stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הפלגת מוניטין
מטרת המבצע

בחיל הים הוחלט לבסס כח ימי כדי לשלוט במרחבי הים האדום לאחר שמצרי באב אל-מנדב נחסמו במלחמת ששת הימים על ידי חיל הים של מצרים ללא יכולת של כוחות חיל הים, שכללו נחתות וספינות סיור קלות מדגם דבור להתמודד עם משימות רחוקות מחופי ישראל. על סמך הניסיון שנצבר מהפעלת ספינות הטילים שנרכשו בצרפת נערך חיל הים הישראלי לייצר בישראל ספינות טילים. ספינות סער 4 תוכננו ונבנו מלכתחילה לשרת בזירת הים האדום. הספינות מתאימות למשטר הגלים בים האדום ובעלות יכולת שהייה ארוכה בים. לאחר שתעלת סואץ נסגרה למעבר אניות בעקבות מלחמת ששת הימים בשנת 1967. האפשרות היחידה שנותרה היא הפלגה סביב יבשת אפריקה.
הספינות אח"י קשת ואח"י רשף נבנו חומשו ועברו אימון ראשוני. תוכננה הפלגה שתצא ב-15 באוקטובר 1973. מלחמת יום הכיפורים פרצה והספינות השתתפו בהכרעת ציי מצרים וסוריה בזירת הים התיכון. לאחר המלחמה חודשה המשימה להעברת הספינות. משימה נוספת הייתה סיוע לשיווק ביטחוני וכן הצגת הספינות ואמצעי הלחימה של חיל הים הישראלי למערכות הביטחון של דרום אפריקה.
ניסיון עבר

מבצע מוניטין היה המבצע השני שערך חיל הים להקפת אפריקה. בסוף 1956 ותחילת 1957, לאחר מלחמת סיני, הפליגו הפריגטות אח"י מזנק (ק-32) ואח"י מבטח (ק-28) מחיפה לשארם א-שייח' סביב יבשת אפריקה במטרה לחזק את הכוח הימי בזירת ים סוף ובהמשך הגיעו לאילת דרך מצרי טיראן שנפתח אז לשייט ישראלי. הפלגת הפריגטות כונתה "מבצע הרקולס".
הכנות להפלגה

ההפלגה תוכננה למחצית אוקטובר 1973 וכונתה "מבצע צלופח". אח"י קשת שהושקה בסוף חודש אוגוסט 1973 הצטרפה לאח"י רשף לאימונים לקראת המבצע. חודש ספטמבר ותחילת אוקטובר 1973 הוקדשו לאימוני שהייה ארוכה וימאות, בהפלגות למרכז הים התיכון. ב-4 באוקטובר חזרו הספינות מהפלגה ארוכה והצטרפו לתרגיל גדול שערך חיל הים.
בכניסה לנמל ב-5 באוקטובר נקטעו ההכנות להפלגה והספינות נערכו לקראת המלחמה שבפתח. ביום שבת, 6 באוקטובר, יום הכיפורים, בשעות הבוקר יצאו הספינות לים עם כלל שייטת ספינות הטילים והשתתפו בקרבות הימיים, הפגזות חופי מצרים וסוריה וליווי אניות אספקה לישראל. פעילות הליווי המשיכה עד דצמבר 1973.
להפלגה שכונתה "מבצע מוניטין" ותוכננה למרץ 1974 לא היה צורך באימונים מיוחדים. צוותי הספינות היו מנוסים, מיומנים ומגובשים מהפעילויות המבצעיות ושהייה ארוכה בים כולל בקרבות הזירה הימית במלחמת יום הכיפורים.
אספקת דלק - במגמה לשמור על חשאיות ההפלגה, נעשו הכנות לתדלוק במערב אפריקה באמצעות האוניה ״טנג'רין קור״ של החברה הימית להובלת פרי (רב חובל אברהם ארז), עליה הוצב קצין קישור מחיל הים רס"ן יעקב אלון, ובמזרח אפריקה באמצעות האניה ״נהריה״ בפיקודו של רס"ן רפי אפל.
אח"י קשת מתקרבת לירכתי אניית התדלוק "טנג'רין קור" לקבלת דלק.
איוש כלי השייט

מפקד המבצע נקבע סא"ל גדעון רז, מפקד פלגה 35 באח"י קשת.

מפקד אח"י קשת היה רס"ן דוד הרפזי שקיבל את הפיקוד ביום הראשון של מלחמת יום הכיפורים מסא"ל אלי רהב מפל"ג 35 ומפקד אח"י קשת בפועל מיום ההשקה. רס"ן יעקב אפיק התלווה להפלגה וקיבל את הפיקוד על אח"י קשת בדרום אפריקה.

מפקד אח"י רשף היה רס"ן מיכה רם פיקד על הספינה מהשקתה.

קברניט אניית הליווי ״א/מ טנג'רין קור״ של החברה הימית להובלת פרי היה רב חובל אברהם ארז שעבר שירות מלא בחיל הים.

