stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הקהילה הבהאית בטורקמניסטן
הערות שוליים

1 2 3 4  Bahá'í Houses of Worship, Bahá'í Topics, 2011
1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12  Moojan Momen, The Bahá'í Community of Ashkhabad, Bahá'í Library, 1991
1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 13  Moojan Momen, Turkmenistan, Bahá'í Library, 1995
1 2 3 4 5 6 7 8  V. Rafati, BAHAISM vi. The Bahai Community of Ashkhabad, Encyclopaedia Iranica, 2011
1 2 3  Moojan Momen, Russia, Bahá'í Library, 1995
1 2  The Bahá'í World Vol. VIII: 1938-1940 (Wilmette, Illinois: Baha'i Publishing Trust, 1981), pp. 87-90
1 2  Most Baha'i Nations, ARDA, 2005
1 2  Felix Corley, TURKMENISTAN: Religious communities theoretically permitted, but attacked in practice?, Forum 18, 2004
1 2 3  Felix Corley, TURKMENISTAN: Religious freedom survey, April 2004, Forum 18, 2004
1 2 3  Turkmenistan: Harassment and imprisonment of religious believers, Amnesty International, 2000
↑  Stephen Lambden, EBN AṢDAQ, MĪRZĀ ʿALĪ-MOḤAMMAD, Encyclopaedia Iranica, 2011
↑  Afnán-i-Kabír, Bahaipedia, 2023
1 2  Moojan Momen, Gulpáygání, Mirza Abu'l-Fadl, .Bahá'í Library, 1995
1 2 3  Graham Hassall, Notes on the Babi and Bahá'í Religions in Russia and its territories, Bahá'í Library, 1993
↑  Duane L. Herrmann and Hasan T. Shodiev, Preliminary History of the Bahá'í Community of Samarkand, Uzbekistan, Bahá'í Library, 2004
1 2 3  Baha'i House of Worship - Ashkabad, Central Asia,.The Baha'i Faith, 2007
↑  Bahá'í Faith in Afghanistan, .2008
↑  Graham Hassall, National Spiritual Assemblies, .Bahá'í.Library, 2001
1 2  Turkmenistan - International Religious Freedom Report 2007, .U.S. Department of State, 2007
↑  Turkmenistan - International Religious Freedom Report 2003, .U.S. Department of State, 2003
איש טורקמני בלבוש מסורתי וגמל, צולם בין 1905 ל-1915 על ידי סרגיי פרוקודין-גורסקי.
בית התפילה הבהאי באשגבאט בזמן הקמתו.
וכיל א-דוולה (אנ'), נשלח ב-1902 על-ידי עבד אל-בהאא לפקח על הקמת בית התפילה הבהאי באשגבאט.
בית התפילה הבהאי באשגבאט.
אבו אל-פצ'ל גולפאיגאני, אחיינו, סייד מהדי גולפאיגאני נשאר באשגבאט והפך לאחת הדמויות המובילות בקהילה הבהאית.
הקרנבל הגדול

| --- | --- |
כרזת הקרנבל הגדול
 בימוי:  בילי ויילדר 
 הופק בידי:  בילי ויילדר 
 תסריט:  ולטר ניומן, בילי ויילדר, לסר סמואלס
 עריכה:  ארתור שמידט
 שחקנים ראשיים:  קירק דאגלס ג'ן סטרלינג
 מוזיקה:  הוגו פרידהופר 
 צילום:  צ'ארלס לאנג 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  פרמאונט 
 חברה מפיצה:  פרמאונט, נטפליקס 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  14 ביוני 1951
 משך הקרנה:  124 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט דרמה, פילם נואר 
 תקציב:  1,800,000 דולר
 הכנסות:  1,300,000 דולר
 פרסים:  ארכיון הסרטים הלאומי של ארצות הברית 
 דף הסרט ב־IMDb
 
הקרנבל הגדול (באנגלית: The Big Carnival או Ace in the Hole) הוא סרט אפל אמריקאי משנת 1951 בהפקתו ובבימויו של בילי ויילדר שגם השתתף בכתיבת התסריט, עם קירק דאגלס וג'ן סטרלינג בתפקידים הראשיים.
הסרט הוא סאטירה נוקבת על העיתונות ועל הדרכים שבהן היא נוקטת כדי להשפיע על הקהל ולהגדיל בכך את תפוצת העיתון. התסריט מבוסס על מקרה אמיתי של פלויד קולינס (אנ'), חוקר מערות שנקבר בתוך מערה ועיתונאי שתיאר את הפרשה זכה בפרסום ובפרס פוליצר. המקרה הזה מוזכר בסרט.
ג'ן סטרלינג זכתה בפרס השחקנית הטובה ביותר ב-National Board of Review Awards.
בילי ויילרר זכה בפרס הבמאי הטוב ביותר בפסטיבל הסרטים של ונציה.
הסרט היה מועמד לפרס אוסקר לתסריט המקורי הטוב ביותר.
הסרט זכה בזמנו לביקורות שליליות ולא הצליח מבחינה כלכלית. רק אחרי שנים רבות הוכר ערכו וב-2017 הוא נבחר לשימור בארכיון הסרטים הלאומי של ארצות הברית על ידי ספריית הקונגרס על היותו בעל חשיבות תרבותית, היסטורית ואסתטית.
תקציר העלילה

