stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
טאפ
הערות שוליים

↑  נתוני הכפר באתר הלמ"ס ההונגרי
↑  מפקדי האוכלוסין של יהודי הונגריה, 1993
| יישובים במחוז גיור-מושון-שופרון |
| --- | --- | --- |
| ערי המחוז | שופרון  • גיור  |  |
| ערים |  בלד •  צ'ורנה •  פרטד •  פרטוסנטמיקלוש •  יאנושומוריה •  קאפובאר •  לבן •  מושונמגיארובאר •  פנונהלמה •  טט |  |
| כפרים | סאן • פאראד • אויקר • אשבאנירארו • בבוט • ציראק • דנשפה • אדווה • גיורו • הימוד • הוויי • קישפלוד • מיהאיי • אושלי • ראבקצל • רפצסמרה • סארפלד • ואדושפה • ואשארושפלו • וסקן • ויטנייד • אבדה • בזי • בן • רטלפ • ברץ' • דונסג • דונסנטפאל • אנשה • פהרטו • גניי • גיורלדמר • גיורשאג • גיורשבנהאז • פר • גיוראויפלו • גיוראויבראט • גיורזאמוי • איקרן • קאיארפץ • קישבאיץ' • קורונצו • קונסיגט • מושונסנטמיקלוש • מזארש • נג'בייץ' • ראבפטונה • שוקורופאטקה • טלטשטווה • טניה • ונק • ואמושסבדי • ניול • אטוונן • נאג'סנטיאנוש • אגפלווה • צ'אפורדיאנושפה • צ'פוד • אגיאגושסרגן • צ'ר • אברגץ • אג'האזשפלו • פרטבוז • פרטאנדרד • פרטהומוק • פרטראקוש • פרטספלק • גיאלוקה • הרקה • הג'קה • הידגשג • איוואן • קופהאזה • לווה • נג'צנק • נג'לוז' • נמשקר • פרסטג • פטהאזה • פיניה • פוסטצ'לאד • רפצוויש • רייטקמוז'אי • שרוד • שופרונהורפאץ' • שופרונקבשד • סקון • אונד • ולצ'יי • ז'ירה • אצ'לג • באגיוגסובאט • ברבץ' • בודונהיי • בוגיוסלו • בשארקאן • דר • צקוהאזה • אגייד • יובהאזה • קון • מגלוצה • מגיארקרסטור • מרקוטבדגה • פאלי • פאסטורי • פוטיונד • ראבצ'נק • ראבפורדאן • ראבשבש • ראבסנטאנדראש • ראבטמאשי • ראבצקפי • שובור • שופרונמטי • סיל • סילשארקאן • טארנוקרטי • ז'בהאזה • בזניה • דרנוז'לי  • דונקיליטי • דונרמטה • דונסיגט • פקטארדה • הלאסי • הדרוואר • הגיישהלום • קארויהאזה • קימלה • לבל • קישבודק • מאריאקאלנוק • מושונסולנוק • מושונאודוואר • אוירונפה • וארבלוג • ראיקה • ליפוט • פישקי • מצ'ר • בקונגיירוט • בקונפטרד • בקונסנטלאסלו • אץ' • פנייפה • גייראסונפה • לאזי • ניאלקה • פאזמאנדפאלו • רבזד • טריאנפוסטה • רומאנד • טאפסנטמיקלוש • וספרמוורשאן • שיקאטור • טאפ • ארפאש • צ'יקוואנד • פלפץ • גיארמט • גיימרה • גיירסמרה • קישבבוט • מרגש • ואג • מוריצהידה • ראבצ'צ'ן • ראבסנטמיהאי • סרצ'ן • ראבסנטמיקלוש |  |
| יישובים בנפת פנונהלמה |
| --- | --- | --- |
| יישובים | פנונהלמה • בקונגיירוט • בקונפטרד • בקונסנטלאסלו • אץ' • פנייפה • גייראסונפה • לאזי • ניאלקה • פאזמאנדפאלו • רבזד • רומאנד • שיקאטור • טאפ • טאפסנטמיקלוש • טריאנפוסטה • וספרמוורשאן |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007469858505171  LCCN: n2004097606  VIAF: 137411214   WorldCat (עם VIAF): 137411214 
ערך זה הוא קצרמרבנושא יישובים בהונגריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
חוק הבנייה מחדש של לונדון 1670

