stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ה'תשס"ט
לוח שנה > מאפייני לוח השנה

שנה מסוג גכה, ובה 354 ימים.
שנה "פשוטה": שאיננה מעוברת ובה חודש אדר אחד.
שנה "כסדרה": שבה חשוון בן 29 יום ואילו כסלו בן 30 יום
ברכת החמה ביום רביעי י"ד בניסן - 8 באפריל 2009.
כ"ח באייר חל ביום שישי, ולכן טקסי יום ירושלים מוקדמים ליום חמישי כ"ז באייר. בכל זאת, הצביון הדתי של היום (אמירת ההלל ומזמורי התודה) מתקיים ביום שישי כ"ח באייר.
היסטוריה של עם ישראל
מוחמד סידר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1977
 פטירה:  אוגוסט 2003  (בגיל 26 בערך)
 
מחמד איוב מחמד צדר (סידר) (1977 – אוגוסט 2003) היה ראש הג'יהאד האסלאמי הפלסטיני בחברון.
החל פעילותו ב-1999 כראש "אלג'מאעה אלאסלאמיה", אגודת הסטודנטים של הג'יהאד האסלאמי בפוליטכניקום בחברון. בסוף אותה שנה נעצר בשל מעורבותו בפעילות צבאית. לאחר שחרורו מהכלא ביוני 2000 הניח סידר את תשתית הג'יהאד האסלאמי באזור חברון, התארגנות שהייתה אחראית לשורה של פיגועים קטלניים בהם נהרגו ונפצעו חיילי צה"ל, אזרחים ישראלים ומשקיפי או"ם.
הפיגוע הבולט ביותר בתקופתו הוא הפיגוע בציר המתפללים שאירע ב-15 בנובמבר 2002. באותו מקרה פתחה חוליה בת שלושה מפגעים בירי לעבר כוחות הביטחון ב"ציר המתפללים" בחברון, שכתוצאה ממנו נהרגו 12 אנשים, בהם מח"ט יהודה אל"ם דרור וינברג, ונפצעו 14.
באוגוסט 2003 נהרג סידר בדורא בידי כוח של חטיבת הנח"ל ודחפור D9 משוריין שהרס את ביתו, אשר הכיל מעבדת נפץ.
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אמורית

| --- | --- |
 אזורים:  נהריים והלבנט
 דוברים:  נכחדה
 כתב:  אין (תועתקה לכתב יתדות אכדי)
 משפחה:  אפרו אסיאתית  שמית  שמית תיכונה  שמית צפון־מערבית  אמורית
 ראו גם:  שפה • כתב • רשימת שפות
 
אֱמוֹרִית או אָמוּרּית היא שפה נכחדת שמית עתיקה מן הענף הצפוני-מערבי אשר דוברה בפי שבטי האמורי השמיים הצפוניים, להם חשיבות רבה בדברי הימים המוקדמים של הסהר הפורה. היא מוכרת בעיקר משמות פרטיים ומילים מושאלות שאינן ממקור אכדי אשר תועדו בידי לבלרים כותבי אכדית בתקופת הברונזה, בנהריים, בעיקר מבבל, מרי, אללח', ואף אוגרית. בשל היותה מתועתקת לכתב יתדות הברתי, אמורית היא השפה השמית הצפון־מערבית העתיקה היחידה שתיעוד תנועותיה משמעותי. לעיתים מצויים שמות אלה גם בטקסטים מצריים מוקדמים.
חקר השפה האמורית הוא בעיקרו אונומסטי, ומתבסס על אונומסטיקון השמות הפרטיים האמוריים.
האמורית היא השפה השמית המתועדת השנייה בקדמוניותיה, אחרי האכדית (אם מכלילים בתוכה את האבלאית), והשפה השמית הצפון־מערבית ואף השמית המרכזית המתועדת הקדומה ביותר.
השם "שְׂנִיר" עבור הר חרמון מובא בתנ"ך (דברים, ג', ט') כשם אמורי.
מאפיינים

מאפיינים ראויים לציון כוללים:
האמורית מקיימת את ההבחנה השמית האופיינית בין צורות יִקְטֹל, המציינות פעולה שטרם נשלמה, לצורות קָטַל, המציינות פעולה שנשלמה. למשל, "Yantin Dagan" – "יתן דגון" (נת"נ); "Raṣa Dagan" – "רצה דגון" (רצ"י\ה). בשונה מן העברית והאכדית ובדומה לערבית שימרה האמורית את התנועה הסופית של הגוף ה-3 בצורות קָטַל (a-). תנועת האית"ן בצורות יִקְטֹל היא a בדומה לערבית ולהבדיל מן ה-i הנהוגה בעברית ובארמית.
באמורית התקיימה תבנית פועל ובה עיצור שני דגוש, בדומה לבניין העברי פִּעֵל. למשל, "Yabanni-Il" – "יבנה אל" (בנ"י\ה).
במספר מקרים בהם מופיע העיצור š בשפה האכדית, באמורית – בדומה לעברית ולערבית – מופיע העיצור h. לפיכך, הכינויים החבורים לנסתר ולנסתרת הם hu- "שלו" ו־ha- "שלה", ותחילית בניין הגרימה היא h ולא š כבאכדית.
הכינויים החבויים לגוף הראשון בצורות קָטַל הם ti- (יחיד) ו־nu- (רבים), כמקובל בשפות שמיות צפון־מערביות.
ראו גם

