stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אינדפנדיינטה
היסטוריה > שנות ה-50

בשנת 1953 הקבוצה יצאה למספר משחקי ראווה באירופה שהבולט מהם הוא ניצחון 0-6 על קבוצת ריאל מדריד .
למרות ההצלחה בתקופה זו אלו הקבוצה לא הצליחה לזכות בתואר משמעותי בשנים אלו .
היסטוריה > שנות ה-60

אינדפנדיינטה החלה את שנות השישים עם זכייה באליפות, וזכתה שוב באליפות בשנת 1963. באותה עת, היו לקבוצה מעל 4,500 חברי מועדון, כמות שנחשבה לגדולה באותן שנים. שנת השיא של הקבוצה הייתה בשנת 1964, אז הפכה אינדפנדיינטה לקבוצה הארגנטינאית הראשונה שזוכה בתואר גביע ליברטדורס. אינדפנדיינטה שמרה על תוארה גם בשנת 1965. בשנת 1967, זכתה הקבוצה באליפות הליגה. הקבוצה הייתה מבין הקבוצות האחרונות שהשתמשו במערך של 5-3-2 (שני שחקני הגנה, שלושה קשרים וחמישה חלוצים).
היסטוריה > שנות ה-70

שנות ה-70 היו המוצלחות מבחינת הקבוצה, היא זכתה בתארים רבים ביניהם תואר האליפות מטרופוליטנו בשנים 1970 ו-1971, גביע ליברטדורס בשנים 1972, 1973, 1974 ו-1975, הגביע הביניבשתי בשנת 1973 עם ניצחון על יובנטוס וגביע אינטראמריקנה בשנים 1973, 1974 ו-1976. ריקרדו בוצ'יני, שהתפרסם בזכות יכולת המסירה שלו (מסירותיו זכו לכינוי "מסירות בוצ'יניות"), היה כוכב הקבוצה בשנים אלו. הוא שיתף פעולה עם דניאל ברטוני והשניים הרכיבו צמד ההתקפה שנחשב לאחד הטובים בעולם.
למרות הישגיה המרשימים של הקבוצה בעת ששיחקו בה, המשחק הזכור ביותר מאותה תקופה היה בגמר של אליפות הנסיונל בשנת 1978 מול קבוצת טאז'רס דה קורדובה. המשחק הראשון נערך ב-25 בינואר נערך באצטדיונה של אינדפנדיינטה והסתיים בתיקו 1:1. במשחק הגומלין בקורדובה הצליחה טאז'רס לעלות ליתרון 1:2 כשנותרו 15 דקות לסיום. בעקבות השער, התפתח ויכוח בין שחקני הקבוצה לשופט המשחק בסיומו הרחיק השופט שלושה שחקנים. אף על פי שנותרה עם 8 שחקנים בלבד ונותרו דקות אחדות לסיום המשחק, הצליחה אנדפנדיינטה להשיג את השוויון בזכות שער של בוצ'יני מבישול של ברטוני. בסיום חגגה הקבוצה את הזכייה בתואר הודות לחוק שערי החוץ.
היסטוריה > שנות ה-80

בשנת 1983 זכתה הקבוצה פעם נוספת בתואר אליפות המטרופוליטנו. בשנת 1984 השיגה הקבוצה את אחד מניצחונותיה המפורסמים ביותר לאחר שגברה בגמר הגביע הביניבשתי על קבוצת ליברפול, אז אלופת אירופה והקבוצה החזקה באירופה בתוצאה 0:1. התואר החשוב האחרון של הקבוצה בשנים אלו היה אליפות ארגנטינה בעונת 1988/1989.
היסטוריה > שנות ה-90

עם פרישתו של כוכב הקבוצה ריקרדו בוצ'יני, החלה דעיכתה של הקבוצה. הקבוצה לא הצליחה לזכות באף תואר משמעותי עד שנת 1994 אז זכתה באליפות הקלאוסורה, גביע הסופרקופה סודאמריקנה בשנים 1994 ו-1995 והרקופה סודאמריקנה גם כן ב-1995. זכייתה בתואר הרקופה ב-1995 הייתה התואר ה-15 של הקבוצה בזירה הבינלאומית ובכך השוותה שיא שהיה שייך למילאן, ריאל מדריד ובוקה ג'וניורס.
היסטוריה > שנות ה-2000

לאחר שבע שנים בהן לא הצליחה לזכות באליפות, הצליחה הקבוצה בהנהגתו של אמריקו גאז'גו לזכות פעם נוספת בתואר האפרטורה של שנת 2002. הקבוצה הציגה שחקנים צעירים רבים כדוגמת דניאל מונטנגרו, גבריאל מיליטו, לוקאס מולינה, פדריקו אינסואה ואנדרס סילברה. למרות הזכייה בתואר סבלה הקבוצה ממשבר ואף עמד בפני פירוק בשל חובות ענק שהסתכמו ב-50 מיליון דולר. הקבוצה ניצלה ב-ינואר 2006 הודות לקביעת בית המשפט הארגנטינאי שהקטין את חובתיה של הקבוצה. עם העברתו של הכוכב הצעיר סרחיו אגוארו לאתלטיקו מדריד תמורת 23 מיליון אירו, ההעברה הגדולה בהיסטוריית הכדורגל הארגנטינאי, קיוותה הקבוצה להתאושש. בשנת 2010 זכתה הקבוצה בגביע בינלאומי נוסף, גביע סודאמריקנה.
היסטוריה > העשור השני של שנות ה-2000

