stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ירח (אלבום)
הערות שוליים

1 2  צחי לוי, איך להיות שלמה ארצי ב-10 צעדים פשוטים, באתר ynet, 14 במרץ 2002
↑  ⁨עוד אלבום פלטינה לשלמה ארצי⁩ | ⁨חדשות⁩ | 8 אוגוסט 1993 | אוסף העיתונות | הספרייה הלאומית, באתר www.nli.org.il
| שלמה ארצי (דיסקוגרפיה) |
| --- | --- | --- |
| אלבומי אולפן | שלמה ארצי (1970) • על אנשים (1971) • פתאום אחר ימים רבים (1972) • אומרים ישנה ארץ (1973) • לכל החברים מהמסע מים אל ים (1974) • את ואני (1975) • משחקי 26 (1975) • עת שערי רצון להפתח (1975) • יש לי אישה, ילדה ולמברטה ואני גר בתל אביב (1976) • רומנסה ופיוט (1977) • גבר הולך לאיבוד (1978) • דרכים (1979) • חצות (1981) • מקום (1982) • תרקוד (1984) • לילה לא שקט (1986) • חום יולי אוגוסט (1988) • כרטיס ללונה פארק (1990) • ירח (1992) • שניים (1996) • אהבתיהם (2000) • צימאון (2002) שפויים (2007) • אושר אקספרס (2012) • קצפת (2016) |  |
| אלבומי ילדים | הטיול לארץ התווים (1972) • שלמה ארצי שר ומספר לילדים על יאן הגמד (1976) • סיפורי התנ"ך לילדים (1982) |  |
| מיני-אלבומים | פתאום עכשיו פתאום היום (1970) • את ואני (1975) • ציונות בלי מירכאות • מממ-נננ\פנדל • חיוכו של ילד • Ich kann mich nicht ändern / Ich sah ein Lächeln • Ich kann mich nicht ändern / Ich sah ein Lächeln • אחרי שנואיבה נגמרה (1977) • אהבתיה (1994) • גבר הולך לאיבוד (1995) • אנחנו לא צריכים (1999) |  |
| אלבומי הופעה | שלמה ארצי ואצ'י בהופעה חיה בצוותא (1983)  • ההופעה 97 (1997) • שלמה ארצי ושלום חנוך בקיסריה (2005) • עונת ההופעות (2010) |  |
| אוספים ומארזים | אוסף שירים מתורגמים לגרמנית (1975)  • שלמה ארצי השירים היפים (1976) • השירים 1 (1990) • השירים 2 (1990) • שירים 3 (1991) • האוסף המשולש (1993) • שירי אהבה שלי (2003) • השנים הראשונות (2008) • תתארו לכם (2013) • אלבומי המופת (2013) • אוסף השירים שהסתתרו (2016) • פעם תורי, פעם תורך (2017) • אתמול היה טוב (2019) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz release group: 6aa77c58-0a8e-3daa-b2b0-7f52ecfa6ddc
אידה צורית

| --- | --- |

אידה צורית-מגד
 לידה:  9 בפברואר 1926 (בת 99) בריטניה תל אביב, פלשתינה (א"י)
 שם לידה:  אידה צירלין 
 מדינה:  ישראל 
 שפות היצירה:  עברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1951
 בן או בת זוג:  אהרן מגד 
 צאצאים:  איל מגד 
 
אידה צוֹרית מגד (נולדה ב-9 בפברואר 1926) היא סופרת, מסאית, מחזאית, מתרגמת ומשוררת ישראלית.
ביוגרפיה

צורית נולדה בתל אביב בשם אידה צירלין. סיימה את בית המדרש למורות ביפו (היום, מכללת לוינסקי לחינוך). לאחר לימודי דרמה ומחול בארצות הברית, הופיעה בתיאטרון העברי "פרגוד" בבימויו של פיטר פריי.
קריירה

בשנת 1952, לאחר חזרתה לישראל, החלה לפרסם מסות על ספרות ואמנות, ב"משא" ובעיתונים נוספים בישראל. ביניהן: "הקרבן והברית", מונוגרפיה על נתן אלתרמן, "החיים, האצילות", ביוגרפיה חלקית על אמיר גלבע ועיונים במרכיבים הקבליים-חסידיים של שירתו. "שירת הפרא האציל", ביוגרפיה של המשורר אבות ישורון ועיונים בשירתו. רומנים המסתמכים על דמויות היסטוריות: "אשתו המנודה", על אשת בנימין זאב הרצל, "אהבת חיים" על אירה יאן אהובתו של חיים נחמן ביאליק, "העלמה והמשורר", על צילה בינדר אהובתו של נתן אלתרמן. עוד פרסמה רומנים, סיפורים קצרים וספר שירה בשם "צל הזמן".
בשנת 2019, והיא בת 93, הוציאה ספר שירים ראשון, "על החיים ועל חוצלארץ". חלק מהטקסט הולחן על ידי היוצרת מעיין בלוויס וזכה במקום הראשון בתחרות ההלחנה "מילים ולחן" של פרויקט בן-יהודה בשנת 2020.
למדה קבלה וחסידות אצל הרב יצחק גינזבורג.
חיים אישיים

