stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מלכי צרפת
שושלות קפטינגיות > בית ולואה (1328–1589)

| שם (תקופת חיים) | דיוקן | שלט אצולה | תחילת מלוכה | סיום מלוכה | חזקה למלכות | תואר מלא |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| פיליפ השישי Philippe VI 17 בנובמבר 1293 – 22 באוגוסט 1350 |  |  | 1 באפריל 1320 | 22 באוגוסט 1350 | נכדו של פיליפ השלישי | מלך צרפת  (Roi de France) |
| ז'אן השני Jean II 26 באפריל 1319 – 8 באפריל 1364 |  |  | 22 באוגוסט 1350 | 8 באפריל 1364 | בנו של פיליפ השישי | מלך צרפת  (Roi de France) |
| שארל החמישי Charles V 21 בינואר 1338 – 16 בספטמבר 1380 |  |  | 8 באפריל 1364 | 16 בספטמבר 1380 | בנו של ז'אן השני | מלך צרפת  (Roi de France) |
| שארל השישי Charles VI 3 בדצמבר 1368 – 21 באוקטובר 1422 |  |  | 16 בספטמבר 1380 | 21 באוקטובר 1422 | בנו של שארל החמישי | מלך צרפת  (Roi de France) |
| שארל השביעי Charles VII 22 בפברואר 1403 – 22 ביולי 1461 |  |  | 21 באוקטובר 1422 | 22 ביולי 1461 | בנו של שארל השישי | מלך צרפת  (Roi de France) |
| לואי האחד עשר Louis XI 3 ביולי 1423 – 30 באוגוסט 1483 |  |  | 22 ביולי 1461 | 30 באוגוסט 1483 | בנו של שארל השביעי | מלך צרפת  (Roi de France) |
| שארל השמיני Charles VIII 30 ביוני 1470 – 7 באפריל 1498 |  |  | 30 באוגוסט 1483 | 7 באפריל 1498 | בנו של לואי האחד עשר | מלך צרפת  (Roi de France) |
| לואי השנים עשר Louis XII 27 ביוני 1472 – 1 בינואר 1515 |  |  | 7 באפריל 1498 | 1 בינואר 1515 | נינו של שארל החמישי | מלך צרפת  (Roi de France) |
| פרנסואה הראשון Francoys I 12 בספטמבר 1494 – 31 במרץ 1547 |  |  | 1 בינואר 1515 | 31 במרץ 1547 | נינו של שארל החמישי | מלך צרפת  (Roi de France) |
| אנרי השני Henri II 31 במרץ 1519 – 10 ביולי 1559 |  |  | 31 במרץ 1547 | 10 ביולי 1559 | בנו של פרנסואה הראשון | מלך צרפת  (Roi de France) |
| פרנסואה השני Francoys II 19 בינואר 1544 – 15 בדצמבר 1560 |  |  | 10 ביולי 1559 | 15 בדצמבר 1560 | בנו של אנרי השני | מלך צרפת  (Roi de France) |
| שארל התשיעי Charles IX 27 ביוני 1550 – 30 במאי 1574 |  |  | 15 בדצמבר 1560 | 30 במאי 1574 | בנו של אנרי השני | מלך צרפת  (Roi de France) |
| אנרי השלישי Henri III 19 בספטמבר 1551 – 2 באוגוסט 1589 |  |  | 30 במאי 1574 | 2 באוגוסט 1589 | בנו של אנרי השני | מלך צרפת  (Roi de France) |
שושלות קפטינגיות > בית בורבון (1589–1792)

| שם (תקופת חיים) | דיוקן | שלט אצולה | תחילת מלוכה | סיום מלוכה | חזקה למלכות | תואר מלא |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| אנרי הרביעי Henri IV 13 בדצמבר 1553 – 14 במאי 1610 |  |  | 2 באוגוסט 1589 | 14 במאי 1610 | דודן מדרגה שנייה של אנרי השלישי | מלך צרפת ונווארה  (Roi de France et de Navarre) |
| לואי השלושה עשר Louis XIII 27 בספטמבר 1601 – 14 במאי 1643 |  |  | 14 במאי 1610 | 14 במאי 1643 | בנו של אנרי הרביעי | מלך צרפת ונווארה  (Roi de France et de Navarre) |
| לואי הארבעה עשר Louis XIV 5 בספטמבר 1638 – 1 בספטמבר 1715 |  |  | 14 במאי 1643 | 1 בספטמבר 1715 | בנו של לואי השלושה עשר | מלך צרפת ונווארה  (Roi de France et de Navarre) |
| לואי החמישה עשר Louis XV 15 בפברואר 1710 – 10 במאי 1774 |  |  | 1 בספטמבר 1715 | 10 במאי 1774 | נינו של לואי הארבעה עשר | מלך צרפת ונווארה  (Roi de France et de Navarre) |
| לואי השישה עשר Louis XVI 23 באוגוסט 1754 – 21 בינואר 1793 |  |  | 10 במאי 1774 | 21 בספטמבר 1792 הודח על ידי הוועידה הלאומית | נכדו של לואי החמישה עשר | מלך צרפת ונווארה  (Roi de France et de Navarre) מלך הצרפתים (Roi des Français) |
| לואי השבעה עשר Louis XVII 27 במרץ 1785 – 8 ביוני 1795 |  |  | 21 בינואר 1793 | 8 ביוני 1795 | בנו של לואי השישה עשר לא מלך בפועל והיה כלוא מרבית ימי חייו עד למותו | מלך צרפת ונווארה  (Roi de France et de Navarre) |
הקיסרות הצרפתית הראשונה > בית בונפרטה (1804–1814)

