stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אניו
הערות שוליים

↑  Quintus Smyrnaeus, Fall of Troy, 8.424.
↑  Eustathius on Homer 944
↑  Willcock, Malcolm M. (1976). A companion to the Iliad : based on the translation by Richard Lattimore ([9th print.] ed.). Chicago: University of Chicago Press. p. 58. ISBN 0-226-89855-5.
↑  Homer, Iliad 5. 333, 592
↑  Pausanias, Description of Greece 4. 30. 5
↑  Quintus Smyrnaeus, Fall of Troy
↑  Statius, Thebaid, Nonnus, Dionysiaca
↑  Nonnus, Dionysiaca 2. 358 & 2. 475 ff :
↑  Suidas s. v.; compare Müller, Orchomen, p.229, 2nd edit. (cited by Schmitz)
↑  Pausanias, Description of Greece, I. 8. § 5. (cited by Schmitz)
↑  Harris, Stephen L., and Gloria Platzner. Classical Mythology: Images and Insights (3rd edition). California State University, Sacramento. Mayfield Publishing Company. 2000, 1998, 1995, pp. 273–274, 1039.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  SUDOC: 240629442
איוואן סוסלופארוב

| --- | --- |

 לידה:  19 באוקטובר 1897 קרוטיקינצ'י, מחוז קירוב, האימפריה הרוסית האימפריה הרוסית 
 פטירה:  16 בדצמבר 1974 (בגיל 77) מוסקבה, ברית המועצות ברית המועצות 
 מקום קבורה:  בית הקברות ודנסקויה 
 מדינה:  ברית המועצות 
 השתייכות:   צבא האימפריה הרוסית   הצבא האדום הצבא האדום
 תקופת הפעילות:  1917–1955 (כ־38 שנים)
 דרגה:   גנרל מאיור
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם הראשונה  מלחמת האזרחים ברוסיה  החזית המזרחית במלחמת העולם השנייה 
 עיטורים
 עיטור לנין  עיטור הכוכב האדום  מדליית העוז  מדליית ההגנה על מוסקבה  עיטור סובורוב דרגה 2  מדליה להנצחת 20 שנים לצבא האדום  עיטור הדגל האדום  מדליית הניצחון על גרמניה במלחמה הפטריוטית הגדולה 1941–1945 
 
איוואן אלכסייביץ' סוסלופארוב (ברוסית: Иван Алексеевич Суслопа́ров;‏ 19 באוקטובר 1897 – 16 בדצמבר 1974) היה גנרל סובייטי ששירת במלחמת העולם השנייה כמפקד משימת הקישור הצבאי עם ממשלת צרפת וחיל המשלוח של בעלות הברית באירופה ב-1944–1945. הוא ידוע בעיקר כמי שחתם עבור ברית המועצות על הסכם הכניעה הגרמני ב-7 במאי 1945. הוא חתם לפני שקיבל אישור ממוסקבה לעשות זאת; ברית המועצות התעקשה לחתום על הסכם כניעה צבאי נוסף ליד ברלין יומיים לאחר מכן.
ביוגרפיה

