stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אבינו מלכנו (ניגון)
אודות הניגון

הניגון בנוי משלושה חלקים, החלק הראשון הוא ללא מילים, החלק השני המרכזי מושר במילות תפילת אבינו מלכנו והחלק האחרון מורכב ממנגינה בלבד. מילות החלק המרכזי המושר עם מילים הם:
אָבִינוּ מַלְכֵּנוּ אֵין לָנוּ מֶלֶךְ אֶלָּא אָתָּה
.
בספר הניגונים חב"ד, "אבינו מלכנו" הוא ניגון מספר ו' (6). בחצר הרבי מלובביץ' היה הניגון מושר בהזדמנויות שונות, בהם בהתוועדויות ובתפילות.
כמה מהזמנים שנהוג בחב"ד לשיר את הניגון; ראש השנה לפני תחילת כל תפילה, לפני תפילת אבינו מלכנו בראש בשנה, יום הכיפורים, בעשרת ימי תשובה ובתענית ציבור. קודם אמירת הסליחות בחודש אלול, ובהתוועדויות בפרט אלו הקשורות עם מלחין הניגון רבי שניאור זלמן מליאדי. בחב"ד נוהגים שלא לנגן את הניגון בשבת מפני שתפילת אבינו מלכנו אינה נאמרת בשבת.
עיבודים מוזיקליים

ב־1960 הופיע הניגון באלבום "ניגוני חב"ד 1" של ניח"ח, ב־1996 הופיע השיר ברצועת השיר "התוועדות" באלבום "ניגוני בית אבא" של מרדכי בן-דוד, ב־2002 השיק אברהם פריד אלבום שנקרא אבינו מלכנו על שם השיר והוא הופיע באלבום, ב־2010 הופיע באלבום "ימים נוראים" של לחיים טיש ויצא באותו שנה באלבום אוחילה של אודהליה ברלין, ב־2019 הופיע השיר באלבום "היו זמנים 2" של יעקב שוואקי במחרוזת חב"ד. ובאלבום "עצם הנשמה" 1 של הרב יאיר כלב.
השיר בוצע במהלך השנים גם על ידי חיליק פרנק, עמיר בניון עם תזמורת ירושלים מזרח ומערב, אלי מרכוס, אביתר בנאי, שולי רנד, אברהם פריד במופע צמאה, בן ציון מילר, מוטי שטיינמץ ואחרים.
אגרגט (סדרת טילים)

סדרת טילי האגרגט.
סדרת הטילים אגרגט (באנגלית: Aggregat series) הייתה סדרה של מתווים תכנוניים לבניית טילים בליסטיים
שפותחה בשנים 1933–1945 על ידי קבוצת מחקר של מדענים מגרמניה הנאצית. הצלחתה הגדולה ביותר היא ה-A-4, הידוע יותר כ-V2. תוכניות מתקדמות יותר בסדרה כללו את המתווה התכנוני הראשון לטיל בליסטי בין יבשתי (ה-A9/A10), למשגר הלוויינים הראשון (A-12), ולמעבורת חלל (השלב החמישי של הרקטה החמש שלבית A-14). אף כי רבים מהתכנונים האלה היו רחוקים מהישג ידה של הטכנולוגיה בשלהי מלחמת העולם השנייה, במיוחד בהיבט של שכלול מערכות ההנחיה (היכולת לנווט את הטיל באופן מדויק לנקודת היעד), הרעיונות והתחשיבים שביסודם יצרו את המסגרת הקונספטואלית בה פעלו מדעני חלל בכל העולם בשני העשורים שלאחר מלחמת העולם השנייה. רעיונות שבבסיס התוכניות הללו כללו חישובים על תכנון רקטה רב שלבית באופן אופטימלי (מבחינת המשקל של כל שלב) והשימוש באשכול מנועים.
פירוש המילה הגרמנית Aggregat הוא אוסף של מכונות העובדות באופן מתואם יחד.
(1933) A1

ה-A1 היה התכנון הרקטי הראשון בסדרת האגרגט. הוא תוכנן ב-1933 על ידי ורנר פון בראון בתוכנית מחקר של הורמאכט בקומרסדורף שהוביל וולטר דורנברגר. גובה הרקטה היה 1.4 מטרים, קוטרה 30.5 סנטימטרים ומשקלה בעת השיגור 150 קילוגרם. המנוע, שתוכנן על ידי ארתור רודולף, נעזר במערכת שמזינה אליו את חומר הדלק והמחמצן בלחץ, והפיק דחף של 350 ק"ג במשך 16 שניות. הרקטה יוצבה על ידי גירוסקופ אנכי במשקל 40 ק"ג שהונח בחרטומה. כיוון שהרקטה לא הייתה יציבה, לא הושקע עוד בפיתוחה אלא שמאמצי הפיתוח הופנו לרקטה A2.
(A2 (1934

