stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ולדיסלב סורקוב
קריירה פוליטית (1999–2020) > יועץ אישי של פוטין, 2013 עד 2020

בשתי כהונותיו הראשונות של פוטין כנשיא, נחשב סורקוב כ"קרדינל אפור" של הקרמלין, עקב יצירת מערכת השלטון "דמוקרטיה ריבונית" של רוסיה והכוונת התעמולה שלה בעיקר באמצעות שליטה בטלוויזיה המופעלת על ידי המדינה. ב-20 בספטמבר 2013 מינה ולדימיר פוטין את סורקוב כעוזרו בסגל הנשיאותי. הוא גם הפך ליועצו האישי של פוטין בנושא היחסים עם אבחזיה, דרום אוסטיה ואוקראינה.
ב־17 במרץ 2014, יום לאחר משאל העם על קרים, הפך סורקוב לאחד האנשים הראשונים שהועמדו תחת סנקציות על ידי הנשיא ברק אובמה, שהקפיא את נכסיו בארצות הברית ומנע ממנו כניסה לארצות הברית. סורקוב הגיב על כך באומרו: "הדברים היחידים שמעניינים אותי בארצות הברית הם טופאק שאקור, אלן גינזברג וג'קסון פולוק. אני לא צריך ויזה כדי לגשת לעבודה שלהם."
ב-21 במרץ 2014 האיחוד האירופי הציב את סורקוב ברשימת הסנקציות שלו, המונע ממנו כניסה לאיחוד והקפאת נכסיו באיחוד.
בפברואר 2015 האשימו הרשויות באוקראינה את סורקוב בארגון צלפים להרוג מפגינים וכוחות משטרה במהלך היברומאידן האוקראיני בינואר 2014. האשמה זו נדחתה על ידי ממשלת רוסיה כ"אבסורדית". אף על פי שנאסר על כניסתו לאיחוד האירופי, סורקוב ביקר בהר אתוס ביוון כחלק ממשלחתו של פוטין לאתר הקדוש במאי 2016.
ב-11 בפברואר 2019 פרסם סורקוב במאמר Nezavisimaya Gazeta "המדינה ארוכת-הטווח של פוטין", המתאר את עיקרי המונח "פוטיניזם" שהוצע על ידו. הכתבה עוררה סערה בתקשורת.
קריירה פוליטית (1999–2020) > פיטורים ומעצר

ב-18 בפברואר 2020, נשיא הפדרציה הרוסית ולדימיר פוטין פיטר את ולדיסלב סורקוב מתפקיד עוזרו, מה שנבע מצו רשמי שפורסם באתר הקרמלין.
בבוקר ב-11 באפריל 2022, חבר הדומה לשעבר איליה פונומריוב הודיע בערוץ הטלגרם שלו כי ולדיסלב סורקוב נמצא במעצר בית בשל מעילה בכספים בדונבאס מ-2014.על דיווחים כי סורקוב מוחזק במעצר בית, התייחס מזכיר העיתונות של נשיא רוסיה דמיטרי פסקוב, שאמר כי אין לו מידע בעניין זה.
חיים אישיים

סורקוב התחתן פעמיים. נישואיו הראשונים, ליוליה פטרובנה וישנבסקאיה בשנת 1987, הסתיימו בגירושים בשנת 1996. בנישואיו השניים התחתן סורקוב עם נטליה דובוביצקאיה, מזכירתו בהיותו מנהל בבנק מנאטפ, בטקס אזרחי בשנת 1998. לסורקוב ארבעה ילדים: ארטיום (נולד ב־15 באוקטובר 1993), הילד הביולוגי של יוליה שאימץ במהלך נישואיו הראשונים; רומן (יליד 2002), מריה (ילידת 2004), וטימור (נולד בשנת 2010), ילדים ביולוגיים שלו ושל נטליה.
סורקוב הלחין שירים וכתב טקסטים למוזיקאי הרוק הרוסי ואדים סמוילוב, לשעבר חבר הלהקה אגתה קריסטי. הוא דובר אנגלית וחובב את שירתם של דור הביט כמו אלן גינזברג.
פקח בן רמליהו

פֶּקַח בֶּן רְמַלְיָהוּ היה מלך ישראל ולפי הכרונולוגיה המסורתית מלך על ממלכת ישראל בשנים 735 עד 732 לפנה"ס.
פקח הוא חלק מרשימה בת 53 דמויות מקראיות, שאושרו במחקר מבחינה ארכאולוגית כדמויות היסטוריות.
ראו גם

