stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דניאל אהרן
קורות חיים > פעילותו כהיסטוריון ומבקר ספרות

אהרן כתב את מסתו הראשונה ב-1935 - "Melville and the Missionaries." (מלוויל והמיסיונרים). חיבר כתבי עיון גם בנושא התחייה האמריקאית, מלחמת האזרחים האמריקאית ועל הסופרים אוהדי השמאל בארצות הברית.
בשנת 2007 כתב ספר אוטוביוגרפיה The Americanist (האמריקניסט)
, (2007). ערך את היומן של המשורר האמריקאי ארתור קרו אינמן (1895–1963): 1919 to 1963. כתב מאמרים עבור  New York Review of Books .
ספרו "Writers on the Left" (סופרים בשמאל), ספרו הידוע ביותר, מציג את אליטת הסופרים הקומוניסטים או אוהדי האידאולוגיה הקומוניסטית בארצות הברית שפעלה במחצית הראשונה של המאה ה-20, ביניהם מקס איסטמן, גרנוויל היקס, פלויד דל, ג'ון ריד, מייק גולד, הווארד פאסט, ג'וזף פרימן (עורך העיתון New Masses), אדמונד וילסון, מלקולם קאולי, תאודור דרייזר או לנגסטון יוז.
בשנת 1985 פרסם אהרן את The Inman Diaries, מבחר בשני כרכים מיומנו של ארתור קרו אינמנן (שבמקור כלל 155 כרכים)
קורות חיים > מוציא לאור

בשנת 1979,, עזר אהרן בהקמת ההוצאה לאור Library of America ושימש כיושב ראש שלה וכחבר במועצת המנהלים שלה עד 1985 ובהמשך כחבר אמריטוס במועצת המנהלים.
קורות חיים > חייו הפרטיים

בנו, ג'ונתן אהרן, הוא משורר מוכר, בעל דוקטורט מאוניברסיטת ייל ופרופסור במכללת אמרסון בבוסטון.
דניאל אהרן נפטר בגיל 103 בבית חולים בקיימברידג' (מסצ'וסטס), בשנת 2012, בעקבות סיבוכים של דלקת ריאות.
פרסים ואותות הוקרה

1973 - חבר האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים
1997 - חבר באקדמיה האמריקאית לאמנויות ולספרות
2007 - דוקטור לספרות לשם כבוד של אוניברסיטת הרווארד
2010 - המדליה הלאומית למדעי הרוח
ציטוט מנימוקי השופטים:
דניאל אהרן: חוקר ספרות על תרומותיו לספרות ולתרבות האמריקאית. כיושב ראש מייסד של Library of America, סייע בשמירת מורשת אומתנו האמצעות פרסומם של כתבי אמריקה המשמעותיים ביותר במהדורות יוקרתיות.
מבחר כתביו

Commonplace Book-1934-2012 (Pressed Wafer 2015)
Scrap Book (Pressed Wafer 2014)
The Americanist (2007).
American Notes: Selected Essays (1994).
Cincinnati, Queen City of the West: 1819-1838 (1992)
The Unwritten War: American Writers and the Civil War (1973)
America in Crisis: Fourteen Crucial Episodes in American History (1971)
Writers on the Left: Episodes in American Literary Communism (1961, 1974 and 1992)
Men of Good Hope (1951)
מבחר כתביו > עריכות

Arthur Crew Inman, From a Darkened Room: The Inman Diary, ed. Daniel Aaron (Cambridge, MA: Harvard University Press, 1996)
Arthur Crew Inman, The Inman Diary: A Public and Private Confession (Cambridge, MA: Harvard University Press, 1985)
Paul Elmer More, Shelburne Essays on American Literature, ed. Daniel Aaron (New York: Harcourt, Brace & World, 1963)
הערות שוליים

