stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
רוטור (מתמטיקה)
משמעות אינטואיטיבית

נדמיין את השדה הווקטורי כמתאר מהירות של מים בכל נקודה בנהר ונקשור לנקודה מסוימת בנהר כדור קטן. אם הזרימה בנהר אחידה, לא יקרה כלום לכדור (הוא ירצה לרדת במורד הזרם אך הוא קשור לנקודה). לעומת זאת, אם מהירות המים עולה ככל שמתרחקים מהגדה, הכדור יתחיל להסתובב. זאת משום שהמים בחלק של הכדור שקרובים יותר לגדה דוחפים את הכדור לאט יותר מהמים בחלק השני של הכדור, ולכן ייווצר כוח שיתחיל לסובב את הכדור. כיוון הרוטור יהיה ציר הסיבוב (בהתאם לחוק יד ימין), והמהירות הזוויתית של הכדור תהיה ליניארית בגודלו.
כדוגמה, עבור נהר שזורם בכיוון  {\hat {x}} ותחום בין גדה אחת בישר  y=0 וגדה שנייה בישר  y=2 ניקח את שדה הזרימה בנהר להיות
{\vec {v}}=1-(y-1)^{2}{\hat {x}}
נשים לב ששדה זה מתאפס בגדות הנהר והולך ומתחזק ככל שמתקרבים למרכז. נחשב את הרוטור של השדה:
 {\vec {\nabla }}\times {\vec {v}}=2(y-1){\hat {z}}
עבור הנקודה  y=1 שבמרכז הנהר, ונקבל שהרוטור מתאפס. זאת משום שנקודה במרכז הנהר מרגישה אותם כוחות משני צידיה ולכן לא מסתובבת לאף כיוון.
בשאר הנקודות נקבל שהרוטור מצביע בכיוון  {\hat {z}} זאת משום שציר הסיבוב יהיה מאונך לקרקעית הנהר במקרה זה. אם היינו מסתכלים על אבן טבועה בנהר עם שדה זרימה שונה, היא הייתה עלולה להסתובב עם צירי סיבוב שונים.
בדוגמה שלנו נראה שעבור נקודות שקרובות לקצה העליון של הנהר ( y>1) נקבל שהרוטור מצביע בכיוון z החיובי, משום שהמים במרכז הנהר החזקים מסובבים יותר חזק מהמים קרוב לגדה, ולכן הכדור יסתובב נגד כיוון השעון. עבור נקודות שקרובות לקצה התחתון של הנהר, המצב הוא הפוך ולכן נקבל סיבוב עם כיוון השעון, דבר שמתאים לרוטור שמצביע בכיוון  -{\hat {z}}.
בנוסף, קרוב למרכז הנהר השינויים במהירות המים לא גדולים כמו השינויים במהירות קרוב לקצה, ולכן מהירות הסיבוב של הכדור תגדל ככל שמתקרבים לקצה. דבר זה בא לידי ביטוי בכך שהגודל של הרוטור,  2(y-1) גדל ככל שקרבים לקצה.
רוטור במערכות קואורדינטות נוספות

בקואורדינטות גליליות הרוטור הוא:
בקואורדינטות כדוריות הרוטור הוא:
דוגמאות לשימוש ברוטור

במכניקה, כוח  {\vec {F}}(x,y,z) הוא שדה וקטורי משמר אם ורק אם הרוטור שלו הוא  {\vec {0}}=(0,0,0).
אחד השימושים הנפוצים ביותר הוא במשוואות מקסוול הבאות:
הרוטור מופיע גם בגרסאות הקלאסיות של משפט סטוקס, משפט בעל חשיבות רבה באנליזה וקטורית.
זרימה בנהר כמתואר בדוגמה. ניתן לראות שלושה כדורים קשורים לנקודות שונות במורד הזרם: הכדור הראשון לא מסתובב, הכדור השני מסתובב נגד כיוון השעון והכדור השלישי עם כיוון השעון
רות גרובר

| --- | --- |

רות גרובר, 2007
 לידה:  30 בספטמבר 1911 ניו יורק, ניו יורק, ארצות הברית
 פטירה:  17 בנובמבר 2016  (בגיל 105) מנהטן, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מקום מגורים:  ניו יורק, ארצות הברית
 ידועה בשל:  האדם הצעיר בעולם שקיבל תואר דוקטורט
 השכלה:  אוניברסיטת ויסקונסין-מדיסון 
 מקצוע:  עיתונאית, סופרת, צלמת
 תפקיד:  עוזרת מיוחדת לשר הפנים הרולד איקיס
 תואר:  דוקטורט
 השקפה דתית:  יהודיה
 בן זוג:  1951 - פיליפ מייקלס   1974 - הנרי רוזנר
 פרסים והוקרה:  פרס נורמן מיילר (2010)  פרס קורנל קאפה (2011) 
 http://ruthgruberthemovie.com
 
