stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
טיין דיילי
קריירה > קולנוע

בין הסרטים בהם דיילי הופיעה הם "ג'ון ומרי" (1969), בסרט האופנוענים Angel Unchained (1970), בסרט מבוסס-המחזה Play It As It Lays (1972),  The Adulteress. היא שיחקה קייט מור, השותפה-האישה הראשונה של הארי קאלאהן בסרט The Enforcer מסדרת הארי המזוהם. הרעיון שימש מאוחר יותר כבסיס לתוכנית הטלוויזיה "האנטר".
ב-4 באוגוסט 2016 יצא לאקרנים הקומדיה הרומנטית "שלום, קוראים לי דוריס" שם היא מככבת לצידם של סאלי פילד ומקס גרינפילד.
קריירה > מודל לחיקוי

דיילי מזוהה בתקשורת בתור אייקון פמיניסטי, במיוחד בהתבסס על תפקידה בסדרה "קגני ולייסי". בתפקיד לייסי היא הציגה לעולם אישה בתפקיד בלשית בתקופה שהרעיון לא היה מאוד מקובל; ועל אף הייצוג בתור אמא עובדת, רוב זמן המסך שלה היה במסגרת העבודה ולא במסגרת המשפחתית. היא גם מתבטאת רבות על שמירה על מראה טבעי ככל שהיא מתבגרת, דבר מאוד לא מובן מאליו במסגרת הוליוודית בה נשים בשנות השלושים לחייהן כבר נחשבות למבוגרות מידי לשחק תפקידים ראשיים רומנטיים, והלחץ הוא רב לבצע ניתוחים פלסטיים. במהלך כל הסדרה "המשפט של איימי", דיילי הופיעה עם השיער האפור הטבעי שלה.
חיים אישיים

דיילי הייתה נשואה לגאורג סטנפורד בראון משנת 1966 עד שנת 1990. יש להם שלוש בנות, כולל השחקנית קתרין דורה בראון.
פילמוגרפיה > קולנוע

| שנה | שם | תפקיד |
| --- | --- | --- |
| 1969 | ג'ון ומארי | הילרי |
| 1970 | מלאך ללא שרשרת | מרילי |
| 1972 | שחק אותו כפי שהוא מונח | עיתונאית |
| 1973 | הנואפת | אינז שטיינר |
| 1976 | האכיפה | קייט מור |
| 1977 | מלכודת מהירות | ניפי נולאן |
| 1977 | טלפון | דורותי פוטרמן |
| 1981 | חליפת זוט | אליס בלומפילד |
| 1985 | הטייס | אוולין סטילר |
| 1985 | Movers & Shakers | ננסי דרמן |
| 1997 | שכבת הארץ | ד"ר גוטמאכר |
| 1999 | לב הסתיו | אן |
| 2000 | קו הסימיאן | ארניטה |
| 2000 | חתיכה מעדן | דודה אאורליה |
| 2015 | שלום, קוראים לי דוריס | רוז |
| 2017 | ספיידרמן: השיבה הביתה | אן מארי הוג |
| 2018 | בסמטי בלוז | אוולין |
| 2018 | הבלדה על באסטר סקראגס החלק השישי: "שרידים בני תמותה" | גברת בטג'מין |
תיאטרון > ברודוויי

| שנה | הפקה | מחזאי | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1967 | That Summer - That Fall |  |  | בכורת הברודוויי |
| 1989 | צוענים |  | רוז |  1990 פרס טוני לשחקנית מצטיינת במחזמר  מסע הופעות ב-14 מדינות בנוסף לברודוויי |
| 1992 | השחף | אנטון צ'כוב | מאדאם ארקדינה |  |
| 2006 | חור הארנב | דייוויד לינדזי-אבייר | נט | מועמדות פרס טוני לשחקנית מומלצת במחזה |
| 2011 | כיתת אמן | טרנס מקנלי | מריה קאלאס |  |
| 2014 | אמהות ובנים | טרנס מקנלי | קתרין ג'רארד | מועמדות פרס טוני לשחקנית ראשית במחזה |
| 2015 | זה צריך להיות אתה | בריאן הרגרוב | ג'ודי שטיינברג |  |
תיאטרון > אוף-ברודוויי

| שנה | הפקה | מחזאי |
| --- | --- | --- |
| 2009 | אהבה, אובדן ומה שלבשתי | נורה אפרון ודיליה אפרון |
תיאטרון > במות אחרות

| שנה | הפקה | מחזאי | תפקיד |
| --- | --- | --- | --- |
| 1963 | ג'ני נשקה לי | ג'ין קר |  |
| 2008 | אגממנון | אייסכילוס | קליטמנסטרה |
| 2010 | בפעם השנייה |  | קברט |
| 2010 | כיתת אמן | טרנס מקנלי | מריה קאלאס |
| 2011 | זה צריך להיות אתה | בריאן הרגרוב, ברברה אנסלמי | אם הכלה |
| 2012 | כיתת אמן | טרנס מקנלי | מריה קאלאס |
פרסים והכרה

