stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אמנון כרמי
תוארי כבוד והוקרה

כרמי זכה ביותר מעשרים תוארי כבוד והוקרה:
דוקטור לשם כבוד, אוניברסיטת דברצן, הונגריה, 1997.
פרופסור כבוד של אוניברסיטת יוניבו, דרום אפריקה, 1987.
חבר כבוד של האקדמיה למדעי הרפואה של רומניה, 1996.
אות כבוד של הארגון לרפואה משפטית של צ'ילה, 1997.
זוכה במענק מחקר רפואי מטעם קרן מפעל הפיס ע"ש ספיר, 1997.
חבר האקדמיה למדעים של בולגריה, 1999.
חבר כבוד של הארגון הפסיכיאטרי העולמי, 1999.
אות הרמב"ם, האגודה לרפואה ולמשפט בישראל, 1999.
חבר כבוד של הארגון למשפט רפואי, קוסטה ריקה, 2000.
המדען הבינלאומי המצטיין, אוניברסיטת בודפשט, הונגריה, 2000.
אות כבוד של הארגון הספרדי לרפואה משפטית, 2001.
אות כבוד של הארגון למשפט רפואי של וונצואלה, 2002.
חבר כבוד של הארגון האמריקני לרפואה משפטית, 2002.
מדליית היפוקראטס של האקדמיה הרוסית לרפואה, 2003.
פרופסור כבוד של אוניברסיטת ברצלונה, ספרד, 2007.
עיטור יקיר העיר חיפה (2001).
יקיר הפקולטה למשפטים, אוניברסיטת חיפה (2001).
עיטור כבוד על מפעל חיים בספורט, ההתאחדות לספורט הוותיקים בישראל, (2008).
עיטור כבוד (מדליה) על מפעל חיים בשדה המשפט הרפואי בעולם, על ידי הארגון העולמי למשפט רפואי (2008).
נשיא כבוד של הארגון העולמי למשפט רפואי (2010).
פרס "אמנון כרמי" של הארגון העולמי למשפט רפואי הודות לתרומה לקידום המשפט הרפואי בעולם (2010).
פרופסור כבוד של אוניברסיטת קונמינג, סין (2010).
עיטור כבוד מטעם האוניברסיטה הרפואית של סופיה, בולגריה (2011).
חבר כבוד של האקדמיה הגרמנית לפסיכואנליזה (2011).
דוקטור לשם כבוד, האקדמיה למשפט, אוקראינה (2012).
אות עמית פאול הריס, רוטרי (2014).
פרס מפעל חיים מאת שרת התרבות והספורט (2016)
מכהן כנשיא כבוד לכל החיים של איגוד הסיוף בישראל
ספרים שכתב

1. אמנון כרמי, רפואה ומשפט, ספרית "מעריב", 1971.
2. אמנון כרמי, טעות וכזב במשפט, לפלר, 1972.
3. אמנון כרמי, ספר האחות, ספרית "מעריב", 1973.
4. אמנון כרמי, הרופא, החולה והחוק, ספרית "מעריב", 1977.
5. אמנון כרמי, רפואת שיניים ומשפט, הוצאת "תמר", 1984.
6. אמנון כרמי, סיעוד ומשפט, הוצאת "תמר", 1984.
7. אמנון כרמי ועמירם שגיב, רשלנות רפואית - ביהדות ובישראל, הוצאת"תמר", 1986.
8. Amnon Carmi, Law & Medicine, "Tamar",1987.
9. אמנון כרמי, בריאות ומשפט, נבו, 2003.
10. A.Carmi & M.S.Wattad, Medical Law in Israel, Kluver Law International, 2010.
11. אמנון כרמי (עורך: מ. וותד), בריאות ומשפט (מהדורה שנייה), נבו, 2013.
הערות שוליים

