stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הדיילי שואו
פורמט התוכנית > כתבי המשנה

חלק בלתי נפרד מהתוכנית הם כתבי המשנה. לעיתים הם מרואיינים ב"התפרצויות מיוחדות" מה"שטח" או כמומחים בתחום מסוים, ולעיתים הם מגישים כתבות שטח משעשעות. בדיאלוג עם סטיוארט, הוא מגלם את "קול ההגיון", ואילו הם מנווטים את השיחה למחוזות הומוריסטיים, לעיתים על גבול הנונסנס. כתבות השטח תמיד מלוות בנימה אירונית ברורה. לדוגמה: כתבה על אישה הסובלת מאפליה בגלל היותה מעשנת וחתימת הכתבה בתקוות הכתב ש"יום יבוא וישפטו אותנו על סמך תוכן האישיות שלנו ולא על סמך צבע הריאות שלנו".
לדיילי שואו היו עשרות כתבי שטח בעשור פעילותה. להלן מספר בולטים:
סטיבן קולבר: כנראה כתב המשנה הפופולרי ביותר בקרב צופי התוכנית, והמחליף של סטיוארט בהיעדרו. בעל מראה של איש חדשות רציני, פרצוף קר ונטול רגש והגשה קרה בהתאם, העומדים בסתירה לדברי האיגיון והשטויות אשר הוציא מפיו במאות הכתבות והדיאלוגים שלו עם סטיוארט וכתבי משנה אחרים. בסוף 2005 פרש מהתוכנית והחל להגיש תוכנית סאטירה משלו, "The Colbert Report", ששודרה מיד אחרי ה"דיילי שואו", עד לפרישתו של קולבר על מנת להנחות את לייט שואו עם סטיבן קולבר.
סטיב קארל: עוד כתב פופולרי במיוחד מהתוכנית, זכור במיוחד מפינות הבישול שלו וה"דיווחים" מעיראק. עזב בסוף 2004 וזכה להצלחה רבה עם סרט הקולנוע בו כיכב, "בתול בן ארבעים", והגרסה האמריקנית לסדרת הטלוויזיה "המשרד".
אד הלמס: הלמס הממושקף מנסה לגלם את הכתב האינטליגנטי בתוכנית עם פינות על טכנולוגיה וחידושים. למרות חזות החנון שהוא עוטה על עצמו הוא גם הכתב בעל הנטייה החזקה ביותר לבצע מעשים כמו הליכה ברחובות ניו יורק כשרק חולצה לגופו. בשנת 2007 פרש הלמס מהתוכנית ועבר, בדומה לסטיב קארל, לגלם דמות בקומדיה "המשרד".
רוב קורדרי: קורדרי משחק בתוכנית את הכתב הלוזר וחסר המזל. אחרי עזיבתו של קולבר הפך קורדרי לכתב המשנה המוביל בתוכנית ובאמתחתו גם עשרות כתבות שטח. זכורה במיוחד כתבה בה יצא לבדוק את משק האנרגיה האמריקני בהאמר-לימוזינה תוך תדלוקה לעיתים קרובות מאוד. עזב את התוכנית ב-2008, אך חזר אליה מדי פעם כאורח.
סמנתה בי: בי היא עוף זר בחבורת הכתבים, הן בגלל היותה אישה והן בגלל היותה קנדית. הדבר מהווה נושא לבדיחות רבות שהיא משלבת בכתבות בנסיונותיה להבין את ה"ילידים" בארצות הברית. בתחילת 2015 עזבה את התוכנית לטובת תוכנית משלה ב־TBS, "פול פרונטל עם סמנתה בי".
ג'ון אוליבר: מכונה "כתב בריטי ראשי". הפך לאחד הכתבים הפופולרים בתוכנית, והחליף את סטיוארט בהנחיה בין יוני-אוגוסט 2013 בעת שזה ביים את סרט הקולנוע "רוז ווטר". אוליבר זכה לתשבחות על הנחייתו הזמנית, מה שהוביל לעזיבתו זמן קצר לאחר מכן לטובת תוכנית שבועית משלו ברשת הכבלים HBO, "השבוע שעבר עם ג'ון אוליבר".
לארי ווילמור: "כתב לענייני שחורים". לאחר עזיבתם של קולבר, קארל, הלמס וקורדרי הוא הפך לאחד מהכתבים המרכזיים בתוכנית. במשך 10 שנים הוא ואוליבר הובילו את הצוות, עד עזיבת שניהם. את התוכנית עזב ווילמור בסוף 2014, כדי להנחות תוכנית סאטירה משלו "The Nightly Show", שגם היא שודרה אחרי הדיילי שואו, עד שנת 2016, בה בוטלה התוכנית.
לואיס בלק: לואיס מגיש את הפינה "בק אין בלק" מאז תחילת התוכנית והוא הכתב היחיד אשר נשאר בתוכנית מתחילתה.
היסטוריה > ההתחלה עם קרייג קילבורן

