stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הפרלמנט של ספורט1
מבנה התוכנית

כל תוכנית מתבססת על אירוע שהתרחש בכדורגל הישראלי או בקבוצה ספציפית בתחום הכדורגל הישראלי. לכל נושא, מוזמנים אורחים הקשורים לאותו אירוע או משחק ויחד מנהלים חברי הצוות שיחה ערה ומעלים זיכרונות מאותו אירוע.
משתתפי התוכנית

בעונה הראשונה כלל הפאנל את המנחה הראשי של התוכנית, עיתונאי ושדר הספורט מוטי חביב, ולצידו כדורגלני העבר יעקב בוזגלו, שייע פייגנבוים ורפעת ג'ימי טורק, אליהם הצטרפו בכל שבוע אורחים מתחלפים. בעונה השנייה הצטרף לצוות המנחים גם כדורגלן העבר והפרשן מוטי איוניר וכדורגלן העבר שלום אביטן.
תוכניות העונה השנייה והאורחים

תוכנית מספר 1 - התוכנית עסקה באבות ובנים, כדורגלנים לשעבר שבניהם ניסו ללכת בדרכם, אבל לא הצליחו להגיע לרמות הגבוהות. יגאל זריהן, כדורגלן העבר של עירוני אשדוד סיפר על בנו ניב זריהן, כדורגלן הפועל באר שבע, שחקן העבר שלום אביטן דיבר על בנו שרון אביטן ושופט העבר, יצחק בן יצחק הגיע כדי לספר על בנו, רמי בן יצחק, ועל הקריירה שלהם.
הקסופת'אלמה האני

| הקסופת'אלמה האני> מיון מדעי |
| --- | --- |
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: פרוקי-רגליים
מחלקה:: עכבישניים
סדרה:: עכבישאים
תת־סדרה:: אופיסתותלה
משפחה:: ארסניים
סוג:: הקסופת'אלמה
מין:: הקסופת'אלמה האני
שם מדעי
 Hexophthalma hahni ‏כרש, 1878

הקסופת'אלמה האני (באנגלית: Hexophthalma hahni) הנקרא באנגלית גם Six-eyed Sand Spider (עכביש החולות השש-עיני - שם עברי זה אינו מאושר רשמית) הוא עכביש ארסי בגודל בינוני, החי באזורים מבודדים מדבריים ויבשים בחלקה הדרומי של יבשת אפריקה, בעיקר בנמיביה ודרום אפריקה.
העכביש שייך לסוג Hexophthalma אשר כולל 8 מינים החיים באפריקה ושייך למשפחת עכבישים גדולה הנקראת סיקרידיאה המחולקת לשלושה סוגים המונים בסך הכל כ־168 מינים. לכולם שש עיניים (בניגוד לרוב מיני העכבישים להם שמונה עיניים) וביניהם גם המין ארסן חום הנפוץ בכל העולם וגם בישראל.
השם Six-eyed Sand Spider כולל עשרות מינים במשפחה החיים באפריקה ובדרום אמריקה, אך לרוב מיוחס למין זה.
טרם סיווגו ב–2017 תחת הסוג Hexophthalma, היה שייך העכביש לסוג אחר במשפחה בשם Sicarius ושמו המדעי היה Sicarius hahni. משמעות השם סיקאריוס היא מתנקש ושמו המדעי - 'סיקאריוס האני' - ניתן כאות הערכה לזואולוג הגרמני קארל וילהלם האן.
תיאור

גופו של העכביש הוא בדרך כלל בצבעי חולות הסביבה בה הוא חי - צהבהב, חום בהיר ועד לחום אדמדם ומעוטר בשערות זעירות הלוכדות ביניהן גרגרי חול. שתי רגליו הקדמיות מעוקלות קדימה - דבר המקנה לו צורה ברורה של סרטן - שבעזרתן הוא מעיף על עצמו חול ומתכסה בו. כל אלו מסייעים לו בהתחפרות מהירה תחת חולות הסביבה והסוואתו למטרות התחמקות מטורפים, הסתתרות מקרני השמש המדבריות ומארב לצורך ציד.
אורך גופו נע בין 8 ל־15 מילימטרים ומוטת רגליו מגיעה עד ל־5 ס"מ. העכביש מתבודד, ביישן מאוד וברוב זמנו שוכן תחת החולות.
טכניקת הציד שלו אינה כוללת טוויית קורים ומסתמכת אך ורק על התחפרות תחת החול והמתנה לטרף שעובר בסביבה. חושיו מפותחים מאוד ובעזרתם הוא מסוגל להעריך את גודל בעל החיים העובר מעליו, את מהירותו ואת מידת המרחק ממנו. ברגע שבעל החיים עונה לקריטריונים של טרף, העכביש פורץ החוצה בזריזות, לוכד את הטרף בשתי רגליו הקדמיות ומזריק בנשיכה ארס רב עוצמה הקוטל את הקורבן תוך שניות ספורות. מזונו כולל בעיקר חרקים ועקרבים קטנים.
אורך חייו הוא מבין הארוכים שבממלכת העכבישים וידוע על פרטים שחיו 10–15 שנים. כמו כן, עקב תנאי המדבר הקשים, פיתח העכביש יכולת לשרוד זמן רב ללא מזון או מים.
כמו רוב מיני העכבישים - הזכרים קטנים מהנקבות ובמקרים רבים נטרפים על ידיהן לאחר ההזדווגות.
ארס ומסוכנות לאדם

