stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ג'ו ג'ו וייט

| --- | --- |

ג'ו ג'ו וייט, 2008
 לידה:  16 בנובמבר 1946 סנט לואיס שבמיזורי
 פטירה:  16 בינואר 2018 (בגיל 71) בוסטון, ארצות הברית 
 עמדה:  רכז
 גובה:  1.91 מטר
 מספר:  10, 12
 מכללה:  אוניברסיטת קנזס
 דראפט:  בחירה מספר 9, 1969 בוסטון סלטיקס
 היכל התהילה:  נבחר כשחקן בשנת 2015
 קבוצות כשחקן
 1969 – 1979   1979 – 1980   1980 – 1981:  בוסטון סלטיקס   גולדן סטייט ווריורס   קנזס סיטי קינגס
 הישגים כשחקן
 2 אליפויות NBA‏ (1974, 1976)   MVP של סדרת הגמר (1976)  7 הופעות במשחק האולסטאר (1971–1977)   2 בחירות לחמישיית העונה השנייה (1975, 1977)   בחירה לחמישיית הרוקיז של העונה (1970)  מדליית זהב באולימפיאדת מקסיקו סיטי
 
ג'וזף הנרי "ג'ו ג'ו" וייט (באנגלית: Joseph Henry "Jo Jo" White; ‏ 16 בנובמבר 1946 –  16 בינואר 2018) היה כדורסלן אמריקאי ששיחק בעמדת הרכז. בספטמבר 2015 הוצג כחבר היכל התהילה של הכדורסל כשחקן.
ביוגרפיה והקריירה

ג'ו ג'ו וייט נולד בסנט לואיס, מיזורי. הוא שיחק כדורסל מכללות באוניברסיטת קנזס, והוא נכנס עם מכללתו לטורניר אליפות המכללות בכדורסל של ה-NCAA שם הוא הפסיד לאחר שתי הארכות לטקסס המערבית, שכיום ידועה כאוניברסיטת טקסס באל פאסו.
לאחר הקולג', שיחק וייט באולימפיאדת מקסיקו בשנת 1968 עם נבחרת ארצות הברית בכדורסל, שלא הפסידה במשחק אחד וניצחה את נבחרת יוגוסלביה 65-50 במשחק הגמר.
לאחר האולימפיאדה, נבחר וייט בדראפט ה-NBA בבחירה התשיעית על ידי בוסטון סלטיקס, שבדיוק זכו באליפות ה-11 שלהם ב-13 שנים. בשנה שבה הגיע וייט לבוסטון, הסנטר והשחקן-מאמן של הסלטיקס, ביל ראסל, הכריז על פרישתו. בעונתו הראשונה, הסלטיקס בנו מחדש את הקבוצה שלהם, כשבחרו בדראפט את דייב קאונס וקיבלו בטרייד את פול סילאס. ביחד עם שני אלה ועם הפורוורד הוותיק ג'ון האבליצ'ק, הפך וייט לעמוד התווך בשתי אליפויות בוסטון בשנות השבעים (בעונת 1973-74 ובעונת 1975-76).
וייט הפך לאחד מהשחקנים היציבים ביותר של הכדורסל המקצועי לאחר ששיחק את כל 82 המשחקים במשך 5 עונות רצופות. יכולותיו כללו הגנה נהדרת, מהירות, זריקה ויכולת מנהיגות.
בשנת 1970 סיימו הסלטיקס עם המאזן השלילי הראשון מאז 1951. כשווייט מוביל את ההתקפה מעמדת הרכז, הקבוצה חזרה למאזן חיובי בשנת 1971. הוא שיחק במשחק האולסטאר במשך שבע שנים רצופות, משנת 1971 ועד 1977, כשהוא גם מסיים כאחד מעשרת המובילים בליגה באסיסטים משנת 1973 עד שנת 1977. ב-1974 וב-1976, הוביל וייט את הסלטיקס לאליפות והוא קיבל את תואר ה-MVP של סדרת הגמר ב-NBA בגמר 1976.
אחד משיאי הקריירה של וייט הוא משחק עם ההארכה המשולשת נגד פיניקס סאנס במשחק 5 בסדרת הגמר של 1976. וייט הוביל את הקלעים במשחק עם 33 נקודות, והיו לו גם 9 אסיסטים בניצחון בתוצאה 128-126. הוא שיחק במשחק 60 דקות, כשמשחק רגיל נמשך רק 48 דקות, והיחיד ששיחק יותר זמן ממנו הוא גארפילד הרד מהסאנס ששיחק 61 דקות מתוך 63 דקות המשחק. משחק זה נחשב בעיני רבים למשחק הטוב ביותר ששוחק אי פעם.[דרוש מקור]
וייט הועבר לגולדן סטייט ווריורס ב-1979, והוא פרש ב-1981 כשהוא שיחק עם ה-קנזס סיטי קינגס. שנה לאחר מכן גופייתו עם מספר 10 נתלתה על תקרת הבוסטון גארדן, אולמם של הסלטיקס.
וייט המשיך להיות מעורב בכדורסל, ארגן פרויקטים עם בוסטון סלטיקס, והמשיך לבוא לרוב משחקי הבית שלהם.
ב-16 בינואר 2018 נפטר ממחלת הסרטן, בגיל 71.
הערות שוליים

