stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פסגות

ערך זה עוסק בהתנחלות ויישוב קהילתי דתי בהרי בנימין. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |
מראה היישוב פסגות
מדינה: ישראל ישראל
מחוז: יהודה ושומרון
מועצה אזורית: מטה בנימין
גובה ממוצע: ‎877 מטר
תאריך ייסוד: 1981
תנועה מיישבת: אמנה
סוג יישוב: יישוב קהילתי
נתוני אוכלוסייה לפי הלמ"ס לסוף אוגוסט 2024 (אומדן)
  - אוכלוסייה: 2,271 תושבים
 מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת דרום השומרון מוגדלת) פסגות(למפת דרום השומרון רגילה) פסגות(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום פסגות(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום פסגות31°53′56″N 35°13′29″E﻿ / ﻿31.8989844649242°N 35.2247397613815°E﻿ / 31.8989844649242; 35.2247397613815  heמפת היישובים של מועצה אזורית מטה בנימין (in English: Mateh Binyamin Regional Council) באדום - פסגות בירוק - מיקום בניין המועצה tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
מדד חברתי-כלכלי - אשכול לשנת 2021: 6 מתוך 10

פְּסָגוֹת היא התנחלות ויישוב קהילתי דתי בהרי בנימין, השוכן ליד אל-בירה, על הר ("ג'בל טוויל") בגובה 906 מטר מעל פני הים השולט על סביבתו, שהעניק ליישוב את שמו.
היישוב נמצא תחת מועצה אזורית מטה בנימין וכיום מתגוררות ביישוב כ-350 משפחות.
היסטוריה

בשנת 1976 נתפסו כ-3,000 דונם בפסגתו של ג'בל טוויל באמצעות צו תפיסה של אדמות לצרכים צבאיים. הצו, בשלב הראשון, לא הפקיע את האדמות אלא סגר את השטח ואסר על תושבי אל בירה לבנות במקום. ביולי 1981 התקבלה החלטת הממשלה על הקמת מרכז אזורי "פסגות" במקום, שבו ימוקמו משרדי המועצה האזורית מטה בנימין, כמו כן הוחלט על הקמת מגורים זמניים למספר משפחות, לרבות מבנים זמניים של מוסדות חינוך. הקמת היישוב החלה באוגוסט 1981, בראש ההר הוצבו כמה קרוואנים ששימשו את המועצה האזורית, וסביבם הלך ונבנה היישוב. המשפחות המקימות היו חברות בגרעין מישיבת כרם ביבנה ומשכונת בית וגן בירושלים.
לאחר שחמש המשפחות הראשונות עלו על הקרקע, הוגשה עתירה לבג"ץ על ידי פלסטינים שטענו לבעלות על האדמה, וכן נטען שמאז 1976 נאסרה על בעלי הקרקעות באזור בנייה מסיבה ביטחונית ומבנה משרדי המועצה אינו מבנה ביטחוני. בג"ץ הקפיא את המשך ההתיישבות במקום לחודשים. עם זאת, בסופו של דבר הוסרה העתירה.[דרושה הבהרה] דורית ביניש, שהייתה אז מנהלת מחלקת הבג"צים בפרקליטות המדינה, ייצגה את רשויות המדינה בדיון בעתירה בבית המשפט העליון. מבני הקבע הראשונים ביישוב הושלמו בשנת 1986.
פסגות שימשה כמקום מושבה של המועצה האזורית מטה בנימין משנת 1981 ועד דצמבר 2020, אז עברה לאזור התעשייה שער בנימין.
בשנות ה-80 התגורר ביישוב שלמה פילבר ושימש כמזכיר היישוב.
היסטוריה > אירועים ביטחוניים

בעקבות קרבתו של היישוב לרמאללה ואל בירה שהמצב הביטחוני בו ידע עליות ומורדות במהלך השנים, כבר מהשנים הראשונות היו היחסים בין תושבי פסגות לערביי הסביבה מתוחים. דרך הגישה ליישוב עברה בלב אל-בירה ורמאללה (כביש 60 הישן) והשלכת אבנים על כלי רכב בדרכם ליישוב הייתה עניין שבשגרה. עם פרוץ האינתיפאדה הראשונה בשנת 1987 באה החמרה בהשלכות אבנים ואף לירי. במרץ 1988, נשרף אוטובוס להסעת תלמידים של היישוב מבקבוק תבערה שהושלך עליו.
עם פינוי כוחות צה"ל מרמאללה ומסירת העיר לרשות הפלסטינית ב־1996 נסלל כביש עוקף רמאללה מהיישוב לכיוון כוכב יעקב. כשפרצה האינתיפאדה השנייה בשנת 2000, סבל היישוב מירי מכיוון רמאללה. בתים רבים ניזוקו מקליעים שחדרו לתוכם, אך לא היו נפגעים בנפש. מצב זה נמשך כשנה וחצי, עד שכוחות צה"ל, במסגרת מבצע חומת מגן, פעלו בשכונות רמאללה הסמוכות לפסגות ואשר מהן נורתה האש, עצרו מבוקשים ותפסו אמצעי לחימה. בעקבות הפעילות פחתו משמעותית מקרי הירי מרמאללה.
באוקטובר 2013 חדר מחבל ליישוב, דקר ופצע באורח קל ילדה בת 9.
במאי 2014 שוב נורתה אש לכיוון היישוב.
מוסדות