צורית היא אלמנתו של הסופר אהרן מגד. בניה הם הסופר איל מגד, וההיסטוריון עמוס מגד.
פרסים

1981 - פרס ראש הממשלה לסופרים עבריים
1990 - פרס קרן דב סדן מטעם אוניברסיטת תל אביב
2000 - פרס ראש הממשלה לסופרים עבריים
יצירותיה > ספריה

שני מחזות על אהבה – גולת הבדולח, משחק אחרון, עקד, 1962
כדורגל עם השמש (ספר ילדים, עם אהרן מגד ואיוריה של שושנה היימן), ספריית פועלים, 1962
חוט אריאדנה, אל"ף, 1964
פריחה אפילה, הקיבוץ המאוחד, 1970
הקורבן והברית: עיונים בשירת נתן אלתרמן, הוצאת דביר, 1974
הגיל המאושר, ספריית פועלים, 1975
בדרך הרומאית, אגודת הסופרים העברים והוצאת מסדה, 1976
עיר הנידחת, עם עובד, 1984
החיים, האצילות: פרקים ביוגרפיים ועיונים במרכיבים הקבליים-החסידיים של שירת אמיר גלבע, הקיבוץ המאוחד, 1988
שירת הפרא האציל: ביוגרפיה של המשורר אבות ישורון, הקיבוץ המאוחד, 1995
אשתו המנודה (רומן על אשתו של תיאודור הרצל), הוצאת כתר, 1997
אהבת חיים – אהבתה הטראגית של הציירת אירה יאן לחיים נחמן ביאליק, כתר, 2000
העלמה והמשורר, ידיעות אחרונות, 2004
המדרגה השלושים ושבע, הוצאת כרמל, 2007
אורליה – ספר החזיונות והתפילות, הוצאת נהר ספרים, 2012.
צל הזמן – שירים, הוצאת חרגול – עולם חדש, 2014.
מלים כעת - שירים, הוצאת עולם חדש, 2018.
על החיים ועל חוצלארץ, הוצאת עולם חדש, 2019.
סובבת תועה, הוצאת עולם חדש, 2022.
חצויה, הוצאת טוטם, 2025.
יצירותיה > מחזות

משחק אחרון, בימוי של רוברט רייטי, הוצג ב-parcel-room בלונדון, אנגליה 1970.
אשתו המנודה, עובד למונודרמה. עיבדה ושיחקה - עדי עציון, 2010.
כדור הבדולח, הועלה על במת תיאטרון קרוב בשנת 2010.
יצירותיה > תרגום

הדרקון, מחזה שהועלה בתיאטרון הקאמרי, 1964
ארמון הקרח מאת טרי וסוס, עם עובד, 1977
יצירותיה > מאמריה

בדמייך חיי - עיון אחר בשמחת עניים, נדפס ב"משא", 10 ביולי 1952
אדוני המשורר, ארץ אחרת 30 באוגוסט 2001(הקישור אינו פעיל, 19.10.2021)
הקרבן והברית, מתוך הספר "הקרבן והברית" - הוצאת דביר, תשל"ד
העולם החצוי של כוכבים בחוץ, מתוך הספר "הקרבן והברית"
הערות למחזות "כנרת כנרת..." ו-"משפט פיתגורס", מתוך הספר "הקרבן והברית"
לקריאה נוספת

אדיר כהן, סופרים עבריים בני זמננו, הוצאת ספרים מ. מזרחי, תל אביב
הערות שוליים

1 2  אדיר כהן, אידה צורית, סופרים עבריים בני זמננו, תל אביב: מ. מזרחי, 1963, עמ' 134
↑  הזוכה במקום #1 בתחרות #מילים_ולחן: על החיים ועל חוצלארץ מאת אידה צורית / לחן: מעיין בלוויס, נבדק ב-2022-12-26
↑  הלית ישורון, "אף פעם לא קינאתי, ידעתי שהתחתנתי עם סופר שלא אגיע לקרסולי הכתיבה שלו", באתר ynet, 15 בפברואר 2025
↑  ישורון, הלית (2025-02-13). ""אף פעם לא קינאתי, ידעתי שהתחתנתי עם סופר שלא אגיע לקרסולי הכתיבה שלו"". Ynet. נבדק ב-2025-02-18.
↑  מ. בר-יעקב, שני מחזות על אהבה לאידה צורית, מעריב, 21 בספטמבר 1962
↑  טלילה בן-זכאי, "הדרקון"- הצגה לילדים ב"הקאמרי", מעריב, 22 בינואר 1964
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007299749205171  BnF: cb150003220 (data)  CANTIC: a20269870  GND: 128435445  ISNI: 0000 0000 6661 1630  LCCN: n85305128  NLA: 35805819  SUDOC: 076419797  VIAF: 24875802   WorldCat (עם VIAF): 24875802 
כריכת הספר ״אשתו המנודה״
מה זאת אהבה...