אמורים
שפות שמיות צפון־מערביות
אטרוסקית
לקריאה נוספת

Ignace J. Gelb, Computer-Aided Analysis of Amorite, The Oriental Institute of the University of Chicago, 1980
Michael P. Streck, Das amurritische Onomastikon der altbabylonischen Zeit. Band 1: Die Amurriter, die onomastische Forschung, Orthographie und Phonologie, Nominalmorphologie, Ugarit-Verlag, 2000
Michael P. Streck, Die Amunter der altbabyloniscwen Zeit im Spiegel des Onomastikon: Eine ethno-linguistische Evaluierung, Politische, wirtschaftliche und kulturelle Entwicklung im Zeichen einer Jahrtausendwende: 3. Internationales Colloquium der Deutschen Orient-Gesellschaft, Deutsche Orient-Gesellschaft in Kommission bei SDV Saarbrücker Druckerie, 2004, עמ' 313–355
Mary E. Buck, The Amorite Dynasty of Ugarit, Brill, 2020
Andrew George, Manfred Krebernik, Two Remarkable Vocabularies: Amorite-Akkadian Bilinguals!, Revue d'assyriologie et d'archéologie orientale 116, 2022, עמ' 113–166
הערות שוליים

1 2  Viktor Golinets, A Companion to Ancient Near Eastern Languages, Wiley, 2020, עמ' 185
↑  השוו למשל: W. F. Albright, Northwest-Semitic Names in a List of Egyptian Slaves from the Eighteenth Century B. C., Journal of the American Oriental Society 74, 1954, עמ' 222–233 doi: 10.2307/595513
1 2  Michael P. Streck, Das amurritische Onomastikon der altbabylonischen Zeit. Band 1: Die Amurriter, die onomastische Forschung, Orthographie und Phonologie, Nominalmorphologie, Ugarit-Verlag, 2000, עמ' 22
↑   עופר אדרת, לוחות שנמצאו בעיראק מספקים הצצה לשפה האמורית, שממנה התפתחה העברית, באתר הארץ, 20 בינואר 2023
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007294188005171  BnF: cb12042327m (data)  LCCN: sh85004574
פשיעה באנטארקטיקה

פשיעה באנטארקטיקה היא נדירה יחסית. הפשיעה לרוב נובעת מבידוד ושעמום המשפיעים על אנשים מסוימים לרעה. אלכוהוליזם הוא בעיה ידועה ביבשת, שמובילה למריבות.
תמונת לווין של יבשת אנטארקטיקה
סוגי פשיעה שהתרחשו

סוגי הפשעים שהתרחשו באנטארקטיקה כוללים שימוש בסמים לא חוקיים, עינויים והרג חיות בר, מרוצי אופנוע באזורים רגישים לסביבה, תקיפה בנשק, ניסיון רצח, הצתה והטרדה מינית.
אכיפת חוק

מכיוון שאין באנטארקטיקה משטרה ורשויות אכיפת חוק מקומיות אחרות, נקבע באמנת אנטארקטיקה משנת 1959, אשר אושררה על ידי 53 מדינות, שאנשים שהואשמו בפשיעה באנטארקטיקה יהיו נתונים לחוקים ולרשויות אכיפת החוק של ארצם.
מקרי פשיעה מפרסמים

בשנת 1959, אירע רצח בתחנת ווסטוק הממוקמת בקרבת הקוטב המגנטי הדרומי, שהייתה אז תחנת מחקר סובייטית. מדען רצח מדען אחר באמצעות גרזן קרח (יש שאומרים שהתקיפה לא הייתה קטלנית). המדען רצח מכיוון שהפסיד במשחק שחמט. המשטרה החשאית הסובייטית נשלחה לנהל חקירה. לאחר החקירה, הוציאה המשטרה החשאית דו"ח, שבו בין היתר נקבעו כללים חדשים עבור תחנות מחקר סובייטיות באנטארקטיקה. אחד הכללים היה שאסור יותר לשחק שחמט.
בשנת 1984, נשרפה תחנת המחקר הארגנטינאית אלמירנטה בראון, הממוקמת בנ"צ 64°53′ דרום 62°53′ מערב, ליד נמל פרדייז. לאחר חקירה, הסתבר שהייתה הצתה. הסתבר שמי ששרף את התחנה היה מנהל התחנה. המנהל שרף את התחנה מכיוון שנדרש להישאר בתחנה לעוד חורף.
הערות שוליים

