stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
לא תשכח

| --- | --- |
כרזת הסרט
כרזת הסרט
 מבוסס על:  מקרה אמיתי
 בימוי:  מייקל סאקסי
 הופק בידי:  רוג'ר בירנבאום, גארי ברבר
 תסריט:  אבי קון, מרק סילברסטעען, ג'ייסון קטימס
 עריכה:  מליסה קנט, ננסי ריצ'רדסון
 שחקנים ראשיים:  רייצ'ל מקאדמס צ'נינג טייטום
 מוזיקה:  מייקל ברוקס, רייצ'ל פורטמן
 צילום:  רוג'ר סטופרס
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 חברת הפקה:  סקרין ג'מס, Spyglass Media Group 
 חברה מפיצה:  Screen Gems
 הקרנת בכורה:  6 בפברואר 2012
 משך הקרנה:  104 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  סרט ביוגרפי, סרט דרמה, סרט רומנטי 
 מקום התרחשות:  שיקגו 
 תקציב:  30 מיליון דולר
 הכנסות:  196.1 מיליון דולר
 הכנסות באתר מוג'ו:   vow
 אתר רשמי
 דף הסרט ב־IMDb
 
לא תשכח (באנגלית: The Vow) הוא סרט דרמה רומנטית אמריקאי משנת 2012 בבימויו של מייקל סאקסי, עם רייצ'ל מקאדמס וצ'נינג טייטום בפקידים הראשיים. התסריט נכתב בהשראת מקרה אמיתי של אישה שאיבדה את זיכרונה הקרוב לאחר תאונת דרכים ולא מכירה בבעלה כבעל אמיתי. בסוף הסרט מופיעה תמונה של הזוג האמיתי ושני ילדיהם. בסרט משובצים קטעי פלאשבק רבים.
הסרט הצליח מאד מבחינה מסחרית והיה שובר קופות. הסרט היה מועמד לארבעה פרסי פרסי בחירת הנוער 2012, שחקן ושחקנית בסרט רומנטי (צ'ניניג טייטום ורייצ'ל מקאדמס), סרט דרמה וסרט רומנטי.
תקציר העלילה

ליאו קולינס (צ'נינג טייטום) ואשתו פייג' (רייצ'ל מקאדמס) הם זוג נשוי צעיר שגר בשיקגו. ליאו הוא בעל אולפן הקלטות ופייג' היא פסלת מצליחה שיש לה סטודיו משלה. הם מתחתנים במכון האמנות של שיקגו בנוכחות חברים ואחר כך יוצאים לרחוב ומתנשקים תחת פסל שער העננים.
בלילה קר ושלגי הם יוצאים מבית קולנוע ונוסעים לביתם. הם נעצרים ברמזור ופייג' מסירה את חגורת הבטיחות כדי לחבק את בעלה. ברגע זה פוגעת בהם משאית מאחור וראשה של פייג' מנפץ את השמשה הקדמית. ליאו נפצע קל ואילו פייג' מאבדת הכרתה ומוכנסת להרדמה והנשמה לאחר שנמצאו שטפי דם במוחה. לאחר שהיא קמה היא אינה מזהה את ליאו ואת כל מה שהיה בארבע השנים האחרונות.
הוריה של פייג'-ביל ת'ורונטון (סם ניל) ואשתו ריטה (ג'סיקה לאנג)-מוזעקים לבית החולים. ליאו פוגש בהם לראשונה. מסתבר שפייג' נתקה את קשריה עם משפחה ועם ארוסה ג'רמי (סקוט ספידמן) לאחר שהחליטה לעזוב את לימודי המשפטים וללמוד פיסול.
פייג' לא מכירה בליאו כבעלה וההורים רוצים להחזירה אליהם אבל ליאו עומד על כך שתחזור לגור אתו. המצב מסתבך כשזיכרונה של פייג' לא חוזר. היא זוכרת רק את הזיכרון הישן שכולל את משפחתה ואת ג'רמי. הוא מביא אותה לסטודיו שלה, היא אינה זוכרת דבר והם רבים.
פייג' חוזרת לבית הוריה לעזור לאחותה גוון (ג'סיקה מקנאמי) העומדת להתחתן עם ריאן (דילון קייבי). ליאו מגיע לחתונה, מרגיש בודד ומתעמת פיזית עם ג'רמי.
ביל משכנע את פייג' להתגרש ולחזור ללימודי משפט וליאו חותם עם מסמך הגירושים לאחר שהתייעץ עם שותפתו לאולפן, לילי (טטיאנה מסלני).
פייג' מתחילה ללמוד משפטים. חברתה דיאן (שרה קרטר) מגלה לה כי היה לה רומן עם אביה ביל אך אמה ריטה אמרה כי בחרה להישאר כדי לשמור על המשפחה. כעבור זמן מחליטה פייג' לחזור לפיסול ושוכרת דירה בעיר. היא מוצאת את כרטיס התפריט עליו כתבה את נדרי הנישואים שלה בחתונתה. היא נתקפת געגועים ומוצאת את ליאו בפתח בית הקפה "מנמוניק" בו נהגו לבלות.
היא עדיין לא מזהה אותו כליאו איתו התחתנה בעבר. הם הולכים מחובקים ברחוב.
לבסוף מוקרן צילום של הזוג המקורי ונכתב שהם התחתנו למרות שזיכרונה הקצר לא חזר אליה.
צוות השחקנים