ביישוב שכנו משרדי מועצה אזורית מטה בנימין החל מ-1983 ועד דצמבר 2020, כשהועברו לאזור התעשייה שער בנימין. בנוסף, שוכנים ביישוב המתנ"ס האזורי, ספרייה אזורית, בית הספר "צור ישראל" – תיכון אזורי בתוכנית "הילה", אולפנא תורנית אזורית "טל תחיה", בית ספר יסודי (המשרת את ילדי פסגות, מגרון וגבעת אסף) ומכון בני דוד פסגות, שהוא כולל ללימוד דיינות. ביישוב פועל סניף של תנועת הנוער בני עקיבא.
רב היישוב וראש מכון בני דוד הוא הרב שלמה יוסף וייצן.
למרגלות היישוב ממערב מצוי מעיין בשם "עין אלג'נן", ואשר הוצע לזהותו עם היישוב "עין גנים" הנזכר באונומסטיקון של אוסביוס כאתר הסמוך לבית אל.
מוסדות > יקב פסגות

יקב פסגות הוקם ביישוב שנת 2003. כרמי היין של היקב נטועים על טרסות גיר בגובה 900 מטר מעל פני הים, סמוך ליישוב. בשנת 2008 עברו משרדי היקב למגרון, ובשנת 2020 עבר לאזור התעשייה שער בנימין הסמוך.
ב-19 בנובמבר 2020 אירח היקב את מזכיר המדינה של ארצות הברית מייק פומפאו. ביקור זה נחשב לביקור הראשון של שר חוץ אמריקאי בהתנחלות.
חורבת ניסיה

בשטח היישוב נמצאת חורבת ניסיה, שהיא אתר ארכאולוגי שנמצאו בו שרידי יישוב כנעני, ושרידים מהתקופה הישראלית, תקופת בית שני והתקופה הביזנטית, ואולי אף מאוחר מכך. באתר קיימים שרידי מבנים, מערות קבורה, יקב, שני מקוואות טהרה חשמונאיים ובית בד. בצפון-מערב האתר נמצאת מערת מסתור מימי מרד בר כוכבא. החל משנת 1979 ועד שנת 2002 חפרה באתר משלחת חוקרים אמריקנית בראשות ד"ר דייוויד ליווינגסטון במשך 16 עונות חפירה,. לווינגסטון זהה את התל עם העי המקראית, אך הזיהוי לא התקבל במחקר.
גלריית תמונות

פסגות ברקע על ראש ההר. מתחתיה נראים היישובים כוכב יעקב (מימין) ותל ציון (משמאל). הצילום מגבע בנימין. דצמבר 2007
פסגות, יוני 2008
משרדי מועצה אזורית מטה בנימין כאשר שכנו בפסגות, יוני 2008
חורבת ניסיה בפסגות
הערות שוליים

1 2  אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור 
סוף אוגוסט 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור

סוף 2023.
↑  הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021
↑  פסגות, אתר הבית של מטה בנימין
↑  נולדו בחטא: הקמת התנחלויות על קרקעות פרטיות בצווים צבאיים' יולי 2016
↑  יוסף צוריאל, מועצת עירית אל בירה החליטה להפר את צו המושל ולהתיר בינוי אסור, מעריב, 12 בספטמבר 1976
↑  אישור הקמת יישוב אדורה כיישוב קהילתי בדרום הר חברון, החלטה מספר 955 של ממשלת ישראל התשע־עשרה, משנת 1982, באתר של משרד ראש הממשלה
↑  דו"ח תא"ל ברוך שפיגל, 2004
↑  דני רובינשטיין, אזרחים מועדפים, דבר, 2 בנובמבר 1981
↑  בג"ץ אסר אתמול להקים התנחלות ליד אל־בירה, דבר, 28 ביולי 1981
↑  שמעון כהן, ביניש: הייתי בין מקימי היישוב פסגות, באתר ערוץ 7, 6 ביולי 2011
↑  יצחק דיש, תכנית התיישבות ביו"ש תוגש לשמיר, מעריב, 10 בדצמבר 1986
↑  יוסי לוי, מזכיר היישוב פסגות שיחזר הריגתו של בן 16 ממזרח י-ם, מעריב, 28 ביולי 1988
↑  נפצעה מאבן שנזקרה למכונית ליד אל־בירה, דבר, 13 באוקטובר 1983
↑  אהרון דולב, פסגות הפרבר היהודי של רמאללה, מעריב, 25 במרץ 1988
↑  אבינועם בר יוסף ושפע גבאי, אוטובוס נשרף כליל מבקבוק תבערה, מעריב, 14 במרץ 1988
↑  סמדר שמואלי ופליקס פריש, צה"ל השיב אש מפסגות; התושבים: מפלים אותנו לרעה, באתר ynet, 24 באוקטובר 2000
הפלשתינים ירו על פסגות; מטען בכביש עוקף שכם, באתר גלובס, 9 בינואר 2001
ברוך קרא, פלשתינאי מאל-בירה נהרג מירי צה"ל לאחר ירי על פסגות, באתר הארץ, 18 ביולי 2001
↑  עודד בן עמי רוני דניאל, ‏נמשך המצוד אחר המחבל מפסגות, באתר ‏מאקו‏, 6 באוקטובר 2013
↑  "צה"ל עצר חשוד בדקירה בפסגות - כיכר השבת". כיכר השבת. נבדק ב-2018-03-10.
↑  עוזי ברוך, פסגות: חזרה לשגרה, באתר ערוץ 7, 7 במאי 2014
↑  י' אליצור, שמות מקומות קדומים בארץ ישראל - השתמרותם וגלגוליהם, הוצאת יד יצחק בן-צבי והאקדמיה ללשון העברית, עמ' 216.
↑  דניאל רוגוב, ביקור ביקב פסגות, באתר הארץ, 27 ביוני 2006
↑  אריאל כהנא, היסטוריה: פומפאו נחת מעבר לקו הירוק, באתר ישראל היום, 19 בנובמבר 2020
↑  About the Author: Dr. David P. Livingston, Ph.D.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007465736305171 
צילום אוויר של אל בירה, היישוב פסגות בפינה השמאלית התחתונה
הדייג (גתה)

איור מאת Erich Schutz (בסביבות 1920)
"הדייג" (בגרמנית: "Der Fischer") היא בלדה מאת גתה, שנכתבה בשנת 1779. בבלדה מתקיים דיאלוג פילוסופי בין דייג לבת ים, המפתה אותו להימלט מחיי האנוש ולהצטרף אל עולם המים, עולם של שלווה וטבעיות, שבו אין את הקשיים והסבל של החיים האנושיים.
עלילה

הסיפור מתאר דייג יושב ליד מים סוערים. הוא יושב בשלווה, בוהה בחכתו וחש קרירות עמוקה בליבו. לפתע, המים גועשים והוא רואה אישה רטובה היוצאת החוצה. האישה פונה אליו בשירה ומדברת אליו בשאלות פילוסופיות, ומציעה לו לבחור בדרך החיים של דג קטן השוכן בקרקעית המים, חיים שקטים ונטולי דאגות.
היא שואלת אותו מדוע הוא מפתה את עצמו להישאר בעולם האנושי, מלא בשנאה ובחום המוות, ומזמינה אותו לחיים של שלווה טבעית, שבה אין מאבק ולא כאב. היא מציינת את היופי שבטבע – השמש, הירח, השמיים העמוקים – כל אלה שואבים אליו. המילים שלה מעוררות בו רצון להימצא במקום של שקט פנימי, שבו יוכל להיות חלק מהמרחבים הגדולים של הטבע, שכמו כן, החיים המושלמים הם תחת המים, בהם כל דבר נמצא במקומו וכולו נינוח ורגוע.
בסוף הבלדה, הדייג, שחש את הכמיהה והפיתוי המופיעים בדבריה, שוקע לתוך המים. בעודו חצי משוך על ידי בת הים, עד שהוא כבר לא נראה. הגלים הסוערים מרמזים על כך שהוא לא ישוב עוד, ומובילים אותו אל העולם שמציעה לו בת הים, שמשם לא ישוב עוד לעולם.
תרגומו של עמנואל אולסבנגר מגרמנית

"הַיָּם גָּעַשׁ, הַגַּל הִכָּה,

שָׁם הַדַּיָג יָשַׁב;

הִבִּיט שָׁלֵו אֶל הַחַכָּה,

מַחְרִישׁ עַד קֹר־לֵבָב.
וּכְדֵי שִׁבְתֹּו, וּכְדֵי חֶרְדּוֹ,

פִּסְגַּת הַגַּל חֻצְּתָה,

מִשֶּׁצֶף מַיִם אֶל מוּלוֹ

עַלְמָה טְלוּלָה עָלְתָה.
זִמְּרָה אֵלָיו, דִּבְּרָה אֵלָיו:

"מָה אֶת־בָּנַי תָצוּד

בִּכְלִי אָדָם, בְּעָרְמֹותָיו,

בְּלַהַט־רוֹם לָמוּת?
מַה־טּוֹב לַדָּג, הוֹ לוּ תֵדַע,

שָׁם עַל קַרְקַע הַיָּם,

אָז בְּגַפְּךָ תֵּרֵד אַתָּה!

