stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
חרשה (אתר מקראי)

חֹרְשָׁה (גם: הַחֹרְשָׁה) הוא אתר מקראי הנזכר בספר שמואל, בסיפור הסתתרותו של דוד מפני שאול במדבר זיף.
האתר נזכר בסיפור המקראי, כך: ”וַיַּרְא דָּוִד כִּי יָצָא שָׁאוּל לְבַקֵּשׁ אֶת נַפְשׁוֹ וְדָוִד בְּמִדְבַּר זִיף בַּחֹרְשָׁה ... וַיָּקָם יְהוֹנָתָן בֶּן שָׁאוּל וַיֵּלֶךְ אֶל דָּוִד חֹרְשָׁה ... וַיִּכְרְתוּ שְׁנֵיהֶם בְּרִית לִפְנֵי ה' וַיֵּשֶׁב דָּוִד בַּחֹרְשָׁה וִיהוֹנָתָן הָלַךְ לְבֵיתוֹ ... וַיַּעֲלוּ זִפִים אֶל שָׁאוּל הַגִּבְעָתָה לֵאמֹר הֲלוֹא דָוִד מִסְתַּתֵּר עִמָּנוּ בַמְּצָדוֹת בַּחֹרְשָׁה בְּגִבְעַת הַחֲכִילָה אֲשֶׁר מִימִין הַיְשִׁימוֹן”.
הצעת הזיהוי המקובלת למקום היא באתר הארכאולוגי ח'רבת ח'ריסה, הממוקם כשלושה ק"מ דרומית לתל זיף.
יש הסבורים כי "חורשה" זו המשיכה להתקיים גם בתקופה הרומית, כאשר עדות לכך היא כתובת שנמצאה בטבריה בה נזכר אדם שמוצאו מ"חורשה", וכן אזכור שם יישוב דומה באזור זה בכתביהם של יוסף בן מתתיהו ושל קלאודיוס פטולמאוס.
הערות שוליים

↑  ספר שמואל א', פרק כ"ג, פסוקים ט"ו–י"ט.
↑  אנציקלופדיה מקראית - אוצר הידיעות על המקרא ותקופתו, הוצאת מוסד ביאליק, כרך ג', 309-308.
↑  הכתובת 'יוסף בן אלעזר בן שילא איש חורשה' מטבריה באתר רשות העתיקות.
טלפס

טֵלְפְס (בגרמנית: Telfs) היא עיירה שוק במדינת טירול שבאוסטריה, במחוז אינסברוק. נכון ל-2005, מונה אוכלוסיית העיר 14,360 תושבים, נתון אשר הופך אותה לעיר השלישית בגודלה בכל טירול, לאחר אינסברוק וקופשטיין.
העיר שוכנת במרחק כ-27 קילומטר ממערב לעיר אינסברוק, בעמק השוכן לרגלי הרי האלפים הטירולאים, ומשתרעת על שטח של כ-45 קילומטרים רבועים. טלפס מהווה את הגבול המערבי של מחוז אינסברוק וגם נמצאת בצומת דרכים חשובה, בין עמק האין, הטרסות של מימינגר פלטאו, מעבר ההרים פרן, והעיירות זפלד וגארמיש-פארטנקירכן הבווארית.
בטלפס ישנו בית משפט עירוני.
היסטוריה

במאות ה־19 וה־20 הייתה טלפס מרכז של בתי חרושת לטקסטיל וגם כיום ניתן להבחין בבניינים הנטושים ששימשו כמפעלים לצורך עניין זה בעבר.
בטלפס נערך קרנבל הכולל הצגות בו גברים בלבד מורשים להשתתף, והוא נחשב כחלק מהפסטיבל העממי הכלל-טירולי. קרנבל זה נערך כל חמש שנים בעיר והמאות הספורות של החוגגים אותו מגיעים מחופשים. עדויות ראשונות לקיומו של קרנבל זה מגיעות משנת 1571. מאז המאה ה-19 נותרה מסורת הקרנבל אותו הדבר, ולא שונתה כלל.
חדותא בירבי אברהם

רבי חֶדְוְתׇא בירבי אברהם (בכתיב ארץ ישראלי חֶדְוְתׇה) היה פייטן קדום שפעל בדרום איטליה בתחילת המאה התשיעית. סגנון פיוטיו ממקם אותו בין אחרוני הפייטנים הקלאסים לבין ראשוני פייטני איטליה.
שמו

ככל הנראה שמו של רבי חדותא הוא בארמית ומשמעותו מקבילה לשם העברי 'שמחה'.
ברוב פיוטיו הוא חותם 'חדותא', אך בפיוט המשלש ששרד מהקדושתא שלו לשבועות, הוא חתם 'חדותה'. בארמית הבבלית מקובל לסיים מילים באות א ובארמית הארץ ישראלית מקובל לסיים מילים באות ה, ולטענת פליישר העובדה שרבי חדותא חתם את שמו בשני הכתיבים מראה על מקומו בדרום איטליה הקדומה שהייתה מושפעת מהמרכז הארץ ישראלי והמרכז הבבלי כאחד.
זמנו

