stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בית הכנסת קרן ישועה
הערות שוליים

↑  Le président du comité, René Chiche, envoie une lettre à la municipalité de La Marsa lui demandant de fermer le bâtiment afin qu'il soit démoli. Il y joint une expertise indiquant que le bâtiment doit s'écrouler d'un moment à l'autre. Kalfon, avec l'aide de fidèles, doit faire réaliser une contre-expertise et s'engager à entreprendre les travaux immédiatement afin d'empêcher la fermeture du bâtiment.
↑  "Archived copy". אורכב מ-המקור ב-2014-11-12. נבדק ב-2020-01-21. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  C'est un proche d'Isaac Kalfon, de passage en Tunisie, qui a découvert la synagogue dans cet état et en a témoigné. C'est d'ailleurs ce témoignage qui a été repris dans les médias internationaux.
↑  "Les annonces du JO Associations". journal-officiel.gouv.fr (בצרפתית). נבדק ב-24 בספטמבר 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
רבי יום טוב כלפון
בילי הולידיי

| --- | --- |

 לידה:  7 באפריל 1915 פילדלפיה, פנסילבניה, ארצות הברית 
 פטירה:  17 ביולי 1959 (בגיל 44) ניו יורק, ניו יורק, ארצות הברית 
 שם לידה:  Eleanora Fagan 
 שם במה:  Billie Holiday 
 מקום קבורה:  Saint Raymonds Cemetery 
 מוקד פעילות:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1933 
 סוגה:  ג'אז, סווינג, ג'אז ווקאלי, בלדה, ג'אז בלוז, בלוז 
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 חברת תקליטים:  קומודור רקורדס, קפיטול רקורדס, MGM רקורדס, דקה רקורדס, בלובירד רקורדס, קולומביה רקורדס, אלאדין רקורדס, Okeh, Vocalion Records, ורב רקורדס, בראונשווייג רקורדס 
 פרסים והוקרה:  פרס גראמי למפעל חיים (1987)  היכל התהילה של גראמי (2004)  היכל התהילה של גראמי (2009)  היכל התהילה של נשות מרילנד (2008)  היכל התהילה של גראמי (1999)  היכל התהילה של גראמי (1988)  פרס גראמי למפעל חיים (1986)  היכל התהילה הלאומי לנשים (2011)  היכל התהילה של גראמי (1975)  היכל התהילה של גראמי (1977)  היכל התהילה של הרוק אנד רול (2000)  כוכב בשדרת הכוכבים בהוליווד 
 billieholiday.com
 פרופיל ב-IMDb
 חתימה:  
 
בילי הולידיי ב-1949. צילום: קארל ואן וכטן
בילי הולידיי (באנגלית: Billie Holiday;‏ 7 באפריל 1915 – 17 ביולי 1959) הייתה זמרת ג'אז אמריקאית, מן החשובות במאה ה-20.
הולידיי הייתה זמרת בעלת קול וסגנון שירה ייחודיים. היא הושפעה מזמרים כלואי ארמסטרונג ובסי סמית, שהצליחה בשנות ה-20, אשר התאפיינה בקול גס ונוגע ללב.
קורות חיים

