stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אימה אמריקאית: המוסד הסגור
פרקים

עונה זו היא בת 13 פרקים. הפרק הראשון שודר לראשונה ב-17 באוקטובר 2012. פרק סיום העונה שודרה לראשונה ב-23 בינואר 2013.
| מס' בסדרה | מס' בעונה | שם הפרק | בימוי | תסריט | תאריך שידור מקורי | רייטינג |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 13 | 1 | ברוכים הבאים לבריארקליף | בראדלי בואקר | טים מיניר | 17 באוקטובר 2012 | 3.85 |
| 14 | 2 | תעלולים וממתקים | בראדלי בואקר | ג'יימס וונג | 24 באוקטובר 2012 | 3.06 |
| 15 | 3 | הסופה הגדולה | מייקל אופנדל | ג'ניפר סולט | 31 באוקטובר 2012 | 2.47 |
| 16 | 4 | אני אנה פרנק (חלק 1) | מייקל אופנדל | ג'סיקה שרזר | 7 בנובמבר 2012 | 2.65 |
| 17 | 5 | אני אנה פרנק (חלק 2) | אלפונסו גומז-רג'ון | בראד פלצ'וק | 14 בנובמבר 2012 | 2.78 |
| 18 | 6 | מקור המפלצתיות | דייוויד סמל | ריאן מרפי | 21 בנובמבר 2012 | 1.89 |
| 19 | 7 | בת הדודה האפלה | מייקל ריימר | טים מיניר | 28 בנובמבר 2012 | 2.27 |
| 20 | 8 | לילה טמא | מייקל להמן | ג'יימס וונג | 5 בדצמבר 2012 | 2.36 |
| 21 | 9 | הקולב | ג'רמי פודסווה | ג'ניפר סולט | 12 בדצמבר 2012 | 2.22 |
| 22 | 10 | משחק השמות | מייקל להמן | ג'סיקה שרזר | 2 בינואר 2013 | 2.21 |
| 23 | 11 | חלב שנשפך | אלפונסו גומז-רג'ון | בראד פלצ'וק | 9 בינואר 2013 | 2.51 |
| 24 | 12 | רצף אירועים | קרייג זיסק | ריאן מרפי | 16 בינואר 2013 | 2.30 |
| 25 | 13 | הסוף לטירוף | אלפונסו גומז-רג'ון | טים מיניר | 23 בינואר 2013 | 2.29 |
הפקה > ליהוק

במרץ 2012 סיפר ריאן מרפי שעלילת העונה השנייה תחוג סביב דמותה של ג'סיקה לאנג המגלמת את ג'וד מרטין, נזירה סדיסטית המנהלת מוסד סגור לחולי נפש. אוון פיטרס, שרה פולסון, לילי רייב וזאכרי קווינטו חוזרים לעונה השנייה כדמויות עיקריות: פיטרס מגלם את קיט ווקר, אסיר המואשם ברצח אשתו. פולסון מגלמת את לנה וינטרס, עיתונאית לסבית שמתחילה לחקור את המוסד הרפואי ולרחרח מקרוב על הדברים הנעשים בתוכו ובמקביל לשמור את נטייתה המינית בסוד. לילי רייב מגלמת את הנזירה מארי יוניס, סגניתה המגושמת של הנזירה ג'וד. זאכרי קווינטו מגלם את ד"ר אוליבר תרדסון, פסיכיאטר הנשלח לעבוד במוסד. ליזי ברושר מגלמת את גרייס ברטרנד, דמות שתוארה במקור כ"עזה, אכזרית וילדת-פרא מסוכנת ומינית", אך מאוחר יותר הדמות שונתה וחודשה לגמרי. ג'יימס קרומוול מגלם את ד"ר ארתור ארדן, שטוען לתפקיד מנהל המוסד ומבצע ניסויים אכזריים בחולים. ג'וזף פיינס מגלם את הכומר טימותי הווארד, המפקח והאחראי על המוסד מטעם הכנסייה שבו הנזירה ג'וד מגלה עניין רומנטי אפשרי.
בתפקידי אורח השתתפו אדם לוין, ג'נה דוואן, איאן מקשיין, קליאה דובאל ופרנקה פוטנטה.
הפקה > כותרות הפתיחה

כותרות הפתיחה של העונה השנייה נעשו על ידי אותו צוות. "אנחנו מצלמים פתיח חדש לעונה השנייה עם אותו צוות של השנה שעברה" אמר מרפי "נעימת הפתיחה תישאר... אך זה לא בטוח". נעימת הפתיחה נשמרה ופתיח חדש צולם במוסד הסגור תוך שימוש בצילומי אסירים משתוללים ומנתחים החובשים מסכות על פניהם ומבצעים ניסויים בחולי המוסד. האלמנטים החזותיים כוללים נערה צעירה ההולכת אחורה על-גבי ידיה ורגלייה במדרגות וצילום של מריה הבתולה מחייכת חיוך זדוני.
בכל חמש העונות, השתמשו בגופן המזכיר את סגנונו של האדריכל צ'ארלס רני מקינטוש.
הערות שוליים

