stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אישה מרוקאית אחת
לקריאה נוספת

חיים סעדון, קהילות ישראל במזרח במאות התשע עשרה והעשרים, ספר מרוקו (גרסה מקוונת), ירושלים: יד בן צבי, מכון לחקר קהילות ישראל במזרח, ומשרד החינוך, מינהל חברה ונוער, תשס"ד 2003
שמואל שגב, מבצע יכין: עלייתם החשאית של יהודי מרוקו, ירושלים: משרד החינוך' מינהל חברה ונוער, תשס"ד 2003
חיים מלכה, הסלקציה: הסלקציה וההפליה בעלייתם וקליטתם של יהודי מרוקו וצפון-אפריקה בשנים 1948-1956, תל אביב : משרד הביטחון, ההוצאה לאור, 1985
אבי פיקאר, "חלוצים ללא הילה", סגולה, מגזין ישראלי להיסטוריה, גיליון 95 (תשעח)
150 שנה לאליאנס. גיליון כתב העת 'אות ברית קודש' כתב העת של יהודי מרוקו, גיליון 30, קיץ תשע"א, עורך: אשר כנפו
אהרן רודריג, שחרור הנשים וחינוכן מחדש, (מקורות היסטוריים על תרומת כי"ח לשינוי מעמד האישה בארצות המזרח) באתר הספרייה הווירטואלית של מט"ח
מיכאל מ' לסקר, החינוך היהודי במרוקו, פעמים 9 תשמ"א 198, עמ' 78–99.
הערות שוליים

↑  אבי פיקאר, חלוצים ללא הילה, סגולה, מגזין ישראלי להיסטוריה, גיליון 95 (תשעח)
↑  הבלוג של גלאדיס, מפה ומשם / אישה מרוקאית אחת,, באתר SALOONA, ‏27.04.2015
↑  ימית ארמבריסטר, תרגום: רחל אהרוני, אישה מרוקאית אחת, הקיבוץ המאוחד, 2013, עמ' 101
↑  ימית ארמביסטר, תרגום: רחל אהרוני, אישה מרוקאית אחת, הקיבוץ המאוחד, 2013, עמ' 161
↑  ימית ארמבריסטר, תרגום: רחל אהרוני, אישה מרוקאית אחת, הקיבוץ המאוחד, 2013, עמ' 162
↑  ימית ארמבריסטר, תרגום: רחל אהרוני, אישה מרוקאית אחת, תל אביב: הקיבוץ המאוחד, 2013, עמ' 9
↑  שרות ILUSA, מה עושה "אישה מרוקאית אחת " מקרית גת במדבר אריזונה?, באתר ISRAELI LIFE USA, ‏24.5.2013
↑  "עשיתי החלטה בגיל 23 לחיות בארה"ב בעקבות אהבת חיי, ואי אפשר לקבל החלטה כזו בלי להקריב", באתר IsraeliLifeUSA, ‏2015-07-24
↑  קרן דותן, הנוסטלגיה לימים הטובים של היהודים במרוקו, מעריב, 2013
↑  מגזין אמריקאי, ביקורת ספרותית על הספר אישה מרוקאית אחת, All Thing Of Life
↑  מצעד הספרים של תשע"ה, משרד החינוך 2015
↑  גבריאל בן-שמחון, המרוקאי האחרון, תל אביב: ידיעות אחרונות, 2016, עמ' 214
תמונת מחזור בבית ספר אליאנס בעיר פאס במרוקו, 1940
מעמד האישה באלג'יריה

מעמד האישה באלג'יריה כולל את תפיסתה של האישה בחברה האלג'ירית אצל נשים ואצל גברים, מקומן של נשים ויכולת ההשפעה שלהן, בשלבי התמקצעות ובמסגרות התעסוקה, החינוך, הפוליטיקה, והמשפטיות. בחברה האלג'ירית, האסלאם קובע את עליונות הגבר על האישה. לפיכך, החברה כבלה את הנשים לבתיהן, על מנת שיישארו טהורות ונטולות השפעות זרות.[דרוש מקור]
לאחר מלחמת העצמאות של אלג'יריה, בשנת 1962, נראה כי מעמד הנשים משתפר, וכי אלג'יריה צועדת אל עבר הקדמה: שוויון זכויות ודמוקרטיה. הובטח לנשים שזכויותיהן יעוגנו בחוק וכי הן יוכרו כחברות שוות בחברה.[דרוש מקור]
בימי הקולוניאליזם הצרפתי ובימי העצמאות > מעמד האישה האלג'ירית תחת השלטון הצרפתי

