מתנדבי היישוב לצי המלכותי הבריטי
תרומת המתנדבים להקמת ציי ישראל

תרומת יוצאי הצי הבריטי להקמת חיל הים הייתה במספר מישורים.
ניצול כישרונם הטכני בהשמשת אוניות צי הצללים לאוניות מלחמה מאולתרות. היה זה מבצע מורכב מאחר שהבריטים שלטו בנמל חיפה עד ל-30 ביוני 1948 ולכן העבודה נעשתה בחשאי. מתוך 10 אוניות מעפילים שהיו קשורות לשובר הגלים בנמל חיפה, היו שלוש קורבטות לשעבר מן הצי הקנדי שהפכו ייעוד להבאת מעפילים. היו אלו "ההגנה" ק.20, "ווג'ווד" ק. 18, ו"צפונית" א. 16 שוברת קרח לשעבר תחת דגל אמריקאי. סקר שנערך על ידי מומחים מחו"ל קבע שלא ניתן לשפצן למצב הפלגה. מתנדבי הצי המלכותי הבריטי שיפצו כלי שיט אלו תוך תקופה קצרה. בתי מלאכה לעבודות ציבוריות ומסגריות פרטיות בחיפה. תוקנו מערכות צנרת, חשמל, ניווט ובטיחות. עיקר המלאכה נעשתה מול נמל תל - אביב כולל חימוש וציוד כנהוג באוניות מלחמה. בפרוץ מלחמת העצמאות הפליגו האוניות בחימוש קל ביותר. סמל האלתור והתעוזה והסוואה הייתה "הצפונית" הידועה כ א-16 כשבחרטומה מוצב תותח דמה שהותקן על ידי יריעות ברזנט צבועות בצבעי הסוואה.
כתיבת נוהלי חיל הים הנבנה ונוהגי חיל הים במתכונת הצי הבריטי. עבודה זו נעשתה בעיקרה על ידי שלמה יעקבסון ואריה קוטיק, ששירת בבריגדה ביחידת תובלה 650.
הקמת מסגרות טכניות בחיל הים. יוצאי הצבא הבריטי נקלטו בעיקר בתפקידים טכניים. רבים מהם הגיעו למספנה, למחלקת תיקון אוניות בראשה עמדו סא"ל שטוייר מהנדס חשמל ולשעבר קצין בצי הבריטי שנתמנה כמהנדס ראשי של החיל, ואל"ם ג'ו נוביק, לשעבר תת-קצין בצי הבריטי. לאגף ההנדסה נתמנו המהנדסים בנימין קסל, שניידר, לותר, מסינגר לשעבר קצינים בצי הבריטי. ולבסיס ההדרכה של החיל, בעיקר במגמת מכונות: איגרא, מוריס, בראון. היו גם ששירתו על הספינות, בעיקר כקציני מכונה כזוהר גרייף קצין מכונה ראשי במשחתת אילת.
המחסור הכללי בישראל באנשי מקצוע הוביל למאבקים על גיוסם של חלק מהאנשים המקצועיים יותר. לדוגמה, תכתובת בעניין המהנדס ישראל קירשטיין ששירת בצי הבריטי. קירשטיין היה קבלן אזרחי שעבד רבות בתיקון אוניות בריטיות בנמל חיפה ונחשב לגדול ביותר בתחום זה בארץ והוגדר על ידי הצי הבריטי כטוב ביותר במזרח התיכון. הוא מונה על ידי גרשון זק ב-24 במאי 1948 כקצין אחראי לתיקון האוניות כיוון שהוא היחיד בארץ המכיר אוניות מלחמה, הצבת כלי נשק עליהן וכל צרכיה. מאידך, בן-גוריון דרש אותו להקמת התעשייה הצבאית. יוצאי הצי הבריטי התקדמו בחיל הים ותרמו להעצמת כוחו וכמו כן תרמו לפיתוח הצי המסחרי והקימו את משמר החופים.
אל"ם יוסף (ג'ו) נוביק הקים וניהל את מספנת חיל-הים בשנותיה הראשונות. תפקידו היה בעקבות שירותו ב-RN והכשרת אוניות מעפילים עבור חיל הים. חזונו היה הקמת בית ספר להכשרת נוער למקצועות המספנה השונים למרות הקשיים בהגשמתו.
יהושע להב (שניידמסר), בוגר בית הספר הימי בחיפה מחזור א' (1942), עבר באפריל 1948 מחטיבת כרמלי לחיל הים. הוא היה קצין מכונות ימי בהכשרתו, ואחרי שיפוץ כלי השייט הראשונים חזר להפליג. בינואר 1949 היה בצוות שהביא את ק-28, הפריגטה הראשונה של חיל הים. להב היה בין מקימי מחלקת ההנדסה של החייל תחת פיקודו של ג'ו נוביק. לאחר לימודי הנדסה ימית בישראל ומחוצה לה ורכישת ניסיון נוסף במספנה קיבל את הפיקוד על מספנת חיל הים בשנת 1961. עבודת שיפוץ צוללת הייתה האתגר הגדול של תקופה זו במספנה ולאחר מכן נשלח לאנגליה כראש משלחת רכש צוללות שם שהה בין השנים 1964 ו-1968. להב מונה לרמחצ"ד באפריל 1968 כאחראי על הלוגיסטיקה של החיל. תקופה בה עמדו בפני חיל הים אתגרים חדשים, בין היתר משום התארכות הגבולות הימיים של המדינה לאחר מלחמת ששת הימים. המחצ"ד היה אחראי להכנת הסטילים שהגיעו "עירומים" משרבור, כולל הרכבת מערכות הנשק. קליטת הסטילים והדבורים חייבה שינוי תפיסה בלוחמה הימית ומחצ"ד נדרש להיערך לקליטת הכלים החדשים. בשנת 1971 סיים להב את שירותו בחיל הים בדרגת אל"ם, הדרגה הגבוהה ביותר אליה הגיע יוצא הצי הבריטי בחיל הים.
