stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אנדרה רוז'דה
בית הספר האירופי (1948-1945)

מעטים היו חובבי האמנות המופשטת והסוריאליסטית בהונגריה שלפני המלחמה. כאשר רוז'דה הציג את עבודותיו החדשות עם חזרתו מפריז בשנת 1943, המבקרים נדהמו. "שוב תערוכה מופשטת. לאחרונה, בקשר לאחת התערוכות של בית האמנות אלקוטאש, עסקנו באמנות מופשטת, כלומר באמנות מופשטת ומנותקת מכל המציאות של החיים, עם גחמותיו של דור עבר", כתב אחד המבקרים.
"רוז'דה היה אחת הדמויות המצטיינות והבולטות ביותר ביותר של הקבוצה, שנולדה בבודפשט בשנת 1945, בית הספר האירופי", אמרה קריסטינה פאשוט, שהציגה הקבלות בין הטכניקה היצירתית של רוז'דה למקס ארנסט ביחס למרחב ולשטח התמונה. הדמיון מעניין גם הוא, כיוון שהם לא יכלו לראות את התמונות של השני במהלך אותן שנים. "זה כאילו מוך זעיר, נוצות או רעלות עדינות למדי ממלאות את קומפוזיציות של רוז'דה. מוטיבים מתערבלים, מתפוררים או מעובים מחדש בדרך כלל פועלים עם תנועתם, אין קווי מתאר מדויקים, אין התחלה ואין סוף", כתבה.
תעופה (1946)
אהבה שמימית וארצית (1947)
צעדיי הראשונים בגיהנום (1947)
הגרוב של סבתא שלי (1947)
מחול המוות (1946-47)
שנות האיסור (1956-1949)

לאחר כינון המשטר הקומוניסטי, נאסרה אמנות לא פיגורטיבית וסוריאליסטית. בית הספר האירופי נאלץ לסיים את פעילותו. רוז'דה נזכרה בתקופה זו: "עם כניסתו של המשטר הקומוניסטי הדברים התנהלו במהירות רבה. בשנת 1948 היה צריך לפרק את הקבוצה בפשטות. ההתכנסות האחרונה שלנו הייתה בבית הקפה היפני. למחרת פרסמנו מודעה בעיתונים: אירופאי נהרג ביפן. זה היה הסוף."
אומנים מופשטים וסוריאליסטים יכלו ליצור רק בחשאי יצירות שתואמות את תפיסתם, אך לא ניתן היה להציג עבודות אלה. אנדרה רוז'דה נאלץ לעשות איורי ספרים. מכיוון שלא היה חופשי לצייר הוא ברח לרישום. בספר הרישומים שלו, שנשא עמו תמיד, הנציח את הדמויות הרגילות של הונגריה בשנות החמישים: אינטלקטואלים, איכרים, חברי מפלגה - הדמויות האופייניות לעידן. רישומים אלגנטיים ורגישים אלה מראים לא רק את עולם הקונצרטים, המרחצאות, בתי המשפט, חדרי התה, בתי החולים, אלא גם לפעמים את תחושת המיאוס נגד מערכת הדיכוי. דוגמה לאחרון זה הוא תיאורו של השופט חסר הפנים, כמו גם הטון הנלעג של הדיוקן העצמי שמטשטש חלקית את סטלין.
אמבטיה (בסביבות 1955)
נשיאות (בסביבות 1950)
שופט (בערך 1950)
דיוקן עצמי עם סטלין (1950)
סוריאליזם כשדה מחקר (1967-1957)

לאחר תבוסת המרד ההונגרי בשנת 1956 אנדרה רוז'דה ברח לפריז. מנהל המכון הצרפתי בבודפשט עזר לו להוציא בחשאי את כל ציוריו מהונגריה.
משנות השבעים ואילך ציוריו נעשו מפורטים עוד יותר מבעבר. הור נזכר בחוויותיו הראשונות בילדותו בצילום, וחשף את הדברים הבאים: “מגיל 15–16 פיתחתי והגדלתי את התמונות שלי. לאט לאט התחלתי להרגיש משיכה כפולה: צילמתי בחיפזון כדי שאוכל לעורר. שמתי לב שהמצלמה מלוכדת, שבפירוט היא הרבה יותר מתאימה לתת תמונה ממש נחמדה, לפחות בשבילי. אני חושב שזה הבסיס לציור שלי. זה שם, הרצון לייצר פרטים נותר. "
אומנות הצילום שלו

בנוסף לציור ולגרפיקה, אנדרה רוז'דה יצר גם רושם מתמשך בצילום. אחד הצילומים הראשונים ששרד הוא דיוקן עצמי שצולם בגיל ארבע עשרה, אשר צופה גם את אמנות הצילום שלו ואת חזון הציור שלו. בתצלום קומפוזיציה מורכב ומפתיע זה שצולם בשנת 1927, עומק החלל נעלם, כשכל פרט נראה במישור אחד, כולל דיוקן של הרוסט הצעיר, אותו הצליח לתפוס בהשתקפות.
תערוכות יחיד מרכזיות

