stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קרב כירונאה (86 לפנה"ס)
הכוחות

אפיאנוס כותב שלמצביא הפונטי ארכלאוס היו גדודי צבא תראקים, סקיתים, קפדוקים, ביתיניים, גלטיים ופריגים, ומספרם הגיע קרוב ל-120,000. כל גדוד היה תחת פיקוד גנרל מהלאום שלו, וכולם היו תחת פיקודו של ארכלאוס שהיה בתפקיד ראש המטה הכללי.
לסולה היו, על פי אפיאנוס, מספר לגיונות רומיים אך גם כמה גדודים יוונים שערקו לשורותיו. בכל אופן, מספר חייליו של סולה הגיע ל-40,000, כלומר שלושה חיילים פונטיים על כל חייל רומי בודד. פלוטרכוס כותב שסולה אמר לאחר המלחמה שהיה לו בקרב כירונאה בסך הכל 15,000 רגלים ועוד 1,500 פרשים אך ככל הנראה זאת הייתה תעמולה גרידא.
מלבד יתרון מספרי ברור זה, היה לארכלאוס יתרון ממשי נוסף בחיל הפרשים שלו. היו לו לכל הפחות 60 מרכבות חרמש שהיוו נשק יעיל ומפחיד כנגד חיל רגלים. זאת הסיבה שסולה נמנע מלהילחם בפונטים במקום בו נפגשו צבאותיהם תחילה, פילובויאוטיוס (Philoboeotus) שהייתה בקצה של העיר היוונית אלטיאה. מקום זה הוא מישור ובו היה מסוגל ארכלאוס לנצל את הפרשים שלו בצורה מלאה כנגד הצבא הרומי שהיה מורכב בעיקר מרגלים.
רקע

צבא רומי בפיקוד מניוס אקוויליוס הובס על ידי מיתרידטס השישי, מלך פונטוס, ולאחר מכן כבש מיתרידטס את כל אסיה הקטנה ללא הפרעה. משם המשיך מיתרידטס ליוון וכבש אותה (קיץ 88 לפנה"ס), כמעט ללא צורך בלחימה אלא בעיקר על ידי דיפלומטיה. באותו הזמן הייתה רומא עסוקה במלחמת האזרחים ולא הייתה פנויה להתעסק עם הפרובינקיות שלה, ורק בשנת 87 לפנה"ס הגיע צבא רומי בפיקודו של סולה ונחת באטיקה.
שני הכוחות הפונטיים העיקריים ביוון התרכזו בערים אתונה (תחת פיקודו של אריסטיון)
ופיראוס (תחת פיקודו של ארכלאוס). באביב 87 לפנה"ס ריכז סולה את עיקרי מאמציו במצור על פיראוס עליה הוא פיקד ישירות, בשולחו חיל משלוח שיקיים מצור על אתונה. חיל המשלוח מנה כ-6,000 חיילים בפיקודו של הלגיונר הורטנסיוס (Hortensius). המגינים של אתונה ופיראוס הצליחו להחזיק מעמד זמן רב, אך לבסוף ב-1 במרץ 86 לפנה"ס הצליח הורטנסיוס לכבוש את אתונה. זמן לא רב אחר כך הצליח סולה לכבוש את פיראוס אך ארכלאוס הצליח לברוח בדרך הים לתסליה ומשם לתרמופילאי.
באביב 86 לפנה"ס החל צבא פונטי גדול בפיקודו של ארקתיאס, אחד מבניו של מיתרידטס, לנוע דרך תרקיה ומקדוניה. הורטנסיוס עדיין היה עם חיל המשלוח הרומי באזור אתונה, והצבא הפונטי שחתר בראש ובראשונה לביצור כיבושיו יותר מאשר שיתוף פעולה עם ארכלאוס ביוון בזמן המצור עליו, הגיע כעת לכלקיס. הייתה סכנה ממשית לחיל המשלוח הרומי מפני הצבא הפונטי, והיה ברור שבמידה ויגיעו למצב של קרב עם הצבא הפונטי יובס הורטנסיוס עם צבאו הזעיר. מסיבה זו וכן מפני שהיה צריך אספקה חדשה לצבאו, החליט סולה להתקדם לבויאוטיה. הורטנסיוס מיהר לחבור אליו.
במהלך המסע של הצבא הפונטי, מת ארקתיאס וארכלאוס החליף אותו כמפקד הצבא.
רביעיית לנר

| --- | --- |
 תקופת הפעילות:  1918–1942 (כ־24 שנים) 
 חברים
 ינה לנר, יוז'ף שמילוביץ', שאנדור רוט, אימרה הרטמן
 
