stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ג'ון ויליאמס (מלחין)
ביוגרפיה > כמלחין סרטים

את קריירת ההלחנה החל ויליאמס בהלחנת פסקולים לסדרות טלוויזיה בראשית שנות ה-60, ובהן כמה סדרות ידועות כמו "אבודים בחלל" (אשר הפך לסרט קולנוע ב־1998) ו"מנהרת הזמן".
בראשית שנות ה-70 ביסס עצמו כמלחין של סרטי אסונות רבי תקציב, כגון: "המגדל הלוהט", "רעידת אדמה" ו"הרפתקה בפוסידון". ב-1974 נענה להצעתו של במאי סרטים צעיר בשם סטיבן ספילברג להלחין את פסקול סרטו השני - "שוגרלנד אקספרס". שנה אחר-כך הלחין ויליאמס את סרטו הבא של ספילברג - "מלתעות" - סרט שהיה לשובר קופות עולמי, והפך את ויליאמס למלחין סרטים מן השורה הראשונה בארצות הברית. לחן הנושא של "מלתעות" הורכב משני תווים מבשרי רעות לשם הצגת הכריש המאיים, דבר אשר מייחד עד היום את הפסקול. פסקול זה, שהציג את נטייתו של ויליאמס להלחין פסקולים דרמטיים וראוותניים, זיכה אותו בפרס האוסקר.
בשנת 1978 הלחין את נעימת הנושא לסרט "סופרמן" בכיכובו של כריסטופר ריב, ובבימויו של ריצ'רד דונר. הנעימה הפכה למותג של גיבור העל ומלווה מאז את כל סרטי ההמשך שיצאו לסופרמן עם שינויים קלים בלבד. היא גם זכתה להיות מנוגנת על ידי כמה מהתזמורות הסימפוניות הטובות בעולם. בנוסף, הלחין ויליאמס את פסקול שלושת הסרטים הראשונים בסדרת סרטי "הארי פוטר", ונעימת הנושא בהלחנתו מלווה גם את יתר סרטי הסדרה.
השותפות בין ויליאמס לספילברג נמשכת עד היום; ויליאמס הלחין את כל סרטיו של ספילברג פרט לשלושה: "אזור הדמדומים" (1983) שהלחין ג'רי גולדסמית', "הצבע ארגמן" (1985), אותו הלחין קווינסי ג'ונס ו"גשר המרגלים" (2015), אותו הלחין תומאס ניומן. שיתוף הפעולה בין שניהם הוא מהיציבים והמצליחים בהוליווד.
הידידות בין ספילברג לבמאי ג'ורג' לוקאס הביאה את ויליאמס להלחין את "מלחמת הכוכבים" (1977) שזיכה אותו בפרס אוסקר נוסף ובתהילת-עולם. פסקול זה הוא המזוהה יותר מכל עם יצירותיו של ג'ון ויליאמס ומכון הסרטים האמריקאי בחר בו לפסקול הסרטים הגדול ביותר אי פעם בקולנוע האמריקני. ההצלחה האדירה של סרט זה הביאה גם את לוקאס לשתף פעולה עם ויליאמס, אם כי רק בסרטי "מלחמת הכוכבים".
ביוגרפיה > מועמדויות לאוסקר

חברי האקדמיה האמריקנית לקולנוע מעריכים מאוד את יצירותיו של ויליאמס. ויליאמס קיבל 53 מועמדויות לאוסקר משנת 1967 ועד היום: 40 מועמדויות לפסקול דרמטי, 5 לפסקול קומי\מוזיקלי ו-5 לשיר הנושא. ויליאמס אף קיבל מועמדות לפרס האוסקר במשך 8 שנים רצופות, מ-1995 עד 2002. בפרס עצמו זכה ויליאמס 5 פעמים:
"כנר על הגג" (1971) - פסקול קומי/מוזיקלי (על העיבוד).
"מלתעות" (1975)
"מלחמת הכוכבים - פרק 4: תקווה חדשה" (1977)
"אי.טי. - חבר מכוכב אחר" (1982)
"רשימת שינדלר" (1993)
ויליאמס מחזיק בשיא המועמדויות לאוסקר לאדם חי, ורק וולט דיסני עולה עליו במספר המועמדויות לאוסקר.
בנוסף זכה ויליאמס 3 פעמים בפרס אמי, 4 פעמים בפרס גלובוס הזהב, 7 פעמים בפרס באפט"א לקולנוע, 25 פעמים בפרס גראמי ו-8 פעמים בפרס סאטורן.
ביוגרפיה > מחוץ לקולנוע

ויליאמס נודע גם כמלחין פורה מחוץ לעולם הסרטים, כמלחין יצירות קונצרט לתזמורת הסימפונית של לונדון, הפילהרמונית של ניו יורק והפילהרמונית של לוס אנג'לס. ויליאמס הלחין את נעימת הנושא הנודעת של חדשות NBC ולעוד פרויקטים רבים, שהבולט ביניהם הוא הלחנת מוזיקת הפתיחה של ארבעה משחקים אולימפיים - שלושה בקיץ, ואחד בחורף:
משחקי הקיץ בלוס-אנג'לס, 1984.
משחקי הקיץ בסיאול, 1988.
משחקי הקיץ באטלנטה, 1996.
משחקי החורף בסולט לייק סיטי, 2002.
יצירה קאמרית בשם Air and Simple Gifts לכבוד השבעתו של ברק אובמה כנשיא ארצות הברית, 2009.
בנוסף, שימש ויליאמס כמנצח הראשי של תזמורת הטיילת של בוסטון בין השנים 1980 ל-1993, כשהוא יורש את ארתור פידלר בתפקיד.
פסקולים שכתב לסרטים