2019 - Grafikai munkák, Institut Balassi, Brüsszel
2018 - Találkozások, Galerie Les Yeux Fertiles, Párizs
2017 - Megtalált idő, Orangerie du Sénat, Luxemburg-kert, Párizs
2017 - Beavatás, Franciaország nagykövetsége és Várfok Galéria, Budapest
2013 - Rozsda centenárium, Magyar Nemzeti Galéria, Budapest
2006 - Emléknyomok, az '56-os forradalom ötvenedik évfordulója, Közép-európai Egyetem, Budapest
2004 - Egy fényképező festő, Mai Manó Ház, Budapest
2004 - Ünneplő tekintet, Palazzo Falconieri, Róma
2003 - A festő útja, New York-i Egyetem, New York
2001 - Grafikai retrospektív kiállítás, Szépművészeti Múzeum, Budapest
1999 - Szerelmes ember, Várfok Galéria, Budapest
1998 - Festészeti retrospektív kiállítás, Műcsarnok, Budapest
1997, 1993, 1987, 1985, 1984 - Rozsda, Bateau-Lavoir, Párizs
1991 - Galerie Maguy-Marraine, Lyon
1982 - Galerie Jacqueline Schotland, Bázel
1981 - Galerie Jansen, Párizs
1977 - The Vincent Mann Gallery, New Orleans, USA
1977 - Gallery 8, Claremont, USA
1970 - Hôtel Amigo, Brüsszel
1966 - International Gallery, Cleveland, USA
1957 - Galerie Furstenberg, Párizs
1963 - Galerie Furstenberg, Párizs
1946-1948 - Az Európai Iskola kiállításai
1943 - Alkotás Művészház, Budapest
1936 - Tamás Galéria, Budapest
עבודותיו באוספים

מוזיאון לאמנויות יפות, בודפשט
מוזיאון קישצלי, גלריה בודפשט, בודפשט
הגלריה הלאומית של ההונגריה, בודפשט
מוזיאון לודוויג, בודפשט
המוזיאון ההונגרי לצילום, קצ'קמט
מרכז פומפידו, פריז
Musée d'Art Moderne de la Ville de Paris, פריז
Musée d'art moderne אנדרה מלרו - MuMa, Le Havre
Musée d’Art Moderne de Saint-Etienne
G. Nazionale d'Arte Moderna, רומא
מוזיאון ישראל, ירושלים
גלריית ורפוק
Galerie Les Yeux Fertiles
לקריאה נוספת

אנדרה רוז'דה - אתר רשמי
אנדרה ברטון : Le Surréalisme et la Peinture, פריז, 1965
Dictionnaire général du Surréalisme et ses environs, PUF Ed., 1982
פטר אסטרהאזי: האיש המאוהב, החיים והספרות
סראן אלכסנדריאן, אנדרה ברטון, דומיניק דסנטי, פטר אסטרהאזי, פרנסואז גילו, אדוארד יגואר, פרנסואה לסקון, ג'ויס מנסור, אריק אורסנה, דויד רוזנברג (עורך): רוז'דה, לואיל אן פייט, מהדורות סומוג'י ד'ארט, פריז, 2002
קריסטינה פאשוט: אנדרה רוז'דה: מסלול חייו של האמן עד שנת 1957. בתוך: אנדרה רוז'דה, היכל האמנות בודפשט, 1998
יוליה צ'רבה: רוז'דה (בהונגרית:חלודה) וברונזה, אמנות חדשה, 1995.
קארוי קינצ'ש : צייר אחד, אם הוא מצלם, המוזיאון ההונגרי לצילום, 2004
שאנדור הורניק: אהבה שמימית וארצית - אנדרה רוזסדה והסוריאליזם של שנות הארבעים, גלריית ורפוק, בודפשט, 2013
רוז'דה - בחיבוק הזמן, הגלריה הלאומית השל הונגריה, בודפשט, 2013
רוז'דה 100, גלריית Várfok, בודפשט, 2013
פורטל אמנות
הערות שוליים