מלחמת פקח ואחז
הערות שוליים

↑  Purdue researcher verifies the existence of 53 people mentioned in the Hebrew Bible, בעקבות מחקר שנערך באוניברסיטת פורדו, אינדיאנה, ארצות הברית
↑  רשימת הדמויות מופיעה בסוף מאמר זה
↑  ספר מלכים ב', פרק ט"ו, פסוק כ"ז
↑  ספר דברי הימים א', פרק ה', פסוק כ"ו
↑  ספר מלכים ב', פרק ט"ו, פסוק כ"ט
↑  מרדכי כוגן, אסופת כתובות היסטוריות מאשור ובבל: מאות ט-ו לפסה"נ, בהוצאת ספריית האנציקלופדיה המקראית, מוסד ביאליק ירושלים. כתובת 13, עמ' 46 - 49
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007513675305171  PLWABN: 9810659986905606  GND: 1147231753  VIAF: 301265109   WorldCat (עם VIAF): 301265109
קוקר ספניאל

| --- | --- |

קוקר ספניאל אנגלי
 ארץ מוצא:  קוקר ספניאל אנגלי – בריטניה קוקר ספניאל אמריקאי – ארצות הברית
 שימושים:  קוקר ספניאל אנגלי – איתור סמים וחומרי נפץ קוקר ספניאל אמריקאי – שעשועים ולוויה
 קבוצה:  כלבי רטריבר וספניאל
 תכונות
 משקל:  12–16 ק"ג
 גובה כתפיים:  40 ס"מ
 תוחלת חיים:  10–18 שנים
 אופי:  פיקח, ממושמע, צייתן, אנרגטי, חברותי ונאמן
 אילוף:  הסתגלות גבוהה
 תיאור:  צבעם שחור או זהוב. פרוותם ארוכה ולרוב מתולתלת, אוזניהם גדולות מאוד ביחס לראשם.
קוקר ספניאל (באנגלית: Cocker Spaniel) הוא גזע של כלב ציד בגודל בינוני. ישנם שני גזעים של כלבי קוקר ספניאל: קוקר ספניאל אנגלי וקוקר ספניאל אמריקאי. מקורו של הקוקר ספניאל באנגליה. מקובל לחשוב שהמלה "קוקר" נגזרה מהשימוש שנעשה בו לציד חרטומן היערות ("Woodcock" באנגלית).
באנגליה, שימש הקוקר ספניאל ככלב ציד וצד עופות. כלבי הקוקר ספניאל האנגליים הגיעו לאמריקה בסוף המאה ה-19. עופות הציד באמריקה היו על פי רוב קטנים יותר מהעופות האנגליים, לכן ממדי הכלב הוקטנו ונעשו בו שינויים נוספים בדרך של ברירה מלאכותית. במהרה התפתח סוג שונה מהקוקר ספניאל האנגלי, ובשנות ה-30 של המאה ה-19 הקוקר ספניאל האמריקאי הוכר כגזע נפרד.
הקוקר ספניאל נחשב לאחד מגזעי הכלבים החכמים ביותר ולבעל אופי צייתן וחברותי ביותר. בישראל משמשים כלבי הקוקר ספניאל ככלבי משטרה. הם משמשים בתפקידי איתור סמים וחומרי נפץ בשל נאמנותם וחוש הריח החזק שלהם.
תסמונת הזעם

חלק מהכלבים מגזע הקוקר ספניאל נושאים מחלה תורשתית בשם "Rage Syndrome" (בעברית: "תסמונת הזעם"). המחלה נפוצה בעיקר אצל זכרים, והסימפטומים מתחילים להופיע כבר בגיל שבעה חודשים (אם כי נצפו מקרים שהסימפטומים החלו להופיע כבר בגיל שלושה חודשים).
הסימפטום של המחלה הוא תוקפנות ללא התגרות מצד האובייקט שהוא בדרך כלל הבעלים או חיית מחמד אחרת. כלב הסובל מהמחלה יחל לתקוף את האובייקטים שלידו בפתאומיות. בנוסף לתוקפנות הפתאומית, ניתן לצפות בשינוי באישונים של הכלב. התקיפה מסתיימת בפתאומיות, בדיוק כפי שהחלה. ברוב המקרים, הכלב מגיע אל הבעלים ומתחנף כאילו הוא מבין שעשה מעשה רע.
הערות שוליים

↑  על הקוקר ספנייל האנגלי, באתר europetnet
↑  מדריך לקוקר ספנייל, באתר biopet
↑  Cocker Spaniel Rage Syndrome
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007284052605171  BnF: cb11935537d (data)  GND: 4132091-8  LCCN: sh85027603  NARA: 10645079  NKC: ph128100
גדליהו בן אחיקם

.
| --- | --- |
 לידה:  המאה ה־7 לפנה״ס ארץ ישראל
 נרצח:  586 לפנה"ס א' או ג' בתשרי האימפריה הבבלית, פחוות יהודה,
 אב:  אחיקם בן שפן
 עיסוק:  נציב על פחוות יהודה
 
גְּדַלְיָהוּ (לעיתים גְּדַלְיָה) בֶן-אֲחִיקָם היה נציב יהודי שמונה על ידי הבבלים כמנהיג תושבי יהודה, לאחר שנחרב בית המקדש הראשון בי' באב. היה בנו של אחיקם בן שפן ונכדו של שפן הסופר, נרצח בידי ישמעאל בן נתניה זמן הרצח היה פחות מחודשיים מאז מונה לתפקידו, בא' בתשרי או בג' בתשרי, ולדעות אחרות הוא נרצח בשנת 581 לפנה"ס אחרי שכיהן כחמש שנים בתפקיד. בעקבות הירצחו ברחו תושבים רבים מיהודה למצרים, ולפי מקורות במסורת היהודית פסק אז כליל היישוב היהודי בארץ עד לשיבת ציון. הרצח מסמל את חורבנו המוחלט של היישוב היהודי בארץ ישראל ואת השלב האחרון בחורבן בית המקדש, ולכן מציינים בג' בתשרי יום תענית לזכר החורבן, הנקרא צום גדליה.
גדליהו הוא חלק מרשימה בת 53 דמויות מקראיות, שאושרו במחקר מבחינה ארכאולוגית כדמויות היסטוריות.
חורבן ירושלים

