stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אפיגנטיקה התנהגותית
המקורות הסביבתיים והביולוגיים לשינויים של אפיגנטיקה התנהגותית

סביבה מעשירה. בטווח הקצר לאירועי חיים מלחיצים יש השפעות הבאות לידי ביטוי בשינויים בהתנהגות וירידה ברמת הרווחה האישית. אולם, יש ללחץ גם השפעות בטווח הארוך ולעיתים אפילו השפעות בין דוריות. מחקרים מראים כי שינויים ארוכי טווח אלו נגרמים כתוצאה משינוי בצורה בה גנים באים לידי ביטוי במוח ובאזורים מרכזיים אחרים בגוף.
הורמון קורטיזול. קורטיזול הוא הורמון שמשחק תפקיד מרכזי בתגובות לחץ. מחקרים מראים כי לרמה נמוכה או גבוהה מדי של קורטיזול יש השפעות התנהגותיות שעלולות להוביל להפרעות התנהגותיות שונות ופסיכופתלוגיות. אחד התהליכים שגורמים לשינוי ברמות קורטיזול הוא מתילציה בגן מסוים על גבי רצף ה- DNA שעלול לגרום לייצור מוגבר או מופחת של קורטיזול. מתילציה בגנים מסוימים עלולה להיגרם מגורמים סביבתיים, חברתיים וביולוגיים שמתרחשים בשלבים מוקדמים של הילדות כמו הינקות והילדות המוקדמת.
הורמון אוקסיטוצין. למרות ההשפעות הנרחבות של ההורמון אוקסיטוצין על מגוון התנהגויות חברתיות, קיים מספר מועט של מחקרים שבחנו את הורמון אוקסיטוצין בהקשר של אפיגנטיקה. מחקרים מצאו שתהליך מתילציה של אוקסיטוצין, שיש לו השפעות נרחבות על כמות האוקיסטוצין בגוף, מושפע מהתעללות בילדות ומשפיע על כמות הסימפטומים של דיכאון וחרדה בבגרות.
ההשפעות השונות של אפיגנטיקה התנהגותית

התאבדות ודיכאון. מכיוון שקיים מספר רב של מחקרים שבחנו את הגורמים הגנטיים שמטרימים להתאבדויות, הסיבות הנוירוביולוגיות עדיין נותרות לא ברורות. מחקרים מהשנים האחרונות מתחום האפיגנטיקה ההתנהגותית מראים שהגורמים הגנטיים אותם חיפשו במשך כל השנים אינם קבועים. מחקרים אלו טוענים כי הגורמים מצויים בשינויים אפיגנטיים הגורמים להשפעות העלולות להוביל לדיכאון שעלול להטרים להתנהגות אובדנית בשילוב של תנאים סביבתיים.
הפרעת דחק פוסט טראומטית (PTSD). קיים מגוון נרחב של מחקרים שמציעים גורמי סיכון שונים ל- PTSD: גודל ההיפוקמפוס, גורמי לחץ סביבתי, שחרור עודף של קורטיזול ופעילות יתר של האמיגדלה. עם זאת, קיים מספר מוגבל של מחקרים שבוחנים את התפקיד של גנטיקה בהקשר של PTSD. עובדה זו תורמת להנחה כי גורמי סיכון ל- PTSD אינם קשורים לרצף גנים ספציפי אלא לשינויים אפיגנטיים. לפי הנחה זו, במקרה של PTSD, לחץ סביבתי גורם לשינויים מולקולריים אשר משפיעים על הדרך בה גנים מסוימים באים לידי ביטוי.
זיכרון ולמידה. תחומים אלו נחקרים רבות בתחום האפיגנטיקה ההתנהגותית וממצאים מתחום זה משמשים כבסיס להבנת תהליכים רבים. מספר חוקרים הציגו מנגנון המסביר כיצד זיכרונות של אירועים רגשיים ומלחיצים שאנו חווים בחיינו נשמרים כזיכרונות "חזקים". המנגנון מכיל שינויים אפיגנטיים בתאים בהיפוקמפוס במקביל לפעילות באזורים לימביים במוח המעורבים בלמידה וזיכרון. מספר מחקרים הראו כי תהליך המתילציה של ה DNA הוא הכרחי לתהליכי הזכירה והלמידה. חלק נכבד ממחקרים אלו מבוססים על התניית פחד, בה עכברים לומדים להראות פחד למיקום מסוים בו חוו שוק חשמלי.
מחקרי אפיגנטיקה התנהגותית בבעלי חיים

