stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מכבי בולגריה
הערות שוליים

↑  חיים קשלס, היהודים בבולגריה בעשרים השנים הראשונות לאחר שחרורה מעול העותומנים (1878–1898), בתוך: אנציקלופדיה של גלויות, כרך עשירי, יהדות בולגריה, ירושלים, 1967, עמודים 77–78
1 2  אלברט רומנו, אגודות "מכבי" בבולגריה, בתוך: אנציקלופדיה של גלויות יהדות בולגריה, ירושלים, 1967, עמודים 319–328.
↑  חיים אברהם
↑  אלברט ורסנו, אלברט גטניו, אלברט בני, מכבי בולגריה, הוצאת החוג על שם אלברט קיוסו, תל אביב, 1976, עמוד 7.
↑  אלי ברוך, התפתחותה של תנועת הקואופרציה, בתוך: אנציקלופדיה של גלויות. כרך עשירי, יהדות בולגריה, ירושלים, 1967, עמ' 743–744.
↑  דוד תדהר (עורך), "אלברט קיוסו", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך יג (1963), עמ' 4237.
↑  אלברט רומנו, תנועות נוער, בתוך: אנציקלופדיה של גלויות - יהדות בולגריה, ירושלים, 1967, עמודים 391–410.
↑  חיים קשלס, קורות יהודי בולגריה-כרך ד', מאחורי מסך הברזל, תל אביב, הוצאת דבר, 1970, עמודים 203–213.
↑  מכבי יפו בהתפתחותו, הַבֹּקֶר, 8 בינואר 1950.
↑  מרוץ אופנים של מכבי יפו, הַבֹּקֶר, 12 ביולי 1950.
↑  קבוצת כדורגל וא.ק לאלמים וחרשים במכבי יפו, הארץ, 29 ביולי 1951.
↑  Bulgarians participated in an international sports forum in Budapest, באתר משרד החוץ של בולגריה, 2 באוגוסט 2019 (בבולגרית).
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007363644305171  VIAF: 58151431591756301696   WorldCat (עם VIAF): 58151431591756301696 
חניכי מכבי הצעיר בתצוגת התעמלות במועדון מכבי בעיר פלובדיב (1930)
טקס חתימת הסכם שיתוף הפעולה בין מכבי בולגריה ליונאק ב-1930. רביעי מימין בשורת היושבים השר גריגור ואסילב
חברי חוג ההתעמלות של מכבי וארנה ב-1935
מוריס קליינהאוז

מוריס קליינהאוז
מוריס קליינהאוז (1927 – פברואר 2014) היה פסיכיאטר ומהפנט ישראלי.
קורות חייו

קליינהאוז נולד בסנטיאגו בירת צ'ילה. שם למד רפואה והתנסה לראשונה בהיפנוט. הוא עלה לישראל בשנת 1952, התגורר בקיבוץ נירים ועד לשנת 1957 עבד כרופא כפרי ביישובי האזור. התמחה בפסיכיאטריה במרכז לבריאות הנפש באר יעקב. בשנת 1962 הקים את האגודה הישראלית להיפנוזה. בהמשך מונה למנהל המרכז הקהילתי לבריאות הנפש ביפו ולראש שירותי בריאות הנפש במשרד הבריאות. היה מרצה בכיר בפסיכיאטריה באוניברסיטת תל אביב. בשנותיו האחרונות היה מנהל השירות להיפנוזה ופסיכופיזיולוגיה במרכז הרפואי שיבא.
קליינהאוז קידם בישראל את אפשרות הטיפול בהיפנוזה ולימד רופאים רבים את שיטת ההיפנוט. במהלך חייו נעזרו בו השב"כ, "המוסד" ומשטרת ישראל. לדוגמה, תרומתו של קליינהאוז הייתה ניכרת בתפיסת "צלפת הטוּטוּ" – אישה שירתה בעוברי אורח מאקדח טוטו שהחזיקה בארנקה. הוא היפנט שני עדי ראייה וכך הצליח לגרום להם לתאר את דיוקנה של הצלפת.
בשנת 1975 הופנטה תלמידת התיכון יפה סויסה על ידי המהפנט אבישלום דרורי. היא נכנסה לתרדמת שנמשכה ימים אחדים ורק ד"ר קליינהאוז הצליח בעזרת היפנוזה להעיר אותה. בעקבות אירוע זה נחקק בשנת 1984 חוק השימוש בהיפנוזה שקידם קליינהאוז. ישראל הייתה למדינה הראשונה בעולם שמגבילה את השימוש בהיפנוזה למטפלים מורשים בלבד.
בשנת 2000 קיבל פרס מטעם האגודה הבינלאומית להיפנוזה.
מוריס קליינהאוז נפטר בפברואר 2014, נקבר בבית העלמין של קיבוץ מעברות והותיר אחריו אישה ושני ילדים.
הערות שוליים

