stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מייקל אוה'ר
הערות שוליים

↑  (אורכב 25.09.2010 בארכיון Wayback Machine)
↑  Hooker, Dave (5 בנובמבר 2004). "Ten talented recruits on UT's radar this weekend". Knoxville News Sentinel. נבדק ב-17 בנובמבר 2009. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  April 2009. "Michael Oher". ESPN. אורכב מ-המקור ב-29 באוקטובר 2013. נבדק ב-15 במאי 2010. Michael Oher's decision to sign with Ole Miss was investigated by the NCAA . . . {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Ole Miss LT Oher to enter NFL draft". Sporting News. Associated Press. 14 בינואר 2008. אורכב מ-המקור ב-5 באוקטובר 2008. נבדק ב-16 בינואר 2008. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Oher Reconsiders, Returns for Senior Season". Ole Miss Sports. 16 בינואר 2008. אורכב מ-המקור ב-17 בנובמבר 2015. נבדק ב-17 בנובמבר 2009. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Laurinaitis, Bradford, Crabtree on All-America first team". ESPN. Associated Press. 16 בדצמבר 2008. נבדק ב-17 בנובמבר 2009. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Connolly, Dan (16 בנובמבר 2009). "Coming Attraction Not A Distraction". The Baltimore Sun. נבדק ב-20 בנובמבר 2009. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Michael Oher contract details, NBC Sports, 30 ביולי 2009, נבדק ב-17 בינואר 2011 {{citation}}:  (עזרה)
↑  Wilson, Aaron (14 במרץ 2014). "Source: Michael Oher joins Titans on four-year, $20 million contract". The Baltimore Sun. נבדק ב-14 במרץ 2014. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Titans release veteran tackle Michael Oher". The Tennessean. 5 בפברואר 2015. נבדק ב-5 בפברואר 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Newton to Oher: 'I need you' to play in Carolina". Pro32: Head to Head (באנגלית אמריקאית). 2 בפברואר 2016. נבדק ב-19 ביוני 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Patra, Kevin (17 ביוני 2016). "Michael Oher signs three-year extension with Panthers". NFL.com. נבדק ב-17 ביוני 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Michael Oher placed on injured reserve". Panthers.com. 25 בנובמבר 2016. אורכב מ-המקור ב-2 בספטמבר 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Sessler, Marc (20 ביולי 2017). "Panthers release offensive lineman Michael Oher". NFL.com. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  John Lee Hancock to Guard The Blind Side, Comingsoon.net
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007357515405171  BIBSYS: 1651822496967  BnF: cb16526940f (data)  GND: 1173129960  ISNI: 0000 0003 9960 3209  LCCN: n2006059096  NDL: 01185580  VIAF: 294713682   WorldCat (עם VIAF): 294713682 
מייקל אוה'ר במדי בולטימור רייבנס, 2009
ממלכת הונגריה המזרחית

ממלכת הונגריה המזרחית (בהונגרית: keleti Magyar Királyság) היא מונח מודרני שטבעו ההיסטוריונים עבור ממלכתם של יאנוש הראשון זאפויה ובנו יאנוש ז'יגמונד זאפויה, שטענו נגד בית הבסבורג לשלוט בממלכת הונגריה בין השנים 1526–1570. בית זאפויה שלטו בחלק המזרחי של הונגריה, ומלכי הבסבורג (פרדיננד ומקסימיליאן) שלטו במערב. ההבסבורגים ניסו מספר פעמים לאחד את כל הונגריה תחת שלטונם, אך האימפריה העות'מאנית מנעה זאת על ידי תמיכה בממלכה ההונגרית המזרחית.
ההיקף המדויק של ממלכת זאפויה מעולם לא הוסדר כיוון שההבסבורגים וגם בני זאפויה תבעו את כל הממלכה. חוזה טריטוריאלי זמני נערך בחוזה נגיוואראד בשנת 1538. ממלכת הונגריה המזרחית היא קודמתה של נסיכות טרנסילבניה (1570–1711), שהוקמה על ידי חוזה שפייר.
שלטונו של יאנוש הראשון

