stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מחולל מספרים פסאודו-אקראיים קריפטוגרפי
ארכיטקטורה למחולל פסאודו-אקראי קריפטוגרפי

שי הלוי ובועז ברק הציעו מודל גנרי למחולל פסאודו-אקראי שנקרא "חזק" במובן שהוא מציע גמישות, ביטחון לפנים ויכולת התאוששות. לפי המודל המחולל מורכב ממאגר ושני שלבי עבודה שרצוי שיהיו נפרדים, שלב חילוץ אנטרופיה ושלב פונקציית פלט. כאשר הראשון לא חייב להיות קריפטוגרפי. הרעיון הוא לבחון את ביטחון המודל מנקודת ראות של המתקיף. הנחת העבודה היא שקוד המחולל וסביבת העבודה מוכרים היטב למתקיף וביכולתו להשפיע על הקלט של המחולל במידה מסוימת. וכן בהינתן מצב פנימי של המחולל בזמן נתון המתקיף יוכל תמיד לחזות מה יהיה הפלט. סיטואציה זו מציבה קושי רב במיוחד לאור העובדה שהמתקיף יכול לפעמים לקבל מידע אודות המצב הפנימי של המחולל ממקורות חיצוניים, כמו פריצה למערכת ההפעלה וסריקת זיכרון התהליך המריץ את המחולל. המטרה היא לאפשר התאוששות מהירה מהמצב, כלומר שהמחולל יאפשר הפעלת פונקציה (שתיתכן גם אוטומטית) לרענון המצב הפנימי כדי להבטיח אנטרופיה גבוהה. באופן כללי צריך שיהיה קשה עד בלתי אפשרי למתקיף להבחין בין פלט המחולל לפלט מחולל אקראי אמיתי וכן יש צורך להגן על סודיות הקלט ששימש לרענון. לפי מודל זה, שתי הפונקציות הבאות שלפעמים משולבות יחד הכרחיות בכל מחולל:
פונקציית NEXT המייצרת את הפלט הבא ובד בבד מעדכנת את המצב הפנימי של המחולל, כאשר השאיפה היא שלא תסגיר לידי המתקיף את המצב הפנימי.
פונקציית REFRESH שמבצעת ריענון המצב הפנימי של המחולל בכל נקודת זמן באמצעות מידע חיצוני. אם הקלט מכיל אנטרופיה גבוהה, המצב הפנימי יהיה בטוח.
אם המתקיף לא הצליח לחשוף את המצב הפנימי לפני רענון, המחולל יהיה בטוח סמנטית במובן שאין לו דרך אפילו לבדוק אם מידע הרענון שניחש נכון או לא. מאידך אם הצליח לחשוף את המצב הפנימי לפני הרענון אפשר להבטיח רק חד-כיווניות כך שהתוקף לא יהיה מסוגל לשחזר את קלט הרענון מתוך המצב הפנימי, בהנחה שהאנטרופיה גבוהה מספיק כדי למנוע ניחוש בכוח גס.
ארכיטקטורה למחולל פסאודו-אקראי קריפטוגרפי > הערכת אנטרופיה

היות שהאנטרופיה של המאגר הפנימי של המחולל עלולה להיפגע עקב השפעות חיצוניות, המחולל חייב לאפשר "ריענון" עם מידע חיצוני כדי להתאושש מהפריצה ולאפשר שימוש בטוח במחולל לאחר מכן. הבעיה היא שאין דרך לדעת מתי המצב הפנימי של המחולל נפרץ, מסיבה זו יש כאלו שנוקטים בטכניקה של רענון אוטומטי. קצב רענון גבוה מדי מהווה בעיה בשל הסיכון לביצוע רענון עם מידע זהה אם המקור לא הספיק להשתנות ואז האנטרופיה תחלש. מצד שני קצב נמוך מדי גורם להתאוששות איטית יותר. מסיבה זו מחוללים אחדים (כמו Yarrow) מכילים רכיב שנקרא "הערכת אנטרופיה" שבודק את מידת האנטרופיה של המאגר הפנימי ומבצע החלטה אם לרענן. מחוללים אחרים מנסים להתגבר על הבעיה על ידי פרמטר ביטחון שקובע את קצב הרענון אחת לזמן מוגדר בטווח שבין דקה אחת לחמש דקות, או במרווחים לפי פונקציית האצה מסוימת. כמו מיד לאחר אתחול המחשב הקצב צריך להיות אחת לכמה שניות ואז הקצב הולך ויורד, עד שהמערכת נכנסת לעבודה נורמלית.
אלגוריתם פורטונה מתגבר על הבעיה בדרך מקורית, הוא מכיל מספר רב של מאגרים כאשר הרענון מתפרש על פני כולם באופן שווה, כך מרוויחים פרישה אחידה של רענון בקצב גבוה מבלי להסתכן באנטרופיה נמוכה.
הדעות חלוקות לגבי הערכת אנטרופיה. יש הסבורים שהיא בעייתית מהיבט של ביטחון, לא רק שההערכה עלולה להיות שגויה אלא שהמתקיף יכול לנצלה כדי לשטות במערכת, כמו לכפות רענון עם מידע שקל לו לנחש, או למנוע רענון לגמרי.
ארכיטקטורה למחולל פסאודו-אקראי קריפטוגרפי > פונקציית חילוץ אקראיות

