stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ויליאם מוריס דייוויס
תאוריית מחזור הסחיפה והתפתחות תצורות הנוף

תרומתו החשובה ביותר למדע הייתה התאוריה של מחזור הסחיפה שאותה פיתח בסביבות שנת 1884. רעיונותיו באו לידי ביטוי במאמרו על הנהרות והעמקים של פנסילבניה שפורסם בשנת 1889 שבו הסביר את היווצרות תצורות הנוף על ידי נהרות. על פי תאוריה זו לנהרות הגדולים יש שלושה חלקים: עליון, אמצעי ותחתון וכל אחד מהם מטביע את חותמו על הנוף.
דייוויס הושפע מהמדענים שדגלו בעקרון האחידות ולכן ניתן לשחזר את העבר על בסיס הבנת התהליכים שבהווה. הוא שאל רעיונות מגאולוגים כמו גרוב קארל גילברט, קלרנס דטון, ג'ון וסלי פאוול ויליאם ג'ון מקגי. הוא הושפע עמוקות מתורת האבולוציה של צ'ארלס דרווין כפי שהתבטא בשנת 1889:
איש אינו רואה בנהר ובעמק שלו תופעות הקיימות מראש על שטח הארץ. כולם משוכנעים שנהרות הפכו למה שהם בתהליכים איטיים של התפתחות טבעית
תורת הסחיפה שלו (הקרויה גם - מעגל הסחיפה, המעגל הגאוגרפי או המעגל הגאומורפי) הוא ניסיון לתאר את התעצבות הנוף עלי אדמות.
לפי דייוויס, הנוף עובר תהליך רב שלבי: שלב הצעירות, שלב הבגרות ושלב ההזדקנות. ושלבים האלה חוזרים על עצמם במחזורים.
בשלבים המוקדמים האדמה שטוחה, וזורמים בה נהרות עם גאונות פחות מפתוחים. בגלל הניקוז הדל, שכיחים בנוף אגמים וביצות. כשזרמי המים מתחילים לסחוף מטה, האגמים וגופי מים דוממים אחרים הולכים ונעלמים. מדרוני הזרימה הופכים תלולים, והיא מעצבת טראסות, צוקים, ועמקים בצורת V.
בשלב הביניים, של ה"בגרות", הסחיפה המתקדמת והובלת המשקעים באפיקים גוברת. חתך הזרימה מתמעט, ולעומת זאת מתעצם לחץ המים בצדדים, תוך היווצרות נפתולי נהר בולטים (מיאנדרות). עם הגברת העיקולים, העמקים מאבדים את צורת ה-V שלהם. רבות מתצורות הנוף הגבוהות מתחילות להיעלם.
בשלב ההזדקנות נוצרים גאונות שטוחים, עם אגמי נפתול (Oxbow Lakes) וביצות המתרבים בסביבה. העמק מתחיל להשתטח ומגיע במצב של peneplain.
ה-peneplain הוא אזור כמעט שטוח, ובו חלקים עמידים יותר.
למרות חשיבותה המכריעה של תורה מוקדמת זו של דייוויס לגאומורפולוגיה, רבות מהתאוריות שלו בנוגע להתפתחות הנופים, המוכרות במונח הכולל של גאומורפולוגיה דייוויסית, עוררו בקורת קשה בקרב הגאומורפולוגים המודרניים. גאולוגים גרמנים העירו שדייוויס התעלם מהשפעות מזג האוויר והאקלים. 
היה גם כעס על נטייתו לרדוף אחרי גאומורפולוגים שלא הסכימו עם דעותיו ונוהגו לעשות דיסקרדיטציה שלהם. 
למעשה עד שפרש לגמלאות יצר דייוויס לעצמו מעין "מונופול" על חקר התפתחותם של הנופים.
ויליאם מוריס דייוויס ייסד בשנת 1904 את איגוד הגאוגרפים האמריקאים והיה מעורב מאוד בפעילות החברה "נשיונל ג'יאוגרפיק" בשנותיה המוקדמות, במיוחד על ידי כתיבת מאמרים במגזין שלה.
דייוויס פרש מאוניברסיטת הרווארד בשנת 1911. באותה שנה ניהל "עליית רגל" גאוגרפית שנמשכה 9 שבועות מוויילס ועד איטליה. ב-1912 הוביל סיור מדעי ברחבי ארצות הברית, בחסות החברה הגאוגרפית האמריקאית.
בשנים האחרונות לחייו לימד גאוגרפיה פיזית במכון הטכנולוגי של קליפורניה (1934-1930).
הוא היה נשוי החל משנת 1879 לאלן ב. ווארנר מספרינגפילד, מסצ'וסטס. היא ילדה את שלושת ילדיו.
אחרי מותה התחתן שוב בשנת 1914 עם מרי מ. ויימן, ידידה ותיקה מקיימברידג' (מסצ'וסטס), ואחרי מותה התחתן בשלישית בשנת 1928, עם לוסי טננט, מורה בדימוס ממילטון, מסצ'וסטס, אותה הכיר באריזונה.
ויליאם מוריס דייוויס הלך לעולמו בפסדינה, קליפורניה, שבוע לפני יום הולדתו ה-84.
פרסים ואותות כבוד

