stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
רועי לוי (כדורגלן, יליד 2000)
קריירה

לוי החל את הקריירה שלו בקבוצת הילדים של הפועל כפר סבא ובגיל 17 הצטרף לקבוצת הנוער של הפועל רעננה. ב-9 בפברואר 2019 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בהפסד 0–1 למכבי נתניה. החל מינואר 2020 הפך לשחקן הרכב בקבוצה אולם לא עזר לה במאבקי ההישרדות וזו נשרה לליגה הלאומית בסיום העונה.
ב-5 בנובמבר 2020 הושאל להפועל רמת השרון עד לסיום העונה. ב-7 בדצמבר 2020 כבש את שער הבכורה שלו בקריירה בניצחון 0–3 על הפועל רמת גן. שנה לאחר מכן חזר לרעננה.
ב-6 בספטמבר 2022 הושאל למ.ס. אשדוד מליגת העל עד לסיום העונה עם אופציה לרכישה. ב-4 במרץ 2023 כבש את שער הבכורה שלו בליגת העל בתיקו 1-1 מול בני סכנין. בסיום העונה מימשה אשדוד את האופציה על השחקן.
הערות שוליים

↑  איציק כלפי, ‏רועי לוי חתם באשדוד לעונה אחת בהשאלה מרעננה, באתר ONE‏, 6 בספטמבר 2022
↑  יניב טוכמן‏, מ.ס. אשדוד רכשה את רועי לוי: "מקווה להמשיך להתקדם עם המועדון", באתר וואלה, 7 ביולי 2023
מותו של חייל לויאליסט

|  מידע כללי |
| --- | --- |
 צלם:  רוברט קאפה 
 תאריך יצירה:  5 בספטמבר 1936 
 
התצלום המפורסם של רוברט קאפה המתאר את רגע מותו של פדריקו בורל
תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן.
נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
"Freedom is not Free", פסל בנתניה מאת יגאל תומרקין, בעקבות תצלומו של קאפה
מותו של חייל לויאליסט (בשמו המלא: איש-מיליציה לויאליסט ברגע מותו, סרו מוריאנו; באנגלית: Loyalist Militiaman at the Moment of Death, Cerro Muriano) הוא תצלום היסטורי מפורסם של צלם המלחמות הנודע רוברט קאפה, שצולם ב-5 בספטמבר 1936. בתצלום מתואר מותו של פדריקו בורל גרסיה, חייל רפובליקני, בזמן מלחמת האזרחים בספרד.
החייל נתפס בעדשות מצלמתו של קאפה ממש ברגע פגיעת הכדור בו והוא נופל אחורה מעוצמת הפגיעה. הוא לבוש בבגדים אזרחיים, אך נושא חגורת כדורים מעור. הרובה שבידו הימנית נשמט עקב הפגיעה. קאפה צילם את בורל כמה תמונות מוקדמות יותר באותו יום ובהן הוא נראה בחברת חבריו ליחידה.
התצלום פורסם לראשונה במגזין הצרפתי Vu ב-23 בספטמבר 1936, ומאז הופץ מספר רב של פעמים. מיד עם פרסומו נעשה התצלום לתמונה המסמלת את מלחמת האזרחים בספרד. עד היום נחשב התצלום לאחת מתמונות המלחמה החשובות והמפורסמות ביותר.
בעת פרסום התצלום נשמעו טענות מהימין הקיצוני שהתמונה מזויפת. בשנת 2009 פורסם בספרד מחקר המטיל ספק באותנטיות של התצלום. במחקר נטען כי התצלום צולם כ-50 קילומטר מהמקום בו צולמה לכאורה. בנוסף, נטען כי פרדריקו בורל, החייל שמצולם בתמונה, נהרג בכלל בקרב אחר, בעת שהסתתר מאחורי עץ. על פי טענות רבות, בורל הוא כלל לא האיש שמופיע בתמונה.
הערות שוליים

↑  אביטל בורג, עכבר העיר אונליין, חוקרים ספרדים: המוות לא היה, החייל לא נפל, והתמונה זויפה בתחילת מלחמת האזרחים, באתר הארץ, 26 ביולי 2009
הונדורס

ערך זה עוסק במדינה במרכז אמריקה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
רפובליקת הונדורס (בספרדית: República de Honduras) היא מדינה באמריקה המרכזית. גובלת במערב עם גואטמלה ועם אל סלוודור, בדרום עם ניקרגואה ועם האוקיינוס השקט, ובצפון עם מפרץ הונדורס ועם הים הקריבי. בליז נמצאת כ-75 ק"מ מעבר למפרץ הונדורס בנקודות הקרובות ביותר בין שתי המדינות.
פוליטיקה