דיילי הייתה מועמדת לפרס אמי בסך הכל 17 פעמים; היא זכתה 6 פעמים, עבור הסדרות הבאות:
קגני ולייסי: השחקנית הראשית הטובה ביותר בסדרת דרמה, בשנים 1983, 1984, 1985, ו-1988
קריסטי: שחקנית המשנה הטובה ביותר, 1996
המשפט של איימי: שחקנית המשנה הטובה ביותר, 2003
פרסים והכרה נוספים:
1990: פרס טוני לשחקנית הטובה ביותר במחזמר, ופרס Drama Desk להופעה מצטיינת במחזמר עבור גילומה של רוז במחזמר ג'יפסי.
2006: מועמדות לפרס טוני כשחקנית משנה עבור תפקידה ב-Rabbit Hole.
1995: קיבלה כוכב בשדרת הכוכבים של הוליווד
2002: פרס לוסי מהארגון הבינלאומי לנשים בקולנוע, בהכרה להצטיינות וחידוש בייצוגי נשים בטלוויזיה.
2011: הוכנסה להיכל התהילה האמריקאי לתיאטרון.
חוק גודווין

חוק גודווין (מאנגלית: Godwin's law, ידוע גם כחוק גודווין להקבלות נאציות) הוא חוק הומוריסטי בתרבות האינטרנט, הקובע כי:
ככל שדיון מקוון מתארך, ההסתברות שתתקיים הקבלה הקשורה לנאצים או להיטלר מתקרבת לאחת (ודאות מוחלטת).
שכלול של החוק, שהתקבל כמסורת בקבוצות דיון, בפורומים ובאתרים אחרים המאפשרים דיון או פורום מקוון, קובע כי בכל פעם שהקבלה כזו מתרחשת, הדיון מסתיים, וכל מי שהזכיר את הנאצים הפסיד אוטומטית בדיון שהתרחש. כפי שניתן להבין מניסוחו במקור, החוק אינו פוסל הקבלות ואזכורים לנאציזם, ורק קובע את ההסתברות להתרחשותם.
בנוסף קיימות גם תוספות הקובעות שכל שימוש מכוון בחוק גודווין למטרת סיום הדיון אינו תקף.
מקור

חוק גודווין נקרא על שם מייק גודווין, שהיה היועץ המשפטי של קרן החזית האלקטרונית בשנות ה־90 המוקדמות של המאה ה־20, כשהחוק פרץ לראשונה אל דפי האינטרנט. ריצ'רד סקסטון טוען שהחוק הוא שכתוב של גרסתו שלו מ־16 באוקטובר 1989:
”ניתן לדעת שדיון יוזנט נעשה מיושן כאשר אחד המשתתפים גורר פנימה את היטלר והנאצים.”
אולם יש הרואים הבדל בין דברי סקסטון שהטענה הופכת את הדיון ל'ישן' לבין חוק גודווין שהשוואה או הקבלה כזו משמעה שהדיון הסתיים.[דרוש מקור]
בקבעו שהשדה הרגשי (מם) של ההשוואות הנאציות הוא פוגע ובלתי־רציונלי, גודווין פיתח את החוק כסותר לשדה הרגשי השלילי הזה. מטרת החוק אינה לסיים דיונים (או אפילו להגדיר אותם כמיושנים), אלא להעלות את המודעות של המשתתפים בדיון למשמעות של השימוש בנאצים או בהיטלר, ולאפשר להם לקבוע האם הוא ראוי או שמא פשוט דיבורים ריקים.
אנשים רבים הרחיבו את משמעותו של חוק גודווין כך שכל שימוש בנאצים כטקטיקת ויכוח (בכל ויכוח שאינו קשור ישירות למלחמת העולם השנייה או לשואה), גורם להפסד מיידי ואוטומטי בוויכוח, פשוט מכיוון שטבעם של האירועים הללו הוא כזה שכל השוואה שלהם לאירוע שחשיבותו פחותה מרצח־עם או השמדה היא פסולה וחסרת טעם.
בנוסף ניתן לומר שהחוק הוא ביטוי לתופעה רחבה יותר של דמוניזציה כאשר בהיעדר טיעונים ענייניים נעשית השוואה בין נושא הדיון או היריב לבין דמות המגלמת את הרוע בעיני הטוען. לפני מלחמת העולם השנייה, הדוגמה הנפוצה לכך הייתה בתחום הדת - השוואה עם השטן (מכאן שם התופעה) ועם עבודה זרה. כיום ישנן הרחבות מהחוק שחלות על דמויות כמו סטלין ואף "מעריץ לא אמיתי" בפורומים של מעריצים.
מעניין שהשימוש בחוק גודווין נעשה היום גם מחוץ לפורומים האינטרנטיים למיניהם ועובר לחיים האמיתיים. בהיבט זה החוק מהווה ביטוי לעוצמת השיח הווירטואלי בחיי היומיום שלנו.
התנגדות לחוק וטיעוני נגד