צ'אק טאטום (קירק דאגלס) הוא עיתונאי שנזרק מכמה עיתונים בניו יורק בגלל התנהגות פרועה. כעת כדי להתפרס הוא מגיע לאלבקרקי בניו מקסיקו ומבקש ממנהל עיתון מקומי "אלבוקרקי סאן" לקבלו לעבודה. המנהל בוט (פרטר האל) מסכים לקבלו תמורת 60 דולר לשבוע וטאטום מסכים מחוסר ברירה.
בשנה הראשונה הוא משועמם ומתוסכל ומחכה להזדמנות בה יוכל להתפרסם שוב. יום אחד הוא מקבל משימה לסקר צייד עכסנים. בחוסר רצון הוא יוצא למשימה עם צלם העיתון, הרבי קוק (רוברט ארתור). בדרך הם עוצרים בתחנת דלק עם מסעדה באמצע של שום מקום. מקבלת אותם לוריין מינוסה (ג'ן סטרלינג). היא מספרת להם שבעלה ליאו (ריצ'רד בנדיקט) יצא לחפור עתיקות אינדיאניות במערה ולא חזר עדיין. טאטום מבין שיש לו כאן "סקופ" רציני.
הוא מגיע למערה, נכנס עם מצלמה ומצליח בקושי להגיע לקרבת ליאו, לעודד ולצלם אותו. תוך זמן קצר מתפרסמת הידיעה בעיתון ותפוצתו מכפילה את עצמה פי שמונה. אנשים מרחבי הארץ באים למקום המערה כדי לחזות בתהליך ההצלה.
טאטום עושה "דיל" עם השריף המקומי (ריי טיל) שעיקרה פרסום השריף באור חיובי כדי שייבחר בשנית תמורת זאת מתחייב השריף לא לאפשר לעיתונאים אחרים להיכנס למערה ולדווח.
כדי להאריך את משך ההצלה משכנע טאטום את השריף להורות להפסיק את החבירה מפתח המערה ולהתחיל לקדוח מלמעלה למרות שהוא יודע שזה יארך יותר זמן. בינתיים אלפי אנשים גודשים את המקום, מקימים אוהלים, מתקני שעשועים קרוסלה וגלגל ענק והכל נראה כמו קרנבל גדול וכל זאת כשליאו נמק במערה. אנשים גודשים את המסעדה לוריין מרוויחה הרבה ומתחילה לחשוב על נטישת בעלה והמקום.
טאטום השיכור מתהילה, מתפטר מההעיתון המקומי ומתקבל לעבודה בעיתון בניו יורק ממנו פוטר לפני כן.
מצבו של ליאו הולך ורע ואז מבין טאטום את המשמעות המרה של התנהגותו. הוא מכניס למערה כומר לווידוי וכאשר ליאו מת הוא עולה לראש ההר ומכריז כי ליאו מת ועליהם להתפזר. הוא חוזר למסעדה וכועס על לוריין שלא מראה סימני צער ורוצה לברוח. הוא תוקף אותה והיא דוקרת אותו. לבסוף הוא חוזר לעיתון באלבקרקי, מתפרץ למערכת ואומר לבוט שהוא מוכן כעת לעבוד בחינם, קורס ומת.
הר בראון (מונטנה)

ערך זה עוסק בהר ברכס לואיס, במדינת מונטנה שבארצות הברית. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |

 מידע כללי
 גובה:  2,601 מ' 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מיקום:  מונטנה, ארצות הבריתארצות הברית
 רכס הרים:  רכס לואיס 
 קואורדינטות:  48°38′18″N 113°49′05″W﻿ / ﻿48.6383°N 113.818°W﻿ / 48.6383; -113.818
  (למפת מונטנה מוגדלת) הלנה בילינגס מיזולה גרייט פולס בוזמן ביוט קאליספל הפארק הלאומי גליישר קנדה איידהו ויומינג ד. ד ק ו ט ה  צ. ד ק ו ט ה הר בראון(למפת מונטנה רגילה) הלנה בילינגס מיזולה גרייט פולס בוזמן ביוט קאליספל הפארק הלאומי גליישר קנדה איידהו ויומינג ד. ד ק ו ט ה  צ. ד ק ו ט ה הר בראון(למפת ארצות הברית רגילה) וושינגטון ניו יורק לוס אנג'לס שיקגו סן פרנסיסקו אטלנטה דאלאס יוסטון בוסטון סיאטל מיאמי ה א ט ל נ ט י  ה ש ק ט  מפרץ מקסיקו  קנדה מקסיקו איי בהאמה הר בראון(למפת ארצות הברית מוגדלת) וושינגטון ניו יורק לוס אנג'לס שיקגו סן פרנסיסקו אטלנטה דאלאס יוסטון בוסטון סיאטל מיאמי ה א ט ל נ ט י  ה ש ק ט  מפרץ מקסיקו  קנדה מקסיקו איי בהאמה הר בראון
 