ב-15 ביוני 2013 ירדה הקבוצה, בפעם הראשונה בתולדותיה, לליגה השנייה בארגנטינה. ב-11 ביוני 2014 חזרה הקבוצה לליגה הבכירה לאחר שניצחה את הורקאן 0-2 במשחק שובר שוויון.
האצטדיון

עד עונת 2005 שיחקה הקבוצה באצטדיון הדובלה ויסרה המיושן שנחנך ב-4 במרץ 1928, במשחק נגד קבוצת פניארול מאורוגוואי והיה לאצטדיון הראשון בדרום אמריקה העשוי מבטון. ב-28 באוקטובר 2009, נחנך האצטדיון החדש של הקבוצה הליברטדורס דה אמריקה (בספרדית: Estadio Libertadores de América) על חורבות הדובלה ויסרה במשחק מול קולון שאותו ניצחה אינדפנדיינטה 2-3.
הדרבי של אבז'אנדה

יריבתה המושבעת של אינדפנדיינטה היא השכנה מאבז'אנדה ראסינג קלוב. המרחק בין אצטדיונה של ראסינג לאצטדיונה של אינדפנדיינטה הוא כ-100 מטרים בלבד. באחד המשחקים המפורסמים ביותר, דרש דייגו מיליטו, אז שחקן ראסינג, את הרחקתו של אחיו גאבי במשחק בו צפתה אימם של השניים.
תלבושת

החולצה המקורית של אינדפנדיינטה הייתה חצי כחולה וחצי לבנה, עם מכנסיים קצרים כחולים, אבל בשנת 1907, כאשר הנשיא אריסטידס הניגון צפה בקבוצת נוטינגהאם פורסט האנגלית, התלבושת האדומה משכה את תשומת לבו והוא החליט להעניק לקבוצה הצעירה מראה חדש וצעיר. ב-10 במאי 1908 שיחקה הקבוצה לראשונה בצבע האדום במשחק ביתי נגד באנפילד אותה הביסה בתוצאה 2-9. מאותו המשחק הצבע האדום אומץ גם בגלל זיהוי של מרבית ממייסדיה עם הסוציאליזם. באותה שנה במשחק מול קבוצת בריסטול מאורוגוואי שיחקה לראשונה הקבוצה עם המדים שמזוהים איתה עד היום (חולצה אדומה ומכנסים בצבע כחול). הקבוצה משתמשת עד היום בסמל המקורי בתלבושות החוץ והתלבושת השלישית שלה.
תלבושת > מייצרת המדים ונותנת החסות

| תקופה | מייצרת המדים | ספונסר ראשי |
| --- | --- | --- |
| 1979–1981 | אדידס | ללא |
| 1982–1985 | טופאר | ללא |
| 1985–1986 | טופאר | מיאטה |
| 1986–1988 | התרנגול הספורטיבי | מיאטה |
| 1988–1992 | אדידס | מיאטה |
| 1992–1997 | אדידס | אדאס |
1997–1998: טופאר
| 1999–2000 | טופאר | טרימדור |
| 2000–2001 | טופאר | אדאס |
| 2001–2002 | טופאר | independiente.com* |
| 2002–2004 | טופאר | טאראנטו |
| 2004–2005 | יומברו | טאראנטו |
| 2005–2006 | יומברו | פורחאר סאלוד |
| 2006–2009 | יומברו | גרופו מרקס |
| 2009–2011 | פומה | מוטומל |
| 2011–2012 | פומה | מוטומל |
| 2012–2014 | פומה | TCL |
| 2018–2014 | פומה | OCA |
| 2018 | פומה | קמינוס פרוטאגידוס |
| 2019 | פומה | - |
| 2019- | פומה | אסקודו סרגורוס |
* independiente.com הופיעה כספונסר של החולצה כדי לקדם את האתר החדש של הקבוצה
סטטיסטיקה

עונות בליגה הראשונה: 106 (1902-2012/13, 2014)
עונות בליגה השנייה: 5 (1908-1911, 2013/14)
עונות בליגה השלישית: 2 (1907)
הניצחון הגבוה ביותר: 1-11 על פלטנסה (1971)
ההפסד הגבוה ביותר: 8-0 לוולס סארספילד (1945)
מיקום הכי גבוה: 1 (16)
מיקום הכי נמוך: 20 (2)
מלך השערים: פרגוואי ארסניו אריקו - 295 שערים (מלך שערי הליגה בכל הזמנים)
מלך השערים בעידן החובבני: מיגל סאונאה - 199 שערים
מלך השערים בעונה אחת: מיגל סאונאה - 55 שערים (עונת 1922)
ממוצע השערים הגבוה לשחקן ארגנטינה מיגל סאונאה - 199 שערים ב-208 משחקים (0.96 שערים למשחק)
מלך השערים בגביע ליברטדורס : ארגנטינה לואיס ארטימה - 26 שערים
שיאן ההופעות: ריקרדו בוצ'יני - 638 משחקים
השחקן עם הכי הרבה תארים: ריקרדו בוצ'יני - 13 תארים
המאמן עם הכי הרבה תארים: חוסה פסטוריסה- 6 תארים
שיא ההעברות: סרחיו אגוארו - (28 מיליון דולר לאתלטיקו מדריד)
סגל נוכחי