שידורי התוכנית החלו ב-22 ביולי 1996. קרייג קילבורן היה המנחה הראשון שלה. התוכנית הציגה קטעי חדשות פרודיים, ראיונות משעשעים, כתבות מוקומנטריות וראיונות עם אורחים. התוכנית קיבלה את השראתה מקטעי החדשות בתוכנית "סאטרדיי נייט לייב" והתוכנית "לא בהכרח חדשות" של HBO, אך במהרה פיתחה את הסגנון הייחודי שלה. בעונתה הראשונה הוקלטה התוכנית ללא קהל והוא צורף לתוכנית רק בעונתה השנייה. ב-1999 עזב קילבורן את התוכנית ועבר לתוכנית "הלייט לייט שואו" של CBS (התוכנית המשודרת אחרי "לייט שואו עם דייוויד לטרמן"). ג'ון סטיוארט החליף אותו.
היסטוריה > תקופתו של ג'ון סטיוארט (2015-1999)

סטיוארט הצטרף לתוכנית כמנחה הראשי, כותב ומפיק. סטיוארט הביא עמו גם סגנון אחר משל קילבורן, סגנון פוליטי יותר וסאטירי יותר. הזינוק בפופולריות של התוכנית החל בשנת 2000 עם סיקור הבחירות לנשיאות ארצות הברית ("Indecision 2000"), בעקבותיו עלה הרייטינג באופן דרמטי, התוכנית קיבלה ביקורות מצוינות ממבקרי הטלוויזיה ואף זכתה בשנים עשר פרסי אמי ובשני פרסי פיבודי מאז. מאפיין נודע של התוכנית יחד עם סטיוארט היה שימושה ברשת השמרנית פוקס ניוז ובמנחיה כמושא ללעג ולגיחוך.
במהלך הנחייתו של סטיוארט, עם סיום המירוץ לנשיאות ב-2004, הוציאו חברי צוות ה"דיילי שואו" את "אמריקה - הספר, המדריך לאזרח בנבכי הדמוקרטיה בפעולה"; ספר הומוריסטי על הדמוקרטיה בארצות הברית והעולם. הספר זכה להצלחה רבה ואף עורר סערה זוטא בגלל הצגת תשעת שופטי בית המשפט העליון עירומים. הדבר גרר מחאות מצד אזרחים רבים והספר הוסר ממדפי הרשת הקמעונית וולמארט ומהספריות הציבוריות במיסיסיפי.
ביוני 2013 לקח סטיוארט הפסקה בת 12 שבועות מהתוכנית על מנת לביים את סרטו הראשון, "רוז ווטר". הכתב הבריטי של הדיילי שואו, ג'ון אוליבר, החליף אותו בהגשת התוכנית במשך חודשיים, וזמן קצר לאחר מכן עזב לטובת תוכנית משלו ב-HBO.
בפברואר 2015 הכריז לראשונה סטיוארט כי בכוונתו לפרוש מהנחיית התוכנית, ושידורה האחרון בהנחייתו היה ב-6 באוגוסט 2015. 4 חודשים לאחר עזיבתו, שב סטיוארט לתוכנית בדצמבר באותה השנה להופעת אורח מיוחדת, בה הציג כתבה למען שירותי בריאות עבור ראשוני אנשי שירותי חירום שסייעו לפצועים בפיגועי 11 בספטמבר.
היסטוריה > הדיילי שואו עם טרוור נואה

טרוור נואה, קומיקאי דרום אפריקאי שהחל להופיע בתוכנית בדצמבר 2014, נבחר לרשת את סטיוארט בתפקיד המנחה. נואה החל להנחות את התוכנית ב-28 בספטמבר 2015.
בספטמבר 2022, נואה הודיע שהוא יפרוש מתפקיד המנחה של הדיילי שואו. הפרק האחרון שלו כמנחה היה ב-8 בדצמבר 2022.
באוקטובר 2023, פורסם כי שרה סילברמן ולזלי ג'ונס חוזרות להנחות את "הדיילי שואו" בעוד הרשת ממשיכה בחיפושיה אחר מנחה קבוע. התוכנית אמורה להתחדש ב-16 באוקטובר, לאחר שהייתה בהפסקה עקב שביתת התסריטאים בהוליווד. מייקל קוסטה, ינחה בשבוע הראשון של ההפקה, ואחריו ינחו מנחים אורחים נוספים בשבועות הבאים, כולל דסוס נייס, שרלמן ת'ה גוד, סילברמן, ג'ונס, כל צוות הכותבים, ומישל וולף. לקומדי סנטרל יש תוכנית למנות מנחה קבוע חדש לתוכנית ב-2024. חסן מינהאג' נחשב בעבר למוביל פוטנציאלי לתפקיד, אך סטטוס מועמדותו הפך ללא ברור עקב מחלוקת סביב בדיחות מעוררות מחלוקת בחלק מהסטנד-אפ האוטוביוגרפי שלו. חזרתן של ג'ונס וסילברמן כמנחות אורחות מעידה על המשך ההתעניינות של הרשת בהן כמועמדות פוטנציאליות לתפקיד המנחה הקבוע, וכי מנהלי רשת פרמאונט גלובל יבצעו מחקר קהל ויעריכו כיצד אישים שונים מתמודדים עם עבודת ההנחיה.
הדיילי שואו כמקור חדשות

