מוזיקת גוספל
היסטוריה

כבר מייסוד הכנסיות הראשונות הייתה המוזיקה חלק בלתי נפרד מהפולחן הנוצרי. רובה של אותה מוזיקה נוצרית מוקדמת לא היה מיועד לביצוע על ידי קהל המתפללים, אולם, כשהתפשטה התנועה הפרוטסטנטית החלו להיות מחוברים מזמורים שנועדו לביצוע בשירת הקהל ואלו הפכו למקובלים. בעת שהמהגרים האירופאים החלו ליישב את הקולוניות בצפון אמריקה, השתמשו קהילות רבות במזמורים אלו במשך טקסים ותפילות. מוזיקה דתית זו והחשיבות ההולכת וגוברת שלה בקולוניות האמריקאיות היוו את בסיסו של "הגוספל הלבן" בעת שמלחינים מקומיים השתמשו בסגנון של המזמורים המסורתיים והחלו ליצור מזמורים חדשים.
באותה עת, סחר העבדים מאפריקה לקולוניות האמריקאיות, הביא את העבדים האפריקאים לארץ זרה ועוינת. עבדים רבים הביאו איתם מאפריקה מסורת עשירה של שירה והם השתמשו בה כדי לתקשר עם עמיתיהם ולנחם אותם בעבודה החקלאית ולאחריה. במקביל, האמונה הדתית הנוצרית והפולחן הכרוך בה, החלו לתפוס מקום מרכזי בחיי קהילות העבדים האפרו-אמריקאים ושירים אלו, שכונו ספיריטואלז, יצרו את הבסיס לסגנון התפילה והזמרה הרגשני והנלהב האופייני לקהילות אלו. הספיריטואלז סיפקו נחמה כלשהי בעיתות מצוקה וחלק משירים אלו שולבו בלחנים וקצבים של סוגי מוזיקה חילונית כגון בלוז ורגטיים וכך נוצר "הגוספל השחור" המוקדם.
נראה ששני זרמים אלו של מוזיקת הגוספל נפגשו בדרום ארצות הברית בשנותיה המוקדמות של המאה ה-20. זמרי קאנטרי לבנים החליפו לעיתים מזומנות רעיונות מוזיקליים עם עמיתיהם השחורים, כולל השימוש בתכנים דתיים במוזיקה חילונית. מוזיקאים לבנים הכירו במידה רבה את האיכויות ההרמוניות והקצביות של המזמורים השחורים המודרניים. תופעה זו הביאה לייסודן של רביעיות קוליות שלוו לעיתים בכלי הנגינה שהיו בשימוש בלהקות קאנטרי. ענף זה של הגוספל שבו זמרים לבנים משתמשים בטכניקות קוליות של עמיתיהם השחורים נודע בשם "גוספל דרומי" (Southern gospel).
בשעה שמבצעים לבנים נהנו מהצלחה עם זרם הגוספל הדרומי, התקשו המבצעים השחורים של מוזיקת הגוספל השחורה למצוא קהל רחב למוזיקה שלהם. מבצעים שחורים רבים מצאו כי קל יותר לפרוץ לתודעת הקהל עם סוגות מוזיקה חילוניות כגון בוגי-ווגי, ג'אז ובלוז מאשר עם מוזיקת הגוספל הדתית. עד שנות ה-50 של המאה העשרים היו מבצעים שחורים ספורים בלבד שהצליחו להביא את הגוספל השחור לתפוצה רחבה בארצות הברית. חלק מהמבצעים המוקדמים של הרוקנ'רול, כמו ליטל ריצ'רד וריי צ'ארלס, הצליחו לשלב מרכיבים של מוזיקת הנשמה מהגוספל אל תוך הרוקנ'רול אך יצירתם נשארה בתחום המוזיקה החילונית. ב-1951 ביצע זמר הקאנטרי רד פולי (Red Foley) את הספיריטואל "Peace in the Valley". ביצוע זה היה סינגל הגוספל הראשון שמכר יותר ממיליון עותקים והוכיח כי מוזיקת הגוספל יכולה להיות משווקת בהצלחה לקהל הרחב.
מוזיקת הגוספל זכתה לקידום משמעותי בתחום חשיפתה לציבור הרחב בזכותו של אלביס פרסלי. פרסלי גדל במיסיסיפי בשנות ה-30 וה-40 תוך האזנה לגוספל שחור. בטרם זכה להצלחה במוזיקה החילונית הוא אף נכשל במבחנים להצטרפות לרביעייה קולית של גוספל דרומי. הביצוע של פרסלי ל-"Peace in the Valley" (כשיר הנושא מתוך אלבום באותו שם) ב-1957 היה הצלחה גדולה ונתן דחיפה נוספת לגוספל. הקלטות נוספות של שירי גוספל באותן שנים של ריי צ'ארלס, ארית'ה פרנקלין, אלביס פרסלי ואחרים סייעו למוזיקת הגוספל לבסס את מעמדה כבת-קיימא בתחום המוזיקה המסחרית.
עד שנות ה-70 של המאה העשרים התפתח הגוספל הדרומי והפך למוזיקה בעלת מאפיינים וצליל מודרניים יותר. עם עלייתן של כנסיות אלטרנטיביות ושל מרכזי תפילה שהיו מכוונים למשוך את הדור הצעיר התפתח סוג של מוזיקה דתית מודרנית הנקרא "Contemporary Christian Music" והפך לפופולרי. מוזיקה זאת היא בעצם מוזיקת פופ רגילה בעלת מילים ותכנים דתיים. במשך אותן שנים, חלק ממוזיקאי הגוספל השחורים עיצבו סגנון מוזיקלי עירוני ומחוספס יותר בעל השפעה חזקה של רית'ם אנד בלוז. תת-סוגה זו נקראת בימינו גוספל עירוני עכשווי (contemporary urban gospel).
גוספל עדיין פופולרי בקרב קהלים המבקשים מוזיקה בעלת מאפיינים רוחניים ודתיים. חלק מהאמנים המבצעים גוספל נהנים מהצלחה נרחבת בקרב קהלי מוזיקת הפופ, רית'ם אנד בלוז וקאנטרי ובמקביל, אמנים המבצעים מוזיקה חילונית משלבים לעיתים בפרויקטים שלהם מוזיקת גוספל. עם זאת, למרות ההתקרבות בין שני סגנונות הבסיס של מוזיקת הגוספל ב-50 השנים האחרונות, ההפרדה, הקיימת בפועל, בין לבנים ובין אפרו-אמריקאים בארצות הברית, במיוחד בכנסיות ששומרות בדרך כלל על הומוגניות גזעית, משמרת עדיין את שני סגנונות הגוספל הבסיסיים.