stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סרנדה (אלבניה)

| --- | --- |
סמל סרנדהסמל סרנדה
סרנדה
סרנדה
 מדינה:  אלבניה אלבניה
 מחוז:  ולורה
 נפה:  סרנדה
 שטח:  58.96 קמ"ר
 גובה:  0 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  41,000 (2017)
 קואורדינטות:  39°52′N 20°00′E﻿ / ﻿39.87°N 20.0°E﻿ / 39.87; 20.0
 אזור זמן:  UTC +1
 https://saranda.al/
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת אלבניה מוגדלת) טירנה בראט שקודרה דורס הים היוני הים האדריאטי יוון מקדוניה הצפונית  קוסובו מונטנגרוסרנדה(למפת אלבניה רגילה) טירנה בראט שקודרה דורס הים היוני הים האדריאטי יוון מקדוניה הצפונית  קוסובו מונטנגרוסרנדה  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
סרנדה (באלבנית: Sarandë או Saranda, ביוונית: Άγιοι Σαράντα, באיטלקית: Santi Quaranta) היא עיר בדרום אלבניה, לחוף הים היוני, מול האי היווני קורפו. מאז נפילת המשטר הקומוניסטי באלבניה התפתחה העיר כמרכז תיירות, ובשנת 2008 התגוררו בה כ-42 אלף תושבים. העיר היא בירתה של נפת סרנדה במחוז ולורה.
היסטוריה

בעת העתיקה, הייתה במקום בו שוכנת היום סרנדה עיר יוונית-חאונית בשם אונכסמוס, ששימשה כעיר הנמל של פואניקה. במאה השישית הוקם בה מנזר ביזנטי שנקרא על שם ארבעים הקדושים מסבסטיה. ביוונית, נקרא המנזר אָגִיאוֹי סָרָנְטָה (Άγιοι Σαράντα), ומשם זה נגזר שמה הנוכחי של העיר.
לאחר כיבושה של בוטרינט והריסתה בידי האוסטרוגותים בשנת 550, הגיעו לסרנדה תושבים מעיר זו, אך ככלל, בימי הביניים דעכה העיר ואיבדה מחשיבותה. בחפירות ארכאולוגיות שערכו בעיר בראשית המאה ה-21 אהוד נצר וגדעון פרסטר מהאוניברסיטה העברית, התגלו שרידי בית כנסת, שהתקיים במאות הרביעית והחמישית לספירה, המעידים על נוכחות יהודים בעיר באותה העת. בין היתר, נמצאה רצפת פסיפס המכילה סמלים יהודיים כמנורה, אתרוג ושופר.
ב-1912 הוכרזה עצמאות אלבניה, ולאחר קביעת גבולותיה הסופיים בפרוטוקול פירנצה (1913), נכללה בה סרנדה. עם זאת, יוון כבשה אותה עוד באותה שנה, אך נאלצה לסגת בעקבות הסכם לונדון. במהלך מלחמת העולם הראשונה נכבשה העיר שוב בידי היוונים, והיא הייתה חלק מהרפובליקה האוטונומית של צפון אפירוס אותה כוננה יוון בדרומה של אלבניה בין 1914 ל-1916. ב-1916 כבש את הרפובליקה כוח של מעצמות ההסכמה, ובאזור סרנדה שלט צבא איטליה. בוועידת השלום בפריז (1919) הוחלט להחזיר את האזור ליוון, אך לחץ איטלקי וחולשתה של יוון בעקבות תבוסתה במלחמת יוון–טורקיה הביאה לכך שהשטח יהיה בריבונות אלבנית.
באפריל 1939 כבשה איטליה תוך ימים ספורים את אלבניה כולה. בהוראת השלטונות האיטלקים הוחלף שמה של סרנדה לפורטו אדה (Porto Edda), על שם אדה מוסוליני, בתו של בניטו מוסוליני. במהלך מלחמת איטליה–יוון כבשו היוונים מחדש את העיר, ב-6 בדצמבר 1940, אך הם נסוגו עם פלישתה של גרמניה ליוון באפריל 1941, והעיר חזרה לידי איטליה. עם שחרורה של אלבניה מהכיבוש האיטלקי במהלך מלחמת העולם השנייה, חזרה העיר לריבונותה. במהלך המלחמה נחרב מנזר אגיאוי סרנטה, על שמו נקראת העיר.
לאחר נפילת השלטון הקומוניסטי במדינה ופתיחתה לזרים בראשית שנות ה-90, היא החלה להתבסס כמרכז תיירותי, בזכות חוף הים שלה וקרבתה לעתיקות בוטרינט, שהוכרזו בידי אונסק"ו כאתר מורשת עולמית ב-1992. תיירים רבים מגיעים לעיר מקורפו, ובתי מלון רבים הוקמו בה. בעשרים השנים שחלפו מאז נפילת המשטר הקומוניסטי, הכפילה העיר את אוכלוסייתה, מכ-16 אלף לכ-32 אלף. כ-10% מהתושבים הם יוונים. התיירות מהווה כיום את מקור ההכנסה המרכזי בעיר, ואחריה הדיג.
גלריה