מפקד האניה נהריה שתדלקה את הספינות באוקיינוס ההודי היה רס"ן רפי אפל.

קצין קישור לכח בנמלי דרום אפריקה נקבע רס"ן אברהם בן שושן.

קצין קישור על האוניה ״טנג'רין קור״ של החברה הימית להובלת פרי הפליג רס"ן יעקב אלון.
צוותים - חיילים בשירות סדיר וקצינים ונגדים בשירות קבע, היו ברובם מהצוות הראשון מאז השקת הספינות. חלק מהצוותים שהתגייסו במחצית 1973, הצטרף חודשים ספורים לפני המבצע ונקלט בספינות היטב. הצטרפו נגדים במקצועות קשר, צלילה, אלחוט, חשמל, ניווט ומכונה. 

רפואה - ד"ר אהרן צ'חנובר, לימים חתן פרס נובל לכימיה שנת 2004. צ'חנובר שהפליג בזמן המלחמה על אח"י רשף ביקש להצטרף ובמהלך ההפלגה אף הוסמך כסטי"לן. באח"י קשת סופח להפלגה ד"ר יוסי איצקוביץ' (אלדור).
דוד הרפזי מפקד אח"י קשת 1973.
רקע

פלגה 35 בשייטת ספינות הטילים כללה את שתי הספינות החדישות שניבנו בישראל עבור חיל הים. אח"י רשף שהושקה בפברואר 1973 ואח"י קשת שהושקה באוגוסט 1973. זמן קצר לפני המבצע התמנה סא"ל גדעון רז למפקד הפלגה. הוא החליף את סא"ל אלי רהב שהיה מפקד פלגה 35 מהקמתה, הוביל אותה בקליטת הספינות והצוותים, אימונים, בקרבות מלחמת יום הכיפורים ובתקופה שלאחר המלחמה במשימות אבטחת השיט לישראל והגנת החופים. סא"ל אלי רהב יועד אז להיות מפקד שייטת ספינות הטילים וקיבל מגדעון רז את פלגה 33.
התוכנית

יציאה לים מחיפה ב-21 בפברואר 1974 וכניסה לשארם א-שייח' ב-31 במרץ.
הפלגה מערבה לאורך הים התיכון מצפון לחופי אויב, מעבר לאוקיינוס האטלנטי והפלגה ממערב לאפריקה עד דרום אפריקה לשהייה בה. יציאה לים מדרום אפריקה והפלגה צפונה ממזרח לאפריקה עד למפרץ עדן, מעבר במצרי באב אל-מנדב והפלגה בים האדום לאורך חופי אויב ממזרח וממערב עד שארם א-שייח'.
תדלוק, קבלת מזון ומים תוכנן להתבצע מאוניות סוחר בנקודות מפגש שנקבעו מראש.
סיכום

צוותי הספינות תפקדו ברמה גבוהה בתנאי צפיפות (57 איש בכל ספינה) למשך זמן ממושך.
הספינות הוכיחו את עצמן מכל ההיבטים. תדלוק וקבלת מזון ומים בים נעשו בנקודת המפגש כפי שתוכננו.
הספינות לא נתגלו במהלך המסע ופרסום הגעתן לבסיס חיל הים במפרץ שלמה הפתיע צבאות זרים.
היחידה הוגדרה כפלגה 45 שהתבססה בבסיס מפרץ שלמה. פעילות ספינות הסער פתחה עידן חדש בזירת הים האדום. הספינות השיגו שליטה ימית במפרצי סואץ ואילת ועדיפות קרבית בכל רחבי הים האדום עד מיצרי באב אל-מנדב בואך מפרץ עדן.
ראו גם

הפלגת בציר ענבים
ביאורים

↑  אפיק חצה את קוו המשווה על סיפון הסיירת הצרפתית "ז'אן ד'ארק" במהלך לימודיו בבית הספר הצרפתי לקציני ים.
↑  לאמירה זאת היה המשך וצי דרום אפריקה רכש ספינות סער מישראל.
הערות שוליים

↑  רשימת מפליגים מבצע מוניטין בארכיון מוזיאון ההעפלה וחיל הים.
אח"י קשת ספינת הפיקוד במבצע.
וורן אליס

| --- | --- |

 לידה:  16 בפברואר 1968 (בן 56) אסקס, אנגליה, הממלכה המאוחדת 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 לאום:  אנגלי
 שפות היצירה:  אנגלית 
 סוגה:  רומן גרפי, פשע, מדע בדיוני, אימה
 יצירות בולטות:  טרנסמטרופוליטן, פלאנטרי (אנ'), נקסטווייב, איירון מן: אקסטרמיס, תדר עולמי, הלבלייזר
 פרסים והוקרה:  Eagle Award 2006
 www.warrenellis.com
 
