stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אימרה קרטס
קורות חיים

קרטס נולד ב-1929 בבודפשט, לזוג יהודי מתבולל, לאסלו וארנקה (לבית יעקב) קרטס. הוריו נפרדו בגיל חמש. ב-1944, בגיל 15, גורש על ידי הנאצים לאושוויץ-בירקנאו ולאחר מכן לבוכנוואלד, אך הצליח לשרוד. ב-1945, לאחר תום מלחמת העולם השנייה, שב לבודפשט, שם סיים בית ספר תיכון ב-1948. החל לעבוד כעיתונאי בעיתון  Világosság, ופוטר ממנו ב-1951 עם השתלטות הקו הקומוניסטי על עיתונו. עבד כפועל תעשייה ואחר כך במחלקת העיתונות של המשרד לתעשייה כבדה. ב-1953 החל לעבוד לפרנסתו כעיתונאי עצמאי ובתרגום ספרים, בעיקר כתבים של גדולי הפילוסופים, מגרמנית להונגרית.
הוא עבד על ספרו הראשון, "ללא גורל", בין השנים 1960-1973, הגיש אותו לפרסום להוצאת Magvető, והספר נדחה. הספר, העוסק בחוויותיו כנער בשואה, פורסם לבסוף בשנת 1975. את פרשת פרסום הספר הראשון הוא מתאר בספרו "פיאסקו" ("הכישלון"). "ללא גורל" לא זכה להכרה ציבורית עד שנת 1988. לאחר נפילת המשטר הקומוניסטי העתיק קרטס את מקום מושבו לגרמניה, וספריו החלו להופיע בגרמנית ובלשונות אירופאיות נוספות. בין לבין פרסם שני ספרים קצרים, וב-1990 את "קדיש על ילד שלא נולד". ארבעה מספריו אף תורגמו לעברית.
בשנת 2002 הוענק לו פרס נובל לספרות.
בשנת 2005 יצא לאקרנים הסרט "ללא גורל" בבימויו של לאיוש קולטאי, על פי ספרו של קרטס. קרטס טען שהסרט, יותר מהספר, קרוב לביוגרפיה שלו.
קרטס היה נשוי פעמיים. הוא התאלמן מאשתו הראשונה אלבינה ואש ב-1995, ונישא כעבור שנה למגדה אמברוש, לה נשאר נשוי עד מותו ב-2016. בשנות חייו האחרונות חלה במחלת פרקינסון.
ספריו

1975 Sorstalanság ללא גורל, רומן
1977 Detektívtörténet סיפור בלשי
1977 A nyomkereső הגשש
1988 A kudarc הכישלון
1990 Kaddis a meg nem született gyermekért קדיש על ילד שלא נולד
1991 Az angol lobogó הדגל הבריטי
1992 Gályanapló יומן ספינה
1993 A holocaust mint kultúra: három előadás השואה כתרבות: שלוש הרצאות
1993 Jegyzőkönyv פנקס רשימות
1997 Valaki más: a változás krónikája מישהו אחר: כרוניקת השינויים
1998 A gondolatnyi csend, amíg a kivégzőosztag újratölt שקט למחשבה בזמן שכיתת היורים טוענים שוב את נשקם
2001 A száműzött nyelv השפה שהוגלתה
2003 Felszámolás חיסול
ספריו > ספריו שתורגמו לעברית

ללא גורל - תרגמה מהונגרית מרים אלגזי, עם עובד, 1994
קדיש לילד שלא נולד - תרגם מהונגרית איתמר יעוז קסט, המעורר, 2002
פיאסקו - תרגם מהונגרית מרדכי ברקאי, מחברות לספרות, 2005
סיפור בלשי - תרגם מהונגרית מרדכי ברקאי, מחברות לספרות, 2007
חיסול - תרגם מהונגרית רמי סערי, הוצאת רימונים, 2021
אלכסנדר לובוצקי

| --- | --- |

 לידה:  28 ביוני 1956 (בן 68) רמת גן, ישראל 
 ענף מדעי:  מתמטיקה, קומבינטוריקה 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת בר-אילן 
 מנחה לדוקטורט:  הלל פורסטנברג 
 מוסדות:  אוניברסיטת ייל  אוניברסיטת בר-אילן  האוניברסיטה העברית בירושלים  מכון ויצמן למדע 
 תלמידי דוקטורט:  Moshe Levy Morgenstern, Chen Meiri, Noa Eidelstein (Horowits), Amichai Eisenmann, Ori Parzanchevski, Konstantin Golubev, Menny Aka, David El-Chai Ben-Ezra, Shai Evra, Nir Avni, Uzy Hadad, Sarah Black, ישי אילני, Oren Dinai, Yoseph Greenberg, יובל רויכמן, Shelly Garion, Oren Becker 
 פרסים והוקרה:  חתן פרס ישראל  חתן פרס ארדש  חתן פרס רוטשילד  חתן פרס ע"ש פראן סונייר בלגר. 1993, 2002  חבר האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים  תואר דוקטור לשם כבוד מטעם אוניברסיטת שיקגו  חבר האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים  זוכה  ERC Advanced Grant מהאיחוד האירופי. 2008, 2015, 2020
 צאצאים:  עשהאל לובוצקי 
 תרומות עיקריות
 תורת החבורות ומתמטיקה דיסקרטית
 
