stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הקול הבא
עונה שלישית (2021-2020) > שלבי התחרות

אודישנים – בשלב הראשון בתוכנית התבצעו אודישנים בפני חבר השופטים. לאחר כל אודישן התקיימה ההצבעה של השופטים, שבחרו אם להעניק למתמודד "גיוועלדיג" (עובר) או "גיוועלד" (לא עובר).
אולפן החזרות – בכל פרק, מתוך עשרה מתמודדים עלו שלושה על ידי השופטים ומתמודד נוסף על ידי המאזינים שמדרגים.
ההופעות החיות – בכל פרק, מתוך שמונה מתמודדים עלו ארבעה על ידי השופטים ומתמודד נוסף על ידי המאזינים שמדרגים.
החברותא – בכל פרק, מתוך עשרה מתמודדים שביצעו חמישה דואטים, עלו חמישה על ידי השופטים ומתמודד נוסף על ידי המאזינים שמדרגים.
רבע הגמר – בכל פרק, מתוך שמונה מתמודדים עלו ארבעה על ידי השופטים.
חצי הגמר – מתוך שמונה מתמודדים עלו שלושה על ידי השופטים ומתמודד נוסף על ידי המאזינים שמדרגים. בפועל – המתמודדים במקום השלישי והרביעי קיבלו ציון שווה. ההפקה החליטה כי כל הארבעה יעלו לגמר, עם מתמודד נוסף שיעלה על ידי המאזינים והצופים שמדרגים.
הגמר – אל הגמר הגיעו חמישה פיינליסטים והוא התקיים במתחם די סיטי במישור אדומים. המתמודדים ביצעו שירים אל מול השופטים והצופים. בשלב השיפוט הראשון הודח מתמודד אחד. ארבעת הנותרים ביצעו שירים נוספים ובשלב השיפוט השני הודח המתמודד מתמודד נוסף. בשלב הסופי התמודדו שלושה וביצעו כל אחד ביצוע נוסף. הקהל דירג את הביצועים ורפאל אוזן זכה במקום הראשון.
בכל מצב של שוויון בקולות השופטים ניתנה זכות ההכרעה למפיק המוזיקלי אהרל'ה נחשוני.
הערות שוליים

↑  יקי אדמקר‏, "הכוכב הבא", הגרסה החרדית: הריאליטי הכי חם במגזר, באתר וואלה, 1 בפברואר 2015
↑  הקול הבא, באתר הקול הבא
↑  מוטי רוטמן ודוד פדידה נפרדו לאחר שיר אחד - כיכר השבת
↑  מוטי רוטמן | מתארח באולפני גרובייס לרגל השקת הסינגל החדש למענך, נבדק ב-2021-08-04
↑  מוטי רוטמן - זעקתי - תקציר האלבום | Moti Rotman - Zaakti - Sampler, נבדק ב-2021-08-04
הסהר הפורה

אזור הסהר הפורה ומצרים
מפת ארץ ישראל והסהר הפורה לפי הגאוגרף היווני תלמי. הוצאה מהמאה ה-15. מתוך אוסף המפות ע"ש ערן לאור, הספרייה הלאומית
הסהר הפורה (באנגלית: Fertile Crescent) הוא אזור במזרח התיכון, המצוי כיום בשטחי המדינות הבאות: ישראל, קפריסין, לבנון, ממלכת ירדן, סוריה, עיראק, כווית, איראן, דרום מזרח טורקיה ומצרים. אזור זה נחשב כ"ערש הציוויליזציה", והוא נחלק בדרך-כלל לשני אזורים עיקריים: מסופוטמיה והלבנט. חלק מן ההגדרות המאוחרות יותר כוללות גם את הנילוס המצרי.
המונח הוצע לראשונה על ידי ארכאולוג מאוניברסיטת שיקגו – ג'יימס הנרי ברסטד אשר היה מייסדו ומנהלו של המכון האוריינטלי של אוניברסיטת שיקגו.
גאוגרפיה

אזור הסהר הפורה הוא אזור פורה המוקף מדבריות. צורתו – צורת סהר, והוא מוזן על ידי נהרות הנילוס, הפרת והחידקל, ובלבנט מושקה על ידי גשמים. שטחי העיבוד החקלאיים מהווים בין 400,000 ל־500,000 קמ"ר, ומתגוררים בהם כ־50 מיליון תושבים.
היסטוריה

