מלחמת פוקלנד
מהלך המלחמה > מתקפת האוויר הארגנטינאית

המענה הארגנטינאי המיידי לנחיתה היה על ידי מתקפה אווירית, אך למטוסים הארגנטינאים היו כמה מגבלות: ראשית, המרחק מן היבשה וטווח הטיסה לא איפשרו שהות של יותר מכמה דקות מעל אזור המטרה. שנית, הארגנטינאים הכירו את מערכות הנ"מ הבריטיות וידעו שהדרך הנכונה ביותר לתקוף את כלי השיט הבריטיים המוגנים על ידיהן היא בטיסה בגובה נמוך. בהטלת פצצה מגובה כזה יש להשתמש בפצצות המצוידות במנגנון המשהה את התפוצצותן, אחרת הפיצוץ יפגע במטוס עצמו. המרעומים של פצצות אלה תוכננו להידרך לאחר שיוטלו מגובה מסוים, ואולם הטייסים הארגנטינאיים נאלצו להטיל אותם בגובה נמוך יותר ובשל כך הפצצות שהוטלו לא התפוצצו לעיתים קרובות. שלישית, זמן השהייה הקצר לא איפשר למטוסי הקרב המחפים של הארגנטינאים להיכנס לקרב אוויר עם המטוסים הבריטיים המגנים. מאידך, לבריטים לא היה מטוסי שליטה ובקרה, שהיו מאפשרים התראה מוקדמת על הגעתם של מטוסי הקרב הארגנטינאיים; אלו התגלו לאוניות הבריטיות רק שניות ספורות לפני תחילת התקיפה, ולבריטים היו שניות בודדות להפעיל נגדם אמצעי נ"מ.
למרות מגבלות אלה, החלו הארגנטינאים במתקפה נמרצת על האוניות הבריטיות מיד לאחר שנתגלו על ידי מטוס סיור, בשעות הבוקר. המטוסים הראשונים שתקפו היו מטוסי תקיפה מדגם "פוקרה" שהמריאו מגוס גרין, מרחק קצר מחופי הנחיתה; אחד מהם הופל על ידי טיל סטינגר. תקיפה שנייה התבצעה מיד לאחר מכן על ידי מטוס אארמקי MB-339, שהמריא מסטנלי. ואולם, עיקר התקיפות התבצעו על ידי מטוסי נשר וסקייהוק, שהמריאו מבסיסיהם בארגנטינה. חמש מן האוניות הבריטיות נפגעו באש תותחים ופצצות; המשחתות "אנטרים" (אנ') ו"ארגונאוט" (אנ') נפגעו מפצצות שלא התפוצצו, והוצאו מהן מאוחר יותר; הפצצות שפגעו בפריגטה "ארדנט" (אנ') התפוצצו וגרמו לה נזק כבד, שחייב את נטישתה. הפריגטה טבעה למחרת בבוקר. גם הארגנטינאים סבלו מאבדות כבדות: במהלך היום הפילו הבריטים, באמצעות טילי נ"מ שנורו מן הספינות ומטוסי הרייר שהיו בפטרול הגנתי, עוד עשרה מטוסים ארגנטינאיים – מטוס פוקרה נוסף, ארבעה מטוסי נשר וחמישה מטוסי סקייהוק.
ביום שלמחרת, 22 במאי, לא תקפו הארגנטינאים. ואולם, בימים שלאחר מכן שבו מטוסי נשר וסקייהוק לתקיפות על אוניות כח המשימה. ב-23 במאי נפגעה הפריגטה "אה"מ אנטילופ" (אנ') משתי פצצות, ובעת הניסיון לנטרל אותן התפוצצה אחת מהן וגרמה לנזק כבד, שחייב את נטישתה. האונייה עלתה באש והתפוצצה במהלך הלילה, עד שטבעה לפנות בוקר. למחרת, 24 במאי, נפגעו שלוש אוניות עזר ("אה"מ סר גאלאהאד" (אנ'), "סר לאנסלוט" (אנ') ו"סר בדיבר" (אנ'). למחרת, 25 במאי, נפגעה הפריגטה "אה"מ ברודסורד" (אנ') מפצצה שלא התפוצצה, אך זה היה הנזק הקל יותר; באותו יום ספגו הבריטים מכה קשה בהרבה, כאשר מטוסי קרב ארגנטינאיים הטביעו את המשחתת "אה"מ קובנטרי" (אנ'), ועשרים מאנשי צוותה נהרגו. מטוסי סופר אטנדר של הצי הארגטינאי ירו שני טילי אקסוסט, שפגעו באוניית המשא אטלנטיק קונביור והטביעו אותה. 12 מלחים נהרגו, אך מעבר לכך מטענה של האונייה – מסוקי צ'יינוק ומסוקים נוספים, שהיו חיוניים מאוד לכוח היבשתי, אבדו יחד עמה.
דעת הקהל הבריטית סערה בעקבות האבדות הרבות, והפיקוד הבריטי הודה מאוחר יותר כי המצב היה עלול להיות חמור בהרבה: "שישה מרעומים טובים יותר והיינו מפסידים את המלחמה" ואולם, למרות האבדות הכבדות לבריטים, התהפך למעשה הגלגל באותם ימים. במקביל לאבדות הבריטיות ספגו הארגנטינאים אבדות רבות למטוסיהם, ובשבוע שלאחר הנחיתה איבדו עוד 8 מטוסי סקייהוק וארבעה מטוסי נשר. בסך הכל איבדו הארגנטינאים מתחילת הקרבות (עוד לפני הנחיתה האמפיבית) 11 מטוסי נשר ו-17 מטוסי סקייהוק, קרוב לשליש מכלל המטוסים מסוגים אלה שהיו ברשות ארגנטינה. חיל האוויר הארגנטינאי נאלץ להוריד את קצב התקיפות ואת מספר המטוסים התוקפים, אם כי התקיפות לא הפסיקו והבריטים היו עתידים לספוג אבדות נוספות בהמשך.