stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
חסידי מצרים
היסטוריה

ממצאים מתוך הגניזה הקהירית בראשית המאה העשרים, הביאו חוקרים רבים להתחקות אחר עקבותיה של תנועה רוחנית של חסידים במצרים שבין המאות השתים-עשרה והארבע-עשרה, תנועה שנקראה בשם "חסידי מצרים". הממצאים מהגניזה כללו הן חיבורים והן מכתבים אישיים המפרטים תפיסה תאולוגית ופרקטיקות רוחניות הדומות למדי לאלה שהיו מקובלות בקרב הסופים. נמצאו גם טקסטים המועתקים בערבית יהודית של מיסטיקנים סופיים מוסלמים שונים, הן מתונים כאל-ע'זאלי והן אקסצנטריים ויוצאי-דופן כאל-חלאג', המיסטיקן המוסלמי שהוצא להורג על ידי האורתודוקסיה המוסלמית בעוון כפירה. מאגרות אישיות יותר ניתן ללמוד כי התואר "חסיד" ניתן רק לבעלי מעלה רוחנית המתנהגים לפי "דרך החסידות".
החסידים נהגו להתפלל בבתי-כנסת נפרדים משלהם ובהם הנהיגו מנהגי פולחן ייחודיים, רבים מהם בהשראת המנהגים המוסלמים. התופעה עוררה התנגדות עזה כנגדם מצד גורמים שמרניים בקהילה היהודית במצרים. החסידים פנו לבנו של הרמב"ם, רבי אברהם, שחמיו רבי חננאל החסיד היה מאנשי התנועה ודוד ר' ישעיה בן מישאל היה מראשיה, והצליחו להשפיע עליו להצטרף אל שורותיהם. רבי אברהם הנהיג בעקבותיהם מנהגי פולחן ייחודיים בבית הכנסת שעמד בראשו, וכתב תשובות הלכתיות המגנות על אימוץ דתי זה, ומתגוננות כנגד הטענה שהוא עובר בכך על איסור "חוקות הגויים". רבי אברהם אף יצר שילוב מקורי ומעניין בין משנתו הפילוסופית של אביו לבין הדרך הרוחנית-מיסטית של החסידים.
המחלוקת כנגד התנועה ומנהגיה הייחודיים הייתה עזה, והיו אף שפנו לשלטון המוסלמי בטענה שרבי אברהם מנהיג מנהגים מהפכניים שאינם תואמים את ההלכה היהודית, והוא מהווה, במשתמע, גורם חתרני. סמכותו וכוחו הפוליטי של רבי אברהם, ששימש בין היתר כנגיד יהודי מצרים וכמנהל בית-החולים הכללי בקהיר, הגנו עליו מפני ההאשמות, והתנועה החסידית המשיכה לשגשג תחת הנהגת צאצאיו. ההתנגדות לתנועה לא שככה, והיוותה גורם מרכזי לשקיעת התנועה במאה הארבע-עשרה, בצירוף חדירת הקבלה מאזור ספרד שירשה את מקומה כתנועה רוחנית-מיסטית. לפי מסורת מסוימת, אף בניו של רבי דוד בן יהושע, אחרון הנגידים משושלת צאצאי הרמב"ם שעמדו בראש התנועה החסידית, נלקחו בשבי והנהגת התנועה נחלשה באופן משמעותי, מה שהיווה גורם נוסף לשקיעתה.
תאולוגיה

חסידי מצרים האמינו, בדומה לאמונה הסופית, כי ישנה דרך רוחנית ייחודית, הכוללת הן הקפדה מיטבית על חוקי ההלכה והן מנהגי פרישות ומצוינות מוסרית, שבסופה ניתן להגיע לידי נבואה והתאחדות עם האל. הם אף סברו, גם זאת באופן דומה למדי לסופים, שהידע הקדוש של "ההגעה אל האור האלוהי" עבר בירושה מאדם הראשון לשת, דרך האבות עד משה רבנו שהעניק לישראל חוק דתי גלוי לצד הנהגה רוחנית ייחודית ליחידי סגולה. חסידי מצרים היו משוכנעים שהידע הקדוש נשתכח במרוצת השנים והגלויות.
השאיפה הרוחנית של חסידי מצרים הייתה לשחזר את הידע הרוחני הזה וכך להגיע לידי נבואה. בין היתר בעקבות מסורת משפחתית שעברה בקרב משפחת הרמב"ם (מסורת אותה מצטט הרמב"ם ב"איגרת תימן"), האמינו החסידים כי העת היעודה לחידוש הנבואה קרבה ובאה, ולפיכך מוטלת עליהם החובה לנסות לשחזר את הדרך להגיע אליה. לשם-כך, פנו לחפש עקבות למסורת הרוחנית-נבואית הן במקורות היהדות הקלאסיים (מקרא וספרות חז"ל), והן בקרב המסורת הרוחנית הקרובה אליהם במרחב – המסורת הסופית המיסטית.
פרקטיקות דתיות

חסידי מצרים אימצו בבתי-הכנסת שלהם מנהגי פולחן חריגים בנוף היהודי המקומי, רבים מהם בהשפעה מוסלמית, כמו למשל: כריעות והשתחוויות בתפילה, נשיאת כפיים כלפי מעלה, בכיות במהלך התפילה, עמידה בטורים כמנהג המוסלמים, ריבוי בצומות וביקיצה מוקדמת לתחינות ליליות. יש הטוענים אף שהחסידים אימצו את טקס ה"דִ'כְּר" הסופי, בו מזכירים את שמות האל באופן מדיטטיבי כדי להגיע לידי דבקות בו.

