stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פרשת מאיירלינג
הפרשה

ב-29 בינואר 1889 ערכו הקיסר והקיסרית מסיבת ערב לרגל ביקורם הצפוי בבודפשט שבהונגריה. רודלף התנצל על שאינו יכול להשתתף, וטען שהוא אינו בקו הבריאות. הוא יצא בלילה אל בית הציד הפרטי שלו בעיירה מאיירלינג שבוינר ואלד (אזור מיוער ממערב לווינה). בבוקר ה-30 בינואר הופיע בפתח הבית משרתו של רודולף, לושק, יחד עם חברו לציד של רודולף, הרוזן יוזף הויוס. שניהם קראו לרודולף, אולם מהבקתה לא נשמעה כל תגובה. הם ניסו לפתוח את הדלת אולם היא הייתה נעולה. לושק הביא גרזן וריסק את הדלת. הם מצאו את החדר חשוך לחלוטין. רודולף ישב (על פי גרסאות אחרות, שכב) לצד המטה היחידה בחדר ללא ניע. הוא גחן קדימה ודימם מהפה. על השולחן לפניו היו כוס ריקה ומראה. גופתה של וטסרה שכבה על המיטה, לבנה, קרה וכבר נוקשה למדי. הרושם הראשוני שהתקבל אצלם היה שהנסיך שתה מהכוס משקה שעורבב בו רעל עכברים הגורם לדימום.
לושק נשאר עם הגופות בעוד הויוס מיהר ברכבת מיוחדת לווינה. הפרוטוקול ההבסבורגי המסובך נכנס לפעולה; הויוס נפגש עם השליש האישי של הקיסר, הרוזן פאך, וביקש ממנו למסור לו את החדשות המזעזעות. פאך חשש למסור את החדשות, וטען שרק אמו של רודולף, הקיסרית סיסי, תוכל לעשות זאת. הברון נופסקה, מנהל משק הבית של הקיסרית הסכים למסור לה את ההודעה. הקיסרית הייתה במהלכו של שיעור ביוונית וסרבה שיפריעו לה. נופסקה פנה אל הרוזנת אידה פרנצי, עוזרתה וחברתה הטובה ביותר של הקיסרית, והכניס אותה בסוד העניין. פרנצי הפריעה לשיעור והודיעה לקיסרית שנופסקה רוצה להיפגש עמה. הקיסרית דרשה שהוא ילך ויחזור מאוחר יותר, ופרנצי נאלצה להוסיף שיש חדשות חמורות בנוגע לבנה כדי לשכנע את הקיסרית לקבל אותו.
נופסקה נכנס אל החדר ופרנצי יצאה ממנו. כאשר נופסקה יצא, פרנצי נכנסה פנימה ומצאה את הקיסרית בוכה ללא שליטה. פרנצי נשארה עמה בניסיון לנחמה. לפתע הופיע הקיסר מחוץ לדירה, ונופסקה, ששלט על עצמו במאמץ רב, הצליח לעכב אותו בחוץ עד שהקיסרית יכלה לקבל אותו. הקיסרית מסרה לו את ההודעה ביחידות, והוא עזב את החדר שבור לחלוטין. שר המשטרה הוזמן לארמון, ושירותי הביטחון סגרו את בקתת הציד ואת הסביבה. גופתה של וטסרה הוצאה מהבקתה בסתר ונקברה בהקדם האפשרי בעיירה הייליגנקרויץ, וכלל לא נבדקה. אפילו בני משפחתה לא הורשו להשתתף בטקס הקבורה. גופתו של רודולף הושארה בינתיים במאיירלינג.
החקירה