ההתיישבות האנושית בסהר הפורה קדומה מאוד, בין העתיקות בעולם מחוץ לאפריקה. האתרים הפלאוליתיים החשובים ביותר נמצאים בהרי זגרוס, בעמק הירדן, כמו גם בכרמל ובגליל. הומינידים ישבו באתרים כגון עובדייה בישראל כבר לפני כמיליון וחצי שנים, בתקופה הפלאוליתית התחתונה. במהלך התקופה הפלאוליתית התיכונה, לערך 250,000 עד 50,000 שנים לפני זמננו, יושב האזור על ידי האדם הניאנדרטלי כמו גם האדם הנבון, שהתגוררו במערות ובאתרים פתוחים, צדו בעלי חיים גדולים, השתמשו באופן סדיר באש וקברו לעיתים את מתיהם. אתרים ידועים מתקופה זאת הם מערת שנידאר בצפון עיראק ומערת כבארה, מערת תנור ומערת הגדי בישראל. הכפרים הראשונים בעולם קמו באזור זה, תחילה יישובי הקבע של התרבות הנאטופית בלבנט, שהסתמכו עדיין על ציד חיות בר ולקט צמחים, ולאחר מכן הופיעו הכפרים החקלאיים הנאוליתיים. ייצור המזון באזור זה, שהחל עם ביות חיות המשק וצמחי התרבות בתקופה הנאוליתית, לפני כ-11,000 שנים, הוא הקדום בעולם. באזור גידלו שעורה, חיטה, אפונה, פשתה ועדשים, וכן בייתו את הצאן, הבקר והחזיר.
באזור זה שכנו ציוויליזציות עתיקות: ארם נהריים (עיראק וסוריה), פרס, עילם ומדי (כל השלוש במערב איראן), אנטוליה (טורקיה), הלבנט (סוריה, לבנון, ישראל וירדן), ומצרים העתיקה, מתקופת עליית תרבות שומר באלף ה-4 לפנה"ס עד כיבוש האזור על ידי אלכסנדר הגדול במאה ה-4 לפנה"ס. יש כאלו שלא כוללים את מצרים העתיקה באזור בסהר הפורה, אף על פי שהיא הייתה תרבות בעלת השפעה מובהקת באזור.
הסהר הפורה נחשב בהיסטוריוגרפיה המערבית לערש הציוויליזציה האנושית. הוא היה האזור הראשון בו התפתחה באינטנסיביות החקלאות, בו הומצא הכתב הראשון, הגלגל, בו נוצרו לראשונה מרכזי שלטון, קודקסי חוקים, כמו גם רבדים חברתיים כגון עבדות וצבא, ובו הונחו יסודות האסטרונומיה והמתמטיקה.
תנועת הכנענים דגלה בברית המיעוטים של ארץ הפרת, המרחב השמי של הסהר הפורה, המשתרעת משולי רמת איראן ועד גבולה המזרחי של מצרים, כנגד הפן ערביות.
ראו גם

המזרח התיכון הקדום
לקריאה נוספת

ז'או בוטרו, אן לה פיר, שומר ואכד: הערים והכתב (3500 לפנה"ס-2000 לפנה"ס), בתוך: פייר וידאל-נאקה (עורך), תולדות העולם משחר האנושות ועד ימינו, תל אביב: הוצאת ידיעות אחרונות, 1994, עמ' 12–13.
הערות שוליים

↑  מרונים, דרוזים, עלווים, צ'רקסים, בדואים, מתואלים, כורדים
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4517565-2  VIAF: 243180655   WorldCat (עם VIAF): 243180655
שיווי משקל כימי

שיווי משקל כימי או שיווי משקל דינמי (באנגלית: Chemical equilibrium) הוא השלב בתגובה הכימית שבו הרכב תערובת התגובה לא משתנה עוד. זהו מצב דינמי, כלומר, אין העדפה אנרגטית להתקדמות התגובה לכל כיוון ועל כן אין שינוי במצב המגיבים לאורך זמן.
המדע העומד בבסיס תורת שיווי המשקל הכימי הוא מאבני היסוד החשובים ביותר בתכנון של תגובות כימיות במעבדה ובתעשייה, וממוקדי העיסוק המרכזיים של מהנדסי כימיה וכימאים.
שיווי משקל הומוגני ושיווי משקל הטרוגני

בשיווי משקל הומוגני (homogeneous equilibrium), כל המגיבים וכל התוצרים נמצאים בפאזה אחת. לדוגמה, ניתן לציין את התגובה:
{\ce {H_2(g)+Cl_2(g) <=> 2HCl(g)}}
בה כל החומרים המעורבים נמצאים בצורה גזית. לעומת זאת התגובה:
{\ce {HBr(aq) + KNO_3(aq) <=> KBr (aq) + HNO_3(aq)}}
בה חומצה הידרוברומית מהולה מגיבה עם תמיסת אשלגן חנקתי, לקבלת תמיסה מימית של אשלגן ברומי וחומצה חנקתית. מהווה דוגמה לשיווי משקל הומוגני בפאזה הנוזלית.
בשיווי משקל הטרוגני (heterogeneous equilibrium), המגיבים והתוצרים נמצאים ביותר מפאזה אחת. לדוגמה, התגובה בין שבבי אבץ מתכתי עם קיטור (אדי מים) ליצירת אבץ חמצני (מוצק) ומימן גזי, כולל שתי פאזות, מוצק וגז:
{\ce {Zn(s) + H_2O(g) <=> ZnO(s) + H_2(g)}}
באופן כללי, תגובות כימיות יגיעו לשיווי משקל מהיר יותר בפאזה הגזית או הנוזלית, שכן במצבי צבירה אלו אין מגבלה משמעותית על הקינטיקה של התגובה.
צורת הרישום המוסכמת

