stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אשמן קטן
הערות שוליים

↑  אשמן קטן באתר הרשימה האדומה של IUCN
1 2  יורם יום טוב, הרואים את הקולות: עטלפים - בין מיתוס למציאות, מסת"ב 978-965-572-563-6
↑  Egyptian tomb bat videos, photos and facts - Taphozous perforatus, Arkive (באנגלית) (ארכיון)
↑  "אשמן קטן". מן השדה. 2014-07-15. נבדק ב-2018-05-06.(הקישור אינו פעיל)
| יונקים בארץ ישראל  |
| --- | --- | --- |
| טורפים בישראל | גירית הדבש • גירית קוואקזית • דלק הסלעים • חמוס השלגים • סמור משויש • לוטרה אירופית • זאב מצוי • זאב זהוב אפריקאי • תן זהוב • שועל החולות • שועל מצוי • שועל צוקים • כלב ים נזירי מצוי • נמייה מצויה • צבוע מפוספס • חתול חולות • חתול ביצות • חתול בר • קרקל • נמר |  |
| אוכלי חרקים בישראל | חדף הרמון • חדף זעיר • חדף לבן-שיניים • חדף קטן • קיפוד מצוי • קיפוד המדבר • קיפוד חולות מצוי |  |
| לווייתנאים בישראל | גרמפוס אפור • דולפין מצוי קצר-חוטם • דולפינן מצוי • דולפינן אנקולי • עבשן קטלני • סטנלה מפוספסת • סטנו תלום שן • זיפיוס חלול-חרטום • ראשתן גדול-ראש • לווייתן מצוי • לווייתן גוץ |  |
| פרסתנים בישראל | ערוד • פרא • חזיר בר • אייל הכרמל • יחמור פרסי • יעל נובי • צבי הנגב • צבי מצוי • ראם לבן |  |
| מכרסמים בישראל | סנאי זהוב • יערון גדול • יערון חרמוני • יערון קטן • יערון צהוב-צוואר • חולדה מצויה • חולדת חוף • עכבר מצוי • עכבר מקדוני • קוצן מצוי • קוצן זהוב • נסוקיה • גרביל החולות • גרביל החוף • גרביל דרומי • גרביל זעיר • גרביל הערבה • גרביל סלעים • יפה זנב • מריון מצוי • מריון חולות • מריון המדבר • מריון לובי • פסמון • חולד ארץ ישראלי • בר אוגר מצוי • נברן השדה • נברן השלג • ירבוע מצוי • ירבוע גדול • נמנמן סלעים • נמנמן העצים • דורבן מצוי • נוטריה |  |
| עטלפים בישראל | עטלף פירות מצוי • יזנוב גדול • יזנוב קטן • אשמן מצוי • אשמן מצרי • לילן מצרי • פרסף גדול • פרסף הנגב • פרסף מצוי • פרסף בהיר • פרסף חיוור • פרסף גמדי • פרספון מצוי • נשפון גדול • נשפון מצוי • נשפון דק-אוזן • נשפון הגדות • נשפון פגום-אוז • כנפן מצוי • אוזנן הנגב • אוזנן החרמון • אודנן • עטלפון לבן-שוליים • עטלפון בודנהיימר • עטלפון ריפל • עטלפון אריאל • עטלפון אירופי • עטלפון סאבי • אפלול מצוי • אפלול הנגב • בלומף שחור • רמשן לילי • אשף מצוי |  |
| יונקים נוספים | שפן סלעים • ארנבת מצויה • תחש המשכן |  |
בג"ץ עדאלה נגד עיריית תל אביב-יפו

שילוט בשפה הערבית לצד השפה העברית
פסק הדין שניתן בשנת 2002 בבג"ץ 4112/99 עדאלה והאגודה לזכויות האזרח בישראל נגד העיריות והיועץ המשפטי לממשלה על ידי נשיא בית המשפט העליון השופט אהרן ברק, השופט מישאל חשין והשופטת דליה דורנר הכריע בסוגיית השילוט בשפה הערבית מבלי לקבוע מסמרות בעניין מעמדה כשפה רשמית. הסוגיה שנידונה בפני בית המשפט הייתה האם עיריות אשר בתחום שיפוטן חי מיעוט ערבי מחויבות ברישום בשפה הערבית על השילוט העירוני. בית המשפט קבע כי במקומות העונים לתנאים מסוימים נדרש שהשילוט העירוני יהיה כתוב בשלוש שפות, עברית, ערבית ואנגלית, ויאפשר נגישות לאוכלוסיות שונות.
רקע

