stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
עוטף ירושלים
השלכות > השלכות הומניטריות

סעיף 6. לחוק יסוד: כבוד האדם וחירותו מעניק לכל אזרח ישראלי את הזכות לצאת ולהיכנס לישראל. אולם תושבי מזרח ירושלים אינם אזרחים ישראלים, אלא רק תושבים בלבד. הקמת הגדר לא בהכרח מנעה את כניסתם של תושביה לצד הישראלי של הגדר, אך הגבילה את כניסה לתנועה דרך מעברים מוגדרים (כגון אזור א-ראם ודאחית אל-בריד). עבור תושבים בעלי תיעוד פלסטיני, הגדרה מגבילה את האפשרות שלהם להיכנס לשכונות הערביות של מזרח ירושלים.
על אף שרוב תוואי עוטף ירושלים נצמד לשטח המוניציפלי של העיר, אין זה כך בשתי שכונות במזרח ירושלים - מחנה פליטים שועפאט וכפר עקב, שהגדר הוציאה אותן משטח ישראל. עקב זאת, נשארו 60,000 נושאי תעודות זהות כחולות ממזרח לגדר ההפרדה. בנוסף, בשל מצוקת המגורים במזרח ירושלים, עברו במשך השנים רבים מתושבי אזור זה לפרברים הפלסטיניים בסביבה, ממזרח לגדר. אותם תושבים, שלפני הקמת הגדר הייתה להם נגישות קלה לירושלים, מנותקים מהעיר ושירותיה.
חלק מאותם בעלי תעודות זהות כחולות, שחוששים להישאר מחוץ לגדר, עוברים לשכונות במזרח ירושלים, וחלקם אף עוברים לשכונות יהודיות בה, בעיקר לפסגת זאב, אם כי מדובר בתופעה בעלת היקף מצומצם. בשנים האחרונות גדל מספר תושבי מזרח ירושלים המבקשים ומקבלים אזרחות ישראלית (צעד שבעבר נחשב אצל הפלסטינים לבגידה).
בנוסף, הגדר מנתקת את ירושלים מפרבריה הפלסטיניים בצפון ובמזרח, כא-ראם ואל-עיזרייה. בין מזרח ירושלים לפרברים הללו היה מתקיים קשר הדוק בתעסוקה, חינוך, רפואה, ועוד. רבים מתושבי הפרברים היו מתחנכים במזרח ירושלים ומועסקים בה ולהפך, ומאז הקמתו של עוטף ירושלים נפגע קשר זה. חלק מהעסקים במזרח ירושלים נסגרו בשל הדרת רגליהם של תושבי הפרברים, שמתקשים להגיע אליהם, ואף אותם פרברים צריכים לספק את צורכיהם בעצמם.
בפרבריה הפלסטינים של ירושלים אין בית חולים, והתושבים שבעבר אושפזו בבתי החולים שבמזרח העיר דוגמת אוגוסטה ויקטוריה נאלצים להרחיק כדי להגיע לבית חולים. ישנם מעברים בין שני חלקי עוטף ירושלים, אך תושבים פלסטינים טוענים כי המעברים פועלים רק בחלק מסוים משעות היום ופעמים רבות נמנעת כניסתם לשטח ישראל. מכל מקום, הגדר עם המעברים שבה, גורמת לניתוק מזרח ירושלים מהיישובים הפלסטינים הסמוכים.
השלכות > השלכות פוליטיות

ישנן טענות המועלות אודות גדר ההפרדה ובכלל זה עוטף ירושלים, הסוברות כי הגדר קובעת למעשה את הגבולות של הסכם עתידי עם הפלסטינים. אותן טענות גורסות כי עוטף ירושלים, שמשאיר כמעט את כל השכונות הערביות במזרח ירושלים בשטח ישראל, ימנע את חלוקתה של ירושלים בהסכם עתידי. יש שרואים בכך סיכוי לפתור את הסכסוך, בכך שהפלסטינים יתייאשו מרצונם לקבל את האזורים הללו, שממשלות ישראל התנגדו לזה בתוקף. ויש שחוששים שזה שיגרום למחלוקות מול הפלסטינים, שמעוניינים להפוך את מזרח ירושלים לעיר הבירה שלהם.
התנגדות

