stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הנרי מורגנטאו (הבן)
מזכיר האוצר > הסיוע לפליטים היהודים

מרגע שעמדו מול מוראות השואה, הגיבו בעלות הברית באיטיות. ב-1943 אישרה מחלקת האוצר בראשותו של מורגנטאו את התוכנית של הקונגרס היהודי העולמי להציל יהודים באמצעות שימוש בחשבונות בנק חסויים בשווייץ, אך מחלקת המדינה ומשרד החוץ הבריטי עיכבו אותה. מורגנטאו וצוותו עמדו על כך שיש לעקוף את מחלקת המדינה ובינואר 1944 הוא התעמת בסופו של דבר עם הנשיא על "הדוח למזכיר על ההסכמה שבשתיקה של הממשלה הזאת על רצח היהודים" (Report to the Secretary on the Acquiescence of This Government in the Murder of the Jews) באותו חודש הוא גרם לנשיא להחליט על הקמת הוועד לענייני פליטים. הוועד מימן את שליחותו של ראול ולנברג בבודפשט והתיר את הגדלת מספר היהודים שהותר להם להיכנס לארצות הברית בשנים 1944 ו-1945. כ-200,000 יהודים ניצלו באופן זה.
החוקר אריאל הורביץ טוען שבסוף 1943 ניסחה מחלקת האוצר דוח שקרא להקמתה של סוכנות מיוחדת להצלת יהדות אירופה. באותה עת יצרו כמה חבר הקונגרס קשר עם "קבוצת ברגסון" בראשותו של הלל קוק, שהציעו גם הם פתרון שקרא להקמתה של סוכנות כזו. ב-16 בינואר 1944 הציג מורגנטאו בפני הנשיא רוזוולט את הדוח של מחלקת האוצר והנשיא הסכים להקים את הוועד לענייני פליטים, הניסיון העיקרי הראשון של ארצות הברית להתמודד עם השמדת יהדות אירופה.
ג'ון מורטון בלום טוען שבאמצע 1944 הוועד לענייני פליטים:
החל להגשים את ציפיותיו של מורגנטאו. ניסיונו בהקמת הוועד והסיוע לפעולותיו היוו את ההצלחה היחידה שלו בימי המלחמה עד לאותה עת בטיפוח המטרה ההומניטרית של מדינות החוץ האמריקאית.
בנקודת זמן מסוימת בקיץ 1944 הציע מורגנטאו לנשיא רוזוולט ש-50 עד 100 העומדים ברשימת "הארכי-פושעים" הגרמנים יירו מיד עם תפיסתם. בראשית 1945 הוא שינה את דעתו והציע שהם יישפטו באופן רשמי.
מזכיר האוצר > ועידת ברטון וודס

מורגנטאו מונה על ידי הנשיא רוזוולט כנשיא הזמני של ועידת ברטון-וודס, שבה נחתם הסכם ברטון-וודס, והוקמו קרן המטבע הבינלאומית והבנק הבינלאומי לשיקום ולפיתוח של הבנק העולמי. במהלך ישיבת הפתיחה של מליאת הוועידה ב-1 ביולי 1944, הציג ראש המשלחת המקסיקנית, אדוארדו סוארז, את שמו של מורגנטאו כנשיא הקבוע של הוועידה. בהצעה זו תמך ראש המשלחת הברזילאית, ארתור דה סוזה קוסטה, והיא נתמכה על ידי משלחות נוספות כמו אלו של קנדה ושל ברית המועצות.
שנותיו האחרונות

ב-1945, כאשר היה הארי טרומן לנשיא, עמד מורגנטאו על כך שהוא ייתלווה אליו לוועידת פוטסדאם, ואיים שהוא יתפטר אם לא יעשה כן. טרומן קיבל מידית את התפטרותו של מורגנטאו. הוא הקדיש את שנותיו האחרונות לעבודה עם נדבנים יהודים, וכך הוא היה היועץ הפיננסי של ישראל. על שמו נקרא מושב טל שחר שעלה על הקרקע ב-1948. שמו של המושב הוא תרגום משמעות שמו של מורגנטאו בגרמנית (פירוש המילה מורגנטאו הוא "טללי בוקר").
מורגנטאו תרם את יומנו המכיל 840 כרכים לספרייה והמוזיאון הנשיאותיים על שם פרנקלין דלאנו רוזוולט.
מורגנטאו עם נשיא מדינת ישראל חיים ויצמן בעת ביקור במעון הנשיא ברחובות, ינואר 1950
מורגנטאו עם ראש ממשלת ישראל דוד בן גוריון (משמאל) ועם שר האוצר אליעזר קפלן (מימין) בביקור בישראל באוקטובר 1948
מורגנטאו עם ראש המטה הכללי יעקב דורי (מימין) ועם ראש אגף המבצעים יגאל ידין (משמאל) בביקור בישראל באוקטובר 1948
חיים אישיים

