stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
משל עשר העלמות
פרשנויות

משל זה הוא אחד מתוך רצף משלים שסיפר ישו בתשובה לשאלה בבשורה על פי מתי כ"ד 3:
ויֵּשֵׁב עַל־הַר הַזֵּיתִים וַיִּגְּשׁוּ אֵלָיו הַתַּלְמִידִים לְבַדָּם וַיֹּאמְרוּ אֱמָר־נָא לָנוּ מָתַי תִּהְיֶה זֹאת וּמָה אוֹת בּוֹאֲךָ וְאוֹת קֵץ הָעוֹלָם׃
משלים אחרים ברצף זה כוללים את משל לבלוב התאנה בקיץ (ניצני עץ התאנה - מתי כ"ד 35-32) ואת משל העבד הנאמן (מתי כ"ד 51-42). משל עשר העלמות מעצים את הקריאה להיות מוכן לנוכח העת הלא וודאית של "ביאתו השנייה של ישו" היא תוארה כ"משל הציפייה". כמו משל המטבע שאבד, הוא משל על נשים שבא מיד אחריו, עם מסר זהה, למשל עם גברים, שקדם לו.
במשל זה, מסמל ישו את החתן, בדומה לדמות אלוהים כחתן בספר ירמיהו, פרק ב', פסוק ב', ובקטעים דומים אחרים בתנ"ך.
האירוע המיוחל הוא ביאתו השנייה של ישו. ר. ט. פרנס כותב שהמשל משמש תמרור אזהרה לאלה בכנסייה שבטוחים שעתידם (במלכות שמים) מובטח ללא כל תנאי.
המשל אינו מבקר את העלמות על כך שנמו את שנתן, שכן שתי הקבוצות גם יחד (הן העלמות החכמות והן העלמות הכסילות) עושות כך, אך בשל היותן של העלמות הכסילות לא מוכנות, מאחר שלא דאגו להביא עמהן שמן למאור (כלל לא ברור כלל האם העלמות הכסילות הצליחו להשיג שמן בלילה, שכן בלילה בדרך כלל החנויות אינן פתוחות).
המשל לא נכתב על מנת לדבר בשבח הבתולים, ואכן לואיס מגרנדה, בספרו "מדריך החטאים" (The Sinner's Guide) משנת 1555, כותב "אף אחד לא עושה השתדלות עם החתן למען חמש העלמות הכסילות אשר, על אף לאחר שבזו לתענוגות הבשר והחניקו בלבן את אש תאוות הבשר, ולאחר שהתנסו ביתרון הבתולים, זנחו את מצוות הענווה והפכו נפוחות מגאווה בשל היותן בתולות".
ספנסר וו. קימבל מביע השקפתו על ההבדל בין העלמות החכמות לבין העלמות הכסילות, ומדוע הן לא יכלו לשתף את שמנן: "זה לא נעשה מתוך אנוכיות או אכזריות. סוג השמן הזה שנועד להאיר את הדרך ולהאיר את החושך שמסביב לא ניתן לשיתוף. כיצד אפשר לשתף ציות בנושא עקרון מתן המעשר; חיי שלום מתוך צדקה; צבירת ידע? כיצד ניתן לשתף אמונה או עדות? כיצד ניתן לחלוק גישות או חיי צניעות.... כל אחד חייב להשיג את סוג ה"שמן" בעצמו .... במשל, ניתן לרכוש את השמן בשוק. בחיינו "שמן" המוכנות מצטבר טיפה אחר טיפה במסגרת חיים מתוך צדקה."
אותנטיות

אמנם "מספר לא מבוטל של פרשנים מניחים למעשה שמשל "עשר העלמות" סופר בסופו של דבר על ידי ישו", יש מספר פרשנים של כתבי הקודש, שבגלל טבעו האסכטולוגי, מטילים ספק בכך שישו סיפר אי-פעם את המשל הזה, תחת זאת, הם מציעים שהמשל נוצר על ידי אבות הכנסייה בשלב מוקדם מאוד. רוב גדול של עמיתים בסמינר ישו, למשל, הצביעו על המשל כעל משהו הדומה למה שישו עשוי היה לומר או שהם אומרים בפשטות שהמשל אינו אותנטי ("אפור" או "שחור"). חוקרים אחרים סבורים כי משל זה עבר רק עריכות קלות, והוא דוגמה מצוינת למיומנותו של ישו לספר משלים. בכל מקרה עובדה חד משמעית היא, שהמשל מופיע בכל כתבי היד העתיקים של הברית החדשה, עם שינויים קלים של מילים בודדות בלבד.
שימוש ליטורגי במשל

