stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פנחס מילר
תולדות חייו > ברומניה

נולד בשנת ה'תר"ף, 1919 בפטרוז'ן (פטרושני) (אנ') שבטרנסילבניה לאביו ר' אשר אנשיל יהודה, רב העיר, ונקרא על שם סבו מצד אמו ר' פנחס ביליצר רבה של סרנץ', בעל "גבעת פנחס". בצעירותו היה חבר בתנועת בני עקיבא. נשא את פנינה כהנא, בתו של הרב חיים אריה כהנא שכיהן אז כמורה צדק בטימישוארה. למד בישיבה והוסמך לרבנות.
בתקופת השואה נלקח למחנה עבודה, שם שיחד קצינים כדי לארגן תפילות במניין וכדי לפטור יהודים שומרי מצוות מעבודות בשבת. באחת התפילות, נשא דרשת חיזוק באוזני המתפללים, בגינה נעצר על ידי שלטונות המחנה באשמת המרדה. הוא שוחרר לאחר שהראה להם את תעודת הרבנות שלו, והתמנה באופן רשמי ל"רועה הרוחני" של העובדים היהודים במחנה, תפקיד שבמסגרתו היה פטור מעבודות פרך. הוא שוחרר בעזרת הצנחנים הארצישראליים, שניפקו לו תעודת זהות טורקית מזויפת.
לאחר המלחמה התגורר בדווה (אנ'), ושימש רב לכ-3000 היהודים ששרדו ונותרו להתגורר במחוז. במסגרת עבודתו, הקים קופה למימון הוצאות הדרכון לעניים שאושרה עלייתם לישראל. כמו כן, העביר ליהודי המקום מכתבים ותמונות של קרוביהם מישראל. בסביבות 1958 נאסר על ידי הסקוריטטה. הוא נלקח לחקירה, ובני משפחתו לא ידעו מה עלה בגורלו. הוא נשפט בעוון ניהול תעמולה ציונית, ונידון ל-8 שנות מאסר עם עבודות פרך. הוא הועבד כשנתיים כפועל בשדה אורז. מאסרו, יחד עם יהודים נוספים, עורר תרעומת בעולם היהודי, ולבסוף הם שוחררו לאחר כשנתיים, בשנת 1960, וניתנה לו ולמשפחתו רשות לעלות לישראל.
תולדות חייו > בישראל

בשנת ה'תשכ"א עלה לישראל, ובאותה השנה התמנה לרבה של קריית נצרת, לימים נצרת עילית, הצטרף ל"חבר הרבנים שעל ידי הפועל המזרחי" והיה מחברי סניף הפועל המזרחי בעיר. זמן קצר לאחר בחירתו, פעל לכינון מועצה דתית בעיר, ונקלע בשל כך למתיחות קשה מול ראש המועצה המקומית מוטקה אלון. שיאה של היריבות הייתה במודעות רחוב חריפות שנתלו כנגדו, בהקמת "ועד דתי" ושחיטה אלטרנטיבית, במניעת כניסתו לבית הכנסת המרכזי ואף בדרישה מהרב הראשי יצחק נסים לפטרו. הסכסוך התגלגל ליריבות בין ההסתדרות, שיוצגה על ידי אלון, לבין הפועל המזרחי והמפלגות הדתיות. ליישוב הסכסוך נדרשו הרב הראשי ושר הדתות זרח ורהפטיג, ובשנת 1962 הושגה פשרה בין הצדדים.
בשנת 1964 התנדב לשירות בצה"ל, ושרת בהג"א באזור נצרת. באותה השנה הקביל את פניו של האפיפיור פאולוס השישי בביקורו בנצרת, אך סירב להיכנס לכנסיית הבשורה לשם כך, ונפגש עמו בשעריה. מפגש זה היה המפגש היחיד של איש דת רשמי יהודי עם האפיפיור במהלך הביקור. הרב מילר ברך את האפיפיור בשם "העדה היהודית בנצרת", לאחר שהרב יצחק נסים הרשה לו לברך בשם קהילתו בלבד, ולא בשם הרבנות.
היה שותף למהלכי הידברות בין הדתות בנצרת.
נפטר בי"ג באדר ב' ה'תשנ"ב, מרץ 1992. על שמו רחוב בשכונת הר יונה בנוף הגליל.
משפחתו

אחיו ר' לוי יצחק כיהן כרבה של קריית בנימין. אחיו ר' עמרם ישי כיהן כרב בטלגרד וכראש ישיבה, נספה בשואה. היו לו שתי בנות.
גיסו הוא דב כהנא - רואה חשבון, ואביו של הרב מאיר כהנא.
ספריו

עולמו של אבא - סיפורי זכרונות של אביו על רבני טרנסילבניה ורומניה, תולדות חייו של אביו וחידושים מתורתו. ירושלים ה'תשמ"ד.
מעשה שהיה - מידות והנהגות מגדולי ישראל.
ארץ הגליל: עריסת התורה שבעל פה
אוצר מרגליות - פנינים וחידושים בשישים נושאים.
דור ודורשו - אוצר דרשות, נאומים ודברי ברכה.
לקריאה נוספת