↑  מערכת וואלה! ספורט‏, מוטומבו הוצג בהיכל התהילה: "הכדורסל הפך אותי לאזרח העולם", באתר וואלה, 12 בספטמבר 2015
↑  הודעה על פטירתו של וייט, באתר הרשמי של ה-NBA,‏ 17 בינואר 2018
ג'ו ג'ורנו

אברהם "ג'ו" ג'ורנו (1933 – 13 ביוני 2024) היה מתאבק ישראלי, בסגנון חופשי במשקל כבד. היה אלוף ישראל ואלוף המכביה השישית (1961).
ביוגרפיה

ג'ורנו נולד וגדל בתוניס. הוא עלה לישראל בשנת 1950, התגורר בבת ים והתאמן בקבוצת הפועל תל אביב. הוא שרת במשמר הגבול. בשנת 1954 זכה באליפות ישראל בסגנון יווני-רומי.
בכינוס הפועל השישי שנערך בשנת 1956 זכה ג'ורנו במדליית כסף בהיאבקות.
בתחרויות ההיאבקות בסגנון חופשי של המכביה החמישית שנערכו ב-1957 זכה ג'ורנו במדליית ארד בתחרות במשקל חצי כבד.
באליפות ישראל שנערכה בשנת 1959 זכה ג'ורנו בתואר בתחרות במשקל כבד ובתחרות הקבוצתית.
ביוגרפיה > אלוף המכביה

בתחרויות ההיאבקות בסגנון חופשי של המכביה השישית שנערכו בחיפה בספטמבר 1961 זכה ג'ורנו במדליית זהב בתחרות במשקל כבד לאחר שניצח את יריבו, ראובן גנדיאטי מארצות הברית תוך דקה אחת בלבד.
לאחר המכביה עבר ג'ו להשתתף בהיאבקות מקצוענית. הוא ניהל את "מכון ג'ו" לתרבות ופיתוח הגוף בבת ים.
נפטר ב-13 ביוני 2024.
הערות שוליים

↑  י. פורת, הפועל ת"א זכה בתחרות הקבוצתית בהיאבקות, מעריב, 20 בדצמבר 1959
↑  ישראל זכתה באליפות המכביה בכדורעף, כדוריד ובקליעה, חרות, 5 בספטמבר 1961
↑  שי שגב, נפרדים מאגדה: האלוף המיתולוגי של בת ים אברהם "ג'ו" ג'ורנו הלך לעולמו, באתר mynet‏ בת ים, 17 ביוני 2024
↑  אבל בעולם הספורט: אלוף ישראל האגדי הלך לעולמו בגיל 91, באתר אייס, 17 ביוני 2024
ברונו אורטלנו

ברונו דומיניקס אורטלנו רוץ' (בספרדית-קטלאנית: Bruno Dominix Hortelano Roig; נולד ב-18 בספטמבר 1991) הוא אתלט ספרדי, הוא אלוף אירופה (אמסטרדם 2016) בריצת 200 מטר.
ביוגרפיה

אורטלנו נולד בוולונגונג שבאוסטרליה, שם עבדו הוריו כביולוגים מולקולריים. בהמשך, עבר עמם לקנדה, וסיים את לימודיו התיכוניים בברלינגטון. הוא המשיך ללימודי הנדסת ביוטכנולוגיה באוניברסיטת קורנל, והיה חבר בנבחרת האתלטיקה שלה.
הוא החל להשתתף בתחרויות אתלטיקה בינלאומיות בשנת 2010, ורשם הישגים משמעותיים ראשונית בשנת 2013, אז סיים במקום החמישי בריצת 200 מטר באליפות אירופה עד גיל 23 שנערכה בטמפרה. באותה אליפות זכה גם במדליית ארד עם נבחרת השליחים הספרדית ל-100X4 מטר, וסיים במקום החמישי עם נבחרת השליחים ל-400X4 מטר. באליפות העולם שנערכה באותה שנה במוסקבה העפיל לשלב חצי הגמר בריצת 200 מטר, וסיים במקום ה-16, בשיא ספרד חדש של 20.47 שניות. נוסף לכך, הוא העפיל לחצי הגמר בריצת שליחים 100X4 מטר, וסיים עמה במקום התשיעי בתוצאה של 38.46 שניות.
בשנת 2016 רשם אורטלנו עליית מדרגה נוספת. באליפות העולם באולם שהתקיימה בפורטלנד, אורגון במרץ סיים אורטלנו במקום 15 בריצת 60 מטר בשיא אישי חדש ל 6.63 שניות. באליפות האיברו-אמריקאית באתלטיקה שנערכה בריו דה ז'ניירו במאי הוא זכה במדליית כסף בריצת 200 מטר בתוצאה של 20.48 שניות וסיים במקום רביעי בריצת שליחים 100X4 מטר ובתחרות שנערכה במדריד ביוני הוא קבע בריצת 100 מטר שיא ספרד חדש של 10.06 שניות.
ביוגרפיה > אלוף אירופה