טיעון נגדי נפוץ לחוק גודווין הוא שמדי פעם השימוש בהיטלר או בנאצים מתאים על מנת להבהיר נקודה מסוימת. למשל, אם אדם כלשהו מתווכח על טיבו של מנהיג מסוים, ואז טוען משהו בסגנון: "הוא מנהיג מצוין, ראו למשל איך הוא הבריא את הכלכלה", אדם אחר עשוי לטעון ש"רק משום שהוא הבריא את הכלכלה לא עושה אותו למנהיג טוב. אפילו היטלר הבריא את כלכלת גרמניה". רבים יראו הקבלה זו כהגיונית וקבילה לחלוטין. השימוש בהיטלר נעשה משום שהוא נחשב למנהיג ידוע בקנה מידה עולמי, והשימוש בו כדוגמה לא מצריך הסבר נוסף. כולם, פחות או יותר, ידעו בדיוק למה התכוון הכותב בהביאו את הדוגמה הזו.
לעומת זאת, אחרים טוענים שחוק גודווין תקף גם עבור התרחיש שתואר מעלה, מכיוון שהוא פונה באורח בלתי נמנע לרגשות הקוראים, וכן משום שהוא מכיל שימוש מרומז בטיעון אד הומינם (לגופו של אדם) כלפי נשוא ההשוואה, וזוהי שגיאה לוגית קלאסית. המונח היטלר מכיל קונוטציות שליליות רבות הקשורות אליו מכדי שיוכל לשמש ככלי להשוואה בין נושאים שאינם עוסקים בדיקטטורים אכזריים.
התשובה של גודווין לטיעון זה היא שאכן התייחסות או השוואה להיטלר או לנאצים עשויה להתאים במקרים מסוימים. דווקא בגלל זה גודווין טוען שיש להימנע משימוש יתר בהשוואות כאלו. לטענתו, הימנעות משימוש יתר כזה, היא הדרך להבטיח שכאשר השוואות לגיטימיות אכן יעשו, לא תהיה להן השפעה רגשית על הקוראים.
כמו כן החוק אינו מיועד לדיונים אמיתיים על הנאצים או על הנושאים הקשורים בהם אלא כאמור להאשמות חסרות שחר או השוואות פוגעניות במהלך הדיונים. לפיכך נראה שהטענה שחוק גודווין "סותם פיות" ומצנזר דיונים מהווה יותר אי הבנת כוונתו של גודווין. הוא עצמו לא פוסל השוואות עם הנאצים כאשר אלו נעשות בקשר לאירועים המתרחשים גם היום (טבח עם וכדומה).
ראו גם

רדוקטיו אד היטלרום
משפט הקוף המקליד
הערות שוליים

↑  Depew, D. (1994, September) Net.Legends.FAQ (Noticeable Phenomena Of UseNet) Part 2/4, 13 September 1994
↑  Anderson, N. (2010, September). No Nazi comparisons? Sounds like something Hitler would say!
↑  Transformers Fans and Fanhood
↑  Godwin, M. (2008). I seem to be a verb: 18 years of Godwin’s Law. In Arts and Culture
מייק גודווין
המדריך הפתוח

פרק זה טעון עדכון. אנא תרמו לוויקיפדיה . ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
המדריך הפתוח (באנגלית: Open Directory Project, בסלנג: DMOZ) היה מדריך אתרים עולמי המבוסס על בדיקה יחידנית של האתרים פורטלים המתפרסמים בו על ידי עורכים מתנדבים.
שמו העממי של המדריך הוא דמוז (dmoz), כקיצור ל-Directory MOZilla. המדריך היה שייך לחברת Netscape שנקנתה על ידי AOL יחד עם המדריך. למרות שהמדריך שייך לחברה מסחרית, כל המידע הקיים בו מותר לשימוש תחת רישיון ייחוס.
המדריך הפתוח נסגר בתאריך 17/3/2017, עקב החלטה של בעלת המדריך, חברת AOL, להפסיק את תמיכתה בו. מאז סגירתו, הפך אתר המדריך לדף בעל עמוד אחד, ובו הודעה על הסגירה, יחד עם הפניות לארכיון המדריך ולפורום הדיונים שלו.
היסטוריה

פרויקט המדריך הפתוח נוסד על ידי ריצ' סקרנטה ובוב טרואל בשנת 1998 מחברת סאן מיקרוסיסטמס תחת השם Gnuhoo. הקטגוריות של פרויקט Gnuhoo התבססו על מבנה הקטגוריות בקבוצות הדיון ב-UseNet.
הפרויקט עלה לרשת בחמישי ביוני, 1998 ושמו שונה מאוחר יותר ל-Newhoo. לאחר שנרכש על ידי חברת Netscape שונה שמו ל-Open Directory Project.
באוקטובר 1998 מנה המדריך מאה אלף כתובות, כשנה לאחר מכן הוא מנה מיליון כתובות. בשנת 2000 עבר הפרויקט את מספר הכתובות ביחס למתחרהו Yahoo directory עם 1.6 מיליון כתובות. עם הזמן, גבר הפרויקט על רוב מתחריו בתחום האינדקסים.
המדריך

