stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
עקום 25519
היסטוריה ושימושים

עקום 25519 זכה לפופולריות רבה מאז פורסם, אולם ההתעניינות הגוברת בו החלה אחרי 2013 כשנודע שה-NSA שתלו דלת אחורית בעקום האליפטי DUAL EC DRBG שהיה חלק מתקן ההצפנה בעקום אליפטי של NIST. אף על פי שאין קשר ישיר ביניהם, החשיפה הגבירה את החשש בקרב המשתמשים מפני דלתות נוספות שייתכן נשתלו במרכיבים אחרים של התקן כמו העקומים הקבועים P-xxx. ברוס שנייר מגדולי הקריפטוגרפים בני זמננו התבטא פעם: "איני סומך יותר על העקומים הקבועים שלהם. אני מאמין שה-NSA ביצעו מניפולציות בעזרת הקשרים שלהם עם התעשייה". הוא גם ציין שה-NSA מסוגלים לפצח כל הצפנה באינטרנט (נכון ל-2013).
עקום 25519 הפך לתקן בפועל שהחליף את P-256 והוא בשימוש במגוון רחב של יישומים. החל מ-2014 פרוטוקול OpenSSH הטמיע את העקום כברירת מחדל בישומים מבוססי ECDH. ספריות קריפטוגרפיות רבות תומכות בעקום זה ביניהן: OpenSSL וכן Libgcrypt, Crypto++‎ ועוד רבים. בין הפרוטוקולים, האפלקציות ומערכות ההפעלה המשתמשים בעקום זה נמנים:
Viber
וואטסאפ
iOS
מדמה מסוף PuTTY.
OpenBSD
Google Allo
פרוטוקול סיגנל
Tor
OpenSSH
Messenger של פייסבוק
Threema (תוכנת מסרים מיידיים)
Cryptocat (תוכנת צ'אט)
GNU Privacy Guard תחליף ל-OpenPGP
DNSCrypt
ביטחון ויעילות

הביטחון של העקום הזה נחשב גבוה, כלומר לא קיימת דרך לחשיפת הסוד המשותף מתוך שני המפתחות הציבוריים שהיא טובה יותר מכוח גס בסיבוכיות של  2^{128}. הבעיה הכללית עליה הוא מבוסס, בעיית דיפי הלמן בעקום אליפטי נחקרה באופן אינטנסיבי מזה כשני עשורים והותקפה רבות על ידי מתמטיקאים, אנליסטים והאקרים ללא הצלחה. עקום 25519 מכיל מספר תכונות שמעניקות לו יתרון, הסדר שלו הוא מעל  2^{255}, הוא אינו מכיל מאפיינים אלגבריים ייחודיים שניתנים לניצול לקיצור ההתקפה נגדו. האלגוריתמים הידועים כמו אלגוריתם רו או אלגוריתם קנגורו של פולרד ואלגוריתם פוליג-הלמן יעילים רק נגד עקומים מסדר ראשוני נמוך יותר ולכן אינם פרקטיים נגד עקום 25519.
היתרון של עקום 25519 הוא באופן המימוש שלו. אפשר לנצל את יחידת הנקודה הצפה בקיצור FPU של המעבד כדי להאיץ ביצועים של פעולות כפל וחיבור בסיסיות באופן משמעותי. הסיבה לבחירה של הראשוני  2^{255}-19 נובעת בגלל היכולת לייצג אלמנטים של השדה בצורה פולינומית ולבצע חיבור וכפל במהירות. הפולינומים נבחרו כך שיענו על שני מאפיינים חשובים, שהמעלה שלהם תהיה נמוכה (לכל היותר 9) כך שיהיו פחות מקדמים שצריך לכפול כחלק מהכפל בפולינומים וכן, כל מקדם הוא כפולה קטנה של  2^{\lceil 25.5i\rceil }. ביתר פירוט הפולינומים עם מספר מופחת של מקדמים קטנים הם מהצורה:
כאן הפולינום  \textstyle \sum _{i}u_{i}x^{i} מייצג את השלם  u_{0}+u_{1}+\cdots +u_{9} שהוא בעצם פיצול של שלם באורך 256 סיביות לעשרה שלמים באורך 26 סיביות כל אחד בקירוב, כדי שיתאימו באורכם לאוגרי הנקודה הצפה המצויים בכל מעבד. כל שלם באורך 256 סיביות  ניתן לטעינה בתשעה אוגרים. בדרך כלל במעבדים מודרניים אוגרים אילו מצויים בשפע. השימוש בבסיס 25.5 ולא בבסיס 25 או 26 נובע מסיבות של יעילות כדי להימנע מחילוק ארוך במקדמים  x^{10} ו- x^{11} וכן להימנע מכפל המקדמים ב- 2^{5}\cdot 19 במקום ב-19.
חיבור/חיסור שני פולינומים של עקום 25519 מודולו  2^{255}-19 מצריך 10 פעולות חיבור/חיסור של מספרי נקודה צפה (fp). כל פעולת חיבור/חיסור צורכת 10 פקודות fp בסיסיות, בלולאה הראשית של הפונקציה Curve25519 מתבצעים בסך הכול 20,400 פקודות fp. פעולת כפל צורכת 100 פקודות fp עבור כפל ו-81 פקודות fp עבור חיבור. המקדמים הגבוהים  x^{10},x^{11},...,x^{18} לאחר תוצאת הכפל מצומצמים מודולו  2^{255}x^{10}-19. למשל המקדם  x^{18} מוכפל ב- 19\cdot 2^{255} ומחובר למקדם  x^{8}. כל צמצום דורש פקודת fp אחת לכפל ופקודת fp אחת לחיבור. החלק הגבוה (הכפולה הקרובה ביותר לחזקה של 2) של כל מקדם מחוסר ומחובר למקדם שלפניו. כל העברה כזו צורכת בסך הכול 4 פקודות fp. כך שלצורך הצמצום המודולרי נדרשים עוד כ-60 פקודות fp. כתיבת הקוד עדיפה באסמבלי כדי להימנע מתקורה מיותרת שעלולה לקרות ביישום בשפת C.
ראוי לציין שכאשר מחשב קוונטי לשימוש כללי בקנה מידה גדול יהיה מעשי, ניתן יהיה לפתור את בעיית דיפי הלמן בעקום 25519 ובעקומים אליפטיים אחרים בקלות רבה ולכן הפרוטוקול לא יהיה בטוח לשימוש במקרה כזה.
הפונקציה Curve25519