↑  קטלוג הספרייה הלאומית, דפים לסטודנט
↑  כרמי זכה באליפויות ישראל במקצוע החרב, והגיע לגמר במשחקי המכביה בתחום זה. בשנת 1964 כרמי נבחר ליושב ראש ועדת הסיוף הארצית של ההתאחדות לספורט בישראל. בשנת 1967 הוא הקים את בית הספר הראשון למדריכי סיוף במושב שפר. בשנת 1972 הוא נבחר כסגן יו"ר התאחדות הסיוף באסיה. כרמי זכה בפרס עסקן החודש של עיתון מעריב (1971). בשנת 1973 הוא זכה בפרס עסקן ספורט הכ"ה של עיתון מעריב: "האיש שיותר מכל עסקן אחר, בכל ענפי הספורט בארץ, תרם במרוצת השנים תרומה מכרעת לפיתוחו של ענף ספורט שאיננו בדרך כלל מן הפופולריים, תוך התעלות אישית נדירה מעל לכל חישובים מרכזיים, המכרסמים בכל חלקה טובה בספורט הישראלי" ("מעריב", 6 במאי 1973). בשנת 1977 הוא זכה בעיטור היובל של "הפועל".
↑  "אודות המועדון", אתר מועדון סיוף חיפה
↑   שי פוגלמן, ההיסטוריה היהודית להפתיע של ענף הסיף, באתר הארץ, 31 בינואר 2014
↑  כרמי זכה במענק הצטיינות בהוראה, פקולטה למשפטים, אוניברסיטת חיפה (2002).
↑  כרמי תפקד כנשיא האגודה למעלה משלושים שנה, עד לפרישתו בשנת 2004. באגודה חברו יחד עורכי דין, שופטים, רופאים, אחיות ובעלי מקצוע אחרים. האגודה קיימה במשך השנים מאות ימי עיון ומפגשים מקצועיים. כרמי יזם, בשיתוף פעולה עם ההסתדרות הרפואית, את הפרויקט של "אות המופת לרופא", שבו הוענקו מדי שנה אותות כבוד ל"מלאכים בלבן", לאותם רופאים שקיימו ומימשו בעבודתם היום-יומית את תמצית הציווי והמשמעות של האתיקה הרפואית. כרמי יזם וארגן במסגרת האגודה מגוון של קונגרסים בינלאומיים.
זכה בפרס שרת התרבות והספורט על מפעל חיים על תרומתו המכרעת לפיתוחו של ענף הסיוף במדינת ישראל. לנושא הספרים, תרגם לראשונה את חוקת הסיוף הבינלאומית לעברית כדי שתהייה נגישה לכלל הספורטאים, המאמנים והשופטים.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007259576805171  CiNii: DA02814126  ISNI: 0000 0000 8087 6264  VIAF: 7977434   WorldCat (עם VIAF): 7977434
פארוק מואסי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  11 באוקטובר 1941 באקה אל-גרבייה, פלשתינה (א"י) 
 פטירה:  26 ביוני 2020 (בגיל 78) 
 ענף מדעי:  ספרות ערבית 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת בר-אילן  אוניברסיטת תל אביב 
 מוסדות:  מכללת אלקאסמי  האקדמית גורדון  המכללה האקדמית הערבית לחינוך בישראל - חיפה 
 פרסים והוקרה:  פרס משרד החינוך והתרבות 
 www.faruqmawasi.com
 
פארוק מואסי (בערבית: فاروق مواسي; 11 באוקטובר 1941 – 26 ביוני 2020) היה פרופסור לספרות ערבית, משורר ערבי-ישראלי, שכיהן כראש החוג לערבית במכללת אלקאסמי.
אודות

מואסי נולד בכפר באקה אלגרבייה ולמד בתיכון בכפר טייבה שבמשולש. בשנת 1961 החל עבודתו כמורה בבתי ספר יסודיים ובתיכונים (עד 1996). סיים תואר ראשון ושני באוניברסיטת בר-אילן בערבית וחינוך (1976) ודוקטורט באוניברסיטת תל אביב (1989).
משנת 1991 לימד במכללות שונות להכשרת מורים, בהן מכללת אלקאסמי (1989–2019), שבה כיהן כראש החוג לערבית, מכללת גורדון והמכללה האקדמית הערבית לחינוך בישראל - חיפה.
שימש כסגן יו"ר האיגוד הכללי של סופרים בישראל וב-2006–2009 כיהן כסגן יו"ר האקדמיה ללשון הערבית בישראל ויו"ר ועדת מינוח וביטויים.
פרסם למעלה מ-70 ספרים בערבית בסוגות שנות: שירה, בקורת, ספורת, מחקרים בלשון, ספרי לימוד ותרגומים (ערבית עברית). הוציא לאור בעברית (העצבונים שלא הובנו)- שירה, (אדוות)- 2005- שירים מתורגמים -עברית- ערבית) (באתי אליך)- 2010- שירים מתורגמים ערבית- עברית.
Studies In Modern Arabic Literature
2007 – Garant Antwerb- Apeldoorn, Belguim
הוא זכה בפרס מטעם משרד החינוך והתרבות בשנים 1989 ו-2005 ובפרס תאופיק זיאד לחקר הספרות (2001).
משנת 2012 היה חבר מועצת המערכת של כתב עת "גג".
ב-26 ביוני 2020 הלך מואסי לעולמו, עקב סיבוכי ניתוח שעבר.
היה נשוי לעפאף ואב לחמישה ילדים.
מספריו

באתי אליך, הוצאת ספרא, 2010.
לקריאה נוספת

פארוק מואסי, נבואה, באנתולוגיה "תמונה קבוצתית" (ספרות ישראלית במאה ה-21), עמ' 288-288, הוצאת כרמל, 2017.
הנריק מנדלבאום

| --- | --- |

הנריק מנדלבאום (משמאל), ליד הריסות הקרמטוריום באושוויץ.
 לידה:  15 בדצמבר 1922 אולקוש, פולין
 פטירה:  17 ביוני 2008 (בגיל 85) ביטום, פולין
 מדינה:  פולין פולין
הנריק מנדלבאום (15 בדצמבר 1922, אולקוש פולין - 17 ביוני 2008, ביטום, פולין) היה ניצול שואה, ששרד או ברח מכמה ממרכזי התופת הגדולים ביותר בשואה.
לאחר מלחמת העולם השנייה הוא הפיץ את סיפורו, בעיקר בקרב הגרמנים והפולנים, במטרה לשמר את זיכרון השואה בקרבם.
קורות חיים

