stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
תחנת סטרלקה
הערות שוליים

↑  https://mir24.tv/news/16309307/v-nizhnem-novgorode-otkryli-novuyu-stanciyu-metro-postroennuyu-k-chm-po-futbolu
ערך זה הוא קצרמרבנושא רוסיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
תחנת סוקול

| --- | --- |

 מידע על הבנייה
 חנוכת התחנה:  11 בספטמבר 1938 
 אדריכל:  קונסטנטין יאקולב, בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 מיקום
 מדינה:  רוסיה רוסיה
 קואורדינטות:  55°48′20″N 37°30′54″E﻿ / ﻿55.80562923°N 37.51513747°E﻿ / 55.80562923; 37.51513747
 תחנות סמוכות:  Voykovskaya, Aeroport 
 מידע על התחנה
 רציפים:  2 
 קווים העוברים בתחנה:  קו זמוסקבורצקאיה 
 קוד התחנה:  038 
  (למפת מוסקבה מוגדלת) תחנת סוקול(למפת מוסקבה רגילה) תחנת סוקול
 
תחנת סוקול (ברוסית: Сокол) היא תחנת הרכבת התחתית של מוסקבה בקו זמוסקבורצקאיה.
הכניסות לתחנה ממוקמות ברבעים סוקול, ואיירופורט, של המחוז האדמיניסטרטיבי הצפוני של מוסקבה.
תחנת סוקול נפתחה ב-11 בספטמבר 1938, והיא ממוקמת מתחת לשדרת לנינגרדסקי פרוספקט.
התחנה קרויה על שמו של יישוב סוקול, שהוא יישוב מגורים קואופרטיבי ראשון במוסקבה, והוא נבנה בשנות ה-20 של המאה ה-20.
הערות שוליים

↑  https://um.mos.ru/houses/stantsiya_metro_sokol
ערך זה הוא קצרמרבנושא רוסיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
תחנת סחר

תחנת סחר צרפתית בגמביה, 1900
תחנת סחר או תחנת מסחר הייתה מתחם או אף יישוב קטן ששימש מקום מסחר. תחנות סחר הוקמו בדרך כלל על ידי ערים, ממלכות או מדינות ואף על ידי תאגידים באזורים מרוחקים מהן או באזורי הספר שלהן, על מנת לאפשר לתושבים המקומיים להביא למקום את תוצרתם ולסחור בה תמורת מוצרים אחרים שנשלחו לתחנה על ידי מייסדיה. הקמת תחנת סחר הייתה שלב חשוב בהתפתחותם של אזורי ספר - תחנות סחר רבות הפכו ברבות הימים למקומות יישוב רגילים, ואף לערים חשובות (למשל ניו יורק וסינגפור שהיו בראשיתן תחנות סחר הולנדיות, הונג קונג שהייתה תחנת סחר בריטית, ומוסקבה).
תחנות סחר הוקמו במקומות בהם לא היה שלטון מרכזי, אך גם בטריטוריות שנשלטו על ידי אחרים ואף בתוך מקומות יישוב קיימים, כל עוד הוקמו בהסכמתם. לעיתים הוקמו תחנות סחר באזורים שלחלוטין אינם מיושבים, בעיקר על ידי חברות, על מנת לשמש כמרכז לוגיסטי באזורים אלה, וכן לשרת עובדי שטח באזור כגון ציידים, דייגים וחוטבי עצים. תחנות הסחר קנו מאלה את תוצרתם וסיפקו להם מזון, בגדים וכלי עבודה.
תחנות סחר מוקמו על פי רוב במקומות נוחים מאוד לגישה, בדרך כלל בסמוך לנהרות או על חופי ים עם מבנה גאוגרפי המתאים לבניית נמל. התחנות אוכלסו על ידי סוחרים שישבו שם לתקופות זמן ארוכות (גם אם לא השתקעו שם) ואף לכל חייהם, לעיתים אף הביאו עמם את משפחותיהם, מהלך שקידם את הפיכת התחנה למקום יישוב רגיל. התחנות הכילו לכל הפחות אמצעים לאחסון הסחורות, שכן התיזמון של הגעת תחבורה לתחנה, בדרך כלל אונייה או שיירה, לא תמיד תאם את מועדי ההגעה של הסחורות שנאספו בתחנה, וכן את האמצעים לקיום בסיסי לאורך זמן של דיירי התחנה - לינה, מים ומזון טרי (על ידי גידול מקומי או רכישתו מהסביבה), אמצעים לתחזוקה וכלי עבודה.
ממצאים ארכאולוגיים מעידים על קיומן של תחנות סחר כבר לפני כ-4,000 שנה.
ראו גם

הסחר האשורי באשור הקדומה עם המושבות האשוריות באנטוליה
פיניקים
אימפריאליזם
קולוניאליזם
פייטוריה
תחביר ויקי

