stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
האיגוד הבין-לאומי לאופניים

| --- | --- |

 ענפי ספורט:  מרוצי אופניים
 תחום השיפוט:  בין-לאומי
 מיקום המטה:  אגל, שווייץ
 נשיא:  צרפת דוויד לפארטייה
 יושב ראש:  David Lappartient 
 תאריך ייסוד:  1900
 מקום ייסוד:  פריז, צרפת
 www.uci.ch
 
מטה האיגוד הבין-לאומי לאופניים באגל, שווייץ
האיגוד הבין־לאומי לאופניים (בצרפתית: Union Cycliste Internationale; בראשי תיבות: UCI) הוא הגוף העליון המנהל את ענף האופניים בעולם. משרדי UCI נמצאים באגל בשווייץ. נשיא ה-UCI הנוכחי הוא דוויד לפארטייה מצרפת שהתמנה לתפקיד בשנת 2017.
UCI מנפיק רישיונות תחרות לרוכבים ומכתיב חוקים משמעתיים, בנושאים כמו נטילת סמים אסורים. כמו כן מנהל UCI את דירוג מרוצי האופניים, את דירוג הרוכבים על פי הישגיהם ואת שיטות הניקוד בענפי האופניים השונים, אופני הרים, אופני כביש, אופני מסלול ועוד. בנוסף אחראי ה-UCI על אליפויות העולם בענפים השונים, שבמסגרתן המתחרים מייצגים את מדינתם ולא קבוצות מסחריות. למנצחים בתחרויות אלו יש את הזכות ללבוש את חולצת הקשת בענן במשך השנה הבאה, וכמו כן את הזכות ללבוש רצועת יד באותם צבעים במהלך כל הקריירה שלהם.
האיגוד הוקם ב-14 באפריל 1900 על ידי התאחדויות האופניים של בלגיה, צרפת, איטליה, ארצות הברית ושווייץ. האיגוד הוקם עקב העיסוק בשאלה האם לבריטניה תותר משלחת אחת לאליפות העולם או מספר משלחות, שייצגו את אנגליה, אירלנד, סקוטלנד וויילס. עקב הוויכוח בסוגיה, בריטניה לא צורפה לאיגוד עד 1903.
בשנת 1965, בלחץ הוועד האולימפי הבין־לאומי, הקים האיגוד שתי רשויות משנה: רשות אחת שתעסוק בחובבים (Fédération Internationale Amateur de Cyclisme בראשי תיבות: FIAC) וראשות שנייה שעיסוקה היה מקצוענים (Fédération Internationale de Cyclisme Professionnel בראשי תיבות FICP). האיגוד עצמו היווה גורם מתאם בין הרשויות. רשות החובבים הייתה גדולה יותר ושלטה באיגוד (בין היתר עקב יכולת החובבים להתחרות במשחקים האולימפיים, ונוכחותה ביותר מדינות, בעיקר מדינות הגוש המזרחי). בשנת 1992 בוטלה ההפרדה ושני הגופים, שישבו בלוקסמבורג (FICP) וברומא (FIAC), התאחדו ועברו לאגל, בקרבת הוועד האולימפי הבין־לאומי, היושב בלוזאן. בשנת 2005 החל UCI בסדרת מרוצי אופניים הנקראת UCI ProTour (בתרגום חופשי מאנגלית – טור מקצועני), אשר מחליפה את הסדרה הקודמת שנקראה UCI World Cup (גביע העולם). בשונה מסדרת גביע העולם, ה-ProTour כולל בתוכו את שלושת הגראנד טורים – מרוצי הכביש הגדולים בעולם: הטור דה פראנס, הג'ירו ד'איטליה והוואלטה אספניה. משנת 2009 תפס את מקומו סבב ה-UCI World Tour, שכולל מלבד הגרנד טורס עוד מרוצים בכירים, כמו חמשת המונומנטים, טור דה סוויס, קריטריום דו דופינה ועוד. ה-UCI WorldTeam מתייחס לקבוצות, זוהי רשימת 18–19 הקבוצות הבכירות בענף שמקבלות הזמנה אוטומטית לכל המרוצים הגדולים, הסבב המשני הוא סבב ה-UCI ProTeam, שנקרא עד 2020 בשם "UCI Pro Continental", והוא הסבב המשני לקבוצות, וארבע קבוצות מהדרג הזה מקבלות הזמנה לכל אחד מהגרנד טורס, בעוד כל קבוצות ה-WorldTeam מקבלות הזמנה אוטומטית.
חברות > קונפדרציות יבשתיות