פנינה מילר, הרב שלי: יומנה של רבנית, ספריית מעריב, תל אביב 1986.
הערות שוליים

↑  גבעת פנחס, אתר HebrewBooks.
↑  לאחר השואה עלה ארצה וכיהן כרבה של שכונת גבעת עלייה ביפו וכראש ישיבת מאמר מרדכי-נדבורנא בתל אביב. לאחר פטירתו הוציא הרב מילר מכתבי ידו את הספר "באר חיים". על אודותיו ראו: יצחק יוסף כהן, חכמי הונגריה והספרות התורנית בה, מכון ירושלים תשנ"ז, עמ' 556–557
↑  קריאה לממשלת רומניה לשחרר היהודים שנאסרו, דבר, 08/10/1959.
↑  אברהם אשכנזי חוזר ליהדות, מעריב 31 בינואר 1964
↑  ד"ש למגויס, הצופה 04/06/1967
↑  חוסל המשבר הדתי בנצרת, הבקר 03/12/1962.
↑  הרב מילר התייצב לשרות, חרות, 26/02/1964.
↑  הרב מנצרת עילית בין מקבלי פניו, הצופה 06/01/1964.
↑  מבקר עד בקר, הבקר, 06/01/1964
↑  מוסלמים, יהודים ונוצרים בכנס סולידריות בנצרת, מעריב, 04/06/1967.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007301615605171  ISNI: 0000 0001 1925 5028  LCCN: n88194643  VIAF: 299463586   WorldCat (עם VIAF): 299463586
דוד אולמר

| --- | --- |

דוד אולמר עם מצלמה
 לידה:  18 במרץ 1932
 פטירה:  29 ביולי 2012  (בגיל 80)
 תחום יצירה:  צילום
 זרם באמנות:  צילום עיתונות, צילום אמנות וצילום דוקומנטרי
 בת זוג:  יעל לבית אבני
 מספר צאצאים:  1
דוד אולמר (18 במרץ 1932 – 29 ביולי 2012) היה מחשובי הצלמים שפעלו בישראל בשנות ה-50 וה-60. עבודותיו התפרסמו בכל העיתונות שראתה אור באותה תקופה והוא הקים את מגמת הצילום הראשונה בישראל בבית ספר תיכון. קריירת הצילום שלו נקטעה לאחר שנפצע והתעוור בתאונת דרכים. בעקבותיה הסב את מקצועו לטכנאי הקלטות.
קורות חיים

נולד בשם דוד יוסף אלכסנדר אולמר להוריו לסלו ואלווירה בכפר קרשלדאן (Korsladany) שבמזרח הונגריה. הוא נמשך לצילום כבר בילדותו וכשהיה בן 6 התחיל ללמוד אצל שכן צלם ולמד פיתוח תמונות בתנאי שדה.
לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה, חלק מיהודי הכפר, בהם הוא עצמו, אימו, סבו וסבתו, נשלחו לעבודות כפייה במנזר הקתולי הייליגן קרויץ - Stift Heiligenkreuz באוסטריה. בשלב מסוים הם הצליחו לברוח ליערות ולחזור לביתם. אביו נשלח עוד קודם לכן עם פלוגות עבודה לאוקראינה ומשם לצעדת המוות למחנה מאוטהאוזן. ב-1945, בשלהי המלחמה, חודשיים אחרי השחרור, חזר גם האב הביתה. לציון המאורע הוא קנה לו מצלמת לייקה, שבאמצעותה התחיל לתעד את כל הסובב אותו.
המשפחה עברה לבודפשט. אולמר הצטרף ל"קומסומול" ובמקביל לתנועת "השומר הצעיר". כשקמה מדינת ישראל והציונות נאסרה בהונגריה, הצטרף לקבוצה שברחה לסלובקיה ומשם לאוסטריה.
בקיץ 1949 עלה עם קבוצת "השומר הצעיר" לישראל באנייה "עצמאות". אחרי שירות קצר בצה"ל, הגרעין שלו עבר להכשרה בקיבוצים חצור ונגבה, וב-23 בספטמבר 1951 הם עלו להתיישבות בנקודה חדשה - קיבוץ דביר (דבירה) בנגב. הצייר שמואל (שמוליק) כץ, אף הוא חבר בקבוצת "השומר הצעיר" ההונגרית, נכח ביום העלייה על הקרקע, וצייר את רשמיו, תוך שאולמר מצלם אותו בשעת מעשה. התמונה פורסמה ביומון של התנועה שצורף ל"על המשמר". הודות לכושרו הטכני וליכולת הפיזית הגבוהה שלו, אולמר הועסק במלאכות שונות בקיבוץ, כגון: נפחות, זגגות, מסגרות, בנייה וגילוף אמנותי. הוא נשלח מטעם הקיבוץ ללמוד הנדסת מזון ומונה למזכיר חוץ. כצלם חובב המשיך כל העת לתעד את הקמת הקיבוץ ואת החיים בו.
ב-1957 עזב אולמר את הקיבוץ בעקבות המשבר והפילוג בקיבוץ המאוחד. באותה שנה הורשו הוריו לעלות ארצה, בעקבות המרד בהונגריה. הוא הועסק תקופה קצרה כזבן בחנות הצילום "האחים יוגנד" בתל אביב, ולאחריה החל לעבוד כצלם עצמאי. כעבור מספר חודשים קיבל הצעה לנהל חנות צילום בטבריה, במקביל לעבודתו כצלם עיתונות. הוא עבר לגור בטבריה, ולצד חנות הצילום ניהל בעיר עסקים נוספים. ב-1962 הוא רכש את מועדון "מינוס 206" שעל שפת הכנרת, שהיה גם קודם לכן בבעלות צלם, מקסים סלומון, לצד עסקים נוספים שפיתח בעיר.
בשנת 1967 נשא לאשה את יעל אבני, חברה בקן הנוער העובד בשכונת בורוכוב, שצורף לקיבוץ יראון, ובו עסקה בהוראה. באותה שנה הסוכנות היהודית הציעה ליעל לצאת לשליחות כמורה בבית ספר היהודי במונטווידאו, אורוגוואי, ואולמר הצטרף אליה. בשנת 1969 הם חזרו לארץ עם אלפי צילומים מרחבי אמריקה הלטינית, בעזרתם הדריכו את ראשוני התרמילאים שיצאו לתור ביבשת.
באפריל 1971, בדרכו לחוג צילום אותו הדריך בקיבוץ געש, ירד אולמר ממונית שירות, ובעמדו בשולי הדרך פגעה בו מכונית שסטתה מהכביש ופצעה אותו קשה. הפגיעה גרמה לעיוורונו המוחלט ובכך נגמרה קריירת הצילום שלו. שש שנים לאחריה פרצה שרפה בביתו, ומרבית הצילומים שצילם כל חייו נשרפו כליל. שתי מזוודות גדולות של סרטי צילום שרדו את השרפה והן מכילות חומרים חשובים משנות החמישים והשישים. אחרי שהשתקם הסב את מקצועו לטכנאי הקלטות. הוא התמחה בתחום הקלטות הסתר, עבד עם המשטרה ועם חוקרים פרטיים, וכן נתן שירות כעד מומחה הנעזר באוזניו ובציוד שלו לבדיקת אותנטיות של הקלטות ששימשו עדות בבתי משפט. בין היתר עבד עם המשטרה על הקלטות סתר בפרשת דוד בלאס, וכן תוכנית הטלוויזיה כלבוטק.
בשנת 2001 שוב נפגע בתאונה.
קריירה מקצועית

