stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הטגארט ברמלה בתוך כלא איילון
רקע היסטורי > הרקע לתוכנית בניית "טגארט"

המיזם של מצודות הטגארט יצא אל הפועל מיד עם סיום המרד הערבי עקב שלושה גורמים מרכזיים שהיו תוצאה של התפתחות האירועים בשלב השני של המרד הערבי ומיד אחריו:
הגורם הראשון – סר צ'ארלס טגארט שהוזמן לארץ ישראל בראשית השלב השני של המרד הערבי באוקטובר 1937 על ידי שר המושבות כדי לייעץ בנושאי המלחמה בטרור הערבי. את המלצותיו הגיש בדּוח שכתב בינואר 1938 עם שתי המלצות מרכזיות:
לארגן מחדש את פעילות תחנות המשטרה תוך קביעת סווג חדש לכל תחנה לפי מדרג החשיבות לביטחון הציבור.
אכלוס השוטרים ומשפחותיהם ותחנות המשטרה במבנים ייעודיים במקום המצב של שכירות אקראית של מבנים בתוך האוכלוסייה המקומית.
הגורם השני – היה המלצה שכתב מפקד הצבא הבריטי בארץ ישראל, רוברט היינינג (Robert Haining) באוקטובר 1938 שהמליץ לבנות את תחנות המשטרה הייעודיות שעליהן המליץ טגארט כמצודות בנקודות שליטה מרכזיות.
הגורם השלישי – היה קשור להיערכות לקראת אפשרות של פינוי הכוחות הבריטיים מארץ ישראל לאירופה עקב התחזיות למלחמה באירופה. המגמה הייתה לאפשר בקלות העברת אחריות על ביטחון הפנים מהצבא הבריטי למשטרה בערים ובמרחב הכפרי בכל ארץ ישראל.
מצודות הטגארט תוכננו והוקמו בנקודות אסטרטגיות ברחבי הארץ. המטרות היו, שליטה על האוכלוסייה המקומית כלקח ממאורעות המרד הערבי הגדול בשנים 1936–1939, ושליטה על מערך הדרכים בארץ ישראל למקרה של פלישה גרמנית במהלך מלחמת העולם השנייה.
במיקום שנקבע למצודת רמלה הייתה מטרה לשלוט על צירים מרכזיים במישור החוף.על הציר הראשי בין יפו לירושלים ועל צומת מסילות הברזל שהיה בלוד.
בתקופת המנדט נהרגו בארץ 5,731 חיילים בריטיים שנקברו בבית הקברות הצבאי הבריטי ברמלה.
בניית המצודות

צ'ארלס טגארט בתוכניותיו חילק את התחנות לשלוש רמות:
תחנה עירונית (1st Class Police Station)
תחנה כפרית (2nd Class Police Station)
עמדת משטרה (Police Post)
הוחלט לבחור דגם לכל מצודות המשטרה בארץ ישראל. צורת הדגם הייתה של מצודה מלבנית או מרובעת שבקצותיה המנוגדים נקבעו צריחים.
מיזם מצודות הטגארט היה אחד ממיזמי הבנייה הביטחוניים החשובים ביותר בארץ ישראל בתקופת המנדט שיצא אל הפועל בראשית מלחמת העולם השנייה בין השנים 1940–1943. במסגרת המיזם נבנו 62 מצודות משטרה בכל רחבי ארץ ישראל כדי להחזיר לבריטים את השליטה בשטח.
כל 62 מצודות הטגארט שנבנו במסגרת המיזם, נועדו לשלוט באזורים בהם היו מאבקים מול האוכלוסייה. כתוצאה מכך תוכננו המצודות כך שיעמדו במצור מתמשך של עד שלושה חודשים. כולל מגורים, מים ומזון. המיזם היה בסדר גודל יוצא דופן, ועל כן הוחלט להקים מנהלת כדי לרכז את תכנון המצודות בכל ההיבטים, לפקח על הבנייה וכן לעסוק בחלוקת חומרי הגלם והפריטים השונים לבניית כל התחנות בשטחי המנדט.
ב־12 בספטמבר 1939 יצאה תוכנית הבניה לדרך. נקבע תקציב, נרכשו אדמות ומימוש התכנית – התכנון, הביצוע והפיקוח – הוטל על מע"ץ. המבנים תוכננו ונבנו בהתאם לתקנים שהיו נהוגים ברחבי האימפריה הבריטית.
על פי הדרישה המקורית, משך בניית כל 55 המצודות היה צריך להיות שמונה חודשים וחצי עד אחד עשר חודשים אולם למעשה נמשכה בנייתן שנה וחצי בעיקר בשל העיכובים במשלוחים של חומרי גלם שהגיעו מחוץ לארץ. 7 מצודות נוספות נבנו בשלב מאוחר יותר.
מצודת הטגארט בין רמלה ללוד > אזור רמלה לוד והטגארט במלחמת השחרור – מבצע דני

