stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בית פגי
ממצאים ארכאולוגיים בבית פגי

באתר נמצאו מערת כוכים האופייניות לצורת הקבורה הירושלמית בשלהי ימי הבית השני, ובתוכן גלוסקמאות וכלי חרס. כמו כן נמצאו מתקנים חקלאיים כגון גתות. באתר גם שרידים של שתי כנסיות: כנסייה ביזנטית ומעליה שרידים של כנסייה צלבנית.
הממצא המרתק ביותר במקום הוא הסלע המכונה "מצבת האבן של בית פגי" או Stele of Bethpage שנחשף בעת הקדשתה של הכנסייה הפרנציסקנית במאה ה-19. מדובר בבלוק אבן גדול השייך לאפסיס הכנסייה הצלבנית. הסלע מתוארך ל-1170 ומעוטר מארבעה צדדים בסצנות מהברית החדשה: תחייתו של לזרוס, השליחות של שני התלמידים למצוא לישו חמור, כניסתו של ישו לירושלים וישו עם מרתה ומריה. הצלבנים האמינו שישו נעזר בסלע הזה כדי לעלות על החמור.
הסלע כיום מגודר בסבכת ברזל ומאחוריו מראה כדי שניתן יהיה בקלות לראות את העיטורים בכל צדיה.
הכנסייה המודרנית

הכנסייה הנוכחית בבית פגי נבנתה ב-1883 על שרידי כנסיות קודמות. הכנסייה חודשה ונוסף לה מגדל ב-1954 על ידי אנטוניו ברלוצי. הכנסייה נבנתה בסגנון צלבני והיא בולטת בשונותה מהכנסייה היוונית אורתודוקסית הסמוכה, בעלת גג הרעפים האדום.
הציורים על הסלע שוקמו ב-1950 על ידי האומן צ'זרה וגריני (Cesare Vagarini) שמאוחר יותר עיטר גם את קירות הכנסייה החדשה בפרסקאות בסגנון דומה. ציורי הקיר מתארים קהל המתכונן לתהלוכתו של ישו. על קיר אחר כהנים המחזיקים מגילה בה מילים מהבשורה על-פי יוחנן 12, 19: "הגיבו הפרושים ואמרו זה אל זה: "אתם רואים, אין מה לעשות. הנה העולם נוהה אחריו." סביב החלונות משפטים שנאמרו לישו בעת כניסתו לעיר כתובים בלטינית.
השרידים הצלבניים נראים היטב ברצפה ליד האפסיס. מאחורי המזבח תמונה המתארת את סיפור רכיבתו של ישו למקדש מלווה בתלמידיו. בצורה מעניינת למדי המזבח בכנסייה מהסוג שלא נפוץ כיום בכנסיות הקתוליות כיוון שבמקום לפנות קדימה, כלפי הקהל הוא פונה אחורה. הכמרים המנהלים את המיסה צריכים, על כן, לעמוד עם גבם לקהל המאמינים כפי שעשו זאת לפני מועצת הוותיקן השנייה.
על המזבח מבצע כהן הדת את המסתורין החשוב ביותר של סקרמנט המיסה: טקס ההמרה (טרנסובסטנציה). בעת הטקס נוטלים את הלחם והיין ואומרים את מילותיו של ישו "זהו בשרי וזהו דמי". על פי האמונה הנוצרית ברגע זה עוברים הלחם והיין המרה והופכים לבשרו ודמו של ישו. לפני ועידת הוותיקן השנייה הכוהן ביצע את טקס ההמרה וגבו אל הקהל ונער מזבח היה מצלצל בפעמון בעת אמירת מילות ההמרה כדי לבשר את התרחשות הנס. מאז הוועידה הקהל רשאי לראות את הטקס ובמקומות רבים ביטלו את צלצול הפעמון.
התהלוכות ביום ראשון של הדקלים

החל מ-1933 הלטינים יוצאים מבית פגי לכנסיית סנטה אנה ביום ראשון של הדקלים, החל שבוע לפני הפסחא ופותח את השבוע הקדוש. התהלוכה הונהגה במאה ה-4 ומסלולה השתנה בתקופות שונות בהיסטוריה. במאה ה-17 ביטלו העות'מאנים את התהלוכה והפטריארך הלטיני ברלסינה חידש אותה ב-1933. כיום משתתפים בה גם פרוטסטנטים מעדות שונות. האנגליקנים הולכים מביתניה להר הזיתים דרך נחל קדרון, כפי שהיה מקובל בסוף המאה ה-15 ובמחצית הראשונה של המאה ה-16. צליינים אנגלים שחזרו לארצם מארץ הקודש והביאו אתם את כפות התמרים זכו בעבר לכינוי "Palmer", וזהו, כנראה, מקור שמן של משפחות אנגליות בשם זה. היוונים אורתודוקסים צועדים מהפטריארכיה לכנסיית הקבר הקדוש כמו בכל תהלוכה דתית. כפות התמרים נשמרות עד לפני יום רביעי של האפר בשנה שלאחר מכן, ואז שורפים אותן ובאפר מורחים צורת צלב על ראשם או על מצחם של המאמינים, לאות אבל ועשיית תשובה כהכנה לזיכרון מעשה הגאולה של ישוע בפסחא.
לקריאה נוספת