מפת קורפו מ-1595. סרנדה מסומנת כ-"Santi 40"
קו החוף של העיר
הטיילת
כנסייה יוונית-אורתודוקסית
סן סלבדור דה חוחוי

.
| --- | --- |
סמל סן סלבדור דה חוחויסמל סן סלבדור דה חוחוי
כנסיית סן פרנסיסקו
כנסיית סן פרנסיסקו
 מדינה:  ארגנטינה ארגנטינה
 פרובינציה:  חוחוי (פרובינציה) חוחוי
 ראש העיר:  ראול חורחה
 רשות מחוקקת:  Deliberative Council of San Salvador de Jujuy 
 תאריך ייסוד:  1593 
 שטח:  25 קמ"ר
 גובה:  1,201 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  321,789 (2018)
 קואורדינטות:  24°11′52″S 65°18′03″W﻿ / ﻿24.197777777778°S 65.3008333333331201°W﻿ / -24.197777777778; -65.3008333333331201
 אזור זמן:  UTC -3
 http://www.municipiodejujuy.gov.ar/
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת ארגנטינה מוגדלת) בואנוס איירס קורדובה בארילוצ'ה רוסאריו טוקומאן מאר דל פלאטה סלטה סנטה פה סן חואן אושואיה איגואסו אקונקגווה ברזיל פרגוואי בוליביה צ'ילה איי פוקלנד אורוגוואי האוקיינוס האטלנטי האוקיינוס השקט חוחוי(למפת ארגנטינה רגילה) בואנוס איירס קורדובה בארילוצ'ה רוסאריו טוקומאן מאר דל פלאטה סלטה סנטה פה סן חואן אושואיה איגואסו אקונקגווה ברזיל פרגוואי בוליביה צ'ילה איי פוקלנד אורוגוואי האוקיינוס האטלנטי האוקיינוס השקט חוחוי(למפת חוחוי רגילה) פלפלה ליברטדור חנרל סן מרטין  סיודד פריקו לה קיאקה אומוואקה בוליביה סלטה צ'ילהחוחוי(למפת חוחוי מוגדלת) פלפלה ליברטדור חנרל סן מרטין  סיודד פריקו לה קיאקה אומוואקה בוליביה סלטה צ'ילהחוחוי  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
סן סלבדור דה חוחוי, ובקיצור חוחוי (בספרדית: San Salvador de Jujuy) היא בירת פרובינציית חוחוי, הממוקמת בצפון־מערב ארגנטינה. בעיר יש (נכון לשנת 2018) מעל 321 אלף תושבים.
מידע על העיר

העיר שוכנת על כביש מספר 9, בין הערים לה קיאקה (289 ק"מ) וסלטה (120 ק"מ). העיר ממוקמת כ-1,500 ק"מ מהבירה בואנוס איירס. בקרבת העיר ישנם אתרי תיירות כגון העיירות הילידיות אומוואקה וטילקארה. העיר קרובה להרי האנדים, ושוכנת קרוב למפגש הנהרות ריו קסיבי קסיבי וריו גראנדה דה חוחוי. העיר שוכנת בגובה 1,238 מטר מעל פני הים. האקלים הוא לח בקיץ, קר ויבש בחורף. משרע הטמפרטורות בין היום והלילה בעיר רחב במיוחד.
כלכלה ותרבות

העיר היא בירת התרבות והכלכלה של מחוז חוחוי. בעיר יש מרכז קולוניאלי יפהפה, קתדרלות, וקרנבל צבעוני של בני האנדים אחת לשנה. האוכלוסייה בעיר זו היא יותר ילידית מכל מקום אחר בארגנטינה. האוכלוסיות והתרבויות המרכזיות בעיר הן של בני קצ'ואה, איימרה וצ'יריגואנו.
תחבורה

שדה התעופה הבינלאומי גוברנדור אוראסיו גוסמאן, נמצא 33 ק"מ דרומית לעיר, ויוצאות ממנו טיסות קבועות לבואנוס איירס.
ספורט

