stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הקיץ האחרון

| --- | --- |

 סינגל בביצוע שפיות זמנית
 מתוך האלבום הקיץ האחרון
 יצא לאור:  אוקטובר 1990
 פורמט:  תקליט שדרים
 תאריך הקלטה:  1990
 סוגה:  רוק
 שפה:  עברית 
 אורך:  4:56
 חברת תקליטים:  פונוקול
 כתיבה:  מקס גת-מור
 לחן:  מקס גת מור
 הפקה:  מקס גת מור
 
"הקיץ האחרון" הוא שיר שבוצע על ידי להקת "שפיות זמנית" והושמע לראשונה ברדיו בשנת 1990. השיר נכתב על ידי בסיסט הלהקה מקס גת-מור. השיר זכה להצלחה רבה, צעד 52 שבועות במצעד הפזמונים של רשת ג' ואף זכה בתואר "שיר השנה" של הרשת במצעד הפזמונים העברי השנתי בשנת 1991.
היסטוריה

בשנת כתיבת השיר, הוזמנה "שפיות זמנית" להשתתף בתחרות "רוק ירוק" שנערכה ברעננה. הלהקה הופיעה שם עם השיר "הקיץ האחרון", שכתב גת מור. גת מור כתב את השיר בהיותו בן 15 בלבד, לדבריו בתוך 15 דקות בלבד (יש שפירשו את מסר השיר כדיכאוני ואובדני, אך גת מור התייחס לפירוש זה ואמר שלא כך הדבר). הלהקה, שבפועל הוקמה רשמית לקראת התחרות, זכתה במקום הראשון, מה שזיכה אותה בהקלטת סינגל. הסינגל פורסם שלושה חודשים לפני מלחמת המפרץ, והיה כבר בתהליך ירידה במצעד העברי ברשת ג' יום לפני שפרצה המלחמה, אך במהלכה הושמע רבות בתחנות הרדיו.
השיר שהה במצעד הפזמונים של רשת ג' במשך 52 שבועות, מתוכם שבועיים במקום הראשון, הישג שאף שיר אחר במצעד לא הגיע אליו (הכי קרוב היה השיר "אהבה קצרה" של מאיר בנאי, שצעד 43 שבועות). לאחר מכן, זכה השיר בתואר "שיר השנה" במצעד הפזמונים העברי השנתי ל-1991 של התחנה, בהצלחה שנחשבת נדירה לשיר בכורה של להקה.
השיר היה שיר הנושא של אלבומה הראשון של הלהקה, שיצא בשנת 1991 בחברת "פונוקול" על גבי תקליט, דיסק וקלטת אודיו.
הצלחת השיר, ביחס לשיריה האחרים של הלהקה, יצרה לה בטעות תדמית ציבורית של להקה של להיט אחד, על אף שהיו לה להיטים נוספים שהצליחו אך נשכחו.
במאי 2019, להקת "ההרצלים" ביצעה גרסה מיוחדת לשיר בתוכניתו של יואב גינאי "מה יהיה" בגלי צה"ל לרגל יום השואה. באופן זה, השיר נשא עמו אז משמעות נוספת.
באוקטובר 2023 בזמן מלחמת חרבות ברזל חידש היוטיובר דילן דרור את השיר שנקרא "תזכרו שהבטחתם" עם בתים ששינו לראפ והפזמון נשראר איך שהוא היה במקור.
יוצרי הפזמון ומבצעיו

מילים, לחן, גיטרה בס, עיבוד והפקה מוזיקלית: מקס גת-מור
סולנית: מירית ליבה
תופים: יהושע לימוני וירמי כדורי
סקסופון: שי מאירי
קלידים: שי ברוש
גיטרות: אלון מן
תוכן השיר

השיר בולט במילותיו הקשות, ומדבר על פרידה כואבת, מוות, ואבל עתידי. הבית הראשון נפתח במילים: "זה הקיץ האחרון שלי אתכם, עם הגשם הראשון אני אעלם". הבית השני נפתח במילים: "אני איש של חורף בין אלפי אנשי ים, אך בחורף הזה כבר לא אהיה קיים...". הבית הרביעי פותח במילים "אני רוצה לטפס על ההרים כי הם שם", משפט שנלקח מדבריו של מטפס ההרים ג'ורג' מאלורי, בתגובה לשאלה מדוע הוא כה להוט לטפס על ההרים, השיב "רק כי הם שם". תשובה זו מצאה חן בעיני כותב השיר מקס גת-מור שהתרגש מהרצון "לכבוש את ההר", והיא מצאה את מקומה בין מלות השיר. השיר מסתיים במסר למתאבלים בעתיד: "תעצמו את העיניים כל גשם ראשון ותחשבו עלי".
התרבות האחמרית