↑  "Audit of NSF's Law Enforcement Program in the Antarctic" (PDF). National Science Foundation Office of the Inspector General. 30 באוגוסט 2005. נבדק ב-19 בינואר 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2 3 4 5  Joyner, Christopher Clayton; Chopra, Sudhir K. (28 ביולי 1988). The Antarctic Legal Regime. Martinus Nijhoff Publishers. p. 67. ISBN 90-247-3618-8. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  Medina, Jennifer (24 בספטמבר 2018). "Sexual Harassment Allegations Wipe a Name Off the Map". The New York Times. נבדק ב-19 בינואר 2019. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Bennett, John (15 בספטמבר 2016). "How Antarctic isolation affects the mind". Canadian Geographic. נבדק ב-19 בינואר 2019. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  Barrett, Emma; Martin, Paul (23 באוקטובר 2014). Extreme: Why some people thrive at the limits. OUP Oxford. p. 88. ISBN 978-0-19-164565-5. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  "Almirante Brown Station, Antarctic Peninsula". Waymarking.com. נבדק ב-19 בינואר 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
משה גושן

ערך זה עוסק בראש עיריית קריית מוצקין. אם התכוונתם לבלשן וחוקר מקרא, ראו .
משה גושן (5 בדצמבר 1921, ד' בכסלו תרפ"ב – 25 ביוני 1984, כ"ה בסיוון תשמ"ד) היה ראש המועצה השלישי וראש העירייה הראשון של קריית מוצקין.
ביוגרפיה

משה גושן (לשעבר "גרשונוביץ'") נולד בראבה, שבין לודז' לוורשה שבפולין. בגיל שבע עברה המשפחה ללודז' שם נחשף לתנועת "ברק", ברית הקנאים של מאיר גרוסמן (גרוסמניסטים) שפרשה מהתנועה הרוויזיוניסטית. אחר כך הצטרף לתנועת "גורדוניה" שם עוצבה השקפת עולמו הפוליטית-ציונית. לאחר בר המצווה נשלח ללמוד אריגה אולם שאף להיות עיתונאי.
במלחמת העולם השנייה, היה בין מארגני ההתקוממות היהודית בגטו וכיהן כסגן יו"ר הוועד המרכזי של התנועות הציוניות.
לאחר פטירת אביו ב-1944 נלקח עם אמו, אחותו ושני אחיו הקטנים למחנה ההשמדה אושוויץ. כעבור שבועיים נשלח למחנה העבודה אלטהיימר בשלזיה. שם חלה במחלה קשה שהצילה אותו מצעדת המוות שביצעו הגרמנים טרם שחרור המחנה. לאחר הפגזת המחנה על ידי בעלות הברית נמלט ליער הסמוך ויצא לאחר הגעת כוחות השחרור. ב-1945 נסע לאתר את משפחתו והגיע לברגן-בלזן, שם הכיר את רעייתו, רגינה.
ב-1946, לאחר שלא מצא איש מבני משפחתו, הגיע למחנה הפליטים ציילזהיים ליד פרנקפורט בגרמניה. במחנה החל לעסוק בסיוע לפליטים ונרתם לפעילות ציונית, כשהוא נאבק בכוונת הפליטים להגר לארצות הברית במקום לארץ ישראל. אחד האמצעים היה העיתון "קול ישראל", אותו ייסד עם עוד כמה חברים.
ביוגרפיה > פעילותו בארץ וראשות המועצה

עם עלייתו לארץ ישראל, הגיע גושן ישירות לקריית מוצקין. הוא שימש פקיד ב"תנובה", הצטרף למפא"י, ובהמשך נבחר לכהן כחבר המועצה המקומית.
בשנת 1958 היה חלק ממהפך פוליטי במועצה, שבסופו הודח ראש המועצה הוותיק אריה גרושקביץ ונוח עלוני נבחר לראש המועצה.
ב-1959, לראשונה בקריית מוצקין, איבדה מפלגת הציונים הכלליים את השלטון, גושן נבחר לתפקיד ראש המועצה המקומית מטעם מפא"י, והיה לראש המועצה השלישי בתולדותיה.
בתקופתו פורקה אגודת המים השיתופית, השריד האחרון לאגודה השיתופית המייסדת, ונושא אספקת המים עבר לניהול המועצה.
בימיו החל מפעל "והדרת פני זקן" ופעילויות תרבות נוספות לוותיקי הקריה בבית התרבות ביישוב.
גושן הבין כי לאור מיקומה של הקריה, ללא חוף ים לתיירות או אזור תעשייה, חובה עליו לפעול להפיכתה למרכז השירותים והמסחר של הקריות. תכנון המרכז המסחרי "רבמד" והקמתו, היו חלק מהתוכנית הגדולה להקמת בית חולים מרכזי, משרדי ממשלה ועוד, שנגדעה לאחר שנים.
גושן פעל לשינוי מעמד המועצה המקומית לעיר. ב-1976, לאחר הענקת מעמד עיר למועצה המקומית, היה משה גושן לראש העיר הראשון של קריית מוצקין. בתפקיד זה כרת ברית ערים תאומות עם העיר טקומה שבארצות הברית ועם העיר באד קרוייצנאך שבגרמניה.
בשנת 1978 נבחר לראשות העירייה, לאחר שזכה בלמעלה מ-80 אחוזים מקולות הבוחרים, וכך גם ב-1983, כשגרף כ-81 אחוזים מהקולות. כשנה לאחר מכן, נפטר בפתאומיות מהתקף לב. בסך הכול כיהן גושן במשך כ-25 שנה ברציפות כיו"ר המועצה המקומית ובהמשך כראש העיר.
הותיר אחריו את רעייתו רגינה ושלושת ילדיהם. שני בניו הם אנשי חינוך ובעשור הראשון של המאה ה-21 כיהנו כמנהלי בתי ספר תיכוניים - ד"ר דודי גושן בתיכון קריית חיים, ויגאל גושן, אשר שימש מנהל התיכון העירוני בקריית מוצקין, ועבר לאחר מכן לשמש מנהל תיכון בנהריה.
עיריית קריית מוצקין קראה על שמו של משה גושן את השדרה הראשית בעיר ומועדון גמלאים השוכן באותו רחוב. כמו כן, נקרא על שמו אולם הכדוריד "אולם גושן", אשר נחנך סמוך לפטירתו ומהווה את אולמה הביתי של מכבי קריית מוצקין.
הערות שוליים