הפונקציה Curve25519 היא בעצם כפל סקלרי של הקואורדינטה  x\in F_{p} מעל העקום  E(F_{p^{2}}), כאשר  p הוא המספר הראשוני  2^{255}-19 ו- E הוא העקום האליפטי  y^{2}=x^{3}+486662x^{2}+x.
ביתר פירוט, השדה  \mathbb {F} _{p^{2}} מוגדר כקבוצת כל האלמנטים  (Z/(2^{255}-19))[{\sqrt {2}}]. תהי הפונקציה  X_{0}:E(\mathbb {F} _{p^{2}})\rightarrow \mathbb {F} _{p^{2}} מוגדרת כדלהלן:  X_{0}({\mathcal {O}})=0,X_{0}(x,y)=x. במילים אחרות  X_{0} היא פונקציה שממירה נקודה בעקום לאלמנט בשדה (פשוט על ידי נטילת הקואורדינטה  x והתעלמות מהקואורדינטה  y).  תהי הפונקציה  X:E(\mathbb {F} _{p^{2}})\rightarrow \{{\mathcal {O}}\}\cup \mathbb {F} _{p_{2}} המוגדרת כדלהלן:  X({\mathcal {O}})={\mathcal {O}},X(x,y)=x.
המפתח הציבורי והמפתח הפרטי מומרים ממחרוזות בתים לאלמנטים של השדה לפי סדר בתים קטן. במילים אחרות כל שלם  s\in \{0,1,...,2^{256}-1\} מיוצג כך:
קבוצת כל המפתחות הציבוריים האפשריים היא  \{q:q\in \{0,1,...,2^{256}-1\}\}. קבוצת כל מפתחות הפרטיים היא  \{n:n\in 2^{254}+8\{0,1,2,3,...,2^{251}-1\}\}. הפונקציה Curve25519 מוגדרת כך:
בהינתן  n ו- q קיים שלם ייחודי  s\in \{0,1,2,...,2^{255}-20\} כך שמתקיים  s=X_{0}(nQ) עבור כל  Q\in E(\mathbb {F} _{p^{2}}) כאשר  X_{0}(Q)=q{\text{ mod }}2^{255}-19. לסיום הפונקציה  {\text{Curve}}25519(n,q) מחזירה את  s האמור.
הפונקציה Curve25519 > פסאודו קוד

הפונקציה  {\text{Curve25519 }} בפסאודו קוד הבא מבוססת על סולם מונטגומרי. היא מקבלת את השלם  k (שהוא הסוד הפרטי של המשתמש) ואת הקואורדינטה  u (מקבילה ל- x בעקום מונטגומרי) של הנקודה הקבועה  P בעקום 25519 ומחזירה את  x_{2} שהוא הקואורדינטה  x של הכפל הסלקרי  kP.
הסמל  \gg  כאן מייצג הזזה ימינה (shift right) ברמת סיביות,  {\text{ AND}} הוא וגם והסמל  \oplus  הוא XOR. הפונקציה  {\text{ConditionalSwap}}(s,a,b) היא פונקציית החלפה שמקבלת פרמטר בוליאני  s ומחליפה בין ערכי  a ו- b בתנאי ש- s שווה אמת. הפונקציה חייבת להיות מיושמת באופן כזה שההחלפה תהיה קבועה תמיד כדי לסכל התקפת ערוץ צדדי. אפשר ליישם זאת על ידי הוספת מסכת אחדים לפי  s, למשל  {\text{mask}}(s)=0-s, אם  s=0 התוצאה תהיה כאילו לא בוצעה החלפה. אם  {\text{dummy}} הוא משתנה מקומי, אז ההחלפה מתבצעת בשלושה מהלכים ללא תנאי כך:
הערות שוליים

