stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
גבעת שמואל
פארקים וגינות

הפארקים והגינות המרכזיים של העיר הם:
פארק רמון – הפארק המרכזי בעיר נמצא ברחוב מנחם בגין/יוני נתניהו/זבולון המר, מכיל מתקני כושר, מתקני משחק גדולים, ארגז חול, מוזיאון "בית הבאר" שנפתח ב-2022, גינת כלבים, מדשאות רחבות ידיים.
פארק דרום – פארק באורך 1.5 ק"מ שמכיל מתקני כושר ומתקני פעוטות, מזרקת ג'טים, מתחם פאמפ-טראק (מסלול אופניים אתגרי), מיני סקייט פארק, שביל ריצה ארוך, שביל של אופנידן ומתחם גני ילדים.
פארק דקר – גינה ציבורית בצמוד למתחם רום הפארק, הפארק מכיל אנדרטה לחללי צוללת דקר, מתקני משחק, משטח רכיבה מעגלי לאופניים ושטחי דשא רחבים.
גן ויסמונסקי – גינה שכונתית ברמת אילן החדשה, ברחוב השקד/קרן היסוד. מכיל מדשאות רבות, מתחם מתקני כושר, מתחם מתקני משחק לפעוטות וגינת כלבים.
פארק אלקנה – פארק חבלים גדול, בצמוד לקניון הגבעה ברחוב מנחם בגין. הפארק מכיל מתקני אקסטרים ומתקני כושר רבים.
פארק האירועים – פארק אירועים הנמצא ברחוב הזיתים/פנינה קליין ומכיל במת הופעות ושטחי דשא רבים.
פארק שמואל פינלס - פארק הנמצא ברמת הדקלים ומכיל שבילי אופניים, מתקני כושר, מדשאות, מתקני משחק ובריכת נוי.
מסחר

מרכזי המסחר העיקריים של העיר כוללים את:
קניון הגבעה – נמצא בין רחובות מנחם בגין ויוני נתניהו ומחולק לשלושה חלקים, מרכז הקניות בנוי כמדרחוב מלאכותי ומעוצב, ובו שדרת מותגים שאורכה כ-275 מטר, הכוללת כ-72 חנויות.
מרכז רוגבין – נמצא ברחוב בגין, הקניון הוא מרכז קניות פתוח, בעל ארבע קומות המרכז פתוח, והוא משלב עסקי שירותים, קניות ובילוי.
מרכז מסחרי ברמת אילן – מרכז שכונתי הנמצא ברחוב אורנים/מקס ואנה ווב.
מרכז אור בגבעה – מרכז קניות בצפון העיר ברחוב האתרוג.
מרכז SIV – מרכז מסחרי ברחוב הערבה עם קומת מסחר, מעל קומת המסחר יש כשש קומות משרדים.
מרכז סונג טאוורס – קניון ברחוב הנשיא/הסיבים, מעל המתחם נמצאים שלושת מגדלי סונג טאוורס.
מרכז מגדלי אילן – נמצא על רחוב בן-גוריון.
עמי בוטיק סנטר – נמצא ברחוב מוטה גור וצמוד לקניון הגבעה.
קניון גבעת שמואל החדש – נמצא ברחוב הנשיא/עוזי חיטמן, בהקמה.
תחבורה

העיר הייתה אמורה להשתתף בפרויקט מהיר לעיר אך פרשה מהפרויקט יחד עם רעננה וקריית אונו.
תחבורה > רכבת קלה

במסגרת תוכנית הרכבת הקלה של גוש דן, מתוכנן לעבור בדרום ובמזרח העיר (רמת אילן ורמת הדר) הקו הסגול של הרכבת הקלה. הקו צפוי להיפתח בשנת 2027 לכל המוקדם וב-2030 בערך קו המטרו M2 במערב רמת הדר. במסגרת הפרויקט להסעת המונים בגוש דן. בנוסף לכך, מהעיר עוברים קווי אוטובוס רבים המגיעים אל חלק מתחנות פתח תקווה של הקו האדום של הרכבת הקלה.
גלריית תמונות

מגדל מים היסטורי ביישוב, 2/08
בית כנסת בשכונת רמת אילן. בית הכנסת, הוקם על ידי משה ברקוביץ' (ראש המועצה הדתית של גבעת שמואל ומוותיקי השכונה) ותוכנן על ידי האדריכל צבי לישר
מודל של הצוללת דקר שהוצב ב-2009 בגינה ציבורית לזכרם של נופלי צוללת דקר
קאנטרי קלאב הולמס פלייס בגבעת שמואל
גבעת שמואל כשכונת עולים בשנות ה-40
האודיטוריום העירוני
בית המדרש העירוני
פרויקט מגדלי "סביוני גבעת שמואל" בצפון העיר
קניון עמי בוטיק סנטר
מרכז SIV בצפון העיר
תיכון גבעת שמואל הממלכתי החדש
מראה רמת הדר לפני הקמת קניון הגבעה, 2005
רמת הדר בימיה הראשונים עם עדר כבשים, 2007
פארק "רמון" על-שם אילן רמון
שכונת רמת הדר, 2023
ערים תאומות

