stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
זלדה טרגר

| --- | --- |

תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  16 ביוני 1920 
 פטירה:  16 במרץ 1987 (בגיל 66) 
 
זלדה טרגר-ניסנילביץ' (Zelda Trager – Nisanilovitz; ‏ 16 ביוני 1920 – 17 במרץ 1987). בגטו וילנה הייתה חברה בארגון הפרטיזנים המאוחד ופעלה כקשרית. בשנת 1943 יצאה ליער וחבְרה לגדוד הפרטיזנים "נקמה". לאחר המלחמה הצטרפה לקבוצת "נקם".
נעורים

נולדה בווילנה שבפולין ביוני 1920. את ילדותה העבירה בעיירה סמיאטיץ', אשר נודעה כבית-חינוך לחלוציות עברית בזכות חוות ההכשרה של "החלוץ" שהייתה במקום. מוצאה החברתי של זלדה היה מן השכבה האמידה של הקהילה היהודית, הייתה חניכה בתנועת "השומר הצעיר", למדה בבית-הספר העברי "תרבות" וכרבות מתלמידותיו יצאה לסמינריון העברי. עם זאת, עמדה במבחן הראשון של הגשמה בתנועה והצטרפה לקיבוץ העלייה הצעיר "למשמר" בצ'נסטוכוב. בכל התחנות האלה ספגה אידיאלים שהיו מקובלים אז כמקודשים: נאמנות לתנועה ועקרונותיה, נכונות להקרבה ואחוות-גורל.
זלדה ה"קשרית"

חלקה של החָבֵרָה במרקם החברתי ובאחריות הציבורית היה נושא טבעי ומובן מאליו בתוך התנועות. מקומן של החברות התבלט בתפקידים שונים בימי המלחמה והחורבן, אז לראשונה התהווה המושג "קשריות"- אלו החברות הפוקדות את הסניפים ועוברות משטח אחד למשנהו בסכנת נפשות: מן האזור הסובייטי לשטח הכיבוש הנאצי ובכיוון ההפוך. המשימה העיקרית בתחום הקשר היה הצלת קבוצות יהודים שהחליטו לברוח מן המחנה ולהגיע ליער. חברות לא מעטות מילאו משימה זו, זלדה היא אחת מהן והיא מגלמת את "צבא הקשר" הנשי של הלחימה היהודית.
הסיבה שתפקידי הקישור היו בעיקר של נשים הייתה משום שהמחתרת היהודית הניחה שהנאצים לא ימהרו לחשוד שנשים יכולות להוות מוקדי פעילות - ואף לתפוס מעמד של פיקוד. אחד מתפקידיה החשובים של זלדה היה להעביר לפרטיזנים תרופות. משימתה הייתה גם להעביר לבסיס יהודים שנותרו בעיר והיו מרוכזים בבלוקים. היא שימשה קשרית גם בין מטה הפרטיזנים לבין המחתרת העירונית ובמיוחד עם סוניה מאדייסקר, קומוניסטית וחברת פ.פ.או. עם חשיפת המחתרת העירונית על ידי הנאצים, סוניה עונתה ונרצחה בגסטאפו, נותק הקשר עם העיר וזלדה המשיכה בלוחמה בשורות הפרטיזנים.
זלדה, נערה קטנה וצנומה, בעלת שיער זהבהב הייתה בין הבנות הווילנאיות הגיבורות, הסתננה שמונה-עשר פעמים בין יחידות הצבא הגרמניות והעבירה מידע חשוב מהעיר, נשק, ספרות תעמולה וכו'. כקשרית של המטה הפרטיזאני עם ארגון המחתרת, מעולם לא חזרה זלדה ליער בידיים ריקות, היא חדרה למחנות ההסגר והצילה אנשים, עשרות כלי-נשק הובאו על-ידה מהעיר לפרטיזנים, פעמיים נפלה לידי הגסטאפו, פעם אחת לידי המשטרה ופעם לידי הפולנים הלבנים, אך הודות לקור רוחה ונחישותה הצליחה בכל ארבע הפעמים להימלט.
"עלי הוטל לשוב העירה. לבשתי בגדי בת-איכרים ושמתי לדרך פעמי. ב"קייליס" פגשתי את סוניה מאדייסקר, איתה קיימנו קשר במשך כל הזמן...לאחר זמן חזרתי לבסיס בהביאי תרופות, ספרות והוראות מטעם המפלגה. מאז הוטל עלי לשמש בקביעות קשרית עם תאי המחתרת בעיר. לא היה קל להעמיד פנים של נוצרייה. על כל צעד ושעל ארב לי המוות. הלכתי העירה כמעט מדי שבוע בשבוע, אל הבסיס הייתי חוזרת בדרכים לא-דרכים של ביצות ואגמים, כדי לעקוף את משמרות הגרמנים והליטאים"
"מרחוק הגיעה אלי שירת הפרטיזנים מעודדת טובה. מה רב אושרי. אני עצמי מאמינה בקושי, כי עלה בידי להיחלץ מסכנות כה רבות והגעתי לאזור המבטחים של הפרטיזנים. נשמתי לרווחה: כמה טוב..."
יום אחד נודע כי האויב יודע על מקום הבסיס של המחתרת, נמסר כי גרמנים וליטאים מתכוננים לערוך מצוד על היער בו שכנו. קו החזית התקרב, חלה התעוררות עצומה בבסיס והיה ברור שהם עומדים לנטוש את היער ולהיכנס לווילנה. חלק גדול מהעיר כבר מצוי בידי הצבא האדום. בית-הנתיבות המרכזי נמצא עדיין ברשות הגרמנים. הפרטיזנים התקרבו לבית-הנתיבות, הגרמנים התבצרו בבתים בעלי קומות ופתחו באש מלמעלה. לוחמים נפלו ורבים נפצעו. יחידות לוחמי היער התאחדו עם הצבא האדום וערכו קרב משותף. בעזרת חיל-סיוע גדול הוכרע הקרב והעיר שוחררה. הגרמנים נכנעו. וילנה ניזוקה קשה, רחובות שלמים נמחקו והפכו לתלי חורבות. ב-14 ביולי 1944 שוחררה וילנה.
אחרי השחרור