בפיוט 'ה' מלכנו' שכתב רבי חדותא לחג הסוכות, הוא כותב ”איה חסדיך הראשונים \ ועד מתי נעבוד לאדמונים \ והרי יש לנו שבע מאות וששים וחמש שנים”, בפשטות פיוט זה נכתב בתחילת שנת 765 לחורבן בית המקדש שהיא סוף שנת 833 לספירה. עזרא פליישר טוען שככל הנראה התאריך הוא אותנטי ולא תיקון של מעתיק מאוחר שביקש להתאים את הפיוט לזמנו שכן הפיוט נמצא בכתב יד מהמאה האחת עשרה ואם המעתיקים שבין המאה השמינית לאחת עשרה לא תיקנו את התאריך אין סיבה להניח שדווקא בתחילת המאה השמינית היה מי שחש שהתאריך מוקדם מידי ותיקן אותו.
פליישר טען, שתאריך זה עולה בקנה אחד עם התיארוך העולה מסגנון פיוטיו של רבי חדותא, שכן כמה תופעות בפיוטיו משייכות אותו לשלהי התקופה הקלאסית בפייטנות, וניכר שהוא מאוחר לזמנו של רבי פנחס הכהן מכפרא שפעל במאה השמינית, ונחשב לאחד מאחרוני הפייטנים הקלאסים.
מקומו

בכל פיוטיו של רבי חדותא אויבי ישראל הם האדומים, שמקובל בספרות היהודית לזהותם עם הקיסרות הרומית והביזנטית ועם הנצרות בכלל אף על פי שזמנו המשוער הוא אחרי הכיבוש הערבי של ארץ ישראל, הוא כלל לא מזכיר את הערבים. לפי פליישר, תופעה זו מלמדת שהוא לא ישב בארץ ישראל אלא במדינה נוצרית, שבה עדיין היו היהודים תחת שלטון נוצרי ולא מוסלמי.
בגוף היוצר שכתב רבי חדותא לחג הסוכות הוא כותב ”גדול אתה ואין לך שני \ גודלך אביע בלשוני \ בלקיחת יום ראשון ושני”, פליישר למד ממשפט זה שבמקומו של רבי חדותא נהגו לחגוג יום טוב שני של גלויות. בכך יש הוכחה נוספת שרבי חדותא לא בעל בארץ ישראל אלא באחת מקהילות הגולה.
כמה וכמה מאפיינים בפיוטיו של רבי חדותא זהים לתופעות שקיימות רק בפייטנות האיטלקית ולכן שיער פליישר שמקומו של רבי חדותא היה בדרום איטליה, שהייתה באותה עת חלק מהאימפריה הביזנטית. רבי חדותא הוא הפייטן הראשון שידוע ממרכז פייטני זה, וכמה עשרות שנה אחריו פעלו סילנו ואמיתי בן שפטיה שפיוטיהם בעלי מאפיינים דומים לפיוטים של רבי חדותא.
בגוף היוצר שכתב רבי חדותא לסוכות יש סטרופות קדוש מתחלפות  שאינם משורשרות למילה האחרונה של קטע הפיוט שלפניה. תופעה זו לא קיימת באף אחד מגופי היוצר שנכתבו במזרח בכל תקופות הפייטנות, אבל היא משותפת לכל מערכות היוצר שנכתבו במרכז הפייטני באיטליה ושלוחותיו באשכנז וצרפת. לדעת פליישר, תופעה זו היא ראיה גמורה לכך שרבי חדותא משתייך למרכז הפייטני האיטלקי.
גם מתכני מערכת היוצר של רבי חדותא עולה שהוא פעל באיטליה, שכן למרות שמערכת היוצר מיועדת לחג הסוכות, רבי חדותא דן בה בהרחבה גם בבריאת העולם. בפייטנות המזרחית, העיסוק בבריאת העולם הוא מצומצם, ועוסקים בו בעיקר יוצרות המיועדים לפרשת בראשית. לעומת זאת, באיטליה ובפייטנות המרכז-ארופית כולה, מקובל מאוד שכל מערכת יוצר לאחד מהמועדים עוסקת בנוסף לנושאי החג גם בתיאור בריאת העולם.
בפיוט שכתב רבי חדותא לפורים הוא מתאר שהמן ובניו ניתלו על 'פורקא'. פורקא היא שיטת המתה בתלייה שהייתה נהוגה באירופה המערבית כתחליף לצליבה, כדי לא לפגוע בכבודו של ישו. שיטה זו לא הייתה מוכרת במזרח, וגם עובדה זו מוכיחה שמקומו של רבי חדותא היה באיטליה. מילה זו מופיעה גם במגילת אחימעץ בתוך משפט שירי שמיוחס לפייטן רבי סילנו שפעל בעיר ונוסה שבדרום איטליה במחצית השנייה של המאה התשיעית, שנים מעטות לאחר זמנו המשוער של רבי חדותא.
בפיוטיו של רבי חדותא יש כמה וכמה מילים הלקוחות מהיוונית. תופעה זאת מובנת על פי מיקומו של רבי חדותא בדרום איטליה שנשלטה בתקופה זו בידי האימפריה הביזנטית ושפת הדיבור בה הייתה יוונית.
הפולמוס על זהותו

