stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דיבלר
איומים ושימור

הדילבר מסווג על ידי הרשימה האדומה של IUCN במצב השימור סכנת הכחדה (EN), בהתחשב בירידה הדרסטית בטווח התפוצה ההיסטורי שלו, ובטווח תפוצה הנוכחי שקטן במיוחד וגודלו הכולל אינו עולה על 500 קמ"ר. האיומים עליו רבים ומגוונים. ביבשת, הסבת שטחים גדולים למרעה וחקלאות במערב אוסטרליה הובילו בעבר לצניחה הדרסטית בטווח התפוצה של הדיבלר; כיום, חתול הבית והשועל האדום שהובאו על ידי האדם ליבשת, נחשבים לאיום הקיומי והמשמעותי ביותר על הישרדות המין. באיים אמנם הם אינם נמצאים, אולם ההכנסה של הטורפים הללו בטעות לאחד האיים עשויה להוביל להשמדה מוחלטת שלהם. שריפות בר, הם האיום השני בחומרתו על קיום המין הן ביבשת והן באיים; מאחר שהדיבלר מוגבל לסבך צפוף במיוחד העשיר בחרקים ומשמש לו כמקלט מטורפיו, שרפה בבית גידול כזה משליכה באופן חמור על האוכלוסיות למשך עשורים. איום נוסף הוא מחלת הצמחים Phytophthora cinnamomi (מקבוצת הסטראמנופילס) אשר גורמת לריקבון השורשים ולנזק נרחב לפלורה; המחלה נחשבת למאיימת במיוחד על הפלורה בחוף הדרומי והמערבי של היבשת שבהם מיני צמחים רגישים לזיהומים. באיים לעומת זאת, קרקעות הגיר וסוגי הצמחים עמידים יותר, כך שהתפשטות המחלה לתוך האיים פחות סבירה. עם זאת, באיים ישנם מספר איומים בולטים על הדיבלר: עכבר הבית אשר מצוי באופן נרחב באיים ויטלוק ובולאנגר, עשוי להתחרות עם הדיבלר על מזון ושטחי מחיה חרף העובדה שהדיבלר טורף אותו לפרקים, והעכבר גם משמש כנשא פוטנציאלי של מחלות שונות. האיים ויטלוק ובולאנגר נגישים בקלות לאוסטרלים מערי החוף, והם עשויים להכניס בטעות מינים פולשים כמו חולדה מצויה ועשבים לא מקומיים ומזיקים אחרים שישפיעו בדרסטיות על הגומחות האקולוגיות שבהם. כמו כן, הגודל הקטן של האיים, הופך אותם לפגיעים מפני סופות ציקלון אשר עלולות למחוק את אוכלוסיות הדיבלרים בהם.
שלושת התחומים היבשתיים שבהם הדיבלר נמצא כיום נמצאים בתוך אזורי שימור המנוהלים על ידי מחלקת הסביבה והשימור של מערב אוסטרליה. בשנת 1992, ארגון השימור IUCN פיתח תוכנית הבראה ושימור למין אשר נועדה להתמודד עם מרבית האיומים הניצבים בפניו. הוקמו מספר פארקים לאומיים שבהם יש מעקב וניטור קפדני של האוכלוסייה, בין השאר באמצעות שבבי רדיו שהוצמדו לדיבלרים. סריקה אווירית קבועה נעשית באזורי המחיה של הדיבלר ביבשת על מנת למגר את אוכלוסיית השועל. צוות של מחלקת איכות הסביבה והשימור מבקר בקביעות באיים ויטלוק, בולאנגר ואסכף. ניהול שריפות מתרחש בפארקים הלאומיים עבור בעלי חיים הדורשים סבך צפוף, וכולל צוות כיבוי מהיר שנשלח מיד עם הימצאות סימן לאש. בפארק הלאומי נהר פיצג'רלד יש שטחים קטנים הנגועים במחלת הצמחים הנזכרת, ופקחי הפארק מבצעים עבודה ממושכת על מנת לשלוט בהם ולמנוע את התפשטותם. בגן החיות של פרת', ישנו גרעין רבייה גדול של הדיבלר אשר משוחררים ממנו מדי שנה כ-50 פרטים לטבע והוא אחד הפרויקטים המוצלחים ביותר עבור שימור הדיבלר. מחקרים גנטיים ואקולוגיים בוצעו על ידי אוניברסיטת מערב אוסטרליה במטרה ללמוד טוב יותר את הביולוגיה של הדיבלר ולסייע במאמצי השימור שלו. בנוסף, מבוצעים חיפושים ברחבי הטווח ההיסטורי של הדיבלר בתקווה למצוא אוכלוסיות בר נוספות לא ידועות.
הערות שוליים

