stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
צ'ארלס סקוט (מושל)
המשך הקריירה הפוליטית בקנטקי

בשנת 1795, לפני שיבתו לקנטקי, נסע סקוט לפילדלפיה כדי לברר את שכרם הסופי של החיילים ששירתו תחתיו במלחמה נגד האינדיאנים, בטריטוריה הצפון־מערבית של ארצות הברית. עד שנת 1799 שירת בצבא האמריקני, לסירוגין, כמייג'ור גנרל של חטיבת המיליציה השנייה המדינתית בקנטקי. גבורותיו הצבאיות נשמעו בכל רחבי המדינה, ורבים אף עודדו אותו להמשיך את הקריירה הפוליטית שלו שנטש בשלהי שנות ה-80 של המאה ה-18. עם תחילתה של מערכת המפלגות הראשונה (First Party System), שנמשכה בשנים 1796–1828, זיהה את עצמו עם המפלגה הדמוקרטית-רפובליקנית, בדומה לרוב אזרחי קנטקי. בשנת 1800 נבחר למועצה האלקטורלית, והצביע לתומאס ג'פרסון וארון בר בבחירות לנשיאות ארצות הברית 1796.
בשנת 1803 מינה מזכיר המלחמה של ארצות הברית הנרי דירבורן את סקוט ואת המושל ג'יימס גררד לגשש אחר אתרים עליהם יבנה מבצר חדש, שיחליף את פורט וושינגטון הרעוע והבלוי. גררד, יליד מחוז סטפורד במרכז קנטקי, התבצר בעמדתו על פיה המבצר צריך להיבנות על אדמת פרנקפורט, בירת המדינה. אולם סקוט מאן לקבל את קביעתו, וטען כי השטח ההררי סביב העיר אינו מתאים לבניית מבצר איתן. בחלוף מספר ימים בהם ניסו סקוט וגררד להגיע לפשרה, דירבורן החליט לפעול לבדו. הוא נשמע להצעתו של סקוט, והחל לבנות את המבצר החדש בניופורט. בשנת 1804 נבחר סקוט שוב למועצה האלקטורלית.
בשנים 1797 ו־1799 נהרגו בניו של סקוט, דניאל וצ'ארלס ג'וניור. באותה השנה למות בנו הצעיר נישאה בתו מרתה לג'ורג' ביב, לימים מזכיר האוצר של ארצות הברית, ועברה למחוז דיווידס במערב המדינה. בנותיו האחרות, מרי וננסי, עזבו את החווה המשפחתית לקראת תחילת המאה ה-19, כמה חודשים לפני שיבתו של סקוט לביתו מהטריטוריה הצפון־מערבית. ב־6 באוקטובר 1804 נפטרה אשתו, והוא נאלץ לעבור לגור עם בתו מרי וחתנו, ג'ון פוסטלת'וויט, בעיר לקסינגטון. באוקטובר 1805 מכר את חוותו במחוז וודפורד.
בעקבות תקרית צ'ספיק-ליאופרד, שהתרחשה ב־22 ביוני 1807 ובמהלכה התנגשה אוניית מלחמה בריטית בפריגטה אמריקנית, הסלימו היחסים בין שתי המדינות. סקוט פנה למושל קנטקי כריסטופר גרינאפ, בבקשה להקים יחידת פרשים, אם הבריטים יחליטו לתקוף. ב־25 ביוני אותה השנה נישא בפעם השנייה, וזנח את הרעיון על אף אישורו של גריאנפ. אשתו החדשה, ג'ודית קארי (בל) גיסט, הייתה אלמנתו של הקולונל נתנאל גיסט, שנפל בשבי הבריטי עם סקוט במלחמת העצמאות. הם עברו לקיינווד, למטע המשפחתי של גיסט במחוזות בורבון וקלארק.
המשך הקריירה הפוליטית בקנטקי > הבחירות למושלות קנטקי 1808

