stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מוסטפא עבאסי
פרסומיו > מאמרים

בין המאמרים שפרסם:
"הקהילה האלג'יראית בגליל משלהי השלטון העות'מאני עד שנת 1948", אופקים בגאוגרפיה 68–69 (תשס"ח), עמ' 56–72
משפחות הנכבדים הערביות בעכו בשלהי השלטון העות'מאני ובתקופת המנדט: המשך או תמורה?, קתדרה 130 (טבת תשס"ט), עמ' 51–74
"כיבוש נצרת: העיר הערבית ששרדה את המלחמה", עיונים בתקומת ישראל 20 (2010), עמ' 101–121
"Nazareth in the War for Palestine", Holy Land Studies 9 (November 2010), pp. 185–207
"Khalsa: The Town with a ‘Golden Fountain’: The Rise and Fall of an Arab Town North of the Huleh Valley", The Journal of Imperial and Commonwealth History 44 (Issue 3, May 2016), pp. 448–469
"Palestinians Fighting Against Nazis: The Story of Palestinian Volunteers in the Second World War", War in History (November 2017), pp. 1–23
"Guardians of the Road :Abu-Gosh Family in the Jerusalem Mountains during the 18th and 19th Centuries", The Jerusalem Quarterly (2019), pp. 38–53
"בית שאן בימי המנדט הבריטי, 1918–1948", עיונים בתקומת ישראל, כרך 25, 2015, עמ' 487–506
פלסטינים נלחמים בנאצים: סיפורם של המתנדבים הפלסטינים במלחמת העולם השנייה, קתדרה 171 (ניסן תשע"ט), עמ' 125–147
"לא לבדה בסבל: פרשת תל-חי וכינון הסדר בסוריה רבתי בשנים 1919–1920", בתוך: יעל זרובבל, אמיר גולדשטיין (עורכים), תל חי, 1920–2020: בין היסטוריה לזיכרון, יד יצחק בן צבי, 2020.
תפרוסת הכפרים בגליל בתקופה הממלוכית ובראשית התקופה העות'מאנית, 1260–1746: משבר או המשכיות?, קתדרה 179 (תשרי תשפ"ב), עמ' 39–62
הערות שוליים

↑  פרופ' מוסטפא עבאסי, באתר החברה ההיסטורית הישראלית
↑  כנס תל-חי 1920 - 2020 היסטוריה וזיכרון | Conferences, באתר conferences.telhai.ac.il
↑   נעה שפיגל, מחקר שופך אור על שרשרת הטעויות שהביאה לנפילתו של טרומפלדור, באתר הארץ, 29 במאי 2015
↑   דליה קרפל, כשפלסטינים ויהודים לחמו יחד בצבא הבריטי, באתר הארץ, 19 במרץ 2015
↑   עופר אדרת, להילחם בנאצים כאילו אין מופתי: הבריגדה הפלסטינית יוצאת לאור, באתר הארץ, 31 במאי 2019
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007257275105171  SUDOC: 139161503  VIAF: 63112904   WorldCat (עם VIAF): 63112904
סארו - הדרך הביתה

| --- | --- |

כרזת הסרט "סארו - הדרך הביתה"
 מבוסס על:  על סיפורו האמיתי של סארו ברירלי על פי ספרו "A Long Way Home"
 בימוי:  גארת' דיוויס 
 הופק בידי:  יאין קנינג אנג'י פילדר אמיל שרמן
 תסריט:  לוק דייוויס 
 עריכה:  אלכסנדר דה פרנצסקי
 שחקנים ראשיים:  דב פאטל סאני פאוור רוני מארה דייוויד ונהם ניקול קידמן
 מוזיקה:  האושקה דסטין אוהלורן
 צילום:  ג'רג פרייזר 
 מדינה:  אוסטרליה אוסטרליה בריטניה בריטניה ארצות הברית ארצות הברית
 חברת הפקה:  חברת ויינשטיין
 חברה מפיצה:  חברת ויינשטיין
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  ארצות הברית 25 בנובמבר 2016
 משך הקרנה:  118 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית, הינדי, בנגלית 
 סוגה:  סרט דרמה, סרט ביוגרפי, סרט פלאשבק 
 מקום התרחשות:  חאנדווה, מלבורן, הובארט, קולקטה, הודו 
 תקופת התרחשות:  המאה ה־20, המאה ה־21 
 תקציב:  12 מיליון דולר
 הכנסות:  140.3 מיליון דולר
 הכנסות באתר מוג'ו:   lion
 פרסים:  הפרס הבינלאומי לשחקן המשנה הטוב ביותר של מכון הסרטים האוסטרלי (דב פאטל)  פרס AACTA לעיצוב תלבושות  פרס AACTA לסינמטוגרפיה  פרס AACTA לבימוי הטוב ביותר  פרס AACTA לפסקול המקורי הטוב ביותר (האושקה)  פרס AACTA לעריכה הטובה ביותר  פרס AACTA לעיצוב ההפקה הטוב ביותר  פרס AACTA לשחקן הטוב ביותר בתפקיד ראשי (סארו: הדרך הביתה)  AACTA Award for Best Adapted Screenplay  הפרס הבינלאומי לשחקנית המשנה של מכון הסרטים האוסטרלי (ניקול קידמן)  AACTA Award for Best Actress in a Supporting Role (ניקול קידמן)  פרס AACTA לסרט הטוב ביותר (אמיל שרמן, איאן קאנינג)  פרס מכון הסרטים האוסטרלי לשחקן הטוב ביותר בתפקיד משנה (דב פאטל)  פרס AACTA לפסקול הטוב ביותר (רוברט מקנזי) 
 דף הסרט ב־IMDb
 
