stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
רוזנות רוסיון
רוזנות ויזיגותית

רוזנות ויזיגותית התקיימה מסביב לעיר רוסצ'ינו במאות ה-6 וה-7 עם תחום שיפוט המקביל לדיוקסיה של אלנה. הרוזנות הקדומה הזו הכוללת את הקומארקים ההיסטוריים של פלאנה דל רוסלו, קונפלנט ו-ואלספיר הוקמה על ידי המלך הוויזיגותי ליובה הראשון בשנת 571. המורשת הוויזיגותית ברוסיון שרדה בבתי המשפט שלה, שם הוחל החוק הוויזיגותי באופן בלעדי עוד במאה ה-11.
רוסיון נכבשה על ידי המורים בשנת 721. האזור כנראה נכבש עבור האימפריה הפרנקית על ידי פפין הקצר ובני בריתו הוויזיגותיים בשנת 760, מיד לאחר כיבוש נרבון, אם כי כל מה שבטוח הוא שהיא הייתה בידיים פרנקיות בתקופת שלטונו של קרל הגדול. בשלב זה, רוסיון התרוקנה כמעט לחלוטין, לא עובדה באופן נרחב, והשימוש בקרקע היה מאוד לא יעיל, מה שהוסבר לעיתים קרובות על ידי razzias מורי ופעולות תגמול פרנקיות במשך תקופה של ארבעים שנה.
פפין הקים מחדש את הרוזנות הגותית הישנה עם מקום מושבו ברוסקינו. הרוזן החדש — גותי — בנה טירה בבירתם: הקסטרום או הקסטלום רוסיליו, שבאמצעותו נודעה רוסקינו כקסטל-רוסיו. החל משנת 780, קרל הגדול החל להעניק מקומות לא מאוכלסים ברוסיון וסביב נרבון לספאנים (או היספנים, כלומר, ספרדים נוצרים ממוצא גותי, רומי ובסקי). מהגרים ספרדים אלו, יחד עם האצולה הגותית הילידית, השתתפו בכיבוש מחדש של המדרונות הדרומיים של הפירנאים ושל החוף הטארקוננסי שיצר את המארקה היספניקה החדשה.
איחוד עם אמפוריס

ההיסטוריה של הרוזנות הפרנקית במאות ה-8 וה-9 אינה ידועה. בעידן הקרולינגי, ייתכן שהרוזנות היוותה את ההיקף המערבי ביותר של התיישבות לא-באסקית בפירנאים. היא הושפעה מהגל השני של הנזירות ששטף את קטלוניה במחצית הראשונה של המאה ה-9 וראה את היסוד וההכרה הקיסרית במנזרים חדשים, כמו בסן ג'נסיוס דה פונטס, סן קלמנט דה רגולה וסן אנדרה דה סורדה ב-819 ו-823 בהתאמה. בשנים 859–860, צי של ויקינגים בפיקודם של הייסטינג וביורן שדד את המנזרים של רוסיון לפני חורף בקמארג .
הרוזן הראשון הידוע בשמו, גאוסלם, קיבל את רוזנות אמפוריס בשנת 817. הרוזנויות רוסיון ואמפוריס נותרו מאוחדים עד 989. עם זאת, כנראה היו להם ויקונטים נפרדים. תפקיד הוויקונט הופיע ברוסיון מוקדם כאשר מוזכר רישלם כמי שמילא אותו בשנת 859. הוויקונטים המקוריים פעלו כ-missi dominici של מרקיזי ספטימניה. לאורך תקופה זו, רוסיון קיבלה בהדרגה עצמאות דה-פקטו מהסוזרן הנומינלי שלה, מלך צרפת. כבר בשנת 878, לואי המגמגם יכול היה לאכוף את רצונו בבחירת הרוזן של רוסיון, אך עד סוף המאה ה-9 הפקיד המלכותי רק לעיתים רחוקות הגיע דרומה לאזור הפירנאים. הרוזנויות רוסיון ואמפוריס הפכו לנכסי תורשה יציבים יחסית של משפחת בלוניד; גאוספרד הראשון אפילו קיבל את התואר דוכס בשנת 975.
בסוף המאה ה-10, אלט רוסלו, קונפלנט ו-Valspir הפנימית עברו לרוזני סרדניה ורוסיון הצטמצמה לאזורי החוף של רוסיון ו-Valspir. לאורך המאה, אמפוריס הייתה מרכז הכוח של הרוזנות והרוזנים ישבו שם. רק כאשר הפיראטים הוויקינגים והמורים אילצו אותו לעבור מהחוף אל היבשה הניתנת להגנה בקלות, הפך גאוספרד הראשון לבירתו את קסטלו ד'אמפורי. לאחר מותו, הרוזנויות הופרדו, כאשר רוסיון ניתנה לבנו הצעיר, גיזלברט הראשון.
החלוקה, לעומת זאת, נעשתה על פי תנאים מסוימים של הרוזנים המנוחים. ראשית, לשני הרוזנים הייתה זכות להשתתף בסינודים ובבתי הדין שהתקיימו בכל אחד מהמחוזות. שנית, זכויות הצדק חולקו בין שני הרוזנים. שלישית, לרוזן רוסיון הייתה הזכות להתגורר באמפוריס, הבירה העתיקה. ולבסוף, כל אחד מהרוזנים יכול להחזיק בקרקעות בכל אחד מהרוזנויות. ב-1014 פלש הוגו הראשון מאמפוריס לרוסיון, אך ב-1019 נחתם הסכם שהפך את שתי הרוזנויות לישויות נפרדות לצמיתות.
Treuga Dei

