stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מארי
הערות שוליים

↑  https://www.youtube.com/watch?v=l4mwAJQzgAY&t=252s
↑  Fleming, Daniel E. (2004). "Prophets and Temple Personnel in the Mari Archives". In Grabbe, Lester L.; Bellis, Alice Ogden. The Priests in the Prophets: The Portrayal of Priests, Prophets, and Other Religious Specialists in the Latter Prophets. T&T Clark International. ISBN 978-0-567-40187-8.
↑   משה ענבר, מכתב משנת 1777 לפני הספירה, באתר הארץ, 16 באוגוסט 2013
↑  Christoph Uehlinger, Distinctive or diverse? Conceptualizing ancient Israelite religion in its southern Levantine setting, Hebrew Bible and Ancient Israel 4, 2015, עמ' 12–13 doi: 10.1628/219222715X14343676549106
↑  משה ענבר, נבואות, בריתות ושבטים בתעודות מארי , מוסד ביאליק, 2007
1 2  Moshe Anbar, "To Put One's Neck under the Yoke", in Essays on Ancient Israel in Its Near Eastern Contexts, A Trtibute to Nadav Naaman, Eisenbrauns, Winona Lake, Indiana, 2006,
↑  (A.3618.R.19'-31' D. Charpin, "Hammu-rabi de Babylone et Mari: Nouvelle Sources, nouvelles Perspectives", in J. Renger [ed.], Babylon: Focus mesopotamischer Geschichte, Wiege frueher Gelehrsamkeit, Mythos in der Moderne, Colloquien der Deutschen Orient-Gesellschaft 2, Saarbruecken, 1999, p. 122, ll. 19'-31).
↑  רן שפירא, חופרים וחופרים - ואין מבקרים, באתר הארץ, 2 בספטמבר 2007
↑  אברהם מלמט, חצור ומארי (מצב הנתונים בשנת 2002)
↑  https://www.youtube.com/watch?v=l4mwAJQzgAY&t=252s
↑  Margueron, Jean-Claude (1992). "The 1979–1982 Excavations at Mari: New Perspectives and Results". In Young, Gordon Douglas. Mari in Retrospect: Fifty Years of Mari and Mari Studies. Eisenbrauns. ISBN 978-0-931464-28-7.
↑  ביקורת: שמואל אחיטוב, ‏הרהורים על תקופות הראשית של עם ישראל, קתדרה 70, ינואר 1994, עמ' 197-193
| מסופוטמיה |
| --- | --- | --- |
| ממלכות בתקופת הברונזה | ממלכות בתקופת הברונזה |  |
| שומר | אומה • אור • ארידו • ארך • אשנונה • באד-טיבירה • בורסיפה •  דיר • לגש • מלגיום • נגירסו • ניפור • סיפר • כיש • שדופום • שורופק |  |
| עילם | שושן • אנשאן |  |
| אכד | אכד • מארי • גותים |  |
| אמורים | אמר • תותול • איסין • ארך • לרסה • בבל • כיש • מרי • תרקה • ימחֿד • אכלתום |  |
| בבל | התקופה הבבלית הקדומה • כשים • האימפריה הבבלית החדשה • כשדים • דור-כוריגלזו |  |
| אשור | אשור • כלח • דור שרוכין • נינוה • חרן • אימגור-אנליל • האימפריה האשורית החדשה |  |
| חור | מיתני • אורקש • נוזי • אוררטו |  |
| נושאים מרכזיים | נושאים מרכזיים |  |
| ממשל | מלכי שומר • מלכי אשור • מלכי בבל |  |
| מיתולוגיה | מיתולוגיה מסופוטמית • הוראות שורופק • אנומה אליש • עלילות גילגמש • מרדוך • קינת ניפור • הדת הבבלית אשורית |  |
| שפה | כתב יתדות • אלפבית ארמי • שומרית • אכדית • אמורית • עילמית • חורית • ארמית |  |
| נהרות | פרת • חידקל • חבור • בליח • דיאלא • הזב הגדול • הזב הקטן |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007550978205171  GND: 4037498-1  NKC: ge259795  SUDOC: 099513781  VIAF: 242978914   WorldCat (עם VIAF): 242978914
שביל קו פרשת המים

| --- | --- |


 מידע כללי
 על שם:  קו פרשת המים של אמריקה 
 אורך:  5,000 ק"מ 
 הקמה
 תקופת הבנייה:  ?–1978
 מיקום
 ערים ראשיות:  ניו מקסיקו, ויומינג, קולורדו, מונטנה 
 
 https://continentaldividetrail.org/
 מסלול שביל קו פרשת המים
 
שביל הייליין (הפארק הלאומי גליישר) הוא חלק משביל קו פרשת המים.
שביל קו פרשת המים (באנגלית: Continental Divide Trail; בראשי תיבות, CDT) הוא שביל נוף לאומי בארצות הברית, שאורכו 4,873 ק"מ בין גבול ארצות הברית עם מקסיקו והגבול עם קנדה. שינויים תכופים במסלול ומספר רב של מסלולים חלופיים מביאים למרחק הליכה בפועל בין 4,300 ק"מ ל־5,070 ק"מ . השביל עוקב אחר קו פרשת המים של אמריקה לאורך הרי הרוקי וחוצה חמש מדינות בארצות הברית - מונטנה, איידהו, וויומינג, קולורדו וניו מקסיקו .
הליכה מקצה אל קצה

