stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
נבו קמחי
קריירה > קולנוע וטלוויזיה

את הקריירה הטלוויזיונית החל קמחי בשנת 1994, בתוכנית המערכונים "נפלו על הראש" ששודרה בערוץ 2, תחת זכיינית השידור קשת. בנוסף, נטל חלק בסדרת הילדים "יוסף המספר על הכרים".
בשנת 1995 שיחק בסדרת הדרמה של הערוץ הראשון "סיטון" בתפקיד אלישע. באותה שנה שיחק גם בסרט "שחקנים" בתפקיד גבי.
בשנת-1996 השתתף בסדרת הטלוויזיה "חצי המנשה" בתפקיד רעואל.
בשנת 1997 שיחק בסרטו של איתן גרין "אשה מרציפן".
וב-1998 שיחק בסרט "מזל דגים" את "תלבוט". בשנת 2001 השתתף בסדרת הדרמה "דום לב". ב-2003 שיחק בסרט "איים בחוף", ב-2004 החל לשחק בסדרות הטלוויזיה "ראש גדול" בתפקיד אביב ירון, צייר ואבא של מור (אלמה בן זאב), במשך שלוש העונות הראשונות של הסדרה. באותה שנה, השתתף ב"מעורב ירושלמי" בתפקיד אפרים סעדה, ואף שיחק בסרט "סיפור קיץ" בתפקיד קצין נפגעים.
בשנת 2006 השתתף קמחי בסדרת הטלוויזיה "אגדת דשא" בתפקיד שחר וב-2007 שיחק בסרט "בופור" בתפקיד אבישי. בשנת 2009 השתתף בסדרה פולישוק בתפקיד מיקי כץ, באותה שנה, גילם את אריק, בסדרת הסרטים החרדית "הלהקה", של יהודה גרובייס, לצד השחקנים ירון מוטולה, שאול חיון ודוד אברהמסון, ודיבב בסרט "טינקרבל והאוצר האבוד".
בשנת 2010 שיחק קמחי דמויות מרכזיות בסדרות המוכרות "חטופים" (בתפקיד אילן פלדמן) ובסדרה "עספור" (בתפקיד זוטא).
בשנת 2011 שיחק בסדרה "אליפים" בתפקיד אביגדור זכרוני. באותה שנה שיחק בסרט הקולנועי "הערת שוליים" בתפקיד יאיר פיינגרהוט ובסרט הקולנועי "בוקר טוב אדון פידלמן" בתפקיד נח. קמחי גם השתתף בסדרה האינטרנטית "אנדו", בתפקיד מנהל בית ספר החולם להיות מפיק. ב-2013 שיחק בסרט "עיר מקלט".
בשנת 2012 שיחק קמחי בעונה הראשונה של סדרת הנעורים "גאליס" בערוץ הילדים של "הוט", בתפקיד "יוהאן", מנהל שומרי הסוד. ב-2015 שיחק בסרט "קאפו בירושלים".
בשנת 2016 שיחק בסדרת הנוער "נעלמים" בתפקיד דובי השוטר. בשנת 2018 שיחק בתפקיד הראשי בסרטו של יעקב גולדווסר "שרוכים" ב-2021 שיחק בתפקיד משנה בסדרת הדרמה "עלומים", בנוסף גילם חוקר ביאחב"ל בסדרת הפשע "השוטרים" בשנת 2022 גילם את אביו של נפתלי, בעלה של פייגי העקרה בסרט עקרה.
באותה שנה לוהק לתפקיד פרקליט המדינה קובי הוניג בסדרה "מנאייכ".
ב-2023 שיחק בסרט "בית".
ב-2024 השתתף בעונה האחרונה של מנאייכ ובסדרה אף אחד לא עוזב את פאלו אלטו בבימוי של אורן שקדי בקשת 12.
קריירה > תיאטרון

תיאטרון בית ליסין: "פילומנה", "סתיו ימיו", "כחול בוער", "ערפל", "כולם היו בניו", "זהות", "התאונה", "תה", "החולה ההודי".
תיאטרון הקאמרי: "חיכיתי לך".
תיאטרון הספרייה: "ביירות", "יצרים".
תיאטרון הפרינג': "לוקח את הזמן".
תיאטרון הבימה: "החייל האמיץ שוויק", ג'וני שב משדה הקרב" - הצגת יחיד.
תיאטרון באר שבע: "הוכחה", "הנשים הפיניקיות".
תיאטרון פותחים מסך: "אבנים", "שנייה, חצי שנייה", "בשידור חי".
תיאטרון הרצליה: "בשר גבירותיי ורבותי".
פסטיבל ישראל: "אבא שלי לא ציפור".
הצגות המופיעות בכל רחבי הארץ: "שעתו האחרונה של קול".
בשנת 2007 זכה קמחי בפרס השחקן המצטיין בפסטיבל תיאטרונטו, על משחקו במחזה של יהושוע סובול "שעתו האחרונה של קול". ההצגה מוצגת בכל רחבי הארץ החל משנת 2007 ובתיאטרון הקאמרי.
חיים אישיים

