stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ברית ערי הנזה
רקע

בשיא ימי הביניים חלה התפתחות נרחבת של הכלכלה באזור צפון גרמניה ובאזור הבלטי כחלק של המהפכה המסחרית. באותם אזורים התקיימה התפתחות עירונית, שבאה לידי ביטוי בגידול האוכלוסייה ובפריחת התעשייה. בשל כך התעורר הצורך באספקת חומרי גלם והרחבת אספקת מזון. מזרח ודרום האגן הבלטי סיפקו עודפי מזון וחומרי גלם לתעשייה: דגנים, שעווה, דבש, פשתן, עץ, זפת, פחם ואשלג. כנגד זאת, מהמערב למזרח, אל התושבים הסלביים, עברו בדים ותוצרי תעשייה אחרים.בעקבות הכלכלה המתפתחת נוסדו ערים רבות, רובן גרמניות, כמו ליבק, ויסמר, ריגה, דאנציג (גדנסק) ועוד. הסוחרים בערים אלו עברו במסעותיהם מרחקים גדולים וזכו לרווחים נאים. עושרם העניק להם כוח כלכלי ופוליטי משמעותי בעריהם. על מנת לחזק את מעמדם, סוחרים התאגדו ויצרו בריתות, בשמן הגרמני Hanse. מטרת הבריתות הייתה לשמור על דרכי המסחר, על המחירים, על זכויות היתר שהושגו ולמנוע חדירתם של מתחרים.
תולדות השם

השם הנזה הופיע לראשונה בכתובים בתוך מסמך רשמי בשנת 1267, אך המונח היה בשימוש גם לפני כן. גילדות של סוחרים ממוצא גרמני חברו לקבוצות גדולות יותר (Hansa) במטרה לסחור מעבר לים ובייחוד עם האזור הבלטי המזרחי, הפחות מפותח. משמעות השם "הנזה" היא קבוצה גדולה, חבורה, בגרמנית ימי הביניים (אנ'). במקרה זה הכוונה לקבוצות (גילדות) של סוחרים שפעלו רחוק ממקום מגוריהם. בהמשך, ההתארגנות הפכה לברית של ערים, על בסיס אינטרסים כלכליים משותפים.
שקיעת ברית הנזה

במאה ה-15 החלה שקיעתה ההדרגתית של הברית כתוצאה משינויים בינלאומיים. בלחץ הסוחרים המקומיים, מלכי אנגליה בטלו מספר פעמים את זכויות היתר של הברית ובשנים 1468–1473 ניהלה זו מלחמה נגד אנגליה, מתוך ניסיון לשמר את הזכויות. בשנת 1598 המלכה אליזבת הראשונה שלחה כח צבאי לים הבלטי והוא הביס את הצי של ברית הנזה. בעקבות כך נסגר הקונטור של לונדון וסוחרי הברית גורשו מאנגליה. בסוף המאה ה-15 התפרק סופית הקונטור של נובגורוד, אחרי שאיוון השלישי כבש את העיר. גופים מקומיים שהחלו להיווצר בדנמרק, פולין ורוסיה העלו על נס את האינטרסים המקומיים. ערי הברית הדרומיות נפרדו מהצפוניות וערי הולנד הפכו לגוף עצמאי. התחרות בין סוחרים בערים שונות גברה ואיתה גברו העימותים בין הסוחרים לגילדות האומנים. באזורים אחרים של אירופה קמו בריתות כלכליות מתחרות לברית הנזה. בראשית ימי הנזה עיקר המעבר מהאזור הבלטי אל הים הצפוני נעשה דרך מעבר בו שלטו המבורג ובעיקר ליבק, ולכן ערים אלו היו המוקד של המסחר באזור. החל במאה ה-14, גם ספינות אנגליות וגם ספינות הולנדיות העדיפו את המעבר הימי דרך מיצר סונד. במאה ה-15 הסוחרים האנגלים וההולנדים השתלטו על המסחר באזור הבלטי, תוך שדחקו משם את הסוחרים הגרמנים. בעידן התגליות המסחר האירופי עבר לדגם חדש, בו פותחו דרכי מסחר ושיתופים חדשים. בעקבות השינויים הללו, קבוצות בתוך ברית הנזה פיתחו אינטרסים שונים ושיתוף הפעולה בתוך הברית נפגע. במאה ה-17 התפרקה הברית לחלוטין. ב-1669, בהתכנסות האחרונה בליבק, נותרו בה רק שש ערים.
חשיבותה של ברית הנזה