אלכסנדר (אלכס) לובוצקי (נולד ב-28 ביוני 1956 ברמת גן) הוא מתמטיקאי ישראלי, המכהן כפרופסור מן המניין למתמטיקה במכון ויצמן למדע. כיהן כחבר הכנסת מטעם מפלגת הדרך השלישית וכפרופסור באוניברסיטה העברית בירושלים. לובוצקי הוא חתן פרס ישראל לחקר המתמטיקה לשנת ה'תשע"ח.
קורות חיים > ראשית חייו

נולד להורים ניצולי שואה. אביו, עורך דין איסר לובוצקי, היה קצין באצ"ל ושימש היועץ המשפטי של תנועת החירות, ואמו רבקה ניצלה כנערה צעירה ביערות פולין, ולאחר טלטולים רבים העפילה לארץ דרך קפריסין. לובוצקי למד בבית הספר התיכון הדתי הרא"ה, והוכתר כחתן התנ"ך לנוער ברמת גן. במקביל ללימודיו החל בלימודי תואר ראשון במתמטיקה באוניברסיטת בר-אילן, אותו סיים בהצטיינות יתרה בגיל 19. לאחר מכן המשיך בלימודי המתמטיקה במסלול ישיר לתואר שלישי בהנחייתו של הלל פורסטנברג (לימים חתן פרס אבל), במסגרת העתודה האקדמית, תואר אותו סיים בשנת 1979 וכך הפך לד"ר בגיל 23. את שירותו הצבאי החל בשנת 1977, במהלכו שירת כחמש שנים ביחידת מחקר ופיתוח במחלקה לניתוח מערכות באגף התכנון וביחידה מסווגת של חיל הקשר בצה"ל. בשנת 1982 השתחרר בדרגת סרן.
קורות חיים > קריירה מתמטית

לובוצקי הצטרף בסיום שירותו הצבאי לסגל המכון למתמטיקה של האוניברסיטה העברית כמרצה בכיר. בשנת 1985, בגיל 29, קודם לדרגת פרופסור חבר (וכך הפך לפרופ' הצעיר ביותר בארץ באותה העת) ובשנת 1989 - לדרגת פרופסור מן המניין. בין הישגיו הידועים מאותה תקופה - הבנייה (יחד עם R. Phillips ופיטר סרנק) של גרפי רמנוג'אן, הנעזרת בכלים מתקדמים מתורת ההצגות ותורת המספרים, כדי לתאר גרפים סופיים בעלי תכונות הרחבה אופטימליות. בשנת 1990 זכה בפרס ארדש.
לאורך השנים שימש לובוצקי בתפקידים אקדמיים וציבוריים שונים באוניברסיטה ומחוצה לה, בין השאר כעורך הראשי של כתב העת הישראלי למתמטיקה, חבר הוועדה האקדמית של הוצאת מאגנס, חבר ההנהלה הציבורית של הספרייה הלאומית, חבר המועצה הציבורית של יד בן צבי וחבר מערכת במספר כתבי עת בינלאומיים. במשך השנים שימש כפרופסור אורח לתקופות שונות באוניברסיטאות סטנפורד, שיקגו, ייל, קולומביה, המכון הטכנולוגי של ציריך ובמכון למחקר מתקדם שבפרינסטון, והוא מוזמן להרצות בכנסים בינלאומיים. בשנים 1994 עד 1996 כיהן כראש המכון למתמטיקה באוניברסיטה העברית.
לאחר כהונה כחבר הכנסת בכנסת ה-14 שב לאקדמיה. בשנת 2002 זכה בפרס רוטשילד ובפרס על שם פראן סונייר בלגר (פרופ' לובוצקי הוא המדען היחידי שזכה בפרס בינלאומי זה פעמיים). בשנת 2003 הופקד על הקתדרה על שם Weil. בשנים 2005–2006 ניהל עבור המכון למחקר מתקדם בפרינסטון תוכנית מחקר שנתית על הקשרים בין תורת החבורות ומתמטיקה דיסקרטית, תחום מחקרו העיקרי. בשנת 2006 הוענק לו תואר דוקטור לשם כבוד מטעם אוניברסיטת שיקגו. בשנת 2007 זכה בפרס הרקטור על הצטיינות כחוקר ומורה. בשנת 2008 זכה במענק לחוקרים במסגרת תוכנית ERC הייחודית של האיחוד האירופי לשנת 2008.
מעמדו האקדמי הבינלאומי זכה להוקרה עם הכללתו ברשימת ISI לשנת 2003 כאחד המדענים המצוטטים ביותר בעולם וקבלתו כחבר זר לשורות האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים (2005). כתריסר פרסים בינלאומיים הוענקו לו, מהם שניים על ספריו. בינואר 2011 היה הנואם הראשי בכינוס השנתי המשותף של האגודה האמריקאית למתמטיקה (AMS) והאגודה המתמטית של ארצות
הברית (MAA).‏ בכינוס נשא את הרצאות הקולקויום בנושא 'גרפים מרחיבים ושימושיהם במתמטיקה עיונית ושימושית'. וב-2012 הוזמן כחוקר אורח למרכז המחקר של מיקרוסופט בקיימברידג', ארצות הברית.
החל מסוף שנת 2014 הוא חבר האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים. בשנת 2015 זכה במלגה היוקרתית ERC Advanced Grant מהאיחוד האירופי, ובכך היה לאחד המדענים הבודדים שזכה במלגה זו פעמיים. לרגל יום הולדתו ה-60 נערך בנובמבר 2016 כנס מחקר ("מדרשה") במכון ללימודים מתקדמים בישראל בהשתתפות חוקרים בכירים מרחבי העולם סביב תרומתו המדעית של לובוצקי למתמטיקה המודרנית.
פרופ' לובוצקי הוא חתן פרס ישראל לחקר המתמטיקה לשנת 2018. בשנת 2018 נבחר לובוצקי כנשיא האיגוד הישראלי למתמטיקה.
בקונגרס הבינלאומי של המתמטיקאים בשנת 2018 בריו דה ז'ניירו, הכנס החשוב והגדול ביותר במתמטיקה, נשא לובוצקי את הרצאת המליאה בתחום האלגברה. הזמנה לשאת את נאום המליאה בכנס נחשבת ככניסה ל"היכל התהילה" של המתמטיקאים. בשנת 2020 זכה שוב במלגה היוקרתית ERC Advanced Grant מהאיחוד האירופי, ובכך היה בין המדענים הראשונים שזוכים במלגה זו שלוש פעמים, וליחיד שזכה בה שלוש פעמים במסלול הבכיר ביותר (ERC Advanced Grant).
בשנת 2021 החל לכהן כפרופסור מן המניין במחלקה למתמטיקה במכון ויצמן למדע. באוגוסט 2022 הוכרז כחבר של כבוד באקדמיה ההונגרית למדעים.
קורות חיים > עבודתו המדעית