ה-A2 היה באורך של 1.6 מטרים ודחף של 3 קילוניוטון שהופק על ידי תערובת של דלק אלכוהולי וחמצן נוזלי. המתאר שלה היה דומה ל-A1. אולם, בשונה מה-A1, הגירוסקופים לייצוב הונחו באמצע הרקטה, בין מכל הדלק ומכל החמצן, מה שהפך אותה ליציבה יותר. הרקטה שקלה 72 קילוגרם כאשר היא ריקה, ו-107 קילוגרם כשמכלי הדלק והחמצן מלאים.
שתי רקטות A2 נבנו בסך הכל, והן זכו לשמות מקס ומוריץ. הן הגיעו לגבהים של 2.2 קילומטרים ו-3.5 קילומטרים בהתאמה.
(A3 (1935-1937

הפיתוח של ה-A3 החל ב-1935 שמאיור ארנסט פון הורסטיג (Ernst von Horstig) שלח לגנרל קרל בקר (Karl Becker) תקציב של כמעט חצי מיליון מארק לבנייה של שני מערכי ניסוי בקומרסדורף. התוכניות ל-A3 דרשו רקטה עם מערכת הנחיה אינרציאלית ומנוע שמפיק דחף של 1,500 ק"ג.
במרץ 1936, היה גנרל ורנר פון פריטש (Werner von Fritsch) עד להדלקה סטטית של מנוע ה-A3 בקומרסדורף, והתרשם מספיק כדי לתמוך בתוכנית הרקטות. כמו הרקטות המוקדמות יותר A1 ו-A2, ה-A3 גם עשה שימוש במערכת שמזינה את חומר הדלק בלחץ, ותערובת הדלק שלו הייתה זהה לרקטות הקודמות. מנוע הרקטה ייצר את הדחף שלו בחוזק של 14.7kN במשך 45 שניות. הוא נעזר במערכת תלת-צירית של גירוסקופים כדי להסיט מסטי סילון עשויי סגסוגת טונגסטן, ובכך ניהג את הטיל.
(A5 (1938-1942

ה-A-5 היה דגם מוקטן של ה-A4 שהחליף את ה-A3 הכושל. הוא הוטס בין השנים 1938 ו-1942 ומילא תפקיד חיוני בבחינת האווירודינמיקה והטכנולוגיה של ה-A4. המנוע הרקטי שלו היה זהה ל-A3, אך עם מערכת בקרה חדשה וצורה שדומה ל-A-4.
(A4 - V2 (1942 -1945

ה-A-4, הידוע יותר בכינוי שנתנו לו בעלות הברית V2, היה הטיל הבליסטי הראשון בעולם כמו גם הקליע הראשון שהגיע לגבול החלל החיצון.
(A4 - V2 (1942 -1945 > A4b/A9

בעקבות התחזית שאתרי השיגור של ה-A4 עשויים להידחק אל תוך הרייך עצמו, פון בראון והקולגות שלו היו תחת לחץ לפתח גרסה ארוכת טווח יותר של ה-A4, הידועה בשם A4b או לחלופין בשם A9.
ביוני 1939, קורט פט במשרד התכנון של מרכז המחקר הצבאי בפנמינדה, הציע להוסיף לגוף ה-A4 כנפיים כדי להמיר בין מהירות וגובה הטיל לעילוי ולטווח. כשהטיל יפגוש במהלך צלילתו בשכבה התחתונה, הצפופה יותר של האטמוספירה, הוא יבצע באופן אוטומטי תמרון בכוח g גבוה ויכנס לצלילה אופקית מתונה יותר, תוך הרווחת עילוי וטווח. בדרך זו מהירות הפגיעה של הטיל במטרה תהיה קטנה יותר, ובכך כוח ההרס שלו יפחת, אולם הטווח שלו יגדל ביותר מפי 2.
מחקרים תכנוניים על ה-A9 החלו ב-1940. בנוסף לכנפיים שלו, גוף ה-A9 יהיה מעט גדול יותר והמנוע שלו יפיק 30% יותר דחף. התכנון היה שהכנפיים שיתווספו לטיל יהיו משוכות לאחור בזווית של 52 מעלות. בעקבות בחינה של הדגמים במנהרות רוח, התכנון הותאם כך שבמקום כנפיים יכיל fuselage strakes[דרושה הבהרה] באותה זווית, שכן המבחנים הראו שזה יספק עילוי טוב יותר בתחום העל-קולי, וגם יפתור את הבעיה של התזוזה העבר-קולית של מרכז העילוי.
הפיתוח הושהה ב-1941, אבל ב-1944 מספר טילי V2 עברו התאמה לקונפיגורציה של ה-A9 תחת השם A4b. החישובים הראו שבאמצעות הוספת כנפיים, הטווח של ה-A4 יוגדל ל-750 קילומטר, ובכך יאפשר למטרות בבריטניה להיות מותקפות מתוך גרמניה עצמה. הוערך שיירוט הטילים בשלב הצלילה הסופית שמעל שטח בריטניה באמצעות מטוסי אויב ומערכי נ"מ יהיה כמעט בלתי אפשרי שכן בסמוך למטרה ה-A4b היה אמור להיכנס לצלילה כמעט אנכית ובכך לא להשאיר זמן ליירוט.
קונספט ה-A4b נבחן באמצעות התאמת כנפיים משוכות לשני טילי A4 ששוגרו מהעיר בליזנה. עבודת פיתוח מעטה נעשתה והשיגור הראשון ב-27 בדצמבר 1944 היה כישלון גמור. ניסיון השיגור השני, ב-24 בינואר 1945, היה מוצלח חלקית, בכך שהכנפיים נשברו, אבל בכל זאת ה-A4b הפך להיות הטיל המכונף הראשון שחצה את מהירות הקול והשיג מהירות מאך 4.
טילים מתוכננים > A6