בשנת 1929 הדפיס אלבוגן קדושתא ליום כיפור שבכתב היד שבה היא מופיעה היה מצוין שמחברה הוא "רבי חדותא". במקביל התגלתה מערכת קדושתאות למשמרות הכהונה שהייתה חתומה 'הדותהו'. גילויים של שני הפייטנים בעלי השמות הנדירים והדומים יצר פולמוס בשאלה האם מדובר בפייטן אחד או בשני פייטנים. א"מ הברמן  וי"נ אפשטיין סברו שמדובר בפייטן אחד שלעיתים חתם את שמו באות ה' ולעיתים באות ח', תופעה קיימת אצל פייטנים ארץ ישראלים שהגו את אותיות אהח"ע באופן זהה. לעומתם, מנחם זולאי סבר שהחתימות השונות מעידות שהדותהו וחדותא הם שני פייטנים שונים.
בשנת 1962 פרסם זולאי פיוטים נוספים החתומים 'חדותא' והוכיח מכוח סגנונם ותכניהם שלא יתן ש'חדותא' והדותהו הם אותו אדם, שכן מפיוטי חדותא עולים מנהגים וסגנונות מאוחרים שמקשים למקמו בארץ ישראל הביזנטית (שהם זמנו ומקומו של הדותהו), וניכרת השפעה רבה של פיוטי רבי אלעזר הקליר שככל הנראה פעל אחרי הדותהו בעל הפיוטים למשמרות. בשנת 1983 הדפיס פליישר שבעתא החתומה 'הדותהו חזק' והוכיח ממנה ששמו של בעל הקדושתאות למשמרות היה 'הדותהו' כפי שעולה גם מהאקרוסטיכון בקדושתאותיו ולכן אין מקום לזהות בין חדותא להדותהו שהרי ההבדל בין חתימותיהם הוא לא רק באותיות דומות הגיה כמו חילופי ח-ה וא-ה אלא גם באות נוספת שקיימת בכל חתימותיו של הדותהו ואף לא פעם אחת בחתימותיו של חדותא. בנוסף, טען פליישר שגם אם חתימותיהם היו זהות לחלוטין היה צורך להניח שמדובר בשני פייטנים שונים בעלי שם זה, מכיוון שהפער בין סגנונום של פיוטי הדותהו לפיוטי חדותא משקף פערי זמן ומקום גדולים מכדי שיהיה ניתן לגשר עליהם ולהניח ששני הסגנונות יצאו מתחת ידו של אותו אדם .
פיוטיו

מפייטנותו של רבי חדותא שרדו קטעים מעטים, שכן הוא פעל במרחק מהגניזה, ובקהילות איטליה נדחקו פיויטיו על ידי פיוטיהם של הבאים אחריו.
בידנו נמצאים (בשלמותם או באופן חלקי), 5 מערכות יוצר (לר"ה, ליו"כ, לשמיני עצרת ושני מערכות לסוכות) של רבי חדותא וכן שלוש שבעתות (לשבת רגילה, לשבועות, ולמנחה של פסח), קטעים מקדושתא לשבועות, ופיוט שנועד להשתלב בקרובת י"ח לפורים.
הרכב זה של פיוטיו מראה על גיוון גם בסוגי הפיוטים וגם בימים שהם יועדו להם, שכן רבי חדותא הקיף את רוב מעגל השנה בפיוטיו, וסביר להניח שכתב פיוטים גם למועדים נוספים, אך הם לא שרדו.
פיוטיו > מאפיינים ייחודיים בפיוטיו

