stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מפלגות ברשות הפלסטינית
חברי המועצה המחוקקת

| סיעה | סיעה | בערבית | דגל | נוסדה | מנהיג | מנהיג | עמדה פוליטית | המועצה המחוקקת הפלסטינית |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | חמאס | حركة المقاومة الإسلامية |  | 1987 |  |  | ימין | 74 / 132 |
|  | פת"ח | فتح - حركة التحرير الوطني الفلسطيني |  | 1965 | מחמוד עבאס |  | מרכז-שמאל לשמאל | 45 / 132 |
|  | החזית העממית לשחרור פלסטין | الجبهة الشعبية لتحرير فلسطين |  | 1967 | אחמד סעדאת |  | שמאל רדיקלי | 3 / 132 |
|  | הדרך השלישית | الطريق الثالث |  | 2005 | סלאם פיאד |  | מרכז-שמאל | 2 / 132 |
|  | היוזמה הלאומית הפלסטינית | المبادرة الوطنية الفلسطينية |  | 2002 | מוסטפא ברגותי |  | מרכז-שמאל לשמאל | 2 / 132 |
|  | החזית הדמוקרטית לשחרור פלסטין | الجبهة الديموقراطية لتحرير فلسطين |  | 1968 | נאיף חוואתמה |  | שמאל רדיקלי | 1 / 132 |
|  | מפלגת העם הפלסטינית | حزب الشعب الفلسطيني |  | 1982 | סאם סאלי |  | שמאל רדיקלי | 1 / 132 |
|  | עצמאי |  |  |  |  |  |  | 4 / 132 |
בריתות

| סיעה | סיעה | בערבית | נוסדה | עמדת פוליטית | מצב |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | ברית הכוחות הפלסטיניים (אנ') | تحالف القوى الفلسطينية | 1993 | אוהל גדול (אנ') | פעיל |
|  | הכוחות הלאומיים והאיסלאמיים הפלסטינים (אנ') | القوى الوطنية والإسلامية الفلسطينية | 2000 | אוהל גדול (אנ') | פעיל |
ארתור ילינק

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  16 במרץ 1852 פשט, ממלכת הונגריה 
 פטירה:  22 באפריל 1929 (בגיל 77) בודפשט, ממלכת הונגריה 
 שם לידה:  Jellinek Arthur 
 מדינה:  הונגריה 
 מקום קבורה:  בית הקברות קרפשי 
 תפקיד:  חבר האסיפה הלאומית של הונגריה (28 בספטמבר 1887–3 באוקטובר 1896) 
 מפלגה:  המפלגה הליברלית 
 
ארתור ילינק (בהונגרית: Jellinek Arthur; פשט, 16 במרץ 1852 – בודפשט, 22 באפריל 1929) היה משפטן ועורך דין יהודי-הונגרי, מחבר ספרי משפט וחבר פרלמנט.
קורות חיים

ארתור ילינק נולד במשפחה יהודית כבנם הבכור של מוריץ ילינק (מייסד רכבת קרונית הסוסים בבודפשט והפך לאחר מכן למנכ"ל הרכבת שהתפתח למערכת החשמליות של בודפשט) ושל ינקה פוקס. את לימודיו התיכוניים סיים ארתור ילינק בפשט ואחר כך למד משפטים באוניברסיטת וינה ולאחר מכן גם באוניברסיטת בודפשט (ששמה היום אוניברסיטת אטווש לוראנד). ב-1876 פתח משרד עורכי דין. הוא לקח חלק פעיל בדיונים של חוג המשפטנים והיה חבר דירקטוריון בלשכת עורכי הדין. במהלך הבחירות של 1887, כנציג המפלגה הליברלית, הפך לחבר האספה הלאומית ההונגרית, כך גם בבחירות של 1892. הוא היה חבר ב"וועדת המשפט וניגוד העניינים" בפרלמנט, היה פעיל בוועדה לניסוח החוקים ובוועדת המשפט. ילינק פעל בבית הנבחרים להצעות החוק להסדרת הרשות השופטת והפרקליטות, של ההליך גביית הבלו והפנקסים לרישום האוכלוסין (לידות, מיתות ונישואין). הוא ניסח את הצעת החוק, יחד עם דברי ההסבר והצגתה בפרלמנט, השתתף בהכנה הצעת החוק לדיונים בבתי המשפט בסדר דין מקוצר וניסח את חלקו הכללי של החוק, תרם באופן דומה להכנת הצעת חוק דיני האישות והנמקתם הכללית. הוא היה מעורב גם בהכנת הסדרת הליך הנישואין.
חייו הפרטיים