רביעיית המיתרים של לנר, ששמו נכתב לפעמים כרביעיית המיתרים של להנר, הייתה רביעיית מיתרים ממוצא הונגרי, שנוסדה רשמית בבודפשט ב-1918, שבמשך רוב הקריירה המוקדמת שלה פעלה בלונדון או ממנה. הם הופיעו ברויאל אלברט הול, בשלוש הזדמנויות בין 1922 לבין 1926. הופיעו גם בניו יורק, אמסטרדם ובמקומות אחרים באירופה ובעולם כולו. רביעייה לנר ביצעה את המחזור המוקלט השלם הראשון של רביעיות בטהובן. הרביעייה זכתה לשם עולמי בתקופתה.
חברי הרבעיה

ההרכב המייסד של הקוורטט, שפעל עד להתפרקותם בתחילת מלחמת העולם השנייה, היה רובם ככולם יהודים כדלקמן:
כינור 1
ינה לנר (או להנר)
כינור 2
יוז'ף שמילוביץ'
ויוֹלה
שאנדור רוט
צ'לוֹ
אימרה הרטמן
במופעים מאוחרים יותר של ההרכב, פול רולנד (אנ') (ויולה) ולאסלו וארגה (צ'לו) היו הנגנים בהרכב רביעיית לנר.
מוצאו של לנר

ינה לנר נולד במשפחה יהודית ב-24 ביוני 1894 בסובוטיצה, הונגריה (לימים סופחה ליוגוסלביה) כבנם של המוזיקאי יוז'ף לנר ושל קטלין ברוקר. את לימודיו המוזיקליים הראשונים קיבל מאביו, שהיה המנצח השני של תיאטרון קיראי בבודפשט, ולאחר מכן נרשם בבודפשט לאקדמיה למוזיקה ע"ש פרנץ ליסט, שם קיבל תעודת אמן. בסיום האקדמיה למוזיקה הפך לחבר בתזמורת של בית האופרה המלכותי ההונגרי, ממנו פרש ב-1922. הוא הקים את הרביעייה כבר ב-1918 והיה מנהיגה.
הקלטות

רביעיית לנר הקליטה רבות במהלך שנות ה-20 ושנות ה-30 של המאה ה-20 עבור קולומביה רקורדס, שותפות שקיבלה תנופה חזקה מיובל המאה למותו של בטהובן ב-1927, כאשר הגרעין של יצירות רביעיות בטהובן הוקלט או החל להיות מוקלט (סדרה L). הנושא הוחלף ב-1928 עם יום השנה המאה של למותו של שוברט, שעבורו הקליטה רביעיית לנר את האוקטט. רשומות הקידומת LX הונפקו בעיקר בין 1933 לבין 1936. ההקלטות העיקריות שלהם של היצירות השלמות (כולן 78 סל"ד של קולומביה) באותה תקופה הן כדלקמן:
Beethoven, op 18 nos 1 & 4 (L 1842-1847); op 18 nos 2 & 3 (L 1901-1914); op 18 no 6 (L 1915-1917).
Beethoven, op 59 no 1 (L 1837-1841); op 59 no 2 (L 1856-1859); op 59 no 3 (L 1860-1863); op 74 (LX 319-322).
Beethoven, op 95 (L 1926-1928); op 127 (L 1921-1925); op 130 (L1929-1933); op 131 (LX 294-298); op 132 (LX 463-467); Grosse Fuge op 133 (LX 103-104); op 135 (L 1918-1920).
Beethoven: Septet in E flat major op 20 (Léner, Roth and Hartmann with Claude Hobday (bass), Charles Draper (clarinet), E.W. Hinchcliffe (bassoon), Aubrey Brain (French horn)). (LX 109-113). (Before 1933).
Haydn: op 3 no 5 (9658-9659); op 76 no 3 (LX 451-4); op 76 no 5 (L 2257-2259). (Before 1933).
Mozart: Quartet in D minor K421 (L 1965-1967); in B flat major K458 (L 2261-2263); in G major K387 (LX 24-27); in C Major ("Dissonant") K465. (all before 1933).
Mozart: Quintet in G minor K516, with L. d'Oliveira, viola (LX 61-64). (Before 1933).
Mozart: Quintet in A major K581, with Charles Draper, clarinet (L 2252-2255). (Before 1933).
Mozart: Quartet in F major K370, with Léon Goossens, oboe (LX 256-257). (Before 1933).
Schubert: Octet in F major op 166, with Claude Hobday (bass), Charles Draper (clarinet), E.W. Hinchcliffe (bassoon), Aubrey Brain (French horn). (L 2108-2113). (For Schubert centenary 1928).
Schumann: Quintet in E flat major op 44, with Mme Olga Loeser-Lebert, piano (LX 266-269).
Brahms: Quartet in C minor op 51 no 1 (LX 228-31); in A minor op 51 no 2 (LX 163-166); in B flat op 67 (L 2357-2361). (all before 1933).
Brahms: Quintet in F minor op 34, with Mme Olga Loeser-Lebert, piano (L 2040-2044). (Before 1933).
Brahms: Quintet in B minor op 115, with Charles Draper, clarinet (L 2228-2232). (Before 1933).
Dvořák: Quartet in F op 96 (LX 183-185). (Before 1933).
Dvořák: Quintet in A major, with Mme Olga Loeser-Lebert, piano (LX 150-153). (Before 1933).
Debussy: Quartet in G minor op 10 no 1 (L 2141-2144). (Before 1933).
Ravel: Quartet in F major (LX 270-273). (Before 1936)
Rockport Records (ניו יורק) החלה בשנת 1999 בפרויקט להוצאה מחודשת של כל ההקלטות של הרביעייה בתקליטור. עד 2015 יצאו חמישה תקליטורים המכסים את היידן, מוצרט, שוברט, שומאן ודבוז'אק.
לקריאה נוספת וספרות

