stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אישטוואן וש
קורות חיים

אישטוואן וש נולד במשפחה יהודית אמידה בבודפשט. דרכו הספרותית של אישטוואן וש התחילה בראשית שנות הארבעים בעיקר כמתרגמם של פרנסואה ויון ושל גיום אפולינר להונגרית, אולם בשל מוצאו היהודי נרדף וש במהלך מלחמת העולם השנייה פוטר מעבודתו ונלקח מספר פעמים למחנות שרות העבודה (עבודות כפייה לגברים יהודיים עבור הצבא ההונגרי) והוסתר בידי אשתו השנייה ובידי הסופר גזה אוטליק. אחרי 1945 התנגש המשורר בעסקנים המרקסיסטים, שמונו לפקח על מדיניות התרבות והספרות של הונגריה, ובמשך שנות החמישים נאסר פרסום כתביו. הוא זכה פעמיים בפרס קושוט, הפרס היוקרתי ביותר בהונגריה (דומה לפרס ישראל): בשנת 1962 ובשנת 1985. אשתו השלישית הייתה הציירת פירושקה סאנטו (לבית שטיינר).
אישטוואן וש פרסם בין השאר את קובצי השירה "הרס סתווי" (1932), "מוזה נמלטת" (1938), "יתום כפליים" (1947), "רגע רומאי" (1948), "רפסודיה בגן סתווי" (1960), "גזל רומאי" (1962), "שמש מחתרתית" (1965), "לא נחשב" (1969), "מה רוצה אותו אדם?" (1970), "מה שלא ניתן לומר" (1972), "דיוקן עצמי משנות השבעים" (1975), "מגיעים לזה" (1983) ו"בכל זאת" (1985). כמו כן פרסם, בין השאר, את הרומנים "בתים אבודים" (1943), "אהבה קשה" (1957) ו"לאחר מכן" (1991) ואת קובצי המסות "שנים ויצירות" (1958), "קירובים" (1969), "האל האלמוני" (1974) ו"גם כן, גם לא" (1987).
פרסים

פרס באומגרטן (1948)
פרס אטילה יוז'ף (1951, 1956, 1961)
לתרבות סוציאליסטית (1960)
פרס קושוט (1962, 1985)
עיטור מסדר הכבוד של העמל דרג זהב (1970)
עיטור מסדר הדגל של הרפובליקה העממית ההונגרית מעוטר בזר דפנה (1980)
לקריאה נוספת

Ki kicsoda a magyar irodalomban? Tárogató könyvek ISBN 9638607106(מיהו מי בספרות ההונגרית)
גזה הגדוש: אישטוואן וש
Színházi adattár. Országos Színháztörténeti Múzeum és Intézet (מאגר התיאטרון)
Just Béla: Botrány. Szabó Lőrinc és Vas István Villon-fordításának bírálata; szerzői, Bp., 1940
Zimáné Lengyel Vera: Vas István; FSZEK, Bp., 1974 (Mai magyar költők. Bibliográfia)
Fenyő István: Vas István; Akadémiai, Bp., 1976 (Kortársaink) (אישטוואן פנייה: אטישטוואן וש. בני תקופנו)
Sumonyi Zoltán: Vas István; Szépirodalmi, Bp., 1982 (Arcok és vallomások) (אישטוואן שומוני:אישטוואן וש. פנים ועדויות)
Kis Istvánné: Vas István 75 éves. Pályavázlat és ajánló bibliográfia; Debreceni Városi Könyvtár, Debrecen, 1986
Óda az észhez. In memoriam Vas István; vál., szerk., összeáll. Réz Pál; Nap, Bp., 1999 (In memoriam)
Sturm László: Vas István; MMA, Bp., 2017 (Közelképek írókról) (לאסלו שטרום:אישטוואן וש. תמונות קרובות על סופרים)
Domokos Mátyás: Ugyanarról másképpen /Racionalista költő és modernség (Vas István), 1975–76 ISBN 963 15 0951 6
ראו גם

Emlékezések Vas Istvánra a Pimmédián (אישטוואן וש במוזיאון הספרותי פטפי)
Vas István művei műfordításokban (תרגומי יצירותיו לחמש שפות)
Vas István (אישטוואן וש)
Pécsi Tudományegyetem Könyvtár (ספריית פץ')
אלון גל (גולדברג)

| --- | --- |

 לידה:  2 באוגוסט 1934 (בן 90) עפולה, פלשתינה (א"י) 
 ענף מדעי:  ציונות, היסטוריה של מדינת ישראל, הגלות 
 מקום לימודים:  אורנים - המכללה האקדמית לחינוך  האוניברסיטה העברית בירושלים  אוניברסיטת ברנדייס 
 מוסדות:  אוניברסיטת בן-גוריון בנגב 
 
אלון גל (גולדברג) (נולד ב-1934) הוא פרופסור אמריטוס במחלקה להיסטוריה של עם ישראל, ובמכון בן-גוריון לחקר ישראל והציונות, באוניברסיטת בן-גוריון בנגב.
ביוגרפיה