בשנת 586 לפני הספירה (ועל פי המסורת היהודית בשנת ג'של"ח, 422 לפנה"ס) בא נבוכדנאצר השני מלך בבל בראש צבאו אל ירושלים, ולאחר מצור ממושך נפרצה חומת העיר. כעבור שבועות אחדים, בתשעה באב, נכבשה העיר ובית המקדש הראשון נשרף ונחרב למחרת היום.
אחרון מלכי יהודה, צדקיהו המלך, נמלט לערבות יריחו, אך נתפס שם על ידי הבבלים והוגלה לבבל. הבבלים החריבו כליל את ירושלים, והגלו את אצולת העם לבבל (על פי התאוריה המקובלת, רק האצולה הוגלתה, עקב הקושי להעביר המוני אדם למרחק כה רב, והעובדה שהבבלים לא נהגו להגלות קהילות שלמות). על פי המקרא, ביהודה נותרו ששת אלפים איש מדלת העם, אשר היו עובדי האדמה: "כורמים ויוגבים", על מנת לספק מזון לאנשי הצבא ולפקידות הבבלית שהושארה ביהודה.
מלך בבל מינה לאוכלוסייה זו נציב יהודי, הוא גדליהו בן אחיקם, אשר חז"ל דרשו על פי המקרא כי היה מאלו שנשמעו לדרישת ירמיהו הנביא בזמן המצור ונכנע לבבלים, ולכן לא נענש על ידי הבבלים בגלות כשאר שרי צדקיהו. מאוחר יותר בחר ירמיהו הנביא לשבת עם גדליהו במקומו, במצפה.
גדליהו בן-אחיקם וסופה של ההנהגה היהודית ביהודה

גדליהו בן אחיקם היה מחשובי ירושלים, ומשפחתו - משפחת שפן - מילאה תפקידים נכבדים בימי המלך יאשיהו ובניו. ממינויו של גדליהו למושל מסתבר שהוא ומשפחתו נודעו כמתנגדים לקו האנטי-בבלי שנקטו צדקיהו ושרים בממשלתו, ונטו יותר לדרכו של ירמיהו.
גדליהו קבע את מושבו במצפה אשר בארץ בנימין. גדליהו קרא לאוכלוסייה שנותרה ביהודה, ולתושביה שברחו לארצות שכנות מפני הבבלים, לחזור ולהתיישב בערי בנימין: ”וַאֲנִי הִנְנִי יֹשֵׁב בַּמִּצְפָּה לַעֲמֹד לִפְנֵי הַכַּשְׂדִּים אֲשֶׁר יָבֹאוּ אֵלֵינוּ, וְאַתֶּם אִסְפוּ יַיִן וְקַיִץ וְשֶׁמֶן וְשִׂמוּ בִּכְלֵיכֶם, וּשְׁבוּ בְּעָרֵיכֶם אֲשֶׁר-תְּפַשְׂתֶּם” (ירמיה מ, י).
קשה להגדיר במדויק מה היה מעמדו הרשמי של גדליהו. אין עדות לכך שהבבלים ארגנו את ארצות יהודה ובנימין לפחוות כמו שומרון וגדליה מונה לייצג את ענייני היהודים בלבד או אפילו להיות לשליט בובה, וסר למשמעתו של פחת שומרון. ככל הנראה, הבבלים לא שינו מעיקרה את החלוקה המנהלית של ארץ ישראל כפי שנקבעה על ידי שליטי האימפריה האשורית. סיוע לכך נמצא בפסוקים בספר יחזקאל מ"ז, ט"ו-י"ח, שם הוזכרו מקומות הידועים כפחוות אשוריות: חמת, דמשק וגלעד.
רצח גדליה בן אחיקם וזמנו