מנדלבאום נולד ב-1922 בעיירה אולקוש בדרום פולין, הבן הבכור מתוך ארבעת ילדיה של משפחה יהודית ענייה, שני בנים ושתי בנות. האב, קצב - שוחט במקצועו, פשט רגל ובתור הבן הבכור, היה זה מנדלבאום שיצא לעבודה כבר מגיל צעיר, לפרנס את המשפחה. הוא עבד במחצבה ומבנה גופו החסון, כתוצאה מהעבודה הקשה, היה בין הגורמים שהצילו אותו לאחר מכן מאימי השואה.
ב-1940, כשנה לאחר כיבוש פולין על ידי הנאצים הוגלו כל יהודי העיירה אולקוש, ובהם משפחת מנדלבאום, לגטו קטן סמוך, בשם דברובה גורניצה (Dąbrowa Górnicza). לאחר מכן הועברה המשפחה, למעט מנדלבאום עצמו, שהצליח להימלט, לגטו סוסנוביץ. משם, הם, כמו כמעט כל תושבי אולקוש הוסעו על ידי הנאצים לאושוויץ ושם מתו בתאי הגזים, כולם, למעט אחת מאחיותיו של מנדלבאום.
מנדלבאום עצמו הצליח להתחמק בשלב ראשון מהמשלוח לסוסנוביץ, ולהתחבא. הוא נתפס ונשלח לשם רק ב-1943, בגיל 21, ושם חי במשך כשנה כמעט, לסירוגין, בתוך הגטו ובשטח הארי, משמש כאיש קשר בין שני האזורים. הוא נתפס על ידי הנאצים ונשלח לאושוויץ-בירקנאו ב-22 באפריל 1944.
עם הגיעו למחנה הוא שובץ כעובד כפייה בקרמטוריום, "זונדרקומנדו". הוא אולץ לסחוב גופות של אנשים שהומתו בגז ציקלון בי, להסיר מהם תכשיטים ולעקור שיני זהב. בשנת 1944 הקרמטוריום היה קטן מלהכיל את כל הגופות של האסירים שנרצחו, ולכן מנדלבאום ושאר עובדי הכפייה היו צריכים לחפור שני בורות גדולים ולשרוף בהם את הגופות. כדי לייעל את התהליך, היה עליהם לשפוך שומן גוף על הגופות, שומן שנאסף מתחתית הבורות והוטל על ראש ערימת הגופות.
מנדלבאום השתתף במרד האסירים במחנה ב-7 באוקטובר 1944, מרד שדוכא במהירות על ידי אנשי האס אס. בסיום המרד, 451 אסירים נורו או נתלו למוות. היה זה המרד השלישי במחנות ריכוז, לאחר המרד בטרבלינקה (2 באוגוסט 1943) והמרד בסוביבור (14 באוקטובר 1943).
סמוך לפני הגעת הצבא האדום לאושוויץ, בינואר 1945 התכוונו הנאצים לרצוח את כל ה"זונדרקומנדו", כדי לטשטש את הראיות למעשיהם ולהעלים את עדי הראיה. מנדלבאום הצליח שוב להינצל, כשברח מהאגף המבודד של הזונדרקומנדו, אל אחד האגפים ה"רגילים" של המחנה, וכך, במקום להירצח, צורף אל צעדת המוות, שהחלה ב-18 בינואר 1945. גם מכאן הוא הצליח להימלט, לבש בגדים אזרחיים ושהה בחווה בשלזיה, במשך כשלושה שבועות וכך ניצל שוב מהמוות שציפה כמעט לכל משתתפי אותה צעדה שלקראת תום המלחמה.
לאחר מלחמת העולם השנייה

מנדלבאום ואחותו היו שני השורדים היחידים ממשפחתם. מיד עם הכיבוש הרוסי של שלזיה הוא חזר לאושוויץ, והיה מראשוני המתייצבים בפני ועדת החקירה שהקימו הרוסים, כדי להעיד כעד ראייה על התופת שעבר.
מנדלבאום אמר שעל הצעירים לדעת על שאירע במחנה אושוויץ בשנת 1945: "אנשים צריכים לדעת, הם פשוט חייבים לדעת, כמה זמן אנשים היו בתאי הגזים. אנשים צריכים לדעת כמה זמן הם נשרפו בתנורים".
לאחר המלחמה הוא היה קצין במשרד הפוביאט לביטחון פנים (UB) בבדזין בשנים 1945-1948.
הוא המשיך לגור בפולין עד למותו, כאשר מאז תום המלחמה ובמשך עשרות שנים, הוא נוסע שוב ושוב לאושוויץ ולגרמניה, פעמים רבות מאוד, וסובב ברחבי העולם, נושא בכל מקום שהיו מוכנים לשמעו, הרצאות ומארגן סיורים, כדי לספר על חוויותיו ולשמר את זכר השואה. הוא הרבה בעיקר להרצות בפני הדורות הצעירים, הינחה סיורים מודרכים באושוויץ וסיפר על נסיונותיו האישיים.
ב-2002 הפיק ג'יימס מול (James Moll), זוכה פרס האוסקר, פעמיים פרס אמי וכן פרס גראמי, סרט דוקומנטרי בן כשעה, על קורותיו של מנדלבאום. הסרט נקרא Pamietam ("אני זוכר") וביים אותו הבמאי הפולני הידוע מרסל לוז'ינסקי (Marcel Lozinski), מועמד לפרס אוסקר אף הוא.
במאי 2006 היה מנדלבאום היהודי היחיד מבין 32 ניצולי מחנה אושוויץ, שקיבלו את פני האפיפיור בנדיקטוס ה-16, בביקורו במקום, וזכה בנשיקה כפולה על לחייו מהאפיפיור, מחווה נדירה ומוערכת ביותר אצל הקתולים, בייחוד כלפי יהודי.
נפטר ב-17 ביוני 2008 בעיר הפולנית ביטום לאחר ניתוח לב. היה נשוי ואב לבן אחד.
הערות שוליים

