stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מריו זגאלו
קריירה ככדורגלן

זגאלו נולד ב-Atalaia (אנ') שבברזיל. כשחקן שיחק לרוב בעמדת הקיצוני השמאלי, אך באפשרותו היה לשחק גם כקשר התקפי מאחורי החלוץ. הוא החל את הקריירה שלו ב-1948 בקבוצת אמריקה פוטבול קלוב (ריו דה ז'ניירו), מהקבוצות הבכירות של ריו דה ז'ניירו, וב-1950 עבר לפלמנגו. זגאלו שיחק בפלמנגו במשך שמונה שנים והפך לאחד מהשחקנים הבולטים בתולדות הקבוצה, אף שלא הצליח לזכות עמה בתארים. הוא הבקיע במדי הקבוצה 30 שערים ב-217 הופעות.
זגאלו נכלל לראשונה בסגל נבחרת ברזיל לקראת טורניר מונדיאל 1958, כחלק משינויים מהפכניים שבוצעו על ידי ז'ואו האבלנז' בשיטת הניהול של הנבחרת. זגאלו פתח בהרכב הנבחרת לאורך כל משחקי ההכנה ובתחילת הטורניר עצמו, ונשאר בהרכב גם לאחר שינויים רבים שביצע המאמן ויסנטה פאולה בחלק ההתקפי. בעקבות שינויים אלו החל זגאלו, ששיחק כקיצוני השמאלי, לתפקד כחלק מחוליית התקפה של ארבעה שחקנים שכללה גם את הקיצוני הימני גארינצ'ה ואת החלוצים המרכזיים ואוה ופלה.
במהלך הטורניר תרם זגאלו לנבחרתו בעזרת אינטילינגציית וטכניקת המשחק הגבוהה שהפגין, ולקח חלק חשוב בבניית המשחק של הנבחרת. כמו כן, תרם באופן משמעותי בחילוץ כדורים מהגנת הקבוצה היריבה. בשלב חצי הגמר, שבו ניצחה ברזיל 2:5 את נבחרת צרפת, הוא בעט כדור שנהדף על ידי השוער קלוד אבס, וממנו הבקיע פלה שער. במשחק הגמר, מול נבחרת שוודיה המארחת, הבקיע זגאלו שער ובישל אחד נוסף לפלה, בדרך לניצחון 2:5. בכך היה שותף זגאלו לזכייתה הראשונה של ברזיל בגביע העולם.
ב-1958, לאחר טורניר המונדיאל, עבר זגאלו לבוטפוגו, וסייע בהפיכתה לאחת מהקבוצות הבולטות בברזיל. הוא יצר שיתוף פעולה מוצלח עם גארינצ'ה במשחק ההתקפה, והיה שותף לזכיית הקבוצה באליפות ריו דה ז'ניירו ב-1961 וב-1962. הוא זכה עם הקבוצה לראשונה בטורניר ריו-סאו פאולו – מהתחרויות החשובות בברזיל באותה תקופה – ב-1962, לאחר שגבר עמה על סנטוס שהובלה על ידי פלה. ב-1964 זכתה הקבוצה בטורניר במשותף עם סנטוס.
זגאלו היה שותף לסגל נבחרת ברזיל גם במונדיאל 1962, לצד רבים מחבריו להרכב הנבחרת ארבע שנים קודם לכן. במשחק הראשון של נבחרתו, מול נבחרת מקסיקו, הוא הבקיע שער בניצחון 0:2. לצד הבישולים שתרם לנבחרתו, זגאלו שם דגש גדול במשחקו על החלק ההגנתי, אף יותר מאשר בטורניר המונדיאל הקודם.‏ הוא זכה עם נבחרתו בגביע בפעם השנייה ברציפות, לאחר ניצחון על נבחרת צ'כוסלובקיה במשחק הגמר. בעקבות יכולתו הטובה נכלל זגאלו בנבחרת המצטיינים של הטורניר מטעם פיפ"א. זגאלו סיים את דרכו בנבחרת בשנת 1964, ופרש סופית ממשחק ב-1965, כשהוא בן 34.
נעה וגנר

| --- | --- |

 לידה:  29 באוקטובר 1987 (בת 37) רחובות, ישראל ישראל
 מדינה:  ישראל 
 מקום לימודים:  סמינר הקיבוצים  האקדמיה למוזיקה ולאמנויות הדרמה של לונדון  תלמה ילין 
 בן זוג:  גיא רונן
 האתר הרשמי
 
נעה וגנר (נולדה ב-29 באוקטובר 1987) היא במאית תיאטרון, מחזאית, דרמטורגית, כוריאוגרפית ומשוררת ישראלית.
ביוגרפיה

