פרשת דרייפוס
הערות שוליים

↑  house of Bourbon, Encyclopedia Britannica
↑  Patrice de Mac-Mahon, Encyclopedia Britannica
↑  ברדן, עמ' 50.
↑  קוטיק, עמ' 26.
↑  קוטיק, עמ' 27.
↑  מיקאל, עמ' 18.
1 2 3  ברדן, עמ' 77.
1 2 3  ברדן, עמ' 78.
↑  ברדן, עמ' 74.
↑  קוטיק, עמ' 22.
↑  טוכמן, עמ' 204.
↑   רואים עולם - רוברט האריס על ספרו החדש קצין ומרגל, סרטון  באתר יוטיוב.
↑  ברדן, עמ' 42.
↑  קוטיק, עמ' 97.
↑  ברדן, עמ' 82-85.
↑  קוטיק, עמ' 99.
↑  מיקאל, עמ' 18-19.
↑  קוטיק, עמ' 28.
↑  ברדן, עמ' 93–94.
↑  Reinach, I, p. 120
↑  מצוטט אצל ברדן עמ' 92.
↑  קוטיק, עמ' 28-29.
↑  ברדן, עמ' 92.
↑  ברדן, עמ' 93–94. מיקאל, עמ' 25.
↑  Reinach, I, p. 62
↑  ברדן, עמ' 97.
↑  Ellenbogen, 2012, pp. 29-30. Ellenbogen quotes Jean-Denis Bredin, 1986. L'Affaire, p. 77
↑  קוטיק, עמ' 33.
↑  קוטיק, עמ' 35.
↑  ברדן, עמ' 106.
↑  ברדן, עמ' 108.
↑  ברדן, עמ' 109.
1 2 3  ברדן, עמ' 111.
↑  מצוטט אצל ברדן, עמ' 112-113.
↑  ברדן, עמ' 113.
↑  ברדן, עמ' 124.
↑  ברדן, עמ' 125.
↑  קוטיק, עמ' 50.
↑  ברדן, עמ' 120.
↑  המטכ"ל האיטלקי
↑  ברדן, עמ' 121.
↑  קוטיק, עמ' 48.
↑  ברדן, עמ' 122.
↑  ברדן, עמ' 123.
↑  ברדן, עמ' 129.
↑  ברדן, עמ' 130.
↑  Reinach, I, p. 394
↑  מיקאל, עמ' 30-31.
↑  מיקאל, עמ' 30.
↑  קוטיק, עמ' 68.
↑  ברדן, עמ' 143-144.
1 2 3  עמוס אילון, הרצל, הוצאת עם עובד, 1975. עמ' 149.
↑  ברדן, עמ' 152.
↑  ברדן, עמ' 146.
↑  ברדן, עמ' 159.
↑  Mathieu Dreyfus, p. 48
↑  ברדן, עמ' 164.
↑  ברדן, עמ' 165.
↑  טוכמן, עמ' 218.
↑  קוטיק, עמ' 94.
↑  מיקאל, עמ' 36.
↑  ברדן, עמ' 195.
↑  ברדן, עמ' 199-200.
↑  ברדן, עמ' 205.
↑  ברדן, עמ' 220.
↑  ברדן, עמ' 225.
↑  ברדן, עמ' 228.
↑  ברדן, עמ' 248-249.
↑  ברדן, עמ' 258.
↑  ברדן, עמ' 253.
↑  ברדן, עמ' 255-258.
↑  ברדן, עמ' 276.
↑  ברדן, עמ' 288-290.
↑  ברדן, עמ' 301.
↑  ברדן, עמ' 312.
↑  ברדן, עמ' 310.
↑  ברדן, עמ' 313.
↑  ברדן, עמ' 314.
↑  ברדן, עמ' 315.
↑  טוכמן, עמ' 210.
↑  סופו של המאמר מתורגם לעברית בוויקיטקסט
↑  קוטיק, עמ' 132.
↑  קוטיק, עמ' 134-135.
↑  James Piereson, The rise & fall of the intellectual, The New Criterion, September 15th 2006
↑  קוטיק, עמ' 135.
