היסטוריה של המכונית
העידנים השונים בפיתוח והמצאת המכונית > כרכרה ללא סוסים, או העידן הוותיק

האמריקאי ג'ורג' בי. סלדן (אנ') הגיש בקשה לרישום פטנט ב-8 במאי 1879 על מנוע ועל שימוש בו כמכונית בעלת ארבעה גלגלים. בהמשך הוא הגיש שורה של תיקונים לבקשתו, שהאריכו את ההליך המשפטי והביאו לעיכוב של 16 שנים לפני שהפטנט ניתן בפועל ב-5 בנובמבר 1895. סלדן סיפק רישיון לרוב יצרניות הרכב האמריקאיות הגדולות לשימוש בפטנט, תמורת גביית עמלה על כל מכונית שייצרו. חברת פורד נלחמה מול רישום הפטנט בבית המשפט, ובסופו של דבר זכתה בערעור. הנרי פורד העיד שהפטנט גרם למעשה לעיכוב הפיתוח, במקום לעודד אותו.
המכוניות הראשונות יוצרו על ידי קרל בנץ בשנת 1888 בגרמניה, ובצרפת, תחת רישיון מבנץ, על ידי אמיל רוג'ר. היו עוד רבים אחרים, כולל יצרני תלת-אופן: רודולף אֶג, אדוארד באטלר (אנ') וליאון בולי (אנ'). בולי, שהשתמש במנוע בגודל של 650 סמ"ק שתכנן בעצמו, אִפְשר לנהגו להגיע למהירות ממוצעת של 45 קמ"ש במרוץ פריז-טורוויל שנערך ב-1897.  עד לשנת 1900, החל ייצור המוני של מכוניות בצרפת ובארצות הברית.
החברה הראשונה שהוקמה באופן בלעדי לייצור מכוניות הייתה Panhard et Levassor (אנ') בצרפת. היא הייתה גם הראשונה שהציגה מנוע עם ארבעה צילינדרים. החברה נוסדה בשנת 1889. שנתיים אחר כך נוסדה חברת פיג'ו. בתחילת המאה העשרים תעשיית הרכב החלה להמריא במערב אירופה, במיוחד בצרפת, שם יוצרו כ־30,204 מכוניות בשנת 1903, שהיוו כ־48.8 אחוזים מייצור הרכב העולמי באותה שנה.
ברחבי צפון ארצות הברית ערכו מכונאים ניסויים שונים של אבות טיפוס. בשנת 1893 הקימו האחים צ'ארלס דוריה (אנ') ופראנק דוריה (אנ') את חברת Duryea Motor Wagon Company (אנ') Company בעיר ספרינגפילד שבמדינת מסצ'וסטס, שהייתה לחברת ייצור הרכב האמריקאית הראשונה. חברת אוטוקאר (אנ'), שנוסדה בשנת 1897, הכניסה לייצור חידושים רבים, שנמצאים בשימוש עד ימינו. עם זאת, רנסום א. אולדס וחברת אולדסמוביל היו אלה ששלטו באותו עידן על שוק הייצור, עם הדגם Oldsmobile Curved Dash. בהמשך פיתחה חברת תומאס בי. ג'פרי (אנ') את המכונית השנייה בעולם שיוצרה בייצור המוני, כשייצרה כ-1,500 מכוניות מדגם ראמבלר (אנ'), שהיוו שישית מכל המכוניות שהיו בארצות הברית באותה תקופה. בהמשך, בשנת 1902, יוצר הדגם ווינטון, של חברת קאדילק, ומכוניות אלו, יחד עם מכוניות של חברת פורד יוצרו באלפים. האחים סטודבייקר מהעיר סאות' בנד שבמדינת אינדיאנה,, שהיו היצרנים המובילים בעולם של כלי רכב רתומים לסוסים, עברו לייצור של מכוניות חשמליות ב-1902, ולייצור של מנועי בנזין ב-1904. הייצור של כלי רכב רתומים לסוסים נמשך, במקביל, עד שהופסק בשנת 1919.
בשנת 1897 יוצרה המכונית הראשונה במרכז אירופה, ה-NW פרזידנט, על ידי חברה אוסטרו-הונגרית בשם Nesselsdorfer Wagenbau, המוכרת מ-1919 בשם טטרה. בשנת 1898 יישם התעשיין לואי רנו בחברת דה דיון-בוטון (אנ'), ייצור של מכוניות עם גל הינע קבוע ועם דיפרנציאל. באותה תקופה החדשנות הייתה מהירה, והתקדמה ללא סטנדרטים ברורים לחלקים השונים של הרכב; לדוגמה, מכוניות רבות יוצרו עם היגוי באמצעות ידית הגה, ואחרות באמצעות גלגל. במהלך שנת 1903 נקבע תקן בשם Rambler לגלגל ההגה, ומקום הנהג הועבר לצד השמאלי של הרכב. הנעת השרשרת בציר ההינע הייתה דומיננטית באותו זמן. בלמי תוף הוצגו על ידי רנו בשנת 1902.  בשנה שלאחר מכן, בנה המתכנן ההולנדי ג'ייקובוס ספייקר את מכונית המירוץ הראשונה עם הנעה בארבעה גלגלים, אם כי היא מעולם לא השתתפה בפועל בתחרות. רק בשנת 1965 החל שימוש במכונית ייצור בהנעת ארבעה גלגלים, בדגם Jensen FF. ב-22 ביולי 1894 התקיים המרוץ המוטורי פריז-רואן, שמתואר לעיתים כמירוץ המוטורי התחרותי הראשון בעולם. בתוך כמה שנים, מאות יצרנים ברחבי העולם המערבי השתמשו בטכנולוגיות רבות ומגוונות. מכוניות יוצרו עם הנעות קיטור, חשמל ובנזין, עד שמנועי הבנזין הגיעו לדומיננטיות בעשור השני של המאה ה-20.
לאורך עידן המכוניות הוותיקות, הרכב נתפס יותר כחידוש תאורטי מאשר כלי לשימוש בפועל. התקלות היו תכופות, קשה היה להשיג דלק, כבישים המתאימים לנסיעה היו מועטים, והחדשנות המהירה גרמה לכך שבתוך שנה מכונית התיישנה והפכה לכמעט חסרת ערך. הרכב הוכר כשימושי לאחר הנסיעה שערכה ברטה בנץ ב-1888, כשנסעה יותר מ-80 ק"מ בין הערים מנהיים לפפורצהיים, כדי להעלות את המודעות לפוטנציאל של כלי הרכב שיצר בעלה, קארל בנץ, ולאחר הנסיעה הטרנס-יבשתית המוצלחת של הראשיו נלסון ג'קסון (אנ') ברחבי ארצות הברית בשנת 1903 במכונית וינטון.