חיים נבון
ספריו והגותו

דעותיו של הרב נבון מתבססות על הגותו של הרב יוסף דוב סולובייצ'יק, חותנו של הרב ליכטנשטיין. ספרו נאחז בסבך הוא מבוא להגותו של הרב סולובייצ'יק. בהשפעת הרב סולובייצ'יק, בולט במשנתו של הרב נבון דגש על ההלכה כמוטיב המרכזי ביהדות.
בניגוד לתפיסה הרווחת בציונות הדתית, הבאה לידי ביטוי בתפילה לשלום המדינה, מסתייג נבון מהגדרתה של המדינה כ"ראשית צמיחת גאולתנו". עם זאת הוא מסתייג גם מן ההתנכרות למדינה בזרם שהוא מכנה "פוסט ציונות דתית". לדעתו, גם אם מדינת ישראל אינה "אתחלתא דגאולה" היא עדיין "אתחלתא דתקווה" - תקוות העתיד של העם היהודי ושל היהדות.
הרב נבון מצדד בעמדה פוליטית ימנית-שמרנית, ואף מציין את הזיקה בינה לבין אמונה דתית.
כמו כן, הביע התנגדות עזה לפעולות תג מחיר ולספר תורת המלך.
בספרו גשר בנות יעקב עוסק הרב נבון במעמד האישה בהלכה. הוא מתאר את גישתו כעמדת ביניים בין הגישה החרדית לבין הגישה הליברלית: "נקודת המוצא של החיים הדתיים היא ההמשכיות ולא השינוי... אך החיים מזמנים לנו התפתחויות חדשות, שדורשות לפעמים מענה חדש". בעזרת הפילוסופיה השמרנית של אדמונד ברק הוא מציע מודל לבחינת הצורך בשינויים באורח החיים הדתי. "החברה הדתית משתנה; אך היא משתנה כמו עץ, ולא כמו פלסטלינה".
בהשפעת הפילוסופיה השמרנית, מרבה נבון לכתוב גם על משמעותה של המסורת בחיים הדתיים - בניגוד למגמות ליברליות, אך גם בניגוד לריאקציה החרדית.
בספרו שיעורי בית מנתח נבון מזווית שמרנית את משבר המשפחה בעולם המערבי, שקשור לדבריו בעיקר בהתפתחויות תרבותיות, והמאיים לדבריו על עתידה של הציוויליזציה המערבית. הוא מציע כחלופה את הגישה היהודית לחיי המשפחה, מתוך הגותו של הרב סולובייצ'יק. בניגוד לבלעדיות המיוחסת כיום לרגש הרומנטי בקשר הזוגי, היהדות דורשת בנוסף אליו גם את הממד המוסדי שבנישואין; ובניגוד להתייחסות הרווחת לנישואין כחוזה, או אפילו כהסדר רופף, היהדות רואה בהם ברית. הוא רואה את המשפחה כמוסד חיוני, לא רק מתוך שיקולים תורניים, אלא גם מכוח ותיקותו של מוסד זה (שבגישה השמרנית מהווה הוכחה לחיוניותו - שאלמלא כן לא היה שורד לאורך אלפי שנים), וגם לאור נתונים עכשוויים על השלכות קשות שיש לערעור המשפחה המסורתית.
בספרו מכים שורשים הרחיב נבון את האמירות הללו לכדי טיעון כולל כנגד הפירוק הפוסטמודרני. לדבריו, מראשית העידן המודרני ישנו דגש גובר והולך על הבחירה האישית, בניגוד לזהות הנתונה. המגמה הזו הגיעה לדבריו לביטוי מסולף ומסוכן בעידן הפוסטמודרני. כיוון שהפוסטמודרניזם שולל כל זהות וכל מהות, העצמת הבחירה אינה מתיימרת עוד לכונן אינדיבידואל בעל עוצמה השולט בחייו, אלא מתמקדת בפירוק כל מעגלי הזהות הנתונים של האדם: העם, הקהילה, המשפחה, הזהות המגדרית והאישית - פירוק שאינו מתיימר כלל לבנות דבר חדש בתמורה. ואולם, לדברי נבון, כל מעגלי הזהות הללו אינם חיצוניים לאדם, אלא הם המכוננים את משמעות חייו; וכאשר מרוששים את האדם משורשים אלו מותירים אותו מרוקן ומנוכר.