↑  דיבלר באתר הרשימה האדומה של IUCN
פוחלץ של דיבלר.
נוף אופייני לבית הגידול של הדיבלר בחופי אוסטרליה המערבית.
דן פרדנבורג

| --- | --- |

 לידה:  קלפהאם, לונדון
 פרופיל ב-IMDb
דן פרדנבורג (באנגלית: Dan Fredenburgh) הוא שחקן ותסריטאי בריטי הידוע מהופעותיו בסרטים "זהות אבודה" (2007), "אהבה זה כל הסיפור" (2003) ובמיני-סדרה "אמה" עיבוד של ה-BBC לרומן באותו שם מאת ג'יין אוסטן בה גילם את ג'ון נייטלי.
ביוגרפיה

פרדנבורג נולד בקלפהאם שבלונדון, אנגליה וגדל בקומונה. מגיל עשר הוא גר בצפון לונדון.
מאז שסיים את לימודיו ב- Arts Educational Schools עבד פרדנבורג בקולנוע, בתיאטרון ובטלוויזיה.
כתסריטאי כתב פרדנבורג מספר סרטים באורך מלא ותוכניות טלוויזיה. הבולט שבהם הוא הסרט "Broken Lines" בכיכובם של פול בטאני, דוראלי רוזה ואוליביה ויליאמס. הסרט נבחר להשתתף בפסטיבל הסרטים של ונציה ובפסטיבל הסרטים של לונדון. הסרט היה מועמד לפרס המבקרים FIPRESCI.
ב-2002 הוענק לפרדנבורג פרס איאן צ'ארלסון על הופעתו בתפקיד הראשי במחזה "הנסיך מהומבורג" בהפקה של הלהקה השייקספירית המלכותית.
ברדיו הופיע פרדנבורג בדרמה "Tender Is The Night" ששודר ברדיו 4 של ה-BBC.
פילמוגרפיה

| שנה | שם | שם באנגלית | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1994 |  | The Knock | שוטר | סדרת טלוויזיה (פרק אחד) |
| 1999 |  | Café D'Paris | מיקי | סרט קצר |
| 2000 |  | Queen of Swords | תאודורו סלוורה | בפרק "Running Wild" |
| 2000 |  | Brothers | ג'וליאן דייווידסון "המלך" |  |
| 2001 |  | Sword of Honour | מפעיל רדיו | סרט טלוויזיה |
| 2001 |  | Bad Girls | גרג האנט | בפרק "False Identity" |
| 2002 |  | Lexx | גורדון | סדרת טלוויזיה (2 פרקים) |
| 2002 |  | Capone's Boys | פרנקי |  |
| 2002 | רופאים | Doctors | גרהם | בפרק "Labour Day" |
| 2003 | אהבה זה כל הסיפור | Love Actually | אחיו של ג'יימי |  |
| 2005 | להעיר את המתים | Waking the Dead | בן אלווס | בפרק "Undertow" |
| 2004–2006 |  | Donovan | ניק פושקו | סדרת טלוויזיה (2 פרקים) |
| 2007 |  | Earthquake | ג'ו | סרט קצר |
| 2007 | זהות אבודה | The Bourne Ultimatum | ג'ימי |  |
| 2003, 2007 |  | The Bill | סטיב פלטשר / מארק טרנר | סדרת טלוויזיה (3 פרקים) |
| 2008 | אפר לאפר | Ashes to Ashes | סיימון נירי | סדרת טלוויזיה (פרק אחד) |
| 2008 |  | Unborn | ג'ורג' | סרט קצר |
| 2008 |  | Broken Lines | ג'ייק |  |
| 2009 |  | Maybe One Day | דן | סרט קצר |
| 2009 | אמה | Emma | ג'ורג' נייטלי | מיני-סדרה |
| 2009 |  | Infidel | מיילס | סרט קצר |
| 2013 | האב בראון | Father Brown | ג'יימס טרולאב | בפרק "The Flying Stars" |
| 2013 | המרגלים של ורשה | Spies of Warsaw | ארמנד | מיני-סדרה |
| 2003, 2013 | הולבי סיטי | Holby City | שון הורטון / דניאל הוברד | סדרת טלוויזיה (2 פרקים) |
| 2013 |  | Love Matters | BB | בפרק "Officially Special" |
| 2013 |  | The Tunnel | דוקטור קלייסי | סדרת טלוויזיה (פרק אחד) |
| 2014 |  | The Evermoor Chronicles | רוב | סדרת טלוויזיה |
| 2014 | הנעדר | The Missing | גרג הלפרן | סדרת טלוויזיה (2 פרקים) |
| 2015 |  | Sons of Liberty | אדוארד רוטלדג' | מיני-סדרה |
| 2015 |  | Kicking Off | פרופ' ג'נינגס |  |
| 2007, 2016 | עדות אילמת | Silent Witness | סקוט קינג / סיימון קילברט | סדרת טלוויזיה (4 פרקים) |
| 2007–2016 | חדר מיון | Casualty | ג'ון סטנדינג / גרג קולין / ג'יימס | סדרת טלוויזיה (4 פרקים) |
| 2017 | ויקטוריה | Victoria | צ'דוויק | בפרק "Faith, Hope & Charity" |
| 2017 |  | Rise of the Footsoldier 3 | ג'וס |  |
| 2018 |  | Press | גרג | מיני-סדרה |
| 2021 |  | A Christmas Number One | ג'ו |  |
הערות שוליים