הפדרציות הלאומיות מאורגנות בקונפדרציות לפי יבשות:
קונפדרציית האופניים האסייתית (ACC)
איגוד האופניים האירופי (UEC)
קונפדרציית האופניים של אוקיאניה (OCC)
קונפדרציית האופניים הפאן-אמריקאית (COPACI)
קונפדרציית האופניים האפריקאית (CAC)
נשיאי ה-UCI

| # | שם | מדינה | תקופת כהונה |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | אמיל דה בוקלר | בלגיה בלגיה | 1900–1922 |
| 2 | ליאון ברטון | צרפת צרפת | 1922–1936 |
| 3 | מקס בורגי | שווייץ שווייץ | 1936–1939 |
| 4 | אלבני קוליניון | בלגיה בלגיה | 1939–1947 |
| 5 | אשיל ז'ואנרד | צרפת צרפת | 1947–1958 |
| 6 | אדריאנו רודוני | איטליה איטליה | 1958–1981 |
| 7 | לואיס פויג | ספרד ספרד | 1981–1990 |
| 8 | היין ורברוחן | הולנד הולנד | 1990–2006 |
| 9 | פאט מק'קייד | אירלנד אירלנד | 2006–2013 |
| 10 | בריאן קוקסון | הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת | 2013–2017 |
| 11 | דוויד לפארטייה | צרפת צרפת | 2017– |
ראו גם

אליפות העולם באופני כביש
גביע העולם באופני הרים
הלוגו הקודם של האיגוד הבין־לאומי לאופניים
דיאן סויר

| --- | --- |

 לידה:  22 בדצמבר 1945 (בת 78) גלאזגו, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 השכלה:  Seneca High School MCA  מכללת ולסלי  אוניברסיטת לואיוויל  University of Louisville School of Law 
 תקופת הפעילות:  מ-1962 
 מעסיק:  חדשות ABC 
 בן או בת זוג:  מייק ניקולס (אפריל 1988–19 בנובמבר 2014) 
 פרסים והוקרה:  אגדות דיסני (2019)  פרס ג'ורג' פולק (2004)  Walter Cronkite Award for Excellence in Journalism (2010)  פרס פיבודי  מדליית הכבוד של האליס איילנד 
 קישורים חיצוניים
 טוויטר:  dianesawyer, DianeSawyer
 
לִילה דיאן סויר (באנגלית: Lila Diane Sawyer; נולדה ב-22 בדצמבר 1945) היא מגישת חדשות וכתבת בכירה בתוכנית "בוקר טוב אמריקה", המשודרת משנת 1975 ברשת הטלוויזיה ABC האמריקאית.
ביוגרפיה

סויר נולדה בגלאזגו שבמדינת קנטקי, ארצות הברית. בתם של ז'אן וו סויר, מורה בבית ספר יסודי, וארבון פאוורס "טום" סויר, שופט. שושלת היוחסין שלה כוללת מוצא אנגלי, אירי, סקוטי וגרמני. זמן קצר לאחר לידתה, עברה משפחתה ללואיוויל, בה אביה עלה לגדולה מקומית כפוליטיקאי רפובליקני ומנהיג הקהילה. בשנת 1969 הוא נהרג בתאונת דרכים ובעקבות פטירתו נקרא על שמו פארק באזור לואיוויל.
סויר למדה בבית הספר התיכון סנקה ובשנת 1963 זכתה במלגה בתחרות "ג'וניור מיס אמריקה" כנציגת מדינת קנטקי. בין השנים 1962-1965, יצאה לסיבוב ברחבי ארצות הברית כחלק מתפקידה, כדי לקדם את ביתן "קוקה-קולה" ביריד העולמי בניו יורק בשנים 1964–1965.
בשנת 1967 סיימה סויר תואר ראשון עם התמחות באנגלית ממכללת ולסלי שבעיר ולסלי, מסצ'וסטס. היא החלה שם בלימודי משפטים ולאחר סמסטר אחד עברה לעיתונות.
ב-29 באפריל 1988 נישאה לבמאי מייק ניקולס. אין להם ילדים. לניקולס יש שלושה ילדים מנישואיו הקודמים.
קריירה

סויר החלה את הקריירה המקצועית שלה בפוליטיקת המפלגה הרפובליקנית בשנת 1970, כשדובר הבית הלבן רון זייגלר שכר אותה לשרת בממשלו של נשיא ארצות הברית ריצ'רד ניקסון.
סויר המשיכה לעבוד עם ניקסון גם בתקופה בה הגיש את התפטרותו מהנשיאות בשנת 1974 ועבדה בצוות המעבר בין ניקסון לג'רלד פורד; לאחר מכן עזבה איתו לקליפורניה ועזרה לו לכתוב את ספר זכרונותיו שפורסם בשנת 1978. בנוסף, סייעה לו בהכנה לסדרת הראיונות המפורסמים עם דייוויד פרוסט בשנת 1977.
שנים מאוחר יותר, סויר הייתה חשודה כ"גרון עמוק" שהיה מקור ההדלפות של מידע מסווג לעיתונאי בוב וודוורד במהלך פרשת ווטרגייט. בשנת 2005 "גרון עמוק" זוהה כמארק פלט, וסויר הייתה אחד משישה אנשים שביקשו וקיבלו הכחשה ציבורית מוודוורד על כך שלא לקחה חלק בהדלפות.
בשנת 1978 הצטרפה סויר ל-CBS News ככתבת פוליטית והפכה למגישת חדשות שותפה. בשנת 1984 הפכה לכתבת בתוכנית "60 דקות", תפקיד בו החזיקה במשך חמש שנים.
ב-1989 עברה סויר לחדשות ABC ומשנת 1998 עד שנת 2000 הפכה למגישה בתוכנית "20/20" יחד עם ברברה וולטרס. בשנת 1999 חזרה סויר לחדשות הבוקר יחד עם צ'ארלס גיבסון, בתחילה למשרה זמנית, אולם הצלחתה בתפקיד החזיקה אותה במשרה זמן רב. עם פרישתו של גיבסון בספטמבר 2009 היא הוכרזה כיורשו.
סויר זכתה בשנת 2009 בפרס פיבודי עבור עבודתה על הילדים הנסתרים החיים בהרים. בנוסף, היא נכללת כבר מספר שנים ברשימת הנשים הבולטות של פורבס
ראיונות בולטים