↑  מ. עד, מוריס - הרופא בעל היוזמה, דבר, 1 בינואר 1957;
יישובי הנגב נפרדו מד"ר קליינהאוז, למרחב, 16 בינואר 1957;
מסיבת פרידה לד"ר קליינהאוז נערכה בקיבוץ מגן, על המשמר, 16 בינואר 1957
↑  יוכבד בוקסר, כאן מרפאים נפשות, מעריב, 27 באפריל 1977
↑  אברהם פלג, "4 נקודות החרדה" בטיפול הפסיכיאטרי, מעריב, 25 בינואר 1980
↑  ד"ר מוריס קליינהאוז, באתר ynet, 19 בנובמבר 2003
↑  יגאל לב, בעלת האקדח, מעריב, 20 באפריל 1976
↑  שלמה גבעון, "יפה בתכם בסדר גמור היא רק קצת רעבה", מעריב, 27 בפברואר 1975
↑  חוק השימוש בהיפנוזה, התשמ"ד-1984, ס"ח 1120 מ-28 ביוני 1984
↑  ynet, ד"ר מוריס קליינהאוז, באתר ynet, 19 בנובמבר 2003
מייקל מרשל סמית

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  3 במאי 1965 (בן 59) קנאטספורד, הממלכה המאוחדת 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 שם עט:  Michael Marshall 
 מקום לימודים:  קינגס קולג', Chigwell School 
 שפות היצירה:  אנגלית 
 יצירות בולטות:  Only Forward, One of Us 
 תקופת הפעילות:  מ-1988 
 פרסים והוקרה:  פרס פיליפ ק. דיק (2000)  פרס הפנטזיה הבריטי (1991) 
 אתר רשמי
 
מייקל מרשל סמית' (באנגלית: Michael Marshall Smith; נולד ב-3 במאי 1965) הוא תסריטאי, מחזאי וסופר בריטי. עד גיל 8 נדד בארצות הברית, דרום אפריקה ואוסטרליה. ספרים רבים שכתב הופקו על ידי אולפני הוליווד.
מרשל למד במכללת קינג'ס בקיימברידג' שם למד פילוסופיה, מדע המדינה ומדעי החברה. במהלך לימודיו, החל לכתוב מערכונים עבור הרדיו, תסריטים ופרוזה. פרסם לראשונה את הסיפור "האיש שצייר חתולים" שזכה ב-1991 בפרס הפנטזיה הבריטי ל"סיפור הקצר הטוב ביותר".
ספרו "אנשי הקש" היה לרב-מכר. על ספר זה החליף את חתימת שמו הבדוי "מייקל רוטגר" לשמו האמיתי. הספר הוא חלק מטרילוגיה מצליחה שכוללת את הספרים "האדם הזקוף" ו-"דם מלאכים", שתורגמו לעברית בהוצאת "ינשוף". הם מגוללים מאבק נואש במסדר עתיק, אלים, וצמא דם. הוציא את הספר "חלופיים" שיצא תחת שמו המלא מייקל מרשל סמית, בהוצאת "אריה ניר".
ספריו שראו אור בעברית

חלופיים (מאנגלית: אינגה מיכאלי), כפר סבא: א. ניר, תשס"א 2001.
אנשי הקש (מאנגלית: נטע ידיד; עורכת: אילנה גומל), צור משה: ינשוף, 2005.
האדם הזקוף (מאנגלית: נטע ידיד; עריכת תרגום: חמוטל לוין), צור משה: ינשוף, 2006.
דם מלאכים (מאנגלית: אינגה מיכאלי; עריכת תרגום ולשון: חמוטל לוין), צור משה: ינשוף, 2006.
הפולשים (מאנגלית: ציפי אלנבוגן ריינשטיין; עריכת תרגום ולשון: חמוטל לוין), צור משה: ינשוף, 2006.
המשרתים (מאנגלית: עומר כביר), רעננה: מובי דיק, 2009.
אחד משלנו (מאנגלית: רז גרינברג), צור משה: ינשוף, 2009.
דברים רעים (מאנגלית: עומר כביר), צור משה: מובי דיק, 2014.
מייקל הרדי בויס

הרדי בויס עם נשיא ארצות הברית, ביל קלינטון, 1999
סר מייקל הרדי בויס (באנגלית: Michael Hardie Boys;‏ 6 באוקטובר 1931 – 29 בדצמבר 2023) היה עורך דין, שופט ומשפטן ניו זילנדי שכיהן בתפקיד המושל הכללי של ניו זילנד בשנים 1996–2001.
ביוגרפיה > ראשית חייו

מייקל הרדי בויס התחנך בבית הספר הטאיטאי ובבית הספר התיכון Wellington College שבוולינגטון. הוא למד באוניברסיטת ויקטוריה שבוולינגטון ורכש שם בוגר אוניברסיטה ותואר בוגר במשפטים (LL.B). ב-1957 הוא נשא לאישה את מרי זוהרב. לזוג נולדו שתי בנות ושני בנים.
ביוגרפיה > שופט

כעורך דין במקצועו, מונה הרדי בויס ב-1980 לשופט בבית המשפט הגבוה של ניו זילנד (High Court of New Zealand) וב-1989 הוא קודם לתפקיד שופט בבית המשפט העליון לערעורים ולחבר במועצה המלכותית. ב-1994 הוא נבחר כחבר של כבוד באכסניית המשפט, גרייז אין וב-1995 הוא היה לחבר של כבוד בוולפסון קולג' בקיימברידג'. בערב ראש השנה 1995 הוענק לו תואר אביר מפואר של מסדר מיכאל הקדוש וג'ורג' הקדוש. ב-1996 (אז כבר כמושל הכללי) הוא היה האדם הראשון שהוענק לו התואר אביר עמית גדול של מסדר ההצטיינות של ניו זילנד. כמו כן הוענק לו התואר אביר של מסדר ג'ון הקדוש.
ביוגרפיה > המושל הכללי של ניו זילנד