אלון גל נולד ב-1934 בעפולה לליפא גולדברג ונסיה גולדברג לבית בט. אביו היה מהנדס בקרן קיימת לישראל, שהופקד על הכשרת קרקע ופילוס דרכים בצפון הארץ, ואחר-כך בדרומה; אחרי סיום בית-ספר יסודי בקריית-חיים ותיכון בטבריה שירת אלון גל בצה"ל בחיל הרגלים ובחיל הכללי, 1952 – 1955; נכה צה"ל. התחתן עם סנונית נוסבאום זוטרא חברת קיבוץ גבעת ברנר; הם היו חברי קיבוץ שער העמקים בשנים 1955 - 1966; להם שלושה ילדים.
בשנים 1964 - 1969 היה חבר מערכת חותם: כתב-עת לענייני חברה ותרבות, הקיבוץ הארצי השומר הצעיר, תל אביב.
גל סיים בהצטיינות את הלימודים ההומניסטיים בסמינר הקיבוצים אורנים (אוניברסיטת חיפה), והשלים ב-1968 לימודי תואר ראשון בכלכלה ובהיסטוריה של עם ישראל, באוניברסיטה העברית בירושלים. בשנים 1969 - 1975 למד לתארים שני ושלישי באוניברסיטת ברנדייס, ארצות הברית, במחלקה ללימודי המזרח הקרוב ויהדות ובמחלקה להיסטוריה של הציוויליזציה האמריקאית וקיבל דוקטורט מצרפי בהצטיינות. עבודת הגמר שלו לתואר השלישי – על שורשי הפרוגרסיביזם והציונות של לואי דמביץ ברנדייס, פורסמה מעובדת לספר מדעי שיצא לאור ב-1980 בהוצאת אוניברסיטת הרווארד, ארצות הברית.
משנת 1977 ואילך התקדם אלון גל מדרגת מרצה וחוקר באוניברסיטת בן-גוריון בנגב, במחלקה להיסטוריה של עם ישראל, באר שבע, ובמכון בן-גוריון לחקר ישראל והציונות, קריית שדה בוקר, עד דרגת פרופסור מן המניין וחוקר בכיר. מ-2003 ואילך הוא גמלאי פעיל.
אלון גל זכה במענקי מחקר מטעם האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים, הקרן הלאומית למדעי הרוח, ארצות הברית, וקרן רוקפלר (פעמיים והשתתף בסמינרים בבלאג'ו איטליה) ותוכנית פולברייט. הוא זכה במלגות מחקר מטעם אוניברסיטאות בארצות הברית, בהן: הרווארד וברנדייס, ובבריטניה, בהן בית הספר לכלכלה של לונדון ואוניברסיטת לונדון.
גל חבר ועדת הפרסומים המדעיים של מוסד ביאליק, ירושלים, חבר מערכת של כתב העת ל'מחקרים ביהדות מודרנית', הפקולטה למדעי המזרח, אוניברסיטת אוקספורד, חבר המועצה המייעצת של האיגוד לחקר האתניות והלאומיות, בית הספר לכלכלה של לונדון ושל כתב העת שלו, מחקרים באומות ולאומיות, בהוצאת בלאקוול. היה חבר המועצה המייעצת לכתב העת היסטוריה של יהדות ארצות הברית, המגזין הרשמי של החברה ההיסטורית של יהדות אמריקה, היוצא לאור בהוצאת אוניברסיטת ג'ונס הופקינס והוא חבר בהנהלת יד דוד בן-גוריון. הוא עמד בראש הוועדה המדעית שהקימה את מוזיאון הכנסת.
גל פרסם תריסר ספרים ועשרות מאמרים בהוצאות הספרים המדעיות בארצות הברית, בריטניה ובישראל.
מחקריו > מבוא

מחקריו של אלון גל מאירים באופן שיטתי טיפוסים שונים של ציונות (או בלשונו "ציונויות") אשר התפתחו על פני תבל בתנאים גאו-חברתיים-תרבותיים שונים. המחקר המקיף בהקשר זה הוא שלושת הכרכים בעריכתו "הציונות לאזוריה: היבטים גאו-תרבותיים".
שלושת מוקדי מחקריו של גל המשלימים זה את זה הם: א. תנועת העבודה. ב. יהדות ארצות הברית ומאפייניה הליברליים. ג. התנועה הציונית בהנהגת דוד בן-גוריון.
מחקריו > א. תנועת העבודה

תנועת העבודה לדעתו של גל, הייתה (יותר מאשר ההון) חלוצה ומעצבת של מפעל התחייה הלאומית בארץ ישראל. במוקד הוא מאיר את התפתחות היישוב והקמת מדינת ישראל ב-1947 – 1949 כחברה דמוקרטית בעלת מאפיינים פרוגרסיביים. המשטר בכללו היה פלורליסטי למדי, מורכב משלושה מיגזרים: קואופרטיבי, ממלכתי וקפיטליסטי.
במוקד זה בולטים הספרים 'ציונות-סוציאליסטית: תיאוריה וסוגיות בלאומיות יהודית בת זמננו' והספר בעריכתו (עם אחרים) 'בדרך הדמוקרטית: על המקורות ההיסטוריים של הדמוקרטיה הישראלית'.
מחקריו > ב. יהדות ארצות הברית ומאפייניה הליברליים

