stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
לאה גרונדיג
יחס ממסד האמנות כלפיה > בגרמניה

בשנת 1972 שילמה לאה גרונדיג תשלום לאוניברסיטת ארנסט מוריץ ארנדט בגריפסוואלד, והקימה אבן פינה לקן הנס ולאה גרונדיג. המטרה הייתה להעניק פרס שנתי על הישגים יוצאי דופן בתחומי האמנות, התרבות וההוראה הקשורה לתרבות לסטודנטים ובוגרים במכון קספר דויד פרידריך של גריפסוואלד. עם זאת, הפרס הפסיק להיות מוענק לאחר 1996. לאחר איחוד גרמניה ב-1990, טענו כמה מחברי מכון קספר דויד פרידריך כי מתן שם פרס ל"לאה גרונדיג", חברה לא מתנצלת בממסד התרבותי והפוליטי המושמץ של מזרח גרמניה, אינו מקובל. הוויכוחים שלאחר מכן נמשכו במשך כמה שנים, אך בתחילת 2011 הצליחה אוניברסיטת גריפסוואלד להעביר את הנכסים של קרן הנס ולאה גרונדיג לקרן רוזה לוקסמבורג. קרן רוזה לוקסמבורג התחייבה להעניק את פרס לאה גרונדיג באופן עכשווי שיכבד את הרגישויות סביב לאה גרונדיג.
פרסים ואותות כבוד

במזרח גרמניה זכתה גרונדיג בפרסים רבים.
1957: מסדר ההצטיינות הפטריוטי בארד
1958: הפרס הלאומי של מזרח גרמניה כיתה ב' על עבודתה הכוללת
1961: פרס האמנויות של הפדרציה החופשית של איגודי הסחר הגרמניים על הציור שלה שלוש מחטיבת מקארנקו
1964: מדליית קלרה זטקין
1965: מסדר ההצטיינות הפטריוטי בזהב
1967: הפרס הלאומי של מזרח גרמניה מדרגה ראשונה
1970: נשיא כבוד של אגודת האמנים החזותיים של מזרח גרמניה
1970: אבזם זהב מסדר הכבוד הפטריוטי
1972: דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת ארנסט מוריץ ארנדט בגריפסוואלד
1976: מסדר קרל מרקס
ספרים שאיירה

הַגֹּלֶם מִפְּרָג, מאת י"ל ברוך. איורים: לאה גרונדיג. הוצאת דביר, 1942
תפוח הזהב הגאה, מאת בתיה כהנא. איורים: לאה גרונדיג. 1944
שמש גנובה, מאת קורניי צ'וקובסקי. עברית: ליב קופרשטין, איורים: לאה גרונדיג
זבובה זהובה, מאת קורניי צ'וקובסקי. עברית: ליב קופרשטין, איורים: לאה גרונדיג. 1944
הערות שוליים

↑  Lea Grundig – Gesichte und Geschichte
1 2 3 4 5 6  יורם שיפמן – תרגום נאומה של ד"ר היינר בפתיחת תערוכה של לאה גרונדיג בגלריה 3 בדרזדן
↑  חנוש מורג, מי את לאה גרונדיג? תעלומה בארכיון, בלוג ארכיון קיבוץ גבעת חיים איחוד, 7 בספטמבר 2014.
↑  רון ברטוש, גלריה לאמנות כ"ץ: סיפורה של הגלריה הראשונה בישראל, המחלקה לאמנויות, אוניברסיטת בן-גוריון בנגב, באר שבע; ברוש, תל אביב, 2015.
↑  אריאל, תערוכות | לאה גרונדיג במוזיאון תל אביב, דבר, 5 במרץ 1946.
↑  תערוכות: ל. גרונדיג (מוזיאון ת"א) וי. סגל (סטודיו "מקרא"), משמר, 3 באפריל 1946.
↑  מה ראיתי בנגב?, דבר, "דבר השבוע", 25 באוקטובר 1946.
↑   גליה יהב, למה עולם האמנות הישראלי הדיר את האמנית לאה גרונדיג?, באתר הארץ, 20 בספטמבר 2014
↑  נדב מן, טעות ב"הגנה": 70 שנה לטביעת אוניית פַאטְריָה, באתר ynet, 18 בנובמבר 2010
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ICIA: 609522  NLI: 987007262153405171  PLWABN: 9810629173405606  BnF: cb127705981 (data)  CiNii: DA14953378  GND: 118542982  ISNI: 0000 0001 0939 266X  LCCN: n50074507  LNB: 000148063  NKC: xx0033419  NLA: 35155120  NTA: 073631647  RERO: 02-A003325097  RKD: 34327  SELIBR: 314672  SUDOC: 121312917  Trove: 844775  ULAN: 500001008  VIAF: 118800891   WorldCat (עם VIAF): 118800891 
קבריהם של בני הזוג גרונדיג בבית עלמין בדרזדן
לאה גרונדיג עם אחדות מיצירותיה בשנת 1955
אריה לוין (בלשן)

| --- | --- |
 תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  29 בדצמבר 1937 רמת גן, פלשתינה (א"י) 
 פטירה:  12 במרץ 2023 (בגיל 85)
 ענף מדעי:  בלשנות
 מנחה לדוקטורט:  חיים בלנק, יהושע בלאו 
 פרסים והוקרה:  פרס ישראל (2010) 
 צאצאים:  יריב לוין, יורי לוין
 תרומות עיקריות
 בחקר הלשון הערבית בימי הביניים ועל חקר הדיאלקטים הערביים והנחלת הערבית הספרותית והמדוברת במסגרות ממלכתיות שונות
 
