stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פנחס גולדשטיין
ביוגרפיה

גולדשטיין נולד ב-26 באוגוסט 1939 בתל אביב, למד בפנימייה צבאית בחיפה ובבגרותו למד משפטים באוניברסיטה העברית. הוא הצטרף למפלגה הליברלית והתקדם במהירות בשורותיה. תחילה היה פעיל ב"ארגון הסטודנטים הליברלים", ואחר כך פעיל ב"איגוד העובדים שליד המפלגה הליברלית" (גלגול מאוחר של תנועת העובד הציוני). בשנת 1978 נבחר כחבר מועצת המנהלים של חברת החשמל, תפקיד אותו מילא עד 1981. בשנים 1978–1982 גם שימש כחבר נשיאות הוועד הפועל הציוני.
ב-1981 נבחר גולדשטיין לכנסת העשירית מטעם הליכוד. בכנסת זו שימש יושב ראש ועדת הספורט של הכנסת ויושב ראש הוועדה לנושאי הרשות השנייה לטלוויזיה ורדיו. בכנסת ה-12 מונה לסגן שר התחבורה, ולאחר ארבעה חודשים עבר לתפקיד סגן שר החינוך. במקביל לחברותו בכנסת, שימש גולדשטיין כדירקטור בחברת הבנייה של הקבלן אברהם גינדי, שהייתה מחברות הבנייה הגדולות שפעלו בישראל באותן שנים. דבר שהביא לביקרות נגדו על ניגוד עניינים.
בשנת 1984, לאחר הבחירות לכנסת האחת עשרה, תמך בהקמת ממשלת האחדות. בכנסת ה-11 שימש כחבר בוועדת החוץ והביטחון.
במהלך כהונתו בכנסת נודע בכך שהעלה מספר הצעות חוק יצירתיות. בין השאר יזם הצעת חוק פרטית, שעל פיה בשידורי הטלוויזיה הישראלית "יינתן מקום לביטוי עמדת הממשלה" (לאחר שטען שהשמאל שולט ברשות השידור). חוק שיחייב מסעדות להניח קנקן מים קרים על כל שולחן, חוק להגנת חסכונות הציבור, ויזם את הצעת חוק ההמנון, ששנים אחר כך, ב-2004, אכן התקבלה.
פנחס גולדשטיין נמנה עם חמשת חברי הכנסת הליברליים שפרשו מהליכוד בתחילת 1990 והקימו את המפלגה לקידום הרעיון הציוני. עד מהרה הפכה הסיעה החדשה למושא חיזוריה של מפלגת העבודה, שפרשה מהממשלה וביקשה להקים קואליציה חדשה בראשות שמעון פרס. בניגוד לאברהם שריר, שהשתכנע לתמוך בקואליציית פרס ולמנהיג הסיעה, יצחק מודעי, שנאבק על שריון תפקידו האישי כשר האוצר תוך דרישת ערבויות כספיות לקיום התחייבות כזו מצד הליכוד, הודיע גולדשטיין (יחד עם חבריו פסח גרופר ויוסף גולדברג) כי לא יתמוך בקואליציה בראשות פרס.
בבחירות לכנסת השלוש עשרה בשנת 1992 נמנה גולדשטיין על ראשי המפלגה הליברלית החדשה שהקים יצחק מודעי. המפלגה התמודדה בבחירות, אך לא עברה את אחוז החסימה. בשנות חייו האחרונות שימש גולדשטיין כגזבר כבוד של הוועד האולימפי הישראלי, ודירקטור של חברת הביטוח הפניקס.
גולדשטיין נפטר בביתו שבכפר סבא ממחלת הסרטן ביום שלישי, 14 באוגוסט 2007, ל' באב ה'תשס"ז, בגיל 67.
הותיר אחריו אישה, בן, ובת.
הערות שוליים

↑  פנחס גולדשטיין, באתר "בהשקט ובבטחה".
↑  הנהלה חדשה לארגון הסטודנטים הליברלים, הַבֹּקֶר, 17 בנובמבר 1963
↑  דניאל דגן, התפלג איגוד העובדים שליד המפלגה הליברלית, מעריב, 19 במאי 1970
↑  שמעון רפפורט, חבר דירקטוריון חברת החשמל תובע לחסל משרד ציות בניו יורק, מעריב, 19 ביוני 1979
↑  גבי קסלר, לנברחים בע"מ, מעריב, 5 בדצמבר 1986
↑  רק הם בפנים, "העולם הזה", גיליון 2447 מ-25 ביולי 1984, עמוד 14
↑  איל ארליך, משאל כותרת ראשית: רוב חברי ועדת־חוץ־וביטחון של הכנסת תומכים בקיצוץ נוסף בתקציב הביטחון, כותרת ראשית, 10 ביולי 1985
↑  שלומית לן, ‏עושים צחוק בכנסת: הצעות החוק היצירתיות של הח"כים עולות על כל דימיון, באתר גלובס, 2 בפברואר 2007
↑  שמואל נחושתן, כתבו עליו בעיתון, או פנחס, כותרת ראשית, 4 ביולי 1984
↑  מנחם רהט ואבינועם בר יוסף, "אפטיומיות ניכרת" במערך לקראת הצטרפות מודעי וגרופר, מעריב, 25 באפריל 1990
↑  רמי היפש, יורם אוברקוביץ' עזב את הוועד האולימפי, באתר הארץ, 1 ביוני 2001
↑  אלעזר לוין, ‏מנכ"ל חברת הביטוח דולב הודח לאחר שתקף בראיון עיתונאי את החברה וסוכניה, באתר גלובס, 30 באוגוסט 1999
פייסיסטראטוס (טיראן)