המשטר בהונדורס הוא רפובליקה נשיאותית. ראש המדינה, שעומד גם בראש הרשות המבצעת, הוא הנשיא, שנבחר בבחירות ישירות לתקופת כהונה בת ארבע שנים. על-פי החוקה הנוכחית, הנשיא מוגבל לתקופת כהונה יחידה. את הרשות המחוקקת מהווה הקונגרס הלאומי של הונדורס, פרלמנט בן בית אחד שמונה 128 חברים, הנבחרים לתקופת כהונה של ארבע שנים. משנת 2021 מכהנת סיומרה קסטרו כנשיאה.
בבחירות האחרונות, שנערכו בסוף נובמבר 2021 ניצחה מועמדת מפלגת השמאל סיומרה קסטרו והמפלגה זכתה למספר המושבים הגדול ביותר בקונגרס. קסטרו התמודדה פעמיים לנשיאות מאז שבעלה הודח בהפיכה של 2009 בהונדורס .
הכוחות המזוינים של הונדורס כוללים 53,000 חיילים וקצינים.
כלכלה

במהלך שנות ה-60 חלה הגירה גדולה של אזרחים מאל סלוודור להונדורס אשר הובילה לפגיעה בכלכלת הונדורס. ממשלת הונדורס החליטה להלאים את השדות החקלאיים שברשותה ולחלקם מחדש לחקלאיים ולכן ביקשה טרם לכן לגרש את החקלאים הסלוודוראיים. בין היתר בעקבות כך החליטה אל-סלוודור לאחר ניצחונה על הונדורס במונדיאל לתקוף את האחרונה. וכך החלה בשנת 1969 "מלחמת הכדורגל" שנמשכה 100 שעות.
כלכלת הונדורס היא בין החלשות במרכז אמריקה: 28% מאזרחיה הם מובטלים. זוהי גם אחת מהמדינות בעלות החוב הגבוה ביותר. עקב כך קיבלה הונדורס ב-2005 מהבנק העולמי הקלה בתשלום החוב. שירותי החשמל והטלפון הם מונופולים המסובסדים בידי הממשל. הנפט ומוצרים אחרים במדינה הם בעלי מחיר נקוב. הונדורס חתומה על הסכם של סחר חופשי יחד עם עוד מדינות: ניקרגואה, אל סלוודור, קוסטה ריקה, גואטמלה וארצות הברית. המטבע של הונדורס הוא למפירה והוא מונפק על ידי הבנק המרכזי של הונדורס.
כ-60% אחוז מהאוכלוסייה חי מתחת לקו העוני. לפי האו"ם, הונדורס היא המדינה בעלת שיעורי הרצח הגבוהים בעולם.
חלוקה מנהלית

הונדורס מחולקת ל-18 מחוזות ו-298 מחוזות משנה.
המחוזות מכילים את: אטלנטידה, צ'ולוטקה, קולון, קומאייגואה, קופאן, קורטס, אל פאראיסו, פרנסיסקו מורזן, גרסיאס א דיוס, ינטיבקה, איסלאס דה לה באהיה, לה פאס, למפירה, אוקוטיפקווי, אולנצ'ו, סנטה ברברה, ואלה, ויורו.
המחוז הגדול ביותר בגודל השטח הוא מחוז אולנצ'ו. והגדול ביותר בגודל האוכלוסייה הוא המחוז פרנסיסקו מורזן שבירת הונדורס טגוסיגלפה נמצאת בו. המחוז הקטן ביותר בשטח ובאוכלוסייה הוא איסלאס דה לה באהיה.
גאוגרפיה

הונדורס גובלת בניקרגואה מדרום, באל סלוודור מדרום-מערב ובגואטמאלה ממערב. היא שוכנת לחוף הים הקריבי מצפון, ויש לה קטע חוף קצר באוקיינוס השקט מדרום-מערב.
האקלים הוא טרופי או טרופי מתון. אזורי המרכז והדרום הם חמים יותר ולחים פחות מאזורי הצפון.
81% מהשטח הוא הררי, כמו כן אזורי ג'ונגלים רבים ולא מאוכלסים ובהם בעלי חיים רבים כמו נחשים, איגואנות, טפיריים, פומות, קופים ומגוון רחב של חרקים ועופות.
באזור לה-מוסקיטה נמצא נהר פלאטַנו. אזור זה הוכרז כשמורת טבע ביוספרית על ידי "אונסק"ו" ב-1980.
משאבים טבעיים: עץ, זהב, נחושת, עופרת, פחם, ברזל, עַפְרָה, אנטימון, כסף.
כמו כן יש חסילונים ודגים וייצור חשמל מאנרגיית מים.
דמוגרפיה

אוכלוסיית הונדורס מונה כ-9.1 מיליון איש נכון ל-2018, כאשר 36.8% הם מתחת לגיל 15.
דמוגרפיה > הרכב אתני