כיצד לגנוב מיליון (1966)
עמק הבובות (1967)
כנר על הגג (1971)
הרפתקה בפוסידון (1972)
פיט וטילי (1972)
סינדרלה ליברטי (1973)
המגדל הלוהט (1974)
מלתעות (1975)
מזימות (1976)
מפגשים מהסוג השלישי (1977)
מלחמת הכוכבים - פרק 4: תקווה חדשה (1977)
סופרמן (1978)
מלתעות 2 (1978)
1941 - הפלישה להוליווד (1979)
מלחמת הכוכבים - פרק 5: האימפריה מכה שנית (1980)
שודדי התיבה האבודה (1981)
אי.טי. - חבר מכוכב אחר (1982)
מלחמת הכוכבים - פרק 6: שובו של הג'די (1983)
הנהר (1984)
אינדיאנה ג'ונס והמקדש הארור (1984)
המכשפות מאיסטוויק (1987)
אימפריית השמש (1987)
תייר מזדמן (1988)
אינדיאנה ג'ונס ומסע הצלב האחרון (1989)
נולד בארבעה ביולי (1989)
לנצח (1989)
שכחו אותי בבית (1990)
בחזקת חף מפשע (1990)
הוק (1991)
ג'י. אף. קיי - תיק פתוח (1991)
שכחו אותי בבית 2 (1992)
הרחק מכאן (1992)
רשימת שינדלר (1993)
פארק היורה (1993)
סברינה (1995)
ניקסון (1995)
סליפרס (1996)
אמיסטאד (1997)
פארק היורה: העולם האבוד (1997)
שבע שנים בטיבט (1997)
להציל את טוראי ריאן (1998)
אמא חורגת (1998)
האפר של אנג'לה (1999)
מלחמת הכוכבים - פרק 1: אימת הפנטום (1999)
הפטריוט (2000)
הארי פוטר ואבן החכמים (2001)
אינטליגנציה מלאכותית (2001)
תפוס אותי אם תוכל (2002)
מלחמת הכוכבים - פרק 2: מתקפת המשובטים (2002)
דו"ח מיוחד (2002)
הארי פוטר וחדר הסודות (2002)
הארי פוטר והאסיר מאזקבאן (2004)
טרמינל (2004)
מינכן (2005)
זכרונותיה של גיישה (2005)
מלחמת הכוכבים - פרק 3: נקמת הסית' (2005)
מלחמת העולמות (2005)
זכרונותיה של גיישה (2005)
אינדיאנה ג'ונס וממלכת גולגולת הבדולח (2008)
הרפתקאותיו של טינטין: סודו של החד קרן (2011)
סוס מלחמה (2011)
לינקולן (2012)
הדוב פדינגטון (2014)
מלחמת הכוכבים פרק 7: הכוח מתעורר (2015)
העי"ג (2016)
הפייבלמנים (2022)
אינדיאנה ג'ונס וחוגת הגורל (2023)
פרסים ומועמדויות

| שנה | פרס | קטגוריה | עבודה מועמדת | תוצאה | סימוכין |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2024 | פרס סאטורן | המוזיקה הטובה ביותר בסרט | אינדיאנה ג'ונס וחוגת הגורל | זכייה |  |
| 2024 | פרס גראמי | אלבום הפסקול הטוב ביותר עבור מדיה חזותית | The Fabelmans | מועמדות |  |
| 2024 | פרס גראמי | אלבום הפסקול הטוב ביותר עבור מדיה חזותית | Indiana Jones and the Dial of Destiny | מועמדות |  |
| 2024 | פרס גראמי | ההרכב האינסטרומנטלי הטוב ביותר | "Helena's Theme" | זכייה |  |
| 2024 | פרס אוסקר | המוזיקה המקורית הטובה ביותר | אינדיאנה ג'ונס וחוגת הגורל | מועמדות |  |
טרמבו (סרט)

| --- | --- |
כרזת הסרט
כרזת הסרט
 מבוסס על:  הספר דלטון טרמבו של ברוס קוק (אנ')
 בימוי:  ג'יי רואץ'
 הופק בידי:  מייקל לונדון, ג'ון מקנמרה
 תסריט:  ג'ון מקנמרה
 עריכה:  אלן באומגרטן
 שחקנים ראשיים:  בריאן קראנסטון דיאן ליין הלן מירן
 מוזיקה:  תאודור שפירו
 צילום:  ג'ים דנולט
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 חברה מפיצה:  Bleecker Street
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  12 בספטמבר 2015
 משך הקרנה:  124 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  סרט ביוגרפי, סרט דרמה 
 מקום התרחשות:  וושינגטון די. סי. 
 תקציב:  10 מיליון דולר
 הכנסות:  13.3 מיליון דולר
 www.trumbomovie.com
 דף הסרט ב־IMDb
 
