stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
נורת' אמריקן XB-70 ולקירי
מאפיינים

בשל הצפי להתחממות המטוס במהירות של מאך 3 נבנה גוף המטוס מסגסוגות פלדת אל חלד בשילוב סגסוגות טיטניום באזורים החמים ביותר. פלדת אל-חלד כבדה מאוד ולכן לא נעשה בה שימוש במטוסים לפני כן. הפתרון של מהנדסי נורת' אמריקן היה פיתוח מבנה כוורת מפלדת אל חלד, מה שהקטין דרמטית את כמות הפלדה הדרושה לייצור המטוס.
כאמור, כלל המטוס כנפי דלתא בעלות קצוות שיכלו לנטות ב-65 מעלות מטה כדי ללכוד את גלי ההדף בטיסה מהירה. בנוסף, כלל המטוס שני הגאי כיוון אחידים שכללו גם את משטח מייצב הכיוון, מה שהגדיל את יכולת הניהוג עקב הצורך בהתאמת המטוס לסיפֵּי יציבות צרים, שכן מטוס יציב יותר במהירויות גבוהות דורש פקודת קיזוז גבוהה יותר ועל ידי כך יוצר גרר טפילי רב שמקטין את ביצועי השיוט של המטוס.
הניהוג בצירים גלגול ועלרוד התבצעו על ידי משטחי אלוון האופייניים למטוסים בעלי כנפי דלתא. בניגוד לרוב המטוסים, נעשה ב-XB-70 שימוש ב-6 משטחי אלוון צרים לכל כנף. מכלול מערבל הגאים שהותקן במטוס תיאם את פעולת כל משטחי האלוון בהתאם למיקומם בכנף. לדוגמה, בעת גלגול היו המשטחים החיצוניים נוטים יותר מהמשטחים הפנימיים.
המטוס הונע על ידי שישה מנועי ג'נרל אלקטריק YJ93-GE-3AR שהותאמו לדלק סילוני J-6. המנועים כללו דחף של 124.6 קילו-ניוטון דחף (28,000 ליברות) עם מבער ו-88 קילוניוטון (19,900 ליברות) ללא מבער. המטוס השתמש בדלק כנוזל קירור, כאשר מערכת הדלק כללה מספר מחליפי חום שהדלק זרם דרכם בדרכו למנוע. על מנת להקטין את הסיכון לדליקה הוזרק חנקן נוזלי ל-J-6 במהלך תדלוק, ומערכת מכלי הדלק כללה אידוי של כ-320 ק"ג (700 ליברות) של חנקן נוזלי כדי למלא את החלל שנוצר במכלים ולשמור על לחץ תקין.
שירות מבצעי

טיסת הבכורה של ה-XB-70 התבצעה ב-21 בספטמבר 1964, כאשר בטיסה זאת היו מספר תקלות שדרשו כיבוי מנוע אחד באוויר, וכן תקלת כני נסע שמנעה קיפול הכנים. בנחיתה ננעל בולם של אחד מכני הנסע וגרם להתפוצצות הגלגל ולשריפה. בטיסה השלישית ב-12 באוקטובר 1964 עבר המטוס לראשונה את מהירות הקול ובטיסה הבאה נשאר במהירות על קולית למשך 40 דקות. ב-14 באוקטובר 1965 חצה המטוס לראשונה מהירות של מאך 3 והגיע למהירות 3.02. חוסר הניסיון בייצור פנלים ממבנה כוורת גרם לייצור חלקים ובקרת איכות ירודים יחסית ולכן במספר אירועים נתלשו פנלים שונים במהלך טיסה מהירה ולכן הוגבל לבסוף מטוס הניסוי הראשון למהירות של מאך 2.5.
המטוס השני טס לראשונה ב-17 ביולי 1965. המטוס כלל שיפורים נרחבים וליקויים רבים שנתגלו במטוס הראשון תוקנו בו. המטוס ביצע את מרבית הטיסות במהירויות של מאך 3 ומעלה והשתתף בתוכנית ניסוי משותפת של חיל האוויר ונאס"א בהם נבחנו הבומים העל קוליים שנוצרו במהלך הטיסה. ב-8 ביוני התרסק מטוס הניסוי השני עקב התנגשות עם מטוס F-104 סטארפייטר במהלך טיסה במבנה. שאר תוכניות הניסוי בוצעו בעזרת מטוס הניסוי הראשון.
טיסתו האחרונה של מטוס הניסוי הראשון התבצעה ב-4 בפברואר 1969 בדרכו למוזיאון הלאומי של חיל האוויר של ארצות הברית בבסיס רייט-פטרסון.
ראו גם

נורת' אמריקן F-108 ראפייר
משפחת מטוסי הציפור השחורה
לוקהיד SR-71
לוקהיד YF-12
לוקהיד A-12
מיג-25
סוחוי T-4
הערות שוליים

