stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דירק שוסטר
קריירת מועדונים

שוסטר שיחק כנער בפ.צ. קרל מרקס שטאט, והחל את קריירת הבוגרים שלו בליגת העל המזרח גרמנית במועדון הכדורגל צוויקאו בשנת 1985. בשנת 1988 עבר שוסטר לשחק במועדון הפאר המזרח גרמני פ.צ. מגדבורג, שם שיחק שתי עונות והצטיין. בשנת 1990, מעט לאחר איחוד גרמניה, עבר שוסטר לשחק באיינטרכט בראונשווייג ששיחקה בליגת הבונדסליגה השנייה. שוסטר שיחק בבראונשווייג עונה אחת והציג יכולת מצוינת, שסידרה לו חוזה בקרלסרוהה, מועדון פאר בבונדסליגה באותה תקופה. שוסטר שיחק שש עונות רצופות בקרלסרוהה, שבכולן הקבוצה סיימה בחצי העליון של הטבלה, ובחלקן אף השיגה כרטיס לגביע אופ"א. שוסטר שיתף פעולה בהגנת הקבוצה בתחילת ימיו בקרלסרוהה עם השוער אוליבר קאן ועם ינס נובוטני, מנפרד בנדר וסלאבן ביליץ'. באחד המשחקים, שוסטר היה שותף לניצחון הענק של קרלסרוהה על ולנסיה בתוצאה 0–7 במסגרת גביע אופ"א לעונת 1993/94, לאחר הפסד 1–3 במשחק הראשון במסטאייה. בעונה זו הגיעו שוסטר וקרלסרוהה עד לחצי גמר גביע אופ"א, שם הודחו על ידי אוסטריה זלצבורג בשערי חוץ. יכולתו של שוסטר זיכתה אותו בזימונים לנבחרת גרמניה באמצע שנות ה-90 על ידי המאמן ברטי פוגטס. בעונת 1995/96 הגיע שוסטר עם קרלסרוהה לגמר הגביע הגרמני, בו הפסידה הקבוצה 0–1 לקייזרסלאוטרן, במשחק בו שוסטר שיחק 90 דקות. בקיץ 1997 עזב שוסטר את קרלסרוהה לאחר שש עונות רצופות, בהן ערך 167 הופעות ליגה והבקיע שלושה שערים, וחתם בפ.צ. קלן. בעונת הבכורה שלו בקלן, 1997/98, שוסטר וקלן נשרו אל הבונדסליגה השנייה, וזו הייתה ירידת הליגה הראשונה בהיסטוריה של המועדון. בעונת 1998/99 שוסטר וקלן לא הצליחו לשוב לבונדסליגה וסיימו במקום העשירי. בקיץ 1999 עזב שוסטר את קלן וחתם באנטליהספור הטורקית, שם שיחק עונה אחת. לאחר מכן שיחק שוסטר באדמירה ואקר האוסטרית שם ערך עשר הופעות ליגה בלבד. החל משנת 2002 שיחק שוסטר בליגות גרמניות נמוכות, בקבוצות LR אאלן, SV וילהלמסהאפן, וולדהוף מנהיים, ASV דורלך ואלמניה וילפרדינגן. בשנת 2007 פרש סופית ממשחק פעיל.
קריירה בינלאומית

בשנת 1986 זכה עם נבחרת גרמניה המזרחית באליפות אירופה עד גיל 18. כעבור שנה סיים עם נבחרת גרמניה המזרחית במקום השלישי במונדיאל עד גיל 19. בשנת 1990 ערך שוסטר ארבע הופעות בנבחרת גרמניה המזרחית, הראשונה הייתה בניצחון 2–3 על נבחרת ארצות הברית, והאחרונה בתיקו 3-3 מול נבחרת ברזיל. בשנת 1994 ערך שוסטר את הבכורה שלו בנבחרת גרמניה המאוחדת בתיקו 0-0 משחק ידידות מול נבחרת הונגריה, ובאותה שנה שיחק בניצחון 1–2 על נבחרת אלבניה במוקדמות יורו 1996. בשנת 1995 ערך את הופעתו השלישית והאחרונה במדי נבחרת גרמניה בתיקו 0-0 במשחק ידידות מול נבחרת ספרד.
קריירת אימון