בשנת 1526 הובסה הונגריה על ידי האימפריה העות'מאנית בקרב מוהאץ', ולאיוש השני, מלך בוהמיה והונגריה נהרג. העות'מאנים משכו את חייליהם ולאחר מכן לא ביקשו לכבוש.
פרדיננד מאוסטריה, אחיו הצעיר של הקיסר קרל החמישי, תבע את הכתר בזכות נישואיו לאחותו של לאיוש, אנה. אך רוב האצילים ההונגרים התנגדו לפרדיננד. הם תמכו ביאנוש הראשון זאפויה, וויווד לשעבר של טרנסילבניה, בעל הקרקע העשיר ביותר במדינה. הדיאט ההונגרי הכריז עליו כמלך, אך פרדיננד שלח צבא שהוציא את יאנוש מהמדינה עד 1528. כדי להתנגד להשפעת הבסבורג, יאנוש כרת ברית עם הסולטאן העות'מאני סולימאן הראשון בשנת 1528, ואף נשבע לנאמנות לסולטאן בשנת 1529.
יאנוש שלט בטרנסילבניה ובחלקו המזרחי של המישור ההונגרי; פרדיננד החזיק את קרואטיה, החלק המערבי של המישור, והונגריה העליונה.
בשנת 1538 חתמו שני הצדדים על חוזה נגיוואראד, שהפך את החלוקה לרשמית, וגם הפך את פרדיננד ליורש של יאנוש, שהיה חשוך ילדים.
שלטונו של יאנוש השני ז'יגמונד

הסכם נגיוואראד נמשך שנתיים בלבד, עד שבנו של יאנוש הראשון נולד בשנת 1540, תשעה ימים בלבד לפני מותו של יאנוש הראשון. התינוק יאנוש ז'יגמונד זאפויה הוכתר על ידי האצילים ההונגריים מספר שבועות לאחר מכן. במשך רוב תקופת שלטונו של יאנוש השני נשלטה מזרח הונגריה על ידי אמו, איזבלה, עם הבישוף גיירג' מרטינוצי כעוצר. הם נתמכו על ידי הסולטן סולימאן, שהכיר כיאנוש השני כמלך וסאל שלו.
בשנת 1541 פלש פרדיננד לאכוף את תביעתו. מרטינוצי קרא לסולימאן, שגירש את פרדיננד, אך נטל את רוב מרכז הונגריה תחת שלטון עות'מאני ישיר כאיילט בודין. החלק המזרחי של המישור ההונגרי נשאר תחת שלטון זאפויה; לאחר 1571 הוא נודע בשם פרטיום.
במהלך שנות ה-40 של המאה ה-16, הממלכה ההונגרית המזרחית, כללה את המחוזות של מרמורש, Szabolcs, שטמאר, Közép-Szolnok, ביהאר, Külső-Szolnok‏, Békés, צ'ונגראד, ערד, Csanád, ואת Temesköz. העיירות הגדולות יותר, כגון ואראד או ליפה, היו מרכזים משמעותיים של כוח המדינה, מה שהצריך דומיננטיות על פני אצילי האזור. אחד האצילים העשירים ביותר, פטר פטרוביץ', היה השליט המוחלט של טמשקז, אך היה נאמן למשפחת זאפויה. הוא שיתף פעולה עם יורש העצר מרטינוצי. האזור ממחוז מרמורש לנהר Kraszna נשלטה על ידימשפחת Drágffy - Perényi, Ecsed ו Somlyó על ידי בית באטורי, המחוז Békés על ידי Patócsy, עמק הנהר Maros על ידי Jaksics, ואת העיירה דברצן על ידי משפחת טורוק מ-Enying. מחוזות זמפלן, בורסוד ואבוג' עם גבולותיהם הבלתי מוגדרים נשלטו על ידי משפחות בלאסה, לוסונצ'י, בבק ודרוג'ט, אך הייתה להן אוטונומיה ניכרת.
מסעות הצבא בשנים 1543–1544 השאירו רק דרך אחת מאובטחת להונגריה המלכותית, לאורך עמק ואה, וזה הפחית עוד יותר את התמיכה ההבסבורגית בממלכה. באוגוסט 1544 השתתפו נציבים מהחלקים המרכזיים של ממלכת הונגריה מימי הביניים כמחוזות לאורך נהר טיסה כשווים בדיאטה הטרנסילבנית בטורדה. הדיאטה הטרנסילבנית הפכה אפוא ליורשת החוקית של הדיאטות ההונגריות.
הקנצלריות וחצר המלוכה בבודה נעלמו במהלך הכאוס הפוליטי של 1540–1541 וטרנסילבניה לא יכלה עוד להיות מנוהלת על ידי הגופים המרכזיים של הממלכה ההונגרית. המנגנון של "voivode" לא היה מספיק כדי לספק את ניהול המדינה. מרטינוזי יצר מבנה אדמיניסטרטיבי חדש, והקים את חצר המלוכה בג'ולאפהרוואר.
הנחלות הפיאודליות איבדו את כוחן בשל המחלוקות במדינה. הסקסונים היו עדיין תומכי בית הבסבורג ואימצו עמדה פסיבית. פטר הלר, השופט המלכותי בסבן, היה הסקסוני היחיד בחצר ג'ולאפהרוואר. לצ'קלי היו רק מעטים של תומכים בחוגים סביב יורש העצר והמלכה. לתומכיו של המלך יאנוש בדרך כלל לא היו שורשים בגבולותיה החדשים של המדינה, אולם קרובי משפחתם נמצאו בקרב הבכירים ובתי החצר במספר רב. המעמד השליט עדיין ציפה לאיחוד המדינה, ומרטינוזי תמיד נתקל בלחץ של רצון וציפייה זו.
שלטונו של יאנוש השני ז'יגמונד > השלטון ההבסבורגי

