stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הכשרת כלים
כללי ההכשרה

על פי ההלכה חלק מהכלים ניתנים להכשרה באמצעות הליך שגורם למזון שנבלע בדפנות להיפלט החוצה.
הכלל המרכזי שננקט בתלמוד לעניין זה, הוא "כבולעו כך פולטו". כלומר, באותו אופן שבו "בלע" הכלי את טעם המאכל, כך יש להוציא ולפלוט אותו. קיימת מחלוקת עקרונית, בעלת משמעות הלכתית רבה, לגבי כלל זה: דעת השולחן ערוך היא, שיש לבחון כל כלי לפי רוב שימושו, ולכן אם רוב השימוש בכלי מסוים הוא ללא חום - אינו צריך הכשרה, גם אם לפעמים משתמשים בכלי זה בחום. לעומתו הרמ"א פוסק, שיש להחמיר ולנהוג בכל כלי לפי השימוש החמור יותר שנעשה בו, כך שגם אם רוב שימושו לא היה בחום, ורק לפעמים משתמשים בו בחום - הוא צריך הכשרה. לדוגמה: כוסות שתייה - לפי השו"ע אינן צריכות הגעלה, כי השימוש העיקרי שלהם הוא לשתייה פושרת או קרה, ואילו לפי הרמ"א - הן צריכות הכשרה, כי לפעמים משתמשים בהן לשתייה חמה.
ישנם כלים שאינם ניתנים להכשרה כלי חרס ודומיהם (לדעת הרמ"א גם כלי זכוכית), משום לא ניתן "להוציא" מהם את הטעם ה"בלוע" בדפנותיהם, וכן כלים שלא ניתן להעבירם את התהליכים הללו בלא שיינזקו.
כללי ההכשרה > שאלות חדשות בדיני ההכשרה

המציאות המודרנית העמידה בפני הפוסקים שאלות חדשות, למשל חומרים חדשים שלא היו בימי חז"ל, כגון חרסינה ופלסטיק. לדעת הפוסקים דין קרמיקה, חרסינה, פורצלן ודומיהם זהים לדין של חרס ואין אפשרות להכשירם. לדעת רוב הפוסקים כלי פלסטיק דומים לרוב הכלים והם פולטים את הבלוע בהם בהגעלה, אחרים, ובהם הרב משה פיינשטיין, כתבו כי אין לנו יכולת לדעת מהו טיבם של כלי פלסטיק וייתכן שהם דומים דווקא לכלי חרס ולכן לא ניתן להכשירם, פוסקים אחרים העלו את החשש שההגעלה לא תתבצע כראוי מפני חששו של האדם המגעיל לגרום נזק לכלי הפלסטיק. וכפי שנפסק בשולחן ערוך לגבי כלי קרן.
שאלה נוספת שהתעוררה בפני הפוסקים בדור האחרון היא מה דינם של כלי מתכת בני ימינו, שמחמת התפתחות הטכנולוגיה וההיגיינה אינם בולעים טעמים אל דפנותיהם באופן שעלול להשפיע על טעמו של התבשיל הבא שמתבשל בהם.
אופני הכשרת כלים

הכשרת הכלים מתחלקת לארבע רמות שמבוססות על העיקרון "כבולעו כך פולטו":
אופני הכשרת כלים > הגעלת כלים

הגעלת כלים היא תהליך שנועד להוציא מהכלים את ה"טעם" הבלוע בדפנותיהם ממאכל שהתבשל בהם לפני כן, או ממאכל שעורה לתוכם.
הגעלה כוללת שני סוגי הכשרה: הטבלה במים רותחים ועירוי (שפיכה) מכלי ראשון.
אופני הכשרת כלים > הגעלת כלים > הטבלה במים רותחים

ההגעלה מתבצעת על ידי הטבלת הכלים במים רותחים, הגורמים לטעם המאכלים שבושלו ונבלעו בו, להיפלט.
יש להכניס את הכלים הטעונים הכשרה לתוך המים מבעבעים שבחבית או בסיר, באופן שהמים יגעו בכל חלקי הכלי. ברגע שכל הכלי נגע במים הוא הוכשר והחמץ שבו נפלט למים. על המים לרתוח בשעת הכנסת הכלי בכל אופן אפילו אם הבליעה נעשתה ללא רתיחה אלא בטמפרטורה גבוהה של 'יד סולדת בו'. הכשרה זו מועילה גם לכלים שהם "כלי ראשון" כלומר מונחים על האש עצמה ומבשלים.
כיום, הגעלה מתבצעת לרוב לפני פסח, כאשר יש צורך להכשיר כלים רבים משימושם היום-יומי לשימוש בפסח. עם זאת, רבים נוהגים לקנות מערכות כלים חדשות לצורך פסח. הרבנות הראשית לישראל נוהגת להציב לפני פסח חביות ענק במקומות שונים בארץ לרווחת הציבור. נהוג להוסיף למים חומר ניקיון (כדי לפגום בטעם המאכל שאותו מפליטים). יש לסיים את ההגעלה לפסח דווקא לפני סוף זמן אכילת חמץ (= שעה חמישית בשעות זמניות) של יום י"ד בניסן.
אופני הכשרת כלים > הגעלת כלים > עירוי מכלי ראשון

