stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
נווה שאנן (תל אביב)
היסטוריה > השכונה כיום

ב-2005 הועבר בית הספר ביאליק למבנה של בית ספר רוגוזין ברחוב העלייה, וחלק ממבנהו נהרס. מבנה נוסף נשאר ונמסר לשימושה של משטרת ישראל. לידה הוקמה ב-2007 "גינת לוינסקי" - גינה ציבורית עם מגרש ספורט וגן שעשועים. בלב הגינה ממוקמת ספריית גן לוינסקי - מרכז קהילתי עצמאי וייחודי המציע פעילות פנאי ותרבות למגוון הקהילות המתגוררות בשכונה.
לפי תוכנית המתאר תל אביב 5000 שהוצגה ב-2 בפברואר 2010, נווה שאנן ואזור התחנה המרכזית הישנה יועדה לפיתוח כשכונת מגורים, בעיקר לצעירים, בשילוב שימושים נוספים. לאורך נתיבי איילון יפותח מרכז עסקים ראשי ויקומו מגדלים. בשטחי התחנה המרכזית יוקם מרכז ציבורי שבמקור היה אמור לכלול את בית הספר לאמנות מנשר. בגלל חוסר מימון הפרויקט, הבית עתיד להיות הבית של להקת בת-שבע.
עיריית תל אביב-יפו פרסמה ב-2009 מלגת לימודים לעידוד סטודנטים וצעירים להתגורר באזור נווה שאנן והתחנה המרכזית הישנה.
משנת 2014 עד שנת 2020 התקיים בשכונה פסטיבל מנורת לילה, פסטיבל אמנות ואור עירוני, שהתבסס על "תוכנית המנורה", האירוע משך אליו קהל של אלפים מדי שנה מכל הארץ.
נכון לשנת 2020, ישנה הגירה חיובית מאסיבית של אוכלוסיות חזקות עקב פיתוח נדל"ן מואץ. גורמים נוספים להתפתחות השכונה הם יוזמות קהילתיות ועירוניות הכוללות את הפיכת התחנה המרכזית הישנה לגינה ציבורית זמנית בשנת 2015 ומרכז ייעוץ עירוני לחברות הזנק בשם הרציף, פתיחת מרכז קהילתי בשנת 2017 ברחוב הגר"א 28 והקמת גלריית המשאבה, גלריה עירונית חדשה.
נכון ל-2023 על פי הערכות כמעט מחצית מהתושבים בשכונה הם עובדים זרים ומבקשי מקלט. תושבים אלו מצאו להם את המסגרות הפרטיות והייחודיות שלהם, אם באמצעות ארגון גני ילדים פרטיים בדירות ספציפיות של אימהות, או הסבת מרתפים לכנסיות מקומיות, ושימוש במקומות שונים בשכונה לשם מפגשים ארעיים במשך היממה.
לקריאה נוספת

שרון רוטברד, עיר לבנה, עיר שחורה, הוצאת בבל, 2005.
הערות שוליים

↑  נוה שאנן חוגגת, דואר היום, 29 בדצמבר 1921
↑  נוה שאנן, דואר היום, 16 בדצמבר 1921
↑  סיפור ישראלי: פיל לבן
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007517172505171  VIAF: 315203068   WorldCat (עם VIAF): 315203068 
"פינת יעקב פרמן" - בניין הנצחה לזכר מייסד השכונה - "יעקב פרמן"
בית האוניה העומד בקצה השכונה הנראה מאזור מחלף לה גוארדיה
בניין מגורים ומסחר בסגנון הבינלאומי ברחוב לוינסקי פינת נווה שאנן, יולי-2008. במרכז התמונה כניסה תת-קרקעית, שאינה בשימוש, לתחנה המרכזית החדשה.
צומת הרחובות לוינסקי ודוד צמח בשכונת נווה שאנן, לצד הכניסה לתחנה המרכזית החדשה של תל אביב, ותחת אחד מגשרי הגישה שמובילים אוטובוסים לקומות העליונות. תושבים שנפגעו מבניית מערכת הגשרים של התחנה מנהלים מאבק משפטי ארוך בשל ירידת ערך דירותיהם.
הנסיך הנרי, דוכס גלוסטר

הנסיך הנרי, דוכס גלוסטר (הנרי ויליאם פרדריק אלברט, באנגלית: Prince Henry, Duke of Gloucester‏; 31 במרץ 1900 – 10 ביוני 1974) היה איש צבא ובנם השלישי של ג'ורג' החמישי, מלך הממלכה המאוחדת והמלכה מרי.
עם עלייתו לכס המלוכה ב-1936 של אחיו ג'ורג' השישי, הוא מונה להיות העוצר האפשרי לנסיכה אליזבת (לימים, המלכה אליזבת השנייה). עקב כך הוא נדרש להישאר בתחומי הממלכה המאוחדת עד להגעתה של הנסיכה לבגרות במקרה שאביה ימות והיא תעלה לכס המלוכה כקטינה.
הנסיך הנרי שירת כאיש צבא רוב חייו. בין השנים 1945–1947 הוא שירת כמושל הכללי האחד עשר של אוסטרליה. במותו ב-1974 הוא היה היה האביר האחרון של מסדר פטריק הקדוש והאחרון מבין ילדיהם של המלך ג'ורג' החמישי והמלכה מרי שנותר בחיים.
ראשית חייו

