stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
לא ביום ולא בלילה
על השיר

ביאליק ביצע בשיר תמהיל מקורי בין שירי עם יהודים עממיים ושירי עם סלאביים. נערה פונה למעין עץ פלאים, שפותר לה חידות ומנבא עתידות.
השיר ערוך בצורת שאלות חסרות מענה בין הנערה הדוברת לבין השיטה השותקת. מתוך השאלות מצטיירת, מצד אחד, דמותו הנכספת של החתן; ומצד שני, מנהגי השידוך בחברה היהודית המסורתית והפטריארכלית של התקופה, בתרבות העיירה היהודית. ההחלטה של בחירת החתן המיועד נתונה בצורה שרירותית בידי האב, ואילו הנערה מצדה יכולה רק לתהות על מה שצפוי לה מהחלטתו.
חרש, באין רואים, בזמן שאינו מוגדר ("לֹא בַיּוֹם וְלֹא בַלָּיְלָה"), יוצאת הנערה מביתה ופונה למקום שאיננו מוגדר ("לֹא בָּהָר וְלֹא בַּבִּקְעָה"), אל השיטה הפלאית, ושוטחת בפניה את מצוקתה הנפשית: מי יהא חתנה? תחילה היא תוהה על מוצאו של הבחור. "המפולין אם מליטא?" - יוצאי פולין נחשבו לסוחרים, אנשים קלים ומלאי שמחת חיים, חסידים. לעומתם, יוצאי ליטא הם "מתנגדים", יבשים ומחמירים.
חשוב לנערה תארו של החתן המיועד, הסטטוס האישי שלו, ומצבו הכלכלי. לדוגמה, "הַבְּמֶרְכָּבָה יַעֲבֹר שְׁבִילוֹ, אִם בְּמַקְלוֹ וּבְתַרְמִילוֹ?" האם יגיע במרכבה, כלומר הוא אדם אמיד ובעל יכולת, או שיגיע במקלו ובתרמילו, משמע: הוא אדם עני שידו אינה משגת מרכבה או אפילו סוס לרכיבה. היא מתעניינת בנדוניה שיביא עמו. "וּמַה-יָּבִיא לִי שִׁלּוּמִים: חֲרוּזֵי פְנִינִים אִם אַלְגֻּמִּים?" אלגומים הם אלמוגים בשיכול עיצורים. (ומכאן היחיד אַלְגֹּם). אלמוגים אמנם מובאים מהים אך הם פחות יוקרתיים מפנינים.
תוך כדי השאלות, מספקת העלמה את התשובות בעצמה, כביכול, והמונולוג, לאמתו של דבר הוא בינה לבין עצמה; הנערה חולקת עם הקורא את חששותיה. ואז נחשף החשש העיקרי שלה: היא דואגת שמא אביה מכין לה חופה עם חתן לא צעיר, "זקן" כדבריה. לכך היא מביעה התנגדות עזה, ומביעה מעין מרד מנומס במנהג המקובל; מצד אחד היא קובעת: "אז לא אשמע, אז לא אבה", ומצד שני היא נופלת לרגליו ומתחננת לביטול ה"גזירה".
גם במבנה השיר, הבנוי מ-11 בתים מחורזים, המסודרים בחמש יחידות זוגיות, מובלט השינוי, מעין התהפכות של השיר לכיוון שונה; השיר מורכב מבתים 1–2, 4-3, 6-5, 8-7, 11-10. בתי היחידות מתקשרים ביניהם בקשרים רטוריים, תחביריים וכרונולוגים. ואילו ביחידה הבנויה מהבית התשיעי בלבד, מתפרצת מצוקתה האמיתית של הנערה, והבית בולט בבידודו. "שֶׁמָּא זָקֵן, שִׁטָּה טוֹבָה, אָז לֹא אֶשְׁמַע, אָז לֹא אֹבֶה" כאילו עומד בפני עצמו בשיר שנדמה כקליל עד כאן, ומכריז על ההיפוך במצב רוחה של הנערה.
אבנר הולצמן מתרשם, ששאלותיה של הנערה ורתיעותיה מתבססות על הנסיבות בחייה, ורומזות על כך ש"יש דברים בגו". וכך, הוא סבור, כמו בשאר שירי העם שבקבוצה, שבמרכזם עומדת נערה המצפה לחתנה - הציפייה "לא תביא עמה, כנראה, בשורות טובות"
לחנים וביצועים

כרוב שיריו של המשורר, נכתב השיר בהגייה אשכנזית, עם הטעמה במלעל ולא במלרע. הלחן, שמחברו אינו ידוע, משמר את ההגייה האשכנזית של השיר.
הזמר "לא ביום ולא בלילה" היה פופולרי בישראל בעבר, ובוצע על ידי זמרים רבים, ביניהם: נחמה הנדל, חוה אלברשטיין (ביידיש) ריקה זראי, אופירה גלוסקא ואחרים. הלחן הוא עממי. אליהו הכהן סובר שמקור הלחן הוא ואלס רוסי.
קיים גם לחן מזרחי שכתב המלחין והזמר עזרא אהרן.
ראו גם

