stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הפרעת גוף דיסמורפית
הערות שוליים

1 2 3 4  חנן מוניץ (עורך), 15 הפרעות סומטופורמיות, פרקים נבחרים בפסיכיאטריה, שישית, דיונון, 2016, עמ' 380-381
↑  source: The Broken Mirror, Katharine A Philips, Oxford University Press, 2005 ed, p56
1 2 3  American Psychiatric Association, Obsessive Compolsive & Related Disorders, Diagnostic and Statistical Manual of Mental Disorders (DSM–5), 5, American Psychiatric Association, 2013, עמ' 242-247
↑  Phillips, K. A.; Menard, W. (2006). "Suicidality in Body Dysmorphic Disorder: A Prospective Study". American Journal of Psychiatry 163 (7)
↑  Cosmetic surgery special: When looks can kill – health – 19 October 2006 – New Scientist
↑  Koran LM, Abujaoude E, Large MD, Serpe RT (2008). The prevalence of body dysmorphic disorder in the United States adult population. PubMedID: 18408651
↑  Psychological Medicine, vol. 36, p.?–877פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
↑  Phillips, Katharine A.; Menard, William; Fay, Christina; Weisberg, Risa (2005). "Demographic Characteristics, Phenomenology, Comorbidity, and Family History in 200 Individuals with Body Dysmorphic Disorder". Psychosomatics. 46 (4): 317–25. doi:10.1176/appi.psy.46.4.317. PMC 1351257. PMID 16000674.
↑  Phillips, Katharine A.; Gunderson, Craig G.; Mallya, Gopinath; McElroy, Susan L.; Carter, William (1998). "A Comparison Study of Body Dysmorphic Disorder and Obsessive-Compulsive Disorder". The Journal of Clinical Psychiatry. 59 (11): 568–75. doi:10.4088/JCP.v59n1102. PMID 9862601.
↑  Rosen, James C.; Reiter, Jeff; Orosan, Pam (1995). "Cognitive-behavioral body image therapy for body dysmorphic disorder". Journal of Consulting and Clinical Psychology. 63 (2): 263–9. doi:10.1037/0022-006X.63.2.263. PMID 7751487.
↑  Phillips, K. A. (1996). The Broken Mirror: Understanding and treating body dysmorphic disorder. p39 New York: Oxford University Press.
↑  Phillips, K. A. (1996). The Broken Mirror: Understanding and treating body dysmorphic disorder. p47 New York: Oxford University Press
↑  Fornaro, Michele; Gabrielli, Filippo; Albano, Claudio et.al.: „Obsessive-compulsive disorder and related disorders: a comprehensive survey“. In: Annals of General Psychiatry 2009
1 2  Katharine A. Phillips, Body Dysmorphic Disorder: Advances in Research and Clinical Practice, Oxford University Press, 2017. (באנגלית)
↑  Phillips, K. A.; Albertini, RS; Rasmussen, SA (2002). "A Randomized Placebo-Controlled Trial of Fluoxetine in Body Dysmorphic Disorder". Archives of General Psychiatry 59 (4)
↑  Rosen, James C.; Reiter, Jeff; Orosan, Pam (1995). "Cognitive-behavioral body image therapy for body dysmorphic disorder". Journal of Consulting and Clinical Psychology 63 (2)
↑  סל שיקום למתמודדי נפש, באתר כל זכות
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007537276005171  BnF: cb14516527n (data)  GND: 4150946-8  LCCN: sh96000257 
הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
פיליפ השלישי, רוזן הנאו-מינצברג

פיליפ השלישי, רוזן הנאו-מינצברג (בגרמנית: Philipp III. von Hanau-Münzenberg‏; (30 בנובמבר 1526 - 14 בנובמבר 1561) היה רוזן הנאו מינצברג החל משנת 1529 עד מותו.
ביוגרפיה

