stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ה'תשל"ג
לוח שנה > מאפייני לוח השנה

שנה מסוג זחג, ובה 383 ימים.
שנה מעוברת ובה שני חודשי אדר - אדר א' ואדר ב'. חג הפורים נחוג בשנה כזו באדר ב'. בנוסף, בי"ד באדר א' מציינים פורים קטן, ובט"ו באדר א' מציינים שושן פורים קטן.
שנה "חסרה": שבה חשוון וכסלו בני 29 יום כל אחד
י"ג באדר ב' חל בשבת, ולכן תענית אסתר מוקדמת ליום חמישי י"א באדר ב'.
היסטוריה של עם ישראל
הטיה תרבותית

הטיה תרבותית היא תופעה או שיפוט שלה לפי אמות המידה המקובלות בתרבות מסוימת. תופעה זו נחשבת לא פעם בעיה מרכזית בתחומים שונים של מדעי הרוח והחברה, בהם כלכלה, פסיכולוגיה, אנתרופולוגיה וסוציולוגיה. כמה מהעוסקים בתחומי דעת אלו ניסו לפתח שיטות ותאוריות לצמצום ההטיה התרבותית או לביטולה.
הטיה תרבותית מתרחשת כשההנחות שבני תרבות מסוימת מניחים והמוסכמות שהם פועלים לפיהן, כולל מוסכמות שעניינן שפה, סימנים, הוכחות ועדויות, נתפסות בעיני אחרים כסותרות את חוקי ההיגיון או את חוקי הטבע. אפשר למצוא הטיות תרבותיות רבות, למשל בהקשרים צבעים, בחירת בני זוג, תפיסות של צדק, בלשנות והיגיון, תוקפן של עדויות ואיסורים.
הטיה תרבותית בתחומי דעת שונים > פסיכולוגיה

להטיה תרבותית אין הגדרה מוסכמת אחת. היא נגזרת ממופעים של השתייכות גזעית (למשל, צבע עור), אתנית או לאומית, מבנים קוגניטיביים, ידע וכישורים, או קשיים פסיכולוגיים (למשל דיכאון). חוקרים טבעו את המונח כשניסו להסביר הבדלים בין קבוצות (במקור בין אפרו-אמריקאים והיספנים לאמריקנים ממוצא לבן) במבחני ידע והציעו שיש למדוד את ההישגים בהתאם לקבוצה הנמדדת. אומנם הרעיון הטיה תרבותית נידון בתחום למידה והערכה, בהקשר של הבדלים בהצלחה ובניבוי בהקשר של מגוון תפיסות פסיכולוגיות, ובעיקר של פסיכולוגיה יישומית ומדעים חברתיים והתנהגותיים אחרים, אך הוא זכה לתשומת לב מעטה יחסית במחקר.
בהקשר של מבחנים פסיכולוגיים, המונח הטיה תרבותית מתייחס לקושי הנובע מהשימוש במבחנים פסיכולוגיים אחידים, בעל-פה ושאינם בעל-פה, לשם מדידת רמת האינטליגנציה של הנבחנים. עם הזמן חוקרים זיהו שמידת ההצלחה במבחן תלויה בתרבות, ובעקבות זאת זיהו קושי להסתמך על מבחנים אלו למדידת אינטליגנציה בקרב מיעוטים. התברר שהבעיה אינה טמונה בנבחנים אלא במבחנים עצמם – סטודנטים מרקע שונה נבדלים זה מזה במידה שסביבות הלמידה, הסיטואציות המוזכרות במבחנים והשאלות עצמן מותאמות להם.
תפיסות וציפיות תרבותיות משפיעות גם על תהליך הטיפול במצבים פסיכולוגיים פרטניים.
הטיה תרבותית בתחומי דעת שונים > כלכלה

מרב המחקרים בתחום הכלכלה אינם מייחסים די השפעה להטיה תרבותית. מבין המחקרים העומדים על הקושי הזה ראוי להזכיר מחקר שהוצע בו כי היחסים בין מדינות מושפעים, בין השאר, מהתפיסות התרבותיות שתושבי כל אחת מהן מייחסים לתושבי המדינה האחרת. אמון הדדי נמוך, הציעו החוקרים, גורם צמצום של יחסי המסחר בין המדינות, של שיתופי הפעולה הכלכליים ביניהן ושל ההשקעות הישירות. ההשפעה חזקה עוד יותר, לפי המחקר, בכל הנוגע לסחר במוצרים, כיוון שהוא מחייב אמון יותר מתחומים אחרים.
הטיה תרבותית בתחומי דעת שונים > סוציולוגיה