לכלים שהשימוש בהם אינו על האש ממש (כסירים), אלא שימושם הוא ככלי המקבל מן הסיר (כקערה). באופן זה יש להערות על הכלי מים רותחים מכל צדדיו.
כאשר מגעילים כלי שבלוע מאיסור, באופני ההגעלה שעל ידי מים (-למעט ליבון) צריך שאחד משני התנאים יתקיים:
הכלי לא יהיה בשימוש "בן יומו" (ב-24 שעות הקודמות להכשרה).
במים בהם מגעילים את הכלי תהיה כמות הגדולה מפי 60 מדפנות הכלי (בהם בלוע האיסור).
בדיעבד אם לא התקיים אף אחד מהתנאים ניתן להוסיף למי ההגעלה קודם ההכשרה חומר שיפגום בטעם הנפלט מן הכלי (כמו סבון).
אמנם לדעת הרמ"א בכל אופן לא מכשירים כלי בן יומו
אופני הכשרת כלים > ליבון

כאשר הבליעה נעשתה על ידי אש ולא על ידי מים כלומר בליעה ביבש, לא מועילה הגעלה על ידי מים בלבד, ולצורך ההכשר יש צורך ללבן את הכלי על ידי אש. בחלק מהמקרים די בליבון קל יותר, ובמקרים אחרים נדרש 'ליבון חמור':
אופני הכשרת כלים > ליבון > ליבון קל

לכלים שטעונים הגעלה במים אך יש בהם חורים וסדקים שאי אפשר לנקות או לכלוך שאי אפשר להסיר. במקרה זה יש לחמם את הכלי על ידי אש עד חום ברמה כזו שאם יונח קש בצדו השני של הכלי הקש יישרף.
אופני הכשרת כלים > ליבון > ליבון חמור

לכלים שמשתמשים בהם ללא מים, אלא ישירות על המתכת (כמו רשת צלייה). מחממים את הכלי עד שיצאו ממנו ניצוצות או עד שיאדים.
ליבון (קל וחמור) נהוג לעשות על ידי מבער (ברֶנֶר).
נחלקו הפוסקים מהי הטמפרטורה המקבילה לליבון חמור. יש אומרים שהיא 371 מעלות יש אומרים שאפשר שהיא 350 מעלות ויש אומרים שהיא 450 מעלות
הכשרת כלים לאחר קנייתם

יש שהחמירו להגעיל כלים חדשים שיוצרו על ידי גויים מחשש שמרחו אותם בשומן מן החי שאינו כשר, אך מצד הדין אין זה חובה כיון שבזמן בליעת החומר האסור הוא היה כבר פגום.
ראו גם

טבילת כלים
חמץ
בשר בחלב
ות'ר רפורט

| --- | --- |

בהופעה בשנת 1981
 מקום הקמה:  ניו יורק 
 תקופת הפעילות:  1970–1986 (כ־16 שנים)
 סוגה:  ג'אז, פיוז'ן, ג'אז חופשי, ג'אז-פאנק
 חברת תקליטים:  קולומביה רקורדס
 פרסים והוקרה:  Grammy Award for Best Jazz Fusion Performance (1979)  היכל התהילה של גראמי (2009)  היכל התהילה של גראמי (2010)
 weatherreportmusic.com
 פרופיל ב-IMDb
 חברים
 ג'ו זאווינול מתופף ג'אז ברזילאי Alex Acuña Alphonso Johnson ויין שורטר ג'אקו פסטוריוס Don Alias 
 
ות'ר רפורט (באנגלית: Weather Report; מילולית: "תחזית מזג האוויר") הייתה להקת ג'אז-פיוז'ן אמריקאית, בהנהגת ג'ו זאווינול וויין שורטר, שפעלה בין השנים 1970 לבין 1986.
היסטוריה

הלהקה הוקמה והונהגה בשנת 1970 בידי הקלידן ג'ו זאווינול הסקסופוניסט ויין שורטר ונגן כלי ההקשה איירטו מוריירה שהיו יוצאי ההרכב של מיילס דייוויס. חברים נוספים בהרכב המקורי היו הבסיסט מירוסלאב ויטוס והמתופף אלפונז מוזון.
לאחר עזיבתו של ויטוס ב-1973, הנהיגו שורטר וזאווינול את ההרכב יחדיו עד פירוקו ב-1985.
מוזיקאים רבים ניגנו בהרכב המשתנה בגלגוליו השונים, הבולט ביותר היה הבסיסט המהפכני ג'אקו פסטוריוס. אלבומיהם החשובים, בהם הוגדר "הצליל של 'תחזית מזג האוויר'" היו "Sweetnighter" (השלישי, 1973) ו-"Mysterious Traveller" (הרביעי, 1974) בהם התפתחה המוזיקה הן באורך הקטעים, הן בתחכומם. נוספו אלמנטים של פאנק (Funk), של מוזיקת רוק ושל מוזיקה קלאסית תוך אלתור קבוצתי ובכך עיצבו את סגנון הפיוז'ן.
האלבום "Heavy Weather" מ-1977 (בהרכב עם פסטוריוס) זכה להצלחה המסחרית הגדולה ביותר והגיע למקום ה-30 במצעד בילבורד. בפרט הצליח הקטע הסוחף "Birdland" מאת זאווינול מתוך תקליט זה (על שם מועדון Birdland בניו יורק), שהפך לסטנדרט. קטע זה זכה בשלושה פרסי גראמי.
ב-1985 יצא התקליט החשוב האחרון של ההרכב והארבעה עשר במספר, "Sportin' Life", שאירח את בובי מקפרין בשירה.
ב-1986 הלהקה התפרקה.
דיסקוגרפיה > אלבומי אולפן

