stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ג'אגרנוט
ביוגרפיה בדיונית > שנות האלפיים

בעזרת תחבולה שתוכננה בידי קאסידי, מארקו הצטרף לאקס-מן בכוונה לתקוף אותם מבפנים. כאשר קאסידי בגד בו, מארקו נשאר עם האקס-מן בכוונה לשנות את דרכיו ולחזור למוטב. הוא התיידד עם ילד התמנון שעזר לו לחזור למוטב, וזאת למרות מכשולים דוגמת קרב נגד קבוצות אלפא פלייט, הניאפים וריינו. מאוחר יותר, האקס-מן שלחו את מארקו להסתנן לאחוות המוטאנטים. ילד התמנון נתקל בהם וטעה לחשוב כי מארקו בוגד, מה שגרם לקאסידי למעוך את עצמותיו של ילד התמנון. על ערש דווי, ילד התמנון גינה את מארקו, מה שרדף אותו. מארקו צץ שוב, והצטרף לקבוצת אקסקליבר החדשה. אחת מעלילותיהם חשפה כי מארקו הוא לכאורה האווטאר האחרון של סיטוראק, וכל הקודמים נהרגו בניסיון לשמור את סיטוראק בתוכם. במהלך אירועי "מלחמת-עולם הענק הירוק", כוחו של מארקו החל לדעוך. בעזרת אחיו, מארקו חזר לדרכו הרעה, אך כדי שיוכל לשמור על קישורו עם סיטוראק ולהתמודד נגד הענק הירוק. למרות ניסיונותיו של אקסבייר להחזיר את מארקו למוטב, הוא הודה כי גאולה היא בלתי אפשרית.
ביוגרפיה בדיונית > 2010 ואילך

בזמן שאימן את בנו, סקאאר, ברוס באנר הצליח לגרום לסקאאר ולמארקו להיכנס לקרב. סקאאר זרק את מארקו לחלל, והראה לאביו כי הוא בעל היכולת להשתמש באסטרטגיה ובערמה ולא רק בכוח פיזי. בהמשך לאירועי "דבר לא יכול לעצור את הג'אגרנוט!" בהם מארקו כמעט הרג את מאדאם קור, ספיידרמן מצא את מארקו חסר הכרה. הממשלה לקחה אותו למתקן מאובטח, אליו ספיידרמן הסתנן ושאל את מארקו מה התרחש. לפתע, קפטן יוניברס חדש הגיע למקום וטען כי הוא שם כדי להרוג את ספיידרמן. מארקו גילה כי קפטן יוניברס הוא ויליאם נגוין, שרצה לנקום בו על שהרס את חייו בקרב הקודם נגד ספיידרמן. כאשר נגוין התעקש להרוג את מארקו במקום לתקן את הלוחות הטקטוניים שנפגעו בקרב נגד ספיידרמן, הכוח האוניברסלי נטש אותו ועבר למארקו, אשר תיקן את הנזקים ואיבד את הכוח האוניברסלי.
באירועי "העידן הגיבורים" שלאחר המצור על אסגרד, מארקו הוצג כאסיר בכלא הרפסודה. מארקו נחלש, וזאת כנראה כי סיטוראק לקח חזרה חלק מכוחותיו לאחר שראה בכוחו האוניברסלי הזמני של מארקו עלבון. כאשר לוק קייג' נעשה מנהיג קבוצת ת'נדרבולטס, מארקו הוצע כמועמד לקבוצה. בתחילה קייג' סירב, אך לאחר שיחה טלפתית עם אקסבייר, הסכים בתנאי שמארקו יקשיב להוראותיו. בסתר, הושתלו במארקו נניטים כדי שימלא פקודות. במהלך אירועי "הפחד עצמו", מארקו הרים את אחד מהפטישים בהם אוחסנו נשמותיהם של גנרלי "הנחש", הפך לקואורת' שובר האבן וגרם לבריחה בכלא הרפסודה. הוא עשה את דרכו לקליפורניה ונלחם באקס-מן. מג'יק, קולוסוס ושאדוקאט הגיעו ליקומו של סיטוראק, ויידעו אותו על המתרחש. מג'יק הצליחה לבצע עסקה עם סיטוראק, שבחר בה כמארחת החדשה שלו אך הפך את קולוסוס למארח. קולוסוס נלחם במארקו, לפני שזה האחרון שוגר משם על ידי "הנחש". הוא לקח חלק בקרב של הראויים נגד האוונג'רס. הוא הובס בידי וולברין עם שריון האורו, ופטישו נלקח ממנו כאשר תור הרג את "הנחש".
מחוסר כוחות אך בעל גוף עצום, מארקו הוכנס למעצר צבאי סמוך לגבול האומה הבדיונית שארזאד. שם, שטאנה עזרה ליצור-אדם לפתוח שער ליקומו של סיטוראק או ליקום חלופי אחר. כאשר מארקו הכניס את ידו לשער, הוא זכה חזרה לכוחותיו של סיטוראק. עם זאת, ההשפעה הייתה זמנית בלבד, והוא עזב את קבוצתו והחל להתבודד. לאחר שמג'יק טיהרה את קולוסוס מכוחותיו, סיטוראק נותר ללא מארח. למרות שכוחותיו של הג'אגרנוט עזבו אותו, מארקו הציג רמה מסוימת של כוח פיזי מועצם, והחל להתגורר ביוטה. כאשר גילה כי סיטוראק יצר אבן חדשה, הוא הכריח את המעלים באיומי אקדח להעביר אותו לתאילנד, שם נמצאת האבן השנייה.
ג'ו שווארץ