פיליפ השלישי היה בנו השני של פיליפ השני (17 באוגוסט 1501 - 28 במרץ 1529) ואשתו יוליאנה משטולברג, אחיו הבכור מת בינקותו, ופיליפ השלישי היה בן שלוש בלבד כאשר ירש את הרוזנות, אמו וקרוביו פנו לבית המשפט הקיסרי כדי להקים מועצת עוצרות שתכלול את:
אמו של פיליפ השלישי, יוליאנה משטולברג
וילהלם הראשון, רוזן נסאו-דילנבורג, בן דוד שני של פיליפ השלישי, מאוחר יותר הוא נישא לאמו יוליאנה משטולברג.
בלתזר, רוזן הנאו-מינצברג, דודו של פיליפ השלישי (אחיו הצעיר של אביו), נראה שעשה את מרבית העבודה במועצה, מת בשנת 1534
הרוזן ריינהרד הראשון רוזן Solms-Hohensolms-Lich, בן דודו של פיליפ השלישי
אך הייתה בעיה: פיליפ השני תבע שאחיו הצעיר בלתזר יוותר על דרישותיו לרוזנות בטרם יהא לעוצר, תביעה זו נכתבה, אך פיליפ השני מת קודם שחתם עליה, ונטען כי אינה תקיפה עוד מבחינה משפטית, וכי לבלתזר זכות לשליטה בהנאו-מינצברג ואם כן אינו יכול לקבל את העוצרות עליה, הבעיה נפתרה באמצעות הטענה כי אי חתימת התביעה בידי פיליפ השני, מוכיח כי חזר בו מדרישתו.
פיליפ השלישי ואחיו הצעיר ריינהרד למדו באוניברסיטאות מיינץ ואינגלושטאט, ולאחר מכן באורלינס ובבורז.
שלטון > רפורמציה

בתקופת שלטונו - למעשה בעוד מועצת העוצרים שולטת בשמו - השתלטה הרפורמציה על מחוז הנאו-מינצברג, במועצה היה דודו בלתזר תומך הרפורמציה, בעוד בן דודו ריינהרד הראשון התנגד לה, בתחילה הוכנסה הרפורמציה בהדרגה: כאשר פרש צוות הכנסייה, מונה במקומם צוות לותרני, הכומר אדולף ארבורגאסט שהתמנה לכנסיית סנט מרי, במקום להשקיע בדרשותיו העדיף להפיץ את הבשורה, אך המפיץ הרפורמיסט האמיתי של הנאו היה יורשו, פיליפ ניונהלר, במהלך כהונתו התחזקה יותר ויותר האמונה החדשה. אף על פי שהאמונה הקתולית מעולם לא נאסרה, הרי מספר כמריה הלך ופחת עקב העובדה שכאשר פרשו - הם לא הוחלפו.
שלטון > שולט עצמי

ב-1544, הרוזן פיליפ הוכר כמבוגר, אף על פי שהיה רק בגיל 18 וגיל ההסכמה היה 25, ככל הנראה אפוטרופוסיו רצו להשתחרר מן הטרדה שבשמירה עליו, אף על פי שהיו עדיין מחויבים לשמירת אחיו הצעיר, ריינהרד.
ב-1561 הרוזן פיליפ השלישי רכש מספר טירות והרחיב את שלטונו, בתקופתו הושלם שיפוץ טירת הנאו, ובניית מבצר הנאו, הוא אף שילם את המס הקיסרי למלחמת טורקיה.
שלטון > ירושת רינק

הרוזן פיליפ השלישי מרינק פעל בשיתוף פעולה עם הרוזן פיליפ השלישי מהנאו-מינצברג, וכיוון שהיה צפוי שרוזן רינק ימות ללא יורש זכר, הוא ביקש מהקיסר קרל רשות להוריש את רינק להנאו-מינצברג, בשנת 1555 ניתנה כך הרשות, אחד מן הטיעונים לכך היה הדמיון בן סמלי החיילות שהראו לכאורה על אבות משותפים, אך זה לא היה הסיבה.
אך הקיסר קרל החמישי התפטר באותה שנה, וכאשר ניסה הרוזן פיליפ השלישי מהנאו-מינצברג, לאשר את הבקשה מיורשו פרדיננד הראשון, בשנת 1558, הוא שכח להביא את חתימת הקיסר קרל, וכך נמנע ממנו לאשר הירושה, רוזן רינק מת ב-3 בספטמבר 1559, קודם תיקון השגיאה והטריטוריה שלו חזרה לידי הארכיבישוף של מיינץ והבישוף של וירצבורג, כך שפיליפ השלישי היה יכול לרשת רק את סמל הנשק ואת תואר רוזן רינק.
מוות

הרוזן פיליפ השלישי חלה ומת ב-14 בנובמבר 1561, לאחר שש שנות חולי ונקבר בכנסיית סנט מרי לצד אשתו, מצבותיהם השתמרו עד היום.
רוזני הנאו-מינצברג מתו בדרך כלל בגילאי 20–40, מותירים אחריהם קטינים כיורשים, מן הסתם הם סבלו ממחלה תורשתית לא ידועה, תשעה רוזנים עוקבים שמתו קודם גיל 40 אינו מסתבר כצירוף מקרים.
נישואים וצאצאים