אשתו הייתה אירמה מלווינה מרקברייט (1863–1936), בתם של בעל האחוזות אדולף מרקברייט ושל הנרייטה שלזינגר, אותה נשא לאישה ב-22 ביוני 1886 בבודפשט.
ילדיהם:
ליוויה ילינק (1887–1887)
מלינדה ילינק (1891–?). בעלה היה אלפונז מאך (1876–1951).
אלפונז אדולף ילינק (1899–1945) מנכ"ל חברה. אשתו הייתה רוז'ה קיש.
מאמריו

בכתב העת למשפטים
קולות ביקורתיים על הצדק שלנו (1879)
הערות על טיוטת הקוד הכללי של המשפט הפרטי ההונגרי (1881)
הסיפור הקצר של המשפט וארגון הרשות השופטת (1881)
הזכות למשמעת ביתית מנקודת המבט של האמונה ההונגרית ובית המשפט העליון מנקודת מבט מעשעית (1881)
עילות להדרה בהליכי חבר מושבעים (1881)
נאומי הגנה בענייני עיתונות ובעניינים פליליים (1881)
תכנון ספר החוקים הכללי של המשפט האזרחי ההונגרי (1882)
תביעה ומושבעים (1882)
עמדת השליחות במשפט הציבורי שלנו (1882)
הצעת חוק לסדר דין פלילי (1883)
שימוע של לשכת עורכי הדין להליכים פליליים (1883)
הגנה לגבי החוק פלילי של חברי פרלמנט (1884)
החוק הפדרלי השווייצרי על זכויות יוצרים (1884)
על השכר הכתוב (1885)
משפט ראשי ובתי משפט וסקירות ספרים (1885)
הפרקטיקה של בית הדין המשמעתי של לשכת עורכי הדין בבודפשט (1887)
מזכיר מדיני (סגן שר) במשרד המשפטים (1887)
ליטיגציה גרמנית בפרקטיקה ובספרים (1887)
תוספות לאופי חוק מדידת המשקאות (1888)
מהפרקטיקה של בית הדין המשמעתי של לשכת עורכי הדין בבודפשט (1888)
הצעת החוק להליך העזבונות (1890)
ילינק כתב גם בכתבי העת "חוק" (1885, 1887-1888) ובכתב העת למשפט פלילי. מאמריו על המשפט הציבורי פורסמו בפשטי נפלו ובפסטר לויד. הוא היה חבר גם במערכת "הלקסיקון הגדול של פאלאס".
כתביו

על כוח אב במשפט הרומי (בודפשט, 1875)
הערות על החלק הכללי של טיוטת קוד המשפט הפרטי. (בודפשט, 1883)
ארגון והיקף הסמכות של בתי המשפט הפליליים, בכל הנוגע לתכנון ההליך הפלילי ההונגרי. בודפשט, 1883. (דיסרטציות של איגוד המשפט ההונגרי XI.) באינטרנט
משפט פלילי צבאי ושבועה צבאית. (בודפשט, 1884)
Aus Der Zeit. Tagesfragen und Tagesbegebenheiten. (בודפשט, 1884)
הערות לחוק הפנסיה. (הדפסה מיוחדת מתוך כתב העת למשפטים, בודפשט, 1885)
אדמה במושע. (בודפשט, 1886)
בתוקף הנוכחי של המשפט הפרטי ההונגרי. מלוקט מחוקים, תקנות ומקורות משפט מקובל. חלק א'. (בודפשט, 1886)
על הליכים משמעתיים נגד גורמי אכיפת החוק, גורמי עזר ועובדי הפעלה. שם. 1886 (דיסרטציות של איגוד המשפט ההונגרי 29.)
בחינות מעשיות מנהליות. (בודפשט, 1887)
הערות משפטיות על הבלו של מדידת משקאות ממלכתי. להצעת החוק בדבר פיצויים (בודפשט, 1888)
חֲסִינוּת. מחקרי משפט ציבורי הונגרי. בודפשט, 1890. (איסם. ביקורת בודפשט LXV.)
לקריאה נוספת

Szinnyei József: Magyar írók élete és munkái I–XIV. Budapest: Hornyánszky. 1891–1914.
אלמנך פרלמנטרי חדש 1887–1892. אד. שטורם אלברט. בודפשט, אוטו נאגל הבן, 1888.
פאלאס הוא לקסיקון גדול, אנציקלופדיה של כל ידע. 1-16 ק'. (מחליפים 17–18. אד. בוקר יוזף). בודפשט, פאלאס-רוואי, 1893-1904.
Toth, Adalbert: Parteien und Reichtagswahlen באונגרן 1848–1892. מינכן, R. Oldenburg Verlag, 1973.
הלקסיקון הגדול של רוואי. בודפשט, ראוואי, 1911.
הערות שוליים