קמחי מתגורר במושב חצב, נשוי בשנית למירב ואב לשני זוגות תאומים: בן ובת מנישואיו הראשונים ושתי בנות מנישואים השניים.
בעשור האחרון החל קמחי להתקרב ליהדות, להניח תפילין מדי יום ולשמור שבת.
הערות שוליים

↑   אריאל שנבל, ‏"רוצה שלאנשים ייפתח הלב, ולא ייסגר אחרי שבוע", בעיתון מקור ראשון, 7 בספטמבר 2018.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987008115754705171  LCCN: n2020066424  VIAF: 651158790526538850439   WorldCat (עם VIAF): 651158790526538850439
אלחנן משה קונשטט

משוחח עם הרב גדליה אייזמן (משמאל)
הרב אלחנן משה קונשטט (ז' בתשרי ה'תרע"ח, 1917 – ג' בתשרי ה'תשנ"ה, 1994) היה ראש ישיבת קול תורה.
קורות חייו

נולד בז' בתשרי ה'תרע"ח (1917) בפולדה שבגרמניה לרב ברוך קונשטט ששימש כרב וראש ישיבה בעיר. ולימים ראש ישיבת קול תורה, ולצפורה בת הרב אלחנן משה עמנואל, בבחרותו למד בישיבת מיר בליטא. ובשנות השואה ברח עם הישיבה לשנחאי ומשם עלה לארץ ישראל, בשנת תש"ו נישא לרות, בת רבי אורי שרגא בייפוס. בשנת תשכ"ז לאחר פטירת אביו מונה לתפקיד ראש ישיבת קול תורה לצד הרב שלמה זלמן אוירבך.
נפטר בג' תשרי ה'תשנ"ה, ונקבר בהר המנוחות.
משפחתו

בניו הרב אליעזר והרב אהרן משמשים כרבנים בישיבת קול תורה.
בנו הרב אברהם אריה ר"מ בישיבת דעת תורה ומו"ל שו"ת יענה ברוך של סבו הרב ברוך קונשטט.
חתנו הרב יחזקאל קורן שימש כר"מ וראש ישיבה בישיבת קול תורה לצעירים.
חתנו הרב צבי פרצוביץ מכהן כראש ישיבה בישיבת מיר ברכפלד.
חתנו הרב חזקיהו קצבורג משמש כמשגיח בישיבת כנסת יחזקאל באלעד.
חתנו הרב דומב מכהן כר"מ בישיבת קול תורה לצעירים.
גיסו הוא הרב קלמן כהנא, רבו של קיבוץ חפץ חיים וחבר כנסת מטעם פועלי אגודת ישראל.
הערות שוליים

↑  מרכז פראגר, הזריחה בפאתי קדם - א, בני ברק תשנ"ט, באתר אוצר החכמה (צפייה מוגבלת למנויים); תלמידי ישיבות פליטים, באתר ארכיון המדינה, עמ' 3
↑  פרסום נישואין, הצופה, 6 באוגוסט 1946
↑  ישראל כהן, ‏אשת ראש ישיבת 'קול תורה': נפטרה הרבנית רות קונשטט, באתר כיכר השבת, 20 בפברואר 2017
↑  אלחנן משה קונשטט באתר GRAVEZ
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007307244005171  ISNI: 0000 0000 7906 8550  LCCN: n98051213  VIAF: 70705240   WorldCat (עם VIAF): 70705240
אי הילדים (סדרת טלוויזיה)

| --- | --- |

 מבוסס על:  הספר "אי הילדים" מאת מירה לובה
 סוגה:  הרפתקאות, ילדים
 כותבים:  תסריט לטלוויזיה חנן פלד
 בימוי:  נתנאל גוטמן
 ארץ מקור:  הממלכה המאוחדת 
 שפות:  אנגלית
 מספר עונות:  1
 מספר פרקים:  8
 הפקה
 אורך פרק:  30 דקות
 שידור
 רשת שידור:  BBC One
 רשת שידור בישראל:  רשות השידור
 תקופת שידור מקורית:  1 ביולי 1985 – 1985 
 קישורים חיצוניים
 דף התוכנית ב-IMDb
 
אי הילדים (באנגלית: Children's Island) היא מיני-סדרת טלוויזיה בריטית המבוססת על הספר אי הילדים מאת מירה לובה. הסדרה שודרה לראשונה ב-1 ביולי 1985 בערוץ BBC One לפי תסריט של חנן פלד ובבימויו של נתנאל גוטמן.
עלילה

במהלך מלחמת העולם השנייה מזמין נשיא ארצות הברית לארח בארצו ילדים מלונדון הסובלים מההפצצות האוויריות של גרמניה. הם מועברים לארצות הברית בספינות אשר אחת מהן מותקפת על ידי צוללת גרמנית ושוקעת. רוב הילדים מצליחים להחלץ מהספינה הטובעת אך ספינת הצלה אחת עם 11 ילדים נסחפת ונחשבת כאבודה.
ספינת ההצלה מגיעה לאי בודד שם הילדים, על מנת לשרוד, מארגנים את עצמם בצורה של מדינת ילדים קטנה, שבה לכל אחד יש משימות מוגדרות משלו. למרות סכסוכים פרטניים, הם מצליחים לשרוד באי.
באנגליה ובארצות הברית מאמינים שהילדים הנעדרים מתים. רק ויליאם, נכדו של נשיא ארצות הברית, משוכנע שהם עדיין בחיים. לבסוף, הוא מצליח לשכנע את סבו ליזום חיפוש שמוביל בסופו של דבר לאיתור הילדים והצלתם.
שחקנים ודמויות

