stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
זכויות להט"ב באיחוד האירופי
חקיקה ושפיטה > הורות

נכון לשנת 2024, כ-10 מדינות חברות באיחוד האירופי לא מכירות בזוגות חד-מיניים כתא משפחתי עבור ילדים. המעמד הזה מוביל למצבים שבהם זוגות חד-מיניים שמוכרים כהורים במדינה אחת, יאלצו להיפרד באופן חוקי מהקשרים המשפחתיים שלהם לאחר חציית גבול למדינה שבה הורות חד-מינית אינה מוכרת בחוק. בעיה שמדווחת לעיתים קרובות היא שתעודות לידה של ילדים שהונפקו במדינה חברה אחת ומפרטות בתוכן זוג מאותו מין כהורים שלהם אינן מוכרות במדינה אחרת וכתוצאה מכך, אותם ילדים לא זכאים לדרכונים. תיק שהובא בפני בית הדין האירופי לצדק בנושא כלל ילדה שלא יכלה לטעון לאזרחות בולגרית מכיוון שההורים שלה היו זוג נשים לסביות, בעוד שבולגריה אינה מכירה באימוץ על ידי זוגות חד-מיניים. תסקיר מדיניות שהוזמן על ידי ועדת הפרלמנט האירופי לעתירות (אנ') בעקבות המקרה המליץ לנציבות האירופית או לבית הדין להבהיר שהנחיה 2004/38 בנושא חופש התנועה שאוסרת על אפליה לרעה במימוש זכויות חופש התנועה של האיחוד האירופי חלה גם על משפחות חד-מיניות. התיק הוכרע ב-14 בדצמבר 2021 לאחר שבית הדין קיבל את עמדת ועדת הפרלמנט האירופי לעתירות, ופסק שבולגריה מפרה את חוקי האיחוד האירופי בעקבות אי הנפקת מסמכי אזרחות לילדה בעלת זוג הורים מאותו המין. הפסיקה ציינה בנוסף כי זו עדיין זכותה של מדינה חברה בארגון להחליט אם להכשיר זכויות אימוץ ילדים עבור אזרחי להט"ב בשטחה, אך הבחירה אינה יכולה לבוא על חשבון הילדה שנכללה במערכת היחסים של אחד ההורים, תוך כדי מימוש זכותה לחופש התנועה בתוך האיחוד האירופי.
נושאים נוספים

בין השנים 2001–2006, תוכנית פעולה קהילתית למאבק באפליה של האיחוד האירופי כללה הוצאה של 100 מיליון אירו למאבק באפליה במספר תחומים, כולל נטייה מינית.
ביוני 2010, מועצת האיחוד האירופי אימצה ערכת כלים לקידום זכויות אדם של אזרחי להט"ב. ביוני 2013, המועצה "שדרגה" את הערכה למדיניות מחייבת עבור דיפלומטים של הארגון ברחבי העולם להגן על זכויות אדם של אזרחי להט"ב ואינטרסקסואלים.
נושאים נוספים > טיפול המרה

במרץ 2018, הפרלמנט האירופי העביר החלטה בהצבעה של 435 בעד ו-109 נגד שמגנה את הטכניקות הפסאודו-מדעיות של טיפול המרה וקוראת למדינות הארגון לחוקק איסור משפטי על ביצוע של התרגול בשטחן. מאז שנת 2016 שבה מלטה הפכה למדינה הראשונה באיחוד האירופי (וביבשת אירופה בכלל) שהנהיגה איסור משפטי על ביצוע של טיפול המרה בשטחה, מדינות נוספות אסרו בחוק על התרגול, בהן: גרמניה (2020), צרפת (2022), יוון (2022), ספרד (בקהילות אוטונומיות מסוימות משנת 2016, בפריסה ארצית משנת 2023), קפריסין (2023) בלגיה ופורטוגל (2023). באיטליה, ביצוע של טיפול המרה לא נאסר דה יורה. עם זאת, האגודה הפסיכולוגית הלאומית הצהירה רשמית בשנת 2013 כי ביצוע של טיפול המרה "נוגד בהחלט את הקוד האתי של האגודה ולכן אסור לביצוע" ובכך, קבעה איסור דה פקטו על ביצוע התרגול. דיווחים ב-10 בינואר 2019 העלו שמספר פסיכולוגים בפורטוגל מבצעים טיפול המרה עבור המרת נטייתם המינית של הומוסקסואלים להטרוסקסואליות. מספר ימים לאחר מכן, כ-250 פסיכולוגים מאזורים שונים במדינה הגישו מכתב גלוי לארגון מסדר הפסיכולוגים הרגולטורי בדרישה לחקור את השימוש בפרקטיקות הפסאודו-מדעיות. הגוף אישר באומרו כי תרגול של טיפול המרה הוא "רשלנות לא ניתנת להצדקה", וב-2023 אספת הרפובליקה (הפרלמנט הפורטוגלי) הפליל בחקיקה באופן רשמי את תרגול הפרקטיקות. איסורים משפטיים הוצעו במשך השנים גם בפולין, אירלנד, פינלנד, אוסטריה והולנד ונמצאים בתהליכי חקיקה מאז.
טבלת סיכום > אזורים במחלוקת