כאמור קיים הבדל מהותי בין מקור אקראי לבין מקור בעל אנטרופיה גבוהה. אם המקור שבדרך כלל הוא אקראי אמיתי (הנובע ממחולל פיזי או נתונים המושגים ממקורות שונים במערכת במצב עבודה נורמלי), הוא בעל אנטרופיה גבוהה אך סובל מהתפלגות סטטיסטית גרועה, אפשר לשפר את האקראיות על ידי פונקציית חילוץ אקראיות (Extractor). זו היא פונקציה שממירה קלט  x בעל התפלגות סטטיסטית בלתי ידועה לפלט בעל התפלגות אחידה. יש כאלו שמחייבים שפונקציית החילוץ תכיל פונקציית Setup עם מקור חיצוני שתבטיח ספיגת האנטרופיה בצורה בטוחה, למשל הפונקציה יכולה לשלב גרעין התחלתי כלשהו. הפונקציה היא מהצורה:
תוצאת הפונקציה צריכה להבטיח שבהינתן שני ערכים אקראיים  x,y ההסתברות ש- {\text{EXTRACT}}(x)=y תהיה בטווח  [2^{-m}(1-2{-m}),2^{-m}(1+2^{-m})].
פונקציית החילוץ לא חייבת להיות קריפטוגרפית אף על פי שיש יתרון מסוים בשימוש בפרימיטיב קריפטוגרפי. ייתכן שהדוגמה הקלאסית לפונקציית חילוץ, הראשונה שהומצאה, נקראת על שמו של ג'ון פון נוימן והיא פועלת על זוגות סיביות בזה אחר זה כדלהלן; אם שתי סיביות קלט עוקבות אינן זהות, מחלצים את הראשונה ונפטרים מהשנייה ואם הן זהות שתיהן נמחקות. השיטה של פון נוימן תצליח להפיק רצף בעל התפלגות אחידה מכל מקור אקראי שלא קיימת בו קורלציה גבוהה, אך היא מכווצת את הרצף. תקן SP800-90B של NIST מפרט מספר שיטות לחילוץ אקראיות ביניהן פונקציית גיבוב כמו SHA-2.
ארכיטקטורה למחולל פסאודו-אקראי קריפטוגרפי > מודל הלוי ברק

הגרעין התחלתי הוא  S=\{0,1\}^{m} ויהי  m=|S| פרמטר ביטחון (למשל  m=128 סיביות). המבנה מכיל מנגנון חילוץ אקראיות ואלמנט PRG קריפטוגרפי חסר זיכרון המסומן  G(S):\{0,1\}^{m}\rightarrow \{0,1\}^{2m} (הוא יכול להיות למשל AES במצב מונה או קוד אימות מסרים כמו HMAC-SHA2 במצב מונה), הפונקציה ממירה את הגרעין  S למחרוזת אקראית כפולה באורכה. המשתמש יכול לקרוא לאחת משתי הפונקציות הבאות:
{\text{REFRESH}}(S,x) שמבצעת  S'\leftarrow G(S\oplus {\text{EXTRACT}}(x)). הפונקציה קוראת לפונקציה  G(S) עם הפרמטר שהוא הפלט של  {\text{EXTRACT}}(x) מחובר ב-XOR עם המצב הפנימי  S והתוצאה היא  2m סיביות שמתוכן מחזירה רק את  m הראשונות שמייצגות את המצב הפנימי החדש (ומתעלמת מ- m הסיביות האחרונות).
(r,S')\leftarrow {\text{NEXT}}(S). שקוראת לפונקציה  G(S) שמחזירה למשתמש את  r (שהוא  m הסיביות הראשונות של התוצאה) ומעדכנת את המצב הפנימי ב- S' (שהוא  m הסיביות האחרונות).
ארכיטקטורה למחולל פסאודו-אקראי קריפטוגרפי > ביטחון