בדומה לסידור הקבוצות ב-Usenet מסודרים תוכני הפרויקט בצורה היררכית המאפשרת גישה מנושאים כלליים לנושאים ספציפיים.
במקור היו הקטגוריות: מבוגרים, אמנות, עסקים, מחשבים, משחקים, בריאות, בית, חדשות, הפניות, מדעים, קניות, חברה וספורט. בעוד שהקטגוריות הראשיות, לא שונו רבות, הקטגוריות המשניות משתנות בתדירות רבה.
ביולי, 1998, החל הפרויקט לפעול במספר שפות נוספות ונכון ליוני 2009 פעל האינדקס ביותר מ-80 שפות.
המדריך > תחזוקה

הפרויקט מתוחזק על ידי עורכים. בעוד חלק מהעורכים עוסקים בחיפוש והוספת אתרים חדשים, חלקם מתעסקים בתחזוקת המידע הקיים, תיקון שגיאות ומיון מידע. כדי לעזור בהסרת אתרים שירדו מהרשת, משתמש האינדקס בזחלן רשת בשם Robozilla הבודק האם האתרים קיימים. הזחלן אינו מסיר אתרים מבסיס הנתונים אלא מודיע לעורכים הפועלים בהתאם.
כיום, מייחסים חלק ממנועי החיפוש (למשל גוגל) חשיבות רבה לאתרים שמקושרים מהמדריך הפתוח בעת שקלול חשיבות הדף דבר היוצר סחר בדומיינים שקושרו מהמדריך.
הפרויקט עובד עם פורום מסוג phpBB ותוכנת החיפוש lsearch. כדי לאפשר תמיכה בריבוי שפות, תוכני האתר נמצאים בקידוד תווים UTF-8. לפני זה, הקידוד היה ISO 8859-1 עבור הערכים באנגלית, וקידוד לפי הצורך של השפה בדפים בשפות השונות.
מדיניות

האינדקס מנוהל על ידי עורכים בהתנדבות. בעת בדיקת הבקשה נלקחות בחשבון התרומות של המשתמש, הבנתו את התפיסה של המדריך הפתוח, הצורך בעורכים נוספים ועוד. כל עורך מקבל קטגוריה לערוך, והוא אחראי על עריכתה ועל עריכת כל הקטגוריות שתחתיה. עורך רשאי לבקש מינוי עורך לאחת מתתי-הקטגוריות עליהן הוא אחראי ולבקש לפתוח קטגוריות חדשות.
בעת קבלת בקשה להוספת אתר חדש הוא מועבר לעורך רלוונטי, החלטות העורכים מתבצעות על סמך מסמך עקרונות העריכה של האינדקס.
הערות שוליים

↑  רישיון השימוש במידע מהמדריך הפתוח (באנגלית)
↑  Danny Sullivan, DMOZ has officially closed after nearly 19 years of humans trying to organize the web, Search Engine Land, ‏2017-03-17 (באנגלית)
↑  ODP and Yahoo Size Charts, www.geniac.net
↑  Barry Schwartz, DMOZ (Open Directory Project) Turns 11 Years Old Today, Search Engine Land, ‏2009-06-05 (באנגלית)
↑  http://dmoz.org/guidelines/ מסמך עקרונות העריכה
סנופס

| --- | --- |

 סוג:  מאגר מידע
 תקופת הפעילות:  1995–הווה (כ־30 שנה)
 מייסדים:  ברברה ודייוויד מיקלסון
 בעלות:  ברברה ודייוויד מיקלסון
 שירותים עיקריים:  מאגר מידע על שמועות
 www.snopes.com
 
סנופס (באנגלית: snopes), או בשמו המלא דפי מקורות על אגדות אורבניות (באנגלית: Urban Legends Reference Pages) הוא אתר אינטרנט שמרכז מידע על אגדות אורבניות ושאר שמועות. האתר מנסה לאמת או לפסול שמועות. עבור שמועות שגויות הוא מנסה גם לאתר את מקורותיהן. הוא נחשב לאתר הפופולרי ביותר בתחום[דרוש מקור]. נכון ל־2010 יש לו 300,000 כניסות יומיות. נכון לפברואר 2014 דירוג האתרים אלקסה מדרג את האתר במקום ה-2,584 בדירוג העולמי ובמקום ה-676 בארצות הברית.
מקור שמו של האתר הוא מכינויו של דייוויד מיקלסון בקבוצות דיון ברשת. בני הזוג הקימו את האתר על מנת  לספק מידע אמין ככל האפשר על שמועות. כיום הם מתפרנסים מהכנסות מפרסום באתר ומשקיעים את זמנם בתחזוקתו.
ראו גם

