stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אוונגליזם

| --- | --- |

בילי גרהאם, המטיף האוונגליסטי המפורסם ביותר, בכנס בפלורידה ב-1966.
 שורשים, סיווג והנהגה
 דת:  נצרות
 זרם:  נצרות פרוטסטנטית 
 מספר מאמינים:  619 מיליון (נכון ל־2016) 
 ארגונים ופעילות
 אזורי פעילות:  ארצות הברית, ברזיל, ניגריה, אוסטרליה, הולנד, ניו זילנד, הממלכה המאוחדת 
 
אוונגליזם (באנגלית: Evangelicalism) היא תנועה בתוך הדת הנוצרית הפרוטסטנטית, שצמחה באירופה דוברת הגרמנית והאנגלית בתקופת המאה ה-18, והתפתחה בקרב כמה זרמים פרוטסטנטיים ונאו-פרוטסטנטיים – בעיקר בקרב חלק מהמתודיסטים, הבפטיסטים, האנגליקנים, הלותרנים והקלוויניסטים (רפורמים ופרסביטריאנים), וכן בקרב הפנטקוסטלים, האחים מפלימות', ואחרים. מקור שם התנועה הוא באוונגליונים – הבשורות – כתבי הקודש הנוצריים, שהתנועה מטיפה להפיכתם למרכזיים בחיי היום יום של המאמינים. מרכזם הגדול של האוונגליסטים בימינו הוא בארצות הברית ויש להם מרכזים נוספים גם בהולנד, בניו זילנד, באוסטרליה, בברזיל, בניגריה ובמדינות נוספות. מספר האוונגליסטים, על חוגיהם השונים, בכל העולם כולו, הוערך בשנת 2016, ב-619 מיליון מאמינים, לא כולל הפנטקוסטלים.
הרקע להתפתחות האוונגליזם

הזרם התגבש בתחילה בשכבות הנמוכות של החברה ונשא אופי של דרשות אקסטטיות ו"לידה מחדש". עם התבססותו במעמדות הביניים אבדו אלמנטים אלו.
הדגשים העיקריים של תנועה זו הן המרה אישית, אדיקות אישית ולימוד הביבליה, מוסריות ציבורית שכללה הימנעות משתייה ושכרות ו"ערכי המשפחה", חוסר הדגשה של הפורמליזם בפולחן ובדוקטרינה, תפקיד חשוב יותר למאמינים הרגילים (כולל הנשים) בפולחן, וכן לימוד אינטנסיבי ועצמאי של כתבי הקודש.
עקרונות אוונגליים

עליונות כתבי הקודש: האוונגליזם שם במרכז את לימוד התנ"ך והצורך להאמין שכל מה שכתוב באופן ברור הוא הנכון. אם יש דברים המנוגדים לכתוב בתנך, והם, לכאורה, ניתנים להסבר על ידי ההיגיון, או תיאוריה מדעית, אין להאמין בהם, אלא בכתוב ממש. חיי כל אדם חייבים להיות בהרמוניה מלאה עם התנ"ך.
"הפרטה" של הדת ופירוש הברית החדשה: המאמין אינו זקוק לתיווך של כהני דת. האוונגליזם תומך במינימום התערבות של הממסד הדתי, ודוגל בקשר ישיר בין הפרט לאל ללא צורך במתווכים ובהכשרה דתית תאולוגית.
תחושת החטא: הקשר לאל מתחיל בהכרה האישית כי האדם הוא חוטא. המאבק בחטא הוא עניין יומיומי שיש לדווח עליו. משום שאין קשר לממסד, הווידוי הוא אישי. המטרה היא להכניס את עיקרי הנצרות לחיי היום יום, בניגוד לנוצרי הפורמלי שדתו מסתכמת בכך שהוא משתתף בטקסים. התכלית היא "לראות את האור"[דרוש מקור].
כל העקרונות הללו התקיימו ברפורמציה של המאה ה-16, והובילו לניתוק מהוותיקן ולייסוד כנסיות פרוטסטנטיות, אך בניגוד לכך האוונגליזם הציע "עסקת חבילה" של אורחות חיים, של סגנון ושל פעילות:
הדגשת חשיבות הבית (אחראי למרכזיות הבית באידאולוגיה של מעמדות הביניים): פולחן הביתיות מדגיש את חשיבות הבית במיוחד בעולם חומרי, קפיטליסטי.
זהות נוצרית כבסיס לדרישות חברתיות ופוליטיות: תחושת שליחות, רצון לצאת ולשנות את העולם המתבטא בקמפיינים פוליטיים וחברתיים שונים. (כגון התנועה לביטול העבדות, תנועה למאבק בשימוש באלכוהול וביצרניו, והתנועה לביטול חוקיות הזנות).
סגנון חיים אלטרנטיבי מאופק: האוונגליזם ראה בצורות הבידור מהמאה ה-18 (תיאטרון, קונצרט, אופרה, קריאת רומן) דברים משחיתים.
תרבות אלטרנטיבית: סגנון לבוש מאופק, הליכה למטיפים, קריאת טקסטים אוונגליים, לוח שנה שונה מהאריסטוקרטי (במאי הם מפגינים נגד ההתכנסויות הראוותניות האריסטוקרטיות).
האוונגליסטים ברחבי העולם