רוסיון הייתה האתר של ההכרזה הראשונה של שביתת הנשק של אלוהים (treuga Dei). בשנת 1027, נערכה מועצת אלנה באדמת המרעה של טולוז, משום שהמון הנוכחים היה כה גדול: אנשי דת, אריסטוקרטים, גברים ונשים עניים. המועצה קבעה לראשונה סדרה של קנונים בהתאם לתנועת שלום האל (pax Dei) שנחנכה במנזר Charroux בשנת 989 ואשר התפשטה על פני אקוויטניה, גסקוניה, לנגדוק וקטלוניה כמו אש בשדה קוצים. מועצת אלנה, לעומת זאת, הלכה צעד קדימה מהמועצות המקומיות הקודמות. היא גם הכריזה על הפסקת אש בתוקף ממוצאי שבת ועד יום שני בבוקר בכל שבוע: "אף אחד המתגורר ברוזנות ובדיוקסיה האמורים [של רוסיון] לא צריך לתקוף כל אויב שלו מהשעה התשיעית בשבת ועד השעה הראשונה ביום שני, כדי שכל אחד יהיה יכול לתת את הכבוד ליום ה'". שביתת הנשק התפשטה במהירות דרך לנגדוק ועד מהרה הוארכה כך שהובנה באופן כללי כי הלחימה אסורה בין יום רביעי בערב ועד יום שני עם עלות השחר.
רוסיון העצמאית

גיזלברט העביר את עיר הבירה של רוסיון מקסטלרוסיון לכפר בשם פרפיניאן, שהיה מיועד להיות העיר הראשונה של רוסיון, בהעדפה למושב האפיסקופלי של אלנה. גיזלברט השני כרת הסכם עם אמפוריס בנוגע לנכסים צבאיים וכנסייתיים. בתקופה זו הושפעה רוסיון יותר מרוזן טולוז מצפון לה מאשר מרוזן ברצלונה שמדרום לה, בניגוד לדרכם של רוב הרוזנויות הקטלאניות. היא גם סבלה מסדרה של פשיטות חופיות של הצי של ממלכת הטאיפה דניה.
באמצע המאה ה-12, תחת גאוספרד השלישי, רוסיון חוותה תקופה של סערה עם התקפות מוגברות של אמפוריס ושל פיראטים מורים. גם בנו הבכור של גאוספרד מרד. על מנת לדכא את המרד של בנו, הוא הפך אותו ללורד פרפיניאן וליורש העצר.
עם מותו של ז'רארד השני ללא יורשים בשנת 1172, עברה רוסיון, לפי הסכמה מראש של האצילים עם הרוזן, לאלפונסו השני, מלך אראגון. האצילים חשבו שכתר אראגון יכול להגן על רוסיון מפני יומרותיה של אמפוריס, שעדיין החזיקה בזכויות קהילתיות מסוימות ברוסיון. בשנת 1173, אלפונסו כינס אספה בפרפיניאן, שם הכריז על שלום לכל רוסיון והדיוקסיה של אלנה.
רוסיון בכתר אראגון

רוסיון הייתה, יחד עם סרדניה וקונפלנט, הנושא של קרטולר גדול תחת אלפונסו השני או אולי פרו השני: Liber feudorum Ceritaniae. זהו תיעוד של צ'רטרים, הקשורים בדרך כלל לאחזקת טירות ואדמות בשלושת המחוזות, מארכיון הרוזנים של ברצלונה.
הערות שוליים