מה זאת אהבה... הוא אלבומה השני של הזמרת ריקי גל, שיצא במאי 1988 ותוך זמן קצר הגיע למעמד של אלבום פלטינה.
הפקה

בשנת 1988, שנה לאחר צאת אלבום הבכורה שלה, יצא אלבומה השני של גל, "מה זאת אהבה...", שגם הוא כמו הראשון הולחן והופק על ידי מתי כספי.
באלבום זה (לעומת הקודם) גל וכספי הלכו יותר לכיוון הבלוזי, קצת פחות רוקיסטי ויותר שקט.
בין שיריו המצליחים של האלבום: הדואט של גל וכספי "מה זאת אהבה" (מילים: אהוד מנור) שנכנס למקום ה-45 במצעד השנתי של שנת 1988 (תשמ"ח), "אילו יכולתי" ("אמא") (גם הוא למילים של אהוד מנור) שהגיע למקום ה-36 באותה השנה, "על ראש שמחתי" (למילים של נעמי שמר), "בצער לא רב, ביגון לא קודר" שכתב חנוך לוין, ו"ילד שלי" שגם כתב מנור. כמו כן, נכללה באלבום גרסה של גל וכספי לשיר "מקום לדאגה" שהלחין כספי למילים של יהונתן גפן (את הגרסה המקורית ביצעה שרה בדישי).
בעקבות הצלחת האלבום יצאו גל וכספי למופע משותף בשם "מה זאת אהבה".
אחרי שנים רבות של חיפוש דרך, סיימה ריקי גל את שנות ה-80 כזמרת רוק מצליחה ואהובה.
שירי האלבום

| מס' | שם | מילים | משך |
| --- | --- | --- | --- |
| 1. | מה זאת אהבה (דואט עם מתי כספי)   | אהוד מנור | 5:18 |
| 2. | ילד שלי  | אהוד מנור | 4:18 |
| 3. | לא ודי!  | אהוד מנור | 4:25 |
| 4. | על ראש שמחתי  | נעמי שמר | 5:02 |
| 5. | בצער לא רב, ביגון לא קודר  | חנוך לוין | 2:57 |
| 6. | אילו יכולתי (אמא)  | אהוד מנור | 5:03 |
| 7. | אמצע בלוז  | יהונתן גפן | 4:49 |
| 8. | נומה נו...  | אהוד מנור | 3:45 |
| 9. | בחוף תל ברוך  | יאיר טריבלסקי | 2:54 |
| 10. | מקום לדאגה (דואט עם מתי כספי)   | יהונתן גפן | 4:20 |
| משך כולל: | משך כולל: | משך כולל: | 42:51 |
כל הלחנים: מתי כספי.
בתקליט: שירים: 1–5 - צד א', שירים: 6–10 - צד ב'.
משתתפים באלבום

הפקה מוזיקלית ועיבודים: מתי כספי.
משתתפים באלבום > נגנים

פסנתר, פסנתר חשמלי, קלווינט, גיטרה אקוסטית, אקורדיון: מתי כספי
גיטרה חשמלית: חיים רומנו, שמואל בודגוב, יאיר מיכאלי.
גיטרה בס: קובי כהן, זיו הרפז.
תופים: ז'אן פול זימבריס, איקי לוי, מישל עמר.
קלידים: דריו מלכי, עדי רנרט, ירון בכר.
כלי הקשה: לואיס קרלוס, מתי כספי.
פסנתר ואקורדיון: מתי כספי.
סקסופון: גורי אגמון.
מיתרים: נגני התזמורת הפילהרמונית.
קולות: אורלי קפח, חני בודגוב, איריס שמי, ריקי גל, מתי כספי וירון בכר.
משתתפים באלבום > קרדיטים

הוקלט באולפני "טריטון", 1988.
טכנאי הקלטה ומיקס: יעקב מורנו.
עוזר טכנאי: שחר צרפתי.
עריכה דיגיטלית על ידי בן ברנפלד ב"הרמוניה מונדי אקוסטיקה-ישראל".
חיתוך ו-EQ על ידי טים יאנג באולפני סי.בי.אס. לונדון.
עיצוב עטיפה: פיליפ בולקייה.
צילום עטיפה: מיכה קירשנר.
צילום בגב העטיפה: אסנת קרננסקי.
מזכירת הפקה: יעל תמרין.
מפיק אחראי: זאב אולמן.
מפיק: דודו אלהרר.
איתמר זינגר

| --- | --- |

 לידה:  26 בנובמבר 1946 דז', ממלכת רומניה 
 פטירה:  19 בספטמבר 2012 (בגיל 65) חולון, ישראל 
 ענף מדעי:  ארכאולוגיה
 מקום מגורים:  ישראל
 מקום לימודים:  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 מנחה לדוקטורט:  היינריך אוטן, אנסון רייני 
 מוסדות:  אוניברסיטת תל אביב 
 תלמידי דוקטורט:  יורם כהן (היסטוריון) 
 פרסים והוקרה:  חתן פרס א.מ.ת בתחום מדעי הרוח, חקר המזרח התיכון הקדום לשנת 2010
 תרומות עיקריות
 חקר המזרח התיכון הקדום.
 