↑  "Születési bejegyzése a pesti neológ izraelita hitközség születési akv. 158/1852. folyószáma alatt".
↑  "Halotti bejegyzése a Budapest V. kerületi polgári halotti akv. 159/1929. folyószáma alatt".
↑  "Markbreit Irma halotti bejegyzése a Budapest V. kerületi polgári halotti akv. 21/1936. folyószáma alatt".
↑  "Házasságkötési bejegyzése a pesti neológ izraelita hitközség házassági akv. 381/1886. folyószáma alatt".
↑  "Jellinek Melinda házasságkötési bejegyzése a Budapest V. kerületi polgári házassági akv. 1340/1919. folyószáma alatt".
↑  "Jellinek Alfonz halotti bejegyzése a Budapest V. kerületi polgári halotti akv. 1399/1945. folyószáma alatt".
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0000 3811 2295  LCCN: n99275330  VIAF: 33795620   WorldCat (עם VIAF): 33795620
ג'ון אדוארדס (פוליטיקאי מקנטקי)

ג'ון אדוארדס (באנגלית: John Edwards; 1748 – 1837) היה פוליטיקאי אמריקאי, שכיהן כסנאטור הראשון מטעם קהיליית קנטקי.
אדוארס נולד במחוז סטנפורד, וירג'יניה. בסביבות 1780 עבר למחוז פייט, לגידול מטעו שנמצא בסמוך במחוז בורבון. במרוצת השנים ייצג אדוארדס את מחוזו בבית המחוקקים של וירג'יניה, ואף היה נוכח בוועדה שקבעה את גבולותיה של קנטקי ב-1788. בשנת 1792 שימש כציר לוועדה שכוננה את חוקת המדינה הראשונה. יחדעם ג'ון בראון, כיהן אדוארדס כסנאטור הראשון ממדינת קנטקי בסנאט האמריקני.
אדוארדס נפטר במטעו, וגופתו נטמנה בחצר ביתו.
צומת בית הערבה

| --- | --- |

 כבישים בצומת:    כביש 1   כביש 90
 אתרים סמוכים:  בית הערבה, ים המלח, יריחו
 קואורדינטות:  31°47′58″N 35°29′25″E﻿ / ﻿31.7995595°N 35.4903139°E﻿ / 31.7995595; 35.4903139
  (למפת הרי ירושלים מוגדלת) צומת בית הערבה(למפת הרי ירושלים רגילה) צומת בית הערבה(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום צומת בית הערבה(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום צומת בית הערבה he
 
צומת בית הערבה הוא צומת שבו נפגשים כביש 1 וכביש 90. הצומת הוא נקודת הסיום של כביש 1 בחלקו המזרחי ביותר. הצומת נמצא בסמוך לים המלח, ומדרום ליריחו. הצומת נקרא על שם קיבוץ בית הערבה הסמוך.
היסטוריה

בסוף שנות ה-90 ובתחילת שנות האלפיים נסלל כביש עוקף יריחו, ונאסר על ישראלים לנסוע בתוואי כביש 90 הישן, שעבר בתוך יריחו, הנמצאת בתוך שטח A. בשנים 2019–2020 נבנו רמזורים בצומת.
ב-27 בפברואר 2023 אירע פיגוע הירי בצומת בית הערבה, שבו נרצח יהודי עולה חדש ישראלי-אמריקאי בן 27.
הערות שוליים

↑  שלומי הלר, אמיר בוחבוט וינון שלום יתח‏, פיגוע סמוך ליריחו: בן 27 נורה למוות בצומת בית הערבה, באתר וואלה, 27 בפברואר 2023
ערך זה הוא קצרמרבנושא ישראל ובנושא תחבורה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
דניס רייץ

| --- | --- |

 לידה:  2 באפריל 1882 בלומפונטיין, דרום אפריקה 
 פטירה:  19 באוקטובר 1944 (בגיל 62) לונדון, הממלכה המאוחדת 
 מדינה:  דרום אפריקה 
 השכלה:  גריי קולג' 
 מפלגה:  המפלגה המאוחדת 
 בן או בת זוג:  ליילה רייץ 
 
דניס רייץ (בהולנדית ובאפריקאנס: Deneys Reitz;‏ 2 באפריל 1882 - 19 באוקטובר 1944) היה לוחם במלחמת הבורים השנייה, לצד הבורים ונגד הצבא הבריטי. בהמשך, שירת בצבא הדרום אפריקני במלחמת העולם הראשונה, זו הפעם הן לצד הכוחות אשר דיכאו את מרידת מאריץ, הן לצד הבריטים נגד הגרמנים, באפריקה ובאירופה. לאחר המלחמה, הפך לפוליטיקאי, כיהן כחבר פרלמנט וכשר בממשלת דרום אפריקה, לצד היותו משפטן מצליח. בתקופת מלחמת העולם השנייה שימש כשגריר ארצו בבריטניה ושם נפטר.
ביוגרפיה > שנותיו המוקדמות

