stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קומפורט (אונייה)
תולדות האונייה > משימות שבהן השתתפה האונייה

מלחמת המפרץ (1991) - טופלו 700 מאושפזים ו-8,000 מטופלים אמבולטוריים ונערכו 337 ניתוחים
סיוע למהגרים קובנים והאיטים בים הקריבי (1994)
סיוע רפואי בעיר ניו יורק לאחר פיגועי 11 בספטמבר 2001
מלחמת עיראק (2003) - טופלו באונייה 500 אנשי צבא ו-200 אזרחים עיראקים ונערכו בה 590 ניתוחים
סיוע לנפגעי הוריקן קתרינה (2005) - טופלו באונייה 1,956 איש
משימות של סיוע הומניטרי ב-12 מדינות במרכז אמריקה ודרום אמריקה, כולל טיפולי רפואה, רפואת שיניים והכשרת צוותים רפואיים מקומיים (2007)
סיוע לנפגעי רעידת האדמה בהאיטי (2010) - טופלו 1,000 אזרחים ונערכו 850 ניתוחים
סיוע הומניטרי בתשע מדינות במרכז אמריקה ובדרום אמריקה (2011)
סיוע רפואי בפוארטו ריקו לאחר הוריקן מריה (2017)
סיוע למדינות בדרום אמריקה שקלטו פליטים מן המשבר בוונצואלה (2018) - הוגש סיוע ל-27,000 איש ונערכו 599 ניתוחים
סיוע לשירותי הרפואה בעיר ניו יורק במהלך מגפת וירוס הקורונה, החל מ-30 במרץ 2020.
האונייה וצוותה עוטרו במספר רב של עיטורים צבאיים בעקבות המשימות שמילאו.
נתונים טכניים

הדחק במעמס מלא: 69,390 טון
מידות: אורך - 273 מטר, רוחב - 33 מטר, שוקע - 10 מטר
הנעה: 24,500 כוח סוס
מהירות: 17.5 קשר
טווח: 24,817 קילומטר
חימוש: להגנה עצמית בלבד
מנחת מסוקים
מתקנים וצוות

צוות האונייה כולל 1,291 איש, מהם 77 ימאים אזרחים והיתר חיילי הצי, מהם 1,156 אנשי צוות רפואי. בהיותה מתקן רפואי כעיקרון אין מוצבים בה חיילים לוחמים.
כושר האשפוז של האונייה הוא 1,000 מיטות, מהן 80 מיטות לטיפול נמרץ, 280 מיטות לטיפול נמרץ ביניים ו-20 מיטות להתאוששות לאחר ניתוח. מצויים בה מחלקת מיון, 12 חדרי ניתוח, מחלקת רנטגן הכוללת גם מכשיר CT, יחידת פיזיותרפיה, יחידה לרפואת שיניים, יחידה לאופטומטריה, יחידה לצילום רפואי, מעבדה, בית מרקחת, יחידה לאספקה סטרילית ומחסן ציוד. כמו כן יש באונייה מכבסה, שני מתקנים להפקת חמצן וארבעה מתקנים לזיקוק מי שתייה ממי ים.
ביקורת

מבקרים טוענים כי האונייה והאונייה האחות שלה מרסי הן בעלות כושר רפואי גדול מדי עבור רוב המשימות הנדרשות מהן, פריסתן למשימה היא איטית, מהירותן איטית מדי וכושר התמרון שלהן נמוך ועל כן הן פגיעות להתקפות צבאיות (שהן אמנם אסורות על פי דיני המלחמה) ולהתקפות מצד טרוריסטים.
הערות שוליים

↑  האונייה האחות מרסי ביצעה משימה דומה בעיר לוס אנג'לס שבקליפורניה.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: n2007180664  VIAF: 156161813   WorldCat (עם VIAF): 156161813 
האונייה מגיעה לניו יורק, 30 במרץ 2020
אולם אשפוז באונייה, 2018
ראובן מירן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  3 בספטמבר 1944 (בן 80) כפר סבא, פלשתינה (א"י) 
 מדינה:  ישראל 
 לאום:  ישראלי
 מקום לימודים:  סורבון 
 שפות היצירה:  עברית 
 יצירות בולטות:  הגבעות המערביות, אנה והציידים
 פרסים והוקרה:  אביר במסדר הדקל האקדמי (2003)  פרס אוסטנה (2011) 
 
