stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פובליוס קורנליוס סקיפיו אפריקנוס
המערכה באפריקה > המערכה נגד חניבעל

קרתגו, שאיבדה את צבא השדה האחרון שברשותה, ננטשה על ידי בעלי בריתה באפריקה, ועמדה בפני התקפה של צבא רומאי חזק ומנוסה, החלה במשא ומתן דיפלומטי עם נציגי רומא. במקביל נקראו חניבעל ומאגו לשוב בדחיפות מאיטליה לצפון אפריקה, כדי להציל את קרתגו. באמצעות הפלישה לצפון אפריקה הצליח סקיפיו להשיג מטרה, שכל המפקדים הרומיים שקדמו לו נכשלו בה - לאלץ את חניבעל לנטוש את מאחזו בדרום איטליה לאחר 15 שנות לחימה על אדמת איטליה (218-203 לפנה"ס). במסגרת המשא ומתן דרש סקיפיו את פינוי איטליה, ויתור מלא על היספניה ואיי הים, הכרה במסיניסה כמלך הנומידים ובאוטונומיית השבטים הלובים, החזרת כל שבויי המלחמה והעריקים הרומאיים, הסגרת הצי הקרתגי למעט 20 ספינות, ופיצויים לרומא בגובה 5000 טלנטים. למרות התנאים הקשים שמחקו את עצמתה הימית של קרתגו והגבילו מאוד את פעולתה באפריקה, הסכימו הקרתגים לקבלם, והוסכם על שביתת נשק, אולם עם בואו של חניבעל לאפריקה נערכו הקרתגים לחדש את המלחמה.
קיימת מחלוקת היסטורית בנוגע להרכבו וגודלו של הצבא, שחניבעל החזיר עמו מאיטליה. חסידיו של חניבעל טוענים כי צבאו הורכב בעיקר מתושבים מקומיים מדרום-איטליה, שגויסו או התנדבו לצבאו של חניבעל, ושרוב הצבא המקורי איתו פלש לאיטליה (ובמיוחד הפרשים הנומידיים) חדל מלהתקיים במהלך המערכה הממושכת שהוא ניהל בחצי האי האיטלקי. תומכיו של סקיפיו טוענים כי מספר החיילים הוותיקים, שנותרו בצבאו של חניבעל, היה גדול יותר.
כוחותיו של חניבעל כללו 36–58 אלף רגלים וכ-4,000 פרשים (כולל כ-15 אלף חיילים אותם הביא עמו מאיטליה), בסיוע 80 פילי מלחמה. כוחותיו של סקיפיו כללו (לפי מקורות שונים) 29-34 אלף רגלים ו-5,500-8,700 פרשים, כולל 6,000 רגלים ו-4,000 פרשים נומידיים, שהביא עמו מסיניסה. בעוד צבא חניבעל נהנה מעדיפות בכוח הרגלים, צבאו של סקיפיו נהנה מעדיפות בפרשים. שני הצבאות נפגשו במישור בין קרתגו לאוטיקה (Utica), ב-19 באוקטובר שנת 202 לפנה"ס.
לפני הקרב, נעשה ניסיון נוסף למשא ומתן שיסיים את המלחמה בדרכי שלום, ושני המצביאים נפגשו. על אף ההערכה ההדדית בין שני המצביאים, המשא ומתן נכשל. סקיפיו הציב בפני חניבעל את תנאי השלום שהוסכמו קודם לכן בין קרתגו לרומי, וחניבעל הסכים לכל התנאים פרט לפירוק הצי והסגרת העריקים. הדבר שם קץ למשא ומתן, כיוון שמלכתחילה הסכים סקיפיו לשלום רק אם חניבעל יציע יותר, והוא הציע פחות.
המערכה באפריקה > המערכה נגד חניבעל > קרב זאמה

