stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מפלי ניאגרה

| --- | --- |

 מידע כללי
 מיקום:  גבול ארצות הברית–קנדה, בין ימת אירי וימת אונטריו
 נהר:  נהר ניאגרה
 סוג מפל:  גוש, מפוצלים
 גובה כולל:  51 מטר
 רוחב ממוצע:  1,203 מטר
 נפילת מים רציפה:  51 מטר
 מספר נפילות מים:  1
 ספיקה ממוצעת:  2,407 מ"ק/שנייה
 ספיקה מרבית:  8,269 מ"ק/שנייה
 עונה שופעת:  כל השנה
 קואורדינטות:  43°04′48″N 79°04′16″W﻿ / ﻿43.08°N 79.071°W﻿ / 43.08; -79.071
  (למפת ניו יורק מוגדלת) אולבני ניו יורק באפלו יונקרס סירקיוז יוטיקה ורמונט מסצ'וסטס קונטיקט האוק. האטל. ניו ג'רזי  פנסילבניה אירי ימת אונטריו קנדהמפלי ניאגרה(למפת ניו יורק רגילה) אולבני ניו יורק באפלו יונקרס סירקיוז יוטיקה ורמונט מסצ'וסטס קונטיקט האוק. האטל. ניו ג'רזי  פנסילבניה אירי ימת אונטריו קנדהמפלי ניאגרה(למפת אונטריו רגילה) טורונטו אוטווה מיסיסוגה וינדזור ת'אנדר ביי טימינס קנורה גרייטר סדברי מניטובה קוויבק ארצות הברית מפרץ הדסוןמפלי ניאגרה(למפת אונטריו מוגדלת) טורונטו אוטווה מיסיסוגה וינדזור ת'אנדר ביי טימינס קנורה גרייטר סדברי מניטובה קוויבק ארצות הברית מפרץ הדסוןמפלי ניאגרה
הצד האמריקני של מפלי הניאגרה כפי שנראה מהצד הקנדי
מפלי ניאגרה (באנגלית: Niagara Falls) הם מפלי מים בגבול שבין ארצות הברית לקנדה. הם מחולקים למפלים האמריקניים והמפלים הקנדיים, שנקראים גם "מפלי הפרסה". מקור שמם של המפלים במילה אירוקוית שפירושה "רעם המים". המפלים מצויים כחצי שעת נסיעה מהעיר באפלו בצד האמריקני וכשעה וחצי נסיעה מהעיר טורונטו בצד הקנדי.
שמות המפלים והנהר הקשור אליהם, נלקחו בהמשך גם כמושג סלנג לתיאור אסלת שירותים.
מאפייני המפלים

מפלי ניאגרה הם חלק ממערכת הימות הגדולות של אמריקה הצפונית. מי המפלים נופלים מימת אירי ולאחר נפילתם זורמים דרך נהר ניאגרה אל ימת אונטריו הנמצאת 100 מטר נמוך יותר מימת אירי. ימת אונטריו מתנקזת אל האוקיינוס האטלנטי באמצעות תעלת סנט לורנס.
גובהם של מפלי הפרסה הקנדיים הוא 51 מטר ורוחבם בפסגה הוא 675 מטר. עומק הנהר מתחת למפלים הוא 56 מטרים. כשליש מהמפלים הקנדיים נמצאים בשטח ארצות הברית.
בצד האמריקאי ישנם שני מפלים: המפלים הגדולים, שגובהם הוא 21 עד 30 מטרים ורוחבם בפסגה הוא 323 מטר, ומפל קטן יחסית הקרוי "הינומת הכלה", המופרד מהמפל הגדול על ידי אי הירח. לאורך אלפי השנים, מפלי ניאגרה נסוגים לאחור בשל שחיקת המים. על פי מדידות שנערכו החל מ-1970 מגיעה השחיקה ל-1.5 מטר בשנה.
אתר תיירות עולמי

כ-15 מיליון מבקרים פוקדים את אזור מפלי ניאגרה כל שנה, האזור ידוע גם כבירה העולמית של ירחי הדבש. ספינת התיירים "עלמת הערפל" ("Maid of the Mist") משייטת בקרבת המפלים. קיימות עוד אטרקציות רבות באזור מפלי ניאגרה, כמו צפייה במפלים ממסוק או ביקור באתר מגדל סקיילון ממנו ניתן להשקיף על האזור משני צדי הגבול. במרחק נסיעה קצר מהמפלים נמצאת העיירה ניאגרה און דה לייק בצפון אזור ניאגרה המושכת מבקרים רבים ונחשבת כאחת העיירות היפות ביותר בקנדה.
דרומית למפלים בצד האמריקני נמצא האי גרנד איילנד בו ביקש בשנת 1825 מרדכי מנואל נח להקים מדינה ליהודים שתשתלב בתוך ארצות-הברית של אמריקה.
הפקת אנרגיה

כמות המים העוברת במפלים היא עצומה. חצי מכמות המים במפלי ניאגרה משמשת לייצור אנרגיה הידרו-אלקטרית (אנרגיה חשמלית המיוצרת על ידי תנועת מים) על ידי ממשלות ארצות הברית וקנדה.
(לצפייה הזיזו עם העכבר את סרגל הגלילה בתחתית התמונה)
ראו גם