מורגנטאו היה נשוי לאלינור ליהמן פטמן, נכדתו של מאיר ליהמן, ממייסדי חברת ליהמן ברדרס. לזוג נולדו שלושה ילדים: ג'ואן מורגנטאו הירשהורן, שנישאה לפרד הירשהורן הבן, הנרי מורגנטאו השלישי ורוברט מ. מורגנטאו. ב-1913 רכש מורגנטאו חווה בכפר הופוול ג'נקשן שבניו יורק וקרא לה חוות פישקיל (Fishkill Farms). החווה נמצאת עד היום בבעלותה של משפחת מורגנטאו.
הנרי מורגנטאו נפטר בפקיפסי שבמדינת ניו יורק ב-6 בפברואר 1967. על שמו נקראה ספינה של משמר החופים של ארצות הברית בשם (USCGC Morgenthau), שהייתה בשירות מ-1969 ועד 2017, אז נמכרה למשמר החופים של וייטנאם.
השבוי

ערך זה עוסק בסיפור של סמילנסקי. אם התכוונתם לספר ביוגרפי של סלימאן א-שאפעי, ראו .
|  מידע כללי |
| --- | --- |
 מאת:  יזהר סמילנסקי (ס. יזהר)
 שפת המקור:  עברית 
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  990013392770205171
 
השבוי הוא סיפור מאת יזהר סמילנסקי (ס. יזהר), שנכתב בשנת 1948.
עלילה

הסיפור מספר על נפילתו בשבי, בשלהי מלחמת השחרור, של רועה צאן פלסטיני תמים בידי יחידה של צה"ל, ועל מסכת החקירות הגרוטסקית והאלימה שהוא עובר, על מנת להוציא ממנו מידע שאין לו מושג בו.
הסיפור מציג את ההתלבטויות המוסריות של החייל השומר עליו, שבידיו לשחררו, אך אינו מעז.
לאורך הסיפור ישנו טשטוש בין מחלקת החיילים לבין עדר הכבשים של הרועה. השבוי לבסוף, הוא החייל שאינו מסוגל לצאת מהעדר, ולא השבוי הערבי.
לקריאה נוספת

נורית גוברין, "עלילת השבוי", סדן, כרך 5, 2002, עמ' 98–114.
חנן חבר, "אחריות ומרחב ב'השבוי' מאת ס' יזהר", מחקרי ירושלים בספרות עברית, כרך כ"ג, 2009, עמ' 273–278.
ש"י פנואלי, "על ספוריו החדשים של ס. יזהר", דורות, גיליון א', 22 בספטמבר 1949, עמ' 16–17.
הערות שוליים

↑  27, מליסה. "השבוי\ מאת ס. יזהר". מליסה 27. נבדק ב-2018-06-12.{{cite news}}:  תחזוקה - ציטוט: numeric names: authors list (link)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987008981777305171
הר ליסט

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 על שם:  פרנץ ליסט 
 גובה:  600 מ' 
 מיקום:  אזור הברית האנטארקטית,
 קואורדינטות:  71°29′00″S 72°00′00″W﻿ / ﻿71.4833°S 72°W﻿ / -71.4833; -72
  (למפת חצי האי האנטארקטי מוגדלת) בסיס חנרל ברנרדו אוהיגינס ריקלמההר ליסט(למפת חצי האי האנטארקטי רגילה) בסיס חנרל ברנרדו אוהיגינס ריקלמההר ליסט(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיהר ליסט(למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיהר ליסט
 
הר ליסט  (באנגלית: Mount Liszt) הוא הר מכוסה שלג בחצי האי בטהובן בדרום-מערב האי אלכסנדר, שבאנטארקטיקה.
ההר ממוקם מצפון-מזרח להר גריג.
גובהו של ההר 600 מטרים מעל פני הים.
היסטוריה > גילוי ומיפוי ההר

ההר מופה בשנת 1960 על ידי דרק סירל (Derek J.H. Searle) מסקר שטחי חסות איי פוקלנד, על בסיס תצלומי אוויר שצולמו על ידי משלחת החקר האנטארקטית רון בין השנים 1947–1948.
המיפוי עודכן בהתבסס על ידי תצלומי לוויין לנדסאט של ארצות הברית בינואר 1973.
היסטוריה > מקור השם

שמו של ההר ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים של בריטניה.
ההר נקרא על שמו של המלחין ההונגרי פרנץ ליסט; וזאת בדומה לאתרים סמוכים רבים באזור אשר נקראו על ידי הוועדה המייעצת על שמם של מלחינים ויצירות מוזיקליות.
ראו גם

