stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ג'יימס ביי
קריירה > 2013–2017: ראשית הקריירה ו-Chaos and the Calm

ב-18 ביולי 2013, הוא הוציא את המיני-אלבום הראשון שלו, The Dark of the Morning.
ב-12 במאי 2014, הוא הוציא את המיני-אלבום השני שלו, Let It Go.‏ הסינגל הראשי של המיני-אלבום, "Let It Go", הגיע, בשיאו למקום ה-10 במצעד הסינגלים הבריטי ולמקום ה-16 בבילבורד הוט 100. הוא הופיע עם השיר בשידור חי בתצוגת האופנה של ברברי. ב-2014, הוא יצא לסיבוב הופעות עם הוזייר. ב-21 בנובמבר 2014, הוא הוציא את המיני-אלבום השלישי שלו, Hold Back the River.
ב-13 בינואר 2015, הוא הוציא את המיני-אלבום הרביעי שלו, Other Sides. ב-23 במרץ 2015, הוא הוציא את האלבום הראשון שלו, Chaos and the Calm.‏ הסינגל השני מאלבום, "Hold Back the River", הגיע בשיאו למקום השני במצעד הסינגלים הבריטי, למקום הראשון במצעד הסינגלים האירי, למקום השני במצעד הסינגלים הסקוטי, ולמקום הראשון במצעד השירים מתחת להוט 100.
ביוני 2015, הווא הופיע בפסטיבל גלסטונברי. ב-2016, זכה בקטוגריית אמן הסולו הבריטי בפרסי המוזיקה הבריטית. בטקס, הוא ביצע יחד עם ג'סטין ביבר את הסינגל "Love Yourself"‏. ב-2016, הוא הוציא גרסת כיסוי לשיר "Hey Bulldog" של הביטלס. גרסת הכיסוי הופיעה בסדרת הטלוויזיה לילדים האוסטרלית-קנדית Beat Bugs. ב-2017, הוא הוציא גרסת כיסוי לשיר "King's Highway" של תום פטי וההרטברייקרס (אנ'). גרסת הכיסוי מופיעה בפסקול הסרט מכוניות 3.
קריירה > 2018–2019: Electric Light

ב-18 במאי 2018, הוא הוציא את אלבום האולפן השני שלו, Electric Light.‏ האלבום הגיע בשיאו למקם השני במצעד האלבומים הבריטי ולמקום ה-21 בבילבורד 200. הסינגל הראשי של האלבום, "Wild Love", יצא ב-8 בפברואר 2018, והגיע, בשיאו למקום ה-39 במצעד הסינגלים הבריטי ולמקום ה-17 במצעד 40 השירים למבוגרים. סינגל נוסף של האלבום "Pink Lemonade" יצא ב-7 במרץ 2018. ב-30 במרץ 2018, הוא הוציא את הסינגל "Us". ב-22 במאי 2018, הוא הוציא את הרמיקס לסינגל "Us", בשיתוף פעולה עם אלישה קיז.
ב-22 בפברואר 2019, הוא הוציא, בשיתוף פעולה עם ג'וליה מייקלס, את הסינגל "Peer Pressure"‏. ב-10 במאי 2019, הוא הוציא את המיני-אלבום החמישי שלו, Oh My Messy Mind.‏ באותו היום, הוא הוציא את הסינגל "Bad".
קריירה > 2020–הווה: Leap

באביב 2020, הוא החל להכין את אלבום האולפן השלישי שלו באולפן בנאשוויל, לצד המפיק דייב קוב (אנ'). הוא גם שיתף פעולה עם ברנדון פלאוורס באחד משיריו. ב-9 ביולי 2020, הוא הוציא את הסינגל "Chew On My Heart".‏ מאוחר יותר באותו חודש, הוא הופיע בשידור חי בקמפיין #SaveOurVenus, בשביל לתמוך במאמצים נגד האיום הכלכלי שנשקף בעקבות מגפת הקורונה.
ב-8 ביולי 2022, הוא הוציא את אלבום האולפן השלישי שלו, Leap.
חיים אישיים

ביי מנהל מערכת יחסים עם לוסי סמית', מאז שהיה בן 17. בריאיון שנתן ב-2018 הוא אמר כי: "אני בהחלט רואה עתיד עם ילדים בתוכו. אני לא מעריץ כל כך גדול בנישואים כי אני לא אדם דתי. אתה יודע עמוק בפנים כשאתה נמצא עם מישהו שאתה רוצה להיות איתו למשך שארית חייך."
דיסקוגרפיה > אלבומי אולפן

2015: Chaos and the Calm
2018: Electric Light
2022: Leap
דיסקוגרפיה > מיני-אלבומים

2013: The Dark of the Morning
2014: Let It Go
2014: Hold Back the River
2015: Other Sides
2019: Oh My Messy Mind
הופעות > סיבוי הופעות

2015–2016: Chaos and the Calm Tour
2018–2019: Electric Light Tour
הופעות > כמופע חימום