הרב ד"ר יוסף-יהושע (ג'ו) שווארץ (23 במרץ 1899 – ינואר 1975) היה מנהל המערך של הג'וינט באירופה בתקופת השואה ואחריה. הוא עמד בראש פעילות סיוע והצלה שתמכה באלפי יהודים בתקופת השואה באירופה הכבושה בידי גרמניה הנאצית, וכן ביהודים שהיו בשטחי ברית המועצות שלא נכבשו. בהמשך היה סגן יושב ראש המגבית היהודית המאוחדת וסגן נשיא הבונדס.
ראשית חייו

ג'ו שווארץ נולד ב-1899 בנובה אודסה שבאימפריה הרוסית (כיום באוקראינה). נקרא על שם דודו מצד אמו, הרב יוסף יהושע פרייל], שהיה מהמשתתפים בקובץ "יגדיל תורה" ונפטר לפני לידתו של ג'ו שווארץ. ב-1907 היגר לארצות הברית, עם הוריו, אברהם-נחמן וגולדה-מרים, ועם ארבע אחיותיו. בארצות הברית נולדו שתי אחיותיו הצעירות ואחיו הצעיר. בשנים 1915–1921 למד בישיבת רבינו יצחק אלחנן בניו יורק והוסמך לרבנות. בין השנים 1922-1925 היה רב קהילה. ב-1928 נולד לו ולאשתו, השחקנית דורה ראשבק, בנם היחיד, נתן. באותה שנה קיבל תואר דוקטור במזרחנות מאוניברסיטת ייל. לאחר מכן הרצה באוניברסיטה האמריקאית בקהיר ובשנים 1930–1933 לימד באוניברסיטת לונג איילנד (אנ'). דיבר אנגלית, יידיש, גרמנית, צרפתית, עברית, ערבית, ארמית ואשורית. עבד בארגון רווחה יהודי בברוקלין וב-1939 החל לעבוד בג'וינט בתפקיד מזכיר.
בתקופת השואה

בשנת 1940 עבר מטעם הג'וינט לאירופה. הוא הגיע לפריז יום לפני נפילתה בידי גרמניה הנאצית, סייע לנציג הג'וינט בצרפת (ולאחר מכן בדרום צרפת) הרברט קצקי (Herbert Katzki) בהשמדת מסמכי הג'וינט במשרד הג'וינט בעיר, וברח לבורדו, שם פתח משרד סיוע לפליטים. לאחר המערכה על צרפת ועל ארצות השפלה עבר משרד הג'וינט באירופה לליסבון. משם המשיך שווארץ לפעול. הוא סייע ליהודים להגר מאירופה וכן לנרדפי נאצים אחרים, בהם הסופר היינריך מאן, והעביר כספים לארגוני הצלה של מבוגרים וילדים. שווארץ ואנשיו סייעו לילדים שהופרדו מהוריהם בעת מעברי הגבול מצרפת הכבושה לספרד הנייטרלית, ולפליטי הנאצים שאיבדו את כל רכושם בעת הבריחה. כ-25,000 יהודים הסתייעו בפעילותו. בהמשך סייע שווארץ לדיפלומט הפורטוגלי ארישטידש דה סוזה מנדש שפוטר עקב פעילותו להצלת יהודים.
שווארץ מינה את סאלי מאייר לנציג הג'וינט בשווייץ, סייע להעפלה והקים באיסטנבול משרד נוסף של הג'וינט. כספים שהצליח לגייס בארצות הברית הועברו לארגוני התנגדות והסתרת יהודים באירופה הכבושה, והגיעו בין היתר גם לתנועת ההתנגדות הצרפתית ולצבא היהודי. כספים נוספים הגיעו לגטו ורשה, דרך השליח יצחק גיטרמן, ואף סייעו במימון מרד גטו ורשה. לאחר תחילת הניצחונות של בעלות הברית בצפון אפריקה, בסוף 1942, החל בקשרים עם יהדות צפון אפריקה. בקיץ ובסתיו 1943 ביקר בארץ ישראל וארגן משלוחי מזון, בגדים וציוד סיוע גם לפליטים יהודים בברית המועצות ובטרנסניסטריה. ניסה לסייע לסאלי מאייר במשא ומתן עם קורט בכר, בו ניסו נציגים יהודים שונים של יהדות הונגריה, בהם ישראל קסטנר, להציע כופר לבכר בתמורה להצלת יהודים בהונגריה.
ביולי 1944 נפגשו באיסטנבול פעילי המוסד לעלייה ב' שאול מאירוב ואליעזר קפלן עם ג'ו שוורץ וראובן רזניק, נציגי הג'וינט באירופה ובמזרח התיכון, ובעקבות הפגישה הסכים הג'וינט לממן 75% מההוצאות על אוניות מעפילים.
לאחר השואה