ויקיפדיה משתמשת בתחביר ויקי
תחביר ויקי (באנגלית: Wikitext language או Wiki markup) הוא שפת תגיות המשמשת לכתיבת דפים באתרי ויקי, כגון ויקיפדיה, אשר למעשה היא גרסה מופשטת של שפת HTML. מערכות הוויקי השונות ממירות את קוד תחביר הוויקי ל-HTML על מנת שזה יפעל כיאות בדפדפני האינטרנט השונים.
המטרה העיקרית לכך שמערכות הוויקי השונות מבוססות על תחביר הוויקי במקום על HTML הוא משום ששפת HTML מורכבת בהרבה ובשל כך אנשים רבים אינם יודעים להשתמש בה או שנרתעים מלהשתמש בה. בשל הפשטות של תחביר הוויקי העורכים במערכות הוויקי השונות, ובוויקיפדיה בפרט, מסוגלים ליצור תוכן מורכב בקלות רבה יחסית.
דוגמה לשימוש בתחביר ויקי

הטבלה שלהלן ממחישה את ההבדלים שבין תחביר הוויקי לבין שפת HTML, לצד הפלט של הקוד הנ"ל.
| הפלט | אותו הקוד בשפת HTML | בתחביר ויקי |
| --- | --- | --- |
| "Take some more tea," the March Hare said to Alice, very earnestly.  "I've had nothing yet," Alice replied in an offended tone: "so I can't take more." "You mean you can't take less," said the Hatter: "it's very easy to take more than nothing." | <p>"Take some more <a href="/wiki/Tea" title="Tea">tea</a> ," the March Hare said to Alice, very earnestly.</p>  <p>"I've had nothing yet," Alice replied in an offended tone: "so I can't take more."</p>  <p>"You mean you can't take <i>less</i>," said the Hatter: "it's very easy to take <i>more</i> than nothing."</p>  | "Take some more [[tea]]," the March Hare said to Alice, very earnestly.  "I've had nothing yet," Alice replied in an offended tone: "so I can't take more."  "You mean you can't take ''less''," said the Hatter: "it's very easy to take ''more'' than nothing."  |
ראו גם

ויקי
HTML
WYSIWYG
שיכון עובדים

ערך זה עוסק בחברה לבניין. אם התכוונתם לבתי המגורים, ראו .
שלט על בניין באילת
שיכון עובדים בע"מ היא חברה הסתדרותית לבניית שכונות פועלים עבריות בארץ ישראל. עד שנות ה-60 של המאה ה-20 בנתה החברה כ-55,000 דירות, וכ-25% מחברי ההסתדרות התגוררו בבתים שנבנו על ידיה. מרבית הבתים שנבנו על ידיה (כ-75%) נבנו בשכונות הפועלים הגדולות במושבות וב"קריות" - ביניהן: קריית חיים, קריית משה, קריית עמל, קריית עבודה, קריית שלום, קריית בורוכוב, קריית אליעזר וקריית היובל. במרבית הבניה נעשתה על אדמה בבעלות לאומית או אדמה של קק"ל. רבים מהמשתכנים במפעלי החברה התאגדו במסגרות ארגוניות של "אגודות שיתופיות". עד שנות ה-80 ביצעה החברה כרבע מכלל הבניה הציבורית בישראל.
לאור המשבר הכלכלי שתקף את חברת העובדים בסוף שנות ה-80, הוחלט ב-1989 לאחד את החברה עם החברה ההסתדרותית "סולל בונה" לחברת "שיכון ובינוי". בשנת 1996 נמכר חלקה של ההסתדרות בחברה לעובדי החברה ולחברת "אריסון השקעות" (בבעלות תד אריסון), במסגרת הפרטה רחבת היקף של נכסי ההסתדרות.
היסטוריה