איוון סוסלופארוב נולד בכפר קרוטיקינצ'י, במה שהוא היום מחוז קומיונסקי במחוז קירוב בצפון מזרח רוסיה באירופה. הוא לחם במלחמת העולם הראשונה בתור תת-קצין, השתתף במהפכת אוקטובר של 1917, ולחם בצבא האדום בחזית המזרחית והדרומית של מלחמת האזרחים הרוסית. לאחר ניצחון האדומים נשאר סוסלופארוב בצבא. במהלך שירותו, הוא סיים את בית הספר הצבאי המשותף של קייב בשנת 1925, ואת המחלקה לפיקוד הנדסה של האקדמיה הצבאית דזרז'ינסקי בשנת 1938.
ב-1939 מונה סוסלופארוב לנספח הצבאי הסובייטי בפריז, שם, כך אומרים, היה גם אחראי על רשת המודיעין הצבאית הסובייטית במערב אירופה, כולל מה שנקרא ארגון התזמורת האדומה.
כאשר הוכנסו דרגות גנרל בצבא האדום, סוסלופארוב מונה לגנרל מאיור; הענקת הדרגה דווחה בכוכב האדום ב-12 ביולי 1940.
לאחר פלישת גרמניה לברית המועצות ב-1941 שירת סוסלופארוב במפקדת הארטילריה של הצבא האדום; מ-1942 ועד אמצע 1944 היה מפקד הארטילריה של הארמייה העשירית של החזית המערבית.
בקיץ 1944 הוצב סוסלופארוב שוב לפריז ששוחררה לאחרונה, כראש משלחת הקישור הסובייטית עם ממשלת צרפת והמפקדה העליונה של חיל המשלוח של בעלות הברית. רגע התהילה שלו הגיע ב-7 במאי 1945, כאשר דווייט ד' אייזנהאואר הודיע לו על הגעתו של הגנרל הגרמני אלפרד יודל עם הצעת הכניעה של גרמניה. למרות שתחילה תכנן להיכנע רק לבעלות הברית המערביות, השליח הגרמני נאלץ להסכים למסור את כניעת הכוחות הנאצים לכל בעלות הברית. לפי הצעתו של אייזנהאואר, העביר סוסלופארוב את הנוסח המוצע של הסכם הכניעה לממונים עליו במוסקבה, והחל להמתין לאישור לחתום עליו בשם ברית המועצות. עם זאת, שום תגובה לא הגיעה בזמן טקס החתימה המתוכנן (02:30 ב-8 במאי), והגנרל סוסלופארוב קיבל את ההחלטה לחתום על המסמך, אך עם הסתייגות כי טקס כניעה חדש יתקיים במקום אחר אם מישהו מבעלות הברית ביקש את זה. סוסלופארוב חתם על המסמך באמצעות תעתיק צרפתי של שמו, סוסלופארוב, ולא באותיות קיריליות.
כשסוסלופארוב הלך לדווח על מעשיו למוסקבה, הוא ראה הוראה שזה עתה הגיע לא לחתום על מסמך הכניעה.
ממש כפי שציפה סוסלופארוב, ממשלת ברית המועצות אכן ביקשה טקס כניעה שני, שהתקיים בקרלשורסט ליד ברלין בסוף ה-9 במאי. גנרל סוסלופארוב נכח שם גם כן.
לאחר המלחמה עבד הגנרל סוסלופארוב באקדמיה הדיפלומטית הצבאית במוסקבה, מוסד שהכשיר נספחים צבאיים וקציני מודיעין.  תואר תפקידו תואר כ-nachalnik kursa, כלומר הקצין הממונה על כל הצוערים שנכנסו לאקדמיה בשנה מסוימת. בשנת 1955 פרש מהשירות הצבאי.
הוא התגורר במוסקבה. מת ב-16 בדצמבר 1974 במוסקבה, ונקבר בבית בית העלמין ודנסקויה.
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7  Yuri Nikolayevich Yerofeyev (Юрий Николаевич Ерофеев) (2006-11-24). "A general who's left his mark in history. The name of the man who signed the Act of Surrender of Germany in Reims is almost forgotten. (Генерал, вошедший в историю. Почти забыто имя человека, подписавшего от имени СССР акт о капитуляции Германии в Реймсе)" (ברוסית).
↑  Leonid Poritsky. "Act of the Military Surrender of Germany: the "Preliminary Procedure" in Reims and the "Official Ratification" in Berlin". אורכב מ-המקור ב-2009-02-09. נבדק ב-2009-02-13.
↑  Sherman W. Flemer, Soviet Intelligence Training
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0003 9974 2460  Trove: 1499063  VIAF: 295088893   WorldCat (עם VIAF): 295088893 
הסכם הכניעה עם חתימתו של סוסלופארוב בתחתית: 8 במאי 1945
הפקולטה לרפואה ע"ש רפפורט

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  פקולטה 
 על שם:  ברוך רפפורט 
 מיקום:  חיפה 
 מדינה:  ישראל 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1969
 תאריך פתיחה רשמי:  1969 
 
 קואורדינטות:  32°50′03″N 34°59′02″E﻿ / ﻿32.834236502316°N 34.983777743616°E﻿ / 32.834236502316; 34.983777743616
 md.technion.ac.il
  (למפת חיפה מוגדלת) הפקולטה לרפואה ע"ש רפפורט(למפת חיפה רגילה) הפקולטה לרפואה ע"ש רפפורט(למפת הגליל המערבי רגילה) הפקולטה לרפואה ע"ש רפפורט(למפת הגליל המערבי מוגדלת) הפקולטה לרפואה ע"ש רפפורט he
 
בניין הפקולטה לרפואה ע"ש רות וברוך רפפורט בתכנון אדריכל אריה פרייברגר
הפקולטה לרפואה ע"ש רות וברוך רפפורט היא בית ספר לרפואה הפועל בחיפה. הפקולטה הוקמה בשנת 1969 ובשנת 1971 התמזגה עם הטכניון.
הישגים בולטים

הפרופסורים מוסא יודעים וג'ון פינברג מהפקולטה לרפואה פיתחו את התרופה "אזילקט", היעילה לטיפול בחולי מחלת פרקינסון ומחלת אלצהיימר.
בשנת 2004 זכו שני פרופסורים מהפקולטה לרפואה, אברהם הרשקו ואהרן צ'חנובר, בפרס נובל לכימיה עבור גילוי המערכת הביולוגית הגורמת לפירוק חלבונים בתא, מערכת היוביקוויטין. הם היו זוכי פרס נובל הישראלים הראשונים במדעים.
מסלולי לימוד