מחקר בתרנגולות אשר בחן כיצד רמות לחץ משפיעות על ציר ה- HPA הראה כי לחץ גרם לפעילות נמוכה יותר בציר ובכך שיפר את הלמידה האסוציאטיבית של התרנגולות. מכאן, שלחשיפה של החיות ללחץ יכולה להיות השפעה חיוביות. עם זאת, מחקר אחר שנעשה בעכברים הראה כי חשיפה מוקדמת לסביבה מעשירה משפרת תהליכי זיכרון בעכברים ונמצא ששיפור זה נראה גם בצאצאיהם 19. מחקרים אלו מראים כי בעזרת גירוי שלילי או חיובי ניתן לעצב שינויים אפיגנטיים התנהגותיים בשלבי החיים השונים.
מחקר נוסף שנערך בעכברים הראה כי שינויים אפיגנטיים התנהגותיים מעוברים בצורה בין דורית. את העכברים גידלו במעבדה בתנאי קהילה, בדומה לצורת חייהם בטבע, במטרה לראות כיצד זה משפיע על רווחתם. הממצאים הראו כי אכן חיי קהילה גרמו לשינויים מוחיים והתנהגותיים בעכברים והביאו לעליה ברווחתם. שינויים אלו נראו גם אצל הצאצאים של אותם עכברים אף על פי שהם עצמם לא נחשף לחיי קהילה. מכאן, שחוויות חברתיות אצל עכברים יכולות להביא לשינויים אפיגנטיים התנהגותיים בין דוריים.
עתיד מחקרי

אפיגנטיקה התנהגותית היא תחום יחסית חדש אשר נחקר ועוד ייחקר רבות בספרות. חיבור התנהגות אנושית לשינויים אפיגנטיים היא משימה קשה אך באמצעות מודלים של בעלי חיים, ניתן לאפיין את הקשרים האפיגנטיים, הפיזיולוגים, ההתנהגותיים והסביבתיים. כיום, הפערים העיקריים נוגעים לקשר בין מורכבות הגנום, אפיגנטיקה והשפעות הסביבה בהבנה של אפיגנטיקה התנהגותית. השאלות עליהן מחקרים עתידיים על בעלי חיים ינסו למצוא תשובות הן: כיצד גנים משפיעים על היכולת של האורגניזם להגיב לסביבה על ידי שינויים אפיגנטיים? כיצד שינויים אפיגנטיים קשורים למוטציות בגנום כאשר חשופים לרמות לחץ גבוהות? וכיצד שינויים אפיגנטיים ספציפיים גורמים לשינויים התנהגותיים?. הבנה של שאלות אלו יעזרו להבין כיצד בעלי חיים מושפעים מתנאים סביבתיים וכיצד בעלי חיים משתנים לאורך הדורות. הבנה של תהליכי אפיגנטיקה בבני אדם יותר מאתגרת מאשר בעלי חיים. ולכן, על חוקרים לעשות כל מאמץ למצוא את ההשפעות של אפיגנטיקה על הפן הפסיכולוגי וההתנהגותי אצל בני אדם ולהשלים את החלקים החסרים באמצעות ממצאים ממחקרי בעלי חיים.
ראו גם

פרויקט גנום האדם
פרויקט האפיגנום
מדעי המוח
סוציוביולוגיה
לקריאה נוספת

התפתחות הגנום: מבוא לאפיגנטיקה התנהגותית. אוניברסיטת אוקספורד, 2015.
אר דקו של שנות ה-20 וה-30

|  מידע כללי |
| --- | --- |
 מאת:  בוויס הילייר (אנ')
 שפת המקור:  אנגלית
 סוגה:  עיון 
 נושא:  תולדות האמנות 
 הוצאה
 הוצאה:  סטודיו ויסטה
 הוצאה בשפת המקור:  Studio Vista
 תאריך הוצאה:  1968
 מספר עמודים:  164
 קישורים חיצוניים
 מסת"ב:  מסת"ב 0289277884
 
אר דקו של שנות ה-20 וה-30 (באנגלית: "Art Deco of the 20s and 30s") הוא ספר תולדות האמנות מאת ההיסטוריון האנגלי בוויס הילייר (אנ'). הוא פורסם במקור בשנת 1968 על ידי סטודיו ויסטה. המחבר דן כיצד סגנונות הקוביזם, האקספרסיוניזם, אמנות מצרים העתיקה, אמנות המאיה וכן הלאה השפיעו על האר דקו, וכיצד האר דקו עצמו שינה את סגנון הדיסציפלינות השונות כמו אדריכלות מודרנית, תכשיטים, קרמיקה, כלי שולחן, עבודות מתכת, זכוכית, טקסטיל ועוד רבים אחרים.
השפעות

לפי ההיסטוריון תומאס מלינס, פרסום ספר זה ב-1968 הוא שהביא לתרבות הפופולרית את המונח אר דקו.אחרת, ייתכן שהז'אנר היה נכלל בתוך האמנות המודרנית.
ראו גם

