stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
חקלאות בסין
סין הקיסרית, 221 לפנה״ס – תחילת המאה ה־20

מאז ימי שושלת צ'ין הותאמה מדיניות הממשלה לעידוד חקלאות ולהצרת צעדיהם של סוחרים, שנחשבו, על פי הקונפוציאניזם והלגאליזם (אנ'), לטפילים שאינם יצרניים. בימי הקיסר וו נאסר על סוחרים לנסוע בכרכרות, ללבוש משי, לרכוש קרקעות ועוד.
בתקופת האן המאוחרת תפסו כמה משפחות אצולה סיניות עמדות כוח שגברו אף על כוחה של הממשלה, ותחת לחצם איבדו החקלאים את חירותם והפכו ברובם לצמיתים או אף לעבדים.
במאה ה־11 לספירה חוקק המלך וואנג אן־שה משושלת סונג חוקים חדשים לעידוד חקלאות בהשראת תורת קונפוציוס. הוא הלווה לאיכרים זרעים ואביזרים חקלאיים בריבית נמוכה כדי למנוע את נישולם בידי בעלי האחוזות הגדולות, וכן הטיל מסים נוספים על סוחרים.
בתקופת שושלת יואן סבלה צפון סין מפלישות וממלחמות רבות, ודרום סין סיפקה למדינה את עיקר התצרוכת החקלאית. השלטונות ניסו לעודד את החקלאות, אך נחלו כישלון, בעיקר מכיוון שהמונגולים הזניחו את מתקני ההשקיה והפיקוח על המים, שדרשו השקעה כלכלית גדולה ורציפה. השליטים העניקו את מיטב האדמות לבני האצולה, לחילות מצב ולמנזרים, אך קרקעות אלה הפכו בחלקן לאתרי נופש ולאדמות מרעה. מראשית המאה ה־14 נשמרו תיעודים על רעב שפקד את המדינה לעיתים קרובות.
בראשית תקופת מינג התמקדה הממשלה בשיקום החקלאות הסינית; היא החרימה חלקות קרקע גדולות והחכירה אותן לאיכרים חסרי קרקע. היא העניקה לאיכרים זרעים, כלי עבודה, בהמות והנחות במיסים, כדי שיחזרו ליישב את אזורי הצפון, שהיו מאוכלסים בדלילות וסבלו ממצוקה כלכלית. מאמציה נשאו פרי ומצבה המדיני והכלכלי של צפון סין השתפר בהדרגה. עם זאת, בתקופת מינג סבלה החקלאות הסינית מקיפאון טכנולוגי, שנמשך עד לשלהי שושלת צ'ינג.
התוצרת החקלאית הצליחה לספק את צורכי האוכלוסייה הסינית עד תחילת המאה ה־18 בזכות הגידול בתפוקה החקלאית, שנבע בעיקר מכניסת גידולים חדשים, כגון תירס, תפוחי אדמה ובוטנים, מאמריקה. אך במאה ה־18 הגיעו הקרקעות למיצוי מלא, והחקלאות התקשתה לספק את צורכי האוכלוסייה ההולכת ומתרבה, מה שהוביל לירידה ברמת המחיה.
סין הקיסרית, 221 לפנה״ס – תחילת המאה ה־20 > השפעת מאפייני החקלאות על גורמי מיקום

חלקות הקרקע הגדולות שהתפצלו לחלקות קטנות הובילו לפיזורן. האיכר הסיני התגורר בסמוך להן, כדי שיהיו יותר נגישות לו. העדפה זו הייתה גורם מיקום שהוביל את האיכרים לעבור סמוך יותר לחלקותיהם, ולפיזור מקומות היישוב לכפרים קטנים בסדרי גודל של עשרות עד מאות משפחות. הכפרים הקטנים היו מפוזרים אך לא מרוחקים זה מזה, בשל אותה ההעדפה לצמצם את המרחק לחלקות השונות.
בין הכפרים התקיימו יחסי מסחר בעיירות שוק שהוקמו בינותם. העיירות היו קרובות יותר מהכפרים, ומעבר לתפקידן כמרכז מסחר מרכזי, הן היו מקום התאספות חברתי, לפנאי ולתקשורת. ערים כאלו התמקמו סביב למכרות, כוחות חיל מצב, מקורות מים ומוסדות דת. מאפייניהן היו גורם משיכה לשווקים סיטונאיים ולמנגנון המינהל הממשלתי. הם בתורם הובילו להגירה רבה ולעיור שהרחיבו את העיירות לכרכים.
סין המודרנית, תחילת המאה ה־20 –

