stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ינה שימוני
כתביו

Kalocsa környéke. Bölcsészettudori értekezés. (Budapest, 1882)
Bert Pál, Utazások és vadász-kalandok. Elbeszélések az állatvilágból. Ford. (Budapest, 1886)
Ratzel Frigyes, A föld és az ember. Anthropo-geographia, vagy a földrajz történeti alkalmazásának alapvonalai. Ford. Budapest, 1888.
Idegen népek közt messze földön. Utirajzok és életképek kiváló utazók leirásából. Számos fametszetű ábrával. Budapest, 1888. (2. kiadás. Budapest, 1905.)
A sarkvidéki fölfedezések története. 51 rajzzal. Budapest, 1890.
Földrajz a kereskedelmi akadémiák és középkereskedelmi iskolák számára. Budapest, 1892-93. (Két kötet. I. rész. Homolka József 40 színezett és 5 fekete térképével. II. A világkereskedelem. Scherzer, Brachelli és más statisztikai művek és adatok kritikai felhasználásával. 2. kiadás. Budapest, 1892. és 1899. 3-ik javított és teljesen átdolgozott kiadás. I. rész. Kereskedelmi akadémiák és felső kereskedelmi iskolák számára. Általános földrajz. Ázsia, Afrika, Amerika, Ausztrália 14 térk. Budapest, 1905.)
Földrajz a polgári fiúiskolák I-III. oszt. számára. U. ott, 1890., 1891. Három kötet (I. Balló Józseffel együtt. 16 szinezett, a szövegbe nyomott térképpel és rajzzal. 1892. II. 16 szines és 8 fekete térképpel. 1892. III. 8 szines és számos fekete, a szövegbe nyomott térképpel. A térképeket rajzolta Homolka József. 1891.).
Földrajz a polgári leányiskola I-III. oszt. számára. U. ott, 1892., 1902. Három kötet (I. 1893. Homolka Józseftől 27 szines térképpel. II. 1893. tiz szines és fekete térképpel. III. 1902. Képekkel).
Földrajz a népiskolák IV-VI. oszt. számára. A vallás- és közoktatási miniszterium megbízásából. A képeket Keleti Gusztáv és Dörre Tivadar rajzolták és Morelli Gusztáv metszette. Budapest, 1895-96. Két kötet. (IV. A két szines térképet Homolka József rajzolta. 1895., 2. kiadás 1896., 3. k. 1898., 4. k. 1899. sat. V-VI. oszt. 1896. és 1905. sat.)
Földrajz a reáliskolák I-III. oszt. számára. Budapest, 1896., 1897., 1900. Három kötet, 39., 42. és 64. képpel. I. 2. javított kiadás 1898., 3. k. 1901. II. 2. k. 1899., III. 2. k. 1901.)
Földrajz a gymnasiumok I. és II. osztálya számára. Budapest, 1897-98. Két kötet (II. 2. kiadás 1901.)
Földrajz a felsőbb leányiskolák I. és II. osztálya számára. Budapest, 1897. 81 képpel.
Leroy-Beaulieu. A zsidók és az antisemita áramlat. Ford. Budapest, 1898. (Olcsó-Könyvtár 914., 915.)
Földrajz a női kereskedelmi tanfolyamok számára. Budapest, 1899.
A világkereskedelem. Budapest, 1899.
Mathematikai és physikai földrajz elemei. A reáliskolák IV. osztálya számára. A vallás- és közoktatási miniszterium megbízásából. Budapest, 1900. Számos képpel.
Földrajz a gymnasiumok és reáliskolák I. oszt. számára. Az új tanterv szerint átdolgozott 3. kiadás. Képekkel és városi térképekkel. Külön ingyenes melléklet Magyarország térképe. Ugyan ott, 1900. XXXII tábla. (4. javított kiadás 1903.).
Az új világ. Kalandozások Amerika művelt és vad vidékein. Utirajzok és életképek kiváló utazók leírásaiból. Budapest, év n.
Magas Tátra és környéke. Budapest, 1910. (Felolvasások. Urania 7.)
Az Alduna. Budapest, 1910.
A világkereskedelem és természetes tényezői. Budapest. é. n.
ראו גם

Deák Gyula: Polgári iskolai író-tanárok élete és munkái. Budapest, Országos Polgári Iskolai Tanáregyesület, 1942.
Sziklay János: Dunántúli kulturmunkások. A Dunántúl művelődéstörténete életrajzokban. Budapest, Dunántúli Közművelődési Egyesület, 1941.
A magyar társadalom lexikonja. Budapest, A Magyar Társadalom Lexikona Kiadóvállalat, 1930.
A Pallas nagy lexikona, az összes ismeretek enciklopédiája. 1-16 k. (17-18. pótk. Szerk. Bokor József). Budapest, Pallas-Révai, 1893-1904.
Új magyar életrajzi lexikon. Főszerk. Markó László. Budapest, Magyar Könyvklub.
לקריאה נוספת

