stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יוסטון רוקטס
היסטוריה > 1993–1995: עונות האליפות

ב-30 ביולי 1993 רכש לסלי אלכסנדר את הקבוצה תמורת 85 מיליון דולר. בפתיחת העונה השנייה של טומג'נוביץ' כמאמן ראשי השוותה הקבוצה את שיא הליגה כאשר השיגה 15 ניצחונות רצופים וקבעה שיא מועדון כשסיימה את העונה עם 58 ניצחונות. בסיום העונה נבחר האקים אולאג'ואן ל-MVP וגם לשחקן ההגנה של העונה. בסיבוב השני של הפלייאוף הצליחה הקבוצה לחזור מפיגור של 2 משחקים מול פיניקס סאנס ולהמשיך עד הגמר. גם בגמר נקלעה הקבוצה לפיגור 2–3 מול ניו יורק ניקס, אך הקבוצה ניצחה בשני המשחקים האחרונים וזכתה בתואר האליפות הראשון שלה. אולאג'ואן נבחר ל-MVP של סדרת הגמר, כאשר קלע 27 נקודות והוריד 9 ריבאונדים בממוצע למשחק.
המאבק להגנה על התואר לא היה פשוט - בעונת 1994/95 מצאה את עצמה הקבוצה נאבקת קשות וסיימה את העונה הרגילה עם 47 ניצחונות בלבד, 11 ניצחונות פחות מהעונה הקודמת. במהלך העונה הצטרף לקבוצה קלייד דרקסלר שעבר בטרייד תמורת אוטיס ת'ורפ. הקבוצה סיימה את העונה במקום השישי במערב, אך הצליחה לנצח בסיבוב הראשון את יוטה ג'אז שסיימה במקום השלישי. בסיבוב השני נקלעה יוסטון לפיגור 1–3 בסדרה מול פיניקס סאנס, אך הצליחה לנצח בשלושת המשחקים האחרונים. בגמר המערב גברה הקבוצה על סן אנטוניו ספרס בשישה משחקים ופגשה בגמר את אורלנדו מג'יק, בהובלת שאקיל אוניל. יוסטון ניצחה בסדרה בסוויפ של 4 משחקים וזכתה בתואר אליפות שני ברציפות.
היסטוריה > 1996–2002: בנייה מחדש

הרוקטס ניצחו 48 משחקים בעונת 1995/96 במהלכה הפך אולאג'ואן למלך החסימות של הליגה בכל הזמנים. הם ניצחו את לוס אנג'לס לייקרס בסיבוב הראשון של הפלייאוף, אך הפסידו בסוויפ לסיאטל סופרסוניקס. באוגוסט 1996 החתימה הקבוצה את צ'ארלס בארקלי תמורת 4 שחקנים שנשלחו לפיניקס סאנס, ביניהם סם קאסל ורוברט הורי. "שלושת הגדולים" - אולאג'ואן, דרקסלר ובארקלי הובילו את הקבוצה ל-52 ניצחונות והגעה עד לגמר המערב, בו הפסידו ליוטה ג'אז בשישה משחקים.
עונת 1997/98 לוותה במספר פציעות של שחקנים והקבוצה סיימה את העונה הסדירה במקום השמיני במערב במאזן 41-41. בסיבוב הראשון של הפלייאוף פגשה הקבוצה שוב את יוטה ג'אז שניצחה בסדרה 2–3. בסיום העונה הודיע קלייד דרקסלר על פרישה והרוקטס הביאו במקומו את סקוטי פיפן. עונת 1998/99, הייתה עונה מקוצרת עקב שביתת שחקנים והרוקטס סיימו אותה במאזן 19–31, אך הפסידו ללייקרס בסבוב הראשון של הפלייאוף. לאחר דראפט 1999 ביצעה יוסטון טרייד עם ונקובר גריזליס שהעבירה לרוקטס את סטיב פרנסיס, הבחירה השנייה בדראפט, תמורת 4 שחקנים ובחירת סיבוב ראשון עתידית. הקבוצה העבירה את פיפן לפורטלנד ואילו בארקלי סבל מפציעות שסיימו עבורו את הקריירה. הקבוצה המתחדשת השיגה רק 34 ניצחונות במהלך העונה והחמיצה את הפלייאוף, בפעם השנייה בלבד ב-15 עונות.
בעונת 2000/01 הקבוצה שיפרה את מאזנה והשיגה 45 ניצחונות, אך באותה עונה 7 קבוצות במערב השיגו לפחות 50 ניצחונות והקבוצה הייתה רחוקה 2 משחקים מהגעה לפלייאוף. בסיום העונה הודיע אולאג'ואן בן ה-38 על רצונו לעבור לקבוצה אחרת. הרוקטס ניסו לשכנע את הסנטר להישאר, אך לבסוף הוא הועבר לטורונטו ראפטורס. בלעדיו סיימה הקבוצה את העונה עם 28 ניצחונות בלבד.
היסטוריה > 2003–2011: עידן יאו מינג

