stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שני לוק
הטבח בפסטיבל נובה > התמונה של AP

עלי מחמוד, צלם עצמאי שעובד עבור סוכנות הידיעות AP והתלווה למחבלי חמאס ב-7 באוקטובר, פרסם את תמונת החטיפה של שני לוק. התמונה מציגה את גופתה מוטלת באחורי טנדר כשהמחבלים חוגגים מעליה, בנסיעה לעיר עזה. בנימוקי הבחירה, הכילו נימה המאדירה את פשעי חמאס: ”שליטי חמאס המיליטנטיים של רצועת עזה ביצעו מתקפה חסרת תקדים, רב חזיתית על ישראל עם הזריחה ביום שבת, 7 באוקטובר, תוך כדי ירי של אלפי רקטות, במקביל לחדירת 'לוחמי חמאס' לגבול - דרך האוויר, היבשה והים”. בהכריזם על זכייתה של AP, מארגני הפרס פרסמו את התמונה הלא מצונזרת של לוק כשהיא ללא רוח חיים, בעמוד האינסטגרם שלהם, אך היא נמחקה לאחר ההתקוממות. עצומה שעליה חתמו מאה אלף בני אדם דורשת מענקית הצילום היפנית "ניקון", הספונסרית של התחרות, לפעול לשלילת הפרס.
התמונה זכתה בפרס בתחרות הפוטו-ג'ורנליזם מטעם בית הספר לעיתונות באוניברסיטת מיזורי. מיכל קוטלר-וונש, שליחה מיוחדת מטעם משרד החוץ למאבק באנטישמיות, תקפה את הבחירה באומרה: "כך נראית נורמליזציה של שנאה אנטישמית". פוסט ברשת הפייסבוק שכתבה ניקול לוק, סבתה של שני, אודות השתיקה של העולם נוכח מתן הפרס לצילום המזעזע של גופתה של נכדתה, זכה לפרסום רב: ”העולם שותק ואני זועקת הייתכן? מתי בהיסטוריה של הצילום זכתה תמונה של גופה בפרס?”.
סוכנות AP טענה כי לא ידע דבר על המתקפה. אף על פי כן, משפחתה של לוק, לצד משפחות אחרות של נרצחי הטבח במסיבת הנובה, תבעו את סוכנויות הידיעות שצלמים ועיתונאים מטעמן לקחו חלק בטבח.
קמפיין המשפחה

כבר מ-7 באוקטובר דווח בתקשורת כי לוק נרצחה, והסרטון תואר כמציג גופה ללא רוח חיים.
בני משפחתה של לוק האמינו שהיא עדיין בחיים, ואמה, ריקארדה לוק, פנתה לממשלת גרמניה בבקשה לעזרה. ריקארדה סיפרה כי קיבלה מידע מחבר משפחה, שלו איש קשר בעזה, ממנו עלה שלוק מקבלת טיפול בבית חולים האינדונזי בעיר עזה, עקב חבלת ראש קשה, והיא מאושפזת באורח אנוש. בנוסף, ריקארדה קיבלה הודעה מהבנק כי ב-8 באוקטובר נעשה שימוש בכרטיס האשראי של לוק ליד אותו בית חולים.
בשבועות שלאחר מכן, חבריה ובני משפחתה של לוק השתתפו בקמפיין מטה המשפחות להחזרת החטופים והנעדרים. ב-13 באוקטובר הגיעה לישראל שרת החוץ של גרמניה אנאלנה ברבוק, ונפגשה עם ריקארדה ובני משפחה של חטופים בעלי אזרחות גרמנית. לאחר מכן בני המשפחות נפגשו גם עם קנצלר גרמניה, אולף שולץ, במהלך ביקור הסולידריות שלו בישראל ב-17 באוקטובר. השלטונות הגרמניים החשיבו את לוק כאחת מאזרחיה שנחטפו לעזה, ורבים האמינו שהיא נחטפה בחיים.
אביה של לוק, ניסים לוק, השתתף בקמפיין בצורה פחות בולטת, ולא רצה למשוך תשומת לב לרקע הצבאי והמודיעיני שלו. הוא נסע לארצות הברית ונפגש עם רוברט קנדי ג'וניור ועם סנאטורים אמריקאים.
הרצח

ב-30 באוקטובר 2023, ממשלות ישראל וגרמניה אישרו את מותה של לוק. בודקים משפטיים מצאו את החלק הפטרוסי של עצם הרקה מהגולגולת שלה בכביש המוביל אל מחוץ למתחם הפסטיבל, עם ה-DNA שלה. עקירת עצם זו מעידה על מוות ודאי, על פי המרכז הלאומי לרפואה משפטית באבו כביר. ישראל רואה בה כמי שנהרגה לפני הגעת גופתה לעזה. בתגובה למידע החדש כתבה פוקוס כי התברר כי היא נהרגה במהלך הטבח. שאר גופתה לא נמצאה, מניעת הלוויה. אף על פי כן, המשפחה ישבה שבעה שבמהלכה ביקרו בביתם כ-4,000 בני אדם כביטוי של סולידריות, לדברי ריקרדה.
בעיתון "בילד" הגרמני נשיא מדינת ישראל יצחק הרצוג צוטט כמי שאמר שראשה של לוק נערף, אולם דוברו תיקן ואמר כי נמצא "חלק ניכר מהגולגולת שלה".
חילוץ הגופה