ה-A6 היה וריאנט על דגם ה-A-5 שהשתמש בחומרי דלק אחרים.
מספר מקורות מעידים על כך שהוא היה הצעה ספקולטיבית לגרסה מאוישת למטרת סיור אווירי של הווריאנט המכונף A4b של ה-A-4. ה-A6 הזה הוצע בתחילה לחיל האוויר הגרמני כמטוס סיור שאינו ניתן ליירוט. הוא היה אמור להיות משוגר אנכית באמצעות רקטה, שתביא אותו לאפוגיאה של 95 קילומטר; לאחר הכניסה מחדש לאטמוספירה הוא יכנס למצב של צלילה על-קולית, כאשר ברגע זה מנוע מגח הסילון (Ramjet engine) היחיד שלו יוצת. זה יאפשר לו לנוע במשך 15 עד 20 דקות של שיוט במהירות של 2,900 km/h, ויאפשר לו לחזור לבסיס ולבצע נחיתה קונבנציונלית באמצעות מצנח בלימה. אף על פי כן, לחיל האוויר הגרמני לא היה צורך במטוס כזה וההצעה נדחתה. קונספטים דומים (אך בלתי מאוישים) יוצרו אחרי המלחמה בתור הטיל האמריקני SM-64 Navaho ולטיל הסובייטי Burya; שניהם טילי שיוט בין יבשתיים עם הנעת מגח סילון.
טילים מתוכננים > A7

ה-A7 היה תכנון לטיל עם כנפיים שמעולם לא נבנה במלואו. העבודה על הטיל נעשתה בפנמינדה בין השנים 1940ו-1943 בעבור הקריגסמרינה. ה-A7 היה דומה במבנהו ל-A5, אך היו לו פינים גדולים יותר באזור הזנב כדי להשיג טווח גדול יותר במעוף צלילה. שני דגמים לא ממונעים של ה-A7 הושלכו ממטוסים כדי לבחון את יציבות מעופם; אך שום מבחן ממונע לא נעשה אי פעם. הרקטה המוגמרת הייתה אמורה להפיק דחף של 15kN ולהיות בעלת משקל של 1000 ק"ג. התכנון היה בעל קוטר של 0.38 מטר ואורך של 5.91 מטר.
טילים מתוכננים > A8

ה-A8 היה גרסה "מתוחה" של ה-A4, שהיה אמור להשתמש בדלק רקטי בר אחסון (ככל הנראה חומצה חנקתית וקרוסן). התכנון מעולם לא הגיע לשלב האב-טיפוס, אבל עבודת תכנון המשך נעשתה אחרי המלחמה על ידי קבוצת מדעני טילים גרמנים בצרפת תחת שם הפרויקט "סופר V-2". הפרויקט בסופו של דבר בוטל, אך הוא הוביל לפרויקטים הצרפתיים Veronique ו-Diamant.
טילים מתוכננים > A9/A10

ה-A9/A10 היה אמור להיות גרסה מתקדמת של ה-A9 (או A4b), שמטרתה לתקוף מטרות על אדמת ארצות הברית מאתרי שיגור באירופה. A9/A10 הוא למעשה טיל דו שלבי עם ה-A10 כמאיץ של השלב הראשון וה-A9 כמנוע הליבה שממשיך לפעול אחרי התנתקות המאיץ ממנו.
עבודה קונספטואלית על הטיל החלה ב-1940, כאשר מועד היעד לשיגור המבחן הראשון שלו היה ב-1946. התכנון הראשוני נעשה בידי Ludwig Roth und Graupe והושלם ב-29 ביוני 1940. הרמן אוברת עבד על התכנון במהלך 1941, ובדצמבר 1941 וולטר טיל הציע שה-A10 יעזר במנוע המהווה אגד של שישה מנועי A4, וטען שמנוע כזה יוכל להפיק דחף של 180 טונות.
העבודה על ה-A10 התחדשה בסוף 1944 תחת שם הקוד Projekt Amerika, וה-A10 היה אמור לכלול אשכול של 6 מנועי A4 המזינים נחיר התפשטות יחיד. מאוחר יותר תכנון זה הוחלף בתא בעירה מסיבי יחיד ובנחיר יחיד. פלטפורמות לעריכת מבחנים למנוע 200 הטונות הזה נבנו בפנמינדה.
ההערכה הייתה שמערכות ההנחיה הקיימות לא יהיו מדויקות מספיק לאורך מרחק של 5000 קילומטר, ולכן הוחלט להפוך את ה-A9 למאויש, לצורך מתקפת התאבדות. הטייס היה אמור להיות מונחה אל עבר המטרה במהלך שלב המעוף הסופי באמצעות "מגדלורי" רדיו (אנטנות רדיו) שעל צוללות באזור ובאמצעות תחנות מזג אוויר אוטומטיות בגרינלנד ולברדור.
התכנון הסופי של מאיץ ה-A10 היה בקירוב 20 מטר בגובה. כשהוא מונע במנוע דחף של 1670 kN השורף סולר וחומצה חנקתית, במהלך זמן הבעירה שלו של 50 שניות הוא היה אמור להביא את ה-A9 אל תחילת השלב השני כשהוא במהירות של 4300km/h (או 2,700 מייל לשעה) ובגובה של 400 קילומטר.
טילים מתוכננים > A11