חקר יהדות ארצות הברית ומאפייניה הליברליים השתזרו בתהליכים אותם הוא גורס כ'ציוניזציה סגולית', שעברה במאה ה-20. במוקד זה דן אלון גל בתהליכי ה'ציוניזציה' שהתחוללו ביהדות אמריקה מאז מלחמת העולם הראשונה. בתהליכים אלה התגבשה אידאולוגיה ציונית-אמריקאית שהייתה שונה מזו שהתפתחה באופן טיפוסי במזרח אירופה. האידאולוגיה שעברה אמריקניזציה מצאה את צידוק עצמה – דהיינו, צידוק הלאומיות היהודית נוסח אמריקה – בכך שנועדה לקדם באותה-עת את הערכים הליברליים המשוקעים בציוויליזציה האמריקאית. משום כך הציונות האמריקאית התאפיינה בדרך-כלל בשני מוטיבים: מוטיב השליחות האוניברסלית המדגיש את תרומתה לארצות הברית (ול"מערב") ומוטיב הרציפות ההיסטורית הכורך בגישתה את הציונות בחיוב החיים בתפוצה לאורך ההיסטוריה היהודית.
מכאן ניתן להבין מדוע הרוב המכריע של מנהיגי הציונות האמריקאית באו מקרב הזרמים הדתיים הרפורמי והקונסרבטיבי.
המחקר על שורשי הפרוגרסיביזם והציונות של לואי דמביץ ברנדייס, 'ברנדייס בבוסטון',

שהתקבל באקדמיה כקלאסי, דן בתמורתו של ברנדייס מהתבוללות-למחצה לציונות (1905 – 1914) וזאת לא כתוצאה של 'גורמי דחיפה', אלא בעיקר של 'גורמי משיכה' אל המפעל הציוני כדמוקרטי-חברתי; ובכך מעבר זה היה גם בבחינת פעילות אתנית באמריקה הפלורליסטית המכילה (ברוח חוקתה לפחות) את כל קבוצותיה, זוהי אמריקה שהייתה נערצת על-ידי המשפטן הפרוגרסיבי-ציוני (אשר כיהן כשופט בבית המשפט העליון של ארצות הברית).
עם זאת גל מראה כי מתחילת שנות השלושים התרחשה רדיקליזציה לאומית של הציונות האמריקאית עת הצלב האדום הבינלאומי סירב לטפל ביהודי אירופה הנרדפים. על כן ארגון ציוני אמריקה החל לתבוע בהדרגה הקמת מדינה יהודית מייד עם תום מלחמת העולם השנייה. הוא דן בפעילותם של עימנואל ניומן (1893 – 1980) ואבא הלל סילבר (1893 – 1963), וממשיכיהם כמו רוברט סאלד (1889 – 1979).
אלון גל פרסם גם מאמרים על הדסה - ההסתדרות הציונית הגדולה ביותר בעולם (שורשיה בשנות ה-90 של המאה ה-19) – ועל הנרייטה סאלד, מייסדת הדסה שנערצה על רוב הזרמים הדתיים והלאומיים (1860 – 1945). הדסה הקימה בארץ ישראל רשתות של שירותי רפואה ושל שיקום ילדים. מאז מלחמת העולם השנייה, ולפי גל בייחוד עם נשיאותן של רוז הלפרין (1932 – 1934, 1947 – 1952), ויהודית אפשטיין (1937 – 1939, 1943 – 1947), עברה הדסה בהדרגה מ'נייטרליות' לתמיכה מליאה בהקמת מדינה יהודית בארץ ישראל.
גל חקר גם חלק מהארגונים הגדולים הלא-ציוניים (להבדיל מאנטי-ציוניים) כמו ארגון האחווה ההמוני בני ברית בעיקר בהנהגת הנרי (צבי) מונסקי, והראה איך גם זה שילב סוג של 'ציוניזציה' אותנטית נוסח אמריקה עם דבקות בערכים דמוקרטיים.
מחקריו > ג. התנועה הציונית בהנהגת דוד בן-גוריון