נולדה בשם אלנורה פייגן (Eleanora Fagan) ומאוחר יותר כונתה "ליידי דיי". את שם הבמה שלה הרכיבה משם השחקנית שהעריצה בילי דאב (Billie Dove) וגיטריסט הג'אז קלארנס הולידיי, שייתכן שהיה אביה. לפי הביוגרפיה שלה, כשהייתה ילדה, עבדה בעבודות מזדמנות, שאחת מהן הייתה ניקוי מצעים בבית זונות באזור ביתה. היא עבדה שם כיוון שבעלת המקום הייתה מהיחידות בשכונה שלה שהחזיקו נגן תקליטים. בתמורה לעבודתה, במקום לקבל שכר הסכימה הולידיי שבעלת המקום תתן לה לשמוע תקליט. בין התקליטים ששמעה היה האלבום האגדי West End Blues של לואי ארמסטרונג. היא מספרת כי לפעמים הייתה בוכה ללא הפסקה בהקשבה לאלבום, ולפעמים הייתה מאושרת כל כך עד שהייתה שוכחת את השכר שוויתרה עליו. בביוגרפיה שלה מתוארת ילדותה הקשה. היא נולדה כבת לאם בת 13 וצאצאית למשפחת עבדים מווירג'יניה, שעברו עם שחרורם לצפון במסגרת ההגירה הגדולה. למרות שפרטי ילדותה מעורפלים, באוטוביוגרפיה שכתבה סמוך למותה, מצוינים אירועים נוראים שחוותה, ביניהם ניסיון אונס, וככל הנראה עבודה בזנות.
הולידיי סיפרה כי בכל העבודות המזדמנות שבהן עבדה בצעירותה, תמיד הייתה שרה. את קריירת השירה שלה החלה ב-1930 במועדוני לילה בשכונת הארלם שבניו יורק. ב-1932, החליפה אלינורה, בת ה-17 את הזמרת הקבועה במועדון קוונס – מונטי מור. המפיק המוזיקלי וצייד הכישרונות האגדי ג'ון האמונד, שאהב את שירתה של מור, הגיע למועדון לשמוע אותה. האמונד, שגילה חלק גדול מהזמרים המשפיעים ביותר בהיסטוריה, ביניהם בוב דילן, אריתה פרנקלין, לאונרד כהן, ועוד רבים וטובים, אמר על הולידיי כי שירתה כמעט ושינתה את טעמו ועולמו המוזיקלי, שכן היא הייתה האישה הראשונה שפגש ששרה כמו גאון אלתור ג'אז. ב-1933 הפגיש האמונד בינה ובין הנגן המצליח בני גודמן, שגם בהצלחתו יש להאמונד חלק גדול, ויחד הם הקליטו את שני שיריה הראשונים.
מאז החלה הקריירה המוזיקלית שלה לשגשג והיא הופיעה במועדוני ג'אז בניו יורק, וכיכבה באופן קבוע במספר מועדונים ברחוב 52.
היא הופיעה עם כוכבי-על בעולם הג'אז של שנות ה-30 וה-40 כלסטר יאנג, קאונט בייסי וארטי שו ושרה דואטים עם לואי ארמסטרונג. באוגוסט 1941 נישאה לטרומבוניסט ג'ימי מונרו. בשנת 1946, בעקבות בגידתו היא כתבה את השיר Don't Explain שזכה לגרסאות כיסוי רבות.
ב-1954 ביצעה הולידיי את סיבוב ההופעות האחרון שלה, שכלל לראשונה הופעות גם באירופה, ונמשך 5 שנים. היא חזרה לארצות הברית זמן קצר לפני מותה.
זמרת מחאה

השפיעה רבות גם כזמרת מחאה. השיר "פרי מוזר" (Strange Fruit), בביצועה של הולידיי, הפך לאחד מהמנוני זכויות האזרח הראשונים. השיר מתאר את הקרבנות האפרו-אמריקנים, שנטבחו במעשי לינץ' בדרום ארצות הברית, וגופותיהם תלויים מן העצים:
"עצים דרומיים נושאים פירות מוזרים

דם על העלים, ודם בשורשים

גופות שחורות מתנדנדות במשב הדרומי

פירות מוזרים תלויים על עצי הצפצפה".
התעקשותה של הולידיי לשיר את שיר המחאה הזה, למרות אזהרות מפורשות שקיבלה מהאף בי איי, הפכה אותה בעיני הממסד הגזען ל"מסוכנת" וגררה שלילת רישיון הופעות, ורדיפה חסרת פרופורציה מצד שוטרי מחלק הסמים, עד ליום מותה.
כזמרת שחורה בשנות ה-30 וה-40 של אמריקה הגזענית, תחת מדיניות ההפרדה הגזעית של חוקי ג'ים קרואו, לא הייתה הולידיי רשאית להופיע במעורב עם זמרים "לבנים". גם כשדרך כוכבה, והיא צורפה כזמרת אפרו-אמריקאית יחידה לתזמורתו הלבנה של ארטי שו, הקלרניתן ומנהיג להקת ג'אז, היא נאלצה להתגנב לבמה דרך המטבח או חדר השירותים. בסיבוב ההופעות, כשהלהקה ה"לבנה" הלכה לישון בחדרי בתי מלון, נאלצה הולידיי לישון באוטובוס בנפרד.
במשך תקופה ממושכת, ועד מותה, צרכה הולידיי סמים. צריכה זו הביאה להידרדרות ניכרת בבריאותה כבר ב-1950, בהיותה בת פחות מ-40. צריכת הסמים והאלכוהול הובילו בסופו של דבר למותה ב-1959, כשהייתה בת 44 בלבד.
דיסקוגרפיה

הולידיי הקליטה שירים עם ארבעה אולפנים:
Columbia Records (1933-1942, 1958)
Commodore Records (1939, 1944)
Decca Records (1944-1950)
Verve Records (1952-1959)
דיסקוגרפיה > הקלטות אולפן

(רשימה חלקית)
במארזי תקליטים:
Lady Day: The Complete Billie Holiday on Columbia (1933-1944)
The Complete Commodore Recordings (1939, 1944)
For collectors not interested in non-released studio takes, The Commodore Master Takes features only the released versions of Holiday's Commodore recordings.
The Complete Decca Recordings (1944-1950)
The Complete Billie Holiday on Verve (1945-1959)
הקלטות אולפן נוספות:
Lady in Satin (Columbia, 1958)
פסקול הסרט "ניו אורלינס" (1946) (Giants of Jazz, 1983)
The Sound of Jazz (Columbia, 1958)
דיסקוגרפיה > הקלטות חיות

