stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הקיבוץ
פירוק 'הקיבוץ'

כשחזרה המשלחת מברית המועצות, מצאה את 'הקיבוץ' במשבר קשה: הריב הקשה בגדוד העבודה בין ימין לשמאל הביא להתפוררות הארגון. בסופו של דבר עזבו אלקינד ועשרות מתומכיו את הארץ ושבו לברית המועצות, שם הקימו בחצי האי קרים את הקומונה וויו נובה, אשר החזיקה מעמד שנים בודדות.
בינתיים, הקימו אנשי אחדות העבודה וההסתדרות, בלחצו של דוד בן-גוריון, ועדת בירור בנוגע לעתיד 'הקיבוץ'. בוועדה הואשמו חברי 'הקיבוץ' בפעולות לא אחראיות אשר הזיקו לארגון ההגנה וסיכנו את היישוב היהודי בארץ ישראל.
בינואר 1927 פרסמה הוועדה את מסקנותיה, שלפיהן על 'הקיבוץ' להתפרק ולמסור את הנשק לידי ההגנה. שוחט ערער על כך, אבל באותו זמן כבר היה הארגון מפורר וחסר כוח עמידה.
הנשק בקיבוצים ובפלוגות גדוד העבודה נמסר להגנה, אבל על הנשק הרב בסליק בכפר גלעדי לא הסכימו עדיין לוותר. בפרעות תרפ"ט נפתח הסליק בהסכמה, וכל הנשק חולק ליישובי הגליל. בנוסף קבוצה של חברי ה'קיבוץ' הגיעה (עם נשק) להשתתף בהגנה על היישוב היהודי בחיפה במהלך הפרעות והיה להם תפקיד מרכזי בהצלת היישוב היהודי שם. חלק מראשי הקיבוץ החשאי היו מעורבים מאוחר יותר בהקמת פלוגות הפועל.
במוזיאון בית השומר בכפר גלעדי מוקרן סרטון למבקרים על פרשת 'הקיבוץ'.
לקריאה נוספת

בן-ציון דינור (עורך), ספר תולדות ההגנה: חלק א', כרך ב', תל אביב: הוצאת מערכות, 1975.
ואלה המקומות... 100 אתרי "ההגנה", תל אביב: הוצאת משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 2000.
על ירחמיאל לוקאצ'ר, ארץ וטבע, גיליון 110, 2007.
בדרך אל היעד, יעקב גולדשטיין, הוצאת משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 1994
דוד אבן צור

דוד אבן צור (נולד ב-30 בדצמבר 1958) הוא ראש עיריית קריית ים.
ביוגרפיה

דוד אבן צור נולד במרוקו ועלה לישראל בגיל 12. גדל בקריית ים ולמד בבית הספר התיכון שבכפר הנוער ימין אורד. בעל תואר ראשון במשפטים מהקריה האקדמית אונו.
בשנת 1989 הוא נבחר לראשונה כחבר מועצת עיריית קריית ים. ב-1993 קיבלה רשימתו העצמאית שעמד בראשה, 3 מנדטים למועצת העיר. משנת 2000 שימש בתפקיד סגן ראש עיריית קריית ים, וממלא מקום ראש העיר. במקביל לתפקיד אותו ביצע ללא שכר, הוא עבד בחברת המשקם והגיע לתפקיד סמנכ"ל בחברה. הוא מונה בשנת 2010 לתפקיד מנכ"ל החברה הכלכלית קריית אתא.
לקראת הבחירות לכנסת ה-17 התמודד אבן צור בבחירות המקדימות של הליכוד במחוז חיפה, ונבחר מבין המתמודדים כנציג המחוז ברשימת הליכוד לכנסת. הוא שובץ במקום ה-27 ברשימה ולא נכנס לכנסת מכיוון שמפלגתו קיבלה 12 מנדטים בבחירות הכלליות. לקראת הבחירות לכנסת ה-18 התמודד בשנית במחוז, שובץ במקום ה-30 ברשימת הליכוד, ושוב לא נכנס לכנסת.
בשנת 2013 לקראת הבחירות לרשויות המקומיות, הוצב אבן צור במקום השני ברשימתו של ראש העיר שמואל סיסו. כשבועיים לפני יום הבחירות, לאחר שנסגרה רשימת המתמודדים לראשות העיר, ולאחר שאף מתמודד לא נרשם להתמודדות מול ראש העיר המכהן, הודיע ראש העיר סיסו על פרישתו מהמרוץ, לאחר שקיבל תפקיד בכיר ברשת אורט העולמית. כתוצאה מכך, הועמד אבן צור כמתמודד יחיד בבחירות לראשות העיר. בבחירות שהתקיימו הצביעו 64.3% מהבוחרים בעד בחירתו, ו-35.7% נגד בחירתו.
לאחר הצהרתו של נשיא ארצות הברית, דונלד טראמפ על הכרה בירושלים כבירת ישראל, הכריז אבן צור כי הפארק החדש המתוכנן לקום בעיר ייקרא על שמו של טראמפ. טראמפ השיב לו במכתב תודה, בו הוא כתב ש"מרגש אותי לדעת שהעם בישראל שואב עידוד מהחלטתי להכיר בירושלים כבירת ישראל".
בבחירות 2024, התמודד פעם נוספת לראשות העירייה. הוא התמודד מול אמיר ווסקו וניצח עם מעל 65% מהקולות.
הערות שוליים