אהרון לירון, הנצרות וארץ הקודש, צ'ריקובר, 1997, בעיקר עמ' 50
Sarah Kochav, Mount of Olives, Yad Ben Zvi, 2000
הערות שוליים

↑  בית פגי, ב"אנציקלופדיה יהודית" באתר "דעת"
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007487063605171  LCCN: nr2001011101  VIAF: 145872739   WorldCat (עם VIAF): 145872739
מחנה גרנד ארנס

| --- | --- |

שליחי ההגנה בפתח המחנה
 מידע
 עיר:  מרסיי
 מדינה:  צרפת
 תאריך ייסוד:  1944
 אוכלוסייה:  קיבולת מקסימלית: 5,000 איש לפני 1,956; 10,000 איש אחרי 1,956
 קואורדינטות:  43°14′01″N 5°24′21″E﻿ / ﻿43.233727895494°N 5.4059147290383°E﻿ / 43.233727895494; 5.4059147290383
 he
 
יהודים אלג'יראים במחנה
שחזור של אחד ממבני המחנה, מתוך תערוכה של אילנה סלמה אורתר
מחנה גרנד ארֵנַס (בצרפתית: Le camp du Grand Arénas מבוטא "קון ד'ארנס") היה מחנה מעבר שהתקיים במרסיי בשנים 1944–1966. במחנה עברו שבויי מלחמה צ'כים, יוגוסלבים וסובייטים, ויהודים ניצולי שואה,שהגיעו למחנה במסגרת תנועת הבריחה. בהמשך מהגרים מאלג'יריה והודו-סין הצרפתית, ויהודים מצפון אפריקה. בשל הנוכחות היהודית הרבה במקום ותפעולו בידי הסוכנות היהודית לאחר 1947, הוא נודע בכינוי "מחנה היהודים". המקום היה מוקד פעילות מרכזי של המוסד לעלייה ב', ורוכזו בו מרבית מעפילי אקסודוס, וכן עברו בו רוב העולים ממרוקו במהלך העלייה ההמונית. בסך הכל עברו במחנה כחצי מיליון עולים לישראל, שהיוו כרבע מאוכלוסיית המדינה בשנת 1965.
היסטוריה

מחנה המעבר ארנס הוקם בשנת 1944. המחנה קם בשטח בדרום העיר מרסיי, ליד הכלא המרכזי בכפר (כיום רובע של מרסיי) לה קאיול. משמעותה המילולית של המילה ארנס היא "זירה" או "רחבה", והמחנה קיבל שם זה בשל מיקומו ברחבה למרגלות  הגבעות שהקיפו את לה קאיול.
את המחנה תכנן האדריכל הצרפתי פרננד פואיון (צר'), שהתבקש בידי הצבא האמריקאי לתכנן במהירות מבנים לאסירים. לפי פויון, המקום תוכנן כ-"עיר אוטופית", והיה אמור להתקיים זמן קצר בלבד. בשל מחסור בחומרי בנייה, השתמשו מתכנני המחנה בבקבוקי חימר קטומים ללא תחתית, שיועדו במקור לשיקום מבנים תת-קרקעיים וגשרים שנפגעו בזמן המלחמה. צורת מבני המחנה הזכירה חצי חבית, במידות של 30 מטר אורך, 6 מטר רוחב ו-3.5 מטר גובה. בעת הקמתו, המחנה היה יכול להכיל 5000 אלפים עולים במקביל, וקיבולתו הוכפלה לעשרת אלפים באביב 1956.
בעת הקמתו באמצע 1944 שכנו במחנה שבויי מלחמה צ'כים, יוגוסלבים וסובייטים, וחיילים צרפתים משוחררים. מרבית יושבים אלה פונו ממנו בשנת 1948, ונותרו בו רק מהגרי עבודה מאלג'יריה והודו-סין הצרפתית. במקום האוכלוסייה הראשונית, כונסו במחנה יהודים ממחנות העקורים והמשך יהודים מצפון אפריקה שעשו את דרכם לארץ ישראל, תחילה באופן בלתי לגאלי. בשל הנוכחות היהודית הרבה במקום, הוא כונה "מחנה היהודים". עם זאת, נותר במקום גרעין של מהגרים מוסלמים מצפון אפריקה, אשר המתינו לסידורי קליטה והתאזרחות בצרפת.
בראשיתו, היה המחנה מוקד פעילות מרכזי של המוסד לעלייה ב', ורוכזו בו מרבית מעפילי אקסודוס. לאחר הכ"ט בנובמבר ניהול המחנה הועבר לסוכנות היהודית. ארגון הג'וינט וארגונים נוספים מיהדות ארצות הברית לקחו חלק בפעילות השותפת שבמחנה ובמימונו. עם הקמת מדינת ישראל ותחילת העלייה ההמונית הפך המחנה לתחנה בה עברו רוב עולי מרוקו בדרכם לישראל.
במרסיי שרר באותה תקופה עוני רב ומחסור בדיור, ולכן רבים ממבני המחנה הפכו לסקווטים בהם התגוררו תושבים מקומיים. בשנת 1953 החליטו הרשויות הצרפתיות על הקמת מחנה "נובל ארנס" (ארנס החדש), בו נמצאו בניינים מרובעים בעלי קומה אחת, שחולקו לארבע יחידות דיור.בשל מחסור באוניות, רבים מן העולים נשארו במחנה זמן רב מן המצופה ולעיתים נותרו בו במשך מספר חודשים. ברם, תקופת ההמתנה הממוצעת של מרבית העולים נותרה כשבוע עם התקדמות העלייה צומצם קנה מידת המחנה באופן דרסטי, ונשלחו ציוד ואספקה מעודפיו לטובת מחנות המעבר במרוקו. בשנת 1966 הודיעה הסוכנות היהודית כי משימתה במקום תמה, והמחנה נסגר. מבניו נהרסו בתחילת שנות ה-80.
במחנה עברו כחצי מיליון עולים, שהיוו כרבע מאוכלוסיית ישראל בשנת 1965.
בין האישים שביקרו במחנה נמנים אלינור רוזוולט ויצחק בן-צבי ורעייתו רחל ינאית בן-צבי.
החיים במחנה

