stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
כלב-זאב סאארלוס
מראה

כלב-זאב סאארלוס הוא כלב רועים גדול למדי. גובה הזכרים נע בין 65-75 ס"מ וגובה הנקבות בין 60-70 ס"מ. משקל הזכרים מגיע עד 40 קילוגרם.
הדגש, מבחינת המגדלים, הוא להגיע למראה אופייני לזאב עם מבנה אתלטי וגב ישר בשונה מן המראה הכבד והמשופע יותר של כלב רועים גרמני. המגדלים גם מקפידים על עיניים צהובות, לפחות אצל כלבים צעירים (צבע העיניים עשוי להשתנות עם ההתבגרות) ותקנן הגזע דורש "מבט ערני, מאופק אך לא חרד. מבנה העין מאפיין את הגזע באופן שמדגיש מראה דמוי זאב. ההבעה הרצויה מושגת רק על ידי עין בהירה".
מבנה הגוף מאוזן עם גפיים ארוכות למדי, אולם מכיוון שהאורך של הכלב ארוך יותר מגובהו לא אמורה להתקבל תחושת מראה של רגליים ארוכות. היחס בין אורך הגולגולת לאורך הלוע צריך להיות 1:1.
מבנה הראש צריך לתת רושם 'דמוי זאב' וגודלו צריך להיות ביחס הרמוני לגוף. במבט מלמעלה ומהצד נראה כאילו שלראש יש תצורת טריז, עם גולגולת שטוחה ורחבה, ועם לסת עליונה עדינה בהשוואה לגולגולת ולסת תחתונה שאינה בולטת.
האוזניים בגודל בינוני והן זקורות, מוצקות, משולשות, ועם קצה מעוגל. האוזניים שעירות מבפנים, ניידות מאוד, ומביעות את הרגשות והתחושות של הכלב. הגב ישר וחזק והירכיים מוצקות ושריריות.
הפרווה קצרה וצפופה והצבעים האופייניים הם שחור, חום, ג'ינג'י, לבן, כסוף וכחול.
אופי והתנהגות

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
לכלב-זאב סאארלוס יש מזג מלא חיים, עם אנרגיה רבה ואופי עצמאי גאה. יש לו רצונות עצמאיים אך הוא מסור ונאמן לאדונו ואמין במידה רבה. כלפי זרים הוא עשוי להיות מאופק ובדרך כלל לא מחפש מגע. ככלל זה לא כלב סקרן במובן זה שהוא מעדיף להימנע ממצבים לא ידועים.
התנועה הטיפוסית מוגדרת כ"טרוט" והוא יכול לכסות בקלות מרחקי הליכה גדולים בקצב מהיר ומבלי להתעייף. תנועתו קלה ומאוד מזכירה את אופי התנועה של זאבים.
לגזע הנוכחי יש תכונות שמאפשרות לו להיות בן לוויה וכלב בית נאמן ואמין, אך גם תכונות שעלולות לגרום לתקלות. כלבים כאלה עלולים להילחץ כשהם במקום סגור, והאופי העצמאי שלהם מקשה עליהם לשמש ככלבי עבודה.
היסטוריה

לנדרט סארלוס (Leendert Saarloos; 1884–1969) היה זואולוג ומגדל כלבים הולנדי שהאמין שגזע הרועה הגרמני מבוית יתר על המידה ולכן, בין השאר, רגיש למחלות כמו כלבלבת שאינן נפוצות בקרב חיות בר. סארלוס ביקש לחזק את התכונות ה"חייתיות" של כלב הבית בהתאם לאידאולוגיות שרווחו באירופה באותן שנים, ולגדל מין חדש שישמש ככלב משטרה.
הוא החל בהרבעות וניסויים בשנת 1932 והרביע בשנת 1935 נקבת זאב אפור אירואסייתי (Canis lupus lupus) בשם פלורי על ידי זכר של כלב רועה גרמני בשם ג'רארד ואן דר פרנסנום. את צאצאי השגר הזה הוא הרביע עם זכרים ונקבות של כלב רועה גרמני במטרה לקבל "רבע דם זאב".
בדיעבד חלק מן התאוריה של לינדרט סאארלוס הוכחה כשגויה מבחינה זאת שהגזע לא קיבל חסינות טבעית מפני כלבלבת.
גידול מבוקר עם סלקציה קפדנית של מה שתוכנן להיות "כלב הזאב האירופאי" (להבדיל מ'רועה גרמני' שנקרא באופן עממי "כלב זאב") נועד להשיג גזע שישמש ככלבי נחייה לעיוורים, אולם עם השנים התברר שהגזע לא מתאים להיות כלב נחייה וגם לא כלב עבודה.
מועדוני כלבנות הולנדים לכלבי-זאב סאארלוס בחנו דרכים לחיזוק הגנטיקה של הגזע החל משנת בשנת 2010 בשיתוף אוניברסיטת Wageningen, ומן הקשר הזה נבע מחקר גנטי מרתק שבין השאר ניסה להתחקות אחר מועד הביות של כלב הבית והפיצול שלו משושולות של זאבים.  המחקר מצא קשר גנטי בין כלב-הזאב סאארלוס לקבוצות זאבים בטבע.  המדענים המליצו למגדלים על תוכנית הרבעה מבוקרת ונרחבת להגברת הפוריות והשונות הגנטית של הגזע. תוכנית זאת יצאה לפועל בשנת 2012.
החיים עם כלב-זאב סאארלוס