לאחר המלחמה ארגן שווארץ את פעילות הג'וינט בצרפת. הוא שלח צוותים של הג'וינט למחנות העקורים בגרמניה וניסה לשלוח צוותי ג'וינט לארצות מזרח אירופה, בעיקר להונגריה, רומניה ופולין. הוא ביקר במחנות העקורים כחבר בוועדת ארל הריסון בשליחות הנשיא טרומן, ועדה שלאחר ביקורה פרסמה את דו"ח הריסון. לשווארץ היה חלק בכתיבת הדו"ח. דו"ח זה היה בעל השפעה מרכזית בהחלטתו של טרומן לתמוך בהגירה יהודית לארץ ישראל למען פתרון שאלת העקורים.
עוד סייע שווארץ לארגון "הבריחה". ארגון הג'וינט ביקש לא להזדהות עם הציונות כדי לא להתנגש עם הבריטים, ששלטו בארץ ישראל, שכן הג'וינט נזקק לאישור הבריטים לשם פעילותו באירופה, וכן מכיוון שארגון הג'וינט הוקדש לרווחתם של יהודים בכל העולם ולא רק לרווחת הציונים באופן ספציפי. עם זאת, באוגוסט 1948, לאחר עזיבת הבריטים את ארץ ישראל, אישר שווארץ סיוע של הג'וינט לעלייה ההמונית.
ב-1950 מונה לסגן יושב ראש המגבית היהודית המאוחדת. בשנים 1955–1970 היה סגן נשיא הבונדס.
לקריאה נוספת

רות בקי-קולודני, אני יוסף אחיכם: חייו של ג'ו שווארץ - מפעל הצלה של איש אחד, הוצאת מודן, 2010.
טוביה פרילינג, טוֹוֶה הרְשָתוֹת: ד"ר יוסף (ג'ו) שוורץ ומבצעי הסיוע וההצלה של הג’וינט במלחמת העולם השנייה ובמוצאיה — ביוגרפיה מבצעית, הוצאת ePublish, ‏2023.
הערות שוליים

↑  בקי, ע' 34.
↑  בקי, ע' 39-38.
↑  בקי, ע' 34.
↑  בקי, ע' 61-60.
↑  בקי, ע' 69.
↑  בקי, ע' 69.
↑  בקי, ע' 79.
↑  הערך על ג'ו שווארץ באנציקלופדיה של השואה באתר יד ושם
↑  בקי, ע' 63.
↑  בקי, ע' 108-107.
↑  בקי, ע' 113.
↑  בקי, ע' 118.
↑  בקי, ע' 110.
↑  בקי, ע' 150.
↑  בקי, ע' 174.
↑  בקי, ע' 17, 202.
↑  בקי, ע' 203-202.
↑   דינה פורת, האיש שהקדיש את חייו להצלת יהודים ולא זכה להכרה ראויה, באתר הארץ, 19 באפריל 2023
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007299934505171  LCCN: n93065445   WorldCat (עם LCCN): n93-065445
ג'ו רוזנטל

| --- | --- |

 לידה:  9 באוקטובר 1911 וושינגטון די. סי.
 פטירה:  20 באוגוסט 2006 (בגיל 94) נובאטו, קליפורניה
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 השכלה:  אוניברסיטת סן פרנסיסקו  התיכון הטכנולוגי מקינלי 
 עיסוק:  צלם
 מעסיק:  Associated Press 
 תחקירים בולטים:  צילום הנפת הדגל באיוו ג'ימה
 סוג כתב:  צלם
 פרסים והוקרה:  פרס פוליצר לצילום (1945)  מפקד מסדר האמנויות והספרות (11 בספטמבר 1993) 
 
ג'וסף ג'ון רוזנטל (באנגלית: Joseph John Rosenthal;‏ 9 באוקטובר 1911 – 20 באוגוסט 2006) היה צלם יהודי-אמריקאי. תצלומו הידוע ביותר הוא הנפת הדגל באיוו ג'ימה, בו נראים חמישה חיילים אמריקאים המניפים את דגל ארצות הברית על פסגת הר סוריבאצ'י במהלך קרב איוו ג'ימה. התצלום הפך לאחד מסמלי המלחמה וזיכה אותו בפרס פוליצר לשנת 1945.
תחילת דרכו

ג'ו רוזנטל נולד בוושינגטון די. סי.. הוריו היו מהגרים יהודים מרוסיה, אולם הוא המיר את דתו לקתוליות בגיל צעיר. התעניינותו בצילום החלה כתחביב במהלך השפל הגדול, אז גר יחד עם אחיו בסן פרנסיסקו וחיפש עבודה. הוא התקבל לעבודתו הראשונה בתחום ב-1932 כצלם בעיתון מקומי בעיר. לאחר שניסה להתקבל לעבודה כצלם בצבא ארצות הברית ונכשל, מפאת ראייתו הלקויה, הצטרף רוזנטל לסוכנות הידיעות Associated Press. כשפרצה מלחמת העולם השנייה החל לעקוב אחר חיל הנחתים של ארצות הברית במשימותיו באוקיינוס השקט.
תמונת הנפת הדגל