הליכה לאורך כל שביל קו פרשת המים נמשכת בממוצע חמישה חודשים. טיילים המקפידים לצעוד את השביל במלואו צועדים ברצף בין מקסיקו לקנדה, אבל כמחצית מהטיילים מדלגים על קטעים קצרים של הליכה בכביש או על קטעים סגורים, בעיקר בגלל שריפות יער או שלגים. טיילים מצטיידים במזון כל כמה ימים, ולעיתים קרובות עולים בטרמפים מכביש שחוצה את השביל לאחת העיירות הסמוכות כדי לקנות מזון וציוד אחר.
נדרשים אישורים לטייל או לחנות לאורך חלקים מסוימים של השביל ויש צורך בדרכון כדי לחצות את הגבול הקנדי.
על פי סקר שנערך בשנת 2019, כשני שלישים מטיילי השביל היו גברים, והגיל החציוני היה 31. שלושה רבעים מהטיילים היו מארצות הברית והשאר הגיעו מאחת עשרה מדינות אחרות. מספר הימים הממוצע להשלמת השביל היה 147.
מסלול

שביל קו פרשת המים עוקב מקרוב אחר קו פרשת המים, אך יש לו מספר רב של מסלולים חלופיים מאושרים, שחלקם פופולריים יותר מהמסלול הרשמי. בכמה מקטעים השביל אינו שלם, במיוחד בניו מקסיקו, מה שמחייב צעידה בכבישים. תשעים וחמישה אחוז מהשביל עוברים בשטחים ציבוריים, כולל פארקים לאומיים, יערות לאומיים וקרקעות המנוהלות על ידי הלשכה לניהול קרקעות. לאורך השביל עצמו יש מעט מתקנים, ובדרך כלל חייבים הטיילים לעזוב את השביל כדי להצטייד מחדש או למצוא מקום לינה.
שריפות יער מהוות סכנה לטיילים. קטעים מהמסלול סגורים לרוב בשל סכנת שריפה. בשנת 2022, למשל, יותר מ-450 ק"מ מהשביל היו סגורים למשך חודש עקב תנאי בצורת שגרמו לסכנת שריפה.
הערות שוליים

↑  "CDT Interactive Map". Continental Divide Trail Coalition.
↑  "A Quick and Dirty Guide to the Continental Divide Trail". PMags. 17 בדצמבר 2013. נבדק ב-20 בפברואר 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2 3 4  The Continental Divide Trail Thru-Hiker Survey (2019), Halfway anywhere
↑  "CDTC Official List of 3000 Milers". Continental Divide Trail Coalition.
↑  "About the Trail". U..S. Forest Service. 26 בפברואר 2019. נבדק ב-20 בפברואר 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Miller, Elizabeth (23 במאי 2022). "Fires Have Closed the CDT in New Mew Mexico". Backpacker Magazine. נבדק ב-1 באפריל 2023. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007557834505171  LCCN: sh85031547  NKC: ge1037858  VIAF: 5146998444118942460   WorldCat (עם VIAF): 5146998444118942460 
גרייז פיק, קולורדו, 4352 מטר. הנקודה הגבוהה ביותר בשביל קו פרשת המים.
מרזיסייד