R.D. Darrell, The Gramophone Shop Encyclopedia of Recorded Music (New York 1936).
Arthur Eaglefield Hull, A Dictionary of Modern Music and Musicians (Dent, London 1924).
A. Glazounow (foreword), The Music Lovers Gramophone Library, Vol I, Schubert centenary issue of Columbia Records. (Columbia Graphophone Co, London 1928).
Catalogue of Columbia Records up to and including Supplement no 252 (Columbia, London 1933)
Antal Molnár, 'A Léner-Vonósnégyes,' in Nagy Magyar Elöadómüvészek, no 6. (Budapest, Zeneműkiadó 1968).
הערות שוליים

↑  Royal Albert Hall Archives, http://catalogue.royalalberthall.com/Default.aspx?
קרייג בלאמי

קרייג דאגלס בלאמי (אנגלית: Craig Douglas Bellamy; נולד ב-13 ביולי 1979) הוא כדורגלן עבר ולשי.
בלאמי היה שחקן סגל גם במדי נבחרת ויילס. הוא שיחק בעבר בליברפול, אליה עבר מבלקברן רוברס בקיץ 2006. אל בלקברן הגיע מן המועדון הסקוטי סלטיק ולפניו שיחק במועדון האנגלי ניוקאסל יונייטד. בשנת 2002 הוא זכה בתואר הכדורגלן הצעיר של השנה בליגה האנגלית כאשר שיחק במדי ניוקאסל. ב-2007 עבר לווסטהאם יונייטד, ובינואר 2009 עזב אותה ועבר למנצ'סטר סיטי.
ב-17 באוגוסט 2010 הושאל בלאמי לקארדיף סיטי מהעיר קארדיף, בה נולד.
באוגוסט 2011 חזר לקדנציה נוספת בליברפול וב-2012 חזר שוב לקארדיף סיטי, בה סיים את הקריירה.
ב-22 במאי 2014 הודיע בלאמי על פרישה ממשחק פעיל.
הערות שוליים

↑  קרייג בלאמי הודיע על פרישה מכדורגל, באתר וואלה, 22 במאי 2014
| נבחרת בריטניה – אולימפיאדת לונדון 2012 |
| --- | --- | --- |
|  1 באטלנד •  2 טיילור •  3 ברטרנד •  4 רוז •  5 קוקר •  6 דוסון •  7 קלברלי •  8 אלן •  9 סטארידג' •  10 בלאמי •   11 גיגס •  12 טומקינס • 13 קורק •  14 ריצ'רדס • 15 ראמזי • 16 סינקלייר • 17 סורדל • 18 סטיל • מאמן: פירס |  1 באטלנד •  2 טיילור •  3 ברטרנד •  4 רוז •  5 קוקר •  6 דוסון •  7 קלברלי •  8 אלן •  9 סטארידג' •  10 בלאמי •   11 גיגס •  12 טומקינס • 13 קורק •  14 ריצ'רדס • 15 ראמזי • 16 סינקלייר • 17 סורדל • 18 סטיל • מאמן: פירס | בריטניה |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: no2013097455  VIAF: 305307941   WorldCat (עם VIAF): 305307941 
ערך זה הוא קצרמרבנושא כדורגלנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
קרחון סטאב

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 על שם:  Stubb 
 מיקום:  ארץ גרהאם 
 קואורדינטות:  65°41′00″S 62°10′00″W﻿ / ﻿65.6833°S 62.1667°W﻿ / -65.6833; -62.1667
  (למפת חצי האי האנטארקטי מוגדלת) בסיס חנרל ברנרדו אוהיגינס ריקלמהקרחון סטאב(למפת חצי האי האנטארקטי רגילה) בסיס חנרל ברנרדו אוהיגינס ריקלמהקרחון סטאב(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיקרחון סטאב(למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיקרחון סטאב
 