↑  "Daniel Aaron, scholar who helped develop academic field of American studies, dies at 103". Washington Post. נבדק ב-2016-05-02.
↑  Sam Roberts NYT 2016
1 2 3  Roberts, Sam (2016-05-04). "Daniel Aaron, Critic and Historian Who Pioneered American Studies, Dies at 103". The New York Times. נבדק ב-2018-02-03.
1 2  
"Scholars Venerable". Harvard Gazette. 15 בדצמבר 2011. נבדק ב-4 בינואר 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  Matt Schudel, Washington Post 2.5.2016
↑  
Jaynes, Gregory (21 ביוני 2005). "In Boston: Inside a Tortured Mind". Time Magazine. נבדק ב-4 בינואר 2012. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  
"Contributor: Daniel Aaron". New York Review of Books. נבדק ב-4 בינואר 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  
"Board of Directors". Library of America. נבדק ב-4 בינואר 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  
"History and Mission". Library of America. נבדק ב-4 בינואר 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  "2010 National Humanities Medalists". National Endowment for the Humanities. אורכב מ-המקור ב-16 בנובמבר 2011. נבדק ב-4 בינואר 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Book of Members, 1780-2010: Chapter A" (PDF). American Academy of Arts and Sciences. p. 1. נבדק ב-18 במרץ 2011. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Current Members". American Academy of Arts and Letters. אורכב מ-המקור ב-24 ביוני 2016. נבדק ב-1 באפריל 2011. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  https://news.harvard.edu/gazette/story/2007/06/honorary-degree-recipients-and-citations-2007/
↑  
"National Humanities Medals Awarded". Harvard Gazette. במרץ 2011. אורכב מ-המקור ב-5 במרץ 2011. נבדק ב-4 בינואר 2011. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  
Serpe, Nick. "Awards & honors: 2010 National Humanities Medalist - Daniel Aaron". National Endowment for the Humanities. נבדק ב-15 באוקטובר 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Dirda, Michael "From scholar Daniel Aaron, the long view of civilization," The Washington Post May 6, 2007.
1 2 3 4 5   אוטוביוגרפיה
"Books by Daniel Aaron". New York Review of Books. נבדק ב-4 בינואר 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  
"Writers on the Left". Library of Congress. אורכב מ-המקור ב-13 בדצמבר 2012. נבדק ב-4 בינואר 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007257213005171  PLWABN: 9810546039505606  BIBSYS: 90229299  BnF: cb12791971r (data)  CiNii: DA00342649  GND: 133670546  ISNI: 0000 0001 1479 7311  LCCN: n50036821  LNB: 000037311  NDL: 00430851  NKC: jo2008480503  NLA: 35000065  NLG: 144136  NLK: KAC202082396  NSK: 000193458  NTA: 068369069  RERO: 02-A002902748  SELIBR: 286084  SNAC: w6862xqq  SUDOC: 05342686X  Trove: 784377  VIAF: 108224429   WorldCat (עם VIAF): 108224429
רנטה שטכר

רנטה מייסנר-שטכר (בגרמנית: Renate Meißner-Stecher; נולדה ב-15 במאי 1950) היא אצנית מזרח גרמנייה, אלופה אולימפית בעלת 6 מדליות (3 זהב, 2 כסף ו-1 ארד) משתי אולימפיאדות (מינכן 1972 ומונטריאול 1976), אלופת אירופה בעלת 8 מדליות (4 זהב ו-4 כסף) ושיאנית עולם בריצת 100 מטר ובריצת 200 מטר. הייתה לאצנית הראשונה בהיסטוריה שרצה בריצת 100 מטר מתחת ל-11 שניות, במדידה ידנית.
ביוגרפיה

רנטה נולדה בזיפטיץ.
ביוגרפיה > אלופת אירופה

באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה באתונה, יוון בשנת 1969 זכתה שטכר בשתי מדליות, זהב וכסף. מדליית זהב בריצת שליחות 4x100 מטר (43.63 שניות) ומדליית כסף בריצת 200 מטר (23.3 שניות).
באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה בהלסינקי, פינלנד בשנת 1971 זכתה שטכר ב-3 מדליות, 2 זהב ו-1 כסף. מדליות זהב בריצת 100 מטר (11.40 שניות) ובריצת 200 מטר (22.70 שניות) ומדליית כסף בריצת שליחות 4x100 מטר (43.60 שניות).
ביוגרפיה > אלופה אולימפית

באולימפיאדת מינכן (1972) זכתה שטכר ב-3 מדליות, 2 זהב ו-1 כסף והייתה לאתלטית המצטיינת בתחרות. היא זכתה במדליות זהב בריצת 100 מטר בשיא עולם חדש של 11.07 שניות, לפני רלין בויל מאוסטרליה (11.23 שניות) וסילביה ציבס מקובה (11.24 שניות) ובריצת 200 מטר בשיא עולם חדש נוסף של 22.40 שניות, לפני בויל (22.45 שניות) ולפני אירנה שווינסקה מפולין (22.74 שניות). מדליית כסף בריצת שליחות 4x100 מטר בתוצאה של 42.95 שניות, אחרי מערב גרמניה (42.81 שניות) ולפני קובה (43.36 שניות).
באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה ברומא, איטליה בשנת 1974 זכתה שטכר ב-3 מדליות, 1 זהב ו-2 כסף. מדליית זהב בריצת שליחות 4x100 מטר בשיא עולם חדש של 42.51 שניות ומדליות כסף בריצת 100 מטר (11.23 שניות) ובריצת 200 מטר.
באולימפיאדת מונטריאול (1976) זכתה שטכר ב-3 מדליות, אחת מכל סוג. מדליית זהב בריצת שליחות 4x100 מטר בשיא אולימפי חדש של 42.55 שניות, לפני מערב גרמניה (42.59 שניות) וברית המועצות (43.09 שניות), מדליית כסף בריצת 100 מטר בתוצאה של 11.13 שניות, אחרי אנגרט ריכטר ממערב גרמניה (11.08 שניות) ולפני שיאנית העולם היוצאת אינגה הלטן (11.17 שניות) שתיהן ממערב גרמניה. ריכטר קבעה בשלב חצי הגמר שיא עולם חדש של 11.01 שניות, ומדליית ארד בריצת 200 מטר בתוצאה של 22.47 שניות, אחרי בת ארצה ברבל ווקל שקבעה שיא אולימפי חדש של 22.37 שניות וריכטר (22.39 שניות).
תוכנית האימרוץ

