stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ספציאציה אלופטרית
הערות שוליים

1 2  ססי סטאר, ראלף טגארט, כריסטין אוורס, ליסה סטאר, ביולוגיה, האחידות והמגוון של החיים, האוניברסיטה הפתוחה, תרגום: מיכל גולן, רות לומניצר, עדי מרקוזה-הס, סוזן שפירא, 2016, כרך א, פרק 17.10 ספציאציה אלופטרית 287-286
1 2  ביולוגיה - מדע החיים The Great Courses Professor Stephen Nowicki, Ph.D., Duke University, פרקים 23-22
↑  ססי סטאר, ראלף טגארט, כריסטין אוורס, ליסה סטאר, ביולוגיה, האחידות והמגוון של החיים, האוניברסיטה הפתוחה, תרגום: מיכל גולן, רות לומניצר, עדי מרקוזה-הס, סוזן שפירא, 2016, כרך א, פרק 17.9 בידוד רבייתי 285-284
↑  אקולוגיה, איילת שוסטר, איירין רידג', מארי בל, עוזי ריטה. הוצאת האוניברסיטה הפתוחה,  2009, יחידה 2 (אקולוגיה, גנטיקה ואבולוציה), עמ' 324
1 2 3  Jerry A. Coyne; H. Allen Orr (2004), Speciation, Sinauer Associates, p. 354, ISBN 0-87893-091-4
↑  Carla Hurt; Arthur Anker; Nancy Knowlton (2008), "A Multilocus Test of Simultaneous Divergence Across the Isthmus of Panama Using Snapping Shrimp in the Genus Alpheus", Evolution, 63 (2): 514–530, doi:10.1111/j.1558-5646.2008.00566.x, PMID 19154357
↑  Nancy Knowlton (1993), "Divergence in Proteins, Mitochondrial DNA, and Reproductive Compatibility Across the Isthmus of Panama", Science, 260: 1629–1632, doi:10.1126/science.8503007
↑  Nancy Knowlton; Lee A. Weigt (1998), "New dates and new rates for divergence across the Isthmus of Panama", Proc. R. Soc. Lond. B, 265: 2257–2263, doi:10.1098/rspb.1998.0568, PMC 1689526
אוכלוסייה מופרדת לשתי אוכלוסיות נפרדות (ירוקה וכחולה) משני צידי מצר פנמה. החצים האפורים מראים את כוון נדידת היבשות שגרמה להיווצרות המצר, והחצים הסגולים מראים זרימות גנים חדשות שהתאפשרו כתוצאה ממנו.
פונקציה שלמה

באנליזה מרוכבת, פונקציה שלמה היא פונקציה הולומורפית בכל המישור המרוכב. דוגמאות בסיסיות לפונקציות שלמות הן הפולינומים המרוכבים, פונקציית האקספוננט המרוכבת וסכומים, מכפלות והרכבות שלהם. הפונקציות הטריגונומטריות וההיפרבוליות גם הן פונקציות שלמות, אך הן וריאציות על הפונקציה האקספוננציאלית (כפי שניתן לראות מנוסחת אוילר). כל פונקציה שלמה ניתנת לייצוג על ידי טור טיילור שמתכנס בכל מקום במישור המרוכב. פונקציות דוגמת הלוגריתם או השורש אינן שלמות (יתר על כן, אלו הן פונקציות רב ערכיות).
משפט חשוב העוסק בפונקציות שלמות הוא משפט ליוביל: פונקציה שהיא שלמה וחסומה היא בהכרח קבועה. משפט זה משמש להוכחה אלגנטית של המשפט היסודי של האלגברה. המשפט הקטן של פיקארד מרחיב את משפט ליוביל: כל פונקציה שלמה שאינה קבועה מקבלת כל ערך במישור המרוכב, פרט אולי לערך אחד (למשל, פונקציית האקספוננט מקבלת כל ערך פרט ל-0).
אחד הנושאים המרכזיים בתורת הפונקציות השלמות הוא הקשר בין קצב הגידול של הפונקציה, לבין התפלגות האפסים שלה. את קצב הגידול מודדים באמצעות הסדר,  \ \rho =\limsup {\frac {\log(\log M(r))}{\log r}}, כאשר  \ M(r)=\max _{|z|=r}{|f(z)|}. פונקציה מסדר  \ \rho  גדלה, בקירוב, כמו  \ e^{|z|^{\rho }}. הסדר הוא תמיד מספר ממשי בין 0 לאינסוף, וכל אפשרות כזו (לרבות הקצוות) עשויה להתקבל. לנגזרת יש אותו סדר כמו לפונקציה עצמה.
הערות שוליים