פולין גולדאפ, פולין
גרמניה שטאדה, גרמניה
רוסיה דובנה, רוסיה
לקריאה נוספת

אריה קרישק, הגבעה שבלב - סיפורה של גבעת-שמואל, הוצאת "דיוקן", 1994
משה קראוס

ערך זה עוסק בפעיל ציוני. אם התכוונתם לחזן הצבאי הראשי הראשון, ראו .
| --- | --- |

 לידה:  1908 מזלדאן, הונגריה 
 פטירה:  1 בספטמבר 1986 (בגיל 78 בערך) ירושלים, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 
משה (מיקלוש) קראוס (1908 – 1 בספטמבר 1986) היה איש תנועת המזרחי ושירת כמנהל המשרד הארצישראלי (הזרוע המבצעת של ההסתדרות הציונית בארץ ישראל) בבודפשט, בירת ממלכת הונגריה, בין השנים 1935–1945.
רקע

בין שאר תפקידיו[דרוש מקור] היה קראוס אחראי על חלוקת מכסת הסרטיפיקטים בין חברי התנועות הציוניות המקומיות, סרטיפיקטים שקצב המנדט הבריטי לעלייה לארץ ישראל. עם כניסת הוורמכט להונגריה ב-19 במרץ 1944 (מבצע מרגרטה), מצא קראוס מקלט בצירות השווייצרית, עקב קשרי העבודה שהיו לו עם הקונסול קרל לוץ. הצירות השווייצרית ייצגה בין היתר את בריטניה ולכן הסרטיפיקטים הגיעו דרך הצירות באמצעותו של הקונסול לוץ. שם הגה קראוס את הרעיון להשתמש בסרטיפיקטים שנותרו בידו, יחד עם בקשות חסות נוספות ממדינות שונות (כ-1500 סך הכל), להצלת יהודים. הרעיון הניע את הקונסול השווייצרי, קרל לוץ, לבקש ולקבל את אישורה של ממשלת הונגריה בישיבתה ב-26 ביוני 1944 להגירת 7,800 יהודים (כ-1500 משפחות) על פי הרעיון המבריק של אנשי המחתרת של תנועות הנוער הציוניות בהונגריה, (שפורשו לאחר מכן על ידי לוץ כ-7,800 משפחות של יהודים). לצורך הכנת הניירת להכנת הדרכונים הקולקטיביים להגירה, חכר לוץ מהסוחר ארתור וייס את "בית הזכוכית" בבודפשט.
הפעילות בבית הזכוכית

בית הזכוכית נפתח ברחוב וואדאס 29 בבודפשט ב-24 ליולי 1944. השלט שהתנוסס בחזית הבית היה: "מחלקת הגירה, ייצוג אינטרסים זרים, צירות שווייץ".
האנשים שהיו המיועדים לעלייה קיבלו מלוץ כתב חסות שווייצרי שלפיו הם נחשבים לנתינים שווייצרים. בבניין התמקמו אנשי תנועות הנוער שהפכו את המקום למפקדה שלהם. בשלב מסוים הם החליטו להכניס יהודים רבים למתחם (כ-3000 איש ואישה). בזכות הפעילות בבית הזכוכית, במיוחד זו של המחתרת החלוצית בהונגריה בתקופת השואה, ניצלו אלפי בני אדם, אלה שמצאו מקלט במתחם עצמו, שהיה אתר "אקס-טריטוריאלי", או כאלה שניצלו בעזרת השימוש בכתבי החסות שקיבלו לידיהם - המקוריים או המזויפים – אותם זייפו והפיצו אנשי המחתרת.
הרעיון לשימוש בסרטיפיקטים החוקיים של המנדט הבריטי היה של קראוס והוא שהעלה את הרעיון להגדיל את המספרים שלהם וכך להציל יותר יהודים. קרל לוץ סייע בידו ולאחר מכן גם של ראול ולנברג השוודי ושל גורמים נוספים, כמו הוותיקן או שגרירות אל סלוודור, שהוציאו גם הם תעודות חסות משלהן.
אנשי המחתרת החלוצית זייפו בהוראת קראוס את תעודת השוצפאס החדשה שהנפיק קרל לוץ לאחר פגישתו ב-23 באוקטובר, עם שר החוץ החדש של ממשלת צלב החץ, והפיצו כ-100 אלף תעודות כאלה לכל מן דבעי.
בדו"ח הנהלת ההסתדרות הציונית העולמית משנת 1946 נקבע[דרוש מקור] כי המשרד הארצישראלי בבודפשט בראשותו של קראוס חילק רבבות תעודות חסות ליהודים בגיבוי הקונסוליה השווייצרית וכי כ-40 אלף מיהודי הונגריה ניצלו בדרך זו ממוות.[דרוש מקור]
במקביל לקראוס פעלו מאות פעילי מחתרת במסווה של גויים תחת זהויות בדויות ועסקו בתקופה זו בהצלת יהודים בהונגריה בדרך של זיוף תעודות, חלוקתן, השגת וחלוקת מזון ושליחת אלפים לארץ ישראל דרך רומניה (מבצע טיול).
לימים היה קראוס העד המרכזי מטעם ההגנה במשפט הדיבה נגד מלכיאל גרינוולד, משפט המוכר כ"משפט קסטנר". משה קראוס טען כי בשונה מקסטנר שנתן אמון באייכמן, הוא הבין שאסור להם לשתף פעולה עם הנאצים ולכן דרש מקסטנר את הרישיונות הבריטיים לעלייה כדי להשתמש בהם. קראוס הצליח בשיתוף פעולה עם השגרירויות הזרות להרחיב את מספר הרישיונות וההצלה של יהודים.
קורות חייו