וורן ג'ירארד אליס (באנגלית: Warren Girard Ellis; נולד ב-16 בפברואר 1968) הוא סופר, פובליציסט, תסריטאי, וקומיקסאי בריטי. הוא מוכר בעיקר בתור היוצר של מספר סדרות קומיקס מקוריות, כולל טרנסמטרופוליטן (1997–2002), תדר גלובלי (2002–2004), רד (2003–2004), שעובד לסרטים רד (2010) "פל" (ביחד עם בן טמפלסמית) (2005–2008) ורד 2 (2013), עצים (2014–הווה) והזרקה (2015–הווה). אליס הוא מחברם של הרומנים וריד קטן עקום (2007) ומכונת אקדח (2013), והנובלה נורמלי (2016). אליס הוא גם הכותב של סדרת האנימה קאסלבניה עבור נטפליקס.
מעבר לעבודותיו המקוריות, אליס גם שימש ככותב על מספר רב של סדרות קומיקס עבור מארוול, כולל אקס-מן, ת'נדרבולטס, מון נייט, וקשת הסיפור "אקסטרימיס" של איירון מן, שהיווה את הבסיס לסרט איירון מן 3 ביקום הקולנועי של מארוול מ-2013. אליס יצר את "הסמכות" ו"פלאנטרי" עבור WildStorm, כתב ריצה של הלבלייזר עבור ורטיגו, וג'יימס בונד עבור Dynamite Entertainment. אליס כתב גם מספר משחקי מחשב, כולל Dead Space (אנ') מ-2008.
אליס מוכר גם בפובליציזם בנושאי תרבות וחברה הן באמצעות נוכחותו המקוונת והן באמצעות כתיבתו, המכסה נושאים טרנס-הומניסטים (בעיקר ננוטכנולוגיה, קריוניקה, העלאת תודעה ושיפור אנושי) ונושאים פולקלוריים, לעיתים בשילוב זה עם זה. הוא הומניסט ופטרון לשעבר של האגודה ההומניסטית הבריטית, ארגון צדקה המתמקד בקידום הומניזם וחילוניות. אליס מתגורר בסאות'אנד-און-סי באנגליה.
הערות שוליים

↑  "Our patrons: Warren Ellis". Humanists UK. אורכב מ-המקור ב-2019-07-20. נבדק ב-10 בספטמבר 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007369057405171  PLWABN: 9810584031505606  BIBSYS: 7021828  BNE: XX4578630  BnF: cb13084403b (data)  GND: 1023951614  ISNI: 0000 0000 8135 8717  LCCN: no97008696  MusicBrainz: f7a5bf0a-68a3-48af-afb4-32d904da4567  NKC: xx0035479  NLA: 41218242  NLK: KAC201004340  NSK: 000499880  NTA: 331657074  SUDOC: 050644718  Trove: 1453523  VIAF: 56746065   WorldCat (עם VIAF): 56746065
המרד האירי של 1798

המרד האירי של 1798 (באנגלית: The Irish Rebellion of 1798, באירית: Éirí Amach 1798), היה מרד של רפובליקנים אירים כנגד השלטון הבריטי בארצם. המרד, שהושפע מהכרזת העצמאות בארצות הברית, כמו גם מן המהפכה הצרפתית, דוכא על ידי הבריטים, שהכוחות האיריים לא היוו עבורם יריב של ממש. בנוסף, מבחינה גאוגרפית, אירלנד לא מתאימה למלחמת גרילה, וכך, מרגע שהמורדים ניסו להילחם בקרבות סדורים או להשתלט על שטח, ידם הייתה על התחתונה.
דיכוי המרד נעשה בתקיפות, ולעיתים באכזריות, על ידי הבריטים ותומכיהם בקרב האוכלוסייה המקומית. בין הפרקטיקות שהופעלו בעת דיכוי המרד ניתן למצוא רצח שבויים ופצועים, מעשי טבח, עינויים, אונס ושריפת בתים של המורדים ותומכיהם, שאף הם לא ישבו בחיבוק ידיים. מעשי אכזריות אלה הוזנו מהיות המרד, במובנים רבים, מלחמת אזרחים. זאת כיוון שמגזרים חשובים בחברה האירית תמכו בשלטונות, וכתוצאה, הייתה מעורבות רגשית רבה כרוכה במאבק זה. סיבה אחרת למעשי האכזריות הייתה שהמורדים, נתיני הכתר הבריטי, נחשבו לבוגדים, והיחס אליהם היה בהתאם.
בשלב מאוחר של המרד נחתו כוחות צרפתיים באירלנד, בשני אתרים ובשני מועדים שונים, בכוח לא מספיק ולאחר שהמומנטום עבר לצד הבריטי, החזק יותר מלכתחילה. גם אלה הובסו במהרה.
רקע