מסוף שנות הארבעים של המאה העשרים הייצור החקלאי התפתח, הושקעו בו תשומות שטח וציוד, ותפוקתו גדלה בכ־4% בשנה. מאמצע שנות השישים התשומות התעשייתיות שהושקעו בתחום הוגברו והטמיעו שיטות חקלאיות מודרניות בהיקף נרחב יותר, ואלו שיפרו את התפוקות ברוב המדינה, אך במידה פחותה בדרום־מזרחהּ.
מרבית העלייה בתפוקה בשנות השבעים וה־80 נבעה ממערכת התמריצים הממשלתית, ומאמצע שנות השמונים השפעת התמרוץ התעשייתי עקפה את זו של המסורתי. עם זאת, אחוז השפעת התמרוץ התעשייתי ביחס לכלל הגידול נמוך בסין מבמדינות אחרות.
משנות ה-80 של המאה ה-20 ובעקבות הרפורמה בכלכלת סין, ליברליזם כלכלי בשוק המזון הגביר את ההשקעות הציבוריות בתשתיות חקלאיות, שאפשרו לסין להתגבר על מכשולים בייצור מזון מספק לביקוש הגובר של האוכלוסייה הגדלה. מנגד, הגידול המסורתי נתקל בקשיים חדשים עקב כוח עבודה מזדקן, ומחסור במשאבי קרקע ומים.
במטרה להמשיך ולעמוד בדרישות המזון הגוברות בהתמדה, סין פועלת להקצות קרקעות באופן הדוק וממצה יותר, ולהשקיע בתשתיות השקיה ובמיזמים נוספים. למשל, סין מפעילה תוכנית מחקר ופיתוח בתחומי הביוטכנולוגיה, ועוסקת בהכוונת הגידול לתבואה בעלת תשואה גבוהה.
ההשקעה בתשתיות השקיה סייעה בניצול יעיל יותר של התשומות האחרות המושקעות בגידול המסורתי. השקעה זו הובילה גם לחדשנות שמטרתה חיסכון במים בצפון־מערב המדינה. המים מוקצים בתהליך היררכי־אזורי, ולפי קריטריונים הנוגעים לשטח ולסוג הגידול. סין פיתחה מערכת בקרה לניטור החלוקה הזו, המאפשרת הסקת מסקנות להקצאה חסכונית יותר. טכנולוגיות נוספות נוגעות להקטנת האידוי ולמתן השקיה בהתאמה למאפייני הגידול.
ההשקעה במחקר ובפיתוח תרמה לכ־20%–30% מהעלייה בגידול בצפון־מזרח ובדרום־מערב סין, ולכ־9% בצפון, שהעלייה בתפוקותיו מאז שנות ה־60 היא הגדולה ביותר.
ראו גם

היסטוריה של סין
בנק סין לחקלאות
אגרריות
לקריאה נוספת

Charles O. Hucker, China to 1850: A Short History, Stanford University Press, 1978, ISBN 978-0-8047-0958-3. (באנגלית);
מהדורה עברית: האקר, צ'ארלס, 1919–1994, סין עד 1850: הִסטוריה קצרה, דביר, תשנ״ג.
גדעון שלח, The Earliest Neolithic Cultures of Northeast China: Recent Discoveries and New Perspectives on the Beginning of Agriculture, Journal of World Prehistory 14, 1 בדצמבר 2000, עמ' 363–413 doi: 10.1023/A:1011124209079
הערות שוליים

↑  האקר (תשנ״ג), עמ׳ 35
↑  האקר (תשנ״ג), עמ׳ 36
↑  האקר (תשנ״ג), עמ׳ 57
↑  האקר (תשנ״ג), עמ׳ 70
↑  האקר (תשנ״ג), עמ׳ 81
↑  האקר (תשנ״ג), עמ׳ 115
↑  האקר (תשנ״ג), עמ׳ 135
↑  האקר (תשנ״ג), עמ׳ 142
↑  קנת ליברטל, תרגום: אהוד תגרי, הממשל בסין: ממהפכה לרפורמות, רעננה: האוניברסיטה הפתוחה, 2007, עמ' 21
↑  האקר (תשנ״ג), עמ׳ 158
↑  האקר (תשנ״ג), עמ׳ 23–24
↑  Shenggen Fan, Effects of Technological Change and Institutional Reform on Production Growth in Chinese Agriculture, American Journal of Agricultural Economics 73, 1991-05, עמ' 266–275 doi: 10.2307/1242711
↑  Colin A. Carter, Funing Zhong, Jing Zhu, Advances in Chinese Agriculture and its Global Implications, Applied Economic Perspectives and Policy 34, 2012-01, עמ' 1–36 doi: 10.1093/aepp/ppr047
↑  Qiang Chai, Yantai Gan, Neil C. Turner, Ren-Zhi Zhang, Chao Yang, Yining Niu, Kadambot H.M. Siddique, Water-Saving Innovations in Chinese Agriculture, Elsevier, 2014, עמ' 149–201
↑  Shenggan Fan, Philip G. Pardey, Research, productivity, and output growth in Chinese agriculture, Journal of Development Economics 53, יוני 1997, עמ' 115–137 doi: 10.1016/s0304-3878(97)00005-9
מרעה בצפון סין
בנות הנאסי נושאות סלים מסורתיים על גבן בהופעה בהר השלג דרקון הירקן, ליג'יאנג, 2012. החקלאות היא מאפיין תרבותי־מסורתי חשוב בסין.

