stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
כביש 77
תולדות הכביש

הקטע המזרחי של הכביש, מכפר כנא דרך צומת גולני לטבריה הוא כביש ישן עוד מימי המנדט הבריטי[דרוש מקור]. קטע זה היה התוואי הראשי שחיבר את הגליל המזרחי וטבריה לשאר הארץ, דרך נצרת[דרוש מקור].
תוכנית לקטע האמצעי של הכביש, מצומת המוביל (כיום מחלף) לצומת גולני (כיום מחלף), הייתה קיימת כבר בתחילת שנות ה-70, אולם בשנת 1973 טרם החלה סלילתו מסיבות תקציביות. קטע זה של הכביש נסלל בהמשך ונפתח לתנועה במרץ 1980.
הקטע ממחלף המוביל לרמת ישי נסלל בשנים 1983–1984 ונפתח בשנת 1985.
ביולי 2009 החלו עבודות לשיפור והרחבת הכביש לארבעה נתיבים[דרוש מקור], ובינואר 2011 הפך הכביש (בקטע מצומת ישי למחלף המוביל[דרוש מקור], שהפך ביולי 2011 למחלף), לאחד מראשוני הכבישים שהמהירות המותרת בו עומדת על 100 קילומטר לשעה[דרוש מקור], אף על פי שאינו כביש מהיר.
בשנת 2012 התרחשה בכביש תאונת דרכים קטלנית שבה נספו שמונה אנשים[דרוש מקור].
צמתים ומחלפים לאורך הכביש

| קילומטרים | שם | סוג מפגש | מיקום | דרכים מצטלבות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
כביש 77 ממערב למזרח
| 0 | מחלף תל קשיש |  | תל קשיש, יקנעם עילית |   כביש 6   כביש 66 |
| 6 | מחלף ישי |  | רמת ישי |   כביש 75 |
| 12 | מחלף זרזיר |  | זרזיר |   כביש 7626 |
| 15.5 | מחלף המוביל |  | הסוללים |   כביש 79 |
| 17 | מסעף הלוחם הבדואי |  | אנדרטת הלוחם הבדואי | גישה לאנדרטת הלוחם הבדואי ( לכיוון מערב) |
| 22 | מחלף הושעיה |  | הושעיה | כביש 7920 (כביש גישה להושעיה) |
| 23.5 | מסעף רומת אל הייב |  | רומת אל-הייב | כבישי גישה לרומת אל-הייב-רומאנה-עוזייר ( לכיוון מערב) |
| 24.5 | מחלף ציפורית |  | אזור תעשייה ציפורית | כביש גישה לאזור התעשייה ציפורית |
| 27 | מחלף בית רימון |  | כפר כנא |   כביש 754, כביש 7850 (כביש גישה לבית רימון) |
| 30 | מחלף טורעאן |  | טורעאן | כביש גישה לטורעאן |
| 31.5 | כניסה לטורעאן (ממזרח) ולמחנה שמשון (ממערב) |  | טורעאן | כבישי גישה לטורעאן ולמחנה שמשון |
| 33 | מחלף גולני |  | בקעת בית נטופה |   כביש 65 |
| 36 | צומת גבעת אבני |  | גבעת אבני | כביש 7707, כביש גישה לגבעת אבני |
| 39 | מחלף קדמת גליל |  | פארק תעשיות קדמת גליל | כביש גישה לפארק תעשיות קדמת גליל |
| 42 | צומת פוריה |  | טבריה |   כביש 768 |
| 43 | צומת מצפה |  | טבריה | כביש גישה למצפה |
| 44 | צומת ללא שם |  | טבריה | שדרות ספיר |
| 45 | צומת כפר חיטים |  | טבריה | כביש 7717 |
| 48 | צומת ללא שם |  | טבריה |   כביש 90 |
אתרים לאורך כביש 77

האתר הארכאולוגי יפתחאל
שמורת יער הסוללים
אנדרטת הלוחם הבדואי
מאגר אשכול
כפר קדם
הכנסייה וקבר רבן שמעון בן גמליאל בכפר כנא
אתר ההנצחה של חטיבת גולני במחלף גולני
יער לביא
הכנרת
גלריה

כביש 77 במבט מזרחה
כביש 77 ליד מאגר אשכול, ינואר 2019
מפרידן ציפורית, ינואר 2019
צומת השומרים בשמאל וצומת אלונים מימין. כביש 77 פונה ימינה.
מחלף ישי ומימין רמת ישי
מחלף גולני, ינואר 2019
הערות שוליים