עקב הסכסוך הקפריסאי שממקם את צפון קפריסין מחוץ לשליטת קפריסין, חוקי האיחוד האירופי מושעים באזור הרפובליקה הטורקית של צפון קפריסין שהצהירה על עצמאות בשנת 1983 מהרפובליקה של קפריסין היוונית (שהייתה מוגדרת כמדינה מאוחדת עד שנת 1974) אולם, לא הוכרה על ידי אף מדינה אחרת בעולם כמדינה עצמאית למעט טורקיה.
| מדינה | מעמד בחוק של פעילות הומוסקסואלית | הכרה בזוגיות חד-מינית | נישואים חד-מיניים | אימוץ על ידי זוגות חד-מיניים | התרת שירות צבאי של להט"ב | הגנה מפני אפליה על רקע נטייה מינית או זהות מגדרית | הכרה בשינוי מגדר |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| צפון קפריסין צפון קפריסין  (ערך מורחב: זכויות להט"ב בצפון קפריסין) |  חוקי בקרב גברים משנת 2014. חוקי בקרב נשים מאז ומעולם. |  |  |  |  אין נתונים |  איסור מוחלט על אפליה על רקע נטייה מינית. |  אין נתונים |
ראו גם

זכויות להט"ב באירופה
זכויות להט"ב באמריקה
זכויות להט"ב באוקיאניה
זכויות להט"ב באסיה
זכויות להט"ב באפריקה
זכויות להט"ב בחבר העמים הבריטי
זכויות להט"ב במדינות ברית המועצות לשעבר
זכויות להט"ב במזרח התיכון
זכוכעש הצפצפה

| זכוכעש הצפצפה |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: פרוקי-רגליים
מחלקה:: חרקים
סדרה:: פרפראים
תת־סדרה:: Glossata
משפחה:: זכוכעשיים
סוג:: Paranthrene
מין:: זכוכעש הצפצפה
שם מדעי
 Paranthrene tabaniformis ‏Rottemburg, 1775

זכוכעש הצפצפה (שם מדעי: Paranthrene tabaniformis) הוא עש ממשפחת הזכוכעשיים, בעל גלגול מלא.
מאפיינים

אורך גוף הבוגר הוא כ-12 מ"מ ומוטת כנפיו נעה בין 25 ל-35 מ"מ. צבעו שחור עם פסי רוחב צהובים בבטנו. הכנפיים הקדמיות חומות. זכוכעש הצפצפה עף בשעות החמות של היום.
כמו שאר בני משפחתו, זכוכעש הצפצפה מתייחד בכך שכנפיו האחוריות שקופות וחסרות קשקשים. שקיפות-כנף זו גורמת לכנפיו להיראות ככנפיים צרות המדמות אותו לצרעה. "תחפושת" זאת מגנה עליו מפני טורפים כאשר הוא מבקר פרחים בשביל צוף.
נקבת זכוכעש הצפצפה מטילה במשך שבוע (בחודשים מאי-יולי) כמאה ביצים על הקליפה, בחספוסים, בסדקים ובפצעים של ענפי הצפצפה והערבה. הביצה שחורה, פחוסה ומוארכת. כעבור 10-12 ימים הזחלים בוקעים. גוף הזחל בתחילה לבן, ונעשה חום בהיר עם הזמן. ראשו חום. הזחל עטור בשער דליל. אורך הזחל מגיע עד 25 מ"מ לפני ההתגלמות. נבירת הזחל מתחת לקליפה גורמת להתפתחות סוג של עפץ דמוי בליטה. הזחל דוחק חלק מהפרשותיו החוצה, דרך חור הכניסה, וכך יודעים על נגיעות הצמח. הזחל מפסיק את פעילותו בחורף ומחדשה באביב. באביב, לפני ההתגלמות, הזחל חופר עוד מחילת יציאה, ואז מתגלם בתוך מחילה זו. שלושה שבועות לאחר ההתגלמות, הגולם מתקדם אל הפתח באמצעות זיזיו. כשמחציתו בולטת החוצה, הבוגר מגיח, ועור הגולם נשאר תקוע בפתח המחילה.
הגולם חום מבריק ובעל זיזים.
תפוצה: צפון הארץ ומרכזה, הבוגרים מתעופפים בחודשים מאי-יולי.
חסם נישואים

חסם נישואים (באנגלית: Marriage bar) הוא איסור חוקי או נוהלי על העסקתן על נשים נשואות, וכפיית התפטרות על נשים עם נישואיהן. חסמים מסוג זה התקיימו בעולם המערבי משנות ה-70 של המאה ה-19 ועד שנות ה-70 של המאה ה-20. לאיסור זה לא הייתה הצדקה כלכלית, ויישומו השרירותי הפריע לפעילותם התקינה של מקומות עבודה.
החל משנות ה-60 של המאה ה-20 נתפסים חסמי הנישואים כאפליה בשוק העבודה, ובמקומות שהתקיימו חסמים שכאלו הם נאסרו או בוטלו.
מאפיינים