רבים מניחים שחברות שיש בהן קונפליקטים בין אמונות יתאפיינו יותר מאחרות בהטיה תרבותית כיוון שקבוצות חזקות יכפו באמצעות מבנים חברתיים את תפיסותיהן. מחקר שעסק בהטיה תרבותית מנקודת מבט סוציולוגית בחן את ההשפעה של תפיסות תרבותיות בנוגע ל"תוקף", ל"נטייה" ול"הגינות" על מידת הפלורליזם של חברה. אחת ההגדרות שניתנו להטיה תרבותית היא: "המידה שמבחן מכיל תוכן תרבותי המתאים לחברי קבוצה אחת ולא לחברי קבוצה אחרת" ולפיכך המידה ש"המבנה הפנימי של מבחן ישפיע על התוצאות שקבוצות שונות ישיגו בו". כמו כן, סוג השגיאות שיעשו נבחנים במבחן המאופיין בהטיה תרבותית יושפע מהשתייכותם לקבוצה זו או אחרת. המסקנה הנובעת מכך היא שמבחן שאינו מוטה תרבותית יוכל לאבחן את יכולות האוכלוסייה המיועדת להיבחן בו ולא את יכולותיה של קבוצה שאין הוא מיועד לה.
הטיה תרבותית בתחומי דעת שונים > היסטוריה

הטיה תרבותית יכולה להופיע גם במחקר היסטורי, אם ההיסטוריון משליך את אמות המידה ותפיסות העולם של תקופתו באופן אנאכרוניסטי על התקופה שהוא חוקר. נטייה זו, שלעיתים מכונה פרזנטיזם, נחשבת בעיני רבים לקושי עיקרי ומהותי בחקר ההיסטוריה, כפי שקבע, למשל, ארתור מרוויק.
ראו גם

הטיה קוגניטיבית
הטיית אישור
דטרמיניזם
אתנוצנטריות
מסגור
הטיית הנסיין
דרוויניזם חברתי
תאוריית הלמידה החברתית
רגשות ותרבות
לקריאה נוספת

רות בייט-מרום, וגילי לויתן, יחידה 7: הטיה והוגנות במדידה". בתוך מבחנים פסיכולוגיים: תאוריה ומעשה (עמ' 293–316). רעננה: האוניברסיטה הפתוחה, 2010.
הערות שוליים

↑  Janet E. Helms, The Corsini Encyclopedia of Psychology, Hoboken, NJ, USA: John Wiley & Sons, Inc., 2010-01-30, עמ' corpsy0244, ISBN 978-0-470-47921-6. (באנגלית)
↑  PsycholoGenie, Understanding the Phenomena of Cultural Bias With Examples, PsycholoGenie, ‏2015-05-30
↑  Martin Kuška, Radek Trnka, Peter Tavel, Michael J. Constantino, The role of cultural beliefs and expectations in the treatment process: clients’ reflections following individual psychotherapy, Sexual and Relationship Therapy, 2015-01-19, עמ' 1–12 doi: 10.1080/14681994.2014.1001354
1 2  Jane R. Mercer, Test “validity,” “bias,” and “fairness”: An analysis from the perspective of the sociology of knowledge, Interchange 9, 1978-03, עמ' 1–16 doi: 10.1007/BF01807733
↑  Fischer, David Hackett, 1935-, Historians' fallacies; toward a logic of historical thought., [1st ed.], New York,: Harper & Row, [1970], ISBN 978-0-06-131545-9
↑  Marwick, Arthur, 1936-2006,, The new nature of history : knowledge, evidence, language, Basingstoke, Hampshire, ISBN 0-333-96447-0
המוזיאון הפתוח בהאקונה

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  מוזיאון ופארק לפיסול
 כתובת:  האקו֗נֶה
 מיקום:  הקונה 
 מדינה:  יפן 
 מייסדים:  Fujisankei Communications Group 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1969
 תאריך פתיחה רשמי:  1 באוגוסט 1969 
 אדריכל:  Bukichi Inoue 
 קואורדינטות:  35°14′41″N 139°03′05″E﻿ / ﻿35.24471944°N 139.05150556°E﻿ / 35.24471944; 139.05150556
 www.hakone-oam.or.jp
  (למפת יפן מוגדלת) טוקיו אוסקה סאפורו סנדאי ניאיגטה פוקואוקה נהה ד. קו.  צ. קו.  סין רוסיה ים יפן האוקיינוס השקט המוזיאון הפתוח בהאקונה(למפת יפן רגילה) טוקיו אוסקה סאפורו סנדאי ניאיגטה פוקואוקה נהה ד. קו.  צ. קו.  סין רוסיה ים יפן האוקיינוס השקט המוזיאון הפתוח בהאקונה
 
המוזיאון הפתוח בהאקונה (ביפנית: 箱根 彫刻の森美術館 ‏ הקאונה צ'וקוקו נו מורי ביג'וצוקן) הוא המוזיאון הפתוח המוקדש לפיסול מסוף המאה ה-19 ואילך, הממוקם בהאקו֗נֶה, במחוז קנאגווה שביפן.
תיאור