שידוך בחברה החרדית
דייט
גילנות
לקריאה נוספת

חיים נחמן ביאליק, שירים - מהדורה מדעית, בלווית מבואות וחילופי נוסח, ערך והוסיף מבוא דן מירון [ואחרים], מכון כץ לחקר הספרות העברית, אוניברסיטת תל אביב, 1983
עוזי שביט, "שירי-עם בלשון שאינה מדוברת" : לצמיחתם ולאופים של המזמורים והפזמונות למבוגרים ולילדים בשירת ביאליק, מוסד ביאליק, תשכ"ד
הערות שוליים

↑  ארבעת השירים האחרים בקבוצה הם: "יש לי גן", "תרזה יפה", "מנהג חדש" ו"בין נהר פרת ונהר חידקל"
1 2 3  חיים נחמן ביאליק, השירים; ערך והוסיף מבואות, ביאורים ונספחים: אבנר הולצמן, דביר, 2004, עמ' 358
1 2 3  אבי מעפיל, הדוכיפת, הנערה והגן : להוראת "שירי העם" של ח"נ ביאליק, מכון מופ"ת, 2004, עמ' 104-98
↑  לא ביום ולא בלילה, זמרשת
↑  "לא ביום ולא בלילה" (לחן: עזרא אהרון), זמרשת
| חיים נחמן ביאליק |
| --- | --- | --- |
| שירים | אל הציפור • תחזקנה • אם יש את נפשך לדעת •  הכניסיני תחת כנפך • על השחיטה • בעיר ההרגה • המתמיד • מתי מדבר • הבריכה • מגילת האש • לא זכיתי באור מן ההפקר • שיר העבודה והמלאכה • למתנדבים בעם • אכן חציר העם • ראיתיכם שוב בקוצר ידכם • שירתי • זוהר • ביום קיץ יום חום • בגינה • עציץ פרחים • שיר לחמוטל • שבת המלכה • פרש • קן ציפור • הפרח לפרפר • הפרפר לפרח • בין העצים הירקרקים‎ • היא יושבה לחלון • נדנדה • מעבר לים • מתי מדבר האחרונים • יהי חלקי עמכם • לכבוד החנוכה • בערוגת הגינה • מקהלת נוגנים • קומי צאי • יש לי גן • הקיץ גווע • אחרי מותי • לבדי •  תרזה יפה • לא ביום ולא בלילה • בין נהר פרת ונהר חדקל • בשל תפוח |  |
| סיפורים | ספר האגדה • אלוף בצלות ואלוף שום • גילוי וכיסוי בלשון • החצוצרה נתביישה • אריה "בעל גוף" • התרנגולים והשועל • שירים ופזמונות לילדים • אגדת שלושה וארבעה • ויהי היום • מסע הדג‎ • ספיח • יום השישי הקצר • מאחורי הגדר |  |
| הנצחה | קריית ביאליק • בית ביאליק • גבעת ח"ן • פרס ביאליק • כפר ביאליק • שדרות ח"ן (תל אביב) • כיכר ביאליק • מוסד ביאליק • רחוב ביאליק (תל אביב) • קמפוס ביאליק-רוגוזין • שדרות ח"ן (רחובות) • רחוב ביאליק (רמת גן) |  |
| ערכים קשורים | מאניה ביאליק‎ • אירה יאן • מרדכי עובדיהו • משה אונגרפלד • ראדי • אהל שם • עונג שבת |  |
גד אבינר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  28 באוגוסט 1943 (בן 81) עפולה, פלשתינה (א"י) 
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  המכללה לביטחון לאומי  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 השתייכות:  אגף המודיעין 
 דרגה:  אלוף־משנה 
 
פרידה מראש אמ"ן, אלוף יהושע שגיא, מרץ 1983. מימין לשמאל - אל"ם אפרים לפיד, אל"ם גד אבינר, אל"ם משה קריסטל, אל"ם זוסיא קניאזר, אל"ם זאב ביבר בר לביא
ביקור הרמטכ"ל דוד אלעזר בבסיס יחידה 8200 בסיני 1972; מימין לשמאל: תא"ל ברוך גלבוע - סגן ראש אמ"ן, אל"ם שלמה ענבר – מפקד יחידה 8200,  הרמטכ"ל דוד אלעזר, סרן גד אבינר – רל"ש ראש אמ"ן,  (מוסתר) אלוף אהרן יריב – ראש אמ"ן, המסביר סא"ל אריה בנטוב – מפקד המערך הטכני ב יחידה 8200, אל"ם מנחם דיגלי – רמ"ח איסוף באמ"ן.
גד אבינר (נולד ב-28 באוגוסט 1943) הוא קצין צה"ל בדימוס בדרגת אלוף-משנה שכיהן כמנכ"ל משרד המשטרה.
ביוגרפיה