ב-22 בנובמבר 1551 נישא הרוזן פיליפ השלישי להלנה, רוזנת פפאלץ-זימרן, וממנה נולדו לו חמישה ילדים.
פיליפ לודוויג הראשון (21 בנובמבר 1553 - 4 בפברואר 1580)
דורותיאה, (4 בפברואר 1556 - 16 בספטמבר 1638), נישאה ראשית לרוזן אנטון מאולדנבורג ושנית, לרוזן וולרד מגלייכן-קרניכפלד-אהרנשטיין-בלנקנהין.
ריינהרד וילהלם (28 בספטמבר 1557 - 17 בפברואר 1558) נקבר בכנסיית סנט מרי בהנאו.
יוהאן פיליפ (6 בנובמבר 1559 - 22 באפריל 1560) קבור גם בכנסיית סנט מרי.
מריה (20 בינואר 1562 - 15 בפברואר 1605) נולדה אחר מותו, מתה בלי להתחתן.
לקריאה נוספת

Adrian Willem Eliza Dek: De Afstammelingen van Juliana van Stolberg tot aan het jaar van de vrede van Munster, Zaltbommel, 1968.
Reinhard Dietrich: Die Landesverfassung in dem Hanauischen, in: Hanauer Geschichtsblätter, vol. 34, Hanau, 1996, ISBN 3-9801933-6-5.
Reinhard Suchier: Genealogie des Hanauer Grafenhauses, in: Festschrift des Hanauer Geschichtsvereins zu seiner fünfzigjährigen Jubelfeier am 27. August 1894, Hanau, 1894.
Reinhard Suchier: Die Grabmonumente und Särge der in Hanau bestatteten Personen aus den Häusern Hanau und Hessen, in: Programm des Königlichen Gymnasiums zu Hanau, Hanau 1879, pp. 1–56.
Ernst J. Zimmermann: Hanau Stadt und Land, 3rd ed., Hanau, 1919, reprinted 1978.
סמל צבא רינק
סמל צבא הנאו-מינצברג
קבר הרוזן ואשתו
סמלי המלחמה של הרוזן ואשתו, ניזוקו קשות במהלך השנים
קונראד הראשון, רוזן העיר נירנברג

| --- | --- |

 לידה:  1186 
 פטירה:  1261 (בגיל 75 בערך) 
 מדינה:  גרמניה 
 מקום קבורה:  מנזר היילסבורן 
 בן או בת זוג:  Adelheid von Frontenhausen 
 
קונראד הראשון, רוזן העיר נירנברג (בגרמנית: Konrad I. von Nürnberg; ‏1186 – 1261) היה רוזן העיר נירנברג מבית הוהנצולרן בין השנים 1218–1261.
ביוגרפיה

קונראד נולד בשנת 1186, לפרידריך השלישי, רוזן צולרן ולסופיה מראבס, בתם של קונראד השני מראבס והידלגארד מאבנברג. בשנת 1191 מת סבו קונראד השני מראבס ללא בנים, ובעקבות כך הפך אביו לרוזן העיר נירנברג. בשנת 1200 מת אביו, ואחיו פרידריך ירש את רוזנות העיר נירנברג, בעוד קונראד ירש את רוזנות צולרן כקונראד השלישי. בשנת 1218 חולקו שוב הנכסים וקונראד קיבל את הנחלות בפרנקוניה, ואת התואר של רוזן העיר נירנברג.
בתקופה זו הוא חיזק את הכוח שלו, ותמך בבית הוהנשטאופן במאבק בין גואלפים וגיבלינים על הכתר המלכותי. פרידריך השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה רצה ביקש לפתח את נירנברג כבסיס מהימן, ולכן בשנת 1219 העניק אמנת חופש גדולה בשוק הטירה. בעוד קונראד השתלט על ההגנה הצבאית על העיר כרוזן העיר, הצליחו האזרחים להשיג אוטונומיה גוברת בענייניהם הפנימיים. קונראד גם תמך בקיסר כשגורש, ומותו של פרידריך השני בשנת 1250 היה מכה קשה לבית הוהנצולרן, משום שהם חסרו את תמיכתו הגדולה נגד האצולה הגרמנית.
בין השנים 1237–1239 קונראד ניהל את דוכסות אוסטריה ביחד עם רוזני הנברג ואנדכס, אם כי מסיבות פוליטיות לעיתים קרובות הוא מתנגד למשפחות אלו. בין שאר השטחים, הוא רכש את ראנגאו עם אנסבך, חלקים ניכרים של עמק פגניץ, והשיג שליטה על דרכי הסחר החשובים ביותר אל נירנברג. כמו כן הוא נלחם נגד כנופיות של אבירים, והדף את כוחות האצולה. בשנת 1261 מת קונראד, ובנו פרידריך השלישי, רוזן העיר נירנברג ירש את נחלותיו.
משפחתו

