stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קרב מרג' עיון (1179)
קרב מרג' עיון

ביום 10 ביוני 1179 החליטו הצלבנים לצאת למתקפה ולהיכנס לשטח שבין תל דן לבין שטח ההתכנסות של הצבא המוסלמי. ממרום מושבם יצא הצבא הצלבני לעמק המוביל למבואות הדרומיים של מרג' עיון. כבר בשלב זה נזרעו זרעי המפלה העתידית משנותרו גדודי חיל הרגלים מאחור בעוד הפרשים הצלבניים דוהרים קדימה. ההתנגשות הראשונה לא העידה על הבאות והפרשים הצלבניים הכו בעוצמה בגדודים שבפיקודו של פראח שאה והניחו כי הקרב הסתיים בניצחון. חיל הרגלים נעצר לאחר ירידתו לעמק ונכנס לעימות עם הגוף העיקרי של הצבא מוסלמי שהגיע לשדה הקרב התקיף את החיילים חסרי ההגנה והניצולים ברחו משדה הקרב תוך שהם יוצרים בלבול בשורות חיל הפרשים. התקפה צלבנית ראשונה של הטמפלרים נהדפה והתקפת נגד מוסלמית שברה את שורות הצבא הצלבני וגרמה לנסיגה מבוהלת. חלק מהצלבנים ובהם המלך וריימונד מטריפולי הצליחו למצוא מקלט במבצר הבופור במרחק של כ 5 מייל משדה הקרב. כל שאר החיילים הצלבניים שנלכדו בין נהר הליטאני לצבא המוסלמי נהרגו או נשבו על ידי הצבא המוסלמי.
גדוד צלבני שיצא מצידון בפיקוד ריינו מצידון נתקל בפרשים הבורחים משדה הקרב ושב על עקבותיו מבלי להשתתף בקרב.
הצבא המוסלמי לא הרגיש בטוח מספיק לתקוף את המבצרים הצלבניים העיקריים והסתפק בהשמדה שיטתית של יבולים עד למבואות צור צידון וביירות. הצלבנים יזמו עימותים קטנים על ידי גדודים שיצאו מטריפולי ואנטיוכיה ותקפו את חומס וחמאת שבסוריה אך לא הצליחו להביא לשינוי המומנטום המוסלמי או להפסקת פעולות ההרס.
ומספר ויליאם מצור
”הרוזן של טריפולי עבר עם אנשיו לערקא, בצפותו שמא תינתן לו הזדמנות להילחם באויבים בלי שתישקף לו סכנה קשה. האבירים הטמפלרים שחיו בשטח זה , גם הם הסתגרו בתוך מבצריהם וציפו בכל שעה להינתן במצור על ידי צאלח א-דין ולא העזו לצאת כנגד הפולשים. האחים ההוספיטלרים עברו מתוך פחד לתוך מבצרם ששמו קרק דה שבליה, הם סברו שמספיק אם במבוכה הזאת יצליחו לשמור על מבצר זה מהתקפת אויבים. וכך יכול היה צאלח א-דין לצעוד דרך המישורים ובייחוד דרך שטחים מעובדים ומאחר ואיש לא עמד כנגדו, עבר באין מפריע ממקום למקום, מצית את היבולים שכבר נאספו לגורן, אלה שעדיין נמצאו בשדות ואף את התבואה בקמה”
בין השבויים הצלבניים היה גם מגרנד מאסטר של המסדר הטמפלרי אד דה סנט אמאן שההיסטוריונים הצלבניים מאשימים אותו באחריות לתבוסה בטענה כי הסתערותו הפזיזה על הצבא המוסלמי הביאה לשבירת שורות הצבא הצלבני. כמו כו נישבו בלדווין מאיבלין והוגו מטבריה, נסיך הגליל. הוגו שוחרר מיידית בתשלום כופר על ידי אימו, אשתו של ריימונד מטריפולי. בלדווין מאיבלין שוחרר לאחר משא ומתן בעבור אלף שבויים מוסלמיים. המוסלמים הציעו כי ראש המסדר הטמפלרי יוחלף בעבור שבוי מוסלמי רם מעלה אך הוא סירב להצעה מאחר שטען כי אין בנמצא מוסלמי שווה ערך אליו, הוא מת בכלא המוסלמי בדמשק בשנת 1180.
כיבוש מבצר שסטלה (קרב מעבורות יעקב)