וגנר נולדה וגדלה ברחובות. היא בוגרת מגמת מחול בתיכון לאמנויות ע"ש תלמה ילין, וכן בוגרת החוג לבימוי ולהוראת תיאטרון בסמינר הקיבוצים.
בין השנים 2017 ל-2021 חיה ויצרה בלונדון, שם סיימה בהצטיינות יתרה תואר שני בבימוי באקדמיה למוזיקה ולאמנויות הדרמה של לונדון. במהלך תקופה זו גם עבדה כבמאית בלהקה השייקספירית המלכותית.
בנוסף לעיסוקה בבימוי ובכתיבה, וגנר מרצה בחוג לתיאטרון בסמינר הקיבוצים, והיא בעלת טור בשם "לבד ברחבה" בעיתון הארץ. מתגוררת כיום בקריית טבעון, שם היא גם משמשת כבעלים משותף של הבר המקומי "מנדוּ".
מבחר מיצירותיה > תיאטרון

"ברקיע השביעי" מאת יעקב שבתאי, 2017 - עיבוד ובימוי
נתן החכם, תיאטרון החאן, 2022 - עיבוד, בימוי ותנועה
"דיק פיק", תיאטרון סמינר הקיבוצים, 2023 - יצירה, בימוי ותנועה
"דור בא" מאת מעין אבן, תיאטרון הבית, 2023 - בימוי
מבחר מיצירותיה > ספרי שירה

"אם אשנה את שמי לנח" - הוצאת קתרזיס, 2020
"כמו הורים במסיבת יום הולדת" - הוצאת קתרזיס, 2022
הערות שוליים

↑  הטור "לבד ברחבה" בעיתון הארץ, מאת נעה וגנר
↑   יאיר אשכנזי, הבמאית נעה וגנר יוצאת נגד ההטרדות המיניות בתיאטרון בישראל, באתר הארץ, 5 באוקטובר 2017
↑  עמוד ההצגה באתר התיאטרון
↑  רותי קדוש, ‏ברקע גל הטרור, ההצגה "נתן החכם" מביאה מסר של אחווה בין הדתות, באתר מעריב אונליין, 12 באפריל 2022
↑  Hagay Hacohen, Israeli manhood takes the field after October 7, The Jerusalem Post, September 29, 2024
↑  דף ההצגה "דור בא" באתר האינטרנט של תיאטרון הבית
↑  מאיה נחום שחל, המחזה "דור בא" - "על הדור האבוד והמפונק שלי, ואני לא בהכרח חושב שזה רע", באתר כלכליסט, 3 בינואר 2023
↑   אילן ברקוביץ', זה ברור לכל שאנחנו צריכים לסיים במיטה, באתר הארץ, 17 באוגוסט 2020
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987008748790405171  LCCN: n2021067272  VIAF: 5159610753140542765   WorldCat (עם VIAF): 5159610753140542765
לשכת העיתונות והמידע הפדרלית (גרמניה)

| --- | --- |


 מידע כללי
 מדינה:  גרמניה גרמניה
 משרד אחראי:  משרד הקנצלר הפדרלי
 סוכנות אם:  משרד הקנצלר הגרמני 
 תאריך הקמה:  16 בספטמבר 1949
 ממשלה:  ממשלת גרמניה
 מנהל:  שטפן הבשטרייט 
 מטה מרכזי:  ברלין
 עובדים:  540
 תקציב:  135,518 אירו
 אתר רשמי
 
לשכת העיתונות והמידע הפדרלית (בגרמנית: Presse- und Informationsamt der Bundesregierung) הוא הגוף הממשלתי המרכזי בגרמניה, העוסק בהפצת מידע לציבור ובקשר עם התקשורת. הגוף הוקם במטרה לתאם את פעילות התקשורת של הממשלה הפדרלית ולספק מידע מדויק ומעודכן לתקשורת ולציבור הרחב על פעילויות הממשלה והמדינה. הוא פועל כגוף המרכזי להנגשת מידע לתקשורת, והוא מהווה חלק בלתי נפרד מהאסטרטגיה התקשורתית של ממשלת גרמניה.
היסטוריה