בנוסף, אימצו חסידי מצרים את האידיאל הסגפני מהסופים, וקראו לפרישות מתענוגות העולם ולהרבות בהתבודדות. יש מהם שאף המליצו על פרישות מינית עד גיל ארבעים, אז נחלשת התשוקה המינית. רבי אברהם בן הרמב"ם הרבה לנסות לבסס עד האידיאל הסגפני על מקורות היהדות, ואולם הוא מודה בפה מלא ש"פרושי האסלאם" הם המגשימים כיום הלכה למעשה אידיאל עתיק זה שהוא ירושה, לדעתו, מנביאי ישראל. החסידים, שוב בדומה לסופים, האמינו שישנה דרך (טַרִיקָה) אתית-רוחנית בעלת תחנות רוחניות, שעל החסיד לעבור בדרכו להשגת רוח הקודש. התחנות הן רחמים, נדיבות, אבירות-הלב, ענווה, אמונה, הסתפקות במועט, פרישות והתבודדות.
הוגים בולטים

ההוגה הבולט הראשון בקרב חסידי מצרים היה רבי אברהם החסיד, שרבי אברהם בן הרמב"ם קרא לו "מורי בדרך אל האל". מחיבוריו שנתגלו בגניזה הקהירית ניתן ללמוד כי רבי אברהם החסיד חיבר פירוש מיסטי לשיר השירים, האמור לשמש כמדריך רוחני לנשמה בדרכה אל אהובה האל. רבי אברהם הניח תשתית לפרשנות המיסטית של שיר-השירים כמתאר מערכת-יחסים בין הנשמה ליוצרה, ולא בין עם-ישראל לאלוהיו כפי שהיה מקובל בספרות חז"ל. הוא הושפע בכיוון זה מן הסופים, אשר שמו דגש על עלייתו הרוחנית של הפרט, ושאף הדגישו רבות את חשיבות האהבה לאל, עד כדי תחושת התאחדות מיסטית עמו. נמצא בגניזה גם חיבור עצמאי שלו אודות "השגת הידע הנבואי". הכתיבה של רבי אברהם החסיד רוויה בטרמינולוגיה סופית הבלולה במושגים פילוסופים מבית מדרשם של הרמב"ם ורבי יהודה הלוי.
ההוגה המרכזי והמשפיע ביותר בתולדות תנועת חסידי מצרים היה רבי אברהם בן הרמב"ם (1237-1186). ראב"ם חיבר חיבור מקיף בערבית יהודית בשם "כַּאפִיָה אלעַאבְּדִין" (תורגם לעברית בשם "המספיק לעובדי השם"). חלקו הראשון של החיבור, העוסק בהלכה ובטעמי המצוות, לא הגיע לידינו, אולם חלקו השני העוסק בדרך החסידות הגיע לידינו, וניתן למצוא בו דברי מוסר ופרשנות המקרא וחז"ל ברוח הסופיות. בהכרזתו בפה מלא על ההגשמה של הסופים המוסלמים את האידיאל הנבואי, בולט רבי אברהם לעומת הוגים יהודיים הקודמים לו כדוגמת רבנו בחיי אבן פקודה, שלמרות שבספרו "חובות הלבבות" הושפע מההגות הסופית במידה מכרעת, נמנע מלהזכיר את מקורות ההשפעה שלו. 
על בנו של ראב"ם, רבי עובדיה בן מימון (1265-1228) לא ידוע רבות מלבד שהיה מפורסם כחסיד ובעל נסתרות, ושחיבר ספר בשם "מאמר הבאר" (מַאקַלַה אלחַוְצִ'יַה) בו הוא מדמה את הלב לבאר שיש לטהר קודם שייכנסו לתוכו מימי החכמה. למרות שרבי עובדיה מסתמך על אביו וסבו במידה רבה, הגותו מתאפיינת במידה עמוקה יותר של מיסטיות.
הנגידים הבאים, רבי דוד ורבי יהושע, הלכו גם הם בדרך חסידי מצרים, ואולם לא ידוע בוודאות על חיבורים שחיברו ברוח זו. אולם אחרון הנגידים מצאצאי הרמב"ם, רבי דוד בן רבי יהושע המימוני (1409-1335 לערך), כתב ספר בשם "מורה הפרישות ומדריך הפשיטות" (אלמֻרְשִׁד אִלַי אלתַּפַרֻד ואלמֻרְפִד אִלַי אלתַּגַ'רֻד), ובתוכו נכלל מאמר מוסר בשם "מאקלה פי דרך החסידות". ספרו זה שואב ממקורות סופיים רבים, ואף מציין בשמם המפורש של מיסטיקנים סופים כדוגמת אל-חַלַאג', אל-קושַיירִי, אל-מַכִּי, אל-ע'זאלי ואל-סוּהרְוַהרְדִי. לעומת אבותיו שהדגישו יותר את הפן הסגפני של דרך החסידות, רבי דוד נותן דגש רב יותר על שלמותו הרוחנית של היחיד ומסעו בדרך להפיכתו ל"אדם שלם". רבי דוד היה מצוי בקשר טוב עם המנהיגים הסופיים במצרים, כפי שניתן ללמוד ממכתב שנמצא בגניזה, בו פונה אישה לרבי דוד שיפעיל את קשריו עם השייח' הסופי מוחמד אלכּוּרַאנִי, כדי שימנע מבעלה לזנוח את משפחתו ולקבוע מגוריו בקרב הסופים.
רשימת חיבורים ופרגמנטים ברוח התנועה