↑  "British Film Screened At Festival". Metro. 2 בספטמבר 2008. נבדק ב-23 באוקטובר 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "FIPRESCI: 51st BFI London Film Festival" (2008)
↑  "ICA Commendation"
↑  "Classic Serial: Tender Is the Night". BBC.
דוד וול

אין תמונה חופשית
דוד וול (Wool ; 2020–1933) היה פרופסור לביולוגיה באוניברסיטת תל אביב והיסטוריון של תורת האבולוציה.
ביוגרפיה

למד לתואר ראשון בביולוגיה באוניברסיטת תל אביב (1964) ותואר שני בזואולוגיה (1966). הוא סיים דוקטורט באנטומולוגיה באוניברסיטת קנזס (1969) בהנחיית פרופסור רוברט סוקאל (Robert R. Sokal). נושא עבודת המחקר שלו הייתה: Deviations of zygotic frequencies from expectations in eggs of Tribolium castaneum.
בשנת 1970 החל ללמד באוניברסיטת תל אביב, בשנת 1981 מונה לפרופסור חבר ובשנת 1988 כפרופסור מן המניין. בשנת 2001 יצא לגמלאות.
וול ערך מחקרים באקולוגיה של אוכלוסיות יתושים בשמורת החולה ובאקולוגיה וגנטיקה של חיפושיות קמח כמודל לתהליכים אבולוציוניים. מחקרי תלמידיו מתמקדים בנושא הביולוגיה והאקולוגיה של כנימות היוצרות עפצים על עצי אלה בחורש הטבעי בישראל.
בשנת 2010 יצא ספרו "פרקים בהיסטוריה של תורת האבולוציה".
נפטר ב-6 בנובמבר 2020.
מספריו

פרקים בהיסטוריה של תורת האבולוציה, הוצאת מאגנס, 2010
The driving forces of evolution: genetic processes in populations, Taylor & Francis, 2006
דוד הררי

ערך זה עוסק במהנדס ישראלי. אם התכוונתם לבדרן ושדרן רדיו, ראו .
| --- | --- |

 לידה:  9 במרץ 1941 (בן 83) מצרים 
 ענף מדעי:  אווירונאוטיקה 
 מקום לימודים:  סורבון  בית הספר המיוחד לעבודות צבוריות 
 מוסדות:  התעשייה האווירית לישראל 
 פרסים והוקרה:  פרס ביטחון ישראל (1981)  פרס ישראל (2001)  פרס ישראל (2011) 
 
דוד הררי (נולד ב-1941) הוא מהנדס ישראלי, לשעבר בכיר בתעשייה האווירית. זוכה פרס ביטחון ישראל על חלקו בפיתוח מערכת ה"זהבן" וחתן פרס ישראל להנדסה.
קורות חיים

נולד במצרים ובשנת 1956, בעקבות מבצע קדש עבר עם משפחתו לצרפת. הוא למד בבית ספר למהנדסים ובאוניברסיטת פריז, הוכשר כמהנדס וסיים לימודי תואר שלישי במחשבים ודוקטורט בפיזיקה. לאחר שסיים בצרפת שירות צבאי הקים תנועה לעידוד עלייה של יהודי צרפת לישראל והיה יו"ר התנועה הראשון עד עלייתו בשנת 1970.
בשנה האחרונה לשהותו באירופה ארגן במשותף עם התעשייה האווירית עלייה של כ-300 מהנדסים וטכנאים, ועם עלייתו נקלט בהתאם לאותו הסכם בתעשייה ועבד בה כמהנדס פיתוח. הררי לקח חלק במספר פרויקטים ולאחר מלחמת יום הכיפורים השתתף בצוות תיכון מוקדם של התעשייה האווירית שבו נבחנה מערכת מזל"ט. בשנת 1977 התמנה לראש הפרויקט לפיתוח מערכת "זהבן", בה נעשה שימוש מבצעי בשנת 1981 ובעקבותיו זכה הררי עם צוות הפיתוח בפרס ביטחון ישראל. בצה"ל שובץ הררי ביחידת מילואים של חיל המודיעין ושירת כקצין אחזקה ביחידת המזל"טים עד 1992. בתעשייה האווירית התמנה בשנת 1987 למנהל מפעל הפיתוח והייצור של מערכת מטוסים ללא טייס, כאשר אותה עת כבר תופעלו מספר דגמים ויוצאו לצבאות זרים ובהם צבא ארצות הברית.
בשנת 1993 מונה הררי למנהל הפיתוח העסקי של התעשייה האווירית ובתקופתו בתפקיד רכש חיל האוויר של צרפת את מערכת F-Hunter. בשנים 1997–2003 שימש סמנכ"ל התעשייה האווירית למחקר ולפיתוח. בסיום תפקידו היה מנהל משלחת התעשייה האווירית באירופה עד פרישתו לגמלאות.
הררי משמש היו"ר הישראלי של המועצה המייעצת לקרן צרפת-ישראל והנציג הישראלי בוועדה הכלכלית של הארגון הבינלאומי של מדינות דוברות צרפתית.
הוקרה