נכון ל-23 ביוני 2024
שחקני עבר

ארגנטינה סרחיו אגוארו (2003 - 2006)
ארגנטינה מיגל אובייאדו (1983 - 1986)
צ'ילה רפאל אולארה (2003 - 2004)
ארגנטינה חורחה אולגיון (1979 - 1983)
קולומביה אלביירו אוסוריאגה (1994 - 1998)
ארגנטינה אוסקר אוסטארי (2005 - 2007)
ארגנטינהאוסקר אורטיס (1982 - 1983)
ארגנטינהאיטליה ריימונדו אורסי (1920 - 1928, 1935 - 1936)
ארגנטינה פדריקו אינסואה (2002 - 2005)
ארגנטינהלואיס איסלאס (1986 - 1995, 2002 - 2003)
ארגנטינה חואן אלוצ'נס (2005-2002, 2007-2006)
אורוגוואי אנטוניו אלסאמנדי (1978 - 1982)
ארגנטינהפרגוואי רוברטו אקואניה (1995 - 1997)
ארגנטינה לואיס ארטימה (1966 - 1968)
פרגוואי ארסניו אריקו (1934 - 1946)
ארגנטינה ראול באראנו (1961 - 1971)
ארגנטינה ריקרדו בוצ'יני (1972 - 1991)
ארגנטינה חורחה בורוצ'גה (1982 - 1985, 1995 - 1998)
ארגנטינה דניאל ברטוני (1973 - 1978)
ארגנטינה ארנסטו גריז'ו (1949 - 1957)
ארגנטינה ויסנטה דה לה מאטה (1937 - 1950)
ארגנטינה אנסו טוראסו (1975 - 1979, 1981 - 1985)
ארגנטינה גוסטבו לופז (1991 - 1995)
ארגנטינה עומאר לראוסה (1977 - 1980)
ארגנטינה לוקאס מארקה (2007-2011)
ארגנטינה אדוארדו מגליוני (1969 - 1973)
ארגנטינה דניאל מונטנגרו (2000, 2002 - 2003, 2006 - 2009, 2012 - 2014)
קולומביה פאריד מונדראגון (1995 - 2000)
ארגנטינה קרלוס מורטה (1982 - 1983)
ארגנטינה גבריאל מיליטו (1997 - 2003, 2012-2011)
ארגנטינה רובן נאבארו (1952 - 1966)
קולומביה קרלוס נאבארו מונטוז'ה (2003 - 2005)
ארגנטינה אנטוניו סאסטרה (1931 - 1942)
ארגנטינה פרנסיסקו סה (1971 - 1976)
ארגנטינה אנדרס סילברה (2003-2001, 2011-2009)
ארגנטינה מנואל סיאונה (1931 - 1933)
ארגנטינה מיגל סאנטורו (1962 - 1974)
ארגנטינה חאבייר פאהס (1995 - 1997)
ארגנטינה הוגו פארז (1993 - 1995)
ארגנטינה לוקאס פוסינרי (2002 - 2003, 2005-2004, 2007 - 2010)
אורוגוואי דייגו פורלאן (2000 - 2002)
ארגנטינה איגנסיו פיאטי (2009- 2010)
ארגנטינה ניקולס פרוטוס (2005)
אורוגוואי איבו פבוני (1965 - 1976)
ארגנטינה חוסה פסטוריסה (1966 - 1972)
ארגנטינה גבריאל קלדרון (1981 - 1983)
ארגנטינה נסטור קלאוסן (1980 - 1988, 1995 - 1996)
ארגנטינה אסטבן קמביאסו (1998 - 2001)
ארגנטינה מיגל ריימונדו (1969 - 1974)
ארגנטינה פטריסיו רודריגס (2012-2007)
ארגנטינה אסקייל בארקו (2016-2017)
תארים והישגים > תארים מקומיים > עידן חובבני

אליפות הליגה (2): 1922, 1926
גביעים לאומיים (6): 1914 קופה קומפטנסיה לה ניסיון, 1917 קופה דה קומפטנסיה ג'וקיי קלוב, 1918 קופה דה אונור, 1924 קופה דה קומפטנסיה, 1925 קופה דה קומפטנסיה, 1926 קופה דה קומפטנסיה
גביע לאומי - ליגה שנייה: גביע ברוליץ' 1909
תארים והישגים > תארים מקומיים > עידן מקצועני

