stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
חמאם גולצ'ילר
הערות שוליים

↑  Ослободувањето и катастрофалниот земјотрес во 1963 г (אורכב 12.09.2011 בארכיון Wayback Machine), sataracarsija.mk.
↑  Казанџилер џамија (אורכב 28.03.2012 בארכיון Wayback Machine), sataracarsija.mk.
↑  Ѓулшен амам(הקישור אינו פעיל, August 2021), Скопско наследство.
↑  Кури амам бил сува бања (אורכב 08.03.2016 בארכיון Wayback Machine), Вест, 29 декември 2008.
חיים שדמי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  11 בספטמבר 1974 (בן 50) ישראל בני ברק, ישראל
 מדינה:  ישראל ישראל
 עיסוק:  עיתונאי, סופר, מרצה, במאי ותסריטאי
 מעסיק:  עיתון הארץ
 תחום סיקור:  בריאות
 
חיים שדמי (נולד ב-11 בספטמבר 1974) הוא פעיל שמאל, סופר, עיתונאי, מרצה, במאי ותסריטאי ישראלי.
ביוגרפיה

נולד ב-11 בספטמבר בבני ברק, דור חמישי בארץ. הוא נקרא על שם סבו מצד אביו, חיים שדמי שליח הסוכנות היהודית לארץ ישראל. סבו מצד אמו, מיכאל שיפמן היה מחנך והקים בתי ספר, לימד תלמוד, דרמה וחקלאות.
במשך השנים כתב שדמי בעיתונים "העיר", "זמן ישראל", "TheMarker", עבד ככתב בריאות בעיתון "הארץ" וכתב טור ב"גלובס".
כתב וביים מספר סרטים, סרט הביכורים שלו נקרא "יש לי קבוצה להציל", סרט שעסק באוהד אורי משיח שיצא למסע בעקבות נשמתו האבודה של הכדורגל.
בנוסף, שדמי מרצה במכללת ספיר.
ביוגרפיה > פעילות חברתית ופוליטית

שדמי הוא פעיל שמאל מוכר. בנובמבר 2016 הצטרף למחאה בכיכר גורן בפתח תקווה, סמוך לביתו של היועץ המשפטי לממשלה אביחי מנדלבליט, מחאה שהתעוררה בטענה שמנדלבליט מעכב את הגשת כתבי האישום נגד בנימין נתניהו בשל קשריו עם משפחת נתניהו.
שנתיים לאחר תחילת ההפגנות הוקמה עמותת "חוזה חדש", המוכרת יותר בשם "קריים מיניסטר". שדמי משמש כחבר בוועד העמותה, ובמסגרתה פעל רבות בארגון ההפגנות המחאה נגד בנימין נתניהו והמחאה נגד ממשלת ישראל השלושים וחמש.
עוכב מספר פעמים על ידי המשטרה במהלך ההפגנות ואף הורחק ל-15 ימים מכיכר רבין.
בנובמבר 2021 הגיע שדמי כחלק מקבוצת דוברים לדיון החירום "עוצרים את אלימות המתנחלים" בכנסת, שם יצא כנגד מדיניות המדינה והצבא בגדה המערבית, והפקרת פעילים בשטח אל מול אלימות מתנחלים כנגדם וכנגד פלסטינים. בין היתר, אמר את המשפט "תנו לנו את הרשות להפעיל נשק, נעשה את העבודה עבור הפלסטינים", כתגובה לדבריו של עיסאווי פריג', שהפעילים משמשים כשכפ"ץ, בעוד לטענת שדמי הם לא זוכים להגנה כלל.
במאמר שכתב בעיתון "הארץ" בנושא אמר "[...] הרי אם כולכם — מימין ומ"שמאל", מאנשי טוהר הגזע ומטהרני המחנה — נזעקתם מהמחשבה שפעילי שמאל יגנו על עצמם ועל הפלסטינים בנשק מפני התקפות של טרוריסטים יהודים, אם כולכם מסכימים שנשק בשימוש אזרחים הוא דבר מסוכן, מה זה אומר על הנשק שברשותם ועל מעלליהם? זה אומר שאסור היה לתת להם רובים. ואם כבר נתתם — קחו אותם מהם. או שתשתלטו עליהם. ככה פשוט. הנה נסגר מעגל הטיעונים שלי. אין דרך להבין מהמילים שלי אחרת.".
ספריו

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
צרור חבצלות ליום האהבה, בייבי (-חמישה סיפורים קצרים הנוגעים כולם באבסורד הקיומי של החיים, נעים בין מסעות פנימיים לחיצוניים, ובכולם גיבורים שמחפשים את מקומם בעולם), הוצאת גוונים, 2012.
הערות שוליים