החוק היחיד שמגדיר באופן מפורש את השפות הרשמיות במדינת ישראל הוא סעיף מספר 82 בדבר המלך במועצה על ארץ ישראל שנחקק על ידי ממשלת בריטניה בראשית ימי המנדט הבריטי. חוק זה עדיין תקף בכפוף לתיקונים שנעשו בו עם קום המדינה, אולם במשך השנים נוספו עליו תקנות, חוקים וכללים שלא תמיד עולים בקנה אחד עם הנוסח המקורי שלו. בסופו של דבר נדרשו עתירות לבג"ץ כדי להבהיר את המצב המשפטי בעניין זה. מכלל החוקים ומפסיקת בג"ץ עולה כי לישראל שתי שפות רשמיות עיקריות: עברית וערבית. השפות הרשמיות אינן שוות-מעמד – השפה העברית היא השפה העיקרית שבה נעשית רוב עבודת הרשויות, ויש לה עדיפות על-פני הערבית. תרגום לערבית מצורף לחלק מההודעות הרשמיות, בעיקר אלה המיועדות לציבור הערבי. ארגון עדאלה מייצג במקרים רבים ערבים ישראלים ופלסטינים. עדאלה יחד עם האגודה לזכויות האזרח בישראל הגישו עתירה לבית משפט העליון נגד עיריות אשר בתחומן מתגורר מיעוט ערבי ואינן משתמשות בשפה הערבית בכיתוב על השילוט העירוני לצד השפה העברית והאנגלית.
עובדות פסק הדין

עיריות אשר בתחומן מתגורר מיעוט ערבי אינן משתמשות בשפה הערבית בכיתוב על השילוט העירוני לצד השפה העברית והאנגלית, למרות הגדרת השפה הערבית כשפה רשמית במדינת ישראל.
דיון > טענות עדאלה והאגודה לזכויות האזרח בישראל

מרבית השילוט העירוני המצוי בתחום שיפוטן של עיריות אשר חלק מתושביהן ערבים כולל כיתוב בשפה העברית ובשפה האנגלית, אך אינו כולל כיתוב בשפה הערבית. היות שהשפה הערבית היא שפה רשמית במדינת ישראל, חלה חובת השימוש בשפה הערבית לצד השפה העברית בכל שלטי ההכוונה, ההדרכה, האזהרה והמודיעין באותן ערים, חובה זו נגזרת מהמשפט הבין-לאומי ומהזכות לשוויון וכבוד האדם. גישה נאותה לשירותים הציבוריים היא חלק מהאינטרס הציבורי אשר מקדם ושומר על הסדר הציבורי. אמות המידה שקבע היועץ המשפטי לממשלה בהצבת השילוט בתוספת כיתוב בשפה הערבית יהא רק בתוך השכונות בהם מתגוררים אזרחים ערבים, פוגעת מעל הנדרש בזכויותיהם של האזרחים הערביים, משדרת עלבון ופוגעת בתחושת השייכות של אוכלוסייה זו, יתרה מזו קיים קושי מהותי ביישום אמות המידה של היועץ המשפטי בבחינה בין צירים ראשיים לבין כבישים צדדיים ומאידך אין נתון קבוע באילו אזורים יש אוכלוסייה גדולה דוברת ערבית או ריכוז ניכר של ערבים, וזאת על רקע מעבר בין השכונות בעיר. כדוגמה בנצרת עילית אין כלל שכונות ערביות ובכל זאת מתגוררים ערבים בכל רחבי העיר, אותם ערבים זכאים ליחס של כבוד לשפתם ולגישה נאותה לכלל השירותים הציבוריים.
דיון > טענות העיריות

סמכותן של העיריות בהצבת שלטי הכוונה ושמות רחובות בתחום שיפוטן נגזרות מסעיפים 249, 234(4) לפקודת העיריות ומתקנה 18 לתקנות התעבורה, לפיה העיריות משמשות כ"רשת תמרור מקומית". בהוראות אלה אין קביעה מפורשת באשר לשפתן. סימן 82 לדבר המלך במועצה לעניין השלטון המקומי, קובע כי כל המודעות הרשמיות של הרשויות המקומיות באזורים שייקבעו על פי צו הנציב העליון יתפרסמו בערבית ובעברית, אך צווים כאלו לא פורסמו ולכן במצב דברים אלה אין בהוראות סימן 82 כדי להטיל חובה על הרשויות המקומיות לפרסם שלטים עירוניים בשפה הערבית. למרות האמור ומתוך התחשבות בתושבים הערביים באותן ערים חלק מהערים הסכימו לתוספת כיתוב בשפה הערבית בשלטים העירוניים, בצירי תחבורה מרכזיים, בשמות רחובות ובמוסדות עירוניים המשרתים את כלל התושבים כגון בית העירייה, הספרייה העירונית ועוד, כל זאת תוך חמש שנים או במכרזים להחלפת שילוט בלאי והצבת שילוט חדש ובלבד שלא יהא כרוך בהוצאות כספיות.
דיון > הכרעת בית המשפט

הכרעת הרוב הייתה כי יש להורות על הוספתו של כיתוב בשפה הערבית בכל השלטים העירוניים של אותן ערים בהן מתגורר מיעוט ערבי. נקבע לוח זמנים מדורג לשינויים השונים: לגבי שילוט חדש או שילוט ישן שהתבלה והמוחלף ממילא נקבעה חובה להוסיף כיתוב בערבית החל מיום מתן פסק הדין. לשינוי הכיתוב בשילוט העירוני שלא במסגרת שילוט חדש או החלפת שילוט בלוי הוקצו שנתיים. לשינוי הכיתוב העירוני ביתר השלטים העירוניים הוקצו שנתיים נוספות, דהיינו ארבע שנים מיום מתן פסק הדין.
בעקבות פסק הדין