מפני שסביבת מחייתו של העכביש היא באזורים מבודדים, ובגלל טבעו הביישני ונטייתו להתחבא מיצורים הגדולים ממנו, מפגשים עם בני אדם הם נדירים למדי. נשיכות נדירות אף יותר מכיוון שהעכביש יעדיף להימנע ולברוח מאשר לתקוף. אף הוכח שגם בשבי, במקרי התגרות והצקה, העכביש נמנע מלנשוך ויעדיף תמיד לנוס ולהתחבא או לקפוא במקומו ללא תגובה.
עם זאת, ארסו של העכביש דומה בהשפעתו לזה של הארסן החום אך חזק ממנו בהרבה ונשיכתו מציבה סכנה ממשית לנזק חמור ואף למוות.
עד כה הארס לא נחקר בצורה מעמיקה אך ידוע שהוא כולל קבוצת פרוטאינים פעילה בשם ספינגומיאלינאז די, הגורמים לתופעת נקרוזה קשה בה נגרם נזק נרחב לרקמות חיות ולתופעת המוליזה בה נגרם הרס כלי דם וכדוריות דם אדומות, אשר מביא לדימום פנימי וקריסת מערכות.
מאז התגלה העכביש, ב־1847, לא תועדו מקרי נשיכה מאומתים ונרשמו שני מקרים בלבד המצביעים על העכביש כחשוד העיקרי. במקרה אחד איבד הננשך זרוע עקב נמק ונזק עמוק לרקמות, והמקרה השני הסתיים במוות מדימום פנימי.
בגלל עוצמתו של הארס ופוטנציאל הנזק שהוא מסוגל לגרום, נחשב העכביש לאחד ממיני העכבישים הארסיים בעולם, אך כאמור, עקב אופיו הביישן, אזור מחייתו ואורח חייו המבודדים אינו נחשב למסוכן.
הערות שוליים

↑  שם מדעי נוסף Sicarius hahni
הנדריק קונסיאנס

| --- | --- |

ציור של הנדריק קונסיאנס מ-1870
 לידה:  3 בדצמבר 1812 אנטוורפן הקיסרות הראשונה 
 פטירה:  10 בספטמבר 1883 (בגיל 70) איקסל (אנ') 
 מדינה:  בלגיה
 מקום קבורה:  בית הקברות סחונזל 
 עיסוק:  חייל, מהפכן, סופר, משורר, סופר
 שפות היצירה:  הולנדית, צרפתית 
 סוגה:  רומן היסטורי 
 זרם ספרותי:  התנועה הרומנטית
 יצירות בולטות:  האריה של פלנדריה (אנ')
 
הֶנְדְרִיק קוֹנְסִיאַנְס (בפלמית: Hendrik Conscience‏; 3 בדצמבר 1812 – 10 בספטמבר 1883) היה סופר בלגי. הוא נחשב לחלוץ הספרות בשפה ההולנדית בפלנדריה, וכתב בתקופה שבה השפה השלטת בקרב המעמדות הגבוהים, בספרות ובממשל בבלגיה הייתה הצרפתית. קונסיאנס נלחם כמהפכן בלגי ב-1830 והיה סופר בולט בסגנון התנועה הרומנטית הפופולרי בתחילת המאה ה-19. הוא ידוע בעיקר ברומן הלאומני הרומנטי שלו, "האריה של פלנדריה (אנ')" (1838), בהשראת ניצחונה של מיליציית איכרים פלמית על אבירים צרפתים בקרב דורבנות הזהב ב-1302 במהלך מלחמת צרפת-פלנדריה (אנ').
במהלך הקריירה שלו, הוא פרסם למעלה מ-100 רומנים ונובלות והשיג פופולריות ניכרת. לאחר מותו, עם דעיכת הרומנטיקה, יצירותיו הפכו פחות אופנתיות אך עדיין נחשבות לקלאסיקה של הספרות הפלמית.
ביוגרפיה > ילדותו