משהוסר החשש של התערבות צבא ממלכת ירושלים החליט צלאח א-דין לקטוף את פירות ניצחונו במרג' עיון ולכבוש את מבצר שסטלה. ביום 25 באוגוסט הופיע צבא מוסלמי מול חומות מבצר שסטלה בעוד גדודים מוסלמיים פושטים על הגליל על מנת למנוע הגעת תגבורות לחיל המצב. עוקץ ההתקפה המוסלמית הופנה לצפת הטמפלרית שהדרכים אליה נחסמו ומטעים שבסביבתה נעקרו. מבצר שסטלה עצמו היה עדיין בתהליכי בנייה ולאחר ההתקפה הראשונה על ביצוריו שנערכה באפריל הושלמו בחופזה טבעת הביצורים החיצונית, חפיר ומגדל בודד. במבצר היו בעת ההתקפה חיל מצב של כ 80 אבירים טמפלרים מספר מאות אנשי מקצוע - בנאים, סתתים ומספר לא ידוע של שבויים מוסלמיים ששימשו כעובדי כפייה.
כבר בשלב זה הוברר כי הצלבנים לא ייתנו לצבא המוסלמי לפעול בחופש פעולה מוחלט, צבא הממלכה הוזעק ממבצרי ממלכת ירושלים על ידי בלדווין הרביעי שישב בטבריה וזכה לתגבורת משמעותית עם נחיתתו של הנרי רוזן שאמפניה (אביו של אנרי הראשון, מלך ירושלים) בלווית אצילים צרפתיים וצבא משמעותי.
בעת ההתקפה המוסלמית היה המבצר בעיצומה של מלאכת הבנייה, החומות הושלמו רק בחלקן ובקמרונות היו עדיין פיגומים. חפירות שנערכו באתר על ידי משלחת חוקרים מאוניברסיטת חיפה חשפו קירות זמניים וכלי ברזל נמצאו מושלכים לכל עבר, וערמות של מלט וסיד נותרו באזורי העבודה. בסמוך לחומות ומשני צדדיהן נתגלו מסילות ששימשו עגלות שוורים. עגלות אלו הובילו את חומרי הבניין ואבנים מהמחצבה שפעלה בסמוך וממערב למבצר. אבוסים עשויים אבן הונחו ונתגלו בסמוך לחומות. בקרבת השערים נמצאו כלי עבודה, ובהם גרזנים ואיזמלים ששימשו לעיבוד האבן, וכלי חפירה ובהם אתים ומריות (שפכטל) לעיבוד הגבס והמלט. באחד השערים נמצאה ערימת סיד ובה כלי ברזל ובסמוך מאות ראשי חץ - ראיה לפתאומיות ההתקפה האיובית. כן נחשפו יסודות המבצר, ובהם 3 סוגים שונים של ביסוס. בדרום המצודה נחפרה תעלה עמוקה אל תוך שכבות הסלע של התל, במזרח נבנתה החומה הצלבנית על גבי חומה עתיקה - ככל הנראה הלניסטית, בצד צפון נבנתה החומה על יסודות חלשים של מבנה בזלת בעומק של חצי מטר, הבנייה החפוזה נבעה, ככל הנראה, מהאיום של הצבא המוסלמי בפיקודו של צלאח א-דין שהתקרב למבצר.

מתוך רצון שלא להתמודד עם הצבא הצלבני החליט צלאח א-דין להסתער על המבצר ובהסתערות זו נכבש קו ההגנה הראשון של המצודה. בשלב זה החליטו המוסלמים על תקיפת המגדל על ידי כריית מנהרה תחתיו, הניסיון הראשון למוטט את המגדל כשל ורק ביום 30 באוגוסט, חמישה ימים לאחר תחילת המצור הצליחו המוסלמים למוטט את תקרת המנהרה ואת המגדל שעליה.
מרבית הצלבנים נהרגו תוך כדי קרבות השאר נהרגו בדרכם לכלא בדמשק. הצבא המוסלמי לא הסתפק בכיבוש המבצר ונשאר במקום על מנת לפרק את הביצורים לחלוטין, זמן קצר לאחר מכן נעזב המבצר הכבוש על ידי המוסלמים, ככל הנראה בגלל מגפה שפרצה בקרבם כתוצאה מזיהום מי השתייה על ידי גופות החללים של נקברו.
הידיעה על נפילת המבצר הגיע לאוזני הצלבנים במקום התכנסותם בטבריה והוציא את הרוח ממפרשיהם, הם לא העזו לצאת ולהתמודד עם הצבא המוסלמי שחידש את ההתקפות על האזור הכפרי של ממלכת ירושלים.
ההיסטוריון המוסלמי אבו שאמה אל-מקדיסי מצטט מתוך דבריו של הקאדי אל-אפדל
”ובקרוב לא היה עוד מקום משכן בטוח לפרנקים כי אם מבצרים וערים ולב תושביהם היה כבול באזיקי הפחד”
חומות מבצר עתרת.
תוכנית סכימתית של מבצר עתרת.
קמרונות במבצר עתרת.
מבצר עתרת, מבט ממעוף ציפור.
התקפה על עכו

ביום 14 באוקטובר התקיף צי מצרי את נמל עכו, התקפה זו מכוון לא צפוי הפתיעה לחלוטין את הצלבנים. הצי המצרי כבש את הנמל ושרף אוניות ומחסנים עמוסי סחורה אך לא ניסה להיכנס אל תוך העיר. במשך יומיים עגנו האוניות המצריות במפרץ חיפה מול נמל עכו מבלי שלצלבנים תהייה יכולת להילחם בהן מאחר שלממלכת ירושלים לא היה צי עצמאי והייתה תלויה להגנת חופיה ונתיבי הסחר בציים של ערי איטליה.
לאחר הקרב