לובוצקי הוא מתמטיקאי שעיקר מחקריו בתחום האלגברה. הוא מחשובי החוקרים בעולם בתורת החבורות: חבורות סופיות, אין־סופיות, חבורות טופולוגיות, אלגבריות, אריתמטיות ועוד. לאורך השנים פתר פרופ' לובוצקי מספר ניכר של בעיות פתוחות חשובות, תוך שימוש בתחומים מתמטיים שונים. לובוצקי תרם תרומה בולטת לחקר גרפים מרחיבים (expanders), אובייקטים מתמטיים בעלי חשיבות רבה הן בתחומי המתמטיקה התאורטית ומדעי המחשב התאורטיים והן בשימושים מעשיים כגון קודים יעילים לתיקון שגיאות. בעבודה משותפת עם המתמטיקאים פיליפס וסרנק, השלושה הגדירו ובנו משפחה אין־סופית של גרפים הקרויים גרפי רמנוג'אן המקיימים תכונות קומבינטוריות וספקטרליות אופטימליות. בנייתם משלבת כלים ומושגים מתורת ההצגות, תורת המספרים והקומבינטוריקה.
תחום בולט אחר בעבודתו של לובוצקי הוא חבורות פרו סופיות ושימושיהן. לובוצקי פיתח טכניקה חדשנית ומפתיעה לחקר חבורות דיסקרטיות על ידי מעבר להשלמה הפרו סופית (או פרו-p), הפעלת כלים אנליטיים וטופולוגים על ההשלמה, ואז חזרה לחבורה המקורית והסקת מידע עליה – שימוש מפתיע של כלים מתחומים לכאורה לא קשורים לבעיה המקורית. בצורה כזו הוכיח לובוצקי את השערתו של המתמטיקאי הנודע ז'אן-פייר סֶר (Serre) לגבי אי־קיום תכונת הקונגרואנציה בחבורות יסודיות של יריעות היפרבוליות תלת־ממדיות, וקבע אפיון של חבורות ליניאריות העונה לשאלות שהציב המתמטיקאי מלצב (Malcev) כיובל שנים קודם לכן.
בסדרת עבודותיו עם מן וסיגל בתורת החבורות האסימפטוטיות הוכיחו לובוצקי ושותפיו משפט מרכזי בתחום המאפיין חבורות עם גידול תת־חבורתי פולינומי. עבודה מקיפה זו משלבת כלים עמוקים שונים מחבורות סופיות, אלגבריות, חבורות פרו סופיות ותורת המספרים. מוטיב חוזר בעבודתו של לובוצקי הוא קישור בין גאומטריה לתורת החבורות. דוגמה לקישור כזה היא עבודתו של לובוצקי עם מוזס ורגונטן, בה הראו שבשריגים בחבורות ליניאריות מדרגה גבוהה, מושג המרחק הקומבינטורי של החבורה בר־השוואה עם המרחק הגאומטרי. בשנים האחרונות מקדם לובוצקי פיתוח תורה רב־ממדית של קומפלקסים סימפליציאליים מרחיבים, והוא מצא קשרים מפתיעים בין תורה זו ובין בדיקת תכונות (property testing) בתחום מדעי המחשב, וקודים לתיקון שגיאות קוונטיים.
קורות חיים > הוקרות ופרסים

