stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
המאהב (סרט קולנוע ישראלי)
עלילה

אדם (יהורם גאון) ואסיה (מיכל בת-אדם) הם זוג חיפאי נשוי, שחדל לקיים יחסי מין. הסיבה לכך אינה מוסברת בסרט (בניגוד לספר). אסיה מתקשה בלימודי הדוקטורט כי היא צריכה מתורגמן ספרדי ואדם בהיותו בעל מוסך, מתקן את מכוניתו של גבריאל (רוברטו פולק) ומשכנעו להיות המתורגמן שלה, על מנת להשיב לו ארבעת אלפים לירות על התיקון.
גבריאל הוא ישראלי תושב ארגנטינה, שמבקר בארץ כדי לאסוף את הירושה של סבתו (פאני לוביץ') הגוססת (בניגוד לספר, שמה של הסבתא לא מוזכר בסרט). הוא הביא מכונית ישנה מסוג נדיר, השייכת לסבתא, לתיקון במוסך ואינו מבין כמה יקר יהיה התיקון. אדם דוחק בו לעבוד בבית המשפחה כמתורגמן, כדי לפרוע את התשלום. די מהר, אדם, כמו גם דפנה (אביגיל אריאלי), בתם בת השש עשרה של אסיה ואדם, מבינים כי גבריאל ואסיה היו למאהבים.
מלחמת יום הכיפורים פורצת, אדם לוחץ על גבריאל להתגייס לצה"ל ומאז הוא והמכונית של סבתו נעלמים. המלחמה נגמרת וגם עסקאות חילופי השבויים שאחריה מסתיימות. אולם גבריאל אינו חוזר. אדם לוקח עמו את נעים (אווס חטיב), נער ערבי שעובד במוסך שלו, כדי לפרוץ לדירת הסבתא ולחפש את גבריאל או רמזים על אודות מיקומו. השניים מגלים כי הסבתא התאוששה.
הסבתא מייעצת לאדם לחפש את גבריאל בלילות ולא בימים. לכן אדם מתחיל לעבוד בלילות, עם נעים, בגרירת מכוניות מתאונות דרכים. דפנה מתעקשת להצטרף אליהם לעבודה ומתחילה לנשור מבית הספר ולהתקרב אל נעים. בתקופה זו, טלי (נועה אייזיק), חברתה לספסל הלימודים של דפנה, מתחילה להתקרב אל אדם אביה של חברתה. תחילה היא מסירה את הבגד העליון של בגד הים שלה, על מנת לחשוף את גופה העליון. לאחר מכן היא מזמינה אותו לשדה, מלטפת אותו, ולמרות התנגדויותיו, ומעצוריו, בסופו של דבר הם שוכבים. לאחר מכן הוא אומר לה שזו הייתה טעות וחולשה מצידו.
באחד הלילות אדם מוצא, באתר תאונת פגע וברח, חלק מהפח של המכונית שברשות גבריאל. הנהג של המכונית השנייה, שהייתה מעורבת בתאונה, מספר לאדם שבמכונית הבורחת היו חרדים והם נסעו לכיוון ירושלים. אדם ממקד את חיפושיו בשכונת מאה שערים ומוצא את גבריאל.
גבריאל מספר שהוא גויס לחזית המלחמה וברח משם עם חרדים, שבאו לשמח את החיילים. בסמיכות זמנים, סבתו של גבריאל נפטרת ואסיה מבקשת ממנו לעזוב, לדבריה, כך שלא ישוב לראותם עוד. בעת חזרת אדם, אסיה וגבריאל הביתה, הם תופסים את נעים ודפנה לאחר קיום יחסי מין. אדם מחזיר את נעים לכפרו ומפטר אותו. ברגעי הפיטורין ליד הכפר, אדם מושיט לו חבילה גדולה של שטרות על מנת שיחזור ללימודים. אך נעים מסרב. בשובו הביתה, אסיה ממתינה לו, ומספרת לו על הפרידה מגבריאל.
שחקנים נוספים

מרדכי בן זאב  - מנהל המוסך
רמי ברוך - מורה למתמטיקה בבית הספר
הזמן הזה

| --- | --- |

 מו"ל:  הוצאת מכון ון ליר
 מייסד:  אסף שטול-טראורינג
 תאריכי הופעה:  אוגוסט 2018 – הווה (כ־6 שנים)
 שפה:  עברית
 מדינה:  ישראל ישראל
 hazmanhazeh.org.il
 
הזמן הזה הוא כתב עת למחשבה פוליטית, תרבות ומדע הרואה אור בהוצאת מכון ון ליר בירושלים. כתב העת ראה אור לראשונה באוגוסט 2018, הוא יוצא לאור פעמיים בשנה ומופץ בכתשעים אלף עותקים למנויי המהדורה המודפסת של העיתון "הארץ". מדי כשבוע מתפרסמים מאמרים חדשים באתר כתב העת.
כתב העת מוקדש לדיון ציבורי אינטלקטואלי בישראל, ומתפרסמים בו מאמרים מקוריים ותרגומים מכתבי עת בעולם. כתב העת עוסק בנושאים כגון דת וחילוניות, נאו-ליברליזם וכלכלה פוליטית, משבר האקלים, דמוקרטיה בישראל, הסכסוך הישראלי-פלסטיני, ציונות ולאומיות, פמיניזם, ספרות עכשווית ומגוון סוגיות פוליטיות, תרבותיות ומדעיות.
היסטוריה

