תומאס סטמפורד ראפלס
סינגפור (1822–1823)

ראפלס חזר לסינגפור באוקטובר 1822. ראפלס היה מרוצה מהעובדה שסינגפור גדלה באופן אקספוננציאלי בפרק זמן כה קצר. המושבה הייתה מוקד שוקק של מסחר ופעילות כלכלית. למרות זאת, הממשל של פארקר נחשב כלא משביע רצון, למשל, הוא אפשר לסוחרים לפלוש לאזורי ממשלה, התיר חטאים כמו הימורים ועצם עין לגבי הסחר בעבדים. בתגובה, ראפלס הנהיג מדיניות חדשה וקבע להקים ועדה בראשות מהנדס המושבה, פיליפ ג'קסון, שתכין תוכנית, הידועה כיום כתוכנית ג'קסון או תוכנית העיר ראפלס, בהתבסס על הנחיות של ראפלס. התוכנית עדיין תמכה בהפרדה גזעית, והעניקה את האדמה הטובה ביותר לאירופים. עם זאת, היא נחשבת מדעית להפליא לאותה תקופה. ראפלס גם פיקח על יישור גבעה קטנה מדרום לנהר סינגפור כדי ליצור כיכר מסחרית (כיום כיכר ראפלס (אנ')).
גם במהלך התכנון מחדש והבנייה מחדש של עיר הנמל פארקר התווכח בחום עם ראפלס, שכעת ראה בו לא מתאים לתפקיד המושל. ראפלס פיטר את פארקר באפריל 1823, ונטל לעצמו שליטה ישירה על המושבה. הוא כתב לכלכותה והכריז על פארקר כבלתי כשיר בינואר 1823, ונעשו מאמצים חוזרים ונשנים לשכנע את כלכותה לשלוח מחליף לפארקר; אך הם נותרו ללא מענה. ראפלס הפך את ג'והור למדינת חסות בריטית, וגרם בכך למחאה של ואן דר קאפלן. בסופו של דבר, כלכותה מינתה את ג'ון קרופורד (אנ'), שעבד עם ראפלס במשך יותר מעשרים שנה, למושל החדש של סינגפור, בעוד הקפטן ויליאם גורדון מקנזי השתלט על בנקולן. במרץ 1823, במקרה באותו היום שבו הוא הוחלף, הוא קיבל נזיפה רשמית מלונדון על ההשתלטות על ניאס.
ראפלס כינס פגישה ב-1 באפריל 1823, מתוך כוונה לפתוח מכללה מלאית בסינגפור, בהתבסס על תצפיותיו על שנותיו בדרום-מזרח אסיה, ועל אמונתו בחשיבותן של השפה המקומית ושפות אירופאיות (אנ') כאחד. ראפלס תרם 2,000 דולר למען המאמץ, חברת הודו המזרחית הבריטית תרמה 4,000 דולר, כאשר התרומות של מנויים שונים הסתכמו בסך של 17,495 דולר. זה היווה את הבסיס להקמתו של מכון ראפלס (אנ').
בשבועות האחרונים של שהותו בסינגפור, בשנת 1823, ניסח ראפלס שורה של תקנות מנהליות עבור סינגפור שמטרתן לשלוט בסינגפור בצורה הוגנת, אך גם שיקפו את עמדתו בנושאים מוסריים וחברתיים שונים. תחילה הוקמה מערכת רישום לכל הקרקע, ללא קשר לבעלות, והשבת הקרקע על ידי הממשלה אם הקרקע נותרה לא רשומה. מעשה זה קבע את כוחה של ממשלת בריטניה שכן הוא כיסה גם אדמות שהיו בבעלות הסולטאן בעבר. לאחר מכן, חוקים הנוגעים לנמל ולחופש המסחר. במאי 1823, הוא הוציא את ההימורים מחוץ לחוק, הטיל מיסוי כבד על מה שנחשב בעיניו לרעות חברתיות כגון שכרות ועישון אופיום, ואסר על עבדות. גם כוח משטרה ושיפוט הוקמו על פי עקרונות בריטיים, שהפכו תחנת מסחר לעיר ראויה עם מראית עין של סדר. תקנה ספציפית בחוקה קראה לאוכלוסייה הרב-אתנית להישאר כשהייתה; ואף פשעים לא היו מבוססים לחלוטין על עקרונות גזעיים. ראפלס עבד על ניסוח חוקים, והגדיר בדיוק 'מה' מהווה מעשה פלילי.
לבסוף, ב-9 ביוני 1823, בהרגשה שעבודתו בהקמת סינגפור הסתיימה, הוא עלה על ספינה הביתה, אך לא לפני עצירה בבטאוויה כדי לבקר את ביתו הישן, ואת יריבו, ואן דר קאפלן. לאחר מכן הגיעה תחנה אחרונה בבנקולן. טרגדיה פקדה את ראפלס פעם נוספת כאשר בתו הצעירה, פלורה נייטינגל, שנולדה ב-19 בספטמבר, מתה קצת יותר מחודש לאחר מכן ב-28 בנובמבר בעודם בבנקולן.
ב-2 בפברואר 1824, ראפלס ומשפחתו הפליגו על הספינה "פיים (אנ')" של חברת הודו המזרחית הבריטית בדרך לאנגליה. הספינה עלתה באש כ-80 קילומטרים מבנקולן בערב לאחר שהפליגה. כל הנוסעים בספינה הצליחו לעלות לסירות ההצלה וניצלו, אבל הספינה עצמה נהרסה לחלוטין. השרפה כילתה את רוב השרטוטים והניירות שלו.
האמנה האנגלית-הולנדית מ-1824 (אנ') קיבעה לבסוף את המצב בהודו המזרחית. הבריטים זכו לדומיננטיות בצפון, בעוד שכל סומטרה הפכה להולנדית. חצי האי המלאי ותת-היבשת ההודית היו שניהם חופשיים מהתערבות הולנדית. ראפלס חזר לבסוף לאנגליה ב-22 באוגוסט 1824, יותר משנה לאחר שעזב את סינגפור. כהונתו הארוכה ביותר בסינגפור הייתה שמונה חודשים בלבד, אך בכל זאת הוא נחשב למייסד סינגפור.