stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מגעים
תולדות המגזין

המגזין נוסד בתל אביב בשנת 1987, על ידי העיתונאי מרק אריאל, ונערך על ידי דורון שרם, שהופיע בעיתון בשם "דורון שהם". המגזין היה כלי התקשורת הראשון הגלוי לקהילה הגאה, וקדמו לו רק דפי מידע מטעם האגודה לשמירת זכויות (לימים אגודת הלהט"ב).
למרות הגדרתו כעיתון חודשי, המגזין הופיע בתאריכים לא קבועים. הפצתו למינויים הייתה על ידי הדואר, במעטפה חומה דיסקרטית. כמו כן נמכרו גיליונות בקיוסקים במרכז תל אביב ובאזור התחנה המרכזית.
המגזין כלל כתבות על מצב הקהילה בישראל, חדשות מהעולם, מדור תרבות שהציג קלאסיקות של תרבות גאה, מדור מכתבים למערכת, סיפורים קצרים, טורי דעה, מדור עצות, שירה להט"בית ומדור היכרויות נרחב. נושא שסוקר אך ורק על ידי מגעים הוא מידע על מקומות מפגש, היכרות ומין, כולל במרחב הציבורי (קרוזינג).
חלק בולט במגעים, מיום היוסדו, היו תמונות של גברים בעלות גוון ארוטי, חלקם הגדול של הצילומים נלקח מעיתונים מקבילים מרחבי העולם.
בין הכותבים לאורך השנים במגזין התבלט המשורר והסופר אילן שיינפלד, שבאחד ממאמריו לעיתון הציע פרשנות הומו-לסבית למבחר להיטי רדיו של אותה תקופה. בין היתר נדונו במאמר שירים של יהודה פוליקר, ריקי גל, יהודית רביץ, נוער שוליים וקורין אלאל. לצד שיינפלד כתבו במגעים המשורר צבי מרמלשטיין והפסיכולוגית זיוית אברמסון. רפי ניב (כיום אפלר-ח'טאב), בטורו בעיתון "מגעים פוליטיים", היה הראשון בישראל שנקב בשמם של זמרים, פוליטיקאים וידוענים שרק שנים אחר כך יצאו מיוזמתם מהארון.
לאורך השנים התראיינו ידוענים רבים למגזין. השדרן עופר נחשון הופיע על השער כשהוא מצולם בתחתונים. הופיעו גם הדייל ופעיל זכויות האזרח יונתן דנילוביץ', שרון בן עזר (פוליאנה פרנק), סי היימן, שמעון שירזי ועופר ניסים. שולמית אלוני, בתפקידה כשרת החינוך בשנת 1993, סירבה במשך מספר חודשים להתראיין לעיתון סביב נושא הטרדה של קטין הומוסקסואל במערכת החינוך ביפו.
העיתון נהג גם לערוך ערבי ראיונות ומפגש במועדון צוותא בתל אביב, תחת הכותרת "מגעים חיים". במפגש שהתקיים באוגוסט 1993 התקיים ויכוח פומבי בעד ונגד הוצאה מהארון.
קהל היעד של העיתון היה ציבור ההומוסקסואלים והלסביות בישראל. טרנסים וטרנסיות, וכן בי-סקסואלים, קיבלו מעט מאוד מקום בעיתון. המונח "קהילת הלהט"ב" עוד לא היה בשימוש בשיח בשנות פעילות המגזין, ולמעט אזכור של מופעי דראג, התעלם העיתון כמעט לחלוטין מעולמן של הטרנסיות התל אביביות. התקשורת הישראלית התייחסה לעיתון בתור "עיתון ההומוקסואלים".
המגזין נסגר לאחר כשמונה שנות פעילות, שבמהלכן יצאו לאור כ-90 גיליונות.
הפצת העיתון

העיתון הראשון הופץ ביולי 1987, בשנתו הראשונה היה מחירו של העיתון 7 שקלים, והוא הופץ לכ-600 מינויים על ידי דואר ישראל, במעטפות חומות ללא זיהוי שם השולח. במקביל הופץ המגזין על ידי המוציא לאור בעשרות קיוסקים בגוש דן, ומספר קטן של קיוסקים בחיפה ובירושלים. אף אחת משלוש חברות ההפצה הגדולות, שפעלו באותה תקופה בישראל, לא הסכימה לקחת על עצמה את הפצת העיתון, ולכן היה על המוציא לאור אריאל לפנות ישירות אל בעלי חנויות וקיוסקים, ולעיתים קיבל תגובות נזעמות מבעלי העסקים.
לאחר כשנה, ולאחר שיצא גיליון מספר תשע, קבלו מינויי העיתון בינואר 1989 מכתב מהמערכת על הפסקת פעולת העיתון לצורך התארגנות כלכלית מחודשת. העיתון לא הופיע כחצי שנה, שלאחריה חזר להופיע, אם כי בתאריכים לא קבועים, ולא חודש בחודשו. בחלק מהתקופה הוא הופץ בחנויות ספרים פרטיות, כגון סניף פרוזה בדיזנגוף סנטר, ובחנות הספרים של תיאטרון חיפה.
בגיליון הראשון לא הופיעו בכלל מודעות, והמערכת התקשתה למכור מודעות לגיליונות ההמשך, משרדי הפרסום סירבו לשתף פעולה עם העיתון, ולא העבירו תקציבים של מותגים גדולים ומוכרים. רוב המודעות בעיתון היו של אמצעי מניעה, טיפולים קוסמטיים וחנויות אופנה פרטיות בתל אביב. מדור נפרד הוקדש למודעות של שירותי ליווי ועיסוי של זנות גברית.
באוגוסט 1991 פרסמה המשמרת הצעירה של מפלגת העבודה מודעה להתפקדות למפלגה. המודעה יוצאת הדופן עוררה הדים רבים.
בשנים הבאות המגזין לא הצליח להתייצב כלכלית והוא נסגר באמצע שנות ה-90.
הערות שוליים

