stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פרעות טריפולי (1948)
הפרעות

ב-12 ביוני 1948, אספסוף ערבי, אשר התאסף ב"באב אל-חורייה", ה"קסבה" של טריפולי, מצויד באלות שסכיני גילוח תקועים בהן, מוטות ברזל, סכינים, גרזנים, קרדומים וכיוצא באלה, הסתער באלפיו על הרובע היהודי של העיר. הכוונה הייתה לחזור על הפוגרום של שלוש שנים קודם לכן ואף ביתר שאת, אולם הפעם, בניגוד לפרעות 1945, הפורעים הערבים נתקלו בהתנגדות עזה של ארגון ה"הגנה" בשערי הרובע. אנשי ה"הגנה" הפעילו כנגד הפורעים נשק קר וחם כאחד, כולל רימוני יד ובקבוקי מולוטוב. ההמון הערבי, שהופתע מעוצמת ההתנגדות היהודית, נתפס לבהלה, במיוחד כאשר נפוצו בקרבו השמועות שארגון ה"הגנה" בארץ-ישראל הצטרף כביכול לאחיו המגינים בטריפולי ונסוג כל עוד רוחו בו, בהותירו מאחוריו הרוגים ופצועים.
הרובע היהודי ניצל, אולם ההמון הפורע לא התפזר אלא שם פעמיו לחלקי העיר האחרים, הבלתי מוגנים, ושם פגע ביהודים בודדים, בזז, חמס והצית בתים, חנויות, בתי-עסק רבים ובתי-כנסת יהודיים.
כאן נכנסו גם הבריטים לפעולה, הכריזו על מצב חירום ופעלו להחזרת הסדר על כנו, וזאת בניגוד לאוזלת היד, שהפגינו בפרעות 1945. הם פעלו הפעם בנחישות ובתקיפות ופיזרו את הפורעים תוך שימוש אף בנשק חם. כתוצאה מכך נקטעו הפרעות באיבן. גם הניסיונות שנעשו למחרת היום, לחדש את הפרעות דוכאו באותה תקיפות.
על פי הנתונים הבריטיים הרשמיים, בפרעות נהרגו 13 יהודים ו-3 ערבים, נפצעו קשה 22 יהודים ו-13 ערבים, נפצעו קל 16 יהודים ו-38 ערבים, איטלקי אחד ושוטר. המקורות היהודיים טוענים למאזן נפגעים שונה, בעיקר מהצד הערבי: נהרגו 14 יהודים, נפצעו קשה 22, נפצעו קל כ-100 ונאנסה אישה אחת. כ-30 עד 70 ערבים נהרגו לפי גרסת ה"הגנה" ועשרות רבות נפצעו. הפגיעות ברכוש היהודי היו חמורות ביותר: מאות בתי מגורים נפגעו וכ־1,600 יהודים נותרו ללא קורת גג ונאלצו למצוא מפלט ברובע היהודי, במחנה הפליטים "פורטו בניטו". עשרות משפחות נותרו ללא מקור הכנסה ונפלו למעמסה על הקהילה.
רשימת קורבנות מאורעות הדמים תש"ח (ה' סיון) – 1948 (12 יוני), סה"כ 14 קורבנות: בריגה ממוס, זרוק רג'ינה, חביב דוד, לוי אליהו, לוי אסתר, לוי חיים, לוי ציון, לוי רבקה, לוי רחל ור' תשובה יוסף (סוסו) (חסרים 4 שמות).
בינואר 1949 הכירה בריטניה, דה פקטו, בישראל ונתנה היתר ליהודי לוב לצאת אליה. כ-90% מהיהודים ניצלו זאת ועלו לארץ. 4,100 היהודים שנותרו גם לאחר מתן העצמאות ללוב ברחו ממנה אף הם, בעקבות פרעות נוספות שנעשו בהם ב-1967, אחרי מלחמת ששת הימים. כיום אין יהודים במדינה.
ראו גם

יהדות לוב
ציונות בלוב
הפרהוד
פרעות קהיר ואלכסנדריה (1945)
פרעות טריפולי (1945)
פרעות טריפולי (1967)
פרעות עדן (1947)
פרעות חלב (1947)
לקריאה נוספת

מוריס רומני, יהודי לוב: דו - קיום, רדיפות, עלייה, הוצאת משכל (ידיעות ספרים), 2017
יעקב חג'ג' - לילוף, תולדות יהודי לוב, המכון ללימודים ולמחקר יהדות לוב, תש"ס - 2000
הערות שוליים

1 2  יעקב חג'ג' - לילוף, "הפרעות בלוב (1967,1948,1945) רקע, מהלך, תוצאות ותגובות", באתר מרכז מורשת יהדות לוב
↑  jewish-refugees-from-arab-countries - LIBYA, באתר Jewish Virtual Library
פריקלס (מחזה)

| --- | --- |

עמוד השער במהדורה מ-1609
 מידע כללי
 מאת:  ויליאם שייקספיר, George Wilkins 
 שפת המקור:  אנגלית 
 סוגה:  מחזה 
 הוצאה
 תאריך הוצאה:  1609 
 פרסים
 פרס אוליבייה 
 