חוק הבנייה מחדש של לונדון 1670 (באנגלית: Rebuilding of London Act 1670) הוא חוק של הפרלמנט האנגלי משנת 1670. שמו הרשמי של החוק הוא "החוק לבניה מחדש של הסיטי של לונדון, איחוד המחוזות הכנסייתיים של העיר, ובנייה מחדש של הקתדרלה והכנסיות הקהילתיות של העיר האמורה" והוא נחקק בתקופתו של המלך צ'ארלס השני על מנת להסדיר את הבנייה מחדש של הכנסיות שנהרסו בעיר לונדון, בירת אנגליה בעקבות השרפה הגדולה של לונדון אשר הרסה את העיר, וכן להסדיר את הבנייה מחדש של קתדרלת סנט פול שנהרסה בשריפה.
חוק זה נחקק בעקבות חוק דומה אשר הסדיר את הבנייה מחדש של מבני המגורים בעיר ואיפשר את הרחבת רחובות העיר.
החוק משנת 1670 נועד להסדיר מימון לצורך בניית 51 כנסיות במקום 87 הכנסיות שנהרסו, וכן את הקתדרלה, ואיפשר את הקמתן מחדש של 51 הכנסיות והקתדרלה על פי תוכניותיו של האדריכל כריסטופר רן.
בנוסף החוק הסדיר איחוד וחלוקה מחודשת של המחוזות הכנסייתיים של העיר, בהתאם לכנסיות החדשות שנבנו, וכן דאג להקצאת שטחים למבני ציבור חדשים, ולשווקים.
ראו גם

חוק הבנייה מחדש של לונדון 1666
הערות שוליים

↑  מספר רשמי:22 Cha II c. 11, פורסם ב: Statutes of the Realm: volume 5: 1628-80 (1819), pp. 665-82
↑  
Act for the rebuilding of the City of London, uniting of Parishes and rebuilding of the Cathedral and Parochial Churches within the said City
חוסם

חוסם (באנגלית: Jammer) הוא מכשיר המסוגל לשדר אותות רדיו אשר באופן מכוון, חוסם, מפריע או מתערב בתקשורת חוקית כגון שיחות טלפונים ניידים (אנ'), הודעות טקסט, מערכות GPS, ו Wi-Fi.
חוקיות

בארצות הברית חוסמים אינם חוקיים לשווק, מכירה ושימוש. רשות התקשורת הפדרלית אף הציעה ביוני 2014 תביעה על סך כ-35 מיליון דולר (המקסימום האפשרי על פי החוק) לחברה סינית (C.T.S Technology Limited) שמכרה חוסמים בארצות הברית.
חוסם GPS

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
חוסם WiFi

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
חוסם סלולרי

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
הערות שוליים

↑  NOTICE OF APPARENT LIABILITY FOR FORFEITURE AND ORDER ILLEGAL MARKETING OF SIGNAL JAMMING DEVICES, באתר הפדרלי של ה-FCC, יוני 2014
ערך זה הוא קצרמרבנושא טכנולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
חוסם מערכות תקשורת לווייניות מסוג GPS ו GLONASS
חאן טנגרי

| --- | --- |
הר חאן טנגרי (הגבוה ביותר) בגבול הסיני - קזחי - קירגיזי
הר חאן טנגרי (הגבוה ביותר) בגבול הסיני - קזחי - קירגיזי
 מידע כללי
 גובה:  7,010 מטר
 מדינה:  קירגיזסטן קירגיזסטן קזחסטן קזחסטן הרפובליקה העממית של סין הרפובליקה העממית של סין
 מיקום:  גבול סין העממית–קזחסטן–קירגיזסטן
 רכס הרים:  טיין שאן
 קואורדינטות:  42°12′39″N 80°10′30″E﻿ / ﻿42.210833333333°N 80.175°E﻿ / 42.210833333333; 80.175
  (למפת קירגיזסטן מוגדלת) בישקק אוש בטקן ג'לאל-אבאד נרין טלס קארקול איסיק קול הרפובליקה העממית של סין קזחסטן אוזבקי. טג'יקיסטןחאן טנגרי(למפת קירגיזסטן רגילה) בישקק אוש בטקן ג'לאל-אבאד נרין טלס קארקול איסיק קול הרפובליקה העממית של סין קזחסטן אוזבקי. טג'יקיסטןחאן טנגרי(למפת אסיה רגילה) חאן טנגרי(למפת אסיה מוגדלת) חאן טנגרי
 מיקום חאן טנגרי
 
חָאן טֵנְגְּרִי (בקזחית: Хан Тәңірі; מילולית "אדון האל"), הוא ההר השני הגדול ביותר ברכס טיין שאן, אשר ממוקם בעבר הגבול בין הרפובליקה העממית של סין - קזחסטן - קירגיזסטן. להר חשיבות מיוחדת שכן לפי דת הטנגריזם, ההר הוא מקום מושבו של טנגרי, האל של הדת.
ההר ממוקם בקשר הררי צפוף במיוחד. הוא מתנשא לגובה 7,010 מטר ופסגתו מהווה נקודה הגבוהה ביותר בקזחסטן. עד שחוקרים סובייטים גילו כי פיק פובדה ("פסגת הניצחון"), בגובה 7,439 מטר (24,406 רגל), גבוה יותר, נחשב חאן טנגרי לנקודה הגבוהה ביותר בטיין שאן. קרחון קלגורי (שאורכו 58 ק"מ) מדרום וממזרח לפסגה הוא הקרחון הגדול ביותר הידוע בסין העממית.
לאורך ההיסטוריה סופרים ומשוררים רבים כתבו על גובהו ועל יופיו של ההר, אשר האדירו את יוקרתו וחשיבותו. פיוטר סמיונוב טיין-שאנסקי היה האירופאי הראשון שראה במו עיניו את ההר בשנת 1857. הראשון שטיפס אל פסגת ההר היה מטפס ההרים מיכאל פוגרבסקי (רו') מברית המועצות, בשנת 1931.
אטימולוגיה

