stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הפשיטה על זבריחה
רקע והכנות

מחשבות על תקיפה שתמנע מן הגרמנים את השימוש בנמל החלו לעלות בחוגי הצי הבריטי כבר ב-1915, עת תת אדמירל רג'ינלד בייקון, מפקד "פטרול דובר" (Dover Patrol), חלק של הצי הבריטי שהופקד על תעלת למאנש, חקר במפורט את היתכנותה. הרעיון הוצג רשמית בפני האדמירליות ב-1917 על ידי ג'ון ג'ליקו, מפקד ה"גרנד פליט" ("הצי הגדול"). המתכננים התכוונו לחסום את תעלת המבוא לנמל, שאורכה כ-14.5 ק"מ, המוליכה לרציפים בעיר ברוז', על ידי הטבעת ספינות בריטיות ישנות בפתחה. אחת הגרסאות של רעיון זה אומצה על ידי רוג'ר קיז, יורשו של בייקון ב"פטרול דובר", ואושרה בפברואר 1918. כאשר אושרה התוכנית, החלו בצ'טהאם (Chatham) ובפורטסמות' ההכנות אליה, כולל התקנת הספינות המתאימות: בצ'טהם הסיירות, ובפורטסמות' הצוללות והספינות הקטנות יותר. בהכנות אלה עסקו, בין היתר, כ-2,000 עובדים. חלק ניכר מתהליך התקנת הספינות היווה הסרת כל ציוד העשוי להועיל מן האוניות שנועדו להטבעה, ואשר ניתן לוותר עליו בפשיטה עצמה. בנוסף הוכנו שתי צוללות ישנות, מאוישות בצוות מתנדבים מצומצם: מפקד, קצין נוסף ועוד ארבעה אנשי צוות בכל אחת. הצוללות מולאו בחרטומן בחמישה טון חומר נפץ אמטול כל אחת, במטרה להרוס את המעבר, העשוי ברזל, המחבר בין שובר הגלים לחוף, ובכך למנוע מעבר תגבורות גרמניות לשובר הגלים. שלוש סיירות ממולאות בבטון, אשר לתחתיתן הוצמדו מוקשים, יועדו לתפקיד החסימה. כוחות מיוחדים קובצו והתאמנו לצורך המבצע.
בלילות שלפני הפשיטה, כמו גם בליל הפשיטה עצמו, הופגזו זבריחה ואוסטנד על ידי ספינות תותחים, והאחרונה - הקרובה יותר לקו החזית היבשתי, גם על ידי סוללות תותחי חוף. פעולות אלה נערכו גם בליל הפשיטה עצמו, כדי שלא להניח לגרמנים לצפות לאירוע חריג.
ניסיונות ראשונים

ב-11 באפריל 1918 הותקפה זבריחה מן האוויר, בתקווה שכתוצאה מן התקיפה יעלה עשן רב. בחסות העשן, יוכל הכוח הימי לבצע את משימתו מבלי לספוג אבדות כבדות. אלא שכיוון הרוח לא אפשר את ביצוע התוכנית, וההתקפה לא בוצעה. הספינות נקראו לחזור לאנגליה, כאשר זבריחה והצי התוקף, שמנה 77 ספינות מסוגים שונים, היו כבר בטווח ראייה הדדי. למחרת נעשה ניסיון נוסף. זו הפעם זרמי המים היו חזקים מכדי לאפשר לספינות הקטנות לעשות דרכן ליעד. אף ששני ניסיונות אלה לא צלחו, מנקודת ראות בריטית הייתה בהם בכל זאת תועלת בהיותם מעין "חזרה כללית", והופקו מהם מספר לקחים.
הפשיטה