| שם (תקופת חיים) | דיוקן | שלט אצולה | תחילת מלוכה | סיום מלוכה | חזקה למלכות | תואר מלא |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| נפוליאון הראשון Napoléon I 15 באוגוסט 1769 – 5 במאי 1821 |  |  | 18 במאי 1804 | 11 באפריל 1811 | מייסד הקיסרות | קיסר הצרפתים  (Empereur des Français) |
הרסטורציה הראשונה > בית בורבון (1814–1815)

| שם (תקופת חיים) | דיוקן | שלט אצולה | תחילת מלוכה | סיום מלוכה | חזקה למלכות | תואר מלא |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| לואי השמונה עשר Louis XVIII 17 בנובמבר 1755 – 16 בספטמבר 1824 |  |  | 11 באפריל 1811 | 20 במרץ 1815 | נכדו של לואי החמישה עשר | מלך צרפת ונווארה  (Roi de France et de Navarre) |
שלטון מאה הימים > בית בונפרטה (1815)

| שם (תקופת חיים) | דיוקן | שלט אצולה | תחילת מלוכה | סיום מלוכה | חזקה למלכות | תואר מלא |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| נפוליאון הראשון Napoléon I 15 באוגוסט 1769 – 5 במאי 1821 |  |  | 20 במרץ 1815 | 22 ביוני 1815 | מייסד הקיסרות | קיסר הצרפתים  (Empereur des Français) |
| נפוליאון השני Napoléon I 20 במרץ 1811 – 22 ביולי 1832 |  |  | 22 ביוני 1815 | 7 ביולי 1815 | בנו של נפוליאון הראשון לא מלך בפועל | קיסר הצרפתים  (Empereur des Français) |
הרסטורציה השנייה > בית בורבון (1815–1830)

| שם (תקופת חיים) | דיוקן | שלט אצולה | תחילת מלוכה | סיום מלוכה | חזקה למלכות | תואר מלא |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| לואי השמונה עשר Louis XVIII 17 בנובמבר 1755 – 16 בספטמבר 1824 |  |  | 7 ביולי 1815 | 16 בספטמבר 1824 | נכדו של לואי החמישה עשר | מלך צרפת ונווארה  (Roi de France et de Navarre) |
| שארל העשירי Charles X 9 באוקטובר 1757 – 6 בנובמבר 1836 |  |  | 16 בספטמבר 1824 | 2 באוגוסט 1830 | נכדו של לואי החמישה עשר | מלך צרפת ונווארה  (Roi de France et de Navarre) |
| לואי התשעה עשר Louis XIX 6 באוגוסט 1775 – 3 ביוני 1844 |  |  | 2 באוגוסט 1830 | 2 באוגוסט 1830 (20 דקות) | בנו של שארל העשירי | מלך צרפת ונווארה  (Roi de France et de Navarre) |
| אנרי החמישי Henri V 29 בספטמבר 1820 – 24 באוגוסט 1883 |  |  | 2 באוגוסט 1830 | 9 באוגוסט 1830 | נכדו של שארל העשירי | מלך צרפת ונווארה  (Roi de France et de Navarre) |
המונרכיה של יולי > בית אורליאן (1830–1848)

| שם (תקופת חיים) | דיוקן | שלט אצולה | תחילת מלוכה | סיום מלוכה | חזקה למלכות | תואר מלא |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| לואי פיליפ הראשון Louis-Philippe I 6 באוקטובר 1773 – 26 באוגוסט 1850 |  |  | 9 באוגוסט 1830 | 24 בפברואר 1848 | נין נינו של לואי השלושה עשר | מלך הצרפתים  (Roi des Français) |
| פיליפ השביעי Philippe VII 24 באוגוסט 1838 – 8 בספטמבר 1894 |  |  | 24 בפברואר 1848 | 26 בפברואר 1848 | נכדו של לואי פיליפ הראשון לא מלך בפועל | מלך הצרפתים  (Roi des Français) |
הקיסרות השנייה > בית בונפרטה (1852–1870)

| שם (תקופת חיים) | דיוקן | שלט אצולה | תחילת מלוכה | סיום מלוכה | חזקה למלכות | תואר מלא |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| נפוליאון השלישי Napoléon III 20 באפריל 1808 – 9 בינואר 1873 |  |  | 2 בדצמבר 1852 | 4 בספטמבר 1870 | אחיינו של נפוליאון הראשון | קיסר הצרפתים  (Empereur des Français) |
ראו גם

