stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דניאל דיי-לואיס
חיים אישיים

בנו הבכור נולד מזוגיות בתחילת שנות ה-90 עם השחקנית הצרפתייה, איזבל אג'אני.
ב-1996 נישא לשחקנית והבמאית האמריקאית ממוצא יהודי רבקה מילר, בתו של ארתור מילר, אשר ביימה אותו בסרט "הבלדה על ג'ק ורוז". הם מתגוררים באירלנד ולהם שני בנים משותפים.
ב-1993 קיבל אזרחות אירית, בנוסף לאזרחותו הבריטית מלידה.
פרסי אוסקר > זכייה

1990 - זכה בפרס על משחקו בסרט "כף רגלי השמאלית".
2008 - זכה בפרס על משחקו בסרט "זה יגמר בדם".
2013 - זכה בפרס על משחקו בסרט "לינקולן".
פרסי אוסקר > מועמדות

1994 - היה מועמד לפרס על משחקו בסרט "בשם האב".
2002 - היה מועמד לפרס על משחקו בסרט "כנופיות ניו יורק".
2017 - היה מועמד לפרס על משחקו בסרט "חוטים נסתרים"
פילמוגרפיה חלקית > קולנוע

| שנה | שם | שם באנגלית | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1971 | יום ראשון הארור | Sunday Bloody Sunday | ילד |  |
| 1981 |  | Thank You, P. G. Wodehouse | פסמית' | סרט טלוויזיה |
| 1981 |  | Artemis 81 | סטודנט בספרייה | סרט טלוויזיה |
| 1982 | מה המרחק לבבילון? | How Many Miles to Babylon? | אלק | סרט טלוויזיה |
| 1982 | גנדי | Gandhi | קולין |  |
| 1984 | הבאונטי | The Bounty | ג'ון פרייר |  |
| 1985 | מכבסה יפהפייה שלי | My Beautiful Laundrette | ג'וני |  |
| 1985 | זיכרונות אהבה מפירנצה | A Room with a View | ססיל ויזי |  |
| 1985 |  | My Brother Jonathan | ג'ונתן דקרס | סרט טלוויזיה |
| 1986 |  | Nanou | מקסו |  |
| 1986 |  | The Insurance Man | ד"ר קפקא | סרט טלוויזיה |
| 1988 | הקלות הבלתי נסבלת של הקיום | The Unbearable Lightness of Being | תומאס |  |
| 1988 | פסים וכוכבים | Stars and Bars | הנדרסון דורז |  |
| 1989 | אברסמייל, ניו ג'רזי | Eversmile, New Jersey | ד"ר פרגוס או'קונל |  |
| 1989 | כף רגלי השמאלית | My Left Foot | כריסטי בראון | פרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר, פרס באפט"א לשחקן הטוב ביותר בתפקיד ראשי |
| 1992 |  המוהיקני האחרון | The Last of the Mohicans | האווקיי |  |
| 1993 | עידן התמימות | The Age of Innocence | ניולנד ארצ'ר |  |
| 1993 | בשם האב | In the Name of the Father | ג'רי קונלון |  |
| 1996 | ציד המכשפות | The Crucible | ג'ון פרוקטור |  |
| 1997 | המתאגרף | The Boxer | דני פלין |  |
| 2002 | כנופיות ניו יורק | Gangs of New York | ויליאם "ביל הקצב" |  |
| 2005 | הבלדה על ג'ק ורוז | The Ballad of Jack and Rose | ג'ק סלווין |  |
| 2007 | זה יגמר בדם | There Will Be Blood | דניאל פליינוויו | פרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר |
| 2009 | Nine | Nine | גווידו קונטיני |  |
| 2012 | לינקולן | Lincoln | אברהם לינקולן | פרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר |
| 2018 | חוטים נסתרים | Phantom Thread | ריינולדס וודקוק |  |
| יפורסם בהמשך |  | Anemone | יפורסם בהמשך | גם תסריטאי |
פילמוגרפיה חלקית > טלוויזיה

| שנה | שם | שם באנגלית | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1980 |  | Shoestring | DJ | בפרק "The Farmer Had a Wife" |
| 1982 |  | Frost in May | ארצ'י יוז-פורט | בפרק "Beyond the Glass" |
| 1983 |  | Play of the Month | גורדון וייטהאוס | בפרק "Dangerous Corner" |
פרסים ומועמדויות > פרס אוסקר

| שנה | עבור | קטגוריה | תוצאה | הפסיד ל |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1990 | כף רגלי השמאלית | השחקן הטוב ביותר | זכייה | — |
| 1994 | בשם האב | השחקן הטוב ביותר | מועמדות | טום הנקס ("פילדלפיה") |
| 2003 | כנופיות ניו יורק | השחקן הטוב ביותר | מועמדות | אדריאן ברודי ("הפסנתרן") |
| 2008 | זה ייגמר בדם | השחקן הטוב ביותר | זכייה | — |
| 2013 | לינקולן | השחקן הטוב ביותר | זכייה | — |
| 2018 | חוטים נסתרים | השחקן הטוב ביותר | מועמדות | גארי אולדמן ("שעה אפלה") |
פרסים ומועמדויות > פרס באפט"א לקולנוע