פריקלס (באנגלית: Pericles, Prince of Tyre, פריקלס, נסיך צור) הוא מחזה שנכתב לפחות בחלקו על ידי המחזאי האנגלי ויליאם שייקספיר למרות שלא ידוע בוודאות בעיקר משום שהמחזה לא הופיע במהדורת הפוליו הראשונה של שייקספיר. ההנחה המקובלת היא ששייקספיר כתב את המחזה ביחד עם המחזאי האנגלי ג'ורג וילקינס. שייך לקבוצת המחזות האחרונים של שייקספיר. המחזה תורגם לעברית בידי דורי פרנס.
הדמויות

פריקלס - נסיך צור.
תאיס - נסיכת פנטופוליס ואשתו של פריקלס.
מרינה - בתם של פריקלס ותאיס.
אנטיוכוס - מלך אנטיוכיה.
סימונידס - מלך פנטופוליס, ואביה של תאיס.
צרימון - רופא מאפסוס.
דיוניזיה - ידידה של פריקלס.
הליקנוס - שליט צור.
פילוטן - בתה של דייונזה.
אסקנס - מאצילי צור.
קלאון - בעלה של דיינוזה.
ליסימכוס - מושל מיטלין.
גוואר - לא משתתף במחזה, אלא רק מספר את המחזה במקהלה.
תקציר העלילה

פרק זה טעון שכתוב. אנא תרמו לוויקיפדיה .
המחזה מתחיל שפריקלס, נסיך צור מקבל על עצמו אתגר לפתור חידה ולזכות בבתו של אנטיוכוס מלך אנטיוכיה.
בשלב זה מסופר לנו שיופייה כל כך גדול עד שאפילו אנטיוכוס מקיימם איתה יחסים של גילוי עריות, וכדי להיפטר מכל המחזרים, הוא פיתח להם חידה שרק מי שיפתור אותה יוכל לשאת את בתו, ובמידה שמישהו נכשל הוא מוצא להורג.
פריקלס, בנוכחות המלך ובתו פותר את החידה ומגלה את הסוד של גילוי העריות ובעקבות זאת פריקלס מבין שהוא בסכנה ובורח לצור.
בצור, מקבל פריקלס את תפקיד ניהול הממשל עבור שליט צור, הליקנוס.
בדיוק שמגיע לפריקלס רוצח כדי לחסל אותו הוא מפליג לתרשיש.
בתרשיש באותה תקופה היה רעב כבד ושליט העיר חשב שפריקלס מעוניין לנצל את המצב ולהכריז מלחמה על תרשיש.
אך פריקלס ממהר להרגיע אותו ואומר לו שהידיעות על הרעב הגיעו עד צור ויש לו בספינה מספיק תבואה כדי להציל את תרשיש.
לאחר שפריקלס מציל את תרשיש הוא מפליג שוב, אך ספינתו נטרפת ליד פנטפוליס ולא ניצל איש חוץ ממנו.
דייגים מצליחים למשות את שריונו כדי שיוכל להשתתף בתחרויות שנערכות לכבוד הנסיכה תאיס, בתו של מלך פנטופוליס, סימונידס.
פריקלס מנצח חמישה לוחמים וזוכה בפרס הראשון ופריקלס ותאיס מתחתנים.
באותו זמן הגיעו ידיעות שמלך אנטיוכיה ובתו מתו ומתכוונים להמליך את הליקנוס כמלך צור, אלא אם כן פריקלס יחזור תוך שנה, ופריקלס מחליט לחזור. במהלך הפלגתו חזרה נמסר לו שתאיס מתה כאשר היא ילדה.
הארון שלה נזרק לים עד לפסוס ושם רופא בשם צרימון מגלה את הארון ומגלה שתאיס לא מתה ומצליח להחיותה.
תאיס הופכת לכוהנת במקדש של האלה דיאנה.
פריקלס השאיר את בתו מרינה בתרשיש אצל זוג ידידיו קלאון ודיוניזה, והפליג לצור.
אחרי שנים מרינה הופכת לנערה יפהפייה וחכמה ודיוניזה מקנאת כי מרינה עולה על בתה, פילוטן ביופייה וחוכמתה ולכן היא מצווה על משרתה, לאונין, להרוג את מרינה.
אך לפני שאונין מספיק להרוג את מרינה שודדי ים חוטפים אותה ומוכרים אותה לבית בושת במיטלין.
יום אחד פריקלס בא לתרשיש כדי לבקר את בתו ומשאיר את אסקנס, מאצילי צור לשליט צור.
דיוניזה משקרת לפריקלס שהיא מתה ממחלה וגם מכינה מצבה מזויפת, פריקלס מבקר במצבה וחוזר לצור.
בעלי בית הבושת במיטלין, וביניהם ליסימכוס, מושל מיטלין מרחם על מרינה ומתיר לה לעבוד כמורה, שחקנית וזמרת.
בדרכו לצור, פריקלס, מגיע למיטלין בגלל רוח שדחפה את ספינתו ולליסימכוס נודע שפריקלס איבד את בתו ואשתו ושהוא מתאבל עליהם כבר 3 חודשים.
ליסימכוס מביא אותו למרינה כדי שתנסה לנחם אותו. מרינה, בלי שהיא יודעת שהיא מדברת עם אביה, מספרת לו שהיא מבינה את צערו והיא מספרת לו את הסיפור שלה ופריקלס מבין שזאת בתו האבודה והם מתחבקים.
מאוחר יותר שפריקלס הולך לישון, נתגלה לפניו האלה דיאנה שאומרת לו להקריב קורבן במקדשה שבאפסוס ואז לספר לכוהנת שם כיצד איבד את אשתו.
פריקלס אכן עושה כך וברגע שהוא מספר לכוהנת את סיפורו היא מבינה שזה בעלה האבוד ושניהם מתחבקים.
מרינה נישאת בסוף לליסמכוס והם הופכים ביחד לשליטי צור.
פריקלס ותאיס מושלים בפנטפוליס לאחר שאביה של תאיס, המלך סימונידס, נפטר.
לקריאה נוספת