חאן טנגרי משמעו "אדון/מלך שמיים" (Хан Тәңірі, حان تأڭئرئ) בשפה הקזחית וכאמור הוא מתייחס לישות טנגרי. במונגולית נאמר חאן טנגיר (Хан Тэнгэр), בקירגיזית נאמר כקזחית, באויגורית נאמר חָאנְטָה-גְּרִי (خانتەڭرى) ובמנדרינית תקנית נאמר חָאן-טַנְגֵּלִי פֵנְּג (汗腾格里峰). כלל שמות אלו הם למעשה הטיה של הניב לפי השפה אך כולם נותרים בעלי אותה המשמעות לשמו של טנגרי.
ראו גם

טנגריזם
איסיק קול
טיין שאן
חוק הבנייה מחדש של לונדון 1666

חוק הבנייה מחדש של לונדון 1666 (באנגלית: Rebuilding of London Act 1666) הוא חוק של הפרלמנט האנגלי משנת 1666. שמו הרשמי של החוק הוא "החוק לבניה מחדש של הסיטי של לונדון" והוא נחקק בתקופתו של המלך צ'ארלס השני על מנת להסדיר את הבנייה מחדש של העיר לונדון, בירת אנגליה בעקבות השרפה הגדולה של לונדון אשר הרסה את העיר.
החוק נוסח על ידי סר מתיו הייל, בעקבות חקיקת חוק המחלוקות בעקבות השריפה של לונדון 1666 אשר נועד להסדיר מחלוקות בדבר בעלות בקרקע.
חוק הבנייה מחדש נועד להסדיר את הבנייה מחדש של העיר תוך שימוש באבן ובלבנים (במקום בנייה בעץ), וכן להסדיר את הרחבת הדרכים בעיר (תוך הפקעת שטחים פרטיים לצורך זה), במטרה לבנות דרכים רחבות יותר אשר תשמשנה הפרדה בין גושי הבניינים ותימנענה התפשטות שריפות.
בנוסף קבע החוק כי יום השנה לכיבוי השריפה יהיה יום חג, והורה על בניית האנדרטה לשריפה הגדולה של לונדון. על מנת לממן את בניית האנדרטה הטיל החוק מס של שילינג אחד על כל טון פחם שנמכר בעיר.
ראו גם

חוק הבנייה מחדש של לונדון 1670
הערות שוליים

↑  מספר רשמי:19 Car. II. c. 8, פורסם ב: Statutes of the Realm: volume 5: 1628-80 (1819), pp. 603-12
↑  
An Act for rebuilding the City of London
חצר תל-חי (ציור)

| --- | --- |

 מידע כללי
 צייר:  תמר גטר
 תאריך יצירה:  1978
 טכניקה וחומרים:  צבע אקרילי וגיר על בד
 ממדים בס"מ
 אורך:  216
 רוחב:  110
 נתונים על היצירה
 מספר יצירה:  B78.0902
 מיקום:  אוסף מוזיאון ישראל, ירושלים
"חצר תל-חי" או "חצי תל -חי וברווז קטום ראש" (1978) הוא ציור מאת הציירת הישראלית תמר גטר. הציור מהווה חלק מסדרה של עבודות, שנוצרו בין השנים 1974-1978 ועושות שימוש בדימוי של תל חי.
"חצר תל-חי" עשוי כרישום גיר על גבי בד כהה, המעניק לציור מראית עין של לוח כיתה. בחלקו העליון של הבד, מתחת לכתובת "חצר תל-חי", מופיע רישום של מבנה, הדומה לאחד האגפים בחצר תל-חי. המבנה מתואר בעזרת שימוש באיזומטריה. בחלקו התחתון של הבד מופיעים שני מבנים תלת-ממדים מלבניים, היכולים להתפרש כאבוסים. בתחתית הבד מופיע רישום של ברווז המשורטט בקו מתאר וראשו נקטע בשולי הבד.
בעוד העבודות המוקדמות ב"מחזור תל-חי", כפי שהגדירה אותן גטר, "חוות את הפרספקטיבה כאידאה אלימה", הרי עבודה זו מציבה בפני הצופה את התפרקות הפרספקטיבה ההיסטורית ואת הפיכתה לייצוג חלקי. הדבר בא לידי ביטוי בחוסר העקביות בשימוש בה. בתיאור האבוסים, לדוגמה, נעשה שימוש בנקודת מגוז שונה לכל אחד מן האבוסים. בנוסף, גטר השתמשה בקנה מידה שונה לתיאור הציפור לתיאור המבנה.
בראיון מאוחר תיארה גטר את משמעות הדימוי של תל-חי בעבודותיה:
בזה העניין: תל-חי המצוירת היא גרוטסקה של 'עומק'. אין שום 'עומק': משחקי הפרספקטיבה מפרקים כל עומק מרחבי, לא מאפשרים אותו. הניגוד של זה הוא האופן שבו החינוך, או רחב יותר - היסטוריציזם - עמלים תדיר על העמדת אשליה של 'עומק'. תל-חי האידיאולוגיה הציונית ובמיוחד באידיאולוגיה של הימין, היא מופתית לאיך מייצרים אשראי בלתי מוגבל שממנו מסדרים ומגבים את 'משמעות ההיסטוריה', מיצרים 'עומק'.
הציור הוצג בתערוכה "ציורים 1977-78", שנערכה במוזיאון ישראל ביולי-אוגוסט 1978. בשנת 2010 הוצג הציור בתערוכה הרטרוספקטיבית של גטר במוזיאון תל אביב לאמנות. החל משנה זו מוצג הציור גם כחלק מתצוגת הקבע של האמנות הישראלית במוזיאון ישראל.
הערות שוליים