המשפחה הקיסרית וכן משפחת וטסרה, עדיין היו תחת הרושם שווטסרה הרעילה את רודולף ולאחר מכן התאבדה. עם זאת, בצהרי אותו יום פרסם הקיסר הודעה רשמית על פיה בנו מת בשל קרע במפרצת באזור הלב. עם זאת, כאשר ועדה רפואית בראשותו של ד"ר ויידהופר הגיעה למאיירלינג, היא קבעה מיד שהמוות לא נובע מהרעלה. הקיסר נאלץ להמתין עד למחרת בבוקר עד שוויידהופר סיים להכין את הדו"ח שלו ולהגיש אותו. מסקנת הדו"ח הייתה שככל הנראה מדובר בהתאבדות. לדעת הרופאים, רודולף ירה בווטסרה, ולאחר מכן ישב מספר שעות לצד גופתה לפני שירה בעצמו. העיתונות בווינה המשיכה לדווח בעקשנות על הגרסה הרשמית לאירועים, אולם עד מהרה גילו כתבים זרים שהגיעו למאיירלינג שבמוות הייתה מעורבת המאהבת הצעירה של הנסיך, וגרסת המוות הטבעי ירדה מהפרק מיד.
כיום מרבית החוקרים מקבלים את מסקנת הדו"ח הרפואי, על פיו מדובר בהתאבדות כפולה. הסיבה להתאבדות הייתה ככל הנראה יאוש ממדיניותו השמרנית של אביו, מחוסר יכולתו לממש את אהבתו, וייתכן שאף עגבת שממנה סבל. נראה שהוא תכנן את ההתאבדות כבר חצי שנה קודם לכן, אולם חפץ להתאבד עם אחת ממאהבותיו. השחקנית מיצי קספר (Mizzi Kaspar) אשר קיימה רומן עם רודולף, העידה מאוחר יותר שהנסיך הציע לה להתאבד עמו. ככל הנראה רק לאחר שקספר דחתה את ההצעה (ולטענתה אף פנתה למשטרה) הוא הציע אותה לווטסרה, אשר הסכימה. עם זאת, יש הסוברים שהשניים נרצחו בידי קרובי משפחה של רודולף. זיטה, נסיכת בורבון-פארמה, הקיסרית האחרונה של האימפריה האוסטרו-הונגרית, טענה בזמנו שהם נרצחו בידי סוכנים צרפתיים ששלח ז'ורז' קלמנסו. גרסת הרצח אכן מקובלת יותר בקרב המלוכנים האוסטרים. יש אף תאוריות הגורסות שווטסרה הייתה בהריון, ומתה מדימום במהלך הפלה לא מוצלחת. על פי אותן גרסאות, לאחר שווטסרה מתה, רודולף איבד את הטעם בחייו והתאבד.
ב-2015 התגלה אוסף מכתבים שכתבה וטסרה למשפחתה וחשף את תעלומת מותם, 126 שנים לאחר מכן. המסמכים הופקדו בכספת בנק אוסטרית 36 שנה לאחר מותה, ככל הנראה על ידי משפחתה, והועברו לספרייה העירונית האוסטרית בתיקיית מכתבים שהכילו מסמכים אישיים, מכתבים, ותמונות של משפחת וטסרה. מהמכתבים שנכתבו במאיירלינג זמן קצר לפני האירוע, עולה כי אכן השנים התאבדו עקב חוסר יכולתם לממש את אהבתם.
הקיסר חפץ שבנו יקבר בקריפטה הקיסרית לצד שאר בני הבסבורג, אולם הדבר לא יכל להתקיים אם רודולף אכן ביצע רצח והתאבדות במכוון. לפיכך, הוא הורה למשטרה לסגור את החקירה, ולא להפקיד את התיק בארכיון המדינה. הוותיקן נתן אישור מיוחד לקבורתו של רודולף, בנימוק שהוא היה במצב של חוסר איזון נפשי.
השפעות האירוע

פרשת מאיירלינג שברה את היחסים, העדינים בלאו הכי, בין הקיסר פרנץ יוזף לקיסרית סיסי. הקיסר רצה להרוס לחלוטין את בקתת הציד, בעוד סיסי רצתה להקים במקום מנזר. בסופו של דבר הושגה פשרה; מרבית האזור נהרס, פרט לחדר השינה אשר הפך למנזר נשים, שעד היום מתנהלות בו תפילות יומיות לנשמתו של רודולף. במקום פועל גם מוזיאון קטן. בארץ ישראל, התקבל מותו של רודולף בצער רב מצד הקהילה היהודית, אשר העדיפה להתעלם מההיבט השערורייתי שלה. רודולף ביקר בארץ ב-1881, והיה אהוד מאוד על היהודים. תפילות אשכבה לזכרו נערכו בכותל המערבי ובבית הכנסת תפארת ישראל.
סילוקו של רודולף הליברלי, סייעה לקיסר להמשיך במדיניותו השמרנית ללא מעצורים. המוות קטע את הביטחון הטמון בקו המיידי של ההמשכיות השושלתית ההבסבורגית, ויש אף הרואים בו את תחילת קיצה של האימפריה. תפקיד יורש העצר הועבר לאחיו הצעיר של הקיסר, קרל לודוויג, אשר ויתר עליו לטובת בנו פרנץ פרדיננד. ב-1914 נרצח פרנץ פרדיננד בסרייבו בידי קבוצת צעירים לאומנים סרבים ובוסנים - רצח אשר הוביל למלחמת העולם הראשונה. התואר עבר לאחיינו של פרנץ פרדיננד, הארכידוכס קרל, אשר ב-1916 הוכתר כ"קרל הראשון, קיסר אוסטריה".
בדיקת גופתה של וטסרה