ב-17 במאי 2024, חצי שנה אחרי שנמסר למשפחתה כי אינה בחיים, חילצו כוחות צה"ל ושב"כ את גופתה של שני לוק מעזה, ביחד עם גופותיהם של יצחק (איציק) גלרנטר, עמית בוסקילה ורון בנימין, והביאו אותן לישראל. המודיעין על מיקום הגופות נמסר בחקירת שב"כ של מחבל שנתפס על ידי כוחות הביטחון. הגופות אותרו במנהרה תת-קרקעית במבנה אשר שופץ על ידי אונר"א ובמימון גרמני, מה שעורר זעם בגרמניה. משפחתה קיבלה לידיהם את התכשיטים שענדה ביום הטבח: עגילי זהב, צמיד לרגל, וגם הצמיד המקורי שלה מפסטיבל הנובה.
שבעה ימים לאחר מכן, ב-24 במאי 2024, חילץ צה"ל מג'באליה שבצפון רצועת עזה גם את גופתו של אוריון הרננדס, בן זוגה של שני אשר היה תייר ממקסיקו, ונרצח גם הוא ב-7 באוקטובר. באיתור נמצאו גם גופותיהם של חנן יבלונקה ומישל ניסנבאום. במקרה זה האיתור נחשף שלא באמצעות ידיעה מודיעינית, אלא לאחר חפירה יזומה של פיר מנהרה שנראה חשוד ללוחמי יהל"ם.
הלוויה

ב-19 במאי 2024, מספר ימים לאחר איתור הגופה, נקברה שני בבית העלמין שביישוב שריגים, מאות ליוו אותה בדרכה האחרונה. אביה ניסים העיד כי שרי הממשלה התנו את הגעתם במתן זכות לנאום בהלוויה, האב סירב ומשכך אף שר לא הגיע.
הנצחה

אוסף עבודות אמנות של לוק הוצג במוזיאון נחום גוטמן לאמנות בתל אביב.
יום הולדתה ה-23, שנערך 4 חודשים אחרי הרצח, נחגג על ידי חבריה הקרובים של שני לוק במועדון "הקולאבו" בתל אביב. באירוע, שנקרא "Shaniqua Forever", השתתפו בהתנדבות אמנים מתחומים שונים, ובהם הדיג'יים קפטן הוק וספייס קאט, הזמר דודו פארוק וכן מקעקעים וציירים. הרווחים עברו למשפחה למען פרויקט הנצחה באמצעות קולקציית בגדים לפי ציוריה של שני.
הזמר אורי קומאי (דודו  פארוק) הוציא את השיר "גולני שלה", אותו הקדיש לזכרה של שני לוק.
ראו גם

חטיפת נועה ארגמני
נשים במלחמת חרבות ברזל
סוס (סוג)

| סוס |
| --- | --- |
 עם כיוון השעון (מהפינה השמאלית העליונה): קיאנג, סוס פרז'וואלסקי, זברת גרבי, מנגלרגה מרצ'דור, פרא, זברה מצויה, חמור הבית וזברת הרים
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: מפריטי פרסה
תת־סדרה:: Hippomorpha
משפחה:: סוסיים
סוג:: סוס
מינים
 קיאנג (Equus kiang)  סוס רמכי (Equus caballus)  זברת גרבי (Equus grevyi)  זברה מצויה (Equus quagga)  זברת הרים (Equus zebra)   ערוד (Equus africanus), הכולל גם את חמור הבית  פרא (Equus hemionus) 
שם מדעי
 Equus ‏לינאוס, 1758

ערך זה עוסק בבבעל חיים ממשפחת הסוסיים. אם התכוונתם לסוס בשירות האדם, ראו .
סוס (שם מדעי: Equus) הוא סוג בעלי חיים במשפחת הסוסיים, הכולל את הסוסים, החמורים, והזברות. זהו הסוג היחיד במשפחת הסוסיים. הסוג סוס כולל גם מינים שנכחדו וידועים רק ממאובנים.
מאפיינים

