stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הדיוויזיה המוטסת הראשונה (בריטניה)
הערות שוליים

↑  הטבלה לא מלאה לחלוטין ומתבססת על הרכב הדיוויזיה במהלך מבצע מארקט גרדן.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 208745199   WorldCat (עם VIAF): 208745199 
אימון שלב הפינוי של הכוחות המוצנחים לקראת 'מבצע בייטינג'.
חיילי הגדוד ה-1 של רגימנט הגבול, החטיבה המוטסת הראשונה, באפריקה, 1943.
חיילי הגדוד המוצנח ה-156, החטיבה ה-4, במהלך הקרב על ארנהם.
חיילי 'הפלוגה המוצנחת העצמאית ה-21' לקראת היציאה למבצע מרקט גארדן
חיילי רגימנט הארטילריה הקלה המוטסת ה-1, איטליה, 1943
הים השחור

ערך זה עוסק בים בין-יבשתי בין אירופה לאסיה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |

 מידע כללי
 על שם:  שחור 
 מיקום:  גובל באוקראינה מצפון, ברוסיה מצפון מזרח, בגאורגיה ממזרח, בבולגריה ורומניה במערב וטורקיה מדרום
 סוג:  ים בין-יבשתי
 מידות
 שטח:  436,400 קמ"ר
 אורך מרבי:  1,200 ק"מ
 אורך:  1,175 קילומטר
 רוחב ממוצע:  600 ק"מ 
 עומק מרבי:  2,206 מטר
 מידע נוסף
 נהר מזין:  דנובה, דנייפר, דניסטר, הבוג הדרומי, ריוני
 מקור לנהר:  בוספורוס 
 מדינות באגן הניקוז:  בולגריה, רומניה, טורקיה, רוסיה, גאורגיה, אוקראינה 
 ערים:  קונסטנצה, איסטנבול, אודסה, בורגס, ורנה, סבסטופול, בתומי
 קואורדינטות:  43°N 34°E﻿ / ﻿43°N 34°E﻿ / 43; 34
  (למפת הים השחור מוגדלת) אוקראינה רוסיה גאורגיה טורקיה יוון בולגריה רומניה מול.הים השחור(למפת הים השחור רגילה) אוקראינה רוסיה גאורגיה טורקיה יוון בולגריה רומניה מול.הים השחור
 
הים השחור (טורקית: Karadeniz; רוסית: Чёрное море; אוקראינית: Чорне море; גאורגית: შავი ზღვა; רומנית: Marea Neagră) הוא ים בין-יבשתי השוכן בין דרום-מזרח אירופה ובין אסיה הקטנה. הים השחור מחובר לים מרמרה על ידי מצר הבוספורוס, החוצץ בין חלקה האירופאי והאסיאתי של טורקיה ובין שני חלקי העיר איסטנבול. רומניה, בולגריה והחלק האירופאי של טורקיה תוחמים את הים השחור ממערב. הגדות הצפונית והמזרחית נתחמות על ידי אוקראינה, רוסיה וגאורגיה. כל חופו הדרומי הוא טריטוריה טורקית. הים שוכן מזרחית לחבל הבלקן.
אורכו 1,200 קילומטרים ממזרח למערב, רוחבו המרבי 610 קילומטרים, ושטחו 436,400 קמ"ר (לא כולל ים אזוב). עומקו המרבי 2,206 מטרים. אל הים מתנקזים חלק גדול מנהרות מזרח אירופה, לרבות הדנייפר, הדניסטר, הבוג הדרומי והדנובה. הוא מקבל מים גם מנהרות חלקה המזרח אירופאי של רוסיה כמו נהר הדון אשר זורם אל ים אזוב וגם מהקווקז המערבי כמו נהר הקובן אשר זורם גם הוא לים אזוב, כמו כן מגיעים אליו עוד כמה נהרות קטנים. לכן מליחות הים השחור נמוכה משמעותית ממליחות הים התיכון, והוא אגן דילול.
ערים חשובות לחופו של הים השחור הן אודסה, איסטנבול, סמסון, קונסטנצה, בורגס, ורנה, סבסטופול, בתומי, אורדו, ילטה וסוצ'י. בשנים שלאחר סיום המלחמה הקרה הפכו עשרות ערים ועיירות לאורך חופי הים השחור לאתרי נופש ותיירות פופולריים.
בעת העתיקה כונה הים ביוונית בשם "Εὔξεινος Πόντος" (אֵוּקסֵיינוֹס פּוֹנְטוֹס) – "הים הידידותי", כנראה לשון נקייה לעובדת היותם של חופיו מאוכלסים בשבטים עוינים ליוונים בטרם תהליך הקולוניזציה.
הים השחור הוא אחד מארבעה ימים הנקראים בעברית ובשפות נוספות על שם צבעים נפוצים – כשהאחרים הם הים הלבן, הים האדום, והים הצהוב. הסיבה לכינויו "השחור" אינה ידועה; סברה אחת היא שהצבעים היו כינויים לכיוונים, כששחור פירושו צפון ואדום פירושו דרום, מה שיצביע על מקור השם בשפת העם שישב בין שני הימים.
לקריאה נוספת