עם יציאת הבריטים מהארץ, הם העבירו את כל המצודות לכוחות ששלטו בשטח. אזור רמלה–לוד היה בשליטת הלגיון והוא שלט על שתי מצודות הטגארט אשר היו בעיר רמלה ובדרך בין רמלה ללוד.
עם תחילת ההפוגה הראשונה הייתה הדרך בין מהשפלה לירושלים בעייתית. האספקה אליה עברה בדרך בורמה, השליטה על מקורות המים בראש העין הייתה תחת שליטת הלגיון. במרכז הארץ היו ערוכים כוחות הלגיון בלוד ורמלה, ומערבה עד יהוד של ימינו.
ב־11 ביוני 1948, ממש לפני כניסת ההפוגה הראשונה לתוקף, תקפו כוחות הלגיון שבאזור לוד ורמלה, והגיעו עד כפר עאנה (ליד נוה מונוסון), ממש בפאתי גוש דן. כאשר צבא עיראק עומד בקו החזית בראש העין ומגדל צדק.
ברקע מצב זה הוכנה תוכנית התקיפה של כוחות צה"ל במבצע דני.
מטרות מבצע דני היו:
הרחקת האיום על גוש דן מצד כוחות הלגיון באזור לוד – רמלה.
הרחבת הפרוזדור לירושלים על ידי כיבוש לטרון, ואבטחתו מדרום, על ידי כיבוש שטחים ערביים הסמוכים אליו מכיוון זה.
מניעת לחץ הלגיון בירושלים על ידי העסקתו בחזית המרכז.
מטרה כללית יותר של המבצע הייתה נטילת היוזמה ההתקפית מן הלגיון בגזרה זו.
ב־10 ביולי כבש כוח של גדוד 42 את מפקדת חסן סלאמה, שבין רמלה לבאר יעקב.
משה דיין היה מפקדו של גדוד הפשיטה 81 בחטיבה 8 (גדוד הקומנדו). כוח מהגדוד בפיקודו של רב־סרן משה דיין, טעה בניווט ופרץ בלי תכנון את קו העמדות בלוד וחדר לעיר. שאר הכוח פנה דרומה לכוון מבואות הצפוניים של רמלה, בדרכם הגיעו לטגארט המשטרה בדרך לוד-רמלה. והגיעו עד לפאתי העיר רמלה, באותו הערב הוטל על גדוד 42 מחטיבת קרייתי לתקוף את רמלה מכיוון מערב. כוחות הלגיון בעיר, והכוחות שהיו בטגארט בתחנת המשטרה שבדרך לוד–רמלה, נסוגו לעבר בית-סירא.
במאמר של משה דיין מפורטת תמונת הקרב בטגארט, כשהגיעו פלוגת הזחלים והג'יפים מכוון לוד הייתה בתחילה הפתעה גמורה של הלגיון שהיה ערוך בטגארט, בהמשך נפתחה אש חזקה. ממכונות ירייה שהיו בראש המגדל ומאשנבי המגדל כאן התפתח קרב קצר כולל רימונים שנזרקו מהמשטרה אל הכוח. רימון פגע ברכב וחייליו נפצעו מכאן המשיך הגדוד בתנועה לעבר רמלה.
במקביל נכנסו לקרב יחידות חטיבת יפתח" להשלמת הכיבוש של הערים רמלה ולוד. כוח מחטיבת קרייתי השתלט על בית חסן סלאמה בקרבת רמלה ותפס עמדות ממערב לעיר לקראת כיבושה בשלב מאוחר יותר. ב־11 ביולי סמוך לחצות החל צה"ל להפגיז את בתי העיר רמלה בארטילריה ובמקביל פיזר כרוזים בעיר וקרא לתושביה להיכנע. בבוקר למחרת החל משא ומתן עם נכבדי העיר על כניעתה. בשעה 6:30 נכנס כוח מגדוד 42 לעיר, ולא נתקל בהתנגדות. בשעה 8:00 ניתנה הוראה להפסיק את האש, תושבי העיר נכנעו, והחלה סריקת בתי העיר ואיסוף נשקם. רוב תושבי העיר נטשו אותה במהלך המלחמה, וחלקם גורשו לאחר מבצע 'דני', בעיר נותרו כמה מאות תושבים מוסלמים ונוצרים.
מסוף שנת 1948 מדינת ישראל החלה ליישב את רמלה ביהודים.
מצודת הטגארט בין רמלה ללוד > שימושי המצודה לאורך השנים