במחנה פעלו מנגנוני הכשרה חינוכית ורפואית ומנגנונים לוגיסטיים שמטרתם הייתה להכשיר את העולים לקליטה בישראל. חיי היום-יום במחנה התנהלו כמעין מחנה צבאי, והתקיים בו סדר יום קבוע שכלל מסדרים והתכנסויות להנפת דגל ישראל, והזדקקות לאישורי יציאה.  כללי המשמעת במחנה היו נוקשים, וסגל המחנה דאג לקיים סדר יום גדוש פעילות על מנת למנוע תופעות שליליות כתוצאה משעמום ובטלה. העולים הצעירים אף עסקו באימונים צבאיים כהכנה לשירות בצה"ל. את פני העולים קיבלו שליחי הסוכנות היהודית, וכל עולה קיבל תלושים לסדינים, כלי אוכל ודלי פחם.  תנאי החיים במחנה היו טובים ממרבית מחנות המעבר לעולים מארצות האסלאם, שכן היה זה מחנה קבע עם מבני אבן, בניגוד למחנות אחרים, כגון מחנה גאולה, בהם היו מבני קש וצריפים בלבד. עם זאת, העולים שהגיעו אל המחנה התמודדו עם צפיפות, לכלוך, קור ורעב. רבים מן העולים התמודדו עם מחסור המזון בדרכים שונות, כגון רכישתו מחנויות חיצוניות, או עבודה במטבח המחנה תמורת תוספת אוכל.
תנאי הבריאות במחנה היו ירודים אף הם, כאשר רופא מחלקת העלייה של הסכונות במחנה דיווח כי במחנה נפוצה הגרענת ואין תשתית מספקת לטיפול בחולים. בשנת 1954 ביקר במחנה מנכ"ל משרד הבריאות שמעון בטיש, וטען כי נפוצות בו מחלות מידבקות רבות המסכנות את הציבור, ביניהן שחפת, גרענת וגזזת, ויש להעלות את יושבי המחנה החולים ארצה באופן מיידי להמשך טיפול. עולים שנמצאו חולים בתהליכי המיון הרפואי (לאחר שעברו מיונים כאלו גם במרוקו ואלג'יריה טרם עלייתם) נשלחו לטיפול במחנות ייעודיים שכנים כמו: דוד, הופיטל אינגלז וזבולון.
מבחינה מינהלית, המחנה פעל כמרחב אקס טריטוריאלי שבו המעורבות של הרשויות הצרפתיות הייתה מינורית, למעט הצבת שוטר מקומי לפיקוח על התברואה במחנה ועל תנועת הנכנסים והיוצאים. מנגנונוני המחנה הופעלו על ידי שליחים מארץ ישראל (בעיקר מנגנוני החינוך) ובעלי מקצועות מקומיים (בעיקר בתחום הרפואה) שעליהם הוטל פיקוח של אנשי משרד הבריאות הישראלי.
עבור עולים רבים, היוו החיים במחנה נקודת מפגש ראשונה עם יהודים מארצות אחרות, והדבר היה מוקד לחיכוכים, בעיקר בין יהודים מארצות האסלאם ליהודים מארצות אירופה. כמו כן היווה המחנה מפגש ראשון של העולים עם נציגי החברה הישראלית, תרבויותיה ואורחותיה.
ארנס בתרבות