בשל האופי העצמאי שלו, וגם בגלל הגודל והכוח, מומלץ שכלב-זאב סאארלוס יגודל אך ורק בידי בעלי כלבים מנוסים. המגוון הגנטי של גזע זה מאוד מצומצם ולכן נעשים ניסיונות להרחיב אותו בעיקר באמצעות הרבעות עם פרטים נבחרים של כלב רועים גרמני.
כלב-זאב סאארלוס זקוק לסוציאליזציה יסודית לפני השבוע השנים עשר כדי להבטיח התנהגות פרו-חברתית. זה כלב מאוד חכם ובדידות מעצימה אצלו התנהגות אנטי-חברותית, והוא מתפקד טוב יותר כפרט בלהקה. לכן בעלים רבים של כלב-זאב סאארלוס מחזיקים לפחות שני פרטים כאלה.
ראו גם

הפדרציה הבין-לאומית לכלבנות
קבוצות הפדרציה הבין-לאומית לכלבנות
רועה גרמני (מכונה בעגה הלא מקצועית "כלב זאב")
הערות שוליים

↑  ההתאחדות הבינלאומית לכלבנות, SAARLOOSWOLFHOND, Fédération Cynologique Internationale
↑  ontus Skoglund ,Erik Ersmark, 
Eleftheria Palkopoulou,
Love Dalén,, Ancient Wolf Genome Reveals an Early Divergence of Domestic Dog Ancestors and Admixture into High-Latitude Breeds, current biology, 2015
↑  מועדון כלבנות הולנדי, Plan van Aanpak, pavls.nl, ‏2012
מאה שנים... מאה כוכבים

מאה שנים... מאה כוכבים היא רשימה של חמישים שחקנים ושחקניות הנחשבים לטובים ביותר בכל הזמנים, כפי שנקבע על ידי מכון הסרטים האמריקאי, על פי סקר של יותר מ-1,500 אנשי תעשיית הקולנוע, אשר בחרו מתוך רשימה של 500 מועמדים. הרשימה פורסמה לראשונה בשנת 1999, כחלק מסדרת 100 שנים... של מכון הסרטים האמריקאי. הרשימה מחולקת על פי מגדר באופן שווה.
המועמדים נשפטו על פי הקריטריונים הבאים: "שחקן או צוות שחקנים בעלי נוכחות קולנועית משמעותית שהופעתם הראשונה הייתה לפני או במהלך שנות ה-50 של המאה העשרים או אחרי שנות ה-50 שנפטרו". קריטריון זה עורר ביקורת כיוון שהוא לא איפשר לשחקנים כמו מריל סטריפ, ג'ק ניקולסון, דסטין הופמן, פול ניומן, טום הנקס, טום קרוז, ג'וליה רוברטס, קלינט איסטווד, ברברה סטרייסנד ועוד רבים אחרים אפילו אפשרות להתמודד.
סטטיסטיקה

נכון ל-2020, רק  שחקנית אחת עדיין בחיים; סופיה לורן. ב-1999 כשהרשימה פורסמה עוד שבעה שחקנים היו בחיים; מרלון ברנדו, גרגורי פק, קתרין הפבורן, אליזבת טיילור, שירלי טמפל ולורן באקול סידני פואטייה. ברשימת השחקנים: עשרים ואחד היו אמריקאים, שלושה בריטים (קרי גרנט, צ'ארלי צ'פלין ולורנס אוליבייה) ואחד רומני (אדוארד ג'י רובינסון). ברשימת השחקניות: שש עשרה היו אמריקאיות, אחת בלגית (אודרי הפבורן), שתיים שוודיות (אינגריד ברגמן וגרטה גרבו), אחת בריטית (אליזבת טיילור), אחת גרמנית (מרלן דיטריך), אחת צרפתית (קלודט קולבר), אחת הודית-בריטית (ויוויאן לי), אחת איטלקית (סופיה לורן) ואחת קנדית (מרי פיקפורד). האחים מרקס הם הצוות היחידי שנכנס לרשימה.
בסך הכל רק שמונה שחקנים ושחקניות לא היו מועמדים בכלל לפרס האוסקר; האחים מרקס, באסטר קיטון, אדוארד ג'י רובינסון, מרילין מונרו, מיי וסט, ריטה הייוורת', שירלי טמפל וג'ין הארלו. צ'ארלי צ'פלין ואורסון ולס הם היחידים שזכו בפרס אוסקר לא בקטגוריית משחק.
הרשימה