בדראפט 2002 קיבלה יוסטון את הבחירה הראשונה ובחרה בסנטר הסיני יאו מינג. בעונתו הראשונה בליגה הקבוצה אמנם שיפרה את מאזן הניצחונות ב-15, אך החמיצה את הפלייאוף במשחק אחד. בעונת 2003/04 עברה הקבוצה לשחק באולמה החדש -הטויוטה סנטר והציגה עיצוב חדש ללוגו ולמדים. לפני פתיחת העונה הודיע רודי טומג'נוביץ' על פרישה מאימון הקבוצה, לאחר שאובחן כחולה בסרטן הדם. טומג'נוביץ' הוחלף על ידי סטן ואן גנדי. הרוקטס סיימו את העונה במאזן 37–45 והגיעו לפלייאוף לראשונה מאז 1999, אך הפסדיו את הסיבוב הראשון ללוס אנג'לס לייקרס.
ביוני 2004 ביצעה הקבוצה טרייד גדול במסגרתו הגיע טרייסי מקגריידי מאורלנדו מג'יק, יחד עם שני שחקנים נוספים תמורת מעבר של סטיב פרנסיס וקטינו מובלי למג'יק. בעונת 2004/05 מקגריידי ומינג הובילו את הקבוצה למאזן של 51 ניצחונות, המאזן הטוב מזה 10 עונות, אך הפסידו בסיבוב הראשון של הפלייאוף לדאלאס מאבריקס בשבעה משחקים. העונה הבאה עמדה בסימן של פציעות, כאשר מינג ומקגריידי הפסידו ביחד 70 משחקים במהלך העונה. הקבוצה ניצחה רק ב-34 משחקים והחמיצה את הפלייאוף. בעונת 2006/07 שיפרה הקבוצה את מאזן הניצחונות ב-18 והגיעה ל-52 ניצחונות, אך הפסידה בסיבוב הראשון של הפלייאוף ליוטה ג'אז לאחר 7 משחקים. בעקבות ההפסד פיטרה הקבוצה את המאמן ואן-גנדי שהוחלף על ידי ריק אדלמן. בעונתו הראשונה כמאמן הצליחה הקבוצה להשיג רצף של 22 ניצחונות, הרצף השני באורכו בתולדות הליגה וזאת למרות פציעה של מינג, שסיימה עבורו את העונה בשלב מוקדם. הקבוצה הגיעה לפלייאוף, אך שוב הודחה על ידי הג'אז בסיבוב הראשון. לקראת עונת 2008/09 החתימה הקבוצה את רון ארטסט ששיחק בסקרמנטו קינגס. מקגריידי החמיץ את רוב העונה בשל פציעה, אך יוסטון הצליחה לסיים במקום החמישי במערב. בסיבוב הראשון של הפלייאוף הצליחה הקבוצה לנצח את פורטלנד טרייל בלייזרס בשישה משחקים ולעבור לסיבוב השני, לראשונה מאז שנת 1997. בסיבוב השני הפסידה הקבוצה ללוס אנג'לס לייקרס לאחר 7 משחקים. במהלך המשחק השלישי בסדרה נפצע מינג בכף רגלו, פציעה שגרמה לו להחמיץ את כל עונת 2009/10.
בסיום העונה עזב ארטסט ללייקרס ובמקומו החתימה הקבוצה את טרבור אריזה. בפברואר 2010 עזב גם מקגריידי את הקבוצה, במסגרת עסקה משולשת ששלחה אותו לניו יורק ניקס והעבירה במקומו את קווין מרטין וג'ורדן היל מסקרמנטו. בסיום העונה נבחר ארון ברוקס, שחקן הקבוצה, לשחקן המשתפר של העונה, אך הקבוצה לא הצליחה להעפיל למשחקי הפלייאוף.
יאו מינג חזר לשחק בתחילת עונת 2010/11, אך נפצע במהלך המשחק החמישי של העונה, פציעה שהשביתה אותו לאורך העונה כולה והובילה אותו להודיע על פרישה בסיומה של העונה. ללא מינג הפצוע הצליחה הקבוצה לנצח 43 משחקים ושוב לא הפעילה לפלייאוף. בסיום העונה,עם סיום החוזה של ריק אדלמן החליטו הצדדים על סיום עבודתו בקבוצה ובמקומו מונה קווין מקהייל למאמן.
היסטוריה > 2012–2021: עידן ג'יימס הארדן

בקיץ שלפני עונת 2011/12 לווה בשינויים משמעותיים בסגל הקבוצה. בדראפט בחרה הקבוצה בשלושה שחקנים בסיבוב הראשון - ג'רמי לאמב, רויס וייט וטרנס ג'ונס. הרוקטס ביצוע טרייד מפתיע עם אוקלהומה סיטי ת'אנדר במסגרתו הועברו ג'יימס הארדן, הזוכה בתואר "השחקן השישי של העונה" ושלושה שחקנים נוספים לרוקטס תמורת קווין מרטין, ג'רמי לאמב, 2 בחירות סיבוב ראשון ובחירת סיבוב שני עתידית. בנוסף, צורפו לקבוצה ג'רמי לין, עומר אשיק ודונטאס מוטיאיונאס שנבחר בדראפט של השנה הקודמת. הארדן, שהפך משחקן שישי לקלע הפותח קלע 25.9 נקודות בממוצע לאורך כל העונה ואף נבחר לקבוצת האולסטאר שהתקיים בעיר באותה שנה. הסגנון ההתקפי שהוביל מקהייל הכתיב קצב משחק שכלל ריצה מהירה, התקפות מעבר וקליעות לשלוש נקודות ויוסטון הפכה לאחת הקבוצות המובילות בליגה בקליעת נקודות למשחק. בסיבוב הראשון של הפלייאוף פגש הארדן את קבוצתו לשעבר, שניצחה בסדרה בשישה משחקים.
היסטוריה > 2012–2021: עידן ג'יימס הארדן > עם דוויט הווארד