הסוסיים הם יונקים בינוניים עד גדולים, ראשם גדול, ועל צווארם רעמת שיער צפופה. רגליהם דקות ומסתיימות באצבע אחת רחבה המוגנת בפרסה קרנית. לסוסיים זנבות דקים המסתיימים בציצית, או המכוסים לחלוטין בשיער. הם מותאמים לחיים בשטחים פתוחים, ממישורים וסוואנות ועד הרים או מדבריות.
האוזניים החיצוניות של הסוסיים מסוגלות לנוע ומאפשרות להם לאכן בקלות מקור של קולות. ראייתם היא דיכרומטית, כלומר הם רואים שני צבעים בלבד. עיניהם ממוקמות באחורי הראש, ומאפשרות להם זווית ראייה רחבה, מבלי שהם מאבדים לחלוטין את הראייה הדו עינית. הסוסיים מצוידים באיבר יעקובסון, המאפשר לזכרים להשתמש בתגובת פלהמן (הפשלת השפתיים) על מנת להעריך את מצב הייחום של בני זוג פוטנציאלים.
הסוסיים הם הרביוורים, וניזונים בעיקר ממזונות סיביים נוקשים, כדוגמת דשאים או צמחים ממשפחת הגמאיים. בעת הצורך הם אוכלים גם מזונות צמחיים אחרים כדוגמת עלים, פירות, או קליפות עצים, אבל הם נוהגים לרעות ולא לאכול מהחלקים העליונים של הצמחים. שלא כמו מעלי גרה, שלהם קיבות מורכבות, הסוסיים מפרקים את התאית במעי העיוור, שהוא חלק מהמעי הגס. מערכת השיניים שלהם כמעט מושלמת, כשהשיניים החותכות מקצצות את המזון, והשיניים הטוחנות, הממוקמות מאחורי מרווח (diastema) מהשיניים החותכות, מרסקות אותו.
סוסיים הם חיות חברתיות. הסוסים, הזברות המצויות וזברות ההרים מתקבצים בדרך כלל לעדרים קבועים הכוללים זכר בודד וקבוצת נקבות, ושאר הזכרים יוצרים עדרים קטנים של "רווקים". שאר המינים בסוג סוס חוברים לעדרים זמניים, המורכבים מבני אותו זוויג או מעורבים, למשך כמה חודשים. בכל המינים יש היררכיה ברורה בין הפרטים בעדר, כאשר בדרך כלל הנקבה המובילה שולטת על הגישה למשאבי מזון ומים, והזכר המוביל שולט על הזדמנויות להזדווג.
הנקבות, המכונות סוסות אצל הסוסים ואתונות במקרה של חמורים וערודים ממליטות בדרך כלל סייח (אצל הסוסים) או עייר (אצל החמורים) בודד, לאחר תקופת הריון של בערך 11 חודשים. הסייחים מסוגלים ללכת תוך שעה מלידתם, והם נגמלים מהנקה לאחר ארבעה עד שלושה עשר חודשים (בעלי חיים בטבע מאריכים את תקופת ההנקה בהשוואה לבעלי חיים שעברו ביות). נקבות בטבע עשויות להמליט פעם בשנה או פעם בשנתיים תלוי במינים, בתנאי החיים, ובגורמים נוספים.
תקופת הייחום אצל סוסיים בוגרים משתרעת בין תחילת האביב לסתיו. מרבית הנקבות נכנסות לתקופה בה אינן מעוניינות להזדווג (anestrus) בחורף. מעגל הרבייה נשלט על ידי אורך היום - הייחום מתחיל כשהימים מתחילים להתארך. חוסר הפעילות המינית בחורף נועד למנוע הפריה בחודשי החורף, משום שאז תתרחש ההמלטה בתקופה הקשה ביותר בשנה, ויקשה על הסייחים לשרוד. אולם לנקבות סוסיים החיות בקרבה לקו המשווה, אזורים שבהם כמעט שאין שינוי באורך היום מעונה לעונה, אין בתאוריה בכלל תקופה שבה הן אינן פעילות מינית. זאת ועוד, מסיבות שאינן ברורות, כ-20% מנקבות סוס הבית בחצי הכדור הצפוני פעילות מינית כל השנה.
מיון הסוסים