סארו - הדרך הביתה (שם באנגלית: Lion, "אריה") הוא סרט ביוגרפי אוסטרלי משנת 2016, שבוים על ידי גארת' דייוויס. הסרט מבוסס על סיפורו האמיתי של סארו ברירלי על פי ספרו "דרך ארוכה הביתה" (A Long Way Home). בסרט מככבים דב פאטל, סאני פאוור, רוני מארה, דייוויד ונהם וניקול קידמן. הסרט היה מועמד לשישה פרסי אוסקר ביניהם הסרט הטוב ביותר, שחקן משנה, שחקנית משנה, ועבור התסריט הטוב ביותר.
תקציר

סארו ואחיו, גודו, נאלצים לעזור לאמם בפרנסת הבית בכפר קטן בהודו. יום אחד יוצאים השניים ברכבת לעבוד. גודו מבקש מסארו, אחיו הקטן להמתין לו על רציף הרכבת וזה הולך לישון. כשמתעורר סארו, הוא אינו מוצא את אחיו ומתחיל לחפש אותו. הוא נכנס לקרון רכבת, נרדם שוב ומתעורר כשהרכבת בנסיעה. הרכבת מובילה אותו יותר מאלף שש מאות קילומטרים הרחק מהבית לעיר קולקטה שם נאלץ סארו לשרוד במציאות הקשה של הרחובות עד שהוא מוצא את עצמו בבית יתומים. מבית היתומים נלקח סארו לגור עם משפחה אומנת באוסטרליה ושם הוא גדל במשך 25 השנים הבאות ללא ידיעה על מה עלה בגורלם של אמו, אחיו ומשפחתו. לאחר שגדל סארו הוא מתחיל לחפש את הכפר שממנו הוא בא ונעזר בתוכנת גוגל ארת'. לאחר כמה זמן, הזכרונות מציפים אותו והוא סוף סוף מצליח למצוא את הכפר ההודי. לקראת סיומו של הסרט מגיע סארו לכפר ופוגש את אמו שאותה לא ראה במשך 25 שנים. בסצנה האחרונה נראים סארו ברירלי, אמו המאמצת, סו, ואמו הביולוגית חבוקים ונרגשים.
דמויות

סארו ברירלי המבוגר (דב פאטל)
סארו ברירלי הילד (סאני פאוור)
לוסי, חברתו של סארו (רוני מארה)
ג'ון ברירלי, אביו המאמץ של סארו (דייוויד ונהם)
סו ברירלי, אמו המאמצת של סארו (ניקול קידמן)
טקס נבחרי הילדים

| --- | --- |

פסלון הפרס המוענק לזוכים
 תיאור:  פרס למצוינות בטלוויזיה ובמוזיקה בקרב ילדים ובני-נוער
 מדינה:  ישראל ישראל
 הגוף המעניק:  ערוץ הילדים
 תקופת הפרס:  2003–2017 (כ־14 שנים)
סמליל טקס נבחרי הילדים האחרון, שהתקיים ב-2017
טקס נבחרי הילדים היה אירוע המתקיים מדי שנה בערוץ הילדים. באירוע מוכרזת "בחירות הילדים", כמי שבלטו בתחומים שונים במהלך השנה החולפת. חלק מהקטגוריות משתנות מדי שנה.
הענקת הפרס החלה ב-2003, והופסקה בשנת 2017.
טבלת מועמדים וזוכים

בכל פרס רשומים המועמדים לו, כאשר הזוכה נמצא ראשון ובגופן מוגדש:
שיאי זכיות

מקום ראשון: ארתור (סדרת האנימציה) - 2003, 2004, 2005 ,2007, 2008, 2010, 2011
מקום שני: אליאנה תדהר (שחקנית השנה) - 2012, 2013, 2014, 2015, 2016, 2017
מקום שלישי: רוני דלומי (זמרת השנה) - 2010, 2011, 2013, 2014, 2015; זכתה גם ב"שיר השנה" עם "תן" ב-2010
תובל שפיר (שחקן השנה) - 2012, 2013, 2014, 2015, 2016
גאליס (סדרת השנה) - 2012, 2013, 2014, 2015, 2016
מקום רביעי: יון תומרקין (שחקן השנה) - 2008, 2009, 2010, 2011
ביאורים

