stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
עקיבא אריה ויס
ביוגרפיה > ראשית דרכו

עקיבא אריה ויס נולד בעיר גרודנו שברוסיה הלבנה (כיום בבלארוס), רוסיה. סבו מצד אביו, שמואל הקטן, שימש בערוב ימיו כרב בצפת. אביו, יוסף חיים, היה צורף אומן. אמו, סימה בת רפאל הלוי, הייתה בת למשפחה מנכבדי העיר סלונים שברוסיה הלבנה. כשהיה ויס בן שלוש עברה משפחתו ללודז', בעקבות הזמנה שקיבל אביו לנהל שם בית מלאכה לכלי כסף וזהב. הוא למד לימודי קודש ולימודים כלליים, חשבון ושפות. בשעות הפנאי שלו ביקר בבית המלאכה של אביו והתבונן בעבודת הפועלים. עד מהרה התגלו כישרונותיו והוא הצליח לייצר בעצמו "קפיצי אף" למשקפיים, ואף הצליח למכור את תוצרתו. הוא רכש לעצמו כלי עבודה, למד את מלאכת הצורפות והתמחה באבנים טובות.
אהבתו הגדולה הייתה האדריכלות. בנערותו, רכש כלי שרטוט וספרים ושרטט תוכניות אדריכליות. בסיוריו בעיר לודז' התבונן ויס בבתים ההולכים ונבנים בעיר התעשייתית הגדולה. כך נתוודע יום אחד לאדריכל גרמני, שגילה את כישרונו, והציע לו ללמוד על חשבונו בגרמניה. אביו סרב, מפני שחשש לשלוח את הנער הצעיר לחיות בין הגויים. חלום האדריכלות נקטע, בינתיים, בעקבות מות האב. ויס נאלץ למלא את מקומו, לנהל את בית המלאכה ולדאוג לפרנסת המשפחה. אף על פי שהיה רק בן 17, הוא הצליח, בית המלאכה שגשג והוא הרחיב את עסקיו, פתח בית מסחר והחל לסחור גם ביהלומים. ב-1893 נשא לאישה את חוה שרה שמיגלסקי שעזרה לו בבית המסחר, וויס היה יכול להקדיש מזמנו גם לענייני הציבור ובעיקר לציונות.
ביוגרפיה > פעילות ציונית

הציונות של הרצל כבשה את לבו של ויס והוא עמד בראש אגודות ציוניות בלודז' וניהל את חברת "גאולה" בעירו, לרכישת קרקעות בארץ ישראל. בקיץ של 1904 ויס החליט לנסוע לארץ ישראל. אשתו, חוה שרה, נשארה בבית, לטפל בילדים ולפקח על העסקים.
בביירות נודע לו על מות הרצל, ובהגיעו ליפו מצא שם יהודים אבלים ומיואשים. ויס התעשת עד מהרה והחליט להמשיך בסיורו בארץ כמתוכנן. בימים נפגש עם מנהיגי היישוב, אהרן אייזנברג, אליעזר בן-יהודה ואחרים, ועם פועלים עולים מובטלים שהמתינו לאנייה הבאה שתיקח אותם בחזרה לארצות מוצאם, ובערבים כתב וסיכם את שראו עיניו והגיע למסקנות מעשיות:
אם רוצים לגאול את הארץ משממונה, צריך לבנות בה ערים עבריות תעשייתיות ביוזמה פרטית, במתכונת הערים ב"אלטנוילנד" של הרצל, ערים שיוכלו לקלוט רבבות עולים, גם מבני המעמד הבינוני.
בתום ביקורו, חזר ללודז' והודיע לאשתו ולילדיו שהחליט לעלות לארץ ישראל, לבנות בה עיר עברית חדשה. במשך שנתיים ימים חיסל את עסקיו והחל לאסוף מידע על בניין ערים. ויס השתתף בקונגרס הציוני השביעי בבזל ב-1905 ובדרכו חזרה ללודז', ביקר בתערוכה העולמית בלייז' שבבלגיה, ורכש שם ספרות בנושא בניין ערים.
ביוגרפיה > עלייה והקמת אחוזת בית