לאחר איחוד גרמניה נחשפה תוכנית האימרוץ של גרמניה המזרחית, בה נתנו סטרואידים אנאבוליים באופן שיטתי לספורטאים רבים. ממסמכים שהתגלו התברר ששטכר ביקשה להפסיק את השימוש בסמים אותן נטלה לאחר אולימפיאדת מינכן, על מנת ללדת ילדים בבטחה. רלין בויל האוסטרלית שסיימה שנייה בשתי הריצות ל-100 ול-200 מטר אמרה שהיא מרגישה מרומה, אבל ייתכן ושטכר יכלה לנצח גם ללא השימוש באימרוץ.
שיאים אישיים

ריצת 100 מטר: 10.8 שניות (1973) שיא עולם
ריצת 200 מטר: 22.38 שניות (1973) שיא עולם
הישגים ותארים

בסך הכל קבעה שטכר 9 שיאי עולם, 7 שיא עולם בריצת 100 מטר ו-2 שיאי עולם בריצת 200 מטר.
רנטה שטכר (שנייה מימין), 1973
שברולט סיקר

| --- | --- |

 מאפיינים כלליים
 יצרן:  שברולט
 שנות ייצור:  2022 - הווה
 הרכבה:  הרפובליקה העממית של סין הרפובליקה העממית של סין
 מודל אחריו:  שברולט טראקס 
 חברת אם:  ג'נרל מוטורס
 סיווג:  מכונית משפחתית קומפקטית
 מרכב:  קרוסאובר בעלת חמש דלתות
 פלטפורמה:  GM VSS-F
 אורך:  4,527 מ"מ
 רוחב:  1,823 מ"מ
 גובה:  1,564 מ"מ
 בסיס גלגלים:  2,700 מ"מ
 מפרט טכני
 מנוע:  מנוע בנזין I4 צילינדרים בנפח 1.5 ליטר טורבו המספק 177 כ"ס
 הילוכים:  תיבת הילוכים רציפה
 קשר:  שברולט טריילבלייזר
 
'שברולט סיקר (באנגלית: Chevrolet Seeker) היא מכונית משפחתית קומפקטית במרכב קרוסאובר, בעלת חמישה מקומות ישיבה, שמיוצרת על ידי שברולט משנת 2022. היא נחשפה בסין ב-31 ביולי 2022. תחילת השיווק היא בשוק הסיני אך הדגם צפוי להיות משווק בעוד מקומות בעולם.
סקירה כללית

לדגם עיצוב דינאמי וספורטיבי גם בפנים המכונית. לסיקר אורך של 4,527 מ"מ, רוחב של 1,823 מ"מ, גובה של 1,564 מ"מ ובסיס גלגלים של 2,700 מ"מ. בתחום ההנעה משווקת שברולט את הדגם עם יחידת הנעה אחת. מנוע בנזין I4 צילינדרים בנפח 1.5 ליטר טורבו המספק 177 כ"ס.
הערות שוליים

↑  Chevrolet Seeker Crossover Debuts Officially In China, Motor1.com (באנגלית)
↑  cartube, קרוסאובר קומפקטי חדש לשברולט: שברולט סירק 2023, באתר cartube
↑  New Chevrolet Seeker Compact SUV Debuts In China, Could Come In The US Too, Carscoops, ‏2022-07-29 (באנגלית אמריקאית)
שרדרה