בכנסייה הקתולית, המשל נקרא באופן מחזורי ביום ראשון בשבוע הבשורה קריאה עבור ה-32 שבמחזור; בטקסט יוצא הדופן של הטקס הרומי - מסת טרידנטין (Tridentine Mass), המשל משמש לקריאת הבשורה על מיסות של עלמות ועלמות שמתו מות קדושים (לרבות באופן מקרי גם סנט ססילי ב-22 בנובמבר ו סנט קתרין ב-25 בנובמבר, הנותנים לו דגש בזמן המתאים של סוף השנה הליטורגית). המשל הוא קריאת הבשורה של יום ראשון ה-27 במחזור במסורת הלותרנית .
בכנסייה הארמנית אורתודוקסית המשל הוא הנושא המרכזי של יום שני הקדוש. טקס כנסייתי מיוחד מדגיש את משל עשר העלמות, והוא נחגג ביום שלישי בערב של השבוע הקדוש.
בכנסייה הסורית-האורתודוקסית משמש המשל לזיכרון יום ראשון של שירות הקודש של vespers (תפילת ערבית בשקיעה אצל האורתודוקסים, הקתולים, הקתולים מזרחיים, האנגליקנים). התפילה מסמלת את החיים של המאמין על פי הלקח ממשל עשר העלמות, שרק באמצעות חיים של מסירות, שקידה, ערנות, צום ותפילה, יוכלו להתכונן לקראת בואו של החתן עצמו.
באמנות

משל זה הפך לנושא פופולרי בתחומי אמנות שונים לרבות ציור, פיסול, מוזיקה ודרמה.
באמנות > ציור

המשל תואר במספר ציורים, לרבות ציורי פולחן בכנסייה, בצפון אירופה. של העת החדשה לאחרונה, היא ציור משנת 1954, של טובה ינסון. גם האמנים של תנועת הנצרנים (תנועה של אמנים גרמניים במאה ה-19 שמטרתה הייתה להחיות הגינות, רוחניות ומוסר באמנות הנוצרית) נטלו נושא משל זה לעבודתם.
באמנות > פיסול

פסלים של העלמות החכמות והכסילות, היו מוטיב נפוץ בימי הביניים באמנות והאדריכלות הכנסייתיות באירופה, במיוחד נהגו לקשט דלתות, בדמויות מגולפות שייצגו את הנושא בכנסיות וקתדרלות של הסגנון הגותי, בימי הביניים, לרבות:
קתדרלת אמיין
קתדרלת אוסר
קתדרלת לאן
קתדרלת נוטרדאם דה פריז
הקתדרלה של נוטר-דאם, ריימס
קתדרלת שטרסבורג
קתדרלת ארפורט
קתדרלת מגדבורג
העלמות מתוארות גם בפסלים על קתדרלות בשווייץ ובמדינות אחרות; בשער המוביל אל הכנסייה הראשית של הובהנבנק (Hovhannavank) בארמניה (1216-1221)
מצויות סצנות מגולפות מן משל העלמות החכמות והכסילות.
הנוכחות המתמדת של פסלים כאלה השרתה תיאורים בדיוניים, כגון פיתוחים על דלתות של הקתדרלה קינגסברידג' ברומן עולם ללא קץ, מאת קן פולט כפי שהוגדרה לשלהי ימי הביניים.
באמנות > מוזיקה

מספר יצירות מוזיקליות קיבלו השראתן מהמשל. המסר שלו נוצק לתוך מזמור " Wachet auf, ruft uns die Stimme" מאת פיליפ ניקולאי, אשר יוהאן סבסטיאן באך השתמש לקוראל קנטטה Wachet_auf,_ruft_uns_die_Stimme_רי"ב_140. המשל משמש כנושא למספר מזמורים, כולל ממזמור מהמאה ה-19 "הנה בא החתן " מאת ג'ורג' פרדריק רות, אשר מתחיל כך:
מנורותינו מעוטרות ובוערות;

גלימותינו לבנות ונקיות;

ציפינו לחתן,

הו, הנוכל להיכנס?
"העלמות החכמות" (The Wise Virgins) הוא ריקוד בלט בעל מערכה אחת, שנכתב בשנת 1941 על ידי ויליאם וולטון, המבוסס על המוזיקה של יוהאן סבסטיאן באך, עם כוריאוגרפיה מאת פרדריק אשטון. הוא מבוסס על משל עשר העלמות.
"שמור את המנורה מעוצבת ובוערת" ("Keep Your Lamp Trimmed and Burning") הוא שיר נשמה בלוז המבוסס על המשל והוקלט על ידי וילי ג'ונסון העיוור, הכומר פרלי בראון, והכומר העיוור גארי דייוויס.
גם מוזיקה לא דתית השתמשה בנושא המשל, כגון בבלט "העלמות החכמות והכסילות" מאת המלחין השוודי קורט אטרברג (1887-1974), שנכתב ב-1920.
הזמר ג'וני קאש עשה שימוש במשל בשירו "האיש יבוא" ("The Man Comes Around"), בשנת 2002 אשר נשען במידה רבה על כתבי הקודש.
המלחינה האמריקאית אמילי פרימן-בראון הלחינה אורטוריה מבוססת על המשל.
באמנות > דרמה

