stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סקוט ויליאמס

| --- | --- |
 לידה:  21 במרץ 1968 (בן 56) הסיינדה הייטס, קליפורניה, ארצות הברית
 עמדה:  פאוור פורוורד, סנטר
 גובה:  2.08 מטרים
 מספר:  42, 47, 55
 מכללה:  אוניברסיטת קרוליינה הצפונית
 דראפט:  לא נבחר, 1990
 קבוצות כשחקן
 1990–1994 1994–1999 1999–2001 2001–2002 2002–2004 2004 2004–2005:  שיקגו בולס פילדלפיה 76' מילווקי באקס דנוור נאגטס פיניקס סאנס דאלאס מאבריקס קליבלנד קאבלירס
 הישגים כשחקן
 3 זכיות באליפות ה-NBA‏ (1991–1993)
סקוט כריסטופר ויליאמס (באנגלית: Scott Christopher Williams; נולד ב-21 במרץ 1968) הוא כדורסלן עבר אמריקאי, אשר שיחק בליגת ה-NBA בין השנים 1990–2005. לאורך 15 עונותיו בליגה זכה ב-3 אליפויות כשחקן שיקגו בולס (1991–1993), והעמיד ממוצעים כוללים של 5.1 נקודות ו-4.7 ריבאונדים למשחק.
נעורים וקריירת מכללות

ויליאמס נולד וגדל בהסיינדה הייטס שעל יד לוס אנג'לס בקליפורניה, ובין השנים 1986–1990 למד באוניברסיטת קרוליינה הצפונית. בתחילת שנתו השנייה באוניברסיטה, ב-15 באוקטובר 1987, אביו רצח את אמו והתאבד. מאמנו של ויליאמס בקבוצת הכדורסל של האוניברסיטה, דין סמית', בישר לו את הבשורות הקשות.
ב-4 עונותיו בקבוצת ה"טאר הילס" שיתף ויליאמס פעולה עם שחקני ה-NBA לעתיד קני סמית', ג'יי. אר. ריד, ריק פוקס ויוברט דייוויס, בין היתר, ולאורך התקופה קלע 10.9 נקודות ואסף 6.2 ריבאונדים בממוצע למשחק. בעונות 1987 ו-1988 העפיל עם הקבוצה לשלב רבע גמר טורניר אליפות המכללות (Elite Eight), ובשתי העונות הבאות הודחה הקבוצה בשמינית הגמר (Sweet Sixteen).
קריירת משחק

לאחר שלא נבחר על ידי אף קבוצה בדראפט ה-NBA‏ 1990, חתם ויליאמס על חוזה בשיקגו בולס. בכל 3 עונותיו הראשונות בשיקגו זכה עם הבולס באליפות ה-NBA; לאורך התקופה השתתף ב-53 מתוך 58 משחקי הקבוצה בפלייאוף, ותרם 4.1 נקודות ו-4.3 ריבאונדים למשחק (הן בעונה הסדירה והן בפלייאוף). בעונת 1992/1993 היה שחקן הספסל הבכיר של הבולס, כמחליפם של שחקני הפנים הוראס גרנט וביל קרטרייט. בעונת 1993/1994 קלע שיא קריירה של 7.6 נקודות בממוצע למשחק, אולם החמיץ 44 משחקים בשל פציעה.
ביולי 1994 חתם על חוזה ל-7 עונות בפילדלפיה 76'. ב-4 עונותיו המלאות בפילדלפיה פתח בכמחצית מהמשחקים בהם שותף, ורשם 5.4 נקודות ו-5.4 ריבאונדים בממוצע למשחק.
במרץ 1999 הועבר עם טים תומאס בטרייד למילווקי באקס, בתמורה לטיירון היל וג'רלד האניקט. בעונת 2000/2001 סייע לבאקס להעפיל לגמר האזור המזרחי, לראשונה מזה 15 שנים, עם ממוצעים של 6.1 נקודות ו-3.3 ריבאונדים למשחק. בסדרת גמר המזרח הושעה ויליאמס מהמשחק השביעי והמכריע מול פילדלפיה 76', בשל עבירה בלתי ספורטיבית שביצע במשחק השישי; בהיעדרו, הפסידו הבאקס בתוצאה 91–108.
לקראת עונת 2001/2002 הועבר לדנוור נאגטס, יחד עם בחירת דראפט עתידית, בתמורה לקווין ויליס ואלכסנדר רדוייביץ'. בקיץ 2002 חתם על חוזה בפיניקס סאנס, ולאחר כעונה וחצי שוחרר וחתם בדאלאס מאבריקס. בעונת 2004/2005 שיחק עבור קליבלנד קאבלירס בטרם פרש ממשחק, בגיל 37.
הערות שוליים