ראובן מירן (נולד ב-3 בספטמבר 1944) הוא סופר עברי, מתרגם, עיתונאי, עורך ומו"ל הוצאת נהר ספרים.
ביוגרפיה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
מירן נולד, גדל ולמד בכפר סבא. בשנים 1970–1995 שימש בתפקידים שונים בשירות החוץ הישראלי. למד פילוסופיה בסורבון בפריז. החל לפרסם מסיפוריו הקצרים בגיל מאוד צעיר. סיפורו הראשון נדפס כשהיה כבן 17.
היה עובד מבצעי בשירות החוץ הישראלי, ועל כך כתב: "חייתי לא מעט שנים בארצות רחוקות מן הארץ הזאת ... הסתובבתי בשליחויות המוכרות כממלכתיות כאלה ואחרות ברחבי היבשת והעולם כולו".
מירן החל לתרגם לאחר שובו ארצה. קודם מצרפתית, ואחר כך גם מאנגלית. לאחר שבנה את ביתו בבנימינה, בשנת 2003, החל גם בקריירה של מוציא לאור, והקים, יחד עם רעייתו שושי מירן, שנפטרה ב-11 בפברואר 2018, את הוצאת הספרים הקטנה נהר ספרים, המתמחה בתרגום ספרים ייחודיים, בצד ספרים מקוריים מאת מירן עצמו. מירן הוא גם מבקר ספרים ומפרסם ביקורות ספרים וסקירות בעיתונות הארצית בישראל.
בשנת 2003 זכה בתואר אבירות מטעם ממשלת צרפת - "אביר במסדר הדקלים האקדמי".
ב-2011 זכה בפרס אוסטנה האיטלקי על מפעל תרגום של ספרי מופת וטקסטים מכוננים משפות אירופיות לעברית.
ספריו

הגבעות המערביות, סיפורים, הוצאת מסדה, רמת גן, 1970.
ציפור העופרת, סיפורים, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1978.
בהרים, בפנים הארץ, סיפורים, הוצאת משרד הביטחון, 1980.
הדחליל של דוקטור גבעולי, לילדים, צייר גיורא כרמי, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1980.
כוכב הלכת של יאירי, לילדים, צייר גיורא כרמי, הקיבוץ המאוחד, 1980.
לילה על העיר, סיפורים, משרד הביטחון, 1987.
התוכי שתק פעמיים, הוצאת זמורה ביתן, 1987.
דרומית לאנטארקטיקה, הוצאת כתר, ירושלים, 1990.
דרומית לאנטארקטיקה, הוצאת נהר ספרים, הוצאה מחודשת. אחרית דבר: יגאל שוורץ, 2016.
הגמדים האחרונים בגבעתים, לילדים, ציורים ועיצוב העטיפה - הלה חבקין, כתר, ירושלים, 1995.
מרק צבים לארוחת בוקר, סיפורים, כתר, 1995. זוכה פרס השופטים של אקו"ם לספר המקור הטוב ביותר לשנת 1995.
זכרונות מעונה מתה, צילומים - יונתן מירן, תל אביב, 1996. "זיכרונות מעונה מתה" בעריכת ד"ר שחר ברם, נהר ספרים, 2006. (סיפורים מתוך הספר נלמדים בבתי ספר תיכוניים והופיעו בבחינות בגרות בספרות בחלק המוקדש ל"סיפור שלא נלמד" (Unseen), הספר תורגם לאיטלקית וזכה בפרס "אוסטנה" לשנת 2011, (pREMIO Ostana)
שלוש סיגריות במאפרה, הוצאת ידיעות אחרונות, 2001. (לקריאת הפרק הראשון ברשת)
שלדגים, סיפורים קצרים, הקיבוץ המאוחד, 2006
מאי 68, הוצאת נהר ספרים, תשס"ח 2008.
אנה והציידים, הוצאת נהר ספרים, 2009.
שוקולד, (תדפיס).
סיפור: רק כדור אחד / ראובן מירן, מאזניים, ‏5 בפברואר 2020
ספריו > מתרגומיו

(הרשימה חלקית בלבד)
הגזענות כפי שהסברתי לבתי, מאת טאהר בן ג'לון, תל אביב, 1998
אושוויץ כפי שהסברתי לבתי, מאת אנט וייוויורקה, הוצאת חמד, 2000
שפינוזה, 1632–1677, מאת רוג’ר סקרוטון, תל אביב, 2001
תיק 51, (כתבי ז'יל פרו), הוצאת נהר, 2001
בוקר חום, מאת פרנק פבלוף, בנימינה, 2003
בחזרה לגטו ורשה, התקוממות האיגוד הצבאי היהודי, מאת מריאן אפלבאום, יד ושם, 2004
הכידון והמחט, מבחר טקסטים צרפתים נגד הימין הקיצוני, הוצאת נהר ספרים, 2004
פרספוליס, סיפורה של ילדות, מאת מרג'אן סטראפי, מצרפתית - ראובן מירן, מו"לית ועורכת ראשית - שרי גוטמן, תל אביב, 2005
פרא מתורבת, אוטוביוגרפיה פראית ודעות מרדניות, מאת פול גוגן, נהר ספרים, בנימינה, 2005
משלים פילוסופיים לילדים, מישל פיקמל, מאייר - פיליפ לגוטריר, תל אביב, 2006
על ההשתעבדות מרצון, אטיין דה לה בואסי, מצרפתית, הוצאת נהר ספרים, 2007 עיון, 103 עמ'
ללא מחר, מאת ויוואן דנון, הוצאת נהר ספרים, 2011
פריז סיפור אהבה, הוצאת נהר ספרים, 2014
ונציה ספור אהבה, הוצאת נהר ספרים, 2015
רומא סיפור אהבה, הוצאת נהר ספרים, 2018
כמו כן הוציא לאור ספרים שונים בהוצאת "נהר ספרים", בנימינה.
הערות שוליים