אריה לוין (29 בדצמבר 1937 – 12 במרץ 2023) היה פרופסור אמריטוס לבלשנות באוניברסיטה העברית בירושלים וחתן פרס ישראל לשנת ה'תש"ע.
ביוגרפיה

לוין נולד ברמת גן. בשנים 1955–1957 שירת בצה"ל. בשנת 1960 סיים לימודי תואר ראשון בשפה וספרות ערבית והיסטוריה של ארצות האסלאם, לאחריו למד לתואר שני בשפה וספרות ערבית (1964). בשנת 1971 סיים לימודי דוקטורט בשפה וספרות ערבית באוניברסיטה העברית בירושלים. עבודת המחקר שלו עסקה בנושא ה"אמאלה בדיאלקטים הערביים", בהנחיית חיים בלנק ויהושע בלאו.
קריירה

משנת 1969 עסק לוין בהוראה בחוג לשפה וספרות ערבית. בשנת 1985 מונה לפרופסור חבר ומאז 1988 עמד בראש הקתדרה למדעי הרוח על שם שרף. בשנת 1994 קודם לדרגת פרופסור מן המניין. בין תפקידיו באוניברסיטה שימש כראש החוג לשפה וספרות ערבית (1985–1990), ראש המכון ללימודי אסיה ואפריקה (1992–1998) ויו"ר הוועדה ללימודים מתקדמים של הפקולטה למדעי הרוח (1999–2002).
תפקידים מקצועיים

יו"ר הוועדה לכתיבת תוכנית הלימודים בערבית לבתי הספר התיכוניים וחטיבות הביניים, משרד החינוך והתרבות (1986–1989)
יו"ר ועדת מקצוע הוראת הערבית בבתי ספר עבריים, משׂרד החינוך והתרבות (1986–2006)
חוקר ראשׁי במפעל המחקר על הלהגים הערביים שׁל ארץ ישׂראל (2000–2003)
חבר הוועד האקדמית של מוסד ביאליק (משנת 2001)
חבר בקבוצת מחקר על הדיאלקטים הערביים שׁל א"י, המכון ללימודים מתקדמים של האוניברסיטה העברית (2003–2004)
יו"ר הוועדה להכנת תוכנית לימודים בערבית מדוברת בבתי ספר תיכוניים עבריים, קרן רוטשילד (2003–2006)
חוקר ראשׁי במפעל העדכון שׁל המילון הערבי-עברי של דוד איילון ופסח שנער (2003–2008)
פרסים

בשנת 2001 פרס מיכאל מילקן להצטיינות בהוראה מטעם האוניברסיטה העברית.
בשנת 2010 פרס ישראל לבלשנות כללית לשנת ה'תש"ע, "על הישגיו המצוינים בחקר הלשון הערבית בימי הביניים, ובמיוחד ב"אל-כתאב" (الكتاب) של סיבויה (سيبويه, Sibawayh) ועל חקר הדיאלקטים הערבים והנחלת הערבית הספרותית והמדוברת במסגרות ממלכתיות שונות".
חיים אישיים

לוין היה נשוי לגאיל קפלן, בת למשפחה של חברי האצ"ל, מאנשי תנועת החרות ואחייניתו של אליהו לנקין. היא הייתה מנהלת מחלקת אסיה ואפריקה בספרייה הלאומית. היא נפטרה ב-7 באוקטובר 2021. בניהם הם שר המשפטים יריב לוין ועו"ד יורי לוין.
אריה לוין נפטר ב-12 במרץ 2023, בגיל 85.
הערות שוליים

1 2  פרס ישראל בחקר הבלשנות הכללית יוענק לפרופסור אריה לוין מהאוניברסיטה העברית, באתר האוניברסיטה העברית, 6 בינואר 2010
↑  איתמר אייכנר, נפטר חתן פרס ישראל, פרופ' אריה לוין, אביו של שר המשפטים, באתר ynet, 12 במרץ 2023
↑  אריק בנדר, ‏גאיל לוין, אמו של חבר הכנסת יריב לוין, הלכה לעולמה, באתר מעריב אונליין, 7 באוקטובר 2021
↑  אמיר אטינגר ויהודה שלזינגר, פרופ' אריה לוין, חתן פרס ישראל ואביו של שר המשפטים, הלך לעולמו, באתר ישראל היום, 12 במרץ 2023
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007264438905171  BnF: cb15589172p (data)  GND: 1152404148  ISNI: 0000 0000 6662 1185  LCCN: nr95015917  SUDOC: 078781086  VIAF: 39697686   WorldCat (עם VIAF): 39697686
אתר ההנצחה לזכר יהודי אתיופיה שנספו בדרכם לישראל

