stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אלפה קונדה

אלפה קונדה (בצרפתית: Alpha Condé; נולד ב-4 במרץ 1938) הוא פוליטיקאי ומדינאי גינאי, שכיהן כנשיא גינאה החל מ-21 בדצמבר 2010 עד 5 בספטמבר 2021. במשך עשורים פעל באופוזיציה כנגד שלטונם של אחמד סקו טורה ולנסנה קונטה. עקב פעילותו הפוליטית נאלץ לחיות תקופה ארוכה בגלות ואף נידון שלא בפניו למוות בשנת 1970. בשובו למולדתו ב-17 במאי 1991 עמד בראש מפלגת התלכדות העם של גינאה (Rassemblement du peuple de Guinée או RPG) ובין השנים 1998–2000 ישב במאסר. נבחר לנשיא הרפובליקה של גינאה בבחירות החופשיות הראשונות בתולדות המדינה, ב-7 בנובמבר 2010. אלפה קונדה, בן הקבוצה האתנית מנדינקה, הוא משפטן בהכשרתו ופרופסור למשפטים.
ביוגרפיה

אלפה קונדה נולד בשנת 1938 בבוקה (Boké), במחוז קורוסה שבגינאה העליונה (במזרח גינאה), שהייתה באותה תקופה חלק מאפריקה המערבית הצרפתית, בן לקבוצה האתנית מנדינקה.
בגיל 15 נסע לצרפת על מנת ללמוד בתיכון ולאחר מכן המשיך בלימודיו באוניברסיטה. זכה לדיפלומת לימודים אקדמיים DES ולאחר מכן קיבל תואר דוקטור במשפט ציבורי בפקולטה למשפטים של אוניברסיטת פריז I פנתאון-סורבון. לאחר קבלת התואר לימד קונדה באותה אוניברסיטה במשך למעלה מעשר שנים והמשיך ללמד לאחר מכן בבית הספר הגבוה לתקשורת.
במקביל פעל קונדה במסגרת האגודה המקצועית של המרצים SNESUP ומילא תפקיד בכיר באיגוד הסטודנטים הגינאים בצרפת ובפדרציה של הסטודנטים מאפריקה השחורה בצרפת. בשנים 1967–1975 היה מתאם הנהלת הקבוצות הלאומיות האפריקאיות שהשגיחו על פעילות הנהגת הפדרציה. ב-1963 נבחר ליושב ראש הפדרציה של הסטודנטים מאפריקה השחורה בצרפת.
ביוגרפיה > פעילותו האופוזיציונית

בשנת 1977, בימי המפגש המשולש לפיוס במונרוביה, בין הנשיאים אחמד סקו טורה, פליקס הופואה בואני ולאופולד סדאר סנגור, הקים קונדה, יחד עם הפרופסור אלפה איברהימה סאו, באיו חליפה ואחרים את התנועה הלאומית דמוקרטית MND. מפלגה זו ניהלה מאבק פוליטי מחתרתי, אחר כך חצי-מחתרתי ובסופו של דבר, החלה בפעילות גלויה ב-1991. מפלגת MND עברה כמה גלגולים: תחילה נקראה מפלגת אחדות, צדק, מולדת (Unité, Justice, Patrie או UJP), לאחר מכן הפכה להתלכדות הפטריוטים הגינאים (Rassemblement des patriotes guinéens או RPG)ולבסוף להתלכדות העם של גינאה (Rassemblement du peuple de Guinee או RPG).
ביוגרפיה > פעילותו האופוזיציונית > מועמד לנשיאות ב-1993 וב-1998

לאחר שנת 1991 אפשר הנשיא לנסנה קונטה את שובם של מנהיגי האופוזיציה, ביניהם אלפה קונדה, באה ממאדו בויה, סיראדיו דיאלו, ז'אן-מארי דורה, מזור קאבה ואחרים, במסגרת תוכנית המעבר למשטר רב-מפלגתי לאחר שלושים שנות משטר אוטוריטרי. אלפה קונדה הציג את מועמדותו לצד אחרים בבחירות לנשיאות בדצמבר 1993 בהן ניצח הנשיא, הגנרל קונטה, עם 51.7% מן הקולות. המשקיפים המקומיים והבינלאומיים דיווחו כי הבחירות התנהלו באווירת שחיתות שתרמה רבות לתבוסת מתנגדי הנשיא. האופוזיציה ערערה על תוצאות הבחירות. במחוזות האלקטורליים קנקן וסיגירי, שבהם היה אלפה קונדה פופולרי בוטלו תוצאות הבחירות על ידי בית המשפט הגבוה. קונדה פנה עם זאת לחסידיו שלא למרוד אלא להתרכז באתגרים האלקטורליים הבאים.
בבחירות הנשיאותיות הבאות שחלו בדצמבר 1998 הציג אלפה קונדה שוב את מועמדותו אך נחטף ונאסר ללא משפט עד ליום סיום הבחירות. הגנרל לנסנה קונטה ניצח בסיבוב הראשון של הבחירות עם 56.1% מהקולות, בעוד מועמד אחר, ממאדו בויה בא, זכה ב-24.6%. ב-16 בדצמבר 1998, כיומיים לאחר הבחירות, מנהיגי אופוזיציה רבים נעצרו בטענה של תכנון מרד כנגד המשטר.
ביוגרפיה > המאסר