הנדריק היה בנו של צרפתי, פייר קונסיאנס, מבזאנסון, שהיה הגאי בצי של נפוליאון בונפרטה, ואשר מונה לסגן מנהל הנמל באנטוורפן ב-1811, כאשר העיר ההיא הייתה חלק מצרפת. אמו של הנדריק הייתה פלמית, קורנליה באלייה, והייתה אנאלפביתית. כאשר, בשנת 1815, נטשו הצרפתים את אנטוורפן לאחר קונגרס וינה, נשאר פייר קונסיאנס מאחור. הוא היה טיפוס חריג ועסק בקנייה ופירוק של גרוטאות של ספינות, שנמל אנטוורפן היה מלא בהם לאחר השלום.
הילד גדל בחנות ישנה המצוידת בסחורות ימיות, שאליה הוסיף האב לאחר מכן אוסף של ספרים בלתי ניתנים למכירה; ביניהם היו רומנים עתיקים שהציתו את דמיונו של הילד. אימו נפטרה ב-1820, ולילד ולאחיו הצעיר לא היה בן לוויה מלבד אביהם העגום והמרושע משהו. בשנת 1826 נישא פייר קונסיאנס שוב, הפעם אלמנה צעירה ממנו בהרבה, אנה קתרינה בוגרטס.
הרבה לפני כן פיתח הנדריק תשוקה לקריאה, ובילה את ימיו בין הכרכים העתיקים, הקרועים והמאובקים שעברו דרך עליית הגג של הבית בדרכם להשמדה. זמן קצר לאחר נישואיו השניים פיתח פייר סלידה מהעיר, מכר את החנות ופרש לאזור קמפין (אנ') שהנדריק קונסיאנס תיאר לעיתים קרובות כל כך בספריו; האדמה המישורית השוממת המשתרעת בין אנטוורפן לפנלו. כאן קנה פייר חווה קטנה עם גינה גדולה. כאן, בזמן שאביהם קנה ספינות בנמלים רחוקים, היו הבנים מבלים שבועות, לפעמים חודשים, עם אימם החורגת.
ביוגרפיה > בגרותו והתחלת פעילותו כסופר

בגיל שבע עשרה עזב הנדריק את בית אביו כדי להיות מורה באנטוורפן ולהמשיך את לימודיו, שנקטעו עד מהרה בשל המהפכה הבלגית של 1830. הוא התנדב לצבא המהפכני הבלגי, שירת בטורנוט (אנ') ונלחם בהולנדים ליד אוסטמלה (אנ'), חל (אנ'), לבק (אנ') ולוון. לאחר מערכת עשרת הימים (אנ') של 1831 הוא שהה בקסרקטין של הצבא בדנדרמונדה, הפך למש"ק, עלה לדרגת רב-סמל. ב-1837 עזב את השירות וחזר לחיים אזרחיים. לאחר שהיה מעורב בצבא עם צעירים מכל תחומי החיים הוא הפך לצופה בהרגלים שלהם. הוא שקל לכתוב בשפה ההולנדית אף על פי שבאותה תקופה האמינו ששפה זו אינה מתאימה לספרות שכן צרפתית הייתה שפתם של המשכילים ושל המעמד השליט.
אף על פי שבקרבת מקום, מעבר לנהר הסכלדה, הייתה להולנד ספרות משגשגת בת מאות שנים, שנכתבה בשפה ששונה רק במעט מההולנדית המדוברת בבלגיה, הדעה הקדומה הבלגית כלפי "פלמית" התמידה. צרפתית הייתה השפה שבה השתמשו הפוליטיקאים שהקימו את בלגיה בשנת 1830. שפה זו היא שנבחרה להיות השפה הלאומית של בלגיה. וזו הייתה שפתו של המעמד השליט בבלגיה. שום דבר לא נכתב בהולנדית במשך שנים כאשר עצמאותה של בלגיה הפכה לעובדה ב-1831, והפרידה בין בלגיה ומחוזותיה הפלמיים לבין הולנד. לא היה עוד צורך לגשר על הפער בין שתי השפות. לכן, כמעט עם ראיית הנולד של נביא כתב קונסיאנס ב-1830: "אני לא יודע למה, אבל אני מוצא בשפה הפלמית רומנטיות, מסתורין, עומק, אנרגטיות, אפילו פראיות. אם אי פעם אקבל את הכוח לכתוב, אני אשקיע עצמי בקומפוזיציה פלמית".
ביוגרפיה > קריירה ספרותית

שיריו, לעומת זאת, שנכתבו בהיותו חייל, היו כולם בצרפתית. הוא לא קיבל פנסיה כשהשתחרר, וחזר לבית אביו ללא עבודה, הוא קיבל החלטה מודעת לכתוב בהולנדית. קטע מכתביו של לודוביקו גוויצ'ארדיני עורר את הדמיון שלו, ומיד הוא כתב סדרה של קטעים קצרים שזמנם במהלך המרד ההולנדי, שכותרתם "שנת הנודד" (In 't Wonderjaer‏; 1837). הספר יצא לאור בהוצאה עצמית כשעלות ההדפסה הייתה כמעט שכר של שנה.
ביוגרפיה > קריירה ספרותית > האריה של פלנדריה