על פי נתוני 2017, מרבית האוכלוסייה (90%) היא תערובת של אירופים וילידים אינדיאנים (מסטיסו), 7% אינדיאנים, 2% שחורים ו-1% לבנים.
בצפון ישנן קבוצות רבות של אוכלוסייה אפרו-לטינית. בניגוד לשאר האוכלוסיות האפריקאיות או האפרו-לטיניות במרכז אמריקה, האוכלוסייה הזאת בהונדורס מקורה במהגרים אפריקאים ולא בעבדים. קיימת אוכלוסייה אסייתית שמקורה בעיקר בסין וביפן. כמו כן יש מהגרים פלסטינים ולבנונים, רובם הגדול נוצרים, אשר הגיעו להונדורס בעת השלטון העות'מאני, בדרכונים טורקיים (ולכן הם נקראים בפי האוכלוסייה Turcos).
רבים מהשבטים האינדיאניים עדיין מתקיימים, בהם: צ'ורטי, פֵץ', פאיה, טולוּפן, חיקַקֵה, לנקה, סומו, טוואקה ומיסקיטו.
רבים מהשבטים דוברי שפות שבטיות. ברוב המקרים אוכלוסיית האינדיאנים ענייה מאוד בשל הזנחה מצד הממשלה ובשל אזור מגוריהם המרוחק.
לאורך החופים הצפוניים חיים דוברי אנגלית אשר הצליחו להתקיים בנפרד משאר האוכלוסייה, חלקם מקורם בפיראטים שפלשו אל האי.
דמוגרפיה > דת

הדת הדומיננטית בהונדורס היא הנצרות כאשר ישנם שני זרמים בולטים: פרוטסטנטים - אשר מהווים 39% מהאוכלוסייה וקתולים - אשר מהווים 37% מהאוכלוסייה. 21% חסרי דת/ אתאיסטים/ אגנוסטיקנים ו-2% בני דתות אחרות.
בהונדורס חיה אוכלוסייה יהודית קטנה. ישנם שני בתי כנסת במדינה - אחד בטגוסיגלפה ואחד בסן פדרו סולה.
תרבות

האוכלוסייה ברובה היא נוצרית אדוקה, כמו בשאר מדינות מרכז אמריקה. תושבי המדינה קרויים קטרצ'וס (catrachos), מקור השם הוא פלורנסיו קטרוץ' (אנ'), גנרל שב-1857 הגן על שטחי המדינה מפני פלישת צבאו של ויליאם ווקר.
אחד מהסופרים הידועים ביותר המתגורר כיום בהונדורס הוא רמון אמיה אמדור. אוסקר אמיה רודריגז הוא חשמן אשר היה מועמד לתפקיד האפיפיור ב-2005. סלוודור מונוקאדה הוא מדען וחוקר מפורסם של תרופות לב, והוא תרם לפיתוח הוויאגרה, הוא נשוי לנסיכת בלגיה, מארי איזמרלדה. הספורט הפופולרי ביותר במדינה הוא הכדורגל.
במדינה פועלות כנופיות רבות העוסקות, בין היתר, בסחר והברחת סמים. הגדולה בהן היא מארה סלבטרוצ'ה. רמת הפשיעה בהונדורס היא מהגבוהות בעולם - שיעור הרצח השנתי הוא מעל 90 על כל 100000 תושבים, יותר מאשר בכל מדינה אחרת בעולם שלא נמצאת במצב מלחמה. העיר סן פדרו סולה נחשבת לעיר המסוכנת ביותר בעולם, עם שיעורי הרצח הגבוהים ביותר המגיעים כמעט ל-200 לכל 100000 תושבים.
הונדורס היא חלק מארגון המדינות האיברו-אמריקניות, בו משתפות מדינות איברו-אמריקאיות פעולה בנושאי חינוך, מדע ותרבות.
ראו גם

רפובליקת בננות
הערות שוליים

↑  דירוג שטח יבשתי - מתוך אתר Worldometer, כפי שפורסם ב-28 במאי 2021
↑  טבלאת אוכלוסייה שם הקובץ: UN_PPP2024_Output_PopTot.xlsx, שם החוצץ: Median - מתוך אתר האו"ם
↑  טבלאת אוכלוסייה שם הקובץ: WPP2024_POP_F01_1_POPULATION _SINGLE_AGE_BOTH_SEXES.xlsx, שם החוצץ: Medium variant - מתוך אתר האו"ם, הערכה 1 ביולי 2024
↑  דירוג תמ"ג - מתוך אתר הבנק העולמי, כפי שפורסם ב-2 באוגוסט 2023
↑  מדד הפיתוח האנושי לשנת 2022 בדו"ח שפורסם ב-2024 על ידי אתר מינהל הפיתוח (UNDP) של האומות המאוחדות
↑  מהפכה בהונדורס, הצבי, 2 באוגוסט 1910
1 2 3 4  Chronology: 1920 The United Fruit Company
1 2  הונדורס: ההיסטוריה הסודית על-פי אוליבר סטון
↑  https://www.cia.gov/library/publications/the-world-factbook/geos/ho.html נתונים דמוגרפים הונדורס (באתר של הסי.איי.אי)
| מדינות ושטחים תלויים באמריקה הצפונית (לרבות אמריקה המרכזית) |
| --- | --- | --- |
| מדינות | אל סלוודור • אנטיגואה וברבודה • ארצות הברית • איי בהאמה • בליז • ברבדוס • גואטמלה • ג'מייקה • גרנדה • דומיניקה • האיטי • הונדורס • הרפובליקה הדומיניקנית • טרינידד וטובגו • מקסיקו • ניקרגואה • סנט וינסנט והגרנדינים • סנט לוסיה • סנט קיטס ונוויס • פנמה • קובה • קוסטה ריקה • קנדה |  |
| שטחים תלויים | איי הבתולה הבריטיים • איי הבתולה של ארצות הברית • איי טרקס וקייקוס • איי קיימן • אנגווילה • ארובה • ברמודה • גוואדלופ • גרינלנד • הולנד הקריבית (בונייר, סאבא, סנט אוסטתיוס) • מרטיניק • מונטסראט • נבאסה • סנט מארטן • סן מרטן • פוארטו ריקו • קוראסאו |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007550343205171  BNE: XX451311  BnF: cb118643043 (data)  CiNii: DA15170864  GND: 4025814-2  HDS: 003386  ISNI: 0000 0001 2242 8161  KulturNav: 8f711291-a41b-4c9a-98d3-578f83c42d67  LCCN: n79096785  MusicBrainz: 0c3ea915-4e49-34fc-b702-debb216fd7fa  NARA: 10044629  NDL: 00563414  NKC: ge129300  NLA: 35768507  RERO: 02-A003381503  SUDOC: 02638549X  UKPARL: 5S7nQozm  VIAF: 124882522   WorldCat (עם VIAF): 124882522
פאבל קדוצ'ניקוב