אליפות (14): 1938, 1939, 1948, 1960, 1963, נסיונל 1967, מטרופוליטנו 1970, מטרופוליטנו 1971, נסיונל 1977, נסיונל 1978, מטרופוליטנו 1983, 1988/1989, קלאסורה 1994 ואפרטורה 2002.
גביעים לאומיים (3): קופה ד"ר קרלוס איברגורן 1938, קופה ד"ר קרלוס איברגורן 1939, קופה אסקובר 1939.
תארים והישגים > תארים בין-לאומיים

גביע ליברטדורס (7) (שיא) : 1964, 1965, 1972, 1973, 1974, 1975, 1984
גביע אינטראמריקנה (3): 1973, 1974, 1976
גביע סודאמריקנה (2) (שיא משותף) : 2010, 2017
סופרקופה סודאמריקנה (2): 1994, 1995
הסופר קאפ הדרום אמריקאי (1): 1995
הגביע הבין-יבשתי (2): 1973, 1984
גביע אלדאו (2): 1938, 1939
גביע סורוגה בנק (1) : 2018
תארים והישגים > טורנירים נוספים

1987 ליגיז'ה פרה-ליברטדורס, 1936 קרטאמן אינטרנסיונל נוקטורו (רוסאריו), 1941 קרטאמן אינטרנסיונל נוקטורו (רוסאריו), 1963 גביע סן מרטין של טוארס, 1975 גביע צ'וקאבמבאה (בוליביה), 1980 גביע הזהב (מאר דל פלאטה), 1981 גביע הזהב (מאר דל פלאטה), 1985 גביע הזהב (מאר דל פלאטה), 1993 גביע דריו לה גאסטה (טוקומן), 1994 גביע הנשיא קרלוס סאול מנם, 1995 גביע פרובינציה (אזור) מנדוסה, 1996 גביע הזהב (מאר דל פלאטה), 1997 גביע הזהב (מאר דל פלאטה), 1997 גביע החורף, 1999 גביע הזהב (מנדוסה), 2000 גביע Revancha (הגומלין) (מאר דל פלאטה), 2000 גביע החורף, 2001 גביע Revancha (הגומלין) (מאר דל פלאטה), 2001 גביע פרובינציה (אזור) ריו נגרו, 2002 גביע פרובינציה (אזור) מנדוסה, 2002 גביע אינטרפרוניסל (סלטה/טוקומן), 2002 גביע אבז'אנדה, 2003 גביע אבז'אנדה, 2004 גביע מאר דל פלאטה, 2004 גביע דאדיאה (איטליה), 2005 גביע סלטה, 2005 גביע דפנסיו (גביע מאה שנה, ניצחון על אינפנדיינטה דה מדיין), 2006 גביע המאה (טאז'רס ר.א.), 2007 גביע מאר דל פלאטה, 2008 גביע סלטה, 2010 גביע סלטה, 2012 גביע הזהב מאר דל פלאטה.
הערות שוליים

↑  אחרי שנה: אינדפנדיינטה שבה לליגה הראשונה בארגנטינה, באתר וואלה, 12 ביוני 2014
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1033392804  LCCN: n2003055080  VIAF: 136239475   WorldCat (עם VIAF): 136239475 
הסמל הראשון של המועדון, עדיין משתמשת בו במשחקי החוץ
אתיופיאן איירליינס

בואינג 737–800 של החברה
בואינג 300–767ER של החברה
בומברדיה דאש 8-Q400 של החברה
איירבוס A350 של החברה
אתיופיאן איירליינס (באמהרית: የኢትዮጵያ አየር መንገድ; באנגלית: Ethiopian Airlines) היא חברת התעופה הלאומית של אתיופיה.
החברה היא הגדולה באפריקה בכמות הנוסעים, מספר היעדים, צי המטוסים, וברווחיות. עם מעל 100 ערים שהיא משרתת היא ממוקמת רביעית בעולם במספר המדינות שאליהן היא טסה. החברה ממוקמת במקום ה-37 בעולם בדירוג של שנת 2021.
פעילות

בסיס החברה נמצא בנמל התעופה הבינלאומי אדיס אבבה בולה וממנו היא מפעילה קווי תעופה מאדיס אבבה לכ-107 יעדים בינלאומיים ל-75 מדינות בצפון אמריקה, אסיה, אירופה ואפריקה, ול-23 יעדים ברחבי אתיופיה.
החברה מפעילה מועדון נוסע מתמיד בשם ShebaMiles (שבאמיילז), המקיים הסכם הדדיות לצבירה ולניצול מיילים עם ברית חברות התעופה סטאר אלייאנס מאז שנת 2007. לחברה גם שותפות קוד עם אייר אירופה ועם סינגפור איירליינס. אתיופיאן איירליינס נמצאת בבעלות ממשלת אתיופיה ומעסיקה מעל 9,000 עובדים (2020). לפי מדיניות החברה, במטוסי הסילון שלה רק מחלקת יוקרה אחת המכונה "קלאוד ניין" (Cloud nine).
תולדות החברה

