stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ציפורה זייד
הנצחת אלכסנדר זייד

ציפורה ואלכסנדר זייד היו למורי דרך עבור גרעין נוער אשר הקים את קיבוץ אלונים. באחת מן האסיפות, ב-10 ביולי 1938, כשהיה בדרכו משייח' אבריק לגבעה הסמוכה בה הייתה ממוקם גרעין אלונים, נרצח אלכסנדר זייד. הוא נטמן בקרבת הבית ובאזור הוקמה לזכרו מצבה. ב-1980 הוקמה מצבה נוספת במקום הירצחו. ציפורה זייד הפכה את הנצחתו ושימור זכרו למפעל חייה, ולא הרפתה עד שהשיגה את מבוקשה בכל תחום בו שאפה להעלות את שמו. היה לה חלק חשוב בביסוס מקומו כסמל ללוחם העברי שיצא לדרכו ללא מורא, איש העלייה השנייה. בימי האבל הייתה חשוב היה לה בואם של חברי הקבוצה מכפר גלעדי, בכך ראתה סגירת מעגל. "לבסוף הגיעה הקבוצה עם נחום בראשה. כגוף אחד נכנסה קבוצת כפר גלעדי לחדר וניצבה סביב השולחן כשהם לוחצים יד אחד אחד, באין אומר דברים את ידה של ציפורה".

במקביל המשיכה את פועלה בשמירה ובניית היישוב. מפעל ההנצחה הראשון היה גם הגדול ביותר, הקמת קיבוץ על שמו, גבעות זייד. היא הקימה ועדת היגוי, ובשם ועדה זו הגישה בקשות ומכתבים ודרשה שטח ותקציבים להקמת הקיבוץ. היא עסקה בגיוס כספים וסיוע עבור היישוב והדריכה את המבקרים הרבים שעלו לגבעה כדי לשמוע על אלכסנדר זייד. בקיץ 1951 הצטרפה לקיבוץ קבוצה של חברי תנועת גורדוניה שהגיעו מארגנטינה, אחרי תקופת הכשרה בקיבוץ גניגר. באותה שנה החליטה יחד עם משפחתה לעזוב את הקיבוץ ולחזור לביתם בשייח' אבריק, שם הקימו את היישוב בית זייד.

היא פנתה לפסל דוד פולוס אשר פיסל את דמותו כשומר הרוכב על סוס ומשקיף על עמק יזרעאל. הפסל שבהקמתו השתתף "הוועד הפועל של ההסתדרות" נחנך ב-6 ביולי 1941. האנדרטה, שבאתר לאומי בשולי קריית טבעון בשטח הגן הלאומי בית שערים, מהווה אתר למבקרים עד עצם היום הזה.
 בתחילת שנות השישים הצילה מעורבותה של ציפורה את הפסל מהתפוררות. פניותיה ועזרת המשפחה הביאו סופו של דבר לשיקומו.
היא פעלה לשחרורו של יצחק חנקין, שהוציא לפועל את נקמת הדם על רצח אלכסנדר זייד, מהכלא. היא שלחה מכתב בקשה לנציב העליון הבריטי לשחרר את יצחק חנקין, בנימוק שכל מעשיו היה להגן על חבריו בעת שעבדו. היא חתמה את המכתב במילים הבאות: "בשם זכרו של בעלי, של בעלי היקר לי, בשם רצונו האחרון, הנני מבקשת את שחרורו של יצחק חנקין. ימצא נא בעלי את מנוחתו. הוד מעלתך, בידך הדבר. נא תן את ידך לדבר, ויהיה פועלך זה אות הנדיבות של מושל בעל לב, שמו בינינו, ויימסר בסביבתנו מדור לדור". 

זייד המשיכה את פועלו גם בתחום הארכאולוגיה, שלחה מכתבים לקרן קיימת לישראל לאחר שראתה את ההזנחה של החפירות שגילה בעלה בבית שערים, וקידמה את הטיפול בממצאים ארכאולוגיים אלה. 

בנוסף, יזמה תחרויות ספורט בתחום הכדורסל ומרוצי סוסים לזכרו שהתקיימו שנים רבות, וביקשה להעביר באמצעות הנצחתו מסר של חלוציות לדור הצעיר, תוך הזדמנות ללמוד על ארגון השומר.

הסופר והמחנך אליעזר שמאלי כתב את הספר "אנשי בראשית" בעקבות היכרותו עם אלכסנדר וציפורה זייד, שעודדה אותו לכתוב את הספר, וארבעת ילדיהם, שראה אור בפעם הראשונה ב-1933. שמאלי כתב גם את הספר "שומר בישראל" על סיפורו של זייד.
הנצחת אלכסנדר זייד > "השיר של זייד"