רַק שָׁם תַּבְרִיא, אָדָם!
הַאֵין הַחֶרֶס מִתְהַנֵּה,

אוֹ סַהַר בַּמְּצוּלוֹת,

וּבְנֶשֶׁם־גַּל בְּהוֹד־מִשְׁנֶה

מִשָּׁם לָרוֹם זוֹרְחוֹת?
הֲלֹא פִּתּוּךָ שְׁמֵי הַתְּהוֹם,

רְווּיֵי זִיו־תְּכֶלְתָּם?

לֹא תִסְחָבְךָ דְּמוּתְךָ הֲלוֹם

אֶל טַל נִצְחִי בַּיָּם!"
הַיָם גָּעַשׁ, הַגַּל הִכָּה,

אֶת כַּף־רַגְלָיו הִרְטִיב;

לִבּוֹ כָּמַהּ, לִבּוֹ נִשָּׂא

כִּלְחֵן רַעְיָה חָבִיב;

דִּבְּרָה אֵלָיו, זִמְּרָה אֵלָיו,

וְלֵב הָעֶלֶם גָּז;

הֶן־הִיא מָשְׁכָה, הֶן־הוּא עֻלַּף

וְלֹא נִרְאָה מֵאָז."
הערות שוליים

↑  הדיג / יוהאן וולפגנג פון גתה / עמנואל אולסבנגר - פרויקט בן־יהודה, באתר benyehuda.org
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4496556-4  MusicBrainz work: 2c536455-aada-3386-a222-8cdf86c29d37
התפוחים

| --- | --- |

התפוחים" בהופעה בספורטק תל אביב, 23 במרץ 2007. מימין לשמאל: יוני הלוי, שי רן, DJ טודרס, SchoolMaster, ירון אוזנה, ארתור קרסנובייב, אולג נוימן ויובל טבצ׳ניק.
 מקום הקמה:  תל אביב-יפו 
 תקופת הפעילות:  מ-2002 
 סוגה:  פאנק, ג'אז 
 www.theapples.net
 
עטיפת האלבום Attention!
להקת התפוחים (באנגלית: The Apples) היא הרכב מוזיקלי ישראלי המונה תשעה חברים – מתופף, נגן קונטרבס, ארבעה נשפנים, שני תקליטנים וסאונדמן. ההרכב מנגן מוזיקת פאנק, ג'אז וגרוב.
היסטוריה