חבר האקדמיה הלאומית למדעים של ארצות הברית
חבר החברה הקיסרית למדעי הטבע במוסקבה
חבר החבר המלכותית למדעי הטבע במדריד
חבר במכון של ניו זילנד
חבר בהתכתבות של האקדמיות למדעים בברלין ובפריז
חבר זר של האקדמיות למדעים בסטוקהולם, קופנהגן ואוסלו
זכה באות לגיון הכבוד בדרגת אביר
היה דוקטור לשם כבוד של אוניברסיטאות קיפטאון (1905), גרייפסוואלד (1906), כריסטיאניה (אוסלו) (1911), מלבורן (1914).
חבר בחברות גאוגרפיות רבות בעולם - בברלין, רומא, סנט פטרסבורג, וינה, בודפשט, לייפציג, וכו'.
הנצחה

ביתו בקיימברידג', מסצ'וסטס, ברחוב פרנסיס 17 הוכר כמורשת היסטורית.
מבחר פרסומים

במהלך הקריירה שלו פרסם דייוויס מעל 500 פרסומים מדעיים, בעיקר בתחום הגאוגרפיה הפיזית, ובנוגע להוראת הגאוגרפיה. כמו כן כתב 46 מאמרים בתחום המטאורולוגיה וספר לימוד "יסודות המטארולוגיה" (Elementary Meteorology)
"Geographic methods in geologic investigations", National Geographic Magazine 1: pp. 11-26 (1888
"Geographic methods in geologic investigations", National Geographic Magazine 1: pp. 11-26 (1888)
"The Rivers and Valleys of Pennsylvania", National Geographic Magazine 1: pp. 183-253 (1889) (נהרות ועמקי פנסילבניה)
מסה בת 70 עמודים, במבוא מסביר כמה מהנחותיו וארגון המאמר, מביא תיאור של אזור פנסילבניה על ידי לואיס איוואנס משנת 1755, אחר כך דן בתרומותיהם של פשל, טיצה, לואול, פיליפסון ולזלי חקר האזור.
הפרק השני מוקדש להיסטוריה הגאולוגית של פנסילבניה ומתאר את יצירת תצורות הנוף שלה, תוך ליווי במספרים ואיורים גרפיים.
בפרק השלישי מסביר את המושגים שפיתח אותם - על מעגל החיים של נהר:צעירות, התבגרות, בגרות וזקנה. מציג תחילה היסטוריה של חיי נהר. באופן אידיאלי המחזור מתחיל ב"נהר המקורי". דייוויס מתאר את כל שלבי המחזור ומצביע כי מחזור התפתחותי כזה יכול להשתנות על ידי שינויי מבנה המקומות. הפרק האחרון דן בהתפתחות זרמי הנהרות והנחלים של פנסילבניה. מציג את השלבים השונים בהם נמצאים הנהרות של האזור. מאמר זה הנחשב בעצמו שלב בהתפתחות החשיבה הגאוגרפית, נותר אבן דרך עד לימינו בחקר התפתחות הנהרות.
"The geographical cycle", Geographical Journal, vol. 14, pp. 481-504 (1899)
"The Physical Geography of the Lands", Popular Science Monthly 2: pp. 157-170 (1900) (הגאוגרפיה הפיזית של חבלי הארץ)
המאמר מתאר את התכונות הפיזיות של היבשות. דן בהתפתחויות מדעי הארץ, בתרומותיהם של כמה גאוגרפים להתפתחויות אלה, וכן באינטראקציות בין האפיונים הפיזיים השונים של חלקי כדור הארץ.
1904 -The Coral Reef Problem
1909 - Geographical Essays (בעריכת דגלס וילסון ג'ונסון) כלל את כתביו החשובים עד לאותה שנה
הערות שוליים

↑  R.Daly עמוד 265
↑  M.Rosenberg
↑  M.Rosenberg
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007276766505171  BIBSYS: 1056319  BnF: cb12942265f (data)  CANTIC: a12315503  CiNii: DA00762983  DSI: 7801  GND: 118671200  ICCU: GEAV002925  ISNI: 0000 0001 2102 2602  LCCN: n81067810  NARA: 10569085  NDL: 00437390  NKC: kup19950000020300  NLA: 35034000  NLG: 147849  NTA: 069346801  SELIBR: 183506  SUDOC: 067058108  Trove: 806531  VIAF: 71522429   WorldCat (עם VIAF): 71522429
ז'יגמונד לאסלו

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  23 במאי 1893 Nagytétény, הונגריה 
 פטירה:  28 ביולי 1981 (בגיל 88) בודפשט, הרפובליקה העממית ההונגרית 
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי ברחוב קוזמה 
 מוקד פעילות:  הונגריה 
 שפה מועדפת:  הונגרית 
 
