stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קרב אראס (1917)
תוצאות הקרב > נפגעים

הנתונים המצוטטים ביותר של נפגעי מדינות ההסכמה הם אלו של לויטננט גנרל ג'ורג' פוק (George Fowke), שלישו של הייג. סך הנפגעים בקרב הסתכם ב-158,660, מתוכם 87,226 מהארמייה השלישית, 46,826 מהארמייה הראשונה (לרבות 11,004 קנדים שנפגעו ברכס וימי) ו-24,608 הארמייה החמישית. מנגד, מספר הנפגעים בצד הגרמני קשה יותר לאומדן. בנוסף לכך, רשומות הגרמנים לא כוללות את אלו אשר "נפצעו קל". קבוצת וימי וקבוצת סושה איבדו 79,418 איש, ואילו מספרי האבדות של קבוצת אראס הם חלקיים. ההיסטוריון הצבאי הבריטי ג'ון קיגן מעריך את כלל אבדות הגרמנים ב-130,000.
תוצאות הקרב > מפקדים

הדעות על תוכנית הקרב של הגנרל אלנבי היו חלוקות. הייג אומנם החמיא להצלחות הראשוניות של תוכנית הקרב, אך פקודיו של אלנבי מנגד "התנגדו לדרך בה ניהל את ... שלב ההתשה." לאחר הקרב נשלח אלנבי לפקד על חיל המשלוח המצרי בפלשתינה. הוא ראה בכך "אות לכישלון" אולם הוא "הצליח להשיב את המוניטין שלו על ידי כך שהביס את העות'מאנים". גנרל הייג לעומתו, נשאר בתפקידו עד לתום המלחמה.
משהתברר ללודנדורף כי גורם עיקרי בהצלחת הבריטים היה נעוץ בכישלון פיקודי בצבאו שלו, הוא הדיח מספר קציני מטה, ביניהם פון פלקנהאוזן, שלא שב עוד להחזיק בפיקוד קרבי, והעביר את יתרת המלחמה כמושל הכללי של בלגיה. ב-6 בינואר 1918 פרסם הטיימס מאמר שכותרתו "שלטון הטרור של פלקנהאוזן", המתאר 170 הוצאות להורג של אזרחים בלגים שבוצעו על ידי הצבא מיום מינויו למושל.
תוצאות הקרב > שירה

המשורר האנגלי סיגפריד ששון התייחס לקרב בפואמה האנטי-מלחמתית המפורסמת שלו, "The General", בה הוא שם ללעג את אזלת ידו של הפיקוד הבריטי. המשורר הלירי האנגלי-וולשי אדוארד תומאס נהרג באראס מפגז ביום הראשון למתקפה, 9 באפריל. ביומן המלחמה שלו מתאר תומאס באופן חי ומר את החיים בחזית המערבית בחודשים שמובילים לקרב.
ראו גם

אנדרטת אראס
הערות שוליים

↑  המטרה בתאוריית ה'מלחמה בתנועה' (Maneuver warfare) אומרת כי "יש לשלול את יכולת קבלת ההחלטות של האויב על ידי הטרדה שיטתית". עקרונות התאוריה הם: זיהוי ופגיעה במקור הכוח העיקרי של האויב, בחירת התנאים הרצויים לקרב וניצול חולשות בהגנת האויב.
↑  אליוט א' כהן. הפיקוד העליון, הוצאת מטר, 2003, עמ' 77.
↑  בינואר 1917 התמנה פון ריכטהופן למפקד "יאסטה 11", טייסת קרב שכללה רבים מטייסי העילית של גרמניה. יאסטה 11 הייתה לטייסת הקרב המצליחה ביותר של שירות האוויר הגרמני.
↑  Jünger, Ernst. Storm of Steel (trans. Michael Hofman). Penguin Group, 2003. p 133
↑  Nicholls, Jonathon. Cheerful Sacrifice: The Battle of Arras 1917. Pen and Sword Books, 2005. p. 36
↑  194 .Sheffield, Gary. Forgotten Victory: The First World War – Myths and Realities. London: Review (Hodder), 2002. p
1 2  Wynne, G.C. If Germany Attacks: the Battle in Depth in the West, London: Faber, 1940, pp. 173-175
↑  Fuller, J.F.C, Memoirs of an Unconventional Soldier. London: Ivor Nicholson and Watson, 1936
↑  כתבה מהטיימס, Winning of the High Ground, p 6, 17, באפריל 1917.
↑  Keegan, John. The First World War. London Pimlico, 1999, pp 348-352
↑  Sheffield, Gary and Bourne, John. Douglas Haig: War Diaries and Letters 1914–1918. UK: Wiedenfeld & Nicolson, 2005. pp. 495-6
| החזית המערבית במלחמת העולם הראשונה |
| --- | --- | --- |
| 1914 | קרב לייז' • המצור על אנטוורפן • המערכה על הגבולות • הקרב הראשון על המארן • הקרב הראשון על האן • המרוץ אל הים • קרב איפר הראשון • קרב ארטואה הראשון • קרב שמפאן הראשון • הפסקת האש של חג המולד |  |
| 1915 | קרב איפר השני • קרב ארטואה השני • קרב שמפאן השני • קרב לוס • קרב ארטואה השלישי |  |
| 1916 | קרב ורדן • הקרב על הסום |  |
| 1917 | קרב אראס • הקרב השני על האן • קרב מסין • קרב פשנדל • קרב קמברה |  |
| 1918 | מתקפת האביב • קרב המל • מתקפת מאה הימים |  |
הזירה האירופית במלחמת העולם הראשונה
 המערכה באיטליה • המערכה בבלקן • מערכת גליפולי • החזית המזרחית • החזית המערבית 
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007294980005171  LCCN: sh85007417  NKC: ph349201 
מפת קרב אראס מ-9 ועד ל-15 באפריל.
פתח יציאה ממנהרה תת-קרקעית של מדינות ההסכמה.
מקלענים בריטים יורים על מטוס קרב גרמני באראס.
תותח 18 ליטראות במהלך הקרב.
חיילים גרמנים ליד טנק בריטי שנשבה ליד בּוּלְקוּר, 11 באפריל 1917.
שני טנקים של מדינות ההסכמה נכנסים לקרב.
ויטראז' מעשה ידי האמן הארי קלארק, המוקדש לאחד הנופלים בקרב אראס, כנסיית וקספורד, אנגליה.
שביט מחכך שמש

