stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בית הקונפדרציה
מרכז התרבות

בית הקונפדרציה מתמקד בארגון הופעות ופסטיבלים בתחום המוזיקה האתנית האמנותית (בעיקר מארצות המזרח התיכון, הודו, אזרבייג'ן, הבלקן, טורקיה, ברזיל, אתיופיה ועוד) ויוזם הקמת הרכבים ייחודיים בתחום והפקת אירועי תרבות. פסטיבל העוד המתקיים מדי שנה מאז שנת 2,000 הוא הוותיק והידוע מבין האירועים המופקים על ידי בית הקונפדרציה.
בבית הקונפדרציה אולם קונצרטים בו מועלות הופעות בהפקת המוסד והוא מארח גם הופעות נודדות מהארץ ומחו"ל. המוסד מקדם מוזיקאים-עולים העוסקים במוזיקה אתנית.
תחומי פעילות נוספים של בית הקונפדרציה הם קידום השירה, במסגרת זו מפיק המרכז את "פסטיבל המשוררים במטולה"; קידום ההגות היהודית על ידי סדרות של הרצאות וקידום מסורת הפיוט היהודי על ידי הפקת הופעות, הרצאות וסדנאות. בנוסף מפעיל בית הקונפדרציה תוכניות לבתי ספר בתחומים אלה.
במסגרת מרכז גורי לתרבות, מתקיים בכל שנה, בחול-המועד סוכות פסטיבל "שירת האושפיזין". הפסטיבל עורך מחוות למשוררי העולם ויצירתם, לצד מחוות לשירה העברית.
בית הקונפדרציה ע"ש חיים גורי

בשנת 2021 שונה שמו של המרכז לבית הקונפדרציה ע"ש חיים גורי, המשורר הירושלמי חתן פרס ישראל לשירה.
שירתו האייקונית והענפה, של גורי, בצירוף מגוון תחומי העשייה בהם עסק היוו את ההשראה המרכזית למיתוג המחודש של הבית.
במסגרת המיתוג החדש תוכננה והוקמה תצוגת קבע כמחווה למשורר וליצירתו בעזרת המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל, עיריית ירושלים ומשפחת גורי.
במרכז התצוגה, פסל קינטי עשוי מפסי פלדה לא אחידים, היוצרים מראה דמות משתנה של פניו של גורי בהתאם לזווית בה צופים בו.
הפסל עוצב בהשראת שירו של גורי "הבא אחרי" שנפתח כך:
"כְּבָר אֵינֶנִּי הָאִישׁ שֶׁהָיָה. אֲנִי הוּא הַבָּא אַחֲרַי, הֶמְשֵׁך מְשֹׁעָר לְאוֹתָן הַפָּנִים...".
בנוסף לפסל כוללת התצוגה מבחר שירים של גורי, אליהם מוצמד משדר NFC, המאפשר בהפעלת "סמארטפון" פשוטה להקשיב להם מוקראים בקולו.
שירתו המאוחרת של גורי עסקה רבות בתיאור חייו כמצב של התפתחות ושינוי תמידי, מצב בו הוא מתבגר ומחכים מבלי לאבד את האותנטיות שבו.
תכנון וביצוע:
ניהול מטעם המועצה לשימור אתרים בישראל: אלעד בצלאלי המסרה ואוצרות: רמי פיכמן
ייעוץ אקדמי: יעל גורי מעצבת ראשית: ליהי פולט עיצוב הפסל: גיא פלומבו
גלריה

שירי גורי בקומה 2
מבט מקומת קרקע לפסל קיר קינטי: "כבר אינני האיש שהיה"
מבט מקומה שנייה לפסל קינטי: "אני הוא הבא אחרי"
הכניסה מכיוון גן גוזלן
יאיר דלאל, המשמש כיועץ מויזקלי של פסטיבל העוד
לקריאה נוספת

רמי יזרעאל, שכונה במערכה - ימין משה, בתוך "ירושלים בתש"ח" (עידן 2), יד יצחק בן-צבי תשמ"ג עמודים 80 - 94.
הערות שוליים

↑  לפי רות קרק ושמעון לנדמן, היציאה המוסלמית מחוץ לחומות ירושלים בשלהי התקופה העות'מאנית בתוך: פרקים בתולדות ירושלים בזמן החדש, יד יצחק בן-צבי, תשמ"א עמודים 174 - 212.
↑  מתוך מטרות העמותה(הקישור אינו פעיל, 13.1.2025)
↑  עיריית ירושלים, פסטיבל "שירת האושפיזין", באתר עיריית ירושלים, ‏אוקטובר 2024
↑  מרכז חיים גורי לתרבות, באתר www.youtube.com
↑  לרגל 100 שנה להולדתו: פסל קינטי של חיים גורי יושק, באתר וואלה, 16 באפריל 2024
↑  הבא אחרי שירים גורי חיים, באתר www.kibutz-poalim.co.il
ארטילריה