| דירוג | שחקנים | שחקנים | שחקניות | שחקניות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | המפרי בוגרט זכה בפרס אוסקר |  | קתרין הפבורן זכתה בארבעה פרסי אוסקר |  |
| 2 | קרי גרנט היה מועמד לשני פרסי אוסקר |  | בטי דייוויס זכתה בשני פרסי אוסקר |  |
| 3 | ג'יימס סטיוארט זכה בפרס אוסקר |  | אודרי הפבורן זכתה בפרס אוסקר |  |
| 4 | מרלון ברנדו זכה בשני פרסי אוסקר |  | אינגריד ברגמן זכתה בשלושה פרסי אוסקר |  |
| 5 | פרד אסטר היה מועמד לפרס אוסקר |  | גרטה גרבו הייתה מועמדת לארבעה פרסי אוסקר |  |
| 6 | הנרי פונדה זכה בפרס אוסקר |  | מרילין מונרו זכתה בפרס גלובוס הזהב |  |
| 7 | קלארק גייבל זכה בפרס אוסקר |  | אליזבת טיילור זכתה בשני פרסי אוסקר |  |
| 8 | ג'יימס קאגני זכה בפרס אוסקר |  | ג'ודי גרלנד הייתה מועמדת לשני פרסי אוסקר |  |
| 9 | ספנסר טרייסי זכה בשני פרסי אוסקר |  | מרלן דיטריך הייתה מועמדת לפרס אוסקר |  |
| 10 | צ'ארלי צ'פלין זכה בפרס אוסקר (לא בקטגוריית משחק) |  | ג'ואן קרופורד זכתה בפרס אוסקר |  |
| 11 | גרי קופר זכה בשני פרסי אוסקר |  | ברברה סטנוויק הייתה מועמדת לארבעה פרסי אוסקר |  |
| 12 | גרגורי פק זכה בפרס אוסקר |  | קלודט קולבר זכתה בפרס אוסקר |  |
| 13 | ג'ון ויין זכה בפרס אוסקר |  | גרייס קלי זכתה בפרס אוסקר |  |
| 14 | לורנס אוליבייה זכה בפרס אוסקר |  | ג'ינג'ר רוג'רס זכתה בפרס אוסקר |  |
| 15 | ג'ין קלי היה מועמד לפרס אוסקר |  | מיי וסט |  |
| 16 | אורסון ולס זכה בפרס אוסקר (לא בקטגוריית משחק) |  | ויוויאן לי זכתה שני פרסי אוסקר |  |
| 17 | קירק דאגלס היה מועמד לשלושה פרסי אוסקר |  | ליליאן גיש הייתה מועמדת לפרס אוסקר |  |
| 18 | ג'יימס דין היה מועמד לשני פרסי אוסקר |  | שירלי טמפל |  |
| 19 | ברט לנקסטר זכה בפרס אוסקר |  | ריטה הייוורת' הייתה מועמדת לפרס גלובוס הזהב |  |
| 20 | האחים מרקס |  | לורן באקול הייתה מועמדת לפרס אוסקר |  |
| 21 | באסטר קיטון |  | סופיה לורן זכתה בפרס אוסקר |  |
| 22 | סידני פואטייה זכה בפרס אוסקר |  | ג'ין הארלו |  |
| 23 | רוברט מיצ'ם היה מועמד לפרס אוסקר |  | קרול לומברד הייתה מועמדת לפרס אוסקר |  |
| 24 | אדוארד ג'י רובינסון |  | מרי פיקפורד זכתה בפרס אוסקר |  |
| 25 | ויליאם הולדן זכה בפרס אוסקר |  | אווה גרדנר הייתה מועמדת לפרס אוסקר |  |
הערות שוליים

↑  AFI to release list of top 50 screen legends, ‏ CNN, ‏ 13 בינואר 1999.
| סדרת מאה שנים |
| --- | --- | --- |
|  | מאה סרטים (1998) • מאה כוכבים (1999) • מאה צחוקים (2000) • מאה מותחנים (2001) • מאה תשוקות (2002) • מאה גיבורים ונבלים (2003) • מאה שירים (2004) • מאה ציטוטים (2005) • מאה פסקולים (2005) • מאה השראות (2006) • הסרטים המוזיקליים הגדולים ביותר (2006) • מאה סרטים (שנה עשירית) (2007) • עשרת הגדולים (2008) |  |
לורן אולרד

| --- | --- |

 לידה:  7 בספטמבר 1989 (בת 35) פיטסבורג, פנסילבניה, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 תקופת הפעילות:  מ-2008
 מקום לימודים:  מכללת ברקלי למוזיקה 
 פרופיל ב-IMDb
 
לורן אולרד (באנגלית: Loren Allred; נולדה ב-7 בספטמבר 1989) היא זמרת אמריקאית. בשנת 2017 שרה את השיר "Never Enough" בסרט המוזיקלי "האמן הגדול מכולם". השחקנית רבקה פרגוסון שגילמה את דמותה של זמרת האופרה ג'ני לינד, עשתה ליפ סינק לשיר.
ביוגרפיה

אולרד נולדה וגדלה בפיטסבורג, פנסילבניה בת בכורה מתוך 4 בנות להורים מוזיקאים. אמה, קרול אן אולרד, היא מורה קלאסית לפיתוח קול וזמרת סופרן ואביה, בריידי ר. אולרד, היה בעבר מנהל מקהלת הבאך של פיטסבורג ומנהל אמנותי ומנצח של מקהלת סולט לייק.
אולרד למדה במשך כשנה לימודי תיאטרון מוזיקלי באוניברסיטת ובר סטייט (אנ') באוגדן (אנ'), יוטה ומשם עברה ללמוד במכללת ברקלי למוזיקה בבוסטון, מסצ'וסטס. בזמן שהותה בבוסטון, היא התגלתה על ידי ני-יו, מה שהוביל לחוזה עם חברת התקליטים "The Island Def Jam Music Group" (אנ').
ביוגרפיה > קריירה