גד אבינר נולד וגדל בעפולה. למד בבית ספר תיכון מחוזי (כיום תיכון בן-גוריון). שירת בצה"ל כעשרים שנה, שימש בתפקידי מודיעין, שירת כראש מחלקת האיסוף באגף המודיעין והיה נספח צבאי בממלכה המאוחדת. היה ראש לשכת ראשי אמ"ן אהרן יריב ואלי זעירא בשנים 1972–1974.
בוגר המכללה לביטחון לאומי מחזור ט' 1981–1982. השתחרר משירותו בדרגת אלוף-משנה.
בשנים 1984–1991 היה מנכ"ל משרד המשטרה תחת השרים חיים בר-לב ורוני מילוא.
לאחר פרישתו משירות המדינה פנה לעסקים כיועץ לחברות, דירקטור, נציגם בישראל של קבוצת המשקיעים "גליאן" מפנמה ויו"ר ההנהלה בחברת "דוקופ". בהמשך לשירותו בכוחות הביטחון נעתר לעמוד בראש הקרן להנצחת ראובן שילוח.
אבינר בוגר תואר ראשון במדע המדינה ולימודי מזרח תיכון מהאוניברסיטה העברית בירושלים.
האיחוד הפטריוטי של כורדיסטן

| --- | --- |

דגל האיחוד הפטריוטי של כורדיסטן
 מדינה:  עיראק (כורדיסטן העיראקית)
 מייסד:  ג'לאל טאלבאני
 מנהיגים:  באפל טאלבאני, לאהור טאלבאני
 תקופת הפעילות:  1 ביוני 1975 – הווה (49 שנים)
 אידאולוגיות:  סוציאליזם
 מטה:  סולימאניה 
 מיקום במפה הפוליטית:  שמאל-מרכז 
 ארגונים בינלאומיים:  האינטרנציונל הסוציאליסטי, הברית הפרוגרסיבית 
 צבעים רשמיים:  ירוק
 נציגויות בפרלמנטים
 הפרלמנט של כורדיסטן העיראקית:  21 / 111
 
 www.pukpb.org
 
האיחוד הפטריוטי של כורדיסטן (בכורדית: یەکێتیی نیشتمانیی کوردستان; בתעתיק: יקיטי נישטמאני כורדיסטן ובאנגלית Patriotic Union of Kurdistan ובקיצור PUK), היא מפלגה פוליטית לאומית וסוציאליסטית שבסיסה בכורדיסטן העיראקית. האיחוד הפטריוטי של כורדיסטן נוסדה בדמשק בשנת 1975 כתוצאה מפיצול במפלגה הכורדית הדמוקרטית בעיראק על-ידי ג'לאל טאלבאני ובכירים נוספים במד"כ. יעדיה היסודיים של האיחוד הפטריוטי של כורדיסטן התמקדו בהגדרה עצמית לכורדים, בזכויות אדם, בדמוקרטיה ובשלום לעם הכורדי בכורדיסטן העיראקית. המפלגה נמצאת כיום בהנהגה משותפת של באפל טאלבאני, בנו של מייסדה ג'לאל טאלבאני, ושל בן דודו לאהור.
הרקע להקמת המפלגה

המאבק הלאומי הכורדי בעיראק התמסד בשנת 1946 עם הקמת מפלגת מד"כ בראשות מלא מוסטפא בארזאני. הכורדים-העיראקים שהיוו כ-20% מאוכלוסיית עיראק בשנות ה-50 האמינו כי עבד אל-כרים קאסם, שליט עיראק, שהיה חצי כורדי, יפעל לשינוי המדיניות לטובתם ויקדם זכויות ללאום הכורדי. בפועל, חוו הכורדים בשנים אלה מגמות של התקרבות לממשל לצד הגליית מנהיגיהם ומאבק כנגד המשטר בעיראק. בשנת 1963 עלתה מפלגת הבעת' לשלטון בעיראק, הבעת' חש כי המאבק הכורדי הפך למרד מזוין המכרסם בלכידות הלאומיות העיראקית, כאויב מבפנים הפועל להקמת אוטונומיה בתוך המדינה. לעיתים, המרידה נתפסה בעיני הממשל כמלחמת פרוקסי בשם איראן, שהיו בני בריתם של הכורדים. המשטר החדש, כמו ממשלות ערביות קודמות, לא יכול היה להרשות לעצמו להיענות לדרישות הכורדים שכן מתן אוטונומיה פירושו, לשיטתו, כניעה ופגיעה במחויבותו לאינטרסים ערביים. כדי להוכיח את הלאומיות הערבית, פתח הבעת' במסע הרסני נגד הכורדים, בעוד האחרונים נקטו במרד אלים בין השנים 70–1959 להשגת אוטונומיה כורדית בחבל הארץ ההררי בצפון עיראק.
הסוגיה הכורדית בשנות ה-70

