stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הלגיון הראשון מקסימיאנה
היסטוריה

המידע על הלגיון מועט. הוא הוקם בשנת 296 או 297 בידי הקיסר דיוקלטיאנוס, אשר החליט לקרוא לו "מקסימיאנה" (היינו "של מקסימיאנוס") על שם שותפו לשלטון מקסימיאנוס. לצד הלגיון השני פלביה קונסטנטיה הגן הלגיון על דרום מצרים מפני שבטים שכנים. בשנת 345 הועבר הלגיון לאדריאנופול (אדירנה המודרנית), וקרוב לוודאי שהיה מעורב בקרב אדריאנופול ב-378, בו זכו הגותים, בפיקוד פריטיגרן, לניצחון מוחץ על הצבא הרומי, בפיקוד הקיסר ואלנס. עם זאת, ככל הנראה שרד חלק מהלגיון את הקרב, שכן על פי נוטיטיה דיגניטטום במאה החמישית הוא עדיין היה מוצב ליד אדריאנופול.
הלגיון הראשון נוריקום

|  פרטים |
| --- | --- |
 מדינה:  האימפריה הרומית
 שיוך:  הצבא הרומי
 סוג:  לגיון
 בסיס האם:  נוריקום
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  סוף המאה השלישית – לא ידוע
 מקים היחידה:  דיוקלטיאנוס
 נתוני היחידה
 ציוד עיקרי:  נשק קר, בעיקר פילום, גלדיוס, סקוטום, לוריקה לוריקה סקוומטה (שריון שרשראות)
 
הלגיון הראשון נוריקום (בלטינית: Legio I Noricorum) היה לגיון רומאי, אשר פעל הוקם בידי הקיסר דיוקלטיאנוס והגן על אזור נוריקום.
היסטוריה

המידע על הלגיון מועט. הוא הוקם בידי הקיסר דיוקלטיאנוס, אשר הציב אותו על הדנובה במחוז נוריקום (כיום בדרום-מערב אוסטריה ומזרח סלובניה). יחד עם הלגיון השני איטליקה הוותיק הם היוו את הלימיטאני של אזור נוריקום. על פי הנוטיטיה דיגניטטום בתחילת המאה החמישית הלגיון עדיין היה מוצב בנוריקום. ככל הנראה הוא פורק זמן לא רב לאחר מכן.
הלגיון הראשון מקריאנה ליבראטריקס

|  פרטים |
| --- | --- |
 מדינה:  האימפריה הרומית
 שיוך:  הצבא הרומי
 סוג:  לגיון
 בסיס האם:  אפריקה
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  68–68
 מקים היחידה:  לוקיוס קלאודיוס מאקר
 מלחמות:  שנת ארבעת הקיסרים
 נתוני היחידה
 ציוד עיקרי:  נשק קר, בעיקר פילום, גלדיוס, סקוטום, לוריקה לוריקה סקוומטה (שריון שרשראות)
 
הלגיון הראשון מקריאנה ליבראטריקס (בלטינית: Legio I Macriana liberatrix) היה לגיון רומאי קצר ימים אשר השתתף במלחמת האזרחים הידועה כשנת ארבעת הקיסרים.
היסטוריה

בשנת 68 התגבר חוסר שביעות הרצון שחשו המוני העם והסנאט הרומי משלטונו העריץ של הקיסר נירון, ומספר מושלים, ביניהם גאיוס יוליוס וינדקס מושל גאליה, וגלבה מושל היספניה טארקוננסיס התמרדו כנגד שלטונו. לוקיוס קלאודיוס מאקר, מושל אפריקה ומפקד הלגיון השלישי אוגוסטה החליט להצטרף למרד של גלבה, ולשם כך הקים את הלגיון הראשון מקריאנה ליבראטריקס. משמעות השם היא "המשחרר של מאקר".
זמן קצר לאחר פרוץ המרד עלה גלבה על רומא עם לגיונותיו ונירון התאבד. היה זה לכאורה ניצחון עבור מאקר, אולם גלבה לא בטח באלו שהעלו אותו לשלטון, והורה לרצוח את מאקר בחשאי ולפרק את הלגיון הראשון מקריאנה ליבראטריקס. חיילי הלגיון שולבו בלגיונות אחרים. יש הסבורים שהקיסר ויטליוס ניסה להקים את הלגיון פעם נוספת כשעלה לשלטון ולהשתמש בו למטרותיו, אולם אספסיאנוס פירק אותו מחדש.
דיוקן דרושאוט

| --- | --- |
דיוקן דרושאוט של ויליאם שייקספיר, על כריכת מהדורת הפוליו הראשונה. זוהי גרסתו הסופית, או השנייה, של התחריט.
 מידע כללי
 צייר:  מרטין דרושאוט 
 תאריך יצירה:  1623
 טכניקה וחומרים:  תחריט
 ממדים בס"מ
 רוחב:  22.5 ס״מ 
 גובה:  34 ס״מ 
 