↑  על הנריק מנדלבאום, באתר Jewish Virtual Library
↑  על הנריק מנדלבאום, בגרמנית
↑  "הנריק מנדלבאום מדבר מעל תאי הגזים באושוויץ", באתר "פרויקט חקר השואה"
↑  על הסרט, באתר IMDb
↑  "על הנריק מנדלבאום", ב"הראלד סקוטלנד", 21 ביוני 2008
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007285999305171  PLWABN: 9810574049305606  GND: 13151573X  ISNI: 0000 0001 1048 3016  LCCN: no2007083296  NKC: xx0256096  VIAF: 28204870   WorldCat (עם VIAF): 28204870
ריקארד סנדלר

ריקארד יוהאנס סנדלר (בשוודית: Rickard Johannes Sandler;‏ 29 בינואר 1884 – 12 בנובמבר 1964) היה פוליטיקאי סוציאל-דמוקרט שוודי. בין השנים 1920–1925 הוא כיהן בשורה של תפקידים בממשלת שוודיה, כולל שר האוצר, שר המסחר ושר בלי תיק. מינואר 1925 ועד יוני 1926 הוא כיהן כראש ממשלת שוודיה. בין השנים 1932–1939 (עם הפסקה קצרה בשנת 1936) הוא כיהן כשר החוץ. סנדלר היה ראש הממשלה היחידי מטעם הסוציאל-דמוקרטים שלא כיהן גם כמנהיג המפלגה. הוא גם ראש הממשלה השני הצעיר ביותר מכל ראשי ממשלת שוודיה, שכן הוא נבחר לתפקידו בגיל 41.
ראשית חייו

ריקארד סנדלר נולד בטרוסקר (כיום קרמפורס) שבמחוז וסטרנורלנד שבצפון שוודיה. אביו, יוהאן סנדלר היה מנהל בית חינוך עממי ומאוחר יותר חבר הריקסדאג (הפרלמנט השוודי). לאחר שסיים את לימודי התואר הראשון באוניברסיטת אופסלה, קיבל ריקארד סנדלר משרת מורה באותו בית ספר בקמפרוס שאביו היה מנהלו ומשרה נוספת בבית ספר בברונסוויק. לאחר שהצטרף לליגה הצעירה של המפלגה הסוציאל-דמוקרטית, המריאה הקריירה הפוליטית שלו. ב-1911, כאשר היה בן 26, הוא קיבל תואר מוסמך (Licentiate) ולאחר מכן הוא היה לחבר במועצה של המפלגה הסוציאל-דמוקרטית, תפקיד אותו החזיק עד 1952. ב-1917 הוא התמנה להיות העורך האחראי של העיתון הסוציאל-דמוקרטי Ny Tid שיצא לאור בגטבורג.
תחילת הקריירה הפוליטית

ב-1918 מונה סנדלר להיות מזכירו של שר האוצר, פרדריק תורסון, בממשלתו של נילס אידן. באותו תפקיד הוא המשיך בממשלתו של ילמאר ברנטין שהוקמה ב-1920. ב-1921, כאשר תורסון קיבל על עצמו להקים את משרד המסחר החדש ולעמוד בראשו, החליף אותו סנדלר בתפקיד שר האוצר. בממשלתו השנייה של ברנטין שכיהנה בין השנים 1921–1923, כיהן סנדלר כשר בלי תיק וכשר המסחר השלישי של שוודיה. כדי שיקבל את התפקיד הזה הופעל עליו לחץ, שכן הוא היה אמור לקבל תפקיד של מנהל בית החינוך העממי בברונסוויק.
ראש הממשלה

בחודש ינואר 1925 התדרדרה בריאותו של ילמאר ברנטין והוא פרש מתפקידו ומת חודש לאחר מכן. פרדריק תורסון, שהיה המועמד המוביל להחליפו, נפל גם הוא למשכב ומת חודשים ספורים לאחר מכן. ב-24 בינואר 1925, בהיותו בן 41, מונה סנדלר להיות ראש ממשלת שוודיה. להוציא את רוברט תמפטנדר שכיהן בתפקיד בשנות השמונים של המאה ה-19, היה סנדלר צעיר ראשי ממשלת שוודיה לדורותיהם.
כראש הממשלה עסק סנדלר בסוגיית צמצום גודלם של הכוחות המזוינים של שוודיה, כפי שהובטח במערכת הבחירות. במהלך זה הוא זכה לתמיכתה של מפלגת המחשבה החופשית והיה זה תהליך פירוק הנשק הגדול ביותר בתולדותיה של שוודיה. בעקבות מהלך זה, עבר נושא האבטלה למוקד תשומת הלב הציבורית, כאשר הממשלה ביטלה החלטה של ועדת האבטלה לשלול תשלומי משכורת מעובדי המכרה בסטיפה שקיימו שביתה. המפלגות הליברלית והשמרנית, שיחד החזיקו ברוב המושבים בריקסדאג, התנגדו לצעד זה של הממשלה, הגישו הצעת אי-אמון והפילו את הממשלה. סנדלר סיים את תפקידו כראש הממשלה ביוני 1926 ובמקומו מונה קרל גוסטב אקמן ממפלגת הקואליציה הליברלית. בבחירות של 1928 ניצח ארביד לינדמן השמרן ונבחר להיות ראש הממשלה.
שר החוץ

