ענת סרגוסטי
ביוגרפיה > בתחום התקשורת

בשנת 1980, עם סיום לימודי הצילום במכללת הדסה בירושלים, פנתה לעיתונות והחלה לעבוד בשבועון "העולם הזה", בעריכת אורי אבנרי, כצלמת וכתבת. במסגרת עבודתה סיקרה את האירועים החשובים ביותר של העשור: פינוי ימית וחבל סיני במסגרת הסכם השלום עם מצרים, מלחמת לבנון הראשונה, פרישתו של מנחם בגין מראשות הממשלה, מערכות הבחירות, האינתיפאדה הראשונה ועוד.
במלחמת לבנון הראשונה ב-1982 היה לסרגוסטי (ביחד עם אבנרי והעיתונאית שרית ישי) את אחד ההישגים העיתונאיים המשמעותיים של אותה העת: ראיון ראשון עם יאסר ערפאת, ראש אש"ף, בביירות הנצורה. באותה נסיעה היסטורית למערב ביירות הצליח צוות "העולם הזה" לראיין גם את הטייס השבוי אהרון אחיעז ולהביא מכתבים ותמונות ממנו לבני משפחתו בישראל. ההישג העיתונאי הזה הוא אחד מאבני הדרך החשובים בהיסטוריה של העיתונות בישראל אשר קבע מחדש את גבולות העיתונות וחופש הביטוי ונלמד מאז בבתי ספר לעיתונות.
סרגוסטי נחשבת צלמת המלחמות הראשונה בישראל. ביחד עם כרמלה מנשה, הכתבת הצבאית של קול ישראל וטלי ליפקין-שחק הכתבת הצבאית של עיתון דבר, ניהלו השלוש מאבק עיקש מול דובר צה"ל שמנע אז מנשים עיתונאיות להיכנס ללבנון לסקר את המלחמה. סרגוסטי וליפקין שחק לא ויתרו ו"גנבו" את הגבול לתוך לבנון, כאקט של מחאה, על כך שלא אפשרו להן לבצע את עבודתן נאמנה.
ב-1984 רשמה סרגוסטי הישג עיתונאי חשוב נוסף כשתיעדה את הובלת המחבל החוטף בידי אנשי השב"כ בפרשת קו 300, שנודעה גם בשם "פרשת השב"כ", בצילום שפורסם על שער "העולם הזה".
ב-1994 הצטרפה סרגוסטי לצוות המצומצם שהקים את חברת החדשות של ערוץ 2. היא התמנתה לכתבת בעזה, כתבת הטלוויזיה האישה הראשונה בתפקיד, במשך שנתיים סיקרה את העברת הסמכויות מידי צה"ל לידי הרשות הפלסטינית שאך זה קמה, ולתקופות קצרות אף התגוררה בעזה. מאוחר יותר שמשה בתפקידי עריכה ראשיים בחברת החדשות. היא ערכה במשך כמה שנים את המהדורה המרכזית ואת "אולפן שישי". הייתה העורכת המייסדת של חדשות הבוקר וחדשות השבת. ערכה כמה תוכניות מיוחדות, כמו תוכניות ליום השנה לרצח רבין ועוד.
בשנת 2001–2002 זכתה למלגת יוברט האמפרי של תוכנית פולברייט ונסעה לוושינגטון. שם גם שימשה ככתבת חדשות ערוץ 2 וסיקרה בהרחבה את מתקפת הטרור על בנייני התאומים ב-11 בספטמבר 2001.
עם שובה לישראל השתלבה ככתבת בכירה בחדשות החוץ והכינה כתבות דוקומנטריות למגזין "אולפן שישי". בין 2007–2008 עברה להתגורר בעיר שדרות על מנת לסקר את העיר המותקפת מהשטח. סרגוסטי הייתה העיתונאית הראשונה שהביאה את הסיפור של העיר שדרות ישירות מהשטח. היא גם צילמה והביאה לאקרנים סרט דוקומנטרי קצר בנושא בשם: יומן שדרות.
בספטמבר 2008 יצא לאקרנים גם סרטה הדוקומנטרי השני: "האזרחית אלוני", על שולמית אלוני, סרט שסיפר את סיפורה של שולמית אלוני כאחת הנשים הבולטות ומשפיעות בציבוריות הישראלית בעשורים האחרונים.
עבודותיה כצלמת עיתונות הוצגו בתערוכות רבות בישראל ומחוצה לה. היא אף השתתפה בביאנלה הראשונה לצילום בעין חרוד בשנת 1986 ובתערוכות קבוצתיות נוספות. בשנת 2009 הוצגה תערוכתה "ענת סרגוסטי - תצלומים מ'העולם הזה' 1980 - 1993" בגלריה הלימודית בבית הספר לאמנות שבמכללה האקדמית ספיר, במסגרת כנס שדרות לחברה. בתערוכה הוצגו צילומים של אירועים חברתיים בולטים שסרגוסטי צילמה במהלך 12 שנות עבודה ככתבת וצלמת שטח בשבועון "העולם הזה". בשנת 2008 הוצגו צילומים שלה במוזיאון חיפה לאמנות במסגרת התערוכה המקיפה לשנת ה-60 למדינה.
ביוני 2008 נבחרה לעמוד בראש אג'נדה – מרכז ישראלי לאסטרטגיה תקשורתית, ארגון ללא כוונות רווח שעוסק בתקשורת ובשינוי חברתי, ועזבה את חברת החדשות של ערוץ 2.
סרגוסטי היא מרצה לתקשורת, לרב-תרבותיות בתקשורת, לשילוב מיעוטים בכלי תקשורת שונים ועוד. היא למדה קורסים לתקשורת במכללת ספיר, במרכז הבינתחומי ובמכללה למינהל. סרגוסטי משמשת שופטת ולקטורית בפסטיבלים שונים לקולנוע ובמסגרת האקדמיה הישראלית לקולנוע ולטלוויזיה. סרגוסטי כותבת מבוקשת באתרים רבים כפרשנית ומרבה לכתוב מאמרים גם בכתבי עת אקדמיים.
עד לנסיעתה לארצות הברית היה לה טור קבוע בתוכנית של קרן נויבך ברשת ב' של קול ישראל, "סדר יום עם קרן נויבך", ומשתתפת בקביעות מאז עלייתה של התוכנית לאוויר. פרשנית בנושאים חברתיים כלכליים בתוכנית של עידן גרינבאום בטלוויזיה החינוכית סוגרים חשבון.
במרץ 2017, יצא לאור הספר ללא גלימה בהוצאת ידיעות ספרים, בעריכתה.
בינואר 2020, נבחרה לנהל את תחום חופש העיתונות בארגון העיתונאים.