1971 Weather Report
1972 I Sing the Body Electric
1973 Sweetnighter
1974 Mysterious Traveller
1975 'Tale Spinnin‏ ‏
1976 Black Market
1977 Heavy Weather
1978 Mr. Gone
1980 Night Passage
1982 Weather Report
1983 Procession
1984 Domino Theory
1985 Sportin' Life
1986 This Is This!
נגנים > מנהיגי ההרכב

ג'ו זאווינול - קלידים, הלחנה ועיבוד
ויין שורטר - סקספונים, הלחנה ועיבוד
הערות שוליים

↑  אילן וירצברג, תקליטים - שליטה מושלמת, ריקנות מעצבנת תחזית מזג האוויר, "תהלוכה" - WEATHER REPORT, כל העיר, 17 ביוני 1983
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007352573305171  PLWABN: 9810656146805606  BIBSYS: 56728  BnF: cb13907424x (data)  CiNii: DA16028111  GND: 5108695-5  ISNI: 0000 0001 2337 0491  LCCN: nr91029866  MusicBrainz: 0f9997bd-e079-429e-8ccd-9378c9b0c746  NKC: xx0024926  NLA: 35396395  NSK: 000294552  RERO: 02-A005697252  SUDOC: 050760173  Trove: 938073  VIAF: 145566674   WorldCat (עם VIAF): 145566674 
ערך זה הוא קצרמרבנושא מוזיקאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
Weather Report בהופעה, 1980
ואלה, או ארבע הזואות

| --- | --- |

דף עמוד השער המקורי של היצירה ואלה, או ארבע הזואות מאת ויליאם בלייק, כפי שמצוי בידי הספרייה הבריטית
 מידע כללי
 מאת:  ויליאם בלייק 
 איורים:  ויליאם בלייק 
 שפת המקור:  אנגלית 
 סוגה:  סימבוליזם 
 הוצאה
 תאריך הוצאה:  1795 
 עורך:  ויליאם בלייק 
 
עמוד השער של היצירה ואלה, או ארבע הזואות מאת ויליאם בלייק
ואלה, או ארבע הזואות (באנגלית: Vala, or the Four Zoas) היא אחת היצירות שלא הושלמו מתוך "ספרי הנבואה" אותם חיבר המשורר הבריטי ויליאם בלייק, שעליה החל לעבוד ב-1797. שמות תוארי הדמויות הראשיות של הספר הם ארבע הזואות (אורת'ונה, אוריזן, לובה ותרמאס) שנוצרו על ידי הנפילה של אלביון במיתולוגיה של בלייק. משמעות המילה זואות היא חיות, בשפה היוונית, כאשר קיימת סברה שבלייק העניק שם זה ליצירתו זו על בסיס ארבעת הכרובים המופיעים בחזון המרכבה של הנביא יחזקאל, שפניהם מתוארים כל אחד כפני אדם, אריה, שור ונשר המלווים את רוח אלוהים ויש לעיין בפסוק הבא מספר יחזקאל: ”וּדְמוּת פְּנֵיהֶם פְּנֵי אָדָם וּפְנֵי אַרְיֵה אֶל הַיָּמִין לְאַרְבַּעְתָּם וּפְנֵי שׁוֹר מֵהַשְּׂמֹאול לְאַרְבַּעְתָּן וּפְנֵי נֶשֶׁר לְאַרְבַּעְתָּן” (יחזקאל, א', י'). כאשר לדידו של בלייק, לובה הוא בעל פני אדם, אורת'ונה הוא בעל פני נשר, אוריזן הוא בעל פני אריה ותרמאס הוא בעל פני שור. היצירה מורכבת מתשעה ספרים, המכונים "לילות". אלה מתארים את יחסי הגומלין של הזואות, צורות הנפל שלהן והאצלותיהן. בלייק התכוון שהספר יהווה סיכום של היקום המיתולוגי שלו, אבל, לא מרוצה, הוא נטש את המאמץ ב-1807, השאיר את היצירה לא גמורה ובלתי חרוטה. טקסט היצירה פורסם לראשונה (עם חלק קטן מן האיורים הנלווים לו), רק ב-1893, במסגרת חיבורם הפרשני בן שלושת הכרכים של ויליאם בטלר ייטס ואדווין ג'ון אליס על יצירותיו של בלייק (The Works of William Blake: Poetic, Symbolic and Critical).
דף מספר 51 של היצירה "ואלה או ארבע הזואות", המתבסס על איור מספר 60 ליצירה הרהורי לילה, אותה אייר בלייק, ובלייק מחליף כאן את הטקסט המקורי בטקסט המיועד ל"ואלה". יש לציין שבלייק השתמש באותה טכניקה לעוד 46 איורים של הרהורי לילה
המחשה של מערכת היחסים של ארבע הזואות מאחת העבודות האחרות של בלייק: מילטון (שיר)
באחד מעמודיה של היצירה ואלה, או ארבע הזואות, נראה לוֹׁׁס, אחת מהדמויות, מסובב בידיו את האוֹפַן המְכוּכָּב (Starry Wheel).
רקע