ב-1932 שב סנדלר לממשלה ומונה להיות שר החוץ, משרה בה הוא כיהן, למעט תקופה קצרה ב-1936, עד 1939. התפטרותו של סנדלר מתפקיד זה באה על רקע חילוקי דעות שהיו לו עם ראש הממשלה, פר אלבין הנסון, בנוגע למלחמת החורף בפינלנד. סנדלר רצה ששוודיה תסייע באופן פעיל לפינלנד אחרי שזו הותקפה ב-30 בנובמבר 1939 על ידי ברית המועצות, עמדה שהנסון שלל מכל וכל.
לאחר התפטרותו, כחבר פרלמנט, המשיך סנדלר להיות מעורב במדיניות החוץ של שוודיה. ב-1940 הוא היה לחבר בוועדת יחסי החוץ של הריקסדאג ובין השנים 1946–1964 הוא כיהן כיושב הראש שלה.
תפקידים נוספים

בין השנים 1941–1952 שימש סנדלר כמושל מחוז יבלבורג. הוא ישב בראש כמה ועדות ממשלתיות, כולל ועדת הסוציאליזציה בין השנים 1920–1936, ועדה שקיבלה משימה לחקירת מדיניות הפליטים של שוודיה במהלך מלחמת העולם השנייה, נודעה בשם ועדת סנדלר וכיהנה בשנים 1945–1947 וועדת החוקה בשנים 1954–1963.
סנדלר נמנה עם מייסדי "ליגת ההשכלה של הפועלים" (Arbetarnas bildningsförbund) ב-1912. ב-1920 הוא היה זה שכתב את התוכנית בעלת האוריינטציה המרקסיסטית של המפלגה הסוציאל-דמוקרטית. ב-1911 הוא פרסם מתווה סטטיסטי רחב של המעמדות החברתיים בשם "החברה כמות שהיא". בין השנים 1926–1932, בתקופה שבין כהונתו כראש הממשלה לבין כהונתו כשר החוץ, הוא שימש כמנהל הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה של שוודיה. הוא תרגם את הקפיטל של קרל מרקס לשוודית וב-1943 הוא פרסם ספר היסטורי בשם "הצופן" (Cipher).
ריקארד סנדלר ורעייתו מריה בדרכם לפגישה עם המלך ג'ורג' השישי בלונדון, 1937
ינגוואר קרלסון

גוסטה ינגוואר קרלסון (בשוודית: Gösta Ingvar Carlsson; נולד ב-9 בנובמבר 1934) הוא פוליטיקאי שוודי אשר כיהן פעמיים כראש ממשלת שוודיה, בפעם הראשונה ב-1986 עד 1991 ובפעם השנייה מ-1994 עד 1996. הוא היה המנהיג של מפלגת הפועלים הסוציאל-דמוקרטית של שוודיה. מזוהה כאדם שהוביל את שוודיה לאיחוד האירופי.
קלרסון היה חבר בריקסדאג מ-1965 עד 1996 המייצגת את מחוז הבחירה של מחוז סטוקהולם. הוא היה שר החינוך השוודי מ-1969 עד 1973, שר הבריאות ב-1973 ובשנים 1974–1976, ובין 1985–1986 היה שר להגנת הסביבה. הוא היה סגן ראש ממשלת שוודיה בין 1982 עד 1986. ב-1986 נהיה ראש ממשלת שוודיה עקב ההתנקשות באולוף פלמה.
ראשית חייו

קרלסון נולד בבורוס שבמחוז וסטרה ייטלנד (אז במחוז אלבסבורג) שבשוודיה. אביו, אולוף קרלסון, היה מחסנאי ושם אמו היה אידה לבית יוהנסון. הוא בעל דיפלומה במנהל עסקים ותואר במדע המדינה מאוניברסיטת לונד. בלונד הוא הכיר את טאגה ארלנדר, שהיה גם הוא ראש הממשלה ואת יורשו לימים, אולוף פלמה.
קריירה פוליטית

לאחר סיום לימודיו החל קרלסון לעבוד בצוותו של ארלנדר. ב-1965, לאחר שהשלים לימודים נוספים באוניברסיטת נורת'ווסטרן שבאילינוי, ארצות הברית, הוא נבחר להיות חבר בריקסדאג (הפרלמנט השוודי). באותה שנה הוא היה לחבר בליגה הצעירה של מפלגת הפועלים הסוציאל-דמוקרטית. בין השנים 1969 – 1973 הוא שימש בתפקיד שר החינוך, בין השנים 1973 – 1976 בתפקיד שר השיכון ובשנים 1982 – 1986 בתפקיד סגן ראש הממשלה.
קרלסון ואולוף פלמה היו ידועים בכינוי "נערי ארלנדר".
ראש הממשלה

