stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קניון סיל

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  chine, אזור מוגן, Special Area of Conservation, ES96 Natura 2000 
 נתונים ומידות
 שטח:  5,933.41216 הקטאר 
 מיקום
 מיקום:  Pantón, Nogueira de Ramuín, Sober, Parada de Sil 
 קואורדינטות:  42°24′05″N 7°24′58″W﻿ / ﻿42.40138889°N 7.41611111°W﻿ / 42.40138889; -7.41611111
 
  (למפת ספרד מוגדלת) מדריד ברצלונה בילבאו חיחון סרגוסה ואיאדוליד מאלגה קורדובה סביליה גרנדה פלמה מורסיה ויגו ולנסיה מרידה צרפת צרפת פורטוגל מרוקו אלג'יריהקניון סיל(למפת ספרד רגילה) מדריד ברצלונה בילבאו חיחון סרגוסה ואיאדוליד מאלגה קורדובה סביליה גרנדה פלמה מורסיה ויגו ולנסיה מרידה צרפת צרפת פורטוגל מרוקו אלג'יריהקניון סיל(למפת גליסיה רגילה) סנטיאגו דה קומפוסטלה ויגו א קורוניה אורנסה לוגו מפרץ ביסקאיה אסטוריאס קסטיליה ולאון  פורטוגלקניון סיל(למפת גליסיה מוגדלת) סנטיאגו דה קומפוסטלה ויגו א קורוניה אורנסה לוגו מפרץ ביסקאיה אסטוריאס קסטיליה ולאון  פורטוגלקניון סיל
 
קניון סיל  (בספרדית: Canón do Sil) הוא ערוץ הנחל העמוק ביותר בגליסיה שבספרד לאורך נהר סיל מזרחית לעיר אורנסה. הקניון נמשך לאורך חמישים הקילומטרים האחרונים לפני שהסיל נשפך לנהר מיניו (Minho). מראה הקניון נחשב לאחד הנופים המרהיבים ביותר בגליציה.
המצוקים מתרוממים כמעט אנכית עד חמש מאות מטר מעל קו מפלס המים. הצמחייה באזור אופיינית לאזור אקלימי אטלנטי-יבשתי המאופיין בעצי אלון וערמונים, אבל מבנה השטח יוצא הדופן מאפשר צמחייה וגידולים ים תיכוניים, כגון עצי זית, אורנים ועצי פרי הדר. במקום גדלים צמחי מרפא כיארו ומיורן ופירות יער כאוכמניות, תותי בר, ורדים. המצוקים סביב הנהר עובדו כטראסות כדי לאפשר גידול כרמים של ענבים. ייצור היין התחיל באזור הזה כבר בתקופה הרומית. חבל הארץ הזה נקרא אזור היין Ribeira Sacra והוא המקום היחיד בגליסיה שמייצר יותר יין אדום מאשר יין לבן.
בין בעלי החיים הנפוצים באזור ניתן למצוא חזירי בר, שועלים, שפנים, צביים, גיריות. זה הוא ביתם של כמה מינים נדירים של ציפורים, וכן של מספר יונקים כגון לוטרות ועטלפים.
הערוץ מסווג ב-Natura 2000 (רשת שמורות טבע אירופאי) כאתר בעל חשיבות גאוגרפית וקהילתית.
הערות שוליים

↑  Canon de Rio Sil Rough guides
↑  http://www.acasadaeira.com/ingles/flora.htm
↑  El Cañon del Sil Parada de Sil
↑  El Cañon del Sil Natura 2000
צפורה דוד

צפורה דוד (1882‌ ‌וויז'ניץ,‌ ‌בוקובינה – ‌1936 עין חרוד) הייתה חלוצה, צלמת, פמיניסטית, מורדת במוסכמות.
ילדותה ונעוריה

צפורה דוד נולדה למשפחה‌ ‌אדוקה‌ ‌מאד.‌ ‌מילדותה‌ ‌הייתה‌ ‌מיועדת‌ ‌לבנו‌ ‌של‌ ‌רב‌ ‌חשוב‌ ‌בעיירה.‌ היא בלטה‌ ‌כילדה‌ ‌חכמה‌ ‌ועצמאית. סקרנותה‌ ‌הייתה‌ ‌זרה‌ ‌לסביבתה.‌ כנערה, קרא‌ה ‌"ספרים אסורים", של‌ ‌גתה,‌ ‌שילר‌ ‌ואחרים.‌ ‌אביה העניש אותה אך היא המשיכה "לחטוא".‌ דוד נמשכה‌ ‌גם‌ ‌לאמנות.‌ ‌כבר מילדותה הייתה רגישה לכל עוול. נענשה‌ ‌פעם‌ ‌כשלקחה‌ ‌לחם‌ ‌מהבית‌, וחילקה‌ ‌לפועלים‌ ‌הרעבים.‌
עוד‌ ‌לפני‌ ‌החתונה‌ ‌עברה,‌ ‌בהתאם‌ ‌לנוהג‌ ‌באותם‌ ‌ימים,‌ ‌לחסות‌ ‌הרב,‌ ‌חמיה‌ ‌לעתיד.‌ ‌הרב‌ ‌בתחילה דווקא‌ ‌התפעל‌ ‌מחוכמתה‌ ‌של‌ ‌כלתו‌ ‌לעתיד‌, ‌והושיבה‌ ‌לידו‌ ‌בעת‌ ‌מתן‌ פסקי‌ ‌הלכה.‌ ‌הרב נהנה‌ ‌לשחק עמה שח‌מט,‌ ‌אולם‌ ‌נרתע‌ ‌מחקירתה‌, ‌ומהשאלות‌ ‌ששאלה, שלא‌ ‌אמורות‌ ‌להישאל.‌ כשהתקרבה דוד לגיל‌ ‌תשע‌ ‌עשרה‌ ‌התקיימה‌ ‌החתונה‌ עם החתן המיועד, שאול פרידמן. בגיל‌ ‌עשרים ילדה דוד את בתה.
אם חד הורית ומתקרבת לציונות.