| --- | --- |

פייסיסטראטוס
 לידה:  600 לפנה״ס? אתונה, אתונה העתיקה 
 פטירה:  527 לפנה״ס (בגיל 73 בערך) אתונה, אתונה העתיקה 
 מדינה:  אתונה העתיקה 
 בן או בת זוג:  Hippias' and Hipparchus' mother  Coesyra  Timonassa 
 פרסים והוקרה:  אלוף אולימפי (532 לפני הספירה) 
 
פייסיסטראטוס בן היפוקראטיס (ביוונית: Πεισίστρατος‏; 607 - 527 לפנה"ס) היה טיראן אתונאי, שלט בשנים 561, 559 - 556, 546 - 527 לפנה"ס.
רקע

נולד למשפחת אצולה במזרח אטיקה ונקרא, ככל הנראה, על שם פייסיסטראטוס מהמיתולוגיה, בנו של נסטור וחברו הקרוב של טלמאכוס. האזור בו גדל היה הררי ורוב האוכלוסייה בו הייתה ענייה בגלל מחסור באדמות. בצעירותו, בימי שלטונו של סולון, אשר היה דודנו מדרגה שנייה, התפרסם בזכות המלחמות עם מגארה וסלמיס. השתתף באופן פעיל בפוליטיקה האתונאית ותואר כאדם השואף לשוויון, אשר נלחם לטובת העניים, אך מתון כלפי מתנגדיו.
באותה התקופה, השלטון הפך להיות טיראני ברוב ערי המדינה היווניות, לאחר מאות שנים של שלטון אריסטוקרטי. במהלך 10 השנים שלאחר עזיבתו של סולון התערערה שוב יציבות השלטון באתונה. נעשה ניסיון כושל של דמסיאס, להקים משטר טיראני. בתוך 10 שנים אלו, היו שנתיים לא רצופות ללא ארכון - 'אנרכיה', מה שמעיד על משבר שלטוני חמור ששרר באותה התקופה. תוך כדי כך, קמו באתונה שלושה פלגים יריבים.
פייסיטראטוס הנהיג את פלג "שוכני הגבעות", אשר היה מורכב מרועי צאן ומעניים חסרי אדמות והיה הגדול מהשלושה. מולו עמדו שני הפלגים האחרים - האחד, "שוכני החוף", בהנהגת מגקלס, אשר היה מורכב מימאים, סוחרים ובעלי בתי מלאכה עשירים, אך לא אריסטוקרטים, אשר רצו לשמר את חוקי סולון. השני, "שוכני השפלה", אריסטוקרטים בעלי קרקעות פוריות, אשר הונהגו על ידי ליקורגוס ורצו להחזיר את המצב לקדמותו, לימים שלפני הרפורמות של סולון.
עליות לשלטון והגליות

פייסיטראטוס תפס את השלטון בפעם הראשונה בשנת 561 לפנה"ס, במרמה. הוא פצע את עצמו וטען כי מתנגדיו מהמפלגות האחרות רוצים להרוג אותו ולכן יש לשים לו שומרי ראש. אחד מהמתנגדים לכך היה סולון שחזר לאתונה בימיו האחרונים, אך למרות זאת נענתה הבקשה על ידי העם. הוא קיבל משמר חמוש, אשר הורכב מתומכיו, ויחד איתם כבש את האקרופוליס ועלה לשלטון.
לאחר שנת שלטון אחת, גורש פייסיסטראטוס על ידי מגאקלס וליקורגוס שחברו נגדו. אחרי שנה נוספת, בשנת 559 לפנה"ס, לאחר סכסוך נוסף בין ראשי המפלגות האחרות, קרא לו מגאקלס שישוב לאתונה. פייסיסטראטוס חזר כשהוא רכוב על גבי מרכבה מפוארת כשלצידו יושבת אישה יפה המחופשת לאתנה, לתשואות העם המריע לחזרתו על ידי אלה.
מגאקלס קבע כי כתנאי לחזרתו של פייסיסטראטוס, ישא את בתו לאשה. הם אכן התחתנו, אך פייסיטראטוס לא רצה להוליד איתה ילדים. מאחר שההסכם ביניהם הופר, הוא נאלץ לגלות שוב אל מחוץ לאתונה.
בשנת 556 לפנה"ס, לאחר ההגלייה השנייה, עבר פייסיסטראטוס במקומות רבים ביוון, כשמטרתו היא לצבור כוח ורכוש על מנת לחזור ולשלוט באתונה. את מסעו הוא התחיל באֶוּבּוֹיָה, משם עבר לצפון, שם עסק בכריית כסף ובינתיים יצר קשרים בארגוס, ארטריה, תבאי ונקסוס.
10 שנים לאחר מכן, בשנת 546 לפנה"ס, בעזרת צבא מארגוס ובעזרתו של ליגדאמיס מנקסוס, חזר לאתונה דרך מרתון עם כח גדול ותפס שוב את השלטון. העם קיבל אותו בחזרה והפעם הצליח פייסיסטראטוס לשמור על שלטונו עד מותו, בשנת 527 לפנה"ס.
צורת השלטון