עוד לפני הקמתה, התנגדו לרעיון גדר ההפרדה חוגים נרחבים בימין ובשמאל בישראל. הימין טען כי יש לנצח את הטרור על ידי הפעלת כוח צבאי, ולא על ידי הסתגרות מאחורי גדרות שיעלו הון תועפות למשלמי המיסים ואשר יעילותן מוטלת בספק. בנוסף חשש הימין שהגדר תגביל את גבולותיה העתידים של מדינת ישראל וכך תשאיר התנחלויות רבות מחוץ לשטח ישראל. טענה נוספת של הימין הייתה, שעם הקמת גדר ההפרדה יופנו הפיגועים כלפי ההתנחלויות שמחוץ לגדר. השמאל טען כי הקמת גדר ההפרדה צריכה להיות מלווה בפינוי התנחלויות, ובכל אופן אין להקימה מעבר לקו הירוק.
בימינו, תומכת רוב אוכלוסיית ישראל בגדר ההפרדה. עם זאת, עדיין יש לה מתנגדים מימין ומשמאל. בימין חוששים שהתנחלויות הנמצאות מעבר, כדוגמת אדם, תשארנה לא מוגנות ותהיינה מחוץ לקו הגבול העתידי בין ישראל לפלסטינים, שלפי חששם, עוטף ירושלים יהווה את הבסיס לקו גבול זה. כמו כן, חוששים גורמים מן הימין והשמאל שכביש 443 המחבר את ירושלים למודיעין-מכבים-רעות ולגוש דן, ייסגר לתנועה, כיוון שעוטף ירושלים מכליל רק את חלקו בשטח ישראל.
השמאל קובל על הוצאת בעלי תעודות זהות כחולות מעבר לגדר, על ניתוק פרבריה הפלסטיניים של ירושלים מהעיר ועל הפקעת אדמות התושבים. בנוסף, מועלות טענות נגד הכללת השכונות הערביות במזרח ירושלים בשטח ישראל, מה שיקשה בהמשך על חלוקת העיר והקמת עיר בירה פלסטינית במזרחה[דרוש מקור].
בנוסף, יש הטוענים כי הגדר לא תהיה יעילה כיוון שניתן לירות מעליה, לחפור מתחתיה ולפגע בצדיה[דרוש מקור].
ראו גם

גדר ההפרדה
מבשרת אדומים (שטח E-1)
ירושלים רבתי
הערות שוליים

↑   הנגבי: עד סוף 2004 תושלם בניית הגדר בעוטף ירושלים, באתר גלובס, 5 בינואר 2004
↑  בג"ץ: תוואי גדר ההפרדה באזור ירושלים - חוקי, באתר גלובס, 26 בנובמבר 2006
↑  בג"ץ - 6193-05
↑   ניר ברעם, הכלא הגדול ביותר בירושלים, באתר הארץ, 27 ביוני 2015
↑  עמוס הראל, 7 שנים אחרי תחילת העבודות על הגדר, הפרויקט לא זז, באתר הארץ, 14 ביולי 2009
↑  אלביט מערכות זכתה בחוזה להקמת מערכת אלקטרונית ב"עוטף ירושלים", באתר הארץ, 19 בספטמבר 2002
↑  שני מוזס, ‏הושלם השלב הראשון בגדר ההפרדה; מכרז לבניית 22 דירות בנווה דקלים, באתר גלובס, 1 באוגוסט 2003
↑  מאת דליה שחורי, הגדר מחזירה אותנו למצב שאחרי מלחמת השחרור. זה צעד של ייאוש, באתר הארץ, 24 בדצמבר 2003
↑  מהו עוטף ירושלים, באתר עיר עמים
↑  מבנה ותוואי, באתר משרד הביטחון, מרחב התפר
↑  דני רובינשטיין, הכלכלה הפלסטינית: המחסום להתפתחות, באתר כלכליסט, 13 באפריל 2009
↑  ליאור גרינבאום, ‏בגלל בניית גדר עוטף ירושלים: "מחירי בתים במזרח-העיר זינקו ב-30%-40% בתוך שנתיים", באתר גלובס, 14 בספטמבר 2005
גדר ההפרדה באבו דיס, יוני 2004
מסתננים מבעד לפרצה בגדר ההפרדה באבו דיס. ספטמבר 2005
עוטף ירושלים באזור שכונת גילה
פבל ירשוב

| --- | --- |

 לידה:  1914 
 פטירה:  1981 (בגיל 67 בערך) 
 מדינה:  האימפריה הרוסית, ברית המועצות 
 מעסיק:  המשרד ליחסי חוץ של ברית המועצות 
 מפלגה:  המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות 
 פרסים והוקרה:  עיטור אות הכבוד 
 
פבל ירשוב בטקס מסירת כתב האמנה ביום 17 באוגוסט 1948
הציר ירשוב ביחד עם ציר ארצות הברית ג'יימס מקדונלד ונשיא מדינת ישראל חיים ויצמן המקבל את פני הסגל הדיפלומטי, בקבלת פנים בשנת 1950
פבל איבנוביץ' ירשוב (ברוסית: Павел Иванович Ершов) ‏(1914–1981), דיפלומט סובייטי בכיר. שימש בתפקיד הנציג הדיפלומטי הראשון של ברית המועצות במדינת ישראל מיד עם הקמתה.
תחילת דרכו