הנסיך הנרי נולד בקוטג' יורק שבבית סאנדרינגהאם. אביו היה דוכס יורק (לימים, המלך ג'ורג' החמישי), הבכור מבין בניו של נסיך ויילס (מאוחר יותר המלך אדוארד השביעי) שהיו אז בחיים. אמו הייתה הנסיכה מרי מטק, בתם היחידה של פרנסיס, דוכס טק ושל הנסיכה מרי אדלייד מקיימברידג'. ב-1898 הוציאה המלכה ויקטוריה, מכתב הרשאה שהעניק לילדיהם של הדוכס והדוכסית מיורק את התואר "הוד מעלתו/מעלתה המלכותית" (Royal Highness). לפיכך, עם לידתו נקרא הנסיך הוד מעלתו המלכותית, הנסיך הנרי מיורק.
ב-17 במאי 1900 הוא הוטבל בקפלה הפרטית בטירת וינדזור, על ידי רנדל דווידסון, בישוף וינצ'סטר. סנדקיו היו: המלכה ויקטוריה (סבתו הגדולה), וילהלם השני, קיסר גרמניה (בן דודתו של אביו), ביאטריס, נסיכת הממלכה המאוחדת (אחות סבו), דוכסית קמברלנד (אחות סבתו, נסיכת ויילס, שייצגה אותה בטקס ההטבלה), גאורגיוס, נסיך יוון ודנמרק (בן דודו של אביו), הנסיכה מוד מוויילס, (דודתו), הנסיך אלכסנדר מטק (דודו) ופילדמרשל פרדריק רוברטס. בחוג משפחתו הוא כונה באופן בלתי רשמי בשם "הארי".
הנסיך הנרי התחנך בבית הספר סנט פיטר ובאיטון קולג' החל מספטמבר 1913 ובמהלך מלחמת העולם הראשונה.
שירות צבאי

שלא כמו אחיו, התגייס הנסיך הנרי לצבא הבריטי במקום לצי המלכותי. הוא עבר את הכשרתו במכללה הצבאית המלכותית בסנדהרסט ב-1919. מאוחר יותר הוא שירת ברגימנט הרובאים המלכותי וברגימנט הפרשים המלכותי העשירי, לפני שפרש משירות פעיל ב-1937.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה הוא הצטרף לחיל המשלוח הבריטי, והתמנה כקצין קישור ראשי ב-4 בספטמבר 1939. הוא נפצע באופן קל ב-1940 כאשר הרכב בו נסע הותקף מהאוויר. באותה שנה הוא מונה לסגן מפקד הבריגדה המשוריינת ה-20. הוא קיבל דרגת פילדמרשל ב-1955 ודרגת מרשל של חיל האוויר המלכותי ב-1958.
דוכס גלוסטר

ב-31 במרץ 1928 העניק לו אביו את התארים דוכס גלוסטר, רוזן אלסטר, וברון קלודן, שלושה תארים שקשרו אותו לשלוש ארצות הממלכה המאוחדת: אנגליה, צפון אירלנד וסקוטלנד.
לפני נישואיו, שאיפתו הגדולה ביותר של הנרי הייתה לפקד ביום מן הימים על הרגימנט שלו, רגימנט הפרשים המלכותי העשירי, או לכל הפחות לבלות זמן רב ככל האפשר בשירות צבאי. למרות שהוא היה קצין מוכשר, כבנו של המלך נמנע ממנו להצטרף לרגימנט בפעילותו מעבר לים, ופירוש הדבר היה שהוא התקבל כזר בקרב חבריו לקצונה. לתסכולו הרב נוספה העובדה שעליו היה למלא תפקידים מלכותיים שהוטלו עליו על ידי אביו.
ב-1929 הוא נסע ליפן כדי להעניק לקיסר הירוהיטו את תואר אביר מסדר הבירית, ושנה מאוחר יותר הוא נכח בטקס ההכתרה של היילה סלאסי, קיסר אתיופיה באדיס אבבה. ב-1934 העניק לו אביו (כמלך אירלנד) את תואר אביר מסדר פטריק הקדוש. באותה שנה הוא נסע לביקור באוסטרליה ובניו זילנד, שם הוא התקבל על ידי הציבור בהתלהבות ראויה לציון.
חיי משפחה