בי"ב בתמוז תרס"ו 1906 עלה ויס עם אשתו וששת ילדיו (הקטן שביניהם, הרצל, בן שלושה חודשים) בחוף יפו, והגשים את חלום העלייה שלו. המשפחה שכרה דירה בבית ערבי ביפו שמצא עבורם מאיר דיזנגוף, אותו הכיר ויס בעבודתם המשותפת בחברת "גאולה". לפרנסתו, ייסד את "רנסאנס", בית-החרושת הראשון בארץ להכספה ולהזהבה, וכן פתח בית מסחר לתכשיטים ביפו, בסוק אל-דיר. כבר ביום הגעתו ליפו הוזמן ויס לאספה של יהודי יפו, על ידי שכנו, דוד סמילנסקי. באספה זו הציע למשתתפים לקנות יחד אדמה, ולבנות עליה עיר עברית מודרנית ומתוכננת, עם רחובות, מים זורמים בבתים, מערכת ביוב ומוסדות חינוך. הצעתו התקבלה, האגודה, "אחוזת בית", קמה וויס התמנה ליו"ר ועד האגודה.
ויס ניהל את האגודה קרוב לארבע שנים, מיום היווסדה בשנת 1906 ועד 1910, כשנה לאחר תחילת בניית השכונה. הוא נשאר נאמן לתוכנית העיר שהציע במועדון "ישורון" ביפו. הוא פעל להשגת הלוואה מהקרן הקיימת, פיקח על יישור השטח על ידי המריצנים, עמד בראש ועד הבניין ופיקח על בניית הבתים ועל סלילת הרחובות.
בהיותו כהן ויו"ר הוועד, זכה ויס להשתתף בהנחת אבן הפינה של רבים מבנייניה הראשונים של אחוזת בית. כשבנה את ביתו שלו, ברחוב הרצל 2 (הבית הוכרז על ידי העירייה כבית לשימור א', שוחזר ב-1999) זכה להגשים את חלום האדריכלות הראשון שלו. הבית, מבנה לבנים עם עיטורים, עם חלונות מקושתים ועליית גג מכוסה ברעפים אפורים, בלט באחוזת בית בסגנונו המיוחד. הוא נבנה כולו בידיים עבריות. בעידודו של ויס, הקים דוד ארבר ביפו בית-חרושת ללבני מלט, וויס היה הראשון שבנה את ביתו בלבנים אלה. כך תמך ויס בתעשייה עברית, ששחררה את הבונים מתלות בחומרי בניין ובפועלים ערבים. הרוב בנו את בתיהם בכורכר ובידי בנאים ערבים, כנהוג באותה תקופה.
בשבט תר"ע (1910) כבר עמדו כשישים בתים על החולות ומשפחות המייסדים חגגו את הכניסה אליהם. שיירה של גמלים הובילה את רהיטי משפחת ויס מיפו לביתה החדש, בית ויס ברחוב הרצל 2 באחוזת בית. באותה עת נולדה למשפחת ויס בת נוספת, אחוזבית שמה (מכיוון שאשתו רצתה לקרוא לה אליזבת והוא אחוזת בית הוחלט כפשרה אחוּזַבֶּת על משקל אליזבת), על שם האגודה שייסד אביה, והייתה הבת הראשונה של העיר העברית הראשונה.
ביוגרפיה > בניין העיר

עם תום השלב הראשון שונה שמה של אחוזת בית ל"תל אביב". ויס הציע לחברים לקחת הלוואה נוספת ולהמשיך לבנות יחדיו את העיר, כדי לשמור על התכנון ולמנוע ספסרות. כשסירבו, התפטר מהוועד. עתה, מצא זמן להגשים חלום ישן שלו, האדריכלות. ויס נרשם ללימודים של מקצוע האדריכלות בהתכתבות בטכניקום בברלין. הוא לא נטש את עבודתו החלוצית בבניין הארץ והמשיך ביוזמות פרטיות: הוא ייסד חברות לרכישת קרקעות, בהן "חברה חדשה", וחברות לתכנון ולבנייה. "חברה חדשה" רכשה קרקעות ברחוב "הים", לימים רחוב אלנבי. ב-1911 יזם הקמת בית כנסת גדול ואף התחיל לבנותו ברחוב יהודה הלוי, על-פי תוכנית שתכנן, אך בנייתו נפסקה בשל פרוץ מלחמת העולם הראשונה. כמו כן בנה את "ראינוע עדן", את בית-הדואר הראשון ברחוב לילנבלום, את בית לודז'יה ברחוב נחמני (כיום מבנה לשימור) ובתי מגורים רבים, בהם, בית ברחוב מזא"ה 20, שהוכרז לימים כבית לשימור. הצלחתו באחוזת בית הקנתה לויס שם של מומחה לבניין ערים. לבקשת יזמים, יצא ב-1911 בראש משלחת לרפיח, לבדוק הקמת עיר במקום. חברי בית וגן, לימים בת ים, שנקלעו לקשיים, הזמינו אותו לנהל את חברתם. באותה תקופה תכנן רכבת חשמלית מבית וגן לתל אביב, אך תוכניתו זו לא הוגשמה.
ביוגרפיה > פעילויות נוספות

ויס היה חלוץ גם בתחום הראינוע. הוא רכש מצלמת ראינוע מהאחים פטה, אותם ייצג בארץ, צילם ופיתח סרטים ממראות אשר הוצגו ב"קולנוע עדן" בתל אביב ובסינמה בירושלים. הסרטים הללו, נועדו גם ליהודי התפוצות, להראות להם את מראות הארץ ולעודדם לעלות ארצה. לחברת הסרטים שרשם כחוק ב-1914 קרא "אורה חדשה". בתקופת הגירוש במלחמת העולם הראשונה, גלתה משפחת ויס לטבריה. גם שם המשיך ביוזמותיו וייסד את חברת "חמי טבריה". עם תום המלחמה, כשחזרו לתל אביב, גילו שביתם אוכלס בהיעדרם על ידי רופאים בריטים (הבריטים הקימו בית חולים בגימנסיה הרצליה) ושרבים מרהיטי הבית אוכלו בקמין בבית.
בראשית שנות העשרים, עם העלייה השלישית, ויס, כמו רבים מתושבי תל אביב, הוסיף קומה שנייה לביתו. הקומה הראשונה הושכרה לחנויות, בהן ל"מסדה", הוצאה לאור וחנות ספרים.
במקביל ליוזמותיו החלוציות, המשיך ויס במשך כל שנותיו בארץ, לסחור ביהלומים ובאבנים יקרות, לפרנסת משפחתו. ב-1937 ייסד את "מועדון היהלום" (הבורסה), נבחר לנשיא המועדון לכל ימי חייו ושימש כבורר.
ביוגרפיה > אחרית ימיו