2013: הופיע כמופע חימום לקודאליין בבריטניה ואירלנד
2014: הופיע כמופע חימום להוזייר בצפון אמריקה
2015: טיילור סוויפט – The 1989 World Tour באירופה
2018: הרולינג סטונז – No Filter Tour‏
2019: אד שירן – Tour ÷ באירופה
פרסים ומועמדויות

| שנה | פרס | קטגוריה | עבודה מועמדת | תוצאה | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2015 | פרסי המוזיקה הבריטית | בחירת המבקרים | עצמו | זכייה |  |
| 2015 | MTV UK | אמן חדש | עצמו | מועמדות |  |
| 2015 | BBC | BBC Sound | עצמו | מועמדות |  |
| 2015 | פרסי הווידאו קליפים של MTV | אמן לצפייה | עצמו | מועמדות |  |
| 2015 | פרסי המוזיקה של MTV אירופה | האמן החדש הטוב ביותר | עצמו | מועמדות |  |
| 2015 | פרסי המוזיקה של MTV אירופה | אמן הפואש-אקט הטוב ביותר | עצמו | מועמדות |  |
| 2015 | אנשי השנה של GQ | אמן סולו פורץ דרך | עצמו | זכייה |  |
| 2015 | פרסי Q | האמן החדש הטוב ביותר | עצמו | זכייה |  |
| 2016 | פרסי גראמי | תגלית השנה | עצמו | מועמדות |  |
| 2016 | פרסי גראמי | אלבום הרוק הטוב ביותר | Chaos and the Calm | מועמדות |  |
| 2016 | פרסי גראמי | שיר הרוק הטוב ביותר | "Hold Back the River" | מועמדות |  |
| 2016 | פרסי המוזיקה הבריטית | פריצת השנה הבריטית | עצמו | מועמדות |  |
| 2016 | פרסי המוזיקה הבריטית | אמן סולו גברי בריטי | עצמו | זכייה |  |
| 2016 | פרסי המוזיקה הבריטית | סינגל בריטי | "Hold Back the River" | מועמדות |  |
| 2016 | פרסי המוזיקה הבריטית | אלבום בריטי | Chaos and the Calm | מועמדות |  |
| 2016 | פרס המוזיקה הד | המצטרף הבינלאומי הטוב ביותר | עצמו | זכייה |  |
| 2016 | פרסי אייבור נובלו | העבודה המבוצעת ביותר | "Hold Back the River" | זכייה |  |
| 2016 | פרסי Q | אמן הסולו הטוב ביותר | עצמו | זכייה |  |
| 2019 | פרסי GAFFA-Prisen | האמן הבינלאומי הטוב ביותר | עצמו | מועמדות |  |
| 2019 | פרסי GAFFA-Prisen | האלבום הבינלאומי הטוב ביותר | Electric Light | מועמדות |  |
גלישת גוף

גולש גוף ב לה-הויה, קליפורניה
גלישת גוף (באנגלית: Bodysurfing) היא פעילות ספורט גלישת גלים ללא שימוש בגלשן אלא בעזרת הגוף בלבד.
כדי לתפוס גלים צריך הגולש להתמקם לקראת בוא הגל ולחתור חזק ולהתיישר עם ידיו מושטות לפנים. וריאציות אחרות הן גלישה מתחת לגל ועליה על הגל, היזרקות על הגל והישפכות איתו, ועוד.
ברחבי העולם מתקיימות תחרויות מסודרות בין גולשים כשהמפורסמות בהן הן - Pipeline Bodysurfing Classic, תחרות המתקיימת בחוף הצפוני של אוהאו שבהוואי ו-The World Bodysurfing Championships, הנערכת מדי שנה בחודש אוגוסט באושנסייד, קליפורניה מאז 1977.
גיל ברינגר

| --- | --- |

 לידה:  אוגוסט 1982 (בן 42) בת ים, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  ישיבת ברכת משה  אוניברסיטת בר-אילן 
 עיסוק:  מרצה בקריה האקדמית אונו
 
גיל ברינגר (נולד ב-31 ביולי 1982, י"א באב תשמ"ב) הוא עורך דין ישראלי המשמש מנהל בכיר לתפקידים מיוחדים ברשות האוכלוסין וההגירה. פובליציסט הפעיל בתנועות שמרניות. לשעבר יועץ השר זבולון אורלב, סיעת הבית היהודי ושרת המשפטים איילת שקד.
ביוגרפיה