↑  "XB-70 Interim Flight Manual".  USAF, Series 25 June 65 (original publication: 31 August 1964))
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4570419-3  NARA: 10664016
נדין ביילר

| --- | --- |

 לידה:  27 במאי 1990 (בת 34) Inzing, אוסטריה 
 מוקד פעילות:  אוסטריה 
 תקופת הפעילות:  מ-2007 
 סוגה:  R&B עכשווי 
 חברת תקליטים:  סוני מיוזיק 
 פרופיל ב-IMDb
 
נדין ביילר (בגרמנית: Nadine Beiler; נולדה ב-27 במאי 1990) היא זמרת אוסטרית.
ביוגרפיה

ביילר נולדה בעיירה בטירול לאב רופא ואם מעסה.
מהילדות המוקדמת החלה לעסוק במוזיקה ולשיר בחתונות.
ב-2007 זכתה בתוכנית הכישרונות "Starmania" שם שרה בין היתר את השירים Over the Rainbow ו"My Number One" שזכה באירוויזיון 2005, באותה שנה יצא הסינגל הראשון שלה "Alles was du willst" ולאחר מכן גם אלבומה הראשון.
ב-2011 השתתפה בתחרות הלאומית לנציגות אוסטריה לאירוויזיון עם השיר "The Secret Is Love" ולקחה את המקום הראשון.
באירוויזיון היא עלתה לגמר וסיימה במקום ה-18.
סטיאן בארסנס סימונסן

| --- | --- |

 לידה:  20 באפריל 1979 (בן 45) ברגן, נורווגיה 
 מדינה:  נורווגיה נורווגיה
 פרסים והוקרה:  TV Award (2009) 
 פרופיל ב-IMDb
 
סטיאן בארסנס סימונסן (בנורווגית: Stian Barsnes-Simonsen; נולד ב-20 באפריל 1979) הוא שחקן ומנחה טלוויזיה נורווגי.
ביוגרפיה

סימונסן נולד ב-20 באפריל 1979 בברגן שבנורווגיה ובגיל 12 עבר לאוסלו.
בשנת 1992 הופיע לראשונה בטלוויזיה בתוכנית הנוער "U", מ-1998 ועד 2000 שיחק באופרת הסבון "Hotel Cæsar" ששודרה בערוץ TV 2.
בשנת 2004 פרסם את ספרו "How to be ungdom" בו הוא מדבר ומדריך בני נוער על נושאים כמו אהבה, עוני ודימוי גוף, מ-2005 ועד 2006 הנחה את שעשועון הטלוויזיה לילדים "Amigo".
בשנת 2008 יצא ספרו השני "En faktahest om forelskelse" בו הוא נותן לבני נוער עצות והכוונה בנושא זוגיות.
בשנים 2002–2004 ובין 2008 ל-2009 הנחה את תחרות המוזיקה לילדים "Melodi Grand Prix Junior".
בשנת 2002 ו-2007 הנחה את "MGP Nordic" הגרסה הכלל סקנדינבית של התחרות בה מתמודדים ילדים מרחבי מדינות סקנדינביה, ב-2004 הנחה את אירוויזיון הילדים השני מאולם הוקנס.
ב-2006 ו-2007 הנחה את ה-"Melodi Grand Prix" התחרות הבוחרת את המוזיקאי שייצג את נורווגיה באירוויזיון, ב-2008 ו-2009 שימש כמגיש הניקוד של נורווגיה באירוויזיון.
הערות שוליים

↑  NRK, NRK.no - Stian Barsnes Simonsen, www.nrk.no (ב־)
↑  How to be ungdom, Løveunge (בנורווגית)
↑  How to be ungdom - Stian Barsnes Simonsen, Bokklubben (בנורווגית ספרותית)
↑  En faktahest om forelskelse (-og kyssing) av Stian Barsnes Simonsen, bokelskere.no (באנגלית)
↑  "Eurovision Synnøve Svabø & Stian Barsnes Simonsen again! - ESCToday.com". Eurovision News, Polls and Information by ESCToday (באנגלית אמריקאית). 2006-11-12. נבדק ב-2018-11-07.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BIBSYS: 4080139  ISNI: 0000 0003 6314 7950  VIAF: 226813508   WorldCat (עם VIAF): 226813508
נדין סיירה

| --- | --- |

 לידה:  14 במאי 1988 (בת 36) פורט לודרדייל, ארצות הברית 
 מוקד פעילות:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-2004 
 מקום לימודים:  האקדמיה למוזיקה של המערב, בית ספר מאנס למוזיקה, Dreyfoos School of the Arts 
 סוגה:  אופרה 
 סוג קול:  סופרן 
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 פרסים והוקרה:  פרס ריצ'רד טאקר 
 nadinesierra.com
 
נדין סיירה (באנגלית: Nadine Sierra;‏ נולדה ב-14 במאי 1988, בפורט לודרדייל), היא זמרת סופרן אמריקאית ששרה בבתי אופרה מובילות וזכתה במספר פרסים. היא ידוע בשל שירה ב"לוצ'יה די למרמור" ו"ריגולטו".
ביוגרפיה