1 2  אלי שי, כתב־עת - מגעים ראשונים - "מגעים" 1 ירחון של הומוסקסואלים ולסביות, עורך: דורון שהם, כל העיר, 4 בספטמבר 1987
↑  רון כחלילי, הליגה להגנת ההומואים, חדשות, 8 באוגוסט 1991
↑  נולד בארצות הברית בשנת 1956, ובגיל 14 עלה לבד לישראל והתחנך בפנימיות ובקיבוצים, בצבא שירת ככתב צבאי ב"במחנה נח"ל". למד משחק בסטודיו של ניסן נתיב. לאחר סיום לימודיו, בשנת 1981, חזר לתחום העיתונות ועבד במקומון "העיר", שם פרסם את אחת הכתבות הראשונות בישראל שכללו ראיון עם נשא HIV. את הרעיון להקים עיתון להומואים וללסביות שאב אריאל מגזין גיי טיימס, בו נתקל בביקורו בלונדון. הוא השקיע כ-20 אלף שקל בהוצאת העיתון בשנה הראשונה, מכספו הפרטי, אולם בהמשך צבר חובות של עשרות אלפי שקלים.
↑  תום שגב, עיתון יחיד במינו - 'מגעים' - ירחון של הומוסקסואלים ולסביות, כותרת ראשית, 2 בספטמבר 1987
↑  עמליה זיו, על הולדתה של הספרה הציבורית הגאה בישראל, באתר הארץ, 15 ביוני 2021
↑  אסף רימון. "מתקהלים מסביב לעיתון - עיתונות גאה מייצרת קהילה בישראל: מגעים וקל"ף חזק". עבודה סמינריונית. האוניברסיטה העברית. 2019
↑  חגי אייד, "תחושת הבדידות בקרב הומואים היא גבוהה מאוד, בעיקר בגיל השלישי", באתר ynet, 14 בדצמבר 2022
↑  אקטיביזם בקהילה הגאה, באתר eppler consulting, ‏2021
1 2  הילה טוב, שרת החינוך מסרבת להתראיין לעיתון ההומוסקסואלים, חדשות, 8 לאפריל 1993, עמ' 8
↑  שלומי רפאלי, אימת ההומואים, חדשות, 29 באוקטובר 1993
↑  אילן שיינפלד, לקט ציוני דרך בהיסטוריה של הקהילה הלהט"בית, באתר אילן שיינפלד, ‏אוגוסט 2018
↑  איומים על מגעים, "העולם הזה", גיליון 2608 מ-26 באוגוסט 1987, עמוד 5
1 2  עידית ויטמן, אין ספק שהמגעים יתחדשו, חדשות, 2 בינואר 1989, עמ' 23
↑  רון כחלילי, מה שמיר יגיד על זה, חדשות, 8 באוגוסט 1991
↑  אבשלום חלוץ, נתי טוקר, קהילה גאה של צרכנים, באתר TheMarker‏, 24 בינואר 2012
| להט"ב בישראל |
| --- | --- | --- |
| היסטוריה | בג"ץ אל-על נגד דנילוביץ (1994) • בג"ץ ירוס-חקק נגד מנכ"ל משרד הבריאות (1997) • בג"ץ קלפים פתוחים (1997) • פסק דין ירוס-חקק נגד היועץ המשפטי לממשלה (2005) • בג"ץ יוסי בן-ארי נגד מנהל מינהל האוכלוסין במשרד הפנים (2006) • הרצח בברנוער (2009) • הרצח במצעד הגאווה בירושלים (2015) • בג"ץ ארד-פנקס נגד הוועדה לאישור הסכמים לנשיאת עוברים (2017) • מחאת הלהט"ב (2018) • בג"ץ שי גורטלר נגד שר הרווחה (2023) • מצעד הבהמות |  |
| מעמד אישי וחברתי | זכויות להט"ב בישראל • שירות במערכת הביטחון • נישואים של זוגות מאותו המין • פונדקאות •  הומופוביה |  |
| תרבות | מצעדי גאווה (אילת, חיפה, ירושלים, תל אביב) • TLVFest • טקס פרסי הנוער הגאה "איגי LOVE" • לסבית קטלנית |  |
| ארגונים ומוסדות | אגודת הלהט"ב • האחווה הסטודנטיאלית הגאה • איגי • אל"ף • אסוואת • בית גאה בבאר שבע • בית דרור • הבית הפתוח • בת קול • הו"ד • חברותא • חוש"ן • טרנסיות ישראל • יש עם מי לדבר • כביסה שחורה • כמוך • מעברים • סגול • העשירון האחר • הפורום החיפאי • פרויקט גילה • הצבעים שלנו • הקבוצה הירושלמית • קל"ף • שב"ל • שישה צבעים • תהל"ה • רבני קשת • בלה דואגת • פיות רדיקליות • אלקאוס • A Wider Bridge |  |
| מקומות | המרכז הגאה • יער הגאווה • תיאטרון הקהילה הגאה • גן העצמאות (ירושלים) • גן העצמאות (תל אביב) • האנדרטה לזכר ההומואים והלסביות שנרדפו בשואה • הברנוער |  |
| תקשורת | מגעים • GoGay • WDG • נתיב נוסף • קל"ף חזק • העיר בוורוד • הזמן הוורוד • פנדורה |  |
| ראו גם | פעילים למען זכויות להט"ב • להט"ב ויהדות |  |
לקטגוריה • לפורטל
ז'והאן ופירלואי

