stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הומינינים
תפוצה, בית גידול ואורח חיים

ככל הידוע הופיעו ההומינינים ביבשת אפריקה, ובדומה לקופי האדם שמהם התפתחו, נראה כי היו בתחילה שוכני יערות. ואולם במהלך תקופת הפליוקן, הפך האקלים הגלובלי קר ויבש יותר, וגרם להצטמצמות שטחי היער באפריקה. בתקופה זו ניצלו הומינינים מן הסוגים אוסטרלופיתקוס ופראנתרופוס את יכולתם להליכה זקופה על-מנת להתפשט לבתי גידול פתוחים יותר של סוואנה וחורש. ככל הידוע, מכל ההומינינים התפשטו רק מספר מינים של סוג האדם גם ליבשות נוספות, וזאת במשך 1.8 מיליון השנים האחרונות בלבד. מינים אלו ניצלו את יכולתם לייצר כלים ולהשתמש באש על מנת להשתלט על מספר רב של בתי-גידול נוספים.
שיני ההומינינים הן בדרך-כלל בעלות מבנה בלתי מתמחה, ומעידות כי רובם היו אוכלי כל, בדומה למרבית קופי האדם. יוצאי דופן מכלל זה היו מיני הסוג פראנתרופוס, שאצלם ניכר גידול בלסתות ובשיניים האחוריות יותר, הטוחנות והקדם-טוחנות, וכן שינויים במבנה הגולגולת המראים על שרירי לעיסה גדולים ומפותחים יותר. שינויים אלו רומזים על התמחותם של בני הסוג פראנתרופוס בלעיסת מזון צמחי גס, שטיבו המדויק עדיין איננו ברור. לעומתם, מיני סוג האדם ניצלו את יכולתם לסתת כלי אבן חדים לצורך שחיטת בשר חיות, ולניפוץ עצמותיהן על-מנת לאכול את מח העצם. אין עדיין הסכמה אם מיני האדם המוקדמים צדו חיות אלו בעצמם, או אם היו בעיקר אוכלי נבלות, אך מוסכם כי ספיינס והאדם הניאנדרטלי היו ציידים-לקטים.
במחקר שבדק את ה-DNA שהשאירו חיידקים בפלאק של השיניים של מספר מאובני הומינינים מתקופות שונות, נמצאו ראיות המצביעות על שאריות עמילנים, ומהממצאים הסיקו החוקרים שבמשך מאות שנים, עוד טרם המהפכה החקלאית, כללה תזונתם - או לכל הפחות זו של הומו ספייאנסים והניאנדרטלים - כמות משמעותית של צמחים עתירי עמילן, כמו שורשים, גרעיני דגנים ועוד. החוקרים העריכו שהצמחים בושלו לפני האכילה, מכיוון שכבר בתקופה זו השתמשו ההומנינים באש.
בדומה למרבית קופי האדם בני ימינו, ההומינינים היו ככל הנראה מינים חברתיים, וחיו במשפחות ובלהקות. אך בניגוד לקופי האדם הגדולים ובדומה לאדם בן ימינו, נראה כי הארגון הזוויגי של רוב ההומינינים נטה יותר למונוגמיה, והזכרים דאגו לבנות-זוגם ולצאצאיהם. הרמזים לכך הם ההקטנה של הניבים בזכרי ההומינינים, ודו צורתיות זוויגית פחות מודגשת בגודל הגוף.
במשך תקופות ארוכות, מספר מיני הומינינים חיו ככל הנראה זה לצד זה באותו זמן ובאותו המקום. למשל, באתרי מאובנים במזרח אפריקה, בעיקר בערוץ אולדובאי ובאגם טורקאנה, מאובני הומינינים המתוארכים לתקופה של כ-1.6 מיליון שנה לפני זמננו משתייכים לשלושה מינים לפחות: הומו ארקטוס (לפי סיווג אחר הומו ארגסטר), הומו הביליס ופראנתרופוס בויזאי. לא ידוע מה בדיוק היו היחסים בין מינים אלו, אך יש לשער שבדומה למינים סימפטריים בני ימינו כל אחד מהם חי בגומחה אקולוגית משלו, כך שהתחרות ביניהם הייתה מועטה יחסית. השערה נפוצה היא שהומו ארקטוס גדל המוח היה צייד ומסתת כלי-אבן אשליים, וייתכן שצד למאכל גם את פראנתרופוס בויזאי קטן המוח, שהיה צמחוני. ייתכן גם שבדומה לכמה מיני קופים שוכני סוואנה בני ימינו, מיני הומינינים שהו לעיתים בחבורות מעורבות והזהירו זה את זה מפני טורפים.
ראו גם