מרטינוזי ואיזבלה הסתכסכו, ומרטינוזי פנה גם נגד העות'מאנים. הוא כרת ברית עם פרדיננד, ואילץ את איזבלה לחתום על הסכם נירבאטור בשנת 1549, שמסר את טרנסילבניה לפרדיננד. איזבלה התנגדה לגירוש בנה והודיעה מיד לסולטן. מלחמת אזרחים פרצה בין כוחותיה של איזבלה לחייליו הפרו-הבסבורגים של מרטינוזי. צבאו של מרטינוזי כבש את מעון המלוכה בג'ולאפהרוואר בשנים 1550 ו-1551.
צבא הבסבורג צעד לטרנסילבניה ולאזור טיסה, תחת ג'ובאני בטיסטה קסטאלדו. מרטינוזי המשיך את תככיו, שלח מחווה פיאודלית לסולטאן, ונהרג על ידי קסטאלדו בשנת 1551. יאנוש השני ויתר על תוארו כמלך, ויחד עם איזבלה עזב לפולין.
הסולטן, כשהרגיש נבגד, שלח את צבאו נגד הונגריה בשנת 1552. וספרם, דראג'יל, סולנוק, ליפה, טמשוואר, קארנסבס ולוגוס נפלו במהלך המערכה. רק טירת אגר, בפיקודו של אישטוואן דובו, עמדה נגד הצבא העות'מאני. בשנת 1553 משך פרדיננד את חייליו של קסטאלדו מטרנסילבניה. בשנת 1554 פתח הסולטן במתקפה נוספת נגד הונגריה, וכבש את סלגו ופוק.
שלטונו של יאנוש השני ז'יגמונד > שלטון מחודש של יאנוש השני

בשנת 1556 נזכרו האצילים בטרנסילבניה ביאנוש השני, ובחרו בו לנסיך טרנסילבניה בדיאטה של סשאשבס; ושוב הכירו בו כמלך.
בשנת 1568, חופש הדת הוכר רשמית על ידי יאנוש השני בצו טורדה.
הסכם שפייר

בשנת 1570 חתם יאנוש השני על חוזה שפייר עם יורשו של פרדיננד, מקסימיליאן. יאנוש השני ויתר שוב על תביעתו כמלך הונגריה לטובת מקסימיליאן, ובכך סיים את ממלכת הונגריה המזרחית. יאנוש במקום זאת הוכר על ידי מקסימיליאן כ"נסיך טרנסילבניה והפרטיום" (princeps Transsylvaniae et partium regni Hungariae dominus; כלומר," נסיך טרנסילבניה ולורד חלק מממלכת הונגריה") משנת 1570 ועד מותו (1571).
אמנה זו, בדומה להסכם Nagyvárad הקודם, אישרה את העיקרון של הונגריה המאוחדת. פרטיום וטרנסילבניה הופקדו בידי יאנוש ז'יגמונד זאפויה, כוואסל של מקסימיליאן. כפי שצוין לעיל, בני זאפויה כבר החזיקו בנחלה, אך כעת ההבסבורגים הכירו בשלטונם. במובן מסוים, יאנוש ז'יגמונד החליף תואר בנחלה.
כך הפכה הממלכה ההונגרית המזרחית לנסיכות טרנסילבניה (1570–1711). למרות הכפיפות לכאורה של יאנוש ז'יגמונד למקסימיליאן, שלטו נסיכי טרנסילבניה באוטונומיה כמעט מוחלטת, ולעיתים קרובות נכנעו לאימפריה העות'מאנית. אוסטריה וטורקיה טענו על עליונות בטרנסילבניה כמעט מאתיים שנים. כל ההתייחסות לאחר 1570 למלך הונגריה מתייחסת לשטח המכונה "הונגריה המלכותית"; הפניות לנסיך מתייחסות ל"נסיכות טרנסילבניה".
הערות שוליים