↑  Pehanick, Maggie (24 באפריל 2016). "The True Stories Behind 18 American Horror Story Characters". Popsugar.com. נבדק ב-8 במאי 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Wood, Lucy (18 באוקטובר 2015). "DID YOU KNOW THESE AMERICAN HORROR STORY PLOTLINES ARE BASED ON TRUE EVENTS?". Sugarscape.com. נבדק ב-8 במאי 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Gennis, Sadie (20 באוקטובר 2015). "The Real-Life Inspirations Behind American Horror Story: Hotel". TV Guide. נבדק ב-8 במאי 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
| אימה אמריקאית |
| --- | --- | --- |
| יוצרים | ראיין מרפי • בראד פלצ'וק |  |
| עונות | "בית הרצח" · דמויות (2011) • "המוסד הסגור" · דמויות (2012–2013) • "הכישוף" · דמויות (2013–2014) • "פריק שואו" · דמויות (2014–2015) • "המלון" · דמויות (2015–2016) • "רואנוק" · דמויות (2016) • "הכת" · דמויות (2017) • "אפוקליפסה" · דמויות (2018) • 1984 · דמויות (2019) • "דאבל פיצ'ר" · דמויות (2021) • "ניו יורק" · דמויות (2022) • "רגישות גבוהה" · דמויות (2023–2024) |  |
| ערכים קשורים | צוות השחקנים • "סיפור פשע אמריקאי" ("אמריקה נגד או. ג'יי. סימפסון" · "הרצח של ורסצ'ה" · "הדחה") • "סיפורי אימה אמריקאים" |  |
הבטחה מנהלית

הבטחה מנהלית היא הבטחה הניתנת על ידי רשות מנהלית (רשות מקומית, משרד ממשלתי, תאגיד שהוקם על פי דין וכדומה). במשפט מנהלי יש דיון נרחב בשאלה האם הבטחה מנהלית מחייבת, ומה הם התנאים לכך שהבטחה כזאת היא מחייבת.
במשפט הישראלי

הבטחות של אדם פרטי אינן מחייבות, גם אם יש פגם מוסרי בהפרת הבטחה, שכן רק חוזה מחייב. עד שנת 1974 היה מקובל בבתי המשפט שגם הבטחה מנהלית אינה מחייבת, ואפילו יותר מאשר הבטחה פרטית, על מנת לאפשר לרשויות להתאים את המדיניות שלהן למצבים משתנים.
בבג"ץ סאי-טקס ניתן לראשונה תוקף משפטי להבטחה מנהלית:
"הבטחה שניתנה על-ידי בעל שררה בגדר סמכותו החוקית בכוונה שיהיה לה תוקף משפטי והצד השני מקבל אותה בצורה זו, ההגינות הציבורית דורשת שההבטחה תקויים הלכה למעשה, כאשר בכוחו של המבטיח למלא אחריה, אפילו לא שינה האזרח את מצבו לרעה בעקבות ההבטחה. אמינות הממשל בעיני הציבור חשובה לאין ערוך מן האפשרות שיינתן לו לחזור בו או לסגת. במקרה זה או אחר, מהבטחה שנתן או מהתחייבות שקיבל על עצמו כלפי האזרח, בגדר סמכותו החוקית ואפשרות הביצוע המעשית".
אזרח שפעל בהתאם לדברים שמסר לו פקיד הפועל בשם רשות כלשהי, רשאי להניח שהדברים שנמסרים לו הם מדויקים. רק בדרך כזו ניתן יהיה להפעיל מערכת שלטונית תקינה. אם האזרח יפקפק תדיר בדברים שנמסרים לו, הדבר יוביל לריבוי התדיינויות, להארכת משך הטיפול בפנייה ולביורוקרטיית יתר.
בעיקרו של דבר, החוק קובע שסמכות הנתונה לרשות מנהלית כוללת גם את הסמכות לשנות או לתקן החלטות שניתנו בעבר. אולם סמכות זו מצומצמת יותר אם מדובר בהחלטות העוסקות באופן ספציפי בעניינו של אדם מסוים או קבוצת אנשים מסוימת. כפי שציין השופט אליהו מצא:
"סמכות הנתונה לרשות שלטונית בתחום העשייה המינהלית כוללת גם את הכוח לתקן, לשנות, להתלות ולבטל מעשה מינהלי שעשתה מכוח סמכותה (סעיף 15 לחוק הפרשנות, תשמ"א-1981). השימוש בסמכות האמורה איננו מעורר כל קושי כשהשינוי מתייחס למדיניות כללית הצופה פני העתיד, שהלוא לשום אדם או ציבור אין זכות קנויה לתבוע, שמדיניות קיימת תישאר בתוקפה גם לעתיד לבוא. אך מסויג יותר הוא כוחה של רשות לבטל או לשנות החלטה קודמת שלה או מעשה מינהלי מוגמר שנעשה על פיה, כשבהחלטה - או במעשה - גלומה הבטחה שלטונית תקפה כלפי פרט או חלק מוגדר של הציבור, וכשביטולם או שינוים עלולים לפגוע במי שסמך על אותה הבטחה וכלכל את התנהגותו בהתאם לה".
עיקרון היסוד הגלום ביסוד ההכרה בתוקף המשפטי של הבטחה מנהלית הוא שמירה על אינטרס ההסתמכות של האזרח. האזרח פועל בהסתמך על הדברים שנמסרים לו על ידי הרשות, ולא ראוי שאם טעתה הרשות, מי שיישא בנזק שנגרם מהטעות הוא האזרח.
במשפט הישראלי > תנאים להכרה בתוקפה של הבטחה מנהלית