סויר ראיינה דמויות פוליטיות רבות, כולל נשיאי ארצות הברית ג'ורג' בוש וברק אובמה. היא ערכה את הריאיון הראשון עם הנשיא ביל קלינטון והגברת הראשונה הילרי רודהם קלינטון לאחר הבחירות הראשונות שלו לנשיאות בשנת 1992.
ב-12 בפברואר 2007 היא ראיינה את נשיא איראן, מחמוד אחמדינז'אד. ב-14 בנובמבר 2011, סויר זכתה בריאיון בלעדי ראשון לחברת הקונגרס גבריאל גיפורדס, עשרה חודשים לאחר שניצלה מניסיון התנקשות; סויר בילתה את היום עם הפוליטיקאית הפצועה ובעלה, מארק קלי, וצפתה בה במהלך טיפול בדיבור.
בנוסף, ראיינה את פידל קסטרו; רוברט מקנמארה, מזכיר ההגנה של ארצות הברית; מנואל נורייגה, דיקטטור צבאי של פנמה בין השנים 1983-1989; ננסי פלוסי, האישה הראשונה שהייתה יושבת ראש בית הנבחרים של ארצות הברית; ננסי רייגן; האדמירל היימן ריקובר; שופט בית המשפט העליון של ארצות הברית אנטונין סקאליה; והנחטפת המפורסמת ג'ייסי לי דוגארד.
הערות שוליים

↑  פרס פיבודי ה-69 (באנגלית)
↑  דיאן סויר, ברשימת פורבס (באנגלית)
↑  "בעלה של גיפורדס אומר שהוא פחד שיירו בה", ראיון של מארק קלי עם דיאן סוייר, 18 ינואר 2011, ABC News
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: n88077120  SNAC: w62z3f0m  VIAF: 315533400   WorldCat (עם VIAF): 315533400
הדיוויזיה ה-53 (בריטניה)

| --- | --- |

 פרטים
 מדינה:  הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת
 שיוך:  הצבא הבריטי הצבא הבריטי
 סוג:  דיוויזיה
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  1908 1921 – 1919 1947 (כ־11 שנים)
 מלחמות:  מלחמת העולם הראשונה מלחמת העולם השנייה
 פיקוד
 דרגת המפקד:   מייג'ור גנרל
הדיוויזיה ה-53 של הצבא הבריטי (הוולשית) הייתה דיוויזיה בריטית אשר לחמה במלחמות העולם.
היסטוריה > הקמת הדיוויזיה

הדיוויזיה הוקמה בשנת 1908 כחלק מהצבא הטריטוריאלי, שנועד להחליף את יחידות הצבא הסדיר כאשר אלה היו במשימות מעבר לים.
היסטוריה > מלחמת העולם הראשונה

בקיץ 1914 גויסה הדיוויזיה והחלה באימונים, וביוני 1915 נשלחה הדיוויזיה לגליפולי, שם לחמה הדיוויזיה במהלך המערכה בגליפולי כחלק מהקורפוס ה-9. בדצמבר 1915 נשלחה הדיוויזיה למצרים, ובאוגוסט 1916 היא לחמה בקרב רומני. בשנת 1917 לחמה הדיוויזיה בקרב עזה הראשון ובקרב עזה השני, ולאחר מכן מילאה חלק חשוב בהבסת העות'מאנים בקרב באר שבע ואף נטלה חלק בכיבוש ירושלים. בשנת 1918 לחמה הדיוויזיה בקרב מגידו, ולאחר מכן לחמה בכיבוש צפון ארץ ישראל וסוריה מידי האימפריה העות'מאנית. לאחר המלחמה שוחררו חיילי הדיוויזיה, ובשנת 1919 פורקה הדיוויזיה.
היסטוריה > בין המלחמות

בשנת 1921 הוקמה הדיוויזיה מחדש, כחלק מהצבא הטריטוריאלי. בשנת 1939 הוחלט על הכפלת כוח הצבא הבריטי, ועל בסיס הדיוויזיה הוקמה הדיוויזיה ה-38 (הוולשית).
היסטוריה > מלחמת העולם השנייה