במלאת שנה להירצחו של אלכסנדר זייד, שלחה את בנם הבכור גיורא ואת בת אחותה למשורר אלכסנדר פן, להאיץ בו שיכתוב את השיר שהבטיח לכתוב שיר לאזכרה. השיר, שנקרא "השיר של זייד", פורסם ב-27 ביוני 1939 במסגרת כתבה בעיתון דבר על חייו ומותו של זייד. מרדכי זעירא הלחין את השיר בריאיון לנתיבה בן-יהודה סיפרה האחיינית, הדסה ברלינסקי:
ציפורה אמרה: איך יכולים לקיים את האזכרה? השיר שאלכסנדר פן הבטיח לכתוב עדיין איננו! ואלכסנדר פן הוא בתל אביב. [...] והאזכרה היתה בשייח אבריק. [...] שלחו את שנינו לתל אביב. [...] נפגשנו ב"קפה אררט" ברחוב לילינבלום. תפסנו את כותב השיר, את אלכסנדר פן. נכנסנו לבית הקפה, נתתי לאלכסנדר פן את הפתק שכתבה לו ציפורה זייד, והוא התחיל לכתוב את השיר. חיכינו שעה תמימה עד שהוא גמר לכתוב את השיר. לקחתי את השיר מקופל בנייר ורצנו בדרך בחזרה לשייח' אבריק. הגענו עם השיר ואז כבר התאספו אנשים, ביניהם היה מרדכי זעירא, שהגיע גם הוא לאזכרה. זעירא הלחין אותו על המקום.
הנצחת אלכסנדר זייד > השיר "על גבעות שייח' אבריק"

ציפורה זייד אף הייתה הכוח שהניע את המשורר ואת המלחין ליצור את השיר "על גבעות שייח' אבריק", הידוע גם בתור "אדמה אדמתי". על פי עדותה של שרה זעירא, אשתו של מרדכי זעירא, הגיעה זייד משייח אבריק לתל אביב לאלכסנדר פן ולמרדכי זעירא, וביקשה מהם שייכתב שיר נוסף בלחן במקצב דבקה, אחרת משימת חייה לא תושלם. בתור שי נתנה למשורר ולמלחין פירות ולפעמים עוגה שאפתה.
פועלה לשוויון בין נשים לגברים

במהלך חייה העלתה על נס את השוויון בין נשים לגברים, במיוחד בשמירה ובעיבוד האדמה, בנוסף לטיפול בילדים ועבודות הבית. היא לא קיבלה את העמדה לפיה מעמדה של האישה נחות מזה של הגבר ונלחמה נגד תכתיבי החברה במטרה לצמצם את הפער המגדרי. בן זוגה האמין בצדקתה וחיזק אותה בפועלה, ומערכת היחסים ביניהם הייתה שוויונית. 
אלכסנדר היה לצידה לאורך כל הזמן, האמין וחיזק אותה בפועלה, וכך הצליחה, בתמיכתו, לקדם רעיונות ומעשים אלה. במחקרה מראה סמדר סיני כי למדה את תפקיד השמירה והתאמנה בו כשהייתה "שומרת עזר" של אלכסנדר זייד. זה היה סידור בין הזוג, בו פעם בשבוע החליפה אותו בשמירה כדי שיוכל לנוח. לפי סמדר סיני, הסדר זה אפשר לה לרכוש ניסיון בשמירה ובשימוש בנשק. רות בקי-קולדוני כותבת כי "בשל הערצתו אליה נהפך למצדד בשוויון זכויות לנשים, בתקופה שהמונח פמיניזם עוד לא היה ידוע", כשהתרשם עמוקות מעבודתן של הנשים שחרשו בסג'רה וכתב: "הן עבדו בכל העבודות, חרשו בשוורים... הן בעצמן, ברצונן ובמרצן כבשו להן דרך במקצוע החדש, יצאו מהמטבח המחניק לשדה, וראו את ההבדל בין העבודה הביתית לזו החופשית בשדה".
היא ראתה לנגד עיניה את קידום אינטרס הלאומי קולקטיבי, לא טובת הפרט לפניה אלא את הצורך הלאומי, ולפיכך את חלקן השווה של נשים בו. בשנת 1937 שלחה מכתב לוועדה של "אגודת השומרים" בבקשה למתן זכויות חברות. מהלך זה נעשה מתוך החשש שהוועדה תגזול את זכויות האישה שנתנו עד אותה עת, ואחר זמן מה נענתה בקשתה בחיוב.
נפטרה ב-24 בפברואר 1968, נטמנה בבית הקברות של אגודת השומרים בקריית טבעון. בין הסופדים לה היו רחל ינאית בן-צבי ונציג אגודת השומרים. במלאת שלושים למותה כתבה אשת העלייה השנייה ברכה חבס:
צפורה יקרה, הרבה צער ועוולות המסת בדמעותיך. שמך ודמותך ייקבעו אף על פי כן בקורותינו כראוי להם - ותהיי לאגדה.
על שמה רחובות בעיר חיפה ובמועצה המקומית מזכרת בתיה.
ילדיה: גיורא, כוכבת רייך והתאומים יפתח ויוחנן.
אחיה ואחיותיה: קיילה גלעדי, אסתר קוזלובסקי (אשת השומר מאיר קוזלובסקי, סבתה של הזמרת מירי אלוני), רבקה רבינוביץ, משה בקר (מנהל חוות גולדברג בהרטוב ואיש ציבור בראשון לציון),הצייר דויד בקר.
ראו גם