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
בישראל הסדרה שודרה לראשונה בשנת 1985
עברית: איה גזית
הפקת תרגום: חיים גיא
רקע

בשנת 1940, בזמן מלחמת העולם השנייה הבריטים יזמו את תוכנית CORB‏ (Children's Overseas Reception Board) לשליחת ילדים בריטים בספינות מחוץ לאזור המלחמה. התוכנית הופסקה לאחר שהספינה "City of Benares was" טבעה ב-8 בספטמבר 1940 בדרכה לקנדה ו-77 מהילדים על הספינה נהרגו.
נסים וידאל

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  30 ביולי 1939 (בן 85) מצרים 
 ענף מדעי:  אסטרופיזיקה, אסטרונומיה
 מקום מגורים:  ישראל ישראל
 מקום לימודים:  אוניברסיטת תל אביב 
 תרומות עיקריות
 מחקרים בתחום אסטרופיזיקה
 
נסים וידאל (נולד ב-30 ביולי 1939) הוא אסטרופיזיקאי ישראלי שעוסק בהבנת האסטרונומיה שעמדה לנגד עיני הרמב"ם ושאר חכמי ישראל.
ביוגרפיה

וידאל נולד בשנת 1939 במצרים למשפחה ממוצא יהודי-איטלקי שומרת מצוות בשנת 1939, ועלה לישראל בשנת 1950. בגיל תשע עשרה החל בלימודי פיזיקה באוניברסיטה העברית. בשנת 1968 קיבל תואר שני מטעם אוניברסיטת תל אביב, על עבודה שכותרתה "מודלים קוסמולוגיים המכילים לחץ", ובשנת 1971 קיבל תואר דוקטור לאסטרונומיה מטעם אוניברסיטת תל אביב, על עבודה שכותרתה "ההתפתחות של כוכב הליום טהור בן M 140 ובעירת הליום".
במשך השנים עבד במכוני מחקר אחדים: מצפה הכוכבים המלכותי של גריניץ', מצפה הכוכבים על שם וייז ואוניברסיטת הרווארד בארצות הברית. הוא חבר האיגוד האסטרונומי הבינלאומי הוא עומד בראש "ממט"ן - המכון להוראת מדעים וטכנולוגיה" בירושלים. הוא רואה בעיסוק באסטרונומיה מצווה, בהתאם לדברי רבי יוחנן בתלמוד הבבלי: "מנין שמצוה על האדם לחשב תקופות ומזלות? שנאמר 'ושמרתם ועשיתם כי היא חכמתכם ובינתכם לעיני העמים' - איזו חכמה ובינה שהיא לעיני העמים? הוי אומר זה חישוב תקופות ומזלות". לדבריו המדע מחזק את האמונה באלוהים, ואין סתירה בין דת למדע.
פרסם מאמרים אקדמיים וחיבר שלושה ספרי מדע פופולרי. כתב סדרת ספרים בשם "צבא השמים", המכילה חמישה כרכים, ובה הוא מבאר את הסוגיות הרבות של חז"ל הנוגעות לאסטרונומיה, ובפרט באסטרונומיה של הרמב"ם ביד החזקה. בספר הלימוד "לאן הולכים כוכבי הלכת?", שהוא ספר לימוד לבתי ספר, הוא כתב: "מאז אותו יום רביעי שבו נבראו השמש והירח והכוכבים, הם סובבים כל אחד במסלולם שקבע להם הקב"ה" וכן "אבל השמש אינה נעה כגולם, אלא גם היא נשמעת להשגחתו של הבורא יתברך, ולמשל בימי יהושע בן נון היא נעצרה בשמים ככתוב 'שמש בגבעון דום'". חיבר גם תוכנית לימודים באלקטרוניקה, המכילה 12 חוברות לימוד, ומעבדה באלקטרוניקה לגילאים 4 עד 12 שנה. כמאה אלף תלמידים השתתפו בתוכנית זו בבתי ספר יסודיים בכל רחבי הארץ.
בנו הוא הרב חיים וידאל, דיין בבית הדין הרבני.
מכּתביו

צבא השמים: אסטרונומיה, ממט"ן - המכון להוראת מדעים וטכנולוגיה, תשנ"ה
פרקי אסטרונומיה, ממט"ן - המכון להוראת מדעים וטכנולוגיה, תשס"א
הערות שוליים

↑  תלמוד בבלי, מסכת שבת, דף ע"ה, עמוד א'.
↑  ראו, למשל, ברשימת פרסומים של מצפה הכוכבים על שם וייז
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007269594605171  ISNI: 0000 0000 4746 6271  LCCN: nr90015435  VIAF: 71240214   WorldCat (עם VIAF): 71240214 
ערך זה הוא קצרמרבנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
יחזקיה יהושע פייבל תאומים

| --- | --- |
 תקופת הפעילות:  ?–1731 
 פטירה:  1731 
 אב:  יונה תאומים-פרנקל 
 צאצאים:  חיים יונה תאומים 
 