אלג'יריה נכבשה על ידי צרפת בשנת 1830, והייתה תחת שלטון צרפתי במשך 132 שנים.
המגע, שנוצר בין התרבות הצרפתית למוסלמית במהלך שנים אלה, הוביל למתיחות קשה בין שני הצדדים: הכיבוש הצרפתי שאף להנחיל את תרבות המערב בקרב תושבי אלג'יריה, ובהתאם, לעקור את תרבותם הערבית-אסלאמית. אולם, נוצרה תוצאה הפוכה: תושבי אלג'יריה דבקו עוד יותר בתרבותם ומנהגיהם במקום אימוץ מנהגי צרפת הכובשת, כפי שציפו מנהיגיה[דרוש מקור].
לתוצאה זו הייתה השלכה קריטית על מעמד הנשים באלג'יריה. מאחר שהאסלאם קובע את עליונות הגבר על האישה, מצב הנשים הורע אף יותר. אומנם מעמדן היה נחות ביחס לגבר גם לפני הכיבוש, אך לאחר הכיבוש הצרפתי ויחד עם הרצון לשמר את הזהות הערבית מוסלמית, מעמד הנשים הורע והתהדק הפיקוח עליהן.
הפטריארכיה שלטה וקבעה את מעמד האישה בבית, בספירה הפרטית, וכל יציאה לספירה הציבורית נחשבה כפשע חמור מאוד. המשפחה והבית הפכו ל"מקדש של ערכים" מפני שהיו מנוטרלים מכל השפעה מערבית חיצונית. כדי לשרוד, כבלה החברה את הנשים לבתיהן על מנת שיישארו טהורות ונטולות השפעות זרות. הספירה הפרטית הפכה למקום מפלט מהמציאות הבלתי רצויה.
בימי הקולוניאליזם הצרפתי ובימי העצמאות > המאבק בכיבוש הצרפתי

לאחר מלחמת העולם השנייה, הוקמה באלג'יריה "החזית הלאומית לשחרור אלג'יריה" (FLN), שמטרתה הייתה לשחרר את הארץ משלטון צרפת. בהדרגה החלו הנשים לקחת חלק בפעילויות המחתרתיות נגד הכיבוש, ומספרן של המגויסות והמתנדבות הגיע לכעשרת אלפים. פעילותן הייתה מגוונת: החל באחיות ומבשלות וכלה בלוחמות פעילות. אותן נשים לוחמות הפכו לסמל המהפכה.
בימי הקולוניאליזם הצרפתי ובימי העצמאות > מלחמת העצמאות ומעמד האישה לאחר השגת העצמאות

מלחמת העצמאות של אלג'יריה הייתה מלחמה ארוכה ועקובה מדם, שהתרחשה בין השנים 1954–1962, ומהווה את נקודת המפנה המשמעותית האחרונה בהיסטוריה של אלג'יריה. המלחמה התאפיינה בלוחמת פעולות נגד אזרחים, תוך שימוש בעינויים בידי שני הצדדים, ופעולות אנטי טרוריסטיות שהפעיל הצבא הצרפתי כנגד המקומיים. המלחמה הייתה קונפליקט רב-שלבי ורב-פנים שהיו מעורבות בו מספר תנועות יריבות שלחמו זו בזו בזמנים שונים: תנועת השחרור האלג'ירית, נגד התנועה הלאומית האלג'ירית.
מלחמת העצמאות האלג'ירית תמה לאחר משא ומתן ממושך אשר הוביל להסכם הפסקת אש בין צרפת לבין ארגון תנועת השחרור האלג'ירית בעיר אביאן בצרפת. הסכמי אביאן שנחתמו בהסכם הפסקת האש, קבעו אף את המשך היחסים הכלכליים, הטכניים והתרבותיים בין צרפת לאלג'יריה. 
לאחר השגת העצמאות היה נראה כי מעמד הנשים משתפר, וכי אלג'יריה צועדת אל עבר הקדמה: שוויון זכויות ודמוקרטיה.
אכן הובטח לנשים שזכויותיהן יעוגנו בחוק וכי הן יוכרו כחברות שוות בחברה, הבטחה שהרוויחו בכבוד הודות לתרומתן הרבה במהפכה, אך המצב בפועל היה שונה. 
באלג'יריה שרר פחד מפני השפעות המערב, ויחד עם ההתנגדות התקיפה להן והמיתון שאליו נקלעה המדינה לאחר המלחמה- העם פנה לדבוק בדת ובמסורת אף יותר.
הפונדמנטליזם, אשר קרא לחזור אל מקורות הדת והחלת חוקי הדת על החברה, הלך והתגבר, והתחזקה האמונה שמקום הנשים הוא בבית. 
מכיוון שהדת הייתה זו שקבעה את החוק בנושאי בית ומשפחה, נוצר ניגוד בין החוק לדת בנושא מעמד הנשים: החוק הכיר באישה כשווה לגבר, אך הדת הדגישה את נחיתותה.
מעמד האישה האלג'ירית בהיבטים שונים > פוליטיקה

הנשים האלג'יריות אומנם נהנו משוויון זכויות, ולכאורה האישה יכלה לבחור ולהיבחר למוסדות המדינה, אך עם זאת ייצוגה במוסדות אלו היה דל (ייצוג הנע בין 1% ל-4%). בנוסף, עקב התחזקות הפונדמנטליזם, והקריאה לחזור אל מקורות הדת והחלת חוקי הדת על החברה, התחזקה האמונה שמקום הנשים הוא בבית, מצב אשר מנע מהנשים להיות פעילות פוליטיות בחברה. 
כיום אנו רואים שיפור חיובי ומשמעותי בנושא, הנובע מחקיקת חוקים באלג'יריה המיטיבים עם הייצוג הפוליטי של הנשים. חוקים אלה הביאו לגידול בארגונים פוליטיים נשיים, וכתוצאה מכך, לגידול בייצוג הפוליטי של נשים אלג'יריות בקונגרס העם הלאומי.
מעמד האישה האלג'ירית בהיבטים שונים > תעסוקה