האדם הקדמון
פרהיסטוריה
פלאואנתרופולוגיה
לקריאה נוספת

חוה יבלונקה (עורכת), אבולוציה, יחידה 7 - אבולוציה של האדם, מוציא לאור: האוניברסיטה הפתוחה, תשנ"ז 1997. ISBN 965-06-0372-7. (קריאת הספר בתצוגה מקדימה באתר "גוגל ספרים" )
Bernard Wood (2010) Reconstructing human evolution: Achievements, challenges, and opportunities
, PNAS, Vol. 107, pp. 8902-8909.
הערות שוליים

1 2 3  Wood, B. (2010) "Reconstructing human evolution: Achievements, challenges, and opportunities"
Proceedings of the National Academy of Sciences. Vol. 107, pp. 8902-8909
↑  ד"ר יונת אשחר, חיידקי הפה של אבותינו, במדור "חדשות מדע" באתר של מכון דוידסון לחינוך מדעי, 2 ביוני 2021
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NKC: ph194823 
הומו ספיינס
מינים מאובנים (פסים אופקיים) ועץ פילוגנטי (בירוק) על פי רצפי הגנום של האדם, האדם הניאנדרטלי (מיצוי דנ"א מעצמות מאובנות), השימפנזה והגורילה. ההומינינים הם הענף העליון המוביל אל האדם, והפאנינים הענף האמצעי המוביל אל השימפנזה.
גרגורי פק

| --- | --- |

גרגורי פק, 1953
 לידה:  5 באפריל 1916 לה הויה, קליפורניה, ארצות הברית
 פטירה:  12 ביוני 2003 (בגיל 87) לוס אנג'לס, קליפורניה, ארצות הברית
 מקום קבורה:  Cathedral of Our Lady of the Angels 
 שם לידה:  Eldred Gregory Peck 
 סוגה מועדפת:  מערבון, סרט אימה פסיכולוגי, סרט אימה, סרט פשע, סרט פעולה, סרט מתח, פילם נואר, מותחן פסיכולוגי, סרט דרמה, סרט הרפתקאות, סרט בלשי, סרט מלחמה 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1942 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת קליפורניה בברקלי (1939)  בית הספר התיכון בסן דייגו  אוניברסיטת סן-דייגו  בית הספר לתאטרון נייברהוד פלייהאוס 
 בן או בת זוג:  גרטה קיקונן (4 באוקטובר 1942–30 בדצמבר 1955)  ורוניק פק (31 בדצמבר 1955–12 ביוני 2003) 
 צאצאים:  ססיליה פק, סטפן ג'וזף פק 
 פרסים והוקרה:  2 פרסי אוסקר 3 פרסי גלובוס הזהב
 https://www.gregorypeck.com/
 פרופיל ב-IMDb
 
גרגורי פק בפסטיבל קאן, בשנת 2000
ספר השנה משנת 1939 של ברקלי – פק במחזה "גשם משמים"
פק בסרט "חופשה ברומא"
קברו של גרגורי פק בלוס אנג'לס
גרגורי פק (באנגלית: Gregory Peck;‏ 5 באפריל 1916 – 12 ביוני 2003) היה שחקן קולנוע אמריקאי שנחשב לאחד מגדולי השחקנים בכל הזמנים.
תחילת דרכו

גרגורי פק נולד בשם אלדרד גרגורי פק (Eldred Gregory Peck) בלה הויה שבקליפורניה לברניס איירס (שהגיעה לקליפורניה ממיזורי לאחר שהפכה קתולית) וגרגורי פק – קתולי ממוצא אירי (מצד אמו) ואנגלי (מצד אביו).
על אף שהוריו היו קתולים, הם התגרשו כשפק היה בן חמש, והוא גדל אצל סבתו. פק למד בבית ספר צבאי קתולי בלוס אנג'לס, ובבית ספר תיכון בסן דייגו. לאחר סיום לימודיו התיכוניים למד באוניברסיטה המדינתית סן דייגו על מנת לשפר את ציוניו, ובשנת 1936 התקבל ללימודים באוניברסיטת קליפורניה בברקלי.
בהיותו באוניברסיטה התעניין בתיאטרון והשתתף במספר מחזות שהוצגו באוניברסיטה. הוא עבד כנהג משאית על מנת לחסוך כסף ללימודיו, ובמהלך שנת הלימודים עבד במסעדה בקמפוס האוניברסיטה כשוטף כלים.
לאחר סיום לימודיו עם תואר ראשון באנגלית החליט פק לוותר על שמו "אלדרד" ונסע לניו יורק ללמוד תיאטרון. הוא עבד בתערוכה העולמית של ניו יורק ב-1939 כמדריך תיירים עבור NBC והתקשה למצוא תעסוקה (לעיתים נאלץ לישון על ספסל בסנטרל פארק).
הופעתו הראשונה במחזה בברודוויי הייתה בשנת 1942 במחזה "כוכב הבוקר" (Morning Star) שנכתב על ידי אמלין ויליאמס. באותה שנה השתתף במחזה נוסף - "הערבה ואני" (The Willow and I). במהלך מלחמת העולם השנייה שוחרר מהצבא בשל פציעה בגבו, שקרתה בעת שלמד ריקוד אצל מרתה גרהאם.
השתתפות בסרטים