נדין סיירה נולדה בפורט לודרדייל, פלורידה. היא למדה בבית ספר מאנס למוזיקה. בגיל 14 היא החלה לשיר באופרה של וסט פאלם ביץ'. תוך זמן קצר נדין סיירה התחילה להופיע בפינלנד, איטליה, טורקיה ויוון. בהמשך היא הופיעה גם בברודוויי. בשנת 2011 נדין סיירה הופיע בבוסטון ובאופרה של סן פרנסיסקו.
בשנת 2016 נדין סיירה הופיע בהופעת ראש השנה בוונציה בלה פניצ'ה ואחר כך בלה סקאלה באופרה "ריגולטו" לצד לאו נוצ'י.
בשנת 2017 היא שרה במטרופוליטן אופרה.
בשנת 2017 נדין סיירה חזרה לאירופה ושרה באופרה הלאומית של פריז לצד אנדראה בוצ'לי.
במהלך השנים נדין סיירה זכתה במספר רב של פרסים בארצות הברית ובאירופה.
נאו-מרקסיזם

נאו-מרקסיזם הוא זרם פילוסופי, חברתי וכלכלי שתחילתו בשנות ה־20 של המאה ה־20, ומבוסס על שמירת מחויבות להנחות היסוד של המרקסיזם האורתודוקסי(אנ') יחד עם הצעת חידושים ביקורתיים ביחס אליו.
היסטוריה > הגותו של קרל מרקס

מרקס תיאר את תהליך ההתפתחות של החברה האנושית כמלחמת מעמדות המונעת על ידי התפתחות כוחות הייצור - האמצעים הטכנולוגיים והטכניים, כאשר כל שינוי בהם מאופיין בהתנגשות בין המעמד השליט לבין המעמד המדוכא ואשר אופני הייצור החדשים מאפשרים לו לדרוש שינוי ביחסי הכוח בין המעמדות. השינוי אמור להגיע לאחר מהפכה שתביא את החברה לשלב התפתחותי גבוה יותר. בתחילת המאה ה-20 המרקסיזם צפה כי מעמד הפועלים שמנוצל על ידי בעלי ההון תחת השיטה הכלכלית והחברתית הקפיטליסטית יתאחד, ייזום מהפכה שבסופה אמצעי הייצור יעברו לבעלות הפרולטריון ותיווצר חברה חדשה, שוויונית. בפועל, ההתרחשויות במערב אירופה ובצפון אמריקה עמדו בניגוד לתחזיות אלה: ראשית, בניגוד לחוק הדלות הגוברת, שחזה את התרוששות מעמד הפועלים, התפתחות מדינת הרווחה במדינות המערב במחצית השנייה של המאה ה-20 תרמה לעלייה ברמת החיים, להפחתת המתחים המעמדיים ולחיזוק המשטר הכלכלי הקפיטליסטי. שנית, התחזית לפיה מעמד הפועלים יתאחד משום שיבין שהאינטרסים שלו משותפים התבדתה, ושוק העבודה המפולח הביא לפיצול בין קבוצות שונות של עובדים. בסופו של דבר לא רק שהמהפכה לא התממשה, אלא הקפיטליזם התחזק והתפשט בעולם.
במקביל, בשנות הארבעים והחמישים של המאה ה-20 ידיעות על הטיהורים של סטלין החלו להגיע למערב, וגרמו להבנה כי היישום של התאוריה המרקסיסטית בברית המועצות לא רק שלא הגשים את בשורת החירות והקדמה, אלא יצר מדינת משטרה טוטליטרית וכושלת כלכלית. נפילת הקומוניזם הסובייטי ב-1989 והמשך התהליך במדינות אירופה המזרחית שחסו תחת חסותה של ברית המועצות, תמכו גם הם בהבנה כי לא ניתן להמשיך ולקבל את התאוריה המרקסיסטית כפשוטה, אלא יש לנסות לשכלל אותה ולהסביר את נקודות הכשל שלה.
היסטוריה > התפתחות הנאו-מרקסיזם

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
היסטוריה > הנאו-מרקסיזם במאה ה-21

הפרוגרסיביות בתחילת המאה ה-21 משלבת בין רעיון הקדמה של הפרוגרסיביזם עם ניתוח נאו-מרקסיסטי של החברה כמלחמת מעמדות בין מעמד פריווילגי מדכא לבין מעמדות מוחלשים, כאשר ההבחנה בין הרוב המדכא למיעוטים המדוכאים נעשית לפי קבוצות זהות כגון מגדר ואתניות. פוליטיקה של זהויות ותקינות פוליטית מאפיינים את הפרוגרסיביות החדשה.
עמדות ותפיסות > ביקורת על המרקסיזם