ביום שישי, 23 בפברואר 1945, ארבעה ימים לאחר תחילת הקרב, שהה רוזנטל באי איוו ג'ימה וצילם את החיילים האמריקאים הנלחמים באלו היפנים. באותו הבוקר הוא שמע שהר סורבאצ'י (הר געש כבוי בגובה 166 מטרים) נכבש, ושמתכוונים להניף עליו דגל אמריקני. הוא החל לעשות את דרכו במעלה ההר עד ששמע שהדגל כבר הונף. למרות זאת, החליט רוזנטל להמשיך בטיפוס על המדרון התלול וכשהגיע לפסגה הוא גילה להפתעתו שקבוצה של חיילים מתכוונת להניף שם דגל שני. הוא מהר להתקין את מצלמתו, וצילם את התצלום שהפך עד מהרה לתצלום המייצג של מלחמת העולם השנייה בקרב הציבור האמריקני.
...שאלתי, 'מה אתם עושים בחורים?', ואחד מהם השיב: 'אנחנו מתכוננים להנפה של הדגל הגדול הזה. הקולונל מלמטה רוצה שהדגל הזה יונף במקום הדגל הקודם הקטן יותר. הוא גם רוצה להבטיח שהוא יקבל את הדגל הראשון חזרה'.
חשבתי לנסות ולצלם את שני הדגלים, הראשון שמורד והשני שמונף במקומו... לבסוף הבנתי שהסיכוי שאצליח לקלוט את שני האירועים בו זמנית הוא נמוך, ולכן החלטתי לצלם רק את ההנפה של הדגל החדש...
באותו הרגע הגיח ג'נאוסט עם מצלמתו ומיקם את עצמו כ-3 פיט לימיני. 'אני לא מסתיר לך, נכון ג'ו?", הוא שאל. 'לא', עניתי לו.
לפתע ראיתי מזווית עיני שהחיילים מתחילים להניף את הדגל. הפניתי את המצלמה, קרבתי אותה לפרצופי, והחזקתי אותה מספר רגעים תוך כדי הסתכלות על המתרחש. וברגע שחשתי שזהו הרגע המתאים, צילמתי את התמונה. והדבר היחידי שיכולתי לעשות לאחר מכן היה לקוות, שהתמונה תצא בדיוק כפי שראיתי אותה דרך עדשת המצלמה שלי.
על אף ההצלחה המסחררת של התמונה, והדפסתה על מיליוני פוסטרים וכרזות במהלך מסע מלווה המלחמה השביעי, האשימו כתבי עת רבים את רוזנטל בבִיּוּם התמונה, אך הוא נלחם בביקורות אלו וטען שוב ושוב שההנפה הייתה ספונטנית. אחת מההוכחות בהן השתמש רוזנטל כדי להוכיח שהתמונה לא בוימה, הייתה סרטון הווידאו המתעד את ההנפה, שצולם על ידי ויליאם ג'נאוסט. בסרטון ניתן לראות את החיילים מגיעים לאותה תנוחה שבה הם צולמו על ידי רוזנטל.
מלבד זאת, כדי להבטיח שהטיפוס המפרך לפסגת הר סוריבאצ'י לא היה לשווא, צילם רוזנטל עוד מספר תמונות שם. המפורסמת מכולן היא התמונה הקבוצתית של חיילי הנחתים שמאחוריהם מתנוסס דגל ארצות הברית שהם הניפו.
לאחר המלחמה

רוזנטל עזב את Associated Press ב-1945, והפך לצלם ראשי ולמנהל של 'Times Wide World Photos'. לאחר מכן עבד רוזנטל כצלם של העיתון סן פרנסיסקו כרוניקל. קריירת הצילום של רוזנטל נמשכה 35 שנה, עד לפרישתו ב-1981, בגיל 70. ב-13 באפריל 1996, זכה רוזנטל בתואר של כבוד מטעם מפקד חיל הנחתים דאז צ'ארלס קרולאק.
רוזנטל נפטר בגיל 94, ב-20 באוגוסט 2006 בנובאטו, פרוור של סן פרנסיסקו.
ראו גם

צילום מלחמה
צילום עיתונות
הערות שוליים

↑  מתוך כתבה בוושינגטון פוסט
↑  הציטוט הוא ציטוט יחיד, הלקוח משני מקורות, שכל אחד מהם קוטע אותו באמצע. החלק הראשון לקוח מפה (הקישור אינו פעיל, 14.6.2020) (פרק 5). 2 השורות האחרונות לקוחות מתוך ריאיון מצולם שנערך עמו (הקישור אינו פעיל, 14.6.2020)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987011427032005171  GND: 121454053  ISNI: 0000 0000 5540 2139  LCCN: n95104706  NARA: 10573581  NKC: js20060825008  NLG: 210114  NTA: 202569357  PIC: 272728  RKD: 377943  SNAC: w6n58v9v  SUDOC: 083145737  ULAN: 500333525  VIAF: 77171919   WorldCat (עם VIAF): 77171919 
התמונה המפורסמת של הנפת הדגל באיוו ג'ימה. צילום: ג'ו רוזנטל, Associated Press
ג'ינה גוג'ן