רבי אברהם בן הרמב"ם, המספיק לעובדי השם: הוא כתאב כפאיה אלעאבדין. (את מהדורת אוניברסיטת בר-אילן, תשמ"ט תרגם מערבית, ערך, והוסיף מבוא והערות: נסים דנה)
רבי אברהם בן הרמב"ם, פירוש על בראשית ושמות, (לונדון: מהדורת ויזנברג, תשי"ח)
רבי דוד בן יהושע המימוני, מורה הפרישות ומדריך הפשיטות, תרגם מערבית והוסיף מבוא והערות יוסף ינון-פנטון, (ירושלים: מקיצי נרדמים, תשמ"ז)
Rabi Obadyah Maimonides, The Treatise of the Pool, (London: Octagon Press, 1981)
ראו גם

סופיות
אברהם בן הרמב"ם
יהדות מצרים
חובות הלבבות
חסידי אשכנז
מצ'טה קטלני

| --- | --- |

 בימוי:  רוברט רודריגז 
 הופק בידי:  רוברט רודריגז, ריק שוורץ, אלכסנדר רודניאנסקי, Boris Teterev 
 תסריט:  רוברט רודריגז 
 שחקנים ראשיים:  דני טרחו (Machete) צ'ארלי שין ליידי גאגא ויליאם סדלר אלקסה וגה טום סביני קוריי בורטון אילון מאסק קיובה גודינג ג'וניור Elise Avellán וולטון גוגינס מרקו זרור ונסה הדג'נס זואי סלדנה ג'סיקה אלבה מל גיבסון מישל רודריגז אדוארד ג'יימס אולמוס סופיה ורגרה אמבר הרד דמיאן ביצ'יר אנטוניו בנדרס בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 מוזיקה:  רוברט רודריגז 
 צילום:  רוברט רודריגז 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  פוקס המאה ה-20 
 חברה מפיצה:  Open Road Films, נטפליקס 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  3 באוקטובר 2013 
 משך הקרנה:  107 דק' 
 שפת הסרט:  ספרדית, אנגלית 
 סוגה:  סרט פעולה, מותחן אקשן, סרט מדע בדיוני, סרט ספלאטר, סרט קומדיית פעולה, סרט מתח, סרט קומדיה, סרט ויגילנטה 
 מקום התרחשות:  טקסס, מקסיקו, הבית הלבן 
 הכנסות באתר מוג'ו:   machete2
 סרט קודם:  מצ'טה 
 סרט הבא:  ספיי קידס 
 www.machetekills.com
 דף הסרט ב־IMDb
 
מצ'טה קטלני (באנגלית: Machete Kills) הוא סרט פעולה אמריקאי משנת 2013 בבימויו של רוברט רודריגז, על פי תסריט מאת קייל וורד. הסרט מהווה המשך לסרט מצ'טה משנת 2010 וממשיך לעקוב אחר עלילותיו של המתנקש לשעבר מצ'טה קורטז, בגילומו של דני טרחו. לצדו של טרחו מככבים מל גיבסון, מישל רודריגז, אמבר הרד,צ'ארלי שין, סופיה ורגרה, דמיאן ביצ'יר וליידי גאגא בהופעה קולנועית ראשונה.
הסרט עוקב אחר מצ'טה, סוכן ממשלתי מיוחד שנשכר על ידי נשיא ארצות הברית כדי לעצור סוחר נשק מטורף המאיים לשגר טילים קטלניים מהחלל. הסרט משלב אלמנטים של אקשן מוגזם, סאטירה על תרבות אמריקאית וקריצות מכוונות לקולנוע גריינדהאוס.
על אף סגנונו הייחודי והקאסט המרשים, הסרט היה כישלון קופתי והכניס 17.4 מיליון דולר בלבד לעומת תקציב של 20 מיליון דולר. הביקורות היו מעורבות, כאשר חלק מהמבקרים שיבחו את ההומור הפרוע והאקשן הקיצוני, בעוד אחרים ביקרו את העלילה המוגזמת וחוסר הקוהרנטיות.
עלילה