ב-21 במרץ 1996 מונה הרדי בויס על ידי המלכה אליזבת השנייה בעצת ראש ממשלת ניו זילנד, ג'ים בולגר, לתפקיד המושל הכללי של ניו זילנד.
באותה השנה גרם הרדי בויס למחלוקת כאשר הביע את התנגדותו להצעת השרה לענייני נוער, דבורה מוריס, שלבני הנוער תהיה גישה לאמצעי מניעה. מאוחר יותר, ב-2001, הוא עורר סערה נוספת כאשר תקף במרומז את ממשלת הלן קלארק על סגירת מערך ההגנה האנטי-אווירית של חיל האוויר המלכותי של ניו זילנד.
לאחר סיום כהונתו ב-21 במרץ 2001 הוענקו לו ולרעייתו התארים עמיתי מסדר שירות המלכה.
ביוגרפיה > פרישה

מאז פרישתו מתפקיד המושל הכללי שימש כשופט בבית המשפט לערעורים של קיריבטי. ב-2004 הוא הודיע על התנגדותו למהלך הפיכתה של ניו זילנד לרפובליקה ובריאיון עיתונאי אמר: "אם זה לא מקולקל, אל תתקנו זאת".
נפטר ב-29 בדצמבר 2023.
הערות שוליים

↑  "Ditch Queen, say former Governors-General: New Zealand Herald". The New Zealand Herald. 14 November 2004. Retrieved 2 August 2006.
↑  Former Governor-General Sir Michael Hardie Boys dies, RNZ, 30 Dec, 2023.
| המושלים והמושלים הכלליים של ניו זילנד |
| --- | --- | --- |
| מושלים | הובסון • פיצרוי • גריי • גור בראון • בואן • ג'יימס פרגוסון • נורמנבי • רובינסון • המילטון גורדון • ג'רבויס • אונסלו • גלאזגו • רנרפלי • פלנקט • איזלינגטון • ליברפול |  |
| מושלים כלליים | ליברפול • ג'ליקו • צ'ארלס פרגוסון • בלדיסלאו • גולוויי • ניואול • פרייברג • נורי • קובהם • ברנרד פרגוסון • פוריט • בלנדל • הוליאוק • ביטי • ריבס • טיזרד • הרדי בויס • קרטרייט • סטיאננד • מטפארה • רדי • קירו |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: no2016169500  VIAF: 146148449617115690618   WorldCat (עם VIAF): 146148449617115690618
מכרה הפחם אומבילין

מראה כללי של סאוואהלונטו
מכרה הפחם אומבילין (אינדונזית Tambang Batu Bara Ombilin; הולנדית Ombilin kolenmijn) הוא מכרה פחם בלתי פעיל במערב סומטרה. המכרה הוא חלק ממכלול תעשייתי שהוקם כדי לכרות, לעבד ולשנע פחם מאזורים בלתי נגישים באי. המכלול הוקם בידי ממשלת איי הודו המזרחיים ההולנדיים החל בשלהי המאה ה-19 ועד ראשית המאה ה-20, והמשיך והיה פעיל לאחר עצמאות אינדונזיה עד שנסגר בשנת 2002. בשנת 2019 הוכרז המכלול כאתר מורשת עולמית שמחולק לשלושה חלקים: המכרה עצמו ועיר הכורים סאוואהלונטו (Sawahlunto) שהוקמה ב-1881 בסמוך לו, מתקני אחסנת הפחם והנמל באמאהבן (Emmahaven), ורשת מסילות ברזל באורך כולל של 155 ק"מ שמחברת בין שני אלה.
היסטוריה