עבור התגובה הכללית בין המגיבים A ו-B לקבלת התוצרים C ו-D:
aA+bB\to cC+dD
אם התגובה נמצאת בשיווי משקל, אזי נשתמש בחץ כפול ( {\ce {<=>}}), המצביע על כך ששתי התגובות (הקדמית – ליצירת התוצרים, וההפוכה – ליצירת המגיבים) מתרחשות בקצב זהה.
האותיות a, b, c, d הם המקדמים הסטוכיומטרים של התגובה.
קבוע שיווי המשקל

קבוע שיווי המשקל הוא ערך מספרי המבטא את יחס מכפלת ריכוזי התוצרים במכפלת ריכוזי המגיבים בשיווי משקל. קבוע שיווי המשקל מבטא את הרכב המערכת הכימית במצב זה.
עבור התגובה הכללית בין המגיבים A ו-B לקבלת התוצרים C ו-D, הנמצאת בשיווי משקל:
aA+bB\leftrightharpoons cC+dD
ישנן 2 הגדרות שימושיות לקבוע שיווי משקל (המסומן באות K), המובאות בטבלה הבאה:
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
קבועי שיווי משקל
| שם | הביטוי | תיאור |
| קבוע ריכוזים |  K_{c}={\frac {[C]^{c}[D]^{d}}{[A]^{a}[B]^{b}}} | יחס מכפלת ריכוזי התוצרים במכפלת ריכוזי המגיבים בשיווי משקל |
| קבוע לחצים |  K_{p}={\frac {P_{C}^{c}\cdot P_{D}^{d}}{P_{A}^{a}\cdot P_{B}^{b}}} | יחס מכפלת הלחצים החלקיים של התוצרים במכפלת הלחצים החלקיים של המגיבים בשיווי משקל (משמש כשהמערכת הכימית מכילה בעיקר גזים) |
הערה: כל ערך מועלה בחזקה של המקדם הסטוכיומטרי שלו
הקשרים המתמטיים בין  K_{c} ל-  K_{p} הם:  K_{p}=K_{c}\cdot (RT)^{\Delta n}  K_{c}=K_{p}\cdot (RT)^{-\Delta n} כש- \Delta n הוא הפרש סכומי המקדמים הסטוכיומטרים של התוצרים מסכומי המגיבים:  \Delta n=(c+d)-(a+b),  R הוא קבוע הגזים, ו- T היא הטמפרטורה במעלות קלווין.
דגשים:
ערכו של קבוע שיווי המשקל משתנה מתגובה לתגובה, והוא תלוי בטמפרטורה.
קבוע שיווי המשקל אינו מלמד על מהירות התגובה אלא רק על הרכב המערכת בשיווי משקל.
חומרים שהם נוזלים או מוצקים טהורים, אינם נכנסים לחישוב ערכי קבוע שיווי המשקל.
_________________________________________________________
לדוגמה, עבור התגובה לייצור האמוניה (תהליך הבר-בוש):
{\ce {3H_2(g) + N_2(g) <=> 2NH_3(g)}}
קבוע שיווי המשקל  K_{p} יבוטא באופן הבא:
K_{p}={\frac {(P_{NH_{3}})^{2}}{(P_{H_{2}})^{3}(P_{N_{2}})^{1}}}
_________________________________________________________
לדוגמה, עבור התגובה להכנת סידן חמצני (סיד חי) מסידן פחמתי:
{\ce {CaCO_3(s) <=> CaO(s) + CO_2(g)}}
קבוע שיווי המשקל  K_{p} יבוטא באופן הבא:
K_{p}=P_{CO_{2}}, ואין מחשיבים את  {\ce {CaCO_3}} ואת  {\ce {CaO}} כי הם מוצקים טהורים.
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
מניפולציות על קבועי שיווי המשקל
| המשוואה | הביטוי לקבוע שיווי המשקל | הסבר |
|  aA+bB\leftrightharpoons cC+dD |  K_{1} | הגדרה כללית |
|  cC+dD\leftrightharpoons aA+bB |  K_{2}={\frac {1}{K_{1}}}={K_{1}}^{-1} | הפיכת התגובה, מביאה להפיכת קבוע שיווי המשקל |
|  naA+nbB\leftrightharpoons ncC+ndD |  K_{3}={K_{1}}^{n} | הכפלת התגובה במקדם מולרי (n) מביאה להעלאת הקבוע בחזקה המתאימה למקדם |
הערה: בחיבור של תגובות כימיות, ניתן להכפיל את קבועי שיווי המשקל אלו באלו כדי לקבל את קבוע שיווי המשקל לתגובה הכוללת.
קבוע שיווי המשקל > משמעות ערכו של קבוע שיווי המשקל

