stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מפלגת הלייבור של ניו זילנד
היסטוריה > ממשלת הלייבור השנייה

נאש, השלישי מבין ראשי ממשלת הלייבור, נכנס לתפקידו ב-1957. עם כניסתו לתפקיד, הוא החליט על צורך בטיפול דרסטי במאזן התשלומים. החלטה זו הובילה להגשתו של מה שנודע בכינוי "התקציב השחור" על ידי שר האוצר החדש, ארנולד נורדמאיר. במסגרת תקציב זה הועלו מיסים, בעיקר על אלכוהול וסיגריות והוא היה מאוד לא פופולרי. מקובל לחשוב שתקציב זה היה תחילת הדרך לתבוסת הלייבור בבחירות של 1960, שבהן זכתה המפלגה הלאומית לניצחון גדול.
ב-1963, נאש, שכבר היה זקן וחולה, פרש ממנהיגות המפלגה והוחלף בנורדמאיר, אך הכתם של "התקציב השחור" גרם לכך שנורדמאיר לא הצליח לרענן את התמיכה הציבורית בלייבור. ב-1965 נבחר להנהיג את המפלגה נורמן קירק הצעיר, שרבים האמינו שהוא יוכל להפיח רוח חיים במפלגה. בשתי מערכות הבחירות הבאות נוצחה הלייבור, אך ב-1972 היא נחלה ניצחון משמעותי.
היסטוריה > ממשלת הלייבור השלישית

קירק הוכיח את עצמו כראש ממשלה אנרגטי ונקט במספר צעדי מדיניות חדשים. בלטה במיוחד מדיניות החוץ שלו, שבמסגרתה הוא מתח ביקורת קשה על הניסויים הגרעיניים ועל משטר האפרטהייד של ממשלת דרום אפריקה. ב-1974 מת קירק לאחר מאבק במחלה קשה ובמקומו נבחר ביל רולינג שלא ניחן באותה כריזמה כמו קירק. בבחירות של 1975 הובסה הלייבור שוב על ידי המפלגה הלאומית בהנהגתו של רוברט מולדון.
במשך כמה שנים לאחר מכן המשיך רולינג לכהן כמנהיג הלייבור. בבחירות של 1978 ו-1981 זכתה הלייבור במספר קולות גבוה יותר מזו של המפלגה הלאומית, אך לא הצליחה לעבור אותה במספר המושבים בפרלמנט. רולינג עצמו זכה להשוואה לא מחמיאה מול סגנונו האגרסיבי של מולדון ולא הצליח להתמודד מולו. בסופו של דבר הוא הוחלף בדייוויד לאני, שנראה היה שהוא מסוגל להתמודד בצורה מוצלחת יותר עם מתקפותיו של מולדון. בבחירות של 1984 נחלה הלייבור ניצחון נוסף והקימה ממשלה חדשה.
היסטוריה > ממשלת הלייבור הרביעית