באליפות אירופה שנערכה באמסטרדם, הולנד ביולי אותה שנה קבע את הישג השיא שלו, כשזכה במדליית זהב בריצת 200 מטר בתוצאה של 20.45 שניות, לפני רמיל גולייב מטורקיה (20.51 שניות) ודניאל טלבוט מבריטניה (20.56 שניות). בשלב חצי הגמר הוא קבע שיא ספרדי חדש של 20.39 שניות. בשלב הגמר הגיע אמנם שני, אחרי ההולנדי צ'ונדרי מרטינה, אך מרטינה נפסל, ומדליית הזהב הוענקה לאורטלנו. אורטלנו עצמו גילה את דבר זכייתו רק במהלך ריאיון שנערך עמו לאחר המירוץ. נוסף לכך, סיים במקום רביעי בריצת 100 מטר בתוצאה של 10.12 שניות.
ביוני 2018 קבע שיא ספרד בריצת 400 מטר של 44.69 שניות. ביולי 2018 שיפר את שיא ספרד בריצת 200 מטר כשקבע תוצאה של 20.04 שניות במהלך מוקדמות אליפות ספרד.
שיאים אישיים > אצטדיון

ריצת 100 מטר: 10.06 שניות (2016), שיא ספרד
ריצת 200 מטר: 20.04 שניות (2018), שיא ספרד
ריצת 400 מטר: 44.69 שניות (2018), שיא ספרד
שיאים אישיים > אולם

ריצת 60 מטר: 6.63 שניות (2016)
ריצת 200 מטר: 20.75 שניות (2014)
הערות שוליים

↑   ריאיון עם אורטלנו לאחר זכייתו, סרטון  באתר יוטיוב
| --- | --- |
בקרת זהויות :  World Athletics: 14362106
ברקודה (טורפדו)

הברקודה (בגרמנית: Barracuda, על שם הדג האימתני), הוא טורפדו גרמני הנעזר בטכנולוגיית הסופרקביטציה (Supercavitation) כדי לנוע במהירויות חסרות תקדים לקליע תת-מימי - לטענת המפתחים מעל 400 קילומטר לשעה. הוא הוצג לראשונה ב-2005 בכנס IMDEX שבסינגפור על ידי החברה הגרמנית Diehl BTG Defence לאחר שעבר סדרה של ניסיונות מוצלחים. לטענת המפתחים, הברקודה לא רק מעט מהיר יותר מקודמו הרוסי ה-Shkval, אלא גם בעל יכולת תמרון גבוהה יותר ודיוק רב יותר.
תיאור הטורפדו

מהמידע המועט שנחשף, עולה כי מנוע הטורפדו הוא מסוג מנוע דלק מוצק, והטורפדו מצויד במערכת ניווט אינרציאלית וביחידת ביות. במהלך התנועה התת-מימית הברקודה מייצר סביבו מעטפת של בועות אוויר (המכונה Cavitation bubble), אשר מורידה באופן משמעותי את גרר המים, ובעזרת המנוע הרקטי רב העוצמה שלו הוא מסוגל לשייט במהירות העולה על 400km/h. מאפיין אחד המבדיל את הטורפדו מאחרים הוא מערכת הניהוג המשוכללת שלו, המצוידת בגירוסקופים מסוג סיב אופטי ובמערכת ביות אוטומטית. על פי המפתחים, במהלך ניסויים הברקודה הדגים "תנועה יציבה גם בקו ישר וגם במהלך מסלול עקום".
הערות שוליים

↑  German torpedo missile Barracuda
ברקודה אוסטרלית

| ברקודה אוסטרלית |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: מקריני סנפיר
מחלקה:: מקריני סנפיר
סדרה:: דקראים
תת־סדרה:: דמויי-דקר
משפחה:: אספירניים
סוג:: ברקודה
מין:: ברקודה אוסטרלית
שם מדעי
 Sphyraena novaehollandiae ‏גינטר, 1860

ברקודה אוסטרלית (שם מדעי: Sphyraena novaehollandiae) הוא מין של דג טורף מהיר ממשפחת האספירניים אשר חי במימי החופים של דרום-מזרח האוקיינוס השקט ליד אוסטרליה.
מאפיינים והתנהגות

הברקודה האוסטרלית מגיעה לאורך מרבי של 1.1 מטר ולמשקל של עד 5 ק"ג והיא בעלת מבנה דמוי-טורפדו העוזר לה להאיץ אחרי טרף במים. צבעה כסוף-כחלחל עם בטן לבנה סנפירי גב וזנב צהובים. הראש גדול ובעל לסת ארוכה מלאה שיניים חדות והיא בעלת סנפירים קצרים וזנב גדול הנותן לה כוח תאוצה.
ברקודה זו קטנה יחסית לקרובותיה ומצויה לאורך חופי ימים רדודים באזור דרום-אוסטרליה בין ויקטוריה לטסמניה וכן בניו זילנד וקיריבטי. תצפיות מאזורים רחוקים יותר נובעים כנראה מטעות בזיהוי המין. הברקודה שוחה במים קרירים לאורך אזורי חוליות, אצות פורחות או עשב ימי מסוג Zostera.
הברקודה היא טורפת מובהקת הניזונה ממיני דגים אחרים, סרטנים, דיונונים ומדוזות אחריהם היא עוקבת מתפרצת ממארב מוסווה. היא ניזונה בעיקר מחסילוני Metapenaeopsis, מיני מדוזות דרומיות ומהדג Haletta semifasciata. היא יכולה לטרוף גם טרף גדול כמו שפודניים וכמה דיונונים גדולים.
הברקודות מתחילות להתרבות בגיל שנתיים ונודדים למים עמוקים לשם כך, שם הם משריצים למים אלפי ביצים. ברקודות ממין זה יכולות לחיות מעל 20 שנה.
ברקודה אפרה