ברינגר נולד בבת ים לחיים ויונה, וגדל ברעננה. למד בישיבת ההסדר ברכת משה במעלה אדומים וסיים שישה ממבחני הסמיכה של הרבנות הראשית. שירת בצה"ל בחיל השריון. למד לתואר ראשון במשפטים באוניברסיטת בר-אילן. את ההתמחות עשה בפרקליטות המדינה. סיים לימודי תואר שני באוניברסיטה העברית, וכעת כותב בה את עבודת הדוקטורט שלו בנושא: "חקיקה פרסונלית".
בעבר למד במכללה למדינאות, לימד בקריה האקדמית אונו וניהל בה את קליניקת ברלינר וקליניקת מצפ"ן לליווי פרלמנטרי.
לאחר שהוסמך לעורך דין, החל משנת 2009, שימש כעוזר לענייני חקיקה של השר זבולון אורלב, ולאחר מכן שימש כיועץ סיעת הבית היהודי לענייני חקיקה. במהלך כהונת איילת שקד כשרת משפטים, בין השנים 2015–2019, שימש כיועץ השרה לענייני הכנסת והממשלה ומרכז ועדת השרים לענייני חקיקה. איתר עבור שקד מועמדים שמרנים לבית המשפט העליון, פעל ליישם את מדיניות השרה מול מחלקת הבג"צים, ולגיבוש הסכמות קואליציוניות לקידום או גניזת יוזמות חקיקה. ברינגר נתפס כמי שאחראי לגיבוש המסד התאורטי לפעולותיה של שקד כשרת המשפטים.
במהלך לימודיו לתואר שני ובמקביל לעבודתו עם זבולון אורלב, במשך כשלוש שנים, פרסם כתבות ותחקירים במוסף "צדק" של העיתון מקור ראשון. אחד מתחקיריו הביא לפיטורי אדר כהן, המפקח הארצי על לימודי אזרחות. פרסם מספר מאמרי דעה ארוכים בכתב העת "השילוח". מפרסם טור שבועי בשם "האדם הסביר" בעיתון "גלובס". לקראת הבחירות לכנסת ה-24 פסק זמנית מפרסום הטור, כדי למנוע מראית עין של ניגוד עניינים. לאחר הבחירות, שימש כיועץ המשפטי מטעם רשימת ימינה במהלך המשא ומתן להקמת ממשלת ישראל ה-36.
פעיל ומשתתף בכנסים של ארגוני ימין ובהם התנועה לשמרנות ישראלית, ופורום קהלת. נחשב לאחד ממובילי השיח הביקורתי על מעמדו העכשווי של מוסד היועץ המשפטי לממשלה, קורא לפיצול התפקיד, הסדרת הייעוץ לממשלה וייצוגה בבתי המשפט, ועוד. משתתף מפעם לפעם בפאנלים משפטיים ומתראיין להסכתים שונים. מרצה לעיתים במסגרת הפורום הישראלי למשפט וחירות.
בנובמבר 2021 מונה בידי שרת הפנים איילת שקד לתפקיד מנהל בכיר לתפקידים מיוחדים ברשות האוכלוסין וההגירה, בין השאר כמנהל פרויקט הפטור מוויזות לארצות הברית.
חיים אישיים

ברינגר רווק, מתגורר בירושלים ומנהל אורח חיים דתי.
הערות שוליים

↑  עפרה לקס, עניין אישי והפעם עם עו"ד גיל ברינגר, באתר ערוץ 7, 1 באפריל 2018
↑  עניין אישי והפעם עם עו"ד גיל ברינגר, באתר ערוץ 7
↑  לצד עוזרה של שקד אלון דביר. ראו:   נטעאל בנדל, ‏שופט את השופטים, בעיתון מקור ראשון, 27 בינואר 2019
↑   עידו באום, האיש של איילת שקד למשימות מיוחדות חושף: כך מינינו שופטים, באתר TheMarker‏, 19 ביולי 2019
↑  חן מענית, ‏היועץ של שקד חושף תפיסה בעייתית, חן מענית, באתר גלובס, 24 בספטמבר 2018
↑  אורן פרסיקו, האינטרסים של הכוח, באתר העין השביעית, 2 באוגוסט 2019
↑  ציוץ של נעמה סיקולר ברשת החברתית טוויטר, 1 ביוני 2021.
↑  ציוץ של יקי אדמקר ברשת החברתית טוויטר, 12 באפריל 2021; ציוץ של ארי קלמן ברשת החברתית טוויטר, 1 ביוני 2021.
↑  גיל ברינגר, ‏אז מה באמת למדתי בחדרי המו"מ הקואליציוני?, באתר גלובס, 22 ביולי 2021
↑  גיל ברינגר חוזר לשרה איילת שקד: הפטור מוויזות בדרך,  באתר כיפה
↑  עניין אישי והפעם עם עו"ד גיל ברינגר, באתר ערוץ 7, ‏2018-04-07
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007411636305171  VIAF: 78156674998633581719   WorldCat (עם VIAF): 78156674998633581719
גילברט בייקר

| --- | --- |

 לידה:  2 ביוני 1951 שניוט, ארצות הברית 
 פטירה:  31 במרץ 2017 (בגיל 65) ניו יורק, ארצות הברית 
 מקום לימודים:  תיכון פרסונס סיניור 
 תחום יצירה:  עיצוב 
 יצירות ידועות:  דגל הגאווה 
 gilbertbaker.com
 
דגל הגאווה
גילברט בייקר (באנגלית: Gilbert Baker;‏ 2 ביוני 1951 – 31 במרץ 2017) היה אמן ומעצב אמריקאי הומוסקסואל גלוי ופעיל זכויות אדם שעיצב את "דגל הקשת", שהיה גרסתו הראשונה של דגל הגאווה.
ביוגרפיה