כפר וחלקות קטנות ומפוצלות. שינג'יאנג, 2011
שי ג'ינפינג, נשיא סין, מבקר חקלאים מקומיים, נובמבר 2020
ניסוי מחקר העוסק בגרסה שלישית של מין אורז בעל תשואות יבול מוגברות, נובמבר 2020
תוואי פרויקט הובלת המים מדרום לצפון. שיצ'אן, חנאן, 2015.
הדיוויזיה השביעית (אוסטרליה)

| --- | --- |

 פרטים
 מדינה:  אוסטרליה אוסטרליה
 שיוך:  צבא אוסטרליה צבא אוסטרליה
 סוג:  דיוויזיה
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  1940–1946 (כ־6 שנים)
 מלחמות:  מלחמת העולם השנייה
 פיקוד
 דרגת המפקד:  מייג'ור גנרל
הדיוויזיה האוסטרלית השביעית הייתה דיוויזיית חי"ר של הצבא האוסטרלי. היא הוקמה בפברואר 1940 כדי לשרת במלחמת העולם השנייה, כחלק מהכוח האימפריאלי האוסטרלי השני (AIF 2). הדיוויזיה הוקמה כמו הסטנדרט הבריטי של תשעה גדודי חי"ר לכל דיוויזיה והורכבה משתי חטיבות חדשות ושלושה מ-12 הגדודים המקוריים של הדיוויזיה השישית שיצרו את החטיבה השלישית. הדיוויזיה ידועה לעיתים בכינוי "השביעית השקטה", בשל תפיסה שהישגיה לא היו מוכרים, בהשוואה לשאר הדיוויזיות האוסטרליות. נראה שמקורה של אמונה זו הוא בצנזורה על חלקה של הדיוויזיה ה-7 בלחימה העזה במערכה בסוריה ולבנון ב-1941. הדיוויזיה ה-7 יחד עם הדיוויזיות האוסטרליות ה-6 וה-9 היו הדיוויזיות היחידות ששירתו הן במזרח התיכון והן באזור דרום מערב האוקיינוס השקט. היא פורקה ב-1946, לאחר תום המלחמה.
היסטוריה > הקמה

הדיוויזיה ה-7 הייתה הדיוויזיה השנייה שגויסה כחלק מה-AIF ה-2 בעקבות פרוץ מלחמת העולם השנייה. האישור להקמת הדיוויזיה החדשה ניתן ב-28 בפברואר 1940 וב-4 באפריל מונה המפקד הראשון שלה, מייג'ור גנרל ג'ון לאווראק. עם הקמת הדיוויזיה היא הייתה מורכבת משלוש חטיבות חי"ר: ה-19, ה-20 וה-21. מתוכם, ה-19 הוקמה בארץ ישראל והשתיים האחרות באוסטרליה. אולם ביוני 1940, החטיבה ה-19 הוחלפה בדיוויזיה על ידי החטיבה ה-18, שהתבססה אז בבריטניה, כחלק מחיל המצב כדי להתגונן מפני פלישה אפשרית לאותה מדינה על ידי הגרמנים בעקבות נפילת צרפת במסגרת הדיוויזיה ה-6. אולם זה היה קצר מועד, במשך החודש שלאחר מכן הדיוויזיה איבדה את החטיבה ה-18 וקיבלה את החטיבה ה-26 שעדיין התגבשה באוסטרליה. זה אפשר לדיוויזיה לבצע אימונים ביחד לפני היציאה למזרח התיכון באוקטובר 1940. בפברואר 1941 חלו שינויים נוספים בהרכב הדיוויזיה. החטיבות ה-20 ו-26 הועברו לדיוויזיה ה-9 ובתמורה קיבלה הדיוויזיה את החטיבות ה-18 וה-25.
היסטוריה > צפון אפריקה והמזרח התיכון