סא"ל שטוייר (שרטון) שירת בצי המלכותי בדרגת לוטננט מהנדס חשמל, היה מהנדס ראשי של חיל הים לימים נתמנה לנספח הימי של צה"ל בלונדון.
זאב ורדי הקים את בית הספר לימאות בבה"ד חיל הים בחיפה. קיבל את המשימה להקים משטרה צבאית ימית ביפו, בעזרת דב הקר, כאשר הדפוסים הועתקו מהאנגלים. ורדי מונה למפקד מחנה הנמל בכפוף למפקד הנמל. לאחר איחוד היחידות, מונה למפקד המחנה ומפקד המשטרה הצבאית הימית בחיפה. מינויו הבא היה בשייטת הקטנה, כסגן מפקד על פ-53. עבר להדרכה בבה"ד, הקים את בית הספר לימאות בבה"ד והיה מפקד בית הספר לתותחנות וימאות ואף היה קצין התותחנות הראשי של שייטת המשחתות, העביר את הקורס הראשון של סמלי סיפון, פיקד על הנוגה והיה הרל"ש של שלמה אראל, מפקד חיל הים. עם שחרורו עבר לחברת צים ושם היה ראש מחלקת הדרכה וקדטים.
שלמה יעקבסון היה מפקד בסיס הקליטה הרשמי של חיל הים שהוקם בבסיס המכ"ם הבריטי לשעבר בסידנא עלי. לבסיס הגיעו חיילים אשר אותרו על ידי נציגי חיל הים בבסיסי הקלט של אכ"א, בהם משוחררי הצי הבריטי, בוגרי אגודות ימיות ובעלי ניסיון ימי קודם. דגש ניתן לקליטת אנשים בעלי ידע טכני, אשר הופנו לבתי המלאכה בחיפה והיוו את השלד של מספנת חיל הים ומאוחר יותר של מספנות ישראל. יעקבסון שירת בצי הבריטי בדרגת רס"ר, ולכן העדיף בוגרי הצי הבריטי. לאחר תקופה קצרה הוענקה לו דרגת קצונה והוא מונה כמפקד בסיס יפו ולימים ראש מחלקת השלישות של החיל וכותב נוהג חיל הים.
המתנדבים סא"ל אדם ענב ווינטראוב וסא"ל זאב בר-זאב פרקש שירתו כאנשי מכונה בחיל הים. אדם ענב שירת כראש ענף חשמל והיה בצוות שהביא את המשחתת אילת לישראל. זאב בר-זאב היה קצין מכונה במשלחת הראשונה לשרבור בפרויקט שלכת.
אדמונד וילהלם ברילנט, שירת בבסיס Massawa בצי הבריטי. היה בפלוגת הנמל ועסק בהכשרת אוניות מעפילים להפכן כאוניות חיל הים הישראלי. מניסיונו בצי הבריטי, הקים 'מדור בקרת נזקים' והנהיג את 'אימון הצפה'. ברילנט הקים את ה'ילת"מ'. היה 'הקצין הבודק' עם תפישת המשחתת המצרית איברהים אל אוול במבצע סיני וניתח בדו"ח שלו את הקרב הימי והתקיפה האווירית. במהלך תפקידיו במספנות חיל הים וכקצין מטה בענף הנדסה ואדריכלות ימית, שיפר את לוחות המטה להסבת סירות דיג לאוניות משמר שנקראו יחידת סד"ג ושינה מהותית תהליכים אופרטיביים במהלך ההסבה, ממספר ימים למספר שעות. ברילנט הושאל לצים לפרויקטים של בניית אוניות בצרפת. לאחר שחרורו, עבד כארכיטקט ימי בצים. בצרפת, היה מפקח טכני של בניית האוניה שלום במספנות "לשנטייה דה לה אטלנטיק" וכן ה"קשת" וה"נגה" במספנות "טולון". בשנת 1969 תכנן את תדלוק ספינות הטילים מבצע נועה במצר גיברלטר על ידי א.מ-לאה.
.
זאב הים שנשלח לאירופה כשליח הרכש של חיל הים, רכש את סירות הנפץ שהטביעו את אוניית הדגל של הצי המצרי האמיר פארוק. עשר שנים קודם, היה ראש מחלקת השיט של בית הספר הימי בחיפה, לימים בית הספר לקציני ים עכו ע"ש כ"ג יורדי הסירה.
מלבד תרומתם העיקרית של המתנדבים להקמת הצי הישראלי ובו חיל ים ותרומתם לצי הסוחר, היו משוחררים שאף קידמו את התעשייה בארץ ואת התיירות. בהם ששירתו בבסיס מאסאווה כמו מייסד מפעל המתכת תורן בחיפה ומשה קיל ממקימי הפארק הלאומי ברמת-גן.
בין המתנדבים היו סמי עופר, לימים קצין בחיל הים הישראלי בדרגת סא"ל ולאחר מכן לאיל ספנות ובעליה של חברת צים. עוד מתנדב שהתפרסם היה דן בן אמוץ, אולם הוא סולק מהצי כבר בשלב הטירונות בשל בעיות משמעת.