בשנת 1939 התקיימו בחירות לקונגרס הציוני ה-21. במערך הכוחות של התנועה הציונית הקטנה בהונגריה זכתה תנועת "המזרחי" לתמיכת 43% מהקולות; תנועת "השומר הצעיר" זכתה לתמיכה של 27%, ואילו תנועת האיחוד (מפא"י) זכתה לתמיכה של 13% בלבד[דרוש מקור].
קראוס, איש "המזרחי", התמנה למנהל המשרד הארץ ישראלי, שבמשך כל תקופת המלחמה עסק בהשגת אישורי עלייה לארץ ישראל שתחת שלטון המנדט הבריטי (דרך קונסטנצה ואיסטנבול) עבור יהודים מהונגריה.
בדומה לישראל קסטנר ולמנהיגים יהודים ציוניים נוספים, ידע גם קראוס על הפתרון הסופי בפולין כבר באפריל 1943, וסבר שסכנה דומה צפויה גם ליהודי הונגריה, בעלת בריתהּ של גרמניה. לימים, כשהגיע לידיו דו"ח ורבה וצלר, דו"ח אודות אושוויץ שכתבו שני ניצולים שנמלטו מאושוויץ, היה קראוס היחיד שעשה מאמצי על להפיץ את הדו"ח לידיעת המערב. הוא שלח אותו לכל השגרירויות הזרות עימן עמד בקשר, חילק ממנו עותקים ואף צירף אליו תמצית תיאור אודות גירוש יהודי הונגריה. הדו"ח הגיע ופורסם וגרר גל מחאה אדיר ששיאו הפצצת בודפשט בידי ארצות הברית[דרוש מקור].
כלפי קראוס העלה קסטנר טענות רבות על אופן חלוקת הסרטיפיקטים. קסטנר העיד שבשנת 1941, הוא האשים "יחד עם מרבית מנהיגי התנועה הציונית את קראוס בהתנהגות בלתי־נבונה בקשר עם סרטיפיקטים לילדים יוגוסלביים שלא הועברו במועד ועל ידי כך נהרגו רוב הילדים." קסטנר טען שמאז מתקיימים יחסים מתוחים ביותר בינו לבין קראוס, והלה "ניסה בכל מיני דרכים להכשיל אותי באופן אישי ולהשמיץ אותי". מאידך, בין השניין שררה מתיחות רבה שכן קראוס האשים את קסטנר בהסתרת המידע אודות ההשמדה מיהודי הונגריה ועל כך שסירב לסייע עם הסרטיפקטים ושיתף פעולה עם הנאצים. . בנוסף הייתה מתיחות בין הגופים השונים שפעלו אז בהונגריה.
קורות חייו > יחסי קראוס-קסטנר