במטרה להתחזק לקראת העונה הבאה החתימה יוסטון את דווייט הווארד שבוע וחצי לאחר מכן חתם בקבוצה גם הסמול פורוורד הישראלי עומרי כספי. למרות הניסיונות, גם בעונת 2013/14 לא הצליחה הקבוצה לעבור את הסיבוב הראשון של הפלייאוף, כשהיא מפסידה לפורטלנד טרייל בלייזרס.
לקראת עונת 2014/15 נעשו שוב שינויים גדולים בסגל הקבוצה. ג'רמי לין נשלח ללוס אנג'לס לייקרס ועומר אשיק ועומרי כספי לניו אורלינס פליקנס וצ'נדלר פארסונס עזב לדאלאס מאבריקס. טרבור אריזה, ששיחק בקבוצה בעבר, שב לקדנציה שנייה. בדצמבר התחזקה העונה בקורי ברואר ממינסוטה ובג'וש סמית' מדטרויט. במהלך העונה הצטיין הארדן ואף קלע 50 נקודות מול דנוור ו-51 נקודות מול סקרמנטו, הראשון בתולדות המועדון שקולע 50 נקודות פעמיים בעונה אחת. הארדן היה מועמד לזכייה בתואר ה-MVP, אך הסתפק במקום השני. הקבוצה סיימה את העונה בראשות הבית הדרום-מערבי, זכייה ראשונה בראשות הבית מאז עונת האליפות ב-1994. בסיבוב הראשון של הפלייאוף גברה על המאבריקס 1–4, בסיבוב השני נקלעה לפיגור 1–3 מול לוס אנג'לס קליפרס, אך הצליחה לנצח בשלושה משחקים רצופים ועלתה לגמר האזורי. בגמר פגשה הקבוצה את גולדן סטייט ווריורס, שניצחה בסדרה ב-5 משחקים ואף זכתה באליפות.
פתיחת עונת 2015/16 התאפיינה בחוסר יציבות ולאחר שהקבוצה ניצחה רק ב-4 מ-11 משחקיה הראשונים פוטר המאמן קווין מקהייל. בסופו של דבר סיימה הקבוצה במקום ה-8 במערב עם מאזן 41-41 ועלתה לפלייאוף לשחק נגד גולדן סטייט ווריורס. הקבוצה הפסידה בסיבוב הפלייאוף הראשון בתוצאה 1–4 והודחה.
במהלך הפגרה של שנת 2016 מונה מייק ד'אנטוני למאמנה החדש של הקבוצה, ודווייט הווארד עזב אותה. בניסיון להתאים את שחקניה לסגנון המשחק של הארדן ושל ד'אנטוני החתימה הקבוצה את ראיין אנדרסון ואת אריק גורדון, שני שחקנים בעלי התאמה לסגנון המשחק ההתקפי המהיר ומלא השלשות של יוסטון. במהלך העונה המשיך הארדן להציג את היכולת הגבוה שאפיינה אותו בעונות הקודמות, והוא הוביל את הליגה באסיסטים, עם 11.2 למשחק. הוא היה בין המועמדים לזכייה בתואר ה-MVP, אך בתואר זכה לבסוף חברו לקבוצה לשעבר, ראסל וסטברוק. בפלייאוף ניצחה הקבוצה את אוקלהומה בחמישה משחקים, אך הפסידה לסן אנטוניו ספרס בסיבוב השני.
ב-5 בפברואר 2017 הודיע הבעלים של הקבוצה לסלי אלכסנדר כי הוא מוכר את המועדון לאיש העסקים טילמן פרטיטה. פרטיטה רכש את המועדון ב-2.2 מיליארד דולר, הסכום הגבוה עד אז שנמכרה מועדון כדורסל.
היסטוריה > 2012–2021: עידן ג'יימס הארדן > עם כריס פול