כתב העת הושק תחילה בגרסה מקוונת. במאי 2020 ראה אור הגיליון הראשון של כתב העת אשר צורף לגיליון סוף השבוע של "הארץ". מודל הפצה זה הוא ייחודי בנוף כתבי העת הפוליטיים-תרבותיים החדשים, שלרוב נשענים על בסיס מנויים. כל גיליון כולל כחמישה מאמרים ומסות רחבי יריעה. עם הכותבים והחוקרים שמאמריהם התפרסמו בכתב העת נמנים חוה יבלונקה, הלל כהן, דני פילק, ראיף זריק, אברהם סלע, אורלי בנימין, אלי קוק, יפעת וייס, אסף שגיב, אריה דובנוב, ועוד. כתב העת מפרסם גם מאמרים מתורגמים, בין היתר של חוקרים כגון סמואל מוין, ננסי פרייזר, ליאורה בטניצקי, פנקג' מישרה, אנדריאה לונג-צ'ו, אדם קוצקו, יאן-ורנר מולר ואחרים.
אסף שטול-טראורינג היה העורך המייסד של "הזמן הזה". כיום עורך את כתב העת עפרי אילני, ועורך המשנה הוא עמית לין. במערכת כתב העת חברים ראש מכון ון ליר שי לביא, חגי בועז, אסף דוד, כפיר כהן לוסטיג, טל כוכבי ויוכי פישר.
הערות שוליים

↑   אריאל הורוביץ, ‏תחיית כתבי העת: "אי אפשר לבנות זהות בטוויטר", בעיתון מקור ראשון, 5 בפברואר 2021
↑  דף האודות  באתר "הזמן הזה".
הערוץ הים תיכוני

| --- | --- |

 פרטי הערוץ
 מדינה:  ישראל ישראל
 קטגוריה:  מוזיקה, בישול, אירוח
 תאריך השקה:  12 בפברואר 2013
 בעלות:  רשת מדיה, ניהול פלוס, אבי גואטה הפקות
 שפה:  עברית
 שיטת שידור:  PAL
 זמינות
 חבילה:  HOT • ‏yes • ‏NEXT TV • פרטנר TV • סלקום tv
 HOT:  הים תיכוני: אפיק 25 + SVOD  הים תיכוני +: אפיק 42 + SVOD  הים תיכוני 2: אפיק 41 + SVOD  הסרטים הים תיכוני: אפיק 222
 yes:  הים תיכוני: אפיק 25 + SVOD  הים תיכוני +: אפיק 32 + SVOD  הים תיכוני 2: אפיק 38 + SVOD  הסרטים הים תיכוני: אפיק 111
 סלקום TV:  הים תיכוני: אפיק 45 + SVOD  הים תיכוני +: אפיק 46 + SVOD  הים תיכוני 2: אפיק 47 + SVOD  
 פרטנר tv:  הים תיכוני: אפיק 36 + SVOD  הים תיכוני +: אפיק 37 + SVOD  הים תיכוני 2: אפיק 39 + SVOD
סמל הערוץ עד 2020
הערוץ הים תיכוני (נקרא בעבר "ערוץ 25" ו-"25 ים תיכוני") הוא ערוץ טלוויזיה ישראלי שהושק ב-12 בפברואר 2013 ללקוחות חברת הטלוויזיה בלוויין yes. בערוץ משודרים תכנים המוגדרים כ"ים תיכוניים". אלה כוללים מידע על מאכלים ים תיכוניים, מוזיקה ים תיכונית ואירוח כוכבים מסוגה זאת.
היסטוריה

הקמת הערוץ החלה ביוזמת חברת "רשת", בסוף 2009, ובתחילת 2010 הוכרז על הקמתו, תחילה בשם "ערוץ אחלה", בשיתוף חברת הלווין yes. במרץ 2010 הגישו בקשה למועצה לשידורי כבלים ולשידורי לוויין לאשר את שידורו, כערוץ בתשלום. הערוץ הוקם כמתחרה לערוץ 24 שהיה בבעלות זכיינית ערוץ 2 שידורי קשת, ושידר בהצלחה באותה עת בעיקר תכנים ים תיכוניים ומוזיקה מזרחית. ערוץ 24 עתר לבג"ץ נגד מועצת הכבלים והלוויין, בניסיון למנוע את עליית הערוץ, אך העתירה נדחתה.
קודם להקמתו של הערוץ, פעל ב-yes בין אוקטובר 2000 לדצמבר 2003 ערוץ בעל אופי דומה בשם ערוץ "בריזה".
כמנהל התוכן של הערוץ מונה גיל ריבה, ולצורך הפקתו נחתם הסכם עם החברות "ניהול פלוס" ו"אבי גואטה הפקות" של הארמגן אבי גואטה. בנוסף גויס השדרן אליקו ופורסם שהערוץ יפיק תוכנית "כוכב נולד" בסגנון ים תיכוני, אלא שערוץ המוזיקה 24 הקדים אותו וההעלה את התוכנית "אייל גולן קורא לך", ובערוץ החדש החליטו לרדת מהרעיון. מועצת הכבלים והלוויין אישרה את עליית הערוץ באפריל 2011, שבמקביל אישרה המועצה לשנות את רישיון ערוץ 24, כך שניתן לו לשדר עד 30% תוכניות שאינן תוכניות מוזיקה. באותה עת גם אושר האפיק שלו - 25.
ההכנות להקמת הערוץ נמשכו עוד שנה וחצי ובינואר 2013 הוכרז על לוח השידורים שכלל תוכניות מוזיקה, תוכניות סגנון חיים, אירוח, בישול ורכש של טלנובלות ומוזיקה מטורקיה ויוון. הערוץ עלה לשידור ב-12 בפברואר 2013. יום השידורים הראשון כלל שידור קטעי מוזיקה ששודרו קודם בתוכנית "המעגל עם דן שילון" (אותו הופיקה "רשת"), שיעור ריקודי בטן, טלנובלה טורקית ווידאו קליפים יווניים.
החל מ-4 בינואר 2017, הערוץ משודר גם ללקוחות הוט.
באוקטובר 2017 רכש אבי בר כשליש ממניות מהערוץ.
בקיץ 2018 הערוץ שינה מיקוד, ממוזיקה ים-תיכונית לטלנובלות טורקיות.
בדצמבר 2019 הערוץ החל לשדר בנוסף גם בפרטנר TV באפיק 36.
החל מ-17 בפברואר 2020 הערוץ עלה גם בסלקום tv.
בקיץ 2020 שינה את שמו לערוץ הים תיכוני כחלק מהמיתוג המחודש של "ערוצי הדרמות הטורקיות".
SVOD