בסקרים שנערכו, התגלה שהדיילי שואו משמשת כמקור חדשות עיקרי לכ-25% מקבוצת הגיל 18–36 שנים בארצות הברית. במחקר שנערך על ידי אוניברסיטת פנסילבניה התגלה שצופי הדיילי שואו יודעים יותר עובדות על המירוץ הנשיאותי ב-2004 מאשר צופי חדשות "אמיתיות". טד קופל מהתוכנית "נייטליין" אף הביע את דאגתו מכך, והוא וסטיוארט אף התווכחו על הנושא בשתי התוכניות.
הביקורת על התוכנית

מבקריה של התוכנית, רובם ככולם מהימין האמריקני טוענים שהתוכנית היא תוכנית שמאלנית, ליברלית ובעלת מטרה ברורה של תקיפת ממשל בוש. סטיוארט עצמו אישר את הטענות האלה מספר פעמים בראיונות טלוויזיוניים ועיתונאיים שונים, באומרו שזוהי תוכנית חדשות מזויפת והיא אינה מחויבת לכללי האתיקה של תוכניות חדשות. סטיוארט מרבה לתקוף את רשת החדשות "פוקס ניוז", וטוען שהיא רשת ימנית-קיצונית באצטלה של אובייקטיביות.
ספין אוף של התוכנית

הקולבר ריפור (The Colbert Report), שהתחילה באמצע 2005, היא תוכנית בהנחיית סטיבן קולבר. קולבר משחק בתוכנית מנחה דעתן, גס רוח ומלא חשיבות עצמית אשר באופן קבוע מעליב את אורחיו, צועק אליהם ולא נותן להם לדבר יותר ממספר שניות ברצף. התוכנית היא פארודיה על המנחה ביל אוריילי של רשת החדשות פוקס. התוכנית משודרת מיד אחרי הדיילי שואו בערוץ קומדי סנטרל וזוכה להצלחה רבה.
דה נייטלי שואו עם לארי ווילמור (The Nightly Show), שהתחילה בתחילת 2015, היא תוכנית סאטירה בהנחיית לארי ווילמור. התוכנית היא המחליפה של הקולבר ריפור, וגם היא שודרה מיד אחרי הדיילי שואו. הפורמט של התוכנית הוא פאנל ובו נמצאים פרשנים, פוליטיקאים, עיתונאים או אורחים מפורסמים, והם דנים עם לארי על אירועי היום. התוכנית שודרה במשך שנה וחצי, עד אמצע 2016, כאשר בוטלה התוכנית.
ראו גם

השבוע שעבר עם ג'ון אוליבר
הערות שוליים

↑  דורון פרידמן, לאחר שחתם על מכתב שקרא להפסקת אש: ג'ון סטיוארט בצעד מפתיע, באתר ישראל היום, ‏13/2/2024
↑  Itzkoff, Dave (30 במרץ 2015). "Trevor Noah to Succeed Jon Stewart on 'The Daily Show'". הניו יורק טיימס. נבדק ב-30 במרץ 2015. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Brian Steinberg, Sarah Silverman, Leslie Jones Return to ‘Daily Show’ as Host Search Continues, Variety, ‏2023-10-12 (באנגלית אמריקאית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007590682705171  GND: 7685138-2  LCCN: n97120028  MusicBrainz: c3d805fe-a97f-42d8-ad75-cf8f4bce609f  VIAF: 173890399   WorldCat (עם VIAF): 173890399 
לוגו התוכנית בתקופת הנחייתו של ג'ון סטיוארט
סטיוארט (מימין) מראיין את המועמד לנשיאות בשנת 2004, ג'ון קרי
הפינה "השבוע באלוהים". בתמונה: סטיבן קולבר
כתבי המשנה בתוכנית. מימין: בי, קורדרי, הלמס וקולבר
אמריקה - הספר, המדריך לאזרח בנבכי הדמוקרטיה בפעולה. מימין: עיטם לבן-ראש, ג'ון סטיוארט.
הרמון אטקינס מקניל

| --- | --- |

 לידה:  27 בפברואר 1866 אברט, מסצ'וסטס, ארצות הברית 
 פטירה:  2 באוקטובר 1947 (בגיל 81) קווינס, ארצות הברית 
 מקום לימודים:  המכללה לאמות ועיצוב של מסצ'וסטס 
 תחום יצירה:  פיסול 
 יצירות ידועות:  Standing Liberty quarter 
 פרסים והוקרה:  פרס רומא  J. Sanford Saltus Medal Award 
 בן או בת זוג:  קרול ברוקס מקניל (1895–ערך בלתי־ידוע) 
 
הרמון אטקינס מקניל (באנגלית: Hermon Atkins MacNeil; ‏  27 בפברואר 1866 - 2 באוקטובר 1947) היה פסל אמריקאי יליד אוורט, מסצ'וסטס.
קריירה