מלכות צרפת
נוויס

.
| --- | --- |

 נתונים גאוגרפיים
 מיקום:  הים הקריבי 
 קואורדינטות:  17°09′00″N 62°35′00″W﻿ / ﻿17.15°N 62.583333333333°W﻿ / 17.15; -62.583333333333
 שטח:  93 קילומטר רבוע
 גובה מרבי:  פסגת נוויס
 נתונים מדיניים
 מדינה:  סנט קיטס ונוויס 
 אוכלוסייה:  12,277 (2011)
 אזור זמן:  UTC-4
 עיר ראשית:  צ'ארלסטאון 
 על שם:  Our Lady of the Snows 
  (למפת סנט קיטס ונוויס מוגדלת) באסטר צ'ארלסטאון קאיון ניוקאסל סנדי פוינט הים הקריבינוויס(למפת סנט קיטס ונוויס רגילה) באסטר צ'ארלסטאון קאיון ניוקאסל סנדי פוינט הים הקריבינוויס 
 
פסגת האי נוויס.
תצלום אווירי של החוף המזרחי של האי.
הרחוב הראשי של צ'ארלסטאון.
דגל נוויס
נוויס או ניוויס (באנגלית: Nevis) הוא אי בים הקריבי בקצה הצפוני של האנטילים הקטנים, כ-350 ק"מ דרומית מזרחית לפוארטו ריקו וכ-80 ק"מ מערבית לאנטיגואה. שטחו של האי 93 קמ"ר והוא, יחד עם האי סנט קיטס, המרוחק ממנו 3.22 ק"מ, מהווה חלק מהפדרציה של סנט קיטס ונוויס. בירת האי היא העיר צ'ארלסטאון.
האי נוויס הוא למעשה הר געש שצורתו כחרוט געשי, ופסגתו, הנקראת פסגת נוויס נמצאת במרכזו.
באי מתגוררים כ-12,000 תושבים, מרביתם ממוצא אפריקאי. תושבי האי דוברי אנגלית.
היסטוריה > תושבים מקומיים אינדיאניים

האי נוויס נצפה לראשונה על ידי כריסטופר קולומבוס בשנת 1493. באותה עת כבר ישבו באי אינדיאנים מקומיים משך למעלה מ-2000 שנים. חפירות ארכאולוגיות שנערכו באי גילו ממצאים משנת 500 לפנה"ס. מתיישבים מקומיים אלה היו ככל הנראה בני שבטי האראוואקס והקריב.
היסטוריה > מקור שמו של האי

שמו המקורי של האי בקרב תושביו היה "אואואליי" שמשמעו "ארץ המים היפים". קולומבוס העניק לאי את השם "סן מארטין" (על שם מרטינוס הקדוש - San Martin) אולם בשל טעות בציון השם במפות, מכונה כיום אי אחר (סן מרטן) בשם זה.
המתיישבים הבריטים הראשונים קראו לאי "דולצ'ינה" (Dulcina - "האי המתוק"). מקורו של השם "נוויס" מספרדית: Nuestra Señora de las Nieves - "גבירתנו של השלגים" - על שם נס שאירע ברומא במאה הרביעית. האי נקרא בשם זה בשל השלגים המצויים על פסגת נוויס על אף האקלים החם של האי. שם זה הופיע לראשונה על מפות ימיות מהמאה ה-16. לימים השם הספרדי קוצר על ידי תושבי האי דוברי האנגלית לשמו הנוכחי.
היסטוריה > התקופה הקולוניאנלית

במהלך המאה ה-17 טענה ספרד לשליטה באי, וזאת על אף שלא הייתה כל התיישבות ספרדית באי. ספרד ויתרה על טענה זו בהסכם מדריד משנת 1670. הסיבה לטענה הספרדית הייתה שספינות ספרדיות נהגו לעצור באי ולשעבד את תושביו. העבדים נשלחו לוונצואלה ושם הועסקו בשליית פנינים. בעקבות דילול אוכלוסיית האי על ידי הספרדים, כאשר הגיעו האנגלים לאי היה האי כמעט בלתי מיושב. בשנת 1603 הגיע רב החובל ברתולומאו גילברט לאי, ובמשך שבועיים כרת כ-20 טונות עצים באי.
ב-30 באוגוסט 1620 הכריז מלך אנגליה ג'יימס הראשון על האי כחלק מהטריטוריה של ממלכת אנגליה, והעניק צו מלכותי לרוזן קארליסל להתיישב באי. ההתיישבות הראשונה האירופאית באי הייתה בשנת 1628 עת אנתוני הילטון, עבר להתגורר באי מהאי סנט קיטס הסמוך מחשש לניסיון התנקשות בחייו. הילטון עמד בראש קבוצה שמנתה 80 מתיישבים, ובמהרה הגיעו אל העיר 100 מתיישבים נוספים מלונדון (אלה, תכננו במקום להתיישב בברבודה). הילטון היה למושל הראשון של האי נוויס.
היסטוריה > התקופה הקולוניאנלית > האי כמרכז סחר בעבדים

