stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קובוס המשקפיים
איומים ושימור

קובוס המשקפיים מסווג על ידי IUCN במצב השימור ללא חשש (LC), בשל מגמת אוכלוסייה יציבה, וכי מרבית הקובוסים מצויים כיום באזורים מוגנים; מצב שימורו הקודם היה תלוי שימור (CD), עד שמצב זה בוטל על ידי הארגון. בעבר אוכלוסיית קובוס המשקפיים מנתה לפחות כ-חצי מיליון פרטים, אולם מאז היא פחתה בצורה רצינית מאוד בעיקר בין השנים 1971 ל-1987 שבמהלכם גם הוכחד תת-המין קובוס רוברט. ירידה זאת נגרמה בעיקר על ידי בניית סכרים הידרואלקטריים ששיבשו את מחזור ההצפות הטבעי שהיה בית גידולו העיקרי של קובוס המשקפיים; כמו כן ציד לא חוקי למסחר או לבשר ופוחלצים, וכן רעיית עדרי בקר וצאן גרמו גם הם לירידה.
מצבו של הקובוס האדום הוא הטוב ביותר מכולם בשל אוכלוסייה גדולה מאוד בדלתת האוקוונגו כך שגם כיום הוא אינו מאוים כל כך ומצבו מוגר על ידי IUCN כללא חשש (LC). אוכלוסייתו של הקובוס החום הייתה בסביבות 110,000 לפני 1970 ומאז פחתה ל-40,000 עד 1980 ועלתה שוב לכ-70,000. אוכלוסייתו של הקובוס השחור מנתה כ-40,000 פרטים, ירדה למספר של 17,000 ועלתה שוב לכ-30,000; השניים האחרונים מסווגים על ידי IUCN כתת-מינים במצב פגיע (VU). קובוס אפמבה הנדיר מכולם, פחת במהלך 1970 ועד היום בצורה הקיצונית מכולם, מ-20,000 עד ל-1,000 כיום, ומסווג במצב סכנת הכחדה חמורה (CR).
מרבית הקובוסים כיום מצויים באזורים מוגנים או מסביב להם. הקובוס האדום מצוי בשתי שמורות בבוצוואנה, ארבע בזמביה, ארבע באנגולה, ושתיים נוספות בנמיביה. הקובוס החום מצוי בשלושה אזורים מוגנים על שפת נהר קאפו וסמוך לו. הקובוס השחור מצוי בשמורה אחת באזור ביצת בנגוואולו, וקובוס אפמבה מצוי בפארק הלאומי אפמבה בלבד.
האוכלוסייה העולמית של קובוס המשקפיים נאמדת בסביבות 213,000, ומתחלקת לפי תת-מינים כדלהלן: קובוס אדום - 98,000; קובוס חום - 78,000; קובוס שחור - 36,000; וקובוס אפמבה - 1,000. כמו כן קובוסים ממושקפים מצויים בגני חיות רבים בעולם.
הערות שוליים

↑  קובוס המשקפיים באתר הרשימה האדומה של IUCN
| פריים |
| --- | --- | --- |
| ראמים | ראמים |  |
| דישון | דישון מקראי |        |
| ראם | ראם לבן • ראם הצבי • ראם ביסה • ראם סהרה • ראם שולי-אוזניים |        |
| אנטילופת סוס | אנטילופת סוס שחורה • אנטילופה סוסית קצרת-קרן |        |
| בובאלים | בובאלים |        |
| בובאל | בובאל איילי • בובאל הכף • בובאל ליכטנשטיין |        |
| גנו | גנו כחול • גנו שחור |        |
| דאמאליסק | דאמאליסק הסהר • דאמאליסק הצבי |        |
| הירולה | הירולה |        |
| אימפלים | אימפלים |        |
| אימפלה | אימפלה |        |
| צביונים | צביונים |        |
| צביון | צביון חום • צביון צהוב-גב • צביון זברה • צביון אדרס • צביון פיטרס • צביון הארווי • צביון ז'נטינק • צביון לבן-גחון  • צביון נטאל  • צביון שחור  • צביון שחור-חזית  • צביון אוגילבי  • צביון אדום  • צביון אבוט   • צביון וינס •  צביון לבן-רגליים |        |
| צביון גמדי | צביון כחול • צביון מקסוול • צביון וולטר |        |
| צביון סבכים | צביון סבכים |        |
| צבאי סוף | צבאי סוף |  |
| קובוס | קובוס המים • קובוס שחור-רגל • קובוס המשקפיים • קובוס הנילוס • קובוס וארדון |  |
| צבי סוף | צבי סוף מצוי • צבי סוף ההרים • צבי סוף הסוואנה |  |
| פלינים | פלינים |  |
| אנטילופה איילית | אנטילופה איילית |  |
| פאנטולופים | פאנטולופים |  |
| אנטילופה טיבטית | אנטילופה טיבטית |  |
| פרים • יעלים • צבאיים | פרים • יעלים • צבאיים |  |
פרופיל צד של קובוס המשקפיים.
קובוסים ממושקפים באזור תפוצתם העיקרי - דלתת האוקוונגו שבבוצוואנה.
קובוס שחור רגל.
פוחלץ של קובוס וארדון (מימין) ליד קובוס המשקפיים.
קובוס המשקפיים בדלתת האוקוונגו בעונת הגשמים.
קובוס המשקפיים בדלתת האוקוונגו בעונה היבשה.
נקבת קובוס המשקפיים מזנקת מעל אזור מוצף.
עופר של קובוס המשקפיים.
עדר נקבות על אי בשטחי ההצפות של אוקוונגו.
ציפורי עלים