לאחר השלמת בניית המצודה מדגם "תחנה כפרית" (2nd Class Police Station) היא שימשה את הצבא הבריטי עד שנת 1948 לשיטור ושליטה על האוכלוסייה המקומית ובעיקר התערבה בפרעות ואירועים של הערבים.
עם סיום המנדט הייתה החלטה של הבריטים להעביר את השליטה בכל מצודות הטגארט לאוכלוסייה המקומית באזור בו הייתה המצודה. מאחר שרמלה הייתה עיר ערבית, העבירו הבריטים את שתי המצודות שברמלה לידי הערבים והלגיון.
לאחר יציאת הבריטים היו קרבות קשים במלחמת השחרור כנגד האוכלוסייה המקומית ונגד הכוחות של צבאות ירדן עיראק ומצרים. נושא מרכזי במבצעי צה"ל ושאר הכוחות הלוחמים היה כיבוש המשטרות ומצודות הטגארט בארץ.
המצודות ברמלה נכבשו במבצע דני במלחמת השחרור ולאחר מלחמת השחרור והקמת המדינה הועברו שתי מצודות הטגארט לידי המשטרה.
מצודת הטגארט על הדרך בין רמלה ללוד שימשה תחילה כתחנת משטרה ומתקן כליאה. בשנת 1950, הוכרז המבנה כבית הסוהר המרכזי של שירות בתי הסוהר – "כלא רמלה". עם השנים הורחב שטח הכלא ונוספו לו אגפים רבים.
בית הסוהר נפתח רשמית בשנת 1954, לאחר שעבר עבודות שיפוץ ובנייה והתאמה לסטנדרטים החדשים של שירות בתי הסוהר.
בשנת 1962 הוצא להורג בכלא רמלה הפושע הנאצי אדולף אייכמן.
בשנת 1975 הוקם בבית הסוהר מרכז תעסוקה, אשר תורם לתהליך שיקום האסירים.
בשנת 1984 נפתח מרכז החינוך הראשון בשירות בתי הסוהר. מרכז החינוך נועד לאפשר לאסירים לרכוש השכלה, חינוך והעצמה לצורך קידומם האישי לחיים נורמטיביים.
באמצע שנות ה־80 שונה שמו של בית הסוהר לשמו הנוכחי – "כלא איילון" שם שניתן לו בשל מיקומו הגאוגרפי, בלִבּו של עמק איילון.
המצודה כיום נמצאת בלב כלא איילון, מאפייניה המרכזיים נותרו כשהיו, מבנה מוקף בחומה סביב ובשני מגדלי שמירה בצידה המזרחי. חדרי המצודה משמשים את מינהלת שירות בתי הסוהר.
לקריאה נוספת

אורי קוסובסקי ושלומי שטרית, משטרת ישראל בשביל ישראל: מבני משטרה היסטוריים בארץ ישראל, הוצאת משטרת ישראל, 2013
גד קרויזר, הטיגארטים הקמת מצודות המשטרה הבריטיות בארץ ישראל 1938–1943, הוצאת המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל, 2011
הערות שוליים

↑  איילת שני, יש כאלה שאתה רואה אצלם את הרוע בעיניים, באתר הארץ, 14 בדצמבר 2017
↑  א.י. ברור, ארץ ישראל עמ' 421–422, תל אביב: דביר ביאליק, תשי"א
↑  מערכת האנציקלופדיה, הערך "רמלה" כרך 31 עמ' 165–168, ירושלים: האנציקלופדיה העברית, 1979
↑  ח"ז הירשברג, רמלה תחנת הביניים לירושלים, מחקרי א"י ד', תשי"ג
↑  בן-ציון סגל, תולדות ישוב היהודים ברמלה, מאסף ציון, ה'תרצ"ג
↑  יעקב גולדשטיין, ייחודם של מאורעות 1936–1939, כנסים לתולדות הישוב 1978
↑  קרויזר, מיזם מצודות הטאגרט, קרויזר 2004,115-125
↑  משה דיין, גדוד הקומנדו עולה על לוד, מערכות 62–63, יולי 1950, עמ' 34–40
המסגד הלבן ברמלה הוא מבנה אסלאמי קדום, מהמאה ה־8, בתקופת שלטונם של ח'ליפי בית אומיה.
לוחמי הכנופיות במרד הערבי נגד הבריטים 1936–1939
אוטובוס מוגן אבנים מתקופת המרד הערבי הגדול
חזית אופיינית של מבנה טגארט, בתמונה חזית המצודה בנווה צוף עם מגדל המים וחרכי הירי.
בית הקברות הצבאי הבריטי ברמלה
חטיבת "יפתח" בקרב על רמלה ולוד.
מפת הגבול באזור רמלה לוד יולי 48, התחום הצהוב הוא השטח שבשליטת הלגיון הירדני.
כיבוש לוד – יולי 1948
מפקדת חסן סלאמה 1948 לאחר כיבושה
אדולף אייכמן בכלא רמלה 1961
הלמה של ניימן-פירסון

בבדיקת השערות סטטיסטית, הלמה של ניימן-פירסון היא למה שפותחה על ידי הסטטיסטיקאים יז'י ניימן ואגון פירסון, והיא מצביעה על מבחן בין השערות פשוטות, אשר לו העוצמה הגדולה ביותר מבין כל המבחנים בעלי אותה רמת המובהקות  \alpha  (או נמוכה יותר). במילים אחרות, היא מבטיחה את קיומו של מבחן שהוא טוב יותר מכל ה"מתחרים" שלו, ומציעה דרך לבנות אותו.
ניסוח