↑  ברדן, עמ' 337.
↑  ברדן, עמ' 339.
↑  מיקאל (עמ' 37) סבור שהם לא ידעו, ואילו ברדן (עמ' 344) סבור שהם כן ידעו.
↑  ברדן, עמ' 345.
↑  ברדן, עמ' 347.
↑  טוכמן, עמ' 223.
↑  ברדן, עמ' 349.
↑  ברדן, עמ' 398-399.
↑  ברדן, עמ' 401.
↑  ברדן, עמ' 408-409.
↑  ברדן, עמ' 411.
↑  קוטיק, עמ' 152.
↑  טוכמן, עמ' 245.
↑  ברדן, עמ' 417.
↑  מיקאל, עמ' 75-77.
↑  מיקאל, עמ' 77.
↑  ברדן, עמ' 427.
↑  מיקאל, עמ' 78.
↑  ברדן, עמ' 435.
↑  טוכמן, עמ' 248.
↑  טוכמן, עמ' 251.
↑  ברדן, עמ' 510-511.
↑  ברדן, עמ' 512.
↑  ברדן, עמ' 521.
↑  ברדן, עמ' 527.
↑  ברדן, עמ' 534.
↑  טוכמן, עמ' 221.
↑  ברדן, עמ' 540-542.
↑  ברדן, עמ' 549. טוכמן, עמ' 260.
↑  ברדן, עמ' 550.
↑  ברדן, עמ' 555.
↑  מתוך שעה היסטורית, גלי צה"ל, 18 ביוני 2010
↑  ברדן, עמ' 660-661.
↑  אנדרו רוברטס, סערת המלחמה, הוצאת דביר, 2011. עמ' 113.
↑  ברדן, עמ' 673.
↑  James Piereson, The rise & fall of the intellectual, The New Criterion, September 15th 2006
↑  זאב שטרנהל, מוריס בארס והלאומיות הצרפתית
↑  אלכס ביין, הרצל: ביוגראפיה, 1983. עמ' 83; ב"ז הרצל, הרצל ודרייפוס – כתבות ומאמרים של הרצל על משפט דרייפוס (תרגום: מאיר מוהר; עריכה: אלכס ביין), תל אביב: הוצאת מרדכי ניומן; ירושלים: סיני, 1945, עמ' 9–10; עמוס אילון, הרצל, הוצאת עם עובד, 1975. עמ' 148.
↑  '"`UNIQ--nowiki-000000B7-QINU`"'ב"ז קדר,'"`UNIQ--nowiki-000000B8-QINU`"'מבט חדש על דרייפוס, הרצל וצעקת ההמון, באתר הארץ, 29 באוגוסט 2014.
↑  שלמה אבינרי, דרכו של הרצל לגיבוש תודעה לאומית יהודית: חלק ב, אלפיים 15, 1997
1 2  שלמה אבינרי, ההמון לא צעק כלל "מוות ליהודים" מוסף תרבות וספרות, הארץ יוני 2014
↑  אלכס ביין, תיאודור הרצל, ספר תולדותיו, כרך ראשון, א–ב, תל אביב: דפוס הפועל הצעיר, 1934, עמ' 177. וראו גם: יוסי שריד,'"`UNIQ--nowiki-000000BE-QINU`"'לא חוזה או הוזה, דווקא איש מעשה, באתר הארץ, 23 באוקטובר 2007.
↑  עמוס אילון, הרצל, הוצאת עם עובד, 1975. עמ' 147–148.
↑  ראו למשל מאמר זה
↑  טוכמן, עמ' 237-238.
| --- | --- |
ערך מומלץ: 
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007291400305171  PLWABN: 9810573089905606  BnF: cb11942701f (data)  GND: 4070584-5  LCCN: sh2019004577  NDL: 001348016 
מקסימיליאן פון שוורצקופן הנספח הצבאי הגרמני בפריז
אלפרד דרייפוס
תצלום של הבורדרו מ-13 באוקטובר 1894. המקור אבד בתחילת המאה ה-20
פרדיננד פורצינטי, מפקד בית הסוהר שרש־מידי, שהיה היחיד שגילה יחס אנושי כלפי דרייפוס. האמין מלכתחילה שהוא חף מפשע, והמשיך לתמוך בו לאורך כל הפרשה.