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
מאז שנות ה-70 של המאה ה-20 חלה עלייה חדה במספר האוונגליסטים ברחבי העולם, בעיקר בדרום אמריקה ובאפריקה. לפי נתונים שמפרסמים האוונגליסטים, בשנת 2017 עמד אחוז האוונגליסטים מתוך כלל האוכלוסייה בברזיל על 26%, בקניה 48.92%, בניגריה ובזימבבואה כ-30% בכל אחת ובסך הכל הם מהווים כ-17% מאוכלוסיית דרום אמריקה, כ-18% מאוכלוסיית אפריקה וכ-26% מאוכלוסיית צפון אמריקה.
רעיונות אוונגליסטים מופצים ברחבי העולם בין היתר, באמצעות רשת טלוויזיה GOD TV המשדרת ל-200 מדינות 24 שעות ביממה.
האוונגליסטים ברחבי העולם > האוונגליסטים בארצות הברית

האוונגליזם נפוץ מארצות הברית מהתקופה הקולוניאלית, וביתר שאת בשנים שאחרי המהפכה. בשנים אלה מדינות הדרום נעשו יותר דתיות ממדינות הצפון, ונוצרה "חגורת התנ"ך".
רוב האוונגליסטים בארצות הברית שמרנים בדעותיהם הפוליטיות. רובם תומכים במאבק בהפלות מלאכותיות, ובעקבות עליית מנהיגים ואוונגליסטים טלוויזיוניים כמו ג'רי פולוול
ופט רוברטסון, הפכו האוונגליסטים לגורם בעל עוצמה במפלגה הרפובליקנית. מספרם של כלל חברי הקהילה האוונגליסטית בארצות הברית הוא כ-90 מיליון.
נשיות אוונגלית

הנצרות מראשיתה מתאפיינת ביחס שלילי באופן כללי למין ומיניות. עדיף להתנזר, והנישואים הנוצריים הם הרע במיעוטו. המודל הנשי הבסיסי הוא זה של חוה, כאשר גופה הנשי אחראי לחטא הקדמון, מיניותה יצרה חטא שרובץ על האנושות כולה. המודל האלטרנטיבי הקתולי הוא זה של מריה הקדושה, אישה בעלת גוף שאיננו קשור למיניות, בתוליה הם המקור לכוח ועוצמה מאגית.
הכנסייה הפרוטסטנטית יצרה בעיה לנשים. זו סילקה את פולחן הקדושים, המנזרים והכרח הפרישות לאנשי הדת, ועם זאת נעלם מודל נשי "טהור". נשים דתיות נותרו מקושרות אך ורק לחטא הקדמון. התנועה האוונגליסטית ביצעה מהפך בתפיסת נשים ומיניות. הדימוי הנשי עבר דה-סקסואליזציה, נטען כי האישה כיפרה בחרטה על החטא הקדמון, ולכן אינה מינית אלא אֵם משפחה טהורה. מכאן שלאישה עליונות מוסרית על הגברים.
הדגש על עליונות מוסרית של נשים הפך אותן לפעילות מאוד במאה ה-19:
תהליך ה"פמיניזציה של הדת" – נשים הפכו לממונות על המוסר החברתי ולפעילות בקהילות הדתיות.
פעילות פילנתרופית וולונטרית (אשת המעמד הבינוני לא תעבוד בשכר) – נטילת תפקידי המדינה בתחום האזרחי, בסוגיות סוציאליות. סוציולוגים מדברים על 2 מדינות – אחת בירוקרטית של שלטון ריכוזי, והשנייה של אגודות נדבנות שמטפלות בכל, מאלכוהול וזנות ועד חינוך ותברואה.
פעילות פוליטית – כמו התנועה לביטול העבדות או התנועה לביטול חוקיות הזנות.
ביקורת

"תאולוגיית השגשוג" (Prosperity theology) היא דוקטרינה שנויה במחלוקת במיוחד שקיימת בכנסיות האוונגליסטיות, והתפשטה בשנות ה-70 וה-80 בארצות הברית, בעיקר באמצעות פנטקוסטליזם וזרמים נוספים. דוקטרינה זו מתרכזת בהוראת האמונה הנוצרית כאמצעי להתעשרות כלכלית באמצעות "וידוי חיובי" ותרומה לכמרים הנוצרים. בתמורה לתרומות גדולות מספיק מובטחות הבטחות לריפוי ושגשוג אלוהיים.
ראו גם