פיוטיו של רבי חדותא מבוססים רבות על פיוטיו של רבי אלעזר הקליר אך יש כמה מאפיינים שבהם הוא שונה מהקליר ומשאר הפייטנים הקלאסים, ומייצג מסורת מאוחרת יותר שמהווה מעבר בין הפייטנות הקלאסית לפייטנות האיטלקית.
בכמה ממערכות היוצר של רבי חדותא יש סילוק המעביר בין גוף היוצר לפסוק 'קדוש קדוש קדוש', תופעה נדירה ביוצרות שנכתבו במזרח, אך נפוצה ביותר בפייטנות האיטלקית ושלוחותיה.
בפיוטיו של רבי חדותא כמעט אין שימוש בסיומות מקראיות, שהיו נפוצות ביותר במזרח בתקופתו, ואין כמעט יצירה פייטנית מהתקופה המזרחית המאוחרת שאינה משתמשת בטכניקה זו. לעומת זו בפייטנות האיטלקית הקדומה (עד זמנו של שלמה הבבלי) שבה אין שימוש מרובה בסיומות מקראיות.
בגוף היוצר שלו לסוכות, הוא מביא משפטים מהסילוק 'אקחה בראשון' של רבי אלעזר הקליר במקום שבו אמורות לבוא סיומות מהמקרא. תופעה זו מראה על הבקיאות הרבה של קהילתו בפיוטי הקלירי ורמת ההערצה לקלירי. גם תופעה זו מתאימה לאיטליה, בה הפכו פיוטי הקליר לחלק בלתי נפרד מהתפילה.
רבי חדותא כתב שבעתא בעלת אורך קצר מהרגיל (כשלוש שורות לכול פסקה), שיועדה לתפילת מנחה של פסח.
כמעט ואין תיעוד על מנהג לומר שבעתות בתפילת מנחה. אחד המקורות היחידים המתעד מנהג זה הוא כתב יד שמכונה במחקר 'סדר חיבור ברכות' ומייצג את המנהג באיטלקי הקדמון. במקור זה מובאות כמה וכמה שבעתות למנחה. כמה מהשבעתות המובאות בסדר חיבור ברכות קצרות ביותר ודומות בהקפן וצורתם לשבעתא שחיבר רבי חדותא.
בפיוט שחיבר רבי חדותא לפורים, הוא משתמש בשיטת 'משקל המילים' לפיה לכל שורה בפיוט יש מספר זהה של מילים. שיטה זו אינה נפוצה במזרח, אך היא שיטת השקילה הנפוצה ביותר באיטליה ובפייטנות המרכז ארופית.
בכמה מפיוטיו של רבי חדותא הוא משתמש בטכניקת חריזה מעין אזורית שבה בכל בית יש חרוז מתחלף אך המילה האחרונה בכל בית זהה. טכניקה זו כמעט ולא קיימת בפייטנות עד תקופתה של הפייטנות הספרדית. הפייטן היחיד לפני רבי חדותא שהשתמש בשיטה זו הוא רבי פנחס הכהן מכפרא ביוצר שלו לפרשת פרה.
גם צורות חתימת האקרוסטיכונים בפיוטי רבי חדותא הן יחודוית. בשבעתא למנחה של פסח, הוא משלב כמעט את כל מילות הפיוט באקרוסטיכון אלפביתי (חוץ מהשורה שלישית בכל ברכה שמוקדשת לחתימת שמו). בשבעתא לשבועות הוא משתמש באקרוסטיכון מפואר, בבית הראשון האקרוסטיכון הוא אבגד בשני בגדה בשלישי גדהו וכן הלאה.
פיוטיו > תפוצת פיוטיו

מערכת היוצר שלו לשמיני עצרת נאמרה על ידי בני קהילת קנדיה שבאי כרתים ושרדה בכתב יד של מחזור בנוסח קהילה זו. בדומה לשאר פייטני איטליה הקדומים, פיוטיו של רבי חדותא התגלגלו גם למזרח התיכון והעתקות מהם נמצאו בגניזה הקהירית.
פיוט המשלש ששרד מהקדושתא של רבי חדותא לשבועות עובד על ידי הפייטן יהושע החבר בן דוסא אלדאקי, שפעל בלטקיה שבסוריה במאה העשירית.
פיוטיו של רבי חדותא נאמרו בקהילות שונות גם בתקופות מאוחרות. בספר המליצה שכתב רבי שלמה ב"ר שמואל מהעיר ג'ורנג'אנג שבטורקסטאן, שהוא מילון עברי - פרסי, מצוטטים כמה מילים מפיוט של רבי חדותא ליום כיפור.
ראו גם

הדותהו
יהדות איטליה
הערות שוליים

↑   כלומר משפטי פזמון המסתימים במילה 'קדוש' ובאים לאחר כל שלוש מחרוזות בפיוט.
↑  א"מ הברמן, ברכות מעין שלוש ומעין ארבע, ידיעות המכון לחקר השירה העברית, באתר היברובוקס
↑  מנחם זולאי, לתולדות הפיוט בארץ ישראל-הדותה וחדותא, ידיעות המכון לחקר השירה העברית ה, תרצ"ט, באתר היברובוקס
↑  עזרא פליישר, הדותה-הדותהו-חדותא- פולמוס ושברו, תרביץ, באתר JSTOR
↑  חוץ מהיוצר שלו לשמיני עצרת שבו יש סיומות מקראיות
↑  בגוף היוצר לראש השנה ובזולת לסוכות
טלקגרנדאש

| --- | --- |
סמל טלקגרנדאשסמל טלקגרנדאש
 מדינה:  הונגריה הונגריה
 חבל:  המישור הגדול הדרומי
 מחוז:  בקש בקש
 נפה:  נפת בקשצ'בה
 שטח:  72.37 קמ"ר
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  1,301 (1 בינואר 2021)
 קואורדינטות:  46°39′00″N 20°58′00″E﻿ / ﻿46.65°N 20.966666666667°E﻿ / 46.65; 20.966666666667 
 אזור זמן:  UTC +1
 https://telekgerendas.hu/
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת הונגריה מוגדלת) בודפשט דברצן מישקולץ סגד פץ' גיור נירג'האזה קצ'קמט אוסטריה סלובקיה אוק. רומניה סרביה קרואטיה סל.טלקגרנדאש(למפת הונגריה רגילה) בודפשט דברצן מישקולץ סגד פץ' גיור נירג'האזה קצ'קמט אוסטריה סלובקיה אוק. רומניה סרביה קרואטיה סל.טלקגרנדאש  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
טלקגרנדאש (בהונגרית: Telekgerendás) היא עיר בנפת בקשצ'בה שבמחוז בקש בדרום מזרח הונגריה.
כמו יישובים רבים באירופה גם בטלקגרנדאש מספר התושבים נמצא בירידה. כך, בשנת 1990 חיו בכפר 1,584 תושבים ובשנת 2021 רק 1,301 תושבים.
הכפר הוקם ככפר עצמאי רק בשנת 1952 לאחר שהופרד מבקשצ'בה. עד להקמתו הרשמית כיהן בה יושב ראש של הקהילה (יאנוס גיבנאר) שמילא תפקידים אלה במשך 29 שנים (1973–2002), במהלך שנות כהונתו נבנתה רשת השירותים הציבוריים של היישוב, ונבחר סמל לטלקגרנדאש ובשנת 1991 נבנתה במרכזו כנסייה.
הערות שוליים