המערכה של שנת 1179 לא נסתיימה בהכרעה, למרות המפלות הצלבניות לא הצליחו המוסלמים ליצור מומנטום שיכריע את הכף. שנת 1180 לא הצביע על כל שינוי במצב, צבא מוסלמי עמד על הגבולות הצפוניים של ממלכת ירושלים ופשיטות שוד נערכו מפעם לפעם לעומק השטח הצלבני.
שנות בצורת קשות בסוריה הכבידו על צלאח א-דין ולבסוף הביא הגיוס הארוך להתמרמרות בקרב מפקדי הצבא המוסלמי. במשא ומתן שהתנהל ביוזמת המלך הצלבני באביב 1180 הסכימו הצדדים על שביתת נשק לשנתיים.
במהלך שנות שביתת הנשק ניצלו המוסלמים את הזמן לאיחוד כוחותיהם והתעצמות צבאותיהם, הצלבנים לעומת זאת לא הצליחו לנצל את פסק הזמן בקרבות להכנות לקראת המשך העימות ושקעו במחלוקות פנימיות שהחלישו את כוחם.
ומסכם פרופסור יהושע פראוור
”היה זה ניסיון חדש לצלבנים ולמוסלמים כאחד. כוח ההעזה וכוח העמידה אף בתנאים קשים היונקים מביטחון עצמי מופלג ומרוח איתנה פינו מקומם להסתגרות במקום מבטחים והסתפקות בכך שאין האויב מסוגל לכבוש את מבצרי הענק, משענתם העיקרית של הצלבנים בארץ.”
ראו גם

היסטוריה של ממלכת ירושלים
מבצר צלבני
לקריאה נוספת

יהושע פראוור, תולדות ממלכת הצלבנים בארץ ישראל, כרך ב, מוסד ביאליק, מהדורה ראשונה, 1963, מהדורה שלישית מורחבת ומתוקנת, 1973, הדפסה שישית, 2005; הספר זכה בפרס ישראל בתרגומו לצרפתית בפרס האקדמיה הצרפתית.
Adrian J. Boas Archaeology of the Military Orders. Taylor & Francis, Inc. 2006
Ronnie Ellenblum. Crusader Castles and Modern Histories. Cambridge University Press 2007
הערות שוליים

↑  Ronnie Ellenblum Crusader castles and modern histories . Cambridge, UK : Cambridge University Press, 2007 page 270
↑  יהושע פראוור, תולדות ממלכת הצלבנים בארץ ישראל, כרך א, מוסד ביאליק, הדפסה שישית 2005, עמוד 452
↑  Steven Runciman, A History of the Crusades, Cambridge university press, 1952 vol 1 page 420
1 2  מצוטט על ידי יהושע פראוור, תולדות ממלכת הצלבנים בארץ ישראל, כרך א, מוסד ביאליק, הדפסה שישית 2005, עמוד 456
↑  Adrian J. Boas. Crusader archaeology: the material culture of the Latin East. Routledge, 1999. page 115
↑  יהושע פראוור, תולדות ממלכת הצלבנים בארץ ישראל, כרך א, מוסד ביאליק, הדפסה שישית 2005, עמוד 456
רענן גיסין

| --- | --- |

רענן גיסין בחגיגות יום העצמאות של ארצות הברית 2015, בבית השגריר האמריקאי בהרצליה
 לידה:  28 בפברואר 1949 קיבוץ הסוללים
 פטירה:  26 ביוני 2023 (בגיל 74)
 מדינה:  ישראל 
 פעילות בולטת:  איש הסברה ישראלי  יועצו של ראש הממשלה אריאל שרון
 השכלה:  אוניברסיטת סירקיוז  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 מספר צאצאים:  2
 
תדרוך סנטורים מארצות הברית, 1986, משמאל לימין: דובר צה"ל תא"ל אפרים לפיד, הרמטכ"ל רב-אלוף משה לוי, סגן הרמטכ"ל אלוף דן שומרון, ראש ענף תקשורת בינלאומית ביחידת דובר צה"ל סא"ל רענן גיסין
רענן גיסין (28 בפברואר 1949 – 26 ביוני 2023) היה יועץ תקשורת ואיש הסברה ישראלי. כיהן כיועצו של ראש הממשלה אריאל שרון.
ביוגרפיה

נולד ב-28 בפברואר 1949 בקיבוץ הסוללים, בן למשפחת גיסין, אחת המשפחות המייסדות של העיר ראשון לציון. אביו, אריה גיסין, היה מנכ"ל תה"ל. שירת בצה"ל בנח"ל המוצנח. למד תואר ראשון במדעי המדינה באוניברסיטה העברית, והיה בעל תואר דוקטור במדע המדינה ומנהל ציבורי מאוניברסיטת סירקיוז בארצות הברית.
לאחר שובו ארצה, בשנת 1979, שימש יועץ אסטרטגי בחטיבת התכנון בצה"ל, אחראי בדובר צה"ל לתקשורת חוץ וסגן הדובר. בתקופת מלחמת המפרץ הראשונה היה סגנו של הדובר נחמן שי.
קריירה