רבי יחזקיה יהושע פייבל תאומים (? - תצ"א, 1731 בערך), היה רב ופוסק הלכה.
שימש ברבנות העיר פרמיסלה במשך 15 שנים, ולאחר שהודח בידי ועד הקהילה, נבחר לרבנות העיר ברסלאו, משרה בה החזיק כ-14 שנים עד יום מותו.
ביוגרפיה

רבי יחזקיה יהושע פייבל תאומים היה בנו הרביעי של הרב יונה תאומים-פרנקל, המפורסם בחיבורו על הש"ס "קיקיון דיונה". על הגהותיו לחיבורו של אביו, חתם בשם "יהושע פייבלמן".
הוא נישא לפרל, בתו של הרב אריה יהודה לייב "הארוך", רבה של קראקא. על נסיבות השידוך סיפר קרוב משפחתו, רבה של למברג הרב יוסף שאול הלוי נתנזון, כי בעקבות תשובה שנונה שענה בהיותו נער לרב שנזף בו, בחר בו הרב לחתנו. לפי הסיפור, אמר לו הרב לפני נישואיו כי על פי אבחונו נראה שלא יוכל להתמיד בלימודיו, אך למרות זאת הוא לוקח אותו לחתן, אם יתחייב ללמוד בהתמדה בחמש השנים הראשונות שאחרי נישואיו, מתוך מחשבה שלאחר חמש שנות התמדה לא ירצה הנער לעזוב את לימודיו. הנער תקע כף, והחתונה התקיימה. גיסיו מנישואין אלו היו: הרב זכריה מנדל בן אריה לייב, מחבר "באר היטב" על חושן משפט, ורבי שמואל מפיורדא, מחבר "בית שמואל" על אבן העזר והרב שאול בן הרבי רבי השיל מקראקא.
בצעירותו נבחר לשמש כאב"ד בקהילה היהודית בעיר צילץ, ולאחריה בעיר פרמיסלה. קודם בואו לפרמיסלה, הועלתה הצעת רבנות בעיר מץ, בה שימש בעבר אביו הרב יונה תאומים-פרנקל ה"קיקיון דיונה", אך כפי הנראה היא לא הבשילה לכדי בקשה רשמית של הקהילה היהודית המקומית. מחותנו הרב דוד אופנהיים, ניסה להשיג עבורו את משרת הרבנות של אזור הסן בגרמניה (כיום מדינת הסן), אך ללא הצלחה.
לפניו נבחר לשמש כרבה של פרמיסלה, אחיו הרב יצחק מאיר תאומים-פרנקל, שנפטר לפני שהספיק לממש את המינוי. הוא הורה בצוואתו למנות אחריו את אחיו הצעיר הרב יחזקיה יהושע פייבל. לאחר שהגיע לפרמיסלה בשנת תס"ג (1703), התפתחה מחלוקת סביב המינוי וחלק מראשי הקהילה התנגדו לו, בשנת תע"ג (1713) התקיים כינוס ועידת 'גליל פרמיסלה' והוענק בו משנה תוקף למינויו המוקדם כרב ופוסק למחוז כולו. בחודש תשרי תע"ח (סתיו 1717) חודש המינוי לשש שנים נוספות, אך ההתנגדות הפנימית בקהילה נמשכה כל העת.
במהלך שנת תע"ח (1718), הועמד מינויו לבחירה מחודשת, לפי דרישת מתנגדיו, וחברי ועד הקהילה בחרו במקומו את הרב שמואל רבה של סלונים.
מיד לאחר הדחתו שימש רבי יחזקיה יהושע פייבל תאומים, תקופה קצרה ברבנות העיר ריישא. במקביל, קיבל הרב תאומים הצעת רבנות מקהילת העיר ברסלאו, הוא נענה לקריאה ועבר לשמש כרבה של ברסלאו תוך שהוא קובע בה את מגוריו. למרות זאת כאקט של מחאה על אי-קיום צוואת אחיו, המשיך לחתום על איגרותיו כ”אב"ד פרעמישלא”, מנהג בו המשיך עד סוף ימיו. מאוחר יותר התארגנו מספר רבנים להשיבו לכס הרבנות בפרמיסלה, והוא עצמו פרסם קונטרס בעניין בשם "תקע שופר" ובו מכתבי הרבנים על פרשת פרמיסלה, לאחר שגם התערבות "ועד ארבע ארצות" לטובתו, לא הועילה, הוא זנח את המאבק, והתמקד ברבנותו בברסלאו.
ביום שבת י"ד בסיון תפ"ב (1722), נפטרה אשתו פרל בברסלאו, מאחר שבאותה תקופה לא היה עדיין בית עלמין יהודי בברסלאו, היא נקברה בקרוטושין הסמוכה.
רבי יחזקיה יהושע פייבל תאומים האריך ימים, ונפטר בשנת תצ"א או תצ"ב (1731–1732 בהתאמה).
פעילות ציבורית ותורנית