ניל אשרסון, הים השחור, ערש הולדתן של ציווליזציה וברבריות, ידיעות ספרים, 2006
הלן לויט

| --- | --- |

הלן לויט, דיוקן עצמי 1963 תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  31 באוגוסט 1913 ברוקלין, ארצות הברית 
 פטירה:  29 במרץ 2009 (בגיל 95) גריניץ' וילג', ארצות הברית 
 תחום יצירה:  צילום
 פרסים והוקרה:  פרס שדולת הנשים למפעל חיים בתחום האמנות (2004)  מלגת גוגנהיים 
 בן או בת זוג:  Alfred Lewis Levitt 
 
הלן לויט (באנגלית: Helen Levitt; ‏31 באוגוסט 1913 – 29 במרץ 2009) הייתה צלמת, עורכת סרטים ומפיקה יהודייה-אמריקאית. היא התמקדה בעיקר בצילום רחוב בעיר שבה גדלה, ניו יורק. הייתה מעורבת ביצירת סרטים דוקומנטריים והייתה מועמדת לפרס אוסקר לתסריט המקורי הטוב ביותר בשנת 1948. השפיעה משמעותית על צילום דוקומנטרי והאסתטיקה בצילום רחוב.
קורות חיים

הלן לויט נולדה בברוקלין לאביה סם, מהגר רוסי-יהודי שניהל בעסק סיטונאי למוצרי סריגה, ולאמה, מאי שהייתה מנהלת חשבונות. לויט הייתה בת אמצעית לשני אחיה. הלן נולדה עם מחלת מנייר שגרמה לה לליקוי שמיעה והפרעה ביציבות. למרות זאת, אהבה מאוד סרטים, מוזיקה וריקוד.
במהלך נעוריה נשרה מהתיכון בכיתה י', בטענה שהיו יותר מדי דברים שהסיחו אותה מדעתה. לויט עבדה אצל צלם פרסומות שאמה הכירה, וחסכה מספיק כסף כדי לקנות את מצלמתה הראשונה.
כנערה, הלן הושפעה בעיקר מהצלמים בן שאן ומאנרי קרטייה ברסון- שהיו מהחלוצים של צילום הרחוב, וגרמו לה לעסוק בתחום זה. בשנת 1935 היא פגשה את קרטייה ברסון בזמן ששהה בניו יורק, וליוותה אותו בזמן שצילם ברחבי ברוקלין. בשנת 1936 היא קנתה מצלמה יד שנייה, בהתאם להמלצתו. כמו כן היא אמרה בעבר שבן שאן, אותו פגשה דרך ווקר אוונס, השפיע עליה יותר בגישתו לצילום ספונטני של הנעשה ברחובות ניו יורק.
תמונותיה הוצגו לראשונה במגזין Fortune בשנת 1939, ב-1940 תמונה שלה הוצגה כחלק מתערוכת הפתיחה של אגף הצילום במוזיאון לאומנות מודרנית, והתערוכה הראשונה שלה הייתה במוזיאון לאומנות מודרנית בניו יורק ב-1943. לויט קיבלה את המלגה הראשונה שלה מאותו המוזיאון בשנת 1946.
לאחר שפגשה את הסופר ג'יימס אג'י (אנ') היא התחילה לפעול בשיתוף פעולה עימו, בספרות וסרטים. הספר "A Way of Seeing" הכיל תמונות שלה עם מאמרים של אג'י. נסיעה משותפת עם אשתו של אג'י למקסיקו, הייתה הפעם היחידה שיצאה מחוץ לתחומי ארצות הברית. היא צילמה את השכונות העניות של מקסיקו סיטי.
במקביל לעבודתה כצלמת לויט התחילה להיות מעורבת בעריכת סרטים וצילומם. שיתופי הפעולה עם אג'י ועם ג'ניס לואב (Janice Loeb), הביאו לייצירת מספר סרטים, בינם הסרט הדוקומנטרי הקצר "On the Street" המתעד את הרחובות בהארלם הספרדית. היא המשיכה במשרה מלאה בתחום הקולנוע במשך כשני עשורים. כמו כן במהלך אותם שנים פורסמו מספר ספרים של אג'י עם תמונות של לויט.
בשנת 1959 חזרה לצילום תמונות והייתה בין הראשונות שצילמו בצבע. עבודתה נתמכה בעזרת שתי מלגת מלגות גוגנהיים שקיבלה בשנים 1959 ו-1960.
לויט הייתה צלמת עד שנות ה-90 אך לאחר שבעים שנות פעילות החליטה לויט להפסיק את עבודתה, עקב בעיות בריאות שהפריעו על סחיבת המצלמות, והעובדה ש"פעם, ילדים היו יוצאים לשחק ברחובות אך כיום זה לא ככה. הם נשארים בבית לראות טלוויזיה או משהו".
לויט הייתה מאוד קנאית לפרטיותה ונתנה מעט מאוד ראיונות. לויט לא התחתנה מעולם ונשארה לגור בברוקלין במשך כל חייה.
כצלמת