אמנם מצד אחד החוקה העניקה לאישה את החופש העיסוק המקצועי, אך מצד שני הגבילה חופש זה עד למינימום האפשרי. האישה יכלה לצאת לעבודה אם ורק אם היא מילאה את תפקידה בחיק המשפחה כנדרש. זאת במטרה להבטיח את יציבות המשפחה על ידי מילוי תפקידה כאם וכרעיה. כך למעשה החוקה שהעניקה לאישה את חופש העיסוק המקצועי הפכה ללא רלוונטית, מפני שהנשים נדרשו להשקיע את מירב מאמציהן במטלות הבית, בחיי המשפחה ובגידול הילדים, ולכן בסופו של יום לא נקלטו כלל לעבודה. נשים אשר בסופו של יום כן הצליחו למצוא עבודה, הייתה זו עבודה ארעית לחלוטין, עד שהתחתנו וחויבו לחזור אל הבית והמטלות המסורתיות.
מעמד האישה האלג'ירית בהיבטים שונים > השכלה

הזכויות שניתנו לנשים היו מעטות ומוגבלות, אך זהו התחום, ביחס לתחומים האחרים, בו ההתקדמות אל עבר השוויון בין הגברים והנשים הייתה המהירה ביותר. 
הקניית ההשכלה לבנות מהווה צעד משמעותי וכבד-משקל במושגים של תהליכי שינוי.
באלג'יריה של אותה תקופה כמעט ולא היו בתי ספר לבנות, ובבתי הספר אשר כן היו מיועדים גם להן, הייתה הפרדה בין הבנים לבנות, החל מבית ספר יסודי ועד לתיכון. החינוך לנשים לא היה נפוץ ובנוסף לעובדה שבנות לא הורשו ללמוד, נאסר על הנשים לחפש עבודה ורבות מהן נאלצו לקבץ נדבות.
מעמד האישה האלג'ירית בהיבטים שונים > פוליגמיה

באלג'יריה ישנו חוק ביטול ריבוי נשים. חוק זה מופר אך ורק במקרים חריגים ולשם כך על הבעל להשיג אישור מוקדם לכך מ"הקאדי" (בית הדין הדתי) עם ציון סיבות המצדיקות בקשה זו.
מעמד האישה האלג'ירית כיום

בשנת 2005 בוצעה באלג'יריה רפורמה אשר הטיבה עם האוטונומיה הנשית במשפחה וביטלה את הקוד המשפחתי שראה בנשים כעקרות בית. עם זאת, אחוז הנשים העובדות או "המתפקדות מבחינה כלכלית" הוא מהנמוכים בעולם.
בתחום הפוליטי חל שיפור ניכר במעמד הנשים: בבחירות לממשלה האלג'ירית שהתקיימו בעשירי במאי 2012 נבחרו מעל ל-30% מתוך כלל המועמדים לקונגרס העם הלאומי (NPC) -התקדמות ניכרת לקראת שוויון מגדרי. לשם השוואה, ב-2007 זכו הנשים רק ב-8 אחוזים מסך המושבים.
את העלייה הניכרת בהשתלבות הנשים בפוליטיקה ניתן להסביר על ידי הריבוי בארגוני הנשים בחברה האלג'ירית, אשר תרם עם הזמן לתמיכה ברעיון שהנשים יכולות לכהן ביותר תפקידים ציבוריים.
'אמוסנאו' הוא דוגמה לארגון כזה. ארגון זה קורא מדי יום ביומו לקידום שוויון בין גברים לנשים.
בשנת 2012 יזם הארגון פרויקט לניסוח חוזה נישואין שיסייע לנשים להתוות תנאים לנישואיהן לפני החתונה, כמו הזכות לעבוד או להמשיך בלימודיהן. הארגון שואף כעת שהמדינה תקבל את המסמך שפיתח כחוזה נישואין סטנדרטי. מאמצים אלו מעצימים את התמיכה הציבורית בזכויות הנשים.
תחילתו של השוויון המגדרי בפרלמנט האלג'ירי הוא צעד חיובי המבשר על תפנית לקראת דמוקרטיה וקידמה עבור כלל החברה גברים ונשים כאחד.
ראו גם

שריעה
מעמד האישה בחברה הערבית
עכנון צר-פסים

| עכנון צר-פסים |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: מקריני סנפיר
מחלקה:: מקריני סנפיר
סדרה:: צלופחאים
משפחה:: מורניים
סוג:: עכנון צר-פסים
מין:: עכנון צר-פסים
שם מדעי
 Gymnomuraena zebra ‏שו, 1797