קיימות הקלטות רבות של הופעותיה, רובן אף זמינות באוספי מוזיקה שונים. להלן מקצת הקלטותיה:
At Monterey 1958 (1958)
Billie Holiday in Europe 1954-1958 (1954-1958)
The Complete 1951 Storyville Club Sessions (1951)
אלה פיצג'רלד ובילי הולידיי בניו-פורט (1957)
Lady Day: The Storyville Concerts [Vol. 1 and 2] (1951, 1953, 1959)
A Midsummer Night's Jazz at Stratford '57 (1957)
Summer of '49 (1948-1949)
מארז התקליטים של קולומביה כולל הקלטות חיות של הולידיי עם תזמורת קאונט בייסי (1937) ובני גודמן (1938) והופעותיה בקונצרט הג'אז מ-1944.
מארז "The Verve" כולל עוד מספר הקלטות:
הופעות "ג'אז בפילהרמונית" (1945-1947)
Jazz Club USA (1954)
1956 קונצרטים בקרנגי הול, (עם קריינות ביוגרפית אודות בילי הולידיי) Lady Sings the Blues
1957 פסטיבל הג'אז של ניו-פורט
Seven Ages of Jazz Festival (1958)
בית הכנסת עושה שלום

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  בית כנסת
 מיקום:  לורל, מרילנד
 מדינה:  ארצות הברית 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1991
 תאריך פתיחה רשמי:  1991 
 אדריכל:  טראוויס פרייס
 קואורדינטות:  39°05′20″N 76°52′41″W﻿ / ﻿39.089°N 76.878°W﻿ / 39.089; -76.878
 oseh-shalom.org
 he
 
עושה שלום הוא בית הכנסת היחיד בלורל, מרילנד, ואחד מחמשת בתי הכנסת הרקונסטרוקציוניסטים במטרופוליטן בולטימור-וושינגטון. חברי הקהילה מגיעים ממחוזות סמוכים רבים, בהם מחוזות הווארד, מונטגומרי, הנסיך ג'ורג' והמלכה אן. בית כנסת עושה שלום נוסד בשנת 1966, והצטרף לתנועה הרקונסטרוקציוניסטית בשנת 1979. דריה וג'וש ג'ייקובס ולדה, זוג נשוי של רבנים, הפכו לרבני הקהילה באוגוסט 2017.
עושה שלום ידוע במבנה בית הכנסת הייחודי שלו, הבנוי מ-"כנפיים" כחולות וכיפה זוהרת. במתחם מתקיימות תפילות שבת שבועיות, פועל בית ספר דתי, חינוך למבוגרים, ותוכניות ואירועים שונים אחרים.
הערות שוליים

↑  Oseh Shalom - History (ארכיון)
↑  Google Maps - Reconstructionist near Maryland
↑  Oseh Shalom - Leadership(הקישור אינו פעיל)
↑  Travis Price Architects - Institutional (ארכיון)
בית הכנסת רבי יוסף קארו

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  בית כנסת 
 על שם:  יוסף קארו 
 מיקום:  העיר העתיקה בצפת
 מדינה:  ישראל 
 הקמה ובנייה
 תאריך פתיחה רשמי:  המאה ה-16
 קואורדינטות:  32°58′07″N 35°29′31″E﻿ / ﻿32.968583047558°N 35.491833897731°E﻿ / 32.968583047558; 35.491833897731
  (למפת צפת מוגדלת) בית הכנסת רבי יוסף קארו(למפת צפת רגילה) בית הכנסת רבי יוסף קארו(למפת הגליל העליון רגילה) בית הכנסת רבי יוסף קארו(למפת הגליל העליון מוגדלת) בית הכנסת רבי יוסף קארו
 
בית הכנסת רבי יוסף קארו הוא בית כנסת מן המאה ה-16 בעיר העתיקה של צפת, אשר על פי המסורת היה בית מדרשו של רבי יוסף קארו.
היסטוריה

רבי יוסף קארו עלה לארץ ישראל מניקופול בשנת ה'רצ"ו (1536), והתיישב בצפת, שם למד בישיבתו של רבי יעקב בירב, והיה אחד מארבעת התלמידים שנסמכו על ידו עם חידוש הסמיכה. עד מהרה הפך לאחד ממנהיגיה הרוחניים של הקהילה היהודית בצפת. הוא קבע את מקומו בבית הכנסת, שהתקיים אז בקומה השנייה של המבנה, שם לימד את תלמידיו ושקד על כתיבת רוב ספריו. רבי יחיא אלצ'אהרי ביקר בבית הכנסת במאה ה-16, וציין כי בבית המדרש לומדים כ-200 תלמידים. ברעידת האדמה הגדולה בשנת ה'תק"כ (1759) נחרב בית הכנסת, ונבנה מחדש במבנה צנוע יותר בקומת הקרקע.
הנוסע ר' שמחה מזאלאזיץ, שביקר בבית הכנסת בשנת 1764, העיד כי למדו בו 700 תלמידים.
רבי ישראל מפולוצק כתב בשנת 1778 כי החסידים שעלו לארץ ישראל שנה קודם לכן והתיישבו בצפת "מתפללין בבית יוסף", עד השלמת בניית של בית הכנסת האר"י האשכנזי.
גם המבנה החדש של בית הכנסת חרב ברעידת האדמה בצפת בשנת 1837, ושוקם במשך עשר שנים במימונו של הגביר רבי יצחק גויטע, שעלה לצפת מאיטליה.
בבית הכנסת קיים ספר תורה ששרד מן המאה ה-16.
מבנה