↑  אחיה ראב"ד, כביש 77 נפתח - מצומת עמיעד ועד ערד בלי רמזורים, באתר ynet, 8 בינואר 2019
↑  מאיר הראובני, כבישי הגליל היו לצירי סכנה, מעריב, 31 ביולי 1973
↑  היום ייחנך כביש הסוללים צומת גולני, מעריב, 12 בפברואר 1980
↑  נילי פרידלנדר, ארבע מכות המוות של נחל ציפורי, מעריב, 11 בינואר 1984
↑  מפת הכביש, מעריב, 28 בפברואר 1986
↑  כביש האפיפיור ישוקע לעומק של עד עשרה מטרים, באתר CivilEng,‏ 12 בספטמבר 2012
↑  אושרה הזרוע המזרחית של כביש 6 לגליל ולגולן
↑  נתיבי ישראל, מחלף הושעיה נפתח
כביש 77 ליד מחלף הושעיה
צילום של ויאדוקט העובר בכביש 77. הויאדוקט עובר מעל מסילת העמק ומעל כביש הגישה ליישוב אלרואי. מאחורי הויאדוקט נמצא תל קשיש, ומחלפו. ימין נמצאת קריית חרושת.
כלקדון (מינרל)

| --- | --- |

 תכונות המינרל
 הרכב כימי:  סיליקה  (SiO2)
 מערך קריסטלוגרפי:  טריגונלי
 צורת הגביש:  הגביש ניתן לצפייה במיקרוסקופ בלבד (קריפטוקריסטל).
 צבע:  כלקדון הוא שם של משפחת מינרלים ולכן הצבע תלוי בסוג המינרל. כך למשל כריזופראס הוא ירוק, קרנליאן הוא כתום־אדמדם הצור הוא חום וכו'.
 ברק:  שמנוני
 שקיפות:  שקוף למחצה עד אטום
 פצילות:  אין
 שבירה:  רסיסית
 קשיות:  7.0 בסולם מוס
 משקל סגולי:  2.65
 שרטוט:  לבן
 סוגים
 :  ראו פירוט בערך.
כלקדון או חלקדון הוא קבוצת מינרלים השייכים למינרלים הסיליקטיים. מינרלי כלקדון הם סוג של קוורץ ושבהם הגבישים קטנים עד כדי כך שניתן לראותם במיקרוסקופ בלבד (קריפטוקריסטלים - גבישים סמויים).
תכונות

הכלקדון שייך לקבוצת המינרלים הסיליקטיים (SiO4) שהם הקבוצה החשובה ביותר בין המינרלים יוצרי הסלעים. בסיליקטים אטום הצורן מצוי במרכזה של פירמידה בעלת ארבעה קדקודים אותם מייצגים אטומי החמצן. מבנה הקרוי טטרהדרון (ביוונית ארבעה מישורים). הקשר הכימי בין הטטרהדרונים חייב להיות בין אטום חמצן בטטרהדרון אחד לאטום חמצן בטטרהדרון אחר. קיימות כמה אפשרויות מבנה בין הטטרהדרונים כתוצאה מכלל זה והכלקדון מייצג את המבנה התלת־ממדי הקרוי טקטוסיליקט - (סיליקטים במבנה מרחבי). במבנה סריג זה כל אטום חמצן משמש גשר בין שני טטרהדרונים, כלומר הוא משותף לשני אטומי צורן. מכאן נובעת הנוסחה הכימית של הכלקדון SiO2.
המינרלים בקבוצת הכלקדון נוטים להיות שקופים למחצה עד אטומים, בעלי ברק שמנוני עד שעוותי, צבע הכלקדון הוא בדרך כלל בין לבן לאפור, כחול אפרפר, חום עד כמעט שחור. כלקדון בגוונים אחרים מקבל כינוי בהתאם לצבע.
הכלקדון על מופעיו השונים נפוץ מאוד וניתן למוצאו בסלעי יסוד, סלעים מותמרים וסלעי משקע. משערים כי בשל היותו של הכלקדון נפוץ, קשה ועמיד הוא היה בין חומרי הגלם הראשונים בהם השתמש האדם הקדמון. תחילה כנשק (סכינים, חוד חצים וחניתות) ואחר כך כחלק מתכשיטים.
עמים שחיו לאורך נתיבי המסחר במרכז אסיה נהגו להשתמש בסוגים שונים של כלקדון, כולל קרנליאן לגלף חותמות בדפוס שקע (אינטגליו – יצירת הדמות בנגטיב, ההפך מקמאו), לשבץ בטבעות ולחרוט כחרוזים, עבודות שבהן ניכרת השפעה יוונית-רומית. דוגמאות יפהפיות של חפצים מכלקדון מהמאה ה-1 שמקורם כנראה בקושאן נמצאו בשנים האחרונות  בטיליה-טפה שבצפון־מערב אפגניסטן. שעווה חמה אינה נדבקת למשטחי כלקדון מלוטשים, ולכן הרבו להשתמש בכלקדון לחותמות.
קבוצת המינרלים כלקדון קרויה על שם העיר היוונית כלקדון שבאסיה הקטנה, כיום קדיקוי (Kadıköy), פרבר של איסטנבול שבטורקיה.
גאוכימיה

בתנאי טמפרטורה נמוכה הכלקדון מסיס יותר מהקוורץ. עובדה זו עומדת לכאורה בסתירה לכלל על פיו למינרלים בעלי מבנה גביש זהה והרכב כימי זהה צריכים להיות תכונות תרמודינמיות זהות שמהן ניתן לנבא את רמת המסיסות, אבל בכלקדון המינרלים כה זעירים (קריפטוקריסטלים – גבישים שניתן לראות במיקרוסקופ בלבד) ויש לו לכן יחס גבוה מאוד של שטח פנים ביחס לנפח. משערים כי תכונה זו היא האחראית למסיסות הגבוהה יותר של הכלקדון.
גאוכימיה > מסיסות של קוורץ וכלקדון במים מזוקקים