בני נדלר, שקספיר: המחזות, הדמויות וקורות חייו, חיפה: רקפת, 2001.
פרדיננד הרביעי, הדוכס הגדול של טוסקנה

פרדיננד הרביעי (באיטלקית: Ferdinando Salvatore Maria Giuseppe Giovanni Battista Francesco Lodovico Gonzaga Raffaele Ranerio Gennaro; בגרמנית: Ferdinand Salvator Maria Joseph Johann Baptist Franz Ludwig Gonzaga Raphael Rainerius Gennarius; ‏10 ביוני 1835 - 17 בינואר 1908) היה הדוכס הגדול של טוסקנה (שליט הדוכסות הגדולה של טוסקנה) בין השנים 1859–1860, ולאחר מכן איבד את שלטונו בעקבות איחוד איטליה.
ביוגרפיה

פרדיננד נולד ב-10 ביוני 1835 בפירנצה, ללאופולד השני, הדוכס הגדול של טוסקנה ומריה אנטוניה, נסיכת שתי הסיציליות, בתם של פרנצ'סקו הראשון, מלך שתי הסיציליות ומריה איזבלה מספרד.
כאשר הכריזו צרפת בראשות נפוליאון השלישי, ממלכת סרדיניה  ופיימונטה מלחמה על אוסטריה באפריל 1859 (מלחמת אוסטריה-סרדיניה), קבע אביו לאופולד מדיניות נייטרלית ולא מנע ממתנדבים טוסקניים להצטרף למלחמה נגד אוסטריה. מפלגת העם דרשה את התפטרותו של לאופולד ואת הכרתו הפומבית במטרה של איחוד איטליה. לאופולד סירב לעשות זאת וב-27 באפריל סולק יחד עם משפחתו מפירנצה, ללא אלימות, לבולוניה, שם השתכנה המשפחה בחסות האפיפיור, וב-21 ביולי ויתר לאופולד על כתרו לטובת פרדיננד. לאחר המלחמה חזר פרדיננד לפירנצה, וניסה להחזיר את שלטונו, אולם ב-16 באוגוסט הכריזה מועצת העם על הדחתו באופן רשמי. צרפת ואוסטריה הודיעו על תמיכתם בפרדיננד, אולם לא עשו שום דבר למענו, וב-22 במרץ 1860 סופחה טוסקנה לממלכת סרדיניה, כחלק מאיחוד איטליה.
פרדיננד בילה את שארית ימיו בגלות באוסטריה, וב-17 בינואר 1908 מת בביתו שבזלצבורג.
משפחתו

ב-24 בנובמבר 1856 התחתן פרדיננד עם אנה, נסיכת סקסוניה, בתם של יוהאן, מלך סקסוניה ואמליה אוגוסטה, נסיכת בוואריה, ממנה נולדו לו 2 בנות:
מריה אנטוניה, ארכידוכסית אוסטריה (1858–1883)
בת מתה (1859)
ב-11 בינואר 1868 התחתן פרדיננד עם אליצ'ה, נסיכת פארמה, בתם של קרלו השלישי, דוכס פארמה ולואיז מארי תרז, נסיכת ארטואה, ממנה נולדו לו 10 ילדים:
לאופולד פרדיננד, ארכידוכס אוסטריה (1868–1935)
לואיזה, ארכידוכסית אוסטריה (1870–1947)
יוזף פרדיננד, ארכידוכס אוסטריה (1872–1942)
פטר פרדיננד, ארכידוכס אוסטריה (1874–1948)
היינריך פרדיננד סלבטור, ארכידוכס אוסטריה (1878–1969)
אנה מריה תרזה, ארכידוכסית אוסטריה (1879–1961)
מרגרטה, ארכידוכסית אוסטריה (1881–1965)
גרמנה, ארכידוכסית אוסטריה (1884–1955)
רוברט פרדיננד סלבטור, ארכידוכס אוסטריה (1885–1895)
אגנס מריה, ארכידוכסית אוסטריה (1891–1945)
פטריק ברנוול ברונטה