לפני שמתחילים לבחון האם מתקיימים התנאים למתן תוקף משפטי להבטחה המנהלית (כלומר - האם ניתן להכריח ולחייב את הרשות לקיים את הדברים שאמרה בעבר) - צריך לוודא שאכן נאמרה אמירה ברורה וחד-משמעית. על הטוען לקיומה של הבטחה מנהלית להוכיח "שהבטחה כזו אכן ניתנה, וכי היא מפורשת, ברורה ולא מוטלת בספק, כנדרש מהתחייבות משפטית שאינה בגדר הצהרת כוונות גרידא".
כן נקבע, שמי שמבקש לתת תוקף משפטי הבטחה מנהלית, צריך להוכיח 4 תנאים.
נותן ההבטחה היה בעל סמכות לתתה
לנותן ההבטחה הייתה כוונה להקנות לה תוקף משפטי
נותן ההבטחה הוא בעל יכולת למלא את ההבטחה
אין צידוק חוקי לשנות את ההבטחה או לבטלה
במשפט העברי

בשולחן ערוך נכתב: "יש מי שאומר, שאם רבים אמרו לאדם אחד ליתן לו מתנה, אינם יכולים לחזור בהם, אפילו אם היא מתנה מרובה." מיכאל ויגודה כותב שמקור הדברים בדברי המרדכי: "וששאלת, רבים שהשכירו מלמד, אם יכולין לחזור קודם שהתחיל במלאכתו או לא? הדין פשוט… כל דבר הנעשה בפני שבעה טובי העיר, ואפילו בפני ג', אין יכול לחזור, דאין דומה מעשה רבים למעשה היחיד… ולכן נהגו שכל דבר שנעשה ברבים אין צריך קניין במקום שיחיד צריך קניין."
השופט משה דרורי טען שעל פי המשפט העברי יש חובה על השלטון לקיים את התחייבויותיו.
יש הטוענים שחיוב זה הוא מוסרי בלבד ולא משפטי. כן יש הטוענים שהחיוב הוא רק במקום שיש מנהג קבוע שהבטחה של הציבור מחייבת. בנוסף, יש הסוברים שהציבור מחויב לקיים הבטחה רק במקום שגם הצד השני מחויב. יש גם הטוענים שהבטחה מנהלית אינה מחייבת כשהיא נוגעת למקרקעין. כמו כן נטען שבמשפט העברי הבטחה מנהלית שניתנה בחוסר סמכות אינה מחייבת.
הערות שוליים

↑  יצחק זמיר, הבטחה מנהלית: הבטחה מחייבת?, 75 שנות עצמאות במשפט, עמ' 247-251
↑  בג"ץ 135/75 סאי-טקס קורפוריישן בע"מ נ' שר המסחר והתעשייה (25.12.1975)
↑  בג"ץ 4383/91 חיים שפקמן נ' עיריית הרצליה (7.1.1992)
↑  בג"ץ 5853/04 "אמנה" תנועת ההתיישבות של גוש אמונים אגודה שיתופית נ' ראש-ממשלת ישראל, ניתן ב־20 בספטמבר 2004
↑  קארין יפת, הבטחה מנהלית: לידתה, תולדותיה, אחריתה — אך מדוע נגזרה עליה מיתה?, קריית המשפט 591ג, 2003, עמ' 591-640
↑  הבטחה מנהלית: מה קורה במצב של הפרת הבטחה מנהלית?, באתר דין - עורכי דין ומידע משפטי בישראל, ‏24 בפברואר 2016
↑  שולחן ערוך, חושן משפט, סימן ר"ד, סעיף ט'
↑  משה דרורי, תוקפה של הבטחה מנהלית, אתר צוהר
↑  סייגים לתוקפה של הבטחה מנהלית, תחומין כ"ח, תשס"ח
היכל הצדק (נירנברג)

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  בית משפט, קומפלקס מבנים 
 מיקום:  נירנברג 
 מדינה:  גרמניה 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ? – 11 בספטמבר 1916
 תאריך פתיחה רשמי:  11 בספטמבר 1916 
 עלות:  7,137,923 גולדמרק 
 אדריכל:  פאול פפאן, האנס הוגו הופל 
 סגנון אדריכלי:  נאו-רנסאנס 
 