עם התחזקות אהדת אזרחי קנטקי לקריירה הצבאית שלו, הביע סקוט נכונות להתמודד לתפקיד המושל בבחירות הקרובות בשנת 1808. ב־1806 הגישו תומאס פוזי ותומאס טוד, שופט בבית המשפט לעתירות של קנטקי, את מועמדותם למערכת הבחירות העתידית. פוזי נבחר לנשיא הזמני של הסנאט בקנטקי, ועם מותו של ג'ון קאלדוול בשנת 1804, קיבל על עצמו את תפקיד סגן המושל המדינתי. הוא הפסיד בבחירות שנערכו לאחר מכן לסנאט, ועורר עניין בכלי התקשורת במדינה, שהטיחו כלפיו ביקורות נוקבות. בנוסף, הזדהותו עם המפלגה הפדרליסטית השנואה ברחבי קנטקי הפחיתה את סיכויו לנצח בבחירות של 1808. בשנת 1807 קיבל טוד את מינויו של המושל גרינאפ לנשיאות בית המשפט לעתירות במדינה, ופרש ממערכת הבחירות.
כעת נותר מכשול אחד בקמפיין הבחירות של סקוט; אזרחים רבים ברחבי קנטקי, בעיקר יוצאי צבא, ניסו לשכנע את אייזק שלבי, מושלה הראשון של המדינה, להתמודד לקדנציה נוספת. שלבי כונה "קינגס מאונטיין הישן", בשל תפקידו הצבאי במלחמת העצמאות, ובעיקר בקרב קינגס מאונטיין. ניסיונו הפוליטי היה גבוה בהרבה מזה של סקוט, שכן כיהן בעברו בכמה ועדות מדינתיות ובתפקיד המושל. אולם לבסוף לא רצה להתמודד בבחירות אלה, וסקוט הכריז רשמית על מועמדותו ב־11 בפברואר 1808. הוא הצטרף לג'ון אלן, שרשם עצמו כחודש לפני הצהרתו של סקוט, ולגרין קליי, חבר בבית הנבחרים. קמפיין הבחירות של סקוט הופקד בידי חתנו, ג'סי בלדסו, פרופסור למשפטים באוניברסיטת טרנסילבניה. בלדסו אף הוא שקל להתמודד בבחירות אלו, אך בכר לסייע לסקוט בניהול מסעו האישי.
אלן וקליי, שניהם עורכי דין במקצועם, נפגעו מהסלידה של אזרחי המדינה ממערכת המשפט המקומית. כשקליי סבל מביקורות נוקבות על כהונתו כיועץ המשפטי של ארון בר בעת הפרשה בה ניסה לכונן מדינה חדשה בדרום־מערב ארצות הברית, הוא הגן על אלן, ואף הרעיף מחמאות על אמינותו המשפטית. כמחוקק המדינתי, קליי קידם הקלות לבעלי חובות. כתוצאה מכך, קהילת המתיישבים מדרום לנהר גרין, שרבים מהם היו פולשים, תמכו בו בבחירות. כדי להפחית את עליונותו של סקוט בקרב אנשי הצבא והביטחון, תומכיו של קליי הוציאו לעיתונות תמונות רבות מהמשלחת הכושלת שלו, שערך ב־1782 נגד שבט השאווני. אולם, השפעתם על קמפיין הבחירות שלו הייתה מינימלית. ביום הבחירות גרף 22,050 הצבעות והוכרז כמנצח. אלן קיבל את קולם של 8,430 מצביעים.
בערוב ימיו ומותו

לאחר כהונתו כמושל קנטקי פרש סקוט מחייו הציבוריים, ועבר עם אשתו ובתו החורגת, מרי ססיל גיסט, לאחוזה המשפחתית בקיינווד. שתיים מבנותיו החורגות נישאו במהלך כהונתו כמושל; בשנת 1809 נישאה אנה מריה גיסט לקפטן נתנאל ג.ס. הארט, שנהרג בינואר 1813 על גדות נהר רייזין. אלייזה ויולט גיסט נישאה לפרנסיס פרסטון בלייר ב־21 ביולי 1812, כמה ימים לפני השבעת המושל הנכנס. סקוט סבר כי בלייר ימות ממחלת השחפת שנשא ויותיר את אלייזה אלמנה בתוך שישה חודשים. אולם הזוג חי יחדיו כשישים שנים לאחר מותו של סקוט.
במאי 1813 מצבו הבריאותי של סקוט הפך לרעוע מאוד ולא יציב. הוא נפטר בביתו ב־22 באוקטובר 1813, ונקבר בבית הקברות המקומי בקיינווד. בשנת 1854 עצמותיו הועברו לבית הקברות הממלכתי בבירת המדינה פרנקפורט. מחוזות "סקוט" בקנטקי ובאינדיאנה נקראו על שמו, כמו גם הערים סקוטסוויל בווירג'יניה ובקנטקי.
לקריאה נוספת

Harrison, Lowell H., The Kentucky Encyclopedia, The University Press of Kentucky, 1992. (באנגלית)
Ward, Harry M., Charles Scott and the "Spirit of '76", University Press of Virginia, 1988. (באנגלית)
Fredriksen, John C., "Charles Scott". Revolutionary War Almanac, NY Facts on File, Inc., 2006, מסת"ב 978-0-8160-5997-3.. (באנגלית)
Nelson, Paul D., General Charles Scott, the Kentucky Mounted Volunteers, and the Northwest Indian Wars, 1784–1794, Journal of the Early Republic 6, עמ' 219–254
Harrison, Lowell H.; James C. Klotter, A New History of Kentucky, The University Press of Kentucky, 1997. (באנגלית)
ביאורים

↑  פירוש המילה "Blackberry" הוא אוסנה, סוג של פרי יער שתפוצתו רחבה בעולם. הוא גדל בעיקר על שיח קוצני.
אדם פוליצר

| --- | --- |

 לידה:  1 באוקטובר 1835 אלברטי, הונגריה 
 פטירה:  10 באוגוסט 1920 (בגיל 84) וינה, הרפובליקה האוסטרית הראשונה 
 מקום קבורה:  בית העלמין היהודי הישן של וינה 
 לימודי רפואה:  אוניברסיטת פרידריך שילר 
 תפקידים:  רופא, פרופסור, רופא אף אוזן גרון 
 צאצאים:  אליס פרידלנדר 
 