עם עלייתו של אחמד חסן אל-בכר לשלטון עיראק, פעל בן דודו סדאם חוסיין (לימים נשיא עיראק) להטיל מרות על גורמים מרדניים במטרה לשמור על שלמות המדינה. הכורדים היוו בעיה משמעותית עבור הממשל עקב הצורך המתמשך בשימוש במשאבים רבים לדיכוי ההתנגדות שהובילו בארזאני, ניסה להוביל מדיניות להבטחת זכויות הכורדים ובמארס 1970 הגיע להסכם עם סדאם הקרוי "הצהרת מארס", במסגרתו הובטחה לכורדים הלכה למעשה הקמת שלטון נפרד בצפון עיראק כמיעוט הזכאי לזכויות פוליטיות, תרבותיות וכלכליות. מאידך, בשעה שהכורדים קיוו ליישום "הצהרת מארס", הוביל סדאם לשערוב שיטתי באזורים הכורדים ולהטמעת האוכלוסייה הכורדית באוכלוסייה הכללית. בו בזמן, החלה התנגדות בתוך המפלגה לשיתוף פעולה עם הבעת' משום שחלק גדול מבכירי התנועה ראו בהסכם קנוניה של מדינות האזור ועיראק כנגד המדיניות הכורדית. הבולטים מבין המתנגדים היו אחמד איברהים וג'לאל טאלבאני מבכירי המפלגה.
אידאולוגיה והקמה

הסכם אלג'יר שנחתם ב-1975 בין עיראק לאיראן הדגיש את המשך מדינות סדאם לדיכוי הכורדים, במסגרתו הוסדר סכסוך הגבולות בין המדינות ובנוסף סוכם שאיראן תיסוג מסיועה לכורדים. כך עלה בידי סדאם לחבל במאבקם של הכורדים להשגת אוטונומיה. בעקבות זאת, ג'לאל טאלבאני, מבכירי מפלגת מד"כ, מהפכן ובמקור מאזור סולימאניה בדרום כורדיסטן העיראקית, הקים את מפלגת האיחוד הפטריוטי תוך קריאת תיגר על מפלגת המד"כ. הקמת מפלגת האיחוד הפטריוטי של כורדיסטן הוכרזה ב-1.6.1975 בדמשק ביחד עם נושירוואן מוסטפא תחת הסיסמה "אוטונומיה לכורדים דמוקרטיה לעיראק". אם כן, יעדי המפלגה עוד בראשיתה התמקדו בהקמת אוטונומיה כורדית בטריטוריה העיראקית בעוד שהלאום הכורדי נחלק בין ארבע מדינות שונות בעקבות "הסכמי לוזאן" שנחתמו בתום מלחמת העולם הראשונה ודחקו את זהות הלאום הכורדי. עמדת מפלגת האיחוד הפטריוטי של כורדיסטן הביאה כורדים רבים להתקומם נגד מדיניותה שכן ראו בה כניעה לסטטוס קוו.
האיחוד הפטריוטי של כורדיסטן הוקם ברקע תבוסת הפשמרגה בראשות בארזאני וכאשר כוחות המד"כ התבססו באיראן. טאלבאני ועמיתיו הקימו את מפלגת האיחוד הפטריוטי של כורדיסטן החדשה כמסגרת שתמלא את החלל ותספק "מנהיגות חלופית" לכורדים בעיראק. עם הקמתה, האיחוד הפטריוטי של כורדיסטן הייתה קבוצת מטרייה של ארגוני שמאל שונים בכורדיסטן העיראקית וחרתה על דגלה עקרונות מרקסיסטים. האיחוד הפטריוטי של כורדיסטן קיבלה תמיכה מהשכבות האינטלקטואליות הכורדיות ומהאזוריים הדרומיים בחבל הכורדי. האיחוד הפטריוטי של כורדיסטן חרתה על דגלה עקרונות סוציאליסטיים וככזאת דאגה לייצר מנגנון מפלגתי בשליטה עממית המנסה לחסל את הבדלי המעמדות וליצור שותפות חברתית מלאה במנגנוני השליטה. כמענה לכך הוקם מנגנון הבוחן עמידה של המפלגה בזכויות אדם ובעקרונות שלטון החוק והדמוקרטיה, הלשכה הוכפפה ישירות למזכ"ל האיחוד הפטריוטי של כורדיסטן. בנוסף לכך, נוסדה לשכה לענייני חברה אשר בשיתוף עם הרשויות האזוריות, פעלה ליישב סכסוכים חברתיים, במיוחד בכל הנוגע לענייני קרקע ושבטים.
שתי התקופות בפעילות המפלגה