 קואורדינטות:  49°27′17″N 11°02′47″E﻿ / ﻿49.454830791892°N 11.046461274603°E﻿ / 49.454830791892; 11.046461274603
  (למפת בוואריה מוגדלת) מינכן נירנברג אאוגסבורג וירצבורג רגנסבורג אינגולשטאדט פירט ארלנגן ביירוית במברג צ'כיה אוסטריה שווייץ באדן וירטמברג  הסן תורינגיה סקסוניההיכל הצדק(למפת בוואריה רגילה) מינכן נירנברג אאוגסבורג וירצבורג רגנסבורג אינגולשטאדט פירט ארלנגן ביירוית במברג צ'כיה אוסטריה שווייץ באדן וירטמברג  הסן תורינגיה סקסוניההיכל הצדק
 
היכל הצדק של נירנברג (בגרמנית: Justizpalast) הוא מבנה הממוקם בנירנברג, בוואריה, גרמניה. הוא נבנה בין השנים 1909–1916 ומשכן בתוכו: בית משפט לערעורים ("Oberlandesgericht"), בית משפט מחוזי ("Landgericht"), בית המשפט המקומי ("Amtsgericht") ואת משרד התובע הציבורי ("Staatsanwaltschaft").
משפטי נירנברג

במבנה נערכו משפטי נירנברג, סדרה של 13 משפטים כנגד פושעי מלחמה נאצים, עם סיום מלחמת העולם השנייה משנת 1945 ועד שנת 1949. העיר והמבנה היו בשליטתה של ארצות הברית לאחר חלוקת גרמניה בין המעצמות. הבחירה במבנה זה התקבלה בשל שלמותו היחסית לאחר הפצצות בעלות הברית על גרמניה, המבנה היה גדול ומרווח כדי לקיים משפט בסדר גודל שכזה, וכן המתחם כלל בית כלא גדול. לבחירה בנירנברג הייתה גם משמעות סמלית, שכן היטלר הגדיר את העיר כבירת המפלגה, בה ערכו את מפגני הראווה השנתיים של המפלגה, וכן בעיר זו נוסחו חוקי הגזע הגרמנים בשנת 1935.
המשפטים התקיימו באולם מספר 600, הממוקם בקומה השנייה של האגף המזרחי בהיכל הצדק. האולם עדיין בשימוש, בעיקר למשפטים על אשמה ברצח. כדי להרחיב את אולם המשפט הרסו את אחד הקירות ואיחדו את האולם עם חדר סמוך. כיום הקיר שוחזר ואולם המשפט קטן יותר מבעבר. בנוסף, סובבו את ספסל השופטים ב-90 מעלות כך שאינו ממוקם אל מול החלון, אלא עומד במקום בו היה דוכן העדים בעת המשפט.
משנת 2000, פתוח אולם מספר 600 לתיירים רק בסופי שבוע עקב המשפטים המתקיימים בו. בדצמבר 2008 היה בית המשפט סגור לציבור עקב עבודות בנייה ליצירת תערוכה קבועה בקומה שמעל לאולם. בנובמבר 2010 נפתח לציבור היכל הזיכרון למשפטי נירנברג כחלק מהמוזיאונים העירוניים של נירנברג.
משפטי נירנברג, נובמבר 1945
אימה אמריקאית: רואנוק

| --- | --- |

 סוגה:  אימה
 יוצרים:  ראיין מרפי בראד פלצ'ק
 שחקנים:  קתי בייטס שרה פולסון קובה גודינג ג'וניור לילי רייב דניס או'הר וס בנטלי אוון פיטרס שאיין ג'קסון אנג'לה באסט אנדרה הולנד
 ארץ מקור:  ארצות הברית
 שפות:  אנגלית
 מספר פרקים:  10
 שידור
 רשת שידור:  FX Networks
 תקופת שידור מקורית:  14 בספטמבר 2016 – 16 בנובמבר 2016
 קישורים חיצוניים
 אתר רשמי
 דף התוכנית ב-IMDb
"אימה אמריקאית: רואנוק" (באנגלית: American Horror Story: Roanoke) היא העונה השישית של סדרת האימה האמריקאית "אימה אמריקאית", שנוצרה והופקה על ידי ראיין מרפי ובראד פלצ'ק. העונה עלתה לשידור ב-14 בספטמבר 2016 ברשת FX Networks. חלק מהאירועים המתרחשים בסדרה הושראו באופן רופף מאירועים אמיתיים.
לפני העלייה למסכים, ציין יוצר הסדרה ראיין מרפי כי העונה השישית תהיה "נוכלת יותר" ו"אפלה יותר" בניגוד לעונה הקודמת, "אימה אמריקאית: המלון". פרטים על העלילה ועל צוות השחקנים נשמרו בסודיות עד לשידור פרק הבכורה, גישה לא רגילה לפרסום וקידום הסדרה. כתוצאה מכך, עונה זו הפכה לראשונה שהייתה ללא כותרת משנה עד לעליית העונה. לאחר שפורסמו תמונות מסט הצילומים בסנטה קלריטה, הועלו השערות רבות כי העונה תעקוב אחרי היעלמות מושבת רואנוק ב-1580. פרק הבכורה חשף את קונספט העונה; העונה מתוארת כסדרה דוקומנטרית על-טבעית בשם "סיוט הרואנוק שלי", כאשר שחקנים מקצועיים מגלמים ומשחזרים את חוויותיהם של זוג נשוי שעברו להתגורר בקרוליינה הצפונית.
רקע העלילה