↑  "Születési bejegyzése a mohácsi polgári születési akv. 341/1913. folyószáma alatt".
↑  Endre Rozsda: Gondolatok. In: Rozsda Endre, Műcsarnok, Budapest, 1998
1 2 3 4 5  Beszélgetés Rozsda Endrével. In: Rozsda Endre, Műcsarnok, Budapest, 1998
1 2 3  Passuth Krisztina: Rozsda Endre: a művész életútja 1957-ig. In: Rozsda Endre, Műcsarnok, Budapest, 1998
↑  Ezekből a rajzokból mutatott be válogatást a Centrális Galéria az 1956-os forradalom ötvenedik évfordulóján.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007502505605171  PLWABN: 9810591166105606  BnF: cb13615924h (data)  GND: 123163218  ISNI: 0000 0000 7838 528X  LCCN: n85274077  RKD: 321687  SUDOC: 069180164  ULAN: 500477425  VIAF: 64181128   WorldCat (עם VIAF): 64181128 
בית המשפחה במוהאץ'
אנדרה רוז'דה ופטר אסטרהאזי בפתיחת גלריית ורפוק (1999).
דיוקן עצמי

מלך האמת (1942)
הזמנה לתערוכה שלו בבית הספר האירופי

הזמנה לתערוכה בגלריה פירסטנברג
מגדל בבל (1958-1961)
Hommage à Stravinsky (1976(6)
סיפור סוריאליסטי (1955)
אלכסנדרה צ'ודינה

אלכסנדרה גאורגייבנה צ'ודינה (ברוסית: Александра Георгиевна Чудина; ‏6 בנובמבר 1923 - 28 באוקטובר 1990) הייתה ספורטאית סובייטית. היא סגנית אלופה אולימפית בקפיצה לרוחק ובהטלת כידון (הלסינקי 1952), אלופת אירופה בקרב חמש (ברן 1954) ושיאנית העולם בקפיצה לגובה. היא זכתה 3 פעמים במדליית זהב עם נבחרת ברית המועצות בכדורעף נשים באליפות העולם ו-4 פעמים באליפות אירופה.
ביוגרפיה

באליפות אירופה שנערכה באוסלו, נורווגיה בשנת 1946 זכתה צ'ודינה במדליית כסף בקפיצה לגובה בתוצאה של 1.57 מטר..
ביוגרפיה > סגנית אלופה אולימפית

באולימפיאדת הלסינקי (1952) זכתה צ'ודינה ב-3 מדליות, 2 כסף ו-1 ארד. מדליות כסף, בקפיצה לרוחק בתוצאה של 6.14 מטר, אחרי איווט ויליאמס מניו זילנד שקבע שיא אולימפי חדש של 6.24 מטר ולפני שירלי קאולי מבריטניה (5.92 מטר) ובהטלת כידון בתוצאה של 50.01 מטר, אחרי דנה זטופקובה מצ'כוסלובקיה (50.47 מטר) ולפני בת ארצה ילנה גורצ'קובה (49.76 מטר). מדליית ארד, בקפיצה לגובה בתוצאה של 1.63 מטר, אחרי אסתר ברנד מדרום אפריקה (1.67 מטר) ושילה לרוויל מבריטניה (1.65 מטר).
ביוגרפיה > שיאנית עולם ואלופת אירופה

בתחרות שנערכה בקייב, אוקראינה ב-22 במאי 1954 קבעה צ'ודינה בקפיצה לגובה שיא עולם חדש של 1.73 מטר, שיפור ב-1 ס"מ לשיאה בן ה-3 שנים של שילה לרוויל מבריטניה. שיא זה החזיק מעמד שנתיים ונשבר על ידי תלמה הופקינס מבריטניה (1.74 מטר). שלושה חודשים לאחר מכן, באליפות אירופה שנערכה בברן, שווייץ היא זכתה בשתי מדליות, זהב וכסף. מדליית זהב, בקרב חמש בשיא אליפות חדש של 3754 נקודות (4526 נקודות) ומדליית כסף בקפיצה לרוחק בתוצאה של 5.93 מטר. נוסף לכך, היא סיימה רק במקום שישי בקפיצה לגובה בתוצאה של 1.60 מטר.
ביוגרפיה > שחקנית כדורעף

בין השנים 1945–1963 שיחקה צ'ודינה כדורעף בקבוצת דינמו מוסקבה ובין השנים 1949–1960 שיחקה בנבחרת ברית המועצות ושימשה כקפטנית הנבחרת. היא זכתה ב-3 מדליות זהב באליפות העולם (מוסקבה 1952, פריז 1956 וריו דה ז'נייו 1960) ו-4 פעמים באליפות אירופה (פראג 1949, סופיה 1950, פריז 1951 ופראג 1958).
חייה האישיים

צ'ודינה לקתה בשחפת ואיבדה רגל אחת בגלל נמק. היא עישנה סיגריות בשרשרת ונפטרה בשנת 1990 מסרטן קיבה.
שיאים אישיים

קפיצה לגובה: 1.73 מטר (1954) שיא עולם בעבר
קפיצה לרוחק: 6.24 מטר (1953)
הטלת כידון: 52.75 מטר (1953)
קרב חמש: 4,750 נקודות (1955) שיא עולם בעבר
ראו גם