↑  סטטיסטיקות הקריירה של ויליאמס ב-NBA, באתר basketball-reference.com
↑  ויליאמס מייצר זיכרונות חדשים, באתר לוס אנג'לס טיימס, 9 ביוני 1992
↑  הסטטיסטיקות של ויליאמס בליגת המכללות, באתר sports-reference.com
↑  ויליאמס חותם על חוזה בפילדלפיה, באתר mcall.com,‏ 29 ביולי 1994
↑  ויליאמס ותומאס נשלחים בטרייד למילווקי, באתר mcall.com,‏ 15 במרץ 1999
↑  ויליאמס מושעה מהמשחק השביעי בגמר המזרח, באתר ESPN,‏ 2 ביוני 2001
↑  ויליאמס נשלח בטרייד לדנוור, באתר Associated Press,‏ 23 באוקטובר 2001
עונת 2011/2012 בלה ליגה

| --- | --- |
 תקופת התחרות:  27 באוגוסט 2011 – 13 במאי 2012 (261 ימים)
 מספר משתתפות:  20
 הזוכה:  ריאל מדריד
 מספר משחקים:  380
 מספר שערים:  1050 (2.76 בממוצע למשחק)
 מלך השערים:  ארגנטינה ליונל מסי   (50 שערים)
 השחקן המצטיין:  ארגנטינה ליונל מסי
 → 2010/20112012/2013 ←
 
עונת 2011/2012 הייתה העונה ה-81 של לה ליגה שהיא הליגה הספרדית הבכירה בכדורגל. העונה החלה ב-27 באוגוסט 2011 והסתיימה ב-13 במאי 2012.
הליגה כללה 20 קבוצות. שלוש הקבוצות האחרונות ירדו לליגת משנה בסוף העונה.
על ניצחון במשחק ליגה מוענקות שלוש נקודות.
מליגת המשנה עלו ריאל בטיס, ראיו ואיקאנו וגרנדה (לאחר 35 עונות בליגה השנייה והשלישית).
ריאל מדריד זכתה בתואר וזאת בפעם ה-32 בתולדות המועדון. היא זכתה בהסופר קאפ הספרדי תוך ניצחון על ברצלונה בסיכום מפגש כפול בזכות חוק שערי חוץ- 2:3, 2:1.
ראסינג סנטנדר, ספורטינג חיחון וויאריאל ירדו לליגת משנה בסוף העונה.
כדורגלנים מצטיינים

"פרס פיצ'צ'י" למלך השערים של העונה הוענק:  ליונל מסי (ארגנטינה ארגנטינה), ברצלונה, שכבש 50 שערים. בנוסף לכך זכה מסי גם בנעל הזהב האירופית והפך לשחקן שכבש הכי הרבה שערים בשביל לזכות בפרס.
"פרס זאמורה" לשוער הטוב ביותר הוענק:  ויקטור ואלדס (ספרד ספרד), ברצלונה, שספג 28 שערים ב-35 משחקים. ואלדס זכה בתואר בפעם הרביעית ברציפות.
"פרס סארה" לכדורגלן ספרדי שכבש מספר מרבי של שערים במהלך העונה הוענק:  רוברטו סולדדו (ספרד ספרד), ולנסיה, שכבש 18 שערים.
פרסי LFP:
השחקן המצטיין:  ליונל מסי (ארגנטינה ארגנטינה)
השוער המצטיין:  איקר קסיאס (ספרד ספרד)
הבלם המצטיין:  סרחיו ראמוס (ספרד ספרד)
הקשר המצטיין:  צ'אבי אלונסו (ספרד ספרד) 
אנדרס אינייסטה (ספרד ספרד)
החלוץ המצטיין:  ליונל מסי (ארגנטינה ארגנטינה)
המאמן המצטיין:  ז'וזפ גוארדיולה (ספרד ספרד)
טבלת הליגה

| מיקום | קבוצה | משחקים | ניצחונות | תיקו | הפסדים | שערי זכות | שערי חובה | הפרש שערים | נקודות | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | ריאל מדריד (אלופה) | 38 | 32 | 4 | 2 | 121 | 32 | 89 | 100 | העפלה לליגת האלופות |
| 2 | ברצלונה | 38 | 28 | 7 | 3 | 114 | 29 | 85 |  91 | העפלה לליגת האלופות |
| 3 | ולנסיה | 38 | 17 | 10 | 11 | 59 | 44 | 15 |  61 | העפלה לליגת האלופות |
| 4 | מאלגה | 38 | 17 | 7 | 14 | 54 | 53 | 1 |  58 | העפלה לליגת האלופות |
| 5 | אתלטיקו מדריד | 38 | 15 | 11 | 12 | 53 | 46 | 7 |  56 | העפלה לליגה האירופית |
| 6 | לבאנטה | 38 | 16 | 7 | 15 | 54 | 50 | 4 |  55 | העפלה לליגה האירופית |
| 7 | אוססונה | 38 | 13 | 15 | 10 | 44 | 61 | 17- |  54 |  |
| 8 | מיורקה | 38 | 14 | 10 | 14 | 42 | 46 | 4- |  52 |  |
| 9 | סביליה | 38 | 13 | 11 | 14 | 48 | 47 | 1 |  50 |  |
| 10 | אתלטיק בילבאו | 38 | 12 | 13 | 13 | 49 | 52 | 3- |  49 | העפלה לליגה האירופית |
| 11 | חטאפה | 38 | 12 | 11 | 15 | 40 | 51 | 11- |  47 |  |
| 12 | ריאל סוסיאדד | 38 | 12 | 11 | 15 | 46 | 52 | 6- |  47 |  |
| 13 | ריאל בטיס | 38 | 13 | 8 | 17 | 47 | 56 | 9- |  47 |  |
| 14 | אספניול | 38 | 12 | 10 | 16 | 46 | 56 | 10- |  46 |  |
| 15 | ראיו ואיקאנו | 38 | 13 | 4 | 21 | 53 | 73 | 20- |  43 |  |
| 16 | ריאל סרגוסה | 38 | 12 | 7 | 19 | 36 | 61 | 25- |  43 |  |
| 17 | גרנדה | 38 | 12 | 6 | 20 | 35 | 56 | 21- |  42 |  |
| 18 | ויאריאל | 38 | 9 | 14 | 15 | 39 | 53 | 14- |  41 | ירדה ליגה |
| 19 | ספורטינג חיחון | 38 | 10 | 7 | 21 | 42 | 69 | 27- |  37 | ירדה ליגה |
| 20 | ראסינג סנטנדר | 38 | 4 | 15 | 19 | 28 | 63 | 35- |  27 | ירדה ליגה |
סטטיסטיקה > מלכי השערים

