סופר/מן: סיפורו של כריסטופר ריב
תקציר

סיפור הסרט מובא בנרטיב לא-ליניארי, ומתחלף בין התקופות שלפני תאונת הרכיבה של ריב ולאחריה.
לריב הייתה ילדות קשה, כשהוריו התגרשו כשהיה בגיל צעיר. העץ המשפחתי שלו היה מורכב בשל הנישואים החוזרים של הוריו, ולריב היו יחסים מתוחים עם אביו פרנקלין. ריב התחנך בבית הספר ג'וליארד ונעשה לחברו הטוב של רובין ויליאמס. הסרט "סופרמן" התחיל בתהליכי ליהוק לגיבור הראשי, ולמרות הצעות ממספר סלבריטאים שמעוניינים בתפקיד, הבמאי ריצ'רד דונר רצה שילוהק לתפקיד שחקן לא מוכר. ריב זכה בתפקיד אחרי אודישן, וזאת למורת רוחם של אביו ושל בכירים בתעשייה.
במהלך שלב הצילומים, ריב פגש בסוכנת הדוגמנים גיי אקסטון, עמה התחיל במערכת יחסים. הסרט "סופרמן" יצא לאקרנים בשנת 1978 וזכה להצלחה מסחרית גדולה. תפקידו של ריב זכה לשבחים, וביסס את מעמדו ככוכב קולנוע. ההצלחה המשיכה עם הסרט "סופרמן 2" (1980). אולם, ההכרה אותה קיבל ריב מתפקידו כסופרמן הפחיתה מהקריירה שלו מחוץ לזיכיון גיבורי-העל. ריב התגורר בלונדון עם אקסטון, ולהם נולדו שני ילדים - מתיו ואלכסנדרה. הוא לא היה מרוצה מהקריירה שלו, והסכים להשתתף בסרטים "סופרמן 3" (1983) ו"סופרמן 4: השאיפה לשלום" (1987) רק מתוך מחויבות. מתיו הודה שאביו נעדר ברוב שנות ילדותו, ולא היה שותף בגידול הילד. ריב ואקסטון נפרדו בשנת 1987.
כחמישה חודשים לאחר שנפרד מאקסטון, ריב פגש את הזמרת והשחקנית דיינה מוריסי. השניים התחילו מערכת יחסים, וריב התגבר על הססנותו לגבי נישואים והציע לה. הם נישאים באפריל 1992, ובנם וויל נולד ביוני של אותה שנה. דיינה שימשה כדמות אם למתיו ואלכסנדרה. ב-27 במאי 1995, ריב נפל מסוסו, וסבל מפגיעה בחוט השדרה ששיתקה אותו מהצוואר ומטה. הוא התבדח שהרס את חיי משפחתו, אך דיינה הבטיחה לו "אתה עדיין אתה, ואני אוהבת אותך". הוא קיבל תמיכה מחבריו ומבני משפחתו, במיוחד מויליאמס, שעזר לגרום לו לחייך ולצחוק לראשונה מאז התאונה. ריב עבר את השיקום שלו במכון השיקומי ע"ש הנרי קסלר בווסט אורנג' ניו ג'רזי, שם הוא התיידד עם בעלי מוגבלויות אחרים. בבית, דיינה וצוות אחיות טיפלו בו מסביב לשעון. בעזרת מסחרית שנרכשה בידי ויליאמס ואשתו לשעבר מרשה, ריב ערך את הנסיעה ללוס אנג'לס כדי להשתתף בטקס פרסי אוסקר ה-68, בה זכה למחיאת כפיים בעמידה בת שתי דקות.
מכיוון שהיה אקטיביסט לנושאים חברתיים במרבית חייו, ריב השתמש במעמדו כדי לתמוך באנשים בעלי מוגבלויות ובמחקר לפגיעה בחוט השדרה. הוא השתתף במספר אירועים מרכזיים כמו ועידת המפלגה הדמוקרטית והקים את "קרן כריסטופר ריב", אשר פתחה מספר מוקדים ברחבי המדינה וגייסה מימון למחקר בתאי גזע עובריים. ריב החזיר את היכולת לבצע מספר תנועות גוף קטנות, אך עדיין אין ביכולתו לוותר על השימוש במכונת הנשמה. בני משפחת ויליאמס אירחו בביתו חגיגות שנתיות כדי לחגוג את החיים. ריב ערך את הבכורה שלו כבמאי קולנוע עם הסרט "In the Gloaming" של שנת 1997, וגם עם הסרט "סיפורה של ברוק אליסון", שעסק באקטיביסטית משותקת גוף כמותו.
ריב ומשפחתו נזכרו עד כמה מערכת היחסים ביניהם התקרבה מאז התאונה. ב-9 באוקטובר 2004, שעות ספורות אחרי משחק ההוקי של וויל, ריב נכנס לתרדמת והובהל לבית החולים, שם נפטר בגיל 52. אלכסנדרה ו-וויל נזכרו בדמעות כיצד חזו במות אביהם, בעוד מתיו היה במונית בדרכו לבית החולים כששמע על מות אביו. על מותו של ריב התאבלו מעריצים מרחבי העולם ואלה להם עזר במהלך האקטיביזם שלו. דיינה החליפה את בעלה כיו"ר הקרן והמשיכה לעסוק בזמרה, עד אשר אובחנה כחולה בסרטן הריאה. דיינה נפטרה ב-6 במרץ 2006 בגיל 44, והותירה את וויל יתום בגיל 13.
מתיו, וויל ואלכסנדרה הצטרפו מעט לאחר מכן לחבר המנהלים של הקרן, מתוך כוונה להמשיך את מורשתם של כריסטופר ודיינה ריב. הקרן נקראת מחדש בתור "הקרן של כריסטופר ודיינה ריב", וכמה מפריצות הדרך ואבני הדרך שקשורים במחקר על שיתוק מיוחסים לאקטיביזם של כריסטופר ודיינה.