מסלול שש שנתי לקבלת תואר דוקטור לרפואה (MD) - הלימודים כוללים גם תואר בוגר במדעים במדעי הרפואה, הניתן אחרי שלוש שנות לימוד.
מדעי המעבדה הרפואית (BSc) - תוכנית המכשירה סטודנטים להסמכה כעובדי מעבדה רפואית.
תואר כפול בהנדסה ביורפואית ורפואה - תוכנית משותפת עם הפקולטה להנדסה ביורפואית, התוכנית אורכת שבע שנות לימוד (לא כולל שנת סטאז'). התוכנית מיועדת למספר מצומצם של סטודנטים מצטיינים, אשר בנוסף להכשרתם כמהנדסים מעוניינים להשתלב בלימודי הרפואה. התוכנית מעניקה שלושה תארים: "בוגר למדעים במדעי הרפואה", "מוסמך למדעים בהנדסה ביו-רפואית" ותואר "דוקטור לרפואה".
תואר שני בייעוץ גנטי (MSc) - מסלול הנפתח אחת לשנתיים ומסמיך את מסיימיו לעסוק בתחום הייעוץ הגנטי.
תארים מתקדמים במדעי הרפואה - תואר שני (MSc) או דוקטורט (PhD) במדעי הרפואה - מסלולים מחקריים, במגוון נושאים הקשורים לרפואה ולפיזיולוגיה האנושית.
בנוסף, תוכניות הלימוד של אוניברסיטת חיפה בריפוי בעיסוק, נעשית במשותף עם הפקולטה לרפואה של הטכניון.
דקאני הפקולטה

|  | שם | תקופת כהונה |
| --- | --- | --- |
| 1 | דוד ברזילי | 1978–1982 |
| 2 | אורי בתר | 1983–1984 |
| 3 | דוד גוטמן | 1985–1990 |
| 4 | מיכאל זילברמן | 1991–1993 |
| 5 | פרץ לביא | 1993–1998 |
| 6 | רפאל ביאר | 1999–2004 |
| 7 | אדו פרלמן | 2005–2010 |
| 8 | אליעזר שלו | 2011–2016 |
| 9 | שמעון מרום | 2017–2018 |
| 10 | אילון איזנברג | 2022-2019 |
| 11 | עמי אהרונהיים | 2022–מכהן |
הערות שוליים

↑  יעקב העליון, בית החולים רמב"ם בחיפה קיבל מעמד אוניברסיטאי, מעריב, 23 באפריל 1964
↑  מאיר הראובני, ביה"ס לרפואה בחיפה פותח שעריו, למרחב, 9 באוקטובר 1969
↑  בית הספר לרפואה בחיפה יאוחד עם הטכניון, דבר, 29 בינואר 1970
↑  היום ייערך בחיפה טקס הנחת אבן פינה לבית הספר לרפואה, דבר, 25 ביוני 1974
↑  אריאלה ראובני, בניין מדעי־הרפואה ייחנך היום בטכניון, דבר, 29 באוקטובר 1979
אריאלה ראובני, נחנך המרכז החדש למדעי הרפואה בטכניון בחיפה, דבר, 31 באוקטובר 1979
פרופ' דוד ארליק (ימין) וברוך רפפורט בטקס הנחת אבן הפינה לבניין הפקולטה לרפואה, 1971
בניין הפקולטה בולט במבט מרכס הכרמל לעבר שכונת בת גלים
האיטלקיה באלג'יר

האיטלקייה באלג'יר (באיטלקית: L'italiana in Alger) היא אופרה בופה בשתי מערכות מאת ג'ואקינו רוסיני, עם ליברית מאת אנג'לו אנלי, שהוצגה לראשונה בוונציה ב-22 במאי 1813.
תיאודור שאסריאו – "הרמון" (1856)
אירועים היסטוריים

הטקסט מאת אנג'לו אנלי, אופרה בופה בשתי מערכות השייכות לז'אנר האופרה הקומית. הושמעה כבר ב-1808 על ידי לואיג'י מוסקה וקיבלה השראה מעורפלת מסיפור חדשותי מהחיים האמיתיים: סיפורה של אנטונייטה פראפולי, הגברת המילאנזית שנחטפה על ידי קורסארים בשנת 1805, נלקחה להרמון הביי של אלג'יר מוסטפא-אבן-איברהים ולאחר מכן חזרה לאיטליה. כפי שהיה מקובל באותה תקופה, רוסיני שעדיין היה רק בן עשרים ואחת לקח את הליברית (עם כמה שינויים שהופקדו על Gaetano Rossi) והלחין את האופרה בחיפזון (יש אומרים תוך 27 ימים, אחרים אפילו טוענים כי רק ב-18). עבור השילוב המושלם של סנטימנטלי, מצחיק ורציני, העבודה הוגדרה על ידי סטנדל כ"שלמות הז'אנר המצחיק".
המלודרמה בוצעה לראשונה בתיאטרון סן בנדטו בוונציה וזכתה להצלחה מיידית, גם בזכות הליהוק שכלל את מרייטה מרקוליני (איזבלה) ופיליפו גאלי (מוסטפא). שכן למרקוליני רוסיני כבר הלחין את "L'equivoco extravaganza", "סיירוס בבבל"("Ciro in Babilonia") ו"אבן הבוחן" (La pietra del paragone). לאחר מכן ניצח רוסיני על האופרה בויצ'נצה ב-1813 (עם קווטינה חדשה לגיבור, "Cimentando i venti e l'onde", במקום "Cruda Sorte" המקורי), במילאנו ב-1814 (עם שינויים נוספים, כולל כולל ההכללה במערכה השנייה של קווטינה חדשה ללינדורו, "Concedi amor pietoso") ובנאפולי ב-1815 (עם החלפת הרונדו החשוף מדי פוליטית של איזבלה, "Pensa alla patria", עם "Sullo stil de' viaggiatori".
האופרה הועלתה ברפרטואר באירופה ובארצות הברית, כמעט במשך כל המאה ה-19, גם כאשר התפוצה של יצירותיו של רוסיני הייתה בדעיכה ניכרת. התחייה הראשונה במאה העשרים מתחילה במהדורת טורינו משנת 1925, בבימויו של ויטוריו גואי ובכיכובו של קונצ'יטה סופרוויה, שעוררה את התלהבותו של ריכרד שטראוס, ומאז נשארה "האיטלקייה" יחד עם "הספר מסביליה", "סינדרלה" ובמידה פחותה, "וילהלם טל", אחת מן האופרות המבוצעות ביותר של רוסיני ברפרטואר של בתי אופרה ברחבי העולם.
דמויות ומבצעים