מאז תחילת עידן הנצרות, סופר סיפור המשל כמחזה מסתורי. סנט מתודיוס כתב את מסיבת עשר העלמות (the Banquet of the Ten Virgins) , מחזה ביוונית. ספונסוס (Sponsus) מחזה מאמצע-המאה ה-11, בוצע גם בלטינית וגם באוקסיטנית. המחזה הגרמני לשחק (Ludus de decem virginibus) היה הראשון שבוצע ב-4 במאי 1321. היה גם מחזה הולנדי ששיחק בשלהי ימי הביניים.
ראו גם

ישו
בשורת מתי
הברית החדשה
משלי ישו
משל המנורה תחת האיפה
משל הסעודה הגדולה
משל סעודת החתונה
משל העבד הנאמן
הערות שוליים

↑  John Barton, The Oxford Bible Commentary, Oxford University Press, 2001, ISBN 0-19-875500-7, p. 878.
1 2 3 4  R. T. France, The Gospel According to Matthew: An introduction and commentary, Eerdmans, 1985, ISBN 0-8028-0063-7, pp. 349-352.
1 2  Ben Witherington, Women in the Ministry of Jesus: A study of Jesus' attitudes to women and their roles as reflected in his earthly life, Cambridge University Press, 1987, ISBN 0-521-34781-5, p. 43.
↑  John Nolland, The Gospel of Matthew: A commentary on the Greek text, Eerdmans, 2005, ISBN 0-8028-2389-0, pp. 1006–1008.
1 2 3  Catholic Encyclopedia: PARABLES.
↑  משל המטבע שאבד בא אחרי משל הכבש האובד, והמשל כאן בא אחרי משל העבד הנאמן (אנ')
↑  John R. Donahue, Hearing the Word of God: Reflections on the Sunday Readings: Year A, Liturgical Press, 2004, ISBN 0-8146-2785-4, p. 134: "We never know whether they found it, but when they return, the feast has started and the door is barred."
↑  Craig S. Keener, The Gospel of Matthew: A Socio-Rhetorical Commentary, Eerdmans, 2009, ISBN 0-8028-6498-8, p. 597.
↑  J. Dwight Pentecost, The Parables of Jesus: Lessons in life from the Master Teacher, Kregel Publications, 1998, ISBN 0-8254-3458-0, p. 150.
↑  Louis of Granada, The Sinner's Guide, 1555.
↑  Spencer W. Kimball, Faith Precedes the Miracle, p. 255.
↑  Henrie, Lynda (14 ביולי 2010). "LDS Business College Devotional - Preparation: A Learning Model Discovery". LDS Business College. נבדק ב-14 ביוני 2011. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Jan Lambrecht, Out of the Treasure: The parables in the Gospel of Matthew, Peeters, 1991, ISBN 90-6831-161-1, p. 204.
↑  Funk, Robert W., Roy W. Hoover, and the Jesus Seminar. The Five Gospels. Harper:San Francisco, 1993, p. 254
↑  Klyne Snodgrass, Stories with Intent: A comprehensive guide to the parables of Jesus, Eerdmans, 2008, ISBN 0-8028-4241-0, p. 505.
↑  United Bible Societies, The Greek New Testament, 1983, p. 24.
↑  Banquet of the Ten Virgins
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007529661705171  LCCN: sh85133823  LNB: 000216855 
ציורו של הירנוימוס לפרנקן הבן (שנת  1616) מעניק למשל פרשנות מוסרנית.
פרידריך וילהלם שדואו, משל העלמות החכמות והכסילות 1838-1842 (פרט מתוך התמונה), מוזיאון שטדל, בפרנקפורט.
שלוש עלמות חכמות המופיעות עם ישו על קתדרלת שטרסבורג.
משל העלמות החכמות והכסילות בתבליט במזבח בקתדרלת רוסקילה.
חמש העלמות החכמות עם "האנשה" של הכנסייה (שנת 1400), מוזיאון כנסיית סנט אן ליבק
ספר חנוך ג'

חנוך ג' הנקרא גם ספר היכלות, או חנוך העברי, הוא אחד מן הספרים החיצוניים לתנ"ך אשר נכתב בשפה העברית. בספר נרמז שהוא נכתב במאה השנייה לספירה, אולם ניתן למצוא לו מקורות רק במאה החמישית.
תיאור הספר

בחנוך ג' יש מילים רבות ביוונית ולטינית. לעומת חנוך א', ספר זה ככל הנראה נכתב במקור בעברית. בספר מספר עובדות המצביעות על ההשערה שכותבי הספר קראו את "חנוך א'".
שמות אחרים עבור "חנוך ג'" הם "הספר השלישי של חנוך", "ספר היכלות" ו"ההתגלות של מטטרון".