| אתרים על שם מלחינים, מוזיקאים ויצירות מוזיקליות באי אלכסנדר |
| --- | --- | --- |
| קרחונים | באלאקירב • בארטוק • גילברט • דיליוס • מיקאדו • סאליבן • סיבליוס • פלסטרינה |  |
| הדומי קרח | הנדל • וגנר • מוצרט |  |
| מדפי קרח | באך • ברהמס • בריטן |  |
| שדות שלג | שדה השלג פרסל |  |
| מפרצונים | בוקריני • ברהמס • בריטן • היידן • ובר • ורדי • מנדלסון • סטרווינסקי • פורה • קופרן • ראמו • שוברט |  |
| הרים, רמות ומצוקים | רכס אטאנסוב • רמת אלגר • נונאטאקי אפאלאצ'יה • הר בורודין • פסגת גלוק • הר גריג • רמת דביסי • הר וילבי • מעבר האפנר • הרי לאסוס • הר ליסט • שלוחת מאהלר • פסגות מוסורגסקי • הר מורלי • נונאטאק פיגארו • הר פינאפור • גבעות פינלנדיה • הר צ'ייקובסקי • הר שומאן • גבעת שופן |  |
| חצאי אי | אירואיקה • בטהובן • מונטוורדי • שוסטקוביץ' |  |
| לשונות יבשה | נקודת ברליוז • נקודת רוסיני |  |
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7  מידע גאוגרפי והיסטורי
1 2 3 4 5  מידע היסטורי על מיפוי ההר
↑  מידע היסטורי על מתן שמות אתרים באזור
התנ"ך המרושע

טעות הדפוס
עמוד השער של "התנ"ך המרושע".
התנ"ך המרושע (באנגלית: The Wicked Bible; ליתר דיוק הביבליה המרושעת) המכונה גם תנ"ך הנואפים (The Adulterous Bible) או תנ"ך החוטאים (The Sinners' Bible) הוא כינוי למהדורה של תרגום המלך ג'יימס של הביבליה, כתבי הקודש הנוצריים, שיצאה לאור בשנת 1631 בידי בית הדפוס של רוברט ברקר ומרטין לוקס - בית הדפוס המלכותי בלונדון שבאנגליה באותה עת.
שמו של תנ"ך זה נובע מטעות דפוס שבו, כאשר המילה "לא" נשמטה בעת הדפסת הדיבר השביעי של עשרת הדיברות בספר שמות - וכך נכתב בו "תנאף" ("Thou shalt commit adultery") במקום "לא תנאף".
כאשר התגלתה טעות הדפוס הובאו המדפיסים לדין בבית המשפט של חדר הכוכבים (אנ') ונקנסו בשל טעות הדפוס בסך של 300 לירות שטרלינג (סכום גבוה מאוד באותה עת, שווה ערך ל-62,026 לירות שטרלינג נכון לסוף 2019) על ידי צ'ארלס הראשון, מלך אנגליה.
מרבית העותקים של הספר נאספו ונשרפו. עותקים מעטים שרדו באוספים. טעות דפוס זו נחשבת לאחת מטעויות הדפוס המפורסמות בהיסטוריה.
אחד העותקים של הספר מצוי בספריית העיר ניו יורק ואחר בספרייה הבריטית.
הערות שוליים

↑  הבנק המרכזי של אנגליה, Inflation calculator, Bank of England, ‏5 ביולי 2018 (הדף מתעדכן) (באנגלית)
↑  Rick Gekoski, The Wicked Bible: the perfect gift for collectors, but not for William and Kate, The Guardian, 25 November 2010
הר ג'ורג' (אנטארקטיקה)

ערך זה עוסק בהר בארץ אנדרבי. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 גובה:  1,555 מ' 
 מיקום:  אזור הברית האנטארקטית,
 רכס הרים:  הרי סקוט 
 קואורדינטות:  67°43′00″S 50°00′00″E﻿ / ﻿67.71667°S 50°E﻿ / -67.71667; 50
  (למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיהר ג'ורג'(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיהר ג'ורג'
 
הר ג'ורג' (באנגלית: Mount George) הוא הר בהרי סקוט, בארץ אנדרבי, במזרח אנטארקטיקה, שבאנטארקטיקה.
ההר ממוקם בסמוך ממערב לפסגת סימפסון.
גובהו של ההר 1,555 מטרים מעל פני הים; הר ג'ורג' הוא ההר ה-2,788 בגובהו באנטארקטיקה.
היסטוריה > גילוי ומיפוי ההר

ההר מופה בהתבסס על תצלומי אוויר שצולמו על ידי משלחת החקר האנטארקטית הלאומית של אוסטרליה בשנים 1956 ו-1957.
היסטוריה > מקור השם

ג'ון ביסקו, אשר חקר את אנטארקטיקה בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) 1830–1831, קרא להר באזור "הר ג'ורג" (Mount George), כנראה על שם אחד מהאחים אנדרבי (Enderby Brothers), בעלי כלי השיט שבו הפליג ביסקו.
שמו של ההר ניתן לו על יד ועדת השמות האנטארקטיים של אוסטרליה, הוועדה לא זיהתה את ההר לו נתן ביסקו שם, מבין הפסגות הרבות באזור, ולכן, בשנת 1962, קראה להר זה בשם זה.
הערות שוליים

