stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
איגוד מדינות דרום-מזרח אסיה
"הדרך האסיאנית" (The ASEAN Way)

כפי שהוגדר במסמך המייסד של הארגון, אחד מהעקרונות המרכזיים של הארגון הוא ההתנגדות להתערבות חיצונית בענייני פנים של המדינות. עדות לכך היא העובדה כי לא הוקם אף מנגנון ארגוני שמטרתו לפתור סכסוך בין שתי מדינות. דפוס ההתנהלות המשמר את עיקרון אי ההתערבות במדינות קיבל תוקף רשמי בשנת 1976 עם החתימה של מדינות הארגון על "אמנת הידידות ושיתוף הפעולה" (TAC – Treaty of Amity and Cooperation). העקרונות שהוצגו באמנה כללו כבוד הדדי לעצמאות, הריבונות, השוויון, השלמות הטריטוריאלית והזהות הלאומית של כל המדינות. כמו כן, הודגשה הזכות של כל מדינה לפעול ללא התערבות חיצונית והשאיפה ליישוב מחלוקות באמצעים שלווים. בנוסף על הצהרת העקרונות, האמנה ייסדה את מנגנון "המועצה הגבוהה" שמטרתו לפתור סכסוכים, לכשיקומו, בין המדינות. יחד עם זאת, המועצה מעולם לא זומנה לפעול.
התמיכה הברורה בעיקרון אי ההתערבות נבעה משלושה גורמים שונים. הגורם הראשון הוא החשש מתמיכה של גורמים ומעצמות חיצוניות בהתקוממויות קומוניסטיות פנימיות. הגורם השני הוא ההבנה כי התעסקות בענייני פנים הנוגעים לנושאים כמו אתניות, פוליטיקה ודת יובילו למחלוקות בלתי פתירות בין המדינות החברות בארגון. שכן, מבחינת נושאים אלו, הייתה שונות מהותית בין המדינות. לכן, כדי למנוע מחלוקות אלו, העדיפו המדינות להוציא את הנושאים הבעייתיים מחוץ לדיון אפשרי בין המדינות. הגורם השלישי הוא חוסר הרצון של המדינות לוותר על הריבונות הטרייה שלהן למען גוף על־לאומי. כתוצאה מעיקרון אי ההתערבות והחתירה לשמירה על ריבונות המדינות התבסס מודל מיוחד של קבלת החלטות בארגון. מדיניות זאת התבססה על עקרונות של התייעצות וחתירה לקונצנזוס וגם זניחה מדיון של נושאים בלתי פתירים.
דפוסי ההתנהלות הללו ותפיסת העולם הנוגעת לתפקידו וכוחו של הארגון הפכו למושג שנקרא "הדרך האסיאנית" (The ASEAN Way). על אף שהמושג מעט מעורפל, נהוג להשתמש בו בשלושה אופנים שונים. האופן הראשון הוא כדרך של פתרון סכסוכים אזוריים ובניית אמון. האופן השני הוא כתהליך קבלת החלטות ייחודי. האופן השלישי הוא כתהליך של בניית זהות. מה שמאפיין את ההגדרות השונות הוא הקישור בין שני מאפיינים שונים – חתירה לקונצנזוס וההתייעצות. כתוצאה מ"הדרך האסיאנית" שמייצגת נורמות מקובלות בארגון וציפיות שונות בין המדינות החברות, נוצרה אינטראקציה פוליטית ייחודית. אינטראקציה זאת מכילה מימד של התייעצות נרחבת, משא ומתן לא פורמלי ושמירה על כבוד הדדי.
התפתחות הארגון > המלחמה הקרה

משימתו הראשונה של הארגון, לאחר החתימה על הצהרת בנגקוק, הייתה לשנות את חוסר האמון והחשש ששרר בין המדינות. למעשה, עד הקמת הארגון, אופיינו היחסים בין המדינות בהתעלמות הדדית, כמו גם מדיניות של התבודדות וקונפליקטים אזוריים. כלומר, המטרה היא לשנות את הדינמיקה חסרת היציבות שאפיינה את האזור ולנסות ליצור דינמיקה חדשה של יציבות, שלום ושלווה באזור. מבחינה זאת, בעשור הראשון של הארגון, אסיאן התעסק בעיקר בתפקיד של בניית האמון בין המדינות כמו גם פתיחת ויצירת ערוצי תקשורת חדשים ביניהן.
בתקופה זאת, שררו חילוקי דעות שונים בין המדינות. דוגמה לכך הם חילוקי הדעות בנוגע לדרך היישום של עיקרון אי ההתערבות של כוחות חיצוניים באזור כפי שהוצג בהצהרת בנגקוק. כתוצאה מחילוקי הדעות בין המדינות, הוצגה לבסוף פשרה ב־1971 בדמות הכרזה על הסכם להקמת "אזור של שלום, חופש ונייטרליות" (ZOPFAN – Zone of Peace, Freedom and Neutrality). למרות פשרה זאת, לא פותח מנגנון ליישום ההסכם. גם עם הסכמה זאת, החל משנת 1974, פתח הארגון בדיאלוג עם מדינות חיצוניות כמו אוסטרליה, יפן, ניו זילנד, קנדה וארצות הברית. מדינות אלו ראו באסיאן כאירוע חיובי במאבק הבין מעצמתי של המלחמה הקרה, על אף מדיניות דחיקת ההתערבות החיצונית של הארגון.
לקראת סוף שנות ה־70, נוצרה מסגרת של דיאלוג דיפלומטי בתוך אזור דרום־מזרח אסיה. השלב הבא בחיי הארגון היה ליצור קונצנזוס בין המדינות החברות בנוגע לאופן ההתמודדות עם סוגיות אזוריות וגלובאליות. מבחינה זאת, האירוע המרכזי שסימל את המעבר להתנהלות תחת קונצנזוס וקהילה דיפלומטית אחידה באסיאן היה הפלישה של וייטנאם לקמבודיה ב־1978. בתגובה לאירוע זה, הצליח אסיאן לייצר מדיניות יחסית עקבית אל מול המתרחש. אסיאן שהתנגד למהלך זה של וייטנאם הצליח להוביל לכך שהמשטר החדש שקם בקמבודיה לא יזכה בלגיטימציה בינלאומית.
הלחץ של אסיאן היה אפקטיבי, בחלקו, עקב התמיכה של ארצות הברית וסין במהלכים של הארגון. תמיכה זאת נבעה מהעובדה ששתי המעצמות גם הן לא ראו בעין יפה את הפלישה של וייטנאם לקמבודיה. לאחר האירוע נתפס אסיאן כשחקן דיפלומטי משמעותי בזירה המזרח אסייתית. שחקן אשר מסוגל להתערב באירועים ביטחוניים משמעותיים באזור. מבחינה זאת, אירוע זה היווה שינוי כיוון מהעשור הראשון לארגון. למעשה, האירוע הזה היווה בסיס להרחבת התפקיד הדיפלומטי של הארגון לאחר המלחמה הקרה.
למרות הצלחת אסיאן ביצירת קהילה דיפלומטית אחידה, בשני העשורים הראשונים זכה הארגון להצלחה מועטה דווקא בתחום מרכזי נוסף – שיתוף הפעולה הכלכלי. שתי סיבות עומדות בבסיס חוסר ההצלחה בתחום זה. הסיבה הראשונה היא המבנה הכלכלי הדומה במדינות דרום־מזרח אסיה. כלומר, מדינות הארגון הן למעשה מתחרות בתחום הכלכלי. המדינות מייצאות את אותם חומרי גלם ומוצרים כמו גם בעלות מבנה כלכלי פרוטקציוניסטי כדי להגן על התעשיות המקומיות הדומות. כתוצאה מהמבנה של כלכלות דומות ולא משלימות באזור אסיאן, נוצר סחר פנים אזורי נמוך. הסיבה השנייה לחוסר ההתקדמות בשיתוף הפעולה הכלכלי הוא העובדה שאסיאן היה עסוק בהתמודדות עם המשבר בין וייטנאם לקמבודיה. יחד עם זאת, דווקא ההצלחה בניהול המשבר הובילה לכיסוי על חוסר ההצלחה בביסוס שיתוף פעולה כלכלי אזורי.
שני אירועים מרכזיים לקראת סוף שנות ה־80 ותחילת שנות ה־90 הובילו לשינוי בתחום שיתוף הפעולה הכלכלי בדרום־מזרח אסיה. האירוע הראשון הוא הקמתם של בלוקי הסחר האזוריים באיחוד האירופי וצפון אמריקה. האירוע השני הוא העלייה במספר המדינות המתחרות כלכלית במדינות דרום־מזרח אסיה. שני אירועים אלו הובילו ללחץ על אסיאן להתרכז יותר בנושא של שיתוף הפעולה הכלכלי.
התפתחות הארגון > לאחר המלחמה הקרה – הרחבת והעמקת שיתוף הפעולה

עם סיום המלחמה הקרה, המצב הביטחוני באזור מזרח-אסיה השתפר בצורה משמעותית. אחת הסיבות המרכזיות לכך היא סיום הסכסוך הסיני–סובייטי. יחד עם זאת, סיומו של העימות הבין-מעצמתי, עימות שיצר תמריץ משמעותי להקמת אסיאן, איים על שאיפות הארגון להביא ללכידות אזורית ודיפלומטית למדינות דרום־מזרח אסיה. כתוצאה מכך, אסיאן היה צריך לייצר סדר יום חדש שישאיר את הארגון רלוונטי במציאות החדשה שנוצרה באזור. מבחינה זאת, מנהיגי אסיאן שמו למטרה לקדם את החוסן האזורי בשתי דרכים. הדרך הראשונה היא הרחבת המסגרת המוסדית לשאר מדינות דרום מזרח-אסיה והמעצמות באזור. מבחינת ההתייחסות למעצמות, היה רצון לחזק את נוכחות ארצות הברית באזור האוקיינוס השקט כמו גם לעודד את סין להשתתף בניהול האזור כמעצמה אחראית. הדרך השנייה היא העמקת שיתוף הפעולה בין המדינות החברות בתחומים שונים כמו כלכלה וביטחון. במפגש הפסגה הראשון לאחר סיום המלחמה הקרה, מפגש סינגפור ב־1992, הובילו ראשי הארגון מספר יוזמות חדשות לשינוי הארגון. יוזמה מרכזית נגעה להצעה להפוך את מפגשי הפסגה לאירוע קבוע, אחת לשלוש שנים. שינוי מרכזי נוסף הוא הגדלת המשאבים למזכירות הארגון כמו גם שדרוג תפקיד מזכ"ל הארגון.
התפתחות הארגון > הרחבת אסיאן

ב־1984 צורפה סולטנות ברוניי לאסיאן אך גל ההרחבה המשמעותי של הארגון החל רק בשנות ה־90. ההתקדמות המשמעותית החלה למעשה עם סיום משבר וייטנאם–קמבודיה בתחילת שנות ה־90. לאחר סיום המשבר, נעשו מאמצים לצרף את מדינות האזור האינדו–סיניות, הקומוניסטיות לשעבר, אל הארגון. ב־1995 הייתה וייטנאם למדינה השביעית המצטרפת לארגון. לאוס ומיאנמר הצטרפו לארגון שנתיים מאוחר יותר, ב־1997. צירופה של מיאנמר בוצע חרף לחץ מערבי כנגד הדבר, זאת תחת השימוש בגישה של "התחייבות בונה" כלפיה מצד אסיאן. המדינה העשירית והאחרונה להצטרף לארגון היא קמבודיה בשנת 1999. צירופה של מיאנמר, לצד הצהרות הארגון בדבר הגנה כנגד השתלטותן של מעצמות על המדינות החברות, נתקלה בקשיים לאחר שבמיאנמר בוצע הפיכה שהובילה למלחמת אזרחים, שגררה התערבות סינית במיאנמר, בקונפליקט מול עמדת האיחוד.
העמקת שיתוף הפעולה > כלכלה

עד ראשית שנות ה־90, סדר היום הכלכלי של אסיאן הדגיש את עיקרון שמירת הריבונות של המדינות. כתוצאה מכך, נמנע השימוש במינוח "אינטגרציה" והועדף השימוש במינוח "שיתוף פעולה". החל ממפגש הפסגה בסינגפור ב־1992, סדר היום הכלכלי באזור השתנה. לראשונה מאז הקמת הארגון, המדינות החברות יזמו אסטרטגיה חיצונית משותפת להתפתחות כלכלית. אסטרטגיה משותפת זאת יצרה את אפטה – אזור סחר חופשי תחת אסיאן (AFTA – ASEAN Free Trade Area). אזור סחר חופשי זה הוקם למען שתי מטרות מרכזיות. המטרה הראשונה הייתה למסד את עקרונות המסחר הליברלי בין מדינות אסיאן. המטרה השנייה הייתה יצירת מסגרת התמודדות משותפת של חברות אסיאן כנגד מגמות ההתחזקות של הפרוטקציוניזם והרגיונליזם הכלכלי בעולם. מגמה זאת הובילה ליצירתם של גושי סחר באיחוד האירופאי ובצפון אמריקה (NAFTA).
המשבר הכלכלי שפקד את מזרח-אסיה לקראת סוף שנת 1997 היווה מבחן חשוב ליכולת של אסיאן להתמודד עם בעיות כלכליות חמורות. עד המשבר, מדינות מזרח אסיה נתפסו כמייצגות של מודל כלכלי אלטרנטיבי מוצלח למודל הכלכלי הנאו־ליברלי של מדינות המערב. מודל זה התבסס על תפקידן המרכזי והחיוני של מדינות מזרח אסיה במהפך הכלכלי שהתרחש באזור לאחר מלחמת העולם השנייה. מבחינה זאת, הגישה הכלכלית של מדינות מזרח אסיה לא הסתפקה רק במודל של התערבות המדינה בשוק. מעבר לכך, המודל הכלכלי כלל בתוכו שילוב של מעמדות פוליטיים ביחד עם מעמדות האליטה הכלכלית במדינות. כתוצאה מכך, נוצר טשטוש של גבולות הכלכלה והפוליטיקה.
מבחינת ההתמודדות עם המשבר, באסיאן לא השכילו להתמודד עם הבעיה בזמן. למעשה, התערבותן של ארצות הברית וסין הן שעזרו לאזור להתאושש כלכלית. מבחינה זאת, דווקא פעולותיה של ארצות הברית נתפסו בצורה אמביוולנטית כאשר היו שטענו כי היא תורמת לערעור של היציבות האזורית. טענה זאת נשענה על העובדה כי ארצות הברית עשתה שימוש בקרן המטבע העולמית כדי להזרים כספים לאזור בתמורה לביצוע רפורמות כלכליות ליברליות במדינות האזור. לעומת זאת, דווקא סין נתפסה כגורם מייצב בעקבות ההתנהלות המוניטארית הזהירה שלה.
מעבר למומנטום המחודש הנוגע לתהליכי ליברליזציה באזור, המשבר הוביל גם לתפיסה כי כל מדינות מזרח אסיה קשורות האחת לשנייה בצורה של תלות גומלין כלכלית. כתוצאה מתפיסה זאת, נוצר תמריץ אשר הביא בשנת 1997 ליצירת מסגרת ממוסדת לדיאלוג כלכלי במזרח אסיה, "אסיאן פלוס שלוש" (APT - ASEAN Plus Three). גוף זה למעשה מאגד את עשר חברות אסיאן ביחד עם שלוש מדינות צפון-מזרח אסיה – סין, יפן וקוריאה הדרומית. מנהיגי מדינות אלו נפגשים באופן קבוע לאחר מפגשי הפסגה השנתיים של אסיאן, כמו גם פגישות קבועות של שרי האוצר של המדינות.
העמקת שיתוף הפעולה > ביטחון

במפגש הפסגה בסינגפור, הועלה הצורך גם בהעמקת הדיאלוג הפוליטי-ביטחוני של מדינות האזור בשיתופם של גורמים חיצוניים. כתוצאה מכך, נוסד ב־1994 הארגון האזורי הרב־צדדי, "הפורום האזורי של אסיאן" (ARF - ASEAN Regional Forum). חברות הארגון היו בתחילה מדינות אסיאן, סין, רוסיה, פפואה גינאה החדשה, ווייטנאם ולאוס (שתי האחרונות הצטרפו לאסיאן מאוחר יותר). הקמת הפורום האזורי סימלה את ההכרה בכך שיש קשר ותלות בין צפון ודרום־מזרח אסיה. כלומר, הפנמה לחשיבות בנייתה של מסגרת ביטחונית אזורית לכלל אזור אסיה–פסיפיק. בהצהרה המייסדת של הארגון נטען כי שתי מטרות מרכזיות עומדות בבסיס ההקמה. המטרה הראשונה היא לעודד דיאלוג והתייעצות בנושאים מדיניים וביטחוניים משותפים. המטרה השנייה היא לנסות להביא להאצת המאמצים לבנייה של יחסי אמון בין המדינות ודיפלומטיה מונעת באזור אסיה–פסיפיק.
מעבר לכך, הקמת הפורום נבעה גם מהשאיפה להכניס את סין לתוך מסגרת אזורית מחייבת. מבחינה זאת, סין נתפסה באותה התקופה כגורם מערער ליציבות האזורית. זאת בעיקר עקב דרישותיה הטריטוריאליות בים סין הדרומי (המחלוקת סביב איי ספרטלי). נכון להיום חברות בפורום עשרים ושש מדינות, ביניהן ארצות הברית, אוסטרליה ויפן. על אף העובדה כי בפורום האזורי חברות מעצמות עולמיות, אסיאן תפס תפקיד מפתח בהנהגתו כמו גם הנהגת דפוסי הפעולה האופייניים (The ASEAN Way). בנוסף ליוזמת הפורום, יזם ארגון אסיאן גם אמנה ביטחונית אזורית בנושא של נשק גרעיני. ב־1995 חתמו חברות הארגון על האמנה לאזור חופשי מנשק גרעיני בדרום־מזרח אסיה.
העמקת שיתוף הפעולה > "הקהילה האסיאנית"

התפתחות נוספת בארגון אסיאן התרחשה ב־2003 עם הסכם אסיאן השני (ASEAN CONCORD 2), אשר נקרא גם "הסכם באלי". הסכם זה הוא תוצר של מפגש הפסגה התשיעי ומטרתו הצהרה על הכוונה של אסיאן ליצור קהילה אסיאתית. קהילה זאת הושתתה על שלוש רגליים ארגוניות שונות: ארגון כלכלי (AEC – ASEAN ECONOMIC Community), ארגון ביטחוני (ASC – ASEAN Security Community) וארגון חברתי תרבותי (ASCC – ASEAN Socio-Cultural Community). למרות הצהרת כוונות זאת, לא היה ברור כיצד הארגונים החדשים יעבדו לצד ארגונים ותיקים דומים. למשל, כיצד הארגון הביטחוני החדש, ASC, יעבוד אל מול הארגון הביטחוני האזורי הוותיק יותר, ה־ARF.
במפגש הפסגה האחד עשר שהתקיים ב־2005, נוסחה ואושרה לראשונה גם מגילת הארגון. על אף שהמגילה מנוסחת בדרך "טיפוסית" לארגון – אין פרטים ספציפיים על דרכי הפעולה כמו גם ערפול בניסוח, אישורה נתפס כמהלך חיובי וראוי לשבח. מבחינה זאת, ניסוח ואישור המגילה נתפס כמהלך הצהרתי משמעותי ביותר. שכן, זוהי למעשה התחייבות למסגרת מוסדית וחוקית של הארגון כדי להשיג את יעדיו ומטרותיו.
ביקורת

על אף הצלחת אסיאן לשחק תפקיד חלוצי בתהליך הפוליטי של דרום־מזרח אסיה, ישנה ביקורת רבה על האפקטיביות של הארגון מאז הקמתו. מצד אחד, אמנם אסיאן הצליח ליצור ולשמר מסגרת של תיאום ושיתוף פעולה בין מדינות דרום־מזרח אסיה. כאמור, זהו אזור שבו הייתה הצלחה מועטה במיסודם של ארגונים בינלאומיים. מעבר לכך, מאז הקמת אסיאן לא נלחמו המדינות החברות האחת בשנייה. אך מצד שני, על אף הצלחות אלו, אסיאן לא השיג הרבה מעבר לכך. גם עם סיום המלחמה הקרה אשר הביאה ליוזמות ושינויים רבים בארגון (הרחבת הארגון, ניסיון להעמקת שיתוף הפעולה בין החברות בארגון והדגשה על "הקהילה"), אסיאן נכשל פעמים רבות בניהול האזור. עדויות לכך הן הניהול הכושל של המשבר הכלכלי ב־1997 ואי היכולת למנוע את הזיהום המתפשט באזור. כלומר, למרות האשליה שיש רצון וניסיון ליצור אינטגרציה אזורית, היחסים בין מדינות האזור מבוססים עדיין על שיתוף פעולה בין-ממשלתי יחסית רופף.
לקריאה נוספת

משה יגר, מרידות המוסלמים בפיליפינים, בתאילנד ובבורמה-מיאנמר, הוצאת פוזנר ובניו בע"מ, 2000
משה יגר, ween integration and secession : the Muslim communities of the southern Philippines, Southern Thailand, and western Burma/Myanmar, Lanham, Md : Lexington Books, 2002
משה יגר, תולדות דרום-מזרח אסיה בזמן החדש – קווי יסוד, הוצאת מאגנס, 2008
ביבליוגרפיה

ASEAN. "Selected basic ASEAN indicators". February 15, 2011. www.aseansec.org/stat/SummaryTable.pdf
ASEAN. "Treaty of Amity and Cooperation in Southeast Asia". February 24, 1976. www.aseansec.org/1217
ASEAN. "The Asean Declaration (Bangkok Declaration)". August 8, 1967. www.aseansec.org/1212
ASEAN. "ASEAN Summit". N.D. www.asean.org/20100
ASEAN Regional Forum. "About The ASEAN Regional Forum". N.D. www.aseanregionalforum.asean.org/about.html
Beeson, Mark. Institutions of the Asia-Pacific: ASEAN, APEC, and beyond. London: Routledge, 2009.
Henderson, Jeannie. Reassessing ASEAN. Oxford: Oxford University Press, 1999.
Hwee, Yeo Lay. "Japan, ASEAN, and the Construction of an East Asian Community". Contemporary Southeast Asia 28, no.2 (August 2006): 259-275.
Stubbs, Richard. "ASEAN Plus Three: Emerging East Asian Rehionalism?" Asian Survey 42, no.3 (May/Jun 2002): 440-455.
הערות שוליים

↑  ארגון מדינות דרום מזרח אסיה דחה בקשת ההצטרפות של קמבודיה, באתר גלובס, 24 ביולי 1997
↑  Ibid, 16
↑  ASEAN, "The Asean Declaration (Bangkok Declaration)", August 8, 1967, www.aseansec.org/1212
↑  Yeo Lay Hwee, "Japan, ASEAN, and the Construction of an East Asian Community", Contemporary Southeast Asia 28, no.2 (August 2006): 262-263
↑  Henderson, Reassessing ASEAN, 15-16; Beeson, Institutions of the Asia-Pacific, 19-20
↑  ASEAN, "The Asean Declaration (Bangkok Declaration)"
↑  ASEAN, "Treaty of Amity and Cooperation in Southeast Asia", February 24, 1976, www.aseansec.org/1217
↑  Henderson, Reassessing ASEAN, 16-17
↑  Ibid
↑  Beeson, Institutions of the Asia-Pacific, 20-21
↑  Hwee, "Japan, ASEAN, and the Construction…", 263; Henderson, Reassessing ASEAN, 16
↑  Henderson, Reassessing ASEAN, 17-18
↑  Hwee, "Japan, ASEAN, and the Construction…", 263; Henderson, Reassessing ASEAN, 18-20
↑  Henderson, Reassessing ASEAN, 18-20
↑  Hwee, "Japan, ASEAN, and the Construction…", 263
↑  Ibid, 264
↑  Henderson, Reassessing ASEAN, 20-24; Beeson, Institutions of the Asia-Pacific, 32-34
↑  Henderson, Reassessing ASEAN, 24-26
↑  Beeson, Institutions of the Asia-Pacific, 24
↑  Drajat, Gibran Mahesa, ASEAN's Socialization of Myanmar: Perilous Ambivalence, the 2021 Coup and the Way Forward, ‏Dec2022
↑  Henderson, Reassessing ASEAN, 21-23
↑  Beeson, Institutions of the Asia-Pacific, 30-31
1 2  Hwee, "Japan, ASEAN, and the Construction…", 264
↑  Ibid, 27-30
↑  Ibid, 30-32
↑  Richard Stubbs, "ASEAN Plus Three: Emerging East Asian Regionalism?", Asian Survey 42, no.3 (May/Jun 2002), 440, 443
↑  ASEAN Regional Forum, "About The ASEAN Regional Forum", N.D., www.aseanregionalforum.asean.org/about.html
↑  Henderson, Reassessing ASEAN, 28
↑  Beeson, Institutions of the Asia-Pacific, 64-65
↑  Henderson, Reassessing ASEAN, 29-30
↑  Beeson, Institutions of the Asia-Pacific, 32-34
↑  Ibid
↑  Henderson, Reassessing ASEAN, 75
↑  Beeson, Institutions of the Asia-Pacific, 17
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007257333005171  PLWABN: 9810653140805606  BIBSYS: 90118173  BNE: XX112913  BnF: cb119894254 (data)  CiNii: DA01824791  GND: 116362-0  ISNI: 0000 0001 2177 0221  LCCN: n80020520  LNB: 000010430  NDL: 00573265  NKC: kn20020321266  NLA: 35177729  NLK: KAB202016353  NSK: 000708080  RERO: 02-A000011077  SELIBR: 109403  SUDOC: 02735041X  VcBA: 494/72027  VIAF: 145098799   WorldCat (עם VIAF): 145098799 
חברות הפורום האזורי של ASEAN
אלכסנדר גוטמן

| --- | --- |

 לידה:  29 בינואר 1945 מוסקבה, ברה"מ 
 פטירה:  17 בפברואר 2016 (בגיל 71) סנקט פטרבורג, רוסיה 
 מקום קבורה:  Kalitnikovskoye Cemetery 
 סוגה מועדפת:  סרט תיעודי 
 מדינה:  ברית המועצות, רוסיה 
 תקופת הפעילות:  מ-1975 
 מקום לימודים:  המכון לקולנוע על שם גרסימוב 
 פרסים והוקרה:  אמן כבוד של הפדרציה הרוסית 
 פרופיל ב-IMDb
 
אלכסנדר גוטמן (ברוסית: Алекса́ндр Ильи́ч Гу́тман;‏ 29 בינואר 1945 - 17 בפברואר 2016) היה במאי דוקומנטרי רוסי ממוצא יהודי.
גוטמן למד במכון הפוליטכני שבלנינגראד (1968) ובבית הספר לקולנוע VGIK במוסקבה (1978).
סרטו "מסע אל הנעורים", משנת 2001, עוסק בארבע נשים גרמניות אשר הועסקו בעבודות כפייה ברוסיה לאחר תבוסת גרמניה במלחמת העולם השנייה.
סרטו משנת 2005, "בחיפוש אחר אושר", עוסק ביהודים אשר עברו להתיישב במחוז היהודי האוטונומי שבברית המועצות.
אלכסנדר בוסטמנטה

סר ויליאם אלכסנדר קלארק בוּסטַמָנְטֶה (William Alexander Clarke Bustamante ‏24 בפברואר 1884 - 6 באוגוסט 1977) היה ראש ממשלתה הראשון של ג'מייקה מקבלת עצמאותה ב-1962 ועד 1967, לפני כן כיהן כראש השרים (1953-1955). בוסטמנטה הקים ב-1943 את מפלגת הלייבור של ג'מייקה ועמד בראשה עד 1974. נחשב גיבור לאומי בארצו.
תולדות חייו

נולד בהנובר, ג'מייקה לאם ממוצא מעורב ולאב ממוצא אירי-קתולי. שמו בלידתו היה ויליאם אלכסנדר קלארק, אולם הוא אימץ לו את השם בוסטמנטה על שם חבר ספרדי.
לאחר שבגר נסע בעולם ועבד בעבודות שונות בקובה ובארצות הברית. בשנת 1932 שב לג'מייקה והיה לפעיל מרכזי בתנועה הג'מייקנית לעצמאות וראש איגוד עובדי התעשייה. ב-1938 הצטרף למפלגת העם הלאומית (PNP) שאך נוסדה בראשות נורמן מנלי. יחד הובילו השניים מהלך לקבלת זכות הצבעה לאזרחי האי, שהוענקה לבסוף על ידי בריטניה ב-1944. ב-1940 נכלא בוסטמנטה בשל פעילותו. לאחר ששוחרר פרש ממפלגתו של מנלי והקים את מפלגת הלייבור (JLP). בבחירות הראשונות למועצה המחוקקת, שנערכו בדצמבר 1944 זכתה מפלגת הלייבור בראשות בוסטמנטה ב-22 מתוך 32 מושבי המועצה. מפלגת הלייבור זכתה ברוב במועצה גם בבחירות הבאות, ב-1949. בוסטמנטה, שהחזיק בתיק התקשורת, הפך לראש הרשות המבצעת בפועל. בשנת 1953 יצר השלטון הבריטי באי את משרת ראש השרים ובוסטמנטה קיבל מעמד רשמי, בו החזיק עד לבחירות 1955, בהן עלתה מפלגת ה-PNP של מנלי לשלטון. בשנים 1947–1948 כיהן גם כראש עיריית קינגסטון. ב-1955 הוענק לו תואר אביר מסדר האימפריה הבריטית.
בתחילה תמך בוסטמנטה בקיום הפדרציה של איי הודו המערבית אולם לקראת סוף שנות החמישים דרש היפרדות ועצמאות מלאה של ג'מייקה. זאת בעוד המפלגה היריבה, ה-PNP של מנלי (שהייתה אז בעלת רוב במועצה), תמכה בהישארות באיחוד הפדרטיבי. ב-19 בספטמבר 1961 התקיים משאל עם בנושא ו-54.1% מהבוחרים צידדו בעמדת בוסטמנטה להיפרדות. בבחירות שנערכו מיד לאחר מכן, באפריל 1962, זכתה ה-JLP של בוסטמנטה ב-50.04% מהקולות ועם קבלת העצמאות באוגוסט אותה שנה היה בוסטמנטה לראש ממשלתה הראשון של ג'מייקה העצמאית.
בוסטמנטה כיהן רשמית כראש ממשלה עד בחירות 1967, אולם למעשה פרש מחיים ציבוריים פעילים ב-1965 והעביר את סמכויותיו לדונלד סנגסטר. הוא המשיך לכהן באופן רשמי כראש מפלגתו עד 1974, אך במעמד סמלי בלבד. ב-1969 הוכרז רשמית כגיבור לאומי, יחד עם שותפו ויריבו במאבק לעצמאות, נורמן מנלי ופעיל זכויות השחורים, מרקוס גארבי.
בוסטמנטה נפטר ב-1977 בן 93 ונקבר בפארק הגיבורים הלאומיים בקינגסטון.
הערות שוליים

1 2  היסטוריה של הבחירות הכלליות בג'מייקה, ועדת הבחירות המרכזית של ג'מייקה
| ראשי ממשלת ג'מייקה |
| --- | --- | --- |
| ראש השרים | אלכסנדר בוסטמנטה • נורמן מנלי (פרימייר, 1959-1962) |  |
| ראשי ממשלה | אלכסנדר בוסטמנטה • דונלד סנגסטר • יו שירר • מייקל מנלי • אדוארד סיאגה • מייקל מנלי • פ. ג'. פטרסון • פורשיה סימפסון-מילר • ברוס גולדינג • אנדרו הולנס • פורשיה סימפסון-מילר • אנדרו הולנס |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 143547224  ISNI: 0000 0001 1885 9567  LCCN: n50052086  SNAC: w6p87081  SUDOC: 192474081  Trove: 1053643  VIAF: 23387072   WorldCat (עם VIAF): 23387072
אליפות אוקראינה בהוקי קרח

| --- | --- |

 שם מלא:  אליפות אוקראינה בהוקי קרח
 כינוי:  ליגת ההוקי האוקראינית (UHL)
 תחום:  הוקי קרח
 ארגון:  התאחדות ההוקי קרח האוקראינית
 מדינות:  אוקראינה אוקראינה
 קבוצות:  6
 מירב הזכיות:  סוקיל קייב (12)
 תקופת הפעילות:  1992–הווה (כ־32 שנים)
 שמות קודמים:  ליגת ההוקי קרח המקצוענית
 אלופה נוכחית:  דונבאס (אליפות שמינית)
 מפעל גבוה:  ליגת האלופות בהוקי קרח הגביע הקונטיננטלי בהוקי קרח
 מפעל מקביל:  הגביע האוקראיני בהוקי קרח
 מפעל נמוך:  ליגת המשנה האוקראינית בהוקי קרח
 http://www.uhl.ua
סמל האליפות בשנים 1993 - 2015
אליפות אוקראינה בהוקי קרח (באוקראינית: Чемпіонат України з Хокею) היא אליפות המדינה בהוקי קרח ומתייחס לתחרויות ההוקי הקרח הבכירות באוקראינה ומהווה לאחת מיורשות אליפות ברית המועצות בהוקי קרח.
רקע

בשנים 1993–2015 הליגה נודע בשם הליגה הבכירה וליגת ההוקי קרח המקצוענית (PHR). בעונת 2015/2016 הליגה אורגנה מחדש והפכה לליגה מקצועית. מאז 2016 פועלת ליגת ההוקי האוקראינית בתור הליגה הבכירה במדינה בענף ההוקי קרח.
עונת 2021-2022 מתקיימת בשני שלבים. בראשון, הקבוצות במתכונת העונה הסדירה משחקות לפחות 40 משחקים כל אחת, ולאחר מכן הקבוצות החזקות ביותר עולות לשלב השני (פלייאוף), שם תיקבע אלופת אוקראינה.
אלופות הליגה

1992/93: סוקיל קייב
1993/94: שווס"ם קייב
1994/95: סוקיל קייב
1995/96: הליגה לא נערכה
1996/97: סוקיל קייב
1997/98: סוקיל קייב
1998/99: סוקיל קייב
1999/2000: ברקוט קייב
2000/01: ברקוט קייב
2001/02: ברקוט קייב
2002/03: סוקיל קייב
2003/04: סוקיל קייב
2004/05: סוקיל קייב
2005/06: סוקיל קייב
2006/07: אט"ק קייב
2007/08: סוקיל קייב
2008/09: סוקיל קייב
2009/10: סוקיל קייב
2010/11: דונבאס
2011/12: דונבאס-2
2012/13: דונבאס-2
2013/14: קריז'ינקה קומפניון
2014/15: אט"ק קייב
2015/16: דונבאס
2016/17: דונבאס
2017/18: דונבאס
2018/19: דונבאס
2019/20: קרמנצ'וק
2020/21: דונבאס
2021/22: ?
אלופות הליגה > אליפויות לפי קבוצה

| קבוצה | זכיות | שנות זכייה |
| --- | --- | --- |
| סוקיל קייב | 12 | 1993, 1995, 1997, 1998, 1999, 2003, 2004, 2005, 2006, 2008, 2009, 2010 |
| דונבאס/דונבאס-2 | ‏8 | 2011, 2012, 2013, 2016, 2017, 2018, 2019, 2021 |
| ברקוט קייב | 3 | 2000, 2001, 2002 |
| אט"ק קייב | 2 | 2007, 2015 |
| קרמנצ'וק | 1 | 2020 |
| קריז'ינקה קומפניון | 1 | 2014 |
| שווס"ם קייב | 1 | 1994 |
הערות שוליים

↑  "Ukrainian Hockey Extra League, 2015-16 season, eliteprospects".
↑  "Восемь клубов создали Украинскую хоккейную лигу". XSPORT.ua.
↑  «Кременчуг» в овертайме обыграл «Донбасс» и впервые в истории стал чемпионом Украины
אליפות אוקיאניה בכדורגל נשים 2018

| --- | --- |
 מארחת:  קלדוניה החדשה קלדוניה החדשה
 תקופת התחרות:  18 בנובמבר 2018 – 1 בדצמבר 2018 (14 ימים) 
 מספר משתתפות:  8
 הזוכה:  ניו זילנד ניו זילנד
 מספר משחקים:  16
 מספר שערים:  108 (6.75 בממוצע למשחק)
 מספר צופים:  5,247 (328 בממוצע למשחק)
 מלכת השערים:  פפואה גינאה החדשה מייגן גונמבה ניו זילנד שרה גרגוריוס (8 שערים)
 השחקנית מצטיינת:  ניו זילנד בטסי האסט
 → 20142022 ←
 
אליפות אוקיאניה בכדורגל נשים 2018 (באנגלית: 2018 OFC Women's Nations Cup) היא המהדורה ה-11 של האליפות אוקיאניה בכדורגל נשים שארגנה קונפדרציית הכדורגל של אוקיאניה. הטורניר נערך בקלדוניה החדשה והתקיים מ-18 בנובמבר עד ה-1 בדצמבר 2018. הגביע שימש כטורניר המוקדמות לגביע העולם 2019 בצרפת ולמשחקים האולימפיים 2020 בטוקיו.
לראשונה מאז הטורניר של 2010 נערכה האליפות בפורמט של שלב בתים ושלב נוקאאוט. שתי הנבחרות הראשונות מכל אחד משני הבתים עלו לשלב חצי הגמר, בו שיחקו בהצלבה, כלומר הקבוצה שסיימה במקום הראשון בבית שיחקה מול הקבוצה שסיימה שנייה בבית המקביל וההפך. במשחק הגמר נפגשו פיג'י וניו זילנד - האלופה המכהנת. בסיום המשחק, שנערך בנומאה מול 450 צופים, ניצחה ניו זילנד 0-8 וזכתה בטורניר בפעם הרביעית ברציפות.
בעקבות זכייתן העפילו הניו זילנדיות ישירות לגביע העולם ולמשחקים האולימפיים כנציגות OFC.