הביטחון של המודל הזה מתואר בצורה של משחק בין שני שחקנים, המתקיף והמערכת המפעילה את המחולל, לפי פרדיגמה של "עולם אידיאלי/עולם אמיתי". העולם האידיאלי מייצג מצב שבו משיגים ביטחון מקסימלי שבו המתקיף פסיבי ואינו יכול להשפיע על המערכת כלל לעומת העולם האמיתי המייצג את מתקיף שיכול לכפות רענון גרוע (שיש לו שליטה חלקית או מלאה על הקלט).
בעולם האמיתי, הביטוי  \Pr[A(m,{\mathcal {H}})^{R({\text{PRG}})}\rightarrow 1] מייצג את ההסתברות אלגוריתם המתקיף  A יחזיר "1" לאחר אינטראקציה עם המערכת המיישמת את המחולל  {\text{PRG}} עם הפרמטרים  t,{\mathcal {H}}. כאשר  R מייצג את העולם האמיתי,  m הוא פרמטר ביטחון (אורך הפלט בסיביות) ואילו  {\mathcal {H}} מייצג את ההתפלגות הסטטיסטית של הקלט או האנטרופיה שלו.
בעולם האידיאלי ההבדל הוא שבקריאה ל- A (אלגוריתם המתקיף) תמיד מתקבלת מחרוזת אקראית באורך  m ולא יחול שינוי במצב הפנימי, למעט תנאי אחד. אם המצב הפנימי היה ידוע למתקיף לפני הקריאה, המערכת תעדכן את המצב הפנימי בהתאם. ההסתברות שלו להצלחה מבוטאת על ידי  \Pr[A(m,{\mathcal {H}})^{I({\text{PRG}})}\rightarrow 1]. כאשר  I מייצג עולם אידיאלי. אומרים שהמחולל יהיה "חזק" (בהתאם לרמת האנטרופיה של הקלט) אם עבור כל אלגוריתם פולינומי  A ההפרש
זניח ביחס לפרמטר הביטחון  m.
דרך אחרת להציג זאת, בהינתן פרמטרי ביטחון  (m,t,\epsilon ) קבועים, כל פונקציה מהצורה  G(S):\{0,1\}^{n}\rightarrow \{0,1\}^{m} עם גרעין התחלתי  S שהיא דטרמיניסטית ויעילה במונחי מחשוב, תקרא PRNG אם עבור כל אלגוריתם  A הפועל בזמן ריצה  t מתקיים:
במילים, ההתפלגות של רצף אקראי אמיתי  R בעל התפלגות אחידה מעל  \{0,1\}^{m}, "אינה ניתנת להבחנה" (indistinguishable) מההתפלגות  \{G(S)|S\leftarrow \{0,1\}^{m}\} לפי קבועי הביטחון  (t,\epsilon ).
תקנים

תקנים למחוללי מספרים פסאודו-אקראיים (PRNG):
תקן FIPS 186-2
NIST SP 800-90
ANSI X9.17-1985
ANSI X9.62-2005
תקנים לבדיקות סטטיסטיות:
ערכת בדיקה סטטיסטית של NIST גרסה 22–800
הערות שוליים

↑  NIST Removes Cryptography Algorithm from Random Number Generator Recommendations
↑  Linux Programmer's Manual RANDOM(4)
↑  /dev/random
↑  CryptGenRandom function
↑  Cryptographic Service Providers
↑  Cryptanalysis of the Random Number Generator of the Windows Operating System
↑  Yarrow
↑  Fortuna
↑  A model and architecture for pseudo-random generation with applications to /dev/random
מודל פונקציונלי של מחולל DRBG של NIST לפי תקן SP800-90A גרסת יוני 2015.
הרמס 900

איור של הרמס 900 בטיסה
הרמס 900 בטיסה משותפת עם הרמס 450
הרמס 900 (״כוכב״) הוא כלי טיס מאויש מרחוק (כטמ"ם) טקטי לשהייה ממושכת, מתוצרת חץ הכסף, חברה-בת של אלביט מערכות הישראלית. הוא מיועד לשימוש מבצעי במסגרת דרגי החטיבה והגיס, בעיקר עבור משימות סיור ואיסוף מודיעין, אך גם משימות תקיפה.
יעוד

כלי טיס זה מסוגל לשאת מטע"ד (מטען ייעודי) למשימות שונות, הכולל בין היתר מטע"ד אלקטרואופטי לצילום יום ולילה, מטע"ד מכ"ם מטיפוס SAR, ציין לייזר, מתקנים למשימות מודיעין אותות (SIGINT) וחימוש למבצעי תקיפה וסיכול ממוקד. ההרמס 900 מהווה הרחבה ושיפור של הכטמ"ם הרמס 450 והוא מכיל מערכות רבות של הדגם המוקדם, כולל הציוד הקרקעי וקרון השליטה והבקרה. על ההרמס 900 מותקנים אמצעי לוחמה אלקטרונית להגנה על הכטמ"ם.
דגם מתקדם של הכטמ"ם קרוי הרמס 900 סטארליינר. כטמ"ם מדגם זה התרסק באוגוסט 2020 בעת טיסת ניסוי.
תקופת שירות