איתמר זינגר
איתמר זינגר (26 בנובמבר 1946 - 19 בספטמבר 2012) היה פרופסור אמריטוס בחוג לארכאולוגיה ותרבויות המזרח הקדום באוניברסיטת תל אביב, חיתיתולוג, וחתן פרס א.מ.ת בתחום מדעי הרוח, חקר המזרח התיכון הקדום לשנת 2010.
ביוגרפיה

איתמר זינגר נולד בדז', רומניה, להורים ניצולי שואה. אביו זולטן עמד בראש התנועה הציונית בקהילה ונאסר בגלל פעילותו עם עלות הקומוניסטים לשלטון. בגיל 5 עבר עם משפחתו לקלוז', בירת טרנסילבניה.
בגיל 12 עלתה המשפחה לארץ והתגוררה בחולון. למד בתיכון עירוני חדש במגמה סוציולוגית והתגייס לצה"ל במסגרת העתודה האקדמית. בשנים 1973-1969 שרת בחיל האוויר כמפענח תצלומי אוויר והשתחרר בדרגת סרן. בשנים 1968-1965 למד תואר ראשון באוניברסיטה העברית בחוגים לארכאולוגיה וגאוגרפיה ובשנים 1973-1969 למד, במקביל לשרותו הצבאי, תואר שני באוניברסיטת תל אביב בחוג לארכאולוגיה ותרבויות המזרח הקדום. נושא עבודת המאסטר, בהדרכת פרופסור אהרון קמפינסקי, היה "היבטים גאוגרפיים של הבעיה הפרוטו-חתית".
ב-1973 החל לימודי חיתיתולוגיה עם פרופסור היינריך אוטן באוניברסיטת מרבורג בגרמניה והשלים את עבודת הדוקטור על "פסטיבל בית-השער" ב-1978. העבודה הוגשה בבית הספר למדעי היהדות של אוניברסיטת תל אביב, בהדרכת הפרופסורים היינריך אוטן ואנסון רייני. מ-1975 נמנה עם סגל החוג לארכאולוגיה ותרבויות המזרח הקדום באוניברסיטת תל אביב. לימד לסירוגין גם באוניברסיטה העברית, באוניברסיטת חיפה, באוניברסיטת בן-גוריון ובאוניברסיטת בר-אילן. ב-1996 נתמנה כפרופסור מן המניין. שהה בשבתונים כמרצה אורח בבי"ס ללימודי המזרח ואפריקה של אוניברסיטת לונדון, בסורבון ובקולג' דה פראנס בפריז, באוניברסיטת קיו בטוקיו, באוניברסיטת ניו-אנגלנד באוסטרליה, במכון המזרחני של אוניברסיטת שיקגו, באוניברסיטת פלורידה ובאוניברסיטת בואנוס איירס. ב-2008 פרש לגמלאות כפרופסור אמריטוס. בין תלמידיו נמנים פרופ' יורם כהן (אוניברסיטת תל אביב), ד"ר ג'ארד מילר (אוניברסיטת מינכן), ד"ר אמיר גילן (אוניברסיטת תל אביב), ד"ר יצחק פדר (אוניברסיטת בר-אילן), ד"ר שי גורדין (אוניברסיטת תל אביב) וד"ר אילן אבקסיס.
מחקריו

מחקריו של איתמר זינגר עוסקים בתולדות ותרבויות אנטוליה והלבנט באלף השני והראשון לפני הספירה.
מחקריו > ממצאים כתובים מישראל

זינגר ערך פרסום ראשוני וניתוח של כתובות שונות שנתגלו בחפירות בארץ, בהם מכתב מאוגרית, טביעת חותם חיתית ושבר לוח בכתב פלשתי שנתגלו בתל אפק, וחותמות חיתיים מתל אל-פארעה, תל נאמי ותל מגידו.
מחקריו > תולדות ארץ כנען

זינגר ערך מחקרים על השלטון המצרי בכנען בתקופת הברונזה המאוחרת ועל התגבשות הישויות הלאומיות בארץ ישראל בראשית תקופת הברזל. אחת המסקנות המרכזיות אליהן הגיע נוגעת למעמדה הבכיר של מגידו במערך האימפריאלי המצרי.
מחקריו > פלשתים וגויי-הים

התיישבות גויי הים בחופי ארץ-ישראל בראשית תקופת הברזל מציבה אתגר מדעי קשה בגלל מיעוט המקורות הכתובים. זינגר בחן את אלו במקביל לנתונים הארכאולוגיים העשירים מחפירות בארץ פלשת. הוא זיהה לראשונה את ראשית ההתיישבות הפלשתית עם הקרמיקה המוכרת בשם "מונוכרומית" שנתגלתה באתריה הגדולים של פלשת. הוא בחן את הארגון המדיני של ערי הפלשתים לאור המקורות המצריים והמסורות המקראיות. זינגר דוחה את ייחוס המסורות המקראיות על הפלשתים לסוף ימי המלוכה, טענתם של מספר היסטוריונים, זאת על-סמך עיון במציאות הגאו-פוליטית המשתקפת בהן. מקורותיו התאולוגיים של דגון אלוהי הפלשתים נבחנו לאור המקורות הסוריים והמקראיים.
מחקריו > תולדות סוריה בתקופת הברונזה