המוזיאון הפתוח בהאקונה נפתח בשנת 1969 בהאקונה, יפן והיה המוזיאון הראשון מסוגו ביפן. הוא משתרע על שטח של כ-70 דונם. חלקו העקרי של המוזיאון מוקדש לגן פסלים המכיל כ-120 יצירות המוצבות על רקע הנוף המקומי. אוסף המוזיאון כולל למעלה מאלף פסלים ויצירות אמנות מאת אמנים אירופאים כאוגוסט רודן, אומברטו בוצ'וני, ז'ואן מירו, אנטוני גורמלי, הנס אשבכר, ברברה הפוורת', קונסטנטין ברנקושי ורבים נוספים. בנוסף, מציג המוזיאון אמנים יפנים ואסייתיים. בין העבודות פסלו של יגאל תומרקין - "שבעת עמודי החוכמה שלי כמחווה להרי יפן" (1992).
בנוסף לגן הפסלים, מכיל המוזיאון מספר ביתנים. בשנת 1984, על יסוד אוסף של 188 יצירות, הוקם ביתן המוקדש לפיקאסו. הביתן כולל כיום אוסף של כ-300 יצירות של האמן בתחומי הציור, הפיסול, הפיסול הקרמי והדפס. ביתן נוסף מוקדש לאוסף יצירותיו של הפסל מדרדו רוסו ולצידן אוסף דגמים מיצירותיו של הפסל האנגלי הנרי מור. ביתן שלישי מציע תצוגה של מבחר פסלים מן המאה ה-20 ובהם יצירות של אלברטו ג'קומטי, ג'אקומו באלה ואחרים.
ראו גם

מוזיאון האקונה לאמנות
הספרייה הנשיאותית והמוזיאון על שם רונלד רייגן

| --- | --- |


ספריית רונלד רייגן
 מידע כללי
 סוג:  ספרייה נשיאותית
 על שם:  רונלד רייגן 
 כתובת:  40 Presidential Drive 
 מיקום:  סימי ואלי 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מפעיל:  Ronald Reagan Presidential Foundation 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ? – 4 בנובמבר 1991
 תאריך פתיחה רשמי:  1991 
 אדריכל:  יו סטאבינס 
 קואורדינטות:  34°15′34″N 118°49′11″W﻿ / ﻿34.259516666667°N 118.81974444444°W﻿ / 34.259516666667; -118.81974444444
 www.reaganlibrary.gov
  (למפת ארצות הברית מוגדלת) וושינגטון ניו יורק לוס אנג'לס שיקגו סן פרנסיסקו אטלנטה דאלאס יוסטון בוסטון סיאטל מיאמי ה א ט ל נ ט י  ה ש ק ט  מפרץ מקסיקו  קנדה מקסיקו איי בהאמה הספרייה הנשיאותית(למפת ארצות הברית רגילה) וושינגטון ניו יורק לוס אנג'לס שיקגו סן פרנסיסקו אטלנטה דאלאס יוסטון בוסטון סיאטל מיאמי ה א ט ל נ ט י  ה ש ק ט  מפרץ מקסיקו  קנדה מקסיקו איי בהאמה הספרייה הנשיאותית(למפת קליפורניה רגילה) סקרמנטו לוס אנג'לס סן פרנסיסקו סן דייגו סן חוזה פרזנו בייקרספילד אורגון נבדה א ר י ז ו נ ה  מקסיקו האוקיינוס השקטהספרייה הנשיאותית(למפת קליפורניה מוגדלת) סקרמנטו לוס אנג'לס סן פרנסיסקו סן דייגו סן חוזה פרזנו בייקרספילד אורגון נבדה א ר י ז ו נ ה  מקסיקו האוקיינוס השקטהספרייה הנשיאותית
 
הספרייה הנשיאותית והמוזיאון על שם רונלד רייגן (באנגלית: The Ronald Reagan Presidential Library and Museum) הם הספרייה הנשיאותית על שם נשיא ארצות הברית לשעבר רונלד רייגן ומקום קבורתם שלו ושל רעייתו ננסי. הם ממוקמים בעיר סימי ואלי שבמדינת קליפורניה, כ-60 קילומטרים מצפון-מערב ללוס אנג'לס. המתחם, שנחנך ב-1991, הוא הגדול מבין 13 הספריות הנשיאותיות הפדרליות. הוא מנוהל על ידי מינהל הארכיונים והרשומות הלאומי של ארצות הברית.
כתובת המתחם היא הדרך הנשיאותית מס' 40 (40 Presidential Drive), לכבוד היות רייגן הנשיא ה-40 של ארצו.
תולדות האתר

