stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מוות חברתי
הערות שוליים

↑  Borgstrom, Erica (20 באוקטובר 2016). "Social Death". QJM: An International Journal of Medicine. 110 (1): 5–7. doi:10.1093/qjmed/hcw183. PMID 27770051. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  Claudia Card, Genocide and Social Death, Hypatia, Vol. 18, No. 1 (Winter 2003)
↑  BRODBER, ERNA (בדצמבר 2012). "History and Social Death". Caribbean Quarterly. 58 (4): 111–115. doi:10.1080/00086495.2012.11672459. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  Family and Psycho-Social Dimensions of Death and Dying in African Americans, Key Topics on End-of-Life Care for African Americans, Duke Institute on Care at the End of Life and the Initiative to Improve Palliative Care for African Americans
↑  John Edwin Mason, Social Death and Resurrection: Slavery and Emancipation in South Africa, מסת"ב 0-8139-2178-3
↑  Patterson 2000.
↑  Jaap W. Ouwerkerk, et al., Avoiding the Social Death Penalty: Threat of Ostracism and Cooperation in Social Dilemmas, The 7th Annual Sydney Symposium of Social Psychology: The Social Outcast: Ostracism, Social Exclusion, Rejection, & Bullying, Mar. 16-18, 2004 (Alternate link)
↑  Matelita Ragogo, Social Death Part of AIDS Tragedy, Says HIV-Positive Advocate, Agence France Presse, Sept. 9, 2002
↑  Patterson 2000, p. 3.
↑  Patterson 2000, p. 8.
↑  Patterson 2000, p. 38.
↑  Patterson 2000, p. 72.
↑  Patterson 2000, p. 85.
↑  Patterson 2000, p. 92.
↑  Patterson 2000, p. 89.
↑  V.P. Franklin. Review of Slavery and Social Death by Orlando Patterson. Journal of Negro History, p 212.
↑  Michael Fellman. Review of Slavery and Social Death by Orlando Patterson. The International History Review, p 329.
↑  Michael Craton. Review of Slavery and Social Death by Orlando Patterson. Journal of American History, p 862.
↑  Deborah C. Reidy, Stigma is Social Death: Mental Health Consumers/Survivors Talk About Stigma In Their Lives, Alaska Mental Health Consumer Web
↑  Stuart Waldman, Surviving a Fate Worse than Death: The Plight of the Homebound Elderly, Loss, Grief & Care: A Journal of Professional Practice Vol. 6, No. 4 (May 14, 1993), ISSN 8756-4610
↑  Brian Garavaglia, Avoiding the Tendency to Medicalize the Grieving Process: Reconciliation Rather Than Resolution, The New Social Worker Online, Summer 2006
↑  Trish Williams, Death, Dying and Grieving, Losing Tom: A Documentary Film
מור אונגרליידר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  18 בינואר 1872 דז'ילבריץ, סלובקיה 
 פטירה:  20 באפריל 1955 (בגיל 83) בודפשט, הרפובליקה העממית ההונגרית 
 מדינה:  הונגריה 
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי ברחוב קוזמה 
 
מור אונגרליידר (בהונגרית: Ungerleider Mór; מזלאבורץ (Mezőlaborc), 18 בינואר 1872 – בודפשט, 20 באפריל 1955) היה איש עסקים יהודי-הונגרי, יצרן סרטי קולנוע, בעלים ומנהל בתי קולנוע, מפיק סרטים. אונגרליידר היה ייזם נמרץ ויוצא דופן. הוא המייסד של תעשיית הקולנוע ההונגרית.
קורות חייו