↑  Lectures on Entire Functions, B. Y. Levin
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007553158305171  BnF: cb11983040g (data)  GND: 4131592-3  LCCN: sh85052337  NDL: 00570321  NKC: ph301325 
ערך זה הוא קצרמרבנושא מתמטיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
BGM-71 טאו

| --- | --- |

 מידע בסיסי
 ייעוד:  טיל נגד טנקים
 ארץ ייצור:  ארצות הברית 
 יצרן:  ריית'יאון
 מלחמות ומבצעים:  מלחמת לבנון הראשונה, מלחמת אפגניסטן, מלחמת המפרץ, מלחמת איראן-עיראק, מלחמת האזרחים בסוריה 
 תקופת השירות:  1970 – אין ערך 
 פלטפורמת שיגור:  חוליית חיל רגלים, רק"מ, נגמ"ש, מסוקי קרב
 מאפיינים כלליים
 משקל:  18.9–22.6 ק"ג
 ממדים
 אורך:  1.16–1.17 מטר, 1.41–1.51 מטר (מוארך)
 קוטר:  0.152 מטר
 מוטת כנפיים:  0.46 מטר
 ביצועים
 מהירות:  278–320 מטר לשנייה
 טווח:  65–3,750 מטרים
 ראש קרב והנחיה
 ראש קרבי:  3.9–5.9 ק"ג
 הנחיה:  תיל נעקב אופטית
 
משגר טאו צה"לי בתצוגה
טאו (TOW) הוא טיל נ"ט מתוצרת ארצות הברית (מכונה בצה"ל "עורב"). ראשי התיבות של TOW הן: Tube-launched, Optically tracked, Wire-guided שפירושן: משוגר מצינור, נעקב אופטית, מונחה תיל. טאו הוא דור שני בטילי הנ"ט. ראש הנפץ של הטיל הוא מסוג מטען חלול. הטיל מונע בדלק מוצק. בזנב הטיל קיימת נורית תת אדום אשר נעקבת על ידי מערכת עקיבה אופטית (הנמצאת במשגר) במהלך מעוף הטיל. מערכות הטיל הנמצאות במשגר, משדרות, באמצעות תילים המחברים את הטיל אליהן, תיקונים לניווט הטיל, בהתאם לנתונים המתקבלים על ידי מערכת העקיבה.
למרות היות טיל הטאו מערכת נשק שבבסיסה היא מיושנת, היא נחשבת למערכת נשק אמינה יחסית ובתוספת פיתוחים שונים שנוספו לה במשך השנים, היא מצליחה לשמור על מקומה בחלק גדול מצבאות העולם. למעשה הטאו הוא טיל הנ"ט הנפוץ ביותר בעולם ונמצא בשימוש של מעל 40 צבאות וגם בשימוש ארגוני טרור.
השמדת טנקים נחשבת עד היום כייעוד העיקרי של הטיל. עם זאת, יש לו ייעודים נוספים של השמדת מטרות ייעודיות כגון רכבי פיקוד. בשנים האחרונות נעשה בו שימוש רב, גם במזרח התיכון, בירי על מבנים ועמדות מבוצרות.
לטיל שני דגמים בסיסיים (וכשש גרסאות לשני דגמים אלו). הראשון בעל טווח מקסימלי של 3,000 מטר והשני בעל טווח מקסימלי של 3,750 מטר.
טיל הטאו פותח בסוף שנות ה-60 של המאה ה-20 על ידי חברת יוז איירקראפט האמריקאית. השימוש הראשון בטיל נעשה על ידי הצבא האמריקאי בשלבים המאוחרים של מלחמת וייטנאם, שם נעשה בו שימוש בייחוד על ידי ירי ממסוקים.
פלטפורמות שיגור

הטיל משוגר מארבעה סוגי פלטפורמות:
כמערכת נשק אינטגרלית של מסוק. בצה"ל, היו אלו מסוקי הקוברה והMD 500 דיפנדר.
נישא על גבי נגמ"ש. בנגמשי ברדלס של צה"ל, הותקנה מערכת, שנקראה "ג'ירף". הג'ירף הייתה מעלית, שעליה מותקנת מערכת העורב, ואיתה עולים המערכת, הכוון והמפקד, בתוך הנגמש, עד שהם מציצים מעל קו הרכס, שמאחוריו עמדתם, יורים ומייד יורדים. כל זה בלי צורך להניע את הנגמ"ש כולו, ובלי צורך לנסוע עמו קדימה ואחורה במדרון. בצבאות אחרים היו מערכות אחרות, כגון זרוע שמרימה את הטיל מתוך הנגמש מעל קו הרכס.
נישא על גבי רכב רך (ג'יפ, האמר או רכב שטח אחר). בתקופה בה היו בצה"ל ג'יפים קטנים, חוליית עורב כללה שני ג'יפים. בכול אחד מהם היו שני אנשי צוות. באחד הג'יפים המשגר ושלושה טילים. בג'יפ השני היו חמישה טילים.
נישא על גבי חוליית חיל רגלים כשרכיבי המשגר מפורקים בזמן התנועה ומורכבים בעמדת הירי על גבי חצובה. לוחם אחד היה נושא את החצובה והקנה, שני היה נושא את יחידת הצידוד וההגבהה (החלק המרכזי של המערכת), השלישי היה נושא את תיבת ההנחיה (חלק, שבמערכות מודרניות יותר יכול להיות מוחלף בשבב ממוחשב זעיר + מצבר), הרביעי היה נושא את הכוונת (שכוללת את המכשור למעקב אופטי אחרי הטיל) והחמישי היה נושא טיל בודד. עבור כל טיל נוסף, החוליה הייתה צריכה לכלול לוחם נוסף. בפעולה לילית החוליה הכילה לוחם נוסף, שנשא את מכשור ראיית הלילה. מעבר לזאת, רצוי היה, שהכוון – הלוחם שיורה ומכוון, לא יישא מטען כבד, כדי שידיו לא ירעדו אחרי מאמץ, תוך כדי הירי. לכן הרבה פעמים, הכוון לא נשא חלק מהמערכת על גבו. כמו כן, לחוליה היה גם מפקד, שלא תמיד נשא חלק של המערכת על גבו, ואם הוא היה סמל מחלקתי או קצין, היה לו גם קשר, שנשא מכשיר קשר, ולא חלק של המערכת.
חוליית חיל הרגלים יכולה להגיע במסע רגלי ארוך, לפרוק מנגמ"ש או רכב רך נושא מערכות עורב, שהגיע לתא שטח לא עביר, או מוזנקת ממקום למקום בעזרת מסוק תובלה.
הטאו בצה"ל