↑  דורון גולן,
 התלמיד המצטיין במתמטיקה הפך לראש העירייה, באתר בלינקר, 29 באוגוסט 2016
↑  ילקוט הפרסומים, באתר nevo‏, 19 בנובמבר 1993
↑  מירית פנחס וערן שור, קריית אתא: כפל התפקידים של דוד אבן צור, באתר nrg‏, 5 במאי 2010
↑  מיכל מרגלית ורון נוטקין,
 קריית ים: המועמד היחיד גבר על הפתק הירוק, באתר ynet‏, 23 באוקטובר 2013
↑  "טראמפ הודה על קריאת פארק בישראל על שמו: "מרגש אותי" - כיכר השבת". כיכר השבת. נבדק ב-2017-12-19.
פרשת אדם ורטה

פרשת אדם ורטה התרחשה בשנת 2014, והועלה בה לדיון ציבורי חופש הביטוי של מורים בכיתות בתי הספר, בעקבות מקרה פיטוריו של המורה אדם ורטה. הפרשה הובילה לשיח נרחב על המקום להבעת דעות פוליטיות אישיות מצד אנשי חינוך במהלך השיעורים בבתי הספר. בינואר 2022 עלתה לשידור הסדרה "שעת אפס" בערוץ כאן 11, השואבת השראה מהפרשה.
הפרשה

בשנת 2014 לימד המורה אדם ורטה (בנו של יורם ורטה ונכדה של נתיבה בן-יהודה) פילוסופיה ומחשבת ישראל בתיכון אורט גרינברג שבקריית טבעון. בחודש ינואר פנתה תלמידת י"ב בשם ספיר סבח במכתב לשר החינוך דאז, שי פירון, ובו העלתה טענות כלפי המורה ורטה. לדבריה, "הוא דואג להדגיש את דעותיו הפוליטיות מדי שיעור. הוא מסביר שהוא שמאלני קיצוני, שמבחינתו המדינה היא לא שלנו, היהודים, אלא של הפלסטינים, ושאנו היהודים לא צריכים לחיות בה". כמו כן, ציינה סבח במכתב שורטה טען כי צה"ל הוא צבא אכזרי ולא מוסרי, וכשהיה בכנס מחוץ לישראל קרא "ויוה פלסטין". המכתב נשלח גם לחבר הכנסת לשעבר מיכאל בן ארי, שפרסם אותו בדף הפייסבוק שלו.
בעקבות פרסום המכתב הוזמן ורטה לשיחת שימוע לפני פיטורין בפני הנהלת רשת אורט, כיוון שעבר לכאורה על האיסור להביע דעות פוליטיות בפני תלמידים. בשימוע הכחיש ורטה את הדברים. לאחר ביקורת ציבורית שהושמעה כנגד ההזמנה לשימוע, ומשנטען שהשימוע שבוצע לא היה הוגן, זומן ורטה לשימוע נוסף כעבור שבוע וחצי. השימוע התקיים במשרדי אורט, בנוכחות נציג משרד החינוך ועורך דינו של ורטה, מיכאל ספרד. לאחר השימוע השני נקבע כי ורטה לא יפוטר, לאחר שהתנצל על הפגיעה האישית בתלמידה וחזר בו מחלק מאמירותיו. הוא קיבל התראה לבל יישנה המקרה. כמה חודשים לאחר מכן פוטר ורטה, לטענת בית הספר, עקב קיצוצים וביטול המגמה שבה לימד.
כחודש לאחר פרסום הפרשה הורה שר החינוך שי פירון להקים ועדה שתבחן את גבולות השיח במערכת החינוך. הוועדה הוקמה על מנת להגדיר את גבולות חופש הביטוי של עובדי הוראה במערכת החינוך. יו"ר הוועדה הייתה יו"ר המזכירות הפדגוגית במשרד החינוך רחל מתוקי, והיו חברים בה פרופ' אשר כהן, יועז הנדל, מפמ"ר אזרחות לשעבר אדיר כהן, הממונה על החינוך הדרוזי והצ'רקסי במשרד מוהנא פראס, ופרופ' עליאן אלקרינאוי.
בספטמבר 2014 נקבע לראשונה בדוח מנכ"ל משרד החינוך שהוצא בעקבות פעילות הוועדה כי מורה יוכל לבטא את עמדותיו הפוליטיות, אך בתנאי שלא יכפה את עמדותיו, יאפשר שיח מכבד, ויאפשר לתלמידים להשמיע מגוון דעות ועמדות. בכך בוטל נוהל שנקבע בחוזר מנכ"ל קודם, האוסר על עובד הוראה להביע עמדות פוליטית אישיות.
ביטויי הפרשה בתיאטרון ובסדרת טלוויזיה