מור אונגרליידר נולד במשפחה יהודית במחוז זמפלן של אז, כבנם של מארק אונגרליידר ושל רוזליה בלום. אחייניו היו אימרה רובוז, מנהל תיאטרון הקומדיה של בודפשט ואלדאר רובוז, מנהל חברת הסרטים Sascha בבודפשט. הוא החל את דרכו כבעל בית קפה. ב-1898 החל לקיים הקרנות סרטים קבועות ב"קפה ונציה" (Velence Kávéház) בדרך ראקוצי יחד עם הבעלים השותף איתו בבית הקפה, יוז'ף נוימן. ולאחר מכן פתח כמה בתי קולנוע עצמאיים שהקרינו סרטים אילמים, כמובן, תוצרת אולפנים מחוץ להונגריה.
בשנת 1908, הוא ייסד מגזין מקצועי בשם "חדשות קולנוע" (Mozgófénykép Híradó), ובאותה שנה, יחד עם יוזף נוימן כמשקיע שותף, עם הון של 700,000 קרונות, הקים את חברת המניות בשם "פרויקטגרף מפעל לסרטי קולנוע" (Projectograph mozgófénykép és gépgyár) והפך למנהל הכללי שלה. הם רכשו את הנציגות בהונגריה של חברות הסרטים הזרות הגדולות וכן עסקו בהקמה ובהצטיידות של אולמות בתי קולנוע. החברה החזיקה בבתי הקולנוע הפופולריים אפולו ורויאל אפולו. תחילה, הפיקו סרטים:
מפיצי יידע קצרים
מערכונים הומוריסטיים
תמונות עם שירת זמרים ידועים
שיחזור מהדורות חדשות
ולאחר מכן מ-1912 הפיקו גם סרטים עלילתיים ומערכונים של סרטים.
בשנת 1915 שיתפו פעולה עם הבמאי התיאטרון וקולנוע היהודי-הונגרי ינה ינוביץ', ובכך יצרו את חברת הסרטים Proja. אונגרליידר תמך בהפקת סרטים באולפנים בעיר קולוז'וואר והפיץ את סרטיו של יאנוביץ'. ב-1917 הקים את חברת המניות של מפעל הסרטים "פניקס", שבדירקטוריון שלה ישבו אונגרליידר, לאיוש וייצנפלד ואימרה רובוז והמנהל הראשי של החברה היה מייקל קורטיז (לימים במאי אמריקאי זוכה פרס אוסקר). החברה רכשה את המעבדה, הסטודיו והציוד של קינו-ריפורט (Kino-Riport), ובין השנים 1917 עד 1918 צולמו על ידי החברה מספר סרטים עלילתיים. חברת Projectograph הפסיקה להתקיים ב-1946.
מור אונגרליידר הובא למנוחות בבית הקברות היהודי ברחוב קוזמה בבודפשט.
אשתו הייתה ינקה גלנצר משנת 1920.
קרדיטים כמפיק

מ-1902 עד 1923, לאונגרליידר היו 53 קרדיטים כמפיק (אנ').
שני סוגים של קרדיטים משמשים באופן מסורתי בסרטים, תוכניות טלוויזיה ומשחקי וידאו, אשר כולם מספקים ייחוס לצוות המעורב בהפקות שלהם. בעוד שקרדיט הפתיחה יציג בדרך כלל רק את התפקידים העיקריים בצוות השחקנים ואת צוות ההפקה (כגון יוצרים, מפיקים ושחקנים ראשיים), הקרדיטים לסיום יציגו בדרך כלל את כל חברי הצוות שהיו מעורבים בהפקה.
לקריאה נוספת

הנתונים שלו בקטלוג של המוזיאון הספרותי פטפי
מור אונגרליידר - ביוגרפיה באתר Arcanum
הערות שוליים

1 2  "Ungerleider Mór | Magyar életrajzi lexikon | Kézikönyvtár". www.arcanum.com. נבדק ב-2022-08-13.
1 2 3 4  "Ungerleider Mór". www.hangosfilm.hu. נבדק ב-2022-08-13.
מילאן באביץ'

מילאן באביץ' (בסרבית קירילית: Милан Бабић, בקרואטית וכתיב סרבי לטיני: Milan Babić;‏ 26 בפברואר 1956 – 5 במרץ 2006) היה פוליטיקאי סרבי מקרואטיה שכיהן בשנים 1991–1992 כנשיא, בשנים 1994–1995 כשר החוץ, וביולי–אוגוסט 1995 כראש הממשלה של הרפובליקה הסרבית של קראינה, מדינה פלגנית לא מוכרת על ידי מדינות אחרות, שהוכרזה על שטחים בקרואטיה המאוכלסים בסרבים במהלך מלחמת העצמאות של קרואטיה, אחרי היפרדות קרואטיה מיוגוסלביה. באביץ' כיהן בשנים 1992–1995 כיושב ראש המפלגה הדמוקרטית הסרבית בקראינה.
אחרי המלחמה, בשנת 2004, הורשע באביץ' בגין פשעי מלחמה על ידי בית הדין הפלילי הבינלאומי ליוגוסלביה לשעבר (ICTY) והיה הנאשם הראשון שהודה באשמה וחתם על עסקת טיעון עם התביעה, ולאחריה נידון ל-13 שנות מאסר. באביץ' הביע בהכרזה פומבית "בושה וחרטה", הצהיר שעסקת הטיעון נועדה לטהר מאשמה קולקטיבית את הסרבים בקרואטיה ופנה ל"אחים הקרואטים למחול לאחיהם הסרבים" על מעשיהם.
אחרי גזר הדין בשנת 2004 נכלא באביץ' במקום בלתי ידוע, ואחרי שהוחזר להאג כדי להעיד נגד מילאן מארטיץ', נמצא במרץ 2006 תלוי למוות בתאו בבית הסוהר בסכוונינגן בהאג, אחרי מעשה התאבדות.
באביץ', רופא שיניים במקצועו, כיהן גם כראש העיר קנין בקרואטיה.
ביוגרפיה > ילדות וצעירות

מילאן באביץ' נולד בשנת 1956 כבנו של בוז'ו באביץ' בכפר קוקאר על יד הערים ורליקה וסין בחבל דלמטיה שהיה אז חלק מהרפובליקה הסוציאליסטית של קרואטיה, במסגרת הפדרציה הסוציאליסטית היוגוסלבית.
בשנת 1981 הוא סיים את הפקולטה לרפואת שיניים בבלגרד, בירת סרביה ויוגוסלביה עם תעודת רופא שיניים.
ביוגרפיה > פעילותו בתקופה שלפני המלחמה ביוגוסלביה