בלייק החל לעבוד על "ואלה, או המוות והמשפט של האדם הנצחי: חלום של תשעה לילות" בזמן שעבד על מהדורה מאוירת של "הרהורי לילה, יצירתו של אדוארד יאנג", אחרי 1795. הוא המשיך לעבוד על השיר במהלך העשור, אבל לאט לאט איבד את אמונתו שהוא יכול להשלים את העבודה כיוון שהוא סבל ממצב עמוק של דיכאון. לאחר 1800, הוא הצליח לעבוד על השיר שוב. שם השיר שונה מאוחר יותר ל"ארבע הזואות: ייסורי האהבה והקנאה במותו ומשפטו של אלביון האדם הקדמון" בשנת 1807, ושם זה משמש לתיאור את הגרסה השנייה של השיר. הראשונה הושלמה בין 1796 ל-1802. בפועל כתב היד של השיר נכתב על תחריטים מגולפים של "מחשבות לילה". השורות היו מוקפות בעיצובים גדולים והיו כ-2,000 שורות במהדורה המקורית של השיר ו-4,000 במהדורה השנייה. ביחס לגרסה המתוקנת של בלייק, הוא שינה בעיקר את שני ה"לילות" האחרונים.
היצירה "ואלה" גדולה בהרבה מכל העבודות שקדמו לה. "אירופה, נבואה" הייתה יצירה בת 265 שורות שהודפסה על לוחות נחושת ושמידותיה היו 23x17 ס"מ. הלוחות ששימשו להדפסת "ואלה" היו במידות 41x32 ס"מ. העבודה גם לקחה הרבה יותר זמן מהעבודות הקודמות שלו; רוב העיצובים של בלייק הושלמו בתוך שנה, אבל את תהליך הכתיבה של "ואלה" לקח לו עשר שנים כדי להשלים. מחברת שימשה כנראה כדי לכתוב את השיר או את העיצובים של העבודה, אבל אף אחת מהן לא שרדה. אחד מגיליונות כתב היד שימש במקור כדי ליצור את ההיסטוריה של אנגליה שננטשה על ידי בלייק ב-1793. העבודה אף פעם לא נכנסה לתהליך של חריטה וכתב היד ניתן לג'ון לינל. חלקים של העבודה שימשו מאוחר יותר ביצירתו "ירושלים: האצלתו של הענק אלביון".
נושאים

כמו רבות מעבודותיו של בלייק, העיצובים ב"ואלה" מתארים פעילות מינית או את אברי המין של האדם. בלייק השתמש בתמונות האלה, כחלק מחגיגה כללית של סקס ומיניות. דגש זה על מיניות חופשית מופיע ב"נישואי העדן והשאול", "חזיונות בנותיו של אלביון", ועיצוביו של בלייק המבוססים על ספרו של חנוך. אמונותיו של בלייק הדגישו את הצורך בפתיחות מינית ביחסים בשילוב עם חוסר קנאה. ב"ואלה", הרעיון של קנאה הוא נושא מרכזי ואחד הבסיסים של הסיפור.
בין המהדורות השונות, הרעיון של השיר משתנה. המהדורה המאוחרת יותר הייתה בעלת קנה מידה רעיוני קטן יותר והיא מדגישה את הרעיון של מאסר המצוי ב"ספר יורייזן". הגרסה המוקדמת הדגישה את טבען של האינטליגנציה ובעיות רוחניות. מאוחר יותר מהדורה שמה דגש על הרעיון של התחדשות המצוי בתוך הנצרות. כשבלייק תיקן את השיר, הוא הוסיף תמונות יותר קונקרטיות וקשר את העלילה עם ההיסטוריה של הדרואידים ושל הנוצרים, יחד עם הוספת מקומות שונים בשיר המתייחסים אליהם. בשתי המהדורות של השיר, בלייק שינה את המערכת המיתולוגית שלו, ב"ספר יורייזן" ממאבק דואלי בין שני כוחות אלוהיים, לכדי מאבק של ארבעה היבטים המתפצלים מן הנצח. היבטים אלה של בלייק הם ארבע הזואות, המייצגים ארבעה היבטים של האל הכל-יכול ו"ואלה" היא העבודה הראשונה להזכיר אותם. בפרט, איחוד האלוהים/האדם של בלייק נשבר למטה לתוך רכיבי הגוף של Urizen (ראש), Urthona (החלציים), Luvah (לב), Tharmas (אחדות של הגוף) עם ארבע האצלות: Ahania (חוכמה, מהראש), Vala (טבע, מכל הלב), Enitharmon (מה שלא ניתן להשיג בטבע, מן החלציים), Enion (אמא אדמה, מן ההפרדה של אחדות). כפי שהן מפורשות על פי הבנתו של בלייק את האלוהי, הזואות מהוות למעשה את אלוהים האב (Tharmas, הגיוני), בנו של אלוהים (Luvah, אהבה), את רוח הקודש (Urthona, דמיון), השטן שהיה במקור החומר האלוהי (Urizen, שכל), שלהם האצלות המייצגות את הדחפים המיניים (Enion), טבע (ואלה), השראה (Enitharmon), הנאה (Ahania).
בלייק האמין כי כל אדם הוא בעל זהות כפולה עם חצי אחד שהוא טוב והחצי השני רע. ב"ואלה", הן הדמות אורק והן האדם הנצחי מדברים על עצמם כמחולקים. בזמן שהוא עבד על היצירות המאוחרות שלו, כולל "ואלה", בלייק הרגיש שהוא מסוגל להתגבר על הקרבות הפנימיים שבתוך נפשו אבל היה מודאג מאיבוד היכולות האמנותיות שלו. המחשבות האלה נכנסו לתוך "ואלה" כך שהדמות לוס (דמיון) מקושרת לדמותו של ישו, והוא הוסיף יסוד נוצרי לעולם המיתי שלו. לנוסח המתוקן של "ואלה", בלייק הוסיף דימויים נוצריים ועבריים, המתארים כיצד לוס חווה חזון של שה האלוהים המחדש את רוחו. בניגוד למשיח הוא אוריזן ובית הכנסת של השטן, שמאוחר יותר צולב את המשיח. מהם נולד הדיאיזם.
תגובת המבקרים