| --- | --- |

דיוקן עצמי
 לידה:  26 ביוני 1817 יורקשייר, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  24 בספטמבר 1848 (בגיל 31) הווארת', הממלכה המאוחדת 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד, הממלכה המאוחדת 
 שפות היצירה:  אנגלית 
 סוגה:  דיוקן 
 
פטריק ברנוול ברונטה (באנגלית: Patrick Branwell Brontë‏; 26 ביוני 1817 – 24 בספטמבר 1848) היה צייר ומשורר, הבן היחיד למשפחת ברונטה ואחיהן של הסופרות שרלוט ברונטה, אמילי ברונטה ואן ברונטה.
נעורים

ברנוול ברונטה היה הרביעי מבין ששת ילדיהם של הכומר פטריק ברונטה ואשתו, מריה, ובנם היחיד. ברנוול נולד בתורנטון (Thornton), ועבר עם משפחתו להאוורת' (Haworth, כפר צפון-מערבית לברדפורד) כשמונה אביו למשרת כהונה באזור ב-1821.
מבין ארבעת האחים שהגיעו לבגרות, נראה שלפחות בשנות נעוריו נחשב ברנוול בעיני הוריו למוכשר ביותר. עת נשלחו ארבע מתוך חמש אחיותיו לפנימיית קוואן ברידג' (שתי האחיות הבוגרות, מריה ואליזבת', מתו במהלך לימודיהן שם) נשאר ברנוול בבית וחונך בידי אביו. החינוך הקלאסי שהוקנה לו אמור היה לאפשר לו ללמוד, בהמשך חייו, באוקספורד או בקיימברידג'.
ככותב שיתף ברונטה פעולה עם אחיותיו לאורך ילדותם ונעוריהם, ויחד בדו סיפורים רבים. רשימותיו ששרדו מלמדות ששיתוף הפעולה הקרוב ביותר היה בינו לבין אחותו שרלוט, שכתבו יחדיו אודות ארץ שכונתה 'אנגריה'.
בגרות

בצעירותו למד ברנוול ברונטה ציור דיוקנאות בהאוורת', והשתכר כצייר בברדפורד בין השנים 1838 ו-1839. הדיוקן המפורסם ביותר שצייר הוא זה של שלוש אחיותיו. (בדיוקן הופיע תחילה גם הוא עצמו, אך מאוחר מחק ברנוול את דמותו).
בשנת 1840 שימש מורה פרטי לבני משפחה שהתגוררה בברוטון-אין-פארנס. הוא פוטר כעבור חצי שנה בלבד, אך בתקופת שהותו שם הספיק לתרגם חיבורים מאת הורטיוס. לאחר מכן הועסק בתחנת הרכבת "לודנדן פוט", אך הועזב כעבור שנה בעקבות סכסוכים כספיים. במרוצת השנים פיתח ברונטה שאיפות ספרותיות ופרסם שירה בעיתונות יורקשייר תחת שמות עט שונים.
בשנת 1843 שימש ברונטה מורה הפרטי במשפחת רובינסון מת'ורפ גרין. במהלך תקופה זו כתב ברונטה לכמה מחבריו אודות אהבתו ללידיה רובינסון, אם המשפחה. הוא פוטר בשנת 1845 מסיבות לא ברורות, אך נראה ששתיקתה של משפחת רובינסון בנוגע לסיבת פיטוריו והעובדה שלידיה רובינסון העבירה לו סכומי כסף דרך המשרתים, מצביעים על כך שבין ברונטה ורובינסון התפתח רומן, שהתגלה בשלב כלשהו על ידי בעלה.
ברונטה שב הביתה למשפחתו באחוזת האוורת'. הוא היה אומלל לאחר הפרידה מרובינסון, אולם היא סירבה לחדש עמו את הקשר וברונטה פנה לטיפה המרה. הוא היה לאלכוהוליסט, וככל הנראה התמכר גם ללאודאנום (תמצית אופיום). התנהגותו הפכה בלתי צפויה ואף מסוכנת. מכתביה של שרלוט מתקופה זו מלמדים שאחיה הכעיס אותה, אך אביו נהג כלפיו בסלחנות. אף כי בתקופה זו החלו כתבי האחיות ברונטה לראות אור, ייתכן שברנוול כלל לא ידע על כך.
התמכרויותיו של ברנוול הקשו על הרופאים לזהות את השחפת בה חלה בשלביה הראשונים. משפחתו לא הייתה מודעת לחומרת מצבו עד שהתמוטט מחוץ לאחוזה, ורופא מקומי איבחן אותו כחולה סופני. לאחר זמן קצר קרס ומת בשעה שנשען על סבכת האח, על מנת להוכיח שביכולתו לעשות כן. בדצמבר אותה שנה מתה אמילי ברונטה משחפת, ואחותה אן הלכה בעקבותיה בחודש מאי.
ראו גם