הנאו-מרקסיזם שותף למטרתו של המרקסיזם האורתודוקסי לחיסולו של המשטר הקפיטליסטי, אולם הנאו-מרקסיסטים לא מקבלים את ההבחנה החד-משמעית של מרקס בין "מבנה הבסיס", דהיינו תנאי החיים החומריים, לבין "מבנה העל" הכולל תופעות תרבותיות, דת, פילוסופיה, אמנות, משפט ואידאולוגיה, ואינם מסכימים עם עקרון המטריאליזם הדיאלקטי לפיו מבנה הבסיס הוא זה שקובע באופן חד-כיווני את התפתחות תכניו של בניין העל ואת התפתחותה של החברה. לטענתם קיים יחס דו-כיווני בין שני המבנים ולכן מציעים לוותר על ההבחנה הדיכוטומית ביניהם. הנאו-מרקסיסטים רואים בתודעה של בני האדם כבעלת השפעה משמעותית ומרכזית על המערכת החברתית-כלכלית בה הם חיים, ולכן רואים חשיבות בחקירת התרבות ובהדגשת התפקיד החברתי שלה. לאור ביקורות אלה ההוגים הנאו-מרקסיסטים השונים מציעים הסברים חלופיים לתהליכים ההיסטוריים של המאה ה-20 ובעיקר להישרדותו של הקפיטליזם ולשינויים בתודעתם של בני האדם. מנקודת מבט סוציולוגית הנאו-מרקסיסטים מחברים בין המרקסיזם לבין תפיסותיו של מקס ובר לגבי הריבוד החברתי אותו ראה כמורכב משלושה ממדים שונים - מעמד, סטטוס ועוצמה.
עמדות ותפיסות > ביקורת התרבות

הגישה הנאו-מרקסיסטית מייחסת לתרבות באופן כללי שני תפקידים חברתיים מנוגדים - מצד אחד אישוש, או שעתוק המבנה החברתי הקיים, ומנגד שימוש בה ככלי חתרני המבקר את המציאות החברתית הקיימת וחושף את חוסר הצדק וחוסר השוויון בה. לאור השאיפה להחלפת השלטון הקפיטליסטי, הגישה מייחסת חשיבות וערך רבים יותר לאותם חלקים בתרבות הניתנים להבנה כמבטאים ביקורתיות כלפי המציאות החברתית הקיימת והוגים השייכים לזרם זה ניסו להציע הבנות שיאפשרו להבחין מתי וכיצד מתבצעים תפקידים אלה בתחומים השונים של התרבות. במסגרת זו ניתן להבחין בשלושה כיוונים מחקריים עיקריים שפעלו במהלך המאה ה-20:
הוגים בולטים > דמויות בולטות

ג'רג' לוקאץ' (1885–1971), פילוסוף מרקסיסטי ומבקר ספרות יהודי-הונגרי שכבר בשנת 1923 ראה חשיבות בתהליכים המתרחשים בתודעה האנושית וערער על ההבחנה בין הבסיס הכלכלי לבניין העל האידאולוגי והתרבותי. לוקאץ' תיאר את תהליכי הניכור העוברים על התודעה האנושית תחת הקפיטליזם, ויצר את מושג ה"החפצה" - התהליך בו התודעה האנושית הופכת להיות "חפץ" - פסיבית ונטולת יכולת לפעול לשינוי תנאי המציאות.
אנטוניו גראמשי (1891–1937), אינטלקטואל ומהפכן חברתי, ממייסדיה ומנהיגיה של המפלגה הקומוניסטית באיטליה בשנות ה-20. האמין שהשלטון שורד לא רק אמצעות הכוח הכלכלי (אמצעי הייצור) והמדיני, אלא במידה רבה גם באמצעות השליטה בחיי התרבות והרוח. הציע את מושג ה"הגמוניה" במקום ה"אידאולוגיה" של מרקס. ההגמוניה היא אוסף המנגנונים התרבותיים והכלכליים המאפשרים המשך השליטה של המעמד השליט בדרך של הסכמה וקונצנזוס.
תאודור אדורנו (1903–1969), מקס הורקהיימר (1895–1973) – חברים מרכזיים באסכולת פרנקפורט.
לואי אלתוסר (1918–1990), פילוסוף מרקסיסט צרפתי, היה דמות אקדמית בולטת בקרב המפלגה הקומוניסטית הצרפתית ואחד התאורטיקנים המרקסיסטיים החשובים של המאה ה-20. בהגותו קרא תיגר על החשיבה המרקסיסטית האורתודוקסית ושינה את הנחות היסוד שלה לגבי חברה, היסטוריה, אידאולוגיה, מדינה והסובייקט.
פרדריק ג'יימסון (נולד ב־1934), מרקסיסט, מבקר ספרות ותאורטיקן של ספרות. הנאו-מרקסיזם של ג'יימסון, עם הדגש שהוא שם על טוטאליות חברתית והיסטורית, מושפע רבות מהפילוסופיה של הגל, דרך עבודתו של ג'רג' לוקאץ' בהגות פוליטית מרקסיסטית וספרותית.
ריימונד ויליאמס (1921–1988), מלומד וולשי, סופר ומבקר, היה דמות משפיעה בשמאל החדש ובתרבות הרחבה יותר. כתביו על פוליטיקה, תרבות, תקשורת המונים וספרות תרמו משמעותית לביקורת המרקסיסטית על התרבות האומנות. עבודתו הניחה את התשתיות לנושא לימודי התרבות ולגישת המטריאליזם התרבותי.
הוגים בולטים > אסכולת פרנקפורט