הלן לויט עסקה במיוחד בצילום רחוב, שהוא צילום של סיטואציות אקראיות במקומות ציבוריים. לויט צילמה בעיקר בשכונות העניות של העיר ניו יורק, למשל: הארלם הספרדית והצד המזרחי התחתון. שם, אנשים התייחסו לרחובות כאל הסלון האישי שלהם ובסיטואציות האלה, היא הראתה את היכולת הגבוהה שלה לתפוס רגעים מחיי היומיום ולהראות את ההומור ואת היופי שבהם. בניגוד לשאר צלמי הרחוב בזמנה, שטענו שתמונה צריכה לתפוס רגע ולספר למתבונן סיפור, תמונותיה ייצגו עולם רחב וחסר גבולות שבו היית יכול לדמיין, לחשוב ולא לדעת מה באמת מסתתר מאחורי התמונה.
הלן לויט שינתה את סגנון "צילום הרחוב" לתמיד והכניסה פן חדש של צילום מודרני. בנוסף להיותה צלמת, לויט הייתה גם קולנוענית וסגנון הצילום המיוחד שלה עזר לה מאוד בצילום סרטים.
לויט צילמה אנשים בחייהם הרגילים והפכה את הרגעים הקטנים והפשוטים ליוצאי דופן. הדרך המרכזית שבה עשתה זאת היא צילום ילדים משחקים ברחובות העיר ניו-יורק, בעיקר בשכונות העניות יותר של העיר. היא תפסה אותם במצלמתה משחקים במשחקים מאולתרים ומציירים בגיר על המדרכות. תמונותיה היו כל כך מיוחדות מכיוון שהן מראות את ההפרדה החדה בין החיים הקשים של הילדים לבין העמדת הפנים והעולם המומצא של הדמיון הילדותי שלהם.
סיבה נוספת לייחוד של צילום הילדים של לויט הוא שהיא לא הייתה נשואה ולא היו לה ילדים מעולם. היא אפילו טענה שהיא "שונאת ילדים", ומשום כך הייתה לה תפיסה אחרת מאשר צלמים וצלמות אחרות שמצלמים את הילדים כהורים. היא תפסה את הילדות כשלב בהתפתחות האדם. בתמונותיה ניתן לראות את הילדים נורא שובבים ומגושמים ולא תמימים ושלווים כפי שרגילים לראות.
בשנת 1959 חזרה לצילום תמונות והייתה בין הראשונות שצילמו בצבע. היא צילמה רבות בשנות ה-60 של המאה ה-20 את אזור האופנה בניו יורק, אולם רוב עבודתה בנושא זה נעלמה לאחר שפרצו לדירתה ב-1970. בסביבות 1990 חזרה לצלם בשחור לבן, לאחר שהפיתוח בצבע היה יותר מידי בעייתי, והיא הייתה מפתחת בשחור לבן בדירתה.
תערוכות

בשנת 1939, האגף החדש לצילום במוזיאון לאמנות מודרנית הכיל תמונות שלויט צילמה במהלך התערוכה הראשונה עם פתיחת האגף.
בשנת 1943 לויט הציגה תערוכת יחיד ראשונה "הלן לויט:צילום ילדים", כאשר האוצרת הייתה המבקרת הצילום הנודעת ננסי נרוול (אנ'). התערוכות העיקריות הבאות שלה היו בשנות ה-60 של המאה העשרים.
בשנת 1974, לאחר שעבדה כדי לשחזר ולהחליף את כל התמונות שנגנבו מדירתה ב-1970, היא הציגה תערוכה בMOMA המורכבת משקופיות בצבע של עבודתה. הייתה זו הפעם הראשונה שהמוזיאון הציג תערוכת צילום המבוססת על שקופיות.
תערוכות > תערוכות רטרוספקטיביות לכבוד לויט

1983: המוזיאון לאמנות של בוסטון (אנ')
1985: המוזיאון לאמנות מודרנית בסטוקהולם (אנ')
1988: גלריית הצלמים (אנ') בלונדון
1991: המוזיאון לאמנות מודרנית של סן פרנסיסקו (אנ') (תערוכה שטיילה גם ברחבי ארצות הברית)
1994: תערוכה במוזיאון בגרנדה, ספרד
1997: המרכז הבינלאומי לצילום (אנ') ניו יורק
2001: המרכז הלאומי לצילום, בפריס
2007: העמותה לזכר אנרי קרטייה ברסון, פריס
2008: מוזיאון הצילום באמסטרדם (אנ')
2008: מוזיאון לאמנות מודרנית ה(Sprengel Museum) בהנובר, יחד עם הענקת פרס Spectrum International Photography Prize לכבוד הלן לויט
2010: כחלק מתערוכת PHotoEspaña (אנ') במדריד
סרטים

במהלך שנות 40 של המאה ה-20, לויט יצרה סרטים דוקומנטריים יחד עם ג'ניס לואב (Janice Loeb) וג'ימס אג'י (אנ'): "ברחוב" (In the Street) והסרט "The Quiet One". עבור הסרט The Quiet One לויט, יחד עם לואב וסידני מאיירס (Sidney Meyers) היו מועמדים לפרס אוסקר לתסריט המקורי הטוב ביותר.
לויט הייתה מעורבת ביצירת סרטים במשך 25 שנים, עד לסרט האחרון בשנת 1972. היא צילמה, ערכה והייתה מעורבת בהפקה.
סרטים > פילמוגרפיה