עַכְנוּן צַר-פַּסִּים (שם מדעי: Gymnomuraena zebra) הוא סוג ומין יחיד של צלופח גדול במשפחת המורניים. הוא יכול להגיע לאורך מרבי של 150 ס"מ, כשהגודל הממוצע שלו הוא יותר בסדר גודל של 50 ס"מ. הוא בעל פסים צפופים של שחור ולבן, מה שהעניק לו את שמו באנגלית, מורנת הזברה.
עכנון צר-הפסים הוא פעיל לילה וטורף, כשבניגוד לרוב המורניים האחרים, הוא ניזון אך ורק מסרטנאים, קיפודי ים ורכיכות. לפעמים מתבלבלים בינו לבין עכנון אזור, עקב הדמיון בשמות שלהם באנגלית והמראה בעל הפסים הדומה שלהם.
תפוצה ובית גידול

עכנון צר-הפסים נפוץ בכל האזור האינדו-פסיפי מהחוף המזרחי של אפריקה ועד לחוף המערבי של אמריקה, כולל בים האדום, בהוואי ובאיי גלאפגוס. בית הגידול המועדף עליו הוא שונית סלעית או שונית אלמוגים, במים רדודים עד עומק של 40 מטרים.
הערות שוליים

↑  עכנון צר-פסים באתר הרשימה האדומה של IUCN
↑  עַכְנוּן צַר פַּסִּים במילון בעלי חיים: דגי הגרם (תשע"ב), 2012, באתר האקדמיה ללשון העברית
קריפטולידיים

| קריפטולידיים |
| --- | --- |
 איור של קריפטולידוס
תקופה
יורה תיכון-קרטיקון תחתון 165–130 מיליון שנה לפני זמננו PreЄ Є O S D C P T J K Pg N       
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: זוחלים
סדרה:: פלזיוזאוריה
משפחה:: קריפטולידיים
שם מדעי
 Cryptoclididae ‏ויליסטון, 1925

איור של קימרוזאורוס שוחה בים
קריפטולידיים (שם מדעי: Cryptoclididae) היא משפחה של זוחלים שוכני ימים מקבוצת הפלסיוזאורודים שבסדרת הפלסיוזאורים. זוחלים אלה חיו בעידן המזוזואיקון ביורה התיכון עד לקרטיקון התחתון לפני 165-130 מיליון שנה.
מבנה גופם של זוחלים ימיים אלה דמה לזה של האלאסמוזאוריים והם היו בעלי צוואר ארוך מרובה חוליות וגמיש ובקצהו ראש קטן בעל לסתות קטנות עם שיניים דמויות מחטים שנסגרו על טרף מיימי כמו דגי גרם או סילוניות ששרצו במים הרדודים הקדומים. הם ריחפו בעזרת סנפיריהם הגדולים במרדף אחריהם. לא ידוע אם יכלו לעלות לחוף כדי להטיל ביצים או שהשריצו צאצאים במים בדומה לאיכתיוזאורים.
סוגי המשפחה

Abyssosaurus
קולימבוזאורוס (Colymbosaurus)
קריפטולידוס (Cryptoclidus)
קימרוזאורוס (Kimmerosaurus)
מורנוזאורוס (Muraenosaurus)
Pantosaurus
Spitrasaurus
Tatenectes
Tricleidus
Vinialesaurus
ניבן צהוב-לוע

| ניבן צהוב-לוע |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: מקריני סנפיר
מחלקה:: מקריני סנפיר
סדרה:: צלופחאים
משפחה:: מורניים
סוג:: ניבן
מין:: ניבן צהוב-לוע
שם מדעי
 Gymnothorax nudivomer ‏גינטר, 1867

נִיבָן צְהֹב-לֹעַ (שם מדעי: Gymnothorax nudivomer) הוא מין של צלופח גדול מהסוג ניבן שבמשפחת המורניים. הוא יכול להגיע עד לאורך של 180 ס"מ, אם כי לרוב הפרטים הנצפים קטנים יותר. אחד המאפיינים הבולטים ביותר של הניבן, כשמו כן הוא, הוא הצבע הצהוב של הפה הפנימי שלו.
מאפיינים

צבע הגוף המפותל שלו הוא חום כשהוא מנוקד בכתמים לבנים קטנים המעוגלים בחום כהה יותר מבצע הרקע. גודלם של כתמים אלה קטן יחסית בראש, והם הולכים וגדלים לכיוון הזנב. פתח הזימים הוא בצבע חום כהה. הניבן הצהוב-לוע הוא מתבודד ופעיל לילה, כשהוא צד את טרפו הכולל בעיקר דגים, ברחבי השונית.
תפוצה ובתי גידול

הניבן הצהוב-לוע נפוץ בכל האזור האינדו-פסיפי ממזרח אפריקה, כולל הים האדום, עד פולינזיה והוואי ומדרום יפן עד קלדוניה החדשה. הוא חי במדרונות החיצוניים של שוניות האלמוגים, שם הוא יושב בנקיקים בעומק של מטר עד 272 מטרים. עם זאת, הוא נראה בדרך כלל בעומקים של כ-30 מטר.
בישראל, ניתן למצוא את הניבן הצהוב-לוע במפרץ אילת.
הערות שוליים