הסגנון הבינלאומי
הערות שוליים

↑  "Art Deco Of The 20s And 30s by Bevis Hillier". Goodreads. goodreads.com. Retrieved 14 October 2015.
↑  "Art Deco of the 20s and 30s (Picturebacks)". Amazon.com. amazon.com. Retrieved 14 October 2015.
↑  "ART DECO JEWELRY AND FASHION". levysfinejewelry.com. Retrieved 14 October 2015.
↑  Watson-Smyth, Kate (February 14, 2014). "Paris and the origins of art deco". Financial Times. ft.com. Retrieved 14 October 2015.
↑  PATTON, PHIL (31 May 2013). "Nashville's Frist Center Shows Off Art Deco Cars". The New York Times. blogs.nytimes.com. Retrieved 14 October 2015.
↑  Kefford, Ali (1 January 2015). "Winchester author spills the beans on his spat with fellow literary titan AN Wilson". Hampshire Chronicle. hampshirechronicle.co.uk. Retrieved 14 October 2015.
אריה גליק

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  13 באפריל 1930 צ'כוסלובקיה 
 פטירה:  23 ביוני 2016 (בגיל 86) וורהיז טאונשיפ, ארצות הברית 
 מידע כללי
 מדינה:  ישראל ישראל
 השכלה:  אוניברסיטת אדלפי 
 ספורט
 ענף ספורט:  אתלטיקה
 מועדון:  הפועל תל אביב
 הישגים
 שיאים אישיים:  400: 49.6 שניות (1952) שיא ישראלי בעבר   800: 1:59.7 דקות (1952) שיא ישראלי בעבר
 
אריה גליק במרכז התמונה, לימינה של תמר מטל בהלסינקי ,1952
אריה גליק (13 באפריל 1930 - 23 ביוני 2016) היה אתלט ישראלי. אלוף ישראל בריצת 200 מטר (1949), בריצת 400 מטר (1952) ובריצת 800 מטר (1952) ושיאן ישראל בריצות ל-400 ול-800 מטר. ייצג את ישראל באולימפיאדה (הלסינקי 1952).
גליק, היה לאתלט הישראלי הראשון, שרץ 400 מטר, מתחת ל-50 שניות ו-800 מטר, מתחת ל-2 דקות.
ביוגרפיה

עלה כילד עם הוריו, בשנת 1933, לארץ ישראל. הצטרף בגיל 15 לארגון "ההגנה" ובגיל 17 לארגון ה"פלמ"ח".
גליק התאמן בקבוצת הפועל חיפה.
ביוגרפיה > 1949

באליפות ישראל שנערכעה ביולי 1949 זכה גליק במדליית זהב בריצת 200 מטר בתוצאה של 24.5 שניות.
ביוגרפיה > 1950

בתחרות שנערכה בירושלים במאי 1950 זכה גליק בשלושה ניצחונות, בריצת 400 מטר בשיא ישראלי חדש של 52.2 שניות, שיפור לשיאו הישראלי הטרי (52.7 שניות), בריצת 200 מטר בתוצאה של 23.5 שניות לפני דוד טבק (24.0 שניות) ובריצת 100 מטר בתוצאה של 11.1 שניות, לפני דוד טבק (11.3 שניות).
ביוגרפיה > 1952

בתחרות מבחן שנערכה במאי 1952 קבע גליק בריצת 800 מטר שיא ישראלי חדש של 2:00.7 דקות, שיפור לשיא בן 16 שנים. חודש לאחר מכן בתחרות שנערכה באנקרה שבטורקיה ביוני אותה שנה הוא סיים במקום שלישי בריצת 400 מטר בשיא ישראלי חדש של 50.2 שניות ובמקום רביעי בריצת 800 מטר 1:59.7 דקות ובכך היה לאתלט הישראלי הראשון שרץ ריצה זו מתחת ל-2 דקות. שיא זה החזיק מעמד 7 שנים ונשבר על ידי יאיר פנטילט (1:57.6 דקות).
ביוגרפיה > 1952 > אולימפיאדת הלסינקי

באולימפיאדת הלסינקי (1952) התמודד תחת השם "אריה גיל". הוא סיים במקום 53 בריצת 400 מטר בתוצאה של 50.2 שניות (50.27 שניות אלקטרוני) ובמקום 47 בריצת 800 מטר בתוצאה של 2:00.9 דקות. שבוע לאחר מכן, בתחרות שנערכה בטורקו שבפינלנד ב-31 ביולי, הוא סיים במקום רביעי בריצת 400 מטר בשיא ישראלי חדש של 49.6 שניות ובכך היה לאתלט הישראלי הראשון שרץ ריצה זו מתחת ל-50 שניות.
ביוגרפיה > 1953

בשנת 1953 נסע גליק לארצות הברית ללימודים באוניברסיטה.
השתקע בניו ג'רזי. היה נשוי לאיליין ולשניים נולדו בן ושתי בנות.
שימש משנת 1966 במשך שנים רבות כמנהל מחנה לנוער של התנועה הרפורמית בהרי הפוקונוס בפנסילבניה.
אריה גליק נפטר ביוני 2016.
שיאים אישיים