ציפורה דוד חשה שהיא לא‌ ‌יכלה‌ ‌להמשיך‌ בחיים‌ ‌אלו.‌ ‌אחרי כשנה היא‌ ‌עזבה‌ ‌את‌ ‌בית‌ ‌בעלה‌, ‌כאשר רק ילדתה וכסותה עליה. את‌ ‌התינוקת‌ ‌השאירה‌ ‌בתחילה‌ בבית‌ ‌הוריה‌, ‌ונסעה‌ ‌ללמוד‌ ‌מקצוע‌, ‌שיאפשר‌ ‌את‌ ‌עצמאותה.‌ היא בחרה‌ ‌באמנות‌ ‌הצילום.‌ ‌ באופן‌ ‌"טבעי‌" ‌הצטרפה‌ ‌למפלגה‌ הסוציאל-דמוקרטית‌ ‌ונהייתה‌ ‌פעילה‌ ‌בה‌. ‌ שתים עשרה‌ ‌שנים‌ ‌מאז‌ ‌שעזבה‌ ‌את‌ ‌בעלה,‌ ‌ניסתה‌ ‌משפחתו‌ ‌להחזירה‌, ‌ורק‌ ‌אז‌ ‌הופיע‌ ‌בעלה‌ ‌לתת‌ ‌לה‌ גט.‌ ‌זאת‌ ‌הייתה הפעם‌ ‌הראשונה‌ ‌והאחרונה‌ ‌ששינדל‌ ‌ראתה‌ ‌את‌ ‌אביה.‌ ציפורה ‌לקחה‌ ‌את‌ ‌בתה‌ ‌–‌ ‌שיינדל,‌ ‌ועברה‌ ‌לווינה. ‌גם‌ ‌כאן‌ ‌סבלה‌ ‌רעב‌ ‌ועוני, שהתגברו אחרי שפרצה מלחמת העולם הראשונה. בכל‌ ‌זאת‌ ‌דוד דאגה ‌להשכלת בתה‌, ‌ואכן שיינדל הצטיינה בלימודיה בגמינסיה.‌ כצלמת עברה לאוסטריה. כאן‌ נתקלה‌ ‌באנטישמיות‌ ‌האוסטרית‌. ‌מה‌ ‌שהיה‌ ‌בעוכריה‌ ‌הייתה‌ ‌הנטייה‌ ‌שלה לשמירה‌ ‌על‌ זכויות‌ ‌העובד.‌ אחרי‌ ‌שהטיחה‌ ‌בבוס‌ ‌את‌ ‌יחסו‌ ‌לעובדיו,‌ ‌פוטרה‌ ‌מייד ‌מהעבודה.‌ זה קרה לה שוב ושוב במספר בתי צילום בווינה. ‌האנטישמיות‌ ‌דחפה ‌את‌ ‌צפורה‌ ‌לתנועת‌ ‌העבודה‌ ‌הציונית‌. היא קראה‌ ‌את‌ ‌ה"וועלט"‌ ‌של‌ ‌ההסתדרות‌ ‌הציונית‌ ‌בעריכת‌ הרצל-נורדוי‌, ‌ואת‌ ‌ה"ארבייטאר‌ ‌צייטונג"‌ ‌של‌ ‌ברל‌ ‌לוקר.‌ ‌ציפורה קיבלה‌ ‌את משרת אם-הבית "בבית‌ ‌העולים" של המשרד הארץ ישראלי בווינה (רוסויר-קסרבה). הבית שימש‌ ‌תחנת‌ ‌מעבר‌ ‌לחלוצים‌, בעיקר ממזרח אירופה, שחיכו לסרטיפיקט המיוחל לעליה‌ ‌לארץ.‌ תקופה‌ ‌זאת‌ ‌היא‌ ‌תקופת‌ ‌פריחה‌ ‌עבורה.‌ ‌מצד אחד קשה‌ ‌היה‌ ‌לבת‌ ‌התרבות‌ ‌הגרמנית‌ ‌"הייקית‌" ‌להסתגל‌ ‌לחלוצים‌ "הבלגניסטים‌". ‌מצד אחר,‌ ‌תרבות הקומונה‌ ‌של הצעירים תאמה ‌לאידאולוגיה‌ ‌שלה.‌ היא‌ ‌הוציאה‌ ‌את‌ ‌שיינדל‌ ‌מהגימנסיה‌ ‌ושלחה‌ ‌אותה‌ ‌ללמוד‌ ‌גננות,‌ כדי‌ ‌שיהיה‌ ‌לה‌ ‌מקצוע‌ ‌בעלייתה‌ ארצה.‌ ‌בבית‌ ‌החלוץ‌ ‌פגשה‌ ‌שיינדל‌ ‌חלוץ‌ ‌צעיר‌ ‌נאה‌ ‌בשם‌ ‌יצחק‌ ‌וולוז'ינסקי, עמו היא עתידה להתחתן.
ציפורה דוד בארץ ישראל