קרחון סטאב (באנגלית: Stubb Glacier) הוא קרחון בהרי אריסטוטל, בחוף המזרחי של ארץ גרהאם, שבאנטארקטיקה.
אורכו של הקרחון 20 קילומטרים.
הקרחון זורם לכיוון מזרח מהר שרה טאודורה, ונשפך לתוך מפרצון סקאר, בין הר קוויקווג ונקודת טשטגו.
היסטוריה > גילוי ומיפוי הקרחון

חלקיו התחתונים של הקרחון נסקרו וצולמו על ידי סקר שטחי חסות איי פוקלנד בשנת 1947.
חלקיו העליונים של הקרחון נסקרו בשנת 1955.
היסטוריה > מקור השם

שמו של הקרחון ניתן לו בשנת 1956 על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים של בריטניה.
הנקודה נקראת על שם "סטאב" - דמות מ"מובי דיק" - ספרו של הרמן מלוויל.
שם זה ניתן בדומה לשמות אתרים נוספים באזור, הקרויים על שם דמויות מהספר.
קרם דה קסיס

| --- | --- |

 סוג:  ליקר
 אחוז אלכוהול:  15
 מוצא:  צרפת צרפת
 מועד הכנה ראשוני:  1841
 צבע:  שחור
 טעם:  ענבי שועל
קרם דה קסיס (בצרפתית: Crème de Cassis) הוא ליקר אלכוהולי מתוק בצבע אדום כהה ובטעם ענבי שועל.
ליקר זה הוא מרכיב עיקרי באפריטיף "קיר".
הגרסה המודרנית הראשונה של משקה זה מקורה באזור בורגונדי שבצרפת בשנת 1841. המשקה מיוצר מענבי שועל וסוכר המרוסקים לתוך אלכוהול מזוקק. המשקה מיוצר בעיקר בבורגונדי, אולם גם בלוקסמבורג ובקוויבק שבקנדה.
הסינדיקט "Appellation d'Origine Contrôlée", שמטרתו לוודא ייצור מקומי נאות תוצרת צרפתית, מוודא זאת גם לגבי הקרם דה קסיס של בורגונדי, אשר רק הוא יכול לשאת את השם "Crème de Cassis de Bourgogne".
מדי שנה מיוצרים בבורגונדי 16 מיליון ליטרים של קרם דה קסיס – מרביתם לתצרוכת מקומית, וחלקם המועט לייצוא.
משקה הקסיס משמש גם להכנת גלידות סורבה.
קרחון סטארבק

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 מיקום:  אזור הברית האנטארקטית 
 קואורדינטות:  65°38′00″S 62°09′00″W﻿ / ﻿65.6333°S 62.15°W﻿ / -65.6333; -62.15
  (למפת חצי האי האנטארקטי מוגדלת) בסיס חנרל ברנרדו אוהיגינס ריקלמהקרחון סטארבק(למפת חצי האי האנטארקטי רגילה) בסיס חנרל ברנרדו אוהיגינס ריקלמהקרחון סטארבק(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיקרחון סטארבק(למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיקרחון סטארבק
 
קרחון סטארבק (באנגלית: Starbuck Glacier) הוא קרחון בחוף המזרחי של ארץ גרהאם שבאנטארקטיקה.
אורכו של הקרחון 28 קילומטרים.
הקרחון זורם לכיוון מזרח לאורכו של הצד המזרחי של רכס טארידין; הקרחון נשפך אל מפרצון סקאר, בסמוך מצפון להר קוויקווג.
היסטוריה > גילוי ומיפיו הקרחון

הקרחון נסקר וצולם בחלקו על ידי סקר שטחי חסות איי פוקלנד בשנת 1947.
הקרחון כולו צולם מהאוויר על ידי משלחת הסקר האווירי של שטחי חסות איי פוקלנד בעונת המחקר (הקיץ האוסטרלי) 1955–1956.
הקרחון מופה בשנת 1957 על ידי סקר שטחי חסות איי פוקלנד בהתבסס על התצלומים שצולמו על ידי משלחת הסקר האווירי.
היסטוריה > מקור השם

שמו של הקרחון ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים של בריטניה.
הקרחון נקרא על שמו של סטארבק - דמות מ"מובי דיק" - ספרו של הרמן מלוויל. סטארבק היה החובל ראשון של הספינה "פקווד" בספר.
שם זה ניתן בדומה לשמות אתרים נוספים באזור, הקרויים על שם דמויות מהספר.
לקריאה נוספת

• Farinotti, D., King, E., Albrecht, A., Huss, M., & Gudmundsson, G. (2014), , Annals of Glaciology, 55(67), 22-28. doi:10.3189/2014AoG67A025
• Kristaps Lamsters, Janis Karu, Agnis Recs, Davids Berzins, , Department of Geography and Earth Sciences, University of Latvia, Rainis Boulevard 19, LV-1586, Rıga, Latvia
• Scambos, T.A. and Berthier, E. and Haran, T. and Shuman, C.A. and Cook, A.J. and Ligtenberg, S. and Bohlander, J. (2014), , The cryosphere., 8 (6). pp. 2135-2145 https://doi.org/10.5194/tc-8-2135-2014
• ANDREW FREEDMAN, , MAY 19, 2015
קרחון סטוב