ישמעאל בן נתניה, "מזרע המלוכה", שככל הנראה השתייך למשפחת המלוכה של בית דוד, רקם קנוניה עם בעליס מלך עמון לרציחת גדליה. ייתכן שישמעאל קיווה לתפוס את השלטון בארץ יהודה בתמיכת בני עמון, וקיווה שיקבל גם את תמיכת רוב הקהילה היהודית שנותרה (מלבד המיעוט שגלה לבבל).
ברם, לאחר הרצח נתקל ישמעאל בהתנגדות האוכלוסייה היהודית, ובראשם איש הצבא יוחנן בן קרח, ונאלץ לברוח ולמצוא לו מקלט בעבר הירדן. הנשארים בבנימין וביהודה, וכן אלו שניצלו מידי ישמעאל, יראו מפני נקמת הבבלים ונמלטו למצרים.
לפי שמואל אחיטוב ועוד חוקרים סביר להניח שזמן הרצח היה בשנת 581 לפנה"ס ולא בשנת החורבן, כי קשה לקבל שאחרי כמה חודשי כהונה היה הרצח מותיר רושם כה עז עד שייקבע צום מיוחד להנציחו לדורות, כמו כן מהפסוקים נראה שהוא הצליח להעמיד מנגנון שלטוני ביהודה, ובית המקדש החרב היה אתר פולחני זמני שאליו עלו עולי רגל, בנוסף התיאור ההיסטורי שנאמר בספר ירמיהו שנבוזראדן הגלה 745 יהודים בשנה ה-23 למלכות נבוכדנאצר (581 לפנה"ס), ניתן להניח שמסע זה והגליית היהודים בשנה זו היו תגובה של ממלכת בבל על רצח גדליהו.,
כך, לפי ההיסטוריון יוסף בן מתתיהו כל זה היה בעקבות הכנעת האומות סביב ארץ ישראל, ולדבריו באותה השנה – השנה החמישית לחורבן ירושלים וה-23 למלך נבוכדנאצר, ערך נבוכדנאצר מסע לסוריה, במהלכו הכניע את העמונים והמואבים ושוב הגלה יהודים.
רצח גדליהו בן אחיקם הביא להתפוררות נוספת בחברה היהודית ביהודה. בתקופה זו היגרו רבים מבני יהודה למצרים ולארצות אחרות. רצח פוליטי זה נחשב לאסון היסטורי בהיסטוריה היהודית ולסוף תקופת הבית הראשון, ויום ג' בתשרי הוא מאז יום צום גדליה, תענית לדורות. יש בספרי החסידות שדימו צום זה לצום תשעה באב, משום שגדליה היה המנהיג האחרון המקובל על העם, ולאחר הירצחו נתפרק העם כליל כשברחו כולם לארצות השכנות. גם אלו שסברו כי נרצח בא' בתשרי מסבירים כי קובעי הצום דחוהו לג' בתשרי, כיוון שאין לצום בראש השנה, שהוא יום חג.
ממצאים ארכאולוגיים

בלכיש נמצאה בולה ועליה טביעת חותם בה נחקק: ”לגדליהו [א]שר על הבי[ת]”. יש המזהים את גדליהו מחותם זה עם גדליהו בן אחיקם בעת שכיהן כשר בממשלת צדקיהו.
במקורות חז"ל

חז"ל ראו בגדליה אדם צדיק, אבל ביקרו אותו על שלא שעה לאזהרתו של יוחנן בן קרח מפני ישמעאל בן נתניה:
ומדברים אלו הסיק האמורא רבא הלכה בהלכות לשון הרע:
ראו גם

חורבן בית ראשון
צום גדליה
הערות שוליים

↑  מלכים ב', כ"ה, כ"ה; וירמיה, נ"ב.
↑  כן כתבו האברבנאל והרד"ק בפירושם על ירמיהו, מ"א, א'. והאבן עזרא (זכריה ח יט). ורבינו ירוחם (הובא בבית יוסף על ארבעה טורים, אורח חיים, סימן תקמ"ט). על פי זה נמשך תפקידו 52 יום, וסימנך: גדליה=52 (בגימטריה), סדר הדורות שנת ג'של"ח.
↑  ראו: סדר עולם רבה פרק כ"ו. תוספתא למסכת סוטה פרק ו, הלכה ז. תלמוד בבלי, מסכת ראש השנה, דף י"ח, עמוד ב'. משנה תורה לרמב"ם, ספר זמנים, הלכות תעניות, פרק ה', הלכה ב', וכך משמע אף מן התלמוד הירושלמי מסכת תענית,  פרק ד', הלכה ה'.
↑  בתלמוד נאמר: "חמישים ושתיים שנה לא עבר איש ביהודה";תלמוד בבלי, מסכת שבת, דף קמ"ה, עמוד ב'. על פי הרמב"ם: "יום שלושה בתשרי, שבו נהרג גדליה בן אחיקם ונכבית גחלת ישראל הנשארה וסיבב להתם גלותן";משנה תורה לרמב"ם, ספר זמנים, הלכות תעניות, פרק ה', הלכה ב'.
↑  Purdue researcher verifies the existence of 53 people mentioned in the Hebrew Bible, בעקבות מחקר שנערך באוניברסיטת פורדו, אינדיאנה, ארצות הברית
↑  רשימת הדמויות מופיעה בסוף מאמר זה
↑  רש"י לירמיהו, ל"ט, י"ד.
↑  ירמיהו, מ', ו'.
↑  דב קמחי, אנציקלופדיה לאישים בתנ"ך, הערך: גדליהו, עמ' 199.
↑  מלכים ב, כב, ג, יב
↑  מאמרו של יהודה אייזנברג, באתר דעת
↑  ירמיהו מ"ב-מ"ד.
↑  ספר ירמיהו, פרק נ"ב, פסוק ל'.
↑  שמואל אחיטוב, מקרא לישראל ירמיהו, עמוד 20
↑  בוסתנאי עודד, תולדות עם ישראל בימי בית ראשון, האוניברסיטה הפתוחה, כרך ד, יחידה 12, עמ' 403.
↑  יוסף בן מתתיהו, קדמוניות היהודים, ספר י, פרק ט, פסקה ז, סעיפים 180–182.
↑  יצחק אבישור ומיכאל הלצר, השרים העיקריים בחצר המלך ותפקידיהם: אשר על הבית, באתר מקראנט: ”לגבי הבולה של גדליהו יש להסכים ללא ספקות שמדובר בגדליהו בן אחיקם”.
↑  בבלי, נדה סא ע"א.
↑  בבלי שם, בתרגום לעברית.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007523079705171  GND: 1165360691  VIAF: 57153530857848701536   WorldCat (עם VIAF): 57153530857848701536
איתי ראב"ד