רות גרובר (באנגלית: Ruth Gruber;‏ 30 בספטמבר 1911 – 17 בנובמבר 2016) הייתה עיתונאית, סופרת, צלמת, הומניטרית יהודיה-אמריקאית ונציגה רשמית של הממשל האמריקני.
ביוגרפיה > ילדותה

גרובר נולדה ברובע ברוקלין בניו יורק לדייוויד וגוסי גרובר, מהגרים רוסים-יהודים, למשפחה בת שבע נפשות. חלומה היה להיות סופרת והוריה עודדו אותה לרכוש השכלה גבוהה. היא נרשמה לאוניברסיטת ניו יורק בגיל 15. בגיל 18 היא זכתה להיות עמיתה באוניברסיטת ויסקונסין–מדיסון. ב-1931 היא זכתה להיות עמיתה במכון לחינוך בינלאומי בקלן שבגרמניה לתואר שני. גרובר קיבלה את תואר הדוקטורט שלה בגרמנית, פילוסופיה, ספרות אנגלית מודרנית והיסטוריה של האמנות מאוניברסיטת קלן, והייתה האדם הצעיר בעולם שקיבל תואר דוקטורט.
במשך הזמן הזה, גרובר פגשה בווירג'יניה וולף והיו לה קשרים נרחבים עימה. גרובר חזתה במצעדים נאצים ועוררה מודעות לעליית הנאציזם באמריקה. קריירת הכתיבה של גרובר החלה ב-1932. ב-1935 נתבקשה על ידי הניו יורק הראלד לכתוב סדרת כתבות על נשים תחת משטרים פאשיסטים וקומוניסטים. גרובר הפכה לזרה הראשונה שמונתה לכתבת חוץ בסיביר הסובייטית.
בשירות שר הפנים

במהלך מלחמת העולם השנייה, מינה שר הפנים הרולד איקס את גרובר להיות עוזרתו המיוחדת. בתפקיד זה, היא הוציאה אל הפועל מחקר כיצד ניתן ליישב את אלסקה. ב-1944 היא יצאה למשימה סודית באירופה כדי לקלוט 1,000 פליטים יהודים וחיילים אמריקנים פצועים מאיטליה ולהעבירם למקלט החירום לפליטים בפורט אונטריו בארצות הברית. גרובר התאימה לתפקיד בגלל יהדותה ושליטתה בשפה הגרמנית ויידיש. איקיס מינה אותה לגנרלית אד הוק למקרה שתיפול בשבי, כדי שלא תוצא להורג על ידי הנאצים כמרגלת, אלא תישאר בחיים על פי אמנת ז'נבה. במהלך המסע, נושאת הגייסות הנרי גיבינס ניצודה על ידי מטוסים ימיים וצוללות גרמניות. גרובר כתבה ספר על סמך עדויות של הפליטים.
מאחר שהקונגרס האמריקני סירב להסיר את קביעת מכסות הגירה על מהגרים יהודים מאירופה, הוציא נשיא ארצות הברית, פרנקלין דלאנו רוזוולט, צו מנהלי והזמין את 1,000 הפליטים לארצות הברית. הפליטים היו אורחיו של הנשיא, וכשהגיעו לניו יורק הם הועברו למחסה הפליטים בפורט אונטריו שהיה בעבר מחנה צבאי באוסוויגו. בשל כך היו שעריו נעולים והיה מוקף חומה המעוטרת בגדרות תיל. בעוד שמוסדות הממשלה ניהלו ויכוח האם יש לאפשר לפליטים להישאר לאחר תום המלחמה, פעלה גרובר להשאירם בארצות הברית. בינואר 1946 נפלה ההחלטה שיש לאפשר להם להגיש בקשה לאשרת תושבות. מקרה זה היה היחיד בו ממשלת ארצות הברית סייעה להשכנת פליטים במהלך המלחמה.
ב-2001 צולם הסרט מקום מפלט המבוסס על ספרה, בכיכובה של נטשה ריצ'רדסון שגילמה את גרובר.
בשירות שר הפנים > לאחר המלחמה

ב-1946 נטלה גרובר הפסקה מן השירות הפדרלי ועסקה בעיתונאות. בעיתון ניו יורק פוסט ביקשו ממנה לסקר את פועלה של ועדת החקירה האנגלו-אמריקאית לענייני ארץ ישראל הוועדה עמדה לחרוץ את גורלם של שארית הפליטה שחיו במחנות עקורים. הארי טרומן לחץ על הבריטים לפתוח את שערי פלשתינה. 12 חברי הוועדה שמנתה 6 חברים אמריקנים ו-6 חברים בריטים החליטו פה אחד שעל בריטניה לפתוח את שערי פלשתינה להגירה יהודית למטרת התיישבות. שר החוץ הבריטי ארנסט בווין דחה את מסקנות הוועדה.
לבסוף, עניין העקורים הוצג באו"ם שמינה את ועדת אונסקו"פ. גרובר התלוותה לוועדת אונסקו"פ ככתבת מטעם הניו יורק הראלד.
בשירות שר הפנים > פרשת אקסודוס