ברית ערי הנזה קידמה את הסחר הימי באזור הים הבלטי והים הצפוני והפכה אותו לבטוח יותר. היא העמידה מגדלורים ומצופי הכוונה, הכשירה נווטים, פיתחה את אוניות המטען הנקראות קוג ובעיקר נלחמה בפיראטים שפעלו באזור. היא מילאה תפקיד חשוב בפיתוח הסחר הבינלאומי, עם היבטים הקיימים עד ימינו כמו שותפויות עסקיות, עסקי הון, הנהלת חשבונות ועוד. הברית הביאה לפיתוחם של חבלי ארץ נידחים כנורווגיה והאזור הבלטי המזרחי, עם דגש על נובגורוד. עד הופעת הברית, המסחר הבינלאומי התמקד במוצרי מותרות כמו תבלינים, פרוות, משי וכדומה. ברית הנזה הוסיפה את תחום חומרי הגלם כמו עצים וזפת. מבחינה פוליטית, השפיעה ברית הנזה רבות על מניעת האבסולוטיזם בגרמניה, היות שערי הברית שמרו על אי תלות פוליטית וכלכלית באצולה הפאודלית הגרמנית ובמלכי סקנדינביה.
מצד שני, בערים לא גרמניות, סוחרי הברית קיימו קשרים מסחריים בלבד עם התושבים המקומיים, ובשאר התחומים היה נתק מוחלט ומכוון. כתוצאה מכך, התושבים המקומיים לא קודמו ולא רכשו מניסיונם של חברי הנזה. המצב שנוצר הוליד קנאה ועוינות. העושר, שהיה תוצר של המסחר הפורח, לא חילחל אל השכבות הנמוכות, אך גם הן נהנו מתקופות ארוכות של שלווה ויציבות.
יש הרואים בברית הנזה את הגלגול הראשוני של האיחוד האירופי.
"ברית הנזה" של ימינו

ב-1980, בעיר ההולנדית זוולה נוסד איגוד ערים חדש בשם הנזה. האיגוד פתוח לכל עיר שהייתה חלק מברית הנזה המקורית או שהתקיימה בו תחנת מסחר של הנזה. מטרתו להחיות את המורשת התרבותית המשותפת ולפעול בשיתוף פעולה למען אירופה מאוחדת ושלווה. הארגון המחודש מקיף כמעט 200 ערים ב-16 מדינות, רובן באזור החוף של צפון אירופה והוא אחד מארגוני הערים הוולונטריים הגדולים בעולם. חלק גדול מהערים השותפות מוכרזות כאתרי מורשת עולמית. נושאי שיתוף הפעולה הם תיירות, תרבות וקיימות. בכל שנה נחגג יום הנזה, כאשר אחת הערים נבחרת כעיר מארחת. בשנת 2023 התקיים יום הנזה ה-43. העיר המארחת הייתה טורון שבפולין.
את המילה הנזה ניתן לפגוש באחד המותגים בני ימינו והוא לופטהנזה, (לופט= אוויר), שהיא חברת תעופה גרמנית.
ראו גם

יחסי גרמניה–הממלכה המאוחדת
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6  Arthur Boyd Hibbert, Hanseatic League, בריטניקה, ‏יולי 2023 (באנגלית)
1 2 3  אביב חדש - אנציקלופדיה הישראלית לנוער, אביב בע"מ, עמ' 172
1 2 3  צוות האתר, Hanseatic League, .New World Encyclopedia
1 2 3 4 5 6  צוות האתר, The Hanseatic League - chronology, furthark.com
↑  Stefanie Bischof, "The Hanseatic story: 400 years of exciting past", THE HANSA, ‏יוני 2021
1 2  Arnved Nedkvitne, The German Hansa and Bergen 1100-1600, Koln/Weimar/Wien: Bohlau Verlag, 2014
1 2 3  צוות האתר, THE HANSA: Union with a long tradition, www.hanse.org
↑  Philippe Dollinger, The German Hansa, בריטניה: Routledge, 1999, ISBN 0-415-19072-X.
↑  Phillip Pulsation and Kirsten Wolf, Medieval Scandinavia: An Encyclopedia, Oxfordshire: Taylor and Francis, 1993, עמ' 265, ISBN 0-8240-4787-7
↑  רחל דגן, ‏ערי ההאנזה של הולנד: עתיקות, מיוחדות ולא מוכרות, באתר גלובס, 25 בינואר 2020
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007513140005171  BnF: cb11934217q (data)  GND: 2038963-2  ISNI: 0000 0001 1156 562X  LCCN: n82138799  NDL: 00562959  NKC: ph120644  NLA: 51934400  SUDOC: 027261654  VIAF: 147773364   WorldCat (עם VIAF): 147773364
אנדרסון פיטרס

אנדרסון פיטרס (באנגלית: Anderson Peters; נולד ב-21 באוקטובר 1997) הוא אתלט גרנדי, פעמיים ברציפות אלוף העולם (דוחה 2019 ויוג'ין 2022) ומדליסט ארד באולימפיאדת פריז (2024) בהטלת כידון.
ביוגרפיה > 2017

באליפות העולם שנערכה בלונדון, הממלכה המאוחדת ב-10 באוגוסט 2017 הוא סיים במקום 20 בהטלת כידון בתוצאה של 78.88 מטר, אותה קבע בהטלה השנייה.
ביוגרפיה > 2018