הספרייה הנשיאותית על שם רייגן נועדה לקום בתחומי אוניברסיטת סטנפורד שבקליפורניה והסכם על כך הושג ב-1984, אך בוטל ב-1987 ובאותה שנה נבחר האתר שבעיר סימי ואלי. בניית הספרייה החלה ב-1988. עלות הבניה (60 מיליון דולר) מומנה מתרומות פרטיות. חברת "שיש ירושלים" סיפקה אבן ירושלמית לבנייה. היא נחנכה ב-4 בנובמבר 1991, בטקס שבו נכחו באופן חסר תקדים בנוסף לרונלד וננסי רייגן גם הנשיא המכהן בוש ורעייתו והנשיאים לשעבר ניקסון, פורד וקרטר ונשותיהם, שאליהם הצטרפה הגברת הראשונה ליידי בירד ג'ונסון.
בעת פתיחתה הייתה הספרייה הגדולה שבספריות הנשיאותיות הפדרליות, בשטח של 14,200 מטר רבוע. היא איבדה תואר זה ב-2004 לטובת המרכז הנשיאותי על שם קלינטון בארקנסו. בשנה שלאחר מכן היא שבה להיות הספרייה הגדולה ביותר עם פתיחתו בשטחה של מבנה נוסף - ביתן חיל האוויר מספר אחד (ראו להלן) בשטח של 8,400 מטר רבוע.
בספרייה מתקיימים אירועים שונים בהשתתפות אישי ציבור ומנהיגים מחוץ לארצות הברית המבקרים בה. היא אירחה מספר עימותי בחירות של מועמדי המפלגה הרפובליקנית לנשיאות ארצות הברית לקראת הבחירות ב-2008, 2012, 2016 ו-2024. העימותים נערכו בביתן חיל האוויר מספר אחד.
ב-7 ביוני 2004, יומיים לאחר מותו של רייגן, הובא ארונו לספרייה והוצב באולם המבואה שלה, שם עבר קהל על פניו עד 9 ביוני. לאחר מכן הוטס הארון לטקסי פרידה בוושינגטון די. סי. וב-11 ביוני הובא שוב לספרייה. ב-12 לחודש הוטמן הארון בקבר הנשיאותי שנבנה בדרום-מערב המתחם כחלק מתוכנית הספרייה המקורית. ב-11 במרץ 2016 נקברה ננסי רייגן במקום לצד בעלה.
אוספי הספרייה והמוזיאון

בספרייה מופקדות כלל הרשומות מתקופת נשיאותו של רונלד רייגן, ובכלל זה 50 מיליון דפי מסמכים, 1.6 מיליון תצלומים, סרטי צילום באורך של 500 אלף רגל ואלפי קלטות אודיו ווידאו. מופקדים בה גם מסמכים אישיים של רייגן, לרבות אלו משנות כהונתו כמושל קליפורניה.
המוצגים במוזיאון שבספרייה כלולים בתערוכות קבע ובתערוכות מתחלפות, הסוקרות את חייו של רייגן מאז ילדותו באילינוי ואת שנות כהונתו כמושל וכנשיא, לרבות ניסיון ההתנקשות בחייו ב-1981. בין השאר מוצג במוזיאון העתק מלא של החדר הסגלגל מהבית הלבן (העתקו מצוי גם בספריות נשיאותיות אחרות). מוצגים מיוחדים נוספים במוזיאון הם מכונית פורד מוסטנג ששימשה את רייגן בימיו כמושל, קטע מחומת ברלין ומטוס קרב מדגם F-14 טומקט שהשתתף בתקרית מפרץ סידרה ב-1981.
המוצג המיוחד ביותר שבמוזיאון מוצג בביתן חיל האוויר מספר 1. זהו מטוס בואינג 707 ששימש את נשיאי ארצות הברית מניקסון ועד בוש האב (1973 עד 1990; אז הוחלף על ידי מטוס בואינג 747 והפך למטוס גיבוי עד 2001). כדי להציגו בספרייה הוטס המטוס לנמל התעופה בסן ברנרדינו. שם פורק המטוס על ידי יצרניתו בואינג, הועבר בחלקים לספרייה והורכב שם, כשהוא מוצב על גבי כן בגובה של 7.6 מטרים. הביתן מכיל תערוכה נרחבת על כלי הרכב של נשיאי ארצות הברית ונסיעותיהם, לרבות מכונית נשיאותית, מסוק נשיאותי וכלי רכב לליווי הנשיא.
בקמפוס הספרייה נמצאת גם כברת דשא המדמה חלק ממדשאת הבית הלבן.
מטוס F-14 טומקט המוצג בספרייה
קטע מחומת ברלין המוצג בספרייה
חלקת הקבר של הנשיא רייגן (לפני מותה של רעייתו ננסי)
הנשיא רונלד רייגן
הערות שוליים