להקת התפוחים החלה את דרכה ב־2002, כאשר חברו חברי ההרכב האלקטרוני RadioTrip (עופר טל, המוכר בכינוי "SchoolMaster", ואורי ורטהיים, המוכר בכינוי "MixMonster") למתופף יוני הלוי ולבסיסט שי רן. הרעיון היה ליצור בסיס פאנקי שמשולבים בו דגימות, סקראצ'ינג וחטיבת כלי נשיפה דומיננטית. ההופעות הראשונות שלהם היו למעשה סטים ספונטניים, עתירי אלתורים, אשר היוו את הבסיס לאלבום הראשון של התפוחים, "מיץ", שראה אור ב־2003 והוקלט כולו במפגש הקלטות אחד.
אלבומם השני, "Attention!", יצא באוקטובר 2005. באלבום זה, ריכזו התפוחים במשך 43 דקות, 9 קטעים המאופיינים בסגנונם הפאנק-גרובי. השקת האלבום לוותה בסיבוב הופעות ששיאו היה בערב ראש השנה במועדון "קומפורט" בתל אביב מול קהל של כ־700 איש. בסיבוב ההופעות של קיץ 2006 הופיעה הלהקה שוב ב"קומפורט", בפסטיבל ישראל, פסטיבל שנטיפי, מועדון "הצוללת הצהובה" בירושלים ובמועדון "הסיטי הול" בחיפה. בחודש יוני 2006 הודפס "Attention!" באנגליה במהדורת ויניל. התקליט מכיל בונוס מיוחד – "רצועת הסקראץ' העברית הראשונה" – דגימות וכלים לסקראצ'ינג, לשימוש תקליטנים.
באוקטובר 2006 הוציאו התפוחים סינגל על תקליטון דרך חברת התקליטים "Freestyle Records", הממוקמת בלונדון. האלבומים מופצים ברחבי העולם על ידי שתיים מחברות ההפצה הגדולות באירופה, "Goya Music" ו־"SoulSeduction".
בינואר 2007 יצאה להקת התפוחים לסיבוב הופעות בן שלושה שבועות בהממלכה המאוחדת, אותו החלו במועדון ה-"Jazz Cafe" המארח מדי ערב את מיטב האמנים מתעשיית המוזיקה העולמית.
להקת המחול ורטיגו יצרה מופע מחול מודרני בשם "Sunny Side Up" לשירי הלהקה. המופע הועלה לראשונה בינואר 2007 במרכז סוזן דלל.
בחודש יוני 2007 הוציאה הלהקה סינגל (EP) על גבי תקליטון דרך חברת התקליטים Freestyle Records, ובו חידוש ללהיט "Killing in the Name Of" של הלהקה "Rage Against the Machine", אשר אזל מהחנויות תוך מספר ימים ספורים, והפך ללהיט בתחנות רדיו ורחבות ריקודים באירופה ובאוסטרליה.[דרוש מקור]
מאז יצאה הלהקה למספר סיבובי הופעות נוספים באירופה, ובחודש מאי 2008 הוציאה את אלבומה השלישי Buzzin About, על גבי תקליט ויניל ועל גבי תקליטור, דרך חברת התקליטים הבריטית "Freestyle Records".
בשנת 2010 יצא אלבומם הרביעי, "Kings", ובו שיתפה הלהקה פעולה עם פרד ווסלי, הטרומבוניסט והמנהל המוזיקלי של ג'יימס בראון, ועם שלמה בר, סולן להקת "הברירה הטבעית".
הלהקה הוציאה לאור את אלבומה החמישי, "Fly On It" בתחילת שנת 2012, וליוותה את השקתו במסע הופעות באנגליה.
חברי הלהקה

יוני הלוי – תופים
ארתור קרסנובייב – חצוצרה
ירון אוזנה – טרומבון
אולג ניימן – סקסופון טנור וסופרן
ירון סמיט - סקסופון טנור
יובל טבצ'ניק - סקסופון בריטון
יקיר ששון - סקסופון בריטון וחליל
ארז טודרס – פטיפונים
עופר "Schoolmaster" טל – מקולים (פטיפונים)
מארקי פ'אנק - פטיפונים
שי רן - קונטרבס
אלון כרמלי - קונטרבס
אלעד מוסקטל – קונטרבס
אורי "Mixmonster" ורטהיים - סאונד ואפקטים בבמה ובאולפן
דיסקוגרפיה

מיץ (2003)
Attention! ‏ (2005)
Buzzin About ‏(2008)
Kings ‏ (2010)
Fly On It‏ (2012)
Dragonz‏ (2016)
מוני פנאן

| --- | --- |

מוני פנאן, 2008
 לידה:  11 במאי 1946
 התאבד:  19 באוקטובר 2009 (בגיל 63) תל אביב-יפו, ישראל
 מדינה:  ישראל 
 ידוע בשל:  תפקידו כמנהל קבוצת מכבי תל אביב בכדורסל
 תקופת הפעילות:  1986–2008 (כ־22 שנים)
 
שמעון (מוני) פנאן (11 במאי 1946 – 19 באוקטובר 2009) היה מנהל קבוצת מכבי תל אביב בכדורסל בשנים 1992–2008.
ביוגרפיה