אתיופיאן איירליינס הוקמה ב-30 בדצמבר 1945 והחלה בשירות סדיר בין אדיס אבבה לקהיר ב-8 באפריל 1946. בשנת 1958 החלה החברה להפעיל קו טיסה לפרנקפורט וב-1998 החלה בטיסות טראנס-אטלנטיות. החברה זכתה בתואר "חברת התעופה הטובה באפריקה" בשנת 2003 והיא אחת החברות האפריקאיות היחידות השומרות על רווחיות. בשנת 2005 הזמינה החברה עשרה מטוסי בואינג 787, והיא החלה לקבל אותם ב-14 באוגוסט 2012.
בין השנים 2011–2018 זכתה החברה לתואר "חברת התעופה הטובה ביותר באפריקה".
צי המטוסים

צי המטוסים של החברה נכון למרץ 2021:
| כלי טיס | בצי | בהזמנה | נוסעים> C | נוסעים> Y | נוסעים> סה"כ | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| איירבוס A350-900 | 16 | 8 | 30 | 318 | 348 |  |
| בואינג 700–737 | 10 | — | 16 | 102 | 118 |  |
| בואינג 737–800 | 19 | — | 16 | 138 | 154 |  |
| בואינג 737-8MAX | 4 | 27 | 16 | 144 | 160 |  |
| בואינג 300–767ER | 3 | — | 24 | 221 | 245 | בתהליכי יציאה משירות |
| בואינג 300–767ER | 3 | — | 24 | 213 | 237 | בתהליכי יציאה משירות |
| בואינג 300–767ER | 3 | — | 24 | 211 | 235 | בתהליכי יציאה משירות |
| בואינג 300–767ER | 3 | — | 24 | 208 | 232 | בתהליכי יציאה משירות |
| בואינג 777-200LR | 6 | — | 34 | 287 | 321 |  |
| בואינג 777-300ER | 4 | — | 34 | 365 | 399 |  |
| בואינג 8–787 | 19 | — | 24 | 246 | 270 |  |
| בואינג 9–787 | 8 | 2 | 30 | 285 | 315 |  |
| בומברדיה דאש 8 Q400 | 28 | 4 | — | 78 | 78 |  |
| בומברדיה דאש 8 Q400 | 28 | 4 | 7 | 64 | 71 |  |
מטוסי מטען
| בואינג 737–800SF | 2 | — | מטען | מטען | מטען |  |
| בואינג 777F | 10 | — | מטען | מטען | מטען |  |
| סה"כ | 128 | 41 |  |  |  |  |
פעילות החברה בישראל

נכון לחודש יולי 2018, החברה הפעילה שתי טיסות יומיות בין נמל התעופה הבין-לאומי אדיס אבבה בולה לנמל התעופה בן-גוריון. הטיסות בוצעו במטוסי בואינג 737–800 ובואינג 737-8MAX .אתיופיאן הייתה החברה הראשונה שהנחיתה את מטוס הבואינג 787 בישראל.
תקריות

ב-15 בספטמבר 1988 נשאבו יונים למנוע מטוס בואינג 737 של החברה שהמריא בטיסה ET604 מבהר דר. המטוס ניסה לשוב ולנחות בשדה התעופה, אך התרסק ו-31 מ-104 הנוסעים ואנשי הצוות במטוס מצאו את מותם באירוע.
ב-23 בנובמבר 1996 נחטף מטוס בואינג 767 של החברה שהיה בדרכו מאדיס אבבה לניירובי בטיסה ET961. החוטפים הורו לטייס לטוס לאוסטרליה אך הדלק במטוס אזל והוא ביצע נחיתת חירום בים כ-500 מטר מחופי מורוני בקומורו. 123 מ-175 האנשים שהיו במטוס, ביניהם גם ישראלים, מצאו את מותם באירוע. למרות האבדות הכבדות מקובל שנחיתת החירום של הטייס שבוצעה על הצד הטוב ביותר, הצליחה להציל את חייהם של הניצולים.
ב-25 בינואר 2010 התרסק מטוס החברה מדגם בואינג 737 בים התיכון כ-3.5 קילומטרים מול חופי לבנון. המטוס שהיה בטיסה ET409 מביירות לאדיס אבבה, המריא מנמל התעופה הבינלאומי רפיק אל-חרירי בשעה 02:35, והתרסק לאחר מספר דקות במרחק של כשמונה קילומטרים דרומית-מערבית לנמל התעופה. עדי ראייה דיווחו כי המטוס עלה באש בטרם נפל אל הים. על המטוס היו 82 נוסעים, 51 מהם לבנונים, 23 אתיופים והיתר בני לאומים שונים, וכן שמונה אנשי צוות.
ב-17 בפברואר 2014 המריא מטוס החברה מדגם בואינג 300–767 בטיסה ET702 מנמל התעופה הבינלאומי אדיס אבבה בולה לנמל התעופה לאונרדו דה וינצי-פיומיצ'ינו ברומא, אך כחצי שעה לאחר ההמראה, בעת שהטייס יצא לשירותים, נחטף המטוס בידי טייס המשנה. המטוס נחת בנמל התעופה של ז'נבה, שם ביקש טייס המשנה מקלט מדיני. טייס המשנה נעצר, וכל הנוסעים ואנשי הצוות שוחררו בשלום שעתיים לאחר הנחיתה.
ב-10 במרץ 2019 התרסק מטוס מדגם בואינג 737 MAX של החברה בטיסה 302 שהיה בדרכו לניירובי בירת קניה, כשעל סיפונו 157 בני אדם. בעקבות כך ובעקבות התרסקות נוספת של מטוס מדגם זה, קורקעו ב-2019 מטוסי הבואינג 737-8MAX של החברה, שמאז הוסר.[דרוש מקור]
הערות שוליים