↑  אבן ירושלמית לסן דייגו, מעריב, 19 בינואר 1988
↑  רבבות השתפו בהלווייתו של רונלד רייגן בוושינגטון, באתר גלובס, 10 ביוני 2004
↑  נתן גוטמן, הלוויית רונלד רייגן, "מהמרשימות שידעה הבירה האמריקאית", באתר הארץ, 12 ביוני 2004
↑  ננסי רייגן, אשתו של נשיא ארצות הברית ה-40, מתה בגיל 94, באתר וואלה, 7 במרץ 2016
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007599420605171  ISNI: 0000 0001 0686 8378  LCCN: no98081179  NARA: 13  VIAF: 131075346   WorldCat (עם VIAF): 131075346 
מטוס חיל האוויר מספר אחד, המוצג בביתן שבשם זה בספרייה, 2009
מראה מכלול הספרייה
הנוסע (סרט, 2004)

| --- | --- |

 בימוי:  מייקל מאן 
 הופק בידי:  מייקל מאן 
 תסריט:  סטיוארט ביטי 
 עריכה:  ג'ים מילר, פול רובל 
 שחקנים ראשיים:  טום קרוז Ronald Muldrow תומאס רוזאלס JoNell Kennedy פול אדלשטיין וייד ויליאמס Brandon Molale מייקל וקסמן בודי אלפמן Luis Moncada Luis Villegas Michael Bentt Angelo Tiffe Roger Stoneburner Klea Scott ג'ייסון סטיית'האם מארק ראפלו פיטר ברג ג'יידה פינקט סמית' ג'יימי פוקס ריצ'רד טימותי ג'ונס ברוס מק'גיל דבי מזר אמיליו ריוורה חאווייר ברדם בארי שבקה הנלי אירמה פ. הול Donald Dean 
 מוזיקה:  ג'יימס ניוטון הווארד 
 צילום:  דיון ביבי, פול קמרון 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  פרמאונט, דרימוורקס 
 חברה מפיצה:  UIP Duna, נטפליקס 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  23 בספטמבר 2004 
 משך הקרנה:  120 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  נאו-נואר, סרט דרמה, סרט פשע, סרט מתח, סרט פעולה 
 הכנסות באתר מוג'ו:   collateral
 פרסים:  פרס איגוד המבקרים האמריקני לשחקן הטוב ביותר (ג'יימי פוקס)  Black Reel Award for Best Supporting Actor (ג'יימי פוקס)  פרס סטלייט לעריכה הטובה ביותר (ג'ים מילר, פול רובל)  Satellite Award for Best Sound (Michael Minkler, Lee Orloff, Myron Nettinga)  פרס BET לשחקן ושחקנית הטובים ביותר (ג'יימי פוקס)  Washington D.C. Area Film Critics Association Award for Best Supporting Actor (ג'יימי פוקס)  פרס מועצת המבקרים הלאומית לבמאי הטוב ביותר (מייקל מאן)  מועצת ביקורת הקולנוע האמריקנית: עשרת הסרטים הטובים ביותר 
 אתר רשמי
 דף הסרט ב־IMDb
 
הנוסע הוא סרט מתח אמריקאי משנת 2004, בבימויו של מייקל מאן ובכיכובם של טום קרוז וג'יימי פוקס. הסרט עוסק בלילה גורלי בחייו של נהג מונית בלוס אנג'לס, שנקלע לסיטואציה מסוכנת כאשר נוסע מסתורי מתברר כרוצח שכיר.
עלילה

הסרט מתמקד במקס (ג'יימי פוקס), נהג מונית צנוע החולם לפתוח עסק לימוזינות, ובליל שגרת עבודה שמסתבך לחלוטין. וינסנט (טום קרוז) הוא נוסע שמתברר כרוצח שכיר שנשכר להרוג חמישה עדים מרכזיים בתיק סמים גדול. במהלך הלילה, וינסנט מכריח את מקס להסיע אותו לכל אחת מהמשימות שלו, ומקס מוצא עצמו לכוד בתוך סיוט שמאיים לא רק על חייו אלא גם על חיי הנוסעים התמימים במוניתו. ככל שהלילה מתקדם, מקס נאבק למצוא דרך לצאת מהמצב המסוכן ולהציל את חייו.
צוות שחקנים

טום קרוז בתפקיד וינסנט - רוצח שכיר קר וחסר רחמים, המתוחכם והמתוזמן היטב בכל צעדיו. וינסנט מנצל את מקס כדי להשלים את משימתו, אך מתמודד עם אתגרים בלתי צפויים.
ג'יימי פוקס בתפקיד מקס - נהג מונית בלוס אנג'לס שמנסה להתמודד עם חיי היום יום, בעודו חולם לפתוח עסק משל עצמו. מקס נגרר בעל כורחו לסיטואציה המסוכנת עם וינסנט, ונאלץ להילחם על חייו ועל חייהם של אחרים.
ג'יידה פינקט סמית' בתפקיד אנני פרלמן - עורכת דין ופוטנציאל לאהבה עבור מקס, שנקלעת במקרה לסיפור המסוכן ונמצאת בסכנה.
מארק ראפלו בתפקיד הבלש פאנינג - בלש משטרתי שמנסה לפענח את מקרי הרצח ולהגיע לוינסנט לפני שיהיה מאוחר מדי.
ביקורות