מיד לאחר השחרור התאספה קבוצה קטנה של חברי תנועת השומר הצעיר מרודניקי והתחילה לאסוף את שרידי התנועה. את הפקודות קיבלו עדיין מאבא קובנר. הקבוצה התארגנה כמחתרת של כ־9-10 אנשים אשר משימתה הייתה לגאול יהודים מארצות ההרג ולהביאם לחוף המיוחל – ארץ-ישראל גם קבוצות בורחים מתנועות "בית"ר" ו"הנוער הציוני" נעזרו בזלדה. לאחר יציאת הקבוצה עם אבא קובנר ללובלין החל זינוקה מחדש, יחד עם חברים נוספים נוצר מעין מרכז "בריחה". היעד היה צ'רנוביץ ומשם מעבר הגבול לגרמניה. התארגנה גם קבוצת "נקם". אבא קובנר מגייס אליה את זלדה ונתנאל (סנקה) בעלה, אותו הכירה לראשונה בפרטיזנים. הקבוצה יצאה לאיטליה, התפקיד של זלדה היה להיות המאבטחת, לקבל את האנשים אחרי פעולת הנקם שהייתה אמורה להתבצע ולהעבירם את הגבול.
זלדה עלתה עם בעלה לארץ-ישראל בשנת 1946, הם החליטו לא להצטרף ל"גרעין הפרטיזנים" בקיבוץ עין החורש והקימו את ביתם בנתניה, נולדו להם שני ילדים, גלעד ודורית. ביתם היווה אבן שואבת לחבריהם הרבים. גם לאחר העלייה לארץ-ישראל זלדה רואה במנוחה מותרות וממשיכה בפעולותיה: פעילה באיגוד יוצאי וילנה, מופיעה בפני חיילים ובני-נוער, תלמידי בתי-ספר ומספרת על השואה, המחתרת, היער. היא רואה לעצמה חובה קדושה להמשיך לספר את סיפורה.
מחברותיה של זלדה

זלדה החלה לרשום את קורותיה עם ההתקפה הגרמנית על ברית המועצות, ב-22 ביוני 1941, באותו יום שוחררה מבית-החולים בווילנה לאחר מחלת טיפוס קשה. האירועים שלאחר מכן לא איפשרו לה להתמיד בכתיבה. אף-על-פי-כן המשיכה לרשום את הקורות אותה בהזדמנויות שונות, הן בהיותה בחלק "הארי" של העיר והן בין חומות הגיטו. בתקופת היער עסקה גם בהעתקת ה"איגרת לשומרים-פרטיזאנים" שכתב אבא קובנר, כדי להשאיר זכר לתנועת ההתנגדות היהודית. את הרישומים האחרונים במחברותיה סיימה זלדה בווילנה, מיד לאחר שובה אליה עם הפרטיזאנים המשחררים. אז החל המסע הארוך לעבר ארץ-ישראל – בשליחות השרידים, ב"בריחה" ובקבוצת הנקם. במצוותו של אבא קובנר השאירה זלדה את מחברותיה – יחד עם שאר התעודות, המסמכים, התצלומים ושאר דברים שבכתב – בלבוב, כדי להעבירם בנפרד לארץ. צעד זה נראה היה אז הכרחי מטעמי ביטחון וסודיות. בשל התנאים והנסיבות לא הגיעו המסמכים לארץ, נראה שהם אבדו בדרך. סמוך לבאה ארצה, ב-1946, ניסתה זלדה לשחזר את רישומיה כפי שהיו במחברות המקוריות. את הדברים רשמה ביידיש. אף שהיו לה כוונות להמשיך ולרשום את אשר עברה בדרך הנדודים, ב"בריחה" וב"נקם", לא הצליחה להגשים כוונות אלו, אולי מן הטעם הפשוט שנושא הנקם היה עדיין חסוי במשך שנים רבות.
לקריאה נוספת