ז'יגמונד לאסלו, (במקור זינגר, בהונגרית: László Zsigmond;‏ בודפשט (נאג'טטן), 23 במאי 1893 – בודפשט, 28 ביולי 1981) היה היסטוריון מוזיקה, פילולוג וקנדידט (דוקטורט זוטר) למדעי המוזיקה (1972). זוכה פרס פרנץ ארקל ב-1962 (פרס ממלכתי למלחינים מצטיינים, מנהלים מוזיקליים ופעילות אמנותית). מחקריו בתחום האקוסטיקה של הדיבור בולטים ונלמדים עד היום.
ביוגרפיה

ז'יגמונד זינגר נולד במשפחה יהודית ביישוב נאג'טטן (Nagytétény) שהוא היום חלק מרובע 22 של בודפשט בגדה הימנית של הדנובה, כבנם של פילפ זינגר ושל הרמין שפיצר (1865–1945). בין השנים 1911–1916 סיים את לימודי הספרות שלו בפקולטה למדעי הרוח של האוניברסיטאות של בודפשט, לייפציג ווינה. ב-9 ביוני 1919 נישא בבודפשט לרוזליה, בתם של יונאש (יונה) שפר ושל עמליה שטרן. עבודת הדוקטורט שלו הייתה: בלדות הקורוצים (בודפשט, 1917). בין 1945 לבין 1948 היה מנהל בית הספר למוזיקה קרל גולדמארק, ולאחר מכן עד 1955 הפך למרצה להיסטוריה של המוזיקה בבתי הספר נבחרים למוזיקה במחוז בודפשט. הוא הובא למנוחות בבית הקברות היהודי ברחוב קוזמה בבודפשט.
יצירתו

לאסלו עסק בעיקר בתורת השירה ההונגרית, תורת המקצב, פרוזודיה מוזיקלית (פרוזודיה הוא מושג בבלשנות השייך לתחום העוסק באקוסטיקה של הדיבור), תולדות המוזיקה ההונגרית, ביקורת מוזיקה ותרגומים מוזיקליים.
עבודותיו העיקריות

36 שירי עם צרפתיים (תרגום, בודפשט, 1949)
פרנץ ליסט והמוזיקה הרוסית (בודפשט, 1955)
חייו של פרנץ ארקל בתמונות (בודפשט, 1956, 1958, 1961, ברוסית 1964)
קצב ומנגינה. פרוזודיה של שירה וזמר הונגרי (בודפשט, 1961)
ליסט הצעיר. 1839-1811 (בודפשט, 1962)
קסם החריזה (בודפשט, 1972)
חייו של פרנץ ליסט בתמונות ובמסמכים (עם מאטקה בולסלב, בודפשט, 1978, גם ברוסית, בגרמנית, באנגלית, בצרפתית)
שירה ומוזיקה (בודפשט, 1985).
כתביו

כתביו הרבים עסקו במגוון תחומים:
מחקרים פרוזודיים
מאמרי מוזיקה
ביקורות
תרגומים
טקסטים של אורטוריות
לקריאה נוספת

הרב אלכסנדר שייבר: על מותו של ז'יגמונד לאסלו (כתב העת חיים וספרות, 1981. כ"ב/32.)
הערות שוליים

↑  Névváltoztatás a M. K. Belügyminisztérium 88157/1911. sz. rendelete alapján
↑  "Singer Fülöpné Spitzer Hermin halotti bejegyzése a Budapest VII. kerületi polgári halotti akv. 6020/1945. folyószáma alatt". נבדק ב-2019-10-28.
↑  "Házasságkötési bejegyzése a Budapest V. kerületi polgári házassági akv. 1054/1919. folyószáma alatt". נבדק ב-2019-10-28.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007274656605171  PLWABN: 9810690880405606  BnF: cb12765344j (data)  GND: 1211905764  ISNI: 0000 0001 1036 7234  LCCN: n85164148  NTA: 070434581  SUDOC: 18006844X  Trove: 827681  VIAF: 6370533   WorldCat (עם VIAF): 6370533
ח'רבת טובא

אין תמונה חופשית
ח'רבת טובא הוא אתר ארכאולוגי הממוקם ברמת כורזים ממערב לנהר הירדן בקרבת היישובים כפר הנשיא וטובא-זנגרייה. גובה האתר הוא 245 מטרים מעל לפני הים.
היישוב במקום התקיים לראשונה החל מתקופת הברונזה בארץ ישראל, אז התקיים בו יישוב כנעני. 
במקום הוקם לימים יישוב יהודי עתיק שהתקיים לו מימי בית שני עד למאה השישית, ממנו נשארו ממצאים מגוונים - מטבעות ביזנטיים, משקופים (ככל הנראה  עם סממנים יהודיים עליהם), עיטורים וחריטות של מנורת שבעת הקנים.
הממצאים מהיישוב היהודי שהתקיים בח'רבת טובא נמצאים כיום בקיבוץ כפר הנשיא. כ-400 מטר דרומית לאתר נמצאה אבן מונוליתית שכנראה הייתה חלק מבית הכנסת שהתקיים במקום, ונקרא: "קתדרה דה משה".
במקום נמצאים כיום מבנים מהתקופה הערבית בארץ ישראל.[דרוש מקור]
חזית אוריול

|  פרטים |
| --- | --- |
 מדינה:  ברית המועצות ברית המועצות
 שיוך:  הצבא האדום הצבא האדום
 סוג:  חזית
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  1943
 מקים היחידה:  סטבקה
 מלחמות:  מלחמת העולם השנייה
 פיקוד
 מפקדים:  מקס רייטר
 