אולמר השתתף ברבות מאבני הדרך של הצילום העיתונאי והאמנותי בישראל. הוא היה מחלוצי הצילום בסתר, כאשר צילם דרך חריר בכובע משפט אונס שהסעיר את היישוב, ונחשב בכך לראשון צלמי הפפראצי בארץ. הוא מחלוצי הז'אנר של סיפור עיתונאי באמצעות צילום. השתתף בתחרויות צילום בינלאומיות וזכה בפרסים בטוקיו ובהאג.
הזכויות לכל עבודותיו של אולמר נשמרות בידי המשפחה. חלק מהצילומים נמסרו לתצוגה באוספים הדיגיטליים של ספריית יונס וסוראיה נזריאן שבאוניברסיטת חיפה.
קריירה מקצועית > צילום עיתונות

ב-27 באוקטובר 1957 הטיל אדם מעורער בנפשו רימון יד במליאת הכנסת ובעקבות המקרה הוקם ב-1958 משמר הכנסת. לטקס הקמת המשמר במעמד יו"ר הכנסת יוסף שפרינצק הגיע אולמר כצלם יחיד ותמונותיו פורסמו בפעם הראשונה בכל העיתונים.
בתקופת טבריה תיעד בחודש אוקטובר 1962 את ההפגזות הסוריות על קיבוץ תל קציר. שנים לאחר מכן סיפר: "הגעתי לקיבוץ בעיצומה של ההפגזה, עוד לפני הצבא. המראות היו קשים, הרפת נפגעה. צילמתי כחצי תריסר פרות מרוסקות איברים ששכבו בחצר הקיבוץ". למחרת התמונות התפרסמו ב'ידיעות' ".
אירוע אחר אותו תיעד הוא הפעולה בנוקייב, כפר סורי צפונה לעין גב, בחודש מרץ 1962, שבאה בעקבות התנכלות חוזרת ונשנית של הסורים לדיג בכנרת. כוח של חטיבת גולני פשט על המוצבים הסוריים והלחימה הייתה קשה. שיירת זחל"מים שנשלח לסיוע עלתה על שדה מוקשים סורי בכניסה למוצב, וארבעה מהם נפגעו. "יצאתי עם עמנואל אלנקוה, כתב 'ידיעות'. עלינו על סירת מרוץ והגענו לחוף הסורי. קפצתי מהסירה לתוך המים, וצילמתי בעזרת טלסקופ גדול את הזחל"מים שנשארו בשטח"... זו הייתה הפעם הראשונה בהיסטוריה של העיתונות הישראלית שבה הופיעו שתי תמונות שער בעיתון."
אירוע היסטורי שצולם גם הוא על ידי אולמר היה כינוס פיוס שיזם הנשיא יצחק בן-צבי, בהשתתפות דוד בן-גוריון ובני משפחתו של זאב ז'בוטינסקי, בצריפו שבירושלים. באחד הצילומים של אולמר נראית נכדתו של ז'בוטינסקי, נערה כבת שש עשרה, לוחשת דבר מה באוזנו של בן-גוריון.
ב-4 בפברואר 1966 פרצה שריפת ענק ב"בית צים" בשדרות רוטשילד פינת רחוב נחלת בנימין בתל אביב. אולמר סיקר את האירוע, ולמחרת הגיע לצלם בסטודיו הסמוך של אחד ממעצבי האופנה הנודעים של אותם ימים, ג'רי מליץ. במוחו של אולמר צצה הברקה. הוא הורה לדוגמניות לצאת מהסטודיו ולרדת עמו אל הרחוב העשן. הוא העמיד אותן על רקע מחסומי המשטרה וההריסות שמסביב. היפהפיות, לבושות כמיטב האופנה, על רקע החורבן, יצרו אפקט מרשים. ההמונים שהגיעו לצפות באתר שלאחר השרפה נראו בתמונות כאילו באו לצפות בתצוגת האופנה הסוריאליסטית.
ב-1964 פנה אל אולמר נתן דונביץ', עורך "מוסף הארץ", בבקשה לשמש כצלם של העיתון. אחת הכתבות הבולטות שהתפרסמו אז במוסף (נתן דונביץ כתב, אולמר צילם) תיעדה קרב בהיאבקות חופשית שנערך ב-18 ביוני 1966 באצטדיון בלומפילד בין רפאל הלפרין לבין המתאגרף מצרי אחמד מוסא. מאוחר יותר נטען שהקרב היה מבוים.
קריירה מקצועית > צילום קולנוע ותיאטרון