אלפה קונדה הוחזק במאסר במשך יותר מעשרים חדשים ללא משפט. מאסרו עורר מחאות רבות בעולם, לרבות מצד אמנסטי אינטרנשיונל ומועצת האיחוד האינטרפרלמנטרי, בגלל הפרת חסינותו הפלמנטרית. הוקמו ועדות וארגונים שדרשו מהגנרל קונטה לשחרר את קונדה. התערבו למען שחרורו גם מדליין אולברייט, שרת החוץ של ארצות הברית ונשיא צרפת, ז'אק שיראק. 
בסופו של דבר, בתום משפט ראווה, נידון קונדה בשנת 2000 לחמש שנות מאסר בגין "פגיעה בביטחון המדינה " וב"שימוש בלתי חוקי בכוח מזוין". במאי 2001 חנן הנשיא קונטה את אלפה קונדה והוא שוחרר מן הכלא לאחר 28 חודשי מאסר. בשנים 2003–2005 שהה שוב קונדה בגלות.
ביוגרפיה > הבחירות לנשיאות בשנת 2010

לאחר מותו של לנסנה קונטה ב-22 בדצמבר 2008 וההפיכה שהביאה לשלטון את החונטה צבאית בראשות מוסא דדיס קמארה, התמקד אלפה קונדה במאמצים להחזיר את גינאה למשטר אזרחי ולאפשר קיומן של בחירות חופשיות ללא מגבלה. פעילותו זו התנהלה במסגרת "הכוחות החיים" (Forces Vives) של האופוזיציה, האיגודים המקצועיים ושאר חלקי החברה האזרחית. עקב טבח ב-28 בספטמבר 2009 שבו נהרגו למעלה מ-150 מפגינים ועשרות נשים נאנסו על ידי כוחות הצבא, הטיל האיחוד האפריקאי סנקציות על גינאה. לאחר ניסיון ההתנקשות בדדיס קמארה שנורה בראשו ונפצע, עברה ההנהגה לידי הגנרל סקובה קונאטה, שהסכים לבסוף, למעבר לשלטון אזרחי.
בסיבוב הראשון של הבחירות לנשיאות שהתקיימו ב-27 ביוני 2010 הגיע אלפה קונדה למקום השני, עם 18.25% מהקולות, כשראש הממשלה לשעבר סלו דאלן דיאלו זכה במקום הראשון עם 43.69%. אולם, בסיבוב השני שנערך ב-7 בנובמבר 2010 ניצח קונדה כשקיבל 52.52% מהקולות ויריבו, סלו דאלן דיאלו, אחרי התנגדות התחלתית, הכיר בתבוסתו. לעומת זאת, מתח דיאלו בקורת על ידי השימוש שעשה קונדה בסיסמאות נגד ה"מאפיה הפאולית" (כלומר – של השבט פולבה או פולאני).
ביוגרפיה > נשיא הרפובליקה של גינאה

אלפה קונדה נכנס לתפקיד הנשיא בטקס שנערך ב-21 בדצמבר 2010 בנוכחות שלושה-עשר ראשי מדינות אפריקאיות ומשלחות מארצות רבות. קונדה הבטיח "עידן חדש" ואת כוונתו להיות "מנדלה של גינאה" שיאחד ויפתח את ארצו, כשססמתו "רצון, דמיון, יושרה".
כעבור שלושה ימים מינה את מוחמד סעיד פופאנה כראש הממשלה. הנשיא החדש נתן עדיפות גבוהה לרפורמה במגזר הכרייה במדינה העשירה מאוד במשאבי טבע (כגון ברזל, בוקסיט, זהב), שלא נוצלו במשך השנים כראוי, לטובת העלאת רמת חיי תושבי המדינה. קונדה הקים ועדה לבדיקת החוזים בנוגע למכרות והתייעץ בנושא זה עם טוני בלייר וג'ורג' סורוס. המשטר החדש של קונדה דרש להעניק לממשלה שליטה של 15% מכל פרויקט פיתוח כרייה בחינם, לאפשר קנייה של 20% נוספים במחירי השוק וקרא לשקיפות רבה יותר של החוזים. יריביו של קונדה האשימו אותו, בין היתר על ידי שר המכרות לשעבר מחמוד תיאם, כי הפלה בחוזי עסקי כרייה לטובת חברות מדרום אפריקה.
ב-19 ביולי 2011 ניסו אנשי צבא להתנקש בחייו של הנשיא קונדה ותקפו את דירתו הפרטית בקונאקרי, כשחלק ממנה נהרס על ידי טיל. קונדה לא נפגע אך אחד משומריו נהרג. באותו חודש פנו אליו נציגי הארגון כתבים ללא גבולות וממשלת צרפת עם בקשה שלא להגביל את חופש העיתונות ושיארגן בהקדם בחירות פרלמנטריות. אלפה קונדה היה נשוי שלוש פעמים. אשתו הראשונה מ-1973 הייתה הדיילת מינה קונה, מחוף השנהב, אם בנו, מוחמד, כעת איש עסקים. אשתו השנייה הייתה ננה קאני דיאלו. אשתו הנוכחית, משנת 2010, היא ג'נה קאבה קונטה.
ב-20 ביולי 2016 חידש את היחסים הדיפלומטיים בין ארצו לישראל, שהיו מנותקים מאז 1967.
ביוגרפיה > ההפיכה הצבאית