חודים מסותתים מצור מטיפוס "אל-ואד", אופייניים לתרבות האחמרית.
מערת מנות בגליל המערבי, אחד האתרים של התרבות האחמרית.
התרבות האחמרית היא תרבות פרהיסטורית של ציידים-לקטים, שהתקיימה בתקופה הפלאוליתית העליונה, מ-45,000 שנים לפני זמננו לערך, ועד לכ-25,000 שנים לפני זמננו. אתרי התרבות נפוצים בדרום הלבנט – ישראל, ירדן וסוריה, והיא מתאפיינת בחודי אל-וואד, בלהבים ובלהבונים משובררים ומחודדים וכן במגרדים ובנקרים. ההומינידים המשויכים לתרבות זו הם האדם המודרני (הומו ספיינס). התרבות הוגדרה לראשונה בעקבות החפירות באתר ערק אל-אחמר שבצפון מדבר יהודה, ומכאן שמה.
שתי התרבויות המשפיעות במזרח התיכון בתקופה הפלאוליתית העליונה היו "התרבות האוריניאקית הלבנטינית" לאורך חופי הצד המזרחי של הים התיכון ו"התרבות האחמרית הקדומה" שהייתה הנפוצה ברחבי הלבנט. בין שתי התרבויות אובחנה שונות מהותית – הראשונה מזוהה עם חדירה של מסורות ומנהגים מאירופה והאחרונה מזוהה כהתפתחות מקומית. הבדלים משמעותיים קיימים גם בתרבות החומרית, ובעיקר בין התעשיות הליתיות יחד עם זאת שתי התרבויות מכילות תעשיות עצם וחרוזי צדפים, אם כי התעשייה האוריניאקית נחשבת למפותחת ומורכבת מבין השתיים.
הערות שוליים

↑  תעשיות ליתיות (ביוונית: "ליתוס" = אבן) הן תעשיות בהן בוצע שימוש נרחב באבנים למטרות ציד, עיבוד עורות, יצירת כלי נשק והבערת אש.
↑  מעין שמר, התקופה הפליאוליתית העליונה במחסה הסלע נחל רחף שבמדבר יהודה: עדות להשפעות בין תרבותיות או להתפתחות מקומית?, באתר אוניברסיטת בן-גוריון ורשות העתיקות, ‏12 באפריל 2022
↑  התקופות הארכיאולוגיות של ארץ ישראל, באתר רשות העתיקות
| תרבויות פלאוליתיות ואפיפלאוליתיות בארץ ישראל |
| --- | --- | --- |
| תרבויות התקופה הפלאוליתית התחתונה | התרבות האולדובאית (2,600,000–1,000,000) • התרבות האשלית (1,750,000–400,000) • התרבות האשלו־יברודית (400,000–220,000) |  |
| תרבויות התקופה הפלאוליתית התיכונה | התרבות המוסטרית (250,000–49,000) |  |
| תרבויות התקופה הפלאוליתית העליונה | התרבות האחמרית (45,000–25,000) • התרבות האוריניאקית (37,000–33,000) • התרבות העתליתית (35,000–33,000) • התרבות המשראקית (23,500–19,000) |  |
| תרבויות התקופה האפיפלאוליתית | התרבות הכבארית (24,000–18,000) • התרבות הכבארית הגאומטרית (18,000–15,000) • התרבות הנאטופית (15,000–11,700) • התרבות המושאבית (17,500–15,000) • התרבות הרמונית (17,500–11,700)  • התרבות החריפאית (12,800–11,700) |  |
ערך זה הוא קצרמרבנושא ארכאולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
הקטור הודלר

| --- | --- |

 לידה:  1 באוקטובר 1887 ז'נבה, שווייץ 
 פטירה:  31 במרץ 1920 (בגיל 32) לזאן, שווייץ 
 מדינה:  שווייץ 
 מקום קבורה:  Cemetery of Saint George 
 תפקיד:  מנהיג (1919–1920) 
 בן או בת זוג:  Emilie Hodler-Ruch (1918–31 במרץ 1920) 
 מספר צאצאים:  0 
 פרסים והוקרה:  חבר כבוד של איגוד האספרנטו העולמי 
 חתימה:   
 
הקטור הודלר (Hector Hodler; ‏1 באוקטובר 1887, ז'נבה – 31 במרץ 1920, לזאן, שווייץ) היה אספרנטיסט בעל השפעה מרכזית על תנועת האספרנטו העולמית, ויוזם הקמת אגודת האספרנטו העולמית.
מפגש אגודת האספרנטו השווייצרית ב-1909. הודלר מקדימה באמצע, שישי מימין.
לקריאה נוספת