הבת שיינדל‌ ‌עלתה‌ ‌לארץ‌ ‌בשנת‌ 1923‌ ‌ישר‌ ‌לעין‌ ‌חרוד. ‌ ‌מיד‌ ‌אחריה‌ ‌הגיע‌ ‌יצחק‌, ‌ובהמשך‌ ‌השנה‌ ‌הצטרפה‌ צפורה.‌ היא עולה לארץ עם המצלמה הגדולה, ועם שני אקדחים שהבריחה. בתחילה‌ ‌לא‌ ‌היתה‌ ‌שלמה‌ ‌לגמרי‌ ‌עם‌ ‌הציונות‌, ‌שנראתה‌ ‌לה‌ ‌כובשת‌ ‌שטחים של האוכלוסייה‌ ‌הערבית. אולם‌ ‌בהמשך,‌ ‌נוכח‌ ‌עליית‌ ‌הנאציזם‌ ‌והפשיזם,‌ ‌קבעה‌ ‌צפורה נחרצות‌ ‌שאין‌ ‌לנו‌, היהודים, ‌מקום‌ ‌אחר‌- ‌אלא‌ ‌בארץ‌ ישראל.‌
בת‌ 41‌ הייתה,‌ ‌עם‌ ‌נטיות‌ ‌קומוניסטיות.‌ ‌דוברת‌ ‌עברית‌ ‌רהוטה.‌ ‌היא הזדהתה עם ‌חזון‌ ‌הקיבוץ, והרגישה‌ ‌עצמה‌ ‌ראויה‌ ‌לחברות‌ ‌בקיבוץ,‌ ‌אולם‌ ‌רוב החברים‌ ‌היו‌ ‌צעירים בשנות‌ ‌העשרים‌ שלהם, ‌ואילו צפורה הייתה "זקנה". ההנהלה‌ אישרה‌ ‌לה‌ ‌להיות‌ ‌בעין-חרוד על‌ ‌תקן‌ ‌של‌ ‌אם, אך לא להיות חברה. צפורה דוד עזבה את עין חרוד ועברה לתל אביב. שם עסקה בצילום בסטודיו של חברתה, הצלמת הלה רייכמן, אך ב־1928 הכריעו אותה געגועיה למשפחתה, ובייחוד לנכדה זיר, בנם הבכור של שיינדלה ויצחק, שתועד בחיבה במצלמה של סבתו, והיא חזרה לעין-חרוד במעמד של "הורי חברים".
היחס החם של ציפורה דוד, או "ציליקה" כפי שכינוה לנכדיה, היה נדיר בעין-חרוד של אז, בה לא היה נהוג להפגין רגשות חום כלפי הילדים. כך סיפרה חברה בשם בלומה בהספד לציליקה: "...מה אהבוה הילדים... לא אחד מהם פנה ואמר לאמו: אמא אני רוצה סבתא כמו ציליקה של זיזי ודניאל... בכמה חרדה ודאגה טיפלה בזיזי, והייתה חודרת עמוק-עמוק לנשמתו..."
חברי עין חרוד העריכו מאד את צפורה, כאם, שהיא גם חברה, וגם לוחמת פמיניסטית, כפי שמעיד ההספד שנשא בלוויה ליובה לויטה "בי נחרת בואה אלינו כגילוי ראשון להופעה בתוכנו- האם שבאה אלינו כחברה... זכורני, לא ידענו מה "המעמד" יקבע לה. והיא לא נתנה לנו להרהר רבות- בעקשנות, במלוא הערך העצמי, בהתאמצות כל כוחות הגוף והנפש.... היה בזה מהתגלות התוכן האנושי העמוק של אשה הנלחמת על עצמאותה, הכובשת את החיים בזכותה היא... ולכן היא עוררה תמיד יחס של כבוד אליה לא רק כחברה, אלא גם כלוחם...."
היא עבדה‌ בעין-חרוד בתפירה,‌ ‌עבדה‌ ‌בבית‌ ‌הילדים‌, ‌והדריכה‌ ‌את‌ האמהות‌ ‌הצעירות.‌ ‌אהבתה‌ לילדים‌ ‌הייתה‌ ‌ללא‌ ‌גבולות.‌
ארבע‌ ‌שנים‌ ‌לפני‌ ‌מותה‌ ‌התגלה‌ ‌הסרטן‌ ‌בגופה‌ ‌שהלך‌ ‌והתפשט.‌ ‌גם‌ ‌כחולה‌ ‌שמרה‌ ‌צפורה דוד על‌ ‌איפוק‌ ‌ונמנעה‌ מתלונה.‌ ‌עד‌ ‌סוף‌ ‌חייה‌ ‌נהנתה ‌ ‌משני‌ ‌נכדיה‌, ‌ובאביב‌ ‌1936‌ ‌הלכה‌ ‌לעולמה.‌
הצלמת הראשונה בעין חרוד