המרחב הסורי בתקופת הברונזה המאוחרת מוכר היטב מתוך מגוון מקורות חתיים, מצריים וסוריים (כתובות אוגרית ואמר). זינגר ערך עיון מקיף במקורות הכתובים למיניהם ובנתונים הארכאולוגיים, דבר שהניב את שחזור תולדותיהן של שתי ממלכות סוריות חשובות, אוגרית ואמורו. זינגר ערך עיון ביקורתי בשתי תעודות מאוגרית וזיהה התייחסות נדירה לשינוע מטילי נחושת מאוגרית לארץ לוכה שבמערב אנטוליה בשנותיה האחרונות של האימפריה החיתית. הוא פרסם לראשונה טביעות חותם חיתיות ומכתב כתוב חיתית מהעיר אמר שעל הפרת התיכון. זינגר היה מראשוני הטוענים כי בצורת ורעב בממדים חסרי תקדים התפשטו לכל רחבי מזרח הים התיכון בסוף האלף השני לפנה"ס, במשבר תקופת הברונזה המאוחרת.
מחקריו > היסטוריה חיתית ונאו-חיתית

מחקריו החיתיתולוגים של זינגר על תולדות החתים מכסים פרק זמן של כאלף שנה, למן תקופת המושבות האשוריות בראשית האלף השני לפנה"ס ועד לממלכות הנאו-חיתיות ברבע הראשון של האלף הראשון לפנה"ס. דגש מיוחד שם זינגר על תקופת האימפריה החיתית במאות 14-13 ולתהליכים שהביאו לקריסתה. הסוגיות העיקריות בהן הוא דן לעומק הן: הרפורמה הדתית של מוותלי א' והעברת הבירה לתרחונתשה ההפיכה הצבאית של חתושילי ג' והדחתו של מורשיליש השלישי, השלטון החיתי בסוריה, וקשרי חתי עם שאר המעצמות – מצרים, אשור, בבל ואחייווה.
מחקריו > לשונות ותרבויות אנטוליה

זינגר ערך מחקרים פילולוגיים בתחום הלשונות הקדומות של אנטוליה ודובריהן, דיונים בסוגיות שונות הנוגעות לכלכלה ולחברה החיתית, וסיכום מצב המחקר בשאלת החתים במקרא וההשפעות האנטוליות על התרבות הישראלית.
מחקריו > דת ומיתולוגיה חיתית

זינגר ערך את המחקר הפילולוגי הראשון ששאף להקיף את כל חלקיו של טקסט המתאר חג חיתי, "פסטיבל בית-השער". זהו עיבוד פילולוגי של תפילת מווטלי, היא התפילה החיתית הארוכה והשלמה ביותר, וכן קובץ תרגומים של תפילות חיתיות שונות. מחקרים בסוגיות שונות על הדת החיתית, ובהן הפנתיאון, דמות האל, תפיסת החטא ועונשו ותפיסת המוות. מחקרים על הספרות והמיתולוגיה החיתית וקשריה עם הספרות הסורו-כנענית.
ספרו האחרון של זינגר, "החתים ותרבותם", הוא ספר מקיף על התרבות החיתית, שראה אור בהוצאת מוסד ביאליק בשנת 2009, הכולל תרגומים עבריים של טקסטים חיתיים שונים.
ספר יובל לכבודו

Y. Cohen, A. Gilan and J. Miller (eds.) 2010, Pax Hethitica: Studies on the Hittites and their Neighbours in Honour of Itamar Singer. Studien zu den Bogazkoy-Texten Band 52. Weisbaden: Harrassowitz.
הספר כולל ביוגרפיה וקורות חיים של איתמר זינגר.
ספרים

החתים ותרבותם, בסדרה ספריית האנציקלופדיה המקראית (בעריכת שמואל אחיטוב), מוסד ביאליק, ירושלים, 2009.
The Hittite KI.LAM Festival. Two Parts. Wiesbaden 1983-84.
Sh. Izre'el & I.S., The General's Letter from Ugarit. Tel Aviv 1990.
Muwatalli's Prayer to the Assembly of Gods Through the Storm-God of Lightning (CTH 381). Atlanta 1996.
Hittite Prayers. Atlanta/Leiden 2002.
עריכת ספרים

קברים ונוהגי קבורה בארץ-ישראל בעת העתיקה. ירושלים תשנ"ד (1994).
I. Alon, I. Gruenwald, I. Singer, eds., Concepts of the Other in Near Eastern Religions (Israel Oriental Studies 14), Leiden/New York/Köln 1994.
יהודה דרעי