קלודיה גולדין מחלקת את חסמי הנישואים לשני סוגים: חסם העסקה (Hire bar), אי-העסקת נשים בשל היותן נשואות, וחסם שימור (Retain bar), פיטורי נשים בשל נישואיהן. חסמים אלו לא בהכרח התקיימו במקביל.
חסמי נישואים הושתו בתחילה במגזר הציבורי, והשתתם הובילה במקרים רבים ליישום חסמי נישואים גם במגזר הפרטי. במגזר הציבורי הושתו חסמי נישואים הן כחלק מאסדרה ארצית והן כחלק מאסדרה מקומית. במגזר הפרטי אומצו חסמי הנישואים על ידי חברות באופן וולונטרי.
ככלל, חסמי נישואים לא הושתו על כלל שוק התעסוקה, אלא על מקצועות או על מגזרים ספציפיים. במקרים מסוימים חסם הנישואים הושת רק על העסקה ישירה, ולא על העסקה קבלנית.
בחלק מהמקרים ניתנה נדוניה על ידי המעסיק לעובדת שפרשה עם נישואיה.
בחברות שמרניות, כמו יפן, המשיכו חסמי הנישואים להתקיים גם לאחר הוצאתם מהחוק.
סיבות והצדקות

במהלך השנים ניתנו כמה סיבות והצדקות להשתת חסמי נישואים. רבות מההצדקות נבעו מתפיסות שמרניות לגבי מעמד האישה. לפי תפיסות אלו, על הנשים לשמש כעקרות בית, והן אינן מסוגלות למלא את תפקידיהן במשק הבית ולעבוד מחוצה לו במקביל.
סיבות נוספות שניתנו לחסמי נישואין התבססו על טענות כלכליות. החסמים מנעו מנשים לצבור ותק וניסיון שהיו מקטינים את התפוקה השולית שלהן לעסק בשל עליית שכרן, וכן מנעו מנשים זכויות כמו פנסיה. בנוסף, הם שימשו לדחוק נשים משוק העבודה לטובת גברים נשואים ונשים רווקות וצעירות.
היסטוריה

המהפכה התעשייתית הובילה לכניסת נשים לשוק העבודה, בתחילה בעבודות כפיים ובהמשך גם במשרות במגזר הציבורי. בתחילה, מצבן המשפחתי של נשים לא נתפס כגורם המשפיע על תנאי העסקתן, אך התבססות הנשים בעיסוקים השונים הובילה ליצירת חסמי נישואים. ב-1875 הכריז שירות הדואר הבריטי כי "אישה נשואה שאינה אלמנה אינה מתאימה להעסקה בכל תפקיד בשירות הדואר, וכל רווקה תידרש להתפטר אם תינשא." בעקבות כך, אימצו רוב מחלקות ממשלת בריטניה נוהל דומה. הנוהל לא היה מאוסדר עד שב-1894, בעקבות עתירה של הקלדניות במגזר הציבורי להעלאת שכרן, הוגדר שהעסקת נשים נשואות בשירות המדינה תעשה לשיקול ראש המחלקה ובאישור אוצר הוד מלכותו. בנובמבר 1895 פורסם למחלקות הממשלה מזכר שאיסדר את הסוגיה ולמעשה הציב חסם נישואים על העסקת נשים במגזר הציבורי בבריטניה. החל מתחילת המאה ה-20 יושמו חסמי נישואים גם בארצות הברית, בעיקר כלפי מורות בחינוך הציבורי ופקידות.
בתקופה שבין שתי מלחמות העולם הושתו חסמי נישואים במדינות רבות כתוצאה מהשפעת מלחמת העולם הראשונה על שוק התעסוקה. בקנדה הושת חסם נישואים בשנת 1921, ובאירלנד הוא הושת בשנת 1924. בנוסף על חסמי נישואים במגזר הציבורי, חברות במגזר העסקי השיתו חסמי נישואים בעת העסקת נשים. השפל הגדול הוביל להשתת חסמי נישואים חדשים ולהכבדת החסמים הקיימים.
מלחמת העולם השנייה הייתה נקודת מפנה בהקשר של חסמי נישואים. העסקת נשים נשואות הפכה הכרחית בשל מחסור בעובדים, וחסמי הנישואים הצטמצמו משמעותית בארצות הברית, באוסטרליה ובמדינות אחרות. לאחר המלחמה החל תהליך של ביטול חסמי הנישואים. ב-1946 בוטלו בוטלו חסמי הנישואים במגזר הציבורי בממלכה המאוחדת (למעט בשירות החוץ). בשנות ה-50 בוטלו חסמי הנישואים במדינות רבות בהן קנדה, הולנד וספרד. בשנות ה-60 וה-70 עברה השתת חסם נישואים תהליך של קרימינליזציה במדינות כארצות הברית (לאור חוק זכויות האזרח) והממלכה המאוחדת.
הערות שוליים