ביולי 2015 הוצג המחזה "השימוע", יצירתה של רננה רז, שבו הוקרא תוכן השימוע שנערך לורטה.
בינואר 2022 עלתה לשידור סדרת הטלוויזיה "שעת אפס" בערוץ כאן 11, השואבת השראה מהפרשה. בסדרה גילם השחקן דורון בן-דוד את המורה אמיר הלוי בהשראת ורטה, והשחקנית מיה לנדסמן את התלמידה ליאן זרחי בהשראת סבח. עם זאת עלילת הסדרה אינה זהה לפרשת ורטה: בסדרה הנערה מביעה דעות גזעניות בשיעור והמורה מצידו מנסה למתן אותם ונכשל בזה. באותו חודש אף נערך ריאיון מחודש עם השניים בהנחיית גאולה אבן-סער בשל עליית הסדרה, שבעקבותיו ספגה סבח ביקורת רבה בשל דבריה.
הערות שוליים

1 2  מכתבה של ספיר סבח לשר החינוך, באתר קולות.
↑   אור קשתי, מורה בתיכון עומד בפני פיטורים כי הביע דעות שמאלניות בכיתה, באתר הארץ, 19 בינואר 2014
↑  מאות הפגינו למען המורה אדם ורטה, באתר ישראל היום
↑  מיכל רשף‏, אדם ורטה: "מורים צריכים להביע דעה ללא פחד", באתר וואלה, 30 בינואר 2014
↑  עזרי עמרם, ‏רשת "אורט": אדם ורטה לא יפוטר, באתר ‏מאקו‏, 30 בינואר 2014
↑   אבי גרפינקל, בשמאל התייצבו אוטומטית לצד המורה המפוטר. האמת מורכבת יותר, באתר הארץ, 16 בפברואר 2022
↑   ירדן סקופ, בעקבות פרשת ורטה: פירון יקים "ועדה לבחינת גבולות השיח" במערכת החינוך, באתר הארץ, 16 בפברואר 2014
↑  רעות וילף, מהפך במשרד החינוך: מורה יוכל להתבטא פוליטית, באתר nrg ספטמבר 2014
↑  מרב יודילוביץ', רננה רז: "אנשים לא עצרו לחשוב על דברי המורה אדם ורטה", באתר ynet, 27 ביולי 2015
↑  השימוע, באתר עכבר העיר
↑  שעת אפס, ההתחלה: המורה לאזרחות ותלמידת התיכון שהציתו סערה, באתר כאן-תאגיד השידור הישראלי
↑  נועם פתחי, "שעת אפס": שוב השמאלני ערכי ורדוף, והימני גזעני ומיליטנטי?, באתר ישראל היום, 11 בינואר 2022
סמדר שילוני, "שעת אפס": דרמה מעוררת וחשופה שהיא הכול חוץ ממניפסט פוליטי, באתר ynet, 11 בינואר 2022
↑  ציוץ כאן חדשות באתר טוויטר.
↑   נדין אבו לבן, ספיר סבח, גם המוסכניק שלי יהודי, באתר הארץ, 26 בינואר 2022
↑   יסמין לוי, המפגש בין אדם ורטה למי שהרסה את חייו היה תמצית הייאוש, באתר הארץ, 22 בינואר 2022
בית"ר ירושלים (כדורגל נשים)

ערך זה עוסק בקבוצת כדורגל נשים ישראלית. אם התכוונתם לקבוצת הגברים, ראו .
בית"ר ירושלים נשים הוא מועדון כדורגל ישראלי לכדורגל נשים מירושלים, אשר משחק בליגה הלאומית לכדורגל נשים ובגביע הלאומי לנשים. המועדון מזוהה עם מועדון הכדורגל בית"ר ירושלים ומתאמן ומשחק בבסיס האימונים של הקבוצה במתחם בית וגן.
היסטוריה

המועדון היה בין הראשונים שהוקמו בישראל, כאשר התאחדות הכדורגל הקימה את ליגת הנשים. בגביע הנשים הישראלי, ההישג הטוב ביותר של המועדון היה בשנת 2000, שבו המועדון העפיל עד לשלב רבע הגמר. המועדון שיחק בליגה עד 2007, למעט בעונת 2003/2004 כאשר בשל קשיים כלכליים המועדון פורק זמנית. בעונת 2005/2006 המועדון סיים בתחתית טבלת הליגה והורד לליגה השנייה שהוקמה לעונה הבאה. המועדון סיים במקום השני בליגה עונה לאחר מכן והיה אמור לעלות לליגה הבכירה. עם זאת, הוחלט לבסוף על פירוק המועדון.
בשנת 2019 הוכרז על הקמת המועדון מחדש, זאת על מנת להשתתף בעונת 2019/2020 בליגה הלאומית לנשים. עם זאת, כשלושה חודשים לאחר ההקמה, בעקבות החלטת ההתאחדות להציב את הקבוצה בליגה הארצית, המועדון חזר בו והחליט על הפסקת הפעילות. שחקניות הקבוצה יצאו במאבק תקשורתי ממושך, אשר בסופו הוחלט כי הקבוצה תשוב לפעילות בליגה הארצית.
בתום עונתה הראשונה, 2019/2020, קבוצת הנשים העפילה לליגה הלאומית. בשנה לאחר מכן, בעונת 2020/2021 סיימה הקבוצה במקום הרביעי לאחר עונה רצופת ניצחונות.
מלבד פעילותן על המגרש, קבוצת הנשים חורתת על דגלה שוויון וסובלנות לכלל הקבוצות בחברה הישראלית. הקבוצה מורכבת מנשים דתיות, חילוניות, ערביות ויהודיות אשר משחקות ונלחמות יחד, על המגרש ומחוץ לו. בין היתר, הקבוצה פועלת כנגד אלימות נגד נשים, למען בעלי מוגבלויות, ונלחמת כנגד גזענות ובעד קבלת האחר והאחרת.
הערות שוליים