הרב יהודה דרעי (ג' באב ה'תשי"ז, 31 ביולי 1957 – ג' בתמוז ה'תשפ"ד, 9 ביולי 2024) היה רבה הראשי של באר שבע וחבר מועצת הרבנות הראשית לישראל.
ביוגרפיה

נולד בעיר מקנס שבמרוקו, לאליהו ואסתר לבית אזוגי. הוריו התגוררו באחד הרבעים החדשים המבוססים בעיר, והושפעו מהתרבות הצרפתית. אביו היה בעל עסק חייטות מצליח, ומשפחתו ניהלה אורח חיים מסורתי ולא נחשבה דתית. בגיל 5 החל ללמוד בבית הספר אוצר התורה ששילב לימודים כלליים עם לימודים יהודיים. ב-1968, בגיל 10, עלתה משפחתו לישראל בגל העלייה שהחל עם סיום מלחמת ששת הימים, והשתקעה בבת ים.
דרעי נשלח ללמוד בבית ספר ממלכתי דתי בראשון לציון, אך הפסיק לבקר בו לאחר חודש בשל קשיי השתלבות. לאחר כחצי שנה של חוסר מעש, שבהם כמעט ולא עזב את ביתו בשל חששם של הוריו שיושפע מהשכונה שהפשע והנחשלות פשו בה, שוכנעו הוריו על ידי פעילים חרדים מ"חבר הפעילים", שפעלו בקרב העולים החדשים, להכניס אותו ואת אחיו הצעיר אריה ל"מתיבתא" חרדית בחדרה שכללה פנימייה, אביו התייעץ עם רב העיר בת ים דאז הרב אליהו בקשי דורון שעודדו לעשות את המהלך. לאחר כשלש שנים, ב-1973, נסגרה הפנימייה והוא עבר יחד עם עשרות מתלמידיה לישיבה החרדית הספרדית פורת יוסף בירושלים. בהמשך עבר לישיבת עטרת ישראל הליטאית.
תחילה כיהן כרבה של שכונת רמות בירושלים, שם גם עמד בראשות כולל אברכים קול יהודה שהקים בעזרת אחיו.
בשנת 1997 התמנה לרב העיר באר שבע ומתוקף כך כחבר מועצת הרבנות הראשית. שימש כיו"ר הוועדה למועצות דתיות, סת"ם, מילה ומיסיון ויו"ר ועדה לאישור מועמדים לבחינות בדיינות.
ב-2005 התמודד לתפקיד הרב הראשי של תל אביב-יפו מול הרב ישראל מאיר לאו אולם הפסיד לאחרון.
ב-2014 הגיש את מועמדותו לתפקיד הרב הראשי הספרדי של ירושלים אך פרש לפני ההצבעה.
היה בקשרים טובים עם רבני זרם הציונות הדתית והיה אורח כבוד מדי שנה ביום ירושלים בישיבת מרכז הרב.
ב-2016 נאבק נגד קיום מצעד הגאווה בבאר שבע ברחוב הראשי ונגד לבוש לא הולם במצעד.
ב-2024, לקראת הבחירות לרבנות הראשית לישראל הכריז שיתמודד לתפקיד הראשון לציון והרב הראשי לישראל הספרדי.
ביוני 2024 אושפז במחלקה לטיפול נמרץ בהדסה עין כרם במצב קשה. נפטר בג' בתמוז ה'תשפ"ד, 9 ביולי 2024 הוא נקבר בבית העלמין סנהדריה בירושלים.
בהלווייתו הצהיר הרב הראשי לישראל לשעבר, הראשון לציון הרב יצחק יוסף כי בנו הרב אברהם, ימלא את מקומו כרב העיר באר שבע. גם הראשון לציון הרב שלמה משה עמאר בביקורו בישיבת אוהל בנימין בעיר באר שבע אמר שהוא ממשיך דרכו. באופן רשמי, מונה רב העיר אופקים הרב עמרם אוחיון, לממלא מקומו.
ביוגרפיה > כולל קול יהודה

הרב יהודה דרעי עמד בראש עמותת "קול יהודה" שניהלה כולל אברכים. בחודש יולי 1989 העבירה עיריית ירושלים לעמותה 400,000 שקל. העברת הכסף בוצעה ללא אישור ועדת הכספים ומועצת העיר, וזאת לאחר שאריה דרעי כמנכ"ל משרד הפנים, התחייב להגדיל את תקציב עיריית ירושלים בתמורה.
בית משפט השלום בירושלים, בפסק דין שניתן פה אחד קבעו השופטים שולמית דותן, חיים לחוביצקי ואהרון פרקש: "(אריה) דרעי העמיד עצמו בניגוד עניינים חריף וחמור. נדמה לנו שמצב עניינים כזה לא יכול להתקבל כמעשה כשר, כי אם כמעשה שבו יסוד של ניוון מוסרי, לאמור, של שחיתות".
ביוגרפיה > חיים אישיים