לאחר הפינוי מדנקירק הוצבה הדיוויזיה בצפון אירלנד על מנת להגן שם מפני פלישה גרמנית, ובשנת 1942 הועברה לקנט שם התאמנה לקראת הפלישה לנורמנדי. במאי 1942 היא קיבלה את חטיבת הטנקים ה-31 במקום חטיבת הרגלים ה-159 והפכה לדיוויזיה מעורבת, אולם בסוף 1943 היא קיבלה את חטיבת הרגלים ה-71 במקום חטיבת הטנקים ה-31 וחזרה להיות דיוויזיית רגלים רגילה. ב-28 ביוני 1944 נחתה הדיוויזיה בנורמנדי, ולחמה שם במהלך הקרב על קן, מבצע גודווד וקרב פאלז. בספטמבר לחמה הדיוויזיה במבצע מרקט גארדן, ובדצמבר היא הייתה אחת מהדיוויזיות הבריטיות היחידות שלחמו במהלך הקרב על הבליטה. לאחר מכן השתתפה הדיוויזיה בצליחת הריין ובקרבות בגרמניה עד סוף המלחמה, ולאחר מכן פורקה ויחידותיה שימשו להקמת הדיוויזיה ה-2.
היסטוריה > לאחר המלחמה

בשנת 1947 הוקמה הדיוויזיה ה-53 מחדש, אולם היא פורקה שוב בשנת 1968.
מפקדים

1919-1917: מייג'ור גנרל סטנלי מוט
לקריאה נוספת

ג'ון גריינג'ר, "הלחימה על ארץ ישראל-1917", הוצאת מודן והוצאת 'מערכות' של צה"ל, 2012
פילדמרשל ארצ'יבלד פרסיוול ויוול, מסעי המלחמה בארץ ישראל (תרגום: עמיהוד ארבל), הוצאת מערכות, 1951; הדפסה חוזרת בהוצאת אריאל, 2007
דוד לואיס

| --- | --- |

 לידה:  15 באוקטובר 1949 
 פטירה:  12 ביולי 2021 (בגיל 71) 
 מדינה:  ישראל 
 
דוד משה (מיכאל) לואיס (כ"ב בתשרי תש"י, 15 באוקטובר 1949 – ג' באב תשפ"א, 12 ביולי 2021) היה מוזיקאי, צייר, משורר, סופר סת"ם ואיש קבלה.
ביוגרפיה

נולד ב־1949 בפאוריה, אילינוי, למשפחה יהודית מתבוללת. אביו, נורמן לואיס גינזבורג (מרדכי), היה רופא עיניים, ואימו, אדלייד (חנה) לבית פיינברג, הייתה ציירת ושימשה כמזכירה בבית הכנסת הקונסרבטיבי בפאוריה. הם היו דור ראשון של ילידי ארצות הברית, והוריהם היגרו לארצות הברית מוויטבסק ומפולין בתחילת המאה העשרים.
מגיל 10 החל לנגן בחצוצרה ועוד בילדותו נחשב לעילוי ולמוזיקאי מחונן. בגיל 14 הצטרף לתזמורת העירונית של פאוריה כחצוצרן, ובמסגרתה הופיע ברחבי אירופה, ובגיל 18 התחיל ללמוד הלחנה וניצוח באוניברסיטת נורת'ווסטרן והצטרף לתזמורת הסימפונית של שיקגו כחצוצרן ראשון. באוניברסיטה הוא הקים תזמורת וניצח עליה.
בתקופה זו הוא גם ניהל להקות שונות ששילבו מוזיקה קלאסית ורוק, מזרח ומערב, ואף הופיע עם הרכב כלהקת חימום לג'ניס ג'ופלין. בתקופת לימודיו באוניברסיטה הוא פגש את סטיבן ספילברג, שהיה בתחילת דרכו, והם אף גרו ביחד תקופה קצרה כסטודנטים. ספילברג הציע ללואיס לעבוד איתו כמלחין לסרטיו, אולם בתקופה זו בסוף שנות השישים, עם גל ההתעוררות הרוחנית שפקד את דור ילדי הפרחים בארצות הברית, החל לואיס לנדוד ברחבי ארצות הברית והדבר לא יצא לפועל. הוא למד מוזיקה בכמה אוניברסיטאות, ניגן בתזמורות סימפוניות שונות והופיע רבות כנגן וכמנצח.
בשנת 1969 הוא הגיע למכללה הדומיניקנית של סן־רפאל (כיום האוניברסיטה הדומיניקנית של קליפורניה) בסן־פרנסיסקו והחל לעבוד שם במחלקה למוזיקה כמורה לחצוצרה. בזמן שהותו שם הוא גם שימש כמלחין במנזר של המכללה ויצירותיו נוגנו בתפילות יום א במנזר.
ביוגרפיה > חב"ד והעלייה לארץ