עם הגעתה למזרח התיכון עברה הדיוויזיה אימונים בארץ ישראל ובמצרים לפני שהחטיבה ה-18 נשלחה לכבוש עמדה איטלקית בג'יראבוב. ההסתערות העיקרית נערכה על ידי גדוד 2/9 ב-21 במרץ, אם כי פלוגה מה-2/10 ומקלעים מה-2/12 סיפקו תמיכה. עם אובדן של 15 הרוגים ו-71 פצועים, כבשו האוסטרלים את המצודה יחד עם 36 כלי ארטילריה. באפריל עברה החטיבה ה-18 מאלכסנדריה לטוברוק, שם מילאו אחר כך תפקיד הגנתי מוצלח במצור על טוברוק, ממאי עד אוגוסט 1941. בפעולות סביב טוברוק ספגה הדיוויזיה 135 הרוגים, 507 פצועים ו-29 שבויים.
בינתיים, שאר הדיוויזיה ה-7 היוו את עמוד השדרה של פלישת בעלות הברית ללבנון ולסוריה; עם כוחות בריטיים, הודים, צרפתים חופשיים וצ'כוסלובקים שהביסו את כוחות היבשה הצרפתיים של וישי במזרח התיכון בחודשים יוני ויולי. החל מ-8 ביוני התקדמה הדיוויזיה בשני צירים מרכזיים: החטיבה ה-21 נעה בכביש החוף מצור, חצתה את הליטני ונעה לכיוון צידון, בעוד שהחטיבה ה-25 התקדמה 31 מיל (50 קילומטרים) מזרחה ממטולה לכיוון מרג' עיון וג'זין. שתי החטיבות התקדמו בשני טורים. השלב הראשוני של המתקפה הגיע לסיומו ב-15 ביוני כאשר צרפתים של וישי פתחו במתקפת נגד, פגעו במרג' עיון וכבשו אותה מחדש ואת מבצר ח'יאם. ב-21 ביוני, גדוד 2/25 נכנס לדמשק ומבצר ח'יאם והכפר הסמוך לו, נכבשו מחדש על ידי האוסטרלים. עד 30 ביוני האוסטרלים כבשו מחדש את היוזמה והדיוויזיה ה-7 מסרה את הגזרה המרכזית לידי הבריטים. בעקבות זאת, הדיוויזיה התרכזה סביב ג'זין לפני שהתקדמה לעבר דאמור. לאחר שהעיר נלכדה, המשיכה הדיוויזיה לכיוון ביירות, שנפלה ב-12 ביולי.
באמצע יולי נכנסה לתוקף שביתת הנשק והדיוויזיה הועסקה בתפקידי חיל המצב לאורך אזור החוף, כאשר המטה בטריפולי. החטיבה ה-18 הצטרפה לדיוויזיה בספטמבר, ותפסה עמדות הגנה סביב חלב, כדי להתגונן מפני פלישה אפשרית של כוחות גרמנים דרך טורקיה.
במהלך המערכה, שני אנשי הדיוויזיה ה-7 זכו בצלב ויקטוריה. אבדות הדיוויזיה בסוריה ובלבנון כללו 305 הרוגים, 796 פצועים ו-90 שבויים.
היסטוריה > בורנאו

בתחילת 1944 חזרה הדיוויזיה ה-7 לאוסטרליה בשלבים, ולאחר תקופה של שישה שבועות של חופשה, היא סיירה במדינה וערכה מצעדים במספר ערי בירה של המדינה, כולל פרת', אדלייד, סידני ומלבורן. באפריל החלה הדיוויזיה להתגבש מחדש בצפון קווינסלנד, שם היא עברה תקופה ארוכה של אימונים לקראת פעולות עתידיות, כולל אימוני תקיפה אמפיביים ותמרונים ברמת החטיבה והדיוויזיה. פעולות עתידיות נתפסו ככרוכות בהתחייבות אפשרית ללחימה בפיליפינים בסוף 1944, אך זו לא הסתיימה. לבסוף, במאי 1945, קיבלה הדיוויזיה פקודות לפרוס שוב מעבר לים ועד ה-19 ביוני הם הגיעו לאי מורוטאי, שם החלו להתכונן למבצעים בבורנאו, במסגרת מבצע אבוב.
ביולי 1945, כל הדיוויזיה, שנתמכה על ידי גדוד המקלעים 2/1 וגדוד השריון ה-1 של המיליציה, נפרסה במערכה על בורנאו, וביצעה את ההתקפה האמפיבית על Balikpapan, בבורנאו ההולנדית . הנחיתה הראשונית התרחשה בחוף הדרומי ב-1 ביולי, כאשר חטיבות 18 ו-21 ניהלו את ההסתערות בעוד חטיבה 25 נשארה בים בעתודה. בעקבות הצלחתה הראשונית ביום הראשון, החלה חטיבה 21 בהתקדמות מזרחה, כבשה שדה תעופה ב-Seppinggang וחצתה את נהר ה-Batakan Ketjil, שם התמודדה עם כוח יפני חזק ב-3 ביולי. בינתיים, חטיבה 18 אבטחה את הקרקע הגבוהה סביב קלנדאסאן לפני שכבשה את העיירה באליקפאפן ב-3 ביולי. לאחר מכן הם קיבלו הקלה על ידי חטיבה 25. ב-4 ביולי, חטיבה 21, לאחר שהתגברה על ההתנגדות היפנית שבה נתקלה ביום הקודם, חידשה את התקדמותה מזרחה. לאחר מכן הם ספגו ארטילריה של הגנת החוף היפנית ליד נהר מאנגאר בסר; הם לא הצליחו להתגבר על זה עד 9 ביולי. לאחר מכן כבשה החטיבה ה-21 את סמבודג'ה, 18 מיל (29 קילומטרים) ממנגאר, לפני שליחת סיורים לתמיכה בחטיבה ה-25.
חטיבה 25 התקדמה לאורך הכביש המהיר מילפורד, נעה לכיוון צפון-מזרח לכיוון סמארינדה. בהתמודדות עם משמר אחורי יפני מבוצר היטב, הואטה ההתקדמות כשהעמדה הותקפה בסיוע ארטילרי ואווירי, כשהחטיבה החלה לכתר את העמדה. אולם לפני שהצליחו להשלים זאת, הצליחו היפנים לסגת מהעמדה בליל ה-21/22 ביולי. בכך פסקו פעולות הלחימה העיקריות, למרות שהאוסטרלים המשיכו בפעולות סיור ועימותים קלים נמשכו עד שהמלחמה הסתיימה באוגוסט. המערכה עלתה לדיוויזיה ה-7 ב-185 הרוגים ו-470 פצועים.
לאחר סיום הלחימה, הדיוויזיה נשארה בבורנאו וקיבלה מגוון משימות כולל שמירה על שבויים יפנים והשבת החוק והסדר. עם תחילת תהליך הפירוק, לוחמי הדיוויזיה הוחזרו אט אט לאוסטרליה או הועברו ליחידות אחרות להמשך שירות. כמה אנשי צוות שימשו להקמת גדוד 65, שהוקם כדי לבצע את תפקידי הכיבוש ביפן כחלק מכוח חיל הכיבוש של חבר העמים הבריטי.
הדיוויזיה ה-7 פורקה סופית ב-1946. הדבר נעשה בשלבים, כאשר מטה הדיוויזיה התפרק בינואר–פברואר, ויחידות הדיוויזיה פורקו בין דצמבר 1945 למרץ 1946. בסך הכל נהרגו במהלך המלחמה 2,063 מחיילי הדיוויזיה, בעוד ש-4,356 נוספים נפצעו. כ-40,000 איש שירתו בדיוויזיה בין 1940 ל-1946.
מפקדים