לערוץ הים תיכוני, הערוץ הים תיכוני+ ישנה ספריית SVOD ייעודית משותפת ולערוץ הים תיכוני 2 ספריית SVOD בתשלום נוסף אשר זמינות בחברות: HOT, NEXT TV, yes, סלקום tv, פרטנר TV, ו-STING+.
שידור

הערוץ זמין ללקוחות חברת yes, שם הערוץ "25" הוא גם מספר האפיק שלו. קיומו של הערוץ היה נתון כבר שנה לפני כאשר רשת הודיעו שהם עובדים על הערוץ, אולם השקתו נדחתה לשנת 2013. בינואר 2017 הערוץ החל לשדר בנוסף בהוט. בדצמבר 2019 הערוץ החל לשדר בנוסף גם בפרטנר TV באפיק 38.
הערות שוליים

↑  לי-אור אברבך, ‏רשת רוצה להעלות ערוץ ים-תיכוני באפיק 25 בכבלים ובלוויין, באתר גלובס, 13 בדצמבר 2009
↑  לי-אור אברבך, ‏yes מסרבת למסור פרטים על לוח שידורי הערוץ הים-תיכוני, באתר גלובס, 16 במרץ 2010
↑  אופיר בר-זהר, yes: ערוץ אחלה יהיה דומה לערוץ 24 - רק בלי פרסומות, באתר הארץ, 29 באפריל 2010
לי-אור אברבך, ‏האם הערוץ הים-תיכוני החדש יפגע בערוץ 24?, באתר גלובס, 5 באפריל 2011
↑  אופיר בר-זהר, ערוץ 24 עתר לבג"ץ נגד מועצת הכבלים והלוויין: דורש מידע על הערוץ הים תיכוני של רשת, באתר TheMarker‏, 18 באפריל 2010
↑  אופיר בר-זהר, בג"צ דחה בקשת ערוץ 24 לצו ביניים: שימוע לערוץ הים תיכוני החדש יתקיים מחר, באתר TheMarker‏, 28 באפריל 2010
↑  גיורא יהלום, ‏כואב הלב, באתר גלובס, 3 באוקטובר 2000
רוני קורן-דינר, הערב: עונה חדשה בערוץ הים תיכוני ב-YES, באתר TheMarker‏, 1 במאי 2001
עכבר העיר, נפרדים מ"בריזה", באתר הארץ, 9 בדצמבר 2003
↑  עכבר העיר, ממשיך בביקורי בית: גיל ריבה חוזר לטלוויזיה, באתר הארץ, 4 במאי 2011
↑  לי-אור אברבך ורועי ברק, ‏בדרך לסערה ים-תיכונית, באתר גלובס, 4 באפריל 2011
↑  גילי איזיקוביץ, מועצת הכבלים והלוויין אישרה את עליית ערוץ המוזיקה הים תיכונית, באתר הארץ, 4 באפריל 2011
לי-אור אברבך, ‏מועצת הכבלים אישרה את הערוץ הים-התיכוני "אחלה", באתר גלובס, 3 באפריל 2011
↑  עכבר העיר, הערוץ הים התיכוני בדרך למסך: אושרה עלייתו לאוויר, באתר הארץ, 3 באפריל 2011
↑  גילי איזיקוביץ, הערוץ הים תיכוני יעלה ב-5 בפברואר, באתר הארץ, 21 בינואר 2013
↑  זיו יצחקי, עכבר העיר, הערוץ הים תיכוני: חלטורה זו לא מילה גסה, באתר הארץ, 13 בפברואר 2013
↑  יונתן כיתאין, ‏אבי בר ירכוש כשליש ממניות מהערוץ הים-תיכוני, באתר גלובס, 25 באוקטובר 2017
↑  ענת ביין-לובוביץ', ‏ערוץ 25 משנה מיקוד: ממוזיקה ים-תיכונית לטלנובלות טורקיות, באתר גלובס, 29 ביולי 2018
ילדי סטלין

| --- | --- |

כרזת הסרט ב-DVD
 בימוי:  נדב לויתן
 הופק בידי:  דורון ערן
 תסריט:  נדב לויתן
 עריכה:  שמעון תמיר
 שחקנים ראשיים:  שמואל שילה הוגו ירדן יוסי קאנץ
 מוזיקה:  חוה אלברשטיין 
 צילום:  גדי דנציג
 מדינה:  ישראל ישראל
 חברת הפקה:  אולפני הרצליה
 הקרנת בכורה:  1987
 משך הקרנה:  90 דקות
 שפת הסרט:  עברית
 סוגה:  סרט דרמה 
 דף הסרט ב־IMDb
 