| --- | --- |

 מדינה:  קזחסטן קזחסטן
 מחוז:  טורקיסטן
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיירה:  29,288 (2020)
 קואורדינטות:  41°15′17″N 67°58′09″E﻿ / ﻿41.254722222222°N 67.969166666667°E﻿ / 41.254722222222; 67.969166666667 
 אזור זמן:  UTC +6
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת קזחסטן מוגדלת) אסטנה אלמטי שימקנט קראגנדי טראז פבלודר אוסקמן סמיי אקטובה אורל רוסיה רוסיה אזר. טורקמניסטן אוזבקיסטן קירגיזסטן סין הים הכס. שרדרה(למפת קזחסטן רגילה) אסטנה אלמטי שימקנט קראגנדי טראז פבלודר אוסקמן סמיי אקטובה אורל רוסיה רוסיה אזר. טורקמניסטן אוזבקיסטן קירגיזסטן סין הים הכס. שרדרה(למפת טורקיסטן רגילה) טורקיסטן שימקנט קנטאו אריס סריאגאש קירג. אוזבקיסטן טג'יקיסטן קזילאורדה קרגנדה דז'אמבולשרדרה(למפת טורקיסטן מוגדלת) טורקיסטן שימקנט קנטאו אריס סריאגאש קירגיזסטן אוזבקיסטן טג'יקיסטן קזילאורדה קרגנדה דז'אמבולשרדרה  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
שרדרה (בקזחית: Шардара) היא עיירה שנמצאת במחוז טורקיסטן (אנ') שבקזחסטן.
גאוגרפיה

העיירה נמצאת כ-216.5 ק"מ מבירת המחוז, טורקיסטן וכ-1,109 ק"מ מבירת קזחסטן, נור-סולטן.
לאחר סיום פרוטוקול הערכת הקיימות של הידרו-אנרגיה בנובמבר 2010, ההערכה הראשונה בוצעה בקזחסטן. זו הייתה הערכה של פרויקט הרב-תכליתי של שרדרה. הפרויקט ממוקם בדרום קזחסטן, סמוך לגבול עם אוזבקיסטן. הפרויקט הוא אחד ממאגרי מים רבים, מאורות, מטחים ומתקני מים על נהר סירדריה, שנמצא כ -2,200 ק"מ. מטרתו השקיה והסדרת שיטפונות, כאשר ייצור החשמל הוא יתרון נוסף. הוא נבנה בין השנים 1964–1967 וקיבולתו של 100 מגה וואט. JSC Shardarinskaya GES, שהוקמה בשנת 1998, היא הבעלים והמנהל של המפעל. החברה נמצאת בבעלות של 100 אחוזים על ידי חברת Samruk Energy, חברת בת בתחום הקרנות של קרן הרווחה הלאומית Samruk Kazyna.
אקלים

הטמפרטורה הממוצעת היא 16 מעלות צלזיוס. החודש החם ביותר הוא יולי (34 מעלות צלזיוס). החודש הקר ביותר הוא ינואר (-1 מעלות צלזיוס). כמות המשקעים הממוצעת היא 336 מילימטרים בשנה. חודש מרץ הוא החודש שיש בו הכי הרבה גשם (86 מ"מ גשם), וחודש יולי הוא החודש שיש בו הכי פחות גשם (1 מ"מ גשם).
תנועה ותחבורה

העיירה נמצאת ליד הכבישים R-25 ו-R-28.
הערות שוליים

↑  Kazakhstan: Regions, Major Cities & Settlements - Population Statistics, Maps, Charts, Weather and Web Information, www.citypopulation.de
1 2  Shardara, Shardara (באנגלית)
↑  Better Hydro: regional initiative on sustainable hydropower, www.hydropower.org, ‏10-10-2017
↑  "NASA Earth Observations Data Set Index". NASA. נבדק ב-30 בינואר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "NASA Earth Observations: Rainfall (1 month - TRMM)". NASA/Tropical Rainfall Monitoring Mission. נבדק ב-30 בינואר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
ערך זה הוא קצרמרבנושא יישובים בקזחסטן. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
שנות ה-90 של המאה ה-3

שנות ה-90 של המאה ה-3 היו העשור העשירי והאחרון של המאה ה-3, החלו ב־1 בינואר 290 והסתיימו ב־31 בדצמבר 299.
אירועים בולטים בעולם

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
אירועים בולטים בעולם > מלחמה ופוליטיקה > מלחמות

298 – קרב לינגון - האימפריה הרומית ניצחה בקרב נגד האלמנים באזור לאנגר של היום
אירועים בולטים בעולם > מלחמה ופוליטיקה > אירועים פוליטיים משמעותיים

1 במרץ 293 – תחילת הטטררכיה: דיוקלטיאנוס ומקסימיאנוס ממנים את גלריוס ואת קונסטנטיוס כלורוס בתור קיסרים
30 ביוני 296 – מרקלינוס מתמנה לאפיפיור
297 – הפרנקים סאלים מקבלים רשות להתיישב על גדות הריין.
298 – קרב וינדוניסה -האימפריה הרומית ניצחה בקרב נגד האלמנים באזור שווייץ של היום
כלכלה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
אסונות