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  אנדרטה 
 על שם:  יהודי אתיופיה שנספו בדרכם לישראל
 מיקום:  הר הרצל, ירושלים שבישראל
 מדינה:  ישראל 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–2007
 תאריך פתיחה רשמי:  2007 
 יוצר:  גבריאל קרטיס
 
 קואורדינטות:  31°46′27″N 35°10′58″E﻿ / ﻿31.774166666667°N 35.182777777778°E﻿ / 31.774166666667; 35.182777777778
  (למפת ירושלים מוגדלת) אתר ההנצחה(למפת ירושלים רגילה) אתר ההנצחה(למפת הרי ירושלים רגילה) אתר ההנצחה(למפת הרי ירושלים מוגדלת) אתר ההנצחה
 
מראה המבנים המייצגים את הבקתות האתיופיות והקברים בסודאן
אתר ההנצחה לזכר יהודי אתיופיה שנספו בדרכם לישראל הוא אתר הנצחה בהר הרצל המוקדש להנצחת זכרם של אלפים מקהילת יהודי אתיופיה אשר נספו בדרכם לישראל בראשית שנות השמונים. האתר נחנך בשנת 2007.
רקע

בשלהי שנות השבעים החל גל עלייה מאתיופיה, כאשר יהודים מקהילת ביתא ישראל יצאו ברגל לסודאן בתקווה להגיע לישראל. בתחילה הובאו עולים מסודאן לישראל בטיסות מסחריות מח'רטום דרך מדינות אירופה, בספינות חיל הים שאספו אותם מחוף הים האדום ובמטוסי חיל האוויר שנחתו במדבר הסודאני. לאחר שיותר ויותר יהודים הגיעו למחנות הפליטים בסודאן ומצבם בהם היה קשה ביותר הוציאה ישראל לפועל בסיועה של ארצות הברית ב-1984 את מבצע משה, בו הוטסו עולים אל מחוץ לסודאן במטוסים אזרחיים שחכרה ישראל ועל ידי מטוסים צבאיים אמריקניים. בסך הכל הגיעו לישראל בתקופה זו כ-16 אלף עולים.
כארבעת אלפים מיהודי אתיופיה שניסו לעלות ארצה דרך סודאן נספו במסעם – ברעב, במחלות ובהתקפות שודדים – או נחטפו ועקבותיהם לא נודעו עוד. הגורם העיקרי לתמותה היה תנאי התברואה הקשים במחנות הפליטים אום רקובה וגדריף שבסודאן, שהביא בשלהי שנת 1983 להתפרצות מגפות קטלניות.
אתר ההנצחה

אתר ההנצחה הוקם בפאתו המזרחית של מתחם הר הרצל, בסמוך לחלקות הקבורה של חיילי צה"ל שנפלו בתחילת שנות התשעים ואילך.
האתר הוא חצר פתוחה שקועה שבה נטוע דשא והיא מוקפת עצים ושיחים. לדברי אדריכל האתר נועד מבנהו השקוע ליצור תחושה של עלייה לרגל למקום קדוש.
החצר תחומה ממזרח על ידי סוללת עפר; לאורך פאותיה מצפון וממערב הוקמו מושבים מדורגים. כל אלו יוצרים אמפיתיאטרון קטן, המשמש את באי טקסי הזיכרון הנערכים באתר.
במבואה לחצר ניטעו עצי זית. בצידה השמאלי של המבואה ניצב קיר, ועליו כתובת המכריזה על שם האתר, והמספרת בקצרה את סיפור התלאות וההקרבה של ציבור העולים מאתיופיה בדרכו לישראל. כתובת זו נרשמה על גבי הקיר בעברית, אמהרית ואנגלית.
בקיר הדרומי של החצר משובץ מבנה עגול למחצה ובעל גג משופע בחתך של חרוט, הפתוח אל החצר. צורתו היא כבקתה חצויה. זהו "ביתן הסיפורים האישיים". על קירו העגול של המבנה נקבעו לוחות ועליהם עדויות של משתתפי העלייה – עדות מפי ילד, סיפורו של ראש קבוצת עולים, זכרונות של אם על החיים בסודאן, עדות אישית מפי קס. על גבי לוחות העדות נחרתו גם ציורים סימבוליים המתארים את החיים באתיופיה, הדרך לסודאן והשהות במחנות שם.
משמאלו של הביתן ומאחוריו נבנו כיפות חרוטיות נוספות, המסמלות את צורת גגות הטוקולים - בקתות המגורים האופייניות לכפרים ברמה האתיופית.
בדשא שבחצר, לפני הקיר הדרומי שלה, נקבעו טריזים של בטון המגיחים מן הדשא, המסמלים ככל הנראה את הצוקים והמכשולים שעמדו בדרכם של העולים, או את מצוקי הרי סאמיאן. בצידם נקבעו בדשא תלוליות מצופות אבנים, המסמלות את תילי האבנים שהונחו על גבי קבריהם של אלו שמתו בדרך העלייה ולא זכו להגיע לישראל.
לדברי האדריכל, אתר ההנצחה משתרע בין שני מוקדי נוף: האחד – מורשת הכפר באתיופיה, אותה מסמלים המבנה והכיפות שבצידו הדרומי של האתר, הפונה לכיוונה של אתיופיה; האחר – ירושלים, אותה מסמלים עצי הזית הנטועים במבואה לאתר. ביניהם פזורים הסמלים לדרך התלאות שעברו העולים - טריזי הבטון ותלוליות האבן.
על גבי הקיר הדרומי נרשם:
בצד כתובת זו נרשם הפסוק הבא:
מידע נוסף

