רציחות האלפבית (ספר)
עלילה

בשובו מדרום אמריקה, נפגש קפטן ארתור הייסטינגס עם חברו הוותיק הרקול פוארו, בדירתו החדשה בלונדון. פוארו מראה לו מכתב מסתורי שקיבל. כותב המכתב מקניט את פוארו ומאתגר אותו לפתור פשע, שעתיד להתבצע בקרוב. המכתב חתום באותיות 'אב"ג' ופוארו מבין שמדובר בתכנון של רצח. שני מכתבים נוספים, בעלי אופי זהה, מגיעים עד מהרה לדירתו, כל אחד לפני רצח שיבוצע, כביכול, על ידי אב"ג. הרציחות מבוצעות בסדר אלפביתי. תחילה נרצחת אליס אשר, בחנות הטבק שלה באנדובר. אחריה נרצחת אליזבת "בטי" ברנרד, מלצרית, בחוף של בקסהיל. הנרצח השלישי הוא סר ג'פרי גלדסטון, איש עשיר, שנהרג בביתו בגמפטון. בכל רצח, נמצא, לצד הקורבן, מדריך האלפבית לקווי הרכבת (אנ').
המשטרה מקימה צוות חקירה, בראשותו של רב-פקד ג'אפ מהסקוטלנד יארד. לצוות צורפו גם המפקח קרום, המפקפק ביכולות הבילוש של פוארו, והפסיכיאטר ד"ר תומפסון, שמנסה להתחקות אחר מוחו של הרוצח.
בהמשך החקירה, לאחר שכבר מתרחשות מספר רציחות, פוארו מקים "לגיון", הכולל את קרובי המשפחה של הנרצחים, כדי לנסות לחשוף מידע חדש שלא עלה בחקירה הראשונית. הלגיון כולל את פרנקלין גלדסטון, אחיו של הנרצח הראשון סר גלדסטון; את מרי דרואר, אחייניתה של הנרצחת הראשונה גברת אשר; את דונלד פרייזר, ארוסה של בטי, שנרצחה שניה; את מייגן ברנרד, אחותה הגדולה של בטי ואת ת'ורה קרמייקל, העוזרת הצעירה של סר גלדסטון. בעקבות פגישה עם אלמנתו חולת הסרטן של הקורבן השלישי, ליידי גלדסטון, מצליח פוארו למצוא מכנה משותף בין הרציחות - ביום של כל אחת מהרציחות הופיע אדם שמכר גרביוני משי בזירת הפשע או בסמוך לה.
שאלה מרכזית שמעסיקה את פוארו בחקירתו היא מדוע נשלחו המכתבים אליו ולא למשטרה או לעיתונים. תמוה במיוחד המכתב השלישי, שבו נכתבה כתובתו של פוארו בצורה שגויה - טעות שגרמה לעיכוב בקבלתו. בשלב מתקדם של החקירה, אב"ג שולח את המכתב הבא שלו, ומפנה את תשומת הלב לעיירה דונקסטר. בתאריך שצוין במכתב, 11 בספטמבר, עומד להתקיים בדונקסטר מרוץ הסוסים של סנט לג'ר סטייקס, ועולה החשד שהרצח הבא יתרחש במירוץ. עם זאת, הרוצח מפתיע את צוות החקירה ומבצע את הרצח בבית קולנוע ולא במירוץ. שמו של הקורבן - הרלספילד - לא תאם לתבנית האלפביתית של הרציחות, מכיוון שהוא מתחיל באות ה' ולא באות ד'.