↑  יש לי זיכרון עמום של מה שהייתי, באתר הארץ, 4 בספטמבר 2006
↑   פרידה אישית מאוד מאריה סיון, באתר הארץ, 25 ביוני 2015
↑  אורון ויינברג, היא התקלחה, הכינה ארוחת בוקר וצפתה בטלוויזיה. ב-20:50 כבר הפכה לגעגוע, באתר ynet, 14 במרץ 2018
↑  ראובן מירן, לא ייאמן, כן יסופר, באתר ynet, 13 במאי 2007
ראובן מירן, המקום שבו החשיכה לא תתפוגג לעולם, באתר הארץ, 19 בנובמבר 2007
ראובן מירן, "פריזאים: היסטוריה הרפתקנית של פריז": תמיד תהיה לנו פאריס, באתר הארץ, 25 ביולי 2012
↑  פרס באיטליה לראובן מירן, באתר הארץ, 3 במאי 2011
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007297096405171  PLWABN: 9810668875805606  BnF: cb15527663c (data)  GND: 1149076909  ISNI: 0000 0000 6660 924X  LCCN: n88011850  RERO: 02-A016256345  SUDOC: 234332123  VIAF: 19989720   WorldCat (עם VIAF): 19989720
קרב תבור

קרב תבור או הקרב מול הר תבור היה קרב אשר התרחש ב-16 באפריל 1799 במהלך מסע נפוליאון בארץ ישראל.
הקרב התנהל בעמק יזרעאל, במרחב שבין גבעת המורה והר תבור, סמוך למקום בו שוכנים בימינו המושב והקיבוץ מרחביה. בקרב ניצח צבאו של נפוליאון בראשותו ובראשות הגנרל ז'אן-בטיסט קלבר, את צבאות האימפריה העות'מאנית בפיקודו של עבדאללה פאשה אל עזם, מושל דמשק.
השדות בין עפולה ומרחביה בהם התחולל הקרב מול הר תבור
בעודו צר על עכו, היה על נפוליאון להגן על עורפו, כמו גם להבטיח אספקה לכוחותיו. מכיוון שכך נשלחו כוחות צרפתים לכבוש את אזור הגליל. בצפון הגיעו כוחות אלה עד צור ובמזרח, תפסו את גשר בנות יעקב והגיעו אף עד קוניטרה.
בעוד חייליו של נפוליאון כובשים את הגליל, התאסף כנגדם כוח של כ-20,000 חיילים אשר הגיעו ממקומות שונים, ובמיוחד מדמשק, וכן אנשי ההרים משכם. הכוחות התאחדו בעמק יזרעאל לרגלי גבעת המורה, ומשם התכוננו לפנות מערבה לעכו על מנת להסיר את המצור מן העיר.
אל מולם עמד כוחו של קלבר, שניצב בראש 2,500 חיילים. בימים הקודמים עמד קלבר מול כוחות עות'מאנים פזורים. ז'ונו (Junot) הביס כמה מאות מהם בהרי נצרת ב־13 באפריל ובקרב נוסף בכפר כנא ב־15 באפריל הביס קלבר כמה אלפים נוספים. קלבר נע בחסות החשיכה בלילה שבין 15 ל-16 באפריל, מהר תבור לכיוון דרום-מערב. מטרתו הייתה לפתוח במתקפה עם עלות השחר, אולם הוא טעה בהערכת הזמן, וכאשר האיר היום, אותר בעודו בתנועה והותקף על ידי הפרשים העות'מאנים. קלבר החזיק מעמד מספר שעות, בעודו בנחיתות טקטית ומספרית. בשעות אחר הצהריים הגיע נפוליאון עצמו לזירה, כשהוא עומד בראש כוח של 2,000 חיילים, ועמו עשרים תותחי שדה, ואיגף את הפרשים העות'מאנים היגעים מיום הקרב ממערב. הכוח העות'מאני נלכד באש משני צדדיו ונפוץ לכל עבר. עתה היה נפוליאון חופשי להמשיך את המצור על עכו ללא כל איום.
לקריאה נוספת

אטלס כרטא לתולדות ארץ ישראל - מביתר עד תל חי, הוצאת כרטא ירושלים, 1974, עמ' 88
קרחון קלארק (ארץ מרי בירד)

ערך זה עוסק בקרחון בארץ מארי בירד שבאנטארקטיקה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 מיקום:  אזור הברית האנטארקטית 
 קואורדינטות:  75°11′00″S 139°06′00″W﻿ / ﻿75.1833°S 139.1°W﻿ / -75.1833; -139.1
  (למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיקרחון קלארק(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיקרחון קלארק
 
קרחון קלארק (באנגלית: Clarke Glacier) הוא קרחון בארץ מרי בירד, שבאנטארקטיקה.
אורכו של הקרחון 12.8 קילומטרים.
הקרחון מנקז את רמת קולטר ונשפך אל מפרץ הל.
היסטוריה > מקור השם