קבוצת אינטלקטואלים מתחומים שונים שחברו בגרמניה בסוף שנות ה-20 של המאה ה-20. המשותף לכולם היה הבסיס המרקסיסטי, אולם הם היו ערים למגבלותיו, וביקשו להרחיב את הביקורת המרקסיסטית על הקפיטליזם מן המוקד הכלכלי אל מוקדי תרבות וחברה. הם בחנו את הקשרים בין הכלכלה, התודעה והפסיכולוגיה של היחיד והשינויים בחברה ושאפו ליצור תאוריה ביקורתית שתצביע על המנגנונים השלטוניים של החברה המערבית הקפיטליסטית. במסגרת זו הצביעו על דכאנותה של התרבות המערבית, ובעיקר של תרבות ההמונים ותוצריה - "חרושת התרבות". לטענתם, הפופולריות של חרושת התרבות מדכאת ומחסלת את התודעה בדרכי נועם. קהל הצרכנים מקבל אמנם מה שהוא רוצה, אך תוצרים אלה הופכים אותו לגוף צייתן וסתגלני, שבוי באידאולוגיות של בידור והנאה, ועומד חסר אונים מול אי הצדק, אי השוויון והניצול שיוצרים המבנים החברתיים הקיימים.
הוגים בולטים > אסכולת ברמינגהם

אסכולה זו צמחה מתוך מרכז מחקרי שהוקם בשנת 1964 באוניברסיטת ברמינגהם שבאנגליה "המרכז ללימודי תרבות עכשווית" (CCCS). החוקרים באסכולה זו צמחו מרקע של מעמד הפועלים והתעניינו בשאלת התרבות מזווית מעמדית. מחקריהם בחנו את התרבות הפופולרית של מעמד הפועלים התעשייתיים - כגון הרגלי בילוי, מוזיקה ותיאטרון קהילתי - תוך ניסיון להתחקות אחר האופנים בהם פרקטיקות אלה עיצבו את דמותה התרבותית של בריטניה לאחר מלחמת העולם השנייה. התרבות נתפסה בעיניהם כאוסף של פרקטיקות שמתקיימות בזירת מאבק על דומיננטיות תרבותית ולגיטימציה אזרחית, כלכלית ומעמדית. הם התבססו על החשיבה המרקסיסטית, והרחיבו את תחומי מחקריהם לבחינת הקשר בין תרבות לזהות - מגדרית, מעמדית, ועוד.
הוגים בולטים > לימודי תרבות

מאז שנות ה-20 של המאה ה-20 לימודי תרבות מהווים מסגרת של מחקר ותאוריה שמעוגנת במסורת החשיבה המרקסיסטית ומיישמת אותה במחקר התרבות בת זמננו. הדגש ההתחלתי של לימודי תרבות היה בתחום התרבות הפופולרית והמדיה, אך בהמשך הוא התרחב לתחומים כגון תפיסת הגוף ודימוייו, סביבה, זיכרון ועוד. התגבשותם של לימודי תרבות במובנם זה לכדי תחום מוגדר ונפרד הושפעה במידה מכרעת מפעילותה של קבוצת החוקרים חברי אסכולת בירמינגהם.
ביקורת

ביקורות על הניתוח הנאו מרקסיסטי מתמקדות בעיקר בשני כיוונים:
הכיוון הראשון נוגע להנחות היסוד המרקסיסטית, על כוחות היצור כאלמנט מסביר יחידי. לטענת סוציולוגים רבים, לא ניתן לתת הסבר מלא של תופעות חברתיות בלא להתייחס לגורמים מסבירים השייכים, לפי המרקסיזם והנאו-מרקסיזם, למבנה העל. ביקורת מכיוון נוסף היא הביקורת הפוסט מודרניסטית, לפיה הנחות היסוד של הנאו-מרקסיזם הן מהותניות (לעניין זה עיינו בערך לוגוצנטריות).
תדה סקוצ'פול (אנ') ביקרה את הנאו-מרקסיסטים על כך שלא התייחסו למדינה כגוף אוטונומי בעל עוצמה שיורית משלו. כלומר, ההתייחסות של הזרם הנאו-מרקסיסטי היא ליחסי הכוחות בחברה ומכאן הייצוגיות הפוליטית, אך לא כלפי המדינה כגוף בעל אינטרסים (כגון בית משפט כזרוע מדינית שלא נשען על סמכות פוליטית או הסכמיות חברתית). אין זאת אלא שלפי סקוצ'פול, המאבק על הכוח (כלכלי, פוליטי וחברתי), היא בין שלוש זירות, מדינה-חברה-פוליטיקה ולא רק שתיים כפי שרואים זאת הנאו-מרקסיסטים (פוליטיקה וחברה).
ראו גם