סוג סוס (Equus )
תת-סוג סוס :
סוס רמכי (Equus ferus )‏
טרפן (Equus ferus ferus) - נכחד
סוס פרז'וואלסקי (Equus ferus przewalskii)
סוס הבית (Equus ferus caballus)
תת-סוג חמור
ערוד (Equus africanus )‏
ערוד נובי (Equus africanus africanus)
ערוד אטלס (Equus africanus atlanticus) - נכחד
ערוד סומלי (Equus africanus somalicus)
חמור הבית (Equus africanus asinus)
חמור אירופי (Equus hydruntinus) - נכחד
פרא (Equus hemionus )
פרא אנטולי (Equus hemionus anatoliensis) - נכחד
פרא מונגולי (Equus hemionus hemionus)
פרא פרסי (Equus hemionus onager)
פרא סורי (Equus hemionus hemippus) - נכחד בשנות העשרים של המאה העשרים
פרא הודי (Equus hemionus khur)
פרא טורקמני (Equus hemionus kulan)
קיאנג (Equus kiang)
קיאנג מערבי (Equus kiang kiang)
קיאנג מזרחי (Equus kiang holdereri)
קיאנג דרומי (Equus kiang polyodon)
קיאנג צפוני (Equus kiang chu)
Equus cumminsii - נכחד
Equus francisci - נכחד
פרא קב-רגליים - (Equus calobatus) ‏נכחד
פרא גמדי - (Equus tau) ‏נכחד
תת-סוג זברה (Dolichohippus)
זברת גרבי (Equus grevyi)
תת-סוג זברה (Hippotigris )
סוס קייפנסיס (Equus capensis) - נכחד
זברה מצויה (Equus quagga )
קואגה (Equus quagga quagga) - נכחדה
זברת בורצ'ל (Equus quagga burchellii)
זברה גרנט (Equus quagga boehmi)
זברה חסרת רעמה (Equus quagga borensis)
זברה צ'אפמן (Equus quagga chapmani)
זברה קראושיי (Equus quagga crawshayi)
זברת הרים (Equus zebra )
זברת הרים הכף (Equus zebra zebra)
זברת הרים הארטמן (Equus zebra hartmannae)
מיון הסוסים > מיני סוס נוספים שנכחדו

Equus alaskae
Equus algericus
סוס מקסיקני (Equus conversidens)
Equus dalianensis
Equus lenensis
Equus latipes
Equus fraternus
חמור אירופי (Equus hydruntinus)
סוס גיגנטאוס (Equus giganteus)
סוס יוקון (Equus lambei)
סוס מאורטניקוס (Equus mauritanicus)
סוס נמדיקוס (Equus namadicus)
Equus niobrarensis
סוס מערבי (Equus occidentalis)
Equus ovodovi
סוס סקוט (Equus scotti)
Equus semiplicatus
סוס הגרמן (Equus simplicidens)
Equus sivalensis
סוס סטנוניס (Equus stenonis)
Equus yunnanensis
אמרהיפוס (Equus amerhippus )
גלריה

סוס פרז'וואלסקי, תת-מין פראי של סוס רמכי
סוס הבית
חמור הבית
פרא
זוג קיאנגים
קואגה - נכחדה
זברה מצויה
זברת ההרים
זברת גרבי
סוס מקסיקני - נכחד
בני כלאים

מינים שונים של הסוסים יכולים לעבור הכלאה, אם כי הצאצאים של הכלאה כזו הם בדרך כלל עקרים. בני הכלאים כוללים:
פרד – בן כלאים בין חמור לסוסה. פרדים הם בני כלאים הנפוצים ביותר של סוסים וידועים בסיבולת, ביציבות ובכושר העבודה שלהם.
פרד – בן כלאים בין סוס ואתון. סוג זה של פרד (Hinny) נדיר יותר, בדרך כלל קטן יותר בגודלו ובעל סיבולת נמוכה יותר.
זברואיד – הכלאה בין זברה לסוסים אחרים:
זונקי – הכלאה בין חמור הבית לזברה (השם הוא שילוב בין שמות החיות באנגלית)
זוני – הכלאה בין זברה לפוני
זורס – הכלאה בין זברה לסוס.
לקריאה נוספת

Burke, et al. 2003. The systematic position of Equus hydruntinus, an extinct species of Pleistocene equid. Quaternary Research 59(3):459-469
Duncan, P. (ed.). 1992. Zebras, Asses, and Horses: an Action Plan for the Conservation of Wild Equids. IUCN/SSC Equid Specialist Group. IUCN, Gland, Switzerland
Equid Specialist Group 1996. Equus ferus. In: IUCN 2004. 2004 IUCN Red List of Threatened Species. <www.iucnredlist.org>. Downloaded on 21 January 2006
Equid Specialist Group 1996. Equus ferus ssp. przewalskii. In: IUCN 2004. 2004 IUCN Red List of Threatened Species. <www.iucnredlist.org>. Downloaded on 21 January 2006
Groves, C.P. & Bell, H.B. 2004. New investigations on the taxonomy of the zebras genus Equus, subgenus Hippotigris. Mammalian Biology. 69: 182-196
Higuchi et al. 1987. Mitochondrial DNA of the Extinct Quagga: Relatedness and Extent of Postmortem Change. Journal of Molecular Evolution 25:283-287
International Commission on Zoological Nomenclature. 2003. Opinion 2027 (Case 3010). Usage of 17 specific names based on wild species which are pre-dated by or contemporary with those based on domestic animals (Lepidoptera, Osteichthyes, Mammalia): conserved. Bull.Zool.Nomencl., 60:81-84
Moehlman, P.D. 2002. Equids. Zebras, Assess and Horses. Status Survey and Conservation Action Plan. IUCN/SSC Equid Specialist Group. IUCN, Gland, Switzerland. (http://www.iucn.org/themes/ssc/publications/actionplans.htm#Equids2002)
Orlando, et al. 2006. Geographic distribution of an extinct equid (Equus hydruntinus : Mammalia, Equidae) revealed by morphological and genetical analyses of fossils. Molecular Ecology 15(8):2083-2093
הערות שוליים