גל חקר את התנועה הציונית בהנהגת דוד בן-גוריון (אשר בשונה מהזרם שבהנהגת חיים ויצמן ה'פילו-בריטי') שהעצימה אחרי השואה את יהדות אמריקה, התחברה איתה בצינורות רבים ומגוונים, והביאה להקמת מדינת ישראל. בנושא זה דנים הספר: 'דוד בן-גוריון - לקראת מדינה יהודית: ההיערכות המדינית נוכח הספר הלבן ופרוץ מלחמת העולם השנייה', והמאמר "הספד ומדיניות: דברי דוד בן-גוריון באזכרה ללואי ד' ברנדייס," בו בן-גוריון מתאר את מהלך אכזבתו המדינית מבריטניה, את פנייתו הגוברת אל יהדות ארצות הברית, ואת פגישותיו (בעבר, ואלו המתוכננות) הרות-הגורל עם שגריר ארצות הברית בבריטניה.
בכך דן גם ספרו 'דוד בן-גוריון והמדיניות האמריקאית  לקראת מדינה יהודית', בו נפרס (בפרק 7) דיון בכנס בילטמור הציוני-אמריקאי במאי 1942, בו הוחלט בהנהגת בן-גוריון בעיקר על תביעת הקמת מדינה יהודית, תוך זיקה על ארצות הברית ויהדותה, עם תום מלחמת העולם השנייה. תביעה היסטורית זו אושררה בוועידת יהדות אמריקה באוגוסט-ספטמבר, 1943 בה בלטו הנרי (צבי) מונסקי ואבא הלל סילבר.
המדיניות הלאומית בהשראת בן-גוריון הייתה שזורה הדוקות בחזון חברתי-דמוקרטי. המינוח באנגלית היה לעיתים כי הציונות שואפת להקים בארץ-ישראל Jewish Commonwealth ולאו דווקא מדינה (state). האסטרטגיה הציונית הייתה של הישענות על כוחות אוהדים בעיקר בעולם הדמוקרטי-פלורליסטי דובר האנגלית. מגילת העצמאות של מדינת ישראל מצהירה – ברוח מדינית-חברתית זו – מחויבות לדמוקרטיה ולשוויון אזרחי מלא.
בהארת חלקו של בן-גוריון בהחלטות הגורליות של כנס בילטמור (של 1942) וועידת יהדות אמריקה (1943) מתרחק אלון גל מתיאור בנוסח דאוס אקס מכינה, ובמקום זאת מראה כיצד החל מ-1938 שקד על פעילות מאומצת בקרב יהדות ארצות הברית וגופים פוליטיים אמריקאיים. כן גל מפנה בעבודותיו לאתוס היהודי ולזיכרון ההיסטורי הקולקטיבי כפי שהתבטאו בתנ"ך ובספרות לאומית-מסורתית אחרת.
אלון גרינפלד

| --- | --- |
אלון גרינפלד, 2011
אלון גרינפלד, 2011
 לידה:  17 באפריל 1964 (בן 60) ניו יורק, ארצות הברית 
 הישג בולט:  סגן אלוף אירופה לנוער (1982)   אלוף ישראל   (1984 ו-2018)
 הדרגה הגבוהה ביותר:  רב-אמן (מ-1989)
 מד כושר מרבי:  2610 (ינואר 1994)
 מד כושר נוכחי:  2449 ‏(אוקטובר 2024)
 מדינה:  ארצות הברית, ישראל
 
אלון גרינפלד (נולד ב-17 באפריל 1964, בניו יורק) הוא שחמטאי בדרגת רב-אמן ומאמן שחמט ישראלי. סגן אלוף אירופה לנוער בשנת 1982.
34 שנה אחרי שזכה באליפות ישראל בשנת 1984 זכה בשנית באליפות בשנת 2018, בגיל 54, ובכך היה לשחמטאי המבוגר ביותר מזה 53 שנה שזוכה באליפות ישראל.
נכון לאפריל 2022, מדורג במקום ה-21 בישראל לפי מד כושר.
ביוגרפיה

משחק בליגה הלאומית בשורות מועדון השחמט באר שבע. זכה עם קבוצתו מספר פעמים באליפות ישראל ובגביע המדינה. התאמן אצל אליהו לבנט.
מאמנה של מרסל אפרוימסקי. אימן בעבר את אמיל סוטובסקי ושחמטאים הודים צעירים וכישרוניים, ביניהם וידיט גוג'ראתי. מעביר מעת לעת הרצאות בתחום השחמט.

חיבר את רפרטואר הפתיחות לתוכנת דיפ ג'וניור. בנוסף, התמודד מולה במשחקי ראווה שהתקיימו באוניברסיטאות ישראליות: בשנת 2002 באוניברסיטת חיפה ובשנת 2012 באוניברסיטה הפתוחה.
שימש כפרשן של אליפות אירופה בשחמט 2015.
קבלת דרגות בינלאומיות

אמן בינלאומי -1983
רב-אמן - 1989.
הישגים בולטים

1978 - זכה באליפות ישראל לנוער עד גיל 20, בגיל 14.
1979 - זכה בשנית באליפות ישראל לנוער עד גיל 20, בגיל 15.
1980 - זכה במדליית כסף באליפות העולם לקדטים עד גיל 17 שנערכה בלה הבר, צרפת.
1982 - זכה במדליית כסף באליפות אירופה בשחמט לנוער שנערכה בחרונינגן, הולנד.
1983 - זכה במקום ראשון באליפות צה"ל בשחמט, לאחר שצבר 7.5 נקודות מ-9 אפשריות.
1984 - זכה במקום ראשון באליפות ישראל.
1992 - זכה במקום השני באליפות ישראל.
1993 - זכה במקום ראשון בתחרות שנערכה בפרדוביצה, צ'כיה.
2015 - זכה במקום ראשון בתחרות פתוחה בפורטוגל, לאחר שצבר 6.5 נקודות מ-9 אפשריות.
2018 - זכה בשנית באליפות ישראל, שנערכה במעלות-תרשיחא, לאחר שצבר 6.5 נקודות מ-9 אפשריות.
מבחר תחרויות בהן השתתף