ב-1945, נורת'רופ פריי טען: "אין כמו פיצוץ אדיר של כוח היצירה בלילה התשיעי של "ארבע הזואות" בשום מקום אחר בשירה האנגלית." ג'י. אי. בנטלי ג'וניור, ב-2003, האמין כי "הישגו יוצא הדופן" של בלייק בין "השנים המופלאות" של 1795 ו-1800 היה "ואלה" ובנוסף טוען ש"השיר מספק ניתוח מעמיק של מגבלות האדם אבל אין רמז של בריחה מהכלא".
לקריאה נוספת

Bentley, G. E. (Jr). The Stranger From Paradise. New Haven: Yale University Press, 2003.
Bloom, Harold. The Visionary Company. Ithaca: Cornell University Press, 1993.
Damon, S. Foster. A Blake Dictionary. Hanover: University Press of New England, 1988.
Frye, Northrop. Fearful Symmetry. Princeton: Princeton University Press, 1990.
Lincoln, Andrew (2003). "11: From America to The Four Zoas". In Morris Eaves (ed.). The Cambridge Companion to William Blake. Cambridge: Cambridge University Press.
הערות שוליים

↑  John Emslie, Literature: Understanding Blake's Zoas, www.watershedonline.ca (ארכיון)
↑  Bentley 2003 pp. 197–198, 201, 310
↑  Bentley 2003 pp. 198, 137, 311
↑  Bentley 2003 pp. 197–198
↑  "תרגום חופשי"
↑  Bentley 2003 pp. 199–200
↑  Bentley 2003 p. 310
↑  Bentley 2003 p. 311
↑  תרגום חופשי
↑  Bentley 2003 pp. 143–144
↑  Bentley 2003 pp. 198–199, 247, 310
↑  Bloom 1993 p. 32
↑  Damon pp. 124, 255, 399, 419, 428
↑  Bentley 2003 pp. 271–272, 301
↑  Frye 1990 p. 305
↑  Bentley 2003 pp. 197, 200
דף מספר 73, של היצירה ואלה, או ארבע הזואות, "לילה" שישי. דף זה כולל את הטקסט המוגש בערך, הלקוח בנוסף, מספרו של דייוויד וי. ארדמן, ספר השירה והפרוזה השלם של ויליאם בלייק. האיור שבדף מתבסס על איור מס' 78, האיור המקורי של בלייק ליצירה הרהורי לילה, מאת אדוארד יאנג, טכניקה בה השתמש בלייק ב-47 דפים, של היצירה הרהורי לילה והחליפם בטקסט המיועד ליצירה ואלה
"ליל שמחתה של אנית'ארמון", 1795, ויליאם בלייק
טוגאן סוחייב

| --- | --- |

 לידה:  21 באוקטובר 1977 (בן 47) ולדיקווקז, ברה"מ 
 מוקד פעילות:  רוסיה 
 מקום לימודים:  הקונסרבטריון של סנקט פטרבורג 
 סוגה:  מוזיקה קלאסית 
 שפה מועדפת:  רוסית 
 כלי נגינה:  פסנתר 
 פרסים והוקרה:  אביר במסדר ההצטיינות הלאומי (14 במאי 2013)  מדליה על הישגים למען המולדת דרגה ראשונה 
 tugansokhiev.com
 