מצ'טה קורטז, לוחם צדק קשוח ובלתי מנוצח, מגויס על ידי נשיא ארצות הברית (בגילומו של קרלוס אסטבז) כדי לעצור מהפכן מקסיקני מטורף בשם מנדז (דמיאן ביצ'יר), המחזיק בטיל גרעיני ומאיים לשגרו לעבר וושינגטון. מצ'טה יוצא למשימה חוצת גבולות, שבמהלכה הוא נתקל בשלל דמויות צבעוניות ומסוכנות, כולל סוחרת נשק מרושעת (סופיה ורגרה), סוכנת CIA מסתורית (אמבר הרד), ומדען מרושע בשם ווז (מל גיבסון), אשר מתכנן לשגר נשק מהחלל ולשלוט בעולם.
ככל שהעלילה מתקדמת, מצ'טה מגלה כי מאחורי האיום מסתתרת מזימה מורכבת יותר, והוא נאלץ להילחם בצבאות של שכירי חרב, רוצחים להשכרה וארגוני פשע, תוך שימוש ביכולות הלחימה הקטלניות שלו ובמצ'טה האגדית.
צוות השחקנים

דני טרחו – מצ'טה קורטז, מתנקש לשעבר ולוחם צדק.
מל גיבסון – לות'ר ווז, מדען מטורף וסוחר נשק.
מישל רודריגז – לוז, לוחמת קשוחה ובעלת בריתו של מצ'טה.
אמבר הרד – מיס סן אנטוניו, סוכנת CIA מסוכנת ומפתה.
קרלוס אסטבז (צ'ארלי שין) – נשיא ארצות הברית.
סופיה ורגרה – דסדמונה, סוחרת נשק רצחנית עם נשקים מחוברים לגופה.
דמיאן ביצ'יר – מנדז, מהפכן מקסיקני מטורף בעל אישיות כפולה.
ליידי גאגא – לה קמליון, מתנקשת מסתורית בעלת יכולת לשנות זהויות.
אנטוניו בנדרס – אחת הדמויות של "לה קמליון".
קובה גודינג ג'וניור – גרסה נוספת של "לה קמליון".
ביקורות

מצ'טה קטלני קיבל ביקורות מעורבות-שליליות. באתר Rotten Tomatoes הסרט מחזיק בציון של 30%, המבוסס על 130 ביקורות, עם הקונצנזוס: "הסרט מנסה לשחזר את הכיף הפרוע של קודמו, אך במקום זאת הוא נראה עייף ומופרך יתר על המידה." באתר Metacritic הסרט זכה לציון של 41 מתוך 100, המבוסס על 33 ביקורות, המעידות על "ביקורות מעורבות עד שליליות".
המבקרים ציינו כי בעוד שהסרט מלא באקשן קיצוני ובהומור פרוע, הוא לוקה בתסריט מפוזר ומחסור במתח אמיתי. חלקם החמיאו לדני טרחו ולמל גיבסון על הופעותיהם, אך מתחו ביקורת על העומס של דמויות משנה וקטעי עלילה לא ממוקדים.
הערות שוליים

↑  Buchanan, Jason. "Machete Kills". Allmovie. Rovi Corporation. נבדק ב-21 בפברואר 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
נבחרת ארמניה בכדורגל

סארגיס הובספיאן שיאן ההופעות (132) בנבחרת ארמניה בכל הזמנים.
נבחרת ארמניה בכדורגל היא נבחרת הכדורגל הלאומית של מדינת ארמניה.
נבחרת ארמניה הוקמה בתחילת שנות ה-90, לאחר הכרזת עצמאותה של ארמניה, בעקבות פירוק ברית המועצות. משחקה הראשון של הנבחרת התקיים ב-12 באוקטובר 1992, נגד מולדובה, במשחק שהסתיים בשוויון ללא שערים.
הדירוג הנוכחי של נבחרת ארמניה ברשימת הדירוג של פיפ"א, הוא המקום ה-100 בעולם, נכון ל-19 בדצמבר 2024; הניקוד הוא 1,219.15 – ללא שינוי לעומת ניקוד קודם. דירוג השיא 30 נמדד לראשונה בפברואר 2014, והדירוג הנמוך ביותר 159 נמדד לראשונה ביוני 1994.
כל גביעי העולם

1930 עד 1994 - לא נרשמה. הייתה חלק מברית המועצות.
1998 עד 2022 - לא העפילה
כל אליפויות אירופה

1960 עד 1992 - לא נרשמה. הייתה חלק מברית המועצות.
1996 עד 2024 - לא העפילה
ליגת האומות של אופ"א

| שנה | דרג | סיבוב | משחקים | ניצחונות | תיקו* | הפסדים | שערי זכות | שערי חובה |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| פורטוגל 2018-2019 | ד | עלתה לדרג ג | 6 | 3 | 1 | 2 | 14 | 8 |
| איטליה 2020-2021 | ג | עלתה לדרג ב | 6 | 3 | 2 | 1 | 9 | 6 |
| הולנד 2022-2023 | ב | ירדה לדרג ג | 6 | 1 | 0 | 5 | 4 | 17 |
| 2024-2025 | ג |  |  |  |  |  |  |  |
2026-2027: 
| סה"כ | סה"כ | סה"כ | 18 | 7 | 3 | 8 | 27 | 31 |
משחקי תיקו כוללים גם משחקים שהוכרעו בבעיטות הכרעה
שחקנים מפורסמים