| --- | --- |

 לידה:  16 ביולי 1915 (יוליאני) סנקט פטרבורג, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  2 במאי 1988 (בגיל 72) סנקט פטרבורג, ברה"מ 
 מקום קבורה:  Serafimovskoe Cemetery 
 מדינה:  ברית המועצות 
 תקופת הפעילות:  מ-1935 
 מקום לימודים:  האקדמיה לאמנויות התיאטרון בסנקט פטרבורג 
 בן או בת זוג:  רוסליה קדוצ'ניקוב 
 צאצאים:  Pyotr Kadochnikov 
 פרסים והוקרה:  פרס סטלין (1948, 1949, 1951)  מדליה להנצחת 100 שנים להולדתו של לנין (1970)  אמן העם של הרפובליקה הסובייטית הפדרטיבית הסוציאליסטית הרוסית (1965)  אמן מצטיין של רוסיה הסובייטית (1950)  עיטור הדגל האדום של העמל (1967)  עיטור הידידות בין העמים (1975)  גיבור העמל הסוציאליסטי (1985)  עיטור לנין (1985)  אמן העם של ברית המועצות (1979)  מדליה לציון 250 שנה ללנינגרד  מדליה להנצחת 40 שנים לניצחון במלחמה הפטריוטית הגדולה 1941־1945  מדליה להנצחת 30 שנים לניצחון במלחמת המולדתה הגדולה 1941–1945  מדליית ותיק העמל  מדליה לגבורת העמל במלחמת המולדת הגדולה 1941–1945  פרס סטלין, דרגה 2  פרס סטלין, דרגה 1 
 פרופיל ב-IMDb
 
פאבל קדוצ'ניקוב (ברוסית: Павел Петрович Кадочников; ‏29 ביולי 1915  - 2 במאי 1988), שחקן קולנוע סובייטי. הוא זכה שלוש פעמים בפרס סטלין (1948,1949,1951) והוענק לו התואר  האמן העממי של ברית המועצות (1979). על הפעילות בתחום הקולנוע הוענקו לשחקן מספר עיטורים ותואר גיבור העמל הסוציאליסטי.
חייו