| שנה | עבור | קטגוריה | תוצאה | הפסיד ל |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1990 | כף רגלי השמאלית | השחקן הטוב ביותר בתפקיד ראשי | זכייה | — |
| 1993 | המוהיקני האחרון | השחקן הטוב ביותר בתפקיד ראשי | מועמדות | רוברט דאוני ג'וניור ("צ'פלין") |
| 1994 | בשם האב | השחקן הטוב ביותר בתפקיד ראשי | מועמדות | אנתוני הופקינס ("ארץ הצללים") |
| 2003 | כנופיות ניו יורק | השחקן הטוב ביותר בתפקיד ראשי | זכייה | — |
| 2008 | זה ייגמר בדם | השחקן הטוב ביותר בתפקיד ראשי | זכייה | — |
| 2013 | לינקולן | השחקן הטוב ביותר בתפקיד ראשי | זכייה | — |
| 2018 | חוטים נסתרים | השחקן הטוב ביותר בתפקיד ראשי | מועמדות | גארי אולדמן ("שעה אפלה") |
פרסים ומועמדויות > פרס גלובוס הזהב

| שנה | עבור | קטגוריה | תוצאה | הפסיד ל |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1990 | כף רגלי השמאלית | השחקן הטוב ביותר - סרט דרמה | מועמדות | טום קרוז ("נולד בארבעה ביולי") |
| 1994 | בשם האב | השחקן הטוב ביותר - סרט דרמה | מועמדות | טום הנקס ("פילדלפיה") |
| 1998 | המתאגרף | השחקן הטוב ביותר - סרט דרמה | מועמדות | פיטר פונדה ("הזהב של יולי") |
| 2003 | כנופיות ניו יורק | השחקן הטוב ביותר - סרט דרמה | מועמדות | ג'ק ניקולסון ("אודות שמידט") |
| 2008 | זה ייגמר בדם | השחקן הטוב ביותר - סרט דרמה | זכייה | — |
| 2010 | Nine | השחקן הטוב ביותר - סרט קומדיה או מוזיקלי | מועמדות | רוברט דאוני ג'וניור ("שרלוק הולמס") |
| 2013 | לינקולן | השחקן הטוב ביותר - סרט דרמה | זכייה | — |
| 2018 | חוטים נסתרים | השחקן הטוב ביותר - סרט דרמה | מועמדות | גארי אולדמן ("שעה אפלה") |
פרסים ומועמדויות > פרס גילדת שחקני המסך

| שנה | עבור | קטגוריה | תוצאה | הפסיד ל |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2003 | כנופיות ניו יורק | השחקן הטוב ביותר בתפקיד ראשי | זכייה | — |
| 2008 | זה ייגמר בדם | השחקן הטוב ביותר בתפקיד ראשי | זכייה | — |
| 2010 | Nine | הקאסט הטוב ביותר בסרט קולנוע | מועמדות | "ממזרים חסרי כבוד" |
| 2013 | לינקולן | השחקן הטוב ביותר בתפקיד ראשי | זכייה | — |
| 2013 | לינקולן | הקאסט הטוב ביותר בסרט קולנוע | מועמדות | "ארגו" |
פרסים ומועמדויות > פרסי בחירת מבקרי הקולנוע

| שנה | עבור | קטגוריה | תוצאה | הפסיד ל |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2003 | כנופיות ניו יורק | השחקן הטוב ביותר | זכייה | יחד עם ג'ק ניקולסון ("אודות שמידט") |
| 2008 | זה ייגמר בדם | השחקן הטוב ביותר | זכייה | — |
| 2010 | Nine | האנסמבל הטוב ביותר | מועמדות | "ממזרים חסרי כבוד" |
| 2013 | לינקולן | השחקן הטוב ביותר | זכייה | — |
| 2013 | לינקולן | האנסמבל הטוב ביותר | מועמדות | "אופטימיות היא שם המשחק" |
| 2018 | חוטים נסתרים | השחקן הטוב ביותר | מועמדות | גארי אולדמן ("שעה אפלה") |
פרסים ומועמדויות > איגוד מבקרי הקולנוע של לוס אנג'לס

| שנה | עבור | קטגוריה | תוצאה | הפסיד ל |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1989 | כף רגלי השמאלית | השחקן הטוב ביותר | זכייה | — |
| 2002 | כנופיות ניו יורק | השחקן הטוב ביותר | זכייה | — |
| 2007 | זה ייגמר בדם | השחקן הטוב ביותר | זכייה | — |
פרסים ומועמדויות > איגוד המבקרים האמריקני

| שנה | עבור | קטגוריה | תוצאה | הפסיד ל |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1990 | כף רגלי השמאלית | השחקן הטוב ביותר | זכייה | — |
| 2008 | זה ייגמר בדם | השחקן הטוב ביותר | זכייה | — |
| 2013 | לינקולן | השחקן הטוב ביותר | זכייה | — |
פרסים ומועמדויות > חוג מבקרי הקולנוע של ניו יורק