בתקופת העליות הראשונה והשנייה הופנו עיקר מאמציהם של הפועלים העבריים לאפיקי החקלאות וההתיישבות. התעשייה טרם הייתה מפותחת בערים ובמקצוע הבניה עבדו בעיקר פועלים ערבים. עם תחילת העלייה השלישית התפתח היישוב העירוני העברי, ואיתו הגיעה תעשייה יהודית רחבה יותר שפתחה אפיקים להתיישבות פועלית עברית בערים. גם מקצוע הבניה הלך ונכבש על ידי הפועלים העבריים שמספרם גדל בהתמדה. פועלים רבים יותר ויותר ראו בעיר את יעדם.
בין השנים 1923–1925 אומנם נסתמנה עלייה בהיקף הבנייה בארץ ישראל, אך במקביל עלה מחירן, ונסתמנה מצוקת דיור בקרב ציבור הפועלים העירוניים. כ-85% מן המשפחות העובדות בעיר התגוררו בדירת חדר אחד, והצפיפות הממוצעת בקרב מעמד זה עמדה על 3 נפשות בחדר. החל בשנת 1921 החלו לדבר בהסתדרות ובתנועת העבודה על יצירת פתרונות דיור אפשריים, והרעיון של יצירת שכונות עובדים שמטרותיהן הן פתרון למצב הקיים והן יצירת מרכזים פועליים של תרבות פועלית בעיר - מרכזים עירוניים של תנועת העבודה.
בקיץ שנת 1922 הוקמה שכונת העובדים הראשונה - שכונת בורוכוב, שנבנתה על ידי פועלים שיצאו מתל אביב ומנתה 22 בתים. השכונה גדלה לאט וכעבור 6 שנים מנתה 80 בתים. בשכונה ראשונה זו התבטאו כבר כמה מהעקרונות שהנחו את שיכוני העובדים בהמשך:
השטח היה בבעלות קק"ל
הבניה מומנה על ידי קרן היסוד ו"קופת פועלי ארץ ישראל".
בניית הבתים נעשתה על ידי "סולל בונה".
מיקום השכונה מילא תפקיד "חלוצי" ביישוב השטחים שבין תל אביב לפתח תקווה שטרם היו מיושבים.
בין השנים 1924–1925 נעשו ניסיונות נוספים להתארגנות של מאות פועלים לבניית שכונות עובדים אך קשיים בהשגת קרקעות, חוסר ניסיון והיעדר טיפול מרוכז הכשילו רבים מניסיונות אלו. בקיץ 1927 הוחלט בהסתדרות על הקמת גוף שירכז את הטיפול בהקמת שכונות העובדים - "המרכז לשכונות עובדים" (ליאו קדמן עמד בראשו).
בתחילה נבנו שכונות הפועלים במתכונת של בתים פרטיים עם משק עזר על מגרשים של כחצי דונם. בתל אביב הוקמו כתשע שכונות שכאלו. כאשר מחיר הקרקע העירונית עלה החליטו במרכז להתחיל בבניית בנייני מגורים. בניין המגורים הראשון נבנה בתל אביב בשנת 1931 ונקרא בשם שהציע דוד רמז "מעונות עובדים".
רבים ממנהיגי תנועת העבודה היו מהראשונים לעבור למסגרת מעונות העובדים - ביניהם דוד רמז עצמו ובן-גוריון.
בשנת 1934 כבר נבנו כ-400 מעונות עובדים. בשלב זה חלו כמה שינויים משמעותיים במפעל הבינוי:
מעבר מבניית "מעונות עובדים" בודדים בערים - לפרויקטים של הקמת שכונות בסדר גודל של אלפי משפחות, שכללו בתוכם מבני ציבור ומוסדות שאפשרו להן עצמאות תרבותית. פרויקטים אלו נקראו "קריות".
בשנת 1934 הוחלט בוועדה הרביעית של ההסתדרות כי ההתיישבות הפועלית בערים תתבסס על יצירת "אגודות שיתופיות" - קואופרטיבים שבבעלותן יהיה הרכוש ושיקיימו זיקה לחברת העובדים.
את "המרכז לשכונות עובדים" תחליף חברה הסתדרותית בעלת יכולות כלכליות גדולות יותר, ששמה נבחר לפי הצעתו של דוד רמז - "שיכון".
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה התגוררו במפעלי "שיכון" כ-3,270 משפחות. בתקופת המלחמה נעצרה הבניה בארץ, אולם "שיכון" הכשירו את הקרקע להגברה מאסיבית של הבניה עם סיום המלחמה, על ידי רכישת קרקעות וגיוס כספים לבניה של כ-10,000 יחידות דיור חדשות וכן על ידי הכשרת הקרקעות וארגון העובדים העתידים להשתכן בהן.
בשנת 1945 בנתה "שיכון" כ-1,000 דירות להשכרה לעולים, והיו לגוף הראשון שבנה בהיקף רחב על מנת להשכיר דירות לעולים בדמי שכירות וללא תשלום דמי מפתח. בין יולי 1945 למועד הקמת המדינה נבנו עוד כ-3,300 יחידות דיור.
היסטוריה > נוה עובד

בשנת 1943 הוקמה חברת "נוה עובד" במושבות, על ידי חברת העובדים והמרכז החקלאי. בעיית הדיור במושבות התעוררה זמן רב לאחר שהיא התעוררה בערים - רק לאחר התרחבות ענף הפרדסנות שמשך ציבור פועלים גדול שביקש להשתקע בקירוב למקום עבודתו, וגדילת המושבות בייחוד באזור השפלה. פועלי המושבות ביקשו לא רק ליצור מבני מגורים - אלא גם להגדיל את מקורות פרנסתם על ידי הקמת "משקי עזר". עד הקמת המדינה היה היקף הבניה של חברת נוה עובד קטן יחסית - כ-1,200 יחידות דיור, אולם בין 1949 ל-1954 בנתה החברה כ-70 שכונות ב-31 יישובים, בנייה שמנתה כ-14,000 בתים ודירות.
היסטוריה > נוה עובד > מיזוג חברות השיכון