↑  ההודעה הרשמית על מתן שמות אנטארקטיים בצו פרסום השמות הרשמי של ממשלת ניו זילנד
↑  גאזט השמות האנטארקטיים הרשמי של ארצות הברית
1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11  מידע גאוגרפי והיסטורי
1 2  הרי אנטארקטיקה לפי גובהם
↑  לפי מקור אחר הר ג'ורג' הוא ההר ה-1,641 בגובהו באנטארקטיקה
| הרי סקוט |
| --- | --- | --- |
| רכסי הרים | מקנוטון |  |
| הרים | אלכסייב • ברוקלסבי • ג'ורג' • גידינגס • דבנהאם • מקלנן • סימפסון |  |
| נונאטאקים | נונאטאקי פרוב • נונאטאק אובלאצ'נאיה |  |
| גבעות ומשטחי סלע | גבעות האוורד • סלע וורד |  |
הקלאסיקו (כדורסל)

הקלאסיקו (בספרדית וקטלאנית: El Clásico) הוא השם שניתן למשחקי הכדורסל בין ריאל מדריד ממדריד, בירת ספרד לברצלונה מברצלונה, בירת קטלוניה, שתי הקבוצות העיקריות בכדורסל בספרד.
רקע

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
סטטיסטיקות ראש בראש

| מפעל | משחקים | ריאל | תיקו | ברצ' |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| ליגת ה-ACB | 135 | 70 | 1 | 64 |
| פלייאוף ה-ACB | 87 | 46 | 0 | 41 |
| גביע המלך | 63 | 22 | 2 | 39 |
| גביע הליגה הספרדית | 1 | 0 | 0 | 1 |
| הסופרקופה | 14 | 9 | 0 | 5 |
| יורוליג | 41 | 19 | 0 | 22 |
| סה"כ | 341 | 166 | 3 | 172 |
נכון ל-23 בספטמבר 2024.
ניצחונות לריאל: 166 (48.7%)
תיקו: 3 (0.9%)
ניצחונות לברצלונה: 172 (50.4%)
שחקנים ששיחקו בשני המועדונים

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  ברצלונה לריאל מדריד 1956: ספרד (1945–1977) אלפונסו מרטינס  1956: ספרד (1945–1977) חוסה לואיס מרטינס  1957: ספרד (1945–1977) רפאל גונזאלס  1959: ספרד (1945–1977) ג'ורדי פארה  1964: ספרד (1945–1977) מיגל "צ'ה" גוזאלס  1995: ספרד סנטי אבאד  1995: סרביה ומונטנגרו זוראן סאביץ'  1999: סרביה ומונטנגרו אלכסנדר ג'ורג'ביץ'  1995: ספרד חוסה לואיס גלילאה  2002: צרפת אלאין דיגבו  2002: ארצות הברית מייקל הוקינס  2002: ארצות הברית דריק אלסטון  2008: ארגנטינה פפה סאנצ'ס  2013: יוון יואניס בורוסיס  2021: צרפת תומא הרטל  2021: הונגריה אדם האנגה  2022: קרואטיה מריו הזוניה |  ריאל מדריד לברצלונה 1958: ספרד (1945–1977) אלפונסו מרטינס  1958: ספרד (1945–1977) חוסה לואיס מרטינס  1990: פוארטו ריקו חוסה "פיקולין" אורטיס  2002: סרביה ומונטנגרו דיאן בודירוגה  2012: קרואטיה אנטה טומיץ'  2013: פולין מאצ'יי לאמפה  2019: ספרד ניקולה מירוטיץ'  2021: ארגנטינה ניקולאס לפרוויטולה  2023: ספרד וילי הרננגומס  2024: ספרד חואן נונייס | חואן נונייס הוא השחקן האחרון שעבר בין שתי היריבות, ב-2024. הוא שיחק בריאל מדריד בשנים 2021–2022, ומשחק בברצלונה מאז 2024 |
ראו גם

הקלאסיקו
ריאל מדריד (כדורסל)
ברצלונה (כדורסל)
וינצ'נצו קמפוריני

| --- | --- |
וינצ'נצו קמפוריני
וינצ'נצו קמפוריני
 לידה:  21 ביוני 1946 (בן 78) קומו, ממלכת איטליה ממלכת איטליה
 מדינה:  איטליה 
 השתייכות:   חיל האוויר האיטלקי
 תקופת הפעילות:  1965–2011 (כ־46 שנים)
 דרגה:   גנרל של צוות אוויר
 תפקידים בשירות
 ראש מטה ההגנה
 עיטורים
 קצין בכיר במסדר הצבאי של איטליה  מדליית זהב לכבוד תקופת שירות ארוכה בצבא איטליה  Maurician medal  עמית האגודה האווירונאוטית המלכותית  אביר הצלב הגדול של מסדר ההצטיינות של הרפובליקה האיטלקית  בפסקה זו 2 רשומות נוספות שטרם תורגמו 
 
וינצ'נצו קמפוריני (באיטלקית: Mario Arpino‏; נולד ב-21 ביוני 1946) הוא גנרל בדימוס בחיל האוויר האיטלקי, אשר כיהן כראש מטה ההגנה (מקביל לרמטכ"ל) בין השנים 2008-2011.
ביוגרפיה