דיוקן דרושאוט (באנגלית: Droeshout portrait) או תחריט דרושאוט (Droeshout engraving) הוא דיוקן של ויליאם שייקספיר, מעשה ידי החרט מרטין דרושאוט (Martin Droeshout). הדיוקן, נכלל במהדורת הפוליו הראשונה, אוסף מחזותיו של שייקספיר שפורסם ב-1623, כאיור שעיטר את כריכת הספר. זהו אחד משני דיוקנאות שמזוהים בוודאות כדיוקנאות של שייקספיר. השני הוא פסלו של שייקספיר הניצב במצבה שעל קברו, בעיר הולדתו סטרטפורד אפון אייבון. שניהם נוצרו לאחר מותו.
השימוש בדיוקן כאיור לכריכת הספר הוא בהתאם לנהוג בפרסומי התקופה, אך הנסיבות המדויקות שבהן נוצר התחריט אינן ידועות. אין ידיעה ברורה מי מבין שני אנשים שנקראו "מרטין דרושאוט" היה זה שיצר את התחריט, ולא ברור באיזה אופן ובאיזו מידה נשען התחריט על ציורים או איורים קיימים.
גרסאות

השלב הראשון של התחריט, בעל רמת פירוט נמוכה יותר ובהיר פחות. ראו למשל בסנטר ובשיער בצד ימין.
השלב השני והאחרון של התחריט.
לדיוקן ישנם שני "שלבים", או שתי גרסאות שונות, שאותן הדפיס דרושאוט בעזרת אותו לוח (ראו דפוס שקע). דיוקנאות מהשלב הראשון נדירים מאוד, וקיימים רק ארבעה עותקים של אלו. דיוקנאות הגרסה הראשונה הם כפי הנראה תוצאות של הדפסות ניסיון, שנועדו לכך שדרושאוט יוכל לבחון את התחריט, ולבדוק האם יש צורך לבצע שינויים כלשהם. רובם הגדול של עותקי מהדורת הפוליו הראשונה ששרדו, כוללים דיוקנאות מהשלב השני, שבו הצללים חזקים יותר ושנבדל מהגרסה הראשונה בעוד כמה הבדלים קלים, ובהם באזור השפם ובקו מתאר הלסת התחתונה.
ב-1632 יצר תומאס קוטס (Thomas Cotes) עותקים נוספים של התחריט, בגרסתו השנייה, בעבור מהדורת הפוליו השנייה של רוברט אלוט (Robert Allot), מהדורה חדשה של אוסף המחזות. את התחריטים האלו הדפיס קוטס בעזרת הלוח המקורי, לאחר שבוצעו בו שינויים קלים. בלוח נעשה שימוש גם במהדורות מאוחרות יותר, אך עם הזמן החל הלוח להישחק ונעשו בו שינויים ניכרים. בלוח המקורי נעשה שימוש עד שנות ה-60 של המאה ה-17, ולאחר מכן אין לו זכר. כבר בשנת 1640 העתיק החרט ויליאם מרשל (William Marshall) את צורת הלוח ללוח חדש, תוך ביצוע שינויים והתאמות, בעבור מהדורת אוסף שקיבצה את הסונטות של שייקספיר, שפרסם ג'ון בנסון (John Benson). כל הדפסות התחריט של הדיוקן שנעשו לאחר מכן, התבססו על העתקה של התחריט עצמו, ולא של הלוח.
זהות היוצר

משפחת דרושאוט (בהולנדית: דְרוּסְהַאוּט) הייתה משפחה של אמנים שהיגרו מהולנד לבריטניה. מאחר ששניים מבני המשפחה נקראו "מרטין", שאלת זהותו של החרט שיצר את הדיוקן עוררה דיון בקרב החוקרים. מרבית המקורות טוענים שיוצר הדיוקן הוא מרטין דרושאוט הצעיר (Martin Droeshout the Younger;‏ 1601 - לאחר 1629), בנו של מייקל דרושאוט, מהגר מבריסל. מלבד תאריך לידתו וזהות אביו, מעט מאוד ידוע על מרטין דרושאוט הצעיר, אולם מאחר שידוע שאביו היה חרט, נפוצה ההנחה כי מרטין הלך בעקבות אביו, ושהוא היוצר של תחריט דרושאוט. מאחר שהיה בן 15 כששייקספיר מת בשנת 1616, ייתכן שמעולם לא ראה אותו, וההנחה היא כי הוא התבסס בעבודתו על תמונה קיימת.
מחקרה של מרי אדמונד (Mary Edmond) ב-1991 על אודות משפחת דרושאוט גילה מידע חדש על מרטין דרושאוט הזקן (Martin Dreoshout the Elder;‏ שנות 1560 לערך - 1642), שהיה דודו של מרטין הצעיר. במחקרה מצאה אדמונד כי דרושאוט הזקן היה חבר באגודת הציירים-אמני־הצביעה (Worshipful Company of Painter-Stainers) של לונדון. אדמונד כתבה, "נראה זה שגוי לייחס את תחריטו של שייקספיר למרטין דרושאוט האלמוני והצעיר מדי, שנולד ב-1601, כפי המקובל, כאשר ישנו אמן אחר באותו שם, שמתועד בצורה די טובה, בדמות דודו".
ב-2007 מצאה ג'ון שלוטר (June Schlueter) עדות לכך שמרטין הזקן שהה בלונדון בזמן שבו ידוע כי החרט של הדיוקן במהדורת הפוליו הראשונה שהה במדריד. על אף ששלוטר התחילה את המחקר והחיפוש בארכיונים במטרה להוכיח את נכונות הסברה של אדמונד כי מרטין הזקן היה החרט של תחריט דרושאוט, היא מצאה לבסוף ממצאים שמחזקים, לדבריה, את ההנחה שיוצר התחריט היה מרטין הצעיר.
מסורת ייחוס התחריט לדרושאוט הצעיר מקורה בשיקולי סגנון אמנותי. לרוב נתפס דרושאוט הזקן כאמן מיומן יותר מאחיינו, ופגמים בשרטוט פניו וגופו של שייקספיר מזכירים עבודות אחרות של דרושאוט הצעיר. ייחוס העבודה לאמן הצעיר מקובלת, נכון להיום, גם על גלריית הדיוקנאות הלאומית הבריטית.
חשיבות