בייקר נולד בשניוט, קנזס וגדל בפארסונס, קנזס. אביו היה שופט ואמו הייתה מורה. בשנים 1970 - 1972 הוא שרת בצבא בסן פרנסיסקו. לאחר פרישתו מהצבא, הוא לימד את עצמו לתפור ובמיומנות זו שרכש החל ליצור דגלים וכרזות למען זכויות הומואים ובמצעדי מחאה נגד המלחמה. בתקופה זו הוא פגש והתחבר עם הארווי מילק.
בשנת 1978 הוא יצר את דגל הקשת שאותו צבע ידנית בעזרתם של 30 מתנדבים, והיו בו שמונה פסי צבע, שכל אחד סימל משמעות שונה (ורוד - מיניות, אדום - חיים, כתום - בריאות, צהוב - אור השמש, ירוק - טבע, טורקיז - אמנות, אינדיגו - הרמוניה וסגול - רוחניות). מילק רכב מתחת לדגלי הקשת הראשונים שהכין בייקר במצעד הגאווה של סן פרנסיסקו ביוני 1978, חודשים ספורים לפני שנרצח.
בשנת 1979 החל בייקר לעבוד בחברת "דגלי פאראמאונט" (.Paramount Flag Co) בסן פרנסיסקו. הוא עיצב אירועים עבור דיאן פיינשטיין, ראש ממשלת סין, נשיאי צרפת, מלך ספרד, ונצואלה והפיליפינים ועוד רבים אחרים. הוא גם עיצב אירועים למען זכויות האזרח ולמצעדי גאווה בסן פרנסיסקו. בשנת 1984 הוא עיצב את הדגלים לוועידה הדמוקרטית לנשיאות.
בשנת 1994 עבר בייקר להתגורר בניו יורק. הוא המשיך ביצירה שלו ובאקטיביזם. באותה שנה הוא יצר את הדגל הגדול ביותר בעולם (באותו העת) לחגיגות יום השנה ה-25 לפרוץ מהומות סטונוול.
בשנת 2003 הנציח בייקר את יום השנה ה-25 ליצירת דגל הקשת, ביצירת דגל קשת שנמתח ממפרץ מקסיקו לאוקיינוס האטלנטי בקי וסט. לאחר ההנצחה, הוא שלח חלקים של הדגל הזה ליותר מ-100 ערים ברחבי העולם. האירוע תועד בסרט באורך מלא של מארי ג'ו פרון.
בשנת 2008 יצר מחדש את דגל הקשת לכבוד הסרט מילק שהיה מועמד לפרס האוסקר. בשנת 2015 נרכש הדגל על ידי המוזיאון לאמנות מודרנית והוא מוצג בגלריות העיצוב העכשווי.
בייקר נפטר בשנתו ב-31 במרץ 2017, בגיל 65, בניו יורק.
גיא בן פורת

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  19 בספטמבר 1967 (בן 57) 
 ענף מדעי:  מדע המדינה 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת תל אביב  אוניברסיטת ג'ונס הופקינס 
 מוסדות:  אוניברסיטת בן-גוריון בנגב (1 בספטמבר 2001)  אוניברסיטת בן-גוריון בנגב (1 במרץ 2002)  אוניברסיטת בן-גוריון בנגב 
 
גיא בן פורת (נולד ב-19 בספטמבר 1967) הוא פרופסור חבר במחלקה לפוליטיקה וממשל באוניברסיטת בן-גוריון בנגב.
ביוגרפיה

גיא בן פורת נולד וגדל בעומר ולמד בתיכון האזורי אשל הנשיא. בוגר תואר ראשון במדע המדינה ופסיכולוגיה באוניברסיטת תל אביב (1994). את הדוקטורט השלים באוניברסיטת ג'ונס הופקינס בארצות הברית בשנת 2000, ובשנים 2001–2002 היה עמית פוסט-דוקטורט באוניברסיטת לתל אביב.
בשנת 2002 הצטרף לסגל הבכיר של המחלקה לניהול ומדיניות ציבורית אוניברסיטת בן-גוריון בנגב בדרגת מרצה, הועלה לדרגת מרצה בכיר ב־2007 ולדרגת פרופסור חבר ב־2012. בין השנים 2013–2016 שימש כראש המחלקה, ובשנת 2017 עבר למחלקה לפוליטיקה וממשל.
מחקר וכתיבה