↑  A state-of-the-art Diffie-Hellman function
↑  25519 naming
פייטרו מטסטאזיו

| --- | --- |

 לידה:  3 בינואר 1698 רומא, מדינת האפיפיור 
 פטירה:  12 באפריל 1782 (בגיל 84) וינה, ממלכת הבסבורג 
 שם לידה:  Pietro Antonio Domenico Bonaventura Trapassi 
 מקום קבורה:  St. Michael's Church 
 שם עט:  Artino Corasio 
 שפות היצירה:  איטלקית 
 
פייטרו מטאסטאזיו
פייטרו מטסטאזיו (באיטלקית: Pietro Metastasio, פייטרו אנטוניו דומניקו טראפאסי, הידוע יותר בשם העט שלו מטסטאזיו, 3 בינואר 1698 - 12 באפריל 1782) היה סופר ומשורר איטלקי.
ביוגרפיה > ילד פלא

מטאסטזיו נולד ברומא, שם שירת אביו, פליצ'ה טראפאסי, יליד אסיזי, בגדוד הקורסיקני של צבא הוותיקן. פליצ'ה נשא לו אישה מבולוניה, פרנצ'סקה גאלאסטי, ועבר לעסוק במסחר בוויה דל קאפלארי ברומא. לזוג נולדו שני בנים ושתי בנות. הבן הבכור, ליאופולדו, מילא תפקיד חשוב בחיי המשורר.
מספרים שבילדותו היה פייטרו מקהיל סביבו אנשים בדקלום חרוזים מאולתרים בו במקום על נושא נתון. באחד המקרים, בשנת 1709, עצרו שני אנשים להאזין: ג'ובאני וינצ'נצו גראווינה, שנודע בבקיאותו במשפטים ובספרות ובהנהלת האקדמיה של ארקדיה, ולורנציני, מבקר בעל שם. גראווינה נמשך אל הכישרון הפיוטי של הנער ואל הקסם האישי שלו ועשה את פייטרו לבן-חסותו; תוך שבועות ספורים אימץ אותו לבן. פליצ'ה טראפאסי היה מרוצה להעניק לבנו סיכוי לחינוך מעולה וכניסה לחברה.
ביוגרפיה > אימוץ וראשית קריירה

גראווינה שינה את שם הנער מטראפאסי למטאסטאזיו וייעד את בנו המאומץ לעיסוק בחוק, כמוהו עצמו. כיון שכך, כיוון את הנער ללמוד לטינית ולהתחיל בלימודי משפטים. במקביל טיפח את כשרונותיו הספרותיים והציג את ילד הפלא הן בביתו והן בחוגי החברה הרומאית. עד מהרה מצא עצמו מטאסטאזיו מתחרה עם רוב המאלתרים המהוללים באיטליה של זמנו. ימים ארוכים של לימודים מפרכים וערבים מוקדשים לאלתור שמונים בתי שיר ברצף החלו לכרסם בבריאותו של פייטרו ולאמץ מעל למידה את חוש הפיוט שבו. בנקודה זו נדרש גראווינה לנסוע לקלבריה לעסקיו. הוא לקח עמו את מטאסטאזיו, הציג אותו בחוגי הספרות של נאפולי ולבסוף הפקיד אותו בחסות שאר בשרו, גרגוריו קארופרזה בסקאליאה. אוויר הכפר והשלוה של חוף הים הדרומי שיקמו את בריאותו אל מטאסטאזיו. גראוינה החליט, שעליו להימנע להבא מן האלתור ולשמר את יכולותיו להישגים נעלים יותר, כדי שיוכל, לאחר שישלים את השכלתו, להתחרות בגדולי המשוררים.
מטאסטאזיו נענה למשאלות מיטיבו. בגיל שתים-עשרה תרגם את האיליאדה לבתים בני שמונה שורות; כעבור שנתיים חיבר טרגדיה בסגנון סנקה על נושא מתוך Italia liberata ("איטליה המשוחררת") של ג'ורג'ו טריסינו - האפוס החביב על גראווינה. הטרגדיה נקראה "ג'וסטינו". גראווינה הדפיס אותה בשנת 1713; אבל המחזה היה חסר חיים; ארבעים ושתיים שנה לאחר הוצאתו אמר מטאסטאזיו למו"ל שלו, קאלזאביג'י, שברצון היה מעלים אותו. קארופרזה מת שנת 1714 והוריש את רכושו לגראווינה; בשנת 1718 מת גראווינה עצמו. מטאסטאזיו ירש הון של 15,000 סקודי. במפגש של האקדמיה הארקדית דקלם הספד לפטרונו ואחר ישב בנחת ליהנות מעושרו.
ביוגרפיה > בגרות