↑  יש לי קבוצה להציל, באתר יוטיוב
1 2  יאנה פבזנר, ‏דרכו של השמאל אינה דרך המלחמה, אבל אם יידרש לזה - הוא יעשה, באתר ‏מאקו‏, 26 ביוני 2020
↑  חיים שדמי: "תנו לנו את הרשות להפעיל נשק, נעשה את העבודה עבור הפלסטינים" באתר הכנסת, 22 בנובמבר 2021
↑   חיים שדמי, ביקשתי שהמדינה תתנהל כחוק. הם קראו לי עבריין, באתר הארץ, 6 בינואר 2022
↑  ספרים חדשים 14.11.2012, באתר הארץ, 13 בנובמבר 2012
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007290191805171  VIAF: 296505739   WorldCat (עם VIAF): 296505739 
ערך זה הוא קצרמרבנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מלחמות הפנטגון

| --- | --- |

כרזת הסרט
 מבוסס על:  הספר מלחמות הפנטגון מאת גיימס בורטון
 בימוי:  ריצ'רד בנג'מין
 הופק בידי:  הווארד מלצר
 תסריט:  מרטין בורק 
 שחקנים ראשיים:  קלסי גראמר קרי אלווס ג'ון מקגינלי אולימפיה דוקאקיס ריצ'רד בנג'מין
 מדינה:  ארצות הברית
 חברה מפיצה:  HBO
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  28 בפברואר 1998
 משך הקרנה:  103 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  סרט מלחמה 
 דף הסרט ב־IMDb
 
מלחמות הפנטגון (באנגלית: The Pentagon Wars) הוא סרט טלוויזיה שיצא בשנת 1998 על ידי HBO. הסרט מבוסס על הספר The Pentagon Wars: Reformers Challenge the Old Guard שכתב הקולונל גיימס בורטון, פנסיונר של חיל האוויר של ארצות הברית. זהו סרט קומדיה שחורה שמתארת את תהליך הפיתוח של בראדלי M2.
הסרט משמש בקורסי ניהול פרויקטים כדוגמה לאיך פרויקט לא צריך להתנהל.
עלילה

האלוף פרטרידג' מופיע בפני הוועדה הצבאית של בית הנבחרים של ארצות הברית בו הוא מגן על הליך פיתוח נגמ"ש המלחמה בראדלי M2 עליו הוא ממונה. הסרט בנוי כסדרת פלשבקים בהם האלוף פרטרידג' נזכר בהשתלשלות האירועים שהובילו אותו לשבת בפני הוועדה.
הסרט מתחיל בכך שפרטרידג' מקבל מהפנטגון את סגן-אלוף ג'יימס בורטון שיפקח מטעמם על תהליך הבדיקות לנגמ"ש. סא"ל בורטון מעוניין לעשות את עבודתו אך הוא מגלה כי מפתחי הנגמ"ש מעגלים פינות ולא מאפשרים לו לבצע את עבודתו. הוא יורד לחקר האמת, החל מההיסטוריה של פיתוח הנגמ"ש שהחל 17 שנה קודם לכן ועד לביצוע בדיקות בפועל, ולא מסתפק בקבלת תוצאות הבדיקות. הוא מגלה כי פרטרידג' וכל האחראים על הפרויקט מונעים ממנו לבצע את עבודתו בגלל שהם מעוניינים להביא את הנגמ"ש לייצור - אז הם יקבלו קידום. לעומתם, סא"ל בורטון מעוניין לבדוק את הנגמ"ש כך שהחיילים שישתמשו בו לא ימצאו בסכנת מוות בתוכו.
השחקנים

קלסי גראמר - האלוף פרטרידג'
קרי אלווס - סגן-אלוף ג'יימס בורטון
ג'ון מקגינלי - אלוף-משנה בש, עוזרו של פרטרידג'
אולימפיה דוקאקיס - יושבת ראש ועדת בית הנבחרים
ריצ'רד בנג'מין - חבר הוועדה קספר ויינברגר
ריצ'רד שיף - אלוף-משנה/אלוף רוברט סמית', האחראי הראשון לתכנון הנגמ"ש
ויולה דייוויס - סמל פאנין, עוזרתו של סא"ל בורטון
לקריאה נוספת

ג'יימס בורטון, "The Pentagon Wars: Reformers Challenge the Old Guard, Annapolis", ‏Maryland: Naval Institute Press‏ (1993)‏ ISBN 1-55750-081-9.
חיים שונשול

| --- | --- |
 לידה:  אזמיר
 פטירה:  7 ביולי 1859 ה' בתמוז תרי"ט
 כינוי:  מורינו
 מקום קבורה:  אזמיר
 מדינה:  האימפריה העות'מאנית
 רבותיו:  רבי חיים מודעי
 חיבוריו:  שמחה לאיש
 אב:  רבי שבתי
 אם:  שרה
 צאצאים:  שבתי, יצחק
 חותנים:  רבי יצחק איסטרוגו
 
רבי חיים שונשול המכונה מורינו (? - ה' בתמוז התר"יט) היה רב ודרשן באזמיר וביוזיל חיסאר ומחבר ספר שמחה לאיש.
תולדותיו