לשכת העיתונות והמידע הוקמה בשנת 1953, לאחר מלחמת העולם השנייה, כחלק מהמאמץ לשקם את מערכת התקשורת הממשלתית בגרמניה ולספק מידע אמין ומדויק לציבור בשיקום המדינה לאחר שנים של דיכוי. תפקידו הראשון היה להבטיח שיתוף פעולה הדוק בין הממשלה והתקשורת כדי להבטיח שהמדינה תוכל להציג את פעולותיה בצורה ברורה לציבור הגרמני ולעולם הרחב. במהלך שנות ה-60 וה-70, עם התחזקותה של הדמוקרטיה הפדרלית בגרמניה, לשכת העיתונות והמידע המשיכה למלא תפקיד חשוב בהנחיית התקשורת הממשלתית. זאת הייתה תקופה של עלייה במודעות הציבורית ובדרישה לשקיפות, במיוחד לאחר תקופות של דיכוי פוליטי תחת השלטון הנאצי. בעקבות זאת, הלשכה נדרשה להיענות לאתגרים חדשים של קשר עם הציבור תוך שמירה על מסר אחיד וברור.
החל משנות ה-90, הלשכה העמיקה את מאמציה כדי לנהל את הדימוי של גרמניה בעולם ובמיוחד בנושאים של פוליטיקה בינלאומית ויחסים דיפלומטיים. היא עסקה בהנגשת מידע על גרמניה ברחבי העולם, הן לגבי ההיסטוריה של המדינה והן בנוגע למדיניות הפנים והחוץ שלה. הלשכה הרחיבה את פעילותה לאתרי אינטרנט ופרסומים במגוון שפות זרות, מתוך מטרה להציג את גרמניה כמדינה פתוחה ומודרנית בפני הקהל העולמי. עם תחילת המאה ה-21 וההתפתחות המהירה של אמצעי תקשורת דיגיטליים, גיבשה הלשכה מערכות חדשות של הפצת מידע, כמו אתרי אינטרנט מקומיים ובינלאומיים, בלוגים ממשלתיים ופעילות רבה במדיה החברתית. גוף זה המשיך להיות המרכזי של ממשלת גרמניה שמפקח על הפצת הודעות לעיתונות, פרסומים רשמיים, ועמדות הממשלה בנוגע לאירועים פוליטיים, חברתיים וכלכליים במדינה ובעולם.
תפקידים > תפקידי לשכת העיתונות והמידע הפדרלית:

הפצת הודעות רשמיות לעיתונות, המעדכנות את הציבור והעיתונות על החלטות ממשלתיות, חוקים חדשים, פעילויות הממשלה, ביקורים רמי דרג ועוד.
יוזמת ומבצעת תוכניות תקשורת, שמסייעות בהבהרת מדיניות הממשלה לציבור, באמצעות אמצעי תקשורת מגוונים, כגון סרטונים, קמפיינים פרסומיים ופרסומים דיגיטליים.
אחראית תיאום עם התקשורת הבינלאומית, במטרה לשמור על תדמיתה של גרמניה בעולם ולקדם את יחסיה הדיפלומטיים עם מדינות אחרות. זה כולל אתרי אינטרנט בשפות זרות, תרגום חומרים ופרסום מידע על גרמניה ברחבי העולם.
עוקבת אחרי השפעת ההודעות לעיתונות והקמפיינים הציבוריים, על מנת להעריך את השפעתם על הציבור ולקבוע אם יש צורך בשינויים או עדכונים בהודעות ובתכנים.
מבנה

לשכת העיתונות והמידע הפדרלית כפופה ישירות למשרד הקנצלר של גרמניה (Bundeskanzleramt), ומנוהלת על ידי מנהל כללי, הנקרא "ראש לשכת העיתונות והמידע". הצוות בלשכה מורכב ממומחים לתקשורת, עיתונאים, דוברים ופקידים ציבוריים, העוסקים במילוי מטרות הגוף בצורה מקצועית וממוקדת.
מבנה > לשכת העיתונות והמידע מחולקת למספר יחידות ארגוניות

היחידה המדינית: אחראית על פרסום מידע הנוגע למדיניות החוץ של גרמניה ויחסיה עם מדינות אחרות.
היחידה הפוליטית: אחראית על פרסום מידע בנוגע לפעולות ומדיניות הפנים של הממשלה.
המחלקה להנגשת מידע ציבורי: אחראית על עיבוד והפצת מידע לציבור דרך ערוצים שונים, כגון אתרי אינטרנט, מדיה חברתית, פרסומות ועוד.
בנוסף, קיימים משרדים אזוריים של לשכת העיתונות והמידע המיועדים לתיאום הפעולות המקומיות במדינות הפדרליות השונות של גרמניה.
ראו גם

לשכת העיתונות הממשלתית
מערך ההסברה הלאומי
משרד דובר הבית הלבן
הערות שוליים

1 2  History and tasks, Website of the Federal Government | Bundesregierung, ‏January 2, 2023
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007261499705171  BNE: XX89921  BnF: cb11862232k (data)  GND: 2029155-3  ISNI: 0000 0001 2161 6494  LCCN: n80099552  NKC: ko2003189915  NLA: 35375335  SELIBR: 283745  SUDOC: 026358972  VIAF: 133233041   WorldCat (עם VIAF): 133233041
סיגברט השלישי

| --- | --- |

 לידה:  630 
 פטירה:  1 בפברואר 656 (בגיל 26 בערך) 
 בן או בת זוג:  כימנכילד 
 
סיגברט השלישי (Sigebert III או סיגיברט, Sigibert; בערך 630 – 1 בפברואר 656) היה המלך המרובינגי של אוסטרזיה משנת 634 ועד מותו.
הוא תואר בתור "המלך העצל" המרובינגי הראשון – "מלך עושה כלום", כשלמעשה המאיורדומוס (הממונה על הארמון) שולט בממלכה לאורך כל תקופת שלטונו. עם זאת, הוא חי חיים נוצריים אדוקים ומאוחר יותר הוכרז כקדוש, ונזכר כסיגברט הקדוש מאוסטרזיה בכנסייה הרומית-קתולית ובכנסייה האורתודוקסית המזרחית.
חייו