לקסיקון ביוגרפי הונגרי I-II . עורך ראשי. אגנש קניירש. בודפשט, 1967-1969.
לקסיקון יהודי הונגרי. 1020. עורך פטר אויווארי. גישה מקוונת
לקסיקון ביוגרפי של מחוז וספרם. עורך ראשי. בלה ורגה, האספה הכללית של הרשויות המקומיות של מחוז 1998.
נתוניו בקטלוג המוזיאון הספרותי פטפי
הערות שוליים

↑  Az engedélyt tartalmazó BM rendelet száma/évszáma: 42365/1874. Névváltoztatási kimutatások 1874. év 4. oldal 5. sor.
↑  "Születési bejegyzése a veszprémi izraelita hitközség születési akv. 25/1860. folyószáma alatt".
↑  Halálesete bejegyezve a Budapest VII. kerületi állami halotti akv. 2241/1944. folyószáma alatt.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0001 1272 9489  VIAF: 164371357   WorldCat (עם VIAF): 164371357
יחסי סין–פורטוגל

| יחסי סין–פורטוגל |
| --- | --- |
הרפובליקה העממית של סין: פורטוגל


סין: פורטוגל
שטח (בקילומטר רבוע)
9,596,967.75: 92,090
אוכלוסייה
1,418,507,662: 10,421,898
תמ"ג (במיליוני דולרים)
17,794,782: 287,080
תמ"ג לנפש (בדולרים)
12,545: 27,546
משטר
רפובליקה עממית: רפובליקה

יחסי סין–פורטוגל הם היחסים הדיפלומטיים בין הרפובליקה העממית של סין לבין פורטוגל.
היסטוריה

מאמצע המאה ה-19 ועד העברתה לריבונות סינית בשנת 1999, הייתה מקאו מושבה פורטוגזית. מקאו החלה להיות מיושבת בפורטוגזים בשנת 1557, והחל מ-1670 נחכר השטח מסין, על אף שלא הייתה העברת ריבונות רשמית. מקאו שגשגה כנמל ועמדה בניסיונות של ההולנדים לכיבוש במאה ה-17.
לאחר חילופי השלטון בפורטוגל ב-1640 התקראה מקאו בתואר: "Cidade do (Santo) Nome de Deus de Macau, Não há outra mais Leal" [תרגום: "עיר שמו (הקדוש) של האל, אין נאמנה ממנה"].
עם היווסדה של הונג קונג כמושבת כתר בריטית, העדיפו הספנים את מימיו העמוקים של נמל ויקטוריה, ומקאו ירדה ממעמדה כמרכז סחר אזורי. ב-1849 הכריזה פורטוגל על קולוניית מקאו כעצמאית מסין, הכרזה שזכתה להכרה סינית ב-1887.
בשנת 1955 הכריז שלטונו של אנטוניו דה אוליביירה סלזר על מקאו כפרובינציה של פורטוגל, יחד עם קולוניות פורטוגזיות אחרות. ב-1966 הוכרז משטר צבאי בעקבות הפרות סדר על רקע חיכוכים בין תושבי מקאו הסינים לשלטונות הפורטוגזים. בהמשך עברו התושבים הסינים לפעולות מחאה לא-אלימות לדרישת זכויותיהם, ובשנת 1967 נענו דרישותיהם. בזאת החל עידן של הגמוניה תרבותית סינית, ושליטה דה-פקטו של סין במקום.
לאחר מהפכת הציפורנים הדמוקרטית בפורטוגל בשנת 1974, החליט השלטון הדמוקרטי החדש לוותר על כל הטריטוריות שהחזיקה פורטוגל מעבר לים, אך סין נמנעה מלקבל לידיה את הריבונות על מקאו. בשנת 1976 הכריזה ממשלת פורטוגל על מקאו כעל "טריטוריה מיוחדת", והעניקה לה מידה רבה של עצמאות כלכלית ומנהלית. כמו כן הסכימו פורטוגל וסין לראות במקאו "טריטוריה סינית תחת מנהל פורטוגזי". בעקבות ההסכם בין הבריטים והסינים לגבי מעמדה של הונג קונג, הגיעו הפורטוגזים בשנת 1987 להבנה דומה עם הסינים לגבי מעמדה של מקאו כ"אזור אדמיניסטרטיבי מיוחד", הסדר שנכנס לתוקפו ב-20 בדצמבר 1999.
יחסי סחר

הסחר בין המדינות גבר מאז החלטה על עתידו של מקאו והרפורמות הכלכליות של דנג שיאופינג בראשית שנות ה-80 של המאה ה-20. בשנת 2002 הוערך הסחר בין שתי המדינות בכ-380 מיליון דולר. היצוא של סין לפורטוגל כולל בעיקר מוצרי טקסטיל, בגדים, נעליים, פלסטיק, ציוד אקוסטי, חומרי פלדה, מוצרי קרמיקה וציוד תאורה. סין היא שותפת הסחר הגדולה ביותר של פורטוגל. היצוא של פורטוגל לסין כולל בעיקר מעבים חשמליים וחלקי אביזר, פלסטיק ראשוני, נייר, תרופות, מוצרי טקסטיל ויין. פורטוגל השתתפה בתערוכת אקספו בשנגחאי 2010 כדי להגביר את הסחר הבילטראלי בין המדינות.
נציגויות דיפלומטיות