↑  Béla Köpeczi, History of Transylvania, Volume 2, Social Science Monographs, 2001, p. 593
↑  Robert John Weston Evans, T. V. Thomas. Crown, Church and Estates: Central European politics in the sixteenth and seventeenth centuries, Macmillan, 1991, pp. 80–81
↑  Iván Boldizsár, NHQ; the new Hungarian quarterly, Volume 22, Issue 1, Lapkiadó Pub. House, 1981, p. 64
1 2 3 4  István Keul, Early modern religious communities in East-Central Europe: ethnic diversity, denominational plurality, and corporative politics in the principality of Transylvania (1526–1691), BRILL, 2009, pp. 40–61
1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12  László Makkai, András Mócsy, Béla Köpeczi. History Of Transylvania Volume I. From the Beginnings to 1606 Distributed by Columbia University Press, New York 2001 East European Monographs, No. DLXXXI
↑  Miklós Molnár (2001-04-30). A Concise History of Hungary. Cambridge University Press. p. 91. נבדק ב-2012-08-15.
↑  The Reformed Church Review. Reformed Church in the United States - Publication Board. 1906. נבדק ב-2012-08-15.
↑  Oksana Buranbaeva, Vanja Mladineo, Culture and Customs of Hungary, ABC-CLIO, 2011, p. 44
↑  A Country Study: Hungary. Federal Research Division, Library of Congress. נבדק ב-11 בינואר 2009. {{cite book}}:  (עזרה)
נסיכות טרנסילבניה, ממשיכת ממלכת מזרח הונגריה (1570). פרטיום מתואר בצבע הכהה יותר
מחשמלת

| --- | --- |

 בימוי:  טניה וקסלר 
 הופק בידי:  שריל קלארק 
 שחקנים ראשיים:  קייט בקינסייל בובי קנאבלי דייוויד בראדלי סוזן סרנדון לברן קוקס ג'יי קורטני סטנלי טוצ'י אורי פפר 
 מוזיקה:  דומיניק לואיס 
 צילום:  Jules O'Loughlin 
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 חברת הפקה:  Millennium Media  Amazon Studios
 חברה מפיצה:  אולפני אמזון 
 הקרנת בכורה:  12 בנובמבר 2020 
 משך הקרנה:  91 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט פעולה, גירלס ויד' גאנס 
 דף הסרט ב־IMDb
 
מְחַשְׁמֶלֶת (באנגלית: Jolt) הוא סרט קומדיית פעולה אמריקאי, בבימויה של טניה וקסלר(אנ'), לפי תסריט מאת סקוט ואשה. מככבים בו קייט בקינסייל, בובי קנאבלי, לברן קוקס, סטנלי טוצ'י וג'יי קורטני. הסרט יצא לבתי הקולנוע בארצות הברית ב-23 ביולי 2021 בהפצת אולפני אמזון, ובישראל הוא יצא ב-18 בנובמבר באותה שנה.
עלילה

סדרנית הסובלת מהפרעת התפרצות לסירוגין מנסה לשלוט בכעסיה באמצעות אפוד נסיוני חדשני מרופד אלקטרודות, שבאמצעותן היא מחשמלת את עצמה כדי לשלוט בהתפרצויות הזעם שלה. לאחר שנרצח הבחור הראשון שאי פעם התאהבה בו, היא יוצאת למסע נקמה כדי למצוא את הרוצח, בזמן שהשוטרים רודפים אחריה ורואים בה חשודה מרכזית.
שחקנים ודמויות

קייט בקינסייל בתפקיד לינדי
בובי קנוואלי בתפקיד הבלש ויקרס
לברן קוקס בתפקיד הבלשית נווין
סטנלי טוצ'י בתפקיד ד"ר איוואן מונצ'ין
ג'יי קורטני בתפקיד ג'סטין
סוזן סרנדון בתפקיד אישה ללא שם
דייוויד בראדלי בתפקיד גארת' פיזל
אורי פפר בתפקיד דלקרואה
הפקה

באפריל 2019 פורסם כי קייט בקינסייל הצטרפה לצוות השחקנים של הסרט, כאשר טניה וקסלר ביימה לפי תסריט מאת סקוט וושה. ביולי 2019 הצטרפו לצוות השחקנים בובי קנאוולי, לברן קוקס, סטנלי טוצ'י וג'יי קורטני.
הצילומים החל ביולי 2019.
הפצה

הסרט יצא לאקרנים ב-23 ביולי 2021 על ידי אולפני אמזון.
הערות שוליים

↑  Wiseman, Andreas (23 באפריל 2019). "Kate Beckinsale To Star As Homicidal Bouncer In Millennium Action-Comedy 'Jolt'". Deadline Hollywood. נבדק ב-22 ביולי 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Wiseman, Andreas (22 ביולי 2019). "'Jolt': Bobby Cannavale, Jai Courtney, Laverne Cox & Stanley Tucci Join Kate Beckinsale Action-Comedy; Shoot Under Way In London". Deadline Hollywood. נבדק ב-22 ביולי 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Wexler, Tanya (15 ביולי 2019). "Day 1. #joltmovie". Instagram. נבדק ב-22 ביולי 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Collis, Clark (18 ביוני 2021). "Kate Beckinsale has extreme anger issues in first look at action-thriller Jolt". Entertainment Weekly. נבדק ב-18 ביוני 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
מונטי גרין

| --- | --- |

מונטי גרין בסוף שנות ה-40
 לידה:  20 בנובמבר 1914 לונדון בריטניה בריטניה
 פטירה:  5 ביולי 1998 (בגיל 83) לונדון בריטניה בריטניה
 תאריך עלייה:  1947
 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:  הצבא הבריטי הצבא הבריטי   ההגנה   צבא הגנה לישראל
 דרגה:   לויטננט קולונל   אלוף
 תפקידים בשירות
 ראש מטה אוגדה בצבא הבריטי, ראש המחלקה לתפקידי מטה במטכ"ל ההגנה וצה"ל, המפקח הכללי של חיל האוויר, יו"ר ועדה לענייני מח"ל, ראש אגף אפסנאות
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם השנייה   מלחמת העצמאות
 תפקידים אזרחיים
 איש עסקים
 