מקניל סיים את לימודיו בבית הספר לאמנות של מסצ'וסטס, בשנת 1886, הפך למדריך באמנות תעשייתית באוניברסיטת קורנל בין השנים 1886 ל-1889, ולאחר מכן היה תלמידם של אנרי מ. צ'אפו ואלכסנדר פלגוייר ב-פריז. בשובו לאמריקה, הוא סייע לפיליפ מרטיני (1858–1927) בהכנת דגמי סקיצות לתערוכת הקולומביה העולמית, ובשנת 1896 הוא זכה במלגת ריינהארט, ועבד ברומא ארבע שנים (1896–1900).
בשנת 1906 הוא הפך לאקדמאי לאומי. יצירתו החשובה הראשונה הייתה "הרץ המוהיקני", ואחריו פיסל את "שיר פרימיטיבי", דמויות של אינדיאנים הצפון אמריקאים.[3] כמה מהפסלים המוקדמים יותר של אינדיאנים אמריקאים שימשו השראה לתרומתו המאוחרת יותר "הופי מתפלל לגשם" ודמויות אינדיאנים אחרות, לתערוכת הרכישה של לואיזיאנה. הוא יצר פסלי נשים, ופסלוני עירום המושפעים מתקופת חייו ברומא ובפריז,[4] אחת מיצירותיו העיקריות היא פסל "אנדרטת ויליאם מקינלי" בקולומבוס, אוהיו, לכבוד הנשיא ויליאם מקינלי. בשנת 1909 הוא זכה בתחרות לאנדרטה גדולה של חיילים ומלחים באולבני, ניו יורק.
אולי עבודתו הידועה ביותר היא כמעצב של המטבע "קווארטר" המציגה תבליט של "החירות" שנטבעה בין 1916 ל-1930, ונושאת את ראשי התיבות שלו מימין לתאריך. הוא גם הכין את פסל "הצדק" בצד המזרחי של בניין בית המשפט העליון של ארצות הברית.
מקניל היה אחד מתריסר פסלים שהוזמנו להתחרות בתחרות פסל "האישה החלוצה" ב-1927, בה לא הצליח לזכות. עבודתו הייתה גם חלק מתחרויות האמנות באולימפיאדת הקיץ 1928 וב אולימפיאדת הקיץ 1932.
אחת מיצירותיו האחרונות הייתה פסל "הפוני המהיר" שנחנך ב-1940 בסנט ג'וזף, מיזורי.
קריירה > משפחה

אשתו, קרול ברוקס מקניל, גם היא פסלת, הייתה תלמידה של פרדריק ויליאם מקמוני.
גלריה

הפוני המהיר
אנדרטת חיילי מלחמת השחור
פסל עזרא קורנל, באוניברסיטת קורנל
מפגש האדם הלבן עם האינדיאני, פורטלנד אורגון
הערות שוליים

↑  Hermon MacNeil (U.S. National Park Service), www.nps.gov (באנגלית)
↑  Student Academic Records, Archives of Massachusetts College of Art and Design
1 2  Chisholm, Hugh, ed. (1911). "Macneil, Hermon Atkins". Encyclopædia Britannica. Vol. 17 (11th ed.). Cambridge University Press. p. 265.
↑  Exhibition of Models for a Monument to the Pioneer Woman’’ at the Chicago Architectural Exhibition, East Galleries, Art Institute of Chicago, June 25 to August 1, 1927
↑  Olympedia – Hermon Atkins MacNeil, www.olympedia.org
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 129542474  ISNI: 0000 0000 6681 0875  LCCN: nr2002036625  RKD: 123674  SNAC: w6mg7xj7  ULAN: 500027891  VIAF: 23221350   WorldCat (עם VIAF): 23221350
אי-מציאות

| --- | --- |

 סוגה:  מדע בדיוני, פנטזיה
 כותבים:  ניל לביוט 
 בימוי:  ג'ונתן סקארף, דרנל מרטין, ניל לביוט 
 שחקנים:  נטלי מרטינז  מרגרט קולין  מישל ויינטמילה  אלכס פטיפר  ויקטור סלזאק  ברוס מק'גיל  מריה קונצ'יטה אלונסו  גילס גירי  קייט בוסוורת'  קייל שמיד  רונלד פיט  סיבילה דין  טיילור הנדלי 
 ארץ מקור:  ארצות הברית ארצות הברית
 שפות:  אנגלית
 מספר עונות:  1 
 מספר פרקים:  7 
 הפקה
 הפצה:  נטפליקס 
 שידור
 רשת שידור:  נטפליקס 
 תקופת שידור מקורית:  12 בספטמבר 2019 
 קישורים חיצוניים
 אתר רשמי
 דף התוכנית ב-IMDb
 
אי־מציאות (באנגלית: The I-Land) היא סדרת מדע בדיוני ופנטזיה אמריקאית. הסדרה עוסקת בעשרה אנשים שמתעוררים באי בודד מבלי שהם זוכרים איך הגיעו לשם. במהלך הסדרה נחשף העבר של הדמויות, שחלקן מתות בנסיבות טרגיות. בסדרה משחקים בין היתר נטלי מרטינז, קייט בוסוורת', רונלד פיט ואחרים. את הסדרה יצר אנטוני סולטר, והיא עלתה לנטפליקס ב-12 בספטמבר 2019.
עלילה