ב-28 ביוני 2017 הועבר כריס פול, רכזה הכוכב של לוס אנג'לס קליפרס, בטרייד לקבוצה, תמורת סם דקר, פטריק בוורלי, לו ויליאמס, דיאנדרה ליגינס, דארון היליארד, קייל וילצ'ר, מונטרז הארל ובחירות דראפט.
בעונת 2017/2018 סיימה הקבוצה במקום הראשון בליגה עם מאזן 65–17, המאזן הטוב ביותר בתולדות המועדון. בסיום העונה הסדירה זכה כוכב הקבוצה, ג'יימס הארדן, בתואר ה-MVP של העונה הסדירה ב-NBA. בפלייאוף היא גברה על מינסוטה טימברוולבס ועל יוטה ג'אז, עם ניצחון 4–1 על כל אחת מהן. בגמר המערב התמודדו הרוקטס מול גולדן סטייט ווריורס החזקה; היא הצליחה להוביל 3–2 בסדרה, אך בסוף המשחק החמישי נפצע כוכבה כריס פול ויוסטון הפסידה בסדרה בתוצאה 3–4. בעונת 2018/2019,
בקיץ 2018, חתם בקבוצה שחקן האוקלהומה סיטי ת'אנדר כרמלו אנתוני, במטרה לחזק את הסגל וליצור טריו חזק שיוביל את הרוקטס. בפועל, כרמו אנתוני הציג יכולת חזקה, ואי השילוב של הארדן יחד עם כריס פול, הוביל לעוד עונה לא מוצלחת, שגם בה לא הצליחו לזכות באליפות והודחו בחצי גמר המערב לאחר שהפסידו 4 - 2 בסדרה לגולדן סטייט ווריורס.
היסטוריה > 2012–2021: עידן ג'יימס הארדן > עם ראסל וסטברוק

לאחר כ-2 עונות בהן שיחקו הארדן ופול ביחד, החליטה הנהלת הרוקטס לפרק את הצמד, ולהעביר את כריס פול בטרייד לאוהקלומה סיטי ת'אנדר, בתמורה לכוכבה, ראסל וסטברוק, לאחר שהשניים כבר שיתפו פעולה באוקלהומה בין 2009 ל-2012. השנים בעונה זו, התבלט במיוחד סגנון המשחק הייחודי שהתווה המאמן מייק ד'אנטוני, שכונה "סמול בול", בעיקר בגלל העובדה הרוב המוחלט של שחקני הרוקטס היו נמוכים יחסית, ויוסטון הייתה עולה בחמישייה שכללה את פי. ג'יי טאקר בעמדת הסנטר, על אף גובהו הנמוך יחסית לסנטר. סגנון זה הוביל את יוסטון למקום ה-4 במערב, ולאחר ציפיות רבות מהקבוצה, הם הודחו בחצי גמר המערב לאחר שפגשו את הלוס אנג'לס לייקרס.
היסטוריה > לאחר הארדן

לאחר עונה אחת עם ווסטברוק ולקראת עונת 2020/2021, החליט הג'נרל מנג'ר החדש של יוסטון, רפאל סטון, לשלוח את ווסטברוק בטרייד לוושינגטון וויזארדס, בתמורה לג'ון וול ובחירת סיבוב ראשון בדראפט, בדצמבר 2020.
בינואר 2021 הארדן, שהיווה את הפנים של המועדון למשך כעשור, הועבר אף הוא בטרייד, לברוקלין נטס - שבנתה ״סופר טים״ כשלצד הארדן משחקים גם קווין דוראנט וקיירי אירווינג. הטרייד עירב ארבע קבוצות, ובמסגרתו נשלחו ליוסטון האולסטאר לשעבר ויקטור אולדיפו מאינדיאנה פייסרס, הגארד דאנטה אקסום מקליבלנד קאבלירס והפוורוד רודיונס קורוץ מברוקלין נטס, לצד נכסי דראפט נוספים: שלוש בחירות סיבוב ראשון לא מוגנות מברוקלין (2022, 2024, 2026), ארבע זכיות החלפת בחירות עם ברוקלין ובחירת סיבוב ראשון של מילווקי באקס ב-2022 (שקיבלה מקליבלנד). יוסטון העבירה בטרייד גם בחירת סיבוב שני 2023 לפייסרס.
לוגואים

לוגו הקבוצה בתקופת "סן דייגו רוקטס" (1967–1971)
לוגו הקבוצה בעונת 1971/1972
לוגו הקבוצה בין השנים 1972–1995
לוגו הקבוצה בין השנים 1995–2003
לוגו הקבוצה בין השנים 2003–2019
לוגו הקבוצה מאז שנת 2019
מאמני הקבוצה