היה נשוי למרים בתו של רבי יצחק טולדנו, גיסו הרב מרדכי טולדנו חתן הרב עובדיה יוסף. בניו נשואים לבנות של הרב אברהם יוסף, הרב יצחק יוסף וח"כ אריאל אטיאס. בנותיו נשואות לרב עובד צמח, לרב שלמה רבין אב"ד לקהילות הבוכרים בארצות הברית וקנדה לרב אביחי אילוז, לרב דוד כהן (נכדו של הרב שלמה בן שמעון) ולרב שמואל לוי. אחיו הוא יו"ר מפלגת ש"ס אריה דרעי.
מספריו

אמרי יהודה - ילקוט מאמרים ושיחות מוסר מדברי רבותינו בש"ס ובמדרשי חז"ל (2 חלקים).
אמרי יהודה - הגדה של פסח.
אמרי יהודה - הנישואין בהלכה ובאגדה.
אבני עזר - על שולחן ערוך (2 חלקים).
שו"ת משנת עזר - על שולחן ערוך.
חגים וזמנים - ילקוט מאמרים ופסקי הלכות על סדר המועדים (2 חלקים).
וזאת ליהודה - אסופת מאמרים, פסקי הלכה, תקנות והנהגות, אגרות ומכתבים.
נתיבי הוראה - הלכות איסור והיתר.
לקריאה נוספת

יצחק שתיל, "רבני באר שבע ומוליכי דרכה", ה'תשע"ב, עמ' 59–60
הערות שוליים

1 2  לפי המופיע ברשימת הדיינים של הנהלת בתי הדין
1 2 3  מרב סבר, הרב יהודה דרעי, המועמד לתואר הרב הראשי ורבה של באר שבע הלך לעולמו, באתר ישראל היום, 9 ביולי 2024
↑  אריה דיין, המעיין המתגבר: סיפורה של תנועת ש״ס, 1999
↑  אילן מרסיאנו, הרב לאו נבחר להיות רבה של תל-אביב, באתר ynet, 17 באפריל 2005
↑  דביר עמר, "ד סמל ומופת לרב בישראל: הלך לעולמו רבה של באר שבע הרב יהודה דרעי, באתר ערוץ 7
↑  יניר יגנה‏, בדרך לבג"ץ: קהילת הלהט"ב בבאר שבע נלחמת על קיום מצעד גאווה, באתר וואלה, 11 ביולי 2016;  אלמוג בן זכרי, המשטרה חזרה בה, ומצעד הגאווה בבאר שבע לא יעבור ברחוב הראשי, באתר הארץ, 11 ביולי 2016
↑  שילה פריד, נפטר הרב יהודה דרעי, שהיה מועמד לתפקיד הרב הראשי, באתר ynet, 9 ביוני 2024
↑  הרב יהודה דרעי, המועמד לתואר הרב הראשי ורבה של באר שבע הלך לעולמו, באתר ישראל היום, 9 ביוני 2024
↑  יהודה דרעי באתר GRAVEZ
↑  מרב סבר, ללא הליך סדור ובלי הצבעה: בנו של הרב יהודה דרעי מונה למחליפו כרב העיר באר שבע, באתר ישראל היום, 10 ביולי 2024; פלד ארבלי, ‏"אנחנו ממליכים, שאף אחד לא יפר את זה": ההתבטאות שעוררה סערה בלוויה של יהודה דרעי ז"ל, באתר מעריב אונליין, 10 ביולי 2024
↑  הרב נתנאל סנדרו בוחניק (2024-07-29), ישיבת אוהל בנימין מארחת את הראשון לציון הרה"ג שלמה משה עמאר שליט"א ואת הרה"ג אברהם דרעי שליט"א, נבדק ב-2024-08-02
↑  דביר עמר, רב העיר אופקים מונה למ"מ רב העיר באר שבע, באתר ערוץ 7, ‏כ' בתמוז תשפ"ד
↑  אייל הראובני ואילן מרסיאנו, דרעי הורשע בפרשה אחת, זוכה בארבע אחרות, באתר ynet, 25 בספטמבר 2003; אסף גולן, כל פרשות דרעי: מהעמותה הפיקטיבית ועד בית הנופש הענק בספסופה, באתר ישראל היום, 20 בנובמבר 2018
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007519265805171  ISNI: 0000 0000 4946 0850  LCCN: nr98034505  VIAF: 54064863   WorldCat (עם VIAF): 54064863
אתניות

אתניות (או: מוצא אתני – מלשון נוהג, כפי שהוא במספר שפות שמיות. מיוונית: ἔθνος, אתנוס – עם, לאום) נקבעת על פי מוצא משפחתו של אדם. היא מבוססת על המאפיינים התרבותיים המקושרים לקבוצה חברתית מובחנת ומגובשת של בני אדם.
קבוצה אתנית