אלפונס ברטיון, מחלוצי הזיהוי הפלילי בעולם, שנתבקש לחקור את כתב ידו של דרייפוס ופיתח את התאוריה על פיה דרייפוס שינה בכוונה את כתב ידו שלו.
לוסי דרייפוס, אשתו של אלפרד
אדגר דמאנז', עורך דינו של דרייפוס
הרוזן צו מינסטר, שגריר גרמניה בפריז. לא ידע על עסקי הריגול ששוורצקופן ניהל מאחורי גבו, והכחיש את חלקה של גרמניה בפרשה.
דרייפוס במשפט. כתבה בפטי ז'ורנל מ-23 בדצמבר 1894
דרייפוס במאסר. כתבה בפטי ז'ורנל מ-20 בינואר 1895
הדרגה שנשללה מדרייפוס. מוצגת כיום במוזיאון לאמנות ולהיסטוריה של היהדות בפריז.
המונים נאספים כדי לצפות בשלילת דרגותיו של דרייפוס
הבקתה בה שוּכּן דרייפוס באי השדים
מתייה דרייפוס, אחיו של אלפרד אשר פעל למען שחרורו
ז'ורז' פיקאר, מונה למפקד המשרד השני וחשד בקיומו של מרגל נוסף בצבא צרפת, חשד שהוביל בסופו של דבר למסקנה שדרייפוס חף מפשע
דרייפוס במאסר באי השדים, כתבה בפטיט ז'ורנל, 27 בספטמבר 1896
שר ההגנה ז'אן-בטיסט ביו, סייע למאמציהם של גונז ובואדפר לטייח את הפרשה
הרמטכ"ל בואדפר, אחד האשמים הראשיים בפרשה
במהלך החקירה נגד אסטרהאזי, ליבו העיתונים האנטישמיים את הרוחות וגרמו לגל מהומות אנטישמיות בצרפת: צעירים בפריז שורפים בובה בדמותו של מתייה דרייפוס
קריקטורה בלה ליבר פארול בעקבות זיכויו של אסטרהאזי. מתייה דרייפוס, זולא וריינאך כדמויות גרוטסקיות ומכוערות, בוכים בייאוש מהסיכוי לשחרר את דרייפוס. דרייפוס חובש כובע שעליו עוקץ מהסוג ששימש את קסדות הפיקלהאובה בצבא הקיסרות הגרמנית. על מצחו כתוב "בוגד" ועל המשקולת שלרגליו כתוב "חרפה".
המאמר אני מאשים...! בעמוד הראשון של הל'אורור
אמיל זולא
זולא יוצא מבית המשפט, שמן על קנבס מאת אנרי דה גרוקס, 1898
גודפרואה קווניאק, שר ההגנה החדש של צרפת. החיפזון שגילה בניסיון לסגור את הפרשה, הביא בסופו של דבר לחשיפתה.
המסמך המזויף של אנרי
קריקטורה המתארת את אנרי מסתיר את המילה "זיוף"
קריקטורה המציגה את מותו של אנרי כרצח
דרייפוס במהלך משפט רן
אחת הישיבות במשפט רן
עורכי הדין של דרייפוס במשפט רן. אדגר דמאנז' עומד ליד פרננד לאבורי. השניים היו שונים מאוד בהשקפותיהם ובאופיים, מה שהוביל לחילוקי דעות ששיבשו את מערך ההגנה.
אב בית הדין, קולונל אלברט ז'ואסט מקריא את גזר הדין
אלפרד דרייפוס (מימין) לאחר חזרתו לשירות
פרשת דרייפוס פילגה במרירות את החברה הצרפתית. בקריקטורה מתוארת ארוחה משפחתית. בתמונה העליונה הסב אומר: "מעל הכול! לא נדבר על פרשת דרייפוס!". בתמונה התחתונה בני המשפחה מתקוטטים והכותרת אומרת: "הם דיברו..."
בנימין זאב הרצל, בתקופה בה עבד כעיתונאי בפריז