אירלנד, אשר רוב אוכלוסייתה הייתה קתולית, נשלטה, בהשראת ובעזרת חקיקה בריטית, על ידי מיעוט של בעלי קרקעות, אנשי כנסייה ופקידים, השייכים רובם ככולם לכנסייה האנגליקנית, הדומיננטית בבריטניה. לקראת סוף המאה ה-18 חלה הקלת-מה במידת האפליה. להקלה זו נלוותה הרחבת מסוימת במידת השלטון העצמי של אירלנד, ולמעשה של המעמד השליט בה, במסגרת הכתר הבריטי.
ב-1791 קמה בבלפסט "חברת האירים המאוחדים" (Society of United Irishmen) על ידי ליברלים פרוטסטנטים. מטרותיה היו רפורמות דמוקרטיות ואמנסיפציה לקתולים. אל הארגון, שסניפים שלו הוקמו ברחבי הארץ, הצטרפו גם קתולים כמו גם חברי כתות פרוטסטנטיות שלא מן הזרם המרכזי. מספר חבריו גדל והגיע, ככל הנראה, ליותר מ-100,000. בנוסף, "חברת האירים המאוחדים" התחברה במשך הזמן לארגונים אירים אחרים הקרובים אליה בשאיפותיהם. פרוץ המלחמה בין בריטניה לבין צרפת המהפכנית ב-1793 הביא לאיסור על פעילות החברה ודחף אותה למחתרת. מטרתה הראשית הייתה באותה עת הינתקות מבריטניה, אלא ששררה מחלוקת האם לעשות זאת בעזרה צרפתית או למרוד בכל מקרה. התערבות צרפתית כזו אכן הושגה, פרי מאמציו של מנהיג החברה תאובלד וולף טון, וצבא צרפתי הגיע למפרץ באנטרי (Bantry Bay), שבפינה הדרומית מערבית של אירלנד, בדצמבר 1796. אלא שנחיתת הכוחות הצרפתיים נכשלה לחלוטין.
לנוכח אי-השקט בקרב האירים, בד בבד עם ההמחשה על היות אירלנד מעין "דלת אחורית" פוטנציאלית לפלישה לבריטניה, הטילו השלטונות משטר צבאי על האי במרס 1797, תוך נקיטת אמצעי דיכוי חמורים כנגד המתנגדים לשלטונם. במרס 1798 עצרו השלטונות בדבלין את רוב המנהיגות של "חברת האירים המאוחדים". במקביל, לנוכח אותו אי-שקט, החלו להתארגן אירים ששאפו להישאר תחת השלטון הבריטי, כנגד המתנגדים ולצורך תמיכה בשלטונות. אלה נכנסו בעיקר תחת קורת הגג של "מסדר אורנג'" (Orange Order), אשר נוסד בשנת 1795.
פרוץ המרד

לנוכח הלחץ הגובר החליטו מנהיגים מיליטנטיים של "האירים המאוחדים" למרוד מבלי להמתין לעזרה צרפתית. התאריך שנקבע היה ה-23 במאי, כשעל פי התוכנית המורדים היו אמורים להשתלט על דבלין. התקוממות במחוזות הסמוכים לדבלין אמורה הייתה למנוע מעבר תגבורות, ומרידה שתפרוץ מאוחר יותר ביתר חלקי האי תרתק אליהם את חיילות המצב. השלטונות, שנהנו ממידע מודיעיני מוקדם, כולל מקומות הריכוז המיועדים של המורדים בדבלין, הזרימו אליהם כוחות גדולים, ואלה הגיעו כשעה לפני המועד שנקבע לתחילת הפעולות. המורדים נאלצו להתפזר ולהטמין את נשקם. אלא שהמרידה במחוזות הסמוכים לדבלין פרצה כמתוכנן והתנגשויות ראשונות החלו בשחר ה-24 במאי. לרוב, הצליחו כוחות הממשלה לדכא את המרד, פרט למחוז קילדייר בו הם נאלצו לסגת מחשש לניתוקם. במקביל, תומכי הממשלה הוציאו להורג עצורים החשודים בתמיכה במורדים.
התפשטות המרד

במחוזות המזרחיים של אירלנד, כמו מחוז ויקלו ומחוז וקספורד  נחלו המורדים הצלחות זמניות. בויקלו, שם ניטשה מלחמת גרילה בין המורדים לבין הלויאליסטים (הנאמנים לממשלה), הצליח ג'וזף הולט (Holt), אשר לרשותו עמדו לכל היותר כאלף מורדים, לרתק כוחות בריטיים גדולים, עד כניעתו באוקטובר. בווקספורד אף הוקמה לזמן קצר ממשלה אזרחית רפובליקנית שהחזיקה מעמד מספר שבועות. אלא שהבריטים שלחו לאותו מחוז כ-20,000 חיילים והנחילו למורדים סדרת תבוסות בבנקלודי (Bunclody) ב-1 ביוני, בניו רוס (New Ross) ב-5 ביוני, ובארקלו (Arklow) שבמחוז ויקלו, ארבעה ימים אחר כך, עת המורדים ניסו להרחיב את שליטתם אל שטח המחוז הסמוך. ב-21 ביוני, לאחר קרב נוסף ב"גבעת החומץ" (Vinegar Hill) נואשו המורדים כליל, לאחר תבוסה נוספת, מן הניסיון לכבוש ולהחזיק בשליטתם בשטחים. המורדים עזבו את וקספורד לכיוון אלסטר שבצפון האי. בדרכם הוכו ב-14 ביולי פעם נוספת בידי הבריטים בנייטסטאון בוג (Nightstown Bog) שבמחוז מית' שמדרום ליעדם. טור אחר הוכה באותו יום בסמוך לדבלין.
הצלחות זמניות נחלו המורדים, רובם מן הזרם הפרסביטריאני, גם במחוז אנטרים  שבצפון מזרח האי, בו פרצה ההתקוממות ב-6 ביוני. בהנהגת הנרי ג'וי מקרקן (McCraken) הם השתלטו לזמן קצר על רוב שטח המחוז, אולם ניסיונם להשתלט על העיר אנטרים טאון (Antrim Town) ב-7 לחודש כשל, אם כי רוב התוקפים הצליחו לסגת. מכאן ואילך דעך המרד במחוז. גורל דומה, כלומר, הצלחה התחלתית וכישלון בטווח הארוך יותר, פקד את מחוז דאון (Down), אף הוא בצפון מזרח אירלנד. לאחר ניצחון בסיינטפילד (Saintfield) ב-9 ביוני, הם נוצחו שלושה ימים אחר כך בבולינהינץ' (Ballynahinch).
מעורבות הצרפתים > נחיתה במחוז מאיו