מטאסטאזיו היה עכשיו בן עשרים. מזה ארבע שנים עטה גלימת כמורה, לאחר שקיבל עליו סמיכה זוטרית, שבלעדיה לא היה טעם לצפות לקידום ברומא. ההיסטוריה הרומנטית שלו, יופיו החיצוני, הליכותיו המלבבות וכשרונותיו הייחודיים עשו אותו לאופנתי. תוך שנתיים כילה את כספו והעצים את המוניטין שלו. עכשיו החליט לעסוק בכובד ראש במשלח ידו. בנאפולי נכנס למשרדו של עורך דין מכובד בשם קסטאניולה, שפיקח בקפדנות על זמנו ועל מרצו.
תוך כדי עבודת פרך במשפטים, חיבר מטאסטאזיו בשנת 1721 אפיתאלאמיום וכנראה גם את הסרנדה המוזיקלית הראשונה שלו, "אנדימיונה" לכלולות אשת חסדו, דונה אנה פרנצ'סקה ראוואסקיירי פינלי די סאנגרו (בהמשך הנסיכה השישית של בלמונטה) למרקיז דון אנטוניו פינאטלי (בהמשך הוד מעלת כבודו נסיך בלמונטה). ב-1722 נדרשו חגיגות ברמה שמעל למקובל ליום הולדת הקיסרית, והמשנה למלך פנה אל מטאסטאזיו בבקשה לכתוב סרנדה לכבוד האירוע. הוא קיבל את ההזמנה, אבל נקבע, שזהותו כמחבר תישמר בסוד. בתנאים אלה יצר מטאסטאזיו את Gli orti esperidi. ניקולא פורפורה כתב לה מוזיקה והיצירה, בפי תלמידו של פורפורה, הקסטראטו פארינלי בהופעת בכורה מרהיבה, זכתה בתשואות יוצאות דופן. הפרימה דונה הרומאית הגדולה, מריאנה בולגארלי, בכינויה "לה רומאנינה" על שם מקום הולדתה, שיחקה את ונוס בדרמה הזו ולא חסכה מאמצים עד שהצליחה לגלות את מחברה.
ביוגרפיה > הזדקנות

אורח החיים שמטאסטאזיו קיים בווינה, יחד עם האקלים שם, נתנו עם הזמן את אותותיהם בבריאותו ובהלך רוחו. משנת 1745 בערך ואילך מיעט בכתיבה, אף כי הקנטטות מתקופה זו והקאנצונטה Ecco quel fiero istante, ששלח לידידו פארינלי, הן בין הפופולריות ביותר ביצירותיו. היה ברור, כפי שניסח זאת ורנון לי, כי "הליקוי בבריאותו נבע מליאות נפשית ומוסרית". בשנת 1755 נפטרה הרוזנת אלטהאן ומטאסטאזיו נאלץ להסתפק בחבורה, שהתאספה סביבו בביתה הבורגני של משפחת מרטינז. הוא שקע במהירות בהרגלי הזקנה ואף כי חי עד 1782, המעיט מאוד בפעילות. את הונו, שעלה לכדי 130,000 פלורין בקירוב, ציווה לששת ילדיו של ידידו מרטינז. הוא האריך
ימים יותר מכל קרוביו האיטלקים.
מטאסטאזיו המשיך להתקיים ארבעים שנה מעבר לכוחות היצירה והמקוריות שפיעמו בו בעבר, ובמשך השנים האלה הלכה תהילתו וגברה בהתמדה. בספרייתו מנה עד ארבעים הוצאות של יצירותיו הוא. הן תורגמו לצרפתית, אנגלית, גרמנית, ספרדית ואפילו ליוונית מודרנית. כל מלחין ראוי לשמו כתב להן מוזיקה במשך השנים, כבוד שכל אחת מן האופרות נהנתה ממנו בתורה מצד כמה מן האישים המכובדים ביותר באירופה. טובי הווירטואוזים בכל עיר בירה ביצעו אותן ולא הייתה אקדמיה ספרותית ידועת שם שלא הרעיפה עליו את הכבוד שבחברות בה. זרים נשואי פנים שעברו דרך וינה עשו להם לחוק לעלות לרגל אל המשורר הזקן במגוריו שברחוב קוהלמארקט.
הבעיה הייתה, ששירתו נועדה לסגנון מוזיקלי מסוים - לשירתם של זמרים כל-יכולים, של זמרות סופרן מופלאות. השינויים שגלוק ומוצרט הכניסו בדרמה המוזיקלית, עם התפתחות התזמור והצמיחה המהירה של אורח השירה הגרמני, רבתה הדרישה לליברית מסוג חדש. מחזותיו של מטאסטאזיו נידונו לשכחה שלא היו ראויים לה, יחד עם המוזיקה שאליה קשר אותם. פארינלי, שאותו הגדיר "אח- תאום", היה התומך העיקרי בשירתו; ועם חיסול זן הזמרים שאליהם השתייך פארינלי, חלה דעיכה במוזיקה של מטאסטאזיו. אכן, היה זה חוש סמלי במקומו שהביא את המשורר להכתיר את הסופרן הזה, האחד והיחיד, בשם אחיו התאום.
הדרמה המוזיקלית שלה נועדו חיבוריו של מטאסטאזיו ובה מצאה גאוניותו את הביטוי היאה לה, עברה מן העולם באופן מוחלט כל כך, עד שקשה כיום להגדיר את מקומו הנכון כמשורר בתולדות הספרות האיטלקית. השראתו הייתה ביסודה רגשית ולירית. המצבים הדרמטיים העיקריים מוצגים בשירים לשניים או שלושה קולות, המגלמים את ניגודי הרגשות העזים של הדמויות, שסיבוכי העלילה כופים עליהן סכסוכים ומאבקים. התוצאה הכוללת איננה ספרות צרופה, אלא ספרות המתאימה להפליא ליצירת רושם מוזיקלי. בידי מטאסטאזיו לובשת השפה טוהר וצלילות מלבבים.
מבין משוררי איטליה, הוקיר במיוחד את טאסו ואת ג'אמבאטיסטה מריני. אך הוא נמנע משחצנותו של האחרון ולא התחרה בעושר הסגנוני המעודן של הראשון. סגנונו הוא מגלה את קלות לשון של המאלתר. מבין המשוררים הרומים נהנה ביותר לעסוק באובידיוס וייתכן שמהעדפה זו נבעו כמה מסגולותיו הוא הספרותיות. חריזתו הערבה, המבע הצלול שלו, הרגש המעודן שבשירתו, יופיין של הסיטואציות הרומנטיות, שהוא מפליא לתאר בפשטות גמורה ואוצר הדימויים העדין והיפהפה, המתרומם לעיתים לאידיאל נשגב, כל אלה מקנים לו מקום של כבוד כל עוד לא פסו דוברי איטלקית מן העולם.
כתביו וכתבים עליו