בשנת 1970 עזב לואיס את המנזר בסן־פרנסיסקו וטס ללוס אנג'לס כשהוא נושא איתו חצוצרה, תיק בגדים ומעט כסף בלבד. הוא נסע לאוניברסיטת קליפורניה לחפש מקום לינה ובדרכו עבר ליד בית חב"ד. הוא לא הבין אז מה משמעות המקום, שכן עד אותה התקופה בחייו הוא כמעט שלא נחשף ליהדות; בילדותו לא קיבל שום חינוך יהודי למעט בתקופת בית הספר היסודי, מפגש שבועי בימי ראשון בבית ספר של יום א בבית הכנסת הקונסרבטיבי בפאוריה, ששם למדו את האותיות העבריות. הוא ניגש אל החסיד חב"ד שהיה במקום ושאל אותו על מוזיקה חסידית. החסיד הראה לו ספר של ניגוני חב"ד והציע ללמוד איתו חסידות. לואיס החל להתקרב ליהדות, ובשנת 1973 עבר ללמוד בישיבת הדר התורה של חב"ד בברוקלין, ניו יורק.
כבר באותה שנה החל להפיק אירועי מוזיקה גדולים בחב"ד, אשר שיאם היה באירוע שנקרא "חוויה סימפונית חב"דית" (Chabad Symphonic Experience) שהתקיים בקולדן אודיטוריום (Colden Auditorium) בקווינס קולג' בהשתתפות אלפי חסידים. לצורך האירוע נשכרה תזמורת המטרופוליטן אופרה, ולהפקתו חָברוּ מוזיקאים, אומנים ובמאי קולנוע. על התזמורת ניצח לואיס, והוא שעיבד את היצירות המוזיקליות. הרבי מלובביץ נתן את ברכתו לקונצרט ובעניינים שונים אף נועצו איתו בקשר לאירוע.
בשנת 1977 עלה לארץ, התחתן והקים משפחה.
ביוגרפיה > בארץ

בארץ המשיך לואיס לעסוק בנגינה ובהלחנה. עד אמצע 1978 היה חצוצרן בתזמורת הסימפונית של ירושלים. הוא עזב את התזמורת לאחר שנועץ ברב מרדכי אליהו, מפני שנאלץ לנגן בה יצירות ווקאליות נוצריות שנגדו באופן מובהק את אמונתו.
השתתף בהפקות מוזיקליות רבות של אומנים בארץ. הקליט שני אלבומים של יצירות מוזיקליות תזמורתיות שכתב ועיבד: Sounds of Glory, בביצוע תזמורת כלי הנשיפה ממתכת של לונדון (London Brass) בניצוחו של ישראל אדלסון; "השער הנסתר", בביצוע חליל של עקיבא בן־חורין (2000).
עוד מיצירותיו המוזיקליות שבוצעו: "אבובו של משה", פרק רביעי לפסנתר, צ'לו ואבוב, מתוך האופרה "ירמיהו"; "איכה" לפסנתר, צ'לו, אבוב וקול. הוא השאיר אחריו עוד יצירות כתובות רבות.
בשנת 2006 הוזמן לואיס על ידי הסוכנות היהודית לקבל את פניו של הדלאי לאמה בנגינה ובברכה בביקורו בארץ.
קבלה וכתיבת סת"ם

בשנותיו הראשונות בארץ התוודע לואיס לכמה מגדולי החכמים והמקובלים שהיו בירושלים ולמד מפיהם תורה וקבלה. הוא היה משתתף קבוע בשיעורי זוהר שנמסרו מפי אבי-חמותו, הרב מולא יהושע עמרם, רבה הראשי של עדת יהודי אפגניסטן. הוא למד בקביעות קבלה אצל חכם אברהם פטאל הלוי, חמיו של הרב עובדיה יוסף. עוד היה בקשר עם הרב מרדכי שרעבי והרב יצחק כדורי, וכן היה בקשר קרוב עם הרב מרדכי אליהו.
בתחילת שנות השמונים נפגש עם המקובל הרב מרדכי שיינברגר. הם החלו ללמוד באופן קבוע ובמשך כעשר שנים למד איתו ביחידות את תורת הרב אשלג, ואף קיבל ממנו הסמכה בכתב להוראת קבלה.
בארץ התמחה לואיס בכתיבת סת"ם. כתב כעשרים ספרי תורה וכן עשרות מגילות מלוות בציורי שמן מרהיבים. הרב משה בן־טוב, "רואה המזוזות", העיד עליו "שכל מזוזות שלו קדש קדשים". איגרת הרמב"ן המפורסמת המוצגת מחוץ לבית הכנסת הרמב"ן שברובע היהודי היא מעשה ידיו.
עבודתו כצייר

מילדותו עסק לואיס גם בציור, ועם השנים התמקצע בתחום. אימו הייתה ציירת ואביה היה צייר, וכך גדל כשאומנות זו נוכחת כל הזמן. ללואיס מאות ציורי שמן, מים ורישומים בסגנונות מגוונים. בשנותיו האחרונות נהג להכין את צבעי השמן לציוריו בעצמו. ציוריו הופיעו בתערוכות רבות בירושלים ובארץ.
עבודתו כצייר > רשימת תערוכות

2022 "איחוי שברי המראה – רטרוספקטיבה", תערוכת יחיד, תיאטרון ירושלים
2017 "בפרטים הקטנים", תערוכת יחיד, ז'ראר בכר, ירושלים
2017 "במצדה", תערוכת יחיד, מצדה
2016 "דיוקנה של אָלֶף", תערוכת יחיד, עמק רפאים, ירושלים
2016 תערוכה קבוצתית, תיאטרון ירושלים
2015–2016 תערוכה, המגזין המקוון Features
2015 תערוכה קבוצתית, מרכז בגין, ירושלים
2014 תערוכת יחיד, מצדה
2014 תערוכה קבוצתית, סינמטק ירושלים
2013 תערוכה קבוצתית, היכל שלמה, ירושלים
2007–2012 תערוכות פרטיות בישראל, באירופה ובארצות הברית
1983 תערוכה קבוצתית, בית ציוני אמריקה, תל אביב
עבודתו כצייר > משרד התיירות