בזמן שהותה בפלשתינה, חזתה גרובר באוניית המעפילים הבלתי לגאלית אקסודוס נכנסת לנמל חיפה, לאחר שנתפסה על ידי הצי המלכותי הבריטי בניסיון להכניס כ-4,500 פליטים יהודים. אמנם בתחילה נשלחו הפליטים למחנות המעצר בקפריסין, וגרובר טסה לשם כדי לפגוש בהם, אך הבריטים התעקשו לפעול על פי החוק ושלחו את האונייה בחזרה לנמל ממנו הפליגה. כך הגיעה האונייה לפורט דה-בוק בצרפת. גרובר שמה פעמיה גם לשם. הבריטים דרשו מן הצרפתים להוריד בכוח את הפליטים מן האונייה, אך ממשלת צרפת סרבה. לאחר שהפליטים התבצרו במשך יותר מחודש על סיפון האונייה, החליטו הבריטים לשלוח את העקורים לגרמניה. עיתונאים רבים תיעדו את ההתרחשויות, אך רק גרובר הורשתה להצטרף אל הפליטים במסעם על גבי אוניית בית כלא. גרובר צילמה את הפליטים כלואים בתאים ומוקפים גדרות תיל ומניפים בהתרסה את דגל הממלכה המאוחדת עליו צויר צלב קרס. גרובר צילמה זאת, והתמונה הפכה לתמונת השבוע של מגזין לייף.
בתגובה לתנאים בהם חיו המהגרים מארצות ערב, כתבה גרובר לדוד בן-גוריון: "האדישות של הציבור מדהימה. החברה הציונית לחמה לאורך המנדט הבריטי על הזכות להגר וזכתה בה, אולם עתה אף איש אינו נותן את תשומת לבו לתושבי המחנה, והמעטים שלהם תחושת אשמה אומרים: גם לנו היה קשה כשבאנו לראשונה, אז שהם יסבלו גם כן."
לאחר הפרשה

גרובר קיבלה פרסים רבים על פועלה ההומניטרי כולל פרס נעמת על שם גולדה מאיר לזכויות אגם ופרס מוזיאון הסובלנות ממרכז שמעון ויזנטל.
ב-1991 פרסמה גרובר את האוטוביוגרפיה שלה: "הקדימה את זמנה: שנותי המוקדמות ככתבת חוץ".
ב-21 באוקטובר 2008 קיבלה גרובר אות הערכה מן הקואליציה נגד צנזורה על פועלה לשימור חופש הביטוי.
ב-12 בספטמבר 2009 יצא הסרט התיעודי "הקדימה את זמנה" המתאר את חייה של רות גרובר.
נפטרה ב-17 בנובמבר 2016, בגיל 105.
חיים אישיים

ב-1951, נישאה גרובר לפיליפ מייקלס - מנהיג קהילתי בדרום הברונקס שנפטר ב-1968. לזוג נולדו שני ילדים. גרובר המשיכה במסעותיה העיתונאיים והייתה בעלת טור שנקרא "יומנה של עקרת בית אמריקנית" במגזין ההסתדרות הציונית הדסה. לאחר מותו של בעלה, ב-1974 נישאה גרובר בשנית להנרי רוזנר - מנהל השירותים הסוציאליים בעיריית ניו יורק.
בשנת 1978 חייתה גרובר בישראל למשך שנה בזמן שכתבה את ספרה רחלה - אודות רחלה פריבס שהייתה אחות שעבדה במחנות המעצר הבריטים ובבית חולים בבאר שבע. הספר זכה בפרס הספר הטוב בישראל לשנת 1979.
ב-1985 בהיותה בת 74, ביקרה גרובר בכפר יהודי מבודד באתיופיה והתלוותה אל העולים במבצע משה.
הערות שוליים

↑  NPR:A Woman Of Photos And Firsts Ruth Gruber At 100
↑  גרובר, 12 באוגוסט 1949, ארכיון המדינה, משרד ראש הממשלה, מחנות פליטים, C5588
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007262148905171  PLWABN: 9811268899605606  BIBSYS: 6056158  BnF: cb120749935 (data)  GND: 119034336  ISNI: 0000 0000 8400 0323  LCCN: n50032983  NDL: 00522220  NLK: KAC201770036  NTA: 069897336  PIC: 285087  SNAC: w6891r8g  ULAN: 500397694  VcBA: 495/363575  VIAF: 91625001   WorldCat (עם VIAF): 91625001
רוטון

בפיזיקה תאורטית, רוטון הוא עירור יסודי, או קוואזי-חלקיק, הנמצא באנרגיה מינימלית במצב של מומנטום סופי. הרוטון חשוב להבנת הליום-4 במצב של נוזל-על, ויחס הפיזור של העירורים היסודיים בנוזל על זה מראה עלייה ליניארית מן המוצא, אבל מגיע קודם למקסימום באנרגיה ואז מינימום באנרגיה ככל שהמומנטום עולה. עירורים עם מומנטום באזור ליניארי נקראות פונונים, ואלה עם מומנטום קרוב למינימום נקראים רוטונים. עירורים עם מומנטום קרוב למקסימום נקראים לפעמים מקסונים .
המונח "רוטון" משמש גם לתיאור אופני תנודה עצמיים של מולקולות המסתובבות חופשית.
מודלים