קברה של וטסרה בעיירה הייליגנקרויץ נפרץ שלוש פעמים. ב-1946 חיילים רוסיים מכוח הכיבוש הסובייטי באוסטריה, שברו את צלחת הגרניט שמעל הקבר ופתחו את הארון בתקווה למצוא בתוכו תכשיטים. ב-1959, רופא צעיר בשם גרד הולר, בלוויית בן משפחת וטסרה ומומחים בשימור קבורה, בחן את שרידי הגופה. ד"ר הולר בחן היטב את הגולגולת ועצמות אחרות בחיפוש אחר עקבותיו של חור כדור, אך ציין כי לא מצא ראיות כאלה. הולר פנה אל הוותיקן כדי לבדוק את הארכיונים שלהם מ-1889, שבהם התחקיר של האפיפיור הגיע למסקנה שרק כדור אחד נורה. בהיעדר ראיות משפטית לכדור שני, הולר פיתח את התאוריה שווטסרה מתה בטעות, כנראה כתוצאה מהפלה, וזה היה רודולף שירה בעצמו. רבים דוחים תאוריה זו.
ב-1991 נפרץ הקבר בפעם השלישית, הפעם על ידי הלמוט פלצלסטיינר, סוחר רהיטים מלינץ, שפיתח אובססיה לפרשת מאיירלינג. פלצלשטיינר הוציא את העצמות בלילה לצורך בדיקה משפטית פרטית על חשבונו, שהתקיימה רק בפברואר 1993. פלצלסטיינר אמר לבוחנים כי השרידים הם של קרוב משפחה שלו שנהרג לפני כמאה שנה, אשר אולי נורה בראשו או נדקר. הבודקים אכן אישרו שאפשרי שהגופה נורתה, אולם מכיוון שהגולגולת הייתה במצב של התפוררות, לא יכלו להכריע בבירור. העצמות הוחזרו לקברם באוקטובר 1993. סיפורו של פלצלשטיינר דלף לעיתונות, והוא נאלץ לשלם קנס של 2,000 אירו למנזר במאיירלינג.
השפעות תרבותיות

התאהבותם ומותם של הנסיך והברונית הייתה כר לתאוריות קונספירציה רבות במרחב האוסטרו-הונגרי ושימשה השראה לספרים וסרטים רבים, בהם  Tragödie im Hause Habsburg (טרגדיה בבית הבסבורג, סרט אילם מ-1924 בבימויו של אלכסנדר קורדה) ו-מאיירלינג מ-1968 בכיכובם של עומר שריף וקתרין דנב והיא זוכה להתייחסות גם בסרט אמן האשליות מ-2006.
לקריאה נוספת

Barkeley, Richard. The Road to Mayerling: Life and Death of Crown Prince Rudolph of Austria. London: Macmillan, 1958.
Franzel, Emil. Crown Prince Rudolph and the Mayerling Tragedy: Fact and Fiction.  Vienna : V. Herold, 1974.
Graves, Armgaard Karl. The Secrets of the Hohenzollerns.  Toronto: McClelland, Goodchild & Stewart, Ltd., 1915.
Judtmann, Fritz. Mayerling: The Facts Behind the Legend. London: Harrap, 1971.
Lonyay, Károly. Rudolph: The Tragedy of Mayerling. New York: Scribner, 1949.
Markus, Georg. Crime at Mayerling: The Life and Death of Mary Vetsera: with New Expert Opinions Following the Desecration of Her Grave.  Riverside, Calif.: Ariadne, 1995.
Wolfson, Victor. The Mayerling Murder.  Englewood Cliffs, N.J.: Prentice-Hall, 1969.
הערות שוליים

↑  Lónyay, Károly (1949). Rudolf: The Tragedy of Mayerling. Hamish Hamilton. p. 131.
1 2 3  Mayerling Journal; Lurid Truth and Lurid Legend: A Hapsburg Tale
↑  מכתב שהתגלה בכספת פתר את החידה מאחורי אחד מסיפורי האהבה הגדולים בכל הזמנים, גל מור, חורים ברשת, 2 באוגוסט 2015
↑  תמירה צדקיהו-חסון, ‏טיול באירופה בעקבות הנסיכה סיסי, באתר GoTravel
↑  אורי קציר, "הנסיך שהתבקש לנקות את הרובע". על יורש העצר רודולף מאוסטריה, בבלוג אפלטון
↑  "Heritage
History - Homeschool History Curriculum - Elizabeth - Empress of
Austria by George Upton": Death of Crown Prince Rudolf
↑  Leichnam von Mary Vetsera gestohlen - oesterreich.ORF.at
רודולף, נסיך הכתר של אוסטריה
המשפחה הקיסרית סביב מיטתו של רודולף
הברונית מרי וטסרה
הקבר בהייליגנקרויץ
אליפות וימבלדון 1904

| --- | --- |
 ענף:  טניס 
 תקופת התחרות:  20 ביוני 1904 – 2 ביולי 1904 (13 ימים) 
 מספר תחרות:  28 
 עיר מארחת:  אצטדיוני הטניס בווימבלדון 
 זוכה:  גברים:לורנס דוהרטי נשים:דורותי דאגלס צ'יימברס זוגות גברים:לורנס דוהרטי/רג'ינלד דוהרטי
 → אליפות וימבלדון 1903 אליפות וימבלדון 1905 ← 
 
אליפות וימבלדון 1904 הייתה תחרות טניס שנערכה על מגרשי הדשא של אצטדיוני הטניס בווימבלדון. התחרות התחילה ב-20 ביוני והסתיימה ב-29 ביוני. תוכנית התחרות כללה תחרויות גברים, תחרויות נשים ותחרויות זוגות גברים.
התחרות > תחרות הגברים