הנריך מחיתריאן
ארתור פטרוסיאן
יורה מובסיסיאן
אראס אוזביליז
שיאי שחקנים

נכון ל-17 בנובמבר 2024.
שיאי שחקנים > שיאני ההופעות

| דירוג | שחקן | שנים בנבחרת | הופעות | שערים |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | סארגיס הובספיאן | 1992 - 2012 | 132 | 2 |
| 2 | הנריך מחיתריאן | 2007 - 2021 | 95 | 32 |
| 3 | רומן ברזובסקי | 1996 - 2015 | 94 | 0 |
| 4 | ואראזדט הרויאן | 2011 – הווה | 89 | 4 |
| 5 | קאמו הובאנסיאן | 2012 – הווה | 86 | 3 |
| 6 | גבורג גאזריאן | 2007 – 2022 | 75 | 14 |
| 7 | רוברט ארזומניאן | 2005 - 2015 | 74 | 5 |
| 8 | ארתור פטרוסיאן | 1992 - 2004 | 69 | 11 |
| 9 | מרקוס פיזאלי | 2008 - 2019 | 67 | 11 |
| 10 | הרותיון ורדאניאן | 1994 – 2004 | 63 | 1 |
שיאי שחקנים > מלכי השערים

| דירוג | שחקן | שנים בנבחרת | שערים | הופעות | ממוצע למשחק |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | הנריך מחיתריאן | 2007 - 2021 | 32 | 95 | 0.34 |
| 2 | יורה מובסיסיאן | 2010 -  2018 | 14 | 38 | 0.37 |
| 2 | גבורג גאזריאן | 2007 – 2022 | 14 | 75 | 0.19 |
| 4 | מרקוס פיזאלי | 2008 - 2019 | 11 | 67 | 0.16 |
| 4 | ארתור פטרוסיאן | 1992 - 2004 | 11 | 69 | 0.16 |
| 6 | אדגר מנוצ'ריאן | 2004 – 2017 | 9 | 53 | 0.17 |
| 6 | טיגרן ברסגיאן | 2016 – 2023 | 9 | 58 | 0.16 |
| 8 | ארה האקוביאן | 1998 - 2009 | 7 | 42 | 0.17 |
| 9 | אלכסנדר קרפטיאן | 2014 – 2021 | 6 | 25 | 0.24 |
| 9 | אראס אוזביליז | 2012 – 2019 | 6 | 41 | 0.15 |
| 9 | ארתור סרקיסוב | 2011 – 2019 | 6 | 42 | 0.14 |
| 9 | ארמן שהגלדיאן | 1992 – 2007 | 6 | 53 | 0.11 |
הערות שוליים

↑  דירוג לנבחרות לאומיות לגברים באתר פיפ"א
1 2  החל מיוני 1994 – אז החל דירוג פיפ"א לנבחרת זו
הנריך מחיתריאן מלך שערי (32) נבחרת ארמניה בכל הזמנים.
יהונתן יעקבס

| --- | --- |

 לידה:  29 בנובמבר 1965 (בן 59) ה' בכסלו ה'תשכ"ו רחובות, ישראל ישראל
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  אוניברסיטת בר-אילן
 מקצוע:  חוקר תנ"ך, מרצה
 מעסיק:  אוניברסיטת בר-אילן, אוניברסיטת בר-אילן, אוניברסיטת בר-אילן 
 פרסים והוקרה:  פרס יצחק בן צבי   פרס רקטור אוניברסיטת בר-אילן
 אתר רשמי
 
יהונתן יעקבס (נולד ב־29 בנובמבר 1965) הוא פרופסור במחלקה לתנ"ך באוניברסיטת בר-אילן, חוקר מקרא ופרשנות המקרא ומחבר ספרים.
ביוגרפיה

יהונתן יעקבס נולד בה' בכסלו ה'תשכ"ו ברחובות לנעמי ואלחנן. אחיה של נורית יעקבס־ינון. למד בישיבה התיכונית נתיב מאיר ולאחריה בישיבת ההסדר הר עציון. שירת בחטיבת גבעתי. נישא לאחינעם, בתו של ישראל תא שמע.
יעקבס סיים תואר ראשון בחינוך במכללת ירושלים, ותואר שני ושלישי באוניברסיטת בר-אילן. הוא בעל תעודת הוראה ממכללת הרצוג ובעל תעודת השכלת תורנית גבוהה מטעם הרבנות הראשית לישראל.
את ראשית פעילותו בהוראה החל בישיבת בני עקיבא כפר הרא"ה והמשיך כמרצה באוניברסיטת בר-אילן ובמכללת הרצוג. שימש כמרצה במכללת אשקלון (1998–1999), במכללת ליפשיץ (1998–2000) ובטורו קולג' (2002–2003). בשנת השבתון שלו (2020) שימש כפרופסור אורח באוניברסיטת לונדון.
יעקבס הוא עורך משנה באנציקלופדיה העברית החדשה בתחום פרשנות המקרא, חבר ועדת ההיגוי של המושבים מדרש ופרשנות בכנס השנתי של האגודה לחקר ספרות התנ"ך(אנ')‏(Society of Biblical Literature annual Conference,‏ SBL) וחבר הוועדה האקדמית של סדרת היהדות (Judaism in Context) ב-Gorgias Press (אנ').
כיווני מחקר