לצה"ל הגיע הטאו לראשונה ברכבת האווירית שהעבירה נשק מארצות הברית ומגרמניה לישראל במהלך מלחמת יום הכיפורים, ביוזמת ראש היחידה למחקר ופיתוח, תא"ל עוזי עילם. בימיה האחרונים של המלחמה נעשו ניסיונות ראשונים לבצע ירי טילים לעבר מטרות אויב. ביומה האחרון של המלחמה ביצע כוח צה"ל ירי על מספר טנקים סורים. טנק אחד הושמד ולחמישה טנקים אחרים נגרם נזק.
היה זה הירי המבצעי המוצלח הראשון של המערכת. סיכומי המלחמה הראו כי ברמה המערכתית היה הכישלון בשל חוסר הידע בצה"ל כיצד יש להפעיל את המערכות השונות הקשורות לירי הטיל, והיעדר תורת לחימה קיימת שניתן להתבסס עליה.
לאחר מלחמת יום הכיפורים קיבל הטאו בצה"ל את הכינוי "עורב". הוקמו יחידות ייעודיות (רובן במילואים) לתפעול טילי הטאו. רוב היחידות האלו היו בסדר גודל של פלוגה, ונקראו בשם "פלנ"ט" או "עורב" (כשמו של הטיל), וכינויין הרווח היה "ציידי הטנקים". בדרך כלל, יחידות אלו צמודות בשגרה לחטיבות חיל הרגלים של צה"ל כחלק מהגדס"ר ועוסקות בחלק ניכר מזמנן במשימות שאינן קשורות ישירות לתפעול הטילים. במבצע שלום הגליל, ב-11 ביוני 1982, מצפון לכפר עמיק במורדות המזרחיים של ג'בל בארוכ, השמיד כוח נ"ט מחטיבה 409 11 טנקים מדגם T-72 של הצבא הסורי. היה זה כנראה המפגש הראשון של טילים מתוצרת ארצות הברית עם הטנק החדיש ביותר שייצרה ברית המועצות באותה עת.
בתחילת שנות ה-90 שופרה מערכת הכוונת של המשגר והוסף לה אמצעי הדמאה טרמית המאפשר תצפית ושיגור גם בחשיכה. מפעם לפעם הופעלו טילי הטאו ברצועת הביטחון בדרום לבנון במארבים מיוחדים שכונו "מארבי עורב". במארבים אלה נישאו הטילים על גבם של אנשי הצוות לעמדה ארעית בתוך הסבך, ובעת זיהוי של מחבלי חזבאללה הטיל שוגר לעברם בטווח גבוה מזה של הרובים הרגילים.
הטאו יצא משירות בצה"ל בשנת 2013. יחידות הפלנ"ט ממשיכות להתקיים ועושות שימוש במערכות נשק נ"ט אחרות.
שימוש על ידי ארגונים

בטיל נעשה שימוש מסוים על ידי ארגון המורדים ג'בהת א-נוסרה, במלחמת האזרחים בסוריה.
בשנת 2024 במהלך התמרון הקרקעי בלבנון, נחשף משגר טילי טאו בשימוש ארגון החזבאללה.
הערות שוליים

↑  עוזי עילם, קשת עילם, ידיעות ספרים, 2009, עמוד 206.
↑  עפר שלח ויואב לימור, "שבויים בלבנון, האמת על מלחמת לבנון השנייה", הוצאת ידיעות ספרים, 2007, עמוד 327: "בדקות האחרונות שלפני הפסקת האש השמיד מארב קרקעי של החטיבה אחד עשר טנקי T-72 זה היה המפגש הראשון של טילים מתוצרת ארצות הברית עם הטנק החדיש ביותר שייצרה ברית המועצות באותה עת, כה חדיש עד שאיש לא היה בטוח שטילי ה'עורב' אכן יחדרו את שריונו."
↑  "Syria Countrywide Conflict Report No. 5" (PDF). The Carter Center. בפברואר 2015. p. 11. ארכיון (PDF) מ-29 באפריל 2015. נבדק ב-28 במאי 2015. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  24hr Operational Recap in Southern Lebanon, X
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007541456905171  LCCN: sh85136283
רגוזה