בעיר זו משחקת קבוצת הכדורגל חימנסיה חוחוי, באצטדיון 23 באוגוסט.
סרנאקי

| --- | --- |
סמל סרנאקיסמל סרנאקי

כנסייה בסרנאקי
 מדינה:  פולין פולין
 פרובינציה:  מזוביה מזוביה
 מחוז:  לושיצה
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בכפר:  985 (31 במרץ 2021)
 קואורדינטות:  52°19′N 22°53′E﻿ / ﻿52.317°N 22.883°E﻿ / 52.317; 22.883
 אזור זמן:  UTC+1
 http://www.sarnaki.pl/
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת פולין מוגדלת) ורשה לודז' ורוצלב גדנסק קרקוב פוזנן ביאליסטוק שצ'צ'ין לובלין קטוביץ קיילצה בידגושץ' אולשטין ז'שוב צ'כיה סלובקיה ליטא בלארוס אוקראינה רוסיה - מחוז קלינינגרד  ג ר מ נ י ה  הים הבלטיסרנאקי(למפת פולין רגילה) ורשה לודז' ורוצלב גדנסק קרקוב פוזנן ביאליסטוק שצ'צ'ין לובלין קטוביץ קיילצה בידגושץ' אולשטין ז'שוב צ'כיה סלובקיה ליטא בלארוס אוקראינה רוסיה - מחוז קלינינגרד  ג ר מ נ י ה  הים הבלטיסרנאקי(למפת פרובינציית מזוביה רגילה) ורשה ראדום פלוצק שדליץ אוסטרולנקה לודז' שוויינטו. ורמיה-מזוריה קוי. פומ.  לובלין פודלסיהסרנאקי(למפת פרובינציית מזוביה מוגדלת) ורשה ראדום פלוצק שדליץ אוסטרולנקה לודז' שוויינטוקז'יסקיה ורמיה-מזוריה קויאוויה פומרניה  לובלין פודלסיהסרנאקי  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
סרנאקי (בפולנית: Sarnaki) הוא כפר במחוז לושיצה שבפרובינציית מזוביה בפולין, בסמוך לגבול בלארוס, בו התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
תולדות היישוב

היישוב נזכר לראשונה בשנת 1430, ובשנת 1754 הוענקו לו זכויות עיר, אשר ניטלו ממנו בעקבות מרד ינואר, בשנת 1869. חיבור הכפר לקו מסילת הברזל בסוף המאה ה-19 הביא להתפתחותו הכלכלית.
יהודי סרנאקי

התיעוד הראשון לישיבת יהודים בכפר הוא מהמאה ה-18, ומהמאה ה-19 היוו רוב בקרב תושביו. בין מלחמות העולם נמנו ביישוב כ-2,000 יהודים, רוב תושביו, והתקיימה בו פעילות של המפלגות הציוניות, של הבונד ושל אגודת ישראל, שרבים מאנשיה היו חסידים. בכפר פעל גם בית ספר עברי. ב-21 בספטמבר 1939 נכנס למקום הצבא האדום, כעבור שבוע נסוגו הסובייטים מזרחה בהתאם להסכם ריבנטרופ–מולוטוב והגרמנים נכנסו לעיירה. רבים מיהודי העיירה עזבו מזרחה עם הצבא האדום. בבתיהם הנטושים שוכנו פליטים פולנים.
עם כניסת הגרמנים ליישוב, גייסו אלו את יהודיו לעבודות כפייה, וביצעו מעשי התעללות ורצח בקרב הקהילה. בשנת 1940 הובאו ליישוב כ-1,000 יהודים שגורשו מיישובי הסביבה.
בספטמבר 1941 רוכזו כ-1,180 היהודים שנותרו בכפר בגטו שהוקם בו. במאי 1942 שולחו כולם לגטאות לושיצה ומורדי, מהם גורשו באוגוסט 1942 למחנה ההשמדה טרבלינקה.
כ-70 יהודים בעלי מקצוע שהושארו בגטו שביישוב לביצוע עבודות כפייה נרצחו ב-21 ביולי 1942. מספר צעירים יהודים מהכפר שהצליחו להימלט ליערות הסביבה לפני האקציה נרצחו בידי פרטיזנים פולנים.
אנדרטה לזכר יהודי סרנאקי שנספו בשואה, בבית העלמין בחולון
סריגה וקרושה בצורה חופשית

המחשה של ריף אלמוגים באמצעות טכניקת סריגה וקרושה בסגנון חופשי
סריגה וקרושה בסגנון חופשי (באנגלית: Freeform crochet and knitting) היא יצירה בסריגה וקרושה של תחרה וסריגים בצורה שאינה אחידה ואינה משטח אחיד, אלא היא מורכבת מהרבה צורות שגם הן עשויים מדוגמאות שונות. לרוב היצירות מורכבות מצורות שונות המחוברות יחד ברקמה, סריגה או תפירה ליצירה גדולה. יש הנוהגים גם להוסיף קטעים ארוגים. לעיתים נוצרות גם יצירות קבוצתיות, כשמספר אמניות ואמנים יוצרים כל אחד כמה יצירות המחוברות אחר כך ליצירה קבוצתית גדולה יותר.
ראשוני היוצרים

בשנת 1977 נפגשו שני היוצרים סילביה קוש (Sylvia Cosh) וג'יימס וולטרס (James Walters) והתחילו בשיתוף פעולה פורה במשך 23 שנים של עיצוב, יצירות מוזמנות, כתיבת ספרים, הופעות בסרטים ובטלוויזיה, והוראה. בין השנים 1995–1997 נסעו והורו סדנאות יצירה בסריגת קרושה בארצות הברית, אוסטרליה ניו זילנד. בכל הארצות הקימו דור של תלמידות שהמשיכו ליצור בסגנון חופשי, תצוגות והוראה. הם עבדו יחד עד שקוש נפטרה ב-30 ביולי 2000.
קוש ווולטרס שברו את המוסכמות של הסריגה שהיו מקובלות עד שנות ה-70 של המאה ה-20, עד אז היה נהוג ליצור משטחים גדולים באותה דוגמה. הם עודדו אנשים להתנסות בשינוי גודל העמודים או העיניים. בערבוב צבעים, ביצירת כל מיני בליטות, במילוי חורים בעבודה בשכבות, בעירוב חוטים שונים ומשונים. ברקימה והוספת חרוזים וכפתורים. חלק מההשראה שלהם באה ממסורת התחרה האירית, שבה היה נהוג ליצור כל מיני דמויות קטנות כמו פרחים ועלים, ואחר כך היו מחברים אותם ביחד לתמונה גדולה יותר.
המינוחים הנהוגים