קטע מתוך הסיפור La Flèche noire (החץ השחור) מ-1957, בו יוצאים ז'והאן ופירלואי להרפתקאה, כאשר פירלואי, המשתרך מאחורה, "שר" את שירתו הנוראה
ז'והאן ופירלואי (בצרפתית: Johan et Pirlouit) היא סדרת קומיקס בלגית מאת הקומיקסאי והצייר הבלגי פיו. בסדרה מככבים דמויותיהם של עוזר המלך ז'והאן וליצן החצר פירלואי, והיא מתרחשת בתקופת ימי הביניים. מאז פרסומה הראשון בשנת 1947, פיו פרסם 13 ספרי קומיקס של הסדרה עד לפטירתו בשנת 1992, שלאחריה הסדרה המשיכה לצאת לאור על ידי צוות כותבים מסטודיו פיו (Studio Peyo).
סדרת הקומיקס מהווה את הפלטפורמה הראשונית להופעתם של דמויות הדרדסים הפופולריות.
היסטוריה

בתחילת דרכו, הקומיקס פורסם בשם "ז'והאן" בעיתון "La Dernière Heure" בשנת 1947, ובהמשך ב- "Le Soir" בשנים 1950 עד 1952. ב-11 בספטמבר 1952, הקומיקס החל להתפרסם בעיתון הקומיקס הבלגי "Spirou", ודמותו של ז'והאן, שבתחילה הייתה בלונדינית, הפכה לכהת שיער. בשנת 1954, דמותו של פירלואי צורפה לעלילה ומאז קיבלה הסדרה את שמה הסופי: "ז'והאן ופירלואי". ב-23 באוקטובר 1958, הופיעה הדמות הראשונה של דרדס בקומיקס.
פיו סיפר שפירלואי הייתה הדמות האהובה עליו, ושספרי הקומיקס של "ז'והאן ופירלואי" היו היחידים שהוא צייר בעצמו ללא עזרת הסטודיו שלו. הרפתקאות ז'והאן ופירלואי פורסמו בקביעות במהלך שנות ה-50 ובשנות ה-60 המוקדמות, אך בעקבות ההצלחה הגדולה של הדרדסים הם הוזנחו. בשנת 1977 פורסמה הרפתקה חד פעמית קצרה של ז'והאן ופירלואי לכבוד חג המולד. לאחר מותו של פיו, אמנים אחרים מהסטודיו שלו יצרו ארבעה ספרים נוספים של הקומיקס בין השנים 1994 ו-2001.
אף קומיקס של ז'והאן ופירלואי לא יצא לאור בעברית.
עלילה

עלילת סדרת הקומיקס מתרחשת בממלכה אירופאית ששמה לא מוזכר בתקופת ימי הביניים, והיא עוסקת בהרפתקאותיהם של ז'והאן, אביר ועוזרו של המלך, ופירלואי, ליצן חצר שחצן ורמאי. במהלך הרפתקאותיהם ז'והאן רוכב על סוסו באיאר (Bayard) בעוד פירלואי, באופן לא קבוע, משתרך מאחריו על גבי עז בשם ביקאט (Biquette). השניים פועלים לאכיפת חוקי המלך והגנה על החלשים מפני נבלים ונוכלים. בעלילותיהם מופיעים מוטיבים של ספרות בלשית, כגון מצוד אחר פורעי חוק, וכן מוטיבים של פנטזיה כגון מכשפות, שדונים, ענקים, גמדים, רוחות ובמיוחד - הדרדסים.
דמותו של פירלואי לא הופיעה בספרים הראשונים של הסדרה ובשנת 1957 הוכנסה לסיפור כאשר היא מהווה סוג של אתנחתא קומית בדומה לדמות קפטן האדוק בקומיקס הרפתקאותיו של טינטין.
דמויות