| # | שחקן | קבוצה | שערים |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | ארגנטינה ליונל מסי | ברצלונה | 50 |
| 2 | פורטוגל כריסטיאנו רונאלדו | ריאל מדריד | 46 |
| 3 | קולומביה רדאמל פלקאו | אתלטיקו מדריד | 24 |
| 4 | ארגנטינה גונזאלו היגוואין | ריאל מדריד | 22 |
| 5 | צרפת כרים בנזמה | ריאל מדריד | 21 |
| 6 | ספרד פרננדו יורנטה | אתלטיק בילבאו | 17 |
סטטיסטיקה > מלכי הבישולים

| # | שחקן | קבוצה | בישולים |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | גרמניה מסוט אוזיל | ריאל מדריד | 17 |
| 2 | ארגנטינה ליונל מסי | ברצלונה | 16 |
| 2 | ארגנטינה אנחל די מריה | ריאל מדריד | 16 |
| 4 | פורטוגל כריסטיאנו רונאלדו | ריאל מדריד | 12 |
| 5 | ברזיל דני אלבס | ברצלונה | 11 |
| 6 | ספרד אנדרס אינייסטה | ברצלונה | 10 |
| 7 | ספרד חסוס נבאס | סביליה | 9 |
סטטיסטיקה > פרס זאמורה

| # | שחקן | קבוצה | ספיגות | משחקים | ממוצע |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | ספרד ויקטור ואלדס | ברצלונה | 28 | 35 | 0.80 |
| 2 | ספרד איקר קסיאס | ריאל מדריד | 31 | 37 | 0.84 |
| 3 | בלגיה טיבו קורטואה | אתלטיקו מדריד | 41 | 36 | 1.14 |
| 4 | ישראל דודו אוואט | מיורקה | 46 | 36 | 1.28 |
| 5 | ספרד מיגל אנחל מויה | חטאפה | 48 | 36 | 1.33 |
עונת 1983/1984 בסרייה א'

| --- | --- |
תמונה קבוצתית של יובנטוס, אלופת הליגה
תמונה קבוצתית של יובנטוס, אלופת הליגה
 תקופת התחרות:  11 בספטמבר 1983 – 13 במאי 1984 (246 ימים)
 מספר משתתפות:  16
 הזוכה:  יובנטוס
 מספר משחקים:  240
 מספר שערים:  573 (2.39 בממוצע למשחק)
 מלך השערים:  צרפת מישל פלאטיני (20 שערים)
 → 1982/19831984/1985 ←
עונת 1983/1984 בסרייה א' הייתה העונה ה-82 של התחרות שאורגנה על ידי התאחדות הכדורגל האיטלקית ונוהלה על ידי "ליגת הכדורגל" (Lega Calcio). המשחקים החלו ב-11 בספטמבר 1983 והסתיימו ב-13 במאי 1984.
בליגה השתתפו 16 קבוצות. התחרות התקיימה בשיטת ליגה עם משחקי בית ומשחקי חוץ. עבור הניצחון הוענקו שתי נקודות ונקודה עבור תוצאת תיקו.
מילאן, לאציו וקטניה היו הקבוצות שעלו מהליגה השנייה.
יובנטוס זכתה באליפות בפעם ה-21 בתולדות המועדון.
בסיום העונה לסרייה ב' ירדו גנואה, פיזה וקטניה. במקום הקבוצות שירדו לסרייה א' העפילו אטאלנטה, קומו וקרמונזה.
טבלת הליגה