מבנה בית הכנסת מעיד כי ייעודו היה להיות בית מדרש ולא בית כנסת. מעל פתח הכניסה מוצבים שני לוחות שיש ובהם כתובת ארוכה קשה לקריאה, מליצית ומשובצת בחלקי פסוקים, המנציחה את שיקום בית הכנסת לאחר רעידת האדמה:
מזמור שיר חנוכת בית היוסף, הבית בהבנותו, ותכל עבודת הקודש, ט"ו באלול חניכתו, בשנת "ותר"א אתו כי טוב" מכל מלאכתו, "ברוך ה' אשר לא עזב ונתן חסדו ואמתו, "ה' צבאות הנוטע"... "והיה כי ישאלך בנך" "מי האיש אשר בנה" כבוד הבית הזה, מאשפות ירים לראש פינה, ויבן כמו רמים, ברוך מחזיר עטרה ליושנה. איה מקומו ומה שמו, "ומי האיש אשר נטע?"... שא עיניך וראה כתר שם טוב, אשרי יולדתו, מעיר תהילה טראיסטי יע"א, השגיח ממכון שבתו, הרבה כולל בישראל, להלל עזו ותפארתו, איש החסד כמהר"ר בעל "שדה יצחק" גוויטע, יחי שמו לעולם, זכרה לו אלדיי לטובה, פיזר "נתן הכסף המתוכן" בנפש חפצה ורוח נדיבה, ויבן החצר כולו מממונו בעין טובה, על ידי נאמן, כיהו רבינו משה נס"י (נופך, ספיר, יהלום), "כאלהים נטע"... באתרא דמארי "בית היוסף" קבע ישיבה, "עץ חיים היא" לחכמי ורבני עיר קודש צפת תבנה ותכונן לעולם אמן זכות וקנין מחננה ונקראה בשם הר' אברהם איישר לפעלא טבא, איש וביתו ה' עליהם יראה וקרא להם "אילי הצדק מטע".
מתחת לבית הכנסת קיים בית מגורים עם חצר קטנה, בו נמצאת "מערת המגיד", חדרון קטן ומקומר אשר בו על פי המסורת היה המגיד נגלה לרבי יוסף קארו. בסמוך לבית הכנסת ישנה חלקה, ללא ציון קבר, אשר בה, על פי אגדה אורבנית רווחת בצפת נקבר יוסף דלה ריינה.
הסמטה בה נמצא בית הכנסת נקראת "סמטת בית יוסף", ע"ש ספרו של רבי יוסף קארו, שככל הנראה נכתב בבית הכנסת.
לקריאה נוספת

אלי שילר וגבריאל ברקאי (עורכים), בית הכנסת מרן יוסף קארו, בתוך: צפת ואתריה, "אריאל: כתב עת לידיעת ארץ ישראל", גיליון 157–158, שנה 24, הוצאת אריאל, טבת ה'תשס"ג, 2002, עמ' 157 - 158.
הערות שוליים

↑  יש הטוענים כי מספר זה הוא גוזמה ("צפת ואתריה", עמ' 157)
↑  אברהם יערי, אגרות ארץ ישראל, עמ' 313, באתר היברובוקס
↑  הנוסח מתבסס על פענוח ראשי התיבות המופיע ב"צפת ואתריה" עמ' 157 - 158
↑  ה'תר"ז
↑  הוא הרב משה בן סמחון, המוזכר בהקדמת ספרו של גויטע, "שדה יצחק"
↑  רבי אברהם איישר, מנכבדי קהילת החסידים בצפת
↑  אמנם, לפחות חלק מגילויי המגיד התחילו בטרם עלייתו ארצה, כעדותו המפורסמת של רבי שלמה אלקבץ
↑  זאב וילנאי, "אנציקלופדיה אריאל", כרך ע-ק, עמודה 6387
בוזיאטה