פייסיסטראוס נחשב לטיראן אהוד, נאור ומתון. צורת שלטונו מתוארת כשל אזרח יותר משל רודן, כשואפת לשוויון, מטפחת שלום. הוא שמר על חוקי סולון, אף כי בפועל שם את עצמו מעל לחוקים האלה.
כצעד ראשון לאחר חזרתו לאתונה, על מנת להחזיק בשלטון, הוא אסף את כל רכושו וכוחותיו ושם משמר כבד על העיר, מפני מתנגדים. לקח את בני מתנגדיו שנשארו בעיר, כבש את נקסוס, כלא שם את בני הערובה וכשליט הביא לשם את ליגדאמיס מנקסוס, שעזר לו לחזור לשלטון באתונה.
בתקופת שלטונו השלישית הצליח פייסיטראטוס לשמור על שקט יחסי בין שלושת המעמדות. לעניים הלווה כספים ואדמות כדי שיתפרנסו ויתעשרו, יצר מקורות פרנסה חדשים, כמו בנייה ובנוסף ויתר להם על מס מעשר. בצעד זה השיג שתי מטרות - זכה לתמיכת העניים, שהיוו חלק נכבד מהאוכלוסייה ובנוסף, הקל על הבעיה האגררית. עם האריסטוקרטים - אלו שלא ברחו ואלו שלא כלא בנקסוס - הוא השלים ונתן להם תפקידים בשלטון. בני מעמד הביניים - בעלי ממון, אך לא אריסטוקרטים, המשיכו לעבוד בבתי המסחר שלהם. תקופת השקט וקשריו של פייסיטראטוס תרמו לפיתוח קשרי המסחר עם ערים נוספות, לכן הסוחרים באתונה היו מרוצים מהמצב.
פייסיסטראטוס שימר את חוקי סולון מבחינתם הארגונית - כל המוסדות שסולון קבע נשארו, אך צורת הבחירה שונתה - היה מעורב במינויים שנעשו כך שהנבחרים יהיו מקורביו, בעוד שעל פי חזונו של סולון, הבחירה אמורה הייתה להיות בהגרלה. השלטון היה מורכב מתומכיו ומאריסטוקרטים שרצה להשתיק וכך מנע תסיסה נגדו. השאיר אף את מועצת הזקנים, האריאופאגוס, שהייתה מורכבת מארכונטים קודמים. מטרתה הייתה לשמור על חוקי סולון, אך בפועל, מאחר שהיה מעורב בבחירת הארכונטים, הייתה מורכבת מתומכיו בלבד.
צורת השלטון הפייסנית של פייסיסטראטוס, למרות שבבסיסה הייתה מבוססת על טיראניה ועל עלייה לשלטון בכח הזרוע, הייתה צעד מכריע לקראת הדמוקרטיה. העניים הזדקקו פחות לפטרונותם של העשירים, ההבדל בין המעמדות הצטמצם ונוצר סדר קבוע אחרי שנים של אי סדר ותהפוכות. כל זה יצר, גם אם תחת שלטונו של טיראן, רצון, שקט ופנאי אצל האזרחים לעסוק בפוליטיקה והיווה בסיס לדיאלקטיקה פוליטית של הרוב - מה שהביא בסופו של התהליך את הדמוקרטיה.
לאחר מותו של פייסיסטראטוס שלטו שני בניו, היפיאס והיפרכוס. בימיהם נפלה הטיראניה ולשלטון עלה קלייסתנס.
פועלו של פייסיסטראטוס

תקופת הטיראניה באתונה הייתה תקופה של פריחה תרבותית. חידוש פולחנים וטקסים דתיים ומפעלי הבניה הרבים ביניהם בולטת בניתם של מקדשים, נתנו פתרונות תעסוקה חדשים. בנוסף, בימיו של פייסיסטראטוס נעשו צעדים חשובים מבחינה תרבותית: האחד, בתחום התיאטרון- הפרדת השחקן הראשי מהמקהלה, מה שתרם במאה ה-5 לפנה"ס להיווצרות הדרמה. השני, המיוחס לפייסיטראטוס עצמו, אך לא הוכח- הוא איסוף כל דברי הומרוס והעלאתם לכתב.
לקריאה נוספת