ב-1963 הוסרט בארץ סרטו של הבמאי פיטר פריי "אשת הגיבור" עם השחקנית בתיה לנצט בתפקיד הראשי. חלק מצילומיו נעשו בטבריה. אולמר הגיע ל"סט" כצלם עיתונות. הבמאי פריי התרשם מהאופן שבו הוא עשה את מלאכתו ובו במקום פיטר את צלם הסטילס של הסרט וצירף במקומו את אולמר לצוות.
הוא המשיך כצלם סטילס בסרטים ישראליים רבים ובהם "סאלח שבתי", "משפחת שמחון", "הם היו עשרה", "מבצע קהיר", "אלדורדו", "שני קוני למל" ועוד. בסרט "דליה והמלחים" חלק מצילומי הסטילס שלו נכללו בסרט עצמו. אולמר צילם, לצורך פרסום, גם סרטים זרים שצולמו בארץ, בין היתר בסרטים "אקסודוס", "הטל צל ענק" ו"יהודית" בכיכובה של סופיה לורן.
אחת העבודות המפורסמות ביותר של אולמר היא סדרת הפורטרטים של תרצה אתר, בתו של נתן אלתרמן. לימים סיפרה העיתונאית דינה גונה: "בקיץ 2005 נתבקשתי לשחזר תצלומים של תרצה אתר שאבדו. נברתי בארכיונים ומצאתי לא מעט תמונות מתקופות שונות בחייה. סידרה של ארבעה תצלומים עוקבים, פורטרטים שלה בשחור-לבן מ-1963, משכה את תשומת ליבי במיוחד. מאפייני התמונות: צילומי חוץ, כנראה בכניסה לבניין או חצר בית, אור טבעי של חורף. תרצה אתר נראית בהן יפה מאוד, שברירית, ביישנית, עומק עיניה כבאר במדבר, עצובה אך גם צוחקת, מין התערטלות מרצון, שנוצרה, לדעתי, בהשפעת הצלם. כלומר היה ברור לי מיד שאישיותו של הצלם הביאה את המעמקים החוצה. מיהו הצלם? הסתכלתי מאחור ועל אחת התמונות הייתה חותמת: דוד אולמר. פתחתי ספר טלפונים ומצאתי בקלות: דוד אולמר - תל אביב. צלצלתי אליו, וההרפתקה הבלשית שקיוויתי להיכנס אליה נפתרה מיד. האיש אתו אני מדברת, הוא אכן האיש שצילם את תרצה אתר. כמה מהר וקל זה היה. בכמה שיחות טלפון שניהלנו התגלה לי איש מיוחד, נעים, שסיפורו האישי מרתק לא פחות מהתמונות שצילם".
קריירה מקצועית > באר שבע והנגב

