געשיות
אזורים של געשיות > געשיות בהעתקים

העתק הוא משטח שבירה הנוצר בסלעי הליתוספירה כתוצאה מכוחות טקטוניים, לאורכו מתרחשת תנועה של גושי הסלע זה לעומת זה בכיוונים שונים. העתקים נוצרים גם בליתוספירה יבשתית וגם בליתוספירה אוקיינית. ברכסים מרכז אוקייניים נראה בבירור הקשר בין געשיות להיווצרות העתקים וסדקים בקרום, הנתפשים כרצועות בקעים. ברצועות בקעים נוצרים לעיתים קרובות גראבנים – גושי סלע השקועים בין שני העתקים – מעל מחדרים דייקיים, מאחר שהאחרונים יוצרים שני אזורים של מתח מקסימלי על-פני השטח במקביל לציר הדייק אך בניצב לשכבות הסלע אליהן חדר. חדירת הדייק משחררת לחץ אופקי, שנבנה בהדרגה מעצם התרחקות הלוחות זה מזה מאז התבקעות הקרום והיווצרות ההעתק. כאשר נוצר גראבן מעל דייק, ההעתקה מתרחשת בטרם מגיע הדייק אל פני השטח. כאשר מתחילה התפרצות – הגראבן עשוי להתמלא על ידי לבה. באזורי התפרצויות צעירים ברכס חואן דה פוקה מצויים גראבנים שרוחבם 10-100 מטרים ועומקם 5-15 מטרים. הסברה היא כי גראבנים אלה נוצרו ישירות מעל דייק, שבחדירתו לסלעי הסביבה הזין את ההתפרצות. גראבן דומה שמידותיו גדולות יותר תועד בעת חדירת דייק באיסלנד.
העתקי חילוף מציינים לרוב גבול בין לוחות, בו לא מתרחשים הרס או בנייה של קרום. עם זאת, עדויות חדשות מצביעות על געשיות המתרחשת בתוך כמה העתקים כאלה במזרח האוקיינוס השקט: העתק בלנקו (Blanco) ברכס חואן דה פוקה, העתק סיקואירוס (Siqueiros) בצפון הרכס המזרח-פסיפי (East Pacific Rise) והעתק בגארט (Garrett) בדרומו. שלא כמקטעי רכס סמוכים, הרכב המאגמה הבזלתית בהם מגוון: מבזלת פיקריטית עתירת מגנזיום ועד בזלות עתירות ברזל. מגוון זה משקף תאי מאגמה לא יציבים, המאפשרים לנתכים מסוגים שונים להתפרץ מבלי לעבור הומוגניזציה.
תופעה מעניינת התגלתה במהלך סקרים גאולוגיים וגאופיזיים הנערכים מאז שנת 2000 בים התיכון, באזור הדלתה העמוקה של הנילוס: שדה נרחב ובו 150 הרי געש חרוטיים של בוץ, שקוטרם מאות מטרים וגובהם מעל קרקעית הים 10-60 מטרים. קרקעית הים באותו אזור נמצאת 2.5-3 ק"מ מתחת לפני הים, וקשורה להעתקי התפשטות ממזרח לרכס הים-תיכוני.
לצד געשיות בהעתקים אוקייניים מתקיימת געשיות גם בסביבת העתקים יבשתיים, והרי געש רבים מתפתחים בבסיס העתקים נורמליים ברצועות בקעים יבשתיות. מאחר שמיקום זה גבוה מבחינה טופוגרפית ובעל מבני-לחץ קטנים, ההקשר אינו ברור לחלוטין. מודל פשוט של התעקמות לוח מראה כי העיוות בחלקו העליון של הקרום, הנתמך על ידי ההתעקמות במהלך היווצרות העתק פשוט, יוצר התרחבות של שדה-לחץ בבסיס הקרום. שדה-לחץ זה מאפשר היווצרות סדקים, דרכם מתרחשת דליפה של נתכים קיימים.
העתקים קשורים באופן הדוק לתנועה טקטונית, ומהעתקים ראשיים מתפתחים לעיתים עמקי ביקוע המהווים מוצא למאגמה המצויה בתחתית הקרום. עמקי ביקוע כאלה הופכים לגבולות פתיחה בדמות רכסים מרכז אוקייניים בין שני לוחות יבשתיים המתרחקים זה מזה. תהליך זה מתאר את ההתבקעות המתמשכת של הלוח האפריקני לאורך השבר הסורי-אפריקני, במהלכה החלה היפרדות חלקית של הלוח הערבי ופתיחת ים סוף. בהמשך התהליך התפצל הלוח הערבי לאורך בקעת הלבנון, בקעת הירדן ומפרץ אילת, וממערב לו מצוי הלוח הלבנטיני – שעדיין מחובר בקצהו המערבי, באזור תעלת סואץ – ללוח האפריקני. בדרומו של השבר הסורי-אפריקני – בגבול הנפער בין הלוח האפריקני במזרח ללוח הסומלי במערב – נמשכת התבקעות הלוח האפריקני לאורך בקע מזרח-אפריקה. התבקעות זו – המתבטאת בגעשיות המתרחשת לאורך העתקי-המשנה בשוליה – מתחילה בדרום-מזרח טורקיה, עוברת דרך קו התלים הישראלי ברמת הגולן וקו התלים הסורי בדרום-מערב סוריה, לאורך חופי ים סוף בשטחן של ערב הסעודית ותימן, חוצה את אתיופיה וקניה, תוחמת את גבולה הצפון-מזרחי של הרפובליקה של קונגו ונמשכת עד מזרחה של טנזניה. ההתבקעות צפויה להתקדם דרומה ולהגיע עד חופי האוקיינוס ההודי במזרח דרום אפריקה.