stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
טומאת נבלה
הערות שוליים

↑  ספר ויקרא, פרק י"א, פסוקים ל"ט–מ'
↑  משנה, מסכת טהרות, פרק ה', משנה א'
↑  בפסוקים הנ"ל: "הנוגע בנבלתה יטמא עד הערב".
↑  תלמוד בבלי, מסכת חולין, דף קי"ז, עמוד ב'.
| טומאה וטהרה ביהדות |
| --- | --- | --- |
| דרגות טומאה | אבי אבות הטומאה • אב הטומאה • ולד הטומאה (ראשון • שני • שלישי ורביעי) |  |
| דרגות קבלת טומאה | חולין • מעשר שני • תרומה • קודש • חטאת |  |
| קבלת טומאה | אוהל • מגע • משא • היסט • מדרס • ביאה • בועל נידה • ביאה לבית • מדף • בליעה • עיסוק |  |
| מטמאים מן התורה | מת • נבלת חיה ובהמה • נבלת עוף טהור • נבלת השרץ • בעל קרי • פולטת שכבת זרע • מטמאי משכב ומושב - נידה, יולדת, זבה, זב • צרעת (אדם, בתים, בגדים) • שכבת זרע • חטאות המטמאות • מי חטאת |  |
| מטמאים מן דרבנן | ידיים • ארץ העמים • בית הפרס • כתבי הקודש • גויים • עבודה זרה • טבילה במים שאובים |  |
| נטמאים | אדם • כלים (כלי מתכות, כלי עץ, כלי חרס, בגדים, כלי עור, שק, וכלי עצם) • אוכלים •  משקין |  |
| אחרים | טומאת מקדש וקדשיו  • האיסור לכהן להיטמא למת • הכשר לקבל טומאה • טומאה רצוצה • טומאה הותרה בציבור |  |
| טהרה | טבילה • פרה אדומה • מקווה • חציצה • טבול יום • מחוסר כיפורים • טהרת מצורע • טבילת עזרא |  |
| סדר טהרות | כלים • אהלות • נגעים • פרה • טהרות • מקוואות • נידה • מכשירין • זבים • טבול יום • ידיים • עוקצים |  |
הבהרה:  המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואין לראות בו פסיקה הלכתית.
טריולה

השוואה בין רבעים לשמיניות טריולה
במוזיקה, טְרִיוֹלָה (בעברית: שְׁלִישׁוֹן או שׁלֶשֶׁת) היא חלוקה לשלוש של פעמה – בניגוד לחלוקה הבסיסית של הפעמה, שהיא לשתיים. בתיווי מוזיקלי, היא מסומנת בשלושה תווים המחוברים זה לזה בראשם ומעליהם הספרה 3.
כך למשל, במשקל ארבעה רבעים, על מנת לחלק רבע בתיבה לשלוש שמיניות (ולא לשתיים), עלינו לסמן מעל השמיניות או מתחתיהן את סימון הטריולה.
למעשה, חלוקה זו לשלוש פעמות, במשקל זוגי, היא קשה במקצת לנגינה, משום שההרגל במשקל זה הוא לנגן מספר זוגי של פעמות.
כאשר מופיעה טריולה אחת בין רבעים ושמיניות רגילות, התחושה המתקבלת אצל המאזין היא של סינקופה. לעומת זאת, כאשר המנגינה כתובה כולה בטריולות, ניתן לשמוע את משקל המנגינה כ-6/8 במקום כ-4/4, כמו בג'יגים של באך.
ראו גם

דואולה
הערות שוליים

↑  שְׁלִישׁוֹן במילון מוזיקה (תש"ו), באתר האקדמיה ללשון העברית
ערך זה הוא קצרמרבנושא מוזיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
חסידות קוז'ניץ

חסידות קוז'ניץ היא חצר חסידית שנוסדה בעיירה קוז'ניץ (Kozienice) בפולין בתחילת המאה ה-19 על ידי ה"מגיד מקוז'ניץ", רבי ישראל הופשטיין, תלמידם של המגיד ממזריטש ורבי אלימלך מליז'נסק. רבים מצאצאיו שימשו כאדמו"רים בפולין עד השואה, בהם האדמו"רים ממוגלניצא, בלנדוב, גרודז'יסק, פיאסצנא ודרוהוביץ'.
כיום מכהן רבי שמשון משה שטרנברג, בבני ברק ובתל אביב. כמו כן מכהנים צאצאים נוספים של השושלת.
אדמו"רי החסידות > רבי ישראל הופשטיין (המגיד מקוז'ניץ)

האדמו"ר הראשון ומייסד החסידות היה רבי ישראל הופשטיין (נפטר י"ד בתשרי תקע"ה, 1814), ה"מגיד מקוז'ניץ", מגדולי האדמו"רים בפולין בתקופתו, הספיק לבקר בחצרו של המגיד ממזריטש ונחשב לאחד מיורשיו המרכזיים של רבי אלימלך מליז'נסק, יחד עם חבריו: החוזה מלובלין, רבי מנחם מנדל מרימנוב, והאוהב ישראל מאפטא. חיבר ספרים רבים בנסתר ובנגלה. חתניו היו רבי אבי עזרא זעליג מגרניץ ורבי יחזקאל מזווהלין.
אדמו"רי החסידות > רבי משה אליקים בריעה הופשטיין וצאצאיו