חזית אוריול (ברוסית: Орловский фронт) הייתה חזית, קצרת ימים של הצבא האדום אשר התקיימה במהלך מלחמת העולם השנייה.
היסטוריה

ב-24 במרץ הורה הסטבקה לפרק את חזית קורסק, ולהקים את חזית אוריול. וב-27 במרץ פורקה החזית בפועל. הארמייה ה-60 הועברה להחזית המרכזית, הארמייה ה-38 לחזית וורונז'. חזית אוריול קיבלה את ארמיית האוויר ה-38, וכן את המטה של חזית קורסק. מפקדה של חזית קורסק, מקס רייטר מונה למפקד חזית אוריול, אשר קיבלה גם את הארמייה ה-61 מהחזית המערבית ואת הארמייה ה-28 מהחזית המרכזית. החזית החדשה לא האריכה ימים, ועוד באותו החודש שונה שמה לחזית בריאנסק.
הערות שוליים

↑  מקביל לקבוצת ארמיות בצבאות מערביים
חוסר MTHFR

|  קישורים ומאגרי מידע |
| --- | --- |
 OMIM:  236250
 
חוסר של האנזים MTHFR הוא מחלה תורשתית נפוצה באוכלוסייה.
הפגם הגנטי

הקשר בין האנזים MTHFR לבין תחלואה התגלה לראשונה בשנת 1972. נחקרו אנשים בעלי רמה גבוהה של הומוציסטאין בשתן, ונמצא אצלם רמת פעילות נמוכה של האנזים MTHFR. הגן התגלה בשנת 1994, בכרומוזום מספר 1.
קיימות מספר מוטציות, כולן בהורשה אוטוזומית דומיננטית מסוג דומיננטיות חלקית.
שכיחות הפגמים בגן - משתנה בין אוכלוסיות שונות בעולם. המוטציה השכיחה ביותר - אלל C677T, נמצאת בין 1% ל-44% בקבוצות אתניות שונות בעולם.
באופן גס כ-שליש מהגנים בעולם נושאים את האלל הזה. לכן ברוב הקבוצות האתניות בעולם כ-10% מהאוכלוסייה הם הומוזיגוטים לאלל הפגום C677T, וכ-40% הם הטרוזיגוטים.
תופעות קליניות

התופעות הקליניות שכיחות הרבה יותר בקרב הומוזיגוטים לאלל הפגום, אך ניתן להבחין בהן גם בקרב הטרוזיגוטים.
רמות גבוהות של הומוציסטאין ושל מתיונין בדם ובשתן (שני חומרים שלא אמורים כמעט להופיע למי שאיננו סובל מהפגם הגנטי).
עקב כך קרישיות יתר (תרומבופיליה Thrombophilia), הגורמת לשיעור גבוה של מחלות קרדיו-ווסקולרית, ולנשים הרות - שיעור גבוה של הפלות טבעיות. כמו כן שיעור גבוה של תסמונת התעלה הקרפלית.
במקרים קשים, בהם רמת פעילות האנזים MTHFR היא פחות מ-20% מהנורמה, עלולות להיגרם תופעות שונות ברמות חומרה שונות ובגילאים שונים, החל מעיכוב בהתפתחות הפיזית והשכלית, ועד לפיגור שכלי והפרעות פסיכיאטריות שונות, ואף סכיזופרניה. לעיתים הפרעות מוטוריות והתכווצויות אפילפטיות.
פגמים מולדים: שיעור מעל הרגיל של פגמים בתעלה העיצבית כגון ספינה ביפידה, וכן מומים כמו שפה שסועה, חך שסוע.
אבחנה

שלב א. בדיקת רמת הומוציסטאין בדם. אם הרמה גבוהה - מעבר לשלב הבא.
שלב ב. בדיקת רמת פעילות של האנזים MTHFR על גבי תאי דם או פיברובלסטים. אם הרמה נמוכה - מעבר לשלב הבא.
שלב ג. בדיקת הגנים.
מי שהתגלה אצלו חסר של MTHFR - יש לבדוק את כל הקרובים לו קרבת-דם.
טיפול

מתן של פולאט.
בנוסף - כמות גדולה של ויטמין B6 ושל ויטמין B12.
לנשים מומלץ להימנע מנטילת גלולות נגד הריון (שהן גורם סיכון לקרישיות יתר).
לקריאה נוספת

אבחון וטיפול בחסר של MTHFR
אללים בגן של ה-MTHFR ופגמים מולדים
הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
זיץ

זיץ (תרגום מיידיש: שב) הוא מושג המבטא בעולם החסידות מסיבת אנשים יחד. בישיבות הליטאיות והספרדיות משמעות המושג היא התכנסות לשירה משותפת.
פירוש המילה

