stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
תהילים מ"ז
הערות שוליים

1 2  נחום סרנה (עורך), תהילים א, סדרת עולם התנ"ך, עמוד 206 - גרסה מקוונת של הספר (לבעלי הרשאה), באתר "כותר"
↑  יהודה קיל, "כל העמים תקעו כף", הגיונות במקרא ובחינוך, משרד החינוך, המנהל לחינוך דתי, תשנ"ו
↑  הרב אלחנן סמט, מזמור מ"ז, באתר תורת הר עציון, 16 בספטמבר 2009
↑  מלבי"ם על תהלים מז א, באתר ויקיטקסט
↑  רד"ק על תהלים פרק מ"ז פסוק א', באתר ספריא
1 2 3 4  דוד אלגביש, מזמור מלכות ה' או המלכת ה', טללי אורות, ו', 1995
↑  יצחק אריה זליגמן, תהלים, מז ב, תרביץ נ', ירושלים תשמ"א.
↑  רות פז, תהילים מ"ז- "כִּי לֵאלֹהִים מָגִנֵּי-אֶרֶץ", באתר פ"י תהילתך
↑  תהלים מז, באתר על התורה
↑  תלמוד בבלי, מסכת מגילה, דף י"א, עמוד א'
↑  בנוסח אשכנז המערבי, לא נוהגים לומר מזמור זה, עיין מנהגי בית הכנסת לבני אשכנז לשנת תש"ף, בתוך ירושתנו יא.
| ראש השנה |
| --- | --- | --- |
| מצוות החג | תקיעת שופר | שופר |
| מנהגים | מנהגי ערב ראש השנה • התרת נדרים • סדר ליל ראש השנה • שנהיה לראש ולא לזנב • תשליך | שופר |
| תפילות ופיוטים | תפילות ראש השנה • אחות קטנה • עת שערי רצון להפתח • מלכויות זכרונות ושופרות • ונתנה תוקף • וכל מאמינים • למנצח לבני קרח מזמור • פיוטים נוספים | שופר |
| מראש השנה עד ליום הכיפורים | עשרת ימי תשובה • ימים נוראים • תפילת אבינו מלכנו • סליחות • בין כסה לעשור | שופר |
| שונות | מסכת ראש השנה • לא אד"ו ראש • ימים נוראים (עגנון) • בראש השנה | שופר |
חגי ישראל ומועדיו
תקיעה בשופר
השועל והענבים

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  איזופוס 
 שפת המקור:  יוונית עתיקה 
 סוגה:  משל 
 
השועל והענבים הוא משל המופיע במשלי איזופוס, שחי בעת העתיקה. ז'אן דה לה פונטן ואיוואן קרילוב עיבדו את המשל ללשונם (צרפתית ורוסית, בהתאמה) ושילבו אותו באוספים שלהם.
המשל מספר על שועל, אשר מצא בכרם ענבים מפתים שהיו תלויים על גפן שטיפסה על עץ גבוה. כל נסיונותיו להגיע אליהם עלו בתוהו. בסופו של דבר התייאש השועל, נטש את הכרם, אך במטרה לטשטש את הפסדו גינה את טעמם וכינה אותם "ענבים חמוצים". הביטוי "ענבים חמוצים" הפך, בעיקר בשפה האנגלית, למטבע לשון המבטא תגובה של אדם, אשר מגנה את היעד, כאשר איננו מצליח להגיע אליו.
תרגומי המשל לעברית

הניסוח העברי הידוע הראשון של המשל נעשה בידי יהודה ליב גורדון, והופיע בשם: "השועל וענבי הגפן" בספרו: "משלי יהודה" בשנת 1859.
שׁוּעָל מְזֵה רָעָב עָבַר דֶּרֶךְ כֶּרֶם,

וַיַּרְא עִנְּבֵי חֶמֶד עַל רֹאשׁ הַגֶּפֶן,

וַיֵּרֶד רִירוֹ אֶל זְקָנוֹ כַּזֶרֶם

כִּי נִכְסַף לֶאֱכֹל מֵהֵמָּה. וַיִּפֶן

כֹּה וַָכֹה, וַיַּרְא כִּי קָצְרָה יָדֵהוּ

לַשְׂבִּיעַ נַפְשוֹ הַשֹּׁקֵקָה בָּמוֹ,

וַיְּנֹפֵף אֶת יָדוֹ וַיּאֹמֶר לָמוֹ

עִנְּבֵי רוֹש הֵמָּה, גֶּפֶן סְדוֹם הִנֵּהוּ.