אתר ההנצחה תוכנן על ידי האדריכל גבריאל קרטס. עיצובו נעשה בשיתוף עם יוצרים וסופרים יוצאי אתיופיה, שעבודותיהם שולבו בו.
מתכנני הצמחייה והגינון באתר היו דפנה הלביץ וטוביה לבינוב.
האתר הוקם ביזמת המשרד לקליטת העלייה בשיתוף ההסתדרות הציונית העולמית ומשרד הביטחון.
האתר נחנך בטקס שהתקיים ב-14 במרץ 2007, במעמד ראש הממשלה, השר לקליטת העלייה, יושב ראש ההסתדרות הציונית, קסים ונכבדי עדת ביתא ישראל.
מאז נחנך האתר מתקיים בו מדי שנה טקס האזכרה הממלכתי לעולים מאתיופיה שנספו. טקס זה נערך קודם לכן באתר האנדרטה הזמנית לנספים, שהוקמה בשנת 1989 בגבעת המטוס. על פי החלטת הממשלה נערך טקס האזכרה מאז 2004 ביום ירושלים (כ"ח באייר) - מועד שנבחר על מנת לבטא את שאיפתם של העולים להגיע אל ירושלים.
כתובת על הקיר במבואה לאתר ההנצחה
כתובת על הקיר במבואה לאתר ההנצחה
כתובת הקבועה בקיר הדרומי של האתר
פסוק הקבוע בקיר הדרומי של האתר
עדות ילד בביתן הסיפורים האישיים
סיפור של ראש קבוצה בביתן הסיפורים האישיים
זכרונות של אם בביתן הסיפורים האישיים
עדות אישית מפי קס בביתן הסיפורים האישיים
אנדרטאות נוספות לזכר יהודי אתיופיה

אנדרטאות נוספות לזכר יהודי אתיופיה נמצאות בקריית גת ובגבעת המטוס בירושלים - במקום בו נערך בעבר הטקס המרכזי לזכרם לפני שעבר אל הר הרצל.
ראו גם

יום הזיכרון לנספים בסודאן
המבואה לאתר, הנטועה עצי זית
בשבילך נוצרתי

"בשבילך נוצרתי" הוא אלבומו העשירי של הזמר אייל גולן, שיצא לאור ב-1 באפריל 2007. מתוך האלבום יצאו הסינגלים "אם יש גן עדן", "אל תלכי לי", "כבר לא יכול", "בשבילך נוצרתי", "לוחמת" ו"שמועות", וכולם הפכו ללהיטים גדולים בזמן שיא.
השיר "אל תלכי לי" הוקלט במקור לאלבום "שניים סוכר 3" שקיבץ שירים של זמרים שונים, והגיע למקום ה-33 במצעד הפזמונים השנתי תשס"ו (2006) של רשת ג'. השיר "אם יש גן עדן" שוחרר לאמצעי התקשורת במהלך מלחמת לבנון השנייה, והגיע למקום ה-11 במצעד השנתי תשס"ז (2007) של רשת ג'. השיר "כבר לא יכול" הוא גרסה עברית שכתב דורון מדלי לשיר ספרדי שבוצע במקור על ידי דייוויד ביסבל.
האלבום היה הראשון שגולן הפיק והקליט עצמאית בחברת התקליטים שהקים, "ליאם הפקות", ללא התערבות מקצועית חיצונית.
רשימת רצועות