בשנת 1993, לאחר שחרורו מצה"ל, מונה גיסין לדוברו של השר שרון במשרד התשתיות הלאומיות. שרון המשיך להיעזר בו כיועצו במשרד החוץ, וכשנבחר שרון לראשות הממשלה בשנת 2001, התמנה גיסין כאחראי לתקשורת הזרה במשרד ראש הממשלה, תפקיד אותו מילא עד לאחר התמנותו של אהוד אולמרט כראש הממשלה.
גיסין עסק בהסברה לעיתונאים הזרים ולקהילה הבינלאומית בנושא ביטחון ואסטרטגיה. כמו כן ערך סדנאות אימון והכשרה לדיפלומטים, למנהלים ולמנהיגות צעירה בתחום הדוברות והתקשורת.
בנוסף, גייס כספים לאורך השנים למען ארגונים יהודים מתוכם קרן קיימת לישראל והסוכנות היהודית.
חיים אישיים

נפטר ב-26 ביוני 2023. הותיר אחריו אישה, ענת, וכן שני בנים וארבעה נכדים מנישואיו לחוה רביב גיסין.
הערות שוליים

↑  מתוך עמוד הפייסבוק של רענן גיסין
1 2 3  אתי אברמוב, הלך לעולמו רענן גיסין, היועץ הבכיר של אריאל שרון, באתר ynet, 26 ביוני 2023
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007411644805171  ISNI: 0000 0000 2775 2449  LCCN: n87133753  VIAF: 75364667   WorldCat (עם VIAF): 75364667
ריו נגרו (מחוז)

ריו נגרו (בספרדית: Departamento de Río Negro) הוא אחד ממחוזות אורוגוואי הממוקם במרכז מערב המדינה. בירת המחוז היא פראי בנטוס. ריו נגרו הוקם בחלוקת המחוזות בשנת 1837.
מיקום המחוז הוא במרכז-מערב המדינה, גובלת בפאיסנדו מצפון, טקוארמבו ממזרח, נהר ריו נגרו (הנהר השחור) מפריד בינה לבין מחוזות דורסנו וסוריאנו מדרום, ונהר אורוגוואי מפריד בינה לבין ארגנטינה.
נהר ריו נגרו באורוגוואי כשברקע נראה הגשר המחבר בין מחוז דורסנו למחוז ריו נגרו
המחוז הוכרז ב-1 באוגוסט 1881 כמחוז עצמאי, לאחר שהופרד מפאיסנדו.
דמוגרפיה

מספר התושבים נכון לשנת 2018 היה 57,874 נפש, ונחשב למחוז מועט אוכלסין (שלישי מהנמוך ביותר). מרבית האוכלסיה מתגוררת בערים, בעיר הבירה פראי בנטוס ובעיר יונג.
במחוז קיימים שלושה עיריות (ניהול אזורי), יונג, נואבו ברלין, וסאן חבייר. בעיריות מתקיימים בחירות אחת ל-5 שנים, ובהם נבחרים ראש העיר וארבעה חברי מועצה.
נכון לשנת 2010, תוחלת החיים עומדת בריו נגרו על כ-78 שנים. הגיל הממוצע הוא כ-31 שנים.
כלכלה

החקלאות היא המרכיב הכלכלי המשמעותי ביותר במערב המחוז, והייצור החקלאי כולל: סויה, פשתן, תירס, דגנים, ענבים, חיטה וחמניות. במזרח המחוז ישנו גידול בקר בשטחי מרעה נרחבים, וכן יקבים ומחלבות. בבירת המחוז יש נמל מסחרי המתחבר לים דרך נהר אורוגוואי.
גבולות מחוז ריו נגרו שמופיע בהם מיקום העיריות: 1)נואבו ברלין 2)סאן חבייר 3)יונג. השטח האפור הוא שטח לא עירוני
רוטנבורג על הטאובר

.
| --- | --- |
סמל רוטנבורג על הטאוברסמל רוטנבורג על הטאובר
מראה בעיר
מראה בעיר
 מדינה:  גרמניה גרמניה
 מדינה:  בוואריה בוואריה
 רגירונגסבצירק:  פרנקוניה התיכונה
 מחוז:  אסנבך
 ראש העיר:  מרקוס נאסר
 על שם:  Alte Burg 
 שטח:  41.68 קמ"ר
 גובה:  430 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  11,347 (31 בדצמבר 2022)
 קואורדינטות:  49°23′0″N 10°11′0″E﻿ / ﻿49.38333°N 10.18333°E﻿ / 49.38333; 10.18333
 אזור זמן:  UTC+1
 www.rothenburg.de
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת גרמניה מוגדלת) שטוטגרט מינכן ברלין קלן ברמן המבורג פרנקפורט הנובר דיסלדורף לייפציג דרזדן קיל בון מגדבורג ארפורט רוסטוק מיינץ פרייבורג שוורין לוקס. הולנד בלגיה צרפת דנמרק צ'כיה פולין אוסטריה שווייץ הים הבלטי הים הצפונירוטנבורג(למפת גרמניה רגילה) שטוטגרט מינכן ברלין קלן ברמן המבורג פרנקפורט הנובר דיסלדורף לייפציג דרזדן קיל בון מגדבורג ארפורט רוסטוק מיינץ פרייבורג שוורין לוקס. הולנד בלגיה צרפת דנמרק צ'כיה פולין אוסטריה שווייץ הים הבלטי הים הצפונירוטנבורג(למפת בוואריה רגילה) מינכן נירנברג אאוגסבורג וירצבורג רגנסבורג אינגולשטאדט פירט ארלנגן ביירוית במברג צ'כיה אוסטריה שווייץ באדן וירטמברג  הסן תורינגיה סקסוניהרוטנבורג(למפת בוואריה מוגדלת) מינכן נירנברג אאוגסבורג וירצבורג רגנסבורג אינגולשטאדט פירט ארלנגן ביירוית במברג צ'כיה אוסטריה שווייץ באדן וירטמברג  הסן תורינגיה סקסוניהרוטנבורג  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
מגדל שמירה על חומה מימי הביניים
מבט כללי
רוטנברג על הטאובר (בגרמנית Rothenburg ob der Tauber) היא עיירה על הדרך הרומנטית, נמצאת במחוז אנסבך שבפרנקוניה במדינת בוואריה שבגרמניה.
העיירה מפורסמת ברובע השמור מימי הביניים, המהווה יעד תיירות חשוב.
רוטנבורג הייתה עיר חופשית מימי הביניים המאוחרים (ימי הביניים הגותיים) ועד 1803, מאז ועד 1972 הייתה עיר המחוז של מחוז רוטנבורג. ברפורמה העירונית בבוואריה בשנת 1972 הוכפפה למחוז אנסבך.
העיר מחולקת ל-39 שכונות.
שם העיר