הסרט הראשון שבו השתתף פק, "ימים של תהילה", יצא לאקרנים בשנת 1944. על אף ביקורות כנגד משחקו הקר והנוקשה, היה פק מועמד לפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר חמש פעמים, ארבע מהן בחמש השנים הראשונות בהן שיחק בסרטים. הסרטים שהיה מועמד עבורם: "מפתחות הממלכה" (בשנת 1944), "העופר" (בשנת 1946), "הסכם ג'נטלמני" (1947), "טייסי השחקים" (בשנת 1949).
פק זכה בפרס רק בעקבות המועמדות החמישית שלו, על תפקידו בסרט "אל תיגע בזמיר", המבוסס על ספרה של הרפר לי, שיצא לאקרנים בשנת 1962.
סרטים ידועים אחרים בהם השתתף כוללים את "תותחי נברון", שבו שיחק לצד דייוויד ניבן ואנתוני קווין, ו"חופשה ברומא", שבו שיחק לצד אודרי הפבורן.
ב-1945 השתתף בסרט "עמק החרוץ" לצידה של גריר גרסון.
ב-1947 הוא יצא כנגד פעילותו של מקרתי והרשימות השחורות של ועדת בית הנבחרים לפעילות אנטי אמריקאית. כמו כן התנגד פק למלחמת וייטנאם ואף הפיק את הסרט "המשפט של התשיעייה מקטונסוויל" המבוסס על המחזה של דניאל בריגאן הדן בתביעות שהוגשו נגד המתנגדים למלחמה.
בשנה זו הופיע בסרטו של אלפרד היצ'קוק "משפט פאראדין" לצדה של השחקנית האיטלקייה אלידה ואלי.
בתחילת 1973 שהה בישראל, בעת צילומי הסרט "בילי שני כובעים", בו כיכב.
חייו המאוחרים

בשנות ה-80 השתתף פק בסדרות טלוויזיה בהם הסדרה "הכחול והאפור" בה גילם את דמותו של אברהם לינקולן. כמו כן השתתף פק בסרט הטלוויזיה "הארגמן והשחור" בו גילם דמותו של כומר קתולי שהציל יהודים בתקופת השואה.
באוקטובר 1988⁩ הגיע לישראל והנחה את טקס הסיום של חגיגות שנת ה-40 למדינת ישראל במצדה.
בשנת 1989 קיבל פק את הפרס עבור מפעל חיים מאת מכון הסרטים האמריקאי. בשנת 1991, לאחר ששיחק את תפקידו האחרון - תפקיד משני בסרט "פסגת הפחד" שהיה גרסה חדשה לסרט בו שיחק תפקיד ראשי בשנת 1962 - פרש פק מעסקי הקולנוע. בשנת 1996 זכה בפרס גלובוס הקריסטל עבור תרומתו לעולם הקולנוע.
בפוליטיקה

פק תמך במשך שנים רבות במפלגה הדמוקרטית ואף הוצע בשנת 1970 כמועמד לנשיאות מול רונלד רייגן, שהיה באותה עת מושל מדינת קליפורניה.
הנשיא לינדון ג'ונסון אף שקל להציע לו (אם ייבחר בשנית לתפקיד הנשיאות - דבר שלא אירע) את תפקיד שגריר ארצות הברית באירלנד - תפקיד שפק אמר שהיה מקבל. ב-1969 העניק לו ג'ונסון את מדליית החירות הנשיאותית, עיטור הכבוד האזרחי הגבוה ביותר בארצות הברית.
תארים אקדמיים

בשנת 2000 קיבל פק תואר של כבוד מהאוניברסיטה הלאומית של אירלנד והיה בין המייסדים של בית הספר לקולנוע במכללת אוניברסיטת דבלין.
פטירתו

פק נפטר בשנתו בגיל 87 בביתו בלוס אנג'לס והותיר אחריו את אשתו השנייה ורוניק פאסאני, שני ילדיהם, ושני ילדיו מנישואיו הראשונים. נכדו הוא השחקן אית'ן פק. הוא נקבר במאוזולאום של קתדרלת גבירתנו של המלאכים בלוס אנג'לס.
בנו הבכור, ג'ונתן, התאבד בירייה בראשו בשנת 1975.
פילמוגרפיה חלקית