ז'והאן: עוזרו של המלך. לוחם אמיץ ומיומן השואף להיות אביר. ז'והאן שואף תמיד לצדק ופועל במהרה לתיקון כל עוול שהוא מבחין בו, תוך כדי התעלמות מרטינותיו של פירלואי על הבעיות שהם יעמדו בפניהם בדרך. שמו הצרפתי מבוטא ז'והאן (Johan), האנגלי יוהאן (Yohan), ובגרסה האנגלית והעברית של "הדרדסים וחליל הקסם", ובסדרת הטלוויזיה "הדרדסים" שונה שמו לג'ון (John).
פירלואי: גמד זללן ובלונדיני. לפני שהתחיל לעבוד אצל המלך בתור ליצן החצר הוא גר ביער הסמוך ולמחייתו שדד אוכל וכסף מאנשים. הוא הסכים לעבוד בתור ליצן רק בתנאי שלא ילבש בגדי ליצן הגורמים לו להראות לטעמו טיפש. פירלואי בטוח שהוא מוזיקאי דגול, אך אינו מבין עד כמה נוראות שירתו ונגינתו. שאר תושבי הטירה לא מעירים לו על המוזיקה שלו, אך המלך הוריד כמה וכמה פעמים אטמי אוזניים בנוכחותו כשסיים לשיר. המוזיקה שלו מתוארת כגורמת לגשם. פירלואי מתעצבן בקלות, במיוחד כשז'והאן מנדב אותו להרפתקאה נגד רצונו. כמו כן הוא ערמומי וזריז מאוד, ולאחר שהוא מערים על אויביו הוא קורא קריאת ניצחון: "פירלואיי!". שמו הצרפתי מבוטא פירלואי (Pirlouit), האנגלי פיוויט (Peewit) או פיווי (Peewi) ובגרסה האנגלית והעברית של "הדרדסים וחליל הקסם", ובסדרת הטלוויזיה "הדרדסים" שונה שמו לוויליאם (William).
ביקט: עז הרכיבה של פירלואי, בעלת אופי חזק. ההתקפה שלה חזקה מאוד. שמה הוא המילה הצרפתית ל"עז".
המלך: שאנן במידת מה ואוהב יין, אך למרות זאת נתיניו אוהבים אותו. יש לו אחיינית יפה, אבל לא צאצאים ישירים. הוא להוט לצאת לקרבות ומלחמות, דבר מפתיע בהתחשב בגילו המבוגר.
הומניבוס: מכשף שז'והאן, פירלואי והדרדסים מתייעצים עמו רבות בענייני קסם ואלכימיה. הוא זה אשר סיפר לז'והאן ופירלואי על הדרדסים.
אוליביה: המשרת הצעיר של הומניבוס.
ראשל (Rachel): מכשפה זקנה עם מוניטין רע, אבל היא מאוד מועילה. היא יודעת להכין שיקויים שונים כולל "יין סחרחורת".
הרוזן טרמיין: אביר אמיץ. חבר ומודל לחיקוי של ז'והאן.
גברת ברברה: אשת אצולה שמתגוררת בטירת המלך. היא תמיד מסתובבת בשמלה ירוקה. יצא לה שם בתור רכלנית, גאוותנית ויהירה.
הדרדסים: מופיעים בכמה סיפורים של ז'והאן ופירלואי. גמדים כחולים קטנים המתגוררים בכפר ביער. ז'והאן ופירלואי נעזרים רבות בקסמים של דרדסאבא.
עיבודים למדיות נוספות

ההרפתקה "ז'והאן ופירלואי וחליל הקסם" עובדה לסרט בשנת 1976 באירופה, וזכה להצלחה רבה. הסרט פורסם שנית בשנת 1983 בעקבות הצלחת סדרת הטלוויזיה "הדרדסים" מבית היוצר "האנה-ברברה", ונהנה מהצלחה גם בארצות הברית. הסרט דובב לעברית בשנת 2011 ופורסם ב-DVD.
דמויותיהם של ז'והאן ופירלואי הופיעו בכמה פרקים בסדרת הטלוויזיה "הדרדסים". באירופה, הפכו פרקים אלה לסדרה בפני עצמה.
בשנות השמונים, יצאו להם כמה תקליטים בצרפת ואיטליה, בעזרת מספר תורמים.
בשנת 2008 לכבוד חגיגות 50 שנה לדרדסים, עבר הקומיקס "הדרדסים וחליל הקסם" שינויים, ויצא מחדש בשם "החליל של הדרדסים". בקומיקס זה ז'והאן ופירלואי לא מופיעים.
רשימת ספרים