ה-A-11 (שנקרא גם Japan Rakete) היה קונספט תכנוני שאמור היה לתפקד כשלב הראשון של רקטה תלת-שלבית, בעוד שני השלבים האחרים הם ה-A10 וה-A-9.
התכנון של ה-A11 הוצג על ידי פון בראון לחוקרים אמריקניים בגרמיש פרטנקירכן; השרטוט שלו פורסם מאוחר יותר על ידי צבא ארצות הברית ב-1946. מנוע ה-A11 נעזר בשישה מנועים של ה-A10 .
החישובים הראו שרקטה תלת-שלבית כזאת תוכל למקם עצם במשקל 300 ק"ג במסלול לווייני נמוך.
טילים מתוכננים > A12

ה-A12 הייתה רקטה מסלולית אמיתית. הוא תוכנן כטיל בעל ארבעה שלבים - ה-A9,A10,A11 ו-A12. החישובים הצביעו על כך שהיא תוכל להציב משקל גבוה כעשר טון במסלול לווייני נמוך.
הערות שוליים

↑  https://books.google.co.il/books?id=pi1-AgAAQBAJ&pg=PT15&dq=german+a4b+rocket+design+details&hl=iw&sa=X&ved=0ahUKEwjTxKP2hd_KAhVB5A4KHb2PDeYQ6AEIRDAG#v=onepage&q=german%20a4b%20rocket%20design%20details&f=false
↑  http://www.astronautix.com/lvs/a4b.htm#more
רקטת A-2.
טיל V-2 (A-4)
אוליבריוס

אניקיוס אוליבריוס (לטינית: Anicius Olybrius) היה קיסר רומי בין 11 ביולי 472 ו-2 בנובמבר 472.
חייו

אוליבריוס היה ככל הנראה מצאצאי אניקיוס הרמוגניאנוס אוליבריוס, שהחזיק במשרת הקונסול בשנת 395 ואשתו נקראה אניקיה יוליאנה. מכאן ניתן להקיש ששניהם היו מחברי משפחת אניקיוס החזקה באיטליה. בערך בשנת 454 נישא לפלקידיה, בתם הצעירה של הקיסר ולנטינינוס השלישי וליקיניה אאודוקסיה. ייתכן והמניע לנישואים היה רצונו של ולנטיניוס לחזק את קשריו עם האצולה האיטלקית, במיוחד בעימותו מול גנרלים רבי עוצמה כמו פלביוס אאטיוס (aëtius).
ולנטיניוס הורה על רציחתו של פלאביוס אאטיוס וזמן קצר אחרי כן, במרץ 455, נרצח ולנטיניוס אף הוא ואת הכתר תפס פטרוניוס מקסימוס. חודשיים אחרי כן, ככל הנראה כאשר אוליבריוס היה בקונסטנטינופול בזזו הוונדלים את רומא ושבו את הקיסרית אאודוקסיה ואת רעייתו של אוליבריוס, פלקידיה. עם שובם, כנראה בעקבות הסכם, ניתנה אחותה הצעירה של פלקידיה, אאודוקיה, כרעיה להונריק, בנו של מנהיג הוונדלים גאיזריק.
אחרי מותו של הקיסר מיוריאנוס בשנת 461 הפעיל גאיזריק לחץ למינוי אוליבריוס, עמו היה קשור עתה בקשרי נישואין, למשרת הקיסר. סיבה נוספת הייתה יכולה להיות נוכחותו של גאוּדנטיוס, בנו של פלאביוס אאטיוס, בחצרו. לחציו לא הועילו ולתפקיד מונה ליביוס סוורוס, בן חסותו של הגנרל הברברי ריקימר. גאיזריק הפעיל לחצים למנותו שוב בשנת 465, אך גם כאן נכזבו תקוותיו ולתפקיד מונה אנתמיוס.
בשנת 472 נשלח אוליבריוס לאיטליה על-ידי לאון הראשון, לכאורה כדי לסייע לקיסר אנתמיוס במאבקו בריקימר, חותנו ובהמשך, לנסות לכרות ברית בין ביזנטיון לבין הוונדלים, שעם מלכם היה אוליבריוס קשור בקשרי נישואין. ככל הנראה, שיחק כאן ליאו משחק כפול. הוא חשש מכך שאוליבריוס ישנה את טעמו כאשר יגיע לרומא וישלב כוחות עם גאיזריק כדי להשתלט על רומא. הכרוניקאי הביזנטיני מאלאלאס מספר כי ליאו שלח במקביל שליחים לאנתמיוס ובידם הוראה כפולה: הרוג את ריקימר ואחר כך הרוג את אוליבריוס עצמו. ככל הנראה, ריקימר תפס את השליחים והציג את מכתבי ההוראה לאוליבריוס.
ככל הנראה במהלך חודש אפריל 472 מונה אוליבריוס לתפקיד הקיסר. מאחר שאנתמיוס נרצח בהוראת ריקימר רק ביולי, הוא שלט ככל הנראה כקיסר משך חודשיים בעוד קודמו בחיים. אחרי מותו של ריקימר זמן קצר אחרי כן, הגיע בן אחותו גונדובאד, למלא את מקומו. זמן לא רב אחרי כן, במהלך החודש השישי או השביעי לכהונתו, נפטר אוליבריוס בנסיבות טבעיות. הוא נחשב לנצר האחרון לשושלת תאודוסיוס. אשתו ובנותיו, שנותרו כל העת בקונסטנטינופול, האריכו ימים שנים רבות אחריו.
מטבע של אוליבריוס
אוקשיה