סיגברט נולד בשנת 630 כבנם הבכור של דגוברט הראשון, מלך הפרנקים, ושל פילגשו רגנטרוד (Ragnetrude).
דגוברט השלים עם אמנדוס, שגורש בעבר בגלל ביקורת על מידותיו המגונות של המלך, וביקש ממנו להטביל את בנו. הטקס נערך באורליאן וכריברט השני, אחיו למחצה של דגוברט ומלך אקוויטניה, היה הסנדק. דגוברט הפקיד את חינוכו של סיגברט בידיו של פפין מלנדן, שהיה המאיורדומוס באוסטרזיה תחת אביו של דגוברט, המלך כלותאר השני, עד שנת 629.
פפין לקח את סיגברט הצעיר ועבר איתו לשטחי שלטונו באקוויטניה, שם שהו בשלוש השנים הבאות.
בשנת 633, מרד של האצילים אילץ את דגוברט להכתיר בשנת 634 את סיגברט בן השלוש למלך אוסטרזיה, בדומה לאופן שבו אביו כלותאר השני הכתיר אותו למלך אוסטרזיה בשנת 623. עם זאת, הוא סירב לתת את הכוח השלטוני לפפין על ידי מינויו למאיורדומוס עבור המלך-הילד.
במקום זאת הוא העמיד את סיגברט תחת פיקוחם של אדלגיסל (אנ') כמאיורדומוס ושל הבישוף של קלן (אנ') קוניברט (אנ') כעוצר, תוך שהוא מחזיק את פפין בנויסטריה כבן ערובה.
בשנת 634 נולד בנו השני של דגוברט, כלוביס השני, והמלך אילץ את האצילים לקבל אותו כמלך הבא של נויסטריה ובורגונדיה, ובכך יצר חלוקה חדשה של האימפריה.
עם מותו של דגוברט בשנת 639, הפכו שתי הממלכות הפרנקיות שוב לעצמאיות תחת סיגברט השלישי וכלוביס השני. שתי הממלכות היו תחת שלטונם של מלכים-ילדים (סיגברט היה בערך בן 11 וכלוביס בן 5) ונשלטו על ידי עוצריהם. זה היה תחת שלטונו של סיגברט שהמאיורדומוס החל למלא את התפקיד החשוב ביותר בחיים הפוליטיים של אוסטרזיה, והוא תואר כ"מלך העצל" הראשון – מלך עושה כלום – של השושלת המרובינגית. פפין החליף את אדלגיסל כמאיורדומוס של אוסטרזיה בשנת 639 אך מת בשנת 640, והוחלף על ידי בנו גרימואלד. בשנת 640 מרדה דוכסות תורינגיה נגד אוסטרזיה במלחמה היחידה בתקופת שלטונו של סיגברט. גרימואלד הרשה למלך הצעיר לעמוד בראש הצבא בניסיון לדכא את המרד, אך הוא הובס על ידי רדולף (אנ'), דוכס תורינגיה. הכרוניקה של פרדגריוס מציינת שהתבוסה הותירה את סיגברט בוכה באוכף שלו.
למרות שהיה חסר השפעה כמלך, סיגברט הפך לבוגר אדוק תחת פיקוחם של פפין ומאוחר יותר של קוניברט וחי חיי חסידות נוצרית.
הוא השתמש בעושרו כדי להקים מנזרים רבים, בתי חולים וכנסיות, כולל מנזר סטבלוט-מלמדי (אנ').
סיגברט השלישי מת מסיבות טבעיות ב-1 בפברואר 656 בגיל 25. הוא נקבר במנזר סנט מרטין ליד מץ שהוא עצמו ייסד. בשנת 1063 הוצאה גופתו מהקבר והועברה למבנה בצד המזבח. המנזר נהרס בשנת 1552 ושרידי הקדושים הועברו לקתדרלת ננסי (אנ'). סיגברט השלישי נערץ כקדוש על ידי הכנסייה הקתולית כשיום חגו ב-1 בפברואר. הוא הקדוש המגן של ננסי.
נישואין וירושה