ניסנילוביץ` (טרגר) זלדה - קשרית בין היער והעיר, מורשת מ"ג-מ"ד.
דווארזשעצקי מארק, ירושלים דליטא אין קאמף און אומקום, יידישער פאלקספארבאנד אין פרנקרייך, 1948.
סוצקבר אברהם, גיטו וילנה, שכוי, 1947 תש"ז.
קורצ`אק רוז`קה, להבות באפר, ספרית הפועלים, 1965.
גרוסמן חייקה-קובנר אבא, ספר הפרטיזנים, ספרית הפועלים, 1958 (כרכים א` וב`).
צוקרמן יצחק-בסוק מש, ספר מלחמות הגיטאות, הקיבוץ המאוחד ובית לוחמי הגיטאות.
שריד אריה, תשובת אבא קובנר למשטיניו, ילקוט מורשת חוב` מ"ז ע` 29.
רינדזיונסקי אלכסנדר, חורבן וילנה, בית לוחמי הגיטאות והקיבוץ המאוחד, 1987.
טובין יהודה, קורצ`ק רוז`קה, רב יוסף (עורכים), הפרטיזנית זלדה, מורשת עדות על-שם מרדכי אנילביץ', ספריית פועלים, אוניברסיטת חיפה, 1989
גראסמאן וו.- ערנבורג א., דאס שוורצע בוך, ספריית הפועלים, 1984.
טננבוים-בקר נינה, גיבור הגיטאות, משרד הביטחון 1980.
פרליס רבקה, תנועות הנוער החלוציות בפולין הכבושה, בית לוחמי הגיטאות והקיבוץ המאוחד 1987.
שפיזמן לייב, חלוצים אין פוילן, יידישער פארשונגס אינסטיטוט, ניו יורק 1962.
לזר-ליטאי, חיים, חורבן ומרד, מוזיאון הלוחמים והפארטיזנים, 1988.
הערות שוליים

↑  קורצ'ק-מרלא, רוז'קה, הפרטיזאנית זלדה, מורשת וספריית פועלים, תש"ן 1989, עמוד 64
↑  קורצ'ק-מרלא, רוז'קה, הפרטיזאנית זלדה, 10-18
↑  קורצ'ק-מרלא, רוז'קה, הפרטיזאנית זלדה, 20-23
↑  קורצ'ק-מרלא, רוז'קה, הפרטיזאנית זלדה, 23
↑  קורצ'ק-מרלא, רוז'קה, הפרטיזאנית זלדה, 24
1 2  קורצ'ק-מרלא, רוז'קה, הפרטיזאנית זלדה, 27
↑  קורצ'ק-מרלא, רוז'קה, הפרטיזאנית זלדה, 64
↑  קורצ'ק-מרלא, רוז'קה, הפרטיזאנית זלדה, 59
↑  קורצ'ק-מרלא, רוז'קה, הפרטיזאנית זלדה, 34
↑  קורצ'ק-מרלא, רוז'קה, הפרטיזאנית זלדה, 42
↑  קורצ'ק-מרלא, רוז'קה, הפרטיזאנית זלדה, 66
↑  קורצ'ק-מרלא, רוז'קה, הפרטיזאנית זלדה, 104
↑  קורצ'ק-מרלא, רוז'קה, הפרטיזאנית זלדה, 78
↑  קורצ'ק-מרלא, רוז'קה, הפרטיזאנית זלדה, עמ' 8
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007309265905171  ISNI: 0000 0000 6692 2519  LCCN: nr90019081  VIAF: 14620687   WorldCat (עם VIAF): 14620687
חנה הרציג

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  28 באוגוסט 1946 (בת 78) 
 מדינה:  ישראל 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת תל אביב 
 
חנה הרציג (נולדה ב-28 באוגוסט 1946) היא חוקרת ספרות, מבקרת ספרות ומתרגמת.
ביוגרפיה