↑  מכיוון שאין בעברית ביטוי מקביל לבעלי החיים בסוג סוס, כגון Equine באנגלית, מתייחסת המילה סוסים בערך זה לכל בעלי החיים בסוג זה ולא, כמקובל בדרך כלל, למין סוס, למעט מקרים בהם דבר זה מצוין במפורש.
↑  Macdonald, D., ed. (1984). The Encyclopedia of Mammals. New York: Facts on File. pp. 482–485. ISBN 0-87196-871-1.
↑  "ENVIRONMENTAL ASSESSMENT: PRYOR MOUNTAIN WILD HORSE RANGE FY2004: FERTILITY CONTROL ON AGE-SPECIFIC WILD HORSE MARES." BLM National Research Field Trials on Wild Horse Fertility Control, Summer 2004
↑  Ensminger, M. E. Horses and Horsemanship: Animal Agriculture Series. Sixth Edition. Interstate Publishers, 1990. ISBN 0-8134-2883-1 p. 156
↑  Eilts, Bruce E. "Aberrations of the Equine Estrous cycle," Louisians State University school of Veterinary Medicine, last modified 15 August 2007.
↑  Don E. Wilson & DeeAnn M. Reeder, ed. (2005). "Equus caballus". Mammal Species of the World. A Taxonomic and Geographic Reference (3rd ed.). Johns Hopkins University Press.
1 2  International Commission on Zoological Nomenclature (2003). "Usage of 17 specific names based on wild species which are pre-dated by or contemporary with those based on domestic animals (Lepidoptera, Osteichthyes, Mammalia): conserved. Opinion 2027 (Case 3010)". Bull.Zool.Nomencl. 60 (1): 81–84. אורכב מ-המקור ב-2008-04-22. נבדק ב-2010-01-22.
↑  Don E. Wilson & DeeAnn M. Reeder, ed. (2005). "Equus asinus". Mammal Species of the World. A Taxonomic and Geographic Reference (3rd ed.). Johns Hopkins University Press.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007553014505171  GND: 4115547-6  NKC: ph392771 
פרד
יהודה קיל

| --- | --- |

יהודה קיל
 לידה:  1916 האימפריה הרוסית פטרוגרד, רוסיה 
 פטירה:  16 ביוני 2011 (בגיל 95 בערך) ישראל ירושלים, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 מקום קבורה:  הר המנוחות 
 השכלה:  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 פרסים והוקרה:  פרס ישראל (1992) 
 
יהודה קיל (1916 – 16 ביוני 2011) היה מנהל האגף לחינוך ממלכתי דתי במשרד החינוך והתרבות ויושב ראש מפעל פרשנות המקרא דעת מקרא, עליו זכה בפרס ישראל למדעי היהדות לשנת תשנ"ב ופרס הרב קוק לשנת תשמ"ד.
קורות חייו