הר בראון (באנגלית: Mount Brown) הוא הר ברכס לואיס, בשטח הפארק הלאומי גליישר, במחוז פלטהד, במדינת מונטנה שבארצות הברית.
גובהו של ההר 2,601 מטרים מעל פני הים; והוא מתנשא לגובה של 416 מטרים מעל סביבתו.
בסמוך לפסגה, על המדרונות המערביים של ההר מצוי מגדל תצפית האש הר בראון, אשר נבנה בשנת 1928, ומהווה אתר מורשת לאומי היסטורי של ארצות הברית.
היסטוריה > מקור השם

יש מספר מקורות סותרים בדבר מקור השם.
על פי שירות הפארקים הלאומיים של ארצות הברית, ההר נקרא על שמו של ויליאם בראון (William Brown) משיקגו, שהיה היועץ המשפט הראשי של חברת הרכבות שיקגו ואלטון. כמה מחבריו טיילו ודגו בסמוך, באגם מקדונלד, בשנת 1894, טיפסו על ההר וקראו לו על שם חברם.
לפי מקור אחר (כרטיס ועדת השמות הגאורפיים של ארצות הברית) משנת 1929, ההר נקרא על שם מתיישב חלוץ ממונטנה בשם לואיס בראון (Louis Brown).
לקריאה נוספת

• The Federal Writer's Project, of the Works Projects Administration for the State of Montana, , PP 408 - 409
הערות שוליים

1 2  מידע גאוגרפי
↑  לפי מקור אחר ומקור נוסף, גובהו של ההר 2,572 מטרים מעל פני הים
↑  לפי מקור אחר גובהו של ההר 2,611 מטרים מעל פני הים
↑  גובה ההר באתר הסקר הגאולוגי של ארצות הברית
↑  הר בראון במרשם הלאומי של מקומות היסטוריים של ארצות הברית
| אתרים בפארק הלאומי גליישר |
| --- | --- | --- |
| אזורים בפארק | מני גליישר |  |
| אתרי מורשת היסטוריים | דרך הולכים-אל-השמש • מלון מני גליישר |  |
| רכסי הרים | לואיס • ליווינגסטון |  |
| הרים | אלזוורת' • בראון • גולד • ג'קסון • גרינל (הר גרינל • נקודת גרינל) • וילבר • לוגן • סטימסון • סייה • פינצ'ו • צ'פמן • קליבלנד • רייזינג וולף |  |
| נהרות | ווטרטון |  |
| אגמים | גרינל • ווטרטון • טו מדיסן • מקדונלנד • סוויפטקרנט • פּריי |  |
| קרחונים | גרינל • הריסון • לוגן • סלמנדר • רד איגל |  |
ג'ורג' וסטינגהאוס

| --- | --- |

ג'ורג' וסטינגהאוס
 לידה:  6 באוקטובר 1846 סנטרל ברידג', ניו יורק
 פטירה:  12 במרץ 1914 (בגיל 67) ניו יורק
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 מקום קבורה:  בית הקברות הלאומי ארלינגטון 
 מקום מגורים:  George Westinghouse, Jr., Birthplace and Boyhood Home 
 השכלה:  יוניון קולג' 
 פרסים והוקרה:  מדלית אדיסון (1911)  היכל התהילה הלאומי לממציאים (1989)  מדליית ג'ון פריץ (1906)  מדליית ההנצחה ע"ש גרשוף (1913) 
 חתימה:   
 
ג'ורג' וסטינגהאוס (באנגלית: George Westinghouse, Jr‏; 6 באוקטובר 1846 - 12 במרץ 1914) היה יזם אמריקאי ומהנדס אשר המציא את בלמי האוויר ברכבות והיה חלוץ בתחום תעשיית החשמל. הקים חברה חלוצית בתחום הזרם החלופי וניהל את המערכה נגד אדיסון במלחמת הזרמים.
וסטינגהאוס היה אחד ממתחריו העיקריים של תומאס אדיסון בתחילת פרישת רשת החשמל בארצות הברית. המערכת של וסטינגהאוס אשר התבססה על זרם חילופין גברה בסופו של דבר על זו של אדיסון אשר התבססה על זרם ישר. בשנת 1911 הוענקה לווסטינגהאוס מדליית אדיסון מטעם המכון האמריקאי למהנדסי חשמל (באנגלית: American Institute of Electrical Engineers, AIEE) "על הישגים ראויים לשבח בקשר לפיתוח מערכת תאורה בזרם חילופין".
תחילת דרכו