פבל איבנוביץ' ירשוב התקבל למשרד החוץ של ברית המועצות בשנת 1941. בשנים 1944–1948 כיהן כיועץ בשגרירות ברית המועצות בטורקיה. למקום כהונתו זה הייתה חשיבות רבה, מאחר שטורקיה שמרה על נייטרליות בעת מלחמת העולם השנייה והיו בה, אלו לצד אלו, נציגויות דיפלומטיות של בעלות הברית ושל מדינות הציר, והיא הייתה זירה לפעילות חשאית ומודיעינית רבה.
מיד לאחר הכרזת העצמאות של מדינת ישראל, בשעה אחת אחר חצות אור ל-15 במאי 1948, באה ההכרה הראשונה למדינה שזה אך נולדה: ארצות הברית הודיעה על הכרה דה פקטו במדינת ישראל. יומיים לאחר מכן העניקה ברית המועצות למדינת ישראל הכרה דה יורה. בסוף יוני 1948 יצאה הודעה על החלפת נציגים בין ישראל לברית המועצות. ירשוב נקבע כנציג הדיפלומטי של ברית המועצות בישראל, וגולדה מאיר כנציגת ישראל בברית המועצות. כל אחת משתי מעצמות העל כוננה את נציגותה הראשונה במדינת ישראל כצירות, ולנציג של כל אחת מהן היה מעמד של ציר.
הגעתו לישראל

הציר ירשוב הגיע לישראל בעת ההפוגה השנייה, ב-9 באוגוסט 1948. הוא ירד לחוף בנמל חיפה מספינה סובייטית שעליה מונף הדגל האדום של ברית המועצות, שהגיעה מאודסה, ועמו הגיעו 16 אנשי צוות הצירות. בואו לארץ התקבל בהתלהבות רבה על ידי הציבור בישראל. מיד עם בואם יצאו הנציגים הסובייטיים בשיירת מכוניות לתל אביב והגיעו למלון גת רימון, שבו עמדו להתאכסן, קרוב לשעת חצות. לפני המלון המתינו להם מאות אנשים שקידמו אותם בתשואות. במלון זה התגורר באותה עת גם הציר הראשון של ארצות הברית בישראל, פרופ' ג'יימס מקדונלד, ועל גג המלון התנוססו, זה לצד זה, דגלי שתי המעצמות. ירשוב גילה כבר עם בואו בקיאות רבה בנעשה בישראל. על ההתרגשות שעוררה הגעת הציר הסובייטי בקרב הציבור כתב נתן אלתרמן ב"טור השביעי" שיר בשם "מסביב לגת רימון", בו כתב בין היתר:
כבר גולש החלב ושוצפים הכיריים...
מי שם לב? ילהט המטבח וירשוף!
מגגות וגזוזטרה
עקרות הבית
עוקבות אחר פבל איבנוביץ' ירשוב!
"הוא לובש מעילו", "הוא חובש
"הוא לדלת נגש", "הוא עומד"
"הוא יוצא" "הוא חוזר"...
כעבור ימים אחדים כוננה הצירות הסובייטית את מושבה ברמת גן. ירשוב הגיש את כתב האמנתו לראש הממשלה דוד בן-גוריון ב-17 באוגוסט 1948, מכיוון שנשיא מועצת המדינה הזמנית, פרופ' חיים ויצמן, היה מחוץ לישראל.
טקס הגשת כתב ההאמנה נערך בבניין משרד החוץ ששכן בקריה בתל אביב. היה זה הטקס הדיפלומטי הראשון במדינת ישראל והאווירה הייתה חגיגית. ירשוב הופיע לטקס כשהוא לבוש במדי שרד של שירות החוץ הסובייטי. הוא התקבל על ידי משמר כבוד של המשטרה הצבאית כשלצידו ראש הטקס ד"ר מיכאל סימון ועמד דום והצדיע לצלילי המנוני שתי המדינות שנוגנו על ידי תזמורת צבאית. ראש הממשלה דוד בן-גוריון קיבל את פניו כשהוא לבוש בפראק. הציר מסר את כתב ההאמנה החתום על ידי נשיא הסובייט העליון ומאושר בחתימתו של שר החוץ הסובייטי ויאצ'סלב מולוטוב. בן-גוריון נשא דברי ברכה:
שר החוץ משה שרתוק (לימים שרת) תרגם את דברי הברכה לרוסית. ראש הממשלה הציג בפני הציר את גולדה מאירסון (לימים מאיר) המיועדת להיות צירת ישראל בברית המועצות, את מרדכי נמיר המיועד להיות יועץ השגרירות במוסקבה, את ישראל ברזילי המיועד להיות ציר ישראל בפולין ואת ראשי משרד החוץ. הציר הציג את בכירי הצירות במדי השרד שלהם. בתום הטקס הסב הציר לשולחן עם ראש הממשלה והשניים שוחחו ברוסית.
בבואו לישראל, הגיע ירשוב בגפו, ללא בני משפחתו. באפריל 1949 הוא יצא לחופשת מולדת, ועם שובו באוקטובר 1949 הגיע יחד עם בני משפחתו. החופשה הארוכה נבעה, ככל הנראה, מהעדר ציר של ישראל במוסקבה. ירשוב שוב יצא לחופשת מולדת בסוף 1950, בהיעדר נציג ישראל במוסקבה. במאי 1952 שוב יצא ירשו לרוסיה, בהתאם לנוהל זה.
"ירח הדבש" ביחסי ישראל - ברית המועצות