טרמבו (באנגלית: Trumbo) הוא סרט ביוגרפי אמריקאי משנת 2015 בבימויו של ג'יי רואץ', עם בריאן קראנסטון, דיאן ליין והלן מירן בתפקידים הראשיים.
התסריט מבוסס על הספר "טרמבו" של ברוס אלכסנדר קוק (אנ') משנת 1977.
הסרט הוקרן לראשונה בפסטיבל הסרטים הבין-לאומי בטורונטו וקיבל ביקורות טובות.
בריאן קרנסטון היה מועמד לפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר, לפרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר - סרט דרמה, בפרס באפט"א לשחקן הטוב ביותר בתפקיד ראשי, לפרס איגוד מבקרי הקולנוע האמריקאי לשחקן הטוב ביותר ועוד.
הלן מירן הייתה מועמדת לפרס גלובוס הזהב לשחקנית המשנה הטובה ביותר - סרט קולנוע, לפרס איגוד מבקרי הקולנוע האמריקאי לשחקנית המשנה הטובה ביותר ועוד.
ג'ון מקנמרה היה מועמד לפרס גילדת הכותבים של אמריקה על התסריט המעובד הטוב ביותר.
בסרט יש גם סרטוני ארכיון על הפרשה הזאת.
תקציר העלילה

בשנת 1947 היה דלטון טרמבו (בריאן קרנסטון) מהתסריטאים הבולטים בהוליווד. אז החלה המלחמה הקרה בין ארצות הברית וברית המועצות. טרמבו הצטרף ב-1943 למפלגה הקומוניסטית של ארצות הברית שהייתה אז חוקית בארצות הברית.
כעת הוא זומן יחיד עם עוד תשעה תסריטאים להעיד בפני ועדת בית הנבחרים לפעילות אנטי-אמריקנית להעיד ולענות על שאלות עליו ועל חבריו בנוגע לדיעותיהם. הוא מסרב לענות בהסתמכו על התיקון הראשון לחוקת ארצות הברית אך הוא הורשע בביזוי הקונגרס של ארצות הברית, ונדון לשנת מאסר וקנס של אלף דולר.
הוא מערער לבית המשפט העליון של ארצות הברית שם יש רוב לשופטים ליברלים אך לרוע מזלו שני שופטים ליברלים מתים (ויילי ראטלדג' ופרנק מרפי) תוך זמן קצר וערעורו נדחה. הוא נפרד מאשתו קליאו (דיאן ליין) ומשלושת ילדיו ומתקבל בהשפלה לבית הסוהר הפדרלי אשלנד בקנטקי.
לאחר 11 חודשים הוא משוחרר אך נמצא ברשימה השחורה של הוליווד. היריבים הגדולים שלו הם הרכילאית בעלת ההשפעה הדה הופר (אנ') (הלן מירן) וג'ון ויין.
עוד לפני המשפט נפגשה הופר עם לואי ב. מאייר ודרשה ממנו לפטר את טרמבו תוך השמעת הערה אנטישמית. בין טרמבו לאדוארד ג'י רובינסון (מייקל סטולברג) יש יחסים מורכבים, ובייחוד כאשר רובינסון הסתייג מחבריו כדי לא להיפגע.
טרמבו משתחרר מהכלא אך מנוע לפרסם תסריטים בשמו. ב-1954 הוא כותב את התסריט לחופשה ברומא ומבקש מתסריטאי בשם יאן הנטר (אלן טודיק) שהתסריט יופיע בשמו תמורת 30% מהשכר שיקבל. התסריט זוכה בפרס אוסקר על שמו של הנטר.
הוא מתקשר אל פרנק קינג (ג'ון גודמן) בעל חברת ההפקות האחים קינג ומציע לו לכתוב עבורו תסריטים לסרטי בי מובי במחירים מופחתים תחת שמות אחרים. הוא מגייס את משפחתו עבור זאת. כותב ללא סוף בתוך האמבט ומביא לחיכוכים עם אשתו ובתו הבכורה ניקולה (אל פנינג).
ב-1957 זוכה התסריט שלו לסרט "האמיץ" בפרס אוסקר תחת השם ג'ון ריץ'. הופר לוחצת כל הזמן על קינג לגלות לה אם טרמבו הוא הכותב האמיתי אך קינג מסרב.
המפנה בחייו קורה ב-1960כאשר קירק דאגלס (דין או'גורמן) נותן לו לכתוב את התסריט לסרטו ספרטקוס וכותב את שמו בגלוי למרות לחצה של הדה הופר. באותה שנה ממנה אותו אוטו פרמינגר (כריסטיאן ברקל) לכתוב את התסריט לסרט אקסודוס בשמו האמיתי, החרם עליו הסתיים.
כעבור עשר שנים נואם טרמבו בפני ראשי הוליווד על הרשימה השחורה שפגעה באנשים רבים בתעשיית הקולנוע בהוליווד.
צוות השחקנים

