אלדריג' קליבר
קורות חיים > מפלגת הפנתר השחור

קליבר שוחרר מהכלא ב-12 בדצמבר 1966, בעזרתו של אדוארד מייקל קיטינג (אנ'), מייסד כתב העת Ramparts (אנ'). הוא כתב עבור כתב העת Ramparts וארגן מאמצים להחיות את ארגון האחדות האפרו-אמריקאית (אנ'). תנועת הפנתרים השחורים, או בשמה הרשמי מפלגת הפנתר השחור (BPP), הייתה בת חודשיים בלבד. לאחר מכן הוא הצטרף ל-BPP שבסיסה באוקלנד, וכיהן כשר המידע, או דובר. מה שמשך בתחילה את קליבר אל הפנתרים, בניגוד לקבוצות בולטות אחרות, היה המחויבות שלהם למאבק מזוין.
בשנת 1967, קליבר, יחד עם מרווין X (אנ'), אד בולינס (אנ') ואתנה וייאט (Ethna Wyatt), הקימו את המרכז הפוליטי/תרבותי של הבית השחור בסן פרנסיסקו. אמירי ברקה, סוניה סאנצ'ז, אסקיה טורה (אנ'), שרה ובסטר פאביו (אנ'), אנסמבל האמנות משיקגו (אנ'), אבוטצ'ה (Avotcja), רג'ינלד לוקט (Reginald Lockett), אמורי דאגלס (אנ'), סמואל נאפייר (Samuel Napier), בובי האטון (אנ'), יואי פ. ניוטון ובובי סיל היו מבקרים קבועים בבית השחור. באותה שנה, הוא התחתן עם קתלין ניל קליבר (התגרשו ב-1987), איתה ייוולדו לו הבן אחמד מיסיאו אלדרידג' (נולד ב-1969, באלג'יריה; מת ב-2018, ערב הסעודית) והבת ג'וג'ו יאנגהי (נולדה ב-31 ביולי 1970 בקוריאה הצפונית).
קליבר היה מועמד לנשיאות ארצות הברית ב-1968 מטעם מפלגת השלום והחופש (אנ'). מאחר שנולד ב-31 באוגוסט 1935, קליבר לא היה עתיד להיות בן 35 עד יותר משנה לאחר יום ההשבעה לנשיאות בינואר 1969 (אף על פי שחוקת ארצות הברית מחייבת שהנשיא יהיה בן 35 לפחות, היא לא מפרטת האם הוא צריך להגיע לגיל זה בזמן המועמדות, הבחירות, או ההשבעה). בתי משפט הן בהוואי והן בניו יורק קבעו כי ניתן למנוע ממנו להיבחר משום שהוא לא עמד בקריטריונים החוקתיים.
לאחר רצח מרטין לותר קינג ב-4 באפריל 1968, היו מהומות ברחבי המדינה. ב-6 באפריל, קליבר ו-14 פנתרים נוספים היו מעורבים בעימות עם שוטרי משטרת אוקלנד, במהלכו שניים מהשוטרים נפצעו. קליבר נפצע במהלך המארב וחבר הפנתרים בן ה-17 בובי האטון נהרג. הם היו חמושים ברובי M16 וברובי ציד. ב-1980 הוא הודה שהוביל את קבוצת הפנתרים במארב מכוון של השוטרים, ובכך עורר את קרב היריות.
כמה כתבים הופתעו ממהלך זה, כי זה היה בהקשר של נאום לא אופייני, שבו קליבר גם הכפיש את הפנתרים השחורים, הצהיר "אנחנו צריכים משטרה כגיבורים", ואמר כי הוא גינה את ועדות הביקורת האזרחיות על ירי משטרתי מסיבה "תמוהה" ש"זו חותמת גומי לרצח". היו ששיערו כי הודאתו של קליבר הייתה עשויה להיות תשלום למערכת המשפט של מחוז אלאמדה, שהשופט שלה רק ימים ספורים קודם לכן אפשר לו להימלט ממאסר; קליבר נידון לעבודות שירות לאחר שהואשם בשלושה סעיפי תקיפה נגד שלושה שוטרי משטרת אוקלנד. הסרט התיעודי "סיפורו של יואי ניוטון" של רשת PBS טוען ש"בובי האטון נורה יותר מ-12 פעמים לאחר שכבר נכנע והתפשט עד לתחתוניו כדי להוכיח שהוא לא חמוש".
