stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ארנון רוזנטל
קורות חיים > המשך הקריירה המדעית והעסקית

בחברת Genentech חקר רוזנטל במיוחד את מנגנון הישרדותם והתפתחותם של הנוירונים במצבים נורמליים ובמצבי חולי תוך התמקדות בנוירונים הדופמינרגיים.
החל מ-1988 כמדען של החברה והחל מ-1992 במדען בכיר.
עם מרי היינס ובעלה, מרק טיסייה-לאבין גילה רוזנטל שתאים עובריים של עכברים בשלב מוקדם ("תאי רצפה-צלחת") יכולים לשדל נוירונים בלתי בשלים לא מובחנים להפוך לנוירונים דופמינרגיים.
בשנת 2001 הקים רוזנטל ואחרים את חברת Rinat Neuroscience
ופעל בה כחוקר, יושב ראש שלה, מדען ראשי וחבר במועצת המנהלים שלה. בראשותו חברת רינת הצטיינה במחקרים במדעי המוח. החברה פיתחה תרופות חדשות למחלת אלצהיימר, השמנת יתר, כאבים וטרשת נפוצה.
ב-2006 חברת Rinat נרכשה תמורת חצי מיליארד דולר על ידי חברת פייזר.
רוזנטל המציא ופיתח את התרופות טנזומאב לכאבים, פרמנזומאב למיגרנה (שהייתה חלק ממהפכה בטיפול במחלה זו), התרופה פונזומאב למחלת אלצהיימר וויסמודגיב נגד סרטן העור מסוג קרצינומה של תאי בסיס.
בהמשך יחד עם בן בארס וג'ון וולף הקים רוזנטל את החברה Annexon
שפיתחה ב-2011 תרופות נוגדות מערכת המשלים, לטיפול בנוירופתיות האוטואימוניות ולמחלות ניווניות של העיניים.
ב-2007 בארס ורוזנטל גילו את תפקיד החלבון C1q ממערכת המשלים באבדן הסינפסות וניוון מערכת העצבים. החלבון C1q גורם לנזק רקמתי גם במחלות אוטואימוניות המתווכות על ידי נוגדנים. ב-2014 החברה שבניהולם יצרה את התרופה ANX005 i נוגדן IgG4 חד שבטי, מותאם לאדם, הניתן בערוי תוך ורידי במחלות עיניים, מחלת הנטינגטון, תסמונת גייאן-בארה, נוירופתיה אוטואימונית.
ב-2013 נמנה רוזנטל גם עם מייסדי חברת Alector המפתחת תרופות בעלות מנגנון נוירואימונולוגי בתחום הטיפול בדמנציה ומחלות ניווניות של מערכת העצבים
חוקרי חברת Alector שבניהולו פיתוח את התרופה Erivedge נגד סרטן.
רוזנטל כיהן, בין השאר כפרופסור אורח בחוג לאנטומיה של אוניברסיטת קליפורניה בסן פרנסיסקו.
ארנון רוזנטל כתב מעל 100 פרסומים מדעיים, בז'ורנלים בעלי יוקרה בעולם המדעי, וכמו כן רשם מעל 380 פטנטים ויישומים חדשים.
הערות שוליים

↑  Dr. Arnon Rosenthal Net Worth, wallmine, ‏1 August 2024
1 2 3  Arnon Rosenthal, PhD, The Michael J. Fox Foundation
↑  Bruno Will, SimonBrailowski, Donald G.Stern Brain Repair, Oxford University Press, 1995 P. 104
↑  Arnon Rosenthal, Ph.D., Alector
↑  Andrew Pollack Pfizer to Buy Rinat, a Biotechnology Drug Maker, New York Times 7 April 2006
↑  גלי וינרב, ‏כך מכרתי חברת ביומד במאות מיליוני ד', באתר גלובס, 27 במאי 2008
↑  Arnon Rosenthal, The Org
↑  באתר Annexon Biosciences 2018
1 2  Annexon Biosciences
↑  John Caroll Alzheimer's experts team up with Adimab, grab $10m to launch Alector in FierceBiotech 30 march 2013
↑  Brian Gromley Alector Nabs $205 Million Via Development Deal With AbbVie in The Wall Street Journal October 24, 2017
↑  באתר Alector
1 2  באתר sfari
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0000 3034 5684  LCCN: n86800332  VIAF: 13801110   WorldCat (עם VIAF): 13801110
ג'ונה פרטי

| --- | --- |

 לידה:  1 בינואר 1974 (בן 51) ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 השכלה:  המכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס  אוניברסיטת קליפורניה בסנטה קרוז  The College Preparatory School 
 
ג'ונה פרטי (באנגלית: Jonah Peretti; נולד ב-1 בינואר 1974) הוא יזם אינטרנט יהודי-אמריקאי. הוא מייסד ומנכ"ל אתר האינטרנט "BuzzFeed", מייסד העיתון המקוון ואתר החדשות ה"הפינגטון פוסט" ומפתח ומתכנת המנגנון "Reblogging" (אנ'), המנגנון ברשתות החברתיות המאפשר למשתמשים לפרסם מחדש את תוכן הפוסט של משתמש אחר, עם אינדיקציה לכך שמקור הפוסט הוא משתמש אחר.
קורות חיים