האחיות ברונטה
לקריאה נוספת

Branwell Brontë: a biography by Winifred Gerin ((Toronto/NY: T. Nelson & Sons, I96I, Hutchinson 1972)
The Infernal World of Branwell Brontë by Daphne du Maurier (Victor Gollancz 1960, Penguin Books 1972)
The Poems of Patrick Branwell Brontë, ed. by Tom Winnifrith (Oxford: Blackwell Ltd, I983)
The Life of Patrick Branwell Brontë by Tom Winnifrith
The Brontës and their Background by Tom Winnifrith (1973 Macmillan, 1988 Palgrave Macmillan)
The Brontës by Juliet Barker (London, Weidenfeld and Nicolson, 1994)
A Brontë Family Chronology by Edward Chitham (2003 Palgrave Macmillan)
Branwell, A Novel of the Bronte Brother (ISBN 1-933368-00-4), by Douglas A. Martin
הערות שוליים

↑  ברנוול ברונטה מתוך האתר www.bronte.org.uk
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007304702805171  PLWABN: 9810652401405606  BIBSYS: 90071144  BNE: XX1255218  BnF: cb120266108 (data)  CiNii: DA03928969  GND: 118862030  ISNI: 0000 0000 8086 137X  LCCN: n79084405  MusicBrainz: 94d0092a-2a22-4984-8810-f6135f5385c5  NDL: 00519390  NKC: xx0078206  NLA: 35022409  NTA: 069680523  RERO: 02-A000023190  RKD: 12959  SELIBR: 216673  SNAC: w6pp9xn1  SUDOC: 028428846  Trove: 796466  ULAN: 500017403  VcBA: 495/271787  VIAF: 7404498   WorldCat (עם VIAF): 7404498
פרנסיס סרור

אין תמונה חופשית
פרנסיס סרור (נולד ב-12 באוגוסט 1951) הוא רופא ילדים ישראלי, מנהל מחלקת כירורגיית ילדים בבית החולים וולפסון ופרופסור בחוג לכירורגיה בבית הספר לרפואה של אוניברסיטת תל אביב.
ביוגרפיה

סרור נולד באלג'יר. בשנת 1978 סיים את לימודי הרפואה באוניברסיטת ליון ובשנת 1982 סיים התמחות בכירורגיה במרכז הרפואי רואן בצרפת. עם סיום ההתמחות עלה לישראל והחל התמחות בכירורגיית ילדים במרכז הרפואי וולפסון ובבית החולים אסף הרופא. החל משנת 1989 מכהן כרופא בכיר ביחידה לכירוגיית ילדים בבית החולים וולפסון, ובשנת 2008 מונה למנהל המחלקה.
קריירה מקצועית

סרור הוא חבר באגודה הכירורגית הישראלית, באגודה הישראלית לכירורגיית ילדים, באגודה הישראלית לכירורגיה אנדוסקופית, ובאגודה האירופאית לכירורגיה אנדוסקופית. החל משנת 1999 הוא ומרצה בחוג לכירורגיה בבית הספר לרפואה של אוניברסיטת תל אביב.
תחומי העיסוק הקלני של פרופסור סרור כוללים: כירורגית מערכת העיכול בילדים, כירורגיה של מפשעות בילדים, כירורגיה של מחלות בית חזה בילדים, כירורגיה של ילודים, טיפול כירורגי בהשמנת יתר בילדים, ניתוחים זעירים בשיטות לפרוסקופיות (חלל הבטן) וטורקוסקופיות (חלל בית החזה)
תחומי המחקר של פרוספור סרור הם: הפרעות תנועתיות של מערכת העיכול ומגוון נושאים הקשורים לכירורגית ילדים, כגון: הרדמה, ברית מילה, כוויות, מחלות זיהמיות ועוד.
פרס יורוסקאר

| --- | --- |
 מדינה:  אירופה 
 הגוף המעניק:  לה גזטה דלו ספורט 
 תקופת הפרס:  1979–הווה (כ־45 שנים) 
 