Ulrich Lins, La Klarvido de Hector Hodler, Esperanto Revuo 1345(4) april 2020 (באספרנטו)
קריקטורה של הודלר מ-1912
הרולד מארי

| --- | --- |

 לידה:  24 ביוני 1868 לונדון, הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 פטירה:  16 במאי 1955 (בגיל 86) לונדון, הממלכה המאוחדת 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 השכלה:  בייליול קולג' 
 
הרולד מארי (באנגלית: Harold James Ruthven Murray;‏ 24 ביוני 1868, לונדון – 16 במאי 1955) היה היסטוריון שחמט ידוע והראשון שפרסם את התאוריה שמקור השחמט מהודו.
ביוגרפיה

מארי היה הבכור לאחד עשר ילדים במשפחתו. אביו ג'יימס מארי היה העורך הראשון של המילון האנגלי של אוקספורד. מארי למד בבית ספר ובזמנו הפנוי עזר לאביו בעריכת המהדורה הראשונה של המילון OED. עד סיום לימודיו היה מארי אחראי ל-27,000 ציטוטים שהופיעו במילון.
מארי החל ללמוד בקולג' בליול באוקספורד, ואת לימודיו במתמטיקה סיים בשנת 1890. הוא התקבל לעבודה בקולג' המלכה בטאונטון שם גם למד לשחק שחמט. לאחר מכן מונה למנהל בית ספר בלנקשייר. בשנת 1897 נישא, בשנת 1901 התמנה למשרת מפקח ובשנת 1928 התמנה כחבר במנהלת החינוך.
בשנת 1897 עודד אותו הברון טאסילו פון דר לאסה (שהשלים בשנה זו את סיפרו על ההיסטוריה של השחמט באירופה) לחקור את העבר הרחוק של השחמט. מארי השיג גישה לספריה העשירה ביותר בנושא השחמט, ספריתו של ג.ג. וויט מאוהיו וכמו כן השתמש באוסף של רימינגטון וילסון מאנגליה. אוסף וויט כלל כתבי יד בערבית, ולצורך קריאתם למד מארי ערבית וכך בחן מסמכי שחמט היסטוריים רבים. המחקר נמשך 13 שנים ומארי כתב מאמרים בנושאי ההיסטוריה של השחמט שפורסמו בעיתון הבריטי British Chess Magazine ובעיתון הגרמני Deutsches Wochenschach. בשנת 1913 מארי פרסם את עבודתו המשמעותית ביותר, ההיסטוריה של השחמט, והציע את התאוריה שהשחמט נוצר בהודו. עד היום זו התאוריה המקובלת ביותר.
בשנת 1952 פרסם מארי את ספרו "A History of Board Games other than Chess". הגם שההיסטוריה של השחמט נחשב לספר התקני בתחום, הגישה המדעית ואורכו הגדול (900 עמודים) הפכו אותו ללא נגיש למרבית השחמטאים. מארי החל לכתוב גרסה קצרה יותר של עבודתו בנושא ההיסטוריה של השחמט בסגנון פופולרי יותר. הגם שהחל את עבודתו שנים רבות קודם לכן העבודה לא הושלמה עד מותו, אלא בראון והארי גולומבק השלימו את העבודה ופרסמו אותה בשנת 1963 כ-A Short History of Chess.
ספריו

Murray, H. J. R. A History of Chess (London: Oxford University Press, 1913)
Murray, H. J. R. A History of Chess (Northampton, MA: Benjamin Press, 1985) ISBN 0-936317-01-9
חיבורים נוספים:
History of Board Games other than Chess. (1952)
A Short History of Chess (1963, published after his death).
The Dilaram Arrangement (unpublished)
The Dilaram position in European Chess (unpublished)
A History of Draughts (unpublished)
A History of Heyshott (unpublished)
The Early History of the Knight's Tour (unpublished)
The Knight's Problem (unpublished)
The Classification of Knight's Tours. (unpublished)
הקורפוס הראשון (ורמאכט)

| --- | --- |

סמל הקורפוס ה-1
 פרטים
 מדינה:  גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית
 שיוך:  ורמאכט ורמאכט
 סוג:  קורפוס
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  1 באוקטובר 1934 – 8 במאי 1945 (10 שנים)
 מלחמות:  מלחמת העולם השנייה המערכה בפולין  המערכה על צרפת ועל ארצות השפלה  מבצע ברברוסה
 פיקוד
 מפקדים
הקורפוס הראשון (בגרמנית: I. Armeekorps) היה קורפוס של הוורמאכט שלחם במלחמת העולם השנייה.
היסטוריה > החזית המערבית

