stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קלגרי פליימס
היסטוריה > 1986 - 1989: שנות השיא > ריצת הפלייאוף של 1989

את העונה הרגילה של 1989 סיימו הפליימס עם מאזן מצוין של 54 ניצחונות מול 17 הפסדים ו-9 תיקו, וזכו בפעם השנייה ברציפות בגביע הנשיאים וביתרון ביתיות לאורך כל הפלייאוף. סדרת הפלייאוף של הסיבוב הראשון, מול ונקובר קנאקס, הגיעה לשבעה משחקים, כאשר שער של ג'ואל אוטו בהארכה של המשחק השביעי הציל את חלום הפלייאוף של הקבוצה.
בגמר של "בית סמיית'" פגשו הפליימס שוב את וויין גרצקי, שמירר את חייהם לאורך שנות ה-80 עם אדמונטון אוילרס, הפעם במדי קבוצתו החדשה לוס אנג'לס קינגס. גם גרצקי לא עזר לקינגס, והפליימס הביסו אותם בקלות ועלו לגמר החטיבתי.
בגמר החטיבתי פגשו הפליימס את שיקגו בלאקהוקס, וגם הפעם עברו בקלות בחמישה משחקים ועלו בפעם השנייה לסדרת גמר גביע סטנלי. כמו ב-1986, גם הפעם היריבה בגמר הייתה מונטריאול קנדיאנס. עד היום זו הפעם האחרונה ששתי קבוצות קנדיות הגיעו לסדרת גמר גביע סטנלי.
הסדרה הייתה דרמטית והפכפכה כאשר יתרון הביתיות עובר מצד לצד בארבעת המשחקים הראשונים. הפליימס ניצחו במשחק החמישי ב"סאדלדום" ועלו ל-3:2, ובמשחק השישי במונטריאול, עם שערים של לני מקדונלד ודאג גילמור, שהגיע לקבוצה עם תום מועד ההעברות באותה עונה, ניצחו הפליימס את הקנדיאנס והשלימו זכייה ראשונה, ויחידה עד היום, גביע סטנלי. זו הייתה הפעם היחידה שקבוצה אורחת הניפה את גביע סטנלי ב"מונטריאול פורום", ביתם ההיסטורי של הקנדיאנס. אל מקיניס זכה בגביע קון סמיית' כ-MVP של הפלייאוף. השער שכבש לני מקדונלד במשחק האחרון התברר כשערו האחרון בקריירה - הכוכב הוותיק, שהגשים את חלומו לזכות בגביע סטנלי במדי הפליימס, פרש מפעילות לאחר 16 עונות בקבוצה.
עונת 1989 הייתה היסטורית בעוד היבט. לאורך שנות ה-80, נאמנה למדיניותו של המנהל קליף פלטשר לחפש שחקנים במקומות בהם התחרות קטנה יותר - אירופה וליגת ה-NCAA - בחרה הקבוצה בדראפט מספר פעמים שחקנים סובייטים, למרות הסיכוי הנמוך לקבל אותם. ב-1989 הצליח פלטשר לקבל שחקן סובייטי ראשון בברכת שלטונות ברית המועצות. סרגיי פריאחין הגיע לקבוצה לאחר סיום העונה בברית המועצות והספיק לשחק בשני משחקים בעונה הרגילה ובמשחק אחד בפלייאוף. כמות המשחקים הנמוכה לא הספיקה כדי להפוך אותו לשותף רשמי לזכייה באליפות, ושמו לא נחרט על גביע סטנלי, אולם מקרה פריאחין פרץ את השערים לכוכבים סובייטים אחרים שהחלו להציף את ה-NHL.
היסטוריה > 1990 - 1996: ימי תיאורן פלרי