את מקומו בקוז'ניץ מילא בנו, רבי משה אליקים בריעה הופשטיין (נפטר יב באלול תקפ"ח, 1828). תלמידם של רבי אלימלך מליז'נסק ורבי זושא מאניפולי. חתן רבי יהודה לייב מאניפולי, ובזיווג שני חתן רבי אלעזר וייסבלום מליז'נסק, בנו של רבי אלימלך מליז'נסק. על פי המסורת החסידית סירב למלא מקום אביו ורק לאחר ציוויו של החוזה מלובלין התמנה לתפקיד. חתניו היו הרב יעקב יואל אורנשטיין (נכד הרב מאפטא), רבי מאיר יוסף מקוז'ניץ (נכד רבי לוי יצחק מברדיטשוב), רבי יצחק שלמה מזליחוב, רבי יוסף מדומברובה, רבי מרדכי זאב הורביץ-שטרנפלד נכד החוזה מלובלין והרב שמואל זנוויל בינדיגר מברדיוב-ירושלים.
בנו, רבי אלעזר הופשטיין, חתן רבי יעקב ממעליץ, כיהן כאדמו"ר בקוז'ניץ אחרי פטירת בן דודו השרף ממוגלינצא עד לפטירתו בכ"ו בכסלו תרכ"ב. בחתניו היו רבי צמח רבינוביץ משידלובצא, רבי שמלקה רוקח (בן רבי משה מקארוב), רבי מנחם מנדל מגלגוב, רבי חיים רויטמן (בן רבי יעקב ממוגלניצא), אחיינו רבי ישראל הורוביץ מאולינוב ורבי דוד יוסף בידרמן (נכדו של רבי משה בידרמן) רב ואדמו"ר בללוב.
בנו רבי  יחיאל יעקב הופשטיין (נפטר בל' בסיוון ה'תרכ"ו, 1866) התמנה לאדמו"ר בגיל 16, אולם הוא מת כעבור ארבע שנים. אלמנתו, שרה דבורה, בתו של רבי אלימלך שפירא מגרודז'יסק, נישאה לרבי אשר השני מסטולין, והיא הייתה אמו של ה"ינוקא" מסטולין. חתנו היה רבי נתן דוד רבינוביץ מפארצובה.
רבי ירחמיאל משה הופשטיין (י' באלול ה'תר"כ, 1860 - י"ג באלול ה'תרס"ט, 1909), בנו של רבי יחיאל יעקב, התייתם בילדותו וגדל בחצר סבו רבי אלימלך מגרודז'יסק, ולאחר נישואי אמו לרבי אשר מסטולין (השני) עבר עמה לסטולין. נישא לבתו של רבי מרדכי מלויעב. משנת תרמ"ד (1884) כיהן כאדמו"ר בקוז'ניץ. חתניו היו רבי קלונימוס קלמיש שפירא, רבי אברהם אלימלך שפירא מגרודז'יסק (בן רבי ישראל שפירא) ורבי שלום שפירא (בן רבי יצחק מרדכי מגוואדז'יץ, ממייסדי כפר חסידים) - שלושתם צאצאים של המגיד מקוז'ניץ.
רבי אשר אלימלך (-ב' באלול תרצ"ו) ורבי אהרן יחיאל הופשטיין (תרמ"ט - ג' בתשרי תש"ג), בניו של רבי ירחמיאל משה מילאו את מקום אביהם בקוז'ניץ. רבי אשר אלימלך כיהן לפני כן כאב"ד ריקא, היה חתנו של רבי ברכיה מאויהל. רבי אהרן יחיאל היה חתנו של רבי אברהם פנחס מקוניב. עבר כעבור מספר שנים ללודז' ואחר כך לוורשה. הוא נספה בשואה בתשרי תש"ג (1942).
חתנו של רבי אשר אלימלך, רבי נחום שלמה פרלוב (בן רבי משה מסטולין) מילא את מקום חמיו עד הירצחו בשואה.
כמו כן כיהנו בקוז'ניץ רבי אבי עזרא זעליג בנו של רבי יעקב יצחק מבלנדוב (בן רבי חיים מאיר יחיאל ממוגלניצא) ובנו רבי יעקב.
אדמו"ר נוסף מהשושלת היה רבי ישראל אלעזר הלפרין, שכיהן כאדמו"ר מקוז'ניץ בלודז'. הוא היה בנו של רבי דוב בעריש חתנו של רבי מרדכי זאב הורוביץ-שטרנפלד חתנו של רבי משה אליקים בריעה מקוז'ניץ. חותנו היה בן דודו רבי רבי אליעזר פלטיאל שרפזין אב"ד קולביל וסרצין (חתן דודו רבי משה אליקים בריעה הורוביץ-שטרנפלד מקוליבל). נספה בשואה.
אדמו"רי החסידות > צאצאי רבי אבי עזרא זליג שפירא (חתן המגיד מקוז'ניץ)