גאולוגים הולנדיים חשדו בקיומם של מרבצי פחם נרחבים באזור כבר באמצע המאה ה-19, וב-1868 התגלה שדה הפחם של אומבילין. עם זאת, ריחוקו של האתר מאמצעי תחבורה, טופוגרפיה הררית ועומק המרבצים, מנעו את תחילת הפקת הפחם. בין השנים 1873–1875 נערך סקר התכנות להנחת מסילת ברזל מהאתר דרך רכס ההרים שחוצץ בינו לבין חופה המערבי של סומטרה ועד לאזור העיר פדאנג שבחוף האוקיינוס ההודי, אולם לממשלת איי הודו המזרחיים לא היו משאבים בשל המלחמה נגד סולטנות אצ'ה בצפון סומטרה ובשל סלילת מסילות ברזל באי ג'אווה. בעקבות דיון בבית הנבחרים הוחלט כי הפחם יופק בידי הממשלה ולא במימון פרטי, והבנייה החלה. מסילת הרכבת הונחה בין השנים 1887–1891, והמצאת הרכבת המונעת באמצעות גלגל שיניים (אנ') סייעה בקיצור המסלול. ב-1891 החלה הקמת עיר הכורים המתוכננת סאוואהלונטו. מצפון למרכז המסחרי של העיר הוקמו מבני התעשייה לעיבוד הפחם ולאחסונו וכן מבני מנהלה. ממערב למרכז העיר קם אזור המגורים עבור הכורים החופשיים, בית חולים ומתקני ספורט. מחוץ לעיר שכן בית הספר לכריה שנוסד ב-1916, ובית כלא שבו שהו האסירים שהובאו לאומבילין לעבודות כפייה. הפחם שונע לאמאהאבן מדרום לפדאנג לאורך מסילה שאורכה 155 ק"מ, ואוחסן במבני בטון ענקיים שהוקמו בנמל ב-1888. הקמת הנמל הסתיימה ב-1893 והוא השתרע על פני קמ"ר אחד. מכרה הפחם עצמו נפתח ב-1892 והגיע לשיא תפוקתו לפני מלחמת העולם השנייה ב-1930, עת נכרו בו 620,000 טונות של פחם. ההפקה נמשכה בתקופת הכיבוש היפני (1942-1945) ולאחר עצמאות אינדונזיה, וב-1976 הופקו באתר 1.2 מיליון טונות של פחם. ב-2002 המכרה הפתוח נסגר וב-2011 הוא הונגש לתיירות.
כוח העבודה במכרה

באתר הועסקו שלושה סוגי עובדים:
עובדי יום, שעבדו על בסיס שכר יומי, בעיקר תושבים מקומיים (מינאנגקבאו);
עובדים לפי חוזה שהועסקו לתקופה קבועה של בין 3 ל-5 שנים. עובדים אלה באו בעיקר מאזורים עניים בג'אווה או סינים שגויסו בסינגפור או בפדאנג;
עובדי כפייה, בעיקר אסירים שהורשעו ונדונו לתקופת מאסר עם עבודת פרך בבתי כלא בג'אווה, באלי, סולאווסי ואיים אחרים בארכיפלג האינדונזי. עובדים אלה נודעו בכינוי "אנשים בשלשלאות" (Orang rantai).
בין שלוש הקבוצות שררו יחסים מתוחים בשל תנאי העבודה הקשים, בייחוד בתקופה המוקדמת של פעילות המכרה. בין קבוצות אתניות שונות הייתה תחרות על המשאבים המוגבלים, והמקום ידע מחאות בשל איכות ירודה של מזון וטיפול רפואי בלתי ראוי. החל משנות ה-20 של המאה ה-20 תנאי העבודה השתפרו במידת מה כדי לשמר את התפוקה במכרה; וכדי להשיג רגיעה במתיחות נעשו מאמצים להפריד בין הקבוצות השונות, בין היתר בהקמת מגורים נפרדים לעובדי הכפייה. במשך השנים היו מקרי נישואין רבים בין כורים ונשים מקומיות, וכיום אוכלוסיית סאוואהלונטו היא הטרוגנית עם שורשים סיניים, מלאים, ג'אווהנזים ומינאנגקבאו.
הערות שוליים

↑  Advisory Body Evaluation
מייקל מרטין

ערך זה עוסק ביו"ר בית הנבחרים הבריטי לשעבר. אם התכוונתם לראש ממשלת אירלנד, ראו .
מייקל ג'ון מרטין (באנגלית: Michael John Martin; ‏3 ביולי 1945 - 29 באפריל 2018) היה יושב ראש בית הנבחרים הבריטי בשנים 2000–2009.
ביוגרפיה

מרטין נולד בגלאזגו שבסקוטלנד בשנת 1945, בן לימאי בצי הסוחר ולמנקת בית ספר. מרטין למד בבית הספר לבנים על שם פטריק הקדוש באנדרסטון. בגיל 15 הפסיק את לימודיו והחל לעבוד כשוליה במפעל לייצור לוחות מתכת. מרטין הצטרף לוועד העובדים של פועלי המתכת, ובגיל 21 הצטרף למפלגת הלייבור. מרטין עבד במפעל רולס רויס בהילינגטון, ובשנים 1970–1974 עבד כזבן בחנות.
בשנת 1973 נבחר מרטין למועצת העיר גלאזגו, ובשנת 1979 נבחר לפרלמנט הבריטי מטעם מחוז גלאזגו ספירנגוברן.
בשנים 1987–1997 כיהן מרטין כיו"ר הוועדה לענייני סקוטלנד של בית הנבחרים הבריטי (Scottish Grand Committee), וכן היה חבר בפאנל יושבי הראש של יו"ר בית הנבחרים הבריטי (Speaker's Panel of Chairmen). בשנת 1997 מונה לתפקיד הסגן הראשון של יו"ר בית הנבחרים לנושאי נהלים ופרוצדורה, וב-23 באוקטובר 2000 מונה לתפקיד יו"ר בית הנבחרים הבריטי. מרטין הוא הנוצרי הקתולי הראשון שכיהן בתפקיד זה מאז הקמת הכנסייה האנגליקנית.
מרטין שימש כיושב ראש פעיל ביותר, ואף עצר את ראש הממשלה עת שתקף את חברי האופוזציה על מדיניותם, וכן ב-1 בנובמבר 2006 יצר מחלוקת חוקתית כשמנע מדייוויד קמרון, מנהיג האופוזיציה הרשמית, לשאול את ראש הממשלה, טוני בלייר בדבר יורשו, בטענה שהנושא הוא עניין פנימי של מפלגת הלייבור, וכי זמן השאלות לראש הממשלה נועד רק לשאלות הנוגעות לפעילות הממשלה. אירוע זה גרר תגובות קשות מצד חברי האופוזיציה שדרשו את התנצלות היושב ראש. שבוע לאחר מכן התיר מרטין את השאלה, וכך נמנעה מחלוקת חוקתית. הוא היה ליו"ר הבית השני בהיסטוריה שהתפטר מהתפקיד, וסיים את תפקידו ביוני 2009, בעקבות התרעמות ציבורית על אופן אישור כיסוי הוצאותיהם של חברי בית הנבחרים.
מרטין פעל חברתית למען מעמד הפועלים בסקוטלנד, והקים מספר תוכניות תעסוקתיות (ללימוד מקצועות). בנו, פול מרטין מכהן בפרלמנט הסקוטי מטעם מחוז גלאזגו - ספרינגברן מאז שנת 1999.
מכון מחקר תורני