1979: פרס לנדאו של מפעל הפיס
1980: פרס ברגמן של קרן המדע ישראל־ארצות הברית
1991: פרס ארדש של האיגוד הישראלי למתמטיקה
1993, 2002: פרס סונייר בלגר, פרס בין־לאומי על ספרי מחקר במתמטיקה, ברצלונה
1997, 2016: הרצאת הקולוקוויום הבריטי
2002: פרס רוטשילד במתמטיקה
2003: נכלל ברשימת ISI של המדענים המצוטטים ביותר בעולם.
2004: מופקד הקתדרה על שם מוריס וקלרה וויל
2005: נבחר לחבר כבוד באקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים
2006: דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת שיקגו על תרומתו למתמטיקה המודרנית
2007: פרס רקטור האוניברסיטה העברית על הצטיינות במחקר ובהוראה
2011: ההרצאה ע"ש מורדל באוניברסיטת קיימברידג'
2011: הרצאות הקולוקוויום של איגודי המתמטיקה האמריקניים
2012: הרצאות סימונס של MIT, ארצות הברית; הרצאות ע"ש טאקטגי, טוקיו, יפן
2014: נבחר לחבר האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים
2018: הרצאת מליאה בכנס הבין־לאומי למתמטיקה בריו דה ז'ניירו, ברזיל
2018: פרס ישראל בחקר המתמטיקה ובחקר מדעי המחשב
קורות חיים > קריירה פוליטית

בשנת 1996 הצטרף למפלגת הדרך השלישית, בה שימש יו"ר מזכירות המפלגה ומטעמה נבחר לכהן בכנסת ה-14. במהלך כהונתו כיהן כחבר בוועדת החוץ והביטחון, ועדת חוקה, חוק ומשפט, ועדת המדע והטכנולוגיה ובוועדה לקידום מעמד האישה. כמו כן, נבחר לעמוד בראש ועדת המשנה לנושא באג 2000.
פעילויותיו בנושא הסדרת אמנה ליחסי דתיים-חילונים והמחלוקת בנושא הגיור זכו לתהודה ציבורית. לובוצקי עמל וחתם יחד עם יוסי ביילין ואחרים על אמנה שתסדיר את יחסי דתיים-חילונים במדינת ישראל - אמנת מימד-לובוצקי-ביילין (1998). בזמן משבר "מיהו יהודי / חוק ההמרה" בין מדינת ישראל ויהדות התפוצות שהתעורר במהלך כהונתו בכנסת, מילא תפקיד מרכזי בגישור ובפישור וליווה את דיוני ועדת נאמן בנושא הגיור.
נבחר לחבר הכנסת המצטיין בכנסת ה-14 במשאל הכתבים הפרלמנטריים.
בין פעילויותיו הציבוריות האחרות נמנה עם מייסדי ארגון "קולך" והיה חבר הנהלה בבית מדרש "בית מורשה".
בשנת 2002 לובוצקי התבקש לשמש כבורר בין האוניברסיטה העברית לבין פרופ' אמנון שעשוע לגבי הקניין הרוחני של חברת מובילאיי. הצדדים הגיעו להסכמה באפריל 2004, על פי הצעת לובוצקי.
חיים אישיים

אלכס לובוצקי נישא בשנת 1980 לירדנה (בתו של פרופ' מאיר רוסטון), מרצה לתולדות האמנות ואנגלית ומחברת הספר בין קודש למכחול. לזוג שישה ילדים ו-28 נכדים. בנם הבכור, עשהאל, מחבר הספרים "מן המדבר והלבנון" ו"לא דרכי האחרונה", נפצע באורח קשה בקרב בגזרת בינת ג'בייל במלחמת לבנון השנייה בעת ששימש כמפקד מחלקה בגדוד 51 של חטיבת גולני. הוא עבר שיקום ממושך והחלים, ובעקבות חוויותיו הפך לרופא.
משפחת לובוצקי נמנית עם ראשוני המתיישבים באפרת. אחיו, ד"ר יצחק לובוצקי, היה שופט בכיר בבית הדין האזורי לעבודה בתל אביב.
ספריו

Varieties of Representations of finitely generated groups (with Andy Magid), 1985
Discrete Groups, Expanding Graphs and Invariant Measures, 1994
Tree Lattices (with Hyman Bass), 2000
Subgroup Growth (with Dan Segal), 2001 (online pdf version)
2018, מבנים אלגבריים: חבורות, חוגים ושדות, ירושלים: מאגנס (עם א' דה־שליט וד' פודר)
הערות שוליים