מנקודת ראות צרפתית, המרד האירי השתלב היטב, כהסחה, במסעו של נפוליאון בונפרטה למצרים. בכל זאת, מעט מדי ומאוחר מדי, מנקודת הראות של המורדים, הגיע אליהם סיוע צרפתי ישיר. ב-22 באוגוסט, לאחר שעיקר המרד דוכא זה מכבר, נחתו כאלף חיילים צרפתים, בפיקוד ז'אן אימבר (Jean Humbert), לחופי מחוז מאיו שבצפון מערב האי. הצטרפו אליהם כמה אלפי מורדים אירים, ויחד הם נחלו מספר הצלחות בראשית התנסותם בשדה הקרב, וטרם התארגנות הבריטים: ב-27 לחודש הם הביסו כוח של כ-6,000 חיילים בריטים בקסלבר (Castelbar) במה שנודע כ"מרוצי קסלבר" (Castlebar Races), שם המרמז על מהירות בריחתם של הנסוגים. לאחר מכן הביסו הצרפתים כוח בריטי נוסף שניסה לעצרם. כיוון שכך, ב-31 לחודש הוקמה בחסות צבא המשלוח הצרפתי רפובליקה אירית (הרפובליקה של קונוט, Republic of Connaught) בשטחים שהוצאו מידי הבריטים, וזו החזיקה מעמד 13 ימים. העזרה הצרפתית, בד בבד עם ההכרזה על הקמת הרפובליקה עוררה את האירים למרידות בכמה מקומות, אולם אלו דוכאו במהרה. הבריטים חרצו לשבט את גורל הפלישה כאשר הנחילו לצרפתים תבוסה בבולינמק (Ballinamuck) שבאמצע הדרך בין אתר הנחיתה לבין דבלין, ב-8 בספטמבר. הצרפתים שנכנעו הוחזרו לארצם תמורת שבויים בריטיים, אך מאות מן השבויים האיריים הוצאו להורג. הבריטים חדרו בהמשך החודש לרפובליקה, ותוך כך טבחו מאות מן המורדים ומתומכיהם בפעולה שסיימה למעשה את המרד האירי של 1798.
מעורבות הצרפתים > נחיתה במחוז דניגול

ב-12 באוקטובר ניסה כוח צרפתי גדול יותר, ובו כ-3,000 חיילים, לנחות במחוז דניגול שבחלק הצפוני של אירלנד (ממערב לצפון אירלנד של ימינו). הכוח נתגלה טרם נחיתה על ידי הצי הבריטי, ונכנע לאחר שלוש שעות של קרב. וולף טון, שנלווה אל הצרפתים, נידון למוות, וכיוון שבקשתו למות אל מול כיתת יורים נדחתה, התאבד בכלאו.
מעורבות הצרפתים > משמעות העזרה הצרפתית

במבט לאחור, נראה שהאיום הצרפתי שימש כסמן אדום לבריטים, ועקב כך הם הכפילו את מאמציהם להשקיט את אירלנד, ומכאן, שהקשר עם הצרפתים הקטין את סיכויי ההצלחה של המורדים, שמלכתחילה היו הצד החלש. יתרה מכך, נראה שהחבירה למעצמה עימה היו לבריטניה סכסוכים מזה מאות שנים, ועצם ניסיון פלישתה של אותה מעצמה אל תוככי האיים הבריטיים, רק הדגישה את ממד הבגידה של האירים בעיניים בריטיות. וככל הנראה, מעורבות הצרפתית שימשה כדלק נוסף לנקמת הדמים באירים בעת דיכוי המרד. כלומר, חבירה זו הייתה פרי חישוב מוטעה, והזיקה לשני הצדדים, האירי והצרפתי.
לאחר המרד