מכון מחקר תורני הוא מוסד המיועד לביצוע מחקר בנושא או שטח מחקר מסוים ומוגדר בתחום התורני. מכוני המחקר עוסקים במטרות שונות, החל ממחקר עיוני לצורך העשרת הידע התורני ועד מחקר יישומי (שימוש בפיתוחים מדעיים לצורך יישום בתחום התורני).
היסטוריה

ראשון מכוני המחקר התורניים היה מכון הרי פישל שהוקם בשנת תרצ"ב (1932) בתמיכתו ועידודו של הרב אברהם יצחק הכהן קוק ששאף להקים מוסד שבו ייערך מחקר תלמודי מתוך יראת שמים וכבוד לדברי חז"ל. לאורך השנים קמו מכוני מחקר רבים שחלקם אימצו מתודות מחקריות מובהקות והשתמשו בהן ברמות שונות.
עם התפתחות עולם המחקר התורני קמו מכונים שעסקו לא רק במחקר תלמודי עיוני אלא גם במחקר יישומי הנוגע לתחומים תורניים. מחלוצי המחקר היישומי היו המכון מדעי טכנולוגי להלכה ומכון שלזינגר, ובעקבותיהם קמו מכונים נוספים שניסו למצוא פתרונות לשילוב פיתוחים מדעיים וההלכה.
מבנה וארגון מכוני המחקר

במכון מחקר תורני חוקרים רבנים, אנשי מחקר אקדמי וכאלו המשלבים בין השניים. החוקרים במכון בעלי רמת ידע תורנית ואקדמית גבוהה בהתאם לתחומי המחקר של המכון. מכוני מחקר תורניים רבים מהווים חלק מישיבות או מוסדות דתיים שונים (בתי חולים, מכללות וכדומה). ברוב המכונים, עומד בראש המכון רב פוסק הלכה, הבולט בעיסוקו בתחום (בדרך כלל מייסד המכון), ולצידו מכהן מנכ"ל האחראי על ההיבטים הניהוליים והאדמיניסטרטיביים.
התמיכה הכלכלית במכונים אלו מגיעה מהמוסדות שאליהם הם שייכים, ובחלק מהמכונים גם מלקוחות שצורכים את שירותיהם. אחדים מהם, המוגדרים בעלי חשיבות לאומית, מקבלים מימון ממינהל התרבות והאומנויות במשרד התרבות.
תחומי פעילות

מכוני מחקר תורניים מפיקים מגוון של תוצרים בהתאם לייעודו של כל מכון:
הוצאה לאור וההדרה של ספרים תורניים
כתב עת תורני. בין כתבי העת שיוצאים לאור על ידי מכונים תורניים: תחומין (מכון צומת), אסיא (מכון שלזינגר)
ימי עיון והשתלמויות.
הפצה והעלאת מודעות של תחום המחקר בציבור
ניירות עמדה ומדיניות וקידום חקיקה
ראו גם

רשימת מכוני מחקר תורניים, שיש עליהם ערך בוויקיפדיה העברית
הערות שוליים

↑  מ. כהנא (עורך) בחבלי מסורת ותמורה; אסופת מאמרים לזכרו של אריה לנג, רחובות תש"ן, עמוד 137 ואילך
מילבאואר אדריכלים

| --- | --- |

 נתונים כלליים
 מייסדים:  אורית מילבאואר-אייל
 תקופת הפעילות:  1998–הווה (כ־26 שנים) 
 מיקום המטה:  תל אביב-יפו 
 ענפי תעשייה:  אדריכלות
  
 www.ome.co.il
 
מילבאואר אדריכלים (Muhlbauer Architects) הוא משרד אדריכלים ישראלי, המתמחה בתחום הבנייה למגורים, התחדשות עירונית ופרויקטים להשכרה. המשרד מונה צוות של כ-30 אדריכלים.
מילבאואר אדריכלים הוקם בשנת 1998 על ידי האדריכלית אורית מילבאואר-אייל, בוגרת הטכניון בהצטיינות.
בשנת 2011 זכה המשרד במכרז עיריית תל אביב לתכנון פרויקט "גני שפירא" - הפרויקט הראשון בתל אביב לדיור בר השגה. פרויקט זה זיכה את אורית מילבאואר-אייל בפרס רוקח לשנת 2015 ובפרס אות האדריכלות לשנת 2018.
תחומי עיסוק מרכזיים