פרטי נולד באוקלנד שבקליפורניה לאמא יהודיה שעבדה כמורה, ולאבא ממוצא אנגלי ואיטלקי שעבד כסנגור פלילי.
הוא למד בתיכון "The College Preparatory School", ולאחר מכן למד באוניברסיטת קליפורניה בסנטה קרוז, שם קיבל בשנת 1996 תואר ראשון במדעי איכות הסביבה. הוא למד מדעי המחשב ב-"Isidore Newman School". הוא עשה את התואר המתקדם שלו במעבדת הטכנולוגיה של MIT.
כשלמד ב-MIT, שלח מייל ובו בקשה מחברת נייקי להדפסת נעליים בהזמנה אישית שעליהן הכיתוב "סווטשופ". תחלופת המיילים בינו לבין החברה הפכה לוויראלית.
קריירה

בשנים 2001–2003 הקים פרטי שני אתרים שבהם התחזה לאחרים: באתר הראשון הוא התחזה לאיש עסקים שניסה להתחרות באפליקציית היכרויות שפרטי יצר, ובשני התחזה לג'ון לוט, עורך דין אמריקאי שפרטי לא הסכים עם דעותיו. בהסדר משפטי בשנת 2005 הסכימו הצדדים להסיר את התביעה באם פרטי יתנצל.
במאי 2005 הקים את העיתון המקוון ואתר הבלוגים "הפינגטון פוסט", יחד עם קנת' לרר, אנדרו ברייטברט ואריאנה הפינגטון. הוא עזב את האתר בשנת 2011, לאחר שחברת התקשורת "אמריקה און ליין" קנתה את האתר תמורת 315 מיליון דולר.
בנובמבר 2006 ייסד את חברת התקשורת "BuzzFeed", ולאחר שעזב את ההפינגטון פוסט, עבר לעבוד בחברה באופן מלא. למרות שעניינו של האתר הוא בעיקר לעקוב אחרי תופעות רשת, האתר היה הראשון לפרסם כי ג'ון מקיין תומך במיט רומני בבחירות המקדימות לנשיאות ארצות הברית במפלגה הרפובליקנית 2012. בשנת 2013 גייס האתר יותר מ-35 מיליון דולר ממשקיעים. באוגוסט 2014 גייס האתר 50 מיליון דולר מהקרן הון סיכון אנדריסן הורוביץ, שהעריכה את שווי האתר בכמיליארד דולר.
באפריל 2018, יצר פרטי ביחד עם הבמאי והקומיקאי ג'ורדן פיל סימולציית דיפ-פייק ויראלית של אובמה בה הוא מסביר על הסכנה של פייק ניוז.
ב-2019 הודיע לעובדי חברת "BuzzFeed" כי החברה תקצץ 15% בכח העבודה הכולל שלה.
חיים אישיים

פרטי נשוי לבלוגרית אנדראה הרנר. לשניים תאומים בנים.
אחותו היא השחקנית והקומיקאית צ'לסי פרטי.
קנצלר אוסטריה

ראש הממשלה באוסטריה נקרא באופן מסורתי "קנצלר". שם המשרה כיום "בונדסקנצלר" (Bundeskanzler), ומשמעותו "קנצלר פדרלי".
הקנצלר שכיהן בתפקיד למשך התקופה הארוכה ביותר היה ברונו קרייסקי, בין 1970 ל-1983.
מינוי

הקנצלר ממונה על ידי נשיא אוסטריה, אשר תאורטית יכול לבחור לתפקיד זה את מי שהוא רוצה, ללא אישורו של איש. יש לציין כי הנשיא יכול למנות קנצלר גם ללא קבלת אישורה של המועצה הלאומית (הבית התחתון של הפרלמנט), ואולם, מכיוון שהמועצה הלאומית יכולה להגיש הצעת אי אמון בממשלה בכל רגע נתון, הנשיא מתחשב מאוד במועצה זו ובסיעה השולטת בה.
תפקיד

לאחר המינוי, הקנצלר נכנס מיד לתפקידו ונשבע אמונים על ידי הנשיא. עליו מוטל התפקיד של הרכבת הממשלה שבראשה יעמוד. תחתיו פועל סגן קנצלר ועוזר לו בתפקידו.
הרפובליקה הראשונה (1918–1933)