עד למתן פסק הדין רוב השילוט העירוני היה כתוב בעברית ובאנגלית וללא כיתוב בערבית. בעקבות פסק הדין חלה הרחבה בהכרת השפה הערבית כשפה רשמית במדינת ישראל וכיום כל השילוט העירוני נכתב בערבית לצד העברית. השימוש בכיתוב בערבית התרחב לכלי התקשורת והעיתונות כגון פרסום אירועי תרבות פתוחים הנוגעים לציבור הרחב חויב בפרסום גם בערבית. למעשה לאחר פסק הדין ובמשך השנים התחזק מעמדה של הערבית כשפה רשמית ובשנת 2012 הוכנס הכיתוב בערבית גם לתעודות אזרח ותיק, לצד הכיתוב בעברית ובאנגלית.
ראו גם

מדיניות לשונית בישראל
ערבית
לקריאה נוספת

יעקב בן שמש, ‏שפה מקומית, שפה לאומית: בג"ץ עדאלה על שילוט עירוני, תיאוריה וביקורת 22, אביב 2003, עמ' 199–204
א' מלחי, תולדות המשפט בארץ ישראל  (מהדורה2, תשי"ב-תשי"ג).
אהרון ברק, פרשנות במשפט, כרך ב, פרשנות חוקתית (תשנ"ג).
אהרון ברק, פרשנות במשפט, כרך ג, פרשנות חוקתית (תשנ"ד).
יצחק זמיר, הסמכות המנהלית, כרך א, (תשנ"ו).
הערות שוליים

↑  סעיף 249, 235 (4)(א) לפקודת העיריות (נוסח חדש).
↑  תקנה 18 לתקנות התעבורה תשכ"א 1961.
↑  סימן 82 לדבר המלך במועצה 1922.
↑  בג"ץ 241/60 כרדוש נ' רשם החברות (3) טו, 1151 .
↑  ע"א 294/91 חברה קדישא גחש"א "קהילת ירושלים" נ' קסטנבאום (9), עמ' 520, מו (2) 464.
↑  בג"ץ 4541/94 מילר נ שר הביטחון (11), עמ 132, מט (4) 094.
↑  בעקבות פניית תושב טייבה: כיתוב בערבית יתווסף לתעודות אזרח ותיק, באתר הארץ, 14 בספטמבר 2012
בורות פלורליסטית

בורות פלורליסטית או בורות קיבוצית (באנגלית: pluralistic ignorance), הוא מונח בפסיכולוגיה חברתית המתאר מצב פסיכולוגי בו על אף שהתנהגותו הפומבית של הפרט זהה להתנהגותם של האחרים, מאמין הפרט כי דעותיו ושיפוטיו שונות משלהם. הפרט מסיק שהתנהגותם הזהה נובעת מגורמים פנימיים, השונים מהגורמים המניעים אותו. מדובר ברושם מוטעה לגבי האופן שבו אחרים חשים וחושבים על סוגיות שונות. הערכה מוטעית של דעת הרוב, ללא התייחסות ערכית (בשונה מייחודיות מדומה).
לבורות הפלורליסטית שלושה מאפיינים:
ההתנהגות הפומבית של הפרטים איננה מייצגת את רגשותיהם האמיתיים.
החשש של הפרטים שחשיפת העצמי האמיתי יגרום למבוכה, הוא זה שגורם לייצוג מוטעה של הרגשות האמיתיים.
הפרט בחברה או בקבוצה סבורים שהאחרים, בניגוד אליו, פועלים בצורה התואמת את תפיסותיו הערכיות והנורמטיביות.
את המונח טבע פלויד אולפורט ב-1924, והשתמש בו לתיאור מצב בו כל הפרטים בקבוצה או בחברה דוחים באופן פרטי אמונה מסוימת או נורמה חברתית מסוימת, אך מאמינים כי כל אחד מהחברים האחרים בקבוצה או בחברה מקבלים את האמונה או את הנורמה. דפוס מחשבה כזה יכול להוביל לקונפורמיות חברתית אפילו בהיעדרה של תמיכה פרטית מצד החברים בקבוצה או בחברה. אולפורט הסיק שאין הכרח שהרוב יתמוך בנורמה מוסיימת כדי שהיא תונצח, אלא מספיק שהרוב יאמין כי הרוב תומך באותה נורמה.
בורות פלורליסטית יכולה להסביר את תופעת הצופים מן הצד, שאינם מתערבים. אותם צופים אינם ניגשים לעזור לקורבן, למשל, אך מניחים שהם עושים זאת מסיבות אחרות משל האחרים. בעוד הפרט איננו בטוח שהקורבן זקוק לעזרה, הוא מניח שהפרטים האחרים בטוחים שהקורבן איננו זקוק לעזרה. הדבר ממלא עבור הפרט שתי פונקציות חשובות בתהליך ההשוואה החברתית: ראשית, ישנה הקלה על ההערכה העצמית כשאנו משווים עצמנו לאחרים, כך אנו יכולים להעריך האם התנהגותנו ודעותינו הן טובות או רעות. שנית, ההשוואה עוזרת לנו להחליט האם אנו פועלים נכון (מסוכן או לא מסוכן, קל או קשה, וכיוצא בזה).
בורות פלורליסטית עלולה ליצור ספירלת שתיקה – אם אני מעריך שדעתי שונה אני אביע אותה פחות. למשל, כשמורה שואל בכיתה, לאחר הרצאה מסובכת, אם למישהו יש שאלה, התלמידים חוששים להפר את ספירלת השתיקה ובכך להיות מובכים. הדבר נובע מכך שכל תלמיד מפרש בצורה מוטעה את השתיקה של התלמידים האחרים. התלמיד מסיק שהאחרים שותקים כיוון שהבינו את ההרצאה. מצב זה ייתכן כאשר התלמידים מאמינים שהחשש מהבכה משפיע על התנהגותם יותר מאשר על התנהגות התלמידים האחרים. היינו, סכנת ההבכה, כך הם מניחים, מאיימת על האחרים פחות מאשר עליהם.
בורות קבוצתית ונורמות חברתיות