רבי יחזקיה יהושע פייבל תאומים היה פעיל במסגרת "ועד ירוסלב" שבמסגרת "ועד ארבע ארצות", וחתימתו מופיעה על כמה מתקנות הוועד. הוא גם נחשב לרופא מומחה, ובאופן כללי היה אדם משכיל. בני התקופה מציינים אותו כמי שבקי ב"שבעת החכמות", המקבילה היהודית ל"שבע האמנויות החופשיות".
רבי יחזקיה יהושע פייבל חיבר קונטרס הלכתי בשם "פנים מסבירות" שעיקר תוכנו השגות והערות על הספר "פנים מאירות" של הרב מאיר אייזנשטט, בנוסף ידוע על עותק של שולחן ערוך "חושן משפט" עם הגהות שהעתיק חתנו מגיליון השולחן-ערוך שבו למד. הוא כתב הסכמות לכמה ספרים, בודדים מהם ידועים ביבליוגרפית.
משפחתו

לרב יחזקיה יהושע פייבל היו שלושה בנים ובת אחת:
בנו הגדול הוא הרב אריה לייב תאומים, רבה של קרֶשוב. נינו הוא הרב ברוך תאומים-פרנקל מחבר הספר "ברוך טעם", רב בלייפניק ומגדולי דורו. חותנו של הרב חיים הלברשטאם ה"דברי חיים" מצאנז.
הרב יוסף יושקה (יאסקי) תאומים, אב"ד קראקא. שלדעת רוב ההיסטוריונים הוא זקנו של הרב יוסף תאומים מחבר הפירוש ההלכתי הקלאסי "פרי מגדים", הקרוי על שמו, אך יש מערערים על כך.
רבי חיים יונה תאומים, מחבר "קונטרס ר' חיים יונה" על סימן כ"ה בשולחן ערוך "חושן משפט", שהיה חתנו של רבה המפורסם של פראג, הרב דוד אופנהיים. בהיותו בן 14 התארס עם שרה בתו של הרב אופנהיים והם נישאו כעבור שנה. כאשר בא הרב יחזקיה יהושע פייבל תאומים לקראת החתונה לפראג, ערכה לכבודו הקהילה היהודית קבלת פנים מפוארת בראשות רבני העיר: מחותנו הרב אופנהיים, הרב אברהם ברוידא, והרב אליהו שפירא מחבר ספר ההלכה "אליה רבה". שני בנים אלו: יוסף יושקה וחיים יונה, היו תאומים.
בתו הייתה נשואה זמן קצר לרב שלמה מפינטשוב, מחבר "יקהל שלמה", שנשא לאחר מותה את גיטל בת אחיה הגדול הרב אריה לייב תאומים מקרשוב. יש המייחסים את שושלת הרבנים אדמו"רי חסידות ראדומסק, כצאצאי הרב שלמה מפינטשוב.
הערות שוליים

↑  יש הכותבים את שמו הראשון יחזקאל, שגיאה זו נעוצה בפיענוח שגוי של הקיצור אותו נהג לחתום במכתביו יחזקי', לפי מנהג רבני עתיק לקצר בתיבות המסתיימות בסיומת -יה. אך בכל כתביו החתומים הידועים, ובכתבי בנו הרב חיים יונה תאומים הוא מוזכר יחזקיה. מאידך, ככל הנראה נקרא נכדו (אביו של הרב ברוך תאומים-פרנקל) בשם יחזקאל יהושע פייבל תאומים (המכונה: ר' פייבל תאומים השני), ועל שמו נקרא נכדו האדמו"ר רבי יחזקאל שרגא הלברשטאם משינובה, (1813–1898), מרבני גליציה ומייסד חסידות שינאווא.
1 2  מאיר וונדר, אלף מרגליות, ירושלים תשנ"ג. עמ' 736.
↑  רפאל רבינוביץ, הערות לעיר הצדק. מובא אצל: צבי יהושע לייטנר, מבוא לסדר משנה, ירושלים תשמ"א. עמ' 16–17.
↑  כך עולה ממכתבו של בנו הרב חיים יונה תאומים לחותנו הרב דוד אופנהיים, מובא אצל צבי יהושע לייטנר, מבוא לסדר משנה, עמ' 14, וראה שם עמ' 17 הערה 16.
↑  פינחס אברהם מייערס (מהדיר), בנין שאול מהרב שאול הלוי, רבה של האג, ירושלים תשס"ה, עמ' מט הערה ז.
↑  הקונטרס הוהדר בידי אהרן פריימאן שהדפיסו בספר הזיכרון לאברהם אליהו הרכבי, פטרבורג, תרס"ט (1909). ראו במבוא שם רקע מורחב למחלוקת. ראו קישור להלן.
↑  צבי יהושע לייטנר, מבוא לסדר משנה, ירושלים תשמ"א, עמ' 18, מציין לדוגמה את חתימתו על סעיף תק"נ שם, המכפיף לענייני מיסים ורישוי עסקים את יישובי הפזורה שאין בהם בית כנסת משלהם, וממוקמים במרחק של עד 2 מיל מקהילה ראשית, לאותה קהילה
↑  הרב פינחס קצנלנבוגן, ספר יש מנחילין, ירושלים תשמ"ז. מצוטט מכתב-היד אצל: צבי יהושע לייטנר, מבוא לסדר משנה, ירושלים תשמ"א, עמ' 17, הערה 15.
↑  פנים מסבירות, באתר הספרייה הלאומית
↑  צבי יהושע לייטנר, מבוא לסדר משנה, ירושלים תשמ"א, עמ' 18 מונה: "מאורות נתן", "עיר חומה", "ברית שלום" ו"מגל האומר".
↑  צבי יהושע לייטנר, מבוא לסדר משנה, ירושלים תשמ"א, הערה 19.
↑  המחקר האחרון בנושא: דובעריש וועבער, נוספות לתולדות קהילת מיץ, בתוך: ירושתנו: ספר שנה לתורתם של חכמי אשכנז, שנה ג, בני ברק: מכון מורשת אשכנז, תשס"ט. עמ' שמז ואילך.
↑  פנחס קצנלנבוגן, ספר יש מנחילין, ירושלים תשמ"ז. מצוטט מכתב-היד אצל: צבי יהושע לייטנר, מבוא לסדר משנה, ירושלים תשמ"א, עמ' 15.
↑  יקהל שלמה, ליוורנו תקמ"ו (1786).
↑  צבי יהושע לייטנר, מבוא לסדר משנה, ירושלים תשמ"א, הערה 20, בשם הרב יצחק מרדכי הכהן רבינוביץ, בספר אהל שלמה.
תחרות הזמר של האינטרוויזיון