ריצת 400 מטר: 49.6 שניות (1952) שיא ישראלי בעבר
ריצת 800 מטר: 1:59.7 דקות (1952) שיא ישראלי בעבר
הערות שוליים

↑  אליפות ישראל באתלטיקה קלה, הַבֹּקֶר, 17 ביולי 1949
↑  שיאים חדשים ותוצאות גבוהות, דבר, 14 במאי 1950
↑  18 אתלטים ישראלים יוצאים לתורכים, דבר, 11 במאי 1952
↑  כך הופענו באנקרה, דבר, 23 ביוני 1952
↑  משה לרר, מראה מרהיב באצטדיון השיש, מעריב, 25 במאי 1959
↑  Stacy M. Brown, Former Camp Harlam director Arie Gluck dies, Pocono Record, June 29 2016
↑  50 התוצאות הטובות בכל הזמנים - ריצת 400 מטר באתר איגוד האתלטיקה בישראל
|  משלחת ישראל לאולימפיאדת הלסינקי (1952)  |
| --- | --- | --- |
|  אתלטיקה | אוריון גלין גלר • אריה גליק • לאה זמרי • אולגה וינטנברג • דוד טבק • תמר מטל-שומכר • אריה קלינשטוב-נוה |  |
|  כדורסל | דני ארז • משה דניאל • יהודה וינר • מרסל חפץ • פרדי כהן • עמוס לין • זכריה עופרי • אליהו עמיאל • ראובן פכר • מנחם קורמן • רלף קליין • שמעון שלח • אברהם שניאור (מאמן: מוריס רסקין) |  |
|  קליעה | אלכס אלירז • דב בן-דב • שמואל לביב-לובין • צבי פנקס |  |
|  קפיצה למים | יואב רענן |  |
|  שחייה | נחום בוך |  |
אש ירוקה

| --- | --- |
כרזת הסרט
כרזת הסרט
 מבוסס על:  ספר של פיטר רנייר
 בימוי:  אנדרו מרטון
 הופק בידי:  ארמנד דויטש
 תסריט:  איבן גוף, בן רוברטס
 עריכה:  הרולד קרס
 שחקנים ראשיים:  פול דגלאס גרייס קלי סטיוארט גריינג'ר
 מוזיקה:   מיקלוש רוז'ה
 צילום:  פול ווגל
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 חברה מפיצה:  מטרו גולדווין מאייר
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  24 בדצמבר 1954
 משך הקרנה:  92 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  סרט הרפתקאות, סרט דרמה 
 תקציב:  1,768,000 מיליון דולר
 הכנסות:  4,460,000 מיליון דולר
 דף הסרט ב־IMDb
 
אש ירוקה (באנגלית: Green Fire) הוא סרט הרפתקאות רומנטי אמריקאי משנת 1954 בבימויו של אנדרו מרטון, עם גרייס קלי, סטיוארט גריינג'ר (אנ') ופול דאגלס (אנ') בתפקידים הראשיים.
התסריט מבוסס על הספר "Green Fire" של פיטר רנייר משנת 1942.
רוב צילומי החוץ נערכו בקולומביה בשיטת סינמסקופ וצבעי Eastmancolor.
תקציר העלילה

ראיין מיצ'ל (סטיוארט גריינג'ר) הוא הרפתקן שחופר במכרה של הקונקיסטאדורים בקולומביה משנת 1687 בתקווה למצוא את אבן הברקת האמיתית המקרינה אור ירוק שתעשיר אותו. הוא נפצע על ידי שודד אך שורד את הפציעה וכומר מקומי (רוברט טאפור) מציל אותו מתקיפת יגואר ומביא אותו למטע גדול של קפה אותו מנהלים קתרין נולנד (גרייס קלי) ואחיה דונלד (ג'ון אריקסון).
מיצ'ל מתאהב בקתרין ולאחר החלמתו הוא נפגש עם שותפו ויק לאון (פול דאגלס) שמיואש ורוצה לעזוב ומשכנע אותו להישאר ולהמשיך לחפש את האבן היקרה.
הם חוזרים למטע של קתרין ואחיה דונלד מחליט להעניק להם כסף ופועלים להמשך החפירות באזור למורת רוחה של קת'רין.
מנהיג השודדים המקומי הוא אל מורו (מרווין ויי). הוא מראה למיצ'ל מסמך מזויף הטוען שהשטח שלו ודורש חצי מהסכום אם תמצא האבן היקרה. מיצ'ל מסרב למרות איומיו של אל מורו.
בינתיים מתפתח רומן האהבה בין מיצ'ל לקת'רין. דונלד מוצא את האבן היקרה אך נהרג מסלע שנפל עליו.
גשמים עזים בסביבה עומדים להציף את מטע הקפה. אל מורו ואנשיו מתקיפים את מיצ'ל ואנשיו והם משיבים אש ומפילים חללים בין התוקפים.
ויק ואנשיו מחפים על מיצ'ל והוא מצליח להגיע למכרה, להפעיל את חומר הנפץ ולגרום להתמוטטות המצוק ולסתימת זרימת הנהר והשיטפון יחד עם חיסול אל מורו ואנשיו. ויק וקת'רין חושבים שהוא נהרג בפיצוץ אך לאחר זמן הוא מופיע והם מתחבקים. מיצ'ל מראה לקת'רין את האבן הירוקה והנדירה בתור נדוניה.
צוות השחקנים