לויט תרמה ליצירת הסרטים הבאים:
In the Street (אנ') (1948) צילום ועריכה
The Quiet One (אנ') (1948) צילום וכתיבה
The Steps of Age (1950) הפקה
The Savage Eye(אנ') (1960) צילום
The Balcony (אנ') (1963) עוזרת במאי
An Affair of the Skin (אנ') (1963) הפקה משותפת עם בן מדו
In the Year of the Pig (אנ') (1968) הייתה שותפה בעריכה עם חנה מוריניס. סרט זה לפעמים בטעות מיוחס לתסריטאית הלן סלוט לויט.
The End of an Old Song (1972) עורכת, הסרט נוצר יחד עם המוזיקאי ג'ון כהן.
פרסים ומלגות

מענק מחקר לצילום, המוזיאון לאמנות מודרנית בניו יורק, 1946.
מועמדות לפרס אוסקר לתסריט המקורי הטוב ביותר עבור הסרט The Quiet One יחד עם ג'ניס לואב וסידני מאיירס (Sidney Meyers), 1949.
מלגת גוגנהיים, ניו יורק 1959, 1960, 1981.
מענק מחקר על עשיית סרטים מקרן פורד, 1964.
מלגת היוצר היצירתי, מועצת האומניות של מדינת ניו יורק, 1974.
מענק מחקר על צילום, מרכז התרומות לאמנות, וושינגטון די.סי, 1976.
פרס על קריירה מכובדת בצילום, חברי הצילום, מוזיאון האמנות בקליבלנד,1987.
פרס מאסטר הצילום, מרכז הצילום הבינלאומי, 1997.
פרס "נייט פארצ'ייס" על צילום, מוזיאון לאמנות באקרון, 2007.
פרס פרנסיס ג'יי גרינברגר על מצוינות באמנות, מרכז האמנויות הבינלאומי, 2008.
הערות שוליים

1 2 3   Helen Levitt (Obituary), The Telegraph, 23 April 2009
1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11  Margarett Loke, Helen Levitt, Who Froze New York Street Life on Film, Is Dead at 95, New York Times, Art &Design, 2009
1 2 3 4 5 6 7 8 9  Helen Levitt, The Art Story
1 2 3  Helen Levitt, Laurence Miller Gallery
1 2  Hopkinson, Amanda (3 באפריל 2009). "Obituary - Helen Levitt: Award-winning New York photographer noted for street scenes and social realism". The Guardian. {{cite news}}:  (עזרה)
1 2  Williams, Deane (במרץ 2012). "Helen Levitt". Senses of Cinema (62). {{cite journal}}:  (עזרה) A critical review of Levitt's filmmaking career.
↑  Jackson, Benjamin T. (Summer 1960). "The Savage Eye". Film Quarterly. 13 (4): 53–57. doi:10.1525/fq.1960.13.4.04a00160.
↑  Barsam, Richard Meran (1992). Nonfiction Film: A Critical History. Indiana University Press. p. 418. ISBN 978-0-253-20706-7.
↑  Mathews, Scott (2008-08-06). "John Cohen in Eastern Kentucky: Documentary Expression and the Image of Roscoe Halcomb During the Folk Revival". Southern Spaces.
↑  Helen Levitt, Galerie Thomas Zander (ארכיון)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007264543805171  BIBSYS: 90392131  BNE: XX917277  BnF: cb14571464m (data)  CANTIC: a11373404  CiNii: DA02412086  GND: 119109239  ISNI: 0000 0001 2283 4661  KulturNav: d34c72dd-4d2b-46b5-bc12-b76c72923560  LCCN: n79099484  MusicBrainz: 5273a7a4-0197-4eeb-a33e-f81945c53d82  NKC: xx0167761  NLA: 36553370  NTA: 175844631  PIC: 1941  RERO: 02-A003517305  RKD: 377374  SNAC: w6vt3nxz  SUDOC: 080270387  ULAN: 500059803  VIAF: 100257307   WorldCat (עם VIAF): 100257307
המנון ירדן

| --- | --- |

 מדינה:  ירדן ירדן
 שפה:  ערבית
 מילים:  עבד אל-מונעם א-רפאעי
 לחן:  עבד אל-קאדר א-טאניר
 תאריך מעמד רשמי:  1946
 ‏האזנהקובץ:National anthem of Jordan instrumental.ogg‏Ⓘ‏
 