יהדות משיחית
הערות שוליים

↑  "Dans le monde, un chrétien sur quatre est évangélique". La Croix (בצרפתית). 2016-01-25. ISSN 0242-6056. נבדק ב-2025-01-01.
↑  5 Principles of Evangelical Religion | Monergism, www.monergism.com
↑  Evangelical Population | Operation World, www.operationworld.org
↑  Christine L. Heyrman, Southern Cross. The Beginnings of the Bible Belt, 1988, עמ' 1-10, 150-170
↑  '"`UNIQ--nowiki-00000005-QINU`"'נתנאל שלומוביץ,'"`UNIQ--nowiki-00000006-QINU`"'עבור האוונגליסטים, המלחמה בעזה מזרזת את המטרה הגדולה: ביאת המשיח, באתר הארץ, 3 בינואר 2024
↑  ספר'"`UNIQ--nowiki-00000008-QINU`"'בראשית,'"`UNIQ--nowiki-00000008-QINU`"'פרק'"`UNIQ--nowiki-00000008-QINU`"'י"ב,'"`UNIQ--nowiki-00000008-QINU`"'פסוק'"`UNIQ--nowiki-00000008-QINU`"'ג'
↑  קובי ברדה, ג'רי פלוול, אוניברסיטת ליברטי, שתילת כנסיות ועלייתה של הציונות הנוצרית בארצות הברית, פרק רביעי
↑  CUFI Reaches 10 Million Members, Christians United for Israel (באנגלית אמריקאית)
↑  דרור אידר,'"`UNIQ--nowiki-0000000B-QINU`"'מי מפחד מאוונגליסטים?, באתר ישראל היום, 25 במאי 2018
↑  ספר'"`UNIQ--nowiki-00000013-QINU`"'ישעיהו,'"`UNIQ--nowiki-00000013-QINU`"'פרק'"`UNIQ--nowiki-00000013-QINU`"'ס"ב,'"`UNIQ--nowiki-00000013-QINU`"'פסוק'"`UNIQ--nowiki-00000013-QINU`"'א'
↑  http://transcripts.cnn.com/TRANSCRIPTS/0710/12/gb.01.html Honest Questions with John Hagee] - תמלול ראיון של הייגי עם גלן בק באתר CNN, ‏12-10-2007
↑  תומר פרסיקו, טראמפ וירושלים: מנהיגים אוונגליסטים מחכים לקץ, בלוג לולאת אל, ועיתון הארץ, 15/12/2017
↑  תומר פרסיקו, הברית החדשה–ציונות דתית ונצרות אוונגליסטית, בלוג לולאת האל, ועיתון הארץ, 25/05/2018
↑  http://yedidut.org.il/content.php?id=15
↑  ארז לין,'"`UNIQ--nowiki-0000001D-QINU`"'טראמפ הוא כורש המודרני, באתר ישראל היום, 16 בפברואר 2018
↑  יצחק מור,'"`UNIQ--nowiki-0000001F-QINU`"'‏"אור מן הגויים", השילוח,  16, אוקטובר 2019
↑  Countering Anti-Israel Evangelism, במגזין The American Spectator,‏ 13 בספטמבר 2013
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007560303305171  GND: 4153245-4  LCCN: sh85045933  NDL: 00616777  NKC: ph194673
גבי שפלר

| --- | --- |

 לידה:  23 ביוני 1947 (בן 77) ירושלים, פלשתינה (א"י)
 ענף מדעי:  פסיכולוגיה
 מקום מגורים:  ירושלים
 מקום לימודים:  האוניברסיטה העברית
 מוסדות:  אוניברסיטת בן-גוריון בנגב  המכללה האקדמית אחוה 
 
גבי שפלר (נולד בירושלים ב-23 ביוני 1947) הוא פסיכולוג קליני בכיר ופסיכואנליטיקאי, פרופסור מן המניין לפסיכולוגיה, מנחה, מדריך בפסיכותרפיה ובפסיכודיאגנוסטיקה, פסיכואנליטיקאי מנחה ופעמונר.
שפלר למד ולימד באוניברסיטה העברית בירושלים. את העבודה לקבלת תואר דוקטור הגיש ב-1990 בנושא פסיכותרפיה מוגבלת בזמן, מחקר תוצאה מבוקר, בהנחיית פרופ' חיים דסברג ופרופ' גרשון בן-שחר.
ביוגרפיה