בתו של המגיד מקוז'ניץ, פרל, נישאה לרבי אבי עזרא זליג שפירא (- תקצ"ח) רבה של גרניץ. בנם המפורסם היה רבי חיים מאיר יחיאל שפירא, ה"שרף ממוגלניצא" (תקמ"ט, 1789 − תר"ט, 1849), שכיהן כאדמו"ר בעיירה מוגלניצא.
חמשת בניו וצאצאיהם כיהנו כאדמו"רים במקומות שונים בפולין עד למלחמת העולם השנייה: רבי יעקב יצחק שפירא בבלנדוב, רבי אלימלך שפירא בגרודז'יסק (אביהם של רבי קלונימוס קלמיש שפירא ורבי ישעיהו שפירא), רבי אבי עזרא זליג שפירא בסטרי (אביו של רבי חיים מאיר יחיאל שפירא, מייסד חסידות דרוהוביץ'). רבי משה יוסף שפירא בגרויצא ורבי אברהם יהושע השל שפירא במוגלניצא.
כיום מכהן צאצא של ענף זה, הרב מנחם שפירא, נכדו של רבי ישעיהו שפירא. הוא מכהן כאדמו"ר מפיאסצנא בבית שמש. צאצא נוסף, הרב אביעזר שפירא, מכהן כרב בית המדרש דרוהוביץ' בירושלים.
חסידות קוז'ניץ בארץ ישראל ובארצות הברית

רבי אברהם אלימלך שפירא (תרנ"ו - כ"ג בכסלו תשכ"ז), בנו של רבי ישראל שפירא מגרודז'יסק וחתנו של רבי ירחמיאל משה הופשטיין מקוז'ניץ, עלה לארץ ישראל בשנת 1926, עבד כחשמלאי וסירב לכהן כאדמו"ר. רק לאחר השואה כאשר נודע לו על מותם של בני משפחתו הסכים לכהן כאדמו"ר לחסידי גרודז'יסק. תחת כהונתו נוסדו שני בתי מדרש בתל אביב (שינקין 25) ובירושלים (חפץ חיים 34), שם התגורר. אשתו, הרבנית מלכה שפירא, הייתה פובליציסטית בהצופה ופרסמה ספרים על תולדות חסידות קוז'ניץ (בית קוזניץ, בלב המסתורין ועוד).
בנו של רבי ישעיהו שפירא, רבי אלימלך שפירא (תרע"ב, 1912 - תשנ"ז, 1997), כיהן כרב ואדמו"ר בתל אביב. הוא ההדיר את ספרי אבותיו והדפיסם מחדש, חלקם ראו אור לראשונה. הוא נהג לומר את דברי התורה בעת עריכת השולחן בעברית על מנת שגם אלו שאינם דוברים יידיש יוכלו להבינם. בנו, רבי קלמן מנחם שפירא, מכהן כאדמו"ר מגרודז'יסק-פיאסצנה בבית שמש. בן אחר הוא הרב דוד שפירא, רבה של שכונת בית הכרם בירושלים.
רבי ישראל אלעזר הופשטיין (תרנ"ח, 1898 - תשכ"ו, 1966), בנו של רבי ירחמיאל משה הופשטיין, כיהן כאדמו"ר בקוז'ניץ אך לאחר זמן עלה לארץ ישראל על מנת לבנות יישובים. היה חתנו של רבי מרדכי יוסף מזלטיפולי. היה ממקימי כפר חסידים. לאחר מכן עבר לפריז וכיהן שם כראש אגודת הקהילות ורב בית הכנסת השייך לאגודה: "בית הכנסת פאווה". הוא ניצל מהשואה ועבר לארצות הברית והקים בית מדרש בקראון הייטס. ב-1966 הקים בית מדרש בתל אביב ותכנן לעלות לישראל, אולם הוא נפטר זמן קצר אחר כך.
נכדו של רבי ישראל אלעזר, רבי שמשון משה שטרנברג (נולד תשכ"ב, 1962), למד בישיבת מיר, נישא לבתו של רבי שלום פלאם מסטרטין, עלה מארצות הברית לישראל והוכתר כאדמו"ר מקוז'ניץ. כיום הוא אחד האדמו"רים הבודדים שפעילים בתל אביב. בית מדרשו נמצא בצפון תל אביב, סמוך לכיכר המדינה. בשבתות נמצא האדמו"ר בבני ברק, מקום מגוריו, שם יש לו בית מדרש. בית כנסת נוסף פעיל של החסידות נמצא בשכונת רמות בירושלים, וכן בית כנסת במנהטן שהוקם בחורף תשע"ג (2013).
בסיגייט שבארצות הברית התגורר רבי שלום אשר ישעיהו רובין (בנו של רבי שמואל שמעלקע מסוליצא וחתנו של רבי דוב בעריש שפירא מנארול) שכונה אדמו"ר מקוז'ניץ. היה צאצא של המגיד מקוז'ניץ ושל בנו רבי משה, דרך חתנו של רבי משה, רבי יוסף מדומברובה. נפטר בל' באב תשע"א. בנו רבי יששכר (חתן רבי שרגא פייבוש הגר מקוסוב) ממלא את מקומו.
בשכונת וויליאמסבורג שבברוקלין ניו יורק כיהן רבי מרדכי הלפרין (-תש"נ, 1990), בנו של רבי ישראל אלעזר מקוז'ניץ-לודז', כאדמו"ר מקוז'ניץ. בית מדרשו ברחוב קיעפ סטריט. הוא שימש גם כמוהל. כיום מכהן בנו רבי ישראל אלעזר הלפרין.
לקריאה נוספת