פרס יורוסקאר לשחקן השנה באירופה (באנגלית: Euroscar European Player of the Year Award), הידוע בשם פרס יורוסקאר, הוא פרס כדורסל שנתי המחולק מאז שנת 1979. הפרס מחולק לכדורסלן האירופי הטוב ביותר של אותה שנה ללא התייחסות לליגה בה הוא משחק, כולל שחקני NBA. חלוקת הפרס נעשית בהתאם להופעות ולהישגים של השחקנים הן במועדונים והן בנבחרות הלאומיות.
השחקן שזוכה בפרס יורוסקאר נבחר על ידי ועדה הכוללת מאמנים, שחקני כדורסל וכתבי ספורט מ-14 ארצות שונות, שנותנים את קולם לכדורסלן האירופי הטוב ביותר בעונה החולפת. הפרס מוענק על ידי כתב העת האיטלקי, לה גזטה דלו ספורט. פרס יורוסקאר הוא אחד משלושת הפרסים היוקרתיים ביותר שמקבלים כדורסלנים אירופיים, לצד פרס שחקן השנה של פיב"א אירופה הרשמי ופרס מר אירופה.
הסנטר הליטאי ארווידאס סאבוניס והפאוור פורוורד הגרמני דירק נוביצקי מחזיקים במשותף בשיא הזכיות בפרס בכל הזמנים עם שש זכיות. באופן מיוחד במינו, נוביצקי השיג את כל 5 הזכיות הראשונות שלו בתואר ברציפות, בין השנים 2002–2006 וזכייה נוספת בשנת 2011 בה זכה באליפות ה NBA במדי דאלאס מאבריקס. הסמול פורוורד הקרואטי טוני קוקוץ' בא אחריהם בדירוג עם חמש זכיות. פאו גאסול ודראז'ן פטרוביץ' זכו בפרס ארבע פעמים כל אחד.
הזוכים בתואר

| שנה | שחקן | לאום | קבוצה |
| --- | --- | --- | --- |
| 1979 | ולדימיר טקצ'נקו | ברית המועצות ברית המועצות | סטרויטל קייב |
| 1980 | דראז'ן דאליפגיץ' | הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה SFR יוגוסלביה | פרטיזן בלגרד |
| 1981 | דראגן קיצ'אנוביץ' | הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה SFR יוגוסלביה | פרטיזן בלגרד סקאבוליני פזארו |
| 1982 | דראגן קיצ'אנוביץ' | הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה SFR יוגוסלביה | סקאבוליני פזארו |
| 1983 | דינו מנגין | איטליה איטליה | אולימפיה מילאנו |
| 1984 | ארווידאס סאבוניס | ברית המועצות ברית המועצות | ז'לגיריס קובנה |
| 1985 | ארווידאס סאבוניס | ברית המועצות ברית המועצות | ז'לגיריס קובנה |
| 1986 | דראז'ן פטרוביץ' | הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה SFR יוגוסלביה | ציבונה זאגרב |
| 1987 | ניקוס גאליס | יוון יוון ארצות הברית ארצות הברית | אריס סלוניקי |
| 1988 | ארווידאס סאבוניס | ברית המועצות ברית המועצות | ז'לגיריס קובנה |
| 1989 | דראז'ן פטרוביץ' | הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה SFR יוגוסלביה | ריאל מדריד פורטלנד טרייל בלייזרס |
| 1990 | טוני קוקוץ' | הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה SFR יוגוסלביה | ק.ק ספליט |
| 1991 | טוני קוקוץ' | הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה SFR יוגוסלביה קרואטיה קרואטיה | ק.ק ספליט בנטון טרוויזו |
| 1992 | דראז'ן פטרוביץ' | קרואטיה קרואטיה | ניו ג'רזי נטס |
| 1993 | דראז'ן פטרוביץ' | קרואטיה קרואטיה | ניו ג'רזי נטס |
| 1994 | טוני קוקוץ' | קרואטיה קרואטיה | שיקגו בולס |
| 1995 | ארווידאס סאבוניס | ליטא ליטא | ריאל מדריד פורטלנד טרייל בלייזרס |
| 1996 | טוני קוקוץ' | קרואטיה קרואטיה | שיקגו בולס |
| 1997 | ארווידאס סאבוניס | ליטא ליטא | פורטלנד טרייל בלייזרס |
| 1998 | טוני קוקוץ' | קרואטיה קרואטיה | שיקגו בולס |
| 1999 | ארווידאס סאבוניס | ליטא ליטא | פורטלנד טרייל בלייזרס |
| 2000 | גרגור פוצ'קה | איטליה איטליה | פורטיטודו בולוניה |
| 2001 | פרדראג סטויאקוביץ' | סרביה ומונטנגרו FR יוגוסלביה | סקרמנטו קינגס |
| 2002 | דירק נוביצקי | גרמניה גרמניה | דאלאס מאבריקס |
| 2003 | דירק נוביצקי | גרמניה גרמניה | דאלאס מאבריקס |
| 2004 | דירק נוביצקי | גרמניה גרמניה | דאלאס מאבריקס |
| 2005 | דירק נוביצקי | גרמניה גרמניה | דאלאס מאבריקס |
| 2006 | דירק נוביצקי | גרמניה גרמניה | דאלאס מאבריקס |
| 2007 | טוני פארקר | צרפת צרפת | סן אנטוניו ספרס |
| 2008 | פאו גאסול | ספרד ספרד | ממפיס גריזליס לוס אנג'לס לייקרס |
| 2009 | פאו גאסול | ספרד ספרד | לוס אנג'לס לייקרס |
| 2010 | פאו גאסול | ספרד ספרד | לוס אנג'לס לייקרס |
| 2011 | דירק נוביצקי | גרמניה גרמניה | דאלאס מאבריקס |
| 2012 | אנדריי קירילנקו | רוסיה רוסיה | צסק"א מוסקבה   מינסוטה טימברוולבס |
| 2013 | טוני פארקר | צרפת צרפת | סן אנטוניו ספרס |
| 2014 | מארק גאסול | ספרד ספרד | ממפיס גריזליס |
| 2015 | פאו גאסול | ספרד ספרד | שיקגו בולס |
| 2016 | מילוש תאודוסיץ' | סרביה סרביה | צסק"א מוסקבה |
| 2017 | גוראן דרגיץ' | סלובניה סלובניה | מיאמי היט |
| 2018 | יאניס אדטוקומבו | יוון יוון | מילווקי באקס |
| 2019 | לוקה דונצ'יץ' | סלובניה סלובניה | דאלאס מאבריקס |
דירק נוביצקי, שזכה בפרס ברציפות בשנים 2002 עד 2006
טוני קוקוץ', שזכה חמש פעמים בפרס
טוני פארקר, שזכה בפרס בשנת 2007
פסגת בולטון (אנטארקטיקה)