השם הגרמני מתורגם כ"המבצר האדום מעל הטאובר" וזאת כי העיירה נמצאת על רמה המשקיפה על נהר הטאובר (Tauber) במרחק של כ-60 ק"מ מערבית לנירנברג.
משפחת האצולה המקומית ייסדה ערים נוספות בשם רוטנבורג, אחת מהן נמצאת היום בשטח פולין, אחת בשווייץ וארבע בגרמניה.
היסטוריה

בשנת 950 לערך נבנתה על ידי הפאודל המקומי מערכת סכרים קטנים (אנ') במקום שבו נמצאים היום גני המצודה. ב-1070 לערך הסתיימה בניית המצודה עצמה במיקום השולט על הנהר, המצודה המקורית נהרסה ברעידת האדמה של 1356 (אנ').
שושלת הגרפים המקומית לבית קומבורג-רוטנבורג (Comburg-Rothenburg) נכחדה ב-1116 עם מותו של היינריך לבית רוטנבורג-קומבורג, שהוריש את אדמות המבצר למנזר של קומבורג (Kloster Comburg). הקיסר היינריך לא אישר תרומה זו ומסר את הנחלות של שושלת קומבורג-רוטנבורג לידי אחיינו קונרד לבית הוהנשטאופן, לימים קונרד השלישי, מלך גרמניה. קונרד בנה ב-1137 על הקרקע את הטירה הקיסרית, שם היה בית המשפט הקיסרי והכריז על היישוב כעל עיר, בימיו נבנו חומות העיר. בנו של קונרד, פרידריך הרביעי, דוכס שוואביה, קיבל ב-1157 את תואר האבירות "פרידריך מרוטנבורג" מידי פרידריך ברברוסה.
ב-1274 זכתה העיר למעמד עיר חופשית מידי רודולף הראשון, מלך גרמניה והשתייכה למעגל הפרנקוני (אנ'), עד ה-25 בפברואר 1803 שאז הפכה לחלק מבוואריה.
ב-1544 הגיעה הרפורמציה הפרוטסטנטית לרוטנברג. ב-1579 חתמו ראש העיר וחברי המועצה של רוטנברג על עקרון האמונה הלותרנית (Formula concordiae) (אנ') של 1577.
ב-30 באוקטובר 1631, במהלך מלחמת שלושים השנים, אחרי מצור קצר, נכבשה העיר על ידי הצבא הקתולי בפיקודו של יוהאן ט'סרקלס פון טילי. הכוחות הקתוליים נשארו לשלוט בעיר עד 1650, והעיר איבדה את חשיבותה. זו אחת הסיבות לכך שמרכז העיר נשמר כפי שהיה באותן שנים. רק ב-1884 נבנו הבתים הראשונים מחוץ לחומות העיר.
לפי האגדה הסכים גנרל טילי לא להרוס את העיר אם אחד מחברי מועצת העיר יוכל לשתות בפעם אחת מחבית שהכילה 3.25 ליטר יין. ראש העיר הסכים לכך ותוך עשר דקות גמר ללגום את כל היין מהחבית, כך ניצלה העיר מחורבן. מ-1881 נערך מדי שנה פסטיבל לציון אירוע זה הכולל תלבושות מסורתיות, מצעדים ושתיית יין ובירה. השעון בכיכר העיר מצלצל מדי שעה ואז נפתחים שני חלונות. באחד נראה גנרל טילי ובשני - ראש העיר שותה יין.
כבר בתחילת המאה ה-20 הייתה רוטנברג יעד תיירות, הן גרמנית והן מארצות אחרות ובעיקר אנגליה וצרפת.
חלק ממבני העיר נפגעו בהפצצה אווירית שנערכה ב-31 במרץ 1945 על ידי מטוסי חיל האוויר האמריקאי שהתכוונו לפגוע במאגר דלק של הצבא הנאצי. המבנים שוקמו אחרי המלחמה בין היתר בעזרת תרומות אמריקאיות.
יהודי העיר