| --- | --- |

 
 מאכלים
 סוג:  פסטה 
 מטבח:  המטבח הסיציליאני 
 מוצא:  סיציליה 
 
בוזיאטה (באיטלקית: busiate) הם סוג של מקרוני ארוכים, במקור מנפת טרפאני, וטיפוסיים לכל קלבריה וסיציליה. שמם מגיע מהמילה הסיציליאנית busa שפירושה גזע של אמפלודסמו (ampelodesmos mauritanicus), מין דשא מקומי, אשר משמש ביצירת צורת הסליל שלהם.
השם "busiate" יכול לשמש לתיאור שתי צורות שונות, אף ששיטת יצירת הסליל שלהן דומה:
Busiate trapanesi, שמכינים באופן מסורתי על ידי ליפוף באלכסון של חוט פסטה סביב ענף של אמפלודסמו.
Maccheroni inferrati מפותלים אנכית על פין ארוך, כגון מחט סריגה. הצורה שלהם קרוב יותר לזו של בוקטיני.
בוזיאטה מבושלים ומוגשים עם פסטו בנוסח טרפאני
בוזיאטה מוגשים באופן מסורתי עם פסטו בנוסח טרפאני, רוטב שעשוי משקדים, עגבניות, שום וריחן.
הערות שוליים

1 2  Hildebrand, Caz (2011). Géométrie de la pasta. Kenedy, Jacob., Salsa, Patrice. Paris: Marabout. p. 160. ISBN 9782501072441. OCLC 762599005.
↑  The Slow Food dictionary to Italian regional cooking. Gho, Paola., Irving, John. Bra, Cn [Italy]: Slow Food Editore. 2010. ISBN 9788884992406. OCLC 676727203.{{cite book}}:  תחזוקה - ציטוט: others (link)
↑  "Busiate con pesto alla trapanese - Pasta e non solo". www.pastaenonsolo.it. נבדק ב-2018-12-15.
↑  "Busiate". www.pastificiocampo.it (באנגלית). אורכב מ-המקור ב-2017-12-01. נבדק ב-2017-11-30.
בלוגוריה בלגורוד

סמל הקבוצה הישן
בלוגוריה בלגורוד (ברוסית: Волейбольный Клуб Белогорье Белгород) היא קבוצת כדורעף רוסית מקצוענית מהעיר בלגורוד, המתמודדת בליגת העל הרוסית בכדורעף ובליגת האלופות.
הקבוצה זכתה באליפות הליגה הרוסית ובגביע הרוסי 8 פעמים, זכתה 3 פעמים בליגת האלופות בכדורעף, ונכון ל-2019,
נמצאת במקום 17 בדירוג האירופי של קונפדרציית הכדורעף האירופית.
בלוגוריה היא אחת הקבוצות הגדולות ביותר באירופה וברשותה מאזן שיא של 51 ניצחונות בשנים 2001—2003.
הישגים לפי עונה

| עונה | ליגה | מיקום |
| --- | --- | --- |
| 1992/93 | הליגה העליונה | 8 |
| 1993/94 | הליגה העליונה | 7 |
| 1994/95 | הליגה העליונה | 2 |
| 1995/96 | ליגת העל | 2 |
| 1996/97 | ליגת העל | 1 |
| 1997/98 | ליגת העל | 1 |
| 1998/99 | ליגת העל | 2 |
| 1999/00 | ליגת העל | 1 |
| 2000/01 | ליגת העל | 5 |
| 2001/02 | ליגת העל | 1 |
| 2002/03 | ליגת העל | 1 |
| 2003/04 | ליגת העל | 1 |
| 2004/05 | ליגת העל | 1 |
| 2005/06 | ליגת העל | 2 |
| 2006/07 | ליגת העל | 8 |
| 2007/08 | ליגת העל | 5 |
| 2008/09 | ליגת העל | 5 |
| 2009/10 | ליגת העל | 2 |
| 2010/11 | ליגת העל | 3 |
| 2011/12 | ליגת העל | 9 |
| 2012/13 | ליגת העל | 1 |
| 2013/14 | ליגת העל | 3 |
| 2014/15 | ליגת העל | 2 |
| 2015/16 | ליגת העל | 3 |
| 2016/17 | ליגת העל | 4 |
| 2017/18 | ליגת העל | 2 |
תארים

ליגת העל הרוסית בכדורעף (8): 1997, 1998, 2000, 2002, 2003, 2004, 2005, 2013
הגביע הרוסי בכדורעף (8): 1995, 1996, 1997, 1998, 2003, 2005, 2012, 2013
הסופר קאפ הרוסי בכדורעף (1): 2013
הטורניר לזכר פלאטונוב (3): 2013, 2015, 2016
ליגת האלופות בכדורעף (3): 2003, 2004, 2014
גביע קונפדרציית הכדורעף האירופית (2): 2009, 2018
אליפות העולם למועדונים (1): 2014
הערות שוליים