ימי תהילה (1944)
מפתחות הממלכה (1944)
עמק החרוץ (1945)
בכבלי השכחה (1945)
העופר (1946)
דו-קרב בשמש (1946)
The Macomber Affair‏ (1947)
הסכם ג'נטלמני (1947)
משפט פאראדין (1947)
שמים צהובים (1949)
החוזר בתשובה (1949)
טייסי השחקים (1949)
The Gunfighter‏ (1950)
קפטן הורישיו הורנבלוור (1951)
רק האמיצים (1951)
Screen Snapshots: Hollywood Awards‏ (1951) (סרט על נושא קצר)
דוד ובת שבע (1951)
Pictura: An Adventure in Art ‏(1951) (סרט דוקומנטרי)
שלגי הקילימנג'רו (1952)
The World in His Arms‏ (1952)
שטר בן מיליון (1954)
חופשה ברומא (1953)
Boom on Paris‏ (1954)
תשעה אנשים (1954)
מישור הארגמן (1954)
האיש בחליפה האפורה (1956)
מובי דיק (1956)
אשת האפנה (1957)
הבראבדוס (1958)
האדמה הגדולה (1958) - השתתף בהפקת הסרט.
Pork Chop Hill‏ (1959) גבעת הדמים
Beloved Infidel‏ (1959)
על החוף (1959)
תותחי נברון (1961)
פסגת הפחד (1962)
Lykke og krone‏ (1962) (סרט דוקומנטרי)
כיצד נכבש המערב (1962)
אל תיגע בזמיר (1962)
קפטן ניומן (1963)
מאחורי סוס חיוור (1964)
מיראז' (1965)
John F. Kennedy: Years of Lightning, Day of Drums‏(1966) (סרט דוקומנטרי)
ערבסק (1966)
פקהולו סאומי (1967) (הופעת אורח)
ירח עוקב (1969)
זהב מק'קנה (1969)
יושב ראש (1969)
אבודים (1969)
מעבר לחוק (1970)
קרב יריות (1971)
בילי שני כובעים (1974)
אות משמיים (1976)
מקארתור (1977)
הנערים מברזיל (1978)
זאבי הים (1980)
הארגמן והשחור (1983)
Sanford Meisner: The American Theatre's Best Kept Secret‏ (1985) (סרט דוקומנטרי)
Directed by William Wyler ‏(1986) (סרט דוקומנטרי)
גרייס וצ'אק המדהימים (1987)
מסעו של גרינגו (1989)
הולך על כל הקופה (1991)
פסגת הפחד (1991)
L'Hidato Shel Adolf Eichmann‏ (1994) (סרט דוקומנטרי)
Wild Bill: Hollywood Maverick‏ (1996) (סרט דוקומנטרי)
The Art of Norton Simon‏ (1999) (סרט קצר)
1769 בצרפת

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
| «««  1768   1767  1766 |  דגל צרפת | 1769  בצרפת |  »»»  1770   1771   1772 |
כל ערכי השנים בצרפת • אירועים בולטים בעולם ב-1769 היסטוריה של צרפת • פורטל צרפת • לוח שנה של שנת 1769
שנת 1769 בצרפת הייתה השנה בה ציינה צרפת 782 שנות לאום.
הנהגה

מונרך: לואי החמישה עשר
אירועים

8 במאי – קרב פונטה נובו מתחיל בין המלוכה הצרפתית לבין כוחות קורסיקאים.
9 במאי – קרב פונטה נובו מסתיים, וסולל את הדרך לשליטה הצרפתית באי.
נולדו > ינואר עד יוני

10 בינואר - מישל נה, מרשל צרפת (נפטר ב-1815).
31 בינואר - אנדרה ז'אק גרניין, ממציא המצנח (נפטר ב-1823).
1 במרץ - פרנסואה סוורין מרסו-דסגרוויארס, גנרל (נפטר ב-1796).
29 במרץ - ז'אן דה דיו סול, מרשל צרפת וראש ממשלת צרפת (נפטר ב-1851).
11 באפריל - ז'אן לאן, גנרל (נפטר ב-1809).
13 באפריל - צ'ארלס מתיו איזידור דקן, גנרל (נפטר ב-1832).
נולדו > יולי עד דצמבר