מייג'ור גנרל ג'ון לאווראק, פברואר 1941 – יוני 1941;
מייג'ור גנרל ארתור "טובי" אלן, יוני 1941 – אוקטובר 1942;
מייג'ור גנרל ג'ורג' אלן ואסי, אוקטובר 1942 – יולי 1944;
מייג'ור גנרל אדוארד מילפורד, יולי 1944 – אוגוסט 1945.
הערות שוליים

↑  Dickens 2005, p. 367.
↑  Brune 2004, p. 48.
1 2  James 2017
↑  Johnston 2005, p. 1.
↑  Johnston 2005, p. 2.
↑  Johnston 2005, pp. 2–3.
↑  Johnston 2005, p. 22.
1 2 3 4 5 6 7 8 9  Johnston 2005, p. 250.
↑  Johnston 2005, p. 24.
↑  Wilmot 1993, p. 80.
↑  Wilmot 1993, pp. 88, 150–151 and 280.
↑  Johnston 2005, pp. 47 and 55.
↑  Johnston 2005, p. 56.
↑  Johnston 2005, p. 61.
↑  Johnston 2005, pp. 63–64.
↑  Johnston 2005, p. 66.
↑  Johnston 2005, p. 71.
↑  Johnston 2005, p. 75.
↑  Johnston 2005, p. 77.
↑  Johnston 2005, p. 79.
↑  Keogh 1965, p. 130.
↑  Johnston 2005, pp. 80–81.
↑  Wigmore 1957, p. 457.
↑  Johnston 2005, p. 81.
1 2  Johnston 2005, p. 82.
↑  Johnston 2005, p. 83.
↑  Johnston 2005, p. 84.
↑  Brune 2004, p. 279.
↑  Brune 2004, p. 273.
↑  Brune 2004, p. 277.
↑  Brune 2004, p. 392.
↑  Johnston 2005, pp. 91–92.
↑  Johnston 2005, p. 102.
↑  Johnston 2005, p. 119.
↑  Johnston 2005, p. 162.
↑  Palazzo 2004, p. 89.
↑  Palazzo 2004, p. 91.
↑  Johnston 2005, p. 172.
↑  Johnston 2005, p. 174.
1 2  Keogh 1965, p. 345.
↑  Johnston 2005, p. 181.
1 2  Dickens 2005, p. 264.
↑  Johnston 2005, p. 183.
↑  Bradley 2004, p. 72.
1 2  Johnston 2007, p. 29.
↑  Johnston 2005, p. 184.
↑  Keogh 1965, p. 346.
↑  Keogh 1965, p. 348.
↑  Keogh 1965, p. 353.
↑  Bradley 2004, p. 241.
↑  Keogh 1965, p. 359.
↑  Corfield 1991, p.103
↑  "7th Infantry Division Returns to Situm". Rotary Club of Lae Huon Gulf, Papua New Guinea. 5 במאי 2013. נבדק ב-7 בפברואר 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Johnston 2005, pp. 207–208.
↑  Johnston 2005, p. 211.
↑  Johnston 2005, p. 212.
↑  Johnston 2005, p. 214.
↑  "2/1st Machine Gun Battalion". Second World War units, 1939–1945. Australian War Memorial. נבדק ב-13 באפריל 2011. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Johnston 2007, p. 46.
↑  Keogh 1965, p. 461.
↑  Keogh 1965, p. 462.
1 2 3 4  Keogh 1965, p. 463.
↑  Johnston 2005, pp. 242–243.
↑  Johnston 2005, p. 242.
↑  Johnston 2005, p. 243.
↑  Johnston 2005, p. 251.
↑  Johnston 2007, p. 43.
חיילי גדוד 2/25 בביירות, ספטמבר 1941
ג'ירופה פוינט, פפואה. חיילי גדוד 2/12 מתקדמים כאשר טנקי סטיוארט של גדוד השריון 2/6, מפגיזים את הפילבוקסים היפניים בהסתערות האחרונה על בונה. לטנק מותקן מקלע היורה כלפי מעלה, כדי לנקות את צמרות העצים מצלפים. (צלם: ג'ורג' סילק).
25Bn של לוח 7Div, בתחנת הרכבת, Caboolture, קווינסלנד.
כוחות של גדוד חי"ר 2/16 צופים במטוסים שמפציצים עמדות יפניות לפני התקפתם על "הפצעון", שאגי רידג', גינאה החדשה.
חיילי הדיוויזיה ה-7 בבליקפאפן
נעמי וולף