מונטי (מרדכי) גרין (באנגלית: Monty Green ‏;20 בנובמבר 1914– 5 ביולי 1998) היה מאלופי צה"ל במלחמת העצמאות.
בצבא הבריטי

מונטי גרין נולד בב' בכסלו תרע"ה לצבי (הרי) וקיילה לבית פיינגולד בלונדון שבאנגליה. אביו היה תעשיין אמיד, שהיגר מרוסיה לבריטניה, בעל מפעלי טבק בקנדה ובהודו. גרין החל בלימודי רפואה באוניברסיטת לונדון, אולם הפסיקם ויצא לאמריקה במטרה ללמוד את נושא גידול הטבק. ניהול עסקי המשפחה הענפים הביא את גרין להודו, ובפרוץ מלחמת העולם השנייה גויס לצבא הודו הבריטית (שהיה למעשה חלק מן הצבא הבריטי). גרין היה, בזה אחר זה, מפקד פלוגה, מפקד גדוד חי"ר ואיש מטה של חטיבה ושל אוגדה. בתחילת המלחמה יצא עם האוגדה ההודית להילחם בחזית המדבר המערבי, דרך פרס, סוריה, עיראק וארץ ישראל.
בשנת 1942 הגיע לארץ ישראל להשתתף בקורס לקציני מטה שנערך בסרפנד ונתוודע ליישוב היהודי. לאחר מכן שירת בתפקיד זה במפקדת דיוויזיית חיל הרגלים ההודית ה-4 באיטליה וביוון.
ב-1944 הגיע שוב לארץ ישראל ונשא את לאה לבית הלמן לאישה. לאחר מכן עבר הכשרה במסגרת קורס גבוה לקציני מטה בחיפה.
את שירותו בצבא הבריטי סיים ב-1945 בדרגת לויטננט קולונל (שקולה לדרגת סגן-אלוף בצה"ל), שב לאנגליה, ניהל חברת טבק והשתלב בעסקי המשפחה.
במרץ 1947 עלה לארץ ישראל והחל לנהל שלוחה של חברת ביטוח בריטית.
בהגנה ובצה"ל

בתקופת המאבק ולקראת המלחמה המתקרבת, נזקק היישוב לכל אדם שיש ביכולתו לסייע בארגון הצבא ובהקמתו. משלחת של מפקדת ארגון "ההגנה" הגיעה אל גרין ובקשה ממנו להצטרף למנגנון הקבע של "ההגנה". גרין הסכים לשרת ב"הגנה" שלוש פעמים בשבוע, שעתיים בכל פעם. לימים סיפר: "לא הכרתי את תנאי הארץ ולא ידעתי כי שעתיים אחר הצהרים פירושן חמש שעות, וכעבור חודשים אחדים נעשות שעתיים כאלה ליום שלם, ואחר כך לעבודת יום ולילה". במסגרת תפקידו ב"הגנה" נועד גרין עם אפרים בן ארצי ויוסף אבידר (לימים, אלופים בצה"ל). שלושתם ערכו תוכניות לארגון הצבא. לאחר מכן נתמנה גרין לעוזרו של רמטכ"ל ההגנה יעקב דורי (לימים, רמטכ"ל צה"ל).
עם פרוץ מלחמת העצמאות נתמנה גרין לעמוד בראש המחלקה לתפקידי מטה במטכ"ל בדרגת אלוף. המינוי היה בהתאם להעדפתו של ראש הממשלה ושר הביטחון דוד בן-גוריון למנות לתפקידי מטה בכירים במטכ"ל קצינים בוגרי צבאות זרים ויוצאי הבריגדה היהודית, בעלי רקע צבאי-מקצועי, ולהעדיפם על אנשי "ההגנה" והפלמ"ח, שנתמנו לתפקידי שדה, כמפקדי השירותים (שהפכו לאחר מכן לחיילות), וכמפקדי חטיבות. במסגרת תפקידו זה סייע גרין לסגן הרמטכ"ל צבי איילון לארגן ולבנות את הצבא החדש, על יחידות הלחימה והיחידות תומכות-הלחימה שלו, ולקבוע את תקניו.
במהלך המלחמה, ביוני 1948, נפצע האלוף גרין בהפצצת אוויר מצרית ולאחר החלמתו, בספטמבר אותה שנה, נתמנה לתפקיד המפקח הכללי של חיל האוויר, תפקיד לא פיקודי של ארגון החיל. לאחר תשעה חודשים בתפקיד זה חזר להיות ראש מחלקת תפקידי מטה.
תרומתו בארגון צה"ל