דניס רייץ נולד בבלומפונטיין, שלישי מבין חמישה אחים, לפרנסיס ויליאם רייץ (1934-1844), אשר מוצאו היה צרפתי-הוגנוטי והולנדי, ולבלנקה טסן (Thessen), אשר שורשי משפחתה בנורווגיה. אביו היה איש ציבור בולט: חבר פרלמנט, זקן השופטים, נשיא מדינת אורנג' החופשית (1895-1889) וכן מילא שורה של תפקידים ציבוריים נוספים, לצד היותו משורר. בהמשך עקר לטרנסוואל ולמרות היותו אזרח אורנג' החופשית, שימש שם כמזכיר המדינה של הרפובליקה הדרום-אפריקאית. בזכות רקע זה מצד אביו, דניס רייץ התוודע אישית לרבים מן האישים הבולטים ברפובליקות הבוריות, ובמידת מה, גם אישים שמחוץ להן. בין היתר, נלווה לאביו, אז נשיא אורנג', למסע במערב אירופה ב-1894. אמו של דניס רייץ הלכה לעולמה בעודנו צעיר, ואביו נישא לאחר מכן בשנית. בילדותו ובנעוריו הרבה דניס רייץ לעסוק בפעילויות בחיק הטבע כמו מחנאות, צייד, דייג, רכיבה וקליעה, וכפי שניסח מאוחר יותר: "חיי תום סוייר". בנוסף, זכה להשכלה רחבה יחסית, כולל שליטה מקיפה בשפה האנגלית והיכרות קרובה עם ספרותה.
ביוגרפיה > מלחמת הבורים השנייה

ב-12 באוקטובר 1899 פרצה מלחמת הבורים השנייה. דניס רייץ, למרות ששהה בטראנסוול בעודו אזרח אורנג' החופשית, התנדב מיד לשירות. תחילה נדחה בשל גילו הצעיר מדי, או אז פנה אל אביו, שבעזרת פאול קרוגר, הנשיא, ופיט יוברט, המפקד העליון, שמשרדיהם שכנו בסמוך, התקבל בו במקום. רייץ ואחד מאחיו הצטרפו יחדיו לאחת היחידות שהתארגנו בטראנסוול, אשר פלשו לנטאל (אז חלק ממושבת הכף) באזור העיירה דנדי (Dundee). לאחר מכן השתתף בקרבות הכרוכים במצור שערכו הבורים על ליידיסמית', בחודשי קיץ (בחצי הכדור הדרומי) 1900-1899, כולל הקרב על ספיון קופ (באפריקאנס: Spioen Kop, "ראש מרגל", ברוב המקורות נכתב Spion Kop), 38 ק"מ מערבה לליידיסמית', אשר נערך ב-24-23 בינואר 1900. לאחר הצלחה בחודשי המלחמה הראשונים, התעשתו הבריטים, הדפו את הבורים, ועד אמצע חורף 1900 (בחצי הכדור הדרומי כאמור) כבשו את אוראנג' ואת טראנסוול. רייץ, שהחליף באותם חודשים מספר יחידות, נטל חלק בנסיגת כוחות הבורים, אשר הפכו פניהם מדי פעם אל האויב, עד הגיעו סמוך לגבול עם מוזמביק, אז מושבה של פורטוגל. לאחר תבוסתם במלחמה הסדירה פנו הבורים ללוחמת גרילה, ורייץ הצטרף לאחת מיחידות הקומנדו, כפי שנקראו היחידות שהקימו הבורים. היחידה אליה הצטרף שהתה בשארית אותה שנה, תוך תנועה בלתי פוסקת, בטראנסוול. בשנת 1901, תוך שהוא מחליף מספר יחידות, הגיע לאורנג'. ולבסוף, כיוון שקסם לו הרעיון לחדור אל מושבת הכף, חצה עם יחידתו דאז, מצפון לדרום, את נהר האורנג', ובהמשך לכך, הצטרף לכוח קומנדו בהנהגתו של יאן כריסטיאן סמטס, מה שהפך לקשר קרוב שנמשך כל שארית ימיו של רייץ. במהלך הפשיטה אל מושבת הכף, הגיע הקומנדו עד סמוך לפורט אליזבת' בדרום, ובהמשך עשו הפושטים דרכם מערבה וצפונה, עד למערבה של המושבה, סמוך לחוף האוקיינוס האטלנטי. שם, במקום בו הכוחות הבריטיים היו דלילים, נהנו כמעט מאוטונומיה עד לסופה של המלחמה. בסוף 1901, ועד לסופה של אותה מלחמה, הוא צורף למטהו של סמטס.
מלחמת הבורים השנייה הסתיימה ב-31 במאי 1902 בהסכם פרייניחינג (Vereeniging). סמטס בחר ברייץ כאחד משני מלוויו לשיחות שהובילו להסכם.
ביוגרפיה > בגלות

