stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אוריבה פראלטה
ביוגרפיה > נבחרת מקסיקו

ב-9 במרץ 2005 פראלטה ערך את הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת מקסיקו במשחק ידידות נגד ארגנטינה. הוא זומן לסגל מקסיקו לקופה אמריקה 2011 ולמשחקים הפאן-אמריקאיים ב-2011. במשחקים הפאן-אמריקאיים מקסיקו זכתה במדליית זהב ופראלטה סיים כמלך שערי טורניר הכדורגל, עם 6 שערים.
פראלטה זומן לסגל מקסיקו לאולימפיאדת לונדון ב-2012. במשחק הגמר, מול ברזיל, פראלטה כבש שני שערים, הראשון 29 שניות משריקת פתיחת המשחק, וסייע למקסיקו לזכות במדליית זהב בטורניר זה. בסך הכל כבש ארבעה משחקים בטורניר.
פראלטה לא זומן לסגל מקסיקו לגביע הקונפדרציות 2013 ולגביע הזהב 2013 עקב פציעה. לעומת זאת, הוא זומן לסגל נבחרתו למונדיאל 2014. הוא כבש את שערו היחיד בטורניר במשחק הראשון של מקסיקו בניצחון 0-1 על קמרון. פראלטה זומן לסגל גביע הזהב 2015, בטורניר כבש שלושער נגד קובה בניצחון 6-0, ושער נוסף בגמר בניצחון 3-1 נגד ג'מייקה, שהעניק את הזכייה בטורניר.
תארים > קבוצתיים

ליגת המשנה המקסיקנית: 2004 (קלאוסורה)
ליגת העל המקסיקנית: 2008 (קלאוסורה), 2012 (קלאוסורה)
ליגת העל המקסיקנית: 2014 (אפרטורה)
ליגת האלופות של CONCACAF:‏ 2014/2015, 2015/2016
מדליית זהב במשחקים הפאן-אמריקאיים: 2011
מדליית זהב באולימפיאדה: 2012
גביע הזהב של CONCACAF: ‏ 2015
תארים > אישיים

מלך השערים במשחקים הפאן-אמריקאיים: 2011
החלוץ הטוב ביותר בליגה המקסיקנית: 2011 (אפרטורה), 2012 (קלאוסורה)
השחקן המצטיין בליגה המקסיקנית: 2012 (קלאוסורה)
השחקן המצטיין בליגת האלופות של CONCACAF: ‏ 2012
מלך השערים בליגת האלופות של CONCACAF: 2012
שחקן השנה בצפון ומרכז אמריקה: 2013
איגוד תעשיית ההקלטות הליטאי

| --- | --- |

 תחום:  תעשיית המוזיקה 
 מדינה:  ליטא 
 מטה הארגון:  וילנה 
 תקופת הפעילות:  1999–הווה (כ־25 שנים) 
 www.agata.lt/lt/
 
איגוד תעשיית ההקלטות הליטאי (בליטאית: Lietuvos gretutinių teisių asociacija), הידוע גם בשם AGATA, הוא הארגון המרכזי המייצג את ענף ההקלטות של ליטא. הארגון חבר בפדרציה הבינלאומית לתעשייה הפונוגרפית.
מאז 2011, AGATA הוא הגוף האחראי על גביית פיצויים לסופרים, אמנים, שחקנים ומפיקים בליטא.
מאז ספטמבר 2018, AGATA מפרסם מדי שבוע את מצעד 100 הסינגלים המובילים ומצעד 100 האלבומים המובילים, על בסיס מכירות פיזיות והזרמות מדיה.
הערות שוליים

↑  "Agata". AGATA (בליטאית). ארכיון מ-2020-02-17. נבדק ב-28 בנובמבר 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Tarptautinės platformos". AGATA (בליטאית). ארכיון מ-2020-05-15. נבדק ב-28 בנובמבר 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "2019 47-os savaitės klausomiausi (TOP 100)". AGATA (בליטאית). ארכיון מ-2019-11-25. נבדק ב-28 בנובמבר 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
| מצעדי מוזיקה |
| --- | --- | --- |
| אפריקה | דרום אפריקה • המזרח התיכון וצפון אפריקה • ניגריה |  |
| אסיה | אינדונזיה • הודו • הונג קונג • המזרח התיכון וצפון אפריקה • הפיליפינים • וייטנאם • טאיוואן • יפן • ישראל • לבנון • סין • פקיסטן • קוריאה הדרומית • תאילנד |  |
| אירופה | אוסטריה • אוקראינה • איטליה • אירלנד • אסטוניה • בלגיה • גרמניה • דנמרק • הולנד (הולנד טופ 40 • מצעדי הולנד) • הונגריה • הממלכה המאוחדת • טורקיה • יוון • ליטא • נורווגיה • סלובניה • סלובקיה • ספרד • פולין • פורטוגל • פינלנד • צ'כיה • צרפת • קפריסין • קרואטיה (שירי קרואטיה • טופ ליסטה) • רומניה • רוסיה • שוודיה • שווייץ |  |
| אמריקה הצפונית | ארצות הברית • מקסיקו (איירפליי • שירי מקסיקו • טופ 100 • מוניטור לטינו) • קנדה |  |
| אוקיאניה | אוסטרליה • ניו זילנד |  |
| אמריקה הדרומית | ארגנטינה • ברזיל (טופ 100 ברזיל • שירי ברזיל • ברזיל הוט 100) • ונצואלה • סורינאם • פרגוואי • פרו • קולומביה |  |
| אמריקה המרכזית | אמריקה המרכזית • הונדורס • קוסטה ריקה |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz: ce99f277-10a1-48b5-b347-790c310c435f
אידברט הראשון, מלך קנט