וסטינגהאוס היה בנו של בעל בית מלאכה אשר נודע בכישרונו בעסקים ובעבודה. כבר בגיל 19 המציא וסטינגהאוס את מנוע הקיטור הרוטציוני. בגיל 21 הוא המציא "מחליף קרון", מתקן שנועד להנחות קרון רכבת שנשמט מן הפסים בחזרה אל נתיבו וכן שכלול למסוט רכבת. בתקופה זו ראה התנגשות רכבות שבה שני נהגי הקטר ראו זה את זה אולם לא יכלו למנוע את ההתנגשות כיוון שבלימת הרכבת נעשה על ידי הפעלת הבלמים בכל קרון לחוד, על ידי מעבר מהיר של האחראי לבלימה מקרון לקרון. בשנת 1869, בהיותו בן 22, המציא וסטינגהאוס מערכת בלימה בלחץ אוויר, המאפשרת הפעלה מרכזית של הבלימה בכל הרכבת. במערכת שפיתח קיים מדחס בקטר הרכבת וכן מכל לחץ אוויר עם שסתום בכל אחד מן הקרונות. הרכבת כולה מחוברת בצינור לחץ אוויר, בעל חיבורים גמישים בין הקרונות, באמצעותם מתמלאים מכלי האוויר המפעילים את הבלמים. המערכת מוגנת מפני תקלה על ידי כך שנפילה בלחץ האוויר גורמת להפעלת הבלמים ולעצירת הרכבת. ההמצאה נרשמה כפטנט ב־5 במרץ 1872. על יסוד ההמצאה קמה חברת בלמי האוויר של וסטינגהאוס (Westinghouse Air Brake Company, WABCO) אשר פיתחה את הפטנט, ייצרה ושיווקה אותו. מערכת זו הפכה לתקופה מסוימת לתקן המקובל ברכבות ואף בימינו מערכות הבלמים ברכבות מבוססות על פיתוחים של המצאה זו. וסטינגהאוס פיתח שכלולים רבים במערכות האיתות של רכבות ובשנת 1881 הוא יסד את חברת האיחוד לאיתות ולעיתוק (Union Switch and Signal Company) אשר עסקה בייצור מערכות איתות ועיתוק למסילות רכבת.
שנותיו המאוחרות

בשנת 1893 זכה וסטינגהאוס להכרה משמעותית כאשר לחברתו הוענק החוזה להקמת רשת חשמל בזרם חילופין לתערוכה העולמית של שיקגו. צעד שהביא לתהודה ציבורית חיובית לשיטתו של וסטינגהאוס. וסטינגהאוס אף זכה בחוזה להקמת רשת חשמל למרחק גדול מתחנת הכוח במפלי ניאגרה לעיר באפלו בניו יורק, מרחק של 40 קילומטר משם.
ככל שהתפשטו רשתות החשמל בזרם חילופין עלתה התעניינותו של וסטינגהאוס בייצור חשמל. בתחילה עיקר הייצור היה הידרואלקטרי, בסמוך למקורות מים זורמים ובמקומות שבהם לא היה מקור כוח הידרואלקטרי הופק החשמל במנועי קיטור. וסטינגהאוס חש שמנועי הקיטור אינם יעילים דיים ושאף לפתח מנוע סיבובי יעיל יותר. בשנת 1884 קנה וסטינגהאוס את הזכויות להמצאתו של הבריטי צ'ארלס אלג'רנון פרסונס לטורבינת קיטור, ושיפר טכנולוגיה זו לקנה מידה גדול יותר. בשנת 1898 הפעיל וסטינגהאוס יחידה לייצור 300 קילו ואט חשמל במפעל שלו לייצור בלמי רכבות. בשנת 1899 הוא התקין יחידה ליצור 1.5 מגה ואט חשמל, במהירות של 1,200 סיבובים בדקה, בתחנת הכוח של הארטפורד.
וסטינגהאוס אף פיתח טורבינות קיטור למנועים ימיים. טורבינות אשר היו יעילות ביותר במהירות 3,000 סיבובים בדקה, בעוד מדחף של אונייה מסתובב במהירות של כ־100 סיבובים בדקה. וסטינגהאוס פיתח מערכת להעברה יעילה של הכוח מן הטורבינה למהירות המתאימה למדחף.
וסטינגהאוס המשיך להמציא ולפתח טכנולוגיות יישומיות כמעט כל חייו.
הקהילה הבהאית בספרד

הקהילה הבהאית בספרד מונה כיום כ-13,300 מאמינים מרקע תרבותי ואתני מגוון. רוב המאמינים בספרד מאורגנים בקהילות שונות בכל רחבי חצי האי האיברי.
עבד אל-בהאא' הזכיר את ספרד כאחד המקומות בהם יש להפיץ את הדת הבהאית: "לכן, אתם המאמינים באלוהים, השקיעו מאמץ ולאחר המלחמה הזו הפיצו את תמצית התורה האלוהית באיים הבריטיים, צרפת, גרמניה, אוסטריה-הונגריה, רוסיה, איטליה, ספרד, בלגיה..."
ההיסטוריה של הדת הבהאית בספרד