נתונים מדגם  \mathbf {X} =(X_{1},\dots ,X_{n}), פונקציית נראות  L(\mathbf {X} ;\theta ) התלויה בפרמטר  \theta , ושתי השערות פשוטות: השערת האפס,  H_{0}\,:\theta =\theta _{0} וההשערה החלופית,  H_{1}\,:\theta =\theta _{1}. תחת תנאים אלה, מבחן יחס הנראות, שאזור הדחייה שלו הוא: {\mathcal {R}}_{k}=\left\{\mathbf {X} :{\frac {L(\mathbf {X} ;\theta _{1})}{L(\mathbf {X} ;\theta _{0})}}>k_{\alpha }\right\}
הוא המבחן בעל העוצמה הגדולה ביותר (Uniformly Most Powerful; UMP) מבין כל המבחנים ברמת מובהקות  \alpha  (כלומר, מתקיים  \operatorname {Pr} (\mathbf {X} \in {\mathcal {R}}_{k})=\alpha , אם  H_{0} נכונה).
למעשה, פעמים רבות ניתן למצוא מבחן שקול (כלומר, בעל אותו אזור דחייה), שסטטיסטי המבחן שלו פשוט יותר – ראו דוגמה להלן.
דוגמה

נניח מודל סטטיסטי שבו הנתונים מתפלגים נורמלית עם שונות ידועה  \sigma ^{2} ותוחלת לא ידועה   \mu . נניח גם כי קיימות שתי השערות חלופיות פשוטות באשר לתוחלת: {\begin{array}{lcl}H_{0}:&\mu =0\\H_{1}:&\mu =1\end{array}}הנראות לפי השערת האפס היא  L(\mathbf {X} ;\theta _{0})={\frac {1}{\sqrt {2\pi \sigma ^{2}}}}\exp \left(-{\frac {1}{2\sigma ^{2}}}\sum _{i=1}^{n}{X_{i}}^{2}\right)ובאופן דומה, הנראות לפי ההשערה החלופית היא  L(\mathbf {X} ;\theta _{1})={\frac {1}{\sqrt {2\pi \sigma ^{2}}}}\exp \left(-{\frac {1}{2\sigma ^{2}}}\sum _{i=1}^{n}\left(X_{i}-1\right)^{2}\right)ויחס הנראות הוא {\begin{alignedat}{2}{\frac {L(\mathbf {X} ;\theta _{1})}{L(\mathbf {X} ;\theta _{0})}}&={\frac {{\cancel {\frac {1}{\sqrt {2\pi \sigma ^{2}}}}}\exp \left(-{\frac {1}{2\sigma ^{2}}}\sum _{i=1}^{n}\left(X_{i}-1\right)^{2}\right)}{{\cancel {\frac {1}{\sqrt {2\pi \sigma ^{2}}}}}\exp \left(-{\frac {1}{2\sigma ^{2}}}\sum _{i=1}^{n}{X_{i}}^{2}\right)}}\\&={\frac {\exp \left(-{\frac {1}{2\sigma ^{2}}}\sum _{i=1}^{n}\left({X_{i}}^{2}-2X_{i}+1\right)\right)}{\exp \left(-{\frac {1}{2\sigma ^{2}}}\sum _{i=1}^{n}{X_{i}}^{2}\right)}}\\&=\exp \left[-{\frac {1}{2\sigma ^{2}}}\sum _{i=1}^{n}\left({\cancel {{X_{i}}^{2}}}-2X_{i}+1-{\cancel {{X_{i}}^{2}}}\right)\right]\\&=\exp \left({\frac {\sum _{i=1}^{n}X_{i}-n/2}{\sigma ^{2}}}\right)\\\end{alignedat}}נרצה להשוות את יחס הנראות הזה לערך קריטי התלוי במובהקות, ולדחות את השערת האפס אם  \exp \left({\frac {\sum _{i=1}^{n}X_{i}-n/2}{\sigma ^{2}}}\right)>k_{\alpha }^{*}עם זאת, ניתן לשים לב כי תנאי הזה שקול לדחייה של השערת האפס אם {\bar {X}}_{n}{\overset {\mathrm {def} }{=}}{\frac {1}{n}}\sum _{i=1}^{n}X_{i}>k_{\alpha }
עבור ערך קריטי  k_{\alpha } מתאים.
במילים אחרות, מבחן יחס הנראות שקול למבחן שבודק האם ממוצע המדגם  {\bar {X}}_{n} גדול מערך קריטי, ולמבחן כזה יש עוצמה מקסימלית. היתרון בהצגה זו היא שממוצע המדגם הוא סטטיסטי מבחן פשוט יותר לניתוח מאשר יחס הנראות עצמו. בפרט, ניתן לחשב ממנו (בעזרת מעט טרנספורציות פשוטות) מבחן Z.
הוכחה