עשרה אנשים זרים מתעוררים על אי, מבלי שהם יודעים כיצד הגיעו לשם. הם לא זוכרים דבר מחייהם הקודמים, והם לומדים את שמותיהם לפי השמות שמודפסים על החולצות שלהם. חברי הקבוצה מנסים להתאחד ולפעול יחד, אך השוני ביניהם וסדרי עדיפויות שונים גורמים לחיכוכים בין כמה מהם. אחת החברות הבולטות בקבוצה היא צ'ייס, שנקלעה לעימות עם קיי. סי עם התעוררותה על האי, שמצידה חושדת בה וביכולות שלה לגלות ממצאים באי; כמו כן היא מסוכסכת עם ברודי שניסה באחד הימים הראשונים לאנוס אותה.
לאחר שברודי נרצח, החברים תוקפים את צ'ייס וגורמים לה לאובדן הכרה. צ'ייס מתעוררת במתקן כליאה בטקסס ולומדת כי היא ויתר האנשים הם אסירים שנדונו למוות בגין פשעים שביצעו בעברם, וכי הם חלק מסימולציה שמטרתה לגרום להם להשתנות ולזכות לגאולה, או שיחזרו לסורם. עוד היא לומדת כי מי שמת באי מת גם במציאות. צ'ייס חוזרת לאי וזמן קצר לאחר מכן מופיעים אווטארים של שני מרשלים שמנסים לגרום לקבוצה להתפלג ולגרום לחבריה לפגוע זה בזה. בשלב זה הקבוצה מתחילה להתפרק, ונוצרות שלוש קבוצות קטנות יותר. האחת, כוללת את צ'ייס וקופר, השנייה את קיי. סי ומוזס, והשלישית את בלייר, דונובן ומייסון. כמו כן הזיכרונות של חברי הקבוצה מתחילים לחזור אליהם.
בין היתר מתגלה כי קופר וצ'ייס היו בני זוג, וכי קופר הוא שרצח את אמה של צ'ייס, שהואשמה על לא עוול בכפה. היא מוצאת מהסימולציה, ובתום הליך השחרור היא מגלה כי היא הייתה בכלא למשך 25 שנה. היא יוצאת מהכלא ומתחילה לצעוד לכיוון העיר שנהרסה במהלך השנים האלו.
דמויות > דמויות ראשיות

גבריאלה צ'ייס (נטלי מרטינז) – לוחמת לשעבר בחיל הנחתים שנכלאה על רצח אמה. במהלך שהותה באי מציאות, היא מתחילה להאמין שהיא אכן רצחה את אמה. היא מגלה כי היא הייתה נשואה לקופר, שמודה שהוא זה שהפליל את צ'ייס ברצח אמה. היא משוחררת מאי מציאות ומזוכה מעונש המוות שנגזר עליה.
קיי. סי (קייט בוסוורת') – אישה מוכה לשעבר ומלצרית שנכלאה על שרצחה את שני בניה. במהלך עבודתה כמלצרית ניהלה רומן עם אדם משיקגו. אחרי שסיפרה על כך ואמרה שהיא לא אוהבת את בעלה המתעלל, היא כמעט מוטבעת בכיור המטבח שלה. הוא עוזב אותה ואומר לה שהיא יכולה להתגרש ממנו אבל היא תיאלץ להיפרד מבניה. היא מסממת את שני בניה באמצעות סירופ נגד שיעול ומטביעה אותם באוקיינוס. לאחר מכן היא מנסה להתאבד. לאורך רוב הסדרה היא מפחדת ממים.
קופר (רונלד פיט) – מפקד לשעבר בחיל הנחתים שנפצע והפך לחוואי. היה נשוי לצ'ייס. מתגלה כי הוא רצח בטעות את אמה של צ'ייס במהלך קטטה. הוא גרם לכך להיראות כאילו מדובר בפריצה אך הוא וצ'ייס נעצרים בחשד לרצח. במהלך פלאשבק הוא יורה בטעות במוזס והורג אותו.
מוזס (קייל שמיד) – פעיל קיצוני לשעבר שניסה לעלות לכותרות על ידי פיצוץ צינור גז, אך בטעות גרם למותם של שמונה אנשים. נורה ונרצח על ידי קופר.
בלייר (סיבילה דין) – אחות לשעבר שביצעה המתת חסד ב-25 מטופלים על ידי הזרקת אשלגן כלורי לעירוי שלהם. היא מטפלת בדונובן לאחר שננשך על ידי כריש, ובסוף יורה בו באקדח נורים לאחר שרצח את מייסון. זמן קצר קודם לכן מגלה כי הייתה נשואה לאישה.
דונובן (אנתוני לי מדינה) – היה מאוהב באופן אובססיבי בעמיתה לשעבר שלו במקום העבודה ורצח אותה אחרי שסירבה לניסיונות החיזור שלו. לאחר שבלייר דוחה את ניסיון החיזור העיקש שלו, הוא רוצח את מייסון.
מייסון (גילס גירי) – ירה והרג מספר גדול של אנשים בסופרמרקט. הוא ניסה לירות בעצמו לאחר המעשה, אבל לא הצליח לאזור את האומץ לעשות כן. במקום זאת הוא נעצר ונגזר עליו גזר דין מוות. נרצח בחניקה על ידי דונובן.
טיילור (קוטה אברהרדט) – שודדת בנק בעלת אופי מניפולטיבי. מנסה לברוח מאי מציאות ומגיעה לאי מציאות 2, המאוכלס על ידי קניבל. בוני וקלייד מוצאים אותה ומשאירים אותה לצד הקניבל. עוד הם אומרים לה כי מרק התרנגולות ששתתה לא ייתכן כי אין תרנגולות על האי, והיא מגלה ששתי אצבעות שלה נחתכו.
היידן (מישל וינטמילה) – רוצחת סדרתית לשעבר של עברייני מין. נרצחה על ידי בוני וקלייד לאחר שרצחה את ברודי.
ברודי (אלכס פטיפר) – עבריין מין. תוקף מינית ואונס את צ'ייס וקיי. סי. באי מציאות. הוא נדקר על ידי היידן שהאמינה שהוא הגורם לחוסר היציבות בקבוצה.
דמויות > דמויות משניות