עם הקמתה של ממשלת הלייבור הרביעית בראשותו של דייוויד לאני, נחשף דבר קיומו של משבר פיננסי שהוסתר על ידי ממשלת המפלגה הלאומית היוצאת. החוב הממשלתי הרקיע שחקים, בעיקר עקב עלות ההלוואות שנלקחו כדי לשמור על שער חליפין קבוע. כאשר התבררו תוצאות הבחירות, ביקש לאני ממולדון, שבפועל היה עדיין ראש הממשלה עד להרכבת הממשלה החדשה, לפחת את שער הדולר הניו זילנדי. מולדון סירב לעשות כן, ובכך גרם למשבר חוקתי, שבין השאר זירז את יצירתם של כמה מהשינויים בחוק החוקה של 1986 (Constitution Act 1986).
לכל אורך הקדנציה הראשונה של ממשלת הלייבור הרביעית, נותר הקבינט  מאוחד מאחורי הרפורמות הכלכליות הרדיקליות שהופעלו. ב-1987 ניצחה הלייבור בפעם האחרונה בבחירות בשיטה הרובנית (שיטת הבחירות הנוכחית, השיטה היחסית המעורבת, הונהגה בניו זילנד רק ב-1996). רק בקדנציה השנייה של ממשלת הלייבור הרביעית, שבה גדל הרוב של הלייבור בפרלמנט, בעיקר הודות למדיניות האנטי-גרעינית שלה, החלו להתגלע מחלוקות פנימיות משמעותיות בנוגע למדיניות הכלכלית של הממשלה. שר האוצר, רוג'ר דאגלס, היה תומך נלהב של כלכלת השוק ודחף ליישומן של רפורמות גורפות (שכונו על שמו "רוג'רנומיקס" – Rogernomics) בכלכלה ובמערכת המיסוי. אחרים במפלגה ראו במדיניות זו בגידה בשורשיה השמאליים של מפלגת הלייבור. בין שאר הגורמים שמתחו ביקורת על המפלגה הייתה מועצת האיגודים המקצועיים.
ההתנגדות למדיניותו של דאגלס המשיכה להיות חזקה ובסופו של דבר, פרש חבר הפרלמנט ג'ים אנדרטון מהלייבור והקים את "מפלגת הלייבור החדשה" (NewLabour Party), שלאחר מכן הייתה לאחד המרכיבים של מפלגת "הברית" (Alliance) השמאלית. לאני אילץ את דאגלס להתפטר וזמן קצר לאחר מכן התפטר בעצמו והוחלף בג'פרי פאלמר.
פאלמר לא היה מסוגל להתמודד עם חוסר שביעות הרצון בקרב תומכיה המסורתיים של הלייבור וכמה חודשים לפני בחירות 1900 הוא הוחלף במייק מור. בבחירות אלה נחלה הלייבור את התבוסה הגדולה ביותר שלה מאז 1935.
בין יוזמות החקיקה שהעבירה ממשלת הלייבור הרביעית היו: החוק לתיקון הסכם ואיטנגי, חוק החוקה, חוק להתרת יחסים הומוסקסואלים, חוק ההגירה (ביחוד לבעלי מקצועות), חוק להכרה בשפה המאורית כשפה רשמית, חוק התאגידים הממשלתיים, חוק המגזר הפרטי, חוק לשקיפות בהוצאה הציבורית, חוק הרזרב בנק וחוק מגילת הזכויות. בנוסף מיסדה ממשלת הלייבור את שיטת הבחירות החדשה והכריזה על ניו זילנד כאזור חופשי מגרעין.
מור הוחלף בסופו של דבר בהלן קלארק שהנהיגה את המפלגה באופוזיציה מול ממשלת המפלגה הלאומית בראשותו של ג'ים בולגר. במהלך תקופת ישיבתה באופוזיציה, נקטה מפלגת הלייבור בצעדים להתנערות ממדיניות ה"רוג'רנומיקס", למרות שהיא עדיין לא חזרה למעמדה האיתן באגף השמאלי של המפה הפוליטית של ניו זילנד (כיום היא מגדירה את עצמה כמפלגת "שמאל-מרכז" יותר מאשר מפלגת "שמאל"). בבחירות שהתקיימו ב-1996, שהיו הראשונות שהתנהלו על פי השיטה היחסית המעורבת החדשה, עלה כוחה של מפלגת "ניו זילנד תחילה" (New Zealand First) כלשון מאזניים ורבים האמינו שהלייבור תשוב לשלטון, אך מפלגת "ניו זילנד תחילה" העניקה את תמיכתה למפלגה הלאומית. קואליציה זו הייתה בלתי יציבה ובסופו של דבר קרסה והותירה את המפלגה הלאומית לעמוד בראש ממשלת מיעוט. בבחירות של 1999 שבה הלייבור לממשלה.
היסטוריה > ממשלת הלייבור החמישית

לאחר הבחירות הכלליות של 1999 הוקמה קואליציה בראשות הלייבור ובשותפות עם מפלגת "הברית", כשהלן קלארק עומדת בראשותה. ממשלה זו, בעודה מיישמת מספר רפורמות, לא הייתה מהפכנית במיוחד בהשוואה לממשלות לייבור קודמות והצליחה לשמור על רמה גבוהה של אהדה ציבורית. יחד עם זאת, ירד כוחה של מפלגת "הברית" והיא התפלגה. מסיבה זו הכריזה קלארק על עריכתן של בחירות מוקדמות ב-2002 שבהם הצליחה הלייבור לזכות בניצחון קל.
בראשית 2004 ספגה מפלגת הלייבור מתקפות על רקע מדיניותה בנוגע למחלוקת על חופי הים של ניו זילנד. נוצרו מתחים פנימיים קשים במפלגה, שכתוצאה מהם פרשה השרה הזוטרה טריאנה טוריה והקימה את המפלגה המאורית.
לאחר הבחירות של 2005 הקימה קלארק קואליציה עם המפלגה הפרוגרסיבית (אחד מהפלגים של מפלגת הברית) בנוסף לתמיכה מחוץ לקואליציה של מפלגת המרכז "העתיד המאוחד" (United Future) ושל מפלגת "ניו זילנד תחילה", ובתמורה קיבלו מנהיגי מפלגות אלה תפקידי שרים זוטרים מחוץ לקבינט. הסכם תמיכה מוגבל נחתם גם עם מפלגת הירוקים. בבחירות 2008 נחלה הלייבור תבוסה על ידי המפלגה הלאומית.
בעקבות ההפסד למפלגה הלאומית בבחירות של נובמבר 2008 פינתה הלן קלארק את מקומה כמנהיגת המפלגה. היא הוחלפה בפיל גוף שכיהן בתפקיד עד 2011. בתקופה זו בה ישבה הלייבור באופוזיציה הייתה בה תחלופה של ארבעה מנהיגים וזאת בין השאר בשל שינויים בהלכי הרוח בתקשורת ובציבור. גוף הנהיג את מפלגת הלייבור לתבוסה שנייה בבחירות ב-2011 והוחלף בדייוויד שירר שהנהיג את המפלגה עד 2013. שירר התפטר לאחר שאיבד את אמון ועידת המפלגה. דייוויד קנליף נבחר בבחירות למנהיגות המפלגה ב-2013. הוא לא התחבב על ידי גורמים מסוימים בוועידת המפלגה אך זכה לתמיכה חזקה מחברי המפלגה. בהתמודדות על מנהיגות המפלגה הוא סומן כעדיפות ראשונה על ידי שליש בלבד מחברי הפרלמנט של המפלגה. בעקבות הפסד נוסף בבחירות ב-2014 התפטר קנליף. והוחלף באנדרו ליטל. ליטל התפטר ב-2017 בעקבות סקר דעת קהל שהראה שהמפלגה שוקעת לשפל חסר תקדים. במקומו נבחרה ג'סינדה ארדרן כמנהיגת המפלגה החדשה.
עם תחילת כהונתה של ארדרן כמנהיגת המפלגה עלה מחדש כוחה של הלייבור בסקרי דעת הקהל. בסוף אוגוסט אותה שנה עלתה התמיכה בהם ב-43%, בהשוואה ל-24% בתקופת מנהיגותו של ליטל, הישג שהמפלגה לא זכתה לו מזה כעשור.
היסטוריה > ממשלת הלייבור השישית