| # | שם | תקופת כהונה> התחלה | תקופת כהונה> סיום | מפלגה |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | קרל רנר | 1918 | 1920 | המפלגה הסוציאל-דמוקרטית האוסטרית (SDAPÖ) |
| 2. | מיכאל מאייר | 1920 | 1921 | המפלגה הנוצרית-סוציאלית האוסטרית (CS) |
| 3. | יוהאן שובר | 1921 | 1922 | עובד מדינה (Beamter) |
| 4. | ואלטר ברייסקי | 1922 | 1922 | המפלגה הנוצרית-סוציאלית האוסטרית |
| 5. | יוהאן שובר | 1922 | 1922 | עובד מדינה (Beamter) |
| 6. | איגנץ זייפל | 1922 | 1924 | המפלגה הנוצרית-סוציאלית האוסטרית |
| 7. | רודולף רמק | 1924 | 1926 | המפלגה הנוצרית-סוציאלית האוסטרית |
| 8. | איגנץ זייפל | 1926 | 1929 | המפלגה הנוצרית-סוציאלית האוסטרית |
| 9. | ארנסט שטררוביץ' | 1929 | 1929 | המפלגה הנוצרית-סוציאלית האוסטרית |
| 10. | יוהאן שובר | 1929 | 1930 | עובד מדינה (Beamter) |
| 11. | קרל ואוגוין | 1930 | 1930 | המפלגה הנוצרית-סוציאלית האוסטרית |
| 12. | אוטו אנדר | 1930 | 1931 | המפלגה הנוצרית-סוציאלית האוסטרית |
| 13. | קרל בורש | 1931 | 1932 | המפלגה הנוצרית-סוציאלית האוסטרית |
| 14. | אנגלברט דולפוס | 1932 | 1934 | המפלגה הנוצרית-סוציאלית האוסטרית / מפלגת חזית המולדת האוסטרית (VF) |
אוסטריה הפדרלית (1933–1938)

| # | שם | תקופת כהונה> התחלה | תקופת כהונה> סיום | מפלגה |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | אנגלברט דולפוס | 1932 | 1934 | המפלגה הנוצרית-סוציאלית האוסטרית / מפלגת חזית המולדת האוסטרית (VF) |
| 2. | קורט שושניג | 1934 | 1938 | מפלגת חזית המולדת האוסטרית |
| 3. | ארתור זייס-אינקווארט | 1938 | 1938 | המפלגה הנאצית (NSDAP) |
הרפובליקה השנייה (מאז 1945)

| # | שם | תקופת כהונה> התחלה | תקופת כהונה> סיום | מפלגה |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | קרל רנר | 1945 | 1945 | המפלגה הסוציאל-דמוקרטית האוסטרית (SDAPÖ/SPÖ) |
| 2. | לאופולד פיגל | 1945 | 1953 | מפלגת העם האוסטרית (ÖVP) |
| 3. | יוליוס ראב | 1953 | 1961 | מפלגת העם האוסטרית |
| 4. | אלפונס גורבך | 1961 | 1964 | מפלגת העם האוסטרית |
| 5. | יוזף קלאוס | 1964 | 1970 | מפלגת העם האוסטרית |
| 6. | ברונו קרייסקי | 1970 | 1983 | המפלגה הסוציאל-דמוקרטית האוסטרית (SPÖ) |
| 7. | פרד זינובאץ | 1983 | 1986 | המפלגה הסוציאל-דמוקרטית האוסטרית |
| 8. | פרנץ ורניצקי | 1986 | 1997 | המפלגה הסוציאל-דמוקרטית האוסטרית |
| 9. | ויקטור קלימה | 1997 | 2000 | המפלגה הסוציאל-דמוקרטית האוסטרית |
| 10. | וולפגנג שיסל | 2000 | 2007 | מפלגת העם האוסטרית |
| 11. | אלפרד גוזנבאואר | 2007 | 2008 | המפלגה הסוציאל-דמוקרטית האוסטרית |
| 12. | ורנר פיימן | 2008 | 2016 | המפלגה הסוציאל-דמוקרטית האוסטרית |
| 13. | ריינהולד מיטרלהנר | 2016 | 2016 | מפלגת העם האוסטרית |
| 14. | כריסטיאן קרן | 2016 | 2017 | המפלגה הסוציאל-דמוקרטית האוסטרית |
| 15. | סבסטיאן קורץ | 2017 | 2019 | מפלגת העם האוסטרית |
| 16. | בריגיטה בירליין | 2019 | 2020 | עצמאית |
| 15. | סבסטיאן קורץ | 2020 | 2021 | מפלגת העם האוסטרית |
| 16. | אלכסנדר שלנברג | 2021 | 2021 | מפלגת העם האוסטרית |
| 17. | קארל נהאמר | 2021 | 2025 | מפלגת העם האוסטרית |
| 16. | אלכסנדר שלנברג | 2025 | 2025 | מפלגת העם האוסטרית |
| 18. | כריסטיאן שטוקר | 2025 | מכהן | מפלגת העם האוסטרית |
ראו גם