ג'ינה אלנה גוג'ן (ברומנית: Gina Elena Gogean; ‏9 בספטמבר 1978) היא מתעמלת רומניה בעבר, בעלת 5 מדליות אולימפיות, 2 כסף ו-3 ארד (ברצלונה 1992 ואטלנטה 1996), בעלת 15 מדליות מאליפויות העולם מהן 9 זהב (1993–1997) ובעלת 10 מדליות מאליפויות אירופה, מהן 5 זהב (1992–1996). גוג'ן היא סגנית אלופה אולימפית (אטלנטה 1996), סגנית אלופת עולם (ברמינגהאם 1993) ואלופת אירופה (סטוקהולם 1994) בקרב-רב אישי, היא אלופת עולם 3 פעמים ברציפות בתרגיל קרקע (1995–1997) ופעמיים אלופת העולם בתרגיל קפיצות (1994 ו-1996). היא סייעה לנבחרת רומניה לזכות 3 פעמים ברציפות בתואר אליפות העולם (1994–1996).
ביוגרפיה

גוג'ן נולדה וגדלה בקמורי, היא התאמנה בנבחרת הלאומית בהדרכתו של אוקטביאן בלו.
ביוגרפיה > 1992 > מדליית כסף אולימפית

באולימפיאדת ברצלונה (1992) זכתה גוג'ן במדליית כסף בתחרות הקבוצתית (395.079 נק') אחרי המשלחת המאוחדת (395.666 נק') ולפני ארצות הברית (394.704 נק'). היא סיימה במקום שישי בתחרות קרב-רב אישי (39.624 נק') ובמקום שביעי בתרגיל קפיצות (19.812 נק').
ביוגרפיה > 1993 > סגנית אלופת העולם

באליפות העולם שנערכה בברמינגהאם, אנגליה בשנת 1993 זכתה גוג'ן ב-3 מדליות, 2 כסף ו-1 ארד. מדליות כסף, בתחרות הקרב-רב אישי בתוצאה של 39.055 נק', אחרי שאנון מילר מארצות הברית (39.062 נק') ולפני טטיאנה ליסנקו (39.011 נק') מאוקראינה ובתרגיל קרקע בתוצאה של 9.737 נק', אחרי שנון מילר (9.787 נק') ולפני נטליה בוברובה מרוסיה (9.712 נק'). מדליית ארד בתרגיל קורה בתוצאה של 9.650 נק', אחרי בת ארצה לוויניה מילושוביץ' (9.850 נק') ודומיניק דאווס מארצות הברית (9.725 נק'). נוסף לכך, היא סיימה במקום רביעי בתרגיל קפיצות (9.687 נק').
ביוגרפיה > 1994 > אלופת העולם

באליפות העולם שנערכה בבריזביין, אוסטרליה באפריל 1994 זכתה גוג'ן בשתי מדליות, זהב וארד. מדליית זהב בתרגיל קפיצות בתוצאה של 9.812 נק', לפני סבטלאנה חורקינה מרוסיה (9.800 נק') ולוויניה מילושוביץ' (9.787 נק'). מדליית ארד בתרגיל קרקע בתוצאה של 9.762 נק', אחרי דינה קוכטקובה מרוסיה (9.850 נק') ולוויניה מילושוביץ' (9.837 נק'). נוסף לכך, היא סיימה במקום רביעי בתחרות קרב-רב אישי בתוצאה של 39.061 נק'.
באליפות העולם לנבחרות שנערכה בדורטמונד, גרמניה בנובמבר אותה שנה היא זכתה במדליית זהב בתוצאה של 195.847 נק', לפני ארצות הברית (194.645 נק') ורוסיה (194.546 נק').
ביוגרפיה > 1995

באליפות העולם שנערכה בסבאה, יפן באפריל 1994 זכתה גוג'ן ב-3 מדליות, 2 זהב ו-1 ארד. מדליות זהב בתחרות הקבוצתית (387.865 נק') לפני סין (386.476 נק') וארצות הברית (384.705 נק') ובתרגיל קרקע בתוצאה של 9.825 נק', לפני ג'י לייה מסין (9.675 נק') ולודיוין פורנון מצרפת (9.625 נק'). מדליית ארד בתרגיל קפיצות בתוצאה של 9.706 נק', אחרי סימונה אמנאר וליליה פודקופייבה מאוקראינה (9.781 נק').
ביוגרפיה > 1996

