stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ג'וזף וורן

| --- | --- |

 לידה:  11 ביוני 1741 רוקסברי, פרובינציית מפרץ מסצ'וסטס, אמריקה הבריטית  
 פטירה:  17 ביוני 1775 (בגיל 34) צ'ארלסטאון, מסצ'וסטס, המושבות המאוחדות  
 מדינה:  ארצות הברית 
 מקום קבורה:  Forest Hills Cemetery 
 השכלה:  הרווארד קולג' (1759) 
 
 חתימה:   
 
ג'וזף וורן (באנגלית: Joseph Warren‏; 11 ביוני 1741 - 17 ביוני 1775) היה רופא אמריקאי ואב מייסד של ארצות הברית. הוא היה אחת הדמויות החשובות ביותר בתנועת הפטריוטים בבוסטון בימים הראשונים של המהפכה האמריקאית, ובסופו של דבר כיהן כנשיא הקונגרס הפרובינציאלי המהפכני של מסצ'וסטס.
ב-18 באפריל 1775, וורן גייס את פול רוור וויליאם דאוס לעזוב את בוסטון ולהפיץ אזעקה על כך שחיל המצב הבריטי בבוסטון יוצא לפשוט על העיירה קונקורד ולעצור את מנהיגי המורדים ג'ון הנקוק וסמואל אדמס. למחרת, וורן השתתף בקרבות לקסינגטון וקונקורד, שהיוו את פתיחת הקרבות של מלחמת העצמאות האמריקאית.
זמן קצר לפני קרב בנקר היל ב-17 ביוני 1775, וורן הוסמך לדרגת גנרל במיליציה של המושבה. למרות דרגתו החדשה, הוא בחר להשתתף בקרב כחייל מן השורה. וורן נהרג בקרב כאשר חיילים בריטיים הסתערו על החפיר בראש גבעת ברידס.
מותו של וורן, שהונצח בציורו המפורסם של ג'ון טראמבל "מותו של הגנרל וורן בקרב בנקר היל, 17 ביוני 1775", עורר את כוחות המורדים. זכרו של וורן הונצח ברחבי ארצות הברית בשמות של ערים, מחוזות, רחובות ומקומות אחרים, וכן על ידי פסלים ובדרכים רבות נוספות.
ראו גם

מדיה וקבצים בנושא  בוויקישיתוף
ויליאם סטון (מושל מרילנד)

ויליאם סטון (באנגלית: William Stone; בערך 1603 – בערך 1660) היה סוחר, בעל מטעים ומנהל קולוניאלי יליד אנגליה, ששימש כמושל פרובינציית מרילנד בין השנים 1649 ל-1655.
ביוגרפיה > ראשית חייו

ויליאם סטון נולד בנורת'האמפטונשייר, אנגליה בערך בשנת 1603.
ביוגרפיה > עסקאות במושבת וירג'יניה

סטון היה אחד מחמישה אחיינים של הסוחרים העשירים, תומאס ואנדרו סטון מלונדון ואמסטרדם, שעשו הון בסחר בצמר ובטבק. אחיו, קפטן ג'ון סטון, התיישב ב-Martin's Hundred עד 1623, במושבת וירג'יניה. ב-15 בספטמבר 1619, ויליאם סטון הפליג למושבת וירג'יניה, על הספינה, מרגרט מבריסטול והיה אחד מהמתיישבים החדשים, שנשלחו לברקלי הנדרד, לעבוד תחת פיקוחו של קפטן ג'ון וודליף. סטון היה אמור לשרת את המשקיעים של אגודת ברקלי הנדרד במשך שש שנים בתמורה ל-30 אקרים של אדמה. בשנת 1628, ויליאם סטון עשה את המיזם הראשון שלו באקומק, בחוף המזרחי של מפרץ צ'ספיק, ומכר מטען של גרביים עבור משפחת הסדקית שלו. הוא החל לסחור בסחורות אחרות, משק חי וטבק. זמן לא רב לאחר מכן, הוא ואחיו אנדרו הובילו קבוצה של כ-34 מתיישבים לאקומק, ועצרו בברבדוס בדרך במיזם שארגן דודו תומאס. מתישהו, לפני ה-9 בפברואר 1629, הוא קיבל זיכיון טבק מריצ'רד וילר. עד ה-4 ביוני 1635, ויליאם רשם בעלות על 1,800 דונם באקומק.
ביוגרפיה > משפחתו ותפקידיו הציבוריים

רישומי בית המשפט המקומיים גילו שהוא אח של אנדרו סטון וקפטן ג'ון סטון, שעסק במסחר בחוף המזרחי, מאז 1626. עד 1634, ויליאם סטון הפך לנציב בית המשפט המחוזי. מתישהו, לפני פברואר 1636, הוא התחתן עם ורלינדה גרייבס, בתו של קפטן תומאס גרייבס. וויליאם המשיך והפך לשריף ואסטורייש. ב-1645 הוא התגורר בחוף המזרחי, במה שהפך למחוז נורת'המפטון.
עד 1648, הוא הפך למושל השלישי של פרובינציית מרילנד.
ביוגרפיה > ההתיישבות הפוריטנית הראשונה בווירג'יניה

