העיר העתיקה של צפת
אתרים היסטוריים נוספים בעיר העתיקה של צפת

בית הקברות היהודי העתיק – מקום קבורתם של גדולי הדור במאה ה-16, שם נמצא קברו של האר"י, של רבי יוסף קארו, של רבי שלמה אלקבץ, רבי משה קורדובירו, רבי משה אלשיך ועוד רבים. כמו כן, על פי המסורת, קבורים בבית העלמין אף הנביא בארי, הנביא הושע בן בארי, חנה ושבעת בניה, רבי פינחס בן יאיר מתקופת התנאים, רב סעדיה גאון מתקופת הגאונים ועוד שורה ארוכה של גדולי תורה, בפרט מהמאה ה-16.
מקווה האר"י – מקווה הסמוך לקבר האר"י ובו על פי המסורת היה טובל האר"י בימי חייו בצפת. מימיו ידועים כקרים מאוד במשך כל השנה וכבעלי סגולות.
מערת שם ועבר - במקור היא שימשה כמערת קבורה של משפחה יהודית אמידה. לקראת סוף המאה העשירית המערה התקדשה על ידי היהודים. לפי המסורת היהודית במערה קבור גם שם בן נח
בית בוסל - מבנה בפתחו של העיר העתיקה בצפת אשר נבנה ב-1904 במקור כבית חולים של המיסיון האנגלי ובין השנים 1943–1984 שימש כבית הבראה של קופת חולים כללית על שם יוסף בוסל. 14 שנה שימש המקום כבית חולים ולאחר-מכן, שימש למגוון צרכים: כבסיס צבאי גרמני בתקופת מלחמת העולם הראשון, כאכסניה לפליטים נצורים מסוריה ולבנון לאחר המלחמה, וכבית ספר תיכון שהופעל על ידי המיסיון הסקוטי. בשנות ה-2000 נקנה המתחם על ידי המכללה האקדמית בצפת, שכיום משפצת ומשמרת את מבניו, לקראת צירופם לקמפוס המכללה.
בית החולים הדסה (לימים: רוטשילד) - לאחר בנייתו של בית בוסל - בית החולים של המיסיון הנוצרי ב-1904, החליטו יהודי צפת לפעול להקמת בית חולים יהודי. ב-1907 לאחר תרומות מנדבנים ברחבי העולם, החלה בניית בית החולים בסמיכות לזה הנוצרי וב-1912 הושלמה בנייתו. ב-1921 וב-1925 אושפזה בבית החולים רחל המשוררת. עם השנים שימש בית החולים למספר שימושים: בזמן מלחמת העולם הראשונה השתלטו עליו העו'תמאנים והשתמשו בו עבור חייליהם, מאוחר יותר הוא הועבר לידי שליטת הבריטים שהפכו אותו לבית חולים ממשלתי ולאחר שחרור צפת שונה שונה ייעודו לבית חולים פסיכיאטרי. ב-1952 שונה שמו של בית החולים לבית החולים על שם רוטשילד, כאות תודה על סיועו של האחרון בבניית בית החולים ותפעולו. ב-1972 הסתיימה בנייתו של בית החולים על שם רבקה זיו בצפת ובית החולים רוטשילד יצא מכלל שימוש, גם לאור זאת שמבנו היה בסכנת קריסה. לימים, רכשה אותו מכללת צפת, ערכה בו פרויקט שיקום וכיום הוא מהווה אחד ממבני המכללה לצורכי לימודים אקדמאים, כאשר מראהו ההיסטורי נשמר.