קונראד התחתן עם אדלהייד מפרונטנהאוזן, בתם של היינריך השני, רוזן פרונטנהאוזן ואדליידה מפליין, ממנה נולדו לו 4 ילדים:
פרידריך השלישי, רוזן העיר נירנברג (1220–1297).
קונראד השני מנירנברג (מת ב-1314).
אדלייד (מתה ב-1304), התחתנה עם ראפוטו השלישי, רוזן אורטנבורג והפלטין של בוואריה.
סופיה (מתה ב-1276), התחתנה עם מרקוארד הראשון מהיידק.
קרל אמיך, נסיך ליינינגן

קרל אמיך, נסיך ליינינגן (בגרמנית: Emich Kirill Fürst zu Leiningen;‏ נולד ב-12 ביוני 1952) הוא אחד הטוענים לכתר האימפריה הרוסית, בשם ניקולאי השלישי, קיסר רוסיה.
ביוגרפיה

קרל אמיך נולד ב-12 ביוני 1952 באמורבאך, לאמיך קיריל, נסיך ליינינגן ולאיליקה, דוכסית אולדנבורג, בתם של ניקולאוס, נסיך הכתר של אולדנבורג והלנה, נסיכת ולדק ופירמונט. קרל אמיך הוא צאצא של המלכה ויקטוריה והצאר אלכסנדר השני, וכן צאצא של מלכי שוודיה מבית ואסה, וצאצא של שני אחיה למחצה של המלכה ויקטוריה, קרל, נסיך ליינינגן ופאודורה, נסיכת ליינינגן. כתוצאה מכך, קרל אמיך הוא צאצא של כל שלושת ילדיה של ויקטוריה, הדוכסית של קנט.
ב-8 ביוני 1984 התחתן קרל אמיך עם מרגריטה, נסיכת הוהנלוהה-אהרינגן, ממנה נולדה לו בת אחת, אולם היא נהרגה בתאונת דרכים בשנת 1989. ב-24 במאי 1991 הוא התחתן עם גבריאלה רנטה טייסן, שאף ממנה נולדה לו בת אחת, ובשל נישואיו בנישואים מורגנטיים, נישל אותו אביו מירושתו. כמו כן, בשל היותו צאצא של ג'ורג' השני, מלך בריטניה, דרך נכדתו אוגוסטה, נסיכת בריטניה הגדולה, הוא היה חלק מסדר הירושה לכתר הבריטי, אולם בשל נישואיו לקתולית הוא איבד את מקומו בסדר הירושה בשל חוק ההסדר 1701, ורק בשנת 2015 הוא קיבל את מקומו בחזרה. בשנת 1998 התגרשו השניים, וב-7 ביוני 2008 הוא התחתן עם הרוזנת איזבל פון אונד צו אגלופשטיין, ממנה נולד לו בן אחד.
בשנת 2000 הגיש קרל אמיך תביעה נגד משפחתו על זכויותיו לרשת חלק מנכסי המשפחה, וטען שבשל הלחץ שהפעילה עליו משפחתו, אשתו התגרשה ממנו, התאסלמה, ועברה להתגורר עם אגא חאן הרביעי.
בשנת 2013 המיר קרל אמיך את דתו לנצרות אורתודוקסית, והכריז על עצמו כראש בית רומנוב, מתוקף היותו נכד של מריה קירילובנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה, ונטל לעצמו את השם ניקולאי השלישי, קיסר רוסיה. קרל אמיך, בסיועו של אנטון בקוב, הודיע על כוונתו לקנות חלקת קרקע בת 80 דונם במונטנגרו, וכן קנה כמה איים מקיריבטי ומגמביה, שיהוו את השטח לקיסרותו החדשה. בנוסף תמך במיזם הכס האימפריאלי שיזם איש העסקים אנטון באקוב, יושב ראש המפלגה המונרכיסטית.
משפחתו

ב-8 ביוני 1984 התחתן קרל אמיך עם מרגריטה, נסיכת הוהנלוהה-אהרינגן, ממנה נולדה לו בת אחת:
ססיליה, נסיכת ליינינגן (נולדה ב-1988)
ב-24 במאי 1991 הוא התחתן עם גבריאלה רנטה טייסן, שאף ממנה נולדה לו בת אחת:
תרזה אנה אליזבת, נסיכת ליינינגן (נולדה ב-1992)
ב-7 ביוני 2008 הוא התחתן עם הרוזנת איזבל פון אונד צו אגלופשטיין, ממנה נולד לו בן אחד:
אמיך, נסיך ליינינגן (נולד ב-2010)
פרננדו השני, דוכס ברגנסה השלישי

| --- | --- |

 לידה:  1430 ממלכת פורטוגל 
 פטירה:  20 ביוני 1483 (בגיל 53 בערך) אבורה, פורטוגל 
 מדינה:  ממלכת פורטוגל 
 בן או בת זוג:  איזבל מוויזאו (1472–?) Leonor de Meneses (1447–?) 
 