פאבל קדוצ'ניקוב נולד בסנקט פטרבורג. במהלך מלחמת האזרחים ברוסיה המשפחה עברה לכפר באזור הרי אורל. בהיותו בכפר פאבל הצעיר הלך לבית הספר והחל להתעניין בציור. בשנת 1927 המשפחה חזרה ללנינגרד. תוך זמן קצר אביו חלה ופאבל קדוצ'ניקוב נאלץ להתחיל לעבוד במפעל לפרנסת המשפחה. במקביל לעבודה קדוצ'ניקוב המשיך לצייר והשתתף בפגישות חוג לציור. בקרבת חוג לציור נערכו פגישות חוג תיאטרון ומנהלו הציע לפאבל קדוצ'ניקוב להשתתף באחד ההצגות. לאור ההצלחה, הוא הציע לנער להתחיל ללמוד משחק בבית הספר למשחק. בשנת 1931 קדוצ'ניקוב התחיל ללמוד בבית הספר למשחק ששודרג לאוניברסיטה לתיאטרון במהלך לימודיו. לאור אישיותו והופעתו לקדוצ'ניקוב הייתה הצלחה אצל בנות בית הספר וכבר בשנת 1932 נולד לו בן מחוץ לנישואין.
בשנת 1935 קדוצ'ניקוב סיים את לימודי משחק ועל בסיס בוגרי הקורס הוקם תיאטרון חדש בלנינגרד. תוך זמן קצר קדוצ'ניקוב התחתן עם אחד משחקניות התיאטרון החדש. לקדוצ'ניקוב היו תפקידים רבים בהצגות התיאטרון החדש והוא הפך להיות אחד השחקנים הראשיים של הלהקה.
העבודה הראשונה של קדוצ'ניקוב בקולנוע בשנת 1935 לא הייתה מוצלחת. כאשר בשנת 1937 הבמאי סרגיי יוטקביץ' הציע לו להשתתף בסרטו, קדוצ'ניקוב תחילה סירב אך בסופו של דבר הסכים. התפקיד היה מוצלח ותוך זמן קצר הוא הצטלם בסרט נוסף של אותו במאי.
עם תחילת מלחמת העולם השנייה פאבל קדוצ'ניקוב ביקש להצטרף לשורות הצבא האדום ונענה בשלילה. באותה תקופה סרגיי אייזנשטיין הציע לו להשתתף בסרטו "איוואן האיום". צילומי סרט נמשכו שלוש שנים וקדוצ'ניקוב שיחק בו אחד התפקידים המרכזיים. הפרק השלישי של הסרט, בו קדו'צינוקוב גילם שני תפקידים, לא הושלם מעולם ורק כמה דקות מתוכו צולמו.
לאחר סיום המלחמה קדוצ'ניקוב חזר ללנינגרד. התברר לו שתיאטרון בו הוא עבד במהלך שנות ה-30 נסגר. הוא קיבל מספר הצעות להיכנס ללהקה של תיאטרון אחר אך סירב והמשיך להצטלם בסרטי קולנוע בלבד.
בשנת 1947 הוא הצטלם בתפקיד ראשי בסרט "גבורת המרגל" (Подвиг разведчика) על פעילות מרגל סובייטי בעורף הגרמני במהלך מלחמת העולם השנייה. לסרט הייתה הצלחה בלתי רגילה. בשנים 1948, 1949 ו-1951 השחקן קיבל 3 פעמים פרס סטלין עבור סרטים בהם שיחק כמו סיפור של איש אמיתי.
בשנת 1954 קדוצ'ניקוב גילם תפקיד גברי ראשי לצד ליודמילה קסטקינה בסרט "מאלפת הטיגריסים".
בשנות ה-60 קדוצ'ניקוב החל לביים סרטים. באותה תקופה הוא ביים שני סרטים שבהם השתתף גם כשחקן.
במחצית שנות ה-70 ניקיטה מיכלקוב הציע לקדוצ'ניקוב תפקיד בסרטו החדש. לאור ההצלחה קדוצ'ניקוב בהמשך השתתף בסרט נוסף של אותו במאי.
בשנת 1987 הוא ביים את סרטו האחרון. קדוצ'ניקוב מת בשנת 1988 מהתקף לב. נכדתו היא השחקנית, הזמרת והדוגמנית ילידת-דנמרק, נינה ברגמן.
בשנת 2000 הוקרנה בטלוויזיה סדרת סרטי שרלוק הולמס בה שולבו פרקים בהם השתתף קדוצ'קניקוב אך לא הוקרנו. בסך הכול קדוצ'ניקוב השתתף כבמאי או שחקן בכ-70 סרטים.
שבט העדה

שבט העדה היה שבט הצופים הדתי הראשון בישראל. השבט הוקם בשנת 1929, ובמשך מרבית שנותיו פעל בשכונת שפירא בתל אביב. בתחילת שנות ה-2000, עקב שינויים דמוגרפיים וחברתיים בסביבת הפעילות של השבט, הוא נסגר באופן סופי לפעילות.
ההיסטוריה של השבט > ייסוד השבט

עם ייסודה של תנועת הצופים העבריים בישראל בשנת 1919, החלו לפעול במסגרתה גדודי צופים דתיים שכונו "צופי ציון". בשנת 1929, הקים אשר (אשי) ריבלין, מורה בבית הספר "תחכמוני" בתל אביב את ארגון "זרובבל" שהיה לשבט הדתי הראשון בישראל. כעבור זמן קצר שם השבט שונה ל"שבט העדה". עם הזמן פעילות השבט, כמו גם שמו, שימשו כבסיס להקמת "עדת הצופים הדתיים" הפועלת משנת 1939 כחטיבה במסגרת תנועת "הצופים העבריים".
בתחילת הדרך מרבית החניכים והמדריכים הגיעו מבין הספר "תחכמוני" שריבלין היה ממוריו. בהמשך הרב איסר פרנקל, שכיהן כרב קהילת "ישורון-תחכמוני" והיה אהוד על בני הנוער הפך לרבה הרשמי של השבט ושל עדת הצופים כולה, ומשך גם הוא חניכים ומדריכים לפעילות במקום.
ההיסטוריה של השבט > סגירת השבט