לאחר הסכם השלום, בחר דניס רייץ, כמו אביו, וככל הנראה בהשפעתו או בהשראתו, שלא לחיות תחת שלטון בריטי. זאת, למרות שהיה ספוג עד עומק נשמתו בהערכה ובהוקרה לבריטים ולתרבותם, והתנסותו במלחמה נגדם, "מלחמת הג'נטלמנים האחרונה", אף הגבירה יחס זה. חלף זאת, הוא עקר למדגסקר יחד עם מאני מאריץ, מפקד בקומנדו הבורי, שלחם אף הוא נגד הבריטים. במדגסקר הם התקבלו במאור פנים על ידי ז'וזף גליאני, המושל הצרפתי של האי, ועסקו לפרנסתם בליווי עגלות שוורים. בעת ששהה במדגסקר, רייץ העלה על הכתב את זכרונותיו, בעיקר מן המלחמה, אשר הפכו מאוחר יותר,  ב-1929, לספר ("קומנדו", יצא לאור גם בעברית). ספר זה של רייץ, אשר היה נוכח ברבים מן האירועים המרכזיים של מלחמת הבורים, ואשר ניחן בזיכרון חד יחד עם סגנון כתיבה קריא ושובה לב, מהווה את אחד ממקורות המידע הטובים ביותר אודותיה. על אף קבלתם באופן מסביר פנים, לא הצליחו רייץ ומאריץ לתקוע יתד במקום, ובנוסף, רייץ חלה בעת היותו באי במלריה או בקדחת דנגי. כך, לאחר זמן מה, שניהם עזבו. רייץ, ששמר על קשר עם סמטס, השתכנע להצטרף אליו ולאחר כשלוש שנות גלות, חזר לדרום אפריקה, אשר באותן שנים הפכה למדינה עצמאית במסגרת האימפריה הבריטית.
ביוגרפיה > חזרה לדרום אפריקה

רייץ שהה עם משפחתו של סמטס בפרטוריה כשלוש שנים, בהן בין היתר נח והחלים. כאביו, למד אף הוא משפטים, וב-1908, עשה את התמחותו בהיילברון (Heilbron) שבאורנג', בה גם החל, לאחר תום ההתמחות, קריירה משפטית מצליחה (לימים הקים חברה העוסקת בשירותים משפטיים שהפכה לאחת הגדולות בדרום אפריקה, העסיקה מאות משפטנים ועובדים אחרים, והתקיימה עד 2011).
ביוגרפיה > מלחמת העולם הראשונה

בפרוץ מלחמת העולם הראשונה, אליה הצטרפה דרום אפריקה לצד מדינות ההסכמה, התנגדו לצעד זה חוגים רחבים בקרב הבורים. מחאתם של אותם חוגים התגבשה עד מהרה למרד, והראשון לאחוז בנשק בקרב המורדים היה מאני מאריץ, חברו לשעבר של רייץ. בהיילברון, בה התגורר רייץ, כוחם של המורדים היה דומיננטי, ורייץ, שכסמטס נותר נאמן לממשלה, נאלץ לברוח בעור שיניו מן המקום. לאחר שהצליח להימלט בשלום, רייץ
קיבל פיקוד לראשונה בחייו, עת עמד בראש יחידה של נאמני הממשלה, וזו פעלה לדיכוי המרד באורנג'.
בהמשך לדיכוי מרידת מאריץ, רייץ נטל חלק, שוב תחת פיקודו של סמטס, בפלישה לדרום-מערב אפריקה, אז מושבה גרמנית. הפלישה הוכתרה בהצלחה, אם כי בשל התנגדותם העיקשת של הגרמנים, בשל העיכוב שגרמה מרידת מאריץ ובשל גודלה העצום של המושבה, הקרבות נמשכו עד אמצע 1915.
בתום אותה מערכה, ושוב תחת פיקודו של סמטס, אשר הגיע לאזור ב-1916, רייץ נטל חלק במערכה נגד הגרמנים במזרח אפריקה. תחילה שימש כקצין במטהו של סמטס, וכמעט שלא נטל חלק בלחימה בשדה. בהמשך מערכה זו, קיבל את הפיקוד על רגימנט רכוב. ב-1917, לבקשתו, עקב מיעוט הפעילות בה נטל חלק באפריקה, רייץ, אשר נשא כעת דרגת מייג'ור, עבר לחזית המערב האירופית, שם נפצע קשה במהלך הקרבות, בהם פיקד על יחידות בריטיות שונות, וכמפקד גדוד, התקדם לדרגת קולונל.
ביוגרפיה > קריירה פוליטית