ב-1989 התמנה לאחד ממנהלי המרכז הרפואי בקנין, עיר בדרום-מערב קרואטיה עם אוכלוסייה סרבית חשובה. בשנת 1990 כשהתחילה יוגוסלביה להתפרק, הפסיק באביץ' את חברותו במפלגה שהייתה עד אז היחידה והשלטת, ברית הקומוניסטים של יוגוסלביה, ושלוחתה, ברית הקומוניסטית של קרואטיה ובפברואר 1990 הקים יחד עם יובן ראשקוביץ' ואחרים את המפלגה הדמוקרטית הסרבית בקרואטיה. כעבור זמן קצר הוא נבחר לראש העיר קנין מטעם מפלגה זאת. באותה תקופה היוו הסרבים 12.2% מאוכלוסיית קרואטיה, אולם הם היו רוב בחבל "קראינה", רצועה לאורך הגבול בין קרואטיה לבוסניה.
בשלהי שנת 1990, אחרי בחירתו של פרניו טוג'מן (תוג'מן) כנשיא קרואטיה, נעה קרואטיה אל העצמאות. הממשל הקרואטי החדש ראה עצמו בעימות עם המיעוט האתני הסרבי בארצו שחשש כי עצמאות קרואטיה תנתק אותו מהמולדת הסרבית ותדכא את הסרבים. הסרבים שמרו זיכרונות קשים מתקופת מדינת-הלוויין הפרו-נאצית של האוסטאשה בימי מלחמת העולם השנייה שביצעה בשם הלאומנות הקרואטית תוכנית של רציחות מכוונות נגד הסרבים. המנהיג הסרבי של יוגוסלביה, סלובודן מילושביץ' והצבא העממי היוגוסלבי, שנשלט על ידי סרבים ומונטנגרים, תמך בהתנגדות הסרבים המקומיים לשאיפת קרואטיה לעצמאות מוחלטת.
הסרבים הלאומיים בקראינה הקימו מועצה לאומית סרבית, גוף שנועד לארגן את התנגדותם לעצמאות קרואטיה. מילאן באביץ' נבחר ליושב ראש שלה.
ביוגרפיה > המשפט ועסקת הטיעון

בשנת 2001 הסכים באביץ' להעיד נגד מילושביץ' בבית הדין הפלילי הבינלאומי ליוגוסלביה. בדצמבר 2002 התחיל במתן עדות עבור בית הדין שבה חשף בפני שמילושביץ' היה אישית מעורב במלחמה בקרואטיה. בנובמבר 2003 הוא הסגיר את עצמו כשהואשם בחמשה סעיפים של פשעים נגד האנושות והפרות חוקי המלחמה ומנהגיה. בינואר 2004 חתם על עסקת טיעון. ב-27 בינואר 2004 הוא הודה באשמה בנוגע לסעיף אחד של פשעים נגד האנושות, במסגרת מה שנראתה כעסקת טיעון עם תובעיו כששאר סעיפי האשמה הוסרו. בהצהרה פומבית הוא הביע "בושה וחרטה" והכריז שפעל כדי לטהר את האשמה הקולקטיבית של הסרבים מקראטיה וביקש מ"האחים הקראטים למחול לאחיהם הסרבים" על מעשיהם.
הודאתו בביצוע פשע נגד האנושות ציינה ניצחון גדול לתובעי בית הדין הבינלאומי כשבאביץ' היה המשתתף היחיד במלחמת קרואטיה שהודה באשמה. עדותו שקלה הרבה מאוד בעיני התביעה בחיזוק טענתה כי מילושביץ' מילא תפקיד מפתח ב"פעולה הפושעת המשותפת" בקרואטיה.
במשפטו נתן באביץ' עדות שנועדה לשמש להרשעתו של מילושביץ'. הוא הופיע גם במשפט של מילושביץ' על מנת להעיד. מילושביץ' הכיחש שתמך בבאביץ' וציטט תמלילי שיחות טלפוניות בהן דיבר על באביץ' כעל "אידיוט", "חלאה מצויה", "נכס של טוג'מן".
ב-29 ביוני 2004 באביץ' נידון ל-13 שנות מאסר אחרי שבית המשפט דחה את המלצת התובעים לגזור עליו 11 שנות מאסר. בית המשפט מצא כי נשא באחריות יותר גדולה ממה שטען התובע, אבל עם זאת התחשב בהסגרתו מרצון ובהודאתו באשמה. בית המשפט מצא שאם הוא לא היה ההאחראי הראשי, בכל זאת בחר להישאר בשלטון ותמך באופן משמעותי ברדיפות האתניות והדתיות. אחרי דחיית ערעורו ב-18 ביוני 2005 באביץ' נשלח לרצות את העונש במקום מסתור בבריטניה, צעד ללא תקדים בהתנהלות בית המשפט. צעד זה נתן מקום לספקולציות שנהנה מיחס פריבילגי בתמורה לעדותו נגד הנאשמים האחרים. הנימוק הרשמי היה הצורך להגן עליו מפני אלו שהוא העיד נגדם.
עם המנהיגים והמפקדים הסרבים שבאביץ' האשים אותם בעת משפטו בהאג בפשעי מלחמה בקרואטיה נמנו סלובודן מילושביץ', מילאן מארטיץ', יוביצה שטאנישיץ', פרנקו סימאטוביץ' ומומצ'ילו קריישניק.
ביוגרפיה > מותו