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 מיקום:  אזור הברית האנטארקטית 
 קואורדינטות:  65°26′40″S 63°03′00″W﻿ / ﻿65.4444°S 63.05°W﻿ / -65.4444; -63.05
  (למפת חצי האי האנטארקטי מוגדלת) בסיס חנרל ברנרדו אוהיגינס ריקלמהקרחון סטוב(למפת חצי האי האנטארקטי רגילה) בסיס חנרל ברנרדו אוהיגינס ריקלמהקרחון סטוב(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיקרחון סטוב(למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיקרחון סטוב
 
קרחון סְטוֹבּ (באנגלית: Stob Glacier; בבולגרית: ледник Стоб) הוא קרחון בחוף אוסקר השני, בארץ גרהאם שבאנטארקטיקה.
אורכו של הקרחון 16 קילומטרים; רוחבו של הקרחון 13 קילומטרים.
הקרחון ממוקם דרומית-מערבית לקרחון צ'וצו'ליגה; מזרחית - דרום-מזרחית לקרחון סומרס; ודרומית - דרומית-מזרחית לקרחון טאלבוט.
קרחון סטוב מנקז את המורדות של רמת ברוס, צפונית לרכס ברסין.
הקרחון זורם לכיוון מזרח, ונשפך אל קרחון קריין.
היסטוריה > מיפוי הקרחון

הקרחון מופה על ידי סוקרים בריטיים בשנת 1976.
היסטוריה > מקור השם

הקרחון נקרא על שם הכפר סטוב שבמערב בולגריה.
לקריאה נוספת

הגאזט האנטארקטי הבולגרי (בבולגרית)
קרחון סדג'וויק

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 על שם:  אדם סדג'ויק 
 מיקום:  אזור הברית האנטארקטית 
 קואורדינטות:  69°51′00″S 69°22′00″W﻿ / ﻿69.85°S 69.3667°W﻿ / -69.85; -69.3667
  (למפת חצי האי האנטארקטי מוגדלת) בסיס חנרל ברנרדו אוהיגינס ריקלמהקרחון סדג'וויק(למפת חצי האי האנטארקטי רגילה) בסיס חנרל ברנרדו אוהיגינס ריקלמהקרחון סדג'וויק(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיקרחון סדג'וויק(למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיקרחון סדג'וויק
 
קרחון סדג'וויק (באנגלית: Sedgwick Glacier) הוא קרחון בחוף המזרחי של האי אלכסנדר, שבאנטארקטיקה.
אורכו של הקרחון 13 קילומטרים; רוחבו של הקרחון 3.7 קילומטרים.
מוצאו של הקרחון למרגלות הר סטיבנסון; הקרחון זורם לכיוון מזרח, ונשפך אל מפרץ ג'ורג' השישי, בסמוך מצפון להר האקל.
היסטוריה > גילוי הקרחון

הקרחון מופה לראשונה (באופן חלקי) על ידי המשלחת הבריטית אל ארץ גרהאם, בפיקודו של ג'ון ריימיל, ב-16 באוגוסט 1936.
הקרחון נסקר בשנית על ידי סקר שטחי חסות איי פוקלנד בשנת 1948.
היסטוריה > מקור השם

שמו של הקרחון ניתן לו על ידי סקר שטחי חסות איי פוקלנד.
הקרחון נקרא על שם אדם סדג'וויק, גאולוג אנגלי, שהיה פרופסור לגאולוגיה באוניברסיטת קיימברידג'; שם זה ניתן לקרחון, בהתייחס לשמות אתרים רבים באזור הקרויים על שם גאולוגים אנגליים.
לקריאה נוספת

• Jane G. Ferrigno, Alison J. Cook, Amy M. Mathie, Richard S. Williams, Jr., Charles Swithinbank, Kevin M. Foley, Adrian J. Fox, Janet W. Thomson, and Jörn Sievers, , U.S. Geological Survey Geologic Investigations Series Map I–2600–C, 1 map sheet, 28-p
קון מוליין

קון מוליין (בהולנדית: Coen Moulijn;‏ 15 בפברואר 1937 – 4 בינואר 2011) היה כדורגלן הולנדי, ששיחק בעמדת הכנף שמאלי. לאורך רוב הקריירה היה בפיינורד ועם 487 הופעות במדיה הוא שיאן ההופעות שלה בכל הזמנים.
קריירת משחק