↑  נתוני הכפר באתר הלמ"ס ההונגרי
| יישובים במחוז בקש |
| --- | --- | --- |
| ערי המחוז | בקשצ'בה  |  |
| ערים |  בטוניה •  בקש •  • צ'ורוואש •  דוואוואניה •  אלק •  פיזשדיארמט •  גיומנדרד •  גיולה •  קונדורוש •  קרשלדאן •  מדגיישג'האזה •  מזברן •  מזהגייש •  מזקובאצ'האזה •  אורושהאזה •  שרקד •  סרווש •  סגהאלום •  טוטקומלוש •  אויקיגיוש •  וסטה |  |
| כפרים | בקשסנטאנדראש • צ'בסבדי • דובוז • גרנדאש • קטשופרון • סבדקיגיוש • טלקגרנדאש • דומבג'האז • קוורמש • אלמאשקמראש • דומבירטוש • קספר • קישדומבג'האז • קונאגוטה • מגיארבאנהגייש • מגיארדומבג'האז • מדגיישבודזאש • נג'באנהגייש • נג'קמראש • פוסטאוטלקה • וגג'האזה • צ'אדסאלאש • אצ'גפלבה • הוניה • בלמגייר • קמוט • קרשטרצ'ה • טרהוש • מורון • קרשויפלו • קרטססיגט • בוצ'ה • קטגיהאזה • לוקשהאזה • אורמניקוט • קרדוש • צ'בצ'וד • בקשאמשון • צ'נאדאפאצה • גאדורוש • קרדושקוט • נג'סנאש • פוסטפלדוואר • ביהראוגרה • גסט • קרשנג'הרשאן • קטגיאן • מהקרק • מזגיאן • שרקדקרסטור • אויסלונטה • ז'דאן |  |
| יישובים בנפת בקשצ'בה |
| --- | --- | --- |
| יישובים | בקשצ'בה • צ'בסבדי • צ'ורוואש • דובוז • גרנדאש • קטשופרון • סבדקיגיוש • טלקגרנדאש • אויקיגיוש |  |
חניבעל: מקור הרוע (ספר)

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  תומאס האריס
 שפת המקור:  אנגלית
 סוגה:  רומן
 הוצאה
 תאריך הוצאה:  2006
 מספר עמודים:  289
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  הוצאת מודן
 תאריך:  2007
 תרגום:  לונה יקר
 סדרה
 ספר קודם:  חניבעל 
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  002560095
 
חניבעל: מקור הרוע (אנגלית: Hannibal Rising) הוא רומן מאת תומאס האריס משנת 2006. מדובר בפריקוול לשלושת הספרים שדמותו של חניבעל לקטר כיכבה בהם, "דרקון אדום" (1981), "שתיקת הכבשים" (1988) ו"חניבעל" (1999). זהו הרומן החמישי של האריס, ונכון לשנת 2013, גם האחרון. בשנה שבה יצא הודפס הרומן ב-1.5 מיליון עותקים, שמכירתם הייתה יציבה. הספר זכה לביקורות מעורבות. בחלק מן המהדורות נמכר בצמוד לספר דיסק שמע שבו האריס קורא את הטקסט בעצמו.
תוכן הספר מבוסס על תסריט הסרט "מקור הרוע", שגם הוא נכתב בידי תומאס האריס.
הרקע לספר