בשנת 2012, הופיעה אולרד כמתחרה בעונה השלישית של תוכנית הטלוויזיה The Voice ובחרה באדם לוין כמאמן שלה. היא הודחה לאחר השבוע הראשון של ההופעות החיות, וסיימה במקום 13.
ב-2014, היא צורפה להקלטות למחזמר הקולנועי "האמן הגדול מכולם" שנכתב על ידי בנג' פאסק וג'סטין פול. היא לוהקה כקול השירה (ליפ סינק) של דמותה של רבקה פרגוסון, ג'ני לינד, בשיר "Never Enough". הפסקול והשיר של הסרט זכו להצלחה גדולה. בינואר 2018, הפסקול של הסרט הגיע לראש מצעד האלבומים של בילבורד והשיר "Never Enough" הגיע למקום ה-88 בבילבורד הוט 100 ולמקום ה-24 בבריטניה.
בשנת 2019 שרה עם מייקל בובלה את הדואט "Help Me Make it Through the Night" (אנ') שיצא באלבום Love (אנ').
בשנת 2021 הצטרפה אולרד להופעות נבחרות בארצות הברית של אנדריאה בוצ'לי.
באפריל 2022 היא נבחנה בעונה ה-15 (אנ') של Britain's Got Talent. אמנדה הולדן העניקה לה את זמזם הזהב והעבירה אותה לשלב חצי הגמר. ב-2 ביוני זכתה בהצבעת הקהל שהעניק לה את המקום הראשון בשלב חצי הגמר שבו השתתפה, לאחר ששרה את השיר "You Say" (אנ') של לורן דייגל (אנ').
הביצוע הווקאלי המרשים של אולרד ל-"Never Enough" זכה להערכה רחבה. אמנים בולטים הקליטו גרסת כיסוי לשיר, ביניהם: קלי קלארקסון, ג'ניפר הדסון, ניקול שרזינגר, קתרין מקפי, מריה סימורנגקיר ומוריסט אמון (אנ'). ביצוע השיר שלה העניק השראה לאלפי זמרים בתוכניות הזמר הבינלאומיות וברשתות החברתיות.
מאה שנות נסיעה

| --- | --- |
 מספר עונות:  1
 מספר פרקים:  8
 הפקה
 חברת הפקה:  SVELL FILM
 שידור
 רשת שידור:  TVC
 תקופת שידור מקורית:  25 באפריל 2020 – הווה
 
מאה שנות נסיעה (ברוסית: Сто лет пути) היא סדרת טלוויזיה רוסית בהפקת חברת SVELL FILM עבור ערוץ הטלוויזיה TVC, מבוססת על ספרה באותו השם של טטיאנה אוסטינובה.
עלילה

העיר סנקט פטרבורג, בירת האימפריה הרוסית. דצמבר 1907 באחוזתו של הרוזן מתאספים הזוממים לבצע הפיכת חצר למוטט את הפרלמנט ולהפיל את הקיסר ניקולאי השני.
בסנקט פטרבורג של שנת 2020 ברוסיה, ההיסטוריון פרופסור דמיטרי שוחובסקי מוזמן על ידי חוקרי משטרת סנקט פטרבורג לחקור את רציחתו של אוצר מוזיאון באחוזה ישנה שנמסרה כדי להפוך למוזאון. אלא שליד גופתו הם מוצאים ספל ישן מאוד ומכתב שנכתב לפני למעלה ממאה שנה וכדי להבין מה התרחש ההיסטוריון יצטרך לשחזר אירועים שונים וצירופי מקרים מוזרים ומסתוריים המעוררים בו תהייה אם כל האירועים הללו כלל אינם צירופי מקרים.
שחקנים ודמויות