ערך זה עוסק בעיר באיטליה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
רגוזה (באיטלקית: Ragusa, בסיציליאנית: Rausa ) היא עיר בדרום-מזרח סיציליה, איטליה. אוכלוסיית העיר מונה 73,684 תושבים, נכון לינואר 2024. בשנת 2002 העיר הוכרזה על-ידי אונס"קו, ביחד עם שבע ערים אחרות בעמק "ואל די נוטו", כאתר מורשת עולמית.
אתר מורשת עולמית

בשנת 2002 הכריזה אונסק"ו על רגוזה, ביחד עם שבע ערים שכנות והעמק נוטו בו הן נמצאות, כאתר מורשת עולמית. הערים הנוספות שהוכרזו הנן מודיקה (Modica), מיליטלו אין ואל די קטניה (Militello in Val di Catania), פאלאצולו אקריידה (Palazzolo Acreide), קלטג'ירונה (Caltagirone), קטניה (Catania), נוטו (Noto) ושיקלי (Scicli). ההכרזה הייתה לפי סעיפים (קריטריונים) 1 ,2 ,4, ו-5. אחד הנימוקים להחלטה, היה שחזור מוצלח של הערים בסגנון הבארוק המאוחר. במקרה של רגוזה, נוטו, וקלטג'ירונה, השחזור התבטא בבנייה מחדש מן היסוד, של העיר כולה. במקרים של הערים האחרות, השחזור היה חלקי.
גאוגרפיה ואקלים

העיר מחולקת לשני חלקים נפרדים. רגוזה עילית ( Ragusa Superiore), היא החלק המודרני, והיא בניה על גבעה. רגוזה תחתית, רגוזה איבלה (Ibla), היא החלק בסגנון הבארוקי.
רגוזה ממוקמת בדרום מזרח האי סיציליה. סיציליה הנה גם המחוז הממונה על האי כולו. העיר ממוקמת כ-82 ק"מ בכיוון דרום מערב מעיר הנפה סירקוזה. המרחק לבירת סיציליה פלרמו, מסתכם בכ-250 ק"מ. הגובה הממוצע של רגוזה מעל פני הים הוא כ-505 מטרים. במקרה של רגוזה הממוצע מחושב בהתחשב בשני החלקים הנפרדים של העיר.
בקיץ חם ברגוזה, ועונת החורף קרירה. החודשים חמים בשנה הם יולי ואוגוסט, בהם הטמפרטורה הממוצעת מגיעה בימים ל-29 מעלות צלזיוס, ובלילות היא עומדת על ממוצע 20 מעלות ביולי, ו-19 מעלות באוגוסט. החודש הקריר ביותר בשנה הוא ינואר, בו הממוצע בימים עומד על 12מעלות, ובלילות יורד עד ל-8 מעלות. כמות המשקעים השנתית הממוצעת בעיר מסתכמת ב-371.5 מ"מ. החודש הגשום ביותר הוא דצמבר, עם 63.1 מ"מ בממוצע, והשחון ביותר הוא יולי, בו יורד רק ממוצע של 1.6 מ"מ גשם בלבד. לא קיימת סטטיסטיקה של שלג ברגוזה.
היסטוריה

רגוזה נוסדה בשנת 1800 לפני הספירה על ידי סיקולים (ביוונית: Sikeloi). שמה של העיר נגזר משם שבט היוונים "רוגוז", שמשמעו "דגנים (שיפון)". ב-9 בינואר 1693 נהרסה רגוזה ברעידת אדמה, בה נהרגו 5,000 נפשות ונהרסה מעל מחצית מהעיר. לאחר רעידת האדמה נבנתה העיר מחדש לפי תוכניותיו של מריו ספדה (Mario Spada) שהיה האדריכל של רגוזה, מגדולי אמני המנייריזם. משנת 1694 עד 1740 נבנתה קתדרלת רגוזה סן ג'ובאני, לפי תוכניותיו של ספדה.
רעידת האדמה ההרסנית, ואחריה