תחילת כהונתו של ירשוב בישראל הייתה בתקופה שנחשבה כ"ירח הדבש" ביחסי ברית המועצות-ישראל. המדינה, שזה אך הוקמה, חבה את הקמתה להחלטת החלוקה של עצרת האו"ם ב-29 בנובמבר, חצי שנה קודם לכן, שנתאפשרה בין היתר בזכות תמיכתה של ברית המועצות שבאה לידי ביטוי בנאומו של נציג ברית המועצות לאו"ם אנדריי גרומיקו, קודם להחלטה, שהיה נאום חוצב להבות לטובת העם היהודי, ובו דיבר על סבלם האיום של היהודים בשואה ועל זכותו של העם היהודי לארץ משלו. בנוסף, בישראל חשו אהדה רבה לברית המועצות בשל הצטרפותה, לאחר הפלישה הנאצית ב-1941, אל מחנה בעלות הברית ובשל היותה משחררת אושוויץ וכובשת ברלין. יתרה מזאת, מפלגת השמאל העיקרית בימי ראשית המדינה הייתה מפ"ם, שהייתה לה זיקה עמוקה לברית המועצות.
הציר ירשוב היה אורח כבוד באירועים רשמיים של מדינת ישראל. ב-30 בספטמבר 1948 נכח בישיבה חגיגית של מועצת המדינה הזמנית לצדם של הציר האמריקאי ונציגים דיפלומטיים ממדינות אחרות. ב-7 בנובמבר 1948 ערך בבית הצירות קבלת פנים חגיגית לכ-300 מוזמנים לרגל מלאת 31 שנים למהפכת אוקטובר. כאות ליחסים החמים ששררו אז בין ברית המועצות וישראל הופיעו לאירוע נשיא המדינה חיים ויצמן, ראש הממשלה דוד בן-גוריון וכל שרי הממשלה הזמנית, ראש עיריית תל אביב ישראל רוקח והרמטכ"ל רב-אלוף יעקב דורי. שלושה ימים לאחר מכן נערכה באולם תיאטרון הבימה בתל אביב עצרת לציון יום המהפכה. בעצרת נכחו השרים יצחק גרינבוים, דוד רמז ואהרן ציזלינג. ברומזו לניצחונותיה של מדינת ישראל בשדה הקרב אמר ירשוב: "לנצח במלחמה אין פרוש הדבר רק ניצחון אלא גם מניעת מלחמות נוספות". קבלת פנים דומה התקיימה גם שנה לאחר מכן. בחגיגות לציון 75 שנים לנשיא המדינה, חיים ויצמן, בירך ירשוב כנציג הסגל הדיפלומטי. ירשוב ואנשי הנציגות גם השתתפו בחגיגות יום העצמאות והפגינו ידידות רבה. העיתונות בישראל דיווחה על הפגישות השונות של ירשוב עם ראשי מדינת ישראל.
בקרב אנשי השמאל בישראל זכה ירשוב ליחס אוהד במיוחד. במלאת 32 שנים למהפכת אוקטובר ערכה האגודה לידידות ישראל - ברית המועצות ב-5 בנובמבר 1949 עצרת בנוכחות כ-2,500 מוזמנים לציון האירוע. בעצרת נשא דברים ד"ר משה סנה, שאמר כי ברית המועצות היא המחסום היחיד מפני המזימה הבריטית-אמריקאית לקרוע את הנגב מעל מדינת ישראל. כן נשאו דברים אנשי השמאל היותר רדיקלי שמואל מיקוניס ממק"י ויעקב ריפתין ממפ"ם. הציר ירשוב שמר על אי התערבות בפוליטיקה הפנימית של ישראל ובחר שלא לשאת דברים בעצרת זו. אולם חוגים אחרים בציבוריות הישראלית הפגינו יחס קר כלפי הסובייטים וירשוב נמנע מלהזמין את נציגי העיתונות הלא שמאלית לחגיגות בצירות.
לשיאם הגיעו קשרי הציר ירשוב עם הציבור בישראל בטקס חנוכת "יער הצבא האדום" ב-22 ביוני 1950 בהר הרוח שליד קיבוץ מעלה החמישה. הטקס נערך בתאריך סמלי, שהוא יום פלישת הנאצים לברית המועצות. בטקס נכחו השרים זלמן שזר, דוד רמז, חברי כנסת, משוררים וסופרים ובהם אברהם שלונסקי ודוד שמעוני וכן האלוף (מיל.) יצחק שדה. לאחר דברי הברכה של הבכירים הישראלים נשא הציר ירשוב את דבריו. הוא פתח בדברי תודה למארגני הטקס ולתושבי ישראל על הברכות החמות והידידותיות שהובעו לעם הסובייטי, לממשלתו ולצבאו. הציר אמר: "העם הסובייטי גמר בכבוד את המשימה ההיסטורית ונתן חלקו במיגור גרמניה ועל ידי כך הציל עמים רבים משעבוד פשיסטי וממוות, ועל כן אין להתפלא שעמים רבים רוחשים תודה עמוקה לצבא הסובייטי. לאחר המלחמה עמד הצבא הסובייטי איתן על משמר השלום ומוכן להאבק למען השלום".
הצטננות היחסים, פיצוץ וניתוק היחסים