אביו חשב שזה כל כך וולגרי של בנו לכתוב ספר בהולנדית, עד שגרש אותו מביתו, והסופר המהולל לעתיד יצא לכיוון אנטוורפן, עם רכוש שכלל שני פרנקים וצרור בגדים. חבר ותיק לבית הספר מצא אותו ברחוב ולקח אותו הביתה. עד מהרה גילו אנשי המעמד הגבוה, בהם הצייר גוסטף ואפרס (אנ'), עניין בצעיר האומלל. ואפרס אפילו נתן לו חליפת בגדים ובסופו של דבר הציג אותו בפני לאופולד הראשון, מלך הבלגים שהורה לצרף את "שנת הנודד" לספריות של כל בית ספר בלגי. אבל בחסותו של לאופולד פרסם קונסיאנס את ספרו השני, "פנטזיה", ב-1837. עבודה קטנה בארכיון הפרובינציאלי פתרה אותו מהלחץ של המחסור, וב-1838 הוא זכה להצלחה הגדולה הראשונה שלו עם הרומן ההיסטורי "האריה של פלנדריה (אנ')" (De Leeuw van Vlaenderen), שעדיין נחשב כאחת מיצירות המופת שלו, שהשפעתו השתרעה הרבה מעבר לתחום הספרותי. למרות ההצלחה המסחרית של הספר, עלויות ההדפסה הגבוהות שלו הביאו לכך שקונסיאנס לא קיבל כסף רב ממכירותיו.
במהלך המאה ה-19, סופרים, משוררים ואמנים רבים בעלי תודעה לאומנית במדינות שונות באירופה הפכו דמויות מההיסטוריה והמיתוסים של ארצותיהם לאייקונים רומנטיים של גאווה לאומית. עם האריה של פלנדריה עשה זאת קונסיאנס בהצלחה עם דמותו של רובר מבתונה (אנ'), בנו הבכור של גי דה דאמפייר, רוזן פלנדריה, צלבן, ובעיקר מנקודת מבטו של קונסיאנס, גיבור בולט במאבק לשמור על האוטונומיה של פלנדריה כנגד כל הסיכויים.
היסטוריונים האשימו את קונסיאנס באי-דיוקים היסטוריים, כמו תיאור הגיבור שלו כמי שהשתתף בקרב דורבנות הזהב, שלמעשה הוא לא עשה זאת. כמו כן, צוין שבמציאות "האריה של פלנדריה" לא דיבר הולנדית. גם לא אביו, הרוזן של פלנדריה גי דה דמפייר. עם זאת, רובר מבתונה, "האריה של פלנדריה", עדיין מוצג כסמל לגאווה ולחופש הפלמי, מה שנובע מהתיאור הרומנטי, אם כי השגוי, של קונסיאנס. התיאור של קונסיאנס שימשה גם השראה ל"האריה הפלמי (אנ')" (De Vlaamse Leeuw), ההמנון הלא רשמי של לאומנים פלמים במשך שנים רבות, שרק ב-1973 הוכר רשמית כהמנון פלנדריה.
ביוגרפיה > קריירה ספרותית > יצירות אחרות

אחרי "האריה של פלנדריה" כתב קונסיאנס את "איך להיות צייר" (1843), "מה אם יכולה לשאת" (1843), "סיסקה ואן רוסמאל" (1844), "למברכט הנסמנס" (1847), "יקוב ואן ארטוולדה" (1849) ו"המגויס" (1850) ). בשנים אלו הוא הוא התפרנס משלל עבודות, תחילה במשך כשלושה עשר חודשים כגנן באחוזה כפרית, אך לבסוף כמזכיר האקדמיה המלכותית לאמנויות היפות של אנטוורפן. היה זה הרבה לפני שמכירת ספריו - שזכו לשבחים רבים, אך נרכשו לעיתים רחוקות - הפכה אותו לעצמאי כלכלית במידה מסוימת. עם זאת, רעיונותיו החלו להיות מקובלים. בקונגרס בגנט ב-1841 הוזכרו כתבי קונסיאנס כזרע שסביר להניח שיניב יבול של ספרות לאומית. לפיכך, המפלגה הפטריוטית התחייבה לעודד את תפוצתם, וכל תרומה חדשה של קונסיאנס התקבלה בברכה ככבוד לבלגיה.
בשנת 1845 מונה קונסיאנס לאביר במסדר לאופולד. כתיבה בהולנדית חדלה להיראות כוולגרית. להפך, שפת האדם הפשוט הפכה כמעט אופנתית והספרות הפלמית החלה לשגשג.
בשנת 1845 פרסם קונסיאנס את "ההיסטוריה של בלגיה" על פי בקשה של המלך לאופולד הראשון. לאחר מכן חזר לדמיין את חיי הבית הפלמיים שיהוו את החלק היקר ביותר ביצירתו. הוא כבר היה בשיא גאונותו, ו"רוזה העיוורת" (1850), "Rikketikketak"‏ (1851), "הג'נטלמן האומלל" (1851) ו"הקמצן" (1853) הם בין החשובים ברשימה הארוכה של הרומנים שלו. אלה השפיעו מיידית על סיפורת עדכנית יותר, ולקונסיאנס היו חקיינים רבים.
ביוגרפיה > קריירה ספרותית > תגובת הקוראים בני זמנו