ההמנון המלכותי הירדני (בערבית: السلام الملكي الأردني) הוא ההמנון הלאומי של ירדן. מילות ההמנון נכתבו על ידי עבד אל-מונעם א-רפאעי והלחן נכתב על ידי עבד אל-קאדר א-טאניר, אך במקור הגרסה הראשונה של ההמנון הייתה קצרה ביותר וכללה רק את הפסקה הראשונה. כיום ההמנון ארוך יותר וכולל מספר פסקאות. ההמנון אומץ בשנת 1946.
מילים

| ערבית | תעתיק עברי | תרגום לעברית |  |
| --- | --- | --- | --- |
| عاش المليك  عاش المليك  سامياً مقامهُ  خافقاتٍ في المعالي أعلامه    نحن أحرزنا المنى  يوم أحييت لنا  نهضة تحفزنا  تتسامى فوق هامِ الشهب    يا مليك العرب  لك من خير نبي  شرف في النسب  حدثت عنه بطون الكتب    الشباب الأمجد  جندك المجند  عزمه لا يخمد  فيه من معناك رمز الدأب    يا مليك العرب  لك من خير نبي  شرف في النسب  حدثت عنه بطون الكتب    دمت نوراً وهدى  في البرايا سيدا  هانئا ممجدا  تحت أعلامك مجد العرب    يا مليك العرب  لك من خير نبي  شرف في النسب  حدثت عنه بطون الكتب | עַאשַ (א)לְ-מַלִיכּ  עַאשַ (א)לְ-מַלִיכּ  סַאמִיַן מַקַאמֻהֻ  חַ'אפִקַאתִן פִי (א)לְ-מַעַאלִי אַעְלַאמֻהֻ    נַחְנֻ אַחְרַזְנַא (א)לְ-מֻנַא  יַוְמַ אַחְיַיְתַ לַנַא  נַהְדַתֻן תַחְפִזֻנַא  תַתַסַאמַא פַוְקַ הַאמִ (אל)שֻהֻבִּ    יַא מַלִיכּ (אלְ)-עַרַבִּ  לַכַּ מִן חַ'יְרִ נַבִּי  שַרַפֻן פִי (אל)נַסַבִּ  חַדַתַ'תְ עַנְהֻ בֻּטוּן (א)לְ-כֻּתֻבִּ    אַ(ל)שַבַּאבֻּ (א)לְ-אַמְגַ'דֻ  גֻ'נְדֻכַּ (א)לְ-מֻגַ'נַדֻ  עַזְמֻהֻ לַא יַחְ'מֻדֻ  פִיהִ מִן מַעְנַאכַּ רַמְזֻ (אל)דַאְבִּ    יַא מַלִיכּ (א)לְ-עַרַבִּ  לַכַּ מִן חַ'יְרִ נַבִּי  שַרַפֻן פִי (אל)נַסַבִּ  חַדַתַ'תְ עַנְהֻ בֻּטוּן (א)לְ-כֻּתֻבִּ    דֻמְתַ נוּרַן וַהֻדַן  פִי (א)לְ-בַּרַאיַא סַיִדַן  הַאנִאַן מֻמַגַ'דַן  תַחְתַ אַעְלַאמִכַּ מַגְ'דֻ (א)לְ-עַרַבִּ    יַא מַלִיכּ (א)לְ-עַרַבִּ  לַכַּ מִן חַ'יְרִ נַבִּי  שַרַפֻן פִי (אל)נַסַבִּ  חַדַתַ'תְ עַנְהֻ בֻּטוּן (א)לְ-כֻּתֻבִּ | יחי המלך  יחי המלך  מעמדו נשגב,  דגליו מתנוססים בגאון.    השגנו את שאיפותינו,  ביום שבו קראת לנו,  מוּנַעים בקוממיות  השואפת אל מעל כוכבי השביט.    הו, מלך הערבים  קיבלת מהטוב שבנביאים  ייחוס נכבד  ככתוב בנבכי ספרים.    הצעירים המפוארים  הם חיל המגויס למענך  נחישותו לא תפוג  הם למדו ממך נימוסים מַהם    הו, מלך הערבים,  קיבלת מהטוב שבנביאים  ייחוס נכבד  ככתוב בנבכי ספרים.    מי ייתן ותמשיך להיות אור ומורה דרך,  שליט על הבריות,  שופע ברכה ופאר  תהילת הערבים תחת דגלך    הו, מלך הערבים,  קיבלת מהטוב שבנביאים  ייחוס נכבד  ככתוב בנבכי ספרים. |  |
מדיה

| --- | --- |
: מנגינת המנון ירדן 
: לעזרה בהפעלת הקובץ
ראו גם

דגל ירדן
סמל ירדן
הערות שוליים

↑  במילה النهضة (א-נַהְדַה - קוממיות) הכוונה כנראה למרד הערבי שהנהיג חוסיין בן עלי, אביו של מלך ירדן הראשון.
↑  במכתבי חוסיין-מקמהון ביקש חוסיין בן עלי, אביו של מלך ירדן הראשון, להיקרא "מלך הערבים", אולם בקשתו זו לא ניתנה לו. בכל זאת יש לבקשה זו הד בהמנון הירדני.
↑  הכוונה למחמד שנחשב באסלאם לגדול הנביאים ולאחרון שבהם.
↑  מלך ירדן הוא בן למשפחת האשם, ונחשב כצאצא ישיר של הנביא מחמד.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz work: 96b88d4f-b8c9-4e58-8844-2b63a6e9b783
המפלגה החוסטיסיאליסטית

| --- | --- |

 מדינה:  ארגנטינה 
 מייסד:  חואן דומינגו פרון 
 מנהיגים:  אדוארדו פלנר
 תקופת הפעילות:  1947–הווה (כ־77 שנים)
 אידאולוגיות:  פרוניזם, פופוליזם
 אותיות:  PJ
 התמזגה לתוך:  החזית של כולם
 מטה:  בואנוס איירס, ארגנטינה
 מיקום במפה הפוליטית:  מרכז-שמאל
 ארגונים בינלאומיים:  הארגון הנוצרי-דמוקרטי של אמריקה, האינטרנציונל המרכז-דמוקרטי
 צבעים רשמיים:  כחול בהיר, לבן
 www.pj.org.ar (בספרדית)
 