טוגאן סוחייב (Tugan Sokhiev) הוא מנצח אוסטי, שקיבל את הכשרתו המוזיקלית בסנקט פטרבורג.
סוחייב היה המנהל המוזיקלי של האופרה הוולשית הלאומית בעונת 2003-2004. כמי שמוצאו מרוסיה, ניצח על האופרה הרוסית "יבגני אונייגין" של צ'ייקובסקי בהפקה של להקת האופרה הוולשית. כמו כן היה ממונה על הסדרה הרוסית של להקת האופרה, שכללה יצירות משל מלחינים רוסים רבים. סוחייב התפטר מן האופרה הוולשית באופן פתאומי, בשנת 2004, עקב בעיות עם הצוות שהתקבל לביצוע ההפקה החדשה של "לה טרוויאטה" מאת ורדי. אף כי נועדו לו עוד הופעות רבות עם הלהקה, פרש לאחר שניצח רק על ליל הפתיחה ועל ההצגה השנייה בתיאטרון החדש בקארדיף.
בשנת 2006 התמנה סוחייב למנצח אורח ראשי וליועץ מוזיקלי לתזמורת הקפיטול הלאומית של טולוז, שבצרפת. ב-2008 התמנה למנהל המוזיקלי של התזמורת. בספטמבר 2010 נקבע למנצח הראשי והמנהל האמנותי הבא של התזמורת הסימפונית הגרמנית בברלין, תפקיד שנכנס לתוקף בשנת 2012, בחוזה ראשוני ל-4 שנים. תואר המנצח הראשי המיועד ניתן לו באופן מיידי. סוחייב פרש מתפקיד והחל מעונת הקונצרטים 2017 - 2018 המנהל המוזיקלי והמנצח הראשי הבא של התזמורת הוא המנצח הבריטי הצעיר רובין טיקיאטי.
סוחייב ניצח כאורח על תזמורת פילהרמוניה, התזמורת הסימפונית של סידני, התזמורת הלאומית של צרפת, תזמורת הקונצרטחבאו, הפילהרמונית של מינכן, האופרה הממלכתית של בוואריה, התזמורת הסימפונית של ברמינגהאם, תזמורת הקונצרטהאוס של ברלין ותזמורות ה-BBC, בין השאר. כמו כן ניצח בתיאטרון מריאינסקי ובמטרופוליטן אופרה.
וולטר סוואג' לנדור

| --- | --- |

 לידה:  30 בינואר 1775 ווריק, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  17 בספטמבר 1864 (בגיל 89) פירנצה, ממלכת איטליה 
 מדינה:  ממלכת בריטניה הגדולה, הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד, אנגליה 
 מקום לימודים:  טריניטי קולג', בית הספר רוגבי 
 שפות היצירה:  לטינית, אנגלית 
 
וולטר סוואג' לנדור
וולטר סוואג' לנדור (באנגלית: Walter Savage Landor; ‏30 בינואר 1775 - 17 בספטמבר 1864) היה משורר וסופר אנגלי. נודע בעבור ספרו "שיחות דמיוניות", בזכותו נחשב על ידי עמיתיו לגדול כותבי הפרוזה האנגלים בתקופה הרומנטית. בזמנו פעילותו הפוליטית, ומחלוקות עם אויביו שלרוב גבר עליהם בשנינותו, משכו יותר תשומת לב ציבורית מאשר יצירתו.
לנדור, אם כמשורר אם כסופר, השפיע על משוררים יותר מאשר על סופרים, ואף כינוהו "משורר למשוררים". יצירתו השפיעה על רוברט סאות'י, רוברט בראונינג, ייטס, רוברט פרוסט, צ'ארלס דיקנס, ניטשה, אמרסון, ויוצרים אחרים. כתיבתו פנתה למעטים, עד שנאמר כי חסידי לנדור אפשר למנותם על אצבעות שתי הידיים.
תולדות חייו