התחרות נערכה בשני שלבים. בשלב הראשון המתחרים חולקו ל-4 בתים. מנצח השלב הראשון היה עולה להתמודד מול מנצח אליפות וימבלדון 1903 על התואר. לתחרות זו נרשמו 62 טניסאים ובכך נשבר שיא הנרשמים משנת 1880. בנוסף לטניסאים בריטים בתחרות השתתפו טניסאים מבלגיה, ניו זילנד ואוסטריה. בגמר תחרות הגברים פרנק ריסלי ניצח את יאשיהו ריצ'י. במשחק האליפות הוא פגש את לורנס דוהרטי (מנצח אליפות וימבלדון 1903) והפסיד ב-3 מערכות.
התחרות > תחרות הנשים

בתחרות הנשים השתתפו 41 טניסאיות שלראשונה חולקו ל-4 בתים. שרלוט קופר סטרי (אלופה בשנים 1895, 1896, 1898 ו-1901) ניצחה בתחרות. במשחק על התואר היא הפסידה לדורותי דאגלס צ'יימברס בשתי מערכות. לדורותי דאגלס צ'יימברס זה היה הניצחון השני ברציפות.
התחרות > תחרות הזוגות

בתחרות הזוגות השתתפו 26 זוגות שהתחרו על הזכות להתמודד על התואר במשחק נגד האחים דוהרטי, מנצחי אליפות וימבלדון 1903. בתחרות נרשם זוג טניסאים מבלגיה ואוסטריה. בתחרות זו ניצחו פרנק ריסלי וסידני סמית' (מנצחי אליפות וימבלדון 1902). במשחק על האליפות הם הפסידו ב-3 מערכות לאחים דוהרטי. לאחים דוהרטי זה היה ניצחון שני ברציפות ושביעי בחישוב כולל.
לורנס דוהרטי, מנצח תחרות הגברים
דורותי דאגלס צ'יימברס, מנצחת תחרות הנשים
בלאף פורט

| --- | --- |

 מידע כללי
 תאריך הקמה:  1880 
 מיקום
 מדינה:  דרום-מזרח יוטה, ארצות הברית
 מיקום:  יוטה 
 קואורדינטות:  37°17′03″N 109°33′10″W﻿ / ﻿37.284249518735°N 109.55266334736°W﻿ / 37.284249518735; -109.55266334736
 www.hirf.org/center.html
  (למפת יוטה מוגדלת) סולט לייק סיטי פרובו וסט ג'ורדן סנט ג'ורג' סידר סיטי עמק מוניומנט ברייס קניון מואב ויומינג ק ו ל ו ר ד ו  נ.מ. אריזונה נ ב ד ה  איידהו ימת המלח בלאף פורט(למפת יוטה רגילה) סולט לייק סיטי פרובו וסט ג'ורדן סנט ג'ורג' סידר סיטי עמק מוניומנט ברייס קניון מואב ויומינג ק ו ל ו ר ד ו  נ.מ. אריזונה נ ב ד ה  איידהו ימת המלח בלאף פורט
 
בלאף פורט היא התיישבות קטנה ומגודרת מהמאה ה-19 בדרום מזרח מדינת יוטה שבארצות הברית, אזור שהיה בלתי מיושב עד לאותה עת. ההתיישבות במקום התקיימה בסופו של מסע ארוך מאד ומייגע שנקרא בדברי ימי ארצות הברית "המסע של סן חואן" (אנ'), על שם המינזר שאליו השתייכו. המסלול שעברו החלוצים הללו בדרכם להקים את ההתיישבות, נקרא בדברי ימי ארצות הברית כ"דרך הנִקְבָּה בסלע" (אנ'). המסע והדרך, מהווים חלק בלתי נפרד ממעשה ההתיישבות בבלאף פורט. "הנקבה בסלע" עצמה, הוכרזה בשנת 1975 כאתר היסטורי רשמי מטעם משרד הפנים האמריקאי ושירות הפארקים הלאומיים הכפוף לו.
המסע והדרך