↑  הקטגוריה בוטלה בשל חשד לזיוף הצבעות
הערות שוליים

↑  המועמדים הסופיים של נבחרי הילדים 2016, באתר ערוץ הילדים
↑  נבחרי הילדים 2016 כבר ממש מעבר לפינה!, באתר ערוץ הילדים
↑  אילנית לוי אלירז שדה ורוסלנה רודינה מגיעים לטקס נוצץ. מצחיק?, באתר מעריב אונליין, 28 בספטמבר 2016
↑  משה אבוטבול, הכל היה סתם? בן אל תבורי מחרים את טקס נבחרי השנה, באתר פרוגי, 25 בספטמבר 2016
↑  משה אבוטבול, "מסכים עם ההחלטה של בן אל": סטטיק מגיב על הזיופים, באתר פרוגי, 30 בספטמבר 2016
↑  המועמדים הסופיים של נבחרי הילדים 2017, באתר ערוץ הילדים
מרים קרולי

מרים קרולי, בעלה אריך ובתם ענת בחיפה, 1957
מרים קרולי (3 במאי 1925 – 17 בפברואר 1994) הייתה מעצבת גרפית, פסלת וציירת. היא עיצבה כרזות, בולים ישראליים רבים, מדליות ומטבעות.
קורות חייה

מרים רחל קלוגר נולדה ללאו אריה קלוגר, מהנדס מטלורגי ואויגניה לבית נויברגר בווינה שבאוסטריה. היא למדה בילדותה ריקוד ורצתה להפוך לרקדנית. עלתה ארצה עם משפחתה לחיפה בשנת 1939. לאחר שסיימה את לימודיה התיכוניים למדה במשך ארבע שנים גרפיקה, רישום ועיצוב בסטודיו של אהרן מייזלמן.
בשנת 1944 נישאה בחיפה לאריק ולטר קרולי, מהנדס במקצועו ולימים בעל בית יציקה.
את הקריירה האמנותית החלה כגרפיקאית. בשנת 1950 נבחר עיצובה לסמל העיר עכו. סמל נמל חיפה (המופיע על בול ישראלי משנת 1969) גם הוא פרי עיצובה. היא עיצבה כ-30 בולים עבור השירות הבולאי, בהם סדרת עליית הנוער, בולי מועדים לשמחה תשט"ז, תשי"ז ותשי"ח, וכן מספר בולים לגאנה ולקפריסין.
כמו כן עיצבה כרזות לימי העצמאות ולתערוכות פרחים וספורט בינלאומיות.
בשנת 1958 עיצבה את "מטבע העשור" בערך נקוב של 5 לירות, המטבע הראשון העשוי כסף שהנפיקה המדינה במלאת עשר שנים לקיומה.
מטבעות נוספים שעיצבה היו מטבע יום העצמאות (מאה שנה להולדת הרצל), תש"ך, 1960, מטבע חנוכה בערך של לירה אחת (פני המטבע, 1960) ומטבע "ויצמן" (פני המטבע) 1963.
קרולי עיצבה גם מדליות, בהן מדליה לכבוד הקמת המרכז הרפואי הדסה (1960), מדליה לציון שיגור הרקטה "שביט 2" (1962), מדליית הצליינים מכסף ומזהב (1964), ומדליות לציון פסטיבל ישראל (1962-1965).
תחומים נוספים בהם עסקה בעיצוב היו חרסינה שימושית עבור חברת "נעמן", אריזות, וכריכות ספרים.
במהלך פעילותה כפסלת ערכה 13 תערוכות יחיד והשתתפה ביותר מ-40 תערוכות קבוצתיות בישראל, בגרמניה, ביפן ובארצות הברית. בשנים 1982–1983 יצרה סדרת כריות עשויות שיש, שעקבות אדם מוטבעים בהן. כריות השיש הוצבו בשנת 1998 בתערוכת "פיסול ישראלי 1948 – 1998: סימני דרך" בגן הפסלים במוזיאון הפתוח בתפן.
בשנת 1965 החלה לעסוק בפיסול. בעבודות הפיסול השתמשה בחומרי גלם מגוונים כגון זכוכית אקרילית, פלדת אל-חלד, שיש ובזלת. ב-1975 הוצב תבליט שלה בתחנת הרכבת חיפה בת גלים. תבליט נוסף נמצא על הקיר החיצוני בממגורות דגון.
בשנת 1980 הוענק על ידי עיריית חיפה לקרולי פרס הרמן שטרוק על פסלה עשוי הברונזה "צדף".
מבחר פרסים בהן זכתה