הטבלה להלן מראה את ריכוז הצורן שהומס לחלוטין במים מזוקקים בשיווי משקל כימי כפי שחושב על ידי PHREEQC תוך שימוש במאגר המידע llnl.dat.
| טמפרטורה | מסיסות הקוורץ (מג'/ליטר) | מסיסות הכלקדון (מג'/ליטר) |
| --- | --- | --- |
| 0.01ºC | 0.68 | 1.34 |
| 25.0ºC | 2.64 | 4.92 |
| 50.0ºC | 6.95 | 12.35 |
| 75.0ºC | 14.21 | 24.23 |
| 100.0ºC | 24.59 | 40.44 |
סוגי המינרלים בקבוצת הכלקדון

| שם המינרל | תיאור |
| --- | --- |
כריזופראס: סוג ירקרק בשל תחמוצת הניקל.
פראס: כלקדון בעל צבע ירוק תפוח בשל כמויות זעירות של הורנבלנדה.
צור: סוג של סלע משקע כימי וביוכימי. הצור הוא סלע קשה בעל מראה זגוגי הבנוי מסיליקה (SiO2) טהורה עם מעט מאוד "זיהומים" כימיים. הוא בנוי מגבישים  זעירים (קריפטוקריסטלים – דהיינו גבישים נסתרים) של המינרלים קוורץ וכלקדון.
חלמיש: סוג של צור בהיר שצבעו לבן, אפור, חום, חום אפרפר וירוק בהיר עד אדום חלודה. הבדלי הצבע הם תולדה של יסודות הקורט המצויים בסלע, כשהצבע האדום והירוק שייכים להופעת יונים של ברזל.
קרנליאן (או קרניאול): כלקדון חום עד אדום־כתום.
סרד: כלקדון חום עד צהוב.
אוניקס: כלקדון בעל פסים ישרים בצבעי לבן שחור.
סרדוניקס: כלקדון בעל פסים ישרים בצבעי לבן אדום.
אגט: כלקדון בעל פסים מקבילים כפופים בגוונים שונים.
פלסמה: כלקדון בעל גוון ירוק מבריק עד ירוק אזמרגד.
ג'ספר: כלקדון אדום בשל תחמוצות ברזל (לעיתים מכיל מים).
הליוטרופ (אבן דם): כלקדון ירוק עם כתמים של ג'ספר אדום.
סכין מכלקדון, מהמאה העשירית
ראשה של אתנה, אינטגליו מג'ספר, יוון, המאה הראשונה לספירה.
לאורו נלך

| --- | --- |


אות הנשיא למתנדב לשנת תשע"ו מוענק על ידי נשיא מדינת ישראל ראובן ריבלין לארגון לאורו נלך
 מדינה:  ישראל 
 מטה הארגון:  ירושלים 
 תקופת הפעילות:  2000–הווה (כ־24 שנים) 
 leoro.org.il
 קואורדינטות:  31°47′16″N 35°11′55″E﻿ / ﻿31.787892237324°N 35.198655177145°E﻿ / 31.787892237324; 35.198655177145
 he
 
לאורו נלך היא עמותה ישראלית העוסקת בקידום החינוך להתנדבות ולעשייה חברתית בקרב תלמידי תיכון בישראל.
היסטוריה

העמותה הוקמה בשנת 2000 לזכרו של הרב משה צבי נריה במטרה לחנך בני נוער למעורבות ולאחריות חברתית לאור מורשתו של הרב נריה. בבסיס פעילות העמותה עומד העיקרון לפיו ההתנדבות אינה רק אמצעי לסיוע לנזקקים, אלא היא מסייעת בגיבוש אישיותם של בני הנוער בתקופת התבגרותם ומשפיעה על עיצוב דמותם כבני אדם חיוביים ותורמים לחברה.
העמותה פועלת בשיתוף פעולה עם בתי הספר התיכוניים, ובמסגרתה יוצאים אלפי בני נוער מדי שבוע להתנדבות קבועה הכוללת חונכות אישית של ילדים ומבוגרים ופעילות במוסדות חינוך, רווחה ובריאות. בנוסף, מפעילה העמותה מוקד התנדבות ארצי המקשר בין מתנדבים למוסדות, ארגונים ויחידים הזקוקים לסיוע.
בשנת תשע"ו התבצעה פעילות העמותה ב-80 ערים ויישובים בישראל וכללה 150 מוסדות חינוכיים השותפים לפעילות, ממגוון מגזרים ואוכלוסיות. לקראת סוף השנה הוענק לעמותה אות הנשיא למתנדב.
פעילות העמותה התרחבה עד לעיר טורונטו, שם היא מפעילה מתנדבים מישראל בישיבה התיכונית "אור-חיים" של רשת מרכז ישיבות בני עקיבא.
הערות שוליים

↑  צופיה הירשפלד, החופש להתנדב, באתר ynet, 14 ביולי 2009 
 שלמה פיוטרקובסקי, 3,500 מתנדבי קיץ הסתייעו במוקד "לאורו נלך", באתר ערוץ 7, 22 באוגוסט 2010
כלי טיס