↑  Eurotopteams
↑  Серийные убийцы. «Зенит-Казань», «Белогорье» и другие обладатели великих победных серий
בית הכנסת בגומבין

| --- | --- |

חזית בית הכנסת בגומבין
 מידע כללי
 סוג:  בית כנסת
 שימוש:  תפילה
 כתובת:  Aleja Jana Pawła II
 מיקום:  גומבין, מזוביה
 מדינה:  פולין פולין
 זרם:  יהדות אורתודוקסית
 נוסח תפילה:  נוסח אשכנז
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  1710–1939 (כ־229 שנים)
 תאריך פתיחה רשמי:  1710 
 תאריך פירוק:  1939 
 מידות
 גובה:  17 מטר מטר
 שטח:  18x16 מטר
 קומות:  3
 קואורדינטות:  52°23′54.96″N 19°44′13.2″E﻿ / ﻿52.3986000°N 19.737000°E﻿ / 52.3986000; 19.737000
  (למפת פולין מוגדלת) ורשה לודז' ורוצלב גדנסק קרקוב פוזנן ביאליסטוק שצ'צ'ין לובלין קטוביץ קיילצה בידגושץ' אולשטין ז'שוב צ'כיה סלובקיה ליטא בלארוס אוקראינה רוסיה - מחוז קלינינגרד  ג ר מ נ י ה  הים הבלטיבית הכנסת בגומבין(למפת פולין רגילה) ורשה לודז' ורוצלב גדנסק קרקוב פוזנן ביאליסטוק שצ'צ'ין לובלין קטוביץ קיילצה בידגושץ' אולשטין ז'שוב צ'כיה סלובקיה ליטא בלארוס אוקראינה רוסיה - מחוז קלינינגרד  ג ר מ נ י ה  הים הבלטיבית הכנסת בגומבין
 
בית הכנסת בגומבין (בפולנית: Synagoga w Gąbinie) היה בית הכנסת מעץ, המרכזי בעיר גומבין, והוא שימש את הקהילה היהודית בגומבין במשך כ-230 שנה. בית הכנסת היה עשיר בתשמישי קדושה ומצווה ובעיטורי נוי, וסגנונו העתיק הקנה לו חשיבות מיוחדת בסביבתו. בין שתי מלחמות העולם נרשם בית הכנסת בפנקס האנדרטאות כאנדרטה היסטורית אומנותית. בראשית מלחמת העולם השנייה הוצת בית הכנסת על ידי כוחות הכיבוש הגרמניים, ונשרף כליל.
היסטוריה

בית הכנסת בגומבין נבנה בשנת 1710, כפי שהופיע על דגל עשוי מתכת שנישא בראש המגדל הימני של בית הכנסת. בית הכנסת היה ממוקם במרכז העיר (בהמשך נקרא הרחוב: Aleja Jana Pawła II, על שם יוחנן פאולוס השני).
בשנת 1833 הוקם בית מדרש סמוך לבית הכנסת. בית מדרש זה שימש גם כבית כנסת, והיו בו חמישה ספרי תורה.
בשנת 1893 המבנה שופץ, והדבר צוין על דגל מתכת בראש המגדל השמאלי של בית הכנסת. מסגרת השיפוצים המשיכה עוד עד לשנת 1911
את העיר גומבין פקדו מספר שריפות, ומהן שאף כילו כמעט את כולה, אך כל אלו פסחו על בית הכנסת. אגדה אורבנית מקומית סיפרה על רבני העיר המוקדמים שבירכו את בית הכנסת שלא יינזק בשריפה. בית הכנסת היה אחד מכ-100 בתי הכנסת מעץ ששרדו את הפלישות, הקרבות והמרדים שעברה פולין, בעוד שאלפי בתי כנסת אחרים שנבנו מעץ נחרבו ונשרפו.
בין שתי מלחמות העולם נרשם בית הכנסת בפנקס האנדרטאות כאנדרטה היסטורית אומנותית, וכחלק בלתי נפרד מהתרבות הלאומית, והייתה תחת פיקוח מיוחד של מחלקת המוזיאונים שעל ידי משרד החינוך הפולני. הרשויות המקומיות אסרו על ביצוע כל שינוי במבנה, על מנת לשמר את מראהו וסגנונו העתיק. הקהילה היהודית אף קיבלה הצעה למימון בית כנסת חדש, על מנת להותיר את בית הכנסת הישן בשלמותו, ולתת למקום להתנהל כמוזיאון. המקום היה לאטרקציה תיירותית ומשך אליו מבקרים ותיירים מפולין ומחוצה לה, שבאו להתרשם מהאדריכלות ומהתבליטים הצבעוניים (צר') שבקיר המזרחי.
ב-9 בספטמבר 1939 כבשו הגרמנים את העיר, והחלו לרדוף את יהודי המקום בהשפלות, רציחות, קנסות ובזיזות. ב-21 בספטמבר נאספו יהודי העיר לכיכר השוק החדש, שם הוכו קשות על ידי החיילים הנאציים. במקביל, קצינים וחיילים גרמניים, יחד עם מקומיים פשיסטיים, הציתו את בית הכנסת באמצעות בנזין. היהודים חילצו מבעוד מועד את ספרי התורה, והעבירו אותם למרתף של בית עשוי לבנים, וכן את העיטורים מכסף הטמינו בכספת הברזל שבמשרדי הקהילה. עם בית הכנסת עלו באש גם בית המדרש הסמוך לו, ובתים נוספים ברובע היהודי של גומבין, וכך נשרפו גם ספרי התורה ועיטורי הכסף שחולצו לפני כן מבית הכנסת. אל תוך הלהבות הושלכו מספר יהודים, שהצליחו להימלט מהתופת.
ארכיטקטורה ועיצוב פנים