לאחר שובו מהביקור באוסטרליה ובניו זילנד, ובלחץ הוריו, החליט הנסיך הנרי כי הגיע הזמן להתמסד והציע נישואים לאליס קריסטבל מונטגיו דאגלס סקוט, אחותו של אחד מחבריו הטובים ביותר של הנרי, לורד ויליאם מונטגיו דאגלס סקוט. שנים רבות לאחר מכן סיפרה הנסיכה כי הצעת הנישואים לא הייתה רומנטית, שכן "זאת לא הייתה דרכו". תחת זאת, הוא רק "מלמל זאת כאשר טיילנו יחד". השניים נישאו ב-6 בנובמבר 1935. טקס הנישואים תוכנן מלכתחילה להיערך במנזר וסטמינסטר, אך הועבר לקפלה המלכותית בארמון סנט ג'יימס, הצנועה יותר, עקב מותו של אביה של אליס, זמן קצר לפני החתונה.
לאחר החתונה הוענק לאליס התואר דוכסית גלוסטר. לזוג נולדו שני בנים: הנסיך ויליאם מגלוסטר (1941–1972) והנסיך ריצ'רד, דוכס גלוסטר (נולד ב-1944).
הנרי ואליס התגוררו בתחילה בביתן המלכותי באלדרשוט, ליד המחנה של הרגימנט בו שירת הנסיך. בזיכרונותיה סיפרה הדוכסית: "הייתה זו בקתה פשוטה מאוד, והדבר המלכותי היחידי בה הייתה נוכחותו של בעלי". לאחר מות אביו, הקדיש הנרי את חלק הארי של ירושתו ברכישת אחוזת ברנוול. היה זה בית כפר גדול בנורת'האמפטונשייר שהיה שייך לאבותיה של אשתו. כביתם בלונדון ניתן להם בית יורק בארמון סנט ג'יימס.
המושל הכללי של אוסטרליה

בסוף שנת 1944 מונה הנסיך הנרי באופן בלתי צפוי לתפקיד המושל הכללי של אוסטרליה. התפקיד הוצע קודם לכן לאחיו הצעיר, הנסיך ג'ורג', דוכס קנט, אך זה נהרג בהתרסקות מטוס בסקוטלנד. ככלל, נקטה מפלגת הלייבור האוסטרלית בראשותו של ראש ממשלת אוסטרליה, ג'ון קרטין, במדיניות של מינוי אזרחים אוסטרלים לתפקיד המושל הכללי. בנסיבות המלחמה החליט קרטין שלמינוי מושל כללי מקרב חברי בית המלוכה יהיו שלושה יתרונות: חיזוק המחויבות של בריטניה להגנת אוסטרליה, אישור מעמדה של אוסטרליה כמדינה שאינו כפופה לארצות הברית ובסופו של דבר הייתה זו בחירה נייטרלית מבחינה פוליטית, שזכתה לברכתה של האופוזיציה.
ביקורו של הנסיך הנרי באוסטרליה ב-1934 היה מוצלח. בשל ביישנותו, הוא נראה לעיתים כנוקשה ופורמלי, אך יחד עם הדוכסית הוא ביקר ברחבי אוסטרליה כשהוא משתמש במטוסו האישי. לאחר מותו של קרטין ב-1945, מינה הדוכס את פרנק פורד כמחליפו.
הנסיך הנרי עזב את אוסטרליה ב-1947 לאחר שנתיים בתפקיד, עקב הצורך לתפקד כיועץ המדינה במהלך ביקורם של המלך ג'ורג' השישי ושל הנסיכות אליזבת ומרגרט בדרום אפריקה. כמתנת פרידה הוא העניק את מטוסו לשימושה של ממשלת אוסטרליה ושל עמה.
שנותיו האחרונות

הנסיך הנרי נכח בטקס ההכתרה של אחייניתו, אליזבת השנייה ב-1953. הדוכס והדוכסית מילאו כמה תפקידים מלכותיים, כולל כמה ביקורים מחוץ לבריטניה.
בשנותיו האחרונות התדרדר מצבו הבריאותי של הדוכס והוא סבל משורה של אירועים מוחיים. עקב כך לא התאפשר לו להיות נוכח בהלווייתו של אחיו, דוכס וינדזור ב-1972. באותה שנה נהרג בנו הבכור, הנסיך ויליאם, בתאונת מטוס. הדוכס היה במצב בריאותי כה קשה, עד כי הדוכסית התלבטה אם להודיע לו על הבשורה.
הנסיך הנרי היה האחרון מבין ילדיהם של המלך ג'ורג' החמישי ושל מרי מטק שנותר בחיים. הוא מת ב-10 ביוני 1974 ונקבר באחוזת הקבר המלכותית בווינדזור. בנו השני, הנסיך ריצ'רד, דוכס גלוסטר, ירש את תוארו. הדוכסית קיבלה אישור מהמלכה אליזבת לשאת את התואר הנסיכה אליס, דוכסית גלוסטר, כדי להבדילה מאשתו של ריצ'רד. היא הלכה לעולמה ב-2004, פחות מחודשיים לפני יום הולדתה ה-103, והאריכה ימים יותר מכל בני משפחת המלוכה מאז ומתמיד.
הערות שוליים