↑  ריאיון עם שחקנית כדורגל לשעבר ומאמנת כדורגל לילדות ונערות- עמניה דה - פריז, מירב שמש
↑  תולדות כדורגל נשים, אברהם קוחן
↑  קבוצת הנשים של בית"ר ירושלים בפני פירוק, באתר הארץ, 20 באוקטובר 2003
↑  העסק הרע: שחיתות בכדורגל (תחקיר מעריב) אייל לוי, 7 באוקטובר 2009, nrg.co.il
↑  יוצאת לדרך – קבוצת הנשים של בית"ר ירושלים עונת 2019/20, אתר בית"ר ירושלים
↑  ספורט, השחקניות מאוכזבות: "בית"ר עצרה לנו את האימונים", באתר ynet, 28 באוקטובר 2019
↑  קבוצת הנשים של בית"ר ירושלים תמשיך בפעילות, באתר ONE‏, 30 באוקטובר 2019
↑  עונה חדשה בפתח: קבוצת הנשים עלתה באופן רשמי לליגה הלאומית, אתר בית"ר ירושלים
↑  חגיגת סוף עונה: שביעייה אדירה לקבוצת הנשים], אתר בית"ר ירושלים
↑  בית״ר "גשם" ירושלים קוראת: די לאלימות נגד נשים!, אתר בית"ר ירושלים
↑  חניכי בית פינגר הגיעו למשחק וראו ניצחון אדיר שהוקדש להם, אתר בית"ר ירושלים
↑  מסע מרגש והרגשה של דו קיום, אתר בית"ר ירושלים
פונדק

ערך זה עוסק במבנה המספק אוכל, שתייה ולינה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
פונדק ברומניה מהמאה ה-19
פונדק הוא מבנה שבו יכולים עוברי דרכים ומטיילים לקבל מקום לינה ולצרוך מזון ומשקה. לרוב מדובר בשהות קצרה של יום עד יומיים, בטרם ממשיכים השוהים בדרכם.
היסטוריה

פונדקים היו מצויים באירופה כבר בתקופה הרומית, עם פיתוח מערכת הדרכים לפני כאלפיים שנה. באירופה קיימים כיום פונדקים בני כמה מאות שנים. בנוסף לסיפוק צורכי הנוסעים, פונדקים משמשים לעיתים קרובות כמקום בו התכנסה הקהילה וכבית מרזח.
כיום, פונדקים הם בדרך-כלל שילוב של אכסניה (או מלון) ומסעדה או מסבאה המגישה אלכוהול, אך נבדלים מהם בכך שהם מציעים גם פתרונות לינה. בעבר, בנוסף לפתרונות לינה, הם כללו גם אורוות ומספוא לסוסים ולפרדות.
בספרים ובסרטים

בספרים ובסרטים הפונדק מוצג כמקום מעבר ומנוחה בין מסעות, ובסרטים על המערב הפרוע גם כמקום לעימותים. הפונדקים נמצאים בעיקר בז'אנרים של פנטזיה והמערב הפרוע. בסרטי וספרי המערב הפרוע יש חלק גדול למשחק הפוקר באווירת הפונדק.
בספר עלובי החיים מאת ויקטור הוגו בעל פונדק רמאי ופושע בשם ת'נרדייה הוא בעל תפקיד מרכזי בעלילה.
בישראל

פונדקים הוקמו בארץ ישראל למען צליינים, על ידי אנשי הדת. לדוגמה, רבאט אל-מנצורי הוקם ברובע המוסלמי עבור צליינים מוסלמים בידי עלאא' א-דין מושל ירושלים בשנת 1281. הפרנציסקנים הקימו במאה ה-17 פונדק ביפו, בעיקר עבור הצליינים הנוצרים שהגיעו לפסחא. מגרש הרוסים הוא מתחם שהוקם על ידי הצאר הרוסי ב-1860 להמוני הצליינים הרוסים שגדשו את ירושלים עם ההנחות של המשטר העותמאני כלפי יהודים ונוצרים. פונדקים נבנו גם עבור עולי הרגל היהודים והבאים למות ולהיקבר בארץ, שנהגו לעבור ב"טיולי קברים" ברחבי הארץ, ובעיקר בערי הקודש טבריה, צפת וירושלים, וכן ביפו, השער הימי לבאים ארצה.
בשלהי המאה ה-19 הוקמו רשתות דרכים ולאורכם פונדקים 'חאן' או "אורחנים" כפי שכונו בקרב דוברי העברית המעטים. האורחנים הוקמו לצורך מנוחה וגביית מסי דרך. חלק מפונדקים אלו נוהלו בידי יהודים, כמו חאן באב אל ואד (שער הגיא). עם התגברות העלייה היהודית, ותחילת שיבת ציון, הוקמו מלונות ופונדקים שונים בידי יהודים ביפו, בירושלים העתיקה, ובמקומות נוספים. חלק מהמושבות הראשונות החלו את דרכם דווקא באורחנים שהוסבו למגורים קבועים או שימושים אחרים והפכו לחלק מרכזי ביישובי קבע.
ראו גם