| שם השחקן/ית | שם הדמות | הערות |
| --- | --- | --- |
| רייצ'ל מקאדמס | פייג' קולינס |  |
| צ'נינג טייטום | ליאו קולינס |  |
| סם ניל | ביל ת'ורנטון | אבא השל פייג' |
| ג'סיקה לאנג | ריטה ת'ורונטון | אמא של פייג' |
| ג'סיקה מקנאמי | גוון ת'ורנתון | אחותה של פייג' |
| סקוט ספידמן | ג'רמי | ארוס לשעבר של פייג' |
| טטיאנה מסלני | לילי | עובדת באולפן הקלטות |
| שרה קרטר | דיאן |  |
| דילון קייבי | ראיין | בעלה של גוון |
| לוקאס בראיינט | קייל | חבר |
עודד רכבי

| --- | --- |

 לידה:  1980 (בן 45 בערך) 
 ענף מדעי:  מדעי המוח 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת תל אביב  אוניברסיטת קולומביה 
 מוסדות:  אוניברסיטת תל אביב (1 באוקטובר 2012)  אוניברסיטת תל אביב 
 פרסים והוקרה:  פרס בלווטניק למדענים צעירים 
 www.odedrechavilab.com
 
עודד רכבי (נולד ב-1980) הוא חוקר ישראלי ופרופסור מן המניין במחלקה לנוירוביולוגיה ובית הספר למדעי המוח שבאוניברסיטת תל אביב.
ביוגרפיה

רכבי הוא בנו של גדעון רכבי מנהל המרכז לחקר הסרטן בבית החולים שיבא בתל השומר, פרופסור להמטולוגיה באוניברסיטת תל אביב וזוכה פרס ישראל ובנה של קרן רכבי, רופאה ומנהלת מרפאה.
רכבי למד לתואר ראשון במדעי המוח באוניברסיטת תל אביב והמשיך למסלול ישיר לדוקטורט בנוירוביולוגיה בהנחיית פרופ' יואל קלוג. את עבודת הפוסט דוקטורט שלו ביצע באוניברסיטת קולומביה בניו יורק והיום הוא פרופסור מן המניין במחלקה למדעי המוח באוניברסיטת תל אביב, בה הקים מעבדה למחקר בתחום. בעבודתו המרכזית, חושף רכבי מנגנוני הורשה חדשים בתולעי C.elegans ללא שינויים בקוד ה-DNA. והוא מוכיח כי מידע שהורים לומדים יכול לעבור בתורשה לצאצאים. מחקריו יכולים לסייע בהבנת התורשה של תכונות ומחלות מורכבות בבני אדם. רכבי גם סייע בחקר המגילות הגנוזות באמצעות בחינה של ה-DNA העתיק שאצור בעור שעליו נכתבו, כדי ללמוד עוד על ההיסטוריה של סוף בית שני.
רכבי וצוותו חקרו גם את הבסיס הנוירולוגי לאי-רציונליות ומצאו חוק פשוט, שמאפשר לשנות את מערכת העצבים של תולעים, כך שיהיו יותר או פחות רציונליות. בתחום אחר לחלוטין, קבוצתו של רכבי הינדסה גנטית טפילים והפכה אותם למכונות של הפרשת חלבונים, על מנת לאפשר תיקון של מחלות גנטיות במערכת העצבים.
רכבי זכה לפרסים רבים ובין היתר נבחר לאחד מ-10 האנשים היצירתיים ביותר בישראל מתחת לגיל 40 (דה מרקר), ואחד מ-40 האנשים המבטיחים ביותר בישראל מתחת לגיל 40 בשנת 2013 (גלובס). בנוסף נבחר רכבי ל"איש אשכולות" וקיבל על כך פרס של קרן אריק וונדי שמידט.
פרסים

מלגת קרן קלור 2008
"פרס טבע" של ISBMB (האגודה הישראלית לביוכמיה וביולוגיה מולקולרית) 2010
מלגת אלון לחוקרים צעירים מצטיינים 2013
פרס קריל של קרן וולף בשנת 2015
פרס בלווטניק למדענים צעירים 2018
פרס קדר 2019
פרס Polymath על "ניסוי בחדשנות שמתבססת על סקרנות קיצונית" מאת קרן Schmidt Futures שהוקמה על ידי אריק שמידט, 2020
הערות שוליים