ילדי סטלין הוא סרט קולנוע ישראלי משנת 1987 בבימויו של נדב לויתן. הסרט השני בטרילוגיה של סרטים העוסקים בקיבוץ, שכתב וביים לויתן: הראשון - סיפור אינטימי (1981) והשלישי - אין שמות על הדלתות (1997).
ב-1996 פרסם לויתן את ספרו "מאכל תאווה", ובו קובץ סיפורים על הקיבוץ. הסיפורים "שמש האביב כבתה" ו"אין כסף, אין כלום" שמשו חלק מהתסריט של "ילדי סטלין".
הסרט עוסק בתפיסות הפוליטיות חברתיות, שזעזעו את אושיות החברה הקיבוצית הסוציאליסטית בישראל בשנות החמישים. במרכזו שלושה סנדלרים חדורים באמונתם בקומוניזם, סוגדים ליוסיף סטלין, ומתקשים לקבל את העובדה שעולם אמונתם נחרב עם מותו. הם חווים את ההיסטוריה של מות סטלין, משפטו של  מרדכי אורן, חשיפת פשעי סטלין על ידי ניקיטה חרושצ'וב ושיגור הספוטניק 1.
הסרט צולם בקיבוץ ניר אליהו.
תקציר העלילה

קיבוץ של השומר הצעיר בשנת 1953. הסנדלר מושקו (הוגו ירדן) מתבונן בהערצה בתמונתו של סטלין בסנדלריה ומנקה מהציור אבק שדבק בשפמו. לסנדלריה נכנס לייבל (יוסי קאנץ) ומקריא מעיתון על המשמר על מצבו הקשה של סטלין. אחריו מגיע אברהמ'לה (שמואל שילה) עם מקלט רדיו. הוא מחבר אותו לחשמל וממנו נשמעת הודעת קריין ברוסית על מותו של סטלין ושלושת הסנדלרים פורצים בבכי.
הקיבוץ מכנס אספת אבל ובה מספר החבר אלק'ה (דורון גולן) על מעלותיו של סטלין. הוא נשלח על ידי הקיבוץ לשליחות במזרח אירופה.
בקיבוץ נמצא קובה (דוד רונא), צייר אבסטרקטי שבז לרעיונות הקומוניסטים וחברי הקיבוץ כועסים עליו היות שהוא מקבל ימים לציור על חשבון עבודה. קובה מנהל רומן עם רחל, אשתו של אלק'ה (עתליה פרידמן).
בן ילדי הקיבוץ נמצא ילד חוץ בשם יענקל'ה שנשלח על ידי אביו הבורגני להתחנך בקיבוץ. הילדים מכים אותו בגלל דבריו נגד סטלין. הוא בורח מהם ומגיע לסנדלריה שם הוא אומר שהכו אותו מפני שלא דיבר יפה על סטלין שהוא מכנה "צורר". הסנדלרים רוצים להכות אותו והוא מצליח להימלט מהם.
דורה (רחל דובסון) היא ניצולת שואה נכה שעובדת בחדר החולים. שמוליק (אהרון אלמוג) מנהל איתה יחסים בחשאיות ומבקש ממנה לא לוותר על הפיצויים מגרמניה כדי שהם יוכלו בכסף הזה לעזוב את הקיבוץ ולנסוע לאמריקה.
אנטק (עזרא דגן) הוא מורה בקיבוץ, ביישן וחסר אופי. הוא נשוי לגיטה (רחל וולך) שהיא חולת לב ומתקשה בהליכה. מכספי הפיצויים היא עוברת ניתוח לב באמריקה וחוזרת בריאה.
לקיבוץ מגיעה ידיעה שאטק'ה נשפט ונאסר באשמת ריגול נגד ברית המועצות. מושיקו ולייבל מטילים ספק באשמתו אבל אברהמל'ה גוער בהם ושולח לעברם קלישאות כמו: "אין עשן בלי אש" ו"כשחוטבים עצים ניתזים שבבים".
אברהמל'ה מכין את חגיגת הקיבוץ לרגל הוועידה ה-20 של המפלגה הקומוניסטית בברית המועצות. לאולם נכנס בסערה מזכיר הקיבוץ, משה (דודיק סמדר) ומודיע על ביטול החגיגה לאור גילויו של חרושצ'וב על פשעי סטלין. משה מפוצץ את כל הבלונים שהוכנו לקישוט. אברהמל'ה, שעולמו קרס, מתמוטט ומפסיק לדבר. הסנדלרים מגלחים כתגובה את שפמם הסטליניסטי. אברהמל'ה לא מגיב לבקשתם של משה המזכיר ועמיתיו הסנדלרים שידבר אליהם.
אטק'ה חוזר לקיבוץ לאחר מאסרו ומתקבל בטקס חגיגי. בנאומו הוא מודיע שהוא עדיין דבק בשיטה הסוציאליסטית. אברהמל'ה שומע את הנאום מחברו. עיניו נפתחות והוא מחייך.
לבסוף מגיעים המזכיר והסנדלרים למיטתו של אברהמל'ה ומבשרים לו על שיגור הספוטניק. הוא פוקח את עיניו והם לוקחים אותו לצפות על הספוטניק ממגדל המים בעזרת משקפת.
הם משקיפים על השמיים ולא מצליחים לזהות את הספוטניק. אברהמל'ה מביט דרך המשקפת וחיוך גדול מתפשט על פניו, במקום הירח בצורת סהרון הוא רואה את סמל הפטיש והמגל.
שחקנים