בבחירות הכלליות של 2017 זכתה הלייבור ב-36.6% מהקולות והגדילה את מספר מושביה בבית הנבחרים ל-46 מושבים ובכך הייתה למפלגה השנייה בגודלה בפרלמנט.
ב-19 באוקטובר אותה שנה הכריז מנהיג מפלגת "ניו זילנד תחילה", וינסטון פיטרס שמפלגתו תצטרף לממשלת קואליציה עם הלייבור, בציינו ששינויי נסיבות בכלכלה הארצית והבינלאומית הם הסיבה להחלטתו, זאת לצד אמונתו שממשלת הלייבור היא המתאימה ביותר לנהל את רווחתה הכלכלית והחברתית של ניו זילנד באווירה העולמית שעוברת שינויים מהירים ודרמטיים. הקמתה של קואליציה זו, בשילוב עם תמיכה מבחוץ של מפלגת הירוקים, הובילה לשובה של הלייבור לממשלה בפעם הראשונה מאז 2008. ארדרן נבחרה כראשת הממשלה כשפיטרס מונה כסגנה.
ממשלת הלייבור השישית התחייבה לחסל את העוני בקרב ילדים, לאפשר השכלה גבוהה בחינם, להפחית את ההגירה ב-20,000 עד 30,000, להפוך את ההפלות לחוקיות, ולהפוך את כל הנהרות כראויים לשחייה תוך עשר שנים.
מפלגת הלייבור שבהנהגת ראש הממשלה המכהנת ג'סינדה ארדרן ניצחה בבחירות הכלליות ב-17 באוקטובר 2020. היא זכתה ב-65 מושבים מתוך 120 מושבי הפרלמנט, רוב מוחלט. לאחר הבחירות הרכיב הלייבור את הממשלה, שבה נכללו גם שני שרים ממפלגת הירוקים.
ב-19 בינואר 2023, הודיעה ארדרן על התפטרותה כמנהיגת המפלגה ולפיכך כראש ממשלה. בבחירות למנהיגות שהתקבלו כריס היפקינס היה המועמד היחיד ואושר כמנהיג הלייבור החדש ב-22 בינואר. לאחר הבחירות ב-14 באוקטובר 2023,  הלייבור איבד את השלטון, כאשר המפלגה הלאומית השיגה רוב המאפשר להקים ממשלה.
הערות שוליים