בית הכנסת נבנה בסגנון הבארוק, והוא היה עשוי עץ, שהיה חומר גלם זול לבנייה בפולין המיוערת שבאותה התקופה. שונה הוא היה בעיצובו ומבנהו מבתי כנסת אחרים בסביבתו. המבנה היה בצורה מלבנית, בגודל של 16 על 18 מטר. גובהו היה כ-17 מטר, והוא הכיל שלוש קומות שהעליונה שבהן נתמכת בקורות עץ גדולות. בחזית המבנה משני צדיו היו מדרגות חיצוניות העולות לקומה השנייה של המבנה. בקומה השלישית בלטו שני חדרים מקו החזית של המבנה, ומעל כל אחד מהם עמדה כיפה בארוקית גדולה בעלת מבנה הדומה לצורת בצל, בסגנון מגדל פעמונים המצוי בכמה כנסיות בסביבה. מעל הכיפות נישאו דגלים עשויי מתכת, עליהם נכתבו שנת הקמת בית הכנסת (בדגל הימני) ושנת שיפוצו (בדגל השמאלי).
פנים בית הכנסת עוצב אף הוא בסגנון בארוקי. בתוך בית הכנסת נעשה שימוש עיצובי בווילוניות (אנ') (למברקין (Lambrequin (architecture))) מדגלי צבאיים צרפתיים של צבא נפוליאון. עיצוב זה בלט בכיסוי הבימה, שהיה עשוי באופן זה. הקיר המזרחי כוסה ביריעות פליז עתיקות, עליהן נחקקו צורות פרחים שונות עם עיטורים נוספים בתבליטים צבעוניים (צר'). במרכז בית הכנסת נתלתה נברשת פליז מעוטרת בתבליט דמוי עיט הזהה לעיט המופיע על סמל פולין. נברשת זו נתלתה טרם חלוקת פולין הראשונה (1772), ועמדה על מקומה במשך שנים רבות.
ארון הקודש היה תלת-מפלסי, והוא עוטר במוטיבים פרחוניים. על פי מסורת בני המקום גילופי העץ בו נעשו באמצעות אולר יחיד, בצורה המסורתית שהייתה נהוגה באזור. במרכז בית הכנסת עמדה בימה אליה עלו באמצעות שש מדרגות קטנות. על הבימה עמד כיסא של אליהו ששימש לבריתות שנערכו בבית הכנסת. וילונות ופרוכות עתיקים רבים שימשו את בית הכנסת.
בכניסה לחדר שמימין לפתח הכניסה למבנה היה קונה שבו אזקו עברייני דת, כאשר אזיק אחד ננעל סביב צווארו, והשני סביב ידו האחת.
בבית הכנסת היו למעלה מ-50 ספרי תורה.
תיעוד והנצחה

מודל של בית הכנסת נבנה על ידי משה ורבין, בהנחייתם של האדריכלים והחוקרים הפולניים מריה וקז'ימייז' פיצ'וטקה. הדגם מוצג במכללת אורט, גבעת רם - ירושלים.
גלריה

רישום עתיק של בית הכנסת. 1893. בשנה זו עבר בית הכנסת שיפוץ מקיף
תמונת בית הכנסת מזווית
ארון הקודש המעוטר
וילונית עשויה מדגל צבא צרפת
לקריאה נוספת

רבי שמעון הוברבנד, JEWISH RELIGIOUS AND CULTURAL LIFE IN POLAND DURING THE HOLOCAUST, הוצאת ישיבה יוניברסיטי, 1987, עמ' 305–307
הערות שוליים

↑  ראו דגם בית הכנסת, באתר zchor.
בית הכנסת כפי שמופיע באיור ביברייסקיה אנציקלופדיה, מפנה המאה ה-20
בוזיוס

ארמאסאו דוש בוזיוס (בפורטוגזית: Armação dos Búzios), המכונה לעיתים קרובות רק בוזיוס, היא עיירת נופש השוכנת במרחק 170 ק"מ מריו דה ז'ניירו, ברזיל. אוכלוסייתה מונה 28,278 תושבים (נכון ל-2011) ושטחה הוא כ-69 קמ"ר. בוזיוס הוא מפלט פופולרי מהעיר, ואתר תיירות ידוע, בעיקר בקרב ארגנטינאים וברזילאים. הוא חצי אי, ומוקף בכ-26 חופים מגוונים ויפים. חלקם מאוד תיירותיים ועמוסים, חלקם שקטים יותר ומרוחקים. בחופים אפשר לגלוש, לצלול, לעשות שנורקלינג, וסיורי באגי (Buggy) בין החופים או שיט בין החופים במוניות ימיות.
תיירות