| --- | --- |

סמליל התחרות בשנים 1977–1980.
 מבוסס על:  תחרות הזמר של האירוויזיון
 סוגה:  תחרות מוזיקה
 יוצרים:  הטלוויזיה הפולנית 
 משתתפים:  רוסיה סין ברזיל אפריקה הדרומית
 זוכים:  צ'כוסלובקיה צ'כוסלובקיה (שיאניות הזכיות, 6 במספר) טג'יקיסטן טג'יקיסטן (זכייה אחרונה)
 ארץ מקור:  פולין, רוסיה 
 שפות:  אנגלית, צ'כית, פינית, פולנית ורוסית
 מספר עונות:  9 תחרויות
 הפקה
 מפיק:  ארגון הרדיו והטלוויזיה הבינלאומי OIRT (‏1977—1980) חברת ההפקות הריבוע האדום וערוץ 1 הרוסי (2008)
 חברת הפקה:  המדינה המארחת
 שידור
 תקופת שידור מקורית:  1977–1980 
 
תחרות הזמר של האינטרוויזיון (ISC) (באנגלית: Intervision Song Contest, ברוסית: Интервидение) הייתה תחרות שירים בינלאומית שאורגנה על ידי איגוד הרדיו והטלוויזיה הבינלאומי (OIRT) שפעל במזרח אירופה, והייתה תחרות מקבילה של הגוש המזרחי לאירוויזיון. האינטרוויזיון שודר בגופי השידור הממלכתיים של המדינות החברות ב-OIRT.
האינטרוויזיון נערך בשנים 1965–1968 ושוב מ-1977-1980. מ-1977 הוא נערך בעיר סופוט במקום פסטיבל סופוט שנערך בה מאז 1961. בשנת 1981 בוטל האינטרוויזיון לאור עלייתה של תנועת סולידריות בפולין, מכיוון שנחשבה ל"אנטי-מהפכנית" במדינות הגוש האחרות. התחרות התקיימה שוב בשנת 2008, אך ניסיונות לקיים אותה שוב ב-2014 וב-2015 לא יצאו לפועל. לאחר שרוסיה נאלצה לפרוש מאיגוד השידור האירופי בעקבות הרחקתה מתחרות האירוויזיון 2022, הכריז משרד התרבות הרוסי ב-2023 על חידוש תחרות האינטרוויזיון, ונשיא רוסיה ולדימיר פוטין חתם על צו לקיום התחרות במוסקבה ב-2025.
היסטוריה > 1965–1968: צ'כוסלובקיה

התחרויות הראשונות של האינטרוויזיון, ובשמה הרשמי מפתח הזהב של תחרות האינטרוויזיון (בצ'כית: Zlatý klíč Intervize) נערכו בצ'כוסלובקיה בין 1965 ל-1968.
היסטוריה > 1977–1980; 2008: פולין