עם השנים הסביבה בה פעל השבט הלכה והשתנתה. בין היתר, בשנות ה-70 בית הספר הממלכתי-דתי "תחכמוני" נסגר לאור ירידה משמעותית בשיעור הילדים ובני הנוער בשכונה שחיפשו חינוך מסוג זה. בהמשך, הפסיק השבט לתפקד כשבט דתי והתנתק מעדת הצופים הדתיים. לבסוף, בראשית שנות ה-2000 הוחלט על סגירה סופית של פעילות "שבט העדה". המבנה ששימש את השבט ממשיך לשמש את תנועת הצופים, ובמקום פועל כיום "שבט איתן" המספק מענה חינוכי לילדיהם של עובדים זרים.
הקמת שבטים חדשים

לאורך השנים בוגרי השבט לקחו חלק פעיל בהקמת שבטי צופים דתיים נוספים. בשנת 1945 חברו בוגרי שבט העדה לעמנואל מנחם מידב, בוגר שבט משוטטי בכרמל החיפאי, כדי לייסד את שבט משואות בירושלים. בהמשך הוקמו גם השבטים "חורב" (בשכונת יד אליהו) ו"עדת אביב" (בשכונת רמת אביב).
בוגרים בולטים

חיים טופול - שחקן, מנחה טלוויזיה, מפיק קולנוע וזמר ישראלי
טוביה מרגלית - תא"ל בצה"ל, לשעבר קצין חימוש ראשי
יורם כהן - לשעבר ראש השב"כ
לקריאה נוספת

דוד מלמד, הצופה נאמן לה' ולתורתו, לעמו לארצו ולשפתו, באתר הארץ, 29 באוקטובר 2019
משה נחמני, המחנך מירושלים, עולם קטן. 10 בנובמבר 2021
הערות שוליים

↑    אלישיב רייכנר, ‏צופה אדוק: כיצד הפך עודי בהט למוח וללב של הצופים הדתיים, בעיתון מקור ראשון, 16 בינואר 2022
↑  ויקטוריה קונבסקי, חגיגות 90 שנה ל "עדת הצופים", באתר SchokenGroup, ‏25 בינואר 2019
↑   יגאל מוסקו, ‏שבט הצופים שהפך לביתם השני של ילדי העובדים הזרים, באתר ‏מאקו‏, 15 בספטמבר 2010
מרים ביליג

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 ענף מדעי:  חקר קהילות, סוציולוגיה אורבנית ופסיכולוגיה סביבתית.
 מקום מגורים:  ישראל
מרים ביליג (נולדה ב-1959) היא פרופסור-חבר נלווה באוניברסיטת אריאל בשומרון בחוג לסוציולוגיה ואנתרופולוגיה, ומרצה בבית הספר לארכיטקטורה. בתחומי המחקר וההוראה היא מתמקדת בנושאי חקר קהילות, סוציולוגיה אורבנית ופסיכולוגיה סביבתית.
ביוגרפיה

מרים ביליג נולדה ברמת גן. בצבא שירתה בנח"ל בגרעין כפר עציון. התחתנה עם חיים ביליג, תושב אלון שבות. אחרי נישואיהם גרו בנווה-צוף, באלקנה ובאורנית.
את התואר הראשון עשתה מרים בסוציולוגיה ואנתרופולוגיה. ואת התואר השני בסוציולוגיה ארגונית. את התזה לתואר השני ערכה על היישוב אלקנה, שבו התגוררה באותה עת. במחקרה תיארה את התפתחות היישוב מקומונה לקהילה עירונית.
המשיכה בלימודים לקראת תואר בתכנון ערים בטכניון. עבודת הדוקטורט שלה, הייתה בנושא "סמיכות מגורים בין קבוצות חברתיות-כלכליות שונות בעקבות חידוש עירוני". המודל היה התחדשות עירונית ברמת גן.
שימשה כמרצה במחלקה למדעי המדינה באוניברסיטת בר-אילן.
מינואר 2009, עומדת בראש מו"פ אזורי השומרון ובקעת הירדן.
מספטמבר 2014 משמשת גם כממלאת מקום לחבר בעל הכשרה מקצועית בסוציולוגיה במועצה הארצית לתכנון ולבנייה.
ביליג מתגוררת באורנית. נשואה ואם לארבעה.
פרסומים נבחרים

עורכת כתב העת: מחקרי יהודה ושומרון, הוצאת אוניברסיטת אריאל והמו"פ האזורי שומרון ובקעת הירדן.
מרים ביליג ושלי סורקראוט, החוסן הקהילתי של יישובי מטה בנימין, המרכז האוניברסיטאי אריאל בשומרון, מאי 2008, אייר תשס"ח
מרים ביליג, קהילה, נאמנות, המשכיות: תרומתה של הערכת ההון החברתי להישארות הצעירים בקיבוץ הדתי, מגמות נ (3), יוני 2016
מרים ביליג ושלי סורקראוט, להיאחז או לנטוש? אידאולוגיה, התקשרות למקום ותפיסת הסיכון בשומרון ובבנימי, מגמות מד (4), ינואר 2007
מרים ביליג, ההון החברתי ותרומתו להתמודדות עם מצבי משבר ביישובי חבל עזה, מכון פלורסהיימר למחקרי מדיניות, 2006 - 46 עמודים
מרים ביליג ויוסי כץ, התאמת סביבת המגורים לצורכי האוכלוסייה המזדקנת, חברה ורווחה כג (3), עמ' 327–344
מרים ביליג ורחל שרעבי, ‏כפר אוריאל: מפעל התיישבותי לעיוורים בגדרה בשנים 1950–1968, קתדרה 124, (תמוז תשס"ז), עמ' 141–158
פרסומים נבחרים > Chapters/ articles in books