בשנותיו האחרונות, ביקש ויס לשוב ולהקים יש מאין עיר עברית חדשה, שתעלה על תל אביב, ויסד לשם כך את חברת "נחלת אבות". הפעם, בחר להקים את העיר העתידית בחולות מזרח הנגב בסמוך לרפיח. ראשית התעניינותו בנושא, הייתה בשנת 1911 לאחר שהצטרף למשלחת מהנדסים ועסקנים שבאה לבדוק את כשירות קרקעות הנגב להתיישבות. לצורך הקמת העיר, ערך ויס מדידות קרקע באזור המיועד שמטרתן הייתה להקיף 200,000 דונם, ואף איתר במקום מקור מי שתייה. תוכניתו של ויס אף קיבלה את ברכתו של אחד העם, שהשתתף באחת מוועדות האגודה להתיישבות ברפיח. לבסוף, לא הושלמו בדיקות הקרקע ומדידתן והפרויקט התפוגג. ויס עבד בביתו בכל שנותיו, יזם, תכנן וכינס ועדים ואסיפות. ביתו היה בית פתוח לכל דורש עזרה ועצה. לויס הייתה ספריה עשירה של ספרי קודש וספרי חול.
עקיבא אריה ויס נפטר בד' בסיוון ה'תש"ז (1947), בגיל 80, ונקבר בבית הקברות הישן ברחוב טרומפלדור בתל אביב.
בית ויס, ברחוב הרצל 2, הוכרז כבית לשימור. כיום הקומה התחתונה משמשת כפאב, ובמבואת הבית עומדת תצוגה היסטורית הפתוחה לקהל.
משפחתו

ויס היה אב לשבעה.
בתו הבכורה חיה, מבוגרי המחזור הראשון של גמנסיה הרצליה, נישאה לשאול זילברשטיין-זיו, שניהם מורים ומנהלי בתי ספר. השנייה, דבורה הייתה אשתו של המחנך וסופר הילדים העברי חיים דב שחר. השלישית, אסתר, אחות במקצועה, נישאה לאברהם שניידר-שניר, בקטריולוג. הרביעית יהודית
מאמנת במכבי תל אביב, הייתה אשתו של פעיל הספורט יוסף יקותיאלי, הוגה רעיון המכביה אשר זכה בפרס ישראל על מפעל חיים. לזוג שישה ילדים. בנם פרופ' גדעון יקותיאלי היה מראשוני הפיזיקאים הגרעיניים בישראל. אמנון, בנם, מ"כ בפלמ"ח נהרג בכ' בניסן תש"ח לרגלי מבצר נבי-יושע (מצודת כ"ח). החמישי בצאצאי חוה ועקיבא ויס, דניאל זיו, היה ממקימי קיבוץ דגניה ב' וחיבר ספר שנקרא ״לשון וטבע״ וספר שירי ילדים בשם ״ידידי הקטנים״. הששי, הרצל, נקרא על שם המנהיג הציוני הנערץ על אביו, היה בן חודשים ספורים כאשר משפחתו עלתה בחוף יפו ב-1906 ונפטר ממחלה קשה בצעירותו. השביעית, בתו הצעירה, אחוזבית (אחוּזַבֶּת – על שם האגודה שייסד אביה), הייתה הבת הראשונה של העיר העברית הראשונה, מורה וציירת שהרבתה לספר לתלמידים על אביה, מייסד העיר ועל חוויותיה בעיר העברית הראשונה.
הנצחה

רחוב עקיבא אריה בצפון תל אביב נקרא על שמו.
לקראת שנת המאה לתל אביב ב-2009 הנפיק דואר ישראל בין יתר הבולים גם בול לזכר עקיבא אריה ויס בערך 8.15 ש"ח.
בשנת המאה לתל אביב נפתחה במגדל שלום תערוכה על אודות מפעליו החלוציים של עקיבא אריה ויס, ביוזמת נכדתו של ויס וחוקרת תולדות תל אביב, עדנה יקותיאלי כהן: 'סטארטאפיסט ציוני בחולות - עקיבא אריה ויס יוזם ומייסד תל אביב'.
בשנת המאה לתל אביב, ב-ג' בניסן ה'תש"ע (18 במרץ 2010) הוצב בטקס חגיגי במעמד ראש העירייה רון חולדאי, בני משפחה ומוקירי זכרו של ויס לוח זיכרון על בית ויס ברחוב הרצל 2, שעליו כתוב: "עקיבא אריה ויס, יוזם ומייסד אחוזת בית - תל אביב".
ספריו

חברה חדשה – השלום, תל אביב: דפוס הרצליה, תרצ"ח.
ראשיתה של תל אביב: תולדות ייסוד העיר ורשימות יומן; הביא לדפוס: דניאל זיו, תל אביב: עיינות, תשי"ז.
ראו גם