| שם השחקן | שם הדמות | הערות |
| --- | --- | --- |
| בריאן קראנסטון | דלטון טרמבו |  |
| דיאן ליין | קליאו טרמבו |  |
| הלן מירן | הדה הופר |  |
| מייקל סטולברג | אדוארד ג'י רובינסון |  |
| לואי סי. קיי. | ארדן הירד | תסריטאי |
| אל פנינג | ניקולה טרמבו |  |
| ג'ון גודמן | פרנק קינג | מפיק |
| אלן טודיק | יאן מקללן הנטר | תסריטאי |
| דין או'גורמן | קירק דגלאס |  |
| סטיבן רוט | היימן קינג |  |
| דייוויד ג'יימס אליוט | ג'ון ויין |  |
| כריסטיאן ברקל (אנ') | אוטו פרמינגר |  |
| ריצ'רד פורטנו (אנ') | לואי ב. מאייר |  |
ברוקליין (מסצ'וסטס)

| --- | --- |

ברוקליין
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 מדינה:  מסצ'וסטס מסצ'וסטס
 מחוז:  נורפוק
 תאריך ייסוד:  יושבה 1638   הוכרה 1705
 שטח:  7.7 קמ"ר
 גובה:  15 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  63,191 (1 באפריל 2020)
  ‑ צפיפות:  3,590 נפש לקמ"ר (2020)
 קואורדינטות:  42°19′54″N 71°07′18″W﻿ / ﻿42.331666666667°N 71.121666666667°W﻿ / 42.331666666667; -71.121666666667 
 אזור זמן:  UTC -5
 www.brooklinema.gov
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת ארצות הברית מוגדלת) וושינגטון ניו יורק לוס אנג'לס שיקגו סן פרנסיסקו אטלנטה דאלאס יוסטון סיאטל מיאמי ה א ט ל נ ט י  ה ש ק ט  מפרץ מקסיקו  קנדה מקסיקו איי בהאמה ברוקליין(למפת ארצות הברית רגילה) וושינגטון ניו יורק לוס אנג'לס שיקגו סן פרנסיסקו אטלנטה דאלאס יוסטון סיאטל מיאמי ה א ט ל נ ט י  ה ש ק ט  מפרץ מקסיקו  קנדה מקסיקו איי בהאמה ברוקליין(למפת מסצ'וסטס רגילה) בוסטון ספרינגפילד ווסטר לוול קיימברידג' ניו בדפורד פיטספילד פלימות' ניו המפשייר ורמונט ניו יורק  קונטיקט רוד איילנד  האוקיינוס האטלנטי ברוקליין(למפת מסצ'וסטס מוגדלת) בוסטון ספרינגפילד ווסטר לוול קיימברידג' ניו בדפורד פיטספילד פלימות' ניו המפשייר ורמונט ניו יורק  קונטיקט רוד איילנד  האוקיינוס האטלנטי ברוקליין   tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
ברוקליין (באנגלית: Brookline) היא עיר במדינת מסצ'וסטס בארצות הברית, הנמצאת במחוז נורפוק, ומהווה חלק ממטרופולין בוסטון. העיר גובלת בשש משכונותיה של העיר בוסטון. העיר ניוטון (אנ') שוכנת ממערב לה. לפי מפקד האוכלוסין בשנת 2020, מנתה אוכלוסיית העיר 63,191 תושבים. ברוקליין יושבה לראשונה ב-1638 והייתה חלק מבוסטון, אך הוכרזה כיישוב עצמאי ב-1705.
דמוגרפיה

בשנת 2010 התגוררו בעיר 58,732 אנשים, 24,891 משקי בית ו-12,233 משפחות. 73.3% מתושבי העיר הם לבנים, 3.4% שחורים 15.6% אסייתים, 5% היספאנים ו-2.7% ממוצא אחר או ממספר מוצאים.
כ-14% מאוכלוסיית ברוקליין עשו דוקטורט מה שהופך אותה לעיר עם הכי הרבה דוקטורנטים בייחס לאוכלוסייה בכל ארצות הברית.
דת

בברוקליין ובשכנתה ניוטון ישנה קהילה גדולה של יהודים, ישנם מספר מסעדות כשרות בעיר ובית הספר היהודי אורתודוקסי ישיבת רמב"ם (Maimonides School).
בברוקליין נמצא המטה של הנצרות האורתודוקסית באזור בוסטון.
ערים תאומות

ניקרגואה קסלגואקה, ניקרגואה
הערות שוליים

↑  אתר American FactFinder של לשכת מפקד האוכלוסין של ארצות הברית.
| דגל מסצ'וסטס מדינת מסצ'וסטס |
| --- | --- | --- |
| בירת המדינה | בוסטון |  |
| אזורים גאוגרפיים | הברקשיירס • קייפ אן • קייפ קוד • בוסטון רבתי |  |
| היישובים הגדולים ביותר | בוסטון • ווסטר • ספרינגפילד • לוול • קיימברידג' • ניו בדפורד • ברוקטון • קווינסי • לין • פול ריבר • ניוטון • לורנס • סומרוויל • פרמינגהם • הייברהיל • ואלתהאם • מאלדן • ברוקליין • פלימות' • מדפורד |  |
| נושאים נוספים | מחוזות • סמלים • היסטוריה • דמוגרפיה • יהדות מסצ'וסטס |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007561925305171  GND: 4275728-9  LCCN: n80025793  MusicBrainz: 0ba113bf-35f7-422b-bc15-1cb103cd109b  NARA: 10045395  VIAF: 150726697   WorldCat (עם VIAF): 150726697
ואנגליס