המחנה והחיים בו עמדו במרכזם של מספר תערוכות ומיצגים. האמנית החזותית אילנה סלמה אורתר הציגה בסוף שנות ה-90 ותחילת שנות האלפיים מספר מיצבים העוסקים במחנה, ומהווים תוצאות של מחקר בזיכרון הביוגרפי הפרטי שלה וכן של מהגרים נוספים ששהו במחנה. תערוכות אלה, המכילות שחזורים של מבני המחנה ותצלומים של מבניו, הוצגו במוזיאון לאמנות מודרנית במרסיי (MAC), בית הגפן בחיפה ובמוזיאון הרצליה.
בשנת 2019 עמד המחנה במרכז הפרויקט המוזיקלי-ויזואלי "ארנאס" של האמנים נטע אלקיים ועמית חי-כהן. היצירות בפרויקט נכתבו בהשראת חומרים שאותרו בארכיונו של יששכר בן עמי השמור בספרייה הלאומית, אשר הקליט במחנה נשים יהודיות שרות שירים מהרי האטלס.
לקריאה נוספת

אילנה סלמה אורתר, מחנה היהודים: עקירה, פליטות והגירה, הקיבוץ המאוחד, 2005
חיים ביטון, מחנה ארנס: מדינת היהודים סניף צרפת, סגולה מגזין ישראלי להיסטוריה, גיליון 145, יולי 2022
חיים ביטון, קהילה בין השמשות: העלייה ממרוקו במחנות המעבר באלג'יריה, מרוקו וצרפת, 1947-1956: מפגש וקונפליקט בין שליחי העלייה והעולים בתהליך ההכשרה לקליטה בישראל, חיבור לשם קבלת תואר דוקטור לפילוסופיה, אוניברסיטת בן-גוריון, 2022.
Emile Temime & Nathalie Deguigné, Le camp du Grand Arénas: Marseille, 1944-1966 , 2001
הערות שוליים

1 2 3  גלית רויכמן,'"`UNIQ--nowiki-00000002-QINU`"'מחנה היהודים, באתר ynet, 3 ביולי 2009
↑  אילנה סלמה אורתר,'"`UNIQ--nowiki-00000004-QINU`"'מחנה היהודים: עקירה, פליטות והגירה, הקיבוץ המאוחד, 2005, עמ' 7
1 2 3 4  1998 The Camp of the Jews, Ilana Salma Ortar (אנגלית)
↑  מנחם תלמי,'"`UNIQ--nowiki-00000007-QINU`"'איך השתלטה הסוכנות על גנואה, מעריב, 12 ביולי 1957
1 2  אילנה סלמה אורתר,'"`UNIQ--nowiki-00000009-QINU`"'מחנה היהודים: עקירה, פליטות והגירה, הקיבוץ המאוחד, 2005, עמ' 8
↑  אסתר זנדברג,'"`UNIQ--nowiki-0000000B-QINU`"'מעברה צרפתית, באתר הארץ, 12 ביוני 2001
1 2  י. עיטן,'"`UNIQ--nowiki-0000000D-QINU`"'מחנה המעבר "גראנד אראנאס", הארץ, 27 בדצמבר 1954
1 2 3  אביתר (תרי) שלוש,'"`UNIQ--nowiki-00000010-QINU`"'שלוש פרשיות בעליית יהודי דמנאת מאי־יוני 1955 : ״שניים אוחזין בדמנאת״ ו-"מרד הדמנאתים", ברית-כתב העת הדו לשוני של יהודי מרוקו'"`UNIQ--nowiki-00000010-QINU`"'36, עמ' 28-30
↑  ירון צור,'"`UNIQ--nowiki-00000012-QINU`"'קהילה קרועה: יהודי מרוקו והלאומיות 1943–1954, תל אביב:'"`UNIQ--nowiki-00000012-QINU`"'עם עובד, תשס"ב 2001, עמ' 141
1 2  ירון צור,'"`UNIQ--nowiki-00000015-QINU`"'קהילה קרועה: יהודי מרוקו והלאומיות 1943–1954, תל אביב:'"`UNIQ--nowiki-00000015-QINU`"'עם עובד, תשס"ב 2001, עמ' 258
↑  ירון צור,'"`UNIQ--nowiki-00000018-QINU`"'קהילה קרועה: יהודי מרוקו והלאומיות 1943–1954, תל אביב:'"`UNIQ--nowiki-00000018-QINU`"'עם עובד, תשס"ב 2001, עמ' 368-369
↑  קהילת יהודי גראנד ארנס, באתר אנו – מוזיאון העם היהודי
↑   ביקור אלינור רוזוולט במחנה גרנד ארנס.מרסיי,צרפת, סרטון בערוץ "ד'אר דייאלנה - יהדות מרוקו", באתר יוטיוב
↑  ביקור הנשיא יצחק בן-צבי ורעייתו רחל ינאית במחנה העולים גרנד ארנס במרסיי, צרפת 12 מתוך 20., יד יצחק בן צבי, הספרייה הלאומית
1 2  חיים סעדון,'"`UNIQ--nowiki-00000021-QINU`"'מגמות היסוד ודפוסי העלייה 1948–1967 : מאפייני העלייה הגדולה,'"`UNIQ--nowiki-00000021-QINU`"'בגלוי ובסתר : העליות הגדולות מארצות האסלאם (1967-1948), מכון בן-צבי לחקר קהילות ישראל במזרח, תש"ס
↑  מחנה ארנס בצרפת בדרך לארץ ישראל, הקשר הרב דורי
↑  שחלב סטולר–ליס, שפרה שורץ, מרדכי שני,'"`UNIQ--nowiki-00000026-QINU`"'ד"ר יוסף מאיר, ד"ר חיים שיבא, ד"ר שמעון בטש: מנכ"לים בחזית הבריאות,'"`UNIQ--nowiki-00000026-QINU`"'להיות עם בריא בארצנו בריאות הציבור בעלייה הגדולה (1960-1948), באר שבע:'"`UNIQ--nowiki-00000026-QINU`"'אוניברסיטת בן גוריון, תשע"ו, עמ' 89
↑  [חתנה שירי חתונה בערבית-ברברית. .הקלטת סקר [הקלטת שמע]  משאל, בני (זמר מבצע); אוחיון, יעקב (זמר מבצע); דהן, עישה (עיסא?) (זמר מבצע); בן עמי, יששכר (מקליט)], באתר הספרייה הלאומית
↑  נטע אלקיים: "במרוקו עליתי לבמה עם גלבייה של גבר", באתר ynet, 7 בינואר 2020
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb14403732p (data)  GND: 4698431-8  LCCN: n2007024452  SUDOC: 078615224  VIAF: 125708842   WorldCat (עם VIAF): 125708842
ציפור לאומית

