שמואל דיבון
במשרד החוץ

לאחר קום המדינה היה שמואל דיבון החל משנת 1949 מראשוני אנשי משרד החוץ ושימש כמנהל בפועל של מחלקת המזרח התיכון. בתפקידו זה נפגש שמואל דיבון בשנת 1951 מספר פעמים עם מוחמד עזמי חבר משלחת מצרים לאו"ם, דבר שנעשה בידיעת משרד החוץ המצרי. גישושים אלה לא נשאו פרי.
בשנת 1952 נתמנה שמואל דיבון לתפקידו הדיפלומטי הראשון כמזכיר ראשון בשגרירות ישראל בפריז. כמזכיר ראשון בשגרירות השתתף דיבון במגעים מדיניים עם מצרים שהחלו לאחר הפיכת הקצינים במצרים בשנת 1952, כאשר מצרים הוכרזה ביוני 1953 לרפובליקה וגנרל מוחמד נגיב מונה לנשיאה הראשון. בחודשים שלאחר מכן התקיימו מגעים רשמיים למחצה בין דיפלומטים ישראלים לאנשי קשר מצריים ממקורבי מקורביו של נגיב. רוב השיחות התקיימו בפריס ובניו יורק. אחד מאנשי הקשר של ישראל היה שמואל דיבון. הוא ניהל שיחות עם עבד אל רחמן צאדק, נספח העיתונות בשגרירות מצרים בפריס ועם איש קשר מצרי בשם אחמד עבוד, בעל הון ומנהל חברת תעלת סואץ. דיבון דיווח להנהגה הישראלית על תוכן השיחות. אחת הידיעות החשובות שנמסרה בדיווח של דיבון הייתה שמתוך שבעת הקצינים שהרכיבו את כת הקצינים ששלטה במצרים, ארבעה היו בעד שלום עם ישראל ושלושה נגדו, אלא שההנהגה המצרית החליטה שבעניין זה לא הרוב הוא שיכריע. כן דיווח דיבון כי לדברי עבוד, הסכים נגיב שיש להשתדל ולחסל הסכסוך והוא מעוניין ברצינות בבעיה. עבוד ציין לדוגמה שספינה עם מזון לישראל עברה לפני זמן מה את התעלה והמצרים התעלמו מכך. דיבון מצידו אמר לעבוד שאם מצרים תנקוט כלפי ישראל מדיניות נבונה, ישראל עשויה לרכוש מתוצרתה. השיחות לא הביאו לתוצאות מאחר שמעמדו של נגיב החל להתערער ובשנת 1954 הוא הודח מן הנשיאות ואת מקומו תפס גמאל עבד אל נאצר.
בהמשך דרכו, במהלך למעלה משלושה עשורים, מילא שמואל דיבון, במועדים שונים, שלל תפקידים במשרד החוץ, מנהל חטיבת המזרח התיכון, עוזר שר החוץ לענייני המזרח התיכון, יועץ מדיני לשר החוץ ומנהל אגף המזרח התיכון. בין לבין הושאל דיבון למשרד ראש הממשלה וכיהן בו בשנים 1954 ל-1956 כיועץ לענייני ערבים.
הוא הביע דעתו בפני ראש הממשלה משה שרת כי אין אפשרות שהמיעוט הערבי יהיה נאמן למדינה וגם אין אפשרות לעודדו להתבוללות או להגירה, ועל כן יש להפחית את האיבה שלו למדינה על ידי עקירת כמה משורשי המרירות באמצעות הענקת תנאי חיים נאותים.
שמואל דיבון עודד הקלות בתנאי הממשל הצבאי. הקלות אלה תואמו בפגישה שנערכה בשנת 1959 בין ראש הממשלה דוד בן-גוריון לבין שמואל דיבון ואיסר הראל הממונה על שירותי הביטחון.
התפקידים הדיפלומטיים שמילא כללו משרת שגריר ישראל באתיופיה בשנים 1962 ל-1966, שגריר ישראל בברזיל בשנים 1966 ל-1968, ושגריר ישראל בטורקיה בשנים 1975 ל-1977.
בתור יועץ מדיני לשר החוץ העיד שמואל דיבון בפני ועדת אגרנט שהייתה ועדת חקירה ממלכתית, אשר הוקמה בסוף שנת 1973. לאחר מלחמת יום הכיפורים, כדי לחקור נסיבות פריצתה של המלחמה ואת כשליה. בעדותו תיאר את המצב הקשה של מחלקת החקר במשרד, שסבלה ממחסור בכוח-אדם וכתוצאה מכך בחודשים שקדמו לפרוץ המלחמה לא סברו במשרד החוץ, שעומדת לפרוץ מלחמה. דיבון קבל על כך שלא היה למשרד החוץ כל מקור עצמאי למידע, פרט לדיווחי שגרירויותיו ונציגויותיו, ובמידע, שהעבירו לו המוסד ואמ"ן. בעקבות דו"ח הוועדה הוקם במסגרת משרד החוץ מרכז למחקר ולתכנון מדיני על מנת לתגבר ולשדרג את מחלקת החקר.
דיבון נודע בכישרונו לשפות זרות. הוא שלט בערבית ולמד הינדי, אורדו, אמהרית ופרסית. בשנת 1959 הוא יצא בסיוע האו"ם לסיור לימודים ממושך בהודו ובה נפגש בין היתר עם וינובה בהאוה (אנ') מייסד תנועת בהודאן (אנ') שדגלה בשכנוע בעלי אדמות לחלק מרצון מאדמותיהם לעניים. הוא נלווה אליו במסעו לכפרים ושוחח עמו על ענייני אמונות ודתות.
בשנת 1983 פרש שמואל דיבון לגמלאות.
שמואל דיבון נפטר בשנת 2003.