בעקבות הסכם מדריד ויישוב המחלוקת עם ספרד, הוקם באי בית דין של הימיה, ובין השנים 1675–1730 שימש האי כמרכז סחר העבדים הבריטי. בין 6,000 - 7,000 עבדים עברו דרך האי מדי שנה בדרכם לעבדות.
היסטוריה > שחרור העבדים

בשנת 1706 החליט פייר לה מואן ד'איברוויל, צרפתי קנדי אשר ייסד את המושבה בלואיזיאנה לגרש את האנגלים מהאי נוויס ובכך לעצור את מתקפות הפירטים האנגלים על הספינות הצרפתיות. איברוויל פלש לאי נוויס בלא כל התנגדות אנגלית (החיילים האנגלים נמלטו מן האי מחשש לחייהם). המתיישבים האנגלים הציתו את חוותיהם ונמלטו להרים, ובחוות נותרו רק העבדים האפריקאים, אשר הגנו על חייהם. ללוחמים הצרפתים הובטח שהם יכולו למכור את העבדים שיתפסו בשוק העבדים שבאי מרטיניק. במהלך הלוחמה 3,400 עבדים מנוויס נתפסו ונשלחו להימכר במרטיניק, אולם כ-1,000 מהעבדים המשיכו להילחם, ואף שהיו בלתי מיומנים, ובלא כלי נשק, הצליחו להדוף את הצרפתים. לאחר 18 ימי לחימה נאלצו הצרפתים לסגרת מהאי.
הפלישה הצרפתית הביאה מחד להתמוטטות תעשיית הסוכר באי (ולכן פחת הצורך להשתמש בעבדים), ומאידך התביישו אנשי הצבא הבריטים באי בהתנהגותם הפחדנית, ולכן הוענקו לעבדים שנלחמו חלקות אדמה, הן מתוך הכרת תודה, והן על מנת לאפשר להם לגדל תבואות ולמנוע רעב באי.
בין השנים 1776–1783 בעקבות פרוץ המהפכה האמריקאית, הביאה להפסקת התחבורה הימית הבריטית בים הקריבי. בעקבות הפסקת יבוא המזון לאי כ-300 - 400 מהעבדים השחורים שחיו באי גוועו ברעב.
ב-1 באוגוסט 1834 החליטה ממשלת בריטניה על ביטול העבדות ברחבי האימפריה הבריטית. בעקבות החלטה זו זכו בחירותם 8,815 עבדים באי נוויס. אירוע זה נחוג גם כיום בפסטיבל קלטשורמה באי, ביום שני הראשון בחודש אוגוסט, מדי שנה.
מאחר שכלכלת האי התבססה על עבודת העבדים, המשיכו השחורים המשוחררים לעבוד בחוות, אולם בהחוואים נאלצו להעסיקם בשכר. ממשלת בריטניה שילמה פיצויים בגובה 150,000 ליש"ט לבעלי החוות בשל אובדן הרכוש (העבדים). העשירה במשפחות האי - משפחת פיני קיבלה סכום של 36,396 ליש"ט בשל שחרור עבדיה.
בעקבות אירועי הפלישה הצרפתית היו חלק מהעבדים בעלי אדמות. היתרה התיישבו על אדמות הכתר אשר נמכרו להם. עבודת האדמה של העבדים המשוחררים וחריצותם הפכה אותם במהרה למעמד הביניים של האי.
היסטוריה > המאה ה-19 והמאה ה-20