במשחקי חבר העמים שנערכו בגולד קוסט, קווינסלנד, אוסטרליה ב-14 באפריל 2018 הוא זכה במדליית ארד בהטלת כידון בתוצאה של 82.20 מטר.
ביוגרפיה > 2019

במשחקים הפאן-אמריקאיים שנערכו בלימה, פרו ב-10 באוגוסט הוא זכה במדליית זהב בהטלת כידון בשיא משחקים ובשיא לאומי חדש של 87.31 מטר, תוצאה שקבע כבר בהטלה הראשונה.
ביוגרפיה > 2019 > אלוף עולם

חודשיים לאחר מכן, באליפות העולם שנערכה בדוחה, קטר, איחוד האמירויות הערביות ב-6 באוקטובר 2019 הוא זכה במדליית זהב בהטלת כידון בתוצאה של 86.89 מטר, לפני מגנוס קירט מאסטוניה (86.21 מטר) ויוהנס פטר מגרמניה (85.37 מטר). כבר מההטלה הראשונה הוא דורג ראשון בתחרות לאחר שקבע תוצאה של 86.69 מטר, אותה שיפר בהטלה הרביעית.
ביוגרפיה > 2021

באולימפיאדת טוקיו (2020) הוא סיים במקום 15 בהטלת כידון בתוצאה של 80.42 מטר.
ביוגרפיה > 2022

באליפות העולם שנערכה ביוג'ין, אורגון, ארצות הברית ב-23 ביולי 2022 הוא זכה בפעם השנייה ברציפות במדליית זהב בהטלת כידון בתוצאה של 90.54 מטר, לפני האלוף האולימפי המכהן ניראז' צ'ופרה מהודו (88.13 מטר) ויעקב ואדליך מצ'כיה (88.09 מטר). כבר מההטלה הראשונה הוא דורג ראשון בתחרות לאחר שקבע תוצאה של 90.21 מטר, אותה שיפר בהטלה שנייה (90.46 מטר) אותה שיפר בהטלה השישית והאחרונה.
שבועיים לאחר מכן, במשחקי חבר העמים שנערכו בבירמינגהאם, הממלכה המאוחדת ב-7 באוגוסט אותה שנה הוא זכה במדליית כסף בהטלת כידון בתוצאה של 88.64 מטר, אחרי ארשד נדים מפקיסטן שקבע שיא אישי ושיא משחקים חדש של 90.18 מטר ולפני ג'וליוס יגו מקניה (85.70 מטר).
ביוגרפיה > 2023

באליפות העולם שנערכה בבודפשט פיטרס סבל מפציעה וסיים במקום ה-16 בתוצאה של 78.49.
ביוגרפיה > 2024

באולימפיאדת פריז (2024) זכה פיטרס במדליית ארד בהטלת כידון בתוצאה של 88.54.
שיאים אישיים

הטלת כידון: 93.07 מטר (2022), שיא גרנדה
ליגת הכדורגל של קוריאה הדרומית

| --- | --- |

 שם מלא:  ליגת K-1
 תחום:  כדורגל
 ארגון:  התאחדות הכדורגל הקוריאנית (1983 - 1994) פדרציית הK ליג (1994-כיום)
 מדינות:  קוריאה הדרומית קוריאה הדרומית
 קונפדרציה:  AFC (אסיה)
 קבוצות:  12
 תקופת הפעילות:  1983–הווה (כ־41 שנים)
 שמות קודמים:  הסופר ליג הקוריאנית (1983–1985)   הליגה המקצוענית בכדורגל (1986–1997)   K-ליג הקוריאני (1998–2012)   K-ליג קלאסיק (2013–2017)
 אלופה נוכחית:  אולסן יונדאי (2023)
 מירב הזכיות:  ג'ונבוק יונדאי מוטורס (9)
 מפעל מקביל:  גביע ה-FA הקוריאני
 מפעל נמוך:  ליגת K-2
 kleague.com
סמליל הליגה בין העונות 2013 - 2017
ליגת הכדורגל הקוריאנית, או ליגת K 1 (בקוריאנית: K 리그 1) היא ליגת הכדורגל הבכירה בדרום קוריאה ונחשבת לאחת הליגות החזקות באסיה.
פורמט

בתחרות משתתפים 16 מועדונים מקצועיים. האליפות מתקיימת בשני שלבים. בשלב הראשון כל המועדונים משחקים בשני סבבים, להכרעת שש הקבוצות החזקות ביותר. בשלב השני הקבוצות משחקות זו נגד זו:
משחקים בין קבוצות מהמקום הרביעי והחמישי נגד קבוצות מהמקום השלישי והשישי;
משחקים בין הקבוצות לעיל;
שלב חצי גמר: הקבוצה הטובה ביותר מהמקומות הראשונים עד השלישי והשישי נגד המועדונים מהמקום השני בשלב הראשון (מפסידת חצי הגמר זוכה במדליית ארד של האליפות ובמקום השלישי);
שתי הקבוצות הנותרות מתחרות על תואר האלופה.
הנוהל המתואר לעיל נכנס לתוקף בשנת 2007.
פורמט > שינויי מיקום