כאמור, כשברחה דוד מבעלה עם התינוקת, היא חיפשה מקצוע שתוכל להתפרנס ממנו, ובחרה ללמוד צילום. תחילה למדה בבית הספר לאמנות בעיר טשרנוביץ, בירת בוקובינה. לאחר מכן הועסקה בסטודיו "רמברנד" לצילום שבעיר סירט. צפורה‌ ‌התקדמה‌ ‌מאד‌ ‌במקצוע.‌ היא ‌קיבלה‌ ‌תואר‌ ‌"אמנית"‌ מהרשויות‌, ‌והייתה‌ ‌נדרשת‌ ‌בקרב‌ ‌סדנאות‌ ‌הצילום‌ ‌בעיר.‌ עד‌ ‌שקיבלה‌ ‌הכרה‌ ‌בסטודיו לצילום‌ ‌אמנותי.‌ אחר כך דוד עברה לוינה, ועבדה שם במספר בתי צילום. כאשר עלתה לארץ, היא הביאה עמה את המצלמה, מה שהיה אז מערכת כבדה, כולל חצובה וכו'.
צפורה‌ ‌דוד הייתה הצלמת הראשונה בעין-חרוד. היא צילמה‌ ‌את‌ ‌עין‌ ‌חרוד‌ ‌בתקופה בה הקיבוץ שכן ליד מעין חרוד, ‌וגם אחר‌י ‌שהקיבוץ העתיק את מקומו לגבעת קומי.‌ ‌היא צילמה בחצר המשק ובשדות, בתנאים קשים ועל תשלילי זכוכית. חדר החושך שלה היה בחדרון קטן בתוך מבנה הרפת, ליד המעיין. פעם אחת הייתה שריפה ברפת, ועשרות רבות מצילומיה עלו באש. היא הקפידה שלא לצלם על‌ ‌חשבון‌ שעות העבודה.‌ היא תיעדה בצילומיה את מה שראו עיניה, מתוך היכרות יום יומית (ארבעת התמונות כאן מייצגות את צילומיה האותנטיים בעין חרוד). זאת בניגוד לצלמים המקצועיים באותה תקופה, שהיו מגיעים לעין-חרוד "ליום צילום", ומביימים למעשה את החלוצים, כדי להציג את הגשמת החלום הציוני (לטובת העלאת המורל, וגיוס כספים עבור הקרנות הציוניות). על ייחודם וחשיבותם של צילומיה העיד הצלם גיא רז, שבשנת 2016 העמיד בבית שטורמן תערוכה עם צילומיה הנדירים. רבים מתשלילי הזכוכית שלה נהרסו בחלוף השנים, ונותרו רק 5 אלבומי עץ ובהם כ-500 צילומים מתקופות שונות: וינה, תל אביב ועין חרוד.
ראו גם

החלוץ
היסטוריה של הצילום
לקריאה נוספת

יצחק לוז. מילדות לשיבה. עין-חרוד. תשמ"ד
הערות שוליים

1 2 3  יריב פלג, הקיבוץ בצלמה ובדמותה, באתר ישראל היום, ‏25.11.2016
↑  דוד צפורה 1882-1936, באתר מוזא. הבית לצילום. המרכז לתיעוד ומחקר של צילום מקומי
1 2 3 4 5  שיח גלריה- זיר לוז מספר על ציפורה דוד, באתר יוטיוב, ‏1.5.2021
1 2  י. פריד, צפורה דוד. חוברת הספדים., עין חרוד, 1936, עמ' 4
1 2 3 4  יצחק לוז, מילדות לשיבה, עין חרוד, תשמ"ד, עמ' 52-53, 85-86
↑  יונתן אסף, צפורה דוד, עבודת חקר בהסטוריה. בי"ס עמק חרוד, 2020
↑  בלומה, צפורה דוד. חוברת הספדים, עין חרוד, 1936, עמ' 23
↑  ליובה לויטה, הספד לצפורה דוד, צפורה דוד. חוברת הספדים, 1936, עמ' 1-2
↑  דוד ציפורה, 1882–1936, באתר מוזיאון ארץ ישראל
↑  גיא רז, חדר חושך ברפת, באתר אסוף את המעשים, 100 שנים לעין-חרוד. עמ' 346
↑  גיא רז, צפורה דוד, צלמת וחלוצה, באתר בית חיים שטורמן, ‏16.9.2016
הצילום מתקופת מעין חרוד. ברקע מצוק הגלבוע. בתמונה הילד תוליק (נפתלי שביט) נוהג בעגלה רתומה לחמור.
יאנוש קורצ'ק (במרכז עם קסקט) עם המורים בעין-חרוד,בגבעת קומי
רפתנים וירקנים בעין-חרוד, בפתח מעיין חרוד. בצד רשום טובה שופמן- הייתה רפתנית מפורסמת.
חריש ראשון בגבעת קומי. על הטרקטור יצחק לוז, החתן של צפורה דוד. אחרי המחרשות- חיים שטורמן ושלום לוריא.
קתרין פרקינסון

| --- | --- |

 לידה:  8 ביולי 1977 (בת 47) הונסלו שבלונדון 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 תקופת הפעילות:  מ-2001 
 מקום לימודים:  סנט הילדס קולג', אוקספורד  האקדמיה למוזיקה ולאמנויות הדרמה של לונדון  בית הספר לבנות טיפין 
 בן או בת זוג:  הארי פיקוק 
 פרופיל ב-IMDb
 
קתרין ג'יין פרקינסון (באנגלית: Katherine Jane Parkinson; נולדה ב-9 במרץ 1978) היא שחקנית אנגלייה.
תפקידה הידוע ביותר הוא ג'ן בארבר בסדרה הקומית "צוות איי.טי." של ערוץ 4 הבריטי, עליו זכתה בשנת 2009 בפרס הקומדיה הבריטית לשחקנית הטלוויזיה הטובה ביותר וב-2014 זכתה בפרס באפט"א לטלוויזיה. עוד השתתפה בסדרת הטלוויזיה "דוק מרטין" במשך שלוש עונות, ודיבבה במשחקי הווידאו "Worms Clan Wars" ו-"Worms Battlegrounds". ב-2015 כיכבה בהפקה בריטית-אמריקאית סדרת המדע בדיוני "Humans".
ביוגרפיה