דוכיפת מצויה בפארק הלאומי ברמת גן. הדוכיפת היא הציפור הלאומית של ישראל
עיטם לבן-ראש - הציפור הלאומית של ארצות הברית
קונדור האנדים - הציפור הלאומית של 4 מדינות בהרי האנדים
טווס מצוי - הציפור הלאומית של איראן והודו
ציפור לאומית היא ציפור או עוף, שנבחר לסמל מדינה או עם. קיימים עופות המסמלים אף מדינות בתוך ארצות הברית, קנדה, אוסטרליה והודו ואף מחוזות ביפן, סין ועוד. לעיתים זהו סמל רשמי - המופיע או לא מופיע על גבי סמל המדינה, ולעיתים סמל לא רשמי. יש מדינות ללא ציפור לאומית, ויש מדינות שלהן יותר מציפור אחת, כך בטרינידד וטובגו ישנן שתי ציפורים לאומיות ושתיהן מופיעות על סמל המדינה; אחת מהן היא הציפור הלאומית של טרינידד, והשנייה - של טובגו.
קיימים מספר סוגים ואף מינים של עופות, שנבחרו כציפור לאומית ביותר מאשר מדינה אחת. כך קונדור האנדים הוא ציפור לאומית במספר מדינות בדרום אמריקה, ואילו סוגים שונים של בזיים ושל עגוריים משמשים כציפורים לאומיות במדינות שונות זו מזו. השקנאי אף הוא ציפור לאומית הנפוצה במדינות שונות, מכיוון שהוא נחשב למייצג של הנצרות[דרוש מקור].
לעיתים בסמל המדינה מופיע עוף אחר מאשר הציפור הלאומית - כך בסמלי ירדן, רומניה, דרום אפריקה, ניגריה, אינדונזיה, איסלנד, הפיליפינים, ליבריה וסיישל.
עופות מסוימים משמשים כסמלים רב-לאומיים שאינם מזוהים עם "ציפור לאומית".
דוגמאות לציפורים לאומיות > ארצות הברית - עיטם לבן-ראש