↑  Cunliffe wins Labour leadership". Stuff.co.nz. 15 September 2013. Retrieved 15 September 2013.
↑  "Little wins Labour leadership". Stuff.co.nz. 18 November 2014. Retrieved 18 November 2014.
↑  Labour: Constitution and Rules" (PDF). NZ Labour Party. 2014. p. 4. Retrieved 2014-06-11.
↑  Today in History". New Zealand Ministry for Culture and Heritage. Retrieved 19 September 2008.
↑  McLintock, A. H., ed. (22 April 2009) (First published in 1966). "Labour Party". An Encyclopaedia of New Zealand. Ministry for Culture and Heritage / Te Manatū Taonga. Retrieved 1 February 2014.
↑  "Clark stands down after Key wins NZ election". The New Zealand Herald. 9 November 2008.
↑  "Goff resignation sparks leader race". The New Zealand Herald. 29 November 2011.
↑  Tracy Watkins, David Shearer quits as Labour leader, Stuff.co.nz. 22 August 2013.
↑  "Cunliffe wins Labour leadership". Stuff.co.nz. 15 September 2013.
↑  Solutions, EIU Digital (17 September 2013). "New Labour leader chosen". country.eiu.com.
1 2  Watkins, Tracy (1 August 2017). "Jacinda Ardern new Labour leader as Andrew Little quits". Stuff.co.nz.
↑  Graham, Charlotte (31 July 2017). "Jacinda Ardern Takes Over New Zealand Opposition as Election Looms". The New York Times.
↑  "Little asked Ardern to lead six days before he resigned". The New Zealand Herald. 14 September 2017.
↑  2017 General Election - Official Result". New Zealand Electoral Commission.
↑  "Labour finally retake power after Winston Peters gives Jacinda Ardern his support". Stuff.co.nz. 19 October 2017.
↑  "Winston Peters on why he chose a Labour-led government". New Zealand Herald.
1 2  Roy, Eleanor Ainge. "Jacinda Ardern to be New Zealand's next PM after Labour coalition deal". The Guardian.
↑  "Green Party ratifies confidence and supply deal with Labour". New Zealand Herald. 19 October 2017.
↑  Young, Audrey (23 October 2017). "Winston Peters to become Deputy Prime Minister, Foreign Minister". New Zealand Herald.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007265936105171  GND: 217270-7  ISNI: 0000 0001 2176 3187  LCCN: n50055483  VIAF: 144854698   WorldCat (עם VIAF): 144854698 
מייקל ג'וזף סאבג', ראש ממשלת ניו זילנד הראשון מטעם מפלגת הלייבור (1940-1935)
פיטר פרייזר, ראש ממשלת ניו זילנד מטעם מפלגת הלייבור (1949-1940)
וולטר נאש, ראש ממשלת ניו זילנד מטעם מפלגת הלייבור (1960-1957)
נורמן קירק, ראש ממשלת ניו זילנד מטעם מפלגת הלייבור (1974-1972)
דייוויד לאני, ראש ממשלת ניו זילנד מטעם מפלגת הלייבור (1989-1984)
הלן קלארק, ראש ממשלת ניו זילנד מטעם מפלגת הלייבור (2008-1999)
ג'סינדה ארדרן, ראשת ממשלת ניו זילנד מטעם הלייבור מ-2017.
טל בנימין

| --- | --- |

תפוח מערב, 2015
 טריטוריה:  יהודה ושומרון
 מחוז:  מחוז יהודה ושומרון
 תאריך ייסוד:  1999
 גובה:  635 מטרים
 קואורדינטות:  32°7′12.2″N 35°16′30.4″E﻿ / ﻿32.120056°N 35.275111°E﻿ / 32.120056; 35.275111
 אזור זמן:  UTC+2
 http://tbchavot.wixsite.com/home
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת צפון השומרון מוגדלת) טל בנימין(למפת צפון השומרון רגילה) טל בנימין(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום טל בנימין(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום טל בנימין  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
טל בנימין היא מאחז וחווה חקלאית קהילתית בשומרון, כקילומטר מערבית לכפר תפוח.
היסטוריה

פרק זה טעון עדכון. אנא תרמו לוויקיפדיה . ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
טל בנימין הוקמה על ידי קבוצת מתיישבים מכפר תפוח אשר התיישבו בגבעה קטנה על יד כפר תפוח בשנת תשנ"ט (1999). בתחילה קראו ליישוב "אל-נקם", אך צה"ל קרא לו "תפוח מערב". לאחר כמה שנים החליטו משפחות הגבעה לשנות את שמה ל-"טל בנימין" על שם בנימין כהנא, בנו של הרב מאיר כהנא, ואשתו טליה, שנרצחו בפיגוע ירי ליד עפרה.
במאי 2004 נדחתה עתירת תושבי המאחז, בעתירה ביקשו התושבים שביקשו לקבוע כי יש להם זכות קניינית בקרקע.
בשנת 2015 ארגון "יש דין" עתר לבג"ץ בשם פלסטינים מהכפר הסמוך יאסוף, בטענה שהמאחז יושב על אדמות פרטיות של תושבי הכפר. בג"ץ לא דן בנושא, ומכיוון שהמאחז אינו מוקם על אדמות מדינה, הורה בג"ץ להרוס את 17 המבנים שבו. המבנים נהרסו ב-17 ביוני 2018.
הערות שוליים