בשנת 1882 אוחד האי נוויס עם סנט קיטס ואנגווילה, והאיים קיבלו אוטונומיה פנימית מלאה בשנת 1967. לנוויס היו שני מושבים בממשלת האיים ולאנגווילה מושב אחד. הממשלה הפדרלית התמקדה בפיתוח האי סנט קיטס והזניחה את האיים האחרים, כך למשל כאשר הוריקן הרס בשנת 1899 את בית החולים היחיד באי, העדיפה הממשלה לשקם את העצים שנפלו בכיכרות סנט קינטס ואת הריהוט שניזוק במשרדי הממשלה באי על בניית בית החולים באי נוויס. לאחר חמש שנים החלו מנהיגי האי נוויס בתעמולה להיפרד מסנט קיטס. המושל הבריטי, צ'ארלס קוקס, טען כי האי אינו זקוק לבית חולים כי מספר הפטירות באי בתקופה שלא היה בו בית חולים לא עלה על מספר הפטירות בתקופה בה פעל בית החולים. מכתב תלונה נשלח למשרד החוץ הבריטי על ידי תושבי נוויס הביא לכך שממשלת בריטניה הורתה למושל להקים בית חולים. הממשלה בסנט קיטס העדיפה לא להשקיע כספים בשיקום בית החולים אלא להפוך את מבנה הממשלה הישן באי נוויס לבית חולים, שנקרא על שם אלכסנדרה, רעייתו של המלך אדוארד השביעי. הכספים אשר הוקצו על ידי משרד החוץ הבריטי לבניית בית חולים הועברו לפרויקט בניית בית חדש למושל סנט קיטס באי נוויס.
בשנת 1954 הוקמה באי מערכת חשמל אשר סופקה על ידי שני גנרטורים. החשמל סופק לעיר צ'ארלסטון בלבד, ורק בשנת 1971 חוברו לרשת החשמל יתר חלקי האי.
אנקווילה פרשה בשנת 1971 וסנט קיטס ונוויס נותרו יחדיו, וקיבלו עצמאות ב-19 בספטמבר 1983. ב-10 באוגוסט 1998 נערך באי נוויס משאל עם בשאלה האם להיפרד מסנט קיטס ולהפוך למדינה עצמאית. 2,427 מתושבי האי הצביעו בעד עצמאות ו-1,498 הצביעו נגד. מאחר שקולות הרוב לא עלו על 2/3 מהקולות, לא זכה האי לעצמאות.
בראשית המאה ה-21 החלה העמקת נמל האי במטרה שיהפוך לנמל מים עמוקים, וכן החל שיקום מערכת הכבישים של האי, ובאי נבנה שדה תעופה חדש.
כלכלה

מאז הסכם מדריד ועד הפלישה הצרפתית בשנת 1704 התבססה כלכלת האי על גידול הסוכר. הפלישה הצרפתית הביאה להרס כלכלת האי ותושבי האי גוועו ברעב. בשל העדר אספקה סדירה של מזון מאנגליה, התבססה כלכלת האי בתקופה זו על גידולים חקלאיים מקומיים, והאי הפך לאי העני ביותר באזור. האי נוויס נותר עני יותר מהאי סנט קיטס עד שנת 1991 עד שכלכלת האי הסיגה את כלכלת האי השכן לראשונה מזה 200 שנים. בעוד שגידול הסוכר באי נוויס פסק בשנת 1966 המשיכה כלכלת סנט קיטס להתבסס על גידול סוכר עד שנת 2006, תוך שהיא נהנת ממכסות יבוא במכסים נמוכים לאיחוד האירופי.
מרבית כלכלת האי נוויס מתבססת כיום על התיירות. בין השנים 2003 - 2004 הגיעו אל האי נוויס כ-40,000 תיירים.
מקור נוסף לכלכלת האי היא רישום חברות חוץ באי. נכון לשנת 1998 נרשמו באי 17,500 חברות בינלאומיות העוסקות בפיננסים. בשנת 2000 הוכרז האי על ידי OECD כאי שאינו משתף פעולה במניעת הלבנת הון. בעקבות תקנות שהותקנו באי בשנת 2002, הוצא האי מרשימת המדינות שאינן משתפות פעולה.
פוליטיקה

האי נוויס מהווה חלק מפדרציית סנט קיטס ונוויס, אולם האי ייחודי בכך שיש לו בית מחוקקים בן בית אחד. בראש בית המחוקקים עומד נציג מלכת בריטניה (המשנה למושל הכללי של סנט קיטס ונוויס) וחברי בית המחוקקים נבחרים על ידי תושבי האי, ולהם אוטונומיה בחקיקה פנימית של האי. על פי חוקת האי, בית המחוקקים של הפדרציה לא יכול לבטל את החוקים הפנימיים של האי נוויס. כמו כן חוקת האי קובעת כי לאי נוויס זכות חוקתית להחליט לפרוש מהפדרציה ולהכריז על עצמאות אם ירצו בכך שני שלישים מתושבי האי בעלי זכות ההצבעה.
בראש האי נוויס עומד ראש ממשלה, ותחתיו פועלת הנהלת האי נוויס כממשלת האי. תקציב הממשלה מבוסס על המיסים הנגבים מתושבי האי, והוא תקציב נפרד מתקציב הפדרציה.
פוליטיקה > בחירות

הבחירות באי נערכות מדי חמש שנים. לאחרונה נערכו הבחירות בשנת 2006 בהם זכתה מפלגת הרפורמציה של נוויס (Nevis Reformation Party) בראשותו של ג'וזף פארי אשר קיבלה שלושה מחמשת המושבים בבית המחוקקים של נוויס. המפלגה השנייה, תנועת האזרחים המודאגים (Concerned Citizens Movement) זכתה בשניים מהמושבים.
גאוגרפיה