↑  ניבן צהוב-לוע באתר הרשימה האדומה של IUCN
↑  נִיבָן צְהֹב-לֹעַ במילון בעלי חיים: דגי הגרם (תשע"ב), 2012, באתר האקדמיה ללשון העברית
↑  ניבן צהוב לוע, באתר טבע ישראלי (באנגלית)
ניבן מנומר

| ניבן מנומר |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: מקריני סנפיר
מחלקה:: מקריני סנפיר
סדרה:: צלופחאים
משפחה:: מורניים
סוג:: ניבן
מין:: ניבן מנומר
שם מדעי
 Gymnothorax undulatus ‏לספד, 1803

נִיבָן מְנֻמָּר (שם מדעי: Gymnothorax undulatus) הוא מין של צלופח גדול מהסוג ניבן שבמשפחת המורניים. הוא מצוי באזור האינדו-פסיפי ובמזרח-מרכז האוקיינוס השקט עד עומקים של 30 מטר. הוא יכול להגיע עד לאורך של 1.5 מטר.
מאפיינים

ניתן לזהות בקלות את הניבן המנומר לפי ראשו הצהוב והכתמים החומים המכסים את גופו. הוא משתמש בפה הגדול שלו כדי לשאוב מים אל הזימים, כשכיסוי הזימים הוא חור קטן להגנה על הזימים העדינים. כמו רוב הצלופחאים, הוא חסר סנפירי חזה ואגן על מנת לנוע בקלות יותר דרך חריצי השונית. הסנפירים האחרים שלו מצוידים בעור עבה יותר כדי להגן מפני שריטות. הוא נע בצורת S כדי להיות מסוגל לנוע קדימה ואחורה דרך השונית. השיניים שלו מעוצבות כך שיוכל לאחוז בטרף ולהזיזו לאחור בקלות לצורך עיכול.
תפוצה ובית גידול

ניתן למצוא את הניבן המנומר באוקיינוס השקט ובמזרח אפריקה. הוא חי בשוניות ובלגונות בעומקים של מטר עד 50 מטרים. הוא פעיל לילה, שכן הוא מסתתר במהלך היום ויוצא לצוד מזון בלילה.
בישראל, ניתן למצוא את הניבן המנומר במפרץ אילת.
הערות שוליים

↑  ניבן מנומר באתר הרשימה האדומה של IUCN
↑  נִיבָן מְנֻמָּר במילון בעלי חיים: דגי הגרם (תשע"ב), 2012, באתר האקדמיה ללשון העברית
↑  ניבן מנומר, באתר טבע ישראלי (באנגלית)
פגסוסיים

| פגסוסיים |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: מקריני סנפיר
מחלקה:: מקריני סנפיר
סדרה:: עוקצנוניים
תת־סדרה:: Dactylopteroidei
משפחה:: פגסוסיים
סוגים
 Eurypegasus  Pegasus
שם מדעי
 Pegasidae ‏אדאמב, 1854

Pegasus laternarius
פגסוסיים (שם מדעי: Pegasidae) היא משפחת דגים מסדרת העוקצנוניים המתחלקת לשני סוגים ולשישה מינים החיים בימים הטרופיים של האזור האינדו פסיפי בקרבה לקרקעית. בעבר נחשבו למינים במשפחת האבובניים שבסדרת האבובנאים. הם קיבלו את שמם עקב דמיונם לפגסוס ב"כנפיהם" ובחוטמם דמוי הסוס.
מאפיינים

אורכם של הפגסוסים עד 13 ס"מ. הם קטנים ושטוחים ובעלי "כנפיים" רחבות עם עוקצים נפרשים, הראש מוארך עם עיניים גדולות וחוטם משורבב המזכיר סוסון ים. הזנב קטן ושטוח. צבעם של הפגסוסים מוסווה ודומה לקרקע ימית סלעית. בנוסף הם מכוסים בקשקשים משוריינים.
הפגסוסים חיים על קרקעית הים החולית וחופרים בה בשביל חיפוש אחר חסרי חוליות קטנים אותם הם בולעים עם חוטמם המוארך. רוב הזמן הם נחים במחילה או במאורה בחול. לעיתים הם משירים את שריונם העוקצני.
מיון

משפחה פֵּגָסוּסִיִּים (Pegasidae)
סוג Eurypegasus
מין פגסוס דרקוני (Eurypegasus draconis)
מין Eurypegasus papilio
סוג Pegasus
מין Pegasus lancifer
מין Pegasus laternarius
מין Pegasus volitans
מין Pegasus tetrabelos
ניבן כתמים

| ניבן כתמים |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: מקריני סנפיר
מחלקה:: מקריני סנפיר
סדרה:: צלופחאים
משפחה:: מורניים
סוג:: ניבן
מין:: ניבן כתמים
שם מדעי
 Gymnothorax flavimarginatus ‏ראפל, 1830