| בשבילך נוצרתי> מס' | בשבילך נוצרתי> שם | בשבילך נוצרתי> מילים | בשבילך נוצרתי> לחן | בשבילך נוצרתי> משך | בשבילך נוצרתי>  | בשבילך נוצרתי>  | בשבילך נוצרתי>  | בשבילך נוצרתי>  | בשבילך נוצרתי>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | אם יש גן עדן  | דורון מדלי | דורון מדלי | 3:54 |  |  |  |  |  |
| 2. | זה מוזר  | איציק שמלי | איציק שמלי | 4:01 |  |  |  |  |  |
| 3. | לוחמת  | איציק שמלי | איציק שמלי | 4:02 |  |  |  |  |  |
| 4. | מכל אותם הפזמונים  | איציק שמלי | איציק שמלי | 3:45 |  |  |  |  |  |
| 5. | בשבילך נוצרתי  | ליאור פרחי | ליאור פרחי | 3:41 |  |  |  |  |  |
| 6. | שמועות  | יוסי גיספן | עדי לאון | 3:09 |  |  |  |  |  |
| 7. | מדמיין אותך  | איציק שמלי | איציק שמלי | 3:50 |  |  |  |  |  |
| 8. | אהבת חיי  | טל שגב ויעקב למאי | טל שגב ויעקב למאי | 3:58 |  |  |  |  |  |
| 9. | מלאך  | זוהר עטר | אופיר שמעוני | 4:32 |  |  |  |  |  |
| 10. | קחי אותי  | אסף לביא צנעני | אסף לביא צנעני | 3:35 |  |  |  |  |  |
| 11. | אל תלכי לי  | יוסי בן דוד | יוסי בן דוד | 4:01 |  |  |  |  |  |
| 12. | כבר לא יכול  | דורון מדלי | דניאל אמברוחו | 3:41 |  |  |  |  |  |
| 13. | ליאם  | יוסי גיספן | עדי לאון | 4:08 |  |  |  |  |  |
משתתפים באלבום:
עיבודים והפקה מוזיקלית: יעקב למאי
קלידים ותיכנותים: יעקב למאי, עמית הראל, עדי גולדשטיין, טל שגב
תופים: אשר פדי
בס: אבי יפרח, פיטר רוט
גיטרות: אבי סינגולדה, דודו טסה, טל שגב, אריק כהן
כלי הקשה: יהודה תמיר
אקורדיון: בוריס אלייב
קולות: יהודה תמיר, מאיה אברהם, טל שגב
טכנאי הקלטה ומיקסים: יהודה תמיר
עיבוד והפקה מוזיקלית לשיר "בשבילך נוצרתי": דודו קומה
גיטרות, מנדולינה, קלידים, ותיכנותים: דוד קומה
בס: ערן זילברברג
קלידים נוספים: עדי לאון ואלכס גולד
כלי הקשה: רמזי קטנאני
כינור: חן שנהר
צ'לו: אנסמבל הצ'לו של יועד ניר
קולות רקע: שלומית טבשי
עיבוד והפקה מוזיקלית לשיר "אל תלכי לי": תמיר צור
קלידים, סימפולים ותיכנותים: תמיר צור
גיטרה בס: אורי וולך
דגימת תופים: אשר פדי
כלי הקשה: יוסי גנגינה
תיכנות מחשב: אלי שולקלפר
טכנאי מיקס: איציק תקומי
עיבוד והפקה מוזיקלית לשיר "אם יש גן עדן": עמוס בן-דוד
תיכנות: עמוס בן-דוד
פסנתר: ערן מיטלמן
קונטרה בס חשמלי: אמיתי פריינטא
תופים: ניר מנצור
כינורות: גיא פיגר, חן שנהר
ויולה: גליה חי
צ'לו: מאיה בליזצמן
צילום: אלוני מור
אהבת הדסה

"אהבת הדסה" הוא אחד משיריו של רבי שלום שבזי, מגדולי חכמי ומשוררי תימן, החתום באקרוסטיכון "אלשבזי משתא". זהו שיר חתונה אליגורי, שתוכנו כיסופים לגאולה. שיר זה הוא אחד משירי אהבה רבים בין אלהי ישראל לעמו.
תוכן השיר

ה"אני" בשיר מסמל את עם ישראל המשתוקק ל"הדסה" היא השכינה, המשורר משתמש בדימוי 'הדסה' בשיריו להקשרים נוספים כמו עם ישראל שנמשל להדס משולש (עם ישראל, התורה, והאל), או ככינוי המובא במדרשים לאסתר המלכה, כזיכרון גאולת ישראל בימי אחשורוש על ידיה.
לדעת הרב מרדכי יצהרי שיר זה מבטא דווקא את אהבת עם ישראל (האני) לארץ ישראל המשולה להדסה, לפי פירושו השיר מדבר אך ורק על נושא זה, ובכך ממשיל המשורר את עם ישראל וארצו לחתן וכלה המתאחדים זה עם זה.
אהבת הארץ ושיבת ציון הם מוטיבים בולטים בשיריו של שבזי, ביטוי לכך נמצא באגדה לפיה כל ערב שבת היה מהלך בדרך נס לארץ ישראל, ובמוצאי שבת היה חוזר לתימן
בפיוט נרמז על גירוש מוזע (=זמן שרידנו), גלות שכילתה כמחצית מיהודי תימן, וכמו כן את האיסור השלטונות בתימן לעליה לארץ ישראל (=לו יש רשות). לקראת סוף הפיוט מוצא המשורר נחמה בלימוד התורה וקיום המצוות.
הפיוט בנוי מ-12 בתים, כנגד 12 שבטים.
בפולקלור