התחריט זכה לשבחים מפי ידידו של שייקספיר, המחזאי בן ג'ונסון, בפואמה שלו To the Reader ("לקורא"), שלוותה בתחריט שהוצג לצדה. בפואמה כתב כי התחריט מציג תמונה הדומה במידה רבה לשייקספיר. הוא כתב כי "המגלף קרא לקרב / את הטבע, במטרה לגבור על החיים" ("the graver had a strife / With nature to outdo the life"), וכן כתב כי הציור "קלע" בדיוק רב לפניו של שייקספיר. הוא הוסיף וציין כי החרט לא יכול היה להעביר את "שנינותו" של שייקספיר - על מנת לתפוש אותה, יהיה על הקורא לקרוא את הספר.
בשל עדות זו המאששת את מידת הדיוק של הדיוקן, נעזרו חוקרים בתחריט דרושאוט כנקודת ייחוס לבחינת דיוקנאות אחרים שיכולים להיות דיוקנאות של שייקספיר. האמן והסופר בן המאה ה-19 אברהם ויבל (Abraham Wivell) תיאר זאת כך:
חיזוק נוסף לאמינות התחריט הוא העובדה שהוא הוזמן ואושר על ידי עורכי מהדורת הפוליו הראשונה, ג'ון המינגס (John Hemmings) והנרי קונדל (Henry Condell), שהיו שניהם חברי קבוצת התיאטרון "אנשי המלך" שבה היה חבר שייקספיר כשחקן.
ב-2006 כתבה טרניה קופר (Tarnya Cooper), ברוח דומה, כי "זהו הדיוקן היחיד שללא ספק נותן לנו ידיעה סבירה על מראהו של שייקספיר".
חשיבות > התמונה שבה נעזר דרושאוט

לצד העובדה שהדיוקן משמש ככלי לאמידת אמינותן ומידת דיוקן של תמונות אחרות, דנו החוקרים בשאלה מהי התמונה המקורית שבה נעזר דרושאוט ביצירתו. החוקר בן המאה ה-19 ג'ורג' שארף (George Scharf) טען, על בסיס חוסר העקביות במידת הבהירות ובצללים, שהתמונה המקורית ששימשה כסימוכין הייתה "או עיטור בגוף הטקסט (limning) או ציור בעיפרון צבע". סוגי אמנות אלו נעזרו לרוב בתרשימים כלליים, במקום בעיצוב לפי טכניקת קיארוסקורו (שבה ישנו קונטרסט חד בין אזורים כהים לבהירים). הוא הסיק שדרושאוט ניסה באופן חובבני להוסיף צללים לשם הענקת הצורה לתמונה. מרי אדמונד ציינה כי נראה שדרושאוט הזקן עמד בקשר עם צייר הדיוקנאות מרקוס ג'ירארטס (Marcus Gheeraerts), וציינה כי ישנה עדות המצביעה על כך שייתכן שהיה קיים ציור דיוקן של שייקספיר מיצירתו של ג'ירארטס. לפי השערתה, ייתכן כי תחריט דרושאוט התבסס על ציור דיוקן אבוד זה. קופר טענה כי הציור הכושל ועיצוב צורת הדובלט (בגדו ההדוק של שייקספיר) והצווארון יכולים להצביע על כך שדרושאוט העתיק ציור אבוד כלשהו או ציור שהציג רק את פניו ואת כתפיו של שייקספיר; את שאר הגוף הוסיף החרט עצמו, כמנהג המקובל.
במאה ה-19 נמצא ציור שכונה בשם "דיוקן פלאוור" (Flower portrait), על שם אדגר פלאוור (Edgar Flower), שהציג את הציור, שלדבריו היה בבעלות משפחתו. על הציור הופיע התאריך 1609 והוא צויר על לוח אותנטי מהמאה ה-17. באותו זמן הייתה הסכמה רחבה בין החוקרים שזוהי היצירה המקורית שעליה התבסס דרושאוט ושאותה העתיק לתחריטו. אולם בשנת 1905 חוקר האמנות מריון שפילמן (Marion Spielmann) הראה שהציור מקביל למצב השני של תחריט דרושאוט. כך טען, שאם אכן היה דיוקן פלאוור המקור לתחריט דרושאוט, אזי הגרסה הראשונה צריכה להיות דומה יותר אליו, אך מכיוון שאין זה כך, הוא הסיק שדיוקן פלאוור הוא העתקה של דיוקן דרושאוט. ב-2005 הוכיחו בדיקות מעבדה כימיות כי דיוקן פלאוור הוא למעשה זיוף מהמאה ה-19, שצויר על גבי תמונה אותנטית מהמאה ה-17.
הערכה ביקורתית