↑  בג"ץ דחה עתירת תושבי טל בנימין שביקשו לקבוע כי יש להם זכות קניינית בקרקע, באתר ynet, 19 במאי 2004
↑  רועי שרון, בג"ץ הורה להרוס 17 מבנים במאחז הלא החוקי תפוח מערב, באתר חדשות 13 (לשעבר ערוץ עשר), 7 בפברואר 2017
יאיר אלטמן, שקד: "פסק הדין בעתירה של היישוב תפוח מערב הוא הצלחה חשובה להתיישבות", באתר ישראל היום, 7 בפברואר 2019
ערוץ 7, יוסי דגן: ניצחון אדיר להתיישבות, באתר ערוץ 7, 7 בפברואר 2017
בן גביר: "במשרד המשפטים רימו את השרה שקד!", באתר "סרוגים", 7 בפברואר 2017
↑  אלישע בן קימון, מאות שוטרים השתלטו על מבנים המיועדים להריסה במאחז תפוח מערב, באתר ynet, 17 ביוני 2018
חומצה תת-כלורית

| --- | --- |

 
 שם סיסטמטי:  hypochlorous acid
 שמות נוספים:  חומצה תת-כלורית חומצה היפוכלורית Chlorine hydroxide, hypochloric acid
 כתיב כימי:  ClHO 
 מסה מולרית:  52.46 גרם/מול
 מראה:  תמיסה מיימית שקופה
 מספר CAS:  7790-92-3
 חומציות:  7.53 ‏pKa
 NFPA 704:       0 OX 3 4 
 
חומצה תת-כלורית (Hypochlorous acid) היא חומצה חלשה שנוסחתה HOCl החומר נוצר בתגובת דיספרופורציונציה  בין גז כלור למים  .
Cl_{2(g)}+H_{2}O_{(l)}\rightleftarrows HOCl_{(aq)}+HCl_{(aq)}
בשל תגובת שיווי משקל זו לא ניתן לבודד את החומצה התת-כלורית מהתמיסה. החומצה נמצאת בתמיסה בשיווי משקל עם היון  OCl^{-}
HOCl+H_{2}O\rightleftarrows OCl^{-}+H_{3}O^{+}
גם החומצה התת-כלורית וגם היון הם מחמצנים ומשמשים כחומרי חיטוי.
החומצה נוצרת גם בתגובת שיווי משקל בין  Cl2O למים
2HOCl\leftrightarrows Cl_{2}O+H_{2}O\qquad K_{eq}=3.55*10^{-3}
HOCl הוא מחמצן חזק מכלור
2HOCl_{(aq)}+2H_{(aq)}^{+}+2e^{-}\longrightarrow Cl_{2(g)}+2H_{2}O_{(l)}\qquad E^{\circ }=+1.63V
בשל תכונות החיטוי של החומר משמשים מלחי החומצה התת-כלורית: נתרן תת-כלורי וסידן תת-כלורי כחומרי ניקוי וחיטוי. החומצה נוצרת בתאי דם לבנים כנגד גורמי מחלה.
שמואל גדליה ניימן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  21 בדצמבר 1887 ו' בטבת ה'תרמ"ח לומז'ה, רפובליקת פולין 
 פטירה:  5 באוקטובר 1958 (בגיל 70) כ"א בתשרי ה'תשי"ט ירושלים 
 מקום קבורה:  הר המנוחות 
 תקופת הפעילות:  ? – 5 באוקטובר 1958 
 
הרב שמואל גדליה ניימן (ו' בטבת ה'תרמ"ח, 21 בדצמבר 1887 - כ"א בתשרי ה'תשי"ט, 5 באוקטובר 1958) היה רב ירושלמי ממוצא פולני, ראש ישיבה בישיבת עץ חיים במשך 40 שנה. מחבר סדרת ספרי "גידולי שמואל" על התלמוד הבבלי.
ביוגרפיה