פרס ביטחון ישראל, 1981.
אות הוקרה מטעם האגודה האמריקנית למערכות לא מאוישות, 1991.
פרס השיווק של מדינת ישראל ע"ש לורד מרכוס זיו, 1991.
אות Ordre National du Mérite מטעם נשיא צרפת, 1997.
אות הוקרה למפעל חיים מטעם ענף האווירונאוטיקה בלשכת המהנדסים, האדריכלים והאקדמאים בישראל, 2009.
פרס ישראל להנדסה, 2011.
אות Chevalier de la Legion d'Honneur מטעם נשיא צרפת, 2013
דיטריך מאטשיץ

| --- | --- |

 לידה:  20 במאי 1944 Sankt Marein im Mürztal, אוסטריה 
 פטירה:  22 באוקטובר 2022 (בגיל 78) St. Wolfgang im Salzkammergut, אוסטריה 
 שם לידה:  Dietrich Markwart Eberhart Mateschitz 
 מדינה:  אוסטריה 
 מקום מגורים:  פושל אם סי 
 השכלה:  אוניברסיטת וינה לכלכלה ולעסקים 
 תקופת הפעילות:  1984–2022 (כ־38 שנים) 
 מספר צאצאים:  1 
 
דיטריך מאטשיץ (באנגלית: Dietrich Mateschitz;‏ 20 במאי 1944 – 22 באוקטובר 2022) היה איש עסקים אוסטרי, אחד ממייסדי חברת רד בול, בעל 49% ממניות החברה. במשך שנים רבות היה לאדם העשיר באוסטריה ובעת פטירתו הוערך הונו בלמעלה מ-20 מיליארד דולר. מאשטיץ היה בעליהן של שתי קבוצות מרוצים בפורמולה 1, קבוצת מרוצים בסבב הנאסקר ומספר קבוצות כדורגל.
ביוגרפיה

מאטשיץ נולד במדינת שטיריה, אוסטריה למשפחה ממוצא קרואטי. שני הוריו היו מורים בבית ספר יסודי, אך נפרדו כשהיה ילד צעיר. הוא למד לתואר ראשון בשיווק באוניברסיטה לכלכלה בווינה, תואר אותו סיים רק לאחר עשר שנים.
קריירה

לאחר שעסק במספר עבודות התמנה מאטשיץ למנהל שיווק בינלאומי בחברת בלנדקס וקידם מכירות של משחת שיניים. בזמן נסיעת עבודה לתאילנד נתקל במשקה אנרגיה בשם Krating Daeng שזכה לפופולריות. בשנת 1983 הוא התפטר מהעבודה, השקיע 500 אלף דולר ביחד עם בעל חברת משקאות בתאילנד, קאליאו יובידיה והקים את רד בול. מאטשיץ לקח 49 אחוז מהחברה החדשה. שותפו התאילנדי לקח 49 אחוז גם הוא, ועוד שני אחוזים הובטחו לבנו של השותף. בשנת 1987 הוחל בשיווק המשקה באוסטריה ובגרמניה. ההצלחה הייתה מהירה ותוך פחות מארבע שנים הגיע היקף המכירות לכ-1.3 מיליארד דולר.
עיקר ההצלחה של המותג מיוחסת לשיטות השיווק הלא שגרתיות בהן נקט מאטשיץ - במקום התמקדות בפרסום המוני בחר לקיים אירועי ענק הכוללים מסיבות תחרויות ספורט אקסטרים ותחרויות היתוליות.
כחלק מהרצון לשלב בין ספורט מהיר ובין יוקרה וחשיפה רכש מאטשיץ בשנת 2004 את קבוצת מרוצי הפורמולה 1 של חברת פורד ושינה את שמה לרד בול רייסינג. שנה לאחר מכן הקים ביחד עם נהג העבר האוסטרי גרהרד ברגר את קבוצת טורו רוסו, המתחרה גם היא באליפות (בשנת 2019 שינתה הקבוצה את שמה לאלפאטאורי). במהלך השנים השקיעה החברה מאות מילוני דולרים בקבוצות, אך הדבר השתלם בשל החשיפה הרבה לה זכתה במהלך שידורי המרוצים ברחבי העולם. בנוסף, מחזיקה החברה קבוצת מרוצים המתחרה בסבב הנאסקר בארצות הברית. בשנת 2004 רכשה רד בול את מסלול המרוצים A1 באוסטריה ולאחר תקופה ארוכה של בנייה פתחה את המסלול מחדש בשנת 2011 כרד בול רינג המארח מדי שנה את סבב הפורמולה 1 והפורמולה 3. במקביל, רכש מאטשיץ את טירת שלוס גבלהופן הסמוכה למסלול, המשמשת כמלון בו נוהגות להתארח הקבוצות המתחרות בסבב.
כחלק מאותה אסטרטגיה שיווקית, רכשה החברה מספר קבוצות כדורגל ביניהן רד בול זלצבורג האוסטרית, רד בול לייפציג הגרמנית, רד בול ניו יורק האמריקנית, רד בול ברזיל הברזילאית ובשנים 2008–2014 הייתה בבעלותה גם קבוצת רד בול גאנה. בבעלותו גם מועדון הוקי קרח, רד בול מינכן. מאטשיץ עצמו לא התערב בקבוצות בצורה ישירה ומינה אנשי מקצוע בעלי רקורד מהתחום לשם כך, אך היה מעורב בהחלטות על קביעת סגל השחקנים והמאמנים.
חיים אישיים