עיצוב הדמות הכושל והחיבור המגושם בין הראש לגוף, הביאו חוקרים ומבקרים רבים לכלל הערכה כי התחריט מציג ביצוע כושל בהצגת דמותו של שייקספיר. חוקר הספרות ג'יי דובר וילסון (J. Dover Wilson) כינה את דמותו של שייקספיר ביצירה "דמות בעלת פרצוף פודינג". הביוגרף והחוקר סידני לי (Sidney Lee) כתב כי "הפרצוף מוארך והמצח מוגבה; האוזן האחת שנראית בדיוקן היא חסרת צורה; קצהו העליון של הראש קירח לגמרי, אך את האוזניים מכסה שיער שופע". החוקר סמואל שונבאום (Samuel Schoenbaum) הפגין מידה דומה של בוז כלפי היצירה:
קופר העירה כי "אמנות ההדפס לא הייתה אמנות מפותחת באנגליה, והיו יחסית מעט חרטים מוכשרים. עם זאת, גם לפי הסטנדרטים הפחות קפדניים שהיו באנגליה, תחריט דרושאוט מציג פרופורציות לא מוצלחות". בנג'מין רולנד לואיס (Benjamin Roland Lewis) ציין כי "למעשה כל עבודתו של דרושאוט מאופיינת באותם פגמים אמנותיים. הוא היה חרט במובן הפשוט, ולא אמן יוצר".
לא כל המבקרים התייחסו ליצירה בביקורתיות חריפה שכזו. הסופר בן המאה ה-19 ג'יימס בואדן (James Boaden) כתב כי "בעיניי הדיוקן מציג נקודת מבט של טוב-לב רוגע והרהורים ענוגים, הבנה עמוקה ומעין תחושה מעורבת, שאוחזת בך כאשר העצבות נכנעת לנפתולי הדמיון". הוא ציין גם כי ידידו, השחקן ג'ון פיליפ קמבל (John Philip Kemble), חשב ש"יצירה שנואה" זו מאפיינת את שייקספיר בצורה טובה יותר מכל דיוקן אחר שלו. ב-1998 כתב חוקר הספרות פארק הונאן (Park Honan) כי "גם אם הדיוקן נעדר את ה"ניצוץ" שאמור לאפיין משורר מחונן, הוא מציע התבוננות פנימית לנפשו של מחבר בעל אינטליגנציה גבוהה, אדם עצמאי שאינו אדיש כלפי סבלם של אחרים".
הערכה ביקורתית > תאוריות קשר

בשאלת זהותו של מחבר מחזות שייקספיר, טענו אלו שתומכים בגישה כי אדם אחר, שאינו שייקספיר, היה המחבר האמיתי של מחזותיו, לקיומם של רמזים נסתרים בדיוקן המצביעים על הסוד-כביכול לגבי זהותו של מחבר המחזות. ואכן דובר וילסון טען שהאיכות הירודה של דיוקן דרושאוט היא הסיבה הסמויה ל"קמפיין נגד 'האיש מסטרטפורד' ולניסיונות לנשל אותו מכתר המחזאי הלאומי ולאמץ במקומו דמויות כמו הלורד בייקון, הרוזן מדרבי, הרוזן מאוקספורד, או כל מתחזה אצילי אחר שנמצא באופנה באותה עת". ב-1911 פרסם ויליאם סטון בות' (William Stone Booth) ספר שבו הדגים כביכול כי מאפיינים מסוימים בתחריט "זהים אנטומית" לאלו של פרנסיס בייקון, ועל כן מהווה הדבר הוכחה לכאורה שבייקון הוא מחבר יצירותיו של שייקספיר. הוא הדגים זאת באמצעות צירוף של תמונות שונות של בייקון יחדיו, ולאחר מכן הנחתם על גבי התחריט והשוואתם. ב-1995 טענה ליליאן שוורץ (Lillian Schwartz), באמצעות גרסה ממוחשבת של אותה טכניקה, כי הדיוקן מבוסס על דיוקנה של המלכה אליזבת הראשונה.
גישה שונה טוענת כי הדיוקן אכן מתאר את ויליאם שייקספיר, אך הוא עושה זאת באופן שנועד לשים אותו ללעג על ידי תיאורו כמכוער, או באופן שנועד לרמוז כי פניו הן בעצם מסכה שמאחוריה מסתתר סופר נעלם. הקו הכפול שנוצר במרווח שבין קו מתאר הלסת התחתונה לבין אזור הצל שלצידו, תואר כרמז המצביע על כך שפני הדיוקן הן בעצם מסכה, וכך גם נטען לגבי צורתו של הדובלט, שנאמר עליו כי הוא מייצג גם את קדמת הגוף וגם את אחוריו. חבר הפרלמנט הבריטי אדווין דרנינג-לורנס (Edwin Durning-Lawrence) העיר בעניין זה "אין כל ספק – אין מקום לשום צל של ספק – כי המדובר למעשה בתמונה מוצפנת באופן מתוחכם, שמציגה שתי זרועות שמאל ומסכה... תשומת לב מיוחדת יש לתת לאוזן, שהיא אוזן של מסכה, ומסיבה עלומה כלשהי היא זקופה וישרה; שימו לב גם לקו הברור והניכר היטב שמציג את קצה המסכה".
אף אחת מגישות אלו אינה מקובלת על ידי הזרם המרכזי של ההיסטוריונים. בנג'מין רולנד לואיס כתב כי מאפיינים אלו הם כולם אופייניים לתחריטי התקופה, ושאף אחד מהם אינו חריג. כך למשל, תחריט של הסופר והמשורר ג'ון דייוויס מהרפורד (John Davies of Hereford) מתאפיין גם הוא במרבית ה"מוזרויות" האלו, לרבות המיקום הלא ברור של הראש ביחס לגוף ו"אותו הבדל מוזר בצורת הכתף הימנית לעומת הכתף השמאלית".
הלגיון הראשון פונטיקה