↑  תמר גטר, "מחשבות מאוחרות על תל-חי ועל בדיית הפרספקטיבה", בתוך: מרדכי עומר (עורך), גבולות השפה, תל אביב: מוזיאון  תל אביב לאמנות, 2008, עמ' 256.
↑  מצוטט בתוך: אביב, נעמי, תמר גטר, GO 2, מוזיאון תל אביב לאמנות, תל אביב, 2010, עמ' 13-14.
תרשים ריאלי של חצר תל חי
חיים יצחק בלוך

אין תמונה חופשית
הרב חיים יצחק בלוך (בכתיב יידי: בלאָך; כ"א בתשרי תרכ"ה – ז' באדר ב' תש"ח) היה רב ליטאי אמריקאי, שימש כרבן של פלונגיאן ובויסק בליטא ובלטביה ולאחר מכן בג'רזי סיטי בניו ג'רזי שבארצות הברית. כיהן כסגן נשיא אגודת הרבנים באמריקה ונשיא כבוד של האגודה ומראשי ועד ההצלה.
קורות חיים

נולד בעיר פלונגיאן בפלך קובנה שבליטא, לרב חנוך זונדל בלוך שהיה מצאצאי השל"ה. בילדותו למד אצל הסבא מקלם בישיבת קלם ששכנה בעיירה גרובין. בשנת תרמ"ג עבר ללמוד בישיבת וולוז'ין אצל הרב חיים סולובייצ'יק. הרב סולובייצ'יק והרב אליעזר גורדון סמכו אותו לרבנות. בשנת ה'תרמ״ח נשא את חנה, בתו של הרב אברהם שמיד מטלז. לאחר נישואיו התגורר בעיר הולדתו פלונגיאן ובשנת תרנ״ד ייסד בה ישיבה. לאחר מספר שנים נתמנה לרב העיר והחזיק בפקיד זה עד שנת תרס"ז. לאחר מכן מונה לרבה של הרשמי העיר בויסק כממלא מקומו של הרב אברהם יצחק הכהן קוק שעלה לארץ ישראל. בשנות מלחמת העולם הראשונה נדד לרוסיה ובשנת ה'תר״פ חזר לבויסק. בשנת תרפ"ב נסע לארצות הברית לבקר את בניו ונעתר לבקשת קהילת ״אגודת שלום״ בג'רזי סיטי שבניו ג'רזי, לכהן כרבם. תפקיד זה נשא עד לפטירתו.
שימש כנשיא כבוד של אגודת הרבנים של אמריקה וקנדה. היה גזבר של קרן עזרת תורה שהגישה סיוע כלכלי לבני ישיבות בארצות הברית ובארץ ישראל.
נפטר בז' באדר ב' תש"ח ונקבר בבית הקברות היהודי ריברסייד בניו ג'רזי (אנ').
חיבוריו

דברי חיב"ה (ראשי תיבות של שמו חיים יצחק בלוך הכהן) על חידושי הריטב״א על מסכתות מכות, מגילה ומועד קטן (יצא בניו יורק בין השנים תרצ״ה - תש״א)
שיעורי הלכה - שיעורים שמסר בישיבתו בפלונגיאן.
ז'אן ד'אורמסון

| --- | --- |

צילום משנת 2007
 לידה:  16 ביוני 1925 הרובע השביעי של פריז, פריז, צרפת 
 פטירה:  5 בדצמבר 2017 (בגיל 92) ניי-סיר-סן, או-דה-סן, צרפת 
 שם לידה:  Jean Bruno Wladimir François de Paule Lefèvre d'Ormesson 
 מדינה:  צרפת 
 אירועים משמעותיים:  הלוויה (8 בדצמבר 2017) 
 מקום לימודים:  תיכון הנרי הרביעי, אקול נורמל סופרייר, Lycée Masséna, Cours Hattemer 
 שפות היצירה:  צרפתית 
 יצירות בולטות:  תהילת האימפריה 
 תקופת הפעילות:  1956–2017 (כ־61 שנים) 
 בן או בת זוג:  Françoise Béghin (2 באפריל 1962–5 בדצמבר 2017) 
 צאצאים:  Héloïse d'Ormesson 
 פרסים והוקרה:  הפרס לרומן של האקדמיה הצרפתית (1971)  בפרס הגדול של RTL-Lire (1994)  פרס סקאנו (1992)  פרס בלזק (1975)  פרס ז'אן ז'יונו (1999)  Prix Combourg-Chateaubriand (2001)  צלב גדול של לגיון הכבוד (11 ביולי 2014)  מפקד במסדר צלב הדרום  מפקד במסדר הדקל האקדמי  קצין במסדר ההצטיינות הלאומי  מפקד מסדר האמנויות והספרות 
 חתימה:   
 