| שחקן | תפקיד |
| --- | --- |
שמואל שילה: אברהמל'ה
הוגו ירדן: מושקו
יוסי קאנץ: לייבל
אהרון אלמוג: שמוליק
רחל דובסון: דורה
דודיק סמדר: משה, מזכיר הקיבוץ
עזרא דגן: אנטק, מורה
רחל וולך: גיטה
דורון גולן: אלק'ה
עתליה קפלן: רחל
דוד רונא: קובה, צייר
אלון נוימן: חבר קיבוץ
שדות ירוקים (סרט, 1989)

| --- | --- |
עטיפת ה-DVD של הסרט
עטיפת ה-DVD של הסרט
 בימוי:  יצחק צפל ישורון 
 הופק בידי:  דוד טור
 תסריט:  יצחק צפל ישורון 
 עריכה:  טובה אשר 
 שחקנים ראשיים:  עמית ליאור שמואל אדלמן שמואל שילה ליה דוליצקיה שרון הכהן
 מוזיקה:  עדי רנרט
 צילום:  גדי דנציג 
 מדינה:  ישראל 
 הקרנת בכורה:  1989
 משך הקרנה:  92 דק' 
 שפת הסרט:  עברית 
 סוגה:  סרט דרמה 
 דף הסרט ב־IMDb
 
שדות ירוקים הוא סרט דרמה ישראלי משנת 1989 בכתיבתו ובבימויו של יצחק צפל ישורון. בתפקידים הראשיים - עמית ליאור, שמואל אדלמן, שמואל שילה, שרון הכהן וליה דוליצקיה. עמית ליאור מלווה את הסרט בקריינות.
הפקה והפצה

זה הסרט העלילתי הראשון שעסק באינתיפאדה הראשונה. הוא צולם בשכונת ממילא בירושלים לפני שפונתה ונהרסה ובאזור מודיעין שהיה אז ריק מבתים, עם שדות ירוקים לכל עבר. צילומי הסרט הסתיימו במרץ 1989, הקרנת הבכורה שלו נערכה ביולי.
זה היה סרטו העלילתי האחרון של הצלם גדי דנציג שנהרג בתאונת מסוק בפיליפינים.
הסרט זכה בפרס וולג'ין, הסרט הטוב ביותר והבמאי הטוב ביותר בפסטיבל הסרטים של ירושלים. הוא זכה בפרס "ציפור הזהב" לסרט הטוב ביותר, ב"פסט ריו", פסטיבל הסרטים הבינלאומי של ריו, שנערך בפורטלזה, בצפון ברזיל.
הסרט השתתף גם בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין במסגרת "פנורמה", בפסטיבלי הסרטים של דבלין, לונדון, הונג קונג ו"אינטרפסט" במוסקבה.
תקציר העלילה

רמי ברוורמן (עמית ליאור) מגיע לנמל התעופה בן-גוריון עם חברתו דנה (שרון הכהן) כדי להיפגש עם אביו שמוליק (שמואל אדלמן) ואשתו האמריקאית קתי (רות חרל"פ). שמוליק עזב את ישראל לאחר גירושיו ועשה חיל בארצות הברית שם הכיר והתחתן עם קתי, בוגרת ברקלי עם השקפת עולם שמאלנית.
רמי סיים תקופת טירונות קשה ואביו מגיע כדי להשתתף בטקס הסיום. היחסים של רמי ואביו מורכבים לאור הגירושים והנטישה. לאחר שהייה במלון הם מגיעים לבית הסבא מאיר (שמואל שילה) והסבתא דבורה (ליה דוליצקיה).
מאיר כועס על בנו שעזב את ישראל וכל הזמן מבקש ממנו לחזור. כולם נוסעים לטקס שאמור להיערך בבסיס הטירונים בשטחים.
הם מגיעים לירושלים ומאחרים לאוטובוס. רמי מוצא נהג מתנחל (דורון צברי) שמוביל אספקה להתנחלות ומסכים להסיע אותם. הרכב עובר בתוך כפר ערבי ונאלץ לעצור בגלל אבנים על הכביש ואבנים שנזרקות עליהם. רמי יוצא מכליו ומכלה את זעמו בפלסטיני למרות מחאתה של קתי.
הם נאלצים לעזוב את הרכב ולעצור אמבולנס צבאי. רמי מכריח את הנהג שלמה (דורון אברהמי) להסיע אותם משם. האמבולנס עוזב את הכפר ומתחיל לנסוע בשבילים בתוך שדות ירוקים. מאיר מרגיש לא טוב והם יורדים מהאמבולנס ועולים לגבעה ליד מחצבה כדי לצפות על פלסטינים מתקרבים. הפלסטינים מצליחים להבעיר את האמבולנס.
מאיר חש ברע ודבורה חושבת שלקה שוב באירוע מוחי. הם תומכים בו ומגיעים לשביל בשדה עליו נוסע ג'יפ. בג'יפ יש שני פלסטינים, נאג'י וטאהר. שמוליק נמצא בסערת רגשות, מוריד אותם מהג'יפ ומאיים עליהם. בסיום הוא יורה למוות בנאג'י ומשחרר את טאהר.
שלמה, דבורה, דנה וקתי נוסעים בג'יפ להזעיק עזרה.
שחקנים ודמויות

| שם השחקן/ית | שם הדמות |
| --- | --- |
עמית ליאור: רמי
שמואל אדלמן: שמוליק
שמואל שילה: שמוליק
ליה דוליצקיה: דבורה
שרון הכהן: דנה
רות חרל"פ: קתי
דורון צברי: נהג מתנחל
דורון אברהמי: נהג אמבולנס
מילאד מטר: טאהר
ג'וני ערביד: נאג'י
הערות שוליים