ב-5 במרץ 2006 נמצא מילאן באביץ' מת בתאו ביחידת המעצר של בית הדין הבינלאומי בהאג, אחרי שהתאבד בתליה באמצעות חגורתו. הוא הובא להאג כדי להעיד המשפט של מילאן מארטיץ', ראש מיליציה לשעבר ויורשו בתפקיד כנשיא של קראינה
וויסלב ששל, מנהיג המפלגה הרדיקלית הסרבית שהוחזק כאסיר יחד עם באביץ', טען שתרם להתאבדותו של באביץ' על ידי התנכלויות בכלא.
ששל הוסיף שהתביעה הבטיחה לבאביץ' ביטול כל ההאשמות נגדו אם יסכים להעיד נגד חבריו הסרבים האחרים, ולבסוף לא עמדו בהבטחותיהם.
הובא לקבורה בבית הקברות החדש בבלגרד ב-21 במרץ 2006 בנוכחות כ-500 אנשים. משפחתו שנמצאה במקום מסתור לא העזה להשתתף בלווייה.
השאיר אישה, בן ובת.
ראו גם

מלחמת העצמאות של קרואטיה
הערות שוליים

1 2 3  G.Partos The Independent 2006
↑  גזר הדין ב-29 ביוני 2004
↑  צו נשיא בית הדין בהאג מ-16 באוגוסט 2005
↑  בעל בריתו לשעבר של מילושביץ' התאבד בתאו, באתר הארץ, 6 במרץ 2006
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1259099075  ISNI: 0000 0003 9260 6116  NTA: 343394650  VIAF: 286696534   WorldCat (עם VIAF): 286696534 
באביץ' בדוכן הנאשמים בהאג
מולז'אנינובסקי

מולז'אנינובסקי (ברוסית: Молжаниновский район) הוא נפה של המחוז הצפוני של העיר הפדרלית מוסקבה, שברוסיה. שטחה הוא 21.78 קמ"ר ואוכלוסייתה מונה 12,264 תושבים (2020).
זו הנפה הקטנה ביותר מבחינת גודל האוכלוסייה, הוא בעל צפיפות האוכלוסין הנמוכה ביותר מכל נפות מוסקבה (161 איש לקמ"ר) והיא הנפה הרביעית בגודלה מבחינת השטח בעיר.
אין בנפה פיתוח נרחב ויש בה כספומט אחד בלבד ושום סניף בנקאי,של דואר או מרפאה ואין בה פיתוח תחבורתי והיא נעדרת קווי חשמלית, טרוליבוס, או אוטובוס.
אתרים ראויים לציון

נמל התעופה הבין-לאומי שרמטייבו
מטה אירופלוט
כנסיית המולד של ישו בצ'רקיזובו
מולוקיו

| --- | --- |

 מדינה:  איטליה איטליה
 מחוז:  קלבריה קלבריה
 עיר מטרופולינית:  רג'ו די קלבריה
 ראש העיר:  מרקו ג'וזפה קרוסו
 בירת הקומונה:  Molochio 
 שטח:  37.45 קמ"ר
 גובה:  310 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בקומונה:  2,241 (31 באוקטובר 2021)
  ‑ צפיפות:  59.84 נפש לקמ"ר (31 באוקטובר 2021)
 קואורדינטות:  38°19′00″N 16°02′00″E﻿ / ﻿38.316666666667°N 16.033333333333°E﻿ / 38.316666666667; 16.033333333333 
 אזור זמן:  UTC +1:00
 http://www.comune.molochio.rc.it/
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת איטליה מוגדלת) בארי נאפולי בולוניה רומא מילאנו טורינו קליארי פלרמו פירנצה ונציה קטנזארו סיציליה סרדיניה קור. צרפת שווייץ אוסטריה סלובניה הונגריה קרואטיה בוסניה והרצגובינה  מ. תוניסיה אלג'יריה הים האדריאטי  הים הטירני הים הליגורי  הים התיכוןמולוקיו(למפת איטליה רגילה) בארי נאפולי בולוניה רומא מילאנו טורינו קליארי פלרמו פירנצה ונציה קטנזארו סיציליה סרדיניה קור. צרפת שווייץ אוסטריה סלובניה הונגריה קרואטיה בוסניה והרצגובינה  מ. תוניסיה אלג'יריה הים האדריאטי  הים הטירני הים הליגורי  הים התיכוןמולוקיו(למפת קלבריה רגילה) קטנזארו רג'ו די קלבריה קוזנצה קרוטונה בזיליקטה קמפניה סיציליה מפרץ טאראנטו  הים הטירני  הים היונימולוקיו(למפת קלבריה מוגדלת) קטנזארו רג'ו די קלבריה קוזנצה קרוטונה בזיליקטה קמפניה סיציליה מפרץ טאראנטו  הים הטירני  הים היונימולוקיו  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
מולוקיו (באיטלקית: Molochio) היא קומונה במחוז קלבריה שבאיטליה, הממוקמת כ-80 קילומטרים מדרום-מערב לקטנזארו וכ-40 קילומטרים מצפון-מזרח לרג'ו די קלבריה. נכון ל-31 באוקטובר 2021 היו בה 2,700 תושבים ושטחה 37.45 קילומטרים רבועים. הקומונה ידועה כ"בעלת השכיחות הגבוהה ביותר של אנשים בגיל מאה בעולם".
הערות שוליים