אליפויות ישראל בשנים: 1984, 1986, 1992, 1996, 1998, 2002, 2008 ו-2018.
הופעות באולימפיאדות השחמט

אלון גרינפלד ייצג את ישראל 5 פעמים באולימפיאדת השחמט.
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| שנה | לוח | מד כושר | נקודות | תוצאות |  % | מקום |
| 1982 | 1 עתודה | 2385 | 4.5 מ-7 | 3+ 3= 1- | 64.3 | 13 קבוצתי, 11 אישי |
| 1984 | 2 | 2485 | 9 מ-13 | 6+ 6= 1- | 69.2 | 13 קבוצתי, 10 אישי |
| 1988 | 1 | 2550 | 6 מ-13 | 4+ 4= 5- | 46.2 | 11 קבוצתי, 60 אישי |
| 1990 | 4 | 2510 | 7 מ-11 | 5+ 4= 2- | 63.6 | 16 קבוצתי, 8 אישי |
| 1994 | 4 | 2600 | 5.5 מ-9 | 4+ 3= 2- | 61.1 | 14 קבוצתי, 25 אישי |
ראו גם

מדיה וקבצים בנושא  בוויקישיתוף
הערות שוליים

↑  אלון גרינפלד מבאר-שבע - אלוף הנוער בשחמט, עיתונות יהודית היסטורית, 24 באוגוסט 1979
↑  שאול הון, סגנונו של אלון גרינפלד, מעריב, 5 בספטמבר 1980
↑  סגן אלוף העולם חזר "נשכח" לב"ש, מעריב, 18 באוגוסט 1980
↑  אלון גרינפלד אלוף צה"ל, עיתונות יהודית היסטורית, 30 בדצמבר 1983
↑  אלון גרינפלד ניצח בפורטוגל, האיגוד הישראלי לשחמט, 6 בספטמבר 2015
↑  יוחנן אפק, אלון גרינפלד ויוליה שוויגר – אלופי ישראל!, באתר האיגוד הישראלי לשחמט, 21 בדצמבר 2018
↑  אלון גרינפלד באולימפיאדת לוצרן 1982, באתר אולימפבייס (באנגלית)
↑  אלון גרינפלד באולימפיאדת סלוניקי 1984, באתר אולימפבייס (באנגלית)
↑  אלון גרינפלד באולימפיאדת סלוניקי 1988, באתר אולימפבייס (באנגלית)
↑  אלון גרינפלד באולימפיאדת נובי סד 1990, באתר אולימפבייס (באנגלית)
↑  אלון גרינפלד באולימפיאדת מוסקבה 1994, באתר אולימפבייס (באנגלית)
אירוויזיון לרוקדים צעירים 1987

| --- | --- |
 מספר התחרות:  2
 גמר:  31 במאי 1987
 רשת השידור המפיקה:  Zweites Deutsches Fernsehen (ZDF)
 מיקום האירוע:  גרמניה
 המפקח על התחרות:  פרנק נף
 השיר הזוכה:  דנמרק רוז גאד פולסן וניקולאי הוב
 שיטת הניקוד:  חבר מושבעים בחר את שלושת השירים המובילים
 מספר משתתפות:  14
 מדינות שמשתתפות לראשונה:  אוסטריה אוסטריה   קנדה קנדה   דנמרק דנמרק   יוגוסלביה יוגוסלביה
 מדינות שחוזרות לאחר פרישה:  אין
 מדינות שפרשו מהתחרות:  אין
 → אירוויזיון לרוקדים צעירים 1985 אירוויזיון לרוקדים צעירים 1989 ← 
 
האירוויזיון לרקדנים צעירים 1987 הייתה המהדורה השנייה של האירוויזיון לרוקדים צעירים, שהתקיימה בטירת שווצינגן, גרמניה, בתאריך 31 במאי 1987. האירוויזיון מאורגן על ידי איגוד השידור האירופי (EBU) והשדרן המארח היה Zweites Deutsches Fernsehen (ZDF), רקדנים מארבע עשרה מדינות השתתפו בגמר המשודר בטלוויזיה. אוסטריה, דנמרק, קנדה ויוגוסלביה, עשו את הופעת הבכורה שלהן בתחרות, והמדינות בלגיה והולנד, התחרו יחד עם השתתפות משותפת.
לראשונה אי פעם, תאגיד השידור הקנדי הצטרף לתוכנית עם המשתתף שלה, מה שהפך אותה לאירוויזיון היחיד שמציג מדינה מצפון אמריקה, ולאירוע ה-EBU היחיד שמציג חבר שותף כמשתתף קודם לכן. המדינות המשתתפות יכלו לשלוח רקדן אחד או שניים, שלא יכול להיות מעל גיל 20, בריקוד אחד או שניים ללא חוקים או מגבלות לגבי הסגנון. הריקודים לא יכלו להיות יותר מ-5 דקות (לסולנים) או 10 דקות (לזוגות).
רוז גאד פולסן וניקולאי הוב נציגי דנמרק זכו בתחרות. שווייץ ומערב גרמניה ממוקמות במקום השני והשלישי בהתאמה.
מקום