| --- | --- |
דגל מרזיסיידדגל מרזיסייד

 מדינה:  הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת
 אומת הבית:  אנגליה אנגליה
 אזור:  צפון-מערב אנגליה
 בירת המחוז:  ליברפול 
 תאריך ייסוד:  1 באפריל 1974 
 שטח:  645 קמ"ר
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ במחוז:  1,434,256 (2020)
  ‑ צפיפות:  2,145 נפש לקמ"ר (2011)
 קואורדינטות:  53°25′00″N 3°00′00″W﻿ / ﻿53.416666666667°N 3°W﻿ / 53.416666666667; -3 
 אזור זמן:  UTC
  מפת מיקום  מפה מפורטת     לחצו כדי להקטין חזרה    לחצו להגדלה       הערים בשלטון עצמי במחוז: 1. ליברפול, 2. ספטון, 3. נוסלי, 4. סט. הלנס, 5. ויראל tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
מרזיסייד (באנגלית: Merseyside) הוא מחוז בצפון מערב אנגליה.
אוכלוסיית המחוז מונה 1,381,200 איש, וצפיפות האוכלוסייה בו עומדת על 2,145 איש לקמ"ר. המחוז קרוי על שם נהר המרזי. בעבר היה המחוז חלק מלנקשייר אך ב-1974 הוא הפך למחוז עצמאי.
שטחו של מחוז מרזיסייד הוא 645 קמ"ר והוא המחוז ה-43 בגודלו באנגליה. במרזיסייד חמש ערים בשלטון עצמי כשהגדולה בהן היא ליברפול. שאר הערים הן: ספטון, נוסלי, סנט. הלנס ווירל. רוב הערים נמצאות בעברו המזרחי של נהר המרזי, למעט ויראל שנמצאת בצדו המערבי (ראו מפה).
המחוז גובל עם לנקשייר בצפון, עם מנצ'סטר רבתי במזרח ועם צ'שייר בדרום.
הערות שוליים

↑  נכון לשנת 2011.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4115110-0  MusicBrainz: dbcfe24c-1c0b-4722-addf-28b8696e32f8 
ערך זה הוא קצרמרבנושא גאוגרפיה של אנגליה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מודוס (מוזיקה)

מודוסים הם וריאציות טונאליות של הסולמות המוזיקליים עליהם הושתתה המוזיקה של ימי הביניים והרנסאנס (מודוס משמעו מודל/תבנית ביוונית). בעידן הטונאלי (החל מהמאה ה־17) השימוש בהם במוזיקה מערבית פחת. כיום משתמשים במודוסים בעיקר במוזיקה ערבית, בפלמנקו, בג'אז, בחזנות ובמוזיקה קלאסית מודרנית. מודוסים שונים שימשו בזמר העברי המוקדם. מודוסים משמשים גם במוזיקה לסרטים ויוצרים מצבי אווירה ייחודיים שלא קיימים בסולם מז'ורי או מינורי הרגילים.
מודוסים גלאריאניים
מודוסים הנגזרים מסולם מינור מלודי ומינור הרמוני

בדומה לאופן בו ניתן לגזור מודוסים מהסולם המז'ורי, ניתן לגזור מודוסים גם מסולם מינור מלודי. המודוסים הללו נמצאים בשימוש בעיקר במוזיקת ג'אז, ונקראים בדרך כלל על שם המודוס המקביל להם הנגזר מהסולם המז'ורי בתוספת השינוי היחסי (לעיתים, מטעמי דמיון, השם נגזר דווקא תוך התייחסות למודוס שאינו מקביל. בכל מקרה לחלק מהמודוסים הללו יש יותר משם מקובל אחד). כך אם נתייחס לדרגה השנייה של מינור מלודי כצליל הראשון בסולם נקבל את המודוס דורי במול 2; אם נתחיל מהדרגה השלישית של המלודי, נקבל לידי דיאז 5; מהרביעית, לידי במול 7 (מודוס זה מכונה גם מיקסולידי־לידי); מהדרגה החמישית נקבל מיקסולידי במול 6; מהדרגה השישית נקבל לוקרי 9 בקר; ומהדרגה השביעית נקבל מודוס הנקרא אולתרד המשמש כסולם דומיננטי מרכזי בג'אז.
כמו כן, ניתן לגזור מודוסים מסולם מינור הרמוני, דהיינו מינור עם דרגה שביעית מוגבהת. מודוסים אלו נמצאים בשימוש בעיקר במוזיקה ערבית וכלייזמר. אם למשל נתחיל מהדרגה החמישית של הסולם המינור הרמוני, נקבל את סולם פריגיש, או "אהבה רבה", הנפוץ מאוד במוזיקה יהודית ובמוזיקת כלייזמר. סולם זה דומה לסולם מינור פריגי, אך עם דרגה שלישית מוגבהת. המקאם המקביל למודוס זה נקרא - מקאם חיג'אז, מקאם נפוץ במוזיקה הערבית, ובמזוקיה האנדולסית. סולם נוסף, הנפוץ גם הוא במוזיקה יהודית ובמוזיקת כלייזמר, הוא סולם מי שברך, או לחלופין מקאם נגריז, שנגזר מסולם מינור הרמוני כאשר מתחילים מהדרגה הרביעית. דרך נוספת לתאר מודוס זה, היא כמודוס דורי עם דרגה רביעית מוגבהת, אך מבחינה מוזיקלית הוא בנוי ממינור הרמוני.
| שם המודוס | יחס למז'ור/מינור |
| --- | --- |
מינור מלודי: מינור עם הגבהת הדרגה השישית והדרגה השביעית
דורי במול 2: מינור עם הגבהת הדרגה השישית והנמכת הדרגה השנייה
לידי דיאז 5: מז'ור עם הגבהת הדרגה הרביעית והחמישית
מיקסולידי־לידי (לידי במול 7): מז'ור עם הגבהת הדרגה הרביעית והנמכת הדרגה השביעית
מיקסולידי במול 6: מז'ור עם הנמכת הדרגה השביעית והמדרגה השישית
לוקרי בקר 2: מינורי עם הנמכת הדרגות השביעית, השישית והחמישית
אולתרד: מז'ור עם דרגה שנייה מוגבהת ומונמכת, דרגה רביעית מוגבהת (או חמישית מונמכת), דרגה חמישית מוגבהת (או שישית מונמכת) ודרגה שביעית מונמכת
מודוסים נוספים