המפלגה החוסטיסיאליסטית (בספרדית: Partido Justicialista, מלשון justicia, חוסטיסיה, "צדק", ובראשי תיבות: PJ) היא מפלגה פרוניסטית פוליטית בארגנטינה, המפלגה הגדולה ביותר בתנועה הפרוניסטית. המפלגה מחולקת לשלושה פלגים: החזית לניצחון, החזית המתחדשת ופרוניזם פדרלי, אשר לכל אחד מהם אוטונומיה נרחבת והם מתקיימים בפועל כסיעות נפרדות.
נשיאת ארגנטינה לשעבר, קריסטינה פרננדס דה קירשנר, היא חברת המפלגה. בעלה, הנשיא בין 2003 ל-2007 נסטור קירשנר, הנהיג את המפלגה עד מותו ב-2010, וסגנו בזמן נשיאותו ומושל פרובינציית בואנוס איירס, דניאל סיולי, החליף אותו, והוא שירת בתפקיד זה עד 2014. מאז 2014 מכהן בתפקיד יו"ר בית הנבחרים הארגנטינאי, אדוארדו פלנר.
היסטוריה

המפלגה הוקמה ב-1947 על ידי חואן ואווה פרון, והחליפה את מפלגת הלייבור הארגנטינאית, אשר פרון נבחר אליה מוקדם יותר באותה שנה.
על כל הישויות הפרוניסטיות נאסר להשתתף בבחירות לאחר המהפכה המשחררת של הצבא בארגנטינה ב-1955, ופרון נמלט ממנה. לאחר מספר תקריות אלימות, וכן משא ומתן של פרון עם המשטר הצבאי וזרמים פוליטיים שונים, פרון חזר לארגנטינה ב-1973 וניצח בבחירות באותה שנה. לאחר מכן נוצר מבוי סתום במפלגה, שכן היו בה פעילי שמאל וימין קיצונים יחדיו. לאחר מותו של פרון ב-1974, ההבנה השברירית בין פלגי המפלגה התפוררה, ופרץ גל אלימות פוליטית, שהסתיים בהפיכה צבאית ב-1976.
במהלך המלחמה המלוכלכת בסוף שנות ה-70, מאות פרוניסטים שילמו בחייהם, והתגבשה ההשקפה הפופוליסטית של המפלגה. בבחירות הדמוקרטיות הראשונות לאחר המשטר הצבאי, ב-1983, המפלגה נחלה תבוסה למפלגת האיחוד האזרחי הרדיקלי. כעבור שש שנים המפלגה חזרה לשלטון עם קרלוס מנם, שערך רפורמה בחוקה שאפשרה לו להיבחר בשנית. בנוסף הוא אימץ מדיניות ימנית נאו-ליברלית, ששינתה את ההשקפה הכללית של המפלגה.
בבחירות ב-1999 המפלגה הובסה על ידי קואליציה של האיחוד האזרחי הרדיקלי והחזית למדינה בסולידריות (גם היא ענף במפלגה החוסטיסיאליסטית), אך שבה לשלוט ב-2001, והייתה לה השליטה לבחירת נשיא זמני לארגנטינה לאחר המשבר הכלכלי באותה שנה. הקונגרס בחר בחוסטיסיאליסטי אדוארדו דואלדה, אשר כיהן ב-2002 וחלק מ-2003.
בבחירות ב-2003, קהל הבוחרים התפצל ל-3 חלקים, כאשר קרלוס מנם, נסטור קירשנר ואדולפו רודריגס סאה רצו כולם לנשיאות. לאחר ניצחונו של קירשנר, המפלגה התייצבה מאחוריו, כשהיא זזה מעט שמאלה על המפה הפוליטית.
בבחירות של 2019 הצטרפה המפלגה לסיעה של מפלגות מרכז-שמאל פרוניסטיות בשם "החזית של כולם", שזכתה בבחירות, ונציג המפלגה אלברטו פרננדס הפך לנשיא.
היילו טכנולוגיות

| --- | --- |

 נתונים כלליים
 סוג:  חברה פרטית
 מייסדים:  אור דנון, הדר צייטלין, אבי באום, רמי פייג
 תקופת הפעילות:  פברואר 2017 – הווה (כ־7 שנים) 
 מיקום המטה:  תל אביב-יפו 
 ענפי תעשייה:  אלקטרוניקה, בינה מלאכותית
 מוצרים עיקריים:  Hailo-8, Hailo-15
 יו"ר:  רקפת רוסק עמינח
 מנכ"ל:  אור דנון
 עובדים:  כ-250 (דצמבר 2023)
  
 hailo.ai
 
היילו טכנולוגיות בע"מ היא חברת הזנק ישראלית העוסקת בפיתוח שבבים ליישומי בינה מלאכותית.
היסטוריה