בלון פוליצר עם זית
קברו של אדם פוליצר בבית הקברות המרכזי של וינה
אדם פוליצר (בהונגרית: Politzer Ádám; בגרמנית: Adam Politzer;‏ אלברטירשה, 1 באוקטובר 1835 – וינה, 10 באוגוסט 1920) היה רופא יהודי-הונגרי-אוסטרי, פרופסור באוניברסיטה ומחלוצי רפואת האוזניים.
ביוגרפיה

אדם פוליצר נולד במשפחה יהודית באלברטי, שהיום חלק מהעיירה אלברטירשה בקרבת בודפשט הוא למד רפואה בווינה, בעיקר אצל יוזף פון שקודה (אנ'), קרל פון רוקיטנסקי (אנ'), יוהאן פון אופולצר (אנ') וקרל לודוויג (אנ'), כאשר אופולצר היה המשפיע עליו ביותר.
בשנת 1859 קיבל תואר דוקטור לרפואה בווינה ולאחר מכן עבד במעבדתו של קרל לודוויג. הוא היה מתמחה עם אנטון פון טרלטש (אנ'), הרמן פון הלמהולץ, קלוד ברנרד ורודולף אלברט פון קוליקר (אנ'). הוא למד את האנטומיה המיקרוסקופית והמקרוסקופית של האוזן הפנימית אצל אלברט פון קליקר בווירצבורג ואחר כך אצל ג'וזף טוינבי (אנ') בלונדון.
הוא למד בשנת 1861 רפואת אף אוזן גרון, הפך למרצה בכיר לאוטולוגיה (ענף ברפואה החוקר את האנטומיה והפיזיולוגיה התקינה והפתולוגית של האוזן וכן את המחלות, האבחנה והטיפול בהן) באוניברסיטת וינה ובשנת 1871 התמנה לפרופסור. יחד עם יוזף גרובר (גר') עמד בראש מרפאת האוזן של אוניברסיטת וינה משנת 1873. בשנת 1913 נבחר פוליצר כחבר באקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים.
שיטת האוורור האקטיבי של צינור חצוצרת השמע נקראת עד היום על שם פוליצר (פוליצר או מקלחת אוויר של פוליצר, החדרת אוויר לנחיר אחד באמצעות בלון גומי כשהנחיר השני סגור ובולע בו זמנית).
אדם פוליצר מצא את מקום מנוחתו האחרון בחלקה היהודית העתיקה של בית הקברות המרכזי של וינה (קומה 1). מטרה, קבוצה 8, שורה 1, מס' 45).
עבודותיו

תמונות ההארה של קרום עור התוף במצבים בריאים וחולים. וו. בראומולר, וינה 1865
עשר טבלאות קיר על האנטומיה של איבר השמיעה. וינה 1873.
ספר לימוד לרפואת אף אוזן וגרון. פ. אנקה, שטוטגרט 1878, 1882, 1893, 1902, 1908.
נתיחה אנטומית והיסטולוגית של איבר השמיעה האנושי במצבים נורמליים וחוליים. וינה 1889.
אטלס של תמונות עור התוף. (1896)
אטלס של תמונות הארה של קרום עור התוף. וינה 1899.
היסטוריה של רפואת אוזניים. 2 כרכים. פ. אנקה, שטוטגרט 1907 ו-1913.
אטלס ומתאר של רפואת אוזניים. נערך על ידי Gustav Brühl בשיתוף אדם פוליצר. מינכן 1901. כרך 24 של אטלס היד הרפואית של להמן.
מייסד שותף של ארכיון אף אוזן וגרון (1864), לימים הארכיון האירופי לאוטו-קרנף-גרון
תרומות לאנציקלופדיה של אלברט אולנבורג של כל התרופות. מהדורה ראשונה.
כרך 10 (1882) (עותק דיגיטלי), עמ' 74–77: בדיקת מראות אוזן; עמ' 77–78: צלצולים באוזניים
כרך 14 (1883) (עותק דיגיטלי), עמ' 3–9: עור התוף
ספרות

E. H. Majer: Politzer Adam. In: Österreichisches Biographisches Lexikon 1815–1950 (ÖBL). Band 8, Verlag der Österreichischen Akademie der Wissenschaften, Wien 1983, ISBN 3-7001-0187-2, S. 179.
Albert Mudry: Adam Politzer. A life for Otology. Wayenborgh Publishing, Asuncion 2010, ISBN 978-99953-935-0-2
Barbara I. Tshisuaka: Politzer, Adam. In: Werner E. Gerabek, Bernhard D. Haage, Gundolf Keil, Wolfgang Wegner (Hrsg.): Enzyklopädie Medizingeschichte. De Gruyter, Berlin / New York 2005, ISBN 3-11-015714-4, S. 1174.
Dr. Hassenstein: Aus der Sprechstunde eines Ohrenarztes. In: Die Gartenlaube. Heft 43, 1867, S. 682–684 (Volltext [Wikisource]).
הערות שוליים