יצחק אלפסי, תורת החסידות, ירושלים: הוצאת מוסד הרב קוק, 2009, חלק ב'
יצחק אלפסי, החסידות, מעריב, 1977, עמ' 101–105
אברהם יצחק ברומברג, בית קוזניץ, ירושלים: הוצאת המכון לחסידות, תשכ"א (מגדולי התורה והחסידות - ספר יח)
ועדת אור

ועדת אור, או בשמה המלא, ועדת החקירה הממלכתית לבירור ההתנגשויות בין כוחות הביטחון לבין אזרחים ישראלים באוקטובר 2000, היא כינויה של ועדת חקירה ממלכתית שהוקמה לשם בירור אירועי אוקטובר 2000, גל מחאות ואלימות לאומני ומעשי וונדליזם של ערביי ישראל שנעשו לשם הזדהות עם ערביי הרשות הפלסטינית לאחר פרוץ האינתיפאדה השנייה. במסקנותיה מתחה הוועדה ביקורת קשה על שרים בממשלה, על קצינים במשטרת ישראל, ועל מנהיגים בציבור הערבי הישראלי. על מסקנות הוועדה נמתחה ביקורת, הן בקרב הממשלה והכנסת והן בהנהגת הציבור הערבי.
על הוועדה

בתחילה סירבה ממשלת ישראל להקים ועדה כלשהי לבירור האירועים. בעקבות לחץ של מנהיגי ערביי ישראל החליטה הממשלה על הקמת ועדת בירור ב-23 באוקטובר 2000. לאחר לחץ חזק של מנהיגי הציבור הערבי החליטה הממשלה להקים במקום ועדת הבירור ועדת חקירה ממלכתית שלה סמכויות נרחבות בהרבה.
ועדת החקירה הוקמה לבסוף ב־8 בנובמבר 2000‏ וחבריה שמונו על ידי אהרן ברק, נשיא בית המשפט העליון, היו השופטים תיאודור אור (יו"ר), האשם חטיב (שהחליף את סהל ג'ראח שמונה בתחילה) וכן פרופ' שמעון שמיר.
במהלך הדיונים שימשו נציגי ארגון עדאלה כנציגים בפועל של ערביי ישראל, נכחו בכל הדיונים שהיו פתוחים לקהל (כלומר פרט לאלו שבהם נתנו עדות אנשי שב"כ) ואף גבו עדויות מחלק מהעדים הערביים במקום תחקירני הוועדה. לעומת זאת, דרישתם של נציגי הציבור הערבי לקבלת מעמד רשמי בוועדה (בדומה לוועדה שהוקמה בצפון אירלנד לאחר אירועי "יום ראשון העקוב מדם" בדרי ב־30 בינואר 1972) לא נענתה.
עבודת הוועדה התחלקה כמו ברוב ועדות החקירה לשלושה חלקים:
איסוף החומר.
דיונים ועדויות של עדים.
סבב נוסף של חקירות ועדויות עם עורכי הדין של המוזהרים לאחר משלוח מכתבי אזהרה ב־27 בפברואר 2002.
במהלך הדיונים (ב־23 במרץ 2003) הותקף גיא רייף על ידי אביו של וליד אבו סאלח ובעקבות כך הופסקה עבודת הוועדה למשך שבועיים ולאחר מכן חודשו הדיונים עם קהל מועט בהרבה ועם מחיצה של זכוכית משוריינת בין העדים לבין הקהל.
במהלך דיוני הוועדה נפלה ממשלת ברק והוקמה ממשלת שרון הראשונה, אשר גילתה עוינות מסוימת לוועדה. עוזי לנדאו שכיהן כשר לביטחון פנים בתקופה זו קידם את משה ולדמן ואת בנצי סאו לדרגת תת-ניצב.
הוועדה הגישה את הדו"ח שלה שהכיל אלפי עמודי פרוטוקול ומאות רבות של עמודי סיכום ב־1 בספטמבר 2003.
דו"ח הוועדה > המוזהרים

בתחילת החקירה, ועדת אור הזהירה 14 אישים (להלן) במערכת הממשלתית והציבורית כמועמדים לאישומים שונים על פי תפקודם לפני, בזמן ואחרי האירועים הנידונים. בסופו של דבר הוועדה בחרה שלא להתייחס למספר אישים במסקנותיה הסופיות עקב היותם נבחרי ציבור או עקב סיבות אחרות, חלק מן האישים מצאה כאשמים ונתנה עליהם את המלצותיה וחלק זיכתה מאשמה על פי חקירתה.
דו"ח הוועדה > המוזהרים > אהוד ברק