מכסחי המיתוסים - תוכנית בידור הבוחנת את מידת נכונותם של מיתוסים ואגדות אורבניות שונות
הערות שוליים

↑  ריאיון עם בעלי האתר סנופס בעיתון הניו יורק טיימס
↑  אודות אתר סנופס מתוך האתר
| מיסאינפורמציה |
| --- | --- | --- |
| מושגי יסוד | מיסאינפורמציה • דיסאינפורמציה • פוסט-אמת • פסאודו-מדע • אנטי-מדע • תאוריית קשר • שכתוב ההיסטוריה • אמיתנות (אנ') • תעמולה • שמועה • שקר |  |
| תקשורת | פייק ניוז • מפלגתנות (אנ') • חדשות סאטיריות (אנ') • עיתונות צהובה • שערורייה עיתונאית • שופר • תקשורת מגויסת • מסגור • הטיות פוליטיות בתקשורת • ספירלת השתיקה • תיבת תהודה • בועת הפילטר • מידע כוזב על מגפת הקורונה • מערך ההסברה של חמאס |  |
| מכחישנות | הכחשת המציאות • הכחשת שינוי האקלים • התנגדות לחיסונים • הכחשת איידס • הכחשת השואה • הכחשת רצח העם הארמני |  |
| בישראל | תאוריות הקשר על רצח יצחק רבין • תאוריות קשר הקשורות לחיות בישראל • מידע כוזב במלחמת חרבות ברזל • הכחשת טבח שבעה באוקטובר |  |
| שיווק | תוכן שיווקי • קליקבייט • פרסום סמוי |  |
| אוריינות מידע | אוריינות מידע (אנ') • אוריינות מדיה • אוריינות דיגיטלית • הפדרציה הבין-לאומית של ארגוני ספריות ומוסדות • הערכת מקורות • בדיקת CRAAP • מכון דוידסון לחינוך מדעי |  |
| בדיקת עובדות | בדיקת עובדות • רשת בדיקת העובדות הבין-לאומית • מהצד השני עם גיא זהר • לא רלוונטי • המשרוקית • פייק ריפורטר • סנופס • מכסחי המיתוסים |  |
ערך זה הוא קצרמרבנושא תקשורת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אולטינט

רשת אולטינט הייתה רשת דואר אלקטרוני שפעלה בישראל במהלך שנות התשעים במאה העשרים, בכתובת פידו נט (אנ') 97:200.
הרשת הייתה תוצר של חיבור מערכות הדואר המקומי של מספר מערכות BBS ישראליות, במטרה לקשר בין חברים בכל אחת מהמערכות, כמו ברשת הדואר האלקטרוני העולמית FidoNet. במהלך השנים שינתה הרשת את פניה מספר פעמים לאור פרישות של קבוצת משתמשים והקמת רשת מתחרה, איחוד רשתות מתחרות וכיוצא בזה, ופעילותה של רשת אולטינט במתכונת המתוארת, התרכזה בין 1994 ל-1998.
הייחוד של אולטינט היה בהיותה רשת דמוקרטית – החלטות התקבלו בצורה דמוקרטית, וחברים נבחרו לתפקידי הניהול בבחירות פתוחות.
רבים מחברי אולטינט מוכרים בעולם הבלוגים ואתרי חדשות האינטרנט הישראליים: גדי שמשון, מייסדי "האייל הקורא" (דובי קננגיסר, טל כהן, ערן טרומר), יוסי גורביץ, אסף עמית, עירא אברמוב ועוד.
היסטוריה

תחילתה של רשת אולטינט הייתה בראשית שנות התשעים של המאה העשרים, ביוזמה של מפעילי BBS גדי גיא, אייל מוזס וירון רוזנבאום, שקראו לרשת InterBLA. ב-1994 התאחדה הרשת עם NET401, השלוחה המקומית של FidoNet, וקיבלה את השם החדש שבו נודעה: אולטינט (UltiNet).
מבנה הרשת

אולטינט פעלה במבנה של "יער" – כל אזור חיוג בארץ היה בנוי בצורה היררכית של עץ, כאשר לכל אזור היה מוגדר BBS יחיד שהיה ה"אב", ושאר BBS-ים שונים שהיו בנים. חמשת ה-BBS-ים שהיוו את שורשי העצים היו מחוברים זה לזה ונודעו בתור "רינגים" (טבעות).
שיטת ההתקשרות איפשרה עדכון של מערכות הדואר על ידי שתי שיחות ביום: כל מחשב BBS היה אוסף את כלל הדואר ה"יוצא" שהגיע אליו (משאר ה-BBS-ים המחוברים אליו כבנים בעץ) ושולח אותו אל ה-BBS שנמצא מעליו בעץ. התקשרות ראשונה זו התבצעה לפני שעה קבועה ביום המיועדת לתקשורת הרינגים.
בהגיע השעה היומית, כלל הרינגים היו מתקשרים זה אל זה ומחליפים את כלל הדואר שנאסף אצלם ("עדכון הרינג"). מכאן ואילך כל BBS מתקשר בשנית למחשב שנמצא מעליו בהיררכית העץ על-מנת לקבל את הדואר החדש שהתקבל.
משתמשי אולטינט שלא היו מפעילי BBS היו יכולים להצטרף למבנה ההיררכי כ"עלה" של אחד הBBSים בהיררכיה (למשתמשים אלו היה רק אב בהיררכיה ולא היו בנים). משתמש כנ"ל נקרא לרוב "נקודה" (פוינט), שכן למשתמש הייתה כתובת קבועה שסומנה ככתובת האב בתוספת נקודה ומספר נוסף. אפשרות אחרת הייתה להשתמש באותה כתובת דואר של האב, ללא שינוי המבנה ההיררכי. משתמש מסוג זה היה מתקשר ל-BBS על מנת לקרוא את הדואר On-line, או משתמש בתוכנה בלו וייב (אנ').
מבנה הרשת > טכנולוגיה