באליפות העולם שנערכה בסן חואן, פוארטו ריקו באפריל 1996 זכתה גוג'ן בשתי מדליות זהב, בתרגיל קרקע בפעם השנייה ברציפות, ביחד עם קוי יואניואן מסין בתוצאה של 9.850 נק' לפני לוויניה מילושוביץ' וליובוב שרמטה מאוקראינה שזכו בארד (9.800 נק') ובתרגיל קפיצות בתוצאה של 9.800 נק', לפני סימונה אמנאר (9.787 נק') ואניה האטץ' מקובה (9.756 נק'). נוסף לכך, היא סיימה במקום שמיני בתרגיל קורה (9.075 נק').
ביוגרפיה > 1996 > סגנית אלופה אולימפית

באולימפיאדת אטלנטה (1996) זכתה גוג'ן ב-4 מדליות, 1 כסף ו-3 ארד. מדליית כסף בתחרות קרב-רב אישי בתוצאה של 39.075 נק', אחרי ליליה פודקופייבה (39.255 נק') ולפני בנות ארצה סימונה אמנאר ולוויניה מילושוביץ' (39.067 נק'). 3 מדליות ארד, בתחרות הקבוצתית (388.246 נק') אחרי ארצות הברית (389.225 נק') רוסיה (388.404 נק'), בתרגיל קורה בתוצאה של 9.787 נק', אחרי שאנון מילר (9.862 נק') וליליה פודקופייבה (9.825 נק') ובתרגיל קפיצות בתוצאה של 9.750 נק', אחרי סימונה אמנאר (9.825 נק') ומו הוילן מסין (9.768 נק'). נוסף לכך, היא סיימה במקום שביעי בתרגיל קרקע (9.662 נק').
ביוגרפיה > 1997

באליפות העולם שנערכה בלוזאן, שווייץ באפריל 1994 זכתה גוג'ן ב-4 מדליות, 3 זהב ו-1 ארד. מדליות זהב בתחרות הקבוצתית (153.720 נק') לפני רוסיה (153.197 נק') וסין (152.001 נק'), בתרגיל קרקע, בפעם השלישית ברציפות, בתוצאה של 9.800 נק', לפני סבטלאנה חורקינה (9.800 נק') וילנה פרודונובה (9.775 נק'), שתיהן מרוסיה ובתרגיל קורה בתוצאה של 9.800 נק', לפני סבטלאנה חורקינה (9.787 נק') וקוי יואניואן (9.787 נק'). מדליית ארד בתרגיל קפיצות בתוצאה של 9.600 נק', אחרי סימונה אמנאר (9.712 נק') וז'ו דואן מסין (9.606 נק'). צת קרב-רב אישי בתוצאה של לכך, היא סיימה במקום רביעי בתחרות קרב-רב אישי בתוצאה של 38.543 נק', 0.006 נק' ממדליית ארד.
הערות שוליים

↑  ברית המועצות התפרקה בדצמבר 1991 והוועד האולימפי של ברית המועצות פורק ב-12 במרץ 1992. עד פתיחתה של אולימפיאדת ברצלונה, רק שלוש המדינות הבלטיות, אסטוניה, לטביה וליטא, קיבלו את הכרת הוועד האולימפי הבינלאומי כמדינות עצמאיות ושלחו משלחות נפרדות לאולימפיאדה. המשלחת המאוחדת כללה 12 מדינות: אוזבקיסטן, אוקראינה, אזרבייג'ן, ארמניה, בלארוס, גאורגיה, טג'יקיסטן, טורקמניסטן, מולדובה, קזחסטן, קירגיזסטן ורוסיה.
גדי זהר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1945 (בן 79 בערך) חיפה, פלשתינה (א"י) המנדט הבריטי
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  אוניברסיטת תל אביב 
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 דרגה:   תת-אלוף
 תפקידים בשירות
 ראש זירת טרור בחטיבת המחקר  מפקד יחידה 504  ראש המינהל האזרחי ביהודה ושומרון
 
בלשכת הרמטכ"ל דוד אלעזר, 1972. סרן גדי זהר, שליש הרמטכ"ל הנכנס, עומד שני מימין. יושבים מימין לשמאל: ראש הלשכה סא"ל אבנר שלו, שליש הרמטכ"ל היוצא רס"ן חנן אלון, נהג הרמטכ"ל רס"ר נעים כהן
גדי זהר (נולד ב-1945) הוא תת-אלוף בדימוס, ששימש ראש זירת טרור בחטיבת המחקר באמ"ן וראש המנהל האזרחי ביהודה ושומרון.
ביוגרפיה