ז'אן ברונו ולדימיר דה פול לה פוור ד'אורמסון (בצרפתית: Jean d'Ormesson, בשמו המלא Jean Bruno Wladimir François de Paule Le Fèvre d'Ormesson;‏ 16 ביוני 1925 – 5 בדצמבר 2017) היה סופר, עיתונאי ומסאי צרפתי, חבר באקדמיה הצרפתית. לד'אורמסון הייתה גם אזרחות לבנונית. שימש בשנים 1979-1974 מנכ"ל העיתון "לה פיגרו".
ביוגרפיה > ילדות וצעירות

ז'אן ד'אורמסון נולד בשנת 1925 בפריז כבן הקטן בין שני ילדים של משפחה בעלת שורשים אריסטוקרטיים. אביו, אנדרה לה פוור, מרקיז ד'אורמסון היה דיפלומט שכיהן כשגריר צרפת בברזיל ונמנה עם מקרוביו של לאון בלום. אמו, מרי אנרייט איזבל אניסון דו פרון, הייתה בת למשפחה מונרכיסטית קתולית מיליטנטית קרובה לחוגי אקסיון פרנסז. היא הייתה נצר למרקיזים בואז'לן ולבני לה פלטייה. אחד מאבות האם, לואי מישל לה פלטייה דה סן פרז'ו כיהן בימי המהפכה הצרפתית כחבר בוועידה הלאומית.
עם אבות משפחת האב נמנה השופט אוליבייה ד'אורמסון מתקופת לואי הארבעה עשר שאיבד את משרתו לאחרי שלא נכנע ללחצי המלך במשפטו של ניקולא פוקה. הדוד מצד האב היה הדיפלומט ולדימיר ד'אורמסון (1973-1888) שכיהן, בין השאר, כשגריר צרפת בוותיקן והיה אביו של הפוליטיקאי הימני אוליבייה ד'אורמסון.
האבות הרחוקים של המשפחה מצד האב נקראו לה פוור (Le Fèvre) והיו איכרים. בתחילת המאה ה-16 אחד מבני המשפחה עלה בהיררכיה החברתית והתמנה כרשם בכיר (commis au greffe) בפרלמנט של פריז. בנו, אוליבייה לה פוור (1600-1525) היה ליושב ראש בית הדין לעניינים כספיים בפריז, רכש את האחוזות אובון Eaubonne ואורמסון ובשנת 1553 קיבל תואר אצולה. המשפחה התיישבה בשנת 1758 באמבואל בעמק המארן. באותה תקופה בניה הועלו לתואר מרקיזים. הכפר אמבואל שינה אז את שמו לאורמסון-סיר-מארן.
ד'אורמסון בילה את ילדותו בטירת אמו בסן פרז'ו, תקופה שהוא תיאר בספרו Au plaisir de Dieu. שליחויותיו הדיפלומטיות של האב הובילו את המשפחה לגור בשנים 1925–1933בבוואריה, אחר כך ברומניה ובברזיל, בריו דה ז'ניירו. עד גיל 14 גדול ד'אורמסון על ידי אמו ועל ידי מטפלות. את כל לימודיו עשה באופן פרטי ובהתכתבות במסגרת בית הספר אטמר (Hattemer). בימי הכיבוש הנאצי במולדתו, בשנים 1941–1942 הם עברו לגור בקוט ד'אזור וז'אן למד בתיכון "מאסנה" בניס. ב-1943, אחרי כישלון ראשוני, סיים את בחינות הבגרות. אעשה אחר כך לימודי מכינה בתיכון אנרי הרביעי בפריז והתקבל בגיל 19 לאקול נורמל סופרייר היוקרתי. אסיים תואר מסטר בספרות ובהיסטוריה, ובניגוד לעצת מורו, לואי אלתוסר, ניגש לבחינות ה-agrégation להוראת פילוסופיה. אחרי שני כישלונות, הצליח בשנת 1949 במקום ה-12 מבין 21 המועמדים שהצליחו.
ביוגרפיה > חייו הבוגרים

אחרי השירות הצבאי, לזמן קצר לימד ד'אורמסון יוונית ופילוסופיה בתיכון הציבורי "ז'אק דקור" ובסופו של דבר הקדיש את עצמו לקריירה עיתונאית. כתב מספר מאמרים במגזין פארי מאץ' וכן כתב ביומונים "ווסט פראנס", "ניס-מאטן" ו"פרוגרה דה ליון". הוא התגורר שנים רבות עם הוריו ברו דו באק בפריז, עד לנישואיו המאוחרים בגיל 37.
ב-2 באפריל 1962 ד'אורמסון התחתן עם פרנסואז בגן (Béghin), בתו הקטנה של פרדינאן בגן, איש עסקים ממוצא שווייצרי, טייקון של תעשיית הסוכר (חברת בגן-סה) ושל העיתונות, מנהל אדמיניסטרטיבי של "לה פיגרו" אחרי שנת 1950. אשתו הייתה גם בת דודה של במאי הקולנוע לואי מאל. ב-10 באוקטובר 1962 נולדה לזוג בת בשם אלואיז, לימים מוציאה לאור, בעלת בית ההוצאה לאור הנושא את שמה, ממנה יש לד'אורמסון נכדה, מרי-שרה קרקסון.
הפעילות הספרותית, העיתונאית והפוליטית > באקדמיה הצרפתית