| --- | --- |

 לידה:  6 במרץ 1989 (בן 35) תל אביב-יפו, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 מקום מגורים:  תל אביב-יפו
 ידוע בשל:  מנכ"ל טסלה ישראל  מנכ"ל ליים ישראל
 השכלה:  תואר ראשון במשפטים ותקשורת
 מעסיק:  טסלה
 תפקיד:  מנכ"ל טסלה ישראל
 בת זוג:  שני ראב"ד
 
איתי ראב"ד (נולד ב-6 במרץ 1989) הוא איש עסקים ישראלי, מנהל בכיר ודירקטור. ראב"ד משמש כמנכ"ל טסלה ישראל, ובעבר כיהן כמנכ"ל חברת ליים בישראל.
ביוגרפיה > ראשית חייו

איתי ראב"ד נולד בתל אביב לאילה ויורם ראב"ד, כבן שני למשפחה בת ארבעה ילדים.[דרוש מקור] בילדותו היה פעיל בתנועת הצופים והתחנך בתיכון הגימנסיה העברית הרצליה.[דרוש מקור] ראב"ד השלים את לימודיו האקדמיים במכללה למנהל בראשון לציון, שם רכש תואר ראשון במשפטים ותואר נוסף בתקשורת.
איתי ראב"ד הוא בנו של עורך הדין יורם ראב"ד, שותף-מנהל במשרד עורכי הדין שבלת ודמות מפתח בעולם העסקים הישראלי, ואחיו הצעיר של תומר ראב"ד, יו"ר קבוצת בזק ומנכ"ל בי קומיוניקיישנס.
בנוסף, ראב"ד הוא נכדו של צבי לבנון, מפקד בכיר לשעבר בצה"ל, אשר פיקד על חטיבת הנח"ל ושירת בתפקידים בכירים נוספים בצבא.
ראב"ד שירת בצה"ל כלוחם ומפקד ביחידה ללוחמה בטרור.[דרוש מקור]
ביוגרפיה > קריירה

ראב"ד היה ממקימי פעילות ליים בישראל, חברה בינלאומית להשכרת קורקינטים חשמליים. במשך שלוש שנים שימש כסמנכ"ל התפעול של החברה בארץ, ובינואר 2022 מונה למנכ"ל ליים. בתקופתו החברה הגיעה למעל מ-25 מיליון רכיבות ולמעל מיליון משתמשים בישראל. במהלך כהונתו בליים, תרם ראב"ד להובלת החברה לנתח שוק משמעותי בישראל, שהגיע לכ-50% משוק הקורקינטים השיתופיים המקומי.[דרוש מקור] מעבר לכך, ראב״ד היה חלוץ בתחום התחבורה הזעירה ועזר לעצב את הרגולציה הישראלית בתחום, בין היתר, את הסדרת לוחיות הזיהוי לכלים זעירים.[דרוש מקור]
בתחילת שנת 2024 מונה ראב"ד למנכ"ל טסלה ישראל ומרכז את כלל פעילות החברה בישראל.[דרוש מקור] בסוף שנתו הראשונה כמנכ"ל, ולאחר שינויים ארגוניים רבים, החברה סיכמה את שנת 2024 עם כמות מסירות הרכב הגדולה ביותר, על אף המצב הביטחוני המאתגר והתחרותיות המתגברת בשוק.[דרוש מקור] תפקידו הנוכחי בטסלה הוא המשך של מעורבותו בקידום תחבורה חכמה וחדשנות טכנולוגית.
בשנת 2024 החברה בראשה הוא עומד צמחה מעל 20% בכמות מסירות הרכב השנתיות עם מעל 8,200 רכבי טסלה חדשים וטסלה היה למותג הרכב החשמלי השני הכי נמכר בישראל.[דרוש מקור] בנוסף, פורסם כי לראשונה טסלה מתכננת לפתוח את אולם התצוגה הראשון שלה בישראל בתחילת שנת 2025.
חיים אישיים

איתי ראב"ד נשוי לשני, סמנכ"לית בחברת סטארט-אפ.[דרוש מקור] לשניים שני ילדים ומתגוררים בתל אביב.[דרוש מקור]
הערות שוליים