במקור, הספקטרום של הרוטון הוצג על ידי לב לנדאו. כיום קיימים מודלים שונים המנסים להסביר את הספקטרום של הרוטון, עם דרגות שונות של הצלחה. הדרישה לכל מודל מסוג זה היא שהיא חייבת להסביר לא רק את צורת הספקטרום, אלא גם את שאר התכונות הנצפות, כגון מהירות הקול ומבנה הגורם של הליום -4 במצב נוזל-על. ספקטוגרפיות מיקרוגל ובראג נערכו על הליום כדי לחקור את הספקטרום של הרוטון.
עיבוי בוז-איינשטיין

הנושא של עיבוי בוז-איינשטיין של רוטונים נחקר אף הוא. האיתור הראשון שלו דווח בשנת 2018 בעיבוי בוז-איינשטיין של אטומי ארביום.
ראו גם

נוזל-על
עיבוי בוז-איינשטיין
לקריאה נוספת

פיינמן, RP, Superfluidity ומוליכות-על, Rev. Mod. Phys 29, 205 (1957)
הערות שוליים

↑  "Fingerprinting Rotons in a Dipolar Condensate: Super-Poissonian Peak in the Atom-Number Fluctuations". Phys. Rev. Lett. 110: 265302. 26 ביוני 2013. arXiv:1304.3605. Bibcode:2013PhRvL.110z5302B. doi:10.1103/PhysRevLett.110.265302. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  "Roton spectroscopy in a harmonically trapped dipolar Bose–Einstein condensate". Phys. Rev. A. 86: 021604. 15 אוג' 2012. arXiv:1206.2770. Bibcode:2012PhRvA..86b1604B. doi:10.1103/PhysRevA.86.021604. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  "Microwave Spectroscopy of Condensed Helium at the Roton Frequency". Journal of Low Temperature Physics. 4 נוב' 2009. Bibcode:2010JLTP..158..244R. doi:10.1007/s10909-009-0025-6. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  "The role of the condensate in the existence of phonons and rotons". Journal of Low Temperature Physics. בדצמבר 1993. Bibcode:1993JLTP...93..861G. doi:10.1007/BF00692035. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  Chomaz, L. (2018). "Observation of roton mode population in a dipolar quantum gas". Nature Physics. arXiv:1705.06914. Bibcode:2018NatPh..14..442C. doi:10.1038/s41567-018-0054-7.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4765818-6
רכס סנגוטין

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 מיקום:  אזור הברית האנטארקטית,
 קואורדינטות:  63°33′40″S 58°27′50″W﻿ / ﻿63.5611°S 58.4639°W﻿ / -63.5611; -58.4639
  (למפת חצי האי האנטארקטי מוגדלת) בסיס חנרל ברנרדו אוהיגינס ריקלמהרכס סנגוטין(למפת חצי האי האנטארקטי רגילה) בסיס חנרל ברנרדו אוהיגינס ריקלמהרכס סנגוטין(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומירכס סנגוטין(למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומירכס סנגוטין
 
רכס סנגוטין (באנגלית: Snegotin Ridge; בבולגרית: Снеготински рид) הוא רכס מצוקים, המכוסה קרח בחלק המזרחי בצדה הצפון-מערבי של מישור לואי פיליפ בחצי האי טריניטי באזור ארץ גרהאם של צפון-מזרח חצי האי האנטארקטי שבאנטארקטיקה.
שיא גובהו של רכס סנגוטין 1,230 מטרים מעל פני הים.
רכס סנגוטין מתנשא מעל מצר ברנספילד שמצפון לרכס סנגוטין; וכן רכס סנגוטין מתנשא מעל בקע פרלז, ומעל ראשו של קרחון מאלורד, המצוי מערבית - דרום-מערבית לרכס סנגוטין.
אורכו של רכס סנגוטין 6.5 קילומטרים (בכיוון דרום-מערב - צפון-מזרח);
רוחבו של רכס סנגוטין 4 קילומטרים.
אוכף הולה מקשר את רכס סנגוטין אל מישור לואי פיליפ, הממוקם מדרום לרכס סנגוטין.
היסטוריה > מיפוי אזור הרכס

הרכס מופה לראשונה בשנת 1996 על ידי סוקרים גרמניים מהמכון לגאודזיה מעשית ( Institut für Angewandte Geodäsie) מהעיר פרנקפורט על המיין, וכן על ידי סוקרים בריטיים, מטעם הסקר האנטארקטי הבריטי (British Antarctic Survey).
היסטוריה > מקור השם

הרכס נקרא על שם היישוב סנגוטין שבדרום בולגריה.
רוזנות צווייבריקן

| --- | --- |
סמל

 
 היסטוריה
 תאריכי הקמה:  1182 
 תאריכי פירוק:  1394 
 ישות קודמת:   רוזנות זארבריקן
 ישות יורשת:   נסיכות הבוחר מפפאלץ    רוזנות צווייבריקן-ביטש
 