הקמת מדינת ישראל, ופתיחת שערי הארץ לעלייה הגבירה באופן דרסטי את ביקוש הדירות. הממשלה עמדה מול בעיה גדולה של שיכון מאות אלפי עולים חדשים - ועם זאת - לדאוג לתנאי הדיור הנמוכים של המתיישבים הוותיקים. ההסתדרות נרתמה למשימה והחליטה על איחוד שתי חברות השיכון של חברת העובדים - "שיכון" ו"נוה עובד" לחברה הסתדרותית אחת - "שיכון עובדים בע"מ" שהחלה לפעול בראשית 1955.
היסטוריה > שכון העולים

במהלך מלחמת העצמאות פנה מנהל חברת "שיכון" זליג לבון אל ראש הממשלה דוד בן-גוריון בהצעה לתכנון תוכנית ארצית לשיכון ציבורי לעולים, לצד תוכנית לשיכון החיילים שישתחררו עם תום המלחמה.
מתוך ניסיונה בבניית דירות להשכרה עבור עולים, הציעה חברת "שיכון" לממשלה להקים חברה ממלכתית שתעסוק בעניין. הצעה זו הייתה הבסיס להקמת חברת "עמידר". חברות השיכון ההסתדרותיות, היו שותפות במשך תקופה מסוימת בהנהלת החברה הממשלתית ואף בנו עבורה אלפי דירות. מלבד זאת הם הוסיפו גם בבנייתן העצמית של דירות למטרה זו והקימו כ-22,000 דירות למטרת השכרה לעולים. גישתה של "שיכון עובדים" לסוגיית השיכון לעולים הייתה שונה משל שאר הגופים שעסקו בפתרון סוגיה זו. הדירות שנבנו עבור עולים במסגרת מפעלי "שיכון עובדים" לא נבנו בשיכונים נפרדים - אלא יחד עם דירות המתיישבים הוותיקים, וזאת על מנת לעודד אינטגרציה וקליטה. כמו כן כלל הדירות שנבנו עבור עולים נבנו במתכונת של בתי קבע בגודל של דירה רגילה.
היסטוריה > שיכון ותיקים

מלבד הצורך בבניה עבור עולים חדשים, נותרו גם רבים מבני העלייה השלישית, ואף חלק מעולי העלייה השנייה, ללא פתרון דיור ראוי. ההסתדרות החליטה להקים מפעל שיכון לוותיקי ההסתדרות, והטילה את המשימה על "שיכון עובדים" בשיתוף עם "סולל בונה". מפעל זה נערך בין השנים 1950–1952 ובמסגרתו נבנו 10,300 דירות (מתוכן: 5,350 בערים, 1,500 במושבות ו-3,500 בקיבוצים). הדירות נבנו במתכונת של 2 וחצי חדרים ומרפסת שירות, ועלו 1,000-1,500 ל"י (מתוכן 500 נתנו כמשכנתא מהמדינה). במסגרת מפעל זה נבנו גם כ-1,000 דירות לבקשת צה"ל למשפחות חיילי הקבע.
היסטוריה > השיכון העממי

לאור הצלחת מפעלי השיכון, החליטה הממשלה להמשיך ולפתח בניה לשם שיכונם של אלו שלא נכללו במפעלים עד כה. הממשלה קיבלה את הצעת חברת "שיכון עובדים" להקמת מפעל שיכון עממי (שבהמשך נקרא "שיכון בחיסכון"). עד סוף 1959 נבנו במסגרת מפעל זה כ-13,000 דירות, ועוד כ-12,000 נבנו במסגרת של שיכון פועלים רגיל.
"תוכניות הדגל" של מפעלי ה"שיכון העממי" ו"שיכון ותיקים", היו בשלוש שכונות "הסתדרותיות" באזור חיפה: קרית-עמל שבטבעון, קרית-חיים מזרחית ובתל אביב - שכונת יד-אליהו, אשר כונתה "קריית אליהו".
לקריאה נוספת

מאמר: ליאו קדמן, שיכון עובדים, מתוך קובץ "מועד - 40 שנה להסתדרות", הוצאת ההסתדרות, 1960 (עמ' 674–680)
הערות שוליים

1 2  דן קריסטל, "'שלמת בטון ומלט' - מדיניות השיכון הציבורי בישראל בעשור הראשון כביטוי למדיניות רווחה", עבודת תיזה, השלמה לדוקטורט - החוג לתולדות ישראל. אוניברסיטת חיפה, 2006
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007308052505171  LCCN: n97053813   WorldCat (עם LCCN): n97-053813 
בניין שנבנה על ידי החברה בקריית חיים המערבית
חזית מעונות הוד בפינת הרחובות פרוג ופרישמן (2007), תל אביב
בתי "שיכון עממי" בשכונת רמת אביב א'
שיכון וייסנהוף

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  group of houses 
 כתובת:  Weißenhof 
 מיקום:  שטוטגרט 
 מדינה:  גרמניה 
 הקמה ובנייה
 אדריכל:  לה קורבוזיה 
 קואורדינטות:  48°48′02″N 9°10′39″E﻿ / ﻿48.8006°N 9.1775°E﻿ / 48.8006; 9.1775
 he
 