נִיבַן כְּתָמִים (שם מדעי: Gymnothorax flavimarginatus) הוא מין של צלופח גדול מהסוג ניבן שבמשפחת המורניים. הוא מצוי באזור האינדו-פסיפי, בעומק של עד 150 מטרים.
מאפיינים

ניבן הכתמים יכול לגדול לאורך מרבי של כ-240 ס"מ, כשהאורך הממוצע הוא כ-80 ס"מ. צבעו הוא צהוב עמום עם נקודות של חום כהה או שחור המכסות את רוב גופו. ראשו בצבע אפור-ארגמן עם כתם שחור גדול. שולי הסנפירים בחלק האחורי של הגוף צהבהבים או ירקרקים. לדגים צעירים עשוי להיות צבע גוף צהוב בהיר יותר עם כתמים חומים.
תפוצה ובית גידול

ניבן הכתמים חי באזור האינדו-פסיפי, ממזרח אפריקה והים האדום עד ליפן, אינדונזיה ואוסטרליה, ועד לאיים ריוקיו, הוואי, קלדוניה החדשה, קוסטה ריקה, פנמה ואיי גלאפגוס. בית הגידול האופייני לו הוא שוניות אלמוגים או אזורים סלעיים של שוניות שטוחות, עד עומק של כ-150 מטרים.
בישראל, ניתן למצוא את ניבן הכתמים במפרץ אילת.
הערות שוליים

↑  ניבן כתמים באתר הרשימה האדומה של IUCN
↑  נִיבַן כְּתָמִים במילון בעלי חיים: דגי הגרם (תשע"ב), 2012, באתר האקדמיה ללשון העברית
↑  ניבן כתמים, באתר טבע ישראלי (באנגלית)
שדמית שחורת-כנף

| שדמית שחורת-כנף |
| --- | --- |

מצב שימור
 מצב שימור: קרוב לסיכון קרוב לסיכון (NT) 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: חופמאים
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: שדמתיים
סוג:: שדמית
מין:: שדמית שחורת-כנף
שם מדעי
 Glareola nordmanni ‏ולדהיים, 1842
תחום תפוצה


Glareola nordmanni
שדמית שחורת-כנף (שם מדעי:Glareola nordmanni) הוא מין של עוף ממשפחת השדמתיים. אורכה 28 ס"מ ומוטת כנפיה 70 ס"מ. שדמית זו דומה לשדמית אדומת-כנף אך כהה יותר. כמו כל מיני השדמית היא ניזונה מחרקים מעופפים ולא מחרקים הנמצאים על הקרקע.
תפוצתה בדרום מזרח אירופה ובדרום מערב אסיה. 
בישראל היא הייתה בעבר  חולפת נפוצה אך חלה ירידה גדולה במספרים וכיום (2023) היא מוגדרת כחולפת לא נפוצה.
שמה המדעי ניתן לה על שמו של אלכסנדר פון נורדמן (Alexander von Nordmann), ביולוג פיני.
הערות שוליים

↑  שדמית שחורת-כנף באתר הרשימה האדומה של IUCN
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007554665105171
פלסיוזאוריים

| פלסיוזאוריים |
| --- | --- |
 איור של פלסיוזאורוס
תקופה
יורה, 199–145 מיליון שנה לפני זמננו PreЄ Є O S D C P T J K Pg N       
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: זוחלים
סדרה:: פלזיוזאוריה
משפחה:: פלסיוזאוריים
שם מדעי
 Plesiosauridae ‏גריי, 1825

פלסיוזאוריים (שם מדעי: Plesiosauridae) היא משפחה של זוחלים ימיים נכחדים, בני קבוצת הפלסיוזאורודים שחיו רק בתור היורה, לפני 199 עד 145 מיליון שנה מזמננו.
מאפיינים

יצורים אלה חיו בימים ובאוקיינוסים ברחבי העולם, בעיקר סביב מימי אירופה.
משפחה זו הוגדרה ב-1825 בידי החוקר האנגלי ג'ון אדוארד גריי וקיבלה את שמה מהסוג פלסיוזאורוס. מחקרים שונים שייכו למשפחה זו רק את הסוג פלסיוזאורוס, בעוד מחקרים אחרים השאירו סוגים דומים במשפחה.
במראם הזכירו בני המשפחה את האלאסמוזאוריים מהקרטיקון והם דמו להם בצוואר הארוך, הסנפירים הארוכים דמויי המשוטים והראש הקטן. ככל הנראה היו הפלסיוזאוריים אוכלי דגים שבדומה לכלבי ים עלו לחוף למנוחה או לרבייה.
סוגים

Eretmosaurus
Hydrorion
Leurospondylus?
Plesiopterys
פלסיוזאורוס (Plesiosaurus)
אטנבורוזאורוס (Attenborosaurus)
הילאל אל-קודס