במהלך החורף של 1879-1880 נענו 70 משפחות מורמוניות לקריאת ראש כנסייתם בריגהאם יאנג, להקים יישוב ממזרח לנהר הקולורדו, באזור נקודת ארבע הפינות - הנקודה היחידה בארצות הברית (אז כהיום) שבה קיים מפגש גבולות של ארבע מדינות: יוטה, אריזונה, קולורדו וניו מקסיקו. תחילה, יצאה משלחת חלוץ, ללא כרכרות, כדי לאתר את השטח המתאים להתיישבות, והם אתרו קרקע חקלאית טובה בעיירה בלאף (אנ'), יוטה דהיום. הקהילה כולה יצאה בנובמבר 1879 מהעיירה סידר סיטי שביוטה, והגיעו למחוז חפצם באפריל 1880 לאחר מסע בן חצי שנה בו עברו כ-360 קילומטר מייגעים וקשים במיוחד, של מעבר בדרכים לא דרכים ובשטחים שנחשבו עד לאותו מסע כבלתי עבירים לכרכרות..
הקבוצה מנתה למעלה מ-250 גברים, נשים וילדים, 83 כרכרות, ויותר מאלף ראשי בעלי חיים.
מנקודת יציאתם בסידר סיטי ועד העיירה האחרונה המיושבת במדינת יוטה לכיוון מזרח - אסקלנטה (אנ'), מרחק של כ-10 קילומטרים, הם נעו על דרכים סלולות רגילות (במונחי העת ההיא). משם ואילך הם נתקלו באזור של צוקים תלולים בלתי עבירים. או אז הם נאלצו לפרוץ לעצמם דרכים תוך הסתייעות בפיצוצים, חציבות והכשרת דרך לכרכרות. גולת כותרת המסע הייתה פריצת ה"נקבה בסלע". זו הייתה במקור העתק גאולוגי בשפת הבִּתְּרוֹן (אנ'), בגובה יחסי אנכי של כ-330 מטר מעל נהר הקולורדו ובמרחק של כ-1,200מטר משם, עם שיפוע של 45 מעלות. החלוצים בצעו קידוחים ופיצוצים כדי להגדיל את הנקבה הטבעית בסלע, ולמתן את המדרון לדרגה של 25°.
אחרי שבועיים של עבודה הם ניסו להוריד את הסוסים שלהם לנהר. ניסיונות נוספים נדחו לאחר ש-9 בעלי חיים אבדו בניסיון הראשון. הם חצבו מדרגות לתוך הסלע המוצק כדי להקל על הסוסים והבקר שלהם לתמרן. מדרגות הסלע היו החלק האחרון של השביל שהוביל אל שפת הנהר. כדי להוריד את העגלות שלהם, הם פנו לבנות דָאגְוֶוי תוך שימוש בפיצוצים וקידוחים. בסך הכל העבודה על הכשרת הנקבה לירידת כל המשלחת נמשכה 6 שבועות. ביום 26 ינואר 1880 החלו אנשי המשלחת עם הכרכרות, ובעלי החיים לרדת במדרון התלול. העגלות ירדו עם בלמים נעולים וכ-10-20 איש אוחזים בחבלים כדי להאט את הירידה. את נהר הקולורדו הם חצו במעבורת שהפעיל חלוץ בשם צ'ארלס הול, עליה עברו 2 כרכרות בכל סבב. כאמור, באפריל 1880 הגיעו לאתר שהחלו ליישב - בלאף פורט!
בלאף פורט

המשימה שהוטלה על המתיישבים מטעמו של מנהיגם, בריגהאם יאנג, הייתה לעשות שלום עם ילידי אומת הנוואחו באזור, ולהמיר את דתם לנצרות ולהרחיב בכך את "ממלכת ציון המורמונית"(אנ'). יש מעט מאד מקורות על חיי היומיום של המתיישבים, אך ניתן להתרשם מכתבה שנכתבה עליהם והתפרסמה ב"הארפר'ס ויקלי" ב-9 דצמבר 1893 וכדלקמן:
"האם אפשר בכל מקום פורה ביוטה, לא משנה כמה רחוק מהציוויליזציה, (ש)לא למצוא קהילה משגשגת של מורמונים? זה אולי היה כך לפני 79' (1879), אבל עכשיו אנחנו מוצאים הרבה יישובים מעניינים. האחד, כפר ערוך בקפידה, שנבנה על הקרקעות התחתונות של נהר סן חואן והצוקים, ונקרא בצדק בלאף סיטי. אני לא יכול לדמיין דוגמה טובה יותר למפעל מורמוני, ממאתיים האנשים האלה, עם עושר הבקר והסוסים שלהם, עוזבים בתים טובים ומתמודדים עם הסכנות והקשיים של מדינה לא ידועה".
בפינת המתחם, בצמוד למפגש בין שתי הגדרות, הקימו המתיישבים עמדת מסחר שיתופית. הקואופרטיב מכר סחורות ואספקה לאנשי ההתיישבות וסחר עם הנוואחו. ג'וזף א' לימן מונה לאיש מכירות. עד מהרה החלה החנות להכריז על דיבידנדים. החלוצים קנו צמר מבני הנוואחו, עורות ושמיכות והעבירו את הסחורה הזו לדורנגו, קולורדו (אנ') למכירה. בנסיעה חזרה מדורנגו, הם הביאו מטענים אחרים שנמכרו בבלאף פורט, ובכך הפיקו רווח נאה. הרווחים מהקו-אופ סיפקו אמצעים לחלוצים להישאר במקום ולעזור להתחיל בעסקי הבקר המשגשגים שנים מאוחר יותר.
בעת הקמת ההתיישבות, היו בבלאף פורט 258 בני אדם: 43 גברים מעל גל 19, 29 נשים מעל גיל זה, 120 נערות/ים מתחת לגיל 19, לרבות ילדות/ים ותינוקות. הם התגוררו ב-66 בקתות, היו ברשותם 83 כרכרות, כ-200 ראשי בקר ועוד כ-1,800 בעלי חיים אחרים.
ראו גם