↑  Yvonne's Royalty Home Page – Royal Christenings
↑  http://trove.nla.gov.au/ndp/del/article/50561785
↑  The London Gazette: (Supplement) no. 34675. p. 6174. 8 September 1939. Retrieved 21 May 2018.
↑  The London Gazette: (Supplement) no. 41409. p. 3561. 3 June 1958. Retrieved 20 November 2008.
↑  "Princess Alice, Duchess of Gloucester, Later years and death". The Official Website of the British Monarchy. The Royal Household. 2008.
| דוכסי גלוסטר |
| --- | --- | --- |
| בית פלנטג'נט | תומאס מוודסטוק (1385–1397) • המפרי (1414–1447) • ריצ'רד (1461–1483) |  |
| בית סטיוארט | הנרי סטיוארט (1659–1660) |  |
| בית הנובר | הנסיך ויליאם הנרי (1764–1805) • הנסיך ויליאם פרדריק (1805–1834) |  |
| בית וינדזור | הנסיך הנרי (1928–1974) • הנסיך ריצ'רד (מ-1974) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007459898405171  ADB: gloucester-first-duke-of-10313  BnF: cb149767003 (data)  GND: 131533827  ISNI: 0000 0001 1474 8210  LCCN: n80085797  TePapa: 53682  Trove: 1478997  VIAF: 72527483   WorldCat (עם VIAF): 72527483 
בול שהונפק באוסטרליה ב-1945 עם דמויותיהם של הדוכס והדוכסית לציון מינויו לתפקיד המושל הכללי של אוסטרליה
שלט האצולה של הנסיך הנרי, דוכס גלוסטר
אירן בראט

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  15 ביולי 1890 טימישוארה, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  18 בינואר 1972 (בגיל 81) בודפשט, הרפובליקה העממית ההונגרית 
 מקום קבורה:  בית הקברות פרקשרטי בבודפשט 
 לימודי רפואה:  אוניברסיטת אטווש לוראנד 
 תפקידים:  רופאה, רופאת ריאות 
 פרסים והוקרה:  פרס הרפובליקה העממית ההונגרית (1970)  בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 
אירן בראט (במקור פרוינד, בהונגרית: Barát Irén; טמשוואר, 15 ביולי 1890 – בודפשט, 18 בינואר 1972) הייתה רופאה יהודייה-הונגרייה, פולמונולוגית, זוכת פרס המדינה (1970). אחותו של בלה בראט (1888–1945) שהיה אדריכל והיסטוריון אמנות.
קורות חיים

אירן בראט נולדה במשפחה יהודית כבתם של ארמין בראט (1860–1937) עיתונאי ומתרגם ושל יוליאנה רוט (1856–1939). את לימודיה התיכוניים השלימה בחלקו בעיר הולדתה ובחלקו בבודפשט. היא קיבלה את תואר הדוקטור לרפואה מאוניברסיטת בודפשט (כיום שמה אוניברסיטת אטווש לוראנד) ב-1914 וכמה שבועות לאחר מכן פרצה מלחמת העולם הראשונה. באותה תקופה הגישה מועמדות לתפקיד ונסעה לז'ילינה, שם אישטוואן רוסניאק (לימים נשיא האקדמיה ההונגרית למדעים) היה הבוס שלה. כסטודנטית עבדה במכון לאנטומיה, לאחר מכן בפיזיולוגיה, ולבסוף במחלקה לפתולוגיה לצד אדן קרומפכר. מ-1917 עד 1924 הייתה תחילה מתמחה ולאחר מכן מרצה במרפאה הפנימית בראשות שאנדור קוראני ומ-1924 עד 1970, עד פרישתה, הייתה הרופאה הראשית של בית ההבראה על שם אליזבת, נסיכת בוואריה בבודקסי (כיום שמו המכון הלאומי לשחפת ולפולמונולוגיה על שם קוראני). בין 1934 לבין 1971 הייתה מזכיר (ה) איגוד הרופאים ההונגריים לשחפת, בין השנים 1958 לבין 1964 הייתה נשיאת קבוצת טוברקולוזה (TBC) ושל האגודה לשחפת ולריאות (1964–1969).
אירן בראט הייתה אחת הדמויות המובילות בתחום מחלות הריאות בהונגריה.
עבודותיה העיקריות

במקור:
Az ascorbinsav a tuberkulózis kezelésében. (Orvosképzés, 1936)
Streptomycin kezelés alatt fellépett meningitis tuberculosa (Orvosok Lapja, 1949)
A felnőttkori primär és postprimär tuberkulózis (Budapest, 1950)
Isonikotinsäure hydrozid in der Behandlung der Tuberkulose (Therapia Hungarica, 1953)
Adatok a friss tüdőfolyamatok hármas antituberkulotikus kezeléséhez. Bárász Zoltánnal. (Tuberkulózis, 1960)
Tüdőadenomatosisról egy eset kapcsán. Gyenei Ivánnal. (Tuberkulózis és Tüdőbetegségek, 1962)
בתרגום:
חומצה אסקורבית בטיפול בשחפת. (חינוך רפואי, 1936)
שחפת של דלקת קרום המוח במהלך טיפול בסטרפטומיצין (עיתון הרופאים, 1949)
שחפת ראשונית ופוסט-ראשונית למבוגרים (בודפשט, 1950)
Isonicotine Hydroside בטיפול בשחפת (Therapia Hungarica, 1953)
נתונים לטיפול אנטי שחפת משולש בתהליכי ריאות טריים. עם זולטן באראס. (שחפת, 1960)
על אדנומטוזיס ריאתי במקרה אחד. עם איבאן ג'נאי. (שחפת ומחלות ריאה, 1962)
פרסים והוקרה