הַאִם טוֹב הָיָה לוֹ, לוּ שִׁבַּח אוֹתָמוֹ?
ניתן לראות שיל"ג מוסיף את הלקח של המשל, בצורת שאלה בשורה האחרונה: האם היה משבח את הענבים לו היה משיג אותם?
תרגום אחר לעברית, שידוע יותר בזמננו, נכתב כמאה שנים מאוחר ביותר, בידי המתרגם חנניה רייכמן בספרו: "כל משלי קרילוב". שמו של המשל בספר זה הוא השם הידוע כיום: "השועל והענבים". בעוד שיל"ג מכנה את הענבים "ענבי רוש" (ענבי רעל) השועל של רייכמן מכנה את הענבים: "בוסר", וכך גם מכנה השועל של שלמה שפאן את הענבים הבלתי מושגים בספרו "משלי איסופוס". במהלך השנים הופיעו תרגומים ועיבודים שונים של המשל, בשיר, מחזה ובסיפורים, ביניהם מעשיות לילדי הגן של לוין קיפניס.
ראו גם

השועל והכרם
הערות שוליים

↑  מספר 15 באינדקס פרי (אנ').
↑  יהודה ליב גורדון, משלי יהודה: קבוצת משלי מוסר כתובים בשירה בלשון יהודית, וילנה, תר"ך, 1859, ע' 70
↑  כל משלי קרילוב, עברית: חנניה רייכמן, ציורים: נחום גוטמן, ב. ליכטנפלד, 1949, עמ' 239
↑  משלי איסופוס, תרגם מיוונית שלמה שפאן, עיטר בצלאל שץ, מוסד ביאליק, ירושלים, 1960, עמ' 102
↑  לוין קיפניס, טוב לקרוא; מעשיות לילדי הגן, זימזון, 1974 (חוברת 15)
הערכת סיכונים

הערכת סיכונים היא מתודולוגיה המעריכה הסתברות של אפקט שלילי של סיכון (כימי, פיזי או אחר), בתהליך תעשייתי, בתהליך טכנולוגי או בתהליך טבעי. הסיכונים יכולים להיות מוות או מחלה, כשל בתחנת כוח גרעינית, תאונה במפעל כימי, אובדן של כסף מושקע וכדומה. באופן מסורתי, רוב הערכות הסיכונים עוסקות בהשפעה על הבריאות,  בבריאות אקולוגית וברווחה כלכלית.
ההחלטה מהו אותו אפקט שלילי (ובהרחבה – זיהוי מקור הסכנה) היא ערך שיפוטי שיכולה להילקח על ידי אזרחים יודעי דבר. התהליך עצמו של הערכת הסיכונים הוא מורכב, ואפשר להיעזר במומחים מהתחום לצורך ההערכה שלו. בטבעו הוא בין-תחומי ודורש זמן סביר כדי להעריך כל מידע רלוונטי, גם במקרים של מורכבות פחותה.
אנו מבצעים הערכת סיכונים באופן יומיומי כאשר כשאנו רוצים לחצות כביש או לנהוג ברכב. אולם במקרים מורכבים יותר, הערכת סיכונים מובנית היא הכרחית כדי להפיק המלצות פעולה הגיוניות (ופעמים אף אופטימליות יותר).
ראו גם

סקר סיכונים
ערך בסיכון
ISO 31000
ניהול סיכונים
השועלים הקטנים

| --- | --- |

כרזת הסרט
 בימוי:  ויליאם ויילר 
 הופק בידי:  סמואל גולדווין 
 תסריט:  ליליאן הלמן
 עריכה:  דניאל מנדל 
 שחקנים ראשיים:  בטי דייוויס   הרברט מרשל   תרזה רייט
 מוזיקה:  מרדית' וילסון 
 צילום:  גרג טולנד
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  RKO, סמואל גולדווין הפקות 
 חברה מפיצה:  RKO
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  21 באוגוסט 1941
 משך הקרנה:  116 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט דרמה, סרט רומנטי, סרט היסטורי 
 פרסים:  פרס המבקרים הלאומי של ארצות הברית
 דף הסרט ב־IMDb
 
השועלים הקטנים (באנגלית: The Little Foxes) הוא סרט דרמה אמריקאי משנת 1941 בבימויו של ויליאם ויילר. תסריט הסרט נכתב על ידי ליליאן הלמן ומבוסס על מחזה בעל שם דומה.
הסרט זכה להצלחה כלכלית ולביקורות מהללות. בנוסף, הסרט היה מועמד לתשעה פרסי אוסקר אך לא זכה בשום קטגוריה, מה שהפך אותו לסרט עם מספר הרב ביותר של מועמדויות לפרס מבלי לזכות עד שנת 1977.
צוות שחקנים

בטי דייוויס - רג'ינה גידנס
הרברט מרשל - הוראס גידנס
תרזה רייט - אלכסנדרה "זאן" גידנס
ריצ'רד קלארסון - דייוויד האוויט
דן דוריה - ליאו הברד
פטרישיה קולינג' - בירדי הברד
צ'ארלס דינגל - בן הברד
קארל בנטו ראיד - אוסקר הברד
הפקה