קוש ווולטרס השתמשו בכל המינוחים הרגילים בסריגה ובקרושה, אך כדי שיוכלו ללמד את רעיונות הסריגה והקרושה בסגנון חופשי יחד עם פיתוח 'הדוגמאות' שלהם הם פיתחו וצירפו עוד כמה מונחים כמו קלסטר (Cluster)– אשכול של עיניים שבולט בצד או באמצע היצירה, סקראמבל (Scrumble) – יצירה סרוגה בסגנון חופשי שניתן לחברה ליחידות נוספות וכך ליצור יצירת אמנות, ודודלינג – שרבוט או קשקוש, כלומר יצירה בסגנון חופשי המתחילה עם כמה עיניים ואחר ממשיכה ללא תוכנית לאן שהיד או הראש מכוונים.
יצירה בסגנון חופשי

יצירות נעשות בדרך כלל על ידי יצירת צורות נפרדות, שלאחר מכן מחברים אותן מספר צורות ברקמה, תפירה או סריגת קרושה ליצירה גדולה יותר. באופן זה ניתן ליצור חפצים שימושיים כגון צעיפים, בגדים, שמיכות או אמנותיים כמו מרבדי קיר, או צורות תלת־ממדיות, לבתים פרטיים או מבני ציבור. רב היוצרות והיוצרים יוצרים עבור עצמם או למכירה. אך יש הרבה פעמים קבוצות שמשתפות פעולה ליצירה גדולה משותפת. כולן יוצרות צורנים, על פי נושא מסוים ושולחות את הצורנים לאמנית שמחברת את כולם ליצירה גדולה או מספר יצירות.
בשנת -2005 התחילו התאומות כריסטין ומרגרט ורטהיימר (Christine and Margaret Wertheimer) מלוס אנג'לס את 'שונית האלמוגים המצונרת' (Crochet Coral reef). הן רצו למחות על ההשמדה של השוניות בעולם בגלל התחממות כדור הארץ. מעין יצירה הגותית וקינה על המבנים היפים הללו שכדי להבינם יש להשתמש בחוקי מתמטיקה והנדסה . הן שאבו את השראתן מהמתמטיקאית ד"ר דיינה טאימינה שלימדה באוניברסיטת קורנל ופיתחה שם את 'יצירת הקרושה ההיפרבולית' (Hyperbolic Crochet). אנשים מכל העולם הצטרפו לרעיון והתחילו ליצור יצירות קבוצתיות של שוניות.
מבחינה אקולוגית היצירה הסריגה והקרושה בסגנון חופשי מתאימה לסורגים שהצטברו אצלם הרבה שאריות מיצירות שונות. אופן היצירה הזה מאפשר ליצור דברים משלל חוטים בצבעים, עוביים ואורכים שונים.
עם מותה של קוש התאחדו סורגות מכל העולם ויצרו מרבד קיר לזכרה.
בין התלמידות של קוש ווולטרס התפרסמו האמניות פרודנס מפסטון (Prudence Mapstone), ג'ני דאוד (Jenny Dowde).
מדעניות משתמשות בסריגה וקרושה בסגנון החופשי כדי ליצור דגמים של חלקי גוף פנימיים או מראה של דנ"א.
בישראל יוצרת אמנית הסיבים מרגיט שפטולוביץ בסריגת קרושה בסגנון חופשי.
אמניות רבות יוצרות במיחזור משביח ומנצלות גם חלקי סריגים או אריגים משומשים כדי לשלבם בבגדים, במרבדי הקיר, בבובות או ביצירות התלת־ממדיות שלהן.
ראו גם

אמנות סיבים
אמנות נשים
מיחזור משביח לבגדים
זיגזג (מלאכת יד)
אמנות פמיניסטית
סריגה במסרגה אחת
מסרגה
הערות שוליים