במקביל לעבודתו בעיתונות הארצית, הקים אולמר בשנת 1966 את מגמת הצילום הראשונה בישראל, בבית הספר התיכון מקיף א' בבאר שבע, שממנה יצאו צלמים רבים ומוכשרים. אחד מהם הוא הצלם הבאר שבעי גואל דרורי, בוגר המחזור הראשון.
מייסדת בית הספר ומי שניהלה אותו במשך שנים רבות הייתה ד"ר פועה מנצ'ל, דודתה (אחות אמה) של רעייתו יעל, שהכירה מקרוב את עבודתו של אולמר. היא פתחה בבית הספר מספר מגמות מקצועיות ייחודיות, ואחת מהן הייתה מגמת הצילום. גואל דרורי: "כמובן שאני נזכר מדי יום בדוד, אותו עוף מוזר, שבנוסף לעבודתו במערכת עיתון 'הארץ' ירד במחצית שנות השישים, מדי שבוע לנגב, לבאר שבע, כדי ללמד בתיכון מקיף א', אותנו תלמידי המגמה לצילום. אני מאד גאה להימנות על תלמידי המחזור הראשון, שאותו הוא לימד. הוא השפיע ומשפיע עד היום על חיי ועבודתי, ממנו למדתי לתרום ולהירתם ליזמות חדשות."
סדרת צילומים ייחודית של אולמר מתעדת את פעילותו של הרופא ד"ר עמוס ארנון (1929–2011), יליד עין חרוד, בעת עבודתו ביישוב הקהילתי נהורה שבחבל לכיש באמצע שנות ה-60. ארנון היה מחלוצי רפואת המשפחה בישראל.
בחודש ינואר 2011 נפתחה בבאר שבע, במסגרת המיזם "זום 7" תערוכת הומאז' לאולמר, ובה הוצגו רבות מעבודותיו ששרדו את השרפה.
גלריה

מבחר מעבודותיו של אולמר.
קרב היאבקות בין רפאל הלפרין ואחמד פואד המצרי באצטדיון בלומפילד
שייקה אופיר, ראובן שפר ושלמה וישינסקי בעת הסרטת "דליה והמלחים"
תרצה אתר
פרות על רקע הרפת בקיבוץ תל קציר, שעולה באש אחרי הפגזה סורית
פעוטה בדואית בנגב
דוגמנית עם בגד של ג'רי מליץ על רקע בית צים השרוף בתל אביב
הכנר דייוויד אויסטרך עוצר להעניק חתימה לחייל ליד היכל התרבות בתל אביב
הנשיא זלמן שזר וזלטה כצנלסון בעת ביקור בתערוכה של יוסי שטרן
ד"ר פועה מנצ'ל בהרצאה בבאר שבע אודות חבל לכיש
אפרים קישון ושושיק שני במסיבה לרגל הקרנת הבכורה של "דליה והמלחים"
תספורת ראשונה בקבר רבי מאיר בעל הנס בטבריה
השחקנית פרנסואז פרבו בחיפה
ורוניק ונדל וישראל גוריון בסרט דליה והמלחים 1964
חניכים במצעד תנועת השומר הצעיר לסיום השומריה הרביעית רחוב הנביאים חיפה
העלייה לקיבוץ דביר
מנהיגי מק"י בעצרת 1 במאי בחיפה. מימין: צבי ברייטשטיין, פרופ' שמואל אייזנשטאדט, ח"כ ד"ר משה סנה, שמואל ליטבק, ח"כ אסתר וילנסקה
דבורה נצר - דיוקנה של חופרת במצדה
ילדה בדואית בתכשיטים ובלבוש מסורתי באר שבע
ישיבת צוות עם ד"ר ארנון במרפאת נהורה
ד"ר ארנון עם מטופל צעיר בנהורה
משפחתו

אלמנתו, יעל לבית אבני, נכדתו של המורה והסופר הירושלמי זלמן בן-טובים, היא אשת חינוך. מצד אביה היא בת דודה ראשונה של הטייסת זהרה לביטוב. בעבר הייתה ראש מחקר נט"ע (ניסוי, טיפול על-יסודי) בבית הספר לחינוך של אוניברסיטת תל אביב. בעקבות התאונה של בעלה התמחתה בתחום החינוך לעיוורים.
בתם גילי אולמר קוזין מתמחה בעיצוב בובות, תפאורות, תלבושות ומסכות לתיאטרון.
לקריאה נוספת

"דוד אולמר, תמצית קורות חייו", ארגון יוצאי מרכז אירופה, 2016
"עיוורים בעבודה - סיפורו של דוד אולמר", שגיא יודוביץ', 2011
"אולמר הצלם העיוור וביתו גילי", תקוה ויינשטוק, 2012
"מזווית ראייה של צלם עיוור", חפציבה ליפשיץ, צילום: יוסי אלוני. מוסף סגנון של מעריב, 1990
"דוד אולמר", ראיינה וכתבה מרגלית טובי-קיסוס, 176 עמ', 2012, בהוצאת המשפחה
אוסף דוד אולמר מתוך האוספים הדיגיטליים של ספריית יונס וסוראיה נזריאן, אוניברסיטת חיפה
הדף של  "דוד אולמר", באתר ״הבית לצילום״ שהוא הביתן המקוון לצילום של מוזיאון ארץ ישראל, 2024
הערות שוליים