תוכנית ההצלה של קראוס היוותה את ההפך הגמור מתוכניתו של קסטנר; לעומת קסטנר, שסבר כי משא ומתן ישיר עם הנאצים הוא הדרך הבטוחה להצלת יהודי הונגריה, אף אם רק מעטים מהם, דבק קראוס בקו של הסתייעות בנציגי המדינות הנייטרליות והפעלת לחץ כבד על שלטונות הונגריה, אשר זכו מהגרמנים למרחב תמרון גדול ולסמכויות נרחבות.
הסדק הראשון ביחסי קראוס-קסטנר נוצר עם כניסת הנאצים להונגריה ודרישתם לטפל בעלייה המאושרת של היהודים כגירוש.
קראוס טען בפני קסטנר כי טיפול בעליה בצורת גירוש עלולה להתפרש בעיני הציבור ההונגרי והיהודי כאחד כהסכמת היהודים מראש לגירושם. קסטנר לא קיבל את דעתו של קראוס, והמשיך במשא ומתן עם אנשי האס אס. 600 רישיונות העלייה שקיבל המשרד הארץ-ישראלי ערב הכיבוש הנאצי הפכו במהלך חודשי המשא ומתן לחלק מרשימת 1,684 נוסעי הרכבת שהציל קסטנר.
קראוס סבר כי שורשהּ של פעילותו של קסטנר בכוונות טובות, אך כי הוא טעה טעות הרת גורל כשנתן אמון רב מדי בגרמנים.
לדעתו של קראוס, הפכה טעות זו לפשע של ממש, כפי שהגדיר זאת בעצמו:
כאשר אדם יודע שאין הוא יכול להשיג תוצאות לאינטרס שלו, זאת אומרת, לאינטרס הכלל, ואף על פי כן הוא עושה שיתוף פעולה. ד"ר קסטנר עבד בשירותם של הגרמנים. הוא ידע שהגרמנים משתמשים בו למען השגת תוכניתם להשמיד את היהודים. הוא ידע שהוא מכשיר לגירוש ונשאר מכשיר לגירוש. זה שיתוף פעולה בזדון וביודעין.
במשפט קסטנר היה קראוס העד המרכזי מטעם ההגנה בראשות הסנגור שמואל תמיר. קסטנר ערער לבית המשפט העליון על פסק הדין במשפטו בו נקבע כי "מכר את נפשו לשטן". על אף שרוב ערעורו התקבל והוא טוהר מאשמת שיתוף פעולה עם הנאצים, ציין השופט משה זילברג, בדעת מיעוט, בפסק הדין את פעולתו של קראוס במילים אלה:
מה עלובה הייתה פעולת ההצלה שלו [של קסטנר], לעומת עשרות אלפי תעודות החסות שניתנו על ידי הצירויות הזרות, בייחוד השווייצרית, כתוצאה מן העבודה המסורה והנפלאה של קראוס והחלוצים בחודשי יולי-נובמבר 1944.
במאמר של קראוס שפורסם בספר "בגלוי ובמחתרת" (הוצ' בית העדות, תל אביב תשנ"ב), כתב שהנאצים סירבו להכיר בכתבי החסות המשפחתיים:
קורות חייו > אחרי המלחמה

בשנת 1945 פוטר קראוס מתפקידו כמנהל המשרד הארץ ישראלי בבודפשט, לאחר שהואשם בשימוש בתעודות עלייה שהיו מיועדות לחברי תנועות ציוניות אחרות. ההאשמות בוטלו לבסוף, אך עליית כוחהּ של מפא"י דחקה את קראוס, איש תנועת "המזרחי", מחוץ למשרד בבודפשט.
קראוס היה ציר לקונגרס הציוני הכ"ב בבזל, והתגורר בשווייץ עד שעלה לישראל בשנת 1952.
בשנת 1955 ביקש שלמה זלמן שרגאי למנות אותו לתפקיד במחלקת העלייה של הסוכנות היהודית אך הדבר לא עלה בידו, בטענה שהעסקתו עלולה להתפרש כהתערבות בנוגע למשפט קסטנר. בתחילת 1956 תבע קראוס את הסוכנות בדרישה לפיצויי פיטורין על פיטוריו בשנת 1945. בסוף 1958 הציע השופט פשרה בין קראוס והסוכנות.
קראוס נתן עדות מקדימה למשטרה לקראת משפט אייכמן אך לא הוזמן להעיד במשפט עצמו.
בארץ ניהל את הכפר השוודי, ועבד במשרד הסעד עד צאתו לגמלאות.
הוא היה נשוי לגוסטי שטאל. נפטר בארץ, בשנת 1985.
הנצחה

במהלך השנים העלו טענות להתעלמות ממפעל ההצלה של קראוס מכיוון שלא היה איש מפא"י, כפי שכתב הסנגור שמואל תמיר בספרו האוטוביוגרפי בן הארץ הזאת: "נציג הסוכנות בהונגריה ומנהל המשרד הארץ-ישראלי עשה פעולה חשובה ביותר, שאף צוינה לשבח בשני דו"חות של הסוכנות ואיש אינו יודע על כך דבר... למרות שהסוכנות והמוסדות הציונים היו רשאים להתברך בפעולה זו, הייתה סביבה מעין דממה שאי אפשר היה להסביר אותה אלא בכך שקראוס לא היה נאמנה של מפלגת השלטון בארץ ישראל, מפא"י, אלא איש המזרחי, ללא קשרים פוליטיים חשובים וללא יחסי ציבור." לעומת זאת, בן בריתו של תמיר, אורי אבנרי, כלל לא זכר את קראוס בריאיון לאחר שנים.
באוגוסט 2015, נקרא רחוב על שמו בירושלים, בשכונת פסגת זאב, בטקס חגיגי בהשתתפות ראש העיר, ניר ברקת, מפקד חיל האוויר, אליעזר שקדי (אביו היה אחד מהניצולים בבית הזכוכית), ההיסטוריונית שחקרה לעומק את מפעלו של קראוס - ד"ר אילה נדיבי ובנות אחותו שחיות בארץ (לקראוס עצמו מעולם לא נולדו ילדים).
לקריאה נוספת

אילה נדיבי, בין קראוס לקסטנר – המאבק על הצלת יהודי הונגריה, כרמל, ירושלים, 2014
מרדכי חיימוביץ, ‏בצלו של קסטנר: סיפורו של משה קראוס, שהציל עשרות אלפים מיהודי הונגריה ולא זכה להכרה, באתר מעריב אונליין, 15 באפריל 2023
הערות שוליים