חנה הרציג נולדה במחנה עקורים בגרמניה להורים ניצולי השואה מהעיר דרוהוביץ' שבפולין. מתגוררת בתל אביב. בבית ספר התיכון למדה את השפה ואת יסודות התרבות הצרפתית. שירתה בצבא כסמלת סעד בגדוד צנחנים.
החלה את הלימודים בחוג לתורת הספרות הכללית באוניברסיטת תל אביב, במחזור הראשון להיווסדו, וסיימה ב־1972 תואר ראשון. סיימה תואר שני בהצטיינות ב־1980, בהדרכתו של איתמר אבן-זהר על הנושא: "אספקטים של קישוריות בטקסט הספרותי". תואר הדוקטור, בהדרכתה של שלומית רמון-קינן, הוענק לה ב־1991 על עבודה בנושא: "הנמקה מימטית והנמקה אמנותית ברומן", במסגרת החוג לספרות כללית והשוואתית באוניברסיטה העברית.
ב־3–2002 למדה לקראת תואר תואר מ.א. שני, במגמה ללימודים קוגניטיביים של השפה ושימושיה, בבית הספר למדעי התרבות, אוניברסיטת תל אביב.
במהלך הלימודים לתואר ראשון החלה לכתוב ביקורות במוסף לספרות "משא", ולאחר מכן במוספים הספרותיים של ידיעות אחרונות, מעריב, המוסף לספרות ותרבות של הארץ במוסף "ספרים למן היווסדו. במהלך שנים אלה כתבה מאות ביקורות על ספרות יפה וספרי מחקר.
ב־1988 הוענק לה פרס ברנשטיין לביקורת ספרותית מטעם התאחדות הוצאות ספרים בישראל. ב־1991 הייתה שופטת בתחרות הסיפור הקצר של "הארץ".
במקביל ללימודים האוניברסיטאיים עסקה בעריכה ובתרגום לעברית של ספרות עיונית וספרות יפה. שימשה כלקטורית של כתבי יד מחקריים וספרותיים בהוצאות ספרים.
בשנים 1997–2014 שימשה כמרצה במחלקה לספרות, לשון ואמנויות באוניברסיטה הפתוחה. במסגרת עבודתה כתבה, ערכה ותרגמה ספרי לימוד ומחקר. תחומי מחקרה העיקריים: סיפורת עברית של ראשית המאה העשרים, סיפורת ישראלית של שנות השישים והשמונים, תאוריות של ספרות ותרבות, תאוריות של המדיום באמנויות.
ב־1995 החלה לחקור את הביוגרפיה המשפחתית שלא הכירה, כתוצאה מרצח משפחתה בשואה ועקב מותו של אביה בגיל צעיר. ספרה: "תמונות מחפשות כותרת", בהוצאת עם עובד, התפרסם ב־1997 והיה אחד הספרים הראשונים בגל "ספרות השורשים" של הדור השני לשואה. הספר נידון בעבודות מחקר שונות על הנושא.
 עסקה גם בספרי עדות של ניצולי השואה.
למדה באוניברסיטה היגלונית בקרקוב לימודי שפה ותרבות פולנית. כיום עוסקת בתרגום ספרות ושירה פולנית.
בעקבות המחאה החברתית בקיץ 2011 פרסמה מאמרים העוסקים באופן שבו שיקפה הספרות של תחילת המאה ה-21 את האקלים החברתי שחולל את המחאה.
פרסמה ספר לילדים, "הפילוסוף הקטן" (הוצאת עולם חדש, 2017), שהוא פרי מעקב אחר ההתפתחות הקוגניטיבית של בנה בגילאי 3–6. על ידי סיפורים על שאלות ושיחות שהתנהלו בין הילד לאם מנסה הספר להאיר את האופן שבו חשיבה פילוסופית היא הסתכלות בעולם מפרספקטיבה ילדית. בדצמבר 2017 הספר זכה בפרס שרת התרבות והספורט בתחום היצירה הספרותית העברית לילדים ולנוער על שם דבורה עומר לשנת 2017.
מאז שנת 2003 עוקבת הרציג במצלמתה אחר בתים ששרדו מימי "תל אביב הקטנה". היא מתמקדת במבנים ישנים שאינם במרכז התודעה העירונית.
ספריה

עמליה כהנא-כרמון, הסיפורת הישראלית של שנות הששים, הוצאת האוניברסיטה הפתוחה, יחידות 11-10-9, 1983.
העולם בסיפורת: חיקוי מציאות או ארגון אמנותי? הוצאת האוניברסיטה הפתוחה,1987.
הסיפור העברי בראשית המאה העשרים, האוניברסיטה הפתוחה, 1992.
השם הפרטי: מסה על יעקב שבתאי, יהושע קנז ויואל הופמן, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1994.
הקול האומר אני: מגמות בסיפורת של שנות השמונים, הוצאת האוניברסיטה הפתוחה, 1998.
תמונות מחפשות כותרת, הוצאת עם עובד, 1997.
תורת הספרות והתרבות: אסכולות בנות זמננו, הוצאת האוניברסיטה הפתוחה, 2006-2005.
המדיום באמנויות: סוגיות אסתטיות ותרבותיות, האוניברסיטה הפתוחה, 2015 (כותבות משנה: פרופ' אפרת ביברמן וד"ר מיכל בן חורין).
הפילוסוף הקטן, הוצאת עולם חדש, 2017.
ספריה > ספרי ספרות ועיון שתרגמה

אייריס מרדוך, "הראש הכרות", זמורה ביתן, 1979.
גרהם גרין, "הדוקטור פישר מז'נבה", עם עובד, 1980.
שלומית רמון-קינן, "הפואטיקה של הסיפורת בימינו", ספריית פועלים, 2002.
ספריה > בין תרגומיה מפולנית

תדיאוש רוז'ביץ, "עיניה של אמי", מתוך אמא הולכת מכאן, הו!, כתב עת לספרות, גיליון 13, קיץ 2016
מיכאל גלובינסקי, שלושה סיפורים מתוך עונות שחורות, עתון 77, גיליון 382 אפריל מאי 2015
זוזנה גינצ'נקה (Zuzanna Ginczanka), השיר המפורסם "Non omnis moriar", פורסם במסגרת רשימה של תדאוש וולנסקי, הארץ, 29 ינואר, 2017
לקריאה נוספת