תכנון אורבני – המשרד מתכנן תב"עות עבור יזמים מובילים ועבור עיריות כגון: עיריית תל אביב, עיריית ראשון לציון, עיריית הרצליה ועיריית כפר סבא. פרויקטי תוכניות בניין עיר לדוגמה: תב"ע עבור תפרי נווה צדק צפון מזרח, מתחם אקדמי ומעונות סטודנטים בכפר סבא ומתחם הבית הירוק ביפו.
התחדשות עירונית – המשרד מתכנן עשרות בנייני מגורים, מגדלי מגורים ושכונות בשלמות, במסגרת של התחדשות עירונית הכוללות ערוב שימושים, לדוגמה: פרויקט מכבי יפו, הכולל 14 בנייני מגורים בשילוב מסחר ושטחים פתוחים.
מגורים להשכרה – המשרד הוא מחלוצי תחום התכנון הייעודי עבור מגורים להשכרה ומקדם פרויקטים רבים, הבולטים בניהם: פרויקט מתחם שדה דב, מגדל תע"ש בדרך השלום ופרויקט מתחם אלנבי בירושלים שתוכננו במסגרת תוכנית "דירה להשכיר".
שימור מבנים ומבני ציבור – במסגרת התמחות זו המשרד מנהל את פרויקט תחנת הכוח רדינג עבור חברת החשמל, בשותפות עם ישר אדריכלים: תכנון המתחם (350 דונם), כולל שימור מבנה תחנת הכוח ההיסטורית והפיכתו למרכז מבקרים ומוזיאון.
פרויקטים נבחרים

גני שפירא, תל אביב – הפרויקט הראשון לדיור בר השגה של עיריית תל אביב. פרויקט זה זכה במספר פרסים.
מתחם מכבי יפו, תל אביב – 14 בנייני מגורים בשילוב חזית מסחרית.
מתחם אלנבי, ירושלים – 13 בנייני מגורים להשכרה, מסחר וגני ילדים.
מתחם תע"ש השלום, תל אביב – מתחם דיור להשכרה שמשלב מגדל של 23 קומות ובינוי מרקמי.
שדה דב, תל אביב – מתחם דיור להשכרה שמשלב מגדל של 40 קומות ובניינים מרקמיים.
בניין עיריית ראשון לציון החדש – זכייה במקום הראשון בתחרות לתכנון בניין העירייה החדש.
מעונות סטודנטים, המכללה למנהל, ראשון לציון – 512 יחידות מגורים עבור סטודנטים.
תחנת הכוח רדינג, תל אביב – שימור מבנה תחנת הכוח ההיסטורית והפיכתו למרכז מבקרים ומוזיאון (בשיתוף ישר אדריכלים).
בית ספר תל נורדאו, תל אביב – תכנון בניין חדש לבית הספר ההיסטורי.
בית ליטוינסקי, תל אביב – שימור בניין אקלקטי משנות ה-20, תוך שילובו במרחב מגדלים.
מתחם קהילת לודג', תל אביב – פרויקט פינוי בינוי הכולל 6 בנייני מגורים.
מתחם הבית הירוק, "דירה להשכיר", תל אביב – שילוב של דירות להשכרה, מסחר ומבני ציבור לשימור.
הערות שוליים