רוזנות צווייבריקן (בגרמנית: Grafschaft Zweibrücken) הייתה טריטוריה באימפריה הרומית הקדושה על שם צווייבריקן במדינת ריינלנד-פאלץ העכשווית. היא הוקמה בין 1182 ל-1190 במהלך מחלוקת ירושה של רוזנות זארבריקן והתקיימה עד 1394.
הקמה

בית זארבריקן דורג בתחילת המאה ה-12 בין המשפחות הבולטות ביותר בדרום מערב גרמניה, עם נחלות גדולות בלורן, אלזס, חבל הסאר וריינלנד-פפאלץ. כוחם מתאפיין בצורה הטובה ביותר בעובדה שבני המשפחה החזיקו פעמיים במאה ה-12 בתפקיד רב העוצמה של הארכיבישוף-הבוחר של מיינץ. לכאורה, זמן קצר לאחר שנת 1100 הם זכו לחסות על מנזר הורנבך עם נחלות קרקע גדולות בין בליס ליער פפאלץ.
במעבר ה-Schwarzbach, וכנראה בערך ב-1150, נבנתה טירת המים של צווייבריקן. עם חלוקת ירושה במשפחת הרוזנים של זארבריקן, נפלה צווייבריקן לבן הצעיר היינריך הראשון, שייסד את שושלת הרוזנים של צווייבריקן. סביב הטירה הוקמה עיירה והיא קיבלה זכויות עיר ב-1352 יחד עם הורנבך.
התפתחות

מערכת העדפת הבן הבכור עדיין לא נכנסה לשימוש נפוץ וחלוקות הירושה המתמשכות בדרום מערב גרמניה השפיעו על שטחים רבים שהובילו לדעיכתן. זה היה נכון לגבי רוזנות צווייבריקן. בסביבות 1237, הרוזן היינריך הראשון הוריש את נחלותיו לבנו היינריך השני. בשנת 1282 ירשו את היינריך השני שניים מבניו, אברהרד הראשון ו-וולרם הראשון, ששלטו ברוזנות במשותף. מכיוון שלא תמיד הסכימו, ב-1286 החליטו לחלק את השטח. אברהרד הראשון קיבל את הרוזנות של למברג ווולרם הראשון את האדנות של צווייבריקן. חלוקה זו שוכללה עוד ב-1295 והתגבשה ב-1333 עם חלוקת האחוזות המשותפות האחרונות, וכתוצאה מכך נוצרו שתי רוזנויות עצמאיים.
התפתחות > רוזנות צווייבריקן-צווייבריקן

החלק המערבי של הרוזנות לשעבר, המורכב מהשטח סביב צווייבריקן וכמה חלקים אחרים, נפל בידי וולרם הראשון ונשאר בידי צאצאיו. הרוזן האחרון של קו וולרמייד, אברהרד השני, לא היו לו ילדים והיה מרושש על ידי סכסוכים רבים, ולכן הבטיח את נחלותיו ב-1385 לרוזנים פלטין מהקו הפאלטיני של בית ויטלסבאך. לאחר מותו ב-1394 הם ירשו את נחלותיהם החדשות וכך שלטו לראשונה במערב פפאלץ. לאחר האיחוד עם רוזנות ולדנץ בשנת 1444, קמה נסיכות פפאלץ-צווייבריקן.
התפתחות > מחוז צווייבריקן-ביטש

החלק המזרחי של אדמות צווייבריקן, הברונות של למברג, נפלה בידי אברהרד הראשון. בשנת 1297, הוא החליף כמה מעיירותיו עם הדוכס פרידריך השלישי מלורן וקיבל בתמורה את הטירה והלורדות של ביטש. הוא ייסד את שושלת הרוזנים של צווייבריקן-ביטש ששלטה על הברונות של למברג וביטש עד שהקו הגברי נכחד ב-1570.
רוזני צווייבריקן > קו זארבריקן (1182–1286)

של קו רוזני זארבריקן
1182–1237 היינריך הראשון
1237–1282 היינריך השני
1282–1309 וולרם הראשון
1282-1286 האחים אברהרד הראשון ווולרם הראשון בשלטון משותף
רוזני צווייבריקן > הקו הוולרמיאני (1286–1394)

לאחר מותו של אברהרד הראשון, האח וולרם הראשון, המשיך בתור הראשון בקו וולרמייד
1286-1309 וולרם הראשון
1309–1311 זימון
1311–1366 וולרם השני
1366–1394 אברהרד השני
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4119266-7 
טירת צווייבריקן
רנדי וייט

