stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
השתקפויות אטרנה
הערות שוליים

↑  "Карта Золотых Земель Кэртианы". Камша, Вера Викторовна. אורכב מ-המקור ב-2012-04-06. נבדק ב-2009-10-09.
↑  Камша, Вера Викторовна. "Отблески Этерны : Книга первая : Красное на Красном". Официальный сайт Веры Камши. נבדק ב-2009-10-09.
↑  Шелуханов, Иван и Злотницкий, Дмитрий (2006-01-30). "Рецензия на книгу: Вера Камша «Лик Победы»". Мир Фантастики. נבדק ב-2009-10-09.{{cite web}}:  תחזוקה - ציטוט: multiple names: authors list (link)
↑  Невский, Борис (2020-12-22). "Фантастика и фэнтези 2021: какие ещё книги выйдут? Большой список". Мир Фантастики. נבדק ב-2021-01-10.
↑  Камша, Вера Викторовна. "Отблески Этерны : Сердце Зверя : Том второй : Шар Судеб". Официальный сайт Веры Камши. נבדק ב-2009-11-23.
↑  Не игра и не престолов. Российская кинокомпания начинает съёмки сериала по циклу книг Веры Камши «Отблески Этерны»
↑  По серии фэнтези-романов Веры Камши «Отблески Этерны» снимут сериал
↑  В России экранизируют фэнтези-романы «Отблески Этерны» Веры Камши
↑  Эпический фэнтези-цикл «Отблески Этерны» Веры Камши станет телесериалом
ג'ון ברסטו

ג'ון לסטר ברסטו (באנגלית: John Lester Barstow;‏ 21 בפברואר 1832 –  28 ביוני 1913) היה איש חינוך, חוואי, איש צבא ופוליטיקאי אמריקאי מוורמונט, חבר המפלגה הרפובליקנית, שכיהן כחבר בית הנבחרים של מדינתו בשנים 1864–1866, לאחר מכן ועד 1868 כחבר הסנאט של ורמונט, כסגן מושל ורמונט ה-33 בשנים 1880–1882, ולאחר מכן ועד 1884 כמושל ורמונט ה-39.
ראשית חייו

ג'ון ברסטו נולד בעיירה שלברן שבוורמונט, כבנם של הימן ולוריין (לבית ליון) ברסטו. לאחר שלימד בבית ספר מקומי החל מגיל 15, הוא עבר מערבה לדטרויט, שם הוא המשיך לעסוק בהוראה. ב-1857 הוא שב לוורמונט כד לסייע להוריו שהיו בערוב ימיהם בחווה המשפחתית. ב-1861 מונה ברסטו כעוזר הפקיד של בית הנבחרים של ורמונט.
מלחמת האזרחים

עם פרוץ מלחמת האזרחים האמריקאית התגייס ברסטו כסמל לוגיסטיקה, אך מיד לאחר מכן, בפברואר 1862, מונה כשליש של רגימנט הרגלים השמיני של ורמונט. במאי 1863 ניתן לו הפיקוד על פלוגה K בדרגת קפטן, ובינואר 1864 הוא קודם לדרגת מייג'ור והוא שב למטה הרגימנט. ביוני אותה שנה הוא שוחרר יחד עם כל אנשי הרגימנט. ברסטו זכה להערכה רבה מצד חבריו לנשק, ולאות הוקרה הוא קיבל שתי חרבות טקסיות, האחת כאשר קודם לדרגת מייג'ור, והשנייה כאשר הרגימנט שוחרר מהשירות.
כמעט שלוש שנים של שירות מאומץ בביצות ובאקלים הלח של לואיזיאנה פגעו בבריאותו של ברסטו, ובמשך שנים רבות היו מקרים רבים בהם הוא לקה במלריה ונמנע ממנו להיכנס לפעילויות עסקיות כלשהן. זמן קצר לאחר שפורק הרגימנט, הציע לו פיטר וושבורן השליש הראשי של המילציה של ורמונט, תפקיד במערך הגיוס, אך הוא דחה את ההצעה עקב מצב בריאותו.
בספטמבר 1864 נבחר ברסטו לבית הנבחרים של ורמונט, אשר היה מכונס ב-19 באוקטובר אותה שנה כאשר התרחשה הפשיטה על סנט אלבנס (אנ'). ברסטו נשלח לזירת האירוע, ובהמשך יצא לקנדה למשימה מיוחדת, ובסופו של דבר פיקד כבריגדיר גנרל על אחת הבריגדות של המיליציה שגויסו כתגובה לפשיטה.הוא פיקד על הכוחות בגבול הצפון-מערבי של ורמונט עד אשר הוחלף בינואר 1865 על ידי ג'ורג' ג'. סטנרד.
לאחר המלחמה