קנצלר גרמניה
הערות שוליים

↑  כהונה שנייה כקנצלר אוסטריה
1 2 3  ממלא מקום
↑  אוסטריה: קרל ניהאמר הושבע לקנצלר, באתר ynet, 6 בדצמבר 2021
↑  הושבע לתפקיד בעקבות בחירות פנימיות במפלגת העם
|  הקנצלרים של אוסטריה |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  קרל רנר  |  מיכאל מאייר  |  יוהאן שובר  |  ואלטר ברייסקי  |  יוהאן שובר  |  איגנץ זייפל  |  |  |  |  |
|  1918–1920  |  1920–1921  |  1921–1922  |  26–27 בינואר 1922  |  ינואר–מאי 1922  |  1922–1924  |  |  |  |  |
|  רודולף רמק  |  איגנץ זייפל  |  ארנסט שטררוביץ'  |  יוהאן שובר  |  קרל ואוגוין  |  אוטו אנדר  |  |  |  |  |
|  1924–1926  |  1926–1929  |  מאי–ספטמבר 1929  |  1929–1930  |  ספטמבר–דצמבר 1930  |  1930–1931  |  |  |  |  |
|  קרל בורש  |  אנגלברט דולפוס  |  קורט שושניג  |  ארתור זייס-אינקווארט  |  קרל רנר  |  לאופולד פיגל  |  |  |  |  |
|  1931–1932  |  1932–1934  |  1934–1938  |  11–13 במרץ 1938  |  אפריל–דצמבר 1945  |  1945–1953  |  |  |  |  |
|  יוליוס ראב  |  אלפונס גורבך  |  יוזף קלאוס  |  ברונו קרייסקי  |  פרד זינובאץ  |  פרנץ ורניצקי  |  |  |  |  |
|  1953–1961  |  1961–1964  |  1964–1970  |  1970–1983  |  1983–1986  |  1986–1997  |  |  |  |  |
|  ויקטור קלימה  |  וולפגנג שיסל  |  אלפרד גוזנבאואר  |  ורנר פיימן  |  ריינהולד מיטרלהנר  |  כריסטיאן קרן  |  |  |  |  |
|  1997–2000  |  2000–2007  |  2007–2008  |  2008–2016  |  9–17 במאי 2016  |  2016–2017  |  |  |  |  |
|  סבסטיאן קורץ  |  בריגיטה בירליין  |  סבסטיאן קורץ  |  אלכסנדר שלנברג  |  קארל נהאמר  |  |  |  |  |  |
|  2017–2019  |  2019–2020  |  2020–2021  |  אוקטובר–דצמבר 2021  |  2021 ואילך  |  |  |  |  |  |
כריסטופר קולומבוס

.
| --- | --- |
כריסטופר קולומבוס
כריסטופר קולומבוס
 לידה:  31 באוקטובר 1451  ג'נובה, הרפובליקה של ג'נובה
 פטירה:  20 במאי 1506 (בגיל 54) כתר קסטיליה ואיאדוליד, כתר קסטיליה
 לאום:  איטלקי בשירות ספרד
 בן או בת זוג:  פיליפה מוניז פרשטרלו (1479–?)  ביאטריס אנריקס דה ארנה 
 צאצאים:  פרננדו קולומבוס, דייגו קולומבוס 
 תקופת הפעילות:  1492–1504 (כ־12 שנים)
 מספר מסעות:  4
 גילויים בולטים:  אמריקה, איי הודו המערבית
 אזורים שחקר:  איים רבים בים הקריבי
 חתימה:   
 
פסל קולומבוס בסנטרל פארק, ניו יורק
כריסטופר קולומבוס (בעברית השתרש השם באנגלית: Christopher Columbus; בלטינית: Christophorus Columbus; באיטלקית: Cristoforo Colombo; בספרדית: Cristóbal Colón; 31 באוקטובר 1451 – 20 במאי 1506) היה ספן איטלקי בשירות ספרד, הנחשב לאחד מגדולי מגלי הארצות בכל הדורות.
בניגוד לתפיסה הרווחת, קולומבוס ככול הנראה לא היה האירופאי הראשון שהגיע ליבשת אמריקה. ישנן עדויות לא מוכחות כי בתקופה הפרה-קולומביאנית, התרחשו מסעות מוקדמים ליבשת אמריקה, והראשון בהם היה כנראה של לייף אייריקסון שעמד בראש מסע של ויקינגים בסביבות 1000 לספירה. ככל הנראה, קולומבוס מעולם לא ידע כי הגיע ליבשת אמריקה, וסבר עד יומו האחרון כי מצא את הנתיב הימי להודו. הראשון שהבין שמדובר ביבשת שאינה מוכרת לאירופה היה אמריגו וספוצ'י, וכבר ב-1507 נתן לה את שמה "אמריקה" השרטט הגרמני מרטין ולדזמילר על שמו של וספוצ'י. עם זאת, האדמה שגילה קולומבוס בעת הפלגתו הראשונה מערבה היא הגילוי המתועד והמוכח הראשון של יבשת אמריקה על ידי בני אירופה. נחישותו להפליג אל הלא-נודע, גילתה לאירופה בעת ההיא את "העולם החדש", ובכך פתחה פרק חדש בהיסטוריה של העולם, וחוללה שינויים מרחיקי לכת בשתי היבשות.
ראשית חייו