בין השנים 2013–2019 שימש לואיס בהתנדבות רב מרצה מטעם משרד התיירות. הוא הרצה על היהדות בפני קבוצות ומשלחות של תיירים, אנשי דת ומנהיגים מרחבי העולם. הוא אירח מאות קבוצות ומשלחות של נוצרים אוונגליסטים, פרוטסטנטים וקתולים, בודהיסטים, ואף מוסלמים ועוד. בהרצאותיו דיבר לואיס על יהדות וקבלה, היסטוריה ודתות, ושילב תפילה וקטעי נגינה בחצוצרה, חליל ונבל. עם פרוץ מגפת הקורונה ב־2019 הפסיקו להגיע קבוצות דרך משרד התיירות וההרצאות נפסקו.
כתביו

לואיס השאיר אחריו חומר כתוב רב בקבלה, פילוסופיה ושירה. לאחר פטירתו, בשנת תשפ"ב, הוציאו בתו וחתנו ספר שירה ואומנות פרי יצירתו בשם "דְּיוֹקָנָהּ שֶׁל אָלֶף".
חייו האישיים

רעייתו פנינה לואיס היא נכדתו של הרב מולא יהושע עמרם, רב הקהילה האפגנית בירושלים, בעלת תארים שנִיים בביוכימיה ובמנהל עסקים, הקימה וניהלה מספר עמותות המקדמות שכבות מוחלשות בחברה. להם שישה ילדים: רחל גוטמן, מדריכת כלות ומנחה למיניות בריאה ומוגנות; הודיה לואיס־אייזנברג, אומנית רב־תחומית המתגוררת בפלורידה; אריאל, סופר סת"ם ובונה חלילי ברוק; חבצלת לואיס־חן, סופרת ומשוררת; שריה, מתמטיקאי ואיש היי־טק; דבורה לאה, אדריכלית ואומנית. ללואיס אח אחד, ריצ'רד, ד"ר לחינוך מיוחד, המתגורר בקליפורניה.
הלך לעולמו בג' באב תשפ"א (12 ביולי 2021).
לקריאה נוספת

Marjorie F. Eddington, "Rabbi David Louis: Teacher, Writer, Lecturer", biblewise.com
הערות שוליים

↑  Story Behind Chabad Symphony, Collive, ‏February 11, 2015
↑  Splendor Records
↑  השער הנסתר, באתר jewishmusic.fm
↑  דיוקנה של אלף, באתר לואיס־חן
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007370483705171  VIAF: 32150940008226602046   WorldCat (עם VIAF): 32150940008226602046 
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "דוד לואיס".
דיאן סטנקוביץ'

ערך זה עוסק בכדורגלן עבר סרבי. אם התכוונתם לשחקן כדורגל חופים, ראו .
דיאן סטנקוביץ' (בסרבית: Дејан Станковић; נולד ב-11 בספטמבר 1978 בזמון, בלגרד) הוא כדורגלן עבר סרבי, ומאמן. סטנקוביץ' שיחק בין השנים 2004–2013 במועדון האיטלקי אינטר מילאנו, כמו גם במדי נבחרת סרביה, אשר בה הוא שימש כקפטן הקבוצה.
קריירת נבחרות

סטנקוביץ' ערך את הופעת הבכורה הבינלאומית שלו במדי נבחרת סרביה ומונטנגרו (אז יוגוסלביה) ב-22 באפריל 1998, במשחק נגד קוריאה הדרומית, ואפילו כבש צמד כאשר סרביה ומונטנגרו ניצחה במשחק 1–3. בשנת 2006, סאבו מילושביץ', היה הקפטן והוביל את נבחרת סרביה ומונטנגרו המחודשת לגביע העולם בכדורגל הראשון שלהם, מונדיאל 2006, אך הנבחרת נכשלה לעבור את שלב הבתים אחרי שהפסידה בכל משחקיה מול חוף השנהב, ארגנטינה והולנד. אחרי שסרביה התנתקה ממונטנגרו סנטקוביץ׳ המשיך להיות הקפטן של הנבחרת הסרבית המחודשת, עד לפרישתו מהנבחרת בשנת 2011. סטנקוביץ' שיחק כקפטן הנבחרת במהלך כל משחקיה של נבחרת סרביה במהלך טורניר המוקדמות למונדיאל 2010, והעפיל עימה לראשונה בתור סרביה העצמאית למונדיאל.
משחקו האחרון בנבחרת של סטנקוביץ' היה ב-11 באוקטובר 2013 במשחק ידידות נגד נבחרת יפן. סטנקוביץ' שיחק 11 דקות. בניצחון נבחרתו בתוצאה 0–2.
קריירת אימון