↑  אילון מאסק בחר: זה המנכ"ל המפתיע של טסלה ישראל, באתר אייס, 20 בדצמבר 2023
↑  יובל שדה, יגיע עם קורקינט למשרד? איתי ראב"ד מונה למנכ"ל LIME ישראל, באתר כלכליסט, 31 בינואר 2022
1 2  ליאור אוחנה, מתגלגל, באתר ynet, 17 בנובמבר 2022
↑  תומר הדר, ועדת הכספים קבעה: אגרות הרישוי לרכבים החשמליים יתייקרו בינואר, באתר כלכליסט, 16 באפריל 2024
↑  תומר הדר, הרכב החשמלי מתבסס גם בעשירונים הנמוכים, באתר כלכליסט, 27 במאי 2024
↑  הילה ציאון, טסלה תקים את אולם הדגל של רכבי החברה במידטאון תל-אביב, באתר ynet, 19 בנובמבר 2024
↑   דניאל שמיל, המסים החדשים מייקרים את החשמליות; מחירי דגמי טסלה עולים בעשרות אלפי שקלים, באתר TheMarker‏, 1 בינואר 2025
↑  תומר הדר, רכב חשמלי בישראל: הסינים שולטים, אך קשה להתחרות מול המותג החזק של טסלה, באתר כלכליסט, 3 בינואר 2025
האוצר (כתב עת)

שער הגיליון הראשון
ירחון האוצר הוא כתב עת תורני אינטרנטי. כתב העת יוצא לאור מדי חודש, החל מחודש אדר תשע"ז (2017). בהקמת כתב העת, נעשה שימוש בפורום אוצר החכמה, והמערכת שהתגבשה הורכבה מחברי הפורום. גם שמו של כתב העת ניתן לו בהשראת פורום אוצר החכמה.
ייחודיותו של כתב העת היא במגוון הרחב של הכותבים ובהיותו מופץ באופן וירטואלי, כפי שנכתב על ידי חברי המערכת בהקדמתם הקבועה: "ירחון 'האוצר'... אוצר בתוכו חידושי תורה יקרים בכל מקצועות התורה, שנתחברו בידי אומן, על ידי חובשי בית המדרש ותופשי התורה די בכל אתר ואתר". כתב העת מתייחד בהיותו מבוסס על בית מדרש וירטואלי פעיל, שבו משתתפים, לומדים ודנים יחד לומדים מתתי מגזרים רבים בציבור החרדי והדתי בעולם. כמו כן, כתב העת מתייחד בפלטפורמה שבה הוא מתפרסם, הייחודית בסוגת הספרות התורנית: הוא מופץ באופן ווירטואלי על ידי פרסום קישור להורדת הגיליון והפצתו ללא עלות למנויים בדוא"ל. מתכונת זו תורמת לתפוצתו הרחבה, ומאפשרת את הוצאתו על בסיס חודשי על ידי צוות עורכים מתנדבים. התדירות הגבוהה של פרסום הגליונות מביאה לכך שכתב העת כולל מאמרי תגובה רבים יחסית.
מטרתו של כתב העת הוא "להיות במה לכל בר בי רב, לפרסם בה חידושיו". לפי הרב יואל קטן, "כתב העת הזה כבר זכה לתפוס את מקומו המכובד בין תלמידי החכמים בדורנו, ויעידו על כך איכות המאמרים ומעמדם התורני של רבים מהכותבים".
גיליונות "האוצר" זמינים באינטרנט בפורום אוצר החכמה, במאגר אוצר החכמה ובמאגרים נוספים.
חברי המערכת והכותבים

יוזם הקמת כתב העת הוא הרב משה בוטון, המשמש גם כראש המערכת של כתב העת. חברי המערכת הם הרב רועי זק, הרב משה מרדכי אייכנשטיין, הרב אריאל דוד והרב הראל דביר. מנעד הכותבים רחב, ובירחון כותבים חרדים ודתיים לאומיים, ראשי ישיבות וכוללים, רבני יישובים, דיינים, אברכים ואף בחורים צעירים, מחברי הפורום לצד אחרים. כותבים בולטים, שפרסמו מאמרים רבים בכתב העת: הרב יעקב דוד אילן, הרב איתמר גרבוז, הרב יהושע ון דייק, הרב יהושע בן מאיר, הרב יואל שילה, הרב אלחנן פרינץ, הרב עידוא אלבה, הרב עמנואל מולקנדוב, הרב עמיחי כנרתי והרב אוריאל בנר.
כותבים נוספים שמאמריהם התפרסמו בכתב העת: הרב כתריאל פישל טכורש, הרב אברהם גנחובסקי, הרב יצחק אבוחצירא, הרב חיים קניבסקי, הרב עובדיה יוסף, הרב גרשון אדלשטיין, הרב יצחק זילברשטיין, הרב חיים גדליה צימבליסט, הרב שמחה קוק, הרב יעקב אריאל, הרב שאול אלתר, הרב מאיר מאזוז, הרב דב יפה, הרב יהושע אייכנשטיין, הרב יצחק יוסף, הרב אשר וייס, הרב יצחק רצאבי, הרב גדעון בן משה, הרב יהושע מגנס, הרב משה צוריאל, הרב בן ציון שפירא, הרב ציון לוז, הרב צבי יהודה בן יעקב, הרב פרופ' נריה גוטל, הרב שמואל טל, הרב יצחק ישעיה וייס, הרב עזריה אריאל, הרב יהושע ענבל, הרב נתן רוטמן, הרב ארז סלע.
מדורי כתב העת