גיא בן פורת הוא המחבר והעורך של ספרים ומאמרים רבים בנושאים של פוליטיקה בישראל ובעולם, תהליכי שלום, דת ומדינה ואתניות, חילון, חילון בישראל ובעולם, רב-תרבותיות ומדיניות ציבורית, יחסי משטרה-מיעוטים, יישוב סכסוכים. בין הספרים שכתב וערך:
בן פורת גיא וגופר אורי, שיטור בחברה משוסעת, הוצאת פרדס, 2013.
בן פורת גיא, זאב שביט ואורנה ששון-לוי (עורכים), מראי מקום: זהויות משתנות ומיקומים חברתיים בישראל, הוצאת מכון ון ליר והוצאת הקיבוץ המאוחד, 2014.
בן פורת גיא, הלכה למעשה: חילונו של המרחב הציבורי בישראל, הוצאת פרדס, 2016.
בן פורת גיא, בשיר בשיר, ויוסי יונה (עורכים), מדיניות ציבורית ורב תרבותיות, הוצאת מכון ון ליר והקיבוץ המאוחד, 2016.
Guy Ben-Porat, 2006, Global Liberalism, Local Populism: peace and conflict in Israel/Palestine and Northen Irland, Syracuse University Press. זוכה פרס מכון פרנקפורט לחקר השלום (PRIF).
Guy Ben-Porat, Shlomo Mizrachi, Arye Naor and Erez Tzfadia, 2008, Israel Since 1980, Cambridge University Press.
Guy Ben-Porat, 2013, Between State and Synagogue: The Secularization of Modern Israel, Cambridge University Press
זוכה פרס שפירא לספר הטוב ביותר לשנת 2013 של האגודה ללימודי ישראל (Association for Israel Studies) והאגודה הישראלית למדע המדינה.
חיים אישיים

בן פורת נשוי לנטע, אב לשתי בנות, ומתגורר בלהבים.
הערות שוליים

↑   הארץ, ספרים חדשים, באתר הארץ, 4 בספטמבר 2013
↑   חזקי שהם, החופש במרחב הציבורי שלנו דווקא הולך ומתגבר, באתר הארץ, 13 ביוני 2016
שחר אילן, ישראל יותר חילונית, הישראלים לא, באתר הארץ, 18 באפריל 2016
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007297417905171  GND: 1036523810  ISNI: 0000 0000 6668 4207  LCCN: n2005089314  ORCID: 0000-0002-7427-355X  SUDOC: 12657930X  VIAF: 69267145   WorldCat (עם VIAF): 69267145
גילברט הרברט

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  22 ביוני 1924 יוהנסבורג, דרום אפריקה 
 פטירה:  יולי 2017  (בגיל 93)
 מדינה:  הממלכה המאוחדת, ישראל
 מקום מגורים:  חיפה, ישראל
 ידוע בשל:  מחלוצי וחשובי ההיסטוריונים של האדריכלות בישראל
 תואר:  פרופסור אמריטוס
 בת זוג:  ולרי הרברט
 
גילברט הרברט (22 ביוני 1924 – יולי 2017) היה מחלוצי וחשובי ההיסטוריונים של האדריכלות בישראל.
הרברט נולד ב-1924 ביוהנסבורג שבדרום אפריקה. למד לתואר ראשון ושני בארכיטקטורה בעיר הולדתו, ולתואר שלישי בבירה פרטוריה. היה חבר סגל באוניברסיטאות בדרום אפריקה ובאוסטרליה. בשנת 1968 הגיע הרברט עם משפחתו לישראל והשתקע בחיפה. הוא חקר ולימד בפקולטה לארכיטקטורה ובינוי ערים בטכניון, והפך פרופסור מן המניין. כמו כן שימש כדיקן הפקולטה והקים בה מרכז מחקר למורשת הארכיטקטורה. הרברט פרש לגמלאות בשנת 1992 ונפטר ביולי 2017.
מספריו

ראשית האדריכלות המודרנית בארץ ישראל: תחנות-הכוח הראשונות 1921-1932 (עם איטה היינצה-גרינברג). חיפה: חברת החשמל, 1997.
בשאיפה למצוינות באדריכלות: מבנים ופרויקטים של מפעל החשמל בארץ ישראל 1921-1942 (יחד עם איטה היינצה-גרינברג וסילבינה סוסנובסקי). חיפה: מרכז מחקר למורשת הארכיטקטורה, הטכניון, 2003.
The Dream of the Factory-Made House: Walter Gropius and Konrad Wachsmann. Cambridge, Massachusetts: MIT Press, 1984. ISBN 978-0-262-08140-5 .
The Garden City as Paradigm: Planning on the Carmel, 1919-1923 (with Silvina Sosnovsky). Haifa: Technion, Documentation Unit of Architecture, 1986.
Bauhaus on the Carmel and the Crossroads of Empire: Architecture and planning in Haifa during the British mandate (with Silvina Sosnovsky). Jerusalem: Yad Izhak Ben-Zvi, 1993. ISBN 9652171034.
גוסבנק

| --- | --- |

 מטה מרכזי:  מוסקבה 
 הקמה:  10 באוקטובר 1921 
 נגיד:  אהרון שיינמן 
 מדינה:  ברית המועצות 
 מטבע:  רובל
 אתר רשמי
 