ערך גבוה של K מציין כי, המונה גדול יחסית למכנה בביטוי של K. פירוש הדבר כי, בשיווי משקל ריכוזי התוצרים גדולים בהשוואה לאלה של המגיבים, ולכן התגובה ההפיכה הנ"ל נוטה יותר לכיוון ימינה, כלומר - לכיוון יצירת התוצרים (C ו-D) על חשבון המגיבים (A ו-B). מצד שני, כאשר K קטן, הדבר מורה על יחס קטן בין התוצרים למגיבים, שמשמעותו - יותר מגיבים על חשבון התוצרים.
קבוע שיווי המשקל > חישוב ערכו של קבוע שיווי המשקל בטמפרטורה שונה

ניתן לחשב את ערך קבוע שיווי המשקל, של תגובה המתרחשת בתהליך איזוכורי (נפח קבוע) עבור כל טמפרטורה, על פי משוואת ואן 'ט הוף:
\ln {\frac {K_{2}}{K_{1}}}={\frac {-\Delta H^{0}}{R}}\cdot ({\frac {1}{T_{2}}}-{\frac {1}{T_{1}}})
כש- \Delta H^{0} הוא שינוי האנתלפיה התקני בתגובה ו- R הוא קבוע הגזים.
קבוע שיווי המשקל > הקשר בין האנרגיה החופשית לקבוע שיווי המשקל

הקשר בין האנרגיה החופשית של התגובה ( \Delta G_{r}) להרכב תערובת התגובה בכל שלב של התגובה, נתון על ידי המשוואה הבאה:
\Delta G_{r}=\Delta G_{r}^{0}+RT\ln Q
כש-Q הוא מנת התגובה:  Q={\frac {[C]^{c}[D]^{d}}{[A]^{a}[B]^{b}}} אלא שהוא לא מבטא בהכרח מצב של שיווי משקל, אלא רק מבטא את הרכב המערכת בנקודה מסוימת בזמן.
מכאן שבמידה וידוע שהמערכת נמצאת בשיווי משקל אזי:  Q=K,  \Delta G_{r}=0 ומכאן:  0=\Delta G_{r}^{0}+RT\ln K
ולכן:  \Delta G_{r}^{0}=-RT\ln K
עיקרון לה שטלייה והתנהגות מערכת כימית כתוצאה מיציאה משיווי משקל

האופן בו מערכת כימית מתנהגת בתגובה ליציאה משיווי משקל נוסח על ידי הכימאי הצרפתי אנרי לה שטלייה, ומכונה על שמו: עקרון לה שטלייה.
הגדרה רשמית:
"כאשר מפעילים עקה (סטרס) על מערכת המצויה בשיווי משקל דינמי, שיווי המשקל נוטה להשתנות בדרך הממזערת את השפעת העקה"
כלומר, המערכת תשאף למזער את השפעתן של עקות המופעלות עליה על ידי ביצוע שינויים פנימיים שמטרתן לחזור לשיווי משקל.
| --- | --- |
עקות שכיחות והשפעתן על שיווי המשקל
העקה: השפעות
שינוי טמפרטורה: העלאת הטמפרטורה של תגובה אקסותרמית תביא להעדפה התגובה ההופכית (האנדותרמית) שתביא לייצור המגיבים, ולהפך.
שינוי טמפרטורה: תביא לשינוי קבוע שיווי המשקל.
שינוי לחץ / נפח: דחיסה של תערובת תגובה בשיווי משקל מניעה את התגובה בכיוון המקטין את מספר המולקולות בפאזה הגזית (הערה: להעלאת הלחץ על ידי הוספת גז אדיש אין השפעה על הרכב השיווי משקל).
הוספת זרז: לא תשפיע על הרכב השיווי משקל, אלא רק תאיץ את קצב ההגעה לשיווי המשקל.
| --- | --- |
דוגמה לעקרון לה שטלייה
: התגובה:  N_{2}O_{4}(g)\leftrightharpoons 2NO_{2}(g)\quad \qquad \Delta H>0
: אחת הדוגמאות המפורסמות שמשמשות להדגמת העקרונות של שיווי משקל כימי היא זו של יצרת  NO_{2} מ- N_{2}O_{4}. זוהי תגובה אנדותרמית, כלומר, תגובה שדורשת חום.  בתמונה מימין, 2 בקבוקים המכילים תערובת של שני הגזים הללו, הנמצאים בטמפרטורות שונות. כשחום הוזרם אל הבקבוק הימני, שיווי המשקל הוסט לכיוון יצירת  NO_{2} (התהליך האנדותרמי) לקבלת תערובת גזים חומה-צהבהבה עם ריכוז גבוה יחסי של  NO_{2}. לעומת זאת, הבקבוק השמאלי (בעל הצבע החום-אדמדם), שהונח בקירור, הרכב הגזים בו נטה לכיוון התגובה ההפוכה, והאקסותרמית לקבלת המגיב -  N_{2}O_{4}.
חשיבות תעשייתית