שם הסרט לקוח ממגילת שיר השירים, פרק ב', פסוק ט"ו; "אֶחֱזוּ-לָנוּ, שֻׁעָלִים--שֻׁעָלִים קְטַנִּים, מְחַבְּלִים כְּרָמִים; וּכְרָמֵינוּ, סְמָדַר".
טלולה בנקהאד שלוהקה במקור לסרט קיבלה ביקורות מהללות מהופעתה במחזה משנת 1939, אך במאי הסרט ויליאם ויילר התעקש ללהק את בטי דייוויס. מלכתחילה, ג'ק וורנר סירב לתת לדייוויס לשחק בסרט של חברת ההפצה המתחרה "Goldwyn Pictures", אך לאחר משא ומתן הם חתמו על חוזה בערך של 385,000 דולר. כשדייוויס גילתה על סכום החוזה היא ביקשה העלאה בשכר.
ויילר שכנע את דייוויס לראות את המחזה לפני צילומי הסרט. כשהיא ראתה את המחזה היא הצטערה כיוון שהיא חשה שהיא חייבת לשנות את דמותה של רג'ינה, מדמות של קורבן לאישה מניפולטיבית. במקור, דמותו של דייוויד האוויט לא הייתה במחזה, אך היא נוספה כדי להוסיף דמות חיובית לעומת שלל הדמויות השליליות בסרט.
ויילר ודייוויס רבו רבות במהלך צילומי הסרט והמצב הידרדר לכך שדייוויס עזבה את סט הסרט. לבסוף, היא חזרה בעקבות שמועות שקתרין הפבורן או מרים הופקינס תחלפנה אותה בסרט. למרות ההצלחה של הסרט השניים מעולם לא חזרו לעבוד יחדיו.
הצגת הבכורה של הסרט התקיימה באולם המוזיקה רדיו סיטי, ניו יורק. לפי "הניו יורק טיימס" נכחו באירוע כ-22,163 אנשים, מה ששבר את שיאי הנוכחות בהצגת בכורה באותן שנים.
בשנת 2003 דמותה של דייוויס, רג'ינה גידנס, דורגה ברשימת "מאה שנים... מאה גיבורים ונבלים" של מכון הסרטים האמריקאי במקום ה-43.
פרסים ומועמדויות

זכייה בפרס המבקרים הלאומי של ארצות הברית
מועמדות לפרס אוסקר לסרט הטוב ביותר
מועמדות לפרס אוסקר לבמאי הטוב ביותר
מועמדות לפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר (בטי דייוויס)
מועמדות לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר (תרזה רייט)
מועמדות לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר (פטרישיה קולינג')
מועמדות לפרס אוסקר לתסריט המעובד הטוב ביותר
מועמדות לפרס אוסקר לפסקול המקורי הטוב ביותר
מועמדות לפרס אוסקר לעריכה הטובה ביותר
מועמדות לפרס אוסקר לעיצוב התפאורה הטוב ביותר (סטפן גוסון והאוורד בריסטול)
הר אטקינסון (אנטארקטיקה)

ערך זה עוסק בהר באנטארקטיקה. אם התכוונתם להר אחר בשם זה, ראו .
| --- | --- |

מפת רכס סנטינל  הר אטקינסון ממוקם באמצע הרביע השלישי משמאל בשורה השנייה של רביעיי המפה
 מידע כללי
 גובה:  3,300 מ' 
 מיקום:  אזור הברית האנטארקטית,
 רכס הרים:  רכס סנטינל 
 קואורדינטות:  78°39′00″S 85°28′59″W﻿ / ﻿78.65°S 85.483°W﻿ / -78.65; -85.483
  (למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיהר אטקינסון(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיהר אטקינסון
 
הר אטקינסון (באנגלית: Mount Atkinson) הוא הר ברכס סנטינל בהרי אלזוורת' שבאנטארקטיקה.
ההר ממוקם 6 קילומטרים דרומית מערבית מהר קראדוק.
גובהו של ההר 3,300 מטרים מעל פני הים.
ההר מתנשא לגובה של 600 מטרים מעל סביבתו.
היסטוריה > גילוי ההר

ההר מופה לראשונה על ידי הסקר הגאולוגי של ארצות הברית באמצעות סקרים על הקרקע ותצלומי אוויר שבוצעו על ידי צי ארצות הברית בין השנים 1960–1957.
היסטוריה > מקור השם

שמו של ההר ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים.
ההר נקרא על שם ריצ'רד צ. אטקינסון (Richard C. Atkinson) מנהל הקרן הלאומית למדע של ארצות הברית בין השנים 1980–1977.
ראו גם

מצוק אטקינסון
לקריאה נוספת

קורות חייו של ריצ'אדר אטקינסון
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6  מידע גאוגרפי והיסטורי
1 2  מידע על גובהו של ההר
↑  מידע גאוגרפי
↑  פועלו המדעי של ריצ'רד אטקינסון
תעלת מידי