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
התנקשויות, חיסולים, וניסיונות התנקשות

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
מדע וטכנולוגיה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
תרבות פופולרית

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
אישים בולטים

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
דרגון בול Z: בוג'אק משוחרר

| --- | --- |

כרזת הסרט
 מבוסס על:  "דרגון בול Z"
 בימוי:  יושיהירו אואדה 
 הופק בידי:  צ'יאקי אימדה יושיאו אנזאי
 תסריט:  טקאו קויאמה
 עריכה:  שיניצ'י פוקומיצו 
 מוזיקה:  שונסוקה קיקוצ'י 
 מדינה:  יפן 
 חברת הפקה:  טואי אנימציה 
 חברה מפיצה:  טואי
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  יפן10 ביולי 1993 ארצות הברית17 באוגוסט 2004
 משך הקרנה:  50 דק' 
 שפת הסרט:  יפנית 
 סוגה:  פנטזיה, אנימה
 הכנסות:  20 מיליון דולר
 סרט קודם:  דרגון בול Z: ברולי: הסופר סאיין האגדי
 סרט הבא:  דרגון בול Z: ברולי: חוזר שנית
 דף הסרט ב־IMDb
 
דרגון בול Z: בוז'אק - שודד הגלקסיה (ביפנית: Doragon Bōru Zetto: Ginga Giri-Giri!! Butchigiri no Sugoi Yatsu ,ドラゴンボールZ 燃えつきろ!!熱戦・烈戦・超激戦) נודע גם בארצות הברית בשם דרגון בול Z: בוג'אק משוחרר (באנגלית: Dragon Ball Z: Bojack Unbound) הוא סרט קולנוע יפני מסוגת האנימה. את הסרט ביים יושיהירו אואדה. היה זה הסרט התשיעי המבוסס על הסדרה "דרגון בול Z".
הסרט יצא לאור בבתי הקולנוע היפניים ב-10 ביולי 1993, ולאחר מכן עשתה גרסה אנגלית את דרכה אל בתי הקולנוע בצפון אמריקה ב-17 באוגוסט 2004. הסרט גם דובב לעברית.
דמויות ומדבבים

| דמות | מדבב ביפנית | מדבב בעברית | מדבב באנגלית |
| --- | --- | --- | --- |
| סון גוהאן | מאסאקו נוזאווה | תובל שפיר | סטפני נדולני |
| סון גוקו | מאסאקו נוזאווה | אבי מאיר וענונו | שון שמל |
| המלך קאיו | ג'וג'י יאנאמי | יהויכין פרידלנדר | שון שמל |
| פיקורו | טושיו פורוקאווה | צביקה שוורצברג | כריסטופר ר. סאבאט |
| וג'יטה (מקיטה) | ריו הוריקאווה | עמי מנדלמן | כריסטופר ר. סאבאט |
| באבלס | נאוקי טאטסוטה | עמי מנדלמן | כריסטופר ר. סאבאט |
| טראנקס העתידי | טאקאשי קוסאו | לירון לב | אריק וייל |
| קרירין | מאיומי טאנאקה | שמחה ברבירו | סאני סטרייט |
| יאמצ'ה | טורו פורויה | עפרון אטקין | כריסטופר ר. סאבאט |
| טיאן שינהאן | הירוטאקה סוזואוקי | גלעד קלטר | ג'ון בארגמאייר |
| שיאצו | הירוקו אמורי | אורלי קטן | מוניקה אנטונלי |
| מר שטן (הרקול שטן) | דייסוקה גורי | מיכה מורים | כריס רג'ר |
| בורמה | הירומי טסורו | יפעת זנדני צפריר | טיפאני וולמר |
| צ'יצ'י | נאוקו וטאנאבה | אורלי טרי | סינתיה קראנז |
| אולונג | נאוקי טאטסוטה | חנן רוזן | בראד ג'קסון |
| גיוזאן מאני | נאוקי טאטסוטה | חנן רוזן | גרנט ג'יימס |
| אוקאנה מאני | הירומי טסורו | אורנה כץ | ג'יימי מרצ'י |
| דולר מאני | הירוקו אמורי | יפעת זנדני צפריר | קולין קלינקנברד |
| המפיק | טושיו פורוקאווה | גלעד קלטר | דיימון קלארק |
| בוג'אק | טסשו גנדה | אלי לולאי | בוב קרטר |
| זאנגיה | טומוקו מארואו | טליה ברקאי | קולין קלינקנברד |
| בוז'ין | הירוקו אמורי | עפרון אטקין | כריסטופר בווינס |
| בידו | היסאו אגאווה | יהויכין פרידלנדר | רוברט מק'קולום |
| גוקה | טושיוקי מוריקאווה | שמחה ברבירו | איית'ן ריינס |
| מאסטר רושי | קוהיי מיאוצ'י | דב רייזר | מייק מקפארלאנד |
| קריין | ג'וג'י יאנאמי | דב רייזר | קייל הרברט |
הפקה