↑  "USC News - University of Southern California News".
ערך זה הוא קצרמרבנושא יישובים באיטליה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מיקאל לנדרו

מיקאל ונסן אנדרה-מארי לאנדרו (בצרפתית: Mickaël Vincent André-Marie Landreau; נולד ב-14 במאי 1979) הוא כדורגלן עבר צרפתי ששיחק בעמדת השוער ומאמן כדורגל.
לאנדרו הוא הכדורגלן עם מספר ההופעות הגדול ביותר בליגה הצרפתית הראשונה.
קריירה

אל מחלקת הנוער של נאנט הצטרף לאנדרו בגיל 14. ב-1996 הצטרף לקבוצה הבוגרת ובמשחקו הראשון בקבוצה, תיקו 0-0 נגד בסטיה ב-2 באוקטובר 1996, עצר בעיטת עונשין מ-11 מטרים. לאנדרו הפך לשוער הקבוע של הקבוצה ובגיל 19 מונה לקפטן. לאנדרו עמד בשער הנבחרת הצרפתית בגביע העולם בכדורגל עד גיל 20 של 1997. במשך עשר שנים שיחק לאנדרו בנאנט, וזכה עימה בגביע הצרפתי ב-1999 וב-2000, באליפות צרפת ב-2001 ובגביע האלופות ב-1999 וב-2001. ב-2006 עבר לאנדרו לפריז סן-ז'רמן בהעברה חופשית. לאנדרו היה השוער בכל משחקי הליגה של פריס סן-זרמן בשלוש עונותיו בקבוצה, אולם הגעתו של גרגורי קופה לקבוצה ב-2009 העמידה בסימן שאלה את עתידו של לאנדרו כשוער ראשון והוא בחר לעזוב לליל. עד מהרה הפך לשוער המוביל בליל ב-3 וחצי עונותיו, כשהוא מקדים שוערים אחרים מסגל הקבוצה בתוכם וינסנט אניימה. עם ליל זכה  לאנדרו בדאבל בשנת 2011.
בחלון ההעברות של ינואר 2013 עבר לאנדרו לבסטיה בחוזה לחצי שנה. במדי בסטיה שבר לאנדרו את שיא ההופעות בליגה הצרפתית הראשונה שעמד עד אז על 602 משחקים.
קריירה > נבחרת לאומית

למעט גביע העולם עד גיל 20 של 1997, לאנדרו אף פעם לא הצליח לבסס את מעמדו כשוער ראשון בנבחרת הצרפתית ולאורך הקריירה שלו הקדימו אותו פביאן בארטז, גרגורי קופה והוגו לוריס. הוא עמד בשער הנבחרת בשני משחקים בגביע הקונפדרציות של 2001 בו זכתה ארצו, בשישה משחקים במוקדמות יורו 2008 ובשלושה משחקי ידידות. בסך הכל רשומות לזכותו 11 הופעות בינלאומיות.
מאמן

בשנת 2017 לנדרו מונה למאמן לוריאן מהליגה הצרפתית השנייה.
תארים > מועדונים

אליפות צרפת - 2001
הגביע הצרפתי - 1999, 2000
גביע האלופות - 1999, 2001
גביע הליגה - 2008
אליפות צרפת - 2011
הגביע הצרפתי - 2011
תארים > נבחרת

גביע הקונפדרציות - 2001
מולטי ריטייל גרופ

| --- | --- |

 נתונים כלליים
 סוג:  חברה ציבורית
 בורסה:  הבורסה לניירות ערך בתל אביב
 תקופת הפעילות:  2016–הווה (כ־8 שנים)
 משרד ראשי:  ראשון לציון
 שליטה בחברה:  קרן קדמה קפיטל (65.08%)
 ענפי תעשייה:  שיווק
 מוצרים עיקריים:  מוצרים לבית ולרכב
 שווי שוק:  207 מיליון ש"ח (10 באוקטובר 2024)
 הכנסות:  745 מיליון ש"ח (2023)
 רווח תפעולי:  הפסד של 28.4 מיליון ש"ח (2023)
 רווח:  הפסד של 44.7 מיליון ש"ח (2023)
 הון עצמי:  104 מיליון ש"ח (2023)
 סך המאזן:  851 מיליון ש"ח (2023)
 יו"ר:  אורי עינן
 מנכ"ל:  איציק אוזנה
  
 www.ace.co.il
 
מולטי ריטייל גרופ בע"מ היא חברה ציבורית המפעילה רשתות שיווק למוצרים לבית ולרכב - "אייס", "אוטודיפו", "ביתילי","אורבן" ו"איי.די.דיזיין".
היסטוריה