ערך זה עוסק בכדורסלן אמריקאי יליד 1967. אם התכוונתם לכדורסלן אמריקאי יליד 1980, ראו .
| --- | --- |
 לידה:  4 בנובמבר 1967 (בן 56) שרבפורט שבלואיזיאנה
 עמדה:  פאוור פורוורד
 גובה:  2.03 מטרים
 מכללה:  אוניברסיטת לואיזיאנה
 דראפט:  מקום 8 כללי, סיבוב ראשון, 1989 דאלאס מאבריקס
 קבוצות כשחקן
 1989 - 1994   1994   1994 - 1995   1995 - 1996   1996 - 1998   1998 - 1999   1999   1999:  דאלאס מאבריקס   פריסטרי אתונה   רג'יו קלבריה   חובנטוד בדאלונה   מכבי תל אביב   צסק"א מוסקבה   אריס סלוניקי   ניר איסט
רנדי וייט (אנגלית: Randy White; נולד ב-4 בנובמבר 1967 בשרבפורט, לואיזיאנה) הוא כדורסלן עבר אמריקאי ששיחק ב-NBA ובאירופה בעמדת הפאוור פורוורד.
קריירה

וייט החל את קריירת המכללות לאחר שהצטרף לקבוצת הכדורסל של אוניברסיטת לואיזיאנה טק. עימה שיחק במשך ארבע עונות, בהן קלע 19.8 נקודות, הוריד 10.2 ריבאונדים ומסר 3 אסיסטים בממוצע למשחק. בשנות המשחק שלו באוניברסיטה, הזכיר במשחקו את כוכב העבר של האוניברסיטה, קארל מלון. אחרי כן, נרשם לדראפט ה-NBA שנערך בשנת 1989 ונבחר במקום ה-8 בסיבוב הראשון על ידי הדאלאס מאבריקס. במדי המאבריקס שיחק במשך חמש עונות בהן העמיד ממוצעים של 7.4 נקודות, כ-5 ריבאונדים בכ-20 דקות משחק.
בינואר, 1994, וייט שוחרר מן הקבוצה ונדד במספר קבוצות מאירופה. תחילה שיחק בפריסטרי אתונה מליגת העל היוונית עד לסיומה של עונת 1993/94, ולאחר מכן הצטרף למדיה של רג'יו קלאבריה האיטלקית, ושיחק עימה בעונת 1994/95. עונה לאחר מכן, נדד לספרד, כדי לשחק בחובנטוד בדאלונה.
לאחר מספר עונות ששיחק בקבוצות שהופיעו במפעלים השוליים באירופה, קיבל וייט הזדמנות לשחק בקבוצת יורוליג כשהוחתם על ידי מכבי תל אביב הישראלית. וייט היה אחד השחקנים המובילים בקבוצה והמשיך לשחק בה עונה נוספת. וייט שיחק בקבוצה בתקופה שבה המועדון לא הצליח להשיג הישגים משמעותיים באירופה, והגיע לשלב שמינית הגמר בלבד. בסך הכול, במשך שתי עונות זכה בשתי אליפויות ובגביע אחד. במדי מכבי באירופה קלע 518 נקודות.
לאחר מכן, שיחק בצסק"א מוסקבה, אך בסביבות פברואר נפצע ונעדר ממשחקי הקבוצה. וייט, הבריא ושיחק במשך שנה וחצי באריס סלוניקי ובניר איסט היווניות ללא הצלחה רבה ולכן פרש ממשחק פעיל בסוף 1999.
כיום, וייט פעיל בליגה חובבנית ומשמש כמאמן אישי בניו יורק.
הערות שוליים

↑  אתר האוהדים הרשמי של מכבי תל אביב
רומן האובנשטוק-רמתי

| --- | --- |

תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  27 בפברואר 1919 קרקוב, הרפובליקה הפולנית השנייה 
 פטירה:  3 במרץ 1994 (בגיל 75) וינה, אוסטריה 
 מוקד פעילות:  פולין 
 מקום לימודים:  האקדמיה למוזיקה של קרקוב, קונסרבטוריון לבוב, האוניברסיטה היגלונית 
 זרם:  מוזיקה קלאסית של המאה ה-20 
 סוגה:  מוזיקה קלאסית 
 שפה מועדפת:  גרמנית 
 כלי נגינה:  כינור 
 פרסים והוקרה:  פרס וינה למוזיקה (1977)  צלב המפקד של מסדר המצוינות של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה  פרס וינה למוזיקה 
 פרופיל ב-IMDb
 
רומן האובנשטוק-רמתי (27 בפברואר 1919 – 3 במרץ 1994) היה מלחין ומורה יהודי יליד פולין, שחי שנים אחדות בישראל וקיים קשר עם חוגי המוזיקה בארץ גם אחרי שעזב אותה.
חייו