כלכלה נאו-מרקיסיסטית
תיאוריה ביקורתית
הערות שוליים

↑  ג'ון ג'. משוניס, סוציולוגיה, האוניברסיטה הפתוחה, 1999, עמ' 248-249
↑  מוטי רגב - "אסכולת בירמינגהם ולימודי התרבות כתחום הגות ומחקר", בתוך: חברה תרבות וייצוג, האוניברסיטה הפתוחה, 2008.
1 2  תמי עמיאל-האוזר - "פיתוחי המרקסיזם", בתוך: תאוריות וגישות בחקר התרבות, האוניברסיטה הפתוחה, 2010. עמ' 150-154
↑  בספרו History & Class Consciousness
↑  אנטוניו גרמשי, מחברות הכלא, רסלינג, 2004
↑  לואי אלתוסר, על האידיאולוגיה, רסלינג, 2003
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4126126-4  NKC: ph1107753
מרטין שרמן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  22 בדצמבר 1938 (בן 85) פילדלפיה, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 שפות היצירה:  אנגלית 
 
מרטין ג'רלד שרמן (באנגלית: Martin Gerald Sherman; נולד ב-22 בדצמבר 1938) הוא מחזאי ותסריטאי אמריקאי. שרמן חי ועובד בלונדון מאז שנת 1980, הוא יהודי והומוסקסואל מוצהר.
התפרסם מאוד בעקבות המחזה שלו (שעובד אחר כך לסרט) - "עקומים" העוסק ברדיפת הומוסקסואלים בגרמניה הנאצית.
מחזותיו שהועלו בישראל

עקומים - מחזה העוסק ברדיפת הומוסקסואלים בגרמניה הנאצית (הועלה בתיאטרון חיפה ב-1983 בהשתתפות דורון תבורי ויוסי פולק).
משיח – מחזה על תקופתו של נביא השקר שבתאי צבי (הועלה בתיאטרון חיפה ב-1983 בהשתתפות תחיה דנון).
כשהיא רוקדת – מחזה על הרקדנית איזדורה דאנקן (הועלה בתיאטרון חיפה ב-1986 בהשתתפות גילה אלמגור).
רוז - מחזה על ניצולת השואה (הועלה בתיאטרון הקאמרי ב-2000 בהשתתפות ג'יטה מונטה).
נסיכות ליכטנברג

נסיכות ליכטנברג (בגרמנית: Fürstentum Lichtenberg) שעל נהר הנאהה הייתה נסיכות קטנה בגרמניה שהשתייכה לדוכסות סקסוניה-קובורג-זאלפלד בין השנים 1816–1826 ולדוכסות סקסוניה-קובורג-גותה בין השנים 1826–1834, ולבסוף פורקה לאחר שנמכרה לממלכת פרוסיה. כיום שטחי הנסיכות מצויים בשתיים ממדינות גרמניה - מחוז זנקט ונדל בחבל הסאר ומחוז בירקנפלד בריינלנד-פפאלץ.
היסטוריה

לפני פרוץ המהפכה הצרפתית והמלחמות הנפוליאוניות, רוב שטחי הנסיכות לעתיד הוחזקו על ידי הדוכסים מפפאלץ-צוויברוקן. אזור זנקט ונדל הוחזק בידי נסיכות הבוחר מטריר ואילו על גרומבך והאדמות ממערב לה שלט נסיך האימפריה הרומית הקדושה פון סלם. שאר שטחי הנסיכות השתייכו למרקיזות באדן, לרוזנות פון דן ליין ולנסיכות נסאו-אוזינגן. כאשר נפוליאון בונפרטה והגרנד ארמה השתלטו על כל אדמות נסיכות ליכטנברג לעתיד, הם סיפחו אותן לקיסרות הראשונה והפכו אותן למחוז הסאר. המחוז התקיים במשך 16 שנים, משנת 1798 ועד לשנת 1814, ולבסוף התפרק לאחר תבוסתו של נפוליאון בקרב ווטרלו.
לאחר מכן, בקונגרס וינה שנערך בשנת 1815, הועברה הגדה השמאלית של הריין לבוואריה, הסן ופרוסיה. בעקבות הקונגרס, ארנסט הראשון, דוכס סקסוניה-קובורג-זאלפלד, קיבל כתגמול על שירותיו כמצביא בקרבות נגד נפוליאון, אחוזה המשתרעת על שטח של כ-21 קמ"ר ואת 22,000 תושבי זנקט ונדל ובאומהולדר ושם האזור שונה לנסיכות באומהולדר.
ב-6 במרץ 1819, הוציא ארנסט הראשון צו, המורה כי שם הנסיכות ישונה לנסיכות ליכטנברג, על שם טירת ליכטנברג הממוקמת בין באומהולדר לקוזל.
העיר זנקט ונדל היוותה את ליבה של הנסיכות ושימשה בתור מקום מושבה של הממשלה. היא גם הייתה מקום מגוריה של לואיזה, נסיכת סקסוניה-גותה-אלטנבורג, שהתגוררה בה מ-1824 ועד מותה ב-1831. לואיזה, נישאה לבן דודה הרחוק ארנסט הראשון, דוכס הנסיכות בשנת 1817 והתגרשה ממנו ב-1826. היא הייתה אמו של הדוכס ארנסט השני, הדוכס לעתיד של דוכסות סקסוניה-קובורג-גותה, ושל הנסיך אלברט, בעלה לעתיד של המלכה ויקטוריה, ששניהם בילו חלק מילדותם בזנקט ונדל.
בשנת 1817 חולקו שטחי הנסיכות לשלושה קנטונים וחמש עשרה רשויות מקומיות.
בשנת 1826 עברה נסיכות ליכטנברג מדוכסות סקסוניה-קובורג-זאלפלד לדוכסות סקסוניה-קובורג-גותה, במהלך סידור מחדש נרחב של דוכסות ארנסטין והדוכס ארנסט הראשון.
לבסוף, בשל התסיסה הפוליטית בזנקט ונדל ב-31 במאי 1834 והמרחק הגדול משאר הדוכסות, מכר הדוכס, ארנסט הראשון, ב-15 באוגוסט 1834 את הנסיכות לממלכת פרוסיה תמורת סכום של כ-80,000 טאלר. רוב הסכום שימש להרחבת הרכוש הדוכסי בגריין שבאוסטריה עילית.
הערות שוליים