| שנה | עבור | קטגוריה | תוצאה | הפסיד ל |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1987 | זיכרונות אהבה מפירנצה | שחקן המשנה הטוב ביותר | זכייה | — |
| 1987 | מכבסה יפהפייה שלי | שחקן המשנה הטוב ביותר | זכייה | — |
| 1990 | כף רגלי השמאלית | השחקן הטוב ביותר | זכייה | — |
| 2003 | כנופיות ניו יורק | השחקן הטוב ביותר | זכייה | — |
| 2008 | זה ייגמר בדם | השחקן הטוב ביותר | זכייה | — |
| 2013 | לינקולן | השחקן הטוב ביותר | זכייה | — |
פרסים ומועמדויות > פרס סטלייט

| שנה | עבור | קטגוריה | תוצאה | הפסיד ל |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2003 | כנופיות ניו יורק | השחקן הטוב ביותר - סרט דרמה | זכייה | יחד עם מייקל קיין ("האמריקאי השקט") |
| 2009 | Nine | השחקן הטוב ביותר - סרט מוזיקלי או קומדיה | מועמדות | מייקל סטולברג ("יהודי טוב") |
| 2009 | Nine | הרכב השחקנים הטוב ביותר - סרט קולנוע  (יחד עם קייט הדסון, סטייסי פרגוסון, פנלופה קרוז,  מריון קוטיאר, ניקול קידמן, ג'ודי דנץ, סופיה לורן) | זכייה | — |
| 2012 | לינקולן | השחקן הטוב ביותר | מועמדות | בראדלי קופר ("אופטימיות היא שם המשחק") |
| 2018 | חוטים נסתרים | השחקן הטוב ביותר | מועמדות | גארי אולדמן ("שעה אפלה") והארי דין סטנטון (Lucky) |
פרסים ומועמדויות > איגוד מבקרי הקולנוע של טורונטו

| שנה | עבור | קטגוריה | תוצאה | הפסיד ל |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2002 | כנופיות ניו יורק | השחקן הטוב ביותר | Runner-Up | ניקולס קייג' ("אדפטיישן") |
| 2012 | לינקולן | השחקן הטוב ביותר | Runner-Up | דניס לאוואנט (Holy Motors) |
| 2017 | חוטים נסתרים | השחקן הטוב ביותר | זכייה | — |
פרסים ומועמדויות > חוג מבקרי הקולנוע של ונקובר

| שנה | עבור | קטגוריה | תוצאה | Lost to |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2003 | כנופיות ניו יורק | השחקן הטוב ביותר | זכייה | — |
| 2008 | זה ייגמר בדם | השחקן הטוב ביותר | זכייה | — |
| 2012 | לינקולן | השחקן הטוב ביותר | מועמדות | חואקין פיניקס ("המאסטר") |
| 2017 | חוטים נסתרים | השחקן הטוב ביותר | זכייה | — |
הערות שוליים

↑  אינה טוקר,'"`UNIQ--nowiki-00000000-QINU`"'דניאל דיי לואיס פורש מעולם המשחק, באתר ynet, 20 ביוני 2017
↑  Andreas Wiseman,Anthony D'Alessandro, Daniel Day-Lewis Returning To Big Screen In Focus Features’ ‘Anemone’ From Ronan Day-Lewis, Deadline, ‏2024-10-01 (באנגלית אמריקאית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007438016105171  PLWABN: 9810578614605606  BIBSYS: 90818972  BNE: XX1086729  BnF: cb13999326p (data)  CANTIC: a10887441  GND: 119403269  ISNI: 0000 0001 2146 1760  LCCN: n95030987  LNB: 000268017  MusicBrainz: 8d8edbbf-f37b-4efb-914c-ef4e64eb4539  NDL: 00620563  NKC: xx0219226  NLK: KAC2020L0349  NTA: 073392294  RERO: 02-A009497560  SNAC: w6fz0xk9  SUDOC: 060649348  Trove: 1144238  VIAF: 103647327   WorldCat (עם VIAF): 103647327
ביתי אל מול גולן