מוליין הושווה לשחקנים הגדולים גארינצ'ה וסטנלי מתיוס, ובעצמו נחשב לאחד משחקני הכנף השמאליים המוכשרים בתולדות הכדורגל ההולנדי. יוהאן קרויף הכניס אותו לנבחרת הולנד הטובה בעיניו בכל הזמנים וקבע כי "קון התמצא בתנועה אחת יותר מכולם: הצליח לעבור את יריבו במרכז המגרש ומשם דהר אל שער היריב. הוא היה שחקן מוכשר במיוחד. תוצר טיפוסי של בית הספר ההולנדי לכדורגל."
הוא נולד ברוטרדם שבהולנד בשנת 1937 ובצעירותו שיחק במועדון קסרקסס רוטרדם. מוליין חתם שם על חוזה מקצועי למחצה ראשון ב-1954, ושנה לאחר מכן הופיע בליגה ההולנדית במדי פיינורד, שהצליחה "לחטוף אותו מתחת לאף" של יריבתה המקומית ספרטה תמורת סכום של 25,000 גילדן.
עיתונאי הספורט, בן דה גראף, מבית פולקסקרנט הצהיר עליו כי יש לו "משהו ממתיוס, הקוסם הבריטי מהעבר". עם הכישלון להעפיל לגמר האירופי בעונת 1962/63 לאחר ההפסד בחצי הגמר לבנפיקה, היא נאלצה להתמודד מול ריאל מדריד בסיבוב הראשון של 1965/66. במשחק הראשון ניצחה אותה פיינורד בתוצאה 1–2 כשלקראת סיומו מוליין נפל בעבירה לא ספורטיבית מצידו של ויסנטה מיירה, שהותקף בחזרה תוך מספר שניות על ידי מוליין ושאר חבריו לקבוצה. המשחק יצא משליטה והכתב בוב ספאאק סיפק את אחת הפרשנויות הידועות כשאמר: "קון, קון, אנא שלוט בעצמך! ילדים, ילדים, זה לא יכול להיות נכון, איזה מחזה נורא!". במשחק הגומלין הובסה פיינורד על ידה 5–0 עם רביעייה של פרנץ פושקש.
מוליין זכה עימה בגביע האלופות הראשון והיחיד של המועדון אי פעם בעונת 1969/70, כשבגמר ניצחו תחת המאמן המנוסה ארנסט האפל 1–2 את סלטיק בהארכה. רק ב-1972, לאחר 17 שנים בפיינורד, מוליין סיים את הקריירה כשהוא זוכה עימה גם ב-5 תוארי אליפות, פעמיים בגביע ההולנדי וב-1970 בגביע הבין-יבשתי. הוא ערך במדיה 487 הופעות וכבש 84 שערים, ובכך הוא שיאן ההופעות שלה בכל הזמנים. במשחק הפרידה של מוליין שנערך ב-9 ביוני 1972 הגיעה נבחרת אורוגוואי לשחק ברוטרדם.
לאחר הפרישה

מוליין נישא לאשתו לני ווטרוס ב-28 ביוני 1961 ובאותה שנה פתח חנות לאופנת נשים וגברים ברוטרדם, שם עבד איתה ב-2009. אוהדי פיינורד הצביעו ב-1999 עבור "שחקן המאה" של הקבוצה ומוליין הגיעה בה במקום השני אחרי וילם ואן הנחם. באוקטובר 2009 הוא חשף את הפסל שלו מחוץ לאצטדיון דה קויפ.
בגיל 73 לקה באוטם מוחי וב-4 בינואר 2011, כמה ימים לאחר מכן, נפטר בבית החולים כתוצאה משבץ מוחי. רבים מבני דורו ראו בו כ"שחקן הטוב ביותר שהיה לפיינורד" וגם שחקן הקבוצה לשעבר, רינוס ישראל, אמר עליו: "הוא היה אדם צנוע. זו כנראה גם הסיבה מדוע הוא היה כל כך פופולרי בקרב הציבור".
תארים

אליפות הולנד (5): 1960/61, 1961/62, 1964/65, 1968/69, 1970/71
הגביע ההולנדי (2): 1964/65, 1968/69
גביע אירופה לאלופות: 1969/70
הגביע הבין-יבשתי: 1970
גלריה

מוליין (מימין) חוגג את הזכייה בגביע אירופה לאלופות
מוליין ואשתו ביום החתונה
פסלו מחוץ לאצטדיון דה קויפ
קרלו ריינלדי

| --- | --- |
 לידה:  4 במאי 1611 רומא, מדינת האפיפיור 
 פטירה:  8 בפברואר 1691 (בגיל 79) רומא, מדינת האפיפיור 
 זרם באמנות:  המוזיקה הקלאסית בתקופת הבארוק 
 הושפע על ידי:  ג'ירולמו ריינלדי 
 יצירות ידועות:  Sant'Agnese in Agone 
 
צד האפסיס של בזיליקת סנטה מריה מג'ורה, אחת העבודות האחרונות של קרלו ריינלדי
קַרְלוֹ רַיינַלְדִי (באיטלקית: Carlo Rainaldi; 4 במאי 1611 –  8 בפברואר 1691) היה אדריכל איטלקי בסגנון הבארוק.
קורות חיים