פנאן נולד בתל אביב במאי 1946. בן זקונים במשפחה של שמונה אחים ממוצא סורי-לבנוני. אביו שלמה היה יבואן של פירות וירקות מטורקיה ואמו אדל הייתה עקרת בית. אביו נפטר כתוצאה מהתקף לב פתאומי בילדותו, מה שדרדר את המצב הכלכלי בבית. את נעוריו העביר פנאן בעיקר ברחוב, לא סיים את לימודיו בתיכון, התגייס בהתחלה כלוחם, אך לאחר מכן עבר לתפקיד עורפי במחנה מטכ"ל.
החל את דרכו בקבוצת הכדורגל של מועדון מכבי תל אביב כיו"ר מחלקת הנוער, בעת שאחיו חביב היה יו"ר הקבוצה. במקביל, היה אוהד מושבע של קבוצת הכדורסל של המועדון. עוד בצעירותו היה ידוע כאוהד "שרוף", תחילה במשחקים, ולאחר מכן בשנות ה-70 של המאה ה-20 כבר היה בא לאימונים ולמשחקי חוץ באירופה על חשבונו. באותה תקופה הוא התחבר עם מנהלי הקבוצה שמעון מזרחי ושמואל מחרובסקי. בשנות ה-80 החל להתערב בעניינים מנהלתיים בקבוצה, ובשל מעורבותו בענייני הקבוצה הוחלט למנותו לחבר בהנהלת הקבוצה ב-1986. ב-1992, עם פרישתו של מנהל הקבוצה שמואל (שמלוק) מחרובסקי, התמנה פנאן להחליפו בתפקיד.
במשך שנים נחשב פנאן לאחד מסמלי הקבוצה. כמנהל הקבוצה, הוא הקדיש זמן ומשאבים רבים לדאגה וטיפול בצרכיהם של השחקנים ונתן יחס אישי ומשפחתי לכל אחד מהם, מעבר למקובל בקבוצות מקצועניות אחרות. בשל כך היה לדמות נערצת על שחקני הקבוצה לדורותיהם. כן היה מזוהה עם המחאות החוזרות ונשנות של אנשי מכבי תל אביב כלפי שופטי ליגת העל כשפסקו נגד הקבוצה.
ב-1999 היה מעורב בפרשה שכונתה "פרשת הפיצה", כשנפגש עם רדיסב צ'ורצ'יץ', שחקן עבר של מכבי תל אביב שבאותה עונה שיחק בהפועל ירושלים, ערב פתיחת סדרת גמר הפלייאוף בין הקבוצות. בעקבות הפגישה חשדו ראשי ירושלים כי פנאן סיכם עם צ'ורצ'יץ' על הצטרפותו לשורות מכבי בעונה שלאחר מכן, אך פנאן וצ'ורצ'יץ' הכחישו את הטענה.
בדצמבר 2006 הודיע פנאן על פרישה מהתפקיד, אך חזר בו לאחר זמן קצר. ביולי 2008 פרש סופית מהתפקיד, בשל סכסוכים פנימיים ומאבקי כוח בהנהלת הקבוצה. במקומו מונה שחקנה לשעבר של הקבוצה, גור שלף. בידיו של פנאן נותרו 5.5% ממניות הקבוצה, ברם זמן קצר לאחר הפרישה מכר אותן לאיש העסקים האמריקאי דייוויד סולומון.
כשנה לאחר פרישתו, ב-19 באוקטובר 2009, התאבד בתלייה בביתו שברמת אביב. השערתו של חוקר פרטי בשם ירון עידן הייתה כי שעה לפני שנמצאה גופתו, דמות מהשוק האפור איימה על פנאן, וזה מה שדחף אותו למעשה הקיצוני. לאחר התאבדותו פורסם באמצעי התקשורת כי החל משנות ה-90 עסק ב"קרן השקעות" שלקוחותיה היו בעיקר שחקנים ומאמנים מקבוצת מכבי תל אביב כגון שארונאס יאסיקביצ'יוס,אסטבן באטיסטה ניקולה וויצ'יץ' וטל בורשטיין שרק ארבעתם השקיעו כ-4.15 מיליון דולר. לפי הערכות, הקרן גלגלה עשרות מיליוני דולרים, ועקב כך הוא נקלע לחובות כבדים, בפרשה שנקראה "בנק פנאן".
ב-2011 תבעה אלמנתו ממכבי תל אביב 2.5 מיליון ש"ח, שכר עבודה עבור שבע השנים שקדמו להגשת התביעה. ב-2015 דחה בית הדין האזורי לעבודה בתל אביב את התביעה וקבע כי לא התקיימו יחסי עובד-מעביד בין פנאן למועדון, והוא היה דומה מבחינה זו לשאר חברי ההנהלה.
ביוגרפיה > חיים אישיים

פנאן התחתן ב-1977 עם שרון ונולדו להם שני ילדים: רגב, שלימים שיחק בקבוצת מכבי תל אביב ולאחר מכן שימש מאמן הכושר שלה, ולירון, שמנהלת את מחלקת הפיתוח של הקליבלנד קאבלירס.
לקריאה נוספת

אוהד גרינוולד, המועדון: הסודות של מכבי תל אביב, כנרת זמורה-ביתן דביר, 2017
הערות שוליים

↑  עמיר קורץ ואוריאל דסקל, "משנות התשעים הפקידו אצל מוני כסף. כולם ידעו מזה", באתר כלכליסט, 21 באוקטובר 2009
↑  משה הרוש, יניב אורגד ושירות "הארץ", התאבדות מוני פנאן, מנהל מכבי תל אביב לשעבר הותיר אחריו חובות ענק, באתר הארץ, 20 באוקטובר 2009
מות משה