|  פרטים |
| --- | --- |
 מדינה:  האימפריה הרומית
 שיוך:  הצבא הרומי
 סוג:  לגיון
 בסיס האם:  טרפזוס
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  סוף המאה השלישית – לא ידוע
 מקים היחידה:  דיוקלטיאנוס
 נתוני היחידה
 ציוד עיקרי:  נשק קר, בעיקר פילום, גלדיוס, סקוטום, לוריקה לוריקה סקוומטה (שריון שרשראות)
 
הלגיון הראשון פונטיקה (בלטינית: Legio I Pontica) היה לגיון רומאי, אשר פעל הוקם בידי הקיסר דיוקלטיאנוס והגן על אזור פונטוס וחופי הים השחור.
היסטוריה

המידע על הלגיון מועט. הוא הוקם בידי הקיסר דיוקלטיאנוס, אשר הציב אותו בפונטוס כדי להגן על חופי הים השחור. לפיכך נקרא הלגיון "פונטיקה". מטה הלגיון היה בעיר טרפזוס (טרבזון המודרנית). על פי נוטיטיה דיגניטטום, זו עדיין הייתה מפקדתו בתחילת המאה החמישית. יש המשערים שהלגיון שרד את נפילת האימפריה הרומית והתמזג לאחר מכן עם הצבא הביזנטי המוקדם.
הכרזת תעניות

בשבת לפני תענית, יש הנוהגים להכריז על התענית שתחול בשבוע הבא. המקור למנהג הוא בדברי האבודרהם, והוא הובא בשמו בבית יוסף. האבודרהם כותב שאת ההכרזה מבצעים בשבת, אחרי קריאת ההפטרה ולפני אשרי (שלפני תפילת מוסף). המנהג הובא להלכה בשולחן ערוך, וכך נוהגים בקהילות הספרדים, וכן נוהגים גם התימנים ובנוסח פרובאנס.
הרמ"א כתב שבאשכנז לא נוהגים להכריז על התעניות, וכך נוהגים האשכנזים, גם בנוסח אשכנז וגם בנוסח ספרד. כמו כן, הוא לא מופיע בסידורי נוסח איטליה או נוסח רומניא. גם במנהג מצרים הישן נהגו שלא להכריז.
בהמשך, כותב המחבר שלא נוהגים להכריז על יום כיפור, תענית אסתר או תשעה באב. בארחות חיים נוסף שנוהגים לא להכריז על צום גדליה, והאחרונים הביאו את דבריו. כך שבפועל נותר שמכריזים רק על עשרה בטבת וי"ז בתמוז.
מטרת ההכרזה

האבודרהם כתב שההכרזה נועדה "להודיע לקהל באיזה יום יחול הצום". בהתאם לכך, הסביר בעל ארחות חיים הסביר את ההימנעות מהכרזה על תשעה באב וצום גדליה בכך שהם ידועים לכל, ואנשים לא יטעו במועד התענית. בדומה לכך, הסביר רבי רפאל אהרן בן שמעון שמטרת ההכרזה שאנשים לא ישכחו את התענית ויטעו לאכול, ולכן בתעניות ידוות אין צורך להכריז.
הגר"א הסביר שמכריזים על התענית משום שמעיקר הדין, הגמרא קבעה שבתעניות החורבן "רצו מתענין, לא רצו אין מתענין", וכיוון שהתענית אינה קבועה ותלויה ברצון הציבור, יש צורך להכריז שרוצים להתענות, במקום קבלת תענית. לפי הסבר זה, אין צורך להכריז על יום הכיפורים, תשעה באב ותענית אסתר, שאינן תעניות החורבן ולכן אינן תלויות ברצון הציבור. הוא מסביר עוד שלמנהג אשכנז אין מכריזים על אף תענית משום שלהלכה, גם תעניות החורבן נחשבות תעניות קבועות, כי קבלו עליהם כל ישראל להתענות בהן. בדומה לזה כתב רבי חיים פלאג'י, שמאחר שהתעניות כתובות בפסוק, סוברים האשכנזים שאין צריך להכריז עליהם כי אינם צריכים קבלה.
הערות שוליים