קיל נולד בסנקט פטרבורג בירת האימפריה הרוסית. בילדותו עברו הוריו, בעקבות המהפכה הבולשביקית לפוניבז' שבליטא, בה עבד אביו מרדכי כרואה חשבון ומנהל חנות כלבו. לאחר מכן, היגרה המשפחה לאנטונופול, לטביה, בה ייסד אביו את הגימנסיה הממשלתית היהודית. קיל החל ללמוד בעיר לימודי יהדות וגמרא מפי רב העיר חיים לובוצקי. הוא הצטיין בלימודיו ושוחרר מבחינות הבגרות. בסיום לימודיו, בשנת 1935, נשלח קיל להכשרה של תנועת "המזרחי", לאחריה קיבל סרטיפיקט לארץ ישראל.
קיל נקלט תחילה בחיפה, ולאחר מכן עבר לפתח תקווה והחל לעבוד כסבל. שנתיים לאחר עלייתו הצטרפה אליו אחותו, בעוד הוריו ושני אחיו נותרו באירופה ונספו בשואה. בעקבות המיתון בארץ ישראל פוטר קיל מעבודתו ועבר לירושלים, בה החל לימודי ידיעת הארץ, היסטוריה, סוציולוגיה ופסיכולוגיה באוניברסיטה העברית. לפרנסתו הוא עבד באגודת הסטודנטים והיה למזכיר ההנהלה הארצית של בני עקיבא. את לימודיו סיים בשנת 1940, לאחריהם נשלח להורות בכפר הרוא"ה. יחד עמו נקלטה בהוראה תמר, אותה נשא בשנת 1941.
הרב יעקב ברמן, המפקח הראשי על בתי הספר של "המזרחי", נוכח בדרך הוראתו וקלט את קיל לשורות מחלקתו. בשנת 1942 נשלח להקים ולנהל את התיכון הדתי בעפולה. בשנת 1950 הוא נבחר כנציג היחיד של המזרחי והפועל המזרחי למועצת עירית עפולה. הוא פרש מתפקיד זה בתחילת 1955 כשעבר לירושלים. בשנת 1952 מונה קיל למפקח על החינוך הדתי בצפון הארץ וכעבור שנתיים למפקח ארצי על בתי הספר היסודיים והמוסדות להכשרת מורים במשרד החינוך. לצורך מילוי תפקידו עברה המשפחה בשנת 1954 לירושלים. תמר עבדה בהוראה וניהלה את בית הספר המקצועי "לפידות". קיל, לצד עבודתו במשרד החינוך והתרבות, הרצה במכללה ירושלים ובאוניברסיטת בר-אילן ובשבתות לימד תנ"ך לחוג הנשים "אוהל רבקה".
ב-1962 סיים את תפקידו כמפקח על בתי הספר היסודיים ועבר לתפקיד מפקח על בתי הספר העל-יסודיים במשרד החינוך.
ב-1968 נבחר יהודה קיל לעמוד בראש אגף החינוך הדתי במשרד החינוך והתרבות. בתקופתו עוצב החינוך הממלכתי-דתי, כפי שהוא נראה היום, לבתי ספר יסודיים, לישיבות תיכוניות ואולפנות. יהודה קיל, קידם את נושא לימוד תעודת ההוראה במסגרת ישיבות ההסדר, מסלול שנקרא "תוכנית קיל".
במקביל לעבודתו החינוכית עסק קיל בניהול המפעל הפרשני על התנ"ך "דעת מקרא", תחילה עם מינויו ליו"ר הוועדה למפעל הפרשנות במשרד החינוך ובמוסד הרב קוק בשנת 1964, ובהמשך, ביתר שאת, עם פרישתו מתפקידיו החינוכיים ב-1977. קיל היה העורך הראשי של המפעל והרוח החיה בו עד סיומו לאחר כ-30 שנה. בסך הכל עבד במוסד הרב קוק כארבעים שנה, עד מחצית שנת ה'תשס"ב (2002). מלבד עבודת העריכה כתב קיל בעצמו את הפירוש לספרי בראשית, יהושע, שמואל, מלכים, משלי, דניאל ודברי הימים. על מפעלו הגדול קיבל קיל את פרס ישראל למדעי היהדות לשנת תשנ"ב. כרכי "דעת מקרא" פורסמו לאורך עשרות שנים והיו לספרי פרשנות המקרא הרשמיים של מערכת החינוך. יש שרואים בעבודתו המשך לפירושי רש"י וקאסוטו.
קיל זכה בתואר יקיר ירושלים בשנת ה'תשס"ב (2002). עיריית ירושלים קראה כיכר על שמו בשכונת קטמון בצומת רחוב הפלמ"ח ורחוב כובשי קטמון.
נפטר ב-16 ביוני 2011 בגיל 95 מסרטן. הותיר אחריו חמישה ילדים. בין חתניו: פרופסור בנימין אנגלמן ופרופסור יוסף יהלום. בין נכדיו: מבקר המדינה מתניהו אנגלמן, פרופ' שלם יהלום ואחיו פרופ' אשר יהלום.
הערות שוליים

↑  הר הצופים, הצופה, 1 במאי 1940
↑  "השנה עם פתיחת בית הספר התיכוני המזרחי" - בני עקיבא בעפולה, הצופה, 5 בינואר 1943
↑  אוהל שם, הצופה, 29 באוקטובר 1942
↑  במוסדות החינוך בעפולה, הצופה, 12 ביולי 1944
עפולה בימים אלה - עסקי חינוך, הצופה, 3 ביולי 1945
↑  הודעה בדבר בחירות למועצת המקומית עיר יזרעאל (עפולה), ילקוט הפרסומים 130, עמוד 413
↑  חילופי גברי במועצת עפולה, הצופה, 24 בינואר 1955
↑  המזרחי הצעיר, הצופה, 22 בפברואר 1953
↑  פרידה מח' יהודה קיל, הצופה, 20 בדצמבר 1954
↑  יעקב אדלשטיין, כל מוסדות החנוך העל-יסודיים הסכימו לפיקוח האגף לחנוך הדתי במשרד החנוך, הצופה, 27 בפברואר 1962, עמ' 4
↑  י. קיל הומלץ לראשות האגף לחנוך דתי, הצופה, 20 בספטמבר 1968, עמ' 8
↑  מכון להכשרת מורים, באתר ישיבת כרם ביבנה
↑  תנ"ך עם פירוש חדש ייצא לאור על ידי "מוסד הרב קוק", הצופה, 17 בנובמבר 1964, עמ' 4
↑  העורך הראשי של סדרת הפרשנות לתנ"ך "דעת המקרא" תובע את מוסד הרב קוק, באתר גלובס, 11 ביוני 2002
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007285381405171  GND: 1053448228  ISNI: 0000 0003 5607 0684  LCCN: n84022363  SUDOC: 170027090  VIAF: 247610145   WorldCat (עם VIAF): 247610145 
כיכר יהודה קיל (קטמון)
תהילים צ"א