בשנת 1986 יצא הסרט "צייד אדם" שבו בריאן קוקס שיחק את ד"ר חניבעל לקטר. הסרט היה לכישלון קופתי וזכה לביקורות רעות, אך ברבות השנים למדו המבקרים להעריך את כמות ההשקעה בו, ואף שיבחו את התסריט, שנחשב בזמנו למעייף ומייגע שלא לצורך.
בשנת 1991 יצא לאקרנים הסרט "שתיקת הכבשים". לא רק שהסרט היה הצלחה קופתית וזכה באוסקר, הוא זכה לביקורות טובות רבות, ששיבחו אותו על הדיאלוגים הצלולים והנהדרים שהוחלפו בין סוכנת ה-FBI קלריס סטרלינג (ג'ודי פוסטר) לפסיכולוג חניבעל לקטר (אנתוני הופקינס) העצור באשמת קניבליזם, שבכח אישיותו המהפנטת, מצליח לחדור לפינות כואבות ואפלות מעברה. הסרט גרר אחריו סרט המשך, "חניבעל" שצולם בין השנים 2000-1999, ויצא לאקרנים בפברואר 2001, שבו אנתוני הופקינס שב לגלם את חניבעל לקטר ואף היה שותף לתסריטו. הסרט זכה להצלחה קופתית מרשימה ולביקורות מעורבות. לאור הצלחת הסרט "חניבעל", בשנת 2002 יצא לאקרנים "דרקון אדום", רימייק ל"צייד אדם" מ־1986, שבו התסריט נכתב בידי טד טלי, שכתב גם את "שתיקת הכבשים". מאז דרקון אדום, לא נעשה סרט נוסף בסדרת חניבעל לקטר.
ב-22 בפברואר 2007 פורסם במגזין "אנטרטיינמנט ויקלי" שהסיבה היחידה שהספר יצא לאור היא שהאריס חשש שהסרט הנוסף בסדרת חניבעל לקטר, שהיה בתכנון, יצא ללא מעורבותו. דינו דה לורנטיס, בעל הזכויות על סדרת חניבעל לקטר, שהפיק את הסרטים "צייד אדם" (1986), "דרקון אדום" (2002) ו"חניבעל" (2001) אמר בריאיון למגזין: "הזהרתי את תומאס, שאם הוא לא יכתוב ספר שעל-פיו יתבסס הסרט, אנחנו נעביר את כתיבת הסיפור למישהו אחר... הקהל מחכה בקוצר רוח."
תגובתו של האריס הייתה בפשטות: "אני כבר אחשוב על משהו. אחרי הכל, אין אני מעוניין לאבד את הזיכיון...".
פירוש הדבר הוא, בפשטות, שהספר נכתב מתוך מניעים כלכליים ומסחריים כדי לקדם את הסרט שיתבסס, כביכול, על-פיו.
הסרט עצמו, שיצא ב־2007, ולא בכיכובו של אנתוני הופקינס, היה כישלון קופתי וזכה לביקורות רעות.
סתירות ואי דיוקים בספר

תאריכים רבים בספר אינם עקביים. לדוגמה: ברומן "חניבעל" (1999) כתוב שלקטר היה בן שש במות אחותו, אך ב"חניבעל: מקור הרוע", גילו הוא שמונה בעת מותה. הרומן מייחס ללקטר זיוף מסמכים, אולם ב"חניבעל" נאמר שלקטר רק תכנן לזייף מסמכים, אך לא עשה זאת בפועל. ב"חניבעל" כתוב בפירוש שמוצאו של לקטר הוא ליטאי. לעומת זאת, ב"חניבעל: מקור הרע" כתוב כי מוצאו סלאבי. ב"חניבעל: מקור הרוע" מתואר חניבעל כמאזין לרביעיית המיתרים של באך, אולם איש ממלחיני משפחת באך לא כתב מוזיקה המיועדת להרכב כזה.
ב"דרקון אדום" (1981), כשמתואר הרישום הפלילי של לקטר, נאמר שהפגין אכזריות לבעלי חיים כילד. הנאמר מהווה ניגוד גמור למה שמתואר ב"חניבעל: מקור הרוע", שם ידידיו הטובים ביותר של לקטר הם סוסים, ציפורים ואווזים.
| "חניבעל לקטר" מאת תומאס האריס |
| --- | --- | --- |
| דמויות | חניבעל לקטר • קלריס סטארלינג • ג'ק קרופורד • ויל גראהם • פרדריק צ'ילטון • פרנסיס דולרהייד • בפאלו ביל • מייסון ורגר • פרדי לאונדס • בדליה דו מאורייר |  |
| ספרים | הדרקון האדום (1981) • שתיקת הכבשים (1988) • חניבעל (1999) • חניבעל: מקור הרוע (2006) |  |
| סרטים | הצייד (1986) • שתיקת הכבשים (1991) • חניבעל (2001) • דרקון אדום (2002) • חניבעל: מקור הרוע (2007) |  |
| טלוויזיה | חניבעל (2013–2015) • קלריס (2021–) |  |
חצות הלילה (הלכה)

חצות הלילה הוא ציון זמן הלכתי מוסכם לרגע המחלק בין יום אחד למשנהו. נקודת הזמן של חצות הלילה מתוזמנת בדיוק המרבי בין שקיעת החמה להנץ החמה. השעות שבין שקיעת החמה להנץ החמה מחולקות ל-12 שעות זמניות ("סולאריות", כלומר יחסיות), ובסוף השעה השישית חל חצות הלילה.
חישוב זמן חצות

חצות הוא הזמן שבין השקיעה לזריחה (בלילה) ובין הזריחה לשקיעה (ביום). לכן, בכל יום חצות הלילה הוא כמעט באותה שעה של חצות היום.
לכדור הארץ 360 מעלות - קווי אורך. ביממה 24 שעות, כך שכל שעה היא 15 מעלות אורך. בזמן שעון גריניץ, קו אורך 0, זמן חצות הממוצע עומד בדיוק על השעה 12:00. כך גם בכל קו אורך שמתחלק ב-15. למשל, קהיר, שהיא בערך 30 מעלות מזרח (ליתר דיוק: 31).
מכיוון שזמני השקיעה והזריחה מתקדמים ומתאחרים במשך שנת החמה, ואינם עושים זאת במקביל (כלומר לפעמים הזריחה מתאחרת והשקיעה מקדימה, לפעמים להפך, אבל לפעמים שתיהן מתאחרות ולפעמים שתיהן מקדימות וכו'), זמן חצות לא נשאר קבוע במשך שנת החמה אלא נע בעליה, ירידה, עליה יותר גדולה ושוב ירידה.
חישוב זמן חצות > זמן חצות בארץ ישראל