| --- | --- |

נעמי וולף, 2008
 לידה:  12 בנובמבר 1962 (בת 62) סן פרנסיסקו, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת ייל, ניו קולג' 
 שפות היצירה:  אנגלית אמריקאית 
 יצירות בולטות:  מיתוס היופי סופה של אמריקה
 תקופת הפעילות:  מ-1990 
 בן או בת זוג:  דייוויד שיפלי (1993–2005) 
 פרסים והוקרה:  מלגת רודס (1985) 
 
נעמי ר' וולף (באנגלית: Naomi R. Wolf; נולדה ב-12 בנובמבר 1962 בסן פרנסיסקו) היא סופרת יהודייה-אמריקאית שחיברה רבי מכר, החשוב בהם - "מיתוס היופי". ידועה כפמיניסטית התומכת בפוליטיקה פרוגרסיבית. היא שימשה כיועצת אסטרטגית של אל גור וביל קלינטון. וולף נחשבת לכוכבת הספרותית הצעירה ביותר של מה שכונה לימים הגל השלישי של הפמיניזם.
משפחתה

וולף היא בתה של האנתרופולוגית היהודייה דבורה גולמן ושל הסופר היהודי-אמריקאי (יליד טרנסילבניה) ליאונרד וולף. היא הייתה נשואה לכותב הנאומים של ביל קלינטון, דייוויד שיפלי, אך הם התגרשו ב-2005. לזוג שני ילדים.
השכלה

וולף למדה בבית הספר התיכון לוואל בסן פרנסיסקו והשתתפה בתחרויות ויכוחים כנציגת מועדון הוויכוחים של בית הספר. תואר ראשון למדה באוניברסיטת ייל אותו סיימה בשנת 1984. היא קיבלה מלגת רודז ובמסגרתה למדה בניו קולג', שבאוניברסיטת אוקספורד.
בשנת 2004 דיווחה וולף על מקרה לכאורה של הטרדה מינית שחוותה כסטודנטית באוניברסיטת ייל על ידי פרופסור הרולד בלום בזמן שהדריך אותה. האוניברסיטה סרבה להתייחס לאירוע ברצינות, ווולף פרסמה בפומבי את התלונה.
פעילות ציבורית וראיונות לתקשורת

וולף היא ממייסדי מכון וודהל, שמטרתו לאמן נשים למנהיגות בתחומים שונים והיא חברה במועצת המכון. בשנת 1996, וולף הועסקה במסע לבחירתו מחדש של ביל קלינטון והשתתפה בסיעור המוחות אודות דרכים להשיג קולות נשים ובפרט ה-"soccer moms" (נשות פרברים העסוקות בהסעת ילדיהן).
בהתמודדות של אל גור בבחירות לנשיאות ארצות הברית לשנת 2000, נשכרה וולף כיועצת לנושא הצבעתן של נשים, בחוזרה על תפקידה במסע הבחירות של קלינטון. הפעם, רעיונותיה של וולף והשתתפותה במסע הבחירות של גור גררו כיסוי תקשורתי משמעותי וביקורת רבה. לפי הדיווח של מיכאל דאפי במגזין טיים, "שולם לוולף שכר של חמישה עשר אלף דולרים לחודש... בתמורה לעצה בכל דבר החל מאיך לזכות בקולות הנשים וכלה בצירופים של חולצה ועניבה". מאמר הטיים ואחרים פיתחו את הרעיון שגור היה "זכר בטא אשר זקוק ליטול אחריות על הזכר אלפא בחדר הסגלגל". בריאיון שערכה עימה מלינדה הנברגר בניו יורק טיימס הכחישה וולף את הסברה כי ייעצה אי פעם לגור גבי מלתחתו. וולף עצמה טוענת כי היא הזכירה את המונח "זכר אלפא" רק פעם אחת באקראי ש"זה היה רק דבר מובן מאליו, משהו שפרשנים דשו בו במשך חודשים, שסגן הנשיא הוא בתפקיד משני וכי הנשיא הוא בתפקיד הראשי... אני השתמשתי במונחים הללו כלאחר יד בדיבורי אודות שונות בתיאורי התפקידים שלהם".
ב-2004 וולף האשימה בפומבי את הפרופסור לספרות מאוניברסיטת ייל הרולד בלום בהטרדה מינית כלפיה ב-1983 כשהייתה שם סטודנטית בת עשרים.
ביולי 2014 פרסמה וולף בדף הפייסבוק שלה שבעזה מתרחש רצח עם והתייחסה לכך שהיא נכדה של ניצולת שואה. בעקבות פרסום פורסמו תגובות נזעמות בקרב תומכי ישראל בארצות הברית. ב-2015 נשאלה האם תחזור להתגורר בישראל והיא השיבה בשלילה והוסיפה שהייתה עוזבת את ארצות הברית אם היא הייתה הופכת למדינה דתית.
ביוני 2021 הוקפא חשבון הטוויטר של וולף עקב הפצה מתמשכת של מידע מטעה בנושא חיסוני הקורונה. עם השנים הפיצה וולף תיאוריות קונספירציה שונות. היא מכחישה את היותה מפיצה של תיאוריות כאלו.
ספריה

