ויסקונסין (BB-64)
היסטוריה > לאחר מלחמת קוריאה (1952–1981)

ב-9 ביוני, ויסקונסין חזרה לתפקידה כספינת אימונים, ולקחה את הצוערים לגרינוק, סקוטלנד; ברסט, צרפת; ומפרץ גואנטנמו, לפני החזרה לנורפוק. היא עזבה את המפטון רודס ב-25 באוגוסט והשתתפה בתרגיל נאט"ו Operation Mainbrace, שנערך מחוץ לגרינוק, סקוטלנד. לאחר שובה לנורפוק, ויסקונסין עברה שיפוץ במספנה הימית שם. ויסקונסין נשארה בצי האוקיינוס האטלנטי לאורך 1952 ולתוך 1953, הכשירה אנשי צוות וערכה תרגילים. לאחר חודש של תחזוקה שוטפת עזבה ויסקונסין את נורפוק ב-9 בספטמבר 1953, לכיוון המזרח הרחוק.
בהפלגה דרך תעלת פנמה ליפן, ויסקונסין החליפה את ניו ג'רזי כאוניית הדגל של הצי השביעי ב-12 באוקטובר. במהלך החודשים שלאחר מכן, ויסקונסין ביקרה בנמלים היפנים של קובה, סאסבו, יוקוסוקה, אוטארו ונגסאקי. היא בילתה את חג המולד בהונג קונג ובסופו של דבר שוחררה מתפקידי הדגל ב-1 באפריל 1954 וחזרה לארצות הברית זמן קצר לאחר מכן, והגיעה לנורפוק, דרך לונג ביץ' ותעלת פנמה, ב-4 במאי.
בכניסה למספנת הצי של נורפוק ב-11 ביוני, ויסקונסין עברה שיפוץ קצר והחלה בשיוט אימון בפלגה ב-12 ביולי. לאחר ביקור חוזר בגרינוק, ברסט ובמפרץ גואנטנמו, חזרה האונייה למספנת הצי נורפוק לצורך תיקונים. זמן קצר לאחר מכן השתתפה ויסקונסין בתרגילי הצי האטלנטי כאוניית הדגל של מפקד הצי השני. ביציאה מנורפוק בינואר 1955 השתתפה ויסקונסין במבצע Springboard, שבמהלכו ביקרה בפורט-או-פרינס, האיטי. לאחר מכן, עם החזרה לנורפוק, ערכה אוניית המערכה הפלגה נוספת של צוערים באותו הקיץ, וביקרה באדינבורו, קופנהגן, דנמרק ומפרץ גואנטנמו לפני שחזרה לארצות הברית.
עם השלמת שיפוץ גדול במספנת הצי של ניו יורק, ויסקונסין יצאה דרומה לאימון רענון בים הקריבי, לאחר מכן השתתפה בתרגיל אימונים נוסף. במהלך אותה הפלגה, היא שוב ביקרה בפורט-או-פרינס וצירפה את טמפיקו, מקסיקו, וקרטחנה, קולומביה, לרשימת הנמלים שלה. היא חזרה לנורפוק ביום האחרון של מרץ 1955 לפעולות מקומיות. ב-18 באוקטובר, בעת שפעלה באיסט ריבר בנמל ניו יורק, ויסקונסין עלתה על שרטון בטעות, אך האונייה שוחררה תוך כשעה ללא נזק רציני.
באפריל ובתחילת מאי 1956 פעלה ויסקונסין באזור כף וירג'יניה. ב-6 במאי, בערפל כבד, אוניית המערכה התנגשה במשחתת איטון. ויסקונסין סבלה מנזק רב בחרטום, וגם איטון ניזוקה קשות. אוניית המערכה נשלחה למספנת הצי של נורפוק לצורך תיקונים. ניסוי חדשני האיץ את התיקונים שלה ואיפשר לאונייה לערוך את הפלגת האימונים המתוכננת שלה לקיץ באותו הקיץ. חלק במשקל 120 טון, ובאורך 68 רגל (21 מטר) מהחרטום של האונייה האחות הבלתי גמורה של ויסקונסין, קנטקי, הועבר באמצעות דוברה, בקטע אחד, ממספנת ניופורט ניוז של ניופורט ניוז, וירג'יניה, על פני המפטון רודס למספנת הצי של נורפוק. אנשי התיקון השלימו את הפעולה של חיבור החרטום החדש תוך 16 ימים. ב-28 ביוני 1956, האונייה הייתה מוכנה לים.