נולד באזמיר שבטורקיה לשרה ולרבי שבתי, בנו של רבי נסים חיים שינשול מיוזיל חיסאר. נישא לביתו של רבי יצחק איסטורגו. ונשא את דרשותיו באזמיר ובעיר יוזיל חיסאר. למד תורה מרבי נסים חיים מודעי, אותו הוא מכנה ”ובזה פירש עטרת ראשי מורי ורבי חיים עד העולם...” (שמחה לאיש, דף מג ע"א) ושאלה ממנו אל רבו מופיעה בספר מימר חיים. כמו כן למד מרבי דוד אמאדו, רבי חייא פונטרימולי וגם מפי רבי מרדכי נחום מורינו. החבי"ף כותב עליו:
האי צורבא מרבנן, חכמה ותושיה, מדוכה ביסורים, קשים ומרים, נהנה מיגיעו ושונא מתנות, דורש טוב דברי חכמים כדרבנות, ומחדש בטובו פריו יתן בעתו, אמירה נעימה, השולח אמרתו, מעלת החכם השלם והכולל עצום ורב הנפטר בקצרות שנים כמהר"ר חיים שונשול המ' מורינו ז"ל...
סבל מייסורים ונפטר בה' בתמוז ה'תרי"ט (7 ביולי 1859).
ספרו

שמחה לאיש (אזמיר תר"ך; בהוצאת דפוס ן' ציון בנימין רודיטי) - דרושים לספר תורה, למתן תורה, לשבת תשובה, לצדקה ולשבת הלבשת עניים, לשבת זכור, לשבת הגדול, לנישואין והספדים: לסבו, לדודתו, לאמו ועוד. בסוף הספר נדפסו מעט ליקוטים מאת הרב המחבר על הש"ס, והתנ"ך. נדפס בהסכמת רבי חיים פאלאג'י. הספר נדפס לאחר מותו, והובא לדפוס על ידי רבי רפאל חייא פונטרימולי. שם הספר מכיל את ראשי התיבות (בהיפוך אותיות) של הרב המחבר: מאתי הצעיר חיים שונשול (שמחה) ישמח לב אני שבתי (לאיש).
לקריאה נוספת

ש' וואנונו, אנציקלופדיה לחכמי טורקיה, עמוד 266
הערות שוליים

↑  נפטר בשנת התקצ"ט ונספד על ידי רבי חיים (שמחה לאיש דרוש י"ט)
↑  ראה שמחה לאיש, תחילת דרוש ד' (למתן תורה)
↑  מימר חיים, או"ח סימן י'
↑  שמחה לאיש, דף פז עמוד א
↑  שמחה לאיש דף מא עמוד ב
↑  דרוש א'
↑  דרושים ב' - ה'
↑  דרושים ו' - ט'
↑  דרושים י' - י"א
↑  דרושים י"ב - י"ד
↑  דרושים ט"ו - ט"ז
↑  דרושים טו"ב - ח"י
↑  דרוש י"ט
↑  דרוש ך'
↑  דרוש כ"א
ערך זה הוא קצרמרבנושא רבנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
שמחה לאיש
ממלכת סרביה

ממלכת סרביה (בסרבית קירילית Краљевина Србија, או ממלכת סרביה השלישית) היה שמה הרשמי של המדינה הסרבית בין 1882 ל-1918 עת הייתה מונרכיה חוקתית. ראשיתה של הישות הסרבית  בהקמת נסיכות סרביה שנולדה מתוך מרד בשלטון העות'מאני ובהמשך בהכרזה על ממלכה עצמאית. מרבית שנותיה של סרביה אופיינו במאבק אלים וממושך על כס השלטון בין בית אוברנוביץ' לבין בית קָרָאג'וֹרְגֶ'בִיץ' שהוכרע לטובת בית קראג'ורג'ביץ. לאחר הקמת הממלכה חתרו הסרבים להגמוניה אזורית בבלקן, עניין שהוביל לעימות מול שכנתם בולגריה שחתרה למעמד דומה.
רקע

נסיכות סרביה הוקמה בעקבות המהפכה הסרבית שנמשכה בין השנים 1804-1817, למרות דיכוי אכזרי שנערך כנקמה על ידי הרשויות העות'מאניות, הצליח לבסוף מילוש אוברנוביץ' לשחרר את סרביה לאחר מאות שנים של שלטון עות'מאני.
בתחילה כללה הנסיכות רק את השטח של סנג'ק סמדרבו, אך בשנים 1831-1833 התרחבה הנסיכות למזרח, לדרום ולמערב. בשנת 1867 עזב צבא האימפריה העות'מאנית את הנסיכות, תוך הבטחת עצמאותה בפועל. בשנת 1878 סרביה התרחבה לדרום-מזרח, וזכתה להכרה בינלאומית מלאה בקונגרס ברלין.
ממלכת סרביה