הסרט "הנוסע" זכה לשבחים נרחבים על בימויו של מייקל מאן, על המשחק של טום קרוז וג'יימי פוקס, ועל האווירה המתוחה והסגנון הקולנועי המיוחד שלו. המבקרים ציינו את הסרט כמופת של מתח פסיכולוגי וביצועים חזקים מהשחקנים הראשיים. באתר Rotten Tomatoes קיבל הסרט ציון של 86%, בעוד שב-Metacritic זכה לציון של 71 מתוך 100. המשחק של ג'יימי פוקס זכה לשבחים מיוחדים ואף זיכה אותו במועמדות לפרס האוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר.
היטלר קאפוט

| --- | --- |

 בימוי:  מריוס וייסברג 
 הופק בידי:  סרגיי ליבנב 
 תסריט:  מריוס וייסברג 
 שחקנים ראשיים:  יורי גלצב (היינריך מילר) ולדימיר שצ'רבקוב (לברנטי בריה) מיכאיל קרילוב (אדולף היטלר) איליה אולייניקוב (יוסיף סטלין) יורי סטויאנוב (מרטין בורמן) קסניה סובצ'ק (אווה בראון) אנה סמיונוביץ' Igor Gasparyan מיכאיל גלוסטיאן Alexey Buldakov אוולינה בלדנס טימאטי אנפיסה צ'כובה פאבל דרביאנקו זויה בוריאק 
 מדינה:  רוסיה רוסיה
 חברת הפקה:  סנטרל פרטנרשיפ 
 הקרנת בכורה:  2008 
 משך הקרנה:  95 דק' 
 שפת הסרט:  רוסית 
 סוגה:  פארסה, סרט קומדיה, סרט פרודיה, פרודיה 
 תקציב:  5,000,000 דולר אמריקאי
 סרט הבא:  רז'בסקי נגד נפוליאון 
 דף הסרט ב־IMDb
 
היטלר קאפוט! (ברוסית: Гитлер капут!) הוא סרט קומדיה סאטירי רוסי משנת 2008 בבימויו של מריוס וייסברג. זהו סרט סאטירי הכולל התייחסויות הומוריסטיות רבות לשבעה עשר רגעים של אביב ולדברי וייסברג הסרט נולד לאחר שנמאסה עליו ההערצה העיוורת של הרוסים לגיבורים של מלחמת העולם השנייה וכך הוא המציא את אלכסנדר איסאייביץ' אוסצ'קין, מרגל הולל שהצליח לחדור לשורות האס-אס.
הסרט זכה גם לסרט המשך בשם "רז'בסקי נגד נפוליאון".
עלילה

המלחמה הפטריוטית הגדולה עומדת להסתיים ובקרוב יגיע 9 במאי 1945. קצין המודיעין הסובייטי אלכסנדר איסאייביץ' ("שורה") אוסצ'קין עובד כקצין SS בברלין בשם שטנדרטנפיהרר אולף שורנברג. הוא עוסק בעבודות משרדיות ומסתובב במועדוני לילה. עד מהרה נשלחת מרכזנית הרדיו זינה. שורה וזינה מתאהבים זה בזה.
מולר שולח את הנס "הברזל" להתמודד עם שורנברג, אבל שורה מצליח להרוג את הנס. בורמן סוחט את שורנברג תחת האיום שהוא יספר לכולם שהוא מרגל סובייטי אם שורנברג לא יסכים לקשר אינטימי איתו.
שורנברג, שהבין שהוא עומד על סף כישלון, מחליט לעזוב למולדתו. בשלב זה, הגסטאפו חוטף ומענה את זינה. שורנברג חותם במרמה על מסמך העברתה מבורמן ומרחיק אותה משם. הם יחד תוקפים את אדולף היטלר ואווה בראון, קושרים אותם ולוקחים את הבגדים שלהם. לאחר החלפת בגדים, הם מנסים לעזוב את מבנה הגסטפו, אבל הם מתגלים. הם בורחים ונוסעים ברכב לגבול. בהגיעם לגבול הסובייטי הם מבינים שמולדתם אינה שמחה מאוד לראותם, ועכשיו עליהם לברוח הן מהגרמנים והן מהרוסים. קוזמיץ' (חבר של שורה) פותח דלת בקיר שדרכו הם עוזבים. בסצנה הסופית, שורה וזינה נמלטים אל המרחב הפתוח.
שחקנים ודמויות