ב-5 בספטמבר 2021 נאסר על ידי צבא גינאה במסגרת הפיכה צבאית נגד משטרו.
בראש ההפיכה עמד הקולונל ממאדי דומבויה, ראש הכוחות המיוחדים. הוא הכריז על ביטול החוקה, פיזור הממשלה וסגירת הגבולות. קונדה הושם במעצר בית. 
אפ על פי שקונדה היה הנשיא הראשון של גינאה שנבחר באופן דמוקרטי, עם השנים חלה בשלטונו מגמה אוטוריטרית. נרתע מלדבר עם האופוזיציה, המתונה והרדיקלית כאחד. הופרו זכויות האדם. 
הוחזק במעצר בתנאי נאותים וסירב להתפטר מתוך תקווה שה Cedeao תחזיר אותו לשלטון. ב-17 בספטמבר 2021 דומבויה הוכרז  כנשיא הרפובליקה על ידי הכת הצבאית. ב-1 באוקטובר הוא הושבע בפני בית המשפט העליון כנשיא לתקופת מעבר
ביוגרפיה > אחרי ההדחה משלטון

בנובמבר 2021 שוחרר קונדה המאסר הצבאי ונשלח למעצר בית בבית אשתו, ג'נה קאבה קונדה.

ב-1 בינואר 2022 הורש לנסוע לטיפולים בחו"ל לזמן מוגבל.. הוא נסע לאבו דאבי

משם חזר ב-8 באפריל 2022
במרץ 2022 הוחלף קונדה בראש מפלגתו RPC- Arc en ciel על ידי ראש הממשלה לשעבר אברהים קאסורי פופאנה
במאי 2022 פתח התובע הכללי בקונקרי חקירה משפטית נגד קונדה על "רציחות", "עינויים" וביוחד "חטיפות". ב-21 במאי 2022 נהורשה קונדה מסיבות הומניטריות לנסוע לחו"ל לטיפולים רפואיים
בנובמבר הואשם קונדה יחד עם כ-180 אנשי שלטונו בגין "שחיתות ,התעשרות בלתי חוקית  הלבנת כספים, זיופים וזיופים במסמכים ציבוריים, מעילה בכספי ציבור ושותפות בפשע".
ב-9 בדצמבר 2022 פרסם משרד האוצר האמריקאי רשימה של יותר מארבעים אישים שנפגעו בסנקציות בגין מעשי שחיתות והפרות זכויות אדם. בין היעדים של המשרד לבקרת נכסים זרים (OFAC), גוף הבקרה הפיננסי של משרד האוצר האמריקאי הוזכר גם אלפא קונדה..
ארצות הברית החליטו להקפיא את נכסיו של אלפא קונדה והטיל עליו סנקציות מסחריות בגלל היותו נחשב אחראי ל"הפרות זכויות אדם"
ב-8 באפריל 2023 נפטרה אשתו של קונדה, האג'ה ג'נה קאבה קונדה, בבית החולים האמריקאי בפריז.
בנובמבר 2023 התובע הכללי של בית הדין לערעורים בקונקרי הודיע על פתיחת הליכים משפטיים חדשים נגד קונדה בגיל "בגידה, התאגדות פלילית, שותפות באחזקה בלתי חוקית של נשק ותחמושת
מגלותו בטורקיה בשנה החדשה 2024 פנה אלפא קונדה לעמו ולחברי מפלגתו וטען שהנשיא דומבויה, "לגיונר צרפתי לשעבר וכנופייתו"  אינם מסוגלים לספר את המרכים הבסיסיים ביותר של האוכלוסייה בגינאה" והבטיח שהוא נכון לעמוד לרשות חברי מפלגתו ולהגן על הרפובליקה".
הערות שוליים