העונה מוצגת לצופים כסדרת טלוויזיה דוקומנטרית בשם "סיוט הרואנוק שלי", העוקבת אחר בעל ואשתו בשם מאט ושלבי מילר (אנדרה הולנד ולילי רייב), המספרים לצופים על חוויותיהם במושבת רואנוק המסתורית. חוויותיהם של הזוג משוחזרות כביכול על ידי צוות שחקנים מקצועי (שרה פולסון, קובה גודינג ג'וניור, אנג'לה באסט, וס בנטלי, קתי בייטס, אוון פיטרס, מאט בומר, פין ויטרוק, ליידי גאגא ושאיין ג'קסון).
לאחר הצלחת הסדרה הדוקומנטרית, מפיק הסדרה מחליט להחזיר את משתתפי הסדרה חזרה לבית רואנוק, ושם הם מתים בזה אחר זה, ונשאר ניצול אחד בלבד.
שחקנים ודמויות > דמויות ראשיות

לי האריס (עדינה פורטר)
אגנס מרי וינסטד / השוחטת (קתי בייטס)
דומיניק בנקס / מאט מילר (קובה גודינג ג'וניור)
מאט מילר (אנדרה הולנד)
שלבי מילר (לילי רייב)
אודרי טינדל / שלבי מילר (שרה פולסון)
מונט תימוסה / לי האריס(אנג'לה באסט)
ויליאם ואן הנדרסון / אליאס (דניס או'הר)
דילן / אמברוז (וס בנטלי)
רורי מונהאן / אדוארד (אוון פיטרס)
סידני אהרון ג'יימס (שאיין ג'קסון)
שחקנים ודמויות > דמויות משניות

סקאטאץ' (ליידי גאגא / אלכסנדרה דדריו)
פלורה האריס (סאניה סידני)
מייסון האריס (צ'ארלס מאליק ויטפילד)
אשלי גילברט / קריקט (לזלי ג'ורדן)
ג'תר פולק (פין ויטרוק)
פרסיליה (אסטל הרמנסן)
פרקים

| מס' בסדרה | מס' בעונה | שם הפרק | בימוי | תסריט | תאריך שידור מקורי | רייטינג |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 64 | 1 | פרק 1 | בראדלי בואקר | ריאן מרפי ובראד פלצ'וק | 14 בספטמבר 2016 | 5.14 |
| 65 | 2 | פרק 2 | מיכאל גוי | טים מיניר | 21 בספטמבר 2016 | 3.27 |
| 66 | 3 | פרק 3 | ג'ניפר לינץ' | ג'יימס וונג | 28 בספטמבר 2016 | 3.08 |
| 67 | 4 | פרק 4 | מריטה גראביאק | ג'ון ג'יי גריי | 5 באוקטובר 2016 | 2.83 |
| 68 | 5 | פרק 5 | נלסון קראג | אקלה קופר | 12 באוקטובר 2016 | 2.82 |
| 69 | 6 | פרק 6 | אנג'לה באסט | נד מרטל | 19 באוקטובר 2016 | 2.48 |
| 70 | 7 | פרק 7 | אדי קין | קרייסטל לו | 26 באוקטובר 2016 | 2.62 |
| 71 | 8 | פרק 8 | גווינת' הורדר-פייטון | טוד קובארק | 2 בנובמבר 2016 | 2.20 |
| 72 | 9 | פרק 9 | אלכסיס קוריסינסקי | טים מיניר | 9 בנובמבר 2016 | 2.43 |
| 73 | 10 | פרק 10 | בראדלי בייקר | רייאן מרפי ובראד פלצ'וק | 16 בנובמבר 2016 | 2.45 |
הערות שוליים

↑  Pehanick, Maggie (24 באפריל 2016). "The True Stories Behind 18 American Horror Story Characters". Popsugar.com. נבדק ב-8 במאי 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Wood, Lucy (18 באוקטובר 2015). "DID YOU KNOW THESE AMERICAN HORROR STORY PLOTLINES ARE BASED ON TRUE EVENTS?". Sugarscape.com. נבדק ב-8 במאי 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Gennis, Sadie (20 באוקטובר 2015). "The Real-Life Inspirations Behind American Horror Story: Hotel". TV Guide. נבדק ב-8 במאי 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
| אימה אמריקאית |
| --- | --- | --- |
| יוצרים | ראיין מרפי • בראד פלצ'וק |  |
| עונות | "בית הרצח" · דמויות (2011) • "המוסד הסגור" · דמויות (2012–2013) • "הכישוף" · דמויות (2013–2014) • "פריק שואו" · דמויות (2014–2015) • "המלון" · דמויות (2015–2016) • "רואנוק" · דמויות (2016) • "הכת" · דמויות (2017) • "אפוקליפסה" · דמויות (2018) • 1984 · דמויות (2019) • "דאבל פיצ'ר" · דמויות (2021) • "ניו יורק" · דמויות (2022) • "רגישות גבוהה" · דמויות (2023–2024) |  |
| ערכים קשורים | צוות השחקנים • "סיפור פשע אמריקאי" ("אמריקה נגד או. ג'יי. סימפסון" · "הרצח של ורסצ'ה" · "הדחה") • "סיפורי אימה אמריקאים" |  |
דיני תאגידים