שמו של הקרחון ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים בשנת 2003.
הקרחון נקרא על שם גאופיזיקאי תאודור ס. קלארק (Theodore S. Clarke) מאוניברסיטת ויסקונסין-מדיסון אשר חקר בשנות ה-90 את זרמי הקרח של מערב אנטארקטיקה.
קרב שרלרואה

קרב שרלרואה (בצרפתית: Bataille de Charleroi) היה קרב שהתחולל ב-21 באוגוסט 1914 בין צבא הקיסרות הגרמנית לצבא צרפת בסמוך לעיר שרלרואה שבבלגיה כחלק מהמערכה על הגבולות בחזית המערבית במלחמת העולם הראשונה. במהלך הקרב תכננו הצרפתים לפתוח במתקפה על נהר הסמבר, אולם הגרמנים פתחו במתקפה משלהם וניצחו בקרב.
ב-20 באוגוסט החלה הארמייה החמישית הצרפתית בפיקודו של הגנרל שארל לנרזאק להתרכז בחזית של 40 ק"מ לאורך נהר הסמבר, כאשר מרכזה של הארמייה היה בשרלרואה ושוליה המזרחיים באזור המבצר הבלגי בנאמור. לשמאלה של הארמייה ניצב קורפוס הפרשים של הגנרל סורדה, אשר קישר בין הארמייה לבין חיל המשלוח הבריטי שבמונס. הארמייה של לנרזאק, בת 15 האוגדות, שנחלשה בעקבות העברה של חיילים ממנה לחבל לורן, עמדה מול 18 האוגדות של הארמייה השנייה הגרמנית בפיקודו של קרל פון בילוב ושל הארמייה השלישית בפיקודו של מקס פון האוזן אשר נעו בכיוון דרום-מזרח.
אף שלנרזאק ידע כי נסיגה תהיה הכרחית עוד מתחילת המלחמה, ואף שהתריע נגד הסכנה של מעבר מהיר של הגרמנים דרך בלגיה, האמין רמטכ"ל הצבא הצרפתי, ז'וזף ז'ופר, שצרפת צריכה לפעול לפי תוכנית 17, ללא קשר למתרחש בבלגיה, ולכן התעלם מהתרעותיו של לנרזאק והורה לו לתקוף על גדות הסמבר. אולם, בטרם פעל לנרזאק בבוקר 21 באוגוסט, פתחה הארמייה השנייה הגרמנית בקרב שרלרואה, בהקימה ראשי גשר על הנהר, אשר הצרפתים נעדרי הארטילריה לא יכלו לסכל. בילוב תקף שוב ב-22 באוגוסט עם שלושה גייסות את חזיתה של הארמייה החמישית הצרפתית. הלחימה נמשכה עד 23 באוגוסט, עת המרכז הצרפתי בשרלרואה החל לקרוס.
באותו הזמן חצתה הארמייה השלישית הגרמנית את נהר המז ופתחה במתקפה נגד הימין הצרפתי, שהוחזק בידי הקורפוס הצרפתי ה-1 בפיקודו של הגנרל לואי פראנשה ד'אספרה. מתקפת הארמייה השלישית איימה לנתק את קו הנסיגה של לנרזאק, אולם הכוח בפיקוד ד'אספרה עצר את ההתקדמות הגרמנית במתקפת נגד מוצלחת. אולם, עם פינויה של נאמור והידיעות בנוגע לנסיגתה של הארמייה הרביעית הצרפתית מן הארדנים, הורה לנרזאק על נסיגה פן יכותר וינותק מיתר הצבא הצרפתי.
ייתכן שנסיגתו של לנרזאק לאחר קרב שרלרואה הצילה את הצבא הצרפתי מתבוסה מכרעת, שכן היא מנעה את האיגוף המיוחל לפי תוכנית שליפן הגרמנית. לאחר לחימה הגנתית נוספת בקרב סן קנטן, הוסגו הצרפתים למרחק של קילומטרים ספורים מפריז, אלא שקו הלחימה הצרפתי נשמר, אף במחיר הקריירה של לנרזאק, שהוחלף לאחר מכן.
קישורים חיצוניים   www.firstworldwar.com/battles/charleroi.htm

מדיה וקבצים בנושא  בוויקישיתוף
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007568231105171  LCCN: sh2013000917  NKC: ph867510
קיבו קיפט

סמל התנועה. הסמלים הם: הערצה (K), חיים (הלהבה) וידע (העץ) לעד (העיגול)
"אלת'ינג" (כינוס טקסי) של קיבו קיפט, 1927
קיבו קיפט (באנגלית: Kibbo kift, מילה בדיאלקט האנגלית העתיקה של קנט שפירושה הוכחה לעוצמה) הייתה תנועת נוער שהתקיימה בבריטניה בין 1920 ל-1951 שהשפיעה על אופי תנועות הנוער הצופיות.
הקמת התנועה ואופייה