החברה הוקמה על ידי קרן קדמה קפיטל ב-13 בנובמבר 2016, תחת השם "קדמה-השקעה (2016) בע"מ". כעבור כחודש רכשה קרן קדמה קפיטל מאלקטרה צריכה את הפעילות של רשתות השיווק "אייס", "אוטודיפו" ו"אייס אלקטריק" ושילבה אותן בחברה, שבעקבות זאת שינתה את שמה, ב-15 בפברואר 2017, ל"אייס קפיטל קמעונאות (2016) בע"מ". ב-11 בינואר 2021 נרשמו ניירות הערך של החברה למסחר בבורסה לניירות ערך בתל אביב. ב-27 בדצמבר 2021 שונה שם החברה לשם הנוכחי, "מולטי ריטייל גרופ בע"מ".
סניפי "אייס אלקטריק" נסגרו, ופעילותם שולבה בחנויות רשת "אייס". בסוף 2021 הפעילה החברה 31 חנויות - 12 חנויות במותג ACE,‏ 6 חנויות במותג Auto Depot, ו-13 חנויות משולבות (חנות ACE וחנות Auto Depot  יחדיו). עשרים מחנויות אלה פעלו גם בשבת ובחג. בנוסף הפעילה החברה אתר אינטרנט למסחר אלקטרוני. לחברה יש מפעל באשדוד שבו מיוצרים רהיטים לבית (בעיקר ארונות וחדרי ארונות). הנמכרים ברשת"אייס" תחת המותג "ספץ". מרבית עובדי החברה מועסקים בהסכם קיבוצי שנחתם בין החברה לבין הסתדרות העובדים הלאומית. עובדים בכירים מועסקים בהסכמים אישיים.
בפברואר 2022 הסכימה החברה על רכישת רשתות השיווק "ביתילי", "אורבן" ו"איי.די.דיזיין" מחברת איקו עיצובים בע"מ, תמורת כמאה מיליון ש"ח. רשתות אלה כללו 32 סניפים (11 סניפי ביתילי, 17
סניפי אורבן ו-4 סניפי איי.די.דיזיין), מתוכם 6 סניפים מופעלים באמצעות זכיינים, ושלושה אתרי אינטרנט. רכישה זו הושלמה ב-1 במאי 2022.
בנובמבר 2022 הגיעה החברה להסכם לרכישת פעילות רשת מרכזי שירות לרכב CheckUp מחברת טכנוטיירס (ישראל) בע"מ, תמורת כ-2.8 מיליון ש"ח. הפעילות הנרכשת כוללת ארבעה מרכזים הפועלים תחת
המותג CheckUp ועשרה סניפים של מרכזי שירות קטנים הפועלים בתוך מוסכים בקונספט של "חנות בתוך חנות".
הערות שוליים

1 2 3 4 5  מולטי ריטייל גרופ בע"מ: נתונים כספיים באתר מאי"ה.
↑  גולן חזני, אלקטרה צריכה מוכרת לקדמה את אייס ואוטו דיפו ב-190 מיליון שקל, באתר כלכליסט, 15 בדצמבר 2016
↑  מולטי ריטייל גרופ בע"מ  - דוח תקופתי ליום 31 בדצמבר 2021, באתר "מאיה"
↑   אתר האינטרנט הרשמי של ביתילי
↑   אתר האינטרנט הרשמי של אורבן
↑   אתר האינטרנט הרשמי של איי.די.דיזיין
↑  מולטי ריטייל גרופ - הסכם לרכישת פעילות, באתר "מאיה", 3 בפברואר 2022
↑  שירה ספיר, ‏מולטי ריטייל השלימה את רכישת ביתילי, IDdesign ו-Urban ב-100 מיליון שקל, באתר גלובס, 2 במאי 2022
↑   אתר האינטרנט הרשמי של CheckUp
↑  מולטי ריטייל גרופ - הסכם לרכישת פעילות, באתר "מאיה", 17 בנובמבר 2022
מולטו טשומה

מולטו טשומה וירטו (באמהרית: ሙላቱ ተሾመ, בתעתיק לטיני: Mulatu Teshome, באורומו: Mulaatuu Tashoomee; ‏נולד ב-1 בינואר 1955 או ב-31 בדצמבר 1956) הוא פוליטיקאי ודיפלומט אתיופי. כיהן כנשיא אתיופיה החל מ-7 באוקטובר 2013 ועד 25 באוקטובר 2018. קודם לכן כיהן למשך שלוש שנים בראש בית הפדרציה (הבית העליון של הפרלמנט) של אתיופיה.
ביוגרפיה