מודוסים נוספים שאינם ניתנים לגזירה מתוך סולמות המז'ור או המינור ההרמוני, נמצאים לעיתים קרובות בשימוש במוזיקת הג'אז.
המודוס הסימטרי (הנקרא לעיתים קרובות גם: סולם מוקטן) הוא סולם בן שמונה צלילים (אוקטטוני) הבנוי מתבנית של טון, חצי טון, טון, חצי טון לכל אורכו. לדוגמה: דו, רה, מי במול, פה, סול במול, לה במול, לה, סי, דו. או בצורתו השנייה: חצי טון, טון, חצי טון, טון (לדוגמה: דו, רה במול, רה דיאז, מי, פה דיאז, סול, לה, סי במול, דו). בצורה הראשונה משמש המודוס כסולם לאלתור ובנייה על אקורד מוקטן ובצורתו השנייה משמש לעיתים קרובות באלתור ובנייה על גבי אקורד דומיננטי מסוג שבע תשע מונמך.
סולם טונים שלמים הוא מודוס בן שישה צלילים הבנוי כולו מרווחים של טונים שלמים. לדוגמה: דו, רה, מי, פה דיאז, סול דיאז, סי במול, דו. לעיתים קרובות משמש גם מודוס זה לאלתור על אקורד דומיננטי.
הערה חשובה מאוד, שלפעמים המקאמים / הנובות, האנדולסיות, יהיה כתוב בחמשה סדר תווים, אבל במהלך הטיפול בו, כדרך הטיפול בו, זה שינוי התווים.[דרושה הבהרה]
ראו גם

סולם פריגיש
תאוריית המוזיקה
לקריאה נוספת

דליה כהן, שמע וידע של המרכיבים המוזיקליים, אקדמון, תש"ם.
ספקטרומטר מסה

ספקטרומטר מסה הוא מתקן המודד את היחס בין המסה למטען של חלקיקים טעונים. באמצעות מדידה זו ניתן לנתח דגימה, ולקבוע מה החומרים המרכיבים אותה. מכשיר זה הוא בעל חשיבות גדולה בכימיה אנליטית, ומשמש לזיהוי חומרים במגוון יישומים, בהם זיהוי פלילי, אבטחת איכות תעשייתית, ועוד. כמו כן המתקן משמש למחקרים בתחומים רחבים: פיזיקה גרעינית, כימיה, ביולוגיה, ארכאולוגיה ועוד.
דרך פעולה

ספקטרומטר מסות מורכב משני רכיבים עיקריים: מקור יונים המייצר את היונים אותם רוצים למדוד וגלאי (דטקטור) המשמש למדידת המסה שלהם.
דרך פעולה > מקור יונים