↑  Karte 1789 Nordrhein-Westfalen, www.hoeckmann.de
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4530479-8
נורשפין

| --- | --- |
בית העירייה של נורשפין
בית העירייה של נורשפין
 מדינה:  שוודיה שוודיה
 מחוז:  אסטרייטלנד אסטרייטלנד
 חבל ארץ:  מזרח גוטלנד
 תאריך ייסוד:  המאה ה-12
 שטח:  35.68 קמ"ר
 גובה:  0 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  98,088 (31 בדצמבר 2020)
  ‑ במטרופולין:  133.012
  ‑ צפיפות:  2,445 נפש לקמ"ר (2010)
 קואורדינטות:  58°36′9.36″N 16°11′12.84″E﻿ / ﻿58.6026000°N 16.1869000°E﻿ / 58.6026000; 16.1869000
 אזור זמן:  UTC +1
 http://www.norrkoping.se/
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת שוודיה מוגדלת) סטוקהולם אופסלה גטבורג האלמסטד מאלמה קרלסקרונה אומאו יבלה קירונה קרלסטד ויסבי נורווגיה פינלנד לטביה ליטא אסטוניה דנמרק האוקיינוס האטלנטי  הים הבלטי נורשפין(למפת שוודיה רגילה) סטוקהולם אופסלה גטבורג האלמסטד מאלמה קרלסקרונה אומאו יבלה קירונה קרלסטד ויסבי נורווגיה פינלנד לטביה ליטא אסטוניה דנמרק האוקיינוס האטלנטי  הים הבלטי נורשפין(למפת מחוז אסטרייטלנד רגילה) לינשפין מוטלה אוטווידברי שיסה אגם וטרן  סדרמנלנד הים הבלטי  ארברו קאלמאר ינשפין וסט. ייט. נורשפין(למפת מחוז אסטרייטלנד מוגדלת) לינשפין מוטלה אוטווידברי שיסה אגם וטרן  סדרמנלנד הים הבלטי  ארברו קאלמאר ינשפין וסטרה ייטלנד נורשפין  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
נורשפין (בשוודית: Norrköping) היא עיר נמל במחוז אסטריֶטלנד (Östergötlands län) שבמזרח שוודיה, 150 ק"מ מדרום לבירה סטוקהולם. בשנת 2005 התגוררו בה 83,561 תושבים (בסך הכל 127,059 תושבים במטרופולין), והיא השמינית בגודלה בשוודיה.
העיר ממוקמת על פתחו של הנהר "מוטלה סטרום" (אנ'), ב"מפרץ בראביקן", שהוא מפרץ של הים הבלטי.
ניצול כוח המים של הנהר "מוטלה סטרום" והנמל הטוב, היו הגורמים שאפשרו את הצמיחה המהירה של העיר לתעשייתית. העיר ידועה גם בתעשיית הטקסטיל שלה. אחד הכינויים של העיר הוא "מנצ'סטר של שוודיה".
האטרקציות באזור כוללות את מוזיאון העבודה, אולם הקונצרטים ומרכז הכנסים לואי דה גר קונסרט וקונגרס, מוזיאון העיר נורשפין ומרכז חזותי C, כולם ממוקמים במסגרת היסטורית שמורה היטב עם עדות לתעשיית הטקסטיל בעבר.
היסטוריה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
לעיר יש אזכורים מימי הביניים על ידי מתיישבים סביב עיר הדומה לנורשפין על שפך נחל "מוטלה לינשפין", שהשתמשו בזרם המים מהמפלים לשימוש המטחנות שלהם. הנהר היה מלא דגי סלמון.[דרוש מקור]
אין תאריכים מדויקים, אך יש אזכורים של כנסייה מהמאה ה-12. שנבנתה לכבודו של סנט אולף, הפטרון של נורווגיה.
מקומות ותחבורה