תותח מתנייע הוביצר M109 של חיל התותחנים הישראלי יורה פגז
משגר רקטות M270 MLRS של הארטילריה המלכותית הבריטית משגר רקטה ארטילרית
מרגמה M224 של צבא ארצות הברית יורה פצצה
ארטילריה היא כינוי לכלל אמצעי הנשק המשמשים לירי או שיגור תלול מסלול של תחמושת לטווחים בינוניים וארוכים. בשונה מרוב אמצעי הלחימה של חילות השדה, לזכות כלי הנשק הארטילריים עומדת, לרוב, היכולת לפגוע בעוצמה רבה במטרות אויב המצויות במרחק רב אך לא פעם גם ברמת דיוק מוגבלת. עוצמתה והשפעתה של הארטילריה על שדה הקרב המודרני נרחבת ומעריכים כי בין 50% ל-80% מכלל ההרוגים במלחמות המאה ה-20 מצאו את מותם כתוצאה מפגיעת אש ארטילרית. תפקידיה של הארטילריה בשדה הקרב מגוונים וככללו של דבר מהווה הארטילריה יחד עם חיל האוויר את עיקר מאמץ האש במלחמה.
תולדות הארטילריה ארוכים בשנים ודוגמאות לנשק ארטילרי קדום אפשר למצוא בקטפולטה על סוגיה השונים. מאוחר יותר, במהלך שלהי ימי הביניים וראשית העת החדשה, החלו ברחבי העולם להופיע דגמים מוקדמים של תותחים בעלי יכולת לירי ארטילרי. כיום, ברשות צבאות מודרניים עומדים מגוון של כלי נשק ארטילריים, החל ממרגמות המיועדות לטווח קצר, עבור בתותחי שדה אשר לעיתים מונעים באופן גלגלי או על גבי רכב קרבי משוריין, וכלה במשגרי רקטות.
מינוח

מקורו של המונח ארטילריה הוא ככל הנראה בשפה הצרפתית, ושימוש במונח נעשה לראשונה כבר במהלך המאה ה-13. באותה התקופה המילה הצרפתית הקדומה "artillier", אשר משמעותה המילולית היא "חרש-נשק", היוותה לדעת רבים את הבסיס למילה ארטילריה השגורה בשפות מודרניות רבות על פני הטיותיה השונות. בתקופות מוקדמות שימש המונח לתיאור שורה ארוכה של אמצעי נשק שונים, אך מאוחר יותר הוא קיבל משמעות צרה יותר הקשורה בתיאור הכוח המתפעל את התותח.[דרוש מקור]
בניגוד לטעות המקובלת, הארטילריה על סוגיה השונים איננה זהה לתותח (כלי ירייה כבד המיועד לירי פגזים), ובנמצא כלי נשק ארטילריים שאינם תותחים אל מול תותחים שאינם ארטילריים. לרבים מהתותחים צורת השימוש העיקרית היא ירי בכינון ישיר (כדוגמת תותחים נגד טנקים, תותחים נגד מטוסים ותותחים נגד כלי שיט), ועל כן הם אינם ארטילריה. לעומת זאת דרך הפעולה של המרגמות ומשגרי הרקטות היא ארטילרית, כלומר בעלת צורת ירי תלול מסלול, על אף שכלים אלו אינם נחשבים לתותחים.
בימינו בדרך כלל כוח התותחנים הצבאי איננו כולל כלים ארטילריים קלים למדי או כאלו המיועדים לפגיעה בטווח רחוק במיוחד. באופן זה כלים קלים כדוגמת המרגמות מוצבים לרוב בקו החזית ומפוזרים בקרב כוחות הרגלים והשריון המתמרנים ומופעלים על ידיהם. בדומה לכך גם טילי קרקע-קרקע, אשר אופיים דומה לזה של הארטילריה (אך בדרך כלל אמצעי לחימה אלו משוגרים הרחק מעורף האויב), לא ימצאו את מקומם בשורה אחת עם כוחות התותחנים (לרוב יהיה מקומם בחיל האוויר או בחיל ייעודי משלו, כגון חיל החלל או חיל הטילים). יתר על כן, בניגוד לרקטות, טילי קרקע-קרקע אף אינם נחשבים בדרך כלל לכלי נשק ארטילריים.
היסטוריה