דום פרננדו השני, דוכס ברגנסה (בפורטוגזית: Fernando II, Duque de Bragança‏; 1430 - 20 ביוני 1483) היה הדוכס השלישי מברגנסה והדוכס הראשון מגימרייש. הוא ידוע בהוצאתו להורג בגין בגידה נגד המלך.
ביוגרפיה

פרננדו נולד בשנת 1430, לפרננדו הראשון, דוכס ברגנסה ולחואנה דה קסטרו, בתם של ז'ואאו דה קסטרו, לורד קדאבל השני ולאונור דה קונה. הוא היה צעיר מצליח והיה פופולרי מאוד בקרב האצולה הפורטוגזית. הוא זכה להערכה רבה ביותר על ידי אפונסו החמישי, מלך פורטוגל, ותמיד ליווה את המלך בפלישותיו השונות למרוקו, שם השתתף בכמה כיבושים ומסעות. בהיותו מועדף על ידי המלך אפונסו החמישי, קיבל פרננדו את תואר רוזן גימרייש בשנת 1464. עד מהרה הוא שודרג לתואר דוכס גימרייש בשנת 1475.
פרננדו השני השתתף במלחמת הירושה הקסטיליאנית . בעקבות מות אנריקה הרביעי, מלך קסטיליה, הוכרזה בת המלך ויורשתו, חואנה, נסיכת קסטיליה, אשר הייתה נשואה למלך אפונסו החמישי, כמלכת קסטיליה, אך מאידך דודתה למחצה (המלכה לעתיד איזבלה הראשונה מקסטיליה) טענה לזכותה על הכתר. הפורטוגזים פלשו לקסטיליה, ובמהלך קרב טורו היה פרננדו אחראי לשלומה של המלכה חואנה.
כשאביו, פרננדו הראשון, דוכס ברגנסה השני, נפטר בשנת 1478, ירש פרננדו השני את התארים השונים של אביו, החשוב והראוי לציון היה תואר דוכס ברגנסה. באותה תקופה, בית ברגנסה היה בית האצולה החזק ביותר בממלכת פורטוגל ואחד החזקים ביותר בכל הממלכות האיבריות. באותה תקופה התגוררו דוכסי ברגנסה בטירת וילה ויצ'וזה.
כאשר ז'ואאו השני, מלך פורטוגל ירש את מקומו של אביו, אפונסו החמישי, הוא ביקש להפיל את כוח האצולה הפורטוגלית, שפרחה מאוד בתקופת שלטונו של אביו. המלך התמקד בכבדות בהפחתת סמכויותיהם של שני הבתים האצילים החזקים ביותר בממלכה, בית בז'ה ויזאו ובית ברגנסה.
המלך ז'ואאו השני האשים את בן דודו הראשון, דיוגו הראשון, דוכס בז'ה וויזאו (גיסו של פרננדו השני), בבגידה והוציא אותו להורג באכזריות. זמן קצר לאחר מכן האשים המלך גם את בן דודו השני למחצה, פרננדו השני, דוכס ברגנסה, בבגידה והוציא אף אותו להורג באבורה בשנת 1483. לאחר מכן הוחרמו נכסי בית ברגנסה והמשפחה ברחה לקסטיליה. המשפחה חזרה בשנת 1498 וכל רכושה הוחזר.
משפחתו

פרננדו השני, דוכס ברגנסה התחתן פעמיים. נישואיו הראשונים היו עם לאונור דה מנסש, אולם לא נולדו להם ילדים. מאוחר יותר הוא התחתן עם איזבלה מוויזאו, בתם של הנסיך פרננדו, דוכס ויזאו וביאטריש מפורטוגל, דוכסית ויזאו ואחותו של מנואל הראשון, מלך פורטוגל בשנת 1472, ממנה נולדו לו ארבעה ילדים, אם כי רק שניים הגיעו לבגרות.
| שם | לידה | פטירה | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| פיליפה מברגנסה | לא ידוע | לא ידוע | מת קודם הלידה |
| ז'יימה מברגנסה | אוקטובר 1479 | 20 בספטמבר 1532 | הרוזן ה-11 של ברסלוש, הרוזן השמיני של אורם, הרוזן החמישי מאראיולוס ונייבה, הדוכס הרביעי של ברגנסה, המרקיז השלישי של וילה ויצ'וזה, הדוכס השני של גימרייש |
| דיניש מברגנסה | 1481 | 1516 | הרוזן השישי של למוש |
| מרגרידה מברגנסה | לא ידוע | לא ידוע | מתה קודם הלידה |
הערות שוליים