לאחר פריצת הדרך עם סרגיי פריאחין, הביאה עונת 1990 לקבוצה כוכב סובייטי אמיתי ראשון - סרגיי מקארוב, מהכוכבים הגדולים של נבחרת ברית המועצות בשנות ה-80. מקארוב זכה בגביע קאלדר כרוקי העונה בליגה, בזכייה מעוררת מחלוקת - הוא אמנם היה רוקי לפי ההגדרה היבשה כשחקן בעונתו הראשונה בליגה, אבל היה כבר כוכב מנוסה ומוכח בן 31. למרות הצטיינותו של מקארוב הפליימס שוב סיימו עונה רגילה טובה, אך בסיבוב הראשון בפלייאוף נוצחו על ידי לוס אנג'לס קינגס בשבעה משחקים כולל תבוסה של 12:4 במשחק הרביעי.
בעונה שלאחר מכן הפגינו הפליימס עונה רגילה מצוינת וסיימו עם המאזן הטוב ביותר שלהם עד אז, ולראשונה עברו 100 נקודות בטבלה בסיום העונה הרגילה. השחקן המוביל שלה היה תיאורן פלרי, שבעונתו השלישית בקבוצה פרץ למעמד של כוכב עם 51 שערים ו-53 אסיסטים. גם הפעם נכשלו הפליימס בשבעה משחקים בסיבוב הראשון, שוב מול היריבה הגדולה והאלופה היוצאת, אדמונטון אוילרס. המנהל הוותיק קליף פלטשר, שהיה בקבוצה למן היווסדה באטלנטה, עזב לטורונטו מייפל ליפס ולקח איתו את דאג גילמור.
ב-1992, לראשונה מאז המעבר לקלגרי, סיימה הקבוצה את העונה הרגילה במאזן שלילי והחמיצה את הפלייאוף. יחד עם התקופה באטלנטה, העונה הכושלת קטעה לפליימס רצף של 17 עליות לפלייאוף.
הקבוצה חזרה לפלייאוף בארבע העונות הבאות, תוך כדי שכוכבה, תיאורן פלרי, נאבק לאורך כל התקופה בהתמכרות לסמים ושתייה. למרות בעיותיו והיעדרויותיו בתוכניות גמילה חוזרות ונשנות, היה פלרי כוכב ההתקפה העיקרי של הקבוצה לצדם של גארי רוברטס ורוברט רייכל. בפלייאוף, בכל ארבע העונות, כשלה הקבוצה בסיבוב הראשון. כוכבי הזכייה בגביע סטנלי מ-1989, מייק ורנון ואל מקיניס, עזבו את הקבוצה, ובסוף עונת 1996 נאלץ גם רוברטס לפרוש מפעילות בשל פציעה. במהלך אותה עונה הועבר ג'ו ניוונדייק לדאלאס סטארס ובמקומו הגיע שחקן צעיר וכוכב בהתהוות, ג'רום איגינלה.
היסטוריה > 1997 - ההווה > 1997 - 2003: צרות כלכליות ובצורת מקצועית

שבע העונות, בין עונת 1997 ועונת 2003, היו שנים של שקיעה בקבוצה. במשך כל אותן עונות לא עלתה הקבוצה לפלייאוף, כאשר היא מפסידה כסף רב וסובלת מירידת ערכו של הדולר הקנדי. גם הקהל הלך ונטש אותה, וחזר רק לנוכח איומים להעביר את הקבוצה לארצות הברית כפי שנעשה עם ויניפג ג'טס וקוויבק נורדיקס. הקבוצה נאלצה לוותר על כוכבים גדולים שלא יכלה לעמוד במשכורותיהם, ובראשם תיאורן פלרי שעזב את הקבוצה ב-1999.
לאחר עונת 2003 הובא לקבוצה המאמן דאריל סאטר, שהגיע מסן חוזה שארקס והביא איתו משם את השוער הפיני מיקה קיפרוסוף.
היסטוריה > 1997 - ההווה > ריצת הפלייאוף של 2004

העונה הרגילה של 2004 הסתיימה במאזן חיובי אך פושר של 42 ניצחונות מול 30 הפסדים, 7 תיקו ו-3 הפסדים בהארכה, כך שהפליימס חזרו לפלייאוף לראשונה מאז 1996, אך בדירוג נמוך שהועיד להם יריבות קשות. על העלייה לפלייאוף ניצח השוער החדש מיקה קיפרוסוף, שהצטיין עם ממוצע ספיגה של 1.7 שערים למשחק - הנמוך בליגה.
היריבה בסיבוב הראשון הייתה אלופת הבית הצפון-מערבי, ונקובר קנאקס. הסדרה ההפכפכה, שיתרון הביתיות בה שינה צד 4 פעמים, הגיעה למשחק שביעי ומכריע בוונקובר, כאשר הפליימס עמדו בו על סף ניצחון, אולם שער שוויון של הקנאקס שש שניות לסיום כפה הארכה. הפעם הפליימס היו אלה שניצחו בהארכה כדי לנצח את הסדרה. זו הייתה סדרת הפלייאוף הראשונה שהפליימס ניצחו בה מאז הזכייה בגביע סטנלי ב-1989.
בסיבוב השני חיכתה לפליימס אלופת הבית המרכזי, שסיימה את הליגה הרגילה עם המאזן הטוב ביותר, דטרויט רד וינגס. למרות מתקפה של הרד וינגס על שער הפליימס לאורך כל הסדרה, ניצחו הפליימס בסדרה בשישה משחקים בעזרת סדרת משחקים מצוינים של מיקה קיפרוסוף בשער. בשני המשחקים האחרונים לא הצליחו הרד וינגס להבקיע אפילו שער אחד.
גם בגמר החטיבה המערבית פגשו הפליימס אלופת בית - סן חוזה שארקס, אלופת הבית הפסיפי וקבוצתם הקודמת של המאמן סאטר והשוער קיפרוסוף. הסדרה נפתחה בחמישה ניצחונות חוץ לפני שהפליימס ניצחו ב"סאדלדום" את המשחק השישי ועלו לסדרת גמר גביע סטנלי. הפליימס הפכו לקבוצה היחידה מאז שהליגה חולקה לשישה בתים שהדיחה את אלופות כל הבתים בחטיבה שלה בדרך לסדרת הגמר, והקבוצה הקנדית הראשונה שעולה לסדרת הגמר מאז ונקובר קנאקס ב-1994. הקבוצה הפכה ליקירת קנדה, כאשר שגרירות קנדה בוושינגטון הניפה דגל של הפליימס לצד דגל קנדה, וראש ממשלת קנדה פול וילסון קרא לה "הקבוצה של קנדה".
סדרת הגמר, מול טמפה ביי לייטנינג, ריתקה את קנדה כולה, כאשר בזמן משחקי החוץ התמלא ה"סאדלדום" באוהדים שצפו במשחקים על מסך ענק. הפליימס הגיעו למשחק השישי בקלגרי עם יתרון 3:2 בסדרה, והזדמנות גדולה לזכות בגביע סטנלי ב"סאדלדום". בשליש השלישי, במצב של 2:2, נראה היה שמרטן ז'לינה כבש שער עבור הפליימס. השופטים סימנו שהדיסקית לא עברה במלוא היקפה את קו השער, והשער נבדק ממספר זוויות בווידאו כאשר התוצאות לא היו חד משמעיות מספיק כדי להפוך את החלטת השופטים. הלייטנינג ניצחו לבסוף בשתי הארכות, החזירו את הסדרה למשחק שביעי ומכריע בטמפה, וניצחו גם בו כדי לזכות בגבוע סטנלי.
למרות ההפסד, 30,000 אוהדים הגיעו ל"אולימפיק פלאזה" בקלגרי כדי לקבל את פני השחקנים.
היסטוריה > 1997 - ההווה > 2005 - 2014: הצלחות אישיות וכשלונות קבוצתיים