↑  עשהאל לובוצקי, לא דרכי האחרונה, הוצאת ידיעות ספרים, 2017
↑  לובוצקי, פיליפס, סרנק, RAMANUJAN GRAPHS
↑  רשימת מקבלי פרס רוטשילד, באתר האוניברסיטה העברית.
↑  המדענים המצוטטים ביותר, האוניברסיטה העברית באתר Highly Cited Research, Institute for Scientific Information.
↑  לראשונה: הנואם הראשי בכינוס האמריקאי הגדול למתמטיקה היה מתמטיקאי ישראלי - פרופסור אלכסנדר לובוצקי מהאוניברסיטה העברית, אתר האוניברסיטה העברית, 11 בינואר 2011.
↑  The 20th Midrasha Mathematicae celebrating Alex Lubotzky's 60th Birthday, המכון ללימודים מתקדמים בישראל, 5-11 בנובמבר 2016.
↑  הפרופסור אלכס לובוצקי זכה בפרס ישראל, באתר ערוץ 7, 19 בפברואר 2018
↑  How computer science and math intertwine, ICM 2018
↑  פרופ' ישראלי קיבל בפעם ה-3 מענק יוקרתי, באתר ynet, 6 באפריל 2020
↑  Prof. Alexander Lubotzky Bridging the abstract and the applicable, אתר מכון ויצמן למדע, 16 בנובמבר 2021.
↑  מעריב אונליין, ‏מרים פרץ ריגשה בטקס פרסי ישראל: "יש לי לב אחד - שנשבר שלוש פעמים", באתר מעריב אונליין, 19 באפריל 2018
↑  פרופ' אלכס לובוצקי באתר פרס ישראל
↑   התרגיל שעשה מייסד מובילאיי לאוניברסיטה העברית – ימים לפני עסקת המיליארדים עם אינטל, באתר TheMarker‏, 6 בספטמבר 2017
↑  בין קודש למכחול: פרשנות אמנותית ופרשנות מסורתית לפרשת השבוע, חומש בראשית, באתר הוצאת קורן
↑  יצחק לובוצקי, באתר הרשות השופטת
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007264604005171  BnF: cb12473710j (data)  dblp: 33/1007  GND: 172232619  ISNI: 0000 0001 0930 9141  LCCN: n85027771  MGP: 22528  NTA: 071627618  ORCID: 0000-0001-7281-1142  SUDOC: 033930015  VIAF: 108214010   WorldCat (עם VIAF): 108214010
דינה תירוש

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  3 בנובמבר 1953 (בת 71) רחובות, ישראל 
 ענף מדעי:  חינוך 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת תל אביב 
 מנחה לדוקטורט:  אפרים פישביין 
 מוסדות:  אוניברסיטת תל אביב 
 תלמידי דוקטורט:  מיכל ארמוני
 
דינה תירוש (נולדה ב-3 בנובמבר 1953) היא פרופסור מן המניין בחוג להוראת המדעים בבית הספר לחינוך באוניברסיטת תל אביב. תחומי מחקרה העיקריים הם התפתחות ורכישה של מושגים מתמטיים, כללים אינטואיטיביים במדעים ובמתמטיקה, הכשרה וקידום מקצועי של מורי מתמטיקה.
ביוגרפיה

תירוש נולדה ברחובות. את לימודיה הגבוהים עשתה באוניברסיטת תל אביב. בשנת 1975 סיימה תואר ראשון במתמטיקה ובמדעי המחשב. בשנת 1978 סיימה תואר שני. עבודת המאסטר שלה הייתה בנושא "חשיבה אינטואיטיבית לגבי אינסוף" בהנחיית פרופסור  אפרים פישביין. בשנת 1985 סיימה תואר שלישי. עבודת הדוקטורט שלה הייתה בנושא "התפיסה האינטואיטיבית של מושג האינסוף והשלכותיה על החינוך המתמטי", גם זו בהנחיית פרופסור פישביין. שימשה כמורה למתמטיקה במספר תיכונים בארץ.
לאחר חזרה מלימודי בתר-דוקטור בארצות הברית בשנת 1986 החלה ללמד כחברת סגל באוניברסיטת תל אביב. בשנת 1993 מונתה לפרופסור חבר ובשנת 1998 לפרופסור מן המניין.
היא נשואה, אם לארבעה, וסבתא ל-13.
מספריה

היבטים פסיכולוגיים בהוראת המתמטיקה, הוצאת מכון מופ"ת, 2000
העקביות המתמטית של תלמידים: מיון, מקורות ואסטרטגיות טיפול, הוצאת רמות, 1999
"מתמטיקה: מחקר והוראה. הוצאת מכון מופ"ת, 1996
Implicit & Explicit Knowledge: An Educational Approach, Ablex Publishing, 1994
Forms of Mathematical Knowledge: Learning and Teaching with Understanding, Springer Netherlands, 2009 (editor)
How Students (Mis-)Understand Science and Mathematics: Intuitive Rules, Teachers College Press (with Ruth Stavy), 2000
The Handbook of Mathematics Teacher Education: Volume 2, Sense Publishers, 2008 (co-editor)
שנת הפלאות (1905)