פירוש המילה "זיץ" ביידיש הוא ישיבה (שיושבים יחד). שמות נוספים לזיץ הם: "שבת אחים", "פַארבְּרֶענְגֶען" (בחב"ד), "בָּאטֶע" (כינוי לאספה בליל שבת בויז'ניץ) "טרינק" (בחסידות גור), "חבר'ה" (בחסידות גור ובחסידות בעלז), "קאווע" (כלומר שיושבים על קפה, בחסידות בעלז בגליציה).
המטרה

מטרת ה"זיץ" העיקרית היא יצירת קשר חברתי בין האנשים ('דיבוק חברים'), שהוא אחד מיסודות החסידות. על פי החסידות, דיבוק חברים מועיל לא רק להגברת האחווה בין החסידים, אלא גם להתחזקות בעבודת ה' והתעוררות רוחנית. בספר מאור ושמש כתוב, שאחד מחידושיו של הבעל שם טוב הוא, שעד זמנו ידעו שכדי להתעלות יש להתבודד ולפרוש מחברת בני אדם, ואילו הבעל שם טוב חידש שעל ידי התאספות, אפשר להגיע לדרגות יותר גבוהות. רבי ישראל מרוז'ין, אמר פעם שעל ידי אספת חסידים, ינצלו מבעיות האמונה.
בליל שבת נוהגים בחסידויות רבות להתאסף בבית הכנסת ולשיר זמירות שבת ולדבר בענייני פרשת השבוע ועבודת ה', כתחליף לטיש הנערך במעמד האדמו"ר בזמן זה. זיץ זה נועד בעיקרו בשביל להתעורר לקדושת השבת, אשר על פי החסידות, מרוממת את האדם ונותנת כח לכל ימי השבוע. כמו כן חסידים רבים נוהגים לאכול יחד סעודת מלווה מלכה וסעודת ראש חודש. בסעודת מלווה מלכה נהוג בדרך כלל לספר סיפורי צדיקים.
בחלק מהחסידויות נהוג שבני האדמו"ר או נכבדי הקהילה מנהלים את הזיץ בליל שבת. בדרך כלל מנהל הזיץ אומר דברי תורה ומנהל את השירה. בחסידות ויז'ניץ ובחסידות סלונים ההתאספות בליל שבת היא חובה, ואף כשמתנהל טיש, עורכים החסידים זיץ, לעיתים עד עלות השחר.
בחסידות ברסלב ישנו דגש מיוחד על התאספויות. שם בדרך כלל נהוג ללמוד בזיץ את ספרי החסידות. יש ממשפיעי ברסלב שאומרים שיעור על הספר סיפורי מעשיות שלפי המקובל בחסידות ברסלב הסיפורים שבתוכו הם משלים לעבודת השם ומפרשים אותו בהרחבה. משפיעים אחרים לומדים את הספר ליקוטי מוהר"ן.
בחסידות חב"ד נערכות התוועדויות ("פאברענגענ'ס") על ידי האדמו"רים (בעבר), או על ידי המשפיעים. בהתוועדות מדבר האדמו"ר או המשפיע דברי חסידות והתחזקות, מספר סיפורי צדיקים, שר ניגונים ואף מנהל שיחות אישיות. בהתוועדויות אלו נוהגים לשתות משקה אלכוהולי (לרוב וודקה או ויסקי).
בעולם הישיבות הליטאי והספרדי

בישיבות תוכן הזיץ כולל שירה יחד, וזמן גיבוש תורני. ערב זיץ מקובל בקעמפים קייטנות, במחנות או בכנסים מיוחדים, ואף יש ישיבות שנוהגים כאחת לחודש לערוך זיץ.
השירים ששרים בזיצים הם בדרך כלל שירי רגש.
חבורות חסידיות

ברוב החסידויות יש מסגרת לבחורי החסידות הנקראת "חבורה". החבורה מותאמת לכל שכבת גיל, ובחצרות מסוימות אף לפי מקום הלימודים. מטרות החבורה הן הקניית ידע חסידי וגיבוש הבחורים סביב זהותם החסידית. בדרך כלל מתאספים חברי החבורה פעם בשבוע ושומעים שיחה מראש החבורה, בדרך כלל אברך. בחלק מהישיבות הליטאיות הקימו ראשי הישיבה חבורות לבחורים החסידיים הלומדים בישיבה. בכמה חסידויות יש חבורות (חברה'ס) אף לאברכים, ובה הם משוחחים בענייני עבודת ה' וחסידות. בחסידות גור נהוג לערוך מדי פעם סעודה בבית אחד החברים.
ראו גם