תעלת מידי (בצרפתית: Canal du Midi; באוקסיטנית: Canal del Miègjorn; מילולית: תעלת הדרום) היא תעלה בדרום צרפת המחברת בין נהר הגארון ובין הלגונה אטן דה תו (Étang de Thau). תעלת מידי, יחד עם תעלת גארון, מרכיבות את "תעלת שני הימים" (Canal des Deux Mers, Canal de las Doas Mars) המאפשרת שיט בין הים התיכון לאוקיינוס האטלנטי. תעלת מידי עוברת בין העיר סט שלחוף הים התיכון ובין העיר טולוז שבפתחה של תעלת גארון, ואורכה כ-240 ק"מ.
הקמתה של התעלה

הרעיון לחבר את האוקיינוס האטלנטי לים התיכון עלה עוד בימי הרומאים והמשיך לעניין מלכים צרפתיים לאורך ההיסטוריה. בשנת 1516 זימן המלך פרנסואה הראשון את לאונרדו דה וינצ'י לצרפת וביקש ממנו סקר בדבר חיבור נהר הגארון מהעיר טולוז לנהר האוד בעיר קרקסון. הבעיה המרכזית בה נתקלו דה וינצ'י וממשיכיו הייתה כיצד לספק ולשמר את המים בחלקה העליון של התעלה אשר עוברת בתוואי בעל שיפוע משמעותי.
בשנת 1662 ביקש פייר-פול ריקה (Pierre-Paul Riquet) לפתור את הבעיה ולהקים את התעלה. מטרתה המקורית של התעלה הייתה ליצור קיצור דרך בין האוקיינוס האטלנטי לבין הים התיכון ובכך להימנע ממסע דרך מצר גיברלטר. מסע כזה ארך במאה ה-17 כחודש, והיה כרוך באיומים מצד פירטים ברברים ומצד ספרד העוינת.
בעזרת קשריו של ריקה עם ז'אן-בטיסט קולבר, שר האוצר של לואי הארבעה עשר, ועם הארכיבישוף של טולוז הוא הצליח להשיג מימון לפרויקט מהמלך בשנת 1666. התעלה נחפרה בין השנים 1667 ל-1681 ונפתחה לשיט שישה חודשים אחרי מותו של ריקה.
לשם תכנון והקמת התעלה נעזר ריקה גם במהנדסי הצבא. מהנדסים אלו בנו סכר ב-Saint Ferréol על יובל של נהר הטארן (Tarn) על מנת לפתור את בעיית האספקה של המים לחלקה העליון של התעלה. הסכר מוקם על רכס ההר השחור (Montagne Noire), כעשרים קילומטר משיא הגובה של התעלה. הסכר, אשר השתרע לאורך 700 מטר ולגובה 30 מטר, היה פרויקט ההנדסה האזרחית הגדול ביותר באירופה במאה ה-17 והיה שני רק לסכר באליקנטה בספרד. מאגר המים שיצר הסכר חובר לשיאה של תעלת מידי בערוץ באורך 25 ק"מ אשר לאורכו מוקמו 14 תאי שיט (Locks), יצר נמל בעיר רוול, וסיפק בהצלחה מים לתעלה שזרמו דרכה לשני הימים.
המערכת כולה נחשבה ליצירת מופת הן בתחום הנדסת המים והן בתחום הנדסת מבנים. בשיא העבודה השתתפו כ-12,000 פועלים מתוכם כאלף פועלות.
רבות מן הפועלות באו מאזור הפירנאים אשר שימש בתקופת הרומאים כאזור מרחצאות. ידע מהתקופה הקלאסית השתמר בתרבות המקומית והפועלות הביאו אותו ותרמו תרומה נכבדת לפעולות הבנייה. ידע זה היה חסר למהנדסים הצבאיים. הידע ההנדסי של התקופה כלל בעיקר בניית ביצורים, ידע הנוגע להנדסת מים היה בעיקר אודות ניקוז מים במכרות ולא הספיק עבור בניית התעלה.
נתוני התעלה

בתעלה 91 תאי שיט אשר מאפשרים מעבר בין הפרשי גבהים של 190 מטר. מלבד תאי השיט היא בנויה גם מגשרים, סכרים ומנהרות.
לאורך תעלת מידי ישנן כיום יותר מ-40 אמות מים אשר מתפקדות למעשה כגשרים של התעלה מעל נחלים ונהרות החוצים אותה. כשנוצרה על ידי ריקה היו לאורכה רק שלוש אמות מים, וחציית הנחלים והנהרות הנותרים נעשתה באמצעות מעבר דרכם, אחרי שנבנו סכרים אשר העלו את מפלסם של אלה לגובה התעלה. לקראת סוף המאה ה-17 נוספו תעלות ניקוז ונבנו אמות מים נוספות. הגשר מעל הנהר אור (Orb) הושלם ב-1858 והגשר האחרון נבנה ב-1983.
בגרף המצורף מתואר פרופיל התעלה לאורך תחנות שונות לאורכה. החל מטולוז (1) דרך סי דה נורוז (Seuil de Naurouze) הנקודה הגבוהה ביותר בדרכה (2), קסטלנודרי (Castelnaudary) (3), קרקסון (4) ו-Trèbes במספר 5. התעלה ממשיכה לבזייה מייד אחרי מעבר בתי שיט ב-Fonserannes במספר 6. לאחר מכן ממשיכה התעלה ל-Agde, במספר 7 ולסט (8).
המגפיים של ברוך