החברה נוסדה בפברואר 2017 על ידי אור דנון (מנכ"ל), הדר צייטלין (מנהלת פיתוח עסקי ראשית), אבי באום (CTO) ורמי פייג. יו"ר החברה, עד לפטירתו, היה זהר זיסאפל. במאי 2024 החליפה אותו בתפקיד רקפת רוסק עמינח. החברה היא חברת פאבלס העוסקת בפיתוח שבבים ליישומי בינה מלאכותית במכשירי קצה, כגון מצלמות חכמות, כלי רכב, רחפנים ורובוטים.
השבב הראשון של החברה שעבר לייצור סדרתי קרוי Hailo-8. בהמשך פותח דגם Hailo-8L - גרסה לרמת כניסה, ו-Hailo-8 Century - כרטיס מודולרי לרמות ביצועים גבוהות. במרץ 2023 השיקה החברה את Hailo-15, מעבד ליישומי עיבוד תמונה. באפריל 2024 השיקה החברה את המעבד Hailo-10.
מטה החברה שוכן בתל אביב, ולה משרדים גם בטוקיו, בטייפה, במינכן ובקליפורניה.
היסטוריה > גיוס הון

ביוני 2018 גייסה החברה 12.5 מיליון דולר, ובינואר 2019 הרחיבה סבב גיוס זה בעוד 8.5 מיליון דולר.
במרץ 2020 גייסה החברה 60 מיליון דולר.
ביוני 2021 החלה החברה סבב גיוס, שהושלם באוקטובר 2021 ובו גייסה החברה 136 מיליון דולר, ובכך הפכה לחד-קרן.
באפריל 2024 השלימה החברה גיוס של 120 מיליון דולר, אף הוא לפי שווי של 1.1 מיליארד דולר.
הערות שוליים

↑  12 על 12: הדמויות המשפיעות בענף השבבים, באתר tech12, ‏2022-01-04
↑  וואלה כסף‏, נכנסת לנעלי היו"ר: התפקיד החדש של רקפת רוסק עמינח, באתר וואלה, 20 במאי 2024
↑  Hailo-8™ AI Processor, באתר החברה
↑  Techtime, היילו הכריזה על מעבד ה-AI החדש Hailo-8L, באתר Techtime - חדשות אלקטרוניקה והייטק, ‏2023-08-03
↑  yochais, היילו השיקה מעבדי וידאו מבוססי AI, באתר Techtime - חדשות אלקטרוניקה והייטק, ‏2023-03-09
1 2  עידן בן טובים, ‏רוצה להתחרות באנבידיה ואינטל: Hailo הישראלית גייסה עכשיו עוד 120 מיליון דולר, באתר Geektime‏, 2 באפריל 2024
↑  עידן בן טובים, ‏הסטארטאפ הישראלי הזה טוען שהוא פיתח שבב עם יכולת עיבוד של דאטה סנטר שלם, באתר Geektime‏, 5 ביוני 2018
↑  הילה חיימוביץ', ‏מעבד קומפקטי עם ביצועים של דאטה סנטר: Hailo מגייסת 21 מיליון דולר, באתר Geektime‏, 22 בינואר 2019
↑  אושרי אלקסלסי, ‏סטארטאפ השבבים הישראלי Hailo גייס 60 מיליון דולר, באתר Geektime‏, 5 במרץ 2020
↑  גולן חזני, חד קרן נוסף נולד: היילו מגייסת לפי שווי של 1.1 מיליארד דולר, באתר כלכליסט, 23 ביוני 2021
↑  מאיר אורבך, פועלים וגיל אגמון משקיעים ביוניקורן החדש היילו, באתר כלכליסט, 12 באוקטובר 2021;
עידן בן טובים, ‏כדי להילחם בגוגל, NVIDIA ואינטל: Hailo מגייסת 136 מיליון דולר והופכת לחד-קרן, באתר Geektime‏, 12 באוקטובר 2021
הוקון אריקסון