עד מהרה יחסי ברית המועצות-ישראל החלו להתדרדר. בברית המועצות וגרורותיה החל באותו זמן מסע תעמולה אנטי-ישראלית ואנטי-יהודית עזה. המסע לווה בשורה של משפטי ראווה בהם הועמדו לדין יהודים ואף ישראלים בהאשמות של היותם "סוכני האימפריאליזם האמריקאי", שכללו לעיתים האשמות בציונות וריגול למען ישראל. משפטים אלו כללו את משפטי פראג, משפט הרופאים ומשפטי הציונים ברומניה. בעקבות משפטי פראג, ציר ישראל בפראג, אריה קובובי, הוכרז כאישיות בלתי רצויה.
הידרדרות היחסים הגיעה לשיאה כאשר ב-9 בפברואר 1953, ביצעו אנשי מחתרת צריפין את הפיגוע בצירות הסובייטית, בה בניין הצירות נפגע קשות, ושלושה מאנשיה נפצעו, בהם קלאודיה ירשובה, אשתו של הציר ירשוב, שנפצעה קלות, והנהג של הצירות שנפצע קשה מרסיסים בבטנו.
ממשלת ישראל מיהרה לפרסם הודעת גינוי למעשה, שבה נאמר כי הפצצה פגעה "לא רק בנציגות דיפלומטית זרה אלא גם בנפש המדינה עצמה. ייעשו כל המאמצים כדי לגלות את הפושעים וכאשר יתגלו יובאו לדין ויבואו על עונשם. הממשלה מביעה לציר ברית המועצות ולעובדי הצירות, ובפרט לאלה הנמצאים עתה בטיפול רפואי את צערה העמוק ואת דאבון ליבה". ראש הממשלה דוד בן-גוריון אמר מעל בימת הכנסת כי "הביריונים אשר ביצעו פשע מתועב זה, יותר משהם שונאי מדינה זרה הם אויבי מדינת ישראל".
לאחר יממה הודיע הציר ירשוב כי לדעתו ההתנקשות היא תוצאה של התעמולה האנטי-סובייטית שמקורה בממשלת ישראל. ב-11 בפברואר 1953 בשעת לילה הזעיק אליו שר החוץ הסובייטי אנדריי וישינסקי את ציר ישראל במוסקבה שמואל אלישיב ומסר לידיו איגרת המודיעה על ניתוק היחסים הדיפלומטיים בין ברית המועצות לישראל והמכנה את התנצלותה של ממשלת ישראל כ"משחק רמייה". השר אמר לשגריר כי הפיצוץ הוכיח שבישראל אין תנאים מינימליים לקיום נציגות דיפלומטית סובייטית. הציר נדרש לעזוב מיד את מוסקבה. ציר ישראל ואנשי הצירות עזבו את מוסקבה במקביל ליציאתם של הציר ירשוב ואנשי הצירות את תל אביב. בזאת באו לקיצן קרוב לחמש שנים של יחסים דיפלומטיים בין שתי המדינות שהתחילו בהתרוממות רוח מיד עם כינון המדינה.
לאחר שובו של ירשוב למוסקבה הוא עבד במשרדים של משרד החוץ במוסקבה עד לשנת 1955, אז מונה שגריר בשווייץ, תפקיד בו כיהן עד לשנת 1957. בשנים 1957-1961 הוא היה במוסקבה. בשנת 1961 הוא התמנה לסגן המזכיר הכללי של אונסק"ו לתקופה של 3 שנים. בשנת 1968 ירשוב עזב את שרות המדינה. הוא מת בשנת 1981, בן 67 שנים במותו.
הערות שוליים