רעידת האדמה הגדולה התרחשה ב-11 בינואר 1693. הרעידה הייתה בעוצמה של 7.4 בסולם ריכטר, ופגעה בעוצמה גדולה בכל יישובי ואל די נוטו. בסך הכל נפגעו באזור יותר מארבעים וחמישה יישובים, מפגעיה חמורה ועד הרס מוחלט, כפי שהיה במקרה של נוטו ורגוזה. לאחר הרעידה העיקרית נמנו עוד כ-1,500 רעידות משנה. לפי ההערכות, ברעידת האדמה נהרגו לפחות 60,000 בני אדם, אך הערכות יותר גבוהות עולות עד ל-100,000 הרוגים, במונחים אזוריים. בעת התכנון מחדש הוחלט לשנות מעט את מיקומה של העיר, ולבנות את היישוב החדש במקום גבוה יותר, מה שקרוי רגוזה עילית (באיטלקית Ragusa Superiore, או Ragusa Alta). רעידת האדמה של 1693 הייתה קטלנית והרסנית, אך היא שאפשרה את הבנייה מחדש בתכנון הנוכחי, שזכה להכרה של אונסק"ו כאתר מורשת עולמית.
ב-13 בדצמבר 1990 נפגע האזור שוב מרעידת אדמה, שהייתה הרבה פחות חמורה, בדרגה 4.8 בסולם ריכטר, עם רעידות משניות שהחזקה ביניהן הייתה בדרגה 4.6. ברעידה נספו 19 בני אדם ונפצעו 200. הנפגעת העיקרית ברעידה זו הייתה העיירה קרלטיני (Carlentini), הנמצאת מעט מחוץ לואל די נוטו. מאז 1900, האדמה ממשיכה לרעוד, ואירעו 57 רעידות בעוצמות שמעל ל-4 בסולם ריכטר.
אתרים בעלי חשיבות > ארמונות ברגוזה

ארמון דונה פוגטה (באיטלקית: דונה פוגטה - Palazzo Donnafugata)
ארמון צקו (באיטלקית: פלאצו צקו - Palazzo Zacco)
ארמון לופיס (באיטלקית: פלאצו לופיס - Palazzo Lupis)
אתרים בעלי חשיבות > כנסיות

הדואומו של רגוזה- הכנסייה הראשית (באיטלקית: Duomo)
קתדרלת רגוזה סן ג'ובאני (באיטלקית: Chathedral San Giovanni)
סן ג'וזפה (באיטלקית: San Giuseppe)
סן ג'ורג'ו (באיטלקית: San Giorgio)
יהודי רגוזה

ברגוזה התקיימה קהילה יהודית עוד מהתקופה הרומית. אין פרטים רבים, ויש בלבול מקורות, שכן דוברובניק הקרואטית נקראה בעבר אף היא בשם רגוזה, ואליה הגיעו יהודים ב-1492, לאחר גירוש ספרד ופורטוגל. לפני רעידת האדמה הגדולה ב-1693 היה קיים אזור יהודי עתיק ברגוזה, בשם קרטלונה (Cartellone). האזור היהודי היה במיקום בו נבנתה כנסיית סנטה מריה דל'איטריאה (Santa Maria dell’Itria). האזור היהודי העתיק חרב ביחד עם יתר חלקי העיר ב-1693, ולא נבנה מחדש.
גלריה

תמונה ממעל, רגוזה איבלה.
הדאומו של רגוזה איבלה, על שם סן ג'ורג'יו
קתדרלת סן ג'ובאני בטיסטה ברגוזה עילית.
קתדרלת סן ג'ורג'יו בלילה.
תמונה ליילית של רגוזה.
קתדרלת סן ג'ורג'יו מבפנים.
ראו גם

סיצילה
נוטו (איטליה)
לקריאה נוספת

S.Bottari "Contributi alla conoscenza dell´architettura dell´700 in Sicilia" "Palladio" VIII 1958, S.69
Anthony Blunt "Sicilian Baroque" Rome 1968, S.149, Nr. 71.
הערות שוליים

↑  Ragusa (Ragusa, Sicilia, Italy) - Population Statistics, Charts, Map, Location, Weather and Web Information, www.citypopulation.de (באנגלית)
↑  What is World Heritage? | World Heritage Journeys, visitworldheritage.com (באנגלית)
↑  Late Baroque Towns of the Val di Noto (South-Eastern Sicily), whc.unesco.org (באנגלית)
↑  Altitude of Ragusa, Sicily, Italy - Elevation, www.altitude-maps.com (באנגלית).
↑  Ragusa Climate, Weather By Month, Average Temperature (Italy) - Weather Spark, weatherspark.com (באנגלית)
↑  Todd Lehman, Ragusa Ibla and the Big Quake, Times of Sicily, ‏2017-03-28 (באנגלית אמריקאית)
↑  Xa3l, The History of Noto - breve sintesi della storia, Embrace Sicily, ‏2022-01-13 (באנגלית בריטית)
↑  Largest earthquakes in or near Ragusa, Sicily, Italy, on record since 1900 - list, stats and map, VOLCANO DISCOVERY באנגלית), ‏31/10/2024 Updated
↑  Ragusa: Baroque from the Top Down - CIU Travel, ciutravel.com, ‏2017-05-17 (באנגלית אמריקאית)
↑  Francesco Guastella, Ragusa Ibla: the 10 places not to be missed, PURA VIDA BAROCCA (באנגלית בריטית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007555060105171  BnF: cb119356579 (data)  GND: 4441195-9  LCCN: n80103769  MusicBrainz: c6abd6fe-b41a-4caa-b240-9329e4c95f74  NKC: ge1127698  SUDOC: 027279979  VIAF: 148923662   WorldCat (עם VIAF): 148923662
גביע ליכטנשטיין בכדורגל

| --- | --- |

 ענף:  כדורגל
 תאריך ייסוד:  1946
 ארגון מפעיל:  התאחדות הכדורגל של ליכטנשטיין 
 מספר מתמודדים:  כל קבוצות הכדורגל הרשומות בהתאחדות לכדורגל
 מדינות משתתפות:  ליכטנשטיין ליכטנשטיין
 זוכה:  ואדוץ (2023/2024)
 הכי הרבה זכיות:  ואדוץ (50)
 אתר רשמי
 