ב-21 בדצמבר 2019, סטנקוביץ' מונה לאימון הכוכב האדום בלגרד. באוגוסט 2022, לאחר שהודח עם הקבוצה בפלייאוף ליגת האלופות על ידי מכבי חיפה, התפטר מתפקידו לאחר שלוש שנים.
באוקטובר 2022 מונה למאמנה של סמפדוריה האיטלקית.
במאי 2024, מונה לאמן את ספרטק מוסקבה הרוסית.
תארים

אליפות ליגת העל היוגוסלבית: (1) 1995
הגביע היוגוסלבי: (3) 1995, 1996, 1997
אליפות הסרייה א': (6) 2000, 2006, 2007, 2008, 2009, 2010
הגביע האיטלקי: (6) 2000, 2004, 2005, 2006, 2010, 2011
הסופר קאפ האיטלקי: (6) 1998, 2000, 2005, 2006, 2008, 2010
גביע אירופה למחזיקות גביע: (1) 1999
הסופר קאפ האירופי: (1) 1999
ליגת האלופות: (1) 2010
אליפות העולם לקבוצות: (1) 2010
דיאן סטנקוביץ' במדי אינטר, 2009
דינופליס

| דינופליס |
| --- | --- |

תקופה
פליוקן-פליסטוקן, 5–1.2 מיליון שנה לפני זמננו PreЄ Є O S D C P T J K Pg N     
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: טורפים
תת־סדרה:: דמויי חתול
משפחה:: חתוליים
תת־משפחה:: שנחרבים
סוג:: דינופליס
מינים
 Dinofelis aronoki  Dinofelis barlowi  Dinofelis cristata  Dinofelis darti  Dinofelis diastemata  Dinofelis paleoonca  Dinofelis petteri  Dinofelis piveteaui
שם מדעי
 Dinofelis ‏זדנסקי, 1924
תחום תפוצה


דינופליס (שם מדעי: Dinofelis; מילולית: "חתול נורא") הוא סוג של חתול מקבוצת השנחרבים שחי ברחבי אפריקה, אמריקה הצפונית ואירואסיה לפני 5-1.2 מיליון שנה בתקופת הפליוקן עד הפליסטוקן.
מאפיינים

יצור זה הגיע לאורך של נמר עד אריה, אך רובם דמו ליגואר, אורכם הגיע ל-70 סנטימטרים ומשקלם ל-120 קילוגרם. מדידות אחרות חישבו שהוא הגיע למשקל מרבי של 87 קילוגרם. היו לו שיניים ארוכות וחזקות שהיו גדולות בהרבה משיני כל החתוליים המודרניים, אך היו קטנות ביחס למינים גדולים כמו הסמילודון. למעשה הוא מזכיר יותר את בני משפחת הנימרווידיים שמכונים "חתולים שנחרבים מזויפים". כפותיו הקדמיות היו חסונות וחזקות יותר מחתולים מודרניים. ייתכן שהיה לו פסים או חברבורות על גופו מאחר שחי ביערות לחים.
יצור זה היה טורף-על גדול שיכול היה לטרוף פרסתנים גדולים, ממותות ומסטודונים צעירים, וכן פרימטים כמו בבונים וכן מהאדם הקדמון מהמינים פרנתרופוס ומיני אדם. במאובן של נקבת אוסטרלופיתקוס אפריקנוס נמצאו סימני נשיכה של הדינופליס שכנראה טרף אותה.
בתרבות

יונק זה הופיע בסדרה ללכת עם חיות.
דינון

| --- | --- |
 לידה:  400 לפנה״ס קולופון, טורקיה 
 פטירה:  המאה ה־4 לפנה״ס קולופון, טורקיה 
 מדינה:  קולופון 
 שפות היצירה:  יוונית עתיקה 
 צאצאים:  קלייטרכוס 
 
דינון או דיינון (ביוונית: Δίνων או Δείνων), איש קולופון (אנ') באסיה הקטנה (סביבות 360–330 לפנה"ס), היה היסטוריון וכרוניקן יווני, שכתב היסטוריה של המזרח הקרוב. דינון היה אביו של ההיסטוריון קלייטרכוס.
דינון חיבר היסטוריה של פרס, שחלקים רבים ממנה שרדו. הסודא מייחס בטעות את חיבור לדיו קסיוס.
החיבור היה מחולק ללפחות שלושה חלקים, שנראה שתאמו לשלושת החלקים של חיבורו של קטסיאס: אסיריאקה, מדיקה ופרסיקה. נראה כי 30 הפרגמנטים ששרדו מחיבורו, מוכיחים כי דינון המשיך את ההיסטוריה של המזרח הקרוב מנקודת הזמן שבה קטסיאס סיים (398/7 לפנה"ס).
חיבורו החל בתקופות אגדתיות (המלכה סמירמיס) והסתיים עם הכיבוש הפרסי מחדש של מצרים, אלה הנושאים שעסק בהם: שמו של זורואסטר, הנבואה על תהילתו העתידית של כורש כפי שנאמרה למלך המדי אסטיאגס, הגניאולוגיה של כנבוזי השני, תיאור מנהג על שולחנו של חשיארש הראשון, הערובה להגנה שתמיסטוקלס קיבל מחשיארש–ארתחששתא הראשון כשתמיסטוקלס עזב את יוון לאסיה הקטנה, גניאולוגיה משובשת מאוד של אחותו של ארתחששתא הראשון, חייו של ארתחששתא השני כפי שנשתמר בביוגרפיה של פלוטרכוס משנת 398/7 ואילך (היכן שקסטיאס סיים), ומנהגים פרסיים.
הפרגמנטים ששרדו מצביעים על כך שדינון חיבר את יצירתו עבור קוראים שטעמם היה אלמנטים אגדיים, מוזרים וארוטיים. ואף על פי כן, הביוגרף הרומי קורנליוס נפוס חשב את דינון למקור האמין ביותר על היסטוריה פרסית, ואתנאיוס, כמו גם פלוטרכוס, השתמשו שוב ושוב בחיבורו, לצד או כנגד חיבורו של קטסיאס; שמו נזכר מספר פעמים גם בחיבורו של פליניוס הזקן. נראה אפוא שחיבורו זכה להערכה רבה יותר מאשר הפרסיקה של קטסיאס.
מהדורות