המאיורדומוס גרימואלד הצליח לשכנע את סיגברט הצעיר, שלא היו לו אז ילדים, לאמץ כיורשו את בנו של גרימואלד, כילדברט (המאומץ). אולם המלך התחתן עם כימנכילד מבורגונדיה (אנ') והוליד בן משלו, המלך לעתיד דגוברט השני. הייתה לו גם בת, ביליכילד (אנ'), המלכה לעתיד של נוסטריה ובורגונדיה.
בשנת 656, לאחר מותו של סיגברט, ניסה גרימואלד לתפוס את כס המלכות של אוסטרזיה ודאג לגלח את ראשו (טונזורה (אנ')) של דגוברט הצעיר (שהיה אז בן 7) ולשלוח אותו למנזר באירלנד.
בנו של גרימואלד, כילדברט, הוכרז כמלך אוסטרזיה באותה השנה, אך שלטונו היה קצר מועד שכן הוא הודח לאחר שבעה חודשים בשנת 657 והוא ואביו נהרגו במרד.
אוסטרזיה עברה לאחר מכן לשלטונם של בני אחיו של סיגברט, כלוביס השני, לתקופה מסוימת. כלותאר השלישי, בנו הבכור של כלוביס, הפך למלך אוסטרזיה בשנת 657. בשנת 658 הוא הפך גם למלך נויסטריה ובורגונדיה עם מות אביו, ובכך איחד את הממלכות הפרנקיות באופן זמני תחת שלטון אחד. אולם כמה שנים מאוחר יותר, האצולה האוסטרזית שוב לחצה בהצלחה להפרדת הממלכות. כתוצאה מכך, כילדריך השני, אחיו הצעיר של כלותאר, הפך למלך אוסטרזיה משנת 662 ועד מותו ב-675. האצילים העלו על כס המלוכה את כלוביס השלישי, שלא ידוע עליו הרבה, אך שלטונו היה קצר. בשנת 676 הוחזר דגוברט השני מאירלנד ותפס את כס המלכות של אביו לאחר כ-20 שנות גלות.
הערות שוליים

1 2 3 4 5  סיגברט השלישי, באתר בריטניקה (באנגלית)
↑  אורה לימור, "ממלכת הפרנקים במאה ה-7", בתוך: ראשיתה של אירופה, כרך ב, יחידה 3, פרק ד, האוניברסיטה הפתוחה, תשס"ג 2003, עמ' 71–72: "634–656".
1 2 3 4 5 6  Alban Butler. "Saint Sigebert II, French King of Austrasia, Confessor". Lives of the Fathers, Martyrs, and Principal Saints, 1866. CatholicSaints
↑  אורה לימור, "ממלכת הפרנקים בימי כלוביס ויורשיו (התקופה המרובינגית)", בתוך: ראשיתה של אירופה, כרך ב, יחידה 3, האוניברסיטה הפתוחה, תשס"ג 2003, עמ' 74.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb126536315 (data)  GND: 103078886  ISNI: 0000 0003 8241 4751  SUDOC: 050621114  VIAF: 264713085   WorldCat (עם VIAF): 264713085 
ההטבלה של סיגברט, עם אמו.
דמותו של סיגברט על חלון ויטראז'.
קאנטרי אלטרנטיבי

| --- | --- |

 מקורות סגנוניים:  מוזיקת קאנטרי, רוק אלטרנטיבי, רוק נוצרי, אאוטלו קאנטרי, מוזיקת קאנטרי נאו-מסורתית, מוזיקת קאנטרי פרוגרסיבית, פאנק רוק, אינדי רוק, הארטלנד רוק, רוק דרומי, פולק רוק
 מקורות תרבותיים:  שנות ה-1990, ארצות הברית
 נושאים קרובים
 מוזיקת אמריקנה, קאופאנק, פולק פאנק, מוזיקת קאנטרי גותית, אינדי פולק, רוק דרומי
 
קאנטרי אלטרנטיבי (Alternative country; לעיתים קרוי כ-אלט-קאנטרי - alt-country, קאנטרי רוק אלטרנטיבי - alternative country rock, קאנטרי מתקומם - insurgent country, ו-י'אלטרנטיב - y'allternative) הוא תת-ז'אנר מוזיקלי של מוזיקת קאנטרי ורוק אלטרנטיבי, הכולל גם אלמנטים ממוזיקת קאנטרי פופ וקאנטרי רוק. לרוב, נעשה שימוש במונח כדי לתאר להקות ואמנים מסוימים של מוזיקת קאנטרי וקאנטרי רוק ששילבו איתם גם אלמנטים מז'אנרי רוק וקאנטרי אחרים.
בשנות ה-1990 החלו להשתמש בז'אנר זה, במקביל לרוק אלטרנטיבי, כדי לתאר קבוצה מגוונת של מוזיקאים וזמרים הפועלים מחוץ למסורת ולתעשייה של מוזיקת המיינסטרים ומוזיקת הקאנטרי. יצירות מהז'אנר רבים התרחקו מערכי ההפקה של תעשיית המוזיקה של נאשוויל. הליריקה של השירים עשויה להיות קודרת או מודעת חברתית, אם כי לפעמים גם יותר רגשית ופחות שימוש בקלישאות של מוזיקאי קאנטרי מהמיינסטרים. מבחינות אחרות, לסגנונות המוזיקליים של אמנים שנכללים בז'אנר זה יש לעיתים קרובות מעט במשותף, החל ממוזיקת פולק אמריקאית (אנ') מסורתית ובלוגראס, דרך רוקבילי והונקי טונק, ועד למוזיקה שלא ניתן לזהות אם היא רוק מיינסטרים או קאנטרי מיינסטרים. התיוג הרחב הזה כבר יצר בלבולים עוד יותר בקרב אמני קאנטרי אלטרנטיביים שהתנערו מהמיינסטרים, לאחר שמספר אמני מיינסטרים הצהירו שהם חלק מהז'אנר, וכן כי טענו באופן רטרואקטיבי שמוזיקאי עבר הם מוזיקאי קאנטרי אלטרנטיבי. מגזין המוזיקה האמריקאי No Depression (אנ') הוא המגזין הידוע ביותר המוקדש לז'אנר.
בין האמנים המזוהים עם הז'אנר ניתן למנות את וודי גאת'רי, האנק ויליאמס ו-Carter Family (אנ').
לקריאה נוספת