התנועה הוקמה ב-1920 על ידי ג'ון הרגרייב. הרגרייב, חבר בתנועת הצופים של רוברט באדן פאוול, שירת במלחמת העולם הראשונה בגליפולי כחבר בצוות סיוע רפואי. חוויות המלחמה חיזקו את תפיסת עולמו הפציפיסטית והוא ראה בחומרה את הנטיות הלאומניות והמיליטריסטיות של תנועת הצופים הבריטית בהנהגת באדן פאוול.
בהשראת ארנסט תומפסון סטון (Ernest Thompson Seton), מייסד תנועת הצופים של ארצות הברית וגישתו לגבי דגש על חיים בטבע, כמו אמריקאים ילידים, תוך השקעה בלימוד ופיתוח מיומנויות הישרדות ביער ושימוש במוצרי עץ לבניית מחסות ומתקנים, יצר הרגרייב "שבט" של תנועה חדשה, בשם קיבו קיפט. השבט היה פתוח לבנים ובנות כאחד, בכך עבר על כלל של באדן פאוול, בשלו סולקו הרגרייב ושבטו מתנועת הצופים. התנועה כללה בכל שבט חלוקה לשבט צעיר (לנערים ונערות במשותף) ושבט בוגר (למבוגרים).
התנועה העלתה על נס, מלבד חיים בטבע, לאומיות בריטית מתונה ופציפיזם. לכל חבר הוענק שם "אינדיאני", שמו של הרגרייב היה "שועל לבן". פסגת הפעילות הייתה טיולים ומסעות בטבע, שזכו להילה רוחנית. הכינוסים, שאורגנו בסוף כל טיול, נקראו "אלת'ינגי", כשמו של הכינוס הנורדי העתיק, וכללו טקסים פרי יצירתו של הרגרייב ששילבו אלמנטים מדומניינים מטקסי אמריקאים ילידים והעמים הנורדיים.
למרות שהתנועה הייתה קטנה, היא כללה כחברים בוגרים הוגי דעות כהבלוק אליס, מוריס מטרלינק, רבינדרנת טאגור, הרברט ג'ורג' ולס ועוד ושינתה את אופי התנועות הצופיות תוך יצירת דגם לחיקוי (בין היתר השפיעה על תנועת הנוער "הבונים" ועל תנועת הנוער הגרמנית ואנדרפוגל שהשפיעה, מצידה, על תנועות הנוער היהודיות הציוניות השומר הצעיר, בלאו וייס ודרור).
הפילוג והמעבר לפעילות פוליטית

בשנת 1923 נחשף הרגרייב לרעיון האשראי החברתי ושילב את רעיונותיו לתוך המצע הרעיוני של הקיבו קיפט.
התנועה התפלגה ב-1925, כאשר הפלג שנקרא "עם מלאכת-היער" (Woodcraft Folk) חבר לשמאל הפוליטי. הרגרייב המשיך להנהיג את פלג הקיבו קיפט שהפך לאלים יותר בדרישותיו החברתיות. ב-1930 ייסד את "לגיון המובטלים" בקובנטרי, מדיהם כללו חולצות ירוקות. ב-1932 הפכו החולצות הירוקות למדי הקיבו קיפט ושם התנועה שונה לתנועת החולצות הירוקות לאשראי חברתי (The Green Shirt Movement for Social Credit).
חברי התנועה השתתפו בשנות השלושים בקרבות-רחוב נגד הפשיסטים שחורי החולצות של אוסוואלד מוסלי ונגד חברי המפלגה הקומוניסטית של בריטניה הגדולה.
בשנת 1935, בהשראת המפלגה לאשראי חברתי של אלברטה (קנדה), החליט הרגרייב להקים את מפלגת האשראי החברתי של אנגליה וצפון אירלנד. ב-1936 ספגה המפלגה מכה אנושה לאחר החלת "חוק הסדר הציבורי (1936)" שאסר על לבישת מדים על ידי אזרחים.
במהלך מלחמת העולם השנייה הופסקה הפעילות המפלגתית והתנועתית. לאחר כישלונו בבחירות הכלליות של 1950 והתדלדלות התנועה, החליט הרגרייב לפרוש ולפרק את התנועה.
קסאנתיפוס

ערך זה עוסק במדינאי ומצביא אתונאי, אביו של פריקלס. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |

 לידה:  525 לפנה"ס אתונה, אתונה העתיקה 
 פטירה:  475 לפנה"ס (בגיל 50 בערך)
 מדינה:  אתונה העתיקה 
 תפקיד:  Athenian strategos 
 בן או בת זוג:  אגריסטה 
 
אוסטרקון ועליו השם "קסאנתיפוס" (484 לפנה"ס)
קְסָאנְתִיפּוֹס בן אָרִיפְרוֹן (ביוונית: Ξάνθιππος, בלטינית: Xanthippus) היה מדינאי ומצביא אתונאי, שעיקר פעילותו ברבע הראשון של המאה ה-5 לפנה"ס. היה אביו של המנהיג האתונאי הנודע פריקלס.
קסאנתיפוס היה אחראי להדחתו של מילטיאדס הצעיר, שנכשל בכיבוש פארוס בשנת 489 לפנה"ס. בשנים 484-485 לפנה"ס הוגלה מאתונה על ידי יריביו הפוליטיים. פיקד על הצבא האתונאי בקרב מיקאלה (479 לפנה"ס) והובילו לניצחון על הפרסים. שימש כארכון בשנת 479 לפנה"ס. הוא מת כנראה ב-472 לפנה"ס.
אשתו, אגריסטה, הייתה בת למשפחת האַלְקמַיוֹנִידִים. קשריה המשפחתיים מילאו תפקיד מכריע בתחילת פעילותו הפוליטית של בעלה. אגריסטה הייתה נינתו של קלייסתנס, הטיראן סיקיון, ואחייניתו של הרפורמטור האתונאי קלייסתנס, אף הוא בן למשפחת האלקמונידים.
רבי אמי