גבעות זייד
בית זייד
אנדרטת אלכסנדר זייד
לקריאה נוספת

סמדר סיני, השומרות שלא שמרו: נשים ומגדר ב"השומר" ובקיבוצו - כפר גלעדי 1939-1907, הוצאת יד טבנקין והקיבוץ המאוחד-ספריית פועלים, 2013.
ציפורה זייד, "עם 'השומר'", בתוך: ברכה חבס (עורכת), ספר העלייה השנייה, תל אביב, תש"ז.
ציפורה זייד בפרוגרמת התערוכה "הגליל ושומרותיו", מוזיאון תל חי (אוצרת: תמר שאקי).
צפורה זייד באתר משפחת כרמון (הכרמוניה).
רות בקי, "אגדת אלכסנדר זייד", מרדכי נאור (עורך), עמק יזרעאל 1900-1967, הוצאת יד יצחק בן-צבי, 1993, עמ' 126–135.
הערות שוליים

↑  ראו צילום קברה באגודת השומרים.
↑  פרטים רבים אודות המשפחה באתר המשפחתי carmonia.net ,ריאיון עם תמר שאקי, אוצרת התערוכה "הגליל ושומרותיו" במוזיאון תל חי, אורית פראג, "בזכותן: ארבע גיבורות", הזמן הירוק, 18.4.2013.
↑  סמדר סיני, השומרות שלא שמרו: נשים ומגדר ב"השומר" ובקיבוצו - כפר גלעדי 1939-1907, יד טבנקין והקיבוץ המאוחד-ספריית פועלים, 2013, עמ' 281.
↑  אליעזר שמאלי, חיי ראשונים: מיומני אלכסנדר זייד, תל אביב, תש"ב, עמ' 43.
↑  זייד ציפורה, מכתב לבן-גוריון לרגל יום הולדתי השבעים וחמש, הארכיון הפרטי של משפחת זייד.
↑  רחל ינאית בן-צבי, אנו עולים, בתוך: סמדר סיני, השומרות שלא שמרו, עמ' 33.
1 2  טלי זייד, נכדתם של ציפורה ואלכסנדר זייד, בריאיון ללירון אנגל ומשה אושרי, במסגרת קורס בחוג להיסטוריה, מכללת סמינר הקיבוצים, טבעון, מאי 2015.
↑  סיני, השומרות שלא שמרו, עמ' 68-69.
↑  זכרונות ציפורה זייד, מצוטט מתוך: סיני, השומרות שלא שמרו, עמ' 68.
↑  סיני, השומרות שלא שמרו, עמ' 69-70
↑  פרוטוקול ועדת המשפט בעניין צפורה ואלכסנדר זייד, ארכיון העבודה והחלוץ ע"ש פנחס לבון, חטיבה 132 תיק 7, אצל טלי זייד.
↑  על כך: זאב צחור, "ניצחון עצוב: בן-גוריון וגדוד העבודה", קתדרה 43 (תשמ"ז), עמ' 33-51.
↑  חוטר ישי, מבוקשו האחרון של זייד, בית השומר, תיק 1156, עמ' 231.
↑  גבעות זייד - קיבוץ, אתר תנועת העבודה הישראלית.
↑  גלוי פסלו של זייד, דבר, 6 ביולי 1941
↑   רות בקי קולודני, את חנינתו של יצחק חנקין אני מבקשת, באתר הארץ, 28 באוקטובר 2024
↑  שאול הון, "הנשיא - בבית שערים", מעריב, 28.11.1961
↑  "חפירות בית שערים", דבר, 4.9.1958
↑  א. בן-שלום, "פסלו של אלכסנדר זייד חזר לעין שמר", דבר, 14.12.1958.
↑  מהשומר עד השה"צ, על המשמר, 15.9.1954.
↑  ריאיון עם תמר שאקי, אוצרת התערוכה "הגליל ושומרותיו" במוזיאון תל חי, הזמן הירוק, 18.4.2013
↑  א. פן, "שיר של זייד", דבר, 27.6.1939.
↑  "השיר של זייד", אתר זמרשת: פרויקט חירום להצלת הזמר העברי המוקדם.
↑  הדסה ברלינסקי בריאיון לנתיבה בן-יהודה, 2002. הסיפור המלא מאחורי כתיבת השיר בראיון זה, קישורים גם ב"השיר של זייד" ב-אתר זמרשת.
↑  "על גבעות שיח' אבריק", אתר זמרשת: פרויקט חירום להצלת הזמר העברי המוקדם.
↑  סיני, השומרות שלא שמרו, עמ' 116.
↑  ריאיון עם ציפורה זייד, הארכיון הציוני המרכזי, ירושלים.
↑  סיני, השומרות שלא שמרו, עמ' 70.
↑   רות בקי קולודני, היומן האישי של אלכסנדר זייד, באתר הארץ, 29 בספטמבר 2013
↑  ציפורה זייד - למנוחות, דבר, 27.2.1968
↑  ברכה חבס, ביום השלושים, דבר, 26.3.1968.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987009302889805171  VIAF: 1056160978143617940001   WorldCat (עם VIAF): 1056160978143617940001 
משלחת חפירות בית שערים עם משפחת זייד. משה יפה (עומד משמאל), בנימין מזר (עומד שלישי משמאל), ציפורה זייד (עומדת רביעית משמאל), 1930-1939
ציפורה זייד בתמונה ליד האנדרטה של בעלה המנוח אלכסנדר זייד
קבר אלכסנדר וציפורה זייד בבית הקברות של אגודת השומרים בקריית טבעון (שייח' אבריק)
מים