תצלום אוויר של השיכון (2004)
בית דירות שתכנן מיס ואן-דר-רוהה
בניין הדופלקס בתכנון ז'נרה ולה קורבוזייה
שיכון וייסנהוף (בגרמנית: Weißenhofsiedlung) הוא שיכון לעובדים שנבנה בשטוטגרט ב-1927. שיכון זה נועד להציג לראווה את הסגנון שמאוחר יותר נקרא הסגנון הבינלאומי באדריכלות. השיכון הוא למעשה פרויקט הדיור הגדול ביותר שנבנה בתקופתו, כחלק מהדיון שהתקיים בתנועה המודרניסטית באדריכלות סביב שיכונם היעיל של מיליוני העובדים שזרמו לערים בתהליך העיור המואץ של התקופה, דיון אשר עמד גם במרכז פעילותו של CIAM.
ב-2016 השיכון הוכרז ביחד עם 16 מבנים אחרים ברחבי העולם כחלק מאתר המורשת העולמית העבודה האדריכלית של לה קורבוזיה.
היסטוריה

השיכון נבנה לרגל תערוכת דויטשר ורקבונד (Deutscher Werkbund), וכלל עשרים ואחד בניינים שבהם שישים ושלוש יחידות דיור, בתכנונם של שישה-עשר אדריכלים אירופיים, רובם מהמרחב דובר-הגרמנית. בראש הפרויקט, מטעם העירייה, עמד האדריכל הגרמני לודוויג מיס ואן-דר-רוהה, והוא שבחר את האדריכלים האחרים, תקצב ותיאם את תוכניותיהם, הכין את אתר הבנייה ופיקח על ההקמה. לה קורבוזיה קיבל את התקציב הגדול ביותר, ושתי חלקות טובות המשקיפות אל העיר.
עשרים ואחד הבניינים דומים זה לזה בצורתם, וכוללים בנייני דירות ובתים פרטיים; גם בסגנון ניכרת אחידות רבה. המשותף לכולם הוא עיצוב מפושט של החזית, גגות שטוחים המשמשים כטראסות, חלונות סרט, תכנון פנימי פשוט הממעיט בקירות ובמסדרונות ושימוש רב בבנייה טרומית, מה שאפשר הקמת המבנים תוך חמישה חודשים בלבד. כל המבנים למעט אחד היו לבנים (הבניין של ברונו טאוט, שהיה הקטן ביותר, נצבע אדום).
על פי התכנון נועד השיכון להיבנות בשיתוף עם הדיירים, בשיטת בנייה מתועשת, והוא פורסם כאבטיפוס של מעונות עובדים בעתיד. בפועל עוצב ואובזר כל בית בנפרד בתקציב גבוה, הרחק מהישג ידו של הפועל הממוצע. התערוכה נפתחה לקהל ב-1927, באיחור של שנה, ומשכה קהל רב.
בזמן השלטון הנאצי כונה השיכון בזלזול "כפר ערבי" ונקנה על ידי הממשלה במטרה להרוס אותו; תוכנית זו לא יצאה לפועל בשל פרוץ מלחמת העולם השנייה, אך השיכון הוא עדיין רכושה של ממשלת גרמניה. בעת המלחמה הייתה בשטח השיכון עמדת נ"מ, ולפיכך היווה השיכון מטרה להפצצות בעלות הברית וחלקים ממנו נהרסו, כולל שני הבניינים שבנה ולטר גרופיוס. אחרי המלחמה נהרסו חלק מהבניינים הניזוקים ואחרים שונו לבלי הכר, בין השאר באמצעות גגות רעפים, הזרים לסגנון המקורי.
כיום נותרו 11 מהבניינים המקוריים על עומדם. בשנת 2002 עבר בניין דופלקס שבנו לה קורבוזיה ופייר ז'נרה לבעלות העירייה, ששיקמה אותו ופתחה בו את מוזיאון וייסנהוף.
האדריכלים המשתתפים

פטר בהרנס
ויקטור בורז'ואה
לה קורבוזיה ופייר ז'נרה (בן דודו)
ריכרד דקר
יוזף פרנק
ולטר גרופיוס
לודוויג הילברזיימר
לודוויג מיס ואן-דר-רוהה
יאקובוס יוהנס פיטר אאוד
האנס פלציג
אדולף רדינג
האנס שארון
אדולף גוסטב שנק
מקס שטאם
ברונו טאוט
מקס טאוט
פרדיננד קראמר
ראו גם

מעונות עובדים - פרויקט שיכון של האדריכל אריה שרון ואדריכלים ישראלים נוספים בתל אביב.
שיכוני המגורים המודרניסטיים בברלין
תולדות המסורות