↑  James Walters, Sylvia Cosh, James Walters, CROCHET, Sylvia Cosh And James Walters (באנגלית)
↑  SCRUMBLE, Wikitionary (באנגלית)
↑  Sylvia Cosh and James Walters, A Textured `Scrumble`, The Crochet Workbook, 1989, London: B.T. Batsford, 1989, עמ' 46, ISBN 0713459158. (באנגלית)
↑  Prudence Mapstone, Coat of many Scrumbles, 2007, Australia: PRudence Mapstone, 2007, ISBN 978-0-9580443-4-9
↑  CROCHET CORAL REEF, THE INSTITUTE of FIGURING, ‏2019 (באנגלית) (ארכיון)
↑  Elegant Crochet, SYLVIA COSH MEMORIAL WALL HAMGING, FLICKER (באנגלית)
↑  Prudence Mapstone, FREEFORM: Serendipitous Design Techniques for Knitting & Crochet, 2002, Brisbane,Australia: Prudence Mapstone, 2002, ISBN 0-9580443-0-9
↑  Jenny Dowde, Freeform Knitting and Crochet, 2004, Austarlia: SALLYMILNER, 2004, ISBN 1863513272. (באנגלית)
↑  מרגיט שפטולוביץ 'חוט כצבע -מסרגה כמכחול', באתר ספריית כפר ורדים, ‏18.1.2015
אחותי ואני סורגות ביחד- יצירה בקרושה בסגנון חופשי של מרגיט שפטלוביץ- 1.20/1.85-1990
סכר באיחטאן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 סוג:  סכר, תחנת כוח הידרואלקטרית 
 סוכר את:  נהר הג'ינשה
 רוחב בבסיס:  72 מטרים
 רוחב בראש:  13 מטרים
 גובה:  277 מטרים
 ייצור חשמל:  16,000 מגה-ואט
 תקופת הבנייה:  2017–2021 (כ־4 שנים)
 קואורדינטות:  27°13′23″N 102°54′11″E﻿ / ﻿27.2231173°N 102.9030588°E﻿ / 27.2231173; 102.9030588
  (למפת הרפובליקה העממית של סין מוגדלת) בייג'ינג שאנגחאי צ'ונגצ'ינג שנג'ן הונג קונג צ'נגדו שניאנג שיאן חרבין אורומצ'י שינינג רוסיה מונגוליה קזחסטן קיר. ט. פק. הודו נפאל ב. בנ. מיאנמר תאי. לא. וי. הפ. ד.ק צ.ק יפןסכר באיחטאן(למפת הרפובליקה העממית של סין רגילה) בייג'ינג שאנגחאי צ'ונגצ'ינג שנג'ן הונג קונג צ'נגדו שניאנג שיאן חרבין אורומצ'י שינינג רוסיה מונגוליה קזחסטן קיר. ט. פק. הודו נפאל ב. בנ. מיאנמר תאי. לא. וי. הפ. ד.ק צ.ק יפןסכר באיחטאןhe
 
סכר באיחטאן (בסינית: 白鹤 滩 大坝; בסינית מסורתית: 白鶴 灘 大壩; בפין-יין: Báihètān Dàbà) הוא סכר הידרואלקטרי גדול בדרום מערב סין, במחוזות סצ'ואן ויונאן, השוכן על נהר הג'ינשה, החלק העליון של נהר היאנגצה.
הסכר הוא סכר קשת, המתנשא לגובה של 277 מטר, ורוחבו הוא 72 מטר בבסיסו ו -13 מטר בראשו. הסכר הוא הסכר ההידרואלקטרי השלישי בגודלו בסין והרביעי בגודלו בעולם, מבחינת נפח הסכר.
ייצור החשמל

המתקן יפיק כוח על ידי שימוש ב-16 טורבינות, כל אחת עם כוח ייצור של ג'יגה וואט אחת, ובסך הכל 16 ג'יגה וואט. תחנה זו היא תחנת הכוח ההידרואלקטרית השנייה בגודלה בעולם, לאחר סכר שלושת הערוצים.
בנייה

בשנת 2002 ניתן לחברת תאגיד שלושת הערוצים של סין האישור לבנות ארבעה סכרים על נהר היאנגצה, ביניהם: סכר שלושת הערוצים, סכר באיחטאן וסכר וודונגדה.
מדידת האתר נעשתה בשנת 1992. במקור, הסכר היה אמור להיבנות בין השנים 2009 ל-2018, אך הבנייה בפועל החלה בשנת 2017. המאגר החל להתמלא באפריל 2021, והסכר אמור להתחיל לייצר חשמל באופן מלא ביולי 2021. עד יולי 2022, הסכר אמור להיות פעיל לחלוטין. מומחים ציינו כי תקופת הבנייה לארבע שנים מהירה במיוחד עבור פרויקט מסוגו.
ב-28 ביוני 2021, הסכר החל לייצר חשמל באופן חלקי, כאשר שתי הטורבינות הראשונות של הפרויקט החלו לפעול. יחידת ייצור רביעית ואחרונה חוברה לרשת החשמל בדצמבר 2022.
עלות הבנייה של הסכר היא 6.3 מיליארד דולר.
ראו גם