↑  אילה נדיבי, ‏המשרד הארץ ישראלי בבודאפשט בשנים 1943–1944 - ד. חידוש העליה - עליית שתי קבוצות נוער, באתר "דעת"
↑  עדות קסטנר, על המשמר, 10 במרץ 1954
1 2  משה קראוס באתר 'זכור'
↑  עסקן ציוני חשוב שהעיד נגד קסטנר - נפסל לעבודה בסוכנות היהודית..., קול העם, 5 ביולי 1955
↑  . קראום תובע פיצויים בסך 40 אלף ל"י מהסוכנות, קול העם, 12 בפברואר 1956
↑  השופט מציע פשרה במשפט קראוס־הסוכנות, דבר, 30 בנובמבר 1958
↑  מצילם של 40 אלף יהודי הונגריה שואל: "מדוע לא הוזמנתי להעיד במשפט אייכמן?", חרות, 1 במאי 1961; המשך
↑  דוד שליט, ‏האיש שכן היה שם, באתר גלובס, 11 באפריל 2007
↑  ynet, רחוב ייקרא בי-ם ע"ש יהודי שהציל רבבות בשואה, באתר ynet, 24 באוגוסט 2015
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987008700982605171  GND: 1072230887  ISNI: 0000 0004 5112 9074  LCCN: no2015094842  VIAF: 316797200   WorldCat (עם VIAF): 316797200
פרס הספורט העולמי של לוריוס לספורטאי השנה

| --- | --- |

נובאק ג'וקוביץ', זוכה הפרס בשנת 2024
 מיקום הטקס:  סביליה 
 הגוף המעניק:  קרן לוריוס לספורט
 תקופת הפרס:  2000–הווה (כ־25 שנים)
 המספר הרב ביותר של זכיות:  רוג'ר פדרר ונובאק ג'וקוביץ' (5)
 המספר הרב ביותר של מועמדויות:  טייגר וודס וליונל מסי (8)
 אתר רשמי
 
פרס הספורט העולמי של לוריוס לספורטאי השנה (באנגלית: Laureus World Sports Award for Sportsman of the Year) הוא פרס המוענק מדי שנה, מאז שנת 2000, לספורטאי על הישגיו האישיים, כחלק מטקס פרסי הספורט העולמיים של לוריוס.
הטקס הראשון נערך ב-25 במאי 2000 במונטה קרלו, בו נשא נלסון מנדלה את הנאום המרכזי. מאז שנת 2020, רשימה קצרה של שישה מועמדים נקבעת על ידי עורכי ספורט, כתבים ושדרנים. לאחר מכן חברי האקדמיה העולמית של לוריוס בוחרים את הזוכה מתוך הרשימה. לזוכה מוענק פסל בעיצוב של קרטייה.
הזוכה הראשון בפרס היה שחקן הגולף טייגר וודס שסיים את שנת 1999 עם שמונה ניצחונות. וודס זכה בפס גם שנה לאחר מכן והיה מועמד לחמש זכויות נוספות בין השנים 2002–2008. בשנת 2003 זכה בפרס רוכב האופניים לאנס ארמסטרונג, שהיה מועמד לזכייה גם בשנה הקודמת. בהמשך היה מועמד לשלו זכויות נוספות בשנים 2004–2006. בשנת 2013, לאחר שהורשע בשימוש בחומרים אסורים, נשללו ממנו הזכיות.
טניסאים מובילים את רשימת הזכיות עם 11 זכיות, מתוכן חמש זכיות של רוג'ר פדרר ונובאק ג'וקוביץ'. נהגי פורמולה 1 זכו בתואר ארבע פעמים. הכדורגלן ליונל מסי, שזכה בפרס בשנת 2020, הוא הזוכה היחיד שמתחרה בספורט קבוצתי.
ראו גם

פרס הספורט העולמי של לוריוס לספורטאית השנה
אליאס קוטיז

| --- | --- |

 לידה:  11 במרץ 1961 (בן 64) מונטריאול, קוויבק, קנדה קנדה 
 מדינה:  קנדה 
 תקופת הפעילות:  מ-1985 
 מקום לימודים:  האקדמיה האמריקאית לאמנויות הדרמה (1983)  Outremont High School  Centennial Regional High School  Vanier College 
 בן או בת זוג:  ג'ניפר רובין (1987–1990) 
 פרופיל ב-IMDb
 
אליאס קוטיז (אנגלית: Elias Koteas;‏ נולד ב-11 במרץ 1961) הוא שחקן ומפיק קולנוע קנדי. ידוע בעיקר בזכות גילום דמותו של קייסי ג'ונס בסרט "צבי הנינג'ה" ובהמשכו "צבי הנינג'ה: יוצאים מהצללים".
ביוגרפיה