מפלי איגואסו
מפל ויקטוריה -  בדרום יבשת אפריקה על נהר הזמבזי, בגבול בין זמביה לזימבבואה.
הערות שוליים

↑  כיצד קיבלו מפלי ניאגרה את השם "בירת ירחי הדבש" של העולם?, בפורטל מורשת מפלי ניאגרה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007529584305171  BnF: cb11958980s (data)  GND: 4117863-4  LCCN: sh85091701  NARA: 10045898  VIAF: 63144814433030518574   WorldCat (עם VIAF): 63144814433030518574 
המפלים בימי החורף
הספינה "עלמת הערפל" וקשת בענן ליד המפלים
אסף נגל

| --- | --- |

 לידה:  16 בנובמבר 1971 (בן 53) כ"ט בחשוון תשל"ב פתח תקווה, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  האוניברסיטה הפתוחה  הקריה האקדמית אונו  אוניברסיטת בר-אילן 
 מספר צאצאים:  4 
 
אסף נגל (נולד ב-16 בנובמבר 1971) הוא איש עסקים, יזם ומנכ"ל חברת אנלוגי בע"מ, בעברו היה זמר ושדרן רדיו.
ביוגרפיה

נגל נולד בפתח תקווה ולמד בבית ספר יסודי סיני בראשון לציון, שם הופיע במקהלת בית הספר שעליה ניצח אביו, המוזיקאי משה נגל. בהמשך למד בישיבה התיכונית כפר גנים בפתח תקווה.
נגל בעל תואר שני במנהל עסקים, מילא מספר תפקידים בתחום הפיננסי. בשנת 2005, לאחר קריירה כשכיר בענף הבנקאי, הקים את אנלוגי בע״מ, חברה ליישום אסטרטגיות ניהוליות אשר מתמקדת בהקניית יכולות להעברת מסרים יעילה באוריינטציה עסקית וקהילתית. בשנת 2018 הקים עם הצלם ואיש המדיה, רוני נתן את ״אנלוגי מדיה" אשר הצטרפה לקבוצה והחלה לייצר הפקות ויזואליות המשלבות צילום ועריכה. בעברו פיתח תוכניות הכשרה עם אוריינטציה לעולם המחר כמו כן שימש כמרצה בתוכנית להנחיית קבוצות באוניברסיטת בר-אילן.
נשוי לגלי ולהם ארבעה ילדים.
קריירה מוזיקלית

הופיע ב"פזמונסניף", תחרות הזמר של בני עקיבא, ושימש כסולן במקהלת פרחי גנים בניצוחו של יעקב רוטנר. בשנת 1990 החל לשרת בצה"ל בלהקת הרבנות הצבאית והפך לסולן בלהקה תחת ניצוחו של משה מונה רוזנבלום.
בשנת 1993 הקים את ההרכב המוזיקלי - "אסף נגל ותזמורתו" והופיע בישראל ומחוצה לה.
בשנת 1993 ולתקופה קצרה, היה קריין רצף באוניה של רדיו ערוץ 7. ב-1996, היה ממייסדי רדיו קול חי.
משנת 1996 ועד 2006 הגיש תוכנית שבועית ביום שישי בשם "קול שישי", (הגיש פינה של חב"ד בעולם שבו היה מראין בכל שבוע שליח חב"ד בעולם) עורך מוזיקלי ומגיש תוכניות וסדרה של זמר עברי "עושה לי מנגינות". בשנים 2011–2014 הגיש תוכנית תרבות שבועית ברדיו גלי ישראל "שישי באוויר". בשנת 1998 הפיק וניהל אומנותית את "הפסטיבל החסידי לילדים" בבנייני האומה בירושלים אותו עיבד מוזיקלית אלי יחיאלי. לאחר מכן ובמשך שבע שנים הוא נערך בחנוכה בשיתוף "האגף לתרבות תורנית בעיריית פתח תקווה".
נגל השתתף במגוון הפקות מוזיקליות כזמר וכחבר מקהלה, הפיק בשיתוף אביעד פיקרש בשנת 1998 את המופע "שיר חסיד היה" אותו ניהל מוזיקלית הפסנתרן גיורא ליננברג, נגל הלחין את רוב השירים באלבומו הבכורה "אדיר במרום" שעובד על ידי שי ברק, ואת השיר "דניאל" שכתב אורי אופיר לזכרו של טייס חיל האוויר רב-סרן דני גומז שנפל במלחמת לבנון השנייה. כמו כן, הלחין את שיר הנושא של "שלומי וסתם" שיצר השחקן שלומי לניאדו. השתתף בתפקיד ראשי בסרט הגמר "רסיסים" בבימויה של שירן פלזנר. שימש בהתנדבות כדובר המועצה הלאומית להתנדבות בישראל.
הופיע מגיל צעיר, ושיתף פעולה כזמר, כמנחה טקסים וכמראיין ברדיו עם שייקה אופיר, שושנה דמארי, דוד ד'אור, דודו פישר, יהורם גאון, חוה אלברשטיין, אריאל זילבר, דויד ברוזה, מנדי ג'רופי, ישי לפידות ועוד.[דרושה הבהרה]
מאז 1980 הוא משמש כנגן מפוחית אקורדים בשלישיית נגל עם אביו משה הסולן ואחיו גילי נגן הבס.
דיסקוגרפיה > אלבומים