שליחת הדואר הייתה בשיטה שכונתה Echo Mail שמשלבת בין דואר ישיר (email) לבין קבוצת דיון (newsgroup). דבר הדואר היה מיועד לכתובת ספציפית, אבל ניתן לקריאה על ידי כלל המשתמשים אשר התעניינו באותה קבוצת דיון. הרשת איפשרה גם משלוח דואר אישי (שאינו חשוף, לכאורה, לשאר הקהילה).
באולטינט לכל החברים הייתה זכות בחירה, וברשת פעלו מספר ועדות נבחרות, כגון ועדת האתיקה, שתפקידה היה "לשמור על הסדר" ובסמכותה להשעות חברים. הרשת עשתה שימוש בתוכנת PGP על מנת ליצור חתימה דיגיטלית, והצבעה "חוקית" נדרשה להיות חתומה.
איחוד אולטינט ושיאנט, והקמת "אולטינט החדשה"

בקיץ 1998 איחד מורמי את שתי הרשתות. רשת אולטינט המאוחדת קיבלה את "עשרת הדיברות" של שיאנט, וה"חוקה" של אולטינט התבטלה. בעקבות הצעד פרשו דויד גורביץ' וחברים נוספים מן האיחוד והקימו את "אולטינט החדשה" בכתובת 972:100, שפעלה עד סוף 2007 עם שני רינגים, לירון נוימן ואייל אביב, אם כי במידה מועטה יותר של פעילות.
הערות שוליים

↑  עידן ה-BBS: השנים המאוחרות, באתר ynet, 2 באוקטובר 2004
↑  באותו זמן היו קיימים בארץ שבעה אזורי חיוג: 02, 03, 04, 06, 07, 08 ו-09, אך האזורים הקטנים אוחדו (למשל-אזור הצפון כלל את 04 ו-06, ואזור "דרום" אשר כלל את 07 ו-08). החלוקה לאזורי חיוג נבעה בעיקר מעלויות השיחה היקרות בין אזורי החיוג השונים
↑  ארוון הגיב בתגובה מספר 75 בכתבה של שוקי גלילי ב-ynet
↑  ההודעה האחרונה באולטינט החדשה, מאת נחום ונגרוב (נקודה של לירון נוימן) אל לירון נוימן (מפעיל ורינג), 07 בדצמבר 2007
תוכנת גולדד, צילום מסך, 27 במרץ 2006
שלמה סולימן אלסנג'ארי