ב-18 באוקטובר 1973 נבחר ד'אורמסון לאקדמיה הצרפתית במושב 12, במקומו של ז'ול רומן שנפטר.
הוא גבר בקולות על פול גוט ונבחר חודש אחרי מות דודו ולדימיר ד'אורמסון (שמת ב-15 בספטמבר) שתפס את המושב 13 באקדמיה הצרפתית. את נאום הקבלה לאקדמיה נשא לכבודו טיירי מולנייה.
כחבר באקדמיה פעל ד'אורמסון למען בחירתה של מרגריט יורסנאר, האישה הראשונה שהתקסלה בטקדמיה הצרפתית. כמו כן תמך במועמדותו לאקדמיה של הנשיא לשעבר ולרי ז'יסקאר ד'אסטן, על אף הפולמוסים סביב הניסיון הספרותי המצומצם של האדם. הוא קיבל את פניהם של מישל מורט (1986) ושל סימון ויי (2010) באקדמיה. כנכנס לשורות האקדמיה הצרפתית היה ד'אורמסון החבר הצעיר ביותר בה. החל מ-2009
הפעילות הספרותית, העיתונאית והפוליטית > חשיבתו ועמדותיו הפוליטיות

ד'אורמסון הגדיר את עצמו כ"ימני" - כ"גוליסט" מוצהר, אבל "גוליסט אירופי" שדגל גם בלא מעט רעיונות "שמאליים" - של שוויון חברתי ופרוגרסיביים, של קדמה, "הקדמה שננטשה על ידי השמאל בגלל |אקולוגיסטים".
נוכחותו במדיה הפכה אותו לנציג האינטליגנציה של הימין הצרפתי. ב-1978 נמנה עם החברים המייסדים של "ועד האקדמאים למען אירופה של החירויות". השתתף בדיונים אודות משאל העם לגבי אמנת מאסטריכט
(למשל בשיחה עם הנשיא מיטראן בתוכנית "היום אירופה" ב-3 בספטמבר 1992 בסורבון בפריז, בתיווכו
של גיום דיראן).
ב-2012 תמך ד'אורמסון בניקולא סרקוזי שעמד בפני בקורות חריפות.
חייו הפרטיים

ד'וארמסון היה נשוי משנת 1962 לפרנסואז בגן, בתו של איש העסקים פרדינאן בגן ובת דוד של הקולנוען לואי מאל. הוא החליט להתחתן איתה כדי לתת לגיטימציה לבתם אלואיז שהייתה בבטן אימה. הוא אמר לכלתו "אינני בנוי לנישואין" ושניהם הסכימו שנישואים אלה יהיו "חופשיים".
ב-1974 הוא פגש את מאלסי אוזאנא, בתו של הפוליטקיאי הגוליסטי אוליבייה גישאר ואז אשתו של ז'אן-פייר אוזאנא, סגן מנהל הערוץ "ארופ 1" ושמר איתה קשר הדוק כל שנות חייו.
כעבור עשרים שנה שתי הנשים התקרבו ביניהן והגיעו לבלות חופשות יחד.
בשנת 2013 הסופר סיפר שאושפז במשך שמונה חדשים בגלל טיפולים בסרטן שלפוחית השתן. אחרי שהחלים הודיע שסיכוייו להתרפא היו 1 מתוך 5 וש"הסרטן מחק לו שנה מחייו".
ז'אן ד'אורמסון נפטר בלילה 4-5 בדצמבר 2017 עקב התקף לב בביתו בנאיי-סיר - סן כשהוא בן 92.
בתו, אלואיז, הייתה למו"לית.
טקס הלווייה התקיים בקתדרלת סן לואי דז אנווליד ושהמיסה קויימה על יידיד הסופר, הכומר מתיה רוז'ה מפרוכיית סן-פרדינאן דה טרן-סנט תרז דה ל'אנפאן ז'זי. נשאו נאומים ז'אן מרי רואר והנשיא עמנואל מקרון. הטקס השתתפו הנשיאים לשעבר של צרפת, ניקולא סרקוזי (ואשתו קרלה ברוני) ופרנסואה הולנד, ראש הממשלה לשעבר פרנסואה פיון ופוליטיקאים רבים אחרים, ו-45 חברים במכון של צרפת, כולל חברים באקדמיה הצרפתית.
תזמורת המשמר הרפובליקני והפנסתרן קרול בפה ניגנו את החלק השני אנדנטה של הקונצ'רטו מס. 21 לפסנתר מאת מוצרט ואחר כך הכנר רנו קפוסון ניגן את "ההרהורים של תאיס" מאת ז'ול מאסנה
לפי בקשתו האחרונה הסופר לא נקבר בקבר המשפחתי בבית הקברות פר לשז. גופתו נשרפה ואפרו פוזר בוונציה לפני מכס הים (Dogana da mar).
פרסים ואותות הוקרה