ב-6 במרץ 1882 הכריז הנסיך מילאן הרביעי על סרביה כממלכה ועל עצמו כמלך מילאן הראשון. ב-1885 הכריזה סרביה מלחמה על נסיכות בולגריה. הסרבים שציפו לניצחון מהיר הוכו במהלך מלחמת בולגריה-סרביה, עניין שהוביל לפגיעה קשה במעמדו של המלך ולתהליך אשר בסיומו ויתר על כסאו לטובת בנו אלכסנדר הראשון. ב-1903 נרצחו אלכסנדר ורעייתו במהלך הפיכה צבאית ובית אוברנוביץ' איבד את השליטה בסרביה. ב-1904 הוכתר פטר קאראג'ורג'ביץ' כמלך סרביה. פטר נקט במדיניות ליבראלית יותר מקודמיו בנושאי פנים ועיצב את סרביה כמונרכיה חוקתית. הוא פעל לכינון שיתוף פעולה אזורי, תוך נקיטת קו פרו רוסי. שיתוף פעולה זה הוביל לכינון הליגה הבלקנית ולפריצת מלחמת הבלקן הראשונה במהלכה הוכתה האימפריה העות'מאנית. הבולגרים תקפו את בעלי בריתם לליגה הבלקנית ובמהלך מלחמת הבלקן השנייה הובסו. באוגוסט 1913 נחתם הסכם בוקרשט אשר סיים את המלחמה ובמסגרתו כמעט והוכפל שטחה של ממלכת סרביה ונוספו אליה כמיליון וחצי תושבים.
ב-1914, לאחר רצח פרנץ פרדיננד החל תהליך אשר בסיומו פלש הצבא האוסטרו-הונגרי לסרביה והחלה מלחמת העולם הראשונה. האוסטרו-הונגרים הוכו ונהדפו. ב-1915 הצטרפו הבולגרים לצד מעצמות המרכז וביחד עם הגרמנים והאוסטרו-הונגרים תקפו שוב את סרביה והכריעו אותה. המלך פטר הראשון, ממשלתו וחלק מצבאו נסוגו מהממלכה ופונו לאיי יוון. בהמשך הצטרפו הסרבים למעגל קרבות החזית המקדונית וסייעו להכרעתה לטובת מדינות ההסכמה. לאחר תום המלחמה, תבוסת הבולגרים וקריסת האימפריה האוסטרו-הונגרית, הוקמה ממלכת הסרבים, הקרואטים והסלובנים.
מלחמת העצמאות האיטלקית השלישית

מלחמה העצמאות האיטלקית השלישית הייתה סכסוך מקביל למלחמת אוסטריה–פרוסיה, שנערך בין האימפריה האוסטרית לממלכת איטליה, ואשר הביאה לצירוף ונציה לממלכת איטליה המאוחדת.
רקע

ב-17 במרץ 1861 הוכתר ויטוריו אמנואלה השני למלך איטליה, אך הממלכה לא כללה עדיין את ונציה ואת אזור רומא, שהיה חלק ממדינת האפיפיור. בשנת 1862 ניסה ג'וזפה גריבלדי לארגן מסע לשחרור רומא, אולם ויטוריו אמנואלה שחשש מהסתבכות בין-לאומית, שלח את גנרל אנריקו צ'אלדיני, שעצר את גריבלדי בקרב אספרומונטה ולקח אותו בשבי.
בשנת 1866 התגברו המחלוקות בין פרוסיה לאוסטריה לגבי השליטה בגרמניה, ואיטליה החליטה לנצל את המצב לטובתה. ב-8 באפריל 1866 חתמה ממשלת איטליה על ברית צבאית עם פרוסיה, באמצעות הגישור של הקיסר נפוליאון השלישי מצרפת. צבאות איטלקים, בראשות הגנרל אלפונסו פררו לה מארמורה, היו אמורים לרתק את האוסטרים בחזית הדרומית, ובד בבד, תוך ניצול העליונות הימית שלהם, התכוונו האיטלקים לאיים על חוף דלמטיה ולתפוס את טריאסטה.
מהלך המלחמה