קוטיז נולד במונטריאול שבקוויבק, קנדה. אביו היה מכונאי ברכבת הלאומית של קנדה ואימו הייתה כובענית. שני הוריו ממוצא יווני וקוטיז מדבר יוונית כשפת אם. קוטיז למד במכללת ונייר שבמונטריאול, וב-1981 החל ללמוד באקדמיה האמריקאית לאמנויות הבמה בניו יורק, אותה סיים ב-1983. ב-1987 זכה לראשונה בתפקיד ראשי בדרמת הנעורים "משהו נפלא" לצד מרי סטיוארט מסטרסון. ב-1988 שיחק בסרטו של פרנסיס פורד קופולה "טאקר, האיש והחלום".
פילמוגרפיה

"One Magic Christmas" – ‏1985
"משהו נפלא" – 1987
"בגן של סטון" – 1987
"טאקר: האיש והחלום" – 1988
"ירח מלא של מים כחולים" – 1988
"חברים, אוהבים, משוגעים" – 1989
"דם אדום" – 1989
"צבי הנינג'ה" – 1990
"שעות נואשות" – 1990
"תראו מי מדבר" – 1990
"כמעט מלאך" – 1990
"The Adjuster" – ‏1991
"שרשרת של תשוקה" – 1992
"אקזוטיקה" – 1994
"קמילה" – 1994
"יפויי כוח" – 1995
"הנבואה" – 1995
"זמן לסוכר" – 1995 – סרט טלוויזיה של HBO
"הכה אותי" – 1996
"מה קרה בגטקה?" – 1997
"תלמיד מצטיין מדי" – 1998
"חיים בקול רם" – 1998
"הקו האדום" – 1998
"סטרפטיז באיגואנה הכחולה" – 2000
"הפרחים של הריסון" – 2000
"הנשמות האחרונות" – 2000
"ביטוח נזק" – 2002
"סימון" – 2002
"אררט" – 2002
"המשחקים הגדולים שפעם שיחקו" – 2005
"Skinwalkers" – ‏2007
"גלגל המזלות" – 2007
"על הכוונת" – 2007
"נערה בפארק" – 2007
"שני מאהבים" – 2008
"רחובות חשוכים" – 2008
"הסיפור המופלא של בנג'מין באטן" – 2008
"המכושפת בקונטיקט" – 2009
"הסוג הרביעי" – 2009
"השומר" (2009)
"I Come with the Rain‏" – 2009
"הרוצח בתוכי" – 2010
"שלושה שכנים" – 2010
"שאטר איילנד" – 2010
"וויני" – 2011
"בית החלומות" (2011)
"הרולד וקומר 3: חוגגים את חג המולד" (2011)
"קשר שטני" (2013)
"ג'ייק בריבוע" (2013)
"האשליה" (2013)
"הימים האחרונים על מאדים" (2013)
"מרסי" (2017)
The Baker‏ (2022)
עולמה של ג'נט (אנ') (2024)
The Silent Planet‏ (2025)
פילמוגרפיה > טלוויזיה

Shot in the Heart‏ – 2001 – סרט טלוויזיה של HBO
"טראפיק" – 2004
"האוס" – 2006
"האסיר" – 2007
"ההריגה" – (2013)
"שיקגו PD"‏ – 2014–2018
"גוליית" – 2021
"Guilty Party"‏ – 2021
"Harley Quinn and The Joker: Sound Mind"‏ – (2023) – פודקאסט
הערות שוליים

↑  קאלום מארש, הניו יורק טיימס, 40 שנה חלפו וצבי הנינג'ה עדיין איתנו. מה סוד ההצלחה שלהם?, באתר הארץ, 22 באוגוסט 2022
↑  http://www.canadaka.net/modules.php?name=Famous_Canadians&action=viewperson&person=289
↑  http://www.screenmancer.tv/ELIAS%20KOTEAS.htm
↑  Elias Koteas - Biography, IMDb (באנגלית אמריקאית)
↑  אמיר רותם, קולנוע - נשף הפרידה של הנוסטאלגיה - טאקר, האיש והחלום, כל העיר, 21 באוקטובר 1988
↑  אבנר שביט, עכבר העיר תל אביב, בנג'מין באטן: אל תסתכל בבראד פיט, תסתכל במה שבתוכו, באתר הארץ, 15 בינואר 2009
אורי קליין, הסיפור המעיק של בראד פיט, באתר הארץ, 16 בינואר 2009
↑  נטע אלכסנדר, עכבר העיר תל אביב, שאטר איילנד: אי שפיות זמנית של מרטין סקורסזה, באתר הארץ, 24 בפברואר 2010
אורי קליין, "שאטר איילנד": יצירה מטרידה ממוחו הקודח של סקורסזה, באתר הארץ, 1 במרץ 2010
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007604611005171  PLWABN: 9810690399105606  BIBSYS: 4108480  BNE: XX1265979  BnF: cb14024251j (data)  GND: 1019453206  ICCU: UBOV593277  ISNI: 0000 0001 0893 552X  LCCN: no98090775  NKC: xx0103128  NLA: 42203475  NLK: KAC2020N6506  NTA: 120896141  SNAC: w6891d0r  SUDOC: 077797167  VIAF: 44498574   WorldCat (עם VIAF): 44498574
אלכסנדרה סייביור

| --- | --- |

 לידה:  14 ביוני 1995 (בת 29) פורטלנד, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית
 תקופת הפעילות:  מ-2013
 מקצוע:  זמרת-יוצרת
 alexandrasavior.com
 