בעקבות רציחתו של אולוף פלמה, נבחר קרלסון להיות ראש ממשלת שוודיה ומנהיג המפלגה. יחד עם שר האוצר, קייל-אולוף פלדט, הוא הוביל את הכלכלה השוודית מגרעון תקציבי של 90 מיליארד קרונות שוודיות לעודף תקציבי של כמה מאות מיליארד קרונות, שינוי שהוביל להשקעות נרחבות ולשיא שלילי של אבטלה. כראש הממשלה הוא גם הוביל רפורמה כוללת במערכת המיסוי. אף על פי כן, בראשית שנות התשעים של המאה ה-20 החלה כלכלת שוודיה להתדרדר. ב-1990 התפטרה ממשלת קרלסון לאחר שלא עלה בידה לגייס רוב למדיניותה הכלכלית, אך היא הורכבה מחדש לאחר שבוצעו שינויים קלים בתוכנית הכלכלית.
בבחירות של 1991 נחלו הסוציאל-דמוקרטים הפסד, אך קרלסון שב לתפקיד ראש הממשלה ב-1994. לאחר שלוש שנים באופוזיציה ולאחר ניצחון בבחירות של 1994, הקים קרלסון ממשלה חדשה. ממשלה זו התמקדה מחדש על שינוי במערכת הפיננסים והמשימה הוטלה על שר האוצר החדש, יירן פרסון. כהונתה של ממשלת קרלסון בתקופה שבאה אז הייתה קשה ונמתחה עליה ביקורת קשה מצד האיגודים המקצועיים ומצד חברי המפלגה בשל קיצוצים שהממשלה הטילה על שירותים ממשלתיים ובשל העלאת מיסים.
באוגוסט 1995 הודיע קרלסון שהוא יתפטר מתפקידו כמנהיג המפלגה וכראש הממשלה. במשך זמן רב נחשבה מי שהייתה אז השרה לשיווין מגדרי, מונה סהלין, כיורשתו המיועדת. אף על פי כן, במסגרת מה שנודע בכינוי "פרשת טובלרון", התברר שסהלין ניצלה כרטיס אשראי שניתן לה לצורכי עבודה בלבד, לצרכים אישיים, כולל מצרכי מכולת לביתה ותשלומים למעונות לילדיה. הפרשה נקראה כך בשל תשלום על שוקולד טובלרון שנכלל בהוצאות שמומנו באמצעות כרטיס האשראי. סהלין הסירה את מועמדותה ומאוחר יותר התפטרה מן הממשלה. ב-5 בדצמבר 1995, הציעה ועדת המינויים של המפלגה את שר האוצר, יירן פרסון כמועמד המפלגה החדש לתפקיד ראש הממשלה. ב-15 במרץ 1996 בחר קונגרס המפלגה בפרסון לתפקיד מנהיג המפלגה וב-22 במרץ הוא נבחר כיורשו של קרלסון בתפקיד ראש הממשלה.
לאחר הפרישה

ינגוואר קרלסון כיהן כיושב ראש ועדת החקירה לעניין המהומות בגטבורג ב-2001. דוח הוועדה הוגש לממשלת שוודיה ב-14 בינואר 2003.
קרלסון היה גם יושב ראש ועדת החקירה העצמאית מטעם האו"ם לעניין רצח העם ברואנדה ב-1994. הוא גם משמש כיושב ראש מוסד ברגמן באי פרו.
יחד עם שירדת' רמפל הוא שימש ב-1995 כיושב ראש משותף של הוועדה לממשל עולמי, שהגישה דוח בנושאי פיתוח בינלאומי, ביטחון בינלאומי, גלובליזציה וממשל עולמי.
הקריירה של קרלסון עוצבה לאור מורשתו של אולוף פלמה, שאתו הוא עבד באופן צמוד, אך מדיניותו הייתה יותר המשכיות של המורשת שעוצבה על ידי טאגה ארלנדר.
חייו האישיים

קרלסון נשוי מאז 1957 לספרנית אינגריד מלנדר, ילידת 1934 ובתם של הסוחר סוון מלנדר ורעייתו גרדה לבית אריקסון. לזוג שתי בנות. ב-1989 הוענק לקרלסון תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת לונד וב-1991 הוענק לו תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת נורת'ווסטרן. קרלסון הוא תומך נלהב של קבוצות הכדורגל אלפסבורג ווולברהמפטון וונדררס.
קרלסון ורעייתו עם נשיא ארצות הברית, רונלד רייגן ורעייתו ננסי רייגן
לימון כבוש