בספטמבר 1865 נבחר ברסטו פה אחד לתקופת כהונה נוספת בבית הנבחרים של ורמונט. בשנים 1866–1868 הוא כיהן כחבר הסנאט של ורמונט מטעם מחוז צ'יטנדן. ב-1870 מינה אותו הנשיא יוליסס ס. גרנט כסוכן הגמלאות של ארצות הברית בברלינגטון, משרה בה הוא החזיק במשך שמונה שנים. מאמציו לבצוע רפורמות במערכת הגמלאות זכו לשבחים במכתב תודה של מזכיר הפנים קארל שורץ.
ב-1879 מונה ברסטו על ידי המושל רדפילד פרוקטור לשמש כאחראי מטעם מדינת ורמונט לחגיגות המאה לכניעתו של צ'ארלס קורנווליס במצור על יורקטאון שסיים את מלחמת העצמאות של ארצות הברית. ב-1880 הוא נבחר כסגן מושל ורמונט.
מושל ורמונט

ב-1882 נבחר ברסטו כמושל ורמונט לאחר שזכה פה אחד במינוי המפלגה הרפובליקנית כמועמד לתפקיד בוועידה המדינתית שלה. הוא היה ראשון מושלי ורמונט שהסב את תשומת הלב לתעריפי ההובלה המפלים והמופרזים לכאורה של חברות הרכבות, וקרא להקמת נציבות רכבות יעילה.
במהלך תקופת כהונתו פרצו מהומות של עובדי מכרה אלי קופר בוורשייר לאחר חודשים שעברו מבלי ששולמו להם משכורותיהם. תגובתו של ברסטו לאירוע כללה את שליחת המיליציה, שאנשיה הגיעו למקום וגילו שהטענות למעשי אלימות היו מוגזמות. כחלק מפתרון המשבר, דרש ברסטו מבעלי המכרה לשלם את משכורות העובדים, וכך הוא זכה לאהדה ברחבי ארצות הברית.
החלטת בית המחוקקים של ורמונט ב-1884, על פיה התבקשה משלחת המדינה בבית הנבחרים של ארצות הברית לעשות את מיטב מאמציה להבטיח את העברתו של חוק הסחר הבין-מדינתי, התקבלה ביוזמתו של ברסטו.
עם תום תקופת כהונתו של ברסטו כמושל, הביע העיתון Rutland Herald את הדעה הכללית בקרב קהל מצביעיו ש"הוא היה זהיר, עצמאי, מוכשר ויעיל כמושל באופן שוורמונט התענגה ממנו במשך עשרים שנה".
שנותיו האחרונות

ב-1891 מונה ברסטו על ידי הנשיא בנג'מין הריסון, יחד עם הגנרל אלכסנדר מקדואל מק'קוק מצבא ארצות הברית, כחבר הוועדה שטיפלה בעם הנאוואחו. ב-1893, לבקשת המושל לוי פולר, הוא התמנה כחבר בוועד המנהל של הוועידה הלאומית למאבק בהגבלים העסקיים.
ברסטו היה חבר באגודת מפגש הרעים של קציני ורמונט (אנ'), הצבא הגדול של הרפובליקה (אנ'), ובמסדר הצבאי של הלגיון הנאמן של ארצות הברית (אנ'). הוא היה אפיסקופלי באמונתו הדתית, וחבר הבונים החופשיים החל מ-1853.
חיים אישיים

ב-1858 נשא ברסטו לאישה את לאורה מאק, גם היא ילידת שלברן, ולשניים נולדו שני בנים: פרדריק פאק ברסטו, וצ'ארלס לסטר ברסטו. פרדריק ברסטו למד באוניברסיטת ורמונט, עבד כמהנדס אזרחי, והתנדב לשירות במלחמת ארצות הברית-ספרד. הוא שירת כלוטננט ראשון ברגימנט המהנדסים המתנדבים השלישי כאשר לקה בטיפוס הבטן. בתחילה הייתה סברה שהוא לקה במלריה, וכאשר הוא אובחן כראוי ושב לוורמונט, החמיר מצבו והוא נפטר זמן קצר לאחר מכן.
צ'ארלס ברסטו סיים לימודים ביוניון קולג' ועבד בתעשיית הוצאות הספרים. במהלך הקריירה שלו הוא היה סופר ועורך של הוצאות לאור כמו Harper & Brothers ו-The Century Company.
ג'ון ברסטו נפטר בשלברן ב-28 ביוני 1913. הוא נטמן בבית הקברות המקומי.
לקריאה נוספת