יהי  {\mathcal {R}}_{NP} אזור הדחייה אשר מוגדר על פי הלמה, כלומר:
ויהי מבחן אחר בעל אותה רמת מובהקות, שאזור הדחייה שלו,  {\mathcal {R}}_{A}, שונה מ- {\mathcal {R}}_{NP},
ומתקיים  \operatorname {Pr} \left(\mathbf {X} \in {\mathcal {R}}_{NP}\right)=\operatorname {Pr} \left(\mathbf {X} \in {\mathcal {R}}_{A}\right)=\alpha , אם ההשערה  H_{0} נכונה.
נוסחת ההסתברות השלמה קובע כי לכל  \theta ,
 \operatorname {Pr} _{\theta }\left({\mathcal {R}}_{NP}\right)=\operatorname {Pr} _{\theta }\left({\mathcal {R}}_{NP}\backslash {\mathcal {R}}_{A}\right)+\operatorname {Pr} _{\theta }\left({\mathcal {R}}_{NP}\cap {\mathcal {R}}_{A}\right)
 \ \ \operatorname {Pr} _{\theta }\left({\mathcal {R}}_{A}\right)=\operatorname {Pr} _{\theta }\left({\mathcal {R}}_{A}\backslash {\mathcal {R}}_{NP}\right)+\operatorname {Pr} _{\theta }\left({\mathcal {R}}_{NP}\cap {\mathcal {R}}_{A}\right)
ולכן,
ובפרט, אם  \theta =\theta _{0}, למבחנים רמת מובהקות זהה, ולכן,
{\begin{aligned}\operatorname {Pr} _{\theta _{0}}\left({\mathcal {R}}_{NP}\backslash {\mathcal {R}}_{A}\right)-\operatorname {Pr} _{\theta _{0}}\left({\mathcal {R}}_{A}\backslash {\mathcal {R}}_{NP}\right)&=\operatorname {Pr} _{\theta _{0}}\left({\mathcal {R}}_{NP}\right)-\operatorname {Pr} _{\theta _{0}}\left({\mathcal {R}}_{A}\right)\\&=\ \alpha -\alpha \\&=0\end{aligned}}
כלומר:
המשפט מבקש להוכיח כי  \operatorname {Pr} _{\theta _{1}}\left({\mathcal {R}}_{NP}\right)>\operatorname {Pr} _{\theta _{1}}\left({\mathcal {R}}_{A}\right), אך מטענה (1) נובע כי לשם כך מספיק להוכיח כי
 \operatorname {Pr} _{\theta _{1}}\left({\mathcal {R}}_{NP}\backslash {\mathcal {R}}_{A}\right)>\operatorname {Pr} _{\theta _{1}}\left({\mathcal {R}}_{A}\backslash {\mathcal {R}}_{NP}\right)
לשם הוכחת הטענה האחרונה, ניתן לשים לב כי מההנחה, בתוך  {\mathcal {R}}_{NP}\backslash {\mathcal {R}}_{A} מתקיים  L(\mathbf {X} ;\theta _{1})>k_{\alpha }\ L(\mathbf {X} ;\theta _{0}), ובפרט,
באופן דומה, בתוך  {\mathcal {R}}_{A}\backslash {\mathcal {R}}_{NP},
ועל כן,
 {\begin{aligned}\operatorname {Pr} _{\theta _{1}}\left({\mathcal {R}}_{NP}\backslash {\mathcal {R}}_{A}\right)&{\overset {(3)}{>}}\operatorname {Pr} _{\theta _{0}}\left({\mathcal {R}}_{NP}\backslash {\mathcal {R}}_{A}\right)\\&{\overset {(2)}{=}}\operatorname {Pr} _{\theta _{0}}\left({\mathcal {R}}_{A}\backslash {\mathcal {R}}_{NP}\right)\\&{\overset {(4)}{>}}\operatorname {Pr} _{\theta _{1}}\left({\mathcal {R}}_{A}\backslash {\mathcal {R}}_{NP}\right)\end{aligned}}
כנדרש.
ראו גם

מבחן יחס הנראות
מבחן יחס הנראות המוכלל (GLRT)
לקריאה נוספת

Neyman, Jerzy; Pearson, Egon S. (1933). "On the Problem of the Most Efficient Tests of Statistical Hypotheses". Philosophical Transactions of the Royal Society of London. 231 (694–706): 289–337. Bibcode:1933RSPTA.231..289N. doi:10.1098/rsta.1933.0009. JSTOR 91247.
דיאגרמת ון הממחישה את ההוכחה ללמה של ניימן ופירסון: אזורי הדחייה אם מתקיימת השערת האפס
אזורי הדחייה אם מתקיימת ההשערה האלטרנטיבית
הדיוויזיה השנייה (יפן)

| --- | --- |

סמל הדיוויזיה
 פרטים
 מדינה:  יפן יפן
 שיוך:   צבא יפן
 סוג:  דיוויזיה
 בסיס האם:  אסהיקאווה 
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  18 בינואר 1962 – הווה (62 שנים)
 נתוני היחידה
 כוח אדם:  8,100 חיילים
 פיקוד
 יחידת אם:  ארמיית הצפון
 
הדיוויזיה השנייה (ביפנית: 第2師団) היא דיוויזיה של צבא יפן אשר מוצבת בטוקיו.
היסטוריה

הדיוויזיה הוקמה ב-18 בינואר 1962 במטרה להגן על צפון-מערב הוקאידו. כיום, הדיוויזיה כוללת 8,100 חיילים, המחולקים לשלושה רגימנטים רגליים ורגימנט שריון אחד, והיא חלק מארמיית הצפון. פרט לתפקידים מגננתיים, הדיוויזיה מסייעת גם בטיפול באסונות טבע באזור.
בסיס הדיוויזיה נמצא במחנה אסהיקאווה שבעיר אסהיקאווה. מדי שנה לוקחים חיילי הדיוויזיה חלק בפסטיבל חורף מקומי בעיר.
הכבישים המהירים של סין