ישראל אינה על קו אורך שמתחלק ב-15, אלא קו האורך שלה הוא קצת מעל 35 מעלות מזרח. לחלוקה של 35 ב-15 תישאר שארית 5. כלומר ישראל 5 מעלות מזרחה מקהיר. מזרח מקהיר = מוקדם יותר מקהיר (הרי כיוון היום ממזרח למערב). 5 מעלות הן שליש שעה (שעה = 15 מעלות כדלעיל), כלומר 20 דקות. לכן חצות בישראל הוא 20 דקות בממוצע לפני 12:00.
בארץ ישראל זמן חצות נע בערך כך (בשעון חורף): 11:25 -> 11:45 -> 11:25 -> 11:50. הממוצע הוא בערך 11:40 (הממוצע כאן אינו הממוצע בין השעה הקצרה ביותר לארוכה ביותר, אלא בין כל השעות של כל הימים, לכן הוא לא האמצע שבין 11:25 ל-11:50).
זה בערך גם זמן חצות ביום הבינוני - אמצע הסתיו (תקופת תשרי) ואמצע האביב (תקופת ניסן), שאורך היום שווה לאורך לילה.
מדיני חצות הלילה

יש לסיים את אכילת בשר קורבן הפסח עד חצות, לדעת רבי אלעזר בן עזריה מן התורה, ולדעת רבי עקיבא מדרבנן. לפי הדעה (ר' אלעזר בן עזריה) שהוא מדאורייתא, זה גם סוף זמן אכילת אפיקומן. נחלקו הראשונים איך לפסוק להלכה, ובשולחן ערוך נפסק שיש להיזהר לכתחילה לאכלו קודם חצות.   לדעת הרמ"א, לכתחילה יש לגמור גם הלל קודם חצות.
בכל הקורבנות שזמן אכילתם מן התורה הוא עד הבוקר (חטאת, אשם ותודה) - גזרו חכמים שיש לסיים את אכילתם עד חצות הלילה.
חובה לקרוא קריאת שמע עד חצות הלילה מדרבנן (ברכות פרק א' משנה א').  לדעת רוב הראשונים, בדיעבד ניתן לקרוא גם אחרי חצות.
לכתחילה צריך להתפלל תפילת ערבית עד חצות הלילה.
הזמן לאמירת תיקון חצות הוא בחצות הלילה.
זמן אכילת מלוה מלכה במוצאי שבת לכתחילה הוא עד חצות הלילה.
חצות הלילה במקורות

על פי תורת הקבלה ניתן לחלק את הלילה לשני חלקים: השעות שלפני חצות, מידת הדין (החמורה יותר) היא דומיננטית. בחצות נמלכת ונתקנת מידת הרחמים בעולם.
המאירי כותב שבעולם יש ארבע שיטות ממתי להתחיל למנות את היום: מתחילת הלילה (וכך להלכה לרוב הדינים), מתחילת היום, מחצות הלילה, מחצות היום.
ראו גם

חצות היום
הערות שוליים

1 2  שולחן ערוך, אורח חיים, סימן תע"ז, סעיף א'
↑  תלמוד בבלי, מסכת פסחים, דף ה', עמוד א'
| זמני היום בהלכה |
| --- | --- | --- |
| בוקר | קריאת הגבר • עמוד השחר • משיכיר • הנץ החמה • סוף זמן קריאת שמע • סוף זמן תפילה |  |
| צהריים | חצות היום • מנחה גדולה • מנחה קטנה • פלג המנחה |  |
| ערב | שקיעת החמה • בין השמשות • צאת הכוכבים |  |
| לילה | חצות הלילה • אשמורות הלילה |  |
| ראו גם | שעות זמניות • קו התאריך בהלכה • הלוח העברי |  |
הבהרה:  המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואין לראות בו פסיקה הלכתית.
חסינות דיפלומטית (סרט)

| --- | --- |

כרזת הסרט
 מבוסס על:  סיפור מאת ורן מרפי ושיין בלאק  דמויות מאת שיין בלאק
 בימוי:  ריצ'רד דונר
 הופק בידי:  ג'ואל סילבר, ריצ'רד דונר 
 תסריט:  ג'פרי בואם 
 עריכה:  סטוארט בארד 
 שחקנים ראשיים:  מל גיבסון דני גלובר ג'ו פשי ג'וש אוקלנד דריק או'קונור פטסי קנזיט
 מוזיקה:  מייקל קמן אריק קלפטון דייוויד סנבורן
 צילום:  סטיבן גולדבלט
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  Silver Pictures
 חברה מפיצה:  האחים וורנר
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  7 ביולי 1989
 משך הקרנה:  114 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט פעולה סרט חבר'ה סרט פשע סרט המשך
 תקציב:  $25,000,000
 הכנסות:  $227,853,986
 הכנסות באתר מוג'ו:   lethalweapon2
 פרסים:  מועמד לפרס אוסקר
 סרט קודם:  נשק קטלני
 סרט הבא:  נשק קטלני 3
 סרטים בסדרה:  נשק קטלני נשק קטלני 3 נשק קטלני 4
 אתר רשמי
 דף הסרט ב־IMDb
 