אלברט איינשטיין בשנת 1905, בה יצאו לאור ארבעת מאמרי שנת הפלאות
פרסומי שנת הפלאות (בלטינית: annus mīrābilis) הם מאמריו של אלברט איינשטיין שפורסמו בשנת 1905 בכתב העת המדעי החשוב "Annalen der Physik". ארבעת המאמרים האלה העלו תרומה ניכרת ליסודות הפיזיקה המודרנית ושינו את תמונת העולם אודות חלל, זמן וחומר. שנת הפלאות קרויה בשפה האנגלית "The Miracle Year" ובגרמנית "Wunderjahr".
ארבעת המאמרים דנים באפקט הפוטואלקטרי, תנועה בראונית, תורת היחסות הפרטית ובשקילות המסה והאנרגיה.
האיחוד הבינלאומי לפיזיקה תאורטית ויישומית (IUPAP) הגדיר את שנת 2005 כ"שנת הפיזיקה העולמית", לציון 100 שנים מאז פרסום מאמריו פורצי-הדרך של איינשטיין, שהשפיעו רבות על האנושות.
ג'ון פיני

| --- | --- |

 לידה:  1829 אברדין, הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 פטירה:  22 בפברואר 1907 (בגיל 78 בערך) 
 
ג'ון פיני (באנגלית: John Finnie;‏ 1829 – 22 בפברואר 1907) היה צייר וחרט סקוטי. הוא נודע בזכות תחריטי המצוטינט המקוריים שלו של נוף, והציג אותם באקדמיה המלכותית ובחברה המלכותית של ציירים. כשעבר לטווין שבצפון ויילס הוא צייר ציורי נוף רבים של מקומות באזור קאפל קוריג, כמו סנודון. הוא היה מנהל המכון למכניקה של ליברפול ובית הספר לאמנות מ-1855 עד 1896. מספר ציורים הקשורים אליו מוצגים בגלריה לאמנות ווקר בליברפול ובמוזיאון פורטסמות'.
ביוגרפיה

הוא היה בנו של ג'ון פיני, ואשתו כריסטיאן מקלנדו. הוא נולד באברדין, שם הוטבל בכנסיית הקהילה ב-4 במאי 1829. לאחר ששימש כחניך אצל צייר בית באדינבורו, השיג עבודה אצל ויליאם וילס, צייר זכוכית בניוקאסל, שם הוא נשאר חמש שנים, למד בבית הספר לעיצוב אצל ויליאם בל סקוט.
ב-1853 הוא נסע ללונדון, שם למד ולימד בבית הספר המרכזי לעיצוב עד שב-1855 הוא הפך למאסטר של בית הספר לאמנות בליברפול. הוא מילא שם תפקיד הוראה וניהול ונשאר במוסד זה ארבעים ואחת שנים ושישה חודשים, ופרש בחג המולד 1896. הוא מתואר כאישיות השולטת בחיי האמנות של ליברפול באותה תקופה. הוא החל לשלוח תערוכות לאקדמיה של ליברפול ב-1856, וחבר מלא ב-1865. הוא היה נשיא האקדמיה בשנים 1887 הוא היה גם נשיא מועדון האמנים ומועדון הרישום.
התחריט הוותיק ביותר שלו, 'הראש של וינדרמיר', הוא משנת 1864. לאחר כמה ניסויים מוקדמים בתחריט וחריטה אימץ פיני את המצוטינט כתהליך המועדף עליו בשנת 1886. אף שהוא הציג ציורים באקדמיה המלכותית מ-1861 ואילך. הוא נודע בלונדון בזכות תחריטי המצוטינט המקוריים של נוף, שהוצגו באקדמיה המלכותית ובחברה המלכותית של ציירים, ותחריטאים. הוא הפך עמית של האקדמיה ב-6 באפריל 1895. הוא שלח ארבעים ושבע עבודות לגלריה של החברה. תחריטיו ומצוטינטים שלו, המיוצגים בחדר ההדפסים של המוזיאון הבריטי, מכוונים יותר מדי לאפקט ציורי מלא, במקום להציג גם גרפיקה. כצייר הוא מיוצג בגלריה לאמנות ווקר בליברפול.
עם פרישתו מבית הספר לאמנות, בשנת 1896, פיני מכר את ביתו והתיישב בטווין, ליד לנדודנו, שם בילה את חייו בציור, תחריט ומוזיקה. הוא שמר על מלוא המרץ עד שהתקף שפעת פגע בליבו ב-1905.
הוא חזר לליברפול, שם נפטר ב-27 בפברואר 1907.
תערוכת זיכרון לאמנותו, הכוללת 438 עבודות, נערכה בגלריה לאמנות ווקר, ליברפול, בשנת 1907.
גלריה