Le châtiment de Basenhau - 1952 - עונשו של בסנהאו.
Le maître de Roucybeuf - 1953 - מלך רוקיבאוף.
Le lutin du Bois aux Roches - 1954 - גובלין היערות.
Le dragon vert - 1955 - הדרקון הירוק.
1955 - La pierre de lune - המונסון.
1955 - Le serment des Vikings - שבועת הוויקינגים.
1956 - La source des dieux - מקור האלים.
1956 - Veillée de Noël - ערב חג המולד.
Enguerran le preux - 1956 - אנגורן פרלס.
Sortilèges au château - 1956 - קסמים בטירה.
La flèche noire - 1957 - החץ השחור.
Les mille écus - 1957 - צייד האוצרות.
Le Sire de Montrésor - 1957 - רוזן המפלצות.
Les anges - 1957 - רוחות הרפאים.
La flûte à six trous - 1958 - החליל בעל ששת החורים.
La guerre des sept fontaines - 1959 - מלחמת שבע המזרקות.
L’anneau des Castellac - 1960 - הטבעת של קסטלאק.
Le pays maudit - 1961 - המדינה הארורה.
Qu’est ce qu’il dit mais qu’est ce qu’il dit? - 1964 - הוא אומר מה שהוא אומר?
Le sortilège de Maltrochu - 1967 - הלחש של מלטרוצ'ו.
L’étoile de Noël - 1977 - כוכבי חג המולד.
La horde du corbeau - 1994 - הקרב של רייבן.
Les troubadours de Roc-à-Pic - 1995 - סוכריות השוקולד פוק א פיק.
La nuit des sorciers - 1998 - ליל המכשפים.
La rose des sables - 2001 - סוד החולות.
L'Auberge du pendu - פונדק האיש התלוי.
קונטיקט (נהר)

| --- | --- |
נהר קונטיקט ליד קולברוק, ניו המפשייר
נהר קונטיקט ליד קולברוק, ניו המפשייר
 מידע כללי
 אורך:  655 ק"מ
 ספיקה ממוצעת:  560 מ"ק לשנייה
 אגן ניקוז:  29,138 קמ"ר
 מוצא:  אגם קונטיקט הרביעי, ניו המפשייר
 גובה מוצא הנהר:  811 מטרים
 יובלים:  Chicopee River, Ashuelot River, Millers River, Nulhegan River, White River, Passumpsic River, Waits River, West River, Manhan River, Halls Stream, Falls River, Deerfield River, Black River, Farmington River, נהר אמונוסוק העליון, Ottauquechee River, Ammonoosuc River, Westfield River, Mohawk River 
 שפך:  לונג איילנד סאונד, האוקיינוס האטלנטי
 מדינות באגן הניקוז:  ניו המפשייר, ורמונט, מסצ'וסטס, קונטיקט (ארצות הברית)
 מפת נהר קונטיקט, פלגיו העיקריים וכמה סכרים הבנויים עליו
 
נהר קונטיקט (באנגלית: Connecticut) הוא הנהר הגדול בשש מדינות ניו אינגלנד, שבצפון מזרח ארצות הברית. הוא זורם דרומה מאגמי קונטיקט צפונית לניו המפשייר, לאורך הגבול שבין המדינות ניו המפשייר וורמונט, דרך מערב מסצ'וסטס ומרכז קונטיקט, ונשפך למצר לונג איילנד (לשון ים החודרת מהאוקיינוס האטלנטי) בין קונטיקט ובין לונג איילנד, ליד אולד סייברוק.
מקור הנהר הוא באגם קונטיקט הרביעי בניו המפשייר, ומצטרפים אליו מספר פלגים בדרכו לים. אורך הנהר כ-655 ק"מ, ואגן הניקוז שלו מתפרס על 29,138 קמ"ר. נפחו של הנהר גואה כ-97 ק"מ לפני שפכו, ליד העיירה וינדזור לוקס, וספיקתו סמוך לשפכו לים, היא 560 מ"ק לשנייה.
הנהר נושא עמו כמות עצומה של טין, במיוחד בזמן הפשרת השלגים. השרטון הגדול שנוצר כתוצאה מכך סמוך לשפך הנהר, הקשה על השימוש בו כעורק תחבורה. מסיבה זו, אין עיר גדולה ליד שפכו לים, בניגוד למרבית הנהרות הגדולים באזור. הביצות שנוצרו על ידי סחף זה, מופיעות ברשימת האתרים לשימור המהווה חלק מאמנת רמסאר.
הלן תומאס

| --- | --- |

 לידה:  4 באוגוסט 1920 וינצ'סטר (קנטקי), ארצות הברית 
 פטירה:  20 ביולי 2013 (בגיל 92) וושינגטון די. סי., ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 השכלה:  אוניברסיטת ויין  Martin Luther King High School 
 תקופת הפעילות:  מ-1943 
 מעסיק:  סוכנות הידיעות הרסט 
 פרסים והוקרה:  היכל התהילה של נשות מישיגן (1986)  פרס אדוארד מורו (2009)  אשת השנה של Ladies' Home Journal (1975)  IWMF Lifetime Achievement Award (1995)  מדליית סיינה (1990)  פרס הספר האמריקאי (2000)  Walter Cronkite Award for Excellence in Journalism (1993) 
 
הלן אמליה תומאס (באנגלית Helen Amelia Thomas; ‏4 באוגוסט 1920 – 20 ביולי 2013) הייתה עיתונאית אמריקאית ממוצא לבנוני, בעלת טור ברשת עיתוני "הרסט" וחברת צוות העיתונות של הבית הלבן. תומאס שימשה ככתבת הבית הלבן וכראש צוות כתבי סוכנות הידיעות UPI בבית הלבן מאז שנת 1961 ועד לשנת 2000. הייתה העיתונאית הראשונה בעלת משרת ניהול במועדון העיתונות הלאומי. חיברה ארבעה ספרים. בעקבות התבטאות במאי 2010 בה קראה ליהודי ישראל לעבור לפולין ולגרמניה ולארצות הברית, נאלצה להתפטר מתפקידה ברשת העיתונות "הרסט".
תחילת דרכה