↑  בית יוסף, אורח חיים, סימן תק"נ. נוסח ההכרזה שם מעט שונה מן הנוסח הנהוג כיום.
1 2  שולחן ערוך, אורח חיים, סימן תק"נ, סעיף ד'
↑  תכלאל תורת אבות, חלק א (ימות השנה), עמ' רלא.
↑  רבי רפאל אהרן בן שמעון, נהר מצרים, הלכות תענית א. והרב בן שמעון הנהיג כן להכריז.
1 2  ארחות חיים, סדר תפלת שבת שחרית, אות ח.
↑  רבי חיים פלאג'י, יפה ללב, חלק ג, סימן תק"ן, אות ב, באתר אוצר החכמה; רבי יעקב חיים סופר, כף החיים, אורח חיים תק"ן, אות כז.
↑  רבי רפאל אהרן בן שמעון, נהר מצרים, הלכות תענית א.
↑  תלמוד בבלי, מסכת ראש השנה, דף י"ח, עמוד ב'.
↑  ביאור הגר"א, אורח חיים תק"נ, אות א; הרב יחיאל מיכל הלוי אפשטיין, ערוך השולחן, אורח חיים, סימן תק"נ, סעיף ד'.
↑  רבי חיים פלאג'י, יפה ללב, חלק ב', סימן תק"ן, אות ד, באתר אוצר החכמה (צפייה חופשית – מותנית ברישום).
דלית קהן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  8 באוגוסט 1968 (בת 56) 
 מדינה:  ישראל 
 פרסים והוקרה:  פרס אופיר לשחקנית המשנה הטובה ביותר 
 פרופיל ב-IMDb
 
דלית קהן (נולדה ב-8 באוגוסט 1968) היא שחקנית קולנוע, יוצרת ותסריטאית ישראלית.
ביוגרפיה

נולדה וגדלה בתל אביב, חיה במהלך התבגרותה עם משפחתה בקוסטה ריקה ובניקרגואה. לאחר שחזרה ארצה, הייתה חלק מ"להקת צעירי תל אביב", ומשם עברה להיות סולנית בלהקת הפאנק "דיבור עקיף" שהייתה אחת מלהקות הבית של מועדון הפינגווין. היא סיימה את שירותה הצבאי ביחידת 8200 והחלה ללמוד משחק בבית הספר למשחק ניסן נתיב בתל אביב, שם זכתה במלגת הצטיינות מטעם "קרן שרת".
קריירה > קריירת משחק

קהן החלה את דרכה כשהופיעה מספר פעמים כקומיקאית בתוכנית "זהו זה!" ובפרסומת "לולו של קשרל" והשתתפה בתפקיד מנחת תחרות אומנות בסדרה "קופיקו", כשכבר בשנת 1994, השנה שבה סיימה ללמוד, קיבלה את ההזדמנות הקולנועית הראשונה שלה. היא נבחרה לככב בסרטם של איתן פוקס ועירית לינור, "שירת הסירנה", לצד אורלי זילברשץ בנאי ויאיר לפיד. הקומדיה הרומנטית בצל מלחמת המפרץ מאוד הצליחה. בשנת 1995 שחקה בסרט הקצר "רב קומות" והשתתפה כשחקנית מובילה בסדרה "ייסורי אפרים", לצד דב גליקמן ולימור גולדשטיין. בשנת 1996 שיחקה בסדרה "קפה פריז" לצד אסתי זקהיים ואסי לוי. ושחקה בסרטו של עמוס גיתאי "זירת הרצח" לצד אביב גפן, וב-1998 בסרט נוסף של גיתאי, זוכה פרס וולג'ין בפסטיבל ירושלים לקולנוע, "יום יום", לצד משה איבגי וחנה מרון.
ב-1999 שיחקה בסדרה "דו"ח איבגי סוויסה" שביים איתן ענר, לצד משה איבגי. במאי 2021, חשפה כי איבגי הטריד אותה במהלך הצילומים, ויום לאחר שהדפה ודחתה אותו היא פוטרה.
ב-2001 שחקה בסדרת הטלוויזיה "דקות של תהילה" לצד יהודה לוי. באותה שנה שיחקה קהן לצד אלון אבוטבול בסרטו של עודד דוידוף "מרס תורכי". על משחקה בסרט זכתה בפרס אופיר. בסוף אותה שנה השתתפה בסרט הטלוויזיה "1,000 קלוריות", לצד אסתי זקהיים, סמדר קילצ'ינסקי וג'וליאנו מר. בסדרה גרמנית "רוזה רוט" בבימוי קרלו רולה. בשנת 2003 שיחקה בסרטו של עמוס גיתאי "עלילה", לצד חנה לסלאו ורונית אלקבץ. הסרט השתתף בפסטיבלים שונים בעולם.
ב-2004 כתבה וכיכבה בסרטו הקומי של איתן ענר "ריקי ריקי" לצד ניר לוי, גילה אלמגור וטל פרידמן. ובדרמה "מה אתה סח" של אבנר ברנהיימר ואיתן צור, בדרמה "לילה באדיס" בבימויו של אמנון רובינשטין.
בתיאטרון שיחקה במחזות: "חמץ" של שמואל הספרי (1994), "ביאנקה" בבית לסין (1996), וכן במחזה "מעקב באפילה" של רוני פינקוביץ', שעלה בתיאטרון באר שבע.
בשנת 2007 גילמה את רונה בסדרה "מתי נתנשק", ששודרה בערוץ 10, סדרה אותה יצרה.
בשנת 2019, יצרה ושיחקה בסדרת המתח "ילדים ביער" ששודרה ב-2022 ב-Yes.
קריירה > כתיבה ויצירת פורמטים