מייסדי תל אביב
לקריאה נוספת

'ויס, עקיבא אריה', בתוך: דוד קלעי, ספר האישים: לכסיקון ארצישראלי, תל אביב: מסדה – אנציקלופדיה כללית, תרצ"ז, עמ' 200. (הספר בקטלוג ULI)
עדנה יקותיאלי כהן, 'תמול שלשום בעיר קטנה ובעיר נצורה: על דמותו של ר' ע.א. ויס בסיפורים על תקופת ראשיתה של העיר', מאזנים נח, 1–2: "75 לתל-אביב" (תשמ"ד), עמ' 73–74.
עדנה יקותיאלי כהן, עיר מראשיתה, הרצליה: אורה חדשה, 2009. (סיפורה של תל אביב וסיפורו של ויס, אלבום ובו מסמכים ותצלומים רבים מעזבונו של ויס).
עדנה יקותיאלי כהן, "עקיבא אריה ויס והעיר העברית הראשונה", קתדרה 135 (ניסן תש"ע), עמ' 131–148.
אילן שחורי, חלום שהפך לכרך – תל אביב, לידה וצמיחה: העיר שהולידה מדינה, תל אביב: אביבים, תש"ן 1990.
'סטארטאפיסט' ציוני בחולות: עקיבא אריה ויס, יוזם ומייסד תל אביב, תערוכה במגדל שלום מאיר.
עדנה יקותיאלי כהן, "חברת הסרטים 'אורה חדשה'", קתדרה לתולדות ארץ-ישראל ויישובה. 73, תשרי תשנ"ה, ספטמבר 1994.
עדנה יקותיאלי כהן, "נחלת אבות בעליית הגג", עת־מול, 235, תמוז תשע"ד, יולי 2014.
מגזין סגולה 5 - 2022
הערות שוליים

↑  אחוזבית ויס באתר חברה קדישא ת"א–יפו.
↑  שנות השלושים, שנות השלושים בענף היהלומים הישראלי, ההיסטוריה של הבורסה ליהלומים, אתר הבורסה ליהלומים
↑  עקיבא אריה ויס, באתר השירות הבולאי
↑  עקיבא ויס, באתר התאחדות בולאי ישראל.
↑  התערוכה באתר "תל אביב סיטי".
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007300594505171  GND: 1138817813  ISNI: 0000 0000 7150 5111  LCCN: no2009167592  SELIBR: 255004  VIAF: 17201377   WorldCat (עם VIAF): 17201377 
הגרלת המגרשים לאחוזת בית שארגן ויס
לוחית זיכרון על ביתו של עקיבא אריה ויס ברחוב הרצל 2 בתל אביב
קיפר (סדרת טלוויזיה)

| --- | --- |
 מבוסס על:  "קיפר הכלב" מאת מיק אינקפן
 סוגה:  הנפשה, ילדים, הרפתקאות
 בימוי:  מייק סטיוארט
 מדבבים בעברית:  אריה צ'רנר עפרון אטקין סער בדישי
 ארץ מקור:  בריטניה בריטניה
 שפות:  אנגלית (הסדרה דובבה לשפות נוספות, ביניהן עברית)
 מספר עונות:  6
 מספר פרקים:  78
 הפקה
 חברת הפקה:  Grand Slamm Children's Films HIT Entertainment
 שידור
 רשת שידור:  ITV (CITV)
 רשת שידור בישראל:  ערוץ הילדים (1999) ערוץ הופ! (2004)
 תקופת שידור מקורית:  5 בספטמבר 1997 – 21 בדצמבר 2000
 תקופת שידור בישראל:  1999
 קישורים חיצוניים
 www.kipperonline.com
 דף התוכנית ב-IMDb
 
קיפר (באנגלית: Kipper) היא סדרת טלוויזיה בריטית מונפשת לילדים בגיל הרך המבוססת על הדמויות מסדרת ספרי התמונות של מיק אינקפן, קיפר הכלב. בישראל, סדרת הספרים נקראה בשם "מישמיש". לסדרה הופקו שבעים ושמונה פרקים. מתוכם, שלושה עשר פרקים - שנים עשר מהעונה הראשונה, והאחרון של העונה השלישית, נכתבו על ידי מיק אינקפן עצמו. הסרטונים זכו בפרסים כולל פרס BAFTA לאנימציה הטובה ביותר לילדים. התוכנית שוחררה ב-VHS ו-DVD על ידי HIT Entertainment .
תקציר

הסדרה עוקבת אחר קיפר הכלב כשהוא יוצא להרפתקאות מהנות ומרגשות במגוון מקומות ברחבי הכפר האנגלי עם חבריו, טייגר, חזיר, ארנולד וג'ייק.
דמויות