ערך זה עוסק בהר באנטארקטיקה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 על שם:  Matthew Piers Watt Boulton 
 גובה:  1,250 מ' 
 מיקום:  אזור הברית האנטארקטית,
 קואורדינטות:  64°06′S 60°42′W﻿ / ﻿64.1°S 60.7°W﻿ / -64.1; -60.7
  (למפת חצי האי האנטארקטי מוגדלת) בסיס חנרל ברנרדו אוהיגינס ריקלמהפסגת בולטון(למפת חצי האי האנטארקטי רגילה) בסיס חנרל ברנרדו אוהיגינס ריקלמהפסגת בולטון(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיפסגת בולטון(למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיפסגת בולטון
 
פסגת בולטון (באנגלית: Boulton Peak) היא פסגה המצוייה בצידו הדרומי של מפרץ קרטיס, בארץ גרהאם שבאנטארקטיקה.
הפסגה מצויה 9 קילומטרים דרומית לכף אנדראס.
הפסגה מתנשאת מעל קרחון פירין שמצפון לה (הקרחון מנקז את הפסגה), וקרחון גרגורי שמדרום לה.
גילוי הפסגה

הפסגה מופתה מתצלומי אוויר שצולמו על ידי האנטיג אירוסרוויירס בע"מ (Hunting Aerosurveys Ltd) בין השנים 1957–1955.
גילוי הפסגה > מקור השם

שמה של הפסגה ניתן לה על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים של בריטניה.
הפסגה נקראת על שמו של מתיו פירס ואט בולטון, מהנדס אווירונאוטיקה אנגלי.
הערות שוליים

1 2 3 4 5  מידע גאוגרפי והיסטורי
↑  מידע גאוגרפי על קרחון פירין
↑  קורות חייו של מתיו ואט בולטון
פקטור IX

פקטור IX ‏(9) הוא אנזים המהווה חלק מתהליך קרישת הדם, ושייך למשפחת סרין פרוטאזות של מערכת הקרישה. מחסור בפקטור זה יגרום להמופיליה מסוג B; עובדה זו התגלתה לאחר שסטפן כריסטמס, ילד חולה במחלת ההמופיליה, אובחן בשנת 1952 כסובל ממחסור בפקטור זה (ולכן פקטור זה מכונה גם "פקטור כריסטמס").
באופן כללי, פקטור IX אינו אקטיבי, וכדי להפוך לפקטור אקטיבי – כלומר לפקטור IXa – עליו לעבור אקטיבציה על ידי פקטור XIa, או פקטור VIIa. לאחר שהוא הופך לפקטור IXa, ובנוכחות של יוני סידן, פוספוליפידים ופקטור VIII, הוא עושה הידרוליזה לקשר ארגינין-איזולאוצין בפקטור X, והופך את פקטור X לאקטיבי (פקטור Xa).
פקטור IX מיוצר בכבד כזימוגן בעל שרשרת אחת. זמן מחצית החיים שלו הוא בין 18–24 שעות. הוא תלוי בוויטמין K לצורך היווצרותו.
אנטיטרומבין גורם לאינהיביציה (עיכוב) של פקטור זה.
הערות שוליים