חאן
מוטל
הערות שוליים

↑  על פי הערך בוויקיפדיה תוך שנים מעטות החליף המבנה את תפקידו, משהגיעו חיילים ושומרי הקדש מאפריקה, אשר נותרו לגור במקום
↑  טיול ביפו באתר של אלי רוזנר
↑  מנחם מנדל ראבין, מסע מירון, באתר היברובוקס
↑  לדוגמה אכסניית ספקטור ואכסניית חיים ברוך ביפו וראו גם על מלונות בירושלים הישנה באתר נוסטלגיה.
↑  דוגמאות לאורחנים שהוסבו לשימוש יישובי קבע ומגורי קבע: כפר אוריה, חדרה, קיבוץ עין שמר ועוד.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BNE: XX544024  GND: 4071600-4  HDS: 016323  NKC: ph120831
ברוס ספרינגסטין

| --- | --- |

ברוס ספרינגסטין, 2012
 לידה:  23 בספטמבר 1949 (בן 75) לונג בראנץ', ניו ג'רזי, ארצות הברית
 שם לידה:  Bruce Frederick Joseph Springsteen 
 שם במה:  The Boss 
 מוקד פעילות:  ארצות הברית ארצות הברית
 תקופת הפעילות:  מ-1965
 מקום לימודים:  תיכון פריהולד, The Center for Early Education 
 עיסוק:  זמר-יוצר
 סוגה:  רוק • פופ רוק • פולק רוק • פולק • הארטלנד רוק
 סוג קול:  בריטון 
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 כלי נגינה:  גיטרה מפוחית פה פסנתר
 חברת תקליטים:  קולומביה רקורדס
 בן או בת זוג:  ג'וליאן פיליפס (1985–1989) Patti Scialfa (1991–?)  Karen Darvin (ערך בלתי־ידוע–1977) 
 צאצאים:  ג'סיקה ספרינגסטין 
 פרסים והוקרה:  איש השנה של MusiCares (2013)  פרס VMA לאמן השנה (1985)  פרס MTV וידאו למופע הטוב יותר (1985)  פרס MTV Video Music - בחירת הצופים (1985)  פרס MTV וידאו לסרטון הטוב ביותר מסרט (1994)  היכל התהילה של הרוק אנד רול (1999)  היכל התהילה של ניו ג'רזי  מדליית החירות הנשיאותית  פרס מרכז קנדי 
 brucespringsteen.net
 פרופיל ב-IMDb
 
ברוס פרדריק ג'וזף ספרינגסטין (באנגלית: Bruce Frederick Joseph Springsteen; נולד ב-23 בספטמבר 1949) הוא זמר, פזמונאי, מלחין, מוזיקאי אמריקאי ופעיל הומניטרי. מוכר בכינוי "הבוס" (The Boss).
ספרינגסטין מזוהה עם סגנון כתיבה פואטי המערב אלמנטים ממוזיקת הפולק-רוק והאמריקנה. רבים משיריו משלבים טקסטים מחייו האישיים יחד עם הווי מעמד הפועלים האמריקאי, איתו הוא מזוהה.
הדיסקוגרפיה של ספרינגסטין, אשר החל את דרכו המוזיקלית כבר בשנת 1965, מגוונת וכוללת הן מוזיקת רוק פופולרית ומסחרית והן מוזיקת פולק-רוק קודרת יותר. אלבומי האולפן המצליחים ביותר שלו – Born to Run משנת 1975 ו-"Born in the U.S.A.", משנת 1984, מדגימים את יכולתו של ספרינגסטין לתאר בעוצמה ומתוך הזדהות, תוך תשומת לב לפרטים, את חיי בני מעמד הפועלים והמעמד הבינוני-נמוך בארצות הברית.
במהלך הקריירה, מכר ספרינגסטין יותר מ-64 מיליון אלבומים בארצות הברית ויותר מ-120 מיליון אלבומים בעולם, שמיצבו כאחד מהאמנים הרווחים בעולם.
על עבודתו, זכה ספרינגסטין בפרסים רבים, אשר כללו 20 זכיות בפרסי גראמי, 2 גלובוס הזהב, וזכייה אחת בפרס האוסקר. בנוסף, הוא חבר בהיכל התהילה של כותבי השירים והן בהיכל התהילה של הרוק אנד רול (החל משנת 1999).
במשך מרבית הקריירה שלו, שיתף ספרינגסטין פעולה עם להקת האי סטריט בנד, אשר מתפקדת עד היום כלהקת הליווי הקבועה שלו. בשנת 2014, צורפה הלהקה להיכל התהילה של הרוק אנד רול.
בדצמבר 2021 חתם ספרינגסטין על עסקה של מכירת הקלטות המאסטר וזכויות הפרסום למוזיקה שלו לחברת סוני מיוזיק אנטרטיימנט. לפי הניו יורק טיימס שולם לספרינגסטין סכום של כחצי מיליארד דולר. זה הסכום הגדול ביותר ששולם עבור יצירות של אמן אחד.
ראשית חייו