לאחר תום מלחמת העולם, חזר רייץ לדרום אפריקה לקריירה המשפטית אותה נטש עקב פרוץ המלחמה. בעקבות סמטס, אז ראש הממשלה, רייץ הצטרף אל המפלגה הדרום-אפריקאית, אשר דגלה בתמיכה בבריטים ובהרמוניה בין דוברי האנגלית והאפריקאנס. סמוך לאחר תום המלחמה, הוא נבחר לאספה הלאומית מטעם אותה מפלגה, והמשיך ונבחר גם ב-1921. בשנת 1920 נשא לאשה את ליילה רייט (Wright, 1959-1887), פעילה חברתית למען זכויות נשים, מרצה באוניברסיטת קייפטאון ולימים (1933) האישה הראשונה שכיהנה כחברת האספה הלאומית. לזוג נולדו שני בנים. ב-1924 חזר לקריירה משפטית מצליחה ובנוסף, נבחר לפרלמנט ב-1929 וב-1934. באותה תקופה (1933), הוציא לאור את המשך הביוגרפיה שלו: Trekking on (בתרגום חופשי: לנוע הלאה, שם המרמז על מעין המשך של הטרק הגדול  שנערך כ-80 שנה קודם לכן). הספר עוסק בקורותיו מאז סיום מלחמת הבורים ועד לתום מלחמת העולם.
ב-1934 עלתה לשלטון המפלגה המאוחדת, אשר הוקמה על בסיסן של המפלגה הלאומית בראשות ג'יימס ברי מוניק הרצוג, אשר כיהן כראש הממשלה עד 1939, והמפלגה הדרום-אפריקאית, והיא שלטה על דרום אפריקה עד 1948, כאשר ביתר השנים ראש הממשלה היה סמטס. רייץ צורף לממשלה, תחילה כשר החקלאות והקרקעות, ואחר כך כשר לענייני הילידים. כאשר סמטס כיהן כראש הממשלה, רייץ שימש בנוסף כסגנו, וכיוון שסמטס הרבה להיעדר מארצו בזמן מלחמת העולם השנייה, היה זה תפקיד בעל משמעות. על תקופה זו כתב ספר אוטוביוגרפי נוסף, המשך לשני ספריו הקודמים: No Outspan (בתרגום חופשי: עול בלתי פוסק).
ביוגרפיה > שליחות בלונדון ופטירה

ב-1943, בעוד מצב בריאותו מתדרדר, נשלח רייץ כשגריר ללונדון (תוארו הרשמי היה הנציב העליון, כמקובל אצל שגרירים מן הארצות העצמאיות של האימפריה הבריטית). מזג האוויר בבריטניה, ובפרט חורף קשה במיוחד, החמיר את מצב בריאותו, ושם רייץ נפטר. על שמו נקראה בצפון אורנג', על שפת נהר הואל, העיירה דניסוויל (Deneysville).
לקריאה נוספת

Deneys Reitz, Commando, London, 1929
בעברית: דניס רייץ, קומנדו, ספר ימים של אזרח בורי מהמלחמה הבורית, הוצאת מערכות, 1952, תרגום אליעזר כרמי.
Dennys Reitz, Trekking on, London, Faber & Faber, 1936
Deneys Reitz, No Outspan, London, Faber & Faber, 1943
רייץ (שני מימין) כחייל בקומנדו הבורי במלחמת הבורים השנייה
מחלף אדומים

| --- | --- |

 תאריך הקמה:  1995
 מיקום:  מעלה אדומים
 כבישים במחלף:    כביש 1   כביש 417
 קואורדינטות:  31°47′00″N 35°17′22″E﻿ / ﻿31.78333333°N 35.28944444°E﻿ / 31.78333333; 35.28944444
 
  (למפת הרי ירושלים מוגדלת) מחלף אדומים(למפת הרי ירושלים רגילה) מחלף אדומים(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום מחלף אדומים(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום מחלף אדומים
 
מחלף אדומים הוא מחלף מסוג מחלף חצוצרה, המחבר את כביש 1 וכביש 417, ונמצא מערבית למעלה אדומים. מן המחלף יוצאת דרך גישה אל תחנת המשטרה מחוז ש"י.
בתחילה היה במקום צומת, אך עם הגידול במספר תושבי מעלה אדומים והעומס הרב שנוצר בנסיעה אל ומירושלים, הוקם במקום מחלף, שנפתח לתנועה ב-1995.
בפגישה בין ראש העיר, בני כשריאל, עם שרת התחבורה, מירי רגב, באוגוסט 2020 כשריאל העלה נושאים רבים לקידום העיר ובנוסף את הצורך לשכלל את מחלף אדומים, את רמפת היציאה לירושלים תוך חסימת הגישה מכיוון כביש 417, את הצורך בהקמת גשר ומחלף המאפשרים יציאה לירושלים במחלף אדומים בדרך קצרה יותר ויעילה יותר ובמיקום פחות מאוים מבחינת סמיכות לאוכלוסייה הפלשתינאית, ואת הצורך בתשתית לרכבת קלה עתידית.
הערות שוליים