דיני תאגידים הם חלק מן המשפט האזרחי, העוסקים במעמדם המשפטי של תאגידים לסוגיהם; ובכלל זה זכויותיהם וחובותיהם של התאגיד, המתאגדים, ושל נושאי המשרה בתאגידים.
מהו תאגיד

התאגיד הוא גוף מאוגד בעל ישות משפטית עצמאית ונפרדת מבעליה, מפעליה, או חבריה. מדובר בגוף משפטי הכשר לפעולות, חיובים וזכויות, והוא יכול לכלול אדם אחד או יותר.
בישראל, התאגיד הנפוץ ביותר הוא החברה, המוכרת כאישיות משפטית מכוח סעיף 4 לחוק החברות, אך קיימות גם ישויות משפטיות נוספות, לדוגמה, אגודה שיתופית, עמותות, ועד בית, חברה לתועלת הציבור, ועוד.
מטרות דיני התאגידים

בעידן המודרני מנוע צמיחה משמעותי לחברה ולכלכלה הוא יזמות עסקית, והכלכלה המודרנית רוצה לעודד יזמות. דיני התאגידים מעודדים יזמות על ידי יצירת הסדרים לפיהם היזם (בעל מניות) פועל באמצעות אישיות משפטית מלאכותית (תאגיד). בדרך זו היזם לא חייב כסף באופן אישי, מבחינה משפטית התאגיד הוא בעל החוב לנושים כמו עובדים, ספקים, בנקים וכדומה. השחרור התפיסתי הזה מעודד יזמים להקים פרויקטים כלכליים גדולים, תוך צמצום הסיכון לכיסם האישי, ובכך מעודד יזמות וצמיחה בכלכלה.
פעילות זו בתאגידים יוצרת באופן אינהרנטי ניגודי אינטרסים וקונפליקטים, במיוחד בין בעלי המניות לנושים, בין בעלי המניות למנהלים וכן בין בעלי המניות לבין עצמם. התפיסה של דיני התאגידים היא שהדרך היחידה לפתור את ניגודי האינטרסים הללו היא באמצעות מערכת של כללים, המתערבים בעיקרון חופש החוזים. כללים אלו חלים באמצעות דינים דיספוזיטיביים (ניתנים להתניה), הכוללים הסדרים לחברות ולפרטים כדי להוזיל עלויות. מטרת ההוראות היא לקדם את התכלית החברתית של קידום ויציבות שוק ההון בכללותו.
דרך אקטיבית יותר להסדיר את היחסים היא באמצעות כללים קוגנטיים (שאינם ניתנים להתניה). מטרתם היא לחלץ את הצדדים מבעיות מבניות שנובעות מניגודי האינטרסים הבסיסיים בחברה, כמו מצבים של "כשל שוק", ניגודי אינטרסים ובעיות נציג. כללים אלו מפשרים בין האינטרסים וכופים מערכת כללים המקדמת את התכלית החברתית של קידום שוק ההון.
ביקורת על נחיצותם של דיני התאגידים

בדיני החברות עוסקים בשאלה מהי חברה, כאשר בבסיס הגישה החוזית עומדת תאוריית הפְּקַעָת החוזית (the Nexus of Contracts) לפיה התאגיד הוא פיקציה משפטית מאחר שתפקידו הוא לרכז מערכות יחסים חוזיים עם גורמים שונים. לכן יש שיסברו כי דיני החוזים מספיקים על מנת לבנות את מערכת היחסים התאגידית ולהסדיר את פעילותם של תאגידים והאורגנים המרכיבים אותם.
בבסיס הגישה ההפוכה עומדת הגישה הריאליסטית, לפיה התאגיד הוא לא יצור מלאכותי אלא ממשי כמו בני אדם. זאת מאחר שעולם המשפט הוא עולם של עקרונות וערכים ולא רק של עצמים מוחשיים. בעולם הפיזי המונח המשפטי של "אדם" הוא פיקציה בדיוק כמו שהמונח המשפטי של "תאגיד" הוא פיקציה, ולכן לעניין עולם המשפט הן תאגיד והן בן אדם הם זהים בחובותיהם והן בזכויותיהם המשפטיות.
כמו כן, יש הטוענים כי דיני התאגידים הם מערכת כללים שאמורה להשתלב עם יתר ענפי המשפט כמערכת קוהרנטית אחת, בעוד שבמציאות דיני התאגידים מכילים הסדרים ייחודיים של נורמות חוזיות, נזיקיות ועונשיות. עם זאת, הניסיון וההיסטוריה הראו כי דיני החוזים אינם מצליחים להסדיר את כל השאלות המתעוררות בפעילותם של תאגידים, לרבות בעיות מבניות וניגודי עניינים.
בעיות נציג