סין מחזיקה בפורטוגל שגרירות בליסבון.
פורטוגל מחזיקה בסין שגרירות בבייג'ינג וקונסוליה כללית בשנגחאי.
יחסי סין–פולין

| יחסי סין–פולין |
| --- | --- |
הרפובליקה העממית של סין: פולין


סין: פולין
שטח (בקילומטר רבוע)
9,596,967.75: 312,685
אוכלוסייה
1,418,507,662: 38,438,419
תמ"ג (במיליוני דולרים)
17,794,782: 811,229
תמ"ג לנפש (בדולרים)
12,545: 21,105
משטר
רפובליקה עממית: רפובליקה

היחסים בין הרפובליקה העממית של סין לפולין החלו באופן רשמי ב-5 באוקטובר 1949.
היסטוריה

היחסים הדיפלומטיים בין סין לפולין החלו בשנת 1919, אך שתי המדינות לא פיתחו קשר חזק בגלל בידודן זו מזו. היחסים החלו ב-5 באוקטובר 1949 בעקבות ההשתלטות הקומוניסטית על מדינותיהם והמשלחות הדיפלומטיות הוקמו זמן קצר לאחר מכן ב-7 באוקטובר 1949. פולין הייתה חלק מהגוש הסובייטי והייתה לה יחסי ידידות עם סין ושיתפה פעולה בסוגיות בינלאומיות כמו מלחמת קוריאה.
במהלך שנות ה-50 בגלל הפיצול הסיני-סובייטי, היחסים בין שתי המדינות התערערו. אך פולין אכן תמכה בזכותה של הרפובליקה העממית של סין למושב הקבע של האומות המאוחדות.
ג'ואו אנלאי, ראש הממשלה בשנות ה-50, ערך שני ביקורים רשמיים בפולין. מנהיגים מפולין כמו בולסלאב ביירוט, אדווארד אוחאב ויוזף צירנקייביץ' ביקרו בסין בתקופות שונות בתקופה זו.
פולין עברה שינוי פוליטי וחברתי כאשר הגוש הסובייטי קרס בסוף שנות ה-80 ופולין הפכה למדינה פוסט-קומוניסטית חדשה. היחסים בין שתי המדינות נותרו יציבים ככל שפולין הפכה לדמוקרטיה ליברלית מערבית עם שוק קפיטליסטי וסין החלה ברפורמות הכלכליות של דנג שיאופינג.
בשנת 2016, נשיא פולין, אנדז'יי דודה, נפגש עם מנהיג סין והמזכיר הכללי של המפלגה הקומוניסטית בסין, שי ג'ינפינג, ואמר כי "חברות פולניות ייהנו מאוד" מיוזמת החגורה והדרך. דודא ושי חתמו על הצהרה על שותפות אסטרטגית בה הם חזרו והדגישו כי פולין וסין רואות זו בזו כשותפות אסטרטגיות ארוכות טווח.
היחסים בין שתי המדינות

בשנות ה-50 עד שנות ה-90, שתי המדינות ביצעו פעילויות כלכליות תוך שימוש בחשבונות על הסכמי ממשל. שווי הסחר השנתי בין שתי המדינות הסתכם בכמעט מיליארד דולר בשנת 1986.
בשנות ה-90 נחתם הסכם לתשלומי סחר בבורסות להמרה. המסחר צנח בשנת 1990 מ-0.322 מיליארד דולר ל-0.144 מיליארד דולר בשנת 1991. אולם בשנת 1992 הסחר הדו-צדדי התחיל להתגבר שוב.
הסחר הדו-צדדי צמח במהלך השנים המוצלחות. עד שנת 2001 הוערך המסחר בין שתי המדינות בסך של 1.242 מיליארד דולר, עלייה של 29.5% לעומת שנת 2000.
היחסים הכלכליים בין סין לפולין סובבים סביב תחומים כמו הגנת הסביבה, כספים, טכנולוגיה חקלאית, תעשיית נחושת וכריית פחם. זה כולל גם תחומים חדשים כמו טכנולוגיה גבוהה, אנרגיה נקייה, עבודה, שירות ותשתיות.
בשנת 2008, הייצוא של פולין לסין עמד על כמיליארד דולר. אבל היא ייבאה מסין בסביבות 11 מיליארד דולר.
בינואר 2019, עובד של חברת וואווי וואנג וייג'ינג נעצר בפולין באשמת ריגול לטובת סין.
נציגויות דיפלומטיות