התפתחות שיא העולם בקפיצה לגובה (ויקיפדיה האנגלית)
אנז'ה

ערך זה עוסק בעיר בצרפת. אם התכוונתם למועדון כדורגל מעיר זו, ראו .
אַנְזֵ'ה (בצרפתית: Angers) היא עיר במערב צרפת, המשמשת מושב המחוז האדמיניסטרטיבי מן ולואר. היא שוכנת במרכזו של חבל ארצות הלואר (פיי דה לה לואר), במרחק שווה מנאנט ולה מאן, על גדות הנהר מן, קילומטרים אחדים מכניסתו אל הלואר. לאורכה שישה גשרים, ובה נמל עתיק. העיר היא ביתם של למעלה מ-150 אלף תושבים.
היסטוריה

אנז'ה היא בעלת היסטוריה מוקדמת שמגיעה עד התיישבות האדם והתקופה הנאוליתית. בעת העתיקה היו אלה בני העם האנדגאבי שהתפרסו באזור זה של הלואר, והעניקו את שמם לפרובינציית אנז'ו (בלטינית: Andegavia) ולעיר שבמרכזה, שלימים שימשה כבירתה. במהלך ימי הביניים נהייתה אנז'ה מקום חשוב ופרנסיה היו לרוזנים ולדוכסים, שהטריטוריה שלהם הלכה והתרחבה.
השושלת הפלנטגנטית (1154-1399) הפכה את דוכסות אנז'ו לכוח בעל משקל, שצעד לקראת שליטה על הפרובינציות השכנות טורן, מן וברטאן. עלייתה של השושלת האנז'ווינית נמשכה עד לכדי מגע עם הכתר האנגלי. בהמשך, איחד הדוכס רנה תחת סמכותו את אנז'ו, לורן, פרובאנס, ואף את נאפולי וסיציליה; הוא קידם את האמנות והתרבות וכן את האוניברסיטה של אנז'ה, שנוסדה במאה העשירית. אנז'ה נהייתה לעיר שעמדה בסימן ההגנה על ממלכת צרפת בפני אויביה.
בעת הרנסאנס עמדה העיר בראש ארגון אזורי שבו ביססה את שיפוטה והרחיבה אותו, כשהיא מכסה אחוזות נוספות (בהן לודאן, סומיר ובופור) בסביבתה. בית משפט נוסד בעיר ב-1552, והיה הגוף השיפוטי הראשון באנז'ו. המחוז נמנה עם המחוזות שהטילו מס מאוד לא פופולרי על מלח בישול, ושישה בתי-דין לסוגיית מס-המלח היו בו, מהם בעיר אנז'ה.
במהפכה הצרפתית איבדה העיר חלק נכבד מזכויות היתר שלה. עם זאת, מושב המושל (Préfecture) של מחוז מן-ולואר נקבע בה. לאורך המאה ה-19 עברה הבירה האנז'ווינית מודרניזציה שביטוייה היו הקמת שדרות, גנים ומונומנטים, שנבנו ברוח אוסמן. במאה ה-20 הוסיפה העיר לגדול ולצבור נפח תרבותי, אקולוגי וחברתי. מסוף 1939, עד כיבוש צרפת על ידי גרמניה באמצע 1940 הייתה אנז'ה מקום מושבה של הממשלה הפולנית הגולה.
כלכלה

נמלה העתיק של אנז'ה שימש נקודת מעבר בין פריז, ונדה והלואר האטלנטי. החל מהמאה ה-17 התפתחו סביב הנמל שעל הנהר תעשיות טקסטיל וחבלים, כמו גם בתי זיקוק לנפט. בעקבותיהם באו תעשיות חדשות עם הנחת מסילת הברזל במחצית השנייה של המאה ה-19. במאה ה-20 הייתה אנז'ה עיר יצרנית עם דגש רב על מטלורגיה, אלקטרוניקה וטקסטיל לגווניו.
בין החברות שמשכנן בעיר: מוטורולה, סקאניה, בּוֹש וקואנטרו.
תרבות

לצד פסטיבל ד'אנז'ה, העיר היא במה למספר פסטיבלים שנתיים ביניהם "פסטיבל הסקופ והעיתונות הבינלאומי", "פסטיבל ג'יפסי סווינג" ו"פסטיבל פאות הלחיים".
ערים תאומות

בריטניה ויגאן, אנגליה, בריטניה
הערות שוליים

↑  Town twinning with Angers, web.archive.org, ‏8 במאי 2015
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007531967105171  BNE: XX5780606  BnF: cb152616083 (data)  GND: 4002024-1  ISNI: 0000 0004 0510 6349  LCCN: n81078212  MusicBrainz: 384cbb52-1daf-467c-910f-758279483dfd  NARA: 10045122  NKC: ge339048  SUDOC: 026492059  VcBA: 494/46877  VIAF: 156582223   WorldCat (עם VIAF): 156582223
אפילציה