מולטו טשומה נולד בכפר ארג'ו במחוז ולגה, בימינו אורומיה, בשנת 1955 או 1956.
התחנך בסין בשפה הסינית המנדרינית, בה סיים את התואר הראשון בכלכלה פוליטית ותואר דוקטור במשפט בינלאומי באוניברסיטת בייג'ינג. לימד במספר מוסדות אוניברסיטאיים.
באמצע שנות התשעים כיהן כסגן שר לפיתוח ושיתוף פעולה כלכלי לצד השר גירמה בירו והתמנה בשנת 2001 כשר החקלאות. בשנים 2005-2002 כיהן כיושב ראש בית הפדרציה האתיופית.
לאחר מכן שימש כשגריר אתיופיה בסין, יפן, אזרבייג'ן וטורקיה.
ב-7 באוקטובר 2013, בעודו מכהן כשגריר בטורקיה, נבחר מולטו על ידי הפרלמנט בפה אחד כנשיא אתיופיה. גם החבר היחיד של סיעת האופוזיציה בבית (אחדות לדמוקרטיה וצדק), גירמה סייפו, בירך על בחירתו.
בדומה לשני קודמיו בתפקיד הנשיא, נגסו גידאדה וגירמה וולדה גיורגיס לוצ'ה, מולטו הוא בן לקבוצה האתנית אורומו. מבחינה דתית הוא משתייך לעדה הנוצרית האתיופית האורתודוקסית.
לד"ר מולטו טשומה יש בן אחד.
גלריה

תמונות נשיא המדינה ראובן ריבלין ומולטו טשומה בעת ביקורו הממלכתי של ריבלין באתיופיה:
מחפשים אהבה

| --- | --- |

 סוגה:  תוכנית מציאות
 כותבים:  אליען לזובסקי
 בימוי:  עופר ברק (2008)
 מנחים:  גלית גוטמן
 פסקול:  רומן ויינשטיין איתי שטיינברג חיים צינוביץ' גיא מנצור
 ארץ מקור:  ישראל
 שפות:  עברית
 מספר עונות:  3
 הפקה
 מפיק:  תמי מרגלית
 שידור
 רשת שידור:  ערוץ 10
 תקופת שידור מקורית:  2007–2008
מחפשים אהבה היא תוכנית טלוויזיה ישראלית ששודרה בערוץ 10 בשנים 2007–2008. את התוכנית הנחתה גלית גוטמן.
במסגרת התוכנית בכל פרק רווק המחפש זוגיות ושלושה אנשים המקורבים אליו, בדרך כלל בני משפחה וחברים הם אלה שקובעים עם מי הוא ייצא לפגישה רומנטית.
התוכנית קיבלה ביקורות פושרות מן המבקרים: מבקר הטלוויזיה ניר קיפניס טען כי התוכנית מבטאת את הרעיון שלהיות רווק נחשב לדבר לא תקין בחברה שלנו וכי עדיף להיות בזוגיות בעייתית. דרור משעני מעיתון הארץ טען כי התוכנית מבטאת את השפעת הקפיטליזם על תפיסות האהבה והזוגיות.
פורמט התוכנית נמכר למדינות לצרפת, פינלנד, פולין וטורקיה.
הערות שוליים

↑  ניר קיפניס, ‏"מחפשים אהבה עם גלית גוטמן" / ניר קיפניס לקראת שידור, באתר גלובס, 21 ביולי 2008
↑  דרור משעני, כשצפונבון מחפש אהבה, באתר הארץ, 13 בנובמבר 2007
מולאן (זיכיון)

| --- | --- |
 מדינה:  ארצות הברית ניו זילנד (לייב אקשן) סין (לייב אקשן)
 סרטים בסדרה:  מולאן מולאן 2 מולאן
 
מולאן (באנגלית: Mulan) הוא זיכיון של סרטים מאולפני דיסני המהווים חלק מהרנסאנס של דיסני המספרים על האגדה של חואה מולאן, אשר התגייסה לצבא סין בהחבא כדי להציל את אביה מגיוס. בסדרה המקורית 2 סרטים: מולאן שיצא ב-1998 ומולאן 2 שיצא בקלטות וידאו ב-2004. בשנת 2020 יצא סרט לייב אקשן המהווה רימייק לסרט הראשון.
בנוסף לסרטים יצאו מספר משחקי מחשב על הסדרה: "מולאן" (אנ'), משחק מהסדרה "Disney's Animated Storybook" וחלק מהמשחקים של Kingdom Hearts. לעומת סרטים אחרים של דיסני למולאן לא נוצרה סדרת טלוויזיה בעלת שם דומה, אך חלק מהדמויות נראות בסדרה: בית העכבר (אנ').
סרטים > מולאן