סין מחזיקה בפולין שגרירות בוורשה וקונסוליה כללית בגדנסק.
פולין מחזיקה בסין שגרירות בבייג'ינג וקונסוליות כלליות בצ'נגדו, גואנגג'ואו, הונג קונג ושאנגחאי.
שגרירות סין בוורשה
הקונסוליה הכללית של סין בגדנסק
שגרירות פולין בבייג'ינג
הקונסוליה הכללית של פולין בגואנגג'ואו
יחסי ספרד – קוריאה הצפונית

| יחסי ספרד – קוריאה הצפונית |
| --- | --- |
ספרד: קוריאה הצפונית


ספרד: קוריאה הצפונית
שטח (בקילומטר רבוע)
505,370: 120,538
אוכלוסייה
47,905,341: 26,517,006
תמ"ג (במיליוני דולרים)
1,580,695: 
תמ"ג לנפש (בדולרים)
32,996: 
משטר
מונרכיה חוקתית: דיקטטורה, טוטליטריזם, משטר חד מפלגתי

יחסי ספרד–קוריאה הצפונית הם יחסי החוץ בין ספרד וקוריאה הצפונית. קוריאה הצפונית פתחה שגרירות בספרד בשנת 2014, אם כי הוא לא מתנהל בעניינים קונסולריים שכן אין כיום אזרחים צפון קוריאנים בספרד. לספרד אין שגרירות בצפון קוריאה, אך שגרירותה בדרום קוריאה פועלת בנושאים הקשורים לאזרחים ספרדים שמתכוונים לנסוע לצפון קוריאה. בנוסף, משרד החוץ הספרדי ממליץ על רישום בשגרירות בסיאול, בהינתן האפשרות שהיחסים בין שתי הקוריאות, שכבר כעת עדינים, עשויים להחמיר בכל עת. לכן ספרד רואה בכל שטח צפון קוריאה אזור סיכון לאזרחים ספרדים הנוסעים למדינה זו.
כל הנושאים הקונסולריים הספרדיים בשטח צפון קוריאה מבוצעים על ידי השגרירות השוודית בפיונגיאנג, במסגרת הסכם דו צדדי שוודי-ספרדי.
יחסים דיפלומטיים

ב־15 בדצמבר 2000 נתנה מועצת השרים אור ירוק לכינון יחסים דיפלומטיים עם הרפובליקה העממית הדמוקרטית של קוריאה. ספרד מנהלת רשמית את היחסים הדיפלומטיים עם פיונגיאנג מאז 7 בפברואר 2001. היחסים נותבו מאז 2006 תחת הסמכה מרובה מצד שגרירות ספרד בסיאול ושגרירות צפון קוריאה בפריז. צפון קוריאה פתחה שגרירות משלה במדריד באוקטובר 2013.
ספרד תמכה והשתתפה בתוכנית הסיוע ההומניטרי לצפון קוריאה שפותחה על ידי האיחוד האירופי. בספטמבר 2007 היא גם תרמה להקל על הנזקים שנגרמו על ידי השיטפונות שהרסו את המדינה באוגוסט. הממשלה חתמה על הסכם עם הצלב האדום הספרדי להפניית סיוע באמצעות סוכנות זו שתעבוד ישירות עם הצלב האדום הצפון קוריאני ובפיקוחו של הצלב האדום הבינלאומי.
ב־11 בדצמבר 2001 ערך סגן שר החוץ, פאר נאם סאן, ביקור רשמי בספרד. סגן שר החוץ, קונג סוק-ונג, ביקר במדריד (25 באוקטובר 2013) במסגרת הפתיחה הרשמית של שגרירות תושב וקיים פגישות עם מזכיר המדינה לענייני חוץ בצפון אמריקה, אסיה והאוקיינוס השקט.
ב-19 בספטמבר 2017 דיווח שר החוץ הספרדי, אלפונסו דסטיס כי ספרד מתכוונת לגרש את שגריר צפון קוריאה בספרד, קים היוק צ'ול בגלל שיגור טילים לעבר יפן על ידי צפון קוריאה.
יחסים דיפלומטיים > אלחנדרו קאו דה בנוס

אלחנדרו קאו דה בנוס דה לס אי פרס (בקוריאנית: 알레한드로 까오 대 베 노스; טרגונה, ספרד, 1974) הוא פוליטיקאי ועיתונאי ספרדי, המוכר בעיקר בזכות היותו נציג התרבותי המערבי הראשון של קוריאה הצפונית ביחסים עם המערב, כך יש לו מקום של כבוד בצפון קוריאה. הוא נשיא התאחדות הידידות הקוריאנית (KFA) וממלא מקום קבוע של הרפובליקה העממית הדמוקרטית של קוריאה מאז 1990. הוא ציר כבוד מיוחד של אותה מדינה וציר מיוחד של הוועדה ליחסי תרבות עם מדינות זרות. בצפון קוריאה הוא ידוע בשם 조선일 ‏Choseon-il ('קוריאה היא אחת').
הוא מתגורר בספרד, שם הוא מבצע פונקציות ייצוג עבור צפון קוריאה.
יחסי ספרד – פפואה גינאה החדשה

| יחסי ספרד – פפואה גינאה החדשה |
| --- | --- |
ספרד: פפואה גינאה החדשה


ספרד: פפואה גינאה החדשה
שטח (בקילומטר רבוע)
505,370: 462,840
אוכלוסייה
47,905,341: 10,623,157
תמ"ג (במיליוני דולרים)
1,580,695: 30,932
תמ"ג לנפש (בדולרים)
32,996: 2,912
משטר
מונרכיה חוקתית