↑  יואב בירנברג, ליל צילום כמו טפטוף, חדשות, 12 במרץ 1989
1 2  שמי זרחין, לשנה הבאה בירושלים, חדשות, 13 ביולי 1989
↑  סי"צ, "שדות ירוקים": פרס ראשון בברזיל, חדשות, 3 בדצמבר 1989
↑  אמיר פלג, שדות ירוקים לברלין, חדשות, 26 בדצמבר 1989
יונה (סרט)

| --- | --- |
כרזת הסרט
כרזת הסרט
 מבוסס על:  הביוגרפיה "יונה וולך" מאת יגאל סרנה
 בימוי:  ניר ברגמן
 הופק בידי:  משה אדרי, לאון אדרי, חיליק רפאל, אברהם פרחי, תמי ליאון, מיכאל אקלט
 תסריט:  ניר ברגמן, דיתה גרי
 עריכה:  איילה בנגד
 שחקנים ראשיים:  נעמי לבוב שלום מיכאלשווילי איתמר רוטשילד תום חגי מיכאל מושונוב
 מוזיקה:  אבי בללי
 צילום:  לוץ ריטמאייר
 מדינה:  ישראל ישראל
 חברה מפיצה:  יונייטד קינג
 הקרנת בכורה:  2014
 משך הקרנה:  92 דקות
 שפת הסרט:  עברית
 סוגה:  סרט דרמה 
 תקציב:  5,659,006 ש"ח
 הכנסות:  7970 צופים בישראל
 דף הסרט ב־IMDb
 
"יונה" הוא סרט ביוגרפי ישראלי שיצא לאקרנים בשנת 2014 בבימויו של ניר ברגמן, עם נעמי לבוב, שלום מיכאלשווילי, איתמר רוטשילד, תום חגי ומיכאל מושונוב בתפקידים הראשיים.
התסריט נכתב על ידי ניר ברגמן ודיתה גרי, והוא מבוסס על הביוגרפיה של המשוררת יונה וולך של יגאל סרנה.
זה סרטה הראשון של נעמי לבוב. האודישנים לסרט החלו מיד לאחר לימודיה בניסן נתיב. לבוב מספרת בראיונות כי עשתה עבודת הכנה ממושכת לסרט, שכללה, בין היתר, שיחות עם המשורר רוני סומק, שהכיר היטב את וולך (קולו נשמע בסרט).
אבישי אביבי זכה בפרס אופיר לעיצוב האמנותי הטוב ביותר.
מיכל דור וענבל רוזנטל זכו בפרס אופיר לעיצוב התלבושות הטוב ביותר.
נעמי לבוב הייתה מועמדת לפרס אופיר לשחקנית הראשית הטובה ביותר.
איילה בנגד הייתה מועמדת לפרס אופיר לעריכה הטובה ביותר.
ניר ברגמן היה מועמד לפרס אופיר לבמאי הטוב ביותר.
אבי בללי היה מועמד לפרס אופיר למוזיקה המקורית הטובה ביותר.
הסרט היה מועמד לפרס אופיר לסרט העלילתי הטוב ביותר.
קרין גבע הייתה מועמדת לפרס אופיר לאיפור הטוב ביותר.
לימור שמילה הייתה מועמדת לפרס אופיר לליהוק הטוב ביותר.
הסרט מתרכז בשנים 1964–1969 בהן החלה יונה לפרסם את שיריה, אושפזה במוסד פסיכיאטרי וטופלה ב-LSD. בסרט יש פלשבקים רבים בהם היא חווה הזיות הקשורות בעיקר באביה, מיכאל, שנהרג במלחמת העצמאות כשהייתה בת ארבע.
תקציר העלילה