תפקיד האימון הראשון של שוסטר היה במועדון ASV דורלך בתחילת 2007, כאשר הוא עוד היה שחקן פעיל. במאי 2009 חתם שוסטר על חוזה לשנתיים בשטוטגרטר קיקרס. חוזהו הוארך במהלך עונת 2010/11, בה הצליח להעפיל עם המועדון אל הליגה הגרמנית השלישית. עם זאת, שוסטר פוטר בנובמבר 2012, לאחר שהקבוצה נקלעה לרצף של חמישה משחקים ללא הבקעת שער.
בדצמבר 2012, כחודש לאחר פיטוריו משטוטגרטר קיקרס, הוחתם שוסטר בדרמשטאדט 98, ששיחקה גם היא בתחתית הליגה הגרמנית השלישית. שוסטר ודרמשטאט היו אמורים לנשור אל הליגות האזוריות בסוף העונה, אך ניצלו מירידה לאחר שקיקרז אופנבך לא השיגה את תנאי הסף לפתיחת העונה, והורדה במקומם. בעונת 2013/14, בניגוד מוחלט לכל התחזיות, הצליח שוסטר להצעיד את דרמשטאט אל הבונדסליגה השנייה, לאחר שהמועדון סיים את העונה במקום השלישי בליגה הגרמנית השלישית, בעונה בה הקבוצה בכלל לא הייתה אמורה לשחק בליגה זו. בזכות העובדה שדרמשטאט ושוסטר סיימו במקום השלישי, הם היו אמורים להיפגש עם ארמיניה בילפלד שסיימה במקום ה-16 בבונדסליגה השנייה. ארמיניה בילפלד ניצחה במשחק הראשון בחוץ בתוצאה 1–3, ולא הייתה אמורה להיתקל בקשיים להישאר בליגה במשחק הגומלין. דרמשטאט ושוסטר ניצחו 1–3 בבילפלד במשחק הגומלין, שנכנס להארכה. בילפלד הבקיעה גול בהארכה וצימקה ל-2–3, אך דרמשטאט הבקיעה שער בדקה ה-120 בתוספת הזמן של הארכה, והעפילה בזכות חוק שערי החוץ, כשהמשחק הסתיים בתוצאה 2–4. הצלחתו של שוסטר נמשכה גם בעונת 2014/15, בה סיים המועדון במקום השני בבונדסליגה השנייה, והשלים עליית ליגה שנייה ברציפות, כשהעפיל אל הבונדסליגה, ממנה נעדר במשך 33 שנה. בעונת הבכורה של שוסטר בבונדסליגה עם דרמשטאט, 2015/16, הצליחה הקבוצה להבטיח את הישארותה בליגה לפני מחזורי הסיום עם 38 נקודות, והשיגה מספר תוצאות יפות. הצלחה רצופה זו של שוסטר זיכתה אותו בתואר מאמן השנה בגרמניה לשנת 2016. בקיץ 2016 עזב שוסטר את דרמשטאט לאחר כמעט ארבע עונות שאימן במועדון.
ביוני 2016 חתם שוסטר באאוגסבורג מהבונדסליגה, במקום המאמן מרקוס ויינצירל שעזב לשאלקה 04. שוסטר לא הצליח לשחזר באאוגסבורג את הצלחותיו מדרמשטאט, וכבר בדצמבר 2016 פוטר מתפקידו לאחר פתיחת עונה חלשה.
בדצמבר 2017 מונה שוסטר כמאמנה של דרמשטאדט 98, הקבוצה בה עשה את עיקר הצלחותיו כמאמן, במקומו של המאמן המפוטר טורסטן פרינגס. בעונת 2017/18 נשארו שוסטר ודרמשטאט בליגה. בפברואר 2019, לאחר רצף תוצאות חלשות, פוטר שוסטר מתפקידו כמאמן דרמשטאט.
ב-10 במאי 2022, מספר ימים לפני משחקי המבחן של פ.צ. קייזרסלאוטרן נגד דינמו דזרדן על עלייה לבונדסליגה השנייה, מונה שוסטר למאמנה של פ.צ. קייזרסלאוטרן. לאחר 0-0 במשחק הראשון גברה פ.צ. קייזרסלאוטרן על דרזדן 0–2 במשחק השני והעפילה חזרה לבונדסליגה השנייה אחרי 4 שנות היעדרות.
תארים כמאמן

מאמן השנה בגרמניה: 2016
דניאל פריש

ערך זה עוסק ברב מקובל יליד הונגריה. אם התכוונתם לנשיא ארגון ציוני אמריקה אשר נפטר ב-1949 ועל שמו נקרא כפר דניאל, ראו .
| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  11 בינואר 1935 ז' בשבט ה'תרצ"ה
 פטירה:  24 בינואר 2005 (בגיל 70) י"ד בשבט ה'תשס"ה ישראל ירושלים
 מקום קבורה:  ישראל הר הזיתים, ירושלים
 מדינה:  ישראל 
 מקום פעילות:  ישראל
 תקופת הפעילות:  ? – 24 בינואר 2005 
 השתייכות:  חסידים
 תחומי עיסוק:  מקובל
 רבותיו:  הרב יוחנן סופר האדמו"ר מערלוי, הרב אברהם יצחק קאהן האדמו"ר מתולדות אהרון, הרב יעקב משה הלל
 תלמידיו:  הרב יצחק כהן, חתנו.
 חיבוריו:  מתוק מדבש על הזוהר, מתוק מדבש על כתבי האר"י, ימי הבחרות, יום החופה לחתן, יום החופה לכלה, וספרתם לכם, קדושה וצניעות, שמירת המחשבה, שערי זוהר, סידור מתוק מדבש, הגדה מתוק מדבש.
 