יש הוצאות לאין מספר של כתבי מטאסטאזיו. זו של קאלצאביג'י (פריז, 1755, 5 כרכים) הוצאה בפיקוחו של המשורר עצמו והייתה החביבה עליו ביותר. היצירות שיצאו לאור לאחר מותו הודפסו בווינה, 1795.
ביוגרפיות של מטאסטאזיו כתבו אלואיג'י (אסיזי, 1783), צ'ארלס ברני (לונדון, 1796) ואחרים.
קרוב לוודאי שהביוגרפיה המפורסמת ביותר של מטאסטאזיו היא זו שכתב סטנדל בספרו "חיי היידן, מוצרט ומטאסטאזיו" (1817).
Opere, 1737
מצבת קברו בכנסיית מינוריטן בווינה: פיוס השישי מברך אותו  מאחוריו אנטוניו סליירי ומאחורי סליירי וולפגנג אמדאוס מוצרט. יוזף היידן  מסתכל על  פיוס השישי
פיטר גלב

| --- | --- |

 לידה:  1953 (בן 71 בערך) 
 מדינה:  ארצות הברית 
 השכלה:  בית הספר של קולומביה 
 פרסים והוקרה:  עמית האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים (2023) 
 
פיטר גלב (באנגלית: Peter Gelb, נולד ב-1953 הוא מנהלן אמנויות אמריקאי-יהודי. מאז אוגוסט 2006 מכהן גלב כמנהל הכללי של מטרופוליטן אופרה בניו יורק.
קריירה

פיטר גלב נולד לברברה וארתור גלב, סופר ועיתונאי בכיר בניו יורק טיימס. עוד בתקופת לימודיו התיכוניים החל הקשר של גלב עם המטרופוליטן, כסדרן. בגיל 17 החל גלב את הקריירה שלו בעולם המוזיקה הקלאסית כנער משרד אצל האמרגן סול יורוק.
גלב ניהל את הסיור של התזמורת הסימפונית של בוסטון לסין בשנת 1979, עם תום מהפכת התרבות. בשנת 1980 היה גלב למנהל העסקים של ולדימיר הורוביץ. גלב סייע לפסנתרן לחדש את קריירת ההופעות שלו וארגן את שיבתו ההיסטורית לרוסיה בשנת 1986. גלב שיתף פעולה עם ממשלת סין בהכנת ביצוע הבכורה של "סימפוניית 1997" מאת טאן דון עם יו-יו מה, בטקס ההעברה של הונג קונג לסין.
ב-1982 ייסד גלב את CAMI וידאו, מחלקה של מינהל אמני קולומביה, ועמד בראשה. במסגרת זו כיהן כמפיק בפועל של "המטרופוליטן אופרה מציגה", סדרה של שידורי אופרה טלוויזיוניים של האופרה המטרופוליטנית, במשך שש שנים. גלב הפיק 25 הפקות לטלוויזיה בשביל המטרופוליטן, בהן שידור טלוויזיה של מחזור הטבעת המלא של ריכרד וגנר, בניצוח ג'יימס לוויין. בתקופת עבודתו ב-CAMI, הפיק גלב ולעיתים ביים יותר מ-50 תוכניות לטלוויזיה, שבהן השתתפו אמנים כמו הרברט פון קאראיין ומסטיסלב רוסטרופוביץ'.
ב-1992 הפיק גלב הן את הגרסה הבימתית והן הקולנועית של הפקת האופרה הראשונה של ג'ולי טיימור, "אדיפוס רקס", לפסטיבל סאיטו קיינן של סייג'י אוזאווה. עוד לפסטיבל יפני זה, הזמין אוזאווה ב-1994 הצגת אופרה מוקדמת של רובר לפאז', "קללת פאוסט". גרסה מחודשת של הפקה זו הוצגה לאחר מכן במטרופוליטן בעונת 2008–2009.
סוני קלאסיקל רקורדס