1 2  גולדין, עמ' 4.
1 2  מוסקה ורייט, עמ' 2.
↑  גולדין, עמ' 2.
↑  Gerry Holloway (2005). Women And Work In Britain Since 1840. London: Routledge. p. 153.
↑  כהן, עמ' 102.
↑  Kunihiro Kimura (2010). "Sex-Based Discrimination Trends in Japan, 1965–2005*: The Gender Wage Gap and the Marriage Bar".  In Miguel Angel Centeno; Katherine S. Newman (eds.). Discrimination in an unequal world. Oxford. p. 166. doi:10.1093/acprof:oso/9780199732166.003.0008.
1 2  גולדין, עמ' 16
1 2 3  מוסקה ורייט, עמ' 4.
↑  מוסקה ורייט, עמ' 5.
↑  גולדין, עמ' 18.
↑  Lee Holcombe (1973). Victorian ladies at work. Hamden: Archon Books. p. 178.
↑  Hilda Martindale (1938). Women servants of the state 1870-1938. London: Allen & Unwin. pp. 146–149.
1 2  Linda Colley (2018). "For Better or for Worse: Fifty Years Since the Removal of the Marriage Bar in the Australian Public Service" (PDF). Australian Journal of Politics and History. 64 (2): 227–240. doi:10.1111/ajph.12465.
↑  Maurine Weiner Greenwald (1989). "Working-Class Feminism and the Family Wage Ideal: The Seattle Debate on Married Women's Right to Work, 1914-1920". The Journal of American History. 76 (1): 118–149. doi:10.2307/1908346. JSTOR 1908346.
↑  מוסקה ורייט, עמ' 3.
1 2  גולדין, עמ' 6.
↑  גולדין, עמ' 5.
↑  מוסקה ורייט, עמ' 15.
↑  Discrimination in Employment or Occupation on the Basis of Marital Status. I. 1962. International Labour Review. pp. 267.
חוקת מייג'י

ההכרזה על חוקת מייג'י
חוקת האימפריה היפנית (ביפנית: 大日本帝国憲法), הידועה יותר בשם חוקת מייג'י (明治憲法), הייתה רשימת חוקי היסוד של האימפריה היפנית, שעמדה בתוקף מ-29 בנובמבר 1890 ועד 2 במאי 1947.
לאחר רסטורציית מייג'י שהתרחשה ב-1868 נטתה הנהגת יפן לכיוון מונרכיה חוקתית, שהתבססה על הדגם הפרוסי. על פי דגם זה, מילא קיסר יפן תפקיד פעיל בממשלה, והחזיק בהשפעה פוליטית ניכרת, בעיקר בנושאי יחסי חוץ ודיפלומטיה, אותה חלק עם בית נבחרים. בית הנבחרים היה אחראי לענייני פנים. הרסטורציה השיבה את הכוח הפוליטי לקיסר לאחר יותר מאלף שנים, ובעקבותיה עברה יפן תקופה רבת תהפוכות ושינויים בתחומים חברתיים ופוליטיים, והמדינה עברה תהליך התמערבות שנועד להביאה לרמת הקדמה של העולם המערבי. אחת מתוצאות החוקה החדשה הייתה כינון הממשלה הפרלמנטרית הראשונה באסיה.
חוקת מייג'י הציבה גבולות ברורים לרשות המבצעת ולאבסולוטיזם של הקיסר, ואף העניקה לרשות השופטת עצמאות שיפוטית. עם זאת, ניסוח החוקה היה עמום וסתר עצמו במקרים רבים. פרשנות החוקה במקרים אלה הייתה נתונה לשיקוליהם של מנהיגי הממשלה והמפלגות. מצב זה הוביל למתיחות מתמדת בין התומכים במשטר אוטוריטרי לבין התומכים במשטר ליברלי-דמוקרטי.
בעת כניעת יפן ב-2 בספטמבר 1945 נטלו בעלות הברית את הריבונות על האימפריה היפנית, והשעו את חוקת מייג'י. במהלך תקופת הכיבוש האמריקאי החליף המפקד העליון של כוחות הברית, גנרל דאגלס מקארתור, את חוקת מייג'י בחוקה חדשה, שהחליפה את השלטון הקיסרי בדמוקרטיה ליברלית, על פי הדגם המערבי, ושבה ניטלה מן הקיסר כל סמכות מעשית.
היסטוריה > רקע

טרם אימוץ חוקת מייג'י לא הייתה ביפן כל חוקה אחרת. מערכת משפטית-חוקתית, שהתבססה על דגם סיני, ובבסיסה בירוקרטיה מריטוקרטית, הונהגה במאה ה-6 ופעלה תחת הקיסר. חלק מחוקים אלה היו עדיין בתוקף בעת רסטורציית מייג'י. עם זאת, שיטה זו איבדה מהשפעתה בתקופת הייאן (המאה ה-10), עם עליית מעמד הלוחמים, והפכה לסמלית בלבד עם עליית שוגונות קמקורה לשלטון ב-1185. הביורוקרטים הבכירים המשיכו להחזיק בתאריהם, אך סמכויותיהם נשללו מהם, והקיסר הפך לסמל בלבד ואיבד כל כוח פוליטי.
בראשית תקופת מייג'י התקיים דיון ציבורי בנוגע לשאלת החוקה הכתובה. גורמים שמרנים חששו מכל דבר דמוקרטי או רפובליקני, והעדיפו שינויים הדרגתיים. לעומתם, תנועת החירות וזכויות האנשים דרשה את כינונה המידי של אספה לאומית, וקבלת חוקה כתובה.
היסטוריה > ניסוח