הנתונים מעודכנים לסוף עונת 2023/2024:
| מאמן | שנים | עונה סדירה> משחקים | עונה סדירה> ניצחונות | עונה סדירה> הפסדים | עונה סדירה>  % הצלחה | פלייאוף> משחקים | פלייאוף> ניצחונות | פלייאוף> הפסדים | פלייאוף>  % הצלחה | הישגים |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| ג'ק מקמהון | 1967–1969 | 190 | 61 | 129 | 0.321 | 6 | 2 | 4 | 0.333 | — |
| אלכס האנום | 1969–1971 | 138 | 58 | 80 | 0.420 | — | — | — | — | — |
| טקס וינטר | 1971–1973 | 129 | 51 | 78 | 0.395 | — | — | — | — | — |
| ג'וני איגן | 1973–1976 | 281 | 129 | 152 | 0.504 | 8 | 3 | 5 | 0.375 | — |
| טום ניסאלקי | 1976–1979 | 246 | 124 | 122 | 0.504 | 14 | 6 | 8 | 0.429 | זכייה בפרס מאמן העונה (1977) |
| דל האריס | 1979–1983 | 328 | 141 | 187 | 0.430 | 31 | 15 | 16 | 0.484 | — |
| ביל פיץ' | 1983–1988 | 410 | 216 | 194 | 0.527 | 39 | 21 | 18 | 0.538 | — |
| דון צ'ייני | 1988–1992 | 298 | 164 | 134 | 0.550 | 11 | 2 | 9 | 0.182 | זכייה בפרס מאמן העונה (1991) |
| רודי טומג'נוביץ' | 1992–2003 | 900 | 503 | 397 | 0.559 | 90 | 51 | 39 | 0.567 | שתי זכיות באליפות ה-NBA‏ (1994, 1995) |
| ג'ף ואן גנדי | 2003–2007 | 328 | 182 | 146 | 0.555 | 19 | 7 | 12 | 0.368 | — |
| ריק אדלמן | 2007–2011 | 328 | 193 | 135 | 0.588 | 19 | 9 | 10 | 0.474 | — |
| קווין מקהייל | 2011–2015 | 323 | 193 | 130 | 0.598 | 29 | 13 | 16 | 0.448 | — |
| ג'יי. בי. ביקרסטאף | 2015–2016 | 71 | 37 | 34 | 0.521 | 5 | 1 | 4 | 0.200 | — |
| מייק ד'אנטוני | 2016–2020 | 318 | 217 | 101 | 0.682 | 51 | 28 | 23 | 0.549 | זכייה בפרס מאמן העונה (2017) |
| סטיבן סיילאס | 2020–2023 | 236 | 59 | 177 | 0.250 | — | — | — | — | — |
| אימה יודוקה | 2023–הווה | 82 | 41 | 41 | 0.500 | — | — | — | — | — |
מנהלי הקבוצה (ג'נרל מנג'רים)

| ג'נרל מנג'ר | תקופה | הישגים |
| --- | --- | --- |
| ג'ק מקמהון | 1967–1968 | – |
| פיט ניואל | 1968–1972 | – |
| ריי פטרסון | 1972–1989 | זכייה בפרס מנהל העונה (1977) |
| סטיב פטרסון | 1989–1993 | – |
| טוד ליוויק | 1993–1994 | – |
| בוב ויינהאוור | 1994–1996 | 2 זכיות באליפות ה-NBA‏ (1994, 1995) |
| קארול דוסון | 1996–2007 | – |
| דריל מורי | 2007–2020 | זכייה בפרס מנהל העונה (2018) |
| רפאל סטון | 2020–הווה | – |
הישגים ופרסים > שיאים למשחק בודד

חטיפות וחסימות נספרו רק החל מעונת 1973/1974.
נקודות: 61, ג'יימס הארדן מול ניו יורק ניקס (2019) ומול סן אנטוניו ספרס (2019).
ריבאונדים: 35, אלווין הייז מול ניו יורק ניקס, 19 בינואר 1971.
אסיסטים: 22, ארט ויליאמס פעמיים (1968 ו-1970) ואלן ליוול (1983).
חטיפות: 10, קלייד דרקסלר מול סקרמנטו קינגס, 1 בנובמבר 1996.
חסימות: 13, רלף סמפסון מול שיקגו בולס, 19 בדצמבר 1983.
הישגים ופרסים > שיאי קריירה בקבוצה

הנתונים מעודכנים לסוף עונת 2023/2024, ומתייחסים לעונה הסדירה בלבד. חטיפות וחסימות נספרו רק החל מעונת 1973/1974.
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  נקודות: 1. האקים אולאג'ואן - 26,511  2. ג'יימס הארדן - 18,365  3. קלווין מרפי - 17,949  4. רודי טומג'נוביץ' - 13,383  5. אלווין הייז - 11,762 |  ריבאונדים: 1. האקים אולאג'ואן - 13,382  2. אלווין הייז - 6,974  3. מוזס מלון - 6,959  4. רודי טומג'נוביץ' - 6,198  5. אוטיס ת'ורפ - 5,010 |  אסיסטים: 1. ג'יימס הארדן - 4,796  2. קלווין מרפי - 4,402  3. אלן ליוול - 3,339  4. האקים אולאג'ואן - 2,992  5. מייק ניולין - 2,581 |  חטיפות: 1. האקים אולאג'ואן - 2,088  2. קלווין מרפי - 1,165  3. ג'יימס הארדן - 1,087  4. אלן ליוול - 929  5. רוברט ריד - 881 |  חסימות 1. האקים אולאג'ואן - 3,740  2. יאו מינג - 920  3. מוזס מלון - 758  4. רלף סמפסון - 585  5. קלינט קפלה - 491 |  |  |  |
הישגים ופרסים > הישגים אישיים