| מיקום | קבוצה | משחקים | ניצחונות | תיקו | הפסדים | שערי זכות | שערי חובה | הפרש שערים | נקודות | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | יובנטוס  | 30 | 17 | 9 | 4 | 57 | 29 | 28 | 43 | זכייה בליגה   העפלה לגביע אירופה לאלופות |
| 2. | רומא | 30 | 15 | 11 | 4 | 48 | 28 | 20 | 41 | זכייה בגביע איטליה  העפלה לגביע אירופה למחזיקות גביע |
| 3. | פיורנטינה | 30 | 12 | 12 | 6 | 48 | 31 | 17 | 36 | העפלה לגביע אופ"א |
| 4. | אינטר | 30 | 12 | 11 | 7 | 37 | 23 | 14 | 35 | העפלה לגביע אופ"א |
| 5. | טורינו | 30 | 11 | 11 | 8 | 37 | 30 | 7 | 33 |  |
| 6. | הלאס ורונה | 30 | 12 | 8 | 10 | 43 | 35 | 8 | 32 |  |
| 7. | סמפדוריה | 30 | 12 | 8 | 10 | 36 | 30 | 6 | 32 |  |
| 8. | מילאן | 30 | 10 | 12 | 8 | 37 | 40 | 3- | 32 |  |
| 9. | אודינזה | 30 | 11 | 9 | 10 | 47 | 40 | 7 | 31 |  |
| 10. | אסקולי | 30 | 9 | 11 | 10 | 29 | 35 | 6- | 29 |  |
| 11. | אבלינו | 30 | 9 | 8 | 13 | 33 | 39 | 6- | 26 |  |
| 12. | נאפולי | 30 | 7 | 12 | 11 | 28 | 38 | 10- | 26 |  |
| 13. | לאציו | 30 | 8 | 9 | 13 | 35 | 49 | 14- | 25 |  |
| 14. | גנואה | 30 | 6 | 13 | 11 | 24 | 36 | 12- | 25 | ירדה ליגה |
| 15. | פיזה | 30 | 3 | 16 | 11 | 20 | 35 | 15- | 22 | ירדה ליגה |
| 16. | קטניה | 30 | 1 | 10 | 19 | 14 | 55 | 41- | 12 | ירדה ליגה |
כדורגלנים מצטיינים

מישל פלאטיני (צרפת צרפת) שחקנה של יובנטוס, כבש 20 שערים וזכה בתואר מלך השערים הפעם השנייה ברציפות.
עמנואל גלבר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  25 בספטמבר 1917 האימפריה האוסטרו-הונגרית
 פטירה:  19 ביוני 1987 (בגיל 69) ישראל
 מקום קבורה:  הר המנוחות 
 תאריך עלייה:  1933
 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:   ההגנה הצבא הבריטי הבריגדה היהודית   צבא הגנה לישראל
 תקופת הפעילות:  1937–1957 (כ־20 שנה)
 דרגה:    אלוף-משנה
 תפקידים בשירות
 מפקד חיל ההספקה
 פעולות ומבצעים
 המרד הערבי  מלחמת העולם השנייה   מלחמת העצמאות    מלחמת סיני
 תפקידים אזרחיים
 שגריר ישראל בניז'ר, בסיירה לאון, בקמבודיה ובסווזילנד
 
עמנואל גֶלבֶּר (25 בספטמבר 1917 – 19 ביוני 1987) היה מפקד חיל ההספקה בצה"ל (קצין ההספקה הראשי) בשנים 1949–1957, בדרגת אלוף-משנה, ודיפלומט ישראלי, שכיהן כשגריר בניז'ר, בסיירה לאון, בקמבודיה ובסווזילנד.
ביוגרפיה

עמנואל גלבר נולד באוסטריה, אחד משני ילדיהם של שרה לבית וישניצר וההיסטוריון והעסקן הציוני נתן מיכאל גלבר.
עם עליית הנאצים לשלטון בשנת 1933 עלה לארץ ישראל, בגיל 16. ב-1937 התגייס לשירות בנוטרות (כוחות השיטור היהודיים בארץ בתקופת המנדט הבריטי שפעלו במסגרת משטרת המנדט). ב-1938 החל ללמוד היסטוריה וכלכלה באוניברסיטה העברית בירושלים, ולמד תוך כדי שירותו הצבאי, עד 1947.
ב-1940 התנדב לצבא הבריטי, והגיע לדרגת Regimental Quartermaster Sergeant‏ (RQMS; רס"פ חטיבתי) בגדוד השלישי של הבריגדה היהודית. בשנת 1947 הצטרף למנגנון הקבע של "ההגנה". ושירת באגף האפסנאות. ב-1948 התמנה כסגן מפקד שירות ההספקה, וב-1949 התמנה כמפקד השירות. באותה עת הוחל באיחוד שירותי ההספקה, הציוד, הדלק, ההובלה ובעלי החיים לחיל אחד: חיל ההספקה והתובלה (התהליך הושלם ב-1953). גלבר כיהן כקצין ההספקה הראשי (מפקד החיל), בדרגת אלוף-משנה, עד שחרורו בקיץ 1957.
עם שחרורו התמנה כראש אגף המִנהל וכמשנה למנכ"ל "אל על", ושימש בתפקיד זה עד 1959, אז התמנה כסגן המפקח המשקי במערכת הביטחון.
בין השנים 1964–1980 מילא שורה של תפקידים דיפלומטיים במשרד החוץ: שגריר ישראל בניז'ר (מספטמבר 1964), שגריר בסיירה לאון (מסוף 1967), שגריר בקמבודיה (עד קיץ 1972), שגריר בסווזילנד, ולבסוף קונסול כללי בהונג קונג.
בשנת 1980 חיבר "מדריך להתכתבות דיפלומטית באנגלית".
בקיץ 1942 נשא את כרמלה קיפר, בתו של משה נחשון (קיפר), איש חינוך עברי, מייסד הגימנסיה העברית ברובנה ומורה למתמטיקה בגימנסיה הרצליה; בנם, פרופ' יואב גלבר, הוא היסטוריון ישראלי, חוקר הציונות, היישוב וההיסטוריה של מדינת ישראל (את עבודת הדוקטור שלו כתב על התנדבות היישוב לצבא הבריטי במלחמת העולם השנייה).
הערות שוליים