גביע ליכטנשטיין בכדורגל (גרמנית: Liechtensteiner Cup) הוא הטורניר העיקרי בנסיכות ליכטנשטיין בענף הכדורגל ומאורגן מדי שנה על ידי התאחדות הכדורגל של ליכטנשטיין (ה-LFV) מאז 1946, המשוחק בשיטת נוקאאוט.
מכיוון שמועדוני הכדורגל של ליכטנשטיין לוקחים חלק במשחקי הליגה של התאחדות הכדורגל השווייצרית, ונמצאים בליגות של מערכת הליגות השווייצרית, הגביע הוא תחרות הכדורגל הלאומית היחידה בתוך ליכטנשטיין, בה יש רק שבעה מועדוני כדורגל, אולם ישנם 17 משתתפות מאחר שחלק גדול מהמועדונים משתפים את הקבוצה השנייה והשלישית שלהן בטורניר הגביע.
על כן, גביע המדינה היא הדרך היחידה עבור ליכטנשטיין להיות מיוצגת במפעלי הכדורגל האירופאיים. מ-1992 זוכת הגביע החלה בהעפלה לגביע אירופה למחזיקות גביע, לאחר מכן גביע אופ"א והליגה האירופית, והחל מ-2021 הזוכה נוטלת חלק בגביע הקונפרנס ליג.
מחזיקת הגביע הבולטת ביותר, אשר נחשב למועדון החזק והמקצועני היחיד במדינת ליכטנשטיין היא ואדוץ, אשר מחזיקה ב-50 תוארי גביע ליכטנשטיין (מתוך 63 גמרים). ליכטנשטיין היא המדינה היחידה שבה כל מועדוני הכדורגל הגיעו לגמר לפחות פעם אחת.
בעונות 2019/2020 ו-2020/2021, התחרות נזנחה לאחר משחק חצי הגמר הראשון ולאחר הסיבוב המקדים השני עקב מגפת הקורונה העולמית, ולא נקבעה זוכה למפעל. בשני המקרים, נרשם המועדון הבכיר ואדוץ על ידי ה-LFV כמשתתף בהעפלה לגביע אירופה, מכיוון שהוא המועדון המקצועני היחיד שגם יש לו רישיון לשחק באירופה.
פורמט התחרות

לתחרות יש פורמט יוצא דופן זה כאשר לא רק המועדונים מהשורה הראשונה נוטלים בו חלק אלא גם מועדוני משנה וקבוצות מילואים מהליגות הנמוכות בשווייץ. דבר זה עלול להוביל לתרחיש חריג כגון זה שהיה בסיבוב השני של עונת 2006/2007, כאשר קבוצת המילואים של טריזנברג העפילה לשלב הבא בעוד המועדון העיקרי כבר הודח מהטורניר.
קבוצות מילואים של אותו מועדון כדורגל יכולות להיות מוגרלות להתמודד זו מול זו בכל שלב של התחרות. כך קרה למשל בעונת 2009/2010 כאשר בשלב חצי הגמר התמודדו ביניהן קבוצת אשן/מורן עם קבוצת המילואים שלה. הקבוצות מוגרלות בהתבסס על ביצועיהן בשנה הקודמת, מה שקובע מאיזה שלב הן פותחות את הטורניר.
טבלת זכיות

להלן רשימת מועדוני הכדורגל של ליכטנשטיין שזכו בטורניר מאז הקמתו.
| מועדון | ליגה | זוכה | סגנית | עונות זכייה |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| ואדוץ | 2 | 50 | 13 | 1949, 1952, 1953, 1954, 1956, 1957, 1958, 1959, 1960, 1961, 1962, 1966, 1967, 1968, 1969, 1970, 1971, 1974, 1980, 1985, 19 86, 1988, 1990, 1992, 1995, 1996, 1998, 1999, 2000, 2001, 2002, 2003, 2004, 2005, 2006, 2007, 2008, 2009, 2010, 2011, 2013, 2014, 2015, 2016, 2017, 2018, 2019, 2022, 2023, 2024 |
| בלצרס | 4 | 11 | 16 | 1964, 1973, 1979, 1981, 1982, 1983, 1984, 1989, 1991, 1993, 1997 |
| טריזן | 7 | 8 | 10 | 1946, 1947, 1948, 1950, 1951, 1965, 1972, 1975 |
| אשן/מורן | 4 | 5 | 18 | 1976, 1977, 1978, 1987, 2012 |
| שאאן | 8 | 3 | 11 | 1955, 1963, 1994 |
| רוגל | 6 | – | 7 | – |
| טריזנברג | 7 | – | 1 | – |
עמודת ה"ליגה" מציינת באיזו רמת ליגה ממערכת הליגות השווייצרית הקבוצה נטלה חלק בעת זכייתה בגביע.
הערות שוליים