נושאי המאמרים המתפרסמים בכתב העת מגוונים ועוסקים בתחומים רבים. המאמרים מחולקים למדורים שונים המכונים "אוצרות", וביניהם: "אוצר הגנזים" בו מתפרסמים כתבי רבנים שנפטרו (כדוגמת רבי שלמה קלוגר, האדר"ת, הרב מרדכי גיפטר והרב שך), "אוצר הזמנים" העוסק בענייני הלכה ואגדה בנושאי המועדים החלים בחודש הפרסום של הירחון, "אוצרות ההלכה", בתחומי אורח חיים, יורה דעה, אבן העזר וחושן משפט, "אוצר קדשים", בענייני קרבנות ועבודת המקדש, "אוצר התולדות", לפרסום הספדים ומחקרים אודות גדולי ישראל, "אוצר הספרים" לביקורת ספרים ו"אוצר חקר ועיון". כמו כן, קיים בירחון מדור "הערות קוראים" ובו מובאות הערות הקוראים ותגובות הכותבים.
הערות שוליים

1 2  ירחון האוצר - אוצר כתבי עת בכל מקצועות התורה - פורום אוצר החכמה, באתר forum.otzar.org
↑  הרב יואל קטן, נתקבלו במערכת, המעין סד,ב (טבת תשפ"ד) עמ' 148.
תגלת-פלאסר השלישי

| --- | --- |
תמונתו מתוך אסטלה השמורה במוזיאון הבריטי בלונדון, אנגליה
תמונתו מתוך אסטלה השמורה במוזיאון הבריטי בלונדון, אנגליה
 לידה:  795 לפנה"ס
 פטירה:  727 לפנה״ס (בגיל 68 בערך) 
 מדינה:  אשור, בבל 
 
תִּגְלַת-פַּלְאֶסֶר השלישי (באכדית: תוכולתי-אפיל-אשארה) היה מלך באשור בשנים 745 עד 727 לפנה"ס ואחד החשובים במלכיה. הוא יותר מהכפיל את גודלה של האימפריה האשורית החדשה באמצעות כיבושים רחבי היקף באזור בבל בדרום וכן חלקים נרחבים מהלבנט. על פי ספר מלכים ב' הוא הגלה חלק מעשרת השבטים של ממלכת ישראל.
ביוגרפיה > ראשית חייו

תגלת פלאסר השלישי היה כנראה ממוצא לא מלכותי - כנראה גנרל בצבא אשור ומושל העיר כלח, אף על פי שבכתובת מתקופתו הוא הציג את עצמו כבנו של אדד-ניררי השלישי. המידע לגבי ראשית חייו של תגלת-פלאסר אינו רב.
ביוגרפיה > עלייתו לשלטון

הוא עלה לשלטון לאחר תקופה ארוכה שבה אשור איבדה את מעמדה כמעצמה אזורית והפכה לממלכה קטנה. בשנת 746 לפנה"ס בעקבות מצב כלכלי וביטחוני קשה, פרץ מרד בעיר כלח שהייתה בירת אשור. בעקבות המרד תפס תגלת פלאסר השלישי את השלטון, ואימץ את השם תגלת-פלאסר.
תגלת-פלאסר השלישי פתח בעלייתו לכס ממלכת אשור תקופה חדשה בתולדות האימפריה, ובזמנו הסתמן שינוי יסודי במדיניותה ובאופי פעילותה הצבאית.
ביוגרפיה > כיבושיו

תגלת-פלאסר השלישי הציב לעצמו את כיבוש בבל וריסון הכשדים כמטרה ראשונית. מאוחר יותר, פנה להענשת אוררטו.
בשנת 740 לפנה"ס חזרה אשור בהנהגתו של תגלת-פלאסר לפעילות צבאית במערב. באותה שנה נכבשה ארפד, ובשנת 738 נכבשה כלנה. בכך הושלמה השתלטותה של אשור על צפון סוריה. הוא לחם בה עד שנת 732. עליונות אשור מבחינה צבאית-מדינית הופגנה בכל מערב אסיה.
בשנים 738–734 פלש המלך האשורי לפלשת והכניע את יושביה ועריה החזקות, בהן עזה. תוך זמן קצר באה גם פלישת המלך לממלכת ישראל; חבלי ארץ רבים עברו לידי אשור, ומס הוטל על מנחם בן גדי, מלך ישראל.
הכרת שליטי האזור בעובדה זו משתקפת ברשימת המלכים שהעלו מס לתגלת-פלאסר ב-738. ביניהם נכללו שליטים של מרכז סוריה (כמו חמת) ודרום סוריה (דמשק) וכן רצועת החוף הפיניקית (גבל וצור), אך גם מלכים רחוקים יותר כמו מנחם בן גדי מלך ישראל ("מנחם השומרוני"), זביבה מלכת הערבים וכן שבט קדר. לאחר שהשתלט על סוריה וארץ ישראל הוא פנה להילחם בממלכת אוררטו שממזרח לאשור. הוא צר על בירתה תושפע אך לא הצליח לכבוש אותה. הוא כבש גם את בבל (שמלך בה מוכין זרי), ונעזר לשם כך בשני שבטים ארמים שדאגו לאספקה של הצבא, וכך הפך גם למלך בבל.
במקרא הוא מכונה גם בשם "פּול". כינוי זה ניתן לו כאשר נעשה מלך גם על בבל בשנת 729 לפנה"ס. יש הסבורים ש"פול" הוא קיצור של השם "תגלת‐פלאסר", שהוא הצורה המקראית של השם המקורי תֻּכֻלְתִ‐אַפִּל‐אֵשָׁרָא.
ביוגרפיה > פועלו כשליט אשור