מעט ידוע על מוצאו של קולומבוס. הוא נולד בשם כריסטופורו קולומבו, ככל הנראה בג'נובה שבאיטליה, ב-31 באוקטובר 1451, למשפחה בת ארבעה ילדים. אביו, דומניקו קולומבו, היה אורג.
היסטוריונים ומדענים טוו תאוריות רבות אודות לאומיותו ודתו של קולומבוס (אנ'), אך אף לא אחת זכתה לביסוס נרחב. בין היתר, נטען שקולומבוס היה ממוצא קטלוני, פורטוגזי, ספרדי, יהודי, ואפילו נורווגי. מספר מקורות ראשונים כתובים מעידים על לידתו בג'נובה.
השכלתו הייתה, כפי הנראה, חלקית בלבד. את דרכו כספן החל, כנראה, בגיל 14. בתחילת שנות ה-70 של המאה ה-15 הפליג תחת דגלו של רנה מאנז'ו במסע כושל לכבוש מחדש את ממלכת נאפולי. במאי 1476 השתתף בליווי של ספינות מג'נובה לצפון אירופה. ב-13 באוגוסט יורטה השיירה בידי פורטוגלים בסמוך לחופי פורטוגל. קולומבוס נפצע בקרב שהתחולל, אך הצליח להגיע לחוף.
למרות השכלתו החלקית, למד קולומבוס בעשור שלפני ההפלגה לטינית, קסטיליאנית ופורטוגזית, וקרא ספרים רבים בנושא אסטרונומיה, גאוגרפיה והיסטוריה. ביניהם היו כתבי הגאוגרף היווני תלמי, מסעות מרקו פולו וסיר ג'ון מנדוויל ותולדות הטבע של פליניוס הזקן. קולומבוס רשם על ספרים אלה מאות הערות בכתב יד, באופן שביסס את חישוביו הקרטוגרפיים, שהובילו למסעו מערבה.
הפלגות מערבה > רקע מדיני

סחר חליפין בין אירופה לבין סין והודו התקיים זה מאות בשנים בדרך היבשה. אולם עם כיבוש קונסטנטינופול בידי האימפריה העות'מאנית המוסלמית בשנת 1453, הפכה הגישה למחוזות אלו קשה ומסוכנת, שלא כבעבר תחת האימפריה המונגולית. היו אלו הפורטוגלים אשר החלו להרחיב את טווח הידע הימי האירופאי בהפליגם דרומה לאורך חופי אפריקה, במטרה למצוא את דרך הים להודו (כינוי כולל בפי האירופאים לדרום אסיה ולמזרחה).
הפלגה מערבה ללב האוקיינוס האטלנטי לא הייתה מהפכנית לחלוטין. בשנת 1427 גילו הפורטוגלים את האיים האזוריים, ארכיפלג הנמצא כ-1,500 ק"מ מערבית לליסבון, ויישבו אותם. יתרה מכך, משטר הרוחות בין האיים האזוריים ואירופה היווה זירת התנסות חשובה לנווטי התקופה, אשר למדו כי בקווי רוחב שונים נושבות הרוחות בכיוונים מנוגדים. גילוי זה איפשר את ההפלגה הנועזת מערבה מתוך השערה מבוססת, כי בעת הצורך הפלגה צפונה תביא את הנוסעים לקו רוחב בו הרוחות נושבות מזרחה, חזרה לאירופה.
הפלגות מערבה > רקע מדעי וטכנולוגי

בתקופה זו (המאה ה-15) הייתה התפיסה הגאוגרפית של העולם מבוססת על מספר טעויות:
התאולוג ואיש המדע פייר מאיי והגאוגרף טוסקנלי, אשר עסקו רבות בנושא זה, הפריזו מאוד בהנחת מידת פרישתה של אסיה מזרחה.
גודלו של האוקיינוס – בעקבות האסטרונום היווני מהמאה השנייה לספירה תלמי, רווחה ההנחה בתקופה זו כי יבשות אירו-אסיה ואפריקה משתרעות על פני כמחצית (180°) מהיקף כדור הארץ, כאשר המחצית השנייה אינה אלא אוקיינוס. אולם היו קיימים גם חישובים אחרים, למשל חישובו של הפיניקי מרינוס מצור (בו האמין קולומבוס) כי היבשת מכסה 225° ואילו הים 135° בלבד.
טעויות בתרגום יחידות מידה, כמו זו שעשה קולומבוס בהמירו מבלי משים מיילים ימיים ערביים (1,830 מטרים) למיילים ימיים איטלקיים (1,238 מטרים) שהיו קצרים יותר, הוסיפו גם הם לחישובים שגויים בנוגע למרחק ההפלגה הצפוי מערבה.
על פי טעויות אלו חישב קולומבוס בשנות ה-80 של המאה ה-15 כי המרחק בין האיים הקנריים ליפן הוא כ-3,700 קילומטרים, בעוד שהמרחק האמיתי גדול בכ-19,000 קילומטרים. על בסיס חישוב שגוי זה נראה לקולומבוס רעיון פתיחת נתיב שיט חדש להודו על ידי הפלגה מערבה מאירופה כאפשרי.
פיתוח טכנולוגי חשוב, שאיפשר את מסעו של קולומבוס, היה הקרוולה. בחסותו של הנסיך הפורטוגלי, אנריקה ה"ספן", הומצאה על ידי מומחים שהעסיק ספינה מסוג חדש, אשר הייתה קלה ומהירה, עשויה קורות עצי אורן ואלון. לעומת אוניות ששימשו למסחר בים התיכון, ספינות אלה יכלו בנוסף לסיור בסמוך לחופים, גם להפליג בקלות בלב ים, לשוט ברוחות הסערה, ולעבור מרחקים גדולים בזכות כושר התמרון הרב בו ניחנו והיכולת להפליג בזווית לכיוון הרוח. ביצועים אלה התאפשרו בזכות המפרש המשולש (מפרש לטיני).
הפלגות מערבה > ארגון המסע ומימונו