"ביתי אל מול גולן" הוא פזמון שנכתב ב-1962 על ידי יוסף נצר (מילים) וחיים ברקני (לחן). השיר זכה לפופולריות בשנות ה-60 ובוצע מאז על ידי זמרים רבים.
השיר היה שיר הנושא למחזמר שנשא גם הוא את השם "ביתי אל מול גולן" והועלה בקיבוץ שער הגולן על ידי חבריו, לכבוד חג ה-25 לעליית הקיבוץ על הקרקע. נצר וברקני היו חברי שער הגולן וכתבו את המחזה ואת הלחנים. המחזה עסק בהווי הקיבוץ ובבעיותיו, אולם אלו תוארו ברוח טובה. הצלחתו של המחזמר הביאה להצגתו באמפיתיאטרון בצמח ולאחר מכן אף בהיכל התרבות בתל אביב. בהצגה שנערכה בקיבוץ ביצעה ראשונה את השיר בתי לרר (כיום, בת-עמי לשם).
מילות השיר מתארות את הקשר החזק הנוצר בנפש האדם אל המקום בו גדל כתוצאה מנופי ומחוויות הילדות:
כפרי הדומים שניערתי משיזף
 כממטרות תחתן סובבתי בשרב
 כציפורים שהעירוני בקולן -
 כאן ביתי, אל מול גולן
בהמשך הקליטו את השיר אמנים רבים נוספים. במיוחד זכו לפרסום ביצועיהם של שלישיית שריד, יפה ירקוני, הפרברים ואריק איינשטיין. עוד ביצעו את השיר הדסה סיגלוב, שמעון ישראלי, לוסי ארנון, אברהם פררה, אריק סיני ולהקת סטלה מאריס בעיבוד לסגנון רוק כבד.
בשיר נעשה גם שימוש בסרט הישראלי "אשת הגיבור" שצולם בחלקו בקיבוץ שער הגולן בבימויו של פיטר פריי ובכיכובם של בתיה לנצט, גדעון שמר ושמואל אומני.
בהצגה "שישה ימים" שהועלתה ב"בימת הקיבוץ" באוקטובר 1967, בבימויו של גיורא מנור, ועסקה בהשתקפות המלחמה בעיני הלוחמים בני הקיבוץ, שימש השיר כרקע יחד עם שירו של מאיר אריאל, "ירושלים של ברזל".
הערות שוליים

↑  כ-50 ביצועים שונים, על פי אקו"ם
1 2  רוני מ. האס, חוגגים 75 שנה (בתוך "על הדשא"), הזמן הירוק, 20 בספטמבר 2012
1 2  מתח בחדשות ותסכית ללא מתח, דבר, 2 בנובמבר 1962
↑  בתחילה, לחן השיר לא מצא חן בעיני נצר, וברקני הבטיח לו שאם יתברר בהצגת הבכורה כי הלחן אינו מתאים, יכתוב לחן חדש. על פי עופר גביש, בפינתו של איזי מן, "רגע אחד – הפסקול של המדינה" ששודרה ברשת ב' ב-17 באוקטובר 2013
↑  בקול אתר ואתר, שאלות ותשובות - לענין, מעריב, 27 בינואר 1964
↑  "שישה ימים" על בימת הקיבוץ, דבר, 10 באוקטובר 1967
יחסי ישראל–נורווגיה

| יחסי ישראל–נורווגיה |
| --- | --- |
ישראל: נורווגיה


ישראל: נורווגיה
שטח (בקילומטר רבוע)
22,072: 323,802
אוכלוסייה
10,023,983: 5,603,951
תמ"ג (במיליוני דולרים)
509,901: 485,513
תמ"ג לנפש (בדולרים)
50,868: 86,638
משטר
דמוקרטיה פרלמנטרית: מונרכיה חוקתית
שגרירים
רפאל שוץ: קאר ריידר אס
שר החוץ הנורווגי יון לינג במפגש עם ראש הממשלה לוי אשכול, 1967.
בין מדינת ישראל וממלכת נורווגיה מתקיימים יחסים דיפלומטיים מלאים החל משנת 1949. נכון לשנת 2020, בין שתי המדינות מתקיים שיתוף פעולה נרחב בנושאים כלכליים ומסחריים, זאת בצד חילוקי דעות פוליטיים בין שתי המדינות, בעיקר על רקע הסכסוך הישראלי-פלסטיני.
לישראל יש שגרירות באוסלו, בעוד שלנורווגיה יש שגרירות בתל אביב וכן שתי קונסוליות כבוד, בחיפה ובאילת. שגריר נורווגיה בישראל משנת 2020 הוא קאר ריידר אס.
היסטוריה

עוד לפני קום המדינה, התקיימו בין ארץ ישראל לבין נורווגיה יחסי סחר ענפים, שכללו ייצוא מארץ ישראל של פירות הדר, בתמורה למוצרי מזון, עץ ונייר. בהצבעה באו"ם בכ"ט בנובמבר 1947 על תוכנית החלוקה נורווגיה הצביעה בעדה. היחסים בין ישראל לנורווגיה החלו ב-4 בפברואר 1949, זמן קצר לאחר הקמתה של מדינת ישראל, כאשר נורווגיה הייתה מבין המדינות הראשונות אשר הכירו בעצמאותה. מאוחר יותר באותה השנה, שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים רשמיים, כאשר ישראל יוצגה בנורווגיה על ידי נציגותה בסטוקהולם. ב-1960 פתחה ישראל שגרירות באוסלו.
היסטוריה > אסון ילדי אוסלו