יוחנן רשת (יורם ברונובסקי), "הרציג במסע שורשים" הארץ תרבות וספרות, 30 בינואר 1998.
רונית מטלון, "מחווה גדולה של אהבה", הארץ ספרים, 21 בינואר 1998.
אסנת בלייר, "קורת גג פואטית", מעריב ספרות ואמנות, 1 ביולי 1994.
רפי ויכרט, המוסף לספרות ידיעות אחרונות, 15 באוגוסט 1994.
יוחנן רשת (יורם ברונובסקי), "עשור הפלא של הפרוזה", מוסף הארץ תרבות וספרות, 5 ביוני 1998.
חיה הופמן, רוצים להיחשב מביני דבר בספרות? (ראיון), ידיעות אחרונות, המוסף לשבת - ספרות, כ"ח באייר תשס"ו, 26 במאי 2006, עמ' 26–27.
הערות שוליים

↑  למשל, בספרה של איריס מילנר, "קרעי עבר: ביוגרפיה זהות וזיכרון בסיפורת הדור השני" (עם עובד, 2003),  במאמריה של שושנה רונן: Memory and Identity Representations in Modern Hebrew Literature, shoshana Ronen
Pamięć izraelska wobec polskiej przestrzeni
(na przykładzie literatury hebrajskiej).
↑  "תיעוד אישי של השואה: היסטוריה ממבט אחר", בתוך: העבר ומעבר לו: עיונים בהיסטוריה ובפילוסופיה, שי לאלעזר וינרב, 2011.
↑  הספרות הקדימה את המחאה החברתית, כיוונים חדשים: כתב עת לענייני ציונות, יהדות, מדיניות, חברה ותרבות, גיליון 30, יוני 2014, עמ' 292-270.
↑  "נפתוליה של מחאה: על המחאה החברתית 2011 והספרות הישראלית", אודיסיאה: מסע בין רעיונות, גיליון 15, אפריל 2012 עמי 90-82.
↑  בתים היסטוריים בתל אביב, אתר אנשים ישראל
↑  כמו כן פרסמה מאמר  על "לב הקיץ, לב האור", בכתב העת בקורת ופרשנות 26 (תשן) 102-79,  ועל "ליוויתי אותה בדרך הביתה", הארץ, ט"ז בתמוז תשנ"א, 28 ביוני 1991.
↑  "הרטוריקה של דרכי ייצוג התודעה ומקומה בסיפור "מחניים" לברדיצ'בסקי", בתוך: מיכה י ברדיצ'בסקי מחקרים ותעודות בעריכת אבנר הולצמן.
↑  "על היחסים בין 'להיות לבד' ו'להיות ביחד' ביצירתו של יהושע קנז: מבקיעת האני ב'התרנגולת בעלת שלוש הרגליים' ועד לתחנה האחרונה ב'בדרך אל החתולים" בתוך: יופים של המנוצחים: ביקורת ומחקר על יצירתו של יהושע קנז, עורכות:  חן שטרס וקרן דותן, 2017, עמודים 203-169.
↑  התפרסמה לראשונה בכתב העת סימן קריאה 22, 1991.
↑  Peter Barry, Beginning theory: An introduction to literary and cultural theory.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007299227205171  PLWABN: 9810616579505606  BnF: cb144795968 (data)  ISNI: 0000 0001 1583 2844  LCCN: n79101620  VIAF: 166022844   WorldCat (עם VIAF): 166022844
חנה סמוך

חנה סמוך-רום (נולדה בשנת 1947) היא אתלטית עבר ישראלית, אלופת ישראל (1966), ושיאנית ישראל בקפיצה לרוחק ובקרב חמש.
ביוגרפיה

סמוך גדלה בחיפה. היא בוגרת בית ספר תיכון ליאו בק בעיר.
סמוך התאמנה בקבוצת הפועל חיפה בהדרכת יצחק מנדלברוד. בתחרות שנערכה ביוני 1964 היא קבעה בקפיצה לרוחק תוצאה של 5.55 מטר, הטובה ב-3 ס"מ מהשיא הישראלי אך שיא זה לא אושר בטענה שהייתה רוח גבית חזקה מדי. באליפות הפועל באתלטיקה שנערכה במכון וינגייט בתחילת יולי אותה שנה היא זכתה ב-4 מדליות זהב, בריצת 60 מטר בשיא ישראלי חדש לנערות של 7.8 שניות, בריצת 100 מטר בשיא הפועל חדש לנערות של 12.6 שניות, בקפיצה לרוחק בתוצאה של 5.35 מטר ובקפיצה לגובה בתוצאה של 1.47 מטר.
באליפות ישראל באתלטיקה לנוער שנערכה במכון וינגייט בסוף יוני 1965 זכתה סמוך ב-4 מדליות זהב, בריצת 100 מטר בתוצאה של 12.7 שניות, בריצת 80 מטר משוכות בשיא ישראלי חדש לנערות של 12.9 שניות, בקפיצה לרוחק בתוצאה של 5.35 מטר ובקפיצה לגובה בתוצאה של 1.40 מטר. שבועיים לאחר מכן, באליפות ישראל באתלטיקה שנערכה במכון וינגייט ביולי אותה שנה היא זכתה ב-4 מדליות, 2 כסף ו-2 ארד. מדליות כסף, בריצת 80 מטר משוכות בתוצאה של 12.9 שניות, אחרי אנדרה אביגל (12.5 שניות) ולפני אילת לרון (13.1 שניות), בקפיצה לגובה בתוצאתה של 1.40 מטר, אחרי מיכל למדני (1.65 מטר) ולפני בתיה עופר (1.30 מטר). מדליות ארד, בריצת 100 מטר בתוצאה של 13.0 שניות, אחרי מרים סידרנסקי (12.0 שניות) ואילנה קרוך (12.7 שניות) ובקפיצה לרוחק בתוצאה של 5.14 מטר, אחרי גאולה גדישביץ (5.41 מטר) וסמדר מודעי (5.33 מטר).
ביוגרפיה > שיאנית ישראל בקרב חמש