Alden, Grant; & Blackstock, Peter (1998). No Depression: An Introduction to Alternative Country Music. Whatever That Is. Dowling Pr. ISBN 1-891847-00-7.
Goodman, David (1999). Modern Twang: An Alternative Country Music Guide and Directory. Dowling Pr. ISBN 1-891847-03-1.
Wolff, Kurt; Duane, Orla (2000). Country Music: The Rough Guide. Rough Guides. pp. 557–8. ISBN 978-1-85828-534-4.
Kasten, Roy (29 באפריל 2008). "Fifteen Things You Might Not Know about The Bottle Rockets, on Their Fifteenth Birthday". Riverfront Times. אורכב מ-המקור ב-4 ביוני 2011. {{cite web}}:  (עזרה)
Hogeland, William (March 14, 2004), "Emulating the Real and Vital Guthrie, Not St. Woody", New York Times.
הערות שוליים

↑  "The story of No Depression" (אורכב 13.01.2010 בארכיון Wayback Machine), No Depression, retrieved May 19, 2010.
↑  "Alternative Country-Rock Music Genre Overview". AllMusic.
↑  W. C. Malone, Country Music, U.S.A. (Austin, TX: University of Texas Press, 2nd edn., 2002), ISBN 0-292-75262-8, p. 451.
1 2  C. Smith, 101 Albums That Changed Popular Music (Oxford: Oxford University Press, 2009), ISBN 0-19-537371-5, pp. 204–9.
↑  K. Wolff and O. Duane, eds, Country Music: the Rough Guide (London: Rough Guides, 2000), ISBN 1-85828-534-8, p. 549.
↑  C. K. Wolfe and J. E. Akenson, Country Music Annual 2001 (University Press of Kentucky, 2001), ISBN 0-8131-0990-6, pp. 78–80.
↑  A. A. Fox, "Alternative to what?": O Brother, September 11 and the politics of country music", in C. K. Wolfe and J. E. Akenson, Country Music Goes to War (Lexington, KY: University Press of Kentucky, 2005), ISBN 0-8131-2308-9, p. 164.
↑  G Smith, Singing Australian: a History of Folk and Country Music (Melbourne: Pluto Press Australia, 2005), ISBN 1-86403-241-3, p. 134.
| תת סוגות של מוזיקת קאנטרי |
| --- | --- | --- |
|  | קאנטרי אלטרנטיבי • קאנטרי אוסטרלי • צליל בייקרספילד • בלוגראס • קאנטרי פולק • קאנטרי פופ • קאנטרי רוק • קאנטרי ראפ • קאנטרי סול • הונקי טונק • צליל לאובוק • צליל נאשוויל • נאו קאנטרי מסורתי • אאוט לאו קאנטרי • פרוגרסיב קאנטרי • מוזיקת רד דירט • רוקבילי • וסטרן סווינג • טקסס קאנטרי |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007554433405171  LCCN: sh2008004319
עבאס עראקצ'י

סייד עבאס עראקצ'י (בפרסית: سید عباس عراقچی, תעתיק מדויק: סיד עבאס עראקצ'י; נולד ב-1960 בטהראן) הוא דיפלומט ופוליטיקאי איראני המשמש בתפקיד שר החוץ של איראן מאז 2024.
ביוגרפיה

עבאס עראקצ'י השלים תואר ראשון ביחסים בינלאומיים מבית הספר ליחסים בינלאומיים, המזוהה עם משרד החוץ של איראן. לאחר מכן השלים תואר שני במדע המדינה מאוניברסיטת אזאד האסלאמית, סניף מרכז טהראן. בנוסף, עראקצ'י הוא בעל תואר דוקטור במחשבה פוליטית מאוניברסיטת קנט.
עראקצ'י הצטרף למשרד החוץ של איראן בשנת 1989. בתחילת שנות ה-90, הוא שימש כאחראי עניינים של הנציגות הקבועה של הרפובליקה האסלאמית של איראן לארגון לשיתוף פעולה אסלאמי בג'דה, ערב הסעודית.
לפני שהפך לשגריר שימש עראקצ'י כמנכ"ל המכון למחקרים פוליטיים ובינלאומיים (IPIS). מ-2004 עד 2005 הוא היה מנהל בית הספר ליחסים בינלאומיים.
הוא שימש כשגריר איראן בפינלנד (1999–2003) וביפן (2007–2011).
הוא שימש כסגן פוליטי במשרד החוץ בין השנים 2017 ל-2021. בעבר כיהן כסגן שר החוץ לענייני אסיה-האוקיינוס השקט וחבר העמים ולעניינים משפטיים ובינלאומיים של משרד החוץ. הוא שימש כמנהל משא ומתן הראשי של איראן בשיחות הגרעין ה-P5+1, בממשלתו של הנשיא חסן רוחאני.
ביוגרפיה > שר החוץ