בוני (קלרה וונג) – מרשלית, נדקרה בבטן על ידי צ'ייס כשניסתה לרצוח את קופר יחד עם קלייד.
קלייד (קיילין דארל ג'ונס) – מרשל, דקר את צ'ייס בבטן במהלך קטטה כשניסה לרצוח את קופר בעזרתה של קלייד.
וורדן וולס (ברוס מק'גיל) – מנהל הכלא המושחת שמנסה לחבל בניסוי באמצעות בוני וקלייד. לאחר שהוא מפוטר מתפקידו כמנהל בית הכלא הוא נשלח לאי מציאות כאחד מהמשתתפים כדי לגאול את עצמו.
גברת צ'ייס (מריה קונצ'יטה אלונסו) – אמה של גבריאלה צ'ייס שנרצחה על ידי קופר במהלך קטטה.
דוקטור קונרד (סובאש מנדל) – רופאת האסירים שמגלה סימפתיה ואהדה כלפי המצוקות שלהם.
דוקטור סטבנסון (מרגרט קולין) – ארכיטקטית בניסוי וחברת צוות בחבר היועצים של הניסוי.
הפקה > פיתוח

ב-28 בספטמבר 2018 פורסם כי נטפליקס מפיקה סדרה בעלת שבעה פרקים. ניל לביוט מונה להיות במאי יחד עם דרנל מרטין וג'ונתן סקארף. דווח כי הושקעו בעונה הראשונה של הסדרה 14 מיליון דולר, בעלות של שני מיליון דולר לפרק.
הפקה > צילום

צילומי העונה הראשונה נערכו באולפני פיינווד, סן פדרו דה מקור ולאס טרנאס מ-15 באוקטובר 2018 עד 19 בדצמבר.
פרקים

| מספר פרק | שם | עלילה |
| --- | --- | --- |
| 1 | עולם חדש מופלא | עשרת האנשים מתעוררים ומוצאים את עצמם באי בודד וללא הזיכרונות הקודמים שלהם. |
| 2 | הארמונות המפוארים | מתעוררות מחלוקות בקבוצה באשר להמשך. קיי. סי. נאנסת על ידי ברודי, שבהמשך נרצח וחברי הקבוצה מאשימים את צ'ייס. |
| 3 | מופע הסרק | צ'ייס מתעוררת בכלא בטקסס ומגלה את הניסוי שנערך עליה ועל יתר המשתתפים. |
| 4 | כמה יצורים יפים כאן | בוני וקלייד מגיעים לאי, רוצחים את היידן ומסכסכים בין חברי הקבוצה, שמתחילים להיזכר בפשעים שביצעו. |
| 5 | המגדלים שראשם בעננים | קיי. סי. שנקרעת בשל עברה שורפת את הכפר; טיילור נמלטת מהאי לאי מציאות 2; צ'ייס וקופר מגלים שהיו נשואים זה לזה. |
| 6 | תבל גדולה עצמה | דונובן רוצח את מייסון ונרצח על ידי בלייר. קופר מגלה לצ'ייס שהוא זה שרצח את אמה, ובמהלך פלאשבק יורה במוזס. |
| 7 | בירכתי החשכה | צ'ייס מתעוררת שוב בכלא, עוברת את הליכי השחרור ומגלה כי היא מבוגרת יותר ב-25 שנה משנדמה לה. |
ביקורת

הסדרה זכתה לציון 4.5 מתוך 10 באתר IMDb. באתר Rotten Tomatoes נכתב כי הסדרה "מעורפלת בצורה רעה, התעלומה היחידה היא כיצד נוצרה מלכתחילה אי־מציאות". דניאל פיינברג כתב בהוליווד ריפורטר השווה את הסדרה לאבודים "רק עם אי־הבנה מהותית של אופן הטיפול באובדן בהתפתחות הדמות, במיתולוגיה, במבנה ובפלאשבק, בנושא ובבניית האנסמבל." עוד הוא כתב כי "שום היבט של אי־מציאות לא קורה, וכל היבט רע מבוסס על ההיבטים הרעים שלפניו באופן שמבהיר כי אף אחד מהמעורבים לא יכול היה להישאר חסר הבנה באשר למאמץ שהושקע".
הערות שוליים