שבוע לאחר מכן, באליפות ישראל בריצות שליחים ובקרב רב שנערכה במכון וינגייט ביולי 1965 זכתה סמוך במדליית זהב בקרב חמש בשיא ישראלי חדש (שיא יסוד) של 3664 נקודות (ברזל: 8.43 מטר, 80 מטר משוכות: 13.1 שניות, גובה: 1.45 מטר, רוחק: 5.16 מטר ו-200: 27.1 שניות), לפני מרים סידרנסקי (3659 נקודות). חודש וחצי לאחר מכן, בתחרות האתלטיקה של המכביה ה-7 שנערכה בסוף אוגוסט היא זכתה במדליית ארד בקפיצה לרוחק בשיא אישי חדש של 5.45 מטר, אחרי גאולה גדישביץ שקבעה שיא ישראלי חדש ושיא מכביה חדש של 5.61 מטר וסמדר מודעי (5.53 מטר).
ביוגרפיה > שיאנית ישראל בקפיצה לרוחק

במסגרת תחרות ליגה באתלטיקה שנערכה בתחילת ינואר 1966 קבעה סמוך בקפיצה לרוחק שיא ישראלי חדש של 5.69 מטר. שלושה שבועות לאחר מכן, בתחרות שנערכה בתל אביב ב-22 בינואר היא שיפרה את שיאה הישראלי והעמידה אותו על תוצאה של 5.85 מטר. שיא זה החזיק מעמד 8 חודשים וחצי ונשבר על ידי סמדר מודעי (5.90 מטר).
ביוגרפיה > אלופת ישראל

באליפות ישראל באתלטיקה שנערכה באצטדיון רמת גן לאור זרקורים בסוף יוני 1966 זכתה סמוך במדליית זהב בקפיצה לרוחק בתוצאה של 5.60 מטר, לפני סמדר מודעי (5.43 מטר) ושירי קרינסקי (5.21 מטר).
חודש לאחר מכן, בתחרות מבחן לקראת משחקי אסיה שנערכה במכון וינגייט באוגוסט 1966 זכתה סמוך במדליית כסף בקרב חמש, בשיא אישי חדש של 3842 נקודות, אחרי אנדרה אביגל שקבעה שיא ישראלי חדש של 4065 נקודות, שיפור לשיא הישראלי של סמוך (3664 נקודות) ולפני מיכל למדני (3443 נקודות). בתחרות במסגרת הליגה באתלטיקה שנערכה במכון וינגייט בסוף נובמבר אותה שנה, היא זכתה ב-3 מדליות, 2 זהב ו-1 כסף. מדליות זהב, בקפיצה לרוחק (5.51 מטר) ובקפיצה לגובה (1.40 מטר). מדליית כסף בריצת 60 מטר בתוצאה של 7.5 שניות המהווה שיא ישראלי חדש אך הקדימה אותה אביבה בלץ שקבעה תוצאה זהה.
תארים והישגים

באירוע הצדעה לנשים בספורט, שהתקיים במסגרת הפסטיבל הבינלאומי "פמינה 2001" זכתה סמוך לכבוד.
הערות שוליים

↑  אברהם פז, שיאים ומאבק מרתק באליפות הנוער באתלטיקה, מעריב, 5 ביולי 1964
↑  אברהם פז, סמוך - כשרון אתלטי המתפתח ללא אימונים..., מעריב, 8 ביולי 1964
↑  אברהם פז, 9 שיאים חדשים בהסתערות מוצלחת של אתלטי-הנוער, מעריב, 27 ביוני 1965
↑  אברהם פז, אליפות ישראל באתלטיקה, מעריב, 11 ביולי 1965
↑  יעקב פתאל, 5 שיאי יסוד בקרב רב ובמרוצי שליחים, דבר, 18 ביולי 1965
↑  אברהם פז, קפיצות הזהב של למדני וגדישביץ, מעריב, 30 באוגוסט 1965
↑  מעריב לספורטאים - אלופי המכביה ה-7, מעריב, 1 בספטמבר 1965
↑  אהרן להב, שיא ישראלי חדש באתלטיקה - חנה סמוך קפצה לרוחק -5.69 מטר, דבר, 2 בינואר 1966
↑  מודעי שיפרה שיאה בקפיצה לרוחק -5.90 מ', דבר, 3 באוקטובר 1966
↑  שיא ישראלי לנוער בדיסקוס הושג אמש בתחרויות האתלטיקה, דבר, 1 ביולי 1966
↑  אברהם פז, שני אתלטים "הכניעו" את "מינימום באנגקוק", מעריב, 7 באוגוסט 1966
↑  שיא חדש בריצת 60 מ' (7.5 ש'9 הושג בתחרות בוינגייט, דבר, 28 בנובמבר 1966
↑  חיפה מצדיעה לנשים בספורט, באתר עיריית חיפה
חואקין רודריגו