מודה אני - 1994
אדיר במרום - 2001
שרים תניא - 2006
שירי חנוכה - 2007
דיסקוגרפיה > שיתוף פעולה

אומנים שרים פורים, 2008
דיסקוגרפיה > סינגלים

גרסת כיסוי להחיטה צומחת שוב עם אנסמבל "יחד" שהייתה לשיר הנושא של "יד לבנים" יום הזיכרון תש"ף-2020
"עץ חיים" עם רפאל כהן
“עושה שלום” בעיבוד יובל סטופל. דואט עם דויד צוברי.
דואט ״ימי חלב ודבש״ עם גידי שרון.
השתתף באלבום ״פרחים תמימי יופיים״ שירי אברהם חלפי בהפקת אהוד בר לוי- רלף לויטן. השתתף כזמר אורח באלבום של צוות הווי בני עקיבא בהפקת מנחם ששון. ״סתיו יהודי״ בניהולו המוזיקלי של גיל נגל.״אני מאמין״ מילים יורם טהרלב ללחן של נגל.
הערות שוליים

↑  חלק מפינת חב"ד בעולם, ארכיון col
↑   אסף נגל, בביצוע רסיסים, סרטון  באתר יוטיוב
↑  "לחוות את הכאב לבד": תפילת "יזכור" עם "החיטה צומחת שוב", באתר ynet, 27 באפריל 2020
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007291653805171  ISNI: 0000 0004 0256 3106  VIAF: 298464459   WorldCat (עם VIAF): 298464459
השורד המיועד (סדרת טלוויזיה)

| --- | --- |

 סוגה:  דרמה פוליטית
 יוצרים:  דייוויד גוגנהיים
 בימוי:  פול מקגווין, Michael Katleman, ריצ'ארד ג'יי לויס, Paul A. Edwards, ברד טרנר, סרג'ו מימיקה-גזאן, נורברטו בארבה 
 שחקנים:  קיפר סאת'רלנד, נטשה מקאלהון, אדן קנטו, איטליה ריצ'י, למוניקה גארט, מגי קיו
 פרסים:  Critics' Choice Television Award for Most Exciting New Series 
 ארץ מקור:  ארצות הברית 
 שפות:  אנגלית 
 מקום התרחשות:  הבית הלבן, naruba, הפנטגון, וושינגטון די. סי. 
 מספר עונות:  3 
 מספר פרקים:  53 
 הפקה
 מפיקים בפועל:  סיימון קינברג, קיפר סאת'רלנד, מארק גורדון, פול מקגווין 
 חברת הפקה:  The Mark Gordon Company
 הפצה:  Disney–ABC Domestic Television, נטפליקס 
 אתר צילומים:  טורונטו 
 טכניקת צילום:  מצלמה יחידה 
 מוזיקה:  שון קלרי 
 אורך פרק:  42 דקות
 שידור
 רשת שידור:  ABC
 פורמט (תמונה):  HDTV
 פורמט (קול):  5.1 סראונד
 תקופת שידור מקורית:  21 בספטמבר 2016 – 7 ביוני 2019
 קישורים חיצוניים
 אתר רשמי
 דף התוכנית ב-IMDb
 
השורד המיועד (באנגלית: Designated Survivor, לעיתים מתורגם גם כ"שורד בכוננות") היא סדרת דרמה פוליטית אמריקאית שנוצרה על ידי דייוויד גוגנהיים, בכיכובו של קיפר סאת'רלנד, המשודרת ברשת ABC. הפרויקט דילג על שלב הפיילוט והוזמן ישירות כסדרה ב-14 בדצמבר 2015, וב-6 במאי 2016 הוכרזה הסדרה באופן רשמי. הפרק הראשון שודר ב-21 בספטמבר 2016 והפרק ה-21 והאחרון של העונה הראשונה שודר ב-17 במאי 2017. ב-7 ביוני 2019 עלתה העונה השלישית לשידור בנטפליקס. העונה מכילה 10 פרקים.
פרק הבכורה של העונה השנייה שודר ב-27 בספטמבר 2017, וזכה בממוצע צפיות של 5.50 מיליון, והפרק ה-22 והאחרון של העונה השנייה שודר ב-16 במאי 2018.
ב-11 במאי 2018 הודיעה רשת ABC על החלטתה לא להמשיך לעונה שלישית, כנראה בעקבות ירידה ברייטינג. זמן קצר לאחר מכן, הודיעה רשת eOne כי הם ניהלו דיונים על אפשרות המשכת הסדרה ביחד עם נטפליקס אשר משדרת אותה ברמה הבינלאומית (מחוץ לארצות הברית וקנדה). לבסוף, הסדרה חודשה לעונה שלישית על ידי נטפליקס, שתכלול עשרה פרקים. העונה השלישית עלתה לאוויר ב-7 ביוני 2019 ומשודרת בנטפליקס. ביולי 2019, הוכרז על ידי נטפליקס שהסדרה לא תמשיך לעונה נוספת בגלל בעיות עם חוזי השחקנים.
על בסיס הסדרה צולמה סדרה קוריאנית "השורד המיועד: 60 יום".
צוות השחקנים והדמויות > דמויות ראשיות