את לימודי התיכון עשה בבית הספר הריאלי בחיפה. בין השנים 1970–1972 למד לתואר ראשון באוניברסיטת תל אביב.
זהר שירת למעלה מ-30 שנה בצה"ל. בין השאר, היה שליש הרמטכ"ל דוד אלעזר בזמן מלחמת יום הכיפורים, שימש ראש זירת טרור ופלסטינים בחטיבת המחקר באמ"ן, נספח צבאי בשגרירות ישראל בוושינגטון, מפקד יחידה 504 וראש המנהל האזרחי.
לאחר אסון השייטת מונה לעמוד בראש ועדת חקירה שניסתה להסביר מה גרם לפיצוץ - מארב של כוח עוין או תאונה, ובהנחה שהיה מדובר בכוח עוין, האם וכיצד הושג המודיעין על הפעולה.במסקנות הוועדה נקבע, לפי כמות הפיצוצים וממצאים על סמך הרכּב המטענים שהתפוצצו, כי באירוע הייתה מעורבות של מטען זר; המטענים שנשא הכוח היו תקניים, ולא הכילו רכיבים דומים לאלה אשר גרמו לרוב המכריע של הפציעות אצל לוחמי הכוח; ישנה "סבירות בלתי מבוטלת" כי האירוע במהותו היה פעילות מבצעית יזומה מבעוד מועד של חזבאללה, ולא מארב אקראי שהתמקם בשטח, וזאת על רקע חשש של ארגוני המחבלים מפני פעילות צהל"ית צפויה על-פי ניתוח של הערכת מצב. הוועדה הוקמה בשביל להשלים את עבודתה של ועדת אופיר בתחומי המודיעין והחבלה. בסיכומי ועדת זהר נאמר במפורש:
לפי כמות הפיצוצים ועל סמך הרכב המטענים שהתפוצצו עולה כי באירוע הייתה מעורבות של מטעני חבלה זרים. המטענים שנשא הכוח היו תקניים, ולא הכילו רכיבים דומים לאלה אשר גרמו לרוב המכריע של הפגיעות אצל לוחמי הכוח.
במסקנות הוועדה נאמר כי אם השידורים הגלויים של גיחות המזל"ט נקלטו, אפילו בחלקם, על ידי החזבאללה, היה בכך כדי לחשוף באופן מובהק את מתווה הפעולה של השייטת.
יש סבירות בלתי מבוטלת כי האירוע במהותו היה פעילות מבצעית יזומה, מבעוד מועד, של חזבאללה, ולא מארב אקראי שהתמקם בשטח,
קבעה הוועדה. הרמטכ"ל אמנון ליפקין-שחק לא קיבל את מסקנות ועדת זהר, וכך נותר דו"ח ועדת אופיר – הקובע שמדובר היה במארב אקראי – כמסקנה הרשמית שאין עליה עוררין.
זהר היה חבר במועצה לשלום ולביטחון.
בשנת 1995 ייסד את חברת Netacs Security.
מכּתביו

גדי זהר, "ציונות מאוחרת באוגנדה – המודיעין למבצע אנטבה", בספר:עמוס גלבוע ואפרים לפיד (עורכים): מלאכת מחשבת – 60 שנות מודיעין ישראלי – מבט מבפנים, ידיעות ספרים, 2008, עמ' 78–83.
גדי זהר, דיון אחד ב-5 באוקטובר, מבט מל"מ, גיליון 82, אוקטובר 2018, עמודים 50–51.
הערות שוליים

↑  ירון דרוקמן, הגבורה של הקשר. בחזרה לאסון השייטת, באתר ynet, 6 בספטמבר 2014
↑  נדחתה עתירת אב חלל צה"ל שנפל באסון השייטת, אתר פסקדין, 12/08/2014
↑  אלכס פישמן, סיוט השייטת, הערפל מתפזר, באתר ynet, 11 במאי 2017
ג'ו שפירא

| --- | --- |

 לידה:  שנות ה־60 של המאה ה־20 גבעתיים, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  קריית החינוך אורט סינגאלובסקי 
 
ג'ו (יואב) שפירא הוא איש עסקים ויזם בתחום המדיה הדיגיטלית ישראלי-אמריקאי.
ביוגרפיה

שפירא נולד וגדל בגבעתיים, ישראל. הוא סיים את לימודי התיכון באורט יד סינגלובסקי בת"א ב-1972.
בצה"ל שירת במהלך מלחמת יום כיפור בחיל האוויר, וסיים את שירותו בתום שלוש שנים.
ב-1979 עבר לארצות הברית והחל את קריירת היזמות שלו.
קריירה עסקית > חברת שארוב השקעות

ב-1981 הקים את המיזם המשמעותי הראשון שלו, חברת ההשקעות .Sha-Rub Investment Co בשיתוף עם בת דודתו שילה. החברה רכשה נכסי נדל"ן נכשלים, השביחה ומכרה אותם במהירות בשוק גואה.
קריירה עסקית > חברת וידאומטריקס

ב-1987 שפירא הקים ביחד עם אלון כרמל, את חברת Matrix Video Corporation. לאחר שחזה את הביקוש הגואה לקלטות וידאו ריקות. באותה שנה תחום קלטות הווידאו החל לפרוח ושוק הווידאו האמריקאי המסחרי צמח בקצב מהיר.
תוך זמן קצר, החברה הפכה לאחת היצרניות הגדולות ביותר בחוף המערבי בארצות הברית, כששפירא וכרמל הובילו אותה להנפקה ציבורית מוצלחת בבורסה לני"ע בת"א.
קריירה עסקית > אתר JDate.com