קמפוריני נולד בקומו ב-21 ביוני 1946. ב-1965 הוא התגייס לחיל האוויר האיטלקי, ועבר הכשרה כטייס קרבי. ב-1985 הוא הועלה לדרגת קולונלו, וב-1988 מונה למפקד יחידת הטיסה הניסויית של פראטיקה די מארה. ב-1993 הוא הועלה לדרגת גנרל של בריגדה אווירית, ובאפריל 1996 מונה למפקח התעופה הימית בחיל האוויר. בנובמבר 1997 הוא הועלה לדרגת גנרל של דיוויזיה אווירית ומונה למפקח חיל האוויר לבטיחות טיסה. באפריל 2001 הוא מונה לסגן ראש מטה ההגנה (מקביל לרמטכ"ל) וכיהן בתפקיד עד פברואר 2004. ב-20 בספטמבר 2006 הוא מונה למפקד חיל האוויר. ב-11 בפברואר 2008 הוא מונה לראש מטה ההגנה. הוא כיהן בתפקיד עד 17 בינואר 2011, ולאחר מכן מונה ליועץ לשר החוץ פרנקו פראטיני.
במהלך הבחירות באיטליה ב-2018, קמפוריני התמודד על מקום בסנאט מטעם מפלגת אירופה פלוס. הוא התמודד על מחוז הבחירה של קומו, אולם לא נבחר. הוא חבר במכון לעניינים בינלאומיים (IAI) ובקרן איטליה-ארצות הברית.
הרי לוברון

| --- | --- |

 מידע כללי
 גובה:  1,125 מטר, Mourre Nègre
 מדינה:  צרפת 
 מיקום:  צרפת
 רכס הרים:  מסיב הלוברון
 אורך הרכס:  60 קילומטר
 קואורדינטות:  43°47′46″N 5°13′26″E﻿ / ﻿43.79611°N 5.22389°E﻿ / 43.79611; 5.22389
 מפה טופוגרפית (בצרפתית)
 מפה טופוגרפית (בצרפתית)
 
הרי לוברון (בצרפתית: Luberon) הם רכס הרים בדרום צרפת, במרכז פרובאנס, המהווים חלק מרכס האלפים. שטח הרכס כ-600 קמ"ר, אורכו הכולל כ-60 ק"מ ורוחבו הממוצע הוא כ-5 קילומטר. רכס הרי לוברון מחולק לשלושה רכסים שכיוונם מזרח-מערב. המערבי ביותר הוא ה"לוברון הקטן" (Petit Luberon), מזרחה לו ה"לוברון הגדול" (Grand Luberon) והמזרחי ביותר הוא ה"לוברון המזרחי" (Luberon oriental). הפסגה הגבוהה ביותר היא ״מור נגר״ (Mourre Nègre), בגובה 1,265 מטר מעל פני הים.
בעמקים שמצפון ומדרום לרכסים קיימים שטחים חקלאיים ומספר ערים וכפרים.
רוב שטחם של הרי לוברון נכלל בתוך השמורה הביוספרית של לוברון-לור.
ווידוברה אידרטספוינין

ווידוברה אידרטספוינין (בדנית: Hvidovre IdrætsForening, או: Hvidovre IF ,Hvidovre או בקיצור HIF; בתרגום חופשי לעברית: מועדון הספורט ווידוברה) הוא מועדון כדורגל דני שמקור בעיריית ווידוברה, שהוא פרוור של קופנהגן. המועדון מארח את משחקיו הביתיים באצטדיון ווידוברה.
המועדון נוסד ב-1925, והוא מועדון כדורגל מוכר וידוע בדנמרק ולזכותו שלוש אליפויות דנמרק, וגביע דני אחד.
היסטוריה