↑  מדינת ישראל וססס"ר החליפו צירים, על המשמר, 27 ביוני 1948
↑  הצירות הסובייטית בישראל בת 17, הצופה, 8 באוגוסט 1948
↑  הציר הרוסי מסייר בתל אביב, מעריב, 10 באוגוסט 1948
ביקור הציר הסובייטי בקריה, מעריב, 11 באוגוסט 1948
↑  מסביב לגת רימון, דבר, 13 באוגוסט 1948
↑  שליחותך תהיה לברכה לשתי ארצותינו ולעולם כולו, על המשמר, 18 באוגוסט 1948
↑  ירשוב חוזר לישראל, על המשמר, 14 באוקטובר 1949
↑  הציר הרומני חוזר, מעריב, 20 ביוני 1950
↑  ירשוב יחזור, חרות, 16 בפברואר 1951
↑  ירשוב יצא לרוסיה, מעריב, 27 במאי 1952
↑  ברעם תותחים וברנן ילדים, מעריב, 27 בנובמבר 1949
↑  הצירות הסובייטית מפגינה ידידות, מעריב, 25 באפריל 1950
הדים מיום העצמאות בארץ, חרות, 2 במאי 1952
↑  ראו למשל: הציר הרוסי סועד אצל הנשיא, חרות, 11 בדצמבר 1949
↑  תסתה אנטי סובייטית, על המשמר, 18 בנובמבר 1949
↑  מר ירשוב ראה מה שפאניושקין עושה בואשינגטון, חרות, 15 במרץ 1950
| ראשי הנציגות הדיפלומטית של ברית המועצות ורוסיה בישראל ישראל |
| --- | --- | --- |
| ברית המועצות (1923–1955)ברית המועצות | פבל ירשוב • אלכסנדר אברמוב • מיכאיל בודרוב • דמיטרי צ'ובאחין • אלכסנדר בובין |  |
| רוסיה רוסיה | אלכסנדר בובין • מיכאיל בוגדנוב • גנאדי טראסוב • פיוטר סטגני • סרגיי יאקובלב • אלכסנדר שיין • אנטולי ויקטורוב |  |
ירשוב יוצא מבית הצירות, המאובטח על ידי שוטרים וחיילים, מספר ימים לאחר הפיצוץ
עמנואל טוב

| --- | --- |

 לידה:  15 בספטמבר 1941 (בן 83) אמסטרדם, נציבות הרייך הולנד 
 שם לידה:  Menno Toff 
 ענף מדעי:  מדעי היהדות
 מקום לימודים:  אוניברסיטת הרווארד  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 מנחה לדוקטורט:  שמריהו טלמון, פרנק מור קרוס 
 מוסדות:  האוניברסיטה העברית בירושלים (1 באוקטובר 1965) 
 פרסים והוקרה:  פרס ישראל (2009)  פרס א.מ.ת. (2004) 
 בן או בת זוג:  ליקה טוב 
 מספר צאצאים:  3 
 www.emanueltov.info
 תרומות עיקריות
 חקר תולדות נוסח המקרא חקר מגילות קומראן וסופרי קומראן חקירה ממוחשבת של המקרא ומגילות מדבר יהודה
 
עמנואל טוב (נולד ב-15 בספטמבר 1941) הוא פרופסור אמריטוס בחוג למקרא שבאוניברסיטה העברית, חבר חוץ של האקדמיה הבריטית משנת 2006, חבר האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים משנת 2012, חבר חוץ של האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים משנת 2017, חתן פרס א.מ.ת. לשנת 2004 וחתן פרס ישראל לשנת 2009.
ביוגרפיה

עמנואל טוב נולד באמסטרדם שבהולנד בזמן הכיבוש הנאצי. בהיותו בן שנה מסרו אותו הוריו לטיפולה של משפחה נוצרית. הוריו נספו בשואה, וטוב גדל אצל דודיו באמסטרדם. הוא למד עברית ב"תלמוד תורה" ובד בבד למד בגימנסיה קלאסית, שם למד שפות קלאסיות ושפות אירופיות מודרניות. מגיל 14 היה פעיל בתנועת "איחוד הבונים" בהולנד וכעבור זמן היה מדריך בתנועה, בהיותו בן 18 נשלח להשתלמות במדינת ישראל; ב-1960 שב להולנד והיה שם מזכיר התנועה. ב-1961 עלה לישראל. למד לתואר ראשון במקרא וספרות יוונית ולתואר שני במקרא, שניהם באוניברסיטה העברית. במקביל ללימודיו עבד במפעל המקרא של האוניברסיטה העברית ושימש כמתרגל באוניברסיטה בחוג למקרא. בשנים 1967–1969 השתלם במחלקה ללימודי המזרח הקדום באוניברסיטת הרווארד. עשה את הדוקטורט בהדרכתם של הפרופסורים שמריהו טלמון מהאוניברסיטה העברית ופרנק מור קרוס מאוניברסיטת הרווארד, והגיש את עבודת הדוקטור ב-1973: נושא העבודה היה: "תרגום השבעים לספרי ירמיה וברוך". עם שובו לישראל עבד כאסיסטנט באוניברסיטה העברית ובמכון האוניברסיטאי של חיפה, שהיווה את הגרעין לאוניברסיטת חיפה. ב-1986 מונה לפרופסור מן המניין בשנת 1990 הופקד על הקתדרה על שם יהודה לייב מאגנס. שהה בשבתונים וכפרופסור אורח באוניברסיטאות אוקספורד, אופסלה בשוודיה, דושישה (קיוטו) שביפן, מק-קווארי וסידני שבאוסטרליה, סטלנבוש (אנ') שבדרום אפריקה, האוניברסיטה החופשית באמסטרדם (אנ'), אוניברסיטת פנסילבניה שבפילדלפיה, ואוניברסיטת האלה שבגרמניה. כמו כן שהה במכונים ללימודים מתקדמים באוניברסיטה העברית שבירושלים, בוואסנאר (הולנד), באוקספורד, גוטינגן ובפילדלפיה.
טוב היה מהעורכים הראשיים של מפעל המקרא של האוניברסיטה העברית, שהכין מהדורה ביקורתית של נוסח המקרא. הוא חבר מערכת בשני כתב עת, Dead Sea Discoveries ו-Journal of Jewish Studies, וישב בוועדה המדעית של הוצאת הספרים מאגנס. טוב הוא ממייסדי קרן המגילות (Dead Sea Scrolls Foundation) ובשנים 1991–2000 יושב-ראש הקרן; חבר המועצה האקדמית של מרכז אוריון לחקר מגילות מדבר יהודה של האוניברסיטה העברית; יועץ לסדרת המחקרים בהולנד Compendia Rerum Judaicarum ad Novum Testamentum; עמית בכיר של מרכז אוקספורד ללימודים עבריים מתקדמים וחבר כבוד בו.
בשנים 1990–2009 היה העורך הראשי של מפעל פרסום מגילות מדבר יהודה. במסגרת זאת הוא הוציא לאור 33 כרכי מהדורות מדעיות בסדרה שראתה אור באוקספורד בשם "תגליות במדבר יהודה", וכן שתי קונקורדנציות.
במסגרת נפרדת הוציא מהדורה אלקטרונית של כל המגילות הלא-מקראיות ומהדורה בת שישה כרכים לציבור הרחב.
כמו כן הוא יצר מהדורות אלקטרוניות של המקרא העברי והיווני.
עמנואל טוב נשוי לליקה לבית אה, ולהם שלושה ילדים וארבע נכדות.
פרסים ותוארי כבוד