30 ק"מ צפונית נורשפין נמצא "קולמרדנס דיורפארק". זהו גן חיות חיצוני בסגנון ספארי.
באתר יש גם אקווריום עם נחשים, תנינים וכרישים. 50 ק"מ מהעיר, ישנם איים בשם: סנט אנה וגריט.
נמל התעופה נקרא "קונגשנגן" עם 170,000 נוסעים בשנת 2006. פארק תעשיות הייטק בשם "פארק המדע של נורשפין".
ספורט

לעיר יש מספר רב של מועדוני ספורט בכל הענפים. והבולטים שבהם: אי.אף. נורשפין בכדורגל, ונורשפין דולפינס בכדורסל.
תמונות מהעיר
רחוב המלכה בנורשפין
העיר בציור משנת 1876
החשמלית ברחובות העיר
הנהר מוטלה סטרום זורם בעיר
נמל נורשפין
מגדל הפיקוח בנמל התעופה של נורשפין
ערים תאומות

גרמניה אסלינגן אם נקר, באדן-וירטמברג, גרמניה
אוסטריה לינץ, אוסטריה
פינלנד טמפרה, פינלנד
נורווגיה טרונדהיים, נורווגיה
לטביה ריגה, לטביה
דנמרק אודנסה, דנמרק
איי פארו קלאקסוויק, איי פארו
איסלנד קואופווגיר, איסלנד
איטליה אודינה, איטליה
ישראל פתח תקווה, ישראל (מ־1962)
ראו גם

בית הכנסת בנורשפין
הערות שוליים

↑  Norrköping, Welcome to Östergötland (ארכיון)
↑  נכרתה ברית התאומות בין נורשפינג ופתח תקווה, דבר, 4 בדצמבר 1962
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007566722805171  BNE: XX5602180  GND: 4222141-9  LCCN: n81004426  MusicBrainz: a5664b00-4668-4c67-97ea-c2985248385e  NARA: 10045140  NKC: ge1133381  VIAF: 134872118   WorldCat (עם VIAF): 134872118 
ערך זה הוא קצרמרבנושא גאוגרפיה של שוודיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מפלי מים בתוך העיר
תחנת הרכבת של נורשפין
נדיפות (כימיה)

טבלת לחצי אדים של מספר נוזלים
בכימיה ובפיזיקה, נדיפות היא מונח המכמת את נטייתו של חומר כלשהו להתאדות. נדיפותו של חומר קשורה באופן ישיר ללחץ האדים של אותו חומר; בטמפרטורה נתונה, חומר בעל לחץ אדים גבוה יותר יתאייד מהר יותר מאשר חומר בעל לחץ אדים נמוך יותר.
במונח נעשה שימוש בעיקר בהקשר של נוזלים, אך הוא יכול גם לשמש לתיאור תהליך ההמראה של חומרים בעלי מאפיינים של מוצקים, כמו למשל קרח יבש (פחמן דו-חמצני מוצק) ואמוניום כלוריד, אשר יכולים להפוך ישירות ממצב מוצק למצב גזי מבלי להפוך קודם לנוזל.
קשרים בין לחץ אדים, טמפרטורה, ונקודת רתיחה

לחץ האדים של חומר הוא הלחץ שבו הפאזה הגזית שלו היא בשיווי משקל עם הפאזות המעובות הסמוכות שלו (נוזל ומוצק). זהו מדד לנטייתן של מולקולות ואטומים לברוח מנוזל או ממוצק. נקודת הרתיחה של נוזל בלחץ אטמוספירי היא אותה הטמפרטורה שבה לחץ האדים שלו משתווה ללחץ האטמוספירי שמסביבו והיא לעיתים מכונה נקודת הרתיחה הנורמלית.
ככל שלחץ האדים של נוזל גבוה יותר בטמפרטורה נתונה כך נדיפותו גבוהה יותר ונמוכה יותר נקודת הרתיחה שלו. טבלת לחצי האדים (משמאל) מציגה את תלות לחץ האדים בטמפרטורה של מגוון נוזלים.
לדוגמה, עבור כל טמפרטורה נתונה, למתיל כלוריד יש את לחץ האדים הגבוה ביותר בין הנוזלים בטבלה. יש לו גם את נקודת הרתיחה הנמוכה ביותר (24.2- °C), שהיא הנקודה שבה לחץ האדים של מתיל כלוריד (הקו הכחול) חותך את קו הלחץ האופקי של אטמוספירה אחת של לחץ מוחלט.
ראו גם

משוואת קלאוזיוס-קלפרון
זיקוק
לחץ חלקי
חוק ראול