ב-16 ביוני פתחה פרוסיה במעשי איבה, על ידי תקיפת מספר מדינות גרמניות, שהיו בעלות ברית של אוסטריה, ושלושה ימים לאחר מכן הכריזה איטליה מלחמה על אוסטריה, וב-23 ביוני פתחה במעשי איבה.
הכוחות האיטלקיים חולקו לשתי ארמיות: הראשונה, תחת אלפונסו פררו לה מארמורה, נפרסה בלומברדיה, ממערב לנהר מינצ'ו, ומטרתה הייתה מבצרי קואדרילאטרו האדירים של האוסטרים; השנייה, תחת אנריקו צ'אלדיני, נפרסה ברומאניה, מדרום לנהר הפו, ומטרתה הייתה מנטובה ורוביגו.
לה מארמורה התקדם בתחילה למנטובה ופשיירה דל גארדה, אך הובס ב-24 ביוני בקרב קוסטוצה ונסוג לאחור לנהר מינצ'ו. צ'אלדיני לעומת זאת, לא פעל באופן נמרץ בתחילת המלחמה, ונכשל בהטלת מצור על המבצר האוסטרי בורגופורטה.
לאחר התבוסה בקוסטוצה, התארגנו האיטלקים למתקפת נגד אוסטרית, ואילו האוסטרים ניצלו את ההזדמנות, ופשטו על ואלטלינה וואל קמוניקה (קרב וצה ד'אליו).
על אף התבוסה בקוסטוצה, היה מהלך המלחמה לטובת איטליה, בעקבות הניצחונות הפרוסיים בבוהמיה, ובמיוחד קרב קניגרץ ב-3 ביולי. בעקבות הקרב נאלצו האוסטרים לפרוס מחדש את אחד משלושת הקורפוסים מאיטליה לווינה. הכוחות האוסטריים שנותרו באיטליה, רוכזו באזור טרנטינו והאיזונצו.
ב-5 ביולי קיבלה ממשלת איטליה ידיעות על מאמצי התיווך של נפוליאון השלישי להסדר המצב, שיאפשר לאוסטריה לקבל תנאים נוחים מפרוסיה, ובמיוחד לשמור על ונציה. איטליה שרצתה לשפר את תנאיה לקראת המשא ומתן, החליטה לצאת למתקפה חדשה נגד האוסטרים, מכיוון שעד לאותה העת הוכו כוחותיה בקרבות נגד הצבא האוסטרי.
ב-14 ביולי במהלך מועצת מלחמה שהתקיימה בפרארה, הוחלט על תוכניות המלחמה האיטלקיות החדשות, על פי הנקודות הבאות:
על צ'אלדיני הוטל להוביל את עיקר הצבא שמנה 150,000 חיילים דרך ונציה, ואילו על לה מארמורה, עם כ-70,000 גברים, היה להביס את הכוחות האוסטריים במבצרי קואדרילאטרו;
על הצי האיטלקי, בפיקודו של האדמירל קרלו די פרסאנו, היה אמור להפליג מאנקונה במטרה לתפוס את טריאסטה.
על מתנדביו של גריבלדי (הנקראים "קצ'אטורי דלה אלפי" - ציידי האלפים), מחוזקים על ידי דיוויזיית רגלים, היה להתקדם לתוך טרנטינו, ולכבוש את בירת המחוז, טרנטו.
ב-8 ביולי חצה צ'אלדיני חצה את נהר הפו, וב-22 ביולי התקדם לעבר אודינה בלי להיתקל בצבא האוסטרי. באותו זמן, מתנדביו של גריבלדי התקדמו מברשה לכיוון טרנטו בפלישה לטרנטינו, וניצחו בקרב בזקה ב-21 ביולי. אולם על התקדמותם של צ'אלדיני וגריבלדי, האפילה תבוסת הצי האיטלקי בקרב ליסה ב-20 ביולי.
הרווחים האיטלקיים נותרו מוגבלים למדי, ועם הפסקת מעשי האיבה האוסטרו-פרוסיים, היו האוסטרים מוכנים לשלוח תגבורות לאיטליה. מכיוון שהאיטלקים לא היו מוכנים להסתכן בתבוסה נוספת, נאלצו האיטלקים לגשת אל שולחן המשא ומתן. ב-9 באוגוסט נקרא גריבלדי בטלגרף על ידי המפקד העליון של הצבא לפנות את טרנטינו, ותשובתו הייתה פשוט "אובדיסקו" ("אני אציית"), ובכך התפרסם באיטליה זמן קצר לאחר מכן. ב-12 באוגוסט הוסכם על הפסקת הלחימה בשביתת הנשק של קורמונס, וב-3 באוקטובר נחתם חוזה וינה.
תוצאות המלחמה

ב-23 באוגוסט 1866 נחתם שלום פראג, ועל פי ההסכם נאלצה אוסטריה למסור לאיטליה את ונציה. אולם מכיוון שהאוסטרים לא הובסו כלל על ידי האיטלקים, הם סירבו למסור את ונציה ישירות לאיטליה, ומשום כך מסרו אותה לצרפת, שבתורה העבירה זאת לאיטליה. מאידך, האיטלקים שחשו בכך מושפלים, וכן נפגעו מכך שלא שותפו בשיחות השלום, סירבו לקבל את ונציה מצרפת, אלא דרשו לקיים משאל עם שיכריע בעניין. המשאל נערך ב-21–22 בספטמבר, והתוצאה הייתה תמיכה מוחלטת בהצטרפות לאיטליה.
בשנת 1870 סופחה רומא לממלכת איטליה, אולם איחוד איטליה הושלם רק לאחר מלחמת העולם הראשונה, עם צירוף טרנטו, פריולי וטריאסטה לאיטליה.
ראו גם