ספרינגסטין נולד ב-23 בספטמבר 1949, במרכז הרפואי מונמות' בעיירה לונג בראנץ(אנ') אשר במדינת ניו ג'רזי, למשפחה נוצרית-קתולית. הוא גדל ברובע פריהולד בורוג'(אנ') שבניו ג'רזי ולמד בבית הספר היסודי והתיכון באזור מגוריו.
אביו, דאגלס פרדריק "דאצ'" ספרינגסטין, בן למשפחת מהגרים ממוצא אירי-הולנדי שהתפרנס משלל עבודות "צווארון כחול", בין היתר, כפועל במפעל, כנהג טרקטור וכנהג אוטובוס. אביו סבל מסכיזופרניה שהלכה והחמירה עם הגיל, והתקשה להתמיד במקומות עבודה. אמו של ברוס, אדל אן ספרינגסטין, בת למשפחת מהגרים מדרום איטליה, שימשה כמזכירה רפואית ולטענת ספרינגסטין הייתה המפרנסת העיקרית בבית. ספרינגסטין הוא הבכור מבין שלושה ילדים ויש לו שתי אחיות – וירג'יניה ופמלה, אשר לאחר קריירה קצרה בעולם המשחק פנתה לתחום הצילום ואף שיתפה עם ספרינגסטין פעולה כשצילמה תמונות למספר מאלבומיו (Human Touch, Lucky Town ו-The Ghost of Tom Joad).
היחסים בין ברוס לאביו היו מורכבים וטעונים, אך לדעת ברוס הייתה להם חשיבות בעיצוב הקריירה המוזיקלית שלו ובתפיסת הגבריות שלו. בנאום שנשא בטקס כניסתו להיכל התהילה של הרוקנרול בשנת 1999, ציין ברוס כי מערכת היחסים עם אביו חישלה אותו ועיצבה את ראיית העולם המחוספסת שלו, כפי שבאה לידי ביטוי בשיריו. לטענתו, לא היה מודע לכך כילד, אך אביו סבל ככל הנראה מדיכאון.
ספרינגסטין למד בבית הספר היסודי הקתולי "St. Rose of Lima", אך חווה קשיים והסתכסך באופן תדיר עם הנזירות, בשל אי יכולתו להסתגל למסגרת הלימודית הנוקשה. עם זאת, חלק מעבודתו המאוחרת מושפעת מאתוס קתולי ומשלבת מזמורים אירים-קתולים. במהלך ראיון שנערך עמו בשנת 2012, ציין ספרינגסטין כי לחינוך הקתולי שקיבל הייתה השפעה משמעותית ביותר על סגנון כתיבתו, אף יותר מדעותיו הפוליטיות.
לאחר סיום לימודיו היסודיים, עבר ספרינגסטין לבית הספר התיכון "Freehold", אך גם כאן חווה קשיי הסתגלות. לאחר סיום לימודיו התיכוניים, עבר ספרינגסטין ללמוד בקולג' "Ocean County" שבניו ג'רזי, אך פרש כעבור זמן קצר.
קריירה > 1972–1974: קשיים בדרך להצלחה

בשנת 1972, חתם ספרינגסטין על חוזה להקלטת אלבומו הראשון בחברת קולומביה רקורדס, בסיועו של ג'ון האמונד, אשר החתים את בוב דילן על חוזה בחברה עשור קודם לכן. בינואר 1973 יצא אלבומו הראשון "Greetings from Asbury Park, N.J" אשר זכה לביקורות טובות, על אף שלא הצליח מבחינה מסחרית. בשל כתיבתו הפואטית וסגנון הפולק-רוק של אלבומו הראשון, זכה ספרינגסטין להשוואות לבוב דילן ו-ואן מוריסון על ידי מבקרי המוזיקה. הלהיט הגדול ביותר מבין שירי האלבום היה "Blinded by the Light", אשר גרסת כיסוי שלו (שהצליחה אף היא) הופיעה מאוחר יותר באלבום "The Roaring Silence" של להקת "Manfred Mann's Earth Band" (אנ') משנת 1976.
בספטמבר 1973 יצא אלבומו השני "The Wild, The Innocent & the E Street Shuffle", אשר אף הוא זכה לביקורות טובות ולהצלחה מסחרית פחותה. באלבום זה, המאופיין בשילוב סגנונות הרוק והריתם אנד בלוז תוך התרחקות מסגנון הפולק, שמזוהה עם אלבומו הראשון, מתאר ספרינגסטין, בין היתר, את אורח חייהם והווי צעירי ניו ג'רזי. בין שירי האלבום הבולטים ניתן למצוא את "Rosalita", אשר ישמש כשיר ההדרן בהופעות במהלך עשר השנים הראשונות בקריירה של ספרינגסטין.
בגיליון מגזין המוזיקה "The Real Paper" שיצא במאי 1974 כתב מבקר המוזיקה ג'ון לנדאו: "ראיתי את עתיד הרוק אנד רול, ושמו הוא ברוס ספרינגסטין. בערב בו חשתי צורך להרגיש צעיר, ספרינגסטין גרם לי להרגיש כאילו שמעתי מוזיקה בפעם הראשונה בחיי". החברות בין לנדאו וספרינגסטין הפכה במהרה לעבודה משותפת, כשלנדאו נהפך למנהלו האישי ולמפיק המוזיקלי של ספרינגסטין באלבומו השלישי, "Born To Run"(אנ') .
העבודה על האלבום "Born to Run" החלה במאי 1974 וארכה 14 חודשים (מתוכם 6 חודשי עבודה על שיר הנושא של האלבום). תהליך ההקלטה היה ארוך ורווי קשיים, כשחברו של ספרינגסטין וחברת להקת ה-אי סטריט בנד סטיבן ואן זנדט, סייע לו רבות בתפירת הפרטים הקטנים שהביאו להשלמת האלבום.
קריירה > 1975–1983: פריצת הדרך