1 2 3   מצבת קברו של גושן, באתר "billiongraves.com"
↑  קואליציה בראשות מפא"י בקרית־מוצקין, דבר, 30 בנובמבר 1959
↑  ראובן בן-צבי, 3 הקריות ליד חיפה יהיו ערים מיום רביעי, מעריב, 9 באוגוסט 1976
↑  כך הם בחרו בערים - משה גושן ממשיך, מעריב, 8 בנובמבר 1978
↑  אריאלה ראובני, קיפאון בתכנית להקמת עיר מפרץ, דבר, 29 בנובמבר 1983
↑  שמה הוסב מ"רחוב השופטים"
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987008757072705171  VIAF: 2966159613651741030008   WorldCat (עם VIAF): 2966159613651741030008
השעון האסטרונומי בפראג

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  שעון אסטרונומי, מגדל פעמונים, שעון אנלוגי עם חוגה של 24 שעות, אטרקציה תיירותית 
 כתובת:  כיכר העיר העתיקה, בית העירייה הישן 
 מיקום:  העיר העתיקה של פראג 
 מדינה:  צ'כיה 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1410
 תאריך פתיחה רשמי:  1410 
 יוצר:  מיקולאש מקאדן, יאן שינדל 
 
 קואורדינטות:  50°05′13″N 14°25′15″E﻿ / ﻿50.08699°N 14.4207°E﻿ / 50.08699; 14.4207
 www.orloj600let.cz
  (למפת פראג מוגדלת) השעון האסטרונומי בפראג(למפת פראג רגילה) השעון האסטרונומי בפראג
 
השעון האסטרונומי בפראג
השעון האסטרונומי בפראג או האורלוגין של פראג (בצ'כית: Pražský orloj) הוא שעון אסטרונומי מימי הביניים, המוצב בכיכר העיר העתיקה שבפראג. השעון הותקן ב-9 באוקטובר 1410, והוא העתיק ביותר בעולם שעדיין פועל.
בתחילת ינואר 2008 הושבת השעון לכחצי שנה של ניקוי ושיפוץ.
היסטוריה

המנגנון המקורי של השעון הותקן על ידי השען מיקולאש מקאדן והפרופסור לאסטרונומיה יאן שינדל מאוניברסיטת קארל. ב-1490 הוסיף הרב-אומן האנו את לוח השנה והבובות.
ב-1886 השעון שופץ.
בתקופת מלחמת העולם השנייה, נשרף בניין העירייה והשעון ניזוק. ורק לאחר המלחמה - ב-1948 הוא שופץ ותוקן. כיום לצורך תפעולו הוא נעזר בכרונומטר.
מבנה השעון