Billig, M. (2013). 'Loyalty under stress: The communal psychology of loyalty to a place', in Miller, L.D. and Moore, W.C. (eds.), Psychology of Loyalty, Nova Science Publishers, NY. pp. 67-90.
Billig, M. and Churchman, A. (2003). Planned gentrification as a means of urban regeneration. In: Ricardo Garcia Mira et al. (Eds.) Culture, Environmental Action and Sustainability (pp. 164-176). Gottingen: Hogrefe & Huber Publishers
פרסומים נבחרים > Publications in refereed journals

Billig M. and Lebovitz, A. (2014). Empowering Peripheral Communities by using Place-Identity: Israeli Student Villages as a Platform for a Servant Creative Class. Community Development
Casakin, H. and Billig, M. (2009). Effect of settlement size and religiosity on sense of place in communal settlements. Environment and Behavior, 41, (6), 821-835.
Levav, I. Kohn, R. and Billig, M. (2008): The protective effect of religiosity under terrorism. Psychiatry: Interpersonal and Biological Processes. 71(1) 47-59.
Billig, M. and Sharaby, R. (2007). Oriel: A Neighborhood for People with Visual Impairments in Journal of Visual Impairment and Blindness. 101 (6), 356-360.
Billig, M. (2006). Is my home my castle? Place attachment, risk perception and Religious faith. Environment and Behavior, 38 (2): 248-265
Billig, M., Kohn, R. and Levav, I. (2006). Anticipatory stress in the populations facing removal from the Gaza strip. Journal of Nervous and Mental Disease. 194(3), 195-200.
Billig, M. (2006) Sense of place in the neighborhood, in locations of urban revitalization. Geojournal 64: 117-130.
Billig, M. (2004). Supportive communities: An optimum arrangement for the older population? Sociology and Social Welfare 36(3), 131-152.
Billig, M. and Churchman, A. (2003). Building walls of brick and breaching walls of separation. Environment and Behavior 35(2), 227-249.
מדחף

מדחף אונייה בעל חמישה להבים
מדחף או פרופלור או רוטור (בהקשר של מסוקים) הוא רכיב מכני הממיר תנועה סיבובית לדחף כדי להניע כלי רכב כגון: מטוס, אונייה, או צוללת, דרך תווך זורם, דוגמת נוזלים (למשל, מים) או גזים (למשל, אוויר). המדחף מבצע זאת על ידי סיבוב של לפחות שני להבים מעוקלים, סביב ציר מרכזי, בדרך הדומה לסיבוב בורג בתוך חומר מוצק. בכלי טיס להבי המדחף פועלים ככנפיים מסתובבות, ויוצרים כוח באופן המתואר בשילוב שבין משוואת ברנולי והחוק השלישי של ניוטון, כאשר הם יוצרים הפרש בלחץ האוויר על המשטח הקדמי לעומת המשטח האחורי של הלהבים ועל ידי הנעת הזורם (אוויר, במקרה של מטוס) שבו הם פוגשים, אל אחורי המדחף.
ישנם שני סוגי מדחפים:
מדחף פסיעה קבועה זהו מדחף אשר זווית התקיפה שלו קבועה, את שינוי המהירות כלי השיט מבצעים על ידי שינוי מהירות סיבוב הלהבים.
מדחף פסיעה משתנה במדחף זה ניתן לשנות את זווית התקיפה של הלהבים, כך שניתן לשנות את מהירות כלי הרכב על ידי שינוי זווית התקיפה, פעולה המקטינה את בלאי המנוע (כאשר יש צורך בנסיעה לאחור אין צורך להפעלת מנוע בכיוון הפוך אלא רק בשינוי זווית התקיפה). מדחף מסוג זה מותקן גם במסוקים (כרוטור ראשי), בהם הזווית משתנה גם תוך כדי תנועת הרוטור וגם עקב פקודה ידנית. כמו כן מותקנים מדחפים כאלה במטוסי נוסעים ותובלה, כאשר היפוך הפסיעה משמש לעצירת המטוס בנחיתה, מיד לאחר הנגיעה במסלול.
בתעופה