חניבעל ארגן את הרגלים שלו ב-3 קווים, בדומה למערך המקובל בצבא הרומאי. בקו הראשון הוצבו שכירי חרב מגאליה ומליגוריה וקלעים מהאיים הבלאריים, שגויסו על ידי אחיו מאגו (מאגו עצמו מת מפצעיו בדרכו לאפריקה). בקו השני הוצבו רגלים בעלי חימוש כבד יותר, רובם טירונים שגויסו מקרתגו ומלוב, ואילו בקו האחרון הוחזקו ותיקי המלחמה מאיטליה, שרידי צבאו המקורי של חניבעל. לא ברור מדוע בחר להיערך באופן הזה. ייתכן שחניבעל לא בטח בטירונים החדשים שגייס, והשתמש בהם רק כ-"בשר תותחים" עבור החיילים הוותיקים מאיטליה, אותם שמר רעננים לשלב המכריע.
את פרשיו הציב חניבעל באגפים, ואת הפילים פרס לפני צבאו. נדמה שתוכניתו הייתה פשוטה: התקפה מאסיבית של פילי מלחמה, שנועדה ליצור פרצות בקו החזית הרומאי ולגרום לפאניקה, אשר תנוצל על ידי הרגלים שלו בסיוע הפרשים לצורך הכרעת הקרב.
במקום לסדר את כוחותיו בתבנית לוח השחמט המקובלת בצבא הרומי (כאשר המאניפולים של הקו השני מוצבים מאחרי הרווחים בין המאניפולים בקו הקדמי), סקיפיו החליט למקם את המאניפולים (מניפולוס; יחידה צבאית רומית המורכבת מ-60–120 לוחמים) שלו בשורה עורפית, ובכך יצר מעברים פתוחים לכל עומק המערך של הלגיונות שלו. הייתה זו טקטיקה שנועדה להתמודד עם פילי המלחמה הקרתגים, ולמנוע מהם לשבש את המערך הרומאי. עם הערכות זו של צבא סקיפיו, כשהפילים של קרתגו הסתערו, הם נתקלו במלכודות שהונחו בקפידה לפני הקווים הרומיים, ובחצוצרנים רומיים שהבריחו ובלבלו חלק משמעותי מהפילים. בנוסף, פילים רבים תועלו לעבור באופן בלתי מזיק דרך המעברים בקווים של הלגיונות, על ידי הווליטים (חי"ר קל) ולוחמים אחרים.
רמחים רומיים עשו עבודה אפקטיבית, והמלכודות החדות גרמו לאי-סדר בפילים. חלקם היו כה מבולבלים עד שהסתערו בחזרה לתוך קווי הצבא הקרתגי, וגרמו שם למהומה בעיקר בקרב הפרשים של חניבעל. החי"ר הרומי נבהל מהפילים, אך הנומידים בפיקוד מסיניסה והפרשים של גאיוס לליוס, שנהנו מעליונות מספרית ואיכותית, החלו בהנסת פרשי האויב משדה הקרב. שני מפקדי הפרשים רדפו אחר הפרשים הקרתגים והשאירו את הרגלים משני הצדדים להילחם זה בזה.
הקרב בין כוחות הרגלים של הצדדים היריבים היה אכזרי ועקוב מדם, והתנהל ללא הכרעה. בתחילה הדפו הקרתגים את אויביהם לאחור, אולם אז תוגבר הקו הרומאי הראשון בחיילים מן הקו השני. הקו הקרתגי הראשון הובס, וחייליו נסוגו לאחור בתקווה למצוא מקלט מאחרי הקו הקרתגי השני, אך החיילים בקו השני לא אפשרו להם לעבור דרכם, אם מחשש שפתיחת השורות תשבש את מערכם ואם משום שחניבעל הורה על כך מפורשות. חלק מהנמלטים ניסו להבקיע לעצמם דרך בלחימה, והשאר פנו ימינה ושמאלה והגדילו את רוחב החזית הקרתגית. כעת קידם חניבעל את הקו השני, אך גורלו דמה לזה של הקו הראשון וסקיפיו הביס גם אותו.
לאחר שהובסו שני הקווים הראשונים בצבאו של חניבעל נערכו הלגיונות מחדש בקו ארוך אחד (בניגוד ל-3 הקווים המסורתיים) במטרה להשתוות לאורך הקו הקרתגי. צבאו של סקיפיו צעד לעבר הקו הקרתגי האחרון, שהורכב מוותיקי צבא איטליה של חניבעל, שעדיין לא נטלו חלק בקרב. ההתנגשות הסופית הייתה קשה, והוכרעה רק כאשר כוחות הפרשים של סקיפיו אפריקנוס חזרו מהמרדף אחרי הפרשים הקרתגים, והסתערו על עורפו של הצבא הקרתגי. צבאו של חניבעל, שהותקף במקביל מחזיתו ומעורפו, הובס והתפורר, באופן המזכיר את שאירע לצבא הרומאי בשלבי הסיום של קרב קאנה.
המערכה באפריקה > המערכה נגד חניבעל > לאחר הקרב

אישים בולטים רבים בסנאט הרומאי, ובמיוחד קאטו, ציפו מסקיפיו להחריב כליל את קרתגו לאחר הניצחון, אולם סקיפיו הסתפק בהכתבת תנאי כניעה ששימרו את עצמאותה של קרתגו בענייני פנים, אף שהיו חמורים בהרבה מקודמיהם. כעת נתבעה קרתגו להעביר למסיניסה שטחים רבים באפריקה, לפצות את רומא בעשרת אלפים טלנטים בתשלומים למשך 50 שנה, להסגיר את הצי פרט לעשר ספינות, למסור מאה בני ערובה מאצילי העיר, ולא לפתוח במלחמה ללא אישור מרומא. בלית ברירה קיבלה קרתגו את ההסכם, שהפך לביטוי המתאר הסכם שלום שאינו הוגן (שלום קרתגו). התנאים הקשים הפכו את קרתגו לתלויה ברצונה של רומא וחשופה לפגיעות שכניה, מה שהוביל לבסוף לפרוץ המלחמה הפונית השלישית וחורבנה של קרתגו.
בהסכמת סקיפיו הותר לחניבעל להפוך למנהיג אזרחי בקרתגו, הסכמה שמשפחת קאטו לעולם לא שכחה לו. בניגוד למתינותו היחסית מול קרתגו, נהג סקיפיו באכזריות כלפי עריקים רומיים ולטיניים, ששירתו בצבאו של חניבעל - הלטינים נענשו בעריפת ראש והאזרחים הרומיים נצלבו.
חזרה לרומא