פני השעון ניצבים בחזית המערבית של בית העירייה הישן. מנגנון השעון מורכב מכמה חלקים עיקריים: חוגה המציגה את מצג השמש והירח בשמיים, תצוגת בובות בדמות שנים-עשר השליחים, שלד המסמל את המוות המכה על פעמון מדי שעה, תצוגת בובות נוספות, וכן לוח שנה המציג מדליונים של עונות השנה. 
צפייה במחוגי השעון מגלה גם את היום המדויק בחודש ובשנה. השעון מודד שלושה סוגי זמן ארציים: שעון גרמני - שהוא שעון מרכז אירופה, מוצג באמצעות ספרות רומיות מוזהבות (24 שעות) וסמן ה'יד'. שעון צ'כיה ישן - שמתחיל בכל יום בשקיעת השמש, מוצג על ידי דיסקה החוגה החיצונית המסתובבת סביב הלוח בספרות גותיות (בהמשך סמן היד המוזהבת) ושעון בבלי - הזמן הבבלי המכונה גם זמן פלנטרי או שעות זמניות, מחלק את היום ל-12 חלקים שוים,מוצג על ידי ספרות שחורות וסמן השמש, ונמדד לפי המפגש בין זרוע השמש ובין מישור המילקה [דרושה הבהרה].
השעון מצלצל מדי שעה עגולה (מתשע בבוקר ועד תשע בערב), ומתחיל במופע: פעמונים מצלצלים והפסלים שסביב השעון מתחילים לזוז באקטים סמליים: היהירות האוחזת בידה מראה, רדיפת הבצע - בדמותו של קמצן עם שק מטבעות, שלד המסמל את המוות (מניד את ראשו מעלה מטה) ואויב הכנסייה, המיוצג על ידי כופר טורקי. לצידי השעון התחתון מופיעים: ההיסטוריון, המלאך, האסטרונום והפילוסוף. החלונות שמעל לשעון נפתחים ובובות המייצגות את שנים-עשר השליחים נעות במעגל. את מופע הבובות חותם תרנגול זהב מקרקר, המגרש את הרוחות שחדרו אליו בחסות חשכת הליל.
לפי אגדה שהייתה קיימת  שנים רבות וניתן לשמוע אותה עד היום, השעון נבנה על ידי יאן רוז' (Hanusch) ועוזרו יעקב צ'ך. לפי אותה אגדה מועצת העיר התפעלה מאוד מעבודתו של האמן, עד שציוותה לעוור אותו, על מנת שלא יבנה שעון נוסף בעיר אחרת. בנקמה על המעשה הוא זרק את עצמו על השעון ובמשך שנים רבות המנגנון לא עבד, עד שהצליחו לתקן אותו. אגדה דומה מסופרת גם על שעונים אחרים, דוגמת השעון האסטרונומי בשטרסבורג. אגדה נוספת טוענת כי העיר תסבול אם השעון יוזנח ויחדל לפעול.
גלריית תמונות

מנגנון השעון
תרנגול הזהב
השלד
המגדל כולו
בובת ברתולומאוס הקדוש חולפת בשעה עגולה.
ראו גם

השעון האסטרונומי בשטרסבורג
הערות שוליים

↑  הסבר על ה"דודל" (שרבוט גוגל) שפרסמה גוגל לציון ‏605 שנים מהתקנת השעון, באתר מנוע החיפוש "גוגל" (באנגלית)
↑  Prague Astronomical Clock | Prague | Czech Republic | AFAR, www.afar.com, ‏2018-11-25
↑  לילית וגנר, הזמן עצר מלכת בכיכר סטורמצסקה, מגזין מסלול, ידיעות אחרונות, 15/1/18
↑  השעון מודד גם זמן כוכבים סינוֹדי, ובסך הכל 4 מדידות זמן
↑  זהו השעון היחיד בעולם הידוע שמציג זמן זה בצורה נכונה
↑  כשבקיץ השעות ארוכות ובחורף כל שעה קצרה יותר
↑  לכאורה זה נמדד מהזריחה לשקיעה.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1042046859  NKC: ph1151423 
ערך זה הוא קצרמרבנושא צ'כיה ובנושא טכנולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
המשטרה הצבאית המלכותית

| --- | --- |

 Zonder vrees en zonder blaam   בלי פחד ובלי אשמה
 מידע כללי
 מדינה:  הולנד 
 תחום שיפוט:  הולנד הולנד
 סוכנות אם:  משרד ההגנה ממשלת הולנד
 תאריך הקמה:  26 באוקטובר 1814
 מטה מרכזי:  האג
 עובדים:  6,000 
 https://www.defensie.nl/organisatie/marechaussee
 
המשטרה הצבאית המלכותית (בהולנדית: Koninklijke Marechaussee או בראשי תיבות: KMar) היא יחידת ז'נדרמריה הולנדית הכפופה למשרד ההגנה ההולנדי. היא משמשת הן כיחידת משטרה אזרחית (לצד כוחות המשטרה הלאומית של הולנד) והן כמשטרה הצבאית של הכוחות המזוינים של הולנד.
היסטוריה