↑  “The I-Land”, la nueva serie de Netflix con sabor criollo (בספרדית), ג'ואן פרטס, 10 בספטמבר 2019
↑  IFF Panama: The Dominican Republic Builds as a Production Hu, Variety, מרטין דייל, 9 באפריל 2019
↑  Dominican Republic Feels Surge in Production as Tax Is Reduced, Variety, אנה מריה דה לה פואנטה, 4 בינואר 2019
↑  THE I-LAND: LIMITED SERIES (2019), Rotten Tomatoes
↑  Critic's Notebook: Netflix's 'The I-Land' — Anatomy of a Fascinating Disaster, הוליווד ריפורטר, דניאל פיינברג, 16 בספטמבר 2019
סדראדין אגא חאן

| --- | --- |

 לידה:  17 בינואר 1933 ניי-סיר-סן, צרפת 
 פטירה:  12 במאי 2003 (בגיל 70) בוסטון, ארצות הברית 
 מדינה:  שווייץ, הממלכה המאוחדת, צרפת, איראן 
 מקום קבורה:  קולונז'-בלריב 
 השכלה:  הרווארד קולג' 
 תקופת הפעילות:  1950–2003 (כ־53 שנים) 
 מעסיק:  האומות המאוחדות 
 תפקיד:  United Nations High Commissioner for Refugees (1965–1977) 
 השקפה דתית:  אסלאם 
 בן או בת זוג:  Nina Dyer (27 באוגוסט 1957, 1957–1962)  Catherine Aleya Beriketti Sursock (נובמבר 1972–?) 
 פרסים והוקרה:  פרס האומות המאוחדות בתחום זכויות האדם (1978)  פרס החופש (1989)  מדליית ההוכרה ע״ש דאג המרשלד (1979)  אביר מפקד במסדר האימפריה הבריטית  מפקד במסדר סילבסטר הקדוש  עמית האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים 
 
הנסיך סדראדין אגא חאן (בפרסית: صدرالّدين آغا خان, Sadr ad-Dīn Āghā Khān;‏ 17 בינואר 1933 – 12 במאי 2003) שימש כנציב העליון של נציבות האו"ם לפליטים בין השנים 1966–1978. הוא בלט בתמיכתו בעידוד שיתוף הפעולה בין ארגונים לא ממשלתיים לבין סוכנויות האו"ם. התעניינותו בנושאי סביבה הובילה אותו בסוף שנות ה-70 לייסוד קרן בלריב (אנ'). הוא אף נודע כאספן בקיא ובולט של אמנות האסלאם.
הוא נולד בפריז לאגא חאן השלישי, האימאם ה-48 של האיסמאעיליה ולאשתו השלישית הנסיכה אנדרי אגא חאן. הנסיך אגא חאן נישא פעמיים אך לא הותיר ילדים. הוא נפטר ממחלת הסרטן בגיל 70 ונקבר בשווייץ.
קורות חייו > נעורים והשכלה

אגא חאן נולד בניי-סיר-סן, בפרברי פריז, כבנם המשותף היחיד של הסולטאן מהומד שאה אגא חאן השלישי ואשתו אנדרי. את שנות לימודיו הראשונות למד בעיר לוזאן, בשווייץ, והשלים לימודי תואר ראשון בהצטיינות באוניברסיטת הרווארד בשנת 1954. עם סיום לימודי תואר ראשון הוא השלים שלוש שנות מחקר במרכז ללימודי המזרח התיכון בהרווארד.
אף שחונך באירופה לאם צרפתייה, אביו אשר שימש כאימאם ה-48 של המוסלמים האיסמאעילים, השפיע עמוקות על דרכו. הוא סיפר כי אביו התעקש כי ילמד את הקוראן ועודד אותו להכיר ולהבין את המסורות הבסיסיות של דת האסלאם, מבלי שכפה עליו לאמץ השקפות אלה.
לצד אביו הוא ביקר במדינות מוסלמיות רבות וכך נחשף לשורשי משפחתו המוסלמית כבר בגיל צעיר. הוא תיאר את איראן כערש מולדת משפחתו, אף שמעולם לא התגורר במדינה זו. בילדותו נהגה סבתו לדקלם באוזניו שירה פרסית. אגא חאן החזיק בשלוש אזרחויות: צרפתית, איראנית ושווייצרית, ודיבר באופן שוטף צרפתית, אנגלית, גרמנית ואיטלקית ואף שלט בפרסית וערבית.
קורות חייו > עבודתו באונסק"ו

הנסיך סדראדין הצטרף לארגון אונסק"ו בשנת 1958 ובשנת 1961 מונה למזכיר הכללי של ועדת הפעולה הבין-לאומית לשימור נוביה. יוזמה זו קיבצה יחדיו ארכאולוגים ממזרח ומערב אירופה בשיאה של המלחמה הקרה בניסיון להציל את אוצרותיה הקדומים של מצרים, כולל מקדשי אבו סימבל והכנסיות הנוצריות של נוביה, במהלך בניית סכר אסוואן. מאוחר יותר בחייו הוא תיאר משימה זו כאחד מן ההישגים הגדולים ביותר של ארגון אונסק"ו, במיוחד על רקע המתח במזרח התיכון והמלחמה הקרה.
קורות חייו > הנציב העליון לפליטים של האו"ם