עונת 2005 בוטלה בעקבות סכסוך עבודה בין ה-NHL לאיגוד השחקנים. הבעלים של הפליימס, הרלי הוצ'קיס, הוביל לבסוף את המשא ומתן מצד בעלי הקבוצות וסייע להגיע להסכם עם איגוד השחקנים שאיפשר לחדש את הליגה בעונת 2006.
העונות שאחרי העונה המבוטלת היו מצוינות מבחינה אישית לג'רום איגינלה, ששבר את שיאי ההבקעה של המועדון שבהם החזיק תיאורן פלרי, ולמיקה קיפרוסוף שנבחר לשוער העונה ב-NHL ב-2006 וזכה בגביע וזינה. עם זאת, מאז הריצה לסדרת הגמר ב-2004 ועד 2015 לא ניצחו הפליימס עוד בסדרת פלייאוף, כאשר בין 2006 ו-2009 הודחו בסיבוב הראשון ובין 2010 ל-2014 כלל לא עלו לפלייאוף. בתווך, בסיום עונת 2011, הודיע החלוץ השוודי הוותיק של הקבוצה, פרדריק מודין, על פרישתו ממשחק, וב-2013 עשה זאת גם השוער המצטיין מיקה קיפרוסוף. באותה עונה איבדה הקבוצה גם את כוכב ההתקפה והקפטן שלה, ג'רום איגינלה, שעזב לפיטסבורג פינגווינס עם סיום מועד ההעברות.
היסטוריה > 1997 - ההווה > 2014 - ההווה

בעונת 2014/15 נאבקו הפליימס על מקום בפלייאוף מול האלופה היוצאת לוס אנג'לס קינגס, ולקראת סיום העונה ניצחו הפליימס את הקינגס במשחק מכריע בקלגרי ועלו לפלייאוף תוך השארת האלופה היוצאת מחוצה לו. הם המשיכו בניצחון על ונקובר קנאקס בשישה משחקים, סדרת הפלייאוף הראשונה שניצחו בה הפליימס מאז 2004. בסיבוב השני הודחו הפליימס על ידי אנהיים דאקס.
עונה לאחר מכן החמיצו הפליימס את הפלייאוף, וב-2016/17 נתקלו שוב באנהיים דאקס, הפעם בסיבוב הראשון בפלייאוף, ושוב הודחו.
במהלך עונת 2017/18 החתימה הקבוצה את החלוץ הצ'כי הוותיק יארומיר יאגר, מגדולי המבקיעים בתולדות הליגה, אך יאגר בן ה-46 היה מעבר לשיאו ושיחק בקבוצה 7 משחקים בהם כבש שער אחד בלבד לפני שעזב את הקבוצה וחזר לקבוצת נעוריו בצ'כיה. הפליימס סיימו את העונה הפושרת מחוץ לפלייאוף.
בעונה הרגילה ב-2018/19 גילו הפליימס יכולת גבוהה שהביאה להם 50 ניצחונות ו-107 נקודות בטבלה, ואת המקום הראשון בחטיבה המערבית. בפלייאוף נחלה הקבוצה אכזבה גדולה כאשר מול השמינית בחטיבה, קולורדו אוולאנש, הודחו הפליימס בחמישה משחקים. בעונה שאחריה, שהושפעה ממגפת הקורונה, עברו הפליימס את הסיבוב המוקדם שנוסף לפלייאוף באותה שנה לפני שהודחו בסיבוב הראשון בידי דאלאס סטארס העדיפה. חוסר היציבות נמשך בעונה 2020/21 שבה שבה הקבוצה והחמיצה את הפלייאוף.
בעונת 2021/22 גילתה הקבוצה יכולת גבוהה בעונה הרגילה וסיימה אותה כאלופת הבית הפסיפי עם 50 ניצחונות ו-111 נקודות בטבלה - אך הפלייאוף הסתיים באכזבה עם הדחה בסיבוב השני מול היריבה המושבעת אדמונטון אוילרס, וחוסר היציבות נמשך כשהקבוצה שבה והחמיצה את הפלייאוף בשתי העונות שלאחר מכן.
מסורת > "המייל האדום"