בשנת 1949 נחתם הסכם בין ארגון הג'וינט ומשרד הסעד הנורווגי לפיו יועמדו 200 מקומות במרכז הבראה לחולי שחפת שפונה, לרשותם של ילדים יהודים מצפון אפריקה על מנת לחזק את הילדים מבחינה בריאותית לפני הטסתם לישראל.
באפריל 1949 הגיע למחנה המחזור הראשון – כ-200 ילדי יוצאי מרוקו. מחזור שני, המורכב מילדים יוצאי תוניסיה, היה מיועד להגיע בעקבותיו. ב-20 בנובמבר 1949 התרסק מטוס DC-3 דקוטה סמוך לעיירה הורום הסמוכה לאוסלו. באסון נספו 27 ילדים, 3 מלווים ו-4 אנשי צוות המטוס. ילד אחד, יצחק אלל, נפצע קשה אך ניצל. גל של חמלה שטף את נורווגיה. באמצעי התקשורת דובר על הנס של יצחק אלל ומלך נורווגיה שסיפור זה נגע ללבו ביקש לאמצו לבן. יו"ר מפלגת העבודה בנורווגיה, הוקון לי, יזם מבצע התרמת כספים להקמת מושב בישראל בשם "מושב נורווגיה" (הפך למושב ינוב). מחמישים הצריפים שנתרמו נשאר אחד המשמש כ"בית ראשונים" במושב.
היסטוריה > שנות השבעים

בסוף שנות ה-60 של המאה ה-20, עם עליית הנושא הפלסטיני לסדר היום העולמי, ירדה תמיכתה של נורווגיה בישראל והיא החלה למתוח ביקורת על מדיניותה. הדבר ניכר במיוחד במפלגות השמאל, אך לא רק בהן.
באמצע 1973 התרחשה פרשת לילהאמר שאירעה בעיירה לילהאמר, במסגרת מבצע זעם האל, כאשר סוכנים של המוסד הרגו צעיר מרוקאי בשם אחמד בושיקי לאחר שסברו בטעות כי האיש הוא עלי חסן סלאמה מראשי ארגון ספטמבר השחור. חלק מן הצוות שביצע את ההריגה נלכד בידי הנורווגים וחלקם נשפטו לתקופות מאסר. הפרשה פורסמה בהרחבה בתקשורת הבינלאומית וגרמה למבוכה רבה בישראל. בתחילת הפרשה שרר מתח בין ישראל לנורווגיה על רקע הפרשה וממשלת ישראל סירבה להודות על חלקה בפרשה. אולם, במשך השנים השתפרו היחסים בין המדינות. בשנת 1996 העבירה ישראל פיצוי של 283,000 דולרים לאשתו ולבתו של בושיקי.
באוגוסט 1980 הפתיעה נורווגיה כאשר הצביעה באו"ם יחד עם ארצות הברית ועוד חמש מדינות נגד החלטה אנטי ישראלית. ראש ממשלת נורווגיה, אודוור נורדלי, מיהר להבהיר שאין שינוי בעמדה הנורווגית וכי ההצבעה בהחלטה הספציפית נבעה מלשון ההחלטה שלא כללה הכרזה על זכותה של ישראל לגבולות בטוחים.
היסטוריה > שנות התשעים ואילך