משנת 1995 עד שהצטרף למטרופוליטן, כיהן גלב כנשיא סוני קלאסיקל רקורדס. האסטרטגיה של גלב הייתה שימת דגש על מוזיקת כלאיים על פני רפרטואר מיינסטרים קלאסי. דוגמאות לכך כוללות את יו-יו מה, שאותו עודד להקליט אמריקנה, שתכלול אלבום עם הכנר והמלחין מארק או'קונור ונגן הקונטרבס והמלחין אדגר מאייר, "ואלס אפאלאצ'יה"; מלחין המוזיקה האלקטרונית ונגליס, שהקליט את הסימפוניה הכוראלית "מיתודאה"; ושרלוט צ'רץ', אמנית פופ שהחלה את הקריירה שלה כזמרת קלאסית.
גלב הרחיב את מוקד מיזמי ההקלטה וכלל בהם מוזיקה לסרטים, בהם המוזיקה זוכת הפרסים לנמר, דרקון מאת טאן דון, הכינור האדום מאת ג'ון קוריליאנו, וטיטאניק, מאת ג'יימס הורנר, ובה בשעה שימר את מסורת החברה להקליט מחזות זמר של ברודוויי ולטפח קטלוג של יצירות קלאסיות. עוד יוזמה של גלב הייתה הזמנת מוזיקה חדשה לקלאסיקל.
מחלוקת

בתקשורת הניו יורקית נמתחה לעיתים ביקורת על גלב בקשר לניהול המטרופוליטן אופרה. ב-2014 התעוררה מחלוקת נוספת לאחר שבית האופרה הפיק את האופרה "המוות של קלינגהופר", העוסקת ברציחתו של ליאון קלינגהופר על האקילה לאורו. כבר בהפקות קודמות של אופרה זו נטען על ידי חלק מהמבקרים כי היא נגועה באנטישמיות והעלתה המחודשת גררה גל של ביקורות. בתגובה לביקורת, ביטל גלב שידורים בינלאומיים שתוכננו לביצוע האופרה אך סירב לבטל את ההופעות החיות המתוכננות לאוקטובר ולנובמבר 2014.
הערות שוליים

↑  Arthur Gelb, who transformed arts and local coverage at the New York TImes, dies at 90, באתר וושינגטון פוסט, 21 במאי 2014
↑  טלי פרקש, ניו-יורק: היהודים זועמים - האופרה האנטישמית תעלה, באתר ynet, 20 באוקטובר 2014
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007442381205171  PLWABN: 9811261587205606  BNE: XX4444907  BnF: cb141007046 (data)  ISNI: 0000 0001 1801 752X  LCCN: no97021808  NKC: xx0190541  NTA: 075132788  SNAC: w61q0srr  VIAF: 168949748   WorldCat (עם VIAF): 168949748
פליירס טריביון

| --- | --- |
 סוג:  אתר אינטרנט 
 תקופת הפעילות:  1 באוקטובר 2014 – הווה (10 שנים) 
 מייסדים:  דרק ג'יטר 
 שירותים עיקריים:  עיתונות ספורט 
 www.theplayerstribune.com
 
פליירס טריביון (באנגלית: The Players’ Tribune בתרגום חופשי - עיתון השחקנים) הוא אתר אינטרנט ועיתון מקוון המביא את דבריהם של הספורטאים והשחקנים ישירות. האתר הוקם ב- 2014 וזוכה להצלחה גדולה בארצות הברית.
על האתר

פליירס טריביון הוקם ב-2014 על ידי שחקן הבייסבול בעברו דרק ג'יטר שסיפר שאחד הקשיים שלו בשיתוף התקשורת היה הפחד שמא דבריו יעוותו, לכן לאורך הקריירה שלו מיעט להתראיין ולעדכן את המדיה בדעותיו. לאחר פרישתו הקים את האתר.
האתר גייס בראשיתו מעל תשעה מיליון דולר מקרן ההשקעות הגדולה NEA שנהייתה שותפה במיזם.
האתר זוכה להצלחה גדולה בעיקר בארצות הברית, וספוראים רבים משתמשים בפלטפורמה הזאת כשהם רוצים להודיע דבר מה אישי, ישירות לאוהדים שלהם. בין השאר קובי בראיינט סטיב נאש ריי אלן הודיעו בטורים לאתר על פרישתם ממשחק פעיל. קווין דוראנט הודיע באתר על מעברו לגולדן סטייט ווריורס. קווין לאב הודיע שהוא נשאר בקליבלנד קאבלירס. שחקנים אחרים מפרסמים בלוגים קבועים באתר, מאמרי דעות ופודקאסטים או משתפים תמונות וסרטונים.
נשמעה ביקורת על האתר, כי הודעות השחקנים אינן נכתבות על ידיהם אלא על ידי סופרי צללים שאינם מקבלים קרדיט על עבודתם.
הערות שוליים

↑  דרק ג'טר נכנס לעסקי העיתונות, באתר כלכליסט, 7 באוקטובר 2014
↑  העיתון המקוון של דרק גטר גייס 9.5 מיליון דולר, באתר כלכליסט, 18 ביוני 2015
↑  PLAYERS’ TRIBUNE ARTICLES AREN’T WRITTEN BY THE PLAYERS, WHICH CREATES A HOST OF ISSUES
פרדריק בורדיון