↑  אפריקן ביולטין
↑  דני פוטרסטון, תרגום ב"מעריב"
↑  אמיר תיבון‏, לאחר 49 שנים: ישראל הכריזה על חידוש היחסים עם גינאה, באתר וואלה, 20 ביולי 2016
↑  "הפיכה" בגינאה: "לוחמי קומנדו שבו את הנשיא", באתר ynet, 5 בספטמבר 2021
↑  David Coffey with RFI, Guinea's junta says ousted leader Alpha Condé has returned home, RFI, ‏30 בנובמבר 2021
↑  באתר העיתון ב-30 בנובמבר 2021  Matin Libre
↑  באתר  RF RF soigner-hors-du-pays?ref=tw_ise-faire- באתרRFI אחד בינואר 2022
↑   באתר FR ב-18 בינואר 2022
↑  באתר Avernirguinee  ב-8 באוגוסט 2022
↑  באתר RFI ב-1 באפריל 2022
↑  באתר קול אמריקה  ב-6 במאי 2022
↑  במגזין Jeune Afrique ב-21 במאי 2022
↑  Guinée : Alpha Condé et 187 ex-hauts cadres bientôt poursuivis pour corruption, Jeune Afrique, ‏3 בנובמבר 2022
↑   באתר jeuneafrique
↑  באתר "Voice of America  ב-9 בדצמבר 2022
↑  באתר La Guinée info ב-8 באפריל 2023
↑  באתר FR ב 22 בנובמבר 2023
↑  באתר RFI ב-8 בינואר 2024
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb12820866c (data)  GND: 142523100  ISNI: 0000 0000 8862 9292  LCCN: no2010107026  NTA: 068032870  SUDOC: 122412060  VIAF: 217598751   WorldCat (עם VIAF): 217598751
קלוד קונדר

| --- | --- |

 לידה:  29 בדצמבר 1848 צ'לטנהאם, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  16 בפברואר 1910 (בגיל 61) צ'לטנהאם, הממלכה המאוחדת 
 ענף מדעי:  ארכאולוגיה
 מקום לימודים:  יוניברסיטי קולג' לונדון  האקדמיה הצבאית המלכותית בווליץ' 
 תרומות עיקריות
 ניהול משלחת הסקר של הקרן הבריטית לחקר ארץ ישראל בשנים 1872–1875
 
קלוד קונדר
שרטוט של מצדה שנעשה על ידי קונדר
האתר עראק אל-אמיר – שרטוט מספרו של קלוד קונדר בסקר שעשה בירדן בשנת 1881
קלוד רנייה קונדר (באנגלית:  Claude Reignier Conder‏; 29 בדצמבר 1848, צ'לטנהאם – 16 בפברואר 1910, צ'לטנהאם) היה חייל בריטי, חוקר ארצות, וחובב ארכאולוגיה. שימש כמנהל המשלחת של הקרן לחקר ארץ ישראל שסקרה בשנות ה-70 של המאה ה-19 את ארץ ישראל והוציאה לאור את מפת הקרן לחקר ארץ ישראל.
קורות חיים