ערך זה עוסק בתרכובת כימית. אם התכוונתם לפירוש אחר, ראו .
.
| --- | --- |

מבנה מולקולת מים (H מסמל אטום מימן, ו-O חמצן)
 
 שם סיסטמטי:  מים
 כתיב כימי:  H₂O 
 מסה מולרית:  18.0154 גרם/מול
 מראה:  שקוף
 מספר CAS:  7732-18-5
 צפיפות:  1 גרם/סמ"ק
 מצב צבירה:  נוזל
 טמפרטורת היתוך:  0 °C   273.15 K
 טמפרטורת רתיחה:  100 °C   373.15 K
 מקדם שבירה:  1.333
 חומציות:  14 ‏pKa
 בסיסיות:  14 ‏pKb
 אנתלפיית התהוות סטנדרטית:  −241,818 ג'ול למול, −285,830 ג'ול למול
 אנטרופיה מולרית תקנית:  69.9±0.05 ג'ול למול־קלווין, 188.8±0.05 ג'ול למול־קלווין
 LD50:  90,000  (דרך הפה, חולדות) מ"ג לק"ג
 
כשני שלישים מפני כדור הארץ מכוסים במים. מתוך מים אלו, 97.2% הם מים מלוחים המרכיבים את חמשת האוקיינוסים. הקוטב הדרומי שנראה למטה מכיל כ-90% מהמים המתוקים בעולם.
נתזי מים
מים הם תרכובת כימית המהווה בצורתה הנוזלית בסיס לכל צורות החיים המוכרות. מולקולת מים מורכבת משני אטומים של מימן ומאטום של חמצן. הנוסחה הכימית של המים היא H2O או בסימון (aq).
התכונות הכימיות של המים מאפשרות להם להיות ממס לתרכובות רבות בטבע, ובהתאם לכך המים בטבע הם תמיסה העשויה ממים טהורים שבהם מומסים מינרלים שונים. מים מזוקקים הם תרכובת כמעט טהורה של מים הקיימת בתנאי מעבדה.
תכונות כימיות ופיזיקליות > מצבי צבירה

בתנאים רגילים, נקודת הקיפאון של המים היא אפס מעלות צלזיוס. המים המוצקים מכונים "קרח". בתנאי מעבדה מיוחדים, בהיעדר נקודות התגרענות, עשויים המים להישאר במצב נוזלי עד טמפרטורות נמוכות בהרבה – ניתן לקרר אותם עד ל-38 מעלות צלזיוס מתחת לאפס בטרם הם הופכים לקרח. המים יכולים להישאר במצב נוזלי בצורת טיפות זעירות עד לטמפרטורה נמוכה עוד יותר (כ-°C ‏41-).
נקודת הרתיחה של המים בלחץ אטמוספירי של אטמוספירה אחת (המוגדר כלחץ האוויר בגובה פני הים על כדור הארץ) היא מאה מעלות צלזיוס. מים במצב גזי מכונים אדי מים.
טמפרטורת הרתיחה של המים יורדת ככל שיורד הלחץ האטמוספירי. בגובה רב מעל פני הים של כדור הארץ (בפסגות ההימלאיה, למשל) יכולה טמפרטורת הרתיחה לרדת עד 70 מעלות צלזיוס, ועל פני מאדים, שם הלחץ האטמוספירי הוא רק אחוז אחד מזה ששורר על פני כדור הארץ, ירתחו המים בטמפרטורה של 7 מעלות צלזיוס בלבד.
תכונות כימיות ופיזיקליות > המבנה המולקולרי של המים

מולקולת המים בנויה משני אטומי מימן ואטום אחד של חמצן. המרחק בין אטומי המימן לאטום החמצן הוא 0.957854 (אנגסטרום). ואטומי המימן מוסחים מאטום המימן בזווית של 104.45 מעלות (כפי שאפשר לראות בתמונה) המרחק מאטום מימן לענן האלקטרונים הוא בערך 1.2 אנגסטרום, והמרחק מאטום החמצן לענן האלקטרונים הוא בערך 1.4 אנגסטרום.
תכונות כימיות ופיזיקליות > קשרי מימן חלשים במים