| ציפורי עלים |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: ציפורי שיר
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: ציפורי עלים
סוג:: ציפור עלים
שם מדעי
 Chloropseidae ‏ג'רדין וסלבי, 1827

ציפורי עלים (שם מדעי: Chloropseidae) היא משפחת עופות מסדרת ציפורי שיר החיה בתת-היבשת ההודית ובדרום-מזרח אסיה. במשפחה סוג אחד - ציפור עלים (Chloropsis) ובו 11 מינים. ציפורים אלה הן קרובות משפחה של משפחת האגיתיניות ושל התכלתיים וקרובות רחוקות יותר של הבולבוליים.
ציפורים אלה חיות בין העצים ביער וצבען ירוק בהיר עד צהוב עם פנים כהות ולעיתים גרונות כחולים. המקור צר וכהה והעיניים כהות. הזנב ארוך והכנפיים בעלות נוצות כחולות בשוליים. הרגליים חזקות ועוזרות לציפורים לטפס. אורכן 14-21 ס"מ ומשקלן 15-48 גרם. נוצותיהן הצבעוניות מרשימות את בני הזוג, מרתיעות יריבים ומבלבלות את טורפיהן, בעיקר נחשים טורפים.
הן חיות ביערות הגשם הטרופיים ויכולות להימצא עד גובה 2,500 מ' מעל הים. הן חיות בצמרות העצים ומחפשות שם חרקים, פירות וצוף. לעיתים הן פועלות כלהקת ציד,  המחפשת ועטה על חרקים, שאחת מחברות הלהקה מוצאת.
מינים

Chloropsis flavipennis
Chloropsis palawanensis
Chloropsis sonnerati
Chloropsis cyanopogon
Chloropsis cochinchinensis
Chloropsis jerdoni
Chloropsis kinabaluensis
Chloropsis aurifrons - קרוי "בֻּלְבּוּל זְהֹב מֵצַח"
Chloropsis media
Chloropsis hardwickii
Chloropsis venusta
דבתרה

דֶּבְּתֶרָה (געז, אמהרית ותגרית: ደብተራ; ברבים בגעז ובתגרית: דבתראת, באמהרית: דבתרווץ') הוא תואר ומעמד של מלומד יודע-ספר הקיים בכנסייה האתיופית, בכנסייה האריתראית ובקהילת בית ישראל באתיופיה. על אף ההכשרה הממושכת של הדבתרה, האורכת 20–30 שנה, לדבתרה אין הסמכה דתית רשמית והוא אינו מוכר כחלק מההיררכיה הדתית, למרות היותו אחראי על חלקים נכבדים מטקסי הדת. הדבתרה בקהילת בית ישראל נבדלו מהדבתרה בכנסייה בתפקידיהם, באופן הכשרתם, במספרם המצומצם ובהיעדר חלוקת תפקידים וכפיפויות בין הדבתרה בבית ישראל. בעוד שבבית ישראל כל הנערים רכשו השכלה דתית בכפריהם והמבריקים שבהם יועדו לתפקידי הנהגה דתית (דבתרה, כהונה ונזירות), הדבתרה הנוצריים נמלטו מבתיהם כילדים על מנת לרכוש השכלה דתית בכנסיות מרוחקות.
במהלך המאה ה-20 עם תחילת המודרניזציה של אתיופיה, קידום החינוך החילוני וירידת קרנה של שפת הגעז נשחקו תפקידיו הלא-דתיים של הדבתרה.
אטימולוגיה

מקור המונח דבתרה במילה היוונית difthera) διφθερα) שפירושה עור מעובד. בארמית, בערבית, בעברית ובטורקית נגזרה ממנה המילה דפתר במשמעות של מחברת או פנקס. בלשון חז"ל שימשה המילה דפתר במשמעות עור מעובד שניתן לכתוב עליו. ייתכן כי הדבתרה כונו על שם כתבי הקודש שלמדו, בדומה ללבלרים המכונים על שם הספרים (בלטינית liber) שידעו לכתוב. לחלופין הציע הבלשן וולף לסלאו כי המונח "לקה דבתרה" פירושו משגיח על המשכן, כינוי שהוקנה לדבתרה על שום תפקידם בביצוע שירת הקודש והמחולות בכנסייה.
משלב הלשון הגבוה המשמש את הדבתרה מכונה באמהרית "ידבתרה אמהריניה", דהיינו "האמהרית של דבתרה". הביטוי "נגרה דבתרה" או "קאלה דבתרה" פירושו ז'רגוןהמשמש את התלמידים כדי לתקשר ביניהם באמצעות מונחים שאינם מובנים לכלל הציבור.
בכנסייה האתיופית והאריתראית