קיפר (בדיבובו של מרטין קלונס) הוא כלב אוהב כיף, אכפתי וחם לב עם קול רך שהוא הדמות הכיתנית של הסדרה. הוא מגלם את המהות האמיתית של המשמעות של קרפי דים . הוא גם מאוד חסר אנוכיות, למרות שהוא אוגר המון חפצים קטנים כמו ספרים וצעצועים. קיפר הוא תערובת טרייר של ביגל וג'ק ראסל שיש לו הרבה מפגשים מרגשים עם חבריו.
טייגר (מדובב על ידי כריס לאנג) הוא החבר הכי טוב של קיפר. הוא יותר מציאותי, מעשי וחכם מקיפר עם נטייה לחשוב לטווח ארוך. לפעמים טייגר יכול להיות מאוד זחוח ומתנשא, למרות שהוא באמת כלב חביב בנשמה. טייגר הוא טרייר סקוטי ושנאוצר.
חזיר (מדובב על ידי כריס לאנג) הוא החבר השני הכי טוב של קיפר. חזיר הוא מאוד יוצא דופן, אבל אוהב נורמליות ומתעצבן בקלות מכל דבר מוזר או מסתורי. הוא אוהב לאכול עוגת שוקולד וביסקוויטים.
ארנולד (מדובב על ידי כריס לאנג) הוא בן דודו הפעוט של חזיר וחברו השלישי של קיפר. למרות שארנולד לא יכול לדבר, הוא למעשה יותר סקרן, שומר מצוות ואינטליגנטי מאשר חזיר. הוא עדיין יכול לומר מילים קלות כמו "ברווז", "חתלתול" ו"איגלו".
ג'ייק (מדובב על ידי כריס לאנג) הוא כלב רועים אנגלי ידידותי ועתיק שהוא חברו הטוב הרביעי של קיפר. הוא דמות משנית בעונה הראשונה שמופיעה יותר קבועה לאחר שהצטרף לדמויות הראשיות בעונה השנייה שבה הוא, קיפר וטייגר עברו הרפתקאות רבות יחד.
מר צפרדע (בקולו של כריס לאנג) הוא צפרדע קסם שנתקלת מדי פעם בקיפר.
אנשי הבליפר (בדיבובו של כריס לאנג) הם שני חייזרים בחלל שחיים על הירח.
עכברה (מדובבת על ידי ג'וליה סוואלהה, לזכותה כג'ולי סוואלהה בהופעות מאוחרות יותר) היא עכברה צעירה שגרה עם קיפר בביתו. היא מדברת במבטא אנגלי והיא הדמות הנשית היחידה שמופיעה בסדרה.
דמויות > מדבבים בעברית

בישראל, הסדרה שודרה בדיבוב עברי בערוץ הילדים ב-1999 ובערוץ הופ! ב-2004:
אריה צ'רנר - קיפר
עפרון אטקין - טייגר
סער בדישי - חזיר
מיכה אוזין סליאן
איריס זינגר
סיון שביט
גרסת דיבוב נוספת שודרה בערוץ JimJam בשנת 2015:
ערן מור - קיפר
ניר ברק - טייגר
קטי כהן
שידור

הסדרה שודרה ברצועת ITV לילדים (לימים CITV ) ב- ITV, Tiny Pop ו- Nick Jr. בבריטניה. בארצות הברית, הוא שודר בערוץ Nickelodeon (במהלך בלוק התכנות של Nick Jr. ), CBS, Noggin ו- PBS Kids Sprout . זה גם שודר בקנדה ב- YTV בסביבות שנות ה-90 המאוחרות כחלק ממערך ה- YTV Jr. בישראל הסדרה שודרה בשנת 1999 בדיבוב עברי בערוץ הילדים ובשנת 2005 בערוץ הופ! כמו כן, הסדרה שודרה בדיבוב עברי בערוץ JimJam בשנת 2015
קבלה

Common Sense Media מעניק לקיפר ארבעה מתוך חמישה כוכבים, ולדבריה הדמויות של התוכנית הן מודלים חיוביים לחיקוי, מלבד טייגר, "אבל הוא תמיד לומד את הלקחים שלו"; כל הדמויות "חוקרות רבות ולומדות שיעורים על חברות, טוב לב וההבדל בין נכון ורע".  רשימה שפורסמה על ידי מכון Thomas B. Fordham שמה את הסדרה קיפר בתור סדרת הטלוויזיה המובילה לילדים בני שנתיים ושלוש בגלל ההתמקדות שלה ב"פיתוח אינטליגנציה חברתית ורגשית" באמצעות אינטראקציות בין הדמויות שלה.
הערות שוליים

↑  Erickson, Hal (2005). Television Cartoon Shows: An Illustrated Encyclopedia, 1949 Through 2003 (2nd ed.). McFarland & Co. p. 482. ISBN 978-1476665993.
↑  Crump, William D. (2019). Happy Holidays—Animated! A Worldwide Encyclopedia of Christmas, Hanukkah, Kwanzaa and New Year's Cartoons on Television and Film. McFarland & Co. p. 54. ISBN 9781476672939.
↑  Shapiro, Audrey (28 בספטמבר 2006). "Kipper". Common Sense Media. נבדק ב-16 בפברואר 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Tatz, P. (11 במרץ 2013). "The 10 best television shows for young children". Thomas B. Fordham Institute. נבדק ב-16 בפברואר 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
שי פרקש

| --- | --- |

שי פרקש בסטודיו, 2021
 לידה:  22 באוקטובר 1957 (בן 67) תל אביב, ישראל ישראל
 תחום יצירה:  ציור קיר ומחקר
שי פרקש (נולד ב-22 באוקטובר 1957) הוא חלוץ בתחום התיעוד והשימור של אמנות ציורי קיר בישראל.
ביוגרפיה