קבוצה אתנית (במונחים ארכאיים: עדה או עדתיות) היא קבוצת אנשים, המזדהים זה עם זה, או המזוהים על ידי אחרים, על בסיס של גבולות, לעיתים מוּלדים, המבחינים אותם מקבוצות אחרות. גבולות אלה יכולים להופיע במספר צורות כגון: מוצא, היסטוריה, שפה, כלכלה, תרבות, דת, פוליטיקה וכדומה. עקב גבולות אלו, ישנן קבוצות שמבחינה ביולוגית החברים בהן קרובים יחסית, אך אין כל מתאם הכרחי בין כך להיווצרות אתניות מובחנת. אתניות היא תופעה מורכבת ביותר, ורק לעיתים נדירות היא מופיעה בצורה "טהורה": על פי רוב, היא קשורה במבנים חברתיים, דתיים פוליטיים ומשפטיים היוצרים תודעה אתנית.
אתניות לעומת גזע

לעיתים רחוקות, אתניות שאינה-מדויקת דייה תהא חופפת גם למושג "גזע", שכן היא נסמכת על מוצא משותף רחב וגורף יותר של כלל הקבוצות התרבותיות (דוגמאות: לבן, אסייתי, היספנו-לטיני, מזרח-תיכוני, אפריקאי), שנסמכות לרוב על סטריאוטיפים מיושנים ולא-מבוססים מדעית, או לחלופין, על צבע עור משותף.
בעוד אתניות וגזע הם מושגים קרובים, המושג אתניות נעוץ ברעיון של קבוצה חברתית, אשר חולקת זהות לאומית, שבטית או דתית, ובעלת מאפיינים משותפים, כגון שפה ומסורת תרבותית כרקע. בניגוד לאתניות, גזע הוא מונח מסַוֶג בו נעשה שימוש לחלוקת האנושות לקבוצות בעלות זיקה של מוצא משותף נרחב יותר, לרוב על בסיס מאפיינים פנוטיפיים (מראה חיצוני) מובחנים, כמו צבע עור. בעקבות השפעתן ההרסנית של תורות גזע שונות, השימוש במונח "גזע" הופרך עקב מחקרים מדעיים שמצאו כי הוא משקף תהליך היסטורי של הבניה חברתית בלבד. דהיינו, החלוקה לגזעים היא מלאכותית, ומסתמכת על מאפיינים חיצוניים חסרי חשיבות, כך שלגזעים בבני אדם אין ממשות מדעית או ביולוגית, אלא הם נוצרו כתוצאה מתהליכים חברתיים, תרבותיים והיסטוריים. בעקבות כך, המונח המדעי "אתניות" (המבוסס על מדע הגנאלוגיה) החל להחליף באופן נרחב את השימוש במונח הפסאודו-מדעי (מדע-כזב), "גזע".
לאומיות אתנית

במאה ה-19 החלה להתפתח האידאולוגיה הפוליטית של לאומיות אתנית, שהיא צורה של לאומיות שבה המדינה שואבת לגיטימציה פוליטית מאתניות, להבדיל מלאומיות אזרחית הנשענת על קריטריונים כמו אזרחות או תרבות גבוהה פתוחה. כך, המושג המעורפל "גזע" נקשר יחד עם לאומיות. מדינות לאום רבות הוקמו על בסיס טענה למוצא אתני משותף: לעיתים קרובות, היסטוריונים ומלומדים אחרים היו צריכים לעמול קשות כדי למצוא או להמציא את המאפיינים של אותו מוצא, ולעיתים קרובות לא פחות, התגבשותן של אומות אלו הייתה כרוכה בגירוש המוני ואף ברצח עם של קבוצות אתניות אחרות.
ראו גם

פולקלור
מוזיקת פולק
מיעוט
בני מיעוטים בישראל
לאומיות אתנית
קבוצה אתנו-דתית (קבוצה אתנית-דתית)
אתניות יהודית, + דת היהדות
מחקרים גנטיים על יהודים
גנטיקה רפואית של יהודים
גנטיקה אבולוציונית אנושית
בדיקת DNA גנאלוגית (בדיקת סמני DNA)
גנאלוגיה (חקר אילן יוחסין)
לקריאה נוספת

עזר גת ואלכסנדר יעקובסון, לאומיות (אנגלית)
יהודה שנהב, "אתניות", בתוך: אורי רם וניצה ברקוביץ' (עורכים), אי/שוויון, באר שבע: אוניברסיטת בן-גוריון, 2006, 55–63
הערות שוליים

↑  החלטות האקדמיה בישיבתה האחרונה (אייר תשפ"ב, מאי 2022), באתר האקדמיה ללשון העברית, ‏9 ביוני 2022
↑  Ethnicity בתוך The Oxford Companion to Politics of the World. הוצאת אוניברסיטת אוקספורד, 2004.
↑  David Mason, Introduction. Controversies and continuities in race and ethnic relations theory, Cambridge University Press, 1986-10-30, עמ' 1–19
↑  Race and Ethnicity, בתוך: Inequality
A Contemporary Approach to Race, Class, and Gender. הוצאת אוניברסיטת קיימברידג', 2012.
↑  Ethnic Nationalism. בתוך: Introduction to Comparative Politics
The State and its Challenges. הוצאת אוניברסיטת קיימברידג', 2012.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007555670905171  BnF: cb11939090f (data)  GND: 4153095-0  LCCN: sh85045172  NARA: 10638635  NDL: 00567696  NKC: ph1190981