תלמידים למעמד לומדים באותו מסלול לכהונה ומעבר לו, ומקבלים חינוך בכתבי הקודש, לרבות ספר תהלים, בפתחה נגשת, בחוק, בגעז ובשפה, עוברים הכשרה בשירה ובריקודי הקודש של הזמה, קנה והאקווקוום, הכשרה כמרפאים ומומחים בצמחי מרפא. הדבתרה הוא אדם משכיל ביותר בהשכלתו הדתית ומתפקד בתפקידי הוראה, ספרות, ריפוי מסורתי, מאגיה דתית, העלאה באוב, שירה, ציור וריקוד וזאת לבד מהתפקידים הדתיים שבהם הוא מורשה לכהן. בשונה מהכהנים הדבתרה קשור יותר לחברה ומשמש לעיתים קרובות כמתווך בין שני המעמדות.
בכנסייה האתיופית והאריתראית > הכשרת הדבתרה הכנסייתי

החינוך הנוצרי נחלק לחמישה בתי ספר עוקבים:
בית ספר לצחות הלשון (נבאב בית).
בית ספר למיסה (קדשה בית).
בית ספר לפיוט כנסייתי (קנה בית).
בית ספר לניגון כנסייתי (זמה בית). הלימודים בבית הספר הזה ארכו 10.5 שנים.
בית הספר לפרשנות (מצחף בית) שהורכב בתורו מארבעה ענפים, בהם למדו את מסורת הכנסייה, תולדותיה, התאולוגיה שלה וחוקיה:
בלוי - לימוד התנ"ך ופירושים לתנ"ך.
אדיס - פירוש ספרי הברית החדשה בגעז.
לקהוונט - מדרש ופירוש העוסק בכתבי אבות הכנסייה.
מנקוסט - פירוש ספרות הנזירים.
בכנסייה האתיופית והאריתראית > מדרג הכפיפויות בכנסייה

המזרחן האיטלקי איגנציו גווידי (אנ') סיווג את הדבתרה הנוצריים למעמדות על פי תפקידם בכנסייה וזמני עבודתם. הדבתרה הזוטר ביותר המשרת בתוך הכנסייה נקרא "מקנה", תפקיד שאותו יכול למלא גם מי שלא למד להיות דבתרה, ובלבד שיהיה מלומד. למעלה ממנו מכהנות שתי מקהלות של דבתרה, העומדות מדרום ומצפון בחלקו המערבי של המסדרון החיצוני (הפחות מקודש) של הכנסייה, הנקרא "קנה מהלט". למעלה מהן מכהן "גרגטה" - דבתרה העומד בצד הצפוני (השמאלי) של הקנה מהלט במהלך הטקס ומנצח על המקהלה השמאלית. למעלה ממנו מכהן "קנגטה" - דבתרה העומד בצד הדרומי (הימני) של הקנה מהלט ומנצח על המקהלה הימנית. למעלה מהם מכהן "תמרי" - דבתרה הפוצח בשיר הלל, לאחר שמילותיו נלחשו לו על ידי המנצח הראשי של המקהלה, הבכיר ממנו, הלא הוא המריגטה. המריגטה ממונה על הטקסים המתקיימים בקנה מהלט, מנחה את המקהלה ולוחש לתמרי. המריגטה כפוף ל"ראשה דבר", הממונה על השירה והריקודים בכנסייה הראשית, והלה כפוף לדבתרה הבכיר ביותר, הנקרא "אלקה". בסך הכל עומדים מול המקהלה מדרום לצפון (מימין לשמאל) לאורך המחיצה המערבית של הקנה מהלט בעלי התפקידים הבאים: המנצח של צד ימין (קנגטה), המנצח הראשי (מריגטה), האלקה, הראשה דבר והמנצח של צד שמאל (גרגטה).
הדבתרה הפחות מוצלחים מוקצים לשיר את תפילות הלילה ונקראים דבתרה של שעות הלילה (יללית שעתת דבתרה). הדבתרה המנוסים יותר מוקצים לשיר את תפילות היום ונקראים דבתרה של שעות היום (יאמאת שעתת דבתרה). הדבתרה המוכשרים ביותר מוקצים לשאת שירי הלל מספר הדגווה בימי התענית, ונקראים דבתרה של צום הדגווה (יצומהדגווה דבתרה). מלבד כל אלה, קיימים דבתרה הממלאים תפקידים זוטרים יותר מחוץ למבנה הכנסייה, כגון דבתרה המטפחים את החורשה הקדושה המקיפה את הכנסייה הראשית עליה ממונה הראשה דבר, הכפוף בתורו לאלקה.
בכנסייה האתיופית והאריתראית > מוצאם המעמדי של הדבתרה בכנסייה