↑  Albert Mudry: The Role of Adam Politzer (1835–1920) in the History of Otology. Politzer Society, 2010
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007305895505171  GND: 117688940  ICCU: TO0V266860  ISNI: 0000 0001 2012 8966  LCCN: n82090869  NKC: nlk20000091984  NLG: 220164  NTA: 151897603  RKD: 450670  SNAC: w6bm5n71  SUDOC: 077624475  VcBA: 495/239764  VIAF: 25386303   WorldCat (עם VIAF): 25386303
יוליסס ס. גרנט
ראשית חייו ולימודיו

היירם יוליסס גרנט נולד בפוינט פלזנט, אוהיו, ב-27 באפריל 1822, לג'סי רוט גרנט, שהיה בורסקאי וסוחר, ולחנה גרנט (סימפסון). אבות אבותיו, מת'יו ופרסיליה גרנט, הגיעו ב-1630 אל מושבת מסצ'וסטס. סבא רבא של גרנט נלחם במלחמת הצרפתים והאינדיאנים, וסבו, נח, שירת במלחמת העצמאות האמריקנית במהלך קרב גבעת בנקר. לאחר מכן, התיישב נח בפנסילבניה ונישא לרייצ'ל קלי, בתו של חלוץ ממוצא אירי. בנם ג'סי היה חבר במפלגה הוויגית, שהתנגד לעבדות.
ב-1823 עברה המשפחה אל ג'ורג'טאון, שם נולדו עוד חמישה ילדים: סימפסון, קלרה, אורוויל, ג'ני ומרי. בגיל חמש, החל גרנט את לימודיו, ולאחר מכן למד בשני בתי ספר פרטיים. בחורף 1836–1837 למד במייסביל, ובסתיו 1838 למד באקדמיה על שם ג'ון רנקין. בנעוריו, פיתח גרנט כישרון רכיבה על סוסים, והיה מחובר מאוד לחיה. הוא לא חיבב את עבודת הבורסקאות, ואביו החליט לתת לו להסיע מטעני אספקה ואנשים בעגלות סוסים. בניגוד לאחיו, לא נדרש גרנט ללכת לכנסייה עם הוריו המתודיים (היו שטענו שהסיבה לכך הייתה ששנא את המוזיקה בכנסייה). במשך שארית חייו, לא הצטרף למוסד דתי. בנו טען שהיה אגנוסטי.
תחילת הקריירה הצבאית וחייו האישיים > וסט פוינט ומשימה ראשונה

אביו של גרנט ביקש מחברו בקונגרס המלצה שתוגש לאקדמיה הצבאית של ארצות הברית שבווסט פוינט, ניו יורק. גרנט סירב לקבל זאת, אולם אביו שכנע אותו להצטרף לאקדמיה. כשנפתח מקום לצוער ב-1839, התקבל גרנט לאקדמיה. חבר הקונגרס רשם בטעות את שמו כ"יוליסס ס' גרנט", והשם הפך לשמו החדש (לפי גרנט, ה-ס' לא אמרה כלום, אולם חבר הקונגרס היה סבור שמשמעותה הוא סימפסון, שם נעוריו של אמו). גרנט החל את לימודיו ב-1 ביולי 1839, כצוער, והתאמן באקדמיה במשך ארבע שנים. הוא כונה "סם" בקרב חבריו, כיוון שראשי התיבות "U.S" סימנו גם את שמו של הדוד סם. גרנט טען ש""חיי הצבא לא קסמו לי ולא חשבתי אף לרגע להישאר בצבא". הוא היה גרוע יחסית בלימודיו, אולם קיבל ציונים מעל הממוצע במתמטיקה ובגאולוגיה. גרנט היה מופנם והיו לו כמה חברים טובים. גרנט נודע כפרש מומחה ואמיץ. מתוך רצון לשבור את השגרה הצבאית, למד ציור. גרנט סיים את לימודיו ב-1 ביולי 1843, במקום העשרים ואחת מתוך כיתה של שלושים ותשע. הוא מונה ללוטננט שני. גרנט שמח לעזוב את האקדמיה וביקש להתפטר מתפקידו בתום ארבע שנות שירות. למרות כישרונו עם סוסים, לא עבר אל חיל הפרשים (כיוון שמעמדו בקרב הכיתה לא הצדיק זאת), אלא לגדוד רגלים. הוא עסק באספקה ובציוד.
משימתו הראשונה של גרנט הייתה באזור סנט לואיס, מיזורי. גרנט סופח לאחד מהבסיסים הצבאיים הגדולים במערב, אולם הוא עצמו ציפה כבר לפרוש ולעסוק בחינוך. במהלך מגוריו במיזורי פגש אחות של חייל מתקופתו באקדמיה, ג'וליה דנט, והתארס לה ב-1844. כעבור ארבע שנים נישאו ב-22 באוגוסט 1848. בסוף החודש, הביא גרנט את ג'וליה אל אוהיו, לפגוש את משפחתו. היו להם ארבעה ילדים: פרדריק, יוליסס הבן (באק), אלן (נלי) וג'סי.
תחילת הקריירה הצבאית וחייו האישיים > מלחמת ארצות הברית–מקסיקו