ישנו מגוון רחב של מקורות יונים הנמצאים בשימוש. המקורות מתחלקים למקורות "רכים", שבהם היונים מיוצרים קרים, ולמקורות "קשים", שבהם היונים מיוצרים חמים מאוד, וכתוצאה מכך מתפרקים תוך זמן קצר.
מקורות היונים מתחלקים גם לפי סוג היונים שאותם רוצים לייצר: יונים אטומיים, צברים אטומיים, מולקולות אורגניות וכו'. דרך נוספת לסווג מקורות יונים היא על פי שיטת היינון: ניתן ליינן יונים על ידי לייזר, קרן אלקטרונים, קרן של יונים מסוג אחר, וכן על ידי שדות חשמליים חזקים. בהמשך יוזכרו כמה סוגים מהמגוון הרחב של מקורות היונים המשמשים לספקטרומטריית מסות.
יינון אלקטרונים (Electron Ionization, מכונה EI) - במקור היונים מותקן תיל, בו עובר זרם חשמלי כדי לחממו, ופעולה זו גורמת לפליטת אלקטרונים (פליטה תרמיונית). האלקטרונים פוגעים במולקולות החומר הנבדק, ונוצרים יונים שליליים. שיטה זו גורמת בדרך כלל (במתחים גבוהים, לדוגמה 70 אלקטרון וולט), לאי יציבות הקשרים במולקולות החומר, ולשבירתן למספר מולקולות קטנות יותר. תבנית השבירה נקבעת על פי מבנה המולקולה - מיקום הקשרים החלשים יותר בה, זהות האטומים וכו'. תבנית השבירה משתנה בין מולקולה למולקולה, ומסייעת בקביעת זהות החומר.
יונים אטומיים מיוצרים על פי רוב על ידי יינון של גז בלחץ נמוך על ידי אלקטרונים או על ידי לייזר.
במקום להשתמש בגז בלחץ נמוך ניתן להשתמש במקור על קולי, המבוסס על חריר הנפתח לזמן קצר מאוד (כמה מיקרושניות), ויוצר גל הדף של גז המתפשט בלחץ גדול לתוך הריק, המתקרר לטמפרטורות נמוכות (כמה מעלות קלווין) במהלך ההתפשטות. באופן זה נוצרת אלומה צרה, במהירות של כמה אלפי מטרים לשנייה, של מולקולות קרות. מקור זה יעיל מאוד ליצירת מולקולות קרות וצברים אטומיים גדולים.
מקור ניתוז יונים (sputter ion source) הוא מקור המשמש בעיקר ליצירת יונים שליליים, ובו יונים מגז שאותו קל ליינן כגון צזיום, מואצים כלפי גוש מוצק של חומר. הרסיסים השליליים של החומר הנוצרים מההתנגשות, מואצים לכיוון ההפוך. באופן זה נוצרים מולקולות וצברים אטומיים קטנים, שליליים וחמים.
laser ablation ion source היא שיטת ייצור יונים שבה אלומה חזקה של לייזר מפוקסת על משטח ומאדה את החומר של המשטח. כתוצאה מכך נוצרת פלזמה של יונים שנפלטו מהמשטח, ואותם ניתן להאיץ. בשיטה זאת ניתן ליצור יונים אטומיים ומולקולריים חמים מחומרים שבטמפרטורת החדר נמצאים במצב מוצק.
MALDI (אנ') - Matrix assisted laser desorption ion source שיטה זו, שזיכתה את ממציאה בפרס נובל לכימיה, משמשת בעיקר למולקולות אורגניות. בשיטה זו המולקולות האורגניות מודבקות על גבי חומר הנקרא מטריצה. כאשר המטריצה מוארת על ידי לייזר, היא בולעת את האנרגיה שלו; אנרגיה זו מספיקה כדי לנתק את הקשר בין המטריצה למולקולות שעליה, והמולקולות משתחררות.
source (ESI)‏ Electrospray ionization (אנ') - שיטה זו שגם היא זיכתה את ממציאיה בפרס נובל, היא השיטה הנפוצה ביותר (יחד עם שיטת MALDI) לטיפול במולקולות ביולוגיות. נוזל המכיל את המולקולות מוכנס לצינורית (capillary) דקה, שבקצה שלה ישנם שדות חשמליים חזקים מאוד. בקצה הקפילרה נוצרות טיפות קטנות של הנוזל, המשתחררות לתוך הוואקום, ומתפרקות כתוצאה מהשדות החשמליים החזקים.
דרך פעולה > האנלייזר