חוקרים סבורים כי בתי הספר של הכנסייה קלטו ילדים בני 10–12 שברחו מבית הוריהם ונדדו למרחקים ארוכים, למעלה מאלף קילומטרים, עד הגיעם לכנסייה. בעוד שצעירים ממשפחות אצולה העדיפו להתקדם בשורות הצבא הקיסרי האתיופי, צעירים ממשפחות איכרים עניות שביקשו לרכוש השכלה היו נמלטים מהבית. שעות היום הוקדשו ללימודים ושעות הערב לבקשת מזון בכפרים סמוכים, אותם חילקו ביניהם התלמידים.
בקהילת בית ישראל באתיופיה

הממסד הרוחני בקרב בית ישראל הורכב מנזירים, כהנים ודבתראת. הנזירים התבודדו באתרים מקודשים כגון מערה בהוהארואה שבמזרח אזור ארמצ'הו, והתקיימו מתרומות שהפרישו להם בני הקהילה. הכהנים הנהיגו את בני הקהילה בכפריהם והתקיימו מעמל כפיהם. הדבתרה סייע לכהן בחינוך הילדים ובמסגיד, העתיק כתבי יד, כתב קמיעות ורקח תרופות. לא הייתה ביניהם חלוקת תפקידים כמו בכנסייה, וממילא לא היה מדרג כפיפויות בין הדבתרה השונים, שמספרם היה מצומצם הרבה יותר מאשר בכנסייה - דבתרה אחדים במסגיד לעומת עשרות בכנסייה.
על פי עדותו של יוסף הלוי, כמעט בכל כפר של בית ישראל הוקצתה ביקתה לצורכי דת, ובסמוך לה חינכו הכהנים והדבתרה את ילדי הכפר. ילדים בני שש עד שמונה-עשרה למדו יחד, לצד עבודתם על פי צורכי משפחתם. המורה הקדיש את רוב זמנו ללימוד התלמידים המתקדמים, תוך שהוא נעזר בהם כדי ללמד את התלמידים המתקשים. הלימודים נחלקו לשלבים הבאים:
לימוד התפילות בעל פה.
לימוד בעל פה של האותיות הכוללות עיצורים, עם שבע התנועות של כל עיצור (פידאל).
לימוד קריאה מספר תפילות הכהן (מצהף יכהן) תפילות שנלמדו קודם לכן בעל פה, ולאחר מכן קריאה בספר תהילים (מזמוראת זה-דוית = מזמורי דוד). לצורך כך חולקה הקבוצה לצוותים של 2–4 תלמידים, כשכל צוות אמון על קריאת כתב יד בשאגה הגוברת על שאגותיהם של הצוותים האחרים. שלבי הקריאה בתפילות ובתהילים ארכו שלוש שנים ויותר והממונה עליהם נקרא ינבב ממהר (מורה קריאה).
דקדוק ומילון שפת געז (sawasew) - שלב זה ארך 5–8 שנים, בהתאם ליכולותיו של התלמיד, והממונה עליהם נקרא יקנה ממהר (מורה דקדוק). תלמידים מתקדמים שהתכוונו לעבוד בקודש נדרשו להעמיק את ידיעותיהם בגעז לצורך תרגום חוקים מגעז לאמהרית. בכל ישוב יהודי נהג אחד הנערים להקדיש את עצמו לחינוך הדור הבא באופן זה.
רק לאחר רכישת מיומנות בקריאה התאמנו התלמידים בכתיבה. עד העידן המודרני נחשבה הכתיבה למיומנות חשובה פחות מקריאה, מאחר שאינה נחוצה לקריאת כתבי הקודש, ואילו לכתיבת מסמכים ניתן היה לפנות למלומד המתמחה בכך.
מאחר שהמורה עקב אחר התקדמות התלמידים מיום ליום לא נדרשו בחינות כדי לקבוע את רמתם.
דבתרה הממשיך בלימודי הקודש יכול להיות מוסמך לכהונה, ולשמור בה בעת על התואר דבתרה המעיד על למדנותו. עדות לכך ניתן למצוא באיגרת חכמי בית ישראל עליה חתומים 32 כהני בית ישראל, חלקם מציינים את התואר דבתרה לצד שמם.
לטענת חלק מהחוקרים, הכהן שומר על תואר הדבתרה גם אם הוא פורש או מודח מכהונתו.
בקהילת בית ישראל באתיופיה > מעמד האישה