↑  אתר החברה הלאומית לדרכים בישראל, סעיף בדרכים / מחלפים
↑  פגישת תחבורה, באתר www.maale-adummim.muni.il
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: מחלף הזיתים | מחלפים בכביש 1 | הבא: מחלף השומרוני הטוב |
ערך זה הוא קצרמרבנושא תחבורה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מבט על המחלף משכונת מצפה נבו במעלה אדומים
ג'ו אבוט

ג'וזף ב. "ג'ו" אבוט (באנגלית: Joseph B. "Jo" Abbott‏; 15 בינואר 1840 – 11 בפברואר 1908) היה עורך דין, שופט, קצין בצבא הקונפדרציה, חבר בבית הנבחרים של טקסס וחבר בבית הנבחרים של ארצות הברית מטקסס.
ביוגרפיה

ג'וזף ב. אבוט נולד ב-15 בינואר 1840 לוויליאם ומרי (לבית מקמילן) אבוט במחוז מורגן, אלבמה, ליד דיקייטר, ולמד בבתי הספר הציבוריים. הוריו שניהם נולדו ליד פטרסבורג, וירג'יניה. אביו ויליאם היה חייל במלחמת 1812, והוצב בנורפוק, וירג'יניה. אבוט עבר עם הוריו למחוז פריסטון, טקסס, בשנת 1853. הוא התחנך על ידי המלומד פרנקלין לאגולין יואקום, נשיא קולג' לריסה ואביו של בנג'מין פרנקלין יואקום, וג'ורג' פ. אליסון, שהפעיל בית ספר קלאסי במחוז פריסטון. הוא החל ללמוד משפטים בשנת 1859 והמשיך בנוהג זה עד תחילת מלחמת האזרחים האמריקנית.
אבוט נכנס לשירות של צבא הקונפדרציה במלחמת האזרחים כלוטננט משנה זוטר, ובסופו של דבר הפך ללוטננט ראשון בפלוגה B של רגימנט הפרשים ה-12 של טקסס. הוא לחם בלפחות חצי תריסר קרבות כולל הקרב על קותון פלאנט, קרב היל פלזנט וקרב ילו באיו, בהם נפצע ונכה במשך חודשים רבים. מאוחר יותר הוא הצטרף שוב לפיקודו ונשאר בו עד תום המלחמה.
לאחר תום המלחמה הוא חידש את לימודי המשפטים ונכנס למשרדו של לוצ'לין ג'. פארר בספרינגפילד, מחוז לימסטון, טקסס, וקיבל הנחיות מד. וו. פנדרגאסט. אבוט התקבל ללשכת עורכי הדין על ידי רוברט ס. גולד, שהפך לשופט העליון של בית המשפט העליון בטקסס. לאחר שקיבל רישיון באוקטובר 1866, החל לעסוק בעריכת דין בספרינגפילד כשותף של פארר. הוא עבר למחוז היל ב-1867, שם לימד בבית ספר במשך חמישה חודשים. הוא חזר למקצועו המשפטי לאחר שמערכת המשפט המחוזית אורגנה ב-1868. ב-15 בדצמבר 1868 הוא נישא לרוונה סטורגיס מהילסבורו, בתם של ג'יימס וו. ל. ומרתה סטורגיס.
הוא היה חבר בבית הנבחרים של טקסס מ-1870 עד 1873 הוא מונה לשופט מחוזי במחוז השיפוט העשרים ושמונה על ידי המושל אורן מ. רוברטס. בשנת 1880, הוא נבחר לכהונה מלאה של ארבע שנים לתפקיד זה. בשנת 1886, הוא נבחר כדמוקרט לבית הנבחרים של ארצות הברית, וכיהן בתפקיד זה עד סוף הקונגרס ה-54 בשנת 1897. לאחר שעזב את הקונגרס, הוא חידש את הקריירה המשפטית שלו בהילסבורו, טקסס, שם נפטר ב-11 בפברואר 1908.
הערות שוליים