| תפקיד | קול | צוות הבכורה, 22 במאי 1813 |
| --- | --- | --- |
| מוסטפא, ביי או דיי מאלג'יר | בס | פיליפו גאלי |
| אלווירה, אשתו של מוסטפא | סופרן | לוטגרד אניבלדי |
| זולמה, שפחה, איש סודה של אלווירה | מצו סופרן | אנונציאטה ברני צ'לי |
| היילי, קפטן הקורסארים האלג'יריים | טנור או בס | ג'וזפה ספיריטו |
| לינדורו, איטלקי צעיר, העבד האהוב על מוסטפא | טנור | Serafino Gentili |
| איזבלה, גברת איטלקייה | אלט | מרייטה מרקוליני |
| טדאו, בן לוויה של איזבלה | בס | Paolo Rosich |
מקהלות של סריסים מהסרגליו, של קורסארים אלג'יריים, של עבדים איטלקיים, של מלחים, נשות ההרמון.
עלילה > מערכה ראשונה > סצנה I

חדר בארמון מוסטפא ביי.
אלווירה מתלוננת בפני איש סודה זולמה על הריחוק של בעלה. קפטן הפרייבטרים היילי נכנס, מוסטפא מספר לו על החלטתו להיפטר מאלווירה בכך שהוא יתן אותה כאישה לעבד האיטלקי הצעיר לינדורו. מבקש שהקורסארים ימצאו לו אישה איטלקייה, תוססת ועליזה. לינדורו הצעיר, עבד באלג'יר כבר שלושה חודשים, מתגעגע לאהובתו, איזבלה היקרה שלו. זמן קצר לאחר מכן מגיע מוסטפא ומספר לו על החלטתו לתת לו אישה. לינדורו מנסה להתנגד להצעה המוזרה הזו בכך שהוא מציין את התכונות שאישה צריכה כדי להיות לאשתו, אבל הביי לא מותיר לו ברירה, ומשיב שלאלווירה יש את כולן.
עלילה > מערכה ראשונה > סצנה II

חוף ים.
ספינה טרופה בסערה עזה, מסתערים עליה ועולים על סיפונה הקורסארים. היילי ואנשיו שמחים על השלל והעבדים. בין אלה, איזבלה האיטלקייה, המובחנת מיד בזכות יופייה יוצא הדופן. היא על הספינה כי הפליגה לאפריקה לחפש את לינדורו אהובה שנעלם. טדיאו, שותפה למסע ומחזרה, נתפס גם הוא עם איזבלה ומזדהה כדודה, כדי להימנע מלעורר חשד.
עלילה > מערכה ראשונה > סצנה III

אולם בארמון מוסטפא.
זולמה מנסה לפנות לאלווירה ולינדורו שמצהירים שאין להם כוונה להתחתן. מוסטפא מגיע ומציע ללינדורו את האפשרות לחזור למולדתו, בתנאי שישא את אלווירה וייקח אותה איתו. הצעיר מקבל את ההצעה על מנת לחזור הביתה. היילי נכנס ומכריז על לכידתה של האיטלקייה היפהפייה. הביי פוקד להביאה מיד. בינתיים, אלווירה נואשת כי היא מרגישה שהיא עדיין אוהבת את מוסטפא, וללינדורו, שמציע לה חיים חדשים באיטליה, היא אומרת שאינה רוצה לעזוב בלי להיפרד מבעלה בפעם האחרונה.
עלילה > מערכה ראשונה > סצנה IV