בשעה 0:01 ב-23 בחודש נערך ניסיון נוסף, בד בבד עם פשיטה בכוח קטן יותר על נמל אוסטנד. הפשיטה על זבריחה, בה השתתפו כ-75 כלי שיט, החלה בהתקפה שנועדה הן להסחה, הן לגרימת נזק למתקני נמל, על שובר הגלים שאורכו כמייל (1,609.3 מ'). את ההתקפה הובילה הסיירת הישנה "וינדיקטיב" (Vindictive, בתרגום חופשי: "שוחר נקם"), שגררה שתי מעבורות שבמקורן פעלו בנהר המרזי, "איריס 2" (Iris II) ו"דפודיל" (Daffodil, "נרקיס"). אלה האחרונות נבחרו בשל היותן בעלות כושר הטענה רב, בשל יכולתן לשוט במים רדודים ובשל כושר תמרונן. בהתקרב צי הפשיטה לזבריחה שוחררו המעבורות לנוע בכוחות עצמן. בהגיען לזבריחה, "וינדיקטיב", "איריס" ו"דפודיל" הורידו כ-200 נחתים של הצי על שובר הגלים אשר בפתח התעלה המקשרת בין הנמל לעיר ברוז'. במקביל, ספינות תותחים פתחו בהפגזה, כסיוע וכהסחה לאוניות החסימה. כרבע שעה לפני שהנחתים, שמטרתם הייתה להרוס עמדות תותחים גרמניות, מחסנים ומתקנים, תוך השתלטות על שובר הגלים, ירדו לחוף, הרוח שינתה כיוונה, ופנתה כעת לכיוון הים. כתוצאה, מסך העשן שנפרש החל מ-23:40 על ידי ספינות נלוות, ואשר נועד להסתירם, התפזר. בנוסף, בשל הזרם החזק, קשה היה להציב את הכבשים שנועדו להנחתת הכוח. כבשים אחרים נפגעו באש הגרמנים. הגרמנים קידמו את פני הנחתים באש שגרמה לאבדות כבדות בקרב האחרונים בבואם לנחות, וכן פגעה, כאמור, בספינות המתקרבות. אחת מהן, המשחתת "נורת' סטאר" (North Star, כוכב הצפון), הוטבעה, ורוב אנשי צוותה חולצו על ידי משחתת אחרת. על שובר הגלים עצמו ההתנגדות הגרמנית הייתה פחותה.
אחת הצוללות, C3, הצליחה לפוצץ את המעבר שבין שובר הגלים לחוף, ומפקדה, לוטננט ריצ'רד סנדפורד (Sandford), זכה בעבור המעשה בצלב ויקטוריה, כיוון שהתעקש לכוון בעצמו את הצוללת למקום המיועד להתפוצצות, ורק אז לנטוש, במקום לנטשה במרחק בטוח, ולהניח לה להתכוונן אוטומטית על פי מסלול מוכתב מראש. הצוללת השנייה, C1, נתקלה בבעיות בעת שנגררה לפעולה, והגיעה מאוחר מכדי לקחת חלק בהתקפה. עם זאת, השאיפה להטביע שלוש סיירות ישנות, אשר מולאו בבטון: "תטיס" (Thetis), "איפיגניה" (Iphigenia) ו"אינטרפיד" (Interpid), באופן שיחסום את מבואות הנמל, הצליחה רק בחלקה. המדחף של "תטיס" הסתבך ברשת הגנה, הספינה, אשר נועדה להוביל את שתי האחרות, הוטבעה בטרם זמן, ואנשי צוותה חולצו על ידי סירה שיצאה לעזרתם. שתי האחרות הוטבעו בתעלה, ומעט אנשי הצוות שנותרו על הספינות לצורך ביצוע ההטבעה, חמקו חזרה בעזרת סירות מנוע (רוב אנשי הצוות ירדו עוד קודם מן הספינות). אלה ספגו אש ומספר אבדות בדרכם חזרה.
ניתוק מגע ונסיגה

משהושלמו פיצוץ הצוללת והטבעת אוניות החסימה נקראו הנוחתים לעלות חזרה, כאשר האות לכך ניתן על ידי הצופר של "וינדיקטיב". ניתוק המגע, אשר נעשה בשעה 1:10, והעלייה חזרה לאוניות נעשו תחת אש גרמנית כבדה, אשר ניתכה גם על הספינות בהתרחקן. הבריטים נעזרו לצורך ניתוק המגע במסך עשן, כאשר הרוח, אשר בעת הנחיתה הייתה בעוכריהם, הייתה כעת בעזרם. הנסוגים עשו דרכם לדובר.
אחרית דבר

הנזק שגרמה הפשיטה לנמל לא היה חמור ביותר: תוך כמה ימים הגרמנים הסיטו ממקומם שני מזחים וכך התאפשר בדוחק מעבר בתעלה למרות הספינות שהוטבעו בה. אף על פי כן התעמולה הבריטית האדירה את הפשיטה כניצחון, ותרמו לכך צלבי ויקטוריה שהוענקו לשמונה מהנוטלים חלק בפשיטה. מבין 1,780 משתתפי הפשיטות על זבריחה ואוסטנד, הבריטים סבלו 176 הרוגים, 412 פצועים ו-49 נעדרים, ש-35 מהם נהרגו כמעט בוודאות. אבדות הגרמנים היו שמונה הרוגים ו-16 פצועים. הפשיטה על אוסטנד נכשלה כליל, עת שתי אוניות החסימה: "בריליאנט" (Brilliant) ו"סיריוס" (Sirius), לא הגיעו כלל למקומן המיועד, כיוון שהמצוף המסמן את הכניסה לנמל הוזז ממקומו זמן קצר קודם לכן, מבלי שהבריטים יהיו מודעים לכך. כמו כן, כמו שאירע בזבריחה, שינוי כיוון הרוח חשף אותן לאש גרמנית עזה. הן הטביעו עצמן כמה מאות מטרים מיעדן, וצוותן חולץ על ידי כמה סירות מצי הפשיטה. נוסף ל"נורת' סטאר", כאמור, טבעו גם שתי סירות מנוע בריטיות.
לקריאה נוספת