בשנת 1855 החלו להופיע תרגומים של ספריו באנגלית, צרפתית, גרמנית, צ'כית ואיטלקית אשר זכו לפופולריות ניכרת מחוץ לבלגיה. עד 1942, ההערכה הייתה כי תרגום גרמני אחד של יצירתו של קונסיאנס "הג'נטלמן האומלל" לבדו מכר יותר מ-400,000 עותקים מאז תרגומו. הסופר הצרפתי, אלכסנדר דיומא האב, גנב את תוכן ספרו של קונסיאנס, "המגויס", כדי להכין יצירה משלו, תוך רווח מחוקי הקניין הרוחני הכאוטיים של אותה תקופה. כמו כן הופיעו תרגומים פיראטיים רבים.
ביוגרפיה > קריירה ספרותית > יחס הביקורת

ניתן לראות בבירור את רוב יצירותיו של קונסיאנס במסגרת האסכולה הרומנטית של הספרות, והם עושים שימוש נרחב במונולוגים רטוריים ורגשות. ההתפתחויות הבאות בהבנה הספרותית, במיוחד תנועת הריאליזם (אנ') שהופיעה בחייו של קונסיאנס, הביאו לכך שיצירתו נראית לפעמים "מיושנת ופרימיטיבית" לקוראים המודרניים. גם השימוש שלו בשפה ספג ביקורת. לפי תיאו הרמנס, קונסיאנס "לא היה וירטואוז לשוני, הנרטיבים שלו סנטימנטליים, עלילותיו לא אמינות והשיפוטים המוסריים שלו שמרניים עד כדי ראקציוניים". הרמנס, עם זאת, שיבח את יכולתו של קונסיאנס "למשוך את הקורא לתוך עולם בדיוני" ועל יכולתו להחיות קרבות וסצנות טבעיות באמצעות תיאור, כמו גם השימוש שלו בשינויי קצב כדי למשוך את תשומת לבו של הקורא.
ביוגרפיה > שארית חייו ומותו

בשנת 1867 נוצרה משרת שומר המוזיאונים המלכותיים הבלגיים וניתנה לו לפי דרישתו של המלך לאופולד. הוא המשיך להפיק רומנים בקביעות רבה, כמעט שמונים במספר. הוא היה עד אז הבולט מבין אזרחי אנטוורפן. יום הולדתו ה-70 נחגג בחגיגות ציבוריות. לאחר מחלה ממושכת הוא נפטר בביתו באנטוורפן. הוא זכה להלוויה רשמית ונקבר בבית הקברות סחונזל (אנ') באנטוורפן. קברו הוא כעת אנדרטה לכבודו של הסופר הדגול.
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6  Theo Hermans, The Highs and Lows of Hendrik Conscience
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007276985405171  PLWABN: 9810536543805606  BNE: XX880524  BnF: cb12197205f (data)  CANTIC: a1100907x  GND: 11665578X  ISNI: 0000 0001 2101 0900  LCCN: n83800725  LNB: 000176004  NKC: jn20020624017  NTA: 068401590  SUDOC: 030586380  Trove: 1078366  VcBA: 495/74393  VIAF: 46807576   WorldCat (עם VIAF): 46807576 
דיוקן של קונסיאנס כאדם צעיר
ציור רומנטי משנת 1836 של קרב דורבנות הזהב מאת ניקז דה קייזר. "האריה של פלנדריה" של קונסיאנס ניצל את העניין הפופולרי בקרב זה
פסל של קונסיאנס מחוץ לספריית המורשת על שם הנדריק קונסיאנס (אנ') באנטוורפן
הרוזנת מהונג קונג

| --- | --- |

 בימוי:  צ'ארלי צ'פלין
 הופק בידי:  צ'ארלי צ'פלין
 תסריט:  צ'ארלי צ'פלין 
 שחקנים ראשיים:  מרלון ברנדו, סופיה לורן
 מוזיקה:  צ'ארלי צ'פלין
 צילום:  ארתור איבסטון 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת, ארצות הברית 
 חברת הפקה:  סרטי יוניברסל 
 חברה מפיצה:  סרטי יוניברסל, נטפליקס 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  5 בינואר 1967
 משך הקרנה:  120 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  קומדיה רומנטית 
 תקציב:  3,500,000‏$
 הכנסות:  1,100,000‏$
 דף הסרט ב־IMDb
 
הרוזנת מהונג קונג (באנגלית: A Countess from Hong Kong‏) (1967) הוא סרטו האחרון של צ'ארלי צ'פלין, שאותו הוא כתב, ביים והופיע בו בתפקיד קטן. צ'פלין גם היה אחד ממפיקי הסרט וגם כתב את המוזיקה המקורית שלו.
בתפקידים הראשיים בסרט הופיעו מרלון ברנדו, סופיה לורן וסידני צ'פלין. בנוסף הופיעה בסרט ג'וזפין צ'פלין.
את שיר הנושא של הסרט, השיר "This Is My Song", שהיה ללהיט, ביצעה פטולה קלארק.
התקיפה בנשק ביולוגי על נינגבו