ב-1961 הפיק ולדיסלב שפילמן את פסטיבל הזמר הבינלאומי הראשון של סופוט. שלוש התחרויות הראשונות נערכו באולם במספנות גדנסק (1961–1963), ולאחר מכן עבר הפסטיבל לאמפיתיאטרון בעיר סופוט. הפרס בתחרות נקרא "זמיר הענבר" לאורך רוב שנות התחרות.
בין השנים 1977 ל-1980 התקיים הפסטיבל תחת השם תחרות האינטרוויזיון, אך עדיין נערך בסופוט. בניגוד לתחרות האירוויזיון, כללי האינטרוויזיון השתנו לעיתים קרובות, והתחרות כללה מקצים שונים. באינטרוויזיון הרביעי, שנערך בסופוט בתאריכים 20–23 באוגוסט 1980 היו שני מקצים - האחד לאמנים שייצגו רשתות טלוויזיה, והשני לאמנים שייצגו חברות תקליטים. במקצה הראשון בחנו השופטים את השיר, ובמקצה השני את הביצוע. בניגוד לאירוויזיון, האינטרוויזיון היה פתוח גם למשתתפות מחוץ לאירופה, ומדינות כמו קובה, הרפובליקה הדומיניקנית, מונגוליה, ניו זילנד, ניגריה, פרו, דרום אפריקה ואחרות השתתפו בו.
התחרות איבדה פופולריות בפולין ומחוצה לה בשנות השמונים, ואיגוד השידור הפולני החליט ב-1999 לגנוז את תחרות השירים ולהמשיך להפיק את פסטיבל סופוט בהשתתפות אומנים ידועים בלבד דוגמת ויטני יוסטון, הקורס ואלטון ג'ון.
תחרות האינטרוויזיון החמישית התקיימה ב-2008 והשתתפו בה 11 מדינות. במקום הראשון זכה השיר שייצג את טג'יקיסטן. בשנת 2009 הציע ראש ממשלת רוסיה דאז ולדימיר פוטין להפיק מחדש את התחרות, בהשתתפות רוסיה, סין ומדינות מרכז אסיה החברות בארגון שאנגחאי לשיתוף פעולה.
היסטוריה > ניסיונות מחודשים

במאי 2014 הודיע הזמר והמפיק הרוסי איגור מטווינקו על חזרת התחרות בהשתתפות מדינות מחבר העמים ומארגון ארגון שאנגחאי לשיתוף פעולה, וכי האינטרוויזיון ייערך באוקטובר 2014 בעיר החוף סוצ'י שאירחה באותה שנה את אולימפיאדת החורף. שבע מדינות הביעו עניין בתחרות - קזחסטן, קירגיזסטן, רוסיה, טג'יקיסטן, טורקמניסטן, סין ואוזבקיסטן, ורוסיה אף בחרה באלכסנדר איבנוב כנציגה. ההכרזה על חידוש התחרות הגיעה בעקבות זכייתה של קונצ'יטה וורסט בתחרות האירוויזיון 2014, וזעם רוסי על "הריקבון המוסרי של המערב", וכן כחלק מאג'נדת "הדיפלומטיה התרבותית" של פוטין. התחרות לא יצאה לפועל ב-2014, וגם ניסיון נוסף להפיק אותה ב-2015 כשל. באירוויזיון 2016 ייצג איבנוב את בלארוס עם השיר "Help You Fly", אך לא הצליח להעפיל לגמר.
בנובמבר 2023, שרת התרבות הרוסית אולגה ליובימובה ומנכ"ל הערוץ הראשון של רוסיה קונסטנטין ארנסט חשפו בפורום התרבות הבינלאומי של סנט פטרסבורג כי הערוץ מתכנן להפיק מחדש את האינטרוויזיון בהשתתפות המדינות החברות ב־BRICS. ההכרזה הגיעה לאחר השעיית חברותו של הערוץ באיגוד השידור האירופי, ופסילתה של רוסיה מהשתתפות באירוויזיון 2022 עקב פלישתה לאוקראינה. בינואר 2024 הצהירה ממשלת רוסיה כי הקציבה 600 מיליון רובל (כ-23 מיליון ש"ח) לתחרות "אינטרוויזיון 2024" שהייתה אמורה להתקיים בסנט פטרסבורג, אך המדינה היחידה שהצהירה כי תשתתף הייתה אוזבקיסטן, והתחרות לא יצאה לפועל. ב-8 ביוני 2024, פקיד הממשל הרוסי, מיכאיל שווידקוי, אמר לסוכנות הידיעות רי"א נובוסטי כי "יותר מ-16 מדינות" ישתתפו בתחרות, ביניהן אזרבייג'ן, בלארוס, ברזיל, סין, קובה וקזחסטן.
ב-3 בפברואר 2025 חתם פוטין על צו רשמי המכריז על התחרות, שעתידה להתקיים במוסקבה במהלך 2025. סגן ראש הממשלה דמיטרי צ'רנישנקו מונה ליו"ר הוועדה המארגנת של האירוע, ומנהל מדיניות הפנים סרגיי קיריינקו מונה ליו"ר המועצה המפקחת.
השתתפות