| שחזורים של כלי נשק ארטילריים מהעת העתיקה וימי הביניים |
| --- | --- | --- |

| קטפולטה קלאסית | בליסטרה | טרבושה |
מכונות מצור כגון קטפולטה ובליסטה פותחו עוד בעת העתיקה ושימשו ללוחמת מצור נגד מבצרים וערים בצורות. מכונות אלה שוכללו עם השנים, בעיקר בתרבויות הסהר הפורה, יוון העתיקה, מוקדון ורומא העתיקה. הצבא הרומי בימי שיא האימפריה הורכב מלגיונות שהיו מסוגלים בנוסף ללחימה גם לבצע פעולות הנדסה והנדסה צבאית, החל מסלילת דרכים והקמת גשרים, עבור בהקמת ביצורים ומחנות, וכלה בבניית מכונות מצור ומיטוט ביצורי האויב.
בימי הביניים קליעים שימשו בעיקר בעתות מצור, אם כי מסורת השימוש בקלע המשיכה במקומות אחדים. בימי הביניים היו שלושה כלי מצור עיקריים: בליסטרה וקטפולטה שנשמרו עוד מהעת העתיקה וטרבושה. טרבושה הוא כלי מצור גדול שמשתמש במנוף במקום אנרגיה אלסטית האגורה במתח המיתר. קליעי המצור שהטרבושה היה מסוגל להטיל היו גדולים מאוד ושקלו בממוצע 45–90 ק"ג, אם כי הגיעו לעיתים למשקל של 135–180 ואפילו 270 ק"ג.
ההתפתחות המשמעותית ביותר בייצור הקליעים התחילה עם הופעתו של הנשק החם. כלי נשק אלה הם כלי ירייה שהכח המניע לדחיקת הקליע נובע מפיצוץ מבוקר של אבק שרפה ולא כח אלסטי האגור בעץ, בחבל או בגיד. כלי הירי הראשונים שמופעלים באבק שרפה נוצרו בסין במאה ה-10, אך קיבלו תנופה רק כשהגיעו לאירופה המערבית במאה ה-13.
בהתחלה, כלי נשק אלה היו מסורבלים מאוד וכללו בעיקרו של דבר צינור מתכת (במקרים נדירים חומרים אחרים) ששימש כקנה וקליע כלשהו - לרוב עשוי מאבן או יצוק ממתכת ואבק שרפה. אבק השריפה ניצת על ידי קירוב מקור אש חיצוני - לרוב פתיל בוער. בגלל סרבול זה, כלי הנשק הידניים היו מאוד לא אמינים, לא מדויקים, אבק השריפה נרטב בקלות ולא ניצת וכלי הנשק סבלו מליקויים רבים.
שימוש יעיל יותר היה בעת מצור היות שניתן היה ליצור תותחים גדולים מאוד שנקראו בומברד ואלה היו יעילים מאוד בהריסת חומות מבצרים וערים בצורות. חומות אלה נבנו במהלך ימי הביניים ותפקידן העיקרי היה למנוע טיפוס בעזרת סולמות ומגדלי מצור כתוצאה מכך, הם היו גבוהות יחסית ופיצוחן בעזרת בומברדים היה קל יחסית.
ראו גם

חיל תותחנים
חיל התותחנים הישראלי
ריכוך ארטילרי
תותח
הוביצר
תותח מתנייע
ארטילריה רקטית
מרגמה
כלי מצור
אש רתק
טיווח
מאמץ האש
לקריאה נוספת

ש. בידוול, תותחנים בקרב, הוצאת משרד הביטחון, 1974
שגיא סימנטוב ויעקב זיגדון, תותחנים בשל"ג: סיפור מלחמה, הוצאת כנרת-זמורה-ביתן-דביר, 2016
Jonathan B.A. Bailey, Field Artillery and Firepower, Naval Institute Press, 2004, ISBN 9781591140290
Bruce I. Gudmundsson, On Artillery, Greenwood Publishing Group, 1993, ISBN 9780275940478
Christopher Gravett, Medieval Siege Warfare, Osprey Publishing, 1990, ISBN 0850459478
Ian V. Hogg, A History of Artillery, Hamlyn, 1974, ISBN 9780600313144
Oliver F. G. Hogg, Artillery: Its Origin, Heyday and Decline, C. Hurst, 1970, ISBN 9780900966439
הערות שוליים

↑  אש עקיפה: ניתוח טכני של שימוש, דיוק והשפעה של נשק ארטילרי, עמוד 12, מכון ARES, ינואר 2017
↑  "Towed Artillery Strength by Country", Global Firepower
↑  "Self-Propelled Gun (SPG) Strength by Country", Global Firepower
↑  "MLRS (Multiple Launch Rocket System) Strength by Country", Global Firepower
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007294962005171  BnF: cb11930978w (data)  GND: 4125247-0  HDS: 008580  LCCN: sh99002442  NARA: 10639623  NDL: 01176755  NKC: ph135528
תרבות אסלאמית