לנדור היה איש ספר ואמן יוצר שכוחו במחשבה ובדיבור, ולא בניהול חייו. הוא התחנך בטריניטי קולג' באוקספורד. במהלך חייו רב עם אביו, עם שכניו באנגליה ובאיטליה, עם אשתו, ועם כל סמכות שפגעה בו, תולדה של מזגו החם ובוז כלפי כל סמכות.
שנותיו הראשונות של לנדור כיוצר, מגיל עשרים ואילך, התאפיינו בניסיונות ספרותיים, בעיקר של שירה נעלה. ב-1795, לאחר שסולק מאוקספורד בשל ריב עם סטודנט אחר, הוציא לאור את ספר שיריו הראשון, ולאחר מכן חי במשך שלוש שנים בדרום ויילס בפרישות למדנית. בשנת 1798 הוציא לאור את האפוס "ג'ביר", שהקסים את סאות'י ואת שלי.
בשנת 1805 אביו הורישו הון רב, שאיפשר לו להתיישב בבאת' ולחיות חיי מותרות. בגיל שלושים ושלוש התנדב לצבא הספרדי במטרה לבלום את פלישת נפוליאון לארץ זו, אך החוליה התפרקה לאחר קרבות קשים, והוא שב לאנגליה.
בגיל שלושים ושש נשא לאשה את ג'וליה ת'וילייר, בתו של בנקאי שווייצרי.
בשנת 1815 לנדור טייל באיטליה, והתיישב עם אשתו בקומו. בשנת 1818 נאלץ לעזוב את קומו בגלל שיר לטיני שחיבר כנגד משורר איטלקי שהעליב את אנגליה. בשנת 1821 התיישב עם אשתו וילדיו בפירנצה. השנים הבאות בפירנצה היו התקופה הפורה בחייו, במהלכה חיבר את הגרסה הראשונה של "שיחות דמיוניות".
ב-1829 רכש את "וילה גרארדסקה" בפיאזולה, שם היה מאושר במשך כמה שנים, בהן חיבר ספרים, השתעשע עם ילדיו, טיפח את גנו, ונפגש עם אורחים רבים, ביניהם משוררים וסופרים, שבאו לבקרו.
בשנת 1835 לנדור נפרד מאשתו לאחר חילוקי-דעות ממושכים ונישואין אומללים. אזי עבר להתגורר בלוקה.
נדיבותו, עדינות לבו, ונאמנותו של לנדור, הקנו לו במהלך השנים חברים רבים, ביניהם סאות'י, קולרידג', צ'ארלס לם, ויליאם הזליט, לי האנט, צ'ארלס ארמיטג' בראון, ג'ון פוסטר, הנרי קראב רובינסון, ג'וליוס הר, אליזבט בארט בראונינג, רוברט בראונינג, צ'ארלס דיקנס, ואחרים.
ב-1836 שב לאנגליה, ולאחר נדודים ממושכים התיישב בבאת', שם הכיר חברים חדשים. עשרים ושש השנים הבאות התאפיינו בחיבורים ספרותיים, ובאירוח משוררים וסופרים רבים בביתו. משנת 1846 פרסם מאמרים פוליטיים בעיתון שבועי.
בשנת 1858, לאחר מספר מריבות קטנוניות באנגליה, לנדור שב להתגורר באיטליה, בכוונה להתאחד שוב עם אשתו וילדיו בפיאזולה, אלא שמשפחתו דחתה אותו, מה שהביאו להתגורר בסיינה ולאחר מכן בפירנצה, זאת בעזרתו של רוברט בראונינג. בשנותיו האחרונות עסק במהדורות חדשות של יצירותיו והתעניין באיחוד איטליה.
לנדור נפטר בגיל שמונים ותשע, ונקבר בבית הקברות האנגלי שבפירנצה, לצדה של אליזבט בראונינג.
שתי ציטטות מפורסמות של לנדור:
"מעולם לא סברתי שאני משורר טוב, כך שיודע אני שאינני משורר גרוע"
"כל ימי לא עשיתי אפילו דבר נבון אחד, אם-כי דברים רבים שכתבתי נחשבים לכאלה"
יצירתו

יצירתו של לנדור כוללת את האפוס "ג'ביר", הטרגדיה "הרוזן ג'וליאן", ושירים וספרי פרוזה באנגלית ובלטינית, מהם נודעו בעיקר "שיחות דמיוניות", "פנטאמרון", "ציטוט ובחינה של שייקספיר", ו-"פריקלס ואספסיה".
יצירתו > שיחות דמיוניות