הוקון אריקסון (בנורדית עתיקה: Hákon Eiríksson, בנורווגית: Håkon Eiriksson;‏ 998 – 1030) היה רוזן לאדה ומלך נורווגיה כמלך ואסל של קנוט הגדול.
הוקון אריקסון היה בן לשושלת של שליטים נורווגים מחלקה המזרחי של טרונדהיים הגובל בפיורד טרונדהיים. הוא היה בנו של אריק הוקונסון, שהיה שליט נורווגיה ורוזן נורת'מבריה. מקובל לחשוב שאמו הייתה גית'ה, בתם של סוון הראשון, מלך דנמרק ושל זיגריד, אחותו למחצה של המלך קנוט. לאחר קרב סבולדר, הפך אריק הוקונסון יחד עם אחיו, סוון הוקונסון, להיות מלך נורווגיה כוואסל של סוון. ב-1014 או 1015 עזב אריק הוקונסון את נורווגיה והצטרף לקנוט במסע הכיבושים שלו באנגליה. הרוזנות הצפונית של נורת'מבריה ניתנה על ידי קנוט לאריק לאחר שהוא זכה בשליטה בצפון. אריק נותר רוזן נורת'מבריה עד למותו בזמן כל שהוא בין השנים 1023 – 1033.
כיורשו של אביו בנורווגיה, משל הוקון אריקסון כואסל של מלך דנמרק בין השנים 1012 –1015, כשאינר תמברסקלפיר משמש לו כיועץ ודודו, סוון משל בחלק מנורווגיה כווסאל של מלך שוודיה. לאחר כמה שנות היעדרות באנגליה, שם הוא לחם נגד הדנים, שב אולף האראלדסון לנורווגיה ב-1015 והכריז על עצמו כמלך והבטיח את תמיכתם של מלכי המשנה של האזורים ההרריים. ב-1016 הביס אולף את סוון הוקונסון בקרב נסייר (Nesjar), שלאחריו נמלט הוקון אריקסון לאנגליה, שם הוא התקבל יפה אצל המלך קנוט שהעניק לו את התואר רוזן וורסטר. לאחר קרב הלגה התלכדו האצילים הנורווגים מאחורי קנוט.
הוקון אריקסון היה שליט ממלכת האיים (Suðreyjar, האיים ההברידיים, איי קלייד והאי מאן) בין השנים 1016 – 1030. ב-1028 שב הוקון להיות שליט נורווגיה כוואסל של קנוט. הוא מת ב-1029 או 1030.
הנהג של מדלן

| --- | --- |
כרזת הסרט
כרזת הסרט
 בימוי:  כריסטיאן קריו
 הופק בידי:  כריסטיאן קריו
 תסריט:  כריסטיאן קריו, סיריל ז'לי
 עריכה:  לואי ללמן 
 שחקנים ראשיים:  לין רנו דני בון אליס איסאז
 מוזיקה:  פיליפ רומבוי
 צילום:  פייר קוטרו 
 מדינה:  צרפת, בלגיה
 חברה מפיצה:  פאתה
 הקרנת בכורה:  22 באוגוסט 2022
 משך הקרנה:  91 דק' 
 שפת הסרט:  צרפתית 
 סוגה:  דרמה קומית, סרט מסע 
 הכנסות:  20.9 מיליון דולר
 דף הסרט ב־IMDb
 
הנהג של מדלן (בצרפתית: Une belle course) הוא סרט קולנוע צרפתי משנת 2022 בבימויו של כריסטיאן קריו (אנ'), עם דני בון, לין רנו ואליס איסאז (אנ') בתפקידים הראשיים.
הסיפור הוא על יחסים שמתפתחים בין אישה קשישה לנהג צעיר שמסיע אותה מביתה לבית אבות.
לין רנו זכתה בפרס השחקנית הטובה ביותר וכריסטיאן קריו היה מועמד לפרס הסרט הטוב ביותר בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בבייג'ינג, 2023.
תקציר העלילה

שארל (דני בון) הוא בן 46 שעובד כנהג מונית בפריז. הוא שקוע בחובות ומצליח בקושי לפרנס את אשתו ובתו למרות שהוא עובד 12 שעות ביממה.
הוא נקרא להסיע את מדלן קלר (לין רנו), קשישה בת 92 מביתה לבית אבות. מדלן מתחילה לדבר אך שארל כמעט ולא עונה לה. לבקשתה הם עוברים במקומות שבהם גרה בעבר והיא מספרת לו על עברה הסוער המתואר בסרט בפלשבקים.
הם עוברים חוויות בנסיעה ברחבי פריז ושארל נפתח רגשית ומתחבר למדלן שיכולה להיות סבתו. הם מסיימים בסעודה במסעדה, משם לוקח אותה שארל לבית האבות ונפרד ממנה. הסוף, מפתיע (בלי ספוילרים).
צוות השחקנים

| שם השחקן/ית | שם הדמות | הערות |
| --- | --- | --- |
| לין רנו | מדלן קלר |  |
| דני בון | שארל | נהג מונית |
| אליס איסאז | מדלן הצעירה |  |
| ז'רמיה להורט | ריי | בעלה של מדלן |
| תומאס אלדן | מתייה | בנה של מדלן |
| הדריאל רור | מתייה הילד |  |
המנון יוון

| --- | --- |

 מדינה:  יוון יוון קפריסין קפריסין
 שפה:  יוונית
 מילים:  דיוניסוס סולומוס
 לחן:  ניקולאוס מנטזארוס
 תאריך מעמד רשמי:  1865 (יוון)
 ‏האזנהקובץ:Hymn to liberty instrumental.oga‏Ⓘ‏
 
המנון לחירות (ביוונית: Ὕμνος εἰς τὴν Ἐλευθερίαν) הוא ההמנון הלאומי של יוון, והוא משמש גם כהמנונה הלאומי של קפריסין. השיר, המורכב מ־158 בתים, נכתב על ידי דיוניסיוס סולומוס בשנת 1823 והולחן על ידי ניקולאוס מנטזארוס. בשנת 1865 הפכו שני הבתים הראשונים באופן רשמי להמנון יוון.
השיר משמש גם כהמנון הלאומי של קפריסין מ-1966.