מועדון ספורט הילאל אל-קודס (בערבית: هلال القدس תעתיק מדויק: הִלַאלֶ אלְקֻדְס) היא קבוצת כדורגל ממזרח ירושלים, המשחקת בליגת העל הפלסטינית. אגודת הספורט הילאל אל-קודס מפעילה גם קבוצות התעמלות, אגרוף, קרטה, שחיה, טניס שולחן, קבוצת צופים וחדר כושר. זו פעילות בה משתתפים מאות ילדים ובני נוער.
היסטוריה

אגודת הספורט הילאל אל-קודס הוקמה בשנת 1972, במטרה לארגן מסגרת חברתית ופעילות ספורטיבית לילדים וצעירים במזרח ירושלים. האגודה ממוקמת מצפון לעיר העתיקה סמוך למוזיאון רוקפלר. בשנים הראשונות פעלה בעיקר כמועדון פעילות לילדים הפעילה חוגי דרמה ותיאטרון. הפעילות הספורטבית החלה בשנת 1975, והוקמה קבוצת כדורגל חובבנית שהחלה לשחק בליגה המקומית במזרח ירושלים.
כאשר הוקמה ליגת העל הפלסטינית על ידי הרשות הפלסטינית בשנת 1998 הצטרפה לליגה. החל מעונת 11–2010, מתקיימת הליגה במתכונת מקצוענית, הקבוצה החלה לגייס תקציב של כחצי מיליון שקל לעונה ולהחתים שחקנים ומאמנים מקצועיים. לקבוצה הצטרפו מורד עליאן, תושב בית צפאפא, שהגיע מבית"ר שמשון תל אביב, מוחמד ג'מאל, תושב אום אל-פחם, שבעבר שיחק בהפועל פתח תקווה. ועלי חטיב תושב שפרעם, שבעבר שיחק בהפועל חיפה.
בעונת 12–2011, הצטרפו לקבוצה חוסאם אבו סלאח מבני סכנין, והמאמן סמיר עיסא, שאימן בעבר גם במכבי אחי נצרת. והקבוצה זכתה לראשונה באליפות ליגת העל הפלסטינית.
בשנת 2012 עבר להילאל אל-קודס רוברטו קטלאן (Roberto Kettlun), שחקן קבוצת פלסטינו מצ'ילה.
בינואר 2015 הצטרף לקבוצה אחמד סבע מלך שערי ליגת העל ב-2012, שכיכב במכבי נתניה.
בדצמבר 2015, קיימו ראשי הקבוצה פגישה עם נציגי בני סכנין במטרה ליצור שיתוף פעולה, שיכלול העברת שחקנים ומשחקי ידידות. כמו כן, החתימו את סלמן עמר, שבעבר שיחק בהפועל ירושלים כמאמן הקבוצה, לאחר פתיחה גרועה לעונה בה צברו רק שמונה נקודות ב-11 מחזורים. תחת הדרכתו של סלמן הקבוצה התאוששה וסימה במקום הרביעי, כמו כן הגיעה לגמר גביע פלסטין.
בעונת 17–2016, הקבוצה זכתה באליפות ליגת העל הפלסטינית בפעם השנייה.
בעונת 18–2017, הצטרף לקבוצה אשרף רבאח מהפועל חדרה.
אצטדיון

הקבוצה משחקת באצטדיון פייסל חוסייני הנמצא סמוך לכביש 60 בתחומי הכפר א-ראם צפונית לירושלים. באצטדיון כ-12,500 מקומות ישיבה. האצטדיון נקרא על שם המנהיג הפלסטיני פייסל חוסייני ונחנך באוקטובר 2008.
הישגים

אליפות ליגת העל הפלסטינית
2011/12, 2016/17, 2017/18, 2018/19
גביע פלסטין
2011-12
2013-14
2017-18
השתתפות במפעלים הקבוצתיים של ההתאחדות לכדורגל של אסיה

ליגת העל הפלסטינית מסונפת להתאחדות לכדורגל של אסיה (באנגלית: Asian Football Confederation, ראשי תיבות AFC), ולכן קבוצות אשר מסיימות במקומות הראשונים זוכות להשתתף במפעלים הקבוצתיים של ההתאחדות. הילאל אל-קודס השתתפה בתחרות גביע הנשיא בשנת 2013, בתחרות גביע ההתאחדות (AFC Cup) בשנת 2015.
הערות שוליים

↑  "אהלן וסהלן" - מאת: אביחי חיים באתר גולר 1 - 01-05-2012
↑  משה הרוש, בליגה הפלסטינית לא מחכים לספטמבר, באתר הארץ, 14 באוגוסט 2011
↑  יונתן הללי ואייל לוי, העקרב: האם עלי חטיב יעקוץ שוב?, באתר nrg‏, 8 במרץ 2012
↑  רז זהבי, ‏ההעברה שהסתבכה: על איום ברצח ופניית פרסה, באתר ערוץ הספורט, 23 בדצמבר 2014
↑  יואב ויכסלפיש, בעט, סלאח, בעט, באתר "המקום הכי חם בגיהנום", 11 בינואר 2015
↑  שלמה וייס‏, ראשי אל קודס מהליגה הפלסטינאית מנסים ליצור שת"פ עם בני סכנין, באתר וואלה, 13 בדצמבר 2015
↑  עובר ליגה: סלמן עמר חתם בהילאל אל קודס, באתר ערוץ הספורט, 31 בדצמבר 2015
↑  יוני מנדל, תקווה ירושלמית: האם הקבוצה הפלסטינית תביא את הגביע לעיר?, אתר שיחה מקומית, 3 ביוני 2016
↑  אשרף רבאח בדרך חזרה לליגה א, באתר יאללה ספורט, 14.12.2017
צב ערבות