רוב השדה החשמלי השלילי, מיוצר על ידי אטום החמצן, ולכן האלקטרונים נמשכים יותר לאטום החמצן מאשר לאטומי המימן. על כן רוב הזמן (לפי הסבירות) האלקטרונים נמצאים בסמיכות לאטום החמצן, ומסביב לאטומי המימן האלקטרונים סובבים לעיתים רחוקות יחסית. כך נוצר שדה חשמלי שלילי מסביב לאטום החמצן, ושדה חשמלי חיובי מסביב לאטומי המימן. השדה שיוצרים האלקטרונים סביב אטומי H הם שווים בממוצע ל-3.3 חלקי עשר מיליארד משדה חשמלי של אלקטרון נורמלי. לכן שדה חשמלי חיובי (+) סביב אטומי H הוא גדול מאוד, בממוצע 99.999999967% משדה חשמלי של פרוטון רגיל. אפשר לומר, אם כן, שאטום O הוא יון שלילי 2- (כמעט) ואטומי H הם בעצם יונים של 1+ (כמעט). לפיכך, כשמולקולת מים תתקרב עם הפינה של אטום O (שבו יש מטען שלילי) לפינה של מולקולה אחרת לאטום H (שבו יש מטען חיובי), יימשכו שתיהן אחת לשנייה.
בגבישי קרח, כל מולקולת מים מושכת אליה 4 מולקולות שכנות (שני אטומי H של המולקולה נמשכים לשני אטומי O של המולקולות השכנות, ואטום O של המולקולה נמשך לשני אטומי H של שתי מולקולות שכנות).
המרחקים בין אטומי H לאטומי O במים בנוזל ובמוצק שונים מהמרחקים בגז. הסיבה לכך היא שבמוצק ובנוזל (בניגוד לגז) המולקולות נמשכות אחת לשנייה, ולכן "נמתחות", ובגז אין משיכה ולכן המרחקים מתקצרים מעט (המרחק בין אטום H לאטום O הוא 0.95718 אנגסטרום בגז, ו-0.95784 אנגסטרום במוצק ובנוזל).
תכונות כימיות ופיזיקליות > העברת פרוטון

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
תכונות כימיות ופיזיקליות > תכונות פיזיקליות

למים מספר תכונות כימיות ופיזיקליות הנובעות בעיקר מהקיטוב של מולקולת המים:
האנומליה של המים – בטמפרטורות שבין ארבע לאפס מעלות צלזיוס מתפשטים המים בקירור, בשונה מרוב החומרים האחרים. כך קורה שהמים במצבם המוצק (קרח) צפופים פחות מהמים במצבם הנוזל. לתכונה זו חשיבות רבה בכדור הארץ: בגללה צף הקרח על המים במקום לשקוע בתוכם (ראו קרחון), והיא זו שמאפשרת לאוקיינוסים לקפוא רק בשכבתם העליונה ולאפשר המשך קיום חיים תת-מימיים במים העמוקים יותר.
המים משמשים כממס אוניברסלי של חומרים קוטביים ויוניים.
בעזרת תכונות חומציות-בסיסיות שלהם (+2H2O → OH-+ H3O) ובעזרת יונים המומסים בהם, מאפשרים המים הולכת חשמל. מים מזוקקים אינם מוליכים חשמל בצורה טובה היות שקבוע שיווי המשקל של התפרקות המים לחומצה ובסיס נמוך בהם (בערך 10-14).
למים יש חום סגולי גבוה מאוד, המגיע (בנוזל, בתנאים סטנדרטיים) לכ-4,186 ג'אול לקילוגרם למעלת צלזיוס. החום הסגולי של המים במצב צבירה מוצק (קרח, בטמפרטורה 0 מעלות צלזיוס) הוא כ-2,060 ג'אול לקילוגרם למעלת צלזיוס ובמצב גז, החום הסגולי נמוך אף יותר.
המים נראים שקופים בלחץ נמוך, אך בלחץ גבוה המים כחולים (לכן תמונות שצולמו במים עמוקים וחשוכים יחסית עדיין נראים כחולים)
לשון ואטימולוגיה

ביוונית, התחילית הידרו (ύδρο) מציינת מים, נוזלים או מימן.
תחילית זו משמשת במילים ובמושגים רבים:
בכימיה:
חומר המתגבש עם מולקולות מים נקרא הידרט (Hydrate). זו אינה תרכובת עם מים שכן המים נוטים להשתחרר מהחומר בזמן המסה או התכה. אין להתבלבל עם המושג קרבוהידרט (בתרגום חופשי: הידרט של פחמן) שתרגומו בעברית פחמימה המציין משפחה של תרכובות של פחמן, מימן וחמצן שבהן יחס אטומי המימן לחמצן הוא 1:2 בדומה ליחס בתרכובת המים, ומכאן נגזר שמם.
פירוק של מולקולה גדולה לשתי מולקולות קטנות יותר באמצעות תגובה עם מים נקרא הידרוליזה (Hydrolysis).
תהליך שבו מולקולות מים נספחות לחומר אחר המומס בהם נקראת הידרציה (Hydration), ובעברית: מיוּם. התהליך ההפוך שבו מולקולות מים ניתקות מחומר המומס בהם נקרא דהידרציה (Dehydration), ובעברית: אל-מיום.
השם הלועזי של מימן הוא הידרוגן (Hydrogen, ביוונית: "יוצר מים"). גם משמו של המימן נגזרים מונחים כימיים רבים: הידרוגנציה, הידריד ועוד.
הידרוקסיל – (Hydroxyl) היא קבוצה פונקציונלית (בכימיה אורגנית), וכן יון דו-אטומי (בכימיה אי-אורגנית; כאן נקראת הקבוצה הידרוקסיד, Hydroxide).
בפיזיקה ובהנדסה:
הידרוסטטיקה – ענף בפיזיקה.
הידרודינמיקה – תחום בפיזיקה ובהנדסה המהווה מימוש של מכניקת הזורמים לנוזלים.
כוח הידרואלקטרי – חשמל המופק באמצעות אנרגיית מים.
בוכנה הידראולית – מכשיר המפעיל כוח רב בצורה קווית (ליניארית). בנוי כגליל ובתוכו בוכנה הנעה באמצעות לחץ של נוזל.
ברפואה:
אנהידרוזה (Anhydrosis) הוא חוסר יכולת לייצר זיעה.
הידרותרפיה (טיפול באמצעות מים) – תחום בפיזיותרפיה.
הידרופוביה – מחלת כלבת (על שם סימפטום פחד ממים).
התחילית אקווה (מלטינית Aqua) גם היא משמשת לציון מים, אם כי היא נפוצה פחות, ומשמשת בעיקר בהקשרים שאינם מתחום הכימיה – דוגמת אקווריום או אקוודוקט.
חשיבות המים לחיים