| --- | --- |

 לידה:  29 במרץ 1943 יוון 1828 אגריה (אנ'), יוון
 פטירה:  17 במאי 2022 (בגיל 79) צרפת פריז, צרפת
 שם לידה:  אוונגלוס אודיסיאס פאפאת'נאסיו
 שם במה:  Vangelis 
 מקום קבורה:  פר לשז 
 מוקד פעילות:  יוון יוון ארצות הברית ארצות הברית
 תקופת הפעילות:  1961–2022 (כ־61 שנים) 
 מקום לימודים:  האקדמיה לאמניות היפות, אתונה, Lycée Léonin 
 סוגה:  מוזיקה אינסטרומנטלית מוזיקה אלקטרונית פסקולים רוק מתקדם מוזיקה קלאסית מוזיקת העידן החדש
 שפה מועדפת:  יוונית מודרנית, צרפתית, אנגלית 
 כלי נגינה:  פסנתר, כלי הקשה, סינתיסייזר, Yamaha CS-80 
 חברת תקליטים:  RCA Records, אטלנטיק רקורדס, Sony Music, Warner Bros. Records,‏ Polydor Records
 פרסים והוקרה:  פרס אוסקר למוזיקה המקורית הטובה ביותר (1981)  מפקד במסדר הפוניקס (2020)  מפקד מסדר האמנויות והספרות (2017)  אביר בלגיון הכבוד (2001) 
 פרופיל ב-IMDb
 
ואנגליס פאפאת'נאסיו (ביוונית: Βαγγέλης Παπαθανασίου;‏ 29 במרץ 1943 – 17 במאי 2022), המוכר כ"ואנגליס", היה מוזיקאי ומלחין יווני. יצירותיו נעשו בדרך כלל בז'אנר העידן החדש והמוזיקה האלקטרונית.
יצירותיו הידועות ביותר הן שיר הנושא לסרט "מרכבות האש" והפסקול לסרטים "בלייד ראנר" ו-"1492: מעבר לאופק", יצירות שעבורן זכה בפרסי אוסקר.
ביוגרפיה > נעוריו (1943–1960)

ואנגליס נולד בשם אוונגלוס אודיסיאס פאפאת'נאסיו (ביוונית: Ευάγγελος Οδυσσέας Παπαθανασίου) בוולוס, יוון. הוא התחיל להלחין עוד בגיל 4, ונודע כמוזיקאי אוטודידקט. הוא סירב לקחת שיעורים על פסנתר מסורתי, ולמד ציור באקדמיה לאמנויות יפות באתונה.
ביוגרפיה > תחילת הקריירה (1961–1972)

בשנות ה-60 המוקדמות הקים את להקת הפופ פורמינקס (Forminx), שהייתה אז פופולרית ביוון.
במהלך מהומות הסטודנטים ב־1968 עבר ואנגליס לפריז, ויחד עם דמיס רוסוס ולוקאס סידראס הקים להקת רוק מתקדם בשם בנה של אפרודיטה.
ללהקה היה להיט יחיד באירופה בשם "Rain and Tears", שנחשב לציר חשוב בהתפתחות הרוק המתקדם, במיוחד בגלל פריצת הדרך של אלבומם "666".
בשנת 1972 התפרקה הלהקה, אך מאז הספיק ואנגליס להפיק כמה אלבומים וסינגלים לרוסוס וגם רוסוס תרם קטע מושר לפסקול של "בלייד ראנר".
ביוגרפיה > קריירת הסולו (1973–1980)

בשנת 1973 התחיל ואנגליס את קריירת הסולו שלו כשכתב מוזיקת רקע לשני סרטים של הבמאי הצרפתי פרדריק רוסיף. אלבום הסולו הרשמי הראשון שלו נקרא "Earth", והוקלט גם הוא ב־1973. בערך באותו הזמן, הוא חזר למשך שבועיים ללהקת פרוג-רוק אחרת, שנקראה יס. אף על פי שמעולם לא הצטרף ללהקה, הוא נעשה לידידו של זמר הלהקה ג'ון אנדרסון.
אחרי שעבר ללונדון, ואנגליס חתם על עסקה עם RCA Records, להקמת אולפן - Nemo Studios. שם הוא החל להקליט סדרה של אלבומי מוזיקה אלקטרונית, בהם האלבומים "Heaven and Hell"‏ (1975), "Spiral"‏ (1977) ו-"China"‏ (1979). בנוסף הוא תרם כמפיק וקלידן לאלבום "Phos", שייתכן שהיה האלבום החשוב ביותר של להקת הרוק היוונית Socrates Drank the Conium.
ביוגרפיה > (1981–1999) העבודה בקולנוע וההצלחה המסחרית