המסע של סן חואן (אנ')
דרך הנקבה בסלע (אנ')
ביאורים

↑  לא בכדי המונח פורט (מבצר או מצודה באנגלית ראו כאן) מופיע לאחר שם היישוב ולא לפניו, כפי שנהוג לגבי מבצרים צבאיים. זאת כדי להבדיל את היישוב המגודר הזה, ממצודה צבאית.
↑  Dugway - דרך הצמודה למצוק הר, אשר נבנית חומר החצוב מהמצוק עצמו.
↑  על שמו של צ'ארלס הול קרויה המעבורת דהיום באגם פאוול,  בגבול בין יוטה לאריזונה.
הערות שוליים

1 2 3 4 5  National Register of Historic Olace Inventory - Nomination Form: Hole in the Rock, Glen Canyon National Recreation Area, U.S. National Park Service, September 9-November 3, 1975
1 2  Alex Anthony, Northern Arizona University, Hole-in-the-Rock, Intermountains Histories, Jun 9, 2017
↑  The San Juan Mission, HMdb.org - The Historical Marker Database
↑  Lamont Crabtree, Hole in the Rock Trail, Hole in the Rock Foundation - Bluff Fort Visitor Center
↑  Richard Markosian, Short History of Bluff, Utah, Utah Stories, January 3, 2011
↑  Remington W. Lane, From THE Past, Hole in the Rock Foundation Bluff Fort Visitor Center
↑  Lamont Crabtree, Early Settlers, Hole in the Rock Foundation - Bluff Fort Visitor Center, 2005
↑  Bluff Fort Historic Site, Bluff Utha
↑  Bluff Fort Historic Site (a brochure) - Hole in the Rock Pioneers by the Numbers
כרכרות בבלאף פורט. ברקע ניתן לראות את הכיתוב המקורי Bluff Fort בהיפוך על גג הבקתה הימנית.
השיטפונות בדרום אסיה (2017)

| --- | --- |

 תאריך התחלה:  יולי 2017 
 משך האסון:  יולי 2017 – הווה (כ־7 שנים) 
 הרוגים:  1,300 
 
השיטפונות בדרום אסיה החלו בחודש יולי 2017, והתרחשו בבנגלדש, הודו, נפאל ופקיסטן. בשיטפונות נהרגו כ-1,300 בני אדם.
על פי המרכז לחקר האפידמיולוגיה של אסונות, בדרום אסיה מתרחשים אירועים דומים לעיתים קרובות, ונגבים חייהם של כ-2,000 בני אדם מדי שנה. עם זאת, השיטפונות של 2017 היו חריגים בעוצמתם.
רקע

מונסונים פוגעים בדרום אסיה מדי שנה, בין יוני לספטמבר, אבל עונת המונסון של 2017 הייתה הרבה יותר קשה מקודמותיה, וגררה שיטפונות ומפלי בוץ בקנה מידה שטרם נראה.
לדברי מומחים, אלה השיטפונות הקשים ביותר בדרום אסיה מזה עשורים רבים, עקב הפגיעה במשקים חקלאיים ובשרשרת אספקת המזון.
מניין ההרוגים הרשמי בשיטפונות עומד על 1,288 בני אדם. חייהם של כ-45 מיליון בני אדם נפגעו כתוצאה מהשיטפונות, בהם 16 מיליון ילדים.
על פי המרכז הבינלאומי לחקר שינויי האקלים (ICCCD), השפעת השיטפונות החמירה עקב התחממות עולמית בכדור הארץ.
מדינות שהושפעו > בנגלדש

השיטפונות כיסו כשליש משטחה של בנגלדש, בעיקר בחלקים הצפוניים, בצפון-מזרח ומרכז המדינה. על פי יוניצ"ף, נפגעו כ-8.5 מיליון בני אדם.
כ-700,000 בתים ניזוקו או נהרסו, אלפי קילומטרים של כבישים ניזוקו, ושטחים נרחבים מאוד של אדמה חקלאית הוצפו, בעיקר בשדות אורז. עקב הפגיעה נוצר בבנגלדש חשש לרעב המוני.
דווחו כ-140 מקרי מוות מן ההצפות. יותר מחמישים אלף בני אדם נעקרו מבתיהם, זאת בנוסף לשלושים אלף פליטים שברחו מאזור ראקין לאחר העימות שפרץ באוגוסט 2016 (אנ').
מדינות שהושפעו > הודו

השיטפונות פגעו בעיקר במדינות צפון הודו, בהן אסאם, מערב בנגל, ביהר ואוטר פרדש.
כ-800,000 בתים ניזוקו או נהרסו, בהם רב-קומות בעיר מומבאי שקרס וגרם למותם של 33 בני אדם.
מדינות שהושפעו > נפאל

השיטפונות כיסו כשליש משטחה של נפאל, בעיקר אזורים עניים. על פי יוניצ"ף, נפגעו כ-1.7 מיליון בני אדם, בהם 461,000 שנעקרו מבתיהם.
כ-34,000 בתים ניזוקו, בהם 1,000 שנהרסו לחלוטין.
מדינות שהושפעו > פקיסטן