המשטרה הצבאית נוסדה לראשונה ב-26 באוקטובר 1814 בידי וילם הראשון, מלך הולנד, שרצה לבנות אותה על פי הדגם של הז'נדרמריה הצרפתית. המלך בחר לכנות את הכוח בשם "משטרה צבאית" (Marechaussee) שהיה מזוהה עם המשטר הישן בצרפת, ולא בשם "ז'נדרמריה" שהיה מזוהה עם המהפכה הצרפתית ונפוליאון בונפרטה. החל מימיה הראשונים, שימשה המשטרה הצבאית בו זמנית ככוח שיטור אזרחי וככוח פיקוח על הצבא ההולנדי. ב-1908 וילהלמינה, מלכת הולנד, הוסיפה למשטרה הצבאית את משימת השמירה על הארמונות המלכותיים.
לאחר ליל הבדולח ב-1938 הולנד סגרה את גבולותיה בפני פליטים יהודים מגרמניה. על המשטרה הצבאית הוטל ללכוד את הפליטים ולהחזירם לגרמניה. עם הכיבוש הגרמני של הולנד ב-1940, פורקה המשטרה הצבאית ושולבה עם המשטרה האזרחית שפעלה בחסות הגרמנים. עם זאת, כוחות המשטרה הצבאית המשיכו לשמור על מעמדם ברחבי האימפריה ההולנדית. 200 מאנשי המשטרה יצאו לגלות יחד עם משפחת המלוכה והגנו עליה בגלות. יחידת משטרה צבאית הוקמה גם עבור בריגדת הנסיכה איריינה שלחמה עם הצבא הבריטי.
לאחר המלחמה הוחלט להעביר את סמכויותיה האזרחיות של המשטרה הצבאית לידי המשטרה הלאומית. פרט לתפקידיה הצבאיים, המשטרה הצבאית שימשה גם כיחידת משמר הגבול וכיחידת אבטחה של הארמונות המלכותיים ושל ראש ממשלת הולנד. ב-1994 הופקדה המשטרה הצבאית על הגנת שדות התעופה בהולנד. ב-1998 הפכה המשטרה הצבאית לזרוע רביעית נפרדת בכוחות המזוינים ההולנדיים (לצד כוחות היבשה, הים והאוויר). ב-2014 צוות של 40 מאנשי המשטרה הצבאית נשלח לאוקראינה כדי לאבטח את צוות החקירה שבדק את פרשת טיסה 17 של מלזיה איירליינס.
שוטרי המשטרה הצבאית המלכותית של הולנד
הקורפוס הראשון הגרמני-הולנדי

| --- | --- |
סמל הקורפוס
סמל הקורפוס
 פרטים
 מדינה:  גרמניה גרמניה הולנד הולנד
 שיוך:   צבא גרמניה   צבא הולנד
 בסיס האם:  מינסטר
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  1995–הווה (כ־29 שנים)
 נתוני היחידה
 כוח אדם:  30,000
 פיקוד
 דרגת המפקד:  לוטננט גנרל
 מפקד נוכחי:  Andreas Marlow 
 
הקורפוס הראשון הגרמני-הולנדי (בגרמנית: I. Deutsch-Niederländisches Corps בהולנדית: Eerste Duits-Nederlandse Legerkorps) הוא קורפוס משותף של צבא גרמניה ושל צבא הולנד. הקורפוס ממלא מטלות רב-לאומיות המשרתות את שתי המדינות. בסיס האם שלו הוא במינסטר שבגרמניה, אולם יחידותיו פרושות גם בהולנד. המפקדים עליו הם גנרלים הולנדים וגרמנים לסירוגין.
היסטוריה

ב-1991 החליטו שרי ההגנה של גרמניה והולנד על הקמת יחידה צבאית משותפת. ב-1993 נחתם הסכם רשמי להקמת קורפוס שיכלול יחידות משני הצבאות, אולם לקורפוס היו שתי מפקדות נפרדות, גרמנית והולנדית. ב-1995 הוחלט על פירוק המפקדות הנפרדות ועל איחודן למפקדה אחת. הקמת הקורפוס נחגגה בטקס רשמי ב-30 באוגוסט של אותה שנה. נכחו בו ראש ממשלת הולנד וים קוק וקנצלר גרמניה הלמוט קוהל. הוחלט כי מטה הקורפוס יהיה במינסטר, מכיוון שבעיר זו כבר פעל מטה הקורפוס הראשון של הבונדסוור. נקבע כי גרמניה והולנד יישאו שווה בשווה בהוצאות אחזקת הקורפוס, ומספר החיילים משתי המדינות יהיה זהה. נקבע גם כי מפקדיו יהיו גרמנים והולנדים לחלוטין, כאשר בכל פעם בה המפקד יהיה מאומה אחת, סגן המפקד יהיה מהאומה השנייה.
הקורפוס כולל יחידות חי"ר, שריון ואוויר. במסגרת אמנת נאט"ו מחויב הקורפוס בהגנה על מדינות האזור. יחידות אוויר של הקורפוס השתתפו גם במלחמת אפגניסטן (2001–2014). בתחילת המאה ה-21 שולבו במטה הקורפוס גם קצינים מצבא בלגיה ומצבא צרפת. במינסטר מוצבים גם חיילים מ-12 מדינות נוספות אשר חברות בברית נאט"ו.
ב-2005 השתתף הקורפוס בתרגיל גדול של נאט"ו אשר נקרא "חרב ברזל", ונערך ממרכז אירופה ועד לנורווגיה. ב-2015 ביצע הקורפוס תרגיל נוסף בסדר גודל דומה.
תביעות נגד אלוהים