תולדות המסורות, או שיטת תולדות המסורות, היא מתודולוגיה של ביקורת המקרא הממקמת טקסט בתוך זרם של מסורת ספציפית בהיסטוריה, ומנסה לתאר את התפתחות המסורת במהלך הזמן. שיטת תולדות המסורות פותחה על ידי הרמן גונקל והיא מבקשת לנתח את הספרות המקראית במונחים של התהליך שבו מסורות מקראיות עברו משלב לשלב לצורתן הסופית, במיוחד כיצד הן עברו ממסורת בעל פה לצורה כתובה. שיטת תולדות המסורות היא דיסציפלינה אחות של חקר הסוגים הספרותיים, הקשורה גם לגונקל, שהשתמש בתוצאות של מחקר הסוגים והשערת התעודות כדי לפתח את מחקר ההיסטוריה של פרשנות המסורת. חקר הסוגים ושיטת תולדות המסורות חופפות אפוא, אם כי הראשונה צרה יותר במיקוד. חקר תולדות המסורת קשור ללימודי פולקלור, במיוחד ניתוח הפולקלור הסקנדינבי של אקסל אולריק ו"החוקים" שהוא קבע בנוגע לאופיו של פולקלור כזה. הסיפורים בתנ"ך נותחו אז על סמך "חוקים" אלו.
יתרונות וחולשות

שיטת תולדות המסורות מאלצת את חוקרי המקרא לשקול את האפשרות שלכמה טקסטים הייתה פרהיסטוריה בעל פה. היא גם סוברת שמסורות העבר סופרו מחדש והשתמשו בהן למטרה נוכחית; שהדבר נעשה חיוני או רלוונטי עבור כל דור עוקב.
לשיטה יש גם חולשות. ההיסטוריה של המסורת יוצרת שחזורים ספקולטיביים ביותר, הבנויים לרוב על ההסקות הספקולטיביות מביקורת המקורות. יתרה מכך, ההיסטוריה של המסורת עשויה להגזים בתפקידה של המסורת שבעל פה. אם טקסטים נכתבו זמן קצר לאחר שנאמרו כך שלא הייתה פרהיסטוריה ארוכה בעל פה, אז ההנחות של תולדות המסורת נופלות לקרקע.
הערות שוליים

↑  אלכסנדר רופא, מבוא לספרות המקרא, ירושלים: הוצאת כרמל, 2006, עמ' 88
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4195342-3
תחנת סן לאזאר

| --- | --- |

 מידע על הבנייה
 חנוכת התחנה:  26 באוגוסט 1837 
 אדריכל:  Eugène Flachat 
 מיקום
 מיקום:  13 Rue d'Amsterdam 
 מדינה:  צרפת צרפת
 קואורדינטות:  48°52′37″N 2°19′28″E﻿ / ﻿48.876944444444°N 2.3244444444444°E﻿ / 48.876944444444; 2.3244444444444
 תחנות סמוכות:  Gare de Pont Cardinet, Gare de Mantes-la-Jolie, Gare d'Asnières-sur-Seine, Gare d'Évreux-Normandie 
 מידע על התחנה
 בעלים:  SNCF 
 רציפים:  27 
 קווים העוברים בתחנה:  Paris–Le Havre railway, Paris-Saint-Lazare - Ermont-Eaubonne railway, line from Paris-Saint-Lazare to Saint-Germain-en-Laye, ligne de Paris-Saint-Lazare à Versailles-Rive-Droite, Paris-Saint-Lazare-Mantes-Station via Conflans-Sainte-Honorine railway 
  (למפת פריז מוגדלת) תחנת סן לאזאר(למפת פריז רגילה) תחנת סן לאזאר
 
תחנת סֶן לאזאר, קלוד מונה, 1887
תחנת סֶן לאזאר (בצרפתית: Gare Saint-Lazare) היא תחנת רכבת מפורסמת בפריז בירת צרפת. התחנה ממוקמת ברובע השמיני, בסמוך לכנסיית סן לאזאר, ובמרחק לא רב ממרכז הקניות גאלרי לפאייט.
תחנת סן לאזאר נחשבת לאחת התחנות העמוסות בפריז, ובממוצע עוברים בה שמונים וחמישה מיליון נוסעים בשנה. התחנה נחנכה לראשונה בשנת 1837, על ידי הנסיכה מרי אמלי דה בורבון סיסילי, אשתו של לואי פיליפ, "המלך האזרח" שהוכתר לאחר מהפכת יולי 1830.
בתחילה הייתה התחנה מוצא לקו רכבת אחד. תוך מספר שנים הורחבו הקווים, ועד שנת 1900 הייתה התחנה מקום מפגש לשש מסילות שונות. כיום מספר הקווים העוברים בתחנה רב ביותר. בשנת 1904 נבנתה במקום אחת מהתחנות הראשונות של הרכבת התחתית של פריז. התחנה מהווה מקום מפגש גם ל-RER - רכבת האקספרס האזורית.
פרסומה של תחנת הרכבת סן לאזאר מגיע, בין השאר, מציור השמן של קלוד מונה משנת 1877.
הכניסה לתחנת המטרו סן לאזאר
שאנדור פרופר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  30 באוקטובר 1877 דברצן, הונגריה 
 פטירה:  14 בפברואר 1956 (בגיל 78) בודפשט, הרפובליקה העממית ההונגרית 
 מדינה:  הונגריה 
 תפקיד:  חבר האסיפה הלאומית של הונגריה (1922–1939)  member of National Assembly of Soviets (Hungary) (14 ביוני 1919–23 ביוני 1919) 
 מפלגה:  המפלגה הסוציאל-דמוקרטית ההונגרית, מפלגת העובדים ההונגרית 
 