29 ביולי - לואיס בנואה פיקארד, מחזאי (נפטר ב-1828).
15 באוגוסט - נפוליאון בונפרטה, מצביא ומנהיג פוליטי (נפטר ב-1821).
23 באוגוסט -ז'ורז' קיוויה, זואולוג (נפטר ב-1823).
28 בדצמבר - אוגוסט הילריון, הרוזן של קרטרי, משורר, סופר, היסטוריון ופוליטיקאי (נפטר ב-1859).
1825 בארצות הברית

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
| «««  1824   1823  1822 |  דגל ארצות הברית | 1825  בארצות הברית |  »»»  1826   1827   1828 |
כל ערכי השנים בארצות הברית • אירועים בולטים בעולם ב-1825 פורטל ארצות הברית • לוח שנה של שנת 1825
1825 בארצות הברית הייתה השנה בה חגגה ארצות הברית 49 שנה מיום היווסדה.
הנהגה

הנשיא: ג'יימס מונרו (המפלגה הדמוקרטית-רפובליקנית) עד 4 במרץ, ג'ון קווינסי אדמס (המפלגה הדמוקרטית-רפובליקנית)
סגן הנשיא: דניאל טומפקינס (המפלגה הדמוקרטית-רפובליקנית) עד 4 במרץ, ג'ון קלהון (המפלגה הדמוקרטית-רפובליקנית)
אירועים בולטים

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
10 בינואר – אינדיאנפוליס הופכת לעיר הבירה של מדינת אינדיאנה.
9 בפברואר – בית הנבחרים בוחר בג'ון קווינסי אדמס כנשיא ארצות הברית.
4 במרץ – ג'ון קווינסי אדמס מושבע לנשיאות ארצות הברית.
ספטמבר – העיתונאי והדיפלומט היהודי-אמריקני מרדכי מנואל נח עורך טקס מפואר בן מאות מוזמנים, רובם נוצרים וחלקם יהודים, בכנסיית סן פול שבבאפלו אשר במהלכו הכתיר עצמו נח כ"שופט ישראל" של העיר החדשה "אררט", בה קיווה להקים ארץ מקלט לעם היהודי.
26 באוקטובר – הפתיחה הרשמית של תעלת אירי, תעלה באורך 584 ק"מ אשר עברה מנהר ההדסון לימת אירי ובכך חיברה בין הימות הגדולות לאוקיינוס האטלנטי.
7 בנובמבר – נחתמת אמנת סנט לואיס אשר במסגרתה הועברו בכוח 1,400 אינדיאנים ממיזורי לקנזס.
נולדו

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
ג'ורג' פיקט, גנרל בצבא קונפדרציית מדינות הדרום במלחמת האזרחים האמריקנית, מפקד בקרב גטיסברג (נפטר ב-1875)
11 בינואר – בייארד טיילור, סופר, מבקר ספרות, מתרגם ודיפלומט (נפטר ב-1878)
7 באפריל – ג'ון גיר, מושל אינדיאנה ה-11 (נפטר ב-1900)
17 בספטמבר – לוציוס למאר, פוליטיקאי ושופט בית המשפט העליון של ארצות הברית (נפטר ב-1893)
24 בספטמבר – פרנסס הרפר, פעילה למען ביטול העבדות ופעילה חברתית, סופרג'יסטית, משוררת וסופרת אפרו-אמריקאית (נפטרה ב-1911)
8 באוקטובר – פסקל בוורלי רנדולף, רופא, מיסטיקן, סופר ומדיום (נפטר ב-1875)
נפטרו

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
8 בינואר – איליי ויטני, ממציא ותעשיין (נולד ב-1765)
4 במרץ – רפאל פיל, צייר טבע דומם (נולד ב-1774)
11 ביוני – דניאל טומפקינס, סגן נשיא ארצות הברית ומושל מדינת ניו יורק (נולד ב-1774)
14 ביוני – פייר שארל ל'אנפן, אדריכל, מתכנן עירוני ומהנדס אזרחי יליד צרפת (נולד ב-1754)
16 באוגוסט – צ'ארלס קוטוורת' פינקני, פוליטיקאי ומועמד לנשיאות ארצות הברית מטעם המפלגה הפדרליסטית (נולד ב-1746)
26 באוקטובר: הפתיחה הרשמית של תעלת אירי
1703 בצרפת

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
| «««  1702   1701  1700 |  דגל צרפת | 1703  בצרפת |  »»»  1704   1705   1706 |
כל ערכי השנים בצרפת • אירועים בולטים בעולם ב-1703 היסטוריה של צרפת • פורטל צרפת • לוח שנה של שנת 1703
שנת 1703 בצרפת הייתה השנה בה ציינה צרפת 716 שנות לאום.
מנהיגים