גשמי מונסון גרמו לשיטפונות בעיר קראצ'י, העיר הגדולה ביותר בפקיסטן. עשרות בני אדם נהרגו, רובם כתוצאה מהתחשמלות, והאחרים מקריסת מבנים או טביעה.
חג העומר

| --- | --- |

חג העומר בגבעת חיים איחוד, שנה לא ידועה
 סוג:  תרבות יהודית חילונית 
 
מתיתיהו שלם, לאה ברגנשטיין ושמוליק זבולון, רמת יוחנן, 1946
חג העומר בעין חרוד מאוחד 2024
חג העומר הוא טקס חילוני המבוסס על מנהג מנחת העומר שהתקיים בבית המקדש, ומסמל את היום הראשון לספירת העומר. במהלך טקס יוצאים חברי הקיבוץ אל השדה, וחבריו מופיעים בשירה ובמחול, בלבוש לבן מסורתי. לאחר מכן, הגברים בחולצות לבנות, קוצרים בחרמשים את הדגן, והנשים קושרות אותו לאלומות.
המנהג חודש בשנות ה-30 של המאה העשרים, בקיבוצים בית אלפא ועין חרוד ובהמשך בקיבוץ רמת יוחנן. המנהג מתרחש בחג הפסח, למחרת ליל הסדר הקיבוצי. הוא מצוין ברמת יוחנן ברציפות החל מ-1946, וכן גם בקיבוצים אחרים.
היסטוריה

בשנות ה-30 נחוג חג העומר בקיבוץ עין חרוד כציון למנהג העתיק. מי שיצרה את המסכת בעין חרוד הייתה רבקה שטורמן.
את המסכת ברמת יוחנן יצרו יחד המלחין מתתיהו שלם והכוריאוגרפית לאה ברגשטיין.
ב-1931 הם יצרו את מסכת החג הראשונה, "חג הגז", עבור חבורת רועי הצאן של קיבוץ בית אלפא. ב-1940, בעקבות הפילוג בין אנשי השומר הצעיר לאנשי מפא"י, שקדם בעשור לפילוג בקיבוצים, עברו השניים עם משפחותיהם לקיבוץ רמת יוחנן.
החל מתחילת שנות ה-40, עם הגיעו לרמת יוחנן, הקדיש שלם את מרבית זמנו לחידוש חגים ומועדים בישראל.
ב-1946 יצר והפיק מתיתיהו שלם, עם כוריאוגרפיה של לאה ברגנשטיין, את חג העומר הראשון ברמת יוחנן. הייתה זו חגיגה קהילתית של חברי הקיבוץ, אשר כללה כ-200 איש, וחידשה מסורת יהודית מהתורה אחרי שבוטלה בגלות, בהיעדר בית מקדש וחיים חקלאיים בארץ. מאז ועד היום, מתקיים חג העומר ברמת יוחנן מדי שנה.
המסכת נשענת על קציר העומר המתואר במשנה מסכת מנחות פרק י ומציינת את תחילת ספירת העומר. שלם, שהיה בקי במקורות ישראל ובמסורות חז"ל, הוסיף לטקס פסוקים מן התורה ופרקי משנה, העוסקים בחקלאות ובקציר. בנוסף לפרקי ההקראה שלם הלחין שירים מיוחדים לטקס, שהידוע בהם הוא 'הֵן יְרוּנָן', שהפך לריקוד עם כוריאוגרפיה של ברגשטיין:
הֵן יְרֻנָּן, יְרוֹעַע וְיֵעוֹר
הֵן תִּפְרַח, תִּפְרֶה וְתִפְרֹץ
מְדִינַת יִשְׂרָאֵל
עַל אַדְמַת יִשְׂרָאֵל!
השיר מבוסס על היפוך פסוק החורבן בישעיהו, טז 6, "וְנֶאֱסַף שִׂמְחָה וָגִיל מִן הַכַּרְמֶל וּבַכְּרָמִים לֹא יְרֻנָּן לֹא יְרֹעָע יַיִן בַּיְקָבִים לֹא יִדְרֹךְ הַדֹּרֵךְ הֵידָד הִשְׁבַּתִּי".
בין הריקודים המרכיבים את הטקס ישנם הריקודים "עוזי וזמרת יה" (1942), "לבשו עוז" (1942), "שיבולת בשדה" (1945) ו"הן ירונן" (1948), אשר הפכו מאז לנכסי צאן ברזל של המחול העממי הארצישראלי.
בעשורים הראשונים של המדינה הטקס שודר ברדיו ובטלוויזיה והפך מודל לחיקוי בקיבוצים רבים. בהתבסס על הטקס שיצרו שלם וברגשטיין, הטקס מתקיים, בין השאר, בקיבוצים: עין חרוד מאוחד, לוחמי הגטאות בארי, גבעת חיים מאוחד, רמת הכובש, עין השופט, נגבה, גת, רביבים, בית השיטה, גשר, עברון, חולתה, בית העמק, דגניה ב', צובה, בית העמק, אילון. בשנות ה-60 נחגג החג באיילת השחר.
מהלך הטקס