איטו הירובומי התמנה לעמוד בראש משרד ממשלתי שתפקידו היה לחקור סוגים שונים של חוקות, וב-1882 הוא הוביל משלחת למסע מסביב לעולם שמטרתה הייתה בחינת חוקות שונות ללא תיווך. חוקת ארצות הברית נפסלה בשל היותה ליברלית מדי, והשיטה הבריטית נפסלה בגלל היותה מסורבלת מדי ומעניקה כוח רב מדי לפרלמנט. השיטות הצרפתית והספרדית נחשבו קרובות מדי לדספוטיזם. המבנה החוקתי של הקיסרות הגרמנית, ובייחוד זו של פרוסיה, היה המתאים ביותר ליפן, לפי ראיית המשלחת.
איטו דחה גם מספר רעיונות, שלפי דעתו לא התאימו ליפן, שכן הם נבעו מהנצרות. הוא אף הוסיף התייחסות לקוקוטאי, או "הישות הלאומית" של יפן, המספק הצדקה לסמכותו של הקיסר, בשל מוצאו האלוהי ושושלת הקיסרים שלא נקטעה, ובשל הקשר המיוחד הקיים בין הנתינים לשליט.
ממשלה חדשה בראשותו של איטו החליפה את מועצת המדינה הזמנית ב-1885, והתפקידים הביורוקרטים שנוסדו במאה ה-6 בוטלו. את מקומם תפסה המועצה הקיסרית ב-1888, שתפקידיה היו בחינת נושא החוקה וייעוץ לקיסר מוצוהיטו.
את ועדת החוקה הרכיבו אינואואה קוואשי, קנקו קנטרו, איטו מיוג'י ואיווקורה טוטומי, יחד עם מספר יועצים זרים, בעיקר גרמנים, בראשם המשפטן היהודי-גרמני אלברט מוסה. הנושא המרכזי בו עסקה הוועדה היה מציאת האיזון בין הריבונות הנטועה בקיסר, לבין גוף נבחר מחוקק שבכוחו להגביל את סמכויות הריבון. לאחר מספר טיוטות, הגישה הוועדה לקיסר את הנוסח הסופי באפריל 1888.
היסטוריה > הכרזה רשמית

הקיסר מוצוהיטו הכריז רשמית על החוקה החדשה ב-11 בפברואר 1889, אך היא נכנסה לתוקפה רק ב-29 בנובמבר 1890. המושב הראשון של הדיאט של יפן נערך באותו היום. המבנה הארגוני של הדיאט הציג השפעות בריטיות, בעיקר הכללת בית לורדים ונאום מן הכס, אותו ערך הקיסר באותו יום. חלקה השני של החוקה, שעסק בזכויות האזרחים, נשא דמיון לחוקות בנות התקופה באירופה ובצפון אמריקה.
סעיפים עיקריים > מבנה

חוקת מייג'י הכילה 76 סעיפים בשבעה פרקים. לרוב כוללים העתקי החוקה את הפתיחה המכילה את השבועה הקיסרית ואת ההכרזה הרשמית מטעם הקיסר אודות קבלת החוקה. שבעת הפרקים הם:
הקיסר (סעיפים 1 - 17)
זכויותיו וחובותיו של הנתין (18 - 32)
הדיאט הקיסרי (33 - 54)
השרים והמעוצה הקיסרית (55 - 56)
סמכות שיפוטית (57 - 61)
כלכלה (62 - 72)
חוקים נוספים (73 - 76)
סעיפים עיקריים > ריבונות קיסרית

בניגוד למחליפתה, חוקת מייג'י התבססה על עיקרון הריבונות הטמון באופן טבעי בקיסר, על סמך השושלת הקיסרית של יפן. סעיף 4 קובע ש"הקיסר עומד בראש האימפריה ומבטא בעצמו את זכות הריבונות". הקיסר מחזיק בכוחן של שלוש רשויות הממשלה, אף על פי שאישור הדיאט נדרש גם הוא לחקיקת חוקים. חוקי המדינה נכתבו בשם הקיסר.
ישנם מספר סעיפים הסותרים זה את זה בנוגע למי הסמכות העליונה, לקיסר או לחוקה. סעיף 3 קובע ש"הקיסר קדוש ולא ניתן לחללו", סעיף שהכניסו גורמים שמרנים על מנת לחזק את מעמד הקיסר אל מול החוקה. לעומת זאת, סעיף 4 מגביל את הקיסר בכך שהוא קובע שכל זכויותיו מוגבלות לכתוב בחוקה. סעיף 11 מעניק את השליטה בצבא ובצי לקיסר. סעיף זה היה נתון לפרשנות לפיה אין הצבא או הצי נתונים לשליטתו של אף מנגנון, מלבד הקיסר. לעומת זאת, סעיף 55 קובע שפקודותיו של הקיסר חסרות מעמד חוקי עד אישורן על ידי "שר המדינה". מצד שני, שרים אלה מונו ופוטרו על ידי הקיסר, ללא צורך באישור הממשלה.
סעיפים עיקריים > זכויותיו וחובותיו של הנתין