"המגפיים של ברוך" הוא שיר שביצעה להקת "כוורת" ויצא לאור בשנת 1973. השיר נבחר כ"שיר השנה" במצעדי הפזמונים השנתיים של קול ישראל ושל גלי צה"ל. השיר נכלל באלבום הבכורה של כוורת, "סיפורי פוגי".
רקע

דני סנדרסון, מאיר פניגשטיין ואלון אולארצ'יק שרתו יחד בלהקת הנח"ל. סנדרסון ניגן לקראת שחרורו מצה"ל, בלהקת השניצלים, ובסוף 1971 יצר עם אלון אולארצ'יק ומנחם זילברמן את היצירה "סיפורו המחריד של הילד מברזיל", בשם "להקת השפלה בניצוחו של חולילו לומברטה ובהדרכתו". הרכב הלהקה כלל את דני סנדרסון, אלון אולארצ'יק, מאיר פניגשטיין ודייוויד שנן מה"שניצלים" ואת מנחם זילברמן, חברם ללהקת הנח"ל בקריינות ושירה. היצירה היוותה ביחד עם "אופרת פוגי" את הבסיס ל"סיפורי פוגי", אלבום הבכורה של "כוורת". היצירה שאורכה ארבע עשרה דקות כללה את "המגפיים של ברוך" שנכלל ב"סיפורי פוגי" שיצא ב-1973 ועליו חתומים סנדרסון, אולארצ'יק וזילברמן על המילים, וסנדרסון על הלחן, ואת "אוכל ת'ציפורניים" שנכלל באלבום "פוגי בפיתה" שיצא ב-1974.
תוכן השיר

"המגפיים של ברוך" הוא שיר היתולי. השיר מספר על אדם בשם ברוך, שקנה זוג מגפיים בגיל 17. הוא שיפץ את מגפיו, היה קשור אליהם במיוחד והפגין כלפיהם חום ואהבה. יום אחד נעלמו מגפיו מן הארון במקום בו הניח אותם. ברוך חש דיפרסיה ויצא למסע במטרה לאתר את מגפיו. לבסוף מצא אותם בזרועות "בחור אחר". ברוך שלף את אקדחו, ירה במחזיק המגפיים, והשיב אותם אל רגליו.
פרשנות ויחס ציבורי

על אף שלכאורה מדובר בשיר היתולי וחסר רובד נוסף, רבים סוברים כי השיר מהווה ביקורת לרכושנות בני האדם. כמו כן, יש הרואים בדאגתו של ברוך למגפיים המתוארת בשיר התנהגות אובססיבית מוגזמת ובלתי סבירה - בפרט כלפי חפצים ורכוש חומרי - התנהגות שמאפיינת אדם עם הפרעה טורדנית כפייתית (OCD). על פי התיאור בשיר, ניכר כי הפעולות שבהן נוקט ברוך חריגות -
"הוא קנה אותן בזול
הן היו מלאות בחול
הוא ניקה אותן בספירט כל שעתיים
האכיל אותן מרק
כשהקיאו הוא שתק
הוא לקח אותן לסרט כל יומיים"
התיאורים בשיר ניתנים להסבר באמצעות הסימפטומים של הפרעה טורדנית כפייתית, שזכתה להכרה ולמודעות ציבורית רחבה יותר בעיקר בתחילת המאה ה-21.
הצלחה

"המגפיים של ברוך" נבחר כשיר השנה של קול ישראל וגלי צה"ל לשנת התשל"ג (1973). בשנה זו קיבלה כוורת את תואר "להקת השנה" בשתי התחנות.
תרגום

להקת כוורת הקליטה גרסה באנגלית לשיר, בשם Morris & His Turtle (מוריס והצב שלו).
גרסאות כיסוי

בשנת 2018 הוציא השחקן גרא סנדלר גרסת כיסוי של השיר במסגרת הסדרה שנות ה-80.
הערות שוליים

↑  יואב קוטנר, למרות הכל פרק 43: הסיפור המחריד על הילד מברזיל, באתר גלי צה"ל, הוקלט ב-29 במרץ 1996
↑  על פי קטעי הקישור במופע של כוורת
↑   Morris & His Turtle, סרטון  באתר יוטיוב
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz work: 1599f235-3276-4c7f-933e-076c27817f4d
המוזיאון הצ'רקסי

| --- | --- |


המויזאון הצ'רקסי, כפר כמא
 מידע כללי
 סוג:  היסטוריה ותרבות
 כתובת:  רחוב רוג'וז', כפר כמא
 מיקום:  כפר כמא, ישראל
 מדינה:  ישראל 
 בעלים:  זוהיר תחאוחא
 מייסדים:  זוהיר תחאוחא, זכריא תחאוחא
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–2007
 תאריך פתיחה רשמי:  2007 
 קואורדינטות:  32°43′20″N 35°26′31″E﻿ / ﻿32.722142194617°N 35.441836763545°E﻿ / 32.722142194617; 35.441836763545
 circassianmuseum.com
 he
  (למפת הגליל העליון מוגדלת) המוזיאון הצ'רקסי(למפת הגליל העליון רגילה) המוזיאון הצ'רקסי(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום המוזיאון הצ'רקסי(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום המוזיאון הצ'רקסי
 