תומאס אדם 'טום' קירקמן (קיפר סאת'רלנד): נשיא ארצות הברית ומזכיר השיכון והפיתוח העירוני לשעבר, שהושבע לנשיא ארצות הברית בפועל בעקבות התקפה בה נהרגו כל הקודמים לו בסדר הירושה. בסוף העונה השנייה מכריז על התמודדותו לכהונה מלאה ובעונה השלישית נבחר לכהן כנשיא ארצות הברית.
אלכסנדרה 'אלכס' קירקמן (נטשה מקאלהון) (עונות 1–2): רעייתו של טום קירקמן, ועורכת דין לשעבר בענייני הגירה, אשר הפכה, בניגוד לרצונה, לגברת הראשונה של ארצות הברית. נהרגה בתאונת דרכים בעונה השנייה.
אהרון שור (אדן קנטו): משנה לראש הסגל של הבית הלבן, שהפך לראש הסגל ביום הפיגוע. התפטר לאחר שנחקר בעניין מעורבותו בפיגוע, ובעקבות כך עבר לשמש כעוזר ליו"ר בית הנבחרים קימבל הוקסטראטן, בטרם חזר לבית הלבן כיועץ לביטחון לאומי של קירקמן. במסגרת ההתמודדות של טום קירקמן לכהונה שנייה (במהלך העונה השלישית) נבחר להיות המועמד מטעמו לסגן הנשיא. ניהל לזמן מה רומן עם אמילי רודס.
אמילי רודס (איטליה ריצ'י): ראש המטה של טום מימיו כמזכיר השיכון והפיתוח העירוני שהפכה ליועצת מיוחדת עם המעבר לבית הלבן, ובהמשך לראש הסגל לאחר התפטרותו של אהרון. בהמשך נאלצה להתפטר מתפקיד ראש הסגל בשל שורת טעויות שביצעה.
סת' רייט (קאל פן): כותב נאומים שבפרק הראשון הטיל ספק ביכולתו של טום קירקמן להנהיג את ארצות הברית, אך בהמשך מונה לדובר הבית הלבן והפך לאחד ממקורבי הנשיא. ניהל רומן עם אמילי רודס.
ליאור בון (פאולו קוסטנזו) (עונה 2): המנהל הפוליטי של הבית הלבן, יועץ פוליטי מיומן, אך מוגבל מבחינה חברתית, שנשכר כדי לפתח את האסטרטגיה הפוליטית של ממשל קירקמן.
מייק ריטר (למוניקה גארט) (עונות 1–2): סוכן השירות החשאי יוצא הכוחות המיוחדים של צבא ארצות הברית, שומר הראש של טום קירקמן, והאחראי על אבטחת משפחת קירקמן אחרי הפיגוע.
ליאו קירקמן (טאנר ביוקנן) (עונות 1–2): בנו הצעיר של טום קירקמן, שעושה כל שביכולתו כדי לתמוך באחותו הקטנה פני, אך מתקשה לעשות זאת אחרי שפורסם בעיתונות כי הוא אינו בנו הביולוגי של טום קירקמן, עובדה שהתבררה בהמשך כלא נכונה. הוא עוזב את הבית הלבן כדי ללמוד באוניברסיטת סטנפורד.
האנה וולס (מגי קיו): סוכנת FBI שמונתה לחקור את השתלשלות האירועים סביב התקפת הקונגרס, החוששת כי האנשים האחראים לא השלימו את משימתם. בעונה השנייה עבדה עם דמיאן כדי לחקור אירועים נוספים. בעונה השלישית מצטרפת ל-CIA, לאחר שפוטרה מה-FBI וחוקרת מקרים של מתקפות ביולוגיות על ידי וירוסים ומחלות מהונדסים גנטית, התוקפים בעלי עור לא לבן בלבד. לאחר שהיא מגיעה לאחראי על ההתקפות, היא נהרגת על ידיו בעזרת גז VX.
קנדרה דיינס (זואי מקלאלן) (עונה 2): היועצת המשפטית של הבית הלבן. ניהלה רומן עם אחיו של הנשיא.
דמיאן רנט (בן לוסון) (עונה 2): סוכן MI6 שהוקצה לחקור את נסיבות הפיצוץ בקונגרס, אשר פיתח יחסים תחרותיים ורומנטיים עם האנה וולס. בהמשך נמצא כי הוא עבד בעבור הרוסים. נהרג בסוף העונה השנייה.
סנאטור ג'ק באומן (מארק דקלין): סנאטור רפובליקני ממונטנה, אופוזיציונר לנשיא.
צוות השחקנים והדמויות > דמויות משניות