שאנדור פרופר (בהונגרית: Propper Sándor; דברצן, 30 באוקטובר 1877 – בודפשט, 14 בפברואר 1956) היה פוליטיקאי סוציאל-דמוקרטי יהודי-הונגרי, עורך עיתון, חבר האספה הלאומית של הונגריה.
קורות חיים

שאנדור פרופר נולד במשפחה יהודית ובגיל צעיר עבר לבודפשט. הוא למד שם את המקצוע הרפדות. משנת 1904 עבד כחבר בוועד המרכזי של התאחדות עובדי העץ ההונגרית, ומשנת 1907 כפקיד ולאחר מכן כמזכיר קרן ביטוח העובדים המחוזית בבודפשט. הוא היה חבר בדירקטוריון הקואופרטיב הכללי לצרכנות (ÁFOSZ), חבר מערכת ביומון נפסבה וה"סוציאליזם". אחרי מהפכת החרציות באוקטובר 1918 מונה למנהל העניינים הכלכליים של המפלגה הסוציאל-דמוקרטית ההונגרית (MSZDP). הוא היה חבר הפרלמנט בתקופת הרפובליקה הסובייטית ההונגרית. אחרי נפילת הרפובליקה מונה לסגן העורך של נפסבה, לחבר הנהגת המפלגה, ונבחר לחבר פרלמנט בשנים 1922 עד 1939 במשך 17 שנה. הוא היה קרוב לשאנדור פייר מנהיג המפלגה ושר הפנים לשעבר. הוא הצליח לשרוד את השואה, אך בתום מלחמת העולם השנייה כבר לא הצטרף להנהגת ה-MSZDP. בשנים 1945–1947 היה נשיא "קואופרטיב האשראי המרכזי הלאומי", אחר כך סגן נשיא "המוסד הלאומי לאשראי שיתופי". למרות שהיה חבר מפלגת העובדים ההונגרית (MDP) לאחר איחוד המפלגות (הקומוניסטית והסוציאל-דמוקרטית), הוא כבר לא היה בעל כל תפקיד פוליטי.
הנצחה

אנטל הידאש הזכיר גם אותו בשיר הלכת שכתב בשם "צ'פל האדומה". בנוסף ליוז'ף ביכלר ולקארוי פייר.
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| ” |  "הם מלבישים על גרונך משטר צבאי, וכל הביכלרים, פרופרים, פיירים הסמרטוטים הבוגדים מוחאים כפיים,” | “ |
עבודותיו העיקריות

מהות המדיניות החברתית (1918)
הדרך לתחייה חוקית ומוסרית. נאומו של שאנדור פרופר באספה המפלגתית הלאומית של המפלגה הסוציאל -דמוקרטית ההונגרית בשנת 1924; הקדמה רוסטם ואמברי; נפסבה, 1924 (חוברת תעמולה)
חשיבות הלמידה בתנועת הפועלים; ועדת החינוך של עובדי תעשיית העץ, 1927
מאבק חדש על זכות ההצבעה. סיבה ומקור הקריסה. נאומו של שאנדר פרופר בבית הנבחרים בשנים 1927–1928. בדיון על התקציב; הקדמה דיולה פיידל; נפסבה, 1928
אנה קטלי - שאנדור פרופר: אין שינוי. תקציב, שאלת המלוכה, מדיניות חברתית, 1933 (חוברות סוציאל-דמוקרטית)
מהפכה תעשייתית חדשה. הבעיות החברתיות, הכלכליות והייצוריות של זמננו; נפסבה, 1933
הדרך והתכלית של איגודים מקצועיים. מה שאתה צריך לדעת על תנועת האיגוד המקצועי; ההתאחדות הלאומית של איגודי העובדים החופשיים בהונגריה, 1946
מיצר העזרה ההדדית ועד למדיניות חברתית מודעת; מזכירות החינוך של המפלגה הסוציאל-דמוקרטית, 1946
תנועת איגודים מקצועיים ובינלאומיות; מועצת האיגודים המקצועיים – 1947 (סמינרים בסיסיים של מועצת האיגודים המקצועיים)
לקריאה נוספת