אידברט הראשון (באנגלית: Eadberht I) (? - מת ב-748) היה מלך  קנט מ-725 עד 748 אחרי אביו, ויטרד.
מעט מאוד ידוע על אידברט, אך ידוע ששלט ביחד עם שני אחיו בממלכת קנט, אלפריק ואתלברט השני, שכנראה היה הדומיננטי מכולם בשליטה על קנט.
לפי הכרוניקה האנגלו-סקסונית אידברט נפטר בשנת 748.
הוא השאיר בן שמלך גם, אירדוולף, ביחד עם דודו אתלברט השני, אחיו של אידברט.
המכתב היחיד  שהשאיר אחריו מתוארך ל-14 באוקטובר 724. יש מכתב נוסף  שנראה כמו חיקוי של מגילה של אתלברט השני,  בנוסף להרבה זיופים כרונולוגיים מכוונים.
ראו גם

אתלברט, מלך וסקס
אתלוולף, מלך וסקס
הערות שוליים

↑  , , Anglo-Saxons.net
↑  (1968). Anglo-Saxon Charters: An Annotated List and Bibliography. פטר ס,ו
↑  (1995). Charters of St. Augustine’s Abbey Canterbury and Minster-in-Thanet. קלי,ס,א
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אורל (כדורסל)

"אורל" יקטרינבורג (ברוסית: Урал Екатеринбург) הייתה קבוצת כדורסל רוסית מהעיר יקטרינבורג, שהתקיימה בשנים 2006–2020. הישג השיא שלה היה שתי זכיות באליפות ליגת המשנה, הסופרליגה הרוסית בכדורסל, בעונות  2011/2012, 2012/2013.
היסטוריה

מועדון הכדורסל "אוראל" הוקם בשנת 2001 תחת השם "אברז", כיורש לקבוצות הכדורסל "אורלמאש" ו"סק"א-אורל" שהתפרקו בעקבות פשיטת רגל. מאז שנת 2001 הקבוצה השתתפה כמה שנים בליגה הבכירה ובסיום עונת 2004/05 נשרה לסופרליגה הרוסית, הליגה השנייה בחשיבותה ברוסיה.
בסיום עונת 2011/12 זכתה במקום ראשון בסופרליגה, ולאחר מאבקי הפלייאוף העפילה בחזרה לליגה הבכירה, אך בסוף העונה המועדון ירד בחזרה לליגת המשנה. בעונת 2001/02 שיחקה הקבוצה בשלב הבתים של גביע קוראץ', ובהמשך ביורופ קאפ עד עונת 2004/05. בתחילת עונת 2012/13 הפסידה בשלב המוקדמות של היורוצ'לנג' לקבוצת גז מתאן מדיאש מרומניה.
בעקבות בעיות כלכליות שקשורות עם מגפת הקורונה הקבוצה לא השתתפה בעונת 2020/21 ופורקה.
הישגים לפי עונה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
| --- | --- |
‏הסופרליגה הרוסית בכדורסל
עונה: מיקום
2006/07: 13
2007/08: 9
2008/09: 14
2009/10: 10
2010/11: 4
2011/12:  אלופת הליגה
2012/13:  אלופת הליגה
2013/14: 6
2014/15: 4
2015/16: 10
2016/17: 10
ראו גם

אוראל (כדורגל)
אונס סדרתי

אונס סדרתי הוא סוג אונס שבו האנס אונס מספר קורבנות או אונס קורבן יחיד מספר פעמים לאורך תקופה קצרה, לעיתים מעשי אונס סדרתי מכוונים לילדים, אחרים יעשו זאת בכלא ולעיתים אחרים יעשו זאת לאחר שהם חוטפים אדם כלשהו ומבצעים בו מספר פעמים אונס שלאט לאט הופך לאונס סדרתי.
לאנסים סדרתיים יש נטייה לארוב ליעדיו וזה בניגוד למרבית האנסים ה"לא סדרתיים" שחוטפים באמצעות טרמפ או אונסים באמצעות סם אונס את הנאנסים.
מחקר ויחס הרשויות