עיטם לבן-ראש ("עיט קירח" או "עיט קירח אמריקאי") נבחר להיות הסמל הלאומי של ארצות הברית ב-20 ביוני 1782, בגלל כוחו ומראהו הנשגב, חייו הארוכים, ומכיוון שנפוץ רק באמריקה הצפונית.
מסופר, שבאחד הקרבות הראשונים של מלחמת העצמאות האמריקאית, קולות הקרב העירו את העיטמים אשר נמו בצמרות העצים, הם חגו מעל ראשי הלוחמים וקראו בקולם הצרוד, מה שנדמה ללוחמים האמריקאים כקריאות לחירות.
בנג'מין פרנקלין מהאבות המייסדים של ארצות הברית, התנגד לבחירה בעיטם כסמל לאומי, בטענה שאופיו איננו מתאים: העיטם מפחד מציפורים קטנות ממנו; הוא עצל מדי כדי לדאוג למזונו בעצמו, לוקח לעצמו את שלל הדיג של השלך, במקום לדוג בעצמו. פרנקלין הציע את תרנגול ההודו - לדבריו עוף הרבה יותר מכובד - להיות הסמל של ארצות הברית.
עם זאת יש טענה שפרנקלין בכלל לא דיבר על הסמל הלאומי והתכוון לתכונות אופי של עופות במכתב לבתו.
בנוסף לכך לכל מדינה ומדינה בתוך ארצות הברית יש עוף לאומי משלה.
דוגמאות לציפורים לאומיות > הרי האנדים - קונדור האנדים

בתרבויות העתיקות של האנדים, ראו בקונדור את התגלמותו של אל כל יכול ששמו ויראקוצ'ה. הקונדור כסמל מדינות האנדים. במדינות קולומביה, צ'ילה, בוליביה ואקוודור, מופיע הקונדור על גבי הסמל הלאומי.
דוגמאות לציפורים לאומיות > מאוריציוס - דודו

ברוב המדינות ניתן לצפות בציפור הלאומית בטבע. לא כך במאוריציוס, שם נכחדה הציפור הלאומית לפני יותר מ-300 שנים. העוף חסר יכולת התעופה דודו אפור התגלה על ידי המתיישבים ההולנדים בשנת 1601, אך הם אלו שגם גרמו להכחדתו, ומאז 1681 לא נראה יותר פריט ממין זה בחיים. אין עדות לקיום עוף זה מחוץ למאוריציוס, ולכן נבחר לסמל הלאומי שלהם.
דוגמאות לציפורים לאומיות > זימבבואה - ציפור זימבבואה

תושבי זימבבואה, אף הם, לא יכולים לצפות בציפור הלאומית שלהם בטבע. הציפור הלאומית של מדינה זו היא "ציפור זימבבואה" - כינוי לתבליטי ציפורים על גבי קירות ומונוליתים, שהתגלו בהריסות אתר העתיקות זימבבואה הגדולה (המאה ה-11 - המאה ה-15). דמות הציפור הפכה לסמל לאומי עוד כשהמדינה הייתה קרויה רפובליקת רודזיה, והיא מופיעה על סמל ודגל רודזיה. זימבבואה הוקמה בשנת 1980 במקום רודזיה, ושמה לקוח משם אתר העתיקות זיממבואה הגדולה. דמות הציפור מופיעה גם על דגל ועל סמל המדינה החדשה.
דוגמאות לציפורים לאומיות > ישראל - דוכיפת

במסגרת אירועי שנת ה-60 למדינת ישראל, נפתח קמפיין בחירת הציפור הלאומית, כמיזם של החברה להגנת הטבע בהובלת מנהל מרכז הצפרות הישראלי של החברה להגנת הטבע, דן אלון ומנהל המרכז הבינלאומי לחקר נדידת הציפורים בלטרון, ד"ר יוסי לשם. המשרד להגנת הסביבה, משרד החינוך וצה"ל העניקו למיזם את חסותם. הפרויקט הוגדר כפרויקט לאומי, ערכי וחינוכי המבקש להטמיע בציבור הרחב סט של ערכים חינוכיים, של שמירת ערכי הטבע של ישראל, בדגש על הציפורים. קמפיין הצלת פרחי הבר שהובילה החברה להגנת הטבע בשנות ה-60 היווה מודל לחיקוי בקמפיין הציפור הלאומית.
נקבעו קריטריונים לבחירת המועמדות לציפור הלאומית:
ציפור המאפיינת את ישראל ואת הישראלים
ציפור המקננת בארץ
צבעוניות
שירה
מופיעה במקורותינו
נדירה או נפוצה בישראל
מעמד בהיבט גלובלי
בשנת 2008 התקיימה הצבעה של הציבור הרחב, כשהציפורים שנכללו בהצבעה היו בולבול צהוב-שת, דוכיפת מצויה, שלדג לבן-חזה, חוחית, נשר מקראי, סיקסק, בז אדום, תנשמת מצויה, צופית בוהקת ופשוש. ההצבעות התקיימו גם במערכת החינוך ובצה"ל, וב-29 במאי 2008 הכריז נשיא המדינה שמעון פרס על הדוכיפת כציפור הלאומית. בעקבות בחירת הציפור הלאומית, בחרה עיריית תל אביב את הסיס כאחד הנושאים בחגיגות יובל המאה לעיר.
טבלה לפי מדינות/טריטוריות עצמאיות