במערך ליגות הכדורגל של דרום קוריאה מתחת לליגת הבכירה, המכונה ליגה 1, נמצאת הליגה הלאומית: ליגה חובבנית-חצי-מקצוענית עם 15 קבוצות וליגת K-3 החובבנית (עם 17 מועדונים) שנמצאת ברמה השלישית. אין כל כללי ספורט מוגדרים בבירור למעבר מליגה K לליגה הלאומית ולהפך. המעברים הם נדירים ביותר, מכיוון שכדי להעפיל לליגה K, על קבוצת הליגה הלאומית לעמוד בדרישות המחמירות הנוגעות לתשתיות וביטחון פיננסי.
היסטוריה

הליגה המקצוענית ברפובליקה של קוריאה הופיעה בשנת 1983 תחת השם "הסופר ליג הקוריאנית", שכללה חמישה מועדוני מייסדים: "הללויה" (בקוריאנית: 할렐루야), "יוקון אלפנטס" (קוריאנית: 유공 코끼리), "פוהנג סטילוורקס" (포항 제철 돌핀스), "דייוו רויאלס" (대우 로얄즈), "קוקמין בנק" (국민 은행). קבוצת "הללויה" הפכה לאלופה הראשונה בעונת הבכורה, כשהקדימה את קבוצת דייוו רויאלס בנקודה.
בשנת 1986 שינתה הליגה את שמה ל"הליגה המקצוענית בכדורגל", ובעונת 1987 החלה לקיים מפגשים כפולים של בית-חוץ.
בשנת 1998, נערכה רפורמה נוספת בליגה המקצוענית שקיבלה את שמה הנוכחי - ליגת K. אחרי עונת 2011 נסגרה ליגת ה-"K-ליג צ'מפיונשיפ" ו"גביע הליגה הקוריאני", ובמקום זאת נוצרה ליגה שנייה אחת שהתפצלה ל-2 ליגות עד 2013. הליגה הראשונה נקראה "K-ליג קלאסיק" והליגה השנייה נקראה "K-ליג צ'אלנג'" מאז הקמתה, הליגה התרחבה מ-5 ל-22 מועדונים בהדרגה. מתוך המועדונים המקימים של הליגה נשארו רק יוקון אלפנטס (כיום קרויה "ג'ג'ו יונייטד"), פוהנג סטילוורקס (כיום קרויה "פוהנג סטילרס"), ודייוו רויאלס (כיום קרויה "בוסאן איי-פרק"), כאשר קוקמין בנק נשרה לליגות הנמוכות בסוף 1984, והללויה בסוף 1985, ומעולם לא חזרו לליגה הבכירה.
ב-22 בינואר 2018 שונה השם הרשמי של הליגה לליגת K 1.‏
קבוצות הצפויות לשחק בעונת 2021

| קבוצה | שם בהנגול | עיר | העפלה לליגה לראשונה |
| --- | --- | --- | --- |
| דאיגו | 대구 FC | דאיגו | 2002 |
| גנגוון | 강원 FC | גנגוון | 2009 |
| קוואנגג'ו | 광주 FC | קוואנגג'ו | 2011 |
| אינצ'ון יונייטד | 인천 유나이티드 | אינצ'ון | 2004 |
| ג'ג'ו יונייטד | 제주 유나이티드 | ג'ג'ו | 1983 |
| ג'ונבוק יונדאי מוטורס | 전북 현대 모터스 | ג'ונג'ו | 1995 |
| פוהנג סטילרס | 포항 스틸러스 | פוהאנג | 1983 |
| סונגנאם | 성남 FC | סונגנאם | 1987 |
| סיאול | FC 서울 | סיאול | 1984 |
| סוואן סמסונג בלו-וינגס | 수원 삼성 블루윙즈 | סוואן | 1996 |
| סוואן | 수원 FC | סוואן | 2016 |
| אולסן יונדאי | 울산 현대 축구단 | אולסן | 1984 |
אלופות הליגה בעבר לפי עונות