1965 - פרס בתחרות לעיצוב תבליטי מתכת
בפרס אונסק"ו על עיצוב מטבעות ומדליות.
1980 - פרס שטרוק מטעם עיריית חיפה על פסלה "צדף".
חיים אישיים

קרולי התגוררה בחיפה עד מותה. בשנת 1994, בשל העובדה שבעלה סבל ממחלה סופנית, התאבדו בני הזוג בביתם בבליעת כדורי שינה. בני הזוג היו חברים בעמותת ליל"ך. הם הותירו אחריהם בת ובן משותפים. נקברו בבית העלמין שדה יהושע בחיפה .
תערוכות יחיד בישראל ובשאר העולם

1975 – גלריה גולדמן, חיפה, פיסול יציקות אל-חלד
1979 – גלריה נתן מיד, סן פרנסיסקו קליפורניה, פיסול ברונזה
1979 – גלריה קוטוריה, סטמפורד קונטיקט, פיסול ברונזה
1981 – גלריה מבט, תל אביב, פיסול ותחריטים
1983 – גלריה מבט, תל אביב, גרפיקה ופיסול
1986 – גלריה גולדמן, חיפה
1991 – המוזיאון הפתוח תפן
1992 – אומנות 92 23, בזל שווייצריה
1992 - גלריה גולדמן, חיפה
1994 – גלריה מני M, נווה צדק.
סמל העיר עכו
בול מסדרת "מועדים לשמחה", תשט"ז
בול מסדרת "עליית הנוער", 1955
בול מסדרת "ספינות עתיקות", 1958
כרזת העשור למדינת ישראל, ה'תשי"ח-1958
תבליט בטון בחזית החיצונית של מבנה המוזיאון בממגורות דגון, חיפה
"אבני גבול", טיילת פסלים בגבול גרמניה-צרפת, 1990
הערות שוליים

↑  אריאלה ראובני, פרסים לאמני חיפה, דבר, 4 בנובמבר 1980
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ICIA: 277314  NLI: 987007517010305171  LCCN: no2019037154  VIAF: 308267953   WorldCat (עם VIAF): 308267953
הרתעת מצביעים

מצביעים בקלפי בארצות הברית, 1945
הרתעת מצביעים (נקראת גם דיכוי בוחרים) היא דרך פעולה המיועדת להשפיע על תוצאת בחירות באמצעות מניעת ההשתתפות של קבוצות באוכלוסייה בהצבעה.
הרתעת מצביעים שונה מתעמולת בחירות, שבאמצעותה מנסים לשכנע את הבוחרים לשנות את דפוסי ההצבעה שלהם. הרתעת מצביעים היא פעולת דיכוי של המצביעים, מתוך כוונה לצמצם את מספר הבוחרים שעשויים להצביע בעד מועמד או מפלגה מסוימת.
קיימות דרכים רבות להרתיע מצביעים, החל משינוי חוקי ההצבעה, באופן המקשה על ההצבעה, ועד לאיומים ואלימות כלפי בוחרים. הרתעת מצביעים מצליחה כאשר מספר משמעותי של בוחרים נמנעים מלהצביע בגלל פחד או ניכור. בשנת 2013 פסק בית המשפט העליון של ארצות הברית בפסק הדין שאלבי נ' הולדר כי חוקי ההצבעה הביאו להרתעת מצביעים ולאפליה.
מקרים בולטים של טענות להרתעת מצביעים > אוסטרליה

באוסטרליה קיימת חובת הצבעה, אך יש להירשם במשרד הפנים כדי להצביע.
עד שנת 2006 היה פרק הזמן שנדרש להירשם תוך שבוע מההכרזה על מועד הבחירות. בשנה זו החליטה ממשלת אוסטרליה, בראשותו של ג'ון הווארד, לצמצם את פרק הזמן ליום אחד בלבד מההכרזה על מועד הבחירות. חוק חדש זה הרתיע בוחרים צעירים רבים, שנטו להצביע למפלגות האופוזיציה.
בשנת 2010 עתרה מפלגת הלייבור האוסטרלית יחד עם ארגוני זכויות אדם כנגד התיקון לחוק, ובית המשפט הגבוה של אוסטרליה קבע כי התיקון אכן מרתיע בוחרים, ויש להחזיר את המצב לקדמותו. לקראת הבחירות שנערכו ב-2010 פרק הזמן לרישום הוחזר לקדמותו, והיה שבוע. יתרה מזו, נעשה תיקון נוסף לחוק המאפשר לאזרחי אוסטרליה בני 16 ומעלה להירשם בפנקס הבוחרים, וכך מיד לקבל זכות בחירה ביום בו הם מגיעים לגיל 18.
מקרים בולטים של טענות להרתעת מצביעים > קנדה