Carpenter, Captain A. F. B. (1922). The Blocking of Zeebrugge (PDF). London: Herbert Jenkins. OCLC 1866877. נבדק ב-3 ביולי 2013. {{cite book}}:  (עזרה)
Coleman, E. C. (2014). No Pyrrhic Victories: The 1918 Raids on Zeebrugge and Ostend. A Radical Reappraisal. Stroud: The History Press. ISBN 978-0-7509-5849-3.
Lake, D. (2002). The Zeebrugge and Ostend Raids 1918. Barnsley: Pen & Sword Books. ISBN 0-85052-870-4.
McGreal, Stephen (2008). Zeebrugge and Ostend Raids. Barnsley: Pen and Sword. ISBN 978-1-84415-608-5.
Pitt, B. (1958). Zeebrugge: Eleven VCs Before Breakfast (Phoenix 2003 ed.). London: Cassell. ISBN 0-30436-340-5.
Prince, S. (2010). The Blocking of Zeebrugge – Operation Z-O 1918. Oxford: Osprey Books. ISBN 1-84603-453-1.
Terry, C. S. (1919). Ostend and Zeebrugge 23 April – 19 May 1918: the Dispatches of Vice-Admiral Sir Roger Keyes and Other Narratives of the Operations (PDF). London: OUP. OCLC 543493. נבדק ב-18 באוקטובר 2013. {{cite book}}:  (עזרה)
המזחים בברוז' והגישות מכיוון אוסטנד וזבריחה
תיאור מאויר של הפשיטה בכתב העת "מדע פופולרי" (Popular Sceince), יולי 1918
הפריצה הגדולה

| --- | --- |

כרזת הסרט "הפריצה הגדולה"
 בימוי:  מנחם גולן
 הופק בידי:  סרטי נח: יורם גלובוס ומנחם גולן
 תסריט:  מנחם גולן יוסף גרוס
 שחקנים ראשיים:  יהורם גאון יוסף שילוח אריק לביא יהודה ברקן גבי עמרני
 מוזיקה:  דובי זלצר
 מדינה:  ישראל 
 הקרנת בכורה:  1970
 משך הקרנה:  90 דקות
 שפת הסרט:  עברית ערבית אנגלית
 דף הסרט ב־IMDb
 
תמונה מהסרט
מנחם גולן ויהורם גאון בעת צילום הסרט
הפריצה הגדולה (תרגום לאנגלית כ-Eagles Attack at Dawn) הוא סרט קולנוע ישראלי שהופק בשנת 1970 בבימויו של מנחם גולן. הסרט הוא סרט עלילתי המתאר שני שבויים שברחו מהכלא הסורי, אשר שבים אליו בראש כח קומנדו, על מנת לחלץ את חבריהם. הסרט זכה להצלחה רבה בישראל ומכר כ-483,000 כרטיסים, מקום 41 במאה הסרטים הישראליים הנצפים ביותר בכל הזמנים.
הפקה

הסרט צולם בקיץ 1969. רוב צילומי הסרט היו במסגד סידנא עלי שליד חוף הרצליה (שהיה אז נטוש), שעוצב ככלא. הקרנת הבכורה של הסרט נערכה בקריית שמונה ב-17 בפברואר 1970. הסרט הופץ מחוץ לישראל בדיבוב לאנגלית בשם  Eagles Attack at" Dawn".
שחקנים

| שחקן | דמות | תיאור |
| --- | --- | --- |
| יהורם גאון | אלי | שבוי ישראלי שברח מהכלא הסורי |
| ריק ג'ייסון | בנו | ישראלי שגם ברח מהכלא הסורי |
| פיטר בראון | אבי |  |
| יוסף שילוח | הייכל | מפקד הכלא הסורי |
| יהודה ברקן | ולנטינו | צבר בעל הומור, נהרג בקרב |
| גבי עמרני | שלמה |  |
| אריק לביא | עמרם |  |
| אשר צרפתי | ג'וש |  |
| מיכל בת-אדם | אחות |  |
לקריאה נוספת

אלה שוחט, הז'אנר ההירואי-לאומי בעקבות מלחמת 1967
נתן ויעקב גרוס, דמות המלחמה בקולנוע הישראלי
הערות שוליים

↑  כלא סורי הוקם במסגד הנטוש של סידני-עלי, דבר, 11 ביולי 1969
↑  בכורת "הפריצה הגדולה" - בקרית-שמונה, למרחב, 19 בפברואר 1970
טום ברוק

| --- | --- |

 לידה:  1 בינואר 1978 (בן 46) ברקשייר, הממלכה המאוחדת 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 תקופת הפעילות:  מ-2004
 מקום לימודים:  אוניברסיטת האל  בית הספר אליין 
 בן או בת זוג:  פיונה גלסקוט (2014–?) 
 פרופיל ב-IMDb
 
טום ברוק (באנגלית: Tom Brooke; נולד בשנת 1978) הוא שחקן אנגלי. הוא ידוע בעיקר מהופעותיו בתפקיד ת'יק קווין בסרט "רדיו רוק" (2009), ביל ויגינס ואנדי אפסטד בסדרות "שרלוק" ו"שומר ראש" של ערוץ BBC One, ובתפקיד פיור בסדרה "פריצ'ר" של ערוץ AMC.
ביוגרפיה