בורות קבוצתית יכולה לגרום לאשליית אוניברסליות נורמטיבית וערכית, והיא מציגה הבדל ברור בין העמדה הסובייקטיבית לבין הנורמה השלטת בפועל. בורות קבוצתית יכולה להתקיים בקבוצה או בחברה בנוגע לסוגיות כמו, שוויון נשים, אלכוהול, הימורים, פורנוגרפיה, סוגיות פוליטיות ועוד.
לאמצעי התקשורת יש תפקיד מרכזי בצמצום או הגדלת הבורות הפלורליסטית. גיוון של תכנים ודיעות באמצעי התקשורת יכול להקטין את הבורות הפלורליסטית, זאת כיוון שהגיוון מציג תמונה רחבה יותר של דעות והתפלגותן. לתקשורת ישנה נטייה לעסוק בדרמטי, בחריג, ובכך להגדיל את הבורות הקבוצתית.
ראו גם

אפקט הקונצנזוס השגוי
ברדלס אמריקני

| ברדלס אמריקני |
| --- | --- |

תקופה
סוף פליוקן-פליסטוקן כ-2,600,000–10,000 שנה לפני זמננו PreЄ Є O S D C P T J K Pg N     
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: טורפים
תת־סדרה:: דמויי חתול
משפחה:: חתוליים
סוג:: ברדלס אמריקני
מינים
 M. inexpectatus  M. trumani
שם מדעי
 Miracinonyx

ברדלס אמריקני (שם מדעי: Miracinonyx) הוא סוג חתול קדום שחי באמריקה ורדף במהירות אחרי טרפו. קיימת מחלוקת בקרב החוקרים אם הוא קרוב של האב הקדמון של הפומה שהתפתח באמריקה או שהוא קרוב יותר לסוג ברדלס - שניהם נמצאים בין החתולים הקטנים לחתולים גדולים.
הברדלס האמריקני הגיע לאורך של 170 ס"מ ושקל מעל 95 ק"ג, והיה בין טורפי העל של סוף תקופת הפליוקן ותקופת הפליסטוקן של אמריקה הצפונית.
היותו טורף מהיר גרמה לחיות אחרות לפתח יכולות לרוץ במהירות וכתוצאה מכך התפתחה האנטילוקפרה, ששרדה לאחר היכחדותו ועד ימינו, כחיה המהירה ביותר בצפון אמריקה.
בתרבות

ברדלס אמריקני הופיע בסדרה העולם החדש הפראי.
ארץ המחר

לוגו ארץ המחר מאז שנת 2005.
ארץ המחר (באנגלית: Tomorrowland) היא אחת ה"ארצות" או ה"אזורים" בפארקי השעשועים של חברת וולט דיסני ברחבי העולם.
בעת פתיחת ארץ המחר הראשונה אמר וולט דיסני: "המחר הוא עידן נפלא - מדעני ההווה פותחים את הדלתות של עידן החלל ומגיעים להישגים שישפרו את חיי ילדינו והדורות הבאים. מתקני ארץ המחר נועדו לתת לצופים את האפשרות להשתתף בהרפתקה שצופן המחר".
בדיסנילנד שבפריז, נקראת הארץ "ארץ הגילויים" (Discoveryland).
דיסנילנד