הרב דניאל פריש (ז' בשבט ה'תרצ"ה, 11 בינואר 1935 - י"ד בשבט ה'תשס"ה, 24 בינואר 2005) היה מקובל, מראשי ישיבת אנשי מעמד ללימוד תורת הנסתר, ר"מ בישיבת המקובלים שער השמים ומשפיע בחסידות תולדות אהרן ולאחר מכן בחסידות תולדות אברהם יצחק. חיבר ספרים רבים, הנפוץ והמפורסם שבהם הוא ביאור מתוק מדבש על הספר הזוהר.
קורות חייו

נולד בעיירה נאנאש שבהונגריה, לשרה ולרב נפתלי הירצקא. בגיל שלוש התייתם מאמו, אביו נשא לאישה את פראדל שגידלה אותו. היה כבן תשע כאשר פלשו הנאצים להונגריה, ועבר שם את מאורעות השואה. עלה לישראל בשנת 1952. למד אצל הרב יוחנן סופר האדמו"ר מערלוי, ולאחר מכן דבק באדמו"ר מתולדות אהרן.
השתדל להצניע את עצמו. בשנת תשנ"ז, עם פיצול חסידות תולדות אהרון בעקבות פטירת האדמו"ר רבי אברהם יצחק קאהן, פרש ועבר לחסידות תולדות אברהם יצחק והיה שם אחד מראשי הקהילה.
הרב פריש מסר שיעורים רבים מדי יום. בבוקר מסר שיעורים בבית המדרש למקובלים של מוסדות משכן בנימין "אנשי מעמד", בצהרים בישיבת המקובלים "שער שמים", ובערב בכולל "אוצרות חיים" ללימוד תורת האר"י שהקים. מסר גם שיעורים בחסידות לבעלי בתים בין מנחה לערבית.
למד בין היתר אצל המקובל הרב יעקב משה הלל.
נפטר בגיל 70, נטמן בהר הזיתים בסמוך למקום קבורת הרב אהרן ראטה.
חיבוריו

חיבורו המרכזי הוא פירוש על ספר הזוהר בשם מתוק מדבש, בלשון פשוטה, על פי המפרשים בדרך קבלת האר"י.
ימי הבחרות: מיועד לבחורים בסביבות גיל בר מצווה. הספר מסביר את מהות הכניסה לחיי תורה ומצוות.
יום החופה לחתן: הכנה נפשית ורוחנית לימים שלפני החתונה וליום החתונה עצמו, בתוספת הנהגות על פי הסוד והחסידות.
יום החופה לכלה: הדרכה לחתונה ולחיי הנישואין.
וספרתם לכם: תפקידו של כל אחד מימי ספירת העומר.
קדושה וצניעות: הדרכה לזוגות צעירים הרוצים לעלות במעלות הקדושה הזוגית.
שמירת המחשבה - הלכות, עצות וסגולות לשמירת המחשבה.
ביאור מתוק מדבש על ספר אוצרות חיים לרבי חיים ויטל.
ביאור מתוק מדבש על ספר שער הגלגולים לרבי חיים ויטל.
ביאור מתוק מדבש על ספר שער הכוונות לרבי חיים ויטל, חלק שבת.
סידור מתוק מדבש
ביאור מתוק מדבש על הגדה של פסח
שערי זהר - מבוא והדרכה לכל הבא להיכנס לתורת הנסתר
בעל מתוק מדבש - סיפור חייו של הרב דניאל פריש.
נהר של דבש צוואה להנהגה נכונה בחיים.
הערות שוליים

↑  הרב דניאל פריש היה קרוב לאדמו"ר מתולדות אהרן, חתנו של הרב אהרן ראטה, שנקבר בסמוך לו ולבנו האדמו"ר משומרי אמונים
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007297302305171  GND: 137153163  ISNI: 0000 0000 6694 3555  LCCN: n86115180  VIAF: 33483790   WorldCat (עם VIAF): 33483790 
מהדורת הזוהר עם פירושו מתוק מדבש מנוקדת
דניס צ'רישב

דניס דמיטרייביץ' צ'רישב (ברוסית: Денис Дмитриевич Черышев הוא נולד ב-26 בדצמבר 1990) הוא כדורגלן רוסי המשחק בעמדת הקיצוני השמאלי בפאניוניוס.
קריירה > קריירת מועדונים