חובות: החוקה קובעת שחובותו של כל אזרח יפני לקיים את הכתוב בחוקה (פתיחה), לשלם מיסים (סעיף 21) ולשרת בצבא, אם נדרש לכך (סעיף 20).
זכויות:
הזכות להתמודד למשרה ציבורית (סעיף 19)
חופש התנועה (סעיף 22)
הזכות להליך הוגן (סעיף 23)
הזכות להעמדה לדין מול שופט (סעיף 24)
הגנה מחיפוש או כניסה בכוח לבית (סעיף 25)
הגנה על פרטיות כתבים ומכתבים (סעיף 26)
זכות הקניין (סעיף 27)
חופש דת (סעיף 28)
חופש הביטוי וההתארגנות (סעיף 29)
זכות העתירה לממשלה ללא חשש מעונש (סעיף 30)
סעיפים עיקריים > גופי הממשלה

הקיסר החזיק בסמכויות הרשות המבצעת והיה רשאי למנות ולפטר את כל שרי הממשלה. הזכות להכריז מלחמה הייתה גם כן בלעדית בידי הקיסר, וכמו כן הזכות לכרות ברית שלום, להכתיב הסכמים ואמנות, לפזר את בית הנבחרים ואף לחוקק חוקים. בנוסף, הייתה השליטה על צבא יפן ועל הצי הקיסרי היפני נתונה בידי הקיסר, ולא בידי הדיאט. החוקה קבעה גם שחברי הממשלה אחראים אך ורק בפני הקיסר, ולא בפני הדיאט.
במסגרת החוקה הוקם גוף מחוקק שהתחלק לשני בתים: הבית העליון, בית האצילים, שבו היו חברים חברי המשפחה הקיסרית, בני האצולה היפנית ואנשים שהקיסר מינה באופן אישי; ובית תחתון, בית הנבחרים, שחבריו נבחרו על ידי ציבור הבוחרים, שבאותה עת היו רק גברים בעלי רכוש. סמכות החקיקה הייתה משותפת לדיאט ולקיסר, ועל מנת שהצעה תהפוך לחוק, נדרשה הסכמת כל הגורמים. עם זאת, לדיאט הייתה הזכות ליזום חקיקה ולאשר את תקציב המדינה.
תיקונים

סעיף 73 נתן מענה לצורך בתיקונים לחוקה. הסעיף קבע שעל מנת להתחיל בדיון על התיקון, על הקיסר למסור לדיאט את הצעת החוק, בדמות הכרזה או פקודה. על מנת לדון בנושא נדרשה נוכחות של לא פחות משני שלישים מחברי הדיאט, ועל מנת לקבל את התיקון נדרשה תמיכתם של לפחות שני שלישים מהנוכחים. לאחר מכן עבר התיקון לאישור הקיסר, ובסמכותו היה להטיל עליו וטו. אף על פי כן, מעולם לא הוגשה בקשה לתיקון החוקה, מיום כינונה ב-1890, ועד החלפתה ב-1947.
על מנת לשמור על רציפות חוקתית, כאשר הוחלפה חוקת מייג'י בחוקה החדשה ב-1947 נעשתה קבלת החוקה החדשה בדרך של תיקון חוקת מייג'י. עם זאת, על פי סעיף 73 לחוקת מייג'י, היה צורך באישור הקיסר על מנת לערוך כל שינוי, ואכן חוקת 1947 קיבלה את אישור הקיסר הירוהיטו. אך אישור זה עמד בניגוד לאמור בחוקה החדשה, שקבעה שהחוקה עצמה ואישורה נתון בידי אזרחי המדינה.
ראו גם

חוקת יפן
רסטורציית מייג'י
לקריאה נוספת

בן־עמי שילוני, יפן המודרנית, תל אביב: שוקן, 1997, עמ' 104–117.
Akita, George. Foundations of Constitutional Government in Modern Japan, 1868-1900. Harvard University Press, 1967.
Beasley, William G. The Rise of Modern Japan. Palgrave Macmillan, 2000. ISBN 9780312233730.
Jansen, Marius B. The Making of Modern Japan. Harvard University Press, 2000. ISBN 9780674003347
הערות שוליים

↑  Beasley, עמודים 79 - 80
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NDL: 00940531  VIAF: 259425593   WorldCat (עם VIAF): 259425593 
חלק מטקסט החוקה
חסידות סטרליסק

| --- | --- |
ציון קבר "השרף" רבי אורי מסטרליסק
ציון קבר "השרף" רבי אורי מסטרליסק
 שורשים, סיווג והנהגה
 דת:  יהדות
 ענף:  תנועת החסידות
 מייסד:  רבי אורי מסטרליסק
 
חסידות סטרליסק הייתה חסידות גליציאנית. אבי החסידות היה רבי אורי מסטרליסק.
תולדות החסידות