האובנשטוק-רמתי נולד בקרקוב. הוא למד הלחנה, תאוריה של המוזיקה, כינור ופילוסופיה בשנים 1937–1940. משנת 1947 עד 1950 עמד בראש מחלקת המוזיקה של רדיו קרקוב. ובשנת 1950 עלה לישראל ונשאר בה עד 1957. בשנותיו בארץ נמנה עם מקימי הספרייה המרכזית למוזיקה בתל אביב וכיהן כפרופסור באקדמיה למוזיקה בתל אביב. למוסד זה חזר בין השנים 1969 ל-1972 להגיש קורסים בתיווי.
בשנת 1957 קיבל מלגה לשישה חודשים לאקדמיה למוזיקה קונקרטית בפריז. ב-1958 עבר להתגורר בווינה ועבד כעורך מוזיקה חדשה בהוצאת אוניברסל ובמקביל הגיש הרצאות אורח וסמינרים בתל אביב, סטוקהולם, דרמשטדט, בילטהובן (בהולנד) ובואנוס איירס. בשנת 1967 פנתה אליו העסקנית הציונית רחה פראייר להשתתף ב"טסטימוניום" - מיזם מוזיקלי להנצחת ההיסטוריה היהודית. ל"טסטימוניום" הראשון, בשנת 1968, כתב את היצירה "מזמור לירושלים" לתזמורת סימפונית מלאה.
משנת 1973 עבד כפרופסור להלחנה בקונסרבטוריון של וינה, שם נפטר בשנת 1994.
נוסף להיותו מוזיקאי, היה האובנשטוק-רמתי גם מעצב וצייר.
יצירתו

האובנשטוק-רמתי השתמש בחלק מיצירותיו בשיטת הסריאליזם, שהעסיקה אותו לצד סוגיית הצורה המוזיקלית. הוא ביקש ליצור צורות נעות ומשתנות במוזיקה, בניגוד לצורות היציבות של המוזיקה הקלאסית. דרך יצירתו הייתה מעגלית - הוא החל בתיווי ועל ידי הרכבת קולות שכבה על גבי שכבה, השיג תהליך משתנה. מן התיווי התהוותה צורה שהייתה לתוכן ובכך שב אל התיווי וסגר את המעגל. הייתה זו צורה סגורה ודינאמית גם יחד, משום שכל מבצע ניגן את תפקידו בזמנים שונים ועל ידי כך השתנה הרכב הכלים המנגנים בו-זמנית, אך כל מנגן חזר על תפקידו פעם אחר פעם, בלולאות קבועות מראש, ומכאן מתפרשת הצורה כסגורה. תהליך היצירה הזה נותן לנגנים הוראות נגינה מדויקות מצד אחד וחירות ביצוע מצד שני והחיבור נשמע אפוא שונה בכל ביצוע, אבל שומר על תוכנו הקבוע.
רשימת יצירות חלקית

ריצ'רקארי לשלישיית כלי קשת
"ברכות" לקול אישה ותשעה כלים (1953), יצירה בעלת אופי בינלאומי, המשלבת את שיטת שנים-עשר הטונים האירופאית עם מוזיקה חוץ- אירופאית כמו ראגה הודית מאקאמה ערבית, זימרה ביזנטינית וחזנות יהודית. (בכורה: פסטיבל דונאואשינגן 1954)
רצ'יטטיב ואריה לצ'מבלו ותזמורת (1955)
ריצ'רקארי לתזמורת כלי קשת (1956)
"סימפוניות הגוונים"
"מזמור לירושלים" לתזמורת סימפונית גדולה (1968)
"אינסופי" לשבעה נגנים ומנצח (1975)
לקריאה נוספת

"נעימי זמירות ישראל"/יהודה כהן, הוצאת עם עובד 1990
רוזנות פפאלץ-נויבורג

רוזנות פפאלץ-נויבורג (בגרמנית: Herzogtum Pfalz-Neuburg), הייתה מדינה באימפריה הרומית הקדושה, אשר נוסדה בשנת 1505 על ידי ענף של בית ויטלסבאך. הבירה שלה הייתה נויבורג. שטחה עמד על 2,750 קמ"ר, עם אוכלוסייה של כ-100,000 איש.
היסטוריה