תומאס נולדה בעיר וינצ'סטר שבקנטקי להורים שהיגרו לארצות הברית מטריפולי שבלבנון (אז באימפריה העות'מאנית), בני הכנסייה האנטיוכית. היא גדלה בדטרויט וסיימה לימודי תואר ראשון באוניברסיטת ויין (שמה היום: אוניברסיטת המדינה של ויין), בשנת 1942. עבודתה העיתונאית הראשונה הייתה בעיתון וושינגטון דיילי ניוז, שחדל להתקיים.
בשנת 1943 הצטרפה לסוכנות הידיעות UPI והחלה ככתבת לענייני נשים בשירות הרדיו של הסוכנות. לאחר שנת 1955 החלה מדווחת על עבודת גופים פדרליים כגון: משרד המשפטים, ה-FBI, משרד הבריאות, ועוד. בין השנים 1959–1960 שימשה כנשיאת מועדון העיתונאיות הלאומי.
כתבת לבית הלבן

בחודש נובמבר 1960 החלה תומאס ללוות כעיתונאית את הנשיא הנבחר ג'ון פ. קנדי, ומשהחלה כהונתו, בחודש ינואר 1961, הפכה לכתבת UPI בבית הלבן. כינויה של תומאס בקרב כתבי הבית הלבן הוא "הבודהה היושב", ובמהלך כהונתו של קנדי החלה במסורת שבה היא מסיימת מסיבות עיתונאים נשיאותיות באמירה: "תודה לך, אדוני הנשיא".
תומאס הצטרפה לנשיא ריצ'רד ניקסון לסין בעת מסעו ההיסטורי בשנת 1972. מאז ליוותה במסעותיהם בעולם את כל נשיאי ארצות הברית. שימשה ראש צוות כתבי סוכנות UPI בבית הלבן במשך 25 שנה.
בשנת 2000 התפטרה ממשרתה בסוכנות UPI והצטרפה כבעלת טור אישי בנושאים לאומיים והבית הלבן, לרשת עיתוני הרסט.
כתבת לבית הלבן > דבריה נגד ישראל

ב-27 במאי 2010, באירוע להנצחת המורשת היהודית בבית הלבן, נשאלה תומאס על ידי הרב דוד ניסנהוף אם יש לה תגובה על המצב בישראל. תומאס השיבה: "תגיד להם שהם צריכים להסתלק מפלסטין, ולחזור הביתה, לגרמניה, פולין, אמריקה או כל מקום אחר". תומאס התנצלה על דבריה אלו והתפטרה מתפקידה. מאוחר יותר ציינה כי "אמרה בדיוק מה שחשבה" ואינה מתחרטת על דבריה. ביולי 2010 היא נאלצה להודיע על פרישתה מרשת העיתונים "הארסט". בינואר 2011 החליטה אגודת העיתונאים המקצועיים בארצות הברית לבטל את פרס מפעל החיים על שם הלן תומאס. כמו כן ביטלה אוניברסיטת ויין סטייט בדטרויט, שתומאס נמנית עם בוגריה, פרס שהיה על שמה, בגלל התבטאות נוספת שלה כי "הציונים שולטים בקונגרס, בבית הלבן, בוול סטריט ובהוליווד". באפריל 2012 הוענקה לה מדליית כבוד מטעם יו"ר הרשות הפלסטינית, מחמוד עבאס, "על כל פועלה למען הסוגיה הפלסטינית במערב".
הערות שוליים

↑  יצחק בן חורין, כתבת הבית הלבן: שהיהודים יחזרו לפולין, באתר ynet, 5 ביוני 2010
↑  התפטרה הכתבת שקראה ליהודים לחזור לפולין - וואלה חדשות, באתר וואלה, 7 ביוני 2010
↑  הלן תומאס לא מתחרטת: "אי אפשר לבקר את ישראל ולשרוד", באתר ynet, 12 באוקטובר 2010
↑  איתמר זהר, פרס על שם הכתבת הלן תומאס בוטל בשל התבטאויותיה האנטישמיות, באתר הארץ, 7 בדצמבר 2010
↑  ברק רביד, מדליית הכבוד שהעניק עבאס לכתבת שהתבטאה נגד ישראל, באתר הארץ, 2 באפריל 2012
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9812076395705606  CiNii: DA01264121  GND: 13348257X  ICCU: BIAV092041  ISNI: 0000 0000 5548 3901  LCCN: n82220849  NDL: 00458614  NLA: 49287501  NTA: 149120478  RERO: 02-A003897393  SNAC: w64j3bzd  SUDOC: 058571817  VIAF: 60271845   WorldCat (עם VIAF): 60271845
מגדל עדן (ירושלים)