התקיפה בנשק ביולוגי על נינגבו הייתה תקיפה אווירית שנערכה על ידי הצבא היפני הקיסרי בסתיו 1940, במסגרת מלחמת סין–יפן השנייה, על אזור קאימינג'יה (Kaimingjie) במרכז העיר נינגבו שבמחוז ג'ג'יאנג במזרח סין. תקיפה זאת הייתה בין הראשונות והגדולות בסדרת תקיפות בנשק ביולוגי שביצע צבא קוונטונג נגד מטרות בסין.
הרקע לתקיפה

במהלך שנת 1940 ובמיוחד במהלך חודש יולי אותה השנה ביצע צבא קוונטונג מספר ניסויי שדה בקנה מידה נרחב נגד מטרות אזרחיות במרכז סין ובמחוז ג'ג'יאנג. בחודש מאי העביר צבא קוונטונג באמצעות רכבת כמות גדולה מאוד של פתוגנים שיועדו לניסויי השדה ולתקיפות עצמן, מבסיס יחידה 731 באזור פינגפנג (Pingfang) שבחרבין, להאנגג'ואו שבמחוז ג'ג'יאנג:
70 קילוגרם חיידקי Rickettsia מחוללי מחלות הטיפוס.
50 קילוגרם חיידקי Vibrio cholera, מחוללי מחלת הכולרה.
5 קילוגרם פרעושים נגועים בחיידקי Yersinia pestis, מחוללי מחלת הדבר.
הניסויים כללו את החדרתם של הפתוגנים הללו למקורות המים (מאגרי מים, בארות ואגמים) וכן הצנחתם מהאוויר. החיידקים והפרעושים תורבתו וגודלו בבסיס יחידה 731 ולאחר מכן הועברו לידי יחידה 1644 שישבה באזור הערים ננקינג והאנגג'ואו. משדה התעופה בהאנגג'ואו המריאו מטוסים חמושים בפרעושים נגועים בחיידקי הדבר.
מהלך התקיפה

בשעות אחר הצהריים של 27 באוקטובר 1940 הצניח מפציץ יפני בודד, שטס בגובה נמוך, דגנים (חיטה, תירס ודורה) ורצועות של בדים עשויים כותנה מעורבבים עם פרעושים נגועים בחיידקי Yersinia pestis באזור קאימינג'יה שבמרכז העיר נינגבו. הפרעושים עורבבו יחד עם הבדים והדגנים משתי סיבות עיקריות: ראשית, על מנת לוודא שהפרעושים יוצנחו ישירות מעל המטרה שנבחרה מראש ולא יתפזרו באוויר, ושנית, כדי שייאספו על ידי התושבים הסקרנים (חלק מהתושבים אכן אספו את הדגנים על מנת להאכיל את העופות שבבעלותם).
ב-30 באוקטובר התקבל הדיווח על מקרה המוות הראשון בעיר. ב-2 בנובמבר זינק מספר המודבקים בצורה חדה ולתושבים היה ברור כי מדובר בהתפרצות של מגפה כלשהי. רשויות העיר הגיבו במהרה והחלו להטיל סגר (קרנטינה) על האזור במרכז העיר בו נרשמה התפרצות של התחלואה. בנוסף לכך החלו לבנות חומה בגובה של כ-4 מטרים סביב האזור הנגוע.
ב-3 בנובמבר, עוד בטרם הצליחו לבודד את חיידקי Yersinia pestis במעבדה, עלה החשש שמדובר במחלת הדבר על סמך התסמינים שהפגינו החולים. תושבי הרחובות הסמוכים למוקד ההתפרצות פונו מבתיהם, כל מי שהפגין תסמיני מחלה הוכנס מיד לבידוד ורשויות העיר החלו במבצע חיסון המוני כנגד מחלת הדבר. הטלת הסגר על האזור בו פרצה המגפה הצליח אמנם להאט את קצב התפשטות המחלה, אולם לקראת חודש דצמבר עדיין נרשמו פטירות בנינגבו. בניסיון למנוע את המשך התפשטות המגפה לחלקיה האחרים של העיר, החליטו רשויות נינגבו, בצעד דרסטי, להעלות באש את האזור שנתחם בחומה. המגפה נמשכה עד ל-2 בדצמבר וגבתה בסך הכל 106 קורבנות ומאות מודבקים.
למרות שרשויות נינגבו הצליחו לעצור את המגפה בראשית דצמבר, מקרים ספורדיים נוספים של דבר תועדו בעיר עד לחודש אפריל 1941.
תוצאות התקיפה