ישנן כמה שיטות למדוד מסות של יונים.
שימוש בשדות מגנטיים - יונים הנעים בשדה מגנטי מבצעים תנועה מעגלית שקוטרה מושפע ממהירותם (הנשלטת בעזרת עוצמת השדה החשמלי המאיץ), עוצמת השדה המגנטי, מסת החלקיק ומטענו. ככל שהיונים מהירים יותר כך הרזולוציה במסה גבוהה יותר. משום כך מאיצים יכולים לשמש בתור מכשירים עדינים מאוד למדידת מסות, זהו אחד השימושים העיקריים במאיצים מסוג ואן-דה-גרף ומאיצי טנדם (אנ'), הן לפיזיקה גרעינית והן לשימושים ארכאולוגיים.
TOF - Time of Flight - יונים מואצים לאנרגיה של כמה אלפי אלקטרון וולט, והזמן שלוקח להם להגיע לגלאי נמדד. ליונים בעלי מסה גדולה יש מהירות נמוכה יותר, על פי הנוסחה של האנרגיה הקינטית,  E={\frac {mv^{2}}{2}}, ולכן יגיעו לגלאי בזמנים ארוכים יותר.
quadrupole mass selector - שיטה זו היא אולי הקלה ביותר ליישום, ובה על יונים הנעים באנרגיות נמוכות (כמה אלקטרון וולטים בודדים), מופעלים שדות חשמליים מתנדנדים בכיוון הניצב לכיוון תנועתם. התנודה של היונים תלויה במסה ובמטען שלהם, ועבור כל שילוב תדירות ועוצמה של השדות החשמליים, רק יונים בעלי יחס מסה/מטען מסוים יישארו בתוך המתקן (במסלול בורגי לאורכו). יונים בעלי יחס מסה/מטען לא מתאים לא ישמרו על מסלול אחיד, ויצאו מהמתקן, או יפגעו בקירותיו. על ידי התקנת גלאי בקצה ה-quadrupole, ניתן לספור כמה יונים יוצאים בכל זמן, וכך לדעת מה כמות היונים היחסית עבור כל יחס מסה/מטען. ניתן למדוד יחס בודד, או לבצע סריקה על כל יחסי המסה/מטען, על ידי שינוי תדירויות או עוצמות השדות החשמליים. כיוון שבשיטה זו רוב היונים "נזרקים", היא מתאימה לדגימות בעלות ריכוזי חומרים גבוהים יחסית.
מלכודת יונים - בשיטה זאת יונים נלכדים לזמנים ארוכים, על ידי שדות חשמליים. על ידי שינוי השדות ניתן לערער את היציבות של יונים בעלי יחס מסה/מטען מסוים, ואלה יוצאים מהמלכודת ונספרים על ידי גלאי. על ידי שינוי של השדות ניתן לבצע סריקה על כל יחסי המסה/מטען. כיוון שבשיטה זו היונים מוחזקים במלכודת עד שיספרו, כמעט אין איבוד יונים, ולכן השיטה שימושית לדגימות בעלות ריכוזי חומרים נמוכים.
צימוד ספקטרומטרית מסה עם שיטות כרומטוגרפיות

שיפור למדידה פשוטה של ספקטרומטרית מסה הוא צימוד שלה עם שיטות הפרדה כרומטוגרפיות. שיפור זה יכול לאפשר בין היתר לזהות מולקולות שונות, שלא ניתן לזהותן תוך שימוש בספקטרומטר מסה לבדו או בכרומטוגרפיה בלבד.
צימוד ספקטרומטרית מסה עם שיטות כרומטוגרפיות > כרומטוגרפיית גז

שיטה נפוצה ביותר היא צימוד של ספקטרומטרית מסה עם כרומטוגרפיית גז (Gas chromatography-mass spectrometry; ובקיצור GC/MS). בשיטה זו כרומטוגרף גז משמש להפרדת התרכובות, ואלו מוזנות למקור היונים. תיל מתכתי פולט אלקטרונים, המייננים את התרכובות. את היונים הללו ניתן לשבור למולקולות קטנות יותר. את היונים ושברי המולקולות מזינים לאנלייזר של ספקטרומטר המסה.
צימוד ספקטרומטרית מסה עם שיטות כרומטוגרפיות > כרומטוגרפיית נוזל

צימוד של ספקטרוסקופיית מסה עם כרומגרפיית נוזל (LC/MS), בדומה לכרומטוגרפיית גז, מפריד בשלב הראשון בין התרכובות באמצעות כרומטוגרפיה, ואלו מוזנות אחרי כן למקור היונים ולספקטרומטר המסה. בשיטה זו הפאזה הנעה היא נוזל, לרוב תמיסה של מים וממסים אורגניים.
שימושים

ביולוגיה וכימיה - שלב חשוב באפיון חומרים הוא קביעת המסה שלהם. דבר זה הופך ספקטרומטריית מסות לכלי מחקר חשוב מאוד הן בכימיה והן בביולוגיה. כמו כן על ידי שימוש במקורות חמים, שבהם המולקולות האורגניות לאחר ייצורן מתפרקות, ניתן לשחזר על ידי מדידה של הרכיבים השונים הנוצרים לא רק את המסה של מולקולת הָאֵם אלא גם את המבנה שלה.
פיזיקה גרעינית - מסה של חומרים תלויה לא רק ברכיבים שלהם, (במספר הפרוטונים והנייטרונים מהם מורכבים האטומים), אלא גם בקשרים שביניהם. לכן, מדידה מדויקת של המסות מאפשרת לאפיין את המבנה של גרעינים, רמות האנרגיה שלהם, וכן למדידה של קבועים בסיסיים של הטבע. כמו כן מדידה מדויקת של המסות מאפשרת להבדיל בין חומרים שונים שיש להם מסות כמעט זהות. לדוגמה, ניתן להבדיל בין המסה של פחמן ארבע עשרה (פחמן המורכב משישה פרוטונים ושמונה נייטרונים), לבין המסה של חנקן ארבע עשרה (המורכב משבעה פרוטונים ושבעה נייטרונים).
ארכאולוגיה - תיארוך של עצמים ארכאולוגיים מבוסס על מדידה מדויקת של השכיחות של איזוטופים נדירים, בעלי זמני מחצית חיים ארוכים. האיזוטופ השכיח ביותר לשיטה זאת הוא פחמן ארבע עשרה.
שימושים > שימושים במחקר הביולוגי