השם ויליאם סטון מופיע ברשימה של ניצולי הטבח ב-1622 של קבוצת פוריטנים שהגיעה לאמריקה ב-1619. ויליאם הפך למנהיג ההתיישבות באקומק בחוף המזרחי של מפרץ צ'ספיק, שהיה קשור באופן רופף למושבה הפוריטנית הגדולה יותר בננסמונד. הפוריטנים של וירג'יניה שגשגו תחילה, אך לבסוף נקלעו לעימות עם האנגליקנים המלכותיים השמרנים ששלטו בווירג'יניה.
בשנת 1648, ויליאם סטון הגיע להסכם עם ססיליוס קלברט, הלורד השני של בולטימור לנהל משא ומתן עם המתיישבים הפוריטניים של וירג'יניה להתיישב מחדש בפרובינציית מרילנד.
ביוגרפיה > מושל פרובינציית מרילנד

ב-8 באוגוסט 1648, לורד בולטימור מינה את סטון למושל המושבה שלו. הוא היה המושל הפרוטסטנטי הראשון. האספה ביקשה לאשר את חירותם הדתית ובשנת 1649 חתם המושל סטון על חוק הסובלנות הדתית, שהתיר חופש דת לכל העדות הנוצריות.
בשנת 1649, ויליאם סטון כונן את מושבו ליד סנט מרי סיטי בזמן שהוא עודד גולים פוריטנים אחרים מווירג'יניה לייסד את ההתיישבות פרובידנס לאורך החוף הצפוני של נהר סברן, מול האתר העתידי של בירת מדינת מרילנד אנאפוליס.
ב-1652 הגיעו ריצ'רד בנט וויליאם קלייבורן לווירג'יניה כדי להשתלט על השלטון הקולוניאלי מטעם הפרלמנט האנגלי. לאחר שווירג'יניה נכנעה ב-12 במרץ, הם המשיכו למרילנד והדיחו לזמן קצר את סטון מתפקידו. לאחר שאמנתו של לורד בולטימור אושרה על ידי אוליבר קרומוול, סטון שב לשלטון אך נותרו מתחים בין הפוריטנים של פרובידנס לבין הפלג הפרוטסטנטי המתון יותר של סטון. בשנת 1654, סטון ויתר על תפקיד המושל תחת איום מצד בנט וקלייבורן. לורד בולטימור הורה לסטון להחזיר את השליטה, וסטון הקים כוח משלחת באביב הבא כדי להכניע את פרובידנס. אבל, במה שמכונה קרב הסברן (25 במרץ 1655), כוחותיו של סטון הובסו והוא נורה דרך הכתף. בתחילה הוא נידון לתלייה אך הנשים משני הצדדים קטעו את ההליכים והוא קיבל חנינה.
ויליאם סטון הוחלף כמושל על ידי ג'וזיאס פנדל (1628–1687), בעוד שבנט ולורד בולטימור הגיעו לפשרה. סטון כיהן לזמן קצר במועצת המושל ב-1658, אך לאחר מכן לא לקח חלק נוסף בעניינים ציבוריים, ופרש לאחוזתו הנקראת Poynton Manor.
ביוגרפיה > אחרית חייו

ויליאם סטון כתב את צוואתו ב-3 בדצמבר 1659, והיא אושרה במחוז צ'ארלס, מרילנד, ב-21 בדצמבר 1660. ורלינדה גרייבס סטון כתבה את צוואתה, ב-3 במרץ 1674 והצוואה אושרה, ב-13 ביולי 1675, במחוז צ'ארלס.
ביוגרפיה > הרסטורציה, הענקת קרקע ומוות

בשנת 1660 הוחזרה המלוכה באנגליה. לורד בולטימור העניק לוויליאם סטון כמה שיותר קרקע בשטח שהוא יכול לרכוב, על סוסים, ביום, כפרס על שירותו הנאמן של סטון. סטון התרכז בפיתוח המטע שלו באחוזת פויינטון במה שהוא כיום מחוז צ'ארלס, מרילנד, שם הוא מת בערך ב-1660.
מורשת

נינו של סטון, דייוויד (נולד ב-1709), הרחיב מאוד את האחוזה בפויינטון והחזיר את המשפחה לגדולה.  הנינים של ויליאם סטון תרמו תרומות חשובות להקמת מרילנד כמדינה אמריקאית: תומאס סטון חתם על הכרזת העצמאות, מייקל ג'ניפר סטון ייצג את מרילנד בקונגרס הראשון של ארצות הברית, ג'ון הוסקינס סטון היה מושל מרילנד בשנים 1794–1797, ויליאם מורי סטון היה הבישוף האפיסקופלי של בולטימור. נין של נין, ברטון וו. סטון, היה מנהיג מוקדם בולט של תנועת השיקום.
הערות שוליים