| --- | --- |

אנדרטה לחואקין רודריגו ברוסאריו
 לידה:  22 בנובמבר 1901 סגונטו, ספרד 
 פטירה:  6 ביולי 1999 (בגיל 97) מדריד, ספרד 
 מקום קבורה:  Cemetery of Santa Isabel, Aranjuez 
 מוקד פעילות:  ספרד 
 מקום לימודים:  אקול נורמל דה מוזיק בפריז 
 עיסוק:  מלחין, פסנתרן
 סוגה:  אופרה, סרסואלה 
 שפה מועדפת:  ספרדית 
 כלי נגינה:  פסנתר
 בן או בת זוג:  ויקטוריה כספי (19 בינואר 1933–?) 
 פרסים והוקרה:  הצלב הגדול של מסדר המופת האזרחי (1966)  דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת מדריד (1989)  Gran Cruz de la Orden Civil de la Solidaridad Social (1996)  Medal of Work Merit (1966)  מפקד במסדר אלפונוסו העשירי החכם (1945)  מדליית הזהב על הצטיינות באמנות יפה (ספרד) (1980)  פרס נסיך אסטוריאס לאמנות (1996)  הצלב הגדול של מסדר אלפונסו העשירי החכם (1953)  פרסי אונדאס (1995)  דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת אליקנטה  מפקד מסדר האמנויות והספרות  צלב המפקד של מסדר המצוינות של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 www.joaquin-rodrigo.com
 פרופיל ב-IMDb
 
אנדרטה לחואקין רודריגו בארנחואס
חואקין רודריגו וידרה (בספרדית: Joaquín Rodrigo Vidre; ‏22 בנובמבר 1901 – 6 ביולי 1999) היה מלחין ופסנתרן ספרדי. יצירתו המפורסמת ביותר היא קונסיירטו דה ארנחואס – קונצ'רטו לגיטרה קלאסית ותזמורת.
ביוגרפיה

רודריגו נולד בסגונטו והתעוור בגיל שלוש כתוצאה ממחלת אסכרה. הוא התחיל ללמוד מוזיקה בוולנסיה והמשיך בפריז, אצל פול דיקא. אחרי תקופה קצרה בספרד חזר לפריז ללמוד מוזיקולוגיה.
היצירה "Cinco Piezas Infantiles" זיכתה את רודריגו בפרס הלאומי של ספרד לתזמורת בשנת 1925.
ב-19 בינואר 1933 נשא לאישה את ויקטוריה קמחי, פסנתרנית ממוצא יהודי-טורקי.
את יצירתו המפורסמת ביותר, ה"קונסיירטו דה ארנחואס", כתב בפריז בשנת 1939. זהו קונצ'רטו לגיטרה קלאסית ותזמורת. הפרק השני והאיטי מבין שלושת פרקי היצירה, האדג'ו, הוא אחד המוכרים במוזיקה הקלאסית של המאה ה-20, ונגינת הגיטרה משתלבת בו הדדית עם קרן אנגלית. פרק זה אף זכה לביצוע של נגן הג'אז מיילס דייוויס ולעיבוד מפורסם של פסנתרן הג'אז צ'יק קוריאה - Spain.
הצלחת היצירה הזו הביאה עמה הזמנות מכמה וכמה סולנים ידועי שם, ביניהם החלילן ג'יימס גולוויי והצ'לן ג'וליאן לויד ובר. ה"קונסיירטו אנדאלוס" שלו, לארבע גיטרות ותזמורת, נכתב לפי הזמנתו של סלדוניו רומרו לביצוע על ידיו עם שלושת בניו.
בתו של רודריגו, ססיליה, נולדה ב-27 בינואר 1941. מאז 1947 כיהן כפרופסור לתולדות המוזיקה בחוג על שם מנואל דה פאיה, בפקולטה למדעי הרוח באוניברסיטת קומפלוטנס במדריד.
בשנת 1991 העניק המלך חואן קרלוס הראשון לרודריגו את תואר האצולה "מרקיז גני ארנחואס". הוא זכה בפרס נסיך אסטוריאס היוקרתי בשנת 1996 (המקבילה הספרדית לפרס נובל). ממשלת צרפת העניקה לו בשנת 1998 את תואר אביר מסדר האמנויות והספרות.
רודריגו מת בשנת 1999 במדריד. הוא ואשתו ויקטוריה נטמנו בבית הקברות בארנחואס.
יצירות