ריינלדי, יליד רומא, היה אחד האדריכלים המובילים של רומא של המאה ה-17, הידוע בפאר מסוים בעיצוביו. הוא עבד בהתחלה עם אביו, ג'ירולמו ריינלדי, אדריכל מנייריסט ברומא. לאחר מות אביו, הוא אימץ במלואו את סגנון הבארוק המונומנטלי. הוא זכה להצלחה ברומא כאשר האפיפיור אורבנוס השמיני, בן משפחת ברבריני, הוחלף באפיפיור אינוקנטיוס העשירי, בן משפחת פמפילי השמרן יותר. עבודותיו כוללות את החזית של בזיליקת סנט'אנדריאה דלה ואלה (אנ') (1661–1665), את החזית של כנסיית סן ג'ירולמו דלה קאריטה (אנ') (1657), הכנסיות התאומות סנטה מריה דיי מיראקולי וסנטה מריה אין מונטסאנטו, וכנסיית סנטה מריה אין קמפיטלי (אנ') (1663–1667). הוא לא הצליח להשלים את החזית של כנסיית סַנְט'אַנְיֶיזֶה אִין אָגוֹנֶה (אנ') במהלך העבודה בשנים 1653–1657. המזבח הגבוה של כנסיית סנטה מריה דלה סקאלה (אנ') הוא מאת ריינלדי.
מעבר לעבודתו כאדריכל באבן, ריינלדי עיצב גם תפאורות במה לטקסים ואירועים דתיים. בשנת 1650, הוא עיצב את התפאורות לטקס הקוארנט'אורה (Quarant'ore), או בשמו האחר ארבעים שעות הדבקות (אנ'), שנערך בכנסיית איל ג'זו (אנ'). בשנת 1665, הוא עיצב את בימת המת (אנ') לזכר מותו של פליפה הרביעי, מלך ספרד. הוא גם היה מלחין.
ריינלדי מת ברומא.
הערות שוליים

↑  "Via di Monserrato", RomaSegreta
↑  "Church of Santa Maria della Scala", Turismo Roma, Major Events, Sport, Tourism and Fashion Department
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007457657705171  PLWABN: 9811481144905606  BNE: XX4974458  BnF: cb149258828 (data)  GND: 118787764  ICCU: MUSV054062  ISNI: 0000 0000 7819 6710  KulturNav: 31ea33f1-4e25-4ec8-a923-951a807a8fa5  LCCN: n98065833  NKC: mzk2009532700  RKD: 119385  SNAC: w6797jqs  SUDOC: 167038087  Trove: 1088986  ULAN: 500008257  VcBA: 495/73755  VIAF: 93398963   WorldCat (עם VIAF): 93398963
קינג קרימזון

| --- | --- |

קינג קרימזון בהופעה, 2015
 מקום הקמה:  אנגליה 
 מוקד פעילות:  אנגליה
 תקופת הפעילות:  1968–1974 1981–1984 1994–2004 2007–2008 2013–2021
 סוגה:  רוק מתקדם, רוק פסיכדלי, פיוז'ן, רוק ניסיוני, רוק כבד, הבי מטאל, גל חדש
 חברת תקליטים:  אטלנטיק רקורדס, E.G. רקורדס, Discipline Global Mobile, קרוליין רקורדס, איילנד רקורדס 
 שיתופי פעולה בולטים:  Giles, Giles and Fripp, אמרסון, לייק ופאלמר, יס, McDonald and Giles, אסיה, U.K., ProjeKcts, 21st Century Schizoid Band, פורקיופיין טרי, סטיבן וילסון, טול, Crimson Jazz Trio
 אתר רשמי
 פרופיל ב-IMDb
 חברים
 רוברט פריפ   ז'קו ג'קזיק  טוני לוין  פאט מסטלוטו  גווין האריסון  מל קולינס  
 חברים לשעבר
 מייקל ג'יילז  איאן מקדונלד  פיטר סינפילד  גרג לייק  בוז בארל  ביל ברופורד  גורדון האסקל  טריי גאן  אנדי מקאלו  איאן וולאס  ג'יימי מויר  ג'ון וטון  דייוויד קרוס  אדריאן בלו  ביל ריפלין 
 