שער החליפין בין הרובל הסובייטי למטבעות עולמיים עיקריים, פברואר 1985
גוסבנק (ברוסית: Госбанк, או Государственный банк СССР; הבנק הממלכתי של ברית המועצות) היה הבנק המרכזי של ברית המועצות והבנק היחיד בכל רחבי המדינה מאז שנות השלושים עד 1987. גוסבנק הייתה אחת משלוש הרשויות הכלכליות הסובייטיות, שתי האחרות היו "גוספלאן" (הוועדה לתכנון המדינה) ו"גוסנאב "(הוועדה הממלכתית לאספקה טכנית מהותית). גוסבנק שיתף פעולה הדוק עם משרד האוצר של ברית המועצות להכנת תקציב המדינה הלאומי.
היסטוריה > הקמה

ייסוד הבנק היה חלק מיישום המדיניות הכלכלית החדשה. ב-3 באוקטובר 1921, הוועד הפועל המרכזי של המפלגה הקומוניסטית, קיבל החלטה להקמת הבנק הממלכתי של הרפובליקה הסוציאליסטית הפדרטיבית הסובייטית הרוסית. אחריה באה החלטה דומה שהעביר הסובנארקום ב-10 באוקטובר 1921. הבנק החל לפעול ב-16 בנובמבר 1921. בפברואר 1922 תיאר לנין את הבנק הממלכתי כ"משחק נייר בירוקרטי" והשווה אותו לכפרי פוטיומקין במכתבו לאהרון שיינמן שאותו האשים ב"ילדותיות קומוניסטית-מנדרינית". בשנת 1923 הוא הפך לבנק הממלכתי של ברית המועצות והיה כפוף לממשלה.
המדינה הסובייטית השתמשה בגוסבנק, בעיקר, ככלי להטלת שליטה ריכוזית על התעשייה באופן כללי, תוך שימוש ביתרות הבנקים והיסטוריות העסקאות כדי לעקוב אחר פעילותם של גופים ועמידתם בתוכניות החומש. גוסבנק לא פעל כבנק מסחרי בכל הנוגע למניעי רווח. תאורטית הוא פעל כמכשיר ליישום מדיניות הממשלה. במקום להעריך באופן עצמאי וללא משוא פנים את מידת האשראי של הלווה, גוסבנק סיפק כספי הלוואות ליחידים, קבוצות ותעשיות מועדפות לפי הוראות הממשלה.
בשנת 1931 הועמד לדין בוריס ברלצקי, בכיר בבנק המדינה על הריסה במסגרת משפט המנשביקים בשנת 1931.
היסטוריה > פרסטרויקה

במסגרת תוכנית הפרסטרויקה של מיכאיל גורבצ'וב, הוקמו בנקים אחרים, בהם; "פרומסטרוי בנק" (הבנק הסובייטי לבנייה תעשייתית), "ז'ילסטוי בנק" (הבנק לבנייה למגורים), "אגרובנק" (בנק החקלאות של ברית המועצות), "ונשאקונום בנק" (הבנק למסחר חוץ של ברית המועצות) ו"סברבנק" (בנק החיסכון של ברית המועצות), כאשר "סברבנק" ממשיך עד היום להיות אחד הבנקים הגדולים ברוסיה ושומר על קשרים עם בכירים לשעבר בגוסבנק וניהול רוב עסקי הבנקאות של ממשלת רוסיה.
נגידים

נגידי הבנק הממלכתי תיאמו את פעילות הבנק ומונו על ידי ראש הממשלה.
| № | שם | דיוקן | תקופת כהונה> תחילת כהונה | תקופת כהונה> סוף כהונה | מינוי על ידי |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | אהרון שיינמן |  | 1921 | 1924 | ולדימיר לנין  |
| 2 | ניקולאי טומאנוב |  | 5 במרץ 1924 | 16 בינואר 1926 | אלכסיי ריקוב  |
| 3 | גאורגי פיאטקוב |  | 19 באפריל 1929 | 18 באוקטובר 1930 | אלכסיי ריקוב  |
| 4 | מויסיי קלמנוביץ' |  | 18 באוקטובר 1930 | 4 באפריל 1934 | ויאצ'סלב מולוטוב  |
| 5 | לב מריאסין |  | 4 באפריל 1934 | 14 ביולי 1936 | ויאצ'סלב מולוטוב  |
| 6 | סולומון קרוגליקוב |  | 14 ביולי 1936 | 15 בספטמבר 1937 | ויאצ'סלב מולוטוב  |
| 7 | אלכסיי גריצ'מאנוב |  | 15 בספטמבר 1937 | 16 ביולי 1938 | ויאצ'סלב מולוטוב  |
| 8 | ניקולאי בולגנין |  | 2 באוקטובר 1938 | 17 באפריל 1940 | ויאצ'סלב מולוטוב  |
| 9 | ניקולאי סוקולוב |  | 17 באפריל 1940 | 12 באוקטובר 1940 | ויאצ'סלב מולוטוב  |
| 10 | נ. בולגנין |  | 12 באוקטובר 1940 | 23 במאי 1945 | יוסיף סטלין  |
| 11 | יאקוב גולב |  | 23 במאי 1945 | 23 במרץ 1948 | יוסיף סטלין  |
| 12 | וסילי פופוב |  | 23 במרץ 1948 | 31 במרץ 1958 | גאורגי מלנקוב וניקולאי בולגנין   |
| 13 | נ. בולגנין |  | 31 במרץ 1958 | 15 באוגוסט 1958 | ניקיטה חרושצ'וב  |
| 14 | אלכסנדר קורובושקין |  | 15 באוגוסט 1958 | 14 באוגוסט 1963 | ניקיטה חרושצ'וב  |
| 15 | אלכסיי פוסקונוב |  | 1963 | 1969 | אלכסיי קוסיגין  |
| 16 | מייפודי סוויישניקוב |  | 1969 | 1976 | אלכסיי קוסיגין  |
| 17 | ולדימיר אלחימוב |  | 11 באוקטובר 1976 | 10 בינואר 1986 | ניקולאי טיכונוב  |
| 18 | ויקטור דמנצב |  | 10 בינואר 1986 | 22 באגווסט 1987 | ניקולאי ריז'קוב  |
| 19 | ניקולאי גארטובסקי |  | 22 באוגוסט 1987 | 7 ביוני 1989 | ניקולאי ריז'קוב  |
| 20 | ויקטור גראשצ'נקו |  | 7 ביוני 1989 | 26 באוגוסט 1991 | ולנטין פאבלוב |
| 21 | אנדריי זוורב |  | 26 באוגוסט 1991 | 20 בדצמבר 1991 | איוואן סילאייב |
ראו גם