היידראבאד במהלך חודש הרמדאן
העיר העיראקית כרבלא במהלך לילת אל-קדר
תרבות אסלאמית או תרבות מוסלמית מתייחסת לפרקטיקות התרבותיות ההיסטוריות שהתפתחו לאורך ההיסטוריה בקרב העמים השונים החיים בעולם המוסלמי. המנהגים הללו, על אף שאינם תמיד דתיים באופיים, מושפעים בדרך כלל מהיבטים שונים של האסלאם, במיוחד משום שהדת היו זו שמקדמת את האינטראקציה בין אנשים מרקעים אתנים/לאומיים שונים באופן אשר מאפשר היווצרות של כור היתוך על בסיס הזהות המוסלמית אותה הם כולם חולקים. הצורות המוקדמות ביותר של התרבות האסלאמית, מח'ליפות ראשידון ועד לח'ליפות בית אומיה וח'ליפות בית עבאס המוקדמת, התבססו בעיקר על המנהגים התרבותיים שהיו כבר קיימים בקרב הערבים, הביזנטים והפרסים . עם זאת, ככל שהאימפריות האסלאמיות התרחבו באופן מואץ, התרבות האסלאמית גם הושפעה והטמיעה אלמנטים רבים מהתרבות האיראנית, הקווקזית, הטורקית, ההודית, המלאית, הסומלית, הברברית והאינדונזית.
בשל מגוון גורמים ישנם וריאציות במידת ההקפדה על כללי דת האסלאם בתרבויות ובמסורות השונות של האוכלוסייה המוסלמית ברחבי העולם.
שפה וספרות > ערבית

הספרות הערבית כוללת את הכתבים, הן הפרוזה והן השירה, שנוצרו לאורך השנים על ידי סופרים שונים בשפה הערבית. בערבית ספרות מכונה "אדאב" שמשמעותה במקור היא נימוס, ואשר מרמזת על כך שבספרות הערבית ישנה חשביות לנימוסים, תרבות והעשרה.
הספרות הערבית צמחה במאה החמישית לספירה. לקוראן, (הספר הקדוש לאסלאם) הנחשב על ידי רבים כיצירת הספרות הטובה ביותר שאי פעם נכתבה בשפה הערבית, תהיה את ההשפעה המתמשכת הגדולה ביותר על התרבות הערבית והספרות הערבית. הספרות הערבית שגשגה במיוחד במהלך תקופת תור הזהב של האסלאם, אך היא נותרה גם תרבות חיה עד ימינו, כאשר משוררים וסופרים רבים ברחבי העולם הערבי, וכמו גם ביתר העולם, זוכים להצלחה הולכת וגוברת.
שפה וספרות > פרסית/איראנית

הספרות הפרסית קיימת במשך מעל ל-2,500 שנים והיא נכתבה לאורך ההיסטוריה באזורים בהם נמצאים בימינו איראן, עיראק, סוריה, אפגניסטן, חבל הקווקז, טורקיה, מרכז אסיה ודרום אסיה, שם השפה הפרסית הייתה שפת האוכלוסייה הילידה או השפה הרשמית. עם זאת, רוב הספרות הפרסית ששרדה והתקיימה עד ימינו נוצרה מהתקופה שלאחר הכיבוש הערבי של פרס, בסביבות שנת 650 לספירה, ואילך. לאחר הכבישוים של ח'ליפות בית עבאס בשנת 750 לספירה פרסים רבים מילאו תפקידי מפתח כסופרים, פקידים, ומשוררים באימפריה הערבית.
שפה וספרות > שפות הודיות

במשך קרוב לאלף שנים התרבות הפרסית-אסלאמית השפיעה על התרבות ההודית. פרסית הייתה השפה הרשמית של רוב האימפריות ההודיות כמו הגאזנווידים, סולטנות דלהי, סולטנות בנגל, הסולטנויות הדקניות והאימפריה המוגולית. בשלב מסוים נכתבו אפילו יותר ספרים בפרסית בהודו מאשר באיראן.
שפה וספרות > טורקית