נסיעה בכביש מהיר בסין בעיר דונגגוואן
רשת הכבישים המהירים של סין הוא שם כולל של כבישים מהירים עירוניים ובין עירוניים בשטחה של סין. רשת זו היא רשת הכבישים המהירים הארוכה ביותר בעולם כולו. בסוף שנת 2015 האורך הכולל של כל הכבישים עמד על 123,000 ק"מ, כאשר 11,050 ק"מ מתוכם נסללו באותה שנה. כבישים מהירים בסין הם תוספת חדשה למדי לתשתית התחבורה במדינה, הכביש המהיר הראשון בסין נפתח בחודש אוקטובר 1988. בשנת 1999 רשת הכבישים המהירים עברה את סך האורך של 10,000 ק"מ.
עלויות

העלות הכוללת של רשת הכבישים המהירים מוערכת לסך של 2 טריליון יואן סיני (כ-240 מיליארד דולר אמריקאי). משנת 2005 לשנת 2010 ההשקעה השנתית בכבישים תוכננה לעמוד על בין 140 ל-150 מיליארד יואן (בין 17 ל-18 מיליארד דולר ארצות הברית), ומהשנים 2010 לשנת 2020 ההשקעה השנתית תוכננה לעמוד על כ-100 מיליארד יואן (12 מיליארד דולר).
תקציבי הבנייה יגיעו ממס רכישת כלי רכב, עמלות ומיסים שייגבו על ידי הממשלה, איגרות חוב, ומהשקעות מפנים ומהשקעות זרות. רבים מהכבישים בפרויקט הם כבישי אגרה, ובמיוחד עמוד השדרה הידוע כ"רשת 7918". מאמצים לכפות עלייה במס על הדלק במדינה כדי לממן את הכבישים שהכניסה אליהם מותנית בתשלום נתקלו בהתנגדות, והיה קשה מאוד למפלגה הקומוניסטית ולמועצת המדינה להעביר חוק כזה מול הקונגרס הלאומי העממי.
חוקים ותקנות

החל מ-1 במאי 2004, המהירות המותרת בכבישים מהירים בסין עלתה מ-110 קמ"ש ל-120 קמ"ש. בנוסף, מאותו יום גם לנהגים חדשים ניתנה הרשות לנהוג בכבישים מהירים, היתר שלא ניתן בשנות התשעים. המהירות המינימלית המותרת בכביש מהיר בסין עומדת על 70 קמ"ש, ורק כלי רכב ממונע רשאי לעלות לכביש המהיר. ישנה ענישה וקנסות גם לנהגים שעוברים את המהירות המותרת וגם לנהגים שנוסעים מתחת למהירות המינימלית המותרת.
כבישים אלו מתומררים הן באנגלית והן בסינית. הדבר בא לשבור את מחסום השפה, ועם זאת עובדים מעטים בכבישי האגרה יודעים לדבר אנגלית. השילוט בדרכים אלו הוא שילוט בעל אותיות לבנות על רקע ירוק, כמו הכבישים המהירים ביפן, שווייץ וארצות הברית. התמרור החדש ממקם את סימון היציאה בחלקו הימני העליון של התמרור, נתון נוסף המקרב תמרורים אלו לתמרורים בארצות הברית.
התמרורים מורים על יציאות, כבישי אגרה, שירותים שונים באזור הכביש ואזורי התרעננות. קיימים גם תמרורים שמזהירים את הנהגים לא לעבור את המהירות המותרת, אזהרות לגבי שטח הררי, איסור שלא לנהוג בשולי הכביש וכן על שוני בתוואי הכביש. על אף שרוב התמרורים באנגלית ניתנים להבנה, לעיתים הם כתובים באנגלית שבורה ולא תקינה.
ראו גם

הכביש הפאן-אמריקאי
קו הרכבת יי-וו - מדריד
מפה של מערכת הכבישים המהירים בסין, בכחול כבישים פתוחים, באדום כבישים בשלבי תכנון או בנייה
הנסי קירש

| --- | --- |

 לידה:  10 באוגוסט 1966 (בן 58) Lank-Latum, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 מקום הקמה:  גרמניה 
 מוקד פעילות:  גרמניה 
 תקופת הפעילות:  מ-1984 
 סוגה:  פאוור מטאל, ספיד מטאל 
 שפה מועדפת:  גרמנית 
 חברת תקליטים:  No Remorse Records, ניוקליר בלאסט, סנצ'ורי מדיה רקורדס, וירג'ין, Steamhammer 
 פרופיל ב-IMDb
 