| --- | --- |

קברו המסורתי במתחם קבר הרמב"ם בעיר טבריה
 לידה:  המאה ה־2 בבל 
 פטירה:  המאה ה-3 פרובינקיה סוריה פלשתינה, האימפריה הרומית
 שם מלא:  אמי בן נתן
 מקום קבורה:  ישראל טבריה (זיהוי מהמאה ה-13)
 מקום מגורים:  בבל, קיסריה, טבריה
 תקופת הפעילות:  דור שלישי לאמוראי ארץ ישראל
 רבותיו:  רבי יוחנן, רבי אושעיא, אלעזר בן פדת
 תלמידיו:  רבי זירא, רב אושעיא, רב ביבי, רבי זריקא
 בני דורו:  רבי אסי, רבי אבהו, יהודה נשיאה, חייא בר אבא
 אב:  נתן
 צאצאים:  רב פנחס בריה דרב אמי ינאי בריה דרבי אמי
 מספר צאצאים:  2
 
רבי אמי בן נתן, המוכר כרבי אמי (בירושלמי נקרא לפעמים רבי אימי), היה אמורא ארץ ישראלי בדור השלישי לאמוראים. תלמידו של רבי יוחנן, חבר ובר פלוגתא של רבי אסי.
ביוגרפיה

נולד בבבל למשפחת כהנים. עלה מבבל לארץ ישראל והתיישב בקיסריה, שם למד אצל רבי אושעיא. לאחר מכן עבר לטבריה, שם למד אצל רבי יוחנן, רבו המובהק, וכשנפטר התאבל עליו כמו על קרובו. לאחר מותו של רבי יוחנן עמד ביחד עם רבי אסי, רבי אבהו, רבי יצחק ורבי שמואל בר נחמני בראש ישיבת טבריה. עיקר הפסיקה נשארה בידי רב הונא שישב בבבל, אך לאחר מותו עברה לרב אמי. דבריו מובאים בתלמוד על ידי רבי יוסנא.
יצא בשליחות רבי יהודה נשיאה עם רבי אסי ורבי חייא בר אבא לבדוק את מצב החינוך. כמו כן היה מלווה את רבי יהודה נשיאה לחמת גדר פעמים רבות. באופן אישי מתח עליו ביקורת על שנהג למנות אנשים תמורת כסף.
בנו היה רב פנחס בריה דרב אמי, ובן אחר שלו נקרא ינאי בריה דרבי אמי.
מתלמידיו המובהקים, היה רבי זריקא. מסופר כי פעם אחת קיבל רבא מעות מאיפרא הורמיז אמו של שאפור המלך, לאחר שזו שלחה אותם לרבי אמי כדי שיחלקם לצדקה, והוא סירב לקבלם. כאשר שמע רבי אמי שרבא קיבל את הכסף וחילקו לצדקה, הוא הקפיד (כעס) על רבא. רבא, שקיבל את המעות, הסביר כי הוא קיבל אותם משום שלום מלכות. למרות זאת, רבי אמי הקפיד על כך שרבא לא חילק את הכסף לעניי גויים, כפי שהיה ראוי לנהוג לדעתו, ובתלמוד מובא כי הוא לא ידע שאכן כך נהג רבא למעשה.
קברו המסורתי מצוין כיום במקום מגוריו - טבריה, על פי מסורת מהמאה ה-13, במתחם הסמוך לקבר הרמב"ם לצד רבי אסי.
התוספות סבורים שהיו שני אמוראים: האחד נקרא רב אמי, והוא היה גדול מרב הונא, ואילו השני נקרא רבי אמי והוא היה כפוף לרב הונא.
ממאמריו

דאגה בלב איש - ישחנה. רבי אמי ורבי אסי, חד אמר: ישיחנה מדעתו, וחד אמר: ישיחנה - לאחרים.
אין מטריחין את הציבור יותר מדאי.
אין מיתה בלא חטא, ואין ייסורין בלא עוון.
הערות שוליים