נולד בלומז'ה לרב יוסף ולליבה בריינה ניימן. סבתו, אם אביו, הייתה גולדה לאה ניימן לבית לאווסקי, אחותו של הרב ברוך לאווסקי. בשנת 1891, בגיל שלוש, עלה עם הוריו לארץ ישראל. מיד עם הגיעם לארץ ישראל נסעו לירושלים, ואביו שכונה "ר' יוסף לומז'ער" על שם עיר מוצאו, התמנה כמלמד בתלמוד תורה עץ חיים.
בצעירותו הוכר כילד כשרוני וזכה לקרבתו של הרב מבריסק, הרב משה יהושע יהודה לייב דיסקין. בבחרותו למד אצל הרב יונה ראם בישיבת "אור חדש" שבחצר שטרויס, מאוחר יותר זכה למלגת לימודים מיוחדת שניתנה לעילויים בירושלים, כדי לאפשר להם לימודים בכפר מוצא, בתוספת שכר מלבד מלגת הקיום. בשנת ה'תרס"ה (1905) נישא לחיה פעשא בת שמעון גְלַצֶר. בתקופה הראשונה לאחר נישואיו פירנס אותו חמיו והוא התמקד בלימוד תורה. הוא זכה פעמיים ברציפות ב"פרס פרסיץ", בשנתו הראשונה של הפרס (תרע"ב) זכה במקום השלישי למלגה של 50 רובל, ובשנה השנייה במקום הראשון עם מלגה של 300 רובל על "ידיעה יסודית בשני הסדרים נשים ונזיקין עם כל המפרשים".
בסביבות שנת ה'תרע"ח התמנה לעמוד בראשות ישיבת עץ חיים לצד ידידו הקרוב הרב מרדכי דוד לוין, שניהם ניהלו את הלימודים בישיבה במשך שנים, ומאוחר יותר הצטרף אליהם הרב איסר זלמן מלצר. בחודש טבת תרפ"ח היה בין החותמים על מכתב האיסור של רבני ירושלים החרדים, בראשות הרב יוסף חיים זוננפלד על השתתפות בוועד הלאומי.
בכ"ט באייר תרפ"ט נפטר בנו חיים מאיר בגיל 12. הוא התגורר בשכונת מאה שערים, ולימד בישיבת עץ חיים שהייתה אז בעיר העתיקה, שיעוריו היו עיקר מפעלו התורני ומהם הדפיס מאוחר יותר את סדרת ספריו "גידולי שמואל". בשל חשיבותם בעיניו, הגיע לישיבה להעביר את שיעוריו גם בימי המאורעות, למרות הסכנה שהייתה כרוכה במעבר בין העיר החדשה לעיר העתיקה של ירושלים באותו זמן.
בי"א בניסן תרצ"ב נפטרה אשתו, ונקברה בבית הקברות בהר הזיתים ליד קברו של בנם. הרב שמואל גדליה ניימן נפטר כ"א בתשרי ה'תשי"ט, 5 באוקטובר 1958 לאחר מחלה ממושכת, ונקבר בהר המנוחות.
שנה לאחר פטירתו יצא לזכרו ספר זיכרון בשם "גן שמואל".
ספריו "גידולי שמואל" על מסכתות בבא קמא, בבא מציעא, ובבא בתרא התפרסמו כבר בחייו בעולם הישיבות בישראל ובארצות הברית, וזכו לכמה מהדורות. בשנים ה'תשנ"ט-ה'תשס"ה הודפסה מהדורה חדשה של כל כתביו, הכוללת גם את חידושיו למסכתות מסדר נשים ולמסכת ביצה.
על שמו רחוב בירושלים, בשכונת נווה יעקב בירושלים.
מתלמידיו

על תלמידיו נמנו רבנים ירושלמים רבים, מהם:
הרב אליהו זלוטניק - רב וראש ישיבה ירושלמי
הרב דב בער אליעזרוב - רבה של שכונת קטמון ומחבר "דובר מציון". ובנו, הרב שמואל ברוך אליעזרוב - מחבר "דבר שמואל"
הרב עמרם יצחק זקס ראש ישיבת סלבודקה בבני ברק
הרב חיים אורי פריינד ראש ישיבת תולדות אהרון
הרב בן-ציון פריימן רב ירושלמי
הרב יהודה טרגר ראש ישיבת "עץ חיים" בווילרייק
הרב שמואל אהרן יודלביץ - רב ירושלמי
הערות שוליים

↑  לפי מנחם מנדל פרוש, בתוך החומות, ירושלים תש"ז, עמ' 167, הערה 80. עמו זכה למלגה זו, יצחק יעקב וכטפויגל, לימים ראש ישיבת מאה שערים ואב בית הדין לקהילות האשכנזים בירושלים.
↑  אחותו של הרב מרדכי דב גְלַצֶר, שהיה ר"מ בישיבת מאה שערים ונפטר בצעירותו (כ"א באדר א' תרע"ט).
↑  פנחס גרייבסקי, פרסי פרסיץ, ירושלים תרצ"ג, עמ' 10–11.
↑  ראו בידיעה על פטירתו, הנאמן, שנה 11 (תשי"ט), גיליון י"ג (פ"ה), עמ' 26.
↑  הוזכרו כאן רבנים שהזכירו אותו בכתביהם כרבם, או שכותבי תולדותיהם ציינו אותו כרבם.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007310803005171  ISNI: 0000 0000 7694 2003  LCCN: n86012453  VIAF: 26077767   WorldCat (עם VIAF): 26077767
1970 בטלוויזיה

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  |  | 1970  בטלוויזיה |  |
< · 1968 · 1969 — 1970 — 1971 · 1972 · >
כל ערכי השנים בטלוויזיה במאה ה-20 · כל ערכי השנים בטלוויזיה במאה ה-21 · פורטל הטלוויזיה
בערך זה מצוינים אירועים בולטים שהתרחשו במהלך שנת 1970 ונוגעים לעולם הטלוויזיה.
אירועים בולטים

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
21 במרץ – תחרות האירוויזיון התקיימה באמסטרדם שבהולנד. בתחרות זכתה אירלנד, עם השיר "All Kinds of Everything" ("כל מיני דברים") בביצוע הזמרת האירית דנה רוזמרי סקאלון.
5 באוקטובר – רשת הטלוויזיה הציבורית של ארצות הברית PBS מתחילה את שידוריה בארצות הברית.
סדרות ותוכניות טלוויזיה חדשות ב-1970