הקורפוס הוקם בקניגסברג ב-1 באוקטובר 1934, וכמפקדו הראשון מונה ולטר פון בראוכיטש. הקורפוס לחם במסגרת המערכה בפולין כחלק מהארמייה השלישית של קבוצת ארמיות צפון. לאחר הפלישה הועבר על הריין התחתון. במהלך המערכה על צרפת לחם הקורפוס כחלק מהארמייה הרביעית, ולאחר מכן כחלק מהארמייה ה-18 במסגרת קבוצת ארמיות B. הקורפוס השתתף בקרב על הולנד ונע אל צפון צרפת. לאחר מכן הועבר אל הארמייה הרביעית שהייתה חלק מקבוצת ארמיות A. הקורפוס השתתף בפריצת הדרך בסום, וברדיפת הכוחות של צבא צרפת אל הסן והלואר. בספטמבר 1940 כבר הוחזר חזרה לפרוסיה המזרחית.
היסטוריה > החזית המזרחית

במהלך מבצע ברברוסה לחם הקורפוס כחלק מהארמייה ה-18, ולמשך זמן קצר כחלק מארמיית הפאנצר הרביעית ומהארמייה ה-16 במסגרת קבוצת ארמיות צפון. הקורפוס חצה את הממל דרך טילזיט, וכבש את טאורגה, קלם ושאולאי. לאחר מכן חדר אל לטביה כבש את באוסקה והגיע עד הדווינה. באוגוסט 1943 לחם הקורפוס בהצטיינות בקרב לדוגה השלישי. באוקטובר של אותה שנה הוא הועבר לכוחות העתודה. בפברואר 1944 הוחזר לשירות פעיל, וניצל אך בקושי מכיתור באזור פולוטסק. הקורפוס נותר חלק מהארמייה ה-18 עד סוף המלחמה. באוגוסט הקורפוס נסוג יחד עם כל קבוצת ארמיות צפון לקורלנד שבלטביה, ועד מהרה שונה שמה של קבוצת הארמיות לקבוצת ארמיות קורלנד. הקורפוס נותר בקורלנד עד שנכנע ב-8 במאי 1945.
מפקדים

גנרל חיל התותחנים ולטר פון בראוכיטש (1 באוקטובר 1934 - 1 באפריל 1937)
גנרל חיל התותחנים גאורג פון קיכלר (1 באפריל 1937 - 26 באוגוסט 1939)
גנרל חיל התותחנים ולטר פצל (26 באוגוסט 1939 - 25 באוקטובר 1939)
גנרל חיל הרגלים קונו-הנס פון בות (25 באוקטובר 1939 - 1 באפריל 1943)
גנרל חיל הרגלים אוטו והלר (1 באפריל 1943 - 14 באוגוסט 1943)
גנרל חיל הרגלים מרטין גראס (14 באוגוסט 1943 - 31 בדצמבר 1943)
גנרל חיל הרגלים קרל הילפרט (31 בדצמבר 1943 - 20 בינואר 1944)
גנרלוטננט ולטר הרטמן (20 בינואר 1944 - 30 במרץ 1944)
גנרל חיל הרגלים קרל הילפרט (30 במרץ 1944 - 1 באוגוסט 1944)
גנרל חיל הרגלים תאודור בוסה (1 באוגוסט 1944 - 20 בינואר 1945)
גנרל חיל הרגלים פרידריך פאנגוהר (20 בינואר 1945 - 20 באפריל 1945)
גנרלוטננט כריסטיאן יוסינגר (20 באפריל 1945 - 8 במאי 1945)
סדר כוחות > המערכה בפולין

במהלך המערכה בפולין, כלל הקורפוס את היחידות הבאות:
דיוויזיית הפאנצר קמפף
הדיוויזיה ה-11
הדיוויזיה ה-61
סדר כוחות > המערכה בצרפת

במהלך המערכה על צרפת ועל ארצות השפלה כלל הקורפוס את היחידות הבאות:
הדיוויזיה ה-1
הדיוויזיה ה-11
הדיוויזיה ה-223
סדר כוחות > מבצע ברברוסה

בתחילת מבצע ברברוסה כלל הקורפוס את היחידות הבאות:
הדיוויזיה ה-1
הדיוויזיה ה-11
הדיוויזיה ה-21
התורן