אוניברסיטת קייס וסטרן ריזרב זיהתה את הנטייה של עברייני מין להיעצר כמה פעמים, כ-60% מהעצורים על תקיפה מינית נעצרו בעבר על חשד דומה, בשל כך הרשויות פועלות לרסן ולתפוס עבריינים כאלו, כבר ב-1974 הקים ה-FBI יחידה למדעי ההתנהגות של עבריינים מסוג אלו.
לעיתים אונס סדרתי נעשה באמצעות "זיהוי מטרות" באינטרנט וברשתות החברתיות, דוגמה לכך ב-2014 בחור בן 18 הואשם בביצוע אונס סדרתי לאחר ש"דג" קורבנות דרך הפייסבוק, הקיק והסנאפצ'אט.
באוגוסט 2016 פורסם בתקשורת האוסטרלית על ניסיון של המשטרה האוסטרלית למצוא אנס סדרתי שנחשד בביצוע של כ-27 מקרי אונס וניסיונות אונס באזורים שונים בעיר סידני.
בישראל אחד האנסים הסדרתיים הידועים ביותר הוא העבריין בני סלע.
ראו גם

רוצח סדרתי
עבריינות מין
הערות שוליים

↑  Perrusquia, Marc (21 במרץ 2014). "CA Investigation: Failure to test DNA let Cordova serial rapist continue attacks for decade". The Commercial Appeal, US Today Network. נבדק ב-2016-07-20. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Serial Child Rapist Sentenced to Life in Prison". United States Department of Justice. 20 ביולי 2016. נבדק ב-2016-07-20. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Corovic, Jelena; Christianson, Sven Å.; Bergman, Lars R. (2012). "From Crime Scene Actions in Stranger Rape to Prediction of Rapist Type: Single-Victim or Serial Rapist?". Behavioral Sciences & the Law. 30 (6): 764–781. doi:10.1002/bsl.2026. ISSN 0735-3936. PMID 22829437; Access provided by the University of Pittsburgh{{cite journal}}:  תחזוקה - ציטוט: postscript (link) תבנית:Closed access
↑  Rothkopf, Joanna. "Analysis of Untested Rape Kits Reveals Serial Rapists Are 'Far More Common' Than We Thought". נבדק ב-2016-07-20.
↑  Lea Winerman (ביולי–באוגוסט 2004). "Psychological sleuths--Criminal profiling: the reality behind the myth". www.APA.org (באנגלית). נבדק ב-21 בפברואר 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Reduce the Risk of Becoming a Rape Victim". University of North Carolina at Charlotte. 2016. נבדק ב-2016-07-18.
↑  "Florence Police: Serial rapist behind bars". waaytv.com. 14 ביולי 2016. אורכב מ-המקור ב-8 בנובמבר 2016. נבדק ב-2016-07-20. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  ynet, 27 תקיפות ב-16 שנים: מצוד עולמי אחרי אנס סדרתי, באתר ynet, 1 באוגוסט 2016
↑  שירות גלובס ועתי"ם, ‏המשטרה: האנס הסדרתי אילץ את קורבנותיו להתקלח להשמדת ראיות, באתר גלובס, 21 בדצמבר 1999
אהרן בקר

אהרן בֶּקֶר (21 בדצמבר 1905 – 24 בדצמבר 1995) היה מנהיג פועלים, מזכ"ל ההסתדרות (1961–1969), חבר הכנסת, ממייסדי האגודה הציונית "בני-ציון".
ביוגרפיה > ילדות ונעורים

אהרן בקר נולד בעיירה קוֹבְּרִין (Kobryn) שברוסיה הלבנה, אז בתחומי האימפריה הרוסית (בתחום המושב היהודי), ב-1905. בגיל ארבע עבר עם משפחתו לבריסק-דליטא, שם למד בחדר מתוקן. בתחילת מלחמת העולם הראשונה עברה משפחתו לעיירה ורכנידנייפרוסק הסמוכה ליקטרינוסלאב, שם למד בגימנסיה הרוסית.
בעקבות פרעות פטליורה בשנת 1917, עברה המשפחה פעם נוספת, הפעם לעיר יקטרינוסלאב.
היה בין מייסדי האגודה הציונית בני-ציון והיה פעיל בה עד שנסגרה על ידי השלטונות הסובייטים בשנת 1920.
בשנת 1921 חזרה המשפחה לבריסק דליטא, שהייתה בשלטון פולין. בפולין הצטרף לתנועת "החלוץ הצעיר". באותה עת למד הנהלת חשבונות בבית ספר פולני למסחר בעיר.
ביוגרפיה > בארץ ישראל