ברוק נולד בלונדון שבאנגליה. הוא בנו של השחקן פול ברוק. הוא למד בבית הספר אליין (Alleyn's School) שבדאלוויץ' בלונדון, ובאוניברסיטת האל. את הכשרתו המקצועית רכש באקדמיה למוזיקה ולאמנויות הדרמה של לונדון.
בעונה השלישית של סדרת הטלוויזיה "שרלוק" גילם ברוק את דמותו של ביל ויגינס. ב-2013 שיחק בתפקיד לות'אר פריי בעונה השלישית של סדרת הפנטזיה "משחקי הכס" של רשת HBO. עוד שיחק בתפקיד פיור בסדרה "פריצ'ר" של AMC.
ב-2011 שיחק ברוק בתפקיד לי הטיפש במחזה "ג'רוזלם" של גֶ'ז באטרוורת', בתיאטרון רויאל קורט. בשנת 2012 גילם שוב את הדמות בתיאטרון אפולו בווסט אנד, והוחלף על ידי ג'וני פלין. אחר כך לוהק לתפקיד ראשי בהפקה מחודשת התיאטרון הלאומי של המחזה "המטבח" מאת ארנולד וסקר.
פרסים

ברוק זכה בפרס TMA לשחקן המשנה הטוב ביותר על תפקידו במחזה "The Long and the Short and the Tall" שהועלה ב-2006 בתיאטרון ליסאום בשפילד.
פילמוגרפיה > קולנוע

| שנה | סרט | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2004 | ברידג'ט ג'ונס: עובדות החיים | עוזר הפקה |  |
| 2009 | ויקטוריה הצעירה | Man on Soap Box |  |
| 2009 | רדיו רוק | ת'יק קווין |  |
| 2011 | הוותיקים | דני טרנר |  |
| 2017 | סטלין מת! | סרגיי |  |
| 2017 | איך לדבר עם בחורות במסיבות | פי טי וולדו |  |
| 2022 | אימפריית האור | ניל |  |
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| שנה | שם | שם באנגלית | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2009 | הנוכלים | Hustle | מומחה ליהלומים | בפרק "Diamond Seeker" |
| 2010 |  | Thorne: Scaredycat | מרטין פאלמר |  |
| 2012 | הכתר החלול | The Hollow Crown | נים | בפרק "הנרי החמישי" |
| 2012 |  | Restless | אנגוס וולף | מיני-סדרה |
| 2013 | משחקי הכס | Game of Thrones | לות'אר פריי | בפרקים "The Climb" ו-"The Rains of Castamere" |
| 2013 | פוארו | Agatha Christie's Poirot | לורנס בוסוול טייסו | בפרק "The Big Four" |
| 2013 | רחוב ריפר | Ripper Street | ג'ון גוד | בפרק "Am I Not Monstrous?" |
| 2014, 2017 | שרלוק | Sherlock | ביל ויגינס | סדרת טלוויזיה (2 פרקים) |
| 2015 | המלביש | The Dresser | אוקסנבי / אדמונד | סרט טלוויזיה של BBC Two |
| 2016 | פריצ'ר | Preacher | פיור | סדרת טלוויזיה (11 פרקים) |
| 2017 | חלומות חשמליים | Electric Dreams | איש גבוה | בפרק "The Commuter" |
| 2018 | שומר ראש | Bodyguard | אנדי אפסטד | סדרת טלוויזיה (3 פרקים) |
| 2020 | הכתר | The Crown | מייקל פייגן (אנ') | בפרק "Fagan" |
הערות שוליים

↑  "Anatol Yusef And Tom Brooke On Playing Preacher's Strangest Duo DeBlanc And Fiore". Pop Culture Now. נבדק ב-28 בספטמבר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Tom Brooke joins Game of Thrones". Winter is Coming. 2 באוגוסט 2012. נבדק ב-28 בספטמבר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Andreeva, Nellie (20 במאי 2015). "Tom Brooke Cast In AMC Pilot 'Preacher'". deadline.com. נבדק ב-28 בספטמבר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007400774505171  BnF: cb16552882r (data)  GND: 1072051540  ISNI: 0000 0000 8051 5477  LCCN: no2010100364  VIAF: 122002679   WorldCat (עם VIAF): 122002679
הר דרבי (אנטארקטיקה)

ערך זה עוסק בהר באנטארקטיקה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 על שם:  מרי דרבי 
 גובה:  1,750 מ' 
 מיקום:  אזור הברית האנטארקטית,
 רכס הרים:  רכס אסגארד 
 קואורדינטות:  77°40′00″S 162°12′00″E﻿ / ﻿77.6667°S 162.2°E﻿ / -77.6667; 162.2
  (למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיהר דרבי(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיהר דרבי
 
הר דרבי או הר דארבי (באנגלית: Mount Darby) הוא הר הממוקם בין קרחון רון וקרחון מטרהורן ברכס אסגארד שבאנטארקטיקה.
גובהו של ההר 1,750 מטרים מעל פני הים.
ההר ממוקם 2 קילומטרים צפונית מערבית להר ג'י. ג'י. תומפסון.
היסטוריה > המקור השם