| --- | --- |

כנסייה באוקשיה
 מדינה:  פולין פולין
 פרובינציה:  לובלין (פרובינציה) לובלין
 מחוז:  לוקוב
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בכפר:  1,486 (31 במרץ 2021)
 קואורדינטות:  51°45′00″N 22°08′00″E﻿ / ﻿51.75°N 22.13333333°E﻿ / 51.75; 22.13333333 
 אזור זמן:  UTC +2
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת פולין מוגדלת) ורשה לודז' ורוצלב גדנסק קרקוב פוזנן ביאליסטוק שצ'צ'ין לובלין קטוביץ קיילצה בידגושץ' אולשטין ז'שוב צ'כיה סלובקיה ליטא בלארוס אוקראינה רוסיה - מחוז קלינינגרד  ג ר מ נ י ה  הים הבלטיאוקשיה(למפת פולין רגילה) ורשה לודז' ורוצלב גדנסק קרקוב פוזנן ביאליסטוק שצ'צ'ין לובלין קטוביץ קיילצה בידגושץ' אולשטין ז'שוב צ'כיה סלובקיה ליטא בלארוס אוקראינה רוסיה - מחוז קלינינגרד  ג ר מ נ י ה  הים הבלטיאוקשיה(למפת פרובינציית לובלין רגילה) לובלין חלם זמושץ' ביאלא פודולסק  שווי. פ. פודקרפצקיה בלארוס אוקראינה מזוביהאוקשיה(למפת פרובינציית לובלין מוגדלת) לובלין חלם זמושץ' ביאלא פודולסק  שוויינטו. פוד. פודקרפצקיה בלארוס אוקראינה מזוביהאוקשיה  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
אוקשיה (בפולנית: Okrzeja) הוא כפר במחוז לוקוב שבפרובינציית לובלין בפולין, בו שכנה עד השואה קהילה יהודית.
תולדות היישוב

היישוב אוקשיה נזכר לראשונה בתחילת המאה ה-15 כקהילה אדמיניסטרטיבית כנסייתית. בעליו, האציל מאצ'יי גרוטה, הקים בו את הכנסייה הראשונה בשנת 1464. במאה ה-16 עברה הבעלות על היישוב לידי האציל מיקולאי סמבוז'יצקי. באמצע המאה ה-17 נכבש הכפר לזמן מה בידי הפולשים השוודים, והוא נחרב כליל.
יהודי אוקשיה

בשנת 1921 התגוררו בכפר 133 יהודים, שעסקו במלאכה וברוכלות בכפרי הסביבה. עם כיבוש האזור בספטמבר 1939 בידי הגרמנים, נאסר על היהודים לצאת מהכפר, ויהודים בגילאים 12 עד 65 נלקחו לעבודות כפייה בחקלאות ובניקוז בסביבת הכפר. יהודי הכפר סבלו מתנאי תת-תזונה, ובחורף 1941 פרצה בקרבם מגפה שרבים נספו בה.
ככל הנראה פונו רוב יהודי הכפר ללוקוב, ואחר כך מצאו את מותם במחנה ההשמדה טרבלינקה, יחד עם יתר יהודי הסביבה. מקצת היהודים שהושארו בכפר לצורכי עבודה נרצחו בו בנובמבר 1942.
מודסטה ברנק, תושבת הכפר הצילה יהודים וקיבלה הכרה כחסידת אומות העולם.
אאורה דיון

| --- | --- |

 לידה:  21 בינואר 1985 (בת 39) דנמרק קופנהגן, דנמרק
 שם לידה:  מריה לואיז יוסן
 מוקד פעילות:  דנמרק
 תקופת הפעילות:  מ-2007
 עיסוק:  זמרת-יוצרת • מלחינה
 סוגה:  פופ • עממית
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 חברת תקליטים:  יוניברסל מיוזיק • איילנד רקורדס Music for Dreams
 פרסים והוקרה:  Danish Music Award for Danish Female Artist of the Year (2009)  Danish Music Award for Danish Female Artist of the Year (2012) 
 www.aura-dione.com
 nm2298597/ פרופיל ב-IMDb
 