↑  "מינוס 206" בטבריה - נמכר, באתר מעריב, ‏23.1.1962
↑  ש...ש... שמעתי, מעריב, 7 בדצמבר 1970
↑  אוסף צילומי דוד אולמר, ספריית יונס וסוראיה נזריאן, אוניברסיטת חיפה, באתר אוניברסיטת חיפה
↑  חן מלול, תרצה אתר מבקשת גשם, בבלוג "הספרנים" של הספרייה הלאומית, 28.01.2019
↑  דינה גונה, סיפורו של הצלם דוד אולמר וגם תרצה אתר, באתר Themarker, ‏29.2.2008
↑  בית הספר דל ד"ר פועה מנצ'ל, למרחב, 17 במרץ 1966
↑  גואל דרורי, הומאז' לדוד אולמר
↑  שני גורקביץ'‏, 7 צלמים ועוד אחד קולטים את באר שבע בעדשה, באתר וואלה, 20 בינואר 2011
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007517175705171  VIAF: 315203045   WorldCat (עם VIAF): 315203045
דיסני וונדר

| --- | --- |


 מיקום:  קייפ קנברל, פלורידה, ארצות הברית
 תאריך פתיחה:  15 באוגוסט 1999
 אתר נופש:  קו הספנות דיסני
 תמה:  ספינת נופש
 מפעיל:  חברת וולט דיסני
 אתרי מפעיל נוספים:  וולט דיסני
 אתר קו הספנות
דיסני וונדר (באנגלית: Disney Wonder) היא ספינת נוסעים המנוהלת על ידי קו הספנות דיסני. הספינה, המסוגלת לשאת 2,400 נוסעים, הושקה בשנת 1999 ונבנתה על ידי פינקנטיירי באיטליה.
הדיסני וונדר יחד עם הדיסני מג'יק, הפועלת עמה, הן שתי הספינות הראשונות שתוכננו באופן ייעודי עבור משפחות עם ילדים. הן מצוידות במספר מתקנים ייעודיים לעניין זה.
הספינה נבנתה בסגנון מסורתי - בעל שני מבני גשר (בניגוד למבנה אחד המקובל בספינות מודרניות). המבנה השני אינו משמש כמבנה גשר אלא כמועדון לבני נוער. מטרת בניית שני המבנים הייתה לתת לספינה מראה של ספינה משנות ה-20 וה-30 - תקופה בה מסעות היו פופולריים. מסיבה זו נבנו חלונות חדרי הספינה כחלונות עגולים שהיו מקובלים בעבר.
הספינה מעוצבת בסגנון אר נובו שהיה מקובל בשנות ה-40 וה-50 של המאה ה-20.
נתוני הספינה

טונאז': 83,000
מקום רישום: איי בהאמה
אורך: 294 מטרים
רוחב סיפון: 32 מטרים
שוקע: 7.7 מטרים
מהירות שיוט: 21.5 קשרים
מהירות מקסימלית: 24 קשרים
חדרי אורחים: 875
צוות: 945
כמות דלק: 75,708 ליטרים
סם כהן

| --- | --- |

סם (שמואל) כהן
 לידה:  5 באפריל 1890 ט"ו בניסן ה'תר"ן לודז', פולין
 פטירה:  12 בדצמבר 1969 (בגיל 79) ג' בטבת ה'תש"ל
 מדינה:  גרמניה, ישראל
 מקום קבורה:  טבריה, ישראל
סם (שמואל) כהן (5 באפריל 1890 – 12 בדצמבר 1969) היה איש עסקים ופילנתרופ ציוני, נציג האזרחים הלאומיים בארץ ישראל בקונגרס הציוני שיזם וחתם על הסכם ההעברה הראשון במאי 1933.
ביוגרפיה

כהן נולד ב-5 באפריל 1890 בלודז' בפולין. בגיל 17 נסע לגרמניה להמבורג ללימודי כלכלה באוניברסיטה. הוא עבר לברלין, שם התעשר מעסקי מקרקעין ומשם הרחיב את עסקיו לתחומים רבים נוספים. הוא התחתן עם אנה לבית טיברג, ונולדו להם שני ילדים: אליעזר ואסתר. בהמשך התגרש ונישא בשנית לאניטה מילר-כהן, עובדת סוציאלית, עיתונאית ופוליטיקאית. ב-1928 נולדה בתם המשותפת רות, ובשנת 1934 עלו לארץ ישראל. בשנת 1948 נפרדו סם ואניטה בעקבות ויכוח ביניהם על הסכמי ההעברה, אך הם לא התגרשו. סם נפטר ב-12 בדצמבר 1969. הוא ואניטה קבורים זה לצד זה בבית הקברות בטבריה.
הסכם ההעברה