פרקינסון נולדה בהונסלו שבלונדון, בתו של ההיסטוריון א. פ. פרקינסון. משפחתה היא מצפון אירלנד ומדבון. היא גדלה בטולוורת' ובסרביטון, ולמדה בבית הספר לבנות "טיפין", ואחר כך למדה לימודים קלאסיים בקולג' סנט הילדה באוניברסיטת אוקספורד. היא למדה באקדמיה למוזיקה ולאמנויות הדרמה של לונדון (LAMDA) שם פגשה את כריס או'דאוד, שיהיה לעתיד השותף שלה לסדרה "צוות איי.טי.". היא עזבה את הלימודים כדי להופיע במחזה "The Age of Consent".
ב-2007 השתתפה בהפקה חדשה של המחזה "השחף" מאת צ'כוב בתיאטרון רויאל קורט, לצדם של קריסטין סקוט-תומאס ושל מקנזי קרוק.
בינואר ב-2009 הופיעה פרקינסון בסרט טלוויזיה מסדרת "ג'ונתן קריק" בשם "The Grinning Man". בעונה השלישית של "צוות איי.טי." הייתה פרקינסון לשחקנית בעלת השכר הגבוה ביותר בתוכניות מוזמנות של ערוץ 4. היא השתתפה בתוכנית המערכונים של קאתי ברנד, חברה מאז ימי האוניברסיטה, בערוץ ITV2. בסוף 2009 שיחקה במחזה "Cock" בתיאטרון רויאל קורט.
ברדיו השתתפה בתוכניות של BBC Radio 4 בהן "Laura Solon: Talking and Not Talking", כ"Mouth Trap" (שוב עם קאתי ברנד), ובתוכנית "The Odd Half Hour". היא כיכבה בפרסומות לטלוויזיה של חברת "Maltesers" לצדה של השחקנית אמנדה אבינגטון.
פרקינסון שיחקה באחד התפקידים הראשיים בסדרה הקומית "The Great Outdoors" של BBC Four, שהועלתה לראשונה ב-28 ביולי 2010. בשנים 2010–2011 הופיעה במחזה "Season's Greetings" בתיאטרון המלכותי הלאומי וב-2011 שיחקה בתפקיד ליידי טיזל במחזה " The School for Scandal" בבימוייה של דברה וורנר במרכז האמנויות ברביקן.
בסדרה "דוק מרטין" גילמה פרקינסון את פקידת הקבלה במשרד הרופא, ואחר כך גם מי שאחראית על הקזת דם. היא השתתפה בסדרה החל מהעונה השנייה ועד הרביעית. לאחר מכן הוחלפה דמותה בפקידת קבלה חדשה.
פרקינסון כיכבה בסדרה הקומית "בית קדרות לממכר וכאלה", סדרה בת ארבעה חלקים של ה-BBC, ששודרה לראשונה ב-19 בדצמבר 2011. בסדרה "שרלוק" השתתפה בעונה השנייה בפרק "מפלי רייכנבאך" בתפקיד העיתונאית קיטי ריילי.
ב-2013 השתתפה פרקינסון בסרט "The Honourable Woman" בהפקת ה-BBC ו-SundanceTV.
בשנת 2015 החלה לגלם את דמותה של לורה הוקינס בסדרת המדע בדיוני "אנושיים" בערוץ 4. הסדרה הייתה מועמדת לפרס סטלייט ולפרס האקדמיה הבריטית לטלוויזיה לסדרת הדרמה הטובה ביותר לשנת 2016.
ביוגרפיה > חיים אישיים

פרקינסון נשואה לשחקן הארי פיקוק. לבני הזוג נולדה בת ב-2012, ובתם השנייה נולדה ב-2014.
פילמוגרפיה > סרטים