פאבל דרוויאנקו - שטנדרטנפיהרר ס"ס אולף שורנברג / המרגל אלכסנדר איסאייביץ' אוסצ'קין
אנה סמיונוביץ' - אלחוטנית ומפעילת הרדיו זינה
מיכאיל קרילוב - אדולף היטלר
אוולינה בלדנס - אונטר-שטורמפיהרר פראו אודו
יורי סטויאנוב - רייכסלייטר מרטין בורמן
יורי גלצב - גרופנפיהרר היינריך מילר
אנפיסה צ'כובה - מפענחת מין
אלכסיי בולדאקוב - קוזמיץ'
אלכסיי אוגורצוב - האנס הברזל
מקסים מקסימנקו - רייכספיהרר אס אס היינריך הימלר
יורי מיכאיליק - פרנקלין ד. רוזוולט
טימאטי - די.ג'יי 50 בונדס-שילינג / סוכן העל טימאטי
מיכאיל גלוסטיאן - הפרטיזן ביש המזל רבינוביץ'
קסניה סובצ'ק - אווה בראון
איגור גספריאן - המהנדס גאריק
איליה אולייניקוב - עובד מחתרת / יוסיף סטלין
ולדימיר שצ'רבקוב - לברנטי בריה
זויה בוריאק - סרסורית
אלכסנדר פרשיין - מפקד הצבא האדום
אלכסנדר בזרוקוב - אובר-שטורמבאנפיהרר קורט אייזמן
ניקולאי דנליוק - בריגדפיהרר ולטר שלנברג
הפקה

צילומי הסרט נערכו ברובם בעיר לבוב שבאוקראינה.
שחרור > מחלוקת

ארגון "הקומוניסטים של סנקט פטרבורג ומחוז לנינגרד" ניסו להשיג מהרשויות איסור להקרנת ושידור הסרט ולמנוע מיוצרי הסרט לעסוק בקולנוע בתואנה לזילות של המלחמה וכלפי קורבנותיה. אף שהם פנו בפנייה רשמית למשרד התרבות של רוסיה בדרישה למנוע את הקרנת הסרט בבתי הקולנוע בתואנה שהסרט "יזיק לבריאות ולמורל של ותיקי המלחמה, של קורבנות המצור ושל כל מי שמכבד את זכרם של החיילים הרוסים שנהרגו", זה לא הצליח והסרט בכל זאת הוקרן בבתי הקולנוע ברוסיה.
שחרור > ביקורת וקבלה

הסרט קיבל בעיקר ביקורות שליליות, אך התקבל יפה על ידי הצופים.
הערות שוליים

1 2  "Гитлер капут!". VokrugTV.
↑  "Filmsatire "Gitler kaput" - Die nackte russische Kanone". Der Spiegel.
↑  Kirill Voloshin. "Гитлер капут: много бородатых анекдотов, немного Джона Ву". Argumenty i Fakty.
1 2  מרוסיה באהבה, באתר הארץ, 25 בספטמבר 2008
↑  "Петербургские коммунисты требуют запретить фильм "Гитлер капут!"". RIA Novosti.
↑  "Петербургских коммунистов оскорбил фильм "Гитлер капут"". Lenta.ru.
↑  "Гитлер капут!". Kritikanstvo.
ערך זה הוא קצרמרבנושא קולנוע. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
סט הצילומים
העיקום הגדול

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 סוג:  מבנה מתוכנן 
 מיקום:  ניו יורק 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מידות
 גובה:  610 מטר
 אתר רשמי
 
העיקום הגדול או הביג בנד (באנגלית: The Big Bend) הוא גורד שחקים רעיוני בתכנון, שמיועד להיבנות בקצה רחוב 57, בשורת המיליארדרים שבמרכז מנהטן, ניו יורק. גורד השחקים, שתוכנן על ידי חברת האדריכלות הניו יורקית "Oiio Studio", תואר כבניין הארוך בעולם. באם יבנה, יתנשא לגובה של 610 מטרים, מה שיהפוך אותו לבניין הגבוה ביותר בחצי הכדור המערבי, גבוה יותר ממגדל החירות.
ערך זה הוא קצרמרבנושא מבנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
היטן

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוכנות חלל:  JAXA
 מפעיל:  ISAS
 יצרן:  המכון למדעי החלל והאסטרונאוטיקה 
 תאריך שיגור:  24 בינואר 1990, 11:46 UTC
 משגר:  Mu-3S-II
 אתר שיגור:  מרכז החלל אצ'ינורמה ,יפן
 משימה
 סוג משימה:  מקפת (של כדור הארץ ואחר כך של הירח) והתרסקות (על הירח)
 לוויין של:  כדור הארץ, הירח
 נטייה:  34.7 מעלה 
 זמן הקפה:  4.7 יממה 
 הקפות:  10
 גרם שמיים:  הירח
 אתר נחיתה:  התרסקות ב-34°18′0″S 55°36′0″E﻿ / ﻿34.30000°S 55.60000°E﻿ / -34.30000; 55.60000
 תאריך נחיתה:  התרסקות - 10 באפריל 1993
 משך המשימה הכולל:  24 בינואר 1990 – הווה (34 שנים) 
 משך המשימה:  3  שנים, חודשיים ו־17  ימים
 מידע טכני
 משקל בשיגור:  197 ק"ג
 משקל:  143 ק"ג
 כוח:  110 ואט
 קוטר:  1.4 מטרים
 גובה:  1.8 מטרים
 קישורים חיצוניים
 מספר קטלוג לוויינים:  20448
 מאגר המידע הלאומי:  1990-007A
 