למחרת ליל הסדר הקיבוצי יוצאים חברי הקיבוץ אל חלקה בשדה תבואה, שהוכנה מראש. הקהל צופה בלהקה מקומית, המעלה מופע במלל ומחול, מלווה במקהלה וכלי נגינה. חברי הלהקה מופיעים בלבוש מסורתי מיוחד, המדמה את הלבוש הכפרי החגיגי בתקופת המקרא: הגברים בחולצות לבנות, אוחזים חרמשים בידיהם והנשים לבושות כמחוללות בשמלות לבנות. הטקס מתחיל במסכת ובה פרקי קריאה, שירת מקהלה וריקודים המבטאים את שמחתם של תושבי הקיבוץ על מתנת היבול. בתום המסכת הגברים קוצרים בחרמשים את הדגן שבשדה והנשים מאלמות אותו לאלומות, ומניפות אותן אל על.
הריקודים בטקס בנויים על מספר מצומצם של מוטיבים החוזרים על עצמם בשינויי כיוון, ומבטאים שמחה כפרית, צניעות ופשטות.
גלריה

חג העומר, בית אלפא, 1938
ריקוד "והיה כי תבואו" בחג העומר בקיבוץ רמת יוחנן שנות ה-40 של המאה ה-20
חג העומר בקיבוץ כיסופים
צופים במחולות, רמת יוחנן
חג העומר, רמת יוחנן, 1945
חג העומר, נגבה, 1946
חג העומר בבית השיטה, 1947
בנות מושב בית-חנן בזמן חגיגות הקציר הראשון, 1952
חג העומר, תל יוסף, 1959
קציר העומר בחרמשים בקיבוץ אילון. שנות השישים של המאה העשרים
ריקוד הבאת העומר ברמת הכובש, 1980
טקס העומר, אילות, 2007
רקדניות בחג העומר, עין חרוד מאוחד, 2024
רקדניות בחג העומר, עין חרוד מאוחד, 2024
הערות שוליים

↑  יגאל זורע, ים השיבולים עדיין כאן ||| וגם חג העומר, שאתמול חגגנו בשדה מול עזה ומעל הואדי שנשרף בקיץ האחרון, בבלוג "קוים ונקודות", 26 באפריל 2019
1 2 3 4  דוד אסף, עונג שבת (עונ"ש): שיבולת בשדה: מסע בעקבות מתתיהו שֶׁלֶם וחג העומר, באתר עונג שבת (עונ"ש), ‏יום ראשון, 5 ביוני 2011
1 2  קציר העומר בהתיישבות העובדת, ‏2022-04-10
↑  רועי צ'יקי ארד, ברמת יוחנן חגגו את קציר העומר, בפעם ה-67, באתר הארץ, 8 באפריל 2012
1 2 3   רות אשל, 70 שנה לחגיגות העומר ברמת יוחנן, באתר הארץ, 22 במרץ 2015
1 2 3 4  דוד אסף, עונג שבת (עונ"ש): בָּא הַשֶׁמֶשׁ? טקס הנפת העומר בקיבוץ רמת יוחנן, באתר עונג שבת (עונ"ש), ‏יום חמישי, 21 באפריל 2022
1 2  תרבות יהודית-ישראלית, באתר www.tarbuty.org.il
1 2 3  צפו: איך קיבוץ חילוני מקיים טקס מהמשנה?, באתר "סרוגים", 21 באפריל 2022
↑  פינת הנוסטלגיה בשיתוף סיפור מקומי | אתר התנועה הקיבוצית, באתר www.kibbutz.org.il
↑  mynet קיבוץ - רמת יוחנן: ממשיכים לרקוד ולתעד את טקס העומר, באתר web.archive.org, ‏2015-12-08
מריה אלנה מויאנו

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  23 בנובמבר 1958 באראנקו, לימה, פרו 
 נרצחה:  15 בפברואר 1992 (בגיל 33) מחוז וילה אל סלבדור, מחלקת לימה, פרו 
 שם לידה:  María Elena Moyano Delgado 
 מדינה:  פרו 
 פרסים והוקרה
 עיטור פור לה מריט על שירות למופת 
 
מריה אלנה מויאנו דלגאדו (בספרדית: María Elena Moyano Delgado ‏ 29 בנובמבר 1958 - 15 בפברואר 1992) הייתה פעילת זכויות אדם ופמיניסטית אפרו-פרואנית שנרצחה על ידי ארגון הגרילה הנתיב הזוהר. היא גדלה בעוני בעיר וילה אל-סלוודור פואבלו יובן ובבגרותה הייתה לפעילה חברתית מקומית. היא הייתה פעמיים נשיאת "FEPOMUVES" (הפדרציה העממית של הנשים של וילה אל סלבדור) ובזמן מותה הייתה סגנית ראש העירייה. בהלוויה שלה השתתפו 300,000 איש מה שהוביל לירידה בתמיכה במחתרת הנתיב הזוהר. היא קיבלה את אות מסדר ההצטיינות הפרואני לאחר מותה.