מרבית התגובות הכימיות אינן הולכות עד תום, ובדרך כלל, מסתיימות בהגעה אל שיווי משקל בו המערכת מכילה הן תוצרים והן מגיבים, אולם, בתעשייה יש צורך בתכנון תגובות עם ניצולת גבוהה, כלומר אחוז המרה גבוה של תוצרים ביחס למגיבים. על כן, החשיבות של תכנון תהליכים ותגובות להן העדפה לתגובה "קדימה" היא קריטית.
הידע הנצבר בתחום שיווי המשקל הכימי הודות לאנרי לה שטלייה והעיקרון שניסח (בנוסף לתרומתם של כימאים נוספים) משמשים כבסיס המדעי בתכנון ופיתוח של תגובות כימיות.
נתבונן לדוגמה בתגובה לייצור אמוניה (תהליך הבר-בוש), ובאופן בו מיושמים עקרונות השיווי המשקל הכימי להגדלת אחוז ההמרה לקבלת אמוניה מחומרי הגלם מימן וחנקן:
{\ce {3H_2(g) + N_2(g) <=> 2NH_3(g)}}\qquad \Delta H=-92\ \mathrm {kJ/mol}
לחץ - הגברת הלחץ במכל התגובה תביא ליצירת אמוניה - מכיוון שעל ידי כך המערכת תצליח להקטין את העקה (הלחץ): מארבעה מולים של מימן וחנקן נוצרים שני מולים של אמוניה.
טמפרטורה - התגובה ליצירת האמוניה היא אקסותרמית (כלומר, פולטת חום) ולכן, קירור מכל התגובה יגרום להעדפת התוצרים - כלומר, יצירה של אמוניה. אולם, יש לשים לב, שקירור יתר, יעלה את משך הזמן להתהוות אמוניה, וזאת מכיוון שקירור מאט את מספר ההתנגשויות ולכן את הסיכוי להתהוות תוצרים. לכן בתעשייה מתחשבים בבעיה זאת ומשלבים חום גבוה יחסית עם לחץ גבוה וכדומה.
שינוי בריכוז החומרים - לאחר שהמערכת הגיעה לשיווי משקל ניתן להוציא את האמוניה מהמכל. ניתן לעשות זאת על ידי קירור, תוך ניצול הבדלים בנקודת הרתיחה של החומרים המשתתפים בתהליך. האמוניה תהיה נוזלית בעוד שהמימן והחנקן יישארו גזים. כעת לפי עקרון לה-שטליה המערכת תשאף להגדיל את ריכוז התוצר מאחר שהפחתנו אותו. משמע: תיווצר לנו עוד אמוניה.
לקריאה נוספת

פיטר אטקינס ולורטה ג'ונס, כימיה כללית: כרך א', פרק 9 - שיווי משקל כימי, האוניברסיטה הפתוחה, 2010
אנרי לה שטלייה, 1850-1936
סכימה המתארת את תהליך שיווי המשקל בין מולקולות מימן וחנקן לבין מולקולות אמוניה
לסבוס