בעקבות המתיחות מול מקסיקו לאחר סיפוחה של רפובליקת טקסס בידי האמריקנים, שלח הנשיא ג'ון טיילר את היחידה של גרנט אל לואיזיאנה, בפיקודו של המייג'ור גנרל, זאכרי טיילור. כשמלחמת ארצות הברית–מקסיקו פרצה, פקד הנשיא ג'יימס פולק על הצבא האמריקני לפלוש למקסיקו ב-1846. גרנט הוביל הסתערות פרשים בקרב ברסקה דה לה פאלמה. במונטריי, התנדב להעביר תשדורת על סוס בתוך רחוב מלא צלפים. פולק, שהודאג מהאהדה כלפי הגנרל טיילור, חילק את חייליו, ושלח חלק מהחיילים (כולל גרנט) ליחידה חדשה תחת הגנרל וינפילד סקוט. צבאו של סקוט הגיע דרך הים לוראקרוס, והתקדם אל מקסיקו סיטי. הצבא נלחם בצבא מקסיקו בשני קרבות מחוץ לעיר. גרנט חשק בתפקיד קרבי והורשה לו לקחת חלק במשימות מסוכנות. כך, למשל, סחבה יחידתו הוביצר מפורק והרכיבה אותו מחדש בצריח כנסייה כדי לירות על חיילים מקסיקניים. אומץ הלב שלו הוביל לקידומו לתפקיד קפטן באופן זמני. ב-14 בספטמבר 1847, נכנס צבאו של סקוט אל העיר, והמקסיקנים הסכימו לשלום לאחר מכן.
במהלך המלחמה, למד גרנט אסטרטגיות קרב מסקוט. הוא כתב שכך למד על מנהיגות צבאית, וטען שאת סגנון המנהיגות למד מטיילור. למרות זאת, הוא עצמו התנגד למלחמה וטען שהשטחים שהושגו נועדו להרחבת העבדות. הוא טען שהמלחמה הייתה אחת מהמלחמות הלא צודקות שהכריזה אומה חזקה על אחת חלשה יותר ממנה, וטען שמלחמת האזרחים הייתה העונש לאומה בעקבות התוקפנות במקסיקו.
תחילת הקריירה הצבאית וחייו האישיים > פסיפיק וסט והתפטרות

לאחר המלחמה, עברו גרנט וג'וליה אל דטרויט ולאחר מכן אל ניו יורק. ב-1852, הועבר אל אזור הפסיפיק נורת' וסט, וג'וליה, שהייתה בחודש השמיני של ההיריון, לא ליוותה אותו. התפרצות של כולרה במהלך הנסיעה הובילה את גרנט להקמת בית חולים מאולתר למען החולים. באוגוסט הגיע אל סן פרנסיסקו, ולאחר מכן נשלח צפונה, לטריטוריית אורגון (שהפכה לוושינגטון במרץ 1853). משכורתו לא הספיקה כדי לתמוך במשפחתו, וגרנט ניסה ונכשל בכמה ניסיונות עסקיים. במכתב לג'וליה, טען שהאינדיאנים לא היו מזיקים, והוא טען שהאדם הלבן לא התייחס אליהם בצורה הוגנת.
גרנט קודם לדרגת קפטן ב-5 באוגוסט 1853, ופיקד על גדוד חיל רגלים בקליפורניה. הוא הגיע אל האזור ב-5 בינואר 1854. כשהיה בודד במוצב הגשום, ללא משפחתו, החל לשתות, כמו רבים מהקצינים במוצב. מכתביו לג'וליה חשפו את דיכאונו, והוא טען שהיה מוכן לעזוב את המוצב "מרצון או לא מרצון". אף על פי שהשתכר, שירותו במלחמה העניק לו את הזכות לבחור להתפטר במקום לעמוד למשפט. ב-31 ביולי 1854, התפטר גרנט מהצבא. ללא משכורת ומחשש מתגובת אשתו, החליט גרנט לחזור למשפחתו בסנט לואיס, בלי ביטחון לגבי עתידו. נפוצו שמועות על הרגלי השתייה שלו, אולם גרנט הכחיש שזאת הייתה סיבת ההתפטרות שלו.
מאבקים אזרחיים ופוליטיקה