לאורך השנים, התקיים שיתוף פעולה מסחרי בין שתי המדינות בתחומים שונים, וכן שיתוף פעולה פוליטי אשר הגיע לשיאו במסגרת התיווך הנורווגי בין ישראל לרשות הפלסטינית, אשר הוביל לחתימת הסכמי אוסלו בשנת 1993. עם זאת, בד בבד הלכו והעמיקו ביניהן חילוקי הדעות הפוליטיים באשר לאופן התנהלותה של מדינת ישראל ביחס לסכסוך הישראלי-ערבי והסכסוך הישראלי-פלסטיני, וזאת בעקבות ביקורת נורווגית מתמשכת על אופן התנהלותה של מדינת ישראל, בדגש על התעלמותה לכאורה מהחלטות האו"ם ביחס לסכסוך, ומהנוהג הבינלאומי באשר לדיני מלחמה. במהלך השנים, וככל שהסכסוך בין ישראל והפלסטינים הסלים, עד לשיאו במהלך האינתיפאדה השנייה, הלכו והתגברו הדעות האנטי-ישראליות בנורווגיה, כאשר אירועי השנים 2010-2009, ובראשם מבצע עופרת יצוקה והמשט לעזה, הביאו לשפל בתדמית הישראלית בקרב דעת הקהל הנורווגית. הביקורת הנורווגית הגוברת על ישראל, בצירוף יוזמות מקומיות שונות של אזרחים נורווגים לקיים חרם כנגד מדינת ישראל, הפכו את נורווגיה, מבחינתם של רבים בישראל ומחוצה לה, לאחת מהמדינות העוינות ביותר בעולם המערבי כלפי ישראל, אשר לעיתים אף מואשמת ביחס אנטישמי כלפי ישראל.
בשנת 2008, על רקע הסלמת הסכסוך בין ישראל והחמאס, אשר שולט ברצועת עזה, הביעה סיב ינסן, פוליטיקאית נורווגית ומנהיגתה של "מפלגת הקדמה", המפלגה השנייה בגודלה בנורווגיה, תמיכה בישראל ובזכותה להגן על עצמה. כמו כן ביקרה ינסן בשדרות ובכנסת, והתנגדה להכרה של ממשלת נורווגיה בארגון החמאס, בציינה ש”טרוריסטים הם טרוריסטים, אתה לא מנהל משא ומתן עמם”. כמו כן, ינסן הבהירה כי היא תומכת בצמצום התמיכה הנורווגית הניכרת בגופים פלסטינים, ישירות או דרך ארגוני האו"ם. ינסן גם ביקרה את החלטת קרן ההשקעות הממשלתית של נורווגיה למכור את השקעותיה בחברת אלביט מערכות, משום שלטענה הדבר נעשה משיקולים אנטי-ישראלים ואף אנטישמיות סמויה. בחודש ינואר 2009, ינסן השתתפה בהפגנת תמיכה בישראל שהתקיימה באוסלו, אשר נערכה תחת הסיסמה "תנו לישראל להתקיים".
היחסים בין שתי המדינות עלו פעם נוספת לכותרות בנורווגיה בעקבות מתקפת הטרור בנורווגיה בשנת 2011, וזאת משום שאנדרס ברינג בריוויק, הטרוריסט אשר הוציא לפועל את המתקפה בה נרצחו בדם קר 69 נערים, היה מוכר כפעיל ימין קיצוני, וכתומך נלהב בישראל. מצד שני, גורמים מסוימים העלו סברה כי הפיגוע עשוי להמחיש לנורווגיה את הסכנה הטמונה בפיגועים המופנים כלפי אוכלוסייה אזרחית, וכך להקטין את חילוקי הדעות בינה לבין ישראל בתחום.
באוקטובר 2013 נבחרה בנורווגיה ממשלת מרכז-ימין. כ-5 שבועות לאחר בחירת הממשלה הגיע שר החוץ החדש לביקור בישראל והודיע שמדינתו לא תקדם חרם על מדינת ישראל בעקבות בנייה בהתנחלויות. בתקופה שלאחר בחירת הממשלה החדשה, התחממו היחסים בין ישראל לנורווגיה. אולם בהמשך השנה במהלך מבצע צוק איתן שוב הפכה לאחת המבקרות הגדולות של ישראל באירופה.
במאי 2020 דחה הפרלמנט הנורווגי הצעת חוק לסימון מוצרים ישראליים המיוצרים ביהודה ושומרון. ואולם ב-10 ביוני 2022 הודיעה ממשלת נורווגיה כי תסמן מוצרים המיוצרים בהתנחלויות. משרד החוץ הישראלי גינה את ההחלטה.
בספטמבר 2023, שר החוץ אלי כהן נפגש עם שרת החוץ הנוורגית.
היסטוריה > חרבות ברזל - הידרדרות ביחסים

בפברואר 2024, לאחר הפרסום על מעורבות עובדי אונר"א בטבח שבעה באוקטובר וההחלטה של מדינות רבות להקפיא את המימון לארגון, נורווגיה הודיעה כי לא תבטל את המימון ושתעביר תקציב נוסף לאונר"א.
באפריל 2024, התראיין שר החוץ הנוורגי לעיתון TheMarker ואמר שנוורגיה מקיימת יחסים עם חמאס, חזבאללה והחות'ים. נוורגיה היא אחת המדינות היחידות באירופה שאינה מכירה בחמאס בתור ארגון טרור.
ב-22 במאי 2024 החליטה נורווגיה להכיר במדינה פלסטינית. ביולי 2024, שר החוץ ישראל כץ דחה את בקשת שר החוץ הנוורגי לבקר בישראל.
באוגוסט 2024, נורווגיה, המדינה הערבה להסכמי אוסלו, העבירה חוות דעת לבית הדין הבינלאומי כי ההסכמים אינם רלוונטיים לקביעת סמכות בית המשפט. בתגובה למדיניות החוץ הנוורגית, ביטלה ישראל את הסדר הנאמנות עם נורווגיה, הסדר בו העבירה לנורווגיה למשמרות את כספי הסילוקין שגבתה מהרשות הפלסטינית. בנוסף, ביטלה ישראל מעמד לדיפלומטים נורווגים שעסקו ברשות הפלסטינית.
בדצמבר 2024, בעקבות יוזמת נוורגיה, עלתה בעצרת הכללית של האו"ם לקבלת חוות דעת מייעצת מבית הדין הפלילי הבין-לאומי בנוגע לחוק להפסקת פעילות אונר"א בשטח מדינת ישראל שהתקבלה ברוב של 137 מדינות. באותו חודש, משכה קרן העושר הנוורגית את השקעותיה מחברת בזק עקב פעילותה בשטחי יהודה ושומרון.
קשרים צבאיים