בשנת 1925 עלה בקר לארץ ישראל, עבד כפועל חקלאי בפתח תקווה ואחר כך כפועל בניין. היה פעיל במפלגת "אחדות העבודה", ואחר כך, מאז האיחוד בין אחדות העבודה למפלגת הפועל הצעיר בשנת 1930, במפלגת מפא"י. היה בין מייסדי תנועת הנוער "הבחרות הסוציאליסטית העברית בארץ ישראל" בשנת 1926, ושימש כמזכירה עד לסוף שנת 1927.
בשנת 1932 נבחר לתפקיד מזכיר ועד פועלי רמת גן. בשנים 1932–1943 היה חבר מועצת פועלי תל אביב של ההסתדרות. בשנים 1943–1947 שימש כחבר הנהלת "המשביר המרכזי". בשנת 1944 נבחר כחבר המזכירות של מועצת פועלי תל אביב בהסתדרות.
בשנים 1948–1949 מילא תפקידים שונים הקשורים ברכש לצה"ל (נשלח לארצות הברית, התמנה למנהל הכללי של "המוסד לאספקה", שמתפקידו היה לספק את הצרכים האזרחיים של כוחות הביטחון והיה מנהל אגף הקניות במשרד הביטחון).
ביוגרפיה > פעילות פוליטית

בשנת 1949 נבחר מטעם מפא"י כחבר הוועדה המרכזת של ההסתדרות וראש המחלקה (לאחר מכן: האגף) לאיגוד מקצועי. תפקיד זה הוערך כשני בחשיבותו (לאחר המזכ"ל) בהסתדרות. בשנת 1959 נבחר לכנסת הרביעית מטעם רשימת מפא"י, אולם לאחר כחצי שנה התפטר מהכנסת, לאחר שנתבקש להמשיך בתפקידיו בהסתדרות ומכיוון שהרגיש ש"בהמשיכי בתפקידי ההסתדרותיים לא אוכל לעמוד בהתחייבויותי המלאות כראוי לחבר הכנסת".
הוא מילא תפקיד זה עד שנת 1961, שבה נבחר להיות מזכ"ל ההסתדרות (לאחר התפטרותו-פיטוריו של פנחס לבון). שימש כמזכ"ל ההסתדרות עד לשנת 1969, אז החליפו יצחק בן-אהרן. בשנת 1974 נבחר להיות יושב ראש קופת חולים. בנוסף היה חבר המועצה המייעצת של בנק ישראל.
היה חבר הכנסת מהכנסת השלישית עד הכנסת השביעית; בכנסת שימש חבר בוועדת העבודה והרווחה. לאורך כל פעולתו הפוליטית השתייך למפלגת מרכז-שמאל: מפא"י וממשיכיה (המערך ומפלגת העבודה).
אהרן בקר הלך לעולמו ב-24 בדצמבר 1995.
בקר היה אביהם של חוקרת יהדות ספרד אביבה דורון, תמי שנער וצחי בקר. סבם של איש הטלוויזיה והתיאטרון אייל דורון והגרפולוגית מיכל דורון.
בתל אביב רחוב על שמו.
כתביו

העובד השכיר בעשור למדינה, 1958.
העובד בישראל, 1969-1949, 1970.
בשליחות העובד, 1973.
עם הזמן ובני הדור (אוטוביוגרפיה) עם עובד, 1983.
הערות שוליים

↑  א. בקר התפטר מחברות בכנסת, דבר, 24 במאי 1960
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007258204105171  GND: 108988026X  ISNI: 0000 0001 1878 2707  LCCN: n83027336  SUDOC: 121074013  VIAF: 77684170   WorldCat (עם VIAF): 77684170 
אהרן בקר בפגישה עם הפוליטיקאי מקניה טום מבויה (Tom Mboya) בשנת 1962
מזכ"ל ההסתדרות, אהרון בקר, בסיור במפעלים, דצמבר 1965
אגירה, זעם האל

| --- | --- |

 בימוי:  ורנר הרצוג
 הופק בידי:  ורנר הרצוג
 תסריט:  ורנר הרצוג
 עריכה:  ביאטה מאינקה ילניגהאוס
 שחקנים ראשיים:  קלאוס קינסקי הלנה רוז'ו דל נגרו ראי גוארה פיטר ברלינג ססיליה ריברה דני אדס ארמנדו פולנה
 מוזיקה:  פופול וו
 צילום:  תומאס מאוך
 מדינה:  גרמניה המערבית מקסיקו פרו
 חברת הפקה:  חברת ההפקה של ורנר הרצוג תאגיד השידור הסה
 חברה מפיצה:  פילמורלאג דר אוטורן (חברת הפצת סרטי במאים עצמאיים)
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  29 בדצמבר 1972
 משך הקרנה:  94 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית גרמנית קצ'ואה
 סוגה:  דרמה היסטורית אפית
 תקציב:  370,000 דולר
 הכנסות:  37,042 דולר
 דף הסרט ב־IMDb
 