האי נוויס נוצר לפני כ-3.45 מיליון שנים, בעקבות התפרצויות געשיות. במרכז האי ניצבת פסגת נוויס, שגובה 985 מטרים, שהיא הר געש המהווה שריד להתפרצויות קדומות אלה. ההר התפרץ לאחרונה בשנת 1692 אולם מעיינות חמים המופיעים באי מעידים על פעילות געשית. לאחרונה, בשנת 1953, הופיע מעיין חם חדש, המעיד על הפעילות הגעשית.
צורת ההר חרוטית, ובמרכזו מכתש פסגה, כאשר במרכז המכתש מצוי מכתש נוסף.
במהלך עידן הקרח האחרון, כאשר מפלס מי הים היה נמוך בכ-60 מטרים ממפלסו הנוכחי, היו האיים נוויס, סנט קיטס וסנט אוסטאשיוס מחוברים והיוו למעשה אי אחד.
סביב האי מצויים כיום שוניות אלמוגים, המהווים אתר צלילה תיירותי. בחופו המערבי של האי (הפונה אל הים הקריבי) מפרצים (מפרץ פיני, מפרץ אואליי ומפרץ קאדס) שמימיהם השקטים מאפשרים רחצה. חופיו המזרחיים של האי פונים לאוקיינוס האטלנטי, ובשל הגלים העזים בהם מהווים אתר תיירותי של גלישת גלים.
במהלך התקופה הקולוניאלית מרבית היערות באי בוראו על מנת לאפשר גידול קנה סוכר. בירוא יערות זה הביא לנזק בלתי הפיך למערכות האקולוגיות של האי. בשל בירוא היערות החלה התדלדלות הקרקע בעקבות סחף.
עם הפסקת גידול הסוכר באי, החלה צמחייה הטבעי של האי לגדול על מורדות ההר, אולם מדובר בעיקר בצמחיית שיחים ועצים נמוכים, ולא ביערות הגשם אשר גדלו באי בעבר.
באי מספר מעיינות מים מתוקים המשמשים את אוכלוסיית האי. כמו כן מצויים באי מעיינות חמים געשיים רבים, אשר לא ניתן לשתות את מימיהם. מימי המעיינות המתוקים אינם מספקים ביום את תושבי האי, ועיקר מי השתייה מקורם ב-14 בארות מי תהום.
גאוגרפיה > אקלים

אקלים האי טרופי, ואינו משתנה במהלך עונות השנה. בין החודשים מאי - נובמבר יורדים באי גשמים טרופיים, ואילו דצמבר - אפריל מהווה העונה היבשה יחסית, אולם אף בעונה זו יורדים גשמים. בחודשים אוגוסט וספטמבר פוקדות את האי סופות הוריקן.
בשנת 1999 פגע באי הוריקן לני אשר גרם נזק כבד לחלקו המערבי של האי.
תרבות

מדי שנה נערך באי נוויס פסטיבל התרבות קלטשורמה (Culturama), בשבוע הראשון של חודש אוגוסט. פסטיבל זה מתמקד בתרבות המסורתית של האי וכולל ריקודים מסורתיים, טקסי מסכות ונשפים.
תרבות האי מהווה מאז המאה ה-17 שילוב של תרבויות אפריקאיות, אירופאיות ומקומיות.
תרבות > אדריכלות

סדרה של רעידות אדמה עזות שפקדו את האי במאה ה-18 הביאו להרס בתי האבן הקולוניאליים שבאי. בעקבות הרס המבנים, נבנו מחדש המבנים (שהיו בסגנון אדריכלות ג'ורג'יאני) כאשר הקומה העליונה של המבנים הדו קומתיים נבנתה מעץ, על הקומה התחתונה העשויה אבן, במטרה לבנות מבנים אשר קל לשקמם לאחר רעידות אדמה.
בין המבנים הידועים באי הוא מבנה מטע ההרמיטז' (Hermitage Plantation) שנבנתה בשנת 1740 מעץ מסוג Lignum vitae. מבנה זה הוא מבנה העץ הקדום ביותר באיים הקריביים. כמו כן ממוקם באי מלון באת' - המלון הקדום באיים הקריביים. מלון זה נבנה על ידי ג'ון האגינס בשנת 1778. במלון זה, אשר נודע במעיין המרפא הסמוך לו, התגוררו סמיואל טיילור קולרידג', האדמירל הוריישו נלסון והנסיך ויליאם הנרי דוכס קלרנס (לימים ויליאם הרביעי, מלך הממלכה המאוחדת).
הערות שוליים

↑  קורות חייו של ג'ון פיני
↑  השקעות האיחוד האירופי בסנט קיטס ונוויס
↑  סעיף 113 (1) לחוקת סנט קיטס ונוויס
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007557259005171  BNE: XX6062462  GND: 4207241-4  LCCN: n79145320  MusicBrainz: 1c209303-f95f-436d-861a-c1fc7d1666ff  RERO: 02-A022786117  SUDOC: 027864839  VIAF: 137198947   WorldCat (עם VIAF): 137198947 
סחר העבדים באי.
בית הספר באי בשנת 1899.
שרידי אחוזת מונטרוור, בה הפיקו בין 170 - 210 עבדים כ-30,000 ק"ג סוכר וכ-33,000 ליטרים של רום מדי שנה.
מצית