בין השנים 1975–1992 הייתה המפלגה תנועה לוחמת למען שחרור כורדיסטן והפלת השלטון העיראקי ואילו מאז 1992 ועד ההווה מקדמת המפלגה שותפות פוליטית עם המד"כ. במלחמת איראן-עיראק 1980-1988 הקים המד"כ בסיסים באיראן וסייע לה במלחמה כמעין מוצב קדמי שלה בעיראק, בעוד מפלגת האיחוד הפטריוטי של כורדיסטן נקטה בגישה של הידברות וחתרה להסכם פיוס מדיני וביטחוני עם המשטר העיראקי. במרץ 1988 ביצע הצבא את מבצע אל-אנפאל כנגד המורדים הכורדים, שבמסגרתו השתמש סדאם בנשק כימי כנגד לוחמי הפשמרגה ומשפחותיהם בעיירה חלבג'ה וגרם לכ-6000 הרוגים כורדים מתוך כ-200,000 במבצע כולו. מאורע זה הוביל במאי 1988 לכינונה של ברית כורדית בין טאלבאני למסעוד בארזאני (בנו של מלא מוסטפא ומנהיג המד"כ) במטרה להפיל את שלטון הבעת'. הכרזת האמריקאים על אזור אסור לטיסה (no-fly zone) מעל כורדיסטן העיראקית, הגנה על הכורדים מפני מתקפות צבא עיראק. שיתוף הפעולה בין הצדדים לא הוביל לתוצאות משמעותיות ברמה המדינית וכוחות הכורדים הותקפו על-ידי טורקיה ואיראן ומבפנים בהתקפות הרסניות של צבא עיראק, מה שהוביל לאבדן הלגיטימציה של השותפות ולחלוקת השטח בין המפלגות KDP-PUK. ההסדר קרס ופרצה מלחמת אזרחים כורדית בין השנים 1994–1998, שהובילה להרג כ-2000 כורדים כתוצאה מקיטוב פוליטי וסכסוך בעניין הבעלות על הטריטוריות. במהלך ההתקוממויות קוסרת רסול-עלי, יליד ארביל, שימש מפקד בכוחות הצבא של האיחוד הפטריוטי של כורדיסטן, הכוחות בראשותו הובילו בשנת 1996 לשחרור הערים ארביל וכירכוכ. כיבוש ערים משמעותיות אלה הוביל את כוחות המד"כ בראשות בארזאני לבקשת סיוע מסדאם חוסיין בכיבוש הערים מחדש. מלחמת האזרחים הסתיימה בהסכם בתיווך אמריקאי שנחתם בוושינגטון בשנת 1998. בשנת 2005, ברקע הפלישה האמריקאית לעיראק נחתם הסכם נוסף לממשלת אחדות בין המפלגות, כאשר טאלבאני הורחק מן הזירה הפוליטית הכורדית במהלך אסטרטגי של המד"כ ונבחר לנשיא הזמני של עיראק. כחלק מההסכם הובטח כוח שוויוני בממשלה הכורדית לשתי המפלגות ורוטציה בתפקידים מרכזיים.
פיצול בהנהגת המפלגה