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  MVP של העונה הסדירה מוזס מלון - 1979, 1982  האקים אולאג'ואן - 1994  ג'יימס הארדן - 2018 MVP של סדרת הגמר האקים אולאג'ואן - 1994, 1995 מלך הסלים של ה-NBA אלווין הייז - 1969  ג'יימס הארדן - 2018 שחקן ההגנה של העונה האקים אולאג'ואן - 1993, 1994 רוקי השנה רלף סמפסון - 1984  סטיב פרנסיס - 2000 השחקן המשתפר של העונה ארון ברוקס - 2010 השחקן השישי של העונה אריק גורדון - 2017 מאמן השנה טום ניסאלק - 1977  דון צ'ייני - 1991  מייק ד'אנטוני - 2017 מנהל השנה ריי פטרסון - 1977  דריל מורי - 2018 |  חמישיית העונה הראשונה מוזס מלון - 1979, 1982  האקים אולאג'ואן - 1987–1989, 1993, 1994, 1997  ג'יימס הארדן - 2014, 2015, 2017–2020 חמישיית העונה השנייה מוזס מלון - 1980, 1981  רלף סמפסון - 1984  האקים אולאג'ואן - 1986, 1990, 1996  יאו מינג - 2007, 2009  טרייסי מקגריידי - 2007  דווייט הווארד - 2014 חמישיית העונה השלישית האקים אולאג'ואן - 1991, 1995, 1999  קלייד דרקסלר - 1995  יאו מינג - 2004, 2006, 2008  טרייסי מקגריידי - 2005, 2008  ג'יימס הארדן - 2013  ראסל וסטברוק - 2020 חמישיית ההגנה הראשונה האקים אולאג'ואן - 1987, 1988, 1990, 1993, 1994  רודני מקריי - 1988  פטריק בוורלי - 2017 חמישיית ההגנה השנייה מוזס מלון - 1979  האקים אולאג'ואן - 1985, 1991, 1996, 1997  רודני מקריי - 1987  שיין באטייה - 2008, 2009  רון ארטסט - 2009  פטריק בוורלי - 2014 |  חמישיית הרוקיז הראשונה אלווין הייז - 1969  קלווין מרפי - 1971  ג'ו מריוות'ר - 1976  ג'ון לוקאס - 1977  רלף סמפסון - 1984  האקים אולאג'ואן - 1985  סטיב פרנסיס - 2000  יאו מינג - 2003  לואיס סקולה - 2008  ג'יישון טייט - 2021  ג'יילן גרין - 2022 חמישיית הרוקיז השנייה רוברט הורי - 1993  מאט מלוני - 1997  קטינו מובלי - 1999  מייקל דיקרסון - 1999  אדי גריפין - 2002  לות'ר הד - 2006  קארל לנדרי - 2008  צ'נדלר פארסונס - 2012  טארי איסון - 2023  ג'בארי סמית' - 2023 |  MVP של משחק האולסטאר רלף סמפסון - 1985 שחקנים במשחק האולסטאר דון קוג'יס - 1968, 1969  אלווין הייז - 1969–1972  ג'ק מרין - 1973  רודי טומג'נוביץ' - 1974–1977, 1979  מוזס מלון - 1978–1982  קלווין מרפי - 1979  רלף סמפסון - 1984–1987  האקים אולאג'ואן - 1985–1990, 1992–1997  אוטיס ת'ורפ - 1992  צ'ארלס בארקלי - 1997  קלייד דרקסלר - 1996, 1997  סטיב פרנסיס - 2002–2004  טרייסי מקגריידי - 2005–2007  יאו מינג - 2003–2009, 2011  ג'יימס הארדן - 2013–2020  דווייט הווארד - 2014  ראסל וסטברוק - 2020 מאמנים במשחק האולסטאר רודי טומג'נוביץ' - 1997  מייק ד'אנטוני - 2018 |  |  |  |  |
שחקנים שמספר גופייתם הוצא לגמלאות

יאו מינג 
 תאריך הפרשה: 
 3 בפברואר 2017
קלייד דרקסלר 
 תאריך הפרשה: 
 3 בפברואר 2000
קלווין מרפי 
 תאריך הפרשה: 
 17 במרץ 1984
מוזס מלון 
 תאריך הפרשה: 
 19 באפריל 1998
האקים אולאג'ואן
 תאריך הפרשה: 
 9 בנובמבר 2002
רודי טומג'נוביץ' 
 תאריך הפרשה: 
 28 בינואר 1982
אופסייד (תוכנית טלוויזיה)

| --- | --- |
 סוגה:  סאטירה
 יוצרים:  ערוץ הספורט
 משתתפים:  ספי ריבלין, שרית סרי
 ארץ מקור:  ישראל
 שפות:  עברית 
 מספר עונות:  1
 הפקה
 אורך פרק:  40 דקות
 שידור
 רשת שידור:  ערוץ הספורט
 תקופת שידור מקורית:  2002–הווה
 
אופסייד היא תוכנית ספורט סאטירית ששודרה בשנת 2002 בערוץ הספורט.
אופסייד, בכיכובם של ספי ריבלין ושרית סרי ובהפקתו של שי שטרן, שודרה במהלך עונת הכדורגל 2001/2002. התוכנית כללה מערכונים שצולמו מראש שעיקרם מבוסס על חיקויים של דמויות מפתח בכדורגל הישראלי והעולמי. בין המערכונים התארחו באולפן התוכנית אורחים שונים, כשהראיונות אף הם מתנהלים ברוח התוכנית ומתנהלים בצורה מבודחת.
התוכנית לא האריכה ימים ולא שודרה לה עונה נוספת. פרקי התוכנית משודרים בשידורים חוזרים מדי פעם בערוץ הבת של ספורט 5, ספורט 5 גולד.
ערך זה הוא קצרמרבנושא טלוויזיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אדוארד דה ויר, רוזן אוקספורד השבעה עשר