אריסטו, מדינת האתונאים, פרקים 13-16, תרגום: דוד אשרי ודוד מלצר, הוצאת הספרים ע"ש י"ל מאגנס, תשמ"ד.
הרודוטוס, היסטוריה, ספר א', פרקים 59-64, תרגום: בנימין שימרון ורחל צלניק אברמוביץ', פפירוס, 1998.
פלוטרכוס, חיי אישים: סולון, תרגום: א. א. הלוי, מוסד ביאליק, תשל"א.
אפרים דוד, הדמוקרטיה הקלאסית: התהוותה, תפקודה, עקרונותיה ותלאותיה באתונה, פרק 3, הוצאת הספרים ע"ש י"ל מאגנס, תשס"ג.
בנימין שימרון, הרודוטוס וראשית דברי הימים, מוסד ביאליק, 1990.
Hornblower, Simon & Anthony Spawforth, Oxford Classical Dictionary, v.s Peisistratus, Oxford University Press, 1996.
נרי לאופר

| --- | --- |

 לידה:  18 באפריל 1946 (בן 78)
נרי לאופר (נולד ב-18 באפריל 1946) הוא פרופסור מן המניין למיילדות וגינקולוגיה בבית הספר לרפואה של האוניברסיטה העברית בירושלים ושימש כמנהל מערך נשים ויולדות במרכז הרפואי הדסה (בבתי החולים בעין כרם ובהר הצופים).
ביוגרפיה

לאופר נולד בשכונת רוממה בירושלים כבן יחיד להוריו, ילידי רומניה, שעלו ארצה עם תום מלחמת העולם השנייה. אמו, אלזה לבית לבנטר, הייתה בעלת תואר במשפטים, ואביו, ד"ר ישראל לאופר, היה בעל תואר בכלכלה ועסק בייבוא כימיקלים.
למד בבית ספר יסודי "בית הכרם", ובהמשך בתיכון שליד האוניברסיטה בירושלים (סיים ב-1964).
בשנים 1964–1966 שירת כחייל וכקצין בחיל התותחנים וכאיש מילואים השתתף כמפקד סוללת מרגמות בקרב על ירושלים במלחמת ששת הימים.
עם סיום שירותו החל ללמוד רפואה בבית הספר לרפואה של האוניברסיטה העברית בירושלים וסיים את לימודיו ב-1972. עבודת הדוקטורט שלו נכתבה בהנחיית הפרופסורים נורמן גרובר, פאני דולז'נסקי ושמואל בן-ששון.
התמחה במיילדות וגינקולוגיה במרכז האוניברסיטאי הדסה עין כרם בניהולו של פרופ' יוסף שנקר וסיים את התמחותו בהצטיינות ב-1980. בשנה זו גם השלים שנת מחקר בפיזיולוגיה של השחלה במחלקה לחקר הורמונים במכון ויצמן למדע ברחובות בהדרכת פרופ' אלכס צפרירי.
בשנים 1982–1984 היה עמית במלגת אנדרו וו. מלון (Andrew W. Mellon) במחלקת נשים ויולדות בניהולו של פרופ' פרדריק נפתולין (Frederick Naftolin) באגף לרביית האדם בראשות פרופ' אלן דה צ'רני (אנ') באוניברסיטת ייל בניו הייבן. במסגרת זו הקים עם פרופ' דה צ'רני את התוכנית להפריה חוץ-גופית (IVF) הראשונה בצפון מזרח ארצות הברית ובין הראשונות בעולם. עבודתו הקלינית והמחקר החדשני שביצע באוניברסיטת ייל היו פורצי-דרך וביססו את מעמדו הבינלאומי כאחד מחלוצי תחום ההפריה החוץ-גופית בעולם. בשנת 1983 סייע בהשגת ההיריון הראשון "כחול לבן" מהפריה חוץ-גופית ב"הדסה", גם הוא מן הראשונים בעולם.
בשנים 1987-1986 הושאל לבית החולים מאונט סיני בניו יורק לשם הקמת תוכנית להפריה חוץ-גופית. עם שובו ניהל לאופר את יחידת ההפריה החוץ-גופית במרכז הרפואי הדסה, ובשנים 1993-1999 נתמנה כמנהל מחלקת נשים ויולדות במרכז הרפואי בהר הצופים. בשנים 2000–2012 נבחר כמנהל מחלקת נשים במרכז האוניברסיטאי בעין כרם ובשנים 2003 -2012 שימש כמנהל מערך מחלקות הנשים והיולדות של המרכז הרפואי הדסה. לאופר הועלה לדרגת פרופסור מן המניין ב-1993 והוא מופקד על הקתדרה ע"ש הנרי לאייר לרביית האדם מ-2011.
חיים אישיים

נשוי למרים (מירי) לבית אורדנג, שאִמה, ברטה אורדנג, הייתה אוצרת ובעלת גלריות לאמנות בישראל ובארצות הברית, ואביה, טוביה אורדנג, היה אגרונום, שנהרג במלחמת העצמאות. אב לשלושה ילדים בוגרים: אורן (עוסק בפיננסים), גיא (עוסק בהוראה דיגיטלית) ונטע לאופר (אמנית בעלת תואר ראשון ושני בצילום).
מתגורר בשכונת בית הכרם בירושלים.
חיים מקצועיים > מחקרו