ראש הממשלה אהוד ברק – הואשם על ידי הוועדה בסעיפים הבאים:
באי התייחסות מספקת לתהליכים שהתרחשו אצל ערביי ישראל לפני האירועים, באי קיום דיון בעניינם שנדרש שוב ושוב על ידי מערכת הביטחון. בסעיף זה נמצא אשם על ידי הוועדה.
בהוראה שניתנה ב־1 באוקטובר (ונסתרה למחרת) לפתוח כבישים ובמיוחד את ואדי עארה בכל מחיר. למרות קשיים שנבעו מאי תיעוד מלא של הישיבה שנערכה ב־1 באוקטובר זיכתה הוועדה את ברק מהאשמה זו וקבעה כי ההוראה הייתה להתאמץ לשמור את הכביש פתוח אולם לא בכל מחיר (כלומר, ניתן אור ירוק להפעלת אמצעים חמורים אולם לא להפעלת כוחות במצב לחימה מלא).
באי התייחסות מספקת לאירועי אוקטובר במהלך הימים הראשונים. ברק זוכה מהאשמה זו.
באי מתן הוראה למתן את תגובת המשטרה במהלך הימים הראשונים של האירועים ובאי מתן הנחיה לתחקר את פעולות המשטרה במהלך ימים אלו. הוועדה מצאה את אהוד ברק אשם בעניינים אלו.
בהתעלמות ביומיים הראשונים מהמלצת גורמי הביטחון להיפגש עם ועדת המעקב העליונה של ערביי ישראל. הוועדה הגיעה לבסוף למסקנה כי בהתחשב באירועים האחרים אין מוטלת אשמה על ברק בעניין זה.
באי תיעוד מסודר של ישיבות קריטיות. בדו"ח הסופי הגיע הוועדה למסקנה כי אין זה מאחריותו של ראש הממשלה לדאוג לכך.
מסקנתה הסופית של הוועדה הייתה כי למרות שינוי חוק הבחירות (ביטול הבחירה הישירה), הרי תפקיד ראש הממשלה הוא תפקיד נבחר ולכן אין מאחריותה של הוועדה לעסוק באפשרות בחירתו מחדש לתפקיד זה.
דו"ח הוועדה > המוזהרים > שלמה בן עמי

השר לביטחון פנים, פרופ' שלמה בן עמי – הואשם על ידי הוועדה בסעיפים הבאים:
באי פעולה מספקת לסגירת הפערים במוכנות כוח האדם והציוד של המשטרה לטיפול בהפרות סדר נרחבות. הוועדה מצאה אותו אחראי בעניין זה.
באי מניעת שימוש בכדורי גומי על ידי המשטרה ביומיים הראשונים של האירועים וכן באי דיון ממשי בעניין בתקופה שקדמה להם. הוועדה מצאה אותו אשם בנושא זה.
בהתעלמות מהצפי לאירועים ב-1 באוקטובר ובאי טיפול במוכנות המשטרה לקראת הצפוי בו. הוועדה מצאה אותו אחראי בעניין זה.
במתן הוראה לפתיחת ואדי עארה בכל מחיר. הוועדה מצאה שאין הוכחות לכך.
באי דרישת דיווח אמין ומלא מהמשטרה. הוועדה מצאה כי לא דרש דיווח שכזה.
עם זאת מצאה הוועדה כי השר השקיע מאמץ ממשי לשיפור היחסים עם ערביי ישראל לפני האירועים וניסה להגדיל את מעורבותה של המשטרה בנושא. הוועדה גם ציינה את העובדה שבמהלך התקופה שממש לפני האירועים השקיע בן עמי את מירב מאמציו בתפקידו כשר חוץ.
המלצת הוועדה הייתה למנוע מבן עמי לשמש שנית בתפקיד השר לביטחון פנים.
תגובת בן עמי להאשמות הוועדה הייתה כי הן לא נובעות מהמסקנות שלה והוא כבר נענש פוליטית על מעשיו.
דו"ח הוועדה > המוזהרים > ראאד סלאח

שייח ראאד סלאח – ראש הפלג הצפוני של התנועה האסלאמית. הואשם על ידי הוועדה בדברים הבאים:
בעידוד התעמתות עם השלטון תוך שימוש באלימות על מנת להשיג את מטרות המגזר הערבי.
בהאשמות כלפי ישראל כאילו יש כוונה להרוס את מסגדי הר הבית, בקריאה לציבור הערבי להגן בגופו על אל-אקצא.
בשלילת הלגיטימיות של ישראל.
בהאשמת ישראל באחריות לטבח בהר הבית וכן בפריצת אירועי אוקטובר.
בשיבוח של האירועים האלימים.
בליבוי של האש במגזר הערבי.
בכל הסעיפים נמצא אשם על ידי הוועדה אולם בשל העובדה שלא היה בעל תפקיד רשמי לאחר שפרש מראשות עירית אום אל-פחם, לא ניתנו המלצות לגביו.
דו"ח הוועדה > המוזהרים > עזמי בשארה

ח"כ עזמי בשארה – הואשם על ידי הוועדה בהבעת תמיכה באסירים הביטחוניים, בשימוש בביטוי "אינתיפאדה עממית", בעידוד החזבאללה ובעיקר בעידוד האלימות באירועי אוקטובר ולפניהם, וכל זאת בסיוע מפלגתו בל"ד.
בשל העובדה שתפקידו הוא נבחר ציבור ובשל האישור של מועמדתו לכנסת זמן קצר לפני הגשת הדו"ח, הוועדה לא המליצה על נקיטת צעדים כלשהם נגדו אף על פי שהיא מצאה את ההאשמות נכונות.
דו"ח הוועדה > המוזהרים > עבד אל-מאלכ דהאמשה