המיזם המפורסם ביותר של שפירא היה אתר ההיכרות ליהודים - JDate. שפירא הקים את האתר ב-1996 בשיתוף עם אלון כרמל, לאחר שצפה שהאינטרנט יחולל מהפכה עולמית ויעורר הזדמנויות אדירות.
JDate אשר התאגדה מאוחר יותר כ-Matchnet PLC, גדלה בצורה מסחררת עד לנקודה ששלטה בשוק ההיכרויות ליהודים מחוץ לישראל.
בהובלת שפירא כיו"ר ומנכ"ל, Matchnet גייסה קרוב ל-50 מיליון דולר במספר הנפקות פרטיות וציבוריות בבורסה לני"ע בפרנקפורט, גרמניה. הכסף שגויס שימש להפיכת JDate למובילה בתחום באמצעות 12 רכישות בסך של למעלה מ-30 מיליון דולר במהלך השנים 2000–2005. בשילוב עם הרכישות, בוצעה אסטרטגיה עסקית יצירתית שלוותה בהשקעת משאבים גדולים שהופנו לשיווק ופרסום, אשר הקנו ל-Matchnet את המובילות בענף.
שפירא הוביל את החברה בכניסתה לישראל ומאוחר יותר במיזוג עם אתר Cupid.co.il ל-Matchnet לשם הבטחת ההובלה גם בשוק בישראל.
ב 2004 לחברה היה מספר חסר תקדים (באותה תקופה) של 20 מיליון משתמשים, דבר שמיקם אותה בראשות העולמית בתחום ההיכרות באינטרנט. באותה שנה Matchnet הגיעה לסך הכנסות של 70 מיליון דולר, 400 מיליון דולר בשווי שוק, כשהיא מעסיקה 400 עובדים בארצות הברית, אירופה וישראל במערך כולל של 30 אתרי אינטרנט בתחום ההכרויות.
ב-2005 Matchnet מוזגה לחברה החדשה ספארק נטוורקס ונרשמה למסחר בבורסה האמריקאית AMEX.
באותה תקופה שפירא גייס הנהלה מקצועית להחליף אותו בניהול וב-2006 התפטר מניהול החברה.
פעילות פרו-ישראלית

במהלך השנים בארצות הברית, שפירא היה מעורב ופעיל נלהב בפעילות פרו-ישראלית, באמצעות איפ"ק (הוועד האמריקני-ישראלי ליחסי ציבור) ובפוליטיקה האמריקאית. הוא שירת כחבר במעגל הפנימי של הוועדה הסנאטורית הרפובליקנית וב 2008 שפירא ואשתו לשעבר ניקי, השתתפו במשלחת הנשיאותית האמריקאית לחגיגות עצמאות ה-60 של מדינת ישראל שג'ורג' ו. בוש ערך.
בשנותיו כמנכ"ל ויו"ר Matchnet, שפירא הוביל את JDate ואת בסיס הלקוחות שלהם במעורבות בפעילות פרו-ישראלית להפיכתה לגוף מוביל בקהילה היהודית העולמית עד לנקודה שב-2006 אחד העיתונים היהודיים החשובים ביותר שבניו יורק - Jewish Daily Forward תיאר את שפירא "אחד מ-50 היהודים המשפיעים ביותר באמריקה" באומרו: "הבסיס של ג'ו בבוורלי הילס עושה יותר לשמר את המשכיות היהדות מכל גורם אחר". שפירא גם זכה בפרס החבר המצטיין של השנה ב-ORT אמריקה.
שפירא מתגורר בעיקר בישראל ומעורב בליווי חבר'ה צעירים במיזמי מובייל טכנולוגים דיגיטליים.
ג'יימס או'קלי

| --- | --- |

 לידה:  1845 
 פטירה:  22 בדצמבר 1916 (בגיל 71 בערך) 
 תפקיד:  חבר הפרלמנט ה־30 של הממלכה המאוחדת (3 בדצמבר 1910–22 בדצמבר 1916)  חבר הפרלמנט ה־26 של הממלכה המאוחדת (13 ביולי 1895–17 בספטמבר 1900)  חבר הפרלמנט ה־24 של הממלכה המאוחדת (1 ביולי 1886–28 ביוני 1892)  חבר הפרלמנט ה־23 של הממלכה המאוחדת (24 בנובמבר 1885–26 ביוני 1886)  חבר הפרלמנט ה־27 של הממלכה המאוחדת (1 באוקטובר 1900–8 בינואר 1906)  חבר הפרלמנט ה־29 של הממלכה המאוחדת (15 בינואר 1910–28 בנובמבר 1910)  חבר הפרלמנט ה־28 של הממלכה המאוחדת (12 בינואר 1906–10 בינואר 1910)  חבר הפרלמנט ה־22 של הממלכה המאוחדת (31 במרץ 1880–18 בנובמבר 1885) 
 מפלגה:  Home Rule League 
 
ג'יימס או'קלי (באנגלית: James Joseph O'Kelly‏;  1 במאי 1842 - 22 בדצמבר 1916) היה עיתונאי ופוליטיקאי אירי.