בדצמבר 1948, לאחר שנתעוררו בעיות בקליטתם של אנשי המח"ל בצה"ל, מינה הרמטכ"ל רב-אלוף יעקב דורי ועדה מיוחדת לענייני המח"ל. הוועדה אמורה הייתה לטפל בענייני הגיוס בחו"ל, חיול וקליטה בארץ, הצבות בצבא, שחרור וחזרה לארץ המוצא, פעילות חינוך ותרבות בקרב המתגיסים, שיקום וקליטה בארץ של אנשי מח"ל המעוניינים להישאר וקשר עם בני משפחה בחו"ל. הוועדה הורכבה מנציג הרמטכ"ל, נציג משרד הביטחון, נציג אגף כח אדם (לימים אגף משאבי אנוש), נציג חיל האוויר. נציג חיל הים וכן נציגי ארצות המוצא של המתנדבים. האלוף מונטי גרין התמנה כיו"ר הוועדה.
במרץ 1949 יצא לבריטניה וסייע לפעילות המגבית למען המדינה הצעירה. ביוני אותה שנה חזר לישראל ובאוקטובר התמנה לתפקיד ראש אגף אפסנאות במטכ"ל (לימים - אגף הטכנולוגיה והלוגיסטיקה) על מנת לארגן את המערך הלוגיסטי של צה"ל לפי המתכונת הבריטית.
ניסיון זה לא עלה יפה בגלל ההבדל התהומי בין הצבא הבריטי (בעל תשתיות, מנוסה ובעל אמצעים) לצה"ל (זעיר-ממדים, צעיר ונטול משאבים).
בתקופת השירות הקצרה של גרין זכה להישגים רבים בעבודת המטה שלו. הוא עדכן את פקודות המטכ"ל לתקופה שלאחר המלחמה והאחריות בין החילות חולקה מחדש. דיונים התנהלו על אופן חלוקת תחומי האחריות בין המטכ"ל, הפיקודים המרחביים והחילות הלוגיסטיים והוגדר תפקידם של קציני המטה בפיקודים, וסמכויותיהם ביחס לחילות הלוגיסטיים.
סיום השרות וחיים אזרחיים

במרץ 1950 השתחרר גרין משירות בצה"ל מכיוון שיכולתו לקרוא ולכתוב בעברית הייתה מוגבלת, דבר שהקשה על עבודת המטה שלו. מסמכים בעלי חשיבות היה כותב באנגלית ואלה היו מתורגמים לאחר מכן לעברית. בנוסף, הרקע החברתי ממנו הגיע היה שונה מזה של רוב הקצינים, שבאו מן ההגנה ומהפלמ"ח. הבדלים אלו הקשו על שילובו במערכת הצה"לית.
לאחר שחרורו מצה"ל חזר מונטי גרין לעולם העסקים. כמומחה לענייני טבק ושמן הצטרף כשותף למפעלים בתחום זה בתל אביב ובירושלים והתגורר בהרצליה. במרוצת השנים עבר להתגורר באנגליה.
מונטי גרין נפטר בלונדון ב-5 ביולי שנת 1998.
הערות שוליים

↑  זהר לבקוביץ, התפתחות אגף האפסנאות והמערך הלוגיסטי בצה"ל, הוצאת משהב"ט, 1988 (עמ' 47,48)
מטר של מטאורים

| --- | --- |
 סינגל בביצוע בן ארצי
 מתוך האלבום מה שקרה
 יצא לאור:  2001
 שפה:  עברית
 אורך:  3:32
 חברת תקליטים:  הליקון
 כתיבה:  בן ארצי
 לחן:  בן ארצי
 עיבוד:  טל שגב, בן ארצי ואורן לץ
 
מטר של מטאורים הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמר הישראלי בן ארצי. הוא יצא לאור ב-2001, על ידי חברת התקליטים הליקון.
השיר נכלל באלבומו השני של ארצי, "מה שקרה". הוא הוצג כמועמד למצעדי הפזמונים השבועיים של רשת ג' ב־4 בפברואר 2001, זכה להצלחה חלקית והגיע למקום הרביעי במצעד ב־4 במרץ 2001. בסך הכול צעד שבעה שבועות, עד ה-15 באפריל 2001, ובמצעד השנתי תשס"א (2001) של התחנה דורג במקום ה־39.
מיקומי שיא

|   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2001)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2001)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2001)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2001)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ישראל | מדיה פורסט ישראל | – |  |
|  ישראל | רשת ג' | 4 |  |
|   ‏‏‏  מצעדים שנתיים (2001)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים שנתיים (2001)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים שנתיים (2001)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים שנתיים (2001)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ישראל | מדיה פורסט ישראל | – |  |
|  ישראל | רשת ג' | 39 |  |
|  ישראל | גל"צ | 33 |  |
הערות שוליים