שמו של ההר ניתן לו על ידי המועצה הגאוגרפית של ניו זילנד, בשנת 1998.
ההר נקרא על שם מארי דארבי (Marie Darby), ביולוגית ימית שעבדה במוזיאון קנטרברי בקרייסטצ'רץ' שבניו זילנד, אשר בשנת 1998 חקרה את מצר מקמרדו, והייתה המדענית הראשונה מניו זילנד שהגיעה לאנטארקטיקה.
לקריאה נוספת

נשים באנטארקטיקה באתר ממשלת ניו זילנד
הערות שוליים

1 2 3 4 5  מידע גאוגרפי והיסטורי
| אתרים ברכס אסגארד |
| --- | --- | --- |
| הרים | אוטגארד • אובליסק • אודין • אוליבר • בול • גרנדל • דרבי • האריס • הארפ • הול • וולגר • לוקי • ליונס • מטרהורן • נוקס • פונדר • פנורמה • פריה • פרק • קולמן • ת'ור |  |
| רכסי הרים | אינלנד פורטס • גבעות מקדונלד • רכס פלינט |  |
| מצוקים | הות'ם |  |
| עמקים | טירול • יוטונהיים • ניבלונגן • פירס • פנריר |  |
| קרחונים | אלבריך • ביאוולף • חבר העמים • פאונטיין • קונרואו • קטספו • ריפיטר |  |
הספד ביהדות

הספד הוא נאום לביטוי אבל על מותו של אדם. ביהדות קיימת מצווה להספיד את המת ולספר בשבחיו. ההלכה מציבה גם גבולות להספד, וקיימים מקרים בהם אסור להספיד את המת. ההספד במסורת היהודית נעשה גם בביטוי פיוטי שנקרא קינה (למשל, קינת דוד), לעיתים תוך שימוש בכלֵי נגינה.
ההספד במקרא

המספד הראשון המתואר במקרא הוא המספד אשר עושה אברהם לשרה:
"וַתָּמָת שָׂרָה בְּקִרְיַת אַרְבַּע הִוא חֶבְרוֹן בְּאֶרֶץ כְּנָעַן וַיָּבֹא אַבְרָהָם לִסְפֹּד לְשָׂרָה וְלִבְכֹּתָהּ"
מספד אחר המתואר במקרא הוא המספד הגדול שנעשה ליעקב על ידי בניו ומכובדי ארץ מצרים:
"וַיָּבֹאוּ עַד גֹּרֶן הָאָטָד אֲשֶׁר בְּעֵבֶר הַיַּרְדֵּן וַיִּסְפְּדוּ שָׁם מִסְפֵּד גָּדוֹל וְכָבֵד מְאֹד וַיַּעַשׂ לְאָבִיו אֵבֶל שִׁבְעַת יָמִים:
וַיַּרְא יוֹשֵׁב הָאָרֶץ הַכְּנַעֲנִי אֶת הָאֵבֶל בְּגֹרֶן הָאָטָד וַיֹּאמְרוּ אֵבֶל כָּבֵד זֶה לְמִצְרָיִם עַל כֵּן קָרָא שְׁמָהּ אָבֵל מִצְרַיִם אֲשֶׁר בְּעֵבֶר הַיַּרְדֵּן"
מקרה אחר בו מתואר הספד הוא לאחר מותו של איש האלוהים, כאשר הנביא מבית אל קובר אותו ומספיד אותו: ”וַיִּשָּׂא הַנָּבִיא אֶת נִבְלַת אִישׁ הָאֱ-לֹהִים וַיַּנִּחֵהוּ אֶל הַחֲמוֹר וַיְשִׁיבֵהוּ וַיָּבֹא אֶל עִיר הַנָּבִיא הַזָּקֵן לִסְפֹּד וּלְקָבְרוֹ. וַיַּנַּח אֶת נִבְלָתוֹ בְּקִבְרוֹ וַיִּסְפְּדוּ עָלָיו הוֹי אָחִי” (ספר מלכים א', פרק י"ג, פסוקים כ"ט–ל').
על יהויקים מלך יהודה, שהיה רשע, מנבא ירמיהו שלא יספידוהו, כיוון שהיה מושחת וחיפש רק בצע, עושק ושפיכות דמים:
לָכֵן כֹּה אָמַר ה' אֶל יְהוֹיָקִים בֶּן יֹאשִׁיָּהוּ מֶלֶךְ יְהוּדָה: לֹא יִסְפְּדוּ לוֹ 'הוֹי אָחִי הוֹי אָחוֹת', לֹא יִסְפְּדוּ לוֹ 'הוֹי אָדוֹן וְהוֹי הֹדֹה'. קְבוּרַת חֲמוֹר יִקָּבֵר סָחוֹב וְהַשְׁלֵךְ מֵהָלְאָה לְשַׁעֲרֵי יְרוּשָׁלָ‍ִם
מספד עתידי מתואר בספר זכריה ונקרא המספד בירושלים. לפי הנבואה, לאחר שה' יושיע את יהודה וירושלים מכל העמים שיצורו עליהם, בית דוד ויושבי ירושלים יספידו הספד גדול על דמות שנדקרה: ”וְשָׁפַכְתִּי עַל בֵּית דָּוִיד וְעַל יוֹשֵׁב יְרוּשָׁלַ‍ִם רוּחַ חֵן וְתַחֲנוּנִים וְהִבִּיטוּ אֵלַי אֵת אֲשֶׁר דָּקָרוּ וְסָפְדוּ עָלָיו כְּמִסְפֵּד עַל הַיָּחִיד וְהָמֵר עָלָיו כְּהָמֵר עַל הַבְּכוֹר. בַּיּוֹם הַהוּא יִגְדַּל הַמִּסְפֵּד בִּירוּשָׁלַ‍ִם כְּמִסְפַּד הֲדַדְ רִמּוֹן בְּבִקְעַת מְגִדּוֹן” (ספר זכריה, פרק י"ב, פסוקים י'–י"א). לפי עמדה מקובלת אצל חז"ל ופרשנים רבים, המספד בירושלים יהיה על מותו של משיח בן יוסף.
הלכות הספד > ימים שאין מספידים בהם