דניס נולד בניז'ני נובגורוד שבברית המועצות. הוא התחיל את קריירת המשחק שלו בגיל 6 בקבוצה הספרדית ספורטינג חיחון. ספורטינג חיחון הייתה קבוצתו של אביו של דניס, דמיטרי, חלוץ נבחרת רוסיה לשעבר.
בגיל 10 הצטרף לקבוצת הכדורגל הספרדית בורגוס. בשל יכולת המשחק הטובה שלו זומן לסגל נבחרת אזור קסטיליה ולאון.
בשנת 2002 עבר צ'רישב למחלקת הנוער של ריאל מדריד, שם לקח חלק פעיל יותר. מהשנים 2012 עד 2010 היה צ'רישב לשחקן חשוב בהתקפת ריאל מדריד קסטיליה, כאשר הקבוצה הייתה בליגה השלישית בספרד, צ'רישב שיחק 61 משחקים וכבש כ-11 שערים, מה שהוביל את הקבוצה לעלייה לליגה השנייה בספרד.
עם כניסתו של קרלו אנצ'לוטי לתפקיד מאמנה של ריאל מדריד בתחילת עונת 2013/2014, צ'רישב קיבל אפשרות לשחק בקבוצה הבוגרת בתפקיד המגן השמאלי, תפקיד בו אינו משחק בדרך כלל. ב-25 ביולי 2013 הודיעה ריאל מדריד באופן רשמי על הארכת חוזהו של הרוסי הצעיר בארבע עונות נוספות. ב-31 באוגוסט 2013 הושאל לסביליה. ב-29 ביוני 2014 הושאל שוב והפעם לויאריאל, שם ספג 3 צהובים והורחק ללא ידיעת ריאל מדריד. לאחר ששב לשחק בריאל מדריד צ'רישב נכנס למשחק מול קדיס מהליגה השלישית במסגרת מוקדמות גביע המלך. המשחק אומנם הסתיים 1–3 לטובת ריאל מדריד כשדניס הבקיע שער, והוחלף בתחילת המחצית השנייה לאחר שלריאל נודע על ההרחקה ממנו בויאריאל. למרות כל העתירות של ריאל לפיפ"א, פיפ"א החליטה שריאל מדריד תודח במוקדמות גביע המלך וקדיס תעלה לשמינית מול סלטה ויגו (שניצחה אותה 0–4 בסיכום שני המשחקים). ב-1 בפברואר 2016 הושאל לולנסיה מריאל מדריד עד סוף העונה.
ב-15 ביוני 2016 חתם בויאריאל לחמש שנים. בקיץ 2018 הושאל שוב לולנסיה, שרכשה אותו בקיץ 2019, לאחר שנודע שויאריאל לא תחדש איתו את החוזה. ב-28 בספטמבר 2019 הבקיע את שער הניצחון שהיה שער הבכורה שלו במדי ולנסיה, במשחק נגד אתלטיק בילבאו.
ב-31 באוגוסט 2022 עזב לראשונה את ספרד מאז גיל 6 וחתם בונציה מסרייה ב' לשנתיים.
ב-22 בספטמבר 2024 חתם בפאניוניוס היוונית.
קריירה > הנבחרת הלאומית

בניגוד למה שאמר בראיון למארקה בשנת 2011: "אני מרגיש יותר ספרדי מאשר רוסי", צ'רישב ערך הופעות בנבחרות הצעירות של רוסיה עוד כשהיה בן 15, אף על פי שהייתה לו אזרחות כפולה ספרדית ורוסית.
ב-6 בנובמבר 2012, צ'רישב ערך את הופעתו היחידה בנבחרת רוסיה, במשחק הידידות מול ארצות הברית שנגמר בתיקו 2–2.
צ'רישב נמנה בסגלו של ניקולאי פיסארב לטורניר יורו הצעירות 2013 שנערך בישראל. בטורניר עצמו צ'רישב כבש שער כבר במשחקו השני בהפסד 1–5 לנבחרת הולנד הצעירה כאשר נכנס כמחליף. נבחרתו לא הצליחה להעפיל לשלב הבא וסיימה את שלב הבתים עם 0 נקודות.
צ'רישב נכלל בסגל הסופי של רוסיה למונדיאל 2018, שנערך בארצו, וכבש את שני שעריו הראשונים בניצחון 5–0 על ערב הסעודית במשחק הפתיחה של המונדיאל. בסך הכל כבש צ'רישב 4 שערים במונדיאל, והיה אחד מהמצטיינים של רוסיה בטורניר.
דיינוניכוס

| דיינוניכוס |
| --- | --- |
 
תקופה
קרטיקון תחתון, 115–108 מיליון שנה לפני זמננו PreЄ Є O S D C P T J K Pg N       
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
קבוצה:: דינוזאוריה
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: זוחלים
סדרה:: בעלי אגן דמוי לטאה
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: דרומאוזאוריים
סוג:: דיינוניכוס
שם מדעי
 Deinonychus ‏אוסטרום, 1969

דגם של דיינוניכוס
דיינוניכוס (שם מדעי: Deinonychus; מיוונית: "טופר נורא") הוא סוג של דינוזאור ממשפחת דרומאוזאוריים. הדיינוניכוס חי כ-100 מיליון שנה לפני זמננו, בתור הקרטיקון, ומאובניו נתגלו בחפירות במונטנה, ארצות הברית.
הדיינוניכוס היה טורף קטלני, הידוע בשל הטופר הענקי בצורת מגל שנמצא על כל אחת מבהונותיו והעניק לו את שמו.
גילויו סימן את תחילת "רנסאנס הדינוזאורים" ואת עלייתה של התפישה המדעית הנוכחית את הדינוזאורים כייצורים פעילים, זריזים ובעלי מטאבוליזם גבוה. בנוסף הוא חיזק את ההכרה שמוצא העופות הוא מדינוזאורים הקרובים לדיינוניכוס.
תיאור