ככל הידוע לא השתתפו נשים בלימודי הקודש, אף כי נטלו חלק בתפילה ובדיונים שהתקיימו בכפר, ונשים מבוגרות (מעל גיל המעבר) היו אופות את הברכתי (לחם הקודש עליו מברכים בשבתות ובחגים). העיד על כך יוסף הלוי:
הנשים, כפי שכבר אמרתי, משתתפות באספות פומביות כמו הגברים. הן אוהבות לשמוע בעיקר סיפורים מרגשים שהנשים ממלאות בהם את התפקיד הראשי. הן מביעות דעה בכל הנושאים, ודעותיהן, בעיקר בתחום הלכות הטהרה, מתקבלות יותר מאשר אלה של הגברים. לא פגשתי אף אשה שידעה קרוא וכתוב, אולם נאמר לי שבאתיפר (Athyfer) יש נשים מלומדות אחדות. הן כולן אדוקות מאד בדתן ואינן פוסחות על התפילות, בוקר וערב.
על פי עדות משה בר-יודא, בעת מסעו אל פסגת הראס דשן בשנת 1958 הוא ראה מרחוק נזירים ונזירות יהודיים, אך לא עבר את תהליך הטהרה הדרוש כדי להיפגש איתם.
הערות שוליים

↑  מקור המילה היא במילה היוונית "διφτέα". בעברית קיימת המילה דפתר שמקורה באותה המילה.
1 2  Wolf Leslau, Comparative Dictionary of Geʻez (Classical Ethiopic): Geʻez-English, English-Geʻez, with an index of the Semitic roots, Otto Harrassowitz Verlag, 1987, ISBN 9783447025928, p. 122
1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12  יצחק גרינפלד, "הדבתרה והחינוך בקרב יהדות אתיופיה עד בואו של ד"ר פייטלוביץ'", בתוך: מנחם ולדמן (עורך), מחקרים בתולדות יהודי אתיופיה, מכון הברמן למחקרי ספרות, 2011, עמ' 109–116
1 2  , עמוד 32
1 2 3  , עמודים 44-45
1 2  , עמודים 45-48
1 2  , עמוד 49
1 2  , עמוד 33
↑  , עמודים 47-49
↑  , עמודים 34-35
↑  בן-דור, שושנה. “המקומות הקדושים של יהודי אתיופיה.” Pe’amim: Studies in Oriental Jewry / פעמים: רבעון לחקר קהילות ישראל במזרח, no. 22, 1985, pp. 32–52. JSTOR, http://www.jstor.org/stable/23423347. Accessed 27 July 2023.
1 2  , עמוד 51
1 2  , עמוד 46
↑  , עמוד 50
↑  , עמוד 40
↑  גרינפלד, "הדבתרה", עמ' 135-116
↑  איינאו פרדה סנבטו, מבצע משה, באתר הארץ, 7 במרץ 2006
דפתר מעור עז מוצג במנזר אנטוס ייאסו בדרום אגם טאנה, אתיופיה
קבוצה של דבתרה בריקוד דתי
קיסוסיים

| קיסוסיים |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: צומח
מערכה:: בעלי פרחים
מחלקה:: דו-פסיגיים
סדרה:: סוככאים
משפחה:: קיסוסיים
שם מדעי
 Araliaceae ‏ז'יסייה, 1789
קיסוסיים (שם מדעי: Araliaceae) היא משפחת צמחים בעלי פרחים, בה נמנים סוגים כגון הקיסוס והג'ינסנג.
מאפיינים

המשפחה מכילה מעל 250 מינים המקיפה עשבים או עצים או מטפסים מעוצים.
העלים על פי רוב מסורגים, פשוטים או מורכבים.
הפרחים ערוכים בקרקפות, סוככים, אשכולות, או שיבולים.
הפרחים דו-מיניים או חד-מיניים, נכונים.
הגביע דמוי-ספלול ומעורה כולו בשחלה, שיניו שעירות או בלתי נראות כמעט.
עלי הכותרת 5 עד 10.
מספר האבקנים כמספר עלי הכותרת. השחלה תחתית על פי רוב, בעלת 2 או הרבה עלי שחלה.
הפרי דומה לענבה או אגוזית, הוא מחויץ ל-5 מגורות או מחולק ל-5 פרודות.
רוב המינים מניבים פרחים קטנים. מאפיין בולט של המשפחה הוא בסיס עלה רחב. במינים רבים העלים מורכבים ונראים כשורה של עלעלים סביב העורק הראשי של העלה, בדומה לשרך או דמויי כף-יד. התפרחת היא לרוב מסוג סוכך, פשוט או מורכב. הפרחים נכונים, פנטמריים והשחלה תחתית. הפרי בשרני לרוב מסוג בית גלעין או ענבה.
טקסונומיה

קיימת חלוקה פנימית לשתי תתי משפחות, הקיסוסים (Aralioideae) המכילה כמה עשרות סוגים, וה-Hydrocotyloideae המכילה כחמישה סוגים.
מבחינה גנטית הקיסוסיים מקורבים למשפחת הסוככיים (שאף היא תחת סדרת הסוככאים), ולעיתים סוגים מועברים ממשפחה למשפחה.
בישראל