במהלך ריצת הפלייאוף של 2004 הפכה השדרה ה-17 בקלגרי, הסמוכה ל"סאדלדום", לאזור מסיבות אוהדים בלתי פוסקות. בכל לילות המשחקים במהלך הפלייאוף התאספו בין 35,000 ל-60,000 אוהדים בשדרה למסיבה.
לקראת הפלייאוף של 2006 הודיעה משטרת קלגרי כי תאסור על מסיבות "המייל האדום" ותקנוס את המשתתפים. לחץ של האוהדים ופרנסי העיר הפך את החלטת המשטרה, אולם הדחתם המוקדמת של הפליימס מהפלייאוף הביאה לסיום מוקדם של "המייל האדום".
מסורת > "C of Red"

אוהדי הפליימס ידועים בקנאותם לצבע האדום של הקבוצה, כאשר במהלך ריצת הפלייאוף של 2004 יצאה קריאה לאוהדים להגיע למשחקים ב"סאדלדום" לבושים באדום. ההיענות הייתה עצומה, והביקוש לחולצות הבית האדומות של הפליימס היה גדול עד כדי כך שיצרנית חולצות ההוקי CCM הפסיקה לייצר חולצות של קבוצות אחרות כדי לעמוד בביקוש. ההיענות של האוהדים ללבוש את צבעי הקבוצה הייתה באחוזים גדולים במיוחד, ומכאן נוצר הכינוי C of Red - משחק מילים על Sea of Red ("ים של אדום") ועל האות C שבלוגו של הפליימס.
מסורת > הלוגו ומורשת אטלנטה פליימס

"ה-C העולה בלהבות", הלוגו של הפליימס, מלווה את הקבוצה בשינויים מזעריים מאז המעבר שלה לקלגרי. המורשת של גלגולה הקודם של הקבוצה, אטלנטה פליימס, מאוזכרת על חולצות הקפטנים החלופיים של הקבוצה, כאשר האות A המסמנת קפטן חלופי (Alternate Captain) מוחלפת בלוגו "ה-A העולה בלהבות" של הקבוצה מימיה באטלנטה.
היריבות עם אדמונטון אוילרס

היריבות הטבעית של קלגרי פליימס היא עם אדמונטון אוילרס. מעבר לכך שמדובר על שתי הערים הגדולות בפרובינציית אלברטה - קלגרי העיר הגדולה ואדמונטון בירת הפרובינציה - הקבוצות גם החלו לפעול באלברטה במסגרת ה-NHL כמעט באותו זמן. האוילרס הצטרפו ל-NHL ב-1980 מליגת ה-WHA שנסגרה, ועונה אחת לאחר מכן עברו הפליימס מאטלנטה לקלגרי. הקבוצות נפגשו חמש פעמים בפלייאוף, רק בסדרה אחת (1986) הצליחו הפליימס לנצח.
סגל שחקנים

נכון ל-8 בנובמבר 2024
"ה-A העולה בלהבות" - הלוגו של אטלנטה פליימס
אטלנטה פליימס מול קולורדו רוקיז, 1978
מבט לילי על ה"סאדלדום" (כיום סקוטיה-בנק סאדלדום), ביתם של הפליימס מאז 1983
ג'רום איגינלה
מיקה קיפרוסוף הוביל את ריצת הפלייאוף של הפליימס ב-2004
"C of Red"
קפטן חלופי של הפליימס, עם לוגו "ה-A העולה בלהבות" של אטלנטה פליימס על חולצתו
מיקאל באקלונד, קפטן הפליימס
קונליאנו