המסלול המייצג של שביט מחכך שמש.
שביט מחכך שמש (באנגלית: Sungrazing comet) הוא שביט שעובר בפריהליון מסלולו קרוב מאוד לשמש - לפעמים במרחק של כמה אלפי קילומטרים מפני השטח של השמש. למרות שמחככי שמש קטנים יכולים להתאדות לחלוטין במהלך התקרבות כה קרובה לשמש, מחככי שמש גדולים יותר יכולים לשרוד מעברי פריהליון רבים. עם זאת, כוחות האידוי והגאות החזקים שהם חווים מובילים לעיתים קרובות לשבירה שלהם.
עד שנות ה-80 של המאה ה-19, סברו שכל השביטים הבהירים העוברים בסמוך לשמש הם חזרה חוזרת ונשנית של שביט בודד מחכך שמש. לאחר מכן, האסטרונום הגרמני היינריך קרויץ והאסטרונום האמריקני דניאל קירקווד (אנ') קבעו שבמקום חזרתו של אותו שביט, כל הופעה היא שביט שונה, אך כל אחד מהם היה קשור לקבוצת שביטים שנפרדו זה מזה במעבר מוקדם יותר ליד השמש (בפריהליון). מעט מאוד היה ידוע על אוכלוסיית השביטים מחככי השמש עד 1979, כאשר תצפיות קורונוגרפיות אפשרו זיהוי של מחככי שמש. נכון ל-21 באוקטובר 2017, ידועים 1495 שביטים שנמצאים בטווח של 12~ רדיוסי שמש (0.055~ יחידות אסטרונומיות). הם מהווים כמעט שליש מכלל השביטים הידועים. רוב העצמים הללו מתאדים במהלך התקרבותם, אך שביט עם גרעין ברדיוס גדול מ-2-3 קילומטרים צפוי לשרוד את מעבר הפריהליון ברדיוס סופי של 1~ קילומטר.
שביטים מחככי שמש היו מהשביטים המוקדמים ביותר שנצפו, מכיוון שהם יכולים להיראות בהירים מאוד. חלקם אפילו נחשבים לשביטים גדולים. מעבר קרוב של שביט לשמש יאיר את השביט לא רק בגלל ההחזר מגרעין השביט כשהוא קרוב יותר לשמש. הקרבה לשמש גורמת להמראה של כמות גדולה של גז מהשביט ולשחרור אבק רב, שיתרמו לקרינה הנפלטת ומוחזרת מהשביט. הבהרה קיצונית זו תאפשר תצפיות אפשריות בעין בלתי מזוינת מכדור הארץ בהתאם למידת נדיפות הגזים ואם השביט גדול דיו כדי לשרוד פריהליון. שביטים אלו מספקים כלי שימושי להבנת הרכבם של שביטים כאשר אנו צופים בפעילות יציאת הגז והם גם מציעים דרך לחקור את ההשפעות שיש לקרינת השמש על גופים אחרים במערכת השמש.
היסטוריה > לפני המאה ה-19