קבוצה המסומנת בכתב מודגש זכתה בגביע ה-FA הקוריאני באותה העונה והשלימה דאבל מקומי.
אליפויות לפי קבוצות

| קבוצה | זכיות | סגנויות | עונות זכייה |
| --- | --- | --- | --- |
| ג'ונבוק יונדאי מוטורס | 9 | 3 | 2009, 2011, 2014, 2015, 2017, 2018, 2019, 2020, 2021 |
| סונגנאם (אילהווה צ'ונמה) | 7 | 3 | 1993, 1994, 1995, 2001, 2002, 2003, 2006 |
| סיאול (לאקי-גולדסטאר הוואנגסו/אנייאנג LG צ'יטאס) | 6 | 5 | 1985, 1990, 2000, 2010, 2012, 2016 |
| פוהנג סטילרס (POSCO אטומס) | 5 | 5 | 1986, 1988, 1992, 2007, 2013 |
| סוואן סמסונג בלו-וינגס | 4 | 4 | 1998, 1999, 2004, 2008 |
| בוסאן איי-פרק (דייוו רויאלס) | 4 | 3 | 1984, 1987, 1991, 1997 |
| אולסן יונדאי (הוראנג-אי) | 4 | 10 | 1996, 2005, 2022, 2023 |
| ג'ג'ו יונייטד (יוקון אלפנטס/בוצ'יון SK) | 1 | 5 | 1989 |
| הללויה | 1 | - | 1983 |
| ג'יונאם דראגונס | - | 1 | - |
| אינצ'ון יונייטד | - | 1 | - |
| גיונגנאם | - | 1 | - |
הערות שוליים

↑  Южная Корея — чемпионат 2009
↑  "프로축구연맹, 클래식→K리그1, 챌린지→K리그2 대회명 변경" (בקוריאנית). K League Official Website. 22 בינואר 2018. {{cite news}}:  (עזרה)
| כדורגל בקוריאה הדרומית קוריאה הדרומית |
| --- | --- | --- |
| ניהול | התאחדות הכדורגל של קוריאה הדרומית • קבוצות • אצטדיונים • תחרויות |  |
| תחרויות ליגה | ליגת העל • ליגת המשנה בכדורגל של קוריאה הדרומית |  |
| תחרויות גביע | הגביע הדרום קוריאני |  |
| נבחרות | הנבחרת הלאומית • הנבחרת הצעירה • הנבחרת עד גיל 20 • הנבחרת עד גיל 19 • הנבחרת עד גיל 17 • נבחרת הנשים |  |
B3

| --- | --- |


בניין המטה של B3
 תאריך ייסוד:  23 באוגוסט 1890 
 עיר:  סאו פאולו 
 מדינה:  ברזיל 
 מדדים:  אינדקס Bovespa 
 www.b3.com.br
 
אולם המסחר בבורסת סאו פאולו
B3 (בפורטוגזית: B3 - Brasil Bolsa Balcão S.A; בעבר: Bovespa או Bolsa de Valores de São Paulo) היא בורסה לניירות ערך הפועלת בעיר סאו פאולו שבברזיל. 80% מנפח המסחר בשוק ניירות הערך באמריקה הלטינית מתנהל בבורסת סאו פאולו.
ב-8 במאי 2008 התמזגו הבורסה לניירות ערך של סאו פאולו (Bovespa) והבורסה הברזילאית לסחורות ולעסקאות עתידיות (BM&F), ושמן המשותף כעת הוא "BM&F Bovespa".
בורסה זו קשורה לכל בורסות ניירות הערך בברזיל, ביניהן גם הבורסה לניירות ערך בריו דה ז'ניירו (BVRJ), בה נסחרות איגרות חוב ממשלתיות בלבד. האינדקס החשוב במסחר בבורסת סאו פאולו הוא אינדקס IBovespa, המשקלל 50 מניות מובילות. בין חברות מובילות אלה - אמבראר, יצרנית מטוסים ברזילאית, שלישית בגודלה בעולם; ופטרוברז, חברת הנפט הברזילאית, מובילה עולמית בתחום קידוחים עמוקים באוקיינוס, שבסוף שנת 2007 איתרה כיסי נפט נרחבים למול חופי ריו, העשויים להפוך את ברזיל ליצואנית נפט מסדר גודל של ערב הסעודית או ונצואלה.
נכון לאוקטובר 2022, נסחרו בבורסת סאו פאולו 475 חברות. ב-7 ליוני 2021, עם תום יום המסחר, הגיע אינדקס iBovespa לשיא של 130,776 נקודות.
בבורסה בסאו פאולו נסחרות חברות ישראליות בודדות כמו גזית גלוב.
הערות שוליים

↑  סוכנויות הידיעות, גילוי שדה נפט אדיר ממדים מול חופי ברזיל עשוי להפוך אותה למעצמת נפט, The Marker,9 בנובמבר 2007
↑  כבר כיום מספקת ברזיל את כל תצרוכת האנרגיה שלה - מנפט, מגז, ממקורות הידרואלקטריים, מביו דיזל וכן מכורים גרעיניים.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0001 2154 1699  LCCN: n50080846  VIAF: 140951741   WorldCat (עם VIAF): 140951741 
ערך זה הוא קצרמרבנושא כלכלה ובנושא ברזיל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
יהונתן יפרח

יהונתן יפרח (24 באוקטובר 1929 – 19 באפריל 2008) היה איש ציבור ישראלי שכיהן כראש המועצה המקומית שדרות וחבר הכנסת בכנסת השביעית.
ביוגרפיה