פאבל טרובינר — דמיטרי איוואנוביץ' שאחובסקי, פרופסור להיסטוריה באוניברסיטה בשנת 2020 / הנסיך שאחובסקי, מזכיר הדומה הממלכתית בשנת 1907
פולינה סירקינה — ורוורה זבונקובה, חוקרת מעבדה לזיהוי פלילי במשטרת סנקט פטרבורג של שנת 2020 / עיתונאית בשנת 1907
אלכסנדר סטרוייב — הקולונל קוצ'רנקו
קיריל בלובאן — בוריס
דמיאן אולצ'קין — בוריס בילדותו
ולדימיר פטרוב — ויקטור
אנה קורוליובה — קלאוודיה, רעייתו לשעבר של דמיטרי
ורה קרפובה — שמטובה
יבגני קאפיטונוב — האב אנדריי, נזיר במנזר משנת 1907
אולג פופוב — בורלאקוב, חבר הדומה הממלכתית בשנת 2020
מיכאיל יליסייב — אליאבייב, סוציאל-דמוקרט
ולנטינה קוסובוצקאיה — סבתה של ורוורה
ויקטור ויריביינקו — וורושילוב, עובד ארכיון
ולדימיר גלאזקוב — זבונקוב, אביה של ורוורה בשנת 1907
ואסילי גוזוב — האב אנדריי, נזיר במנזר בשנת 2020
דמיטרי סוטירין — סטוליפין, שר הפנים של רוסיה
יבגניה ליקובה — מילאנה
רומן גריבקוב — טימופיי, עגלונו/נהגו של הנסיך שאחובסקי
סרגיי גאמוב — פורישקביץ'
פאבל סרגיינקו — יונובסקי
ויקטור גראקוב — סאבליץ', שוערו של שאחובסקי
אנדריי אקסיונוב — חבר פרלמנט
דמיטרי רוסאקוב — סטודנט
יקטרינה קריאקינה — סטודנטית
אולג מטלב — ולדימיר קוקובצוב, שר האוצר
אלכסנדרה סטרלינה — סטודנטית
מיכאיל גודין — לב טולסטוי, איש המפלגה הסוציאל-רבולוציונרית
גלינה סידורובה — ילנה פטרובנה, מרצה
אנדריי נקראסוב — בוליגין, איש המפלגה הסוציאל-רבולוציונרית
רומן מיכאצ'וק — עיתונאי
ניקיטה ברסוקוב — איש מבצעים
פולינה בחארבסקאיה — מתודיסטית
מויסיי ברסון — מומחה
סרגיי ז'וקוביץ' — מאבטח במנזר
מקסים גיבאלוב — מאבטח
אירינה ולדימירסקאיה — אשת המפלגה הסוציאל-רבולוציונרית
ניקולאי סיאפין — אביו של בוריס
אלכסנדר וולודין — רשם קולגיאלי
ראו גם

עורך הדין ארדאשב: מסכת המוות
לואי-ניקולה ווקלן

| --- | --- |

 לידה:  16 במאי 1763 סנט אנדרי ד'הברטו, ממלכת צרפת
 פטירה:  14 בנובמבר 1829 (בגיל 66) סנט אנדרי ד'הברטו, ממלכת צרפת
 ענף מדעי:  כימיה
 מקום מגורים:  צרפת
 מקום קבורה:  קלבדוס 
 מקום לימודים:  סורבון 
 מנחה לדוקטורט:  Antoine François, comte de Fourcroy 
 מוסדות:  קולז' דה פראנס (1801–1804)  הפקולטה לרפואה של פריז (1809–1821)  בית הספר הלאומי הגבוה למכרות  ז'רדן דה פלאנט  אקול פוליטקניק 
 תלמידי דוקטורט:  Louis Jacques Thénard 
 פרסים והוקרה:  חבר זר של החברה המלכותית (11 בדצמבר 1823)  מסדר סן-מישל  אביר בלגיון הכבוד 
 תרומות עיקריות
 גילוי הבריליום והכרום
 
לואי-ניקולה ווקלן (בצרפתית: Louis-Nicolas Vauquelin;‏ 16 במאי 1763 – 14 בנובמבר 1829) היה רוקח וכימאי צרפתי.
קורות חייו

נולד ב-12 במאי 1763 בסנט אנדרי ד'הברטו (Saint-André-d'Hébertot) שבנורמנדי, לניקולה ווקלן וקתרין לבית לה-שארטייה. הוריו היו ממעמד האיכרים הנמוך, האב היה מנהל העבודה בטירת סנט אנדרי ד'הברטו. לואי-ניקולה עצמו היה אוטודידקט. תחילת הכשרתו המקצועית הייתה כלבורנט בבית מרקחת ברואן בשנים 1777 עד 1779. ב-1783[דרוש מקור] עבר לפריז ושם הפך לבן חסותו של אנטואן פורקרואה (Antoine François, comte de Fourcroy), כימאי ופוליטיקאי צרפתי, שתמך בו כלכלית, דאג להשכלתו וקידם אותו במערכת המדעית. עד 1791 הועסק כלבורנט בז'רדן דו רואה. ב-1791 התמנה לחבר באקדמיה המלכותית למדעים. בעזרת קשריו המדעיים והפוליטיים של Fourcroy התמנה לתפקידים מגוונים: מפקח המכרות, פרופסור בבית הספר למכרות, פרופסור באקול פוליטקניק[דרוש מקור]. בהמשך היה גם פרופסור לכימיה בקולז' דה פראנס ובז'רדן דה פלאנט. מ-1809 ועד מותו כיהן כפרופסור לכימיה בפקולטה לרפואה בסורבון. ב-1827 נבחר לפרלמנט כנציג מחוז קלבדוס.
נפטר ב-14 בנובמבר 1829, במהלך ביקור בעיירת הולדתו.
פעילותו המדעית

היה מחלוצי השיטה לקביעת ריכוז חומרים בתמיסה באמצעות "תהליך הסתירה". מ-1791, כשמונה חבר באקדמיה המלכותית למדעים, היה שותף לעריכת כתב העת הצרפתי למדע הכימיה ה-Annales de Chimie. ב-1797 גילה את היסוד כרום אותו הפיק מבצר עופרת ממכרה בהרי אורל. ב-1798 גילה את היסוד בריליום אותו הפיק מאמרלד. ב-1806 גילה את האספרגין, גילוי ראשון של חומצת אמינו.
מחקריו הראשונים התפרסמו תחת השם של אנטואן פורקרואה הפטרון שלו, בהמשך פורסמו במשותף. החל מ-1790 החל לפרסם באופן עצמאי, מאז פרסם 376 מאמרים.
אותות הוקרה