בהגיעו לרומא התקבל סקיפיו בטריומף ביחד עם הכינוי (היה זה מקובל להעניק שם רביעי לאזרח רומי, שניתן כתואר כבוד) "אפריקנוס". הוא סירב לביטויי כבוד נוספים שאנשים התעקשו להעניק לו, למשל קונסול לכל החיים ודיקטטור. בשנת 199, סקיפיו נבחר לקנסור ולמספר שנים אחר כך הוא חי בשלווה ולא השתתף בפוליטיקה.
ב-193, סקיפיו היה אחד חברי ועדה שנשלחה לאפריקה כדי ליישב את המחלוקת בין מסיניסה לבין קרתגו. הוועדה לא הצליחה בכך. ייתכן שאת הכישלון יש לייחס לכך שחניבעל, בשירותו של אנטיוכוס השלישי מסוריה, בא לקרתגו כדי לאסוף כוחות להתקפה חדשה על איטליה. ב-190, כשרומא הכריזה מלחמה נגד אנטיוכוס השלישי, הציע סקיפיו שיחבור לאחיו לוקיוס קורנליוס סקיפיו אסיאטיקוס אם הסנאט יפקיד בידיו את הפיקוד העליון. שני האחים הביאו את המלחמה לסיום בניצחון מכריע בקרב מגנסיה (חבל ארץ ביוון התיכונה, הנקרא על שמם של המגנטים, בני שבט יווני קדמון שהשתתף במלחמת טרויה), באותה שנה.
פרישה

אויביו הפוליטיים של סקיפיו, בהובלת מרקוס פורקיוס קאטו קנסוריוס הידוע כ"קאטו הזקן" לו מיוחסת האימרה "מלבד זאת אני סבור שיש להרוס את קרתגו", התקדמו בזירה הפוליטית בהיעדרו. כשהסקיפיונים שבו לרומא, שני טריבונים העמידו לדין (שנת 187) את לוקיוס (אח של סקיפיו) באשמת מעילה שעיקרה, שימוש לא הוגן בכסף שהתקבל מאנטיוכוס. בעת שלוקיוס הציג את ספרי החשבונות שלו, אחיו חטף אותם בכוח מידיו, קרע אותם לגזרים, והשליכם על רצפת בית הסנאט. פובליוס (סקיפיו) לכאורה שאל את בית-המשפט (הכוונה לנוכחים במשפט) מדוע הם מתעניינים כיצד 3,000 טלאנטים בוזבזו וככל הנראה אינם מתעניינים כיצד 15,000 טלאנטים נכנסו לקופת המדינה (זה הסכום שאנטיוכוס שילם לרומא אחרי שהובס על ידי לוקיוס). המעשה המתנשא הזה גרם לתחושת בושה בקרב התביעה, ונראה שההאשמות נגד לוקיוס בוטלו, אף על פי שלוקיוס שוב יתבע, ובפעם הזו הורשע, אחרי מותו של פובליוס.
סקיפיו עצמו הואשם אחר-כך (185) ששוחד על ידי אנטיוכוס. בכך שהזכיר לאנשים שזהו יום השנה לניצחונו בזאמה, הוא גרם להתפרצות של התלהבות לטובתו. ההמון התאסף סביבו וליווה אותו לקפיטול, שם הם הודו לאלים וביקשו מהם להעניק לרומא עוד אזרחים כמו סקיפיו. למרות התמיכה העממית לה זכה סקיפיו, היו ניסיונות מחודשים להביאו למשפט, אך ניסיונות אלה הוכשלו על ידי חתנו לעתיד טיבריוס סמפרוניוס גרקכוס, הבכיר. ככל הנראה, היה זה המעשה הזה אשר הביא את סקיפיו להציע את בתו הצעירה קורנליה אפריקנה מינור (אז בת 5) לגרקכוס, המבוגר ממנה במספר עשורים. (אין סימוכין מהתקופה למאורע זה; מה שידוע זה שגרקכוס נשא את קורנליה, כשהייתה בת 18 לערך, ב-172).
אפריקנוס פרש לביתו בכפר בליטרנום, אשר בחופה של קמפניה. הוא חי שם בשארית חייו, וגילה גדלות-נפש בכך שניסה למנוע את חיסולו של חניבעל הגולה. הוא מת, קרוב לוודאי, ב-183 (השנה והתאריך המדויקים אינם ידועים) בגיל 53 בערך. מותו, כך נאמר, היה בנסיבות חשודות. ייתכן שהוא מת בשל השפעה חוזרת ונשנית של קדחת אשר תקפה אותו בקצרה במערכה של שנת 190, או שהוא שם קץ לחייו מסיבות שאינן ידועות.
נאמר עליו שדרש להיקבר הרחק מעירו כפוית הטובה, ונאמר שהאימפרטור אוגוסטוס ביקר בקברו בליטרנום יותר מ-150 שנה לאחר מותו.
כך או אחרת, אין זה ודאי שהוא אכן נקבר בליטרנום, ואין עדויות בנות-זמננו למותו וקבורתו. נאמר שהוא הזמין כתובת למצבתו: "ארץ אבות כפוית טובה, לא תקבלי אפילו את עצמותיי" [לטינית: Ingrata patria, ne ossa quidem habebis].
הקשר ההדוק בין סקיפיו ליריבו הגדול חניבעל, נשמר גם בסוף חייהם. חניבעל ברקה מת כגולה, בדומה לסקיפיו ובסמוך למותו של סקיפיו. הוא סיים את חייו בביתיניה באותה שנה או מעט אחר כך, אולם בעוד מותו של סקיפיו היה שקט יחסית, חניבעל מת כשעד יומו האחרון הוא נרדף ונתון להצקות, מידי מצביאים רומים נלהבים דוגמת טיטוס קווינכטיוס פלמינינוס.
נישואים וצאצאים > מקום מנוחתו של סקיפיו אפריקנוס