↑  מטר של מטאורים, פזמונט
מטרה (עיר)

מָטֶרָה (איטלקית: Matera) היא עיירה ופרובינציה במחוז בזיליקטה שבדרום איטליה. כלכלת העיירה מבוססת על חקלאות; בסוף שנות ה-90 החלה להתפתח בה תעשייה ענפה של ריהוט עור.
מטרה ידועה בשל "הסאסי במטרה" (איטלקית: Sassi di Matera) הנמצאים בשטחה; משמעות הביטוי היא "הסלעים במטרה", אלו מערות פרהיסטוריות ששימשו למגורי אדם. המערות נמצאות בשני אזורים בחלק העתיק של העיר: "סאסו קאבאוסו" ו"סאסו באריזאנו". ה"סאסי במטרה" הוכרזו על ידי אונסק"ו כאתר מורשת עולמית ב-1993. כיום אסור לתושבים להתגורר ברובן כי רובעי בתי-המערות נחשבו לשכונות עוני. התושבים יושבו מחדש וחלק מן המערות משמש כיום כבתי הארחה מיוחדים.
העיר נחשבת כאחת הערים העתיקות הראשונות המיושבות ברציפות באירופה מזה עשרות אלפי שנים, כנראה עוד מתקופת האדם הקדמון, שחי במערות הללו.
ב-17.10.2014 נבחרה העיר לשמש כבירת התרבות של אירופה לשנת 2019, יחד עם פלובדיב שבבולגריה.
תרבות

בשל הבנייה העתיקה המצויה באזור הסאסי, צולמו באזור סרטי קולנוע רבים שהשתמשו במקום כתפאורה חיה לסרטים היסטוריים, שביקשו להציג ערים עתיקות מתקופת התנ"ך, ובהן ירושלים העתיקה. להלן מספר סרטים שצולמו במקום:
La Lupa, של אלברטו לאטודה, 1953.
הבשורה על פי מתאוס, של פייר פאולו פאזוליני, 1964.
דוד המלך, של ברוס ברדפורד, 1985.
L'uomo delle stelle, של ז'וסף טורנאטורה, 1995.
הפסיון של ישו, של מל גיבסון, 2004.
סיפור הילידים, של קת'רין הדרוויק, 2006.
אות משמיים, של ג'ון מור, 2006.
בן חור, 2016, בבימויו של טימור בקממבטוב.
לא זמן למות, של קארי ג'וג'י, 2021.
לקריאה נוספת

קרלו לוי, ארץ שכוחת אל, הוצאת עם עובד, תל אביב, 1950.
מסיב קראדוק

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 גובה:  4,477 מ' 
 מיקום:  אזור הברית האנטארקטית,
 רכס הרים:  רכס סנטינל 
 קואורדינטות:  78°36′S 85°18′W﻿ / ﻿78.6°S 85.3°W﻿ / -78.6; -85.3
  (למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומימסיב קראדוק(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומימסיב קראדוק
 
מפת רכס סנטינל
מסיב קראדוק או מסיב קרדוק (באנגלית: Craddock Massif) הוא מסיב ברכס סנטינל בהרי אלזוורת', בארץ אלזוורת', באזור מערב אנטארקטיקה שבאנטארקטיקה.
המסיב ממוקם בצידו הדרום-מזרחי של מסיב וינסון, בין אוכף האמר לאוכף קארנייר. אוכף האמר מקשר בין מסיב קארדוק לבין מסיב וינסון; אוכף קארנייר מקשר את מסיב קראדוק לדרום רכס סנטינל.
הנקודה הגבוהה ביותר של מסיב קראדוק היא הר רטפורד, שגובה פסגתו 4,477 מטרים מעל פני הים.
הרים עיקריים נוספים במסיב קראדוק הם שיא בוגואנו, פסגת ראדה, והר קראדוק.
היסטוריה > גילוי ומיפוי המסיב

המסיב התגלה וצולם מהאוויר ב-23 בנובמבר 1935, על ידי לינקולן אלזוורת'.
רכס סנטינל כולו (ובו מסיב קראדוק), מופה על ידי הסקר הגאולוגי של ארצות הברית בהתבסס על צילומי אוויר שצולמו על ידי צי ארצות הברית בין השנים 1958– 1961.
היסטוריה > מקור השם