↑    דודי גולדמן, הכל נשאר במשפחה, באתר "ידיעות אחרונות", 3 במאי 2016
↑   אסף רונאל, חוקר ישראלי הוכיח כי מידע שהורים לומדים יכול לעבור בתורשה לצאצאים, באתר הארץ, 6 ביוני 2019
↑  פרופ' עודד רכבי מאוני' תל אביב זכה ב-2.5 מיליון דולר למחקר חופשי, באתר הידען, ‏2020-10-25
↑  G40 | גלובס, G40 | גלובס, G40 | גלובס, באתר G40 | גלובס
↑  Oded Rechavi | Blavatnik Awards for Young Scientists, blavatnikawards.org
↑  Three outstanding faculty members win the inaugural Blavatnik Awards for Young Scientists in Israel | Blavatnik Awards for Young Scientists, blavatnikawards.org
↑  Congrats to Oded for winning The Kadar Family for Outstanding Research Award, The Oded Rechavi Lab (ארכיון)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007309934405171  ORCID: 0000-0001-6172-3024  VIAF: 297952723   WorldCat (עם VIAF): 297952723
הר אגס

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 גובה:  1326 מטר
 מדינה:  ישראל ישראל
 מיקום:  הר חרמון, ישראל
 רכס הרים:  מול הלבנון
 קואורדינטות:  33°17′59″N 35°42′07″E﻿ / ﻿33.299722222222°N 35.701944444444°E﻿ / 33.299722222222; 35.701944444444
  (למפת אצבע הגליל מוגדלת) הר אגס(למפת אצבע הגליל רגילה) הר אגס(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום הר אגס(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום הר אגס
 
הר אגס (בערבית: جبل السماق, הר אוג הבורסקאים) הוא הר בחרמון, והוא מהווה את אחת הפסגות של הר דוב.
שמות ההר

מקור שמו של ההר בעצי אגסי הבר הגדלים באזור הפסגה. שמו הערבי הוא ג'בל סומאק (הר אוג הבורסקאים).
גאוגרפיה

ההר הוא שלוחה של כתף שיאון, הוא נמצא כ-2 ק"מ מדרום לפסגת הר דב (כתף שיאון או הר הבתרים), סמוך לגבול לבנון.
גאוגרפיה > הצומח

לרגלי הר אגס מצויים עצי אגסי בר (אגס סורי) ועל כן שמו.
אתרים היסטוריים

במקום נמצאים שרידים של יישוב-גבול הנקרא "העיר האבודה", מהתקופות הרומית והביזנטית. היישוב מיוחס ליטורים והוא האתר הקדום והגדול ביותר בחרמון. בין השרידים: שרידי בתים בנויים אבן גיר קשה ומסותתת, בכל בית שלושה חדרים, בור מים וחצר, מתקן ששימש כנראה לסחיטת מיצי פירות.
ליד היישוב עברה הדרך הרומית מן הבאניאס אל לבנון, והגישה אליו היא בדרך סלולה המסתעפת מהכביש הראשי לעבר הר אגס ועוברת בקרבתו.
הלוח הפרסי

הלוח הפרסי (בפרסית تقویم هجری شمسی או گاه‌‌شماری هجری خورشيدى ; ידוע בתור הלוח הפרסי או הלוח האיראני) הוא לוח שנה שמשי, המשמש כיום באיראן ובאפגניסטן. לוח השנה מתחיל בכל שנה בנקודת השוויון האביבית, במדויק כפי שהיא נמדדת בתצפיות אסטרונומיות הנערכות בטהראן ובקאבול. עובדה זו הופכת אותו למדויק יותר מהלוח הגרגוריאני, אך גם מקשה לחזות מועד התרחשותם של תאריכים ספציפיים.
מנין השנים מתחיל בהג'רה, כמו בלוח המוסלמי הירחי, אולם מכיוון שהשנה הירחית קצרה בכ-3% לעומת השנה השמשית, נוצר במהלך השנים פער בין שני הלוחות, כך, למשל, שנת 2009 היא 1430/31 על פי הלוח המוסלמי הירחי, אבל 1387/88 על פי הלוח הפרסי.
לוח השנה הג'לאלי הוכנס לשימוש ב-15 במרץ 1079 על ידי הסולטאן הסלג'וקי ג'לאל א-דין מלכשאה הראשון, שהתבסס על המלצותיה של ועדת אסטרונומים, בהם גם עומר ח'יאם, שפעלה במצפה הקיסרי בבירתו איספהן. לוח השנה כלל את החישוב המדויק ביותר של השנה השמשית בזמנו, וחישובי החודשים התבססו על תנועת השמש בגלגל המזלות, מערכת ששילבה מרכיבים ממערכת האסטרולוגיה סוריה סידהנתה, שהייתה נהוגה בהודו במאה הרביעית לספירה. מאוחר יותר שולבו בלוח יסודות מלוח השנה הסיני-אויגורי. הלוח הג'לאלי נותר בשימוש במשך שמונה מאות שנה. בשנת 1925 תוקן הלוח על פי צו של המג'לס האיראני, כך שאורכם של החודשים יהיה אחיד יותר.
היסטוריה של לוחות השנה בפרס