1 2  "Abbott, J. B." Civil War Soldiers. National Park Service.
↑  Kemp, Louis Wiltz (1 בפברואר 1996). "Yoakum, Franklin Laughlin (1819–1891)". The Handbook of Texas Online. Texas State Historical Association. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Orozco-Vallejo, Mary M. (1 בפברואר 1996). "Yoakum, Benjamin Franklin (1859–1929)". The Handbook of Texas Online. Texas State Historical Association. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2 3  Hooker, Anne W. (בנובמבר 1994). "Abbott, Joseph (1840–1908)". The Handbook of Texas Online. Texas State Historical Association. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Joseph "Jo" Abbott". Texas Legislators: Past & Present. Legislative Reference Library of Texas.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: nr00010662  US Congress: A000005  VIAF: 76152969   WorldCat (עם VIAF): 76152969
אתר הראשונים בנגב

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  מוזיאון, אתר מורשת 
 כתובת:  הנגב 
 מיקום:  רוחמה 
 מדינה:  ישראל 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1911
 תאריך פתיחה רשמי:  1911 
 
 קואורדינטות:  31°29′41″N 34°42′06″E﻿ / ﻿31.49481°N 34.70163°E﻿ / 31.49481; 34.70163
 www.habsor.co.il?p=497
  (למפת מערב הנגב מוגדלת) אתר הראשונים בנגב(למפת מערב הנגב רגילה) אתר הראשונים בנגב(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום אתר הראשונים בנגב(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום אתר הראשונים בנגב
 
הבאר (1913) באתר הראשונים בנגב ברוחמה
שיחזור המשאבה
אתר הראשונים בנגב הוא אתר מורשת שהוקם בקיבוץ רוחמה בנגב הצפוני. האתר מספר את סיפורה של ההתיישבות המקורית ברוחמה ב-1912. האתר כולל מוזאון, את הבאר המקורית של היישוב, אוסף של כלי חקלאות מראשית המאה העשרים ומספר משוריינים ממלחמת העצמאות.
על המרכז

האתר הוא אתר פתוח, עם שולחנות, נגישות לנכים ושירותים.
אתר המבקרים כולל ביקור במוזאון האתר. המוזאון הוקם בתוך מבנה ביטחון ישן, הכולל חדר מעצר (למסתננים) וכן ארון עץ ששימש לכליאת העצור במהלך חקירתו.
במוזאון יש תמונות, מפות ומיצג אור-קולי.
האתר כולל גם את הבאר העתיקה שנחפרה ב-1913 והיא השריד היחיד ששרד מחוות רוחמה המקורית. בשנים האחרונות נוקתה הבאר ושוחזרו המנוע והמשאבה המדמים שאיבת מים מהבאר. לצד הבאר יש גן פסלים, של כלי חקלאות ישנים.
סיפורה של ההתיישבות

האתר ברוחמה מתאר את סיפורם של המתיישבים הראשונים, קבוצת צעירים שעלתה מרוסיה, התמודדותם עם קשיי החקלאות והיחסים עם השכנים מעזה.
קהילת הסוחרים בראשותו של יחיאל צ'לנוב החליטה לשלוח לארץ ישראל את צעיריה על מנת לסלול את הדרך לכולם. הצעירים נתקלו בקשיים רבים, וזכו לכינויי גנאי- מוסקווים. על מנת להתקיים הקבוצה קנתה שטח משל עצמה וביקשה מהאגרונום צבי הירשפלד לעמוד בראשו.
הקבוצה קנתה שטח בנגב מתוך אמונה (שהקדימה את זמנה), שהדבר יסייע לקבוע את גבולות המדינה שבדרך. הם עלו לאתר בחנוכה תרע"ב - שלהי דצמבר 1911. בשנת היישוב הראשונה המתיישבים הביאו מים מרחוק.
ב-1913 נחפרה באר בעומק 38 מטרים. למרות כל הקשיים החווה הקפידה על עבודה עברית.
בין המתיישבים היו גם ציפורה זייד, ויוסף לישנסקי. בפרעות 1917 היישוב ננטש.
היו ניסיונות נוספים ליישב מחדש את רוחמה, אך המצב הביטחוני גרם לכשלונותיהם. לבסוף השומר הצעיר עלה על הקרקע והקים את הקיבוץ מחדש ב-1943.
לקריאה נוספת

גרשון גרא, חמדת אבות, הוצאת משרד הביטחון.
מרדכי אלקיים, 40 שנות ישוב יהודי בעזה ובאר שבע, והקמת חוות רוחמה, הוצאת המחבר בשיתוף המרכז למורשת יהודי עזה, בשנת 1994
הערות שוליים

↑  מרדכי אלקיים. 40 שנות ישוב יהודי בעזה ובאר שבע, והקמת חוות רוחמה, הוצאת המחבר בשיתוף המרכז למורשת יהודי עזה, בשנת 1994
↑   היישוב היהודי הראשון בנגב, באתר כאן ארכיון