עראקצ'י מונה על ידי נשיא איראן החדש מסעוד פזשכיאן לשר החוץ שלו ב-11 באוגוסט 2024. הוא הפך לשר החוץ לאחר הצבעת אמון של המג'לס (הפרלמנט האיראני) ב-21 באוגוסט. עראקצ'י הביע תמיכה בציר ההתנגדות.
הערות שוליים

↑  "سید عباس عراقچی - دانشنامه ویکیدا". fa.wikida.ir (בפרסית). נבדק ב-2024-08-17.
1 2 3 4  "Deputy for Legal & International Affairs". Islamic Republic of Iran Ministry of Foreign Affairs.
↑  "Seyyed Abbas Araghchi became Asia–Pacific Deputy of Minister of Foreign Affairs". Iranian Students' News Agency (בפרסית). 24 בדצמבר 2011. נבדק ב-15 באפריל 2016. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Iran Demotes Top Nuclear Diplomat in Foreign Ministry Reshuffle". BNN Bloomberg. 14 בספטמבר 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Iran's president proposes an ex-nuclear negotiator as foreign minister. A woman is also on the list". Associated Press (באנגלית). נבדק ב-2024-08-22.
↑  "Iran's hard-line parliament approves all members of president's Cabinet, first time since 2001". Associated Press (באנגלית). נבדק ב-2024-08-22.
↑  "Iran lawmakers approve new president's cabinet". France 24 (באנגלית). נבדק ב-2024-08-22.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9811718522605606  GND: 1315175606  ISNI: 0000 0000 5344 5813  LCCN: no2005102438  VIAF: 7197170529778820220008   WorldCat (עם VIAF): 7197170529778820220008
עומר עבדאללה

עומר עבדאללה (בקשמירית: عمر عبداللہ‏האזנהקובץ:Omar Abdullah Pronunciation.ogg‏Ⓘ‏; נולד ב־10 במרץ 1970) הוא פוליטיקאי הודי־מוסלמי המכהן כראש השרים של ג'אמו וקשמיר מאוקטובר 2024. כיהן כראש השרים גם בשנים 2008–2014 וכשר בממשלת הודו. סגן נשיא מפלגת הוועדה הלאומית של ג'אמו וקשמיר.
ביוגרפיה

עומר עבדאללה נולד ב־10 במרץ 1970 ברוצ'פורד (אנ') שבאסקס באנגליה. בעוד אמו מולי היא בריטית, משפחת אביו היא משפחה בעלת השפעה פוליטית וותיקה בקשמיר. אביו פארוק עבדאללה וסבו שייח' עבדאללה (אנ') עמדו בראשות ממשלת המדינה.
עומר קיבל תואר ראשון במינהל עסקים במכללת סינדהאם בבומביי.
עומר נכנס לחיים הפוליטיים בגיל 28, כאשר נבחר ללוק סבהה בבחירות ב־1988 מטעם הוועידה הלאומית של ג'אמו וקשמיר. הוא נבחר בשנית בבחירות ב־1999 ומונה לשר המדינה (תפקיד בין שר לסגן שר) למסחר ותעשייה בממשלת אטאל ביהארי ואג'פאיי. ב־2001 מונה לשר המדינה במשרד החוץ. הוא כיהן בתפקיד עד דצמבר 2002, כשהתפטר על מנת לעסוק בהכנות מפלגתו לבחירות לאספה המחוקקת של ג'אמו וקשמיר.
ביוני 2002 מונה עומר לנשיא הוועידה הלאומית של ג'אמו וקשמיר כשהוא מחליף את אביו פארוק.
בבחירות לאספה המחוקקת של ג'אמו וקשמיר ב־2002 הובס עומר במחוז הבחירה בו התמודד והמפלגה נחלה תבוסה. עומר עצמו שב ונבחר ללוק סבהה בבחירות ב־2004.
בבחירות לאספה המחוקקת של ג'אמו וקשמיר ב־2008 נבחר עומר לאספה, ומפלגתו, שזכתה ב־28 מושבים, הקימה בינואר 2009 ממשלת קואליציה עם הקונגרס הלאומי ההודי כשהוא משמש כראש השרים. במקביל התפטר עומר מנשיאות המפלגה ואביו פארוק מונה לתפקיד.
ביולי 2009 הגיש עומר את התפטרותו לאחר התעוררות שערורייה מ־2006 בה קטינות הוכרחו לעסוק בזנות, אך מושל ג'אמו וקשמיר לא קיבל את ההתפטרות.
בבחירות לאספה המחוקקת של ג'אמו וקשמיר ב־2014 הפסידה המפלגה, ועומר התפטר מתפקידו כראש השרים, כשהוא משמש כראש האופוזיציה באספה.
עומר הושם באוגוסט 2019, במהלך חלוקת ג'אמו וקשמיר, במעצר בית לצד מנהיגים אחרים בקשמיר. עקב סירובו להתחייב להימנע מעיסוק בנושאים פוליטיים לא שוחרר עד מרץ 2020.
עומר התמודד בבחירות ללוק סבהה ב־2024 אך הפסיד בפער של כמאתיים אלף קולות למהנדס ראשיד.
לאחר הבחירות לאספה המחוקקת של ג'אמו וקשמיר באוקטובר 2024 זכתה הוועידה הלאומית ב־42 מושבים, ועומר הושבע בשנית לראש השרים בחבל ב־16 באוקטובר 2024.
חיים אישיים