ערך זה עוסק במכשיר המשמש להדלקת אש. אם התכוונתם לפעילות הפלילית, ראו .
.
סוגי מציתים שונים
מצית
תקריב של מנגנון מצית בחלקו העליון
מצית מסוג קליפר
מצית טורבו
מַצִּית הוא מכשיר קטן המשמש להדלקת אש.
פעילות

מציתים פועלים במספר שיטות. במצית מבוסס חומר דלק, סיבוב גלגל אבן צור יוצר חיכוך בברזל שיוצר ניצוץ אש (אנ'). הניצוץ מדליק את חומר הדלק שבמצית, ונוצרת להבה קטנה הניזונה לאט ממאגר חומר הדלק המצוי במצית, ישנם מצתים אשר במקום גלגל מאבן צור ישנו גביש פיזואלקטרי כלומר חומר המגיב ללחץ ביצירת זרם חשמלי. הזרם החשמלי מולך אל קצה המצית, שם נוצר ניצוץ בין שני מוליכים חשופים, והניצוץ מדליק את חומר הדלק שבמצית.
המצית מבוסס הדלק הראשון בעולם היה של חברת IMCO האוסטרית ועליו התבססו דגמי המציתים הראשונים של חברת זיפו, שעד היום היא מותג בתחום המציתים.
במצית ללא דלק קיים גביש פיזואלקטרי, מצית זה יעיל להדלקת להבת גז (למשל בכיריים), אך אינו יעיל לצורך הדלקת חומר בעירה מוצק (למשל סיגריה).
גרסה קודמת של המצית הייתה קופסת ההצתה, אשר הכילה גביש פיריט (ברזל), צור וחומר בעירה מוצק דליק במיוחד. באמצעות הכאה של הפיריט על הצור נוצר ניצוץ, אשר מכוון לחומרי הבעירה הדליקים. ב-1823 פיתח יוהאן דובריינר מצית עם שימוש בזרז פלטינה. המצית שכונה על שמו "מנורת דובריינר" והייתה בשימוש עד 1880 אז הופסק ייצורה. בסוף המאה ה-19, תחילת המאה ה-20 עוד כימאי גרמני קרל פון ולסבך יצר תרכובות מישמטאל (בגרמנית: תערובת מתכות) ופרוצריום שהחליפו את פיריט ואבן צור ביצירת ניצוץ.
טרם גילוי הפיריט היה המצית עשוי מקל עץ מחודד, אשר היה מחוכך במהירות גבוהה במשטח עץ ובו שקע. בשקע היה ממוקם חומר בעירה מוצק דליק במיוחד.
ראו גם

גפרור
מצת
הערות שוליים

↑  מַצִּית ומַצָּת באתר האקדמיה ללשון העברית
↑  IMCO Lighter 1920's Austrian Patent Drawings and Photos
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007286584105171  BnF: cb12187369r (data)  GND: 4154290-3  LCCN: sh85025949 
ערך זה הוא קצרמרבנושא טכנולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ניצנים בעפר

| --- | --- |
כרזת הסרט
כרזת הסרט
 בימוי:  מרווין לרוי 
 הופק בידי:  אירוינג אשר 
 תסריט:  אניטה לוס 
 עריכה:  הארי גרסטאד, ויליאם ליון
 שחקנים ראשיים:  גריר גרסון וולטר פידג'ן פליקס בסארט
 מוזיקה:  הרברט סטוטארט 
 צילום:  קרל פרונד
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  מטרו גולדווין מאייר, בתי קולנוע לואו 
 חברה מפיצה:  מטרו גולדווין מאייר
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  26 ביוני 1941
 משך הקרנה:  99 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט דרמה, סרט ביוגרפי, סרט רומנטי 
 תקציב:  1,112,000 דולר
 הכנסות:  2,658,000 דולר
 פרסים:  פרס אוסקר לארט דיירקטור הטוב ביותר, צבע (סדריק גיבונס, Urie McCleary, אדווין בי ויליס) 
 דף הסרט ב־IMDb
 
גריר גרסון וולטר פידג'ן ב"ניצנים בעפר"
ניצנים בעפר (באנגלית: Blossoms in the Dust) הוא סרט ביוגרפי אמריקאי בצבעי טכניקולור משנת 1941, בבימויו של מרווין לרוי, עם גריר גרסון ווולטר פידג'ן בתפקידים הראשיים.
התסריט מבוסס באופן חופשי על חייה של עדנה גלדני (אנ') שלחמה למען זכויות ילדים. היא פעלה בעיקר לקידום זכויות ילדים יתומים וילדים מחוץ לנישואים, והצליחה לגרום לביטול התואר "לא חוקי", שהופיע בתעודת הלידה שלהם.
סרט זה הוא שיתוף הפעולה הראשון של הצמד פידג'ון-גרסון, אשר הופיעו יחד בשבעה סרטים נוספים.
הסרט היה מועמד לשלושה פרסי אוסקר:
פרס אוסקר לסרט הטוב ביותר
פרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר - גריר גרסון
פרס אוסקר לצילום הטוב ביותר - צבע
הסרט זכה בפרס אוסקר לעיצוב ההפקה הטוב ביותר - צבע
תקציר העלילה