איחוד איטליה
קרב ליסה (1866)
לקריאה נוספת

דייוויד תומפסון, אירופה מאז נפוליאון, כרך א', עמודים: 285-311. הפרקים: * איחוד מדיני באיטליה וגרמניה ו* ההסדר המדיני של 1871. הוצאת תל- אביב 1984.
א.י.פ. טיילור, המאבק על השלטון באירופה, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1975, פרק שמיני "מלחמות ביסמרק: תבוסת אוסטריה", עמ' 143-151.
קרב בצקה
קרב ליסה
מלקום מקלין

| --- | --- |

 לידה:  14 בנובמבר 1913 קרוליינה הצפונית, ארצות הברית 
 פטירה:  25 במאי 2001 (בגיל 87) מנהטן, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1935 
 פרסים והוקרה:  היכל התהילה הלאומי לממציאים (2008) 
 
מלקולם פרסל מקלין (באנגלית: Malcolm Purcell McLean;‏ 14 בנובמבר 1913 – 25 במאי 2001; לימים מוכר כמלקום מקלין) היה איש עסקים אמריקאי, שהיה יזם בתחום תובלה ופיתח את מיכל הספנות המודרני, המיכל (בעברית נקרא "מכולה") חולל מהפכה בתובלה ובסחר בינלאומי במחצית השנייה של המאה העשרים. מיכול התהליך התובלה הוביל להפחתה משמעותית בעלות הובלת המטענים בעזרת ביטול הצורך בטיפול חוזר ונשנה בחתיכות מטען בודדות, וכן הביא לשיפור האמינות, צמצום גנבת המטענים וקיצוץ בעלויות המלאי על ידי קיצור זמן האספקה.
שנותיו הראשונות

נולד בשם מלקולם פרסל מקלין, במקסטון שבקרוליינה הצפונית, בשנת 1913, אם כי בהמשך חייו שינה את שמו למלקום.
בשנת 1935, כשסיים את בית הספר התיכון בווינסטון-סאלם משפחתו רכשה משאית משומשת.
באותה השנה הקים יחד עם האחים שלו, קלרה וג'ים, את חברת "מקלין הובלות" שמושבה נקבע ברד ספרינגס בצפון קרוליינה ועסקה בהובלת חביות טבק ריקות, כשמלקולם היה אחד הנהגים.
מיזמים עסקיים בעקבות כך

בשנת 1968 מלקום מקלין מימן פרויקט נדל"ן בוולנד, שבמיסיסיפי, שהפך לדיאמונדהד.
בשנת 1978 רכש מקלין את קווי ארצות הברית. שם הוא בנה צי של 4,400- TEU אוניות מכולות שהיו הצי הגדול ביותר באותה תקופה. הספינות, שפועלות בשירות סביב העולם, תוכננו בעקבות מחסור הנפט בשנות השבעים והיו חסכוניות בדלק אך איטיות, ולכן לא הותאמו היטב להתחרות בתקופה שלאחר מכן של נפט זול. USL פשטה את הרגל בשנת 1987. מקלין לקח באופן אישי מאוד את הביקורת שהופנתה נגדו לאחר התמוטטות USL ואובדן כתוצאה מכך של מקומות עבודה רבים הקשורים ל-USL ותלויים בהם.
בשנת 1982, מלקום מקלין הוצג ברשימת פורבס של 400 העשירים באמריקה עם שווי נטו של 400 מיליון דולר. עם זאת, כמה שנים לאחר מכן, לאחר שהמר על עליית מחירי הנפט שלא התממשה, הוא נאלץ להגיש בקשה לפשיטת רגל לפי פרק 11 בגין חוב של 1.3 מיליארד דולר.
בשנת 1991, בגיל 78, הקים מקלין את טריילר ברידג' בע"מ, הפועלת בין ארצות הברית (ג'קסונוויל, פלורידה), פוארטו ריקו והרפובליקה הדומיניקנית.
מלקום מקלין פיתח גם המצאות לא קשורות לימאות, כולל מתקן להרמת חולה מאלונקה למיטת בית חולים.
מותו

מלקום מקלין נפטר בביתו באיסט סייד במנהטן ב־25 במאי 2001, בגיל 87, מאי ספיקת לב. מותו הניע את נורמן מינטה להוציא את ההצהרה הבאה:
במאמר מערכת זמן קצר לאחר מותו הצהיר בלטימור סון כי "הוא מדורג ליד רוברט פולטון כהמהפכן הגדול ביותר בתולדות הסחר הימי." מגזין פורבס כינה את מקלין "אחד האנשים הבודדים ששינה את העולם."
בבוקר הלווייתו של מלקום מקלין, ספינות מכולות ברחבי העולם צפרו בצופריהן לכבודו.
אותות כבוד