Dominique Lenfant (ed., trans. comm), Les histoires perses de Dinon et d'Héraclide (Paris: De Boccard, 2009) (Persika, 13)
הערות שוליים

1 2 3 4  DINON, באנציקלופדיה איראניקה
↑  קורנליוס נפוס, קונון, פרק 5, פסקה 4.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987011245285605171  BnF: cb16080169w (data)  GND: 102390592  ICCU: TSAV566993  ISNI: 0000 0000 6548 0923  LCCN: n2001039882  NTA: 326887598  RERO: 02-A016693878  SUDOC: 137829825  VIAF: 90750685   WorldCat (עם VIAF): 90750685 
ערך זה הוא קצרמרבנושא היסטוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
דינופידיים

| דינופידיים |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: פרוקי-רגליים
מחלקה:: עכבישנים
סדרה:: עכבישאים
משפחה:: דינופידיים
סוגים
 Deinopis  Menneus
שם מדעי
 Deinopidae ‏קוך, 1850
תחום תפוצה

דינופידיים או עכבישים מטילי רשת (שם מדעי: Deinopidae) היא משפחת עכבישאים בעלת כישרון לזרוק את הרשת שלהם לעבר טרפם מבין הענפים. לעיתים מכנים אותם "עכבישי עוג". גודלם בדרך כלל נע בין 1.5 ס"מ ל-2.5 ס"מ.
מאפיינים

עכבישים אלה פעילי לילה. הם בעלי עיניים ענקיות המותאמות לראיית לילה וגדולים מאוד יחסית לראש העכביש. להערכת החוקרים, קליטת האור שלהם טובה אף יותר מחתולים ומינשופים. הם דקים מאוד ובעלי רגליים מוארכות הנתלות על הענפים. 2 הרגליים הקדמיות שלהם מותאמות להשלכת רשת דביקה אותה הם מייצרים בין רגליהם, לעבר טרף שעובר תחתיהם ואינו חש בדבר. הקורים הדביקים לוכדים את הטרף והעכביש מושך את הרשת מהקרקע לעברו ומזריק לטרף ארס עד שהוא מת.
הם מצויים באוסטרליה, דרום-מזרח אסיה, אפריקה, אמריקה הלטינית ופלורידה (שם הם מצויים בין דקלים) וחיים בעיקר ביערות או באזורים סבוכים בהם הם יכולים להיתלות הפוך בצמוד לקרקע.
מיון

משפחה דינופידיים (Deinopidae)
סוג Deinopis
סוג Menneus
ה'תצ"ה

ה'תצ"ה (5,495) ובקיצור תצ"ה – היא שנה עברית  אשר החלה ביום א' בתשרי, אור ל-28 בספטמבר 1734, והסתיימה ביום כ"ט באלול, 16 בספטמבר 1735.
המולד של תשרי חל ביום שלישי, 3 שעות ו-620 חלקים. לפיכך זו שנה מסוג גכה. איננה מעוברת, ואורכה 354 ימים.
זו שנת שמיטה, ושנת 4 במחזור העיבור ה-290. תקופת ניסן שבשנה זו היא תחילת שנת 7 (סימנה זידא) במחזור השמש ה-197.
שנה זו היא שנת 1,666 לחורבן הבית, ושנת 2,046 לשטרות.
אירועים

רבי אלעזר רוקח התמנה כרבה של יהדות אמסטרדם (האשכנזית)
נפטרו

כ"ו בניסן – רבי אפרים נבון, פוסק ודיין בירושלים ובקושטא, מחבר "מחנה אפרים", ספר למדני פופולרי בלימוד הישיבתי. (נולד ב-ה'תל"ז)
רבי בנימין קזיס, רב בקושטא ובצפת
לוח שנה > מאפייני לוח השנה

שנה מסוג גכה, ובה 354 ימים.
שנה "פשוטה": שאיננה מעוברת ובה חודש אדר אחד.
שנה "כסדרה": שבה חשוון בן 29 יום ואילו כסלו בן 30 יום
היסטוריה של עם ישראל