↑  David Stone died intestate on March 18, 1773, at the age of 64
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: n97012915  VIAF: 48506321   WorldCat (עם VIAF): 48506321 
האציל הקתולי, ססיל קלברט, מציג את המסמך הרשמי, של מעשי הסובלנות מ-1649, למושל הקולוניאלי הפרוטסטנטי הראשון של מרילנד, ויליאם סטון, שהכריז על הגנה דתית לפוריטנים, בפרובינציית מרילנד.
שלטו של ויליאם סטון
תומאס מיפלין

תומאס מיפלין (באנגלית: Thomas Mifflin‏; 10 בינואר 1744 - 20 בינואר 1800) היה סוחר, חייל ופוליטיקאי אמריקאי מפנסילבניה. הוא נחשב לאחד מהאבות המייסדים של ארצות הברית בשל תפקידיו החשובים במהלך המהפכה האמריקאית ולאחריה. מיפלין חתם על חוקת ארצות הברית והיה המושל הראשון של פנסילבניה, תפקיד בו כיהן בין השנים 1790 ל-1799. לפני כן, הוא שימש כנשיא האחרון של המדינה, בתפקיד אותו ירש מבנג'מין פרנקלין ב-1788.
מיפלין נולד בפילדלפיה לג'ון מיפלין ואליזבת בנגל. ב-1760 השלים תואר ראשון מהקולג' של פילדלפיה. לאחר לימודיו הפך לסוחר, הוא החל את הקריירה הפוליטית שלו באספה המחוזית של פנסילבניה ובקונגרס הקונטיננטלי הראשון, שם חתם על האגודה הקונטיננטלית. ב-1775, הצטרף לצבא הקונטיננטלי. במהלך מלחמת העצמאות, שימש מיפלין כעוזרו של הגנרל ג'ורג' וושינגטון ומונה לתפקיד המפקח הכללי של הצבא בדרגת אלוף.
מיפלין חזר לקונגרס ב-1782 ונבחר לנשיא הקונגרס בשנה שלאחר מכן. הוא כיהן כיו"ר בית הנבחרים של פנסילבניה מ-1785 עד 1787 וכנשיא המועצה המבצעת העליונה של פנסילבניה מ-1788 עד 1790.
ב-1787, מיפלין היה ציר לאמנה החוקתית וחתם על חוקת ארצות הברית. לאחר מכן, הוא עמד בראש הוועדה שכתבה את חוקת מדינת פנסילבניה. עם אשרור החוקה ב-1790, מיפלין הפך למושל הראשון של המדינה. הוא סיים את כהונתו כמושל ב-1799 ונפטר בשנה שלאחר מכן.
הערות שוליים

↑  Thomas Mifflin, University Archives and Records Center (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007350461105171  GND: 1176152394  ISNI: 0000 0001 2283 2295  LCCN: n86144078  NARA: 10570485  NTA: 333884841  SNAC: w6621rfp  ULAN: 500096507  US Congress: M000701  VIAF: 9639177   WorldCat (עם VIAF): 9639177
ג'ונתן גראוט

ג'ונתן גראוט (באנגלית: Jonathan Grout‏; 23 ביולי 1737 – 8 בספטמבר 1807) היה חבר בבית הנבחרים של ארצות הברית ממסצ'וסטס.
ביוגרפיה

גראוט נולד ב-23 ביולי 1737 בלוננבורג בפרובינציית מפרץ מסצ'וסטס וכיהן בקונגרס הראשון של ארצות הברית מטעם מחוז הבחירה השמיני של מסצ'וסטס.
בנו, ג'ונתן גראוט הבן, בנה את הטלגרף האופטי הראשון בארצות הברית, שחיבר בין מרתה'ס ויניארד ובוסטון.
צאצא שלו היה אדוארד מ. גראוט (1861–1931), עורך דין ומבקר העיר ניו יורק. גראוט נפטר ב-8 בספטמבר 1807 בדובר, ניו המפשייר.
הערות שוליים

↑  Biographical Directory of the United States Congress entry for Jonathan Grout
↑  Jonathan Grout: Built the First Optical Telegraph
↑  Martha's Vineyard Times, Ten Minutes to Boston
| --- | --- |
בקרת זהויות :  US Congress: G000500
הפיצוצים בהולו (2020)

| --- | --- |

נשיא הפליפינים מבקר בקתדרלה "גברתנו מהר הכרמל" שבעיר הולו, לאחר פיגוע התאבדות במקום
 תאריך:  24 באוגוסט 2020 
 מקום:  הולו 
 קואורדינטות:  6°03′11″N 121°00′03″E﻿ / ﻿6.05305556°N 121.00083333°E﻿ / 6.05305556; 121.00083333
 סוג:  מטען צד והתאבדות
 נשק:  אופנוע נפץ וחגורות נפץ על מתאבדת
 הרוגים:  14 
 פצועים:  75 
 מבצע:  אבו סיאף 
 מספר מפגעים:  מחבלת מתאבדת ואופנוע ממולכד
 מניע:  תמיכה במאמץ של הארגון אבו סיאף להפוך את מחוז סולו למחוז עצמאי
 he
 