במהלך שנות התשעים הצטרפה ככתבת לעיתון "תל אביב" של קבוצת ידיעות אחרונות, ראיינה בעיקר אנשי תרבות, חלק מהכתבות היו כתבות שער. בנוסף עבדה במשרדי הפרסום "רגב קוויצקי" ו"פוגל לווין" בתור קופירייטרית.
קהן פיתחה על הנייר את פורמט הטלוויזיה "אהבה בשרשרת" תוכנית ריאליטי רומנטית (Secret Attraction, במקור גם בעברית "משיכה סודית"). הפורמט נמכר בפסטיבל הטלוויזיה "MIPTV" שנערך מדי שנה בעיר בקאן, הופק ושודר בהצלחה שתי עונות באיטליה. בשנת 2003 יצרה את פורמט התוכנית "החיים יפים", תוכנית אירוח לילית ששודרה בערוץ 2, בהנחיית עינת ארליך.
בשנת 2004 הופק סרט הקולנוע "ריקי ריקי", שביים איתן ענר, על פי התסריט הראשון שכתבה. הסרט מתאר את חייהן של שתי אחיות צעירות המחפשות אהבה בתל אביב. הסרט זכה בפרס מיוחד בפסטיבל הקומדיות של טורונטו. בעקבות הצלחת התסריט החלה קהן לפתח את קריירת הכתיבה הטלוויזיונית שלה.
היא עזרה בפיתוח הטלנובלה "ילדות רעות" לערוץ 24. וכן עבדה בפיתוח תוכניות שונ ות.
בדצמבר 2007 עלתה לשידור בערוץ 10 הסדרה "מתי נתנשק", שקהן היא היוצרת והתסריטאית שלה, ואף משחקת בה את אחד התפקידים הראשיים (רונה). הסדרה זכתה להצלחה גדולה ונמכרה ל-HBO אירופה. היא הופקה ושודרה בהצלחה רבה בצ'כיה, סלובקיה, הונגריה, רומניה וכן ברוסיה ואוקראינה.
בפברואר 2022 עלתה לשידור ביס דרמת המתח "ילדים ביער" שקהן היא היוצרת התסריטאית, במאית משותפת יחד עם אילן עבודי, מפיקה שותפה עם אנדמול שיין וכן משחקת בה את אחד התפקידים הראשיים (חיה). לצידה משחקים יפתח קליין, נעמי לבוב, לי בירן וכן שחקנים ספרדים Nausicaa Bonnin ו-Julian Villagran. הסדרה נמכרה לארצות הברית לרשת AMC בגרסתה הישראלית- ספרדית תחת השם "Broken Ties" ושודרה בשנת 2023 בערוץ Sundance Now. התסריט נבחר לאחד מ-15 הסדרות המבטיחות בעולם בפסטיבל MIA ברומא בשנת 2018. בשנת 2023 הסדרה התקבלה למסגרת היוקרתית Panorama בפסטיבל Series Mania.
חיים אישיים

קהן היא אחותה של זמרת הגראנג' מיכל קהן המכונה "נערת ההפקר". היא אם לשלוש בנות.
הערות שוליים