במחקר הביולוגי משתמשים בספקטרומטר מסות בעיקר לזיהוי של חלבונים בדוגמה נתונה. בדרך כלל מדובר בזיהוי נוכחות של החלבונים הנחקרים בתאים או זיהוי מדויק של נוכחות חלבון בבנד (פס המופיע ב-SDS-Page) מסוים. היתרון המרכזי ששיטה זו מעניקה למחקר הפרוטאומי הוא היכולת לזהות מספר גדול של חלבונים בו זמנית, בנוסף למודיפיקציות המופיעות על החלבון (כמו פוספורילציה, אצטילציה וכדומה). דבר זה מאפשר ללמוד על מסלולים ביולוגיים שלמים, ולא רק על חלבונים אחדים מתוכם, ובאמצעות נוכחות או העדר המודיפיקציות ניתן לדעת האם החלבון פעיל (לדוגמה לאחר טיפול מסוים בתאים).
ראו גם

מאיץ חלקיקים
ספקטרומטר מסה עם מקור יונים EI/CI
מיכאיל גלינקה

| --- | --- |

 לידה:  20 במאי 1804 (יוליאני) Novospasskoye, רוסיה 
 פטירה:  15 בפברואר 1857 (בגיל 52) ברלין, ממלכת פרוסיה 
 מקום קבורה:  בית העלמין טיחווין 
 מוקד פעילות:  האימפריה הרוסית 
 סוגה:  אופרה, מוזיקה סימפונית, רומנסה, מוזיקה קאמרית 
 שפה מועדפת:  רוסית 
 בן או בת זוג:  Maria Petrovna Ivanova 
 פרופיל ב-IMDb
 
מיכאיל איבנוביץ' גלינקה (ברוסית: Михаил Иванович Глинка;‏ 1 ביוני 1804 – 15 בפברואר 1857) היה המלחין הרוסי הראשון שזכה להכרה נרחבת בארצו, ולעיתים קרובות רואים בו את אבי המוזיקה הקלאסית הרוסית. ליצירותיו הייתה השפעה חשובה על מלחיני העתיד הרוסים, בעיקר חברי החמישה, שהלכו בעקבות גלינקה ויצרו מוזיקה קלאסית בעלת אופי רוסי מובהק. דוגמה למי שהושפע ממנו – המלחין ניקולאי רימסקי-קורסקוב.
מונומנט בסנקט פטרבורג
ילדות ונעורים

מיכאיל גלינקה נולד בכפר נובופאסקויה, במחוז סמולנסק. אביו שהיה קצין צבא בדימוס, ניחן בעושר. מחמת פינוקיה המופרזים של סבתו, פיתח מיכאיל משחר ילדותו תחלואים שונים וגם בבגרותו הרבה לפנות אל רופאים שונים ונפל לא פעם בידי נוכלים למיניהם. המוזיקה היחידה ששמע בתקופת ילדותו ונעוריו המגבילה היו פעמוני כנסיית הכפר ושירי העם שזימרו מקהלות איכרים שעברו בכפר. פעמוני הכנסייה צלצלו באקורד דיסוננטי, שהרגיל את אוזניו להרמוניות צורמות. שירי עם שמע גם מפי אומנתו, אך מקהלות האיכרים, שאילתרו בשירתן אקורדים דיסוננטיים מתחת למלודיה השפיעו על יכולתו להשתחרר בשנים הבאות מן המהלכים החלקים של ההרמוניה המערבית. אחרי מות סבתו, עבר גלינקה אל אחוזת דודו, שם שמע את התזמורת של הדוד, שהרפרטואר שלה כלל יצירות מאת היידן, מוצרט ובטהובן. בגיל 10 שמע חמישיית קלרינט מאת המלחין הפיני ברנהרד קרוסל. השפעתה עליו הייתה רבה. "מוזיקה היא נשמתי" כתב לאחר שנים רבות, בהזכרו בחוויה זו. בשנים אלה התחיל ללמוד נגינה בפסנתר ובכינור.
בגיל 13 נשלח גלינקה לעיר הבירה, סנקט פטרבורג, לבית הספר לבני האצולה. לצד לימודי לטינית, אנגלית, פרסית ומדעים, ניתנה לו גם אפשרות להרחיב את ידיעותיו המוזיקליות. הוא קיבל שלושה שיעורי פסנתר מג'ון פילד, מלחין אירי של נוקטורנים ששהה תקופת מה בסנקט פטרבורג, ואחר המשיך ללמוד אצל קרל מאייר והחל להלחין.
אחרי סיום לימודיו נענה לבקשת אביו והתמנה לשירות המדינה, כעוזר לשר הדרכים הציבוריות. העבודה הייתה קלה והותירה לו די פנאי להתמסר לחיי חברה ולמוזיקה, שבה עסק להנאתו, כחובב. עד אז הספיק לחבר לא מעט מוזיקה, בעיקר רומנסות מלנכוליות להנאת חובבי מוזיקה עשירים. שיריו מהווים את החלק המעניין ביותר בתפוקת השנים הללו.
בשנת 1830 יצא גלינקה, בהמלצת רופאו, למסע באיטליה עם הטנור איבנוב. הם התנהלו לאיטם, ללא אירועים מיוחדים, דרך גרמניה ושווייץ ולבסוף התיישבו במילאנו. גלינקה למד שם בקונסרבטוריון, אצל פרנצ'סקו באזילי, אך התקשה בקונטרפונקט, שלא היה לטעמו. שלוש השנים שעשה באיטליה עברו עליו בנעימים, בהאזנה לזמרי התקופה, בחיזור אחר נשים ובמפגשים עם אישים מפורסמים כגון פליקס מנדלסון והקטור ברליוז, אך בסופו של דבר נקעה נפשו מאיטליה. הוא נוכח לדעת ששליחותו בחיים היא לשוב לרוסיה, לכתוב בסגנון רוסי ולעשות למען המוזיקה הרוסית מה שדוניצטי ובליני עשו למען המוזיקה האיטלקית. בדרכו חזרה דרך האלפים עצר לתקופת מה בווינה, שם שמע את המוזיקה של פרנץ ליסט. עוד חמישה חודשים נשאר בברלין, שם למד קומפוזיציה אצל זיגפריד דהן. תוצרים חשובים של תקופה זו הם קפריצ'יו לשני פסנתרים על נושאים רוסיים וסימפוניה בלתי גמורה על שני נושאים רוסיים. בשנת 1836 הגיעה אליו הידיעה על מות אביו, והוא שב לכפר מולדתו.
שנות הביניים