האנסי קירש (בגרמנית: Hansi Kürsch;‏ נולד ב-10 באוגוסט 1966) הוא הסולן של להקת הפאוור מטאל הגרמנית בליינד גארדיאן.
האנסי נולד ב-10 באוגוסט 1966 בבלאנק-לטום, גרמניה. ביחד עם אנדרה אולבריך, הוא גם הכותב העיקרי של הלהקה. עד שנת 1998, שבה יצא אלבום הלהקה "Nightfall in middle Earth" האנסי שימש גם כבסיסט.
באתר הרשמי של הלהקה מציין קירש ששלוש הלהקות האהובות עליו הן ג'נסיס, דיפ פרפל וקווין. הצהרה זו עולה בקנה אחד עם אהבתו של קירש לטכניקת ההקלטות הכפולות - שיטה שבה מקליטים קולות שירה מספר פעמים, אפקט שיוצר סאונד שדומה למקהלה. שיטה זו הייתה נהוגה גם על ידי פרדי מרקיורי, סולן להקת קווין אותו קירש מעריץ.
יכולותיו הווקאליות של הנסי קירש מרשימות ומגוונות, הוא מסוגל לשיר בארבע אוקטבות וכן בסגנון גראולינג (Growling).
הדיוויזיה הראשונה (דרום אפריקה)

| --- | --- |

 פרטים
 מדינה:  איחוד דרום אפריקה איחוד דרום אפריקה
 שיוך:   צבא דרום אפריקה
 סוג:  דיוויזיה
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  13 באוגוסט 1940 1 ביולי 1948 – 1 בינואר 1943 1 בנובמבר 1949 (שנתיים)
 מלחמות:  מלחמת העולם השנייה
 פיקוד
 דרגת המפקד:   מייג'ור גנרל
 מפקדים
הדיוויזיה הראשונה של צבא דרום אפריקה הייתה דיוויזיה דרום אפריקנית, אשר לחמה במלחמת העולם השנייה.
היסטוריה > המערכה במזרח אפריקה

ב-1940 הוקמה הדיוויזיה הדרום אפריקאית הראשונה, על מנת להיערך לקראת המתקפה האיטלקית הצפויה במזרח אפריקה, ממושבות איטליה במזרח אפריקה האיטלקית שנתפסה כמהווה סיכון לכל מושבות בריטניה באפריקה, ולדומיניונים. בתחילה הוקמה חטיבה ונשלחה לקניה וב-13 באוגוסט 1940 הוקמה הדיוויזיה, וג'ורג' ברינק מונה כמפקדה הראשון.
הדיוויזיה הוצבה על גבול אתיופיה עם קניה, מקום שעמד בפני מתקפות איטלקיות בקיץ 1940. שלוש הדיוויזיות של מושבות בריטניה והדומיניונים שהוצבו בקניה הושמו תחת פיקודו של הגנרל אלן קנינגהם. בתחילת 1941 הורה קנינגהם לברינק לצאת למתקפה כנגד עמדות האיטלקים על גבול אתיופיה-קניה.
ב-16 בינואר נפתחה המתקפה בהתקדמות למחוז גאלה סידאמו. הכוח התקדם בשלושה טורים, מאזור אגם רודולף מזרחה, בעומק של מספר קילומטרים בתוך הגבול האתיופי, עד העיירה מגה שהיוותה צומת דרכים חשוב בדרום אתיופיה. הקרב סביב העיירה ניטש כשלושה ימים, בתנאי מזג אוויר קשים, ורבות מהאבדות נבעו מחשיפה לקור ולגשמים. ב-18 בפברואר נכבשה מגה, ובה נפלו בשבי 600 לוחמים איטלקים. במגה נאלצו התוקפים לעצור את המתקפה, עקב תנאי מזג האוויר הקשים. לאחר פעולות אלו נשמרה הדיוויזיה הראשונה של צבא דרום אפריקה בעיקר כעתודה, במהלך המתקפה העיקרית, שהחלה בסומליה ונמשכה אל תוככי אתיופיה. על הצטיינותו במערכה זו קיבל ברינק את התואר אביר מסדר האמבט. בחודש מאי הועברה הדיוויזיה ללוב, על מנת להשתתף בהמשך המערכה במדבר המערבי.
היסטוריה > המערכה במדבר המערבי

בלוב הוצבה הדיוויזיה במסגרת הקורפוס ה-30 הבריטי, בפיקודו של הגנרל וילוובי נורי שהיה חלק מהארמייה השמינית של הצבא הבריטי בפיקודו של אלן קנינגהם. בנובמבר 1941 נטלה הדיוויזיה הדרום אפריקאית בפיקודו של ברינק חלק במבצע צלבן, כנגד הכוחות האיטלקים וכוחות קורפוס אפריקה של הגנרל ארווין רומל, שנועד לשחרר את נמל טוברוק שעמד במצור, ולגרש את אנשי הציר מאזור קירנאיקה. הצלחתה של הדיוויזיה בקרבות הייתה מעורבת. הדיוויזיה לחמה בקרבות קשים, ואיבדה חלק ניכר מאחת מיחידותיה העיקריות, החטיבה הדרום אפריקאית החמישית. לאחר סיום קרבות מבצע צלבן, בתחילת שנת 1942 נערכה הדיוויזיה מחדש במסגרת הערכות הארמייה השמינית בקו גזאלה. ב-10 במרץ 1942 נפגע ברינק בתאונה בגבו, ונאלץ לשוב לדרום אפריקה, ומייג'ור גנרל דן פינאר החליפו בתפקיד.
פינאר שחשש מהשמדת כוחותיו נמנע מלהיכנס לקרב נגד כוחות מדינות הציר בקרב גזאלה ובקרב אל-עלמיין הראשון, והוא העדיף להסיג את כוחותיו לעמדות מוגנות. בקרב עלם חלפה ארגן פינאר שני צוותי קרב למתקפה נגד דיוויזיית הפאנצר ה-15, אולם כוחות הציר נסוגו עוד לפני שהכוחות החלו במתקפה. באוקטובר 1942 מילאה הדיוויזיה תפקיד חשוב בקרב אל-עלמיין השני, שבו לחמה כחלק מהקורפוס הבריטי ה-30. ב-19 בדצמבר 1942 נהרג מפקד הדיוויזיה פינאר יחד עם כמה מקציניו בהתרסקות מטוס, וב-1 בינואר 1943 הדיוויזיה חזרה לדרום אפריקה כדי לשמש כגרעין לשתי דיוויזיות השריון העתידיות של דרום אפריקה.
היסטוריה > לאחר המלחמה