כלכלת ברית המועצות
הבנק המרכזי של הפדרציה הרוסית
הערות שוליים

↑  Nikolai Rovinsky (1944). "The State Budget of the USSR". (רוסית)
↑  Lenin, Vladimir (1922). Letter to A. L. Sheinman. Progress Publishers. נבדק ב-26 במאי 2015. {{cite book}}:  (עזרה)
1 2  "The State Bank of the USSR". Bank of Russia Today. Bank of Russia. נבדק ב-26 במאי 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Russia's Road To Corruption
↑  Jasny, Naum (1972). Soviet Economists of the Twenties. London: Cambridge University Press.
↑  "ГОСУДАРСТВЕННЫЙ БАНК СССР" [State Bank of the USSR]. СОВНАРКОМ, СОВМИН, КАБМИН СССР 1923-1991 гг. (SOVNARKOM, SOVMIN, CABMIN of the USSR 1923-1991) (ברוסית). אורכב מ-המקור ב-14 באפריל 2016. נבדק ב-24 בינואר 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: n82108102  LNB: 000314306  VIAF: 239638292   WorldCat (עם VIAF): 239638292
גיל ג'יבלי

| --- | --- |

איור עצמי של ג'יבלי
 לידה:  30 בנובמבר 1957 (בן 66)
 מדינה:  ישראל ישראל
 עיסוק:  מאייר, קריקטוריסט
 מעסיק:  גלובס
 קישורים חיצוניים
 פייסבוק:  gil.gibli
 טוויטר:  GilGibli
גיל ג'יבלי (נולד ב-ז' בכסלו ה'תשי"ז, 30 בנובמבר 1957) הוא מאייר, קריקטוריסט וצייר קלסתרונים ישראלי. משמש כמאייר הראשי של העיתון "גלובס"; כמו כן הוא משמש כמבקר ג'אז.
קורות חייו

גיל ג'יבלי נולד ליצחק ג'יבלי, מלוחמי יחידה 101, ולעמליה, מוזיקאית וכוריאוגרפית. את שמו נתן לו אביו על שם פעולות גיל (ראשי תיבות: גיבלי יצחק לחופש), כינוי לפעולות צבאיות שביצעו חבריו של יצחק ג'יבלי לשחרורו, לאחר שנפל בשבי הירדני במבצע ברוך 1. הוריו של גיל ג'יבלי התגרשו כשהיה בן ארבע, והוא עבר לגור אצל סבו וסבתו בקיבוץ גבעת חיים איחוד. בגיל שמונה עבר לגור עם אמו בבאר שבע, וכעבור ארבע שנים עבר להתגורר בקיבוץ מזרע, שם אומץ על ידי שניים מבני הקיבוץ שהיו יוצאי יחידה 101.
לאחר שירותו הצבאי החל בלימודי ציור בבית הספר לציור קלישר בתל אביב. בשנת 1982 נסע לניו יורק, שם למד ציור במשך מספר שנים בקולג' "אמפייר סטייט". בעת שהותו בניו יורק עבד כעוזר לקריקטוריסט רענן לוריא. בשנת 1983 חזר בתשובה.
בשנת 1989 הוחלט בעיתון הכלכלי "גלובס" לנקוט בקו המקובל בעיתונים כלכליים בעולם שבהם מחליפים איורי הדיוקנים את הצילומים. ג'יבלי נבחר כמאייר הבית של העיתון, ומאז הפכו איוריו לאחד מסמליו של "גלובס". כמו כן, פרסם במשך מספר שנים טור שבועי בנושא מוזיקת ג'אז הקרובה ללבו.
ג'יבלי מתמחה בציורי קלסתרונים, והוא פועל בשרות משטרת ישראל. לזכותו נזקפים מספר מקרים של לכידת עבריינים שזוהו לפי הקלסתרון שצייר, בהם תפיסת הרוצח של שרה סמוכי בשנת 2000 בעיר אשדוד, שנרצחה בדוכן מפעל הפיס ביריה אחת. הקלסתרון שאייר, לפי תיאור של עובדת בחנות סמוכה לדוכן הפיס, יחד עם שחזור הרצח, שודר בתוכנית הטלוויזיה "בשידור חוקר". שוטר שזהה את הקלסתרון כדומה לאדם שנעצר בשוד בנק בעבר הוביל לתפיסתו של הרוצח. ג'יבלי שימש ציר מרכזי בסרט התעודי ההרוג ה-17, לפי עדות נהג האוטובוס ושני נוסעים, צייר שני קלסתרונים כדי לזהות את ההרוג האלמוני מהפיגוע בצומת מגידו בשנת 2002. כמו כן צייר לפי עדויות ניצולים את קלסתרונו של פאוול פרנקל, מפקד אצ"י (הארגון הצבאי היהודי) בגטו ורשה.
עד היום צייר ג'יבלי למעלה מעשרת אלפים דיוקנים. בשנת 2000 הציג מעבודותיו בתערוכה בגבעתיים, ובשנת 2008 השתתף עם קבוצת ציירים בתערוכת דיוקנאות שנערכה בבית ציוני אמריקה בתל אביב. ג'יבלי גם אייר מספר ספרים, ובהם הספר "בונים פה נמל: מכתבים מסבא נודניק" (הוצאת תמוז, 2004), ספר לילדים שיצא זמן קצר אחרי מות רפאל איתן ובו מכתבים שכתב לנכדיו על עבודתו בנמל אשדוד.
קורות חייו > חייו הפרטיים