ארץ המחר הראשונה נפתחה בדיסנילנד בשנת 1955. בעת פתיחתה היו בה מספר מועט של מתקנים, בשל קיצוצים תקציביים. מרבית המתקנים בעת הפתיחה מומנו בידי חברות מסחריות והציגו כיצד העולם יראה בעתיד - הארץ נקראה בעת פתיחתה "העולם בשנת 1986" - השנה בה צפוי היה השביט היילי לשוב לכדור הארץ.
במרכזה של הארץ היה מתקן חברת TWA - "טיל אל הירח" שהתבסס על סדרות טלוויזיה שהיו נפוצות בשנות ה-50, ועל המסע לירח שהיה מתקן בלונה פארק בקוני איילנד החל משנת 1901.
בשנת 1970 עודכן המתקן - והיעד הפך להיות מאדים (המתקן נקרא: המשימה מאדים).
מתקן אחר שהיה קיים בעת פתיחת הפארק היה המתקן של חברת מונסאנטו - "בית המחר" - בית פלסטיק שהציג את ההתפתחויות העתידניות המתוכננות בבתי מגורים.
בשנת 1959 נוספו שלושה מתקנים נוספים - מסע הצוללת ומזחלות מטהורן, וכן המונורייל. בעת הקמת מתקן "מסע הצוללת" צי הצוללות של הפארק, שכלל שמונה צוללות היה השמיני בגודלו בעולם.
בשנים 1964–1965 תכנן וולט דיסני את ארץ המחר מחדש, אולם נפטר בשנת 1966 ולא זכה לראות את הפתיחה המחודשת בשנת 1967. הארץ נהרסה לחלוטין ונבנתה מחדש, עם בניינים חדשים שכללו את תיאטרון הקרוסלה, מסע אל הירח, בניין המסע דרך החלל הפנימי, תיאטרון המציג סרטים ב-360 מעלות, וכן הפיפלמובר וסילוני הטילים.
הרעיון שהיה לוולט דיסני להקים מעין "נמל תעופה חללי" הפך בהמשך להר החלל ולסטאר טורס.
וולט דיסני מעולם לא היה מרוצה מארץ המחר, ובעקבות תכנונו הפכה בשנת 1967 ל"ארץ המחר החדשה". בשנת 1998 שוב שונתה ארץ המחר באמצעות מוטיב של "רטרו - עתידניות" - מבט על העבר ועל איך צפו את העתיד במאה ה-19, בעיקר בעקבות איורים של ז'ול ורן. בשנת 2005 נערך שיפוץ נוסף בארץ המחר, וצבעי האדום זהוב של 1998 הוחלפו בצבעי הלבן כחול וכסף ששלטו בארץ קודם לכן. הר החלל שב ונצבע לבן לאחר שהיה מוזהב במשך כמה שנים.
בשנות ה-80 וה-90 נערכו תוכניות לבנות בארצות המחר בדיסנילנד ובממלכת הקסם שבדיסניוורלד מספר רב של מתקנים חדשים ולקרוא לארץ "ארץ המחר 2055". בין מתקנים אלו נכללו: טרורחייזרי מפגש עם חיזרים, שומר הזמן, ומחזמר מוזיקלי של אודיו אנימטרוניקס שנקרא "המחזמר הפנטסטי האינטרגלקטי של פלסטיו" אולם בשל קיצוצים תקציביים שנגרמו בשל הקמת יורודיסני הוחלט לדחות את ביצוע התוכניות ואלה בוצעו רק בשנת 1998, כאשר ארץ המחר שופצה בדומה לארץ המחר של דיסנילנד בפריז.
במקום פיפלמובר נבנה הרוקט רודס שפעל זמן קצר בלבד, וכן הסרט קפטן איו הוחלף בסרט יקירתי, הקהל התכווץ, ו"המסע למאדים" בוטל, ובמקומו הוצב המתקן "אינובישינז". כמו כן מתקן הרוקט ג'טס הוחלף במתקן אסטרו אורביטר.
מעריצים רבים לא אהבו את הצבעים החדשים ואת השינויים בארץ, ומתקן רוקט רודס נסגר בספטמבר 2002 בשל תקלות רבות.
בעקבות הביקורת הרבה של המעריצים נסגר מתקן הר החלל ושופץ, ותיאטרון הסרטים ב-360 מעלות הוחלף במשגרי החלל של באז שנות אור.
בשנת 2007 נפתח המתקן מסע הצוללת בעקבות נמו, וכן יש תוכניות להפעיל מחדש את פיפלמובר.
דיסנילנד > מתקנים

אסטרו אורביטר
אוטופיה
משגרי החלל של באז שנות אור
מונורייל דיסנילנד
רכבת דיסנילנד
מסע הצוללת בעקבות נמו
יקירתי, הקהל התכווץ
אינובישינז
הר החלל
סטאר טורס
ממלכת הקסם

ארץ המחר של ממלכת הקסם בדיסניוורלד שבפלורידה נפתחה בשנת 1971 בתקציב גדול בהרבה מזה של ארץ המחר בדיסנילנד. ארץ זו נבנתה תוך הסתמכות רבה יותר על חזונו של וולט דיסני.
בארץ זו הופעלו לראשונה המתקנים הפופולריים ביותר של פארקי וולט דיסני - בהם הר החלל שהופעל בממלכת הקסם לראשונה בשנת 1975 וכיום קיים בכל ארצות המחר ברחבי העולם. מספר אטרקציות נוספות שנבנו בכל הפארקים האחרים בעקבות ארץ המחר בממלכת הקסם היו פיפלמובר (שנקרא "רשות התחבורה של ארץ המחר") שהועתק לפארקים אחרים, ונסגר במהלך השנים.
לאורך רוב ההיסטוריה שלה, הצבעים השולטים בארץ המחר היו לבן ותכלת. בשנת 1994, בהשראה מארץ הגילויים ביורודיסני, ארץ המחר שופצה בדומה לנמל חלל בסגנון קומיקס המדע הבדיוני "פלש גורדון".
התמה הייתה ל"החיות" את "העתיד שמעולם לא היה". כיום לארץ המחר יש מראה הרבה יותר מתכתי, והצבעים השולטים הם לבן וכחול סגול כהה.
ממלכת הקסם > מתקנים