לאופר מיקד את התעניינותו המחקרית בארבעה תחומים עיקריים:
הפיזיולוגיה של תגובת השחלה ואלמנטים בזקיק בהשפעת גרימת ביוץ. בתחום זה תרם לאופר להבנת הפיזיולוגיה של התפתחות הזקיקים בתהליך גרימת הביוץ והקשר בינה לסיכוי להרות וללדת. תצפיות בסיסיות אלה תרמו לפיתוח דרכי טיפול חדשות אשר הביאו לשיעור הריונות ולידות גבוהים יותר מהשיעורים הקודמים.
תרומת ביציות והשימוש במודל זה להבנת תהליכי ההשרשה ברירית הרחם. ב-1984 החל לאופר לעבוד, עם קבוצת רופאי היחידה להפריה חוץ גופית, על השגת הריונות באמצעות תרומת ביציות בנשים ללא פעילות שחלתית - מצב ייחודי בו מופרד גורם הביצית/עובר מהגורם הרחמי. בעבודה הראשונה בעולם בנשים אלה הוכח, שניתן להכין את רירית הרחם להשרשת עובר ולהריון על ידי מתן אסטרוגן ופרוגסטרון חיצוניים בלבד וכי חלון ההשרשה באדם רחב ובניגוד ליונקים רבים שבהם הינו קצר ואורכו 24 שעות, הרי שבאדם אורכו יכול להמשך עד 72 שעות. המחקרים בתחום זה הניחו את התשתית לפיתוח שיטה להכנת רירית הרחם לשם החזרת עוברים מוקפאים, תרומת ביציות ולטיפולי פריון באמצעות פונדקאות.
השימוש בלייזר למיקרומניפולציה של ביציות ועוברים. אחת הבעיות המרכזיות שהפריה חוץ-גופית לא מצאה לה פתרון בשנים הראשונות הייתה הטיפול במקרים שבהם ריכוז הזרע נמוך מאוד. בשיתוף עם פרופ' ג'ון גורדון מבית החולים מאונט סיני בניו יורק, ביצע לאופר את הניסיונות הראשונים בעולם ב-1988 בשימוש במיקרומניפולציה לשם קדיחת "חלון" ב-ZONA PELLUCIDA (או: ZONA DRILLING), המעטפת השקופה והקשיחה המקיפה את הביצית, על מנת להקל את חדירת תאי הזרע לתוכה. בשיטה זו הצליחו החוקרים להתגבר על חלק מבעיית הפוריות בגברים אלה. בנוסף לראשונה פותח מכשיר לייזר לקידוח מעטפת הביצית.
השפעת הגיל על מערכת הרבייה בנשים והקשר בין הריונות לבין הזדקנות. גורם חשוב המגביל את פוריות האישה ומביא לסיומה הטבעי הוא גורם הגיל. עם העלייה בתוחלת החיים ובשוויון המגדרי, נשים רבות בוחרות לדחות את גיל ההולדה. נשים מעל גיל 40 מהוות פלח אוכלוסייה משמעותי וגדל מתוך כלל הנזקקות לטיפולי פריון. הסיכוי להרות וללדת מעבר לגיל 45 נמוך ביותר ולהבנת מנגנוני ההזדקנות בהיבט זה חשיבות רפואית חברתית וכלכלית רבה. לאופר מיקד את התעניינותו בהשוואה בין המאפיינים של אוכלוסייה זו - לעומת קבוצת נשים המצליחה ללדת גם מעבר לגיל 45. השוואה מסוג זה עוזרת בהבנת המנגנונים הפוטנציאליים הקשורים להרחבת "חלון הפוריות".
חיים מקצועיים > פעילותו בנושאי בריאות בקרב הקהילה

לאופר ראה חשיבות בקידום פעילות בנושאי בריאות בגיל השלישי בקהילה. מטרת התוכנית לפתח כלים שישמרו על בריאותן הפיזית, הנפשית והחברתית של נשים בגיל השלישי וכך לקיים ולהאריך את משך עצמאותן, ניידותן ופעילותן ולדחות את שנות התלות שלהן. במסגרת פעילותו זו הקים מרכזים לבריאות נשים בגיל השלישי. תחילה בעיר בית שמש ובכפר אבו גוש. ואחר כך בשותפות עם עיריית ירושלים הוקמו מרכזי בריאות האישה בשכונות גוננים (קטמונים), פת-גילה, גאולה-הבוכרים, מִנהל יובלים (קריית היובל), מִנהל אשכולות (סנהדריה), הר נוף, גבעת משואה, והר שמואל. העבודה במרכזים אלו, נעשית בליווי ותיאום צוות מקצועי מהמרכז הרפואי הדסה ובשיתוף פעולה עם עיריית ירושלים. כחלק מעיקרון הנגשת התכנית לכל הנשים, הפעילויות השונות במרכזים אלו פתוחות לנשים ללא תשלום. בהקמת תוכנית זו באה לידי ביטוי אמונתו של לאופר בחשיבות הבאת הרפואה לאוכלוסיות מוחלשות. המרכזים שהוקמו כללו, עריכת ימי בריאות, קיום סדנאות לתזונה ובישול בריאים, הקניית הרגלי צריכה נבונים, העלאת מודעות לביצוע בדיקות סקר למניעת מחלות, פעילות גופנית, ושימור כישורים קוגניטיביים.
חיים מקצועיים > הכשרת הדור הבא של רופאים