קונדר נולד בעיר צ'לטנהאם שבמחוז גלוסטרשייר שבאנגליה, סב סבו היה הפסל הצרפתי בן המאה ה-18, לואי-פרנסואה רוביליאק (Louis-François Roubiliac). קונדר למד ביוניברסיטי קולג' לונדון ובאקדמיה הצבאית המלכותית בוולוויץ'. בשנת 1870 קיבל דרגת קצונה לוטננט בחיל ההנדסה המלכותי (Corps of Royal Engineers). בחודש יוני 1872 מונה להיות ראש משלחת הסקר מטעם הקרן לחקר ארץ ישראל שסקרה את ארץ ישראל ממערב לירדן במטרה לאסוף נתונים וליצור מפה מדעית של הארץ. קונדר הגיע לארץ ישראל ב-8 ביולי 1872 והחליף את קפטן ר. אי סטיוארט (R.E. Stewart) שעמד בתחילה בראש המשלחת ופרש לאחר שחלה במלריה. קונדר עמד בראש המשלחת ברציפות עד חודש ספטמבר 1875, למעט ארבעה חודשים בשנת 1874 שבהם נסע לאנגליה להחלים בעקבות הרעה במצב בריאותו בעקבות הסקר באזור עמק הירדן. בשנה זו הצטרף אליו לוטננט הוריישו קיצ'נר שהיה חברו מתקופת לימודיו. ביולי 1875 ביום הגעת המשלחת לצפת לביצוע הסקר, הותקפה המשלחת על ידי תושביה הערבים, כל אנשי המשלחת נפגעו בהתקפה שכללה יידוי אבנים וירי רובים. בעקבות ההתקפה פסקה עבודת הסקר למשך שנה, והיא חודשה בשנת 1877 על ידי קיצ'נר. עד לפציעתו של קונדר הספיקה המשלחת לסקור שטח של 4,700 מייל מרובעים, יתרת 1,300 מייל מרובעים שנסקרו, נעשו תחת ניהולו של קיצ'נר. ב-1 באוקטובר 1875 נסע לאנגליה והעביר את החומר שנאסף עד מועד פציעתו.
קונדר הושאל לקרן לחקר ארץ ישראל וחזר לעבוד בארץ ישראל. הוא עבד במסגרתה עד שנת 1878. בעת שהותו בארץ הציע, לאחר מחקרים מעמיקים, להקים מסילה שתחבר את חיפה עם הסהר הפורה. על תוכניותיו התבססו לאחר מכן כל העוסקים בהקמת מסילת רכבת העמק.
בשנת 1878, לאחר סיום הסקר, חזר לאנגליה יחד עם יתרת המפות ששורטטו והחומר שנאסף במהלכו. בין השנים 1880–1884 עבד על החומר שנאסף ועסק בפרסומו.
בשנת 1881 יצא שוב מטעם הקרן למשלחת סקר שתחילתה היה באזור קֶדֶש בסוריה והמשכה בעבר הירדן. בין היתר בוצע סקר של חורבת חשק. בגלל מתיחות ביחסים בין בריטניה והשלטון העות'מאני, האישור להמשך הסקר ניטל מהם, המשלחת הספיקה לסקור שטח של כאלף קמ"ר. במסגרת הסקר התגלו ונחקרו לראשונה דולמנים ומבנים מגליתיים פרהיסטוריים.
בשנת 1883 היה קונדר חלק מצוות המומחים הבריטי שהתכנס לקבוע האם ספר דברים שהציע מוזס וילהלם שפירא למוזיאון הבריטי הוא אותנטי או מזויף. ב-18 באוגוסט פרסם בעיתון הטיימס מכתב שבו הביע ספקות מתוך הכרותו את ארץ ישראל, לגבי סיכויי ההשתמרות של יריעות עור בתנאי האקלים בארץ.
שליטתו הרבה של קונדר בשפה הערבית אפשרה לו להשקיע גם מאמצים בלימוד שפות עתיקות שרווחו באזור ביניהן השפות החתית והאלטאית. קונדר פרסם את מחקריו בספרים.
עבודתו המעשית בארץ ישראל הסתיימה בשנת 1882, בשנה זו קודם לדרגת קפטן. קונדר המשיך במחקריו בנושאי גאוגרפיה, היסטוריה וארכאולוגיה של האזור, שפורסמו לאחר מכן.
בשנת 1882, אחרי הסקר בעבר הירדן, נשלח קונדר למצרים להשתתף במערכה כנגד מרד עוראבי תחת פיקודו של גרנט ג'וזף וולסלי. הוא נלחם בקרבות באזור קסאסין (Kassassin) ותל אל-כביר (Tall al Kabir).
בין השנים 1887–1894 עבד עבור שירות המדידות הבריטי (Ordnance Survey) בסקר באזור פלימות'. משנת 1894 עד שנת 1904 הוא הוצב במערב אירלנד ופרש בשנה זו מהצבא בדרגת קולונל, לאחר פרישתו מהצבא חזר לעיר הולדתו. קונדר, שהיה חבר בהנהלת הקרן לחקר ארץ ישראל עד יום מותו, נפטר לאחר שבץ בשנת 1910 בגיל 61.
ההתקפה בצפת

המשלחת הגיעה לצפת ביום 10 ביולי 1875. המשלחת כללה 5 אנשים אירופאים ו-10 אנשים מקומיים שהיו כח עזר במשלחת וליוו אותה מתחילתה. הם הקימו את המאהל בצפון העיר בסמוך לשכונה המוסלמית. מיד עם הגעתם שלח קונדר את מכתב ההמלצה שלו למושל העיר וביקש ממנו 3–4 חיילים כדי שיישמרו על המחנה.
עובדי המחנה עסקו בהקמתו וקונדר נח באוהלו, כשלפתע שמע קולות כועסים, הוא יצא החוצה וראה שייח' זורק אבנים על אחד מאנשי הצוות, קונדר שניגש לבדוק מה הבעיה הותקף על ידי השייח' פיזית, בתגובה קונדר הפילו ארצה, השייח' קם וחזר להתקיף, הפעם עם סכין. בינתיים התאסף המון רב, על פי קונדר גודלו היה כ-300 אנשים, שהחל לזרוק אבנים לעבר אנשי המשלחת, אנשי המשלחת נסוגו לכיוון המאהל, לקחו את כלי נשקם, אבל נמנעו מירי כדי למנוע התדרדרות במצב. ההמון שהתאסף, המשיך לזרוק אבנים תוך קריאות כנגד נוכחות הנוצרים בארץ, אללה! אללה! ודין מוחמד. נורו גם 3 יריות אבל איש מהמשלחת לא נפגע מהם. לאחר חצי שעה הגיע סיוע של חיילים ששלח מושל העיר, בעקבות כך כל ההמון ברח. כל אנשי המשלחת נפגעו בהתקפה, קונדר עצמו נפגע בראשו עד זוב דם, בצווארו וברגליו. המשלחת נשארה ללון בלילה במקום, למחרת הם עזבו למג'ד אל-כרום וביום שלאחריו הגיעו לעכו. הם הגישו תלונה לפאשה ושלחו טלגרף לקונסטנטינופול. ב-13 ביולי התמוטט קונדר וחלה מאוד, וקיצ'נר התמוטט אחריו. לאחר החלמתו נשאר בארץ כדי לטפל בהבאת האשמים לדין, הוא שהה בחיפה במלון גרמני. לאחר מאמצים רבים, הובאו השייח' ואנשיו למשפט, והם נמצאו אשמים. לאחר פסק הדין ב-1 באוקטובר 1875, עזב את הארץ.
מפרסומיו