האולם הראשי בארמונו של מוסטפא.
ביי חסר הסבלנות מוקף בסריסים ממתין לבוא השלל החדש. היילי מכריז עליה, וכשהם רואים אותה, כל הנוכחים מופתעים מיופיה. איזבלה, לעומת זאת, מבינה מיד שהיא יכולה להשתלט על הביי ומתחילה להחמיא לו. הביי כבר מרגישה מאוהב והיילי בקושי מצליח לעצור אותו. בינתיים, טדאו מתייצב בטענה, כדוד, חייב להיות קרוב לאחייניתו. לינדורו, אלווירה וזולמה מגיעים לברך את הביי לפני היציאה; איזבלה מזהה מיד את אהובה לינדורו ותדהמתם של השניים לא נעלמת מעיני הנוכחים, שעם זאת אינם מבינים. איזבלה לוקחת שוב את היוזמה מיד בשואלה את מוסטפא מי האישה עם לינדורו. הביי מסביר את כוונותיו בנוגע לנישואים בין לינדורו לאלווירה. איזבלה עונה שדחיית אשתו היא מנהג כל כך ברברי שהיא לעולם לא תוכל לאהוב את הגבר שיעשה זאת. לתדהמת הנוכחים, איזבלה מצליחה לשכנע את מוסטפא שאלווירה תישאר באלג'יר ושלינדורו יהפוך לעבד האישי שלה.
עלילה > מערכה שנייה > סצנה I

חדר בארמון של מוסטפא.
מוסטפא נתון לחלוטין לקסמיה של איזבלה: כולם מעירים על המצב החדש בשעשוע. הביי מגיע ומורה לנשים לומר לאיזבלה שהוא יבוא אליה לקפה, מתגאה בכך שהוא יודע היטב איך להתייחס לאישה כזו. אלווירה מעמידה פנים שהיא תומכת בו, מעמידה פנים שהיא לצדו. לאחר שכולם יצאו החוצה, איזבלה עוברת במקום, מתלוננת על בגידתו של לינדורו, שמצטרף אליה ומרגיע אותה באהבתו. הוא מסביר לה שאין לו שום כוונה להתחתן עם אלווירה ושהוא הסכים לכך רק כדי שיוכל לחזור לאיטליה, אליה. רגועה, איזבלה פוגשת אותו ביער סמוך כדי לתכנן כיצד להימלט מאלג'יר ולשחרר את העבדים האיטלקיים. מוסטפא מגיע, להוט להיות לבד עם איזבלה, אבל הוא נעצר על ידי טדיאו, המודאג מכך שהיילי עוקב אחריו. הביי מסביר שאם קפטן הקורסארים מחפש אותו, זה לא כדי לענות אותו (טדיאו חושש כל הזמן מהרעיון של להיות בסופו של דבר משופד), אלא כדי להעניק לו את התואר קאימקאן, כלומר, סגן, כאות הערכה וכבוד כלפיו בתפקידו כדודה של איזבלה. טדיאו לבוש אפוא בסגנון טורקי, עם טורבן וגלימה, כיאה למעמדו החדש. הביי גורם לו אפוא להבין שמשימתו היא לגרום לאיזבלה לאהבו. כשטדיאו מבין שהוא בעצם צריך לשמש "גשר" בין האישה שהוא מאוהב בה לבין מוסטפא, הוא מנסה לסרב, אבל מספיקים שני מבטים זועמים מהביי כדי לגרום לו לשנות את דעתו.
עלילה > מערכה שנייה > סצנה II

חדר מפואר בארמון הביי.
אלווירה וזולמה מכינים את איזבלה לפגישה עם הביי. אלווירה מעניקה לה שיעור בפיתוי הביי. לאחר מכן היא מתחילה להתלבש, וכשהיא מבינה שמוסטפא צופה בה, היא מעמידה פנים שהיא משקיעה את כל כלה בהכנות למען הטורקי. במקביל לביי, גם לינדורו וטדיאו צופים בה ממסתורם. מוסטפא, אחוז תשוקה, מצווה על טדיאו להשאיר אותו לבד איתה ברגע שהוא מתחיל להתעטש. לינדורו סוף סוף מציג את איזבלה ומוסטפא מציג את טדיאו בבגדי הקאימקאן החדשים. בעודה מתבוננת בשעשוע במתרחש, לינדורו מעמיד פנים שהוא משתתף בעלילותיו של מוסטפא בכך שהוא מציע שאם היא התלבשה בקפידה כזו, היא בהחלט עשתה זאת כדי לרצות אותו. הביי חושב שהגיע הזמן ורומז בעיטוש לטדיאו לעזוב. טדיאו מעמיד פנים שאינו שומע וכדי לסבך את העניינים, גם איזבלה מתערבת ומזמינה את אלווירה לשבת איתם ליד השולחן לשתות קפה. בעיצומו של השעשוע הכללי, מוסטפא, זועם בצורה מביכה, מקלל את כולם על שגרמו לו להחמיץ את הפגישה.
עלילה > מערכה שנייה > סצנה III