חלק מן הארצות הכבושות אורגן מחדש במסגרת מנהלתית-טריטוריאלית של פחוות אשוריות, הוצבו בהן נציבים והם נחשבו חלק מן המינהל האשורי. תגלת פלאסר השלישי יצר מערכת של דואר שהתבססה על רוכבי סוסים. הוא הקים סביבו מבנה פקידותי שטיפל בידע ובמודיעין שהגיע לאשור - אנו יודעים זאת מכתובות על מערך מודיעין שהיה פעיל בתוך ממלכת אוררטו.
בעקבות שיטת ההגליה הדו-סטרית שפותחה ושוכללה בתקופה זו, חלו גם שינויים ניכרים בהרכב האוכלוסייה של פחוות אלו. ארצות אחרות שבאו תחת עול אשור זכו להתקיים במעמד של ממלכות גרורות. המרקם האתני והחברתי שלהן לא נפגע, או שנפגע במידה מועטה בלבד, ושליטיהן והמינהל העצמי שלהן נשארו על כנם. אולם מעמד זה היה מותנה בנאמנות מדינית לאשור ובחובות כלכליים, בעיקר בצורת מסים, שהפרתן הייתה עלולה לגרור ביטול המעמד של מדינה גרורה ולסיפוחה בתור פחווה לאשור תוך ביטול האוטונומיה שניתנה לה קודם לכן.
ראו גם

כתובת פנמו השני, בה מוזכר תגלתפלסר
לקריאה נוספת

Hayim Tadmor, Shigeo Yamada, The Royal Inscriptions of Tiglath-Pileser III (744–727 BC) and Shalmaneser V (726–722 BC), Kings of Assyria, Eisenbrauns, 2011
הערות שוליים

↑  ספר מלכים ב', פרק ט"ו, פסוק י"ט: "בָּ֣א פ֤וּל מֶֽלֶךְ־אַשּׁוּר֙ עַל־הָאָ֔רֶץ וַיִּתֵּ֤ן מְנַחֵם֙ לְפ֔וּל אֶ֖לֶף כִּכַּר־כָּ֑סֶף לִהְי֤וֹת יָדָיו֙ אִתּ֔וֹ לְהַחֲזִ֥יק הַמַּמְלָכָ֖ה בְּיָדֽוֹ".
ספר דברי הימים א', פרק ה', פסוק כ"ו: "וַיָּ֩עַר֩ אֱלֹהֵ֨י יִשְׂרָאֵ֜ל אֶת־ר֣וּחַ ׀ פּ֣וּל מֶלֶךְ־אַשּׁ֗וּר וְאֶת־ר֙וּחַ֙ תִּלְּגַ֤ת פִּלְנֶ֙סֶר֙ מֶ֣לֶךְ אַשּׁ֔וּר".
↑  בוסתנאי עודד, תולדות עם ישראל בימי בית ראשון, האוניברסיטה הפתוחה, כרך ב, יחידה 6, עמ' 405, הערה 19
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: אשור-דן השלישי (755 - 745) | מלך אשור  745 עד 727 לפנה"ס | הבא: שלמנאסר החמישי (726 - 722) |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007268961705171  BIBSYS: 97019070  GND: 118802240  ISNI: 0000 0004 4929 1611  LCCN: n82157818  NKC: uk2013768657  SUDOC: 035421614  VIAF: 203037204   WorldCat (עם VIAF): 203037204 
הרחבת האימפריה האשורית. השטח החום כהה הוא שטח אשור עד 745 לפני הספירה, בחום בהיר-כהה - כיבושי תגלת פלאסר השלישי - בעיקר בבל והלבנט. בחום בהיר - כיבושי סרגון.
תגלת פלאסר השלישי צר על עיר. המוזיאון הבריטי בלונדון, אנגליה. ניתן להבחין באיל ניגוח שפורץ אל העיר, וכן בשלוש גופות נעוצות על עמודים, כנראה ענישה למורדים בשלב שאחרי כיבוש העיר.
מיכל פיק חמו

| --- | --- |

 לידה:  17 במאי 1962  (בת 62) ישראל כרמיאל
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  בית צבי, אוניברסיטת תל אביב, האוניברסיטה העברית
 עיסוק:  בימוי קולנוע וטלוויזיה, מחזאות, יציקות זכוכית,
 תואר:  ד"ר למחקר התרבות
 בן זוג:  יוסי חמו
 צאצאים:  ברק חמו, ניר חמו
 
מיכל פיק חמו (באנגלית: Michal Pick Hamou; נולדה ב־17 במאי 1962) היא ד"ר למחקר תרבות, אמנית וחוקרת תרבות ומדיה ישראליים.