קבוצות של שרידי המורדים המשיכו במלחמת גרילה מספר שנים נוספות לאחר דיכוי המרד. האחרונות מבין קבוצות אלו נכנעו ב-1803 וב-1804.
חוק האיחוד של 1800 הוא אחד מתוצאות המרד העיקריות. חוק זה, שחוקק הפרלמנט הבריטי, איחד את ממלכת אירלנד לממלכת בריטניה הגדולה, תחת הכותרת הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד, שקמה ב-1 בינואר 1801. טרם חוק זה אירלנד נחשבה לממלכה נפרדת תחת הכתר הבריטי ולאחריו היא הפכה לחלק בלתי נפרד מבריטניה. כתוצאה מכך פחתה האוטונומיה של המעמד השליט האירי, הפרוטסטנטי, ושוויון זכויות לקתולים הושג בהדרגה בשנים שלאחר מכן. עם זאת, קיפוח כלכלי והתמרמרות של האירים הקתולים שררו גם שנים רבות אחר כך.
מחיר הדמים של המרד נאמד בעשרת אלפים ויותר הרוגים אירים, כ-530 חיילים בריטים נהרגו, וכן כ-2,000 לויאליסטים, לוחמים ואזרחים.
לקריאה נוספת

Miles Byrne (1780–1862)- Memoirs.
C. Dickson "The Wexford Rising in 1798: its causes and course" (1955)
J.B Gordon "History of the Rebellion in Ireland in the year 1798" (1801)
Edward Hay "History of the Insurrection of County Wexford" (1803)
G.A Hayes-Mc Coy "Irish Battles" (1969)
R. Madden, The United Irishmen (4 vols. to 1862).
CD by Martello Multimedia (National Library of Ireland, Dublin 1998).
Richard Musgrave "Memoirs of the different rebellions in Ireland" (1801)
T. Packenham, The Year of Liberty (London 1969) reprinted in 1998.
James Smyth, The Men of No Property: Irish Radicals and Popular Politics in the late 18th century. Houndsmills/Basingstoke: Macmillan, 1992.
W. Tone, The Life of T. W. Tone (Gales & Seaton, Washington 1826) .
H.F.B Wheeler & A.M Broadley "The war in Wexford: an account of the rebellion in the south of Ireland in 1798, told from original documents" (1910)
Kevin Whelan, The Tree of Liberty: Radicals, Catholicism and the Construction of Irish Identity, 1760-1830. Cork: Cork University Press, 1996.
הערות שוליים

↑  במרבית המקורות הוא מכונה גנרל ג'וזף הולט, אך מן הביוגרפיה שלו לא נראה כי קיבל אי פעם דרגת גנרל מגוף צבאי רשמי.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007560538105171  LCCN: sh85068014 
תאובלד וולף טון
ג'וזף הולט
"מרוצי קסלבר", 1798
הצבר האיזוברי-איזואנתלפי

הצבר האיזואנתלפי-איזוברי הוא אחד מהצברים הבסיסיים של הפיזיקה הסטטיסטית. באופן שקול לצבר המיקרוקנוני בו האנרגיה, הנפח ומספר החלקיקים הם הפרמטרים התרמודינמיים הבלתי-תלויים (ולרוב גם קבועים), באנסמבל הזה אנחנו לוקחים את הפרמטרים הבלתי-תלויים להיות האנתלפיה (H), הלחץ (P) ומספר החלקיקים (N). על כן הצבר הזה מכונה לעיתים NPH. זהו הצבר הבסיסי ביותר עבור מערכת שנתונה בלחץ קבוע, אך כמעט שאינו מוזכר בספרות המקצועית. השימוש העיקרי בצבר זה הוא לביצוע סימולציות של מערכות תרמודינמיות בלחץ קבוע.
המודל התאורטי - תכונות ומאפיינים של הצבר

ניתן לבנות מודל פשוט שמתאים לצבר הנ"ל, על ידי צימוד של המערכת לאמבט נפח הנשמר בלחץ קבוע, באמצעות בוכנה אדיאבטית (שאינה מאפשרת מעבר חום).
נתבונן בדיפרנציאל של האנתלפיה
dH=dU+pdV+Vdp=(dq+dw)+pdV+Vdp=dq+Vdp
כיוון שהבוכנה אדיאבטית והאמבט שומר על הלחץ קבוע, אנו מוצאים כי 



d
H
=
d
q
=
d
p
=
0


{\textstyle dH=dq=dp=0}

, ולכן המערכת היא איזואנתלפית.
המודל התאורטי - תכונות ומאפיינים של הצבר > נפח הפאזה