↑  דף מידע באתר של Ethiopian Airlines
↑  https://www.theeastafrican.co.ke/tea/business/kenya-airways-rises-10-places-in-global-aviation-ranking-3568444
↑  "אתיופייאן איירליינס חתמה על הסכמי קוד שרינג עם אייר אירופה וסינגפור איירליינס". פורט2פורט. נבדק ב-2017-05-22.
↑  "חברת אתיופיאן איירליינס - "חברת התעופה של השנה באפריקה"". פורט2פורט. נבדק ב-2017-06-05.
↑  אתיופיאן איירליינס הוכתרה כחברת התעופה הטובה באפריקה, באתר Passportnews, ‏29 בנובמבר 2018
↑  פרטי צי המטוסים של אתיופיאן איירליינס, באתר airfleets.net (באנגלית)
↑  AirDisaster.Com Accident Database - Accident Synopsis » 09151988, באתר AirDisaster.com(הקישור אינו פעיל, 10.3.2019)
↑  Special Report: Ethiopian Airlines Flight 961, באתר AirDisaster.com(הקישור אינו פעיל, 10.3.2019)
↑  Ethiopian Airlines jet crashes into sea off Beirut
↑  האתר הרשמי
↑  Ethiopian plane hijacked
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 16169801-3  VIAF: 181654595   WorldCat (עם VIAF): 181654595
מאיר בקשי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  נובמבר 1938 ט"ז בשבט ה'תרצ"ט ירושלים
 פטירה:  6 במרץ 2025 (בגיל 86) ו' באדר ה'תשפ"ה ירושלים, ישראל
 מקום קבורה:  הר המנוחות
 צאצאים:  אביעד בקשי
 מספר צאצאים:  5
 פרסים והוקרה:  יקיר ירושלים
 
מאיר בקשי (ט"ז בחשוון ה'תרצ"ט, נובמבר 1938 – ו' באדר ה'תשפ"ה, 6 במרץ 2025) היה איש חינוך ישראלי.
יקיר ירושלים לשנת ה'תשע"ט.
ביוגרפיה

נולד ברחביה בירושלים לבן-ציון ולטובה בהיה, ילידת חלב שבסוריה. אביו היה מראשי ועד העדה הספרדית בירושלים וממייסדי בית הכנסת "המתיבתא בית הראש"ל" ע"ש הראשון לציון הרב יעקב שאול אלישר וגבאי בית הכנסת "רבן יוחנן בן זכאי בעיר העתיקה" בירושלים. משפחתו התפרנסה מחנות מכולת שליד ביתם.
הוא האח הבכור של הרב אליהו בקשי דורון ואברהם בקשי דורון.
בילדותו למד בבית הספר הממ"ד "לדוגמה" ע"ש הראשון לציון הרב בן ציון מאיר חי עוזיאל.
למד בישיבת מרכז הרב, מכללת ליפשיץ ובאוניברסיטה העברית. בשנות לימודיו בתיכון ובסמינר עסק בהדרכת נוער בסיכון במועדוני תקוותנו במוסררה וליפתא.
ב-1960 החל ללמד בבית הספר לדוגמה לבנים. באותה שנה החל לשמש כשליח ציבור.
בהמשך היה גם סגן מנהל בית הספר. לאחר מכן התמנה למנהל הסמינר למורים וגננות בגבעת וושינגטון.
בשנת ה'תשכ"ט השתתף בהכנת תוכנית הלימודים במקרא בחינוך ממלכתי דתי.
עמד בראש המכון התורני לחינוך ותקשורת. בנוסף, היה אחראי על לימודי היהדות בטלוויזיה הלימודית, (שם יזם את התוכניות קשת וענן ושניים אוחזין) והגיש תוכניות שונות. הגיש סדרת טלוויזיה בנושא שירת הבקשות בהטלוויזיה הישראלית.
הרצה והיה סגן דיקן במכללה ירושלים. היה יו"ר ועדת היגוי של התכנית "חכמה בדרום" - השלוחה של המכללה באילת.
בשנת 2019 קיבל את יקיר ירושלים על העמדת דורות של מורים, מורות ור"מים בחינוך הדתי והחרדי בעיר, על הנחלה של ערכי צדקה וחסד ועל פעילות מגוונת לשימור המורשת הירושלמית כחזן וכחוקר הפיוט.
חיים אישיים

היה נשוי לשושנה (בת המקובל הרב יצחק דרזי) ואב לחמישה (ביניהם אביעד בקשי), והתגורר בקריית משה.
הערות שוליים