דגם בקנה מידה מלא הוצג לראשונה בפומבי בסלון האווירי בפריז בשנת 2007. טיסת הבכורה של הכטמ"ם נערכה ב-9 בדצמבר 2009. הרמס 900 נמצא בשירות זרוע האוויר והחלל של צה"ל וכינויו המבצעי "כוכב". בין היתר, הופעל הכטב
מ"ם בפעילות מבצעית במבצע צוק איתן.
באוגוסט 2017 הושלמה קליטתו של ה"כוכב" בחיל האוויר והוא הוכרז כמבצעי.
ב-6 באפריל 2024, בזמן מלחמת חרבות ברזל, הפילו לראשונה כוחות חזבאללה כטמ"ם מסוג הרמס 900 שהיה בפעילות מבצעית בלבנון, באמצעות טיל קרקע-אוויר. כטמ"מים נוספים מסוג זה הופלו ב-1 ביוני 2024, וב־10 ביוני 2024.[דרוש מקור]
מאפיינים טכניים

אורך: 8.3 מטר
מוטת כנפיים: 15 מטר
משקל המראה מרבי: 1,170 ק"ג
מאפיינים טכניים > מטעני איסוף או חימוש אפשריים > מטע"דים

מצלמות אלקטרואופטיות ליום ולילה
מכ"ם SAR
ציין לייזר
מתקני מודיעין אותות ותקשורת (איכונים והאזנות)
מאפיינים טכניים > מטעני איסוף או חימוש אפשריים > חימוש

ההרמס 900 מסוגל לשאת עד 4 טילי אוויר-קרקע מסוג AGM-114 הלפייר או טילי אוויר-אוויר מסוג AIM-92 סטינגר המשמשים ליירוט של כלי טיס. הוא מסוגל גם לשאת עד 2 פצצות מונחות לייזר מסוג GBU-12 פייבוואי או פצצות JDAM לסוגיהן המשמשות לתקיפת יעדים ולסיכולים ממוקדים.
מפעילות

ישראל ישראל – הרמס 900 משרת בחיל האוויר הישראלי בטייסת 147 ובטייסת 166, וכינויו בצה"ל הוא "כוכב".
שווייץ שווייץ – חיל האוויר השווייצרי מפעיל 2 מל"טים מתוך 6 שנקנו ב-2015, בעסקה שבה אלביט חתמה עם צבא שווייץ על חוזה לקניית 6 מל"טי הרמס 900, אבל עיכובים שונים גרמו לכך שאספקת 6 המל"טים החלה רק ב-2022.
איסלנד איסלנד – איסלנד מפעילה מל"טי הרמס 900 לניטור ושמירה על האזורים הכלכליים שלה.
האיחוד האירופי האיחוד האירופי – ב-1 בנובמבר 2018 זכתה אלביט מערכות לספק שירותי טיסה של מל"טי הרמס 900 לאיחוד האירופי בחוזה חכירה על סך 68 מיליון דולר, למטרות פטרול במרחב הימי של מדינות האיחוד האירופי.
קנדה קנדה – בינואר 2021 אלביט הכריזה על זכייה בחוזה על סך 36 מיליון דולר לאספקת מל"ט 1 מדגם הרמס 900 סטארליינר למשרד התחבורה הקנדי למטרת ניטור האזור הארקטי של קנדה.
מקסיקו מקסיקו – טייסת 601 של חיל האוויר המקסיקני מפעיל 2 מל"טי הרמס 900, במסגרת זכייה בחוזה בינואר 2012, לאספקת 2 מל"טי הרמס 900 והמערכות הנלוות להם בשווי 50 מיליון דולר למשטרה הפדרלית המקסיקנית כחלק מהמלחמה בסחר בסמים שמנהלת המשטרה.
ברזיל ברזיל – אלביט זכתה במכרז לאספקת מל"טי הרמס 900 והמערכות הנלוות להם לחיל האוויר הברזילאי במרץ 2014, ובינואר 2022 זכתה אלביט בחוזה המשך לאספקת עוד מל"טי הרמס 900 לחיל האוויר הברזילאי, כשאספקת כלל המל"טים מחוזה זה הושלמה במאי 2023.
קולומביה קולומביה – באוגוסט 2012 אלביט זכתה במכרז בשווי של כמה מאות מיליוני דולרים לאספקת צי מעורב של מל"טי הרמס 450 והרמס 900 והמערכות הנלוות להם לחיל האוויר של קולומביה.
צ'ילה צ'ילה – ב-2011, צ'ילה קנתה מל"טי הרמס 900 בעסקה השווה כמה עשרות מיליוני דולרים, למשימות סיור ותצפית לאורך רצועת החוף שלה, בעסקה הראשונה שמכרה מל"טי הרמס 900 למדינות בחו"ל.
אזרבייג'ן אזרבייג'ן – חיל האוויר האזרי מפעיל 15 מל"טי הרמס 900.
הפיליפינים הפיליפינים – חיל האוויר הפיליפיני מפעיל 8 מל"טי הרמס 900. לאחר שמל"ט אחד מבין תשעת המל"טים שנקנו וסופקו לחיל האוויר הפיליפיני התרסק.
סינגפור סינגפור – במרץ 2021 אלביט הכריזה על זכייה בחוזה בסך 300 מיליון דולר למדינה במזרח אסיה לאספקת כ-12 מל"טים מסוג הרמס 900.
תאילנד תאילנד – ביולי 2022 משרד ההגנה התאילנדי הכריז שהצי התאילנדי ירכוש 7 מל"טי הרמס 900 בעסקה בשווי 120 מיליון דולר. ב-28 בספטמבר 2022 אלביט הודיעה שחתמה על החוזה למכירתם כשהחוזה צפוי להיות מושלם לאחר 3 שנים בשנת 2025.
ראש ממשלת הממלכה המאוחדת
מקור הסמכות