בשנת 1965 הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים נתנה למסיב את השם "הר קראדוק" ("Mount Craddock").
במפות מאוחרות יוצר הגבילו את השם לפסגה הדרומית ביותר של המסיב (הוא הר קראדוק).
בשנת 2006 נתנה הוועדה למסיב כולו את השם הנוכחי ("מסיב קראדוק"), והשם "הר קראדוק" נותר כשמה של הפסגה הדרומית ביותר.
המסיב (וההר) נקראים על שמו של ג'י. קמפבל קראדוק ( J. Campbell Craddock) שהוביל את משלחת החקר של אוניברסיטת מינסוטה (שנערכה בין השנים 1963–1962, וערכה סקרים קרטוגרפיים, ובדיקות גאולוגיות ברכס סנטינל וברכס הריטג' שבהרי אלזוורת').
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 13 14  מידע גאוגרפי והיסטורי
| גבעות פלאוורז |
| --- | --- | --- |
| עמקים | עמק סיקרה |  |
| רכסים | רודס |  |
| הרים | גובש • דיקי |  |
| מצוקים | נקודת אורבן |  |
| קרחונים | קרחון דייטר • קרחון האנסן • קרחון ואלוגה • הדום הקרח לארדיה |  |
| זרמי קרח | זרם הקרח רטפורד |  |
| רכס אוון |
| --- | --- | --- |
| הרים | הר אינדרביצן • הר אלן • פסגת ארסלה • פינת בוורס • פסגת לישנס • פסגת מודרן • הר סאות'וויק • פסגת סטיקל • הר סטרייבינג • פסגת פריסטרה • פסגת קארנארה • פסגת קרושה |  |
| מעברי הרים | מעבר קאסילאג |  |
| קרחונים | קרחון בולגראד • קרחון ברוק • קרחון סירמה |  |
| רמת פטוואר |
| --- | --- | --- |
| רכסי הרים | רכס מאונטנוויו |  |
| הרים | פסגת באגרה • הר לאנדולט • פסגת לונג • הר לאנדולט • הר מאלן • פסגת מאלקוך • פסגת מארזה • פסגת מילר • פסגת ראסט • פרוז'ין |  |
| מעברי הרים | מעבר קאסילאג |  |
| קרחונים | קרחון גאבארה • קרחון דיבידיאדובו • קרחון האדמן • קרחון וסבכר • קרחון קארי • קרחון קורניקר • קרחון ראזבוינה • קרחון תומאס |  |
| רכס ורגאבה |
| --- | --- | --- |
| הרים | הר וולדרון • מצוק סיפיי • פסגת פאראנגאליצה • פסגת קושלה |  |
| מעברי הרים | מעבר מנולה |  |
| קרחונים | קרחון אוריזארי • קרחון בריסאד • קרחון דייטר • קרחון הנסן |  |
| אתרים נוספים ברכס סנטינל |
| --- | --- | --- |
| רכסי הרים | רכס אפרלי |  |
| הרים | פסגת ארזוס • הר ברסקין • הר טיירי • הר קראדוק • מסיב קראדוק |  |
| מעברי הרים | מעבר דברן • אוכף פודגורה • אוכף פונור • אוכף פרוגלד |  |
| נונאטאקים | בידנוס |  |
| מצוקים | מצוק ויליס |  |
| קרחונים | קרחון דלה פיה • קרחון דרמה • קרחון הינקלי • קרחון צ'רבלאטי |  |
מוזיאון השואה בפלורידה

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  מוזיאון להנצחת זכר השואה, מוסד ללא כוונת רווח 
 כתובת:  סיינט פיטרסברג 
 מיקום:  פלורידה 
 מדינה:  ארצות הברית 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1992
 תאריך פתיחה רשמי:  1992 
 קואורדינטות:  27°46′14″N 82°38′26″W﻿ / ﻿27.770529°N 82.640622°W﻿ / 27.770529; -82.640622
 www.flholocaustmuseum.org
 he
 
מוזיאון השואה בפלורידה הוא מוזיאון שואה הממוקם בסיינט פיטרסברג, פלורידה. המוזיאון נוסד בשנת 1992, ועבר למיקומו הנוכחי בשנת 1998. המוזיאון, שנקרא בעבר "מרכז השואה", שונה רשמית לשמו הנוכחי בשנת 1999. זהו אחד ממוזיאוני השואה הגדולים בארצות הברית. הוא נוסד על ידי וולטר ואדית לובנברג, שניהם יהודים גרמנים שנמלטו מגרמניה הנאצית לארצות הברית. ניצול השואה אלי ויזל כיהן כיו"ר כבוד וחתך את הסרט בטקס הפתיחה ב-1998. מוזיאון השואה בפלורידה הוא אחד משלושה מוזיאוני שואה המוסמכים על ידי הברית האמריקאית למוזיאונים. המוזיאון פועל עם הקהילה המקומית וניצולי השואה להפצת מודעות וחינוך הציבור לתולדות השואה.