תהילים צ"א (מכונה גם: שיר של פגעים) הוא המזמור ה-91 בספר תהילים (המזמור ה-92 בנוסח תרגום השבעים והוולגטה). במזמור מתואר האופן שבו ה' מגן על האדם הבוטח בו מפני כל דבר רע, ורובו מנוסח כפנייה בגוף שני אל הבוטח, ופירוט הסכנות השונות, מהם יגן עליו ה'.
בליטורגיה היהודית נאמר המזמור במגוון תפילות באירועים שונים, כגון קריאת שמע שעל המיטה, פסוקי דזמרא בשבת, תפילת ערבית למוצאי שבת, הלוויה, ועוד.
תוכן המזמור

כמעט כל אחד משישה-עשר פסוקי המזמור מורכב משני חלקים (בשלושה מהפסוקים - שלושה חלקים), המשלימים זה את זה.
המזמור מתחיל בשני פסוקים שבהם מציג המשורר את עצמו, בפסוק הראשון בגוף שלישי ובפסוק השני בגוף ראשון, ומעיד על בטחונו באל. עיקר המזמור (פסוקים ג–ח, י–יג) הוא פנייה בגוף שני אל הקורא, המבטיחה לו שהאל יצילו משלל סכנות (לא מידי אדם) שהחיים מזמנים לאדם. בפסוק ט פונה המשורר בגוף שני אל האל, ומביע את בטחונו בו: ”כִּי אַתָּה ה' מַחְסִי”. בשלושת הפסוקים האחרונים הופך האל לדובר במזמור (לפי פירוש האבן עזרא, "אלה דברי השם למלאכים"), ומבטיח לאדם את הגנתו, ואף מנמק זאת: ”כִּי בִי חָשַׁק וַאֲפַלְּטֵהוּ אֲשַׂגְּבֵהוּ כִּי יָדַע שְׁמִי”.
הרב אלחנן סמט מציג את מטרתו של המזמור:
בליטורגיה > "שיר של פגעים"

מזמור צ"א נאמר כסגולה לשמירה בזמנים שבהם כוחם של המזיקין לעשות רע בעולם נחשב לגדול יותר. פעמים רבות מצורף למזמור גם הפסוק האחרון מהפרק שלפניו, ”וִיהִי נֹעַם אֲדֹנָי אֱלֹהֵינוּ עָלֵינוּ וּמַעֲשֵׂה יָדֵינוּ כּוֹנְנָה עָלֵינוּ וּמַעֲשֵׂה יָדֵינוּ כּוֹנְנֵהוּ” (תהילים, צ', י"ז), והפסוק האחרון במזמור נאמר פעמיים.
כבר בספרות חז"ל מכונה מזמור צ"א, יחד עם מזמור ג', בכינויים "שיר של פגעים", או "שיר של נגעים". נראה שהכינוי 'פגעים' ניתן לו, מפני שהוא נחשב כסגולה להגנה מפני המזיקין שנקראו 'פגעים' על שם החשש מפגיעתם בבני אדם. ייתכן גם שפירוש 'פגעים' הוא 'תפילה'.
בתלמוד מסופר שרבי יהושע בן לוי נהג לומר מזמורים אלה לפני השינה, כדי להגן על עצמו בעתיד. בד בבד הוא הזהיר ש"אסור להתרפאות מדברי תורה", ולכן נאסר להשתמש במזמור כסגולה לרפואה ממחלה, והותר להשתמש בו רק כסגולה לשמירה בעתיד. הרמב"ם ביאר, שהמשתמש במזמור כסגולה לרפואה, נחשב כופר בתורה, שכן הוא מתייחס אליה כמרפאת את גוף האדם, בעוד מטרתה היא לרפאות את נפשו; ולבריא מותר לקוראו, כי אין הוא מתייחס למזמור כתרופה, אלא מאמין שזכות קריאתו תגן עליו בעתיד.
ייתכן שארבעת שירי הלחש שנמצאו בין מגילות מדבר יהודה ליד קומראן, הכוללים את מזמור זה בשינויי נוסח, הם ארבעת השירים המוזכרים בסוף מגילת התהילים הגדולה, שנועדו להיאמר בימי סיום ארבע התקופות בלוח השנה במגילות קומראן.
בליטורגיה > קריאת שמע על המיטה