2024 – הענקת מעמד של Highly Ranked Scholar - Lifetime מטעם ScholarGPS  (מקרא, # 1)
2023 – פרס ע״ש סלו וג׳נט ברון להצטיינות בחקירת החוייה היהודית
2021 – דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת קופנהגן
2019 – דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת סלצבורג
2017 – נבחר כחבר חוץ של האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים
2012 - נבחר כחבר האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים
2010 – מדליה שומרונית לשלום ולהישגים הומניטריים
2009 – פרס ישראל בחקר המקרא
2008 – דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת וינה
2006 – נבחר כחבר חוץ של האקדמיה הבריטית
2004 – פרס א.מ.ת. בחקר המקרא
1999–2004 – פרס הומבולט למחקר – גרמניה
2003 – מדליה ע"ש אובו אמיוס מטעם אוניברסיטת חרונינגן, הולנד.
מחקריו > תרגום השבעים

מחקריו של עמנואל טוב בתרגום השבעים התמקדו תחילה בהתפתחויות פנים-תרגומיות, ואט-אט עברו לעמוד על חשיבות תרגום זה לחקר המקרא: העיבודים הקדומים של תרגום השבעים, טכניקת התרגום, שחזור המקור העברי ("המצע העברי") של התרגום היווני, ערכו של תרגום השבעים לחקירה הטקסטואלית של המקרא, חשיבותם של ספרים מסוימים בתרגום השבעים לפירוש הספרים העבריים ולהבנת גלגוליהם הספרותיים, ולבסוף מקומו של המקור העברי של תרגום השבעים בהתפתחות נוסח המקרא.
מחקריו הראשונים של טוב בתרגום השבעים עסקו בעיבודים (רוויזיות) הקדומים של תרגום זה, שמטרתם הייתה לקרב את הנוסח היווני לטקסט העברי שהיה רווח בארץ ישראל במאה הראשונה לפנה"ס עד למאה השנייה לספירה. טוב השתית חקירה זו על עקרונות יציבים, בקבעו את אמות המידה להגדרת העיבודים ואפיונם. עיסוקו בטכניקת התרגום ובשחזור המצע העברי של תרגום השבעים הושפע מעבודתו המעשית במפעל המקרא של האוניברסיטה העברית. בחקירה זו שילב את עבודת השדה בניסוח כללים מופשטים להערכת הפרטים בתרגום השבעים בהפריה מתמדת. כללים אלה נוסחו בספרו על תרגום השבעים שצמח מתוך שיעוריו באוניברסיטה העברית – כל שנה על ספר אחר בתרגום השבעים.
מכאן עבר מרכז הכובד של התעניינותו של טוב בתרגום השבעים למהות של חקירת תרגום זה לחוקר המקראי, דהיינו חשיבות התרגום לחקירה הטקסטואלית ואף לחקירה הספרותית. אף כי לא היה החוקר הראשון ששיקע מאמצים בתחום זה, הוא הצעיד אותו קדימה באופן משמעותי. בספרי מקרא אחדים תרגום השבעים משקף מצע עברי שיש לקחתו בחשבון במלאכת הפרשנות מעבר לפרטים הקטנים, הן כאשר מצע עברי זה קדם לתוכנו של נוסח המסורה (יהושע, שמואל א טז-יח, ירמיהו, יחזקאל, ועוד), והן כאשר הוא בבחינת פירוש על נוסח המסורה (מלכים א, אסתר, ודניאל). לדידו, בכל הספרים הללו, לאחר שניתוח טכניקת התרגום כמתואר לעיל העלה שתרגום השבעים הוא עד מהימן לנוסח העברי שעמד לפניו, על פרשן הספר העברי להתייחס לתרגום השבעים. מבין כל העדים הקדומים של נוסח המקרא, המידע החשוב ביותר על שלבי ההתפתחות הספרותית גלום בנוסח המסורה ותרגום השבעים, מעט מגילות קומראן והנוסח השומרוני של התורה. טוב סבור אפוא שהעיסוק במקורות הקדומים של נוסח המקרא, כמו תרגום השבעים, מפרה את מלאכת פרשנות המקרא ואף מסייע בידינו להבין את השלבים האחרונים של התפתחות ספרות המקרא, בספרי מקרא מסוימים. טוב השפיע על התפתחות החקירה העכשווית של המקרא בארץ ובעולם המיטיבה להכיר עתה בחשיבות העיון במקורות הקדומים. במחקריו החדשים טוב מאפיין את המקור של תרגום השבים לתורה כמייצג תכונות הרמוניסטיות המשותפות עם התורה השומרונית.
מחקריו > התפתחות נוסח המקרא