הקהילה היהודית של רוטנבורג הייתה אחת הקהילות העתיקות ביותר בגרמניה, האזכור הראשון בכתובים של יהודי שהתגורר בעיר הוא מ-1180. במאה ה-13 חי בעיר הרב מאיר מרוטנבורג. במהלך פרעות רינדפלייש של 1298 כמעט כל הקהילה, כ-450 בני אדם נהרגו. קהילה חדשה שהוקמה בעיר נרדפה במהלך המגפה השחורה של 1349, הואשמה בהפצת המחלה ורבים מבני הקהילה נהרגו. הקהילה נחרבה פעם נוספת בשנת 1379. גם לאחר פוגרום זה התיישבו שוב יהודים בעיר. בשנת 1520 היה גירוש סופי. הנכסים של הקהילה הוחרמו. רק במאה ה-19, התאפשר ליהודים להתיישב מחדש ברוטנבורג.
באוקטובר 1938 אספו הנאצים את שארית יהודי העיר ושלחו אותם למחנות ההשמדה, במקביל הרס הנוער ההיטלראי את בית הכנסת.
לוח זיכרון לאזרחים היהודים של רוטנברג על הטאובר בשנים 1933 - 1938
מצבות מבית קברות יהודי בקיר אתר ההנצחה ליהודי רוטנבורג על הטאובר
כיכר השוק ברוטנבורג על הטאובר
מזרקת סנט ג'ורג' בכיכר העיר ברוטנבורג על הטאובר
מגדל זיברשטורם ברוטנבורג על הטאובר
השעון האסטרונומי עם דמויותיהם של ראש העיר וגנרל טילי
סמטת האדונים (Herrngasse) ברוטנבורג על הטאובר
החומה וטיילת החומה ברוטנבורג על הטאובר
בית העירייה ברוטנבורג על הטאובר
רחוב ברוטנברג על הטאובר
רוברט האוסמן

| --- | --- |

 לידה:  13 באוגוסט 1852 Rottleberode, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 פטירה:  18 בינואר 1909 (בגיל 56) וינה, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 מוקד פעילות:  ממלכת פרוסיה 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה לאמנויות בברלין 
 שפה מועדפת:  גרמנית 
 כלי נגינה:  צ'לו 
 
רוברט האוסמן, תצלום משנת 1909, שנת פטירתו.
רוברט האוסמן (בגרמנית: Robert Hausman;‏ 13 באוגוסט 1852 – 18 בינואר 1909) היה צ'לן, מורה למוזיקה ומלחין גרמני אשר ידוע בשל היותו נגן הצ'לו של רביעיית יואכים החל משנת 1879. הוא גם הציג לראשונה יצירות מאת יוהנס ברהמס (כגון: הקונצ'רטו הכפול).
ביוגרפיה

