עמנואל ברמן
קורות חיים

עמנואל ברמן נולד בוורשה בירת פולין, כבן יחיד. אביו אדולף אברהם ברמן (1978-1906) היה פסיכולוג (בעל תואר דוקטור מאוניברסיטת ורשה) ומורה. בתקופת מלחמת העולם השנייה היה ממנהיגי המחתרת היהודית בוורשה. אחרי המלחמה היה חבר בפרלמנט הפולני וכשעלה ארצה היה חבר הכנסת מטעם מפ"ם ומק"י. אמו בתיה (בשיה) טמקין (1953-1907) למדה ספרנות באוניברסיטת ורשה והייתה מנהלת ספרייה ציבורית. בתקופת המלחמה הייתה פעילה יחד עם אביו בהצלת יהודים שהסתתרו בזהות בדויה בצד הארי של ורשה הכבושה. יומנה מתקופת המלחמה ראה אור בעברית ובפולנית. חלק גדול מבני משפחתו של ברמן נרצחו בידי הנאצים.
ברמן עלה עם הוריו לישראל ב-1950 וגדל בתל אביב. למד בתיכון עירוני א' במגמה ריאלית. מגיל 16 החל לפרסם ביקורת ספרות ותיאטרון במוספים ספרותיים בעיתונים. שרת בנח"ל, קיבל תואר ראשון מאוניברסיטת תל אביב בחוגים לפסיכולוגיה ולסוציולוגיה ואנתרופולוגיה, והמשיך ללמוד שם לתואר שני בפסיכולוגיה. בתקופת התיכון והאוניברסיטה היה פעיל פוליטית בתנועות השמאל. ב-1969 יצא לארצות הברית, וב-1973 קיבל דוקטורט בפסיכולוגיה קלינית וחברתית באוניברסיטה של מדינת מישיגן; נושא עבודת הדוקטורט היה ניתוח מקרה של אישיות מרובת-פנים. התמחה בפסיכולוגיה קלינית ובתרפיה משפחתית וקבוצתית בבית הספר לרפואה על שם אלברט איינשטיין בניו יורק, וכן בתוכנית לפסיכואנליזה ופסיכותרפיה באוניברסיטת ניו יורק, שם סיים לימודי פוסט-דוקטורט בשנת 1976. הוא עבד במרכז הפסיכיאטרי בברונקס, לימד בישיבה יוניברסיטי, וכתב על ספרות, תיאטרון וקולנוע בארצות הברית עבור עיתונים ישראלים.
ב-1976 שב לישראל ומונה למרצה באוניברסיטת חיפה; בשנת 2002 קודם לפרופסור מן המניין (מומחה). ברמן ריכז שנים רבות את המגמה לפסיכולוגיה קלינית באוניברסיטה, ובשנות התשעים הקים בה תוכנית הכשרה מתקדמת בפסיכותרפיה ועמד בראשה. שהה בשלושה שבתונים כפרופסור אורח בתוכנית הפוסט-דוקטורט הפסיכואנליטית של אוניברסיטת ניו יורק. ברמן הוא ממייסדי הארגון הבינלאומי לפסיכואנליזה ופסיכותרפיה התייחסותית, International Association for Relational Psychoanalysis and Psychotherapy (IARPP), ומשמש כעורך בינלאומי ראשי של כתב העת המופיע בניו יורק Psychoanalytic Dialogues. הוא גם חבר מערכת בכתב העת "שיחות". בארצות הברית פרסם שני ספרים, קובץ בעריכתו, וספר פרי עטו.
בשנים 1977–1984 עבר הכשרה במכון הישראלי לפסיכואנליזה, ואחר כך היה מזכיר החברה הפסיכואנליטית. הוא מלמד במכון הישראלי לפסיכואנליזה, ומשמש בו כאנליטיקאי מנחה (עושה אנליזות והדרכות למתמחים). מראשית שנות השמונים יש לו קליניקה פרטית בתל אביב.
לאחר נפילת הקומוניזם בפולין הקימה החברה הפסיכואנליטית הבינלאומית ועדה שתעזור לפולנים לפתח את הפסיכואנליזה בפולין. ברמן היה חבר הוועדה ובהמשך כיהן כיושב ראש שלה. הוא נותן מדי שנה הרצאות, סמינרים והדרכות בוורשה.
מאז שנת 2001 לוקח ברמן חלק כיועץ וכמרצה בפסטיבל הסרטים הפסיכואנליטי האירופאי המתקיים מדי שנתיים בלונדון. הוא משתתף קבוע בכנסים בינלאומיים על האנליטיקאי שנדור פרנצי, ובכנסים פסיכואנליטיים אחרים ברחבי העולם. מאמריו הופיעו עד כה בעברית, אנגלית, צרפתית, גרמנית, פולנית, ספרדית, הונגרית וטורקית.
מאז שנת 1993 עורך ברמן סדרה המתמקדת בתרגום ספרות פסיכואנליטית לשפה העברית, במסגרת הוצאת עם עובד ובתמיכת החברה הפסיכואנליטית הישראלית. בסדרה זו הופיעו כ-15 כרכים מכתביהם של פרויד, פרנצי, ויניקוט, באלינט, קוהוט, חנה סגל, מאנוני, ואוגדן. לחלק מהספרים כתב מבואות.
ב-2011 זכה בפרס סיגורני הבינלאומי (לצד זוכים מברזיל, ארגנטינה ודרום אפריקה), על מפעל חיים ותרומה ייחודית לפסיכואנליזה.
עמנואל ברמן הוא תושב תל אביב, גרוש ואב לבת. היה נשוי לסופרת רונית מטלון.