בתעופה המושג פרופלור משמש לתיאור בורג אווירי שניתן להתקין בשתי תצורות.
פרופלור מדחף – המותקן בחלק האחורי של כלי הטיס (בקצה מבנה הזנב או בחלק האחורי של מבנה המטוס), או בחלק האחורי של הכנפיים. בתצורה זאת הפרופלור דוחף את המסה של כלי הטיס. התצורה השנייה והנפוצה של התקנת פרופלור היא פרופלור מסחב – המותקן בקדמת כלי הטיס (בקצה מבנה החרטום) או בחלק הקדמי של הכנפיים. בתצורה זאת הפרופלור מושך (או סוחב) את המסה של כלי הטיס המחובר אליו ועל כן שמו.
בעברית השתרש המושג מדחף כחלופה למושג פרופלור, למרות שבפועל רוב כלי הטיס המשתמשים בפרופלור עושים זאת בתצורת מסחב ולא בתצורת מדחף.
ראו גם

טורבינה
פרופיל אווירודינמי
מיכל ארצי

| --- | --- |

 לידה:  1944 (בת 81 בערך)
 ענף מדעי:  ארכאולוגיה
 מקום מגורים:  ישראל
 מקום לימודים:  אוניברסיטת ברנדייס 
 תרומות עיקריות
 ארכאולוגיה ימית, חקר הסחר הימי הקדום, תל אבו הואם, תל נאמי
 
מיכל ארצי (נולדה ב-1944) היא פרופסור אמריטה בחוגים לארכאולוגיה ולציוויליזציות ימיות שבאוניברסיטת חיפה.
קורות חיים

מיכל ארצי נולדה ב-1944. סיימה תואר ראשון בהיסטוריה עתיקה באוניברסיטת ראטגרס בניו ג'רזי, תואר שני ודוקטורט באוניברסיטת ברנדייס במסצ'וסטס בארצות הברית בחוג ללימודי המזרח התיכון, בנושא תרבויות ושפות של המזרח הקרוב העתיק כולל חתית, אוגריתית ואכדית. הדוקטורט שלה עסק בנושא "מוצא הקרמיקה הדו-גונית" את הפוסט-דוקטורט עשתה במעבדה הלאומית לורנס ברקלי שם החלה ללמד. היא לימדה במקומות שונים כולל אוניברסיטת קופנהגן ואוניברסיטת מסצ'וסטס.
לחיזוק ידיעותיה בארכאולוגיה, הצטרפה ארצי לחפירות הארכאולוגיות בתל גזר, בתל לכיש, ובאזור הכותל המערבי.
כיום עוסקת בחפירות חופיות וימיות של נמלים בישראל ובטורקיה וכן חוקרת את הגאומורפולוגיה ואת השינויים האקולוגים באזור החוף. תרמה לחקר הסחר הימי הבינלאומי בתקופת הברונזה, ולהבנת הגורמים למשבר תקופת הברונזה המאוחרת
הייתה נשואה לאגרונום דניאל הלל עד לפטירתו במרץ 2021, ואם לבת.
חפירות

במסגרת אוניברסיטת חיפה, ניהלה ארצי בעצמה, או ניהלה במשותף עם ארכאולוגים אחרים, מספר חפירות ארכאולוגיות ביניהן:
תל עכו
הנמל הפיניקי של עתלית.
עיר הנמל לימנטפה (אנ') בטורקיה, חפירה שנעשתה בשיתוף פעולה של אוניברסיטת חיפה ואוניברסיטת אנקרה בניהולו של פרופסור היאט אֶרקנאל (Hayat Erkanal).
תל אבו הואם - יישוב אשר שימש כנמל העתיק בשטח מפרץ חיפה והיה מיושב מתקופת הברונזה המאוחרת ועד התקופה ההלניסטית-רומית.
תל נאמי - אתר ארכאולוגי ששוכן כ-5 ק"מ מדרום למבצר עתלית, והיה מיושב מתקופת הברונזה התיכונה ועד תקופת הברונזה המאוחרת.
ספרים ופרסומים

Michal Artzy, Tell Abu Hawam Recanati Institute for Marinetime Studies, Newsletter 29
Michal Artzy, Emporia in the Carmel Coast? Tel Akko, Tell Abu Hawam and Tel Nami of the Late Bronze Age, Emporia, Aegeans in
Michal Artzy, The Carmel Coast during the scond part of the Late Bronze Age: A Center for eastern Mediterranean Transshipping, BASOR August 2006, P. 45-64
Inscribed in Clay: Provenance Study of the Amarna Tablets and Other Ancient Near Eastern Texts/ co-authors: Yuval Goren, Israel Finkelstein, Nadav Na'aman and Michal Artzy. (Monograph Series of the Sonia and Marco Nadler Institute of Archaeology), Tel Aviv: Tel Aviv University: Emery and Claire Yass Pub, in Aracheology, 2004.
Jatt Metal Hoard in Northern Canaanite/Phoenican and Cypriote Context
nómadas del mar
Ma'agan Mikhael Ship vol III - A Reconstruction of the Hull
לקריאה נוספת

הערך "מיכל ארצי" בלקסיקון החיפאים, אישים ודמויות בחיפה, מאת ד"ר שי חורב, דוכיפת הוצאה לאור, עמ' 49, 2018, חיפה.