| שנה | שם | שם באנגלית | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2006 |  | Hard to Swallow | קייטי |  |
| 2007 |  | Christmas at the Riviera | ונסה |  |
| 2008 | קלת דעת | Easy Virtue | מריון ויטאקר |  |
| 2008 | איך לאבד חברים ולהרחיק אנשים | How to Lose Friends & Alienate People | אשת יחסי ציבור |  |
| 2009 | רדיו רוק | The Boat That Rocked | פליסיטי |  |
| 2009 | טירוף של קולג' 2 | St. Trinian's 2: The Legend of Fritton's Gold | מורה לפיזיקה |  |
| 2014 |  | Britain Isn't Eating | מריון / שרה |  |
| 2018 | מועדון גרנזי לספרות ולפאי קליפות תפודים | The Guernsey Literary and Potato Peel Pie Society | איסולה פריבי |  |
| 2019 | מאדאם קירי (אנ') | Radioactive | אמה ג'ין דספוסס |  |
| 2022 |  | The Nan Movie | נל טיילור |  |
| 2024 |  | That Christmas | גברת פורסט | דיבוב |
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| שנה | שם | שם באנגלית | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2005 |  | Ahead of the Class | ויקי פולי |  |
| 2005 | חדר מיון | Casualty | הלן גיבונס | בפרק "The Long Goodbye" |
| 2005 | ניצבים | Extras | אישה בתור | בפרק "Ross Kemp and Vinnie Jones" |
| 2005–2009 | דוק מרטין | Doc Martin | פולין לם |  |
| 2006–2010, 2013 | צוות איי.טי. | The IT Crowd | ג'ן בארבר | תפקיד ראשי (4 עונות); 24 פרקים + פרק ספיישל פרס הקומדיה הבריטית לשחקנית הטלוויזיה הקומית הטובה ביותר הייתה מועמדת לפרס באפט"א להופעה הקומית הטובה ביותר 2014 - זכתה בפרס באפט"א להופעה הטובה ביותר בתוכנית קומית |
| 2007 |  | Fear, Stress & Anger | ג'מה |  |
| 2007 |  | Christmas at the Riviera | ונסה |  |
| 2007–2009 |  | Katy Brand's Big Ass Show | תפקידים שונים |  |
| 2009 | ג'ונתן קריק | Jonathan Creek | ניקולה | בפרק "The Grinning Man" |
| 2009 | החבר'ה הזקנים | The Old Guys | אמבר |  |
| 2010 |  | The Great Outdoors | סופי |  |
| 2010 |  | Whites | קרוליין |  |
| 2011 |  | Psychoville | פיונה | פרק אחד |
| 2011 |  | Comedy Showcase: Coma Girl | פיפ | פרק אחד |
| 2011 | בית קדרות לממכר וכאלה | The Bleak Old Shop of Stuff | קונספטיבה |  |
| 2012 | שרלוק | Sherlock | קיטי ריילי | בפרק "מפלי רייכנבאך" |
| 2013 |  | Love Matters | ג'ו פפר | בפרק "Officially Special" |
| 2014 |  | The Honourable Woman | רייצ'ל |  |
| 2014 | בתוך מספר 9 | Inside No. 9 | רבקה | בפרק "סרדינים" |
| 2014– |  | In the Club | קים |  |
| 2015 |  | Horizon | קריינות | סדרה דוקומנטרית |
| 2015– | אנושיים | Humans | לורה הוקינס | תפקיד ראשי |
| 2018 | פסיכולוג לרגע | Hang Ups | קארן מולר | סדרת טלוויזיה |
| 2021 |  | Spreadsheet | לורין | תפקיד ראשי; 8 פרקים |
| 2024 | יריבים | Rivals | ליזי ורקר | תפקיד ראשי; 8 פרקים |
תפקידים בתיאטרון

| שנה | שם | שם באנגלית | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2013 |  | Before the Party | לורה | תיאטרון אלמיידה |
| 2012 |  | Absent Friends | דיאנה | תיאטרון הרולד פינטר |
| 2011 |  | Sixty-Six Books | ג'ו | תיאטרון בוש |
| 2011 |  | The School for Scandal | ליידי טיזל | מרכז האמנויות ברביקן |
| 2010 |  | Season's Greetings | פטי | התיאטרון המלכותי הלאומי |
| 2009 |  | Cock | W | תיאטרון רויאל קורט |
| 2007 | השחף | The Seagull | מאשה | תיאטרון רויאל קורט |
| 2006 |  | The Lightning Play | אימוג'ן קמברבץ' | תיאטרון אלמיידה |
| 2006 |  | Other Hands | לידיה | תיאטרון סוהו |
| 2004 |  | Flush | לילי | תיאטרון סוהו |
| 2004 |  | Cigarettes and Chocolate | גייל | תיאטרון קינג'ס הד |
| 2004 |  | The Unthinkable | פראן |  |
| 2003 |  | The Riot Act | אנטיגונה | תיאטרון גייט (לונדון) |
| 2003 |  | The Increased Difficulty of Concentration | אנה באלקר | תיאטרון גייט (לונדון) |
| 2003 | הגברת עם הקמליות | Camille | אולימפיה | תיאטרון ליריק המרסמית' |
| 2002 |  | Deep Throat Live on Stage | לינדה לאבלייס |  |
| 2002 |  | Frame 312 | מגי / דורי / מארי | דונמאר ורהאוס |
| 2002 |  | The Age of Consent | סטפני | תיאטרון בוש |
הערות שוליים

1 2  "Winner Katherine Parkinson - The IT Crowd". BAFTA Television Awards. British Academy of Film and Television Arts. נבדק ב-9 ביולי 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑    Dominic Cavendish, ‏Katherine Parkinson: interview, The Telegraph, 29 March 2013
↑  Bruce Dessau (2007-12-28). "Big in 2008: Comedy". Evening Standard. נבדק ב-2012-10-18.
↑  "Katherine Parkinson - Classics, 1996". St Hilda's College University of Oxford. University of Oxford. אורכב מ-המקור ב-2014-07-14. נבדק ב-9 ביולי 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  "Katherine Parkinson Interview". Channel 4. 18 בדצמבר 2008. נבדק ב-2 ביולי 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Harries, Rhiannon (2009-12-20). "How We Met: Katherine Parkinson & Katy Brand". The Independent. נבדק ב-2012-10-18.
↑  "Mouth trap". BBC Radio 4. 2008-05-20.
↑  "The Odd Half Hour". BBC Radio 4.
↑  "The Great Outdoors". BBC Four.
↑  Humans' Katherine Parkinson: When I started the job I had a six-week-old baby
↑  "The Winners - 2009". British Comedy Awards. נבדק ב-2012-10-18.
↑  "Before the Party - cast". Almeida Theatre. נבדק ב-2 ביולי 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑    Charles Spencer, ‏Absent Friends, Harold Pinter Theatre, review, The Telegraph, 10 February 2012
↑  "Cock at the Royal Court". Royal Court. נבדק ב-2 ביולי 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Michael Billington (26 בינואר 2007). "The Seagull, Royal Court, London". The Guardian. נבדק ב-2 ביולי 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "The Lightning Play". נבדק ב-2 ביולי 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Michael Billington. "Other Hands, Soho Theatre, London". Theatre. The Guardian. נבדק ב-2 ביולי 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Archive for Cigarettes and Chocolate/Hang up at the Kings Head Theatre". UK Theatre Web. נבדק ב-2 ביולי 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "The Riot Act (play) archive". UK Theatre Web. נבדק ב-2 ביולי 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Archive for Camille at Lyric Theatre Hammersmith". UK Theatre Web. נבדק ב-2 ביולי 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Frame 312 (Play) archive". UK Theatre Web. נבדק ב-2 ביולי 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007369704205171  BIBSYS: 11083520  GND: 1129808971  ISNI: 0000 0000 6082 300X  LCCN: no2009071370  MusicBrainz: 42c858ba-6e6e-48c5-8287-3956c571a5c4  SUDOC: 196771137  VIAF: 88488193   WorldCat (עם VIAF): 88488193
קמיזיאק