הפיצוצים בהולו התרחשו ב-24 באוגוסט 2020, כאשר טרוריסטים ג'יהאדיסטים מארגון אבו סיאף ביצעו שני פיגועי טרור תוך שעה בעיר הולו (אנ'), שבמחוז סולו (אנ'), בפיליפינים. בשני הפיגועים נהרגו 14 בני אדם ונפצעו 75. הפיגוע הראשון התרחש בשעה שאנשי צבא הפיליפינים סייעו בביצוע פעילות הומניטרית הקשורה במגפת הקורונה של וירוס COVID-19. הפיגוע השני, היה פיגוע התאבדות, שבוצע כשעה לאחר מכן, ליד קתדרלת גברתנו מהר הכרמל (אנ') הקתולית הנמצאת בהולו.
רקע

משנת 1991, מאז שהוקם ארגון אבו סיאף הוא עוסק בטרור בפיליפינים. הפיגועים מיועדים לתמוך במאמץ של הארגון להפוך את מחוז סולו למחוז עצמאי, כחלק מהסכסוך בדרום הפיליפינים, סכסוך מורו. במחוז סולו האוכלוסייה מורכבת בעיקר ממוסלמים, בעוד שמרבית אזרחי הפיליפינים הם נוצרים.
בשנת 2004 בצעו אנשי ארגון אבו סיאף את הפיגוע במעבורת סופרפרי 14 שהיה פיגוע הטרור החמור ביותר בתולדות הפיליפינים. באותו אירוע הארגון פוצץ ספינת מעבורת, שהפליגו עליה 116 בני אדם.
בשנת 2016 חברי הארגון נשבעו אמונים למדינה האיסלאמית. הם ידועים בשימוש במטעני נפץ מאולתרים ובחטיפת זרים לקבלת כופר, במיוחד במחוז סולו.
ב־29 ביוני 2020, בתקרית ירי דו צדדית של כוחות הממשלה, נהרגו ארבעה אנשי מודיעין של הצבא, שחקרו את ההיתכנות ששתי מחבלות מתאבדות נמצאות במחוז סולו, בידי שוטרי משטרת הולו. בעקבות תקרית הירי שהתרחשה בעיצומה של חקירת המודיעין הצבאי. הצבא הודיע שהאירוע שיבש את פעולות המודיעין למניעת הפיגועים הבאים והעלה הערכה אפשרית לפיה, השוטרים קשורים למחבלים המתאבדים מארגון אבו סיאף.
באוגוסט 2020, כמה ימים לפני הפיגועים וההתפוצצויות, עצרה ממשלת הפיליפינים מספר חמושים השייכים לארגון אבו סיאף. כוחות הביטחון בסולו נכנסו לכוננות גבוהה עקב חשש לפעולת תגמול.
הפיגועים

ב־24 באוגוסט 2020, בשעה 11:54 בבוקר, מטען מאולתר שהותקן על אופנוע נפץ, הופעל והתפוצץ בסמוך לשתי משאיות צבא חונות, בסמוך ל"כיכר המזון" (פוד פלאזה Food Plaza), במרכז העיר התחתית של הולו. בפיצוץ נהרגו שישה חיילים, שישה אזרחים ושוטר, וכן נפצעו 69 אחרים. בעקבות הפיגוע הראשון הצבא והמשטרה הודיעו שהם חסמו את הגישה לאזור ומנעו כניסה אליו. שעה לאחר פיצוץ האופנוע, בשעה 12:57 בצהריים, מחבלת מתאבדת התקרבה לאזור החסום וניסתה להיכנס לתוכו. לאחר שנעצרה על ידי חייל, היא פוצצה את הפצצה שנשאה על גופה, הרגה את עצמה ואת החייל שעצר אותה. באירוע נפגעו בנוסף גם שישה שוטרים. מקום הפיצוץ השני אירע במרחק 100 מטרים מהפיצוץ הראשון, מול סניף של בנק הפיתוח של הפיליפינים. בסך הכול בשני הפיצוצים נהרגו שבעה חיילים, שוטר אחד ושישה אזרחים. בנוסף נפצעו, 21 חיילים, שישה שוטרים ו-48 אזרחים. אתר הפיגוע עצמו היה קרוב למקום הפיגוע שהתקיים ב-27 בינואר 2019 בתוך קתדרלת גברתנו הר כרמל, שבעיר.
יום אחרי פיגועי אוגוסט 2020 בהולו, המדינה האיסלאמית - מחוז מזרח אסיה (המכונה גם ארגון אבו סיאף) קיבלה אחריות לפיגועים. הממשלה הפיליפינית סבורה כי יוצר מטעני הנפץ הוא, אבו סיאף מונדי סוודאדאן. הוא גם חימש את התוקפים והמחבלת המתאבדת. עיריית הולו ננעלה זמנית בעקבות הפיצוצים.
ב־29 באוגוסט 2020, בעיר פטיקול (אנ'), הותקפו חיילים שעסקו בחיפושים אחר מבצעי הפיגועים, חמושים מארגון אבו סיאף. בקרב היריות נהרג חייל פיליפיני ונפצעו שבעה אחרים. בנוסף נהרגו גם שני חמושים מארגון אבו סיאף.
תגובות