רופאה מצוינת (1952)
מדליית הצטיינות לעבודה סוציאליסטית (1956)
מסדר הצטיינות העבודה דרגת זהב (1970)
מדליית הזיכרון פרידייש קוראני (1963)
פרס המדינה (1970)
לקריאה נוספת

Gulyás Pál: Magyar írók élete és munkái – új sorozat I–XIX. Budapest: Magyar Könyvtárosok és Levéltárosok Egyesülete. 1939–1944., 1990–2002, a VII. kötettől (1990–) sajtó alá rendezte: Viczián János
Magyar életrajzi lexikon III: Kiegészítő kötet (A–Z). Főszerk. Kenyeres Ágnes. Budapest: Akadémiai. 1981. ISBN 963-05-2500-3
Gách Marianne. „Egy óra dr. Barát Irénnel”, Béke és Szabadság, 1954. december 15. (Hozzáférés ideje: 2021. április 12.)
Névpont. Szerk. Kozák Péter
הערות שוליים

↑  Elhunyt dr. Barát Irén (1972. január 20.) Magyar Hírlap, 5. évfolyam, 20. szám
נובגורוד (מחוז)

מחוז נובגורוד (ברוסית: Новгородская область; תעתיק: נובגורודסקאיה אובלסט) הוא סובייקט בפדרציה הרוסית. המחוז נמצא בשטחו של המחוז הפדרלי הצפון-מערבי, כ-400 ק"מ דרומית למוסקבה.
המחוז הוקם ב-5 ביולי 1944.
נכון לינואר 2014 התגוררו במחוז 571,447 תושבים.
כ-64% משטח המחוז מכוסה ביערות. בשטח המחוז קיימים כ-800 אגמים.
היסטוריה

בשטח התגוררו עמים פינו-אוגורים והחל מהמאה ה-6 החלה התיישבות סלאבית.
עיר נובגורוד הוקמה על ידי ריוריק והייתה מרכז פעילותו עד שעבר לקייב. החל משנת 862 האזור היה חלק של רוס של קייב והחל משנת 1136 שטח ליבה של רפובליקת נובגורוד. בתקופת הכיבוש המונגולי האזור לא נכבש והמשיך בהתפתחות.
בשנת 1471 בקרב על נהר שלון רפובליקת נובגורוד נחלה הפסד קשה וסופחה לנסיכות מוסקבה. בעקבות מרד של שנת 1479 תושבים רבים גורשו מהאזור ובמקום הגיעו מתיישבים חדשים מאזור מוסקבה. אנשי מסחר גרמנים גורשו מהאזור וחשיבות נובגורוד כמרכז סחר עם המערב חדלה להתקיים. בשנת 1570 כוחות של איוואן האיום ביצוע באזור פוגרום ממנו האזור לא השתקם.
בתקופת הצרות השטח שולב בשוודיה ובשנת 1617 בהתאם להסכם סטולבובו הוחזר לנסיכות מוסקבה, אך ללא יציאה לחופי הים הבלטי. בעקבות מלחמת הצפון האימפריה הרוסית החזירה לידיה שטחים לחופי הים, הוקם עיר סנקט פטרבורג וחשיבות נובגורוד וסביבתה פחתה עוד יותר.
לאחר הקמת גוברניות האזור שולב בגוברניות אחרות עד שבשנת 1772 הוקמה גוברניית נובגורוד. בתקופה הסובייטית האזור שולם ביחידות מנהליות שונות.
בתחילת קרבות מלחמת העולם השנייה האזור נכבש על ידי גרמניה הנאצית ושוחרר בינואר 1944.
ביולי 1944 הוקם מחוז נובגורוד, בעיקר תוך העברת שטחים ממחוז לנינגרד. בהמשך חלק מהשטח הוחזר למחוז לנינגרד.
ממשל

הרשות המחוקקת היא הדומה המחוזית של נובגורוד כוללת 32 חברים. בראש המחוז עומד מושל שנבחר לחמש שנים. באוקטובר 2017 לתפקיד נבחר אנדריי ניקיטין. בשנת 2022 הוא נבחר לכהונה השנייה.
מבחינה אדמיניסטרטיבית החבל מחולק ל-21 ראיונים ו-3 ערים בעלי חשיבות מחוזית.
דמוגרפיה

נכון לינואר 2014 התגוררו במחוז 571,447 תושבים. זאת לעומת כ-750 אלף בשנת 1990.בערים מתגוררת כ-74.3% מאוכלוסיית המחוז. בהתאם לנתוני מפקד אוכלוסין 2021 של הפדרציה הרוסית הרוסים מהווים כ-83% מאוכלוסיית המחוז. נציגי עמים אחרים מהווים פחות מאחוז כ"א.
בעיר הגדולה - נובגורוד - מתגוררים כ-220 אלף תושבים.
כלכלה