↑  נעמה ריבה, זוכי פרס רוקח 2015: אליקים (תיכונט) ואורית מילבואר אייל (גני שפירא), באתר Xnet‏, 7 ביולי 2005
↑   נעמה ריבה, מרכז קהילתי ופרויקט דיור בר השגה בין זוכי פרס אות האדריכלות הראשון, באתר הארץ, 12 ביוני 2018
1 2  גיא נרדי, ‏הבית הירוק ביפו יהפוך לפרויקט דיור בר השגה, באתר גלובס, 7 באפריל 2021
↑  נועם דביר, אושרה תכנית לשימור תחנת הכח רדינג, באתר הארץ, 22 באוגוסט 2011
↑  מי צריך הון עצמי: דירות במתחמי דיור להשכרה הן הדבר הבא, באתר מגזין לג'יט Legit Magazine
↑  דיור בר השגה | פודקסט | אורבנולוגיה, ‏2019-07-24
↑  דיור בר השגה | קריטריונים | אורבנולוגיה, ‏2019-07-30
↑   נעמה ריבה, אחרי שזכו לדיור בר השגה לחמש שנים בשכונת שפירא, הדיירים מתקשים לעזוב, באתר הארץ, 11 במרץ 2019
↑  נעמה ריבה, סוף-סוף דיור בר השגה: פרויקט גני שפירא בדרום ת"א יוצא לדרך, באתר Xnet‏, 29 ביוני 2005
↑  Ganei Shapira Affordable Housing / Orit Muhlbauer Eyal Architects, ArchDaily, ‏2014-08-10 (באנגלית אמריקאית)
↑  גיא נרדי, ‏100 דירות יתווספו לפרויקט של אלעד, לוינשטיין וצמח המרמן בת"א, באתר גלובס, 5 באפריל 2020
↑  מנור בראון, זה לא חלום: גם ירושלים מצטרפת לדיור מושכר ומסובסד לטווח ארוך, באתר Xnet‏, 11 בספטמבר 2020
↑  אמיתי גזית, 24 שנה לאחר פינוי מפעל הנשק תעש מגן בת"א, שיכון ובינוי תקים במקום 164 דירות להשכרה, באתר כלכליסט, 19 ביולי 2020
↑  יובל ניסני, ‏45 קומות, החל מ-3 מיליון ש' לדירה: כך ייראה הרובע החדש של תל אביב, באתר גלובס, 28 ביוני 2022
↑  טליה לוי רוזנבוים, גינות מקורות וגג ציבורי ירוק: כך ייראה בית העירייה החדש של ראשון לציון, באתר ynet, 12 בינואר 2023
↑  A Greenhouse Restaurant in Iceland and a Transparent City Hall in Israel: 9 Competition-Winning Projects Submitted by the ArchDaily Community, ArchDaily, ‏2023-02-16 (באנגלית אמריקאית)
↑  לראשונה: יוקמו מעונות סטודנטים במסלול האקדמי המכללה למינהל בראשון לציון, באתר וואלה, 22 ביוני 2022
↑  קרן צוריאל הררי, טייט גאלרי פינת הירקון, באתר כלכליסט, 27 במרץ 2012
↑  שני רחל פומס, מתיחת פנים היסטורית: התוספת החדשה לבית הספר העברי הוותיק בתל אביב, באתר ynet, 21 ביוני 2021
↑  בית ספר תל נורדאו, באתר batim il
↑  גיא נרדי, ‏תוספת קופסה לבנה לבית הספר הוותיק בתל אביב, באתר גלובס, 10 בספטמבר 2021
↑  הילה שמר, בזכות המגדל, ובצלו: בית ליטוינסקי ההיסטורי שומר וחזר לימיו היפים, באתר Xnet‏, 4 בספטמבר 2016
↑  קבוצת גבאי - חטיבת ההתחדשות העירונית של קבוצת גבאי, נבדק ב-2023-05-04
מיהאי לאנטוש

מיהאי לאנטוש (בהונגרית: Lantos Mihály;‏ 29 בספטמבר 1928 – 31 בדצמבר 1989) היה כדורגלן הונגרי, ששיחק בעמדת המגן השמאלי. ברוב הקריירה שלו שיחק בקבוצת מ.ט.ק הונגריה, והיה חלק מ"נבחרת הזהב" של הונגריה בשנות החמישים.
קריירת קבוצות > מ.ט.ק הונגריה

לאנטוש החל לשחק במ.ט.ק הונגריה בשנת 1948. המועדון שינה את שמו מספר פעמים, כמו: טקסטיל, בסטסטיה וורורס לובוגו. לבסוף המועדון נשאר עם שמו המקורי. שנות החמישים היו שנות ההצלחה של המועדון, ותחת המאמן מרטון בוקובי ועם קבוצה שכללה את נאנדור הידגקוטי, פטר פאלוטאס ויוזף זכריאס, מ.ט.ק ולאנטוש זכו שלוש פעמים באליפות הונגריה, גביע הונגרי וגביע מיטרופה. בשנת 1955, בתור וורוס לובוגו, הם שיחקו גם בגביע אירופה לאלופות בפעם הראשונה אי פעם. לאנטוש, כבש באותה עונה שלושה שערים, שניים מהם בפנדל ואחד נגד אנדרלכט הבלגית, שאותה ניצחו 4–10 בסיכום שני המשחקים. לאנטוש ו-וורורס לובוגו הגיעו עד לרבע גמר שם הפסידו 8–6 לריימס הצרפתית, אשר באותה עונה גם הגיעה לגמר.
קריירה לאומית

לאנטוש שיחק בנבחרת הונגריה בין השנים 1949–1956. הוא שיחק 52 משחקים וכבש 5 שערים עבור הונגריה. את הופעת הבכורה שלו עשה ב-10 ביולי 1949 בניצחון 2–8 על פולין. לאנטוש עזר להונגריה לזכות במדליית זהב אולימפית בשנת 1952, ובגביע מרכז אירופה בשנת 1953. ל-לאנטוש היה גם חלק בשתי התבוסות שהנחילו ההונגרים לאנגלים, כשכבש שער נגדם בניצחון 1–7 ב-23 במאי 1954. במונדיאל 1954 שיחק בכל המשחקים וגם כבש במשחק הפתיחה נגד דרום קוריאה בניצחון 0–9 וברבע גמר נגד ברזיל. בגמר הפסידה הונגריה 3–2 לגרמניה המערבית. בשנת 1956 פרש מהנבחרת.
תארים

אליפות הונגריה (3): 1951, 1953, 1958
גביע הונגריה: 1952
גביע מיטרופה: 1955
מדליית זהב אולימפית: 1952
גביע מרכז אירופה: 1953
סגנית מונדיאל 1954
המצבה של מיהאי לאנטוש
מכון שבות עם