מאטשיץ היה ידוע בחיבתו האישית לספורט אקסטרים - הוא החזיק במטוס דאסולט פלקון 900 ובמטוס פייפר סופר-קאב אותם נהג להטיס, הוא החזיק באוסף היסטורי של מטוסים, הוא היה ידוע בחיבתו לרכיבה פרועה על אופנועים, ובעל מכוניות פורמולה 1 ומכוניות ואופנועי מרוץ.
מאטשיץ קנה את האי לואקלה שבאיי פיג'י המשמש כאתר חופשות לעשירים, ובו הוא נהג לבלות את חופשותיו.
מאטשיץ לא התחתן, אך היה בקשר רומנטי עם אניטה גרהרדטר, מורה במקצועה. לשניים נולד בן, מארק מאטשיץ. לאחר מותו של האב, ירש בהן את אחזקותיו בחברת רד בול.
נפטר ב-22 באוקטובר 2022 לאחר מאבק במחלת הסרטן.
הערות שוליים

↑  דיטריך מאטשיץ, באתר פורבס
↑  - mateschitz Dietrich Mateschitz Success story
1 2 3  פז חסדאי, מעושרים: המיליארדר שנותן לך כנפיים, וואלה, 19 בנובמבר 2012
1 2  עסקי אנרגיה בפחית, באתר הארץ, 20 במאי 2002
↑  רד בול באתר Super Brands
↑  רד בול השקיעה יותר מ-1.2 מיליארד דולר בקבוצת הפורמולה 1 שלה, באתר כלכליסט, 9 באפריל 2014
↑   אמיר ענבר, מגרש השעשועים של רד בול, באתר הארץ, 21 ביוני 2014
↑  ‏רד בול (לייפציג) נותן לך כנפיים, באתר ספורט1, 10 בינואר 2015
↑  red bull co-founder dietrich mateschitz's laucala island resort, 12 October 2013
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810674344305606  GND: 135619653  ISNI: 0000 0001 2027 4162  LCCN: n2021014775  NKC: vse2011642146  VIAF: 65226936   WorldCat (עם VIAF): 65226936
דולי סיטי

עטיפת הספר "דולי סיטי", 1992
עטיפת הספר "דולי סיטי", 2007
דולי סיטי הוא רומן מאת אורלי קסטל-בלום המתאר את חרדת האמהוּת של דולי, רופאה שלמדה באוניברסיטת קטמנדו שבנפאל, לאחר שמצאה תינוק בשקית אשפה והיא מגדלת אותו בעיר הדיסטופית דולי סיטי. הספר, בעריכת חיים פסח, יצא לאור בשנת 1992 בהוצאת זמורה ביתן. נוסח חדש ומתוקן ראה אור בשנת 2007 בסדרת "הספריה החדשה".
הרומן, שבו ארבעה חלקים, מסופר כמונולוג מפיה של דולי, שבו נכללים גם ציטוטים של שיחות שניהלה עם אחרים. הרומן מתאר את חייה של דולי, במקביל לארבע תקופות בחייו של בנה, מינקות עד בגרות.
הספר יצא לאור גם בהולנדית, צרפתית, גרמנית, אנגלית, שוודית, יוונית, איטלקית, וספרדית.
עלילה