יפרח נולד בקזבלנקה כבכור במשפחה של 8 ילדים. הוא למד בבית ספר אליאנס בעיר והצטרף לתנועת הבונים, מטעמה נשלח כמדריך לאלג'יריה. לאחר שהשתתף בהכשרה בצרפת עלה בשנת 1951 לישראל והצטרף לקיבוץ ברור חיל. עד אחרי מבצע קדש שירת בצבא קבע כקצין בפלוגת טנקים. לאחר שנפצע בתאונה בעת חילוץ טנק, איבד את כשרו הקרבי והוא פרש מצה"ל. לקראת תום שירותו התחתן ועבר לגור עם אשתו אצל הוריה בבת ים. בשנת 1957 חבריו בהסתדרות הציעו לו עבודה כמזכיר איגוד מקצועי במקום כלשהו ברחבי ישראל, והוא בחר להתגורר בשדרות, אליה עלו הוריו ואחיו.
ביוגרפיה > שדרות

בשנים 1957 - 1959 היה יפרח מזכיר האיגוד המקצועי בשדרות. בשנת 1959 התמודד על תפקיד מזכיר מועצת פועלי שדרות וזכה בתפקיד עם 80% מהקולות ונכלל במקום השלישי ברשימת מפא"י למועצה המקומית. במאי 1962, בעקבות התפטרות יצחק זכאי מראשות המועצה המקומית שדרות, נבחר יפרח בידי סניף מפא"י למועמדה לראשות המועצה. בשנת 1965 זכה המערך בראשותו בחמישה מתוך תשעה מקומות במועצה והוא נבחר שוב לראשות העיר. כראש המועצה פעל להביא מגוון של מפעלים קטנים ובינוניים לעיר ולא מפעל אחד גדול, על מנת לדאוג ליציבות הכלכלית של המקום. עם כניסתו לכנסת בסוף 1969 הקדיש את עיקר מרצו לפעילות בכנסת, דבר, שלטענתו של יוסי ביילין פגע בפיתוח שדרות. בבחירות למועצה בסוף 1973 זכה המערך בראשותו בארבעה מנדטים ורשימה של יריבו, ממשפחת טריקי, זכתה גם היא בארבעה מנדטים. בהתמודדות להשגת הרוב במועצה הציע טריקי לאיש המפד"ל שהחזיק במנדט התשיעי במועצה את ראשות המועצה ויפרח נותר באופוזיציה ופנה לעסקים פרטיים בהתבסס על קשריו באזור. לאחר כחצי שנה, ביוני 1974, נבחר יפרח שוב לראשות המועצה, בלא לקבל שכר, כדי שיוכל להמשיך לנהל את עסקיו. לאחר פחות משנה התפטר יפרח מתפקיד ראש המועצה, לאור מעברו לגור באשקלון.
ביוגרפיה > בכנסת

כבר בבחירות לכנסת הרביעית הוצב במקום ה-69 ברשימת מפא"י לכנסת, כנציג שני של מחוז הנגב. בבחירות לכנסת השישית, בשנת 1965, הוצב במקום ה-59 ברשימת המערך. בשנים 1969–1974 כיהן כחבר הכנסת מטעם המערך בכנסת השביעית והיה חבר בוועדת הפנים, ועדת הכלכלה, ועדת הכספים וועדת השירותים הציבוריים. בין השנים 1969–1973 נשא בתואר ראש מועצת שדרות במקביל לפעילותו בכנסת.
ביוגרפיה > לאחר פרישתו

לאחר פרישתו מהחיים הציבוריים המשיך יפרח בקידום עסקיו. עם פתיחת מרוקו לביקור ישראלים, ביקר יפרח במרוקו ב-1981 ולאחר מכן הדריך קבוצות של מטיילים ישראליים לטיולים במרוקו. הוא ליווה את הסבריו באמרות חז"ל, פרקי אבות ומובאות מתרבות האסלאם המקומית. כדובר השפה באופן שוטף, הוסיף צבע מקומי בעל עוצמה רבה לכל הטיול. יפרח גם הדריך בקורס למדריכי תיירות, ועסק בהרצאות בנושאי אסלאם, נצרות והיסטוריה של יהדות מרוקו. בשנת 2004 החל לפעול לשימור שפתם ותרבותם של יהודי מרוקו והעביר קורסים בנושא ברחבי ישראל.
יפרח נפטר בערב פסח ה'תשס"ח, 19 באפריל 2008, כתוצאה מקריסת מערכות. בנו הוא תת-אלוף תומר יפרח.
הערות שוליים

