איך זה להיות עטלף?
הטיעון > האופי הסובייקטיבי של החוויה

נייגל פותח את הטיעון בהצהרה שקיום התודעה הוא הגורם לקשיים בפתרון בעיית הגוף-נפש. לפי נייגל "ללא תודעה בעיית הגוף-נפש הייתה הרבה פחות מעניינת. עם תודעה נראה שהיא חסרת תקווה". התודעה, כפי שנייגל מבין אותה, היא תופעה רחבת היקף שמשותפת לבני אדם וליצורים אחרים, אם כי ייתכן שלאורגניזמים פשוטים אין תודעה כלל.
כדי להבחין בין צורות חיים בעלות תודעה לאלה שאינן בעלות תודעה, נייגל מציע קריטריון, שבעקבות המאמר כונה "קריטריון האיך-זה-להיות". לפי קריטריון זה, משמעותה הבסיסית של "העובדה שלאורגניזם יש תודעה בכלל... היא שיש משהו שהוא כמו להיות האורגניזם הזה". קריטריון זה יוצר זהות בין קיום התודעה לבין קיומה של נקודת מבט סובייקטיבית: להיות בעל תודעה זה להיות בעל נקודת מבט סובייקטיבית וכל יצור בעל נקודת מבט סובייקטיבית הוא יצור בעל תודעה. נייגל מכנה את המאפיין הבסיסי הזה של התודעה "האופי הסובייקטיבי של החוויה" (the subjective character of experience).
נייגל משתמש בשאלה "איך זה להיות עטלף?" כדוגמה שמבהירה את האלמנטים הקשורים באופי הסובייקטיבי של החוויה ואת חשיבותו. הוא מסביר שהבחירה בעטלפים נובעת משני מאפיינים: ראשית, ההנחה שכולם מאמינים שעטלפים הם יצורים בעלי תודעה, בניגוד ליצורים פשוטים יותר, כמו צרעות, שיש ספק לגבי היותן יצורים מודעים. שנית, על אף שאנחנו מניחים שלעטלפים יש תודעה, הפעילות של העטלפים והמערך החושי שלהם הם כה שונים מאלה שלנו, שכאשר אנחנו פוגשים אותם הם נדמים לנו כצורת חיים זרה לחלוטין. אנחנו מניחים שלעטלפים יש תודעה, אך מתקשים מאוד להבין את החוויה הסובייקטית של העטלפים. נייגל מדגיש במיוחד את ההסתמכות של העטלפים על איכון הד כאלמנט שיוצר את הקושי.
נייגל מבהיר מספר אלמנטים הקשורים בקריטריון ה'איך-זה-להיות'. ראשית, הביטוי "איך זה להיות X"‏ (What is it like to be X), או "משהו שהוא כמו להיות X"‏ ( something that it is like to be X), לא מתייחס ליכולת שלנו להבין דברים באמצעות אנלוגיות או דמיון, אלא לחוויה הסובייקטיבית של האורגניזם עצמו. לדוגמה, למשפט "אדום הוא כמו צליל של חצוצרה" יכולה להיות משמעות עבור אדם עיוור, אך האנלוגיה אינה תופסת את החוויה הסובייקטיבית של אדם בעל חוש ראייה עבור עצמו. באופן דומה, אנחנו יכולים לדמיין איך זה ירגיש להיות בעלי כנפיים כמו אלה של עטלף וליצור אנלוגיה בין הסתמכות על סונאר לבין הסתמכות על חוש הראייה; אבל שימוש כזה בדמיון הוא שימוש בחוויה הסובייקטיבית שלנו כבני אדם כבסיס שבעזרתו אנחנו מתארים לעצמנו חוויה של יצור אחר. באופן זה, אנחנו לא מסבירים איך זה להיות עטלף עבור העטלף עצמו, אלא רק איך זה היה יכול להיות עבורינו להתנהג כמו עטלף.
שנית, הטענה ש"יש משהו שהוא כמו להיות X" היא טענה לגבי משהו שקיים באופן ממשי בעולם. אם יש תודעה בעולם, והתודעה כרוכה באופי הסובייקטיבי של החוויה, הרי שאנו מתייחסים לאופי הסובייקטיבי של החוויה כישות ממשית. נייגל מבהיר שהטיעון אינו מתמקד בטענה האפיסטמולוגית שאנחנו לא יכולים לדעת איך זה להיות עטלף, אלא בטענה מושגית יסודית יותר. לדבריו, "הנקודה שלי... היא לא שאנחנו לא יכולים לדעת איך זה להיות עטלף. אני לא מעלה את הבעיה האפיסטמולוגית הזו. הנקודה שלי, תחת זאת, היא שאפילו על מנת ליצור מושג של איך זה להיות עטלף (וא-פורטיורי לדעת איך זה להיות עטלף) עלינו לאמץ את נקודת המבט של העטלף". לפי ג'ון סרל, ישנה נטייה רווחת להבין את הטיעון של נייגל כטיעון אפיסטמולוגי, על אף שזהו טיעון אונטולוגי לגבי השאלה אלו מאפיינים ממשיים קיימים בעולם. ההתייחסות לנקודת המבט של העטלף ולאופי הסובייקטיבי של החוויה שלו כמשהו שקיים ממש נמצאת במתח עם המודל הפיזי של אובייקטיביות – לפיו אנחנו מבינים מה קיים באופן ממשי כשאנחנו מתנתקים, ככל האפשר, מכל נקודת מבט סובייקטיבית – שמכונה גם המודל הקרטזיאני, ומתח זה נמצא במרכז הטיעון של נייגל.
שלישית, נייגל מבהיר שההכרה באופי הסובייקטיבי של החוויה אינה שקולה לטיעון שהחוויה הסובייקטיבית היא תמיד חוויה פרטית, במובן שהיא ניתנת להבנה אובייקטיבית רק על ידי הפרט שחווה אותה. הטיעון של נייגל לא עוסק בפרטים, אלא בסוגים (types). למשל, אדם אחד יכול בהרבה מקרים לאמץ את נקודת המבט של אדם אחר ולתאר את העובדות הפנומנולוגיות הקשורות בחוויה שלו באופן אובייקטיבי. החוויה של האדם היא סובייקטיבית במובן שתיאור אובייקטיבי של העובדות הקשורות בה אפשרי רק עבור מישהו שדומה לו מספיק בכדי לאמץ את נקודת המבט שלו. טענה זו חשובה, בין השאר, משום שהיא מרחיקה את הגישה של נייגל מסובייקטיביזם רדיקלי.
רביעית, אין לבלבל בין האופי הסובייקטיבי של החוויה לבין קיומה של תחושת עצמי. תחושת העצמי נוצרת בעקבות התבוננות עצמית ועיבוד של החוויה הסובייקטיבית, אך תיתכן חוויה סובייקטיבית גם ללא תחושת עצמי.