| --- | --- |
תצלום לווין של לסבוס, 1995
תצלום לווין של לסבוס, 1995
 מדינה:  יוון יוון
 מחוז:  צפון הים האגאי
 חבל ארץ:  האיים האגאיים
 רשויות מוניציפליות ביחידה האזורית:  1. לסבוס
 בירת היחידה האזורית:  מיטילנה
 שטח:  1,632.8 קמ"ר
 גובה:  968 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ ביחידה האזורית:  86,436 (2011)
  ‑ צפיפות:  53 נפש לקמ"ר (2011)
 קואורדינטות:  39°13′N 26°17′E﻿ / ﻿39.21°N 26.28°E﻿ / 39.21; 26.28 
 אזור זמן:  זמן מזרח אירופה
 http://www.lesvos.gr/
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת יוון מוגדלת) אתונה סלוניקי הרקליון פטרס לאריסה יואנינה קומוטיני מיטילנה פלופונסוס רודוס כרתים טורקיה אלבניה בולגריה מקדוניה הצפונית  הים האגאי הים היוני הים התיכוןלסבוס(למפת יוון רגילה) אתונה סלוניקי הרקליון פטרס לאריסה יואנינה קומוטיני מיטילנה פלופונסוס רודוס כרתים טורקיה אלבניה בולגריה מקדוניה הצפונית  הים האגאי הים היוני הים התיכוןלסבוס  Map of Lemnos  מיקומו של האי לסבוס (מסומן באדום), ביחס לחופי טורקיה, ולשאר איי מחוז צפון הים האגאי. tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
לֶסְבּוֹס (ביוונית: Λέσβος, הגייה מודרנית לֶסְווֹס; בטורקית: מידילי אדאסי – Midilli Adası) הוא אחד מאיי יוון, הממוקם בצפון מזרח הים האגאי, ומהווה את אחת מחמש היחידות האזוריות של מחוז צפון הים האגאי. לסבוס שוכן בצמוד לחוף המערבי של טורקיה, בקצה המערבי של מפרץ איזמיר, צפון מערבית לעיר איזמיר, וצפונית לאי כיוס.
שטחו של לסבוס הוא 1,630 קמ"ר, ולאי קו חוף שאורכו כ-320 ק"מ, מה שהופך אותו לשלישי בגודלו בקרב איי יוון, והשמיני בגודלו באיי הים התיכון. באי מתגוררים כ־86,000 תושבים, כאשר כמעט מחציתם חיים במיטילנה, בירת האי והיחידה האזורית, העיר הגדולה בו, והנמל הראשי. מיטלנה, שנוסדה במאה ה-11 לפנה"ס. ממוקמת בדרום מזרח האי. ביחידה האזורית קיימת רק רשות מוניציפלית אחת, הכוללת מלבד מיטלנה, גם את שאר הערים באי: קאלוני, פלומרי, איאסוס, ארסוס, כפרי גרה ומוליבוס.
פירושו המילולי של השם לסבוס (Λέσβος) המצוי ביוונית-עתיקה השאולה מן הלשון החתית בהגיית: לָזפַּה (Lazpa) בהוראת: 'מיוער' (או מיוערת). המשמעות הטעונה בהוראתה במושג מתחום המגדר – "לסבית", נגזרה משם האי בו נולדה ויצרה המשוררת סאפפו, מהגדולות במשוררי יוון בעת העתיקה, שנודעה בכתיבה עשירה של שירי אהבה לנשים. גם בימינו מהווה האי, ובעיקר ארסוס, עיר הולדתה של סאפפו אתר מועדף לתיירות לסבית.
תושביו האי נקראים לֶסְוִויאוֹי.
גאוגרפיה

האי לסבוס הררי ובו שתי פסגות עיקריות לפטימנוס (שגובהו 967 מטרים) ואולימפוס בעל גובה דומה (968 מטרים), המצויות בצפון האי ובמרכזו. מקורו של האי בהתפרצויות געשיות, ובאי מספר רב של מעיינות חמים. שני מפרצים חודרים לעומקו של האי, כך שכל שטחי האי מצויים לכל היותר קילומטרים ספורים מחוף הים.
באי גדלים עצי זית רבים (כ-11 מיליון עצים) המכסים 40% משטחי האי, עצי אלון ואורן מכסים 20% נוספים משטחי האי, וכן גדלים בו עצי פרי רבים. יתרת האי מכוסה שטחי עשב.
במערב האי מצוי היער המאובן השני בגודלו בעולם.
כלכלת האי מתבססת ברובה על החקלאות – ובעיקר ייצור שמן זית. במיטילנה שדה תעופה בינלאומי המאפשר גישה לתיירים הרבים הבאים לאי – בעיקר לערי החוף פלומרי, מוליבוס וארסוס. תושבי האי מתפרנסים גם מדייג, ומייצור סבון ואוזו.
גאוגרפיה > אקלים

האקלים באי ים תיכוני. הטמפרטורה הממוצעת C°‏ 18, וכמות המשקעים הממוצעת 750 מ"מ של גשם בשנה. האי נחשב לאי בו מספר שעות האור הרב ביותר בים האגאי.
היסטוריה