החל מהמאה ה-11 חלה עלייה בכמות הספרים המוסלמים שנכתבו בשפות טורקיות. אף על פי כן השפה הפרסית המשיכה להיות השפה הרשמית באזורים דוברי טורקית במשך מאות שנים. כאשר הגיעו הסלג'וקים לאנטוליה הם החיו את השימוש בפרסית באזור. הם אפילו הפכו את הפרסית לשפה הרשמית של האימפריה שלהם. העות'מאנים, אשר ניתן להחשיב אותם לממשיכי דרכם של הסלג'וקים, המשיכו במסורת זו. השפה הפרסית הפכה לשפת החצר הרשמית באימפריה העות'מאנית, אם כי השפה הטורקית הפכה בהדרגה לשפה הנפוצה בקרב האוכלוסייה החל מהמאה ה-15 ואילך.
עם הזמן, הטורקית העות'מאנית התפתחה לשפה הספרותית הנפוצה. עם זאת, הכתבים שעשו שימוש בטורקית עות'מאנית הכילו מספר לא מבוטל של מילות שהושאלו מהשפה הפרסית ומהשפה הערבית (לעיתים רבות עד 88% מכל הטקסט). רק במאה ה-17 השפה הטורקית הוכרזה כשפה הרשמית של נסיכות קאראמאן, למרות שהיא לא הצליחה להפוך לשפה הרשמית של אזור/אימפריה רחבה יותר עד לעליית האימפריה העות'מאנית.
עם הקמת האימפריה העות'מאנית הפכה הטורקית העות'מאנית דומיננטית הן בשירה והן בפרוזה של האימפריה, ובתחילת המאה ה-18 הפכה לשפה הרשמית של האימפריה העות'מאנית. בניגוד להודו, בה השפה הפרסית נותרה השפה הרשמית הן במדינות המוסלמיות והן במדינות ההינדיות עד המאה ה-19, העות'מאנים בחרו במקום זאת להשתמש בטורקית כשפה הרשמית.
אומנות

אמנות אסלאמית ציבורית בדרך כלל לא כוללת ציורים של בני אדם או בעלי חיים, וכוללת לרוב עיטורים שונים, ובמיוחד ערבסקה וקליגרפיה אסלאמית. ניתן למצוא את הדפוסים המורכבים הללו גם במדיות שונות, כולל חפצי קרמיקה, אריחים דקורטיביים במסגדים, וכו'.
פסלים גדולים יחסית של דמויות אנושיות היו נדירים יחסית לאורך ההיסטוריה באמנות האסלאמית. בספרי היסטוריה ובספרי שירה מסוימים בעבר הותר לכלול במקרים מסוימים את דמותו של מוחמד כל עוד פניו מכוסות לחלוטין.
אומנות > קליגרפיה

הקליגרפיה האסלאמית היא אמנות הכתיבה הקישוטית שמבוססת על האלפבית הערבי שקיים בארצות החולקות מורשת תרבותית אסלאמית משותפת. הקליגרפיה האסלמית כוללת הן קליגרפיה ערבית, הן קליגרפיה עות'מאנית והן קליגרפיה פרסית.
הקליגרפיה האסלאמית התפתחה משני סגנונות עיקריים - כתב כופי וכתב נסח'י. ישנן מספר וריאציות לכל אחת מהן, וכמו גם סגנונות ספציפיים לאזורים שונים. הקליגרפיה האסלאמית משולבת גם באמנות האסלאמית המודרנית עוד מהתקופה הפוסט-קולוניאלית במזרח התיכון.
ארכיטקטורה

האדריכלות אסלאמית כוללת מגוון סגנונות אדריכליים בעלי קשר לאסלאם. האדריכלות האסלאמית כוללת הן סגנונות אדריכלות חילוניים והן סגנונות אדריכלות דתיים אשר קיימים עוד מהתקופה המוקדמת של האסלאם. האדריכלות האסלאמית הקדומה הושפעה מהאדריכלות הרומית, האדריכלות הביזנטית, האדריכלות הפרסית וכל יתר האזורים אותם המוסלמים כבשו במאה ה-7 ובמאה ה-8. לאחר שהאסלאם התפשט גם לאזור דרום-מזרח אסיה האדריכלות האסלאמית באזורים המזרחיים של העולם המוסלמי השופעו גם מהאדריכלות הסינית והאדריכלות ההודית. בשלבים מאוחרים יותר האדריכלות האסלאמית החלה לפתח גם מאפיינים ייחודיים מובהקים כמו צורות המבנים, עיטורים הכוללים קליגרפיה אסלאמית וצורות גאומטריות.
ארכיטקטורה > אלמנטים אסלאמים