כינוי דיוויזיית הרגלים הדרום אפריקאית הראשונה שימש גם לזמן קצר ליחידה יורשת בשנים 1948–1949.
מפקדים

בריגדיר ג'ורג' ברינק (13 באוגוסט 1940 – 10 במרץ 1942)
מייג'ור גנרל דן פינאר (10 במרץ 1942 – 1 בינואר 1943)
הערות שוליים

↑  התקדמות הבריטים בחזיתות אפריקה, דבר, 21 בפברואר 1941
↑  Decorations for empire smashers, פלסטיין פוסט, 30 במאי 1941
↑  בריגדיר פיטר יאנג, מלחמת העולם השנייה - 1939 - 1945, הוצאת מערכות, 1969, עמ' 115
↑  וינסטון צ'רצ'יל, מלחמת העולם השנייה, כרך שלישי, "הברית הגדולה", הוצאת עם הספר, 1961, עמ' 468
הכבשה דולי

פוחלץ של הכבשה דולי
תוכנית השיבוט של הכבשה דולי
הכבשה דולי (5 ביולי 1996 – 14 בפברואר 2003) הייתה תוצר השיבוט הגנטי (שיבוט הוא תהליך מלאכותי לשכפול יצור חי) הראשון בעולם של יונק הנוצר מתא בוגר.
רקע

דולי שובטה בניסוי מדעי על ידי צוות מחקר בראשות איאן וילמוט במכון רוסלין למחקר בבעלי חיים (Roslin Institute) השייך לאוניברסיטת אדינבורו וממוקם בעיירה רוסלין שבסקוטלנד, ושם נשארה כל חייה. מטרתו המקורית של המחקר הייתה שיבוט תקין של בעלי-חיים מהונדסים גנטית לייצור חלבונים תרפויטיים, כגון אינסולין והורמון הגדילה בחלב שלהם. הכבשה דולי נוצרה מתא רקמה בוגר וממוין של עטין בטכניקת שיבוט בהעברת גרעין תא סומטי (Somatic Cell Nuclear Transfer) שבה מאחים תא ביצה שגרעינו הוסר עם תא סומטי.
הניסוי נערך בשנת 1996, וצלח רק לאחר מספר ניסיונות כושלים - מתוך 277 ביציות מופרות, רק 30 עברו חלוקה; מתוך אותן 30 ביציות רק תשע נקלטו באמהות פונדקאיות והובילו להריון; כל ההריונות נכשלו, מלבד אחד. ב-22 בפברואר 1997 פורסם הניסוי, ועורר ויכוחים אתיים רבים ברחבי העולם.
דולי המליטה שישה טלאים, אולם לא האריכה ימים ומתה בשנת 2003 בגיל שש, לאחר שהורדמה. דולי הומתה על מנת למנוע ייסורים נוספים ממחלת ריאות שבה חלתה. למחלה, שאופיינית לכבשים החיות בשבי, אין כל קשר להיותה תולדה של שיבוט. דלקת ריאות זו נוספה לדלקת מפרקים שממנה סבלה דולי. על אף טענות מוקדמות כי דולי סבלה מהזדקנות מואצת, נמצא כי הדבר לא נבע מעצם השיבוט. ב-9 באפריל 2003, הוצב פוחלצה של דולי במוזיאון המלכותי של סקוטלנד, באדינבורו.
הכבשה דולי היוותה פריצת דרך בעולם המדע בתחום השיבוט הגנטי. מאז שיבוט זה שובטו חיות נוספות, כגון חתול, פרה (2001), כלב (2005) וקוף (2018). שיבוטה של דולי חולל סערה ביואתית, כשרבים הביעו חששם מפני שיבוט קרוב של בני אדם. שיבוטה של דולי העלה את הנושא לסדר היום במקומות רבים, ובכמה מדינות, כולל ישראל, חוקקו חוקים נגד שיבוטים.
בריאיון לסיינטיפיק אמריקן בשנת 2008 התוודה וילמוט שזנח את השיבוט לטובת הפיכת תאים בוגרים לתאי גזע. "הגישה החדשה תאפשר לדברים להתקדם קצת יותר מהר".
בתרבות

אחד הפרקים של התכנית "שערורייה" נקרא "תיק דולי" ובו מסופר על ניסוי סודי של שיבוט אדם בשם גרשון לרר (נתי רביץ) בהשראת השיבוט של הכבשה דולי.