מועדון הכדורגל ווידוברה נוסד ב-1925, ושיחק בסך הכול 17 עונות בליגה הבכירה מ-1965 עד 1985 וזכה בשלוש אליפויות דנמרק ובתואר גביע אחד במהלך תקופה זו.
בשנת 1962 עלתה הקבוצה לליגה השלישית, ולאחר מכן הגיעה במהירות אל פסגת הכדורגל הדני, כשהיא הגיעה לשיאה כשזכתה באליפות המדינה של שנת 1966. בתחילת שנות ה-70, ווידוברה הייתה מעורבת במאבק על האליפות במשך מספר עונות. ב-1970, הייתה הקבוצה במקום הראשון לפני הסיבוב האחרון במשחק, אך הפסידה את האליפות לאחר הפסד בחוץ מול ויילה בולקלוב. ב-1973 זכתה הקבוצה שוב באליפות, בין היתר בזכות החלוץ הנס אאבך שקבע שיא של 28 שערים ב-22 משחקים. בהמשך עזבו גם הנס אאבך וגם המאמן ארן סורסנסן את המועדון, והוא ירד לליגת המשנה עונה לאחר מכן.
ב-1979 חזרה הקבוצה לליגה הבכירה, כאשר ג'ון סינדינג הפך למאמן, וב-1980 זכתה הקבוצה בגמר הגביע הדני לאחר שגברה 3–5 על לינגבי, ועונה לאחר מכן זכתה באליפות דנמרק בפעם השלישית בתולדות המועדון. השחקן הגדול ביותר של המועדון בתקופה זו היה החלוץ מייקל מנישה, שב-1983 נמכר למועדון הפורטוגלי בנפיקה ליסבון.
ב-1984 הצליח ווידוברה להשיג את השוער הכשרוני הצעיר פטר שמייכל ששיחק אצלה עד 1987, ועזר לה לעלות ליגה ב-1986, אך נפרדה ממנו כאשר נמכר לברונדבי, ולאחר מכן ירדה הקבוצה שוב לליגת המשנה. בהמשך, התדרדרה הקבוצה אף עוד והגיעה עד לליגה הדנית השלישית. עם יאן קלבורג כמאמן, לעומת זאת, בעונת 1996/1997 המועדון חזר לליגה הבכירה במהרה, אך לעונה אחת בלבד.
מ-1997 עד 2003 שיחקה ווידוברה בליגה השנייה, ומ-2000 עד 2002 החל להשקיע שחקן העבר, פיטר שמייכל, במועדון. אבל, כאשר שוער הנבחרת לשעבר פרש מהנהלת הקבוצה, הבסיס הפיננסי שלה נעלם, וב-2004 הגיעה שוב לליגה השלישית, שם היא נמצאת כיום, כאשר מדי פעם היא מצליחה להעפיל לליגת המשנה.
בעונת 2022/2023 העפילה לליגה הבכירה, אך חזרה לליגת המשנה תוך עונה אחת.
תארים

ליגת העל הדנית : 3 זכיות
1966, 1973, 1981
סגנות אחת: 1971
הגביע הדני : זכייה אחת
1980
הרי מואב

תמונה ממדבר יהודה. באופק: הרי מואב
הרי מואב הם רכס הרים בתחום מחוז כרכ בממלכת ירדן, ממזרח לנהר הירדן, בין נחל זרד לנחל ארנון. רכס ההרים נקרא על שמה של ממלכת מואב ששכנה באזור.
הפיגוע באוניברסיטת ויסקונסין–מדיסון

| חלק מההתנגדות למעורבות האמריקאית בווייטנאם |
| --- | --- |

בניין סטרלינג הול באוניברסיטת ויסקונסין–מדיסון לאחר הפיגוע
 תאריך:  24 באוגוסט 1970 
 מקום:  מדיסון 
 קואורדינטות:  43°04′27″N 89°24′20″W﻿ / ﻿43.074277777778°N 89.405416666667°W﻿ / 43.074277777778; -89.405416666667
 סוג:  פיגוע תופת 
 נשק:  מכונית תופת 
 הרוגים:  1 
 פצועים:  3 
 מבצע:  דוויט ארמסטרונג, דייוויד פיין, ליאו ברט 
  (למפת ויסקונסין מוגדלת) מדיסון מילווקי גרין ביי קנושה אפלטון אושקוש או קלייר לה קרוס ווסו סופיריור מינסוטה איווה אילינוי ימת מישיגן  מישיגן ימת סופיריורהפיגוע באוניברסיטת ויסקונסין–מדיסון(למפת ויסקונסין רגילה) מדיסון מילווקי גרין ביי קנושה אפלטון אושקוש או קלייר לה קרוס ווסו סופיריור מינסוטה איווה אילינוי ימת מישיגן  מישיגן ימת סופיריורהפיגוע באוניברסיטת ויסקונסין–מדיסון
 
מיצג מחאה שהציבו סטודנטים מתנגדי מלחמת וייטנאם מול בסקום הול, הבניין המרכזי של האוניברסיטה. המיצג כלל שורת צלבים המסמלים קברים ושלט עליו נרשם "בית הקברות של בסקום, מחזור 1968"
הפיגוע באוניברסיטת ויסקונסין–מדיסון הוא פעולת טרור גדולה שביצעה קבוצה של מתנגדי מלחמת וייטנאם ב-24 באוגוסט 1970, באמצעות פיצוץ מכונית תופת בשטח אוניברסיטת ויסקונסין–מדיסון. הפיגוע כוון נגד מעבדת מחקר של מחלקת ההגנה האמריקאית ששכנה באחד מבנייני האוניברסיטה. מהפיצוץ נהרג אדם אחד ונפצעו 4 אחרים והאירוע היה זכור במשך שנים כאחד מפיגועי הטרור החמורים בתולדות ארצות הברית.
רקע