חסינות דיפלומטית (באנגלית: Lethal Weapon 2: ידוע גם כנשק קטלני 2 או נשק קטלני 2: חסינות דיפלומטית) הוא סרט פעולה אמריקאי משנת 1989 בבימויו של ריצ'רד דונר, בכיכובם של מל גיבסון, דני גלובר, ג'ו פשי, ג'וש אוקלנד, דריק או'קונור ופטסי קנזיט. זהו סרט המשך לסרט "נשק קטלני" משנת 1987, והשני בסדרת סרטי "נשק קטלני".
גיבסון וגלובר שבים לגלם, בהתאמה, את דמויותיהם של שוטרי משטרת לוס אנג'לס מרטין ריגס ורוג'ר מורטו, אשר עליהם מוטלת המשימה להגן על חייו של העד הפדרלי המעצבן ליאו גץ - אותו מגלם פשי - תוך מאבק נגד כנופיה של סוחרי סמים מדרום אפריקה המסתתרים מאחורי חסינות דיפלומטית. הסרט היה מועמד לפרס אוסקר בקטגוריית עריכת סאונד (רוברט ג' הנדרסון). הסרט קיבל ביקורות חיוביות בעיקר, והרוויח למעלה מ-227 מיליון דולר ברחבי העולם.
תקציר העלילה

שנה לאחר אירועי הסרט "נשק קטלני", שוטרי משטרת לוס אנג'לס מרטין ריגס (מל גיבסון) ורוג'ר מורטאו (דני גלובר) רודפים אחר חשודים המובילים משלוח לא חוקי של מטבעות זהב מדרום אפריקה. ממשלת האפרטהייד של האפריקאנרים פונה אל הקונסול הכללי אריין ראד (ג'וס אקלנד) ואל סוכן הביטחון פיטר ורסטדט (דריק אוקונור) על מנת להניע את הבלשים מלהמשיך בחקירתם; השניים מוצבים מחדש לתפקיד הגנה על עדים פדרליים, ונשלחים להגן על ליאו גץ (ג'ו פשי), לאחר תקיפה על ביתו של מורטאו. עד מהרה מתברר כי שני המקרים קשורים זה לזה, והבלשים - בעזרתו של ליאו - חושפים רשת הלבנת סמים שמקורה בקייפטאון, הפועלת תחת מסווה של פעילות דיפלומטית.
שחקנים ודמויות

| שם השחקן/נית | שם הדמות | הערות |
| --- | --- | --- |
| מל גיבסון | מרטין ריגס |  |
| דני גלובר | רוג'ר מורטו |  |
| ג'ו פשי | ליאו גץ |  |
| ג'וס אקלנד | ארג'ן ראד |  |
| דריק או'קונור (אנ') | פיטר ורסטדט |  |
| פטסי קנזיט | ריקה ואן דן האס |  |
הערות שוליים

↑  "Implosion Will Make A Scene". Orlando Sentinel. נבדק ב-2010-10-25.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz release group: 99a78b48-c700-3c06-b3e5-565e790691dd
טיילור הנסון

| --- | --- |

 לידה:  14 במרץ 1983 (בן 41) טלסה, ארצות הברית 
 שם לידה:  ג'ורדן טיילור הנסון
 מוקד פעילות:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1992 
 מקום לימודים:  תיכון נורת'גייט 
 עיסוק:  זמר מוביל
 סוגה:  טין פופ, פופ רוק 
 סוג קול:  טנור 
 שפה מועדפת:  אנגלית
 כלי נגינה:  קלידים, פסנתר, חליל, תופים
 חברת תקליטים:  3CG Records, איילנד רקורדס, מרקורי רקורדס, אס-קרוב רקורדס 
 מספר צאצאים:  7 
 פרופיל ב-IMDb
 
ג'ורדן טיילור הנסון (נולד ב-14 במרץ 1983) הוא מוזיקאי אמריקאי הידוע בעיקר כחבר בלהקת הפופ רוק הנסון. הוא נולד בג'נקס, אוקלהומה, פרבר של טולסה. הוא מופיע במספר תפקידים במקביל: זמר מוביל, זמר ליווי, קלידן, מתופף (כולל תופים, בונגו וטמבורין) וגיטריסט. כמו כן הוא גם מנגן על מפוחית ופסנתר. טיילור היה הסולן של קבוצת העל Tinted Windows.
שנים ראשונות

הנסון נולד בפרבר של טולסה, אוקלהומה, השני מבין שבעה ילדים שנולדו לקלארק ווקר הנסון ודיאנה פרנסס הנסון ממוצא דני בחלקו