הספר "שיחות דמיוניות" כולל שיחות דמיוניות בין אנשים דגולים שהיו לדמויות היסטוריות, ז'אנר שהיה פופולרי באירופה מהמאה ה-17 ועד למאה ה-19. שמונים שיחות חוברו בשנים 1829-1821, ועוד כעשרים שיחות חוברו מאוחר יותר, ובעריכה הסופית הן חולקו מחדש לכמאה וחמישים שיחות. השיחות של לנדור מבוססות על למדנות מקיפה ויסודית; על שיחותיו הסימפתיות עם הדמויות, בינו לבין עצמו, עוד מצעירותו; ועל חושו הדרמטי שהביאו לאפיין אותם במאפיינים חיוניים. השיחות חריפות, לעיתים יבשות ולעיתים מלאות הומור, חלקן דרמטיות וחלקן רפלקטיביות, ומקיפות את התרבות המערבית לדורותיה, ומעבר לכך. אוסף האנשים ונושאי השיחה מגוונים ביותר, ולא בכדי ספרו נחשב ליצירה רחבת-היריעה ביותר שחוברה באנגליה מאז המחזות של שייקספיר. סגנון כתיבתו שואף-השלמות כגילוף שיש עתיק, ההשכלה הנדרשת על מנת להבין את דקויות יצירתו, ודעותיו האקסצנטריות, גרמו לכך שספרו לא היה פופולרי בקרב הציבור הרחב.
כתב צ'ארלס הרפורד: "אופקיו הקיפו את כל הציוויליזציה ואת כל ההיסטוריה. סין, רוסיה, אמריקה, צרפת, יוון העתיקה והמודרנית, ואיטליה, צרפת ההומניסטית, אנגליה של ג'ון גונט ואנגליה של קאנינג, נקראים לפנינו בחיוניות משכנעת".
השיחות מחולקות לקבוצות הבאות:
שיחות קלאסיות של יוון ורומא
שיחות של שליטים ומדינאים
שיחות של אנשי ספרות
שיחות של נשים מפורסמות
שיחות נוספות
בין השיחות: אכילס והלנה מטרויה, איזופוס ורודופיס, דיוגנס ואפלטון, קסנופון וכורש הצעיר, אריסטו וקליסתנס, מרקלוס וחניבעל, לוקולוס וקיסר, אפיקטטוס וסנקה, ורגיליוס והורטיוס, הנרי הרביעי וסר ארנולד סוואג', קושצ'ושקו ופוניאטובסקי, וושינגטון ופרנקלין, פיוטר הגדול ואלכסיס, לואי ה-14 והאב לה שז, סולימאן ומופתי, פיליפו ליפי ואאוגניוס הרביעי, ויליאם וואלאס ואדוארד הראשון, אוליבר קרומוול וסר אוליבר קרומוול, לורד ברוק וסר פיליפ סידני, אלפיירי וסלומון היהודי מפירנצה, רוסו ומלבראנש, סקליגר ומונטן, בוקאצ'ו ופטרארקה, אייזק בארו ואייזק ניוטון, מקיאוולי ומיכלאנג'לו, סאות'י ולנדור, לה פונטן ודה לה רושפוקו, גליליאו ומילטון, המלכה אליזבת וססיל, הנרי השמיני ואן בולין, ג'ון גונט וג'ואן מקנט, קתרינה הגדולה והנסיכה דאשקוף, פיליפה השני וחואנה קואלו, דנטה וביאטריצ'ה, ליאונורה ד'אסטה והאב פניגרולה, הקיסר אלכסנדר וקפודיסטריה, בונפרטה ונשיא הסנט, מלך אוה וראו-גונג-פאו, מיגל ואמו, טייר ולמרטין, המלך קרלו-אלברטו והנסיכה בלג'יוז'וזו, גריבלדי ומציני.
כתב סידני קולווין: "לנדור הוא אמן יצירתי גדול של רגש היסטורי ושל הלב האנושי. ובאותה מידה הוא מבקר גדול: מבקר גדול של החיים; מבקר אמן, גם אם לעיתים קפריזי, של ספרות; מבקר מדהים, גם אם לפעמים אימפולסיבי ונמהר, של היסטוריה ושלטון".
מקור לקריאה נוספת

ראובן אבינועם, מבחר שירת אנגליה, ע' 311-309, מסדה: תל אביב תשט"ז.
ראו גם

התנועה הרומנטית
דנטה אליגיירי
ויליאם שייקספיר
הערות שוליים

↑  צ'ארלס הרפורד, העידן של וורדסוורת', לונדון: בל ובניו, 1928, עמ' 278
↑  סידני קולווין, לנדור, ניו-יורק ולונדון: האחים הארפר, 1901, עמ' 219-218
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007273522305171  PLWABN: 9810633077005606  BIBSYS: 90740537  BNE: XX1793420  BnF: cb121402527 (data)  CiNii: DA02893825  GND: 118778625  ISNI: 0000 0001 1026 1069  LCCN: n79093401  LNB: 000288941  MusicBrainz: f16b8f29-88ae-4bfe-be9e-b196d579461b  NDL: 00620972  NKC: mub2012720296  NLA: 35289916  NLG: 118456  NTA: 068474342  SNAC: w6s75f2j  SUDOC: 029866448  Trove: 899347  VcBA: 495/75433  VIAF: 46796707   WorldCat (עם VIAF): 46796707
ויכולו

וַיְכֻלּוּ היא פסקה קצרה בחומש בראשית בסיום פרשת בריאת העולם, בה מתוארת סיום הבריאה בשבת, וקביעתה למנוחה על ידי אלוהים.
פסקת ויכולו משמשת כחלק אינטגרלי מהקידוש בליל שבת וכן כחלק מתפילת ליל שבת.
בהלכה

מצוות קידוש השבת בדברים מחייבת את אזכור השבת באמירה.
בהלכה > בהלכה הרבנית

חז"ל מציינים את פרשת ויכולו כהחלת חובה זו. הפרשה נאמרת באופן אישי ובלחש באמצע תפילת העמידה של תפילת ערבית של שבת. מלבד אמירת הפרשה בתפילת העמידה, תיקנו לחזור ולומר אותה בקול ובציבור מיד לאחר תפילת העמידה.

אף אמירת ויכולו שאחר התפילה יש לאומרה בעמידה משום שאמירה זו נחשבת כעדות על בריאת העולם, ועדות נאמרת בעמידה. על פי דימוי זה לעדות, יש מהפוסקים שהוסיפו עוד וכתבו שאין לאומרה אלא בשנים, שאין עדות ביחיד.
באגדה

התלמוד במסכת שבת כותב: אמר רב המנונא כל המתפלל בערב שבת ואומר ויכולו - מעלה עליו הכתוב כאילו נעשה שותף להקדוש ברוך הוא במעשה בראשית, עוד נכתב שם: אמר רב חסדא אמר מר עוקבא כל המתפלל בערב שבת ואומר ויכולו, שני מלאכי השרת המלוין לו לאדם מניחין ידיהן על ראשו ואומרים לו: "וסר עונך וחטאתך תכפר".