אגירה, זעם האל (בגרמנית: Aguirre, Der Zorn Gottes; באנגלית: Aguirre, The Wrath Of God) הוא סרט קולנוע מערב-גרמני מסוגת דרמה-היסטורית-אפית בכיכובו של קלאוס קינסקי ובבימויו של ורנר הרצוג אשר יצא לאקרנים ב-1972. עלילתו מתרחשת במהלך המאה ה-16 באמריקה הדרומית ועוקבת אחר מעלליו של לופה דה אגירה (אנ'), אביר ספרדי המוביל קבוצת קונקיסטאדורים במורד נהר האמזונאס בחיפוש אחר עיר הזהב האגדית אל דוראדו.
ככל שמסעם של האבירים מתקדם נראה כי הם רק חוזרים על צעדיהם, ואט-אט הולכת לאיבוד מציאותם בנבכי הג'ונגל הטרופי המטיל אשליות על חושיהם, עד שלבסוף הופך חיפושם לכדי חזון של טירוף מוחלט.
אף על פי שהתסריט מבוסס באופן קלוש על דמותו האמיתית של אגירה, הודה הרצוג מספר שנים לאחר הקרנת הסרט שסיפורו בדוי כמעט לגמרי. ייתכן כי מספר דמויות ואירועים נולדו מתוך כתביו של גספאר דה קרוואחל (אנ'), מיסיונר אשר התלווה למסעות אחדים באמזונאס, אותם תיאר בספריו, אף על פי שלא השתתף במסע הספציפי אשר הופיע בסרט.
הסרט הוא שיתוף הפעולה הראשון בין הבמאי ורנר הרצוג לשחקן קלאוס קינסקי, אשר עבדו זה לצד זה בארבעה סרטים נוספים אחריו. השניים החזיקו בדעות שונות בנוגע לצורת המשחק הנכונה שתתאים לדמותו של אגירה, ורבו על כך לעיתים קרובות. קינסקי היה ידוע בנטייתו להתקפי זעם ועצבים, ונהג לעורר תגרות וריבים בקרב אנשי ההפקה והתושבים המקומיים.
כלל הצילומים התקיימו ביערות הגשם הטרופיים של פרו בסמוך לנהר האמזונאס במהלך תקופה בת חמישה שבועות, לעיתים בסביבת יובלות הסמוכים לנהר האוקיאלי. צוות ההפקה והשחקנים נאלצו לטפס על הרים ולחתוך את דרכם מבעד לשיחי עבות בכדי ליצור לעצמם מעבר בתוך סבכי הצמחייה הצפופה של הג'ונגל, ומספר פעמים אף שטו על רפסודות מעץ במורד אשדי נהרות גועשים, שנבנו עבורם בידי המקומיים.
לאחר הקרנת הבכורה ספג אגירה גל רחב של פרשנויות והפך במהרה לסרט פולחן מוכר, ועד לעצם היום הזה נחשב לאחת היצירות המוכרות ביותר של הבמאי. מספר מבקרים תיארו אותו כיצירת מופת, ומגזין טיים כלל אותו ברשימתו של מאה הסרטים הטובים ביותר בכל הזמנים.
עלילה