אפילציה (או אלקטרוליזיס) היא תהליך הלחמה של פריצות נימי דם (כאשר הנימים ניפגשים עם המטריקס נוצרות שערות). השיטה מוגדרת כקוסמטית. ביישומה מלחימים את נימי הדם ומנתקים אותם מהמטריקס, תהליך המוביל להסרת שיער לצמיתות מהגוף.
היסטוריה

כמו רוב הטיפולים בתחום האסתטיקה, גם האפילציה פותחה מתוך צורך לפתרון בעיה רפואית; ב-1875, ד"ר מישל צ'ארלס, רופא עיניים, ביקש לפתור את בעיית צמיחת הריסים ההפוכה בקרב מטופליו אשר גרמה לדלקות עיניים, כאבים ובעיות אחרות. ההליך הראשוני בוצע בעזרת סוללה ושני חוטי חשמל, אשר בעזרתם צרב ד"ר צ'ארלס את הריסים הפגומים ובכך תיקן את כיוון צמיחתם או לחלופין, הסיר אותם לצמיתות.
מהלך טיפול

הטיפול מתבצע על ידי החדרת מחט דקיקה מיוחדת לאפילציה לזקיק השערה, העברת זרם חשמלי אשר צורב את השורש ובכך מנתק ומונע צמיחת שיער חוזרת והוצאת השיערה באמצעות פינצטה. הטיפול באפילציה במחט חשמלית נעשה במהלך סדרת מפגשים.
הטיפול נחשב לבעל שיעורי הצלחה גבוהים[דרוש מקור].
מהלך טיפול > טיפול שגוי ונזקים לעור

אופי הטיפול, החדרת מחט לזקיק השערה והעברת זרם קל, מחייב מיומנות רבה ומבוצע בדרך כלל על ידי אפילטורים, רופא או קוסמטיקאית מוסמכת. בהיעדר המיומנות הנדרשת, הטיפול יכול להסב נזק לאזור המטופל ובמקרים חמורים יותר עלול להשאיר צלקת, כוויה, דלקת ואף כתמי פיגמנטציה.
יתרונות האפילציה על פני שיטות אחרות להסרת שיער

היתרון המרכזי של אפילציה על שיטות אחרות היא האפקטיביות שלה על פני בעלי שיער בהיר (בלונדיניים וג'ינגים), לעומת שיטות אחרות שלא יכולות להשפיע על שיער חסר פיגמנטים.
יתרון נוסף הוא העובדה שנשים בהריון, אנשים עם קוצב לב ואנשים שחלו בסרטן יכולים לעשות אפילציה, והאוכלוסייה היחידה שלא יכולה לעשות את זה היא חולי סוכרת.
ראו גם

הסרת שיער
אריתריום

| אריתריום |
| --- | --- |

תקופה
פלאוקן, 60 מיליון שנה לפני זמננו PreЄ Є O S D C P T J K Pg N     
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: פילאים
סוג:: אריתריום
מין:: Eritherium azzouzorum
שם מדעי
 Eritherium

אריתריום (שם מדעי: Eritherium; מיוונית: "eρυ" - ישן, "herium" - חיה) הוא סוג של יונק קדום מסדרת הפילאים, הנחשב לאביהם הקדום של הפילים החיים כשהוא הנציג הקדום והקטן ביותר בסדרתו. הוא התקיים במשך הפלאוקן שלפני 60 מיליון שנה במרוקו. המאובנים שלו התגלו בבסיס אולד אבדון (אנ') ותוארו ב-2009 למדע בידי החוקר עמנואל גריברנט (Emmanuel Gheerbrant).
האריתריום היה קטן בהרבה מהפילים והגיע לאורך של 40 ס"מ, לגובה של 20 ס"מ בכתפיים ולמשקל 5 עד 6 ק"ג. מבנה לסתותיו דמה יחסית לזה של שפנאים או של נציגים מוקדמים מהקבוצה פיינונגולטה, בה כלולים גם התחשאים והסדרות דסמוסטיליים ואמבריתופודיים. היו לו בכל לסת 3 שיניים חותכות, ניב אחד בולט, ארבעה קדם-וחנות ושלושה טוחנות בכל צד. השיניים היו שטוחות ברובם ועזרו לבעליהם לכתוש צמחייה קשיחה מהביצות בהם חי. החוטם שלו היה קצר ואינו דמה לחדק.
כיום לא מקצים לסוג זה משפחה, כך שהוא נחשב לסוג ללא מקור. הקרובים העיקריים שלו הם הנומידותריים והמריתריום שהתקיימו במשך הפלאוקן והאאוקן של אפריקה, ומהם התפתחו שאר הפילאים.
אנטואן הראשון, נסיך מונקו

| --- | --- |

 לידה:  25 בינואר 1661 פריז, ממלכת צרפת 
 פטירה:  20 בפברואר 1731 (בגיל 70) מונקו 
 מדינה:  צרפת 
 מקום קבורה:  קתדרלת ניקולס הקדוש 
 בן או בת זוג:  מארי דה לורן (1688–?) 
 