תצלום של מטוס, אחד מכלי הטיס הנפוצים, על הקרקע.
מסוק קרב מדגם AH-1 קוברה.
מטוסי קרב מדגם F-16 הם מטוסי סילון מודרניים.
מטוס מסוג בואינג 747
כלי טיס הוא כל כלי תחבורה המיועד לטיסה באטמוספירה. יש הבחנה בין כלי טיס הקלים מן האוויר כגון כדורים פורחים וספינות אוויר לבין כלי טיס הכבדים מן האוויר כגון מטוסים, מסוקים ודאונים.
העובדה שכלי טיס אינם מושפעים מתוואי הקרקע מעליו הם חולפים והעובדה שהם מסוגלים לחצות יבשות וימים במהירות גבוהה במיוחד, הפכו את כלי הטיס לכלי תחבורה נפוצים במיוחד, והביאו להתפתחות טכנולוגית עצומה בתחום התעופה. כיום מטוסים הם עורק תחבורה ראשי בין יבשות, מדינות וערים. כמו כן כלי טיס משמשים לחיזוי מזג אוויר, צילום מהאוויר, ספורט, פנאי ועוד. בהיבט הצבאי כלי טיס משמשים למשימות שונות כגון תקיפה, הפצצה, סיור, צילומי אוויר לצורכי מודיעין, שינוע כוחות וציוד, לוחמה אלקטרונית והצנחת כוחות וציוד.
היסטוריה

מאז ומתמיד, שאפו בני האדם להידמות לציפורים ולעוף באופן חופשי בשמיים, אך יצירת כלי טיס שמיש התאפשרה רק בעת החדשה. הראשון שעליו ידוע שהציע תכנון מעשי לכלי טיס היה לאונרדו דה וינצ'י שתכנן במאה ה-15 את הדאון הראשון וכן כלי טיס דמוי מסוק. כמו רבות מהמצאותיו האחרות, דה וינצ'י מעולם לא יישם את התוכניות והן נבנו רק במאה ה-20 לאחר שכבר טסו כלי טיס רבים אחרים. הדאון שתכנן דה וינצ'י אכן טס, אך המסוק לא היה מסוגל להמריא.
היסטוריה > פיתוח כלי טיס > עד האחים רייט

הטיסה המאוישת המתועדת הראשונה נערכה בפריז בשנת 1783; כלי הטיס היה בלון אוויר חם שהוזן באמצעות שריפת עצים. אי אפשר היה לשלוט בבלון, והוא ונסחף ברוח למרחק של כשמונה ק"מ. כלי הטיס הראשון שהיה אפשרי לשליטה ולתמרון עלה לאוויר בשנת 1852 וטס למרחק של כ-25 ק"מ. בהמשך המאה ה-19 נעשו ניסיונות נוספים בכלי טיס הקלים מן האוויר, כדוגמת כדורים פורחים וספינות אוויר שמולאו בגזים קלים מן האוויר: הליום או מימן.
עד לפיתוח כלי טיס יעיל קמו חלוצי טיסה שונים. אחדים שילמו על ניסיון הטיס בחייהם. להלן כמה דוגמאות:
סר הירם מקסים, ממציא מכונת היריה, ערך ניסיונות בכוח הקיטור. ב-31 ביולי 1894 בנה מטוס ענקי (באורך 130 רגל, כ-40 מטר) אשר נע על שתי מסילות בכוח שני מנועי קיטור בני 180 כוח סוס כל אחד. המטוס התרומם מעט לאוויר אך לאחר שניות ספורות נפל ונהרס. בנס ניצל הממציא ללא פגע אך אחד המפעילים נפצע בראשו.
החלוץ הראשון שערך ניסויים במנועי דלק, שהומצאו רק שנים ספורות קודם לאחים רייט, היה פרופסור סמואל לנגלי. בזמן ההמראה הסתבך משהו במכונה והטייס (פרופסור אחר) טבע. לאחר ניסיון זה הפסיק משרד המלחמה של ארצות הברית לממן את ניסיונות האנשים המעופפים.
אוטו לילינטל הגרמני היה ממציא תעופה חשוב. לילינטל ניסה לעבוד על פי עיקרון מעוף הציפורים אך לא באמצעות חיקוי משק הכנפיים, אלא יישום מבנה חתך הכנף של ציפורים במכונה מעופפת. בהתאם, בנה לילינטל כנפיים קבועות (שלא זזות) המחוברות לכתפי 'הטייס' כך שהן תאפשרנה לו לבצע דאייה כמו שחף, חסידה וציפורים רבות נוספות. בשנת 1896 מת לילינטל מפצעיו אחרי התרסקות בדאייה.
ריצ'רד פירס בנה והעלה לאוויר כלי טיס מאויש, הכבד מן האוויר  ככל הנראה במרץ 1903 (התיעוד  אינו שלם). פירס לא הצליח לשלוט כהלכה בכלי שבנה.
היסטוריה > פיתוח כלי טיס > האחים רייט

הבנת עקרון העילוי על בסיס חתך מבנה הכנף,  ולקחים אחרים שנרכשו עם הזמן, שימשו את האחים רייט שבנו כלי טיס ממונע, כבד מן האוויר כמובן, שטס לראשונה ב־17 בדצמבר 1903 בחולות קיטי-הוק במדינת צפון קרוליינה. האחים קיימו ארבע טיסות באותו היום, הראשונה למרחק של 37 מטר ב־12 שניות, והרביעית (והמוצלחת מכולן) למרחק של 279 מטר ב־59 שניות.
היסטוריה > פיתוח כלי טיס > אחרי האחים רייט