אחד השביטים הראשונים שמסלולו חושב היה שביט מחכך שמש, השביט הגדול של שנת 1680, המכונה כעת C/1680 V1. הוא נצפה על ידי אייזק ניוטון, שפרסם את תוצאות המסלול ב-1687. מאוחר יותר, בשנת 1699, הציע ז'אק קאסיני כי לשביטים יכולים להיות תקופות מסלול קצרות יחסית וכי C/1680 V1 זהה לשביט שנצפה על ידי טיכו ברהה בשנת 1577, אך בשנת 1705 קבע אדמונד האלי כי ההבדל בין מרחקי הפריהליון של שני שביטים גדול מכדי שיהיו אותו עצם. עם זאת, הייתה זו הפעם הראשונה הידועה שעלתה ההשערה כי שביטים גדולים עשויים להיות קשורים לאותו שביט אב. מאוחר יותר, יוהאן פרנץ אנקה (Johann Franz Encke) חישב את מסלולו של C/1680 V1 ומצא כי תקופת מסלולו היא כ-9,000 שנים, מה שהוביל אותו למסקנה כי התיאוריה של קאסיני על מחככי שמש קצרי-מחזור הייתה פגומה. ל-C/1680 V1 היה מרחק הפריהליון הקטן ביותר שנמדד, עד לתצפית ב-1826 על השביט C/1826 U1.
היסטוריה > המאה ה-19

במהלך המאה ה-19 הושגו התקדמויות בהבנת שביטים מחככי שמש עם הופעת השביט הגדול של השביט הגדול של 1843 (C/1880 C1) והשביט הגדול של 1882 (C/1843 D1). ל-C/1880 C1 ו-C/1843 D1 היה מראה דומה מאוד והם גם דמו לשביט הגדול של 1106. בעקבות כך שיער דניאל קירקווד ש-C/1880 C1 ו-C/1843 D1 היו שברים נפרדים של אותו שביט. הוא גם שיער ששביט האב הוא כוכב שביט שנראה על ידי אריסטו ואפורוס בשנת 371 לפנה"ס, משום שהייתה טענה לכאורה שאפורוס היה עד לפיצול השביט לאחר הפריהליון.
כוכב השביט C/1882 R1 הופיע רק שנתיים לאחר מחכך השמש שנצפה בעבר, כך שהדבר שכנע את האסטרונומים שכוכבי השביט הבהירים הללו אינם כולם אותו עצם. מספר אסטרונומים שיערו שהשביט עשוי לעבור דרך תווך מתנגד ליד השמש, מה שיקצר את תקופת מסלולו. כאשר אסטרונומים צפו ב-C/1882 R1, הם חישבו את התקופה שלפני ואחרי המעבר בפריהליון ולא ראו שום קיצור בתקופה מה שהפריך את התיאוריה. לאחר הפריהליון נראה שהשביט הזה מתפצל לכמה שברים ולכן התיאוריה של קירקווד על שביטים אלו המגיעים משביט אב נראתה כמו הסבר טוב.
בניסיון לקשר בין השביטים של 1843 ו-1880 לשביטים בשנים 1106 ו-371 לפני הספירה, מדד קרויץ את שברי השביט מ-1882 וקבע כי מדובר כנראה בשבר של השביט מ-1106. לאחר מכן הוא קבע שכל השביטים מחככי השמש בעלי מאפייני מסלול דומים לשביטים המעטים הללו יהיו חלק מקבוצת שביטי קרויץ.
המאה ה-19 סיפקה גם את הספקטרום הראשון של שביט שעבר ליד השמש, וצולם על ידי פינליי ואלקין ב-1882. מאוחר יותר נותח הספקטרום ואושרו קווים ספקטרליים של ברזל וניקל.
היסטוריה > המאה ה-20

השביט מחכך השמש הראשון שנצפה במאה ה-20 היה ב-1945 ולאחר מכן בין השנים 1960 ו-1970 נצפו חמישה שביטים מחככי שמש (C/1961 O1, C/1962 C1 (אנ'), C/1963 R1 (אנ'), C/1965 S1 (אנ') ו-C/1970 K1 (אנ')). השביט משנת 1965 (השביט איקייה-סקי) איפשר מדידות של קווי פליטה ספקטרליים וזוהו בו מספר רכיבים כולל ברזל, מה שסימן את השביט הראשון מאז השביט הגדול של 1882 שמציג יסוד זה. קווי פליטה אחרים כללו אשלגן, סידן, Ca+, כרום, קובלט, מנגן, ניקל, נחושת וונדיום. ב-1967, הוביל השביט איקייה-סקי את בריאן מרסדן להבנה שמחככי השמש של קרויץ מתחלקים לשתי תת-קבוצות. נראה שלתת-קבוצה אחת יש את כוכב השביט 1106 כגוף האב והשביטים הם שברים של השביט הזה, בעוד שלקבוצה השנייה יש דינמיקה דומה אך טרם נמצא שביט אב מאושר הקשור אליה.
היסטוריה > המאה ה-20 > תצפיות קורונוגרפיות

המאה ה-20 השפיעה רבות על מחקר שביטי מחככי השמש עם השקת טלסקופים קורונוגרפיים (אנ') כולל SMM, Solwind ו-SOHO. עד תקופה זו, שביטים מחככי שמש נצפו רק בעין בלתי מזוינת, אך באמצעות הטלסקופים הקורונוגרפיים נצפו מחככי שמש רבים שהיו קטנים בהרבה ומעטים מאוד מהם שרדו מעבר פריהליון. לשביטים שנצפו על ידי Solwind ו-SMM בין השנים 1981 עד 1989 הייתה בהירות נראית של בערך 2.5 - עד 6+. בהירויות אלו הרבה יותר קלושות מהבהירות הנראית 10 - של השביט איקייה-סקי.
בשנים 1987 ו-1988 נצפה לראשונה על ידי SMM שיכולים להיות זוגות של שביטים מחככי שמש המופיעים זה אחר זה בפרקי זמן קצרים מאוד, שנעים בין חצי יום ועד כשבועיים. על זוגות שביטים אלו נערכו חישובים על מנת לקבוע האם זוגות אלו היו חלק מאותו שביט-אב והתפרקו במרחק של עשרות יחידות אסטרונומיות מהשמש. מהירויות ההתפרקות היו רק בסדר גודל של מטרים בודדים לשנייה, אשר ניתן להשוות למהירות הסיבוב של שביטים אלו. זה הוביל למסקנה ששביטים אלו נשברים מכוחות הגאות והשפל ושביטים C/1882 R1, C/1965 S1 ו-C/1963 R1 כנראה התנתקו מהשביט הגדול של 1106.
מכשירים קורונוגרפים אפשרו למדוד את תכונות השביט כשהגיע קרוב מאוד לשמש. צוין כי שביטים מחככי שמש נוטים להגיע לשיא בהירותם במרחק של כ-12.3 רדיוסי שמש או 11.2 רדיוסי שמש. משערים כי וריאציה זו נובעת מהבדל בהרכב האבק. שיא קטן נוסף בבהירות נמצא במרחק של כ-7 רדיוסי שמש מהשמש וייתכן שהוא נובע מפיצול של גרעין השביט. הסבר חלופי הוא ששיא הבהירות ב-12 רדיוסי שמש נובע מהסובלימציה של אוליבינים אמורפיים והשיא ב-11.2 רדיוסי שמש נובע מהסובלימציה של אוליבינים גבישיים (אנ'). השיא ב-7 רדיוסי שמש יכול להיות סובלימציה של פירוקסן.
סיווג שביטי מחככי שמש לקבוצות > שביטי קרויץ

מחככי השמש המפורסמים ביותר הם שביטי קרויץ, שמקורם כולם בשביט ענק אחד שהתפרק לשביטים קטנים רבים יותר במהלך המעבר הראשון שלו במערכת השמש הפנימית. כוכב שביט בהיר במיוחד שנצפה על ידי אריסטו ואפורוס בשנת 371 לפני הספירה הוא מועמד אפשרי לשביט-אב זה.
השביטים הגדולים של 1843 ו-1882, השביט איקייה-סקי ב-1965 ושביט לאבג'וי ב-2011 היו כולם שברים של השביט המקורי. כל אחד מארבעת אלה היה בהיר מספיק לזמן קצר כדי להיראות בשמי היום, ליד השמש, כוכב השביט של 1882 האיר אפילו בזמן של ירח המלא.
בשנת 1979, שביט C/1979 Q1 (SOLWIND) (אנ') היה מחכך השמש הראשון שזוהה על ידי הלוויין האמריקאי P78-1 (Solwind), בצילומי קורונוגרפיה (אנ') שצולמו ב-30 וב-31 באוגוסט 1979.
מלבד השביט לאבג'וי, אף אחד מחככי השמש שנצפו על ידי SOHO לא שרד את מעבר הפריהליון שלו; חלקם אולי צללו לתוך השמש עצמה, אך סביר להניח שרובם פשוט התאדו לחלוטין.
סיווג שביטי מחככי שמש לקבוצות > מחככי שמש נוספים

כ-83% מהשביטים מחככי השמש שנצפו בעזרת SOHO הם שביטים בקבוצת קרויץ. 17% הנוספים מכילים מספר מחככי שמש ספורדיים, וזוהו ביניהם שלוש קבוצות קשורות אחרות של שביטים: קבוצות קראכט, קבוצת מרסדן וקבוצת מאייר. נראה כי קבוצות מרסדן וקראכט קשורות שתיהן לשביט 96P/Machholz (אנ'). שביטים אלו נקשרו גם לכמה מטרות מטאורים, כולל ארייטידים (אנ') בשעות היום, דלתא אקוורידים דרומיים וקואדראנטידים. מסלולי שביט מקושרים מצביעים על כך שגם לקבוצות מרסדן וגם לקבוצת קראכט יש תקופת מסלול קצרה, בסדר גודל של חמש שנים, אך לקבוצת מאייר עשויות להיות תקופת מסלול בינונית או ארוכה. השביטים מקבוצת מאייר הם בדרך כלל קטנים, חלשים, ולעולם אין להם זנבות. השביט הגדול של 1680 היה מחכך שמש ובעוד שניוטון השתמש בו כדי לאמת את משוואות קפלר על תנועת מסלול, הוא לא היה חבר באף קבוצה גדולה יותר. עם זאת, לשביט C/2012 S1 (ISON), שהתפרק זמן קצר לפני הפריהליון, היו רכיבים מסלוליים הדומים לשביט הגדול של 1680 ויכולים להצביע על כך שהוא שביט שני בקבוצה.
מקורם של שביטים מחככי שמש

מחקרים מראים שעבור שביטים עם נטיות מסלול גבוהות ומרחקי פריהליון של פחות מ-2 יחידות אסטרונומיות בערך, ההשפעה המצטברת של הפרעות כבידה על פני מסלולים רבים מספיקה כדי להקטין את מרחק הפריהליון לערכים קטנים מאוד. אחד המחקרים הצביע על כך שלשביט הייל-בופ יש סיכוי של כ-15% להפוך בסופו של דבר למחכך שמש.
תפקיד באסטרונומיה סולארית

תנועתם של זנבות של שביטים מחככי שמש ששורדים פריהליון (כגון השביט לאבג'וי) יכולה לספק לאסטרונומים סולאריים מידע על מבנה העטרה של השמש (אנ').
מראי מקום

Bailey, M. E.; Emel'yanenko, V. V.; Hahn, G.; Harris, N. W.; Hughes, K. A.; Muinonen, K. (1996). "Orbital evolution of Comet 1995 O1 Hale-Bopp". Monthly Notices of the Royal Astronomical Society. 281 (3): 916–924. Bibcode:1996MNRAS.281..916B. doi:10.1093/mnras/281.3.916.
Bailey, M. E.; Chambers, J. E.; Hahn, G. (1992). "Origin of sungrazers – A frequent cometary end-state". Astronomy and Astrophysics. 257 (1): 315–322. Bibcode:1992A&A...257..315B.
Ohtsuka, K.; Nakano, S.; Yoshikawa, M. (2003). "On the Association among Periodic Comet 96P/Machholz, Arietids, the Marsden Comet Group, and the Kracht Comet Group". Publications of the Astronomical Society of Japan. 55: 321–324. Bibcode:2003PASJ...55..321O. doi:10.1093/pasj/55.1.321.
שי לין

אין תמונה חופשית
שי לין (נולד ב-1947 במשמר העמק) הוא אפידמיולוג, דיקן הפקולטה למדעי הרווחה והבריאות והיה ראש בית הספר לבריאות הציבור באוניברסיטת חיפה וראש היחידה לאפידמיולוגיה קלינית במרכז רפואי רמב"ם, נכדם של אבא וחנה חושי.
ביוגרפיה

לין נולד בישראל, בנם של רות ואמנון לין. בוגר בית הספר הריאלי. ב-1976 סיים לימודי רפואה באוניברסיטה העברית ובאותה שנה עמד בבחינות הרישוי של ארצות הברית (ECFMG). הוא מוסמך בבריאות הציבור (MPH) ודוקטור בבריאות הציבור (DrPH) מאוניברסיטת הרווארד, שבבוסטון (1981).
במהלך שירות המילואים הגיע לדרגת סגן-אלוף בחיל הרפואה. היה חבר בוועדה המדעית של חיל הרפואה.
היה סגן מנהל המרכז הרפואי רמב"ם. במהלך התקופה בה עבד בבית החולים היה האחראי על תחום המידע הרפואי בפקולטה לרפואה ובבית החולים עצמו.
מכהן כפרופסור באוניברסיטת חיפה, והיה פרופסור חבר בטכניון. היה הממונה על התקשוב בפקולטה לרפואה בטכניון, מרצה למקצועות הקשורים ליישומי המחשב ברפואה והיה אחד מחברי ועדת המחשב האקדמית של הטכניון.
לין כתב חוות דעת רפואית עליה מתבססים התובעים במשפט הדייגים של הקישון נגד בתי הזיקוק ומפעלים אחרים במפרץ חיפה.
בין מחקריו:
סקר לבדיקת מאפייני תאונות עבודה אצל עובדים בביה"ח רמב"ם
מחקר שנערך באוניברסיטת חיפה, גילה קשר ישיר בין עבירות בריונות על הכביש - דוגמת חניה כפולה וכניסה לצומת חסום - לבין תאונות דרכים
מחקר על שכיחות מחלת הסרטן בקרב ניצולי שואה
החל מ-2008 שותף לין במחקר המתקיים באוניברסיטת חיפה הבודק את הקשר בין חשיפה לרעב בזמן מלחמת העולם השנייה לתחלואה מאוחרת בסרטן שד בקרב נשים ניצולות שואה, במחקר הערכת החשיפה הכרונית של האוכלוסייה לזיהום אוויר במרחב התת-עירוני ובחינת קשרים אפשריים לתחלואה במפרץ חיפה.
מתגורר בקריית טבעון. נשוי לפרופ' רות לין (לבית מימון) שהייתה דיקן הפקולטה לחינוך באוניברסיטת חיפה. הם הורים לבת ולשני בנים. אחותו היא עו"ד ארנה לין.
הערות שוליים

↑  דף המרצה
↑  מתוך אתר הטכניון
↑  קשר ישיר בין עבירות בריונות על הכביש לבין תאונות דרכים, באתר תנוענט
↑  רותי סיני, "בשואה היינו ביחד, עם הסרטן מתמודדים לבד", באתר הארץ, 15 באפריל 2007
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007402996005171  ORCID: 0000-0002-0867-2958  VIAF: 36152501084410680489   WorldCat (עם VIAF): 36152501084410680489
שלישיית אדלר

| --- | --- |
 כלי נגינה:  מפוחית פה 
 adler.trio
 
שלישיית אדלר היא שלישייה ישראלית של נגני מפוחית פה, שנוסדה בשנת 1963 ועודנה פעילה בגלגולים ושינויי הרכב.
ההתחלה – דואו מפוחיות

חיים אדלר, תושב טבריה, היה נגן מפוחית פה מילדותו. בשנת 1960 נתקל בחנות כלי מוזיקה במפוחיות גדולות ומיוחדות – מפוחית בס ומפוחית אקורדים. אדלר קנה את המפוחיות והביאן הביתה, לבניו דני ודרור. השניים יצרו דואו שהחל להופיע בשנת 1962; דני ניגן במפוחית כרומטית ואחיו הצעיר דרור ליווה אותו במפוחית אקורדים, שהנגינה בה הייתה קלה בשבילו לאחר שניגן באקורדיון. ההופעה הראשונה של דואו המפוחיות התקיימה במועדון התיאטרון בחיפה. לאחר חודשים אחדים של הופעה בדואו, היה ברור לשניים שהאנסמבל זקוק לנגן בס.
שלישיית אדלר – האנסמבל הראשון, 1963–1975

דני ודרור אדלר מצאו את פרץ נאדל, נגן מפוחית בס, מוזיקולוג ובוגר אוניברסיטת בר-אילן, ובשנת 1963 ייסדו את שלישיית אדלר. דני היה נגן מפוחית סופרן ודרור ניגן במפוחית אקורדים. בראשית דרכה ניגנה השלישייה קטעי מוזיקה קלאסית קלה, בהם "מחול החרבות" של אראם חאצ'טוריאן, שהיה לנעימת הנושא באלבומה הראשון.
השלישייה הופיעה ברחבי ישראל בתוכנית מלהיטייה בלוויית קטעי קישור בידוריים. בשנת 1970 הקליטה את השיר "רחל של הכנרת" עם יפה ירקוני לאלבומה "כל היונים". בהקלטותיהם הרבות השתמשו חברי השלישייה בטכניקות שונות, כגון הקלטה כפולה של שתי מפוחיות, אפקט עוד באמצעות נקישה על גיטרה ועוד. בביצועים בשילוב חליל היה החלילן אביהם של דרור ודני אדלר.
בשנת 1975 פרש פרץ נאדל מן האנסמבל ואת מקומו תפס יעקב קול, חברם של דני ודרור, שניגן עד אז בסקסופון בתזמורות שונות.
האנסמבל השני – 1975–1982

בשנת 1980 פנה דני רונן אל דרור אדלר בבקשה ללמד אותו לנגן במפוחית כרומטית. דרור סירב תחילה, אך רונן לא ויתר ובסופו של דבר נעתר דרור לבקשתו ומצא בצעיר נגן מוכשר ביותר, שלמד תוך שנה לנגן את כל הרפרטואר של שלישיית אדלר. לאחר פרישתו של דני אדלר ב-1982, הצטרף דני רונן לאנסמבל. בהרכב זה הוציאה השלישייה אלבום בשם "צ'לנג'", שכלל את "מחול החרבות" בעיבוד חדש. האלבום הופץ גם במדינות אחרות.
האנסמבל השלישי – 1982–2000

האנסבל השלישי כלל את דני רונן, דרור אדלר ויעקב קול.[דרוש מקור]
האנסמבל הרביעי – 2000–2018

האנסמבל הרביעי כלל את דרור אדלר, מיכל אדלר ויעקב קול.
הווה

כיום שלישיית אדלר החדשה מורכבת ממיכל אדלר (מפוחית סולו), אליעז מייל (מפוחית אקורדים) ואבנר אלפרוביץ' (מפוחית בס).
שלישיית הרמוניקה

דני אדלר ופרץ נאדל הקימו את "שלישיית הרמוניקה". בשנת 1988 הקליטו אלבום ראשון של מוזיקת נשמה יהודית בשם "צימוקים ושקדים".
הקלטות