ויסקונסין חידשה את הכשרת האימון שלה ב-9 ביולי 1956. באותו סתיו השתתפה ויסקונסין בתרגילי הצי האטלנטי מול חופי הקרוליינות, וחזרה לנמל ב-8 בנובמבר 1956. כשנכנסה למספנת הצי של נורפוק שבוע לאחר מכן, אוניית המערכה עברה תיקונים גדולים שלא הסתיימו עד 2 בינואר 1957.
לאחר פעולות מקומיות ליד כף וירג'יניה ב-3–4 בינואר 1957 ובין 9–11 בינואר, עזבה ויסקונסין את נורפוק ב-16 בינואר, כשהיא דיווחה למפקד, קבוצת האימונים של הצי, בתחנת הצי מפרץ גואנטנמו. ויסקונסין שימשה כאוניית הדגל של האדמירל הנרי סי קרומלין במהלך אימוני הפגזות החופים שלאחר מכן ותרגילים אחרים שנערכו ליד האי קולברה, פוארטו ריקו, בין 2 ל-4 בפברואר. כשהפליגה לנורפוק עם סיום תקופת האימונים, הגיעה אוניית המערכה ב-7 בפברואר וחידשה את הפעולות המקומיות מול נורפוק. ב-27 במרץ, ויסקונסין הפליגה לים התיכון, והגיעה לגיברלטר ב-6 באפריל, היא הפליגה באותו יום לפגישה עם TF 60 בים האגאי לפני שדווחה לטורקיה לתרגיל נאט"ו Red Pivot.
היא עזבה את מפרץ זירוס ב-14 באפריל, הגיעה לנאפולי ארבעה ימים לאחר מכן, וערכה תרגילים במזרח הים התיכון. במהלך אותן התפתחות אימונים מבצעיים, היא הצילה טייס ואיש צוות ששרדו מהתרסקות מטוס מנושאת המטוסים פורסטל. ויסקונסין הגיעה לוולנסיה, ספרד, ב-10 במאי, ושלושה ימים לאחר מכן, אירחה פקידים אזרחיים וצבאיים בולטים בעיר.
ביציאה מוולנסיה ב-17 באפריל, ויסקונסין הגיעה לנורפוק ב-27 במאי. בדרך, היא נקראה להטביע מטוס בואינג KC-97F-55-BO סטרטופרייטר, ששקע באוקיינוס האטלנטי ב-9 במאי 550 ק"מ דרומית מזרחית לאיים האזוריים בעקבות תקלה במנוע כפול, ולאחר מכן צף במשך 10 ימים.
ב-27 במאי, אדמירל משנה לואיס ס. פארקס החליף את האדמירל הקולן קרומלין כמפקד פלגת אוניות המערכה ה-2. ביציאה מנורפוק ב-19 ביוני, אוניית המערכה ערכה במהלך השבועות שלאחר מכן שייט אימון בפלגה דרך תעלת פנמה למימי דרום אמריקה, והגיעה לולפראיסו ב-3 ביולי. שמונה ימים לאחר מכן, אוניית המערכה חזרה אל תעלת פנמה והאוקיינוס האטלנטי.
לאחר תרגילים במפרץ גואנטנמו ומחוץ לקולברה, ויסקונסין הגיעה לנורפוק ב-5 באוגוסט וביצעה פעולות מקומיות שנמשכו עד ספטמבר. לאחר מכן היא השתתפה בתרגילי נאט"ו, ששלחו אותה אל האי הבריטי.
ימיה של ויסקונסין כיחידת צי פעילה היו ספורים, והיא התכוננה לעשות את השיוט האחרון שלה. ב-4 בנובמבר היא עזבה את נורפוק עם קבוצה גדולה של אורחים בולטים על הסיפון. כשהגיעה לעיר ניו יורק ב-6 בנובמבר, הורידה אוניית המערכה את אורחיה, וב-8 בנובמבר פנתה לבייון, ניו ג'רזי, כדי להתחיל בשיפוץ לפני ההשבתה. היא הוצאה מכלל שירות בבייון ב-8 במרץ 1958, והצטרפה לצי המילואים של הצי האמריקני (הידוע יותר בשם "צי הנפטלין") שם, והותירה את הצי ללא אוניית מערכה פעילה לראשונה מאז 1895. לאחר מכן, נלקחה למספנת הצי של פילדלפיה, ויסקונסין נשארה שם עם אחותה איווה עד שנות ה-80. בעודה עוגנת במספנת הצי של פילדלפיה, שריפה חשמלית גרמה נזק לאונייה והותירה אותה כאוניית המערכה מסדרת איווה במצב החומרי הגרוע ביותר לפני הפעלתה מחדש בשנות ה-80.