אנטואן הראשון, נסיך מונקו (25 בינואר 1661 – 20 בפברואר 1731) היה נסיך ריבון של מונקו.
ביוגרפיה

אנטואן נולד ב-25 בינואר 1661 בפריז, והיה בנם הבכור של לואי הראשון ממונקו וקתרין שארלוט דה גרמונט.
בשנת 1683, אנטואן מונה לסגן ברגימנט הרגלים דו רואי. בשנת 1684 הוא מונה לקולונל ברגימנט סואסונואה. במהלך מלחמת תשע השנים הוא השתתף בקרב בפיליפסבורג (1688), קרב פלורוס (1690), מצור המונס (1691), ומצור נאמור (1692).
ב-21 באוגוסט 1702, אנטואן נשבע למלך לואי ה-14 הצרפתי בפרלמנט בשל היותו דוכס ולנטינואה ואציל צרפתי. בשנת 1724 קיבל תואר אביר ממסדרי המלוכה הצרפתיים.
הוא "השלים את ביצורי סלע מונקו, בנה את האוריאון ואת מבצר אנטואן." לבסוף הקים "חצר מבריקה בארמונו." זו הייתה דרך משופרת המחברת בין לה קונדמין ל"מצע חצי האי". מגדל אורילון שפיקד על הכבש המוביל לפאליס פרינסייה הוקם בין השנים 1707–1708.
משפחתו

אנטואן התחתן ב-13 ביוני 1688 עם מארי דה לורן, "מדמואזל ד'ארמניאק" (12 באוגוסט 1674 - 30 באוקטובר 1724), בתו של לואי, רוזן ארמניאק.
נולדו להם שש בנות, שרק שלוש מהן שרדו את הינקות:
קתרינה שארלוט (7 באוקטובר 1691 - 18 ביוני 1696)
לואיז איפוליט, נסיכת מונקו (10 בנובמבר 1697 - 29 בדצמבר 1731)
אליזבטה שארלוט (3 בנובמבר 1698 - 25 באוגוסט 1702).
מרגריטה קמילה (1 במאי 1700 - 27 באפריל 1758),
מריה דבוטה (15 במרץ 1702 - 24 באוקטובר 1703),
מריה פאולינה תרזה דבוטה (23 באוקטובר 1708 - 20 במאי 1726).
לאנטואן היו גם מספר ילדים מחוץ לנישואים:
אליזבת דורפור
אנטואן גרימלדי (1697–1784)
ויקטואר ורטו
אנטואנט גרימלדי
לואיז מארי תרז גרימלדי (1705–1723)
באזיגאר

| --- | --- |
 מדינות:  הודו
 אזורים:  אסיה
 שפת אם:  58,00 (1981)
 משפחה:  דראווידית לא מסווג באזיגאר
 לאום:  הודו הודו
 קוד ISO 639-3:  bfr 
 ראו גם:  שפה • כתב • רשימת שפות
 
באזיגאר (באנגלית: Bazigar) היא שפה דראווידית לא מסווגת המדוברת על ידי שבט הבאזיגאר בעיקר באזורים פנג'אב, הריאנה ואוטר פרדש שמדרום לצ'אנדיגאר שבהודו. על אף שהשפה היא שפה דראווידית, לשפה יש דמיון רב לפנג'אבי וראג'סטאני. לבאזיגאר פונולוגיה זהה לפנג'אבי מלבד החוסר בעיצור חכי, חוכך, אטום ועיצור סדקי, חוכך, אטום. רוב דוברי השפה אינם יודעי קרוא וכתוב וכמות דוברי השפה היודעים קרוא וכתוב היא פחות מ-1%.
הערות שוליים