החל מהרחקת טאלבאני בשנת 2005 ובעיקר לאחר מותו בשנת 2013 נוצר חלל בהנהגת המפלגה שהביא לחיכוכים פנימיים רבים. כחלק מהמאבקים, הקים נושירוואן מוסטפא, ממייסדי האיחוד הפטריוטי של כורדיסטן את מפלגת גוראן ("השינוי") בשנת 2009. המפלגה זכתה בבחירות לפרלמנט ל25 מושבים והפכה למפלגת האופוזיציה הגדולה ביותר בחבל. המפלגה הוקמה במטרה מוצהרת לפרק את מונופול הכוח בהנהגה הכורדית תחת מפלגות KDP-PUK ובמחאה על התפשטות השחיתות בקרב מנהיגיהן. מפלגת ה"שינוי" אף נוסדה כהתרסה כנגד האיחוד הפטריוטי של כורדיסטן שהדגישה את היותה מפלגה סוציאליסטית-מרקסיסטית לאורך הדרך, אך הנהגתה נשלטת בידי משפחת טאלבאני לאורך כארבעה עשורים. שלושה מוקדי כוח התפתחו במפלגת ה-האיחוד הפטריוטי של כורדיסטן, הראשון כוח בראשות קוסרת רסול-עלי, שלו השפעה רבה בנפת אירביל. השני, בראשות הרו אבראהים, אלמנתו של טאלבאני, ובנה באפל ובן הדוד לאהור וכוח נוסף בראשות יו"ר הפרלמנט אבראהים סאלח והטכנוקרטים. שלושת מוקדי הכוח הנזכרים לעיל, לצד מפלגת גוראן הפורשת ועוד כ-30 מפלגות נוספות שהוקמו בזירה הכורדית-עיראקית לאחר מות טאלבאני, עלו על רקע ערעור היציבות במפלגה שהוביל להתחזקות המעוזים השבטיים והשמרניים של החבל, המזוהים מסורתית עם המד"כ. רסיסי מפלגות חדשות אלה הוקמו כפיצולי פיצולים של מפלגת האיחוד הפטריוטי של כורדיסטן ומשורותיה בלבד. המשבר באיחוד הפטריוטי של כורדיסטן הוביל לירידה בתנאי המחיה בשטחים שבשליטת המפלגה, להידרדרות באספקת השירותים, לליקויים בתפקודם של מוסדות הציבור ולקיפאון כלכלי שפקד את האזור.
בשנת 2017 הונהג משאל עם על עצמאות החבל הכורדי בעיראק וזאת בידי המד"כ ובארזאני בחבל הארץ הכורדי שזכה לתמיכת 92% מהאוכלוסייה הכורדית-עיראקית. מאידך, מפלגת האיחוד הפטריוטי של כורדיסטן שהוקמה במטרה ליצור אוטונומיה כורדית, ניסתה לטרפד מהלך זה כל העת יחד עם הממשל העיראקי. חרף הרוב המוחץ שתמך ברצון לאוטונומיה בקרב הכורדים, ניכר כי לא הייתה היתכנות ממשית למהלך זה במרחב הכורדי-עיראקי. זאת בשל מעורבות משמעותית של כוחות חיצוניים, ווטו מוחלט של הממשל העיראקי כנגד המהלך והשיסוי הפוליטי הגובר בזירה הפנים כורדית. הקיטוב בין מד"כ למפלגת האיחוד הפטריוטי של כורדיסטן והקרב על דעת הקהל הוא שהנחה אירוע מכונן זה. בדצמבר 2019 קיימה מפלגת האיחוד הפטריוטי של כורדיסטן את ועידתה הכללית הרביעית תחת הסיסמה "התחדשות" במטרה לשים קץ למבוי הסתום בו הייתה נתונה המפלגה. בוועידה הוחלט על מנגנון חלוקה מסודר למועצת המפלגה בין מוקדי הכוח, כאשר רסול עלי נבחר למזכ"ל המפלגה. אולם, למרות החלטות הוועידה, מאבק הכוחות על השליטה במפלגה נמשך בין קוסרת רסול עלי, שראה עצמו המועמד הטבעי לרשת את השליטה במפלגה ובין בנו של טאלבאני, באפל ובן דודו לאהור, בגיבוי אלמנתו של טאלבאני. משפחת טאלבאני, שלה חשבון ארוך שנים עם קוסרת, הצליחה לסלק אותו מהתפקיד ולהשתלט על ראשות המפלגה.
בכירים באיחוד הפטריוטי של כורדיסטן

ג'לאל טאלבאני: פוליטיקאי כורדי-עיראקי שכיהן כנשיא עיראק בשנים 2005–2014. מייסד האיחוד הפטריוטי הכורדי ומזכ"ל המפלגה בין השנים 1975–2005.
נושירוואן מוסטפא: ממקימי האיחוד הפטריוטי הכורדי ומייסד מפלגת ה"שינוי" גוראן בשנת 2005.
באפל טאלבאני: מזכ"ל האיחוד הפטריוטי של כורדיסטן הנוכחי ובנם של ג'לאל והרו טלאבני.
לאהור טאלבאני: מזכ"ל האיחוד הפטריוטי של כורדיסטן הנוכחי ואחיינו של באפל.
קוסרת רסול-עלי: לשעבר מזכ'"ל האיחוד הפטריוטי של כורדיסטן ומפקד בכוחות האיחוד הפטריוטי של כורדיסטן שהוביל לשחרור הערים כירכוכ וארביל בשנת 1996
אבראהים סאלח: פוליטיקאי כורדי-עיראקי כיהן כראש מממשלת עיראק בשנים 2006–2009 והיה נשיאה השמיני. הצטרף למפלגת האיחוד הפטריוטי של כורדיסטן ב-1976 וניהל את יחסי החוץ של המפלגה בלונדון.
ראו גם