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 סוג:  מבנה 
 מיקום:  ירושלים ירושלים
 מדינה:  ישראל 
 קואורדינטות:  31°46′58″N 35°12′58″E﻿ / ﻿31.782777777778°N 35.216111111111°E﻿ / 31.782777777778; 35.216111111111
  (למפת ירושלים מוגדלת) מגדל עדן(למפת ירושלים רגילה) מגדל עדן(למפת הרי ירושלים רגילה) מגדל עדן(למפת הרי ירושלים מוגדלת) מגדל עדן he
 
מגדל עדן הוא גורד שחקים בתכנונו של האדריכל יגאל לוי המתוכנן להיבנות במרכז העיר ירושלים על שטחו של קולנוע עדן ההיסטורי, במפגש הרחובות אגריפס ועליאש. תוכניתו האדריכלית של המגדל כוללת מגדל של 28 קומות לצד מבנה נמוך יותר, ולמרגלותיהם ארקדה מסחרית המחברת בין המגדל לסביבתו המסחרית של מדרחוב אגריפס. בשטח המיועד למגדל כבר מתבצעות עבודות הכנה של חפירה ויציקת יסודות לחניון התת-קרקעי שיוקם תחת המגדל.[דרושה הבהרה]
תכנון

קולנוע עדן נבנה בשנת 1930 בסמוך לרחוב המלך ג'ורג', אגריפס ואליעש במרכז העיר ירושלים. החל משנות ה-70 הוגשו תוכניות להריסת מבנה הקולנוע ובניית מבנה חדש במקומו. תוכניות אלו קיבלו דחיפה עם סגירת בית הקולנוע בשנת 1990, שבעקבותיה הפך מבנה הקולנוע והמגרש סביבו לחניון.
לצורך תכנון המגדל נשכר בשנת 2007 האדריכל היהודי-אמריקאי דניאל ליבסקינד בשיתוף האדריכל הישראלי רני זיס.
תוכנית הבנייה במקום עברה גלגולים רבים מתוכנית לצמד מגדלים ועד מגדל יחיד ומנעד הקומות שאושר בוועדות התכנון נע בין 24 ל-29 קומות. ב-2012 אושרה תוכנית למגדל, שכללה מגדל בגובה 26 קומות בעל צורה עקמומית מעל כמה קומות מסד. התוכנית כללה שטחים למסחר, משרדים ומלונאות.
למרות אישור התוכנית, קודמה בשנים לאחר מכן תוכנית חדשה, ולבסוף אושרה בשנת 2015 תוכנית לבניית מגדל בצורת פירמידה בגובה 108 מטרים ובו 28 קומות (אף שתוכניתו המקורית של היזם הייתה לבניית מגדל פירמידה מחודדת שגובהו 165 מטרים). הבניין צפוי היה להכיל קומות מסחריות, בית מלון יוקרתי, דירות יוקרה, מסעדה ובראשו קומת תצפית. את התוכנית למגדל הפירמידה הכין האדריכל דניאל ליבסקינד בשיתוף האדריכל יגאל לוי.
ליבסקינד התייחס לצורת הפירמידה של הבניין ואמר ”הפירמידה מתווכת בין מסורות ומיתוסים עתיקים, תוך מתן פרשנות חדשה של המאה ה-21 לצורה זו. העיצוב משלים את ההקשר ומעניק לשכונה מרחב ציבורי תוסס בלב העיר העתיקה.”
על אף שהיו מתנגדים לתוכניות, הן אושרו על ידי הוועדה המקומית לתכנון ולבנייה של ירושלים.
באוקטובר 2016, במהלך התהליכים הסטטוטוריים, הוצע לאפשר את הגבהת המבנה לגובה של כ-122 מטרים בתנאי שתוגש תוכנית מתוקנת על ידי היזם. אך בינואר 2017 נודע כי היזם נסוג מתוכנית הפירמידה, מכיוון שצורת הבניין לא מאפשרת לנצל באופן מיטבי את אחוזי הבנייה המותרים. במקום הפירמידה החלו בקידום תוכנית למגדל של 26 קומות על פי האישורים שנתנו לתוכניות ב-2012, תוך בחינה מחדש של עיצוב המגדל. בהמשך לכך אושרה תוכנית חדשה הכוללת 2 מבנים בגבהים שונים המחוברים ביניהם בארקדה מסחרית ומיועדים למגורים ומלון לצד שטחי מסחר. התכנון המחודש נוצר על ידי האדריכל יגאל לוי שקודם לכן היה מעורב בתוכניות "מגדל הפירמידה" על גלגוליו השונים. בנובמבר 2021, אושרה תוכנית חלופית להקמת שני בניינים (מגדל מגורים בן 28 קומות ומלון בן 12 קומות) המחוברים בארקדה.
הערות שוליים