↑  "Swiss first for Liechtenstein's Vaduz". UEFA. 2008-05-13. נבדק ב-2008-05-13.
↑  החל מאותה עונה זוכת הגביע מקבלת את הזכות להתמודד בשלבי המוקדמות לגביע מחזיקות הגביע האירופי ובהמשך גביע אופ"א והליגה האירופית
| טורנירי גביע לאומיים בכדורגל (אופ"א) |
| --- | --- | --- |
| מפעלי הווה | אוסטריה • אוקראינה • אזרבייג'ן • איטליה • איי פארו • איסלנד • אירלנד • אלבניה • אנגליה • אנדורה • אסטוניה • ארמניה • בולגריה • בוסניה והרצגובינה • בלארוס • בלגיה • גאורגיה • גיברלטר • גרמניה • דנמרק • הולנד • הונגריה • ויילס • טורקיה • יוון • ישראל • לוקסמבורג • ליכטנשטיין • לטביה • ליטא •  מולדובה • מונטנגרו • מלטה • צפון מקדוניה • נורווגיה • סן מרינו • סלובניה • סלובקיה • ספרד • סקוטלנד • סרביה • פולין • פורטוגל • פינלנד • צ'כיה • צפון אירלנד • צרפת • קוסובו • קזחסטן • קפריסין • קרואטיה • רומניה • רוסיה • שוודיה • שווייץ |  |
| מפעלי עבר | ברית המועצות • יוגוסלביה • מזרח גרמניה • סרביה ומונטנגרו • צ'כוסלובקיה |  |
אלכסנדר דארגומיז'סקי

| --- | --- |

 לידה:  14 בפברואר 1813 בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה, רוסיה 
 פטירה:  17 בינואר 1869 (בגיל 55) סנקט פטרבורג, האימפריה הרוסית 
 שם במה:  maestro Кук 
 מקום קבורה:  בית העלמין טיחווין 
 מוקד פעילות:  האימפריה הרוסית 
 סוגה:  אופרה 
 שפה מועדפת:  רוסית 
 כלי נגינה:  פסנתר 
 
אלכסנדר סרגייביץ' דארגומיז'סקי (ברוסית: Александр Сергеевич Даргомыжский;‏ 2 בפברואר 1813 (לפי הלוח הישן 14 בפברואר) - 5 בינואר 1869 (לפי הלוח הישן 17 בינואר)) היה מלחין רוסי. הוא גישר על הפער בהלחנת האופרה הרוסית בין מיכאיל גלינקה לדור המאוחר יותר של קבוצת החמישה וצ'ייקובסקי.
דארגומיז'סקי נולד בכפר טרואיצקו שבמחוז טולה, ולמד בסנקט פטרבורג. הוא נודע כבר כחובב מוזיקה מוכשר כשפגש בשנת 1833 את מיכאיל גלינקה, שעודד אותו לבחור בהלחנה כדרך חיים. האופרה שלו "אסמרלדה", עם לברית פרי עטו, המבוססת על "הגיבן מנוטרדאם" של ויקטור הוגו, חוברה בשנת 1839 ובוצעה לראשונה בשנת 1847, ו"רוסאלקה" בוצעה בשנת 1856; אך הוא לא זכה להצלחה או להכרה של ממש, אם במולדתו ואם מחוצה לה, פרט לבלגיה, עד שנות ה-60 של המאה ה-19, כשהיה לנציג בכיר, אך לא לחבר, של קבוצת החמישה.
האופרה האחרונה שלו, "אורח האבן", היא יצירתו המפורסמת ביותר, הידועה כניסיון חלוצי ברצ'יטטיב מלודי. לאחר שהתזמור וסיום התמונה הראשונה נשארו לא-גמורים במותו, דאגו סזאר קואי וניקולאי רימסקי-קורסקוב להשלמת האופרה, וקבוצת החמישה היללה אותה על מה שראו כגישה מתקדמת לביטוי אופראי. הצגת הבכורה של האופרה הייתה ב-1872, אך היא לא כבשה לה מעולם מקום של קבע ברפרטואר האופרות בר-הקיימא.
דארגומיז'סקי השאיר גם כמה מיזמי אופרה לא-גמורים, בהם ניסיון לכתוב מוזיקה ל"פולטאבה" של אלכסנדר פושקין, שממנו נותר דואט אחד. מלבד אופרות, כוללות יצירותיו מספר רב של שירים, קטעים לפסנתר, וכמה יצירות תזמורתיות.
אלכסנדר דארגומיז'סקי מת בסנקט פטרבורג בשנת 1869, בן 55.
לקריאה נוספת

Richard Taruskin, Opera and Drama in Russia As Preached and Practiced in the 1860s. New ed. Rochester: University of Rochester Press, 1993.
César Cui, La musique en Russie (Paris, 188
Arthur Pougin, Essai historique sur la musique en Russie (Turin, 1897)
François-Joseph Fétis, Biographie universelle des musiciens (Paris, 1862)
לורנס בנדר

| --- | --- |

 לידה:  17 באוקטובר 1957 (בן 67) הברונקס, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 תקופת הפעילות:  מ-1987 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת מיין  Cherry Hill High School East 
 פרופיל ב-IMDb
 