הדיינוניכוס היה דינוזאור בגודל בינוני, אך חזק וזריז ביותר ביחס לגודלו. הוא שקל כ-80 ק"ג והתנשא לגובה של 1.2 מטרים במותניו. אורכו הכולל היה שלושה מטרים ואילו אורך הגולגולת שלו היה 410 מ"מ. בזנבו היו לדיינוניכוס עצמות שיכלו להינעל ביחד וליצור מוט רציף וקשיח שהחזיק את הזנב. כך יכול היה הדיינוניכוס להשתמש בזנבו בשביל לייצב את גולגולתו הגדולה ולנווט תוך שהוא מנהל מרדפים במהירות גדולה.
גולגולת הדיינוניכוס הייתה גדולה בהשוואה לגופו, ובעלת שקעי עיניים גדולים - דבר הגורם לחוקרים להאמין שהייתה לו ראייה חדה כשל עיט. לסתו הכילה 70 שיניים חדות המעוקלות פנימה ושרירים עצומים שסייעו לו לסגור את לסתו בכוח אדיר. זרועותיו היו ארוכות יחסית לתרופודים אחרים וסייעו לו להתלות על הטרף כאשר שיסף אותו בשיניו וטפריו.
רוב החוקרים סבורים שהדיינוניכוס היה דינוזאור טורף שנהג לצוד את טרפו בלהקות והיה בעל אינטליגנציה מפותחת. הוא היה בנוי לריצה במהירויות גדולות. מבנה גופו היה אווירודינמי ועצמותיו היו חלולות כדי להפחית במשקל מיותר. מתוך שרידי גידים של שרירים ועצמות הרגל, הפליאונטולוגים מאמינים שלדיינוניכוס היו שרירים חזקים שאפשרו לו לפתח מהירות ריצה של כ-60 קילומטר לשעה.
בשנים האחרונות הועלתה סברה שהדיינוניכוס היה מכוסה בנוצות בדומה לקרוביו, אך עניין זה עדיין שנוי במחלוקת.
גילוי ומחקר

הדיינוניכוס התגלה על ידי ג'ון אוסטורם וגרנט מייר בדרום מונטנה בשנת 1964. הם גילו מאות עצמות של הדיינוניכוס. גילויו של הדיינוניכוס היה נקודת מפנה מכרעת בחקר הדינוזאורים שגרם לשינוי פרדיגמה שנקרא "רנסאנס הדינוזאורים". עד אז סברו המדענים שהדינוזאורים היו יצורים כבדים, מגושמים וטיפשים בעלי דם קר שרוב הזמן רבצו בשמש כדי להתחמם. מאובני הדיינוניכוס הראו שהוא היה דווקא דינוזאור מהיר, זריז ופעלתן ומגודלה של קופסת המוח הסיקו המדענים שהוא כנראה היה גם חכם למדיי, יותר מהזוחל הממוצע (אך עדיין פחות מעופות) - רחוק מאוד מהדימוי של לטאה טיפשה ומגושמת. מאובנים נוספים העידו שהוא לא היה הדינוזאור היחיד בעל מאפיינים אלה. הפלאונטולוג ד"ר בוב בקר לקח את התזה הזאת צעד אחד קדימה והעלה השערה שכל הדינוזאורים היו יצורים חינניים, מהירים, זריזים ופעלתנים - ויתרה מזאת: הם היו בעלי דם חם.
שיני דיינוניכוס נמצאו ליד שלדי דינוזאורים צמחוניים, כגון הטנונטוזאורוס, שהיוו, ככל הנראה, חלק מטרפו.
בתרבות

בסדרת הסרטים "פארק היורה" נראים ולוצירפטורים גדולים שמוצגים כיצורים טורפים גדולים ואינטליגנטיים. הם נראים בכל הסרטים והספרים, אך ככל הנראה הם מבוססים על הדיינוניכוס שהיה גדול מהם. ייתכן שהסיבה לכך היא שבעבר הוכר המין Deinonychus antirrhopus כ-Velociraptor antirrhopus, כך שחשבו שמדובר באותו הסוג. בסרט "עולם היורה" הם מוצגים במחשב כיצורים שחיו בפארק (לצד הוולוצירפטורים), אך לא נראו. ככל הנראה הם נכחדו לאחר נפילת הפארק.
הדיינוניכוס נראה גם בסרט "Dinosaur!" מ-1985, בסרט "The Land Before Time VII" ובמשחקי המחשב "Zoo Tycoon 2"‏, "Jurassic Park Builder", "Jurassic World Evolution 2", "Jurassic Park: Operation Genesis" ו"Jurassic World Evolution".
הופעה נוספת של ההדיינוניכוס הייתה בסדרה "מועדון הקרב הג'ורסי" ("Jurassic Fight Club") של ערוץ ההיסטוריה, שם הוא נראה נלחם עם טנונטוזאורוס.
ההדיינוניכוס מופיע גם בסדרות "מפלצות חוזרות לתחייה" ו"פלאווורלד".
ראו גם

יוטרפטור
ולוצירפטור
דניאל פרידמן (שחמטאי)

| --- | --- |

 לידה:  15 בפברואר 1976 (בן 48) ריגה, ברה"מ 
 הדרגה הגבוהה ביותר:  רב אמן משנת 2001
 מד כושר מרבי:  2670 (אוקטובר 2012)
 מד כושר נוכחי:  2573 ‏(אוקטובר 2024)
 מדינה:  ברית המועצות, לטביה, גרמניה
 
דניאל פרידמן (בלטבית: Daniels Fridmans‏; נולד ב-15 בפברואר 1976 ריגה) הוא שחמטאי יהודי-לטבי-גרמני  בדרגת רב אמן.
נכון לאוגוסט 2018, מדורג במקום העשירי בגרמניה לפי מד כושר.
ביוגרפיה