על פי ההלכה היהודית אין מספידין בימי שמחה, כגון: חול המועד, חנוכה ופורים.
הלכות הספד > הספד מועט או מוגזם

מצווה להספיד את המת כראוי, להרים את הקול ולומר עליו דברים המשברים את הלב. חז"ל גינו את מי שמתעצל מלהספיד, ומנגד גינו גם את מי שמפריז בהספד ואומר שבחים לא נכונים על המת. להלכה נקבע שמותר להוסיף קצת על שבחי המת, אך לא יותר מדי.
הטעם לכך שמותר להוסיף מעט על שבחי המת שנוי במחלוקת: הב"ח הסביר שהעוון של מיעוט בהספד חמור יותר מעוון ההפרזה, ולכן עדיף לנטות מעט לכיוון ההפרזה כדי לא להסתכן במיעוט שבחי המת. הט"ז הסביר שמן הסתם אדם היה מוכן לעשות אף יותר ממה שנדרש בפועל, ולכן כשמספרים סיפור מעט מופרז על המת לא מדובר בשקר לגבי אישיותו של המת.
הלכות הספד > הספד על חכם

התלמוד מספר שכשמת הלל הזקן הספידו עליו 'הי חסיד, הי עניו, תלמידו של עזרא', וכשמת שמואל הקטן הספידו עליו 'הי חסיד, הי עניו, תלמידו של הלל'. על פי זה כתבו הרמב"ן והרא"ש שכשמספידים חכם מצווה להזכיר בהספד את חכמתו ויראת חטאו. וכך נפסק בשולחן ערוך. למרות קדושת בית הכנסת, מותר להספיד בו תלמידי חכמים ובני משפחה שלהם, ואף ניתן להכניס את מיטתו של החכם לבית הכנסת למקום בו היה רגיל לדרוש ולהספידו שם.
התלמוד מביא ברייתא המתארת את האבל וההספד על חכם שנפטר:
חכם שמת - בית מדרשו בטל. אב בית דין שמת - כל בתי מדרשות שבעירו בטילין, ונכנסין לבית הכנסת ומשנין את מקומן. היושבין בצפון - יושבין בדרום, היושבין בדרום - יושבין בצפון. נשיא שמת - בתי מדרשות כולן בטילין, ובני הכנסת נכנסין לבית הכנסת וקורין שבעה ויוצאין. רבי יהושע בן קרחה אומר: לא שילכו ויטיילו בשוק, אלא יושבין ודומין
בית מדרשו של החכם הם התלמידים הרגילים ללמוד את תורתו, ולכן הם שרוים באבל ובית המדרש שלהם בטל במשך שבעת ימי האבל. אך שאר בתי המדרשות לא בטלים כיוון שמצוות תלמוד תורה חשובה יותר מכבוד לחכם שאינו רבם. אמנם כאשר מדובר בפטירת אב בית הדין או הנשיא - כל לומדי התורה שרויים באבל, ולכן כל בתי המדרשות בטלים, וכמובן שאסור לטייל במקום זאת, אלא יש לשמור על אווירה של אבלות. אף על פי שבית המדרש סגור, מותר לתלמידים ללמוד בזוגות בבתיהם לאחר שנגמרה שעת ההספד.
על פי ההלכה מספידים חכם בפניו (טרם הקבורה) אף בימים שאין מספידים בהם.
הלכות הספד > הספד על גוי ועל עבד