↑  Gerli, E. Michael, and Armistead Samuel G., Medieval Iberia, p. 182, Taylor & Francis, 2003 ISBN 9780415939188
חריטה לאחר מותו של ד' פרננדו השני.
משרד המושבות

| --- | --- |

בניין משרד המושבות הבריטי בשנת 1866. באותו בניין שכנו גם משרד החוץ הבריטי, משרד הפנים (home office), והמשרד לענייניה של הודו
 מידע כללי
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 תאריך הקמה:  1854 
 תאריך פירוק:  1966 
 
משרד המושבות (באנגלית: The Colonial Office) היה משרד ממשלתי של ממשלת בריטניה אשר הוקם כדי לנהל את המושבות של הממלכה המאוחדת בצפון אמריקה, ולימים הפך למשרד המנהל את המושבות הרבות של האימפריה הבריטית.
משרד המושבות (1768 – 1782)

קודם לשנת 1768 האחריות על ניהול מושבות הממלכה המאוחדת הייתה בידי מזכיר המדינה לעניינים הדרומיים (Secretary of State for the Southern Department) אשר פעל במסגרת הנחיות מועצת המונרך (Privy Council) אשר במסגרתה פעלה מועצת המסחר והמטעים.
בשנת 1768 הוקם משרד ממשלתי נפרד לטפל בענייני צפון אמריקה. משרד זה נקרא בשם "משרד המושבות". המשרד בוטל בשנת 1782 בעקבות ההפסד הבריטי ואובדן המושבות שאירעו בעקבות המהפכה האמריקאית. סמכויות השליטה ביתר המושבות הועברה לידי משרד הפנים הבריטי, ובשנת 1801 הועברה הסמכות לידי משרד המלחמה.
משרד המושבות הבריטי (1854 – 1966)

בשנת 1801 שונה שם משרד המלחמה הבריטי ל"משרד המלחמה והמושבות" (War and Colonial Office), דבר המעיד על עליית חשיבותן הצבאית והכלכלית של מושבות בריטניה. בשנת 1825 מונה תת-שר לענייני המושבות במשרד זה (Permanent Under-Secretary for the Colonies).
המשרד פוצל בשנת 1854 למשרד המושבות ולמשרד המלחמה, בשל האדמיניסטרציה הרבה אשר נדרשה לניהול המושבות הרבות, כאשר הודו הבריטית נוהלה תחת משרד ממשלתי נפרד - המשרד לענייני הודו (India Office), וענייניה של בריטניה במצרים נוהלו על ידי משרד החוץ הבריטי.
בשנת 1907 הוקמה במשרד המושבות מחלקת הדומיניונים (Dominion Division), ובשנת 1925 מונה שר לתפקיד - מזכיר המדינה לענייני הדומיניונים (Secretary of State for Dominion Affairs) וזה הפך למשרד עצמאי. בעקבות עצמאות הודו בשנת 1947 מוזג המשרד לענייני הודו לתוך משרד הדומיניונים, ושמו של המשרד שונה ל"המשרד לקשרי חבר העמים הבריטי" (Commonwealth Relations Office). בשנת 1966 מוזג המשרד לקשרי חבר העמים עם משרד המושבות, והוקם משרד חבר העמים, אשר בשנת 1968 מוזג לתוך משרד החוץ הבריטי, אשר שמו שונה ל"משרד החוץ הבריטי".
התפתחות משרד המושבות לתוך משרד החוץ הבריטי

| ההתפתחות של משרד המושבות ומשרד החוץ הבריטי |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| משרד המושבות 1768 – 1782   | משרד הפנים  1782 – 1794   | משרד המלחמה 1794 – 1801  | משרד המלחמה והמושבות 1801 – 1854  | משרד המושבות 1854 – 1925  | משרד המושבות 1925 – 1966  | משרד המושבות 1925 – 1966  | משרד חבר העמים  1966 – 1968   | משרד החוץ וחבר העמים הבריטי  1968 – ימינו   |
| משרד המושבות 1768 – 1782   | משרד הפנים  1782 – 1794   | משרד המלחמה 1794 – 1801  | משרד המלחמה והמושבות 1801 – 1854  | משרד המושבות 1854 – 1925  | משרד הדומיניונים 1925 – 1947   | משרד קשרי חבר העמים הבריטי 1947 – 1966   | משרד חבר העמים  1966 – 1968   | משרד החוץ וחבר העמים הבריטי  1968 – ימינו   |
| . | . | . | . | המשרד לענייני הודו 1858 – 1937   | המשרד לענייני הודו ובורמה 1937 – 1947   | משרד קשרי חבר העמים הבריטי 1947 – 1966   | משרד חבר העמים  1966 – 1968   | משרד החוץ וחבר העמים הבריטי  1968 – ימינו   |
| משרד החוץ  1782 – 1968   | משרד החוץ  1782 – 1968   | משרד החוץ  1782 – 1968   | משרד החוץ  1782 – 1968   | משרד החוץ  1782 – 1968   | משרד החוץ  1782 – 1968   | משרד החוץ  1782 – 1968   | משרד החוץ  1782 – 1968   | משרד החוץ וחבר העמים הבריטי  1968 – ימינו   |
ראו גם