בשנת 1992 זכה פרידמן במדליית ארד באליפות העולם בשחמט לנוער עד גיל 16 (אחרי פטר סבידלר ורונן הר צבי).
בשנות ה-90 של המאה ה-20 הוא השתתף בתחרויות לאומיות ובינלאומיות. בשנת 1996 הוא זכה באליפות לטביה. בשנת 1994 הוענקה לו דרגת אמן בינלאומי.
בשנת 1999 פרידמן היגר בגרמניה. בשנת 2001 הוענקה לו דרגת רב אמן. הוא ניצח במספר תחרויות בינלאומיות (בציריך 2002, במרסיי 2006, בלוזן 2006 בלירפול 2006). בשנים 2008, 2012 ו-2014 הוא זכה באליפות גרמניה. בשנת 2015 הוא זכה במקום השלישי באליפות גרמניה בשחמט.
פרידמן היה חבר נבחרת גרמניה באליפות העולם בשחמט וזכה במדליית זהב אישית בשנת 2013. בשנת 2011 הוא היה חבר נבחרת גרמניה בשחמט שניצחה באליפות אירופה בשחמט לנבחרות.
בשנת 2013 הוא זכה במקום השלישי בתחרות העל גרנקה קלאסיק. בשנת 2015 הוא חלק מקומות 5–7 עם דניאל דרודיצקי בתחרות שנערכה בריגה.
אשתו של דניאל פרידמן היא אנה זטונסקיך, רב אמן לנשים ואלופת ארצות הברית בשחמט.
דניאל פרידמן באולימפיאדת השחמט

בין השנים 1996 ל-2018 השתתף פרידמן ב-8 אולימפיאדות שחמט:
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| שנה | לוח | קבוצה | מד כושר | נקודות | תוצאות |  % | מקום |
|  1996 | 4 | לטביה | 2500 | 5.5 מ-9 | 3+ 5= 1- | 61.1 | 20 קבוצתי, 25 אישי |
|  2004 | 1 | לטביה | 2578 | 5 מ-12 | 1+ 8= 3- | 41.7 | 33 קבוצתי, 84 אישי |
|  2006 | 1 | לטביה | 2562 | 5 מ-10 | 2+ 6= 2- | 50.0 | 28 קבוצתי, 80 אישי |
|  2008 | 4 | גרמניה | 2630 | 7 מ-10 | 5+ 4= 1- | 70.0 | 13 קבוצתי, 3 אישי |
|  2012 | 4 | גרמניה | 2653 | 7 מ-10 | 5+ 4= 1- | 70.0 | 12 קבוצתי, 3 אישי |
|  2014 | 3 | גרמניה | 2639 | 4.5 מ-8 | 3+ 3= 2- | 56.3 | 30 קבוצתי, 29 אישי |
|  2016 | עת | גרמניה | 2618 | 3 מ-8 | 2+ 2= 4- | 37.5 | 37 קבוצתי |
|  2018 | 4 | גרמניה | 2591 | 7.5 מ-9 | 6+ 3= 0- | 83.3 | 13 קבוצתי, 1 אישי |
הערות שוליים

↑  Fridman, Daniel - Men's Chess Olympiads, באתר אולימפבייס (באנגלית)
↑  http://chess-results.com/tnr368908.aspx?lan=1&art=20&fed=GER&flag=30
ערך זה הוא קצרמרבנושא שחמטאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
דברה גרניק

| --- | --- |

 לידה:  6 בפברואר 1963 (בת 61) מסצ'וסטס, ארצות הברית
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1997 
 מקום לימודים:  בית הספר לאמנויות ע"ש טיש  אוניברסיטת ברנדייס  תיכון וולט ויטמן 
 פרסים והוקרה:  פרס חבר המושבעים של פסטיבל סאנדנס לדרמה אמריקאית (2010) 
 פרופיל ב-IMDb
 
דברה גרניק (באנגלית: Debra Granik; נולדה ב-6 בפברואר 1963) היא במאית קולנוע אמריקאית.
ביוגרפיה

נולדה במסצ'וסטס וגדלה בוושינגטון די. סי..
לגרניק תואר ראשון במדעי המדינה מאוניברסיטת ברנדייס. במהלך לימודיה החלה לגלות עניין בקולנוע תיעודי ובסרטים היסטוריים וגם החלה ליצור סרטים בעצמה. בין היתר צילמה סרטים חינוכיים עבור ארגוני עובדים ומפעלים בנושאים כגון גיהות ובטיחות תעסוקתית, וכן סרטים עבור ארגונים חברתיים, כגון הארגון הפמיניסטי "קולקטיב סרטי הנשים" (Women’s Video Collective).
בזמן מגוריה בבוסטון לקחה חלק במספר קורסים בתחום התקשורת והקולנוע, דרכם נחשפה לסגנונות ויוצרים שונים. כמו כן, השתתפה בהפקות מספר סרטים תיעודיים של יוצרים בבוסטון. הניסיון שצברה היה בין הגורמים שהביאו אותה לבחור להירשם ללימודי קולנוע.
גרניק עברה לניו יורק ונרשמה לתואר שני בלימודי קולנוע באוניברסיטת ניו יורק. בעזרת המרצים שלה, פיתחה את העניין שלה בתיעוד סיפורים אישיים באמצעות הקולנוע והחלה להעמיק בסוגת הניאו ריאליזם.
סרטיה