זמן קצר לפני הבחירות הכלליות בקנדה לשנת 2011, עשרות אלפי מצביעים קיבלו שיחת טלפון ובה הודעה מוקלטת המודיעה להם כי מיקום הקלפי שלהם השתנה. המיקום החדש שצוין בהודעה היה שקרי בכוונה, ולרוב אילץ את הבוחרים לנסוע מספר שעות רק כדי לגלות שזו הייתה טעות. רוב המצביעים היו מזוהים עם המפלגה הליברלית של קנדה.
ועדת חקירה מצאה כי השיחות נעשו ככל הנראה על ידי המפלגה השמרנית של קנדה, ואחד מפעיליה הורשע.
מקרים בולטים של טענות להרתעת מצביעים > הממלכה המאוחדת

לוטפור רחמן נבחר לתפקיד ראש הרובע טאוור האמלטס בלונדון, עד שהודח מהתפקיד בגלל הפרת חוקי ההצבעה, לאחר שנחשף כי תומכיו איימו על הבוחרים של יריביו בקלפי.
בשנת 2018 המפלגה השמרנית הציעה אמצעי זיהוי חדשים למצביעים, שעלותם גבוהה במיוחד. על פי ההערכות, אם יתקבלו אמצעים אלה הם יקשו בעיקר על בוחרים צעירים או חסרי אמצעים, המזוהים עם מפלגת הלייבור.
מקרים בולטים של טענות להרתעת מצביעים > ארצות הברית > חוקי ג'ים קרואו

בארצות הברית, חוקי הבחירות שונים ממדינה למדינה, ובהתאם לכך התפתחו צורות שונות של הרתעת מצביעים. עם היווסדה של המדינה, הזכות להצביע ברוב המדינות הוקנתה רק לגברים לבנים בעלי רכוש בני 21 ומעלה. עם הזמן הוענקה זכות הצבעה גם למיעוטים גזעיים ולנשים, וגם גיל ההצבעה ירד. אך במהלך המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20 מדינות דרום ארצות הברית חוקקו סדרת חוקים המכונה "חוקי ג'ים קרואו" שהרתיעו מצביעים שחורים או עניים. חוקים אלו כללו הטלת דרישה להוכחת תשלום כל המיסים כתנאי להצבעה; קביעת מבחני קרוא וכתוב ומבחני אופי כתנאי להצבעה; מניעת האפשרות להצבעה לפני יום הבחירות ("הצבעה מוקדמת"); קביעת שעות ההצבעה באופן שהקשה על שחורים עובדים להגיע לקלפיות; התניית זכות ההצבעה בהצגת תעודות זהות מסוג שלא היה ברשותם של שחורים; שלילת זכות הבחירה ממורשעים באופן שפגע בעיקר בשחורים, וסימון גבולות מחוזות ההצבעה באופן שהקנה יתרון למועמדים רפובליקאים.
שיטות נוספות רבות ומגוונות ננקטו להרתעת מצביעים: הפעלת אלימות כלפי שחורים כדי להרתיעם מלהשתתף בבחירות; פיזור כרוזים בחתימת הקו קלוקס קלאן בשכונות של שחורים, ובהם אזהרה מפני השתתפותם בבחירות; הצבת משמרות של אנשי הקו קלוקס קלאן בדרכים המובילות לקלפיות; הצבת מחסומי משטרה בדרכים המובילות לקלפיות בשכונות של שחורים. כמו כן בוצעו תרמיות בנקודות ההצבעה: איוש חלקי של ועדות הקלפי; השמדת פתקי הצבעה; תרמית בספירה; התערבות בפעולת מכונות ההצבעה; הצבעה בשם אנשים שמתו ("הצבעת רוחות"); אי-פתיחת קלפיות.
צעדים אחרים שנויים במחלוקת כללו סגירת סניפים של משרד התחבורה בשכונות המיעוטים, דבר המקשה על הנפקת תעודה מזהה; סגירת קלפיות בשכונות מיעוטים; חסימה מכוונת של דרכי התנועה לשכונות מיעוטים ביום הבחירות; ומחיקה שרירותית של מצביעים מרשימות הבוחרים זמן קצר לפני הבחירות.
רוב השיטות לדיכוי הבוחרים הפכו לבלתי-חוקיות לאחר חקיקת חוק זכויות ההצבעה (1965), שהיה ציון דרך חשוב בחקיקה האמריקנית כנגד הפרדה גזעית ברחבי ארצות הברית. על פי החוק, מדינות המבקשות לערוך שינויים בחוקי ההצבעה חייבות לקבל אישור מפורש לכך ממחלקה ייעודית לזכויות אזרח במחלקת המשפטים של ארצות הברית.
מקרים בולטים של טענות להרתעת מצביעים > ארצות הברית > טענות להרתעת מצביעים במאה ה-21