המסוק הראשון שתועד כשהוא מצליח לנתק מגע מן הקרקע הוטס בצרפת ב-1907, עם זאת המסוק השימושי הראשון נבנה בגרמניה הנאצית ב-1936.
השימוש הצבאי בכלי הטיס החל במלחמת העולם הראשונה, שבה השתתפו מטוסים שהותקנו בהם מכונות ירייה ששימשו לסיוע לכוחות קרקע ולקרבות אוויר. במהלך מלחמת העולם השנייה המטוסים כבר שימשו ככוח חשוב בלחימה. בנוסף לתפקידים שמילאו במלחמת העולם הראשונה החלו להטיל פצצות ומילאו תפקיד של "ארטילריה מעופפת".
מטוס הסילון הראשון היה ה-Heinkel He 178 הגרמני שביצע את טיסתו הראשונה כבר ב-1939. מטוס הקרב הסילוני הראשון היה המסרשמיט Me-262 הגרמני שנכנס לפעולה מבצעית רק לקראת סוף מלחמת העולם השנייה.
כלי טיס חמקניים (שחתימת המכ"ם שלהם נמוכה) פותחו בארצות הברית במהלך המלחמה הקרה ונחשפו רק לקראת סוף המאה ה-20.
היסטוריה > פיתוח כלי טיס > כלי טיס בלתי מאוישים / כלי טיס מאוישים מרחוק

ברבע האחרון של המאה העשרים החל שימוש גובר ככלי טיס בלתי מאוישים (כטב"ם) שמכונים גם כלי טיס מאוישים מרחוק (כטמ"ם), למטרות שקודם לכן הוגשמו רק באמצעות כלי טיס מאוישים. הכוונת ובקרת המטוס נעשית בדרך כלל על ידי מפעיל מרוחק (remote pilot) או אף בצורה אוטונומית על ידי מערכת הבקרה של הכטב"ם. רוב הכטב"מים מיועדים לשימושים צבאיים, אך כיום נעשה בהם יותר ויותר שימוש גם ביישומים אזרחיים (משטרה, אבטחה, בקרת תנועה, מחקר ועוד). המגמה כיום היא להעדיף שימוש בכטב"מים על פני מטוסים מאוישים, מאחר שהם יכולים לטוס יותר שעות, לטוס יותר גבוה ללא שיקולי השפעה על הטייס וסיכונו האישי ואף לטוס יותר רחוק. בניגוד למטוס מאויש, העמוס במערכות למיגון ושהיית הטייס, הכטב"ם נושא אך ורק את מערכות המודיעין והתקיפה הנחוצות לביצוע משימותיו, בעוד שמפעיל הכטב"ם מצוי בבסיס ההפעלה בסביבה מוגנת לחלוטין. בנוסף לכטב"מי מודיעין או הטעיה ישנם כטב"מי תקיפה, המסוגלים לירות חימוש מדויק במטרות קרקעיות. הדגם הידוע ביותר של כטב"ם תקיפה הוא ה-RQ-1 פרדטור האמריקני, שנושא טילי AGM-114 הלפייר מונחים.
אחת הטיסות הראשונות שביצעו האחים רייט במטוסם הראשון. קיטי הוק, קרוליינה הצפונית, 17 בדצמבר 1903
לאורה רטי

שם זה נכתב במקור בהתאם לסדר המזרחי; שם המשפחה הוא .
| --- | --- |

 לידה:  13 במרץ 1864 נג'קרש, הונגריה 
 פטירה:  31 ביולי 1938 (בגיל 74) מישקולץ, ממלכת הונגריה 
 שם לידה:  Schwarz Lori 
 מקום קבורה:  בית הקברות קרפשי 
 מוקד פעילות:  ממלכת הונגריה, הונגריה 
 בן או בת זוג:  Gyula Rudnyánszky 
 צאצאים:  Endre Rudnyánszky 
 
לאורה ריטי (במקור לורי שוורץ, בהונגרית: Réthy Laura נג'קרש, 13 במרץ 1864 – מישקולץ, 31 ביולי 1938) הייתה שחקנית וזמרת יהודייה-הונגרייה. אחיה הוא פאל רטי, סוכן תיאטרון.
ביוגרפיה