1878: Tent Work in Palestine
1880: Memoires: The Survey of Western and Eastern Palestine
1886: Syrian Stone Law
1887: Altaic Hieroglyphs and Hittite
1893: The Tell Amarna Tablets
1902: The First Bible
1909: The City of Jerusalem
ספריו הזמינים ברשת

Conder, Claude Reignier (1879) Tent Work in Palestine, vol 1
Conder, Claude Reignier (1879) Tent Work in Palestine, vol 2
Conder, Claude Reignier and H.H. Kitchener (1881): The Survey of Western Palestine: memoirs of the topography, orography, hydrography, and archaeology. London:Committee of the Palestine Exploration Fund. vol 1 The full text, archive.org, Can download PDF.
The survey of eastern Palestine. Memoirs of the topography, orography, hydrography, archaeology, etc. v.1--The 'Adwân country (1889)
Conder, Claude Reignier and H.H. Kitchener (1881): The Survey of Western Palestine: memoirs of the topography, orography, hydrography, and archaeology. London: |Committee of the Palestine Exploration Fund. vol 2 The full text, archive.org, Can download PDF.
Conder, Claude Reignier and H.H. Kitchener (1881): The Survey of Western Palestine: memoirs of the topography, orography, hydrography, and archaeology. London: Committee of the Palestine Exploration Fund. vol 3 The full text, archive.org, Can download PDF.
Conder, Claude Reignier (1885), Heth and Moab : explorations in Syria in 1882, archive.org
Conder, Claude Reignier (1887), Syrian Stone-Lore; Or, the Monumental History of Palestine, archive.org
Conder, Claude Reignier (1887), Altaic Hieroglyphs and Hittite Inscriptions, archive.org
Conder, Claude Reignier (1889), Altaic Hieroglyphs and Hittite Inscriptions, archive.org
לקריאה נוספת

אליהו אילת, "קלוד ריינייה קונדר", ארץ ישראל ז, החברה לחקירת ארץ ישראל ועתיקותיה, ירושלים, 1964, עמ' 158–170, לוח ל
הערות שוליים

↑  Tent work in Palestine : a record of discovery and adventure עמ' 13
↑  סנסציית מואב (הקישור אינו פעיל, 28 בינואר 2024), אורי קציר
↑  Conder, Claude Reignier (1879) Tent Work in Palestine, vol 2 עמ' 203-190
| רכבת העמק |
| --- | --- | --- |
| מסילות קשורות | מסילת הרכבת החיג'אזית • מסילת הרכבת דרעא–צמח • מסילת העמק • מסילת השומרון • הרכבת הצבאית העות'מאנית | תחנת חיפה מזרח |
| אישים | לורנס אוליפנט • עבדול חמיד השני • יהודה לבנוני • יעקב מושלי • היינריך אוגוסט מייסנר • קלוד קונדר • ברוך קטינקא • גוטליב שומאכר | תחנת חיפה מזרח |
| ארגונים ומוסדות | הרכבת המנדטורית • משמר הרכבת • משפחת סורסוק | תחנת חיפה מזרח |
| תחנות | אל חמה • אלרואי • בית שאן • חיפה מזרח • חיפה מרכז • כפר יהושע • עפולה • צמח | תחנת חיפה מזרח |
| גשרים | אל חמה • נהר הירדן • נחל יששכר • נחל קישון • נחל תבור | תחנת חיפה מזרח |
| אירועים | ליל הגשרים • ליל הרכבות • קרב סמח' | תחנת חיפה מזרח |
| הנצחה | חצר גשר הישנה • מוזיאון רכבת ישראל • רכבת האלונים • רכבת העמק (סרט) | תחנת חיפה מזרח |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007259912205171  PLWABN: 9810605672205606  BIBSYS: 2034566  BNE: XX1231533  BnF: cb124247202 (data)  CiNii: DA01732773  GND: 10203091X  ISNI: 0000 0000 8113 4529  LCCN: n86052281  NLA: 36036335  NTA: 068491441  RERO: 02-A003124148  SUDOC: 082061815  Trove: 1195859  VcBA: 495/151926  VIAF: 34547791   WorldCat (עם VIAF): 34547791
קריזה (הצגה)