↑  תלמוד בבלי, מסכת מועד קטן, דף כ"ה, עמוד ב'.
↑  ראו למשל תלמוד בבלי, מסכת זבחים, דף ז', עמוד ב'.
↑  תלמוד בבלי, מסכת חולין, דף קי"א, עמוד א'.
↑  תלמוד בבלי, מסכת בבא בתרא, דף י', עמוד ב'.
↑  תוספות, מסכת בבא בתרא, דף י"א, עמוד ב', ד"ה בעא
↑  יומא עה א
↑  תענית יד ב
↑  שבת נה א
| אמוראי ארץ ישראל |
| --- | --- | --- |
| הדור הראשון (עד 250) | אבא כהן ברדלא • אבא יודן •  רבי אושעיא • רבי אפס • בר קפרא • רבי בנאה • רבן גמליאל ברבי • רבי הלל • רבי חייא • רבי חנינא בר חמא •  חזקיה • רבי זכאי דכבול • יהודה בן רבי חייא • רבי יהודה נשיאה • רבי יצחק מגדלאה • רבי יוסי בן פטרוס • רבי יוסי בן שאול • רבי יונתן בן אלעזר • רבי ינאי • רבי יהודה בן קנוסא • רבי ירמיה (הראשון) • רבי יהושע בן לוי • רבי יוסי בן זמרה • רב כהנא (הראשון) • לוי בר סיסי • רבי נחוניא דמן חוורן • רבי שמעון בן יהוצדק • רבי שבתי |  |
| הדור השני (עד 280) | אבא דמן יפו • רבי אבא בר אבינא • רבי אבא בר זבדא • רבי אבא בר אחא • רבי אלעזר בן פדת • אילפא • רבי אביתר • רבי אפטוריקי • בר פדא • רבן גמליאל הרביעי • זעירי • רבי חייא בר יוסף • רבי חנינא תורתייא • רבי יוחנן •  רבי יהושע אוניא •  רבי יהודה בר נחמני • רבי יאשיה (אמורא) • רבי יצחק נפחא • רבי יוסי בר חנינא • רבי יעקב בר אידי • רב יוסף בריה דרבי יהושע בן לוי • רב כהנא (השני) • רבי לוי • רבי מנחם • רבי מני בר פטיש • רבי סימון •  ריש לקיש • רבי שמעון בר אבא • רבי שמואל בר נחמני • רבי שמלאי • רבי שמעון בן אליקים • רבי שמעון חסידא • רבי תנחום • רבי תנחום בר חנילאי |  |
| הדור השלישי (עד 310) | רבי אמי • רבי אסי • רבי אבהו • רבי אבין • רבי אבדימי דמן חיפה • רבי אייבו • רבי אבא בר פפא • רב אושעיא • אמי ורדינאה • אבא בר קורייה • רבי אבא דמן עכו • רבי אבא הראשון • רבי אלכסנדרי • אבימי בר פפי • רבי אלעאי • רבי אבא מקרטיגנא • רבי אחא בר חנינא • רבי אבא בר ממל • רבי בנימין בר יפת • רבי חלבו • רבי חמא בר עוקבא • רבי חנינא בן עגיל • רבי חנינא בר פפא • רבי חנינא בן פזי • רב הושעיא • רבי זירא • רבי חייא בר אבא • רבי חנינא בר פפי • רב חנינא • רבי ירמיה (השני) • רבי יהודה נשיאה השני • רבי יוסי דמן יוקרת • רבי יודן בן ישמעאל • רבי יהודה בן פזי • רבי יצחק בר אבא • רבי יצחק • רבי יצחק עטושיא • רבי כרוספדאי • עולא • רבי עוירא • רבי ענני בר ששון • רבי פדת •  רבי פנחס בר חמא • רבי פרידא • רבה בר בר חנה • רבי שילא איש כפר תמרתא • רב שמואל בר יהודה • רב שמואל בר רב יצחק • תחליפא בר מערבא |  |
| הדור הרביעי (עד 340) | רבי אחא • רבי אבא בר זבינא • רבי אבא בר כהנא • רבי אבא בר פפי • רב אויא • אבימי בריה דרבי אבהו • אבימי בר טובי • רבי ברכיה • רבן גמליאל החמישי • אבא אושעיא איש טריא • רבי זריקא • חסא דאשתמוע • רבי חלקיה • רבי חזקיה • רבי ירמיה • רבי יונה • יצחק בן אלישיב • רבי יוסנא • רבי יהודה בר טיטס • רב יהודה בר שילא • רבי יהושע דסכנין • רבי יוסי צידוניא • יעקב איש כפר נבוריא |  |
| הדור החמישי (עד 380) | הלל נשיאה • רב חנניה • רבי יהודה בר שלום • רבי יוסי ברבי בון • רבי יוסי בר זבידא • רבי יונה בוצרייא • רבי יוסטא בר שונם • רבי מנא • רבי מתניא • רבי שמעון בר כרסנא |  |
| הדור השישי (עד 410) | רבי אבא (השלישי) • רבי יהודה נשיאה השלישי • רבי תנחומא • רבי שמואל בן רבי יוסי ברבי בון |  |
| לרשימת אמוראי בבל | לרשימת אמוראי בבל |  |
קסאנתיפוס הספרטני

ערך זה עוסק בשכיר חרב ספרטני. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |

פסל של הופליט ספרטני מן המאה ה-5 לפנה"ס. מאוסף המוזיאון הארכאולוגי של ספרטה, יוון
 לידה:  המאה ה־3 לפנה״ס ספרטה, יוון 
 פטירה:  המאה ה־3 לפנה״ס 
 תפקיד:  סטרטגוס 
 