משרתות בית
נוף בריטי, 1860
מלקטות פרחי בר
הערות שוליים

↑  "John Finnie, 1829-1907". University of Glasgow. Retrieved 4 December 2013.
↑  Lee, Sidney, ed. (1912). "Finnie, John" . Dictionary of National Biography (2nd supplement). Vol. 2. London: Smith, Elder & Co.
↑  Press, Oxford University (21 June 2012). Benezit Dictionary of British Graphic Artists and Illustrators. Oxford University Press. p. 388.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  AGSA: 2753  RKD: 28065  ULAN: 500012915  VIAF: 8915149068470765730005   WorldCat (עם VIAF): 8915149068470765730005
בית הכנסת הגדול (תל אביב)

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  בית כנסת, בית כנסת ראשי 
 מיקום:   תל אביב-יפו
 מדינה:  ישראל 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1926
 תאריך פתיחה רשמי:  1926 
 חומרי בנייה:  בטון 
 אדריכל:  יהודה מגידוביץ' 
 סגנון אדריכלי:  אדריכלות נאו-ביזנטית
 קואורדינטות:  32°03′52″N 34°46′20″E﻿ / ﻿32.06444444°N 34.77222222°E﻿ / 32.06444444; 34.77222222
 אתר רשמי
  מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת תל אביב מוגדלת) בית הכנסת הגדול(למפת תל אביב רגילה) בית הכנסת הגדול(למפת גוש דן רגילה) בית הכנסת הגדול(למפת גוש דן מוגדלת) בית הכנסת הגדול  he בית הכנסת הגדולhe בית הכנסת הגדולמפת  מרכז __ תל אביב (in English: Tel Aviv) [‌גוש דן וסביבותיו‌]ממזרח: __ בני ברק (in English: Bnei Brak), __ רמת גן (in English: Ramat Gan), __ גבעתיים (in English: Givatayim) ממערב: הים התיכון (in English: PAM) tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
בית הכנסת הגדול מהתצפית במגדל שלום
בית הכנסת הגדול בשנות השלושים
קיר המזרח עם ארון הקודש באולם התפילה המרכזי של בית הכנסת
בית הכנסת הגדול בתל אביב נמצא בקרן הרחובות אלנבי 110 ואחד העם בתל אביב.
חשיבותו, מיקומו וגודלו של המבנה שיוו לו את הדרו ומרכזיותו בהווי תל אביב הקטנה. כיום מקיף את הבניין אזור עסקים וכספים. עזיבת התושבים את האזור במהלך שנות ה-60 הביאה לדלדול ניכר במספר המתפללים בבית הכנסת. שנים רבות המבנה היה דל בשבתות ממתפללים, אף שבימות החול היו מתפללים רבים עקב קרבתו למקומות עבודה רבים.
תולדות המבנה

כבר בסוף 1910 הוחל בתוכניות להקמת בית כנסת בתל אביב והוקצה לצורך כך מגרש במקום גבוה בקצה השכונה בין רחוב יהודה הלוי ושכונות נוה צדק ונוה שלום. באפריל 1911 הונחה אבן הפינה לבית כנסת גדול שיועד לקום ברחוב יהודה הלוי. נעשו מאמצים לגייס תרומות לבניית בית הכנסת אולם בסופו של דבר בית הכנסת לא נבנה. בקיץ 1914 הסכימה הקרן הקיימת להלוות כסף לצורך בניית בית הכנסת.
בשנת 1914 ערך ועד בית הכנסת הגדול תחרות פתוחה לאדריכלים לתכנון בית הכנסת הגדול ברחוב אלנבי. בתחרות זו, זכה האדריכל ריכרד מיכל שגם ערך את תוכנית הבניין לבית הכנסת. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה גויס מיכל לצבא הגרמני ונאלץ לעזוב את ארץ ישראל מבלי להשלים את תוכניות בניין בית הכנסת. את מקומו תפס האדריכל אלכסנדר ברוולד, מתכנן בניין הטכניון בחיפה (1912), ובית הספר הריאלי (1912), וכן מספר מבנים פרטיים וציבוריים בתל אביב. בסוף שנת 1919 יצא ועד בנין בית הכנסת במכרז לקבלנים לבניית החלק הראשון של המבנה. באוקטובר 1921 נמסר שחברת הבונה תתחיל בעבודת הבנייה.
בשנת 1924 הונחה אבן הפינה לבית הכנסת הגדול ברחוב אלנבי, בתכנונו של האדריכל יהודה מגידוביץ'. בניית בית הכנסת התעכבה מחוסר תקציב, עד לקבלת תרומה מהברון רוטשילד, שהביאה להשלמת הבנייה ב-1925, על ידי הקבלן שמואל נתן וילסון. את כיפת המבנה תכנן המהנדס ארפד גוט. בחדרים הצמודים לבית הכנסת התקיימו הלימודים של ישיבת תל אביב עד לשנת 1941, אז נכנסו תלמידי ישיבת היישוב החדש ללמוד במבנה בית הכנסת.
בשנת 1969, במטרה להחיות את המבנה ולהתאימו לרוח הזמן, נערכו בבניין שיפוצים מרחיקי לכת, בתכנון האדריכל אריה אלחנני, שהוסיף בחזיתות המבנה קשתות ותומכות בטון, ובכך הפך את המבנה לבעל אופי מודרניסטי. כמו כן נעשו שינויים בפנים הבניין והוחלפו הריהוט, ארון הקודש ומערכות התאורה.
החל משנת 2016 קודמה תוכנית לשיפוץ בית הכנסת וסביבתו. התכנית אמורה כדי להשיב לבית הכנסת את מראהו המקורי משנות ה-20 של המאה העשרים. יוסרו מסביבו שלוש מתוך ארבעת הקולונדות וחומות הבטון שנבנו במסגרת הרחבתו ב-1969. הקולונדה המערבית תשוקם ותאכלס מרכז מבקרים שיציג את תולדות בית הכנסת, כיתות לימוד וחנות תשמישי קדושה. החניון הסמוך היה צפוי להיות מוסב לכיכר. בעבודות השקיעו כספים עיריית תל אביב-יפו, קרן תל אביב ואיש העסקים פטריק דרהי. את המבצע הוביל האדריכל אורי פדן, המתמחה בשימור מבנים היסטוריים.
אירועים בבית כנסת