"התורן" כשבועון
"התורן" כירחון
התורן (הַתֹּרֶן) (Hatoren) היה כתב עת ל"ספרות, מדע וציונות", כפי שהצהיר בראש כל אחד מגיליונותיו, שיצא לאור בעברית בארצות הברית. כתב העת יצא כשבועון בין השנים ה'תרע"ד (1914) ועד ה'תרפ"א (1921), על ידי ההסתדרות הציונית באמריקה ("הסתדרות אַחיעבֶר"). לאחר מכן הפך להיות ירחון עצמאי, בלתי תלוי בגוף כלשהו,  שיצא לאור באמצעות חברת ההוצאה לאור "ספרות", עד שהפסיק להופיע בה'תרפ"ה (1925). עורכי "התורן" בראשיתו היו מרדכי ליפסון, ד"ר ש"מ מלמד ודניאל פרסקי, לאחריהם י"ד ברקוביץ' ושמריהו לוין ומ-1918 ועד הפסקת הופעתו, ראובן בריינין. כתב העת הצטיין בפלורליזם מפלגתי ודתי (כתבו בו גם אישים הקשורים ליהדות רפורמית וקונסרבטיבית), בתוך המחנה הציוני.
בכתב העת פורסמו מאמרים בנושאי השעה הבוערים בתחום הציונות, השפה והתרבות העברית וכן סיפורים מקוריים ומתורגמים, סקירות עיתונות זרה (אמריקאית, אנגלית, איטלקית, ערבית, צרפתית, גרמנית ורוסית), מאמרי מדע פופולרי בעיקר בתחומי מדעי החברה למשל בתחומי בלשנות השפות השמיות, גאוגרפיה, פילוסופיה הודית, מדעי הדתות ועוד.
עם הכותבים בירחון נמנו פסח גינזבורג, אשר ביילין, מנחם שיינקין, נחמן סירקין, דוד ניימרק, יהושע ברזילי, פנחס חורגין, אב"א אחימאיר, שאול טשרניחובסקי, חוה שפירא ועוד.
התיאטרון הלאומי של סגד

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  אולם תיאטרון 
 מיקום:  סגד
 מדינה:  הונגריה 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1883
 תאריך פתיחה רשמי:  1883 
 אדריכל:  פלנר והלמר 
 קואורדינטות:  46°15′13″N 20°09′06″E﻿ / ﻿46.25357222°N 20.15167222°E﻿ / 46.25357222; 20.15167222
 he
 
התיאטרון הלאומי של סגד (בהונגרית: Szegedi Nemzeti Színház) הוא תיאטרון לאומי בסגד שבהונגריה, שפועל משנת 1883.
היסטוריה

במהלך המאה ה-19 גדלה העיר סגד באופן משמעותי. מפעם לפעם היו מגיעות לעיר קבוצות שחקנים שהציגו הצגות בגרמנית והונגרית. תחילה להצגות אלו הוקצה בניין שהיה שייך לעירייה, אשר נהרס בשנת 1847 לאור מצבו. בשנת 1878 הוקמה אגודה שמטרתה הייתה לגייס כסף להקמת בניין ייעודי. הבניין, אשר נבנה בסגנון נאו בארוק ואדריכלות אקלקטית, נפתח להצגות בשנת 1883 בנוכחות פרנץ יוזף הראשון, קיסר אוסטריה, אולם בשנת 1885 נשרף הבניין. הבניין שוקם תוך זמן קצר והצגה ראשונה נערכה בו בשנת 1886. בשנים 1978–1986 בוצעו עבודות שיקום המבנה.
התיאטרון מציג מופעי אופרה, בלט ודרמה. בין הצגות שהועלו על במה הצגות של מחזאים הונגרים ומחזאים בולטים מחוץ להונגריה. באולם שכולל 680 מקומות ישיבה. בשנת 1977 נפחת עולם משנה שכולל 277 מקומות.
בשנים 1951–1953 ג'רג' באלינט כיהן כמנהל אמנותי של התיאטרון. אוטו אדם היה הבמאי הראשי בשנים 1953–1956.
הר אשכר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 גובה:  695 מ' 
 מדינה:  ישראל ישראל
 מיקום:  מצפון לכרמיאל
 רכס הרים:  הגליל העליון 
 קואורדינטות:  32°59′11″N 35°16′41″E﻿ / ﻿32.9863889°N 35.2780556°E﻿ / 32.9863889; 35.2780556
  (למפת הגליל המערבי מוגדלת) הר אשכר(למפת הגליל המערבי רגילה) הר אשכר(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום הר אשכר(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום הר אשכר
 
