רב נחמן
חבריו

רב נחמן נחשב בן הדור השני לאמוראי בבל, ועל חבריו נמנו ראשי הישיבות - רב הונא ראש ישיבת סורא, רב יהודה ראש ישיבת פומבדיתא. אחד מהדיונים המשותפים ביניהם היא בדין על הניסים. התלמוד הבבלי דן בסוגיה האם יש לומר את התפלה גם בתוך תפילת מוסף של שבת או של ראש חודש. מצד אחד כיוון שחג החנוכה אינו חג שקובע תפילת מוסף (מכיוון אינו חג מן התורה ואין בו קורבן מיוחד) ואז אין להזכיר, או שהתקנה היא לכלל תפילות היום, וכיוון שבאותו יום (שבת או ראש חודש) מתפללים תפילת מוסף - הרי שגם בה יש לומר "על הנסים". רב הונא ורב יהודה סוברים שאין להזכיר, ואילו רב נחמן ורבי יוחנן סוברים שיש להזכיר. לאחר משא ומתן פוסק התלמוד להלכה שיש להזכיר "על הנסים" גם בתפילת מוסף.
אודות קשריו עם רב יהודה, ידוע במיוחד הסיפור שבו הוזמן רב יהודה לדין לפני רב נחמן, שהיה בצעירותו דיין בנהרדעא. היה זה לאחר שרב יהודה נידה אדם שביזה את שליח בית הדין ואת רב יהודה עצמו. על פי הכלל "כל הפוסל במומו פוסל", הוכרז אותו אדם כעבד (בציוויו של רב יהודה), מפני שהיה רגיל להכריז כן על אנשים אחרים. הלך האיש אל בית דינו של רב נחמן בנהרדעא ותבע את רב יהודה, ושם כתבו לו כתב הזמנה לדין, בלא שימת לב לזהותו של המוזמן. רב יהודה שקיבל את כתב ההזמנה, התייעץ עם רב הונא האם עליו ללכת לדין, ונענה שבעקרון אינו מחויב ללכת לפני רב נחמן לדין, מפני שהוא גדול ממנו, אבל כיוון שהוא "חתן בית הנשיא" ומקורבו של ראש הגולה כדאי ללכת לפניו, מפני כבוד ראש הגולה. רב יהודה הלך לנהרדעא, וכשמצא את רב נחמן מקיים את מצוות בניית מעקה הוא פנה אליו בשאלה על מעשיו, ומשם התגלגלה שיחה שבה פנה רב יהודה אל רב נחמן שוב ושוב בקושיות הלכתיות על מעשיו ועל דבריו, וגם הוכיח אותו שוב ושוב על ניב הלשון הבלתי שגרתי שבפיו, שאפיין את חברת ראש הגולה, ולא אנשים פשוטים. בהמשך, שאל רב נחמן את רב יהודה לפשר בואו, וכשנענה שהוזמן לדין, תמה רב נחמן ואמר: את שיחתו של אדוני אינני מבין, וכתב הזמנה לדין שלחתי לו?! רב יהודה הוציא את כתב ההזמנה והציגו לפני רב נחמן, שהשיב בבקשה לדון במקרה ההוא לגופו, למניעת חשדות כנגד בית הדין בשל מראית עין. בדיון הציג רב יהודה את דבריו, והשיב עניינית לשאלותיו של רב נחמן, והתברר שאכן הצדק עמו.
רב נחמן כיבד מאוד גם את רב הונא, ואף לאחר פטירתו כאשר באה לפניו אשת רב הונא הוא רצה לקום לפניה באמירה: "אשת חבר הרי היא כחבר!" הוא לא יכול היה לעשות זאת גְלויות מכיוון שעל פי ההלכה אסור לכבד אחד מבעלי הדינים יותר מחברו שמא יסתתמו טענותיו, ולכן הוא אמר למשמשו, כי באותו רגע בו תכנס אשת רב הונא למקום הוא יפריח לעברו אווז, כך שיוכרח לעמוד ממקומו, ולא ידעו שעשה זאת לכבוד רב הונא. חכמי התוספות מסבירים כי למרות שכבוד זה, אותו עשה רב הונא לא היה ניכר לעין כל, הוא עשה זאת מפני שתי סיבות אפשריות: 1. לא רצה לשבת כאשר היא נכנסת (שזהו זלזול בכבודה). 2. אשת רב הונא הבינה בחכמתה שעשה זאת לכבודה.
רב ענן אף הוא נמנה עם חבריו, ובהזדמנות אף הוזמן לדין תורה לפניו. היה זה כאשר נהר שטף את שדותיו של רב ענן ושל שכניו, ולאחר מכן כאשר הוחזרו הגדרות שבין שדותיו של רב ענן ושכנו הונחה הגדר על ידי רב ענן והשכן בצורה שלחלקו של רב ענן נוסף חלק שהיה לפני השיטפון בחלקו של השכן, לפי רב ענן היה זה בכוונה והוא שילם לשכן את דמי החלק שנוסף על חלקו, ולפי השכן היה זה בטעות. זה בא לתבוע את רב ענן לפני רב נחמן, ורב ענן טען שהוא מוחזק בקרקע, ולמרות שלא החזיק שלוש שנים בקרקע, פוסקים רבי יהודה ורבי ישמעאל שהמחזיק בקרקע בפני אדם אחר וזה לא מיחה - חלה החזקה לאלתר, ואין צורך להמתין שלוש שנים. רב נחמן נענה לאלתר כי ההלכה אינה כדיעה זו. הוסיף רב ענן וטען שגם אם נאמר שהוא לא קנאה מהשכן, וזה הניח את הגדר ברשותו בטעות, הרי יש כאן משום מחילה שמועלת גם אם הייתה בטעות? השיב לו רב נחמן כי ההלכה היא אכן שמחילה בטעות אינה חזקה.
על חבריו נמנה גם רב ששת. הגאונים קבעו כלל לגבי מחלוקות בין רב נחמן לרב ששת שאין בהן הכרעה ברורה בתלמוד, שבדיני ממונות, שבהם הצטיין רב נחמן כדיין מומחה, הלכה כמותו, ואילו בשאר תחומי ההלכה - הלכה כרב ששת ("הלכה כרב נחמן בדיני וכרב ששת באיסורי").