רבי אורי היה בנו של ר' פנחס. היה תלמידו של רבי שלמה מקרלין. כמו כן נסע לרבי אלימלך מליז'נסק ולרבי יעקב יוסף מאוסטראה. אשתו השנייה הייתה בלומה, בתו של רבי יעקב קופיל תלמידו של הבעל שם טוב (אביו של רבי מנחם מנדל מקוסוב). לאחר פטירת רבו רבי שלמה, החל להנהיג בלבוב ואחר כך בסטרליסק. כונה "השרף מסטרליסק" בשל תפילותיו הנלהבות כדרך רבו רבי שלמה. נפטר בכ"ג באלול תקפ"ו.
לאחר פטירתו מילא את מקומו בנו רבי שלמה למשך ארבעה חודשים עד פטירתו בכ"ב בטבת תקפ"ז. תלמידי אביו, רבי שלום רוקח מבעלז ורבי יהודה צבי מסטרטין, היו חסידיו. לאחר פטירת רבי שלמה, פנו רוב התלמידים לסטרטין אל רבי יהודה צבי. נכדיו של רבי אורי החלו לכהן לאחר מכן.
תולדות החסידות > הדור השלישי

בנו של רבי שלמה היה רבי לוי יצחק, ממלא מקומו ברבנות ואדמו"רות. אחריו כיהן חתנו, רבי אשר ישעיה פרנקל מסטרליסק-סטרי (מגזע פרמישלאן).
בדור זה החל לכהן בקיטוב רבי צבי הירש לאנדמאן חתן חתנו של רבי אורי כ"ז מרחשון תרכ"ח מנו"כ בווינא בביה"ח TOR 4 בשורה של ר' מאיר אלמאש (חותן ה'מנוחת אשר' מטשענגער).
רבי צבי היה בנו של רבי אברהם מבילקאמין, בנו של רבי יצחק רבה של ויז'ניץ שהיה תלמידו של רבי צבי הירש מנדבורנה. אמו הייתה בתם של רבי צבי הירש ובלומה, בתו של רבי יעקב קופיל חסיד ולימים אשתו של רבי אורי מסטרליסק. נישא לרבקה בתו של רבי יצחק (איציק) מסטרליסק חתנו של רבי אורי. היה תלמידם של רבי מנחם מנדל מקוסוב ושל רבי שלום מבעלז, כיהן ברבנות בסטרליסק ובהמשיך כיהן ברבנות ואדמו"רות בקיטוב.
אחיו של רבי צבי הירש, רבי נחום מבילקאמין, כיהן אף הוא באדמו"רות. היה מופלא בהנהגתו.
תולדות החסידות > הדור הרביעי

בניו של רבי צבי היו:
רבי אורי מפודו- אילואיי (כ"ד באייר תקצ"ח - ג' בתשרי תרע"ז). כיהן כרב בווישנוביץ שבגליציה ובלספיץ ופודו- אילואיי הרומניות. חיבר ספרים בשם "אור יצהר" "שלמא רבא" ו"דמעות שלש".
רבי מנחם מנדל מפוטילוטש (ת"ר - ג' בתשרי תרע"ח). חתנו של רבי חיים אליהו ליברמן מזולקובה חתנו של רבי חנוך הניך מאלעסק. בגיל 30 החל לכהן ברבנות בפוטילוטש ולאחר מכן אף באדמו"רות. חיבר ספרים רבים ביניהם:"משנת העתים", "דרושי יום יום", "אשכולות הגפן" ו"למודים בניסים".
רבי אברהם רב ואדמו"ר בשפיטובקה (תר"ב - ט"ו בסיוון תרפ"ד), חתנו של רבי יחיאל מיכל מקשיבקא.
רבי יעקב קופל מטרנופול (ת"ר-ו' תשרי תרע"ט). חתן רבי משולם זושא מנדבורנה (נינו של רבי אלימלך מליז'נסק). חיבר ספר על פרקי אבות בשם "והשיב לב אבות" וכן ספר "תולדות יעקב" על תהילים לפי הקבלה והדרש וכן ספר "בית יעקב" על כ"ב אותיות לפי הקבלה. הוסמך על ידי רבי יוסף באב"ד (המנחת חינוך) ורבי צבי הירש הורנשטיין מלבוב.
רבי פנחס מאוקונה שברומניה. חתן אחיו רבי אורי. כיהן ברבנות בקרילוב ואחר כך באדמו"רות בדרוהוביץ' ובאוקונה. מנו"כ בעיר הוש ברומניה
חתנו (של רבי צבי), רבי אפרים זלמן רוקח מהרובישוב (מגזע בעלז).
תולדות החסידות > הדור החמישי