בית הסראייה - מבנה בכיכר העצמאות בעיר העתיקה אשר נבנה במאה ה-18 להוות כבית מגורים עבור עלי, בנו הבכור של מושל הגליל דאהר אל-עומר. חלק מהמבנה המקורי נהרס ברעש האדמה של שנת 1837, ולאחר מכן שיפצו אותו העות'מאנים והפכוהו למבנה המוכר כיום. במהלך השנים נוספה למבנה קומה שנייה ובהמשך גם מגדל שעון לכבודו של הסולטאן הטורקי האחרון. בזמן מאורעות תרפ"ט, אספו הבריטים את כל יהודי צפת לתוך חצר בית הסראייה, שם דאגו כי איש לא יפגע בהם. עם-זאת, בביזת הבתים על ידי הערבים לא התערבו הבריטים וכשחזרו היהודים לביתם כמעט ולא נותר להם לאן לחזור
המסגד האדום - אחד מהמבנים הממלוכים העתיקים ביותר בארץ הידוע גם בשם ג'אמע אל אחמר. נבנה ב-1276, כעשור לאחר כבישת צפת על ידי ביברס, בעקבות הוראתו של האחרון לבנות מסגד מפואר בתחתית העיר העתיקה. עדות לסיפור בניית המסגד ניתן לראות בכתובת הייסוד שנשתמרה מעל דלת העץ שבפתח המסגד ובה מפאר הכותב את ביברס ומספר בהתפעלות את סיפור בניית המסגד. כיום שמו המוכר של המקום הוא 'החאן האדום' והוא משמש כמרכז תרבות ואומנות, עובדה שעוררה את זעמם של חברי הכנסת הערביים שהעלו מספר הצעות בנושא לסדר היום של הכנסת.
כיכר הדוידקה ותחנת המשטרה הבריטית – כיכר בה מוצב תותח הדוידקה ששימש את כוחות ההגנה במהלך הקרב המכריע על שחרור העיר. התותח מוצב בסמוך לתחנת המשטרה הבריטית שנכבשה על ידי כוחות ההגנה ב-9 במאי ועד היום מעטרים אותה סימני ירי הצלפים במהלך הקרב על שחרור צפת. בשנה האחרונה נבנה במקום מרכז מידע ובו ניתן ללמוד ולהכיר מקרוב על סיפור כיבוש העיר.
עמדת בלויגרונד - אחת מעמדות הקרב המרכזיות אותם הציבו כוחות ההגנה בצפת. בעמדה אשר הוקמה בסמיכות לשוק הערבי והמסגד וממנה היה נתן לתצפת על כל האזור נפל ב-28 באפריל 1948 גדעון אילון, לאחר שעלה לתצפת על הרובע הערבי ולוודא שאין בכוונתם לפתוח בקרב נוסף, שעות לאחר שנסוגו באחד הקרבות הבולטים שנוהלו בין ההגנה לערבים באותם ימים.
בית אשת"ם - בניין אשר נבנה לאחר מאורעות תרפ"ט על ידי ועד העזרה האמריקאי לנפגעי המאורעות, כמרכז מסחרי חדש עבור תושבי צפת. על הנחיצות בהקמת הבניין באותן-ימים היו הדעות חלוקות ויש כאלו שראו בבנייתו מעשה מיותר ומחפיר. בקומת המסד של המרכז הוקם ב-1945 הקולנוע המקורה הראשון בצפת ובו השתמשו גם תושביה הערבים של העיר. באותה שנה נפתח במקום גם מפעל אריגים, בית חרושת לעפרונות, בית מלאכה לתשמישי קדושה עשויים בעבודת יד ומפעל אשת"ם (אש, תעשיות, מתכת) לייצור פרימוסים. על שם של האחרון נקרא הבניין עד היום. בזמן הקרב על צפת היה נחשב הבניין למקום האסטרטגי והחשוב ביותר אותו החזיקו כוחות ההגנה ובשל מיקומו האסטרטגי וההבנה כי הוא יהיה המקום הראשון אשר יותקף במקרה של ניסיון תקיפה ערבי, הוצבו בו 4 עמדות שונות אשר כונו 'עמדות המרכז'. בניסיון התקיפה של ערביי צפת על הרובע ב-28 באפריל נכבש המרכז על ידיהם ונפגע משמעותית, אך כפי שתואר, כוחות ההגנה הצליחו להניס את הכוחות הערביים והמרכז חזר לשליטת ההגנה.