The Beauty Myth: How Images of Beauty Are Used Against Women, 1991, 2002
Give me liberty: a handbook for American revolutionaries. Simon and Schuster, 2008.
The End of America: Letter of Warning to a Young Patriot. Chelsea Green Publishing 2007.
The Treehouse: Eccentric Wisdom from My Father on How to Live, Love, and See. Simon & Schuster, 2005.
Misconceptions: Truth, Lies and the Unexpected on the Journey to Motherhood. Anchor, 2003.
Promiscuities a Secret History of Female Desire. Trafalgar Square, 1997.
Vagina: A New Biography. HarperCollins Publishers, 2012.
Outrages: Sex, Censorship and the Criminalisation of Love. Houghton Mifflin Harcourt, 2019
אש באש: הכוח הנשי ואיך להשתמש בו. תל אביב, אור עם, תשנ"ח 1998.
מיתוס היופי: על השימוש בייצוגים של יופי נגד נשים. מאנגלית: דרור פימנטל וחנה נוה; תל אביב, הוצאת הקיבוץ המאוחד, סדרת מגדרים, 2004.
הערות שוליים

↑  Seelye, Katharine Q. (1999-11-01). "Adviser Pushes Gore to Be Leader of the Pack". The New York Times (באנגלית אמריקאית). ISSN 0362-4331. נבדק ב-2020-08-30.
↑  Naomi Wolf, The Silent Treatment
↑  Naomi Wolf, www.huffingtonpost.com
↑  נעמי וולף, מיתוס היופי, הקיבוץ המאוחד, 2004
↑  James, Caryn (1991-05-07). "Critic's Notebook; Feminine Beauty as a Masculine Plot". The New York Times. ISSN 0362-4331. נבדק ב-2016-09-03.
↑  Yalom, Marilyn, Feminism's Latest Makeover, The Washington Post, Jun 16, 1991
↑  Roiphe, Katie (2012-09-10). "Naomi Wolf's New Book About Her Vagina". Slate (באנגלית). ISSN 1091-2339. נבדק ב-2016-09-09.
↑  Bentley, Toni (2012-09-14). "'Vagina: A New Biography,' by Naomi Wolf". The New York Times. ISSN 0362-4331. נבדק ב-2016-09-09.
↑   גילי איזיקוביץ, אחרי שספרה הורד מהמדפים, מתברר שלנעמי וולף היו בו עוד טעויות, באתר הארץ, 9 בפברואר 2021
↑  Naomi Wolf, Sex and Silence at Yale - Nymag, New York Magazine, ‏2004-02-20 (באנגלית)
↑  "Naomi Wolf Trivializes Genocide". Observer (באנגלית אמריקאית). 2014-08-06. נבדק ב-2018-10-19.
↑  "Naomi Wolf's allegations of an Israeli genocide fuel anti-Semitism". The Jerusalem Post | JPost.com. נבדק ב-2018-10-19.
↑  Chesler, Dr. Phyllis (2014-04-17). "Naomi Wolf Attacks Me as a Zionist Agent for Criticizing Brandeis Feminists | Breitbart". Breitbart (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2018-10-19.
↑  "Wolf Attack! Naomi Wolf Responds to Shmuley, Believes that Jews Do Not Need a State". Observer (באנגלית אמריקאית). 2014-08-12. נבדק ב-2018-10-19.
↑  Naomi Wolf - Why I Would Not Return to Israel | the Oxford Union, www.oxford-union.org (באנגלית)
↑  Twitter suspends Naomi Wolf's account, Internet jokes author was banned for 'being too stupid', meaww.com (באנגלית)
↑  Naomi Wolf's slide from feminist, Democratic Party icon to the 'conspiracist whirlpool'5 ביולי 2021 Business insider
↑  Naomi Wolf: I’m not a conspiracy theorist. I’m asking important questionsטיימס, אנגליה. 13 ביוני 2021
↑  Outrages: Sex, Censorship, and the Criminalization of Love
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007270004405171  PLWABN: 9810637930205606  BIBSYS: 90391717  BNE: XX1025082  BnF: cb12231226w (data)  CiNii: DA05610891  GND: 120762617  ICCU: CFIV116046  ISNI: 0000 0001 1475 7598  LCCN: n90695495  NDL: 00517034  NKC: jn20000605642  NLA: 36019240  NLK: KAC200900779  NSK: 000488549  NTA: 081555385  RERO: 02-A003983400  SUDOC: 031011888  Trove: 1188389  VIAF: 79441572   WorldCat (עם VIAF): 79441572
אחמד טועמה