| צב ערבות |
| --- | --- |
 צב ערבות
מצב שימור
 מצב שימור: סכנת הכחדה חמורה סכנת הכחדה חמורה (CR) 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: זוחלים
סדרה:: צבים
תת־סדרה:: צבים חבויי-צוואר
משפחה:: צבים יבשתיים
סוג:: צב גופר
מין:: צב ערבות
שם מדעי
 Gopherus agassizii ‏קופר, 1863

צב ערבות (שם מדעי: Gopherus agassizii) הוא מין צב מהסוג צב גופר אשר חי בטבע בדרום ארצות הברית באזורי מדבר. מין זה מצוי בסכנת הכחדה בטבע.
מאפיינים

צב זה מגיע לאורך 25–36 ס"מ, למשקל 2–5 ק"ג ולגובה 10–15 ס"מ. הוא בעל שריון מקורה בעל לוחיות כהות ואדמדמות בחלק הפנימי וגוף בצבע אפור-כתום. הזכרים גדולים מהנקבות ובעלי שריון ארוך יותר בחלקו הקדמי. הצב בעל רגליים ארוכות העוזרות לו לחפור היטב בחולות המדבר.
הצבים חיים בגבם או בקבוצות קטנות הפעילות במשך היום ומחפשות מזון. הם ניזונים ממגוון מיני צמחים, ירקות ועשבים מדבריים ומחבבים במיוחד זרעי פירות של קקטוסים כמו הסגווארו. הצב מסתדר כמעט בלי לשתות כלל והוא בעל כליות המייצרות שתן מרוכז כדי לחסוך באנרגיה. בעונת הרבייה נלחמים הזכרים ביניהם בעזרת שולי השריון ומנסים להפוך אחד את השני על גבו.
הצב מצוי בסכנה גדולה בטבע עקב בעיות של עיור במדבר, תקיפות עורבים הפוגעים בצעירים, מחלות, ציד, ונדליזם ופגיעה במקורות מזונו.
הערות שוליים

↑  צב ערבות באתר הרשימה האדומה של IUCN
ערך זה הוא קצרמרבנושא זוחלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
קיואג'רה

| קיואג'רה |
| --- | --- |

תקופה
קרטיקון עליון, 85 מיליון שנה לפני זמננו PreЄ Є O S D C P T J K Pg N     
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: זוחלים
סדרה:: פטרוזאוריה
תת־סדרה:: פטרודקטיליים
משפחה:: טפג'ריים
סוג:: קיואג'רה
מין:: Caiuajara dobruskii
שם מדעי
 Caiuajara ‏קלנר & Weinschütz & Ricetti, 2014

קיואג'רה (שם מדעי: Caiuajara) הוא סוג של פטרוזאור ממשפחת הטפג'ריים שהתקיים במשך הקרטיקון העליון שלפני 85 מיליון שנה בברזיל.
גילוי

סוג זה התגלה בידי פועלים ב-1971 במדינת פרנה בברזיל בשדה פתוח ואלה הובאו ב-2011 לקהילה המדעית. הממצאים של הפטרוזאור כללו שרידי עצמות רבות 
שהשתמרו בצורתם ולא נדחסו לאבן החול בה נקברו ורק שלדים בודדים היו מפורקים. ככל הנראה השרידים היו של פטרוזאורים צעירים, אשר לא פיתחו את הגולגולות הבולטות של הבוגרים. סוג זה תואר ב-2014 למדע בידי קבוצת חוקרים ביניהם: פאולו מנזיג (Paulo Manzig), אלכסנדר קלנר (Alexander Kellner) ועוד. שם הסוג ניתן על הקבוצה: "Caiuá Group", אשר חקרה את הממצאים והסיומת "ג'רה" - קיצור של טפיג'רה, קרוב משפחתו.
מאפיינים

פטרוזאור זה היה בעל מוטת כנפיים של 2.35 מטרים והיה בעל "קסדה" דמוית-סנפיר מעל הגולגולת, מה שכנראה שימש לתצוגות חברתיות או לאיזון. אף שבעבר סברו שבני המשפחה היו שוכני חופים, למעשה הוא התקיים במדבר ופרטים רבים נהרגו, עקב שיטפון מסופות מעל אגמים קדומים, אשר העיפו פרטים רבים (בעיקר צעירים) לתוך האגם. לא ברור ממה ניזון הפטרוזאור, אף שמניחים שהיה צמחוני.
צביון וולטר

צביון וולטר (שם מדעי: Philantomba walteri), הוא מין של אנטילופה בתת-משפחת הצביונים החי במרכז ומערב אפריקה.