| --- | --- |

 
 מאכלים
 סוג:  pickled fruit 
 
לימון כבוש בצנצנות
לימונים משומרים בתהליך ייבוש
לימון כבוש הוא מעדן מרוקאי
לימון כבוש, או לימון משומר (בערבית יהודית לים בלדי) הוא קונדימנט הנפוץ במטבחי תת-היבשת ההודית וצפון אפריקה, והגיע גם למטבח האנגלי במאה ה-18, דרך השפעת הקולוניאליזם הבריטי.
להכנת המאכל, כובשים לימונים חתוכים לקוביות, לרבעים, לחצאים או שלמים בתמיסת מי מלח ומיץ לימון, שמן ותבלינים כגון פפריקה חריפה או מתוקה, פלפל צ'ילי, עלי דפנה, פלפל אנגלי ואחרים. אם משתמשים בלימונים חתוכים, ניתן לגלען או להותיר את הגרעינים על מקומם. את התערובת משאירים, לרוב בצנצנת, לתסוס בטמפרטורת החדר במשך שבועות או חודשים. בבקבוקוני הלימון הכבוש ("בשר הפרי") אפשר להשתמש בתבשילים וברטבים, אבל הקליפה (הגרד והשכבה הלבנה יחד) היא החלק החשוב יותר. החמיצות הסופית נמוכה יחסית ללימון טרי, אך הטעם עדיין מאוד לימוני.
דרך אחרת לשמר לימון היא לייבש אותו, לקבלת לימון מיובש, הידוע גם כלימון פרסי, שחור או לבן. לימון מיובש משתמר בקלות זמן ארוך יותר, וניתן לשימוש בתבשילים, לדוגמה המנה הפרסית חורשט סבזי.
שימוש

את הלימונים הכבושים ניתן לפרוס או לקצוץ גס לאכילה כמו שהם, כתוספת לצד המנה או עליה. לחלופין ניתן לקצוץ אותם דק או לטחון אותם לשימוש כמרכיב במתכון אחר, למשל בממרח לימון כבוש.
במטבח הישראלי, לעיתים קרובות משמש הלימון הכבוש כתוספת למנות כמו פלאפל, שווארמה, סביח, פריקסה תוניסאי וסנדביץ' תוניסאי. הוא מרכיב מפתח במנות רבות במטבח המרוקאי, כמו טאג'ין. במטבח הקמבודי הוא משמש במנות כגון נְגאם נְגוּב, שהיא מרק עוף עם לימונים שלמים. ברחבי העולם הוא לעיתים משולב בדרכים שונות עם זיתים כבושים, ארטישוק, פירות ים, עגל, עוף ואורז.
ניתן להשתמש בבקבוקוני הפרי ובנוזל הכבישה בבלאדי מרי ובקוקטיילים אחרים המצריכים לימון ומלח.
במטבח האיורוודי, לימון כבוש הוא תרופה ביתית להפרעות עיכול, וערכו עולה ככל שהוא מתיישן. ברפואה המסורתית במזרח אפריקה ניתן לימון כבוש כמרפא לטחול מוגדל.
שימוש > וריאציות

גם ליים, אשכולית ופירות הדר אחרים ניתנים לכבישה בדרך זו.
היסטוריה

כבישה תמיד הייתה שיטה מעשית ויעילה כספית לשימור לימונים לזמן ארוך לאחר עונתם, ואִפשֵרה גם לשלוח אותם הרחק ממקום גידולם. ספרי בישול אנגליים, אמריקאים והודיים (מתורגמים) בתחילת המאה ה-19 רשמו מתכונים ללימון כבוש ("lemon pickle") והזכירו את השימוש בקונדימנט ברטבים לסלמון, עגל ועוד,
 מנות שבימינו ישתמשו בגרד לימון טרי או מיץ לימון.
מתכון מוקדם מהמאה ה-19, מובא כאן, מתוך הספר "A New System of Domestic Cookery" ("שיטה חדשה לבישול ביתי", (אנ')):
עליהם להיות קטנים, ועם קליפה עבה: משפשפים אותם עם פיסת פלנל; אז חורצים אותם לחצאים ואז שוב לרבעים, אבל מבלי להגיע עמוק ל"בשר"; דוחסים בחריצים מלח, מעמידים אותם בסיר לארבעה או חמישה ימים, עד שהמלח נמס; הופכים אותם שלוש פעמים ביום בתוך הנוזלים שלהם, עד שהם מתרככים; מכינים תחמיץ בכמות שתספיק לכיסוי הלימונים, מחומץ בן יין, נוזל התסיסה של הלימונים, פלפל אנגלי וזנגביל; מרתיחים ומקפים את התערובת; כשמתקררת, מוסיפים אותה ללימונים, עם שתי אונקיות זרעי חרדל ושתי שיני שום עבור שישה לימונים. לאחר שכל הלימונים ייאכלו, התחמיץ שיישאר יהיה שימושי לדגים או לרטבים אחרים.
מתכונים דומים מופיעים בספרי בישול קודמים, כמו זה מהמאה ה-18 של אליזבת ראפלד "The experienced English housekeeper", ושל מרי רנדולף מ-1824. חלק מהמתכונים כוללים גרד קליפה או קילוף דק של הלימונים, וייבוש הגרד לשימוש מאוחר יותר.
ערכים תזונתיים

בניגוד לערכים התזונתיים בלימון בלתי קלוף, בלימון כבוש כמות הוויטמינים והמינרלים יורדת, יחד עם פחמימות פשוטות כגון סוכר ועמילן.
| --- | --- |
 ערך תזונתי ל-100 גרם
 