| --- | --- |
סמל קמיזיאקסמל קמיזיאק

 מדינה:  רוסיה רוסיה
 אובלסט:  מחוז אסטרחן אסטרחן
 תאריך ייסוד:  1560 
 שטח:  24.08 קמ"ר
 גובה:  0 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  16,154 (2021)
 קואורדינטות:  46°07′N 48°05′E﻿ / ﻿46.117°N 48.083°E﻿ / 46.117; 48.083
 אזור זמן:  Samara Time
 http://xn--80aohci4g3a.com/
 he
 
כנסייה בעיר קמיזיאק.
קמיזיאק (ברוסית: Камызя́к; בקזחית: Құмөзек, Qumózek) היא עיר המהווה את המרכז המינהלי של מחוז המשנה קמיזיאק במחוז אסטרחן, שברוסיה, הממוקמת על נהר קמיזיאק (שפך הדלתא של הוולגה), במרחק 27 קילומטרים דרומית לעיר אסטרחן, המרכז האדמיניסטרטיבי של המחוז. נכון למפקד 2018, אוכלוסיית העיר עמדה על 15,984 תושבים.
בעיר קהילה גדולה של קזחים.
היסטוריה

קמיזיאק נוסדה בסביבות 1560 ככפר דייגים לאורך הוולגה. הכפר קיבל מעמד של עיר בפברואר 1973.
ב-29 במרץ 2006 העיר הייתה באזור השלב הכולל הארוך ביותר של ליקוי החמה המלא שהתרחש באותו יום.
אתרים ראויים לציון

מוזיאון האבטיח הרוסי, המוזיאון היחיד ברוסיה המוקדש לאבטיחים.
מכון המחקר הכל-רוסי לגינון השקיה וגידול מלונים
כנסיית אמנו מסמולנסק
המכללה החקלאית של קמיזיאק (Камызякский сельскохозяйственный колледж)
הערות שוליים

↑  "General Information" (ברוסית). Astrakhan Oblast. נבדק ב-18 ביולי 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
ערך זה הוא קצרמרבנושא יישובים ברוסיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אייס (אתר אינטרנט)

שגיאות פרמטריות בתבנית:חברה מסחרית 
שימוש בפרמטרים מיושנים [ אנשי מפתח ]
| --- | --- |

 נתונים כלליים
 מייסדים:  יובל סיגלר
 תקופת הפעילות:  1999, ישראל ישראל – הווה
 חברת אם:  עצמאי (1999–2009) קו-מנחה אייס בע"מ (2009–2019) יו קלע בע"מ (2019)
 משרד ראשי:  המקצוע 9, תל אביב, ישראל
 בעלות:  לאון עג'מי
 אנשי מפתח:  עורך ראשי: ניצן כהן
  
 www.ice.co.il
 
סמליל האתר מהקמתו עד ל-2002
סמליל האתר מ-2002 ועד לסוף מרץ 2018
ice (בעבר: "אייס") הוא פורטל חדשות ואקטואליה ישראלי. החל מנובמבר 2019, האתר מופעל על ידי חברת יו קלע בע"מ שבבעלות לאון עג'מי. ICE הם ראשי התיבות של "Information, Communication, Entertainment", שבשנת 2020, עם שינוי אופי האתר, שונו ל-"Information, Communication, Economic".
היסטוריה