להלן רשימת ציפורים לאומיות של מדינות עצמאיות (באותיות מודגשות) ושל אוטונומיות:
טבלה לפי מדינות/טריטוריות עצמאיות > א

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| מדינה/אוטונומיה | ציפור לאומית ושמה המדעי  השם המדעי מקושר למיזם ויקימינים | תמונה | הציפור הלאומית בסמל, דגל, בול וכדומה | הערות |
| אוגנדה אוגנדה | עגור כתר לבן-לחיים Balearica regulorum |  | סמל ודגל אוגנדה |  |
| אוסטריה אוסטריה | עיט זהוב Aquila chrysaetos |  | סמל אוסטריה |  |
| אוסטרליה אוסטרליה | אמו Dromaius novaehollandiae |  | סמל אוסטרליה |  |
| אורוגוואי אורוגוואי | קיווית צ'יליאנית Vanellus chilensis |  |  |  |
| איחוד האמירויות הערביות איחוד האמירויות הערביות | בז נודד Falco peregrinus |  |  סמל איחוד האמירויות הערביות |  |
| איי בהאמה איי בהאמה | פלמינגו אמריקני Phoenicopterus ruber |  |  סמל איי בהאמה |  |
| איי הבתולה הבריטיים איי הבתולה הבריטיים (הממלכה המאוחדת) | תורית אמריקנית (ממשפחת היוניים) Zenaida macroura |  |  |  |
| איי פארו איי פארו (דנמרק) | שלצדף החוף Haematopus ostralegus |  |  |  |
| איי קיימן איי קיימן (הממלכה המאוחדת) | אמזונת קיימן, מין בסוג אמזונה ששמו המדעי Amazona leucocephala |  |  |  |
| אינדונזיה אינדונזיה | עיט נצי ג'אווה - Spizaetus bartelsi |  |  | הציפור המופיעה בסמל אינדונזיה, גראודה, היא ציפור אחרת (מהמיתולוגיה ההינדית והבודהיסטית) |
| איסלנד איסלנד | בז ארקטי Falco rusticolus |  |  | בסמל איסלנד מופיע עוף אחר |
| איראן איראן | זמיר הירדן Luscinia megarhynchos טווס הודי Pavo cristatus | 1.  2.  |  | שתי הציפורים אינן רשמיות |
| אל סלוודור אל סלוודור | עוף משפחת המומוטיים ששמו המדעי Eumomota superciliosa |  |  |  |
| אנגווילה אנגווילה (הממלכה המאוחדת) | עוף ממשפחת היוניים, ששמו המדעי: Zenaida aurita |  |  |  |
| אנגולה אנגולה | בז נודד Falco peregrinus |  |  |  |
| אנטיגואה וברבודה אנטיגואה וברבודה | פרגטה הדורה Fregata magnificens |  |  |  |
| אסוואטיני אסוואטיני | טוראקו צבעוני Tauraco porphyreolophus |  |  |  |
| אסטוניה אסטוניה | סנונית הרפתות Hirundo rustica |  |  |  |
| אקוודור אקוודור | קונדור האנדים Vultur gryphus |  | סמל אקוודור |  |
| ארגנטינה ארגנטינה | תנר אדמוני Furnarius rufus |  |  |  |
| ארצות הברית ארצות הברית | עיטם לבן-ראש Haliaeetus leucocephalus |  | סמל ארצות הברית |  |
טבלה לפי מדינות/טריטוריות עצמאיות > ב-ג

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| מדינה/אוטונומיה | ציפור לאומית ושמה המדעי  השם המדעי מקושר למיזם ויקימינים | תמונה | העוף הלאומי בסמל, דגל, בול וכדומה | הערות |
| בהוטן בהוטן | עורב שחור Corvus corax |  |  |  |
| בוטסואנה בוטסואנה | כחל לילכי Coracias caudata אנפית בקר מערבית Bubulcus ibis | 1.  2.  |  |  |
| בוליביה בוליביה | קונדור האנדים Vultur gryphus |  | סמל בוליביה |  |
| בונייר בונייר (הולנד) | פלמינגו מצוי Phoenicopterus roseus |  |  |  |
| בחריין בחריין | בולבול לבן-לחיים Pycnonotus leucotis |  |  |  |
| בלגיה בלגיה | בז מצוי Falco tinninculus |  |  |  |
| בליז בליז | טוקן ססגוני-מקור Ramphastos sulfuratus |  |  |  |
| בלארוס בלארוס | חסידה שחורה Ciconia nigra |  |  |  |
| בנגלדש בנגלדש | עוף ממשפחת החטפיתיים ששמו המדעי Copsychus saularis |  |  |  |
| ברזיל ברזיל | מין השייך לסוג קיכלי (משפחת הקיכליים) ששמו המדעי Turdus rufiventris |  |  |  |
| ברמודה ברמודה | פתון לבן-זנב Phaethon lepturus |  |  |  |
| ג'מייקה ג'מייקה | עוף ממשפחת הקוליבריים ששמו המדעי Trochilus polytmus |  |  |  |
| גאורגיה גאורגיה | פסיון מצוי Phasianus colchicus |  |  |  |
| גואטמלה גואטמלה | קורוקו הדור (קצאל) Pharomachrus mocinno |  | סמל גואטמלה | המטבע המקומי נקרא קצאל על שם הציפור. בתרבות המאיה העתיקה, נוצות זנבה של הקצאל שימשו כהילך חוקי |
| גיאנה גיאנה | הואצין Opisthocomus hoazin |  |  |  |
| גרמניה גרמניה | עיט זהוב Aquila chrysaetos |  | סמל גרמניה |  |
| גרנדה (מדינה) גרנדה | עוף ממשפחת היוניים ששמו המדעי Leptotila wellsi |  |  סמל גרנדה |  |
טבלה לפי מדינות/טריטוריות עצמאיות > ד-כ

