תיקון סופרים
זהות המתקנים

הפרשנים מתקשים בלשונות המדרשים השונים, מהם עולה כי התיקון נעשה בזמן מאוחר על ידי סופרים שונים, זאת בעקבות דברי התלמוד מהם עולה כי אנו מצווים להאמין שכל התורה הנמצאת בידינו היא זו שניתנה למשה רבינו בסיני ולא נעשה בה שום שינוי כלל, וכך הם דברי התלמוד:
כי דבר ה' בזה', זה האומר אין תורה מן השמים. ואפילו אמר: כל התורה כולה מן השמים, חוץ מפסוק זה שלא אמרו הקב"ה אלא משה מפי עצמו, זהו 'כי דבר ה' בזה'
לדעת המנחת שי לאחר שמביא את כלל השינויים של 'תיקוני סופרים, הוא מעיר:
חלילה לנו להאמין שהסופרים יוסיפו או יגרעו או ישנו אפילו אות אחת ממה שכתוב בתורה… ואולם עיקר הפירוש כמו שאמר הרשב"א שהסופרים והחכמים דקדקו ומצאו, לפי עניין כל אחד ואחד מן הכתובים ההם, שעיקר הכוונה לא הייתה כמו שנראה מן המכתב בספר אלא צד כוונה אחרת, ולא היה לו לכתוב כן אלא כן אלא ששינה הכתוב.
ולא קראוה תיקון סופרים אלא שהם דקדקו ופירשו שהם כינויים והכתוב עצמו כינה כן… הרי מבואר שהחכמים והסופרים דקדקו ופירשו שהכתוב מדבר דרך כינוי ויש להם כוח לפרש כן כמו שנמסרה התורה לחכמים לדרוש כפי חכמתם וקבלתם, אבל לא להוסיף או לגרוע אפילו אות אחת
פירוש זה אף עולה מדברי הרא"ם:
ופירוש 'תקון סופרים' בכל מקום אין הכונה בו חלילה שהוסיפו על מה שכתוב בתורה או ששינו ממה שכתוב בתורה אלא שהם דקדקו ומצאו לפי ענין כל אחד ואחד מן הכתובים ההם שעקר הכונה לא היתה כמו שנראה ממה שכתוב בספר אלא צד כונה אחרת ולא היה לו לכתוב כן אלא כן אלא שכנה הכתוב ולא קראום תקון סופרים אלא שהם דקדקו ופירשו שהם כנויים לשון הרשב"א.
לדעת רבי יוסף אלבו תיקונים אלו מתייחסים למשה רבינו, ששינה כך על פי ציווי ה':
תקן משה הלשון מפי ה' כסופר המתקן הכתב דרך כבוד
לדעת שד"ל לא היו כלל תיקוני סופרים, וכך הוא כותב לחברו יש"ר: ”כי אמונה שלמה אני מאמין, שלא שלח אדם את ידו בתורה מעולם, כאשר הוכחתי ב"תורה נדרשת" (ספר של שד"ל) שאני כותב והולך; וכבר כתבתי פרק בפני עצמו להראות כי שוא ודבר כזב דבר שמונה עשרה תבות תקון סופרים, וחקרתי הכתובים ההם אחד לאחד, והראתי שהדעת מכרעת שכן נכתבו למבראשונה;”
שד"ל בצעירותו העלה השערה שהייתה מסורת קדומה על תוספת של חז"ל של תשע עשרה מילים למגילת קהלת כדי להוציא מידי כפירה. עם הזמן המסורת המדויקת נשכחה ורק זכרו שהיו תשעה עשר תיקונים ואז התאמצו למצוא בכל רחבי המקרא מקומות שייתכן שחז"ל שינו (על אף שאין הכרח לקרוא את הפסוקים בצורה שונה, לטענתו). שד"ל טען שמכיוון שמצאו שני תיקונים בפסוק אחד - "אַל נָא תְהִי כַּמֵּת אֲשֶׁר בְּצֵאתוֹ מֵרֶחֶם אִמּוֹ וַיֵּאָכֵל חֲצִי בְשָׂרוֹ" אז השתנתה המסורת מתשעה עשר תיקונים לשמונה עשר.
"ובהסתכלי במלות הללו הנוספות ראיתי במקרה, והנה מספרן תשע עשרה,⁠ וגם כי אינני מן הבוערים, המאמינים בסגולות המספרים, הנה רעיוני תמהו, כאשר ראו את המספר ההוא, כי זכרתי את העניין הנמצא כתוב בספרים, י"ח מלין תקון סופרים, ואף על פי שהפסוקים י"ח, הנה המלות י"ט באמת, כי שתים מהן בכתוב אחד הלא הוא אל נא תהי כמת {במדבר י"ב:י"ב}, וזכרתי גם כן כמה מהמבוכה ימצא בכללות עניין אותו תקון, והמפרשים את עצמם ידחקון, ללכת בדרך בעל העקרים (ספר העיקרים ג':כ"ב), האומר כי הסופרים לא שלחו ידם בספרים, אלא שהכתוב עצמו כן כִּנָה, מפני כבוד השכינה...
אז אמרתי מי יודע אולי התקון הזה בכללו איננו דבר אולת, אך היא קבלה אמיתית מאבותינו מקובלת, והוא כי יש י״ט מלין תקון סופרים בספר קהלת, אלא כי ברוב הימים נשכחו המלות ולא נשאר רק המספר בזיכרון, ועמד הדור האחרון, וחקרו מדעת נפשם, ומצאו י״ט מלות זעיר שם זעיר שם, ואמרו כי בהן היה התקון המקובל, ומזה נמשך כל העניין המבולבל, אשר הוא אמת בעקרו, והוא שקר בבאורו..."
בזקנתו חזר בו שד"ל מטענתו שנוספו על ידי חז"ל מילים למגילת קהלת המקורית ”והנני מבקש מחילה וסליחה מבעל ספר קהלת (יהיה מי שיהיה)... וענין הי״ח מלין תקון סופרים שפירשתי על המאמרים שהוסיפו חכמי ישראל, הוא עתה בעיני חלום חזיון שוא”. עם זאת, ככל הנראה לא חזר בו מהשקפתו השוללת את תיקוני המקראות.