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
להלן כמה מההפקות הטלוויזיוניות האמריקאיות הבולטות ביותר ששודרו לראשונה בארצות הברית במהלך שנת 1970. תאריך העלייה לשידור שמצוין בטבלה מתייחס לתאריך בו הסדרה שודרה לראשונה בארצות הברית. לרשימה מקיפה יותר של סדרות טלוויזיה אמריקאיות ששודרו בארצות הברית לראשונה בשנה זו, ראו קטגוריה:סדרות טלוויזיה אמריקאיות שעלו לשידור בשנת 1970.
| תאריך עלייה לשידור | שם הסדרה | סוגה | רשת השידור המקורית |
| --- | --- | --- | --- |
| 5 בינואר | כל ילדיי | אופרת סבון | ABC |
| 12 בספטמבר | הארלם גלובטרוטרס | אנימציה, ספורט, קומדיה, סלפסטיק | CBS |
| 12 בספטמבר | דוקטור דוליטל | אנימציה, הרפתקאות, קומדיה | NBC |
| 19 בספטמבר | המופע של מרי טיילר מור | קומדיית מצבים | CBS |
| 25 בספטמבר | משפחת פרטרידג' | קומדיית מצבים, מוזיקלי | ABC |
"המופע של מרי טיילר מור"
"משפחת פרטרידג'"
| תאריך עלייה לשידור | שם הסדרה | סוגה | רשת השידור המקורית | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 17 ביולי | לול | מערכונים, מוזיקלי | הטלוויזיה הישראלית | תוכנית בת ארבעה חלקים |
סדרות ותוכניות בולטות שבוטלו או הסתיימו ב-1970

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
נולדו

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
14 בפברואר – סיימון פג, שחקן קולנוע וטלוויזיה בריטי
3 במרץ – ג'ולי בואן, שחקנית אמריקאית. ידועה בעיקר בזכות תפקידה בתור קלייר דאנפי בקומדיית המצבים "משפחה מודרנית"
9 במרץ – ירדן בר-כוכבא, שחקנית ישראלית
25 באפריל – ג'ייסון לי, שחקן קולנוע וטלוויזיה אמריקאי
29 באפריל – אומה תורמן, שחקנית קולנוע אמריקאית
8 במאי – רות גונזלס, דוגמנית ושחקנית ישראלית
14 במאי – תומר שרון, שחקן, קומיקאי, זמר ומדבב ישראלי
29 במאי – דנה מודן, תסריטאית, עיתונאית, שחקנית ומנחת טלוויזיה ישראלית
23 באוגוסט – ריבר פניקס, שחקן קולנוע וטלוויזיה (נפטר ב-1993)
26 באוגוסט – מליסה מקארתי, שחקנית, קומיקאית, מפיקה ותסריטאית אמריקאית
25 באוקטובר – אדם גולדברג, שחקן, במאי ומפיק אמריקאי
6 בנובמבר – אית'ן הוק, שחקן אמריקאי
21 בנובמבר – עלמה זק, בדרנית ישראלית
28 בנובמבר – ארז בן הרוש, שחקן, מנחה, כותב ויוצר ישראלי
1 בדצמבר – שרה סילברמן, קומיקאית ושחקנית יהודייה-אמריקאית
12 בדצמבר – ג'ניפר קונלי, שחקנית קולנוע וטלוויזיה אמריקאית, זוכת פרס אוסקר
12 בדצמבר – מדשן אמיק, שחקנית אמריקאית. ידועה בעיקר בזכות תפקידה בתור שלי ג'ונסון בסדרת הטלוויזיה "טווין פיקס"
נפטרו

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
פרסים

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
הערות שוליים

| שנים בטלוויזיה |
| --- | --- | --- |
| המאה ה-20 | 1950 • 1951 • 1952 • 1953 • 1954 • 1955 • 1956 • 1957 • 1958 • 1959 • 1960 • 1961 • 1962 • 1963 • 1964 • 1965 • 1966 • 1967 • 1968 • 1969 • 1970 • 1971 • 1972 • 1973 • 1974 • 1975 • 1976 • 1977 • 1978 • 1979 • 1980 • 1981 • 1982 • 1983 • 1984 • 1985 • 1986 • 1987 • 1988 • 1989 • 1990 • 1991 • 1992 • 1993 • 1994 • 1995 • 1996 • 1997 • 1998 • 1999 • 2000 |  |
| המאה ה-21 | 2001 • 2002 • 2003 • 2004 • 2005 • 2006 • 2007 • 2008 • 2009 • 2010 • 2011 • 2012 • 2013 • 2014 • 2015 • 2016 • 2017 • 2018 • 2019 • 2020 • 2021 • 2022 • 2023 • 2024 • 2025 |  |
ערך זה הוא קצרמרבנושא טלוויזיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ג'ון פטרמן