בעיות נציג (כגון בעיית המנהל-סוכן) הן בעיות מרכזיות שדיני התאגידים מנסים לפתור באמצעות רגולציה. דיני התאגידים מבקשים להתמודד עם שלושה סוגים של קונפליקטים פנימיים: קונפליקט של בעלי מניות מול מנהלים, קונפליקט של בעלי מניות מול עצמם וקונפליקט של בעלי מניות מול נושים.
בעיות נציג > קונפליקט של בעלי מניות מול מנהלים

אספקט אחד הוא ניגוד עניינים בין בעלי המניות לבין ההנהלה. אחד המאפיינים של תאגיד מודרני הוא שיש הפרדה בין הבעלות לבין השליטה בפועל במישור היום יומי. בעלי המניות הם בעלי העסק (אם העסק מפורק מה שבקופה הולך לבעלי המניות). בעלי המניות אינם מעורבים בניהול ובמדיניות החברה. יש יתרונות להפרדה – זה מאפשר ניהול מקצועי לחברה. אבל יש חיסרון מרכזי – "בעיית הנציג": ייתכן שמנהל החברה יכוון את החברה כך שתפעל לטובתו, ולא לטובת בעלי המניות (בכל מקום שבו אחד מטפל ברכוש של אחר יכולה להופיע "בעיית הנציג", משום שייתכן שהנציג יתנהל על פי האינטרסים שלו).
ההנהלה מנהלת את הנכסים שלא שייכים לה, והיא יכולה להפעיל כוחות כלכליים שיפגעו בבעלי המניות באופן המוביל לניגודי עניינים. לדוגמה, אם מצטבר בחברה רווח, בעלי המניות ירצו דיבידנדים, אך ההנהלה יכולה להשקיע בהעלאת שכר או טובות הנאה אחרות.
בעיות נציג > קונפליקט של בעלי מניות מול עצמם

בעיית נציג אחרת היא בין בעלי מניות הרוב, ובעלי מניות המיעוט. בעלי מניות הרוב הם בעלי השליטה בחברה, והם יכולים למנות את עצמם לבעלי תפקידים בהנהלה וכך להבטיח לעצמם משכורת גבוהה וטובות הנאה במקום לחלק דיבידנדים באופן שוויוני. במצב זה לבעלי השליטה יכולת להפנות משאבים של התאגיד לטובתם האישית או בהתאם לאינטרסים אישיים שלהם, על חשבון אינטרסים של בעלי מניות המיעוט.
בעלי מניות המיעוט חסרי גישה למקורות הכספיים הללו, והם תלויים בדיבידנדים בלבד. בנוסף קיימת התאוריה של תופעת ה"אדישות הרציונלית", לפיה בעלי מניות מיעוט הנכנסים כמשקיעים בתאגיד לא מעוניינים להשקיע זמן ומשאבים רבים מכיסם לצורך מעורבות ופיקוח על פעילות החברה.
בעיות נציג > קונפליקט של בעלי מניות מול נושים

בעיית נציג שלישית היא בין בעלי המניות לבין הנושים. בעלי המניות בדרך כלל ירצו שהתאגיד יתנהל תוך לקיחת סיכון כלכלי כלשהו. זה משום שבעל המניה השקיע בתאגיד כסף, והוא מצפה שהתאגיד יתעשר וערך המניה שלו יגדל בהתאם. כאשר אדם משקיע כסף בחברה הוא עושה סוג של הימור. בעל מניה בדרך כלל ירצה שהחברה תעשה סוג של הימור. מנגד, הנושה בדרך כלל ירצה שהחברה תתנהל באופן לא סיכוני. הרווח של הנושה הוא ריבית (להלוואה שהוא נתן לתאגיד – איגרת חוב). התביעה של הנושה היא קבועה, הוא רק רוצה את הריבית שהוסכם שהוא יקבל. הנושה לא רוצה שהחברה תיקח סיכונים.
בעלי מניות הם השולטים בחברה, יש להם כוח בהליך קבלת ההחלטות, בעוד שזכויות הנושים נקבעות בחוזה בלבד. במצב זה, בעלי מניות יכולים לנצל את חוסר כוחם לצורך הגדלת הסיכונים הכלכליים שהחברה נוטלת לצורך הגדלת הרווחיות. הנושים ינסו לבקש ערבונות כמו נכסים בעלות החברה, או לקבוע מראש בחוזה שברגע שהחברה מפסיקה להיות חברה סולידית אז ההלוואה עומדת לפירעון מיידי. אך קיים חשש מתמיד של הנושים כי בעלי המניות ימצאו פרצות וינסו להעלות את הסיכון כמה שיותר, לדוגמה באמצעות מינוף פאסיבי או השקעות כספים או משאבים בפרויקטים בעלי רמת סיכון גבוהה.
לקריאה נוספת