פרדריק "פרדי" בורדיון (בצרפתית: Frédéric Bourdillon; נולד ב-16 במרץ 1991) הוא כדורסלן צרפתי-ישראלי, המשחק בעמדת הקלע בבני הרצליה.
קריירה

בורדיון נולד בגראס שבצרפת למשפחה יהודית. הוא שיחק בתיכון INSEP, תיכון למצוינות בספורט. מבית ספר זה גדלו בעבר כמה שחקני NBA כמו טוני פארקר, בוריס דיאו ורוני טוריאף. במהלך תקופת שהותו בתיכון, הוא השתתף בטורניר הבינלאומי של נייקי ב-2010.
בורדיון החל את הקריירה המקצוענית שלו בשנת 2009, כשחתם בשארקס דאנטיב.
בשנת 2010, חתם בורדיון באלאן שאלון לעונה. בתום העונה זכה עימם בגביע.
ב-4 באוגוסט 2014 שב בורדיון לקדנציה שנייה בשארקס דאנטיב, וחתם לעונה. בעקבות יכולתו המרשימה, ב-14 ביולי 2015, האריך בורדיון את חוזהו בשנתיים נוספות.
ב-4 בספטמבר 2017 חתם בורדיון במכבי חיפה מהליגה הישראלית. עם זאת, ב-4 בפברואר 2018 שוחרר על ידי הקבוצה לאחר ששותף ב-14 משחקים.
ב-12 בפברואר 2018, חתם בורדיון בהפועל אילת עד תום העונה. באותה עונה עזר לאילת להגיע לפלייאוף, שם הפסידה ברבע הגמר להפועל חולון. ב-28 ביוני 2018, האריך בורדיון את חוזהו לעונה נוספת. ב-29 באפריל 2019 קלע בורדיון שיא קריירה של 21 נקודות, עם 4 מ-9 מהשלוש, יחד עם 3 ריבאונדים ו-3 חטיפות בניצחון 77–89 על עירוני נס ציונה. בורדיון עזר לאילת להגיע לפיינל פור, שם הודחה בחצי הגמר על ידי מכבי תל אביב.
ב-18 באוקטובר 2019, חתם בורדיון במכבי ראשון לציון לחודשיים עם אפשרות להארכה עד תום העונה, אפשרות שלא מומשה.
ב-11 ביוני 2020, חתם במכבי תל אביב עד תום העונה. בתום אותה עונה זכה עימה באליפות.
ב-29 באוקטובר 2020 חתם בורדיון בהפועל חולון לעונה.
בעונת 2020/21 זכה עם הקבוצה באליפות הליגה הבלקנית לאחר ניצחון 75:91 על קבוצת אקדמיק פלובדיב.
בעונת 2021/22 זכה עם חולון באליפות והגיע לחצי גמר ליגת האלופות של פיב"א. בתום אותה עונה האריך את חוזהו לעונה נוספת.
תארים

אליפויות (1): 2021/2022
הערות שוליים

↑  איתן גליקמן, מכבי חיפה: פרדריק בורדיון חתם, באתר ynet, 4 בספטמבר 2017
↑  איתן גליקמן, מכבי חיפה שחררה את פרדריק בורדיון, באתר ynet, 4 בפברואר 2018
↑  רבע גמר הפלייאוף: הפועל חולון ניצחה את הפועל אילת 81:87 ועלתה ל-1:2, באתר וואלה, 3 ביוני 2018
↑  מתחילים לעבוד: בורדיון נשאר באילת, באתר מנהלת ליגת העל בכדורסל, ‏28 ביוני 2018
↑  מאור לוי, פרדריק בורדיון חתם במכבי ראשל"צ, באתר ynet, 18 באוקטובר 2019
↑  אהרלה ויסברג‏, פרדריק בורדיון עזב את מכבי ראשון לציון, סווינג חתם במכבי חיפה, באתר וואלה, 26 בפברואר 2020
↑  משה ברדה, ‏רשמית: בורדיון חתם במכבי עד לתום העונה, באתר ONE‏, 11 ביוני 2020
↑  משה ברדה, ‏בפעם ה-54: מכבי ת"א אלופת המדינה בכדורסל, באתר ONE‏, 28 ביולי 2020
↑  אהרלה ויסברג‏, הפועל חולון: פרדריק בורדיון חתם עד לסיום העונה, באתר וואלה, 28 באוקטובר 2020
↑  הפועל חולון זכתה באליפות הליגה הבלקנית, באתר ערוץ הספורט, 29 באפריל 2021
פיטר גריי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1944 (בן 80 בערך) 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת קולומביה  אוניברסיטת רוקפלר 
 מוסדות:  בוסטון קולג' 
 
פיטר אוטיס גריי (באנגלית: Peter Otis Gray; נולד ב-1944) הוא איש חינוך, סופר וחוקר אמריקאי, פרופסור לפסיכולוגיה בבוסטון קולג'. חוקר את המשחק מזווית ראייה אבולוציונית, מחבר הספר "חופשי ללמוד" וכותב הבלוג הפופולרי "חופש ללמוד" למגזין "פסיכולוגיה היום".
השכלה וקריירה