בשנת 1900, בוזיוס הייתה פופולרית בקרב אנשי החברה הגבוהה של ריו זה ז'ניירו, שרצו לברוח מחיי העיר הבעייתיים שם וליהנות מהחופים. לאחר מכן המקום שימש כעיירת דייגים קטנה שהלכה והתפתחה עם השנים והפכה לאתר נופש פעיל. היא עברה התפתחות תיירותית גדולה ונפתחו אופציות שונות למטיילים. חופיה בצד המזרחי, מול הים הפתוח, פראיים יותר, מושכים גולשים, חובבי ספורט ומים. בלילה, הרחוב הראשי של בוזיוס, Rua das Pedras, מציע למבקרים חיי לילה פעילים ומגוון גדול של קניות ומסעדות.
בית הכנסת עזרא יעקוב

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 סוג:  בית כנסת 
 מדינה:  איראן 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  1894–1895
 מידות
 שטח:  524 מ"ר
 קואורדינטות:  35°40′40″N 51°25′45″E﻿ / ﻿35.677713395863°N 51.429155167623°E﻿ / 35.677713395863; 51.429155167623
 he
 
בית הכנסת עזרא יעקוב הוא אחד מבתי הכנסת הוותיקים בטהראן, הממוקם בשכונת עודלאג'אן.
היסטוריה

בית הכנסת נבנה במאה ה-19 לספירה בין השנים 1894–1895, בתקופת שלטונו של השאה נאסר א-דין שאה קאג'אר והוא תוקן ושוחזר פעמים רבות מאז. שטח בית הכנסת הוא 524 מ"ר.
עזרא יעקוב, שעל שמו קרוי בית הכנסת, היה סוחר יהודי איראני בולט והיה האדם הראשון שיצר קשר עסקי עם העיר מנצ'סטר באנגליה. לאחר פטירתו בגיל ארבעים, הוציאה אלמנתו את רוב הונו לצדקה למען יהודי איראן. בשנת 2004 הבניין הוכנס לרשימת המבנים ההיסטוריים בארגון "מורשת תרבות, מלאכת יד ותיירות" שבאיראן.
הערות שוליים

↑  "عزرا یعقوب". 7dorim.com. נבדק ב-2014-06-15.
ערך זה הוא קצרמרבנושא איראן ובנושא בתי כנסת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
בג"ץ המרכז הרפורמי לדת ומדינה נגד שרת המשפטים

| --- | --- |

 מידע החלטה
 ערכאה:  בית המשפט העליון
 תאריך החלטה:  21 בספטמבר 2020
 החלטה
 קבלת העתירה - יש להעמיד את הרב שמואל אליהו לדין משמעתי
 חברי המותב
 חברי המותב:  אסתר חיות, יצחק עמית, אלכס שטיין
 
בג"ץ 7150/16 המרכז הרפורמי לדת ומדינה – התנועה ליהדות מתקדמת בישראל ואחרים נ' שרת המשפטים ואחרים, שניתן ב-21 בספטמבר 2020, עסק בסוגיית חופש הביטוי של רבנים. בפסק הדין קבע בג"ץ שעל שר המשפטים להעמיד לדין משמעתי את רב העיר צפת, שמואל אליהו, עקב התבטאויותיו במהלך השנים.
רקע

הרב שמואל אליהו הוא רבה של העיר צפת וחבר מועצת הרבנות הראשית. פעמים אחדות עוררו דבריו זעם בקרב ציבורים שונים, שקראו להעמידו לדין על כך. בשנת 2002 הורה היועץ המשפטי לממשלה לחקור אותו בחשד של הסתה לגזענות לאחר שהתבטא נגד לימודי ערבים במכללת צפת ובעד טרנספר לערביי ישראל. בפברואר 2006 הגיש נגדו כתב אישום, שבוטל לאחר שהרב הבהיר את דבריו.
בעקבות עתירה לבג"ץ שהגיש המרכז הרפורמי לדת ומדינה בדרישה להעמידו לדין משמעתי בעקבות כמאה התבטאויות שלו, בשנת 2017 קיימה עימו שרת המשפטים איילת שקד שיחת הבהרה בעניין חובת הזהירות הנדרשת בהתבטאויותיו מתוקף תפקידו. לטענת העותרים, שנתמכה על ידי שופטי בג"ץ, הרב אליהו המשיך לומר דברים בעלי אופי דומה. ב-2019 הוזמן לשיחת הבהרה נוספת אצל שר המשפטים אמיר אוחנה.
פסק הדין תיאר את שלל הנושאים שבהם התבטא הרב אליהו: