stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ז'יגמונד וידור
הערות שוליים

↑  Az engedélyt tartalmazó BM rendelet száma/évszáma: 4797/1863
↑  "Halotti bejegyzése a Budapest VII. kerületi polgári halotti akv. 395/1908. folyószáma alatt". נבדק ב-2020-06-23.
↑  "Vidor Jakab halotti bejegyzése a pesti neológ izraelita hitközség halotti akv. 512/1882. folyószáma alatt". נבדק ב-2020-06-23.
↑  "Vidor Jakabné halotti bejegyzése a pesti neológ izraelita hitközség halotti akv. 1086/1873. folyószáma alatt". נבדק ב-2020-06-23.
↑  Dr. Vidor Zsigmond (1893). "Megemlékezés Erkel Ferencről" (PDF). Budapesti Sakk-Szemle. V (8., 9., 10.). נבדק ב-2018-10-20.
↑  "Vidor Margit halotti bejegyzése a Budapest VII. kerületi polgári halotti akv. 162/1937. folyószáma alatt". נבדק ב-2020-06-23.
↑  "Vidor Tekla halotti bejegyzése a Budapest XIII. kerületi polgári halotti akv. 472/1939. folyószáma alatt". נבדק ב-2020-06-23.
↑  "Vidor Alfréd házasságkötési bejegyzése a Budapest VI. kerületi polgári házassági akv. 72/1906. folyószáma alatt". נבדק ב-2020-06-23.
↑  "Vidor Júlia házasságkötési bejegyzése a Budapest VII. kerületi polgári házassági akv. 724/1906. folyószáma alatt". נבדק ב-2020-06-23.
חזירת יהודים

חזירת יהודים בפמפלט שנדפס בוויטנברג; אחד היהודים מתכונן לנשק את פי הטבעת של החזירה
חזירת יהודים בקתדרלה של רגנסבורג
תפוצת "חזירת היהודים" במבנים בגרמניה ובמדינות השכנות. הפריטים באדום הם מוטיבים שהוסרו\נהרסו.
חזירת יהודים (בגרמנית: Judensau, "יוּדְנְזָאוּ") הוא מוטיב חזותי מימי הביניים באמנות הנוצרית האנטי־יהודית, ובאמנות הקריקטורה האנטישמית, כאשר יהודים מוצגים במגע אינטימי עם נקבת חזיר. המטפורה החייתית של חזירה נועדה לפגוע ולהשפיל, בעיקר משום שהחזיר נחשב ביהדות לטמא במיוחד.
איורים המציגים את "חזירת־היהודים" נוצרו כבר במאה השלוש־עשרה המוקדמת, בעיקר בגרמניה. עד היום ניתן להבחין בהם בכשלושים תבליטי אבן ופסלים בכנסיות ובמבנים אחרים, בעיקר במרכז אירופה. מאז המאה החמש־עשרה מופיע הדימוי בצורת קריקטורה בכתבי־שטנה ובמנשרים. בשפה הגרמנית נקלט הביטוי גם כקללה בעל־פה במאה התשע עשרה. הנאצים אימצוהו לצורך ביטוי־השנאה הנגזר "Saujude" (יהודי־חזירה) לשם העלבתם והשפלתם של יהודים.
המוטיב הימי־ביניימי וקבלתו

האיור הימי־ביניימי של חזירת יהודים מציג בני־אדם וחזירה במגע אינטימי. הדמויות האנושיות נושאות את סימני־ההיכר האופייניים ליהודים באותה עת, דוגמת "כובע היהודים" או טלאי צהוב מסוג כלשהו. בגרסה הנפוצה של האיור יונקות דמויות אלה, המאופיינות כיהודים, מעטיניה של החזירה. בגרסאות אחרות הם רוכבים על החזירה כשפניהם לאחוריה, בעודה משתינה, בעוד שבגרסאות נוספות של האיור היהודים מחבקים או מנשקים חזירים.
המוטיב הימי־ביניימי וקבלתו > תפוצתו של המוטיב

גם בימינו ניתן למצוא פסלים ותבליטים של חזירת היהודים או איורים שלה באתרים רבים, על־פי־רוב במבני כנסיות. ברבים מהם נתן הזמן את אותותיו, כך שכמעט ואין להבחין במוטיב; אחדים מהם "התגלו מחדש" רק בשנים האחרונות. על פי מחקרו של החוקר ישעיה שחר משנת 1974[דרוש מקור] ולפי מקורות נוספים[דרושה הבהרה], מוטיבים של חזירת יהודים נמצאים באתרים הבאים:
כנסיית ה-Vrouwenkerk, ארסכוט (Aarschot), בלגיה
הקתדרלה של במברג, גרמניה
המנזר בבזל, שווייץ (הוסר)
הכנסייה העירונית בביירוית, גרמניה (הוסר)
הקתדרלה של ברנדנבורג על נהר האבל, גרמניה
ב-Cadolzburg ליד פירת, גרמניה
כנסיית סט. שטפאני, קאלבה, גרמניה
מנזר סט. מרטין, קולמאר, אלזאס
כנסיית מרים המגדלית, אברסוולדה, גרמניה
הקתדרלה של ארפורט, גרמניה
גנייאצנו, פולין
קאפלת סט. אנה, הייליגנשטאדט, גרמניה
המנזר בהיילסברון, גרמניה
בקתדרלה של קלן, גרמניה ובכנסיית סט. סוורין בה (הוסר)
כנסיית סט. מריה, למגו, גרמניה
הקתדרלה של מגדבורג, גרמניה
הקתדרלה של מץ, צרפת
כנסיית סט. זבאלד, נירנברג, גרמניה
הקתדרלה של רגנסבורג, גרמניה
בבית פרטי ובמגדל הכנסייה בעיר שפאלט, גרמניה
הקתדרלה של אופסלה, שוודיה
בית בוינר נוישטאדט, אוסטריה (כיום במוזיאון העירוני)
כנסיית סט. פטר, בד וימפפן, גרמניה
הכנסייה העירונית (ויטנברג), גרמניה
הקתדרלה של קסנטן, גרמניה
כנסיית ניקולאי, צרבסט, גרמניה
המוצג המוכר העתיק ביותר (משנת 1230 לערך) נמצא בכותר־עמוד באכסדרת הקתדרלה של ברנדנבורג על נהר האבל. הוא מציג את חזירת היהודים כבת־כלאיים בין יהודי וחזיר; הגרסה הזו לא אומצה באתרים אחרים. ייצוגי חזירת היהודים מלמגו, קסנטן, אברסוולדה, וימפפן ומגדבורג משויכים למאה השלוש־עשרה. החוקר שחר מייחס את המוטיבים שבהיילינגשטאדט, בקתדרלה של קלן, במץ, ברגנסבורג, באופסלה, בגנזן, בקולמאר ובנורדהאוזן למאה הארבע־עשרה. את שאר האתרים שנמנו מתארכים למאה החמש־עשרה.
מוטיבים של חזירת יהודים שאינם מוצגים עוד ניתן היה למצוא בקתדרלה של פרייזינג, בפרנקפורט, במגדל העירייה בזלצבורג ובקלהיים (משנת 1519).
בעוד שהדוגמאות הקדומות יותר מוגבלות למבני דת, השימוש ההולך וגובר במבני חולין במהלך המאה החמש־עשרה, כמו למשל בבניין העירייה בזלצבורג, מצביע על קהל היעד ההולך וגדל של המוטיב.
ראו גם

נצרות ואנטישמיות
עלילת דם
החזיר ביהדות
אקלזיה וסינגוגה
זיהום תרמי

לבה זורמת בהוואי
זיהום תרמי היא הפרעה המשנה את הטמפרטורה בסביבה, לרוב כתוצאה מפעילות טבעית (כגון זרימת לבה) או אנושית. הזיהום תלוי במשך הזמן של פעילות המזהם ובגודל השטח המזדהם.
דוגמה לזיהום תרמי קבוע כתוצאה מפעילות אנושית היא הפעלת תחנת כוח לחוף אגם. תחנת כוח גרעינית למשל, משתמשת במי האגם כדי לצנן את מכונותיה, ואחר משיבה אליו את המים כשהם חמים יותר. ההשפעה על היצורים החיים היא לעיתים מכרעת ועלולה להמיט עליהם אסון.
הפרעה במחזורי ההטלה והגדילה של דגים: דג המתקיים באגם ואשר במנגנון הרבייה שלו ישנה תכונה להטיל ביצים רק בטמפרטורה קרירה, הרי כתוצאה מהזיהום התרמי לא יוכל עוד להתרבות ואם זהו שתפוצתו אנדמית, אזי תיכחד כל אוכלוסיית המין.
פגיעה במארג המזון: חרקים המופיעים בדרך כלל בתחילת הקיץ, עשויים להופיע מוקדם יותר עם שינוי הטמפרטורה בסביבה, כאשר עדיין אין מזון עבורם, ומשום כך עלולים למות מחמת הרעב. בעלי חיים הניזונים בקיץ מאותם חרקים, עלולים שלא למצוא מזון גם הם ולגווע בשל כך.
ככל שהמים חמים יותר, כך הם מהווים כר פורה להתפשטות מיקרואורגניזמים, שאחדים מהם עלולים להיות קטלניים.
מלבד הזיהום התרמי, עלולה תחנת הכוח לפגוע במארג המזון בדרך אחרת: הזואופלנקטון, אותם יצורים מיקרוסקופיים המהווים חוליות מקשרות בין הפלנקטון הצמחי לבין בעלי חיים כדגים וחסרי חוליות הניזונים מהם, עלולים למות בשאיבתם אל מערכות הקירור ולתוצאה שכזו ישנה השלכה עצומה על כל יצור חי באגם ועל כלל המערכות הביולוגיות בו.
ח'רבת בית ליד

| --- | --- |
 טריטוריה:  המנדט הבריטי המנדט הבריטי
 גובה:  25 מטרים
 קואורדינטות:  32°19′04″N 34°53′33″E﻿ / ﻿32.31775°N 34.89241667°E﻿ / 32.31775; 34.89241667 
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת נתניה מוגדלת) ח'רבת בית ליד(למפת נתניה רגילה) ח'רבת בית ליד(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום ח'רבת בית ליד(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום ח'רבת בית ליד  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
ח'רבת בית ליד (בערבית: خربة بيت ليد) היה כפר ערבי שהתקיים בקרבתו של צומת השרון בנפת טולכרם של ארץ ישראל המנדטורית. הכפר נוסד בשנות השבעים של המאה ה-19 בידי פלאחים מכפר האם בית ליד שבהרי השומרון.
במפקד הבריטי שנערך בשנת 1922 נמנו בכפר 206 נפשות: 101 גברים ו-105 נשים, כולם מוסלמים. במפקד שנערך ב-1931 גדלה האוכלוסייה ל-298 נפשות: 152 גברים ו-156 נשים, כולם מוסלמים. הם התגוררו ב-75 בתים.
ב-5 באפריל 1948, בזמן מלחמת העצמאות, עזבו התושבים את הכפר.
ב-15 באוגוסט 1948 הוקם על אדמתו היישוב היהודי נורדיה.
הערות שוליים

↑  תצלום אויר נושא כיתובים שהוכן על ידי חיל ההנדסה המלכותי בצבא בריטניה, 1945 (באנגלית) של אזור הכפר (גליון Natanya), באתר הספרייה הלאומית, אוסף המפות ע"ש ערן לאור
↑  Barron, J.B, . Palestine: Report and General Abstracts of the Census of 1922, Government of Palestine., 1923, עמ' table ix
↑  Mills, E, Census of Palestine 1931. Population of Villages, Towns and Administrative Areas, Jerusalem: Government of Palestine, 1932, עמ' 58
↑  בני מוריס, לידתה של בעיית הפליטים הפלסטינים 1947–1949, עמ' 165, 590. לדברי מוריס, "מחמת הפחד ובגלל תחושת הבידוד שלהם".
↑  בני מוריס, לידתה של בעיית הפליטים הפלסטינים 1947–1949, עמ' 251.
↑  Sharif S. Elmusa, Muhammad Ali Khalidi, All that Remains: The Palestinian Villages Occupied and Depopulated by Israel in 1948, Institute for Palestine Studies, 1992, עמ' 550, ISBN 978-0-88728-224-9. (באנגלית)
חואן אנטוניו סניור

חואן אנטוניו סניור גומס (בספרדית: Juan Antonio Señor Gómez; נולד ב-26 באוגוסט 1958 במדריד) הוא כדורגלן ומאמן עבר ספרדי ששיחק בעמדת הקשר.
סניור שיחק במרבית הקריירה בריאל סרגוסה, והוביל אותה כקפטן בזכייתה בגביע המלך הספרדי בעונת 1985/1986. הוא רשם מעל לארבעים הופעות במדי נבחרת ספרד, וייצג אותה בין היתר בטורנירי יורו 1984 ומונדיאל 1986. לאחר פרישתו ממשחק, אימן מספר שנים קבוצות בליגות המשניות בספרד.
קריירת משחק

סניור החל את דרכו בקבוצת הנוער של ריאל מדריד מעיר הולדתו. לקראת עונת 1977/1978, כשסיים את גילאי הנוער והיה בן 19, עבר סניור לסיימפוסואלוס מהליגה הרביעית, במדיה שיחק למשך עונה אחת.
לקראת עונת 1978/1979 עבר סניור לדפורטיבו אלבס מליגת המשנה. בשתי העונות הראשונות של סניור בקבוצה הוא היה לשחקן משלים בסגל הקבוצה, אך בעונת 1980/1981 כבר היה לשחקן המשמעותי בקבוצה, הוביל את טבלת הכובשים שלה בליגה עם 15 שערים והיה לסגן מלך שערי הליגה השנייה. היכולת שהפגין הובילה אותו לחתום בריאל סרגוסה של המאמן ההולנדי לאו ביינהאקר, תחנתו הראשונה והיחידה בליגה הבכירה.
סניור השתלב היטב בקבוצה כבר בעונתו הראשונה, והיה לשחקן הרכב משמעותי. עונה אחר כך, 1982/1983, הייתה מוצלחת הן עבור השחקן והן עבור הקבוצה כולה. סרגוסה סיימה במקום השישי בטבלה, שיפור של חמישה מקומות מעונת הבכורה של סניור, שזכה בפרס דון בלון לשחקן העונה בליגה הבכירה. שותפו לקישור, חואן ברבאס, זכה באותה עונה בפרס השחקן הזר של העונה.
בעונת 1985/1986 הוביל סניור כקפטן את קבוצתו לזכייה בגביע הספרדי. לסניור היה חלק משמעותי בזכייה, כשכבש במהלך הטורניר ארבעה שערים לזכות קבוצתו, כולל במפגש הגומלין של חצי הגמר מול ריאל מדריד. במשחק הגמר גברה סרגוסה על ברצלונה בתוצאה 1-0. סניור, שפתח בהרכב קבוצתו למשחק, הניף את הגביע בסיומו. באותה עונה כבש סניור 15 שערי ליגה לזכות קבוצתו, שיא אישי לסניור בסרגוסה. עונה אחר כך השתתפה סרגוסה בגביע אירופה למחזיקות גביע. במסגרת הטורניר רשם סניור מספר הופעות אישיות מרשימות, כמו במפגש הגומלין מול רומא, בו כבש סניור צמד בעיטות עונשין כדי לשלוח את המשחק להארכה. בדו-קרב בעיטות ההכרעה, כבש סניור את הפנדל המכריע שהעלה את קבוצתו לשלב הבא. סרגוסה וסניור הגיעו עד לחצי הגמר מול אייאקס אמסטרדם, שם הודחו מהמפעל.
סניור הוסיף לשחק בקבוצה עד לסיום עונת 1989/1990, אז נאלץ לפרוש בגיל 32 עקב בעיות שהתגלו בליבו. במשך תשע עונות רשם סניור 304 הופעות ליגה במדי סרגוסה, בהן כבש 54 שערים.
קריירת משחק > נבחרת ספרד

סניור החל את הקריירה הבינלאומית שלו במדי נבחרת ספרד ב-27 באוקטובר 1982, תחת המאמן מיגל מוניוס, בניצחון 1-0 על איסלנד במסגרת מוקדמות יורו 1984. כארבעה חודשים לאחר מכן, בהופעתו השלישית במדי הנבחרת, כבש סניור בפנדל את השער היחיד בניצחון הביתי 1-0 על הולנד, שער הבכורה שלו במדי ספרד. ב-21 בדצמבר 1983 כבש סניור את שערו הרביעי במדי הנבחרת, שהיה שער משמעותי מאוד עבורה. היה זה במסגרת מוקדמות היורו, וספרד אירחה את מלטה בידיעה כי היא חייבת ניצחון בהפרש של 11 שערים על מנת להעפיל לטורניר הגמר. בדקה השנייה, במצב של שוויון 0-0, החמיץ סניור פנדל לזכות נבחרתו. הוא פיצה על כך בדקה ה-83, בה כבש שער שהעלה את נבחרתו ליתרון 12-1, ולמעשה קבע את תוצאת המשחק. בזכות השער, הצליחה ספרד להעפיל לטורניר הגמר בצרפת.
סניור זומן לסגל הנבחרת של מוניוס לקראת הטורניר. בשלב הבתים, פתח סניור בהרכב ספרד במשחקה הראשון בטורניר, בו נפרדה מרומניה בשוויון 1-1. הוא איבד את מקומו בהרכב במשחק התיקו 1-1 מול פורטוגל, אך עלה מהספסל במהלך המחצית השנייה וחזר להרכב במשחק השלישי והאחרון בשלב הבתים, בו גברה ספרד 1-0 על גרמניה המערבית ועלתה לחצי הגמר מהמקום הראשון בבית. ספרד, עם סניור בהרכב, פגשה את דנמרק בחצי הגמר. המפגש הסתיים בשוויון 1-1 לאחר הארכה, ובדו-קרב בעיטות העונשין כבש סניור את הבעיטה השנייה לזכות ספרד בדרך לניצחון 5-4 והעפלה לגמר. סניור פתח במשחק הגמר מול צרפת, בו הפסידה ספרד 2-0 לנבחרת המארחת והסתפקה במקום השני.
מוניוס זימן את סניור לסגל ספרד לקראת מונדיאל 1986 במקסיקו. בשלב הבתים עלה סניור מהספסל בכל שלושת המשחקים של נבחרתו. לאחר שלא שותף בניצחון על דנמרק בשמינית הגמר, עלה סניור מהספסל במחצית המשחק מול בלגיה בשלב רבע הגמר, כשנבחרתו בפיגור 1-0. בדקה ה-85 כבש סניור בפנדל את שערו השישי והאחרון במדי הנבחרת, והביא לנבחרתו את שער השוויון ששלח את המשחק להארכה. התוצאה נשמרה עד לסיום ההארכה, ובדו-קרב הפנדלים כבש סניור את הבעיטה הראשונה לזכות ספרד. בסיום, ספרד הפסידה 5-4 בדו-קרב והודחה מהמפעל.
סניור הוסיף לשחק בנבחרת עוד כשנה וחצי לאחר הטורניר. הופעתו האחרונה במדי ספרד נערכה ב-24 בפברואר 1988, ובה עלה סניור כמחליף בהפסדה הביתי של ספרד 2-1 לצ'כוסלובקיה במשחק ידידות.
בסך הכול רשם סניור 41 הופעות במדי נבחרת ספרד, בהן כבש שישה שערים.
קריירת אימון

סניור החל את קריירת האימון במהלך עונת 1999/2000, לקראת המחזור ה-16 של העונה בליגת המשנה הספרדית, כשהתמנה לתפקיד מאמן קבוצת מרידה (בה שיחקו באותה עונה צמד הישראלים עידן טל ומוטי קקון). סניור הצליח להוביל את קבוצתו עד למקום השישי, אך בסיום העונה הקבוצה פורקה עקב חובות כלכליים כבדים.
לקראת עונת 2000/2001 התמנה סניור לתפקיד מאמן סלמנקה מליגת המשנה. לאחר שלא הצליח להביא את הקבוצה למאבקי הצמרת, הוא סיים את תפקידו לאחר 30 מחזורים. בעונת 2002/2003, לקראת המחזור השלישי של העונה, התמנה סניור לתפקיד מאמן קרטחנה מהליגה השלישית, אך החזיק מעמד בתפקיד 12 משחקים בלבד בטרם סיים את תפקידו. הוא פתח את עונת 2003/2004 כמאמנה של CD לוגרונייס, גם היא מהליגה השלישית, אך סיים את דרכו לאחר שלושה משחקי ליגה בלבד וללא ניצחון.
תארים

הגביע הספרדי: 1985/1986
אליפות אירופה: 1984 (מקום שני)
פרס דון בלון לכדורגלן העונה בליגה הספרדית: 1982/1983
סטטיסטיקות > מועדונים

| עונה | קבוצה | ליגה | בליגה> הופעות | בליגה> שערים |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1978/1979 | דפורטיבו אלבס | ספרדהליגה הספרדית השנייה | 20 | 0 |
| 1979/1980 | דפורטיבו אלבס | ספרדהליגה הספרדית השנייה | 23 | 2 |
| 1980/1981 | דפורטיבו אלבס | ספרדהליגה הספרדית השנייה | 37 | 15 |
| 1981/1982 | ריאל סרגוסה | ספרדהליגה הספרדית | 33 | 1 |
| 1982/1983 | ריאל סרגוסה | ספרדהליגה הספרדית | 33 | 5 |
| 1983/1984 | ריאל סרגוסה | ספרדהליגה הספרדית | 32 | 6 |
| 1984/1985 | ריאל סרגוסה | ספרדהליגה הספרדית | 32 | 6 |
| 1985/1986 | ריאל סרגוסה | ספרדהליגה הספרדית | 33 | 15 |
| 1986/1987 | ריאל סרגוסה | ספרדהליגה הספרדית | 43 | 11 |
| 1987/1988 | ריאל סרגוסה | ספרדהליגה הספרדית | 37 | 4 |
| 1988/1989 | ריאל סרגוסה | ספרדהליגה הספרדית | 37 | 6 |
| 1989/1990 | ריאל סרגוסה | ספרדהליגה הספרדית | 24 | 0 |
| סך הכול בקריירה | סך הכול בקריירה | סך הכול בקריירה | 384 | 71 |
סטטיסטיקות > נבחרת לאומית

| נבחרת ספרד> שנה | נבחרת ספרד> הופעות | נבחרת ספרד> שערים |
| --- | --- | --- |
| 1982 | 2 | 0 |
| 1983 | 7 | 4 |
| 1984 | 13 | 1 |
| 1985 | 5 | 0 |
| 1986 | 10 | 1 |
| 1987 | 2 | 0 |
| 1988 | 2 | 0 |
| סה"כ | 41 | 6 |
חואן אנטוניו סמראנש
ביוגרפיה

סמראנש נולד למשפחה אמידה בברצלונה. הוא למד מסחר בבית הספר הגבוה לעסקים בברצלונה. הוא עבד בתור עיתונאי ספורט ב"לה פרנסה" עד שפוטר בשנת 1943 בעקבות ביקורת שכתב על אוהדי ריאל מדריד שניצחה את קבוצת ברצלונה 11 - 1. לאחר מכן, עבד במפעל הטקסטיל המשפחתי. בשנים 1955–1962 הוא היה חבר במועצת עיריית ברצלונה והיה אחראי על תיק הספורט. בטרם מינויו לתפקיד מזכיר רשות הספורט בספרד על ידי פרנסיסקו פרנקו בשנת 1967 שימש בתפקיד ראש המשלחת הספרדית לאולימפיאדה מספר פעמים. לאחר מכן, הוא נבחר לתפקיד נשיא הוועד האולימפי הספרדי וחבר בוועד האולימפי הבינלאומי. בשנים 1967 - 1977 היה חבר בפרלמנט הספרדי (בית תחתון) ובשנים 1967 - 1971 כיהן כשר הספורט של ספרד. הוא היה דמות בולטת בעשור האחרון לשלטונו של פרנקו. סמראנש כיהן בתפקיד סגן נשיא הוועד האולימפי הבינלאומי בשנים 1974–1978. בשנים 1977 - 1980 הוא שימש בתפקיד שגריר ספרד לברית המועצות ולמונגוליה. בשנת 1991 זכה סמראנש ממלך ספרד בתואר מרקיז בזכות הישגיו והשפעתו על התנועה האולימפית.
ז'אק רוג הבלגי, המכהן בתפקיד נשיא הוועד האולימפי הבינלאומי, החליף אותו בתפקידו בשנת 2001. עם זאת, סמראנש זכה בתואר נשיא כבוד לכל החיים, של הוועד האולימפי הבינלאומי.
תקופת נשיאותו של סמראנש בוועד האולימפי הבינלאומי

סמראנש נבחר בוועידה ה-83 שנערכה במוסקבה ב-15 ביולי - 18 ביולי 1980 בסמוך למשחקים האולימפיים שנערכו במוסקבה בצל החרם המערבי בשל פלישת צבא ברית המועצות לאפגניסטן. הוא הוביל תהליך כלכלי לשיפור המשבר הכלכלי החמור אליו נקלעה התנועה האולימפית בשנות ה-70, בעקבות אולימפיאדת מונטריאול. בשנת 1981 אישר סמראנש את הרפורמה שכתב אדווין מוזס, אצן אמריקאי מהגדולים בהיסטוריה, שאיפשרה לספורטאים מהטובים בעולם להשתתף למרות היותם מקצוענים. עד אז, רק "ספורטאים חובבים" הורשו להשתתף באולימפיאדה. הוא הוביל להכנסת חסויות ופרסומות בטלוויזיה. למרות החרם הנגדי שהוביל הגוש המזרחי על אולימפיאדת לוס אנג'לס, גדל משמעותית מספר המדינות החברות בוועד האולימפי הבינלאומי.
בסיומה של כל אולימפיאדה, נאם סמראנש ואמר שהיא הייתה "הטובה בכל הזמנים", פרט לאולימפיאדת אטלנטה (1996) שבה התרחש פיגוע בו נהרג אדם אחד.
כהונתו הייתה השנייה באורכה (21 שנים) אחרי זו של פייר דה קוברטן (29 שנים).
לאחר פרישתו מנשיאות הוועד, ניסה לסייע לעיר מדריד לזכות באירוח המשחקים האולימפיים בשנים 2012 ו-2016, אך מאמצים אלה לא נשאו פרי, כאשר לונדון וריו דה ז'ניירו זכו בהן בהתאמה.
ביקורת

מבקריו טענו כלפיו על בזבוז והוצאות כספיות גדולות. הוא דרש ללון בסוויטות במלונות יוקרה ברחבי העולם ונסע בלימוזינות. עלות שכירות דירת השרד שלו בלוזאן, שווייץ מקום מושבו של הוועד האולימפי הבינלאומי הייתה 500,000 דולר אמריקאי, בשנה.
בנוסף, העיבה על נשיאותו, שערוריית השחיתות של אולימפיאדת סולט לייק סיטי (2002) שבה לפני פתיחת המשחקים התברר שאנשי עיריית סולט לייק סיטי שיחדו חלק מחברי הוועד האולימפי הבינלאומי על מנת שהמשחקים ייערכו בעירם, דבר שהוביל להתפטרותם של חלק מחברי הוועד. כמו כן, לדעת מבקריו הוא לא לקח ברצינות מספיקה את הטענות בדבר שימוש בסמים לא חוקיים בספורט.
סמראנש הצטרף למועצת המנהלים של בנק "לה קסה", בנק החיסכון הגדול בספרד. בשנים 1987–1999 כיהן בתפקיד נשיא מועצת המנהלים של הבנק. לאחר פרישתו הוא זכה לתואר נשיא כבוד של הבנק.
משפחתו

סמראנש התחתן עם מריה טרזה סליסש רובה, "ביבי" (26 בדצמבר 1931 – 16 בספטמבר 2000, למחרת טקס הפתיחה של אולימפיאדת סידני) ב-1 בדצמבר 1955. בנו, חואן אנטוניו סמראנש סליסש, חבר בוועד האולימפי הבינלאומי משנת 2001 ובתו, מריה טרזה סמראנש סליסש, נשיאת איגוד החלקה על הקרח של ספרד משנת 2005.
ראו גם

ברתולד בייץ
חופש הימים

חופש הימים נמצא בידיך" כרזת גיוס בארצות הברית למלחמת העולם השנייה
חופש הימים (או ים חופשי) הוא עיקרון במשפט הבינלאומי ובאמנת האומות המאוחדות בדבר משפט הים, המדגיש את החופש לשוט בימים. העיקרון גם מסתייג ממלחמה בים. לפי העיקרון הפרת החירות מותרת רק בהסכמה בינלאומית.
עיקרון זה היה אחד מארבע עשרה הנקודות שהציע נשיא ארצות הברית וודרו וילסון במהלך מלחמת העולם הראשונה. בנאומו בפני הקונגרס אמר הנשיא: ”חופש שיוט מוחלט על הים, מחוץ למים טריטוריאליים, בשלום ובמלחמה כאחד, למעט אם הימים עשויים להיסגר במלואם או בחלקם על ידי פעולה בינלאומית לאכיפת אמנות בינלאומיות.”
בעלות הברית של ארצות הברית, בריטניה ו-צרפת, התנגדו לנקודה זו, שכן גם בריטניה הייתה מעצמה ימית ניכרת באותה תקופה. כמו נקודות אחרות של וילסון, "חופש הימים" נדחה על ידי ממשלת האימפריה הגרמנית.
ניתן למצוא את המושג "חופש הימים" באמנת האומות המאוחדות, בדבר דיני הים, לפי סעיף 87(1) הקובע: ”המים הבינלאומיים פתוחים לכל המדינות, בין אם הן שוכנות על חוף או בין אם הן מדינות ללא חוף".” סעיף 87(1) (א) עד (ו) נותן רשימה לא ממצה של חירויות, לרבות שיט, טיסה, הנחת כבלים תת-ימיים, בניית איים מלאכותיים, דיג ומחקר מדעי.
רקע היסטורי

בין סוף המאה ה-15 ועד המאה ה-17 תבעו מעצמות שונות ריבונות על חלקים מהים. בשנת 1609 כתב המשפטן והפילוסוף ההולנדי הוגו גרוטיוס את מה שנחשב ליסוד הדוקטרינה המשפטית הבינלאומית בנוגע לימים ואוקיינוסים, Mare Liberum, כותרת לטינית שפירושה "חופש הימים". המושג "חופש הימים" של גרוטיוס התקבל רק לאחר ויכוח בן מאה שנה בין רעיונותיו של גרוטיוס לבין אלה של ג'ון סלדן.
אף על פי שמקובל להניח שגרוטיוס היה הראשון שהציג את עקרון חופש הימים, מדינות באוקיינוס ההודי ובימים של אסיה קיבלו את הזכות של חופש שיוט ללא הפרעה הרבה לפני שגרוטיוס כתב את "על חוק השלל" בשנת 1604. במאה ה-16 הניח התאולוג הספרדי פרנסיסקו דה ויטוריה את הרעיון של חופש הים בצורה יותר בסיסית, תחת העקרונות של Jus gentium.
במהלך מלחמת העולם השנייה החלו מדינות להתרחב ולתבוע שטחי מים בכל הסביבה החופית שלהם. היו ארבע אמנות בינלאומיות שנוסחו בקפידה בסוף שנות ה-50 ועד שנות ה-70, אך הסוגיות לא נפתרו בין המדינות עד 1982, כאשר התקבלה אמנת האומות המאוחדות בדבר חוק הים - (UNCLOS    (United Nations Convention on the Law of the Sea. זהו הסכם של זכויות וחובות של מדינות בנוגע לשימוש שלהן באוקיינוסים, עם קווים מנחים של סחר, סביבה וניהול משאבים ימיים. UNCLOS החליף את ארבע האמנות הבינלאומיות שנוסחו בסוף שנות ה-50 עד שנות ה-70. נכון לשנת 2013, 165 מדינות והאיחוד האירופי הצטרפו לאמנה.
ים פתוח וחובת רישום

לפי החוק הבינלאומי, סעיף 92 לאמנה המתאר ספינות, ספינה תפליג תחת דגל של מדינה אחת בלבד, ולמעט במקרים חריגים שנקבעו במפורש באמנות בינלאומיות או באמנה זו, יהיה כפוף לסמכות השיפוט הבלעדית שלה. בים הפתוח; עם זאת, כאשר ספינה מעורבת במעשים פליליים מסוימים, כגון פיראטיות, כל מדינה יכולה להפעיל סמכות שיפוט לפי דוקטרינת סמכות שיפוט אוניברסלית. הים הפתוח הוגדר ככל חלק בים שאינו ים טריטוריאלי או מים פנימיים, מים טריטוריאליים ואזורים כלכליים בלעדיים. סעיף 88 לאמנת 1982 קובע כי הים הפתוח יישמר למטרות שלום. מדינות רבות עוסקות בתמרונים צבאיים ובניסויים של נשק קונבנציונלי ונשק גרעיני בים הפתוח.
על מנת לתת את העונש הנכון לאדם או למדינה הנכונים, ספינות חייבות להיות רשומות למדינה כדי להציג הוכחה לבעלות. הבעלים של כלי השיט מעדיף לפעמים לשלם את דמי הרישום הנמוכים יותר על ידי בחירת מדינות כמו פנמה, ברמודה, איטליה, מלטה והולנד. לפי איגוד חברות השייט הבינלאומי, 90% מכלי השיט המסחריים הפוקדים את נמלי ארצות הברית מניפים דגלי חוץ. כדי להימנע מהעלות הגבוהה עם יותר חוקים וכללים, ספינות ומכליות מעדיפות לפעמים רישום בעלויות נמוכות יותר עם סטנדרט נמוך יותר של בדיקה ורגולציה על ידי בחירת מדינה שמפעילה פחות שליטה על הספינות הרשומות שלהן,אף על פי שספינות רבות נמצאות בבעלות יחידים או חברות במדינה אחרת  תחת מערכת הנקראת "דגל נוחות".
רישום ספינה בפנמה פירושו שהספינה נשלטת על ידי הכללים הימיים של פנמה ולא על פי מדינתו של בעל הספינה. בעלי ספינות עושים זאת מכיוון שלפנמה יש מיסים נמוכים ופחות תקנות עבודה ובטיחות מאשר לרוב המדינות האחרות. בעלי אוניות יכולים לגרום לצוות שלהם לעבוד שעות ארוכות יותר בסביבות פחות בטוחות, וכך למקסם את הרווחים. גם מדינות אחרות: ליבריה, קפריסין ואיי בהאמה, מציעות דגלי נוחות, אבל לפנמה יש הכי הרבה ספינות הרשומות במסגרת התוכנית. ספינות הרשומות בארצות הברית יעלו יותר, ושכר העובדים יהיה אפילו גבוה יותר. חופש הימים מאפשר לאוניה לנוע בחופשיות על האוקיינוס כל עוד היא פועלת בהתאם לחוק הבינלאומי.
הזדמנויות סחר

מהוויקינגים לאירופה, מרכז אסיה, אפריקה וצפון ודרום אמריקה, הסחר שימש תפקיד חשוב בהיסטוריה, והיה גורם מפתח בכלכלה צומחת. סחר מעביר את הבעלות על טובין מאדם או ישות אחת לאחרת על ידי קבלת מוצר או שירות בתמורה מהקונה. כאשר ספינה יוצאת להפלגה, עשויים להיות נמלים רבים שמחכים לה להביא סחורות מכל העולם למסחר ולמכירה. סחר חופשי פתיחת שווקים לספקים זרים מגבירה את התחרות. ללא סחר חופשי, ייתכן שחברות מקומיות נהנו ממונופולים או אוליגופולים שאפשרו להן לשמור על מחירים הרבה מעל העלויות השוליות. ליברליזציה של הסחר תערער את כוח השוק הזה.
ארגון הסחר העולמי קובע כי "האוקיינוס הוא חלק גדול מהסחר החופשי המתרחש ברחבי העולם. כל יום אנו רואים משי מיובא מסין, פירות ממקסיקו, תבלינים מהודו, שוקולד מאפריקה ועוד הרבה סחורות בביתנו יובאו ממדינה אחרת. האוקיינוס איפשר למדינות רבות להעלות את המטענים שלהן על ספינות ולהעבירם על פני האוקיינוס. עשרות מדינות הצטרפו לארגון הסחר העולמי. עם סחורות שיסחרו ממנה אומה אחת לאחרת באמצעות הובלה על ספינות בגדלים שונים מחוף לחוף, סחר קידם ערך כלכלי רב יותר לסחורות שבהן סחורות ושירותים מיוצרים כדי לתמוך בהיצע וביקוש של המשתתפים בארגון."
חוק צי הסוחר (Merchant Marine Act of 1920), הידוע גם בשם Jones Act הוא חוק ימי השולט בסחר החופים בתוך ארצות הברית וקובע אילו ספינות רשאיות לעסוק באופן חוקי באותו סחר והכללים לפיהם הם חייבים לפעול. החוק נועד להגן על משרות עבור אזרחי ארצות הברית ואנשיה העובדים בנמלים בארצות הברית, ובספינות של ארצות הברית. ספינות רבות מסביב לגלובוס משייטות תחת דגלים רבים ושונים, ויש להן צוותים שונים ממקומות שונים בעולם שבהם שיעור השכר נמוך בהרבה מארצות הברית. ומגביל הסעות נוסעים לאורך החוף. החוק מגביל גם את השימוש בכלי שיט זרים לפעילות מסחרית או להובלת דגים במימי ארצות הברית.
מקורות וקריאה נוספת

Freedom_of_the_seas מאת הוגו גרוטיוס
הערות שוליים

↑  "Protecting the Untamed Seas ( פורסם ב-2015)". The New York Times.
↑  Arthur Nussbaum (1947). היסטוריה תמציתית של חוק העמים. Macmillan Co. p. 62.
↑  UNCLOS סעיף 92(1)
↑  UNCLOS סעיף 105
↑  UNCLOS סעיף 88(1)
↑  ראה "טריניטי (ניסוי גרעיני)" וקיסוס מייק.
↑  מדריך לרישום ספינותהוצאת Maritime New Zealand, ספטמבר 30 2010.
↑  מדוע אוניות רשומות במדינות זרות?, Special for USA TODAY ינואר 8 2013.
↑  Epps, V. International Law, (2009) pg. 247
↑  "סיור קצר בתיאוריה כלכלית". סקר של הסחר העולמי. נבדק ב-2014-04-22.
↑  "ה-WTO בקצרה". WTO. נבדק ב-2014-04-22.
↑  "מעשה ג'ונס". מייק ווהן, עורך דין.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007550752405171  BnF: cb12249776z (data)  GND: 4155313-5  LCCN: sh85051712