דולי, רופאה שלמדה באוניברסיטת קטמנדו שבנפאל, מתגוררת בדולי סיטי, אותה היא מתארת:
דולי מתגוררת בקומה ה-37 במגדל בן 400 קומות, אליה היא מגיעה ב"מעלית הזכוכית הגלילית, אשר יורדת ועולה בתנועות ספירלה מיותרות כדי לחסוך באנרגיה".
כאשר קברה את כלבתה שמתהּ, מצאה תינוק פצוע בשקית אשפה. היא טיפלה בפצע והתקינה לתינוק מקום בביתה. היא מספרת: "קראתי לתינוק בֵּן, כדי שאם יקראו לו אי פעם בן זונה - הוא יוכל להכניס מכות כפל כפליים". דולי התעוררה חרדה לגורלו של התינוק, והיא מחסנת אותו מכמה שיותר מחלות. החרדות לגורלו ממשיכות להטריד אותה. כדי לוודא שהתינוק בריא היא מנתחת את התינוק ובוחנת את איבריו הפנימיים. היא מתקינה סורגים בכל חלון ובכל מרפסת, אך מסירה אותם משום שהרסו את הוויוּ.
דולי מתארת את אחד הניתוחים:
דולי מגיעה למסקנה שלבן חסרה כליה, והיא משתילה בו כליה שלקחה מילד אחר בדיסלדורף. "ומה אם לילד לא הייתה חסרה כליה?" עולה בה הספק. היא מנתחת אותו וסופרת את כליותיו: "יותר מאלף פעמים ספרתי. פעם יצא לי שתיים, ופעם שלוש. פעם אחת יצא לי ארבע ועוד פעם - אחת".
כשהתינוק הגיע לגיל שנה, החלה החרדה שאולי הוא מפתח סרטן. "למרות שלא היה לו סרטן, החלטתי בכל זאת לתת לו טיפול כימותרפי, וכמויות גדולות של ויטמין A. רציתי ללכת על בטוח." דולי מדגישה: "חשוב לי שלא ייווצר הרושם שלקחתי ילד והרסתי אותו. רק רציתי להגן עליו מפני הדברים הרעים. רציתי שיחיה עד מאה ועשרים, ומה רע בכך?"
הדאגה לשלומו של הילד נמשכה גם בהמשך חייו:
לאחר שפסיכיאטר מעוניין לאשפז אותה, דולי בורחת מביתה, ואת הילד מגדלת אמהּ, המתגוררת ברחובות. כאשר חזרה לביתה, גילתה שחמולה של פליטים כורדיים התנחלה בו.
כדי להיות עם הילד, מספרת דולי, "הלכתי לנגר זקן, וביקשתי שידביק את הילד לגבי. קודם כל לא אראה אותו, שכבת הדבק תחצוץ בינינו, כך שגם לא ממש אגע בו. שנית, הוא יגדל על גבי, לאט לאט ייהפך לחלק ממני, ואני לחלק ממנו, ואז, כאשר הגבולות ביני לבינו יפּרצו לחלוטין, אוכל לבלוע את קיומו ולשכוח אותו, ושוב לא אצטרך לדאוג כל כך".
כשהילד הגיע לגיל שש הפרידה אותו דולי מגבה, אך המשיכה לשוטט איתו עד שאחותה היחידה, נטאשה, הגיעה ולקחה אותו, בהודיעה: "אני פותחת מעון לילדים מוכים, אחות. ילדים להורים סוטים, הורים מסוכנים, אחות. אני לוקחת ממך את הילד, אני מפקיעה אותו, את יודעת למה ...".
כשהילד הגיע לגיל 13 פגשה אותו דולי בבית המחסה של אחותה. כדי לוודא שזהו בנה בחנה את גבו:
בפגישה נוספת הודיע הילד לדולי, המאושפזת בבית משוגעים, שהוא מתגייס לחיל הים.
פרצה מלחמה, ומטוסים צרפתים הפציצו את דולי סיטי. גם גרמנים לחמו נגד דולי סיטי. דולי ניגשה לקצין העיר ושמעה ממנו שהמשחתת של בנה טובעה. בייאושה עלתה על גשר וקפצה לנהר, אך בו היה בנה בחליפת אמודאי והציל אותה. הבן אשפז את דולי בת ה-45 בבית מחסה לקשישים בדולי סיטי. דולי מספרת: "הקשר שלי עמו היה קיים בקושי. הוא השתחרר ממני, לא היה ספק, היה אדון לעצמו, ואני לא הטרדתי יותר את עצמי בו". ביום הולדתה ה-49 קראה דולי בעמוד הראשון של העיתון שבנה ניסה לחטוף מטוס של חברת התעופה הלאומית בי-עף ללוקסמבורג. תפסו אותו אך הוא ברח וירו עליו, ושהו המשיך להימלט. ודולי מסכמת: "ידעתי שאחרי כל מה שעשיתי לו, כדור או סכין בגב - זה לא דבר שהוא לא יכול להתמודד איתו".
על כתיבת הספר

על כתיבת הספר סיפרה קסטל-בלום בריאיון לאילת נגב:
פרשנות > רקע אוטוביוגרפי

ההקדשה שבפתח הספר היא: "לבתי, אסנת". על כתיבת הספר סיפרה קסטל-בלום שבמרץ 1986 נחנקה בתה התינוקת, והיא נאלצה להביאה במהירות לבית החולים, כשהיא לבדה בעיר לא מוכרת, והוסיפה:
פרטים אוטוביוגרפיים נוספים הבאים לידי ביטוי בולט בספר הם עבודתו של אביה של קסטל-בלום במחלקת המשכורות של חברת התעופה הלאומית "אל על" ופטירתו מסרטן, כשש וחצי שנים טרם צאתו לאור של הספר. בדומה לאחותה של דולי, גם אחותה של קסטל-בלום היא עובדת סוציאלית.
פרשנות > העיר דולי סיטי