בארץ צומחים שני סוגים, הקיסוס והספלילה (שעד לא מזמן נחשבה כשייכת לסוככיים).
ג'ים ואן אוס

| --- | --- |

צילום משנת 2024
 לידה:  8 באפריל 1960 (בן 64) אוטרכט, הולנד 
 ענף מדעי:  אפידמיולוגיה פסיכיאטרית
 מקום מגורים:  אוטרכט
 עיסוק:  פסיכיאטר   אפידמיולוג   מרצה
 מקום לימודים:  אוניברסיטת אמסטרדם   המכון לפסיכיאטריה ובית החולים מודסלי בלונדון    בית הספר לתברואה ולרפואה טרופית בלונדון
 מוסדות:  אוניברסיטת מאסטריכט   אוניברסיטת אוטרכט והמרכז הרפואי שלה
 פרסים והוקרה:  חבר באקדמיה המלכותית ההולנדית לאמנויות ולמדעים (2011)
 הערות:  שם לידה: Johannes Jacobus Van Os
 תרומות עיקריות
 חקר השפעת הסביבה על התפתחות הסכיזופרניה   בחינה מחדש של המונח סכיזורפניה
 
ג'ים ואן אוס או בשמו המלא יוהנס יאקובוס ואן אוס (בהולנדית:Johannes Jacobus (Jim) van Os, נולד ב-8 באפריל 1960) הוא פסיכיאטר ואפידמיולוג הולנדי, פרופסור לאפידמיולוגיה פסיכיאטרית ולבריאות הנפש הקהילתית במרכז הרפואי של אוניברסיטת אוטרכט.
ביוגרפיה

ג'ים ואן אוס נולד בשם יוהאנס יאקובוס ואן אוס בעיר אוטרכט בהולנד בשנת 1960. בשנים 1978–1984 הוא למד רפואה באוניברסיטת אמסטרדם, אחר כך התמחה בפסיכיאטריה טרנסתרבותית בג'קרטה (1985) ובקזבלנקה (1986), ובשנים 1987–1991 בפסיכיאטריה כללית בבורדו ובמכון לפסיכיאטריה ובבית החולים המלכותי מודסלי/בדלם בלונדון. בהמשך בשנים 1991–1995 השתלם באפידמיולוגיה בבית הספר לתברואה ולרפואה טרופית בלונדון.
ואן אוס לימד בשנים 1995–2017 באוניברסיטת מאסטריכט. כיום הוא מכהן כפרופסור לאפידמיולוגיה פסיכיאטרית ולבריאות הנפש הקהילתית וראש המחלקה למדעי העצב (neuroscience) במרכז הרפואי של אוניברסיטת אוטרכט. כמו כן הוא פרופסור אורח במחלקה לרפואה פסיכולוגית במכון לפסיכיאטריה בדה קרספיני פארק בלונדון, אנגליה.
בשנים 2010–2015 פעל ואן אוס כמתאם המיזם EU-GEI לזיהוי אינטראקציות בין גנים לסביבה המעורבות בהפרעות הפסיכוטיות, שנתמך על ידי האיחוד האירופי.
ביוגרפיה > טיעונים בעד ההערכה מחדש של המונח "סכיזופרניה" ושל השימוש בו

ואן אוס חקר את ההבדלים במועדות לסכיזופרניה בסביבה הכפרית לעומת העירונית ומצא כמו חוקרים לפניו שהסביבה העירונית מעלה את הסיכון.
בשנת 2009 הציע ואן אוס לוותר על השימוש באבחנה "סכיזופרניה" הניתנת בחלק גדול מההפרעות הפסיכוטיות. לדבריו יש בתווית האבחנתית "סכיזופרניה" בעיות תוקף, וסיכון לטעות ייחוס בסיסית. תווית זו עלולה ליצור קשיים בתקשורת של הקלינאי עם האדם המאובחן, בגלל הדעות הקדומות הכרוכות בתווית.
במקום האבחנה "סכיזופרניה" הציע ואן אוס הגדרה תסמונתית רחבה וכללית, למשל "תסמונת ספקטרום הפסיכוזה" המתאימה יותר לאבחון האישי, והעשויה להפחית את טעות הייחוס.

הוא ציטט מחקר של חוקרים אחרים שהסבירו את הפסיכוזה כליקוי בוויסות של בולטות מוטיבציונית או תפיסתית פגומה (aberrant salience)

בשנת 2015 כתב ואן אוס מאמר בעיתון שבו קידם את סוגיית עזיבת התוויות "סכיזו" והחלפתן במינוח יותר מדעי ויותר ידידותי למטופל.
 כעבור שבוע הגיבו באותו עיתון עמיתיו רנה קאהן, איריס זומר ודמיאן דניס והאשימו אותו בגישה "אנטיפסיכיאטרית

ב־2016 פרסם ואן אוס מאמר ראשי שבו טען כי הסיווגים הפסיכיאטריים היו צריכים לוותר על המושג "סכיזופרניה" בגלל היותו "תיאור בלתי מועיל של התסמינים".