תביעות נגד אלוהים התרחשו הן במציאות והן ביצירות פיקטיביות, בהתבסס על טיעונים הכוללים את קיומו של הרשע בעולם ואירועים שמיוחסים לאלוהים. תביעות מסוג זה אינן תואמות את ההליך המשפטי האזרחי במדינות חוק מודרניות, הדורש כי הגוף המתדיין יהיה אישיות משפטית המוגדרת כאדם או תאגיד שהוקם כדין ומוכר על פי חוקי המדינה, ואלוהים אינו עונה על דרישות אלו, על פי רוב הדתות המונותאיסטיות.
על פי שלוש הדתות המונותאיסטיות הגדולות, משמש אלוהים דווקא כשופט, וביום הדין דן את בני האדם לשבט או לחסד. היפוך התפקידים בו מותב של בני תמותה ישפוט את האל הוא לרוב אירוני, ומשמש לרוב לצרכים רטוריים, או פילוסופיים, להדגשת נקודה מסוימת, ללא ציפייה סבירה כי אכן יעמוד האל למשפט.
תביעות אמיתיות

במדינת נברסקה שבארצות הברית סנאטור המדינה ארני צ'יימברס הגיש ב־2008 תביעה נגד אלוהים על מנת להשיג צו מניעה, כדי להדגיש את בעיית נגישות בתי המשפט לציבור. התביעה נדחתה משום שלא ניתן היה ליידע את אלוהים כדרוש מאחר שלא הייתה לו כתובת. צ'יימברס טען שמאחר שבית המשפט הכיר בקיומו של אלוהים כנתבע, עליו גם להכיר במאפייניו, ומאחר שאלוהים רואה הכל ויודע הכל, הוא כבר מודע לקיומה של התביעה. צ'יימברס הגיש תביעה זו כתגובה לתביעה אחרת שנראתה בעיניו בלתי ראויה.
אסיר רומני, שזוהה כפאבל מ., נדון לעשרים שנות מאסר לאחר שהורשע ברצח והגיש תביעה נגד הכנסייה האורתודוקסית הרומנית, שאליה הוטבל בילדותו, על כך ש"לא הצליחה להגן עליו מהשטן". התביעה נדחתה משום שהנאשם לא היה אדם פרטי או ארגון רשום, ובשל כך לא היה נתון לחוקים של בית המשפט האזרחי.
בביהר שבהודו הגיש צ'אדנן קומאר סינג תביעה נגד האל ראמה, בטענה להתעוללות באשתו האלה סיטה. התביעה נדחתה בפברואר 2016 כלא מעשית.
תביעות פיקטיביות

הסופר ניצול השואה אלי ויזל סיפר שהיה עד למשפט לאלוהים שנערך על ידי שלושה אסירים יהודיים בטענה שנטש את העם היהודי בזמן השואה. בהתבסס על חוויה זו כתב ויזל את המחזה והרומן "המשפט של אלוהים", המתרחש בכפר אוקראיני בימי גזרות ת"ח–ת"ט. בסיפור שלושה זמרים נודדים מגיעים לכפר על מנת להופיע, ובמקום זאת עורכים משפט ראווה לאלוהים על כך שאיפשר פוגרום שבוצע בהם זה עתה. בסופו של דבר אלוהים נמצא זכאי, לאחר שאדם זר מציג את נאום ההגנה היחיד והמשכנע. לבסוף מתגלה שהאדם שהגן על אלוהים היה למעשה השטן. על בסיס הרומן הופק הסרט "אלוהים על דוכן הנאשמים".
ברומן "האחים קרמזוב" מאת פיודור דוסטויבסקי איוון קרמזוב מספר לאחיו הצעיר אלכסיי על פואמה שכתב, "האינקוויזיטור הגדול", המתארת את שובו של ישו אל העולם ופגישתו עם ראש האינקוויזיציה הספרדית. עיקר הסיפור עוסק בחקירתו של ישו על ידי האינקוויזיטור הגדול, שטוען שחזרתו של ישו רק תפריע לעבודתה של הכנסייה ולבסוף מגרש אותו ופוקד עליו שלא לשוב.
בסרט הקומי "האיש שתבע את אלוהים" בילי קונולי מגלם דייג שמאתגר את זכותן של חברות הביטוח לסרב תשלום בטענה שספינת הדיג שלו נהרסה כתוצאה מפעולתו של "כוח עליון". בתביעתו נגד ארגוני הדת העולמיים כנציגיו של אלוהים על פני הארץ, הם נאלצים לבחור בין הודאה באי קיומו של אלוהים על מנת להימנע מתשלום, או תשלום פיצויים על כל נזק שנגרם כתוצאה מכוח עליון.
הנושא הופיע גם בשתי סדרות של דייוויד אי קלי - באחד מפרקי הסדרה "אלי מקביל" ילד החולה בלוקמיה מנסה לתבוע את אלוהים, ובפרק של "בוסטון ליגל" אישה תובעת את אלוהים על מותו של בעלה.
גם בפולקלור היהודי-חסידי ידועים סיפורים שבהם אנשים פרטיים תבעו את אלוהים ל"דין תורה", על מנת שזה יעניק להם ישועה. ברובם של סיפורים אלו מנצח דווקא האדם, והאלוהים מחויב להעניק לו את שביקש. סיפורים אלו נפוצים בעיקר בחסידות חב"ד.
ראו גם