המים הם חומר חיוני לקיומן של כל צורות החיים הידועות. בעלי החיים והצמחים זקוקים למים לצורך קיום מחזור החיים שלהם. עובדה זו מתקשרת באופן ישיר לכך שהמים נפוצים בכדור הארץ, שכן היותו של כדור הארץ מקורם של כל החיים הידועים, תואם את היותם של המים תנאי הכרחי לחיים אלו.
המים מהווים את רוב המסה של רוב היצורים החיים, וממלאים תפקידים רבים בגופם. התפקידים העיקריים הם שימוש כנוזל תוך-תאי (ציטופלזמה) וכמרכיבו העיקרי של הדם, אך המים נחוצים גם לתפקידים משניים רבים אחרים, כגון ניקוי הגוף, הזעה והלחתה. כל תא חי זקוק לכמות מסוימת של מים כדי להתקיים.
יצורים מסוימים מפיקים את הגזים הנחוצים לנשימתם (חמצן או פחמן דו-חמצני) מתוך המים. זימי הדגים הם האיבר הידוע ביותר המשמש להפקת גזי נשימה מומסים במים.
מלבד השימושים הפנים-גופניים עושים יצורים שונים שימוש במים למטרות חוץ-גופניות שונות. הדוגמה העיקרית לשימוש זה היא משמעות המים כסביבת חיים עבור החיים הימיים: דגים, צמחי מים וכו'. דוגמאות אחרות הן השימוש במים כסביבה להטלת ביצים, כמקור מזון וכחיץ כנגד טורפים.
את המים משיגים היצורים החיים באופנים שונים. בעלי החיים סופגים מים בגופם בעיקר באמצעות שתייה, בעוד הצמחים יונקים את רוב מימיהם בעזרת שורשיהם.
המים דרושים ליצורים חיים בכמויות מסוימות, ובאיכות מסוימת. איכות זו נקבעת על-פי החומרים המומסים במים: אמנם החיים דורשים כמויות משתנות של חומרים מומסים (כדוגמת מינרלים), אך מרבית החומרים המומסים במים (או חומרים רצויים בכמויות לא רצויות) הופכים את המים לבלתי שמישים או אפילו רעילים.
שינוי באיכות המים שפוגע בשימוש מסוים שלהם (לדוגמה – שתייה), אינו פוגע בהכרח בשימושים אפשריים אחרים (לדוגמה – הטלת ביצים).
הדוגמה הבולטת ביותר למים שאינם שמישים ללא טיפול מיוחד, הם מי האוקיינוסים והימים המלוחים, אותם מסוגלים לשתות רק יצורי-מים מזנים מסוימים. סוגים אחרים של מים שאינם שמישים הם מים שזוהמו על ידי התעשייה.
אדי מים מהווים גז חממה.
המים עבור האדם