סכר שלושת הערוצים
סכר וודונגדה
סכר גג'ואובה
הערות שוליים

1 2 3  Baihetan Hydropower Project, web.archive.org, ‏2016-03-02
1 2  中国东方电气集团有限公司, www.dongfang.com
1 2  How China built the world’s largest arch dam in just four years, South China Morning Post, ‏2021-03-16 (באנגלית)
↑  China starts Baihetan hydro project, biggest since Three Gorges, Reuters, ‏2021-06-28
סנטו אנטוניו

| --- | --- |

 מדינה:  סאו טומה ופרינסיפה סאו טומה ופרינסיפה
 אזור אוטונומי:  פרינסיפה
 תאריך ייסוד:  1471 
 גובה:  204 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  2,620 (2012)
 קואורדינטות:  1°38′12″N 7°25′04″E﻿ / ﻿1.6366666666667°N 7.4177777777778°E﻿ / 1.6366666666667; 7.4177777777778 
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת סאו טומה ופרינסיפה מוגדלת) סאו טומה סנטו אמרו איליאו דאש רולש מפרץ גינאהסנטו אנטוניו(למפת סאו טומה ופרינסיפה רגילה) סאו טומה סנטו אמרו איליאו דאש רולש מפרץ גינאהסנטו אנטוניו  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
סנטו אנטוניו (בפורטוגזית: Santo António) היא עיר בסאו טומה ופרינסיפה. היא משמת כבירת האזור האוטונומי פרינסיפה.
גאוגרפיה

סנטו אנטוניו ממוקמת באי פרינסיפה, כ-163 ק"מ מבירת המדינה סאו טומה.
היסטוריה

העיר סנטו אנטוניו נוסדה ב-1502, והייתה מרכז לגידול קני סוכר.
ב-1695 נבנה מבצר סנטו אנטוניו דה פונטה דה מינה (אנ') בפתח המפרץ של סנטו אנטוניו. המבצר והעיר עצמה נהרסו על ידי חיילים צרפתים ב-1706.
בנוסף, ב-1753–1852 הייתה סנטו אנטוניו עיר הבירה של סאו טומה ופרינסיפה הפורטוגזית (אנ').
אקלים

הטמפרטורה הממוצעת היא 17 מעלות צלזיוס. כמות המשקעים הממוצעת היא 1,706 מילימטרים בשנה. חודש מאי הוא החודש שיש בו הכי הרבה גשם (440 מ"מ גשם), וחודש אוגוסט הוא החודש שיש בו הכי פחות גשם (27 מ"מ גשם).
תנועה ותחבורה

כ-3 ק"מ מסנטו אנטוניו ממוקם נמל התעופה פרינסיפה (קוד יאט"א: PCP; קוד ICAO: ‏FPPR)‏.
כלכלה, תיירות ובריאות

בעיר יש כ-1,200 תושבים שעוסקים בדיג, בגידול קקאו וקנה סוכר.
בסנטו אנטוניו יש בתי מלון, מסעדות, ברים, סניפי דואר, מרכז בריאות, בית חולים ובית מרקחת. יש תחנת משטרה ליד הנמל הקטן של העיר. בנוסף, בסנטו אנטוניו יש פארק לאומי ואצטדיון.
ערים תאומות

פורטוגל אוויירו, פורטוגל
פורטוגל פארו, פורטוגל
הערות שוליים

1 2  Santo António, Heritage of Portuguese Influence
↑  McKenna, Amy (2011). The History of Central and Eastern Africa. The Rosen Publishing Group. p. 73. ISBN 9781615303229 – via Google Books.
↑  "NASA Earth Observations Data Set Index". NASA. נבדק ב-30 בינואר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "NASA Earth Observations: Rainfall (1 month - TRMM)". NASA/Tropical Rainfall Monitoring Mission. נבדק ב-30 בינואר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Airport information for FPPR from DAFIF (effective October 2006)
↑  "Santo Antonio". Sea-Rates.com (Farnel Capital Inc.). 23 בדצמבר 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Becker, Kathleen, São Tomé and Príncipe, Bradt Travel Guides Ltd., 2008, עמ' 174–181, ISBN 9781841622163. (באנגלית)
↑  Santo Amaro, באתר satellites.pro
↑  Geminações de Cidades e Vilas
↑  "Geminações de Cidades e Vilas". Associação Nacional de Municípios Portugueses (בפורטוגזית). נבדק ב-2013-07-20.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007535853705171  BNE: XX6323148  LCCN: n98043684  VIAF: 131527805   WorldCat (עם VIAF): 131527805 
ערך זה הוא קצרמרבנושא יישובים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
סמל אוסטריה

| --- | --- |

 פרטים
 המחזיק בסמל:  אוסטריה 
 תאריך אימוץ:  1919 
 התקנים
 ציצה:  כתר מוראלי זהב
 מגן:  שדה גולס, פס ארז'ן (דגל אוסטריה)
 תומכים:  עיט שחור, רגלים ומקור זהב
 אלמנטים נוספים:  ביד שמאל מחזיק העיט מגל זהב, וביד ימין פטיש זהב. לרגלי העיט אזיקי ברזל שבורים
 