פורצ'ן שם את מקלין להיכל התהילה העסקי שלו ב-1982. בשנת 1995, המורשת האמריקאית כינתה אותו כאחד מעשרת הממציאים המופלאים של ארבעים השנים האחרונות. בשנת 2000, הוא נבחר לאיש המאה על ידי היכל התהילה הימי הבינלאומי.
מלקום מקלין הוכנס להיכל התהילה העסקי של ארצות הברית בהישגים כצעיר בשנת 1982.
בשנת 2000 קיבל מקלין תואר כבוד מטעם האקדמיה האמריקאית לסחר ימי.
מלקום מקלין הוא האדם היחיד שהקים שלוש חברות שנרשמו אחר כך בבורסה של ניו יורק (ועוד שתי אחרות בנאסד"ק).
טריילר ברידג' בע"מ, שהוא הקים בשנת 1992, מעניק מדי שנה את פרס מלקולם מקלין על רוח חדשנות. הפרס מוענק לסטודנט הבוגר המצטיין שנבחר על ידי פרופסורים באוניברסיטת ג'ורג' מייסון.
מלקום מקלין הוכנס בהיכל התהילה של צפון קרוליינה בשנת 2006.
הערות שוליים

1 2 3 4  Saxon, Wolfgang (29 במאי 2001). "M. P. McLean, 87, Container Shipping Pioneer". The New York Times. נבדק ב-2015-07-22. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Levinson, Marc (2006). The Box: How The Shipping Container Made The World Smaller and The World Economy Bigger. Princeton University Press. p. 37. ISBN 0-691-12324-1.
↑  "Men, Money and Ideas Are Remaking A Region". LIFE. 10 (1): 84. 1949.
1 2  Cudahy, Brian J., - "The Containership Revolution: Malcolm McLean's 1956 Innovation Goes Global" TR News. - (c/o National Academy of Sciences). - Number 246. - September–October 2006. - (Adobe Acrobat *.PDF document)
↑  Lewandowski, Krzysztof (2014). "Czechoslovak activity to prepare European norms for containers before the Second World War" (PDF). Acta Logistica. 1 (4): 1–7. ISSN 1339-5629.
↑  European Conference of Ministers of Transport (2 בינואר 1980). International Symposium on Theory and Practice in Transport Economics Transport and the Challenge of Structural Change Eighth International Symposium on Theory and Practice in Transport Economics, Istanbul, 24-28 September 1979. Introductory reports and a summary of the discussion: Eighth International Symposium on Theory and Practice in Transport Economics, Istanbul, 24-28 September 1979. Introductory reports and summary of the discussion. OECD Publishing. pp. 142–. ISBN 978-92-821-0730-0. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  "TANKERS TO CARRY 2-WAY PAYLOADS; Filled Trailer Vans to Form Cargoes for Vessels That Normally Carry Ballast". NEW York Times. 27 באפריל 1956. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Who Made America? - Innovators - Malcolm McLean". pbs.org. נבדק ב-2015-07-22.
↑  
Ebeling, C. E. (Winter 2009), "Evolution of a Box", Invention and Technology, 23 (4): 8–9, ISSN 8756-7296
↑  BBC Radio 4 - Things That Made the Modern Economy, Series 1, Shipping Container, BBC (באנגלית בריטית)
↑  U.S. Patent 2,853,968 - (Apparatus for shipping freight)
↑  Hanseatic Lloyd—News
↑  "History of Trailer Bridge Incorporated". Trailerbridge.com. 15 באפריל 2013. אורכב מ-המקור ב-22 במאי 2016. נבדק ב-2017-03-09. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Shipping Pioneer Largely Ignored". - The Baltimore Sun. - June 14, 2001. p.23A.
↑  "Malcolm McLean; Pioneered use of Shipping Containers". Los Angeles Times. 29 במאי 2001. נבדק ב-2017-03-09. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Malcolm McLean 1913-2001". joy.com. 29 במאי 2001. נבדק ב-14 במרץ 2001. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "2006 Induction and Awards Ceremony Photos". North Carolina Transportation Hall of Fame. 1 ביוני 2013. אורכב מ-המקור ב-18 בפברואר 2015. נבדק ב-2015-07-22. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007429570005171  ISNI: 0000 0000 3650 2054  LCCN: n2005077299  SUDOC: 108897869  VIAF: 63421018   WorldCat (עם VIAF): 63421018
מנוע בעירה חיצונית

מנוע בעירה חיצונית הוא מנוע חום, ששריפת הדלק בו מתבצעת במכלול חיצוני למנוע, בדוד קיטור. המנוע הוא המכונה בה נעשית העבודה המכנית ואליה מחובר הצרכן, בעוד שדוד הקיטור נפרד מן המנוע עצמו ואף מרוחק ממנו. במנוע בעירה פנימית, לעומת זאת, שריפת הדלק מתבצעת בתוך המכונה בה מתבצעת העבודה המכנית, למשל צילינדר של מנוע דיזל או מנוע בנזין.
אנרגיית החום המשתחררת בשריפת הדלק בכבשן דוד הקיטור מנוצלת להרתחת מים וליצירת קיטור בלחץ ובטמפרטורה גבוהים ביותר. באמצעות לחץ הקיטור מסובבים גלגל כפות של טורבינת קיטור או דוחפים בוכנה בתוך צילינדר של מנוע קיטור בוכנאי.
מערכת הנעה ימית באמצעות טורבינת קיטור.
ראו גם