1 2 3  עזרא ינוב, המערך משגר את יהונתן יפרח משדרות, מעריב, 17 באוקטובר 1969
↑  ריכוז מקרים סוציאליים, דבר, 13 בדצמבר 1963
↑  סניף מפא"י קיבל התפטרות זכאי, מעריב, 23 במאי 1962
↑  יהונתן יפרח ראש המועצה, מעריב, 6 בדצמבר 1965
1 2  יוסי ביילין, שדרות: תשתית נאה, דבר, 18 ביוני 1976
↑  עזרא ינוב, י. יפרח ייבחר היום לראשות מועצת שדרות, מעריב, 18 ביוני 1974
↑  עזרא ינוב, ראש מועצת שדרות שותף בחברה, מעריב, 6 בספטמבר 1974
↑  התפטר ראש מועצת שדרות, דבר, 1 ביוני 1975
↑  דני רובינשטיין, אתה ראשון יא קאזה, דבר, 1 ביוני 1981
נווה (עיר בסוריה)

| --- | --- |
 מדינה:  סוריה סוריה
 מחוז:  מחוז דרעא
 נפה:  נפת דרעא
 חבל ארץ:  חורן
 גובה:  575 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיירה:  150,000 (2024)
 קואורדינטות:  32°53′N 36°02′E﻿ / ﻿32.883°N 36.033°E﻿ / 32.883; 36.033
 אזור זמן:  UTC +2
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת סוריה מוגדלת) דמשק חלב חומס לטקיה חמה דיר א-זור אל-חסכה א-רקה הים התיכון  ישר. לבנון ירדן עיראק טורקיהנווה(למפת סוריה רגילה) דמשק חלב חומס לטקיה חמה דיר א-זור אל-חסכה א-רקה הים התיכון  ישר. לבנון ירדן עיראק טורקיהנווה  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
נווה (בערבית: نوى - נַוָא) היא עיר בדרום סוריה, המשתייכת למחוז דרעא. מתגוררים בה מעל 60,000 בני אדם.
העיר שוכנת ברמת הגולן, בגובה 575 מטר מעל פני הים, בסמוך לגבול ישראל (הקו הסגול) ולצד הכביש הראשי המחבר את קוניטרה עם ערי החורן.
במהלך התקופה הרומית ולאחריה נודעה העיר בשל היותה מרכז יהודי גדול ובירת חבל הבשן.
היסטוריה

העיר נווה נזכרת במקורות מן התקופה הרומית כעיר המרכזית ביותר באזור הבשן, בתווך שבין הפרובינציות הרומיות יודיאה, ערביה וסוריה. לאורך תקופת המשנה והתלמוד היוותה העיר יישוב יהודי גדול, אשר אב הכנסייה אוסביוס תיארו בספרו האונומסטיקון מן המאה הרביעית לספירה כעיר גדולה של יהודים.
בתלמוד מובא כי יהודי העיר עמדו בקשר עם רבי יהודה הנשיא, ושאלו אותו בדבר שאלת גשמים לאחר הפסח. חכמי העיר, שנמנו על אמוראי ארץ ישראל, נודעו בתלמוד בכינוי רבנן דנוה, ומהם נמנים רבי תנחומא בר אבא, מחבר מדרש תנחומא, ורבי שילא דנוה, אשר מסר הלכות בשם ריש לקיש ואשר רבני קיסריה מסרו בשמו. במדרש איכה רבה נזכרת עיירה נכרית בשם "חלמיש" ששכנה בסמוך לנווה, ואשר תושביה התנכלו ליהודי נווה.
העיר נזכרת בתוספתא ובתלמוד הירושלמי, וכן בפסיפס כתובת רחוב, במסגרת ברייתא דתחומין, המפרטת שמות של עיירות יהודיות בתחום נווה לעניין מצוות התלויות בארץ, ובהן גשמי (כיום העיירה ג'אסם מצפון לנווה) וזיזיון (כיום הכפר זיזון מדרום לנווה). בתחילה היו העיירות "מותרות", כלומר פטורות משמיטה ומעשרות, אך בהמשך "נאסרו", כלומר חויבו בקיום המצוות התלויות בארץ, בשל ריבוי האוכלוסייה היהודית באזור.
במקורות חז"ל נזכר הניב הארמי המיוחד שבו דיברו באזור הבשן בכינוי לשון ניוותי. כמו כן, נזכרים בתלמוד יהודים מנווה שישבו דרך קבע בטבריה ובציפורי. בנוסף נזכר בתלמוד מעשה באישה נכבדת מנווה, אשר רבים ביקשו להינשא לה ולכן ציינה בפניהם כי היא כבר מקודשת.
כן נזכר בתלמוד כי כאשר רבי יוחנן נשאל עד היכן בתחום נווה מורשים הכוהנים להגיע, כך שלא ייצאו מגבולות ארץ ישראל וייטמאו בטומאת ארץ העמים, נקב בנקודות ממזרח לנווה, בדרכים המובילות לערים אדרעי ובוצרה שבחורן.
בסביבות המאה השביעית, פעל בעיר הפייטן רבי יוסף ברבי ניסן, שחלק מפיוטיו (ובהם יוצרות לשבתות לפי סדרי הקריאה התלת-שנתית שנהגה בארץ ישראל) נתגלו בגניזת קהיר.
בתקופה המוסלמית הייתה העיר לבירת נפת החורן וגם באותה העת התקיימה בה קהילה יהודית. הגאוגרף הערבי יאקות אל-חמאווי, בן המאה ה-13, הזכיר את העיר בציינו מסורת ולפיה שדות העיר היו שדות המרעה של איוב. כמו כן, ישנה מסורת מוסלמית ולפיה שם בן נח, המכונה "א-נבי סאם", קבור בעיר. בימי הביניים נטו יהודים לזהות את נווה עם שוה קריתים המקראית.
בחורבות נווה, אשר נסקרו במחצית השנייה של המאה ה-19 בידי חוקרי הגולן, ובהם גוטליב שומכר ולורנס אוליפנט, נתגלו עדויות ארכאולוגיות רבות לעברה היהודי, ובהן סמלי מנורה רבים, ושרידי בית כנסת הכוללים משקופים מעוטרים בתבליטי שופר, מחתה וארבעת המינים, כתובות הקדשה בארמית ובעברית ותבליטי אשכולות ענבים. כן אותרה במקום מצבת קבורה יהודית הכתובה בעברית, אשר לפי מניין השנים בה מתוארכת למחצית השנייה של המאה ה-11 לספירה, באופן המעיד על רצף קיום הקהילה היהודית בעיר.
בשלהי התקופה העות'מאנית, בתקופת המנדט הצרפתי על סוריה ותחת ממשלת סוריה המודרנית התיישבה בנווה ובסביבותיה אוכלוסייה צ'רקסית, טורקמנית וערבית.
במהלך מלחמת האזרחים הסורית הייתה העיר לאחד ממעוזי המורדים נגד שלטון בשאר אלאסד ולכן ספגה הפצצות כבדות. חלק מתושביה נמלטו, ונגרם לה נזק רב.
לקריאה נוספת