שיתוף הפעולה המודיעיני בין ישראל לנורווגיה הופסק לאחר פרשת לילהאמר ב-1973. הוא חודש רק לאחר 5 שנים, כאשר המודיעין הנורווגי העביר לישראל פרטים על מערכות נ"מ סובייטיות מדגם SA-17.
בחודש ספטמבר 2010, לאחר שגרמניה החלה לבחון את כשירותן המבצעית של שתי צוללות דולפין חדשות, אשר נבנו עבור חיל הים הישראלי, נורווגיה אסרה לקיים את הבדיקה בתחום המים הטריטוריאליים שלה, וזאת בשל התפקיד האפשרי שלהן בעתיד כחלק מאכיפת הסגר על רצועת עזה, אשר זוכה בנורווגיה לביקורת נוקבת.
נכון לשנת 2007, מספרם של האזרחים הנורווגים אשר התגייסו לשורות צה"ל עמד על 24. התופעה, אשר המשיכה את המסורת של תנועת המתנדבים הנורווגים, אשר הגיעו לישראל במהלך שנות ה-50 וה-60 על מנת להתנדב בקיבוצים, זכתה לסיקור עיתונאי נרחב בנורווגיה.
ראו גם

יהדות נורווגיה
אסון ילדי אוסלו
שגרירות ישראל באוסלו
לקריאה נוספת

אורנה קרן־כרמל, ישראל וסקנדינביה – ראשית היחסים, פרדס הוצאה לאור, חיפה, תשפ"א 2021.
רעידת האדמה בסן פרנסיסקו (1906)

| --- | --- |

הריסות בקרבת שדרות פוסט וגרנט(אנ'). מבט לצפון מזרח.
 תאריך התרחשות:  18 באפריל 1906 
 שעה:  05:12
 משך האסון:  48 שניות
 מגניטודה:  7.9 בסולם מגניטודה לפי מומנט
 מוקד:  מאסל רוק, כ-3 ק"מ מחוף העיר
 הרוגים:  3,000 +
 פצועים:  לא ידוע
 נעדרים:  לא ידוע
 חסרי קורת גג:  225,000 עד 300,000
 נזק:  524 מיליון דולר בערכים של 1906 (שווה ערך ל-10.5 מיליארד דולר בשנת 2023)
 קואורדינטות:  37°45′0″N 122°33′0″W﻿ / ﻿37.75000°N 122.55000°W﻿ / 37.75000; -122.55000
  (למפת ארצות הברית מוגדלת) וושינגטון ניו יורק לוס אנג'לס שיקגו סן פרנסיסקו אטלנטה דאלאס יוסטון בוסטון סיאטל מיאמי ה א ט ל נ ט י  ה ש ק ט  מפרץ מקסיקו  קנדה מקסיקו איי בהאמה מוקד הרעש(למפת ארצות הברית רגילה) וושינגטון ניו יורק לוס אנג'לס שיקגו סן פרנסיסקו אטלנטה דאלאס יוסטון בוסטון סיאטל מיאמי ה א ט ל נ ט י  ה ש ק ט  מפרץ מקסיקו  קנדה מקסיקו איי בהאמה מוקד הרעש(למפת קליפורניה רגילה) סקרמנטו לוס אנג'לס סן פרנסיסקו סן דייגו סן חוזה פרזנו בייקרספילד אורגון נבדה א ר י ז ו נ ה  מקסיקו האוקיינוס השקטמוקד הרעש(למפת קליפורניה מוגדלת) סקרמנטו לוס אנג'לס סן פרנסיסקו סן דייגו סן חוזה פרזנו בייקרספילד אורגון נבדה א ר י ז ו נ ה  מקסיקו האוקיינוס השקטמוקד הרעש
 
רעידת האדמה בסן פרנסיסקו 1906 (באנגלית: San Francisco earthquake1906) התרחשה ביום 18 אפריל בשעה 5:12 לפנות בוקר, זמן מקומי, והחריבה את העיר. גודלה המשוער של הרעידה היה 7.9 בסולם מגניטודה לפי מומנט, והעוצמה הסייסמית המקסימלית הייתה XI (קיצונית) בסולם מרקאלי.
עוצמות סייסמיות גבוהות הורגשו מיוּריקָה(אנ') שבחוף הצפוני ועד לעמק סאלינס(אנ'), אזור חקלאי מדרום לאזור מפרץ סן פרנסיסקו. שריפות הרסניות פרצו עד מהרה בסן פרנסיסקו ונמשכו מספר ימים. יותר מ-3,000 בני אדם נהרגו, ולמעלה מ-80% מהעיר נהרסו. האירוע זכור כרעידת האדמה הקטלנית ביותר בתולדות ארצות הברית. מניין ההרוגים נותר האובדן הגדול ביותר של חיים מאסון טבע בהיסטוריה של קליפורניה, ונמצא במקום גבוה ברשימת האסונות האמריקנים הגרועים ביותר.
רעידת האדמה > רקע טקטוני