ח"כ עבד אל-מאלכ דהאמשה – הואשם על ידי הוועדה כי עודד בניית בתים בלתי חוקיים, קרא לאלימות כלפי כוחות הביטחון עד כדי הקרבת קורבנות בנפש על מנת למנוע הפקעת אדמות, הריסת בתים ופגיעה במסגדים, הציג את אירועי אוקטובר כחלק מהאינתיפאדה השנייה וכמלחמה כוללת נגד ישראל, עודד את האסירים הביטחוניים וככלל שלהב את הרוחות בקרב ערביי ישראל.
בשל העובדה שתפקידו הוא נבחר ציבור הוועדה לא המליצה על נקיטת צעדים כלשהם נגדו אף כי הטענות נגדו נמצאו נכונות על ידה.
דו"ח הוועדה > המוזהרים > יהודה וילק

מפכ"ל המשטרה, רב ניצב יהודה וילק – הואשם על ידי הוועדה כי:
לא דאג לציוד מתאים לטיפול בהפרות סדר ואף עודד את השימוש בכדורי גומי בשל סיבות תקציביות, אף על פי שלא דאג לבדיקתם והיה מודע לבעייתיות שלהם. בעניין זה נמצא אחראי.
לא ויסת כראוי את הציוד הנ"ל שהיה קיים. בנושא זה זוכה מההאשמה.
לא קיים אימונים מספיקים בנושאי הפרות סדר. בעניין זה נמצא אשם על ידי הוועדה.
התעלם מהנתונים לגבי המאורעות הצפויים ב-1 באוקטובר, לא העלה את רמת הכוננות ולא תיגבר את כוחות המשטרה. בסעיף זה נמצא אשם על ידי הוועדה.
לא ויסת וגייס כוחות לקראת ההחמרה הצפויה ב-2 באוקטובר. בעניין זה החליטה הוועדה כי פעל כשורה.
הפר הוראה של הדרג המדיני להפסקת השימוש בכדורי גומי בתחומי מדינת ישראל. בעניין זה יצא זכאי.
התעלם מהמסקנות של אירועי אום אל-פחם בשנת 1998, בנוסף על הכתוב בסעיפים הקודמים מדובר ביכולת השליטה על כוחות המשטרה. בעניין זה נמצא אחראי.
נתן הוראה לפתוח את ואדי עארה בכל האמצעים ב־2 באוקטובר. בעניין זה נמצא שאיננו אחראי וגם אילו ניתנה הוראה כזו היא ניתנה על ידי הממשלה.
לא תרם להרגעת השטח בתחילת המהומות על ידי מתן הוראות מרסנות לשוטרים. בעניין זה מצאה אותו הוועדה אחראי.
לא אימת ביצוע תחקירים וכתיבת דו"חות פעולה על פעילות השוטרים. בתחילה אמנם נתן הוראה לבצע תחקירים, אולם לא הקפיד על יישומה ואף ביטל אותה ב־23 באוקטובר (לאחר הקמת ועדת הבירור), כמו כן התעלם מהאפשרות לבצע תחקירים במקביל לחקירת המחלקה לחקירות שוטרים ובכך גרם למניעתם של תחקירים רבים. בנושאים אלו נמצא אשם על ידי הוועדה.
העלים את ירי הצלפים מידיעת הממשלה אף על פי שידע עליו לאחר מעשה, לא דאג להסקת מסקנות מן השימוש בהם וכן הביע הסכמה בדיעבד לשימוש זה. בעניין זה נמצא אחראי.
בסה"כ מצאה הוועדה את וילק כנכשל כישלון מקצועי מהותי וכן כמפר חובת אמון כלפי הדרג המדיני. ההמלצה הייתה למנוע ממנו למלא תפקידים בתחום ביטחון הפנים.
דו"ח הוועדה > המוזהרים > אלכסנדר (אליק) רון

ניצב אלכסנדר (אליק) רון היה מפקד המחוז הצפוני של המשטרה בעת האירועים. הואשם על ידי הוועדה בסעיפים הבאים:
התדרדרות היחסים בינו לבין המגזר הערבי במחוז, עד כדי נתק שהחמיר את האירועים. ההתדרדרות באה במיוחד בעקבות דבריו בעקבות האירועים האלימים במגזר הערבי. בסעיף זה נמצא אשם על ידי הוועדה.
הימנעות מהכנת תוכנית מגירה לאירועים מהסוג של אירועי אוקטובר. בסעיף זה נמצא אשם.
אי יישום לקחי האירועים באום אל-פחם (אותם סעיפים כמו יהודה וילק). בסעיף זה נמצא אחראי.
אי הכנה של המחוז הצפוני לקראת ה-1 באוקטובר, אמנם אליק רון הצליח למנוע העברת כוחות למחוז ירושלים אולם לא ביצע פעולות מעבר לכך. בסעיף זה נמצא אחראי על ידי הוועדה.
אי קיום שליטה מספקת על הכוחות בשטח ועל האירועים, בעיה שהחמירה עקב אי הפעלת חפ"ק. בעניין זה נמצא אשם.
אי תגובה מספקת להרוגים בימים הראשונים של האירועים, כולל אי בירור של נסיבות מותם. על פי הוועדה אשמה זו הוכחה.
אי הזרמת כוחות מספיקים לגזרת משגב ב-2 באוקטובר. בעניין זה זוכה על ידי הוועדה.
מתן הוראה לירי צלפים מיותר (הן באום אל-פחם והן בנצרת) וכן בביצוע פעולות נוספות שהחמירו את האפקט של פעולה זו. פרט להגדרה הטכנית של גודל הכדורים, נמצא אשם על ידי הוועדה.
אי דיווח על ירי הצלפים למפקדו ולדרג המדיני. בעניין זה זוכה על ידי הוועדה.
שימוש באמצעים חריפים, בעיקר כדורי גומי, אף על פי שניתן היה להשתמש באמצעים חריפים פחות ופיקוח מספיק על הפעלתם. בעניין זה נמצא אשם על ידי הוועדה.
אי ביצוע תחקירים במחוזו ואי תיעוד של האירועים על ידי השוטרים. בעניין זה נמצא אחראי.
מסקנתה של הוועדה הייתה כי אליק רון נכשל בתפקידו ואי לכך המליצה על כך שלא ימלא יותר תפקידים בתחום ביטחון הפנים.
דו"ח הוועדה > המוזהרים > משה ולדמן