ניתן לזהות אדריכלות האסלאמית לפי האלמנטים העיצוביים הבאים, אשר קיימים עוד מאז מוחמד בנה את המסגד הראשון באל-מדינה, וכן ממאפיינים פרה-אסלאמיים אחרים שהתבבסו על אלמנטים שהיו קיימים בכנסיות ובתי כנסת.
חצרות גדולות התמזגו לעיתים רבות עם אולם התפילה המרכזי (מאפיין הקיים במסגד הנביא באל-מדינה שבערב הסעודית).
מינרטים או מגדלים (ששימשו במקור כמגדלי שמירה שמוארים בלפידים, למשל במסגד האומיי בדמשק). המינרט העתיק ביותר בעולם שעדיין עומד הוא המינרט במסגד הגדול של קירואן (בתוניסיה).
מחראב אשר היא גומחה בקיר המסגד המצביעה על הקיבלה – כיוון הכעבה אליו צריכים מוסלמים לפנות בעת התפילהאו נישה על קיר פנימי המציינים את הכיוון למכה.
כיפות (השימוש האסלאמי הקדום ביותר בכיפה היה במסגד של אל-מדינה מהמאה ה-8).
שימוש בצורות גאומטריות ובאמנות ערבסקה.
שימוש בקליגרפיה ערבית דקורטיבית.
שימוש בסימטריה.
מזרקות.
שימוש בצבעים בהירים.
התמקדות בחלל הפנימי של המבנה במקום בחלק החיצוני של המבנה.
תיאטרון

בעוד שהאסלאם מתיר לקיים הצגות תיאטרון, האסלאם אינו מתיר לקיים הצגות תיאטרון בהם מוצגים אלוהים, מוחמד, מלאכים או אלמנטים אחרים בקוראן שאסור להמחיש באופן זה.
צורות התיאטרון הפופולריות ביותר בעולם האסלאמי בתקופת ימי הביניים היו תיאטרון הבובות (שכלל בובות יד, תיאטרון צלליות והצגות עם מריונטות) וכמו גם מחזות המכונות "תעזיה" בהן השחקנים משחזרים פרקים מההיסטוריה המוסלמית. בפרט, מחזות אסלאמיים שיעים עסקו לרוב באופן בו חסן בן עלי וחוסיין בן עלי הפכו לשהידים.
תיאטרון הבובות האינדונזי וויאנג קוליט הוא מסוגי התיאטרון העתיקים ביותר שקיימים עד היום. למרות שהוא עוסק בעיקר באגדות שקדמו לאסלאם, במסגרתו מוצגים גם מחזות העוסקים באפוסים איסלאמיים כמו הרפתקאותיו של אמיר חמזה.
לתיאטרון הצלליות הטורקי קאראגוז הייתה השפעה ניכרת על תיאטרון הבובות באזור המזרח התיכון. לפי ההשערות הוא התפתח במקור בסין, והובא לאזור על ידי המונגולים אשר הציגו אותו בפני העמים הטורקים במרכז רוסיה. אומנות תיאטרון הצלליות הובאה לאנטוליה על ידי העמים הטורקיים שהיגרו לאזור ממרכז אסיה. השערה אחרת היא שתיאטרון הצלליות הגיע לאנטוליה במהלך המאה ה-16 ממצרים.
ישנן עדויות לכך שתיאטרון הבובות היה קיים באיראן עוד בימי קדם. "חימה שבת-באזי" הוא סוג של תיאטרון בובות פרסי מסורתי המבוצע בחדר קטן ביחד עם נגן ומספר סיפורים. הצגות אלו מבוצעים לעיתים רבות בבתי תה וקפה מסורתיים.
בית האופרה המלכותי שך מסקט בעומאן נחשב לבית האופרה הראשון בעולם המוסלמי שמקשר בין התרבות האסלאמית למוזיקה קלאסית.
מחול

מכיוון שהאסלאם היא דת רב-תרבותית, ישנם מגוון סגנונות ריקוד אשר פופולריים בקרב הקהילות המוסלמיות השונות ברחבי העולם.
תהלוכות ריקודים צבעוניות מתקיימות באופן מסורתי בקהילות מוסלמיות רבות במהלך חתונות וחגיגות ציבוריות כמו מוולד א-נבי, חג הקורבן, וכו'. תרבויות אסלאמיות רבות פיתחו גם צורות ריקוד שונות כגון ריקודי עם מקומיים שונים (למשל בקרב עמים בדואים, וטוארגים) וסוגים אחרים של ריקוד המשמשים לבידור כמו ריקודי בטן (מיוחסים בעיקר לתרבות המצרית).
מוזיקה