ההורים והבנים לכאורה (משמאל לימין): אדוארד דה ויר והמלכה אליזבת; שייקספיר וסאות'המפטון.
אדוארד דה ויר, רוזן אוקספורד השבעה עשר (Edward de Vere, 17th Earl of Oxford;‏ 12 באפריל 1550 – 24 ביוני 1604) או בקיצור אוקספורד, היה אציל אנגלי ואחד מאנשי חצר המלוכה של העידן האליזבתני.
אוקספורד היה יורש תואר הרוזנות השני בעתיקותו בממלכה, אחד המקורבים ביותר למלכה אליזבת לזמן מה ופטרון מבוקש של האמנויות. אוקספורד נחשב על ידי בני דורו כמשורר לירי ומחזאי, שמזגו הפזיז והתזזיתי מנע ממנו לקבל אחריות ממשלתית או תפקיד רשמי בחצר המלוכה ותרמו לפיזור של עזבונו. מאז שנות ה-20 של המאה ה-20, הוא היה המועמד החלופי הפופולרי ביותר שהוצע לכתיבה של יצירותיו של שייקספיר.
ביוגרפיה

אוקספורד היה בנם היחיד של ג'ון דה ויר, רוזן אוקספורד השישה עשר ומרג'רי גולדינג. אחרי מותו של אביו בשנת 1562, אדוארד נעשה חסוי תחת האפוטרופסות של המלכה אליזבת ונשלח לגור באחוזתו של יועצה הראשי סר ויליאם ססיל. הוא נישא לבתו של ססיל, אן, איתה היו לו 5 ילדים. אוקספורד התנכר לאשתו במשך חמש שנים לאחר סירובו להכיר בבנה הראשון כשלו.
אוקספורד היה אלוף הפלה ברומח (ג'אוסטר) והשתתף בקביעות בתחרויות אבירים גם בצרפת ובאיטליה. הוא היה בין הראשונים שהלחין שירת אהבה בחצר האליזבתנית, והוא זכה לשבחים כמחזאי, אף על פי שאף אחד ממחזותיו לא שרד. זרם של הקדשות שיבח את אוקספורד על חסותו הנדיבה ליצירות ספרותיות, דתיות, מוזיקליות ורפואיות. הוא היה פטרונם של להקות שחקנים מבוגרים וילדים כאחד, כמו גם של מוזיקאים, לוליינים, אקרובטים ומופעי בעלי חיים.
הוא איבד את תמיכתה וחיבתה של המלכה בתחילת שנות ה-80 של המאה ה-16 והוגלה מחצר המלוכה לאחר שהכניס להריון אחת מנערות הלוייה של המלכה, אן וואוואסוור, מה שגרם לקטטת רחוב אלימה בין משרתיו של אוקספורד ודודיה של הנערה. אוקספורד התפייס עם המלכה ב-1583, אבל כל אפשרויות קידומו אבדו. בשנת 1586 המלכה העניקה לאוקספורד קצבה של £1,000 כדי להקל על מצוקתו הכספית שנגרמה עקב פזרנותו ומכירת אדמותיו המניבות עבור כסף נזיל. לאחר מותה של אשתו הוא התחתן עם אליזבת טרנטהאם, עוד אחת מנערות הלוייה של המלכה, שילדה לו את יורשו, הנרי דה ויר. הוא מת בשנת 1604, לאחר שאיבד את כל האחוזות שהיו בירושתו.
התאוריה האוקספורדינית של המחבר האמיתי של מחזות שייקספיר

התאוריה האוקספורדינית של המחבר האמיתי של מחזות שייקספיר מציעה כי אדוארד דה ויר כתב את המחזות והשירים שיוחסו באופן מסורתי לוויליאם שייקספיר מסטרטפורד על האייבון. אף על פי ששיוך זה נדחה על ידי כמעט כל חוקרי שייקספיר האקדמאים, העניין בתאוריה זו נמשך והפך לפופולרי, ומועמדותו הוצגה בסרט ההוליוודי "אנונימי" (2011), בבימויו של רולנד אמריך, שבו דמותו גולמה על ידי ריס איוואנס.
תאוריית הנסיך טיודור