בשנת 1981 ואנגליס כתב את מוזיקת הרקע לסרט הקולנוע "מרכבות האש". הסרט גרף שישה פרסים, וואנגליס עצמו זכה בפרס אוסקר למוזיקת הרקע המקורית. נעימת הפתיחה של הסרט יצאה לאור ב־1982 וטיפסה לפסגת מצעד ה"בילבורד הוט 100" לשבוע אחד. בשנת 1982 הלחין את פסקול הסרט "נעדר".
עקב הצלחת "מרכבות האש", בשנת 1983, הבמאי פיטר ויר השתמש במוזיקה של ואנגליס שיצאה לפני כן, בסרטו "שנה בצל הסכנה", בייחוד ב"L'enfant" מהאלבום "Opera Sauvage". ב-1984 חיבור את פסקול המוזיקה לסרט "הבאונטי".
בשנת 1982 ואנגליס התחיל לעבוד עם הבמאי רידלי סקוט: הוא חיבר את מוזיקת הרקע ל"בלייד ראנר" (1982), ולאחר מכן את מוזיקת הרקע ל־"1492: מעבר לאופק" (1992). שיר הנושא של הסרט Conquest of Paradise הפך ללהיט עולמי וזכה לגרסאות כיסוי רבות. באותה שנה הוא גם כתב את המוזיקה לסרטו של רומן פולנסקי "ירח מר". כמו כן חיבר מוזיקת רקע לסרטיו התיעודיים "מתחת לפני הים" של ז'אק איב קוסטו. בשנת 1992 הוא קיבל מצרפת הזמנה למסדר האמנויות והספרות.
במקביל לעבודתו בסרטים במשך שנות ה-80 וה-90 של המאה ה-20, הקליט יחד עם ג'ון אנדרסון מספר אלבומים בשם ג'ון & ואנגליס.
ביוגרפיה > שנותיו האחרונות ומותו

בשנת 2001 הוציא לאור את האלבום "Mythodea", שהתאפיין יותר בקטעי כלי מאשר מוזיקה אלקטרונית. באלבום השתתפה מקהלה בת 120 חברים ותזמורת כלי הקשה של 20 מתופפים. האלבום עצמו נכתב כבר בשנת 1993, ונאס"א השתמשה בו כשיר נושא למשימת החלל למאדים. בשנת 2004 הוציא לאור את הדיסק "Alexander", אלבום פסקול לסרט "אלכסנדר" של אוליבר סטון. בהמשך היה מעורב בפרויקטים במולדתו.
ואנגליס נפטר ב-17 במאי 2022 בבית חולים בצרפת, שם טופל לאחר שלקה במחלת הקורונה.
ואנגליס בתרבות הפופולרית

מלחין ההמנון הרשמי של גביע העולם בכדורגל 2002.
גרסה של "Pulstar", רצועה מהאלבום "Albedo 0.39", שימשה כמנגינת פתיחה בתוכניות רבות. בין היתר בתוכנית חדשות הספורט של ערוץ ESPN וכמנגינה הפותחת את מהדורות החדשות של WTVK,‏ WNEV ו-ABS-CBN.
דיסקוגרפיה > אלבומי אולפן

(1972) "Fais Que Ton Reve Soit Plus Long Que La Nuit"
(1973) "Earth"
(1975) "Heaven and Hell"
(1976) "Albedo 0.39"
(1977) "Spiral"
(1978) "Beaubourg"
(1979) "China"
(1980) "See You Later"
(1984) "Soil Festivities"
(1985) "Mask"
(1985) "Invisible Connections"
(1988) "Direct"
(1990) "The City"
(1995) "Voices"
(1996) "Oceanic"
(1998) "El Greco" (מהדורה מסחרית)
(2001) "Mythodea"
אריך וולפגנג קורנגולד

| --- | --- |

 לידה:  29 במאי 1897 ברנו, מרקיזות מוראביה, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  29 בנובמבר 1957 (בגיל 60) הוליווד, ארצות הברית 
 מקום קבורה:  בית הקברות הוליווד פוראבר 
 מוקד פעילות:  ברנו 
 תקופת הפעילות:  1909–1957 (כ־48 שנים) 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה למוזיקה ואמנויות הבמה של וינה 
 סוגה:  אופרה, פסקול סרטים 
 שפה מועדפת:  גרמנית 
 כלי נגינה:  פסנתר 
 בן או בת זוג:  Luise Korngold (30 באפריל 1924–?) 
 צאצאים:  George Korngold 
 פרסים והוקרה:  פרס אוסקר למוזיקה המקורית הטובה ביותר (1937) 
 korngold-society.org/site/
 פרופיל ב-IMDb
 
אריך וולפגנג קורנגולד (בגרמנית: Erich Wolfgang Korngold;‏ 1897 – 1957) היה מלחין יהודי-אוסטרי.
תקופת חייו הראשונה