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| מדינה/אוטונומיה | ציפור לאומית ושמה המדעי  השם המדעי מקושר למיזם ויקימינים | תמונה | העוף הלאומי בסמל, דגל, בול וכדומה | הערות |  |
| דומיניקה דומיניקה | תוכי מסוג אמזונה מלכותית Amazona imperialis |  | דגל דומיניקה |  |  |
| דנמרק דנמרק | ברבור מצוי Cygnus olor |  |  |  |  |
| דרום אפריקה דרום אפריקה | עגור כחול Anthropoides paradisea |  |  | בסמל דרום אפריקה מופיע עוף אחר. |  |
| האיטי האיטי | עוף ממשפחת הטרוגוניים ששמו המדעי Priotelus roseigaster |  |  |  |  |
| הודו הודו | טווס הודי זכר Pavo cristatus |  |  |  |  |
| הונגריה הונגריה | חובה גדולה ממשפחת החובתיים Otis tarda |  |  | באופן לא רשמי, העם ההונגרי מיוצג על ידי העוף המיתולוגי טורול (Turul) |  |
| הונדורס הונדורס | עוף ממשפחת התוכיים ששמו המדעי Amazona auropalliata |  |  |  |  |
| הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת | אדום-החזה Erithacus rubecula |  |  |  |  |
| הפיליפינים הפיליפינים | עיט פיליפיני (משפחת הנציים) Pithecophaga jefferyi |  |  | בסמל הפיליפינים מופיע עוף אחר - עיטם לבן-ראש המסמל את ארצות הברית |  |
| הרפובליקה הדומיניקנית הרפובליקה הדומיניקנית | שח-דקלים Dulus dominicus |  |  |  |  |
| הרפובליקה הסינית הרפובליקה הסינית (טאיוואן) | עוף ממשפחת העורביים ששמו המדעי Urocissa caerulea |  |  |  |  |
| ונצואלה ונצואלה | טרוּ‏פּ‏יאל ממשפחת הפזאיים) Icterus icterus |  |  |  |  |
| זימבבואה זימבבואה | "ציפור זימבבואה" - כינוי לתבליטי ציפורים שהתגלו בהריסות אתר העתיקות זימבבואה הגדולה (המאה ה-11 - המאה ה-15). משערים שזהו המין חיוויאי מוקיון Terathopius ecaudatus |  |  סמל ודגל זימבבואה  סמל ודגל רודזיה - המדינה שקדמה לזימבבואה |  |  |
| זמביה זמביה | עיטם קולני Haliaeetus vocifer |  | סמל ודגל זמביה |  |  |
| טונגה טונגה | עוף ממשפחת היוניים, ששמו המדעי: Ducula pacifica |  | סמל טונגה |  |  |
| טורקיה טורקיה | קיכלי לבן-גבה (ממשפחת הקיכליים) Turdus iliacus |  |  |  |  |
| טנזניה טנזניה | עגור כתר לבן-לחיים Balearica regulorum |  |  | לא רשמי |  |
| טרינידד וטובגו טרינידד וטובגו | טרינידד: מגלן שני Eudocimus ruber טובגו: צ'צ'לקה אדמונית Ortalis ruficauda | 1.  2.  | שני העופות על גבי סמל טרינידד וטובגו |  |  |
| יפן יפן | פסיון ירוק (מתת-משפחת הפסיונים) Phasianus versicolor |  |  |  |  |
| ירדן ירדן | ורדית סיני Carpodacus synoicus |  |  | בסמל ירדן מופיע נשר |  |
| ישראל ישראל | דוכיפת מצויה Upupa epops |  |  |  |  |