משה מתבונן על הארץ מפסגת הר נבו
מות משה מתואר בספר דברים, פרק ל"ד ומהווה למעשה את האירוע האחרון לפני כניסתם של בני ישראל לארץ כנען. טרם פטירתו נתן משה לשבטים את ברכתו.
על פי הדעה העיקרית בחז"ל משה נולד ונפטר ביום ז' באדר. יום זה הוכרז על ידי ממשלת ישראל כיום הזיכרון לחללי מערכות ישראל שמקום קבורתם לא נודע, ומשה נחשב ל"חלל היהודי הראשון שמקום קבורתו לא נודע."
איסור הכניסה לארץ ישראל

משה נפטר בגיל מאה ועשרים שנה, על סף הכניסה לארץ. טרם מותו, עמד משה על הר נבו, והאל הציג בפניו את הארץ המובטחת והבהיר שמשה לא יוכל לדרוך על אדמתה:
וַיַּעַל מֹשֶׁה מֵעַרְבֹת מוֹאָב אֶל הַר נְבוֹ רֹאשׁ הַפִּסְגָּה אֲשֶׁר עַל פְּנֵי יְרֵחוֹ וַיַּרְאֵהוּ ה' אֶת כָּל הָאָרֶץ אֶת הַגִּלְעָד עַד דָּן. וְאֵת כָּל נַפְתָּלִי וְאֶת אֶרֶץ אֶפְרַיִם וּמְנַשֶּׁה וְאֵת כָּל אֶרֶץ יְהוּדָה עַד הַיָּם הָאַחֲרוֹן. וְאֶת הַנֶּגֶב וְאֶת הַכִּכָּר בִּקְעַת יְרֵחוֹ עִיר הַתְּמָרִים עַד צֹעַר. וַיֹּאמֶר ה' אֵלָיו זֹאת הָאָרֶץ אֲשֶׁר נִשְׁבַּעְתִּי לְאַבְרָהָם לְיִצְחָק וּלְיַעֲקֹב לֵאמֹר לְזַרְעֲךָ אֶתְּנֶנָּה הֶרְאִיתִיךָ בְעֵינֶיךָ וְשָׁמָּה לֹא תַעֲבֹר. וַיָּמָת שָׁם מֹשֶׁה עֶבֶד ה' בְּאֶרֶץ מוֹאָב עַל פִּי ה'.
ההודעה המוקדמת על מותו של משה ומיקומה במקרא

הציווי על מות משה מופיע בספר במדבר, פרק כ"ז, פסוקים י"ב–י"ד ושוב בספר דברים, פרק ל"ב. הפרשנים נדרשים לשאלת הכפילות ושאלת מיקומה של ההודעה על מותו של משה בספר במדבר, למרות שהמשיך לפעול לאחר מכן.
תשובה אחת של פרשנים היא "אין מוקדם ומאוחר בתורה" - הציווי לא נמצא במקומו. תשובה נוספת היא שהציווי נאמר בספר במדבר אך הכוונה לבצעו היא מאוחר יותר סמוך למות משה (רמב"ן). תשובה שלישית היא שהציווי על מותו של משה נאמר בזמן הזה, כי הוא מהווה הקדמה למינוי יהושע.
הרב אברבנאל מוסיף שמשה לא נצטווה לעלות להר כדי שימות מיד, אלא זהו רמז לכך שהוא הולך למות בקרוב. ולכן ה' רוצה שהוא יתמיד לעלות להר ולראות את הארץ משם. "עֲלֵה אֶל הַר הָעֲבָרִים הַזֶּה… כַּאֲשֶׁר נֶאֱסַף אַהֲרֹן אָחִיךָ" (הרמיזה - ספר במדבר, פרק כ"ז, פסוק י"ג) לעומת הפסוק "וּמֻת בָּהָר אֲשֶׁר אַתָּה עֹלֶה שָׁמָּה" (המיתה - ספר דברים, פרק ל"ב, פסוק נ') שבפסוק זה משה אכן נצטווה למות..
מקום קבורתו

וַיִּקְבֹּר אֹתוֹ בַגַּי בְּאֶרֶץ מוֹאָב, מוּל בֵּית פְּעוֹר; וְלֹא-יָדַע אִישׁ אֶת-קְבֻרָתוֹ, עַד הַיּוֹם הַזֶּה
במקרא לא פורט בבירור מי קבר את משה וישנן מספר דעות על כך במסורת חז״ל, א': אלוהים קבר אותו. ב': משה קבר את עצמו. ג': מלאכים קברו אותו בשנית. ככתוב, מקום קבורתו לא נודע בדיוק, ועל כך נתנו חז"ל סיבות שונות בתלמוד ובמדרש.
מקום קבורתו > במערת המכפלה