קריזה, או בשמו המלא "קריזה (אנשים במצוקה)", הוא מחזמר מחאה שהועלה על ידי תיאטרון חיפה בשנים 1976 -1977.
ההצגה הועלתה מעל מאה פעם ברחבי הארץ.
רקע

ראשיתה של קריזה בהפקה צנועה שהעלה התיאטרון ב-1976 ונקראה עצבים. ההצגה שכתב יהושע סובול התבססה על ראיונות אותנטיים שנערכו בשכונות ועיירות פיתוח בישראל. הצגת הבכורה של "עצבים" התקיימה באור עקיבא, בה נערכו חלק מהמפגשים והראיונות שהיוו בסיס לחומר שהועלה בהצגה.
בשלב המעבר לאולם הגדול, שירת סובול במילואים בבקעת הירדן, ובמאית ההצגה, נולה צ'לטון, שנחשבת לאם התיאטרון הדוקומנטרי-חברתי בישראל, פנתה לאיציק ויינגרטן שיעזור לה עם החומרים של סובול.
כאשר התברר שאמנות לעם מסרבת לתמוך ב"עצבים" בנימוקים של חוסר איזון ואי עמידה בקריטריונים אמנותיים, המשיך התיאטרון להציגה ברחבי הארץ ללא סבסוד. ויינגרטן פיתח גרסה מרוככת שתוכל לזכות בתמיכת הממסד. ההצגה הייתה מחזמר, עם שירים פרי עטו של יהושע סובול, קטעי מחול, ויותר מ-20 משתתפים.
את המוזיקה הלחין שלמה בר, שההצגה פרסמה אותו ברבים. שניים מהשירים הפכו ללהיטים ("ילדים זה שמחה" ו"אצלנו בכפר טודרא") ונכללו באלבומה הראשון של להקתו "הברירה הטבעית" (1979).
ההצגה עוסקת בישראל השנייה, על שני דורותיה, דור ההורים העולים מארצות ערב, ודור הבנים ילידי הארץ. בהצגה צפים נושאים כמו עוני, אלימות, עלייה וקליטה ואפליה עדתית.
בהצגה השתתפו בין השאר: שלמה בראבא, מוני מושונוב, סנדרה שדה, רמי דנון, דב גליקמן, ג'יטה מונטה, ז'אק כהן, עזרא כפרי, עידית צור, ליביה חכמון, מאיה רוטשילד, דניאלה מיכאלי, יוסף באשי ואיציק ויינגרטן. הצגת הבכורה התקיימה ב-23 באוקטובר 1976.
ביקורת

ההצגה עוררה תגובות מגוונות. היו שהסתייגו מהבוטות וחששו שההצגה מלבה יצרים וזורעת פילוג בעם. גדעון עפרת לגלג על הצביעות של התיאטרון ושאל "מתי ביים במאי ממוצא ספרדי הצגה כלשהי בתיאטרון חיפה? מתי קיבל שחקן ממוצא ספרדי תפקיד ראשי בהצגות תיאטרון חיפה?".
מיכאל הנדלזלץ התלונן על חוסר אמינות עקב העדרו של אלמנט הריחוק מהמציאות, ההכרחי בתיאטרון. עוד טען שההצגה מועלית על ידי אשכנזים שבעים על מנת למרק את מצפונם.
עדית זרטל כתבה על "כוונות טובות שהלכו לאיבוד". סצנות מציאותיות שנועדו לזעזע נראו בעיניה כפארודיה, ואילו בקטעי פולקלור כמו חגיגת ברית המילה, זיהתה "התנשאות תרבותית אינטלקטואלית של יוצאי אירופה".
ראו גם

מוריס והיונים
הערות שוליים

↑  שרגא הר-גיל, ה"עצבים" של יהושע סובול, מעריב, 22 במרץ 1976
↑  אריאלה ראובני, "אמנות לעם" פסלה את "עצבים", דבר, 20 ביוני 1976
↑  חוה נובק, הקץ לפגרה, דבר, 10 בספטמבר 1976
↑  חיים גורי, לחם ויין, דבר, 1 ביולי 1977
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz work: 50b254f4-bc80-4fb3-81f5-93c9ca5296c7
קוני בות'

| --- | --- |

בות' בצעירותה
 לידה:  2 בדצמבר 1940 (בת 84) אינדיאנפוליס, אינדיאנה, ארצות הברית
 שם לידה:  Constance Booth 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  1968–1995 (כ־27 שנים)
 מקום לימודים:  האוניברסיטה הפתוחה במילטון קיינס 
 בן או בת זוג:  ג'ון קליז (20 בפברואר 1968–1 באוגוסט 1978)  ג'ון לאר (2000–?) 
 צאצאים:  סינתיה קליז 
 פרופיל ב-IMDb
 