לאחר הרצח הרביעי, מקבלת המשטרה שיחת טלפון מאדם בשם טום הארטיגן, שמעלה חשד באשר לזהותו האפשרית של הרוצח - אדם בשם אלכסנדר בונפרטה גאסט, איש מכירות נודד אפילפטי, שסובל מהפרעות זיכרון ומכאבי ראש מייסרים, תוצאה של פגיעת ראש במהלך מלחמת העולם הראשונה. בעקבות ההודעה למשטרה, מתקשרת בת זוגו של אותו הארטיגן לגאסט ומודיעה לו שהמשטרה בדרכה אליו. גאסט בורח מדירתו אך מתמוטט עם הגעתו לתחנת המשטרה באנדובר, שם נלקח למעצר. מלבד הטענה שחברת גרביונים שכרה אותו, לגאסט אין כל זיכרון של ביצוע הרציחות. עם זאת, הוא מאמין שהוא אשם בהן מכיוון שהיה נוכח בקולנוע בזמן שהתרחש הרצח האחרון ומכיוון שמצאו דם על שרוולו וסכין בכיסו, לאחר שעזב את המקום. למשטרה נודע כי חברת הגרביונים המדוברת מעולם לא שכרה את גאסט. חיפוש בחדרו גילה קופסה סגורה של מדריכי אלפבית לרכבות, את מכונת הכתיבה, ואת הנייר המשובח שבו השתמש כותב המכתבים אל פוארו. הסכין התגלה במסדרון מחוץ לחדרו. למרות כל הראיות, מטיל פוארו ספק באשמתו של גאסט עקב בעיות הזיכרון שלו ובמיוחד מכיוון שהיה לו אליבי מוצק לליל הרצח, שהתרחש בבקסהיל.
לאחר שפוארו נפגש עם גאסט בבית הכלא, הוא כינס פגישה של הלגיון. בפגישה הכריז פוארו על חפותו של גאסט וחשף את פרנקלין גלדסטון כרוצח, אב"ג. לדברי פוארו, המניע שלו היה פשוט - ליידי גלדסטון תמות במוקדם או במאוחר מסרטן, ועם מותה סר גלדסטון כנראה ישא לאישה את קרמייקל המזכירה. מכיוון שרצה לרשת את אחיו העשיר, פרנקלין חשש מנישואים שניים אפשריים ולכן בחר לרצוח את אחיו בעוד ליידי גלדסטון עדיין בחיים. מפגש מקרי עם גאסט בפאב העלה לפרנקלין את הרעיון למזימת הרצח - הוא יסווה את הפשע שלו כחלק מרצח סדרתי וישתמש בגאסט כשעיר לעזאזל. לאחר שהוא כותב את המכתבים, שישלחו לפוארו, פרנקלין מגייס את גאסט לתפקיד מוכר גרביונים כדי שיסכים לפעול בשירותיו ונותן לו את מכונת הכתיבה ופריטים נוספים שפרנקלין השתמש בהם ברציחות, כדי להפליל את גאסט במעשיו. הייסטינגס, חברו של פוארו, מציע את הרעיון כי הטעות בכתובת המכתב השלישי הייתה מכוונת ונועדה לדאוג שהמכתב לא יגיע ליעדו בזמן זאת, כדי להקנות לפרנקלין מספיק זמן לביצוע הרצח. ברצח הרביעי, פרנקלין הולך בעקבות גאסט לבית הקולנוע, מבצע את הרצח האחרון ומטמין אצלו את הסכין בצאתו. הרצח הרביעי הוא מסווה, שנועד להסית את האש מהרצח המרכזי של סר גלדסטון. פרנקלין רצח אדם אקראי במחשבה שימצא אדם קרוב ששמו יתחיל באות ד׳ והמשטרה תחשוב זאת לטעות שולית באיתור הקורבן.
בתחילה לועג פרנקלין (הרוצח) לתיאוריה של פוארו, אך נבהל כשפוארו אומר לו שטביעת האצבע שלו נמצאה על מכונת הכתיבה של גאסט, וכי מילי היגלי, שותפתה לעבודה של בטי ברנרד, ראתה אותו בחברתה. פרנקלין מנסה לשים קץ לחייו עם האקדח שלו, אך מגלה שפוארו רוקן אותו מכדורים מבעוד מועד כי צפה את האירוע.
עם פתרון המקרה, משדך פוארו את דונלד פרייזר, ארוסהּ של בטי, למייגן, אחותה של בטי. מאוחר יותר, גאסט מספר לפוארו, שהעיתונות הגישה לו הצעת מחיר לפרסום הסיפור שלו ופוארו מציע לו לדרוש על כך מחיר גבוה יותר.
הספר מסתיים בכך שפוארו מגלה להייסטינגס שהטענה של טביעת האצבע של פרנקלין על מכונת הכתיבה הייתה שקר ונועדה להוציא ממנו הודאה ברצח.
הוא מסכם כרגיל, באמרת שמחה - "אם כן, הייסטינגס - שוב יצאנו לציד, הלא כן?".