| ברקודה אפרה |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: מקריני סנפיר
מחלקה:: מקריני סנפיר
סדרה:: דקראים
תת־סדרה:: דמויי-דקר
משפחה:: אספירניים
סוג:: ברקודה
מין:: ברקודה אפרה
שם מדעי
 Sphyraena afra ‏פטרס, 1844

ברקודה אפרה (שם מדעי: Sphyraena Afra) הוא מין של דג טורף מהיר ממשפחת האספירניים ואחד מבני המשפחה הגדולים ביותר, קרוב למין הטורפני ברקודה ענקית.
תיאור

הברקודה היא דג מוארך ושרירי באורך של עד 205 ס"מ ומשקל של 50 ק"ג. היא בעלת לסתות ארוכות וצרות בעלות ניבים בולטים מהלסת התחתונה, אשר ארוכה יותר מהעליונה. לברקודה יש זוג סנפירים גביים נמוכים אך נוקשים, סנפירי חזה קטנים וזנב חזק ושרירי. היא יכולה להאיץ במים במהירות גבוהה.
הברקודה חיה עם קרוביה בחבורות קטנות בשנים הראשונות אך הפרטים הבוגרים חיים לבדם. היא טורפת ממארב של דגי גרם שונים וחסילונים, אותם היא תופסת בהפתעה על לסתותיה החזקות והשיניים החדות העושות בהם פצעים עמוקים.
מין ברקודה זו חיה רק באוקיינוס האטלנטי הטרופי שלחופי מערב אפריקה ואפריקה הדרומית בין מאוריטניה לנמיביה. היא חיה באוקיינוס, בחופים, מפרצים, לגונות ואף בשפכי נהרות כמו בדלתת הניז'ר ובקרבת מנגרובים.
הברקודה נידוגה לעיתים למאכל וגם נתפסת ברשתות דייגים בטעות. עם זאת היא לא מצויה בסכנה בטבע.
הערות שוליים

↑  ברקודה אפרה באתר הרשימה האדומה של IUCN
ברקודה ענקית

| ברקודה ענקית |
| --- | --- |
 ברקודה ענקית
מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: מקריני סנפיר
מחלקה:: מקריני סנפיר
סדרה:: דקראים
תת־סדרה:: דמויי-דקר
משפחה:: אספירניים
סוג:: ברקודה
מין:: ברקודה ענקית
שם מדעי
 Sphyraena barracuda

ברקודה ענקית או אַסְפִירְנָה בָּרָקוּדָה (שם מדעי: Sphyraena barracuda) הוא מין של דג טורף ממשפחת האספירניים שבסדרת הדקראים החי באוקיינוס הפתוח ובימים שונים באזור האוקיינוס האטלנטי וגם האוקיינוס השקט וההודי.
מאפיינים

אורכה של הברקודה הוא 60–100 סנטימטרים בממוצע ומשקלה 2.5–9 קילוגרם. עם זאת נמצאו פרטים גדולים בהרבה באורך 2 מטר ובמשקל 46 קילוגרם. אלו דגים טורפים בעלי לסתות מוארכות, שיניים חזקות ורחבות ולסת תחתונה שארוכה מעט מהלסת העליונה. הסנפירים קצרים ומותאמים להאצה מהירה והגוף דמוי טורפדו. צבעה כחול או אפור עם גב בהיר. לפעמים היא מפוספסת מעט מלמעלה.
היא טורפת בעיקר דגים אחרים, דיונונים ויצורי ים דומים. היא עוקבת אחרי הטרף ממארב ותוקפת מהצללים. היא יכולה להאיץ למהירות 43 קמ"ש ולתפוס בשיניה את טרפה. לפעמים היא עוקבת אחרי להקות דגים בסמוך למים הרדודים ומחכה לתקוף פרט פצוע.
כאשר הברקודות לא אוכלות הן מסתובבות בלהקות ברחבי הימים.
הברקודה יכולה לתקוף בטעות צוללנים, במחשבה שהם טרף. עם זאת התקריות הללו מאוד נדירות. רוב המתקפות לא קטלניות אך עלולות להשאיר צלקות.
הערות שוליים