בשנת 1932 מגייסים עובד בן עמי ואיתמר בן-אב"י את סם ליצג באירופה את חברת הנוטע, שהוקמה על ידי הסתדרות בני בנימין. הרעיון בבסיס הסכם ההעברה הופיע כבר בספרו של בנימין זאב הרצל, מדינת היהודים, שעמד על הצורך בחיסול הדרגתי של רכוש היהודים (ליקוידציה) בארצות מושבם באופן שיביא בחשבון את הנתונים הפוליטיים והכלכליים, והעברת הרכוש למדינת היהודים. עם עליית היטלר לשלטון בתחילת 1933 חל איסור בגרמניה על הוצאת רכוש יהודי, וכתוצאה מכך היהודים התקשו להגר מגרמניה. כמייצג של חברת "הנוטע", סם פונה למכרים שלו במינסטוריון הכלכלה הגרמני הנאצי בברלין ומציע להם הסכם שיעזור ליהודי גרמניה לצאת עם חלק מרכושם, בצורה של יצוא סחורות גרמניות לפלשתינה. הסכם כזה גם יעזור לגרמנים לשבור את החרם נגד גרמניה הנאצית (1933).
בתחילת חודש יוני 1933 נפגשים סם כהן וחיים ארלוזורוב בלונדון, כשההסכם הראשון מ-18 במאי 1933 חתום בכיסו של כהן. ארלוזורוב, שבאותם ימים מנסה גם הוא לדבר עם השלטונות הנאצים על הסכם שיפתור את בעיית יהודי גרמניה שאינם יכולים להגר עם רכושם, משכנע את סם לקבל עליו פיקוח לאומי של המוסדות הלאומיים על ההסכם שכבר נחתם. הם שולחים ביחד מברק לארץ ב-4 ביוני 1933 שמסכם זאת, כשהסכם ההעברה מכונה על ידם כ"פרויקט סם כהן". במברק כתוב שנדרשות פגישות נוספות לכשישובו שניהם לארץ, אלא שארלוזורוב נרצח למחרת שובו ב-16 ביוני 1933.
בהמשך לבקשה של ארלוזורוב, סם מסכם עם הגרמנים את הסכם ההעברה השני ב־18 ביולי 1933, אך ההסכם עדיין ממוען אליו. בנק אנגלו-פלשתינה דרש הסכם שיכלול אותו ישירות, ואכן הסכם כזה נחתם כהסכם השלישי ב-25 באוגוסט 1933. סם כהן וחברת הנוטע נשארים כחלק מהארגון והאחוזים של ניהול ההסכם.
כדי להתמודד עם הלחץ הציבורי, בשנים 34–1933 מטילים אישים שונים מהמוסדות הציונים את האחראיות הבלעדית להסכם על סם כהן, אף על פי שנכנסו איתו, כאמור, כשותפים. למשל דיון בוועידה העולמית בז'נבה מספטמבר 1933. בכתבה מה-19.11.34 בעיתון דואר היום מתואר סם כ: "אישיות פוליטית כלכלית... יוצר האפשרויות ליהודי גרמניה להעביר את הונם מהגיהנום ההיטלראי אל המקלט האחרון".
פעילות פילנתרופית

המוניטין של סם כפילנתרופ התחיל במהלך מלחמת העולם הראשונה בשנת 1915, כשעזר לעיריית ורשה ולשלטון האימפריאלי הגרמני, ללא כוונת רווח מצידו, דבר שהודגש בקו במכתב שמציין זאת. סם תרם למטרות תרבות יהודית שונות, למשל 50,000 ליש"ט לנחום גולדמן לטובת אנציקלופדיה יודאיקה.
סיכום פעילותו של סם כהן בהסכם ההעברה

אדווין בלאק סיכם כך את חלקו של סם בהסכם ההעברה בספרו מ-1984:
"מעטים היו חסרי דעה לגבי סם כהן. עבור חלק מאלה שאיתם עבד או השפיע עליהם, סם כהן הצטייר כנוכל, מתעניין בטובתו האישית על חשבון אחרים, בוגד, משת"פ, מניפולטור עשיר, שקרן, מחפש השפעה, אדם שכספו הוכתם בדם של חופש וחלומות יהודיים. לאחרים שהיו קרובים אליו יותר, סם כהן היה אדם שעבד ללא לאות, לפעמים ללא הוקרה, כדי לעזור ליהודים להילחם ברעב, באובדן תרבות ולאום, אדם דתי מאוד, ציוני מסור, מציל, אדם שתרם בסתר אבל תרומתו הורגשה, אדם שידוע עליו מעט מאוד אך היה בעל חשיבות עצומה לישראל, והגיע לו מקום של כבוד מיוחד בסיפור של העם היהודי ותקומתו. כל צד ניצל אותו למטרותיו: שטן או מציל. רק מעטים הבינו שסם כהן היה למעשה מעט משני הצדדים הללו".
סרט דוקומנטרי "חוזה עם השטן?"

במאי 2024 הוצג ב"הוט 8" הסרט התיעודי "חוזה עם השטן?" על סם כהן ואניטה מילר-כהן, המספר על חלקו של סם בייזום וחתימת הסכם ההעברה והוויכוח ביניהם שהוביל לפרידתם. את הרעיון המקורי לסרט הגתה נאוה מיכאל-צברי, הבמאי הוא אבידע ליבני והתסריטאי שי להב.
הערות שוליים

↑  עיתון דבר, 23 בדצמבר 1928
↑  Black, E., The Transfer Agreement, 1984, pp. 84
↑  על פי עדות מפגישה של שאול אש עם סם כהן, מפורט בספרו "עיונים בחקר השואה ויהדות זמננו" עמודים 45–47; ערך יוסף ולק; הביא לדפוס מאיר חובב, ירושלים: המכון ליהדות זמננו – האוניברסיטה העברית, יד ושם, מכון ליאו בק, תשל"ג.
↑  ארכיון משרד החוץ הגרמני 613764E
↑  מברק בארכיון הציוני 4/3434 Z, ובמיניסטריון החוץ הגרמני 319147L, מוזכר גם אצל שאול אש, עמוד 62
↑  מסמך בארכיון משרד החוץ הגרמני 613818E.
↑  מכתב בארכיון הציוני
↑  בעיתון "דואר היום" מ-8 בספטמבר 1933 מופיע דיון ארוך תחת הכותרת "הועידה העולמית היהודית בז'נבה". הכתבה מרכזת את הידיעות על המאבק האידאולוגי שהתרחש בוועידה
↑  מכתב בארכיון הציוני 11/180-1K, מוזכר אצל בלאק עמ' 84.
↑  Black, E., The Transfer Agreement, pp. 85.
↑  כתבה על הספר ואדווין בלאק בעיתון כותרת ראשית 19.12.1984
↑  שי להב, ‏מה חשוב יותר, פרגמטיזם או כבוד לאומי? סרט חדש על דיון ישן, באתר מעריב אונליין, 3 במאי 2024
↑   גילי איזיקוביץ, "חוזה עם השטן?" המנגנון הנאצי שכונן את הכלכלה הישראלית, באתר הארץ, 5 במאי 2024
קרבון מיסיסיפי