מחקריו האקדמיים של יעקבס מתמקדים בשני תחומים: עיקר עניינו הוא תחום פרשנות המקרא בימי הביניים ובמקביל הוא עוסק גם באומנות הסיפור המקראי.
בתחום פרשנות המקרא בימי הביניים חקר יעקבס את דרכי פרשנותם של רש"י, ר' יוסף קרא, רשב"ם, ר' יוסף בכור שור, ראב"ע, רד"ק, רמב"ן, ר' טוביה בן אליעזר (לקח טוב), ור' מיוחס בן אליהו. יעקבס פרסם קרוב לעשרים מאמרים העוסקים בפירושי רשב"ם למקרא. בין השאר בדק את מקורותיו, את עקרונות הפשט שלו ואת נוסח פירושו. כמו כן הוא דן בהיקף המצומצם של תפוצת הפירוש והציע לתופעה מפליאה זו הסבר חדש הקשור להיקף פולמוס עם הקראות.
בחלק ממחקריו הוא שילב בין שני תחומי מחקרו, והצביע על היבטים ספרותיים ואומנותיים במקרא שנחשפו על ידי פרשני ימי הביניים. לדוגמה, בסדרת מאמרים הוא הצביע על הפרשנות הפנים מקראית בפירושי ר' יוסף קרא, רשב"ם ור' יוסף בכור שור, ובדק את "עקרון ההקדמה" ו"עקרון ההבטה לאחור" בפירושי ר' יוסף קרא, רשב"ם ור' יוסף בכור שור. בין שאר ממצאיו הוא הוכיח שר' טוביה בן אליעזר היה ראשון הפרשנים שהציע פירוש במישור המילולי למגילת שיר השירים.
מאמרים נוספים שלו הוקדשו למחקר ספרותי על דמויותיהם של גיבורי המקרא וביניהם אברהם, יפתח הגלעדי, המלך שאול, בנו יונתן, המלך דוד, רעייתו מיכל, וכן המלכה אסתר.
פרסים

פרס יצחק בן-צבי בחקר קהילות ישראל במזרח וקהילות ספרד ופזורתן יחד עם יוסף עופר על ספרו "תוספות רמב"ן לפירושו על התורה שנכתבו בארץ ישראל".
חיבוריו

מידה כנגד מידה בספור המקראי, הוצאת תבונות, אלון שבות, ה'תשס"ו בספר הוצגו כמאה וחמישים סיפורי מידה כנגד מידה המפוזרים לאורך כל התנ"ך, והוכח שעקרון המידה כנגד מידה בסיפור המקראי איננו רק עיקרון ספרותי, אלא גם עיקרון חינוכי-אידאולוגי. גרסה מקוונת של הספר (לבעלי הרשאה), באתר "כותר"
תוספות רמב"ן לפירושו על התורה שנכתבו בארץ ישראל - יחד עם יוסף עופר, אלון שבות ה'תשע"ג. בספר הוצגה מהדורה מדעית מוערת של כל התוספות שהוסיף רמב"ן לפירושו לתורה, בהסתמך על בדיקת כחמישים כתבי יד של פירוש הרמב"ן לתורה במסגרת מחקר זה נחשפו מאות תוספות שנוספו במהדורה בתרא של פירוש רמב"ן, הוצגו הדרכים השונות שבהן השתמש רמב"ן כדי לשלב את תוספותיו במהדורה קמא, ובוארו הסיבות שגרמו לרמב"ן לשנות את פירושו או להוסיף עליו קטעים חדשים. ספר זה זיכה את המחברים בפרס יצחק בן-צבי בחקר קהילות ישראל במזרח וקהילות ספרד ופזורתן לשנת תשע"ז, על הספר נכתבו ביקורות על ידי חננאל מאק, יהודה טרופר, ואליעזר ברודט, לספר מלווה אתר מחקרי.
בכור שורו הדר לו - רבי יוסף בכור שור בין המשכיות לחידוש, הוצאת מאגנס, תשע"ז, בספר הוצגה התמודדותו של בכור שור עם השאלה שהטרידה אותו ואת בני זמנו - מה המקום של פירוש חדש ונוסף לתורה, מעבר לפירושים שכבר נכתבו עד ימיו ונמצאים על שולחן עבודתו. מסקנת הספר היא שבצד מחויבותו למסורת הפרשנית, השכיל בכור שור לסלול נתיבים חדשים שלא פותחו בידי קודמיו, על הספר נכתבה ביקורת מאת נחם אילן.
יעקבס ארגן והשתתף בעשרות כנסים מדעיים, ופרסם עשרות מאמרים בעיקר בתחום המקרא.
הערות שוליים