1 2 3  GRCh38: Ensembl גרסה 89: ENSG00000101981 - Ensembl, מאי 2017
1 2 3  GRCm38: Ensembl גרסה 89: ENSMUSG00000031138 - Ensembl, מאי 2017
↑  "Human PubMed Reference:".
↑  "Mouse PubMed Reference:".
ערך זה הוא קצרמרבנושא ביולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
פרס סוקולוב

| --- | --- |
 תיאור:  פרס עיתונות ישראלי
 מדינה:  ישראל 
 הגוף המעניק:  עיריית תל אביב-יפו 
 סכום הזכייה:  18,000 שקל חדש 
 תקופת הפרס:  1956–הווה (כ־68 שנים) 
 נקרא על שם:  נחום סוקולוב 
 
פרס סוקולוב לעיתונות הכתובה והאלקטרונית על-שם נחום סוקולוב הוא פרס ישראלי בתחום העיתונות. הפרס בסך 18,000 ש"ח, מוענק מטעם ומתקציב עיריית תל אביב-יפו לעיתונאים מצטיינים, ונחשב לפרס החשוב ביותר לעיתונאים לאחר פרס ישראל לעיתונות.
הפרס מוענק החל משנת 1956 לעיתונאים בתחום העיתונאות הכתובה, ומשנת 1981 גם לעיתונאים בתחום התקשורת האלקטרונית. בנוסף, משנת 2002 מחולק ביחד עם פרס סוקולוב גם פרס דוש למציירי קריקטורות.
בתחילה חולק הפרס מדי שנתיים או שלוש לשניים עד ארבעה עיתונאים. במהלך השנים שונתה תדירות חלוקת הפרס למדי שנה ולמדי שנתיים.
על פי תקנון הפרס, הוא יוענק בסמוך ככל האפשר ליום הולדתו של נחום סוקולוב (ה' בשבט), או ליום פטירתו (י"ב באייר), בטקס פומבי ובהתאם להמלצתה של ועדת שופטים.
מטרות הפרס

לעודד עיתונאים שהצטיינו בעבודתם העיתונאית והטביעו את חותמם על העיתונות הכתובה/התקשורת האלקטרונית.
לציין הישגים בולטים בתחום התחקיר העיתונאי בעיתונות הכתובה/תחקיר כתבות עומק ודוקומנטרי העיתונאי בתקשורת האלקטרונית.
ועדת השופטים

תקנון הפרס קובע כי ראש העירייה ימנה ועדה לבחירת שופטים בת שלושה חברים, שתורכב מאיש אקדמיה, משפטן ונציג ראש העירייה ויביא את הרכבה לאישור מועצת העיר.
הוועדה לבחירת שופטים מרכיבה את ועדת השופטים, אשר כוללת שני עיתונאים בכירים, שני אנשי אקדמיה ונציג
מטעם העירייה. בדרך כלל הרכב ועדת השופטים לבחירת הזוכים בתחום העיתונות הכתובה אינו זהה להרכב לבחירת הזוכים בתחום התקשורת האלקטרונית.
הפרס

בנוסף לכבוד שבזכייה, מקבל כל זוכה פרס כספי שגובהו מעודכן מעת לעת. ב-2013 עמד גובה הפרס על סך של 18,000 ש"ח לכל אחד מהזוכים.
פקטור X

פקטור X ‏(10), הידוע גם באפונים פקטור סטיוארט-פראוור (Stuart-Prower factor) או בשם תרומבוקינאז, הוא אנזים המשתתף בתהליך קרישת דם, השייך למשפחת סרין אנדופפטידאז. פקטור X מסונתז בכבד ותלוי בוויטמין K לצורך היווצרותו. זמן מחצית החיים שלו נעה בין 40–45 שעות.
פקטור X הופך לפקטור הפעיל Xa על ידי פקטור IX (יחד עם קו-פקטור VIII) או על ידי פקטור VII (יחד עם הקו-פקטור tissue factor), ולכן הוא הפקטור הראשון במסלול הסופי המשותף (final common pathway) של חלבוני הקרישה. הפקטור הפעיל Xa הופך פרותרומבין לטרומבין יחד עם קו-פקטור V.
אנטיטרומבין וכן protein Z inhibitor‏ (PZI) גורמים לאינהיביציה (עיכוב) של פקטור זה.
מחסור בפקטור X הוא תופעה נדירה (בערך שני מקרים למיליון לידות), שהתופעות הקליניות המאפיינות אותה הן דימומים מהאף, דימום מפרקי וכן דימום במערכת העיכול.
בנוסף לכך, יש מחלות מסוימות שבהן עשויות להיות רמות נמוכות של פקטור X, כגון עמילואידוזיס, וזאת כתוצאה מספיגה מוגברת שלו לתוך סיביות העמילואיד. בנוסף, מחסור בוויטמין K או טיפול בקומדין יביאו להיווצרות פקטור X שאינו פעיל.
הערות שוליים

1 2 3  GRCm38: Ensembl גרסה 89: ENSMUSG00000031444 - Ensembl, מאי 2017
↑  "Human PubMed Reference:".
↑  "Mouse PubMed Reference:".
ערך זה הוא קצרמרבנושא ביולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.