המים משמשים את האדם למגוון רחב של פעולות, ביניהן: שתייה, ניקיון, בישול, השקיה, קירור וחימום, המסה, שיט, הפקת אנרגיה הידרואלקטרית, שחייה, רחצה, צלילה, דיג וכיבוי אש. פעולות אלו מחולקות לצריכה ביתית (ברובה שתייה, היגיינה ובישול), שימוש חקלאי (ברובו השקיה ומי שתייה עבור חיות מבויתות), שימוש תעשייתי (ניקוז, קירור, המסה ועוד), שימוש עירוני (ברובו ניקוז), שימוש למטרות תחבורה (שיִט), שימוש למטרות מחקר ושימוש למטרות פנאי (שיִט, שחייה ועוד).
האדם קולט את המים על ידי שתייה ומזון ופולט אותם על ידי זיעה, הפרשה ונשיפה. השימוש החשוב ביותר במים, אף על פי שלא הגדול ביותר מבחינה כמותית, הוא השתייה. האדם זקוק למים מתוקים (כלומר – ללא אחוזי המלח הגבוהים שבאוקיינוסים), ולכן היה תלוי במים שמקורם במשקעים, ולאחרונה אף בהתפלה. צריכת המים לנפש אינה זהה עבור כל בני האדם, ותלויה במאפיינים אנושיים רבים, בשיטות ייצור, ברמת חיים וכן הלאה.
בזכות השימושים הרבים למים, קיימת השפעה הדדית הדוקה בין המים לבין תחומי הדמוגרפיה והכלכלה. קיומם של מים מתוקים לשתייה ולהשקיה כמו סמיכות לאזורי דיג וגישה לנתיבי תחבורה ימיים, עשוי להשפיע על נטיות ההתיישבות האנושיות. לרוב מעדיפים בני אדם להתיישב בסמוך למקור מים מתוקים ובעל נגישות לשטחי מים מלוחים, אם כי התפתחויות טכנולוגיות שונות (לדוגמה: שיפורים חקלאיים, פיתוח טכנולוגיות תחבורה וכדומה) משנות נטיות אלו.
צורות ההתיישבות מחד וניצול המים מאידך משנים את מצב המים. מלבד השינויים הברורים מאליהם (לדוגמה: שתייה גורמת למעבר מים לתוך גוף האדם), קיימים שינויים רבים ומורכבים בזמינות המים. לדוגמה, הקמת סכר על פני נהר עשויה להביא להסטת מסלולו. השפעות הדדיות אלו של האדם והמים מביאות לכך שהמים מהווים מרכיב ניכר של הפוליטיקה האנושית, גם אם באופן שאינו גלוי. נושאים כגון זיהום מים ושליטה על מקורות מים הם מכריעים ביותר במאבקי הכוח הפוליטיים השונים.
בעוד שבעולם המערבי אספקת המים היא לרוב מובנת מאליה, לא כך המצב בארצות העולם השלישי. למיליארדים של בני אדם – רוב אוכלוסיית העולם – אין גישה למים נקיים. המחסור החמור במים אינו מאפשר לתושבי אזורים אלו לשתות מספיק ולשמור על היגיינה, דבר שמגביר את התחלואה. אחרים משתמשים במקורות מים מזוהמים, דבר שאף הוא גורם לתחלואה; רוב מוחלט של המקרים של כמה מחלות הנפוצות בעולם השלישי, כגון מלריה ודיזנטריה, נגרם ממים מזוהמים. בדיונים על מצבן של מדינות העולם השלישי נדחק לעיתים קרובות נושא המים לשוליים אך בעיות רבות הפוקדות המדינות העניות יוכלו להיפתר רק לאחר התייחסות רצינית למשבר המים.
ד"וח של ארגון השימור הבינלאומי (WWF) מתריע מפני מחסור עתידי במי שתייה גם במדינות העולם המערבי עקב התייבשות הקרחונים בצפון אירופה ושימושים בזבזניים שונים כגון ייצור מוזל של בגדים, פירות, ירקות ותכשיטים. בלונדון בלבד, דליפות מתשתיות מים ישנות מבזבזות כמות של כ-300 בריכות שחייה אולימפיות ביום.
ב-22 במרץ חל יום המים הבינלאומי.
המים עבור האדם > מים בישראל

בארץ ישראל, הנעדרת כמעט נהרות, שחלקה הגדול על גבול המדבר, הספקת המים היוותה בה אתגר מאז ומעולם, אך כיום, בזכות הקמת מפעלי התפלת מים, נפתרה בעיית המים של ארץ ישראל והיא אף מספקת מים לשכנתה ירדן, כחלק מהסכמי "השלום" בין המדינות. התפילה לגשם מובנית במסורת היהודית, והלכות רבות דנות בתעניות תחנונים לגשם. עם זאת, המקרא, באמצעות הנגדת האופן בו מספק הטבע (כלומר האלוהים) מים לתושבי ארץ ישראל לעומת מצרים, ראה יתרון לארץ ישראל בדרך ליצירת חברה צודקת: "למטר השמים תשתה מים". הרשות הממשלתית למים ולביוב אחראית על ניהול משק המים בישראל ומופקדת על כל הגופים המפיקים מים במדינה. חברת "מקורות", חברת המים הלאומית של ישראל שהוקמה עוד בתקופת המנדט על ידי לוי אשכול, היא רשות הפקת וחלוקת המים הגדולה ביותר בישראל, והיא מפיקה כ-70% מהמים בישראל, וגם אחראית על הולכתם ברמה הארצית, בעיקר באמצעות המוביל הארצי. תפקידי "מקורות" לפי החוק: "להקים את המפעל הארצי, לנהלו, לספק מים ממנו ולהחזיקו במצב תקין, לשפרו, להרחיבו ולעשות כל פעולה אחרת הדרושה להספקת מים ממנו". כבתחומים רבים, נקטה הממשלה מדיניות הפרטה במשק המים.
ב"תזכיר ההתאגדות של חברה מוגבלת במניות", אשר הכריז על הקמתה של חברת מקורות, שהתפרסם ב-31 בינואר 1937, הוגדר תפקידה של חברת המים שעתידה הייתה לקום: "להוציא לפועל ולעשות את כל הדברים הנחוצים, או המתאימים, להשגת מים, אגירתם, מכירתם, מסירתם, הפצתם או המצאתם".
על התזכיר היו חתומים תשעת מנהלי החברה הראשונים מהסוכנות היהודית, קק"ל, חברת "ניר" ההסתדרותית, והמרכז החקלאי.
בעקבות מצוקת משק המים בישראל הוטל בשנת 2009 היטל על צריכת מים – היטל בצורת.
המים עבור האדם > אמצעים לשימוש במים