לאורך ההיסטוריה המתועדת, הפרסים הכירו בחשיבותו של לוח השנה. התרבות הפרסית הייתה בין התרבויות הראשונות שעשו שימוש בלוח שנה שמשי, ולאורך זמן העדיפו לוח כזה על לוחות ירחיים או לוחות משולבים, עקב מרכזיותה של השמש בתרבות הפרסית.
היסטוריה של לוחות השנה בפרס > לוחות שנה עתיקים

רישומים ולוחות פרסיים עתיקים מעידים כי האיראנים הראשונים עשו שימוש בלוח שנה בן 360 יום המבוסס על המערכת הבבלית ומותאם לאמונותיהם ולשמות הימים שלהם. הלוח היה בן 12 חודשים של 30 יום, שנקראו על שם פסטיבלים או מאורעות חקלאיים. חודש נוסף התווסף בכל שש או חמש שנים, כדי להתאים את הלוח לעונות השנה.
היסטוריה של לוחות השנה בפרס > הלוח הזורואסטרי

לוחות השנה הראשונים שהתבססו על הקוסמולוגיה הזורואסטרית הופיעו בתקופה האחמנית (בין 650 ל-330 לפנה"ס). לוחות אלו התפתחו לאורך השנים, אך שמות החודשים השתנו במידה מועטה מאוד עד לימינו.
האימפריה האחמנית המאוחדת דרשה לוח פרסי מובחן, ולכן אימצה לוח במסורת המצרית, ובו 12 חודשים בני 30 יום, שכל אחד מהם הוקדש לאלוהות זורואסטרית (יאזאטה), וארבע חלוקות פנימיות של החודש, הדומות לשבוע השמי. ארבעה ימים בחודש הוקדשו לאהורה מאזדה, ושבעה נקראו על שם האמשה ספנטס. שלושה עשר ימים נקראו על שם האש, המים, השמש, הירח, טירי וגוש אורבן (רוחות כל החיות), מיתרה, סרושה, ראשנו, פראבאשי, באהרם, רמן וואיו-ואתה. שלושה הוקדשו לאלות הנשיות, דאנה, אשי וארשתת. שארית ארבעת הימים הוקדשו לאסמאן אל השמים, זאם אל האדמה, מאנתרה ספנתה ואנאגרה ראוכה.
השפעתו של לוח השנה על הציות למצוות הדת הייתה משמעותית. הוא קיבע את הפנתאון של האלוהיות העיקריות, והפך את שמותיהם לשגורים, שכן בכל טקס דתי זורואסטרי נאמרו שמותיהם של היום והחודש. בנוסף, לוח השנה הבהיר את סדר החגיגות; מיתראקאנה נחגג ביום מיתרה שבחודש מיתרה, ופסטיבל טירי נחגג ביום טירי שבחודש טירי.
לאחר כיבושיו ומותו של אלכסנדר הגדול, הפרסים היו נתונים לשליטתו של סלאוקוס הראשון, שהחל את השושלת הסלאוקית בפרס. הסלאוקים הנהיגו תיארוך לפי עידן, ולא לפי מלכותו של שליט. העידן שלהם נודע כעידן אלכסנדר המתחיל בשנת 311 לפנה"ס, אך עקב הטינה שרכשו הכהנים הזורואסטרים לשלטון הסלאוקי - שנישל אותם מעמדות הכוח - כינו אלו את העידן החדש 'עידן זרתוסטרה'.
היה זה הניסיון הראשון לקבוע תאריכים המבוססים על אירועים בחייו של זרתוסטרה. לכהנים לא היו מקורות היסטוריים זורואסטריים, ולכן הם הסתמכו על הארכיונים הבבליים, שנודעו ברחבי העולם העתיק. מתוכם למדו ש-228 שנים לפני עידן אלכסנדר אירע מאורע גדול בהיסטוריה הפרסית. למעשה, היה זה הכיבוש של בבל בידי כורש בשנת 539 לפנה"ס, אך הכהנים פירשו את האירוע כזמן שבו 'האמונה האמיתית' התגלתה לנביאם. מאחר שהספרות האבסטנית טענה שההתגלות אירעה לזרתוסטרה בעת שזה היה בן 30 שנה, השנה 569 לפנה"ס נקבעה כשנת לידתו. תאריך זה הוכנס לכתובים כתחילתו של עידן זרתוסטרה, ולמעשה - של האימפריה הפרסית. תאריך שגוי זה עדיין מופיע באנציקלופדיות רבות כשנת הולדתו של זרתוסטרה.
היסטוריה של לוחות השנה בפרס > שינויים שערכו הפרתים, ארדשיר, הורמיזד הראשון ויזגרד השלישי