שי פרקש גדל והתחנך בצפון הישן של תל אביב. עוד בילדותו התעניין בארכאולוגיה ובילה את זמנו בתל קסילה – האזור עליו הוקם מוזיאון ארץ ישראל, בחיפוש אחר מטבעות וממצאים עתיקים. בבגרותו למד בפנימייה הצבאית שליד בית הספר הריאלי בחיפה.
ביוגרפיה > שירות צבאי

שי שירת בחטיבת הצנחנים, התקדם לתפקידי מפקד פלוגה ומד"ר. השתחרר לאחר שש שנות קבע בדרגת רב-סרן.
ביוגרפיה > קריירה מקצועית

בשנת 1981 הצטרף שי לבית המלאכה המשפחתי "פאר מוצרי צביעה וגימור" (כיום- "פאר-נשר"), אשר נוסד על ידי אביו חיים פרקש, כבית מלאכה לייצור מברשות ומכחולים לשימוש תעשייתי ולאומנות. במקביל למד במסלול הנדסאי תעשייה וניהול במכון לפריון העבודה. כחלק מעבודתו במפעל המשפחתי, יצר שי קשרים עם ספקים מחוץ לישראל והחל לייבא מוצרים וכלים נוספים לענף הצבע והשיפוץ, והיה הראשון בארץ להביא שיטות צביעה מתקדמות כגון רולרים לצביעה, מוטות טלסקופיים ועוד.
ביוגרפיה > קריירה מקצועית > העיסוק בתחום ציורי הקיר

במסגרת עבודתו במפעל המברשות, ביקר שי בתערוכות בתחומי הצבע והצביעה מחוץ לישראל. באחת התערוכות נחשף לשיטת הציור באמצעות שבלונות. בשנת 1993 השתתף בכנס של ארגון SALI - אגודה של אמני ציורי קיר דקורטיביים בארצות הברית ומשם המשיך למספר השתלמויות בתחום ציורי הסטנסיל (שבלונות). שי החל לשווק שבלונות בארץ ואף יזם מספר סדנאות ללימוד ציור על קירות באמצעות שבלונות.
בשנת 1999 במהלך סיור בדרום תל אביב, ברחוב שמרלינג בנווה צדק, זיהה שי פרקש במקטע קיר של בית הרוס, תחת שכבות של צבע ישן שהתקלף, שרידי ציור קיר באמצעות שבלונה. מכיוון שציורי קיר באמצעות שבלונות מתקופת תחילת המאה ה-20 לא היו מוכרים בארץ, החל שי לחקור את הנושא. הוא ערך סקר רחב בבתי שכונות נווה צדק ונווה שלום, בבתים פרטיים ובבתי כנסת. סקר זה היה תחילתה של עבודת תיעוד ומחקר מקיפה, אשר מצאה כי ציורי הקיר היו חלק מתרבות העיצוב של הבתים בתקופת סוף המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20 והתופעה הייתה נפוצה בבתים רבים ברחבי הארץ.
פרויקט התיעוד והשימור של ציורי הקיר שביצע שי, נערך בשיתוף עם ציירים, משמרים, אדריכלי שימור, המועצה לשימור אתרי מורשת וארגון איקומוס ישראל. הפרויקט שהחל בשנת 2000 כלל בדיקה פיזית של קירות ותקרות בעשרות בתים היסטוריים, חשיפה וצילום של משטחי צבע דקורטיבי וציורי-קיר. השלמת המידע והאיסוף המחקרי נעשתה בעזרת תצלומי ארכיון ומסמכים ישנים. בני משפחות של צבעים וציירי קירות היו אף הם מקור מידע חשוב במחקר, ומהם התקבלו קטלוגים וספרי דוגמאות נדירים של ציורי קיר. עושר הדגמים והסגנונות של ציור הקיר שנמצא במחקר מעיד על תופעה שנעלמה עד כה מהעין: שרידים של ציורי קיר עדיין קיימים מתחת לשכבות צבע וטיח במאות בתים ישנים בישראל.
תהליך המחקר והתיעוד הובילו את שי להקים בשנת 2000 את סטודיו "תכלת" יחד עם אלי שאלתיאל. הסטודיו מתמחה בביצוע פרויקטים של תיעוד, חשיפה, שימור ושחזור ציורי קיר. הם החלו לפעול לשימור ולשחזור של ציורי קיר ביותר ממאה בתים בארץ ולהעלאת המודעות לשימור ציורי הקיר. אחד הפרויקטים הגדולים בהם השתתפו היה פרויקט שימור "שרונה" אשר בבתיה נמצאו ציורי קיר רבים מהתקופה הטמפלרית ומתקופת המנדט. לצורך השימור ושיחזור ציורי הקיר בשרונה, יצר שי קשר עם צאצאי הטמפלרים בגרמניה, אוסטרליה ובריטניה ומהם קיבל מידע ותמונות היסטוריות אשר סייעו במחקר ובשחזור בתי שרונה.
כחלק מהעיסוק בנושא חשיפה ושימור של ציורי הקיר, הצטרף שי בשנת 2002 ללימודי התעודה לשימור המורשת הבנויה במגמה לאדריכלות באוניברסיטת תל אביב. שי וצוותו עוסקים בשימור בתחומים נוספים לציורי הקיר, כמו אמנות הסגרפיטו, פרסקו, כלי בית וריהוט, פעמונים היסטוריים ובתחומי תרבות חומרית נוספים.
שי פרקש
שחזור ציור שבלונה באחד העם 20, תל אביב
תהליך חשיפה של שכבות צבע היסטורי בבית גולמר-שטקר (Gollmer-Stecker) במושבה האמריקאית ביפו
ציור הקיר הראשון שמצא שי פרקש בישראל, רחוב שמרלינג, נווה צדק, בשנת 1999
ביוגרפיה > קריירה מקצועית > תפקידים וארגונים