↑  עקיבא ווייס, הרב אליהו בקשי דורון נפטר אחרי שחלה בקורונה, באתר כאן | תאגיד השידור הישראלי, ‏13 באפריל,
2020
↑  ערוץ 7, אימו של הרב בקשי דורון הלכה לעולמה, באתר ערוץ 7, 1 באוקטובר 2016
↑  תכנית לימודים במקרא באתר דעת
↑  יורם ירקוני, פותחים תקשורת, כל העיר, 12 ביוני 1986
↑  נ. ורדי, הטלוויזיה חוזרת ללימודים, מעריב, 1 בספטמבר 1985
↑  טלוויזיה, דבר, 19 בינואר 1973
↑  נעמי גל, דו קרב בשיר, מעריב, 29 בינואר 1976
↑  בצאת השבת "קמתי באשמורת", דבר, 22 בספטמבר 1978
↑  טלוויזיה, דבר, 25 בספטמבר 1981
↑  אלפון צוות מכללה ירושלים
↑  יקירי ירושלים לשנת ה'תשע"ט
↑  אלו הזוכים באות יקיר ירושלים, באתר ערוץ 7, 29 במאי 2019
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007460989305171
Happy That You Found Me

| --- | --- |

 סינגל בביצוע דני סאוסדו
 יצא לאור:  2 במרץ 2024
 שפה:  אנגלית
 אורך:  3:00
 חברת תקליטים:  טן מיוזיק גרופ
 כתיבה:  דני סאוסדו, ג'ון מרטין, קריסטופר פוגלמארק, מישל זיטרון
"Happy That You Found Me" (בתרגום חופשי לעברית: "שמח שמצאת אותי") הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמר השוודי דני סאוסדו. הוא יצא לאור ב-2 במרץ 2024 בהוצאת חברת התקליטים טן מיוזיק גרופ, כסינגל שלא מתוך אלבום אולפן.
השיר הגיע למקום העשירי במצעד הסינגלים השוודי, "סוורייטופליסטן".
רקע וכתיבה

השיר נכתב על ידי סאוסדו עם ג'ון מרטין, קריסטופר פוגלמארק ומישל זיטרון.
ב-1 בדצמבר 2023 אישר תאגיד השידור השוודי כי סאוסדו עתיד להשתתף בקדם הארצי לאירוויזיון, מלודיפסטיבלן, עם השיר "Happy That You Found Me".‏ הוא התחרה במקצה הרביעי, שנערך ב-24 בפברואר 2024 באסקילסטונה. בסיום סבב ההצבעה הראשון דורגה במקום הראשון, והעפיל לשלב הגמר. בשלב הגמר סיים במקום השישי עם 74 נקודות.
וידאו קליפ

לשיר לא פורסם וידאו קליפ רשמי אך ב-2 במרץ 2024 הועלה לערוץ היוטיוב של סאוסדו קטע אודיו רשמי שלו. נכון למרץ 2025 עומד מונה הצפיות של הקליפ על כ-230 אלף צפיות.
מיקומי שיא

|   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2024)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2024)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2024)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2024)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  שוודיה | סוורייטופליסטן | 10 |  |
היסטוריית יציאות לאור

| אזור | תאריך יציאה | פורמט | חברת תקליטים | מקור |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| עולם | 2 במרץ 2024 | הזרמת מוזיקה • הורדה דיגיטלית | טן מיוזיק גרופ |  |
הערות שוליים

↑  Van Waarden, Franciska (2023-11-01). "Sweden: Melodifestivalen 2024 Participants Revealed on December 1st". Eurovoix (באנגלית בריטית). נבדק ב-2023-11-01.
↑  "The 30 artists competing in Sweden's Melodifestivalen 2024". Eurovision.tv. European Broadcasting Union (EBU). 2023-12-01. נבדק ב-2023-12-01.
↑  "Melodifestivalen 2024 - Deltävling 4: Eskilstuna". Mellopedia (בשוודית). SVT. נבדק ב-2024-02-03.
↑  "Melodifestivalen 2024 - Final: Stockholm". Mellopedia (בשוודית). SVT. נבדק ב-2024-02-03.
↑   Happy That You Found Me, סרטון  באתר יוטיוב
↑  "Veckolista Singlar, vecka 11". Sverigetopplistan. נבדק ב-15 במרץ 2024. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Happy That You Found Me - Single, אפל מיוזיק
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz work: e921c537-2726-45ce-b173-743b4792b99c
ג'ו ליברמן

ג'וזף איזדור "ג'ו" ליברמן (באנגלית: Joseph Isadore "Joe" Lieberman; ‏24 בפברואר 1942 – 27 במרץ 2024) היה פוליטיקאי יהודי-אמריקאי.
ליברמן ייצג את מדינת קונטיקט בסנאט האמריקאי, ונחשב לסנאטור היהודי האורתודוקסי הראשון בהיסטוריה של ארצות הברית. הוא היה מועמד המפלגה הדמוקרטית לתפקיד סגן נשיא ארצות הברית בשנת 2000, כעמיתו למרוץ של אל גור. התמודד על מועמדות המפלגה הדמוקרטית לנשיאות בשנת 2004, וכשל מיד בתחילת המירוץ. ליברמן הוא היהודי היחיד שהיה מועמד מטעם אחת משתי המפלגות הגדולות למשרת סגן הנשיא.
ביוגרפיה > נעוריו ותחילת דרכו