בשנים האחרונות התגלו מקרים רבים של הרתעת מצביעים, שכוונו לרוב לאוכלוסיית השחורים בארצות הברית.
בשנת 2013 פסק בית המשפט העליון של ארצות הברית בפסק הדין שאלבי נ' הולדר (אנ') כי חוקי ההצבעה הביאו להרתעת מצביעים ולאפליה. עם זאת, פסק הדין התיר למדינות לחוקק חוקים לזיהוי הבוחרים גם אם הם עלולים להרתיע מצביעים, כל עוד לא קיימת אפליה מוכחת בחוקים אלו. בעקבות פסק הדין חוקקו בטקסס, מיסיסיפי ואלבמה חוקים מחמירים לזיהוי הבוחרים. בקרוליינה הצפונית נחקק חוק זיהוי בוחרים שמקשה במיוחד על בוחרים שחורים, אך עתירה נגדו נדחתה.
חוק נוסף בקרוליינה הצפונית אוסר הצבעה מוקדמת, ומקומות עבודה רבים המעסיקים שחורים אינם מאפשרים להם לקבל חופש ביום הבחירות, וכך נמנעת מהם זכות הבחירה.
בדקוטה הצפונית מתגוררים אמריקאים ילידים רבים שאינם בעלי כתובת קבועה אלא תא דואר בלבד, אך בית המחוקקים קבע שרק תושבים בעלי כתובת קבועה רשאים להשתתף בבחירות.
ארצות הברית היא אחת המדינות היחידות שבהן אסירים לא זכאים להצביע, וברוב המדינות של ארצות הברית גם אסירים משוחררים אינם רשאים להשתתף בבחירות. מגבלה זו מונעת את זכות הבחירה מ-6 מיליון מצביעים.
במדינת ג'ורג'יה אירעו מספר מקרים של הרתעת בוחרים. בשנת 2012 התגלה שתושבים רבים ממוצא אסייתי נרשמו לבחירות אולם שמותיהם לא הופיעו בספר הבוחרים, ולמעשה נמנעה מהם זכות ההצבעה. בשנת 2014 עצרו כוחות משטרה אוטובוס שהסיע בוחרים שחורים לקלפי ומנע מהם להגיע לנקודת ההצבעה. בבחירות במדינה בשנת 2015 ביטל מזכיר המדינה, בריאן קמפ, את רישומם של 53,000 בוחרים בגלל תקלות טכניות. בדיקה גילתה שרוב הרישומים שנפסלו הם של שחורים. קמפ הואשם באופן נרחב בדיכוי בוחרים.
ערוץ 4 הבריטי השיג מסמכים שמלמדים על כך שבבחירות 2016, מטה טראמפ סיווג כ־200 מיליון אמריקאים על פי קריטריונים שונים וחילק אותם ל־8 קטגוריות שונות. מיעוטים - שחורים, היספנים, אסיאתים ואחרים - היוו 54% מקטגוריית ה"הרתעה".
מקרים בולטים של טענות להרתעת מצביעים > ישראל

ביום הבחירות לכנסת העשרים ואחת הציבו חברי ועדת הקלפי מטעם הליכוד 1,200 מצלמות ומכשירי הקלטה בקלפיות ביישובים ערביים. משקיפים של הליכוד בקלפיות תועדו כשהם נושאים מצלמות נסתרות.. המבצע נערך בידי חברת אסטרטגיה לאחר פנייה מראש הממשלה ומנהל קמפיין הליכוד בנימין נתניהו, בעלות של כמיליון וחצי שקלים.
המבצע כונה "טוהר הבחירות" ומטרתו המוצהרת הייתה מניעת זיופים כגון התחזות למצביעים אחרים, במקומות בהם שיעורי ההצבעה לא הגיוניים ואין אכיפה. בחברת האסטרטגיה, קייזלר ענבר, התגאו ברשומת פייסבוק שמנעו אלפי זיופים וששיעור ההצבעה במגזר הערבי ירד מתחת ל-50%, הנמוך ביותר שנראה בשנים האחרונות.
יושב ראש ועדת הבחירות המרכזית לכנסת, השופט חנן מלצר, קבע לאחר שהוגשו תלונות בעניין, כי ניתן להשתמש במצלמות רק במקרים של "חשש לפגיעה מהותית בטוהר הבחירות או בסדרן התקין". מלצר ביקש מהמשטרה להחזיר אותן לפעילים, ואפשר להם להשתמש בהן להקלטת שמע. הוא ציין כי חברי ועדת הקלפי יוכלו מאוחר יותר לתעד את ספירת הקולות באמצעות המצלמות, אך יהיה עליהם להודיע על כך לכל המשתתפים בספירה.
סמוך לבחירות לכנסת ה-22 החליט מלצר שהשימוש במצלמות ללא היתר מיוחד מוועדת הבחירות המרכזית מחייב הסמכה מפורשת בחקיקה ראשית, ובעקבות כך היה ניסיון לחקיקת הצעת חוק המצלמות בקלפיות.
ראו גם