מיד לאחר הפיגועים גינה דובר הנשיא הארי רוק (אנ') את פיגועי הטרור באומרו כי "הרשויות מנהלות כעת חקירה, הכוללת זיהוי אנשים או קבוצות העומדות מאחורי הפיגועים המתועבים הללו." מזכיר הקבינט קרלו נוגרלס (אנ') גינה את ההתקפות במונחים בוטים ביותר. הוא אמר, ש"לטרור אין מקום בעולם מתורבת". מזכיר הקבינט, גם הצהיר, כי יביא למשפט צדק את עומדים מאחורי "המתקפה הלא אנושית". לדברי ד"ר רומל סי. בנלאוי (אנ'), מומחה פיליפני למלחמה בטרור ויו"ר המכון הפיליפיני לחקר השלום, אמר שהאלימות, הטרור והפיגועים בהולו ב-2020 היו אינדיקציות משמעותיות לכך שטרור ההתאבדות הפך לפנים החדשות של הטרור בפיליפינים. עוד לפני הפיגועים בהולו ב-2020, ד"ר בנלאוי כבר הסביר, ש"עליית טרור ההתאבדות בפיליפינים נובעת מההשפעה המדבקת של האידאולוגיה של הקצנה אלימה. המופצת על ידי לוחמי טרור זרים (כנראה מאינדונזיה) של דאעש המנצלים חולשה כלכלית של הרשויות המקומיות בפיליפינים, איבה היסטורית ותחושת עוולות כדי להפיץ קיצוניות אלימה, במיוחד באזורי מינדנאו המושפעים מסכסוך מורו. הקצנה אלימה היא האידאולוגיה המצדיקה פעולות טרור בפיליפינים."
ראו גם

המלחמה העולמית בטרור
הנרי לאטימר

הנרי לאטימר (באנגלית: Henry Latimer‏; 24 באפריל 1752 – 19 בדצמבר 1819) היה רופא ופוליטיקאי אמריקאי מניופורט, דלאוור. הוא נבחר לקונגרס הקונטיננטלי מטעם דלאוור, והיה חבר במפלגה הפדרליסטית, שכיהן באספה הכללית של דלאוור, כחבר בית הנבחרים מדלאוור וכסנאטור אמריקאי מדלאוור.
ביוגרפיה > ראשית חייו ומשפחתו

לאטימר נולד ב-24 באפריל 1752 בניופורט שבמושבת דלאוור, והיה בנם של ג'יימס לאטימר האב ושרה גדס. אביו היה סוחר תבואה ופוליטיקאי עשיר, שהיה חבר בבית האספה במושב 1778/1779 וחבר בוועידת דלאוור שאשררה את החוקה האמריקאית ב-7 בדצמבר 1787. אחיו של לאטימר, ג'ורג', כיהן גם הוא בבית האספה מהישיבה של 1779/1780 ועד מושב 1781/1782. מאוחר יותר הוא עבר לפילדלפיה שם הפך ליושב ראש בית הנבחרים של פנסילבניה ב-1794.
לאטימר למד רפואה, ולמד בקולג' של פילדלפיה (כיום אוניברסיטת פנסילבניה) בפילדלפיה וסיים את לימודיו ב-1770, והלך לבית הספר לרפואה של אוניברסיטת אדינבורו בסקוטלנד ב-1775 כדי להשלים את השכלתו. בשובו בעיצומה של המהפכה האמריקאית, שירת ב"בית החולים הנייד", יחידה כירורגית ניידת של הצבא הקונטיננטלי. הוא השתתף בקרב ברנדיווין והמשיך עד סוף המלחמה. לאחר המלחמה הוא היה חבר מקורי באגודת הסינסינטי.
ביוגרפיה > קריירה מקצועית ופוליטית

הוא נבחר לקונגרס הקונטיננטלי ב-8 באפריל 1784, אך לא השתתף במושב באותו אביב באנאפוליס, מרילנד והוחלף. כמו אביו ואחיו, הוא נבחר לבית האספה וכיהן מישיבת 1787/1788 ועד מושב 1790/1791. הוא היה היושב ראש באותה ישיבה אחרונה.
לאטימר הפסיד בבחירות 1792 לבית הנבחרים האמריקני למייג'ור ג'ון פאטן בשלושים קולות, אך ערער על בחירתו של פאטן לבית הנבחרים האמריקני. הרוב הפדרליסטי שם בדק את הקלפיות, ובהתבסס על חוק מבלבל המחייב שמות של שני מועמדים בקלפי, פסל מספיק מהקולות של פאטן כדי להעניק את המושב ללאטימר. בתוך מרירות ניכרת, הוא ישב ב-14 בפברואר 1794. לאחר שהפסיד פעם נוספת בבחירות לפאטן ב-1794, פרש לאטימר מבית הנבחרים של ארצות הברית ב-7 בפברואר 1795, כאשר הוא נבחר על ידי האספה הכללית של דלאוור למושב הסנאט האמריקני השנוי במחלוקת ופנוי זמן רב של הסנאטור האמריקני בדימוס ג'ורג' ריד. לאחר שסיים את כהונתו של ריד, הוא נבחר מחדש ב-1796, וכיהן עד 28 בפברואר 1801, אז גם התפטר. יש הסבורים שהסיבה להתפטרותו הייתה שהוא לא היה מרוצה מהטקטיקות של יריביו הפוליטיים שעדיין התמרמרו על נסיבות הבחירות המתמודדות ב-1792.
בתקופות שונות היה לאטימר חבר במועצת המנהלים של אקדמיית וילמינגטון, מנהל בנק דלאוור, נשיא האגודה החקלאית הראשונה של מחוז ניו קאסל, ונשיא מועצת הנאמנים של קולג' ניוארק. הוא היה חבר צ'רטר באגודה הרפואית של דלאוור.
ביוגרפיה > מוות ומורשת