מריה לואיז יונסן (באנגלית: Maria Louise Joensen; נולדה ב-21 בינואר 1985), המוכרת בשם הבמה אאורה דיון (Aura Dione), היא זמרת-יוצרת דנית. בשנת 2008 הוציאה את אלבום הבכורה שלה, "Columbine". השיר "I Will Love You Monday (365)" מתוך אלבום זה הגיע למקום הראשון במצעד הפזמונית של גרמניה, ונצפה למעלה מ-80 מיליון פעמים ביוטיוב.
ביוגרפיה

דיון נולדה כמריה יונסן בקופנהגן. אמה נולדה באיי פארו, והיא ממוצא צרפתי ואביה הוא ממוצא דני וספרדי.
הוריה חשפו אותה למוזיקה והיא החלה בכתיבת שירים בגיל 8. הוריה היו היפים שהפליגו איתה בסירה מסביב לעולם, עד שעברו להתגורר בבורנהולם כשהייתה בת 8. שם למדה בחינוך פורמלי, החל מבית ספר תיכון, אך החליטה לעבור לגור באוסטרליה. מעבר זה בא לידי ביטוי בשיר "Something From Nothing".
דיון התפרסמה בקיץ 2007 עם הלהיט "Something From Nothing" ובהמשך עם השיר "Song for Sophie (I Hope She Flies)", שניהם מאלבומה Columbine, שיצא ב-2008.
השיר "I Will Love You Monday" היה ללהיט באירופה כששוחרר בגרסה מורחבת "I Will Love You Monday (365)".
ב-4 בנובמבר 2011, דיון הוציאה לאור את אלבומה השני "Before the Dinosaurs". הסינגל הראשון מהאלבום "Geronimo" הופק בידי דויד גוסט והגיע ישירות לראש מצעד הפזמונים בגרמניה.
באותה השנה זכתה בפרס פורצי הגבול האירופי.
אאורה הוציאה לאור את הסינגל השני מהאלבום, "Friends". השיר נכתב על ידה, ג'וסט, והמפיק המוזיקלי Rock Mafia והגיע לראש המצעד בגרמניה. "Friends" הוא הסינגל השלישי של דיון שהגיע לראש המצעדים.
דיון נישאה ליזם המיליארד יאנוס פריס, אך הזוג נפרד באפריל 2015.
דיסקוגרפיה > אלבומי אולפן

2008: Columbine
2011: Before the Dinosaurs
2017: Can't Steal the Music
דיסקוגרפיה > מיני-אלבומים

2020: Fearless Lovers
הערות שוליים

↑  "ASCAP ACE - Search Results: JOENSEN MARIA LOUISE". ASCAP. נבדק ב-6 בינואר 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Staun, Simon (12 באוגוסט 2010). "Aura svævede over Clinton" (PDF). Fyens Stiftstidende (בדנית). נבדק ב-2 בנובמבר 2011. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Winther, Anne (28 בינואר 2008). "Aura: Mobbeofferet der fandt strutkjolen frem - Avisen.dk". Avisen.dk. נבדק ב-2 בנובמבר 2011. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Eriksen, Jan. "En aura af succes". B.T. אורכב מ-המקור ב-2011-07-24. נבדק ב-2 בנובמבר 2011. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Rune Langhoff, "Aura af Verden", Berlingske Tidende (23 January 2008). Retrieved 9 December 2009.
↑  "BILD Newspaper Article about Aura Dione and David Jost" Retrieved February 22, 2012
↑  "Winners of the 2011 European Border Breakers Awards", ec.europa.eu. Retrieved February 20, 2012
↑  "Universal Music Press Release" (אורכב 18.09.2012 בארכיון Wayback Machine) Retrieved April 24, 2012
↑  ekstrabladet, Slut for Aura og Skype-milliardær, ekstrabladet.dk, ‏2015-04-29 (בדנית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BNE: XX4909182  GND: 140262202  ISNI: 0000 0000 7577 7835  MusicBrainz: 60e2557e-a9ae-404c-a562-b792151199e1  NKC: xx0150047  VIAF: 103798084   WorldCat (עם VIAF): 103798084
אדוארד אבדיסיאן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  15 ביוני 1936 לוול, ארצות הברית 
 פטירה:  17 באוגוסט 2007 (בגיל 71) פילמונט, ארצות הברית 
 מקום לימודים:  בית הספר של המוזאון לאומנויות יפות בבוסטון 
 תחום יצירה:  ציור 
 זרם באמנות:  אמנות מופשטת 
 פרסים והוקרה:  מלגת גוגנהיים 
 
אדוארד אבדיסיאן (באנגלית: Edward Avedisian;‏ 15 ביוני 1936 – 17 באוגוסט 2007) היה צייר אבסטרקטי אמריקאי.
קורות חיים