לורנס בנדר (באנגלית: Lawrence Bender נולד ב-17 באוקטובר 1957) הוא מפיק קולנוע אמריקאי. במהלך הקריירה שלו, הסרטים שבנדר הפיק זכו ב-36 מועמדויות לפרס אוסקר, מתוכן זכו בשמונה פרסים.
בנדר התפרסם בזכות הפקת הסרט "כלבי אשמורת" בשנת 1992 ומאז הפיק מספר סרטים של קוונטין טרנטינו, בהם "ספרות זולה", "להרוג את ביל" "להרוג את ביל חלק 2" ו"ממזרים חסרי כבוד". בנוסף, הפיק שלושה סרטי תעודה, שהבולט ביניהם הוא "אמת מטרידה" (2006), שזכה בפרס אוסקר לסרט התיעודי הטוב ביותר. הוא היה מועמד שלוש פעמים לפרס אוסקר לסרט הטוב ביותר על הפקת הסרטים "ספרות זולה", "סיפורו של ויל האנטינג" ו"ממזרים חסרי כבוד".
ראשית חייו

בנדר נולד למשפחה יהודית בברונקס, ניו יורק, וגדל בניו ג'רזי, שם אביו היה פרופסור להיסטוריה בקולג' ואמו הייתה גננת. הוא תיאר את עיר הולדתו צ'רי היל באותה תקופה כ"לבנה לגמרי ואנטישמית". הוא למד בתיכון צ'רי היל מזרח, שם החליט להמשיך בקריירה כמהנדס אזרחי. סבו היה מהנדס אזרחי והוא שמע שיש משרות טובות בשטח. הוא סיים את לימודיו באוניברסיטת מיין ב-1979 עם תואר בהנדסה אזרחית..
במהלך לימודיו באוניברסיטה, בנדר גילה עניין בבלט. לאחר סיום לימודיו, המשיך לרקוד וקיבל מלגה ללהקת המחול של לואי פלקו. הוא עבד כרקדן במשך זמן מה, עד שסדרת פציעות סיימה את קריירת הריקוד שלו.
קריירה > קולנוע

בשנות ה-80 עבד בנדר כגריפ בסדרת האנתולוגיה "Tales from the Darkside". בשנת 1989 הפיק, יחד עם סם ריימי, את הסרט "Intruder", עבורו גם שותף לכתיבת הסיפור. לאחר שפגש את טרנטינו בשנת 1990 וקיבל את התסריט של "כלבי אשמורת", הוא הסכים להפיק את הסרט, שהפך להצלחה מסחרית. במהלך שנות ה-90 הפיק בנדר גם את "ספרות זולה" (1994), "להרוג את זואי" (1994), "פרש", "שחור על לבן" (1995), "מצאת החמה עד צאת הנשמה" (1996), "ג'קי בראון" (1997), "סיפורו של ויל האנטינג" (1997), "אשת חיל מי ימצא" (1998) ו"אנה והמלך" (1999). הוא חתם על הסכמים עם אולפני מירמקס ו-Fox 2000 Pictures
בתחילת שנות ה-2000 הפיק בנדר את הסרטים "המקסיקני" (2001), "מאפיה: דור ההמשך" (2001), "להרוג את ביל" (2003), "להרוג את ביל: חלק 2" (2004), "קולות של חפות" (2004) ו"ריקוד מושחת: לילות הוואנה". מאז מאי 2005, בנדר תורם בלוגים לאתר הפינגטון פוסט.
ב-8 בפברואר 2018 פורסם כי בנדר היה אחראי לטיוח תאונת דרכים על סט הצילומים של הסרט "להרוג את ביל", שתבעה אומה תורמן כי כמעט הרגה אותה.
בשנת 2009, הפיק בנדר את הסרט של טרנטינו "ממזרים חסרי כבוד", שהיה מועמד לפרס אוסקר לסרט הטוב ביותר. היה זה שיתוף הפעולה האחרון בין בנדר לטרנטינו. בשנת 2012, הפיק את הסרט "קוד שמור" בכיכובו של ג'ייסון סטיית'ם. בשנת 2016 היה מפיק בפועל של הסרטים "היער", "שתיקה" של מרטין סקורסזה, ו"הסרבן" של מל גיבסון.
ב-2024 הפיק בנדר את הסרט איך ילדים מתגלגלים.
בנדר מופיע בהופעות קמע במספר סרטים שהפיק: הוא גילם שוטר שרודף אחרי מר פינק ב"כלבי אשמורת", לקוח במסעדה המכונה "היפי עם שיער ארוך" בסרטים "פרש", "ספרות זולה" ו"ארבעה חדרים", פקיד מלון ב"להרוג את ביל: חלק 2", וברמן בסרט "קוד שמור".
קריירה > סרטים תיעודיים

בנדר הפיק את הסרט התיעודי "אמת מטרידה" משנת 2006, שהגביר את המודעות לשינויי האקלים וזכה בפרס אוסקר לסרט התעודה הטוב ביותר.