הספר נקרא בעברית גם "ספרו של רבי ישמעאל הכהן הגדול" או "ספר חנוך לר' ישמעאל כהן גדול" (אולי לייחס אותו לרבי ישמעאל בן אלישע כהן גדול). הכינוי "חנוך ג'" מופיע לראשונה במהדורה שהוציא הוגו אודברג (sv') בשנת 1928.
תיאור הספר > השוואות לחנוך א'

חנוך עולה לשמים בסערת המרכבה (חנוך ג' 6:1; 7:1)
חנוך הופך למלאך (חנוך ג' 9:1-5; 15:1-2)
חנוך הוא המלאך הנעלה השולט בשמים (3 חנוך 10:1-3; 16:1)
חנוך מקבל בהתגלות את הסודות הקוסמיים של הבריאה (חנוך ג' 13:1-2)
הסיפור על מתכות יקרות ואיך הן לא יפיקו תועלת עבור המשתמשים בהן והיוצרים מהן אלילים (חנוך ג' 5:7-14)
המלאך העוין עזאזל ושניים כמותו (חנוך ג' 4:6; 5:9)
הנושאים העיקריים שבהם עוסק הספר הם עלייתו של חנוך השמיימה והפיכתו למלאך מטטרון.
ראו גם

ספרות ההיכלות והמרכבה
לקריאה נוספת

3 Enoch : or, The Hebrew book of Enoch / edited and translated for the first time with introd., commentary and critical notes by Hugo Odeberg,
Cambridge University Press, 1928
אברהם כהנא, בקרת ספרים - ספר חנוך העברי, מאזנים שנה ראשונה, גליון י"ג, ה' בסיוון תרפ"ט, 13 ביוני 1929, עמ' 14־15‏, JSTOR 23801217
גרשם שלום, The Hebrew book of Enoch, edited by Hugo Odeberg (1928), קרית ספר ו, א, תרפ"ט, עמ' 62-64 (מידע בקטלוג רמב"י)
הערות שוליים

↑  ראו גם באוצר מדרשים, כאן
↑  הוגו אודברג (1898 - 1973), כומר וחוקר מקרא שוודי (מ.ז. סולה, לקסיקון מפרשי המקרא וחוקריו, תשמ"ג/ 1983, עמ' 19)
| הספרים החיצוניים |
| --- | --- | --- |
| לתורה | מגילה חיצונית לבראשית • ספר אדם וחוה • צוואת קהת • חזון עמרם (אנ') • ספר היובלים • ספר חנוך א' • ספר חנוך ב' • ספר חנוך ג' • צוואות השבטים • צוואת אברהם • חזון אחרית הימים של אברהם • עליית משה • יוסף ואסנת |  |
| לנביאים | צוואת יהושע • חכמת שלמה • מזמורי שלמה • איגרת ירמיהו • עליית ישעיהו • ספר ברוך • חזון ברוך א' • חזון ברוך ב' |  |
| לכתובים | דברי איוב • חזון עזרא • עזרא החיצוני • תהילים קנ"א • מזמורים קנ"ב–קנ"ה • תוספות למגילת אסתר • תוספות לספר דניאל • תפילת מנשה |  |
| שאר הספרים | ספר בן סירא • ספר יהודית • ספר טוביה • ספר מקבים א' • ספר מקבים ב' • ספר מקבים ג' • ספר מקבים ד' • איגרת אריסטיאס • חזיונות הסיבילות • קדמוניות המקרא |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007463124005171  BIBSYS: 90675388  BnF: cb12178933f (data)  GND: 4159335-2  LCCN: n79081491  SUDOC: 030357535  VIAF: 937145857943223020951   WorldCat (עם VIAF): 937145857943223020951 
ערך זה הוא קצרמרבנושא יהדות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
עונות מתחלפות

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  סטיבן קינג
 שפת המקור:  אנגלית
 סוגה:  novella collection 
 הוצאה
 הוצאה:  הוצאת וייקניג 
 הוצאה בשפת המקור:  Viking Press
 תאריך הוצאה:  1982
 מספר עמודים:  524
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  הוצאת מודן
 תאריך:  2000
 תרגום:  אינגה מיכאלי
 סדרה
 ספר קודם:  משמרת לילה 
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  001997584
 
עונות מתחלפות (במקור: Different Seasons) הוא אוסף של ארבע נובלות מאת סטיבן קינג שראה אור ב-1982, עם נטייה דרמטית יותר "רצינית" מהאימה הבדיוני המפורסם של קינג. ארבע הנובלות קשורות ביחד באמצעות תתי-כותרות המתייחסות לכל אחת מארבע העונות. האוסף בולט בכך ששלוש מתוך ארבע הנובלות עובדו לסרטי קולנוע, אחד מהם, "חומות של תקווה", היה מועמד לפרס האוסקר עבור הסרט הטוב ביותר בשנת 1994.
נובלות

| שם | תת-כותרת | עיבוד קולנועי |
| --- | --- | --- |
| ריטה הייוורת' וגאולת שושנק | אביב של תקווה | חומות של תקווה (1994) |
| תלמיד מצטיין מדי | קיץ של שחיתות | תלמיד מצטיין מדי (1998) |
| הגופה | סתיו של תמימות | אני והחבר'ה (1986) |
| נשימה נכונה | סיפור חורף |  |
כותרת