בגיל שלושים ושתיים, ללא ניסיון בשוק האזרחי, התקשה גרנט במשך שבע שנים. אביו הציע לו עבודה בסניף של העסק המשפחתי באילינוי, אולם בתנאי שאשתו תחיה בנפרד ממנו. גרנט התנגד לכך. ב-1855, ניסה לעסוק בחקלאות אצל חותנו בסנט לואיס, והשתמש בעבדים של אביה של ג'וליה. החווה לא הצליחה וכדי להרוויח כסף מכר עצי הסקה ברחובות סנט לואיס. כעבור שנה עברה המשפחה אל שטח בחווה של חותנו, וגרנט בנה בית שם. ג'וליה שנאה את הבית. בהלת 1857 פגעה בחקלאים, וגם בגרנט, שהשכיר את ביתו כעבור שנה.
ב-1857, רכש גרנט עבד בן שלושים וחמש, ויליאם ג'ונס. ללא הצלחה בחקלאות, עזבה המשפחה את החווה לאחר לידת ילדם הרביעי ב-1858. כעבור שנה, שחרר גרנט את העבד שלו ולא מכר אותו למרות הצורך בכסף. המשפחה עברה לבית קטן בסנט לואיס, שם עבד כגובה חובות אצל בן דודה של ג'וליה, ללא הצלחה. ב-1860, הציע לו ג'סי את העבודה באילינוי ללא תנאים. החנות מכרה מוצרי עור ורכשה עורות מחקלאים. גרנט ומשפחתו עברו לבית שכור באותה השנה.
רבים טענו שגרנט היה מחובר פוליטית לחותנו, שהיה חבר במפלגה הדמוקרטית. בבחירות של 1856, תמך גרנט בג'יימס ביוקנן הדמוקרטי, בטענה שהתנגד לג'ון פרימונט הרפובליקני, שעמדותיו נגד העבדות יכלו לגרום לפרישת הדרום. ב-1859, קרבתו לדמוקרטים מנעה ממנו להפוך למהנדס במדינה. בבחירות ב-1860, תמך בפתיחות בסטיבן דאגלס ולא באברהם לינקולן, אולם העדיף את לינקולן על פני ג'ון ברקינרידג'. גרנט לא היה תושב אילינוי ולא יכול היה להצביע. לאחר היבחרו של לינקולן, פרש הדרום, החרים רכוש ממשלתי והקים את קונפדרציית המדינות של אמריקה.
מלחמת האזרחים

ב-12 באפריל 1861, פרצה מלחמת האזרחים האמריקנית כשחיילי הקונפדרציה תקפו את פורט סאמטר בצ'ארלסטון שבקרוליינה הדרומית. כעבור יומיים גייס הנשיא לינקולן 75,000 מתנדבים וערך פגישה המונית לעידוד הגיוס. גרנט, שהיה מנוסה בקרבות, התבקש להוביל את המאבק. גרנט עצמו לא הגיב בחריפות לפרישת הדרום לפני פורט סאמטר, אולם נאום של עורך דינו של אביו, ג'ון רולינס, הצית בו את הפטריוטיות. רולינס הפך לעוזרו הצבאי של גרנט במהלך המלחמה.
ללא דרגה רשמית בצבא, סייע גרנט בגיוס המתנדבים וליווה אותם אל ספרינגפילד, בירת אילינוי. גרנט הניח שהמלחמה תהיה מנת חלקם של מתנדבים. מושל אילינוי, ריצ'רד ייטס, הציע לגרנט פיקוד על מיליציה לצורך אימון מתנדבים, אולם הוא רצה תפקיד בחזית. הוא ניסה לנצל את קשריו עם הגנרל ג'ורג' מקללן לשם כך, אולם מקללן סירב לפגוש אותו, כשהוא זוכר את מוניטין השכרות של גרנט.
בעזרת חברו מוושינגטון, חבר הקונגרס אליהוא וושבורן, קודם גרנט לדרגת קולונל ב-14 ביוני והטיל משמעת בגדוד רגלים. גרנט קשר חייל אל עמוד מפני שהשתכר. לאחר מכן הועבר לצפון מיזורי, ולינקולן קידם אותו לדרגת בריגדיר גנרל. מייג'ור גנרל ג'ון פרימונט, שהאמין בכוחו של גרנט, העניק לו פיקוד על יחידת חיילים בסוף אוגוסט.
מלחמת האזרחים > בלמונט, פורט הנרי ודונלסון

ב-7 בנובמבר 1861 חצו גרנט וחייליו את הנהר מיסיסיפי ותקפו חיילי קונפדרציה במיזורי, ללא פקודה. הם כבשו את המחנה, אולם תגבורת אילצה אותם לסגת. למרות זאת, נסך הקרב ביטחון בחיילי גרנט. לאחר מכן ביקש גרנט ממפקדו, הנרי האלק (לינקולן פיטר את פרימונט) רשות לפגוע בפורט הנרי שבטנסי, כדי לפתוח את הנהר טנסי לתנועה של האיחוד. האלק הסכים בתנאי שהמתקפה תהיה בגיבוי של הצי, וחייליו של גרנט לכדו את פורט הנרי ב-6 בפברואר 1862.
לינקולן קרא להתקדמות בכל החזיתות, ולכן פקד גרנט לתקוף את פורט דונלסון, הפעם ללא אישור. ב-15 בפברואר, לחם גרנט עם 25,000 חייליו מול 12,000 חיילי קונפדרציה. חיילי הקונפדרציה ניצחו ואילצו את חייליו לסגת. גרנט החליט לאגף אותם משמאל, וגרם להם לסגת, ולאחר מכן להיכנע ללא תנאים. לינקולן קידם את גרנט לדרגת מייג'ור גנרל של המתנדבים, והעיתונים הצפוניים התייחסו אליו כאל גיבור. כמשחק מילים על ראשי התיבות שלו, החלו לכנות אותו "כניעה ללא תנאים" גרנט ("Unconditional Surrender Grant").
מלחמת האזרחים > שילה ולאחר מכן