| שם השחקן/ית | שם הדמות | הערות |
| --- | --- | --- |
| פול דאגלס | ויק לאונרד |  |
| גרייס קלי | קת'רין נולנד |  |
| סטיוארט גריינג'ר | ראיין מיצ'ל |  |
| ג'ון אריקסון | דונלד נולנד |  |
| מרווין ויי | אל מורו | שודד |
| חוזה טורביי | מנואל | פועל ראשי |
| רוברט טאפור | האב ריפרו | כומר |
אנצו ביארזוט

ביארזוט (מימין) בטיסה ממדריד לרומא 
 לאחר הזכייה במונדיאל 1982
וינצ'נצו "אנצו" ביארזוט (באיטלקית: Vincenzo "Enzo" Bearzot;‏ 26 בספטמבר 1927–21 בדצמבר 2010) היה כדורגלן ומאמן איטלקי ששיחק בעמדת הבלם וכמאמן הוביל את נבחרת איטליה לזכייה במונדיאל 1982.
קריירת משחק

ביארזוט החל את קריירת המשחק במדי פרו גוריציה, ממנה עבר לאחר שלוש עונות לאינטר מילאנו. לאחר שלוש עונות במילאנו עבר לסיציליה, שם שיחק במדי קטניה. לאחר שלוש עונות נוספות, שכללו זכייה בסרייה ב' והעפלה לסרייה א', עבר ביארזוט ב-1954 לטורינו, שבנתה את עצמה מחדש לאחר אסון התעופה שגדע את חייהם של רבים משחקני הקבוצה. בתום שתי עונות, בהן היה לשחקן הרכב בטורינו, חזר ביארזוט לאינטר שם בילה עונה אחת, עד שחזר לטורינו, בה המשיך לשחק למשך שבע עונות שכללו 164 הופעות ליגה, עד שפרש לטובת קריירת אימון בגיל 37.
ביארזוט ערך במהלך הקריירה 251 הופעות בסרייה א', וזכה גם בהופעה אחת במדי נבחרת איטליה, ב-27 בנובמבר 1955, בהפסד 0–2 להונגריה. ביארזוט שמר במשחק על פרנץ פושקאש, שהצליח לכבוש בכל זאת שער אחד.
קריירת אימון