אסטרו אורביטר
משגרי החלל של באז שנות אור
הר החלל
הבריחה הגדולה של סטיץ'
אוטופיה
רשות התחבורה של ארץ המחר
שומר הזמן
קרוסלת הקדמה של וולט דיסני
דיסנילנד טוקיו

תקציב הקמת ארץ המחר בטוקיו היה גדול יותר מתקציב ההקמה בשני הפארקים הקודמים, ובהתאם האטרקציות בפארק זה מרשימות יותר.
דיסנילנד טוקיו > מתקנים

משגרי החלל של באז שנות אור
אוטופיה
מיקרוהרפתקאה!
הר החלל
סטאר טורס
בסיס התצוגה
ארקדת החלל
סילוני החלל
דיסנילנד טוקיו > מתקנים סגורים

קולנוע ה-360°
פגוש את העולם
קפטן איו
מסעות הקסם
הימים הנצחיים
דיסנילנד פריז

עם הקמת דיסנילנד שבפריז הוחלט על תמה חדשה עבור ארץ מחר - ובהתאם ניתן לה שם חדש "ארץ הגילויים" (Discoveryland). התמה שבבסיס ארץ זו היה החזון של העתיד של מגלים אירופים ובעיקר - רעיונותיו של ז'ול ורן.
בהתאם שונתה הארכיטקטורה של ארץ המחר, ומתקן הר החלל עוצב מחדש בהתאם לשרטוטיו של ורן, וכן שמו: Space Mountain: De La Terre a La Lune.
במתקן אחר שנוסף ניתן ללכת בצוללת של קפטן נמו על פי הספר 20,000 מיל מתחת לים.
דיסנילנד פריז > מתקנים

אוטופיה
משגרי החלל של באז שנות אור
רכבת דיסנילנד
יקירתי, הקהל התכווץ
מיסתרי הנאוטילוס
אורביטרון
הר החלל: משימה 2
סטאר טורס
דיסנילנד הונג קונג

ארץ המחר בדיסנילנד שבהונג קונג שונה במקצת משאר הארצות בעיצובה.
דיסנילנד הונג קונג > מתקנים

אוטופיה
משגרי החלל של באז שנות אור
אורביטרון
הר החלל
הבריחה הגדולה של סטיץ'
אזור ההירגעות החייזרי
הערות שוליים

↑  סרט פתיחת המתקן
|  אטרקציות בפארקי דיסני |
| --- | --- | --- |
| הרחוב הראשי של ארצות הברית | פנטזיה בשמים • התהלוכה החשמלית של הרחוב הראשי •  משאלות |  |
| ארץ הפנטזיה | טירת סינדרלה • מזחלות מטרהורן • הפילהרקסם של מיקי • המסע הפרוע של מר קרפד •  מעופו של פיטר פן • דרך השמים • טירת היפהפייה הנרדמת • זה עולם קטן • הרפתקאותיו הרבות של פו הדוב • מסעות הקסם |  |
| ארץ המחר | מסע דרך החלל הפנימי • אמריקה שרה • אוטופיה • משגרי החלל של באז שנות אור • קפטן איו • קרוסלת הקידמה • מעוף החלום של דלתא • מסע הצוללת בעקבות נמו • אם היו לך כנפיים • חדשנות • פיפלמובר / רשות התחבורה של ארץ המחר • סילוני הטילים / אסטרו אורביטר • מטות הטילים • הר החלל • סטאר טורס • הבריחה הגדולה של סטיץ' |  |
| ארץ המערב הפרוע | רכבת הר הרעם הגדול • אינדיאני עץ האורן • נהרות אמריקה • הר הרסס |  |
| ארץ ההרפתקאות | הרפתקאות אינדיאנה ג'ונס • מסע בג'ונגל • שודדי הקאריביים • רוחות שוצפות / אינדיאנה ג'ונס ומקדש הסכנה • חדר הטיקי הקסום |  |
| מתקנים ואזורים נוספים | מועדון 33 • ג'מבורי דובי הכפר • ארץ החיות הקטנות • פנטזמיק! • הטירה המכושפת • כיכר ניו אורלינס • שומר הזמן • כיכר החרות • עיר ההנפשה של מיקי • משלחת אוורסט |  |
שער הכניסה לארץ המחר בדיסנילנד
הכניסה לארץ המחר בשנת 1996, לפני השיפוץ של שנת 1998.
ארץ המחר - מבט מבית משפחת הרובינזונים השווייצרית.