מנוע סטרלינג
מעגל רנקין
מנוע בעירה פנימית
מלקום

מלקום פיליפה סילבה דה אוליביירה (בפורטוגזית: Malcom Filipe Silva de Oliveira; נולד ב-26 בפברואר 1997), הידוע בקיצור כמלקום, הוא כדורגלן ברזילאי-רוסי, המשחק בעמדת הקיצוני בקבוצת אל-הילאל מליגת העל הסעודית.
קריירת מועדונים > קורינתיאנס

מלקום נולד בסאו פאולו שבברזיל. הוא גדל במחלקת הנוער של קורינתיאנס. ב-27 באפריל 2014 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה, כשעלה כמחליף בדקה ה-71 בניצחון הליגה 2-0 על פלמנגו. ב-19 בספטמבר 2014 הבקיע את שער הבכורה שלו בתיקו 1-1 נגד שאפקואנסה במחזור ה-22 בליגה. במחצית השנייה של עונת 2014 ובעונת 2015 היה לשחקן הרכב קבוע.
קריירת מועדונים > בורדו

ב-31 בינואר 2016 חתם מלקום בבורדו מליגת העל הצרפתית. את הופעת הבכורה ערך שבוע לאחר מכן בהפסד הבייתי נגד סנט אטיין בתוצאה 4–1, כשעלה כמחליף בדקה 69. ב-2017 האריך את חוזהו בקבוצה ונשאר בה עד קיץ 2018.
קריירת מועדונים > ברצלונה

ב-24 ביולי 2018 חתם בברצלונה חוזה ל-5 שנים תמורת 41 מיליון יורו, זאת לאחר שסיכם ברומא והיה על סף חתימה בשורותיה.
ב-1 באוגוסט הבקיע מלקום את שער הבכורה שלו במדי ברצלונה בהפסד 4-2 נגד רומא במשחק גביע האלופות הבינלאומי שנערך בארצות הברית. מלקום זכה בסופר קאפ הספרדי באמצע חודש אוגוסט לאחר ניצחון על סביליה. ב-6 בנובמבר הבקיע מלקום שער ראשון במסגרת ליגת האלופות במשחק נגד אינטר מילאן שנערך בסן סירו שבמילנו. באפריל 2019 הוא הבקיע את השער הראשון שלו במסגרת הליגה הספרדית. במאי 2019 הוא הוחלף במהלך המשחק לקרלס פרס שעבורו זה היה במשחק הראשון בליגה. עונת 2018/2019 זכה מלקום באליפות ספרד בפעם הראשונה בקריירה. תוך זמן קצר הוא עזב את הקבוצה.
קריירת מועדונים > זניט

ביולי 2019 נודע שזניט סנקט פטרבורג מליגת העל הרוסית בכדורגל מנהלת מגעים מתקדמים לרכישתו מידי ברצלונה. ב-2 באוגוסט 2019 הקבוצה הכריזה על כך רשמית. הוא חתם ל-5 שנים תמורת שכר של 6 מיליון יורו בשנה, כאשר ברצלונה תקבל 40 מיליון יורו בתוספת ל-5 מיליון יורו בדמות בונוסים על הישגי השחקן. את הופעת הבכורה במדי זניט ערך במשחק נגד קרסנודאר, ב-3 באוגוסט 2019, כשעלה להחליף את אלכסיי סוטורמין בדקה ה-72, במשחק שבו קבוצתו סיימה בשוויון 1-1. ברם, הוא נפצע בירכו במהלך אימון, נותח בפינלנד ולא חזר לשחק עד פברואר 2020. ב-14 במרץ 2020 הבקיע את שער הבכורה במדי זניט, בניצחון קבוצתו על אורל. במרץ 2020 חזר לשחק ואף הבקיע במשחק החזרה ובהמשך הוכתר לשחקן החודש של זניט בקרב הצבעה בין אוהדי המועדון. הוא המשיך את יכולתו הטובה גם במחזור 23 כשהבקיע צמד מול צסק"א, במשחק שנערך לאחר הסרת המגבלות בעקבות התפרצות נגיף הקורונה ברוסיה. הוא ערך את הופעת הבכורה בליגת האלופות במדי זניט בהפסד 3:1 ללאציו במחזור הרביעי של שלב הבתים ב-24 בנובמבר 2020.
ביולי 2022 האריך את חוזהו בקבוצה עד 2027. בעונת 2022/2023 הבקיע 10 שערים ב-14 המחזורים הראשונים של העונה. בפברואר 2023 קיבל אזרחות רוסית. הוא הוכתר למלך השערים של העונה אחרי שהבקיע 23 שערים.
קריירת מועדונים > אל-הילאל

בקיץ 2023 חתם באל הילאל הסעודית, תמורת סכום העברה של 60 מיליון יורו.