בעקבות הסיפור התלמודי על רבי יהושע בן לוי, נהוג לומר את שני המזמורים, צ"א וג', בקריאת שמע על המיטה, כהגנה מן המזיקין העלולים להזיק לאדם בשעת השינה. סדר המזמורים משתנה בין נוסחי התפילה השונים. מנהג זה מופיע לראשונה בסדר רב עמרם גאון.
מנהג זה מוזכר גם בשולחן ערוך, ומדבריו עולה שהמזמור נאמר לאחר פרשת שמע, ואף לאחר ברכת המפיל. המגן אברהם ביאר, שאף על פי שברכת המפיל צריכה להיות סמוכה לשינה, אין המזמור נחשב להפסק בין הברכה לשינה, שכן שמירה אינה מהווה הפסק. אף על פי כן, יש המקפידים לאומרו לפני ברכת המפיל.
בליטורגיה > שחרית של שבת

מזמור צ"א נאמר בפסוקי דזמרא בתפילת שחרית של שבת. הרב חיים אלעזר שפירא ממונקאץ' כתב בשם סידור היעב"ץ, שאף על פי שבספר הזוהר נאמר שהמזיקין אינם יכולים להזיק בשבת, ולכן לכאורה אמירת המזמור המגן מפני המזיקין מיותרת, יש לומר מזמור זה דווקא בשבת, כיון שדברי הזוהר נאמרו דווקא בזמן שעם ישראל שומרים על השבת כהלכתה, אבל כשישראל אינם נזהרים בהלכות שבת, הדבר נותן כוח יתר למזיקים, ושליטתם מתגברת דווקא בערבי שבתות.
בליטורגיה > מוצאי שבת

בשעה שהשבת יוצאת חוזרים המזיקים לשוטט בעולם, ובמקביל מאבד היהודי את הנשמה היתרה שלו, לכן אומרים בתפילת ערבית של מוצאי שבת את שיר של פגעים שבו כתוב ”מִפַּחַד לָיְלָה”. ואין אומרים מזמור זה במוצאי שבת בשבוע שחל בו יום טוב, שכן אז ימי החול, הנמצאים בין קדושת שבת לקדושת יום טוב, מוגנים כבר. סיבה נוספת שאין לומר שיר של פגעים במוצאי שבת בשבוע שחל בו יום טוב, מכיוון שבמזמור כתוב: ”וּמַעֲשֵׂה יָדֵינוּ, כּוֹנְנָה עָלֵינוּ” והכוונה בכך לששת ימי בראשית, והיות ואין בשבוע זה שישה ימי חול רצופים, אין לומר את המזמור
בליטורגיה > לווית המת

כאשר מלווים את המת חוששים המלווים שמא ינזקו הן הנפטר והן הם ממלאכים רעים הנמצאים בבית הקברות ויכולים לפגוע בנפטר וכתוצאה מכך גם במלוויו[דרוש מקור] על כן אומרים את המזמור "יושב בסתר עליון" המגן על בני האדם מפני המזיקים.
הרב דוד הלוי סגל, בספרו "טורי זהב" (ט"ז), כתב בשם ר' שלמה לוריא (רש"ל) ש”קיבל מאביו זקנו שיש לומר ז' פעמים דהיינו בפעם א' עד מלת כי ומלת כי בכלל. ובפעם הב' עד כי מלאכיו. ובג' עד כי מלאכיו יצוה. ובד' עד יצוה לך. ובה' עד לך לשמרך. ובו' עד לשמרך בכל. ובז' עד בכל דרכיך ויש בו סוד וכתוב בלבוש שגם הוא נהג כן”.
פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
בליטורגיה > אזכרה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
בליטורגיה > חנוכה

במרבית חצרות החסידות כמו מנהג הספרדים נהוג לומר לאחר הדלקת נרות חנוכה, שבע פעמים את הפרק, ולפניו את הפסוק "ויהי נועם".
מקור אמירת המזמור בזמן זה הוא מסידור רבי שבתי שהביא בשם הרמב"ן שיש לומר פרק זה לאחר הדלקת נרות חנוכה כל מילה שבע פעמים, ובשם הבעל שם טוב כתב שצריך לומר את כל הפרק שבע פעמים, לשם סגולה ושמירה במשך כל השנה.
בספר עבודת ישראל כתוב שהטעם הוא משום שמירה על ה"אור" של נרות חנוכה מפני הסטרא אחרא.
בספר קדושת לוי מבאר שאומרים את הפרק הזה בגלל הפסוק שלפניו שנאמר בו "ומעשה ידינו כוננהו", ובחנוכה הנס נעשה על ידי מעשי החשמונאים ולא נס שמיימי לחלוטין.
בתשב"ץ קטן כתב בטעם אמירת מזמור זה: ”מהר"ם ז"ל כשהוא מתפלל ויהי נועם אומר לעולם אורך ימים וכו' ב' פעמים. ואז יש בו כמנין כהנים בגימטריא לפי שכהני חשמונאי ובניו היו הולכים למלחמה ואמרו ז' פעמים ויהי נועם וב"פ אורך ימים אשביעהו ונצחו”. אך התשב"ץ הזכיר לאומרו רק במוצאי שבת.
בליטורגיה > חנוכת בית קברות

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
בליטורגיה > חנוכת בית כנסת

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
בליטורגיה > תפילת הדרך

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.