לצ'לו ותזמורת:
לחליל ותזמורת:
לגיטרה:
לגיטרה ותזמורת:
לנבל ותזמורת:
לפסנתר ותזמורת:
לכינור ותזמורת:
ראו גם

Spain
חואקין שוכמן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  29 בינואר 1995 (בן 29) ארגנטינה
 עמדה:  גארד
 גובה:  1.91 מטרים
 מספר:  8
 קבוצות כשחקן
 2012–2019 2019–2021  2021–2022   2022– 2024  2024 -:  הפועל גלבוע גליל  הפועל תל אביב   הפועל אילת   הפועל באר שבע עירוני רעננה
 הישגים כשחקן
 שחקן ההגנה של העונה בליגת העל (2018)
 
חואקין שוכמן (נולד ב-29 בינואר 1995) הוא כדורסלן ישראלי המשחק בעמדת הגארד בקבוצת עירוני רעננה מהליגה הלאומית בכדורסל.
ביוגרפיה

חואקין שוכמן נולד בארגנטינה, עלה לישראל בילדותו, בשנת 2002. תחילה גדל בנהריה, ובנעוריו עבר עם משפחתו למושב ברק על מנת שיוכל להשתלב במחלקת הנוער של הפועל גלבוע גליל. למד בתיכון עמק חרוד והיה שותף לעליית נבחרת בית הספר לליגת העל לתיכונים.
בעונת 2012/13 עלה לקבוצת הבוגרים של הפועל גלבוע גליל ושיחק שני משחקים בלבד. בעונת 2014/15 הצטרף להפועל עפולה מן הליגה הלאומית ושיחק במקביל בגלבוע גליל במסגרת הכרטיס הכפול, המאפשר לשחקן צעיר מקבוצה בליגת העל לשחק במקביל גם בקבוצה מן הליגה הלאומית. בעונת זו ירד עם גלבוע גליל לליגה הלאומית בתום העונה ומונה כקפטן הקבוצה. הוא המשיך לשחק בקבוצה גם כשזו שיחקה בליגה השנייה. בעונת 2016/17 סיים את העונה הסדירה עם 26 דקות למשחק וממוצעים של 6.4 נקודות למשחק, 3.6 ריבאונדים ו-3.5 אסיסטים. במשחק שהתקיים מול מכבי תל אביב בו ניצחה גלבוע גליל, קלע 13 נקודות המהווים שיא אישי עבורו.
שוכמן צורף לנבחרת העתודה של ישראל. שיחק באליפות אירופה שנערכה בשנת 2014 ביוון בה זכתה ישראל במקום השביעי, אך קיבל בה דקות בודדות ולא קלע נקודות במהלך האליפות. בעת שחזר מן האליפות, נשפט ל-10 ימי מחבוש צבאי, כיוון שיצא לאליפות אירופה ללא חתימת מפקדיו, על אישור היציאה מחוץ לישראל.
בקיץ 2019 חתם בהפועל תל אביב לשנתיים בעקבות מאמנו בגלבוע, אריאל בית הלחמי. בעונתו הראשונה בתל אביב שותף ב-27 משחקים והעמיד ממוצעים של 4.9 נק' ו-3.2 ריבאונדים ב-22.2 דק', בעונתו השנייה שותף ב-8 משחקים והעמיד 1.1 נק' ו-2.1 ריבאונדים ב-15 דק' בממוצע, בינואר 2021 חתם בהפועל אילת והעמיד ב-16 משחקים ממוצעים של 4.6 נק' ו-2.6 ריבאונדים ב-14.7 דק'. בעונתו השנייה באילת שותף ב-27 משחקים והעמיד 9.7 נק' (עונתו הטובה ביותר בליגת העל) 5.7 ריב' ו-2.2 אסיסיטים ב-24.6 דק' בממוצע.
לקראת עונת 2022/23 חתם בהפועל באר שבע על חוזה לשנתיים.
לקראת עונת 2024/2025 חתם בעירוני רעננה מהליגה הלאומית.
הערות שוליים

↑  ריאיון עם חואקין שוכמן, באתר הפועל גלבוע גליל
↑  חגי פלק, חואקין שוכמן: "תמיד שואף גבוה, גלבוע זה הבית שלי, האוהדים מדהימים", באתר best ball
↑  אורי דוד, מכבי ת"א הפסידה לגלבוע/גליל בגן נר, באתר ynet, 4 במרץ 2017
↑  דף הבית, באתר fibaeurope
↑  רועי גלדסטון, ‏חזר מאליפות אירופה עם העתודה, ונכנס לכלא, באתר ערוץ הספורט, 23 ביולי 2014
↑  חואקין שוכמן חתם בהפועל באר שבע לשתי עונות, באתר ynet, 29 ביוני 2022
חואקין צ'אפאפרייטה

חואקין צ'אפאפרייטה (בספרדית: Joaquín Chapaprieta;‏ 26 באוקטובר 1871 – 15 באוקטובר 1951) פוליטיקאי ספרדי בימי הרפובליקה הספרדית השנייה וראש הממשלה למספר חודשים.