ניצב משנה משה ולדמן היה מפקד מרחב העמקים בעת האירועים. הוא הואשם על ידי הוועדה על כך ש:
היה אחראי לירי הצלפים בנצרת ב-2 באוקטובר בלא שהייתה הצדקה לכך מכיוון שמדובר היה על פיזור הפרות סדר. בעניין זה נמצא אשם.
לא תיעד את ירי הצלפים. בעניין זה נמצא אשם.
לא דיווח על ירי הצלפים. בעניין זה זוכה אחרי שהתברר כי דיווח לאליק רון שהיה מפקדו.
לא פיקח על ירי כדורי הגומי וככלל לא דאג לשימוש באמצעים חמורים פחות. בעניין זה נמצא אחראי.
נתן פקודה למטח האש בנצרת ב-8 באוקטובר בו נהרג כנראה עומר עכּאווי. בעניין זה נמצא אחראי.
פיקח וליווה את החקירה בנושא מטח האש באופן אישי למרות ניגוד האינטרסים האישי שלו. בעניין זה נמצא אשם.
לא ערך תחקירים ולא וידא כתיבת דו"חות פעולה על ידי השוטרים. בעניין זה נמצא אחראי.
בסה"כ מצאה הוועדה את ולדמן אחראי לכשל תפקודי חמור ואף לחריגה אתית קשה בנושא התחקירים. אי לכך המליצה הוועדה, למרות קידומו של ולדמן במהלך דיוניה, לשחרורו מהמשטרה.
דו"ח הוועדה > המוזהרים > בנצי סאו

ניצב משנה בנצי סאו היה מפקד מג"ב צפון בעת האירועים. הוא הואשם על ידי הוועדה על כך ש:
ניהל קרב ארוך ומתמשך באום אל-פחם ב-1 באוקטובר, בניגוד למדיניות המשטרה. בעניין זה נמצא אשם באופן כללי אולם לא בפעולות ספציפיות (חלק מאירועי "הבית האדום").
פקד לתפוס את "הבית האדום" באום אל-פחם, פעולה שהייתה בעלת תוצאות קטלניות. בעניין זה נמצא אשם ברמה הפיקודית אבל לא בפעולות הישירות שגרמו למותם של שני אזרחים.
היה אחראי לירי הצלפים באום אל-פחם (ההאשמה זהה לזו של אליק רון). בעניין זה נמצא אחראי בדומה לאליק רון אולם ברמה פחותה מכיוון שלא הוא נתן את ההוראה.
בסה"כ מצאה הוועדה את סאו אחראי לכשל תפקודי מהותי, כתוצאה מכך המליצה, למרות קידומו של סאו במהלך דיוניה, למנוע את קידומו במשטרה למשך ארבע השנים מפרסום הדו"ח.
דו"ח הוועדה > המוזהרים > ירון מאיר

סגן ניצב ירון מאיר היה מפקד גזרת משגב בעת האירועים. הוא הואשם על ידי הוועדה באחריות לתוצאות האירוע באזור התעשייה תרדיון בו נהרגו שני אזרחים, משום שלא דאג לכוח משטרתי מספיק במקום, למרות ההוראות שחייבו זאת. הוועדה מצאה כי אינו אחראי אישית למחדל ולכן לא נתנה המלצות כנגדו.
דו"ח הוועדה > המוזהרים > שמואל מרמלשטיין

סגן ניצב שמואל מרמלשטיין היה המפקד בפועל של תחנת נצרת ב-3 באוקטובר.
הואשם על ידי הוועדה בסעיפים הבאים בנושא ירי הצלפים שהיה בעיר באותו יום:
במתן אישור לשימוש בצלפים ללא סמכות. בסעיף זה זוכה לאחר שהתברר כי הוראות המשטרה מאפשרות זאת.
בנתינת אישור ירי מראש וללא פיקוח. בסעיף זה זוכה לאחר שהתברר כי הצלפים הפרו את הוראותיו.
בנתינת אישור ירי במצב ללא סכנת חיים. בסעיף זה נמצא אשם.
באי קבלת דיווח מסודר על הירי. בסעיף זה נמצא אשם.
ככלל, נמצא מרמלשטיין אשם בכשל תפקודי באירוע זה אולם מכיוון שבאירועים אחרים במהלך המהומות תיפקד כראוי המליצה הוועדה על עיכוב קידומו במשך שנה אחת.
דו"ח הוועדה > המוזהרים > גיא רייף