ג'ון קרל פטרמן (באנגלית: John Karl Fetterman; נולד ב-15 באוגוסט 1969) הוא פוליטיקאי אמריקאי המכהן כחבר הסנאט של ארצות הברית מטעם מדינת פנסילבניה. הוא כיהן כסגן מושל פנסילבניה בשנים 2019–2023. טרם היבחרו לתפקיד סגן המושל כיהן פטרמן כראש עיריית בראדוק (Braddock) בשנים 2006–2019. הוא היה מועמד המפלגה הדמוקרטית לסנאט האמריקאי בפנסילבניה בבחירות 2022.
פטרמן התמודד לראשונה אל הסנאט האמריקאי בבחירות 2016, אך סיים במקום השלישי בפריימריז הדמוקרטים עם 19.4% מקולות הבוחרים. בבחירות 2018 התמודד לסגן המושל ובבחירות המקדימות גבר על שורה של מתמודדים בהם סגן המושל המכהן מייק סטאק, ואחר כך נבחר לתפקיד כעמיתו למירוץ של מושל פנסילבניה טום וולף. במהלך כהונתו זכה פטרמן לתשומת לב לאומית על מאמציו להתיר על פי חוק שימוש בקנאביס בכל המדינה ועל הפרכת טענותיו הכוזבות של נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ בדבר הונאת בחירות בפנסילבניה.
פטרמן מוגדר כאחד התומכים המובהקים ביותר בישראל בסנאט האמריקאי. הוא תומך ומצביע בעד כל תמיכה של הממשל האמריקאי בישראל, כלכלית וצבאית, ומצהיר בכל הזדמנות על זכותה של ישראל להגן על עצמה וכמה הברית בין ישראל לארצות הברית חשובה.
בשבועות שמאז טבח שבעה באוקטובר, פטרמן התייצב באופן בלתי מסויג לצד ישראל. הוא אף הציב במשרדו תמונות של החטופים בעזה וקרא לשחרורם בכל הזדמנות.
תחילת דרכו

פטרמן נולד ב-1969 בבית החולים רידינג שבעיר וסט רידינג בפנסילבניה, בנם של קרל וסוזן פטרמן אשר היו בני 19 בעת הולדתו. לאחר מכן עברו הזוג הצעיר ליורק שבפנסילבניה, שם גדל פטרמן ואביו הפך לשותף בחברת ביטוח. אביו של פטרמן נהנה משגשוג בענף הביטוח והמשפחה התעשרה. פטרמן גדל בפרוור אמיד של יורק ושני הוריו היו רפובליקנים שמרנים. בשנת 1991 השלים את לימודיו הגבוהים במכללת אולברייט עם תואר ראשון במימון, ולאחר מכן קיבל תואר שני במנהל עסקים מאוניברסיטת קונטיקט ב-1993. בעת לימודיו באוניברסיטת קונטיקט נהרג חברו הטוב בתאונת דרכים, אירוע שהשפיע רבות על חייו ומסלולו המקצועי של פטרמן. בעקבות מותו של חברו הצטרף פטרמן לארגון "אחים גדולים אחיות גדולות של אמריקה", שם חבר לילד בן שמונה מניו הייבן שאביו נפטר מאיידס ואימו גססה לאט מהמחלה גם היא. במשך שנתיים עבד פטרמן מפיטסבורג בטרם החל את לימודיו בבית הספר לממשל ע"ש ג'ון פיצג'רלד קנדי באוניברסיטת הרווארד, שם השלים את לימודיו האקדמיים ב-1999 עם תואר שני במדיניות ציבורית.
בחירות 2016 לסנאט האמריקאי

ב-14 בספטמבר 2015 הודיע פטרמן כי יתמודד על מועמדות המפלגה הדמוקרטית לסנאט של ארצות הברית מול הסנאטור הרפובליקני המכהן פט טומי. הקמפיין שלו נחשב לבעל סיכויים קלושים לניצחון נגד שני מועמדים ידועים יותר, קייטי מקגינטי (אנ') וג'ו ססטק (אנ'), המועמד הדמוקרטי לסנאט ב-2010. פטרמן זכה לתמיכתו של מושל מרילנד לשעבר מרטין אומאלי וגזברית מדינת פנסילבניה לשעבר ברברה האפר. מסע הבחירות של פטרמן התמקד בערכים פרוגרסיביים ובבניית תמיכה באמצעות תנועה עממית, וגרר השוואות לברני סנדרס. פטרמן היה המועמד הדמוקרטי היחיד במדינת פנסילבניה שתמך בסנדרס בעת הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2016. אף על פי שהמוניטין שלו בקרב כלל אוכלוסיית פנסילבניה היה ירוד, תקציב הקמפיין הנמוך ודשדושו בסקרים ערב הבחירות, הצליח פטרמן לגרוף 20% מהקולות בבחירות המקדימות. קייטי מקגינטי שהוציאה 4,312,688 דולר על הפריימריז ואשר זכתה לתמיכה מצד ברק אובמה וסנאטורים רבים, סיימה לפני חבר הקונגרס והאדמירל לשעבר ג'ו ססטק, שגייס 5,064,849 דולר, בעוד פטרמן גייס 798,981 דולר וסיים אחרון. בבחירות הכלליות ניצח טומי את מקגינטי.