אלכסנדרה סייביור מקדרמוט (באנגלית: Alexandra Savior McDermott, נולדה ב-14 ביוני 1995) היא זמרת-יוצרת אמריקאית, במקור מפורטלנד, אורגון. אלבום הבכורה שלה, Belladonna of Sadness, פורסם דרך קולומביה רקורדס ב-7 באפריל 2017. אלבומה השני של סייביור, The Archer, פורסם דרך 30th Century Records ב-10 בינואר 2020.
ביוגרפיה

סייביור נולדה ב-1995 ולמדה בבית ספר בפורטלנד. היא החלה להתעניין בכתיבת שירים בגיל 14. שונה בגישה ובמראה מרוב הבנות האחרות שלמדו בבית ספרה, חוותה קושי להתאקלם חברתית ונאלצה לעבור בית ספר.
סייביור קיבלה תשומת לב ציבורית בפעם הראשונה בספטמבר 2012, כשגרסת כיסוי לשיר "Big Jet PLane" שהעלתה ליוטיוב תפסה את תשומת ליבה של קורטני לאב, שאמרה "הילדה הזאת הולכת להיות ענקית!". באפריל 2013, היא כבר עשתה מעט עבודת דוגמנות בשביל ארין פת'רסון, ואמרה שהיא מקווה שאלבומה הראשון יפורסם בקרוב. היא סיימה את לימודיה בתיכון באוקטובר 2013. לינדה פרי השוותה את הפוטנציאל שלה לזה של פיונה אפל.
השראותיה המוזיקליות של סייביור כוללות את אוטיס רדינג, אטה ג'יימס, ג'ק וייט, איימי וינהאוס ואדל, בנוסף לסרטיו של טרי גיליאם.
קריירה

בספטמבר 2013, סייביור חתמה על חוזה עם קולומביה רקורדס ועברה ללוס אנג'לס כדי להצטרף לתעשיית הבידור. היא ציינה שלמרות שלא הייתה מוכנה חברתית או אמנותית למעבר לעיר, קולומביה רקורדס הייתה ההחלטה הטובה ביותר שלה מפני שחברות תקליטים אחרות היו מעונינות בהפיכתה של סייביור לדמות בעקבות זמרות כמו קייטי פרי או פינק.
אלבומה הראשון נכתב והוקלט בלוס אנג'לס יחד עם המפיקים ג'יימס פורד ואלכס טרנר ב-2014–15. הדמו הראשון שלה, "Risk", הוסף לפסקול של העונה השנייה של סדרת הטלוויזיה בלש אמיתי. בשביל שיר זה, עדיין קראה לעצמה אלכסנדרה סמיטון (Semitone). לאחר מכן, בעקבות המלצותיו של אלכס טרנר, החליטה להשתמש בשמה האמצעי סייביור בתור שם הבמה שלה.
שיר הבכורה של סייביור, "Shades", פורסם ב-17 ביוני 2016. "M.T.M.E" פורסם כסינגל השני שלה ב-8 בספטמבר 2016. הסינגל השלישי שלה "Mystery Girl" פורסם ב-21 בנובמבר 2016 יחד עם הכרזה על פרסום האלבום. "Mirage" פורסם ב-3 בפברואר 2017. "Mircale Aligner", שיר שנכתב על ידי סייביור וטרנר במהלך ההקלטות ובסופו של דבר נחתך מהאלבום, הוקלט מחדש על ידי להקתו של טרנר דה לאסט שאדו פאפטס.
למרות שהאלבום כבר הושלם ביוני 2015, הוא לא פורסם; אלא נשאר "בתהליך פיתוח". סייביור השתתפה במספר מצומצם של הופעות, לרוב בלוס אנג'לס, ניו יורק ולונדון. בשביל ההופעות הללו השתמשה בלהקה PAPA כמוזיקת הגיבוי שלה.
בהתייחסות לעיכוב בפרסום אלבומה, באוקטובר 2016, אמרה: "היה מאוד קשה לאחרונה." בנוסף, אמרה: "הדבר הכי חשוב על תעשיית המוזיקה שלמדתי הוא שהכל שטויות, והדבר שהכי חשוב להתמקד בו זו רק האמנות".
סייביור הופיעה באלבומה של ליאה מישל Places בתור כותבת שותפה של השיר "Sentimental Memories". ב-2016, סייביור הופיעה הופעת אורח בהופעה של הלהקה Dark Tea, כזמרת בשיר "Providence Sky".
ביוני 2019, שנתיים לאחר פרסומו של האלבום Belladonna of Sadness, סייביור חזרה עם הסינגל הראשי מאלבומה החדש, The archer, ששמו הוא "Crying All The Time". הוא פורסם ב-14 ביוני 2019. השיר בפורסם בכל פלטפורמות המוזיקה דרך חברת התקליטים החדשה שחתמה בה, 30th Century Records.
במרץ 2025, סייביור חתמה עם RCA רקורדס ושחררה את השיר "Unforgivable".
סגנון מוזיקלי