בסוף הספר מופיעה אחרית דבר שכתב קינג ב-4 בינואר 1982. באחרית הדבר הוא מסביר למה הוא לא הגיש לפרסום בעבר את נובלות - כל אחת מהן נכתבה בזמן אחר. מוקדם בקריירה שלו, הסוכנים ועורכים שלו הביעו חשש כי הוא יהיה "מסומן" כמישהו שכותב רק אימה. עם זאת, הפכו ספרי האימה שלו פופולרים למדי, והביאו לו ביקוש כסופר. לעומת זאת, את הנובלות, אשר לא עסקו בכוחות על טבעיים, היה קשה מאוד לפרסם מכוון שלא היה שוק גדול לסיפורים בדיונים "רגילים" בפורמט של 25,000 ל-35,000 מילים. לכן, הגו קינג והעורך שלו את הרעיון של פרסום הנובלות ביחד, כ"משהו שונה", ומכאן שמו של הספר באנגלית "עונות שונות".
הערות שוליים

↑  ניו יורק טיימס
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1139182730  MusicBrainz work: 7c7f9532-2467-4957-a102-e28ec901363e  VIAF: 307991341   WorldCat (עם VIAF): 307991341
פילוסטרטוס מלמנוס

ערך זה עוסק בפילוסטרטוס מלמנוס, "הזקן". אם התכוונתם לפילוסטרטוס אחר, ראו .
פילוסטרטוס מלמנוס (ביוונית: Φιλόστρατος ὁ Λήμνιος;‏ 190–230 לספירה לערך); ידוע גם בשם פילוסטרטוס הזקן כדי להבדילו מנכדו, פילוסטרטוס הצעיר, שהיה גם הוא מלמנוס; היה סופיסט (אנ') בתקופת האימפריה הרומית. הוא היה ככל הנראה אחיינו של הסופיסט פילוסטרטוס מאתונה, ונזקפים לזכותו שני ספרים שבעבר יוחסו לדודו.
חיבוריו

"תמונות" (ביוונית: אֵייקוֹנֶס) הוא לכאורה תיאור של 64 ציורים בגלריה נאפוליטנית. גתה, ולקר (אנ'), ברון (אנ'), ברטרנד (E. Bertrand), הלביג (אנ') ואחרים, טענו כי התיאורים הללו הם אכן של יצירות אמנות קיימות, היינה (אנ') ופרידריכס דוחים זאת. בכל מקרה, תיאורים אלה מעניינים, באשר הם מראים את האופן שבו אמנים מהעת העתיקה השתמשו בנושאים מיתולוגיים ואחרים, והם כתובים עם ידע אמנותי בשפה אטרקטיבית.
פילוסטרטוס הצעיר חיבר סדרה שנייה של "תמונות" ובהקדמה לחיבורו הודה לפילוסטרטוס הזקן על חיבור הסדרה הראשונה, וכך בסופו של דבר היא יוחסה לו במקום לפילוסטרטוס מאתונה, כפי שיוחסה לו קודם לכן.
"הרויקוס" ("על גיבורים") הוא חיבור מקיף על גיבורי מלחמת טרויה. הוא כתוב בצורה של שיחה בין כורם תראקי על חוף הדרדנלים לבין סוחר פיניקי השואב את הידע שלו מהגיבור פרוטיסלאוס (אנ'). פלמדס מהולל על חשבונו של אודיסאוס, והומרוס מותקף על חוסר הגינותו כלפיו. נטען גם כי פילוסטרטוס מתאר כאן סדרת ציורים הרואים בארמונה של הקיסרית יוליה דומנה.
פייר קוליפור

| --- | --- |

 לידה:  25 ביוני 1928 סכארבק, בלגיה 
 פטירה:  24 בדצמבר 1992 (בגיל 64) בריסל, בלגיה 
 שם לידה:  Pierre Culliford 
 מדינה:  בלגיה 
 שם עט:  Peyo 
 מקום לימודים:  האקדמיה לאמנויות היפות בבריסל 
 שפות היצירה:  צרפתית 
 זרם ספרותי:  אסכולת מרסינל 
 יצירות בולטות:  הדרדסים, Jacky and Célestin, בנואה בריספר, ז'והאן ופירלואי, Poussy 
 בן או בת זוג:  Nine Culliford 
 חתימה:   
 
.
פייר קוליפור או פייר קאליפורד (בצרפתית: Pierre Culliford), המכונה פיו (Peyo; ‏25 ביוני 1928, בריסל - 24 בדצמבר 1992, בריסל) היה צייר וקומיקסאי בלגי שתרם רבות לעולם הקומיקס בלגי.
את הכינוי "פיו" נתן לו בן דודו, אשר כילד קטן לא היה מסוגל לבטא נכון את השם פיירו (Pierrot). פיו המציא בחייו דמויות רבות, חלקן הפכו למפורסמות בעולם הקומיקס הדובר צרפתית, וכן את הדרדסים, שהפכו לסדרה מפורסמת בכל העולם.
בין הדמויות שהמציא: "ז'והאן ופירלואי" (Johan et Pirlouit) או בשמם המאוחר "יוהאן ופיוויט", "בנואה בריספר" (Benoît Brisefer) ועוד. כן השתתף בכתיבת סיפורים עבור דמויות קומיקס צרפתיות נוספות של עמיתיו למקצוע.
חייו