ביתו לשעבר של הצייר צ'ימה דה קונליאנו
קוֹנֶלְיַא֫נוֹ (באיטלקית: Conegliano; בוונטית: Conejan) היא קומונה בנפת טרוויזו שבמחוז ונטו בצפון איטליה, כ-30 קילומטרים ברכבת מטרוויזו. נכון ל-2022 מונה אוכלוסיית העיר 34,260 נפשות. שרידי טירה מהמאה ה-10 ממוקמים על גבעה החולשת על העיירה. מה שנותר מהטירה, שהייתה שייכת בעבר לבישוף של ויטוריו ונטו, הוא מגדל פעמונים, שכיום שוכן בו מוזיאון קטן, והחומות החיצוניות.
ב-7 ביולי 2019, הוכרזו גבעות הפרוסקו של קונליאנו וואלדוביאדנה אתר מורשת עולמית של אונסק"ו.
היסטוריה

העיירה קונליאנו נוסדה במאה ה-12, כאשר קבוצה של משפחות אצילים מוונציה התיישבה על גבעה מסביב למבצר קיים. טירת קונליאנו תמיד נשארה מרכז הכוח, הן אזרחית (עם מקום מושבו של הפודסטה) והן הדתית (עם הכנסייה הקולגיאטית של סן לאונרדו). מלאכת יד ופעילויות חקלאיות התחזקו בשל ייסודם של מנזרים רבים כמו כנסיית סנטה מריה מאטר דומיני (1231), מנזר הנדכאים של סן פולו (1316), אנטוניוס הקדוש, פרנסיקוס הקדוש של הנזירים הזוטרים (1231), שלא לדבר על מרכזי הטיפול פליאטיבי וקהילות של עמאים.
בשנת 1153, הותקפה קונליאנו, אירוע שגבה קורבנות רבים. בהתחשב במיקומה המרכזי כלפי פריולי עם תחומי הפטריארכיה של אקוויליה, ההגנות של העיר חוזקו עם בנייה מחודשת של הטירה. קונליאנו נשלטה על ידי אדזלינו (אנ') ואז על ידי ג'וליו צ'זרה סקליג'רו (אי') שהעניק לה ביצורים חדשים. תחת הרפובליקה של ונציה, שכבשה את טרוויזו ב-1337, נמשכו עבודות הביצור עם הקמת חומה סביב הכפר. עבודות הביצור נמשכו למרות התקפת ההונגרים ב-1411. נבנו מבנים מפוארים, אך ההידרדרות הורגשה לאחר מלחמת ליגת קמברה.
במאה ה-18, הטירה, שהייתה חרבה זמן רב, נהרסה ברובה והחומרים נוצלו לבניית מבנים חדשים, כמו בית העירייה ב-1744.
מקונגרס וינה בשנת 1815 עד 1866, הייתה העיירה קונליאנו חלק מהמונרכיה האוסטרית (ממלכת לומברדיה-ונציה).
גאוגרפיה

העיירה קונליאנו שוכנת באמצע הדרך בין טרוויזו והגבעות של פרוסקו שלפני קדם האלפים של בלונו (אנ'), במקום נגיש הודות לכביש המהיר A27. זוהי גם נקודת המעבר בדרך לפריולי, מה שתמיד הפך אותה לאתר אסטרטגי.
בסביבות המאה ה-10 נבנה מבצר בשליטת הבישופים של בלונו. נראה ששם העיירה נובע מהמילה בלטינית cuniculus המציינת את המעברים התת-קרקעיים של הטירה.
כלכלה > חקלאות

קונליאנו היא, יחד עם ואלדוביאדנה (אנ'), אחת משתי העיירות של יין פרוסקו בזכות הכרמים שלהם. הגידולים ממוקמים על נתיב של אחת מדרכי היין החשובות ביותר – Strada del Prosecco e Vini dei Colli Conegliano Valdobbiadene (דרך הפרוסקו והיינות של גבעות קונליאנו ולדוביאדנה) – המחברת בין שתי העיירות ועובר ברמת קוורטייר דל פיאבה (Quartier del Piave).
שמות היינות של האזור הם: "פרוסקו די קונליאנו ואלדוביאדנה" בעל ההתוויה המחמירה DOCG‏ (Prosecco di Conegliano-Valdobbiadene DOCG), יין לבן "גבעות קונליאנו", ויין אדום "גבעות קונליאנו" (Colli di Conegliano DOC).
על מסורת גידול היין מעידה נוכחותו של בית ספר המוקדש ליין בקונליאנו, יישוב שנכלל גם במסלול "עיר היין".
כלכלה > תעשייה