Sobel, Robert, and John Raimo, eds. Biographical Directory of the Governors of the United States, 1789–1978, Vol. 4, Westport, Conn.; Meckler Books, 1978, pp. 1589-1590
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7 8 9  "John L. Barstow Dead at Home". Burlington Daily News. Burlington, VT. June 28, 1913. p. 1
↑  Carpenter, George N. (1886). History of the Eighth Regiment Vermont Volunteers. 1861-1865 (pdf). Civil War unit histories: Union -- New England. Vol. 8. Boston, MA: Press of Deland & Barta, p. 150.
↑  Dodge, Prentiss Cutler (1912). Encyclopedia, Vermont Biography: A Series of Authentic Biographical Sketches of the Representative Men of Vermont and Sons of Vermont in Other States (1st ed.). Burlington, VT: Ullery Publishing Company. pp. 45–47.
1 2 3 4 5 6 7 8  Ullery, Jacob G.; Proctor, Redfield; Davenport, Charles H.; Huse, Hiram Augustus; Fuller, Levi Knight (1894). Men of Vermont: An Illustrated Biographical History of Vermonters and Sons of Vermont (1st ed.). Brattleboro, VT: Transcript Publishing Company. p. 20-22.
↑  "Vermont Soldier Dies of Fever". Burlington Clipper. Burlington, VT. March 25, 1899. p. 10.
↑  "Charles Barstow, Former Publishing House Editor, Dies". Burlington Free Press. Burlington, VT. October 8, 1951. p. 9.
| מושלי ורמונט ורמונט |
| --- | --- | --- |
| מושלי רפובליקת ורמונט | תומאס צ'יטנדן • מוזס רובינסון • תומאס צ'יטנדן |  |
| מושלי ורמונט | תומאס צ'יטנדן • פול בריגהאם • אייזק טיצ'נור • ישראל סמית' • אייזק טיצ'נור • ג'ונאס גלושה • מרטין צ'יטנדן • ג'ונאס גלושה • ריצ'רד סקינר • קורנליוס פ. ואן נס • עזרא בטלר • סמואל קרפטס • ויליאם פאלמר • סילאס ג'ניסון • צ'ארלס פיין • ג'ון מטוקס • ויליאם סלייד • הוראס איטון • קרלוס קולידג' • צ'ארלס ויליאמס • ארסטוס פיירבנקס • ג'ון רובינסון • סטיבן רויס • ריילנד פלטשר • הילנד הול • ארסטוס פיירבנקס • פרדריק הולברוק • ג'. גרגורי סמית' • פול דילינגהאם • ג'ון פייג' • פיטר וושבורן • ג'ורג' וייטמן הנדי • ג'ון וולקוט סטיוארט • ג'וליוס קונברס • עשהאל פק • הוראס פיירבנקס • רדפילד פרוקטור • רוזוול פרנהאם • ג'ון ברסטו • סמואל פינגרי • אבנעזר אורמסבי • ויליאם דילינגהאם • קרול פייג' • לוי פולר • אורבן וודברי • ג'וזאיה גראוט • אדוארד קרטיס סמית' • ויליאם סטיקני • ג'ון מקאלה • צ'ארלס בל • פלטשר פרוקטור • ג'ורג' פראוטי • ג'ון מיד • אלן פלטשר • צ'ארלס גייטס • הוראס גרהאם • פרסיבל קלמנט • ג'יימס הארטנס • רדפילד פרוקטור הבן • פרנקלין בילינגס • ג'ון ויקס • סטנלי וילסון • צ'ארלס מנלי סמית' • ג'ורג' אייקן • ויליאם הנרי וילס • מורטימר פרוקטור • ארנסט ויליאם גיבסון הבן • הרולד ארתור • לי אמרסון • ג'וזף ג'ונסון • רוברט סטאפורד • פ. ריי קייזר הבן • פיליפ הוף • דין דייוויס • תומאס סלמון • ריצ'רד סנלינג • מדלן קונין • ריצ'רד סנלינג • הווארד דין • ג'ים דאגלס • פיטר שמלין • פיל סקוט |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: no2001035462  SNAC: w6514pjp  VIAF: 11953702   WorldCat (עם VIAF): 11953702
המהפכה הקופרניקאית

ערך זה עוסק במהפכה בתחום האסטרונומיה. אם התכוונתם למהפכה שהתרחשה בכלל תחומי המדע באותה תקופה, ראו .
מערכת השמש על פי המודל ההליוצנטרי ועל פי המודל הגאוצנטרי
המהפכה הקופרניקאית הייתה מהפכה באופן המחשבה באסטרונומיה בראשית העת החדשה. הרעיון המרכזי של מהפכה זו היה שכדור הארץ אינו נייח, אלא סובב סביב צירו וסביב השמש.
המהפכה החלה למעשה עם פרסום ספרו של ניקולאוס קופרניקוס "על תנועת גרמי השמים" בשנת 1543. עיקרה של מהפכה זו הוא השינוי בתפיסת תנועת גרמי השמיים מתפיסה גאוצנטרית, שלפיה כדור הארץ נמצא במרכזו של היקום ואותו מקיפים גרמי השמיים פעם ביום בערך, לתפיסה הליוצנטרית, לפיה כדור הארץ סובב סביב צירו במשך יממה וגם מקיף במהלך שנה את השמש, שנחה במרכז מערכת השמש. עד פרסום ספרו של קופרניקוס הגישה הרווחת באסטרונומיה המערבית הייתה זו שהתבססה בימי יוון העתיקה.
המהפכה הקופרניקאית היוותה חלק עיקרי במהפכה המדעית, וגרמה למהפכות גם בתחומים רבים אחרים. היא חוללה טלטלה תרבותית עצומה באירופה, והובילה, יחד עם גורמים נוספים, לערעור כוחה של הכנסייה.
רקע > אלי שמש והסברים דתיים