קורנגולד נולד בעיר ברנו באוסטרו-הונגריה (כיום ברנו בצ'כיה) למשפחה יהודית. אביו יוליוס קורנגולד היה מבקר מוזיקה מפורסם בזמנו. כשהיה בן ארבע עברה משפחתו לווינה.
בגיל חמש כבר ניגן קטעי פסנתר בארבע ידיים עם אביו. בגיל שבע חיבר שירים וואלסים, ובגיל תשע חיבר את הקנטטה זהב וביצע אותה בפני גוסטב מאהלר. מאהלר, שנדהם מכישרונו של קורנגולד, שלח אותו ללמוד אצל המורה והמלחין הידוע אלכסנדר זמלינסקי, אצלו למד בשנים 1909–1911.
בגיל שלוש-עשרה חיבר בלט פנטומימה איש השלג שתוזמרה על ידי זמלינסקי והוצג באופרה המלכותית בווינה לפני הקיסר פרנץ יוזף. בשנים לאחר מכן חיבר פתיחה לתזמורת, סינפונייטה, סונטה לכינור וקטעים רבים לפסנתר ומוזיקה קאמרית. קורנגולד הפך לשיחת היום בווינה. קרל גולדמארק כינה את כל תכונותיו של קורנגולד כ"נס". ריכרד שטראוס כינה אותו "גאון" ופוצ'יני אמר ש"כישרונו של הילד כל כך גדול שהוא יכול לתת לנו חצי ממנו ועוד יישאר לו הרבה בשביל עצמו".
מבצעים כארתור שנאבל, פריץ קרייזלר, קרל פלש, אלפרד קורטו ומנצחים רבים כמו ארתור ניקיש, ברונו ולטר ואחרים כללו יצירות של קורנגולד בקונצרטים שלהם. בשנת 1920 חיבר את האופרה העיר המתה, שזכתה להצלחה עצומה. קורנגולד כתב גם אופרטות ובשנת 1929 העלה עיבוד תזמורתי ל"העטלף" של יוהאן שטראוס ביחד עם הבמאי מקס ריינהרדט. הצלחת שיתוף הפעולה בין השניים שינתה את גורלו של קורנגולד.
בהוליווד

בשנת 1934 הוזמן ריינהרדט להוליווד לביים את הסרט חלום ליל קיץ לפי המחזה של ויליאם שייקספיר. הוא הזמין את קורנגולד לעבד ולנצח על פסקול הסרט. קורנגולד השתמש ביצירות של מנדלסון - הפתיחה ל"חלום ליל קיץ", הסימפוניה הסקוטית, הסימפוניה האיטלקית ו"שירים ללא מילים". הצלחת הפסקול הביאה את חברת האחים וורנר לחתום עם קורנגולד על חוזה לסרטים נוספים. עד שנת 1938 חילק קורנגולד את זמנו בין הוליווד לווינה, אבל עם סיפוח אוסטריה לגרמניה הנאצית, הצליח להבריח את משפחתו לארצות הברית ולקבל מקלט מדיני.
קורנגולד חיבר מוזיקה מקורית ל-18 סרטים. ב-1935 חיבר את הפסקול לסרט "קפטן בלאד", ב-1939 חיבר את המוזיקה לסרט "חייהם הפרטיים של אליזבת ואסקס", ב-1940 חיבר את פסקול הסרט "נץ הים", ב-1941 חיבר את הפסקול לסרט "זאב הים". הוא חולל רפורמה בהלחנה לסרטים, בעיקר בזכות שימוש בלייטמוטיב. הוא זכה פעמיים בפרס אוסקר, ב-1936 על הסרט "אנתוני אדוורס" וב-1938 על הסרט "הרפתקאות רובין הוד".
סוף חייו

קורנגולד שאף כל הזמן לחזור לאירופה, כור מחצבתו, ולהמשיך לחבר מוזיקה "רצינית". בשנת 1947 הוא חיבר סימפוניה שבוצעה בניצוח וילהלם פורטוונגלר, אך יצירותיו נתקבלו בקרירות רבה. הדור החדש לא הכיר את הגאון של שנות ה-20.
בשנת 1955 חזר קורנגולד שבור הלב ללוס אנג'לס, שם נפטר מאירוע מוחי בגיל שישים.
יצירותיו של קורנגולד

קורנגולד חיבר 5 אופרות, יצירות קאמריות, סימפוניה, יצירות לפסנתר, לידר, מוזיקה לתיאטרון ולסרטים, קונצ'רטו לכינור וקונצ'רטו לפסנתר.
קונצ'רטו לצ'לו ותזמורת - קורנגולד משתמש בנושאים מהסרט Deception.
קונצ'רטו לפסנתר ביד שמאל (1923) חובר לבקשת הפסנתרן הגידם פאול ויטגנשטיין.
יצירותיו של קורנגולד > קונצ'רטו לכינור ותזמורת

קורנגולד חיבר בשנת 1945 קונצ'רטו לכינור ותזמורת לפי בקשתו של ברוניסלב הוברמן. הוא הקדיש קונצ'רטו זה לאלמה מאהלר, אלמנתו של גוסטב מאהלר. ביצוע הבכורה היה ב-15 בפברואר 1947 בביצועו של יאשה חפץ, והוא זכה להצלחה מרובה. זו היצירה המושמעת ביותר של קורנגולד.
הקונצ'רטו מורכב משלושה פרקים ובהם משתמש קורנגולד ממוזיקה שחיבר לסרטים:
פרק ראשון - הנושא הראשון מתוך הסרט "שחר אחר", הנושא השני מתוך הסרט "חוארז".
פרק שני - רומנסה, מתוך הסרט "אנתוני אדוורס".
פרק שלישי - מתוך הסרט "בן המלך והעני".
אריך וולפגנג קורנגולד, 1912
פלאטנו

פרק זה טעון עריכה. אנא תרמו לוויקיפדיה . ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. הסיבה היא: תרגמת.
פלאטנו (בספרדית: Platano) הוא צמח ומהווה את אחד מזני הירוקים השייכים לסוג Musa, M. acuminata ו-M. balbisiana.
מאפיינים