באוקטובר 1999 נוסד אתר "אייס" על ידי מו"ל מגזין "התקשורת" יובל סיגלר, האתר הוקם כגרסה המקוונת של עיתון הפקס "נמר של נייר" שסיגלר הוציא לאור החל מ-1991, והיה לאתר הראשון בישראל שעוסק בתחום השיווק והפרסום. שם האתר היה ראשי התיבות של תחומי סיקורו הראשונים "Information, Communication, Entertainment".
עם הקמתו, האתר הפעיל חומת תשלום. מרבית התכנים והשירותים שהוצעו במסגרת האתר, סופקו רק עבור מנויים. האפשרויות לפרסום מודעות בלוחות הדרושים ומחפשי העבודה ובאינדקס החברות סופקו בחינם. בינואר 2001 מכרה חברת אייס לחברת "קו מנחה" מחצית ממניות חברת דינטרנט, שעסקה בהפצת העיתון המשפטי "פקסדין", והפעילה אתר בעל שם זהה.
במרץ 2002 האתר החליף את מראהו ושינה את מודל ההכנסות. תכניו נפתחו לציבור הרחב, והכתבות שהופיעו ב"חדר החדשות המרכזי" (שכונה "אייס ניוז") הוצעו באופן חינמי. במקביל, הושקו קטגוריית "מינויים" המכילה מאגר מינויי מנהלים בחברות גדולות בישראל ופינת "אייס פלוס" שאליה מוזגו אינדקס החברות (שנותר חינמי), לוח דרושים (שהפרסום בו נעשה כרוך בתשלום), מנוע חיפוש לאיתור קמפיינים שעלו לאוויר לאורך השנים וכן פירוט בנושא אירועים מהתחום. בפברואר 2006 בית משפט השלום בתל אביב פסק כי על "אייס" לפצות צלם שיצירתו הועתקה ממנו בלא רשותו.
היסטוריה > קבוצת קו מנחה

עד 2009 פעל אתר "אייס" כגרסה המקוונת של העיתון היומי שיצר סיגלר, שנשלח באמצעות הפקס. בנובמבר אותה השנה מכר סיגלר את האתר לקבוצת "קו מנחה". לאחר הרכישה, "אייס" התמזג עם אתר שיווק והפרסום של "ביזפורטל" שהושק באוגוסט 2006 בשיתוף יפעת בקרת פרסום. לאחר המיזוג, הופעלה באתר לראשונה מערכת טוקבקים.
במאי 2010 האתר החל לתת במה לבלוגים שעסקו בנושאים כלליים, מעבר לתחומי סיקורו. באותה שנה, האתר עמד מאחורי קמפיין שיווקי תחת הסיסמה "שונאים פרסומות? צפרו!" שעלה לרגל השקת האתר המחודש, שהיה ללא פרסומות. ביולי 2013 מוזג בלוג הטכנולוגיה "140" באתר "אייס" והחל לפעול בו כערוץ הדיגיטל. האתר הפעיל ערוץ וידאו בשם "אייס TV", במשותף עם אתר flix, תפוז אנשים ובשילוב כתבות מתוך אתר ביזפורטל.
באפריל 2015 האתר שדרג את המעטפת העיצובית הישנה, והושק ערוץ התוכן "אייס ספיישל" שהכיל בתוכו ארבעה מדורים: "אייסופ"ש", "סטטוס בזוגיות", "על חשבון אייס" ו-"under40", שהפך בהמשך לאחת הפינות הקבועות של הפורטל, המציגה צעירים ישראלים פורצי דרך עד גיל 40 מכל התחומים.
במרץ 2018 האתר השיק אריזה גרפית חדשה, ובמסגרתה הוחלף הלוגו. לראשונה מאז הקמתו, האתר חולק לשלושה חלקים: כותרת ראשית, רצועת ימנית ובה חדשות, טורי דעה וכתבות וידאו ורצועה שמאלית ובה נתוני רייטינג וכלים נוספים. במסגרת העיצוב מחדש, נחנכה גרסת מובייל.
היסטוריה > חברת יו קלע

בנובמבר 2019 מכרה קו מנחה את האתר לחברת "יו קלע" בבעלותו של לאון עג'מי. במהלך אותה השנה פרשו חלק מאנשי הצוות הוותיקים, בהם אלכסנדר כץ, לאחר ששימש במשך עשור כעורך הראשי של האתר.
בראשית 2021, מונה העיתונאי ניר קיפניס לתפקיד העורך הראשי. פחות מחודש לאחר המינוי, פרש במפתיע מתפקידו ויהודה לוינגר מונה להחליפו. החל מאותה תקופה, ולצד הסיקור השוטף, האתר החל להפעיל מילון כלכלי ואנציקלופדיה עסקית. מאותה שנה הצטרפו לאתר כמה פובליציסטים קבועים, כגון ירון זליכה, מתן חודורוב ויריב אופנהיימר. עם הכותבים האורחים באתר לאורך השנים נמנים סיון כהן, יצחק בריק, עמירם לוין, רונית תירוש, אמיר חצרוני, יהודה שפר ויאיר נתניהו.
בינואר 2025 נכנס לתפקיד העורך הראשי של האתר, ענבל מנור.
לאייס שיתופי פעולה עם יפעת מחקרי מדיה, יפעת בקרת פרסום ו-vigo מקבוצת יפעת, בעלת השליטה בקבוצת קו מנחה, שבבעלותה היה האתר בעבר.
היסטוריה > 140

אתר 140 היה בלוג אשר עסק בסיקור תחומי האינטרנט, מדיה וטכנולוגיה. הבלוג הוקם באוגוסט 2009 על ידי העיתונאית מעיין כהן, בשותפות שווה עם אתר האינטרנט נענע10, וקיבל את שמו בהשראת מגבלת התווים של הגבלת התווים של הרשת החברתית טוויטר.
בינואר 2010 רכשה "קו מנחה" את חלקה של "נענע10" באתר תמורת כ-145 אלף שקל והחלה לאחסן את האתר בשרתיה. באוגוסט 2010 רכשה "קו מנחה" את חלקה של מעיין כהן באתר והגיעה לבעלות מלאה. לאחר השלמת העסקה, כהן פרשה מניהול הבלוג. ביולי 2013 הבלוג נסגר ושולב במדור הדיגיטל של "אייס".