יו"ר ועדת ציורי קיר של איקומוס (ICOMOS) ישראל
יועץ צבע וציורי קיר של המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל
חבר בעמותה לשימור נכסי תרבות - ISCPCP
חבר בוועדת השימור של העיר לוד.
חבר באגודה בינלאומית של אמני ציורי קיר דקורטיביים SALI בשנים 1997–2010
לקריאה נוספת

מלכה קרול אלכסנדרוביץ', "צבעי העיר", הוצאת גוונים-טרקלין (עקד), תל אביב, 1989
הערות שוליים

↑  שי פרקש, באתר "בהשקט ובבטחה"
↑  קטע מתוך הסרט "המברשתן האחרון" אודות חיים פרקש ומפעל המברשות
↑  דוד הכהן, שי פרקש - מחזיר את הצבע לקירות, באתר ynet, 23 במאי 2004
↑  שי פרקש, השבלונה וזכאותה להתייחסות שימורית, חוברת אתרים – המגזין, מס' 3, מועצה לשימור אתרי מורשת בישראל, ספטמבר 2013, עמ' 67-72
↑  שי פרקש, דוח תיעוד מערכת הצבע וציורי קיר ביקב בשרונה, ‏פברואר 2009
↑  ריאיון עם שי פרקש על פרויקט שימור ציורי קיר ב"שרונה", ‏פברואר 2016
↑  שי פרקש, ציורי הקיר הגדולים שנשכחו מהלב, מתוך אתר התערוכה הבינלאומית לשימור מבנים, 2014
נשק לייזר

נשק לייזר הוא לייזר המשמש למטרות צבאיות. הוא יכול להיות נשק אל-הרג המשמש לסינוור או עיוור של אנשים או חיישנים, או נשק קטלני שמטרתו הרג אנשים או הרס כלי אויב.
לייזר מסנוור

לייזר הוא מקור אור בעל יכולת סינוור גבוהה מכמה סיבות. אור לייזר הוא קוהרנטי כך שניתן למקד אותו לנקודה קטנה יותר מאור לא קוהרנטי כמו לד. הוא בעל אורך גל (צבע) יחיד כך שניתן לבחור את אורך הגל שחודר לעין וגורם לתגובה מרבית ברשתית. נשק לייזר אל-הרג נמצא בשימוש כיום בידי צבאות ואף רשויות אכיפת חוק.
האמנה בדבר כלי נשק קונבנציונליים מסוימים מגבילה את השימוש בנשק לייזר לגרימת עיוורון.
לייזר שורף

לייזר משמש בתעשייה לחיתוך מתכות, באמצעות התכת המתכת בפולס לייזר מהיר רב-עוצמה. אותו עקרון יכול לשמש מרחוק בנשק לייזר. נשקי לייזר קטלני נמצאים בפיתוח מזה שנים רבות, כאשר נבנו אבות טיפוס רבים שהמחישו את היתכנות הרעיון, אך עד כה לא הצליחו לייצר דגם מבצעי.
בתיאוריה, נשק לייזר יכול להיות בעל יתרונות גדולים כגון טווח רחוק, פגיעה מיידית וביטול הצורך בתחמושת. למעשה מערכות לייזר קטלני סובלות מכמה בעיות בסיסיות אשר עד כה לא נמצא להן פתרון מספק, בעיקר בעיית התחממות האוויר ביציאה מהלייזר (thermal blooming), ומקור האנרגיה ללייזר. כאשר מפעילים את הנשק מהחלל, או מגובה רב שבו האוויר דליל, תופעת ההתחממות האטמוספירית לא מהווה מכשול לפעולת הלייזר, אך בתרחישים כאלו משקל המערכת והאנרגיה שניתן לספק מוגבלים יותר מאשר במערכת הפועלת מהקרקע.
מערכות נשק לייזר המיועדות ליירוט רקטות ופצצות מרגמה נמצאות בפיתוח:
ארצות הברית נאוטילוס - מבוססת על לייזר כימי של קרינה אינפרה-אדומה בינונית מסוג דאוטריום-פלואוריד.
ארצות הברית LaWS - בפיתוח לחיל הים של ארצות הברית
בריטניה Dragonfire - בפיתוח מספר חברות בריטיות
ישראל מגן אור - מבוססת על לייזר מצב מוצק, מפותחת על ידי רפאל. מערכת זו נפרסה במהלך מלחמת חרבות ברזל אך לא נעשה בה שימוש ליירוט.
ישראל להב אור - מערכת ניידת מבוססת לייזר ליירוט רחפנים ובלוני תבערה ונפץ שפותחה ומיוצרת בישראל.
ישראל מערכת נוספת מפותחת על ידי חברת אלביט מערכות.
הערות שוליים