על מנת לממש את רעיונו זקוק היה קולומבוס לפתרון למימון מסעו, וחשוב מכך, להסכם שיאפשר לו לקטוף את פירות תעוזתו. באופן טבעי פנה קולומבוס תחילה לז'ואאו השני, מלך פורטוגל, האומה האירופית בעלת הניסיון הרב ביותר, והעניין הגדול ביותר בניווט באוקיינוס האטלנטי. אולם דווקא משום כך לא היה לפורטוגל עניין רב להשקיע בהרפתקה בהפלגה מערבה, כאשר דרך הים מזרחה נראתה מבטיחה פי כמה והם התקדמו בבטחה לקראת פתיחתה (ראו האימפריה הפורטוגזית). יתר על כן, מומחי הניווט הפורטוגלים סברו (בצדק) כי חישוביו של קולומבוס שגויים, וכי דרך הים המערבית ארוכה מכפי שטען. לאחר שבארתולומיאו דיאש, הקיף בשנת 1488 את כף התקווה הטובה והוכיח שניתן להקיף את אפריקה ולהגיע אל האוקיינוס ההודי, ההשקעה בתוכניתו של קולומבוס לא הייתה כדאית עוד לפורטוגל. התאריך המדויק של הפנייה למלך פורטוגל אינו ידוע, אולם היה זה כנראה בין השנים 1483–1485.
בשנת 1485, לאחר דחיית פורטוגל, פנה קולומבוס לאיזבלה מקסטיליה. לנוכח נסיבות נישואיה עם פרננדו השני מאראגון ואיחוד מרבית ספרד תחת שליטתם, הצלחתם בכיבוש גרנדה שהיה המעוז המוסלמי האחרון בחצי האי האיברי, הפיגור המדעי והטכנולוגי לעומת הפורטוגלים בדרך להודו, ולנוכח העובדה כי הים התיכון נשלט בידי האיטלקים, וכי אפריקה נתונה בידי הפורטוגלים והמוסלמים, אחד הבנקאים שהיה בעלים של עסקים נוספים, תושב ולנסיה ממוצא יהודי בשם לואיס דה סנטאנחל (Luis de Santángel), היה המממן העיקרי של המסע של כריסטופר קולומבוס לאמריקה, והאדם אשר שכנע את המלכים הקתוליים להשקיע במסע קולומבוס, לואיס השקיע בעצמו מיליון מאה וארבעים אלף מראוודיס, יותר מחמישים אחוז מעלות המסע. הספרדים הסכימו, לאחר מסע שכנוע ממושך בן כמה שנים, להשקיע במימון חלקי של המשלחת. שארית הממון הגיעה מלואיס דה סנטאנחל ומסוחרים איטלקיים שונים.
הפלגות מערבה > הקפיטולציות של סנטה-פה

ב-17 באפריל 1492 נחתמו בסנטה פה שבגרנדה הקפיטולציות של סנטה פה (אנ'), בין המלכים הקתולים, המלכה איזבלה הראשונה מקסטיליה והמלך פרדיננד השני מאראגון, לבין קולומבוס.
בהסכם הובטח לקולומבוס כי בתמורה להצלחת מסעו יזכה בתואר "אדמירל הימים" וחשוב מכך, יקבל עשירית מכל רווחי המסע. הובטח גם והיה אם יגלה איים חדשים לחופי הודו, בנוסף לאמור לעיל הוא ימונה למשנה למלך ולמושל הטריטוריות החדשות, יציע בלעדית מועמדים למשרות ממשל חדשות, ויקבל הטבות על הסחר עם האיים שיגלה.
הוא יהיה זכאי ל-10% מכל ההכנסות מהקרקעות החדשות לנצח. תהיה לו גם אפשרות לקנות מניות בכל מיזם מסחרי באדמות החדשות, ולקבל שמינית מהרווחים.
חוזה זה עשוי להסביר את התעקשותו של קולומבוס על כי לא גילה יבשת חדשה אלא הגיע להודו, שאם לא כן, אותן ההבטחות היו מאבדות את תקפותן.
מסעות קולומבוס > המסע הראשון