הסיפור נפתח בשנת 1560 עם פלוגת קונקיסטאדורים הצועדת במורד עמק טרופי יחד עם מאה מעבדיהם האינדיאנים בהובלתו של גונסאלו פיסארו, לאחר שעזבו את עירם הכבושה של בני האינקה בהרי האנדים, לכיוון סבך הג'ונגלים הנמצא מזרחית אליה, בחיפוש אחר עיר הזהב האגדית אל דוראדו.
מסעם הקשה נמתח על פני ימים רבים תחת תנאי הג'ונגל הקשים, בעודם נאלצים ללבוש שריון מלא ולגרור תותחי פלדה כבדים בדרכים בוציות ועקלקלות. לאחר שאספקת המזון שלהם אוזלת בערב השנה החדשה, מחליט פיסארו לעצור למנוחה ולשלוח קבוצה בת ארבעים אנשים במעלה הדרך בכדי לתכנן את צעדיהם הבאים. הוא בוחר בדון פדרו דה אורסוה כמפקד המשלחת, דון לופה דה אגירה כיד ימינו, דון פרננדו דה גוסמן, איש אצולה שמן וגרגרן, כשגריר משפחת המלוכה הספרדית, והאח גספאר דה קרוואחל, המיסיונר, כנציג האל והכנסייה.
המשלחת יוצאת לדרכה על גבי ארבע רפסודות במורד הנהר, אך לא עובר זמן רב בטרם אחת מהן נתקעת על שפת הגדה הנגדית ומאלצת את כלל הקבוצה לעצור עד לחילוצה עם אור השחר. במשך הלילה נשמעות מספר יריות, ובבוקר למחרת נמצאים כל יושבי הרפסודה מתים. אורסוה מחליט לשוב למחנה בכדי לקבור את הגופות, אולם אגירה פותח באש תותחים לכיוונן ומטביע אותן.
במהלך הלילה נסחפות הרפסודות הנותרות במורד הנהר, וזמן משימתה הקצוב של המשלחת תם. אורסוה מצווה על אנשיו לשוב לקבוצתו של פיסארו, אולם אגירה מוביל נגדו מרד בהבטחתו לאבירים כי בהמשך הדרך מחכה להם עושר בל יתואר, ומזכיר להם את סיפורו של הרנאן קורטס אשר ניצח את האימפריה האצטקית לאחר שהפר את פקודותיו. אורסוה מנסה לעצור את אגירה יחד עם אחד מחייליו, אולם נורה בחזהו ונפצע אנושות.
אגירה כופה על החיילים לבחור בדון פרננדו דה גוסמן, האציל השמן, כמנהיגם. הוא מכתיר אותו למלכו של העולם החדש ומתכחש לשלטונו של פליפה השני. יחד מקיימים השניים משפט שדה מהיר לאורסוה וגוזרים עליו דין מוות, אולם דה גוסמן מחליט לחון אותו ברגע האחרון.
לאחר ביסוס מעמדו של אגירה כשליטם הבלתי מעורער, ממשיכים האבירים במורד הנהר על גבי רפסודת עץ גדולה. זוג ילידים שוחרי שלום השטים לכיוונם על גבי קאנו נלכדים בידי החיילים, ולאחר שהשניים מביעים בלבול כלפי ספר תנ"ך המוצג בפניהם, הורג אותם האח קרוואחל בעוון חילול הקודש.
באותה העת סועד האציל דה גוסמן בתאוותנות ומסיים את מנות האוכל המעטות שנותרו בידיהם, בעוד ששאר הלוחמים גוועים ברעב, ומצווה להשליך את הסוס האחרון אל תוך הנהר לאחר שעיצבן אותו. מאוחר יותר נמצאת גופתו בקצה הרפסודה עם חתיכת בד מתוחה בעזרת מקל סביב צווארו.
עם מותו של דה גוסמן נלקח אורסוה לעומק הג'ונגל ונתלה בפקודתו של אגירה. החיילים תוקפים ובוזזים כפר ילידי, ואחדים מהם נהרגים בהתקפות חנית ומטחי חצים. פילגשו של אורסוה, אינס, צועדת לכיוון הג'ונגל ונעלמת.
החיילים הנותרים שבים לרפסודה יחד עם אגירה והאח קרוואחל, ושוקעים לתוך חלום של טירוף. גוועים ברעב, חולים ופצועים, מתחילים האנשים להטיל ספק במציאותם בעודם שטים בנהר במעגלים וללא כל מטרה. הם בוהים בחוסר אמונה בספינת עץ הנמצאת בצמרת העצים, ונחים על גבם בשוויון נפש כאשר חצים רעילים נורים עליהם בידי האינדיאנים. בגל התקפות אחרון נהרגים כולם, וביניהם גם בתו של אגירה.
אגירה נותר לבדו ברפסודה, אשר מתמלאת לפתע בעשרות קופים קטנים. הוא מדבר, ספק אליהם ספק אל עצמו, "אני, זעם האל, אתחתן עם בתי, ויחד אנו נייסד את השושלת הטהורה ביותר שהעולם הזה ראה אי פעם. יחד, אנו נשלוט בכל היבשת הזו. אנחנו נשרוד. אני הוא זעם האל.. מי איתי?"; הסרט מסתיים בעודו מחכה בקוצר רוח לתשובה מפי הקופים.
ליהוק

קלאוס קינסקי - לופה דה אגירה (אנ')
הלנה רוז'ו (אנ') - אינס דה אטיאנזה
ראי גוארה (אנ') - דון פדרו דה אורסוה
דל נגרו (אנ') - המיסיונר גספאר דה קרוואחל (אנ')
פיטר ברלינג (אנ') - דון פרננדו דה גוסמן
ססיליה ריברה - פלורס דה אגירה, בתו של לופה דה אגירה
דניאל אדס - פרוצ'ו
אדוארד רולנד - אוקלו
ארמנדו פולנה - ארמנדו
אלחנדרו רפולס - גונסאלו פיסארו (אנ')
ג'סטו גונסלס - גונסלס
הפקה