אף לאחר השלמת האלבום ביולי 1975, המשיך ספרינגסטין להביע חוסר שביעות רצון מהתוצאה הסופית, ולאחר האזנה ראשונה לאלבום השליך את התקליט מחלון האולפן והביע את רצונו לגנוז את האלבום ולהקליטו כהופעה חיה במסגרת הופעה במועדון הניו יורקי "The Bottom Line", בו הופיע ספרינגסטין לעיתים קרובות.
ב-13 באוגוסט 1975 החלו ספרינגסטין ולהקת האי-סטריט במרתון של עשר הופעות בחמישה לילות, במועדון ה-Bottom Line. ההתעניינות של התקשורת הייתה בשיאה, וההופעות הוקלטו ברדיו. שנים מאוחר יותר יכלול המגזין רולינג סטון את סדרת מופעים זו ברשימת 50 האירועים ששינו את הרוק אנד רול.
ב-25 באוגוסט 1975 יצא לבסוף אלבומו השלישי ופורץ הדרך של ברוס, "Born To Run". האלבום זכה להצלחה מיידית וטיפס במהרה אל המקום ה-3 במצעד האלבומים האמריקאי בילבורד 200. הסינגלים "Born To Run" ו-"Tenth Avenue Freeze-Out" התברגו אף הם במצעד ולצידם הפכו כל רצועות האלבום למושמעות דרך קבע במגוון תחנות רדיו בארצות הברית, כאשר שירים דוגמת "Thunder Road" ו-"Jungleland" הפכו לפופולריים מאוד בהופעות. בניגוד לאלבומיו הקודמים, זכה אלבום זה גם להצלחה מסחרית משמעותית וסימל את חדירתו של ספרינגסטין למיינסטרים.
ב-27 באוקטובר 1975 הופיע ברוס במקביל על שערי המגזינים טיים מגזין וניוזוויק, ובכך הגיע גל החשיפה לשיאו. ספרינגסטין התרעם על יחסי הציבור שקדמו להופעות, ותלש בעצמו כרזות שהכריזו "סוף סוף לונדון מוכנה לבואו של ספרינגסטין". האלבום "Born To Run" נמכר בארצות הברית עד שנת 2000 ב-6 מיליון עותקים, והוא מדורג במקום ה-18 ברשימת 500 האלבומים הטובים בכל הזמנים של מגזין רולינג סטון.
בשנת 1976 נקלע ברוס למאבק משפטי מול אמרגנו לשעבר, מייק אפל(אנ') . מאבק זה מנע ממנו להקליט ולהוציא לאור אלבום חדש. סיבוב ההופעות של "Born To Run" נמשך לאורכה ולרוחבה של ארצות הברית, עד לסיום המאבק המשפטי בשנת 1977. באותה שנה, חזרו ספרינגסטין ולהקת האי סטריט להקלטת האלבום הרביעי "Darkness on the Edge of Town", במסגרתו חל מפנה בכתיבתו ובצורת ההגשה של ספרינגסטין: שירי האלבום כתובים כולם בגוף ראשון, כדי להדגיש חלומות, קשיים ותחושות של בני מעמד הפועלים באותם מקומות אותם חווה ודמיין. האלבום, אשר יצא לחנויות ב-2 ביוני 1978, זכה לביקורת מצוינות ונחשב עד היום כאחד האלבומים הטובים והמוערכים ביותר של ספרינגסטין. סיבוב ההופעות של האלבום התקיים לאורך שנת 1978 והפך לאגדי בקרב המעריצים, כשההופעות החלו להימשך אל מעבר למחסום ה-3 שעות.
לקראת סוף שנות ה-70, בעקבות הפופולריות הרבה לה זכה, החלו אמנים אחרים לעשות שימוש בשיריו של ספרינגסטין. להקת "Manfred Mann's Earth Band" הקליטה גרסת כיסוי לשיר ""Blinded by the Light" (מאלבומו הראשון) שיצא בשנת 1977 וזכה להצלחה רבה. פטי סמית הקליטה את שירו של ספרינגסטין "Because the Night" (שלא שוחרר) באותה שנה ואשר זכה אף הוא לפופולריות רבה.
ב-17 באוקטובר 1980 ראה אור אלבומו החמישי של ברוס, "The River". האלבום הכפול הציג שירי רוק קצביים בהשפעת הרוק אנד רול של שנות החמישים והשישים לצד רצועות פולק רוק שהמשיכו לתאר את חייהם של בני מעמד הפועלים דרך עיניו של ברוס. הסינגל הראשון מתוך האלבום, "Hungry Heart", זינק אל המקום ה-5 במצעד הסינגלים האמריקאי בילבורד והפך לשירו המצליח ביותר של ברוס עד אותה עת. לאחר סיבוב הופעות מוצלח נוסף ישב ברוס וכתב, הפעם לבדו, את "נברסקה", אותו הקליט בביתו. האלבום לא זכה להצלחה מסחרית אך נחשב בקרב מעריציו לאחד האלבומים האישיים והחודרים יותר שלו.
קריירה > 1984–1991: הצלחה מסחרית והפיכתו לכוכב