↑  קצין-אספקה חדש לצה"ל, מעריב, 3 ביוני 1957.
↑  ע. גלבר – שגריר ישראל בניג'ר, דבר, 15 בספטמבר 1964.
↑  שגריר ישראל חוזר מקמבודיה, דבר, 28 באוגוסט 1972.
↑  כרמלה קיפר – סרז'נט עמנואל גלבר: נשואים, דבר, 3 ביוני 1942.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007312879805171  ISNI: 0000 0004 0325 9392  LCCN: n89117623  VIAF: 299514616   WorldCat (עם VIAF): 299514616
עמנואל דונחין

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  3 באפריל 1935 תל אביב, פלשתינה (א"י) 
 פטירה:  10 באוקטובר 2018 (בגיל 83) 
 מוסדות:  אוניברסיטת אילינוי באורבנה-שמפיין 
 פרסים והוקרה:  פרס עמיתי ויליאם ג'יימס (1991)  Society for Psychophysiological Research Award for Distinguished Contributions to Psychophysiology (1994) 
 
עמנואל (מני) דוֹנְחִין (Emanuel (Manny) Donchin;‏ 3 באפריל‏ 1935 – 10 באוקטובר 2018) היה מדען עצב ישראלי אמריקאי, פרופסור לפסיכולוגיה באוניברסיטת אילינוי באורבנה-שמפיין ובאוניברסיטת דרום פלורידה. מחלוצי המחקר בתחום הפסיכופיזיולוגיה הקוגניטיבית.
קורות חיים

עמנואל דונחין נולד בשנת 1935 בתל אביב, בנם של מיכאל וגוטָה. אחיו הוא פרופ' יואל דונחין, רופא מומחה בהרדמה ובטיפול נמרץ.
את שירותו הצבאי עשה בקיבוץ, ובשנת 1957 החל ללמוד לתואר ראשון בפסיכולוגיה ופילוסופיה באוניברסיטה העברית בירושלים. עם סיום לימודיו בשנת 1961 נסע ללמוד בארצות הברית. בשנת 1963 סיים תואר שני בפסיכולוגיה מאוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס ובשנת 1964 סיים בה דוקטורט. בין השנים 1965 ל-1968 היה חוקר במחלקה לנוירולוגיה באוניברסיטת סטנפורד ובמרכז נאס"א לנוירולוגיה. בשנת 1968 הוא הצטרף למחלקה לפסיכולוגיה באוניברסיטת אילינוי באורבנה-שמפיין, ובה הועלה בשנת 1972 לדרגת פרופסור ולימד בה עד שיצא לגמלאות בשנת 2001. בין השנים 1980 ל-1994 שימש כראש המחלקה. כיהן פרופסור במחלקה לפסיכולוגיה באוניברסיטת דרום פלורידה, ושימש שם כראש המחלקה בין יולי 2001 לאוגוסט 2008.
דונחין מהחלוצי המחקר בפסיכופיזיולוגיה קוגניטיבית. והוא גילה במחקר את גל המוח P-300 – גל הנפלט כשהמוח נתקל במשהו פתאומי, מפתיע או בעל משמעות לאדם. יחד עם ג'ון פלאבל פיתח ממשק מחשב-מוח המאפשר באמצעות שימוש בגל P300 לפציינטים, גם כאלה בעלי שיתוק מוחלט, לתקשר מילים ואותיות, באמצעות המחשבה כשהם מחוברים לאלקטרואנצפלוגרם ללא שימוש בכל אמצעי אחר.
היה נשוי לרינה, אב לשני ילדים.
נפטר ונקבר בפלורידה באוקטובר 2018, בגיל 83.
לקריאה נוספת

"Donchin, Emanuel", Biographical Dictionary of Psychology, ed. Noel Sheehy, Antony J. Chapman and Wenday A. Conroy, London and New York: Routledge, 2002, p. 151.
הערות שוליים

1 2  Who's who in Frontiers of Science and Technology, 1985, p. 126.
↑  דיווח של פרופ' מוניקה פביאני, עמיתתו לאוניברסיטת אילינוי, בטוויטר, 11 באוקטובר 2018.
↑  פרופ' עמנואל דונחין: מודעת אבל באתר "אבלים".
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007428201105171  BnF: cb12390822b (data)  GND: 1044624728  ISNI: 0000 0000 6647 5907  LCCN: n84003958  NTA: 070466696  SUDOC: 032995849  VIAF: 91337329   WorldCat (עם VIAF): 91337329
ענן מגלן הקטן

| --- | --- |
קבוצת כוכבים בענן מגלן הקטן
קבוצת כוכבים בענן מגלן הקטן
 נתוני תצפית
 קבוצת כוכבים:  טוקאן (חלק קטן נמצא בנחש מים קטן)
 שמות נוספים:  הענן המגלני הקטן, SMC‏, NGC 292,‏PGC 3085‏, Nubecula Minor
 מגלה:  פרדיננד מגלן 
 תאריך גילוי:  מימי קדם
 סוג:  גלקסיה לא-סדורה
 בהירות נראית:  2.7
 סיווג מורפולוגי:  SB(s)m pec
 עלייה ישרה:  00ʰ 52ᵐ 44.8ˢ
 נטייה:  ‏43″ ‏49′ ‏72°‏-
 מאפיינים פיזיים
 בהירות מוחלטת:  −16.2 
 מרחק:  9,000 ± 197,000  שנות אור 2,759.38±60,399.8  פארסק
 קוטר:  7,000 שנות אור
 מסה:  ‎7×109‎‏ ☉M
 הסחה לאדום:  4 ± 158 ק"מ/שנייה 0.000527±0.000013  z
 