בין השנים 1946-1948 היה בית הכנסת מוציא לאור את כתב העת "בית הכנסת", אשר יצא בתפוצה ארצית וראה לאור 28 מהדורות.
בספטמבר 1985 צולמה בתוך בית הכנסת סצנת בר המצווה של אלכס קופרובסקי בסרט ״אלכס חולה אהבה״ ובכניסה לבית הכנסת צולמה סצנת הנשיקות שלאחר הדרשה באותו טקס בר מצווה.
באמצע שנת 2014 ההנהלה הוותיקה בחרה לנשיא בית הכנסת את צעיר חבריה, שלמה פיבקו, אשר שימש כחזן בית הכנסת בית אל בתל אביב וכחזן משטרת ישראל.  כמו כן, מינתה לרב בית הכנסת את הרב יצחק בר זאב אשר כיהן כרב בבית הכנסת המרכזי בצפון תל אביב. מאז בית הכנסת חווה התחדשות, נערכים בו קונצרטים, ואירועי תרבות רבים, שבמסגרתם הופיעו בבית הכנסת חזנים מפורסמים לצד זמרים כדוגמת דוד ד'אור, קובי אפללו ועוד. בית הכנסת מארח מדי שבוע, בשיעורים ובאירועים תורניים, רבני שכונות, רבני ערים ומרצים מבוקשים, לצד שרים, אישי ציבור ואורחים מחו"ל. בכל שבת מתפלל לפני התיבה חזן מפורסם, פעמים רבות מלווה במקהלת חזנים.
בסוף אוגוסט 2015 לרגל ציון שנתו ה-90 ולכבוד התחדשותו, התקיים אירוע שבו הכניסו 4 ספרי תורה לבית הכנסת. באירוע השתתפו אלפים מתושבי העיר ובראשם: ראש העיר תל אביב רון חולדאי, רב העיר הרב ישראל מאיר לאו, יו"ר הכנסת יולי אדלשטיין, רבנים, שרים ואישי ציבור רבים, והופיעו הזמרים דוד ד'אור, יונתן רזאל וישי לפידות בליווי הסימפונט רעננה. בהמשך השנה, חודש מנהג בית הכנסת מימי עברו, לקיים טקס הדלקת נרות חנוכה מרכזי. בטקס זה השתתפו, לצד הרב הראשי לתל אביב, שר המדע אופיר אקוניס, ח"כ אבי דיכטר וחברים ממועצת העיר, והופיע הזמר קובי אפללו. החנוכייה, בה הדליקו את הנרות, היא נדירה בגודלה ועשויה כולה מכסף טהור. היא נתרמה לבית הכנסת לפני עשרות שנים ונשכחה בגנזך בית הכנסת, בעקבות ביטול הדלקת נרות החנוכיה המרכזית. לכבוד חידוש הטקס היא שופצה וחזרה לשימושה.
בשנת 2016, במלאת השלושים לפיגוע הירי ברחוב דיזנגוף בעיר, נערך בבית הכנסת ערב זיכרון לשלושת הנרצחים, בו נשאו דברים רב העיר תל אביב, ח"כ בוז'י הרצוג ונציגי המשפחות, והופיעו בו כמה אמנים. בערב נאמרה תפילת אשכבה לנרצחים ובכללם לנרצח השלישי אף על פי שאיננו יהודי, בנוכחותם של בני משפחתו, שכובדו לעמוד על במת בית הכנסת מול הקהל.
הבינוי ההיקפי

בסוף שנות ה-30 תכנן האדריכל זאב רכטר את הבינוי ההיקפי לבית הכנסת הגדול. רכטר תכנן מצד צפון ומצד מערב (שני הצדדים הנותרים הם הרחובות עצמם) כיכר בסגנון איטלקי סביב בית הכנסת. סביב הכיכר אמורה הייתה לקום שורת בתים בעלת חזית מוכתבת, כשבמפלס הקרקע תעבור ארקדה בעלת קשתות אוריינטליות והחללים במפלס יהיו מיועדים למסחר. תוכנית זו בוצעה רק בחלקה.