בני רבי אורי:
רבי יעקב יצחק כיהן כאדמו"ר בסיוון המולדבית ואחר ביאסי כרב ואדמו"ר. היה מתפלל כדרך סטרליסק בהתלהבות רבה.
רבי מרדכי (מוט'ל) מאדז'וד (-כ"ט בניסן תשי"ט). חתן רבי יחיאל מיכל הגר מסטרוז'ניץ. כיהן ברבנות ואדמו"רות באדז'וד עשרות שנים. לאחר השואה עבר לבוקרשט.
רבי יהודה ליבוש כיהן בבערשעט שבמולדובה. אחרי מלחמת העולם הראשונה עבר לבראילה ואחר כך עלה לישראל והתגורר בירושלים.(-כ"ד אלול תש"ז מנוחתו כבוד בהר הזיתים)
בני רבי אברהם:
רבי יחיאל מיכל מלוצק. נולד בשנת תר"כ בערך. נקרא על שם סבו. נישא לגיטל בת רבי מרדכי ליברזון משושלת פרוסקרוב ממנה נולדו לו שני בניו הגדולים ובשנית נישא לאסתר בת דודו רבי אורי מפודלוי ממנה נולד לו בנו הצעיר. כיהן בהמשך בניקולייב ונפטר ונקבר פראג. נפטר בה' באב. חיבורו "עזר השם" מצוי בכתב יד אצל צאצאו, רבי אברהם מראדוויל.
רבי אהרן רבה של טרליסק. חתנו של רבי אברהם מפשמישל בנו של רבי משה מקארוב.
רבי צבי. כיהן בקרמנצ'וג. במלחמת העולם הראשונה עבר לאורנבורג בדרכו לטשקנט שם נפטר בג' בניסן.
רבי יהודה מאיר. כיהן בז'יטומיר בשם "האדמו"ר מקונסטנטין", על שם חותנו רבי יצחק הלוי מקונסטנטין. נפטר בי"ז באדר תרע"ט.
חתנו וממלא מקומו רבי שמואל שפירא, בנו של רבי שלמה דב מבושיקבקה משושלת רבי פנחס מקוריץ. בשנת תרצ"ה עבר למוסקבה ובשנת תרצ"ח הוגלה לסיביר שם נהרג בח' בניסן תש"ג. בנו רבי שלמה דב התגורר ברוסיה עד שנת תשל"ב, אז היגר לארצות הברית וכיהן שם באדמו"רות שיפיטובקה.
חתנו רבי דוד שפירא מיילביסטגראד, בנו של רבי פנחס יהודה בנו של רבי יצחק גדליה נכדו של רבי פנחס מקוריץ. בשנת תרצ"ג עלה לארץ ישראל ונפטר בג' באב תרצ"ה.
בני רבי מנחם מנדל:
רבי שלום מפשמישל (-כ"ט באדר תרס"ו). חתן רבי אברהם יהושע השיל מפשמישל (גזע בעלז). חיבר ספר בשם "דובר שלום". חתנו היה בן דודו רבי משה רוקח מפשמישל.
רבי יצחק. מילא את מקומו אביו בפוטילוטש ואחר כך בראווה-רוסקה.
בני רבי יעקב קופל:
רבי נפתלי מצ'רנוביץ.
רבי לוי יצחק מטרנופול-ברוקלין.
בני רבי פנחס:
רבי צבי מבאקוי. עלה לישראל בשנת תש"כ, ופתח בית כנסת בנהריה. נפטר בכ"ט באייר תשכ"ה. הו"ל הספד על רבי מאיר שפירא בשם 'מתוקה שנת העובד'.
חתנו רבי אברהם יעקב דרברמדיקר צאצא של רבי לוי יצחק מברדיצ'ב. כיהן בפושקאן ואחר כך בתל אביב. נפטר בשנת תשכ"ד. חיבר ספר בשם "לנפש חיה".
חתנו רבי חיים מגלינה.
חתנו רבי אברהם יוסף יוסקה מיאסי.
תולדות החסידות > הדור השישי

רבי דוד בן רבי מרדכי מאדז'וד כיהן בבוקרשט בחיי אביו. לאחר פטירתו מילא את מקומו ובשנת תש"כ עלה לישראל ופתח בית כנסת בנתניה.
רבי חנוך העניך בן רבי שלום מפשמישל. מילא את מקום אביו. נרצח בשואה.
בני רבי יחיאל מיכל מלוצק:
רבי יהודה לייבוש אדמו"ר ורב בבעלץ.
רבי משה יהושע אדמו"ר בבנדר. חיבר ספר בשם "והשיב משה". היה חתנו בזיווג שני של רבי מרדכי זוסיא מטריסק-הוצלס-יאס. נקבר בבני ברק. חתנו היה רבי שלום מבראד. בנו של רבי משה יהושע, רבי יעקב שמשון התגורר בבני ברק וכיהן כאדמו"ר בבית מדרשו של אביו "תפילה למשה". נפטר בט"ז בחשוון תש"ס ונקבר סמוך לאביו בבית הקברות שומרי שבת חלקת ויז'ניץ.
רבי שמואל בנו של רבי יחיאל מיכל מזיווגו השני, כיהן ברבנות בעלעד ובהמשך באדמו"רות בבוקרשט. היה חתנו של דודו רבי פנחס מאוקונה.
כמו כן כיהנו אדמו"רים נוספים מגזע רבי אורי. ביניהם, רבי לייבוש אפרתי ואחיו רבי יקותיאל בלבוב, רבי אורי בלבוב, ורבי לוי יצחק קלוגהויפט בלונדון.