בשנים 1975–1979 התמחה בפסיכולוגיה קלינית במחלקה הפסיכיאטרית במרכז רפואי"הדסה", ירושלים, בבי"ח הממשלתי לבריאות הנפש, "בי"ח איתנים, ובמרפאת בי"ח "הרצוג" (עזרת-נשים).
שפלר הוכשר כפסיכותרפיסט באוריינטציה אנליטית (1980-1977) במכון ישראלי לפסיכואנליזה על-שם מ' אייטינגון, בירושלים וב-1997 גמר שם את ההכשרה הפסיכואנליטית.
ב-1984 סיים לימודי המשך בטיפול מוגבל בזמן בשיטת פרופ' ג'יימס מאן ובהנחייתו.
במרוצת קריירתו המקצועית, מ-1967, עבד שפלר "במרכז למען הילד" ירושלים (מכון טיפולי לילדים ובני נוער אוטיסטים), במחלקת מדעי ההתנהגות בצה"ל במסגרת מילואים, עסק בהנחיית קבוצות בבית ספר לעובדי הוראה בכירים במשרד החינוך ובאגף השיקום במשרד הביטחון ומ 1976 ועד לפרישתו ב-2018 עבד כפסיכולוג קליני ולאחר מכן כפסיכולוג הראשי של בית החולים "הרצוג" ("עזרת נשים") בירושלים. בתפקידו האחרון ניהל צוות רב-מקצועי במרפאת המבוגרים, ניהל יחידה לטיפול קצר מועד, היה חבר ב"ועדת הלסינקי" של ביה"ח ושימש כעמית מחקר ב"מרכז לאטנר" למחקר בפסיכותרפיה ובפסיכולוגיה חברתית (מ-1990 ועד 2018).
מ-2018 ועד היום משמש שפלר כפסיכולוג הראשי והאחראי על התמחות הפסיכולוגים בקליניקה הקהילתית של המחלקה לפסיכולוגיה של אוניברסיטת בן - גוריון בנגב.
במשך שנים, במקביל לעבודה הקלינית כיהן שפלר באקדמיה בתחילה כמרצה אורח (מ 1988 ועד 1993) מ-1996 כיהן כמרצה בכיר קליני ומ 2002 כפרופסור במחלקה לפסיכולוגיה באוניברסיטה העברית, היה ראש המגמה הקלינית לפסיכולוגיה ובמשך 4 שנים ברציפות מ-1999 ועד 2002 נבחר כ"מרצה המצטיין". שפלר היה חבר בוועדה העליונה לאתיקה במחקר באוניברסיטה העברית ומנהל "מרכז פרויד" לחקר הפסיכואנליזה ומופקד הקתדרה ע"ש זיגמונד פרויד. במסגרת תפקידיו אלה הגה, יזם והקים את "מארג"- כתב עת לפסיכואנליזה, שנתון שיוצא לאור בהוצאת "מאגנס" ובשיתוף חברות, מכונים ואגודות פסיכואנליטיים. מאז ועד היום משמש כיו"ר המערכת.
מ 2019 מורה בכיר במגמה הקלינית רגישת תרבות במכללה האקדמית "אחווה". ב-2020 מונה לדיקן בית הספר ללימודים מתקדמים במכללה זו.
שפלר הרצה ומרצה, ערך ועורך סדנאות, השתתף בכנסים מקצועיים בארץ ובכל רחבי העולם בנושאים שונים בפסיכולוגיה קלינית ובאתיקה.
שפלר חבר בהסתדרות הפסיכולוגים בישראל, ב"האיגוד הישראלי לפסיכותרפיה", ב"החברה הפסיכואנליטית בישראל", ב"איגוד הבינלאומי לפסיכואנליזה (IPA)", ב"פדרציה האירופאית לפסיכואנליזה", בחברה הבינלאומית למחקר בפסיכותרפיה.
כיהן כיושב-ראש ועדת האתיקה של הסתדרות הפסיכולוגים בישראל מ-1996 עד 2006.
מייסד תחום "אתיקה בפסיכולוגיה" (2002) ב"מרכז לאתיקה" במשכנות שאננים ירושלים, חבר המועצה האקדמית והמנהל האקדמי.
חיים אישיים

שפלר נשוי למיכל, פסיכולוגית קלינית ופסיכואנליטיקאית (בתו של הפסיכולוג פרופ' רון שובל), ואב לשלוש בנות.
מזה כחמישים שנה מנגן גבי שפלר על פעמוני ימק"א ירושלים, במיוחד לפני חגים ובמהלך פסטיבלי מוזיקה. שפלר הוא בין הפעמונרים היחידים בארץ. מגדל פעמוני ימק"א נחנך ב-1933 במעמד הלורד אלנבי ומאז ועד היום זה הקריון (פעמונייה) היחיד במזרח התיכון.
עבודותיו