רוברט האוסמן נולד ברוטלברוד, הארץ, בסקסוניה-אנהלט של ימינו, בגרמניה. רוברט האוסמן היה הצעיר מבין חמישה ילדים. סבו, יוהאן פרידריך לודוויג האוסמן (1782–1859) היה מינרלוג מפורסם ופרופסור באוניברסיטת גטינגן במשך 48 שנים, ואביו, פרידריך לודולף (1880–1810), למד גם מינרלוגיה והיה מעורב גם בכרייה בהרי הרץ העשירים במינירלים. בשנת 1843 התחתן פרידריך עם לואיס בניגהאוס (1822–1901). פסנתרנית מוכשרת, טיפחה מוזיקה הכי הרבה במשפחת האוסמן המוזיקלית. משפחת האוסמן מילאה תפקיד בולט בחיים האזרחיים והתרבותיים של העיר הנובר מאז המאה ה-18. על פי זיכרונות, ילדיהם של פרידריך ולואיז היו נרדמים לצלילים המגיעים מחדר המוזיקה, שם אמם הייתה מנגנת סונטות של בטהובן ושרה את שוברט ושומאן. לואיז הייתה קרובה במיוחד לרוברט, ויצרה איתו מוזיקה עד סוף חייה. דודו הגדול של האוסמן, ברנהרד (1784–1873) היה אספן אמנות חשוב וכנר חובב שזכרונותיו משנת Erinnerungen aus dem 80 jährigen Leben eines hannoverschen Burgers Hannover) 1873) מספקים תיאור מפורט של פעילויותיו הרבות בתקופה העמוסה בתולדות הנובר. האוסמן נכנס לגימנסיה בברונסוויק בגיל שמונה בשנת 1861. שם לימודי הצ'לו שלו התקיימו בהדרכתו של תיאודור מולר (1802–1875), הצ'לן של רביעיית מולר, אחת מרביעיות המיתרים המקצועיות הראשונות בגרמניה. כשהיה בן 13, רוברט ניגן עם יואכים בפעם הראשונה. עם אמו בפסנתר הם ניגנו את הפרק השני של שלישיית הפסנתר E-Flat של שוברט. יואכים הכיר את משפחת האוסמן משנותיו כמנהל מוזיקלי בהנובר. בשנת 1869 הוא היה אחד התלמידים הראשונים של Hochschule für Musik בברלין, שם למד אצל אחיינו של מולר, וילהלם מולר, בהדרכתו הכללית של הכנר יוזף יואכים. יואכים הציג אותו בפני הצ'לן הגדול והמורה האיטלקי קרלו אלפרדו פיאטי (1822–1901), שלימד אותו בלונדון בשנת 1871 וגם באחוזתו בקדנאביה שעל אגם קומו, איטליה. לאחר מכן, הצטרף לרביעיית המיתרים של הרוזן הוכברג בשלזיה בשנים 1871 עד 1876, כאשר מונה למורה לצ'לו בהוכשול בברלין. האוסמן הפך למדריך ראשי מרגע פרישתו של וילהלם מולר (שהיה המורה לפני כן) בשנת 1879, ומונה לפרופסור בשנת 1884. רביעיית הוכברג קיבלה בנוסף תמיכה נדירה של פטרון. הרוזן בולקו פון הוכברג (1843–1926) היה אציל עם תשוקה למוזיקה. הוא הלחין בשם העט "ח. פרנץ" ובסופו של דבר השתלט על תפקידו החזק של הגנרל אינטנדנט של Königlichen Preussischer Hoftheater בין השנים 1886–1903. משנת 1871 עד 1876 "רביעיית הוכברג" שלו העבירה הופעות ברחבי צפון גרמניה ובמשך כמה חודשים בכל שנה, באופן בלעדי עבור הרוזן בשלוס רוהנשטוק ביי סטריגאו בשלזיה. אך עוד לפני שצבר ניסיון זה ביצירת מוזיקה קאמרית, האוסמן ערך את הופעת הבכורה שלו בברלין בגיל 18, כשהוא מנגן בצ'לו שני בסקטת B-Brahms יחד עם רביעיית יואכים. בשנת 1870. זה היה אירוע חשוב, שכן זה היה הקטע הראשון של ברהמס שנבחר על ידי יואכים שהופיע בברלין. ברהמס ביקר את ביקורו הראשון בשנת 1868 ורק החל להתפרסם בעיר. הקשר המשמעותי של האוסמן עם ברהמס היה בשנת 1883 כאשר ניגנו יחד. בשנת 1894, התחתן האוסמן עם הלן פון מייבאך, בתו של שר המסחר הפרוסי אלברט פון מייבאך. נולדו להם שני ילדים: לואיז, (נולדה ב-1895) ופרידריך גאורג (נפטר 1900), הם הפכו גם הם למוזיקאים.
רוברט האוסמן נפטר בווינה בינואר 1909, בן 56, לאחר שניגן רסיטל של סונטות הצ'לו של לודוויג ואן בטהובן עם מארי באומייר בגראץ בערב הקודם.
הקדשת יצירות להאוסמן

יצירות רבות נכתבו בעבור רוברט האוסמן שינגן אותן:
קול נדרי מאת מקס ברוך
קונצ'רטו לצ'לו בדו מינור מאת צ'ארלס ויליירס סטנפורד
הקונצ'רטו הכפול מאת ברהמס
האוסמן ורביעיית יואכים

רוברט האוסמן החליף את תפקידו של וילהלם מולר והיה חבר ברביעיית יואכים משנת 1879 עד 1907 יחד עם יוזף יואכים, עימנואל וירט, היינריך דה אהנה (שנפטר בשנת 1892 והוחלף על ידי קארל האליר).
הצ'לו של האוסמן

האוסמן ניגן בצ'לו משובח של סטרדיוואריוס משנת 1724, הידוע עד היום בשם "האוסמן" סטראד. הוא רכש אותו מבנו של דודו הגדול, וירטואוז הצ'לו והמומחה למוזיקה קאמרית ג'ורג' האוסמן. המאסטר הרוסי אדמונד קורץ היה מאוחר יותר בבעלותו – הוא היה הצ'לן הראשי של ההתזמורת הסימפונית של שיקגו בין השנים 1936–1944. הצ'לו של האוסמן נמכר לאחרונה תמורת 4.5 מיליון דולר, ובעליו הנוכחי אינו ידוע.
עיבודים

אופ. 113 מאת רוברט שומאן
הערות שוליים

↑  רוברט האוסמן (1852–1909)
↑  מדגיש את הצ'לו
↑  אופ. 113 מאת שומאן.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810582980405606  BnF: cb14829709q (data)  GND: 11654077X  ISNI: 0000 0001 1604 4866  LCCN: no90011724  MusicBrainz: d3e7f4d9-3204-4186-8275-19a489e3ea6e  NKC: mzk2011631811  NTA: 241310571  SNAC: w6mc9tdx  VIAF: 19947199   WorldCat (עם VIAF): 19947199
רוברט האולי

רוברט בראדלי האולי (באנגלית: Robert Bradley Hawley‏; 25 באוקטובר 1849 – 28 בנובמבר 1921) היה איש עסקים ופוליטיקאי מגלווסטון, טקסס, שנבחר לבית הנבחרים של ארצות הברית כרפובליקני (1897–1901) ממחוז הקונגרס העשירי של טקסס. הוא זכה בתפקידו ב-1896 וב-1898 עם רוב הקולות, כאשר המצביעים הלבנים התפצלו בין מועמדי המפלגה הדמוקרטית והפופוליסטית.
ביוגרפיה > ראשית חייו והשכלה