על הגדה המערבית של נהר טנסי, חנה צבאו של גרנט, שמנה כעת 45,000 חיילים. בקורינת', מיסיסיפי חנה צבא קונפדרציה בגודל דומה, בפיקודם של אלברט סידני ג'ונסטון ופ.ג.ט. בורגארד. הדרום תקף ב-6 באפריל 1862, והכה בחמש דיוויזיות מצבאו של גרנט, לא רחוק מכנסיית שילה, מקום ההתכנסות של הצבא. הדיוויזיות לא היו מוכנות לקרב והופתעו, מה שהוביל לנסיגה. דיוויזיה אחת נלקחה בשבי בסוף היום, אולם צבאו של גרנט הצליח להחזיק מעמד. התשישות, הבלבול וחוסר התגבורת בצד הקונפדרציה הוביל לעיכוב. גרנט, שקיבל תגבורת של 18,000 חיילים מדון קרלוס ביואל ולואיס וולאס, הוביל מתקפת נגד עם שחר. הצפוניים הכריחו את המורדים לסגת אל קורינת'.
לאחר קרב שילה, העיתונים בצפון ביקרו את גרנט על מספר הקורבנות הרב ועל "שכרותו", לכאורה, במהלך הקרב. שילה היה הקרב הקטלני ביותר בתולדות ארצות הברית עד אז, כש-23,800 חיילים נהרגו. האלק הגיע לאזור ב-9 באפריל והעביר את גרנט מתפקידו, מתוך רצון לכבוש את קורינת'. גרנט שקל להתפטר, אולם בריגדיר גנרל ויליאם שרמן, אחד ממפקדי המחלקות שלו, שכנע אותו להישאר. לינקולן ביטל את הביקורת על גרנט, וטען שלא יוכל לוותר עליו. האלק החזיר את גרנט לתפקיד המפקד ב-11 ביולי. ב-19 בספטמבר ניצח צבאו של גרנט את הקונפדרציה בקרב יוקה, והגן על קורינת' בהצלחה, כשהאויב סופג אבדות קשות. ב-25 באוקטובר תפס גרנט פיקוד על מחוז נהר טנסי. בנובמבר, לאחר הצהרת האמנציפציה הראשונית של לינקולן, פקד גרנט על היחידות שלו לשלב עבדים נמלטים במאמץ המלחמתי, ולספק להם ביגוד, מקלט ושכר בעבור שירותיהם.
מלחמת האזרחים > מערכת ויקסבורג