סרט הגמר של גרניק "Snake Feed" זכה בפרס חבר השופטים לסרט הקצר בפסטיבל סאנדנס בשנת 1998. עלילת הסרט מתמקדת באם המתמודדת עם התמכרות לסמים בעודה נאבקת לגדל את ילדיה הקטנים.
הסרט זכה בפרסים בפסטיבלים נוספים בעולם. הצלחתו של הסרט הקצר הביאה את גרניק להחליט להרחיב את התסריט והיא המשיכה לפתחו בסדנאות הכתיבה של פסטיבל סאנדנס. הסרט הארוך יותר, "Down to the Bone" משנת 2004 זכה אף הוא בפרסים, בהם פרס הבמאית בפסטיבל סאנדנס באותה שנה.
סרטיה > קר עד העצם

"קר עד העצם" ("Winter's Bone") הוא סרטה הראשון באורך מלא של גרניק, משנת 2010. הסרט הוא עיבוד קולנועי לספר באותו השם מאת דניאל וודרל. גרניק החלה לעבוד על התסריט לסרט יחד עם המפיקה אן רוסליני בשנת 2005, לאחר שנתקלו ברומן של וודרל והחליטו לעבד אותו לסרט עלילתי. השתיים השלימו את כתיבת הגרסה הראשונית לתסריט בשנת 2006, אולם חוו קשיים במימון ההפקה ולבסוף החליטו על תקציב נמוך.
גיבורת הסרט היא רי בת ה-17, המתגוררת בהרי האוזרק עם אחיה ואחותה הצעירים ועם אימה, מתמודדת נפש. רי מטפלת באחיה ומשמשת כמבוגרת האחראית בבית. לאחר שאביה סוחר הסמים נעלם, מגלה רי שהאב הציב את בית המשפחה כערבות לשחרורו ממעצר ואם לא יתייצב למשפט הבית יעוקל. רי יוצאת למצוא את אביה כדי להציל את משפחתה.
צילומי הסרט נערכו בלוקיישנים שונים בהרי האוזרק. כדי להכיר את אורח החיים של האנשים קשי היום המתוארים בסרט, שהתה גרניק בקרב משפחות באזור, שוחחה עם התושבים ותיעדה את חיי היום יום בצילום. גם צוות השחקנים בסרט משלב שחקנים מוכרים יחד עם מקומיים שאינם שחקנים מקצועיים, שחלקם התגוררו בבתים המצולמים. גם בפס הקול של הסרט נעשה שימוש בנגינה של תושבי המקום.
סרטיה > כלב משוטט

"כלב משוטט" (Stray Dog) הוא סרט תיעודי שיצרה גרניק בשנת 2014. הסרט מתעד את סיפורו של רון הול, המכונה "כלב משוטט" (Stray Dog), אופנוען שלחם במלחמת וייטנאם, ואת מסע ההנצחה שלו יחד עם אופנוענים אחרים לאנדרטת מלחמת וייטנאם בוושינגטון. כמו כן מתוארים בסרט התמודדותו עם הלם קרב, יחסיו עם בני משפחתו ואהבתו לכלבים קטנים.
גרניק פגשה את הול במקרה, במהלך תהליך הליהוק לסרט "קר עד העצם" באזור דרום מיזורי. אף על פי שלהול לא היה ניסיון קודם במשחק, היא הציעה לו לשחק בסרט והוא לוהק לתפקיד ת'אמפ מילטון. לאחר סיום הצילומים ביקרה גרניק את הול בקרוואן שבו התגורר והשניים התגלגלו לשיחה על סיפור חייו. בעקבות השיחה החליטה גרניק ליצור סרט על חייו של הול, והחלה תהליך של שלוש שנים שבו התלוותה אליו ואל בני משפחתו ותיעדה את סיפורם.
היא בחרה לתעד גם את סיפורה של הקהילה שבה חי הול בדרום מיזורי, שמתמודדת עם עוני ואבטלה. לצד תנאי המחיה הקשים הללו, היא תיעדה אחווה, נדיבות ועזרה הדדית, כך למשל הול נהג לארגן אירועים למען בני קהילתו כגון ארוחות משותפות.
סרטיה > "ללא עקבות"

סרטה העלילתי הבא של גרניק, "ללא עקבות" ("Leave No Trace") יצא לאקרנים שמונה שנים לאחר "קר עד העצם". הוא מבוסס על ספר מאת הסופר פיטר רוק, אשר מתאר אירועים אמיתיים שהתרחשו באורגון.
עלילת הסרט מתמקדת בנערה המתגוררת הרחק מן הציוויליזציה ביערות יחד עם אביה המתמודד עם פוסט טראומה, עד שהרשויות מגלות את השניים.
המפיקות לינדה רייסמן ואן הריסון פנו אל גרניק והציעו לה לעבד את ספרו של רוק לסרט עלילתי בעקבות הניסיון שלה בבימוי סרטים המתרחשים באזורים הכפריים של ארצות הברית. גרניק התלהבה מן הספר והסכימה לביים את הפרויקט, התסריט נכתב יחד עם אן רוסליני. בדומה לסרטה העלילתי הקודם, גם "ללא עקבות" צולם בלוקיישנים בשטח ולא באולפנים, ומשולבים בו שחקנים מקצועיים יחד עם אנשים שאינם שחקנים שהם תושבי המקום.
פרסים