בשנת 1946 הגיעה לספרד וירג'יניה אורביסון, בהאית אמריקאית, על מנת להפיץ את המסר של בהאא אללה. אורביסון הצליחה לאסוף סביבה מספר מאמינים, אך נתקלה בקשיים רבים בהפצת האמונה. ספרד באותם ימים שלאחר מלחמת העולם השנייה, תחת משטרו של פרנקו, סבלה מבידוד בינלאומי ומאי-סדר כלכלי וחברתי. עם סוף החרם הבינלאומי על ספרד בשנת 1953 ובמסגרת "תוכנית עשר השנים" של שוגי אפנדי, לפיה על כל קהילה בהאית לשלוח חלוצים למדינות שונות על מנת לבסס את הדת באזורים חדשים ולהוות גורם תמיכה, לימוד והכוונה עבור המאמינים, החלה הדת הבהאית בספרד לצבור תאוצה ולצרף אליה מאמינים חדשים, זאת אף על פי שחופש הדת במדינה היה עדיין מוגבל.
בשנת 1948 הוקמה במדריד האספה הרוחנית המקומית הראשונה, שמטרתה הייתה להנחות את הקהילה, להפיץ את האמונה הבהאית וליצור חיי קהילה, אך מרבית המשתתפים היו בתחילה חלוצים ולא בהאים מקומיים. בשנת 1953 התקיימה האספה המקומית בברצלונה, לאחריה נעצרו המשתתפים על ידי השלטונות בחשד להתארגנות קומוניסטית, אך הם שוחררו לאחר זמן קצר.
תהליך התפשטות הדת הבהאית בספרד ממשיך מאז הגעתה לחצי האי האיברי ועד היום. קהילות חדשות קמו במורסיה, ברצלונה, אליקנטה ועוד. בכל מקום בו ישנה קבוצה של לפחות 9 בהאים מעל גיל 21 הוקמה אספה רוחנית מקומית. בשנת 1962 הוקמה האספה הרוחנית הלאומית של הבהאים בספרד, מוסד שהנחה את הקהילות ברחבי ספרד ופעל בדומה למרכז הבהאי העולמי בחיפה. רק בשנת 1967 אושר בספרד החוק הראשון של חופש דת, וכשנה לאחר מכן קיבלה הקהילה הבהאית הכרה משפטית לאחר שנרשמה כאגודה דתית לא קתולית.
עם ההכרה המשפטית החלה הדת הבהאית להתפשט גם לדרומה של ספרד. בסוף שנות ה-60 קמו קהילות קטנות בסביליה, מלגה וקורדובה. הקהילות קמו על ידי חלוצים שהגיעו בעיקר מארצות הברית, והחל משנות ה-70 הצטרפו אל הגרעינים הראשוניים מהגרים מאיראן.
בסוף שנות השבעים, עם מותו של פרנקו והמעבר מדיקטטורה לדמוקרטיה, אושרה החוקה הספרדית והחל תהליך של ניתוק הדת מהמדינה. אף על פי שהחוקה ביטלה את הנצרות הקתולית כדת רשמית וקבעה חירות דתית לכל הספרדים, תהליך ניתוק הדת מהמדינה היה איטי. הקהילה הבהאית מקדמת, מאז ועד היום, תוכניות חינוכיות בנושא גזענות כלפי מיעוטים דתיים ואתניים.
ההיסטוריה של הדת הבהאית בספרד > הקהילה הבהאית באיים הקנריים

בשנת 1953 הגיעה גרטרוד אייזנברג, חלוצה מארצות הברית, והתיישבה בלאס פאלמאס דה גראן קנריה. כשנה לאחר מכן הצטרף אליה שוגי ריאז רוחאני, צעיר פרסי, ויחד הם החלו להפיץ באיים הקנריים את האמונה הבהאית. הפצת האמונה הייתה מוגבלת, כפי שהייתה בשאר חלקי ספרד בעקבות הגבלת חופש הדת, אך כבר בשנת 1955 הצטרפו מאמינים מקומיים לקהילה והוקמה האספה הרוחנית המקומית הראשונה. אחרי שנרשמה הקהילה הבהאית במדריד (1968), החלה להתפשט הדת גם באיים הקנריים, ואסיפות מקומיות הוקמו גם בטנריף, ארוקס ולה לגונה. בשנת 1984 הוכרה הקהילה הבהאית באיים הקנריים כקהילה נפרדת מהקהילה הספרדית ומתקיימת בה מאז אספה רוחנית לאומית, ותשע אסיפות רוחניות מקומיות.
ארגון הקהילה

החל משנת 1962 מתקיים בכל שנה כנס לאומי שבו נוכחים נציגים מכל הקהילות הבהאיות הספרדיות. במהלך הכנס נבחרים לאספה הלאומית תשעה חברים, באופן חשאי וללא הגשת מועמדות (בדומה לבחירות לבית הצדק העולמי).
ארגון הקהילה > המועצות האזוריות