היצור הקדום Loxomma מהקרבון המיסיסיפי.
קַרבּוֹן מיסיסיפּי (באנגלית: Mississippian) הוא תת-תור בתור הקרבון שבעידן הפלאוזואיקון. הוא קיבל את שמו מהסלעים הרבים מהתקופה שנמצאו ליד נהר המיסיסיפי.
משך תקופתו: 40 מיליוני שנים, מלפני 363 מיליוני שנים עד לפני 323 מיליוני שנים.
ראו גם

לוח הזמנים הגאולוגי
הערות שוליים

↑  Mississippian, www.dictionary.com
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
פלאוזואיקון
| קמבריון | אורדוביק | סילור | דבון | קרבון | קרבון | פרם |
| קמבריון | אורדוביק | סילור | דבון | קרבון מיסיסיפי | קרבון פנסילבני | פרם |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NKC: ph117495 
ערך זה הוא קצרמרבנושא גאולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
טד מרדית'

ג'יימס אדווין "טד" מרדית' (באנגלית: James Edwin "Ted" Meredith; ‏14 בנובמבר 1891 – 2 בנובמבר 1957) היה אתלט אמריקאי, אלוף אולימפי ושיאן עולם (סטוקהולם 1912) בריצת 800 מטר ובריצת שליחים 4x400 מטר ושיאן עולם בריצת 400 מטר.
ביוגרפיה

מרדית' נולד בצ'סטר הייטס, פנסילבניה. הוא בוגר אוניברסיטת פנסילבניה.
ביוגרפיה > אלוף אולימפי

באולימפיאדת סטוקהולם (1912) זכה מרדית' בשתי מדליות זהב, בריצת 800 מטר בשיא עולם חדש של 1:51.9 דקות, לפני חבריו לנבחרת מל שפרד (1:52.0 דקות) ואירה דוונפורט (1:52.0 דקות) ובריצת שליחים 4x400 מטר ביחד עם אדוארד לינדברג, צ'ארלס ריידפאת' ומל שפרד בשיא עולם חדש של 3:16.6 דקות, לפני צרפת (3:20.7 דקות) ובריטניה (3:23.2 דקות). נוסף לכך, הוא סיים במקום רביעי בריצת 400 מטר בתוצאה של 49.2 שניות. שיאו בריצת 800 מטר החזיק מעמד 14 שנים ונשבר על ידי אוטו פלצר מגרמניה (1:51.6 דקות).
בשנים 1914 ו-1915 זכה מרדית' פעמיים ברציפות באליפות ארצות הברית בריצת 400 מטר.
בשנת 1916 קבע מרדית' בריצת 400 מטר שיא עולם חדש של 47.4 שניות, שיפור לשיא בן ה-4 שנים של בן ארצו צ'ארלס ריידפאת' (48.2 שניות). שיא זה החזיק מעמד 8 שנים ונשבר על ידי אריק לידל מבריטניה (47.6 שניות)
באולימפיאדת אנטוורפן (1920) סיים מרדית' במקום רביעי בריצת שליחים 4x400 מטר בתוצאה של 3:23.6 דקות. נוסף לכך הוא סיים רביעי בשלב חצי הגמר בתוצאה של 50.4 שניות ולא עלה לשלב הגמר, רק שלושה עלו.
לאחר שפרש מספורט תחרותי עבד מרדית' כסוכן נדל"ן.
שיאים אישיים

ריצת 400 מטר: 47.4 שניות (1916), שיא עולם
ריצת 800 מטר: 1:51.9 דקות (1912), שיא עולם
ראו גם

התפתחות שיא העולם בריצת 400 מטר (ויקיפדיה באנגלית)
התפתחות שיא העולם בריצת 800 מטר (ויקיפדיה באנגלית)
ירמיהו הלפרן

| --- | --- |
ירמיהו הלפרן במדי רב-חובל
ירמיהו הלפרן במדי רב-חובל
 לידה:  18 באוקטובר 1901 סמולנסק, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  27 באוגוסט 1962 (בגיל 60) תל אביב-יפו, ישראל 
 מקום קבורה:  בית הקברות נחלת יצחק 
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  הגימנסיה העברית "הרצליה" 
 
ירמיהו (ירמה) הַלפֶּרן
(ה' בחשוון ה'תרס"ב 18 באוקטובר 1901 – 27 באוגוסט 1962) היה איש בית"ר והתנועה הרוויזיוניסטית, ממייסדי הימאות העברית.