↑  Mark Harris, US cops and military to get laser guns, 27 May 2009 (נבדק בתאריך 2021-04-09)
↑  אילנה קוריאל, שטייניץ: מערכת "מגן אור" ליירוט בלייזר נפרסה במהלך המלחמה, באתר ynet, 20 בינואר 2024
↑  נשק הלייזר של אלביט יהיה מבצעי בתוך כשלוש שנים, באתר TechTime‏, 25 במאי 2021
שאנדור סקיי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  23 בנובמבר 1913 קצ'קמט, הונגריה 
 פטירה:  21 בדצמבר 1991 (בגיל 78) בודפשט, הונגריה 
 לימודי רפואה:  אוניברסיטת סגד 
 תפקידים:  רופא, רופא אף אוזן גרון, היסטוריון של הרפואה 
 פרסים והוקרה:  מדליית הזיכרון ע"ש ארווין סאבו (1973) 
 מספר צאצאים:  3 
 
שאנדור סקיי (במקור שיפר-Schiffer, בהונגרית: Székely Sándor;‏ קצ'קמט, 23 בנובמבר 1913 – בודפשט, 21 בדצמבר 1991) היה דוקטור לרפואה (MD) יהודי-הונגרי, רופא אף אוזן גרון, קצין רפואה, היסטוריון רפואי, קנדידט ("דוקטורט קטן" .CSc) למדעי הרפואה (1966).
קורות חייו

שאנדור שיפר נולד במשפחה יהודית אמידה כבנם של דיולה סקיי (שיפר) (1884–1942), סוחר ובעלים של בית חרושת לנעליים, ושל ארז'בט אפשטיין (1894–1943). הוא עבר לבודפשט עם משפחתו כבר בגיל שבע. סקיי החל את לימודיו האקדמיים מחוץ להונגריה (בשל החוק נומרוס קלאוזוס שהפלה יהודים בקבלתם לאוניברסיטאות), ולאחר מכן סיים באוניברסיטת פרנץ יוזף בסגד, שם קיבל את התואר הרפואי הכללי שלו ב-1938. מאותה שנה עבד במחלקת אף אוזן גרון בבית החולים היהודי החסד וצדקה בבודפשט, ולאחר מכן במהלך מלחמת העולם השנייה נלקח למחנות שירות העבודה (עבודות כפייה לגברים יהודים עבור הצבא הונגרי), אך למזלו נשלח למחלקת היולדות והגינקולוגיה של בית החולים הציבורי בעיר וספרם. במהלך המלחמה הוא הצטרף למפלגה הסוציאל-דמוקרטית ההונגרית ובאמצעות אנדרה שאגווארי הוא בא בקשר גם עם המפלגה הקומוניסטית ההונגרית הבלתי חוקית, אליה הצטרף ב-1944. הוא היה ראש מחלקת הבריאות הציבורית של רובע 16 בבודפשט בין 1945 לבין 1948. ב-1948 קיבל הסמכה כקצין רפואה. משנת 1948, היה חבר פוליטי במפלגת העובדים ההונגרית (MDP) ברובע 16. מ-1949 עד 1951, עמד בראש מחלקת הלקטורה הפוליטית של הוצאת הספרים סיקרה, ולאחר מכן שימש כמזכ"ל האגודה למדעי הטבע. בשנת 1952 הפך לחבר בקהילת העבודה לפילוסופיה ומדעי הטבע של ההנהלה המרכזית של ה-MDP. מ-1953 עד 1956 היה העורך הראשי של כתב העת "טבע וחברה" (Természet és társadalom). עד 1957 הוא היה רופא אף-אוזן-גרון במרפאה הראשית של רובע 10 בבודפשט, ובשנים 1957–1958 היה מנהל קבוצת המרכז הלאומי של הצלב האדום ההונגרי.
הוא היה:
מנובמבר 1958 השותף המדעי הבכיר, המייסד וסגן מנהל הספרייה הלאומית והמרכז לתיעוד מדע הרפואה
מדצמבר 1960 עד 1973 היה המנהל הנשיא המייסד של איגוד הספרנים ההונגרים
עורך העיתון "חיים ומדע" (Élet és Tudomány) (מ-1957)
עורך הירחון Univerzum (מ-1957)
ראש מדור ב"שבועון הרפואי" (מ-1958)
מייסד הספרן הרפואי
עורך עיתון המשפחה
עורך סדרת ההוצאה Szikra Könyvkiadó International Questions (מ-1949)
משפחתו

אשתו, קטלין קרטס, הייתה עיתונאית משנת 1941, העורכת האחראית על עיתון איגוד העובדים הרפואיים. הם התחתנו ב-1941.
ילדיהם:
גאבור סקיי (1942) היסטוריון, פרופסור באוניברסיטה
ג'רג' סקיי (1953) רופא פנימי, גסטרואנטרולוג
מתיאש סקיי