תאוריית הנסיך טיודור (הידועה גם כתאוריית שושנת טיודור) היא נגזרת של התאוריה האוקספורדינית של מחבר מחזות שייקספיר. גרסת הנסיך טיודור גורסת כי אוקספורד והמלכה אליזבת הראשונה היו מאהבים ואף נולד להם בן שגדל כהנרי ווריוטסלי, רוזן סאות'המפטון ה-3. גרסה מאוחרת יותר של התאוריה, המכונה נסיך טיודור השני קובעת כי אוקספורד היה בעצמו בנה של המלכה, ובכך אביו של אחיו למחצה שלו.
היסטוריה נסתרת זו אמורה להסביר מדוע אוקספורד (כשייקספיר) הקדיש את השירים הסיפוריים ונוס ואדוניס (1593) והאונס של לוקרציה (1594) לסאות'המפטון וגם להסביר היבטים שונים של תוכן השירים. התוכן של הסונטות של שקספיר שימש גם כדי לתמוך בתאוריה ובמידה פחותה, יש פרקים במחזות.
תאוריית הנסיך טיודור יצרה חלוקה בין ה"אוקספורדיינים". הרוב השמרני מתייחס לתאוריה זו כמכשול להכרה של אוקספורד כשייקספיר, ואילו המיעוט המחזיק בתאוריית הנסיך טיודור טוען שהתאוריה שלהם טובה יותר, מסבירה את חייו של אוקספורד ואת הסיבות לכתיבה שלו בשם עט.
תאוריית הנסיך טיודור > המחשה

תרחיש "נסיך טיודור השני" מהווה חלק עיקרי מהסרט ההוליוודי "אנונימי" (2011), שנכתב על ידי ג'ון אורלוף. הסרט ממחיש אירועים שהובילו למרד אסקס נגד המלכה אליזבת. על רקע זה, מוצגים פלאשבקים מפרקים קודמים בחייו של אדוארד דה ויר. גאונותו הספרותית מתגלה במחזות שנכתבו להופעות בחצר המלוכה, אבל כאשר ראה את כוחו של התיאטרון העממי, הוא מחליט לכתוב לבמה הציבורית באמצעות מתווך המציג עצמו כמחבר, ויליאם שייקספיר. פרשת האהבים של אוקספורד עם המלכה, מולידה את סאות'המפטון, שמאוחר יותר הופך לבעל הברית של רוברט דברו, רוזן אסקס ה-2. המרד של האחרון, מצטייר כניסיון להפיל את אויבו הוותיק של אוקספורד, רוברט ססיל (הגיבן), רוזן סולסלברי ה-1, ולא כמתקפה נגד המלכה. אוקספורד מקווה לתמוך באסקס באמצעות מחזהו, ריצ'רד השני כדי להלהיב את הרגשות נגד ססיל בקרב הציבור הבריטי. תמרונו נכשל, כאשר ססיל מגלה את תוכניותיו. אז ססיל מספר לאוקספורד שהוא עצמו (אדוארד דה ויר, רוזן אוקספורד ה-17) הוא גם כן בנה של המלכה ובכך הוא למעשה אחיו למחצה של בנו. אסקס וסאות'המפטון נעצרו ונידונו למוות. הרוס ומזועזע מהגילוי על מוצאו, אוקספורד מסכים לדרישתה של המלכה אליזבת, להישאר בעילום שם ולא לחשוף את עצמו כשייקספיר, כחלק מעסקה שהצילה את בנם מהוצאה להורג כבוגד.
בפרשנות ה-DVD על הסרט, אורלוף התסריטאי, סיפר שלא היה מרוצה מהסצנה שבה ססיל טוען כי אוקספורד הוא בנה של המלכה. הוא ביקש מהבמאי רולנד אמריך להסירה, אבל אמריך עמד על השארתה.
הערות שוליים

1 2  May, Steven W., , The Poems of Edward DeVere, Seventeenth Earl of Oxford and of Robert Devereux, Second Earl of Essex, Studies in Philology, University of North Carolina Press 77, 1980, עמ' 5
↑  May, Steven W., The Elizabethan courtier poets: the poems and their contexts, University of Missouri Press, 1991, ISBN 978-0-8262-0749-4
↑  Chambers, E. K., The Elizabethan Stage, Volume 2, Oxford University Press, 1923, ISBN 978-0-1995-6749-2
↑  Nelson, Alan H., Monstrous Adversary: the life of Edward de Vere,17th Earl of Oxford, Liverpool University Press, 2003, ISBN 978-0-8532-3678-8
1 2  Blakemore, Bill, "'Anonymous': Was Shakespeare A Fraud?, ABC News, ‏אוקטובר 2011
↑  Niederkorn, William S., "A Historic Whodunit: If Shakespeare Didn't, Who Did?", The New York Times, ‏פברואר 2002
↑  Helen Gordon, The Secret Love Story in Shakespeare's Sonnets, second edition, .Philadelphia: Xlibris Publishing Co, 2008
↑  Paul Streitz, Oxford: Son of Queen Elizabeth I, Oxford Institute Press, 2001
↑  Roland Emmerich et al, Anonymous DVD, Sony Pictures Home Entertainment, 2012.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007266102405171  BNE: XX4616789  BnF: cb12167376m (data)  GND: 118638750  ISNI: 0000 0001 2026 9187  LCCN: n50051880  LNB: 000270730  NKC: xx0133470  NLA: 36012783  NTA: 068283318  SNAC: w6b284gk  SUDOC: 114681848  Trove: 1185331  VIAF: 61587080   WorldCat (עם VIAF): 61587080