לקסיקון ביוגרפי הונגרי
המדריך של הסוציאל-דמוקרטיה ההונגרית (ביוגרפיה שנכתבה על ידי פטר שיפוש)
לקסיקון יהודי הונגרי. 1929.עורך פטר אויווארי. שאנדור פרופר
אינדקס ביוגרפי הונגרי
אלמנך פרלמנטרי 1927-1922
Ki-kicsoda? Kortársak lexikona. Bp., Béta Irodalmi Rt., 1937.
Magyar politikai lexikon. Szerk. T. Boros László. (Bp., 1929)
Pest-Pilis-Solt-Kiskun vármegye és Kecskemét th. jogú város adattára. Szerk. Csatár István, dr. Hovhannesian Eghia és Oláh György. Bp., 1939. Kultúra Könyvnyomdai Műintézet.
Révai nagy lexikona. Bp., Révai, 1911-.
Révai Új Lexikona. Főszerk. Kollega Tarsoly István. Szekszárd, Babits, 1996-.
Új magyar életrajzi lexikon. Főszerk. Markó László. Bp., Magyar Könyvklub.
Az új városháza. A főváros főtisztviselőinek és a törvényhatósági bizottság tagjainak életrajza, a főváros hivatalainak, intézményeinek és üzemeinek ismertetése. Az 1931-37. évi törvényhatóság. Szerk. Weichert Béla. Bp., 1931.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 979155284786887061143   WorldCat (עם VIAF): 979155284786887061143
שבטבט גדול

| שבטבט גדול |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: צומח
מערכה:: שרכים
מחלקה:: בעלי פרקים
סדרה:: שבטבטנים
משפחה:: שבטבטיים
סוג:: שבטבט
מין:: שבטבט גדול
שם מדעי
 Equisetum telmateia ‏Ehrhart, 1783
שבטבט גדול (שם מדעי: Equisetum telmateia) הוא צמח רב-שנתי עשבוני במשפחת השבטבטיים.
צמח זה אוהב אדמת ביצות שיש בה גם כבול, ומי תהום גבוהים, והרבה צל. הצמח לא נפגע על ידי בעלי חיים, יש בו חומר צורני ומרכיבי הצמח עלולים לפגוע באוכל אותם. לאדם יש תועלת רפואית - יש טוענים שהוא מסייע לפתיחת צינורות בגוף, כמו שתן ומעברי דם. המינונים זעירים, וכדאי להשאיר זאת לרופא ולרוקח.
מרכיבי צמח זה מיובאים לארץ בשמות מסחריים שונים למטרות רפואיות. בארץ יש שני מינים, שבטבט ענף ושבטבט גדול, בעולם כ-30 מינים, שהגדול ביותר מגיע לגובה 12 מטר. קבוצת הצמחים האלו ידועה ממאובנים שנוצרו לפני 350 מיליון שנים, הרבה לפני שבאו לעולם צמחים בעלי פרחים, לכן הם נקראים צמחים ירודים הקרובים יותר למחלקת השרכים.
השבטבטים בקיבוץ הגושרים

בצפון הארץ, בקיבוץ הגושרים, נמצא "עמק הנהר הנעלם", ובו שמורת טבע פרטית[דרושה הבהרה] שהייחוד שלה הוא באלפי השבטבטים הגדלים במקום.
מחזור החיים מתחיל בסוף פברואר, עם יציאת עמודי פריחה, לא פרח כי אם עמוד גבעולי
ללא מחטים, ובראשו מרוכזים עלי שיבולת, הנבגים, תאי מין משני המינים. לאחר כ10 ימים עמוד זה נעלם לאחר שהנבגים התפזרו ונפגשו במיוחד בעזרת מים.
מיד לאחר מכן, בשבוע הראשון לחודש מרץ, עולים מהשורשים התת-קרקעיים צמחים עם גבעול שממנו יוצאים כעין מחטי אורן. הצמח בצעירותו הוא ירוק בהיר והמחטים שבו צמודים לגבעול כמו עץ אורן קטן, עם הזמן הוא גדל לגובה והמחטים נפרשים ומעט גולשים לצדדים. סוף גידולו באמצע הקיץ שאז גובהו מגיע לסביבת מטר אחד. עם תחילת החורף הגבעול מתחיל להשחיר ולקמול. אם החורף קר מאוד הוא נעלם מהר ורק השורשים התת-קרקעיים ממשיכים לשמור חיים.
השבטבט הגדול הוא צמח מוגן, והשטח הכמעט יחידי שבו הוא גדל בישראל הוא בקיבוץ הגושרים, בשמורה ליד נחל קורן (עמק הנהר הנעלם).
הערות שוליים

↑  שבטבט גדול באתר הרשימה האדומה של IUCN
שבטבט גדול בעמק הנהר הנעלם בקיבוץ הגושרים
תגובה טובה ביותר

בתורת המשחקים, תגובה טובה ביותר היא אסטרטגיה אשר מובילה לתועלת הטובה ביותר עבור שחקן, בהינתן האסטרטגיות של השחקנים האחרים. תגובה טובה ביותר היא רעיון מרכזי בתורתו של ג'ון פורבס נאש העוסקת בשיווי משקל נאש.