הפרתים אימצו את הלוח הזורואסטרי בשינויים קלים, וציינו את תחילת העידן שלהם משנת 248 לפנה"ס, התאריך שבו ירשו את הממלכה הסלאוקית. הימים והחודשים נקראו על שם המקבילים הפרתיים לשמות האבסטניים ששימשו בעבר, שהיו שונים במקצת מהשמות האכמניים ששימשו במקור.
בשנת 224, ארדשיר הראשון, מייסד השושלת הסאסאנית, הוסיף חמישה ימים לסוף השנה, וקרא להם ימי 'גתה' או 'גה', על שם ההמנונות הזורואסטריים העתיקים בשם זה. השיטה החדשה יצרה בלבול רב, וחגים רבים נחגגו במשך ימים מספר כדי לוודא שאף יום קדוש לא הוחמץ. בעקבות אירוע זה, משתאות זורואסטריים רבים נמשכים יומיים.
כדי לפשט את המצב, חיבר נכדו של ארדשיר, הורמיזד, את המועדים הישנים לאלו החדשים, תוך שהוא יוצר משתאות שנמשכו שישה ימים רצופים. נורוז היה היוצא מן הכלל, ובו היום הראשון והשישי של החודש נחגגו בנפרד, והשישי הפך למשמעותי יותר כיום הולדתו של זרתוסתרה. אך הרפורמה לא פתרה את כל הבעיות, ויזדגרד השלישי, אחרון השליטים הסאסאנים, הכניס את השינוי האחרון. שנת 631 נקבעה כראשיתו של עידן חדש, והלוח הפרסי החדש נקרא הלוח היזדגרדי.
היסטוריה של לוחות השנה בפרס > הלוח המוסלמי

אך לפני תום הלוח היזדגרזדי, ערבים מוסלמים הפילו את השושלת הסאסאנית במאה השביעית לספירה, ויסדו את הלוח המוסלמי הירחי, שתואר בקוראן ומסע הפרידה של מוחמד ממכה. עומאר, הח'ליף השני של האסלאם, החל למספר את השנים בשנה ה-17 להג'רה (638 לספירה). היום הראשון לשנה נותר היום הראשון של המוחרם. הלוח המוסלמי היה בשימוש נרחב בפרס עד המאה ה-19.
היסטוריה של לוחות השנה בפרס > הלוח הג'לאלי: 1079 לספירה

לוח השנה הג'לאלי הוצג במאה ה-11 על ידי ועדת אסטרונומים, בהם גם עומר ח'יאם, במצפה הקיסרי באיספהן, בירת האימפריה הסלג'וקית. היה זה לוח שמשי, שתוכנן כמענה לגלישת העונות בלוח האיסלאמי בן 354–355 הימים. תכנון הלוח הוטל על ידי הסולטאן ג'לאל א-דין מלכשאה הראשון, ונפל קורבן להיסטוריה ההפכפכה של זמנו. תכנון לוח השנה הושלם זמן רב לפני מותו של הסולטאן בשנת 1092, שלאחריה ננטש מצפה הכוכבים. הלוח אומץ רשמית ב-15 במרץ 1079, והעידן כונה העידן הג'לאלי, לכבודו של הסולטאן.
השנה חושבה מיום נקודת השוויון האביבית, וכל חודש נקבע על פי מעברה של השמש אל האזור המתאים בגלגל המזלות, מערכת ששילבה שיפורים מהמערכת ההודית מהמאה הרביעית לספירה, הסוריה סידהאנתה, ששימשה כבסיס לרוב הלוחות ההינדיים. מאחר שבזמני המעבר השמשיים עלולים לחול שינויים של עד 24 שעות, אורכם של החודשים משתנה בשנים שונות, בין 29 ל-32 יום.
מכיוון שהחודשים חושבו על פי הזמן המדויק של מעבר השמש בין אזורים בגלגל המזלות, הסחף העונתי לא חרג מיום אחד, ולא היה צורך בשנה מעוברת בלוח הג'לאלי. עם זאת, הלוח היה קשה מאוד לחישוב, וחייב שימוש בטבלאות אסטרולוגיות או בתצפיות ממשיות כדי לקבוע את תנועות השמש. יש הטוענים כי ההפשטות שהוטמעו בלוח במהלך השנים יצרו מערכת שבה 8 ימים מעוברים בכל מחזור של 33 שנים (חוקים שונים, בהם המחזור של 2820 שנה, יוחסו גם הם לח'יאם). עם זאת, הלוח הג'לאלי המקורי, שהתבסס על תצפיות או תחזיות של תנועת השמש, לא נזקק כלל לעיבור או להתאמות עונתיות.
הוועדה הציגה גם חישוב של השנה השמשית כ-365.24219858156 ימים. מספר הספרות לאחר הנקודה מעיד על ביטחונם בחישוב זה.
אף על פי שהדבר לא היה ידוע באותה עת, אורכה של השנה משתנה במקום השישי שלאחר הנקודה לאורך ימי חייו של אדם. למרות זאת, התוצאה הייתה מדויקת בצורה מדהימה. אורך השנה בנקודות זמן שונות היה:
365.2421986 ימים: ועדת איספהן, 1079
365.242196 ימים: סוף המאה ה-19
365.242190 ימים: סוף המאה ה-20
עם זאת, עקב שינויים באורכם של החודשים, והקושי לחשב את הלוח עצמו, עבר הלוח התאמות והפשטות בשנת 1925 (1304 לפי הלוח הפרסי).
היסטוריה של לוחות השנה בפרס > הרפורמה בלוח האיראני: 1925