גרניק זכתה בפרסים שונים על סרטיה לאורך השנים. בשנת 1998 זכה סרט הגמר שלה בלימודי הקולנוע, "Snake Feed", בפרס חבר השופטים בפסטיבל סאנדנס.
הסרט "קר עד העצם" היה מועמד למספר פרסי האקדמיה לקולנוע בשנת 2011, בהם הסרט הטוב ביותר, התסריט המעובד הטוב ביותר (גרניק ורוסליני) השחקנית הראשית הטובה ביותר (ג'ניפר לורנס), ושחקן המשנה הטוב ביותר (ג'ון הוקס). ג'ניפר לורנס הייתה מועמדת לפרס השחקנית הטובה ביותר בטקס גלובוס הזהב ובטקס גילדת שחקני המסך. "קר עד העצם" זכה בפרס הסרט הטוב ביותר בפסטיבל הקולנוע העצמאי בבוסטון, והיה מועמד לפרס אינדיפנדנט ספיריט.
הסרט "כלב משוטט" זכה בפרס הסרט התיעודי הטוב ביותר בפסטיבל הסרטים של אטלנטה בשנת 2015, בפסטיבל הסרטים של לוס אנג'לס, בפסטיבל הקולנוע של קליבלנד ובפסטיבל הקולנוע העצמאי בממפיס. כמו כן היה מועמד לפרס אינדיפנדנט ספיריט לסרט התיעודי הטוב ביותר, ולפרס הסרט התיעודי הטוב ביותר בפסטיבל הסרטים של לונדון בשנת 2015.
הסרט "ללא עקבות" זכה בפרס הסרט הטוב ביותר בפסטיבל הסרטים העצמאיים של בוסטון בשנת 2018. גרניק זכתה בפרס הבמאית הטובה ביותר של איגוד מבקרי הקולנוע של לוס אנג'לס בשנת 2018, ובפרס הבמאית הטובה ביותר והסרט הטוב ביותר של איגוד מבקרי הקולנוע של סן דייגו באותה שנה.
פילמוגרפיה

Snake Feed (1998) - סרט קצר
Down To The Bone (2004)
קר עד העצם (2010)
כלב משוטט (2014)
ללא עקבות (2018)
הערות שוליים

↑  Skateboarding on Hardscrabble, Brandeis Magazine (באנגלית)
↑  יותם קניספל, "עוני זה טאבו. לאנוס ולרצוח - זה שובר קופות", באתר הארץ, 12 באוגוסט 2011
1 2  Debra Granik, Tisch NYU
↑  Snake Feed (1997), MUBI
1 2  רשימת הזוכים בפסטיבל סאנדנס בין השנים 1985-2008
↑  שני גורקביץ'‏, הבמאית דברה גרניק תבקר בישראל, באתר וואלה, 30 ביוני 2011
↑  Ellie Ragland, Knowing the Real in Debra Granik’s Winter’s Bone, E-rea 12, 2014
↑  Toolkit Case Study: How Indie Hit “Winter’s Bone” Came to Be, IndieWire, ‏2011
↑  אבנר שביט‏, עצם בגרון: על הסרט "קר עד העצם", באתר וואלה, 30 בינואר 2011
↑  שמוליק דובדבני, מיפוי עצמות, באתר ynet, 30 בינואר 2011
1 2  מידע על הסרט שפרסמה חברת ההפקה, מתוך האתר הרשמי של הסרט
↑  Craig Phillips, Debra Granik Goes Back To Missouri For Stray Dog, PBS - Independent Lens, ‏2015
↑  Gwilym Mumford, Director Debra Granik on her obsessive search for America's dispossessed, The Guardian, ‏2018
↑  Katie Kilkenny, Director Debra Granik Explains Why It's Been Eight Long Years Between 'Winter's Bone' and Her New Film, The Hollywood Reporter, ‏2018
↑  John Notarianni, 'Leave No Trace' Director Debra Granik On Shooting A True Oregon Film, OPB, ‏2018
↑  Winter's Bone (2010) - Awards, Imdb
↑  Announcing the 2015 ATLFF Jury Award Winners, Atlanta Film Festival, ‏2015
↑  Stray Dog Awards, Imdb
↑  Debra Granik - Director, Bodega
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007328184905171  PLWABN: 9810618437305606  BIBSYS: 11019838  BNE: XX5183179  BnF: cb16552770g (data)  CANTIC: a11262308  GND: 1013026233  ISNI: 0000 0001 2039 4703  LCCN: no2007029498  NLK: KAC201107387  NTA: 334050782  RERO: 02-A019018801  SUDOC: 154739456  VIAF: 171286156   WorldCat (עם VIAF): 171286156 
גרניק עם צוות שחקני "ללא עקבות" בפסטיבל סאנדנס, 2018