פיו התחיל לעבוד לראשונה בתור מקרין סרטים בבית הקולנוע הקטן "לה מיראנו" (Le Mirano) בעקבות מות אביו. לאחר לימודים באקדמיה המלכותית לאמנויות בבריסל, החל פיו לחפש עבודה. בתחילה הוא כמעט נשכר לעבוד כעוזרו של רופא, אך לבסוף התחיל לעבוד בסדנה לאנימציה. הסדנה נסגרה תוך זמן קצר לאחר פשיטת רגל, אך פיו הספיק להכיר בה חלק מאלה שהמשיכו איתו במהלך השנים, כגון אנדרה פרנקן (André Franquin), מוריס ואדי פאפ (Eddy Paape). תוך כדי עבודתו בתחום הפרסום, פרסם פיו את סדרת הקומיקס הראשונה שלו: ז'והאן. לאחר מספר שינויי דמות ומעבר מעיתון אחד לאחר, הגיעה דמותו של ז'והאן אל "העיתון של ספירו" (Le Journal de Spirou) (מגזין קומיקס צרפתי משנות ה-50) והפכה לסדרה פופולרית מאוד בשם "ז'והאן ופירלואי", העוסקת בזוג חברים צעירים היוצאים להרפתקאות בימי הביניים ופוגשים ננסים קטנים כחולים באחד ממסעותיהם. סדרה זו פורסמה בהמשכים במגזין "העיתון של ספירו".
הדרדסים הופיעו לראשונה בסיפור הקומיקס של ז'והאן ופירלואי "החליל בעל ששת הדרדסים" (La flute a six SCHTROUMPFS), שבשנת 1975 גם עובד לסרט קולנוע: בעמוד 38 דרדס מופיע ומתלונן בפני ז'והאן שהוא כמעט דרך עליו. הדמויות הקטנות זכו לפופולריות רבה משל עצמן, ועורך המגזין בזמנו, איוואן דלפורט (Yvan Delporte), שכנע את פיו ליצור סדרה מקבילה עבורם: "הדרדסים". תחילה (החל מ-1959) התפרסמו הסיפורים כקבצים קצרים נספחים לעיתון של ספירו, אך עד מהרה הפכו לפופולריים מאוד, והסדרה הפכה לסדרה מן המניין בעיתון.
בשנות ה-60 המשיך פיו לעבוד על מגוון דמויותיו, אך החל משנות ה-70 החל להזניח את רובן ולהמשיך לעבוד רק על הדרדסים. בעקבות התפתחות הדמויות ותעשייה שלמה מסביבן, פתח פיו סטודיו לציור ויצירה משלו, שם לימד חלק מהציירים שהפכו לאחר מכן למוכרים בעולם הקומיקס הדובר צרפתית. בשנות ה-80 הופקה סדרת טלוויזיה על הדרדסים באולפני האנה ברברה בארצות הברית, שהופצה לכל העולם וגם שודרה בישראל.
ב-24 בדצמבר 1992 נפטר פיו מהתקף לב.
ספרות בהאית

קטע מהבאיאן הערבי מאת הבאב
המונח הכתבים הבהאיים מתייחס למכלול הכתיבה בנושאי הדת הבהאית מפרי עטם של מנהיגי הדת, יחידים ומוסדות, ויצירותיהם של אחרים שהוכרו כדמויות מפתח על ידי הדת. בדומה לכתבים בדתות אחרות, כוללים כתבים אלה תפילות, דרשות והטפה רוחנית, פירושים, כתבים היסטוריים, ביבליוגרפיה, חומר לימודי, אפולוגיה ועוד. חלק ניכר מהכתבים הבהאיים המוקדמים נכתבו כמכתבים ליחידים ולקהילות, וגם כיום ממשיך בית הצדק העולמי לעשות שימוש בתכתובת כאמצעי מרכזי לתקשורת. רוב הכתבים הבהאיים המוקדמים, ובכלל זה כל כתביו של בהאא אללה, נכתבו בפרסית או בערבית, אך עם השנים תורגמו לשפות רבות. הדת הבהאית אינה מכירה ב"שפת קודש" אחת מיוחדת; היא מאפשרת לכל מאמין להשתמש בשפתו הוא או בשפה הנוחה לו ביותר. תרגומיו של שוגי אפנדי לאנגלית והתרגומים מטעם בית הצדק העולמי אחריו נחשבים למוסמכים ובעצמם בעלי מעמד של ספרות קודש.
מלאכת האיסוף של בית, הקיטלוג, התרגום ואישור המקוריות של הכתבים מסורה בידיהן של הספרייה הבהאית הבינלאומית ושל מחלקת המחקר בבית הצדק העולמי. חשיבות רבה יש למקוריות ולאמינות של חיבורים שונים העוסקים בתולדות הדת הבהאית ובמנהיגיה. לדוגמה, "רשמי עולי הרגל" הוא הכינוי הניתן לכתבים העוסקים בדמויות המרכזיות של הדת הבהאית מנקודת מבטם של מבקרים ועולי רגל. חיבורים אלה אינם נחשבים לספרות קודש או ספרות היסטורית רשמית, אך הם תורמים להבנת ההקשר ההיסטורי והחברתי של התפתחות הדת. לכן, המופקדים על הנושא מרחיבים כל העת את מעגל הכתבים המאושרים, ובין אלה גם תרגומים הזוכים להכשר. גם מבחינת תרגום ספרות הקודש קיים קושי: אמנם בעבר התפרסמו תרגומים שונים ליצירות שונות של מנהיגי הדת (למשל, בהאא אללה), אך הם אינם רשמיים. רק תרגומים של שוגי אפנדי או כאלה שקיבלו את אישור בית הצדק העולמי נחשבים לתרגומים רשמיים.
ספרי קודש