האולי נולד ב-25 באוקטובר 1849 בממפיס, טנסי, למד בבתי ספר קהילתיים קתוליים ובקולג' האחים כריסטיאן שם. לאחר שאביו מת כשהיה צעיר, האולי לקח על עצמו את חובות הטיפול באמו ובאחיו עוד בשנות העשרה שלו. הוא למד משפטים אצל השופט באומן מלואיזיאנה.
ביוגרפיה > מעבר לטקסס ותחילת הקריירה

האולי עבר לגלווסטון, טקסס ב-1875 בגיל 21. עם זאת, הוא מעולם לא עסק בעריכת דין, במקום זאת הפך לסוחר, יבואן ויצרן בעיר הנמל השוקקת במשך עשרים השנים הבאות. ב-11 בדצמבר 1878 התחתן עם מרי דרייק רייס איתה נולד לו ילד אחד, בת. הוא נבחר לכהן כנשיא מועצת החינוך של גלווסטון מ-1889 עד 1893.
ביוגרפיה > קריירה פוליטית

האולי הפך פעיל בפוליטיקה של המפלגה הרפובליקנית בשנים ההולכות ופוחתות של תקופת השיקום, תקופה שבה טקסס נשלטה כמעט לחלוטין על ידי המפלגה הדמוקרטית. אזור גלווסטון היה מרכז של אוכלוסייה עירונית, כולל מהגרים גרמנים רבים ומשוחררים אפרו-אמריקאים, קבוצות שהעדיפו את המפלגה הרפובליקנית. ב-4 בספטמבר 1890 האולי נבחר ליושב ראש הזמני של ועידת המדינה הרפובליקנית בסן אנטוניו. הוא שימש כציר בכמה כינוסים רפובליקנים לאומיים.
בשנת 1896 בחר חבר הקונגרס הדמוקרטי לקדנציה אחת, מיילס קראולי, לא להתמודד לבחירה מחדש במחוז הקונגרס העשירי של טקסס, שכלל באותה תקופה את מחוז גלווסטון. האולי התמודד ונבחר לקונגרס ה-55. אלברט לסקר בן 16 עבד ככתב בקמפיין לפני שעבר לשיקגו ועשה קריירה בפרסום.  האולי התמודד בהצלחה לבחירה מחדש בשנת 1898 לקונגרס ה-56.
בכל מערכת בחירות האולי ניצח עם פחות מ-50% מהקולות, בגלל שחלק גדול מהקולות הלבנים התחלקו בין הדמוקרטים למפלגה הפופוליסטית החדשה. במהלך ארבע שנותיו בקונגרס, הוא היה הרפובליקני היחיד שנבחר מטקסס.
במהלך כהונתו, כאשר גלווסטון נהרסה בהוריקן העוצמתי של שנת 1900, האולי החליט לא להיבחר מחדש. האולי גם הבין את ההשפעות הסבירות של מס הבחירות שהעביר בית המחוקקים בטקסס ב-1901, מה שהפחית בחדות את ההצבעה של מיעוטים ולבנים עניים. השתתפות הבוחרים הכוללת ירדה באופן ניכר במדינה בתחילת שנות ה-1900, מה שסיים למעשה את התחרות הרפובליקנית והפופוליסטית והותירה את הבחירות להיות נשלטות על ידי דמוקרטים לבנים. מ-1890 עד 1910 כל מדינות הקונפדרציה לשעבר העבירו צעדים לשלול זכויות השחורים ולהדירם מהתהליך הפוליטי.
החליף אותו הדמוקרט ג'ורג' פארמר בורג'ס.
ביוגרפיה > אחרית חייו ומותו

האולי חזר לעיסוקיו העסקיים בגלווסטון ועזר בבנייה מחדש של העיר. בשנת 1899, תוך ניצול המצב בעקבות מלחמת ארצות הברית–ספרד, האולי רכש 77,000 דונם של קרקע בקובה והקים את חברת הסוכר הקובנית האמריקאית. הוא ישמש כנשיא שלה, ויוסיף להונו העסקי בעקבות כהונתו בקונגרס.
בשנת 1921 הוא התגורר בגרמרסי פארק 36 בניו יורק עם חברו הטוב, האמן ארתור ג'י לרנד ואשתו של מר לרנד ליילה. בערב ה-27 בנובמבר הוא חלה בהפרעות עיכול. לאחר "שיקום", הוא נרדם בסביבות השעה 4 לפנות בוקר, אך נמצא מת במיטתו כעבור ארבע שעות בבוקר ב-28 בנובמבר 1921.
מורשת

האולי, טקסס במחוז ג'ונס נקרא על שמו.
בשנת 1899, ג'ונתן פירס, מנהל הדואר של דמינג'ס ברידג', במחוז מטאגורדה, טקסס, הקדיש בהצלחה את שמו של סניף הדואר ובית הקברות להאולי בתודה על כך שחבר הקונגרס הבטיח לבנו של פירס מינוי באקדמיה הימית של ארצות הברית.  מאז היא הפכה לעיר רפאים.