טיש
התוועדות
שירה בציבור
הערות שוליים

↑  חסידי בעלזא שם הקפידו שלא לשתות משקאות חריפים, ותחת זאת שתו קפה (מוסף "קהילות" המבשר, כ' בתמוז תשע"ד).
↑  דברים כ"ב, פרשת כי תצא.
↑  הרב ישראל ברגר, עשר אורות, ראו כאן אות ח'. לפי דבריו פירש בדרך רמז את הפסוק בפרשת ויחי "האספו ואגידה לכם את אשר יקרא אתכם באחרית הימים", שבאחרית הימים תהיה קרירות באמונה ("יקרא"), והפתרון לזה הוא "האספו" ו"אגידה", שתהיו מאוגדים יחד. פירוש דומה אמר גם הרבי מקוצק.
↑  כך בחסידות גור ובחסידות ויז'ניץ.
↑  כך בישיבת מיר, חבורת 'שבת אחי"ם' (ראשי תיבות איחוד חסידי ישיבת מיר), בראשות הרב אברהם ישעיהו פרקוביץ' והמשפיע הרב יוסף נחמיה הירשלר, ובישיבת סלבודקה בראשות רבי אלימלך בידרמן.
↑  כך בחסידות גור, חסידות בעלז, חסידות ויז'ניץ, חסידות סקווירא וחסידות סלונים.
חורמה

עין אל-גרבנה
חורמה היא עיר עתיקה המוזכרת בכיבושי יהושע. היא מוזכרת פעמים מספר בתנ"ך בעיקר באזור ערי הנגב. יש הממקמים אותה בין באר שבע לעזה, יש הממקמים בין באר שבע לערד ויש הממקמים אותה בעבר הירדן המזרחי מעל הערבה. יש חוקרים הטוענים ששני המיקומים בתחומי הנגב נכונים ומדובר בשתי ערים שנקראו בשם חורמה.
שמה הקודם (כנעני) הוא צפת וניתן לזהותה עם חורבות העיר סרתה הנמצאות על ההר העולה אל הר שעיר, מתחת לעיר טפילה (תופל המקראית). החורבות נמצאות ליד מעיין "עין אל גרבנה" והיא צופה על הערבה. מעליה ממוקמות הערים הראשיות של ממלכת אדום: תופל, סלע ובצרה. לידה עוברת דרך המטפסת אל אדום שייתכן שהיא מעלה עקרבים המקראית. במעלה זה נמלטו כנראה בני ישראל בבורחם מן הכנעני והאמורי והתבצרו בין ההרים שבשיפולי ממלכת אדום. החוקרים הטוענים שהיו שתי ערים בשם חורמה ממקמים את העיר חורמה ששמה הכנעני צפת בצפון מערב הנגב ליד היישוב המקראי תדהר.
הארכאולוג יוחנן אהרוני, בהתבססו על פסוקים מהמקרא, הציע לזהות את  חורמה באתר תל משוש.
אזכורים בתנ"ך

העיר חרמה מוזכרת בספר יהושע כאחת הערים שכבש:
”מֶלֶךְ חָרְמָה  אֶחָד, מֶלֶךְ עֲרָד  אֶחָד” (ספר יהושע, פרק י"ב)
שבט יהודה, יחד עם שבט שמעון, כובשים גם הם את היישוב חורמה שנקראה אז צפת:
”וַיֵּלֶךְ יְהוּדָה, אֶת שִׁמְעוֹן אָחִיו, וַיַּכּוּ אֶת הַכְּנַעֲנִי יוֹשֵׁב צְפַת; וַיַּחֲרִימוּ אוֹתָהּ, וַיִּקְרָא אֶת שֵׁם הָעִיר חָרְמָה” (ספר שופטים, פרק א')
וכן העיר מוזכרת כאחת הערים להן שלח דוד המלך שלל:
”וַיָּבֹא דָוִד אֶל צִקְלַג, וַיְשַׁלַּח מֵהַשָּׁלָל לְזִקְנֵי יְהוּדָה …  וְלַאֲשֶׁר בְּחָרְמָה” (ספר שמואל א', פרק ל', פסוקים כ"ו–ל')
על פי ספר דברי הימים וספר יהושע מצויה העיר בנחלת שבט שמעון:
”וַיֵּצֵא הַגּוֹרָל הַשֵּׁנִי, לְשִׁמְעוֹן--לְמַטֵּה בְנֵי שִׁמְעוֹן, לְמִשְׁפְּחוֹתָם; וַיְהִי נַחֲלָתָם בְּתוֹךְ נַחֲלַת בְּנֵי יְהוּדָה. וַיְהִי לָהֶם בְּנַחֲלָתָם--בְּאֵר שֶׁבַע … וְחָרְמָה. וְצִקְלַג … וְשָׁרוּחֶן” (ספר יהושע, פרק י"ט )
”וַיֵּשְׁבוּ בִּבְאֵר שֶׁבַע וּמוֹלָדָה, … וּבְחָרְמָה, וּבְצִיקְלָג. …אֵלֶּה עָרֵיהֶם, עַד מְלֹךְ דָּוִיד” (ספר דברי הימים א', פרק ד')
בשלשת הפסוקים הללו מוזכרת צקלג, המזוהה כיום על ידי הארכאולוגים עם תל שרע שליד העיר הבדואית רהט, צפונית לבאר שבע. מסיבה זו יש חוקרים המזהים את חורמה צפונית לבאר שבע, אולם התנ"ך מצביע על מיקום דרומי יותר:
במלחמה עם האמורי חורמה מוזכרת בגבול הר שעיר: 
”וַיַּכְּתוּ אֶתְכֶם  בְּשֵׂעִיר עַד חָרְמָה” (ספר דברים, פרק א')
כיום מזהים החוקרים את כל הערים באזור הדרומי של כיבושי יהושע למעט חורמה. 
הגבול הדרומי של יהושע מגיע גם הוא להר שעיר, אל הר הנקרא ההר החלק: 
”וְעַד הָהָר הֶחָלָק הָעֹלֶה שֵׂעִירָה” (ספר יהושע, פרק י"ב), ”מִן הָהָר הֶחָלָק הָעוֹלֶה שֵׂעִיר, וְעַד בַּעַל גָּד בְּבִקְעַת הַלְּבָנוֹן, תַּחַת הַר חֶרְמוֹן” (ספר יהושע, פרק י"א). ועל כן יש חוקרים הממקמים את חרמה ליד ההר החלק. כיום ממקמים את "ההר החלק" מערבית למעלה עקרבים, בקרבת הר צין ונחל צין. אולם ככל הנראה "מעלה העקרבים" המוזכר בתנ"ך נמצא מזרחית לערבה.
ראו גם