↑  כרך או גליל מימי הביניים (רוטולוס) המכיל תעתיקים של מסמכים מקוריים הנוגעים ליסוד, הרשאות וזכויות משפטיות של מפעלים כנסייתיים, תאגידים עירוניים, איגודי תעשייה, מוסדות לימוד או משפחות
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb152089389 (data)
רנדי ויטמן

| --- | --- |

ויטמן ב-2011
 לידה:  28 באוקטובר 1959 (בן 64) אינדיאנפוליס שבאינדיאנה
 עמדה:  קלע
 גובה:  1.98 מטר
 מספר:  10, 14
 מכללה:  אוניברסיטת אינדיאנה
 דראפט:  בחירה 22, 1983 וושינגטון בולטס
 קבוצות כשחקן
 1983 - 1988   1988 - 1989   1989 - 1992:  אטלנטה הוקס   סקרמנטו קינגס   אינדיאנה פייסרס
 הישגים כשחקן
 אליפות המכללות (1981)
 קבוצות כמאמן
 1992 - 1993   1993 - 1994   1994 - 1999   1999 - 2002   2002 - 2005   2005 - 2006   2007 - 2008   2009 - 2012   2012 - 2016:  אינדיאנה פייסרס (עוזר)   דאלאס מאבריקס (עוזר)   מינסוטה טימברוולבס (עוזר)   קליבלנד קאבלירס   מינסוטה טימברוולבס (עוזר)   אורלנדו מג'יק (עוזר)   מינסוטה טימברוולבס   וושינגטון ויזארדס (עוזר)   וושינגטון ויזארדס
רנדי ויטמן (באנגלית: Randy Wittman; נולד ב-28 באוקטובר 1959) הוא מאמן כדורסל וכדורסלן עבר אמריקאי.
קריירת משחק

ויטמן שיחק באוניברסיטת אינדיאנה ואף זכה עמה באליפות ה-NCAA ב-1981. הוא התמודד בדראפט ונבחר במקום ה-22 על ידי וושינגטון בולטס, אך עבר בטרייד לאטלנטה הוקס. הוא שיחק באטלנטה עד 1988. שותפו הראשי לקו האחורי של אטלנטה היה רכז העבר והמאמן דוק ריברס. לאחר עונה אחת, 1988/1989, בסקרמנטו קינגס חזר ויטמן לעיר הולדתו אינדיאנפוליס ושיחק עבור קבוצת הפייסרס המקומית. לאחר שלוש עונות בינוניות בקבוצה פרש ויטמן ב-1992. בסה"כ סיים ויטמן את קריירת המשחק עם ממוצעים של 7.4 נקודות ו-2.2 אסיסטים בלמעלה מחמישים אחוזים מהשדה.
קריירת אימון

לאחר הפרישה לא עזב ויטמן את הפייסרס והמשיך בקבוצה כעוזר מאמן בעונת 1992/1993. הוא המשיך כעוזר מאמן גם בדאלאס מאבריקס (1993-1994) ובמינסוטה טימברוולבס (1994-1999), וב-1999 קיבל משרת מאמן ראשי בקבוצת קליבלנד קאבלירס. הוא אימן בקבוצה שתי עונות (עד ל-2001) וסיים את תקופתו בה עם מאזן שלילי 102-62. ב-2002 חזר ויטמן למשרת עוזר המאמן במינסוטה לשלוש שנים נוספות. בעונת 2005/2006 שימש כעוזר מאמן באורלנדו מג'יק.
בינואר 2007, במהלך עונת 2006/2007 מונה למאמן ראשי במינסוטה טימברוולבס והחליף בתפקיד את דוויין קייסי. בדצמבר 2008 הוא פוטר מהתפקיד לאחר שהטימברוולבס החלו את עונת 2008/2009 עם מאזן שלילי 15-4. ב-2009 מונה ויטמן לעוזר מאמן בוושינגטון ויזארדס ובמהלך עונת 2011/2012 קודם לתפקיד המאמן הראשי בקבוצה. בעונת 2013/2014 העפיל ויטמן עם וושינגטון לראשונה בקריירה שלו כמאמן ראשי לפלייאוף הקבוצה הגיעה לחצי גמר המזרח, לראשונה מזה 35 שנה, ובשלב זה הודחה. ויטמן והוויזארדס שחזרו את ההצלחה גם בעונת 2014/2015 כששוב העפילו לפלייאוף ואף הדיחו בסוויפ את טורונטו ראפטורס בסיבוב הראשון.
הערות שוליים

↑  NBA: וויטמן פוטר, קווין מקהייל יאמן את מינסוטה כתבה באתר ynet, 8 בדצמבר 2008
רכס סיקל (אנטארקטיקה)

ערך זה עוסק ברכס הרים באנטארקטיקה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 מיקום:  אזור הברית האנטארקטית,
 קואורדינטות:  78°01′00″S 162°10′00″E﻿ / ﻿78.016666666667°S 162.16666666667°E﻿ / -78.016666666667; 162.16666666667
  (למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומירכס סיקל(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומירכס סיקל
 
רכס סיקל (באנגלית: Sickle Ridge; מילולית: רכס מגל, על שם צורתו) הוא רכס הרים בארץ ויקטוריה שבמזרח אנטארקטיקה. אורכו 8 קילומטרים, וגובהו 2,600 מטרים מעל גובה פני הים. בקצהו הדרומי מצויה רמת מארקריי.
היסטוריה > מיפוי הרכס