ישעיהו פרס, הערך "נָוֶה", ארץ ישראל - אנציקלופדיה טופוגרפית-היסטורית, (כרך ג, עמ' 625-624), הוצאת ראובן מס, תשי"ב.
זאב וילנאי, אריאל – אנציקלופדיה לידיעת ארץ ישראל, "נווה", עמ' 5061–5067.
הערות שוליים

↑  מרדכי ניישטט, נוה - בירת הבשן היהודי  בתקופת התלמוד, דבר, 22 בפברואר 1970
↑  אונומסטיקון, 136, 1.
↑  תלמוד ירושלמי, מסכת ברכות,  פרק ה', הלכה ב'. לפי גרסאות אחרות שם, וכן בתלמוד בבלי, מסכת תענית, דף י"ד, עמוד ב', נאמר כי המעשה היה בנינוה.
↑  תלמוד ירושלמי, מסכת סנהדרין,  פרק ג', הלכה ה'.
↑  קהלת רבה, פרשה י"ב, פסקה ט', כצ"ל.
↑  תלמוד ירושלמי, מסכת שבת,  פרק ב', הלכה ה'.
↑  איכה רבה, פרשה א', פסקה י"ז, א ס', וראו אנצ' פרס, בערך "חלמיש".
↑  תוספתא, מסכת שביעית, פרק ד', הלכה ה'.
↑  תלמוד ירושלמי, מסכת דמאי,  פרק ה', הלכה א'.
↑  תלמוד ירושלמי, מסכת קידושין,  פרק ג', הלכה ט'; מסכת נדרים,  פרק א', הלכה ב'; מסכת נזיר,  פרק ה', הלכה א'.
↑  תלמוד בבלי, מסכת שבת, דף קכ"א, עמוד ב'; תלמוד ירושלמי, מסכת שבת,  פרק י"ד, הלכה א'; תלמוד ירושלמי, מסכת שבת,  פרק ט"ז, הלכה ז'; תלמוד ירושלמי, מסכת סנהדרין,  פרק ב', הלכה א'.
↑  תלמוד בבלי, מסכת כתובות, דף כ"ב, עמוד א'.
↑  תלמוד ירושלמי, מסכת שביעית,  פרק ה', הלכה א'.
↑  עדן הכהן, "יוסף בירבי ניסן משווה קרייתיים היא נווה: פייטן עברי קדום מן הבשן", על אתר ד–ה (ניסן תשנ"ט), עמ' 229–239.
↑  ספר בראשית, פרק י"ד, פסוק ה', בהתאם לגרסת תרגום ירושלמי - וּקְטוּלוּ יַת זִיבָּרַיָא דִבְּעַשְׁתְּרוֹת קַרְנַיִם וְיַת זַוְיָתָנַיָא דִי בְּהוֹן וְיַת אֵמְתָנַיָא אִילֵין דְשַׁרְיָין דִבְנוּהָ קַרְתָּא.
↑  זאב וילנאי, אריאל – אנציקלופדיה לידיעת ארץ ישראל, עמ' 5067-5061.