באמריקה הדרומית מבחינים בין בננות לבין פלאנטנו (השני מיועד בעיקר לבישול). באירופה, הפרי הזה המצוי בשוק הם בדרך כלל זני בננות שיש לצרוך מבושלות ולא טריות. הן נקראות גם בננות ירוקות או בננות לבישול. הפרי ניתן להשגה גם בישראל.
מקור השימוש לבישול הוא מוכתב יותר על ידי המנהג מאשר על ידי ההכרח. ניתן לאכול ישירות בננות מסוג פלאטנו גם כשהן בשלות מכיוון שהעמילן הכלול בפרי הופך לסוכר במהלך ההבשלה.
הפלאטנו מכיל יותר עמילן ופחות סוכר מבננות קינוח רגילות, וזו הסיבה שהם נצרכים בדרך כלל לאחר בישול או לאחר שעברו תהליך עיבוד מזון. אם הם עדיין ירוקים אז תמיד מבושלים או מטוגנים לפני האכילה. כשהם ירוקים (לא בשלים) העיסה שלהם מאוד דחוסה והקליפה כל כך קשה שניתן להסיר אותה רק בעזרת סכין.
ניתן להשתמש בפלאטנו צהובים עד שחורים גם להכנת מנות מתוקות. פלאטנו מאודים נחשבים למזינים מאוד.
פלאטנו נחשב למוצר יסוד באזורים טרופיים, הם מדורגים כמזון הבסיס העשירי בחשיבותו בעולם. באותו אופן כמו מזונות עיקריים אחרים, הם מטופלים כמו תפוחי אדמה ומזונות אחרים בעלי טעם ומרקם נייטרליים, שכן הפרי הבוסר מאודה, מבושל או מטוגן.
פלאטנו מטוגן

לאחר הסרת הקליפה ניתן לפרוס פלאטנו בוסר ולטגן בשמן. בצורה מטוגנת זו, פלאטנו נקראים טוסטונים, פטקונים או פלאטנינות (באזורים מסוימים של מרכז ודרום אמריקה), פלאטנוטרס (פוארטו ריקו), מריקוויטס או צ'יצ'ריטאס (קובה), צ'יפלס (אקוודור ופרו) וטוסטונים (קובה, הרפובליקה הדומיניקנית, גואטמלה, ונצואלה).
צ'יפס פלאטנו הוא חטיף פופולרי מאוד גם ב: קמרון, טוגו, ג'מייקה, גאנה, ניגריה, אל סלבדור, האיטי, גיאנה, פרו וארצות הברית.
ערכים תזונתיים

ערכים תזונתיים לכל 100 גרם מוצר של כמה מזונות בסיסיים.
| ערך תזונתי | פלאטנו | תפוח אדמה | אורז לבן |
| --- | --- | --- | --- |
| מים (ג) | 65 | 79 | 12 |
| אנרגיה (kJ) | 511 | 322 | 1528 |
| חלבון (ג) | 1.3 | 2.0 | 7.1 |
| שומן (ג) | 0.37 | 0.09 | 0.66 |
| פחמימות (ג) | 32 | 17 | 80 |
| סיבים (ג) | 2,3 | 2.2 | 1.3 |
| סוכרים (ג) | 15 | 0.78 | 0.12 |
| סידן (מ"ג) | 3 | 12 | 28 |
| ברזל (מ"ג) | 0.6 | 0.78 | 0.8 |
| מגנזיום (מ"ג) | 37 | 23 | 25 |
| זרחן (מ"ג) | 34 | 57 | 115 |
| אשלגן (מ"ג) | 499 | 421 | 115 |
| נתרן (מ"ג) | 4 | 6 | 5 |
| אבץ (מ"ג) | 0.14 | 0.29 | 1.09 |
| נחושת (מ"ג) | 0.08 | 0.11 | 0.22 |
| מנגן (מ"ג) | - | 0.15 | 1.09 |
| סלניום (מ"ג) | 1.5 | 0.3 | 15.1 |
| ויטמין C (מ"ג) | 18.4 | 19.7 | 0 |
| תיאמין B1 (מ"ג) | 0.05 | 0.08 | 0.07 |
| ריבופלבין B2 (מ"ג) | 0.05 | 0.03 | 0.05 |
| ניאצין B3 (מ"ג) | 0.69 | 1.05 | 1.6 |
| חומצה פנטואנית B5 (מ"ג) | 0.26 | 0.3 | 1.01 |
| ויטמין B6 (מ"ג) | 0.3 | 0.3 | 0.16 |
| חומצה פולית B9 (ug) | 22 | 16 | 8 |
| ויטמין A (IU) | 1127 | 2 | 0 |
| ויטמין E (מ"ג) | 0.14 | 0.01 | 0.11 |
| ויטמין K1 (ug) | 0.7 | 1.9 | 0.1 |
| בטא קרוטן (ug) | 457 | 1 | 0 |
| לוטאין וזאקסנטין (ug) | 30 | 8 | 0 |
| שומן רווי (ג) | 0.14 | 0.03 | 0.18 |
| שומן חד בלתי רווי (ג) | 0.03 | 0.00 | 0.21 |
| שומנים רב בלתי רוויים (ג) | 0.07 | 0.04 | 0.18 |
הערות שוליים

↑  "Food Composition Databases Show Foods List" (באנגלית).
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007553459005171  GND: 4277829-3  LCCN: sh85102823 
פלאטנו (ירוק) ובננה מצויה (צהובה)
שבבי פלאטנו