Schlosstheater Schwetzingen (תיאטרון ארמון Schwetzingen), תיאטרון חצר בשווצינגן, באדן-וירטמברג, גרמניה המקום המארח של האירוויזיון לרקדנים צעירים באותה שנה.
פוּרמָט

הפורמט מורכב מרקדנים שאינם מקצועיים ובין הגילאים 16–21, המתחרים במופע של ריקוד לבחירתם, אותם הכינו לקראת התחרות. לאחר מכן כל הריקודים לוקחים חלק בריקוד קבוצתי כוראוגרפי במהלך 'שבוע הרקדנים הצעירים'.
חברי חבר מושבעים בעלי היבט מקצועי המייצגים את מרכיבי הבלט, סגנונות הריקוד העכשוויים והמודרניים, מבקיעים כל אחת משגרות הריקוד האישיות והקבוצתיות המתחרות. הזוכה הכולל עם סיום הריקודים האחרונים נבחר על ידי חברי המושבעים המקצועיים.
תוצאות > סופי

פרסים הוענקו לשלוש המדינות המובילות. הטבלה כאן מציגה את המדינות הללו. תוצאות המיקום של המשתתפים הנותרים אינן ידועות ומעולם לא פורסמו על ידי איגוד השידור האירופי.
| מקום | מדינה | משתתף | ריקוד | כוריאוגרף |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | דנמרק | רוז גד פולסן וניקולאי האבה | סטייה מ"לה סילפיד" | א. בורנונוויל |
| 2 | שווייץ | פרדריק גפנר | וריאציה מהמערכה הראשונה של "La Sylphide" | א. בורנונוויל |
| 3 | מערב גרמניה | סטפני ארנדט | וריאציה מ"לה קורסייר" | מ' פטיפה |
| - | אוסטריה | אריקה נובק | וריאציה של הבנות מ"ריימונדה" | מ' פטיפה ור' נורייב |
| - | הולנד | מריקה סימונס ובארט דה בלוק | Blue Bird Pas de deux מ"היפהפייה הנרדמת" | מ' פטיפה |
| - | קנדה | סטיבן לגייט | וריאציה מ"La Bayadère" | M. Petipa ו N. Makarova |
| - | פינלנד | סוזנה אלטונן וטומי פאזונן | Pas de deux אודטה/זיגפריד מהמערכה השנייה של "אגם הברבורים" | ל' איבנוב |
| - | צרפת | מארי-סואיזיץ' קאביה | הווריאציה של אורורה מהמערכה הראשונה של "היפהפייה הנרדמת" | מ' פטיפה |
| - | איטליה | ג'וליה מניקוצ'י | וריאציה מ"ג'יזל" | ג'יי קורלי וג'יי ג'יי פרו |
| - | נורווגיה | הלדיס אופסדסדור | "אגוז נייר" | ג'יי יום |
| - | ספרד | מריה מונטסראט לאון | וריאציה מ"לה קורסייר" | מ' פטיפה |
| - | שוודיה | יוהנס אוהמן | הווריאציה של פרנץ מהמערכה השלישית של "קופליה" | ק' דמיאנוב |
| - | הממלכה המאוחדת | פול ליבורד | "מתחת לקיץ" | ר' כהן |
| - | יוגוסלביה | ודרנה אוסטוג'יץ' | וריאציה מ"לה קורסייר" | מ' פטיפה |
חברי חבר השופטים

חבר השופטים כלל את:
איטליה - פאולו בורטולוצי (ראש חבר השופטים)
דנמרק - פרנק אנדרסן
ארגנטינה - אוסקר אראיז
קנדה – סיליה פרנקה
ארצות הברית - מרי הינקסון
דנמרק – Mette Hønningen
ברית המועצות - גלינה סמסובה
שווייץ – היינץ שפרלי
ספרד – חוסה דה אודאטה
שידור

תחרות הרקדנים הצעירים ב-1987 שודרה בלפחות 15 מדינות.
אוסטריה (ORF)
בלגיה (BRT)
קנדה (CBC)
דנמרק (DR)
פינלנד (YLE)
צרפת (צרפת 2)
גרמניה (ZDF)
איטליה (RAI)
הולנד (NTS)
נורווגיה (NRK)
ספרד (TVE)
שוודיה (SVT)
שווייץ (SRG SSR)
בריטניה (BBC2)
יוגוסלביה (JRT)
הערות שוליים