היות שהסרט הופק כמעט במלואו על ידי אולפני טואי, הוא איננו מבוסס על המאנגה "דרגון בול" שכתב אקירה טוריאמה. על כן הוא לא נחשב כחלק מהקאנון העלילתי של יקום דרגון בול, אם כי לאור הפרטים שבעלילת הסרט (גוקו מת, גוהאן יודע להפוך לסופר סאיין 2) לא קשה במיוחד למקם את אירועי הסרט על ציר הזמן הרשמי של הזיכיון. על פי הגיליון השישי של המגזין Daizenshuu  שיצא ביפן על ידי טואי, עלילת הסרט מתרחשת תקופה קצרה לאחר טורניר "משחקי סל" במסגרתו גוקו הקריב את עצמו על מנת להציל את כדור הארץ, אך לפני עזיבתו של טראנקס מהעתיד חזרה אל ציר הזמן שלו.
הפסקול עבור המקור היפני הולחן על ידי שונסוקה קיקוצ'י, שהלחין את המוזיקה גם עבור שאר האנימה. הפסקול של קיקוצ'י נשאר כמו שהוא גם בדיבוב העברי, שבוים על ידי אורלי קטן והופק על ידי אלה אלדר. המוזיקה של הדיבוב האנגלי של אולפני Funimation מטקסס, הולחנה על ידי מארק מנזה.
הערות שוליים

↑  Daizenshuu 6: Movies & TV Specials, 1995
| דרגון בול מאת אקירה טוריאמה |
| --- | --- | --- |
| אנימה/ סדרות טלוויזיה | דרגון בול (1986–1989) • דרגון בול Z ‏(1989–1996) (דרגון בול Kai ‏(2009–2011; 2014–2015)) • דרגון בול GT ‏(1996–1997) • דרגון בול סופר (2015–2018) |  |
| סדרות רשת | סופר דרגון בול גיבורים (2018–הווה) |  |
| ספיישלים לטלוויזיה | בארדוק אבא של גוקו (1990) • ההיסטוריה של טראנקס (1993) • מורשתו של גיבור (1997) • לופי X טוריקו X גוקו (2013) |  |
| סרטים ל-DVD | העולם של דרגון בול זי (2000) • התכנית להשמדת הסאיינים (חלק א', חלק ב') (1993) • התכנית להשמדת הסופר סאיינים (רימייק) (2010) |  |
| סרטים קצרים | גוקו והחברים חוזרים (2008) • הפרק של בארדוק (2010) |  |
| דרגון בול - סרטים | האגדה של שנרון (1986) • היפהפייה הנרדמת בטירת השטן (1987) • הרפתקה מיסטית (1988) • החזק מנצח (1996) |  |
| דרגון בול Z - סרטים | האזור המת (1989) • החזק בעולם (1990) • עץ העוצמה (1990) • הלורד סלאג (1991) • נקמתו של קולר (1991) • שובו של קולר (1992) • סופר אנדרואיד 13 (1992) • ברולי: הסופר סאייה האגדי (1993) • בוז'אק - שודד הגלקסיה (1993) • ברולי: השיבה (1994) • ביו-ברולי (1994) • מיזוג חדש נולד (1995) • אגרוף הדרקון של סון גוקו (1995) • קרב האלים (2013) • תחייתו של פ' (2015) |  |
| דרגון בול סופר - סרטים | ברולי (2018) • סופר הירו (2022) |  |
| דמויות | סון גוקו • פיקורו • סון גוהאן • מקיטה • פריז • סל • מאסטר רושי |  |
| משחקי וידאו | בודוקאי • בודוקאי טנקאיצ'י • זינוברס • זינוברס 2 • Dragon Ball FighterZ • קאקארוט |  |
| סרטי לייב אקשן | דרגון בול: אבולוציה (2009) |  |
הטיית לב (סדרה, 1960)

| --- | --- |
 מבוסס על:  "הטיית לב" מאת ג'יין אוסטן
 סוגה:  דרמה תקופתית
 כותבים:  ברברה ברנהאם מייקל וויסיי
 בימוי:  קמפבל לוגן
 שחקנים:  דפני סלייטר פול דיינמן
 ארץ מקור:  הממלכה המאוחדת
 שפות:  אנגלית
 מספר פרקים:  4
 הפקה
 מפיק:  קמפבל לוגן
 אורך פרק:  30 דקות
 שידור
 רשת שידור:  BBC
 תקופת שידור מקורית:  30 בדצמבר 1960 – 20 בינואר 1960
 קישורים חיצוניים
 דף התוכנית ב-IMDb
 