אחמד טועמה (בערבית: أحمد طعمة, תעתיק מדויק: אחמד טעמה;‏ נולד בשנת 1965 בדיר א-זור סוריה) הוא פוליטיקאי סורי שנבחר באחרונה לראשות הממשלה של ממשלת המעבר הסורית, אשר נוצרה על ידי הקואליציה הלאומית הסורית של האופוזיציה והכוחות המהפכניים. טועמה, מוסלמי סוני, המזהה את עצמו בתור אסלאמיסט מתון, עומד בראש מנהל השקול לבשאר אל-אסד כבר מה-14 בספטמבר 2013. לפני פרוץ מלחמת האזרחים הסורית נעצר טועמה יחד עם 12 אחרים למשך שנתיים.
הערות שוליים

↑  מאמר באל-עראביה (ערבית) על מינוי אחמד טועמה להיות ראש הממשלה של ממשלת המעבר הסורית
↑  מאמר ברויטרס (אנגלית) על מינוי אחמד טועמה להיות ראש הממשלה של ממשלת המעבר הזמנית הסורית
↑  כתבה באתר אסאביל על פרסום של המורדים הסורים
מינהל המודיעין הצבאי (הממלכה המאוחדת)

| --- | --- |

 מידע כללי
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 סוכנות אם:  משרד המלחמה 
 סוכנות בת:  MI4 
 תאריך הקמה:  1873 
 סוכנות קודמת:  מחלקת טופוגרפיה וסטטיסטיקה
 תאריך פירוק:  1964 
 סוכנות מחליפה:  מודיעין ההגנה 
 
מינהל המודיעין הצבאי (באנגלית: Directorate of Military Intelligence, בראשי תיבות DMI) הייתה מחלקה של משרד המלחמה הבריטי שעסקה באיסוף מודיעין צבאי משנת 1873 (כאגף הביון של משרד המלחמה) עד 1964. במהלך שנות קיומו עבר המינהל מספר שינויים ארגוניים, אך רק בשנת 1964 הארגון פורק לגמרי ועל בסיסו הוקם מודיעין ההגנה המודרני.
היסטוריה

הארגון הראשון של מודיעין צבאי בריטי שהפך מאוחר יותר ל-DMI היה מחלקת טופוגרפיה וסטטיסטיקה (Department of Topography & Statistics), שהוקמה על ידי תומאס בסט ג'רוויס, מחיל המהנדסים של בומביי, בשנת 1854 בשלבים הראשונים של מלחמת קרים.
בשנת 1873 הוקם אגף המודיעין (Intelligence Branch) בתוך מחלקה של המטה הכללי עם צוות ראשוני של שבעה קצינים. בתחילה אגף המודיעין עסק אך ורק באיסוף מודיעין, אך בהנהגתו של הנרי ברקנברי, בן חסותו של השופט המשפיע הכללי לורד וולסלי, הוא דאג יותר ויותר להוספת משימות תכנון. עם זאת, למרות צעדים אלה, אגף המודיעין נותר גוף מייעץ בלבד, דבר שהגביל את השפעתו בצורה חדה. האגף הועבר למחלקת המטה הכללי בשנת 1888 ותוארו של ברקנברי שונה למנהל המודיעין הצבאי.
לאחר מינויו של וולסלי למפקד הכוחות בשנת 1895 הוא הפך את מנהל המודיעין הצבאי לגוף שהוא אחראי עליו ישירות. עם פרוץ מלחמת הבורים השנייה בשנת 1899 היו לאגף המודיעין 13 קצינים. לפני המלחמה הוא הפיק סיכום מדויק ביותר של הפוטנציאל הצבאי של הרפובליקות הבוריות והיה החלק היחיד במשרד המלחמה שחמק מביקורת בוועדת החקירה המלכותית שהוקמה. מיד לאחר מלחמת הבורים הורחב אגף המודיעין וראשו כונה מנכ"ל הגיוס והמודיעין הצבאי.
בעקבות דו"ח משנת 1904 משרד המלחמה אורגן מחדש באופן דרמטי. תפקידו של מפקד הכוחות בוטל והוחלף על ידי ראש המטה הכללי. תכנון ומודיעין היו באחריות מינהל המבצעם הצבאיים. כאשר הפך משרד המלחמה למשרד ההגנה בשנת 1964, ה-DMI נקלט כצוות מודיעין ההגנה.