ספרים בעברית
דסברג, ח' איציקסון י, שפלר ג'. (עורכים) (1989). פסיכותרפיה קצרת מועד: רקע, טכניקה ויישום. ירושלים: הוצאת מאגנס שליד האוניברסיטה העברית
שפלר ג' . (1993). פסיכותרפיה מוגבלת בזמן. ירושלים: הוצאת מאגנס שליד האוניברסיטה העברית.
שפלר, ג' .(2002). עוד על פסיכותרפיה מוגבלת בזמן: תיאוריה, טיפול, הכשרה, מחקר. ירושלים: הוצאת מאגנס שליד האוניברסיטה העברית.
שפלר, ג' אכמון י', וייל ג'. (עורכים).(2003:2007). סוגיות אתיות במקצועות הייעוץ והטפול הנפשי. ירושלים: הוצאת מאגנס שליד האוניברסיטה העברית.
לנדאו, ר' שפלר ג'. (2007). (עורכים). אתיקה במחקר. ירושלים: הוצאת מאגנס שליד האוניברסיטה העברית.
שפלר, ג. (2008) (עורך). פרויד: תרבות ופסיכואנליזה. עיונים חדשים בתרבות בלא נחת. ירושלים: הוצאת מאגנס שליד האוניברסיטה העברית.
אכמון, י', שפלר ג', וייל ג'. (2012) מקצועיות אתית בפסיכותרפיה. ירושלים: הוצאת מאגנס שליד האוניברסיטה העברית.
ספרים באנגלית
Shefler G. (2001). Time-Limited Psychotherapy in Practice. London: Brunner-Routledge.
Shefler G., Brom D., Greenberg, D. & Witztum E. (Eds.) (2007). Trauma, Loss and
Renewal in Israel. Selected papers of Prof. Haim Dasberg. Jerusalem: Herzog Hospial Publications.
Landau R. & Shefler G. (Eds). (2011) Ethics in Research. Jerusalem: Magnes Press.
עריכה מדעית של התרגומים לעברית:
יאלום,א', לשץ', מ' (2006) טיפול קבוצתי : תיאוריה ומעשה. אור יהודה: כנרת בית הוצאה לאור, וירושלים: הוצאת מאגנס שליד האוניברסיטה העברית.
יאלום, א' (2011) פסיכותרפיה אקסיסטנציאליסטית. אור יהודה: כנרת בית הוצאה לאור, וירושלים: הוצאת מאגנס שליד האוניברסיטה העברית.
בולאס, כ'. (2012) השאלה האינסופית. ירושלים: הוצאת מאגנס שליד האוניברסיטה העברית.
הערות שוליים

↑  גבי שפלר, באתר psychology.huji.ac.il
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007303856405171  BIBSYS: 2042273  BnF: cb15867895w (data)  ISNI: 0000 0000 6664 9188  LCCN: nr90019221  SUDOC: 135512565  VIAF: 2803913   WorldCat (עם VIAF): 2803913
חיים סרברו

| --- | --- |

 לידה:  26 בפברואר 1947 (בן 78) ברסלאו, רפובליקת פולין 
 ענף מדעי:  קרטוגרפיה 
 מקום לימודים:  הטכניון – מכון טכנולוגי לישראל 
 מוסדות:  צבא הגנה לישראל  המרכז למיפוי ישראל 
 
חיים סרברו (נולד ב-26 בפברואר 1947) הוא מהנדס מיפוי וגאואינפורמציה, מומחה בינלאומי לגבולות, שפועל מאז 1974 להתוויה, לסימון, לקביעה בקואורדינטות ולתיעוד גבולות הקבע והגבולות הזמניים של מדינת ישראל ביבשה ובים. ראש ועדת המומחים המשותפת לגבול ישראל-ירדן. בעברו מפקד יחידת המיפוי של צה"ל בדרגת אל"ם, ומנכ"ל המרכז למיפוי ישראל.
ביוגרפיה

סרברו נולד בוורוצלב פולין. עלה לישראל בינואר 1950. משפחתו התגוררה תחילה במחנה ישראל, מחנה עולים ליד שדה תעופה לוד ואחר כך עברה לבת ים. למד בבית ספר יסודי בבת ים ובתיכון עירוני ז' ביפו. סיים לימודי הנדסה אזרחית בטכניון ב-1969 במסגרת העתודה האקדמית. בעל תואר שני בגאודזיה מהטכניון ותואר שלישי מאוניברסיטת בר-אילן בתחום התוויית גבולות. שרת בצה"ל עד שנת 2002 והשתחרר בדרגת אל"ם לאחר שפיקד על יחידת המיפוי הצבאית בחיל המודיעין למעלה מ-16 שנים (2002-1986). לאחר פרישתו מצה"ל בשנת 2003 נבחר לשמש מנכ"ל המרכז למיפוי ישראל בכפיפות לשר הבינוי והשיכון. בין השנים 2003 עד 2012 שימש מנכ"ל המרכז למיפוי ישראל (מפ"י). אב לשלוש בנות. גר ברעות.
הערות שוליים