הרכס נחקר בעונת המחקר (הקיץ האוסטרלי) 1987–1988 על ידי אלן שרווד (Alan Sherwood) גאולוג של הוועדה הגאוגרפית של ניו זילנד (New Zealand Geographic Board).
היסטוריה > מקור השם

שמו של הרכס ניתן לו על ידי הוועדה הגאוגרפית של ניו זילנד.
הרכס נקרא על שם צורתו - צורת מגל.
הערות שוליים

↑  מידע גאוגרפי
ריינר הסלר

ריינר הסלר (בגרמנית: Rainer Hasler;‏ 2 ביולי 1958 - 29 באוקטובר 2014) היה כדורגלן ליכטנשטייני הנחשב כגדול כדורגלני ליכטנשטיין בכל הזמנים ואף ייצג אותה בפרסי היובל של אופ"א. תפקידו על המגרש היה מגן ימני.
קריריה

הסלר התחיל את הקריירה שלו בגראסהופרס ציריך וכעבור שנתיים חתם בואדוץ. אחרי שנה אחת חתם בנשטל גזמאקס והיה שותף למסע של קבוצתו לרבע גמר גביע אופ"א בעונת 1981/1982. בשנת 1983 הצטרף לסרבט ז'נבה עימה זכה בגביע השווייצרי בעונת 1983/1984 ועונה לאחר מכן באליפות. בשנת 1989 פרש מכדורגל בגיל 31. הסלר אמנם נחשב לכדורגלן הליכטנשטייני הגדול ביותר בכל הזמנים, אך הוא מעולם לא שיחק עבור הנבחרת מכיוון שהיא לא הייתה חברה בפיפ"א או אופ"א. בשנת 2003 נבחר לייצג את מדינתו בפרסי היובל של אופ"א הניתנת לכל כדורגלן הנחשב לכדורגלן הגדול ביותר בכל הזמנים של כל מדינה החברה באופ"א.
הסלר נפטר ב-29 באוקטובר 2014 כאשר הוא בן 56.
ריינר האזלוף

ריינר האזלוף (בגרמנית: Reiner Haseloff, נולד ב-19 בפברואר 1954) הוא פוליטיקאי גרמני מן המפלגה הנוצרית-דמוקרטית הגרמנית אשר משמש כראש ממשלת מדינת סקסוניה-אנהלט מאז אפריל 2011. האזלוף נחשב לבעל ברית קרוב של הקנצלרית אנגלה מרקל, אך דעותיהם חלוקות בנושא משבר ההגירה באירופה.
קריירה פוליטית

בשנים 2002-2006 עבד האזלוף במשרד הכלכלה והעבודה של המדינה. בשנים שלאחר מכן הקנה לעצמו אחיזה בצמרת הפוליטית של סקסוניה-אנהלט כאשר בשנת 2011 נבחר לכהן כראש ממשלה. הוא נבחר שוב לתפקיד בשנת 2016, כאשר קיבל כ-26% מהקולות והשאיר את ה-CDU כמפלגה הגדולה בפרלמנט המקומי, אם כי בשנה זו מפלגת אלטרנטיבה לגרמניה התחזקה מאוד.
רותם פורת

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1969 (בת 55 בערך)
 מידע כללי
 מדינה:  ישראל
 ספורט
 ענף ספורט:  שחייה
 תת-ענף:  סגנון פרפר, סגנון חזה, סגנון חופשי, סגנון מעורב אישי
 
רותם פורת (נולדה בשנת 1969) היא אלופה ושיאנית ישראל בשחייה בעבר.
ביוגרפיה

פורת גדלה בקיבוץ בית ניר ולמדה בצפית. היא החלה להתאמן בקיבוצה בהדרכת אביה, דני פורת, בעברו שחיין מצטיין ובהמשך היא התאמנה בקבוצת השחייה של הפועל בני שמעון בהדרכתם של שרה שלהבת ואברי גביש. בגיל 16 עברה להתאמן בהפועל גש"מ בהדרכתו של גרשון שפע מי שהיה יריבו של אביה בשחייה.
ביוגרפיה > 1980

באליפות הפועל של מחוז ירושלים שנערכה בספטמבר 1980 קבעה פורת במשחה ל-50 מטר פרפר שיא ישראלי חדש לגילאי 11 של 35.9 שניות.
ביוגרפיה > 1983

באליפות ישראל בשחייה שנערכה בווינגייט בסוף חודש אוגוסט 1983 זכתה פורת ב-3 מדליות כסף אישיות, במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:22.12 דקות, אחרי נוגה ויזל (1:19.09 דקות) ולפני מירב גת ממרכז וייסגל (1:23.51 דקות), במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:59.20 דקות, אחרי נוגה ויזל (2:52.75 דקות) ולפני דליה ארבלי מהפועל ימק"א ירושלים (3:00.20 דקות) ובמשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 1:09.26, אחרי הדר רובינשטיין (1:06.96 דקות) ולפני ליאור בירקאן (1:09.49 דקות).
ביוגרפיה > 1984 > אלופת ישראל