מכיוון שהאסלאם היא דת רב-תרבותית, ישנם מגוון סגנונות מוזיקליים אשר פופולריים בקרב הקהילות המוסלמיות השונות ברחבי העולם.
הטורקים הסלג'וקים, אשר היו שבט נוודים שהתאסלם וכבש את אנטוליה (אשר כיום הינה חלק מטורקיה), והחזיקו בח'ליפות, בדמות האימפריה העות'מאנית, הייתה השפעה ניכרת על המוזיקה האסלאמית. ראו הערך מוזיקה טורקית.
באפריקה שמדרום לסהרה, בהודו ובארכיפלג המלאי ישנם גפ אוכלוסיות מוסלמיות גדולות, אך לאזורים הללו הייתה השפעה פחותה מההשפעה העצומה של חצי האי ערב, המזרח התיכון, וצפון אפריקה על המסורות השונות של המוזיקה האסלאמית.
לכל האזורים הללו היו קשרי סחר ביניהם הרבה לפני הכיבושים האסלאמיים של המאה ה-7 ואילך, וסביר להניח שהייתה השפעה הדדית של סגנונות מוזיקליים רבים בין אותם האזורים במקביל למסחר בסחורות. עם זאת, מכייון לאורך רוב ההיסטוריה לא הייתה את היכולת להקליט שירה, ניתן רק להעלות השערות שונות לגבי המוזיקה הפופולרית באותן האזורים בתקופה שקדמה להופעת האסלאם. לאסלאם הייתה בוודאות השפעה ניכרת על המוזיקה באותן האזורים משום שהאסלאם איחד בפועל אזורים נרחבים תחת הח'ליפים הראשונים, והקל על הסחר בין ארצות רחוקות.
חיי משפחה

במשפחות מוסלמיות נהוג לערוך טקסים דתיים שונים בעקבות לידת ילדים. מיד לאחר הלידה נהוג לומר באוזן הימנית של הילד קריאת אד'אן. ביום השביעי נהוג לערוך את טקס ה"אקיקה", בו שוחטים בהמה ומחלקים את בשרה בקרב אוכלוסייה ענייה. את הראש של הילד נהוג לגלח, ונהוג לשלם סכום מסוים התואם למשקל השיער של הילד כתרומה לאוכלוסייה ענייה. מלבד לספק את הצרכים הבסיסיים של הילדים (מזון, מחסה, וחינוך), ההורים או הסבים נוהגים גם לקחת על עצמם את המשימה ללמד את הילדים ערכי מוסר, ללמד על האסלאם, ועל מנהגי האסלאם. הנישואים, המשמשים כבסיס לקיום המשפחות המוסלמיות, מהווים חוזה אזרחי בין שני צדדים בנוכחות שני עדים. החתן מחויב לשלם נדוניה ("מאהר") לכלה, בהתאם לחוזה. בשל העובדה שישנם מוסלמים במדינות רבות ברחבי העולם - ישנם 49 מדינות בעלות רוב מוסלמי, וקהילות מוסלמיות גדולות במדינות רבות ברחבי העולם - ראוי לציין שבשל כך ישנן וריאציות רבות לנהגים המקובלים בחתונות המוסלמיות. בדרך כלל במשפחות המוסלמית הנשים אחראיות על ניהול משק הבית והגבר אחראי לפרנס את המשפחה וכמו גם לטפל בכל מה שקשור לעולם שמחוץ לבית. בפועל, לרוב הפרדה זו אינה נוקשה.
טקסים דתיים מסוימים מבוצעים במהלך ואחרי המוות של מאמינים מוסלמים. מוסלמים הנמצאים בקרבת אדם מוסלמי גוסס נוהגים לעודד אותו האדם לומר את השהאדה על מנת שאלו יהיו מילותיו האחרונות לפני המוות. לאחר המוות מקפידים לשטוף את הגופה ולאחר מכן לעטוף את הגופה בבגד לבן המכונה "קאפאן". נהוג להניח את הגופה על ארון קבורה אשר מועבר תחילה למסגד בו מבצעים תפילה עבור המת, ומשם לבית הקברות לקבורה.
כללי התנהגות והגבלות תזונתיות

מוסלמים רבים מקפידים על כללי נימוס איסלאמיים, המכונים "אדאב", כמו למשל הנוהג לברך אחרים ב"אס-סלאמו עליקום" ("שלום לך"), לומר לפני ארוחות "בסמילה" ("בשם אלוהים"), וכמו גם שימוש רק ביד ימין לאכילה ולשתייה. ניתן לסווג את הנהגים של מוסלמים לשמירה על היגיינה בקטגוריה של ניקיון אישי ובריאות. בנוסף לכך נהוג גם לבצע ברית מילה לכל הזכרים המוסלמים, לרוב בין היום השביעי ליום הארבעים ללידה. בטקסי קבורה מוסלמים נהוג לומר "סאלאט אל-ג'נזה" ("תפילת הלוויה") לצד גופת הנפטר השטופה והעטופה, כאשר מבצעים את הקבורה. למוסלמים יש גם הגבלות תזונתיות שונות. לכל המוסלמים אסור לאכול חזיר, דם, פגרים או לשתול אלכוהול. כל הבשרים חייבים להגיע מחיה אוכלת עשב אשר נשחטה על ידי מוסלמי, יהודי או נוצרי, למעט מקרים בהם האדם צד או דג בעצמו את החיה. המזון שמותר למוסלמים לאכול נחשב "חלאל".
הערות שוליים