השיר במקורו הושר באירועי שמחה, בעיקר במהלך שמחת חתן וכלה, בעיקר אצל יהודי תימן, בישראל השיר התפרסם לראשונה לכלל הציבור על ידי הכוריאוגרפית שרה לוי-תנאי להקה ענבל ביצירתה הנודעת "תיקון חצות" (1956). המוזיקאי מרדכי סתר השתמש גם בשיר זה שוב ביצירתו "תיקון חצות".
שם הספר "אהבת הדסה", נלקח אף הוא מפיוט זה.
הרב שלמה קורח בחר לשיר שיר זה לבקשת רבו אהרון קוטלר, בעת עריכת ליל הסדר בישיבת לייקווד בשנת תש"כ.
הערות שוליים

↑  הרב עמרם קורח, פירוש עלמות שיר, בתוך דיוואן "חפץ חיים" (1966), עמוד תש"י.
↑  יעקב ספיר, מסע תימן, מהדורת יערי, עמוד קל"ה
↑  שלמה טבעוני תשמ"ה הוצאת הקיבוץ המאוחד תשמ"ה  ספר העוסק בחלקו בסיפור עלית משפת נדב מתימן
↑  ספר 'אש התורה' לזכרו של הרב אהרון קוטלר עמוד שא
אסכטולוגיה

אֶסְכָטוֹלוֹגְיָה (מיוונית: ἔσχατος - אסכטוס פירושו "אחרון") או בשמה "תורת אחרית הימים", היא חלק מהתאולוגיה העוסק באירועי אחרית ימי העולם או באחרית ימיו של המין האנושי, שפעמים רבות מכנים אותו סוף העולם. בדתות רבות, סוף העולם הוא אירוע עתידי שנובּא בכתבי הקודש או בפולקלור. באופן רחב יותר, אסכטולוגיה עשויה לכלול מושגים קרובים כמו המשיח או תקופה משיחית, החיים בעולם הבא, או הנשמה.
יהדות > במקרא

הביטוי "אחרית הימים" מופיע בספר דברים בנאום אזהרות של משה, מיד אחרי מעמד הר סיני ושמיעת עשרת הדיברות:
בַּצַּר לְךָ וּמְצָאוּךָ כֹּל הַדְּבָרִים הָאֵלֶּה בְּאַחֲרִית הַיָּמִים וְשַׁבְתָּ עַד ה' אֱלֹהֶיךָ וְשָׁמַעְתָּ בְּקֹלֹו
בסיפורי הראשית שבתחילת ספר בראשית, מסופר על גירוש אדם וחוה מגן עדן ונרמז שיש רצון לשוב לשם, אך הדבר נמנע מן האדם:
וַיְגָרֶשׁ אֶת הָאָדָם וַיַּשְׁכֵּן מִקֶּדֶם לְגַן עֵדֶן אֶת הַכְּרֻבִים וְאֵת לַהַט הַחֶרֶב הַמִּתְהַפֶּכֶת לִשְׁמֹר אֶת דֶּרֶךְ עֵץ הַחַיִּים.
גאולת עם ישראל מופיעה כבר בספר דברים:
ושב ה' אלוהיך את שבותך. ושב וקיבצך מכל העמים אשר הפיצך ה' אלוהיך שמה. אם יהיה נדחך בקצה השמים משם יקבצך ה' אלהיך ומשם יקחך. והביאך ה' אלוהיך אל הארץ אשר ירשו אבותיך וירשתה.
תקוות אחרית הימים מופיעה בנאומי משה מספר פעמים בתורה, במיוחד בפרשיות הברכות והקללות שבספר ויקרא (פרק כ"ו, תחילת פרשת בחוקותי) ובספר דברים (פרק כ"ט, בפרשת כי תבוא). היו שפירשוה כאזהרה כללית, והיו שפירשוה כנבואה על ימי שיבת ציון מ"גלות בבל" המתוארים בספר עזרא (ונחמיה). אך כבר בימי בית שני, כפי שמופיע הן בדברי משניות קדומות והן בפרשנות הצדוקית הרשומה במגילות כת מדבר יהודה, פירשו נבואות אלו כנבואות לאותה אחרית הימים, שטרם הגיעה זמנה.
בספרי הנביאים ישנן נבואות רבות, עוד מימי בית ראשון, המתפרשות כנבואות לעתיד, וביניהן נבואות עמוס על יום ה', נבואות יואל על אחרית הימים, ישעיהו על מלך ישר וטוב שבתקופתו ישרור שלום עולמי (למשל בנבואת ישעיה וגר זאב עם כבש) ונבואה על עתיד בו לא יהיה צער ומוות, בחזון העצמות היבשות של יחזקאל, ובדברי מלאכי על שובו של אליהו הנביא. גם בספרי כתובים יש נבואות שאת פשרן בדרך כלל מייחסים לאירועים עתידיים, כמו הנבואות המוצפנות שבספר דניאל.
יהדות > בהגות היהודית