מיזותאיזם
הערות שוליים

↑  Chambers sues God in protest of another lawsuit  ‏- Journalstar, ‏16 בספטמבר 2007
↑  Romanian prisoner sues God ‏- RIA Novosti, 18 באוקטובר 2005
↑  "Why an Indian lawyer tried to sue God". BBC News (באנגלית). 2016-02-08. נבדק ב-2024-11-07.
↑  ראו למשל: אברהם כהנא, ר' לוי יצחק מברדיטשוב - בעל "קדושת לוי", ברכה לגנבים, באתר דעת
הקורפוס השביעי (האימפריה הגרמנית)

| --- | --- |

סמל מפקדת קורפוס בצבא הקיסרי הגרמני
 פרטים
 מדינה:  פרוסיה פרוסיה הקיסרות הגרמנית הקיסרות הגרמנית
 שיוך:   הצבא הפרוסי  צבא הקיסרות הגרמנית
 סוג:  קורפוס
 בסיס האם:  מינסטר
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  30 באוקטובר 1815 – 1 באוקטובר 1919 (104 שנים)
 מלחמות:  מלחמת אוסטריה–פרוסיה מלחמת צרפת–פרוסיה מלחמת העולם הראשונה
הקורפוס השביעי (בגרמנית: VII. Armee-Korps) היה קורפוס בצבא הפרוסי ומאוחר יותר בצבא הקיסרות הגרמנית. הקורפוס לחם במלחמת אוסטריה–פרוסיה, מלחמת צרפת–פרוסיה ומלחמת העולם הראשונה ופורק ב-1919.
היסטוריה > מלחמת אוסטריה–פרוסיה

הקורפוס הוקם ב-30 באוקטובר 1815 וכמפקדו מונה יוהאן אדולף פון טאיילמן. ב-1866 לחם הקורפוס במלחמת אוסטריה–פרוסיה תחת  פיקוד אדוארד פוגל פון פלקנשטיין. בעוד שעיקר הצבא הפרוסי נע דרומה נגד האימפריה האוסטרית וממלכת סקסוניה, על פלקנשטיין הוטל לטפל בבעלות בריתן החלשות יותר: ממלכת בוואריה, ממלכת הנובר, נסיכות הבוחר מהסן, הדוכסות הגדולה של באדן, ממלכת וירטמברג והדוכסות הגדולה של הסן. ב-15 ביוני פלש פלקנשטיין להנובר ולהסן, אשר היו חלשות מכדי לעמוד בפניו. עריהן נפלו בזו אחר זו, ופלקנשטיין החל לרדוף אחרי צבאותיהם הנסוגים. שאר המדינות, ניסו לאחד את כוחותיהן עם כוחותיה של בוואריה, וכך ליצור כוח משמעותי בפני הפרוסים. כעת התגלעו חילוקי דעות בפיקוד הגרמני. הרמטכ"ל הלמוט פון מולטקה הזקן, וכך גם וילהלם הראשון, מלך פרוסיה (המפקד העליון של הצבא), דרשו מפלקנשטיין לתקוף ולחסל את ההנוברים מיד, בעוד פלקנשטיין העדיף לתת למחסור באספקה בצבא ההנוברי לעשות את שלו. הקנצלר אוטו פון ביסמרק, התערב לטובתו של פלקנשטיין והורה לו לנוע ולכבוש את פרנקפורט וכך למנוע את חבירת צבאות שאר המדינות אל הצבא הבווארי. המלך זעם על התערבותו של ביסמרק, ומולטקה הורה לפלקנשטיין לתקוף ולחסל את הצבא ההנוברי מיד. ב-27 ביוני נערך קרב לאנגנזאלצה, אשר בו סבלו הפרוסים מנחיתות מספרית של כמעט שניים לאחד מול צבאות הנובר ובוואריה. עם זאת, אבדות שני הצדדים היו זעירות יחסית, וההנוברים לא יכלו לנצל את ניצחונם, ויומיים לאחר מכן נכנעו בפני הפרוסים.
ב-16 ביולי כבש פלקנשטיין את פרנקפורט. עם זאת, בשל חילוקי הדעות שלו עם המטכ"ל הוא ויתר על תפקידו כמפקד הקורפוס השביעי לאדווין פון מנטויפל, וכפיצוי מונה למושל בוהמיה. תחת פיקודו של מנטויפל, הביס הקורפוס את צבאותיהן המשולבים של וירטמברג, באדן, הסן ונסאו בקרב טאוברבישופסהיים שנערך ב-24 ביולי. תבוסתן של באדן ווירטמברג הושלמה בקרב ורבאך ושתי הממלכות נכבשו. לאחר מכן תקף מנטויפל את בוואריה והביס את הצבא הבווארי בקרב הלמסטאדט. לאחר מכן הפגיז את וירצבורג ומצודת מריינברג (Festung Marienberg) (אנ'). ב-22 באוגוסט נחתם הסכם שלום עם הבווארים.