מלחמת חורמה
הערות שוליים

↑  יהודה אליצור, אטלס דעת מקרא מוסד הרב קוק עמוד 106. האחת הוזכרה הוזכרה בשופטים א יז ואחת שם יד.
↑  שם.
חורחה רפאל וידלה

חורחה רפאל וידלה (בספרדית: Jorge Rafael Videla; ‏21 באוגוסט 1925 – 17 במאי 2013) היה נשיאה ה-43 של ארגנטינה, מ-1976 עד 1981. וידלה הגיע לשלטון בהפיכה צבאית נגד שלטונה של איסבל פרון.
ביוגרפיה

ב-24 במרץ 1976 השתלטה על השלטון חונטה צבאית בראשות וידלה, וכפתה ממשל צבאי. הצבא החל במלחמה המלוכלכת על מנת להשיב את הסדר ולחסל את יריביו. הוועד הארגנטיני לזכויות האדם בז'נבה האשים את אנשי החונטה ברצח פוליטי של כ-2,300 בני אדם, במעצר מסיבות פוליטיות של כ-10,000 נוספים ובהיעלמותם של 20,000 עד 30,000 נוספים. במרץ 1981 הודח וידלה על ידי הרמטכ"ל רוברטו אדוארדו ויולה שבתורו הוחלף על ידי הגנרל לאופולדו גלטיארי.
ב-1985, לאחר שהשלטון הדמוקרטי הושב על כנו בארגנטינה, נשפט וידלה למאסר עולם, אך ב-1990 העניק לו הנשיא קרלוס מנם חנינה. ב-25 באפריל 2007 ביטל בית המשפט הפדרלי בארגנטינה את החנינה הנשיאותית שהעניק מנם, והשיב על כנה את הרשעת וידלה בהפרת זכויות אדם. ההליכים המשפטיים התחדשו ב-2010, וב-22 בדצמבר הורשע בהפרת זכויות אדם ובגרימת מותם של 31 אסירים, ושוב נגזר עליו מאסר עולם.
וידלה מת ב-17 במאי 2013. ממשלת ארגנטינה הודיעה כי מת בנסיבות טבעיות בתאו בבית כלא בפרברי הבירה בואנוס איירס.
הסכסוך עם צ'ילה

בזמן משטרו של וידלה התחולל בין צ'ילה וארגנטינה עימות הביגל (Conflicto del Beagle). הסכסוך נסב סביב הריבונות על האיים פיקטון, לנוקס ונואבה שבתעלת ביגל, והוכרע על ידי המלכה אליזבת השנייה, מלכת הממלכה המאוחדת, שפסקה בפסק בוררות כי הריבונות על האיים היא של צ'ילה. על אף ששתי המדינות הסכימו לקבל את ההכרעה הבריטית עוד בשנת 1967, הכריז וידלה כי פסק הבוררות בטל ומבוטל וכי הסכנה בהתלקחות מלחמה בין שתי המדינות מיידית, והוסיף כי ייתכן שתהיה זו מלחמה מרובעת, בין ארגנטינה, צ'ילה, פרו ובוליביה.
הערות שוליים

↑  ארגנטינה - היסטוריה, באתר "המכון לידידות אמריקה"
↑  רויטרס, מת חורחה וידלה, ראש החונטה האכזר מארגנטינה, באתר ynet, 17 במאי 2013
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007343207605171  PLWABN: 9812802417405606  BIBSYS: 1542227322574  BNC: 000043293  BNE: XX5430292  BnF: cb17809418v (data)  CANTIC: a10830716  GND: 123420970  ISNI: 0000 0000 7864 9564  LCCN: n78015352  NARA: 10580357  NTA: 217529216  SNAC: w68957sh  SUDOC: 058656235  VIAF: 27978457   WorldCat (עם VIAF): 27978457
ז'יגמונד וידור