ראש הממשלה הוא האדם העומד בראש ממשלת הוד מלכותו בממלכה המאוחדת. ככזה, עומד ראש הממשלה בראש קבינט ממשלת בריטניה. בנוסף, ראש הממשלה הוא מנהיג המפלגה הגדולה בבית הנבחרים הבריטי ובאופן כללי עומד לרשותו רוב בבית הנבחרים. בתוקף זה מחזיק ראש הממשלה המכהן הן בסמכויות ביצועיות והן בסמכויות חקיקתיות. המערכת הפוליטית הבריטית פועלת ב"איחוד רשויות" יותר מאשר בהפרדת רשויות. בבית הנבחרים, מנחה ראש הממשלה את תהליך החקיקה על פי סדר היום החקיקתי של המפלגה שהוא עומד בראשה. בתוקף תפקידו כראש הרשות המבצעת, ממנה ומפטר ראש הממשלה את חברי הקבינט והשרים ומתאם את המדיניות ואת פעולות כל משרדי הממשלה ועובדי השירות הציבורי. ראש הממשלה משמש גם כ"קול" וה"פנים" של ממשלת הוד מלכותו, הן כלפי בית והן כלפי חוץ. אך ורק על פי עצתו של ראש הממשלה, מיישם המונרך סמכויות רבות, כולל מינויי שופטים, תפקידים פוליטיים, פקידי ממשלה ובעלי תפקידים בכנסייה האנגליקנית, בנוסף להענקת תוארי אצולה, אבירות, עיטורים ושאר כיבודים.
רקע חוקתי