בגן הארמון.
היילי מהרהר בסיפוק על מה שקרה למוסטפא: הוא איש עולם ויודע היטב איזה אופי יש לנשים איטלקיות ושר להן שיר הלל. לאחר שהיילי עזב, לינדורו וטדיאו מגיעים לדון ביניהם בתוכנית של איזבלה לברוח מאלג'יר עם שאר העבדים האיטלקים. טדיאו מגלה לו שהוא לא הדוד שלה, אלא המחזר שלה ושהוא יותר בר-מזל מהחבר הקודם שלה, לינדורו פלוני. לינדורו משועשע מהאשליה של טדיאו, אבל מזכיר לו לדבוק בתוכנית שנקבעה. המתיחה מתחילה וכאשר מוסטפא מגיע רותח מכעס, טדאו ולינדורו מחמיאים לו כשהם מסבירים שאיזבלה, כדי להפגין את התשוקה שלה אליו, החליטה לקרוא לו "פפאטצ'י". מוסטפא מבולבל: למה הכוונה בכינוי זה? לינדורו מסביר לו שהתואר הזה ניתן לאוהבים בלתי נלאים (אבל במציאות זה שם של חרק מעצבן), בעוד שטדיאו מציג לו את המועמדות כתודה הולמת על תפקידו האחרון כקאימקאן. לאחר מכן השניים מסבירים לביי מהם חובותיו של פפטאצ'י: לאכול, לשתות ולישון מוקף בנשים. לאחר שהשלושה עזבו, היילי וזולמה נכנסים מהם אנו למדים שאיזבלה נתנה לסריסים ולשומרים כמות גדולה של יין ומשקאות חריפים כדי לחגוג את טקס המינוי של ביי ל"פפטאצ'י" לאותו ערב.
עלילה > מערכה שנייה > סצנה IV

פינה בגן הארמון, קרובה לחוף.
טדיאו לומד מלינדורו שאיזבלה, בתירוץ של טקס המינוי לפפטאצ'י, השיגה את השתתפותם של כל העבדים האיטלקים בטקס. למעשה, היא מגיעה, בעקבות קבוצה גדולה של איטלקים, שמצהירים שהם מוכנים לפעולה. לאחר שווידאה את מוכנותם של אנשיה לפעולה, איזבלה מרשה לעצמה לצפות בתקווה לראות שוב את מולדתה. בינתיים טדיאו, משלה את עצמו, חושב בסיפוק שכל התוכנית שרקחה איזבלה נעשתה במטרה לחזור אליו. מוסטפא מגיע, לינדורו עוקב אחריו עם חלק מהעבדים לבושים בצורה מוזרה כמו "פאפאטאצ'י": לינדורו מציג את מוסטפא לקבוצה שמצהירה על עצמה כמוכנה לקבל את פניו לאחווה. הביי מגיע לבוש גם הוא בבגדיו של פאפאטאצ'י. איזבלה מבקשת מטדיאו להקריא את הכללים שהוא יצטרך לציית להם כדי להיות ראוי לתפקיד זה, תחת שבועה חגיגית: לא לראות, לא לשמוע ולשתוק. תפקידם של הפפטאצ'י הוא לאכול, לשתות ולשתוק. הביי מדווח שהוא הבין בצורה מושלמת ויהיה מסוגל לבצע את המשימה הזו טוב יותר מכל אחד אחר. כדי לבחון האם המועמד החדש ראוי לתפקיד, מובא שולחן עמוס בכל טוב, ממנו יצטרך המועמד לאכול תוך הקפדה על התעלמות ממה שהוא רואה וממה שהוא שומע. הוא סועד את הסעודה הטקסית. בינתיים מתקרב כלי שיט שאליו מתפנים העבדים האירופים. כשאיזבלה ולינדורו יוצאים לדרך יחד, טדיאו מבין שהשניים הם נאהבים. הוא מנסה להזהיר את מוסטפא, שחושב שהכל חלק מהמבחן, אך הוא מסרב להקשיב לו. אלווירה וזולמה מגיעים ומתארים לביי את הבריחה. הביי מבין את ההונאה, הוא מנסה לקרוא לשומריו, שרבים מהם שיכורים מכדי לרדוף אחר הנמלטים. מוסטפא מצהיר כי אינו מעוניין בנשים איטלקיות והוא מוכן לחזור לאהבתה של אשתו. הכל נשכח ונסלח. האיטלקים יוצאים משם מאושרים וההרמוניה מתבססת מחדש. הכל מסתיים במוסר השכל: אם אישה רוצה, היא יכולה לרמות כל אחד באמנויות הפיתוי שלה.
אנסמבל תזמורתי

התזמור של רוסיני כולל את השימוש ב:
2 חלילים (גם פיקולו), 2 אבובים, 2 קלרינטים, בסון
2 קרניים, 2 חצוצרות
טימפני, תוף בס, מצלתיים, משולש
קשתות
פסנתר (צ'לו וקונטרבס אד ליביטום)
סימפונה
אנסמבל תזמורתי > מערכה א'