עם פרישתו ממשחק היה ביארזוט למאמן הנוער של טורינו, במדיה פרש ממשחק. הוא אף שימש כעוזר מאמן בצוות המקצועי של הקבוצה הבוגרת. ב-1968 עבר לאמן את פראטו מהליגה השלישית באיטליה.
לאחר עונה אחת החל ביארזוט לעבוד עם התאחדות הכדורגל האיטלקית. הוא מונה לתפקיד מאמן הנבחרת האולימפית של איטליה, ואף שימש כעוזרו של פרוצ'ו ולקארג'י בטורניר מונדיאל 1974. ביארזוט הוסיף לשמש כעוזר מאמן הנבחרת שנה נוספת, עד שב-1975 זכה במינוי לתפקיד מאמן נבחרת איטליה.
ביארזוט הוביל את איטליה לטורניר מונדיאל 1978. בשלב הבתים הראשון שמרה איטליה על מאזן מושלם של שלושה ניצחונות, בבית שכלל את ארגנטינה המארחת, צרפת והונגריה. בשלב הבתים השני פגשה איטליה בהולנד, גרמניה המערבית ואוסטריה. לאחר תיקו מול גרמניה וניצחון על אוסטריה, הפסידה איטליה 1–2 להולנד שהמשיכה לגמר, בעוד איטליה פגשה את ברזיל במשחק על המקום השלישי. לאחר שהפסידה לברזיל, סיימה איטליה את הטורניר במקום הרביעי.
לאור היכולת הטובה שהציגה איטליה במונדיאל, הוביל אותה ביארזוט לטורניר יורו 1980 הביתי. גם בטורניר זה הפגינה איטליה יכולת טובה, כשסיימה שנייה בשלב הבתים רק עקב מספר שערי זכות עדיף לבלגיה, והפסידה במשחק על המקום השלישי רק לאחר דו-קרב פנדלים מול צ'כוסלובקיה שהגיע עד לתשע בעיטות לכל נבחרת. בכך סיימה איטליה טורניר שני ברציפות במקום הרביעי.
ביארזוט המשיך להוביל את הנבחרת גם לטורניר מונדיאל 1982. הפתיחה של איטליה לטורניר הייתה פושרת, והיא רשמה שלוש תוצאות תיקו ורק שני שערי זכות בשלב הבתים. למרות זאת, הצליחה לסיים שנייה בבית ולהעפיל לשלב הבא. באותו הזמן, עקב הביקורת הגוברת על נבחרתו, הכריז ביארזוט על סילנציו סטמפה (באיטלקית: Silenzio Stampa, דממה תקשורתית). מאז ההכרזה, החלה איטליה להשתפר משמעותית. היא גברה על ברזיל וארגנטינה בשלב הבתים השני ולאחר ניצחון 1–3 על גרמניה המערבית במשחק הגמר, זכתה בתואר אלופת העולם, לראשונה מאז מונדיאל 1938.
לאחר שכשלה להעפיל ליורו 1984, הודחה איטליה של ביארזוט בשמינית גמר מונדיאל 1986 על ידי צרפת. בעקבות הביקורת הגוברת כלפיו, שכללה גם האשמות על כך שביארזוט השתמש יתר על המידה בכוכבי מונדיאל 1982 שהיו מעבר לשיאם ב-1986, התפטר מתפקידו לאחר 11 שנים בתפקיד.
לאחר שנים רבות ללא פעילות, חזר ביארזוט לעבוד בהתאחדות האיטלקית בשנת 2002, כשהתמנה לנשיא הסקטור הטכני בהתאחדות, הסקטור המרכזי באיטליה לאימון כדורגל. הוא עזב את תפקידו בשנת 2005.
אנזו ביארזוט הלך לעולמו ב-21 בדצמבר 2010 במילאנו, והיה בן 83 במותו.
תארים

נבחרת איטליה
אליפות העולם: 1982
אש ויליאמס

| --- | --- |

 יוצרים:  סם ריימי 
 גילום הדמות:  ברוס קמפבל 
 מידע
 תאריך לידה:  22 ביוני 1958 
 מקום לידה:  מישיגן 
 מקצוע:  zombie hunter, ממציא, מהנדס, מוכר, צייד שדים
 אזרחות:  ארצות הברית 
 
אשלי ג'ואנה "אש" ויליאמס היא הפרוטגוניסט הבדיוני בזיכיון מוות אכזרי (Evil Dead) אשר נוצר על ידי הקולנוען סם ריימי. את הדמות גילם לאורך כל השנים השחקן ברוס קמפבל. הדמות הופיעה לראשונה בסרט "מוות אכזרי" משנת 1981, ומאז הופיע בתפקיד הראשי בסרטי המשך, בסדרת טלוויזיה, במשחקי וידאו ובחוברות קומיקס. במדיות השונות בזיכיון אש נלחם ביצורים דמוניים על טבעיים כאשר הוא הופך לגיבור בעל כורחו.
בשנת 2008 דמותו של אש ויליאמס נבחרה על ידי מגזין אמפייר במיקום ה-24 ברשימת הדמויות הקולנועיות הטובות ביותר בכל הזמנים. בשנת 2013 נבחרה הדמות על ידי מגזין אמפייר במיקום הראשון ברשימת הדמויות הקולנועיות הטובות בכל הזמנים ביותר בסרטי אימה.
ביוגרפיה בדיונית

בסרט המקורי בסדרת הסרטים משנת 1981 אש הוא סטודנט בקולג' אשר מבקר יחד עם חבריו בבקתה נידחת בלב יער במהלך סוף שבוע. במהלך הביקור הקבוצה משחררת בטעות שדים דמוניים עתיקים לאחר שהם קוראים בשוגג טקסט מתוך "ספר המתים", ובעקבות כך חבריו הופכים אחוזי דיבוק והוא נאלץ להילחם בהם על מנת לשרוד. בסרט השני בסדרה אש חוזר לאותה הבקתה ונאלץ להילחם שוב בשדים הדמוניים. במהלך הסרט ידו של אש נקטעת.
נקודת מפנה גדולה עבור אש מגיעה בסרט השלישי בסדרה בו הוא מחליף את ידו הכרותה במסור חשמלי, ומשתמש בו כנשק נגד צבא החיים-מתים, ובאופן זה הופך מקורבן לקוטל שדים בעל תושייה וחסר פחד. בסרט השלישי בסדרת הסרטים אש חוזר בזמן לאנגליה של ימי הביניים, ושם המקומיים סבורים שהוא הגיע מהשמיים לפי נבואה וכי הוא אמור להיות זה שיביס את צבא החיים-מתים. באמצעות המסור החשמלי שלו ורובה הציד שלו אש מוביל את הקרב נגד כוחות האופל.
בסדרת הטלוויזיה אש נגד כוחות הרשע אשר עלילתה מתרחשת 30 שנה מאוחר יותר השדים הדמוניים חוזרים לאחר שהוא קרא בטעות טקסט מתוך "ספר המתים". בעקבות כך אשר נאלץ להילחם בהם שוב, הפעם יחד עם חבריו החדשים פבלו וקלי.
אישיות