ג'יבלי נשוי לאסתר הלברטל ואב לחמישה. מתגורר בקריית הרצוג.
הערות שוליים

↑  גיל ג'יבלי, ‏צה"ל נועד לאפשר לימוד תורה, גיל ג'יבלי, באתר גלובס, 18 ביוני 2010
↑  לכל איש יש שם, האוזן השלישית
↑  דניאל בלטמן, אינם מסוגלים לחיות ואינם מסוגלים למות, באתר הארץ, 22 באפריל 2009
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007303295105171  LCCN: no2006007995  VIAF: 297503581   WorldCat (עם VIAF): 297503581
גברובו (מחוז)

| --- | --- |

מחוז גברובו כפי שנראה ממרומי מעבר שיפקה
 מדינה:  בולגריה בולגריה
 מושל:  מריאן גאורגייב קוסטדינוב
 ערים במחוז:  4
 בירת המחוז:  גברובו
 שפה רשמית:  בולגרית
 תאריך ייסוד:  8 בינואר 1999 
 שטח:  2,023 קמ"ר
 גובה:  בממוצע 392 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ במחוז:  95,957 (31 בדצמבר 2022)
  ‑ צפיפות:  59.77 נפש לקמ"ר (2011)
 קואורדינטות:  42°55′N 25°15′E﻿ / ﻿42.917°N 25.250°E﻿ / 42.917; 25.250
 אזור זמן:  UTC +2
 http://www.gb.government.bg
  מפת מיקום  מפה מפורטת     לחצו כדי להקטין חזרה    לחצו להגדלה      (למפת מחוז גברובו מוגדלת) גברובו סבליאבו טריאבנה דריאנובו וליקו טרנובו סטארה זאגורה פ. לובץ'מחוז גברובו(למפת מחוז גברובו רגילה) גברובו סבליאבו טריאבנה דריאנובו וליקו טרנובו סטארה זאגורה פ. לובץ'מחוז גברובו tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
מחוז (אובלסט) גברובו (בולגרית: Област Габрово) הוא אחד מ-28 מחוזות בולגריה השוכן בצפון מרכז בולגריה ובירתו היא העיר גברובו. בנוסף קיימות בשטח המחוז עוד 3 רשויות מקומיות: סבליאבו, דריאנובו וטריאבנה ו-356 כפרים. המחוז מרוחק 220 קילומטרים מהבירה סופיה, 274 קילומטרים מהעיר וארנה ו-234 קילומטרים מבורגס. שדה התעופה הקרוב ממוקם כ-60 קילומטרים מגבול המחוז בשטח העיר גורנה אוריאחוביצה.
גאוגרפיה ואקלים

המחוז ממוקם במרכז של בולגריה, לרגלי המורדות הצפוניים של הרכס המרכזי בהרי הבלקן ובשטחו זורמים הנהרות יאנטרה ורוסיצה. בשטח המחוז שורר אקלים ממוזג, בחלקו עם השפעה ממתנת באמצעות רכס הרי הבלקן החוסם רוחות צפוניות יבשתיות קרות ובחלקו חשוף לאותן רוחות, עניין היוצר הבדלי טמפרטורה משמעותיים בין הקיץ לחורף. הטמפרטורה הממוצעת במחוז היא 10oc.