המוזיאון הצ'רקסי (באדיגית: Адыгэ Музей) הוא מוזיאון שהוקם בשנת 2007 בכפר כמא שבגליל התחתון ומציג את המורשת, ההיסטוריה והתרבות של העם הצ'רקסי. המוזיאון הוכר כאתר מורשת על ידי המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל ותוכנית ציוני דרך.
היסטוריה והקמת המוזיאון

הצ'רקסים שלטו במשך אלפי שנים בהרים של צפון-מערב הקווקז, אך בעת החדשה מצאו את עצמם חיים בפזורה ברחבי העולם, כולל בישראל, והמוזיאון מספק הצצה לחייהם.
שני חברים, זוהיר תחאוחא וזכריא תחאוחא, הקימו בשנת 2007 אתר קטן שנקרא "מוזיאון כפר כמא", בתוך מבנה שכור, שעסק בשימור ובהפצת התרבות הצ'רקסית. לאתר הובאו פריטים ישנים שנאספו על ידיהם במשך שנים והוצגו בפני המבקרים. חזונם של השניים התבסס על שני עקרונות: הראשון, להחזיר את המודעות לשורשים הצ'רקסיים ולאפשר לדור הצעיר הצצה אל העבר הרחוק של העם הצ'רקסי, והשני הוא פתיחת מרכז הסברה לתושבי חוץ על מנת להציג בפניהם את העולם הצ'רקסי, מורשתו ותרבותו.
זוהיר תחאוחא הוא יליד 1973, תושב כפר כמא, בן למשפחה צ’רקסית ששורשיה בצפון קווקז שהגיעה למזרח התיכון במסגרת הגירה המונית של צ’רקסים שהוגלו מארצם ע”י צבאות הצאר הרוסי בשנת 1864. הוא עיצב את החללים והתצוגה, הכין מצגת, בנה מסלול הדרכה ושימש כמדריך הראשי במוזיאון אשר שילב גם סיורים מודרכים בכפר. במקביל מכהן גם כמנהל המוזיאון.
בשנת 2010, לאחר שהחללים במבנה הקטן לא התאימו יותר לתכולתו ולא הכילו את מספר המבקרים שגדל, החליטו השניים להעתיק את המוזיאון אל מבנה גדול יותר שנשכר מהמועצה המקומית, וכן הורחבה הפעילות לתחומים נוספים כגון: מופעי ריקודים ואוכל מסורתי, וכן אתר מחודש שנקרא המרכז למורשת הצ'רקסית, שבחלק מחדריו מוקם המוזיאון על כל מוצגיו.
בשנת 2019 החליטה המועצה המקומית שהיא תהיה המפעילה של המרכז למורשת הצ'רקסית, והציעה לזוהיר תחאוחא להמשיך ולשמש כמנהל המרכז מטעמה. לאחר שסירב, החליט לעזוב את המבנה ששייך למועצה ולהעביר את המוזיאון על מוצגיו למבנה אחר שבבעלותו הפרטית – בית סבתו, אמינה, אותו ירש ממנה. עוד החליט לא לדרוש בעלות על השם "המרכז למורשת הצ'רקסית" ולא להסיר את השלטים, וכך למעשה הפריד את המוזיאון מהמרכז עצמו, כאשר מרכז המורשת מממשיך להיות מתופעל על ידי המועצה, ואילו המוזיאון פועל כגוף נפרד.
הביקור במוזיאון כולל הרצאה מול מצגת וסיור מודרך בין המוצגים, חושף את המבקרים לתרבות הצ’רקסית ומנגיש את כפר כמא לקהל הרחב. זוהיר תחאוחא גם מגיע להרצאות חיצוניות בהזמנת קהלים שונים ברחבי ישראל אודות ההיסטוריה הצ’רקסית ועל סיפור משפחתו המיוחד.
מבנה המוזיאון