התחרות הייתה פתוחה רשמית לחברי ארגון שיתוף הפעולה של שנחאי ולכל מדינות ברית המועצות לשעבר.
| מדינה | הופעת בכורה | הופעה אחרונה | שנת חזרה לתחרות | מספר השתתפויות | ניצחונות | רשתות שידור |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| ארמניה ארמניה | 2008 | 2008 |  | 1 | 0 | AMPTV |
| אזרבייג'ן אזרבייג'ן | 2008 | 2008 |  | 1 | 0 | İTV |
| בלארוס בלארוס | 2008 | 2008 |  | 1 | 0 | BTRC |
| בלגיה בלגיה | 1968 | 1977, 1980 | 1979 | 2 | 0 | VRT (הולנדית) RTBF (צרפתית) |
| בולגריה בולגריה | 1966 | 2008 |  | 7 | 1 | BNT |
| קנדה קנדה | 1978 | 1979 |  | 1 | 0 | CBC |
| קובה קובה | 1977 | 1978, 2008 | 1979 | 3 | 0 | ICRT |
| צ'כוסלובקיה צ'כוסלובקיה | 1965 | 2008 |  | 8 | 6 | CST |
| מזרח גרמניה מזרח גרמניה | 1965 | 2008 |  | 8 | 0 | DFF |
| פינלנד פינלנד | 1966 | 2008 |  | 7 | 1 | YLE |
| הונגריה הונגריה | 1965 | 2008 |  | 8 | 0 | MTV |
| קזחסטן קזחסטן | 2008 | 2008 |  | 1 | 0 | ATV |
| קירגיזסטן קירגיזסטן | 2008 | 2008 |  | 1 | 0 | KTR |
| לטביה לטביה | 2008 | 2008 |  | 1 | 0 | LTV |
| מולדובה מולדובה | 2008 | 2008 |  | 1 | 0 | TRM |
| מרוקו מרוקו | 1979 | 1980 |  | 1 | 0 | SNRT |
| הולנד הולנד | 1980 | 2008 |  | 1 | 0 | NOS (1956–2009) |
| פולין פולין | 1965 | 2008 |  | 8 | 1 | TVP |
| פורטוגל פורטוגל | 1979 | 1980 |  | 1 | 0 | RTP |
| רומניה רומניה | 1967 | 2008 |  | 6 | 0 | TVR |
| רוסיה רוסיה | 2008 | 2008 |  | 1 | 0 | C1R |
| ברית המועצות ברית המועצות | 1965 | 1980 |  | 8 | 2 | CT USSR |
| ספרד ספרד | 1968 | 2008 |  | 5 | 0 | TVE |
| שווייץ שווייץ | 1968 | 1977, 2008 | 1980 | 1 | 0 | SRG SSR |
| טג'יקיסטן טג'יקיסטן | 2008 | 2008 |  | 1 | 1 |  |
| טורקמניסטן טורקמניסטן | 2008 | 2008 |  | 1 | 0 | TTV |
| אוקראינה אוקראינה | 2008 | 2008 |  | 1 | 0 | NTU |
| יוגוסלביה יוגוסלביה | 1965 | 1978, 2008 | 1980 | 6 | 0 | JRT |
זוכים

| שנה | תאריך | עיר מארחת | זוכה | מבצע (ים) | שם השיר | שפה |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1965 | 12 ביוני | פראג | צ'כוסלובקיה | קארל גוט | Tam, kam chodí vítr spát (במקום בו הרוח הולכת לישון) | צ'כית |
| 1966 | 25 ביוני | ברטיסלאבה | בולגריה | לילי איבנובה | Adagio (Адажио)(אדאג'יו) | בולגרית |
| 1967 | 17 ביוני | ברטיסלאבה | צ'כוסלובקיה | אווה פילארובה | Rekviem (רקוויאם) | צ'כית |
| 1968 | 22 ביוני | קרלובי וארי | צ'כוסלובקיה | קארל גוט | Proč ptáci zpívají? (מדוע הציפורים שרות?) | צ'כית |
בשנים 1969–1976 לא התקיימה תחרות האינטרוויזיון
| 1977 | 24–27 באוגוסט | סופוט | צ'כוסלובקיה | הלנה וודרצ'קובה | Malovaný džbánku (קנקן צבעוני) | צ'כית |
| 1978 | 23–26 באוגוסט | סופוט | צ'כוסלובקיה | וצלאב נצ'קר | Patrik (פטריק) | צ'כית |
| 1978 | 23–26 באוגוסט | סופוט | ברית המועצות | אלה פוגצ'ובה | Vsyo mogut koroli (Всё могут короли)(מלכים יכולים לעשות הכל) | רוסית |
| 1979 | 22–25 באוגוסט | סופוט | פולין | צ'סלב ניימן | Nim przyjdzie wiosna (לפני בוא האביב) | פולנית |
| 1980 | 20–23 באוגוסט | סופוט | צ'כוסלובקיה | מריקה גומביטובה | Chcem sa s tebou deliť (אני רוצה לחלוק איתך) | סלובקית |
| 1980 | 20–23 באוגוסט | סופוט | פינלנד | מריון רונג | Hyvästi yö (לילה טוב) | פינית |
| 1980 | 20–23 באוגוסט | סופוט | ברית המועצות | מייקולה חנטיוק | Na vstrechu oseni (На встречу осени)(לקראת סתיו) | רוסית |
בשנים 1981-2007לא התקיימה תחרות האינטרוויזיון
| 2008 | 28–31 באוגוסט | סוצ'י | טג'יקיסטן | תהמינה ניאזובה | Zangi Telefon (Занги телефон) (שיחת טלפון) | טג'יקית |
בשנים 2009—2024 לא התקיימה תחרות האינטרוויזיון
| 2025 | יוכרז | מוסקבה |  |  |  |  |
זכיות לפי מדינה

מדיה וקבצים בנושא  בוויקישיתוף