↑  Schreffler, Gibb. "The Bazigar (Goaar) People and Their Performing Arts" (PDF).
| שפות דראווידיות |
| --- | --- | --- |
| דרומיות | טמילית • מלאיאלאם • קוטה • קודאגו • קאנדה • טולו • מלאיאלאם יהודית • קודאבה טאק • באדאגה • הולייה • קורומבה אטאפדי • טודה • קומבארן • קורומבה קאנדה • מודוגה • אירולה • שולאגה • בטה קורומבה • קאיקאדי • ירוקאלה • ג'סרי • פאניה • אוראלי • מאלארית • קוראגה • בלארי • קאלאנדי • קאניקארית • מולו קורומבה • קאדאר • קונדובאדי • מאלאסאר • מאלה מאלאסאר • קוריצ'ייה • אראנאדאנית • מאלאבדאנית • פאלייאנית • הראבאלאנית • אולאטאנית • ווייאנאד צ'טי • קאקאלה |  |
| דרומיות - מרכזיות | גונדי • מריה • קואי • קונדה • טלוגו • קויה • פנגו • מאנדה • נגארצ'אל • קובי |  |
| מרכזיות | קולאמי • אולארי • דורווה • נאיקי |  |
| צפוניות | קורוך • מאלטו • ברהואי |  |
| לא מסווגות | באזיגאר • וישאבאן • מאלאקוראבאן • אלאר |  |
ערך זה הוא קצרמרבנושא שפות ובנושא הודו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ארכאוהיפוס

| ארכאוהיפוס |
| --- | --- |
 איור אפשרי
תקופה
סוף אוליגוקן-תחילת מיוקן 30.8–13.6 מיליון שנה לפני זמננו PreЄ Є O S D C P T J K Pg N       
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: מפריטי פרסה
תת־סדרה:: Hippomorpha
משפחה:: סוסיים
סוג:: ארכאוהיפוס
מינים
 Archaeohippus blackbergi  Archaeohippus mannulus  Archaeohippus mourningi  Archaeohippus penultimus  Archaeohippus stenolophus  Archaeohippus ultimus
שם מדעי
 Archaeohippus

ארכאוהיפוס (שם מדעי: Archaeohippus; מילולית: "סוס עתיק/ישן") הוא סוג נכחד של סוס, שחי באמריקה הצפונית מסוף האוליגוקן לתחילת המיוקן שלפני 30.8 עד 13.6 מיליון שנה מהיום. התגלו ממנו מספר ממצאים בעלי שלד ייחודי. ייתכן שסוס זה חי באיים ועבר גמדיות איים, מאחר שהוא הגיע רק למשקל 20 קילוגרם, קטן בהרבה מסוסי תקופתו כמו המיוהיפוס.
עם זאת הסוס נחשב למתקדם יחסית במבנה שיניו החזקות יחסית ומפרקי הרגליים הארוכים באופן יחסי, שעזרו לו לנוע במהירות. עדיין הוא לא היה יכול לרעות עשבים והאצבעות שלו כללו 3 אצבעות, מאפיין המקשה על הריצה המהירה של הסוסים המודרניים. במאפייניו הוא דמה לפראהיפוס מתקופתו ונחשב למאובן מעבר בין הסוסים הפרימיטיביים ביותר למתקדמים והגדולים יותר. הוא התקיים ביערות או בתת-יערות וייתכן שנכחד עם היעלמותם במשך המיוקן.
ממצאי סוס זה התגלו בפאונת מסקל שבערוץ קוטונווד (Cottonwood Creek) באורגון וב-1886 שויכו בידי חוקר המאובנים אדוארד דרינקר קופ לסוג אנכיתריום. כמה חוקרים שבחנו את העצמות החלו לפקפק בהבחנה זו וב-1909 הוא הופרד לסוג עצמאי. אך ב-1932 החוקר ויליאם דילר מתאו (אנ') סיווג אותו לתת-סוג של פראהיפוס, עקב צורתם הדומה. עם זאת היו לו מאפיינים ייחודיים והוא הוחזר לסוגו הנפרד.
לאורך המאה ה-20 התגלו מאובנים של ארכאוהיפוס לאורך אמריקה הצפונית, בעיקר בפלורידה ובאורגון אך גם צפונה עד ססקצ'ואן בקנדה ודרומה עד לאזור תעלת פנמה. חלק מהממצאים כללו טוחנות גדולות שאולי שויכו אליו אך מצויים במחלוקת מדעית.
אנטכינוס מדומה

| אנטכינוס מדומה |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
תת־מחלקה:: כיסאים
על־סדרה:: כיסאים אוסטרלים
סדרה:: טורפי כיס
משפחה:: נמיות כיס
סוג:: אנטכינוס מדומה
מינים
 6
שם מדעי
 Pseudantechinus ‏טייט, 1947

אנטכינוס מדומה (שם מדעי: Pseudantechinus - אטימולוגית: אנטכינוס מזויף), הוא סוג של טורף כיס קטן דמוי עכבר ממשפחת נמיות הכיס, הכולל 6 מינים החיים במדבריות יבשת אוסטרליה. המינים בסוג זה סווגו בעבר בסוג פסקוגל ובהמשך בסוג אנטכינוס; בשנת 1947 הוקצה להם סוג נפרד.
אנטומיה