מולאן יצא בשנת 1998 כחלק מהרנסאנס של דיסני ומספר את סיפורה של חואה מולאן, אם כי לדמות הראשית קוראים פא מולאן (אנ'). במאי הסרט הם בארי קוק וטוני בנקרופט ומדבבים בו השחקנים: מינג-נה ון, אדי מרפי, בי.די. וונג, מיגל פרר, ג'ון פוראי
בסרט מסופר על חייה של מולאן המתגייסת להציל את אביה מגיוס תוך שהיא מסווה את היותה אשה. למסעה מתלווה דרקון סיני קטן בשם מושו וצרצר מזל בשם קרי-קי. במסעה היא נלחמת נגד ראש צבא ההונים, מצילה את סין מנפילה ומביאה כבוד למשפחתה.
הסרט הצליח בקופות וגרף 304 מיליון דולר. הוא גם זכה במספר פרסי אנני, היה מועמד לפרס האוסקר ולפרס גלובוס הזהב. מכון הסרטים האמריקאי בחר את מולאן כמועמד לרשימת עשרת סרטי האנימציה הטובים ביותר.
סרטים > מולאן 2

סרט ההמשך של מולאן יצא לווידאו בשנת 2004. במאי הסרט הוא דרל רוני ומדבבים בו מינג-נה ון, מארק מוזלי, בי.די. וונג, הארווי פירסטיין, לוסי לו וסנדרה או.
הסרט עוקב אחרי עלילות מולאן בהם היא נשלחת לצד גנרל לי שאנג ללוות 3 נסיכות לחתונתם עם נסיכים רחוקים במסע שיאחד את סין.
סרטים > מולאן (לייב אקשן)

בשנת 2020 (לאחר שנדחה מיציאה ב-2018) צפוי לצאת סרט לייב אקשן המהווה רימייק לסרט הראשון. במאי הסרט הוא ניקי קארו ומשחקים בו: ליו ייפיי, דוני ין, יוסון אן, גונג לי, ג'ייסון סקוט לי וג'ט לי.
עלילת הסרט דומה לסרט המקורי אם כי חלק מהשמות השתנו - הדמות הראשית נקראת "חואה מולאן" ולא "פא מולאן".
מייקל אארטס

מייקל אארטס (בהולנדית: Maikel Aerts; נולד ב-26 ביוני 1976) הוא כדורגלן עבר הולנדי.
קריירה

הקריירה המקצועית של אארטס החלה בשנת 1994 בהולנד, שם שיחק בשתי הליגות הבכירות במשך שש עשרה שנים. אארטס שיחק בדן בוש, בירשחוט, רוזנדל, פיינורד רוטרדם ובווילם II.
לקראת עונת 2010/11 עזב אארטס את הולנד וחתם על חוזה לשנתיים בהרטה ברלין מהבונדסליגה השנייה.  אארטס החליף את שוער הקבוצה ירוסלב דרובני שעבר להמבורג עם ירידת הרטה ברלין לליגה השנייה.
אארטס הוא אחיינו של אמן הלחימה פטר אארטס.
מיקה רבינוביץ'

| --- | --- |

במרכז, מיקה רבינוביץ' אלופת ישראל, חורף 2017, מימין אווה פביאן ומשמאל בקי פוזדנר
 לידה:  6 בדצמבר 2002 (בת 21)
 מידע כללי
 מדינה:  ישראל ישראל
 ספורט
 ענף ספורט:  שחייה
 תת-ענף:  סגנון חופשי, סגנון פרפר
מיקה רבינוביץ' (נולדה ב-6 בדצמבר 2002), היא שחיינית ישראלית, אלופת ישראל בשחייה (דצמבר 2017) במשחה ל-200 מטר חופשי (בריכת 25 מטר).
ביוגרפיה

רבינוביץ' נולדה וגדלה בעומר. אביה, אלכס רבינוביץ', רופא גניקולוג אונקולוג היה שחיין מצטיין בנערותו במכבי נהריה ואמא שלה, ענת רבינוביץ' רופאה המטולוגית. היא למדה לשחות בגיל 5 וחצי, אך החלה להתאמן באופן מסודר עם הגעת משפחתה למונטריאול, קנדה בקיץ 2012. בקיץ 2015 חזרה המשפחה לארץ והיא החלה לשחות ביישוב שבו גדלה בהדרכתו של גרי קלונטרוב אותו עזבה לאחר מספר חודשים ועברה להתאמן ב"גני עומר" ביישוב בהדרכתם של רוני סנדלר וברק עטר מהפועל דולפין נתניה.
ביוגרפיה > 2016

באליפות ישראל (בריכת 25 מטר) שנערכה בדצמבר 2016 סיימה רבינוביץ' במקום שמיני במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 1:05.28 דקות, בשלב המוקדמות היא קבעה שיא אישי חדש של 1:04.85 דקות, במקום תשיעי במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:26.90 דקות, בשלב המוקדמות היא קבעה שיא אישי חדש של 2:26.56 דקות, במקום 14 במשחה ל-200 מטר חופשי בשיא אישי חדש של 2:09.31 דקות ובמקום 15 במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:30.39 דקות.