מהחברים הראשונים בלגיון הכבוד הצרפתי.
חבר במסדר סן-מישל.
המינרל ווקלניט נקרא על שמו.
סוג הצמחים ווקלניה (Vauquelinia) נקרא על שמו.
הערות שוליים

↑  ווקלן באתר גנאלוגיה צרפתי
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007284287105171  PLWABN: 9810693048605606  BNE: XX1641397  BnF: cb12560106w (data)  Botanist: Vauquelin  CANTIC: a11898653  CiNii: DA16424345  GND: 118804030  ISNI: 0000 0000 8377 8037  LCCN: nr93003014  Léonore: 368277  MGP: 158571  NKC: nlk20000085458  NLA: 35965071  NTA: 416267130  RERO: 02-A022987987  SNAC: w6m32tsf  SUDOC: 08232641X  Trove: 1165767  VIAF: 44414908   WorldCat (עם VIAF): 44414908 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
כביש 85

| --- | --- |


כביש 85 סמוך לצומת חנניה, אוגוסט 2023
 מידע כללי
 כינוי:  כביש עכו-צפת
 סיווג:  כביש ארצי
 ציר:  כביש רוחב
 אורך:  47 ק"מ
 מיקום
 ערים ראשיות:  עכו, כרמיאל
 נקודת התחלה:  צומת תל עכו
 נקודת סיום:  צומת עמיעד
 קואורדינטות:  32°55′30″N 35°17′55″E﻿ / ﻿32.925°N 35.29861111°E﻿ / 32.925; 35.29861111
  מפת מיקום  מפה מפורטת    he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
כביש 85 הוא כביש רוחב ארצי בצפונה של ישראל. הכביש מוביל מעכו במערב לצומת עמיעד במזרח, שם הוא נפגש עם כביש 90. אורכו של הכביש 47 קילומטר. בתחומי העיר עכו נושא הכביש את השם רחוב בן-עמי.
שמו העממי של הכביש הוא 'כביש עכו-צפת', בעקבות מסלולו הישן של הכביש קודם להארכתו ב־1980.
מקטע מהכביש
גבעת נפוליאון וצומת עכו מזרח
תולדות הכביש > הקטע המערבי

עד סוף שנות ה-70 הגיע הכביש מעכו רק עד צומת חנניה. כביש זה עבר על דרך עתיקה העוברת בתוואי הנוח של בקעת בית הכרם, המסמנת את הגבול בין הגליל התחתון מדרום והגליל העליון מצפון. עם סלילת כביש 866 בראשית שנות ה-30, עלה חשיבותו של הכביש שכן הוא היה לחלק המערבי של כביש עכו-צפת, הדרך הקצרה ביותר מחיפה לצפת וליישובי אצבע הגליל.
הכביש עבר באזור ערבי, ועל כן נחשבה למסוכנת ביטחונית והיו שהעדיפו לנסוע בדרך צפת – ראש פינה – טבריה – חיפה. בתקופת המרד הערבי הגדול אירעו בו פיגועי טרור שונים, כדוגמת רצח 6 נוסעי מונית מחיפה לצפת. בשל השתתפותם של כפרים ששכנו בצידי הכביש בהתקפות ובחבלות על הכביש והנוסעים בו, הוטל באוקטובר 1938 קנס קיבוצי על מספר רב של כפרים לאורכו.
במהלך עבודות התכנון להקמת גדר הצפון, נבחנה אפשרות להקים את הגדר לאורך הכביש, אך לבסוף הוחלט להקים אותו בתוואי צפוני יותר, לאורך כביש הצפון. הכביש היה קו הגנה עורפי לגדר הצפון, ולאורכו נבנו שתי מצודות טגארט (במג'ד אל כרום, בראמה וסמוך למושב שפר).
על פי תוכנית החלוקה יועד הכביש, שאז הגיע רק עד צומת חנניה, לעבור בשטח המדינה הערבית. שטחו המרכזי של הכביש נכבש במהלך מבצע חירם בסתיו 1948, והכביש נפתח מחדש לתנועה אזרחית בראשית 1949.
לאחר קום המדינה שופץ הכביש בשנת 1950.
בשנות ה־50 הוקמו בצד הכביש היישובים אחיהוד ושזור, ובשנת 1964 הוקמה העיר כרמיאל בצד הכביש.
תוואי הכביש עבר בעבר דרך האזור הבנוי של מג'ד אל כרום וראמה, אך מעקפים נסללו בקטעים אלה במשך השנים. המעקף של ראמה נסלל ב-1974 ומעקפים של מג'ד אל כרום נסללו ב-1956 ו-1995.
תולדות הכביש > סלילת הקטע המזרחי