| --- | --- |
 מקום מגורים:  ארץ ישראל, טבריה 
 בני דורו:  רס"ג
 
תחילת הקדושתא לפסח "וארץ אצהיל" שחיבר רבי שלמה סולימן אלסנג'ארי, המפייטת את מגילת שיר השירים, בכתב יד מגניזת קהיר, מאוספי הספרייה הבודליינית. ניתן להבחין בכותרת שבכתב היד: 'קדושת שיר השירים דר' שלמה'.
רבי שלמה סולימן בן עמר אלסנג'ארי (המאה ה-9 והמאה ה-10) היה פייטן, שפיוטיו נאמרו בקהילות שונות במזרח ונמצאו בגניזה הקהירית. על פי פיוטיו, נראה שהוא פעל בקהילה בארץ ישראל, או בקהילה שהושפעה ממנהגי ארץ ישראל, ואולי אף תקופה מסוימת בטבריה במחיצתו של רב סעדיה גאון. על פי כינויו "אלסנג'ארי" נראה להניח שמוצאו הוא ממחוז סנג'אר שבעיראק ומשם עבר והתיישב במקום אחר. בקביעת הכרונולוגיה של הפיוט, מקובל לראות ברבי שלמה סולימן את ראשון הפייטנים הבתר-קלאסיים.
אלסנג'ארי חיבר מאות פיוטים בסוגים מגוונים, ובהם קדושתאות ויוצרות למועדי השנה, סדרי עבודה ופיוטי הושענות. אולם, גולת הכותרת של מפעלו הפייטני הוא כתיבת מחזור שלם של מערכות יוצר לכל אחת מפרשות השבוע. מחזור זה הוא המחזור הקדום ביותר של יוצרות לפרשות התורה הידוע כיום, ובעקבותיו נכתבו עוד מספר מחזורים כאלה. פיוטיו היו פופולריים למדי במאתים השנים שלאחריו, והתגלו בעשרות העתקות בגניזת קהיר. בזכות ההעתקות המרבות, התאפשר שחזור כמעט מלא של מחזור היוצרות המקורי. למרות התפוצה הרבה שהם זכו לה בקהילות המזרח בתקופת גניזת קהיר, פיוטיו לא הגיעו כלל לקהילות אירופה, ומשום כך אינם מצויים באף נוסח תפילה המקובל כיום.
מקורותיו של אלסנג'ארי הם בעיקר פסוקי התנ"ך וספרות חז"ל ומדרשי האגדה, אך גם פיוטים של קודמיו, כיניי ורבי פינחס בן יעקב הכהן. כן נתגלתה השפעה הדדית בינו ובין רב סעדיה גאון. המחקר המודרני מבדיל בין שני סגנונות שונים ביצירתו של אלסנג'ארי: הקדושתאות כתובות  בסגנון גבוה ועשיר יותר, תוך שימוש רב במדרשים. לעומתן, מחזור היוצרות לפרשות כתוב בסגנון עממי וקליל יותר, וגם התכנים בו דלילים יותר, אם כי לעיתים ניתן למצוא בו שירה לירית. בשל סגנון אחרון זה, המחקר נהג לזלזל ביצירתו של אלסנג'ארי, אולם עם השנים השתנה היחס המחקרי לפיוטיו והוא הוערך מחדש כאחד הפייטנים החשובים בתקופתו.
קורות חיים

מלבד שמו העברי "שלמה" ושמו הערבי "סולימן" שאותם חתם באקרוסטיכון בפיוטיו, ומלבד שם אביו 'עמר' וכינויו 'אלסנג'ארי', לא ידועים באופן ישיר פרטים ביוגרפיים על ר' שלמה סולימן. ניתן לדלות מידע מפיוטיו ומזיקתם לפיוטים של פייטנים אחרים שהשפיעו עליו או הושפעו ממנו, ובנוסף לראיות הסגנוניות, ניתן לעיתים למצוא בפיוטיו אזכורים למאורעות היסטוריים שונים, שיכולים לסייע בקביעת זמן פעילותו ומקומו.
קורות חיים > זמנו

בראשית המחקר המודרני על פיוטי ר' שלמה סולימן אלסנג'ארי, סבר מנחם זולאי שהוא מחברו של מכתב שנמצא בגניזת קהיר. מאחר שהמכתב מזכיר את רב האי גאון בלא ציון "ז"ל", שיער זולאי שזמנו של רבי שלמה סולימן במאה ה-11, צעיר מעט מרב האי גאון. במקום אחר הוא הראה קשר בין פיוט של אלסנג'ארי לפיוט של רב שלמה בן יהודה גאון (שפעל גם הוא במחצית הראשונה של המאה ה-11), והעלה את ההשערה שפיוטו של אלסנג'ארי מאוחר לשל הגאון. חוקרים מאוחרים יותר הראו שקריאתו של זולאי הייתה שגויה, והמכתב רק מצטט קטע מתוך פיוט של אלסנג'ארי, ולא נכתב כולו בידיו.
חיים שירמן תיארך את רבי שלמה סולימן בין המאה ה-9 למאה ה-11, ושיער שהוא קודם בדור או שניים לרבי שמואל השלישי. אולם, המסקנות שהביאו אותו לכך מקובלות היום במחקר כלא נכונות. עזרא פליישר הראה כי רב שלמה גאון הוא שחיקה את אלסנג'ארי ולא להפך, ובהמשך מצא ראיות להשפעה של אלסנג'ארי על פיוטי רב סעדיה גאון, ומשום כך קבע את זמנו קודם לימי רס"ג ותיארך אותו למאה ה-9. מסקנה זו נתמכת גם בראיות מסגנונו של אלסנג'ארי ומסממנים תבניתיים העולים בפיוטיו. סממנים אלה מראים מחד גיסא על זיקה הדוקה לתקופת הפייטנות הקלאסית (שלפי המקובל הסתיימה במאה ה-8), ומאידך גיסא על תופעות מאוחרות יותר הבאות לידי ביטוי בפיוטיו. אולם, עדן הכהן מצא ראיות כי לצד השפעת אלסנג'ארי על רס"ג, מצויות גם השפעות מועטות של השיטה הלשונית של רס"ג על כתיבתו של אלסנג'ארי, וכן רעיונות פרשניים שמקורם בתורתו של רס"ג. משום כך, הוא מסיק כי בשלבים מתקדמים של פעילותו כפייטן אלסנג'ארי הכיר את תורתו של רס"ג והושפע ממנה, ולכן מרחיב את תקופת פעילותו לעשורים הראשונים של המאה העשירית.
עדן הכהן מצא בפיוטי אלסנג'ארי רמיזות לאירועים היסטוריים התואמים תיארוך זה: מלבד התייחסויות רבות לשלטון המוסלמי בכלל, בפיוט לפרשת מצורע הוא מזכיר כפייה על היהודים ללבוש בגדים צבעוניים. גזרות לבוש מעין אלה ידועות ממקורות אחרים בעיקר מימיהם של הח'ליפים אל-מתוכל ואל-מקתדר, בחציה השני של המאה ה-9 ובתחילת המאה ה-10. עוד הוא מזכיר את מנהג המוסלמים ללבוש בגדים קרועים, התואם את מנהגי השיעים, שהיו בתקופה זו חלק ניכר מהאוכלוסייה המוסלמית בארץ.
פיוטיו