לאורה ריטי נולדה במשפחה יהודית כבתם של דוד שוורץ (1827–1896) ושל רוזה רוטבאום. מגיל צעיר הופיעה בקונצרטים באזורים של ערי שדה וכפרים בהופעות חובבים של אמנות וערבי צדקה שונים, שם הצטיינה בקולה היפה. לראשונה עלתה לבמה בגיל חמש עשרה. היא למדה במוסד בשם "מוזיקה לאומית" (כיום זו גימנסיה מקצועית למוזיקה על שם בלה ברטוק) ואחר כך למדה פיתוח קול אצל פרנץ פּוקס, מנצח "תיאטרון העם" (Népszínház). באוקטובר 1881, בהמלצת המורה שלה, החתים אותו ינה ראקושי בתיאטרון העם. בשנה שלאחר מכן עברה לסגד לגרה ארדי ולאחר מכן לקושיצה, לקלוז'-נאפוקה, ולבית שיתופי תאליה בסובוטיצה. בין 1884 לבין 1886 שיפרה את כישורי השירה שלוה בווינה אצל Gänsbacher (אנ'). בשנת 1887, החתים אותה מור דיטרואי לקלוז'-נאפוקה בשכר שנתי של 7,000 HUF, שהיווה שכר גבוה במונחים של מחוץ לבודפשט. ב-19 בדצמבר 1889 היא שרה את סאפי באופרטה ברון הצוענים בתיאטרון העם. בשנת 1892, אנדראשס לסקאי החתים אותה בדברצן, שם התחתנה עם הסופר דיולה רודניאנסקי. היא הייתה אחד ממארגני העלייה לרגל לבקר את לאיוש קושוט בביתו בטורינו. ביופייה ובקול הסופרן שלה היא עשתה רושם גדול על צופיה. היא זכתה להצלחה גם בבית האופרה של בודפשט, שם שר את התפקיד הראשי של כרמן של ביזה. בתחילת המאה הופיעה בתפקידים דרמטיים בתיאטרון הקומדיה של בודפשט. בשנת 1905 היא עברה לארצות הברית עם בעלה, שם נתנה קונצרטים והייתה "פרימה דונה" של חברת האופרה של בוסטון (Boston Opera Company). הם חזרו להונגריה בשנת 1913. ב-1 בדצמבר 1912 חגגה 30 שנה לכניסתה לבמה ולאחר מכן פרשה.
בעלה, דיולה רודניאנסקי (1858–1913), היה משורר ועיתונאי.
ילדיה:
רוז'ה רודניאנסקי (1893–?)
איבויה רודניאנסקי (1896–1984) שחקנית.
שאנדור רודניאנסקי (1898–1949), מנצח בשיקגו.
לקריאה נוספת

לקסיקון ביוגרפי הונגרי I-II. עורך ראשי. אגנש קניירש. בודפשט, 1967–1969.
לקסיקון התיאטרון ההונגרי. עורך ראשי. ג'רג' סקיי. בודפשט, 1994
לקסיקון המשחק ההונגרי. אלאדר שופפלין. בודפשט, איגוד השחקנים הלאומי והמכון לפנסיה, 1929.
לקסיקון יהודי הונגרי. עורך פטר אויווארי. בודפשט, 1929.  גישה מקוונת
לאורה ריטי, הפרימה דונה המפורסמת לשעבר נפטרה. 1938
הערות שוליים

↑  "Születési bejegyzése a nagykőrösi izraelita hitközség születési akv. 9/1863. folyószáma alatt".
↑  "Schwarz Dávid halotti bejegyzése a Budapest VII. kerületi polgári halotti akv. 97/1896. folyószáma alatt".
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0001 1112 1594  VIAF: 161409355   WorldCat (עם VIAF): 161409355
ישראל אחת

ערך זה עוסק ברשימה בבחירות לכנסת ה-15. אם התכוונתם לסיעת יחיד בכנסת ה-9, ראו .
| --- | --- |

 מדינה:  ישראל 
 מנהיגים:  אהוד ברק
 תקופת הפעילות:  1999 – 15 במאי 2001 
 אפיון:  מפלגת מרכז שמאל
 אידאולוגיות:  סוציאל-דמוקרטיה 
 כנסות:  הכנסת החמש עשרה
 ממשלות:  28, 29
 אותיות:  אמת
 שיא כוחה:  26 מנדטים
 נוצרה מתוך:  העבודה, גשר, מימד
 התמזגה לתוך:  התפרקה לסיעת עבודה-מימד ולסיעת גשר
 מיקום במפה הפוליטית:  מרכז - שמאל
 oneisrael.co.il
 
ישראל אחת היא רשימה שהוקמה על ידי מפלגת העבודה בראשותו של אהוד ברק לקראת הבחירות לכנסת החמש עשרה. הרשימה המאוחדת כללה את מפלגת העבודה, את מימד, ואת מפלגת "גשר" של פורשי הליכוד בראשות דוד לוי.
מטרת הקמת הרשימה הייתה למצב את העבודה כמפלגת מרכז הזוכה לתמיכה מרבדים שונים בציבור. בבחירות ב-1999 זכתה ישראל אחת זכתה ב-26 מנדטים: היא הייתה למפלגה הגדולה ביותר בכנסת אך כמות המנדטים הייתה נמוכה מ-33 המנדטים שצפו לה הסקרים ומהדרוש להרכיב קואליציה יציבה.
אהוד ברק, ראש "ישראל אחת", שנבחר לראשות הממשלה בבחירות הישירות, בנה ממשלה וקואליציה שהתבססה על "ישראל אחת" בצירוף ש"ס, מרצ, מפד"ל, יהדות התורה, מפלגת המרכז וישראל בעליה. קואליציה זו החלה להתפורר כבר בחודשים הראשונים מאז הקמתה וקרסה לגמרי בעקבות נסיעתו של ברק למשא ומתן עם יאסר ערפאת בקמפ דייוויד בקיץ 2000. בעקבות התנגדות "גשר" לתוצאות הוועידה התפרקה הרשימה וגשר אף תמכה במועמדתו של אריאל שרון בבחירות 2001. מאז הפירוק ועד הבחירות לכנסת השמונה עשרה (2009) רצה הרשימה תחת השם עבודה-מימד. לאחר קריסת המפלגה נחקר ברק ומספר ממקורביו ב"פרשת עמותות ברק" בחשד כי ביצעו עבירות על חוק מימון מפלגות במהלך קמפיין הבחירות של ישראל אחת.
נציגי הרשימה בכנסת