הטיית לב (באנגלית: Persuasion) היא מיני-סדרה בריטית משנת 1960, המשמשת כעיבוד לרומן באותו שם מאת ג'יין אוסטן. הסדרה, בהפקת ה-BBC, בוימה על ידי קמפבל לוגן, וכיכבו בה בתפקיד ראשי דפני סלייטר בתפקיד אן אליוט, ופול דיינמן בתפקיד קפטן פרדריק ונטוורת'. הסדרה כוללת ארבעה פרקים באורך של 30 דקות כל אחד.
לפי אתר shmoop.com המיני-סדרה נהרסה במסגרת ניקיון שנערך על ידי ה-BBC בשנות השבעים של המאה העשרים.
צוות השחקנים

דפני סלייטר – אן אליוט
פול דיינמן – קפטן ונטוורת'
ג'ורג' קורזון – סר וולטר אליוט
ג'יין הארדי – אליזבת אליוט
פביה דרייק – ליידי ראסל
תיאה הולם – גברת קרופט
ויליאם מרווין – אדמירל קרופט
קלייר אוסטין – מרי מאסגרוב
אדוארד ג'וזברי – צ'ארלס מאסגרוב
ג'יל דיקסון – לואיזה מאסגרוב
דיאן קלייר – הנרייטה מאסגרוב
טימותי וסט – צ'ארלס הייטר
אולגה לינדו – גברת מאסגרוב
ונסלי פיתי – מר מאסגרוב
דפני אנדרסון – גברת קליי
דרק בלומפילד – מר אליוט
פיליפ האוורד – משרת
פטרישה קרי – מיס קרטרט הנכבדה
אגנס לאוכלן – הוויקונט דלרימפל
הערות שוליים

↑  "Persuasion". Shmoop.
רובר ארון

| --- | --- |

תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  25 במאי 1898 לה וזינה, סן ואואז, צרפת 
 פטירה:  19 באפריל 1975 (בגיל 76) הרובע השישה-עשר של פריז, צרפת 
 שם לידה:  Robert Lionel Aron 
 ענף מדעי:  היסטוריה 
 מקום לימודים:  תיכון קונדורסה  הפקולטה לאמנויות של פריז 
 פרסים והוקרה:  Broquette-Gonin prize in philosophy (1959)  Broquette-Gonin prize in philosophy (1963)  קצין בלגיון הכבוד (1974)  צלב המלחמה 1914–1918 
 
רובר ארון (בצרפתית: Robert Aron, ‏ 25 במאי 1898 לה וזינה – 19 באפריל 1975 פריז) היה היסטוריון, מסאי, סופר ומבקר קולנוע יהודי-צרפתי, שהתפרסם בספרי היסטוריה ומסות פוליטיות. רובר ארון נבחר לאקדמיה הצרפתית.
קורות חיים > ילדות וצעירות

רובר ארון נולד בשנת 1898 במשפחה יהודית בלה וזינה, במחוז איוולין.
אביו היה ז'ורז' ארון, ברוקר ואמו הייתה לואיז לבית ליפמן. זאת הייתה משפחה יהודית ותיקה מפאלסבור, במזרחה של צרפת.
ארון למד בתיכון קונדורסה. עוד לפני שהגיע צו הגיוס בשלהי מלחמת העולם הראשונה התנדב ארון לשרת בחזית. עשה קורס קצינים ונפצע בקרב בשנת 1918.
קורות חיים > פעילותו בתחום הספרות וההוצאה לאור

ארון למד ספרות באוניברסיטת סורבון בפריז. בעת לימודיו, בינואר 1921 התקבל לעבודה כממונה על התקשורת בכתב העת המפורסם "רווי דה דה מונד" (Revue des Deux Mondes - כתב העת של שני העולמות). הוא המשיך לעבוד שם עד שנת 1939. באביב 1923 ארגן הרצאות מוקדשות לספרות ולאמנויות האוונגרדיות במסגרת הקולז' דה פראנס. עם המרצים בסדרה הזאת נמנו אישים כז'אן קוקטו,ז'ורז' אוריק, פרנאן לז'ה או אריק סאטי. הודות להצלחת תוכנית זו התקבל לעבודה כמזכירו של גסטון גלימאר ובהמשך כחבר בוועד העורכים, אחראי על הזכויות הנספחות ועל שרות התרגומים של ההוצאה הלאור גאלימר.
יחד עם אנטונן ארטו ורוז'ה ויטראק, בשנת 1926ייסד ארון את התיאטרון הסוריאליסטי הראשון והיחיד - תיאטרון אלפרד ז'ארי. בעזרת מימון מן הזוג אלאנדי, בשנים 1926 ו-1927 הם ארגנו בו שלושה מופעים מוצלחים, כשהראשון שבהם הופרע על ידי קבוצות פורעים סוריאליסטים שפעלו בהוראתו של אנדרה ברטון מתוך התנגדות לרעיון.
אירוע זה גרם לסיום הקריירה של ארון בתחום אמנויות הבמה. עם זאת הצליח ארון לנצל את ניסיונו זה על ידי העלאה על במה של מחזהו הראשון, "ז'יגון" (Gigogne) שפורסם תחת שם העט "מקס רובור"
קורות חיים > פעילותו כמבקר קולנוע