רבי שלמה סולימן אלסנג'ארי חיבר פיוטים רבים. מנחם זולאי העריך את מספרם ביותר מאלף, וגם אם מספר זה אינו נכון, מדובר בוודאי בכמה מאות. גולת הכותרת של מפעלו הפייטני הוא כתיבת מחזור של מערכות יוצר לכל פרשות התורה, כל אחת מהם בת לפחות שבעה מרכיבים. בנוסף למחזור היוצרות לפרשות, כתב אלסנג'ארי פיוטים בסוגים מגוונים: קדושתאות לכל מועדי השנה, פיוטי עבודה ליום הכיפורים, פיוטי הושענות לסוכות, ויוצרות למועדים ולשבתות מצוינות.
סגנונו

בסגנון כתיבתו של רבי שלמה סולימן אלסנג'ארי קיים פער ניכר בין הסגנון המאפיין את קדושתאותיו למועדים, ובין הסגנון המאפיין את מחזור היוצרות לפרשות השבוע. במובנים רבים, הקדושתאות כתובות בסגנון גבוה ומפואר יותר, הדומה יותר לדרכי הכתיבה שאפיינו את אחרוני הפייטנים הקלאסיים (רבי פינחס בן יעקב הכהן, למשל), ואילו סגנון היוצרות מתאפיין ביתר רדידות לשונית וסגנונית. דוגמה אחת לדבר היא השימוש בכינויים. כמו בכל תקופות הפיוט, נפוץ אצל אלסנג'ארי השימוש בכינוי כאמצעי ספרותי. אולם, בעוד בקדושתאותיו הוא מרבה לחדש כינויים חדשים ויצירתיים, שאינם רווחים בפיוטי קודמיו, ביוצרות הוא משתמש בעיקר בכינויים שחוקים, הלקוחים ממאגר הכינויים שכבר נוצר קודם לכן. באופן זה, איבד השימוש בכינויים את ההיבט החידתי שהעניק לפיוט קודם לכן, והפיוט כולו קיבל אופי קליל יותר. תופעות דומות קיימות גם אצל פייטנים אחרים, והדבר עולה בקנה אחד עם המסורת הפייטנית, שהתייחסה לקדושתא כסוג נכבד, ואל היוצר כסוג משני, חשוב פחות וקליל יותר.
סגנונו > לשון

לשונו של אלסנג'ארי דומה בבסיסה ל"לשון הפייטנית" המאפיינת את הפיוט העברי שקדם לו. עם זאת, ניתן להצביע את תמורות מסוימות בלשון פיוטי אלסנג'ארי. אוצר המילים שלו מבוסס על לשון המקרא, אולם הוא מרבה יותר מקודמיו לשבץ מילים וביטויים שמקורם בלשון חז"ל. הבדל נוסף הוא השימוש בשאלה משפות זרות: הפייטנים הקלאסיים מיעטו מאוד במילים שאינן עבריות, אך אצל אלסנג'ארי ניתן למצוא שימוש רב בארמית. לעומת זאת, אין אצלו כמעט שימוש במילים יווניות או ערביות. לשונו של אלסנג'ארי מתאפיינת במרבית התכונות המצויות של לשון הפיוט: יצירת פעלים משמות עצם ולהפך, מעבר בין בניינים, צירופי סמיכות הפוכה, צירוף אותיות השימוש לפועל, ועוד. אולם, בדרך כלל, אין הוא מחדש בתחום זה, אלא נצמד לדרכים ידועות של קודמיו. מרבית חידושי הלשון שכן נרשמו בפיוטיו מצויים בעיקר בקדושתאות. הוא נוהג גם להשתמש במשמעויות המייחדות את לשונם של בני ארץ ישראל, אך נדמה שהוא כבר אינו בעל זיקה אמיתית ללשון זו (שאפיינה מלבד את הפיוט הקלאסי, גם את מדרשי האגדה הארץ-ישראליים), ושימושו בה נובע מהיצמדות לדרכי קודמיו. ייתכן שלכך יש קשר למוצאו בבבל.