בשנת 1984 חזר ספרינגסטין עם "Born in the U.S.A.", האלבום המזוהה ביותר עמו, שמכר בשנה אחת 10 מיליון עותקים בעולם (19 מיליון עותקים בסך הכל) ונשאר עד היום האלבום המצליח ביותר של ספרינגסטין לאורך הקריירה. לאלבום זה נלווה מסע הופעות חוצה עולם שארך יותר משנה וחצי. במהלך סיבוב הופעות זה הספיק ספרינגסטין להתחתן ולהתגרש מהשחקנית והדוגמנית ג'וליאן פיליפס.
לאחר החזרה ממסע הופעות זה, הוציא ספרינגסטין את האלבום "Live 75-85" ובו 290 דקות של הופעות חיות משנת 1975 ועד שנת 1985. "ניסיתי לסדר את השירים כך שיספרו סיפור", אמר על המארז, שכלל חמישה תקליטים.
בשנת 1987, הוציא ספרינגסטין את האלבום "Tunnel of love". באותה שנה הוא לראשונה נכלל ברשימת המוזיקאים עם ההכנסות הגבוהות ביותר.
ב-19 ביולי 1988, הופיע ספרינגסטין בקונצרט מיוחד שנערך במזרח ברלין, לעיני 300 אלף צופים. במקור נרכשו כ-100 אלף כרטיסים למופע, אך בשעות שקדמו למופע החלו להגיע אנשים רבים שצבאו על אתר המופע שנערך בשדה ענקי ברובע וייסנזה שבעיר, ובמהרה התברר למארגנים כי הקהל גדול פי שלושה מהמתוכנן. הם החליטו לפתוח את הגדרות ולאפשר לכל הנוכחים במקום להיכנס גם ללא כרטיס. במהלך ההופעה, הקריא ספרינגסטין לקהל קטע בגרמנית, אותו תרגם הנהג הגרמני שליווה אותו, בו נאמר “זה נהדר להיות במזרח ברלין. אני לא בעד או נגד איזושהי ממשלה. באתי לכאן כדי לנגן רוקנרול למענכם בתקווה שיום אחד כל המחסומים ייהרסו".
בספרו "Rocking the Wall: Bruce Springsteen: The Berlin Concert That Changed the World", טען העיתונאי האמריקאי אריק קירשבאום, כי היסטוריונים החמיצו עד כה את משמעות המופע, שהיה לדעתו לא פחות מאשר "מופע הרוק הכי חשוב מבחינה פוליטית מאז ומעולם, בכל מקום”.
בהמשך אותה שנה הופיע ספרינגסטין בקונצרט צדקה, כחלק ממסע הופעות בינלאומי של אמנים שונים, במטרה לעורר מודעות למצב זכויות האדם בעולם. מסע ההופעות המיוחד, בו נטלו חלק אמנים נוספים דוגמת טרייסי צ'פמן, סטינג ופיטר גבריאל, היה מטעם ארגון אמנסטי אינטרנשיונל.
בשנת 1991, התחתן ספרינגסטין עם חברתו פטי סקיאלפה.
קריירה > 1992–1998: עליות ומורדות

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
בשנת 1992 הפתיע ספרינגסטין כשהוציא 2 אלבומים בו-זמנית: "Lucky Town", ו-"Human Touch". ההפתעה הגדולה הייתה שלראשונה ספרינגסטין בחר בלהקה אחרת מלהקת האי סטריט, ועם להקה זו גם יצא לסיבוב הופעות, לא לפני שהוציא את אלבום ה-UnPlugged שלו עם הלהקה.
ב-1993 זכה בפרס אוסקר ובפרס גלובוס הזהב על כתיבת וביצוע השיר "Streets of Philadelphia"(אנ') עבור הסרט "פילדלפיה".
בשנת 1995 הוציא את האלבום "Greatest Hits" בו הוצגו 2 שירים חדשים שלו עם להקת האי סטריט, ואחריו הוציא את האלבום "The ghost of Tom Joad" ("הרוח של טום ג'ואד"), בהשראת הספר "ענבי זעם".