פני קירקמן (מקנה גרייס): בתם הצעירה של תום ואלכס קירקמן. אחותו הקטנה של ליאו.
סקירת הסדרה

| עונה | עונה | פרקים | פרקים | שודרה לראשונה> הפרק הראשון | שודרה לראשונה> הפרק האחרון |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | 1 | 21 | 21 | 21 בספטמבר 2016 | 17 במאי 2017 |
|  | 2 | 22 | 22 | 27 בספטמבר 2017 | 16 במאי 2018 |
|  | 3 | 10 | 10 | 7 ביוני 2019 | 7 ביוני 2019 |
פרסים ומועמדויות

| שנה | פרס | קטגוריה | מועמד | תוצאה | הפניות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2016 | TV Guide | הסדרה החדשה המלהיבה ביותר | השורד המיועד | זכייה |  |
| 2016 | Critics' Choice Television Award | הסדרה החדשה המלהיבה ביותר | השורד המיועד | זכייה |  |
| 2017 | פרס בחירת הקהל | סדרת הדרמה החדשה האהובה ביותר | השורד המיועד | מועמדות |  |
| 2017 | פרס בחירת הקהל | השחקן האהוב ביותר בסדרת טלוויזיה חדשה | קיפר סאת'רלנד | מועמדות |  |
| 2017 | פרס סאטורן | סדרת הפעולה/מתח הטובה ביותר | השורד המיועד | מועמדות |  |
הערות שוליים

1 2  אריק פדרסן, ‘Designated Survivor’ Gets Season 3 Premiere Date On Netflix, DEADLINE, ‏24 באפריל 2019 (באנגלית)
↑  Nellie Andreeva, Denise Petski, ‘Designated Survivor’ & ‘Tuca & Bertie’ Canceled By Netflix, DEADLINE, ‏24 ביולי 2019 (באנגלית)
1 2 3 4 5  Ramos, Dino-Ray, ‘Designated Survivor’ Seasons 1 & 2 Move From Hulu To Netflix Ahead Of Season 3 Release, DEADLINE, ‏29 בספטמבר 2018 (באנגלית)
1 2 3 4  Andreeva, Nellie, ‘Designated Survivor’ Casts Kal Penn, Maggie Q, Natascha McElhone, Italia Ricci, DEADLINE, ‏5 בפברואר 2016 (באנגלית)
↑  Andreeva, Nellie, ‘Designated Survivor’: Adan Canto Joins Kiefer Sutherland ABC Drama Series, DEADLINE, ‏8 בפברואר 2016 (באנגלית)
↑  Andreeva, Nellie, ‘Designated Survivor’: Paulo Costanzo Joins As Series Regular For Season 2, DEADLINE, ‏29 ביוני 2017 (באנגלית)
↑  Petski, Denise, ABC’s ‘Designated Survivor’ Casts LaMonica Garrett; Jahmil French Joins A&E’s ‘The Infamous’, DEADLINE, ‏1 במרץ 2016 (באנגלית)
1 2  Ge, Linda, ABC’s ‘Designated Survivor’ Casts ‘Girl Meets World’s’ Tanner Buchanan (Exclusive), THEWRAP, ‏2 במרץ 2016 (באנגלית)
↑  Tim Surette, Designated Survivor Killed Off Another Major Character and It Sucks, TVGUIDE, ‏8 ביוני 2019 (באנגלית)
↑  אריק פטרסן, ‘Designated Survivor’: Zoe McLellan Joins Season 2 Of ABC’s Kiefer Sutherland Drama, DEADLINE, ‏18 ביולי 2017 (באנגלית)
↑  Petski, Denise, ‘Designated Survivor’: Ben Lawson Cast As Series Regular In Season 2, DEADLINE, ‏15 ביולי 2017 (באנגלית)
↑  Zalben, Alexander, Our 10 Most Anticipated New TV Shows of Fall 2016, TVGUIDE, ‏16 בספטמבר 2016 (באנגלית)
↑  Prudom, Laura, Critics’ Choice Awards Reveal Most Exciting New Series Honorees, Variety, ‏17 בספטמבר 2016 (באנגלית)
↑  Hipes, Patrick, https://deadline.com/2016/11/peoples-choice-awards-nominees-2016-full-list-captain-america-kevin-hart-1201854910/, DEADLINE, ‏15 בנובמבר 2016 (באנגלית)
↑  McNary, Dave, ‘Rogue One,’ ‘Walking Dead’ Lead Saturn Awards Nominations, Variety, ‏2 במרץ 2017 (באנגלית)
נאום המלך

ערך זה עוסק בסרט קולנוע משנת 2011 המתאר את ההכנות לנאומו של המלך ג'ורג' השישי ערב מלחמת העולם השנייה. אם התכוונתם לנאום השנתי אודותיו עוסק הסרט, ראו .
| --- | --- |

 בימוי:  טום הופר
 הופק בידי:  איאן קאנינג, גארת' אנווין, אמיל שרמן 
 תסריט:  דייוויד סיידלר
 עריכה:  טאריק אנוור 
 שחקנים ראשיים:  קולין פירת'   ג'פרי ראש   הלנה בונהם קרטר
 מוזיקה:  אלכסנדר דספלה
 צילום:  דני כהן 
 מדינה:  בריטניה אוסטרליה
 חברת הפקה:  UK Film Council, See-Saw Films, Bedlam Productions 
 חברה מפיצה:  פרמאונט, דיסני+ 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  26 בנובמבר 2011
 משך הקרנה:  118 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  סרט חבר'ה, סרט ביוגרפי, סרט דרמה 
 מקום התרחשות:  לונדון, טירת בלמורל 
 תקופת התרחשות:  בין שתי מלחמות העולם 
 תקציב:  15 מיליון דולר
 הכנסות:  250,000,000 דולר (28 בפברואר 2011)
 הכנסות באתר מוג'ו:   kingsspeech
 פרסים:  פרס אוסקר   פרס גילדת שחקני המסך   פרס באפט"א
 kingsspeech.com
 דף הסרט ב־IMDb
 