האימפריה הבריטית
קריסטן מיחאל

קריסטן מיחאל (באסטונית: Kristen Michal; נולד ב-12 ביולי 1975) הוא פוליטיקאי אסטוני המכהן כראש ממשלת אסטוניה מאז 23 ביולי 2024. הוא חבר במפלגת הרפורמה מהמרכז-ימין, וכיהן בעבר כשר המשפטים בשנים 2011–2012, שר הכלכלה והתשתיות בשנים 2015–2016 ושר האקלים בשנים 2023–2024.
ראשית חייו וחינוך

מיחאל נולד בטאלין, אז ברפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית האסטונית של ברית המועצות, ב-12 ביולי 1975. הוא למד משפטים באקדמיית נורד בעיר וסיים את לימודיו ב-2009, והמשיך ללימודי תואר שני בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת טאלין.
קריירה פוליטית

מיחאל עבד כיועץ בדרגים שונים עבור מפלגת הרפורמה בשנים 1996–2002. הוא הפך ליועץ של ראש הממשלה סים קאלאס ב-2002, ובין 2002 ל-2003 היה זקן חברי מועצת העיר טאלין. בשנת 2003 הוא מונה למזכ"ל מפלגת הרפורמה, תפקיד בו כיהן עד 2011. הוא היה חבר בריגיקוגו, הפרלמנט האסטוני, בשנים 2005–2011 ו-2012–2015.
ב-6 באפריל 2011 מונה מיחאל לשר המשפטים. במאי 2012 הוא עמד במרכז ההאשמות של סילבר מייקאר, חבר הריגיקוגו לשעבר מטעם מפלגת הרפורמה, על כך שהמפלגה קיבלה תרומות ממקורות מפוקפקים במשך שנים. מיחאל וראש הממשלה אנדרוס אנסיפ הכחישו את הטענות, אך נציגים מהארגון למניעת שחיתות של מועצת אירופה ביקרו במדינה ביוני 2012 כדי לחקור את ההאשמות וב-31 ביולי הודיעה הפרקליטות כי מיחאל חשוד בתיק ונחקר בחשד להלבנת הון ומימון מפלגות בלתי חוקי. משרד התובע הלאומי של אסטוניה סגר את התיק ב-15 באוקטובר 2012 מחוסר ראיות, אך הוא התפטר מתפקידו ב-10 בדצמבר 2012 וחזר לכהן כחבר פרלמנט.
בין 9 באפריל 2015 ל-23 בנובמבר 2016 כיהן מיחאל כשר הכלכלה והתשתיות, ובין 14 באפריל 2023 ל-23 ביולי 2024 כיהן כשר האקלים.
ב-29 ביוני 2024 הוכרז מיחאל למועמד מפלגת הרפורמה להחליף את קאיה קאלאס כראש ממשלת אסטוניה לאחר היבחרה לנציגה העליונה לענייני חוץ ומדיניות ביטחון של האיחוד האירופי. הוא נכנס לתפקיד ב-23 ביולי 2024, לאחר ש-14 שריו הושבעו בפני הריגיקוגו.
חיים אישיים

מיחאל נמצא בזוגיות עם אוולין אוראס, יועצת פוליטית, מאמצע שנות ה-2000, ולהם שלושה ילדים.
הערות שוליים

↑  Coalition agreement: VAT, income tax to rise by 2 percentage points, err.ee, ‏8 באפריל 2023
1 2  European anti-corruption watchdog eyes Estonia, EU Business, ‏31 במאי 2012
↑  Estonian Prosecutor's Office declares Michal and Lillo suspects, The Baltic Course, ‏31 ביולי 2012
↑  Estonian State Prosecutor's Office closes Reform Party criminal case, The Baltic Course, ‏15 באוקטובר 2012
↑  Justice Minister Steps Down, err.ee, ‏8 באפריל 2023
↑  Estonia’s ruling party taps climate minister for the Baltic country’s top job, Associated Press, ‏29 ביוני 2024
↑  Estonia's new government sworn in, err.ee, ‏23 ביולי 2024
↑  Tegus ministeeriumi nõuniku karjäär ja kokkuhoidev perekond. Kes on tulevase peaministri Kristen Michali elukaaslane Evelin Oras?, Kroonika, [קריירה עמוסה כיועצת ומשפחה חסכנית. מיהי אוולין אוראס, בת זוגו של ראש הממשלה לעתיד קריסטן מיחאל?], ‏3 ביולי 2024 (באסטונית)
| ראשי ממשלת אסטוניה |
| --- | --- | --- |
| רפובליקת אסטוניה | אדגר סביסאר • טיט ויאחי • מארט לאר • אנדרס טאראנד •  מארט סימן • סים קאלאס • יוהאן פארטס • אנדרוס אנסיפ • טאווי רייוואס • יורי רטס • קאיה קאלאס • קריסטן מיחאל | דגל אסטוניה |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 133662339X  VIAF: 160225434   WorldCat (עם VIAF): 160225434
פיליפ מוריץ, רוזן הנאו-מינצברג