יחסי ספרד–פפואה גינאה החדשה הם היחסים הדו-צדדיים והדיפלומטיים בין ספרד ופפואה גינאה החדשה. שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים לראשונה ב-28 באוגוסט 1978.
קשר היסטורי

אין כמעט נתונים מפפואה עד שהאירופאים הגיעו לאיים אלה במאה ה-19. אדמות אלו קיבלו את שמם במאה זו: פפואה מגיעה ממילה מלזית המתארת את השיער המתולתל של המלנזים, גינאה החדשה הייתה השם שהעניק לה חוקר ספרדי, אינייגו אורטיס דה רטס (אנ') אשר חקר את האי בשנת 1545, בגלל הדמיון שלה עם חופי גינאה באפריקה.
שיתוף פעולה

אינטראקציות מסחריות בין פפואה גינאה החדשה לספרד מעוגנות במסגרת ההנחיות הכלליות של הסכמי השותפות הכלכלית של הקהילה (EPA) בין האיחוד האירופי לאזור אפריקה-הקריביים-פסיפיק (ACP).
בדצמבר 2009 נחתם הסכם השותפות הכלכלי הזמני של האיחוד האירופי–פפואה גינאה החדשה, שכלל התחייבויות של מדינה זו ביצוא פטור ממכס וללא מכסות; פתיחה הדרגתית וסימטרית של השוק שלה למוצרים קהילתיים, למעט בשר, דגים, פירות, ירקות, אלכוהול, צינורות וברזל. בנוסף, ההסכם מחייב עמידה בתקנות הקהילה בדבר חסמים טכניים לסחר ואמצעים סניטריים ופיטוסניטריים. האיחוד האירופי מצדו מציע שיתוף פעולה במכס וכללי מוצא טובים יותר למוצרי דיג בפפואה גינאה החדשה ומדינה זו שומרת לעצמה את הזכות ליישם את אמצעי ההגנה הנדרשים אם המצב מייעץ.
אסטרטגיית האיחוד האירופי 2008–2013 ביחס לפפואה גינאה החדשה מדגישה הפחתת עוני ופיתוח אנושי, כפרי וסביבתי, עם תקציב כולל של 142.3 מיליון אירו. הפעילויות המתוכנות כוללות תמיכה בתוכניות הפיתוח המסורתיות, השקעות בתשתיות ותקשורת והכנסת פעילויות מניבות הכנסה, שיפור חינוך בסיסי וניהול אחראי של משאבי הטבע.
נציגויות דיפלומטיות

ספרד מיוצגת בפפואה גינאה החדשה באמצעות שגרירותה בקנברה, אוסטרליה וקונסוליה בסידני.
פפואה גינאה החדשה מיוצגת בספרד באמצעות שגרירותה בבריסל, בלגיה.
יחסי ספרד – קוריאה הדרומית

| יחסי ספרד – קוריאה הדרומית |
| --- | --- |
ספרד: קוריאה הדרומית


ספרד: קוריאה הדרומית
שטח (בקילומטר רבוע)
505,370: 99,720
אוכלוסייה
47,905,341: 51,704,841
תמ"ג (במיליוני דולרים)
1,580,695: 1,712,793
תמ"ג לנפש (בדולרים)
32,996: 33,126
משטר
מונרכיה חוקתית: רפובליקה נשיאותית חוקתית

יחסי ספרד–קוריאה הדרומית הם יחסי החוץ  בין ספרד לקוריאה הדרומית. ספרד מחזיקה בקוריאה הדרומית שגרירות בסיאול. מאידך, קוריאה הדרומית מחזיקה בספרד שגרירות במדריד וקונסוליה כללית בלאס פאלמאס דה גראן קנריה. לשתי המדינות מערכת יחסים טובה וידידותית.
יחסים דיפלומטיים

היחסים הדיפלומטיים בין ספרד לרפובליקה של קוריאה כוננו במרץ 1950. בשנת 2010 נחגגו 60 שנה לכינון יחסים דיפלומטיים. מאז ביקורם של משפחת המלוכה באוקטובר 1996 ושל נשיא הממשלה, חוסה מריה אסנאר, באוקטובר 2000, הביאה להתעצמות הקשרים. ביקור המדינה בספרד על ידי הנשיא מו-היון, בפברואר 2007, סייע לבסס את היחסים הדו-צדדיים בין שתי המדינות, ואיפשר חתימה על הסכמים חשובים כמו מזכר ההבנה של הדיאלוג הפוליטי או ההצהרה המשותפת. שר החוץ והשיתוף, מיגל מורטינוס, ביקר בקוריאה ב-25 במרץ 2009. במהלך ביקורם נחתם הסכם סיוע שיפוטי בעניינים פליליים והסכם להגנה על מידע צבאי מסווג.
יחסים כלכליים