אין קביעה ארכאולוגית למקום מנוחתו של סקיפיו. קברו התגלה והוא פתוח לציבור אך הדעה הרווחת היא שאינו קבור שם באמת. קיימת אפשרות שגופתו הושבה לרומא שם הוא נטמן בקבר שטרם התגלה (מערת קבורה). ליוויוס טוען בספרו "ההיסטוריה של רומא", שפסלים של סקיפיו אפריקנוס, לוקיוס קורנליוס סקיפיו אסייתיקוס והמשורר הרומי קווינטוס אניוס שהיה חבר המשפחה) ניצבו בקבר של סקיפיו כאשר הוא (ליוויוס) ביקר בו.
מקורות אבודים

נטען כי סקיפיו כתב את זיכרונותיו ביוונית, אך שאלה אבדו (אולי הושמדו) ביחד עם ההיסטוריה שנכתבה על ידי בנו בכורו ואדם הקרוי באותו שם (האב המאמץ של סקיפיו אמיליאנוס) וחייו מאת פלוטרכוס. כתוצאה מכך, תיאורים עכשוויים של חייו, במיוחד ילדותו ונערותו, למעשה אינם קיימים. אפילו תיאור חיי סקיפיו מאת פלוטרכוס, שנכתב הרבה יותר מאוחר, אבד. מה שנותר אלה תיאורים של מעשיו בהיסטוריות של פוליביוס, ליוויוס (שכותב מעט על חייו), בנוסף להיסטוריות ששרדו מאת אפיאנוס וקסיוס דיו, ואנקדוטה אקראית אצל ולריוס מקסימוס. מכל אלה, פוליביוס היה הקרוב ביותר לסקיפיו אפריקנוס בגיל ובקשרים, אך ייתכן כי התיאור שלו מוטה בשל ידידותו לקרוביו של סקיפיו.
מורשתו של סקיפיו > צבאית

רבים מחשיבים את סקיפיו לאחד מהגנרלים הגדולים ביותר של רומא; הוא מעולם לא הפסיד בקרב. מיומן במידה שווה באסטרטגיה ובטקטיקה, הייתה לו גם היכולת להשרות על חייליו ביטחון. על פי המסופר, חניבעל, שהחשיב את אלכסנדר כראשון ואת פירוס כשני מבין המפקדים הצבאיים, הודה שאם היה מביס את סקיפיו הוא היה מציב עצמו בראש הרשימה – אף על פי שהסיפור הספציפי הזה ככל הנראה פוברק על ידי ליוויוס מאוחר יותר.
מטלוס סקיפיו, צאצא של סקיפיו, פיקד על לגיונות נגד יוליוס קיסר באפריקה עד שהובס בקרב תאפסוס. אמונה טפלה רווחת הייתה שרק בן לסקיפיונים יכול לנצח בקרב באפריקה, כך שיוליוס קיסר, מינה קרוב-רחוק של מטלוס למטה שלו, במטרה שיוכל לומר שגם לו יש בן-סקיפיו שנלחם לצידו.
מורשתו של סקיפיו > פוליטית