↑  אבי בר-אלי, ליבסקינד ללא הפסקה: יתכנן גם את מתחם עדן במרכז ירושלים, באתר TheMarker‏, 20 במרץ 2007
↑  נתן שבע, מגדל עם בית מלון ודירות יוקם במרכז ירושלים בשטח קולנוע עדן, באתר TheMarker‏, 6 ביוני 2012
↑  נעמה ריבה, מכת וואו: מגדל הענק שייבנה בלב ירושלים כבר מזעזע אדריכלים, באתר הארץ, 22 באוקטובר 2015
↑  אפרת בראשי‏, גורד שחקים חדש יתרומם בסמוך לשוק מחנה יהודה בירושלים, באתר וואלה, 29 ביולי 2015
↑  נעמה ריבה, עמותת האדריכלים החזירה את מגדל עדן לוועדת הערר המחוזית, באתר הארץ, 5 באוקטובר 2016
↑  נעמה ריבה, מגדל הפירמידה שתוכנן לקום במרכז ירושלים לא ייבנה, באתר הארץ, 22 בינואר 2017
↑  שירן טמוזרטי, במקום הפרמידה: אושרה תוכנית להקמת מגדל מגורים ומלון במתחם עדן, באתר כל העיר, 8 בנובמבר 2021
אסטרטגיה צבאית

מפת מבצעים של קרב ווטרלו
אסטרטגיה צבאית היא שם כולל לכל רמות התכנון והביצוע של מלחמה או לוחמה. המונח "אסטרטגיה" נגזר מהמילה היוונית סטרטגוס (strategos), שמשמעה "גנרל" או "מצביא". במובן זה, רואים באסטרטגיה את "הידע" של המצביא, או את מה שמקובל לכנות היום בשם "אמנות המלחמה".
האסטרטגיה עוסקת בתכנון וניהול מערכות מלחמה צבאיות המורכבות בדרך כלל ממספר קרבות, תנועתם ופריסתם של כוחות צבאיים, ובמיוחד שיטות להטעיית האויב. מייסדו של תחום העיסוק והמחקר המזוהה על ידינו כיום כאסטרטגיה צבאית מודרנית הוא קארל פון קלאוזביץ (Clausewitz,‏ 1780–1831), שהגדיר את האסטרטגיה כ"שימוש בקרבות לצורך סיום המלחמה". קלאוזביץ גם טען כי "המלחמה אינה אלא המשך המדיניות בצורות אחרות", ומשתי טענות אלו אנו לומדים כי הוא הציב את המטרות והיעדים הפוליטיים והמדיניים מעל ליעדים הצבאיים, שכל מהותם לסייע בהשגת היעדים המדיניים. האסטרטגיה הצבאית היא אחת משלוש ה"אמנויות" השולטות בתכנון המערכה; השתיים האחרות הן הטקטיקה – ביצוע תוכניות ותמרון כוחות בשדה הקרב ובמהלכו, והלוגיסטיקה – יכולת ואופן האספקה והתחזוקה של הצבא (השימוש במונח "אמנות" נעשה כדי להבדיל מ"מדע", במובן זה שהאמנות מייצגת ידע ושיטות שאינן נקבעות על פי תבניות פעולה מוסדרות).
רמות האסטרטגיה > מדיניות ודיפלומטיה

הלכה למעשה, כל רמה מהווה נדבך ב"סולם אסטרטגי", שבבסיסו הטקטיקה, ומעליה האופרטיבה והאסטרטגיה-רבתי, כאשר מעל רמת האסטרטגיה-רבתי נמצאת הרמה הגבוהה ביותר – רמת המדיניות והדיפלומטיה. ברמה זו ההנהגה האזרחית-פוליטית מנהלת את משאביה המדיניים (כמו בריתות או קואליציות) במטרה לתמרן מדינות אחרות, ובעת הצורך להפעיל עליהן לחץ כדי לכפות את רצונה.
כל רמה באותו "סולם אסטרטגי" נועדה לשרת את הרמה שמעליה על ידי פישוט המטרות שזו מציבה לכדי יעדים ברורים וברי-השגה, ובאותה מידה כל רמה משרתת את הרמה שמתחתיה על ידי חלוקת משאבים הגיונית, שתאפשר לה להגשים את יעדיה. מכאן שאת המטרות הכלליות שמציבה הרמה המדינית משרתות גם האסטרטגיה-רבתי והרמות הנמוכות יותר, כאמור, אלא שברמת המדיניות נעשה הדבר תוך כדי ניסיון להימנע מלחימה בפועל, שמשמעותה בזבוז משאבים. גם כאשר לא הצליחה הרמה המדינית להגשים מטרותיה "בדרך השלום", והמדינה נאלצה להפעיל את הכוחות המזוינים שברשותה כדי לכפות את רצונה תוך שימוש באלימות, אזי יהיה זה תפקידה של האסטרטגיה-רבתי לנהל גם את "תקופת-השלום" עם תום הקרבות. קלאוזביץ טען שאסטרטגיה צבאית מוצלחת לא תהיה המטרה, אלא לעולם תהא האמצעי למטרה, ואכן – הצלחה ברמה אסטרטגית מסוימת לא תביא בהכרח להצלחה של המדיניות. ההיסטוריה הצבאית רצופה בדוגמאות שבהן מדינות נחלו הצלחות טקטיות ואופרטיביות בשדה-הקרב, אך לא הצליחו לתרגמן להצלחה אסטרטגית או מדינית (המתבטאת, באופן הפשטני ביותר, בשלום ושגשוג).