העובדה שהקונפדרציה החזיקה בוויקסבורג (Vicksburg) חסמה את שליטת צבא האיחוד על נהר המיסיסיפי. צבאו של גרנט החזיק במערב טנסי עם 40,000 חיילים. גרנט כעס כששמע שלינקולן התיר למייג'ור גנרל ג'ון מקלירננד לגייס צבא נפרד בעבור כיבוש העיר. האלק פקד על מקלירננד לבוא לממפיס, ולעבוד תחת גרנט. לאחר שצבא גרנט לכד את הולי ספרינגס, תכנן גרנט לתקוף את ויקסבורג מקדימה בעוד ששרמן יתקוף את המבצר מהעורף בנהר. אולם פשיטות של הקונפדרציה, ב-11 בדצמבר וב-20, שהובילו ללכידתה מחדש של הולי ספרינגס, פגעו בתקשורת בין החיילים ומנעו מגרנט ומשרמן לחבר את צבאותיהם. ב-29 בדצמבר, בלם צבא הדרום בפיקודו של ג'ון ק' פמברטון את ניסיונו של שרמן להיכנס לעיר. מקלירננד תפס פיקוד והוביל מערכה ללא גרנט, שהובילה ללכידת פורט הינדמן. באותה תקופה, הכניס גרנט עבדים אפרו-אמריקאים משוחררים לצבא האיחוד ושילם להם.
יחד עם אחריותו הצבאית בחודשים לאחר חזרתו לפיקוד, טפל בסחר הכותנה המוברחת במחוז. הוא האמין שהסחר פגע במאמץ המלחמתי וחיזק את הקונפדרציה, ובכך גרם להתמשכות המלחמה. ב-17 בדצמבר, פרסם את הצו לגירוש היהודים ממחוז טנסי, שגירש את "היהודים כמעמד" מהמחוז, בטענה שסוחרים יהודיים הפרו את תקנות הסחר. הייתה זאת הפקודה הרשמית היחידה בתולדות ארצות הברית שכוונה נגד היהודים. היסטוריונים מתווכחים בנוגע לסיבה שבגללה פרסם גרנט את הצו. המנהיגים היהודיים התלוננו בפני לינקולן והעיתונים הצפוניים ביקרו את גרנט. לינקולן דרש את ביטול הצו, שאותו ביטל גרנט כעבור שלושה שבועות. כשהתראיין לאחר המלחמה, טען גרנט שהמלחמה לא הייתה זמן להיות נחמד. במהלך כהונתו כנשיא, התפייס עם הקהילה היהודית, ומינה יהודים לתפקידים בממשלו.
ב-29 בינואר 1863, תפס גרנט פיקוד אישי על הצבא ובחודשי פברואר ומרץ ניסה לקדם את צבאו דרך גישה ימית אל קטע הנהר מדרום לוויקסבורג תוך התחמקות מסוללות התותחים ששלטו עליו. הניסיון לא צלח, אולם החיילים החלו להתנסות יותר בתנאים קשים. ב-16 באפריל 1863, ציווה על האדמירל דייוויד פורטר להפליג דרומה תחת אש כדי להיפגש עם חייליו שצעדו דרומה ממערב לנהר המיסיסיפי. גרנט ציווה על קרבות הסחה, ובלבל את פמברטון כך שצבאו הצליח לעבור אל מזרח נהר המיסיסיפי. גרנט המשיך מזרחה ולכד את ג'קסון, בירת מיסיסיפי. צבאו התקדם אל ויקסבורג, ואז ניצח את צבאו של פמברטון ב-16 במאי, והכריח את פמברטון לסגת אל ויקסבורג. לאחר שאנשיו של גרנט תקפו את ביצורי ויקסבורג פעמיים, וספגו אבדות קשות, הוחלט על מצור במשך שבעה שבועות. פמברטון נכנע לגרנט ב-4 ביולי 1863.
נפילת ויקסבורג הובילה לשליטה של האיחוד על נהר המיסיסיפי וחילקה את הקונפדרציה לשניים. באותו הזמן, היה ברור שגרנט התחבר עם הרפובליקנים הרדיקלים, שדרשו קו תקיף במלחמה ושחרור העבדים. אף על פי שההצלחה בוויקסבורג העלתה את המורל באיחוד, שוב קיבל גרנט ביקורת על החלטותיו ועל שכרותו, לכאורה. היריבות האישית בין מקלירננד לגרנט המשיכה לאחר מכן, עד שפיטר גרנט את מקלירננד לאחר שזה פרסם צו ללא אישור. כשהציע מזכיר המלחמה אדווין סטנטון להחזיר את גרנט מזרחה כדי לפקד על ארמיית הפוטומק, סירב גרנט, בטענה שהכיר את המערב טוב יותר ולא רצה לפגוע במפקדי החזית המזרחית.
מלחמת האזרחים > צ'טנוגה וקידום

לינקולן קידם את גרנט לדרגת מייג'ור גנרל ומינה אותו למפקד מחלקת מיסיסיפי ב-16 באוקטובר 1863, כולל צבאות אוהיו, טנסי וקמברלנד. לאחר קרב צ'יקמאוגה, נסוג צבא קמברלנד אל צ'טנוגה ונלכד. גרנט הגיע על סוסו לצ'טנוגה, ותוכניתו הייתה להעביר אספקה לעיר ולשבור את המצור. בנוסף, שלח לינקולן את מייג'ור גנרל ג'וזף הוקר, ושתי דיוויזיות מארמיית הפוטומאק לעזרה. כוחות האיחוד הצליחו למצוא נתיב אספקה. ב-23 בנובמבר 1863, ארגן גרנט שלושה צבאות לצורך מתקפה. כעבור יומיים, כוחותיו של הוקר כבשו את הר לוקאאוט. כשצבאו של שרמן לא הצליח לכבוש את מיסיונרי רידג' מצפון מזרח, ציווה גרנט על צבא קמברלנד להתקדם. הצבא לכד את מוצבי הקונפדרציה והוביל לנסיגת הכוחות. הקרב הוביל לשליטה צפונית על טנסי ופתח את ג'ורג'יה, ליבה של הקונפדרציה, לפלישה.
ב-2 במרץ 1864, קידם לינקולן את גרנט לדרגת לוטננט ג'נרל, כך שפיקד על כל צבאות האיחוד והיה כפוף רק לנשיא. גרנט מינה את שרמן למפקד מחלקת מיסיסיפי ונסע לוושינגטון כדי לתכנן אסטרטגיה עם לינקולן והגנרל ג'ורג' מיד. גרנט תכנן התקפה משולבת על צבאות המורדים כדי למנוע תגבורת. על שרמן הוטל לרדוף אחרי צבא טנסי, ואילו מיד היה צריך להוביל את ארמיית פוטומאק כדי לתקוף את צבאו של הגנרל רוברט אדוארד לי. גרנט תכנן עוד התקפות, ביודעו שמלחמת התשה תחסל את לי, שהתמודד עם מחסור בכוח אדם.
גרנט רכב על גל אהדה, והיה ברור שניצחון בתחילת השנה יוביל למועמדותו לנשיאות. הוא היה מודע לכך, אולם סירב לכך; שדה הקרב המשיך להיות עקוב מדם.