ב-21 בפברואר 1911 המג'לס השני של איראן ניסה ליזום שימוש ממשלתי בשיטה מפושטת של לוח השנה, המתבססת על לוח השנה השמשי. הלוח האיראני הנוכחי אומץ רשמית ב-31 במרץ 1925, בראשית שלטונה של שושלת פהלווי. החוק קבע שהיום הראשון של השנה יהיה היום הראשון של האביב ב'שנה השמשית האמיתית'. החוק גם קיבע את מספר הימים בכל חודש, שהשתנה קודם לכן מדי שנה לפי גלגל המזלות הטרופי. הוא החיה את השמות הפרסיים העתיקים שעודם בשימוש, הפסיק את השימוש במחזורים בני 12 השנים המבוססים על לוח השנה הסיני-אויגורי, ששימשו באופן בלתי רשמי אך נרחב וקבע את ראשיתו של לוח השנה בהג'רה-על כן לוח זה מכונה לוח השנה ההיג'רי השמשי.
ששת החודשים הראשונים היו בני 31 ימים, חמשת הבאים בני 30 יום, והחודש האחרון היה בן 29 ימים, או 30 יום בשנים מעוברות. הסיבה להארכתם של החודשים הראשונים היא המסלול הארוך מעט יותר של כדור הארץ סביב השמש באביב ובקיץ בחצי הכדור הצפוני, בהשוואה לסתיו ולחורף (בשל ההבדלים בין אפהליון ופריהליון).
אפגניסטן אימצה לוח זה באופן רשמי בשנת 1957, תוך שימוש בשמות אחרים לחודשים. הדיאלקט הדארי של השפה הפרסית, הנהוג באפגניסטן, משתמש בשמות המזלות הערביים, כפי שהיה נהוג באיראן לפני 1925. דוברי פאשטו משתמשים בשמות המזלות בפשטו.
בלוחות שנה שמשיים נהוג השימוש בשנים מעוברות, לרוב כל ארבע שנים על ידי הוספת רבע יום לכל שנה. זהו פיצוי-יתר מועט על התנהגותה האמיתית של השמש. במקום זאת, הלוח הפרסי יוצר מחזור עיבור בן חמש שנים לאחר כשבעה מחזורי עיבור בני ארבע שנים. בדרך כלל נהוגים מחזורים של 33 שנים עם הפרות זמניות של שנה אחת או תת-מחזורים בני 27 שנים. זאת בניגוד למחזורי ניבוי מדויקים פחות, המבוססים על ההפרש בין שנה טרופית לבין ההפרש הממוצע בין נקודת שוויון אביבית אחת למשנתה.
פרטים

השנה הפרסית מתחילה בראשית האביב בחצי הכדור הצפוני: בחצות הלילה שבין שני צהרי היום הסולריים הכוללים את הרגע של נקודת השוויון האביבית של חצי הכדור הצפוני, שבה השמש נכנסת לחצי הכדור הצפוני. כאשר בין שני צהרי יום עוקבים גובה השמש עולה דרך גובהו של קו המשוה השמימי, היום הראשון מבין השניים הוא היום האחרון של השנה הקודמת והשני הוא היום הראשון של הנורוז של השנה החדשה (זה גם מקור המלה "נורוז": נו – חדש, רוז – יום).
פרטים > שמות חודשים