בשנת 1997, על פי ההנחיות של בית הצדק העולמי, נוצרו המועצות האזוריות הבהאיות בספרד, כדי להקל על ניהול הקהילה. המועצות מקיפות מספר קהילות אוטונומיות קטנות ותפקידן ללוות את הקהילות בהוראה, ליצור קשרים עם מוסדות חברתיים אחרים ולפקח על החינוך. בתחילה הוקמו 7 מועצות אך בשנת 2006 צומצם המספר לשלוש (מועצה צפונית, מועצה מזרחית ומועצה דרומית).
ארגון הקהילה > המועצה הלאומית להכשרה

מוסד ההכשרה הוקם על מנת לפתח תוכנית חינוכית אחידה ויציבה. המועצה מקדמת חינוך לילדים, בני נוער ומבוגרים ומכשירה אותם לפיתוח הפוטנציאל האישי ומודעות חברתית סביבתית. החל משנת 1996 מפעיל המוסד שלוש תוכניות לשלוש קבוצות גיל: ילדים בגיל הרך, ילדים ונוער ומבוגרים.
הקהילה הבהאית בספרד כיום

כיום ישנן 55 קהילות מקומיות. מרבית הקהילות מונות בין עשרה לעשרים חברים, אך המספרים משתנים לעיתים תכופות, בעיקר בעקבות הגירה לצורכי עבודה. בערים הגדולות (מדריד, ברצלונה, קורדובה וכו') מונות הקהילות כמה עשרות חברים. כ-60% מהמאמינים בקהילות הקטנות הם ממוצא איראני, הם היגרו לספרד בין השנים 1978 ל-1998, וכיום הם מתגוררים בעיקר באנדלוסיה. בקהילות לוחה (Loja) ואלקלה לה ריאל (Alcala la Real) ישנו רוב צועני בין המאמינים. בקהילות הגדולות המרקם האתני-תרבותי מגוון יותר.
חלק מהקהילות רשומות ברשויות המקומיות כקהילה דתית, אחרות רשומות כעמותה תרבותית או "אגודה אזרחית בעלת אופי דתי". כך הן מוכרות על ידי הרשויות כישויות משפטיות, הדבר מסייע בידן לקיים משא ומתן עם הרשות בנושאים שונים.
בשנים האחרונות עוסקת המחלקה הבהאית לענייני הציבור בשיח על תפקידה של הדת בחברה ודרכי התמודדות עם גורמים קיצוניים אלימים. מחלקה זו עבדה בחודש יולי האחרון (2019) בשיתוף פעולה עם אוניברסיטת מדריד, במסגרת עבודתם המשותפת הציעה האוניברסיטה קורס בנושא תפקיד הדת בחברה. הקהילה הבהאית בספרד, בשיתוף פעולה עם גורמים חיצוניים, מעלה על סדר היום בעיות חברתיות שונות, ומנסה יחד איתן למצוא פתרונות לבעיות אלו.
הקהילה הבהאית בספרד כיום > תרומה לחברה

עיקר פעולתה של הקהילה הבהאית בספרד היא בתחום החברתי. הקהילה מקיימת קשרים אדוקים עם גורמים שונים בספרד ותורמת לחברה הכללית. במיזמים החברתיים פעילים בני נוער רבים מתוך הקהילה, הם מקימים מיזמים עצמאיים או שותפים למיזמים גדולים יותר בשאיפה לשגשוג ורווחה חברתית. אחד העקרונות המתקיימים בכל המיזמים הוא כי חייב להיות איזון בין ההישגים הכלכליים-חומריים לבין ההתקדמות החברתית-רוחנית של האדם. בין הפרויקטים שמתקיימים בספרד היום ישנם מיזמים לשיקום שכונות, חיזוק ותמיכה בבתי ספר וגני ילדים עירוניים, פעילויות חינוכיות בנושא מיחזור, חקלאות קהילתית ועוד.
בשנת 2017 פעלה הקהילה הבהאית, בשיתוף פעולה עם הרשויות האזרחיות בספרד, למען קליטת הפליטים מסוריה והעניקה להם תמיכה חומרית ורוחנית.
הערות שוליים