סמל אוסטריה על הפסיפס שבגג קתדרלת סטפנוס הקדוש
עיצוב העיט שמופיע בסמל אוסטריה הנוכחי (ללא שלשלאות) הוכנס לשימוש בשנת 1919 לאחר התפרקות האימפריה האוסטרו-הונגרית, בתום מלחמת העולם הראשונה. העיט דו-ראשי, שסימל את האימפריה האוסטרו-הונגרית, הוחלף בעיט חד ראשי (עיט הרייך).
על חזהו של העיט נמצא המגן הוותיק של דוכסות אוסטריה, ועיצוב בסיסי דומה היווה את הבסיס לדגל אוסטריה.
העיט מחזיק בציפורניו מגל מוזהב (המסמל חקלאות) ופטיש מוזהב (המסמל תעשייה), ובעוד שבמבט ראשון הדבר מעלה אסוציאציות של קומוניזם, הכתר על ראשו מבהיר ששלושתם ביחד מסמלים את האחדות של המעמדות (העובדים, האיכרים והבורגנים).
לאחר מלחמת האזרחים באוסטריה והפיכתה של אוסטריה לרפובליקה פשיסטית, הוחלף העיט החד־ראשי בעיט דו־ראשי, זאת לצד שינוי דגלה של אוסטריה.
שרשראות הברזל הקרועות שעל רגלי העיט מסמלות את שחרור אוסטריה מהאיחוד עם גרמניה הנאצית (האנשלוס) (1938–1945) והם התווספו לסמל אחרי מלחמת העולם השנייה.
היסטוריה

| שלט אצולה/סמל | תיאור הסמל והשלט | תאריך בשימוש |
| --- | --- | --- |
|  | סמל אוסטריה הגרמנית: לאחר פירוק האימפריה האוסטרו־הונגרית, חלקים מציסלייטניה הפכו לרפובליקה דוברת גרמנית. ברוח זאת, נעשה בסמל שימוש בצבעים הלאומיים של גרמניה כאזכור לצבעי דגל הקונפדרציה הגרמנית. | אוסטריה הגרמנית (12 בנובמבר 1918 עד 21 באוקטובר 1919). |
|  | סמל הרפובליקה האוסטרית הראשונה: עיט חד־ראשי שעל חזהו נמצא המגן הוותיק של דוכסות אוסטריה (עיצוב בסיסי דומה היווה את הבסיס לדגל אוסטריה). העיט מחזיק בציפורניו מגל מוזהב (המסמל חקלאות) ופטיש מוזהב (המסמל תעשייה), ובעוד שבמבט ראשון הדבר מעלה אסוציאציות של קומוניזם, הכתר על ראשו מבהיר ששלושתם ביחד מסמלים את האחדות של המעמדות (העובדים, האיכרים והבורגנים). | הרפובליקה האוסטרית הראשונה: 1919–1934. |
|  | סמל אוסטריה הפדרלית (הפשיסטית): עיט דו־ראשי עם הילה. על חזהו המגן הוותיק של דוכסות אוסטריה. | אוסטריה הפדרלית (1934, עד האנשלוס, 13 במרץ 1938). |
|  | (בפועל) סמל גרמניה הנאצית: לאחר סיפוחה של אוסטריה לשטחי גרמניה, נעשה שימוש בסמל זה בשטחיה של אוסטריה לשעבר כאשר הפכו למחוזות ברייך השלישי. | אוסטמארק (13 במרץ 1938, אנשלוס, עד הכרזת העצמאות של אוסטריה מהרייך השלישי, 27 באפריל 1945). |
|  | סמל הרפובליקה האוסטרית השנייה: זהה לסמל הרפובליקה הראשונה, אולם נוספו שרשראות ברזל קרועות על רגלי העיט שמסמלות את שחרור אוסטריה מהאיחוד עם גרמניה הנאצית (האנשלוס) (1938–1945). | אזורי הכיבוש באוסטריה (1945 עד אמנת המדינה האוסטרית, 15 במאי 1955), אוסטריה העכשווית. |
ראו גם

דגל אוסטריה
המנון אוסטריה
סרבוסייק

הסרבו-סייק (בקרואטית: Serbo-Sijek – "שוסעת סרבים" וכן "שוסעת גרונות") הייתה סכין ששימשה את התנועה הפשיסטית הקרואטית "אוסטאשה" לרצח אסירי מחנות הריכוז שהקימו במדינתם, מדינת קרואטיה העצמאית, תחת הנאצים ובהנהגת אנטה פאבליץ'. בסכין השתמשו לייעול הרצח השיטתי הידני של יהודים, סרבים, צוענים ומתנגדי-משטר, בייחוד במחנה יאסנובאץ.
סכין "סרבוסייק" מיאסנובאץ
האוסטאשה העדיפו לרצוח את קורבנותיהם באופן "ידני", שכן כך לא בזבזו קליעים יקרים על "תת-אדם", וגם סיפקו את יצריהם הסדיסטיים ואת תורתם הגזענית והאגררית. הכלים הנפוצים בשימוש זה היו הלמות מקב (Malij) או שיסוע הגרון בסכין, בייחוד בפגיון השירות האישי של האוסטאשה, שעליו, ועל רימון ואקדח (לצד איקונין של ישו הצלוב) נשבעו חברי התנועה אמונים. לצורך שיסוף הגרון נתחבבה על האוסטאשה סכין קצבים גרמנית ממפעלו של גברידר גרפראת' (אחר-כך "הוברטוס סולינגן") בהזמנה מיוחדת של קרואטיה העצמאית.
במשך הזמן עוצבה הסכין מחדש בידי החרשים שבין אסירי המחנה, והם הפכוה ללהב צר ומעוקל, שהוצמד לכפפה שהאוסטאשה שמו (כדי להימנע ממגע ישיר עם האסירים). אורך הלהב היה 12 סנטימטר, והוא אפשר לרצוח אסירים לפי גחמה ולאלתר, וכן במהירות גדולה. כך רצחו כמה סוהרים מספר אלפי אסירים בלילה אחד, וראש להם היה הסגן פטר ברזיצה. הם פיתחו מיומנות בלתי-רגילה ויכלו לעקור איברים חיצוניים (אוזניים, אפים וכדומה) ואיברים פנימיים (לב, כליות ועוד) ברגע. על עור הכפפה נכתב "Gräwiso" ולכן נודעה הסכין גם כ"גרוויזו".
ראו גם