שיטת הממשל הבריטית מבוססת על "חוקה בלתי מוסדרת" (Uncodified constitution), כלומר, לא קיימת חוקה הכתובה במסמך אחד. החוקה הבריטית כוללת מסמכים רבים והעיקרון החשוב ביותר הנוגע להתפתחות משרת ראש הממשלה הוא שהיא מבוססת על נוהגים הידועים כ"מוסכמות חוקתיות" (Constitutional conventions) שהפכו לנוהג מקובל. ב-1928 תיאר ראש הממשלה הרברט הנרי אסקווית' את המאפיין הזה של החוקה הבריטית בזכרונותיו:
בארץ זו שאנו חיים בה... תחת חוקה בלתי כתובה. נכון הדבר שיש לנו בספר החוקים אמצעים חשובים כמו המגנה כרטה, מגילת הזכויות (Petition of Right) וחוק הזכויות, שמגדירים ומגינים על רבים מזכויותינו והפריבילגיות שלנו. אך רוב רובן של החרויות החוקתיות שלנו... והנוהגים החוקתיים שלנו, לא שואבים את תוקפם ואת סמכותם משום חוק שקיבל את ההסכמה של המלך, בית הלורדים או בית הנבחרים. הם נשענים על נוהגים, מנהגים, מוסכמות, שהתפתחו אט אט בשלבים הראשונים, לא תמיד באחידות, אך במרוצת הזמן הם קוימו וכובדו על ידי הכלל.
מערכת היחסים שבין ראש הממשלה, הריבון, הפרלמנט והקבינט מוגדרים בעיקר באמצעות הסכמות בלתי כתובות אלו של החוקה. רבים מהסמכויות הביצועיות והחקיקתיות של ראש הממשלה הן למעשה זכויות מלכותיות (Royal prerogative) שבאופן פורמלי עדיין מוקנות לריבון, שנותר ראש המדינה. למרות העלייה בחשיבותם בהיררכיה החוקתית, תפקיד ראש הממשלה קיבל הכרה פורמלית מועטה עד המאה ה-20. מבחינה משפטית הריבון משל באופן ישיר. תפקיד ראש הממשלה הוזכר לראשונה בחוק רק ב-1917, ב"חוק אחוזת צ'קרס", החוק שהגדיר את צ'קרס כמעון הכפרי של ראש הממשלה. במהלך המאה ה-20 החלה משרת ראש הממשלה להיות מוזכרת בהדרגה בחוקים כתובים ובמסמכים רשמיים. אף על פי כן, סמכויותיו של ראש הממשלה ומערכת היחסים שלו עם שאר מוסדות השלטון ממשיכים עדיין להסתמך על הזכויות המלכותיות העתיקות ועל ההסכמות החוקתיות ההיסטוריות והעכשוויות. ראשי הממשלה ממשיכים להחזיק בתפקיד הקרוי "הלורד הראשון של האוצר" (First Lord of the Treasury) והחל מנובמבר 1968 הם גם משמשים בתפקיד "שר השירות הציבורי" (Minister for the Civil Service).
על פי הסדר זה, לכאורה עומדים בראש הרשות המבצעת של בריטניה שני אישים: ראש הממשלה והמונרך. תפיסת המושג "הכתר" (The Crown) פותרת את הפרדוקס הזה. הכתר מסמל את סמכותה של המדינה למשול: לחוקק חוקים וליישם אותם, להטיל מיסים ולגבות אותם, להכריז מלחמה ולכרות שלום. לפני המהפכה המהוללת של 1688 החזיק הריבון באופן בלעדי בסמכויות הכתר. לאחר מכן, אילץ הפרלמנט בהדרגה את הריבון להחזיק בעמדה פוליטית נייטרלית. הפרלמנט ביזר באופן יעיל את סמכויות הכתר, הפקיד אותן בידי השרים האחראיים (ראש הממשלה ושרי הקבינט), שאחראים כלפי הפרלמנט לגבי מדיניותם ופעולותיהם, במיוחד כלפי בית הנבחרים.
אף על פי שרבים מהזכויות והסמכויות המלכותיות עדיין קיימות מבחינה חוקית, במסגרת המוסכמות החוקתיות ניטלו מהמונרך תפקידי הממשל היומיומיים, כשהשרים מחזיקים בסמכויות המלכותיות ולמונרך נותרו בפועל שלוש זכויות חוקתיות: להיות מעודכן, לייעץ ולהזהיר.
הרקע ליצירת התפקיד > הסדר מהפכני

בשל העובדה שתפקיד ראש ממשלת בריטניה לא נוצר מתוך כוונה תחילה, לא ניתן לנקוב בתאריך מדויק בו החלה התפתחות התפקיד. אף על פי כן, ניתן לנקוב בנקודת פתיחה משמעותית, בשנים 1688 – 1689, כאשר ג'יימס השני נמלט מאנגליה והפרלמנט של אנגליה אישר את ויליאם השלישי ואת מרי השנייה כמלכים חוקתיים משותפים ובשנים הבאות חוקק שורה של חוקים שהגבילו את סמכויותיהם ואת סמכויות יורשיהם. היו אלו חוק הזכויות וחוק המרד שחוקקו ב-1689, חוק שלוש השנים שחוקק ב-1694, חוק הבגידה שחוקק ב-1696 וחוק ההסדר שחוקק ב-1701. סדרת חוקים אלו ידועה בכינוי "ההסדר המהפכני" (Revolutionary Settlement) והם היוו שינוי משמעותי בחוקת אנגליה והעבירו את כובד המשקל השלטוני מהריבון אל הפרלמנט. חוקים אלו היוו גם את הבסיס להתפתחותה של משרת ראש הממשלה שלא הייתה קיימת באותה תקופה.
הרקע ליצירת התפקיד > "ספסל האוצר"