הר אשכר הוא הר בגליל העליון המערבי, בחבל תפן. למרגלותיו נמצא היישוב כפר ורדים.
ההר מתנשא לגובה של 695 מטרים מעל פני הים ובתוכו מתפתל "שביל נורמן", מסלול טיול שנחצב בתוך החורש הים התיכוני הסבוך.
סמוכה להר אשכר, חורבת אשכר, גלי אבנים ושברי חרסים מהתקופה הישראלית, הרומית והביזנטית.
מההר יורד נחל אשכר, המתחבר לנחל פקיעין מול היישוב חוסן.
ערך זה הוא קצרמרבנושא הרים ובנושא גאוגרפיה של ישראל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
התיאטרון המוזיקלי נאה לאונרד

התיאטרון המוזיקלי נאה לאונרד (ברומנית: Teatrul Muzical Nae Leonard) נוסד בגאלאץ, רומניה, ב-15 במאי 1956, בשם Teatrul de Opereta si Estrada Regional (תיאטרון האופרטה ומופעי הרחוב האזורי) ובהמשך שינה את שמו לשם הנוכחי כמחוות כבוד לזכרו של זמר הטנור המפורסם, נאה לאונרד, שנולד בגאלאץ.
במהלך השנים הועלו על בימות התיאטרון יותר מ-250 הצגות בכורה ובהם 40 אופרות, 42 אופרטות, 10 קומדיות מוזיקליות, 20 מופעי בלט, 15 מופעים מוזיקליים לילדים ו-50 מופעי רביו.
בתיאטרון זה מתקיים גם הפסטיבל הבינלאומי "לאונרד" לזכרו של נאה  לאונרד. ב-2016, במסגרת הפסטיבל ה-13, הוצגה הבכורה העולמית של המחזה המוזיקלי "המלך אייל". המחזה הוצג באיטלקית עם כתוביות ברומנית.
הערות שוליים

↑  Festivalul Internaţional Leonard ediţia a XIII-a, 2016 (ברומנית)
התרבות האשלו-יברודית

חתך השכבות הארכאולוגיות במערת תנור. שכבות G,F,E שייכות לתקופה הפלאוליתית התחתונה ושכבות D,C,B - לתקופה הפלאוליתית התיכונה. שכבה E מייצגת מופעים שונים של התרבות האשלו-יברודית, ועובייה כשבעה מטרים
הכניסה למערת זוטייה. השכבה התחתונה במערה שייכת לתרבות האשלו-יברודית. במקום זה נתגלתה גולגולת האדם הגלילי
התרבות האָשֵלוֹ-יַבְּרוּדית היא תרבות פרהיסטורית של ציידים-לקטים, אשר התקיימה בלבנט בסוף התקופה הפלאוליתית התחתונה (השלב הקדום של תקופת האבן הקדומה), בערך מ-400 עד 220 אלפי שנים לפני זמננו. התרבות עוקבת לשכבות התרבות האָשֵלית וקדומה לתרבות המוּסטֶרית. התרבות מוגדרת לפי סגנון ייחודי של סיתות כלי צור ומחולקת לשלושה מופעים, לפי סוגי הכלים שסותתו: המופע היברודי (על שם מחסה הסלע (אנ') הסמוך ליברוד שבמרכז סוריה, שם הוגדרה תרבות זו לראשונה), המופע האשלי (דומה לתרבות האשלית) והמופע העמודי (על שם נחל עמוד). המופע הראשון מצטיין במקרצפים עבים, רוחביים ונטויים, במופע השני מרובות אבני היד ואילו במופע השלישי סותתו להבים רבים. שם נרדף לתרבות זאת הוא המסורת המע'ארית, על שם נחל מערות (ואדי אל-מע'רה).
למרות זמן קיומה הממושך של תרבות זאת ידועים ממנה רק כעשרה אתרים, המשתרעים ממרכז ארץ ישראל ועד לצפון סוריה, בסביבות מגוונות. אתרים בולטים עם שכבה אשלו-יברודית הם מערת תנור ומערת גמל בנחל מערות בכרמל; מערת קסם ליד ראש העין; מערת זוטייה בנחל עמוד; ומערת מיסליה בכרמל. יש המשייכים גם את אתר ברכת רם בגולן לתרבות זאת.
הארכאולוגיה של האתרים האשלו-יברודיים ידועה בעיקר ממערת קסם ומערת תנור ומבשרת במאפייניה את התרבות המוסטרית שלאחריה, בתקופה הפלאוליתית התיכונה. תושבי האתרים נהגו לצוד פרסתנים באופן שיטתי, בעיקר יחמור פרסי, ולהביא נתחים נבחרים למערה. הם השתמשו באש באופן שגרתי וייצרו כלים יעילים מאבן צור, אשר שמשו לטביחת בעלי החיים. באתר ברכת רם נתגלתה אבן חרוטה המפורשת כפסלון בדמות אדם – הממצא האמנותי הקדום בעולם והקרויה "ונוס מברכת רם". שרידי שלד אנושיים נדירים ביותר, ואין עדות לקבורה מכוונת כלשהי. שריד האדם השלם ביותר הוא שבר גולגולת האדם הגלילי ממערת זוטייה, ובנוסף נתגלו שיניים בודדות במערת קסם. סיווגם של שרידים אלה שנוי במחלוקת ובשל חלקיותם קשה להעריך בשלב זה מי היו אנשי התרבות האשלו-יברודית – האם הומו ארקטוס מאוחר או הומו היידלברגנסיס, צורה ארכאית של הומו ספיינס או מין אחר.
ראו גם