בשנת 1929, אחרי שארון טיפח שתי סדרות ספרים קשורות לקולנוע - "Cinario" ו Le Cinéma" romanesque" הטיל עליו גלימאר להיות מנהל כתב העת "רווי די סינמה" (Révue du Cinéma) שהתמחה בקולנוע. ארון היה מעורב גם בניסיון של גלימאר להקים חברת הפקות קולנוע בשם N.s.f.
(החברה החדשה לסרטים - Nouvelle société de films). הוא הפיק את הסרט "מאדאם בובארי" בבימויו של ז'אן רנואר, שכשלונו בקופות בינואר 1934 הכריע את גורלה של חברת ההפקות.
באופן עצמאי מתפקידיו אצל גלימאר, ארגן ארון את הכנס בלה סארא, שהיה הכנס הראשון של הקולנוע העצמאי. השתתפו בו, בין היתר, אנשי קולנוע מפורסמים כמו אייזנשטיין, בלה באלאז',הנס ריכטר ולאון מוסינאק.
קורות חיים > הפרסונליזם

אחרי אכזבה מסוימת בניסיונותיו הראשונים, מצא ארון תפנית חדשה בחייו כשפגש במקרה חבר כיתה לשעבר מהתיכון קונדורסה, בשם ארנו דנדייה. השניים איחדו כוחות בעבודה מחקרית פילוסופית ופוליטית שהביאה בתחילת שנות ה-1930 לפרסום של שלושה ספרים:Décadence de la nation française "הדקאדנס של האומה הצרפתית" (1931), "Cancer americain" (סרטן אמריקאי) (1931) ו" La Révolution nécessaire (המהפכה ההכרחית). על עבודות אלה התבססה קבוצה רעיונית מיסודם של השניים - שנקראה Ordre nouveau (הסדר החדש) או הפרסונליסטים.
תנועה זו פרסמה כתב עת בשם Esprit (רוח) ונחשבה לאחד הביטויים המקוריים ביותר של התנועה הפרסונליסטית של הנונקונפורמיסטים של שנות ה-1930.
במסגרת זרם חשיבה זה הטיף ארון ל"פדרליזם" בכל תחומי החיים הפוליטיים, החברתיים והכלכליים
מתוך תקווה שהתקרבות המוסדות אל האדם ואל סביבת עיגונו הטריטוריאלי תשים קץ ל"אי הסדר הקבוע" של העולם העכשווי, שהוא קרבן לשכלתנות טובה לכל דבר העלולה להרחיק את האדם מהמציאות האמיתית.
בשיתוף פעולה הדוק עם ארנו דנדייה, ואחרי מותו המוקדם של דנדייה בגיל 36 השתתף ארון באופן פעיל בכל הפעילויות וההפגנות של תנועת "סדר חדש" עד לדעיכתה בשנת 1938. בין מאי 1933 ולספטמבר 1938 הוא ניהל את הכתב העת "Ordre Nouveau" (סדר חדש) כמו כן היה מעורב בכל המיזמים של הקבוצה, ובמיוחד ביוזמה ל"שרות אזרחי" מ-1935 שכללה התנדבותם של סטודנטים לעבודה במפעל על מנת לאפשר לפועלים לקחת חופשה.
בהשראת הגות התנועה הזאת, פרסם ארון בשנת 1935 את הספר "דיקטטורת החופש" אותו תכנן לכתוב אותו יחד עם דנדייה.
בהמשך נשאר ארון נאמן לאידאולוגיה ההתחלתית הזו. רואים זאת בספרים Victoire à Waterloo ("ניצחון בוואטרלו") (1937) וב -La Fin de l'après-guerre ("סוף התקופה שלאחר המלחמה") (1938)
ב-1938 הצטרף ל"פרונטיסטים" או "החזית המשותפת" "נגד הפאשיזם והמלחמה ובעד צדק חברתי" של גסטון ברז'רי וכתב בקביעות בביטאון השבועי שלה, La Flèche (לה פלש - החץ)