סקיפיו היה הגנרל הרומי הראשון שהרחיב את הטריטוריה הרומית מחוץ לאיטליה והאיים שסביב המגף. הוא כבש את הטריטוריה של קרתגו באיבריה למען רומא, אף על פי ששתי הפרובינציות האיבריות לא שקטו לחלוטין למשך 200 שנים נוספות. ניצחונו על חניבעל בזאמה, הכשיר את הקרקע לחורבנה הסופי של קרתגו ב-146. להתעניינותו באורח חיים המעריץ את התרבות היוונית הייתה השפעה ניכרת על העילית הרומית; יותר ממאה שנים מאוחר יותר, אפילו השמרן קאטו אוטיקנסיס (נינו של קאטו הזקן) תמך בעקרונות הפילוסופיה היוונית. סקיפיו לא הציג לרומאים רעיונות או אומנות יוונית, אך תמיכתו הנלהבת לדרך החיים היוונית בשילוב עם הכריזמה שלו, היו בעלי השפעה בלתי נמנעת.
הביקורת על סקיפיו ומורשתו ההלנית היא שייתכן שהסקיפיונים הובילו את הדרך, לתהום הבלתי נמנע שנפער בין העילית הרומית וההמון הרומי. הפער החברתי הפך לדבר מה מוחשי כאשר האליטה חונכה באופן נבדל משאר העם, וחיה עם כמות של עושר ונכסי תרבות שלא היו ברשותה לפני כן.
סקיפיו תמך בחלוקת אדמות לוותיקי צבאו בחזרה מסורתית לימיה המוקדמים של הרפובליקה; למרות זאת, מעשיו נתפסו כרדיקליים במידת מה על ידי שמרנים. בהיותו גנרל מצליח שדרש אדמות לחייליו, סקיפיו כנראה סלל את הדרך לגנרלים מאוחרים יותר כמו גאיוס מאריוס וקיסר. למרות זאת, סקיפיו לא היה מריוס וגם לא היה קיסר. אף על פי שלא תמיד כיבד את מנהגי האבות או את החלטות הסנאט או מגיסטרט נבחר מסוים [הפניה 15], הוא לא ניסה להשתמש בכריזמה שלו ובמוניטין שלו כדי להחליש את הרפובליקה. (לשם ההגינות, הרפובליקה התיכונה לא הייתה חלשה כמו הרפובליקה המאוחרת, שסבלה משחיתות מאסיבית בקרב האליטה, איומים משמעותיים מהגרמאנים והגאלים ומעט יותר מצידו של יוגורתה, כמו גם אי-שוויון חברתי-כלכלי הולך וגובר). חלקה האמיתי של דמותו של סקיפיו בעניין זה אולי יכול להתבטא באמצעות התנהגותו מעט לאחר ששב מאפריקה לטריומף ברומא מכירת התודה.
סקיפיו סירב לקבל דרישות לגביו שיהפוך לקונסול לכל חייו או דיקטטור. על ריסונו העצמי בהעמדת טובת הרפובליקה לפני טובתו האישית, זכה סקיפיו לשבחים מליוויוס על שהפגין אצילות בלתי רגילה – דוגמה אשר באופן בולט לא זכתה לחיקוי מצד מאריוס, סולה וקיסר.
בתרבות > ספרות קלאסית

סקיפיו מוזכר בחיבוריו של קיקרו הרפובליקה ועל הידידות, ובחיבורו של סיליוס איטליקוס פוניקה. קיקרו היה תלמיד של מורים רוחניים רומאים ידועים, שאבותיהם היו קשורים לסקיפיו. כגיבור רומי, סקיפיו הופיע בכרך השישי של איניאס כשהוא מוצג לאיניאס בחזון בשאול. סקיפיו מופיע בצורה בולטת בחיבורו של ליוויוס ייסוד העיר.
בתרבות > ספרות מדיבלית

סקיפיו מוזכר 4 פעמים בחיבורו של דנטה הקומדיה האלוהית: ב"אינפרנו" פואמה מס' 31 ; ב"פורגאטוריו" – פואמה מס' 29; וב"פאראדיסו" – פואמה 6 (VI) ופואמה-27 (XXVII).
בתרבות > ספרות ואמנות רנסאנס

סקיפיו הוא גיבור החיבור הלטיני האפי אפריקה מאת המשורר הנודע פטררקה.
'האיפוק של סקיפיו' הוא המוטיב החוזר בהצגת דמותו של סקיפיו, בספרות מופת של הרנסאנס, כמו שהיה גם 'החלום של סקיפיו', שהציג את בחירתו האלגורית בין המידה הטובה לבין הנהנתנות. ניתן לומר המוטיב מיצירתו של פטררקה 'האיפוק של סקיפיו', שהציג את רחמנותו ואיפוקו המיני לאחר נפילת קרתגו החדשה, היה נושא פופולרי אף יותר. גרסאות לנושא צוירו על ידי אמנים רבים מהרנסאנס ועד המאה ה-19, כולל אנדראה מנטניה וניקולא פוסין. סקיפיו מוזכר גם בחיבורו של מקיאוולי "הנסיך" (פרק 17 "על רשעות ורחמים, והאם עדיף להיות נאהב מאשר מעורר מורא").
כמו כן, מילטון הזכיר את סקיפיו בכרך ה-9 של יצירתו האפית גן העדן האבוד, ובערך ה-3 של יצירת ההמשך גן העדן המושב.
בתרבות > מוזיקה

פוליביוס קורנליוס סקיפיו היא דמות מרכזית במספר אופרות איטלקיות שהולחנו בתקופת הבארוק במוזיקה, ביניהם המארש של הנדל שנקרא 'סקיפיונה' שעודנו המארש הגדודי של המשמר הגרנדי. ישנה התייחסות לסקיפיו גם בהמנון איטליה הרשמי.
בתרבות > קולנוע