מערת תנור
מערת קסם
מערת זוטייה
תקופת האבן הקדומה
לקריאה נוספת

עופר בר-יוסף ויוסף גרפינקל, הפרהיסטוריה של ארץ ישראל: תרבות האדם לפני המצאת הכתב, ירושלים, הוצאת אריאל, 2008, עמ' 81 - 84.
התרבות החריפאית

התרבות החריפאית היא תרבות ארכאולוגית פרהיסטורית של ציידים-לקטים נוודים, שהתקיימה באזור הר הנגב, הנגב המערבי וצפון סיני בסוף התקופה האפיפלאוליתית, בערך בשנים 12,800 - 11,700 לפני זמננו, לפי גילי פחמן-14 מכוילים. התרבות הוגדרה לראשונה באתר הארכאולוגי אבו סאלם שבהר חריף, ומכאן שמה. התרבות החריפאית מקבילה מבחינת זמנה ומאפייניה לשלב המאוחר של התרבות הנאטופית. היא נחשבת כהתאמה של ציידים-לקטים לתנאי המדבר של השלב המאוחר ביותר בתור הפליסטוקן.
התרבות החריפאית התגלתה והוגדרה בשנות ה-70 של המאה ה-20 בסקר ארכאולוגי שערך הארכאולוג אנטוני מרקס בהר הנגב. כתרבויות פרהיסטוריות אחרות, היא מוגדרת לפי סוגי כלי אבן מסותתים הייחודיים לה. המאפיין הבולט של תרבות זאת הוא ראש חץ בצורת מעוין הנקרא "חוד חריף", המהווה שיכלול בעיצוב ראש החץ, יחסית למיקרוליתים הנאטופיים. האחרונים עדיין נפוצים מאוד באתרים החריפאיים.
אתרי התרבות החריפאית, כעשרים במספר, ממוקמים בהר חריף ובסביבתו, וגם באזור חולות שונרא בנגב המערבי, באזור מכתש רמון ובג'בל מע'רה בצפון סיני. האתרים הגדולים ביותר נמצאים בהר חריף: אבו סאלם ורמת חריף. באתרים אלה השתמרו שרידי מבנים חפורים-למחצה באדמה במתאר מעוגל או סגלגל, מכתשים, שרידי מדורות, כלים מאבן ועצם, וכן קונכיות ימיות שיובאו מים סוף ומהים התיכון. נמצאו עדויות רבות לציד, לפי עצמות בעלי חיים, בעיקר צבאים ויעלים. באזורים אחרים בדרך כלל אין מבנים ושרידי התרבות החומרית דלים בהרבה. בשל כך הוצע כי המחנות הגדולים באזור הגבוה (כאתרי הר חריף) מייצגים התכנסות של קבוצה גדולה יותר במהלך חודשי הקיץ, והמחנות הקטנים והארעיים יותר באזורים הנמוכים מייצגים התפזרות של קבוצות קטנות בעונת החורף.
לקריאה נוספת

עופר בר-יוסף ויוסף גרפינקל, הפרהיסטוריה של ארץ ישראל: תרבות האדם לפני המצאת הכתב, ירושלים, הוצאת אריאל, 2008, עמ' 124
הערות שוליים