קונסטנס "קוני" בות' (באנגלית: Constance "Connie" Booth; נולדה ב-2 בדצמבר 1940) היא פסיכותרפיסטית בריטית-אמריקאית, ובעברה תסריטאית ושחקנית. בות' התפרסמה בסדרת הטלוויזיה הקומית "המלון של פולטי", אותה כתבה עם בעלה דאז ג'ון קליז, ובה גם כיכבה לצידו.
ביוגרפיה

בות' נולדה באינדיאנפוליס לאב ברוקר בשוק ההון ולאם עקרת בית. בנערותה עקרה המשפחה לעיר ניו רושל, פרוור של ניו יורק. בניו יורק למדה בות' דרמה. בעיר גם פגשה את ג'ון קליז, והשניים נישאו ב-1968.
באותה שנה הופיעה בות' בסרט הטלוויזיה "איך להרגיז אנשים" לצידם של קליז ומייקל פיילין, לימים חברו של קליז לחבורת מונטי פייתון. לאחר הקמת החבורה השתתפה בות' בתפקידי אורח שונים בסדרת הטלוויזיה של החבורה, הקרקס המעופף של מונטי פייתון, ולאחר מכן גם בסרטי הקולנוע שלה "ועכשיו למשהו שונה לגמרי" ו-"מונטי פייתון והגביע הקדוש", בו גילמה באחת הסצנות המפורסמות בסרט אישה המואשמת בהיותה מכשפה.
ב-1975 כיכבה בות' בסדרה הקומית של ה-BBC, "המלון של פולטי", אותה כתבה יחד עם קליז בהשראת מלון בו שהו השניים בחופשה. בות' כיכבה בסדרה בתפקיד חדרנית המלון, פולי שרמן, אשת סודו של בעל המלון (אותו גילם קליז) שבהיותה ניגוד שפוי והגיוני לדמותו האימפולסיבית והמוחצנת חילצה אותו ממצבים שונים אליהם נקלע. העונה הראשונה ארכה שישה פרקים והסדרה הפכה ללהיט עולמי.
בות' וקליז התגרשו ב-1978. למרות זאת המשיכו לעבוד במשותף, וכתבו ביחד עונה שנייה לסדרה, שהוקרנה ב-1979.
בות' המשיכה בקריירת משחק טלוויזיונית בעיקרה, עם מספר מועט של תפקידים קולנועיים. ב-1995 נטשה סופית את קריירת המשחק והחלה ללמוד פסיכותרפיה. מאז 2000 ועד יציאתה לגמלאות עבדה כפסיכותרפיסטית בלונדון. במשך שנים רבות סירבה לדבר על קריירת המשחק שלה ועל "המלון של פולטי" בפרט, עד שהשתתפה בסרט תיעודי על הסדרה ב-2009.
נשואה לג'ון לאר, סופר ומבקר תיאטרון במגזין "הניו יורקר". יש לה בת אחת מנישואיה לג'ון קליז, סינתיה, ששיחקה לצד אביה בסרטיו "דג ושמו וונדה" ו-"חיות רעות".
האונומסטיקון של אמנופה

האונומסטיקון של אמנופה הוא מסמך ממצרים העתיקה המתוארך לסוף המאה ה-12 לפנה"ס או ראשית המאה ה-11 לפנה"ס, ימי השושלת ה-20. אונומסטיקון כולל קטלוג של 610 גופים מנהליים/מונחים במבנה היררכי. זו אינה רשימה פשוטה של מונחים.
האונומסטיקון נקרא על שמו של אמנופה המופיע בו כסופר שכתב את הרשימה. אין מידע לגבי זהות הכותב. האונומסטיקון ידוע ממספר טקסטים שנמצאו, חלקם מתקופת הביניים השלישית השושלות ה-21 וה-22 (בין מחצית המאה ה-11 ועד מחצית המאה ה-8 לפנה"ס). הטקסטים נכתבו על גבי פפירוס, לוחות עור וחרס. הטקסטים לא היו שלמים. אחד העותקים השמורים ביותר שנמצאו, נכתב על גבי פפירוס, והוא נמצא באל-חיבה שבמצרים התיכונה. עותק זה נרכש על ידי האגיפטולוג הרוסי ולדימיר גולנישצ'ב שרכש גם את מגילת ון אמון. העותק שוכן היום במוזיאון פושקין במוסקבה. עותק זה שימש כבסיס לספרו של האגיפטולוג הבריטי אלן גרדינר שיצא לאור בלונדון בשנת 1947 בשלושה כרכים: Ancient Egyptian Onomastica.
המסמך נחשב כמקור חשוב לאגיפטולוגים החוקרים את מצרים העתיקה בנושאי המשפט הפרעוני, הממשל והכהונה, הגאוגרפיה, הכלכלה והארגון הפוליטי של עמי האזור בתקופת הממלכה החדשה.