מעט לפני הפלישה האיטלקית לאתיופיה במאי 1935, ובהתאם להערצה ולפופולריות הגואה של הפאשיזם האיטלקי, לה זכה מוסוליני, הזמין מוסוליני סרט אפי המתאר את מעשיו הנועזים של סקיפיו "סקיפיו האפריקאי", אשר נכתב על ידי קארמין גאלו. הסרט זכה בפרס מוסוליני לסרט הטוב ביותר בפסטיבל הסרטים בוונציה בשנת 1937.
בשנת 1971 לאויג'י מאגני כתב וביים את הסרט "סקיפיו, הידוע כאפריקנוס". בסרט זה האירועים ההיסטוריים מוצגים באופן קליל וסאטירי, עם כמה התייחסויות בינ"ל למאורעות הפוליטיים בזמן יצירת הסרט.
בשנת 2000 בסרטו של רידלי סקוט "גלדיאטור", הוזכרו סקיפיו אפריקנוס וקרב זאמה בעת שחזור הקרב על ידי הגלדיאטורים שנלחמו בקולוסאום.
ב 2006, ג'ים טלמן כתב וכיכב בסרט "הסוד מתחת לוורד" על המלחמה הפונית השנייה.
לקריאה נוספת

מקורות ראשוניים
טיטוס ליוויוס. תולדות רומא. ספרים א', ב', כ"א, כ"ב, ל'. תרגמה מרומית שרה דבורצקי. ירושלים, מוסד ביאליק, תשל"ב.
פוליביוס, היסטוריה, תרגם וכתב מבואות בנימין שימרון. ירושלים : מוסד ביאליק, תשנ"א 1991
Paulus Orosius, Historiae adversus paganos libri iv
Valerius Maximus, Factorum et dictorum memorabilium libri iii, iv, vii, viii
מקורות משניים
לידל הארט בזיל הנרי, סקיפיו הגדול מנפוליון, מערכות, 1964.
Theodore Ayrault Dodge, Hannibal, Da Capo Press; Reissue edition, 2004. ISBN 0-306-81362-9
H. H. Scullard, Scipio Africanus: Soldier and Politician, Thames and Hudson, London, 1970. ISBN 0-500-40012-1
H. H. Scullard, Scipio Africanus in the Second Punic War Thirlwall Prize Essay (University Press, Cambridge, 1930)
This article incorporates text from a publication now in the public domain: Chisholm, Hugh, ed (1911). Encyclopædia Britannica (Eleventh ed.). Cambridge University Press.
B.H. Liddell Hart, Scipio Africanus: Greater Than Napoleon, W Blackwood and Sons, London, 1926; Biblio and Tannen, New York, 1976. ISBN 0-306-80583-9.
הערות שוליים

↑  פלוטרכוס, גדולי יוון ורומא. תרגם י"ל ברוך. תל אביב, הוצאת אמנות, תרצ"ב. 2 כרכים. העתק דיגיטלי,  במאגר הספרים הסרוקים של הספרייה הלאומית
↑  פליניוס הצעיר, המכתבים, תרגם מרומית והוסיף מבוא, הערות ומפתחות ארנסט דוד קולמן, מוסד ביאליק, תשנ"ב 1991.
↑  Scullard, Howard Hayes (1930). Scipio Africanus in the Second Punic War. Cambridge: University Press. pp. 37–38.
↑  פוליביוס, היסטוריה, ספר 10 פרק 3, תרגם וכתב מבואות בנימין שימרון. ירושלים : הוצאת מוסד ביאליק, תשנ"א 1991.
↑  Polybius, Histories, book X.3
↑  Titus Livius, Ab Urba Condita, Book XXII, 52-53
1 2  באזיל הנרי לידל הארט, סקיפיו אפריקנוס הגדול מנפוליאון, הוצאת מערכות, 1975, עמ' 18–19
↑  Nigel Rodgers, Hazel Dodge (2005). Rome: The Greatest Empire. Southwater. p. 40.
1 2  טיטוס ליוויוס תולדות רומא Livy, Book XXVI, Chapter 18
↑  רוברט פנל (Robert F. Pennell)‏ רומא העתיקה מהזמנים הקדומים ביותר, מתוך אתר annourbis המוקדש להיסטוריה של רומא
↑  טיטוס ליוויוס תולדות רומא Livy, Book XXVI, Chapter 50
↑  פוליביוס, ספר עשירי, פסקה 38, 10
↑  תולדות הרפובליקה הרומית, ישראל שצמן, עמ' 152
↑  פוליביוס, ספר עשירי פסקה 39, 9
↑  פוליביוס, ספר 11 פסקה 21
↑  פוליביוס, ספר 11, פסקאות 22-24
↑  תולדות הרפובליקה הרומית, ישראל שצמן, עמ' 154
↑  טיטוס ליוויוס. תולדות רומא. ספרים א', ב', כ"א, כ"ב, ל'. תרגמה מרומית שרה דבורצקי.
↑  תולדות הרפובליקה הרומית, ישראל שצמן, עמוד 155
↑  תולדות הרפובליקה הרומית, ישראל שצמן עמ' 155. וכן פוליביוס, ספר 15, פסקה 8, 7, וליוויוס ספר 30 פסקה 16
↑  הרולד למב, האחד נגד רומא, עמ' 267
↑  תולדות הרפובליקה הרומית, ישראל שצמן עמ' 156, וכן פוליביוס ספר 15 פסקה 18, וליוויוס ספר 30 פסקה 37.
↑  טיטוס ליוויוס תולדות רומא ספר 38, פרק 53
↑  ג'יוליו ליציניו 1566
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007311216305171  PLWABN: 9810531033405606  BIBSYS: 10069550  BNC: 000096953  BNE: XX951510  BnF: cb12651580m (data)  CANTIC: a10823086  GND: 118612336  ISNI: 0000 0004 3655 2990  LCCN: n50005015  NLA: 65960323  NLG: 221603  NTA: 070081778  SELIBR: 170612  SUDOC: 050595741  ULAN: 500354654  VcBA: 495/21542  VIAF: 3714642   WorldCat (עם VIAF): 3714642 
פריסת כוחות הקרתגים אל מול סקיפיו אפריקנוס עם הגיעו להיספניה
האיפוק של סקיפיו - ציורו של ניקולא פוסן מ-1640, המתאר את השבתה של אשה שבויה לארוסה על ידי סקיפיו, לאחר שסירב לקבל אותה כשלל מנצחים מידי חייליו
פגישתם של סקיפיו וחניבעל בזאמה
קרב זאמה
עץ משפחת הסקיפיונים
פסל של סקיפיו אפריקנוס
דנטה מחזיק את 'הקומדיה האלוהית' בידו ומסביבו פרטים מתוך עלילת הפואמה. התמונה לקוחה מתוך פרסקו בקתדראלה של פירנצה
פני (המפץ הגדול)