הר החלל בדיסנילנד הונג קונג
בועז עברון

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  6 ביוני 1927 ירושלים, פלשתינה (א"י) 
 פטירה:  15 בספטמבר 2018 (בגיל 91) 
 מקום קבורה:  בית הקברות מנוחה נכונה כפר סבא 
 מדינה:  ישראל ישראל
 השכלה:  האוניברסיטה העברית בירושלים  הגימנסיה העברית "הרצליה" 
 תקופת הפעילות:  1954–2018 (כ־64 שנים)
 מעסיק:  אוניברסיטת תל אביב, הארץ 
 צאצאים:  גלעד עברון 
 
בועז עברון (6 ביוני 1927 – 15 בספטמבר 2018) היה עיתונאי, סופר, פובליציסט ומתרגם ישראלי.
ביוגרפיה > שנותיו המוקדמות ונעוריו

עברון נולד בירושלים בשם בועז המבורגר לדוד ולשרה המבורגר, נכדתו של יואל משה סלומון. אחיו הצעיר הוא פרופסור יאיר עברון. בהיותו בן שנתיים, עברה המשפחה לתל אביב, ועברון סיים את לימודיו התיכוניים בגימנסיה הרצליה. בעת היותו בן 16 נחשף לראשונה לאתוס הילידי של יונתן רטוש והתנועה ה"כנענית".
ב-1944 הצטרף לשורות "ההגנה" ולמשטרת היישובים העבריים, והוצב לשמירה בקיבוץ ניר דוד.
ב-1946 החל בלימודי היסטוריה וסוציולוגיה באוניברסיטה העברית, ובמהלכם, על רקע פעולות הדיכוי של השלטונות הבריטים לאחר פיצוץ מלון המלך דוד, נטש את "ההגנה", והצטרף כעבור כשנה ללח"י. באותה שנה נסע ללמוד בארצות הברית, והיה פעיל בסניף לח"י שם, עד לפירוקו.
ביוגרפיה > פעילותו הפוליטית והעיתונאית

ב-1951 שב ארצה, והיה חבר התנועה ה"כנענית" למשך כחודשיים-שלושה, עד שפרש ממנה על רקע חילוקי דעות אידאולוגיים.
ב-1954 החל לעבוד בעיתון "הארץ".
ב-1956, על רקע מלחמת סיני, היה, לצד אורי אבנרי, נתן ילין-מור ואחרים, ממקימי קבוצת הפעולה השמית (שבתחילה דבק בה השם "מחתרת קפה הרלינגר", על שם בית הקפה בו נפגשו חבריה), תנועה רעיונית שדגלה בהשתלבות מדינית של מדינת ישראל עם שכנותיה הערביות ב"מרחב השמי". ב-1958 פרסמה התנועה מניפסט בן למעלה ממאה סעיפים המסכם את תפיסת עולמה בשם "המנשר העברי - עקרונות הפעולה השמית". התנועה האמינה כי במרחב המזרח-תיכוני קיים לאום/גזע משותף, הוא הלאום/גזע השמי, תחתיו קיימות תתי-קבוצות כמו הלאומים העברי והערבי. מבחינתם על הלאום השמי להתאחד במסגרת קונפדרטיבית. התנועה שאפה לכך שישראל תצטרף ל"מדינות הבלתי-מזדהות", ותשתף פעולה עם ג'ווהרלל נהרו ויוסיפ ברוז טיטו הבלתי-מזדהים ("הנייטרלים"), בהם ראתה את עמודי התווך של העולם הנייטרלי, במאבק כנגד האימפריאליזם המערבי והסובייטי. התנועה הכירה עקרונית בזכות הפליטים הפלסטינים לחזור למקומות מהם ברחו או גורשו במהלך מלחמת 1948, והאמינה שעל ישראל לנקוט מיד ביוזמה פעילה לפתרון חלקי של בעיית הפליטים, תוך התחשבות ב"שיקולים הביטחוניים" של ישראל. כמו כן, קראה התנועה לבטל את כל החוקים והנוהגים המפלים כלפי המיעוט הערבי במדינה (כולל הממשל הצבאי), לבטל את "חוק השבות", ולהקים מדינה פלסטינית ברצועת עזה והגדה המערבית, שתהיה קשורה בפדרציה עם מדינת ישראל, ובכך תהווה למעשה איחוד של ארץ ישראל הדו-לאומית בגבולותיה ההיסטוריים. עברון כתב בדו-שבועון "אתגר" שהוציאה "הפעולה השמית".
ב-1964 עבר מ"הארץ" ל"ידיעות אחרונות", ועבד במערכת העיתון עד 1992. עברון הקים, יחד עם עמוס קינן, חיים חפר ודן בן אמוץ, את המוסף "ציפור הנפש". המוסף, שתקף את ממסד מפא"י והביע דעות שמאליות, לא עמד בקנה אחד עם נטייתו הממסדית של העיתון, ונטיותיו הימניות של העורך הרצל רוזנבלום, ולכן החליטו עורכי העיתון להפסיק את הופעתו. בתגובה, החליטו עברון, קינן, בן אמוץ וחפר להוציא אותו כעיתון עצמאי תחת השם "ציפור הנפש". העיתון יצא לאור מספר שבועות בתחילת 1965, אך לא הצליח לעמוד מבחינה כלכלית, ונסגר.
במסגרת עבודתו ב"ידיעות אחרונות" כמבקר תיאטרון ופובליציסט בכיר של העיתון, הוא היה במשך שנים רבות בין העורכים של עמודי האמצע של המוסף הפוליטי ביום שישי, לצדם של עמוס קינן וחיים חפר. עמודים אלו כונו "פתחלנד" וכן "השובך האדום" בשל אופיים השמאלי. עברון כתב מאמרים רבים בנושאים חברתיים ולאומיים.
בין 1971 ל-1972 היה מנהלו בפועל של בית הספר הגבוה לאומנויות הבמה "בית צבי". בין השנים 1972 ל-1974 היה חבר "המועצה הציבורית לתרבות ואמנות", ובמסגרתה ייסד ב-1973 את המפעל לתרגום ספרות מופת, ועמד בראשו עד 2010. יזם את הסדרה "שירת תור הזהב בספרד", היוצאת בהוצאה לאור של אוניברסיטת תל אביב.
בועז עברון לימד במשך שנים רבות בחוג לתיאטרון של אוניברסיטת תל אביב.
ספרו החשוב ביותר הוא "החשבון הלאומי", שהופיע ב-1988 לראשונה. בספר מציע עברון גישות חדשות בתנועה הציונית. לספר הופיעו מהדורות נוספות ובהן תיקונים בהתאם להתפתחויות.
ביוגרפיה > חיים אישיים