קְסָאנְתִיפּוֹס (ביוונית: Ξάνθιππος, בלטינית: Xanthippus) היה מצביא שכיר חרב ספרטני, שנלחם בשירותה של קרתגו במלחמה הפונית הראשונה. הישגו הגדול היה הניצחון על הצבא הרומאי בקרב בגרדס (255 לפנה"ס) ושביית הקונסול מרקוס אטיליוס רגולוס.
בשנת 256 לפנה"ס פלשו הרומאים לאפריקה לאחר שהתגברו על הצי הקרתגי בקרב אקנומוס, והביסו את צבא קרתגו בקרב אדיס. המפלה הייתה הרת-אסון לקרתגים. תנאי השלום שהציב להם אטיליוס רגולוס היו קשים מכדי שיוכלו לקבלם, ועתה נשקפה סכנה של ממש כי עירם תיפול במצור לידי הרומאים. באותם רגעים קריטיים לגורל ארצם, מספר ההיסטוריון היווני פוליביוס, נחלץ לעזרתם קסאנתיפוס, שכיר-חרב ספרטני בשירותם, "שגדל בחינוך הלאקוני והיה בעל ניסיון צבאי מתאים". קרוב לוודאי כי מנהיגי הקרתגים הם שפנו אל קסאנתיפוס כדי להסתייע בכישוריו הצבאיים. הוא יעץ להם להיערך לקרב במישור תוך ניצול יתרונם בפרשים ובפילים, ובהסכמתם ערך את הכוחות, אימן את החיילים ועודד את רוחם לקראת ההתנגשות הצפויה. עצותיו הוכחו כנבונות, ובקרב שניטש בתחילת מאי 255 בעמק הנהר בגרדס (בהווה: מג'רדה) ניגפו חילות רגולוס והוא עצמו נפל בשבי. לאחר הניצחון, שהיה נקודת מפנה חשובה במלחמה בין הקרתגים לרומאים, שב קסאנתיפוס לארצו. דיודורוס כותב כי בשל קנאתם לו, העמידו הקרתגים לרשותו אונייה רעועה במיוחד, והוא טבע עימה במימיו הסוערים של הים האדריאטי. פוליביוס הכיר כנראה את סיפור המעשה, אך פקפק באמינותו ולכן לא הזכיר אותו בחיבורו אלא ברמז.
הערות שוליים

↑  הציטוט: פוליביוס, ספר ראשון 32 (בתרגום ב' שימרון). Polybius, 1.32-36; Diodorus, 23.14-16; Appianus, Lib., 3.
↑  Polybius, 1.36..2-4; Diodorus, 23.16.
קרחון קלארק (ארץ ויקטוריה, נקודת לוואנדואוסקי)

ערך זה עוסק בקרחון לחוף ארץ ויקטוריה שבאנטארקטיקה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 מיקום:  אזור הברית האנטארקטית 
 אורך:  12.87 ק"מ 
 רוחב:  1.6 ק"מ 
 קואורדינטות:  75°34′00″S 162°04′59″E﻿ / ﻿75.5667°S 162.083°E﻿ / -75.5667; 162.083
  (למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיקרחון קלארק(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיקרחון קלארק
 
קרחון קלארק (באנגלית: Clarke Glacier) הוא קרחון בארץ ויקטוריה שבאנטארקטיקה.
אורכו של הקרחון 8 קילומטרים; ולפי מקור אחר אורכו של הקרחון 12.87 קילומטרים, ורוחבו 1.6 קילומטרים. הקרחון זורם לכיוון מזרח ונשפך לחוף ארץ ויקטוריה, בסמוך צפונית לנקודת לוואנדואוסקי.
בקצה שפך הקרחון מתחבר הקרחון אל שפכו של קרחון דייוויס, ושניהם תורמים ללשון הקרח שבין כף רינולדס והאי לאמפלו.
היסטוריה > גילוי הקרחון ומקור שמו

הקרחון התגלה על ידי משלחת נמרוד (שחקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1907 -1909) בפיקודו של ארנסט שקלטון.
שקלטון מתן לקרחון את שמו.
לקריאה נוספת

• Defense Mapping Agency 1992, , P 163
קרש חיתוך

קרש חיתוך עשוי מעץ
קרש חיתוך הוא כלי מטבח המשמש כמשטח עליו ניתן לחתוך או לקצוץ דברי מזון שונים, כדוגמת ירקות לסלט. הסיבה העיקרית לשימוש בקשר חיתוך היא הגנה הן על משטחים שמתחתיו (כדלפק או שולחן) והן על חוד הסכין עצמו.
קרש חיתוך עשוי לרוב מעץ או מפלסטיק. חומרים אלו נחרצים בקלות על ידי סכין, ובכך מקשים על ניקוי יסודי של קרש החיתוך. ישנם גם קרשי חיתוך עשויים מזכוכית - קל יותר לנקותם מאשר את אלו העשויים מעץ או מפלסטיק, אך אלה עלולים לפגוע בסכין בו משתמש החותך.
בוצ'ר בלוק (אנ') הוא קרש חיתוך מסיבי, עשוי מעץ קשה ועבה מאוד, המיועד לעמוד במכות חזקות שמונחתות בעת קיצוץ באמצעות קופיץ.