אבדיסיאן נולד בעיירה לוול שבמדינת מסצ'וסטס שבארצות הברית, ב-15 ביוני 1936, להורים ממוצא ארמני. הוא למד אמנות בבית הספר של המוזיאון לאמנות יפה בבוסטון. בשלהי שנות ה-50 של המאה ה-20 עבר להתגורר בעיר ניו יורק.
בין השנים 1958–1963 הציג אבדיסיאן שש תערוכות יחיד בניו יורק. בשנת 1958 הציג תערוכה בגלריית הנסה (Hansa Gallery) ולאחר מכן הציג שלוש תערוכות בגלריית טיבור דה נאגי, ובשנים 1962 ו-1963 הציג שתי תערוכות בגלריית רוברט אלקון (Robert Elkon Gallery).
אבדיסיאן שב והציג יצירות בתערוכות רבות בגלריית רוברט אלקון, מדי שנה, עד שנת 1975.
בשנת 1965 הוצגה יצירתו בתערוכה במומה (המוזיאון לאמנות מודרנית של ניו יורק).
אבדיסיאן זכה לפופולריות רבה בשנות ה-60 של המאה ה-20, ואחת מיצירותיו הופיעה בשער המגזין ארטפורום בשנת 1969.
כמו כן יצירותיו הוצגו במוזיאון ויטני לאמנות אמריקאית.
אבדיסיאן היה הומוסקסואל. נישואיו של אבדיסיאן הסתיימו בגירושין. לאבדיסיאן בן אחד.
אבדיסיאן נפטר ממחלה בגיל 71 בביתו בפילמונט שבמדינת ניו יורק.
יצירותיו מוצגות במומה, במוזיאון גוגנהיים, במוזיאון המטרופוליטן לאמנות, במוזיאון ויטני לאמנות אמריקאית, בוודסוורת' אתנאום, במוזיאון אולדריץ' לאמנות בת זמננו, במוזיאון מחוז לוס אנג'לס לאמנות, במוזיאון לאמנות פסדינה, במוזיאון קרייזלר, במוזיאון ניוברגר לאמנות ובגלריית אולברייט נוקס.
אור (זן קלמנטינות)

אוֹר הוא זן קלמנטינות ישראלי שנוצר במכון וולקני בידי הצוות בראשות דוקטור עליזה ורדי על ידי יצירת מוטציה מכוונת מהזן אורה. מהזן אור פותח הזן אורי. למרות השימוש בשם קלמנטינה בקרב משווקים וצרכנים ישראליים, אור הוא למעשה זן של מנדרינה ומשווק בחו"ל ככזה.
פרי הקלמנטינה מזן אור הוא בעל קליפה צהובה, המתקלפת בקלות. מספר הזרעים מועט וטעם הפרי מתוק עם איזון מתאים בין החומציות והמתיקות. לתנובת הזן יש נטייה לסירוגיות. הזן אור נקטף מאוחר יחסית, לכן הוא מגיע לשוקי אירופה בתקופת שיא הביקוש, בחודשים ינואר - אפריל, אחרי שהסתיים שיווק הפרי המיובא מספרד וממרוקו והחקלאי הישראלי מקבל תמורה גבוהה. עבור יצוא לאירופה של הזן אור, ב-2010, קיבלו המגדלים רווח של 7,484 שקלים לדונם לעומת 1,000 שקלים לדונם עבור אשכוליות אדומות והפסד של 100 שקל לדונם עבור תפוזי שמוטי. נתונים אלה עומדים ביסוד הנטיעות המרובות של קלמנטינות מזן אור במקום הדרים פחות משתלמים.
לפי נתוני ענף ההדרים במועצת הצמחים, בשנת 2012 הופנו ליצוא 45,000 טונות קלמנטינות מזן אור, לשוקי אירופה, כולל רוסיה, אך גם 300 טונות ליפן. זן קלמנטינות מרוקאי חדש, אפורר, התחיל להתחרות באירופה בקלמנטינות מזן אור ועלול לנגוס בחלק מהשוק ולהוריד את המחירים.
ב-2014 היצוא של הזן אור היווה 35% מיצוא ההדרים מישראל, 53,000 טונות. משלוחי קלמנטינות מזן אור, שהגיעו לנמלי מרסיי וג'נובה עוכבו שם בטענה להימצאות מזיקים בפרי. המגדלים בישראל חוששים שמדובר בפעולת תגמול על דחיית משלוחי תפוחי עץ מאותן ארצות בטענה להימצאות מזיקים בפרי.
הערות שוליים

↑  ניר כרמי, יוסי יניב, קטלוג זני הדרים בישראל, באתר מינהל החקר החקלאי - מכון וולקני, ‏2014
↑  Orri (Or) – Good Fruit Guide (באנגלית בריטית)
↑  פותחים שנה במועצת הצמחים (ותודה לקלמנטינת האור)
↑  הקלמנטינה הישראלית אור נוחתת ביפן
↑  איומים בתחום ההדרים
↑   הילה ויסברג, אור לגויים | איך הצליחה קלמנטינה אחת להציל את ענף ההדרים המקומי?, באתר TheMarker‏, 3 ביוני 2014
↑  רמי שני‏, למה קלמנטינות ישראליות תקועות בשערי אירופה?, באתר וואלה, 21 בפברואר 2014
אדוארד קרטיס