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| סדר | ימים | פרסית | פרסית | כורדית | כורדית | דארי (דיאלקט פרסי הנהוג באפגניסטן) | דארי (דיאלקט פרסי הנהוג באפגניסטן) | פשטו | פשטו |
| סדר | ימים | לטינית | פרסית | לטינית | כורדית | לטינית | ערבית | IPA | פשטו |
| 1 | 31 | Farvardin | فروردین | Xakelêwe | خاكهليوه | Hamal | حمل | wray | وری |
| 2 | 31 | Ordibehesht | اردیبهشت | Golan | گلان | Sawr | ثور | ʁwayay | غویی |
| 3 | 31 | Khordād | خرداد | Jozerdan | جوزهردان | Jawzā | جوزا | ʁbargolay | غبرګولی |
| 4 | 31 | Tir | تیر | Poshper | پووشپهر | Saratān | سرطان | tʃungaʂ | چنګاښ |
| 5 | 31 | Mordād/Amordād | مرداد/امرداد | Gelawêj | گلاويژ | Asad | اسد | zmaray | زمری |
| 6 | 31 | Shahrivar | شهریور | Xermanan | خهرمانان | Sunbula | سنبله | wagay | وږی |
| 7 | 30 | Mehr | مهر | Rezber | رهزهبهر | Mīzān | میزان | Təla | تله |
| 8 | 30 | Ābān | آبان | Gelarêzan | گهلاريژان | 'Aqrab | عقرب | Laɻam | لړم |
| 9 | 30 | Āthar | آذر | Sermawez | سهرماوهز | Qaws | قوس | lindəy | لیندۍ |
| 10 | 30 | Dey | دی | Befranbar | بهفرانبار | Jaddī | جدی | marʁumay | مرغومی |
| 11 | 30 | Bahman | بهمن | Rêbendan | ريبهندان | Dalwa | دلو | salwɑʁə | سلواغه |
| 12 | 29/30 | Esfand | اسفند | Resheme | رهشهمه | Hout | حوت | kab | کب |
היום הראשון של השנה הקלנדרית הוא היום של הפסטיבל הגדול של השנה באיראן, אפגניסטן והאזורים הסובבים, הקרוי נורוז - מילה המורכבת משתי מילים, 'נו' (חדש) ו'רוז', יום.
פרטים > ימי השבוע

בלוח השנה הפרסי, כל שבוע מתחיל בשבת ונגמר בשבת. ימי השבוע נקראים: שַנְבַה (شنبه בפרסית), יכשנבה (یکشنبه), דושנבה (دوشنبه), סהשנבה (سه شنبه), צ'הארשנבה (چهارشنبه), פאנג'שנבה (پنجشنبه), וג'וׂמְעֵה (جمعه בפרסית, במקור מערבית) או אדינה (آدینه בפרסית). ברוב הארצות המוסלמיות, ג'וׂמְעֵה הוא היום הקדוש.
חישוב היום בשבוע הוא קל תוך שימוש בתאריך מסוים כעוגן. תאריך מוצלח כזה הוא יום ראשון, ה-1 בפארבארדין 1372, שהוא ה-21 במרץ 1993. עם שימוש בקירוב של מחזור בן 33 שנה, יש לחזור ביום אחד כדי להתקדם במחזור בן 33 שנה. באופן דומה, כדי לחזור לאחור במחזור של 33 שנה, יש להתקדם ביום אחד.
כמו בלוח הגרגוריאני, תאריכים מתקדמים בדיוק יום בשבוע בכל שנה שחולפת, פרט לשנים מעוברות - שבהן התאריך מתקדם ביומיים. תאריך העוגן שלעיל נבחר כך שימי השנה הרביעי, השמיני וכך עד ה-32 מגיעים מיד לאחר שנים מעוברות, אך התאריך עצמו אינו מגיע מיד לאחר שנה כזו.
ראו גם

הלוח העברי
הלוח הבבלי
הלוח המוסלמי
| לוחות שנה |
| --- | --- | --- |
| מערכות | ירחי • שמשי • ירחי-שמשי |  |
| לוחות בשימוש | עברי • גרגוריאני • מוסלמי • איראני • הינדי • קופטי • אתיופי • סיני • פרסי • בהאי • צפון קוריאני • שומרוני • קראי • הולוקני |  |
| לוחות היסטוריים | בבלי • אטי • ביזנטי • יוליאני • מאיה • מהפכני סובייטי • מהפכני צרפתי • רומי • שוודי • אצטקי • קומראני • ערבי טרום-אסלאמי • מצרי |  |
ה-13 בגטו ורשה

| --- | --- |

 מידע כללי
 מדינה:  גרמניה הנאצית 
 תאריך הקמה:  דצמבר 1940 
 תאריך פירוק:  יולי 1941 
 