כלכלת המחוז מבוססת על מפעלי תעשייה רבים. בין היתר ניתן לציין ייצור מוצרי אלקטרונקה, חלקי מטוסים וכימיה שימושית. במחוז ממוקם מרכז ייצור של חברת Splat-Cosmetica שיהא בין המובילות ברוסיה באספקת מוצרי טואלטיקה וקוסמטיקה לילדים.
כלכלה > תחבורה

דרך המחוז עוברות מסילות ברזל שונות לרבות קווים שיוצאים מחוץ לגבולות רוסיה לכיוון ליטא ובלארוס.
מספר כבישים ארציים חוצים את המחוז לרבות כביש M11 מוסקבה-סנקט פטרבורג ו-M10 מקביל.
במחוז לא פועלים שדות תעופה אזרחיים.
ואנזה (פרבר)

| --- | --- |

מבט על אגם ואנזה הגדול מתוך הוילה בה נערכה ועידת ואנזה
 מידע
 עיר:  ברלין
 שטח:  23.68 קמ"ר 
 אוכלוסייה:  9,719 (30 ביוני 2015)
 קואורדינטות:  52°25′00″N 13°09′00″E﻿ / ﻿52.4167°N 13.15°E﻿ / 52.4167; 13.15
 שכונות נוספות בברלין
    לחצו כדי להקטין חזרה    לחצו להגדלה   
 
ואנזה (גרמנית: Wannsee) היא אחת מהשכונות המרכיבות את רובע צלנדורף בברלין בירת גרמניה, בקצה הדרום-מערבי של העיר.
גאוגרפיה

שטחה של השכונה 23.7 קמ"ר ונכון לתחילת 2013 מתגוררים בשכונה 9,514 תושבים, צפיפות האוכלוסייה היא 401.8 תושבים/קמ"ר.
השכונה ממוקמת באזור פורה ומלא אגמים, מרכז השכונה מיוער ונמצא על האי ואנזה המוקף מצפון ומערב בנהר הָאפֶל ובדרומו אגם ואנזה המתחבר לאגמים נוספים. השכונה והאי מושכים תיירים רבים, וניתן לראות בתי נופש רבים לחופי האי.
האי מחובר לשאר חלקי העיר בחמישה גשרים, בהם גשר קליין-גליניקה הנמצא ליד טירת הציד גלינקה, את האי חוצה הכביש הראשי של ברלין B1.
ואנזה מוכרת גם בשל ועידת ואנזה שהתקיימה ב"וילה ואנזה"שברחוב "אם גרוסן ואנזה" (Am Grossen Wannsee), שהייתה התכנסות של נציגים מכל משרדי הממשל הנאצי. בוועידת ואנזה התקבלה ההחלטה על אופן ביצוע הפתרון הסופי - התוכנית להשמדת יהודי אירופה, תוך תיאום בין כל זרועות הממשל הנאצי. בשנת 1988 הוחל בשיפוץ המבנה על מנת להופכו לאתר הנצחה, ובשנת 1992 נפתח במקום אתר הנצחה וחינוך ביום השנה ה-50 לוועידה על "הפתרון הסופי לבעיה היהודית".
הערות שוליים

↑  אלדד בק, וילת המוות: 80 שנה לוועידת ואנזה, באתר ישראל היום, 19 בינואר 2022
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007562645405171  GND: 4087348-1  LCCN: n88165115  VIAF: 130292651   WorldCat (עם VIAF): 130292651 
מעגן הסירות באגם ואנזה הגדול
מיכאל סקיבה

מיכאל סקיבה (בגרמנית: Michael Skibbe, נולד ב-4 באוגוסט 1965 בגלזנקירכן שבגרמניה המערבית) הוא כדורגלן עבר ומאמן כדורגל גרמני המאמן את קבוצת הנוער של בורוסיה דורטמונד.
קריירה ככדורגלן

סקיבה שיחק כנער בוטנשייד 09, ובהמשך בשאלקה 04. כנער סקיבה ערך 18 הופעות בנבחרת גרמניה עד גיל 18, ובשנת 1985 החל לשחק בקבוצה הבוגרת של שאלקה 04 בבונדסליגה. עם זאת, סבל סקיבה מפציעות רבות, ונאלץ לפרוש ממשחק פעיל כבר בגיל 21, לאחר שקרע את הרצועה הצולבת בפעם השלישית.
תארים כמאמן

גלאטסראיי
הסופרקאפ הטורקי: 2008
ג'ק יוסטון

| --- | --- |

ג'ק יוסטון, 2015
 לידה:  7 בדצמבר 1982 (בן 42) קינגס לין, נורפוק, הממלכה המאוחדת 
 שם לידה:  Jack Alexander Huston 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 תקופת הפעילות:  מ-2004 
 מקום לימודים:  בית הספר מילפילד  הרטווד האוז 
 בן או בת זוג:  שאנן קליק (2011–?) 
 צאצאים:  Sage Huston, Cypress Huston 
 פרסים והוקרה:  פרס גילדת שחקני המסך למשחק מצוין לאנסמבל שחקנים בסדרת דרמה (2012)  פרס גילדת שחקני המסך לצוות השחקנים הטוב ביותר בסרט קולנוע (2014) 
 פרופיל ב-IMDb
 