באליפות ישראל בשחייה שנערכה בווינגייט בסוף חודש אוגוסט 1984 זכתה פורת ב-4 מדליות אישיות, 1 זהב, 2 כסף ו-1 ארד. מדליית זהב, במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:20.43 דקות, לפני השיאנית הישראלית נוגה ויזל (1:21.61 דקות) וזוהר לבנסברג, מדליות כסף, במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 29.31 שניות, אחרי אילה הדר (28.96 שניות) ולפני מירב הדר (29.42 שניות), במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 1:09.28 דקות, אחרי הדר קליינמן ממכבי קריית אונו (1:07.10 דקות) ולפני ליאור בירקאן (1:10.10 דקות) ומדליית ארד, במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של, 2:36.27 דקות, אחרי קליינמן שקבעה שיאים ישראלים חדשים לגילאי 14–18 של 2:30.56 דקות, ונוגה ויזל (2:35.20 דקות).
ביוגרפיה > 1985

באליפות ישראל בשחייה שנערכה בווינגייט באוגוסט 1985 זכתה פורת ב-4 מדליות כסף, במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 2:16.04 דקות, אחרי הדר רובינשטיין (2:13.22 דקות) ולפני איילת שלזינגר (2:17.44 דקות), במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:45.37 דקות, אחרי רובינשטיין (4:35.52 דקות) ולפני קרן סדן מהפועל עמק הירדן (4:48.47 דקות), במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 1:08.67 דקות, אחרי הדר רובינשטיין (1:06.35 דקות) ולפני איריס קומן (1:10.06 דקות) ובמשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:20.92 דקות, אחרי זוהר לבנסברג (1:20.89 דקות) ולפני ענת אסף מהפועל עמק הירדן (1:21.88 דקות).
ביוגרפיה > 1986

באליפות ישראל בשחייה (בריכת 25 מטר) שנערכה בנהריה בפברואר 1986 זכתה פורת במדליית כסף במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 1:08.32 דקות), אחרי הדר קליינמן ממכבי קריית אונו (1:06.09 דקות) ולפני איריס קומן (1:08.46 דקות).
ביוגרפיה > 1986 > שיאנית ישראל

בתחרות שנערכה בבריכת הטכניון בחיפה (בריכה אולימפית), במאי אותה שנה קבעה פורת שני שיאי יסוד ישראלים חדשים, במשחה ל-50 מטר פרפר בתוצאה של 32.08 שניות ובמשחה ל-50 מטר חזה בתוצאה של 37.95 שניות.
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בווינגייט באוגוסט 1986 זכתה פורת ב-3 מדליות, 2 כסף ו-1 ארד. מדליות כסף, במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:02.28 דקות, אחרי ענת ישראל (1:02.12 דקות) ולפני ורד ליברמן (1:04.02 דקות), שתיהן ממכבי תל אביב ובמשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 1:08.92 דקות, אחרי הדר קליינמן (1:07.35 דקות) ולפני מורין פרידמן (1:10.14 דקות). מדליית ארד, במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 29.31 שניות, אחרי ענת ישראל (28.62 שניות) וענת לויט מהפועל הוד השרון בית ברל (28.68 שניות). נוסף לכך, היא סיימה במקום רביעי במשחה ל-200 מטר פרפר.
הערות שוליים

↑  אלכס פרסלמן, ניצחון כפול לבירקאן באליפות מחוז יהודה, מעריב, 16 בספטמבר 1980
↑  זיו סידרר, שחייני הפועל גש"מ ומכבי ת"א סיפקו שיאים באליפות ישראל, דבר, 28 באוגוסט 1983
↑  זיו סידרר, טבלת השיאים בשחיה נותרה שלמה ביום נעילת האליפות, דבר, 30 באוגוסט 1983
↑  אלכס פרסלמן, רק 3 שיאי נוער, מעריב, 20 באוגוסט 1984
↑  אלכס פרסלמן, בבוקר: זוהר גלילי בערב: טל משקיף, מעריב, 21 באוגוסט 1984
↑  אלכס פרסלמן, "מלכת הבריכה" הגיעה לסוף הדרך, מעריב, 23 באוגוסט 1984
↑  אלכס פרסלמן, רק שיא נוער, מעריב, 24 באוגוסט 1984
↑  עמי כברי, גלילי: שוב מציל תורן, מעריב, 23 באוגוסט 1985
↑  עמי כברי, גלילי החזיר לעצמו השיא ב-100 גב, מעריב, 22 באוגוסט 1985
↑  התוצאות, מעריב, 21 באוגוסט 1985
↑  אלכס פרסלמן, שיא מצויין לשגב פורת ב-200 חתירה, מעריב, 21 בפברואר 1986
↑  12 שיאי יסוד בשחייה, מעריב, 4 במאי 1986
↑  אלכס פרלסמן, חן שכטר - זהב עם יד אחת, מעריב, 7 באוגוסט 1986
↑  אלכס פרלסמן, שיא ישראלי כמתנת פרידה מהחברים, מעריב, 8 באוגוסט 1986
↑  אלכס פרלסמן, אליפות השחייה - כל התוצאות, מעריב, 8 באוגוסט 1986
↑  אלכס פרלסמן, זוהר בריכה - גלילי שבר השיא ב-100 גב, מעריב, 10 באוגוסט 1986
↑  סוף השבוע בבריכה, מעריב, 10 באוגוסט 1986
רון דאנלופ