| --- | --- |

קיילי קווקו כפני
 תוכנית טלוויזיה:  המפץ הגדול
 הופעה ראשונה:  "פיילוט"
 הופעה אחרונה:  "תסמונת סטוקהולם"
 מספר הופעות:  277
 יוצרים:  צ'אק לורי, ביל פראדי 
 גילום הדמות:  קיילי קווקו
 מידע
 תאריך לידה:  2 בדצמבר 1986 
 מקום לידה:  אומהה 
 מין:  נקבה
 מקצוע:  מלצרית בצ'יזקייק פקטורי שחקנית כושלת אשת מכירות של חברת תרופות
 מומחיות:  תרבות הפופ
 אזרחות:  אמריקאית
 מקום מגורים:  פסדינה 
 דמויות קשורות
 משפחה:  ואייט (אבא) אח אחות אחיין לאונרד הופסטטר (בן זוג)
 חברים:  ראג'ש קוטרפאלי לאונרד הופסטטר הווארד וולוויץ שלדון קופר ברנדט רוסטנקובסקי איימי פארה פאולר
 
פני (באנגלית: Penny) היא דמות בדיונית בסדרת הטלוויזיה של ה-CBS, "המפץ הגדול". פני מגולמת על ידי השחקנית האמריקאית קיילי קווקו.
פני היא הדמות הנשית הראשית בסדרה. היא השכנה בצד השני של המסדרון של לאונרד הופסטטר ושלדון קופר, ומושא אהבתו העיקרי של לאונרד. יופייה ואישיותה של פני מהווים ניגוד לדמויות הגבריות הראשיות בסדרה, שכולם מדענים חנונים.
במקור, פני היא מאומהה, נברסקה. היא עובדת כמלצרית בצ'יזקייק פקטורי ושאיפתה היא להצליח בתור שחקנית. בהמשך נהפכת לאשת מכירות באותה חברת תרופות שברנדט עובדת בה.
אישיות

המאפיין המרכזי בדמותה של פני הוא הופעתה החיצונית. עוד מהסצנה הראשונה בה היא מופיעה היא מתוארת כאישה מושכת וקו זה ממשיך לאורך העונות. פני נחשבת ליפה לא רק בעיניי  לאונרד אלא בעיני כל בני החבורה, כולל הנשים.
בניגוד לשאר הדמויות המרכזיות בסדרה, לפני אין השכלה גבוהה או ידע נרחב בתחומים שונים, והיא מפגינה רתיעה ושעמום מכל סוג של המדע. יש לה גם קעקוע בסינית מקועקע על הישבן. לדבריה, משמעות הקעקוע היא "אומץ" אך  שלדון מגלה לה שמשמעותו "מרק". פני היא בעלת כישורים חברתיים טובים בהרבה משל המדענים ובקיאה מאוד בתרבות הפופ.
אף על פי שפני לרוב אדיבה, יש בה חספוס מסוים שמתעצם לעומת שאר הדמויות בסדרה. לאונרד השווה אותה לענק הירוק כשהיא מתרגזת, בעוד ששלדון פעם אמר לסטיוארט חברו שהיא "תהלום בו כמו וולברין חולה בכלבת" אם סטיוארט יעיר אותה.
לפני שכל ישר, ועם זאת כישורי הנהיגה שלה לקויים. היא מתעלמת מתמרורי עצור, נוהגת מהר מדי, אינה שולחת את הרכב לתיקון גם כאשר מהבהבת נורית אזהרה ואף איבדה את מראת הצד בצד הנוסע במכונית שלה ב"במגרש חניה בהוליווד". לפני היו כמה היתקלויות עם החוק ומובהר שיש לה כמה דו"חות חניה שטרם שולמו.
בדיחה שחוזרת על עצמה לאורך הסדרה היא האהבה של פני למשקאות אלכוהוליים. למרות שהיא לא אלכוהוליסטית, נראה שהיא שותה יותר משאר הדמויות, דבר שמוביל לבדיחות בקרב החבורה. לדברי פני, היא שותה הרבה אחרי שרכשה את ההרגל מאביה, ששותה פחות ממנה. בפרק הסיום נחשף שהיא בהיריון.
שם משפחתה של פני לא נחשף. בפרק האחרון  שלדון מציג אותה כ"פני הופסטטר".
משפחה