ההמילטוניאן של המערכת נתון על ידי
{\mathcal {H}}={\mathcal {H}}(q_{i},p_{i},x_{w},p_{w},V,N)=H+PV
כאשר qi, pi הם קואורדינטות המקום והתנע של החלקיקים השונים, xw ו־pw הם המקום והתנע של הבוכנה, V נפח המערכת וN מספר החלקיקים הכולל. H היא האנתלפיה של המערכת ו- P הלחץ באמבט. את נפח הפאזה נקבל על ידי אינטגרציה על כל מרחב הפאזה של המערכת, ולאחר חלוקה במספר הפרמוטציות (זו מבטיחה לנו אקסטנסיביות של האנטרופיה).
\Phi (H,P,N)={\frac {1}{N!}}\int _{{\mathcal {H}}\,\leq \,H-PV}dqdpdx_{w}dp_{w}
כאשר חסר כפל בקבוע מסוים אשר אינו ישפיע על הגדלים הפיזיקליים, ולכן הוא הושמט. במערכת מקרוסקופית ניתן להזניח את התלות של ההמילטוניאן בdpw, ונוכל גם להחליף את dxw בdV.
\Phi (H,P,N)={\frac {1}{N!}}\int _{{\mathcal {H}}(q,p,V,N)\,\leq \,H-PV}dqdpdV
לנוחות נגדיר את אלמנט מרחב הפאזה  d\tau =dqdpdV וניתן לרשום את נפח הפאזה בצורה מעט יותר קומפקטית באמצעות פונקציית מדרגה (Heaviside)
\Phi (H,P,N)={\frac {1}{N!}}\int {\Theta [{\mathcal {H}}-(H-PV)]d\tau }
המודל התאורטי - תכונות ומאפיינים של הצבר > צפיפות המצבים וצפיפות ההסתברות

את צפיפות המצבים נוכל לקבל בפשטות כנגזרת של נפח הפאזה
\omega (H,P,N)={\Bigl (}{\frac {\partial \Phi }{\partial H}}{\Bigr )}_{P,N}={\frac {1}{N!}}\int {\delta [{\mathcal {H}}-(H-PV)]d\tau }
כאשר הצגנו את פונקציית דלתא של דיראק.
ההסתברות להימצא בטווח אנרגיות  H-PV\leq {\mathcal {H}}<H-PV+\delta H, מוגדרת במרחב הפאזה כך
W(q,p,V)={\frac {1}{\omega \delta H}}={\frac {\delta [{\mathcal {H}}-(H-PV)]}{\omega }}
במקרה הזה הסימון δH מתייחס לוואריאציה (שינוי אינפיניטסימלי) באנתלפיה ולא לדלתא של דיראק.
כעת ניתן להשתמש בצפיפות ההסתברות על מנת לחשב ערכי תוחלת של גדלים פיזיקליים. עבור פונקציה כללית f התוחלת תהיה
{\bar {f}}=\int {Wfd\tau }={\frac {1}{\omega }}\int {f\delta [{\mathcal {H}}-(H-PV)]d\tau }={\frac {1}{\omega }}{\Bigl (}{\frac {\partial }{\partial H}}\int {f\Theta [{\mathcal {H}}-(H-PV)]d\tau }{\Bigr )}_{P,N}
דוגמה פשוטה תהיה חישוב של תוחלת האנרגיה (ההמילטוניאן). מתקבלת ישר ההגדרה של האנתלפיה  {\bar {E}}=H-P{\bar {V}} עם ההבדל היחיד שהאנרגיה והנפח הם גדלים ממוצעים ואינם פרמטרים נשלטים של המערכת.
המודל התאורטי - תכונות ומאפיינים של הצבר > משפט החלוקה השווה

באופן שקול לצבר המיקרוקנוני ניתן לקבל
\langle x_{j}{\frac {\partial {\mathcal {H}}}{\partial x_{k}}}\rangle ={\frac {\Phi }{\omega }}\delta _{jk}
ועבור המילטוניאן של גז אידיאלי נמצא את הגדרת הטמפרטורה באנסמבל NPH
k_{B}T={\frac {\Phi }{\omega }}
כאשר T הטמפרטורה ו־ k_{B} הוא קבוע בולצמן.
המודל התאורטי - תכונות ומאפיינים של הצבר > המשפט האדיאבטי

נניח כי ההמילטוניאן תלוי כעת בפרמטר נוסף a. הכוח המוכלל שקשור לפרמטר הזה יהיה  {\frac {\partial {\mathcal {H}}}{\partial a}}. חישוב ממוצע האנסמבל של הכוח המוכלל ייתן לנו
\langle {\frac {\partial {\mathcal {H}}}{\partial a}}\rangle =-{\frac {1}{\omega }}{\Bigl (}{\frac {\partial \Phi }{\partial a}}{\Bigr )}_{H,P,N}={\Bigl (}{\frac {\partial H}{\partial a}}{\Bigr )}_{\Phi ,P,N}
המודל התאורטי - תכונות ומאפיינים של הצבר > הקשר בין המכניקה הסטטיסטית לתרמודינמיקה

ניתן להשתמש בנפח הפאזה (פונקציית החלוקה למעשה) על מנת לקבל את האנטרופיה של המערכת.
S(H,P,N)=k_{B}\ln {\Phi (H,P,N)}
ובאמצעות זהויות תרמודינמיות ניתן למצוא גדלים שונים.
גדלים תרמודינמיים ופלקטואציות סטטיסטיות