על פי מיתוסים מקומיים, לסבוס היה האל של האי. המלך הראשון של האי היה מאקאר, ועל שם בנותיו נקראות העיקריות בערי האי. הומרוס מכנה את האי "מאקארוס אדוס" – "מלכותו של מאקאר".
חפירות ארכאולוגיות שנערכו באי גילו באזור מערת קאגיאני שרידים רבים מהתקופה הנאוליתית. ככל הנראה שמשה המערה מחסה לרועי צאן. בכלקיס ובליסבורי (המצויה היום מתחת למי הים) התגלו שרידים של יישובים נאוליתיים גדולים.
על פי תעודות חיתיות מתקופת הברונזה המאוחרת, האי נקרא "לאזפאס", וככל הנראה הייתה בו אוכלוסייה גדולה. החיתים ביקשו מתושבי האי "לשאול את אליהם" על מנת לרפא את המלך של בני חת, מאחר שהאלים המקומיים של בני חת לא עשו זאת. בסוף תקופת הברונזה התיכונה התיישבו באי מהגרים מתסליה והביאו אל האי את השפה היוונית (דיאלקט איולי) שבו נכתבה שירתה של סאפפו. באי התגלו מספר רב של שברי כלי חרס מתקופה זו – המעידים על עבודת האלה סיבלה – האלה של אנטוליה.
בשנת 546 לפנה"ס הביס כורש מלך פרס את קרויסוס והאי הפך חלק מממלכת פרס עד לתבוסת הפרסים בקרב סלמיס (480 לפנה"ס).
בעת העתיקה נשלט האי על ידי אוליגרכיה, ובתקופה הקלאסית – על ידי דמוקרטיה הדומה לדמוקרטיה האתונאית. בתקופת המלחמות הפלפונסיות, היה האי חלק מהברית האטית דלית בהנהגת אתונה.
בתקופה ההלניסטית היה האי חלק ממלכת מוקדון, ובשנת 79 לפנה"ס הפכה לחלק מהאימפריה הרומית. בימי הביניים היה האי חלק מהאימפריה הביזנטית, ובשנת 803 הקיסרית הביזנטית אירנה הוגלתה לאי.
בשנת 1335 הוענק האי לג'נובה, ובשנת 1462 נכבש על ידי האימפריה העות'מאנית אשר שלטה באי עד שעבר לשלטון יוון בשנת 1912 בעקבות מלחמת הבלקן הראשונה.
בין אנשי הרוח שנולדו ופעלו באי: המשוררת סאפפו, הפילוסוף והמחוקק פיטאקוס איש מיטילנה, והסופר בן המאה ה-20 סטראטיס מיריביליס. בין השנים 343–346 חי באי אריסטו, ותצפיותיו על מיני החיים באזור זה היוו הבסיס לחיבוריו בביולוגיה.
האוכלוסייה הטורקית שהייתה באי, עזבה אותו בשנת 1922 במסגרת חילופי האוכלוסין בין יוון וטורקיה והתיישבה בעיקר באייוואליק שנכלל בטורקיה.
היער המאובן

בלסבוס מצוי היער המאובן של לסבוס (אנ'). יער זה נחשב כיום שמורת טבע מוגנת, ומצוי במערב האי. יער מאובן (אנ') זה היה בעל אקלים טרופי והתקיים לפני כ-15–20 מיליון שנים.
גלריה

נופי לסבוס
מפרץ קאלוניס
עץ מאובן ביער המאובן של לסבוס
פסגת הר אולימפוס שבלסבוס
לקריאה נוספת

הלנה סמית, תושבי לסבוס נלחמים על שמם, ותובעים את הלסביות, באתר הארץ, 11 ביוני 2008
קארין עליה

| --- | --- |

 לידה:  6 באפריל 1998 (בת 26) קריית גת, ישראל 
 מדינה:  ישראל ישראל
 מקום מגורים:  תל אביב, ישראל
 פעילות בולטת:  דוגמנות
 ידועה בשל:  מלכת היופי של ישראל לשנת 2016
 תקופת הפעילות:  מ-2016
 עיסוק:  דוגמנית
 השקפה דתית:  יהדות 
 פרסים והוקרה:  מלכת היופי של ישראל שנת 2016
 
קארין עליה (נולדה ב-6 באפריל 1998) היא דוגמנית, שחקנית ומעצבת אופנה ישראלית. מלכת היופי של ישראל לשנת 2016.
ביוגרפיה

עליה נולדה וגדלה בקריית גת כבתם האמצעית להורים ממוצא תוניסאי, מרוקאי ויווני, זהבית ואיטו. בתיכון למדה במגמת אמנות, מחול ותקשורת.
לאחר זכייתה בתואר מלכת היופי של ישראל לשנת 2016, ייצגה את ישראל בתחרות מיס עולם שנערכה באותה השנה. לאחר מכן שירתה בצה"ל כפקידת הפעלה במחנה ג'וליס.
ב-2020 השתתפה בעונה ה-11 של תוכנית המציאות "האח הגדול", העפילה לגמר וסיימה במקום הרביעי. במקביל, פתחה עם אחותה בוטיק שמלות. בפברואר 2020, השתתפה בוידאו קליפ לשיר "שתיקות" של הזמרת דניאל אליהו.
ב-2021 גילמה בסדרת הנוער "ספיידרז" את נלי.
עליה הייתה בזוגיות עם ג'וזי זירה, אסי ישראלוף ורביד פלוטניק.
מתגוררת בתל אביב.
הערות שוליים