בשנות ה-60 ותחילת שנות ה-70 היו רבות מהאוניברסיטאות בארצות הברית מוקד להפגנות ומחאות כנגד המעורבות האמריקאית במלחמת וייטנאם. אוניברסיטת ויסקונסין–מדיסון הייתה בעין הסערה עם שורה ארוכה של התכתשויות מתועדות בין מפגינים לכוחות שיטור. בין השאר מחו הסטודנטים כנגד נוכחותם של מגייסים לעבודה מטעם חברת דאו כימיקלים, יצרנית הנאפלם בו השתמשו הכוחות המזוינים של ארצות הברית במאבקם בווייטנאם. ההפגנות פוזרו לא אחת באלימות וזכו לתיעוד בספר ובסרט דוקומנטרי של רשת PBS.
מוקד נוסף של חיכוכים היה מעבדת מחקר של מחלקת ההגנה האמריקאית שהתפרשה על פני שלוש קומות בבניין סטרלינג הול באוניברסיטה. מעבדת המחקר שנקראה Army Mathematics Research Center העסיקה ב-1970 כ-45 מתמטיקאים ובראשם מנהל המעבדה ג'ון ברקלי רוסר, לוגיקן אמריקאי שבזמן מלחמת העולם השנייה עמד בראש תוכנית הבליסטיקה של ארצות הברית ושותף לאורך השנים בתוכניות פיתוח טילים לשימושים צבאיים. על אף שבאופן פומבי המעיט רוסר בתרומת המעבדה לפיתוח יישומים מעשיים והתייחס לעבודה בה כמחקר תאורטי טהור, הרי שתחקירים שהתפרסמו בעיתון הסטודנטים של האוניברסיטה, הדיילי קרדינל, העלו כי המחקר במעבדה נעשה על פי הנחיית מחלקת ההגנה וסייע ישירות לפיתוח אמצעי לחימה מבצעיים בווייטנאם. ההפגנות נגד הפעילות במקום נעשו תכופות, תוך שימוש בסיסמה "!U.S. out of Vietnam! Smash Army Math" (בתרגום חופשי: ארצות הברית צאי מווייטנאם, רסקו את מעבדת הצבא).
ב-1970 הסלימה המלחמה באסיה וכוחות אמריקאים פלשו לקמבודיה בסדרת מבצעים. המחאות ברחבי ארצות הברית התגברו וב-4 במאי כוחות המשמר הלאומי פיזרו בנשק חם הפגנה באוניברסיטת המדינה קנט שבאוהיו, מהיריות נהרגו 4 מפגינים ונפצעו 9 אחרים. האירוע הגביר את ההפגנות, ומפגינים הציתו בניינים באוניברסיטת ניו יורק בלונג איילנד. על פי ריאיון שנעשה עם מנהיג המפגעים, קרלטון ארמסטרונג, היה האירוע בקנט סטייט, בו צפה בטלוויזיה, הטריגר שהביא להחלטתם לפוצץ את מעבדת המחקר.
הפיגוע

בשעה 3:42 בליל 24 באוגוסט 1970, הרעיד פיצוץ מכונית התופת את האוניברסיטה והעיר מדיסון. הפיצוץ החזק נשמע ברדיוס של למעלה מ-30 מיל וחלקי המכונית נמצאו על גג בניין בן שמונה קומות במרחק שלושה בלוקים. מהפיגוע נפגע קשה בניין סטרלינג הול, כשעיקר הנזק נגרם למחלקה לפיזיקה, הבניין עצמו נותר על כנו. בניינים רבים נוספים באוניברסיטה נפגעו אף הם, הנזק הכספי נאמד בלמעלה מ-6 מיליון דולר ומחקרים רבים ירדו לטמיון. מעבדת הצבא ספגה נזק קטן יחסית, מחשב מרכזי ששימש אותה והיה ממטרות הפיגוע הועבר לבניין אחר חודשים לפני הפיצוץ.
בפיגוע נהרג רוברט פסנכט, פיזיקאי ואב לשלושה, שהיה בלימודי הפוסט דוקטורט שלו. על אף השעה המאוחרת שהה פסנכט במרתף הבניין, בו שכנה המעבדה לפיזיקה כיוון שעסק במלאכת ניטור על ניסוי, אותו קיווה לסיים לפני יציאה לחופשה מתוכננת עם משפחתו. מלבד פסנכט נפצעו בפיגוע 4 קורבנות אחרים, אף אחד מהם לא היה קשור ישירות למעבדת הצבא.
הפיגוע התבצע באמצעות פיצוץ מכונית גנובה מסוג ואן תוצרת חברת פורד. המכונית מולאה ביותר מטון של אמוניום חנקתי ומזוט.
המפגעים

המפגעים היו 4 סטודנטים באוניברסיטה, חברים בארגון השמאל הרדיקלי New Year's Eve Gang, במסגרת פעילותם בארגון ביצעו מספר פעולות אלימות כנגד מוסדות במדיסון והסביבה, בהן ניסיון הצתה של בניין Old Red Gym באוניברסיטה, ניסיון פיצוץ של מפעל הנשק Badger Ordnance Works וניסיון לפגוע במשרד מתן הפטור מגיוס באוניברסיטה. לאחר הפיגוע נמלטו המפגעים וירדו למחתרת, נערך אחריהם מצוד רב שנים בו היו מעורבים כוחות משטרה רבים, בולשת ה-FBI וכוחות שיטור קנדים.
המפגעים > קרלטון ארמסטרונג