ספרו הדיסטופי חופשי זה מתאר את הקיום האנושי בתל אביב של 2089: זהו קיום מנוכר ובודד, בתוך חברה מתפוררת, שאין בה משפחות, וקשרים אנושיים מבוססים בה על חוזים לטווח זמן מוגבל. הספר הוא ביטוי ספרותי לרעיונות שפיתח נבון בספריו הקודמים.
ספרו מדינה קטנה לעם גדול עוסק בחשיבה מדינית יהודית. הרב נבון מנתח את ההתייחסויות למדיניות במקרא ובחז"ל, ומוצא בהן מגבלות על תחום הפוליטיקה הממשלתית הכוחנית, במטרה להותיר מרחב רחב יותר למעגלי הקיום הטבעיים של האדם: משפחה, קהילה, עיר ועם. הוא מקשר זאת לתפיסה המקראית של הברית, המוצגת כחלופה לרעיון הליברלי של האמנה החברתית. בעוד שהאמנה החברתית מבססת את המדינה על הסכם אינטרסים בין יחידים מבודדים, הברית מהווה שכבה נוספת על בסיס זהות לאומית קיימת. לטענת הרב נבון, זו חלופה הן לגישה הליברטריאנית, המקדשת את זכויות הפרט בלבד, והן לגישה הפרוגרסיבית, המבקשת להשתמש בכוח המדינה כדי לכפות את ערכיה על האזרחים. במסגרת גישת הברית, הוא דן בנושאים כמו ממשל, חברה, דת ומדינה. הרב נבון מציין שהוא "מצדד בחופש חינוכי, לא משום שחופש הוא ערך עליון, אלא משום שחינוך הוא ערך עליון; ותומך ביותר חירות בתחום שירותי הדת, לא רק למען החירות, אלא בעיקר למען הדת".
הספר לא תקין מנתח את תרבות התקינות הפוליטית ומציע לה חלופה יהודית. הרב נבון מדגיש שתקינות פוליטית אינה נימוס, אלא ביטוי של תפיסת עולם שמניחה שתי הנחות רדיקליות: החברה מבוססת על מלחמת מעמדות דכאנית, והדיכוי הזה מתחולל בעיקר בשדה השפה. מכאן נגזר הצורך לנטר את השפה ולטהר אותה ללא הרף. התקינות הפוליטית יונקת ממשפחה שלמה של תיאוריות, שנבון מכנה "תיאוריות הכוח": גישות נאו-מרקסיסטיות, פוסט-מרקסיסטיות ופוסטמודרניות, המוחקות את מושג האמת כתשתית לדיון הערכי ואת מושגי הזהות והשותפות כתשתית למבנה החברתי, ושופטות את העולם האנושי כמבוסס אך ורק על מאבקי כוח. הרב נבון מנתח מקורות יהודיים קלאסיים ומנסח מתוכם תפיסת עולם חלופית, הרואה בחברה זירה של שותפות ובשפה הזדמנות לתקשורת.
בספרו מתקרבים ורבים, שיצא לאור בתשפ"ג (2023) בעיצומו של המאבק סביב הרפורמה במשפט, טוען הרב נבון שהתהליכים ארוכי הטווח בחברה הישראלית מצביעים דווקא על התכנסות ורצף סביב מרכז כובד חברתי ורעיוני, שהוא לאומי, מסורתי וליברלי. את העימותים הקשים בחברה הישראלית הוא מציע להסביר בין היתר לאור העיקרון של "נרקיסיזם של הבדלים קטנים"(אנ') - דווקא זמנים של התקרבות עלולים לעורר עימותים, עקב נקודות המפגש והחיכוך המתרבות, ובגלל הצורך של כל שבט לבדל את זהותו ולהגן עליה.
הספר תתיישנו קורא תיגר על האמונה בקידמה הכרחית, אמונה המתבטאת בין היתר בשימוש בתואר "מיושן" ככינוי גנאי ו"מתקדם" ככינוי חיובי. נבון טוען בספר שמדע וטכנולוגיה אכן מתקדמים בדרך כלל, משום שאפשר לקודד את הידע המדעי בנוסחאות פשוטות, לצבור אותו ולהוסיף עליו; לא כך הדבר בנוגע למוסר, ערכים, חברה, תרבות ואמנות. בתחומים הללו אי אפשר להניח קידמה אוטומטית, וגם לא הידרדרות הכרחית, אלא יש לבחון כל שינוי לגופו. בחינה כזו תביא, לדבריו, למסקנה שחלק מחידושי החברה העכשווית אינם התקדמות אלא נסיגה.