ספרד וקוריאה הדרומית הראו את עצמן כמדינות עם התנהגות, ביחס לתחום ההשפעה שלהן, מעל הממוצע. הגידול ביחסי הסחר מתרחש באופן לא אחיד, מכיוון שחוסר האיזון המסחרי עולה בהתמדה לטובת קוריאה. גירעון הסחר של ספרד עם קוריאה הסתכם בשנת 1997 ב-460 מיליון אירו, ואילו בשנת 2005 עמד על 2,569 מיליון אירו. חלק מהתפתחות זו נובע מהגידול ביצוא הקוריאני מאז 1998, כדרך להתאושש ממשבר 1997, מאז אותה שנה הכלכלה הקוריאנית הייתה תלויה בשווקים זרים לצמיחה.
יחסי ברזיל–נורווגיה

| יחסי ברזיל–נורווגיה |
| --- | --- |
ברזיל: נורווגיה


ברזיל: נורווגיה
שטח (בקילומטר רבוע)
8,515,770: 323,802
אוכלוסייה
212,203,410: 5,588,322
תמ"ג (במיליוני דולרים)
2,173,666: 485,513
תמ"ג לנפש (בדולרים)
10,243: 86,880
משטר
רפובליקה פדרלית: מונרכיה חוקתית

יחסי ברזיל–נורווגיה הם היחסים הדיפלומטיים בין הרפובליקה הפדרלית של ברזיל לממלכת נורווגיה. שתי המדינות חברות באו"ם.
היסטוריה

החל מהמאה ה-19, מהגרים נורווגיים החלו להתיישב בברזיל. בשנת 1851, מהגרים נורווגיים היו מהחברים המייסדים של העיר ז'וינווילי במדינת סנטה קטרינה. בשנת 1905 הייתה ברזיל אחת המדינות הראשונות שהכירו בעצמאות נורווגיה לאחר פירוק האיחוד השוודי-נורווגי. מאז, היחסים בין ברזיל לנורווגיה נעשו לבביים, מבוססים על ערכים משותפים ומונחים על ידי כבוד הדדי.
בשנת 1967, אולף החמישי, מלך נורווגיה שהה בברזיל בביקור רשמי. בשנת 1991, הנשיא פרננדו קולור דה מלו הפך לראש המדינה הברזילאי הראשון שביקר בנורווגיה. מאז הביקורים הראשונים התקיימו ביקורים ופגישות רבות בין מנהיגי שתי המדינות. בשנים האחרונות המגעים בין ממשלות, חברות ואנשים פרטיים משתי המדינות התגברו, והעניקו דינמיות למערכת היחסים הדו-צדדית. ברזיל היא אחד השווקים הגדולים ביותר בענפי הספנות והאספקה הנורווגיים, ונורווגיה וברזיל משתפות פעולה באופן הדוק בנושאים ימיים.
במהלך שריפות יערות הגשם באמזונאס בשנת 2019, נורווגיה השעתה את התשלומים לקרן אמזון של ממשלת ברזיל (מנגנון שנוצר כדי להגן על יער האמזונאס בברזיל) לאחר עלייה בפגיעה ביערות. נורווגיה הייתה התורמת הגדולה ביותר של הקרן, והעניקה בעשור האחרון כ-1.2 מיליארד דולר. ממשלת נורווגיה הביעה חשש משיעור כריתת היערות מאז שהנשיא ג'איר בולסונארו עלה לשלטון בברזיל.
ביקורים רמי דרג

ביקורים רמי דרג מברזיל לנורווגיה
הנשיא פרננדו קולור דה מלו (1991)
סגן נשיא מרקו מקיאל (2002)
הנשיא לואיז אינסיו דה סילבה (2007)
שר החוץ אנטוניו פטריוטה (2013)
הנשיא מישל טמר (2017)
ביקורים רמי דרג מנורווגיה בברזיל
המלך אולף החמישי (1967)
ראש הממשלה גרו הרלם ברונדטלנד (1992)
ראש הממשלה קיאל מגנה בונדוויק (1998, 2003)
המלך האראלד החמישי (2003)
ראש הממשלה ינס סטולטנברג (2008, 2012)
שר החוץ יונס גר סטיורה (2011)
שר החוץ בורגה ברנדה (2014)
נסיך הכתר הוקון (2015)
הסכמים דו-צדדיים

שתי המדינות חתמו על כמה הסכמים כגון הסכם בנושא סחר ושיתוף פעולה כלכלי, תעשייתי וטכני (1978); הסכם למניעת כפל מס (1980) ומזכר הבנות בנושא הוראות טכניות, היגייניות ותברואתיות המסדירות את הסחר הדו-צדדי במוצרי דייג ומוצרי חקלאות ים (2003).
נציגויות דיפלומטיות