הבהאים מאמינים כי מבשר הדת הבהאית, הבאב, ומייסדה, בהאא אללה, הונחו בכתיבתם על ידי האל, ועל כן נודעת לכתביהם משמעות שמיימית, ולעיתים קרובות מתייחסים אל תוכניהם כדקלרטיוויים. כל חיבוריו של בהאא אללה נחשבים בעיני הבהאים לכתבי קודש ולדברי אלוהים חיים. חלק מן החיבורים רשם בהאא אללה במו ידיו, אך חלק גדול וניכר נרשם מפיו בידי מזכיריו או בניו. כדי להספיק ולרשום את כל דברי ההתגלות האלוהית, היו הכתבנים משתמשים במעין "כתיבה התגלותית", סוג של קצרנות שניתן היה לפענחה מאוחר יותר. חטיבת המחקר של בית הצדק העולמי העריכה כי בהאא אללה חיבר כ-15,000 חיבורים במהלך פעילותו, אך רק חלק קטן מתוכם פורסם והוא זמין לקהל הרחב.
מכוח מינויו של עבד אל-בהאא' על ידי בהאא אללה לממשיך דרכו, נחשבים כתביו כמחייבים ומשתייכים גם הם לכתבים הקדושים. יצירתו של המנהיג השלישי של הדת, שוגי אפנדי, נחשבת גם היא למחייבת, אך אינה נחשבת ל"דברי אלוהים" ועל כן אינה דקלרטיווית. לבית הצדק העולמי, המנהיג את הדת הבהאית בהווה, מסורה הסמכות להתאים את הדת הבהאית להתקדמות החברתית, ומכאן נובעת סמכותו החקיקתית לפרש ולהוסיף על כתבי הדת הקדושים, אך הוא אינו רשאי לשנותם או לבטלם:
"לבית הצדק העולמי נתונה סמכות זהה לזו של הכתבים הקדושים עצמם. ההבדל הוא שהבית רשאי לבטל או לשנות את פסיקתו שלו עם התפתחות הקהילה הבהאית והיווצרותם של תנאים חדשים, אך החוקים שהונצחו בכתבים הבהאיים יישארו ללא שינוי".
ספרי היסטוריה וביוגרפיה

ספרי ההיסטוריה העיקריים אודות הדת הבהאית הם "מפציעי השחר" (Dawn Breakers) מאת נביל זרנדי העוסק בתולדות הבאביזם מ-1844 ועד ל-1853; "הנה ה' עובר" (God Passes By) מאת שוגי אפנדי, העוסק בתקופה שבין 1844 לבין 1944 ונחשב לספר החשוב ביותר בתחומו; ו"כהונת המשגיחים" (Ministry of the Custodians) מאת רוחיה ח'אנום, המתייחס לשנים שבין מותו של שוגי אפנדי ב-1957 ועד להיווסדו של בית הצדק העולמי ב-1963.
ספרי מבוא ולימוד

אחד הספרים המוקדמים ביותר המיועד לקהל הרחב הוא "בהאא אללה והעידן החדש" מאת ג'ון אבנעזר אסלמונט. הספר ראה אור לראשונה ב-1923 ומאז יצא במהדורות רבות. הספר תורגם לשפות רבות, ביניהן עברית, והוא נחשב לאחד מספרי המבוא המומלצים ביותר.
חשיבות רבה יש לספרי ההדרכה מסדרת "רוחי", הרואה אור מטעם הקהילה הבהאית בקולומביה. ספרים אלה משמשים כחומרי ליבה ולימוד עבור קהילות בהאיות ברחבי העולם.
ספרי מבוא עיקריים לקהל הרחב:
The Baha’i faith, the emerging global religion, William S. Hatcher and J. Douglas Martin, Wilmette, Ill.: Baha’i Publishing Trust, 1998 (revised ed.).
A short introduction to the Baha’i Faith, Moojan Momen, Oxford: Oneworld, 1997.
The Bahai religion, a short introduction to its history and teaching, Peter Smith, Oxford: G. Ronald, 1996 (3rd ed.).
הדת הבהאאית וכתב הקדש שלה - הספר הקדוש ביותר (אלכתאב אלאקדס) לבהאא אללאה, משה שרון, ירושלים: כרמל, 2008 (מהדורה שנייה).
אפולוגיה בהאית