| --- | --- |

 לידה:  2 בדצמבר 1946 אמריקאי
 פטירה:  28 באוקטובר 2019 (בגיל 72) אפלטון, ארצות הברית 
 עמדה:  סנטר
 גובה:  2.03 מטרים
 דראפט:  נבחר בסיבוב השני, 1968 שיקגו בולס
 קבוצות כשחקן
 1971-1973:  מכבי תל אביב
 
רון דאנלופ (באנגלית: Ron Dunlap;‏ 2 בדצמבר 1946 - 28 באוקטובר 2019) היה כדורסלן אמריקאי, ששיחק במכבי תל אביב בשנות ה-70 של המאה ה-20, והיה השחקן האפרו-אמריקאי הראשון בתולדותיה.
ביוגרפיה

דאנלופ גדל בשיקגו ולמד באוניברסיטת אילינוי באורבנה-שמפיין. ב-1968 נבחר בסיבוב השני של דראפט ה-NBA בידי שיקגו בולס, אך לא הצליח להשיג חוזה בקבוצת NBA למרות גובהו (2.03 מטרים). מכיוון שהוא לא הצליח להשיג חוזה הוא עבר לשחק בליגת ה-CBA. במקביל לכך עבד בחברה לגילוי נפט.
ב-1971 קיבל הצעה לשחק במכבי תל אביב ונענה לה בחיוב. במהלך שנותיו בתל אביב לא הרשים במיוחד, למרות הציפיות הגבוהות שנתלו בו. הוא שיחק במכבי במהלך שתי עונות, כאשר בראשונה כלל לא הורשה לשחק בליגה הישראלית מאחר שלא היה יהודי. בסיכום כללי קלע 116 נקודות במסגרות אירופיות במדי הקבוצה.
לאחר שעזב את ישראל שב לארצות הברית. בהמשך היה למורה ולמנהל בבית הספר היסודי לינקולן בעיירה אפלטון שבוויסקונסין, שם התגורר.
נפטר באפלטון ב-28 באוקטובר 2019. הותיר אחריו שתי בנות.
הערות שוליים

↑  רון דאנלופ, באתר maccabifans
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
רוטומה

| --- | --- |

חוף ברוטומה
 קבוצות אתניות:  רוטומנים
 מדינה:  פיג'י פיג'י
 שפה רשמית:  רוטומנית אנגלית
 תאריך ייסוד:  1881 
 שטח:  46 קמ"ר
 גובה:  128 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ ביחידה האוטונומית:  2,002 (2007)
 קואורדינטות:  12°30′S 177°05′E﻿ / ﻿12.5°S 177.08°E﻿ / -12.5; 177.08 
 אזור זמן:  UTC +12
 http://www.rotuma.net/
  מפת מיקום  מפה מפורטת     לחצו כדי להקטין חזרה    לחצו להגדלה       מפת רוטומה tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
חוף ברוטומה
מועצת ראשי השבטים ברוטומה - 1927
רוטומה (באנגלית: Rotuma) הוא שטח אוטונומי של פיג'י הכולל את האי רוטומה וכמה איונים בקרבתו. קבוצת האיים היא מקום משכנה של קבוצה אתנית קטנה אך מיוחדת המוכרת כקבוצת מיעוט באוכלוסייתה של פיג'י, הידועה בתור "רוטומנים" (Rotuman). אוכלוסייתה של קבוצת האיים מנתה 2,002 תושבים במפקד 2007, אך רבים מבני העם הרוטומני חיים מחוץ למולדתם, בעיקר באיים אחרים בפיג'י ומספרם הכולל מגיע לכ-10,000 איש.
גאוגרפיה