ענן מגלן הקטן (SMC-Small Magellanic Cloud) הוא גלקסיה ננסית לא-סדורה בקבוצת הכוכבים טוקאן (קצהו הדרומי עובר את הגבול לקבוצת נחש מים קטן) שבשמי חצי הכדור הדרומי, אחת משתי הגלקסיות המרכיבות את ענני מגלן. הוא נראה לעין בלתי-מזוינת כחלק נפרד משביל החלב ושייך לקבוצת הגלקסיות הקבוצה המקומית. הענן היה ידוע לדרומיים הקדמונים, וכנראה הוזכר על ידי אמריגו וספוצ'י במכתב תוך כדי מסעו השלישי בשנים 1503-1504, אך הוא הוכר ונתגלה סופית על ידי פרדיננד מגלן במסעו סביב העולם בשנת 1519.
הגוף הראשי של ענן מגלן הקטן סווג כ-292 NGC בקטלוג הכללי החדש, אך כיום משתמשים בסיווג זה לעיתים לציון הגלקסיה. בנוסף, הרבה צבירי כוכבים וערפיליות השייכים לגלקסיה קיבלו מספרי NGC משלהם. גלקסיה זו נראית כחלק משביל החלב לעין בלתי מזוינת. היא נעה בסמוך לשביל החלב ממרחק של כ-197,000 שנות אור, מה שהופך אותה לגלקסיה הרביעית הקרובה ביותר לשביל החלב.
ייתכן שגלקסיית ענן מגלן הקטן היא דיסקת מוט מעוותת, שצורתה מתקבלת עקב כוחות הכבידה של שביל החלב וענן מגלן הגדול, אבל אין ביטחון בדבר. היא מכילה מספר ערפיליות וצבירי כוכבים אשר נראים בתצלומים או מבעד לטלסקופ.
הגלקסיה מכילה עצמים דומים לאלו של שביל החלב, בעיקר צבירים פתוחים, ערפיליות מתפשטות, שאריות סופרנובה, ערפיליות פלנטריות וצביר כדורי אחד, 121 NGC. הוא ממוקם מחוץ לאזור הצפוף של הגלקסיה, קצת צפונה אך לא רחוק מהרקע הקדמי של הצביר הכדורי 47 בטוקאן (104 NGC).
בענן מגלן הקטן גילתה הנרייטה ליוויט את הקשר תקופה-זוהר של משתנים קפאידים, שמאז נחשבת לשיטה האמינה ביותר הקיימת לקביעת מרחקים קוסמיים.
ראו גם

ענן מגלן הגדול
עונת 1984/1985 בבונדסליגה

| --- | --- |
 תקופת התחרות:  24 באוגוסט 1984 – 8 ביוני 1985 (289 ימים)
 מספר משתתפות:  18
 הזוכה:  באיירן מינכן
 מספר משחקים:  306
 מספר שערים:  1052 (3.44 בממוצע למשחק)
 מספר צופים:  6,065,669 (19,822 בממוצע למשחק)
 מלך השערים:  (26) קלאוס אלופס (פ.צ. קלן)
 → 1983/19841985/1986 ←
 
עונת 1984/1985 הייתה העונה ה-22 של הבונדסליגה, שהיא הליגה הגרמנית הבכירה בכדורגל. העונה החלה ב-24 באוגוסט 1984 והסתיימה ב-8 ביוני 1985.
שאלקה 04 וקרלסרוהה עלו מהליגה השנייה.
באיירן מינכן זכתה בתואר האליפות בפעם השביעית בתולדות המועדון.
על ניצחון במשחק הוענקו שתי נקודות. במידה ובסוף העונה מספר קבוצות היו מגיעות לאותו מספר נקודות, הקבוצה עם הפרש השערים הטוב יותר הייתה מקבלת יתרון.
הליגה כללה 18 קבוצות. קבוצות שסיימו במקומות ה-17-18 ירדו בסוף העונה לבונדסליגה השנייה, ושתי קבוצות עלו במקומן. הקבוצה שהגיעה למקום ה-16 השתתפה במשחקי מבחן מול הקבוצה שסיימה במקום השלישי בהבונדסליגה השנייה, כאשר המנצחת במפגש הכפול הייתה משחקת בעונה הבאה בבונדסליגה והמפסידה בבונדסליגה השנייה.
איינטרכט בראונשוויג וקרלסרוהה ירדו לבונדסליגה השנייה. ארמיניה בילפלד שיחקה בצמד משחקי מבחן נגד פ.צ. זארבריקן, וירדה ליגה.
כדורגלנים מצטיינים