| --- | --- |

 מידע כללי
 סוכנות חלל:  JAXA
 מפעיל:  המכון למדעי החלל והאסטרונאוטיקה 
 יצרן:  המכון למדעי החלל והאסטרונאוטיקה 
 תאריך שיגור:  24 בינואר 1990 
 משגר:  M-3S2 
 אתר שיגור:  מרכז החלל אוצ'ינורה 
 משימה
 סוג משימה:  מקפת
 לוויין של:  הירח
 תאריך כניסה למסלול:  18 במרץ 1990 (הכניסה למסלול לא אומתה)
 נטייה:  34.7 מעלה 
 אפואפסיד:  20,000 ק"מ (מוערך)
 פריאפסיד:  7,400 ק"מ (מוערך)
 זמן הקפה:  2.01 ימים (מוערך)
 משך המשימה הכולל:  24 בינואר 1990 – הווה (34 שנים) 
 מידע טכני
 משקל:  12 ק"ג
 כוח:  10 ואט
 קישורים חיצוניים
 מספר קטלוג לוויינים:  20448
 מאגר המידע הלאומי:  1990-007A
 
היטן (ביפנית: 飛天, שמיים באנגלית: Hiten, נודעה גם כ-MUSES-A) היא גשושית יפנית מסוג מקפת לחקר הירח, חלק מתוכנית MUSES של סוכנות החלל היפנית, ששוגרה ב-24 בינואר 1990. היטן היא הגשושית הירחית הראשונה של יפן, הגשושית הרובוטית הראשונה שהגיעה אל הירח מאז לונה 24, ששוגרה על ידי ברית המועצות ב-1976, והגשושית הירחית הראשונה שלא שוגרה על ידי ארצות הברית או ברית המועצות.
היטן נשאה עימה גשושית קטנה בשם האגורומו (Hagoromo), ששוחררה על יד הירח ויועדה להיכנס למסלול סביבו. היטן עצמה שוגרה למסלול אליפטי גבוה סביב כדור הארץ, עם אפוגיאה של 476,000 ק"מ, כך שהיא תחלוף על פני הירח 10 פעמים במהלך משימתה, שהסתיימה עם התרסקותה על הירח ב-10 באפריל 1993.
היטן נקראה על שמו של מלאך בודהיסטי מעופף (לעוף -飛 HI, שמיים- 天 TEN) המנגן מוזיקה. האגורמו נקראה על שם הרעלה ששימשה את היטן.
מטרות המשימה

המטרות המרכזיות של המשימה היו:
בחינת יכולת שליטה במסלול הגשושית באמצעות כוח המשיכה של כדור הארץ והירח יחד.
הכנסת הגשושית האגורומו למסלול סביב הירח.
ביצוע ניסויי ניווט אופטיים על החללית, שיוצבה באמצעות סיבובה סביב עצמה.
בחינת "סבלנות" מחשב הגשושית ומערכת הטלמטריה לתקלות.
בחינת טכניקת ה"אירוברייק" (Aerobrake) - טכניקה להאטת גשושיות באמצעות חיכוך עם האטמוספירה.
לזהות ולמדוד את מסותיהם ומהירותם של מיקרו-מטאוריטים.
בהמשך המשימה נוספו עוד שלוש מטרות:
הגעה לנקודות לגראנז' L4 ו-L5.
כניסה למסלול סביב הירח.
התרסקות על הירח.
מבנה החללית

היטן נבנתה בצורת גליל בקוטר 1.4 מטרים ובגובה 0.8 מטרים. הגשושית האגורומו הורכבה בראש החללית. משקל החללית בשיגור היה 197 ק"ג - כאשר מתוכם 42 ק"ג הידרזין ו-12 ק"ג משקל הגשושית האגורומו. הגוף הגלגילי של הגשושית כוסה בתאים סולאריים שסיפקו כוח חשמלי של 110 ואט. בנוסף גובתה החללית בסוללה קטנה. החללית יוצבה על סיבובה סביב ציר הגליל במהירות של 10-20.5 סל"ד.
מערכת ההנעה והגישה של החללית כללה 8 מנועים בעלי דחף של 23 ניוטון ו-4 מנועים בעלי דחף של 3 ניוטון, שני חיישני שמש, סורק כוכבים ושלושה מדי תאוצה. מערכת הניווט האופטית כללה שני גלאי CCD לזיהוי הירח וכוכבים בהירים אחרים.
תקשורת עם החללית בוצעה באמצעות אנטנה קולינרית לטווח בינוני, שתי אנטנות דיפול לטווח קצר, משדרים ומקלטים. מחשב החללית כלל שלושה מעבדים נפרדים עם סך הכל 2 מגה-ביט ROM ו-512 קילו-ביט RAM.