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  7 באוקטובר 1835 נאג'קאלו, הונגריה 
 פטירה:  1 במרץ 1908 (בגיל 72) ארז'בטווארוש, הונגריה 
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי ברחוב קוזמה 
 שם לידה:  Lustig Zsigmond 
 תפקידים:  רופא, רופא עיניים 
 צאצאים:  אמיל וידור 
 
ז'יגמונד וידור, (במקור לוסטיג, בהונגרית: Vidor Zsigmond; נאג'קאלו, 7 באוקטובר 1835 - בודפשט, ארז'בטווארוש, 1 במרץ 1908)  היה דוקטור לרפואה (MD), יהודי-הונגרי, רופא עיניים ורופא ראשי ומנהל מחלקה בבתי חולים בבודפשט. אביו של אמיל וידור, סבו של הפיזיקאי בעל השם העולמי לאו סילארד.
קורות חייו

ז'יגמונד לוסטיג נולד במשפחה יהודית כבנם של וידור (לוסטיג) יעקב (1805–1882) שען, ושל בטי פופר (1814–1873). הוא השלים בית ספר תיכון והאוניברסיטה (אוניברסיטת אטווש לוראנד היום) בפשט, ומסוף 1859 הוא היה אסיסטנט לצד איגנאץ הירשלר. בשנת 1860 קיבל את התואר ברפואה. ב-1861 נסע לווינה, שם התמחה חצי שנה אצל הפרופסורים אלט ויגר. משנת 1862 עבד כרופא עיניים עצמאי בפשט. בשנת 1868 נבחר לרופא הראשי של "בית החולים לילדים עניים" ובשנת 1871 למנהל מחלקת עיניים של בית החולים היהודי של הקהילה היהודית של פשט. ב-10 במאי 1902 הפסיק את הפרקטיקה הרפואית שלו. הוא היה חבר שחמטאי מצוין ונשיא כבוד של חוג השחמט של בודפשט. ב"עידן באך" (התקופה ההיסטורית של ממלכת הונגריה מ-1851 עד 1859 נקראת עידן באך, על שם אלכסנדר באך, שר הפנים האוסטרי. בתקופה זו מטרתם של ההבסבורגים הייתה שילוב מלא של הונגריה באימפריה), ללא וידור, שחקני השחמט ההונגריים היו נעלמים, שכן כאשר פרוטמן הידוע לשמצה פירק את חוג השחמט הישן ואסר על עיסוק בשחמט בשל אופי המשחק, בו מתוכננים ומבוצעים התקפות נגד ה"מלך", אירח וידור את שחקני השחמט המפורסמים ביותר בדירתו הפרטית. לאחר מותו של פרנץ ארקל, הוא ערך את טקס ההנצחה בחוג השחמט של פשט ב-30 באוקטובר 1893.
ניתן לעיין ברשימה הארוכה של מאמריו שפורסמו בכתבי עת מקצועיים, בכרך 3 של "Szinnyei Repertóriuma".
וידור הובא למנוחות בבית הקברות היהודי ברחוב קוזמה בבודפשט.
חייו הפרטיים

אשתו הייתה ז'אנטה (יאנקה) דוידזון, בתו של מנהל הבנק מור דוידסון, שאיתה התחתן ב-20 ביוני 1866 בפשט.
ילדיהם:
חמישה מתוכם נפטרו בגיל ילדות.
אמיל וידור (1867–1952) אדריכל. אשתו הייתה גיזלה פרוינד (1878–1918) מטוסג (בעלת תואר אצולה של משפחת פרוינד).
מרגיט וידור (1868–1937), נישאה לאנדרה שייבר.
ליאו וידור (1870–1877)
טקלה וידור (1871–1939), נישאה ללאיוש סילארד (שפיץ).
הדוויג וידור (1873–1877)
בלה וידור (1874–1875)
אלפרד וידור (1876–1945) היה סוחר עצים. אשתו הייתה קרולינה פולאצ'ק.
דיולה וידור (1878–1880)
יוליה וידור (1880–1942). בעלה היה וילמוש קוואסטר (1872–1954) פקיד.
שמואל זולטאן וידור (1887–1888)
פרסומיו ומחקריו (חלקי)

ספר לימוד לרפואת עיניים מעשית. נכתב על ידי Károly Carioni Stellwag. תרגום פשט, 1868. (M. Medical Publishing Company Library VI.)
Rückblick auf die im Pester Kinderspitale vom 1. Jänner 1869 bis 31 Deczember 1871. behandelten Augenkrankheiten (Budapest, 1883)
לקריאה נוספת

יוז'ף סיניאי:חייהם ויצתירותיהם של סופרים הונגרים. 1914
קברים יהודיים בבודפשט. עורך ג'רג' הרסטי. ועדת החסד הלאומית, בודפשט, 2004
אנדראש גרגיי: לקסיקון של רופאים יהודים הונגרים מפורסמים ומצטיינים. הוצאת מכבי, בודפשט, 2001
ראו גם

לקסיקון ביוגרפי הונגרי I–II. עורכת ראשית. אגנש קניירש. הוצאה לאור אקדמית, בודפשט, 1967–1969
לקסיקון יהודי הונגרי. עורך פטר אויווארי. 1929. גישה מקוונת