↑  מכתבי עבד אל-בהאא'
↑  Navid Mohabbat, Brisa en el amanecer. Orígenes (1874-1957). La fe Bahá'í en España. Barceloba,1997, Ed. Bahá'í en España
↑  אתר הקהילה הבהאית בספרד
↑  אתר ממשלת ספרד
↑  Macías Clara y Salguero Óscar, La fe bahaí en Andalucía: Su implantación en contextos de pluralismo religioso, Gazeta de Antropología (2010), pp.3-4
↑  אתר הקהילה הבהאית בספרד
↑  הקהילה הבהאית באיים הקנריים
↑  אתר הקהילה הבהאית בספרד
↑  Macías y Salguero, La fe bahaí en Andalucía
↑  Macías y Salguero, La fe bahaí en Andalucía, pp.5-6
↑  חדשות הקהילה הבהאית העולמית
↑  אתר הקהילה הבהאית בספרד
↑  חדשות הקהילה בהאית העולמית
| הדת הבהאית הכוכב הבהאי |
| --- | --- | --- |
| דמויות מרכזיות | עלי מוחמד שיראזי, הבאב • בהאא אללה • עבד אל-בהאא • שוגי אפנדי |  |
| הכתבים הבהאיים | אל-כתאב אל-אקדס • כתאב-י איקאן • המילים הנסתרות • שבעת העמקים • ארבעת העמקים • האיגרת אל בן הזאב • באיאן • איגרות אל המלכים והשליטים • מפציעי השחר |  |
| מוסדות עיקריים | מנגנון המנהל הבהאי • המרכז הבהאי העולמי • בית הצדק העולמי • האסיפות הרוחניות |  |
| עקרונות כלליים | עקרונות הדת הבהאית • התגלות מתמשכת • מעמד האישה בדת הבהאית • אחדות בדת הבהאית • עבדות בדת הבהאית • להט"ב והדת הבהאית |  |
| היסטוריה ופילוגים | באביזם • היסטוריה של הדת הבהאית • סובח-י אזל • אבראהים ג'ורג' ח'יראללה • צ'ארלס מייסון רמי • רות וייט |  |
| אנשים | אותיות הח"י •  ידי האמונה • שליחי בהאא אללה • טאהרה • בהיה ח'אנום • מרתה רוט • לואה גטסינגר • פיבי הרסט • ת'ורנטון צ'ייס |  |
| לוח השנה הבהאי | חגים בהאיים • נורוז • רידוואן • הולדת בהאא אללה • יום הברית • איאם-י הא • צום תשעה עשר הימים |  |
| בית התפילה הבהאי | אשגבאט • שיקגו • קמפלה • סידני • פרנקפורט • פנמה סיטי • סמואה • דלהי • סנטיאגו דה צ'ילה |  |
| קהילות בהאיות | הקהילה הבהאית הבין-לאומית • אוזבקיסטן  • אוסטרליה • אינדונזיה • איראן  • אנגליה • ארצות הברית  • ברזיל  • גרמניה  • דרום אפריקה • הודו  • טורקיה  • טורקמניסטן • מצרים  • ניו זילנד • סין • ספרד • קנדה • רוסיה |  |
| מנהגים ופולחן | סמלים בהאיים • עלייה לרגל • תפילה • חקוק אללה • צום |  |
הר ברגר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 גובה:  1,500 מ' 
 מיקום:  אזור הברית האנטארקטית,
 רכס הרים:  הרי מריק 
 קואורדינטות:  75°04′00″S 71°57′00″W﻿ / ﻿75.0667°S 71.95°W﻿ / -75.0667; -71.95
  (למפת חצי האי האנטארקטי מוגדלת) בסיס חנרל ברנרדו אוהיגינס ריקלמההר ברגר(למפת חצי האי האנטארקטי רגילה) בסיס חנרל ברנרדו אוהיגינס ריקלמההר ברגר(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיהר ברגר(למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיהר ברגר
 
הר ברגר (באנגלית: Mount Berger) הוא הר בהרי מריק, בארץ אלזוורת' שבאנטארקטיקה.
מורדותיו הצפוניים של ההר סלעיים ותלולים ביותר.
ההר ממוקם 3.7 קילומטרים צפונית מזרחית להר בקר.
גובהו של ההר 1,500 מטרים מעל פני הים; והוא ההר ה-2,940 בגובהו באנטארקטיקה.
היסטוריה > גילוי ומיפוי ההר

ההר מופה על ידי הסקר הגאולוגי של ארצות הברית (USGS), בהתבסס על סקרים על הקרקע ועל תצלומי אוויר שצולמו על ידי צי ארצות הברית בין השנים 1961 – 1967.
היסטוריה > מקור השם

שמו של ההר ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים (US-ACAN).
ההר נקרא על שמו של ריימונד אי. ברגר (Raymond E. Berger), מצי ארצות הברית, שהיה טייס המטוס שהטיס את משלחת החצייה מטעם אוניברסיטת ויסקונסין (University of Wisconsin Traverse Party) לאזור, וכן טס משימות תמיכה מטעם האוניברסיטה בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) 1965 – 1966.
לקריאה נוספת

• PETER D. ROWLEY and WALTER R. VENNUM, Editors, , U.S. GEOLOGICAL SURVEY PROFESSIONAL PAPER 1351
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7 8 9  מידע היסטורי וגאוגרפי באתר הסקר הגאולוגי של ארצות הברית
1 2 3 4 5 6 7 8  מידע גאוגרפי והיסטורי באתר הגאזט האנטארקטי המשווה SCAR של ממשלת אוסטרליה
1 2  הרי אנטארקטיקה לפי גובהם
↑  באתר הגאזט האנטארקטי המשווה SCAR נכתב בטעות כי הצילומים בוצעו בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) 1965 – 1966
| הרי מריק |
| --- | --- | --- |
| הרים ברכס | בוייר • ברגר • בקר |  |
| הרים סמוכים לרכס | הר ואסילבסקי |  |
ג'ורג' וסוף

| --- | --- |

ג'ורג' וסוף
 לידה:  23 בדצמבר 1961 (בן 62) מחוז טרטוס, סוריה 
 שם לידה:  ג'ורג' וסוף
 מוקד פעילות:  סוריה 
 תקופת הפעילות:  מ-1980
 סוגה:  מוזיקה ערבית 
 שפה מועדפת:  ערבית 
 חברת תקליטים:  רוטנה רקורדס 
 האתר הרשמי
 