ההסדר המהפכני העביר את השליטה על כספי הממלכה ועל החקיקה לידי בית הנבחרים ושינה לחלוטין את מערכת היחסים בין הרשות המבצעת לרשות המחוקקת. לכשרצו המלכים שיאושר להם מימון כספי, היה עליהם לכנס את הפרלמנט אחת לשנה ולא הייתה להם אפשרות לפזר אותו או להשעות את דיוניו מבלי לקבל את עצותיו ואת הסכמתו. הפרלמנט הפך למרכיב של קבע בפוליטיקה הבריטית. זכות הווטו הפכה לכלי חסר ערך בשל חששם של המלכים שאם הם יטילו וטו על הצעת חוק, הפרלמנט לא יאשר להם תקציבים. המלכה אן הייתה האחרונה שסירבה להעניק הסכמה מלכותית כאשר הפרלמנט הצביע בעד חוק המיליציה הסקוטית ב-1708, והמלכה, בעצת שריה, סירבה לאשר אותו.
פקידי האוצר וראשי משרדים אחרים השתלבו בדיוני הפרלמנט כשהם משמשים כאנשי קשר בין הפרלמנט לבין הריבון. על השרים היה להציג בפני הפרלמנט את מדיניות הממשלה ולשאת ולתת עם חברי הפרלמנט כדי לקבל את תמיכת הרוב לצעדיהם. היה עליהם להסביר את הצרכים הכספיים של הממשלה, להציע דרכים כדי להשיג את המימון עבורם ולמסור דין וחשבון על הדרכים בהן הוצאו הכספים. נציגיו של המלך נכחו בדיוני בית הנבחרים באופן כה תכוף, עד שהוקצו להם מושבים בשורות הראשונות שנודעו בשם "ספסל האוצר" (Treasury Bench). היה זה ראשיתו של "איחוד הרשויות" (unity of powers): שרי המלך (הרשות המבצעת) היו לחברים מובילים בפרלמנט (הרשות המחוקקת). כיום, ראש הממשלה, בתוארו "הלורד הראשון של האוצר" (First Lord of the Treasury), שר האוצר (Chancellor of the Exchequer, האחראי על התקציב) ושרים בכירים נוספים בקבינט, יושבים על "ספסל האוצר" ומציגים בפני הפרלמנט את מדיניות הממשלה ממש כפי שעשו זאת קודמיהם בסוף המאה ה-17.
הרקע ליצירת התפקיד > פקודת קבע 66

לאחר המהפכה המהוללת היה חשש קבוע שחברי פרלמנט שאינם נמנים עם שרי המלך יגרמו לכלכלת הממלכה לקרוס כאשר הם יגישו הצעות חוק בעלות השלכה כספית בצורה לא אחראית. כדי להשיג שליטה ולהימנע מתוהו ובהו כלכלי, השיגו שרי המלך ב-1706 יתרון משמעותי, כאשר בית הנבחרים הכריז באופן בלתי רשמי "שהבית הזה לא יקבל שום בקשה להקצאת שום סכום כספי הנוגע לשירות הציבורי, אלא כאלה שהומלץ עליהן על ידי הכתר". ב-11 ביוני 1713 הפך כלל בלתי מחייב זה למה שנקרא "פקודת קבע 66" (Standing Order 66) ועל פיה, "בית הנבחרים לא יצביע עבור שום תקציב עבור שום מטרה, למעט על פי בקשה של אחד משרי הכתר". פקודת קבע 66 נותרה תקפה עד היום (אף על פי שכיום היא ממוספרת במספר 48) ולא השתנתה במשך שלוש מאות שנים.
מרגע שלשרים ניתנה הזכות הבלעדית ליזום הצעות חוק בעלות השלכה כספית, הייתה לכך השפעה מידית ובת קיימא. מעבר להשגת הכוונה המקורית שלה – ליצור יציבות בתהליך התקציבי – נתנה פקודת קבע 66 לכתר את תפקיד הנהגת בית הנבחרים והלורד הראשון של האוצר קיבל תפקיד מוביל בקרב השרים.
אף על פי כן, הסמכות ליזום פעולות כספיות לא הייתה מוחלטת. מצד אחד, השרים יכלו להגיש הצעות חוק בעלות השלכה כספית, ומצד שני, הפרלמנט בחן אותן ואישר אותן. לפיכך, פקודת קבע 66 הייתה ראשיתה של האחריות המיניסטריאלית ומתן דין וחשבון לפרלמנט על ידי השרים.
המונח "ראש ממשלה" (Prime Minister) הוזכר בתקופה זו כתואר בלתי רשמי לאיש שהנהיג את הממשלה, בדרך כלל הלורד הראשון של האוצר. ג'ונתן סוויפט כתב ב-1713 אודות "אלו שידועים כיום בכינוי ראש הממשלה", בהתייחסו לסידני גודולפין, רוזן גודולפין הראשון ולרוברט הרלי, רוזן אוקספורד הראשון ורוזן מורטימר, שהיו הלורדים של האוצר של המלכה אן והשרים הראשיים. החל מ-1721 כל אחד מאלו שעמד בראש ממשלת הריבון, למעט ויליאם פיט האב והלורד סולסברי, היו גם הלורד הראשון של האוצר.
הרקע ליצירת התפקיד > ראש הממשלה כמנהיג מפלגה