החל מהקמת מדינת ישראל ועד לסוף שנות ה־70 הייתה דרך עכו-צפת הדרך העיקרית שחיברה בין צפון רמת הגולן, קריית שמונה, עמק החולה וראש פינה לאזור כרמיאל, עכו ומפרץ חיפה, כאשר החלופות האחרות היו נסיעה דרך טבריה, או בכביש הצפון. עם זאת, השימוש בדרך במסלול זה חייב עלייה תלולה ומפותלת לצפת, בשני כיווני הנסיעה.
הצורך בכביש שיחבר את צומת חנניה ישירות לכביש 90, שיחליף את המעבר דרך צפת, הועלה כבר בשנת 1957, אז דובר על החשיבות של כביש חלופי לצורך העברת עפרות ברזל ממכרה הברזל מנרה לקריית הפלדה בעכו. תוכנית החומש של מע"ץ ב-1962 כללה את הרחבת הכביש מעכו עד פרוד, ופריצת הקטע מפרוד לעמיעד, שכן מע"ץ ייחס חשיבות רבה לכביש להתפתחות יישובי אצבע הגליל. אולם סלילת הכביש התעכבה מפני שצה"ל לא הסכים לפנות שטחי אימונים לאורך התוואי המתוכנן של הכביש, והעבודות בפועל החלו רק בשנת 1977. הקטע המזרחי של הכביש (שנקרא אז "כביש עמיעד-פרוד") נחנך בספטמבר 1980. סלילת קטע הכביש בין צומת חנניה לעמיעד דרשה פתרון לחציית נחל עמוד ונחל עכברה העמוקים, כאשר הפתרון שנבחר היה הקמת סוללות עפר גדולות לרוחב הנחלים שעליהם עבר הכביש. פתרון זה נבחר בין השאר משיקולים ביטחוניים, בשל פגיעותו של גשר להפצצה אווירית, בהשוואה לסוללת עפר. דבר זה פגע בנחלים, מאחר שחילק אותם לשני חלקים, מנע מעבר מטיילים ובעלי חיים, והותיר מעבר מצומצם בתחתית האפיק לזרימת המים. הכביש נסלל ככביש עם נתיב נסיעה אחד לכל כיוון, וללא הפרדה בין מסלולי הנסיעה.
תולדות הכביש > משנות ה-90 ואילך

במהלך שנות ה־90 שונה התוואי של צומת חנניה כך שמסלול הכביש הישר הוא בין כרמיאל לעמיעד (קודם לכן היה המסלול הישר מכרמיאל למירון), וב־2008 שונה צומת עמיעד, כך שכביש 85 מתחבר ישירות לחלקו הצפוני של כביש 90, ללא צורך בפניה בצומת.
בין השנים 2013–2015 שודרג הקטע המזרחי בכביש 85, בין צומת נחל עמוד לצומת עמיעד. במסגרת העבודות בפרויקט, שודרג הכביש לכביש דו-מסלולי עם הפרדה בין כיווני הנסיעה, והוקם מחלף חדש בצומת נחל עמוד, מערבית לצומת שבוטל. כמו כן, הוקמה הפרדה מפלסית באמצעות מחלפון בכניסה למושב כחל, ונבנו גשרים חדשים במקום סוללות העפר שעל נחל עמוד ונחל עכברה. בתקופה זו הוחל גם בסלילת מסילת עכו-כרמיאל, העוברת מעט מדרום לתוואי הכביש בין עכו לכרמיאל.
ב-2019 הוחל בהקמת מחלף כרמיאל מערב. זהו מחלף יהלום, עם שני גשרים לכיוון (אחד למסילת הרכבת עכו–כרמיאל ואחד לרכבים), 3 ניצבים, שני מפתחים ומעבר חקלאי. המחלף נפתח לתנועה בשנת 2020 והחליף את הצמתים כרמיאל מערב ודיר אל-אסד.
בשנת 2020 החל פרויקט הרחבת הכביש בין צומת כרמיאל מזרח לצומת חנניה, לכביש דו-מסלולי ושדרוג הצמתים לאורכו. ההרחבה צפויה להיפתח בתחילת 2023.
על-פי תוכנית משרד התחבורה לעדכון המספור של רבים מכבישי ישראל – מתוכנן כי המקטע ממחלף עכו מזרח עד צומת תל עכו ינותק מהכביש, ויוגדר כדרך עירונית.
ב-3 ביוני 2024 התרחשה שריפה גדולה על יד הכביש כתוצאה מתקיפה חזבאללה.
מסלול הכביש