ג'ק אלכסנדר יוסטון (באנגלית: Jack Alexander Huston;‏ נולד ב-7 בדצמבר 1982) הוא שחקן אנגלי ממוצא יהודי, המוכר בזכות תפקידו כריצ'רד הארו בסדרת הדרמה "אימפריית הפשע" ברשת HBO ובזכות תפקידו כאודיס ווף בעונה הרביעית של סדרת הפשע "פארגו" ברשת FX, ובקולנוע הוא ידוע בשל הופעותיו בסרטים "הרוג את יקיריך", "חלום אמריקאי" ובתור הדמות הראשית בסרט האפי "בן חור"; חידוש לסרט בן-חור משנת 1959.
ביוגרפיה

יוסטון נולד בלונדון למשפחה נוצרית ממוצא יהודי חלקי (הצד היהודי הוא ממוצא עיראקי, הודי וגרמני). אביו אמריקאי ושמו וולטר אנתוני "טוני" יוסטון, בנו של השחקן ג'ון יוסטון ונכדו של השחקן הקנדי וולטר יוסטון. אימו בריטית ושמה ליידי מרגו לוויניה (כלומונדלי), וסבתה של אימו הייתה המרקיזה של כלומונדלי, סיביל ששון, והיא ממשפחה יהודית שדרכה הם צאצאים של דוד ששון ממוצא עיראקי והודי ומאיר אנשל רוטשילד ממוצא גרמני. דודו הוא שחקן הקולנוע דני יוסטון ודודתו היא השחקנית אנג'ליקה יוסטון.
קריירה

יוסטון הופיע לראשונה בתפקידים גדולים בדרמה "פקטורי גירל" בתור המשורר ג'רארד מלאנגה, בסרט הפעולה הבדיוני "נחיתה רכה" בו שיחק בתור וולפריק בנו של המלך הארטוגר (ג'ון הארט) ובסרט האימה "Shrooms" .
ב-2009 שיחק יוסטון בדרמה "שרינק" בתור השחקן שיימוס המכור למים ואלכוהול והופיע בתפקיד משני בסדרה "איסטוויק".
משנת 2010 משחק יוסטון בסדרת הפשע המצליחה "אימפריית הפשע" בתפקיד ריצ'רד הארו, מהדמויות המורכבות והמעניינות ביותר בסדרה. יוסטון פרש מן הסדרה בתום העונה הרביעית ולא המשיך לעונה החמישית.
בנוסף הופיע יוסטון בשובר הקופות "דמדומים 3: ליקוי חמה" בתפקיד המלך רוייס השני ובדרמות "הרוג את יקיריך" בתפקיד המשורר ג'ק קרואק, "לא מתפוגג" ובעיבוד הקולנוע לרומן "רכבת לילה לליסבון".
בשנת 2016 שיחק בגרסה מחודשת לדרמה ההיסטורית "בן חור" בבימויו של טימור בקממבטוב ובכיכובם של מורגן פרימן, טובי קבל ואיילת זורר.
בשנת 2017 שיחק בסרט הדרמה הבריטי "שעתם היפה", לצדם של ג'מה ארטרטון וסם קלאפלין.
בשנת 2019 גילם את רוברט קנדי בסרטו של מרטין סקורסזה "האירי" ושכתב על ידי סטיבן זאיליאן, המבוסס על ספר הזיכרונות משנת 2004 "שמעתי שאתה צובע בתים" מאת צ'ארלס ברנדט.
בשנת 2020 לוהק לעונתה השנייה של סדרת הדרמה והפשע "מצוד", בתור הטרוריסט אריק רודולף, שביצע את הפיגוע בפארק האולימפי סנטניאל שאירע ב-1996.
בשנת 2021 לוהק לסרטו הביוגרפי של רידלי סקוט "בית גוצ'י", אודות חייו של מאוריציו גוצ'י, ראש בית האופנה גוצ'י, בידי גרושתו, פטריציה רג'יאני.
חיים אישיים

יוסטון נמצא במערכת יחסים עם הדוגמנית האמריקאית שאנן קליק החל מ-2011, בשנת 2022 הם נישאו. השניים הורים לשני ילדים, בת סייג' לוויניה שנולדה ב-2013 ובן קיפרוס נייט שנולד ב-2016.
פילמוגרפיה > קולנוע