עומר נישא ב־1994 לפייל נאת, אך הם נפרדו ב־2011. לזוג שני בנים.
הערות שוליים

1 2  Kirti Sharma, Omar Abdullah Biography: Early Life, Education, and Political Career, Jagran Josh, ‏8 באוקטובר 2024
↑  "Omar Abdullah resigns over sex scandal allegations". The Economic Times. 2009-07-28. נבדק ב-2024-10-22.
↑  Mir Fareed, Why 'Naya Kashmir' chose jailed Engineer Rashid over Omar Abdullah, India Today, ‏6 ביוני 2024
↑  Ashraf Wani, Omar Abdullah takes oath as J&K Chief Minister, Surinder Choudhary his deputy, India Today, ‏16 באוקטובר 2024
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0003 5645 4928  LCCN: nb2011020256  SUDOC: 161306233  VIAF: 185676432   WorldCat (עם VIAF): 185676432
קטובלאונים

מפת שטחי השבט בתקופת הכיבוש הרומי.
קטובלאונים (בבריטונית: Catu-wellaunī; "שרי המלחמה") היו שבט קלטי אשר שכן באזור דרום-מזרח אנגליה של ימינו בתקופה הטרום-רומית בבריטניה.
השבט הופיע בסוף המאה ה-1 לפנה"ס והפך לאחד השבטים החזקים ביותר בדרום בריטניה. שטחי השבט גבלו בצפון עם שבט הקורילטאווים, במזרח עם האייסנים והטרינובנטסים, בדרום עם האטרבטים, וממערב עם הדובונים והקורנובים. כמו רבים משכניהם במה שהוא כיום דרום מזרח אנגליה, הם היו כנראה שבט בלגי מהים הצפוני או קו החוף הבלטי של אירופה, חלק מהגל השלישי של המתיישבים הקלטים בבריטניה. ייתכן שהם היו קשורים לשבט הקטלאונים, שבט בלגי בצפון-מזרח גאליה. הטריטוריה העיקרית של הקטובלאונים הייתה על הגדה הצפונית של נהר התמזה וצפונה (בהרטפורדשייר של ימינו). אזור זה היווה את בסיס הכוח המקורי שלו, בירתו המוקדמת של השבט הייתה בווית'מהמפסטד, אך תחת קאסיולאונוס היא התרחבה והשתלטה על האזורים של קיימברידג'שייר, נורת'האמפטונשייר, בדפורדשייר, בקינגהאמשייר, חלק מאוקספורדשייר, מידלסקס וצפון מזרח סארי של ימינו.
הקטובלאונים היו אחד השבטים הקלטים הבולטים בזמנם, וגם אחד העשירים ביותר, עם אדמות חקלאות מהטובות באי הבריטי. כשבראשם ראש השבט קרטקוס, הקטובלאונים היה מהכוחות העיקריים שנלחמו כנגד הכיבוש הרומי של בריטניה שהחל בשנת 43, אך הם הובסו תוך מספר חודשים אל מול הכוח הצבאי הרומאי ועיר הבירה (ורלמיון) שלהם הפכה למעוז רומי עיקרי ולעיר הבירה הראשונה של הפרובינקיה הרומית החדשה. קרטקוס עצמו נמלט מערבה והמשיך לעמוד בראש הכוחות הקלטים שנלחמו ברומאים (בהם האורדוביקים והסילורים) עד שהובס לבסוף ונפל בשבי סביב שנת 50.
ראשי השבט העיקריים

קסיוולאונוס (המאה ה-1 לפנה"ס) - נלחם כנגד פלישות יוליוס קיסר לבריטניה ב-55 לפנה"ס ושוב ב-54 לפנה"ס
קונובלינוס (9 – 40 לספירה) - אחיו של קרקטוס, נהרג בקרב נגד הרומאים
קרטקוס (40 – 43 לספירה) - נלחם כנגד הכיבוש הרומי של בריטניה שהחל ב-43 לספירה
ראו גם

הכיבוש הרומי של בריטניה
טרינובנטים
אורדוביקים
מטבעות שהוטבעו על ידי הקטובלאונים סביב סוף שנות ה-30 של המאה ה-1.