1 הקדמה ראשונה Serenate il mesto ciglio (מקהלה, אלווירה, זולמה, היילי, מוסטפא)
2 Cavatina Languir עבור אחד יפה (לינדורו)
3 דואט אם הייתי נוטה לקחת אישה (לינדורו, מוסטפא)
4 פזמון וקוואטינה כל כך הרבה דברים, כל כך הרבה עבדים! - גורל גס, אהבה רודנית (איזבלה)
5 Duet Ai capricci della fate (איזבלה, טדאו)
6 אריה כבר עם להט יוצא דופן בחזה (Mustafà)
7 גמר ראשון ויוה, תחי נגע הנשים (פזמון, היילי, מוסטפא, איזבלה, טדאו, לינדורו, אלווירה, זולמה)
אנסמבל תזמורתי > מערכה ב'

8 הקדמה שנייה טיפש, טיפש (פזמון, היילי, אלווירה, זולמה)
9 Cavatina O, כמו הלב בצהלה (לינדורו)
10 פזמון יחי הקאימקאן הגדול.
11 אריה יש לי משקל גדול על הראש (טדיאו, מקהלה)
12 Cavatina בשבילו שאני מעריץ (איזבלה)
חמישיית 13 אני מציג לך בידי (מוסטפא, איזבלה, טדאו, לינדורו, אלווירה)
14 נקבות אריה לה מאיטליה (היי)
15 פפטאצ'י שלישייה! מה שאני שומע (מוסטפא, לינדורו, טדאו)
16 פזמון, סצנה ורונדו אנחנו מוכנים - חברים, בכל אירוע - חשבו על המולדת (איזבלה, מקהלה)
17 גמר אחרון מקהלת פפטאצ'י מתקדמת - אדוני! (לינדורו, טדאו, מקהלה, מוסטפא, איזבלה, היילי, זולמה, אלווירה).
אנסמבל תזמורתי > מערכה ב' > מבנה מוזיקלי

סימפוניה.
שירים מפורסמים > מערכה א'

2 Cavatina Languir לאחד יפה (לינדורו)
3 דואט אם הייתי נוטה לקחת אישה (לינדורו, מוסטפא)
4 גורל Cavatina Cruda, אהבת עריץ (איזבלה)
5 Duet Ai capricci della fate (איזבלה, טדאו)
6 אריה כבר עם להט יוצא דופן בחזה (Mustafà)
7 קרוב לגמר הראשון יש לי פעמון בראש (מקהלה, היילי, מוסטפא, איזבלה, טדאו, לינדורו, אלווירה, זולמה)
שירים מפורסמים > מערכה ב'

11 אריה יש לי משקל גדול על הראש (טדיאו, פזמון)
12 Cavatina בשבילו שאני מעריץ (איזבלה)
14 נקבות אריה לה מאיטליה (היי)
15 פפטאצ'י שלישייה! מה שאני שומע (מוסטפא, לינדורו, טדיאו)
16 רונדו חושב על המולדת (איזבלה, מקהלה)
הקלטות

| שנה | שחקנים (איזבלה, לינדורו, מוסטפא, טדאו) | מנצח | תווית |
| --- | --- | --- | --- |
| 1954 | ג'ולייטה סימיאנטו, צ'זארה ולטי, מריו פטרי, מרצ'לו קורטיס | קרלו מריה ג'וליני | EMI |
| 1963 | תרזה ברגנצה, לואיג'י אלווה, פרננדו קורנה, רולנדו פאנראי | סילביו וארוויזו | דקה |
| 1978 | לוסיה ולנטיני טראני, אוגו בנלי, ססטו ברוסקנטיני, אנצו דארה | גארי ברתיני | אקנטה |
| 1979 | לוצ'יה ולנטיני טראני, פרנסיסקו ארייזה, ולדימירו גנזארולי, אנצו דארה | גבריאלה פרו | פונית סטרה |
| 1980 | מרילין הורן, ארנסטו פאלאסיו, סמואל ראמי, דומניקו טרימארצ'י | קלאודיו סקימונה | אראטו |
| 1987 | אגנס בלטסה, פרנק לופרדו, רוגרו ריימונדי, אנצו דארה | קלאודיו אבאדו | דויטשה גרמופון |
| 1997 | ג'ניפר לרמור, ראול ג'ימנס, ג'ון דל קרלו, אלסנדרו קורבלי | חסוס לופז-קובוס | Teldec |
| 2010 | מריאנה פיצולאטו, לורנס בראונלי, לורנצו רגצו, ברונו דה סימון | אלברטו זדה | נקסוס |
DVD חלקי

| שָׁנָה | זמריםː (איזבלה, לינדורו, מוסטפא, טדאו) | מנצח | תווית |
| --- | --- | --- | --- |
| 1957 | תרזה ברגנצה, אלוויניו מישיאנו, מריו פטרי, ססטו ברוסקנטיני | נינו סנזוגנו | קלאסיקות הרדי |
| 1986 | מרילין הורן, דאגלס אלסטדט, פאולו מונטרסולו, ספירו מאלאס | ג'יימס לוויין | דויטשה גרמופון |
| 1998 | ג'ניפר לרמור, ברוס פורד, סימון אלאימו, אלסנדרו קורבלי | ברונו קמפנלה | TDK |
| 2006 | מריאנה פיצולאטו, מקסים מירונוב, מרקו וינקו, ברונו דה סימון | דונאטו רנצטי | דִינָמִי |
| 2013 | אנה גוריאצ'ווה, יג'י שי, אלכס אספוסיטו, מריו קאסי | חוסה רמון אנסינר | אופוס ארט |
עבודות נגזרות