הפרס הגדול של האקדמיה הצרפתית עבור הרומן "La Gloire de l' Empire"
18 באוקטובר 1973 - נבחר כחבר באקדמיה הצרפתית
נבחר לכיסא 12 שבו החליף את הסופר ז'ול רומן שנפטר ב-1972. בשנת 1980 הוביל מערכה תקשורתית למען בחירתה של מרגריט יורסנאר לאקדמיה הצרפתית והשיב לנאום התודה שלה בשנת 1981. בשנים 1986, ובהתאמה 2010 נאם לכבוד קבלתם לאקדמיה של מישל מור וסימון וייל. מאז מותו של קלוד לוי-שטראוס באוקטובר 2009 ד'אורמסון ועד מותו, היה זקן חברי האקדמיה.
1975 - פרס בלזק עבור הספר "Au plaisir de Dieu"
1995 - חבר לשם כבוד של האקדמיה הרומנית
1999 - הפרס "ז'אן ז'יונו" - עבור הרומן "הדו"ח גבריאל"
2002 - היה יושב ראש חבר השופטים בפסטיבל קאן לקולנוע
2002 - קיבל את הדרגה של קצין גדול של לגיון הכבוד של צרפת
2008 - שימש כנשיא כבוד של ועד הפרס לספרות של קרן צרפת ישראל.
2010 - פרס אובידיוס ברומניה - על מפעל חייו
2011 - מחזור התלמידים שנכנסו ב-2010 לבית הספר למכרות באלס, מקבל את שמו
27 בנובמבר 2014 הצלב הגדול של לגיון הכבוד של צרפת - הוענק לו על ידי הנשיא פרנסואה הולנד
עיטור מסדר צלב הדרום של ברזיל בדרגת מפקד
קצין של המסדר הלאומי להצטיינות (צרפת)
ינואר 2015 ההוצאה לאור גלימאר הודיעה על פרסום כל כתביו במסגרת הסדרה "Bibliothèque de la Pléiade" המוקדשת למחברים שהפכו לקלאסיים.
ספרים

L'Amour est un plaisir (1956) (האהבה היא תענוג), רומן
Du côté de chez Jean (1959), (בצד של ז'אן) מסה
Mazarin (1959), (מאזארן),
Un amour pour rien (1960), רומן
Au revoir et merci (1966) (להתראות ותודה), מסה
les Illusions de la mer (1968) (אשליות הים), רומן
La Gloire de l'Empire (1971) (תהילת האימפריה) - זכה בפרס הגדול של האקדמיה הצרפתית
Au plaisir de Dieu (1974), (כרצונו של האל) רומן
Le Vagabond qui passe sous une ombrelle trouée (1978) - הנווד העובר מתחת לשמשיה מחוררת, מסה
Dieu, sa vie, son œuvre (1981) (אלהים, חייו ויצירתו), רומן
Mon dernier rêve sera pour vous (1982) (חלומי האחרון יהיה בשבילך) - ביוגרפיה של שאטובריאן
Jean qui grogne et Jean qui rit (1984)
Le Vent du soir (1985) (רוח הערב)
Tous les hommes en sont fous (1985) (כולם משתגעים על זה)
Le Bonheur à San Miniato (1987) (האושר בסן מיניאטו)
Album Chateaubriand (1988) (אלבום שאטובריאן)
(1989) Garçon de quoi écrire (יחד עם פרנסואה סידרו, 1989)
(Histoire du juif errant (1991 (ההיסטוריה של היהודי הנודד)
(Tant que vous penserez à moi (1992 (עם עמנואל ברל)
La Douane de mer (1994) (מכס הים)
Presque rien sur presque tout (1995) (כמעט כלום על כמעט הכל)
Casimir mène la grande vie (1997)
Une autre histoire de la littérature française (כרך א' 1997 & כרך ב' 1998) (היסטוריה אלטרנטיבית של הספרות הצרפתית)
le Rapport Gabriel (1999) (הדו"ח גבריאל)
Voyez comme on danse (2001)
C'était bien (2003)
Et toi, mon cœur, pourquoi bats-tu? (2003) (ואתה, לבי, למה אתה פועם?)
Une fête en larmes (2005)
La Création du monde (2006) (בריאת העולם)
Odeur du temps (2007) (ריח הזמנים)
Qu'ai-je donc fait (2008) (מה עשיתי בסך הכל?)
L'enfant qui attendait un train (2009) (הילד שחיכה לרכבת)
Saveur du temps (2009) (טעם הזמנים)
C'est une chose étrange à la fin que le monde (2010) (העולם הוא דבר מוזר, בסופו של דבר)
Un jour je m'en irai sans en avoir tout dit (2013) (יום אחד אסתלק מבלי להספיק להגיד כל מה שהיה לי להגיד על כך)
2014 Comme un chant d'espérance
Dieu, les affaires et nous (2015)
2015 Œuvres כלל כתביו - בהוצאה לאור La Pléiade
2016 - Je dirai malgré tout que cette vie fut belle (הייתי אומר למרות הכל שהחיים האלה היו יפים)
2016 Ces moments de bonheur, ces midis d'incendie
2016 Guide des égarés (מורה נבוכים)
ספרים > פילמוגרפיה