ב-3 באוגוסט 1492, יצא קולומבוס מנמל פלוס בספרד למסע אל הבלתי נודע עם שלוש ספינות, הסנטה מריה, הפינטה והניניה, המאוישות בכ-90 איש, ובידיו מכתבים ממלכי ספרד הממוענים ל"חאן הגדול במזרח". בין אנשי הצוות היה גם לואיס דה טורס, אנוס, מתורגמנו האישי של קולומבוס, שצורף כדי שיוכל לשוחח בארמית ובעברית אם יתגלו עשרת השבטים האבודים ויתרגם את הסוחרים האסייתים. לאחר חניית ביניים באיים הקנריים להצטיידות במים ובמצרכים נוספים, המשיכו מערבה ב-6 בספטמבר. ההפלגה במרחבי האוקיינוס האטלנטי לוותה בחששות כבדים וכאשר נמשך השיט זמן רב ללא יבשה באופק, עלתה דרישה מקרב המלחים לשוב לאחור, אל ספרד. מחשש להתמרמרות והתמרדות אנשי הצוות, ניהל קולומבוס שני יומני מסע שתיארו את ההתקדמות היומית: יומן אחד ששמר לעצמו ובו רשם את המרחקים האמיתיים שעברו להערכתו, ויומן אחר שהיה מיועד לעיני אנשי הצוות, שבו רשם קצב התקדמות איטי יותר.
ב-7 באוקטובר הבחינו אנשי הצוות בציפורים עפות מערבה, ושינו את כיוון מסעם בהתאם בתקווה לאתר יבשה. ב-12 באוקטובר, לאחר מסע של יותר מחודש ימים – תקופה ארוכה מכפי שהיו רגילים לשהות בה הרחק מן החוף – נשמעה בשעה שתיים אחר חצות צעקה רמה מראש התורן של ה"פינטה". רודריגו דה טריינה החל קורא: "יבשה! יבשה!". הם אמנם סברו כי המזרח הרחוק מתגלה לפניהם, אולם למעשה הם התקדמו אל העולם החדש.
מסעות קולומבוס > המסע הראשון > גילוי אמריקה

ברדתם ליבשה, למעשה באחד מאיי בהאמה, הכריז קולומבוס כי יקרא למקום סן סלבדור (האי לא זוהה בוודאות עד היום). משם המשיך לאי קובה וב-28 באוקטובר עגנו מול חופיו. אחר פנה לאי היספניולה והגיעו לשם ב-8 בדצמבר. כעדות להישגיו נטל מן האי תוכים ופירות והביא עמו כמה ילידים מתושבי המקום. בליל 25 בדצמבר, מעט לפני חצות, עלתה ה"סנטה מריה" על שרטון ונטרפה בים הקריבי. בהיספניולה השאיר קולומבוס חלק מאנשיו ומיהר לשוב לספרד כדי לדווח על תגליותיו. למעשה לא הייתה לקולומבוס ברירה. לאחר עלייתה של ה"סנטה מריה" על שרטון, נותר ציו של קולומבוס עם שתי ספינות בלבד ולא היה בהן מקום לכולם. כמו כן נוספו להם הילידים (חטופים ככל הנראה). מקורות הספינה הטרופה בנה הצוות מחסה על האי וקולומבוס הציע שכמה יישארו שם להמתין להם עד שובם. 39 איש נשארו מאחור ביישוב החדש "לה נבידד" (La Navidad, בספרדית: חג המולד) בהסכמתו של המנהיג האינדיאני המקומי, וב-4 בינואר ציווה קולומבוס להרים עוגן והפליג חזרה לספרד.
מסעות קולומבוס > המסע הראשון > המסע חזרה

ב-14 בפברואר איימה סערה עזה על הספינות. קולומבוס ואנשי צוות הטילו גורלות בתקווה להשקיט את הים. הגורל הראשון נפל על קולומבוס והוא התחייב לעלות לרגל לסנטה מריה דה גואדלופה. מתוך ייאוש הוא אף כתב מכתב המתאר את המסע והתגליות, הכניס אותו לחבית אטומה והשליך לים. החבית לא נמצאה מעולם, אך לאחר מספר ימים הגיע קולומבוס עם ספינתו לחוף מבטחים.
ב-18 בפברואר עגנה ה"ניניה" באיים האזוריים לבדה, לאחר שהקשר עם ה"פינטה" אבד במהלך המסע. משם המשיכו לחצי האי האיברי. רוחות עזות שפקדו אותם אילצו את קולומבוס לעגון בליסבון לפני שהמשיך לספרד. בשעות הצהרים של ה-15 במרץ 1493, שב קולומבוס לנמל פלוס, בתום מסע של 224 יום.
מסעות קולומבוס > המסע השני

ב-24 בספטמבר שנת 1493, הפליג קולומבוס למסעו השני מקדיס בראש 17 ספינות, הנושאות עימן כ-1,200 נוסעים ואנשי צוות, בהם "תושבים חדשים" שנשלחו ליישב את העולם החדש. לאחר חנייה באיים הקנריים, המשיכה המשלחת בדרכה ב-13 באוקטובר. במסע זה נתגלו האיים ג'מייקה ופוארטו ריקו. מששב לאי היספניולה גילה כי האנשים שהותיר שם נרצחו על ידי הילידים. קולומבוס הקים מושבה חדשה על חופו הצפוני של האי והמשיך לשוטט באיים הקריביים עד לשנת 1494 ושב לספרד.
הכתר הספרדי החל לאבד את אמונו בקולומבוס, ובמיוחד הטיל ספק אם אכן תגליותיו של קולומבוס יפתחו בפני ספרד את הדרך למזרח. מכיוון שכך לא מיהר הכתר לאשר לקולומבוס להפליג בשלישית, ומסעו השלישי התרחש רק ארבע שנים לאחר סיום השני.
בשנת 1497 גילה ג'ובני קבוטו, גם הוא בן ג'נובה, את אמריקה הצפונית. במסעו תחת חסותו של הנרי השביעי, מלך אנגליה, הגיע קבוטו לנובה סקוטיה ותר את הארץ החדשה. באותה שנה גילה וסקו דה גמה הפורטוגזי את דרך הים להודו, מסביב לאפריקה דרך כף התקוה הטובה, והגיע לקוז'יקוד ב-1498.
מסעות קולומבוס > המסע השלישי