ג'ורג' וסוף (בערבית: جورج وسوف; נולד ב-23 בדצמבר 1961) הוא זמר סורי נוצרי, יליד העיירה כפרון, במחוז טרטוס בסוריה. בשנת 1980 היגר עם משפחתו ללבנון, השתכן בביירות וקיבל אזרחות לבנונית. בילדותו נחשב לילד פלא, וכיום הוא אחד מהזמרים הנערצים בעולם הערבי. נשוי ואב לשלושה ילדים.
קריירה מוזיקלית

וסוף החל לשיר בגיל עשר בעיר הולדתו, באירועים מקומיים כגון חתונות, והקריירה המוזיקלית הרשמית שלו החלה מעט לאחר שעבר ללבנון, בגיל 12, כאשר הופיע בחתונה בה נכח ג'ורג' אל-ח'ורי, לימים מנהלו ומפיקו הראשון. בגיל 14 התפרסם כאשר שר את השיר "חאסביה", עבר לדמשק לשיר במסעדת "אל חדירא אל חדרא" (הגן הירוק) ונעשה פופולרי, אך איגוד המוזיקאים הוציא החלטה האוסרת עליו להמשיך לקיים הופעות מכיוון שהיה מתחת לגיל 18. אחד ממעריציו התערב בהחלטה ובעזרת קשרים בארגון התיר לו לשיר בטענה שקולו נשמע מבוגר מגילו. האמנים ג'ורג' יזבק ו-ואדיע אל-סאפי נתנו לו חסות אמנותית. בתחילה שר יצירות רבות של המלחינים סייד מקאווי, שאקר אל מוג'י ובליג חמדי שירים ישנים וקלאסיים שנכתבו במקור לזמרים כמו אום כולתום ועבד אל-חלים חאפז. התפרסם באמירתו "ישנתי על מדרכות למען ההצלחה שלי".
בשנת 1980 השתתף וסוף בתוכנית הטלוויזיה הלבנונית "סטודיו אל-פאן", התוכנית הראשונה של תחרות הכישרונות בשפה הערבית בכלל ושל השירה הערבית בפרט אשר שודרה בתקופה בה היו מעט ערוצים הן בלבנון והן בעולם הערבי בכלל ואף הייתה התוכנית הפופולרית באותה התקופה. השחקן הידוע עומר שריף כינהו בשם "סולטאן א-טרב" (מערבית: "מלך הטרב") ביטוי שמקורו בשיר הערבי הקלאסי "אל-האווה סולטאן" שווסוף ביצע בצעירותו, כינוי שדבק בו עד היום. בשנות התשעים הוא שר את השיר "סלמתק בידאללה", שיר עממי עיראקי במקור של גדול זמרי עיראק קאזם א-סאהר, אשר התאים גם לטון קולו של וסוף, גם לסגנון הטאראב של וסוף, ואף זהו שיר אשר תרם רבות להצלחתו של וסוף.
וסוף הוציא למעלה משלושים אלבומים וביצע קונצרטים בכל רחבי העולם. שירו "חלף אל-אמר" הפך לאחד הלהיטים הגדולים בעולם הערבי, על אף גילו הצעיר של וסוף באותה התקופה. בימינו נחשב וסוף לאחד מזמרי הטרב הנערצים והמוערכים ביותר בעולם הערבי, ובמערב הוא ידוע כאחד מגדולי הזמר הערבי. הופעותיו מושכות קהל רב ולו מספר עצום של מעריצים ברחבי העולם הערבי, ומחוצה לו. ידוע במחויבותו לאותנטיות מוזיקלית וחוסר ההתחשבות משיקולי הפקות מוזיקליות והצלחה מסחרית אלא נאמנות לאיכות. פעילותו האמנותית של וסוף חרגה מגבולות ארצו, והוא הופיע בכל העולם הערבי, אירופה, אמריקה, קנדה ואוסטרליה. ב-1985 שר בפסטיבל קרתגו בתוניסיה לעיני 15,000 מעריציו, ותרם את הכנסות ההופעה לצדקה. על אף הופעותיו המרשימות ונוכחתו המרשימה על הבמה הוא אינו אוהב לצלם וידאו קליפים לשיריו, בטענה שהוא זמר בלבד וצילום הקליפים כופה עליו להיות גם שחקן. בשנת 1998 שיתף פעולה עם זאב נחמה ואתניקס בשיר "פתחי לו את ליבך" שיצא כסינגל באלבומם ברוכים הבאים לישראל.