1 2 3 4 5  "Eurovision Young Dancers 1987: About the show". European Broadcasting Union. נבדק ב-5 באוקטובר 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  "Eurovision Young Dancers 1987: Participants". youngdancers.tv. European Broadcasting Union. נבדק ב-5 באוקטובר 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  "Eurovision Young Dancers - Format". youngdancers.tv. European Broadcasting Union. אורכב מ-המקור ב-11 בפברואר 2015. נבדק ב-8 במרץ 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
Schlosstheater Schwetzingen
אישטוואן קאלאי

| --- | --- |

 לידה:  7 במאי 1929 בודפשט, ממלכת הונגריה 
 פטירה:  2 ביולי 2015 (בגיל 86) בודפשט, הונגריה 
 מדינה:  הונגריה 
 מקום קבורה:  בית הקברות פרקשרטי בבודפשט 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת קורווינוס בבודפשט 
 שפות היצירה:  הונגרית 
 צאצאים:  גאבור קאלאי 
 פרסים והוקרה:  פרס אטילה יוז'ף (1959) 
 
אישטוואן קאלאי (במקור קוהן (כהן), בהונגרית: Kállai István; בודפשט, 7 במאי 1929 – בודפשט, 2 ביולי 2015) היה סופר, מחזאי, הומוריסטן, דרמטורג יהודי-הונגרי, זוכה פרס אטילה יוז'ף (הפרס הספרותי הממלכתי הגבוה בהונגריה). אינספור קומדיות מצליחות ובדיחות קברט קשורות לשמו. הוא עשה לעצמו שם גם כתסריטאי קולנוע וטלוויזיה. כשהיה מבוגר יותר, נודע כ"קאלאי המקטרת" בגלל המקטרת שהחזיק בידו תמיד במהלך הופעותיו. הוא אביו של רב-אמן השחמט גאבור קאלאי.
קורות חייו

אישטוואן קאלאי נולד במשפחה יהודית כבנם השני של אלמר קאלאי (כהן), משלח בינלאומי, ושל שטפניה וֶבֶּר (1901–1993). (אמו הייתה בת דודתה של זמרת האופרה גיטה אלפאר) כמתבגר הוא חווה את רדיפת היהודים והשואה בבודפשט. מבית הספר התיכון קלצ'אי הגיע ללמוד בבית הספר התיכון המסחרי ברחוב ושלני ולאחר מכן למחלקה התעשייתית של האוניברסיטה לכלכלה (כיום שמה אוניברסיטת קורווינוס). כבר בשנות לימודיו באוניברסיטה כתב מערכונים ותסכיתי רדיו. ב-1952 עבד בשידורים הזרים של הרדיו ההונגרי. עבודת התיאטרון הראשונה שלו הייתה הקומדיה "הכיוון קראקס", שאחריה כתב לא מעט קומדיות והצגות מוזיקליות: ריקוד חבלים, קפוץ מהחלון!, בעל על מפתן הדלת, אבא יסדר, שטר מיליון הפאונד ועוד. ב-1958 זכה להצלחה מסחררת עם מחזהו "אבא יסדר", שהוצג בבמה העליזה, שבו שיחק הקומיקאי לאסלו קאבוש את התפקיד הראשי. הוא כתב עבורו, שחקן הקברט הפופולרי, גם את התפקיד הראשי בסרט "גם הדרור הוא ציפור" (A véreb is madár).
הוא יישם וכתב יצירות מוזיקליות ואופרטות רבות לבמות הונגריות ובינלאומיות, למשל:
לילה בוונציה
הביידרה
פומפדור ..... ועוד
יצירותיו הוצגו בבודפשט, בערי השדה, באזורים הכפריים ובחו"ל. בנוסף, תרגם ועיבד כמה מחזות. בין היתר:
שלושת המוסקטרים
כלוב המטורפות (של אדוארד מולינרי)
אספרסו בונגו
בנוסף לתיאטרון, פעל קאלאי גם בעולם הקולנוע וכתב כמה וכמה תסריטים כמו: גם הדרור הוא ציפור, אהבה מוחלפת, קוג'אק בבודפשט, לראות את נאפולי, ו. . ., רוץ שישיגו אותך. מ-1970 כתב סדרות בטלוויזיה ההונגרית, מ-1974 עבד שם במחלקת הבידור, שהיה המייסד והמנהל שלה והעובד הבכיר שלה. מאז 1981 הוא היה הדרמטורג של הבמה העליזה, ומאז 1998 הדרמטורג של תיאטרון האופרטה של בודפשט. במותו ספדו לו מיקלוש סינטאר ומיקלוש גאבור קרני (שניהם יהודים), המנהלים לשעבר של תיאטרון האופרטה של בודפשט.
בנו הצעיר, גאבור קאלאי, הוא רב-אמן שחמט בינלאומי וסופר מקצועי בתחום.
יצירותיו > מחזות

Irány Caracas (1957)
Majd a papa (958)
Kötéltánc (1959)
Ugorj ki az ablakon (1960)
Az igazság házhoz jön (1961)
Férjek a küszöbön (1963)
Élni tudni kell (1964)
Kemnénykaposok (1965)
Csodabogár (1966)
Titkárnők lázadása (1969)
Segítség, nyertem! (1971)
יצירותיו > תסריטים