קבוצת איי רוטומה שוכנת 646 ק"מ מצפון לסובה בירת פיג'י. אורכו של האי רוטומה עצמו הוא 13 ק"מ, רוחבו 4 ק"מ ושטחו הכולל הוא 43 קמ"ר. האי מחולק לחלק מזרחי גדול ולחצי אי בחלקו המערבי, המחוברים ביניהם במצר יבשה צר שרוחבו 230 מטרים בלבד. לאורך חופי המפרצים שמצפון ומדרום למצר היבשה משתרעות שוניות אלמוגים צפופות וביניהן קיימים מעברים שדרכם יכולות סירות לעבור.
האי רוטומה הוא חרוט מגן שנוצר מהתפרצות הוואית של בזלת, אוליבין ואלקלי. הנקודה הגבוהה ביותר באי היא פסגת הר סולהוף (Suelhof ) במרכזו של האי שגובהה 256 מטרים מעל פני הים. הר סאטארואה (Satarua), שגובהה 166 מטרים, שוכן ליד קצהו המזרחי של האי. אף על פי שרוטומה מרוחק מאוד מפיג'י עצמה, החופים הבתוליים שלו ושוניות האלמוגים הגדולות שלו ידועים כיפים ביותר בפיג'י. סביב לרוטומה פזורים איונים קטנים במרחקים שונים ממנו.
היסטוריה

הבלשנות ההיסטורית רואה את מקורו של העם הרוטומני בפיג'י. שפתם של הרוטומנים היא תת-קבוצה של הלשונות של מערב פיג'י, אך בשפתם של הרוטומנים קיימות לא מעט מילים השאולות מהשפות הפולינזיות, דבר המרמז על קשר מאוחר יותר עם סמואה וטונגה.
ההיסטוריה הרוטומנית שבעל פה מעידה על כך שהמתיישבים הראשונים הגיעו מסמואה. זמן קצר לאחר מכן גל הגירה נוסף הגיע מטונגה. מאוחר יותר מתיישבים נוספים הגיעו מטונגה ומקיריבטי. בשנות החמישים והשישים של המאה ה-19 תבע הנסיך של טונגה מא'אפו את הריבונות על רוטומה ושלח נציגים מטעמו לשלוט על האי.
היסטוריה > התקופה הקולוניאלית

האירופאי הראשון שביקר ברוטומה היה קפטן אדוארד אדוארדס שב-1791 פיקד על ספינת הצי המלכותי אה"מ פנדורה במסע החיפוש אחר מורדי הבאונטי. קיימת גם דעה לפיה האי נתגלה על ידי מגלה הארצות הפורטוגלי פדרו פרננדש דה קוירוש (Pedro Fernandes de Queirós), אך התיעוד על כך לוקה בחסר.
כתחנת הצטיידות מועדפת על ציידי הליוויתנים באמצע המאה ה-19, נעשה רוטומה לגן עדן למלחים שערקו מספינותיהם, חלקם אסירים נמלטים. חלק מהם נישאו לנשים מקומיות ונתנו את חלקם למגוון האתני של אוכלוסיית האי. אחרים סיימו את חייהם בדרך אלימה, לעיתים עקב מקרי אלימות שהתרחשו בינם לבין עצמם. רוטומה הייתה חלק ממסלולה של משלחת המחקר של ארצות הברית בשנת 1840.
מיסיונרים מתודיסטים מטונגה הגיעו לרוטומה ב-1842 ולאחריהם הגיעו ב-1847 מיסיונרים קתולים. עימותים בין שתי הקבוצות, בנוסף ליריבויות בין ראשי השבטים של רוטומה, הובילו למעשי איבה שכתוצאה מהם פנו ראשי השבטים ב-1879 לבריטניה בבקשה להסתפח אליה. ב-13 במאי 1881, שבע שנים לאחר שפיג'י הפכה למושבה בריטית, סופח האי רוטומה לבריטניה. תאריך זה מצוין עד היום כ"יום רוטומה".
דמוגרפיה

אף על פי שבאופן רשמי רוטומה הוא חלק מפיג'י מאז 1881, התרבות הרוטומית קרובה יותר לזו של איי פולינזיה שבמזרח, בעיקר לטונגה, סמואה, ואליס ופוטונה. עקב חזותם הפולינזית ועקב שפתם הייחודית, קיבלו הרוטומנים מעמד של מיעוט מוכר בפיג'י. רוב בני העם הרוטומני (9984 איש על פי המפקד של 2007), חיים במקומות אחרים בפיג'י, בעוד ש-1953 מתוכם מתגוררים באי. התרבות הרוטומנית נחשבת לשמרנית והיא משמרת את מנהגיה לנוכח השינויים המתבקשים מהמגע עם העולם החיצון. ב-1985 הצביעו 85% מתושבי האי במשאל עם נגד פתיחת האי לתיירות, זאת מתוך דאגה מהשפעתם של התיירים המערביים. בשתי הזדמנויות בלבד עגנו ספינות תענוגות במימי האי במהלך שנות השמונים.
דמוגרפיה > ארגון חברתי