קלאוס אלופס (פ.צ. קלן) שכבש 26 שערים זכה בתואר מלך השערים של הליגה.
טבלת הליגה

| מיקום | קבוצה | משחקים | ניצחונות | תיקו | הפסדים | שערי זכות | שערי חובה | הפרש שערים | נקודות | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | באיירן מינכן (אלופה) | 34 | 21 | 8 | 5 | 79 | 38 | 41 | 50 | העפלה לגביע אירופה לאלופות |
| 2. | ורדר ברמן | 34 | 18 | 10 | 6 | 87 | 51 | 36 | 46 | העפלה לגביע אופ"א |
| 3. | פ.צ. קלן | 34 | 18 | 4 | 12 | 69 | 66 | 3 | 40 | העפלה לגביע אופ"א |
| 4. | בורוסיה מנשנגלדבך | 34 | 15 | 9 | 10 | 77 | 53 | 24 | 39 | העפלה לגביע אופ"א |
| 5. | המבורג | 34 | 14 | 9 | 11 | 58 | 49 | 9 | 37 | העפלה לגביע אופ"א |
| 6. | וולדהוף מנהיים | 34 | 13 | 11 | 10 | 47 | 50 | 3- | 37 |  |
| 7. | באייר אורדינגן | 34 | 14 | 8 | 12 | 57 | 52 | 5 | 36 | זכייה בגביע הגרמני העפלה לגביע מחזיקות הגביע |
| 8. | שאלקה 04 | 34 | 13 | 8 | 13 | 63 | 62 | 1 | 34 |  |
| 9. | בוכום | 34 | 12 | 10 | 12 | 52 | 54 | 2- | 34 |  |
| 10. | שטוטגרט | 34 | 14 | 5 | 15 | 79 | 59 | 20 | 33 |  |
| 11. | פ.צ. קייזרסלאוטרן | 34 | 11 | 11 | 12 | 56 | 60 | 4- | 33 |  |
| 12. | איינטרכט פרנקפורט | 34 | 10 | 12 | 12 | 62 | 67 | 5- | 32 |  |
| 13. | באייר לברקוזן | 34 | 9 | 13 | 12 | 52 | 54 | 2- | 31 |  |
| 14. | בורוסיה דורטמונד | 34 | 13 | 4 | 17 | 51 | 65 | 14- | 30 |  |
| 15. | פורטונה דיסלדורף | 34 | 10 | 9 | 15 | 53 | 66 | 13- | 29 |  |
| 16. | ארמיניה בילפלד | 34 | 8 | 13 | 13 | 46 | 61 | 15- | 29 | משחקי מבחן, ירדה הליגה |
| 17. | קרלסרוהה | 34 | 5 | 12 | 17 | 47 | 88 | 41- | 22 | ירדו ליגה |
| 18. | איינטרכט בראונשווייג | 34 | 9 | 2 | 23 | 39 | 79 | 40- | 20 | ירדו ליגה |
עמנואל דונאייבסקי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1906
 פטירה:  9 בנובמבר 1968 (בגיל 62 בערך)
 ענף מדעי:  ארכאולוגיה
 מקום מגורים:  ישראל
 מקום קבורה:  הר המנוחות 
 תרומות עיקריות
 תל חצור, מצדה, תל מגידו
 
עמנואל (מוּנְיָה) דוּנָאיֶיבסקי (Dunayevsky;‏ 1906 – 9 בנובמבר 1968) היה אדריכל במשלחות ארכאולוגיות רבות שחפרו באתרי ארץ ישראל.
קורות חיים

נולד באודסה, בתחום המושב של האימפריה הרוסית (כיום באוקראינה). היה בעל השכלה של מהנדס בניין, ולאחר שעלה לארץ ישראל בשנת 1934 עבד במקצועו. לאחר שהשתתף בחפירותיו של בנימין מזר בבית שערים, בבית ירח ובתל קסילה עזב את העיסוק בהנדסת הבניין והתמסר לעבודה ארכאולוגית בחפירות של המשלחת של יגאל ידין בתל חצור (1955-1956).
לאחר חפירות חצור הצטרף כחבר צוות במכון הארכאולוגי של האוניברסיטה העברית בירושלים, ובה פעל עד למותו. שימש כאדריכל או כאדריכל יועץ לחפירות בעין גדי (תל גורן), בחמת טבריה, במצדה, במגידו ובחפירות באתרים רבים אחרים.
נוסף למדידות ולהכנה לפרסום של תוכניות המבנים שעלו בחפירות התעמק דונאייבסקי בניתוח סטרטיגרפי ואדריכלי של השרידים באתרים השונים, תחום שבו גילה כישרון יוצא דופן. תוך בדיקה בשטח של יחסי הגומלין בין קירות ורצפות הוא קבע את הרצף הסטרטיגרפי והכרונולוגי היחסי של השרידים באתר ואת ההיסטוריה האדריכלית שלו.
ייתכן כי בגלל שלא היה בעל השכלה ארכאולוגית הוא היה חופשי מן הנטל של תאוריות ארכאולוגיות והיסטוריות קודמות. הוא היה בבחינת "אמן" בקריאת הכרונולוגיה היחסית של האתר כפי שהשתמרה בהיסטוריה האדריכלית שלו. תרומתו לבירור סוגיות אלה בחפירות חצור היא אולי הדוגמה הטובה ביותר לעבודתו.
נפטר בבית החולים הדסה בירושלים, בתום מחלה קשה. בגיל 62 במותו. נקבר בהר המנוחות.
מספריו