אש נודע בשנינותו ובחוש ההומור הסרקסטי שלו אותם הוא מפגין בעת שהוא נלחם בשלל אויבים על טבעיים מפחידים. לאורך הסרטים השונים בסדרה אש מפגין תושייה וכישורי לחימה יוצאים מהכלל.
הערות שוליים

↑  Sciretta, Peter (1 בדצמבר 2008). "Empire's The 100 Greatest Movie Characters of All Time". SlashFilm. נבדק ב-12 באוקטובר 2016. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Vijay, Amar (24 באוקטובר 2013). "The 666 Greatest Horror Characters Of All Time". Empire. נבדק ב-12 באוקטובר 2016. {{cite journal}}:  (עזרה)
| מוות אכזרי |
| --- | --- | --- |
| טרילוגיית הסרטים המקורית | מוות אכזרי (1981) • מוות אכזרי 2 (1987) • צבא האופל (1992) |  |
| סרטים נפרדים | מוות רצחני (2013) • להעיר את השד (2023) |  |
| סדרת טלוויזיה | אש נגד כוחות הרשע (2015–2018) |  |
| סדרות קומיקס | Shop till You Drop Dead‏ • Marvel Zombies vs. The Army of Darkness‏(אנ') • ‏Freddy vs. Jason vs. Ash‏(אנ') • ‏Freddy vs. Jason vs. Ash: The Nightmare Warriors‏(אנ') |  |
| דמויות | אש ויליאמס |  |
| משחקי וידאו | 'The Evil Dead‏(אנ') (1984) • Evil Dead: Hail to the King‏(אנ') (2000) • Evil Dead: A Fistful of Boomstick‏(אנ') (2003) • Evil Dead: Regeneration‏(אנ') (2005) • Army of Darkness: Defense‏(אנ') (2011) • Evil Dead: The Game‏(אנ') (2022) |  |
| מדיות אחרות | מוות אכזרי - המחזמר(אנ') (2003) |  |
ארנסט רמאק

| --- | --- |

צילום מסביבות 1890
 לידה:  26 במאי 1849 ברלין, ממלכת פרוסיה 
 פטירה:  24 במאי 1911 (בגיל 61) ברלין, הקיסרות הגרמנית 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת היידלברג  האוניברסיטה של שטרסבורג  אוניברסיטת שטרסבורג 
 מוסדות:  אוניברסיטת הומבולדט של ברלין  שאריטה 
 צאצאים:  Robert Remak 
 
אֶרְנְסְט יוליוס רֶמַאק (בגרמנית: Ernst Julius Remak;‏ 26 במאי 1849 – 24 במאי 1911) היה נוירולוג יהודי-גרמני, בנו של הרופא, הזואולוג, הפיזיולוג והנוירולוג רוברט רמאק ואביו של המתמטיקאי רוברט רמאק.
קורות חייו

רמאק, יליד ברלין, למד משנת 1867 באוניברסיטאות ברסלאו, ברלין, וירצבורג, שטרסבורג והיידלברג – שבהּ היה תלמידו של הנוירולוג וילהלם היינריך אֵרְבּ (Erb). ב-1870–1871 נטל חלק במלחמה הצרפתית-פרוסית. רמאק קיבל תואר דוקטור לרפואה, ועבד כאסיסטנט במחלקה למחלות עצבים בבית החולים שָׁרִיטֵה (Charité) בברלין מ-1873 עד 1875. רמאק ביסס את מעמדו כנוירופתולוג בבירת הקיסרות המתהווה; ב-1877 התמנה שם לפריבטדוצנט (privatdocent), וב-1893 לפרופסור.
יחד עם הנוירולוג היהודי-פולני אדווארד פלטאו (Flatau) פרסם רמאק מחקר חשוב על נויריטיס ופולינויריטיס, אשר נבחר על ידי קארל נותנאגל (Nothnagel) להיכלל ב"המדריך לפתולוגיה ותרפיה מיוחדות" (Handbuch der speziellen Pathologie und Therapie). על שמו נקרא "רפלקס רמאק" – כפיפה כפית של שלוש הבהונות הראשונות, ולעיתים של כף הרגל, עם פשיטה של הברך, הנגרמת כתוצאה מליטוף השטח הקדמי העליון של הירך; רפלקס זה הוא סימן לפגיעה בחוט השדרה.
רמאק נפטר ב-1911 בויסבאדן.
פרסומיו