פיטר גריי גדל בשנות החמישים במספר עיירות קטנות במינסוטה ובוויסקונסין. הוא סיים את לימודיו בשנת 1962 בבית הספר לקבוט בקאבו, ורמונט. לאחר מכן התמחה בפסיכולוגיה בקולומביה קולג' בניו יורק וסיים את לימודיו בהצטיינות. חוויותיו בעבודה ובמרכזי בילוי בתיכון ובמכללה עזרו לעצב את תחומי העניין האקדמיים שלו במשחק ובהתפתחות הילד.[דרוש מקור] הוא קיבל את הדוקטורט בביולוגיה מאוניברסיטת רוקפלר בשנת 1972, ובאותה שנה הצטרף למחלקה לפסיכולוגיה בבוסטון קולג'. כעוזר הוראה ועד פרופסור מן המניין. גריי כיהן בתקופות שונות כיו"ר המחלקה, מנהל התוכנית לתואר ראשון ומנהל התוכנית לתארים מתקדמים. בשנת 2002 פרש מתפקיד ההוראה שלו וקיבל את המינוי שהוא ממלא בימים אלו כפרופסור למחקר.
הגותו

גריי הוא מבקר נוקב וידוע של מערכות חינוך נורמטיביות והוא מוזמן לעיתים קרובות לדבר עם קבוצות של אנשי חינוך, הורים וחוקרים על צורכי הילדים במשחק חופשי, על הנזק הפסיכולוגי שנגרם לילדים באמצעות שיטות הלימוד הנוכחיות הנהוגות במרבית בתי הספר היום.
לדידו מערכות החינוך הנורמטיביות מבוססות על כפייה ומנסות לשלוט בתלמידים דרך מניעת חירויות שונות, ודרישות לשינון ולמידה מנוכרת לטבע האנושי.
כמו מישל פוקו לפניו בספר 'לפקח ולהעניש', גם גריי מזהה את מערכות החינוך המיושנות כבתי כלא הגורמים יותר נזק מתועלת. הוא קורא, כחוקר משחק מזווית ראייה אבולוציונית, לחיזוק כוחה של הקהילה, לנתינת חופש וזמן רב למשחק משום שאלו הבסיס להתפתחות הילד וללמידה מועילה ואותנטית. כמו כן גריי הוא בין החסידים הבולטים של משחקי המחשב ובעידוד ילדים לישיבה ארוכה מול המסכים. הנחת המוצא של גריי היא ש"ילדים חופשיים באמת יודעים מה הכי טוב עבורם" והוא מונה את היתרונות של משחקי המחשב.
הוא מייסד ונשיא מועצת המנהלים הנוכחי של הברית לחינוך עצמי, אשר מוקדש לקידום הזדמנויות לחינוך עצמי לילדים ונערים כתחליף ללימודים כפייתיים. הוא גם מייסד וחבר הנהלה של Let Grow, שמוקדש לחידוש חופש הילדים לשחק ולחקור, בחוץ, במרחבים ציבוריים, ללא פיקוח מתמשך של מבוגרים.
פרסומי המחקר של גריי משתרעים על מגוון רחב. אף על פי שהוא ידוע בדרך כלל כתאורטיקן חוקר פסיכולוגיה אבולוציונית, הוא ערך ופרסם מחקרים בנושא נוירואנדוקרינולוגיה, התנהגות של בעלי חיים, פסיכולוגיה התפתחותית, אנתרופולוגיה וחינוך. הוא ידוע בעיקר במחקריו העוסקים בדרכי הלמידה הטבעיות של ילדים ובתפקיד המשחק בהתפתחות הילדים.
ספרים

Gray, Peter (5 במרץ 2013). Free to Learn: Why Unleashing the Instinct to Play Will Make Our Children Happier, More Self-Reliant, and Better Students for Life. Basic Books. ISBN 978-0-465-03791-9. {{cite book}}:  (עזרה)978-0-465-03791-9
Narváez, Darcia; Valentino, Kristin; Fuentes, Agustin; McKenna, James J.; Gray, Peter, eds. (2014). Ancestral Landscapes in Human Evolution: Culture, Childrearing and Social Wellbeing. Oxford University Press. ISBN 978-0-19-996425-3.978-0-19-996425-3
Gray, Peter; Bjorklund, David (2018). Psychology: 8th Edition. Macmillan Learning. ISBN 978-1-319-15051-8.978-1-319-15051-8
גריי, פיטר (2020). ארבעה ספרים, שפורסמו כולם בהוצאת Tipping Points Press, הברית לחינוך עצמי (SDL), מפוסטים בבלוג "חופש ללמוד" של גריי:
"הפדגוגיה של אמא טבע: יסודות ביולוגיים לחינוך עצמי של ילדים", מסת"ב 978-1-952837-06-7
ההוכחה שחינוך בהכוונה עצמית עובד, מסת"ב 9781952837029
הפגיעה מלמידה בכפייה,מסת"ב 9781952837005
כיצד ילדים רוכשים מיומנויות "אקדמיות" ללא הדרכה רשמית ,מסת"ב 9781952837043