לאטימר מת ב-19 בדצמבר 1819 בפילדלפיה, פנסילבניה ונקבר תחילה בבית הקברות הפרסביטריאני בווילמינגטון. בית הקברות הוא כעת המיקום של ספריית מכון וילמינגטון ושרידיו הועברו בעקבות כך לבית הקברות וילמינגטון וברנדיווין.
למרות שהוא היה רופא ופרסביטריאני, לאטימר היה בן למשפחת סוחרים בולטת ואמידה ומאוד הסכים עם העמדות הפדרליסטיות הרווחות בנושאים שנויים במחלוקת כמו הסכם ג'יי וצעדים אחרים של ממשל אדמס. המפלגה המתפתחת של תומאס ג'פרסון, הידועה כיום בשם הדמוקרטים-רפובליקנים, הפכה יותר ויותר פופולרית וקולנית במחוז ניו קאסל האירי, ונראה כי מעולם לא סלחו לו על גניבתו לכאורה של הבחירות לקונגרס ב-1792. כתוצאה מכך, עם חגיגות הניצחונות בבחירות ב-1802, הם ירו בתותחים, טעונים בתפוחי אדמה והרינג, בהצדעה מדומה ללאטימר, תוך שהם זוכרים את הצהרתו הנחשבת ש"מעמד הפועלים חי טוב מכדי להיות מאושרים וצריך לצמצם אותם למחירם של האירים."
קבר הנרי לאטימר בבית הקברות ווילמינגטון וברנדיווין
פסל אירופה

| --- | --- |

 מידע כללי
 פַּסל:  ברנרד רומיין 
 תאריך יצירה:  2003 
 טכניקה וחומרים:  שרף
 נתונים על היצירה
 מיקום:  בריסל
 קואורדינטות:  50°50′29″N 4°22′43″E﻿ / ﻿50.8414132°N 4.3787049°E﻿ / 50.8414132; 4.3787049
  (למפת בריסל מוגדלת) פסל אירופה(למפת בריסל רגילה) פסל אירופה
 
פסל אירופה (המכונה גם אחדות בשלום) הוא פסל המסמל שלום באמצעות אינטגרציה אירופית, ובו בזמן שואף להדגים את הסיסמה של האיחוד האירופי: "מאוחדים בגיוון". הוא ממוקם בגן של מנזר ואן מרלנט (הספרייה של הנציבות האירופית) ברובע האירופי של בריסל, בלגיה. הפסל עשוי משרף ומשקלו הוא כמעט 800 קילוגרם.  הוא נחנך ב־9 בדצמבר 2003 על ידי ניל קינוק וויויאן רדינג, אשר היו אז סגן־נשיא הנציבות האירופית ונציבת האיחוד האירופי לתרבות בהתאמה. שנת 2003 הייתה "השנה האירופית של אנשים עם מוגבלויות", והצטרפות עשר מדינות חברות נוספות לאיחוד האירופי חיכתה מעבר לפינה.
הפסל יוצר, עוצב, לוטש ונצבע על ידי ילדים לקויי ראייה בפיקוחו של האמן הצרפתי ברנרד רומיין, שרצה להוכיח כי נכות איננה גורם פוסל. הזרועות המשולבות בחוזקה, מסמלות את העמים המגוונים מבחינה תרבותית של אירופה, ומניפות יחד כדור המזכיר את דגל אירופה, אשר עליו מונחת יונת שלום.
הערות שוליים

↑  "Bernard Romain Australia".
ויליאם ולס

ויליאם היל ולס (באנגלית: William Hill Wells‏; 7 בינואר 1769 – 11 במרץ 1829) היה עורך דין ופוליטיקאי מדאגסבורו, דלאוור. הוא היה חבר במפלגה הפדרליסטית, שכיהן באספה הכללית של דלאוור וכסנאטור אמריקאי מדלאוור.
ביוגרפיה > ראשית חייו ומשפחתו