לאחר שהואשם בניסיון רצח לאחר התקרית, קליבר ברח בזמן שהיה משוחרר בערבות לקובה בשלהי 1968. בתחילה ממשלת קובה אירחה אותו ברצון, אבל האירוח הסתיים בדיווחים שפידל קסטרו קיבל מידע על כך שה-CIA חדר לתנועת הפנתרים השחורים. לאחר מכן החליט קליבר לנסוע לאלג'יריה, ושלח הודעה לאשתו לפגוש אותו שם. הפעילה השמאלנית היהודייה איליין קליין (אנ') דאגה להבטיח את מעמדו בכך שהשיגה לו הזמנה להשתתף בפסטיבל התרבות הפאן-אפריקאי, מה שגרם לו להיות בטוח זמנית מהעמדה לדין.
הפסטיבל אפשר לו ליצור קשר עם מהפכנים מכל רחבי אפריקה כדי לדון בסכנות של העליונות הלבנה והקולוניאליזם. קליבר היה בוטה בקריאתו לאלימות נגד ארצות הברית, ותרם למשימתו "למקם את הפנתרים בתוך המחנה הלאומני המהפכני בתוך ארצות הברית וכתלמידיו של פרנץ פנון על הבמה העולמית". קליבר הקים משרד בינלאומי עבור הפנתרים השחורים באלג'יריה. בעקבות בריחתו מהכלא של טימותי לירי בסיוע מחתרת מזג האוויר, לירי נשאר עם קליבר באלג'יר; עם זאת, קליבר אסר את לירי ב"מעצר מהפכני" כ"קונטרה-רבולוציונר" משום שקידם שימוש בסמים.
קליבר טיפח ברית עם קוריאה הצפונית ב-1969, ופרסומי תנועת הפנתרים השחורים החלו להדפיס מחדש קטעים מכתביו של קים איל-סונג. אף על פי שאנשי השמאל של אותה תקופה הסתכלו לעיתים קרובות אל קובה, אל הרפובליקה העממית של סין ואל צפון וייטנאם כדי לקבל השראה, מעטים שמו לב למשטר החשאי של פיונגיאנג. תוך עקיפת מגבלות הנסיעה של ארצות הברית לקוריאה הצפונית, קליבר וחברים אחרים מתנועת הפנתרים השחורים ביקרו פעמיים בקוריאה הצפונית בשנים 1969–1970 מתוך מחשבה שניתן להתאים את מודל הצ'וצ'ה לשחרור המהפכני של אפרו-אמריקאים. קליבר נלקח לסיור רשמי בקוריאה הצפונית, והביע הערצה מ"החברה היציבה, נטולת הפשעים של קוריאה הצפונית, אשר סיפקה מזון, תעסוקה ודיור מובטחים לכולם, ושאין בה אי-שוויון כלכלי או חברתי".
ביירון ווהן בות' (Byron Vaughn Booth, לשעבר סגן שר ההגנה של הפנתרים) טען כי לאחר טיול לקוריאה הצפונית, קליבר גילה שאשתו ניהלה רומן עם קלינטון רוברט סמית' ג'וניור. בות' אמר ל-FBI שהוא היה עד לכך שקליבר ירה והרג את סמית' עם AK-47 באלג'יריה. איליין מוחטפי (אנ'), כתבה ב"לונדון ריוויו אוף בוקס" שקליבר הודה בפניה ברצח זמן קצר לאחר ביצועו.
בספרו "נשמה על האש" משנת 1978, העלה קליבר מספר טענות בנוגע לגלותו באלג'יריה, לרבות שהוא קיבל מימון קבוע מממשלת צפון וייטנאם, שארצות הברית הפציצה אז. קליבר הצהיר כי בעקבותיו הגיעו פושעים לשעבר אחרים שהפכו למהפכנים, שרבים מהם (כולל בות' וסמית') חטפו מטוסים כדי להגיע לאלג'יריה.