| כנסת | חברי כנסת | הערות |
| --- | --- | --- |
| הכנסת ה-15 (1999) | 26 מנדטים:  העבודה: אהוד ברק, שמעון פרס, שלמה בן עמי, יוסי ביילין, מתן וילנאי, אברהם בורג, רענן כהן, עוזי ברעם, דליה איציק, בנימין בן אליעזר, חיים רמון, אלי גולדשמידט, אברהם בייגה שוחט, יעל דיין, אופיר פינס, אפרים סנה, נואף מסאלחה,  אברהם יחזקאל, סופה לנדבר, סאלח טריף, שלום שמחון, יוסי כץ, ויצמן שירי, קולט אביטל, אלי בן-מנחם, אפי אושעיה, איתן כבל, דליה רבין  גשר: דוד לוי, מקסים לוי, מרדכי משעני  מימד: מיכאל מלכיאור |  רשימת מועמדים מלאה ראו כאן.  ב-17 בנובמבר 1999 פרש מתן וילנאי מהכנסת עם מינויו לשר המדע התרבות והספורט. החליפה אותו קולט אביטל.  ב-17 בנובמבר 1999 פרש יוסי ביילין מהכנסת עם מינויו לשר המשפטים. החליף אותו אלי בן-מנחם.  ב-15 בפברואר 2001 פרש עוזי ברעם מהכנסת. החליף אותו אפי אושעיה.  ב-15 בפברואר 2001 פרש אלי גולדשמידט מהכנסת. החליף אותו מרדכי משעני.  ב-7 במרץ 2001 פרשו חברי גשר מישראל אחת. בעקבות כך שונה שמה ב-15 במאי 2001 לעבודה-מימד.  ב-9 במרץ 2001 פרש אהוד ברק מהכנסת בעקבות הפסדו בבחירות האישיות לראשות הממשלה. החליף אותו איתן כבל.  ב-7 במאי 2001 הצטרפה דליה רבין, חברת סיעת הדרך החדשה שפרשה ממפלגת המרכז, לישראל אחת. |
ראו גם

המערך (השני)
כירכוכ

| --- | --- |

מצודת כירכוכ
 מדינה:  עיראק עיראק
 מחוז:  כירכוכ (א-תאמים)
 חבל ארץ:  כורדיסטן כורדיסטן
 שטח:  10,282 קמ"ר
 גובה:  350 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  972,272 (1 ביולי 2018)
 קואורדינטות:  35°28′N 44°24′E﻿ / ﻿35.467°N 44.400°E﻿ / 35.467; 44.400
 אזור זמן:  UTC +3
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת עיראק מוגדלת) בגדאד מוסול בצרה ארביל פלוג'ה סולימאניה כרבלא נג'ף רמאדי טורקיה סוריה יר. ערב הסעודית כווית איראן המ. הפ. כירכוכ(למפת עיראק רגילה) בגדאד מוסול בצרה ארביל פלוג'ה סולימאניה כרבלא נג'ף רמאדי טורקיה סוריה יר. ערב הסעודית כווית איראן המ. הפ. כירכוכ  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
כירכוכ (בכורדית: کەرکووک/Kerkûk; בערבית: كركوك, תעתיק מדויק: כרכוכ; בארמית חדשה:  ܟܪܟ ܣܠܘܟ - כרכ סלוכ) היא עיר בכורדיסטן ובירת המחוז הקרוי על שמה בצפון עיראק. העיר שוכנת על גדת נהר ח'אסה (אנ') כ-240 ק"מ מצפון לבירה בגדאד במקום שבו ניצבה בימי קדם העיר חוריה וכן עיר הבירה החורית ערפה (אנ') שהייתה עיר מרכזית באשור במאות ה-10 וה-11 לפני הספירה. הודות למיקומה האסטרטגי של העיר, כירכוכ הייתה לזירת קרבות בימי שלוש אימפריות: אשור, בבל ומדי, אשר שלטו בעיר בתקופות שונות לאורך ההיסטוריה. מצפון-מזרח לעיר שוכנים הרי זגרוס, ממערבה נהרות הזב הגדול והחידקל, מדרומה הרי חמרין ומדרום-מזרח נהר דיאלא.
הכורדים והטורקמנים העיראקים רואים בה עיר בירתם מבחינה תרבותית. היא כונתה "בירת התרבות של עיראק" על ידי שר התרבות של עיראק בשנת 2010.
משאל עם בנושא האם כירכוכ צריכה להצטרף לכורדיסטן העיראקית היה אמור להיערך בנובמבר 2007 אך נדחה שוב ושוב.
לאור החמרה באלימות אסלאמית באזור ומתקפה של דאעש על מוסול ואתרים נוספים שבשליטת ממשלת עיראק כבשו כוחות כורדיים ביוני 2014 את העיר מידי המדינה האסלאמית. מאז כירכוכ תחת שליטת הממשלה האזורית של כורדיסטן. בעקבות משאל העם של הכורדים לעצמאות החבל הכורדי האוטונמי בספטמבר 2017, פתח צבא עיראק בהוראת ראש ממשלת עיראק חיידר אל עבאדי במתקפה על כירכוכ לכיבוש האזור. הכורדים נסוגו ללא קרבות וכירכוכ חזרה לשליטת ממשלת עיראק בתוך פחות מיומיים.
אוכלוסייה