קרלטון אמסטרונג היה מנהיג חבורת המפגעים והמבוגר שבהם. ב-1964 החל ללמוד באוניברסיטת ויסקונסין–מדיסון, אך עזב לאחר שנה. ב-1967 התקבל בשנית לאוניברסיטה ונכח בהפגנה נגד חברת דאו כימיקלים. קרלטון נמלט עם אחיו הצעיר דוויט ונתפס בקנדה רק בפברואר 1972. בבית המשפט נגזר עליו עונש של 23 שנות מאסר, מתוכן ריצה בפועל רק 7 שנים. לאחר שהשתחרר חזר למדיסון, הפעיל מעדנייה ודוכן מיצים בסמוך לקמפוס האוניברסיטה.
המפגעים > דוויט ארמסטרונג

אחיו הצעיר של קרלטון ארמסטרונג, היה בן 19 בעת הפיגוע. לאחר הפיצוץ ברח במכונית גנובה עם אחיו לניו יורק ולאחר מכן לקנדה שם חי בקומונה בטורונטו במשך מספר חודשים. הוא עבר לסן פרנסיסקו והיה בקשר עם קבוצת צבא השחרור הסימביונזי, לאחר שחזר לטורונטו נלכד ב-1976 ונשלח ל-7 שנות מאסר. לאחר שחרורו הסתבך שוב בפלילים, בעבירות סמים, ונשלח למאסר נוסף.
המפגעים > דייוויד פיין

פיין, הצעיר מבין המפגעים, החל ללמוד באוניברסיטה ב-1969 והיה מכתבי עיתון הסטודנטים המקומי. לאחר הפיגוע נמלט עם ברט ונתפס בקליפורניה ב-1976. הוא נידון ל-7 שנות מאסר. לאחר שחרורו למד משפטים ועבר את בחינות הלשכה של מדינת אורגון ב-1987, אך בית המשפט העליון של אורגון מנע ממנו הסמכה לאור השתתפותו בפיגוע ואי הבעת חרטה מצידו.
המפגעים > ליאו ברט

ברט, בן 22 בעת הפיגוע, למד עיתונאות באוניברסיטה, עבד בדיילי קרדינל והיה חבר בנבחרת החתירה, הוא היה זה שהכיר בין פיין לאחים ארמסטרונג. לאחר הפיגוע נעלמו עקבותיו ובמשך שנים היה ברשימת הפושעים המבוקשים ביותר של ה-FBI. ברט לא נתפס מעולם.
לאחר מעשה

הזעזוע מתוצאות הפיגוע הביא לירידה חדה ואף לעצירה במחאות האלימות של מתנגדי המלחמה, בכלל ארצות הברית ובמדיסון בפרט. לאחר שיפוצים חזרו הלימודים באוניברסיטה לשגרה. ב-2001 הנציחה אוניברסיטת ויסקונסין–מדיסון את המאבק במלחמת וייטנאם בלוח שהציבה בקמפוס, בו צוין כי הוא הסתיים באופן טראגי עם הפיגוע, אך לא מזכיר את הקורבן, רוברט פסנכט. רק ב-2007 הונצח זכרו של פסנכט על גבי לוח הנצחה שנקבע בכותלי בניין סטרלינג הול.
על המאורעות שהובילו לפיגוע, תוצאותיו והמצוד אחר המפגעים נעשה סרט דוקומנטרי בשם The War at Home שיצא לאור ב-1979.
הערות שוליים

↑  TERROR IN OKLAHOMA CITY: LOOKING BACK; Other Bombings in America ניו יורק טיימס
↑  Sterling Hall bombing: Seven men linked by a moment in history כתבה על הפיגוע באתר madison.com
↑  10 אלפים צנחנים הוחשו לוואשינגטון - בגבור ההפגנות נגד מלחמת וייטנאם, מעריב, 20 באוקטובר 1967
↑  הרוגים במהומות סטודנטים באוהאיו, דבר, 5 במאי 1970
↑  שתי הסטודנטיות שנהרגו מיריות המשמר הלאומי באוהיו - יהודיות, מעריב, 6 במאי 1970
↑  פיליפ בן, שביתות ברוב אוניברסיטות ארה"ב במחאה על ההתערבות בקאמבודיה, מעריב, 7 במאי 1970
↑  אברהם פלג, הבטתי בשברי המעבדה שלי ופרצתי בבכי, מעריב, 11 בספטמבר 1970
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007576893505171  LCCN: sh2010015078 
כרזות מבוקשים של ה-FBI שהופצו במהלך המצוד אחר המפגעים
בניין סטרלינג הול המשופץ בתמונה משנת 2006
לוח הנצחה באוניברסיטת ויסקונסין–מדיסון