↑  פרס בן צבי לפרופ' יוסף עופר וד"ר יהונתן יעקבס מהמחלקה לתנ"ך, 21 במרץ 2017
↑  דף הספר באתר תבונות
↑  דף ספר של תוספות רמב"ן באתר רשות המחקר של המכללה האקדמית הרצוג
↑  חננאל מאק, ‏הרמב"ן ופירושו לתורה, קתדרה 159 (ניסן תשע"ו), עמ' 189–194.
↑  בעל התוספות | יהודה טרופר, באתר מוסף "שבת" – לתורה, הגות ספרות ואמנות, ‏2013-12-13
↑  Book Announcement-Sale: Iggrot Shmuel, by Rabbi Shmuel Askenazi – The Seforim Blog (באנגלית)
↑  המכללה האקדמית הרצוג – רשות המחקר – תוספות רמב"ן
↑  הספר באתר מאגנס
↑  מקורי ולא מוכר באתר מקור ראשון
| רמב"ן |
| --- | --- | --- |
| כתביו | פירוש הרמב"ן לתורה • חידושי הרמב"ן לתלמוד • מלחמות ה' • תורת האדם • השגות לספר המצוות לרמב"ם • דרשות הרמב"ן • איגרת הרמב"ן • אגרת הקודש • איגרת הרמב"ן לחכמי צרפת |  |
| אירועים בולטים | ויכוח ברצלונה (פבלו כריסטיאני • חיימה הראשון, מלך אראגון) • פולמוס הרמב"ם |  |
| רבותיו | רבי יהודה בר יקר • רבי נתן בן מאיר |  |
| חבריו | הרבנים עזרא ועזריאל בני שלמה • בן בלימה • רבי יונה גירונדי • משפחת רמב"ן |  |
| מתלמידיו | רא"ה • רשב"א • רבי שמואל הסרדי • רבי יצחק דמן עכו • רבי יצחק בן טודרוס • רבי ששת דסמרקדיל • רבי יצחק בן אברהם מנרבונה • רבי דוד בונפיד • רבי מאיר המעילי • רבי נתן בן יוסף • רבי משה דאשקולה גירונדי |  |
| חוקרי הרמב"ן  (מחברי ספרים) | שרגא אברמסון • משה הלברטל • שלם יהלום • יהונתן יעקבס • עודד ישראלי • יעקב שלום ליכט • מרים סקלרץ • חביבה פדיה • עמוס פונקנשטיין • חיים דוב שעוועל • יצחק אונא • רוברט חזן (אנ') |  |
| אתרים על שמו | בית כנסת הרמב"ן (הרובע היהודי) • בית כנסת הרמב"ן (קטמון) • קבר הרמב"ן • מערת הרמב"ן • רחוב רמב"ן |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007263363005171  GND: 1053311419  ISNI: 0000 0000 6695 6540  LCCN: no2005023140  ORCID: 0000-0002-5926-0072  VIAF: 7117920   WorldCat (עם VIAF): 7117920
איתן נאוה

| --- | --- |

תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  1 ביוני 1944 י' בסיוון ה'תש"ד מולדת, המנדט הבריטי
 נהרג:  6 ביוני 1967 (בגיל 23) כ"ז באייר ה'תשכ"ז גבעת התחמושת, ירושלים
 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 תקופת הפעילות:  מ-פברואר 1962 
 דרגה:  טוראי
 תפקידים בשירות
 לוחם בחטיבה 55
 פעולות ומבצעים
   מלחמת ששת הימים
 עיטורים
   עיטור הגבורה   צל"ש מפקד חטיבה
 
קברי מרדכי פרידמן ואיתן נאוה בחלקת חללי מלחמת ששת הימים בהר הרצל
איתן נאוה (י' בסיוון ה'תש"ד, 1 ביוני 1944 – כ"ז באייר ה'תשכ"ז, 6 ביוני 1967) היה צנחן מחטיבה 55 שנהרג בקרב על גבעת התחמושת במלחמת ששת הימים. על לחימתו בקרב הוענק לו עיטור הגבורה.
קורות חייו