תחילת המאה ה-20, עדנה קיילי (גריר גרסון) ואחותה המאומצת שארלוט (מרשה האנט) מאורסות ומתכוננות לנשף עם שני החתנים המיועדים בביתם במילווקי, מינסוטה. השמחה נפסקת כאשר הוריו של אלן קיטס (ויליאם הנרי) המאורס לשרלוט, מגלים שהיא למעשה "לא חוקית" כי הוריה לא ידועים וכך רשום גם בתעודת הלידה שלה. אלן נכנע לדרישות הוריו אף על פי שהוא אוהב את שרלוט. שרלוט המיואשת עולה לחדרה ויורה בעצמה.
פליקס גלדני עובד בבנק אותו מנהל אביה ומחזר אחריה בדבקות ובהתלהבות עד שהיא נכנעת לו, מבטלת את אירוסיה ושניהם נישאים ועוברים לגור בעיר שרמן בטקסס שם יש לפליקס טחנת קמח מצליחה.
נולד להם בן אך הלידה קשה והרופא ד"ר בקסטר (פליקס בסארט) מבשר להם שלא תוכל ללדת יותר. הבן נהרג בתאונה בגיל צעיר ועדנה נכנסת לדיכאון. פליקס משכנע אותה לפתוח בביתם מעון לילדי אימהות עובדות שמשפר את מצב רוחה. לאחר מספר שנים נאלץ פליקס לסגור את הטחנה בגלל הפסדים והם עוברים לעיר פורט וורת' שם פותחת בית ליתומים ולילדים ללא הורים. המקום מתקיים מתרומות. פליקס חולה ומת ועדנה נשארת לבד. יום אחד באה אליה אישה צעירה ותורמת לה סכום נכבד. בשיחה היא מגלה לה שהיא בת "לא חוקית" ולכן אינה יכולה להתחתן.
עדנה נרתמת לשנות את החוק בטקסס כדי למחוק את המילה "לא חוקי" ("illegitimate") מתעודת הלידה של אלה שנולדו מחוץ לנישואים או שההורים אינם ידועים. היא נתקלת בהתנגדות רבה מהציבור ובעיקר מהנשים החסודות של טקסס אבל היא אינה נרתעת. בדיון הגורלי היא מדברת מיציע הקהל בפרלמנט ואומרת שמי שאינם חוקיים הם ההורים ולא הילדים. לבסוף היא מצליחה לשכנע את חברי הפרלמנט והחוק מתוקן.
עדנה מתקשרת בעיקר לילד נכה ברגלו בשם טוני. היא מתקשה למסור אותו לאימוץ אבל ד"ר בקסטר משכנע אותה שלטובת הילד מוטב שיהיה בתוך משפחה ולא במוסד. היא מחליטה לסגור את המוסד ולחזור למילווקי. שוטר מגיע למוסד ומשאיר שם שני ילדים שמצא משוטטים ברחוב ועדנה מקבלת אותם ומחליטה להישאר.
צוות השחקנים

| שם השחקן/ית | שם הדמות | הערות |
| --- | --- | --- |
| גריר גרסון | עדנה גלדני |  |
| וולטר פידג'ן | פליקס גלדני |  |
| פליקס בסארט | ד"ר מקס ברסלר |  |
| מרשה האנט | שארלוט קייל |  |
| ויליאם הנרי | אלן קיטס | ארוס של שארלוט |
סוזן מולר אוקין

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  19 ביולי 1946 אוקלנד, ניו זילנד 
 פטירה:  3 במרץ 2004 (בגיל 57) לינקולן, ארצות הברית 
 מקום לימודים:  סאמרוויל קולג', אוקספורד, אוניברסיטת אוקלנד, אוניברסיטת הרווארד, מכללת ואסר 
 מוסדות:  אוניברסיטת סטנפורד  מכללת ואסר 
 תחומי עניין:  לימודי מגדר, מחשבה מדינית, פמיניזם 
 עיסוק:  פילוסופית, סופרת, חוקרת מדע המדינה, פעילת זכויות נשים, מרצה באוניברסיטה 
 מדינה:  ארצות הברית, ניו זילנד 
 פרסים והוקרה:  Victoria Schuck Award (1990) 
 
סוזן מולר אוקין (באנגלית: Susan Moller Okin;‏ 9 ביולי 1946 – 3 במרץ 2004) הייתה הוגת דעות וסופרת בעלת דעות פמיניסטיות.