ליברמן נולד בסטמפורד שבקונטיקט. אביו היה בן למהגרים מפולין, ואמו בת למשפחה שהגיעה מאוסטריה. הוא התחנך בבתי ספר ציבוריים בסטמפורד, וסיים תואר ראשון (1964) ותואר במשפטים (1967) באוניברסיטת ייל.
עוד בתקופת לימודיו היה פעיל פוליטית. ב-1963 הוא השתתף במצעד לוושינגטון של מרטין לותר קינג (הידוע בשל נאום "יש לי חלום" שנשא קינג), ונסע למיסיסיפי כדי לצרף אפרו-אמריקנים שם לרשימת המצביעים.
ב-1968 עמד בראש מטה הבחירות של רוברט קנדי בבחירות המקדימות בקונטיקט, וב-1970 נבחר לראשונה לסנאט של קונטיקט, וב-1974 היה לראש הרוב הדמוקרטי בו. ב-1980 ניסה להתמודד על מושב בבית הנבחרים של ארצות הברית, אך הפסיד במרוץ בשל הסחף הרפובליקני שהביאה בחירתו של רונלד רייגן לנשיאות. ב-1982 נבחר להיות התובע הכללי של קונטיקט, ובתפקיד זה התבלט בתחומי הגנת הצרכן והגנת הסביבה.
ביוגרפיה > בסנאט האמריקני

ב-1988 נבחר לראשונה לסנאט של ארצות הברית, אחרי שניצח בהפרש קטן את לוול ויקר הרפובליקני שייצג את המדינה בסנאט במשך 3 קדנציות רצופות, אולם סבל מכך שהיה מתון ועצמאי מידי עבור האגף הקיצוני יותר במפלגה הרפובליקנית שנמנע מלתמוך בו. בבחירות של 1994 ניצח ליברמן כבר ברוב גדול.
בסנאט ליברמן היה באגף המתון של המפלגה הדמוקרטית, ופעל לקרבה למרכז המפה הפוליטית. לקראת הבחירות המוקדמות של 1992 היה מראשוני התומכים במועמדותו לנשיאות של ביל קלינטון (אותו הוא הכיר לראשונה כשקלינטון היה מתנדב במסע הבחירות הראשון שלו לסנאט של קונטיקט). למרות שברוב הנושאים (כמו הפלות, פיקוח על נשק, ואיכות הסביבה) תמך בעמדות המסורתיות של מפלגתו, הוא לא היסס להפגין עמדות עצמאיות בנושאים כמו הפניית כסף ממלכתי לחינוך פרטי ("school vouchers"), ולהפגין קו ניצי יחסית. כך היה אחד מעשרת הסנטורים הדמוקרטיים (בהם אל גור) שתמך ביציאה למלחמת המפרץ.
הוא פרץ לתודעת הציבור האמריקני הרחב ב-1998, בעת פרשת מוניקה לווינסקי, כאשר למרות קרבתו לקלינטון היה הסנאטור הדמוקרטי הראשון שגינה את התנהגותו של ביל קלינטון בפרשה, וכינה בנאום בסנאט את התנהגותו של קלינטון "בלתי מוסרית" ו"מחפירה".
ביוגרפיה > מועמדות לסגנות הנשיא

בשנת 2000 בחר בו אל גור כשותפו למרוץ בבחירות לנשיאות. בכך הוא הפך ליהודי הראשון שהתמודד על תפקיד סגן נשיא ארצות הברית. הבחירה בו פורשה בין השאר כניסיון של גור לבדל את עצמו מקלינטון ופרשת מוניקה לווינסקי, על ידי צירופו של ליברמן - שמתח ביקורת קשה על קלינטון בפרשה, ושנודע בשל עמדות שמרניות יחסית בנושאי מוסר. אמונתו הדתית המוצהרת של ליברמן אף עזרה לגור בקרב מצביעים נוצרים דתיים שהעריכו את דבקותו של ליברמן באמונתו ובדתו.
בשנת 2000 התקיימו גם הבחירות על המושב של ליברמן בסנאט, וליברמן בחר לרוץ במקביל לקדנציה שלישית – דבר שעורר ביקורת מסוימת בקרב אנשי המפלגה הדמוקרטית, הן משום שבכך הוא הפגין חוסר אמון בסיכויי ההצלחה של גור ושלו, והן משום שלו נבחר לסגנות הנשיא, את מקומו בסנאט היה תופס לשנתיים מינוי של מושל קונטיקט, שהיה באותה עת רפובליקני. בכך הוא סיכן את הסיכוי של הדמוקרטים לזכות שוב ברוב בסנאט.
בבחירות השנויות במחלוקת לנשיאות הפסידו גור וליברמן על חודם של מאות קולות בודדים בפלורידה, אולם ליברמן ניצח ברוב גדול בבחירות על מושבו בסנאט.
כשנה וחצי מאוחר יותר מתח ליברמן ביקורת על ניהול מסע הבחירות על ידי גור, וטען שהוא התנגד לקו הפופוליסטי לטענתו של "העם נגד בעלי העוצמה".