ביהדות, ימות המשיח הם שם כללי לתקופת בואו של מושיע באחרית הימים, שהוא לפי האמונה מלך מבית דוד, אשר יגאל את עם ישראל וימלוך עליהם בדרך התורה. המושיע נקרא "המלך המשיח", על שם המנהג למשוח בשמן מלכים על מנת לציין את המלכתם.
היחס שבין ימות המשיח לבין אירועים אחרים המוזכרים כעתידים להתרחש באחרית הימים, אינו ברור ונתון לוויכוח. במקביל לביאת המשיח אירועים אחרים המוזכרים, כבאים לפניו, אחריו או יחד עמו, הם תחיית המתים, מלחמת גוג ומגוג, יום שכולו שבת ועוד; לעיתים משייכים לתקופות אלה את השם "העולם הבא", ולעיתים הוא מוזכר כשם לחיים שלאחר המוות. גם את גן עדן וגיהנום היו ששייכו לאירועים היסטוריים באחרית הימים.
נצרות

כבר לנוצרים הראשונים, במאה הראשונה לספירה, היו כמה תיאורים לגבי ביאתו של סוף העולם. פאולוס השווה את סוף העולם לחבלי לידה, ופירושו של הדימוי הוא כי למעשה העולם כבר הרה באסונו, אך אין לדעת מתי האסון אכן יתרחש. כאשר המומרים של פאולוס בתסלוניקה נרדפו על ידי הרומאים, היו שחשבו כי זהו סימן שהסוף קרב. אולם, ספק עלה כאשר כבר בשנות ה-90 למאה הראשונה היו בין הנוצרים שאמרו "אנו שמענו את הדיבורים האלה על סוף העולם כבר בימי אבותינו, וראו – אנו כבר זקנים ודבר לא קרה". בערך ב-130 הכריז יוסטינוס מרטיר כי אלוהים מעכב את סוף העולם מכיוון שהוא רצה שהנצרות תתפשט בעולם. בשנת 250 כתב סיפריין כי החטאים של הנוצרים מאותו הזמן הם הקדמה והוכחה לכך שהסוף קרב.
אולם, במאה ה-4 התקבעה התפישה שהסוף יהיה לאחר ימי חייהם של בני האדם; ישו, כך חשבו, התנגד לניסיונות לנחש את העתיד, לדעת את "הזמנים והעונות"; אך בכל זאת, נקבע התאריך של הסוף על ידי מסורות יהודיות של שש התקופות של העולם. על פי שיטה זו, הסוף נקבע ב-202, אך כאשר התאריך עבר, כל התקוות נתלו ב-500 לספירה. כשתאריך זה חלף, הסוף התרחק מעבר לאופק ונעשה מרוחק יותר ויותר. לקראת סוף המילניום הראשון (ובמידה פחותה לקראת סוף המילניום השני) התעורר מחדש החשש מפני סוף העולם.
במקביל קיימת בנצרות האמונה בביאה השנייה, לפי אמונה זו יחזור ישו לחיים וימשול על העולם במשך 1,000 שנה.
נוצרים רבים מאמינים כיום כי הסוף קרב, ויש מספר כתות שאנשיהן מציבים אותו בימי חייהם או זמן קצר לאחר מכן. הם נסמכים על טרגדיות הקורות יום יום בעולם, ועל פרשנות של התנ"ך וכתבים אחרים.
לרוב הדתות יש דוקטרינה לפיה האנשים ה"נבחרים" או ה"צדיקים" של האמונה האמיתית ינצלו או יגאלו מהמשפט שיבוא ומכעסו של האל. הם יוכנסו לגן העדן לפני, בזמן, או אחרי "סוף העולם", תלוי באיזה תיאור של סוף העולם מדובר. מלבד כעסו של האל בסוף העולם, קיים גם כעסו של האדם: האנטי-כריסט, או משיח השקר, שיבוא כמה שנים לפני "סוף העולם" ויעמיד את המאמינים בניסיון.
אסלאם

באסלאם ישנן שתי עדות גדולות ונפרדות: הסונה והשיעה. חוץ מהבדלים גדולים אחרים ביניהם, השיעה מאמינה כי היו שנים-עשר (או שבעה, תלוי בכת המסוימת) אימאמים קדושים, שהיו המחליפים של מוחמד והצאצאים שלו. האימאם האחרון, המהדי, נעלם, אך הוא עדיין חי בהסתר ועתיד לשוב. מרבית חכמי הדת הסונים, לעומת זאת, אינם מאמינים בהיעלמות האימאם ועוסקים מעט מאוד בהגעת המהדי לקראת קץ הזמנים.
בטקסט "סימני הקייאמה" מתואר על ידי מוחמד עלי אבן זובייר עלי כי לאחר בואו של האימאם מהדי, "האדמה תיפול, ערפל או עשן יכסו את השמים לארבעים יום". לילה באורך של שלושה ימים יבוא לאחר הערפל. אחר כך, השמש תעלה במערב. חיה תעלה מן הארץ, שתדבר עם אנשים ותסמן אותם. תבוא רוח מהדרום שתגרום לפצעים בבית השחי של המוסלמים, מהם הם ימותו. הקוראן יילקח מלבבות האנשים.
"האימאם... יצור מדינה עולמית... הוא ילמד אתכם חיים פשוטים ומחשבות גבוהות. לאחר מכן הוא ייסד את האימפריה של אללה בעולם הזה. הוא יהיה ההוכחה הסופית של רצונו של אללה להכיר לאדם את דרכי החיים הנכונות".
בודהיזם