נאום המלך (באנגלית: The King's Speech) הוא סרט דרמה בריטי־אוסטרלי משנת 2010 בבימויו של טום הופר, אודות מלך בריטניה ג'ורג' השישי הסובל מגמגום, ויחסיו עם קלינאי התקשורת ליונל לוג שעזר לו להתגבר על כך. את התסריט לסרט כתב דייוויד סיידלר (שבעצמו היה מגמגם) בהתבסס על התרחשויות אמיתיות.
בדרמה התקופתית מככבים השחקנים קולין פירת' המגלם את ג'ורג' השישי, וג'פרי ראש המגלם את לוג. צילומי הסרט החלו בחודש נובמבר 2009 בבריטניה. הסרט יצא בארצות הברית בתפוצה מוגבלת ב־26 בנובמבר 2010, ועלה לאקרנים ברחבי בריטניה ב־7 בינואר 2011. בנוסף נערכה הקרנה פרטית של הסרט לפני המלכה אליזבת השנייה. הסרט זכה בפרס אוסקר לסרט הטוב ביותר.
עלילה

הנסיך אלברט, דוכס יורק, סובל מקשיי דיבור ומפחד במה. אליזבת, אשתו של אלברט, מביאה את בעלה לטיפול אצל מטפל אוסטרלי לא מוכר בשם ליונל לוג. לאחר התחלה קשה, הנסיך הביישן והמטפל האקסצנטרי מקיימים סדרת טיפולים, ועם התקדמות הטיפול נרקם ביניהם קשר חזק. בינתיים, נפטר אביו של הנסיך אלברט, המלך ג'ורג' החמישי, ויורשו, המלך אדוארד השמיני (אחיו של הנסיך אלברט) מוותר על כס המלוכה, עקב אהבתו לווליס סימפסון ב־1936. אירועים אלה הופכים את הנסיך אלברט למלך, הנקרא ג'ורג' השישי. העולם עומד באותה עת על סף מלחמת העולם השנייה, ובריטניה נזקקת נואשות למנהיג בוטח. בתמיכת המטפל, משפחתו, ווינסטון צ'רצ'יל, מתגבר המלך על הגמגום ונושא נאום רדיו רב־השראה המאחד את בני עמו בתחילתה של המלחמה.
צוות שחקנים

קולין פירת' – המלך ג'ורג' השישי, בנו של ג'ורג' החמישי
ג'פרי ראש – ליונל לוג
הלנה בונהם קרטר – המלכה אליזבת, אשתו של ג'ורג' השישי
מייקל גמבון – המלך ג'ורג' החמישי
גאי פירס – המלך אדוארד השמיני, בנו הבכור של ג'ורג' החמישי
ג'ניפר אילי – מירטל לוג, אשתו של ליונל לוג
אנתוני אנדרוס – סטנלי בולדווין, ראש ממשלת בריטניה
טימותי ספול – וינסטון צ'רצ'יל, שר הימייה
דרק ג'קובי – קוזמו גורדון לאנג, הארכיבישוף מקנטרברי
איב בסט – ווליס סימפסון, אהובתו של אדוארד השמיני
דיוק היסטורי > פרטים

לדברי התסריטאי דייוויד סיידלר, הבמאי טום הופר עמד על כך שהסרט ידייק ככל האפשר בהיבט ההיסטורי. עם זאת, בסרט נעשו מספר שינויים מטעמים אמנותיים כדי להציג דרמה אנושית. הפרופ' קאתי שולץ ציינה כי יוצרי הסרט הידקו את משך השתלשלות האירועים כך שיתרחשו לאורך שנים ספורות, כאשר למעשה, הדוכס מיורק החל לעבוד עם ליונל לוג באוקטובר 1926, עשר שנים לפני משבר הוויתור על הכתר, והשיפור בדיבורו ניכר תוך חודשים ולא שנים כפי שנטען בסרט. בריאיון עיתונאי משנת 1952 אמר לוג על הדוכס כי "הוא פתח את אספת הפרלמנט האוסטרלי בקנברה בשנת 1927 באופן חלק וללא גמגום", כלומר רק שבעה חודשים לאחר שהחלו לעבוד יחד. היועץ המלכותי הוגו ויקרס הסכים שפרטים היסטוריים שונו לצורכי דרמה. כך, למשל, לא נכחו פקידים בכירים בעת נאום המלך, וגם צ'רצ'יל לא היה מעורב ברמה כלשהי, ”אך הצופה הממוצע יודע מיהו צ'רצ'יל: הוא אינו יודע מיהם לורד הליפקס ולורד הואר.”
על פי ראיון שהעניק נכדו של ליונל לוג ל־BBC, צוות הסרט קיבל תשעה שבועות לפני הצילומים יומן עם הערות של ליונל אודות הטיפול בדוכס, ולא מעט מהמשפטים הזכורים במיוחד מהסרט היו ציטוטים ישירים מהיומן. נכדו של ליונל פיקפק בתיאור המטפל בסרט באומרו ”אני לא חושב שהוא אי פעם קילל בפני המלך והוא בוודאי לא כינה אותו ברטי.” ההיסטוריון אנדרו רוברטס טען כי חומרת הגמגום של המלך הוצגה באופן מוגזם.
עיתון "הגרדיאן" תיקן את הצגתו של סטנלי בולדווין כמי שהתפטר עקב סירובו לחמש מחדש את בריטניה, כאשר למעשה, הוא סיים את תפקידו כגיבור לאומי, מותש לאחר עשור בראש הצמרת.
דיוק היסטורי > תדמית