↑  ברקודה ענקית באתר הרשימה האדומה של IUCN
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007538420805171
בג"ץ רסלר נגד שר הביטחון

| --- | --- |

 מידע החלטה
 ערכאה:  בית המשפט העליון
 תאריך החלטה:  12 ביוני 1988
 החלטה
 העתירה נדחתה פה אחד
 חברי המותב
 חברי המותב:  מאיר שמגר, מרים בן-פורת, אהרן ברק
 
בג"ץ 910/86 יהודה רסלר ואחרים נגד שר הביטחון הוא פסק דין של בג"ץ בעתירתם של שלושה משרתי מילואים נגד החלטתו של שר הביטחון להעניק דחיית שירות לבחורי ישיבות כל עוד הם עוסקים בלימוד תורה. העתירה נדחתה בנימוק שהחלטתו של שר הביטחון נמצאת במתחם הסבירות, ועם זאת נאמר כי "יש חשיבות, בסופו של חשבון, למספרם של בחורי הישיבה שגיוסם נדחה. קיים גבול, שאותו אין שר ביטחון סביר רשאי לעבור. הכמות עושה איכות." בפסק הדין נערך דיון נרחב בשתי סוגיות: זכות העמידה של העותרים ושאלת השפיטות של החלטת שר הביטחון.
רקע

עם הקמת המדינה הונהג שירות חובה בצה"ל. בקרב אוכלוסיית הגברים היהודים שלא גויסו היו תלמידי ישיבות, שעליהם הוחל הסדר בשם "תורתו אומנותו", ולפיו הם דוחים את גיוסם לצה"ל, כדי שיוכלו לעסוק בלימוד תורה בישיבה. רוב תלמידי הישיבות שגיוסם נדחה במסגרת "תורתו אומנותו הם חרדים, ורבים מהם דוחים את גיוסם מדי שנה עד שהם נפטרים משירות צבאי. ראשיתו של ההסדר בשנת 1948, ועם השנים הלך וגדל מספר בני הישיבה שבהסדר "תורתו אומנותו". בשנת 1986 נמצאו בהסדר זה 17,017 בחורי ישיבות. הבסיס החוקי להסדר היה סעיף 36 לחוק שירות ביטחון, שהסמיך את שר הביטחון להעניק דחיית שירות. פעמים רבות עלה ההסדר לדיון בכנסת, ומאז ראשית שנות ה-70 הוא נמצא בוויכוח ציבורי, שבמרכזו טענה לפגיעה בעקרון השוויון.
העתירה הראשונה נגד הסדר דחיית השירות הוגשה לבג"ץ בשנת 1970, ונדחתה בשל היעדר זכות עמידה לעותר הציבורי וחוסר שפיטות בסוגיה לאור אופייה החברתי-פוליטי השנוי במחלוקת ציבורית. בעניין זכות העמידה כתב השופט אלפרד ויתקון: "ככל שיש לנושא הקובלנה אופי ציבורי יותר, והוא מן העניינים המנסרים בזירה הפוליטית ומשמשים נושא לדיונים בפני הממשלה והכנסת, כך יש להחמיר בדרישה שהקובל יהא נפגע פגיעה ממשית בתוך רשות היחיד שלו, כדי להקנות לו זכות עמידה לפני הרשות השופטת".
בשנת 1981 הוגשה עתירה נוספת נגד ההסדר. גם עתירה זו נדחתה, בנימוקים דומים לאלה של העתירה הקודמת. השופט יצחק כהן ציין כי: "לא הצליחו העותרים לבסס זכות עמידה, אשר מצדיקה דיון בבית משפט זה בנושא שעל־פניו נראה כבלתי־שפיט". בקשה לדיון נוסף נדחתה על ידי הנשיא משה לנדוי.
בשנת 1982 שבו העותרים בעתירה הקודמת ועתרו לבג"ץ. גם הפעם נדחתה עתירתם, והשופטת מרים בן-פורת ציינה כי "הכול תמימי דעים, שאין להניח לפרט לתבוע עלבונו או לריב את ריבו של הכלל בתביעה ציבורית".
טענות הצדדים > טענות העותרים