מבין חיבוריו של בהאא אללה שניתן להגדירם כאפולוגטיים ניתן לציין את כתאב-י איקאן והאיגרת אל בן הזאב כחשובים ביותר.
שני מלומדים בהאים שתרמו רבות לאפולוגיה הבהאית הם נביל-י אכבר ואבו אל-פצ'ל גולפאיגאני, שני אנשי דת שיעיים שהפכו לבהאים. נביל-י אכבר חיבר מספר ספרים ואגרות בעניין הבהאי, בייחוד ביחס לאסלאם. גולפאיגאני חיבר מספר ספרים חשובים, ביניהם "כתאב אל-פראיד" (1898) ו"אל-דורַר אל-בַּהייה" (1899).
הערות שוליים

↑  הערכת בית הצדק העולמי.
↑  מספר חיבוריו של בהאא אללה.
↑  The Universal House of Justice
↑  באהוללה והתקופה החדשה, י. א. אסלמונט, חיפה : [דפוס אמנות], 1931.
↑  אתר המכון "רוחי".
↑  ראו הערך עליו באנציקלופדיה איראניקה.
↑  ראו הערך עליו באנציקלופדיה איראניקה.
| הדת הבהאית הכוכב הבהאי |
| --- | --- | --- |
| דמויות מרכזיות | עלי מוחמד שיראזי, הבאב • בהאא אללה • עבד אל-בהאא • שוגי אפנדי |  |
| הכתבים הבהאיים | אל-כתאב אל-אקדס • כתאב-י איקאן • המילים הנסתרות • שבעת העמקים • ארבעת העמקים • האיגרת אל בן הזאב • באיאן • איגרות אל המלכים והשליטים • מפציעי השחר |  |
| מוסדות עיקריים | מנגנון המנהל הבהאי • המרכז הבהאי העולמי • בית הצדק העולמי • האסיפות הרוחניות |  |
| עקרונות כלליים | עקרונות הדת הבהאית • התגלות מתמשכת • מעמד האישה בדת הבהאית • אחדות בדת הבהאית • עבדות בדת הבהאית • להט"ב והדת הבהאית |  |
| היסטוריה ופילוגים | באביזם • היסטוריה של הדת הבהאית • סובח-י אזל • אבראהים ג'ורג' ח'יראללה • צ'ארלס מייסון רמי • רות וייט |  |
| אנשים | אותיות הח"י •  ידי האמונה • שליחי בהאא אללה • טאהרה • בהיה ח'אנום • מרתה רוט • לואה גטסינגר • פיבי הרסט • ת'ורנטון צ'ייס |  |
| לוח השנה הבהאי | חגים בהאיים • נורוז • רידוואן • הולדת בהאא אללה • יום הברית • איאם-י הא • צום תשעה עשר הימים |  |
| בית התפילה הבהאי | אשגבאט • שיקגו • קמפלה • סידני • פרנקפורט • פנמה סיטי • סמואה • דלהי • סנטיאגו דה צ'ילה |  |
| קהילות בהאיות | הקהילה הבהאית הבין-לאומית • אוזבקיסטן  • אוסטרליה • אינדונזיה • איראן  • אנגליה • ארצות הברית  • ברזיל  • גרמניה  • דרום אפריקה • הודו  • טורקיה  • טורקמניסטן • מצרים  • ניו זילנד • סין • ספרד • קנדה • רוסיה |  |
| מנהגים ופולחן | סמלים בהאיים • עלייה לרגל • תפילה • חקוק אללה • צום |  |
פיונגיאנג סינמון

| --- | --- |

 מייסד:  קים איל-סונג 
 תאריכי הופעה:  1 ביוני 1957 – הווה (67 שנים) 
 שפה:  קוריאנית 
 מערכת:  פיונגיאנג 
 מדינה:  קוריאה הצפונית 
 
פיונגיאנג סינמון (בקוריאנית: 평양신문; תרגום לעברית: חדשות פיונגיאנג) הוא עיתון צפון-קוריאני אשר נוסד ב-1 ביוני 1957 על ידי המנהיג העליון של קוריאה הצפונית, קים איל-סונג.
העיתון, אשר יוצא לאור שישה ימים בשבוע, נכתב ומפורסם על ידי תת-מחלקה מיוחדת במפלגת הפועלים של קוריאה (המפלגה השלטת בקוריאה הצפונית).
אף שהפיונגיאנג סינמון נוסד במקור כעיתון מקומי, המתמקד בחדשות מפיונגיאנג וסביבתה, הוא מופץ ברחבי קוריאה הצפונית, וכולל סיפורים ודיווחים מכל חלקי הארץ.
העיתון השיק לראשונה גרסה מקוונת ב-1 בינואר 2005.
במקביל לעיתון, הנכתב בקוריאנית ומיועד לתושבי קוריאה הצפונית גופה, קיימת גם מהדורה זרה בשפה האנגלית והצרפתית, בשם פיונגיאנג טיימס.
ראו גם

תקשורת המונים בקוריאה הצפונית
פיונגיאנג טיימס