.
| --- | --- |

 מדינה:  ישראל 
 מטה הארגון:  ימין אורד 
 תקופת הפעילות:  2007–הווה (כ־17 שנים) 
 
שבות עם הוא מכון לזהות יהודית בראשות הרב מנחם ולדמן. בעבר המכון היה חלק מכפר הנוער ימין אורד, ובהמשך הפך לעמותה עצמאית.
תחומי פעילות

המכון פועל בקרב שתי אוכלוסיות עיקריות: בני נוער מכל העולם המעוניינים להתגייר (חלקם ממוצא יהודי שאינם יהודים מבחינה הלכתית), וכן בקרב קהילת "פרס מורה" שנותרה באתיופיה וחבריה עולים בשנים האחרונות לישראל. קבוצה זו עוברת הליך של "השבה ליהדות", בהתאם למעמדם ההלכתי. המכון מדריך ומלווה את בני הנוער ואת העולים החדשים בתהליך הגיור או ההשבה ליהדות.
אנשי המכון

בראש המכון עומד הרב מנחם ולדמן אשר פועל כבר שנים רבות למען עליית היהודים מאתיופיה וחיזוק זהותם היהודית בארץ. במהלך השנים פרסם הרב ולדמן מספר ספרים ומאמרים הלכתיים העוסקים בהיסטוריה של יהודי אתיופיה.
מרבית פעילות המכון מתבצעת בידי כמה מאות מתנדבים (מרבית סטודנטים, בחורי ישיבה ובנות מדרשה) במרכזי קליטה שונים ברחבי הארץ (צפת, טבריה, חיפה, מבשרת ציון, קיבוץ איילת השחר, כפר הנוער ניצנה ועוד). בנוסף, הארגון פועל גם בשכונות הקבע אליהן עוברים העולים לאחר שהייתם במרכז הקליטה.
לקריאה נוספת

מנחם ולדמן, מאתיופיה לירושלים - יהודי אתיופיה בעת החדשה מבחר תעודות ומקורות, משרד החינוך, ה'תשנ"ב.
מתנדבי מכון שבות עם בפעולה
מלדזייצ'נה (מחוז משנה)

מחוז משנה מלדזייצ'נה (בבלארוסית: Маладзечанскі раён) הוא אחד מ-22 מחוזות משנה המרכיבים את מחוז מינסק שבמרכז בלארוס. מרכזו המנהלי היא העיר מלדזייצ'נה.
דמוגרפיה

בתקופת עריכת מפקד האוכלוסין של בלארוס (2009) (אנ'), מנתה אוכלוסיית מחוז המשנה מלדזייצ'נה 138,375 בני אדם, בשנים הבאות הצטמצמה האוכלוסייה מעט וב-2013 נמנו 136,223 תושבים. ההרכב האתני של האוכלוסייה במחוז היה: 90.03% בלארוסים, 6.76% רוסים, 1.12 אוקראינים ו-2.09% אחרים. שפות הדיבור הנפוצות: בלארוסית (73.81%) ורוסית (23.83%).
מישהו (שיר)

| --- | --- |
 סינגל בביצוע יהודית רביץ
 מתוך האלבום יהודית רביץ
 יצא לאור:  1978
 סוגה:  זמר עברי 
 שפה:  עברית 
 אורך:  3:14 (ביצוע יהודית רביץ)
 חברת תקליטים:  CBS ישראל
 כתיבה:  אהוד מנור
 לחן:  מתי כספי
 
"מישהו" הוא פזמון שכתב אהוד מנור, הלחין מתי כספי וביצעה יהודית רביץ.
רקע

את השיר כתב מנור לזכר אביו, שנפטר כשמנור היה בן 15.
השיר בוצע בשנת 1978 בפסטיבל הזמר והפזמון, שהיווה בשנה זו את קדם האירוויזיון לתחרות האירוויזיון שהתקיימה בהמשך השנה בפריז. יהודית רביץ ביצעה את השיר, ובתחרות זכה השיר "אבניבי", שאף אותו כתב אהוד מנור (בסך הכל בוצעו בתחרות שלושה שירים שכתב מנור). השיר נכלל באלבומה של רביץ שנקרא "יהודית רביץ" ויצא לאור ב-1979.
מתי כספי ביצע את השיר בהופעותיו, והקליט אותו עבור אלבום האוסף שלו "צד ג' צד ד'" שיצא לאור ב-1987, וכן באלבום הכפול "הופעה חיה בערד 1997".
במצעד העברי השנתי לשנת התשל"ח (1978) של רשת ג' הגיע השיר למקום ה-24.
השיר תורגם לאנגלית על ידי אלכסנדרה בשנת 1978 ובוצע על ידי נאוה ברוכין.
בועז שרעבי הזדהה עם השיר, ולאחר מות אביו הקליט אותו עבור האלבום "ריגושים", שכלל ביצועים חדשים לשירים ישנים ויצא בשנת 2000.
בהלווייתו של אהוד מנור שר כספי את השיר.
השיר נחשב עד היום כאחד מהשירים המזוהים ביותר עם טקסי יום הזיכרון לחללי מערכות ישראל.