A megfelelő ember (1959)
Már nem olyan időket élünk (1964)
Nem (1965)
Bolondos vakáció (1967)
A veréb is madár (1968)
Bolondos vakáció. Rendező: Makk Károly (1968)
Fuss, hogy utolérjenek! (1972)
Nápolyt látni és…(1972)
Robog az úthenger (4. rész, 1976)
Kojak Budapesten (1980)
יצירותיו > תוכניות טלוויזיה

Tündér voltam Budapesten (1970)
Linda (1984)
Aranyoskáim (1996)
Mit tenne ön az én helyemben?
Ön például hogy folytatná?
Van egy fantasztikus ötlete?
Robog az úthenger
A fej
Ligeti legendák
A pesti légioránus
Mesél a pesti Broadway
Randevú a Royalban
Revue déja vu 2000)
יצירותיו > תרגומים ועיבודים

Botrány az operában
A három testőr
Őrült nők ketrece
Espresso Bongo.
Bástya sétány 77
כתביו שיצאו לקהל

ריקוד חבלים. הצגה ; המשך הבמאי Jenő Hertay; Gondolat, Bp., 1959 ( צבע משחק, 17. )
ריקוד כלה. מחזמר כליזמר המבוסס על מחזהו של אוטו אינדיג "הכלה מטורוצקו" ; Kossuth–Budapest Operettszínház–MTVA, Bp., 2013 + CD ( אופרטות מפורסמות, 20.; ספריית מטרופול )
פרסים והוקרה

פרס אטילה יוז'ף ( 1959 )
חבר לנצח בתיאטרון האופרטה של בודפשט (1989)
צלב הקצין של מסדר ההצטיינות של הרפובליקה של הונגריה (2006)
לקריאה נוספת

אנדראש מוראני: קולנוע, תיאטרון, מוזיקה... = נפסבדשאג 30 ביולי 2009.
לקסיקון ההומור (הוצאת טארשוי - 2001; מסת"ב 963-86162-3-7 ; עורך: מיקלוש קפושי)
תיאטרון האופרטה של בודפשט
Magyar színházművészeti lexikon (לקסיקון הונגרי לאמנות הבמה. ISBN 963-05-6635-4
קטלוג סרטים אינטראקטיבי
אישטוואן קאלאי באתר PORT.hu
היסטוריית סרטים באינטרנט
INDEX.HU
Kultura.HU
הערות שוליים

↑  "Origo: Meghalt Kállai István". אורכב מ-המקור ב-2015-07-03. נבדק ב-2015-07-02.
↑  "Archivált másolat". אורכב מ-המקור ב-2015-07-24. נבדק ב-2015-07-24.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0000 8005 3719  NKC: jam2008450641  NTA: 363989099  VIAF: 83654143   WorldCat (עם VIAF): 83654143
אוחריד

ערך זה עוסק בעיר במקדוניה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
מבצר סמואיל
אוחריד (במקדונית: Охрид, להאזנה) היא עיר הנמצאת על הגדה המזרחית של אגם אוחריד ברפובליקת מקדוניה הצפונית ומתגוררים בה כ-55,700 תושבים. העיר היא העיר הראשית במחוז אוחריד (Општина Охрид). היא שוכנת מזרחית לאלבאסאן ולטירנה באלבניה, דרומית-מערבית לסקופיה, וצפונית-מערבית לביטולה.
העיר עשירה בכנסיות ובבתים היסטוריים, וב-1980 היא הוכרזה על ידי ארגון אונסק"ו כאתר מורשת עולמית ביחד עם אגם אוחריד. מאז 1958 משתרע מדרום לעיר הפארק הלאומי גליצ'יצה (Галичица), הכלוא בין אגם אוחריד ממערב לאגם פרספה ממזרח, ושטחו 227 קמ"ר. שדה התעופה של העיר שוכן על חופו של אגם אוחריד, כ-8.5 ק"מ צפונית-מערבית למרכזה.
אטימולוגיה

ישנם כמה מקורות לשם העיר. לפי אחד מהם, השם אוחריד הוא סלאבי במלואו והוא נגזר מהביטוי "nah rid" שתרגומו לעברית הוא "על גבעה". זהו שמה של העיר במקדונית ובשפות סלאביות דרומיות והיא אכן שוכנת על גבעה. באלבנית היא ידועה כ"אוהר" (Ohër) או "אוהרי" (Ohri) ובטורקית רק כאוהרי. על שמותיה ההיסטוריים של העיר נימנים "דייסריטס" (Dyassarites), שמקורו אילירי ומשמעותו "אנשים שחיים על שפת האגם". לשמה של העיר מספר גרסאות ביוונית, בהן "ליכנידוס" (Λύχνιδος), "אוחרידה" (Ωχρίδα) ו"אחרידה" (Αχρίδα). שני האחרונים נמצאים עדיין בשימוש.