אלכסנדרה סייביור תיארה את סגנונה המוזיקלי כ"תחושת מתח פמיניסטי מסרט אימה". היא קיבלה ביקורות חיוביות על עבודותיה הקודמות יותר. בעיתון המוזיקה הבריטי NME נכתב על המוזיקה שלה: "...השירה המהממת והמעושנת (smoky) שלה שייכת אך ורק לסייביור ודולפת בחוזקה גדולה הרבה מעבר לגילה הצעיר 21".
דיסקוגרפיה > אלבומים

(Belladonna of Sadness (2017
(The Archer (2020
דיסקוגרפיה > סינגלים

| שנה | שם | אלבום |
| --- | --- | --- |
| 2016 | "Shades" | Belladonna of Sadness |
| 2016 | "M.T.M.E" | Belladonna of Sadness |
| 2016 | "Mystery Girl" | Belladonna of Sadness |
| 2017 | "Mirage" | Belladonna of Sadness |
| 2017 | "Vanishing Point" | Belladonna of Sadness |
| 2017 | "Bones" | Belladonna of Sadness |
| 2019 | "Crying All The Time" | The Archer |
| 2019 | "Saving Grace" | The Archer |
| 2019 | "The Archer" | The Archer |
| 2019 | "Howl" | The Archer |
הערות שוליים

↑  Thania Garcia, Music Industry Moves: Noah Cyrus Signs to Range Music for Management; Frankie Grande Inks With Republic Records, Variety, ‏2025-03-14 (באנגלית אמריקאית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb171389637 (data)  GND: 1131280431  ISNI: 0000 0004 6319 683X  LCCN: no2015154146  MusicBrainz: 0a8cf03f-a01a-4774-8c01-bd031389c99e  SUDOC: 252702786  VIAF: 1264149416745589730005   WorldCat (עם VIAF): 1264149416745589730005 
סייביור ב-2016
קאמין-קושירסקי

קאמין-קושירסקי היא עיירה בחבל הארץ ווהלין שבאוקראינה.
ראשיתה של העיירה קאמין-קושירסקי בימי הביניים, ככל הנראה במאה ה-12. העיירה הוקמה על גדות הנהר ציר, יובל של נהר הפריפיאט. כנראה במקום זה היה מבצר. קאמין נזכרת ברשימת היישובים המבוצרים שהיו שייכים במאה ה-14 לקזימיר הגדול, מלך פולין. החל מראשית המאה ה-16 הייתה קאמין-קושירסקי רכושם של הנסיכים לבית סנגושקו, ואלה הוסיפו לשם משפחתם את התואר "קושירסקי".
יהודים נזכרים לראשונה בקאמין-קושירסקי ב-1569, אך יש לשער כי הם החלו להתיישב שם לפני תאריך זה. במאה ה-16 הם התפרנסו, בין היתר, מחכירת מיסים. החוכר העירוני לא רק חכר את הכנסות הבעלים של העיר או של העיירה הפרטית, אלא היה למעשה סוכנו ונאמנו של הפריץ וביצע חלק גדול מן הפעולות המנהליות באחוזותיו. ב-1607 נהרסה קאמין-קושירסקי עקב שרפה גדולה; בתים רבים נהרסו, ובהם גם בית המדרש. במסגרת ההתארגנות היהודית הקהילתית היה קהל קאמין-קושירסקי כפוף לקהל קובל, ונציגה של האחרונה ייצג אותו בהתוועדויות גליל ווהלין מסוף המאה ה-16 וְעד לביטול ועד ארבע ארצות ב-1764.
מסוף המאה ה-16 ועד לאמצע המאה ה-19, במשך 250 שנה בערך, גדלה קאמין-קושירסקי לאִטה - מ-69 בתים ל-229 בתים ביישוב. בימי גזרות ת"ח ת"ט (1648–1649), בעת ביצוע הפרעות של בוגדן חמלניצקי ביהודי אוקראינה, פולין וליטא, היו בעיירה כמאה בעלי-בתים יהודים. באמצע המאה ה-19 היו בה ובכפרי הסביבה 862 יהודים, אך מספר זה ירד כעבור 20 שנה - כנראה בגלל שרפות ומגפות. בסוף המאה ה-19 גרו בקאמין-קושירסקי יותר מאלף יהודים, והם היו מרבית התושבים בעיירה. ב-1942 גרו בעיירה ובסביבתה כ-3000 יהודים. מבנים רבים בקאמין-קושירסקי היו עשויים עץ; בתי העץ עלו באש בשרפה גדולה ב-1927, ונותרו רק בניינים שהיו עשויים אבן.