מפלגות פוליטיות בבריטניה החלו להופיע במהלך "משבר ההדרה" (Exclusion Crisis) בשנים 1678 – 1681. הוויגים, שהאמינו במונרכיה חוקתית או במונרכיה מוגבלת, רצו להדיר את ג'יימס סטיוארט מירושת הכתר בשל אמונתו הקתולית. הטורים, שהאמינו בזכותם האלוהית של מלכים, הגנו על תביעתו של ג'יימס לכתר.
במפלגות הפוליטיות של המאה ה-17 לא היו נהוגים ארגון או משמעת ראויים לשמם. המפלגות היו יותר קבוצות בלתי יציבות לשיתוף פעולה זמני על רקע סוגיות זמניות ועל בסיס תועלת אישית שהתפרקו כאשר הצורך בהקמתן חדל מלהתקיים. הגורם המרתיע העיקרי כנגד יצירת מפלגות יריבות היה הרעיון שיכולה להתקיים רק "מפלגת המלך" אחת ועמידה נגדה עלולה להתפרש כחוסר נאמנות או אף כבגידה. רעיון זה שלט בכיפה במשך כל המאה ה-18. אף על פי כן, עם סוף המאה ה-17 ניתן היה לזהות פרלמנטים ושרים שונים כ"וויגים" או כ"טורים" בהרכבם ובנטיותיהם.
הרקע ליצירת התפקיד > הקבינט

בימינו, ראש הממשלה הוא גם מנהיג הקבינט. כמוסכמה חוקתית, הקבינט המודרני הוא למעשה קבוצה של שרים שמנסחים את המדיניות. כאישים פוליטיים העומדים בראש משרדים ממשלתיים שונים, תפקידם של שרי הקבינט להבטיח שהמדיניות מבוצעת על ידי פקידי הממשלה הקבועים המשרתים במשרדים. אף על פי שראש הממשלה בוחר את השרים, מינויים מתבצע עדיין על ידי הריבון. כשראש הממשלה עומד בראשו, הקבינט הוא למעשה הרשות המבצעת של הממשלה. בנוסף, מרגע שראש הממשלה נכנס לתפקידו, הוא ממנה לא רק שרי קבינט, אלא גם בעלי תפקידים ממשלתיים שונים רבים (עד 90 מינויים), שנבחרים מקרב חברי בית הנבחרים חברי מפלגתו של ראש הממשלה, כתגמול על נאמנותם. הסמכות למנות מספר כה רב של בעלי תפקידים היא אחד האמצעים היעילים ביותר של ראש הממשלה בהשלטת משמעת סיעתית בבית הנבחרים.
המונח "קבינט" מופיע לראשונה לאחר המהפכה המהוללת והוא תיאר את קבוצת השרים שיכלו להתייעץ באופן אישי עם המלך. העלייה במספר שרי הקבינט לוותה בתלונות ובהתנגדות על רקע העובדה שישיבות הקבינט נערכו לעיתים קרובות בסודיות וכתוצאה מכך הודרו חברי המועצה המלכותית (שבאופן רשמי הקבינט היה ועדה שלו) ממעגל היועצים הקרוב של המלך ומעמדה של המועצה המלכותית הפך למעמד של כבוד בלבד. הקבינט בראשית ימיו, כמו זה של ימינו, כלל את שר האוצר ואת השרים האחרים שישבו על "ספסל האוצר". עם זאת, הקבינט היה עשוי לכלול גם אישים שלא היו חברי פרלמנט, כמו בכירי משק הבית המלכותי (למשל אדון הסוסים) וחברי משפחת המלוכה. הדרתם מהקבינט של אישים שלא היו חברי הפרלמנט הייתה חיונית להתפתחותה של האחריות המיניסטריאלית.
הן ויליאם השלישי והן המלכה אן מינו ופיטרו שרי קבינט, נכחו בישיבות, קיבלו החלטות ועקבו אחר ביצוען. שחרור הריבון מתפקידים אלו והשגת השליטה על הרכב הקבינט הייתה חלק חיוני בהתפתחות תפקידו של ראש הממשלה. תהליך זה החל לאחר ירושת בית הנובר. אף על פי שבתחילה נכח ג'ורג' הראשון בישיבות הקבינט, לאחר 1717 הוא הפסיק להגיע לישיבות מאחר שהוא לא שלט די צורכו בשפה האנגלית והדיונים גרמו לו לשיעמום. ג'ורג' השני ישב לעיתים בראש ישיבות הקבינט, אך נכדו, ג'ורג' השלישי, נכח רק בשתי ישיבות במהלך תקופת מלכותו שארכה 60 שנה. כך, המוסכמה שהריבון לא נוכח בישיבות הקבינט התקבלה בעיקר בעקבות אדישות למשימות הממשל היומיומיות. ראש הממשלה הפך לאחראי על זימון הישיבות, ישב בראשן, רשם את הפרוטוקול ודיווח לריבון. משימות ביצועיות פשוטות אלו הפכו באופן טבעי את ראש הממשלה כבכיר על פני עמיתיו לקבינט.
אף על פי ששלושת המלכים הראשונים לבית הנובר נכחו בישיבות הקבינט רק לעיתים נדירות, הם עמדו על כך שהם יוכלו למנות או לפטר את השרים ולהתוות מדיניות גם מחוץ לקבינט. היה זה רק בסוף המאה ה-18 כשראשי הממשלה השיגו את השליטה על הרכב הקבינט.