לא הרבה מוזכר על המשפחה של פני, מלבד אבא שלה וויאט (קית' קרדין) שמנסה לגרום לה להתנהג כמו בן, אבל על פי הדיווחים שלה ניתן להסיק שמשפחתה אינה מתפקדת. בפרק הפיילוט, פני סיפרה לראג' על אחותה שירתה בגיסה. בפרק אחר, פני הולכת עם החבר'ה לחנות הקומיקס לקנות מתנה לאחיינה בן ה-13.
כאשר אמו הפסיכיאטרית של ליאונרד שוחחה עם פני, פני חשפה בפניה כמה מבעיות הילדות שלה.
פני הזכירה שיש לה אח עם עונש מאסר על תנאי, שלדבריה הוא "סוג של כימאי". בפרק אחר היא מבקשת מאלוהים שיעזור לאחיה להפסיק להכין קריסטל מת' ("אבל בלי לערב את המשטרה").
ידידות עם שלדון

פני ושלדון רבים לעיתים קרובות, אבל הם החברים הכי טובים. השחקן ג'ים פרסונס, אשר משחק את שלדון, תיאר את הדמויות כ"קטבים מנוגדים".
שלדון מעיר לעיתים קרובות על האינטליגנציה של פני, עבודתה כמלצרית וקריירת המשחק הכושלת שלה, אך הוא לא מבין שהערות אלו פוגעות. מצידה, פני לועגת לשגרה של שלדון. למרות ההבדלים ביניהם, השניים קרובים מאוד וממהרים לעזור האחד לשנייה ולעיתים קרובות עושים דברים כדי לגרום לשני להרגיש טוב יותר. דוגמה לכך היא האופן שבו פני מטפלת בשלדון ושרה לו כשהוא חולה, הסיוע ששלדון מגיש לפני כשהיא ננעלת מחוץ לביתה והמקרה שבו פני נותנת לשלדון לישון במיטה שלה. שלדון גם עזר לפני כשהיא פרקה את הכתף והוא אף נהג למרות שאין לו רישיון. בנוסף, פני היא האדם הראשון ששלדון חיבק בתוכנית. הידידות בין השניים מעוררת לעיתים קנאה אצל איימי פארה פאולר, חברתו של שלדון).
באחד הפרקים ("The Cooper Extraction") מעירה איימי שאלמלא שלדון, החבורה לא הייתה מכירה. פני מפתחת את הרעיון ואומרת שלאונרד לעולם לא היה מזמין אותה לצאת איתו. איימי טוענת שאם היא ולאונרד היו מחוץ לתמונה, פני הייתה מתחילה עם שלדון. בפרק אחר פני ושלדון עורכים ניסוי פסיכולוגי שאמור לגרום להם להתאהב זה בזו. שלדון עושה זאת כי הוא חושב שזו בדיחה, ופני מסכימה כי כך היא תוכל לשאול את שלדון שאלות אישיות ולקבל תשובות כנות. לבסוף, הם בוהים זה בזה למשך ארבע דקות ומחליטים שיש ביניהם אינטימיות קרובה שדומה ליחסים בין אח ואחות.
לעיתים נראה שבין פני ולאונרד לבין שלדון יש מערכת יחסים של הורים וילד.
תכונות חנוניות

לאורך הפרקים הוכח שכמה מתכונותיה חנוניות למדי, במכוון או שלא במכוון.
במקרה אחד, פני לעגה לרצונם של חבריה לאסוף צעצועי אספנות, אבל שלדון הגיב לה על ידי ציון האוסף שלה של דובונים ודברים ילדותיים דומים.
לאחר הסבר קצר על ידי שלדון למשחק "Age of Conan", פני יצרה דמות בשם המלכה פנלופי. פני התמכרה למשחק, אך היא התגברה על התמכרותה כשהיא הבינה את חומרת מצבה כשהסכימה ללכת ל"דייט" וירטואלי בתוך המשחק עם הווארד.
פני הפגינה במספר מקרים ידע ב"מסע בין כוכבים" ובמלחמת הכוכבים, דבר שהפתיע אפילו אותה.