לדברי ואן אוס לא מדובר בשינוי סמנטי בלבד או בניסיון להוריד סטיגמה חברתית בלבד אלא בהסרת תווית יתרוגנית ובשינוי תפיסה מהותית, לרבות הסרת בלבול בין תסמונת למחלה.
בסוף שנת 2015 יחד עם פיליפ דלדפול, וילמה בובינק, מיכאל מילו ופרנק סכאלכן, התחיל ואן אוס ב-"תנועה לטיפול חדש בבריאות הנפש" Die Neeuwe GGZ" הנעזרת באתר Psychose Net anal שמשך 140,000 ביקורים בחודש נכון לשנת 2020
ביוגרפיה > חייו הפרטיים

ואן אוס נשוי לנורטייה ויש להם שני ילדים: לאורה ויוהאן. עם תחביביו נמנים שיט, ריצה וגולף.
פרסים ואותות הוקרה

2011 - חבר באקדמיה המלכותית ההולנדית לאמנויות ולמדעים
2015-2014 - שמו נרשם ברשת למדע תומסון-רויטרס Thomson-Reuters Web of Science ברשימת "המוחות המדעיים המשפיעים ביותר של זמננו"
2016 - חבר ב־Kings College בלונדון.
מבחר פרסומים

2005 - Stress, the brain and depression / H.M. Van Praag, E.R. De Kloet, J. Van Os,
A salience dysregulation syndrome
The British Journal of Psychiatry, Volume 194, Issue 2, February 2009, pp. 101 - 103
S.Kapur in Lancet vol.374, 9690, pp.635-645 - Schizophrenia
van Os, J; Kenis, G; Rutten, BP "The environment and schizophrenia". Nature. 2010 - 468 (7321): 203–212. doi:10.1038/nature09563. PMID 21068828.
McGorry, P; van Os, J . "Redeeming diagnosis in psychiatry. Timing versus specificity". Lancet. 2013 - 381 (9863): 343–345
'Salience syndrome' replaces 'schizophrenia' in DSM-V and ICD-11: psychiatry's evidence-based entry into the 21st century?
ב־Acta Psychiatrica Scandinavica vol 120, issue 5, pp 363-372
Van Os, J.; Linscott, R.J.; Myin-Germeys, I.; Delespaul, P.; Krabbendam, L.. "A systematic review and meta-analysis of the psychosis continuum: evidence for a psychosis proneness-persistence-impairment model of psychotic disorder". Psychological Medicine.2009 39 (2): 179–195.
Tamminga, C., Sirovatka, P., Regier, D.A. & Van Os, J. Deconstructing Psychosis: Refining the Research Agenda for DSM-V (Arlington, Virginia, American Psychiatric Association) 2010 .
Lydia Krabbendam, Jim van Os - Schizophrenia and Urbanicity: A Major Environmental Influence—Conditional on Genetic Risk
2005 Schizophrenia Bulletin
S.Guloksuz, J.Van Os . The slow death of the concept of schizophrenia and the painful birth of the psychosis spectrum, Psychol Med. 2018 Jan;48(2):229-244. doi: 10.1017/S0033291717001775. Epub 2017 Jul 10.
[web] J.Van Os, S.Guloksuz . A critique of the “ultra-high risk” and “transition” paradigm, World Psychiatry. 2017;16(2):200-206. doi:10.1002/wps.20423.J
J.Van Os et al. Evidence that polygenic risk for psychotic disorder is expressed in the domain of neurodevelopment, emotion regulation and attribution of salience., Psychol Med. 2017 Oct;47(14):2421-2437. doi: 10.1017/S0033291717000915. Epub 2017 Apr 24.
הערות שוליים

↑  המיזם אינטראקציה גנים–סביבה
↑  עם 2005 L.Krabbendam
↑  המאמר ב־BJP בפברואר 2009
↑  [Shitij Kapur Psychosis as a state of aberrant salience: a framework linking biology, phenomenology, and pharmacology in schizophrenia https://ajp.psychiatryonline.org/doi/full/10.1176/appi.ajp.160.1.13   Am J Psychiatry vol 160 1,pp13-23 jan 2003]
↑  laten-we-de-diagnose-schizofrenie-vergeten הבה נשכח את האבחנה סכיזופרניה
↑  מאמר תגובה של ר.קאהן, א. זומר וד. דניס
↑  Schizophrenia does not exist  2 febr 2016 https://www.bmj.com/content/352/bmj.i375
↑  אתר אוניברסיטת אוטרכט
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007461231005171  PLWABN: 9810634104005606  BIBSYS: 4096388  BnF: cb15010933h (data)  GND: 1156757940  ISNI: 0000 0001 1631 9073  LCCN: n2003014280  NKC: mzk2009492261  NTA: 142922161  ORCID: 0000-0002-7245-1586  SUDOC: 083645616  VIAF: 44579188   WorldCat (עם VIAF): 44579188
קיסוסית רפואית

| קיסוסית רפואית |
| --- | --- |
 איור של חלקי סימילקס אופיציניליס
מיון מדעי
ממלכה:: צומח
מערכה:: צמחים וסקולריים
סדרה:: שושנאים
משפחה:: קיסוסיתיים
סוג:: קיסוסית
מין:: קיסוסית רפואית
שם מדעי
 Smilax officinalis ‏קונת