העתק סן אנדראס הוא העתק הסטה אופקית (העתק חילוף) יבשתי, המהווה חלק מהגבול הטקטוני בין הלוח הפסיפי ללוח הצפון אמריקאי. העתק ההחלקה מתאפיין בעיקר בתנועה אופקית ימנית, כאשר הלוח המערבי (הפסיפי) נע צפונה ביחס ללוח המזרחי (הצפון אמריקאי). שבר זה עובר לאורכה של קליפורניה מימת סלטון בדרום ועד קייפ מנדוס'ינו(אנ') בצפון, מרחק של כ-1,300 ק"מ. התזוזה המקסימלית של פני השטח שנצפתה הייתה כ-6 מ'; מדידות גאודטיות מראות תזוזות של עד 8.5 מ'.
רעידת האדמה > גאולוגיה וסייסמולוגיה

רעידת האדמה של 1906 קדמה להתפתחות סולם ריכטר בשלושה עשורים. ההערכה המקובלת ביותר עבור גודל הרעידה בסולם המומנט המודרני היא כאמור 7.9. הוצעו ערכים מ-7.7 ועד ל-8.3 . על פי ממצאים שפורסמו בכתב העת Journal of Geophysical Research, עיוותים חמורים בקרום כדור הארץ התרחשו לפני ואחרי פגיעת רעידת האדמה. העומס המצטבר על ההעתקים במערכת הוקל במהלך רעידת האדמה, שהיא הגורם כביכול לנזק לאורך הקטע באורך 450 ק"מ של הגבול בין שני הלוחות לאורך ה-סן אנדראס. ההעתק שעליו התרחשה רעידת האדמה של 1906, התפרס הן צפונה והן דרומה באורך של 476 ק"מ. זעזועים הורגשו מאורגון ועד לוס אנג'לס, ועד למרכז נבדה.
רעידה מקדימה חזקה קדמה לרעידה העיקרית בכ-20 עד 25 שניות. הזעזוע החזק של הרעידה העיקרית נמשl כ-42 שניות. לפני רעידת 1906, היו עשרות שנים של רעידות אדמה קלות רבות, רבות יותר מבכל זמן אחר בתיעוד ההיסטורי של צפון קליפורניה. הם התפרשו בעבר כפעילות מקדימה לרעידת האדמה של 1906, ונמצא כי יש להם תבנית עונתית ברורה. כיום מאמינים שהרעידות הללו נגרמים מעומסי משקעים עונתיים גדולים במפרצי החוף, שגורמים למי התהום "לשמן" מישורי העתקים שהקדימו להחליק ולשחרר אנרגיה בצורה של רעידות אדמה קלות. בנוסף חלקם נגרם מהשחיקה שנגרמה על ידי כרייה הידראולית באזור בשנים מוקדמות יותר של הבהלה לזהב בקליפורניה.
במשך שנים, ההנחה הייתה שמוקד הרעידה נמצא ליד העיירה אולמה(אנ'), באזור פוינט רייס(אנ') במחוז מרין(אנ'). זאת עקב מדידות תזוזה מקומיות של כדור הארץ. בשנות ה-60, סייסמולוג מאוניברסיטת ברקלי הציע שהמוקד נמצא בסבירות גבוהה מול החוף של סן פרנסיסקו, מצפון-מערב לשער הזהב. הניתוחים העדכניים ביותר תומכים במיקום המוקד במפרץ סן פרנסיסקו, אם כי נותרה אי ודאות משמעותית. מיקום זה נתמך בהתרחשות צונאמי מקומי שתועד על ידי מד גאות ושפל בפרסידיו של סן פרנסיסקו. לגל הייתה משרעת של כ-7.6 ס"מ, וזמן מחזור משוער של 40-45 דקות.
ניתוח נתוני הטריאנגולציה לפני ואחרי רעידת האדמה מצביע על כך, שהקרע לאורך שבר סן אנדראס היה באורך של כ-500 ק"מ, בהתאם לנתוני העוצמה הסייסמית שנצפו. הנתונים הסייסמולוגיים הזמינים תומכים באורך קרע קצר הרבה יותר, אך ניתן ליישב תצפיות אלו על ידי מתן אפשרות התפשטות במהירויות הגלים מעל למהירות גלי הגזירה - גלי  ה-S (רעידת על-גזירה - Supershear). התפשטות Supershear הוכרה עד כה עבור רעידות אדמה רבות הקשורות להעתקי תזוזה אופקית. בשנת 2019, באמצעות תצלום ישן ודיווח של עד ראייה, הצליחו החוקרים לחדד את מיקומו של האפיצנטר של רעידת האדמה כסמוך לחוף סן פרנסיסקו או ליד סן חואן באטיסטה, ואישר הערכות קודמות.
דו"ח לוסון משנת 1908, שהינו מחקר מקיף מאד על רעידת האדמה של 1906, שהוביל וערך פרופסור אנדרו לוסון מאוניברסיטת קליפורניה ברקלי (ראו להן פרק מיוחד שעוסק בוועדת "לוסון"), הראה כי אותו העתק בסן אנדראס שגרם לאסון בסן פרנסיסקו, מגיע גם קרוב ללוס אנג'לס. רעידת האדמה הייתה אסון הטבע הראשון בסדר הגודל שלו שתועד על ידי צילום וצילומי קולנוע, והתרחש בתקופה שבה מדע הסיסמולוגיה התחיל לפרוח.