בשנת 1986 הוגשה כנגד ההסדר העתירה שלפנינו, מטעמם של שלושה משרתי מילואים, רס"ן יהודה רסלר, סרן זאב קוסין וסמ"ר רמי דקל. העתירה הוגשה נגד שר הביטחון, יצחק רבין.
להוכחת זכות עמידה הגישו העותרים תצהיר של אל"ם (מיל') עמנואל ולד, ששירת כראש ענף תכנון כוח אדם רב שנתי במחלקת התכנון של אגף כוח אדם של צה"ל, שבו נאמר: "יש קשר ישיר בין גיוסם של תלמידי הישיבות לשירות סדיר ולאחר מכן לשירות מילואים לבין משך הזמן בו ישרתו העותרים במילואים איש איש בתפקידו. במידה ולא נדחה גיוס תלמידי הישיבות כמבוקש בעתירה יתקצר פרק הזמן בו משרתים העותרים מדי שנה." תצהיר ברוח דומה ניתן על ידי אל"ם (מיל') מ' בהט, ששירת אף הוא במחלקת התכנון של אגף כוח אדם. עוד טענו העותרים שעתירתם היא שפיטה, חרף אופיה הציבורי. לגוף העניין העלו העותרים שלוש טענות:
דחיית גיוסם של בחורי ישיבה אינה יכולה להיעשות עליידי מעשה מינהל של הרשות המבצעת, אלא צריכה היא להיעשות - לאור מהותו העקרונית של העניין - עליידי מעשה חקיקה של הכנסת; במתן דחייה לבחורי הישיבה חרג איפוא שר הביטחון מסמכותו.
שיקוליו של שר הביטחון הם זרים, מפלים ובלתי סבירים. החוק אינו מאפשר לשר לדחות שירותם הצבאי של בחורי ישיבות. מטרת החוק היא קידום הביטחון ולא קידום הלימוד בישיבות. השיקול הדתי הוא שיקול זר, מפלה ובלתי סביר.
מהתבטאויות של שרי הביטחון אריאל שרון, משה ארנס ויצחק רבין למדו העותרים, כי השרים סבורים שאין לדחות את שירותם הצבאי של בחורי הישיבה, אך הם סבורים שאין בכוחם לשנות מצב זה, שנכפה עליהם. גישתם זו של שרי הביטחון בטעות יסודה, שכן הם בעלי הסמכות.
טענות הצדדים > טענות המשיבים

בא־כוח היועץ המשפטי לממשלה שלל את זכות העמידה של העותרים וטען: "שאלת השפעתו של ביטול ההסדר של דחיית הגיוס לתלמידי הישיבות על המשך שירותם של אנשי מילואים בכלל ושל העותרים בפרט, הייתה ונשארה איפוא שאלה סבוכה ביותר, שמרכיביה רבים ומפותלים. לפיכך עומד עניין המעמד למכשול לפני העותרים גם בעתירה זו, כמו בעתירות הקודמות." בנוסף טען לחוסר שפיטותה של הסוגיה: "נושא העתירה שנוי במחלוקת ציבורית, וראוי לו לבית המשפט למשוך ידו מסוגיה שהרשויות הפוליטיות צריכות להכריע בה."
שר הביטחון הגיש תצהיר שבו הציג את שיקוליו בקבלת ההחלטה לדחיית שירות של בחורי ישיבה:
בא־כוח היועץ המשפטי לממשלה טען ששיקולים אלה הם כדין, אין בהם כל יסוד זר והריהם סבירים ובלתי מפלים.
פסק הדין

חוות הדעת העיקרית נכתבה על ידי השופט אהרן ברק. הוא ציין שעל בית המשפט להכריע בשלוש שאלות:
האם יש לעותרים מעמד בדין שיצדיק דיון בעתירה;
האם נושא העתירה הוא שפיט;
האם החלטת שר הביטחון היא כדין, כלומר, האם יש לו, לשר הביטחון, סמכות לדחות את שירות הביטחון של בחורי ישיבה, ואם כן - האם נעשה על־ידי שר הביטחון שימוש כדין בסמכותו.
פסק הדין > זכות עמידה

15(ג) לחוק יסוד: השפיטה קובע: "בית המשפט העליון ישב גם כבית משפט גבוה לצדק; בשבתו כאמור ידון בעניינים אשר הוא רואה צורך לתת בהם סעד למען הצדק ואשר אינם בסמכותו של בית משפט או של בית דין אחר." החוק אינו אומר דבר על זכות העמידה, והכללים בעניין זה נוצרו בפסקי דין של בית המשפט. הנשיא שמעון אגרנט ציין: "העיון בפסיקה המקומית מעלה כי במרוצת הזמן חלה בגישת בית־משפט זה, לעניין שאלת המעמד, התפתחות, בכיוון ליברלי". ברק הוסיף על כך שהתפתחות זו נמשכת מאז, ואינה מיוחדת למשפט הישראלי, היא קיימת גם בארצות מערביות מודרניות אחרות. הוא ציין כי "שופטים שונים נקטו עמדות שונות באשר לדיני המעמד. בעמדות אלו הם ביטאו את השוני שבגישתם לתפקיד הביקורת השיפוטית במשפט הציבורי ולתפקיד השופט בחברה דמוקרטית". על גישתו בעניין זה אמר ברק: "גישתי הינה כי הדרישה לקיום זכות או אינטרס כתנאי למעמד בדין היא דרישה מחוסרת יסוד פילוסופי, אינה מעוגנת בהפרדת הרשויות, אינה נשענת על בסיס מוסרי ופוגעת בשלטון החוק". עם זאת, ציין ברק, הוא אינו בעד ביטול גורף של הדרישה לזכות עמידה, וציין כי "ככל שהפגם הנטען בפעולת הרשות הוא חמור יותר, וככל שהסכסוך נושא אופי ציבורי יותר, וככל שבעלי הזכות והאינטרס הם מעטים יותר, שכן הבעיה היא בעלת אופי ציבורי כללי, כך השיקולים לטובת הכרה 'בעותר הציבורי' גוברים."
בהתאם לעקרונות שהציג קבע ברק שבאמצעות התצהירים של אל"ם (מיל') ולד ואל"ם (מיל') בהט "הניחו העותרים תשתית עובדתית, שממנה ניתן להסיק, כי אם הם יזכו בעתירה וגיוסם של בחורי הישיבה לא יידחה, יוקל במידת מה על שירות המילואים שלהם. בכך הם רכשו לעצמם מעמד בדין על פי הגישה הקלאסית." הוא הוסיף כי "יש להם לעותרים בעתירה שלפנינו מעמד, גם אם נאמר שאין להם כל אינטרס, וגם אם נאמר שעתירתם אינה נופלת לאותם מקרים שבהם הוכר כבר בעבר, על ידי מרבית שופטי בית משפט זה, מעמדו של העותר. הטעם לגישתי זו נעוץ בעובדה, כי העתירה שלפנינו מעוררת בעיה בעלת אופי ציבורי, שיש לה נגיעה ישירה לשלטון החוק, שאם לא יוכר לעניינה במעמד העותרים, לא ניתן יהא לבחון את חוקיותה בבית המשפט, שכן לאיש אין מעמד טוב מהם."
פסק הדין > סמכות שר הביטחון