| קילומטרים | שם | סוג מפגש | מיקום | דרכים מצטלבות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
כביש 85 ממערב למזרח
| 0 | צומת תל עכו |  | עכו | כביש 8510 |
| 2 | צומת עכו מזרח |  | עכו |   כביש 4 |
| 7 | מחלף יאסיף-אחיהוד (בתכנון) |  | עכו (בית עלמין) |   כביש 6 |
| 8 | צומת יאסיף |  | אחיהוד |   כביש 70 |
| 9 | צומת אחיהוד |  | אחיהוד |   כביש 70 |
| 10 | מחלף בר-לב (בתכנון) |  | אזור תעשייה בר-לב, אחיהוד | כניסה לאזור תעשייה בר-לב |
| 11 | צומת ציקלון |  | אחיהוד | כניסה לאזור תעשייה בר-לב |
| 15 | צומת גילון |  | ליד גילון | כביש 8512, גישה לגילון ולצורית |
| 16 | צומת מג'ד אל כרום מערב |  | מג'ד אל כרום | כניסה למג'ד אל כרום |
| 19 | צומת מג'ד אל כרום מזרח |  | מג'ד אל כרום | כניסה למג'ד אל כרום |
| 20 | צומת ביענה |  | ביענה | כניסה לביענה ולדיר אל אסד. הצומת בוטל עם פתיחת מחלף כרמיאל-מערב |
| 20.5 | מחלף כרמיאל מערב |  | כרמיאל |   כביש 784 וכניסה חדשה לביענה ודיר אל אסד |
| 22.5 | צומת כרמיאל |  | כרמיאל |   כביש 854, שד' נשיאי ישראל (כרמיאל) |
| 24.5 | צומת נחף |  | נחף | כניסה לנחף |
| 25 | צומת ביג כרמיאל |  | כרמיאל | כניסה לאזור תעשייה כרמיאל ולישובים כמון, כמאנה ומכמנים – כביש 8556 |
| 27.5 | צומת ללא שם |  | שזור | כניסה לשזור |
| 28 | צומת ללא שם |  | סאג'ור | כביש 8566, כניסה לסאג'ור ולראמה |
| 29 | צומת ראמה |  | ראמה |   כביש 864   כביש 804 |
| 33 | צומת חנניה (צומת שבע) |  | כפר חנניה |   כביש 866 |
| 34 | צומת חלפתא (צומת שש) |  | כפר חנניה |   כביש 806 |
| 40 | מחלף נחל עמוד |  | קדרים |   כביש 65 |
| 45 | מחלף כחל |  | כחל | גישה לכחל |
| 47 | צומת עמיעד |  | עמיעד |   כביש 90 |
ראו גם

כבישי ישראל
הערות שוליים

↑  קציר-דמים של כנופית מרצחים בדרך עכו-צפת, דבר, 29 במרץ 1938; הלוית ארבעת חללי צפת, דבר, 30 במרץ 1938; האבודים עוד לא נמצאו, דבר, 30 במרץ 1938; בכור שחרור ואלגרה מוצרי נמצאו הרוגים, דבר, 31 במרץ 1938
↑  פעולות עונשין בכפרים, הצופה, 26 באוקטובר 1938
↑  כביש צפת-עכו פתוח לתנועה אזרחית, חרות, 3 בינואר 1949
↑  יחיאל דוד, סוללי כבישים משנים את פני הארץ, מעריב, 27 ביוני 1950
↑  ופא אליאס, השפעת דפוסי הפעילות היומית על תאונות דרכים: חקרי אירוע ליישובים נעקפים, חיבור על מחקר לשם מילוי חלקי של הדרישות לקבלת התואר דוקטור לפילוסופיה בטכניון, ינואר 2008, עמ' 52, עמ' 6
↑  יוגברו החסכון והיעילות בהעברת עפרות הפלדה מהגליל לעכו, הצופה, 11 בספטמבר 1957
↑  מ. דויד, הכביש לחיפה יהיה בן 4 נתיבים, דבר, 27 ביוני 1962
↑  מע"ץ יפרוץ כביש עורקי לגליל, מעריב, 2 במאי 1965
↑  ייסלל כביש מהיר ראש פינה – פרוד, דבר, 11 ביולי 1973
↑  40 מליון ל"י לסלילת כביש עמיעד פרוד, דבר, 11 ביולי 1976
↑  יותר מ-3 מליארד לירות, מעריב, 1 בפברואר 1979
↑  מנחם רהט ועודד יניב, נחנך הכביש החדש שבין פרוד לעמיעד, מעריב, 18 בספטמבר 1980
נחנך כביש עמיעד פרוד, דבר, 18 בספטמבר 1980
↑  שבתשתיות – תיעוד פרוייקטים בתחבורה, תיעודים מפרויקט מחלף כרמיאל מערב, ‏24 בספטמבר 2019
אזור התעשייה של כרמיאל בסמוך לכביש 85, ספטמבר 2023
צומת הכניסה המערבית לראמה, ספטמבר 2023
צומת חנניה, אוגוסט 2023
לואי-רנה דה רואן

| --- | --- |

 לידה:  25 בספטמבר 1734 פריז, צרפת 
 פטירה:  16 בפברואר 1803 (בגיל 68) אטנהיים, מרקיזות באדן 
 מדינה:  צרפת 
 השכלה:  תיכון לואי הגדול 
 תפקיד:  המושב ה-36 של האקדמיה הצרפתית (1761–28 בינואר 1803)  חשמן (1 ביוני 1778)  הבישוף הקתולי של שטרסבורג (11 במרץ 1779–29 בנובמבר 1801)  בישוף טיטולרי (24 במרץ 1760)  נסיך-בישוף (1779–1803)  abbot of Montmajour (1761–1786)  חבר האספה הלאומית הצרפתית  גבאי הצדקה הראשי של צרפת 
 השקפה דתית:  הכנסייה הקתולית 
 פרסים והוקרה:  מפקד במסדר הרוח הקדושה  אביר במסדר סן-מישל 
 
אַנְרִי-רֶנֶה-אֶדוּאַרְ דֶה רוֹאַן (בצרפתית: Louis-René-Édouard de Rohan; 25 בספטמבר 1734 –  16 בפברואר 1803), הידוע גם כקרדינל דה רואן, היה הבישוף הצרפתי של שטרסבורג, פוליטיקאי, קרדינל של הכנסייה הרומית-קתולית, ובן למשפחת רואן (המייחסת את מוצאה למלכי ברטאן).