בתרבויות רבות, היו אלי ואלות שמש - שבהם אלים או ישוות על טבעיות אחרות היו אחראים ליצירה, ולתפקוד השמש. אלו היו הסברים על-טבעיים לשאלות כמו - כיצד נוצרה השמש (וכן הירח, הארץ הכוכבים), כיצד היא מקיפה את הארץ (שלפעמים נתפסה ככדור ולפעמים כמסה שטוחה) ומה גורם לאירועים כמו ליקוי חמה או ליקוי ירח. האמונה באלי שמש פחתה בעקבות התחזקות הדתות המונותאיסטיות והחלשות דתות פוליתאיסטיות אולם סיפורים עליהם שרדו כאגדות עממיות.
אלי השמש היוו רקע להסברים קוסמולוגיים על-טבעיים ששרדו גם לאחר התפשטות המונותאיזם. הן העניקו הסבר אלוהי ועל-טבעי להיווצרות השמש, הירח והכוכבים. וכן העניקו הסברים לתופעות נפוצות כמו תנועת השמש והירח בשמים, קיום יום ולילה, זריחה, ליקוי חמה ועוד. מאידך תופעות כמו התחלפות עונות השנה, ובמיוחד הקיום של חורף וכפור יוחסו לפעמים לאלים נפרדים. ההסבר הקוסמולוגי הזה תיאר גם מודל הגאוצטרי שבו כדור הארץ נמצא במרכז היקום, והשמש, הכוכבים והירח (שגדול וחשוב יותר מהכוכבים) מקיפים אותו.
בתרבות הכנענית לדוגמה, הייתה האמונה הרווחת שלעת ערב האלה שמש הייתה נכנסת לבית אל שאול הנמצא מתחת לעולם, ומקום משכנו של האל מות, ובבוקר הייתה נחלצת משם וקמה לתחייה ומתחילה מחדש את מסעה ברקיע. השיוט ברקיע נתפס כנעשה באמצעות כלי מסוים: סירה בתרבות המצרית או מרכבה בתרבויות הכנענית והיוונית (בה רכב הליוס שכונה בפי הרומאים סול). עמי קדם קיימו סוגי טקסי פולחן לאלי השמש שנועדו לוודא את המשך זריחתה התקינה. לדוגמה כל פרובינציה שנכבשה על ידי האינקה, הייתה אמורה להקדיש שליש מהאדמות והעדרים שלה לאינטי, אל השמש. האצטקים הקריבו לאל השמש קורבנות אדם, כי האמינו שהשמש מאבדת דם בכל זריחה, וכדי שלא תיעלם, יש צורך להחזיר לה דם זה, שיבוא מעורקיהם של הנזבחים.
במונותאיזם הסיבה ליצירת השמש, ולתנועת השמש בשמים, ושאר האירועים הקוסמולוים עברה לאלוהים במקום לאל שמש ייעודי, אך הסיבות לכל הדברים נותרו הסבר על-טבעי, וכן נותר הרעיון כי באמצעות תפילות, ניסים או חטאים בני אדם מסוגלים להשפיע על הקוסמולוגיה - לדוגמה לגרום לליקוי חמה. גם האמונה ההפוכה השתמרה - לפיה תנועת הכוכבים בשמיים משפיעה על גורלות האדם - אסטרולוגיה.
רקע > העמדה הרווחת ביוון העתיקה

| --- | --- |
 :  ראו גם – המודל הגאוצנטרי
מרבית המודלים של היקום ביוון העתיקה הציגו את כדור הארץ במרכזו. הדבר תאם למרבית המיתולוגיות והאמונות שרווחו באותה תקופה (מיתוס הינדי קבע שהעולם ניצב על גבו של צב ענק; היוונים טענו שאת העולם נושא בידיו הטיטאן אטלס, וכו').
פילוסופים רבים, כגון אפלטון, שהציג את העולם ככישור ענקי, ואנכסימנדרוס, שהציג אותו כעמוד ענקי, הציגו מודלים גאוצנטריים אחרים, אולם המודל שהשפיע בצורה המקיפה ביותר על האסטרונומיה היה המודל של אריסטו.
מודל זה, שהתבסס על כתביו של הרקלידס מפונטוס, הציג את העולם כמערכת של גלגלים שמרכזם בכדור הארץ. הגלגלים נושאים עליהם את כוכבי הלכת השונים, שמקיפים את כדור הארץ אחת ליממה. כל הגלגלים מונעים על ידי ה"מניע הראשוני", הנע ללא הפסקה.
רקע > פילוסופיית הטבע של אריסטו