אלבום ראשון – נעימות קלאסיות קלות, בעיבוד לשלוש מפוחיות. "מחול החרבות" של אראם חאצ'טוריאן היה נעימת הנושא של אלבום זה.
אלבום שני – "צלילים משלנו", נעימות של פזמונים ישראלים מוכרים.
אלבום שלישי – "זרקור על שלישיית אדלר" – כלל שילוב של סגנונות שונים, קטעים קלאסיים כגון "בכיאנאס ברזיליארס מס' 5" של וילה לובוס, "מחול האש" של מנואל דה פאיה וקטע מן הקונצ'רטו מס' 21 לפסנתר של מוצרט, לצד נעימות מתוך סרטים. ברוך לדרר עיבד את הקטעים בקרבה רבה ככל האפשר למקור.
אלבום רביעי – "בתנועה מתמדת", יצירות קלאסיות שונות.
1980 – אלבום בחברת CBS, שירים עבריים פופולריים.
1988 – "צימוקים ושקדים", מוזיקת נשמה יהודית, אלבום ראשון של שלישיית הרמוניקה לאחר הפירוד.
הערות שוליים

1 2   שלישיית אדלר החדשה, ברשת החברתית פייסבוק.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007302143705171  MusicBrainz: 1de761df-40b4-48b6-8c7e-0998f015b465
שחר סימן טוב

שחר סימן טוב (נולד ב-18 באפריל 1979) הוא כדורגלן עבר ומאמן כדורגל ישראלי.
קריירה

סימן טוב, התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של מכבי חיפה ולאחר שסיים את גיל הנוער הצטרף להפועל חיפה. ב-23 ביוני 2001, סימן טוב רשם את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 0-3 נגד טומק טאלין.
בקיץ 2002, סימן טוב חתם במכבי עירוני טירת כרמל וכעבור שנה חתם בהפועל כפר סבא מהליגה הלאומית.
בקיץ 2004, סימן טוב חתם בהפועל נצרת עילית מליגת העל. ב-21 באוגוסט 2004, סימן טוב ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה, בהפסד 3-1 למ.ס. אשדוד. ב-23 באוקטובר, כבש את שער הבכורה שלו בקבוצה בתיקו 1-1 נגד מכבי פתח תקווה. בינואר 2008, הצטרף להפועל בני לוד במדיה שיחק עונה וחצי.
בקיץ 2009, סימן טוב חזר לליגת העל, כאשר חתם בהפועל עכו. בינואר 2011, סימן טוב חתם בהפועל רמת גן.
ב-17 ביולי 2011, סימן טוב חזר לקדנציה שנייה בהפועל בני לוד, אך כעבור כחודשיים חתם בהפועל רעננה.
בקיץ 2012, סימן טוב חתם בהפועל עפולה מליגה א' צפון, עמה רשם עליה לליגה הלאומית. בהמשך, שיחק בהפועל מגדל העמק ועירוני קריית אתא.
בקיץ 2016, סימן טוב חתם בהפועל טירת כרמל במדיה שיחק שלוש שנים ובסיומן מונה למאמן הקבוצה. ב-19 ביולי 2021, סיים את תפקידו כמאמן הפועל טירת כרמל.
הערות שוליים

↑  ליארו טימור, ‏שחר סימנטוב סיכם את תנאיו בהפועל רמת-גן, באתר ONE‏, 7 בפברואר 2011
↑  אור קיסר, ‏סימן שיש קבוצה: שחר סימנטוב חתם בבני לוד, באתר ONE‏, 17 ביולי 2011
↑  מערכת אתר דאבל פס, שחר סימן טוב סיים את דרכו בהפועל טירת כרמל, באתר דאבל פס, 19 ביולי 2021
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "שחר סימן טוב".
שיירת המוות