↑  איתי א. גורביץ', מה תמצאו בכרית הסודית של מלכת היופי לשנת 2016?, באתר Xnet‏, 8 ביוני 2016
↑  טל כהן ברקאי, המלכה של בית האח הגדול: כל מה שאתם צריכים לדעת על קארין עליה, באתר Xnet‏, 6 בדצמבר 2020
| מלכות היופי של ישראל |
| --- | --- | --- |
| שנות החמישים | מרים ירון (1950) • מיכל הראל (1951) • אורה ורד ג'מילי (1952) • חבצלת דרור (1953) • אביבה פאר (1954) • אילנה כרמל (1955) • שרה טל (1956) • עטרה ברזילי (1957) • מרים הדר (1958) • רינה יצחקוב (1959) |  |
| שנות השישים | עליזה גור (1960) • דליה ליאון (1961) • יהודית מזור (1962) • אסתר כפיר (1963) • רונית רינת (1964) • עליזה שדה (1965) • אביבה ישראלי (1966) • בתיה כבירי (1967) • מירי זמיר (1968) • חווה לוי (1969) |  |
| שנות השבעים | מושית ציפורין (1970) • אתי אורגד (1971) • אילנה גורן (1972) • לימור שריר (1973) • עדנה לוי (1974) • אורית קופר (1975) • רינה מור (1976) • זהבה ורדי (1977) • דורית ילינק (1978) • ורד פולגר (1979) |  |
| שנות השמונים | אילנה שושן (1980) • דנה וקסלר (1981) • דבי הס (1982) • שמעונה הולנדר (1983) • ספיר קופמן (1984) • הילה קלמן (1985) • נילי דרוקר (1986) • ימית נוי (1987) • שירלי בן מרדכי (1988) • ניקול הלפרין (1989) |  |
| שנות התשעים | איבונה קרוגליאק (1990) • מירי גולדפרב (1991) • רוית אסף (1992) • יאנה חודריקר (1993) • רווית ירקוני (1994) • יאנה קלמן (1995) • טלי לוונטל (1996) • מירית גרינברג (1997) • לינור אברג'יל (1998) • רנא רסלאן (1999) |  |
| העשור הראשון של המאה ה-21 | נירית בקשי (2000) • אילנית לוי (2001) • ימית הר נוי (2002) • סיון קליין (2003) • גל גדות (2004) • ילנה ראלף (2005) • יעל נזרי (2006) • לירן כוהנר (2007) • תמר זיסקינד (2008) • עדי רודניצקי (2009) |  |
| העשור השני של המאה ה-21 | שביט ויזל (2010) • אלה רן (2011) • שני חזן (2012) • טיטי איינאו (2013) • מור ממן (2014) • מעיין קרן (2015) • קארין עליה (2016) • רותם רבי (2017) • ניקול רזניקוב (2018) • סלע שרלין (2019) |  |
| שנות העשרים של המאה ה-21 | תהילה לוי (2020) • נועה כוכבא (2021) • אופיר קורסיה (2024) |  |
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אלן ריקמן

| --- | --- |

ריקמן ב-2011
 לידה:  21 בפברואר 1946 אנגליה לונדון,אקטון, אנגליה, הממלכה המאוחדת
 פטירה:  14 בינואר 2016 (בגיל 69) לונדון
 שם לידה:  Alan Sidney Patrick Rickman 
 סוגה מועדפת:  קומדיה שייקספירית 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 תקופת הפעילות:  1972–2016 (כ־44 שנים) 
 מקום לימודים:  האקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה (1974)  המכללה לאמנות ועיצוב צ'לסי  הקולג' המלכותי לאמנות, לונדון  תיכון לטימר  Derwentwater Primary School 
 בת זוג:  רימה הורטן
 פרסים והוקרה:  פרס באפט"א לשחקן המשנה הטוב ביותר (1992)  פרס גלובוס הזהב (1997)  פרס ג'יימס ג'ויס (2009)  פרס גילדת שחקני המסך למשחק מצטיין לשחקנים במיני סדרה או סרט טלוויזיה (1997)  פרס האמי לשחקן ראשי במיני סדרה או סרט (1996) 
 פרופיל ב-IMDb
 
ריקמן בפסטיבל הסרטים טרייבקה, 2007
אלן סידני פטריק ריקמן (באנגלית: Alan Sidney Patrick Rickman; ‏21 בפברואר 1946 – 14 בינואר 2016) היה שחקן ובמאי קולנוע ותיאטרון אנגלי. זוכה פרס גלובוס הזהב, פרס באפט"א, פרס אמי ופרס גילדת שחקני המסך. מוכר בתפקידו כסוורוס סנייפ בסדרת הסרטים "הארי פוטר".
ביוגרפיה

ריקמן נולד באקטון, לונדון שבממלכה המאוחדת למשפחה קתולית-מתודיסטית ממוצא אנגלי, ולשי ואירי. למד ברויאל קולג' אוף ארט, ועבד כמעצב גרפי בסוהו. בגיל 26 קיבל מלגה לאקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה שם למד בשנים 1972–1974.
ביוגרפיה > בתיאטרון ובטלוויזיה

ריקמן הופיע בקביעות על במות התיאטרון בבריטניה. בשנת 1985 זכה לשבחים על הופעתו במחזה "יחסים מסוכנים" בהפקה של רויאל שייקספיר קומפני. באפריל 2005 עלה בתיאטרון רויאל קורט בלונדון המחזה "שמי הוא רייצ'ל קורי", המבוסס על מכתבים ויומנים של רייצ'ל קורי, בו ריקמן שיחק ושימש גם כבמאי המחזה.
בטלוויזיה נודע בתפקיד מר סלופ בסדרה של ה-BBC "דברי ימי מחוז ברסטשר" שהתבססה על ספריו של אנתוני טרולופ.