לאופר השפיע במשך השנים על רופאים רבים, שהוכשרו לתפקידם במחיצתו, והמשיכו אחר כך במסלולי קריירה בתחום המיילדות והגינקולוגיה, במקומות שונים ברחבי הארץ והעולם, כרופאים בכירים וכמנהלי יחידות ומחלקות. עליהם נמנים: פרופ׳ אלכס סימון, פרופ׳ אהוד מרגליות, פרופ' דני נבות, פרופ׳ ג'וני יונס, ד"ר אבי צפריר, פרופ׳ אריה הורביץ, פרופ׳ רונית חיימוב-קוכמן, ד״ר יובל בדולח, פרופ' אריאל רבל, פרופ' חננאל הולצר, ד"ר יובל גיאלצ'ינסקי, פרופ' יואל שופרו, פרופ' אסף בן מאיר ופרופ׳ בני ראובינוף.
חיים מקצועיים > כרופא צבאי

במקביל לעיסוקו האזרחי שירת לאופר כרופא במילואים. בשנים 1980-1992 שירת, בדרגת רב-סרן, כרופא של אגד ארטילרי. בשנים 1993–2001 שירת, בדרגת סגן אלוף בחיל הרפואה.
פעילות באגודות מקצועיות

1986-1992 - חבר ועדת בחינות ההתמחות הארצית.
1993-1998 - יו"ר האגודה הישראלית לחקר הפוריות (איל"ה).
1999-2005 - יו"ר הסניף הירושלמי של האיגוד הישראלי למיילדות וגינקולוגיה.
2005-2008 - סגן יו"ר האיגוד הישראלי למיילדות וגינקולוגיה.
2002-2012 - חבר בדירקטוריון "הדסית", החברה ליישום טכנולוגיה של המרכז הרפואי הדסה.
2011-2015 - יו"ר ועדת האתיקה של האגודה הישראלית לחקר הפוריות (איל"ה).
פרסים שקיבל

1976 - פרס הפקולטה לרפואה ע"ש אוסקר הירש לעבודת גמר מצטיינת.
1978 - פרס הפקולטה לרפואה ע"ש זהרה לביטוב לעבודת מחקר מצטיינת בגינקולוגיה ומיילדות.
1981 - פרס האיגוד הישראלי למיילדות וגינקולוגיה לעבודת מחקר מצטיינת.
2007 - עמית כבוד של בית הספר לרפואה של סרביה בלגרד.
2011 - פרס אות המופת לרופא מטעם האגודה לרפואה ולמשפט בישראל.
2012 – פרס החברה לגינקולוגיה ומיילדות של ניו יורק על תרומה מחקרית בפוריות
2013 – פרס החברה הקנדית לפוריות על תרומה מחקרית בפוריות
2019 – אות הוקרה על פעילות מיוחדת של האיגוד הישראלי למיילדות וגינקולוגיה
2019 – אות הוקרה למחקר, הוראה וטיפול באי פוריות של האגודה הישראלית לחקר הפוריות (איל"ה)
עיסוקים נוספים

לאופר הוא חובב צפרות ובמסגרת תחביבו הוא עוסק בצילום טבע ובעיקר צילום ציפורים. נהג לצאת לצילומי ציפורים, כמה פעמים בשנה, ביישוב עזוז בנגב.
פרסומיו > ספרים

Mashiach S, Ben-Raphael Z, Laufer N, Schenker J.G, Advances In Assisted Reproductive Technologies, Penum Press, New York and London, 1990.
DeCherney A, Nathan L, Laufer N, Roman A, Current Diagnosis & Treatment: Obstetrics & Gynecology, 11th Edition, London, McGraw-Hill, 2012.
פרסומיו > מבחר ממאמריו

לאופר פרסם, בתחומי מחקרו, יותר מ-300 מאמרים מדעיים ופרקים בספרים ערוכים. להלן מבחר מהם:
פרסומיו > מבחר ממאמריו > בעברית

מורן גיל, נרי לאופר, "כיצד הפכה ישראל למעצמת הפריה חוץ-גופית: ארבעים שנים ללידתה של תינוקת המבחנה הראשונה – לואיז בראון", הרפואה, נובמבר 2018
פרסומיו > מבחר ממאמריו > באנגלית

Neri Laufer et al., The use of high-dose human menopausal gonadotropin in an in vitro fertilization program, Fertility and Sterility 40(6), 1983, עמ' 734-741
Neri Laufer et al., Steroid Secretion by the Human Egg-Corona-Cumulus Complex in Culture, The Journal of Clinical Endocrinology & Metabolism 58(6), 1984, עמ' 1153-1157
Daniel Navot, Neri Laufer et al., Artificially Induced Endometrial Cycles and Establishment of Pregnancies in the Absence of Ovaries, The New England Journal of Medicine 314(13), 1986, עמ' 806-811
Neri laufer et al., The efficacy and safety of zona pellucida drilling by a 193-nm excimer laser, Fertility and Sterility 59(4), 1993, עמ' 889-895
Neri Laufer et al., Successful spontaneous pregnancies in women older than 45 years, Fertility and Sterility 81(5), 2004, עמ' 1328-1332
Neri Laufer, Alex Simon, Recurrent implantation failure: current update and clinical approach to an ongoing challenge, Fertility and Sterility 97(5), 2012, עמ' 1019-1020
פרסומיו > פטנטים