קיסוסית רפואית (שם מדעי: Smilax officinalis) היא מין של צמח מטפס שתחום תפוצתו באמריקה המרכזית וצפון-מערב אמריקה הדרומית, והשייך לסוג קיסוסית (Smilax) או סרספרילה במשפחת הקיסוסיתיים (Smilacaceae).
הטיפוס של מין זה נאסף על ידי אלכסנדר פון הומבולדט ואמה בונפלאן על הריו מגדלנה בקולומביה. המין הוגדר לראשונה על ידי הבוטנאי הגרמני קארל זיגיסמונד קונת (אנ').
תיאור

קיסוסית רפואית היא צמח מטפס רב שנתי שאורך גבעוליו המשתרגים מגיע לאורך רבים (עד 50 מטרים) והם קוצניים, בעלי חתך ריבועי, נטולי פלומה עם זוג קנוקנות בפטוטרת.
העלים מסורגים, תמימים, חסרי פלומה על עוקץ הגבעולים הם תחילה דקים במידה בינונית ולאחר מכן דמויי עור. הטרף התמים סגלגל עד סגלגל-אזמלי, עם בסיס בצורת לב עד צורת חץ ובדרך כלל קצה מחודד. עוקצי העלים עם נדן העלים פחוסים ובטרף עוברים 5 עד 7 עורקים ראשיים שווים בערך דמויי כף יד. העורקים הצדדיים יוצרים רשת דקיקה באמצעות הסתעפויות מרובות שהחורים בה בצורת טרפז.
התפרחות הם מסוג סוכך עם כיסוי עלים קשקשים. הפרחים החד מיניים והלבנבנים הם בעלי עוקצים ארוכים עם עטיף פשוט. עלי העטיף ניצבים בשני מעגלים מעט שונים. הפרחים הזכריים מעט גדולים יותר, בפרחים הנקביים יש אבקנים עקרים.
הפרי הוא ענבה בגוון אדום עד כתום, בשרנית וחלקה.
שימושים

שורשי קיסוסית רפואית שימשו באופן מסורתי ברפואה עממית אזורית.
קיסוסית רפואית הובאה גם לג'מייקה מאמריקה הדרומית ויחד עם שורשי החוטמית משמשים כחומר הבסיס ההומאופתי "סרספרילה של ג'מייקה" (Jamaica sarsaparilla).
הערות שוליים

↑  Smilax officinalis Kunth
↑  Smilax officinalis
↑  King's American Dispensatory, 1898: Sarsaparilla (U. S. P.) in: Henriette Kress: Henriette's Herbal Homepage.
צ'סטר אלאמו-קוסטלו

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1967 (בן 57 בערך) אינדיאנפוליס, ארצות הברית 
 alamo-costello.net
 
צ'סטר אלאמו-קוסטלו, באנגלית: Chester Alamo-Costello (נולד ב-1967) הוא אמן, מחנך, מוציא לאור וסופר אמריקאי שבסיסו בשיקגו, אילינוי. הוא ידוע בעיקר בזכות סדרת "טיפת אמנות" ארוכת השנים שלו (1998–הווה), הממקמת את האמנות במסגרות לא מסורתיות, כמו פארקים ציבוריים, ובזכות ספרי הצילום שלו, יצירתו נודעה בגולמיות ובמיידיות היומיומית שלה. הוא הראה בעיקר את עבודתו ברשות הרבים במדינות ברחבי אירופה, ארצות הברית וקנדה; הוא גם הציג תערוכות במוזיאון לצילום עכשווי ובמרכז האמנות של הייד פארק. הוא פרופסור והיה יושב הראש של המחלקה לאמנות ועיצוב באוניברסיטת סנט פרנסיס בג'וליאט, אילינוי.
ראשית חייו

אלאמו-קוסטלו נולד בשם מייקל כריסטופר קוסטלו בשנת 1967 באינדיאנפוליס למשפחה ממעמד הצווארון כחול שהעריכה כישורים מעשיים לאחר שפיתח עניין באמנות וסיים את לימודיו בתיכון סאות'פורט, הוא למד עיצוב גרפי, ציור וצילום בבית הספר באינדיאנפוליס. הוא עבר לשיקגו ב-1993.
בתחילה צילם אמנים, ומוזיקאים בזמן שחי ברובע המחסנים, ליד צ'יינה טאון. בשנת 1994, הוא נרשם ללימודי תואר שני בקולומביה קולג' בשיקגו, שם למד עם הצלמים בוב ת'אל ומליסה אן פינני, והצייר קורי פוסטיליונה. בעודו ממשיך ליצור אמנות, הוא החל את קריירת ההוראה שלו בקולומביה, עד שקיבל תפקיד באוניברסיטת סנט פרנסיס בשנת 1999. אלאמו-קוסטלו חי ועובד בשיקגו עם אשתו, סנדי.