כורדיסטן העיראקית
המפלגה הדמוקרטית הכורדית
הערות שוליים

↑  Sardar Aziz & Andrew Cottey. The Iraqi Kurdish Peshmerga: military reform and nation-building in a divided polity, Defence Studies, 21:2, pp230.
↑  Michael M. Gunter. The KDP-PUK Conflict in Northern Iraq. Middle East Journal, Spring, 1996, Vol. 50, No. 2 (Spring, 1996), pp. 226-229
↑  Israel T. Naamani. The Kurdish Drive for Self-Determination. Middle East Journal, Summer, 1966, Vol. 20, No. 3 (Summer, 1966), pp.287-288.
↑  David, McDowall. A Modern History of the Kurds. London U.a.: Tauris,2005, pp. 327.
↑  עידן, בריר. אחרי מות: דרכו הארוכה של ג'לאל טאלבאני. הפורום לחשיבה אזורית, דצמבר 2017. https://www.regthink.org/articles/אחרי-מות-דרכו-הארוכה-של-גלאל-טאלבאני
↑  Jalal Talabani Britannica biography.
https://www.britannica.com/biography/Jalal-Talabani
↑  Michael M. Gunter. The KDP-PUK Conflict in Northern Iraq. Middle East Journal, Spring, 1996, Vol. 50, No. 2 (Spring, 1996), pp.229-231.
↑  Yerevan, Saeed. Why the unity of the PUK is important for Iraqi Kurds, Aljazeera, Dec 2019. https://www.aljazeera.com/opinions/2019/12/19/why-the-unity-of-the-puk-is-important-for-iraqi-kurds
↑  Gunter, Michael. Out of Nowhere: The Kurds of Syria in Peace and War. London: Hurst.,2014, p. 44.
↑  Hawre Hasan Hama. Factionalism Within the Patriotic Union of Kurdistan, Journal of Asian and African Studies 2019, Vol. 54(7) 1016–1017.
↑  Fumerton, Mario. Kurdistan's Political Armies: The Challenge of Unifying the Peshmerga Forces. Carnegie Retrieved ,14 February 2017. https://carnegieendowment.org/2015/12/16/kurdistan-s-political-armies-challenge-of-unifying-peshmerga-forces-pub-61917
↑  Hawre Hasan Hama, Othman Ali. De-politicization of the partisan forces in the Kurdistan Region of Iraq, National Identities, 22:2, pp 118.
↑  Fumerton, Mario. Kurdistan's Political Armies: The Challenge of Unifying the Peshmerga Forces. Carnegie Retrieved ,14 February 2017. https://carnegieendowment.org/2015/12/16/kurdistan-s-political-armies-challenge-of-unifying-peshmerga-forces-pub-61917
↑  Bilgay, Duman. The future of PUK after Jalal Talabani. ORSAM https://orsam.org.tr/en/the-future-of-puk-after-jalal-talabani/
↑  Yerevan, Saeed. Why the unity of the PUK is important for Iraqi Kurds, Aljazeera, Dec 2019. https://www.aljazeera.com/opinions/2019/12/19/why-the-unity-of-the-puk-is-important-for-iraqi-kurds
↑  לייזר, ברמן. לאחר המפלה: מכשולים והזדמנויות בדרך לעצמאות כורדית. מכון ירושלים לאסטרטגיה וביטחון, אוקטובר 2017. https://jiss.org.il/he/berman-after-the-debacle-obstacles-and-opportunities-for-kurdish-independence/
↑  Will the Patriotic Union of Kurdistan manage to overcome its current crisis? EPC Academy, Jan 2020. https://epc.ae/topic/10
↑  "PUKmedia Patriotic Union of Kurdistan". www.pukmedia.com. Retrieved 29 March 2020
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007570632305171  GND: 10111590-8  LCCN: n78051671  SUDOC: 050456660  VIAF: 206939637   WorldCat (עם VIAF): 206939637
פסקוב (מחוז)

מחוז פסקוב (ברוסית: Псковская область; בתעתיק: פסקובסקאיה אובלסט) הוא סובייקט בפדרציה הרוסית. המחוז נמצא בשטח של המחוז הפדרלי הצפון-מערבי. המחוז גובל עם אסטוניה, לטביה ובלארוס.
המחוז הוקם ב-23 באוגוסט 1944.
נכון לינואר 2024 התגוררו במחוז 581,147 תושבים.
היסטוריה