אוכלוסייתה של כירכוכ מגוונת ויושבים בה אשורים, כורדים, ערבים, טורקמנים עיראקים וארמנים. לפי אומדן רשמי מתאריך 1 ביולי 2018 אוכלוסיית העיר מנתה 972,272 בני אדם, עובדה ההופכת אותה לעיר הרביעית בגודלה בעיראק, אחרי בגדאד, מוסול ובצרה.
אוכלוסייה > יהודים

ליהודים היסטוריה ארוכה בכירכוכ. רשומות של האימפריה העות'מאנית מראות כי בשנת 1560 היו בעיר 104 בתי אב יהודיים. ב-1896 היו 760 יהודים. אחרי מלחמת העולם הראשונה, גדלה משמעותית האוכלוסייה, בעיקר לאחר שכירכוכ הפכה למרכז נפט. ב-1947 נרשמו במפקד 2,350 יהודים. מרבית היהודים בעיר עסקו במסחר, במלאכות זעירות ובחקלאות. הקהילה ישבה בשכונה היהודית בתוך המצודה וניהלה חיי קהילה ערים ומוסדות דת וחברה. עד עלייתם לישראל של יהודי כירכוכ, היה נציג של הקהילה בפרלמנט העיראקי.
בשנת 1951 עזבו כמעט כל היהודים ועלו לישראל.
שם המשפחה "כרקוקלי" של האחיות טלי ולירון כרקוקלי מגיע מהעיר כירכוכ בעיראק.
שדה הנפט

בשנת 1927 התגלתה פריצת נפט ענקית בשדה הנפט באבא גורגור סמוך לעיר כירכוכ. הפקת נפט החלה משדה זה בשנת 1934 על ידי חברת הנפט העיראקית (IPC – Iraq Petroleum Company, שלמרות שמה הייתה תאגיד-על של מספר חברות מערביות ולא מקומיות) ומאז הוא המקור העיקרי להפקת נפט בצפון עיראק. בשנת 1998 נמצאו בשדה רזרבות נפט של למעלה מעשרה מיליארד חביות נפט. לאחר כשבעים שנות הפקת נפט, שדה הנפט בכירכוכ עדיין מפיק כמיליון חביות ביום, כמעט מחצית מכמות הנפט המיוצאת מעיראק. מעת שפרצו הקרבות בעיראק היה שדה הנפט מוקד לחבלות חוזרות.
לדעת מומחי נפט, ניהול כושל של השדה בימי שלטונו של סדאם חוסיין פגע קשות בתפוקתו של השדה.
בתקופה שבין אפריל 2003 ודצמבר 2004 היו לפי הערכות 123 התקפות על מתקני הנפט בעיראק, כולל על רשת צינורות הנפט במדינה שאורכה למעלה מ-6,000 ק"מ. התקפות אלה גרמו לנזקים של מיליארדי דולרים בהפסדי הכנסות מנפט ובתיקון הנזקים לתשתיות. צבא ארצות הברית הקים כוח משימה מיוחד להגנה על תשתיות האנרגיה בעיראק ובאופן מיוחד על קו צינור הנפט מכירכוכ לקיהאן השוכנת בטורקיה לחוף הים התיכון.
אתרים בעיר

בין האתרים הראויים לציון בעיר נימנים:
מצודת כירכוכ הניצבת על תל עתיק.
בניין הקישלה אשר שימש כמפקדה לצבא העות'מאני.
קברם של הנביאים דניאל, חנניה, מישאל ועזריה.
שוק קיסריה.
מינארט נאקשלי המפואר (בטורקית: Nakışlı Minare).
חורבות קלעת ג'רמו הנמצאות בשולי העיר המודרנית.
עתיקות העיר האכדית נוזי (Yorghan Tepe), כ-15 ק"מ דרומית-מערבית לעיר כירכוכ המודרנית.
האתרים הארכאולוגיים בעיר ובסביבותיה סבלו נזקים כבדים במהלך מלחמת העולם הראשונה וכן לאחרונה בעת מלחמת עיראק.
דמויות בולטות מכירכוכ

פאדל אל-עזאווי
סלאח פאיק
סרגון בולוס
הערות שוליים

↑  Iraq: Governorates, Major Cities & Urban Centers - Population Statistics, Maps, Charts, Weather and Web Information, www.citypopulation.de
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007565033605171  GND: 4098451-5  LCCN: n89110583  SUDOC: 027855163  TDVİA: kerkuk  VIAF: 130303702   WorldCat (עם VIAF): 130303702 
צילום של בן ציון ישראלי בכירכוכ עיראק
כל הפטור מן הדבר ועושהו נקרא הדיוט

כל הפטור מן הדבר ועושהו נקרא הדיוט הוא כלל הלכתי שנאמר בתלמוד על אדם שמקיים מצווה על אף שיש לו פטור מלקיימה. כלל זה לא הוזכר בתלמוד בבלי, אך בראשונים הביאו כלל זה מדברי התלמוד ירושלמי, ואף הוזכר בספרי ההלכה.