↑  Maher, L. A., Banning, E. B., & Chazan, M. (2011). Oasis or mirage? Assessing the role of abrupt climate change in the prehistory of the southern Levant. Cambridge Archaeological Journal, 21(1), 1-29
↑  Marks, A. E., & Scott, T. R. (1976). Abu Salem: Type Site of the Harifian Industry of the Southern Levant. Journal of field archaeology, 3(1), 43-60
↑  Goring-Morris, A. N. (1991). The Harifian of the southern Levant. In Bar-Yosef O., Valla F. R. (eds.). The Natufian culture in the Levant. International Monographs in Prehistory, Ann Arbor, pp. 173-216
| תרבויות פלאוליתיות ואפיפלאוליתיות בארץ ישראל |
| --- | --- | --- |
| תרבויות התקופה הפלאוליתית התחתונה | התרבות האולדובאית (2,600,000–1,000,000) • התרבות האשלית (1,750,000–400,000) • התרבות האשלו־יברודית (400,000–220,000) |  |
| תרבויות התקופה הפלאוליתית התיכונה | התרבות המוסטרית (250,000–49,000) |  |
| תרבויות התקופה הפלאוליתית העליונה | התרבות האחמרית (45,000–25,000) • התרבות האוריניאקית (37,000–33,000) • התרבות העתליתית (35,000–33,000) • התרבות המשראקית (23,500–19,000) |  |
| תרבויות התקופה האפיפלאוליתית | התרבות הכבארית (24,000–18,000) • התרבות הכבארית הגאומטרית (18,000–15,000) • התרבות הנאטופית (15,000–11,700) • התרבות המושאבית (17,500–15,000) • התרבות הרמונית (17,500–11,700)  • התרבות החריפאית (12,800–11,700) |  |
התיאטרון הלאומי של תוניסיה

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 סוג:  תיאטרון
 מיקום:  תוניס
 מדינה:  תוניסיה תוניסיה
 בעלים:  ממשלת תוניסיה
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  1988–1993 (כ־5 שנים)
 תאריך פתיחה רשמי:  30 בדצמבר 1983 
 
התיאטרון הלאומי של תוניסיה (בצרפתית: Théâtre national tunisien; בערבית: المسرح الوطني التونسي; ידוע גם כ"תיאטרון הארמון") הוא תאגיד בבעלות ממשלתית, המתמקד בקידום והוצאה לפועל של מחזות והופעות תיאטרון תוניסאיות מקוריות. התיאטרון מחויב לפעול על פי חוק, ונוכח בחוקה התוניסאית בסעיף 130 עוד מ-30 בדצמבר 1983. התיאטרון ממומן על ידי הממשלה וככזה, הכניסה אליו לתושבי תוניסיה היא חופשית. המנהל הנוכחי של התיאטרון הוא חמדי חמהיידי.
מיקום הקמת התיאטרון הוחלט על ידי משרד התרבות התוניסאי בשנת 1988, והוא נבנה בארמון חזנאדר, שנמצא ברובע חלפואין שבתוניס. כאשר נחנך בטקס חגיגי התיאטרון, שונה שם המקום ל"תיאטרון הארמון". הארמון עצמו נבנה בכלל ב-1903, אך במשך עשרות שנים לא נעשה בו שימוש רב, ולכן היה צורך בשיפוצו לקראת מעבר התיאטרון אליו.
על כן, התיאטרון נפתח לציבור הרחב באוקטובר 1993. האולם שבו מסוגל להכיל עד 350 אנשים, והוא משמש בית ל-80 הופעות מדי עונה (כלומר, מאוקטובר עד יוני). בנוסף, נבנה אולם חזרות גדול שנפתח במרץ 1993 ומושכר לפרקים לאמנים ומחזאים מקומיים.
הערות שוליים

1 2 3 4  Théâtre National Tunisien, web.archive.org, ‏18 באפריל 2008
↑  saisonstunisiennes.com, www.saisonstunisiennes.com
↑  Théâtre National Tunisien, web.archive.org, ‏25 במרץ 2008
ערך זה הוא קצרמרבנושא תוניסיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
הרולד מוקודי

הרולד מוקודי (בצרפתית: Harold Moukoudi; נולד ב-27 בנובמבר 1997 בבונדי שבצרפת) הוא כדורגלן קמרוני המשחק בעמדת הבלם בקבוצת א.א.ק. אתונה ובנבחרת קמרון.
קריירת מועדונים

מוקודי החל את הקריירה המקצוענית שלו בלה האבר מהליגה הצרפתית השנייה.
ב-1 ביולי 2019 חתם בסנט אטיין מליגת העל הצרפתית.
ב-31 בינואר 2020 הושאל למשך חצי עונה למידלסברו מהפוטבול ליג צ'מפיונשיפ.
קריירה בינלאומית

ב-12 באוקטובר 2019 ערך מוקודי את הופעת הבכורה שלו בנבחרת קמרון, בתיקו 0-0 נגד נבחרת תוניסיה במשחק ידידות.
נכלל בסגל נבחרת קמרון לטורניר גביע אפריקה לאומות 2023.