ארנסט גרובה
ביוגרפיה > פעילות אנטי-ממסדית לאחר המלחמה

המלחמה הסתיימה רשמית במאי 1945, כאשר שני השלישים המערביים של גרמניה חולקו לארבעה אזורי כיבוש צבאיים. בוואריה הייתה תחת כיבוש אמריקאי. גרובה חזר למינכן, בירת בוואריה, ביוני 1945, ועבד כצבע, כמו אביו. לימודיו הופסקו במהלך שנות השלטון הנאצי, אך לאחר המלחמה הצליח להשלים את תוכנית הלימודים ולעבור את מבחני ה-Abitur (בחינות הבגרות הגרמניות), שפתחו בפניו את הדרך להשכלה אקדמית. הוא המשיך והוכשר כמורה, מקצוע שבו עבד לפרנסתו.
במאי 1949 אוחד אזור הכיבוש האמריקאי עם אזורי הכיבוש הבריטי והצרפתי (אך לא עם אזור הכיבוש הסובייטי, שהלך ונעשה מנותק יותר), והוקמה הרפובליקה הפדרלית של גרמניה (גרמניה המערבית) בחסות ארצות הברית. עבור גרובה, נדרשו כמה עשורים עד שיכול היה לדבר בגלוי על חייו תחת שלטון הנאצים.
במינכן שלאחר המלחמה פיתח ארנסט גרובה מודעות חדה לאופן שבו נאצים לשעבר השתלבו במבני הכוח של הדמוקרטיה החדשה, תוך שהם פועלים למנוע העברת לקחי הפשיזם לדורות הבאים. הוא מצא את עצמו משתתף באופן קבוע בתנועות האופוזיציה הפוליטית של אותה תקופה. גרובה היה פעיל באיגודים מקצועיים, בארגון הנוער הגרמני החופשי ("Freie Deutsche Jugend" / FDJ) ובמפלגה הקומוניסטית.
ארגון ה-FDJ הוקם באזור הכיבוש הסובייטי (ולאחר אוקטובר 1949, בגרמניה המזרחית) כזרוע הנוער של מפלגת האחדות הסוציאליסטית (SED), שהחליפה למעשה את המפלגה הקומוניסטית ב-1946 תחת השלטון הסובייטי. באזורים המערביים של גרמניה (ולאחר 1949, בגרמניה המערבית), ה-FDJ לא זכה להשפעה פוליטית משמעותית, ונאסר לפעול ב-1951. גם המפלגה הקומוניסטית לא הצליחה לשקם את מעמדה ככוח פוליטי משמעותי במערב גרמניה, שם זוהתה כמעט באופן גורף כסוכנת של השאיפות האימפריאליסטיות של ברית המועצות. באוגוסט 1956 נאסרה המפלגה הקומוניסטית במערב גרמניה על ידי בית המשפט החוקתי הפדרלי, מה שיצר קשיים נוספים עבור מספר קטן של אזרחים מערב גרמנים, בהם גרובה, שהמשיכו לתמוך בה באופן פעיל.
בתחילת שנות ה-50 השתתף גרובה בהפגנות רחוב נגד חימוש מחדש של גרמניה המערבית ונגד חוקים חדשים, שנחשבו שנויים במחלוקת בבוואריה באותה תקופה, בנושא שעות פתיחת החנויות. דווח כי הוא "הוכה שוב ושוב על ידי המשטרה". במהלך הפגנת איגודים מקצועיים ברחוב הקניות המרכזי במינכן, קופינגרשטראסה, נגד הארכת שעות פתיחת החנויות, נעצר גרובה ב-1953 על ידי המשטרה. "השוטרים הכו אותנו ממש שם ברחוב," נזכר מאוחר יותר, "כיסיתי את ראשי בידיי כדי להתגונן". באותו מקרה נידון גרובה לשבעה חודשי מאסר באשמת "התנגדות לשלטון המדינה" ("Widerstand gegen die Staatsgewalt"). הוא ריצה את עונשו בכלא שטאדהיים הגדול במינכן.
האיסור בגרמניה המערבית על פעילות המפלגה הקומוניסטית ב-1956 הוביל, בעקיפין, לתקופת מאסר נוספת עבור גרובה. הוא נתפס בהפצת עותקים של "פרייז וולק", עיתון מפלגתי בלתי חוקי, והורשע ב-1958 או 1959 על הפרת האיסור על המפלגה הקומוניסטית ( "wegen Verstoßes gegen das". KPD-Verbot" ). הפעם הוא קיבל מאסר של שנה מבית המשפט הפדרלי לצדק, שכלל תשעה חודשים בבידוד.
בתחילת שנות ה-70 עבד ארנסט גרובה כמורה בבתי ספר מקצועיים. האיסור על המפלגה הקומוניסטית הגרמנית (KPD) עדיין היה בתוקף, אך חברי המפלגה ניסו לעקוף את האיסור בשנת 1968 על ידי הקמת מפלגה חדשה בשם המפלגה הקומוניסטית הגרמנית ("Deutsche Kommunistische Partei" / DKP). גרובה הצטרף למפלגה זו. בשנת 1970, עדיין לא היה ברור כיצד יגיבו השלטונות בגרמניה המערבית, ובפרט בבוואריה השמרנית, להתפתחות זו. בפועל, ההתחכמות הסמנטית הצליחה: ה-DKP עדיין קיימת, אף על פי שלא הצליחה להשיג פריצת דרך אלקטורלית. כאשר נודע למעסיקיו של גרובה במערכת החינוך הממלכתית על חברותו ב-DKP, הוא עמד בפני "איסור מקצועי" – כלומר, עמד בפני פיטורין בשל חברותו במפלגה. נראה כי הרשויות ניסו, בצורה מסורבלת, למנוע הקצנה של התלמידים. עבור מי שהכיר את תקופת שלטון הנאצים, מצבו של גרובה העלה מיד זיכרונות מחוק השיקום של שירות המדינה המקצועי ("Gesetz zur Wiederherstellung des Berufsbeamtentums") שהעבירה הממשלה באפריל 1933. חוק זה הוביל לפיטורין של יהודים וקומוניסטים ממשרותיהם במגוון רחב של משרות ציבוריות, כולל במערכת החינוך. רק כאשר גרובה הגיע לבית העירייה והניח על שולחנו של הפקיד האחראי את הטלאי הצהוב שקיבל בשנת 1941, שינו הרשויות את דעתן. ההחלטה לפטרו בוטלה ללא צורך בדיון משפטי, מה שכונה מאוחר יותר על ידי פרשן כ"מקרה ייחודי בקנה מידה ארצי".