↑  צבי זרחיה,'"`UNIQ--nowiki-00000000-QINU`"'39 עובדי מדינה מקבלים משכורת מנכ"ל - אף שאינם ראשי משרדים ממשלתיים, באתר הארץ, 1 בספטמבר 2011
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007296411405171  GND: 1064863175  ISNI: 0000 0000 7047 7833  LCCN: n2011048415  NTA: 374762430  VIAF: 98398198   WorldCat (עם VIAF): 98398198
רצח אשר אהרן גרוס

| חלק מהסכסוך הישראלי-פלסטיני |
| --- | --- |
 תאריך:  כ"ו בתמוז תשמ"ג, 7 ביולי 1983
 מקום:  ליד השוק הערבי הישן, חברון
 מטרה:  אזרחים
 קואורדינטות:  31°31′24″N 35°06′24″E﻿ / ﻿31.523222°N 35.106698°E﻿ / 31.523222; 35.106698
 סוג:  פיגוע דקירה
 נשק:  סכינים
 הרוגים:  1
 מבצע:  איברהים מחמוד סרג'ל, עדנאן אסחאק סלימה, זיאד עומאר סנינה, תחסיר מחמוד שעלן, קעיד סרסור, מחמוד עשור ועזאת אל רג'בי
 מספר מפגעים:  8
 מניע:  לאומני
  (למפת הר חברון מוגדלת) רצח אשר אהרן גרוס(למפת הר חברון רגילה) רצח אשר אהרן גרוס(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום רצח אשר אהרן גרוס(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום רצח אשר אהרן גרוס
 
האנדרטה שהוקמה לזכרו של אשר אהרן בכיכר שבו התרחש הרצח
שלט ההכוונה בכיכר בו התרחש הרצח
רצח אשר אהרן גרוס היה פיגוע דקירה שבוצע על ידי מחבלים פלסטינים וערבים בסמוך לשוק הערבי הישן בחברון ב-7 ביולי 1983. בפיגוע נרצח אשר אהרן גרוס (י"א בניסן תשכ"ה, 13 באפריל 1965 - כ"ו בתמוז תשמ"ג, 7 ביולי 1983), תלמיד המחזור הראשון בישיבת שבי חברון, שעלה לארץ מניו יורק.
הרצח

בכ"ו בתמוז תשמ"ג (7 ביולי 1983) עמד אשר אהרן גרוס בכיכר התנועה מול השוק הסיטונאי בחברון, והמתין להסעה של תלמידים מהיישוב היהודי בחברון לקריית ארבע, שאותה היה אמור ללוות עקב המצב הביטחוני, בהסעה כבר היה מלווה, לאחר שרכב ההסעות אסף כמה תלמידים ואת הרב של גרוס הרב חיים גנץ. גרוס נשאר לבדו בשוק, זמן קצר לאחר מכן הגיחו מתוך רכב סמוך שלושה ערבים עם פגיונות, דקרו אותו בבטן ובחזה, חטפו את תת מקלע העוזי שהיה ברשותו, ונמלטו עם הרכב שהמתין להם בסמוך. חבריו של אשר אהרן, שהיו ברכב סמוך, ראו את הרצח, ורדפו עם רכבם אחרי הרכב הנמלט, והתפתחו ביניהם חילופי יריות.
בסמוך למקום הפיגוע הייתה עמדה של צה"ל, אך החיילים שאיישו אותה קיבלו הוראה לשמור על תושבי שכונת אברהם אבינו. אחד החיילים שיצא לראות את ההתרחשות נשפט אחר כך על הפרת משמעת, על שנטש את העמדה, ולא נתן מענה מהיר, ולא הגיב לאירוע.
אשר אהרן ברח לכיוון שכונת אברהם אבינו בעודו מדמם, אבל התמוטט בכביש. הוא נאסף על ידי פלסטיני שחשב שגרוס הוא תושב ערבי, והביא אותו לבית החולים הפלסטיני עאליה בחברון. כשראו צוות בית החולים את ציציותיו סירבו לקלוט אותו, והוא מת מפצעיו. גופתו נלקחה על ידי פלסטיני שהביאה לביתו במטרה להעלימה. הפלסטיני נעצר בידי כוחות הביטחון.
ההכנות לרצח

על פי כתב האישום, מנהיג הרוצחים איברהים סרג'ל, היה חבר בהתאחדות בלתי מותרת מ-1980. בשהותו בעמאן התגייס לקבוצה מוסלמית דתית שמטרתה הייתה לבצע פיגועים כנגד יהודים. הוטל עליו לגייס אנשים נוספים לארגון, והוא אכן כתב והפיץ חוברות בחברון בשם הארגון, בהם גם הוראות להכנת חומרי נפץ והתנהגות בחקירה. רוצח אחר מהקבוצה הואשם גם ביצירת מטעני חבלה. ב-7 ביולי 1983 נפגשו שלושה מהרוצחים ומנהיג החוליה הורה להם להרוג יהודי ולחטוף את נשקו בעזרת סכינים שיקנו, שניים נוספים היו אמורים להתריע כנגד הגעה של כוחות הביטחון ואחד נוסף לעזור במילוט מהמקום.
העונשים על הרוצחים