הרעיון לסרט נולד במחשבתו של הרצוג, לדבריו, כאשר השאיל מחברו ספר שעסק בהרפתקנים היסטוריים. לאחר שקרא חצי עמוד שהוקדש ללופה דה אגירה, קיבל את ההשראה ליצירת הסרט ומיד החל בכתיבת הסיפור. הוא בדה את מרבית פרטי העלילה והדמויות, אך נצמד לקווי מתאר היסטוריים מטושטשים במקצת.
הפקה > תסריט

הרצוג כתב את התסריט בחיפזון לאורך יומיים וחצי. מרבית הכתיבה נעשתה במהלך נסיעת אוטובוס באורך 320 קילומטרים עם קבוצת הכדורגל שלו. חבריו לקבוצה שתו לשוכרה לאחר שניצחו במשחק ואחד מהם הקיא על כמה מדפי התסריט, אותם זרק הרצוג מיד מהחלון. לטענתו לא הצליח לזכור את כלל הפרטים והמאורעות אשר היו כתובים בהם.
הסרט צולם אחד-לאחד כפי שנכתב בתסריט, למעט כמה שינויים מינוריים. באחת הסצנות המוקדמות בהן בוחר פיסארו באורסוה כראש משלחת הסיור, נכתב בתסריט כי פיסארו מציע לאורסוה לגלות מה קרה למשלחת הקודמת של פרנסיסקו דה אורייאנה (ראו דיוק היסטורי) אם תזדמן לו האפשרות. מאוחר יותר, על פי התסריט, מוצאים אגירה ואנשיו סירה רעועה המכילה את שלדי חייליו של אורייאנה, ובמורד הנהר מגלים סירה נוספת הנמצאת על צמרת העצים. כאשר הם מטפסים מעלה בכדי לבדוק את פשר הדבר, אינם מוצאים כל סימן לאורייאנה או לאנשיו. לבסוף נמנע הרצוג מהוספת אזכורים כלשהם כלפי אורייאנה או משלחתו, למעט סצנת הספינה על ראש העצים, אשר בהקשר הסיפורי נתפשה כהזיה פרי דמיונן של הדמויות.
השינוי המשמעותי ביותר שנעשה תוך כדי חריגה מהתסריט הוא סצנת הסיום. הרצוג סיפר כי, "אני זוכר רק שהסוף היה שונה לחלוטין. בסצנה האחרונה הרפסודה נסחפה אל האוקיינוס ולאחר מכן שבה חזרה לפנים היבשת, מפני שלאורך קילומטרים רבים ישנו זרם נגדי, ונהר האמזונאס למעשה נע אחורה, כך שהרפסודה נזרקה מצד לצד, כאשר תוכי ששהה עליה צרח ללא הפסק: 'אל דוראדו, אל דוראדו!'".
הפקה > הרצוג וקינסקי

בחירתו הראשונה של הרצוג לתפקידו של לופה דה אגירה הייתה קלאוס קינסקי. השניים נפגשו מספר שנים קודם לכן כאשר קינסקי שכר חדר בבית משפחתו של הרצוג, ובמהלך שלושת החודשים בהם התגורר בו הותיר עליו רושם עמוק בזכות אופיו האקסצנטרי ונטייתו להתקפי זעם. כעבור מספר שנים נזכר בו הרצוג, ולאחר שהבין שהוא האדם היחיד המסוגל לגלם את דמותו המטורפת של אגירה, שלח לו עותק של התסריט. "הטלפון צלצל בין שלוש לארבע בבוקר", נזכר הרצוג. "לקח לי כמה דקות לזהות את קינסקי מבעד לרעש הצרחות הבלתי מובנות. לאחר שעה שלמה של אותו הטון, נפלה עליי ההבנה שהוא מצא את התסריט מרתק, ורצה להיות אגירה".
עוד משלבי ההפקה המוקדמים התווכחו הרצוג וקינסקי על אופן המשחק המתאים ביותר עבור דמותו של אגירה. קינסקי רצה להציג "אדם מטורף ומתלהם", אך הרצוג התעקש על דמות "שקטה ומאיימת". בכדי להשיג את התוצאה שביקש, דאג הרצוג לעצבן את קינסקי לפני כל התחלת צילומים. לאחר שחיכה עד שמזגו החריף שכך, החל לצלם.
במהלך הצילומים התעצבן קינסקי על רעש שבקע מבקתה בה שיחקו מספר אנשי צוות בקלפים, וירה שלושה כדורים פנימה, אשר פגעו באחד מהם ותלשו את אחת מאצבעותיו. לאחר שהרצוג סירב לפטר את אחראי הסאונד לדרישתו של קינסקי, החליט לעזוב את הסט, ושינה את דעתו רק לאחר שאיים עליו הרצוג כי אם יעשה זאת יירה בו ואז יתאבד. תקרית זו הולידה את האגדה כי הרצוג הכריח את קינסקי לעבוד עבורו תחת איומי אקדח. מאוחר יותר הכחיש הרצוג את השמועות הללו במהלך ראיונות שמסר, והסביר כי דבריו לא היו יותר מאיומים מילוליים אשר נאמרו בלהט הרגע, בניסיון נואש למנוע מקינסקי לעזוב את הסט.
הפקה > צילומים