ולס נולד ב-7 בינואר 1769 בברלינגטון, ניו ג'רזי. משפחתו הגיעה למחוז סאסקס כשהיה צעיר, ואביו החל עסק מסחרי מצליח בדאגסבורו, שאותו המשיך ולס הצעיר. הוא היה בנם של רייצ'ל (היל) וריצ'רד ולס (1734–1801), שנולד בקינגסטון על ההאל באנגליה.   נישואיו לאליזבת דגוורת'י אידלוט, בת חסותו של גנרל מלחמת העצמאות ג'ון דגוורת'י,   הגדילו מאוד את עושרו, שכן היא ירשה שטחים גדולים של מחוז סאסקס. בינתיים הוא למד משפטים, התקבל ללשכת עורכי הדין בדלאוור ב-1791, ועסק בכך בג'ורג'טאון, דלאוור, ובסופו של דבר הרחיב את העיסוק שלו לדובר, דלאוור.
השחקן, המחזאי והבמאי אורסון ולס היה נין נין של וולס.
ביוגרפיה > קריירה מקצועית ופוליטית

ולס ייצג את מחוז סאסקס במשך מספר שנים באספה הכללית של דלאוור, בתחילה כיהן בבית המדינה מהמושב של 1795 ועד למושב 1799. לאחר מכן הוא נבחר כפדרליסט לסנאט של ארצות הברית כדי למלא את התפקיד הפנוי שנגרם על ידי מותו של ג'ושוע קלייטון, וכיהן מ-17 בינואר 1799 עד 6 בנובמבר 1804. במהלך תקופה זו הוא הצטרף לעמיתיו הפדרליסטים בהתנגדות לרכישת לואיזיאנה. הוא התפטר לפני סיום כהונתו כדי לחפש את מזלו בעסקי הנפט בצפון פנסילבניה. הוא חזר לבית המדינה למושבים של 1811 ו-1812, ובילה את מושב 1813 בסנאט של המדינה. הוא נבחר שוב כפדרליסט לסנאט של ארצות הברית כדי למלא את התפקיד הפנוי שנגרם כתוצאה מהתפטרותו של ג'יימס א. בייארד, וכיהן מ-28 במאי 1813 עד 3 במרץ 1817. לבסוף, הוא שירת פעם נוספת במושב 1819 של בית המדינה.
כל אותו זמן הוא המשיך לעסוק בעריכת דין בדאגסבורו ובמילסבורו, דלאוור, והתערב מאוד בעסקי הנפט בפנסילבניה.
ביוגרפיה > מוות ומורשת

ולס מת ב-11 במרץ 1829 ליד דאגסבורו, דלאוור, והוא קבור בחצר הכנסייה של הנסיך ג'ורג', ליד דאגסבורו.
הערות שוליים

↑  "Richard Welles". Geni. נבדק ב-19 בספטמבר 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Jordan, John Woolf (2004). Colonial and Revolutionary Families of Pennsylvania. Genealogical Publishing Com. ISBN 9780806352398.
↑  "Biographical and Genealogical History of the State of Delaware". 1899.
↑  "Papers of the Historical Society of Delaware". 1895.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: n88629662  SNAC: w6h99z9m  US Congress: W000287  VIAF: 36030984   WorldCat (עם VIAF): 36030984
ויליאם קנדי (פוליטיקאי)

ויליאם קנדי (באנגלית: William Kennedy‏; 31 ביולי 1768 – 11 באוקטובר 1834) היה חבר בבית הנבחרים של ארצות הברית מקרוליינה הצפונית.
ביוגרפיה

קנדי נולד ב-31 ביולי 1768 ליד וושינגטון, פרובינציית קרוליינה הצפונית. הוא סיים את לימודיו באוניברסיטת פנסילבניה בפילדלפיה ב-1782.
קנדי נבחר כדמוקרטי-רפובליקני לקונגרס השמיני של ארצות הברית ב-1802, וכיהן בין השנים 1803–1805.
הוא נבחר שוב לקונגרס בשנת 1808, וכיהן בקונגרס ה-11 של ארצות הברית. הוא הובס בניסיונו להיבחר מחדש על ידי תומאס בלאונט ב-1810, אם כי קנדי נבחר לאחר מכן בבחירות מיוחדות כדי למלא את המקום שהתפנה על ידי מותו של בלאונט. הוא כיהן את שארית הקדנציה בקונגרס ה-12 של ארצות הברית, ובשנת 1812 זכה בבחירה מחדש לקונגרס ה-13 של ארצות הברית.
קנדי מת בוושינגטון, קרוליינה הצפונית ב-11 באוקטובר 1834. הוא קבור בבית הקברות קנדי, ליד וושינגטון, קרוליינה הצפונית.
תומאס קופר

תומאס קופר (באנגלית: Thomas Cooper‏; 1764–1829) היה עורך דין ופוליטיקאי בדלאוור שהיה חבר פדרליסט בבית הנבחרים של ארצות הברית. הוא כיהן בקונגרסים ה-13 וה-14.
ביוגרפיה > ראשית חייו וקריירה