Grundriss der Elektrodiagnostik und Elektrotherapie für Praktische Aerzte, Vienna, 1895.
"Neuritis und Polyneuritis", in: Carl Nothnagel, Handbuch der Speziellen Pathologic und Therapie, Vienna. 1900.
בנוסף, תרם רמאק יותר מ-50 מאמרים לכתבי עת מדעיים.
אנה קוזנצובה

אנה יורייבנה קוזנצובה (ברוסית: А́нна Ю́рьевна Кузнецо́ва. נולדה ב-3 בינואר 1982) היא פעילה חברתית, פוליטיקאית  ומדינאית רוסייה המכהנת כסגנית יו"ר הדומה הממלכתית מאז 12 באוקטובר 2021. כיהנה בעבר כנציבת זכויות הילדים של הפדרציה הרוסית.
ראשית חיים

קוזנצובה נולדה בפנזה, רוסיה הסובייטית, ברית המועצות לאב בנאי ולאם מהנדסת. יש לה אח.
בשנת 1997 למדה בבית ספר תיכון מספר 72 בפנזה. בשנים 1998–1999 למדה בליציאום הפדגוגי מספר 3 שהיה גם בפנזה. בשנת 2003 סיימה את לימודיה באוניברסיטה הפדגוגית הממלכתית על שם בלינסקי (כיום אוניברסיטת פנזה), והוסמכה כ"מורה לפסיכולוגיה".
קריירה מוקדמת

קוזנצובה החלה את פעילותה החברתית כמתנדבת. היא טיפלה בילדים בבית החולים המחוזי לילדים בפנזה. בשנת 2008 עד 2010 היא הייתה מייסדת הארגון הציבורי, "בלגובסט" יחד עם בעלה שהיה יו"ר הארגון.
בשנת 2011 הקימה קוזנצובה את קרן פוקרוב המספקת סיוע למשפחות גדולות ובעלי הכנסה נמוכה. במחוז פנזה ברוסיה תרמה הקרן ליישום התוכנית הדמוגרפית הכוללת "החיים הם מתנה מקודשת", כאשר אחת המטרות העיקריות הייתה מניעה שמטרתה לצמצם את מספר ההפלות. באותה שנה היא יזמה את תחרות הפסטיבל הכל-רוסית לקבוצות חברתיות לנוער, מטרתו הייתה יצירת ושימור ערכים משפחתיים.
בשנת 2014 הצטרפה קוזנצובה לתנועת החזית העממית הכל-רוסית. מיד לאחר מכן, הקרן שלה, קרן פוקרוב, קיבלה מענק מהמדינה ומימון להקמת מרכז להגנת הריון עם מקלט קבוע לאמהות עם ילדים במצבי חיים קשים. שנה לאחר מכן הובילה קוזנצובה את הוועד הפועל של עיריית פנזה. היא תרמה לבדיקות בבתי חולים ליולדות ובמערכת הטיפול במיילדות. בערך באותה תקופה היא הייתה ראש המותגים האזוריים של ארגון "האמא של רוסיה". סיוע נוסף לקריירה של קוזנצובה ניתן על ידי הסגן הראשון לראש סגל הקרמלין, ויאצ'סלב וולודין. ב-2017 הודיעה קוזנצובה על תמיכתה בתנועות נגד הפלות.
מאז 2015 שימשה קוזנצובה כיו"ר איגוד הארגון להגנת המשפחה, חברה במועצת הנשים תחת מושל מחוז פנזה, עוזרת ליו"ר הוועדה לאינטראקציה בין-דתית ומעורבת בסיוע הגנת חופש המצפון של הלשכה הציבורית במחוז פנזה.
בספטמבר 2015 נכנסה קוזנצובה לקבוצת העבודה לפיתוח הצעות להסדרה נוספת של פעילויות ארגונים ללא כוונת רווח. באותה שנה חתם הנשיא ולדימיר פוטין על צו לפיו קרן פוקרוב הפכה לספקית של מענקים נשיאותיים. בשנת 2016, לפני שמונתה לנציבת זכויות הילדים, השתתפה קוזנצובה בפריימריז בבחירות של מפלגת רוסיה המאוחדת. היא הגיעה למקום החמישי בתוצאות הבחירות. ב-9 בספטמבר 2016 מונתה לתפקיד הממונה על זכויות הילדים לנשיא הפדרציה הרוסית, על פי צו הנשיא ולדימיר פוטין.
קריירה פוליטית > 2016

בדצמבר 2016, קוזנצובה יצרה רישום של פושעי מין ופדופילים במטרה למנוע מהם לעבוד במוסדות חינוך ברוסיה. לאחר מכן הוצע להכניס שליטה מנהלית לכל החיים על פדופילים במרץ 2017.