על התיישבות רוסית באזור ידועה עוד מהמאה ה-6. פסקוב היא אחת הערים הוותיקות ברוסיה ושמשה מבצר חשוב בגבולה הצפוני-מערבי של המדינה עוד מימי הביניים. היא הוזכרה בדברי הכרוניקה הרוסית הראשונה כמקום בו נולדה אולגה, נסיכת קייב. החל מהמאה ה-12 האזור היה חלק של רפובליקת נובגורוד. במהלך המאות ה-14 וה-15 העיר וסביבתה היוו חלק מרפובליקת פסקוב. הרפובליקה הייתה תלויה מנסיכות מוסקבה. תלות זו גדלה בהדרגה ובשנת 1510 השטח סופח לנסיכות מוסקבה. במשך כל התקופה הזו, עד למאה ה-18 היה השטח  במרכז הקרבות עם שוודיה, פולין, הדוכסות הגדולה של ליטא וליבוניה על השליטה באזור. בסיום תקופת הצרות חלקים משמעותיים של המחוז הנוכחי סופחו לשוודיה ולאיחוד הפולני-ליטאי.
בעקבות מלחמת הצפון גבולות האימפריה הרוסית הורחקו מערבה ואזור איבד את חשיבותו בתחום המסחר והגנה על הגבולות. במסגרת חלוקת האיחוד הפולני-ליטאי בסוף המאה ה-18 גבולות רוסיה הורחקו עוד יותר מערבה. בשנת 1772 הוקמה גוברניית פסקוב.
בשנת 1924 גוברניה הורחבה על חשבון אזורים שהיו חלק של בלארוס הסובייטית. בשנת 1927 הגוברניה בוטלה ושטח נכלל ב"מחוז מערב".
בשנת 1941 רוב שטחי המחוז נכבשו על ידי גרמניה הנאצית ושוחררו בשנת 1944.
בשנת 1944 מחוז פסקוב הוקם מחדש. בשנת 1945 לשטח המחוז סופחו אזורים שמאז 1920 היו חלק של לטביה ואסטוניה.
בשנת 1957 לשטחו סופחו חלקים של מחוז וליקי לוקי שבוטל. בשנת 1958 אזורים שהיו כלולים במחוז הועברו למחוז קלינין ומחוז נובגורוד. מאז לא היו שינויים בשטח המחוז.
בשנת 2005 נחתם הסכם בין רוסיה לבין אסטוניה על הסדרת הגבול. הסכם זה לא אושרר ונושא טרם נסגר.
בשנת 2007 נחתם ואושרר הסכם בין רוסיה לבין לטביה עד הסדרת הגבול.
ממשל

הרשות המחוקקת היא "אספת הנציגים של מחוז פסקוב" שכוללת 26 חברים. בראש המחוז עומד מושל שנבחר לחמש שנים. בספטמבר 2018 לתפקיד נבחר מיכאיל ודרניקוב. בשנת 2023 הוא נבחר לכהונה השנייה.
מבחינה מנהלית המחוז מחולק ל-24 ראיונים ו-2 ערים בעלי חשיבות מחוזית.
דמוגרפיה

נכון לינואר 2024 התגוררו במחוז 581,147 תושבים. בערים מתגוררים כ-72.8% מאוכלוסיית המחוז. בעיר הגדולה - פסקוב מתגוררים כ-190 אלף תושבים (נכון ל-2023).
בהתאם לנתוני מפקד אוכלוסין 2021 של הפדרציה הרוסית הרוסים מהווים כ-95% מאוכלוסיית המחוז ואוקראינים כ-1.3%.
בהתאם למפקד אוכלוסין משנת 1926 בשטח המחוז התגוררו 1,677,000 תושבים, זה ירד לכ-מיליון תושבים בשנת 1950 ול-688,563 בשנת 2010.
בעבר במחוז התגוררה אוכלוסייה יהודית משמעותית (כ-22,600 שהיו מעל לאחוז מכלל אוכלוסיית המחוז בשנת 1926). רוב היהודים נרצחו בתקופה ששטח היה תחת כיבוש גרמני. בשנת 1959 היו כ-3 אלף יהודים ובשנת 2021 כ-300.
כלכלה

בשטחי המחוז הוקמו מפעלים בתחומים שונים של תעשייה. בחקלאות עוסקים כשליש מאוכלוסיית המחוז.
תיירות מהווה חלק משמעותי בכלכלת המחוז. כנסיות בית הספר לאדריכלות של פסקוב קיבלו הכרה כאתר מורשת עולמית. באחוזת מיכאילובסקויה של אלכסנדר פושקין פועל מוזיאון.
כלכלה > תחבורה

דרך המחוז עוברים מסילות ברזל ללטביה, אסטוניה ובלארוס. בקו לסנקט פטרבורג פועלת רכבת מהירה "לאסטוצ'קה".
במחוז פועלת רשת כבישים מפותחת שכוללת כבישים ארציים M20 "פסקוב" סנקט פטרבורג-בלארוס, M9 "בלטיה" מוסקבה-ריגה. על הכבישים פועלים 6 מעברי גבול.
בעיר פסקוב פועל נמל תעופה בין-לאומי. בשנת 2023 עברו דרכו 152 אלף נוסעים.
היפ הופ ישראלי

| --- | --- |

להקת שב"ק ס'
 מקורות סגנוניים:  היפ הופ • ראפ • זמר עברי
 מקורות תרבותיים:  אמצע שנות ה-80
 מוצא:  ישראל 
 כלים:  ראפ • סינתיסייזר • סמפלר • מכונת תופים • ביטבוקס • פטיפון • גיטרה • גיטרה בס • פסנתר • זמרה
 פופולריות מיינסטרים:  החל מתחילת שנות ה-2000
 נושאים קרובים
 היפ הופ יהודי
 
המונח היפ הופ ישראלי, מתייחס לסצנת ההיפ הופ בישראל, שצמחה במהלך שנות התשעים.