כריסטופר היצ'נס ואיזאק קוטינר ערערו על האופן בו מצטייר דיוקנו של צ'רצ'יל בסרט. אין עוררין על כך שצ'רצ'יל עודד את אדוארד השמיני לעמוד בפני הלחץ לוותר על כתר המלוכה, בעוד שבסרט הוא מצטייר כתומך נלהב של הנסיך אלברט, וככזה שאינו מתנגד לוויתור. היטצ'נס ייחס זאת ל"יחס הפולחני" סביב מורשתו של צ'רצ'יל, ותהה האם בסרט חכם עשוי היטב, "הסיפור האמיתי לא היה מעט יותר מעניין עבור הקהל?". השניים גם מתחו ביקורת על כישלון הסרט להציג נכונה את מדיניות הפיוס כלפי גרמניה. הסרט אמנם אינו מזכיר את הנושא במישרין, אך לטענתם משתמע ממנו כי ג'ורג' השישי התנגד לפייסנות, במיוחד בסצנה האחרונה המציגה את "צ'רצ'יל והמלך בארמון בקינגהאם, ואת הכנת נאום האחדות וההתנגדות", בעוד שג'ורג' השישי היה תומך נלהב בפיוס במכתבים ויומנים פרטיים של משפחת המלוכה. כמו כן, יחסו כלפי צ'רצ'יל במציאות היה פושר עד מאוחר במלחמה בגלל תמיכת האחרון באחיו.
ההיסטוריון אנדרו רוברטס טוען כי חומרת הגמגום של המלך הוצגה באופן מוגזם וכי ”הדמויות של אדוארד השמיני, ווליס סימפסון וג'ורג' החמישי עוינות יותר ממה שהם באמת היו.”
פרופ' אלי שאלתיאל התייחס לאי־הדיוקים שבסרט בהקשר רחב יותר:
"כשמטיחים באוזני יוצרים של דרמות היסטוריות פשטניות וקצת סלפניות שכאלה טענות על עיוותים והתעלמויות מוזרות, הם מסתתרים מאחורי רצונם להציג דרמה אנושית – במקרה שלנו אולי על כוח הרצון והידידות – ואת הסיפור ההיסטורי המסובך והמורכב, שאין בו סיפורים פשוטים, הם משאירים להיסטוריונים. עם זאת, אני מתקשה להאמין שהם אינם מודעים לכוחם המכריע והמדהים בתוצאותיו לעצב את הזיכרון ההיסטורי של האדם ברחוב. גם ההיסטוריונים הפופולריים והאהובים ביותר לא יצליחו להפיץ סיפור היסטורי כפי שעושה זאת הקולנוע."
ביקורות ופרסים

הסרט זכה לאהדת מבקרי הקולנוע. אתר Rotten Tomatoes המרכז ביקורות קולנוע העניק לסרט דירוג של 94%, וציין שישנה הסכמה ש"קולין פירת' נותן הופעה מיומנת בנאום המלך, דרמה תקופתית צפויה אך הפקה מסוגננת ומלהיבה".
הסרט זכה בפרס "בחירת הקהל" בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בטורונטו, בפרס גילדת שחקני המסך, בפרס איגוד המפיקים בארצות הברית בשבעה פרסי באפט"א, קיבל 12 מועמדויות לפרס אוסקר וזכה בארבע מהן, בראשן פרס אוסקר לסרט הטוב ביותר, ובנוסף פרס הבמאי, פרס התסריט המקורי ופרס השחקן הראשי לקולין פירת'. הסרט היה מועמד לשבעה פרסי גלובוס הזהב, אך זכה רק באחד לשחקן קולין פירת'.
ראו גם

ליונל לוג
איטלו זבבו

| --- | --- |

 לידה:  19 בדצמבר 1861 טריאסטה, האימפריה האוסטרית 
 פטירה:  13 בספטמבר 1928 (בגיל 66) מוטה די ליבנצה, איטליה 
 שם לידה:  Ettore Schmitz 
 מדינה:  ממלכת איטליה, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 שם עט:  Italo Svevo, E. Samigli 
 שפות היצירה:  איטלקית 
 