משפטם של המרצחים התנהל בבית דין צבאי בשכם בהרכב של השופטים הצבאיים אל"ם אמנון סטרשנוב, סגן-אלוף שמואל פינקלמן וסגן-אלוף חיים שפירא, התביעה דרשה שיוטל מאסר עולם על שמונת הנאשמים.
איברהים מחמוד סרג'ל מחברון, הואשם שהיה מנהיג הרוצחים ואף נטל חלק פעיל ברצח ונשפט למאסר עולם.
עדנאן אסחאק סלימה וזיאד עומאר סנינה מירושלים הואשמו בדקירת אשר אהרן ונשפטו למאסר עולם.
מוחמד האני אל-צבעאת מירושלים הואשם בחטיפת נשקו ונשפט למאסר עולם.
תחסיר מחמוד שעלן מירושלים וקעיד סרסור מחברון הואשמו בחיפוי על החוליה באגפים ונשפטו ל־25 שנות מאסר.
מחמוד עשור מחברון הואשם בנהיגה על רכב ההגעה והמילוט של המרצחים ונשפט ל־20 שנות מאסר.
עזאת אל רג'בי מחברון הואשם בכך שלאחר שהרוצחים נמלטו סיפק להם בגדים מזון ומים והזמין עבורם מונית ונגזרו עליו 10 שנות מאסר
הארבעה שהוטל עליהם מאסר עולם שוחררו כעבור שנה בעסקת ג'יבריל.
אחד המחבלים שגורש למצרים ביצע לאחר מכן את הפיגוע באוטובוס המטיילים במצרים בו נהרגו 9 ישראלים ונפצעו 17. אחר, ששוחרר בעסקת ג'יבריל נצפה על ידי נעם ארנון דובר היישוב היהודי בחברון בעודו מדריך תיירים בכיכר גרוס ומתאר באזניהם את הרצח שביצע במקום.
בעקבות הפיגוע

למחרת הרצח (שאירע לאחר שרשרת פיגועים) הדיח אלוף פיקוד המרכז את ראש עיריית חברון וחברי המועצה.
בעקבות הרצח הוחלט על הקמת השכונה היהודית אדמות ישי בג'בל רומידה (תל רומיידה), ועל שיקום ובנייה נוספת לחיזוק הישוב היהודי בחברון.
הכיכר שבו נרצח גרוס נקראה "כיכר גרוס" ובאמצעה נמצאת אנדרטה לזכרו.
כנקמה על הפיגוע ביצעה המחתרת היהודית את הפיגוע במכללה האסלאמית בחברון בו נרצחו שלושה תלמידים ונפצעו נוספים.
הערות שוליים

↑  אשר אהרן הי"ד באתר ישיבת שבי חברון
1 2  טלי זלינגר ודוד ארליך ראש עיריית חברון סולק בעקבות רצח תלמיד הישיבה גרוס, דבר, 8 ביולי 1983
1 2 3  מאיר בן-גור, כך הותקפה המכללה האיסלאמית, מעריב, 25.05.84
↑  אשר אהרן הי"ד באתר היישוב היהודי בחברון
↑  צבי בראל,'"`UNIQ--nowiki-00000007-QINU`"'"בית הזכוכית", הארץ 23/5/1984
1 2  צבי בראל,'"`UNIQ--nowiki-00000009-QINU`"'"בית המשפט הצבאי נמנע מהטלת עונש מוות על ארבעת רוצחי גרוס", הארץ 23/5/1984
↑  שעיה סגל,'"`UNIQ--nowiki-0000000B-QINU`"'"מה עם עונש מוות? ככה אתם יוצרים מחתרת", מעריב, 22 במאי 1984.
↑  איתן הבר ורוני שקד,'"`UNIQ--nowiki-0000000E-QINU`"'"המחבלים ששוחררו: ידיים מגואלות בדם", ידיעות אחרונות 21.5.85
↑  "משוחרר עסקת ג'יבריל ומגורש נוסף-מתכנני הפיגוע במצרים", הצופה 9.2.90
↑  דוד בלומנקרנץ, "מחבל מרוצחי אהרן גרוס מדריך תיירים באתר הרצח", הצופה, 26.2.87
↑  תולדות ההתיישבות החדשה בחברון באתר היישוב היהודי בחברון
ג'יימס ספנסר-צ'רצ'יל, הדוכס השנים-עשר ממרלבורו

| --- | --- |

צ'ארלס ג'יימס ספנסר-צ'רצ'יל ב-1989
 לידה:  24 בנובמבר 1955 (בן 69) ארמון בלנהיים, הממלכה המאוחדת 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 השכלה:  האוניברסיטה החקלאית המלכותית  בית הספר הארו 
 בן או בת זוג:  Rebecca Few-Brown (24 בפברואר 1990–1998) Edla Spencer-Churchill, Duchess of Marlborough (1 במרץ 2002–?) 
 