לאופר רשום כממציא (יחד עם חוקרים נוספים) של שני פטנטים בתחום הרפואה:
Argong-Fluoride laser – למיקרומניפולציה בהפריה חוץ גופית.
V-pen – להחשת הרגנרציה של הכבד.
הערות שוליים

↑  באנגלית: Neri Laufer
↑  נרי לאופר, התפלגות נפח טסיות אצל אנשים בריאים וחולים לאחר ניתוח אקסטנסיבי (עבודת גמר בהדרכת נורמן גרובר, פאני דולז'נסקי ושמואל בן-ששון), ירושלים: האוניברסיטה העברית, 1975
↑  טוביה אורדנג, באתר יזכור
↑  נעה פישר, הצצה לתערוכת צילומי ציפורים יוצאת דופן, באתר ynet, 2 בדצמבר 2021
אנטואן דה סנט-אכזופרי

| --- | --- |

אנטואן דה סנט-אכזופרי בקנדה, 1942
 לידה:  29 ביוני 1900 ליון
 פטירה:  31 ביולי 1944 (בגיל 44) île de Riou, צרפת 
 שם לידה:  Antoine Jean-Baptiste Marie Roger de Saint-Exupéry 
 מדינה:  צרפת 
 לאום:  צרפת
 מקום לימודים:  תיכון גבירתנו ממונגרה, Villa St. Jean International School, אוניברסיטת סן לואי 
 שפות היצירה:  צרפתית 
 סוגה:  מעשייה, שירה, récit 
 יצירות בולטות:  הנסיך הקטן
 תקופת הפעילות:  1926–1944 (כ־18 שנים) 
 בן או בת זוג:  Consuelo de Saint Exupéry (22 באפריל 1931–31 ביולי 1944) 
 פרסים והוקרה:  מוות למען צרפת (1948)  פרס הספר הלאומי לספרות לא בדיונית (1939)  פרס הוגו לרומן הטוב ביותר (1944)  Ambassadors' Prize (1948)  Retro Hugo Award for Best Novella (2019)  הפרס לרומן של האקדמיה הצרפתית (1939)  קצין בלגיון הכבוד (1939)  פרס פמינה (1931)  צלב המלחמה 1939-1945 (1940)  פרס הספר הלאומי (1939) 
 אתר רשמי
 חתימה:   
 
צמיד היד שנמצא בים בשנת 1998
אנטואן דה סנט-אכזופרי (בצרפתית: Antoine de Saint-Exupéry;‏ 29 ביוני 1900 – 31 ביולי 1944) היה טייס, סופר, משורר ועיתונאי צרפתי, שנודע בעיקר בזכות ספרו "הנסיך הקטן".
יצירותיו

יצירתו של סנט-אכזופרי, למרות שאיננה רק אוטוביוגרפית, הושפעה רבות מחוויותיו כטייס. גם ספרו המפורסם ביותר, "הנסיך הקטן", הוא סיפור פואטי מאויר בו הוא מדמיין עצמו תקוע במדבר סהרה (גם כאן, בעקבות תקלה במטוסו כפי שאכן קרה למחבר בשנת 1935 כשנחת נחיתת חירום במדבר סהרה) כשהוא פוגש את הנסיך הקטן, ילד קטן ומוזר. למרות שהספר דומה בכמה ממאפייניו לסיפור ילדים, באים בו לידי ביטוי רעיונות עמוקים בנוגע לחיים ולאהבה.
(1929) Courrier sud - דואר דרום
(1931) Vol de nuit - טיסת לילה, תרגם מנשה לוין, 1946. הספר תורגם פעם שנייה בידי משה מרון ונדפס כחלק מן הספר טיסת לילה | אדמת אנוש (ספרית פועלים, 2012).
(1939) Terre des Hommes ("רוח, חול וכוכבים" - "Wind, Sand and Stars" - בתרגום לאנגלית) - ארצו של אדם, תרגם חיים גליקשטיין, 1950. הספר תורגם פעם שנייה בשם אדמת אנוש בידי משה מרון וראה אור בספרית פועלים בשנת 1998, ונדפס במהדורה מורחבת, שבה תוספות משמעותיות שלא תורגמו בתרגום הראשון, בספר טיסת לילה | אדמת אנוש (ספרית פועלים, 2012).
(1942) Pilote de Guerre - טייס קרב ("טיסה לאראס", "Flight to Arras" בתרגום לאנגלית), מצרפתית: גדעון טיקוצקי, ספרית פועלים, 2009. הספר נכתב בעקבות משימת סיור שערך הסופר-הטייס בקרב העיר אראס בצרפת בקיץ 1940, שעליה זכה בציון לשבח. בספר מובעת אהדה ליהודים, בין השאר לטייס היהודי-צרפתי ז'אן ישראל (אנ'), ולכן ספג ביקורת קשה והופץ במחתרת.
(1943) Lettre à un Otage - מכתב לבן ערובה, מכתב גלוי לידידו לאון ורת שהסתתר בצרפת מאימת הכובש הגרמני. במכתב-מסה זה העלה סנט-אכזופרי על הכתב את רשמיו מן המלחמה ואת מחשבותיו על אודותיה. בין השאר כתב סנט-אכזופרי לידידו היהודי ורת: "אם אלחם עוד, אלחם מעט למענך [...] אני חש צורך לעזור לך לחיות. אני רואה אותך כה חלש, כה מאוים, מושך את חמישים שנותיך, במשך שעות, כדי להתקיים עוד יום אחד [...] בהיותך צרפתי, אני חש שאתה בסכנה כפולה: גם כצרפתי וגם כיהודי". ספר-מכתב זה הגיע לידי ורת רק בתום המלחמה. מצרפתית: גדעון טיקוצקי, ספרית פועלים, 2009.
(1943) Le Petit Prince - הנסיך הקטן, תרגם אריה לרנר, מהדורה ראשונה - 1952 בהוצאת עם עובד. תרגום שני, בידי אילנה המרמן, יצא לאור בשנת 1993 באותה הוצאה.
(1948) Citadelle - מצודה (פורסם לאחר מותו, בשנת 1948).
הנצחתו