היפנים לא היו שבעי רצון לנוכח תוצאות התקיפה, שהובילה בעיניהם לכמות נמוכה מדי של קורבנות. בעיניהם הסיבה למספר נמוך יחסית של הדבקויות ופטירות נבעה משני גורמים מרכזיים:
פתוגניות גבוהה יחסית של חיידקי Yersinia pestis - חיידקי הדבר, שתורבתו ביחידה 731, היו שייכים לזן אלים מאוד שהוביל לקיצור משמעותי בפרק הזמן הדרוש לחיידקי הדבר לגרום למוות מרגע הדבקת המאכסן. עלייה פתאומית ומהירה במספר הקורבנות גרמה, ככל הנראה, לכך שהתושבים והרשויות בנינגבו החלו לבצע פעולות מנע מידיות כדי להגביל את התפשטות הדבר.
תנאים אורבניים לא אידיאליים להתפשטות המחלה - בפברואר 1941 כתב מפקד יחידה 731, לוטננט גנרל שירו אישי (Shirō Ishii), לקצין הרפואה הראשי של צבא קוונטונג מכתב ובו הוא מדגיש:
למרות מה שרבים ודאי חושבים, ואף אני נמניתי עמם תחילה, אין זה פשוט להפיץ בכוונת תחילה מחלה מדבקת בקרב אוכלוסייה. בעוד שבטבע המחלה מדבקת ומתפשטת בקלות בנסיבות טבעיות ורגילות, כאשר מפיצים אותה בצורה מלאכותית ומכוונת, הדבר עלול להתקל בקשיים ומכשולים שלעתים מצריכים מאמצים כבירים על מנת להתגבר עליהם... המחקר אודות הסיבות שמאפשרות את התפשטותה של המחלה בנסיבות טבעיות הראה כי לא מספיק לייצר את הפתוגנים על מנת להתחיל מגפה, בנוסף לכך יש הצורך בהבנה ובידע נאותים אודות התנאים והתכונות הפיזיולוגיים של בני האדם.
מנגד נראה כי התגובה המהירה של הרשויות בנינגבו הצליחה להגביל את התפשטות המחלה בעיר. ההסגר, משטר החיסונים וההוראה להימנע מאיסוף ומגע עם חפצים שהוצנחו קטעו את רצף אירועי ההדבקה בעיר.
ראו גם

מלחמת סין–יפן השנייה
יחידה 731
הערות שוליים

1 2 3  ‏Unit 731 and the Japanese Imperial Army's Biological Warfare Program.
1 2 3 4 5 6  ‏Miltary Medical Ethics, Volume 2. ‏DIANE Publishing. p. 485. ISBN 1-4289-1066-2.
↑  Sheldon H. Harris. Factories of Death: Japanese Biological Warfare, 1932-1945, and the American Cover-up. 2002. p.100. Routledge. ISBN 978-041593214.
↑  Pete Li. Japanese War Crimes: The Search for Justice. 2003. p.293. Transaction Publishers. ISBN 9780765808905.
↑  Hal Gold. Unit 731 testimony - Ishibashi Naokata. 2004. Tuttle Publishing. ISBN 978-0804835657.
1 2  Sheldon H. Harris. Factories of Death: Japanese Biological Warfare, 1932-1945, and the American Cover-up. 2002. p.101. Routledge. ISBN 978-041593214.
↑  Sheldon H. Harris. Factories of Death: Japanese Biological Warfare, 1932-1945, and the American Cover-up. 2002. p.102. Routledge. ISBN 978-041593214.
1 2 3  Jing Bao Nie (Editor), Nanyan Guo (Editor), Mark Selden (Editor), Arthur Kleinman. Japan's Wartime Medical Atrocities: Comparative Inquiries in Science, History, and Ethics. 2011. p.27. Routledge. ISBN 978-0415682282.
נקבת פרעוש החולדה (Xenopsylla cheopis). בפרעושים ממין זה, הנגועים בחיידקי Yersinia pestis, השתמשו על מנת להפיץ את מחלת הדבר במהלך התקיפה על נינגבו
הרייט קאני פיל

| --- | --- |

רמברנדט פיל, דיוקן של אשתו הרייט קאני פיל, 1840
 לידה:  1800 
 פטירה:  1869 (בגיל 69 בערך) 
 תחום יצירה:  ציור 
 זרם באמנות:  אסכולת נהר הדסון 
 בן או בת זוג:  רמברנדט פיל 
 
הרייט קאני פיל (באנגלית: Harriet Cany Peale;‏ 1799-1869) הייתה ציירת נוף, דיוקן וז'אנר אמריקאיים של אמצע המאה התשע עשרה. היא נחשבת לאמנית של אסכולת נהר הדסון.
משפחה

הרייט כריסטינה קאני נולדה בשנת 1799, בתם של צ'ארלס ומרי קאני, בפילדלפיה. היא התאלמנה מתישהו לפני 1840 ועבדה בעסקי הסחורות של משפחתה. היא למדה אצל האמן רמברנדט פיל, שנישאה לו בשנת 1840, והפכה לאשתו השנייה. הקשר שלה עם הצייר הציב אותה בתוך משפחת הציירים המפורסמת של פיל, מה שאפיל על הישגיה האישיים כאמנית בפני עצמה.
קריירה