↑  ניר קיפניס, ‏על מה קיבלנו דו"ח?, באתר גלובס, 13 באוקטובר 1999
↑  שגיא בן נון‏, חשיפת "עובדה": השחקנית שפוטרה אחרי שאיבגי הטריד אותה נחשפת, באתר וואלה, 27 במאי 2021
↑  דוד שליט, ‏תהיה אורגזמה, באתר גלובס, 6 במרץ 2001
↑  דוד שליט, ‏מסך קטן ואכזר, באתר גלובס, 28 במרץ 2001
↑  מרב יודילוביץ', חמישה סרטים יתחרו בקטגוריית הדרמה בפסטיבל חיפה, באתר ynet, 2 בספטמבר 2002
↑  עלילה, באתר הארץ, 3 בנובמבר 2003
↑  רותה קופפר, הבורגני, באתר הארץ, 20 בינואר 2005
↑  ניר קיפניס, ‏מחלת הנשיקה, באתר גלובס, 24 בדצמבר 2007
↑  נירית אנדרמן, עונה שלישית של "פאודה" וסדרות תעודה על אביתר בנאי ועל משפחת דיין יעלו בקרוב ב"יס", באתר הארץ, 18 במרץ 2019
↑  רותה קופפר, מכל הפורמטים בעולם, באתר הארץ, 30 ביוני 2006
↑  מיטל גלם-וולק, שולטת בשלט, באתר ynet, 3 בדצמבר 2003
↑  גואל פינטו, סרטים חדשים, באתר הארץ, 13 בינואר 2005
↑  אלקבץ ודהן מנצחות, באתר גלובס, 22 בפברואר 2005
↑  תמי לביא, עכבר העיר, צרפתית עם ליאור אשכנזי, באתר הארץ, 25 בדצמבר 2007
↑  אופיר בר-זהר, HBO מרכז אירופה רכשה את הזכויות ל"מתי נתנשק" של ערוץ 10, באתר הארץ, 16 במאי 2010
↑  ערן בר-און, קהן אינטרנשיונל: "מתי נתנשק" מככבת בחו"ל, באתר ynet, 8 בנובמבר 2011
| פרס אופיר לשחקנית המשנה הטובה ביותר |
| --- | --- | --- |
| 1990–1999 | מילי אביטל (1991) • אביטל דיקר (1992) • דבורה קידר (1993) • אורלי זילברשץ (1994) • אסתי זקהיים (1995) • דנה רז (1996) • אורלי פרל (1997) • אסי לוי (1998) • דליה פרידלנד (1999) |  |
| 2000–2009 | דלית קהן (2000) • לילי קוסאשווילי (2001) • מאיה מרון (2002) • ענת וקסמן (2003) • רונית אלקבץ (2004) • רבקה מיכאלי (2005) • רותם אבוהב (2006) • ענת וקסמן (2006) • אוולין הגואל (2008) • לבנה פינקלשטיין (2009) |  |
| 2010–2019 | רוזינה קמבוס (2010) • ריימונד אמסלם (2011) • עירית שלג (2012) • לאורה ריבלין (2013) • דאנה איבגי (2014) • דבורה קידר (2015) • רובא בלאל-עספור (2016) • מונא חוא (2017) • שירה האס (2018) • הדס בן ארויה (2019) |  |
| 2020 ואילך | שירה האס (2020) • ריימונד אמסלם (2021) • ג'ואנה סעיד (2022) • תיקי דיין (2023) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007310810005171  VIAF: 311119456   WorldCat (עם VIAF): 311119456
הלגיון הראשון מרטיה

| --- | --- |
חותמת הלגיון על פי נוטיטיה דיגניטטום
חותמת הלגיון על פי נוטיטיה דיגניטטום
 פרטים
 מדינה:  האימפריה הרומית
 שיוך:  הצבא הרומי
 סוג:  לגיון
 בסיס האם:  גאליה
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  לא ידוע
 מקים היחידה:  קונסטנטינוס כלורוס
 נתוני היחידה
 ציוד עיקרי:  נשק קר, בעיקר פילום, גלדיוס, סקוטום, לוריקה לוריקה סקוומטה (שריון שרשראות)
הלגיון הראשון מרטיה (בלטינית: Legio I Martia) היה לגיון רומאי, אשר פעל במהלך המאה הרביעית.
היסטוריה

המידע על הלגיון מועט. מקובל להניח שהוא הוקם בידי דיוקלטיאנוס. משמעות השם "מרטיה" הוא "מוקדש למרס". העתק של כתובת (הכתובת עצמה אבדה) ממחוז ולריה שבפאנוניה (מערב הונגריה המודרנית) מזכירה שחיילי הלגיון השתתפו בבניית מצודה באזור. על פי הנוטיטיה דיגניטטום בתחילת המאה החמישית, הלגיון היה לגיון עצמאי שהוצב באיליריה.
הערות שוליים

↑  בצבא הרומי המאוחר היו שני סוגי לגיונות. הלימיטאני, שהיו מרותקים בדרך כלל לפרובינקיה מסוימת, והלגיונות העצמאיים (Comitatenses) אשר היו בדרך כלל בפיקוד בכיר ונועדו להגיב על מקרי חירום ביטחוניים. הלגיונות העצמאיים נחשבו ליוקרתיים יותר.
היפומוביל

| --- | --- |
Hippomobile
Hippomobile
 מאפיינים כלליים
 יצרן:  המהנדס אטיין לנואר (Étienne Lenoir (אנ'))
 שנות ייצור:  1862
 הרכבה:  צרפת צרפת
 מפרט טכני
 מנוע:  1 צילינדרים, מנוע שתי פעימות, המפיק 1.5 כ"ס
 מהירות מרבית:  כ-3 קמ"ש
 מעצב:  אטיין לנואר
מנוע הגז שפיתח "לנואר" בשנת 1860
המהנדס "אטיין לנואר" מפתח ה"היפומוביל"
היפומוביל (בצרפתית: Hippomobile) היה כלי תחבורה בתצורת תלת-אופן שנבנה בצרפת בשנת 1862 על ידי המהנדס הבלגי אטיין לנואר (Étienne Lenoir (אנ')).
"היפומוביל" (Hippomobile) פירושו היה "רכב רתום לסוסים".