נמל התעופה הבינלאומי סנט-אכזופרי בליון, צרפת ותחנת הרכבת גאר דה ליון סנט-אכזופרי קרויים על שמו.
אסטרואיד "2578 סנט-אכזופרי", נקרא על שמו ב-1975.
עד שנכנס האירו לשימוש ב-2002, הופיעה תמונתו על שטר של חמישים פרנק בצרפת.
סנט-אכזופרי ואשתו גולמו על ידי ברונו גנץ ומירנדה ריצ'רדסון בסרט הבריטי "סנט-אקס" (זה היה כינויו בפי חבריו).
סנט-אכזופרי מונצח על ידי לוח זיכרון בפנתיאון בפריז.
על שמו נקראים 389 בתי ספר בצרפת - לפי מפקד העיתון "לה פריזיין" בשנת 2017 (במקום החמישי בין האישים הצרפתים, אחרי ז'ול פרי, ז'אק פרוור, ז'אן ז'ורס וז'אן מולן)
על שמו בית ספר צרפתי בסנטיאגו דה צ'ילה, צ'ילה.
דואר ישראל הוציא בול לכבודו ב-21 ביוני 1994 ומכר 1,367,000 בולים היימנו.
לקריאה נוספת

אביבה קרינסקי, בעקבות הכוכב האבוד. עיון והנחיה בקריאת "הנסיך הקטן". סדרה לביקורת ספרותית. אור עם. 1992. על הפילוסופיה ביצירה, משמעויותיה של היצירה על רקע ההקשר ההיסטורי-תרבותי-ספרותי של כתיבתה וזיקותיה ליצירות הנכתבות היום. הספר זכה בפרס לוין קיפניס.
אביבה קרינסקי, "מה אעשה לנסיכי ולא עשיתי". שירים בעקבות "הנסיך הקטן". נדפס ב"עיתון 77", שנה טו', גיליון 142–143, נובמבר-דצמבר 1991. עמ' 26–34.
גדעון טיקוצקי, הנסיך הקטן - שבעה פרקי מסע, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1998. מחקר מקיף על הנסיך הקטן בראי מכלול יצירותיו של סנט-אכזופרי, גם אלה שלא תורגמו לעברית.
קונסואלו דה סנט-אכזופרי, זיכרונות הוורד, הוצאת כרמל, 2006. זכרונותיה של אשתו של אנטואן דה סנט-אכזופרי.
על הדברים החשובים באמת - ידידות ואהבה: הנסיך הקטן והדברים החשובים באמת. עמ' 223–298, חיים שפירא, כנרת זמורה ביתן, 2009
הערות שוליים

↑  כתבה של אורלי רוסיניול ב"לה פריזיין" 28.8.2017
↑  אנטואן דה סנט-אכזיפרי בקטלוג בולי ישראל
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007267403905171  PLWABN: 9810584868405606  BIBSYS: 90062946  BNC: 000036374  BNE: XX990065  BnF: cb11923342r (data)  CANTIC: a10151722  CiNii: DA00333579  GND: 118604902  ICCU: CFIV037163  ISNI: 0000 0001 2096 6599  LCCN: n80126188  LNB: 000002917  Léonore: 335290  MusicBrainz: 6b9700da-9eb3-4c1c-881c-01226ed5fc5f  NDL: 00455153  NKC: jn19990007304  NLA: 35471976  NLG: 68714  NLK: KAC199623935  NSK: 000015739  NTA: 068731876  RERO: 02-A026694242  RKD: 322628  SELIBR: 89093  SNAC: w6668f22  SUDOC: 027118266  Trove: 965241  ULAN: 500339023  VcBA: 495/151305  VIAF: 93810507   WorldCat (עם VIAF): 93810507