בשנת 1959 החל הנסיך סדראדין לשמש כשליח מיוחד של נציבות האו"ם לפליטים אשר התמקד בקידום שנת הפליט הבין-לאומית (1959–1960). יוזמה זו נודעה בזכות "תוכנית הבולים" אשר הזרימה כספי תרומות לארגון האו"ם מן המדינות החברות בעזרת מכירות בולי מזכרת בשיתוף פעולה עם איגוד הדואר העולמי. באותה תקופה התמקדו מאמצי נציבות הפליטים בעזרה לפליטים שיצאו ממדינות מזרח אירופה.
בינואר 1966 מונה הנסיך סדראדין לנציב העליון של נציבות הפליטים של האו"ם, לאחר ששימש במשך שלוש שנים כסגן הנציב העליון. בגיל 33, הוא היה הנציב העליון הצעיר ביותר בתפקיד זה. הוא הוביל את הארגון במשך 12 שנים, באחת התקופות הקשות בתולדות הארגון. בשנת 1971 הוא ניהל את מאמצי הסיוע במשבר ההומניטרי שהתפתח במלחמת השחרור של בנגלדש, אשר הותירה 10 מיליון פליטים. בשנת 1972 סייע הארגון למאות אלפים מבני ההוטו שנמלטו מבורונדי לטנזניה ובאמצע שנות ה-70 סייע לאנשי הסירות (אנ') שנמלטו מווייטנאם לאחר תום המלחמה שם. בשנת 1972 שימש הנסיך סדראדין בתפקיד מפתח למציאת פתרונות דיור חלופיים לעשרות אלפי פליטים ממוצא הודי שהוגלו בהוראת אידי אמין מאוגנדה.
בעת כהונתו כנציב עליון, הנסיך סדראדין היה נחוש שלא לנקוט במדינות מפלה בין פליטים אירופים לבין פליטים במדינות העולם השלישי. בעוד שבשנות ה-50 עיקר עיסוקו של הארגון היה במציאת פתרונות למאות אלפי פליטים ממוצא אירופי, בשנות ה-70 נפתרה ברובה בעיית פליטי אירופה ועיקר עיסוקו של הארגון התמקד בסיוע למיליוני פליטים במדינות אסיה ואפריקה. הוא יזם את הרחבת המנדט המקורי של הארגון, אשר התמקד במדינות אירופה, כדי שיכלול אף פליטים מן המזרח התיכון, אסיה ואפריקה. בעת שסיים את תפקידו כנציב העליון לפליטים, הוא החזיק במשרה יותר מכל אחד אחר בתפקיד זה, והמשיך במשימות הומניטריות בשליחות האו"ם גם לאחר שפרש מתפקידו.
בשנת 1981, היה המועמד המוביל להחליף את קורט ולדהיים כמזכ"ל האו"ם, אך למרות שזכה ביותר קולות, ברית המעצות טענה שהוא מערבי מדי, והטילה וטו על כהונתו. עשר שנים לאחר מכן הוא התמודד על התפקיד בשנית אולם הפסיד לבוטרוס ראלי.
קורות חייו > איכות הסביבה

בשנת 1977 ייסד הנסיך סדראדין את קרן Bellerive (על שם העיירה שבה גר) לקידום הגנת הסביבה. הקרן עסקה במאבק נגד כריתת היערות, תחום שהיה מוכר לנסיך עקב עבודתו למען "פליטים אקולוגיים", שנאלצו לעזוב אזורים שלא יכלו עוד לקיים אותם בגלל המדבור ושינויים סביבתיים אחרים. הקרן עבדה עם מומחים שווייצרים כדי לפתח תנורי בישול בעלות נמוכה וחסכונית באנרגיה, שנשענו על מקורות אנרגיה מתחדשים כגון מתאן וביו-גז. היא חילקה את אלה בין אוכלוסיות כפריות נזקקות, בעיקר באפריקה. Bellerive היה גם בין הארגונים הראשונים שהזהירו מפני הסכנות הפוטנציאליות לבריאות האדם של שיטות חקלאות אינטנסיביות תעשייתית.
כתושב שווייץ, הנסיך סדרודין היה מודאג מההשפעה של פיתוח תיירות חסר רגישות סביבתית וכריתת יערות באלפים. הוא השיק את Alp Action שעודדה תיירות אקולוגית, במטרה לצמצם את ההשפעה של ספורט אקסטרים וכדי להגן על המערכת האקולוגית הרגישה של ההרים ולשמור על המגוון התרבותי והחיוניות של האלפים.
במאי 2006 מוזגה פעילותה של הקרן לתוך קרן אגא חאן שנוסדה על ידי אחיינו של הנסיך סדראדין, כרים אגא חאן הרביעי. הקרן בסך 10 מיליון דולר, פעילה בשישה תחומים שהיו חשובים לנסיך סדרודין: חינוך סביבתי; ניהול משאבי טבע באזורים שבריריים; פארקי טבע ושמורות חיות בר; תשתית תיירות בת קיימא מבחינה סביבתית ותרבותית; בריאות סביבתית; ומחקר.