שנת 1964, יונה וולך (נעמי לבוב), בת 20, גרה עם אמה אסתר (ליאת גורן). היא אינה עובדת, מעשנת ללא הרף, כותבת שירים ונוסעת לקפה כסית בתל אביב כדי למצוא שם אנשים שיסכימו לפרסם את שיריה.
ב"כסית" היא פוגשת חבורה של משוררים צעירים ובראשם גבריאל מוקד (שלום מיכאלשווילי) שמתייחס אליה בקלות ראש, אך לבסוף מפרסם מספר משיריה בכתב עת הספרותי "עכשיו" אותו הוא עורך.
שם היא פוגשת משוררים צעירים נוספים - עמוס (מאיר ויזלטיר - איתמר רוטשילד), יאיר (יאיר הורביץ - מיכאל מושונוב), דוד (דוד אבידן - אסף סולומון), מקסים (מקסים גילן - יונה רוזנקיאר) ועוד.
יונה מקיימת יחסים עם עמוס (בעוד הוא נשוי עם ילדה) וגם עם יאיר. הם מגובשים כמשוררים צעירים, מתפרעים בעת טקס חלוקת פרסים למשוררים, מפריעים למנחה (נסים קלדרון) ונעצרים. יונה מקבלת נזיפות מאמה אסתר ומאחותה נירה (מיכל ורשאי).
יונה נמצאת במצב נפשי קשה ומאשפזת את עצמה מרצון במחלקה הפתוחה במרכז לבריאות הנפש טלביה. הרופא המטפל ד"ר לוריא (אילן חזן) מהסס לתת לה תרופות שינה שיפגעו בכושר כתיבתה. לבסוף הוא מחליט לתת לה טיפול ניסיוני ב-LSD, שגורם להזיות קשות. היא רואה את אביה מתחת לגיליוטינה ואת ראשו הכרות. את חוויותיה היא מחלקת עם עמוס במכתבים שהיא שולחת לו ללונדון.
יונה מתאהבת בטדיאוש (תום חגי), בנו של מאושפז, ומצבה משתפר. היא משוחררת ועוברת לגור אתו במנזר נוטרדם. טדיאוש מתכנן חתונה, אבל ברגע האחרון יונה מסרבת והוא זורק אותה מהחדר.
מוקד מגיש לה את ספר שיריה השני "שני גנים" והיא שמחה, אבל לאחר ביקורת קשה בעיתון "הארץ" היא מנסה להתאבד, ומאושפזת במחלקה הסגורה במרכז לבריאות הנפש, שם מטפל בה מנהל המרכז,  ד"ר ויניק (סיני פתר). היא מנסה להכתיב את שיריה לאח חזן (דוד אלוני), ולבסוף עומדת לפני ועדת שחרור מבית החולים, ומודיעה כי ברצונה להשתקם, להיות מורה להיסטוריה ויהדות ולכתוב רק בצורה מבוקרת.
כאן מסתיים הסרט כשברקע מושמע שירה "לא יכולתי לעשות כלום" בקולו של אילן וירצברג שהלחין את השיר. מופיעה כתובית בה נכתב - "בקיץ 1985 נפטרה האם אסתר מפרקינסון והבת 3 חדשים אחריה מסרטן שד גרורתי. מהיום שעזבה את המחלקה הסגורה לא חדלה לכתוב ולפרסם שירה והפכה בחייה לאחת המשוררות הגדולות שידעה הארץ. לקראת סוף חייה כתבה גם שירי אהבה, בת 41 במותה".
צוות השחקנים

| שם השחקן/ית | שם הדמות | הערות |
| --- | --- | --- |
| נעמי לבוב | יונה וולך |  |
| שלום מיכאלשווילי | גבריאל מוקד |  |
| איתמר רוטשילד | עמוס | מבוסס על דמותו של מאיר ויזלטיר |
| מיכאל מושונוב | יאיר הורביץ |  |
| תום חגי | טדיאוש |  |
| ליאת גורן | אסתר וולך | אמא של יונה |
| מיכל ורשאי | נירה וולך | אחותה של יונה |
| אילן חזן | ד"ר לוריא | פסיכיאטר |
| סיני פתר | היינריך צבי ויניק |  |
| אסף סולומון | דוד אבידן |  |
| נסים קלדרון |  | מחלק פרסי שירה |
| יונה רוזנקיאר | מקסים גילן |  |
| דוד אלוני | חזן | אח במחלקה פסיכיאטרית |
נס בעיירה

| --- | --- |
כרזת הסרט
כרזת הסרט
 מבוסס על:  "האולר" ו"מוטל בן פייסי החזן" של שלום עליכם
 בימוי:  ליאו פילר
 הופק בידי:  מנחם גולן
 תסריט:  אוריאל אופק
 עריכה:  דב הוניג
 שחקנים ראשיים:  גדי יגיל דסי הדרי יעקב בודו יעקב אלפרין שלמה בר-שביט יעקב ניצן שחר קול אברהם רונאי
 מוזיקה:  יוחנן זראי
 צילום:  מרקו יעקובי
 מדינה:  ישראל ישראל
 חברה מפיצה:  סרטי נח
 הקרנת בכורה:  1968
 משך הקרנה:  75 דקות
 שפת הסרט:  עברית
 סוגה:  סרט נעורים 
 הכנסות:  232,000 צופים
 דף הסרט ב־IMDb
 
נס בעיירה או טופלה טוטוריטו (בגרסה האנגלית: Topelle) הוא סרט מוזיקלי ישראלי, סרט לכל המשפחה, משנת 1968 בבימויו של ליאו פילר ובהפקתו של מנחם גולן.
התסריט נכתב על ידי אוריאל אופק והוא מתאר את העיירה היהודית במזרח אירופה בסוף המאה ה-19 ומתבסס באופן רופף על הסיפורים "האולר", "הדגל" ו"מוטל בן פייסי החזן" של שלום עליכם.
את המוזיקה חיבר יוחנן זראי ובסרט משובצים 13 שירים בעיבוד מוזיקלי של שמעון כהן.
תקציר העלילה