במאה הרביעית לפני הספירה פיתח אריסטו את תאוריית הפיזיקה שלו, שהייתה דומיננטית במהלך כאלף השנים הבאות. אריסטו טען כי לכל חפץ ולכל יצור חי קיימת מהות, והיא המאחדת את כל הקיים בעולם, לדוגמה, לכל הכיסאות יש מהות כיסאית, ולכל הסוסים יש מהות סוסית. עוד טוען אריסטו כי חמשת היסודות מהם מורכב העולם ניתנים למיון לפי קטגוריות: יבש, רטוב, קל, וכבד. כל יסוד מורכב משתי תכונות, לדוגמה, המים הם רטובים וכבדים. היסוד החמישי המרכיב את העולם הוא אתר, והוא נמצא רק מחוץ לעולמנו. בתאוריה האריסטוטלית יש חלוקה לעולם על ירחי ותת-ירחי. לפי גישה זו העולם התת-ירחי מורכב מארבעת היסודות הראשונים, בעוד העולם העל-ירחי מורכב אך ורק מאתר.
חלק מהותי נוסף בתאוריה הוא החלוקה לשני סוגי תנועות - תנועה טבעית ותנועה מלאכותית. התנועה הטבעית היא זו שכל גוף שואף למלא מתוקף הרכבו, למשל, אש שואפת מטבעה לעלות למעלה, בעוד הסלע שואף ליפול מטה. תנועה מלאכותית היא כל תנועה המונעת מהעצם לנוע באופן טבעי, לדוגמה אחיזת אבן באוויר. הבחנה נוספת בין העולם העל ירחי לתת ירחי הייתה בתחום זה, ולפיו בעולם העל ירחי קיימת אך ורק תנועה טבעית ומושלמת של כל הגופים במעגלים בקצב קבוע. מתוקף קיומה של תנועה כזו נדרש מישהו שיתחיל את התנועה - וזהו "המניע הראשוני" שעליו מדבר אריסטו כישות שהחלה את התנועה כולה.
הבחנה נוספת בין העולם העל ירחי לתת ירחי היא בתחום הסדר, אריסטו טען כי בעולם העל ירחי שולטת חוקיות מתמטית מושלמת וקבועה, בעוד שבעולם התת-ירחי שולט לכל היותר סדר מקורב. בתחום תנועת הכוכבים טוען אריסטו כי הכוכבים, העשויים אתר, מצויים על מעגלי קריסטל במבנה שנקרא "כדורים מקוננים" או "גלגלים", ובמרכזם של כל המעגלים נמצא כדור הארץ.
רקע > מודלים הליוצנטריים ביוון העתיקה

| --- | --- |
 :  ראו גם – המודל ההליוצנטרי#תאוריות מוקדמות
לא כל המודלים ביוון העתיקה תאמו את הגישה הרווחת. מספר פילוסופים ואסטרונומים הציגו מודלים הליוצנטריים אלפי שנים לפני קופרניקוס.
הפילוסוף פילולאוס, חבר האסכולה הפיתגוראית מהמאה ה-5 לפנה"ס, הציג מודל על פיו השמש, כדור הארץ ושאר כוכבי הלכת מקיפים גוף אדיר שנקרא "האש המרכזית". על פיו, איננו רואים את האש המרכזית כי סיבוב כדור הארץ גורם לכך שהיא תמיד מוסתרת מפנינו. קפלר טען מאות שנים לאחר מכן ש"האש המרכזית" היה למעשה כינוי אחר לשמש עצמה, ושפילולאוס הסווה את עמדתו בכוונה.
מאה שנה לאחר מכן, הציג האסטרונום אריסטרכוס מסאמוס מודל הליוצנטרי של ממש, על פיו כדור הארץ מקיף את השמש. המודל לא זכה להכרה, והמודל של אריסטו הועדף על פניו. בין התומכים הבודדים למודל ההליוצנטרי בעת העתיקה ניתן למנות את סלאוקוס מסלאוקיה, פילוסוף יווני שהביע תמיכה במודל.
רקע > האסטרונומיה התלמאית