בסביבת העיר פועלות תעשיות רבות, בעיקר בייצור מכשירי חשמל ביתיים, ציוד חשמלי וייצור חפצי נירוסטה. בין התעשיות הללו נמצאת אלקטרולוקס (אנ'), מובילה עולמית בייצור מכשירי חשמל, הממוקמת על הכביש הראשי 13 בין קונליאנו לעיירה השכנה שלה סוזאגנה (אנ').
תחום היין התחיל באזור כבר לפני כמה מאות שנים ומעסיק מספר רב של אנשים. חברות אלו תורמות משמעותית לכלכלה וחלקן התמחו בייצור חביות עץ ובקבוקי זכוכית ליין.
תרבות וספורט

בכל חודש יוני, מבוצע במרכז ההיסטורי משחק שחמט או "דמה" מיוחד שבו הכלים מיוצגים על ידי אנשים אמיתיים – הידועים בשם דמה קסטלנה (Dama Castellana). אירוע זה אינו המשך של מסורת חילונית, אבל הוצג רק לפני כמה שנים, עדיין הצליח להפוך ללוח אירועים מסורתי בקונליאנו.
קונליאנו היה מקום הולדתם של הציירים צ'ימה דה קונליאנו (אנ'), שיצר קישוט משובח מאחורי המזבח בקתדרלה (מתוארך לשנת 1492), ופרנצ'סקו בקארוצי (אנ'), כמו גם המלחין והמנצח בקונסרבטוריון של סינסינטי, פייר אדולפו טירינדלי (Pier Adolfo Tirindelli). בעיר נולד גם הכדורגלן אלסנדרו דל-פיירו שנחשב לאחד הכדורגלנים האיטלקים הטובים בכל הזמנים.
בעיירה יש קבוצת כדורגל אחת בשם F.C.D. Conegliano Calcio 1907 המשחקת כיום בפרומוציונה (Promozione), הרמה השישית של הכדורגל האיטלקי.
אתרים מרכזיים

"קונטרדה גראנדה" (Contrada Granda) הוא שמו המסורתי של הרחוב הראשי במרכז ההיסטורי של קונליאנו. הוא מוביל מ"רחוב 20 בספטמבר" (Via XX Settembre) דרך הכיכר "פיאצה צ'ימה" (Piazza Cima) לרחוב "ויה ביאטו מרקו אונגרו" (Via Beato Marco Ongaro). בנוסף לארמונות רבים, ניתן למצוא כאן את הקתדרלה ואת "בית הספר באטוטי" (Scuola dei Battuti).
פאלאצו (ארמון) מונטלבן הישן
פאלאצו פיוטי, מקום המושב ההיסטורי של בית הספר הציבורי
פיאצה צ'ימה עם תיאטרון האקדמיה
נוף חלקי של קונטרדה גראנדה
ה-Scuola dei Battuti
ה-Scuola dei Battuti שוכן בין הארמונות של הקונטרדה. החזית בולטת בארקדה של תשע קשתות מחודדות ובציורי הקיר משנת 1593 של הצייר הפלמי המכונה פוצוסראטו (אנ') (Pozzoserrato) המתארים דמויות וסצנות מהביבליה. "אולם הבאטוטי" (Sala dei Battuti) בקומה העליונה כולל מחזורי פרסקו מאת פרנצ'סקו דה מילאנו (אנ') (1511) ופוצוסראטו (סוף המאה ה-16).
אולם הבאטוטי
פרנצ'סקו דה מילאנו, הסעודה האחרונה
פרנצ'סקו דה מילאנו, מאסרו של ישו
פוצוסראטו, גירוש האדם
הקתדרלה עם שלוש הספינות ניצבת ממש מאחורי ה-Scuola. את שער הכניסה ניתן למצוא מתחת לארקדות.
כמו כן בעיר העתיקה ההיסטורית, בוויה צ'ימה לא הרחק מהקתדרלה, נמצא ה-Casa museo di Giovanni Battista Cima, ביתו לשעבר של הצייר צ'ימה דה קונליאנו (אנ'), בניין מתקופת הרנסאנס. "מוזאו דלי אלפיני" (Museo degli Alpini) הוא מוזיאון המוקדש להיסטוריה של חיילי ההרים האיטלקיים.
ציור פאנל מאת צ'ימה דה קונליאנו בדואומו
פוצוסראטו, סגידת הרועים
מוזאו דלי אלפיני
מזרקת הסוסים
הטירה בלילה
הקהילה היהודית