↑  Blair, Sheila S.; Bloom, Jonathan M. (1995). The art and architecture of Islam : 1250–1800 (Reprinted with corrections ed.). New Haven: Yale University Press. ISBN 0-300-06465-9.
↑  Krautheimer, Richard. Early Christian and Byzantine Architecture Yale University Press Pelican History of Art, Penguin Books Ltd., 1965, p. 285.
↑  Fletcher, Banister A History of Architecture on the Comparative Method 4th Edition, London, p. 476.
↑  Meri, Josef W.; Bacharach, Jere L. (2006). Medieval Islamic Civilization: An Encyclopedia. Taylor & Francis. p. 807. ISBN 0-415-96691-4.
↑  Eaton, Gai (2000). Remembering God: Reflections on Islam. Cambridge: The Islamic Texts Society. pp. 92–93. ISBN 978-0946621842.
↑  Matt Stefon, ed. (2010). Islamic Beliefs and Practices. New York City: Britannica Educational Publishing. p. 83. ISBN 978-1-61530-060-0.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NKC: ph180930 
"עצת הסגפן", ציור פרסי מהמאה ה-16
סוניק (סדרת טלוויזיה, ABC)

ערך זה עוסק בסדרת טלוויזיה ששודרה בערוץ ABC. אם התכוונתם לסדרת טלוויזיה ששודרה בסינדיקציה, ראו .
| --- | --- |
סמליל התוכנית עם דמותו של סוניק הקיפוד
סמליל התוכנית עם דמותו של סוניק הקיפוד
 מבוסס על:  סוניק הקיפוד
 סוגה:  סדרת הנפשה לילדים
 מדבבים:  ג'ליל וייט כריסטופר סטיבן ולץ' לונג ג'ון בולדרי פיל הייס גרי צ'וק איאן ג'יימס קורלט  דים בריסטו
 מדבבים בעברית:  דן קיזלר לירון לב לורן סביר גדי לוי טליה ברקאי דור סרוגו מייה קדוש תמיר גינזבורג יורם יוספסברג צביקה פורמן אמנון וולף עמי מנדלמן גיורא קנת אלון נוימן אבי חדש אסתי ברעד פורים שחר קדוש
 ארץ מקור:  יפן יפן ארצות הברית ארצות הברית צרפת צרפת
 שפות:  יפנית אנגלית רוסית עברית
 מספר עונות:  5
 מספר פרקים:  65
 תוכנית המשך:  סוניק הקיפוד Sonic Underground
 הפקה
 חברת הפקה:  DIC Entertainment Microsoft Store סגה קבוצת סוניק חברת וולט דיסני
 הפצה:  אולפני וולט דיסני 
 מוזיקה:  מיכאל טברה
 אורך פרק:  22 דקות
 שידור
 רשת שידור:  סינדיקציה ABC (ארצות הברית)
 רשת שידור בישראל:  הערוץ הראשון ערוץ 2 (טלעד) ערוץ 2 (רשת) ערוץ 4 ערוץ 6 ערוץ הילדים ערוץ ג'וניור יוטיוב
 תקופת שידור מקורית:  2000–1996
 תקופת שידור בישראל:  2012 – 2023
 קישורים חיצוניים
 דף התוכנית ב-IMDb
 
סוניק (באנגלית: Sonic the Hedgehog, "סוניק הקיפוד"; ידועה גם בכינוי "Sonic SatAM", "סוניק שבת בבוקר") היא סדרת הנפשה בת 65 פרקים, המבוססת במקור על סדרת משחקי הווידאו בעלת אותו השם. הסדרה הופקה בשיתוף פעולה יפן-אמריקאי-צרפתי ושודרה במקור בארצות הברית בסינדיקציה בין השנים 1993 ו-1996.
בישראל שודרה הסדרה לראשונה ב-2012 בדיבוב לעברית בערוץ ג'וניור.
תקציר העלילה

עלילת הסדרה מתרחשת בכוכב לכת בדיוני בשם מוביוס, ומתמקדת בהרפתקאותיהם של סוניק הקיפוד ושל חברו הטוב מיילס "טיילס" פראוור, המייצגים את לוחמי החופש ויוצאים להגן על מוביוס מפני דוקטור רובוטניק המרושע ועוזרו יבבני שמנסים להשתלט על הכוכב יחד עם חבורת הרובוטים שלו. אל החבורה של סוניק מצטרפים הנסיכה סאלי אקורן, גאון המחשבים רוטור הניבתן, אנטואן זאב הערבות, בוני, חצי ארנב חצי רובוט ודולסי הדרקונית.
הסדרה מציגה את "סוניק" באופן בוגר יותר מהסדרה הקודמת. כמו כן, הסדרה נועדה לקהל בוגר.