סרט האנימציה הקצר בעל אותו השם, התבסס על האופרה ב-1969, בבימויו של ג'וליו ג'אניני ועמנואל לוצאטי, אשר בפתיחה מייצג גרסה מפושטת של העלילה.
ביבליוגרפיה

מרקו בגאלי וניקולה גלינו (עורכים), כל הליבריטיים של רוסיני, מילאנו, גרזנטי, 1991, ISBN 88-11-41059-2
Salvatore Caruselli (עורך), אנציקלופדיה גדולה של מוזיקת אופרה, Longanesi & C. Periodici SpA, רומא
פאולו פברי ומריה קיארה ברטיירי (עורכים), L'italiana in Algeri, Pesaro, "G.Rossini" Foundation, 1997
ריצ'רד אוסבורן, איטליאנה באלג'ירי, ל, בסטנלי סיידי (עורך), מילון האופרה ניו גרוב, גרוב (הוצאת אוניברסיטת אוקספורד), ניו יורק, 1997, ב', עמ'. 833–836. ISBN 978-0-19-522186-2
הערות שוליים

1 2  אוסבורן
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007319664305171  BnF: cb139180290 (data)  GND: 300132573  LCCN: n81010552  MusicBrainz work: 3eb0c94b-aafb-3721-8c83-f3c8e23217a6  SELIBR: 221452  VIAF: 174157702   WorldCat (עם VIAF): 174157702 
עיצוב כריכת הספר, רישום מאת פיטר הופר עבור האיטלקייה באלג'יר (sd) - ארכיון היסטורי של ריקורדי
יעל רון בן משה

יעל רון בן משה (נולדה ב-14 בנובמבר 1978) היא חברת הכנסת לשעבר מטעם מפלגת חוסן לישראל (רשימת כחול לבן). בנוסף, כיהנה גם כיו"ר הוועדה לפניות הציבור ומזכ"לית המפלגה.
ביוגרפיה

נולדה בקיבוץ געתון, לציפ ויאיר. היא בעלת תואר ראשון במדע המדינה, בסוציולוגיה ובאנתרופולוגיה מאוניברסיטת תל אביב ותואר שני במדע המדינה בתוכנית למצטיינים, גם כן מאוניברסיטת תל אביב.
ניהלה תוכניות תעסוקה בג'וינט ישראל וכן עבדה בשב"כ ובמשרד ראש הממשלה. בפברואר 2015 מונתה לניהול שותפות אזורית באשכול רשויות גליל מערבי. במסגרת תפקידה, ניהלה תקציב שנתי של כ-80 מיליון ש"ח, שהתחלק בין 13 ערים ורשויות מקומיות.
למדה באוניברסיטת הרווארד במסגרת תוכנית המנהיגות הבכירה של קרן וקסנר. אחר כך, שימשה דירקטורית בארבע חברות ובשנים 2004–2006 הייתה דסקאית בשירות הביטחון הכללי.
בינואר 2020, לקראת הבחירות לכנסת ה-23, הוצבה רון בן משה במקום ה-40 ברשימת "כחול לבן", מטעם מפלגת "חוסן לישראל". הרשימה זכתה ל-33 מנדטים. בהמשך, פרשה חברת־כנסת אחת שנבחרה מטעם הרשימה וחמישה אחרים התפטרו במסגרת "החוק הנורווגי". כך, רון בן משה נכנסה לכנסת לאחר התפטרותו של חבר הכנסת עפר שלח. לאחר פרישתה של עינב קאבלה מכחול לבן ומעברה למפלגת הישראלים מונתה ליו"ר ועדת המדע והטכנולוגיה עד להתפזרותה של הכנסת ה-23.
לקראת הבחירות לכנסת ה-24, הוצבה במקום השמיני ברשימת "כחול לבן" לכנסת ונבחרה לכנסת, לאחר שהמפלגה זכתה ב-8 מנדטים. היא שימשה כיו"ר הוועדה לפניות הציבור בכנסת, חברה בוועדת הכספים ומזכ"לית מפלגת "כחול לבן".
לקראת הבחירות לכנסת העשרים וחמש, הוצבה במקום ה-15 ברשימת "המחנה הממלכתי" מטעם רשימת "כחול לבן", ולא נבחרה לכנסת. בסמוך לכך החליטה לסיים את תפקידה כמזכ"לית מפלגת "חוסן לישראל".
נשואה לדורון, ולהם שלושה ילדים. אבי בעלה דורון, צבי בן-משה ("צבילי"), היה עוזרם של יגאל אלון (אז ח"כ) ויצחק רבין (אז ח"כ ושר הביטחון), ובהמשך, מזכיר התנועה הקיבוצית.