ככלל, ההלכה אוסרת להספיד גוים ועבדים. הברייתא במסכת אבל רבתי מביאה התייחסויות שונות להספד וקבלת תנחומים על עבדים:
הגוי והעבד - אין מתעסקין עמו לכל דבר, אבל קורין עליו 'הוי ארי, הוי גיבור'. רבי יהודה אומר: 'הוי עד נאמן, אוכל מעמלו'. אמרו לו: אם כן מה הנחת לכשרין?! אמר להם: אם היה כשר מפני מה אין אומרין עליו? שאין מקבלין תנחומין על העבדים.
ומעשה כשמתה שפחתו של רבי אליעזר נכנסו תלמידיו לנחמו. נכנס מפניהם לחצר. נכנסו אחריו. נכנס לביתו. נכנסו אחריו. אמר להם: כמדומה הייתי שאתם נכוין בפושרין, והלא אין אתם נכוין אפילו ברותחין! הלא אמרו שאין מקבלין תנחומין על העבדים, שהעבדים חשובים כבהמה.
וכשמת טבי עבדו של רבן גמליאל קבל עליו תנחומים. אמרו לו: לא למדתנו רבינו שאין מקבלין תנחומין על העבדים? אמר להן: אין טבי עבדי כשאר כל העבדים, כשר היה.
להלכה כתבו הרמב"ן, הטור והשולחן ערוך שלא מספידים עבדים ולא מקבלים עליהם תנחומים, מבלי לחלק בין עבד כשר לעבד שאינו כשר. עם זאת, מתעסקים בצרכי קבורתם.
הלכות הספד > הספד על ילד

פעוט שנפטר כשהוא בן שלושים יום ומעלה - אומרים עליו צידוק הדין וקדיש. אמנם, לא מספידים פעוטות וילדים קטנים מאוד, אלא מספידים החל מגיל חמש או שש. הגיל המדויק של ילד שמספידים אותו נקבע לפי רכושה של המשפחה: בני עשירים מוספדים מגיל שש, ואילו בני עניים מוספדים כבר מגיל חמש, כיוון שצערם גדול יותר.
כאשר הילד ”יודע לשאת ולתת”, כלומר כאשר היו לו מעשים משל עצמו שניתן לספר עליהם - מספידים אותו במעשי עצמו, אמנם כאשר אין לו מעשים משל עצמו - מספידים אותו בהזכרת מעשי הוריו או קרוביו. כאשר מדובר בילד של משפחה חשובה, כגון חכמים או מלכים - מרבים בהספד יותר ממה שראוי להם, בשל כבוד הוריו.
הלכות הספד > מי שציווה שלא יספידוהו

מטרת המצווה היא לכבד את המת, ולכן מת שציווה שלא יספידו אותו - לא מספידים אותו. למרות זאת, לעיתים התירו הפוסקים להספיד תלמידי חכמים גדולים שציוו שלא יספידו אותם. כך למשל רבי אלעזר פלקלס מספר כיצד רבו רבי יחזקאל לנדא הספיד את רבי יעקב יהושע פלק בעל ה'פני יהושע', למרות שציווה שלא יספידו אותו, כיוון שמדובר ברבן של כל בני הגולה שיש לו דין מיוחד. דוגמה נוספת: כאשר נפטר רבי ליב פישלס, בנו של רבי מאיר פישלס, הוא ציווה שלא יספידוהו. למרות זאת, התיר רבי אלעזר פלקלס להספידו הספד גדול, בנימוק שרבי ליב היה ממשיכו של אביו, וכשהוא נפטר הרי זה כאילו נפטר אביו יחד עימו. משכך ההספד לרבי ליב הוא למעשה הספד גם לאביו - ואין לרבי ליב זכות למחול על כבוד אביו.
הלכות הספד > הוצאות ההספד

מימון הוצאות ההספד מוטל על היורשים. מאחר שההספד הוא לכבוד המת ולא לכבוד החיים - היורשים אינם רשאים לוותר על ההספד משיקולים כלכליים.
האיש אחראי לקבורת אשתו ובין השאר עליו לממן את הוצאות ההספד. המשנה מונה את חובותיו של האיש כלפי אשתו לרבות קבורתה, ולבסוף מובאת עמדתו של רבי יהודה לפיה: ”אֲפִלּוּ עָנִי שֶׁבְּיִשְׂרָאֵל לֹא יִפְחֹת מִשְּׁנֵי חֲלִילִים וּמְקוֹנֶנֶת” (משנה, מסכת כתובות, פרק ד', משנה ד'). בתלמוד מבואר שמדובר במחלוקת תנאים: תנא קמא סובר שהקריטריון להוצאות הנדרשות להספד הוא עושרו של האיש, ואילו רבי יהודה סובר שהולכים לפי רכושו של האיש או כבודה של האישה - הגבוה ביניהם. להלכה נפסק כרבי יהודה. בנוסף נקבע שמנהג המדינה לגבי הוצאות ההספד מחייב.
הערות שוליים