בבודהיזם, על פי הפילוסופיות שכלולות בסוטה פיטאקה, "עשר הדרכים המוסריות" ייעלמו ואנשים יימשכו אחר עשרה נהגים "לא מוסריים" במקום (גנבה, אלימות, רצח, שקר, דיבור רע, ניאוף, דיבור מזיק או חסר תכלית, חמדנות ובקשת רע, תאוותנות ותשוקה סוטה). העוני יגדל. הדהרמה, או חוקי העולם, ייעלמו.
בודהה חדש ששמו מאיטריה יקום. בודהה חדש זה "יחליף את הדהרמה המזויפת של החומרנות והאנוכיות... ויורה תורות חדשות על מנת לפתור את הבעיות החברתיות של העולם".
הינדואיזם

על פי הנבואות ההינדיות המובאות בסאנסקריט פוראנאס העולם ידרדר לכאוס והשפלה. תהיה התגברות גדולה של סטייה, תאוותנות, מאבקים וכו': "כששקר, עצלנות, ישנוניות, אלימות, דיכאון, צער, אשליה, פחד ועוני ישלטו... כשאנשים, מלאים בגאווה, חושבים עצמם לשווים לברהמינים... זהו ה"קאלי יוגה".
מאוחר יותר, יופיע אווטאר - "האל יגשים עצמו כ"קאלקי אוואטר"... הוא ייסד את הצדק על פני האדמה ושכלם של אנשים יעשה טהור כבדולח... כתוצאה מכך, ה"סאט" או ה"קריטה יוגה" (תקופת הזהב) תתחיל".
דת זרתוסטרה

לזורואסטריות יש את האסכטולוגיה העתיקה ביותר הידועה לבני אדם מודרניים. עד שנת 500 לפנה"ס, הם כבר פיתחו את מושג סוף העולם באופן שלם, והם חשבו כי הוא יאכל באש.
לפי הפילוסופיות הזורואסטריות הכתובות בזאנד-אי ווהומן יאשט, "בסוף החורף האלף... השמש לא תראה יותר ותהיה מכותמת יותר; השנה, החודש והיום יתקצרו; הארץ תהיה פחות פורייה, והיבול יקטן; אנשים... יעשו לשקרנים יותר ורגילים יותר לחטוא. הם לא יכירו תודה". "העושר ילך לאלה שהם בעלי אמונה מעוותת... וענן שחור ימלא את השמים כל הלילה... יהיה גשם של חיות רעות".
סאושיאנט, איש השלום, יבוא להילחם בכוחות האופל. אז תהיה תחיית המתים, ואלה שנאמנים לצדק יחיו בשלום לנצח, ואילו הרשעים ידונו למתכת מותכת. הצדיקים "ישחו דרך המתכת כאילו היא חלב חם" ואילו הרשעים יכוו.
בסוף הקרב בין הצדיקים לרשעים, יהיה משפט סופי של כל הנשמות. החוטאים ייענשו לשלושה ימים, ואז ימחל להם. העולם יגיע לשלמות כאשר עוני, זקנה, מחלות, צמא, רעב ומוות כולם יפסקו. המושגים של דת זורואסטר דומים מאוד לאלה של היהדות והנצרות.
עמים נורדים

ראגנארוק "גורל האלים" הוא סיפור הקרב של אחרית הימים במיתולוגיה הנורדית המתאר את מלחמתם של האלים הלוחמים (האייסיר), בהנהגתו של אודין, כנגד מגוון של מפלצות רשעות כמו ענקים והזאב פנריר בהנהגתו של לוקי. הקרב ישמיד את מרבית העולם ויוליד סדר חדש.
ראו גם

אחרית הימים
ארמגדון
אפוקליפסה
תופעת 2012
הערות שוליים

↑  למרות שבשיבת ציון בבית שני, רק מקצת מהעם היהודי חזר לארץ, בניגוד לנאמר על ידי משה, שקיבוץ הגלויות יהיה מכל הגלויות
↑  הגלות השנייה: גלות, חזרה וגלגולי עריכה בספר הצוואות, שלמי אפרתי, עמוד 8 (228 בספר), מתוך מגילות (כתב עת) כרכים יא-יב, פברואר 2016
↑  עמוס ה יח
↑  יואל פרקים ג,ד
↑  ישעיהו כה ח
↑  שלמי אפרת, שם
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007553184105171  BnF: cb11953420b (data)  GND: 4015508-0  LCCN: sh85044785  LNB: 000054427  NDL: 00572423  NKC: ph114483