בנימין מזר, טרודה דותן ועמנואל דונאייבסקי, "עין-גדי-חפירות ארכאולוגיות בשנים 1961-1962", ידיעות בחקירת ארץ-ישראל ועתיקותיה, שנת כ"ז, א-ב, תשכ"ג, הוצאת החברה לחקירת ארץ-ישראל ועתיקותיה, תשכ"ג.
לקריאה נוספת

'דברים לזכרו של עמנואל דונאייבסקי', ארץ-ישראל יא (ספר עמנואל דונאייבסקי) (תשל"ג), עמ' ז–יב.
אהוד נצר, "מבחר מן התוכניות מעשי ידי עמנואל דונאייבסקי", ארץ-ישראל יא (תשל"ג), עמ' יג–כד.
"עמנואל (מוניה) דוניבסקי (1906–1968) – קווים לדמותו ולעבודתו המדעית', בתוך: חנה כצנשטיין, אהוד נצר, אהרון קמפינסקי ורוני רייך (עורכים), האדריכלות בארץ-ישראל במימי קדם, מן התקופות הפריהיסטוריות עד התקופה הפרסית, ירושלים: החברה לחקירת ארץ ישראל ועתיקותיה, תשמ"ז, עמ' ז–י.
מידע על דוניבסקי, עמנואל, 1906-1968 בקטלוג הספרייה הלאומית
סטנלי האת'אווי

סטנלי "סטן" קנאפ האת'אווי (באנגלית: Stanley Knapp Hathaway;‏ 19 ביולי 1924 –  4 באוקטובר 2005) היה עורך דין ופוליטיקאי אמריקאי, שכיהן כמושל ויומינג ה-27 בשנים 1967–1975, ולאחר מכן מיוני ועד אוקטובר 1975 כמזכיר הפנים של ארצות הברית בממשלו של הנשיא ג'רלד פורד.
ראשית חייו

סטנלי האת'אווי נולד באסיאולה שבנברסקה, כחמישי בבין ששת ילדיהם של לילי (לבית קוהלר) ורוברט קנאפ. בעקבות מות אמו כאשר היה בן שנתיים, הוא אומץ על ידי דודנית שלו, ולמה, ובן זוגה, פרנקלין ארל האת'אווי. בני הזוג האת'אווי התגוררו בחווה ליד הנטלי, ויומינג. סטן האת'אווי התחנך בבית ספר המחוזי ששכן בחדר אחד בקרבת מקום, ולאחר מכן המשיך בבית הספר התיכון של הנטלי, שם הוא סיים את לימודיו ב-1941 ונשא את הנאום מטעם כיתתו.
שירות צבאי

לאחר שלמד לזמן קצר באוניברסיטת ויומינג, הפסיק האת'אווי את לימודיו בראשית 1942 והתגייס לחילות האוויר של צבא ארצות הברית בעקבות המתקפה על פרל הארבור בדצמבר 1941, והוכשר כאלחוטן וכתותחן. הוא הוצב בקבוצת ההפצצה ה-401 של חיל האוויר השמיני של ארצות הברית, שהטיסה מפציצי B-17 מאנגליה, והשתתף ב-35 משימות הפצצה בשמי גרמניה וצרפת, כשיחידתו ספגה לעיתים קרובות אבדות כבדות.
במשימת הפצצה בפיקודו של ג'יימס דוליטל מעל לייפציג, ספגו מטוסו של האת'אווי וצוותו אש אויב כבדה כאשר ביצעו שלושה סבבי הפצצה על מטרתם, בית זיקוק לנפט. במהלך כל המשימה הזאת, אבדו 56 מטוסים אמריקאים ויותר מ-500 איש, ובסך הכל ספגה יחידתו של האת'אווי אבדות בשיעור של 50 אחוז במהלך מלחמת העולם השנייה.
בסתיו 1944, כאשר היה צוותו של האת'אווי במשימה מעל פרנקפורט, ומטוסם נפגע מאש נ"מ. הם איבדו שלושה ממנועי המטוס לפני שעלה בידם לנחות בשדה תעופה בצרפת, שם הם חולצו בסופו של דבר על ידי תנועת ההתנגדות הצרפתית. על שירותו במהלך המלחמה, עוטר האת'אווי בצלב המלחמה של צרפת, בציונים לשבח יחידתים נשיאותיים וחמש פעמים במדליית האוויר.
המשך לימודיו ונישואיו

לאחר שחרורו, החל האת'אווי בלימודים באוניברסיטת נברסקה–לינקולן, שם הוא סיים לימודי תואר בוגר אוניברסיטה. ב-1950 הוא סיים את לימודיו בבית הספר למשפטים של האוניברסיטה. בעת לימודיו הוא הכיר את רוברטה "בובי" הארלי, וב-1948 הם נישאו. לאחר סיום לימודי המשפטים, עבר הזוג לטורינגטון שבוויומינג, שם פתח האת'אווי משרד עורכי דין, ורעייתו עבדה בעיקר כמורה לאנגלית בבית הספר חטיבת הביניים של טורינגטון. לזוג נולדו שתי בנות.