ברזיל מחזיקה בנורווגיה שגרירות באוסלו.
לנורווגיה מחזיקה בברזיל שגרירות בברזיליה וקונסוליה כללית בריו דה ז'ניירו.
יעקב ברגלס

אין תמונה חופשית
יעקב ברגלס (15 באוקטובר 1884 – אפריל 1963) היה בנקאי יהודי גרמני שביקש בשנת 1939 לקדם רעיון של יישוב מאה אלף פליטים יהודים במחוז יונאן שבסין.
חייו

ברגלס נולד בגליציה לסולומון ופאני ברגלס. הוא למד ב-Sophien Gymnasium בברלין ובשנת 1907 הקים את חברת ברגלס ואחיו (Berglas Bros), שעסקה בבנקאות ומסחר, והחזיקה משרדים בלונדון ובברלין. בשנות ה-20 וה-30 כיהן כנשיא התלמוד תורה של ברלין. בשנת 1930 הוא נשא לאישה את מרגוט לבית ארונסדורף. בשנת 1935 נמלט מגרמניה בעקבות עליית הנאצים לשלטון, ועבר להתגורר בשאנגחאי. שם הוא ניהל התכתבויות עם ראשי השלטון הלאומני הסיני במטרה למצוא מקום מקלט לפליטים היהודים מגרמניה.
ביוני 1939 כינס ברגלס מסיבת עיתונאים במלונו בשאנגחאי, ובה הציג את תוכניתו ליישוב מאה אלף פליטים יהודים במחוז יונאן. על פי התוכנית, הממשלה הסינית תעניק לפליטים היהודים זכויות וחובות שוות לאלו של התושבים הסינים, ותאפשר להם להתיישב ביונאן ובבירתה קונמינג. היהודים מצדם יביאו סיוע כספי מיהודי ארצות הברית ואנגליה לפיתוח מחוז יונאן, שהיה זקוק לכח אדם משכיל ומקצועי לצורך פיתוחו. על פי התוכנית, כל פליט נדרש להביא עמו 200 דולר לצורך מחיה לשנה, ותהיה הנהלה מרכזית שתדאג להכשרה מקצועית ולהקמת בנק קואופרטיבי. ברגלס הציג מכתבים של ראשי ממשל סינים, בהם צ'יאנג קאי שק ואת תמיכתו של סאן פו, בנו של סון יאט-סן, אשר תמך גם בבית לאומי ליהודים בארץ ישראל. התמיכה של הסינים בתוכנית נבעה בין השאר מאמונה שיחס הוגן ליהודים יביא ליחס חיובי מצד ארצות הברית כלפיהם.
אף על פי שהיה סקפטי לגבי הצלחת הפרויקט, העיתונאי מארק גיין, שייצג בשנגחאי את הוושינגטון פוסט, סייע לברגלס להפיץ את תוכניתו בין כלי התקשורת, במטרה לעורר את דעת הקהל בעולם למצוקתם של הפליטים היהודים בשנגחאי, והתוכנית זכתה לתהודה רבה. ברגלס יצא לארצות הברית לגייס כספים לצורך תוכניתו, שם תפסה אותו מלחמת העולם השנייה, שהיו שטענו שהיא שגרמה לכך שתוכניתו לא יצאה אל הפועל.
תוכניתו של ברגלס התקבלה בהסתייגות על ידי מנהיגי ארגוני העזרה היהודיים. אלכס פריידר, נשיא ועד הסיוע לפליטים יהודיים במנילה, כתב שהתוכנית מעוררת חשד בהיותה תוצר של אדם בודד ולא ארגון מוכר. גם מחלקת המדינה של ארצות הברית הסתייגה מהתוכנית, וגם הממשלה הסינית הביעה הסתייגות מהתוכנית בגלל החשש שהממשלה הסינית תאבד שליטה על קבוצה כה גדולה של זרים. אולם באופן רשמי נימקה הממשלה הסינית את הסתייגותה בכך שהתוכנית היא בקנה מידה גדול מדי, ועל כן בלתי מעשית או מקדימה את המאוחר. עם זאת הסכימו הסינים להקל על כניסת יהודים ולהבטיח להם הגנה מאפליה על רקע גזעי או דתי.
לאור כישלון תוכניתו, נשאר ברגלס בארצות הברית, התאזרח בה, והתגורר בניו יורק עד מותו בשנת 1963.
הערות שוליים