ברק בחן האם החלטתו של שר הביטחון נעשתה במסגרת הסמכות המוקנית לו בסעיף 36 לחוק שירות ביטחון ופסק שמערכת השיקולים, שאותם שקל שר הביטחון, נופלת למסגרת השיקולים הענייניים שאותם רשאי היה שר הביטחון לקחת בחשבון, כלומר השר פעל במסגרת סמכותו, והחלטתו היא במתחם הסבירות, ובהתאם לכך דחה את העתירה.
פסק הדין > עמדת השופטת מרים בן פורת

השופטת מרים בן פורת הסתייגה מגישתו המרחיבה של ברק בעניין זכות העמידה, אך הצטרפה לקביעה שזכות העמידה במובנה הצר הוכחה במקרה הנדון. על סוגיית השפיטות אמרה: "את תיחום גבולות השפיטות הייתי משאירה בצריך עיון. ... אחרי ככלות הכול רואה אני בשאלה זו בעיקר ריסון עצמי של בית המשפט במקרה מתאים. שקילת הצורך בריסון מן הראוי איפוא שתתבסס על נתוניה ונסיבותיה של העתירה העומדת לדיון, לעיתים (כגון, מחמת דחיפותו וחיוניותו של העניין) בפתח הדיון ולעיתים בסופו. מכל מקום, דייני אם אומר, שאיני רואה הצדקה להימנעות מלדון בעתירה המונחת לפנינו. אם, חלילה, לוקה החלטת הדחייה של שירות צבאי לקבוצת אנשים בשרירות או באפליה בין שווים, בשיקול שאינו סביר במידה קיצונית או במשוא פנים, על שום מה לא תיבדק השאלה על היבטיה אלה בבית־משפט זה? הנושא גופו של דחיית המועד לשירות צבאי אינו בעל אופי המצדיק לראותו כבלתי־שפיט, בין מהבחינה הנורמאטיבית ובין מהבחינה המוסדית.
לגופו של עניין הסכימה בן פורת עם נימוקיו של ברק, ופסקה אף היא שדין העתירה להידחות.
פסק הדין > עמדת הנשיא מאיר שמגר

הנשיא מאיר שמגר קבע שהנושא העומד לדיון שפיט, וכי אין מקום למסקנה כי הסמכויות הופעלו שלא כדין. עם זאת ציין כי גישתו לעניין התוויית תחומיה של השפיטות שונה במידת מה מזו המוצגת בדברי השופט ברק. אף היא פסק שדין העתירה להידחות, אך הוסיף כי
ההסדר הקיים בדבר שחרורם משירות צבאי של חלק מבחורי הישיבה (לעומת בחורי ישיבה אחרים אשר משרתים ושירתו בכל מערכות ישראל יחד עם כל יוצאי הצבא) אמנם איננו בלתי חוקי, אך מן הבחינה העניינית הוא, לדעתי, בלתי מניח את הדעת, וקשה להשלים עמו. הוא מעורר שאלות נכבדות בתחום המוסר הציבורי והאישי גם יחד, שאלות הנותרות ללא פתרון. דברים אלו נאמרים כאן גם כדי שהתוצאה המשפטית לא תטשטש את השיפוט הערכי, הלאומי והאנושי, המקנן בעניין זה, לפי הערכתי, בלבו של חלק נכבד מן הציבור.
על פסק הדין