קינג קרימזון (באנגלית: King Crimson; בתרגום חופשי: "מלך הארגמן") היא להקה שהוקמה על ידי הגיטריסט רוברט פריפ והמתופף מייקל ג'יילז בשנת 1968. הלהקה הייתה בין הלהקות הראשונות ששילבו רוק ומוזיקה קלאסית, ומשום כך נחשבת לאחת הלהקות החשובות בתחום הרוק המתקדם. אף על פי שנהוג לשייך אותה לסגנון זה, היא חרגה ממאפייניו המקובלים ולאורך שנותיה, הושפעה ושילבה סגנונות שונים כמו ג'אז, פולק, הבי מטאל, גמלאן, מוזיקה תעשייתית, מוזיקה אלקטרונית, מוזיקה ניסיונית וניו ווייב. אף על פי שהרכב החברים בלהקה השתנה פעמים רבות במהלך תקופת פעילותה, היא המשיכה להופיע ולהקליט במשך שנים רבות. בפועל פריפ הוא היחיד שהיה חבר הלהקה במשך כל שנות פעילותה, והוא היה האחראי לרוב הפיטורים של חברי הלהקה השונים. עם זאת, פריפ טען כי הוא אינו רואה את עצמו כמנהיג הלהקה.
היסטוריה > ההתחלה

רוברט פריפ ומייקל ג'יילז החלו לדון בהקמת הלהקה בנובמבר 1968, מעט לפני שהתפרקה הלהקה "ג'יילז, ג'יילז ופריפ". להקה זו הייתה גרסה מוקדמת לקינג קרימזון. המוזיקאי הראשון שצורף ללהקה היה גרג לייק, שלוהק כזמר וכבסיסט. לאחר מכן צורפו גם התמלילן פיטר סינפילד והמלחין איאן מקדונלד, וכך נוצר ההרכב הראשון של קינג קרימזון.
בתחילת ינואר 1969 החלה הלהקה לפעול ולהתאמן. בהמשך השנה הוציאה הלהקה את אלבומה הראשון, In the Court of the Crimson King, שנחשב לאחד האלבומים החשובים והמשפיעים ביותר ברוק המתקדם. אחרי הוצאת האלבום יצאה קינג קרימזון לסיבוב הופעות ברחבי אנגליה וארצות הברית. במהלך הסיבוב הופיעה הלהקה יחד עם זמרים ולהקות רבות, כגון איירון באטרפליי, ג'ניס ג'ופלין, הרולינג סטונז ופליטווד מק. למרות האלבום וסיבוב ההופעות המוצלח, נוצרו מתחים וסכסוכים בין חברי הלהקה, בעיקר בשל חילוקי דעות אמנותיות, ובעקבותיהם עזבו מייקל ג'יילז ואיאן מקדונלד את הלהקה לטובת קריירת סולו, אשר הניבה את האלבום המשותף Mcdonald And Giles (מקדונלד היה מאוחר יותר אחד ממקימי להקת פורינר).
היסטוריה > שנות ה-80

בתחילת 1981, פריפ וברופורד החלו לשקול הקמת להקה חדשה, שתיקרא Discipline ("משמעת"). השניים חיפשו בסיסט ללהקה החדשה, אך לא מצאו במשך זמן רב, עד שפגשו את טוני לוין. לוין היה ידוע בעבודה שלו עם פול סיימון, ג'ון לנון, יוקו אונו, פיטר גבריאל (ג'נסיס) ועוד אמנים, ופריפ בחר בו ללהקה.
במשך הזמן, הזמין פריפ את הגיטריסט אדריאן בלו, שניגן עם פרנק זאפה, דייוויד בואי ועוד. פריפ מעולם לא עבד בעבר עם גיטריסט נוסף באותה להקה, ולכן מהלך זה סימן את הרצון של פריפ ליצור מוזיקה שונה מקינג קרימזון. בלו, מצידו, הוחמא מההזמנה והצטרף ללהקה מיד בתום סיבוב ההופעות של הטוקינג הדס שבו השתתף.
בזמן החזרות וההקלטות הראשונות של הלהקה, החל פריפ להבין שבעצם הוא מקים מחדש את קינג קרימזון, למרות ההחלטה לקרוא ללהקה בשם אחר. בנוסף, בלו שהיה אמריקאי ליברלי התנגד לשם 'משמעת' שסימל בעבורו דיכוי. שאר חברי הלהקה הסכימו, וקינג קרימזון נולדה מחדש. ההרכב הזה של הלהקה הוציא טרילוגיה של אלבומים: Discipline, Beat ו-Three of a Perfect Pair. בלו היה הזמר וכתב את המילים כמעט לכל השירים בשלושת האלבומים, וכך היה לתמלילן הראשון של קינג קרימזון שגם הופיע איתה ונחשב לחלק מהלהקה.
הגרסה הזאת של קינג קרימזון הזכירה קצת בסגנונה את סגנון הגל החדש של שנות ה-80, כנראה כתוצאה מחברותו של בלו בלהקת הטוקינג הדס, שנחשבה לאחת ממייסדות הסגנון.
לאחר השלמת הטרילוגיה, התפרקה קינג קרימזון למספר שנים נוספות. פריפ החל בתהליכים משפטיים נגד מנהל הלהקה והיה עסוק בהם רוב הזמן.