איתן נאוה נולד במושב השיתופי מולדת ב-1 ביוני 1944 לוולטר וקלרה נאוה, יוצאי גרמניה שעסקו בחקלאות. בנעוריו למד בבית-הספר היסודי במושב וסייע להוריו בעבודות המשק ובכל עבודה אחרת, בייחוד בכלים ממונעים ובטרקטורים.
נאוה התגייס לצה"ל בפברואר 1962 והתנדב לחטיבת הצנחנים. כעבור שבעה חודשי אימון עבר ניתוח ברגלו, נפסל לצניחה וסווג כבעל בריאות לקויה. הוא הועבר להיאחזות הנח"ל אלמגור ושם הכיר את אשתו לעתיד. על חלקו בכיבוי שרפה שהתחוללה באוגוסט 1963 באזור אלמגור, קיבל צל"ש ממפקד החטיבה. לאחר השירות חזר למושב מולדת ונולד לו בן, כשנה לפני מלחמת ששת הימים.
בתקופת ההמתנה לקראת מלחמת ששת הימים, גויס והתאמן יחד עם חטיבתו בדרום לקראת צניחה באזור אל-עריש. עם פרוץ המלחמה התברר שאין בכך צורך והחטיבה הועלתה לירושלים לתגבר את הכוחות של פיקוד מרכז, כחלק מהקרב על ירושלים. ביום השני למלחמה, בקרב על גבעת התחמושת, גילה אומץ-לב ונהרג בקרב תוך חיפוי על חבריו הנלחמים בתעלות הקשר. על מעשה זה קיבל משר הביטחון את עיטור הגבורה.
בתיאור המעשה נכתב:
ביום ה-6 ביוני 1967 בירושלים, בקרב על גבעת התחמושת, כאשר הכוח נתקל בהתנגדות קשה והתקדמותו נעצרה, יצא טור' איתן נאוה ז"ל מהתעלה וחיפה מהשטח החשוף על הכוח. על ידי כך איפשר לכוח שבתעלה להמשיך בהתקדמותו. הוא רץ חשוף, כשהוא מלווה ומחפה על התקדמות הכוח בתעלה, עד שנפגע בכדור אויב ונהרג.
הוא נקבר בבית הקברות הצבאי בהר הרצל בירושלים. סיפור גבורתו הונצח בשיר גבעת התחמושת כשהבית השני מספר כיצד המפקד שולח את נאוה לחפות במקלע על הכוח המתקדם, ונאוה, אף שידע שהמעשה כרוך בפגיעה בלתי נמנעת, אינו מהסס לרגע ויוצא למשימה.
באותו רגע נזרק רימון מבחוץ. בנס לא נפגענו. חששתי שהירדנים יזרקו רימונים נוספים. מישהו היה צריך לרוץ מלמעלה ולהשגיח. לא היה לי זמן לשאול מי מתנדב. שלחתי את איתן. איתן לא היסס לרגע. עלה למעלה והתחיל להפעיל את המקלעון. לפעמים היה עובר אותי והייתי צריך לצעוק לו שיישאר בקו שלי. ככה עברנו איזה שלושים מטר. איתן היה מחפה מלמעלה ואנחנו טיהרנו את הבונקרים מבפנים, עד שנפגע בראשו ונפל פנימה.
קורות חייו > גילוי קבלת צל"ש המח"ט

בארכיון גבעת התחמושת נמצא במהלך מחקר סרטון שציין כי היה אירוע באלמגור שבגינו זכו חיילים בצל"ש, ביניהם נאוה. לאחר מחקר בארכיון המושב מולדת נמצא מקור המוכיח כי נאוה זכה בצל"ש מח"ט משום שסייע בכיבוי שריפה בכורזים. צל"ש זה נשכח ונמצא לאחר שנים רבות.
בספר "מאריות גברו" של מפקדת הצנחנים הוקדש עמוד לתיאור תולדות חייו ולתיאור הקרב במהלכו נפל.
בנו הקריא את תפילת יזכור בטקס הדלקת המשואות ביום העצמאות ה-69 של מדינת ישראל לזכרו, בטקס שנערך בנושא ירושלים - לציון 50 שנים לשחרורה, שבו לקח נאוה חלק.
הנצחה

על שמו של נאוה נקרא רחוב בקריית גת.
ראו גם

יגאל ארד
יעקב חץ
הערות שוליים

↑  ביוגרפיה באתר מורשת צנחנים
↑  סיפורו של איתור ציון לשבח נשכח, באתר www.gvura.org
| מעוטרי עיטור הגבורה  |
| --- | --- | --- |
| מלחמת העצמאות (אות גיבור ישראל) | אברהם אביגדורוב • יוחאי בן-נון • אמיל בריג • סימן-טוב גנה • זרובבל הורביץ • צבי זיבל • בן ציון ליטנר • עמנואל לנדאו • אריה עצמוני • יזהר ערמוני • רון פלר • יאיר רחלי |  |
| פעולות התגמול | יעקב מזרחי • פנחס נוי • צבי עופר |  |
| מלחמת סיני | עוזי בר-צור • דן זיו • שלמה ניצני • יהודה קן-דרור |  |
| מלחמת ששת הימים | נתי גולן • משה דרימר • דניאל ורדון • אורי וייסלר • שאול ורדי • משה טל • יוסף לפר • איתן נאוה • בני ענבר • מרדכי פרידמן • גד רפן • דוד שירזי |  |
| מלחמת ההתשה | עמי אילון |  |
| מלחמת יום הכיפורים | עודד אמיר • גדעון גלעדי • צביקה גרינגולד • משה לוי • יובל נריה • שלמה ערמן • אסא קדמוני • אביגדור קהלני |  |