צ'ארלס ג'יימס ספנסר-צ'רצ'יל, הדוכס השנים עשר ממרלבורו (באנגלית: Charles James Spencer-Churchill, 12th Duke of Marlborough; נולד ב-24 בנובמבר 1955) עד 2014 החזיק בתואר מרקיז בלנדפורד, והיה ידוע בכינויו ג'יימי בלנדפורד או ג'יימי מרלבורו, וכיום מחזיק בתואר דוכס מרלבורו. בנם הבכור של ג'ון ספנסר-צ'רצ'יל, הדוכס האחד-עשר ממרלבורו ואשתו הראשונה, סוזן מרי הורנבי.
ביוגרפיה

צ'ארלס ג'יימס ספנסר-צ'רצ'יל נולד ב-24 בנובמבר 1955 באוקספורד, והתחנך בבית הספר הארו ובמכללה המלכותית החקלאית.
עבד כמנהל שיווק בחברת כוונון הרכב Brodie Brittain Racing בבראקלי. בשנת 1996 ארגן את שירותי ההסעדה עבור קבוצת המרוצים של פורמולה 1 בנטון.
כמרקיז בלנדפורד, ניהל אורח חיים של פלייבוי. בשל אורח חייו, התרחק ממנו אביו במשך שנים אחדות, כיוון שלשיטתו ג'יימס חי בסגנון שלא התאים למעמדו החברתי הגבוה. עוצמת הסכסוך בין האב לבנו הייתה כה גדולה, עד שהאב חשש לנזק קבוע לשמה הטוב של אחת השושלות הוותיקות והמכובדות ביותר במדינה. כתוצאה מכך החליט אביו ב-1994 לנשל את ג'יימס באופן חלקי מהירושה. מבחינה חוקית ג'יימס הוא יורש התואר והזכות להתגורר בארמון, אך אביו הקים קרן נאמנות על מנת לפקח על נכסי האחוזה, והפעיל אותה באופן כזה שג'ורג', בנו של ג'יימס, יוכל להשתמש בה. הונה של הקרן הוערך בכ-100 מיליון לירות שטרלינג. למרות כל המרירות בין האב לבנו, הם התפייסו לבסוף בשנת 2008. אביו התיר לו לחזור לאחוזה המשפחתית, העניק לו את אחד מבתי החווה שבשטחה, והעניק לו תפקידים ביצועיים בניהולה, כולל היתר להקים חנות לחווה ולמכור בה מוצרי מזון מתוצרת עצמית בשיתוף פעולה עם השף מרקו פייר וייט.
בשנת 1995 ריצה ג'יימס חודש מאסר בעקבות האשמות על זיוף מרשמים. בספטמבר 2007 נידון לשישה חודשי מאסר לאחר שהואשם בשתי עבירות של נהיגה מסוכנת ובעבירה אחת של השמדת רכוש, בעקבות תקיפת רכב של נהג אחר במהלך אירוע של "סכסוך בכביש".  במקביל, הוטל עליו עונש של שלילת רישיון הנהיגה למשך שלוש וחצי שנים.
לאחר מות אביו בשנת 2014, הזכיר ה"אוקספורד מייל" את "התמכרות הסמים המפורסמת היטב" של הדוכס החדש, ודיווח שדובר מטעם ארמון בלנהיים אמר כי "הארמון יישאר תחת שליטת נאמנים", אך הדוכס ה-12 עשוי להיות אחד מהנאמנים. הדיילי טלגרף דיווח כי "האחריות לשמור על אחד מהבתים הכפריים הגדולים ביותר בבריטניה לדורות הבאים עברה כעת לג'יימי בלנדפורד, דוכס מרלבורו הנוכחי, לאחר שינוי מרשים במערכת היחסים שלו עם אביו המנוח, שכינה אותו בעבר כ'הכבשה השחורה' של המשפחה".
ב-2021, שבע שנים לאחר שירש את דוכסות מרלבורו, נבחר למועצת העיר וודסטוק. במהלך הבחירות הכלליות בבריטניה ב-2024, הדוכס תמך במפלגת Reform UK.
משפחתו

ב-24 בפברואר 1990 התחתן ג'ייס עם רבקה מרי פיו בראון, אולם הם התגרשו בשנת 1998, ממנה נולד לו בן אחד:
ג'ורג' ג'ון גודולפין ספנסר-צ'רצ'יל, מרקיז בלנדפורד (נולד ב-28 ביולי 1992)
ב -1 במרץ 2002 התחתן ג'יימס בשנית עם אדלה גריפיתס, ממנה נולדו לו שני ילדים:
ליידי ארמינטה קלמנטין מייגן ספנסר-צ'רצ'יל (נולדה ב-8 באפריל 2007)
לורד קאספאר סשה אייבור ספנסר-צ'רצ'יל (נולד ב-18 באוקטובר 2008)