האי רוטומה מחולק לשבע נפות על בסיס שבטי שבראש כל אחת מהן עומד ראש שבט. ראשי השבטים והנציגים הנבחרים של הנפות מרכיבים את מועצת האי. הנפות מחולקות בעצמן לבתי אב (ho'aga) שמהווים קבוצת עבודה. כל ראש נפה וחלק מראשי בתי האב נושאים בתואר חברתי בנוסף לאנשים אחרים שלא נושאים בתפקיד רשמי אף על פי שמצופה מהם לסייע לראשי הנפות וראשי בתי האב בתפקידי ההנהגה. התארים החברתיים מוענקים בהצבעה שבטית לכל החיים.
באירועים רשמיים ניתן כבוד לבעלי התפקידים הללו, לאנשי דת, לפקידי ממשלה ולאורחים חשובים. בטקסים מוגש להם האוכל בסלים מיוחדים. בחיי היומיום של הכפר אין להם זכויות יתר מיוחדות. המדרג החברתי לא מבוסס על עושר או שליטה במשאבים, אך ההשקעה בדיור משופר ובקניית כלי רכב יצרו פערים חברתיים נראים לעין ברמת החיים.
הערות שוליים

↑  מפקד 2007, אוכלוסייה על פי מחוזות
↑  מפקד 2007, אוכלוסייה על פי מוצא אתני
↑  "The Rotuman People", p. 4, in Te'o Tuvale, An Account of Samoan History up to 1918
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007546159105171  LCCN: sh85115519  VIAF: 243164292   WorldCat (עם VIAF): 243164292
ר. א. סלבטורה

| --- | --- |

 לידה:  20 בינואר 1959 (בן 65) לאומינסטר, מסצ'וסטס
 מדינה:  ארצות הברית 
 שם עט:  R.A. Salvatore 
 מקום לימודים:  אוניברטיסת פיטשבורג, תיכון לאומינסטר 
 שפות היצירה:  אנגלית
 סוגה:  פנטזיה אפית
 יצירות בולטות:  list of Forgotten Realms characters 
 תקופת הפעילות:  מ-1982 
 צאצאים:  Geno Salvatore 
 פרסים והוקרה:  פרס אינקפוט (2018) 
 www.rasalvatore.com
 
רוברט אנתוני סלבטורה (באנגלית: Robert Anthony Salvatore; נולד ב-20 בינואר 1959, כותב תחת השם ר. א. סלבטורה) הוא סופר אמריקאי, הידוע בעיקר בזכות יצירת הדמות הפופולרית דריזט דו'אורדן, וסדרת ספרי האגדה של דריזט, ובתוכן טרילוגיית האלף האפל בעולם ממלכות נשכחות.
קורות חיים

רוברט סלבטורה נולד במסצ'וסטס, הצעיר מבין משפחה בת שבע נפשות. הוא החל להתעניין בספרות פנטזיה, לאחר קריאת ספרי שר הטבעות של ג'.ר.ר. טולקין. בשנת 1981 קיבל תואר B.Sc בתקשורת, ומאוחר יותר קיבל תואר ראשון באנגלית. לפני שהתחיל לכתוב במשרה מלאה, עבד בתור שומר סף.
בסתיו 1997, תרם סלבטורה את מכתביו, כתבי יד, ומאמרים מקצועיים אחרים שלו, לאוניברסיטה שבה למד.
בין היצירות המפורסמות שלו הסדרה "האגדה של דריזט".
ספריו

סדרות בעולם מערכות נשכחות:
האגדה של דריזט
האבן של טיימורה
חמישיית הכוהנים
מלחמת מלכת העכביש
סדרות בעולם קורונה:
מלחמות השדים
סאגת המלך הראשון
אספת המכשפות
סדרות נוספות:
אגדת נושא החנית
דברי ימי איניס איילה
צל הארגמן
חלק מספרי הסדרה "האגדה של דריזט" תורגמו לעברית:
ספריו > טרילוגיית האלף האפל

מולדת
גלות
שהות
ספריו > טרילוגיית בקעת רוח-כפור (Icewind Dale)

רסיס הקריסטל
נהרות של כסף
אבן החן של בן המחצית
ספריו > רביעיית "מורשת האלף האפל"

מורשת
לילה נטול כוכבים
מצור האפלה
מסע אל השחר
הערות שוליים

↑  Clute, John. And John Grant. The Encyclopedia of Fantasy. NY: ST. Martkin’s Press, 1997
↑  Clute, John. And John Grant. The Encyclopedia of Fantasy. NY: ST. Martkin’s Press, 1997. Publishers Weekly. May 17, 2004, Vol. 251 Issue 20, p23
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007296143205171  PLWABN: 9810584413305606  BIBSYS: 2062986  BNE: XX1080242  BnF: cb12418651t (data)  CiNii: DA06314453  GND: 11537034X  ISNI: 0000 0000 8409 725X  LCCN: n85364077  LNB: 000060551  NDL: 00474352  NKC: xx0000875  NLA: 35582342  NLG: 135431  NLK: KAC200709313  NSK: 000279206  NTA: 098753908  RERO: 02-A009016458  SNAC: w6f76k2g  SUDOC: 033307121  Trove: 1003397  VIAF: 112374441   WorldCat (עם VIAF): 112374441 
ערך זה הוא קצרמרבנושא ספרות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.