רב פקד גיא רייף היה מפקד תחנת משגב בפועל בעת אירועי אוקטובר. הוא הואשם על ידי הוועדה בסעיפים הבאים:
ביצירת האירוע בצומת מסלחית ב-1 באוקטובר שבו ירה באוויר, בכך שנכנס לעימות ללא גיבוי משמעותי. באירוע זה נמצא אשם.
בירי באוויר לא מוצדק בצומת לוטם ב-2 באוקטובר, בעקבות עימות בין שוטרים ומתפרעים במקום וזאת מבלי לדווח למפקדיו על האירוע. באירוע זה נמצא אשם.
בהחמרה משמעותי של המצב בצומת פטרוס (ליד אזור התעשייה תרדיון) ב-2 באוקטובר על ידי הגעה למקום בליווי שוטר אחד בלבד, באירוע זה נהרגו שני אזרחים כתוצאה מהירי שלו. באירוע זה נמצא אשם.
בביצוע של ירי אש חיה באוויר בכפר מנדא ב-3 באוקטובר בעת ניסיונות הידברות עם ההנהגה המקומית. באירוע זה נמצא אשם.
מסקנת הוועדה הייתה שרייף נהג להגיע ללא גיבוי לאירועים שונים, דבר שהצביע על חוסר שיקול דעת וגרם ליצירת סיכון משמעותי (שאף התממש). מסקנת הוועדה כי אין הוא ראוי להיות קצין משטרה ויש לשחררו ממנה.
במהלך דיוני ועדת אור התגלה כי גיא רייף ירה על תחנת המשטרה משגב שהייתה בפיקודו והוא הושעה מהמשטרה. לאחר סיום הדיונים, הודח מהמשטרה תוך שהוא מאשים את הוועדה ואת המשטרה בכך שזרקו אותו לכלבים.
למרות העדויות החמורות נגד רייף הוא לא הועמד לדין בסופו של דבר.
דו"ח הוועדה > המוזהרים > נ"י

רס"ר נ"י היה מפקד צוות ימ"מ שהיה בנצרת ב-2 באוקטובר. במסגרת תפקידו זה הואשם בשני אירועים:
ירי מיותר לעבר זורק בקבוק תבערה. עניין זה לא הוכח.
בהימנעות מזיהוי כוח חסימה ככוח משטרתי, דבר שהביא לירי על מכונית אזרחית ולפציעת הזוג שישב בה. בעניין זה נמצא אחראי.
הוועדה קבעה כי פעל לא כשורה אולם בשל שחרורו מהמשטרה לא המליצה דבר בעניינו.
דו"ח הוועדה > המוזהרים > מורשד ראשד

ראשד מורשד היה שוטר משמר הגבול במהלך האירועים והוא הואשם בירי של כדורי גומי מטווח קצר מהמותר בג'ת המשולש ב-1 באוקטובר שגרם למותו של האזרח ראמי גרה. בשל שחרורו לא המליצה הוועדה לנקוט באמצעים משמעתיים נגדו אבל כן המליצה לפתוח נגדו בחקירה פלילית.
דו"ח הוועדה > המסקנות > כללי

מדו"ח הוועדה:
דו"ח הוועדה > ההמלצות

ההמלצות האישיות מופיעות בפסקת המוזהרים.
דו"ח הוועדה > ההמלצות > חקירות שיש לערוך

יש לחקור את כל האירועים בהם נהרגו אזרחים, על ידי המחלקה לחקירות שוטרים.
יש לחקור את כל מקרי ירי הצלפים.
יש לחקור את האירוע ביאנוח ג'ת בו נטען כי שוטרים הפעילו כוח כלפי אזרח, וכן את אירוע הירי כלפי מכונית אזרחית בנצרת.
כל החקירות הללו הסתיימו בלא כלום, ונסגרו סופית במהלך 2006.
דו"ח הוועדה > ההמלצות > לגבי המגזר הערבי

יש לטפל בדחיפות בקיפוח המגזר הערבי, כולל מעורבות אישית של ראש הממשלה.
יש לטפל בקיפוח המגזר הערבי בנושא הקרקע והבינוי.
יש לדאוג לפריסת שיטור קהילתי במגזר הערבי.
על המנהיגות הערבית להימנע ממסרים מסיתים ובשעת הפגנות למנוע את גלישתן להפרת חוק.
על המנהיגות הערבית להימנע מטשטוש הנאמנות למדינה וכן להימנע מזיהוי מוחלט עם ערביי השטחים.
דו"ח הוועדה > ההמלצות > לגבי המשרד לביטחון פנים

על השר לביטחון פנים לגלות מעורבות בהחלטות האסטרטגיות של המשטרה (אבל לא באופרטיביות) וכן לעקוב אחר ביצוע החלטות אלו, במיוחד במצבים חמורים.
תפקידו של המטה המבצעי של המשרד לביטחון פנים הוא לפקח על המשטרה ולסייע בעצה מקצועית לשר ולכן עליו להימנע משימוש באנשי משטרה פעילים.