מונרך - לואי הארבעה עשר, מלך צרפת
אירועים

מצור קהל שהביא לניצחון צרפתי במלחמה.
מצור גוואדלופ.
נפטרו

16 במאי – שארל פרו, סופר (נולד ב-1628).
לואיס הקטור דה שאלי - פוליטיקאי
מלכת הכביש

| --- | --- |

 בימוי:  מנחם גולן
 הופק בידי:  יורם גלובוס
 תסריט:  גילה אלמגור   מנחם גולן
 שחקנים ראשיים:  גילה אלמגור   יהודה ברקן
 מוזיקה:  דובי זלצר
 צילום:  דוד גורפינקל
 מדינה:  ישראל
 הקרנת בכורה:  11 במרץ 1971
 משך הקרנה:  107 דקות
 שפת הסרט:  עברית
 סוגה:  סרט דרמה 
 דף הסרט ב־IMDb
 
מלכת הכביש הוא סרט קולנוע ישראלי משנת 1971 אשר בוים על ידי מנחם גולן והופק על ידי יורם גלובוס. הסרט מציג את סיפורה של מרגלית חסון, זונה במקצועה (גילה אלמגור, שהייתה גם שותפה בכתיבת התסריט) אשר לאחר כניסתה להיריון עושה מאמצים לצאת ממעגל הזנות אבל נתקלת בקשיים. הסרט מכר 672,600 כרטיסים בישראל.
את שיר הנושא של הסרט כתב אהוד מנור, הלחין דובי זלצר ושר שלמה ארצי.
המועצה לביקורת סרטים ומחזות התירה את הצגת הסרט למבוגרים מגיל 16 ומעלה.
עלילה

מרגלית חסון (גילה אלמגור) נחשבת מלכת הכביש וגובה תעריפים גבוהים יותר משאר הזונות, יש לה זרם לקוחות רב והיא עובדת ללא סרסור. אריק (יהודה ברקן), קיבוצניק, נשוי, אב לשני ילדים נוהג במשאית של תנובה ונמצא בקשר קבוע עם מרגלית. יום אחד היא מבקרת אותו בקיבוץ ושוכבת איתו בגורן של הקיבוץ, הפעם לא כזונה אלא כמאהבת. לפנות בוקר היא חוזרת לעיר הולדתה דימונה כאשר היא בהריון מאריק. היא מחליטה לשמור על ההריון ומתפרנסת כמלצרית עד שבאחד הערבים היא יוצאת לבלות עם ארבעה גברים ואלו אונסים אותה באלימות, דבר שמוביל לסיום ההריון. לפני שהיא חוזרת לעבוד כזונה בתל אביב, היא מבקרת במוסד לחוסים, שם שוהה בנה הלוקה בתסמונת דאון, אשר אותו היא לא ביקרה 8 שנים. לאחר שהיא מבקרת אותו היא חוזרת לכביש אבל הפעם יש לה סרסור.
הפקה

הפקת הסרט החלה בנובמבר 1970, כקופרודוקציה של חברת "סרטי נח", של בני הדודים מנחם גולן ויורם גלובוס, יחד עם חברות סרטים מאיטליה וגרמניה, בנוסף קיבל תמיכה מהמועצה לעידוד הסרט הישראלי של משרד המסחר והתעשייה. הסרט צולם במקביל באנגלית עבור השוק הבינלאומי. אלמגור הייתה בין יזמי הסרט וסיפרה כי התסריט נכתב בהשראת סיפור אמיתי, תוך פיתוח של הדמות שמילאה בסרט אלדורדו ב-1963. חלק מצילומי הסרט נערכו בדימונה, בה מתרחשת חלק מעלילת הסרט, ותושבי העיר התלוננו שהוא מציג אותם באור שלילי. אלמגור שיחקה לראשונה כמה סצנות בעירום וגם פנינה רוזנבלום, שהייתה אז בת ה-17, הופיעה בחזה חשוף בתפקיד משנה, ואמה תבעה לאסור את הקרנת הסרט, אך תביעתה נדחתה.
הקרנת הבכורה העולמית של הסרט נערכה ב-11 במרץ 1971, בקולנוע "הוד" בתל אביב, בה נכחו פוליטיקאים, ביניהם מנחם בגין, ואנשי צבא בהם אלוף פיקוד המרכז רחבעם זאבי וסגן הרמטכ"ל דוד אלעזר. הסרט נשלח ליצג את ישראל בפסטיבל קאן אך לא התקבל.
הסרט נרכש להפצה בינלאומית והוקרן בהצלחה בין השאר בהונג קונג וארצות הברית.
ביולי 1971 הוזמן הסרט להשתתף בפסטיבל סרטים בסיציליה.
ב־2018 סיפרה אלמגור ל"ידיעות אחרונות" כי בזמן צילומי הסרט, כשעמדה על הכביש ליד הבית האדום לבושה בבגדי הדמות, הגיחה לידה מכונית אמריקאית גדולה ובה משה דיין, שר הביטחון דאז. דיין חשב שהיא זונה והציע לה לעלות לאוטו.
הפקה > סצנת האונס הקבוצתית