ה-13 בגטו ורשה היה ארגון שיטור יהודי שפעל בגטו ורשה בשם "המשרד למלחמה בספסרות ובמפקיעי המחירים" (Urząd do Walki z Lichwą i Spekulacją), מקור השם ה-13 (ביידיש: "דאָס דרײַצענטל), הגיע משם הרחוב בו שכן המשרד של הארגון בוורשה – "לשנו (Leszno) 13". נודע גם בשם: "המשטרה הירוקה" ומנה בסביבות 300–400 איש. הארגון הוקם על ידי אברהם גנצוויך ופעל במלחמת העולם השנייה, החל מחודש דצמבר 1940 עד שפורק ביולי 1941. הוא נתמך על ידי סוכנות המודיעין של המפלגה הנאצית (האס דה) והגסטפו.
הרקע להקמת הארגון > אברהם גנצווייך

אברהם גנצווייך נולד בשנת 1904 צ'נסטוחובה (Czestochowa). אביו היה סוחר אמיד. גנצווייך קיבל בילדותו חינוך כללי רחב מאוד וחינוך מסורתי וואף הוסמך לרבנות. הוא לימד בבית הספר "תרבות" וכתב מאמרים בעיתונים יהודיים באזור צ'נסטוחובה וזגלמביה. בין השנים 1923–1924 היה פעיל בקן תנועת "השומר הצעיר" בצנסטוחוב ולאחר מכן היה פעיל במפלגת "פועלי ציון" ימין. בסוף שנות ה-20 לחייו עבר להתגורר בבלגיה וגם שם כתב בעיתונות הציונית. מבלגיה עבר לגור בעיר וינה שבאוסטריה, ובה גר עד שנת 1938. בזמן שהותו של גנצווייך בווינה, הוא עבד בעיתון האנטי פאשיסטי "Gerechtigkeit" של אירנה הרנד.
בשנת 1938, בסמוך לסיפוחה של אוסטריה לגרמניה, גנצוויך, שפעל מהעיר לודז' שבפולין, החל להוציא לאור שבועון בשפה הפולנית בשם Wolność (חופש/ חירות) שהתנגד לאנטישמיות. יש הטוענים, שפעילותו כעורך השבועון הייתה הסוואה וכבר אז שימש סוכן סמוי של הנאצים. עם זאת, קיים רק מקור אחד שממנו ניתן להוכיח טענה זו, שכן עם הפלישה לפולין על ידי גרמניה הנאצית וכיבוש העיר לודז' בספטמבר 1939, אסר הגסטפו להפיץ את השבועון. כל חברי המערכת נעצרו, פרט לגנצווייך שנשאר חופשי. הוא ברח מלודז׳ והגיע כפליט לוורשה. זו כנראה ההוכחה, שייתכן והיו לו קשרים קודמים עם הגרמנים ובזכותם הצליח לברוח.
בארכיון רינגלבלום נשמרה פסקה אודות גנצוויך וכך כותב רינגלבלום: "באחרונה מרבים לדבר על גנצוויך… המדור הפוליטי של הללו [הגרמנים] ניצב מאחוריו. משרדו מכונה ג[סטפו] לודז'אי או ג[סטאפו] יהודי. הוא מספר שיש לו אצלם כתפיים רחבות וכי יקבל לידיו את הקהילה. הוא משתדל עתה לגייס חסידים ולרכוש אהדה בציבור (…) שמעתי עליו דעה כזו: נבל בשלושה רבעים ורומנטיקן ברבע הנותר. הרחוב יודע יפה מיהו ומהו ואף על פי כן זורמים אל משרדו". בנוסף, גם מרי ברג מזכירה ביומנה את חוסר האמון שהציבור חש לאנשי ה-"13" ולמעשיהם.
באפריל 1940, נערכה אֲסֵפָה מאורגנת של פליטים יוצאי לודז' בעיר ורשה. באספה זו טען גנצווייך, שיש להשלים עם העובדה שהגרמנים ינצחו במלחמה ולפיכך, על היהודים להתאים את עצמם ואת אֹורַח החיים היהודי לעקרונות "הסדר החדש" באירופה. גישתו הכתה בתדהמה את היהודים תושבי הגטו, מכיוון שכולם ייחלו להפסד הגרמנים ולכישלונו של אדולף היטלר, למרות שזה כלל לא נראה באופק. גנצווייך סבר, כי שיתוף פעולה עם הגרמנים הוא לא רק מטרה בפני עצמה, אלא גם פעולה יוצאת דופן חשובה שביטאה את תפיסתו הרעיונית. הציפייה לכישלונו של היטלר הייתה גדולה גם מצד משתפי הפעולה עם הגרמנים, שעשו זאת במגמה להגיע לסוף המלחמה ולצפות בנפילתו של היטלר.