המשפחה היהודית הראשונה השתקעה בעיר בשנת 1398 לערך, לאחר שהוזמנה להתגורר בה ולעסוק בהלוואה בריבית. בשנת 1490 הורשה יהודי בשם מנדולין להקים בביתו בית כנסת קטן, וכן לייסד בית קברות יהודי בעיר. ממקום זה התפתחה וגדלה הקהילה היהודית במקום. מועצת העיירה ניסתה לגרש את היהודים מהעיר בשנים 1511, 1518 ו-1560, אבל השלטון הוונציאני מנע זאת. ב-1637 רוכזו ונסגרו היהודים בגטו, ואז ככל הנראה נבנה בית הכנסת החדש שצורתו מוכרת היום מהמבנה בירושלים. לבית כנסת זה הוכנס ארון הקודש שהיה בבית הכנסת הקודם. הגטו הועבר למקום אחר ב-1675. בית הכנסת הנוכחי נחנך בשנת 1701, כפי הכתוב בכתובת השמורה בבית הכנסת עד היום. בתחילת המאה ה-17 פעל בעיירה תלמוד תורה תחת רב הקהילה נתן אוטולנגו (נפטר 1615). ב-1752 היו בקונליאנו 57 יהודים וב-1866 30. אחרוני היהודים בעיירה מתו בשנות ה-30 של המאה ה-20.
בית הכנסת שפעל בעיירה נבנה מחדש ב-1701, אבל בעקבות האמנציפציה ליהודים שהתרחשה במאה ה-19, החלו יהודים לעזוב את הערים הקטנות ולהתיישב בערים הגדולות והחשובות יותר. כך קרה שעיירות קטנות התדלדלו מהאוכלוסייה היהודית שבהן, ובתי כנסת מפוארים התרוקנו. העיירה קונליאנו עברה אף היא תהליך דומה, וסמוך לשנת 1900 נסגר בית הכנסת, ואחת היהודיות הבודדות שנשארו לגור בעיירה הופקדה על שמירת המפתח לבניין. התפילה האחרונה בבית הכנסת נערכה בסוף מלחמת העולם הראשונה ביום כיפור של 1918 על ידי חיילים יהודים מצבא האימפריה האוסטרו-הונגרית לפני נסיגתו מהאזור. ב-1951 הועבר בית הכנסת לירושלים ושוחזר בתוך מוזיאון יהדות איטליה. בית כנסת זה משמש כבית כנסת פעיל בשבתות וחגים והתפילות בו מנוהלות לפי מנהג בני רומא.
ערים תאומות

ברזיל גריבאלדי, ברזיל
אוסטרליה ליסמור, אוסטרליה
לקריאה נוספת

נאמן לוצאטו, הישיבה של קוניליאנו ויניטו והרב נתן אוטולינגו
ביאורים

↑  משפחת באטוטי היו חברי קהילה שמקורה באומבריה בסביבות 1260 ואשר כמה שנים לאחר מכן הגיעה לקונליאנו.
הערות שוליים

↑  "Two cultural sites added to UNESCO's World Heritage List". UNESCO. 7 ביולי 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  COMUNE DI CONEGLIANO
↑  1911 Encyclopædia Britannica/Conegliano
1 2  The Duomo and the Sala dei Battuti
↑  Museo Degli Alpini Di Conegliano
1 2  בית הכנסת של קונליאנו ונטו
↑  האנציקלופדיה העברית, כרך כ"ט, עמוד 406
↑  Conegliano, Italy, Jewish Virtual Library
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007564629205171  BnF: cb12255588n (data)  GND: 4309609-8  LCCN: n85041883  MusicBrainz: 6f36de11-88df-41fd-8a84-2c214e2fdc63  NKC: ge1091755  VIAF: 168079684   WorldCat (עם VIAF): 168079684 
בית הכנסת העתיק של קונליאנו, הועבר לישראל ושוחזר בשלמותו במוזיאון יהדות איטליה
חילה (נהר)

| --- | --- |

חלקו המזרחי של נהר חילה במדינת ניו מקסיקו
 מידע כללי
 אורך:  1,044 ק"מ
 ספיקה ממוצעת:  172 מ"ק לשנייה
 אגן ניקוז:  150,737 קמ"ר
 מוצא:  מחוז גרנט, ניו מקסיקו
 גובה מוצא הנהר:  1,692 מטרים
 יובלים:  Agua Fria River, סן פדרו, Eagle Creek, Santa Cruz River, סולט, San Francisco River, Hassayampa River 
 שפך:  נהר הקולורדו
 מדינות באגן הניקוז:  ארצות הברית ארצות הברית (במדינות ניו מקסיקו ואריזונה) מקסיקו מקסיקו
 