הסיפור מתרחש בעיר הדיסטופית דולי סיטי. דולי מספקת תיאורים אחדים של העיר, ובהם:
דולי סיטי היא דמוקרטיה, שבה שתי מפלגות גדולות, הביורוקרטיה והפרוצדורה. תושביה מחולקים לקבוצות: החנטרישים, המדליקים, האפוסטרופים, פחדנים, ארכיטיפים, בונבונים, ובעיקר "כאלה".
דולי סיטי איננה תל אביב, משום שהספר עוסק במפורש בדמיון שבין שתי הערים: "הלכתי לרחוב הנרייטה סולד שבדולי סיטי. יצאתי מנקודת הנחה שאם בתל אביב יש רחוב הנרייטה סולד, אז גם בדולי סיטי יש." גם בדולי סיטי נמצאים שוק הכרמל ואף השוק השחור של רחוב לילינבלום. לאור מידע זה רואה אורציון ברתנא את דולי סיטי כ"בבואתה הגרוטסקית של תל אביב".
על הזיקה העמוקה שבין דולי סיטי לדולי עמד מוטי נייגר:
פרשנות > דולי

דולי היא רופאה שלמדה באוניברסיטת קטמנדו שבנפאל, המתגוררת בעיר דולי סיטי, תחילה בדירה משלה, בקומה ה-37 במגדל בן 400 קומות, אחר כך ברחוב, אחר כך בבית משוגעים, ולבסוף, בהגיעה לגיל 45 - בבית מחסה לקשישים. את בחירתה בלימודי רפואה באוניברסיטת קטמנדו היא מייחסת לאביה, שבלילה האחרון לחייו אמר לה: "תלמדי משהו, תלמדי רפואה, תלמדי אפילו רפואה בקטמנדו, רק תלמדי". את חרדותיה בעת גידולו של בן מתארת דולי כ"מחלת האפשרויות האינסופיות, נחישות הדעת של הספק".
סמדר שיפמן מתארת את דולי:
שיפמן מציינת שדולי נבלעת מרצון בתפקידה הנשי השמרני:
פרשנות > מפת ארץ ישראל

באחד הניתוחים חתכה דולי על גבו של בן את מפת ארץ ישראל השלמה, של תקופת התנ"ך. כאשר אחותה של דולי לוקחת ממנה את הילד, דולי שואלת "ומתי תחזירי לי אותו?" והאחות עונה: "מתי שתחזרי לגבולות 67'". ואכן, כעבור שנים אחדות, כשהילד הגיע לגיל 13, פגשה אותו דולי בבית המחסה של אחותה, וראתה שמישהו עדכן את המפה וחזר לגבולות 67'.
תיאור יצירתה של המפה הוא מהתמונות הבולטות ביותר שבספר. אורי ש. כהן כתב על כך:
גישה פשוטה לעניין המפה רואה בה אמירה פוליטית, אודות הצורך של ישראל לסגת מהשטחים שכבשה במלחמת ששת הימים. חיזוק לכך ניתן למצוא בדבריה של דולי על הטירוף שאחז בה: "ואם מדינה כמו מדינת ישראל לא מצליחה להשתלט על ערביי השטחים, מדוע שאני, בן אדם פרטי, אוכל להשתלט על ה-occupied territories שבקרבי?"
מוטי נייגר רואה בסיפור הפוסט-מודרני "דולי סיטי" משל על היצירה הספרותית, שבו יחסי אם-בן מסמלים יחסי יוצר-יצירה. ברוח פרשנות זו הוא מציין: "ואם תינוק שווה יצירה – החזרה להיגיון, לגבולות 1967, היא החזרה לגבולות סופרי שנות השבעים והשישים, כלומר לגבולות המודרניזם".
פרשנות > ריאליזציה של מטפורה

"ריאליזציה של מטפורה", מכנה אורי ש. כהן את השימוש שעושה קסטל-בלום במטבעות לשון, לא במשמעותם המטפורית אלא כפשוטם. דוגמאות לכך:
כאשר דולי חותכת את מפת ארץ ישראל בגב תינוקהּ, היא מתארת: "סוף סוף הרגשתי שאני חותכת בבשר החי".
המטפורה "יושב על הגדר, רגל פה רגל שם" הופכת אצל דולי לתיאור עובדתי פשוט של אסירה המצפה להפלה: "על מיטה מגעילה, בתוך חדר מסריח, שכבה, רגל פה רגל שם, האסירה".
"לא מצאתי את הידיים ואת הרגליים", מספרת דולי, אך בכך אינה אלא מתארת את תצפיתה במשקפת על ילדהּ.
"ישבתי על שפת הכביש ואכלתי חרא. גם הילד אכל חרא", מספרת דולי, והמשך דבריה מבהיר שהתכוונה לביטוי כפשוטו, "מה עוד אוכל לומר? כילינו את הסעודה, וקינחתי בעוגת גבינה".
בשילוב של שם הסיפור ושם הגיבורה שלו יש ריאליזציה של הביטוי "עיר ואם בישראל".
פרשנות > שחיטת פרות קדושות