ב-30 במאי 1498, יצא קולומבוס בראש שש ספינות למסעו השלישי בו גילה את טרינידד, אי בקרבת ונצואלה. במסעו זה התלווה אליו ברטולומה דה לאס קסאס. קולומבוס הבחין בזרם המים המתוקים המגיע לעומק האוקיינוס מנהר האורינוקו, וכגאוגרף היה צריך לנחש כי נהר עצום שכזה מעיד על יבשת גדולה, אולם קולומבוס לא האמין כי קיימת יבשת נוספת בחצי הכדור הדרומי ושב לסייר צפונה משם, מחמיץ למעשה את גילויה של אמריקה הדרומית לאחר סיור קצר בחוף.
ב-19 באוגוסט שב קולומבוס למושבה בהיספניולה, אותה עזב חמש שנים קודם לכן. כשחזר נתקל בהתקוממות של המתיישבים נגד שלטונו. קולומבוס העמיד לדין מספר מתיישבים ולפחות אחד ממנהיגי המרד נתלה. באוקטובר 1499 שלח קולומבוס שתי ספינות לספרד וביקש כי ימונה מושל מלכותי שיסייע לו לשלוט. בשלב זה כבר הגיעו לבית המשפט האשמות על עריצותו של קולומבוס ואי כשירותו. מלכי ספרד שלחו למושבה את פרנסיסקו דה בובאדייה (Bobadilla) כמושל במקומו. בובאדייה התבקש לחקור את ההאשמות בברוטליות מצדו של קולומבוס. בובאדייה דיווח שקולומבוס השתמש באופן שגרתי בעינויים ובהטלת מום כחלק משלטונו. כך למשל, לפי הדו"ח, קולומבוס הורה לחתוך את אוזניו ואת אפו של אדם שהורשע בגניבת תירס ואז מכר אותו לעבדות. עוד מסופר בדו"ח שקולומבוס ברך את אחיו ברתולומאו על כך ש"הגן על המשפחה" בכך שהורה להצעיד עירומה ברחובות ולחתוך את לשונה של אישה שטענה שקולומבוס ממוצא נחות. בדו"ח מתואר גם האופן שבו דיכא קולומבוס בברוטליות מרד של הילידים, ואחר כך ערך מצעד שבו הוצגו ברחובות גופות המורדים קטועות האיברים. באוקטובר 1500 בובאדייה אסר את קולומבוס ואת אחיו ושלח אותם חזרה לספרד. במהלך המסע חיבר קולומבוס מכתב פנייה למלך, אשר עם התקבלו הביא לשחרורם מהמאסר לאחר שישה שבועות. מלכי ספרד זימנו את קולומבוס ואחיו לארמון אלהמברה בגרנדה, השיבו להם את חירותם ואת הונם והסכימו לממן את מסעו הרביעי של קולומבוס. עם זאת, הפרשה סיימה את תקוותיו של קולומבוס להפוך למנהלן ומושל קולוניאלי, ובמקומו מונה ניקולאס דה-אובאנדו למושל איי הודו המערבית.
מסעות קולומבוס > המסע הרביעי

ב-11 במאי 1502, בעת מסעו הרביעי, דרך קולומבוס לראשונה על אדמת מרכז אמריקה, שם הוא מצא את פולי הקקאו. תחילה הגיע להונדורס, אחר כך סייר בקוסטה ריקה ומשם המשיך לפנמה. הילידים סיפרו לו על ים גדול המצוי מעברן השני של ארצות אלה, אך הוא לא פנה לבדוק את טענתם ולא חשד מעולם בקיומו של האוקיינוס השקט, כ-20 קילומטרים בלבד משם (לו אכן היה מגיע אליו, היה יכול להפליג שוב משם, ואז אכן יכול היה להגיע למזרח אסיה כפי שרצה). בפנמה איבד קולומבוס שלוש מתוך ארבע ספינותיו בהתקפת ילידים והפליג חזרה להיספניולה. סופה פגעה בספינתו היחידה והוא נאלץ לנחות על חופי ג'מייקה ב-25 ביוני 1503, שם התעכב כשנה. עזרה הגיעה ב-29 ביוני 1504 וב-7 בנובמבר 1504 שב קולומבוס לספרד.
הגילויים לא סיפקו את הכתר הספרדי, ולאור חוסר שביעות רצונם מהתמורה הכלכלית המיוחלת והמבוששת לבוא, להוציא את הפנינים מהים הקריבי, שוכנע הכתר כי קולומבוס לא מצא את הדרך להודו. למעשה, עד לכיבוש האימפריה האצטקית על ידי הרנאן קורטס לא הניבו גילויי ספרד באמריקות תמורה משמעותית לכתר הספרדי.
ב-20 במאי 1506 מת כריסטופר קולומבוס בוואיאדוליד אשר בספרד.