 
נהר חילה (באנגלית: Gila River) הוא נהר באורך 1,044 ק"מ במדינות ניו מקסיקו ואריזונה, ארצות הברית, אחד מיובליו הראשיים של נהר הקולורדו. הנהר מתחיל במערב מדינת ניו מקסיקו וזורם מערבה דרך מדינת אריזונה עד שנשפך לנהר הקולורדו ביומה שבגבול עם מדינת קליפורניה ועם מקסיקו.
חלקו המזרחי של הנהר זורם בהרים, בעיקר דרך שמורות טבע. כאשר הוא יורד מההרים לרמה מישורית דרומית לפיניקס הזרם של המים נחלש משמעותית וכמות המים יורדת, וזאת בעקבות השקיה מרובה באזור החקלאי הזה.
לחילה נשפכים יובלים רבים, החל במזלג המזרחי והמערבי של הנהר המתמזגים על מנת ליצור את גוף המים הראשי בסמוך לחילה הוט ספרינגס (Gila Hot Springs) בניו מקסיקו. לפני סטאפורד (Safford) נשפך לנהר היובל סן פרנסיסקו ונחל האכזב סן סימון. בהמשך נשפך לחילה הנהר סן קרלוס מצפון במאגר סן קרלוס. בווינקלמן (Winkelman) נשפך אליו הנהר סן פדרו ואז הנהר סנטה קרוז דרומית לקאסה גראנדה (Casa Grande). בהמשך, מעט מערבית לפיניקס, נשפך נהר סולט לנהר חילה. בעקבות מערכות השקיה המוזנות מהמים ובהיותו של הנהר מקור מים חשוב ליישובים באזור הנהר התייבש והפך לנהר אכזב בחלקו, בעיקר החל מאזור פיניקס ועד שנשפך לנהר הקולורדו. בחלקו המזרחי, באזור בו זורמים המים הנהר מגיע לעומק של כ-12 מטרים.
הסכר היחיד על הנהר הוא סכר קולידג' אשר יוצר את מאגר סן קרלוס. בנהר יש מספר מיני דגים, בהם טרוטת חילה (Oncorhynchus gilae), מין טרוטה אנדמי לנהר חילה וליובליו. גם מקור שמה של "מפלצת חילה" (Gila Monster), השם באנגלית של מין הלטאה הארסית הלודרמה מרירית, המצויה בדרום ארצות הברית ובצפון מקסיקו, הוא בשם הנהר.
היסטוריה

לאחר חתימת הסכם גואדלופה אידלגו בין ארצות הברית למקסיקו שימש נהר חילה גבול בין שתי המדינות עד 1853, כאשר החלק הדרומי של אריזונה נרכש על ידי ארצות הברית ברכישת גדסדן.
מסלול הנהר

הנהר מתחיל ביערות הלאומיים של חילה (Gila National Forest) שבמערב ניו מקסיקו, זורם דרך אזורים מדבריים, ולבסוף נשפך לנהר הקולורדו בסמוך ליומה, אריזונה. אגן הניקוז שלו משתרע על פני כ-160,000 קמ"ר (60,000 מייל רבוע), והוא אף מתפרש לצפון מדינת סונורה שבמקסיקו.
מסלול הנהר > זרימה ושימושים

בעבר זרם הנהר באופן טבעי עם ספיקת מים שנתית של כ-1.3 מיליון אקר-פיט בממוצע, וכ-1,800 רגל מעוקב לשנייה בפתחו. עם זאת, בשל שימושים מודרניים במים, זרימתו הצטמצמה משמעותית, וכיום הזרימה הממוצעת בסמוך לשפך הנהר היא כ-247 רגל מעוקב לשנייה בלבד.
בשל המחסור במים באזור, נבנה "פרויקט מרכז אריזונה" (Central Arizona Project), אשר מספק כ-1.5 מיליון אקר-פיט מים בשנה מהקולורדו, במטרה לתגבר את אספקת המים באגן הנהר.
יובלים מרכזיים

לנהר חילה מספר יובלים חשובים, ובהם:
נהר סן פרנסיסקו (San Francisco River) – היובל המרכזי של הנהר בחלקו העליון.
נהר סן פדרו (San Pedro River).
נהר סנטה קרוז (Santa Cruz River).
נהר סולט (Salt River).
נהר אגואה פריה (Agua Fria River).
נהר הסיאמפה (Hassayampa River).
חשיבות תרבותית ואקולוגית

נהר חילה הוא בעל משמעות היסטורית ותרבותית עבור קהילות ילידיות. "קהילת האינדיאנים של נהר חילה" (Gila River Indian Community), אשר הוקמה בשנת 1859 והוכרה רשמית על ידי הקונגרס האמריקאי בשנת 1939, ממוקמת לאורך הנהר. קהילה זו כוללת בני שבטי האקימל או'ודהם (Akimel O'odham - המכונים גם פימה) והפי'יפאש (Piipaash - המכונים גם מריקופה).
פנאי ותיירות

הנהר מספק אפשרויות לפעילויות נופש כגון טיולים רגליים, צפייה בציפורים ושיט קיאקים, במיוחד באזור קניון חילה בוקס (Gila Box Canyon) שבמזרח אריזונה. עם זאת, מפלסי המים משתנים בהתאם לעונות השנה ולמדיניות ניהול המים, ולכן מומלץ לבדוק את תנאי הזרימה לפני הגעה לאזור.
אנסו פרס

אנסו ניקולאס פרס (בספרדית: Enzo Nicolás Pérez; נולד ב־22 בפברואר 1986) הוא כדורגלן ארגנטינאי המשחק בעמדת הקשר בריבר פלייט הארגנטינאית ובנבחרת ארגנטינה.