 קלוריות:  24 קק"ל
 
 חלבונים:  0 ג'
 פחמימות:  13.33 ג'
 שומן:  6.67 ג'
 שומן רווי:  1.330%
 
 ויטמינים:  ‏
  ‑ ויטמין A:  0 מק"ג
  ‑ ויטמין C:  0 מ"ג
 
 ברזל:  0 מ"ג
 סידן:  0 מ"ג
 נתרן:  72 מ"ג
 סיבים תזונתיים:  6.7 ג'
 
 מקור: [דרוש מקור]
שינויים פיזיקליים וכימיים

| --- | --- |
 ערך תזונתי ל-100 גרם
 
 קלוריות:  29 קק"ל
 
 חלבונים:  1.1 ג'
 פחמימות:  9.32 ג'
 שומן:  0.3 ג'
 
 ויטמינים:  ‏
  ‑ ויטמין B1:  0.04 מ"ג
  ‑ ויטמין B2:  0.02 מ"ג
  ‑ ויטמין B3:  0.1 מ"ג
  ‑ ויטמין B5:  0.19 מ"ג
  ‑ ויטמין B6:  0.08 מ"ג
  ‑ ויטמין B9:  11 מק"ג
  ‑ ויטמין C:  53 מ"ג
 
 ברזל:  0.6 מ"ג
 סידן:  26 מ"ג
 מגנזיום:  8 מ"ג
 מנגן:  0.03 מ"ג
 זרחן:  16 מ"ג
 אשלגן:  138 מ"ג
 אבץ:  0.06 מ"ג
 סיבים תזונתיים:  2.8 ג'
 
 מקור: [דרוש מקור]
התסיסה היא תהליך מורכב שגורם לשינויים רבים בלימון, חיצונית ופנימית. כל השינויים החיצוניים הידועים ניכרים לעין וכוללים התקמטות הקליפה החיצונית, במקביל להפיכת החלק הפנימי לחום במקצת (אם הוא פרוס), עקב התחמצנות.
אף על פי שאין מחקר רב על התגובות הכימיות המתרחשות בתוך הלימון בתהליך התסיסה, באמצעות שימוש במחקר שנעשה על פירות אחרים ותצפיות, ניתן להסיק שהסוכר והעמילן בתוך הלימון מתפרקים כימית במהלך התסיסה. בהסתמך על ממצאי הערכים התזונתיים, שלפיהם יש חלבון בלימון טרי, אך אין חלבון בלימון שעבר תסיסה, ניתן לשער שהחלבון מתפרק או שמתרחשת הידרוליזה.
קיימים גם כמה גורמים שיכולים להשפיע על אחוזי ההצלחה ועל רמת הבטיחות הבריאותית של תהליך התסיסה. התסיסה יכולה להיות מושפעת מאוד מגורמים בפרי כמו רמת החומציות (pH) ותכולת הסוכר לפני ההתססה. גודל הפרי גם הוא משפיע על גורמים אלה. גם חומרי הדברה יכולים להשפיע על תוצאות התסיסה: אם משאירים חומרי הדברה בכמויות גדולות על פני הפירות, הכבישה מגבירה את עוצמת החומרים המסוכנים בתוך חומרי ההדברה.
ראו גם

פירות מיובשים – תהליכי הכנה של פירות עם סוכר ולעיתים גם מרכיב חומצי.
פירות הדר
החמצה
התססה
כבישה
מלפפון חמוץ
ה'תרצ"ו

שלט רחוב בתל אביב
ה'תרצ"ו (5,696) ובקיצור תרצ"ו – היא שנה עברית  אשר החלה ביום א' בתשרי, אור ל-28 בספטמבר 1935, והסתיימה ביום כ"ט באלול, 16 בספטמבר 1936.
המולד של תשרי חל ביום השבת, 4 שעות ו-1018 חלקים. לפיכך זו שנה מסוג זשג. איננה מעוברת, ואורכה 355 ימים.
זו שנה חמישית לשמיטה, ושנת 15 במחזור העיבור ה-300. תקופת ניסן שבשנה זו היא תחילת שנת 12 (סימנה יביגז) במחזור השמש ה-204.
שנה זו היא שנת 1,867 לחורבן הבית, ושנת 2,247 לשטרות.
אירועים

בשנה זו מתחוללים מאורעות תרצ"ו, המרד הערבי נגד הבריטים במהלכו נטבחו ונרצחו עשרות יהודים.
י"א בשבט – דוד פרנקפורטר מתנקש בחייו של הדיפלומט הנאצי הבכיר וילהלם גוסטלוף בדאבוס שבשווייץ
כ"ה בשבט – הכנר אייזק שטרן ניגן בהופעת הבכורה שלו את הקונצ'רטו לכינור מס' 3 של סן-סנס, עם התזמורת הסימפונית של סן פרנסיסקו, בניצוחו של פייר מונטה
ז' בניסן – תחילת שידורי הרדיו בארץ ישראל - שידורי "קול ירושלים"
כ"ז בניסן – תחילת מאורעות תרצ"ו-תרצ"ט (המרד הערבי הגדול)
א' באייר – הבריטים מפנים את המשפחות היהודיות בחברון בחשכת הליל
י"ד בסיוון – לאון בלום הופך לראש ממשלת צרפת