"החיים למען הצאר" הייתה הראשונה בשתי האופרות הגדולות של גלינקה. שמה המקורי של האופרה, שזמן התרחשותה הוא שנת 1612, היה "איוון סוסאנין" על שם הגיבור, איכר רוסי וגיבור לאומי המקריב את חייו למען הצאר בהטעיית קבוצה של פולשים פולנים הרודפים אותו. הצאר עצמו עקב בעניין אחר התקדמות היצירה והציע את השינוי בשם. האופרה נחלה הצלחה גדולה בביצוע הבכורה שלה ב-9 בדצמבר 1836, בניצוחו של קאטרינו קאווס, שכתב אופרה על אותו נושא באיטליה. אף כי המוזיקה יותר איטלקית מרוסית באופיה, גלינקה מפגין שליטה מצוינת ברצ'יטאטיב, המלכד את חלקי היצירה, והתזמור עשוי ביד אמן וצופה את הכתיבה התזמורתית של מלחינים רוסים מאוחרים יותר. הצאר גמל לגלינקה על יצירתו בטבעת יקרה. בתקופה הסובייטית הופקה האופרה בשמה המקורי, "איוון סוסאנין".
בשנת 1837 התמנה גלינקה למדריך מקהלת הקאפלה הקיסרית. בשנת 1838 יצא, לפי הצעת הצאר, לאוקראינה לגייס קולות חדשים למקהלה; הצאר גמל לו על 19 הנערים החדשים שמצא בהעלאת משכורתו.
זמן קצר אחר כך התחיל בכתיבת האופרה השנייה שלו, "רוסלאן ולודמילה". העלילה, המבוססת על סיפור של אלכסנדר פושקין, נרקחה תוך רבע שעה על ידי קונסטנטין באחטורין, משורר, שהיה אז בגילופין. כתוצאה מכך, האופרה היא ערבוביה דרמטית, אך המוזיקה עולה בטיבה על זו של "החיים למען הצאר". גלינקה משתמש בסולם עולה של טונים שלמים בפתיחה המפורסמת. מוטיב זה נקשר עם הגמד הנבל צ'רנומור, החוטף את לודמילה, בתו של נסיך קייב. יש באופרה הרבה קולורטורה בסגנון איטלקי, והמערכה השלישית מכילה כמה קטעי בלט שגרתיים, אבל ההישג הגדול שלו באופרה זו הוא בשימוש בנעימות עם, שהמסר המוזיקלי חדור בהן. חלק גדול מן החומר העממי השאול אוריינטלי בטבעו. כאשר הוצגה לראשונה ב-9 בדצמבר 1842 התקבלה האופרה בקרירות, אך בשנים הבאות צברה פופולריות.