תקציב הסרט עמד על 370,000 דולר, כאשר שליש מהסכום נועד לשלם את שכרו של קינסקי. הצילומים התקיימו ביערות הגשם הפרואנים, במאצ'ו פיצ'ו, ועל יובלות נהר האמזונאס במחוז אוקיאלי. הסרט צולם במשך חמישה שבועות לאחר תשעה חודשים של תכנון קדם-הפקתי. הצילומים נעשו בסדר כרונולוגי מאחר שהרצוג האמין שהתקדמות הצוות לאורך הנהר שיקפה את מסעם המקורי של הקונקיסטאדורים לאורכו. בכדי להתנייד ממקום למקום, שטו אנשי הצוות על רפסודות בנהרות העמק הקדוש בפרו.
אנשי צוות ההפקה והשחקנים הגיעו משש עשרה מדינות שונות ואנגלית הייתה השפה המשותפת היחידה ביניהם, ובשל כך צולם הסרט בשפה זו. כמו כן, הרגיש הרצוג שצילום הסרט באנגלית ישפר את סיכוייו של הסרט להפצה בינלאומית. למרות זאת, הכסף ששמר לתהליך הסופי של סינכרון הדיאלוג "עזב את פרו בחשאיות יחד עם האנשים שבידיהם הובטח", לדבריו. רצועת הסאונד האנגלית הוחלפה בסופו של דבר בגרסה איכותית יותר של דיאלוג בשפה הגרמנית, אשר דובבה וסונכרנה בתום ההפקה. לטענתו של הרצוג ביקש קינסקי כסף רב מדי עבור השימוש החוזר בקולו, ולכן בוצעו שורותיו בידי שחקן אחר.
התקציב הנמוך של הסרט לא איפשר שימוש בפעלולנים או באפקטים מיוחדים. במקרים רבים נאלצו הסינמטוגרפים לשנות את התאורה על מנת להתגבר על מזג האוויר הסגרירי האופייני לאזור, שבגינו התלכלכו עדשות המצלמה לעיתים קרובות במי גשם ובוץ. צוות ההפקה נאלץ לחיות תחת תנאי הג'ונגל הקשים במשך שבועות ספורים, לטפס על הרים ולשוט על רפסודות עץ במורד נהרות שוצפים. באחד הימים, סערה טרופית גרמה לנהר לעלות על גדותיו ולהציף את סט הצילומים, אולם ההפקה ניצלה את המצב בכדי לצלם את השיטפון לצורכי הסרט.
המצלמה איתה צולם הסרט נגנבה על ידי הרצוג מבית הספר לקולנוע במינכן. שנים לאחר מכן סיפר הרצוג, "זו הייתה מצלמת 35 מ"מ פשוטה מאוד, כזו שהשתמשתי בה בסרטים רבים, כך שאינני מחשיב זאת לגניבה. בשבילי, היא הייתה דבר נחוץ באמת. רציתי לצלם סרטים והייתי זקוק למצלמה. הייתה לי זכות טבעית לכלי הזה. אם אתה צריך אוויר לנשימה, ואתה נעול בתוך חדר, עליך לקחת פטיש ואזמל ולשבור את הקיר. זו זכותך המוחלטת".
על מנת להשיג את הקופים שהופיעו בסצנת הסיום, שילם הרצוג לתושבים המקומיים בכדי שילכדו עבורו כ-400 מהם. הוא שילם מחצית מהסכום שסוכם כמקדמה, ותכנן לשלם את השאר עם קבלתם. אולם הלוכדים מכרו את הקופים לאדם אחר מלוס אנג'לס או מיאמי, והרצוג נאלץ להגיע לשדה התעופה, בדיוק כאשר הועמסו למטוס אשר עמד להמריא. לאחר שהתחזה לוטרינר וטען שהקופים מוכרחים להתחסן לפני שיעזבו את גבולות המדינה, הם הורדו מהמטוס והוא העמיס אותם לרכבו. לאחר שהשתמש בהם לצילומיו, שחרר אותם לחופשי בג'ונגל.