שיירת המוות (בספרדית: Caravana de la Muerte) היה כינוייה של יחידת צבא צ'יליאנית אשר, בעקבות ההפיכה הצבאית של שנת 1973 נעה ברחבי הארץ, מנויידת באמצעות מסוק, ואשר חבריה רצחו, או הורו על רצח, של למעלה מ-120 בני אדם אשר הוחזקו במתקני כליאה צבאיים שונים. היחידה פעלה בין ה-30 בספטמבר וה- 22 באוקטובר 1973.
היחידה עברה ממחנה צבאי אחד למשנהו ופקדה על הוצאה להורג של עצורים, או ביצעה בעצמה את גזר הדין, לרוב באמצעות כלי נשק אישיים ומכודנים. הקורבנות נקברו בקברים בלתי מסומנים. קורבנות שיירת המוות היו חברי המפלגה הסוציאליסטית הצ'יליאנית (Partido Socialista de Chile), חברי תנועת השמאל המהפכנית (Movimiento de Izquierda Revolucionaria), המפלגה הקומוניסטית הצ'יליאנית (Partido Comunista de Chile) ואחרים.
אחת מפעולותיה המשמעותיות של שיירת המוות התרחשה בקלאמה (Calama), עת 26 אסירים נבחרו באקראי מתוך רשימת העצורים ונלקחו לפאתי העיר. שם הולקו העצורים בידי החיילים בטרם נורו למוות ונקברו בקבר בלתי מסומן במטרה שגורלם לא יוודע.
היחידה הורכבה ממספר קציני צבא ושני חיילי רגלים ומפקדה היה בריגדיר חנרל (מקביל לתת-אלוף בצה"ל) סרחיו אראיינו סטארק (Arellano Stark). קצינים בכירים אחרים שנטלו חלק בשיירת המוות השתלבו מאוחר יותר בתפקידים בכירים בהנהגת הצבא הצ'יליאני. כך, למשל, סגן מפקד היחידה, סרחיו ארדונדו גונסלס (Arredondo González), שמאוחר יותר פיקד על בית הספר לחיל הרגלים הצ'יליאני; פדרו אספינוסה בראבו (Espinoza Bravo), קצין מודיעין שהפך לקצין המבצעים הראשי של המשטרה החשאית הצ'יליאנית (DINA); מרסלו מורן בריטו (Moren Brito), שלאחר מכן פיקד על מחנה הריכוז והעינויים וייה גרימלדי (Villa Grimaldi) ואחרים.
על אף שדו"ח רטיג (Rettig) העריך את מניין הנרצחים במהלך 17 שנות הדיקטטורה הצבאית של אוגוסטו פינושה ב-3,000, היוותה פרשת שיירת המוות אירוע טראומטי במיוחד. זאת בעיקר כיוון שרבים מהקורבנות הסגירו עצמם לרשויות הצבאיות, נמצאו תחת חסות הצבא, לא היוו איום מיידי כלשהו, היו ללא עבר אלים ואף לא איימו לנהוג באלימות.
בשנת 1999 הורה השופט חואן גוסמן טופיה (Guzmán Tapia) על מעצרם של חמישה קציני צבא בדימוס על חלקם בפרשת שיירת המוות. בחודש מרץ 2006 הורה השופט ויקטור מונטיגליו (Víctor Montiglio) על מעצרם של 13 קצינים בדימוס באשמת רצח. ב-17 ביולי 2006, הסיר בית המשפט העליון הצ'יליאני את חסינותו של פינושה בשל מעורבותו בפרשה, ובכך הפך את פסיקתו הקודמת בעניין.. לבסוף, ביום ה-28 בנובמבר 2006 תבע מונטיגליו את פינושה והורה על מעצרו במעצר בית. ימים ספורים לאחר מכן אושפז פינושה בבית חולים צבאי עקב התקף לב ונפטר ב-10 בדצמבר 2006.
ראו גם

מבצע קונדור
הערות שוליים

↑  "Chile's most famous judge", BBC News, 14 December, 2004
↑  Greg Sampson, "Chile judge indicts 13 retired military officers for 1973 death squad tour", Jurist, March 22, 2006
↑  Corte Suprema desafuera Pinochet en caso 'caravana de la muerte', artículo del diario gratuito español 20minutos, 17 de julio de 2006.
↑  Procesan a Pinochet y ordenan su arresto por los secuestros y homicidios de la "Caravana de la Muerte", artículo del diario gratuito español 20minutos, 28 de noviembre de 2006.
שיירת השניים

ב-12 בינואר 1948, א' בשבט 1948, יצאה מירושלים לגוש עציון, שיירה שכללה ארבע משאיות ומונית ובה עשרה אנשי חי"ש וחמישה נוטרים. לשיירה הצטרף עוזי נרקיס שנסע על מנת לקבל את הפיקוד על הגוש מדני מס.
השיירה נשאה ציוד לחימה - חומר נפץ, בקבוקי מולוטוב וציוד משקי. השיירה הותקפה על ידי אנשי כנופיות ערבים ליד שער אל-ח'דר ובכניסה לגוש מול "המנזר הרוסי" אך הצליחה להיכנס לגוש ללא נפגעים.
למחרת, 13 בינואר 1948, ב' בשבט תש"ח, יצאה בשעה 05.30 מגוש עציון לירושלים שיירה  שכללה ארבע משאיות ומונית. בשיירה היו 23 לוחמים ועל המשאיות הועמסו גם 20 כלובי תרנגולות ושתי פרות שהכבידו על הנסיעה.
השיירה חלפה על מספר מחסומים אך במבואות בית לחם נפתחה עליהם אש. שלוש משאיות הצליחו להגיע למשטרת בית לחם. המונית ומשאית אחת נעצרו.  חנוך זילברשטיין חבר קיבוץ רבדים נפגע אנושות. הנוטר זרובבל עובדיה קפץ לעזור לו. שניהם לא נראו יותר. המשאית עם הפרות והמונית נשארו על הכביש והועלו אחר כך באש. השוטרים הבריטים הסכימו לבסוף ללוות את השיירה לירושלים והותקפו שוב ליד קבר רחל.
גופתו של חנוך זילברשטיין נמצאה אחר כך כשהיא שרופה ומושחתת בדקירות סכינים. גופתו של הנוטר זרובבל עובדיה לא נמצאה עד היום.
לקריאה נוספת

יוחנן בן-יעקב: מחלקת ההר, פרשת הל"ה, הוצאת משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 2008