המוזיאון הצ'רקסי שוכן בבית ישן שנבנה בשלהי המאה ה-19 בלב השכונה העתיקה של כפר כמא, ברחוב רוג'וז'. המבנה בנוי מאבני בזלת שחורה והגג מרעפי מרסיי כיאה לאותה התקופה. בתחילה שימש כבית ספר פרטי של איש הדת ק'וצ'אסקו עבדאללה. לימים, ולאחר פטירתו, רכש אחיינו את הבית וחי שם עם רעייתו ואימהּ (סבתו של זוהיר). לטובת הסבתו למבנה שישמש את המוזיאון הצ'רקסי, בוצעו פעולות שימור ושיפוצים נדרשים, וחלק מהחצר משמש היום להתכנסות.
כל מרכיביו כבית צ'רקסי נשתמרו, ומשמשים היום להמחשה: המבואה, המטבח, חדר האורחים המיוחד, החדרים הפנימיים והחצר האחורית, שהתקיימה כחלק בלתי נפרד מכל בית צ'רקסי (כיום היא האגף המשמש כמרחב לתצוגות המוזיאון) וכן החומה סביב המבנה, הבנויה גם היא מאבני בזלת שחורה.
אגף התצוגות מכיל, בין היתר, פריטים נדירים שמקורם בהרי הקווקז, והאוסף הוא אחד הגדולים בכל הפזורה הצ'רקסית. בין היתר מוצגים בו כלי הנשק המיוחדים של האביר הצ'רקסי, בגדיו ושלל הציוד ששימש אותו במוכנותו לקרב. עוד מוצגים בגדיה הססגוניים של האישה הצ'רקסית ביחד עם פריטי לבוש נוספים, בדים עם רקמה מיוחדת וקישוטים מחרוזים, כלי הנגינה הצ'רקסיים ועוד.
בין הפריטים שניתן למצוא במוזיאון: אוכף הסוסים הצ'רקסי בן למעלה מ-200 שנה שנתרם על ידי משפחה צ'רקסית מטורקיה, חרבות צ'רקסיות (שאשקה) בנות למעלה מ-200 שנה, פריטי לבוש עתיקים ותכשיטים מכסף וזהב, עריסת התינוק הצ'רקסית וההליכון, ששימשו בעבר לגידול תינוקות ולהכנתם לעצמאות מגיל צעיר, כלי מטבח מיוחדים וכלי חקלאות.
חלק מהמוצגים נתרם על ידי תושבי הכפר וצ'רקסים בעולם, חלק אחר נרכש לאחר חיפושים קדחתניים ברשת וחלק נתרם על ידי המייסדים, שהחזיקו במוצגים כירושות מהמשפחה.
ציוני דרך

בשנת 2014 הוענק למייסד המוזיאון, זוהיר תחאוחא, אות שגריר מורשת בבנייני האו”ם מטעם הארגון הבינלאומי We Care for Humanity.
בשנת 2015 נבחר זוהיר לייצג את הקהילה הצ’רקסית בישיבות הארגון הבינלאומי הצ’רקסי МЧА, ובשנת 2016 נבחר כאחד מתוך 68 דמויות המייצגות את החברה הישראלית בתערוכת "העיניים של המדינה".
בשנים האחרונות חשף זוהיר את סיפור הצלת יהודים על ידי צ’רקסים במהלך מלחמת העולם השנייה באזור קווקז, ובמסגרת זו היה לישראלי הראשון שהגיע לכפר ביסלניי שתושביו הצילו 32 ילדים יהודים מלנינגרד. כמו כן פגש את רוזה ברגמן, יהודייה החיה בישראל וגדלה כצ'רקסית מגיל שנה אצל משפחה צ'רקסית שהסתירה אותה. מקרים אלה, ועוד רבים, הופיעו לימים בספרים "הבנאליות של החמלה "וה"אדישות הבנאלית" מאת פרופ' יאיר אורון שהתלווה אל זוהיר בנסיעותיו לקווקז, וכן בסרט "מעשה שהיה בביסלניי" בכיכובם של השניים.
הערות שוליים

↑  מדריך לאתרי מורשת - אתרי ביקור ומוזיאונים היסטוריים, המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל, 2019, עמ' 46
↑  הצ'רקסים: סוצ'י - האתר שבו נרצח העם שלנו, ראיון של זוהיר תחאוחא עם בן כספית – מתוך ערוץ היוטיוב של "כאן חינוכית", 19 בפברואר 2014
↑  המוזיאון הצ`רקסי בכפר קמא, מתוך הבלוג "חיים טוב"
↑  זוהיר תחאוחא, מחאן דרכים למרכז תיירותי-חינוכי: בית שאמי בכפר קמא, מגזין "אתרים", כסליו תשע"ז, דצמבר 2016, עמ' 135–139
↑   אברהם בורג, "הבנאליות של החמלה": גילוי של אומץ בארץ הצ'רקסים, באתר הארץ, 18 במאי 2016
↑  רונה טאוזינגר, "עבור רוסיה זו מלחמה, עבורנו זה רצח עם", באתר ישראל היום, 21 במאי 2020
השועל והעורב

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  איזופוס 
 שפת המקור:  יוונית עתיקה 
 סוגה:  משל 
 נושא:  חנופה 
 
משל השועל והעורב (ידוע גם כ"בת-העורב והשועל"), הוא משל מפורסם של איזופוס. הן המשורר ז'אן דה לה פונטן, והן המשורר הרוסי, איבן אנדרייביץ' קרילוב, עיבדו את המשל על פי דרכם, ופרסמו אותו בספרי המשלים שלהם.
המשל ולקחו