אִיטַלוֹ זְבֶבוֹ (Italo Svevo, שם שפירושו "איטלקי-שוואבי") הוא שם העט של אהרון אֶטורֶה שְׁמִיץ (Aron Ettore Schmitz;‏ 19 בדצמבר 1861 – 13 בספטמבר 1928), סופר איטלקי ממוצא יהודי.
ביוגרפיה

זבבו נולד כאטורה שמיץ לפרנץ שמיץ, איש עסקים יהודי ולמרים פליצ'יה (אלגרה) מורביה, גם היא ממשפחה יהודית מקומית, במשפחה בת שלושה בנים, בעיר טריאסטה (אז באימפריה האוסטרית). אביו קיווה שבניו ימשיכו בקריירה עסקית ועל כן שלח אותם (אטורה היה אז בן 12) לפנימיה בגרמניה, על מנת שילמדו את השפה הגרמנית. ב-1878 שב מגרמניה ויצא לפירנצה על מנת לשפר את ידיעותיו באיטלקית.
שמיץ נכנס לעסקים מגיל צעיר, אבל אהבת הספרות לא הניחה לו כל חייו. היכרותו עם ג'יימס ג'ויס עם בואו של זה לטריאסטה השפיעה מאוד על כתיבתו. ג'ויס, ששימש כמורו לאנגלית, עודד אותו לכתוב, קרא את יצירותיו והתרשם, ואף עזר לו לפרסמן. זבבו מצדו העשיר את ידיעותיו של ג'ויס בכל הנוגע ליהדות ולעברית. קיימת טענה מבוססת שג'ויס הכניס קווים מדמותו של זבבו-שמיץ לדמותו של לאופולד בלום, אחד מגיבורי ספרו "יוליסס".
זבבו נחשב לסופר מודרניסט ומקורי. את הרומן הראשון שלו, "חיים" (Una vita), פרסם בשנת 1890. בשנת 1898 יצא לאור הרומן "גבר מזדקן", או "זקנה" (Senilità), שהביקורת התעלמה ממנו. לאחר שנים רבות זכה "זקנה" להצלחה: הוא תורגם מאיטלקית ללשונות רבות ואף הוסרט בהצלחה רבה, בכיכובה של קלאודיה קרדינלה.
זבבו נישא לבת דודתו, ליביה ונציאני, שהייתה קתולית, והתנצר בעקבות נישואיו. בשנת 1899 הצטרף למפעל של חותנו, ובו עבד עד סוף ימיו.
בשנת 1923, לאחר 25 שנות שתיקה ספרותית, יצא לאור "תודעתו של זנו" (La coscienza di Zeno), רומן הנחשב לאבן דרך בספרות האיטלקית המודרנית.
בספטמבר 1928 נפצע זבבו בתאונת דרכים, ונפטר כעבור ימים ספורים.
משנת 2001 מחולק בהמבורג פרס שנתי על שמו בסך של 15,000 יורו.
ספרי זבבו בעברית

זבבו פרסם באיטלקית כעשרים כרכים של סיפורת, מחזאות ופרוזה נסיונית. לעברית תורגם רק חלק קטן, אבל חשוב, מיצירתו. (ספריו בעברית פורסמו תחת השם "איטלו סבבו".)
גבר מזדקן , תורגם מאנגלית בידי שושנה חן זהבי, עם עובד, 1969.
תורגם מאיטלקית בידי אריאל רטהאוז ופורסם בשם "זקנה", כרמל, 2006.
תודעתו של זנו, תרגמו מאיטלקית והוסיפו אחרית דבר והערות גאיו שילוני ואריאל רטהאוז, ירושלים: כרמל, ירושלים, 1988.
מסע סנטימנטלי קצר, תרגם מאיטלקית והוסיף אחרית דבר אריאל רטהאוז, הוצאת כרמל, 2009.
הסיפור של הזקן הטוב והנערה היפה, תרגם מאיטלקית יונתן פיין, הוצאת תשע נשמות, 2019
רצח ברחוב בלפוג'ו, תרגמה מאטלקית מונה גודאר, הוצאת תשע נשמות, 2021
בטלנותי, תרגם מאיטלקית ראובן מירן, הוצאת נהר ספרים, 2022
לקריאה נוספת

אריאל רטהאוז, "זִקנה קפצה על אֶמיליו ברֶנטאני", סוף דבר לספר זִקנה, הוצאת כרמל, 2006.
א. ב יפה, איטלו סבבו, אנחנו והלשון, מאמר ביקורת על ספרו תודעתו של זנו, על המשמר, כ"ד בחשון, 4.11.88
הנרי אונגר, בין הגדרות סותרות, מאמר ביקורת כנ'ל, ידיעות אחרונות, 7 ימים, י"ז בחשון, תשמ"ט, 28.10.88.
יורם ברונובסקי, הסיגריות האחרונות הן הטעימות ביותר, כנ'ל, הארץ, י"ז בחשון, תשמ"ט, 28.10.88.
מרדכי אבישי, בחיפוש אחר האני האבוד, כנ'ל, מעריב, ספרות, ט' בכסלו, תשמ"ט, 18.11.88.
גאיו שילוני, סבבו: דיוקנו של האמן כצלם-הנפש, כנ'ל, מאזנים: ירחון לספרות ,30 (1): 40-47, 1969.