דיוקן עצמי, 1889
"הנסיכה אנג'לין", תצלום הדיוקן הראשון, 1895
בת נאוואחו
לוחם על סוס (ללא אוכף)
In the Land of the Head Hunters (1914)
אדוארד שריף קרטיס (באנגלית: Edward Sheriff Curtis;‏ 16 בפברואר 1868 – 19 באוקטובר 1952) היה אחד מחלוצי הצילום במערב הישן של אמריקה ובפרט בצילום של ילידים אמריקאים, בסך הכל צילם כ-40,000 תמונות מחיי האמריקאים הילידים בני כ-80 שבטים. כמו כן עסק בתיעוד אתנוגרפי של החברה והתרבות האמריקאית-ילידית גם באמצעות כתיבת דוחות והקלטות קול.
תולדות חייו

קרטיס נולד בוויסקונסין. אביו היה כומר ולוחם לשעבר במלחמת האזרחים האמריקנית. ב-1874 עברה המשפחה למינסוטה. קרטיס לא למד בבית ספר מעבר לכמה ו'. בנעוריו בנה בעצמו את מצלמתו הראשונה וב-1885 היה קרטיס לעוזר צלם בסיינט פול. ב-1887 עבר עם משפחתו לסיאטל, שם נכנס לשותפות עם צלם בשם רמוס רותי. ב-1892 נשא לאשה את קלרה ג'יי. פיליפס (Clara J. Phillips‏1874-1932), בני הזוג התגרשו ב-1919, לאחר שחיו בנפרד מאז 1916.
בשנת 1895 צילם את "הנסיכה אנג'לין", או בשמה המקורי קיקיסומלו, בתו של צ'יף סיאטל. היה זה הדיוקן הראשון של יליד אמריקאי שצילם, בהמשך שיתף פעולה עם החוקר ג'ורג' בירד גרינל (George Bird Grinnell) בחקר התרבות האמריקאית-ילידית. בין מאי ליולי 1899 השתתפו השניים במשלחת הרימן לאלסקה, משלחת גדולה שכללה בוטנאים, זואולוגים, אנתרופולוגים, גאולוגים, ציירים, סופר וצלם - קרטיס. ב-1900 השתתף עם גרינל במשלחת לחקר אומת הבלקפוט במונטנה.
ב-1906 מימן איל ההון ג'יי. פי. מורגן עבודה מקיפה של קרטיס בנושא צילומי אמריקאים ילידים בסך 3,000$. במסגרת זו הופק אלבום ענק הכולל 20 כרכים ובהם 1,500 צילומים, תחת השם "The North American Indian". האלבום יצא לאור ב-1907 ב-222 עותקים, ההקדמה לכרך הראשון נכתבה על ידי תאודור רוזוולט. המטרה הייתה לתעד את התרבות האמריקאית ילידית המסורתית, אתה ראה כהולכת ונעלמת. בנוסף תיעד קרטיס את השפה והמוזיקה של השבטים שפגש בכ-10,000 גלילי שעווה שהקליט וכתב דוחות תיעודיים על מזון, תרבות ביתית ומשפחתית, מנהגים וטקסים, פעילות פנאי ועוד. בנוסף כתב מפי זקני העדה סיפורים מסורתיים והיסטוריים וביוגרפיות של מנהיגים, רובם מהווים את התיעוד היחיד בכתב ובהקלטה.
עקב הסכם הגירושין, ב-1919, זכתה אשתו בבעלות על סטודיו הצילום שלו ועל כל הנגטיבים. לפני כניסת ההסכם לתוקף הגיעו קרטיס ובתו, בת', לסטודיו והרסו את כל הנגטיבים העשויים זכוכית על מנת שלא יפלו לרשותה של גרושתו.
ב-1922 עברו קרטיס ובת' ללוס אנג'לס ופתחו סטודיו לצילום. על מנת להתפרנס עבדו השניים כעוזרי צלם לבמאי הקולנוע ססיל ב. דה-מיל, בין היתר בסרט "עשרת הדיברות" (ללא קרדיט). ב-1924 מכר את הזכויות על סרטו התעודי " In the Land of the Head-Hunters" למוזיאון האמריקאי לתולדות הטבע.
ב-1927 נסע למסע נוסף לאלסקה, עם חזרתו לסיאטל נעצר כיוון שלא שילם מזונות במשך שבע שנים. ההאשמות בוטלו ובחג המולד של אותה שנה הסב לראשונה יחד עם כל משפחתו. חסר כל, מכר ב-1928 את כל הזכויות בעבודותיו לבנו של ג'יי. פי. מורגן. ב-1930 הוציא לאור מהדורה חדשה, בת 280 עותקים, של "האינדיאנים של צפון-אמריקה".
האשמה על הסרת מאפייני מערביות וביום צילומים

קרטיס ביקש להציג את התרבות האמריקאית-ילידית בטהרתה. לפיכך טרח והסיר מהצילומים, לעיתים בדיעבד, בעת ההדפסה, מאפיינים ואלמנטים מודרניים ומערביים. כן הוא מואשם ששילם לאנשי שבטים על מנת שיתייצבו מולו ויבצעו עבודת דוגמנות של סצנות האמורות להיות "טבעיות".