למרות העולה מן המקרא, שמשה נקבר במקום לא ידוע בעבר הירדן, ישנה מסורת יהודית שהוא הועבר לקבורה במערת המכפלה. ב"ספר התמונה" – ספר קבלי מתקופת המאה ה-13 והמאה ה-14 המיוחס לרבי נחוניה בן הקנה ולרבי ישמעאל, תנאים מהמאה ה-1 והמאה ה-2 לספירה – נכתב: ”וה' זוגות נקברו במערה” (ספר התמונה (מהדורת קארעץ) דף ס', תמונה ג' אות ר'), כלומר, שבמערת המכפלה נקברו "חמשה זוגות" - עשרה אנשים.
בפירוש הספר, המיוחס למקובל מתקופת הראשונים נכתב:
ג' נגלות וב' נסתרות , הגלוים הם: אברהם ושרה, יצחק ורבקה, יעקב ולאה. והנסתרות הם: אדם וחוה, משה וציפורה
ומבאר, שמשה הועבר ונקבר שם על ידי מלאכים.
במאמר 'ולא ידע איש' תועד מחקר מקיף על הנושא. בסוף המאמר סיכם את דעותיהם של חז"ל, ראשונים, ואחרונים שמשה קבר את עצמו (או אלוהים) בעבר הירדן ולאחר מכן הועבר על ידי מלאכים דרך מחילה שעברה מקברו שבעבר הירדן למערת המכפלה שבחברון או שעבר הוא בעצמו, ושם נקבר על ידי מלאכים או על ידי אלוהים וקבורתו נפרדת מקברי האבות והאמהות, אלא במערת אדם וחוה יחד עם אשתו ציפורה. ונקראו שני זוגות אלו (אדם, חוה, משה וציפורה) "נסתרות".
עלייה לשמיים

לדברי החוקרים יאיר זקוביץ ואביגדור שנאן, ישנם רמזים למסורת קדומה על כך שמשה כלל לא מת, אלא עלה השמיימה. עדות למסורת זו נמצאת בספרו של יוסף בן מתתיהו, "קדמוניות היהודים":
גם בתלמוד הבבלי הובאה דעה דומה לזו "ויש אומרים: לא מת משה, כתיב הכא: וימת שם, וכתיב התם: ויהי שם עם ה', מה להלן עומד ומשמש, אף כאן עומד ומשמש.
גדולתו של משה

הפסוקים האחרונים של התורה מסכמים את פעילותו של משה והתורה מקפידה לציין כי משה היה הנביא הגדול מכולם. זאת בשל הניסים שביצע, ובעיקר בשל העובדה שראה את האל פנים מול פנים:
וְלֹא-קָם נָבִיא עוֹד בְּיִשְׂרָאֵל כְּמֹשֶׁה, אֲשֶׁר יְדָעוֹ ה' פָּנִים אֶל-פָּנִים:

לְכָל-הָאֹתֹת, וְהַמּוֹפְתִים, אֲשֶׁר שְׁלָחוֹ ה' לַעֲשׂוֹת בְּאֶרֶץ מִצְרָיִם לְפַרְעֹה, וּלְכָל-עֲבָדָיו, וּלְכָל-אַרְצוֹ;

וּלְכֹל הַיָּד הַחֲזָקָה, וּלְכֹל הַמּוֹרָא הַגָּדוֹל, אֲשֶׁר עָשָׂה מֹשֶׁה לְעֵינֵי כָּל-יִשְׂרָאֵל.
בני ישראל התאבלו על מותו של המנהיג הנערץ במשך 30 ימים. את מקומו של משה תפס יהושע בן נון, ובכך הסתיים פרק המסע לארץ המובטחת ומתחיל פרק כיבוש הארץ מידי העמים היושבים בה.
מדרש פטירת משה

מדרש פטירת משה הוא מדרש קטן (אנ') המתאר בפירוט רב את מעשיו האחרונים של משה ומותו, שבהם נכחו המלאכים והאלוהים.
לקריאה נוספת

יעקב בלידשטיין, עצב נבו: מיתת משה במדרשי חז"ל, הוצאת תבונות תשע"ו.
ביאורים

↑  במכילתא יש דעה שנפטר בז' באדר א', ויש דעה שנפטר בז' בשבט. ובמדרש אסתר, נאמר שנפטר בראש חודש אדר.
↑  אחת הסיבות: ”מפני מה נסתתר קברו של משה מעיני בשר ודם, מפני שגלוי וידוע לפני הקב"ה שעתיד בית המקדש ליחרב ולהגלות את ישראל מארצם. שמא יבואו לקבורתו של משה כאותה שעה ויעמדו בבכיה ויתחננו למשה ויאמרו לו: משה רבינו עמוד בתפלה בעדנו! ועומד משה ומבטל את הגזרה, מפני שחביבין צדיקים במיתתם יותר מבחייהם”.