הרייט קאני פיל הציגה לראשונה בשנת 1840 באקדמיה לאמנויות יפות בפנסילבניה, שם המשיכה להציג כל ימי חייה.
לה ולבעלה היה אולפן משותף בפילדלפיה.
הציור שלה מ־1848, "בגדי גבירתה" (אוסף פרטי) ספג ביקורת בגלל הבלטת יחסי הכוח בתוכו בסצנה של אישה אפרו-אמריקאית לבושה - ככל הנראה על ידי המעסיקה שלה - בבגדים ותכשיטים בורגניים. בעזרת הביגוד קאני פיל הציגה את העושר של האישה הלבנה שאוחזת בגרונה של המשרתת האפרו-אמריקנית, שתווי פניה נראים גסים יותר.
האור בתמונה מוטל על פני האשה הלבנה, מה שמדגיש עוד יותר את הצבע השחור של המשרתת.
יחדיו הן מתבוננות במראה כדי לבחון את השפעת הבגדים והתכשיטים (של דור קודם) על המשרתת.
הציור שלה, "בהרי קטסקיל" (באוסף פרטי), הייתה תמונת הנוף המרכזית של התערוכה הנודדת בשנת 2010, "זכור את הנשים: אמניות נשים מאסכולת נהר ההדסון", שאורגן על ידי האתר ההיסטורי תומאס קול.
הרייט קאני פיל נפטרה בשנת 1869.
הערות שוליים

↑  First American Women Painters, History of American Women, ‏2015-11-13 (באנגלית)
↑  SIRIS - Smithsonian Institution Research Information System, siris-artinventories.si.edu
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0000 4969 1069  LCCN: nr98016423  RKD: 96261  VIAF: 61458496   WorldCat (עם VIAF): 61458496 
הרייט קאני פיל, בהרי הקטסקייל, 1858
הרברט וסלי קאמינגס

| --- | --- |

 לידה:  13 ביולי 1873 West Chillisquaque Township, ארצות הברית 
 פטירה:  4 במרץ 1956 (בגיל 82) 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מפלגה:  המפלגה הדמוקרטית 
 
הרברט וסלי קאמינגס (באנגלית: Herbert Wesley Cummings‏; 13 ביולי 1873 – 4 במרץ 1956) היה פוליטיקאי אמריקאי, שכיהן כחבר המפלגה הדמוקרטית בבית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס ה-17 של מדינת פנסילבניה.
ביוגרפיה

קאמינגס נולד בעיירה מזרח צ'יליסקוואק בשנת 1873. הוא סיים את לימודיו בתיכון לואיסבורג שבפנסילבניה בשנת 1890. הוא למד משפטים, ולאחר לימודיו באוניברסיטה, הוא התקבל למשרד עורכי דין והחל לעבוד בעיר סאנבורי. הוא שימש כפרקליט מחוז נורת'אמברלנד שבפנסילבניה בשנת 1901 ובין השנים 1904–1908.
בשנת 1911, נבחר קאמינגס לשופט בית המשפט לתביעות משותפות במחוז נורת'אמברלנד, ושירת בתפקיד זה עשר שנים.
קאמינגס נבחר לקונגרס ה-68 של ארצות הברית מטעם המפלגה הדמוקרטית, אך בבחירות שלאחר מכן לא נבחר.
לאחר פרישתו מהקונגרס, חזר קאמינגס לעבוד בתור עורך דין עד שנת 1935, אז מונה מחדש לשופט במחוז נורת'אמברלנד, וכיהן בתפקיד זה עד שנת 1946.
בשנת 1946, חזר קאמינגס לעריכת הדין, ועבד בתפקיד זה עד מותו.
קאמינגס נפטר בשנת 1956 בסאנבורי, ונקבר בבית העלמי מנור פומפרט בסאנבורי.
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7  Bioguide Search, bioguide.congress.gov
1 2 3 4 5 6 7  The Political Graveyard: Index to Politicians: Cummings, politicalgraveyard.com
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: no2008024267  US Congress: C000987  VIAF: 61345195   WorldCat (עם VIAF): 61345195 
ערך זה הוא קצרמרבנושא פוליטיקאים ובנושא אמריקאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
הר קולומבו

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 גובה:  1,022 מ' 
 מיקום:  אזור הברית האנטארקטית,
 רכס הרים:  רכסי פורד 
 קואורדינטות:  76°31′00″S 144°43′59″W﻿ / ﻿76.5167°S 144.733°W﻿ / -76.5167; -144.733
  (למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיהר קולומבו(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיהר קולומבו
 
הר קולומבו (באנגלית: Mount Colombo) הוא הר בהרי פוסדיק רכסי פורד בארץ מרי בירד, שבאנטארקטיקה.
הר קולומבו בולט צפונה מתוך המסיב העיקרי של הרי פוסידיק.
ההר ממוקם 6 קילומטרים צפונית להר ריצ'רדסון.
גובהו של ההר 1,022 מטרים מעל פני הים; ההר הוא ההר ה-4,031 בגובהו באנטארקטיקה.
היסטוריה > גילוי ההר

ההר התגלה בטיסה של משלחת המחקר של ריצ'רד בירד ב-5 בדצמבר 1929.