במאה השנייה לספירה פורסמה התאוריה של תלמי על תנועת גרמי השמיים. התאוריה מבוססת על כתבי אריסטו ואפלטון בספרייה הגדולה של אלכסנדריה, שנבנתה על ידי אלכסנדר מוקדון בשנת 330 לפנה"ס בערך. גישתו של תלמי מאמצת את הגישה האריסטוטלית בליווי שינוי מהותי שאפשר דיוק רב יותר בהתאמה לתצפיות: המעבר מרעיון הגלגלים לגישה לפיה כל הכוכבים שסובבים את כדור הארץ נעים על טבעות חלולות.
תלמי קבע בספרו "אלמגסט" חמש הנחות יסוד בעזרתן ניתן להסביר את תנועת כל גרמי השמיים:
היקום הוא כדור מושלם ומסתובב
הארץ הוא כדור מושלם
הארץ נמצאת במרכז היקום
ניתן להתייחס לארץ כאל נקודה עקב גודלו של היקום
הארץ נייחת לחלוטין
רקע > אימוץ התאוריה האריסטוטלית והתלמאית על ידי הכנסייה

במאה ה-13 ניסה תומאס אקווינס ליישב את התאוריה התלמאית עם כתבי הקודש. על בסיס ההנחה בדבר "המניע הראשוני" מהתאוריה האריסטוטלית, הוא טען כי "המניע הראשוני" הוא למעשה אלוהים, וכי מעבר לכל המעגלים שסובבים את כדור הארץ מצויים גן העדן והגיהנום. יישוב התאוריה אפשר לכנסייה לקבל את התאוריה התלמאית ולאמץ אותה בתור העמדה הרשמית ביחס לגרמי השמיים. אימוץ זה על ידי הכנסייה כדוגמה כנסייתית מנע כל שינויים בתאוריה, ומנע מבעיות שצצו בעקבות חוסר התאמה לתצפיות להיפתר, שכן לא ניתן היה לשנות דוגמה כנסייתית מבלי שהדבר ישליך לרעה על הכנסייה עצמה, והכנסייה ניסתה למנוע בכל מחיר מצב שבו תצטייר כטועה.
גם הרמב"ם, במסגרת קבלה כללית של הפיזיקה של אריסטו, קיבל את המודל שהציג אריסטו.
המהפכה הקופרניקאית > יוהאנס קפלר

יוהאנס קפלר הגרמני פרסם את ספרו "אסטרונומיה נובה" בשנת 1609. עבודתו של קפלר מבוססת על תצפיות שערך טיכו ברהה. קפלר הצטרף לברהה ב-1600, ותפס את מקומו ב-1601. בשנת 1572 גילה ברהה בתצפיותיו כוכב שביט חדש, וכוכב שבת חדש (שהתגלה לימים כסופר נובה). גילויים אלו היו משמעותיים שכן פירושם שבעולם העל ירחי כן מתקיימים שינויים. תצפיותיו של ברהה שאפו לדיוק רב מאוד של 8 מעלות ועליהן התבסס קפלר בעבודתו.
קפלר ניסוח בספרו שלושה חוקים, המכונים חוקי קפלר:
כוכבי הלכת נעים באליפסה (אם מחברים את שני המרחקים משני המוקדים לאותה נקודה במעטפת, הם יהיו שווים בכל מקום), כאשר השמש עומדת באחד המוקדים.
כוכב לכת עובר שטחים דומים בזמנים דומים. כאשר הוא קרוב יותר לשמש הוא מהיר יותר.
ישנו יחס קבוע בין זמן המחזור לרדיוס הממוצע שלו: זמן המחזור ברביעית פרופורציונלי לרדיוס הממוצע בשלישית.
את החוק הראשון גיבש קפלר בעת שחקר את תנועת מאדים. בתקופתו הטרידה את החוקרים "התנועה לאחור" של מאדים (retrograde-ראו בתמונה משמאל), ולא נמצא פתרון מניח את הדעת לתנועה זו באמצעות גישת הטבעות. לאחר 11 שנים של מחקר וייאוש, ניסה קפלר לייחס למאדים תנועה אליפטית ולא מעגלית, והדבר תאם באופן מוחלט לתצפיות.[דרושה הבהרה]
החוק השני של קפלר נגזר מתנועת כדור הארץ סביב השמש ומניח שככל שכוכב רחוק יותר מהשמש כך כוחה המגנטי (זה הכוח שאליו ייחס קפלר את התופעה) פועל עליו פחות והוא מאט את מהירותו, וככל שהוא קרוב יותר, כך הוא נע מהר יותר.
במחקרו של קפלר, בניגוד לזה הקופרניקאי אנו מגלים גם הסברים מיסטיים לתאוריות שלו, כך למשל:
והכדור עצמו, הואיל והוא מייצג מידה מיוחדת במינה, אין לייחסו אלא למספר שלוש. ואילו לא נתן אלוהים את דעתו בבריאתו אלא על העקום בלבד, הרי חוץ מן השמש שבמרכז, שהוא צלם האב, ומגלגל כוכבי השבת, או המים שברקיע לפי תורת משה, שהם צלם הבן, או מאוויר השמים שהוא מלא הכל, או רקיע השמים שהוא צלם רוח הקודש, אני אומר חוץ מאלו לא היה קיים כלום בבניינו של העולם
ניתן לזהות בגישתו של קפלר מספר מאפיינים: ראשית, ניכר שהוא מייחס חשיבות מיסטית למספרים וסדר. חשיבות אפריורית וברורה מאליה שעליה מתבססים כל הדברים. שנית, ניכר שגם קפלר היה מאמין אדוק, ולא ביצע את מחקרו ככופר או כדי לסתור את דעת הכנסייה, אלא כמשרת את אלוהים בהביאו לכדי דיוק רב יותר את הידע על העולם שנברא.
חשיבות מחקרו של קפלר ניכרת במספר היבטים:
ראשית, שבירת המעגלים והמעגלים המשניים וההנחה כי העולם אינו מתבסס על "הצורה המושלמת" כי אם על אליפסות.
שנית, העמקת הגישה שלפיה דיוק מתמטי ותצפיות חשובים יותר מההגיון המקובל, וזאת באמצעות ניסוח חוקים מתמטיים לתנועת הכוכבים והוכחה שהם מתאימים בדיוק רב לתצפיות ולתחזיות.
נוסף על כך, עצם ההנחה שכוכבים עוברים שטחים שווים בזמנים שווים סותרת את הגישה המקובלת בדבר תנועה בעולם העל ירחי, שהיא טבעית ומושלמת. מסקנה זו מנפצת למעשה את ההפרדה בין העולם העל ירחי לעולם התת-ירחי.
המהפכה הקופרניקאית > גלילאו גליליי