מלבד הפרמטרים הבלתי תלויים (מספר החלקיקים, הלחץ והאנתלפיה), שאר הגדלים התרמודינמיים מוגדרים באופן סטטיסטי, וערכם איננו קבוע. את מידת השינוי אנחנו מגדירים באמצעות השונות.
(\Delta f)^{2}=\langle (f-{\bar {f}})^{2}\rangle =\langle f^{2}\rangle -\langle f\rangle ^{2}
כאשר את הממוצעים השונים ניתן לחשב כפי שפורט קודם.
גדלים תרמודינמיים חשובים שניתן למצוא הם:
נפח
\langle V\rangle ={\frac {1}{\omega }}{\Bigl (}{\frac {\partial \chi }{\partial H}}{\Bigr )}_{P}\quad ;\quad \langle V^{2}\rangle =-{\frac {1}{\omega }}{\Bigl (}{\frac {\partial \chi }{\partial P}}{\Bigr )}_{H}\quad ;\quad (\Delta V)^{2}=\langle V^{2}\rangle -\langle V\rangle ^{2} כאשר הפונקציה  \chi  מוגדרת כך:
\chi (H,P)={\frac {1}{N!}}\int {V\cdot \Theta [{\mathcal {H}}-(H-PV)]d\tau } באמצעות קשרי מקסוול ותכונות של נגזרות חלקיות, ניתן לקבל הצגה נוספת של השונות של הנפח
(\Delta V)^{2}=-{\frac {1}{\omega }}{\Bigl (}{\frac {\partial \chi }{\partial P}}{\Bigr )}_{S}
אנרגיה
(\Delta E)^{2}=P^{2}\cdot (\Delta V)^{2}
אנרגיה קינטית (הפיתוח נכון כאשר האנרגיה הפוטנציאלית אינה תלויה במסת החלקיק)
(\Delta K)^{2}={\frac {3}{2}}N(k_{B}T)^{2}{\Bigl [}1-{\frac {3Nk_{B}}{2C_{P}}}{\Bigr ]}
גז אידיאלי > גז אידיאלי קלאסי חופשי

ההמילטוניאן
{\mathcal {H}}=\sum _{i}{\frac {p_{i}^{2}}{2m}}
נפח הפאזה
\Phi (N,P,H)={\frac {(2\pi m)^{\frac {3N}{2}}}{[N!({\frac {3N}{2}})!]}}\int _{0}^{\frac {H}{P}}{V^{N}(H-PV)^{\frac {3N}{2}}dV}={\frac {(2\pi m)^{\frac {3N}{2}}}{{\Bigl (}{\frac {5N}{2}}+1{\Bigr )}!}}{\frac {H^{{\frac {5N}{2}}+1}}{P^{N+1}}}
משוואת המצב של הגז האידיאלי באנסמבל האיזואנתלפי-איזובארי היא
PV=(N+1)k_{B}T
בגבול התרמודינמי,  N\gg 1, ולכן בעצם מתקבלת משוואת המצב הרגילה של גז אידיאלי קלאסי.
הערות שוליים

↑  J.R. Ray, H. W. Graben and J. M. Haile, Statistical Mechanics of the Isoenthalpic-Isobaric Ensemble, Nuovo Cimento
↑  H. W. Graben and John R. Ray, Unified treatment of adiabatic ensembles, Physical Review
Illustration of an isoenthalpic-isobaric system
הפלישה לפי הטבעת של קרטמן

| פרק מ"סאות' פארק" |
| --- | --- |

לכידת מסך מתוך הפרק המראה את קרטמן מפליץ את הכלי החייזרי מתוך ישבנו
 מספר פרק:  1
 מספר עונה:  1
 קוד הפקה:  101 
 תאריך שידור מקורי:  13 באוגוסט 1997
 שפה:  אנגלית 
 תסריט:  טריי פארקר ומאט סטון
 בימוי:  טריי פארקר
 דף הפרק ב-IMDb
 
"הפלישה לפי הטבעת של קרטמן" (באנגלית: "Cartman Gets an Anal Probe"; ובתרגום חופשי "קרטמן מקבל גשוש אנאלי") הוא הפרק הראשון בעונה הראשונה של קומדיית המצבים המונפשת "סאות' פארק". זהו הפרק הראשון - לא כולל הפיילוט שלא שודר - בכל הסדרה, והוא שודר ב-13 באוגוסט 1997. הפרק הציג לראשונה את הדמויות הראשיות בסדרה, הילדים אריק קרטמן, סטן מארש, קייל ברופלובסקי וקני מקורמיק, שמנסים לחלץ את אחיו הקטן של קייל, אייק, מחטיפה חוצנית.
בעת כתיבת הפרק, יוצרי סאות' פארק, טריי פארקר ומאט סטון, טרם חתמו על חוזה שידור עם ערוץ קומדי סנטרל. בעקבות עלויות תקציב נמוכות מאוד, היוצרים צילמו את הפרק בעזרת טכניקה של סטופ מושן בעזרת מגזרי נייר, בדומה לסרט הקצר שהקדים את הסדרה, "רוח חג המולד". עד היום, הפלישה לפי הטבעת של קרטמן הוא הפרק היחיד של סאות' פארק שלא צולם בעזרת טכנולוגיית מחשב.