כחלק מהשפעות האדם על המים נוצר צורך של החברה האנושית להניע מים על מנת לשרת את מטרותיהם:
לשאיבה של מים משתמשים בני האדם בכלים שונים על מנת להעלות מים לפני השטח כדי לעשות בהם שימוש;
להובלת מים משתמשים בכלים שונים כגון צינור, תעלה, אמת מים, מכלית ודלי על מנת לגרום למים לזרום או לעבור מנקודה לנקודה;
לאגירת מים משתמשים באמצעים שונים על מנת לשמור על המים במקום מסוים, ולעשות בהם שימוש מאוחר; למשל: בריכה (מלאכותית), איגום מים (באגמים טבעיים ומלאכותיים), בור מים, החדרה לתת-הקרקע (אקוויפרים) דרך בארות, שימוש בסכרים להחדרת מים לתת-הקרקע ולאיגום, מגדל מים ומכל מים;
לפיזור המים להשקיה ולחלוקתם בין הצמחים, משתמשים בני האדם באמצעים כגון צינור השקיה, ממטרה, תלמים, הצפה, טפטפת;
בניקוז מים על מנת לסלקם ממקומות בהם הם מיותרים ואף גורמים נזקים.
ניתן לאחסן מי שתייה בבקבוק וביציאה לשטח נהוג להשתמש במימייה. מים חמים ניתן לשמור בתרמוס.
מלבד אלו יש לעיתים צורך בשינוי מצב המים בצורות שונות:
חימום בכלים כגון תנור וקומקום משרת מטרות כדוגמת בישול או חליטה של צמחים;
קירור על ידי כלים כגון מקרר משרת מטרות כגון שימוש במי שתייה קרים באזורים חמים;
אידוי והרתחה משרתים מטרות כדוגמת קירור מים או יצירת קיטור;
הקפאת מים עשויה לשרת מטרות כגון שמירתם והובלתם או אגירה של חומר ברמת חום נמוכה;
המסה של חומרים שונים במים עשויה ליצור תערובות שימושיות כגון סבון.
כמו כן, עשוי להיות שימוש במים שאינו עוסק בשינוי ישיר שלהם. לדוגמה, ציפה עשויה להועיל לאדם בתחומים רבים, ובעיקר בתחום התחבורה (ברכבים צפים המכונים כלי שיט ואף באופן ישיר, ללא כלי שיט, כגון שינוע של בולי עץ בנהרות). כמו כן, שיטת צלילה והשקעת עצמים במים (לאו דווקא של בני אדם), חיוניות למטרות שונות כגון מדידת נפח, דיג וכדומה.
מתקני מים

האפשרויות להשיג מים, לאגור אותם ולהוביל אותם ממקום למקום הן שקבעו את מיקומם של יישובים, את אופיים, את אורח החיים בהם ואת התפתחותם הכלכלית והתרבותית. עד התקופה הרומית, לפני כאלפיים שנה, היו מרבית היישובים סמוכים למקורות מים כמו מעיינות ונחלים. אספקת המים של יישובים אחרים הייתה תלויה בבורות ובבריכות אגירה של מי גשמים. הצורך במים הביא לפיתוח של מתקנים שונים להשגתם: מתקנים להעברת מים, מתקני אגירה ומתקנים לניצול מי תהום.
מתקני מים > מתקנים להעברת מים

אחד המתקנים הקדומים ביותר להעברת מים ממקום למקום הוא התעלה. התעלה נחצבה בקרקע ודופנותיה חוזקו בעזרת אבנים. תעלות גדולות הגיעו לאורך כמה קילומטרים, לרוחב של כשני מטרים ולעומק של קרוב לשלושה מטרים. המים שנאספו לתעלות היו מי שיטפונות או מים ממקורות קבועים כמו מעיינות ונחלים. זרימת המים בתעלות הייתה בכוח הכבידה.
לעיתים קרובות היו מקורות המים של תושבי הערים המבוצרות מחוץ לחומות. כדי להבטיח אספקת מים לעיר גם בעת מלחמה ומצור נחצבו נקרות – דרכי מעבר תת-קרקעיות אל מקורות המים. אחת הנקרות המפורסמות בישראל היא נקבת השילוח, שסיפקה מים לתושבי ירושלים הקדומה.
עם הגידול באוכלוסיית האדם והתרחבות ההתיישבות עלה הצורך להעביר מים אל יישובים ואל אדמות חקלאיות המרוחקים ממקורות המים. לצורך זה הוקמו אמות מים (אקוודוקטים).
מקור השם מתקופת המשנה, אז היה מקובל לחפור תעלות מים ברוחב ובעומק אמה (יחידת מידה קדומה בת 48 ס"מ, 60 ס"מ לפי דעה אחת), ומכאן שמם. אמות המים היו מורכבות מסדרה של תעלות בנויות, פתוחות או סגורות, המונחות על הקרקע או על גבי גשרים. מקור המים היה בגובה רב יותר מהיעד שלהם, כדי שיזרמו בכוח הכבידה. לעיתים חצתה האמה רכסי הרים בתוך מנהרות חצובות.