קופיל (יעקב ניצן) הוא ילד שובב שאביו קלמן (ראובן שפר) נוזף בו כל הזמן. מפני שקולו קול דק וצורח כקולו של תרנגול רך ומפני שהוא מבטא את האות ג' כמו ד' ואת האותיות כ' וק' כמו ט' קוראים לו הכל "טופלה טוטוריטו" (כלומר: קופלה קוקוריקו). אמו גיטל (מירה ייני) לוקחת אותו לחייט (יעקב בודו) כדי שיתפור לו מכנסיים עם כיסים. טופלה לא עומד בפיתוי וגונב אולר מהחייט.
חברו הטוב ביותר של טופלה הוא מוטל בן פייסי החזן (שחר קול). מוטל הוא יתום וכאשר אחיו הגדול אליהו (גדי יגיל) מכה אותו, נוזפת בו האם (ליה דוליצקיה) כי "אסור להכות יתום".
אליהו קנה ספר כיצד להתעשר מיד הוא מחליט לייצר קוואס. לשם זה הוא זקוק לתפוחי עץ שנמצאים בגנו של הגביר מנשה (אברהם רונאי) ואז הוא נפגש עם בת הגביר, אסתרק'ה ומיד נכבש באהבה ושר את השיר "אסתרק'ה המלכה". הוא הולך לשדכן מנדל (שלמה בר-שביט) ומבקש ממנו שילך לגביר וישדך לו את אסתרק'ה אבל הגביר מסלק את מנדל.
פרשת הקוואס מסתיימת כשמוטל מוסיף בטעות למשקה מי כביסה. לאחר מכן מייצר אליהו דיו אבל אין קונים והוא נאלץ לשפוך את כמויות הדיו לנהר. למחרת הופכת כל הכביסה של הכובסות לכחולה ואליהו נאסר.
טופלה ומוטל לומדים בחדר אצל המלמד (יעקב אלפרין) שמחרים לטופלה את האולר. כשהם יוצאים ליער בלג בעומר מצוידים בקשתות וחצים הם קושרים את המלמד הישן וטופלה לוקח את האולר. לבסוף צועקים ואומרים לו כי הותקפו על ידי גזלנים והמלמד נכנס להתקף חרדה ומובא למשכב בביתו.
כל העיירה הולכת לחפש את הגזלנים ובינתיים אסתרק'ה, מוטל וטופלה משחררים את אליהו והם נסים מהמקום. כשהם נתקלים בתושבי העיירה נתקפת אסת'רקה בחרדה, נופלת לנהר ומתחילה לטבוע ואליהו קופץ ומציל אותה לתשואות האנשים, הגביר ואשתו (רחל אטאס).
טופלה מטמין את האולר ונעשה חולה עם חלומות זוועה מה יקרה לו אם הדבר יתגלה. לבסוף מגיע למיטתו החייט וטופלה מתוודה על הגנבה אבל אז סולח לו החייט, טופלה מבריא והליקוי בדיבורו חולף.
כעת מסכים הגביר מנשה לנישואי אסתרק'ה עם אליהו "שיש לו ייחוס - בנו של פייסי החזן". לבסוף כל העיירה רוקדת בחתונה של אליהו ואסתר'קה.
שחקנים

| שחקן | תפקיד |
| --- | --- |
גדי יגיל: אליהו
דסי הדרי: אסתרק'ה
יעקב ניצן: טופלה (קופיל)
שחר קול: מוט'ל
יעקב בודו: חייט
יעקב אלפרין: המלמד
אברהם רונאי: הגביר
רחל אטאס: אשת הגביר
ליה דוליצקיה: אמא של מוט'ל
ראובן שפר: קלמן, אביו של טופלה
מירה ייני: גיטל, אמו של טופלה
ישראל גוריון: שואב מים
בני אמדורסקי: זמר
שלמה בר-שביט: מנדל השדכן
מלחמת 90 הדקות (סרט)

| --- | --- |
כרזת הסרט
כרזת הסרט
 מבוסס על:  הספר מלחמת 90 הדקות של איתי מאירסון
 בימוי:  אייל חלפון
 הופק בידי:  אסף אמיר
 תסריט:  אייל חלפון, אסף אמיר
 עריכה:  אריק להב לייבוביץ'
 שחקנים ראשיים:  משה איבגי נורמן עיסא
 מוזיקה:  רן שם טוב
 צילום:  דניאל קדם
 מדינה:  ישראל ישראל
 חברה מפיצה:  נורמה הפקות
 הקרנת בכורה:  2016
 משך הקרנה:  90 דקות
 שפת הסרט:  עברית, ערבית, אנגלית, פורטוגזית
 סוגה:  מוקומנטריה 
 דף הסרט ב־IMDb
 
מלחמת 90 הדקות הוא סרט מוקומנטרי ישראלי משנת 2015 בבימויו של אייל חלפון, עם משה איבגי ונורמן עיסא בתפקידים הראשיים. 
התסריט של אייל חלפון, והוא מבוסס על הספר "מלחמת 90 הדקות" (שמבוסס באופן מסוים על מלחמת הכדורגל) של איתי מאירסון משנת 2008.
העלילה מתחילה לאחר שראש ממשלת ישראל ויושב ראש הרשות הפלסטינית מחליטים שיש לסיים את הסכסוך המתמשך במשחק כדורגל בין נבחרת ישראל לנבחרת פלסטין שתוצאתו תקבע אחת ולתמיד מי נשאר בישראל ומי חייב לעזוב.
נורמן עיסא זכה בפרס אופיר לשחקן המשנה הטוב ביותר, משה איבגי היה מועמד לפרס אופיר לשחקן הראשי הטוב ביותר ואריק להב לייבוביץ' היה מועמד לפרס אופיר לעריכה הטובה ביותר בטקס פרסי אופיר לשנת 2015. נורמן עיסא ומשה איבגי זכו יחד בפרס השחקן הטוב ביותר בפסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה ב-2016.