טוב אינו מתאר את התפתחות נוסח המקרא מתוך תאוריות מופשטות, כמו חוקרים אחרים, אלא הוא יוצא מתוך הממצא בכתבי היד העבריים והתרגומים הקדומים. מעל לכל ברור שבימי בית שני התהלכו בעם נוסחים רבים של המקרא כפי שניכר מתוך הרב-גוניות הטקסטואלית של מגילות קומראן. כל מגילה הייתה שונה מרעותה, אבל בתוך רב-גוניות זאת אפשר להכיר קבוצות (משפחות) של מגילות. טוב הכניס גורם של יציבות בתוך החקירה על ידי חלוקה סטטיסטית של סוגי המגילות שנמצאו בקומראן. הוא גם חידש בהציגו את המגילות שנמצאו במקומות שונים כמשקפות מציאות חברתית-דתית שונה, מגילות מדבר יהודה (מלבד מגילות קומראן) משקפות את המציאות של חוגי החכמים (אחר כך: חוגי חז"ל) המתמקדים בנוסח המסורה, בעוד מגילות קומראן מסוימות משקפות מציאות אחרת, של חופש וחוסר-קביעות.
קבוצת הטקסטים המכונות - "התורה המשוכתבת" משמשת חוליה חשובה בטיעון זה. עשר שנים אחרי שפרסם חיבור זה, הכיר טוב בכך שהוא אינו כולל חיבור לא-מקראי שיש בו תורה משוכתבת, כי אם קבוצת טקסטים בעלי נוסח מקראי הכוללים רכיבים פרשניים רבים. גם טקסט זה משקף אפוא שלב משלבי התפתחות המקרא.
עיסוקו של טוב בתרגום השבעים ובחיבור "המקרא המשוכתב" הוביל אותו לחשיבה מחודשת על השלבים האחרונים של התפתחות ספרי המקרא ושאלת הנוסח הקדמון של ספרים אלה. לדעתו, השלבים הקדומים של ספרי המקרא המשתקפים בתרגום השבעים של שמואל א, ירמיהו ויחזקאל מראים שהניסוחים של ספרי המקרא התפתחו שלב אחר שלב. מציאות משוערת זאת מקשה עלינו לקבוע מה היה הנוסח המקורי של ספרי המקרא במובן המקובל של המילה. לדעת טוב, לא היה נוסח מקורי אחד, כי אם שורה של "נוסחים קדמונים". ראייה זאת פותחה במחקריו אחרי הופעת המהדורה השנייה של ספר המבוא לביקורת הנוסח בגרסתו האנגלית (2001) ויותר מזה במהדורה האנגלית השלישית (2012) ובמהדורה העברית השנייה (2013).
מחקריו > התפתחות נוסח התורה

במחקרים שבוצעו בעיקר החל ב-2010 עמנואל טוב התמקד בהתפתחות נוסח התורה. לדעתו נוסח התורה התפתח באופן שונה מזה של יתר ספרי המקרא, כנראה בשל הפופולריות שלו. נוסח המסורה משמר את הנוסח המקורי המשוער יותר טוב מאשר יתר הנוסחים, המכילים כולם רכיבים משניים שונים, במיוחד המסורת שהייתה פעם משותפת לתורה השומרונית ולתרגום השבעים. כמו כן, מספרם של ענפי הנוסח בתורה גדול יותר מאשר ביתר ספרי המקרא.