עברון נישא ב-1948 למרים רובינשטיין, ממנה התאלמן באפריל 2016. לשניים נולדו שני בנים, ובהם המחזאי גלעד עברון שנפטר באוקטובר 2016.
ב-15 בספטמבר 2018, בגיל 91, נפטר עברון.
נקבר בבית העלמין האזרחי מנוחה נכונה כפר סבא.
ספרים שכתב

מידה של חירות, 1975 (הספר בקטלוג ULI)
החשבון הלאומי, 1988
אתונה וארץ עוץ, הוצאת נהר, 2010.
ספרים שתרגם

ניצחון ולא בנשק מאת ברטרנד ראסל, 1964
הטירה הקסומה מאת אדית נסביט, 1996
הערות שוליים

1 2 3 4 5   דוד אוחנה, העיתונאי ואיש הספרות בועז עברון מת בגיל 91, באתר הארץ, 17 באוקטובר 2018
↑  משה שביט, ילין-מור: יזמנו "הפעולה השמית" נוכח ההתפתחויות באיזור, חרות, 24 ביולי 1958; נ. שלמה, "הפעולה השמית" פוזלת לערביי המרחב, חרות, 29 ביולי 1958; "הפעולה השמית" מכירה בזכות הפליטים הערבים לרפאטריאציה, דבר, 29 ביולי 1958
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007278279605171  BnF: cb13741723f (data)  CiNii: DA09192931  GND: 113930612X  ISNI: 0000 0000 7838 9141  LCCN: n89601114  NTA: 180713868  SNAC: w6hx8twd  SUDOC: 066939259  VIAF: 120135476   WorldCat (עם VIAF): 120135476
בלוקו

| --- | --- |

 מידע
 עיר:  טירנה
 קואורדינטות:  41°19′15″N 19°48′59″E﻿ / ﻿41.32083333°N 19.81638889°E﻿ / 41.32083333; 19.81638889
  (למפת טירנה מוגדלת) בלוקו(למפת טירנה רגילה) בלוקו
 
תצפית על בלוקו ממגדל סקיי
ביתו של אנוור הוג'ה בבלוקו
בלוקו (באלבנית: Blloku) היא שכונה בטירנה, בירת אלבניה, ששימשה בעבר כרובע המגורים של צמרת השלטון במדינה. הרובע שוכן דרומית לנהר הלאנה וצפונית לפארק הלאומי.
בתקופת השלטון הקומוניסטי באלבניה התגוררו ברובע בכירי השלטון האלבני, בהם אנוור הוג'ה ששלט במדינה בין 1944 ל-1985, בתנאי חיים טובים משל פשוטי העם. הרובע היה מגודר ונתון תחת שמירה כבדה, והכניסה לאזרחים מן השורה הייתה אסורה. לאחר נפילת המשטר הקומוניסטי ב-1991 נפתח הרובע לציבור והוא החל לשנות פניו. נבנו בו בתי מגורים גבוהים ובתי מלון, וברבים מהבתים נפתחו בתי קפה ומסעדות. כיום בלוקו הוא רובע מגורים יוקרתי ואזור הבילויים העיקרי של טירנה. כן שוכנות בו מספר נציגויות זרות, בהן שגרירויותיהן של רוסיה, סרביה ודנמרק.
לאורך שדרות דשמורט א קומביט, התוחמות את בלוקו ממזרח, מספר מבני ציבור בולטים, בהם בניין הקונגרס, מעונו הרשמי של ראש ממשלת אלבניה, המוזיאון הארכאולוגי, האקדמיה לאמנות ובניין הפירמידה, שנבנה כמוזיאון המוקדש לאנוור הוג'ה, ומאז נפילת השלטון הקומוניסטי משמש כאולם כנסים ואירועים.