קופר נולד ב-1764 ב-Little Creek Hundred במושבת דלאוור, והיה בנם של אייזק וקומפורט טאונסנד בארקלי קופר. סבו של קופר, בארקלי טאונסנד, הגיע ללורל בשנת 1768 ממחוז דורצ'סטר, פרובינציית מרילנד, ובזמן מסוים היה הבעלים של כמעט כל האזור. אביו אייזק שירת באספה הכללית של דלאוור, והיה חבר בוועידת דלאוור שאשררה את החוקה האמריקאית ב-1787. אייזק היה גם חבר בוועידת החוקה של דלאוור משנת 1792. אחיו של קופר היה המושל ויליאם ב. קופר.
קופר השלים את לימודי ההכנה שלו בביתו ב-Little Creek Hundred. לאחר שלמד משפטים אצל ג'יימס פ. וילסון, הוא התקבל ללשכת עורכי הדין בדלאוור ב-1805 והחל לעסוק בכך בג'ורג'טאון.
ביוגרפיה > קריירה פוליטית

קופר היה חבר במפלגה הפדרליסטית והחל את הקריירה הפוליטית שלו כחבר בבית הנבחרים של המדינה, שם כיהן בין השנים 1803–1807. לאחר מכן כיהן כהונה בסנאט של המדינה מ-1808 עד 1810, עד שנבחר לבית הנבחרים ב-1813. קופר כיהן בבית הנבחרים מ-4 במרץ 1813 עד 3 במרץ 1817.
ביוגרפיה > אחרית חייו

בשנת 1817 פרש קופר מבית הנבחרים, אך המשיך לעסוק בעריכת דין בג'ורג'טאון עד מותו. בין תלמידיו של קופר היו אדוארד ווטן וקיילב ס. לייטון. קופר נחשב לעורך דין מקצועי ובעל ידע לעמיתיו.
קופר מת בג'ורג'טאון, דלאוור בשנת 1829, ונקבר בבית הקברות של משפחת קופר ליד לורל.
רות הלר

ערך זה עוסק בפרופסור לסטטיסטיקה. אם התכוונתם לסופרת ילדים קנדית-אמריקאית, ראו .
| --- | --- |

 ענף מדעי:  סטטיסטיקה 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת תל אביב  אוניברסיטת מקגיל  אוניברסיטת וושינגטון 
 מנחה לדוקטורט:  יואב בנימיני 
 מוסדות:  אוניברסיטת תל אביב 
 פרסים והוקרה:  פרס רוסו לסטטיסטיקה (2024)
 אתר רשמי
 תרומות עיקריות
 השוואות מרובות, הסקה סלקטיבית, conformal inference, בעיית הרפליקביליות של תוצאות מדעיות, ומבחנים אפרמטריים
 
רות הלר היא פרופסור מן המניין בחוג לסטטיסטיקה וחקר ביצועים באוניברסיטת תל אביב, זוכת פרס רוסו לסטטיסטיקה לשנת 2024. הלר מתמקדת בתחומים מגוונים של סטטיסטיקה וביוסטטיסטיקה, ובפרט השוואות מרובות, הסקה סלקטיבית, conformal inference, בעיית הרפליקביליות של תוצאות מדעיות, ומבחנים אפרמטריים.
ביוגרפיה

הלר קיבלה בשנת 1996 תואר ראשון במתמטיקה באוניברסיטת מקגיל. בשנת 1998 קיבלה תואר שני בביוסטטיסטיקה מאוניברסיטת וושינגטון, ובשנת 2007 קיבלה תואר דוקטור בסטטיסטיקה באוניברסיטת תל אביב, על עבודה שכותרתה "Statistical Issues Related to fMRI Experiments" בהנחיית יואב בנימיני.
הייתה מרצה אורחת באוניברסיטת פנסילבניה בשנים 2007–2009, ומרצה בכירה בפקולטה להנדסת תעשייה וניהול בטכניון בשנים 2009–2011. בשנת 2011 הצטרפה כמרצה בכירה לחוג לסטטיסטיקה וחקר ביצועים באוניברסיטת תל אביב. בשנת 2016 מונתה לפרופסור חבר ובשנת 2021 מונתה לפרופסור מן המניין.
הלר פרסמה מעל ל-50 מאמרים בכתבי עת מדעיים מובילים, ונחשבת לדמות מובילה בתחומה. מחקריה כוללים פיתוח שיטות יעילות להסקה מקבצי נתונים גדלים, תוך שמירה על כך שאין יותר מדי טעויות בהסקה.
היא משמשת או שימשה כעורכת במספר כתבי עת בסטטיסטיקה.
הוקרה

הלר זכתה להכרה רחבה בקהילת הסטטיסטיקה הבינלאומית והישראלית. היא זכתה בפרס רוסו לסטטיסטיקה לשנת 2024 (יחד עם יואב בנימיני ודניאל יקותיאלי) על מחקריהם בתחום שיעור התגליות השגויות כדי לאפשר לסרוק מספר רב של תוצאות ניסויים ולברור מתוכם תגליות ממשיות.
הערות שוליים

1 2  The Rousseeuw Prize for Statistics, www.rousseeuwprize.org
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007307263905171  dblp: 97/7067  GND: 1244234575  ISNI: 0000 0000 3274 2448  LCCN: n81135510  MGP: 122225  ORCID: 0000-0003-4329-1015  RERO: 02-A013733811  VIAF: 306068553   WorldCat (עם VIAF): 306068553