סקירה: הכנס השנתי של האגודה הישראלית למשפט וכלכלה - מושב ראשון - דיני תאגידים וניירות ערך, כתב העת משפט ועסקים.
הדרה בר-מור, יעל אונגר, דיני תאגידים, כרך ב, האוניברסיטה הפתוחה. (קריאת הספר בתצוגה מקדימה באתר "גוגל ספרים" )
תומר ניב "תכלית החברה בעקבות מהפכת הדיווח הסביבתי" אתר משפט ועסקים (2015).
אוריאל פרוקצ'יה, מבוא לדיני חברות, מיזם "כדאי לדעת" של אוניברסיטת תל אביב
הלכת השיתוף
הערות שוליים

↑  חוק נוסף זה פורסם בס"ח 2466, התשע"ד, 6.8.2014, עמ' 686.
↑  בג"ץ 1000/92 בבלי נ' בית הדין הרבני הגדול, פ"ד מח(2) 221.
↑  ע"א 1915/91 יעקובי נ' יעקובי, פ"ד מט(3) 529.
↑  דנ"א 1558/94 נפיסי נ' נפיסי, פ"ד נ(3) 573.
↑  ע"א 6557/95 אבנרי נ' אבנרי, פ"ד נא(3) 541.
1 2  בג"ץ 2222/99 גבאי נ' בית הדין הרבני הגדול, פ"ד נד(5) 401.
↑  ע"א 370/87 מדג'ר נ' מדג'ר, פ"ד מד(1) 99.
↑  ע"א 819/94 לוי נ' לוי, פ"ד נ(1) 300.
↑  אורלי אלמגור לוטן, [https://fs.knesset.gov.il/globaldocs/MMM/7b4d6b58-e9f7-e411-80c8-00155d010977/2_7b4d6b58-e9f7-e411-80c8-00155d010977_11_8427.pdf חקיקה המסדירה חלוקת זכויות פנסיה
בין בני זוג בעת גירושין], באתר מרכז המחקר והמידע של הכנסת
↑  אריה שם טוב, החוק לחלוקת חיסכון פנסיוני וזכויות נשים בפנסיה צבאית, באתר דין – עורכי דין ומידע משפטי בישראל. ‏06/12/2015
↑  עוה"ד טלי ירון-אלדר ורן ביגון, ‏איך מקיימים את הסכם הממון וההפרדה הרכושית דה-פקטו?, באתר גלובס, 4 בינואר 2019
↑  ע"א 806/93 הדרי נ' הדרי, פ"ד מח(3) 685, ע"א 2280/91 אבולוף נ' אבולוף, פ"ד מז(5) 596.
↑  ע"א 4151/99 בריל נ' בריל, פ"ד נה(4) 709 (2001)
↑  ע"א 2280/91 אבולוף נ' אבולוף, פ"ד מז(5) 596.
↑  ע"א 4385/91 סלם נ' כרמי, פ"ד נא(1) 337.
↑  ע"א 52/80 שחר נ' פרידמן, פ"ד לח(1) 443.
↑  בע"מ 2478/14 פלוני נ' פלוני, ניתן ב־29 במאי 2014, סעיף 11.
↑  בע"מ 2478/14 פלוני נ' פלוני, ניתן ב־29 במאי 2014, סעיף 11.
בג"ץ ית"ד

בג"ץ 2599/00 יתד – עמותת הורים לילדי תסמונת דאון נ' משרד החינוך שניתן ב-14 באוגוסט 2002 והמוכר כבג"ץ יתד הוא עתירה שהוגשה על ידי עמותה של הורים לילדים עם תסמונת דאון בנוגע להקצאת תקציב לילדי החינוך המיוחד המשולבים בבתי ספר רגילים. בית המשפט בהרכב של השופטת דליה דורנר, השופט אדמונד לוי והשופט תיאודור אור קיבל את העתירה ברוב דעות וקבע כי הזכות לחינוך חינם והזכות לשוויון בחינוך הוכרו כזכויות יסוד במשפט הישראלי והבין-לאומי כאשר הזכות לחינוך מיוחד היא חלק אינטגרלי של הזכות לחינוך וכוללת בתוכה גם את אוכלוסיית בעלי הצרכים המיוחדים.
חשיבותו של פסק הדין היה במתן הוראה מפורשת למדינה ולמשרד החינוך להקצות משאבים כספיים לצורך השמת ילדי החינוך המיוחד בבתי ספר רגילים. לאחר מתן פסק הדין תוקן החוק במסגרתו נוסף פרק ד1 שכותרתו "שילוב ילדים בעל צרכים מיוחדים בחינוך הרגיל" שהסדיר סוגיה זו.
אף שעתירה זו התקבלה כבר בחודש אוגוסט 2002 והחוק תוקן, העדר יישומו ברוח פסק הדין והחוק הביא להגשת עתירות נוספות ולהגברת המודעות הציבורית שסללה הקמת מספר ועדות ציבוריות. הוועדות הוקמו במטרה לבדוק את היקף יישום החוק במערכת החינוך המיוחד וכן את ביצוע העברת התקציבים בפועל כפי שהורה בית משפט וכפי שנקבע בחוק המתוקן.