גלילאו גליליי פעל בתקופתו של קפלר, כמאה שנים לאחר תקופתו של קופרניקוס. האמצעי העיקרי שבו השתמש גלילאו במחקריו היה הטלסקופ, שהיה אמצעי חדשני לתקופתו. הוא שכלל את המצאתו של הנס ליפרסהיי מטלסקופ בעל הגדלה של פי 10 לטלסקופ בעל הגדלה של פי 30.
בשנת 1610 הוא פרסם את ספרו "השליח הכוכבי" (Siderius Nuncius) ובו הוא סוקר את תגליותיו באמצעות הטלסקופ:
הגילוי בדבר כוכבי הלכת והשבת - גלילאו מצא כוכבים רבים שלא היו ידועים, שכן לא יכלו להראות בעין בלתי מזוינת, מה שחיזק את ההנחה כי היקום גדול הרבה יותר משחשבו בתקופתו. נוסף על כך גילה גלילאו כי כוכבי השבת לא משנים את גודלם, לעומת כוכבי הלכת, ומכך הסיק כי מרחקם של כוכבי השבת גדול בהרבה מזה של כוכבי הלכת
גילוי כתמי שמש - גילוי שממנו נגזרה מסקנתו של גלילאו כי השמש נעה סביב צירה. מתנגדיו טענו מדובר למעשה בירחים של השמש, אך טענה זו נסתרה על ידי גלילאו באמצעים מתמטיים שהוכיחו שאם אכן מדובר בירחים, הם אמורים להטיל צל שונה מהצל שנצפה על פני השמש.
גילוי המכתשים על הירח - שהוכיח למעשה כי העולם העל ירחי אינו מושלם כפי שחשבו.
גילוי ארבעת ירחי צדק - שהוכיח כי כדור הארץ אינו כה ייחודי בכך שיש לו ירחים, ולמעשה מוכיח שקיימת תנועה סביב כוכבים אחרים מלבד סביב השמש (או סביב כדור הארץ כפי שטענה התאוריה התלמאית).
גילוי המופעים של נגה - הכוכב נגה נצפה בימים שונים בצורות שונות. זאת מפני שלעיתים הצד של נוגה הנצפה מכדור הארץ מואר במלואו, ולעיתים רק בחלקו (כמו מופעי הירח). התאוריה התלמאית מספקת הסבר חלקי בלבד לתופעה ומניחה שיהיו שני מופעים של נגה, אך לפי תצפיותיו של גלילאו מדובר בהרבה יותר מופעים שניתנים להסבר רק באמצעות מערכת הליוצנטרית. ניכרת כאן חשיבות הגילוי המדעי, הטלסקופ, שאפשר להגיע לרמת דיוק גבוהה יותר בתצפיות, ולגזור ממנה מסקנות מרחיקות לכת.
גישתו של גלילאו כלפי הכנסייה, ולמעשה כלפי גילויו בכלל הייתה גישה פרקטית מאוד: למשל, כאשר גילה את ארבעת ירחי צדק קרא להם מיד בשם "כוכבי המדיצ'י", על שם משפחת הפטרונים שלו, מה שהפך את הגילוי לבלתי ניתן לסתירה. גישתו כלפי כתבי הקודש הייתה כי יש לתת להם פירוש אלגורי ולא לפרש את הכתב כפשוטו, וכאשר נקלע לעימות עם מי מאנשי הכנסייה בדבר גילויו תמיד הקפיד לא לצאת בגלוי כנגד הכנסייה או להצדיק את התאוריה הקופרניקאית בפה מלא. לספרו צירף הסברים גרפיים רבים כך שיפנה גם להדיוטות ולא רק לחוקרים יודעי דבר המבינים את ההסברים המתמטיים והגאומטריים ופרסמו באיטלקית כך שיפנה לכלל העם האיטלקי ולא רק לאליטה דוברת הלטינית.
בשנת 1632 הוא מפרסם את ספרו "דיאלוג על שתי מערכות עולם" ובו מתנהל דיון בין נציג הכנסייה, אזרח פשוט, וגלילאו עצמו. ספרו זה מקעקע למעשה את כל עמדות הכנסייה ומתפרסם כשגלילאו בן 70. זהו הצעד הבוטה ביותר שידוע שעשה גלילאו כנגד הכנסייה ובעקבותיו נשפט ונידון למעצר בית.
גליליי מת בשנת 1642, אולם משנתו ועמדותיו לא נעלמו, והגותו שינתה את פני האסטרונומיה והמדע מקצה אל קצה.
המהפכה הקופרניקאית > אייזיק ניוטון