2012 - שיחק בסרט העלילתי הצרפתי Les saveurs du Palais ("הטבחית של הנשיא") בתפקיד הנשיא
2017 - השתתף בסרט תיעודי לזכר ידידו, הסופר מישל דאון (Michel Déon ou la force de l'amitié - משל דאון או כוח הידידות)
התראיין בתוכנית הספרים של ברנאר פיבו בטלוויזיה
בשנים 1996–2015 השתתף כאורח ב-7 פרקים בתוכנית התרבות Thé ou café (תה או קפה) בערוץ הטלוויזיה France 2 בהנחייתה של קתרין סלאק
בשנים 1975–1990 השתתף כאורח ב-15 פרקים של תוכנית הטלוויזיה "אפוסטרוף" של ברנאר פיבו בערוץ "פראנס 2"
בינואר 2016 השתתף ד'אורמסון בפרויקט המוזיקלי Les Enfoirés בהקלטת הווידאו-קליפ "Liberté" (חירות) - שיר אנטי-פאשיסטי למילים של פול אליאר
הערות שוליים

↑  מילות השיר בצרפתית
↑  ראיון אצל ניקולא אורגמוט ב"פיגרו מגזין" 6 ביוני 2014 - עמ' 139-137 "יש לי הערצה רבה לאתאיסטים"
↑  - une-tribune-2313 18 שמונה עשר אינטלקטואלים ואמנים חתמו עצומה להגנת סרקוזי
1 2  צו נשיאותי ב-11 ביולי 2014
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007302888505171  PLWABN: 9810699888005606  BIBSYS: 90150548  BNE: XX953044  BnF: cb11918207z (data)  GND: 118941178  ICCU: CFIV039296  ISNI: 0000 0001 2096 0808  LCCN: n50002176  LNB: 000030555  NKC: jn20011018892  NLA: 35401244  NLG: 76953  NLK: KAC200811065  NTA: 073618535  SELIBR: 250485  SNAC: w6750892  SUDOC: 027053636  Trove: 939697  VIAF: 49229768   WorldCat (עם VIAF): 49229768 
צילום בגיל 23 בשנת 1948
חלום ליל קיץ (סרט, 2017)

| --- | --- |

 מדינה:  ארצות הברית 
 חברה מפיצה:  Brainstorm Media 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  2017 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  קומדיה רומנטית 
 דף הסרט ב־IMDb
 
חלום ליל קיץ (באנגלית: A Midsummer Night's Dream) הוא סרט קומדיה רומנטית משנת 2017, בבימויו של קייסי ווילדר מוט. הסרט מבוסס על המחזה חלום ליל קיץ מאת ויליאם שייקספיר, ומעביר את העלילה לתקופה עכשווית בלוס אנג'לס, תוך שמירה על השפה השייקספירית המקורית. הסרט מתמקד בקשרי אהבה סבוכים, קסמים, ובלבול בין דמויות במפגש פנטסטי בין עולמות פיות ואנשים.
עלילה

הסרט עוקב אחר המחזה המקורי אך מתרחש בלוס אנג'לס של ימינו. בגלל זה, יש בסרט שינויים מזעריים שיתאימו לתפאורה החדשה. ביניהם "המכונאים הגסים" שמתוארים כיוצרי קולנוע. קווינס היא כעת נקבה ומתווספת עלילת משנה רומנטית בינה לבין ניק בוטום. הדוכס תסאוס הוא כעת מפיק סרטים עם קשרים מרומזים לעולם התחתון הפלילי. נרמז שהפיות הן בוהמייני יער, אם כי עדיין יש להן קסם. הטרנספורמציה של ניק בוטום לתחת נלקחת פשוטו כמשמעו בגרסה הזו כשהפנים שלו הופכות לתחת, עם רעשי נפיחה.
בעוד שהסרט שומר על הדיאלוג המקורי של שייקספיר, הוא יוסיף מדי פעם דיאלוג חדש, שחלקם מתייחס ליצירות אחרות של שייקספיר, להשפעה הומוריסטית.
צוות השחקנים

לילי רייב בתפקיד הלנה
חמיש לינקלייטר בתור ליסנדר
פין ויטרוק בתור דמטריוס
רייצ'ל לי קוק בתור הרמיה
פראן קרנץ בתור בוטום
אוון ג'וגיה בתור פוק
טד לוין בתור הדוכס תסאוס
פז דה לה הוארטה בתור היפוליטה
סול ויליאמס בתור אוברון
מיה דוי טוד בתור טיטאניה
צ'ריטי וייקפילד בתור קווינס
צ'ארלי קארבר בתפקיד סנואוט
מקס קארבר בתור סנאג
ג'סטין לופה בתור פלוט