עוד לפני שהסרט יצא לאקרנים, פורסמה כתבה בשבועון "העולם הזה" על סצנת האונס הקבוצתית, כולל צילומים מההפקה, בה דווח שהסצנה הייתה ריאליסטית והשחקנים הכו את אלמגור ממש ולקח לה כמה שעות להתאושש. בנוסף דווח כי גולן הציע לאלמגור ששחקנית כפילה תשחק את סצנות העירום, אך לבסוף החליטה לבצע אותן בעצמה.
בדצמבר 2016, בעקבות חשיפת סצנת האונס שהתרחשה בסרט הטנגו האחרון בפריז, חזרה אלמגור בריאיון לתוכנית חמש עם רפי רשף וסיפרה על תהליך צילום סצנת האונס הקבוצתי של הסרט: ”זה אונס קבוצתי, את רואה שזה אונס. חוץ מחדירה, תסלח לי על הביטוי. הוא אמר להם תקרעו בה, איפה שאסור – תגעו. הוא נתן להם דרור לעשות בי מה שהדמיון הברוטאלי רק גורר אותם. ופתאום מנחם צעק 'קאט', וכעסתי עליו כי ידעתי שיותר לא אעשה את הסצנה הזאת”. התברר, כפי שגם הודה אריה מוסקונה, כי מנחם הבמאי הנחה את השחקנים בהוראות שונות משנתנו לגילה, ”חבר'ה, אתם עכשיו, היא לא יודעת, תופסים אותה, משליכים אותה על הרצפה, קורעים ממנה את הבגדים ואונסים אותה. תעשו מה שאתם רוצים.”
שחקנים

| שחקן | תפקיד |
| --- | --- |
גילה אלמגור: מרגלית חסון
יהודה ברקן: אריק
ליא קניג: לאה השכנה
מרים ברנשטיין כהן: אמא של מרגלית
אשר צרפתי: אשר, אנס
אריה מוסקונה: אנס
רמי בן ארי: אנס
דודו ירדני: אנס
גליה ישי: נעמי, אשתו של אריק
זישא גולד: גרינברג
שאול אליאס: הילד של מרגלית
דובי גל: פרלמן
ראובן אדיב: הרופא
שרית ישי לוי: זונה
רחל רביד: מטפלת
שמעון לונדר: הסרסור
פנינה רוזנבלום: יולדת
ישראל רובינצ'יק: מנהל המוסד לחוסים
הערות שוליים

↑  Frank Bren, Amy Kronish. World cinema: Israël. Flicks Books, 1996. עמ' 240.
1 2  סרטים - מלכת הכביש, מסמך באתר ארכיון המדינה
↑  החלו צילומי הסרט ~מלכת הכביש", על המשמר, 16 בנובמבר 1970
1 2 3  סטפאן גלברט, גילה אלמגור  "מלכת הכביש", על המשמר, 19 בנובמבר 1970
1 2 3  זונה עם נשמה, "העולם הזה", גיליון 1748 מ-3 במרץ 1971, עמוד 24
↑  מלכת השכונה מפתח תקוה נתגלתה ב"מלכת הכביש", "העולם הזה", גיליון 1757 מ-5 במאי 1971, עמוד 33
↑  נדחתה בקשת אם לאסור הקרנת "מלכת הכביש", מעריב, 26 במאי 1971
בקשה לאסור הקרנת "מלכת הכביש", דבר, 23 במאי 1971
↑  התקיימה הקרנת בכורה של "מלכת הכביש", למרחב, 12 במרץ 1971
↑  גושפנקא ממלכתית לעירום, "העולם הזה", גיליון 1750 מ-17 במרץ 1971, עמוד 20
↑  חוה נובק, "מלכת הכביש" לא נתקבל בקאן, דבר, 21 באפריל 1971
↑  "מלכת הכביש" ל"מטרו-גולדוורין, דבר, 25 בנובמבר 1971
↑  "מלכת הכביש" —לפסטיוואל בסיציליה, מעריב, 20 ביולי 1971
↑  יהודה נוריאל, החיים על פי גילה, באתר ynet, 9 בינואר 2018
↑   נירית אנדרמן, סצינת סקס או אונס: איפה עובר הגבול?, באתר הארץ, 7 בדצמבר 2016
↑  אריה מוסקונה: מנחם גולן דרש אלימות בסצנת האונס של גילה אלמגור - מאחורי גבה, באתר הארץ, 7 בדצמבר 2016
רן בוקר, אריה מוסקונה: "מנחם גולן אמר לנו - תקרעו לגילה את הבגדים, תעשו מה שאתם רוצים", באתר ynet, 7 בדצמבר 2016
מאזנדראן