↑  American Jews: Their Lives and Achievements ; a Contemporary Biographical Record, 1947, p. 172
1 2  Mark Gayn, Journey from the East, A. A. Knopf, 1944, pp. 245-248
↑  Pamela Rotner Sakamoto, Japanese Diplomats and Jewish Refugees , Praeger, 1998, pp. 84-85
↑  Marcia Reynders Ristaino Port of Last Resort, Stanford University Press, 2003, pp. 117-118
יחסי סנט קיטס ונוויס – שווייץ

| יחסי סנט קיטס ונוויס – שווייץ |
| --- | --- |
סנט קיטס ונוויס: שווייץ


סנט קיטס ונוויס: שווייץ
שטח (בקילומטר רבוע)
261: 41,277
אוכלוסייה
46,863: 8,933,409
תמ"ג (במיליוני דולרים)
1,077: 884,940
תמ"ג לנפש (בדולרים)
22,983: 99,060
משטר
מונרכיה חוקתית   פדרציה: רפובליקה קונפדרטיבית

יחסי סנט קיטס ונוויס–שווייץ הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין פדרציית סנט כריסטופר ונוויס לבין הקונפדרציה השווייצרית.
סקירה כללית

היחסים הדיפלומטיים שבין הקונפדרציה השווייצרית לבין פדרציית סנט כריסטופר ונוויס כוננו ב-1992 - שמונה שנים לאחר קבלת עצמאות מלאה של המדינה מהממלכה המאוחדת. על פי משרד החוץ השווייצרי: "היחסים בין המדינות הם יחסים חמים וטובים, אך אינם נרחבים ואין שיתופי פעולה בתחומים מגוונים".
אין הסכמים מיוחדים בין סנט קיטס ונוויס לבין שווייץ, אם כי המדינות שיתפו פעולה במסגרת מועצת האומות המאוחדות למען זכויות האדם.
על פי מפקד האוכלוסין של סוף שנת 2018, 17 שווייצרים חיו בסנט קיטס ונוויס. הסחר הכולל שבין המדינות הגיע בשנת 2018 ל-2.3 מיליון פרנקים שווייצרים. מהם 300,000 ייצוא של סנט קיטס ונוויס לשווייץ ו-2 מיליון ייבוא של סנט קיטס ונוויס משווייץ.
נציגויות דיפלומטיות

שווייץ אינה מיוצגת בסנט קיטס ונוויס, הן בדרג השגרירות והן בדרג הקונסולרי. שווייץ האמינה את שגרירותה בסנטו דומינגו, בירת הרפובליקה הדומיניקנית, על סנט קיטס ונוויס.
סנט קיטס ונוויס אינה מיוצגת בשווייץ בדרג השגרירות. סנט קיטס ונוויס מיוצגת בשווייץ בדרג הקונסולרי באמצעות קונסוליה שהיא מחזיקה בעיר ז'נבה.
יחסי ברזיל–לבנון

| יחסי ברזיל–לבנון |
| --- | --- |
ברזיל: לבנון


ברזיל: לבנון
שטח (בקילומטר רבוע)
8,515,770: 10,400
אוכלוסייה
212,203,410: 5,816,885
תמ"ג (במיליוני דולרים)
2,173,666: 17,937
תמ"ג לנפש (בדולרים)
10,243: 3,084
משטר
רפובליקה פדרלית: רפובליקה

יחסי ברזיל–לבנון הם היחסים הדו-צדדיים בין ברזיל ולבנון.
סקירה כללית

כיום חיים בברזיל בערך 7–10 מיליון אזרחים ממוצא לבנוני. שתי המדינות חברות בארגון G77 ובאומות המאוחדות.
בשנת 1877 ביקר הקיסר הברזילאי פדרו השני בביירות, שהייתה אז חלק מהאימפריה העות'מאנית. המהגרים הלבנונים הראשונים שהגיעו לברזיל היו בשנת 1882, כשרובם נוצרים מרונים מהר הלבנון. בשנת 1920 פתחה ברזיל קונסוליה בביירות על מנת להקל על ההגירה העות'מאנית (לבנונית) לברזיל. עד 1914 היגרו לברזיל מעל 60,000 לבנונים. באוקטובר 1945 קיבלה לבנון את עצמאותה מצרפת ובנובמבר 1945 הכירה ברזיל בלבנון וכוננה איתה יחסים דיפלומטיים.
בשנת 1954 ערך נשיא לבנון כמיל שמעון ביקור רשמי בברזיל, והפך לראש המדינה הלבנוני הראשון שביקר במדינה. באותה שנה, שתי המדינות פתחו שגרירויות בבירות שתיהן. בין שתי מלחמות העולם התרחש גל שני שלהגירה מלבנון לברזיל. גל ההגירה האחרון התקיים במהלך מלחמת האזרחים בלבנון (1975–1990).
מאז 2011 ברזיל שולחת כוחות ליוניפי"ל ומחזיקה כיום 1,288 חיילים ושליחים במדינה.
ביקורים מדיניים

סגן נשיא ברזיל מישל טמר (2011)
נשיא לבנון כמיל שמעון (1954)
ראש ממשלת לבנון רפיק אל-חרירי (1995, 2003)
הנשיא אליאס הראווי (1997)
ראש הממשלה נג'יב מיקאתי (2005)
הנשיא מישאל סולימאן (2010)