↑  תלמוד בבלי, מסכת ברכות, דף ו', עמוד ב'
↑  תלמוד בבלי, מסכת שבת, דף ק"ה, עמוד ב'
↑  תלמוד בבלי, מסכת ברכות, דף ס"ב, עמוד א'
1 2  שולחן ערוך, יורה דעה, סימן שד"מ, סעיף א'
↑  ארבעה טורים, יורה דעה, סימן שד"מ, ב"ח סעיף ב'
↑  שולחן ערוך, יורה דעה, סימן שד"מ, סעיף א'
↑  שולחן ערוך, יורה דעה, סימן שד"מ, סעיפים י"ט-כ'
↑  שולחן ערוך, יורה דעה, סימן שד"מ, סעיף י"ח
↑  שולחן ערוך, יורה דעה, סימן שד"מ, סעיף ח'
↑  שולחן ערוך, יורה דעה, סימן שד"מ, סעיף ד'. ועיין שם בהגה ובש"ך סק"ג.
↑  תלמוד בבלי, מסכת מועד קטן, דף כ"ד, עמוד ב'; שולחן ערוך, יורה דעה, סימן שד"מ, סעיף ד'
↑  שולחן ערוך, יורה דעה, סימן שד"מ, סעיף ו'
↑  שולחן ערוך, יורה דעה, סימן שד"מ, סעיף ה'
↑  תלמוד בבלי, מסכת סנהדרין, דף מ"ז, עמוד א'
↑  שולחן ערוך, יורה דעה, סימן שד"מ, סעיף י'
↑  שו"ת תשובה מאהבה חלק א סימן קעד
↑  שו"ת תשובה מאהבה חלק א סימן רז
↑  שולחן ערוך, יורה דעה, סימן שד"מ, סעיף ט'
↑  שולחן ערוך, יורה דעה, סימן שד"מ, סעיף ג'
↑  תלמוד בבלי, מסכת כתובות, דף מ"ח, עמוד א'
↑  שולחן ערוך, אבן העזר, סימן פ"ט, סעיף א'
טום דייס

| --- | --- |

 לידה:  25 בנובמבר 1989 (בן 34) אקלו, בלגיה 
 מוקד פעילות:  בלגיה 
 תקופת הפעילות:  מ-2008
 סוגה:  מוזיקת פופ 
 שפה מועדפת:  הולנדית, אנגלית 
 כלי נגינה:  גיטרה 
 חברת תקליטים:  יוניברסל מיוזיק גרופ 
 אתר רשמי
 פרופיל ב-IMDb
 
טום דייס (באנגלית: Tom Dice; נולד ב-25 בנובמבר 1989) הוא זמר בלגי, שייצג את בלגיה באירוויזיון 2010.
ביוגרפיה

דייס נולד בשם טום אקהוט (באנגלית: Tom Eeckhout) בעיר אקלו (אנ') שבצפון בלגיה.
בילדותו החל לנגן בגיטרה ובנעוריו החל לכתוב שירים.
קריירה

ב-2005 הצטרף ללהקה דייס (אנ'), ושם החל להשתמש בשם הבמה טוק אקהוט דייס.
ב-2008 השתתף דייס בגרסה הפלמית של הראליטי "אקס פקטור", וסיים במקום השני.
ביוני 2009 הוציא את הסינגל הראשון שלו שהיווה קאבר לשיר Bleeding Love של ליאונה לואיס. השיר דורג שביעי במצעד פזמונים הפלמי, ובעקבות הוצאתו זכה דייב למועמדות בפרסי ה-TMF, פרס מוזיקה בלגי בקטגוריית "האמן החדש הטוב ביותר".
בנובמבר 2009 הודיעה רשות השידור הפלמית VRT שבחרה בדייס לייצג את בלגיה באירוויזיון 2010 בנורווגיה. בין נימוקי בחירתו צוין קולו הייחודי. השיר שנבחר לאירוויזיון הוא Me and My Guitar ("אני והגיטרה שלי") שדייס נמנה עם כותביו. בשלב חצי הגמר הגיע דייס למקום הראשון; ובגמר סיים דייס במקום השישי. זהו ההישג הטוב ביותר של בלגיה מאז 2003.
ב-2010 יצא אלבומו Teardrops.
טנזינג נורגיי

| --- | --- |
טנזינג נורגיי עם ציוד טיפוס בדרכו לכיבוש האוורסט, מאי 1953
טנזינג נורגיי עם ציוד טיפוס בדרכו לכיבוש האוורסט, מאי 1953
 לידה:  15 במאי 1914 נפאל סולו חומבו, נפאל
 פטירה:  9 במאי 1986 (בגיל 71) הודו דרג'ילינג, הודו
 לאום:  שרפה
 בן או בת זוג:  Dawa Phuti (1935–?) Ang Lahmu Dakku 
 צאצאים:  ג'מלינג טנזינג נורגיי 
 תקופת הפעילות:  1947–1953 (כ־6 שנים)
 מספר מסעות:  4
 גילויים בולטים:  טיפוס על הר אוורסט
 אזורים שחקר:  אוורסט, הימליה
 פרסים והוקרה:  מדליית הזהב של החברה הגאוגרפית הצרפתית (1955)  מסדר כוכב נפאל (1953)  פדמה באושן  מדליית ג'ורג' 
 חתימה:   
 מידע על חייו
 
טנזינג נורגיי (בנפאלית: བསྟན་འཛིན་ནོར་རྒྱས;‏ 15 במאי 1914 – 9 במאי 1986) היה מטפס הרים ומגלה ארצות נפאלי, ממטפסי ההרים הידועים בהיסטוריה, שהתפרסם יחד עם חברו אדמונד הילרי בזכות ההעפלה הידועה הראשונה לפסגת הר האוורסט.