הונאת בחירות
הטיה בקביעת מחוזות בחירה
הערות שוליים

↑   מני מאוטנר, התפתחות מבהילה ביום הבחירות, באתר הארץ, 14 באפריל 2019.
↑  Voter-Suppression Tactics in the Age of Trump, באתר הניו יורקר, ‏21 באוקטובר 2018 (באנגלית).
↑  רועי ברק, ‏תחקיר: כך מטה טראמפ הוציא את הרוח מהמפרשים של הבוחר השחור, באתר גלובס, 29 בספטמבר 2020
↑   משקיפים של הליכוד עם מצלמות נסתרות על מצביעים בקלפיות, סרטון  באתר יוטיוב
↑  עקיבא נוביק, יוזם המצלמות בקלפיות - נתניהו; העלות - מיליון שקלים וחצי, באתר החדשות 13, ‏23 באפריל 2019.
↑  טל שניידר, ‏גנץ לא שפוי? מצלמות בקלפיות? "קודם מנצחים, אחר-כך עושים בקרת נזקים", באתר גלובס, 10 במאי 2019
↑  רשומת הפייסבוק
יח"צנים אחראים למצלמות הנסתרות בקלפיות: "בליווי צמוד של נתניהו", באתר ynet, 10 באפריל 2019
↑  חיים לוינסון, בחירות 2019: הליכוד הציב 1,200 מצלמות בקלפיות ביישובים ערביים "כדי למנוע זיופים", באתר הארץ, 9 באפריל 2019.
↑  אמיר אלון ומורן אזולאי, נאסר לצלם בקלפיות - והליכוד בוחן אפשרות לחוק חדש, באתר ynet, 26 באוגוסט 2019
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: sh2020006581
מועצה אזורית נוף הגליל

מועצה אזורית נוף הגליל הייתה מועצה אזורית באזור הגליל התחתון ועמק יזרעאל.
היסטוריה

המועצה הוקמה בשנת 1993 כמועצה אזורית ליישובים ערבים ובדואים, בעקבות החלטת ממשלת רבין השנייה על פיתוח המגזר הערבי בישראל. המועצה כללה את היישובים: ואדי אל-חמאם, עוזייר, רומאנה, רומת אל-הייב, סולם, כפר מצר, נין, דחי ואום אל-גנם. בין יישוביה לא היה רצף טריטוריאלי, והשטח בין היישובים היה משויך לעיריית עפולה, למועצה האזורית עמק יזרעאל, ולמועצה האזורית גלבוע.
בשנת 1999 מינה שר הפנים, נתן שרנסקי, ועדת גבולות, בראשות הגאוגרף יוסי בן-ארצי מאוניברסיטת חיפה, לבדיקת תחומי השיפוט של המועצה, עקב רצונם של היישובים הבדואים לקבוע מחדש את גבולות המועצה. הצורך בהקמת ועדת הגבולות התעורר לפני הבחירות המוניציפליות למועצות האזוריות במאי 1999, כאשר שלושה מהיישובים בדוויים: רומנה, עוזייר רומת אל-הייב, ביקשו שלא להיכלל בתחום המועצה האזורית נוף הגליל, ולהקים לעצמם מועצה עצמאית משלהם. היישובים פנו לבג"ץ, וביקשו ממנו שלא להשתתף בבחירות ולהקים מועצה נפרדת. בג"ץ המליץ על הקמת ועדה שתחליט לאן ישתייכו היישובים מבחינה מוניציפלית.
ב-1 בפברואר 2001, אימץ שר הפנים חיים רמון, את המלצת ועדת בן-ארצי לפצל את המועצה. המועצה פורקה ויישוביה התפצלו לשתי מועצות אזוריות מועצה אזורית בוסתאן אל-מרג' ולמועצה אזורית אל-בטוף. הכפר אום אל-גנם צורף במרץ 2000 למועצה המקומית שיבלי, ליצירת המועצה המקומית שבלי - אום אל-גנם.
ראשי המועצה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
הערות שוליים