לאנטכינוס המדומה מבנה גוף צר וגמיש, ראש עגלגל עם חרטום מחודד, רגליים קטנטנות, ואוזניים בינוניות או גדולות. סימן ההיכר שלו הוא זנבו העבה אשר מתפקד כמאגר שומן בעת מחסור במזון ומזכיר את זנב המולגרה. הפרווה של האנטכינוס המדומה עבה וצפופה ומורכבת משערות זיפיות קצרות; היא בהירה וחדגונית יותר משל מיני האנטכינוס, וצבעה נע בין צהבהב חולי לאפרפר או חום בהיר; הרגליים, הגחון והסנטר בצבע לבנבן. האוזניים אדמדמות מעט, ויש לעיתים פס אדמדם על החרטום. הזנב אדמדם וכהה במעט משאר הגוף. אורך הגוף של האנטכינוס המדומה נע בין 95 ל-105 מילימטר, ומשקלו 20–45 גרם בהתאם למין.
ביולוגיה

שלא כמו מיני האנטכינוס החיים במגוון בתי גידול טרופיים, מיני האנטכינוס המדומה מצויים בעיקר במדבריות יבשים, על פי רוב באזורים שבהם יש סלעים ואבני חול. במהלך היום הם מנמנים בסדקים ונקיקים בסלעים ובאדמה או בתילי טרמיטים, ובמהלך הלילה יוצאים לצוד את מזונם; התזונה של האנטכינוס המדומה מורכבת מחרקים.
לאחר תקופת הריון של 45 ימים, נקבת האנטכינוס המדומה ממליטה שגר של 5–6 וולדות. הם מבלים את השבועות הראשונים בכיס של האם, ונגמלים לאחר 14–16 שבועות; לאחר כשנה הם מגיעים לבגרות. בניגוד לזכרים של מיני האנטכינוס אשר מתים בהמוניהם לאחר עונת רבייה קצרה ותובענית, הזכרים של מיני האנטכינוס המדומה חיים 3–4 שנים בדומה לנקבות.
מינים

אנטכינוס מדומה עבה-זנב (Pseudantechinus macdonnellensis)
אנטכינוס מדומה קרפנטריה (Pseudantechinus mimulus)
אנטכינוס מדומה נינגבינג (Pseudantechinus ningbing)
אנטכינוס מדומה שזוף (Pseudantechinus roryi)
אנטכינוס מדומה וולי (Pseudantechinus woolleyae)
אנטכינוס מדומה אבן-חול (Pseudantechinus bilarni) - סווג בעבר בסוג דיבלר.
אררט פארק הייאט מוסקבה

| --- | --- |

 קומות:  11 
 בניית המלון
 תאריך פתיחה:  2002 
 קואורדינטות:  55°45′36″N 37°37′18″E﻿ / ﻿55.76°N 37.6218°E﻿ / 55.76; 37.6218
 האתר הרשמי
  (למפת מוסקבה מוגדלת) אררט פארק הייאט מוסקבה(למפת מוסקבה רגילה) אררט פארק הייאט מוסקבה he
 
אררט פארק הייאט מוסקבה (באנגלית: Ararat Park Hyatt Moscow) הוא בית מלון חמישה כוכבים, הנמצא בנפת משצ'אנקה במוסקבה.
המלון ממוקם בסמוך לכיכר האדומה במרכז ההיסטורי של מוסקבה, כמה צעדים מהקרמלין, תיאטרון בולשוי,  הדומה הממלכתית, מרכז העסקים של מוסקבה ומרכזי הקניות צום ו-גום. במלון 208 חדרים, כולל 29 סוויטות.
המלון ידוע במסעדות וברים יוקרתיים. ביניהם, בית הקפה Ararat המתמחה במטבח ארמני, מסעדת פארק, מסעדת יפני Enoki ובר Conservatory, בזכות הנוף הפנורמי של מרכז מוסקבה והעיצוב המודרני, נכנס לרשימת הברים היפים בעולם על פי המגזין Architectural Digest[דרושה הבהרה].
אנטואן דה פיליפו

| --- | --- |

 לידה:  1 באפריל 1767 אנגלה-סור-ל'אנז'ין, ממלכת צרפת ממלכת צרפת 
 פטירה:  20 במאי 1799 (בגיל 32) עכו, ארץ ישראל העות'מאנית האימפריה העות'מאנית 
 מדינה:  צרפת 
 השתייכות:  כוחות ארטילריה 
 דרגה:  colonel 
 פעולות ומבצעים
 קרב ואלמי 
 
אנטואן דה פיליפו (בצרפתית: Antoine de Phélippeaux‏; 1767 – 1 במאי 1799) היה קצין תותחנים צרפתי, למד בנעוריו ביחד עם נפוליאון בונפרטה, שפיקד בשרות הבריטים על הגנת עכו בעת המצור על עכו.