אף שהעתירה נדחתה, הייתה בפסק הדין פריצת דרך, בהיותו הפעם הראשונה שבה עברה עתירה בעניין גיוס בני ישיבות את מבחני הסף של זכות עמידה ושפיטות, לאחר עתירות אחדות שכשלו במבחני סף אלה. אף שהעתירות נדחו, השופט ברק ציין בפסק דינו: "יש חשיבות, בסופו של חשבון, למספרם של תלמידי הישיבות שגיוסם נדחה. קיים גבול שאותו אין שר ביטחון סביר רשאי לעבור. הכמות עושה איכות." בעקבות זאת ניתן בשנת 1998 פסק הדין בבג"ץ רובינשטיין, שבו נפסק פה אחד כי שעקב מספר הפטורים שניתנו, הסמכות לדחיית שירות לבני ישיבות אינה בידי שר הביטחון, אלא יש למסד אותה בחקיקה ראשית.
חשיבות רבה נודעת גם לדבריו של השופט ברק בסוגיות העקרוניות של זכות העמידה והשפיטות, שבעקבותיהם הורחבה הזכות לעתירות של עותרים ציבוריים. על כך כתבה פרופ' דפנה ברק-ארז:
אחת ההשפעות המשמעותיות ביותר של השופט ברק על המשפט הישראלי התבטאה בתמורה שהוביל בכל הנוגע לתחומי השפיטות. השופט ברק היה המחולל והמנהיג של התפיסה שלפיה דוקטרינת השפיטות המסורתית מגבילה באופן לא ראוי ולא נחוץ את התחומים שבהם בית המשפט עוסק. בהנהגתו של השופט ברק, בית המשפט העליון הרחיב במידה משמעותית את תחומי ההתערבות שלו. ... השופט ברק הציג עמדה שקראה תיגר על דוקטרינת השפיטות המסורתית. את תפיסת עולמו החולקת בנושא זה הוא הציג ונימק בעניין רסלר, פסק דין חשוב שניתן במחצית שנות השמונים במסגרת ההתדיינות המתמשכת בנושא אי- גיוסם של בחורי הישיבות. הפסיקה בעניין רסלר נחשבת למהפכנית, לא כל כך בשל השפעתה על גיוסם של בני הישיבות, שבה היא לא חוללה שינוי ישיר, אלא בעיקר בשל התפיסה הרחבה שהנחילה בנוגע לגבולות ההתערבות של בית המשפט בשאלות ציבוריות, מהיבט זכות העמידה ומהיבט השפיטות. עיקר החידוש שבה היה נעוץ בצמצום המשמעותי של המסורת השיפוטית בנוגע לאי-שפיטותם של עניינים בעלי גוון פוליטי, וזאת לאחר שבנושא זכות העמידה ניכרה בפסיקה מגמה של הגמשה עוד קודם לכן.
הערות שוליים

↑  בג"ץ 40/70 ישראל בקר נ' שר הביטחון, ניתן ב-26 בפברואר 1970
↑  יוסף צוריאל, ביהמ"ש העליון דחה עתירה על אי־גיוס תלמידי ישיבות, מעריב, 27 בפברואר 1970.
↑  בג"ץ 448/81 יהודה רסלר נ' שר הביטחון, מר אריאל שרון, ניתן ב-23 בדצמבר 1981
↑  ד"נ 2/82 יהודה רסלר נ' שר הביטחון, מר אריאל שרון, ניתן ב-26 בפברואר 1982
↑  בג"ץ 179/82 יהודה רסלר נ' שר הביטחון, ניתן ב-11 באוקטובר 1982
↑  בג"ץ 287/69 שמחה מירון נ' שר העבודה, ניתן ב-29 במרץ 1970
↑  דפנה ברק-ארז, מהפכת השפיטות: הערכת מצב, הפרקליט נ, תשס"ח
ברט פיליפס

| --- | --- |

העגלה השבורה של הציירים
 לידה:  15 ביולי 1868 Hudson, ארצות הברית 
 פטירה:  16 ביוני 1956 (בגיל 87) סן דייגו, ארצות הברית 
 לאום:  אמריקאים לבנים 
 מקום לימודים:  ליגת הסטודנטים לאמנות של ניו יורק  אקדמיה ז'וליאן 
 תחום יצירה:  ציור 
 www.bertphillips.com
 
ברט גיר פיליפס (באנגלית: Bert Geer Phillips‏; 15 ביולי 1868 - 16 ביוני 1956) היה אמן אמריקאי וחבר מייסד באגודת האמנים טאוס. הוא התיישב בטאוס, ניו מקסיקו (1898) והיה מייסד המושבה לאמנות טאוס. הוא ידוע בציוריו של הילידים האמריקנים, בניו מקסיקו ודרום מערב ארצות הברית.
ראשית חייו

פיליפס נולד בהדסון, ניו יורק בשנת 1868. במהלך ילדותו הוא הושפע מסיפורי העלילות על הספר האמריקאי על הרפתקאות בהן מעורבים אינדיאנים אמריקאים, כמו בסיפורי ג'יימס פנימור קופר. בזכרונותיו מילדות הוא ציין כי תמיד אפשר היה למצוא אותו עם מכחול ביד. הוא היה אחד הראשונים שנרשמו כשג'ורג' מקינסטרי פתח סטודיו לאמנות בהדסון.
פיליפס עזב את הבית בגיל שש עשרה, עבר לעיר ניו יורק, שם למד בליגת הסטודנטים לאמנות בניו יורק ובאקדמיה הלאומית לעיצוב. בשנת 1894 נסע לאירופה, שהה זמן קצר בלונדון לפני שעבר לפריז, שם למד באקדמיה ז'וליאן. בהיותו באקדמיה התיידד עם ארנסט בלומנשיין וג'וזף הנרי שארפ.