אסטרונום אנגלי בשם אדמונד האלי, התעניין בחוקי קפלר. הוא ניסה לראות האם ניתן להשתמש ברעיונות של גלילאו על דינמיקה בשביל להסביר את תנועת הכוכבים ואת חוקי קפלר. כאשר הוא נכשל הוא נסע לבקר את אייזק ניוטון, ב-1684 על מנת לשכנע אותו לחפש הסבר תאורטי לחוקים הללו. לתדהמתו, גילה האלי שניוטון כבר פתר את הבעיה אך לא פרסם את תוצאותיו. האלי מיהר לשכנע את ניוטון לפרסם את עבודותיו ואף מימן את פרסום הספר.
בשנת 1687, כמעט מאה וחמישים שנה לאחר פרסום הספר של קופרניקוס, פרסם ניוטון את ספרו הנודע, ה"פרינקיפיה", או בשמו המלא "היסודות המתמטיים של פילוסופיית הטבע", שבו השלים את המהפכה הקופרניקנית. בספר זה הציג ניוטון את תורתו הפיזיקלית על חוקי התנועה (הידועים בשמות החוק הראשון של ניוטון, החוק השני של ניוטון והחוק השלישי של ניוטון) ועל חוק המשיכה האוניברסלי.
אייזק ניוטון ביסס את התאוריה הקופרניקנית ואת חוקי קפלר מבחינה מדעית. אמנם גלילאו גליליי קידם את השיטה ההליוצנטרית בזכות תצפיותיו האסטרונומיות, אך עדיין לא ידעו הקופרניקנים לתת נימוקים נגד הטיעונים של תומכי השיטה הגאוצנטרית. לדוגמה, איך ניתן היה להסביר שאבן הנזרקת באוויר כלפי מעלה נופלת באותו מקום, מבלי להתחשב בסיבובו של כדור הארץ. בעוד קופרניקוס, קפלר וגלילאו הסבירו כיצד בנויה מערכת השמש, לא היו בידם הסבר לשאלה מדוע הכוכבים נעים סביב השמש כפי שהם נעים, כלומר מהם חוקי הטבע הקובעים את תנועתם. האיש שהצליח להעמיד פיזיקה חדשה שתתאים לקוסמולוגיה ההליוצנטרית, והן לשורה רחבה של תופעות אחרות, הוא ניוטון. בכך ניוטון גם הדגים טענה נוספת של המדענים תומכי קופרניקוס - לפיה אותם חוקי טבע, קבועים, ובלתי משתנים, חלים ביחס לכל העצמים - הן ביחס לכדור הארץ, הירח או השמש (שנחשבו בעבר גופים שמימיים בעלי חוקים משלהם), והן ביחס לגופים "ארציים" שאנו נתקלים בהם בחיי יומיום כגון כדורי תותח, משקולות או כל עצם אחר.
השפעות המהפכה הקופרניקאית

המהפכה הקופרניקאית חוללה טלטלה ברחבי אירופה, והובילה, לצד גורמים אחרים, לשינוי תפיסתי נרחב ,בכל תחומי הדעת והתפיסה. כוחה של הכנסייה התערער, ונפתח הפתח לתקופה חדשה - העת החדשה.
המהפכה הקופרניקאית נחשבת לחלק מרכזי מאוד במהפכה המדעית, ומקובל לקבוע את שנת 1543 (שנת פרסום ספרו של קופרניקוס-על תנועת גרמי השמים) כנקודת הפתיחה של המהפכה.