| שנה | סרט | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2005 | Neighborhood Watch | בוב |  |
| 2006 | פקטורי גירל | ג׳רארד מלאנגה |  |
| 2007 | Shrooms | ג'ייק |  |
| 2008 | נחיתה רכה | וולפריק |  |
| 2008 | The Garden of Eden | דייוויד בורן |  |
| 2009 | שרינק | שאמוס |  |
| 2009 | בוגי ווגי | ג'ו |  |
| 2010 | Mr Nice | גרהאם פלינסון |  |
| 2010 | דמדומים 3: ליקוי חמה | המלך רוייס השני |  |
| 2011 | וויילד סלומה | לורד אלפרד | סרט תיעודי |
| 2012 | The Hot Potato | דני |  |
| 2012 | Two Jacks | ג'ק האוזר ג'וניור |  |
| 2012 | לא מתפוגג | יוג'ין גאנט |  |
| 2013 | הרוג את יקיריך | ג'ק קרואק |  |
| 2013 | רכבת לילה לליסבון | אמדאו |  |
| 2013 | חלום אמריקאי | פיט מוסיין |  |
| 2014 | Posthumous | ליאם פרייס |  |
| 2015 | אהבה למרחקים ארוכים | איירה לווינסון הצעיר |  |
| 2016 | גאווה ודעה קדומה וזומבים | מר ויקהאם |  |
| 2016 | יחי הקיסר! | נוכל במונית |  |
| 2016 | בן חור | יהודה בן-חור |  |
| 2016 | שעתם היפה | אליס קול |  |
| 2017 | ציפורים צהובות | סמל סטרלינג |  |
| 2018 | An Actor Prepares | אדם |  |
| 2019 | מעל לכל חשד (אנ') | מארק פוטנאם |  |
| 2019 | האירי | רוברט פ. קנדי |  |
| 2019 | ציפור רעידת האדמה | בוב |  |
| 2020 | אנטבלום | קפטן ג'ספר |  |
| 2021 | בית גוצ'י | דומניקו דה סול |  |
| 2022 | Savage Salvation | שלבי ג'ון |  |
| 2023 | Hail Mary | באל |  |
| 2023 | Day of the Fight |   | במאי, תסריטאי ומפיק |
| 2024 | Unit 234: The Lock Up | קלייטון |  |
| TBA | I'm Beginning to See the Light | עזרא |  |
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| שנה | סדרה | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2004 | ספרטקוס | פלביוס | מיני-סדרה |
| 2008 | החרטות של מיס אוסטן | צ'ארלס היידן | סרט טלוויזיה של BBC |
| 2010-2009 | איסטוויק | ג'יימי דלטון | 8 פרקים |
| 2013-2010 | אימפריית הפשע | ריצ׳רד הארו | תפקיד משני (עונה 1) תפקיד ראשי (עונות 4-2); 33 פרקים |
| 2012 | הג'נטלמן האחרון | ג'רלד | 3 פרקים |
| 2012 | טרון: הזריחה | ראסקט | דיבוב; פרק:"Tagged" |
| 2014 | The Great Fire | צ'ארלס השני, מלך אנגליה | 4 פרקים |
| 2018 | מר מרצדס | פליקס | 9 פרקים |
| 2018 | שושלת רומנוב (אנ') | סמואל ריאן | פרק: "House of Special Purpose" |
| 2020 | מצוד | אריק רודולף | תפקיד ראשי (עונה 2); 7 פרקים |
| 2020 | פארגו | אודיס ווף | תפקיד משני (עונה 4); 8 פרקים |
| 2023 - הווה | מכשפות מייפייר | לאשר | תפקיד ראשי; 8 פרקים |
| 2024 | זרות (אנ') | דייוויד סטאר | מיני-סדרה |
חדשות היום

| --- | --- |
סמליל התוכנית
סמליל התוכנית
 סוגה:  אקטואליה
 מנחים:  אלי אילדיס (9 בפברואר – 7 באפריל 2020) מירי נבו (9 בפברואר – 7 באפריל 2020) אלמוג בוקר (2 באוגוסט 2020 – 5 באוקטובר 2023) אלי ראכלין (30 באפריל 2024 – הווה) יניר קוזין (דצמבר 2024 – הווה) שרון כידון (2024 – הווה)
 משתתפים:  פרשני וכתבי "חדשות 13" ואורחים
 ארץ מקור:  ישראל ישראל
 שפות:  עברית
 הפקה
 חברת הפקה:  חדשות 13
 אתר צילומים:  אולפני "חדשות 13", גבעתיים (פברואר – אפריל 2020) אולפני "חדשות 13", נווה אילן (אוגוסט 2020 – אוקטובר 2023) אולפני "רשת", רמת החייל (אפריל 2024 – הווה)
 מוזיקה:  עירד אשל
 אורך פרק:  60 דקות
 שידור
 רשת שידור:  רשת 13
 פורמט (תמונה):  16:9 HDTV
 תקופת שידור מקורית:  9 בפברואר 2020 – הווה
חדשות היום היא תוכנית אקטואליה יומית ישראלית המסקרת את אירועי היום. התוכנית משודרת החל מ-9 בפברואר 2020 ברשת 13. בעבר התוכנית הוגשה בהגשה זוגית של מירי נבו ואלי אילדיס ועל ידי אלמוג בוקר. החל מדצמבר 2024 מגישי התוכנית הם יניר קוזין ושרון כידון לסירוגין
מבנה התוכנית

התוכנית מסקרת את אירועי היום בישראל ומחוצה לה יחד עם פאנל קבוע לצד כתבי ופרשני "חדשות 13". במהלך התוכנית מתקיימים ראיונות שונים ומתעדכנים בחדשות מתחומים שונים.