| --- | --- |

 מדינה:  איראן איראן
 מחוזות (شهرستان‌ها) בפרובינציה:  22
 בירת הפרובינציה:  סארי 
 שפה רשמית:  פרסית  מאזנדראנית (אנ') (טאבּארית)
 שטח:  23,842 קמ"ר
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בפרובינציה:  3,283,582 (2016)
  ‑ צפיפות:  120 נפש לקמ"ר (2011)
 קואורדינטות:  36°33′56″N 53°03′32″E﻿ / ﻿36.5656°N 53.0588°E﻿ / 36.5656; 53.0588 
 אזור זמן:  UTC +3:30
 https://ostan-mz.ir
  מפת מיקום  מפה מפורטת     לחצו כדי להקטין חזרה    לחצו להגדלה     he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
פרובינציית מזנדראן (בפרסית: استان مازندران مازرون) היא אחת מ-31 פרובינציות איראן, ובירתה העיר סארי.
שטחה של פרובינציית מאזנדראן 23,701 קמ"ר, כ-1.4 אחוז משטח איראן והיא נמצאת בצפון המדינה וגובלת בים הכספי. ב-2011 מנתה אוכלוסיית הפרובינציה כ- 3,074,000 תושבים. בשטח הפרובינציה ממקום הר דמאוונד, הפסגה הגבוהה ביותר באיראן.
תרבות איראנית מוקדמת פרחה באזור בראשית האלף הראשון לפני הספירה. בשנת 856 התרחשה באזור רעידת אדמה שגרמה נזק גדול. דרך הגבולות המזרחיים והדרום-מזרחיים חצו פולשים מונגולים במאות ה-13 וה -14. קוזאקים תקפו את האזור בשנת 1668 אך נהדפו. השליטה ניתנה לאימפריה הרוסית בהסכם משנת 1723. האזור הוחזר לאיראן תחת שושלת קאג'אר. האקלים הוא סובטרופי ולח, עם קיצים חמים מאוד.
כלכלת האזור מתבססת בעיקר על חקלאות: אורז, חיטה, שעורה, טבק, כותנה, דגנים, יוטה, תה, פירות וירקות. במסגרת הרפורמות החקלאיות של אמצע שנות השבעים, גדל מאוד הייצור והפך לממוכן. לצורך ייצור אורז פותחו למעלה מ-100,000 דונם. הסכרים הגדולים שנבנו היו הטאלקן, הטנגואה סולימאן ווושמגואר. תנופת הנפט בשנות השבעים עודדה השקעות תעשייתיות ופיתוח תעשיות, כולל מלט, טקסטיל וגרעיני כותנה, דיג, עיבוד מזון (כולל טחנות אורז וקמח) ועיבוד עץ, ומחצבי פחם ואבן.
הערות שוליים

↑  Editors of Encyclopaedia Britannica, ENCYCLOPAEDIA BRITANNICA, Māzandarān
historical region, Iran
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4685426-5  MusicBrainz: 940d4f55-0d3c-473d-81fd-6807085c9b93 
ערך זה הוא קצרמרבנושא גאוגרפיה של איראן. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מפת תבליט של אזור מאזנדראן
1700 בצרפת

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
| «««  1699   1698  1697 |  דגל צרפת | 1700  בצרפת |  »»»  1701   1702   1703 |
כל ערכי השנים בצרפת • אירועים בולטים בעולם ב-1700 היסטוריה של צרפת • פורטל צרפת • לוח שנה של שנת 1700
שנת 1700 בצרפת הייתה השנה בה ציינה צרפת 713 שנות לאום.
מנהיגים

מונרך – לואי הארבעה עשר, מלך צרפת
נולדו

19 בנובמבר – ג'ין-אנטוני נולה - פיזיקאי צרפתי ידוע. (נפטר ב-1770)
אין תאריך מדויק - ברתולומאו רסטרלי - אדריכל רוסי-איטלקי-צרפתי ידוע שעיצב ארמונות רבים ברוסיה ובמדינות הבלטיות (נפטר ב-1771).
נפטרו

15 בספטמבר – אנדרה לה נוטר - אדריכל ידוע וגננו האישי של המלך לואי הארבעה עשר.
ראו גם

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| עיינו גם בפורטלים: |   | פורטל היסטוריה |   | פורטל צרפת |