פיליפ מוריץ, רוזן הנאו-מינצברג (בגרמנית: Philipp Moritz. von Hanau-Münzenberg;‏ 25 באוגוסט 1605 – 3 באוגוסט 1638) היה רוזן הנאו מינצברג החל משנת 1612 עד מותו.
ילדות

פיליפ מוריץ היה בנו של פיליפ לודוויג השני, רוזן הנאו-מינצברג, ושל קתרינה בלגיקה, רוזנת נסאו בתו של וילם השתקן.
פיליפ מוריץ היה בן שבע כאשר מת אביו והוא ירש את הרוזנות, צוואת אביו קבעה כי אמו תהיה עוצרת בלעדית עד הגיעו לבגרות, הצוואה אושרה על ידי בית המשפט הקיסרי העליון, בגיל שמונה נשלח לבית ספר שהוקם אחר הרפורמציה הפרוטסטנטית, ובשנת 1613 המשיך את לימודיו באוניברסיטת בזל (שם למד גם סבו), בז'נבה ובסדן.
שלטון > סיום העוצרות

שלטונו של פיליפ מוריץ החל בסכסוך עם אמו, הנסיכה קתרינה בלגיקה, על סיום שלטונה וגודל מושב האלמנות שלה, היא בקשה להמשיך כעוצרת אף לאחר הגיעו לגיל 25, גיל הבגרות המוכר, למרות הסכם שנחתם בשנת 1628, וחוות דעת משפטית מהפקולטה למשפטים באוניברסיטת מרבורג, פיליפ מוריץ ניסה לגרש את אמו והסכסוך נלקח לבית המשפט הקיסרי העליון, שם התייחסו הצדדים זה לזה בגסות, פיליפ מוריץ אף סילק את אמו מארמון הנאו, עם זאת הוא פיצה אותה על כך שנה לאחר מכן, ושלטון אמו לא הסתיים כמו שצריך, לעומת זאת פיליפ מוריץ אכן הצליח ליישב כראוי עם בן דודו יוהאן ארנסט את מחלוקת אביו עם דודו אלברכט מהנאו-מינצברג, בנוגע לתחום שלטונו של הדוד.
שלטון > מלחמת שלושים השנים וגלות

אחת הסיבות לכך שהעוצרות לא הסתיימה כנצרך הייתה מלחמת שלושים השנים, שהגיעה להנאו בשנת 1630, כשהכוחות הקיסריים הגיעו להנאו, בחר פיליפ מוריץ בצד שלהם, כדי לשמור על פיקודו הצבאי מונה הרוזן לקולונל וקיבל שלושה גדודים, כאשר בנובמבר 1631 כבשו השוודים את העיר בראשות המלך גוסטבוס אדולפוס, החליף פיליפ צד, הוא היה קלוויניסט והבחירה עבורו בין הקיסר הקתולי למלך הלותרני הייתה כבחירה בין סקילה וכריבדיס, המלך השוודי מינהו לקולונל והעניק לו גדוד שוודי, וכפרס על החלפת הצד הרחיב את אדמתו, וכן העניק לאחיו של פיליפ מוריץ, היינריך לודוויג (1609–1632) ויקוב יוהאן (1612–1636). כל השטחים הנוספים הללו אבדו בספטמבר 1634 כאשר כבש הקיסר הקתולי חזרה את המחוז, לאחר שניצח בקרב נורדלינגן. החלפת הצדדים גרמה לפיליפ מוריץ תדמית לא אמינה, והוא נמלט דרך מץ, רואן, ואמסטרדם לקרוביו ממשפחת אוראניה-נסאו, בהאג ודלפט, הוא הותיר אחריו את אחיו הצעיר יקוב יוהאן כעוצר עקב היותו נייטרלי פוליטית.
הנאו הייתה עיר מבצר מפותחת ונותרה כבושה בידי כוחות שוודים בפיקוד הגנרל יקוב פון רמסי, ששלט בסביבות העיר עד שנת 1638, במהלכם מנע מיקוב יוהאן כל השפעה כך שהאחרון עזב את העיר.