בסיפור פזורים רמזים אירוניים למיתוסים ישראליים ויהודיים. דוגמאות:
א"ד גורדון, חלוץ ופועל חקלאי, הוגה ומורה-דרך לחלוצים בתקופת העלייה השנייה והעלייה השלישית, מתגשם ב"דולי סיטי" בדמותו של גורדון, "היהודי עובד האדמה הראשון מאז חורבן בית שני", שמגדל ירקות אורגניים.
פרודיה על עקדת יצחק: לאחר שדולי שומעת על טיבוע המשחתת שבה שירת בנה, היא מחליטה להתאבד בקפיצה מגשר, ומתארת:
השואה: לאחר שהחליטה שעליה להשתיל כליה לתינוקהּ, היא בוחרת בגרמניה כמקום שבו תיקח כליה מתינוק אחר. היא מתארת את הניתוח: "כל הלילה עבדתי. ניסיתי את כל הכליות של כל ארבעים התינוקות, שבמעון עד גיל שישה חודשים. חלק מתו לי בידיים, אבל אני לא התייחסתי לזה, כי חשבתי מה זה לעומת..."
עיבוד למחזה

הרומן "דולי סיטי" עובד פעמיים למחזה בשם זה:
בדצמבר 2006 הועלתה ההצגה "דולי סיטי" בתיאטרון הקאמרי על ידי קבוצת התיאטרון של הזירה הבין-תחומית בירושלים, בעיבוד ובימוי של טובי דיקמן.
בינואר 2013 הועלתה ההצגה "דולי סיטי" בתיאטרון האוניברסיטה של אוניברסיטת תל אביב, בעיבוד של עדי ברק ובבימוי של נתי בן-חנן.
לקריאה נוספת

סמדר שיפמן, "מינה ודולי - רעיה ואם : משחק בסטריאוטיפים נשיים אצל אורלי קסטל-בלום", בתוך: יעל עצמון (עורכת), התשמע קולי? - ייצוגים של נשים בתרבות הישראלית, מכון ון ליר והוצאת הקיבוץ המאוחד, תשס"א), עמ' 225–239
אורציון ברתנא, "היכן אנחנו נמצאים? על 'היכן אני נמצאת' ו'דולי סיטי' לאורלי קסטל-בלום: פוסט-מודרניזם בספרות הישראלית משנות השמונים אל שנות התשעים", בספרו: שמונים - ספרות ישראלית בעשור האחרון, אגודת הסופרים העברים בישראל, 1993
ננסי עזר, "ממלנכוליה של הרוח למלנכוליה של הבשר – פארודיה פוסט-מודרנית", עתון 77 ל"א 326 (דצמבר 2007), עמ' 32-28.
דוד גורביץ', "אורלי קסטל-בלום והאופציה הפוסטמודרנית בספרות הישראלית", בספרו פוסטמודרניזם - תרבות וספרות בסוף המאה ה-20, הוצאת דביר, 1998, עמ' 304-287.
הערות שוליים

↑  דולי סיטי, באתר המכון לתרגום ספרות עברית (באנגלית)
↑  כל הציטוטים מ"דולי סיטי" הם מהמהדורה הראשונה של הספר, הוצאת זמורה-ביתן, 1982.
↑  אילת נגב, "בין אימהות לטירוף", ידיעות אחרונות, 7 ימים, 10 באפריל 1992, עמ' 62-60. נדפס גם בספר: אילת נגב, שיחות אינטימיות, הוצאת ידיעות אחרונות, 1995, עמ' 345-337.
↑  למה כתבתי את 'דולי סיטי', טור אישי של אורלי קסטל-בלום באתר הספריה החדשה
↑  אורציון ברתנא, "היכן אנחנו נמצאים? על 'היכן אני נמצאת' ו'דולי סיטי' לאורלי קסטל-בלום: פוסט-מודרניזם בספרות הישראלית משנות השמונים אל שנות התשעים", בספרו: שמונים - ספרות ישראלית בעשור האחרון, אגודת הסופרים העברים בישראל, 1993
1 2  מוטי נייגר, האם, הבן, ורוח הפ.מ., אפס שתיים 2, 1993, עמ' 132-128
↑  סמדר שיפמן, "מינה ודולי - רעיה ואם : משחק בסטריאוטיפים נשיים אצל אורלי קסטל-בלום", בתוך: יעל עצמון (עורכת), התשמע קולי? : ייצוגים של נשים בתרבות הישראלית, מכון ון ליר והוצאת הקיבוץ המאוחד, תשס"א), עמ' 225–239
↑  אורי ש. כהן, לקרוא את אורלי קסטל-בלום, אחוזת בית, 2011, עמ' 110.
↑  אורי ש. כהן, לקרוא את אורלי קסטל-בלום, אחוזת בית, 2011, עמ' 22.
האימפריה הקולוניאלית הגרמנית

האימפריה הקולוניאלית הגרמנית הייתה אימפריה קולוניאלית שנוצרה בשלהי המאה ה-19 בעת כינונה של האימפריה הגרמנית. היו ניסיונות קולוניאליים קודמים של נסיכויות גרמניה, אך המאמצים הקולוניאלים של גרמניה האימפריאלית החלו רק בשנת 1883. סופה של האימפריה הקולוניאלית הגרמנית היה בחתימת חוזה ורסאי בשנת 1919, שסיים את מלחמת העולם הראשונה.