↑  ראסם חמאיסי, "הרשויות המקומיות הערביות: בין מאפיינים ייחודיים למאפיינים אוניברסליים", בתוך: השלטון המקומי - בין המדינה, הקהילה וכלכלת השוק, כרך א, האוניברסיטה הפתוחה, רעננה, 2014
↑  דליה טל, ‏מונתה ועדת גבולות שיפוט לישובים הבדוויים, באתר גלובס, 30 באוגוסט 1999
↑  ועדת חקירה לגבולות: מועצה אזורית נוף הגליל תפוצל לשתי מועצות אזוריות, באתר גלובס, 1 בפברואר 2001
↑  ילקוט התקנות 6034, ט' באייר התש"ס, 14 במאי 2000, עמ' 576–578
איילת גלבוע

| --- | --- |

 לידה:  1958 (בת 67 בערך) 
 ענף מדעי:  ארכאולוגיה
 מקום מגורים:  ישראל
 מקום לימודים:  אוניברסיטה העברית
 מוסדות:  אוניברסיטת חיפה (1 באפריל 2003) 
 תרומות עיקריות
 תל דור
 
איילת גלבוע (נולדה בחיפה ב-1958) היא פרופסור בחוג לארכאולוגיה באוניברסיטת חיפה.
את תאריה (ראשון, שני ודוקטורט) בארכאולוגיה עשתה באוניברסיטה העברית בירושלים. נושא הדוקטורט היה "החוף הפיניקי הדרומי בתקופת הברזל I-IIA". היא לימדה באוניברסיטה העברית וכיום מלמדת באוניברסיטת חיפה. במשך שנים רבות ערכה את עתיקות ואת פרסומי רשות העתיקות, וכן הייתה עורכת משנה של האנציקלופדיה החדשה לחפירות ארכאולוגיות בארץ ישראל. כיום היא מנהלת את חפירות תל דור יחד עם פרופ' אילן שרון מן האוניברסיטה העברית
נושאי המחקר הראשיים

ישראל ומזרח הים התיכון מתקופת הברונזה המאוחרת ועד לתקופה הפרסית
קשרים בין תרבויות הים התיכון בתקופת הברזל
שימושים באנליזת סגנון (style analysis) בארכאולוגיה
מתודולוגיה של דוח"ות אתרים ארכאולוגיים
כרונולוגיה של תקופת הברזל
תל דור
חפירות

תל דור
מבחר מפרסומיה

גלבוע פרסמה עשרות מאמרים בכתבי עת מקצועיים. המאמרים עוסקים בנושאי מחקרה. על כתבי העת נמנים: "ארץ ישראל", ‏ "BASOR - Bulletin of the American Schools of Oriental Research" ‏, "Journal of Archaeological Science",‏ "Radiocarbon ‏ "Israel Exploration Journal" ועוד. בנוסף פרסמה מאמרים בפרסומי כנסים, ומאמרים בספרים. וכן הייתה שותפה לכתיבת 11 דוחות חפירה על תל דור.
דור בתקופת הברזל I - נמל ועיר מסחר תחת תמורות תרבותיות וכלכליות, חידושים בחקר מישור החוף (תשנז) 12-33 1997
קיראמיקה אשורית בדור והערות למעמדה של העיר בתקופת הכיבוש האשורי, ארץ-ישראל כה (תשנו) 122-135 1996
שכבה VI במגידו ותופעת "גויי-הים הצפוניים". ארץ-ישראל כט (תשסט) 82-91, 2009
Southern Phoenicia in Iron Age I–IIa in the Light of the Tel Dor Excavations: The Evidence of Pottery (English with Hebrew Summary). Hebrew University; instructor: Prof. Ephraim Stern; 526 pp. (excluding bibliography and illustrations). 24 באפריל 2002.
New Finds at Tel Dor and the Beginning of Cypro-Geometric Pottery Import to Palestine. Israel Exploration Journal 39: 204–218, 1989
Assyrian-type Pottery at Dor and the Status of the Town During the Assyrian Occupation Period. Eretz-Israel 25: 122–135. (Hebrew with English summary p. 92.), 1996
The Dynamics of Phoenician Bichrome Pottery: A View from Tel Dor. Bulletin of the American Schools of Oriental Research 316: 1–22. 1999
Early Iron Age Radiometric Dates from Tel Dor: Preliminary Implications for Phoenicia, and Beyond. Radiocarbon 43/3: 1343–1351. (Equal contributions.), 2001
An Archaeological Contribution to the Early Iron Age Chronological Debate: Alternative Chronologies for Phoenicia and their Effects on the Levant, Cyprus and Greece. Bulletin of the American Schools of Oriental Research 332: 7 – 80. (Equal contributions.), 2003
Sea Peoples and Phoenicians along the Southern Phoenician Coast – A Reconciliation: An Interpretation of Šikila (SKL) Material Culture. Bulletin of the American Schools of Oriental Research 337: 47 – 78, 2005
Fragmenting the Sea People, With an Emphasis on Cyprus, Syria and Egypt: A Tel Dor Perspective. Scripta Mediterranea. Scripta Mediterranea XXVII – XXVIII: 209 – 244, 2008