במשל זה, עובר השועל ליד עץ, שעליו יושב עורב ובפיו גבינה. השועל, שחושק בגבינה, מחמיא לעורב על מראהו ה"מרהיב" ומבקש ממנו גם להשמיע את קולו הערב. העורב, אשר לא חושד בדבר, פוצח בשיר, והגבינה נופלת מפיו היישר לידי השועל, אשר נמלט עם שללו. מוסר ההשכל של המשל, הוא שיש להיזהר מדברי חנופה, כדי לא ליפול בפח.
עלילת המשל הידוע מוזכרת כבר בספרות העת העתיקה, למשל בכתביו של הורטיוס.
הראשון שתרגם את המשל לעברית היה יהודה לייב גורדון (יל"ג) בספרו "משלי יהודה", שיצא בשנת 1859 בווילנה. הוא קרא למשל: "העורב והשועל" ומוסר ההשכל שלו היה: "דעה קנית מה חסרת / דעה חסרת מה קנית?", היינו, יל"ג הדגיש את טפשותו של המקשיב לדברי חנופה.
המשל פותח את ספרו של חנניה רייכמן, שתרגם את משליו של קרילוב בספרו הידוע: "כל משלי קרילוב", באיוריו של נחום גוטמן. שמו של המשל בספר הוא: "בת-העורב והשועל". להלן קטע מתוך תרגומו של רייכמן.
...לְעֵץ, עַל קְצוֹת רַגְלָיו, קָרֵב הוּא צַעַד-צַעַד,

מְנַעְנֵעַ בַּזָּנָב,

נוֹשֵׂא לְמַעֲלֶה אֶת עֵינָיו

וּבְקוֹל עָרֵב, גּוֹנֵב הַדַּעַת,

אוֹמֵר: "בַּת-חֶמֶד, מָה יָפָה אַתְּ!

אַךְ זֶה חַרְטֹם!  אַךְ זֶה צַוָּאַר!

לֹא יְאֻמַּן כִּי יְסֻפָּר!

וְאֵיזֶה נוֹי נוֹצוֹת!  וְאֵיזֶה בְּרַק עֵינַיִם!

וְגַם קוֹלֵךְ, וַדַּאי – כְּקוֹל מַלְאַךְ-שָׁמַיִם!

אַל תִּתְבַּיְּשִׁי, בַּת-חֵן! זַמְּרִי, אֲנִי אוֹמֵר!

אִם כְּמִדַּת יָפְיֵךְ תֵּיטִיבִי גַּם זַמֵּר –

הוֹי, מִי יִשְׁוֶה וּמִי יִדְמֶה לָךְ:

הֲרֵי תִּהְיִי הָעוֹף-הַמֶּלֶךְ...
מוסר ההשכל שכתב רייכמן בראש המשל הוא:
כַּמָּה דִבְרֵי מוּסָר הִטִּיפוּ כְּבָר בַּחֶלֶד

בִּגְּנוּת הַחֻנֻפָּה – אוּלָם לְלֹא תּוֹעֶלֶת.

וּבְלֵב כָּל חַי תָּמִיד חַנְפָן יִמְצָא פִּנָה.
ראו גם

משלי איזופוס
משלי קרילוב
עורב פלסטלינה
הערות שוליים

↑  ראו בוויקיפדיה האנגלית Perry Index, משל 124
↑  בר חיון, "משלי משלי, חכמת שלמה המלך" מאת אפרים סידון, באתר הארץ, 30 ביוני 2010
↑  The first Book of the Epistoles of Horace, Book I. 17
↑  יהודה לייב גורדון, משלי יהודה; קבוצת משלי מוסר כתובים בשירים בלשון יהודית, וילנה, 1859
↑  וראו תרגומו של יל"ג בפרויקט בן יהודה
↑  איוואן קרילוב, כל משלי קרילוב. עברית: חנניה רייכמן, ציורים: נחום גוטמן, מהד' 26, ליכטנפלד, 1999
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4336766-5 
ציור מאת וצלב הולאר, (1677-1607)
הקרב על טיניאן

הקרב על טיניאן (באנגלית: Battle of Tinian) היה הרביעי בסדרת קרבות שיזמו האמריקאים, הקרויה המערכה על איי מריאנה ופלאו, שהייתה בעצמה חלק מהמערכה באסיה ובאוקיינוס השקט במלחמת העולם השנייה. הקרב נערך בין 24 ביולי 1944 ל-1 באוגוסט 1944 ובמהלכו כבשו האמריקאים את האי טיניאן מידי היפנים.
רקע

טיניאן הוא אחד משלושת האיים העיקריים באיי מריאנה הצפוניים. האי ממוקם 8 ק"מ דרומית מערבית לאי סאיפאן. לפני שהפך האי למדינת חסות יפנית (לאחר מלחמת העולם הראשונה), הוא נשלט על ידי ספרד ולאחר מכן על ידי גרמניה. תחת הממשל היפני שימש האי בעיקר לגידול סוכר.
הניצחון האמריקאי בקרב על סאיפאן הפך את טיניאן לצעד הבא במערכה.