יאסנובאץ
פטר ברזיצה
אוסטאשה
אנטה פאבליץ'
וייקוסלאב לובוריץ'
הערות שוליים

↑  Vladimir Dedijer (Editor), Harvey L. Kendall (Translator), The Yugoslav Auschwitz and the Vatican: The Croatian Massacre of the Serbs During World War II (Prometheus Books. July 1992)
↑  בתוכנית הטלוויזיה הקרואטית "יאסנובאץ: דם ואפר" (Krv i pepeo Jasenovca), מאת זורדאן זאפראנוביץ', 1983 (חלק 3 וגו'), אשר הנציחה את זוועות המחנה, נזכרת עדות בקשר ל"סרבוסייק".
↑  ר' דייוויד מ. קנדי (David M. Kennedy et al., "The Library of Congress World War II Companion (Simon and Schuster, 2007, ע' 640, 646וגו': 
"ביאסנובאץ, סדרת מחנות בקרואטיה, תנועת האוסטאשה הימנית-לאומנית רצחה סרבים, יהודים, צוענים, מוסלמים ויריבים פוליטיים למשטר לא בגאז אלא בכלים ידניים, כגון הגרביזו או הסרבוסייק (מילולית: חותכת-סרבים)"

והש' עם ניקולה ניקוליץ', Taborišče smrti--Jasenovac;  Nikola Nikolic, Jože Zupančić (translator),Založba "Borec", (הוצאת זאלוז'בה "בורץ'", ליובליאנה 1969) עמ' 72 וגו'
עדנאן א-זורפי

עדנאן א-זורפי (בערבית: عدنان الزرفي; נולד ב-1 ביולי 1966) הוא פוליטיקאי עיראקי, ב-17 במרץ 2020 קיבל מנדט להרכבת ממשלה מנשיא עיראק, ברהם סאלח.
ב-1991 לאחר כישלון התקוממות שיעית נגד סדאם חוסיין ברח לערב הסעודית ומשם לארצות הברית. התגורר בדטרויט, מישיגן וחבר לאופוזיציה לסדאם בגלות.
בשנת 2004 חזר לעיראק ובמאי מונה למושל העיר נג'ף על ידי הדיפלומט האמריקאי פול ברמר, ראש הרשות הזמנית שהקימה את מועצת הממשל העיראקית. כיהן כמושל העיר נג'ף בשנים 2004–2005 ותקופה נוספת בשנים 2009–2015.
כתוצאה מהנכונות שלו לעבוד עם מועצת הממשל העיראקית וכוחות הקואליציה המערבית הוא ומשפחתו הותקפו על ידי מורדים ומיליציות. דודו נרצח באפריל 2004, ואחיו נחטף ב־1 בדצמבר 2005.
סיים תואר במשפטים אסלאמיים במכללת אלפיק, המכללה המשפטית לאסלאם, בנג'ף.
הערות שוליים

↑  "Former Najaf governor Adnan Al Zurfi appointed Iraq's prime minister-designate". The National. 17 במרץ 2020. נבדק ב-18 במרץ 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  Iraq’s new PM is drawn from an era of US dominance in the country, The National (באנגלית)
↑  Wong, Edward (2005-12-02). "Handing over power in an Iraqi cauldron". The New York Times (באנגלית אמריקאית). ISSN 0362-4331. נבדק ב-2020-04-06.
1 2  "Appointment of New Governor for Najaf". Coalition Provisional Authority. 6 במאי 2004. אורכב מ-המקור ב-7 ביולי 2004. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Bill Glauber (23 במאי 2004). "Former activist fills difficult role in restless province". Chicago Tribune. נבדק ב-18 במרץ 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Edward Wong (3 בדצמבר 2005). "U.S. Goals for Iraqi Forces Meet Success and Challenges in Najaf". The New York Times. נבדק ב-18 במרץ 2020. {{cite web}}:  (עזרה)