הדוכסות הוקמה בשנת 1505 כתוצאה מלחמת לנדסהוט והתקיימה עד 1799 או 1808. במה שנקרא Kölner Spruch (פסק הדין של קלן) נוצרה הדוכסות מן השטחים מצפון הדנובה שהשתייכו לדוכסות בוואריה-לנדסהוט, ונמסרו לאוטו היינריך ופיליפ, בניו של רופרכט מפפאלץ, בישוף פרייזינג. בזמן שהם היו קטינים, הסבא שלהם פיליפ, הנסיך הבוחר מפפאלץ, שלט בדוכסות כעוצר עד מותו בשנת 1508, ואחריו שלט פרידריך השני, הנסיך הבוחר מפפאלץ. אוטו היינריך הרחיב מאוד את טירת נויבורג, ובעקבות השיפוצים היקרים וכמה עימותים שהיו לו הגיע כמעט לידי פשיטת רגל. בספטמבר 1546 נכבשה נויבורג על ידי כוחותיו של קרל החמישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה במהלך המלחמה השמלקלדית, בעקבות תמיכתו של אוטו היינריך בברית שמלקלדן, ולאחר שלום פסאו הוחזר אוטו היינריך לשלטונו. בשנות ה-50 של המאה ה-16 הקים אוטו היינריך את הספרייה הפלטינית. בשנת 1556 מת דודו פרידריך השני, הנסיך הבוחר מפפאלץ, ואוטו היינריך עלה לשלטון במקומו, ובעקבות כך בשנת 1557 אוטו היינריך ויתר על פפאלץ נויבורג לוולפגנג, רוזן פפאלץ-צווייבריקן. בנו הבכור של וולפגנג, פיליפ לודוויג, ייסד בשנת 1569 את בית פפאלץ-צווייבריקן-נויבורג, שממנו נפרד בשנת 1614 בית פפאלץ-זולצבאך.
פפאלץ-נויבורג הצטרפה לאיגוד הפרוטסטנטי בשנת 1608. בשנת 1609 מת יוהאן וילהלם, דוכס ייליך-קלווה-ברג ללא יורשים, ובעקבות כך פרצה סכסוך בין פיליפ לודוויג, רוזן פפאלץ-נויבורג ליוהאן זיגיסמונד, הנסיך הבוחר מברנדנבורג על ירושת נחלותיו. בנוסף התערבו בסכסוך גם ממלכת צרפת, ממלכת הבסבורג, נסיכות הבוחר מסקסוניה והרפובליקה ההולנדית, במה שהיווה הקדמה למלחמת שלושים השנים אשר פרצה זמן קצר לאחר מכן. בשנת 1614 נחתמה אמנת קסנטן, ולפיה בנו של פיליפ לודוויג, וולפגנג וילהלם, קיבל את דוכסויות ייליך וברג, בעוד יריבו יוהאן זיגיסמונד, הנסיך הבוחר מברנדנבורג קיבל את דוכסות קלווה ואת רוזנויות מארק וראבנסברג.
בשנת 1800, פלשו כוחות הרפובליקה הצרפתית הראשונה לדוכסות, וב-26 ביוני 1800, אוסטריה, וירטמברג ובוואריה לחמו נגד הצרפתים בקרב נויבורג. לאחר שנלחמו במשך רוב היום, צבאות הקואליציה נסוגו, נויבורג נכבשה על ידי הצרפתים, וגנרל נה הקים את המטה שלו בטירה.
דוכסות פפאלץ-נויבורג בוטלה בשנת 1808. בחלוקת בוואריה בשנת 1837 פפאלץ-נויבורג צורפה לשוואביה, אולם בשנות ה-70 נהייתה חלק מבוואריה עילית.
רוזני פפאלץ-נויבורג > בית פפאלץ-נויבורג

אוטו היינריך, 1505–1557 (נסיך בוחר מפפאלץ מ-1556 עד מותו)
פיליפ, 1505–1541
רוזני פפאלץ-נויבורג > בית פפאלץ-צווייבריקן-נויבורג

וולפגנג, 1557–1569
פיליפ לודוויג, 1569–1614 (דוכס יוליך וברג ב-1614)
וולפגנג וילהלם, 1614–1653 (דוכס יוליך וברג מ-1614)
פיליפ וילהלם, 1653–1690 (דוכס יוליך וברג מ-1653 ונסיך בוחר מפפאלץ מ-1685)
יוהאן וילהלם, 1690–1716 (דוכס יוליך וברג מ-1679 ונסיך בוחר מפפאלץ מ-1690)
קרל פיליפ, 1716–1742 (דוכס יוליך וברג ונסיך בוחר מפפאלץ מ-1716)
עם מותו של קרל פיליפ בשנת 1742, כל השטחים שהיו ברשותו, כולל פפאלץ-נובורג, עברו לבית פפאלץ-זולצבאך. קרל תאודור, רוזן פפאלץ-זולצבאך היה צאצא של אוגוסט, רוזן פפאלץ-זולצבאך, אח של וולפגנג וילהלם.
רוזני פפאלץ-נויבורג > בית פפאלץ-זולצבאך

קרל תאודור, 1742–1799 (נסיך בוחר מפפאלץ מ-1742, ונסיך בוחר מבוואריה מ-1777)
רוזני פפאלץ-נויבורג > בית פפאלץ-צווייבריקן-בירקנפלד

מקסימיליאן יוזף, 1799–1808, (נסיך בוחר מבוואריה מ-1799)
הערות שוליים

↑  Marceau, p 105.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4045461-7  VIAF: 240328795   WorldCat (עם VIAF): 240328795
רוזנות רוסיון

סמל רוסיון.
רוזנות רוסיון (בקטלאנית: Comtat de Rosselló; בלטינית: Comitatus Ruscinonensis) הייתה אחת הרוזנויות הקטלוניות במארקה היספניקה במהלך ימי הביניים. שליטי הרוזנות היו רוזני רוסיון, שהאינטרסים שלהם היו מצפון ומדרום לפירנאים. רוסיון, אזור היסטורי ותרבותי המקיף את המחוז הדרומי של צרפת של פירנה-אוריאנטל ובמקביל עם מחוז רוסיון לשעבר. העיר הראשית שלה תמיד הייתה פרפיניאן.