המאוזוליאום הממלוכי - מבנה קבורה ממלוכי אשר נבנה לכבודו של מושל צפת בין 1370–1372 מוט'פר א-דין מוסא אבן חאג' ארוקטאי ובו נקבר לאחר מותו. מעל לאחד מקירות המבנה נמצאה כתובת משנת 852 ובה פקודה מפי הסולטאן אל-מלכ אל-ט'אהר אבו סעיד ג'קמק. כיום משמש המבנה כמקום מפגש לחברי מסדר הבונים החופשיים אשר ערכו בו מספר שינויים כדי להתאימו לייעודו החדש.
כיכר המעיין הרדום - כיכר אשר מיקומה במרכז קריית האומנים של צפת ובה מעיין אשר שימש את יהודי העיר העתיקה עד לקום המדינה. ייחודו של המעיין היא העובדה שמימיו הגיחו ופעלו לא באופן קבוע ורציף, אלא מפעם לפעם ומכאן שמו 'הרדום'. יש הטוענים כי מדובר ב'מעיין הסאתורה' - מעיין אשר הוזכר בכתביו של שמס א-דין אל עות'מאני, שופט צפת בתקופה הממלוכית. מסביב למעיין התגלה מבנה עתיק יומין בן 700 שנה מתקופת הממלוכים, המשמש כיום בתור מרכז קהילתי בשם 'חאן החמור הלבן'.
בית הרבנים הראשיים – בתם של רבני היישוב היהודי הספרדי בעיר צפת במאה ה-19. בבית, הממוקם בסמוך לבית הכנסת 'חברת זוהר' התגורר הרב הראשי יוסף יהודה חכים וגרסיא (1820-1897), לאחריו התגורר במקום מחליפו הרב הראשי שלמה חכים דונה ובולסיה (1855–1907) ולאחריו הרב שמעון חי הרוש וגרסיא, מרבני היישוב היהודי בעיר (1893–1973).
בית רחל דויטש – בתה של המיילדת המוסמכת הראשונה בצפת, רחל דוייטש. דוייטש, נכדתו של הרב שמואל הלר, יצאה ללמוד מקצועי מחוץ לעיר והתקבלה ללימודי מיילדות, אותם סיימה בהצטיינות ב-1901. ב-1965, לאחר 64 שנים שבהן שימשה כמיילדת היחידה באזור, נפטרה ונטמנה בבית הקברות העתיק בעיר.
כיכר המגינים – לב השכונה האשכנזית של הרובע היהודי. נבנתה לאחר עליית החסידים ב-1777 ושימשה את תושבי הרובע כשוק פחמים. כונתה ביידיש: 'קוילען פלאץ' (בתרגום לעברית: שוק פחמים).
בית פנחס כהן, מפקדת ההגנה – בית בן 2 קומות מצידו המערבי של כיכר המגינים, אשר בקומתו העליונה שכנה מפקדת ההגנה בתקופת המנדט. עם עזיבת הבריטים ותחילתו של הקרב על הצפת, עברה המפקדה לבית-סמוך אשר היה בבעלותו של יעקב מזרחי, בית שהיה נמוך ומוגן יותר. קודם להיותו מפקדת ההגנה, שימש המקום כסניף הדואר המרכזי בצפת עבור תושבי הרובע היהודי.
האגף החדש של מלון הרצליה שנוסף בשנת 1936, צפת 1949
הבניין אשר שימש את האגף החדש של מלון הרצליה, שנוסף בשנת 1936 צפת 2019
מלון הרצליה - מבנה המלון נבנה כבניין בן 2 קומות בשנת ב-1915 ושימש כבית הספר לבנות 'עזרא'. ב-1927 נרכש המבנה על ידי משפחת פרל ומשפחת מייברג אשר שיפצוהו, הוסיפו לו קומה נוספות והפכוהו למלון 'הרצליה'. במלון התארחו בשנות פעילותו רבים מגדולי האומה, בהם גם מנחם בגין בזמן שירותו כמפקד האצ"ל. ב-1976 נסגר וכיום מבניו משמשים בתים פרטיים ובית ספר לבנות.
בית היתומים ובית התמחוי - הוקמו בשנת 1920 בתמיכת הרבי מויזניץ' בסמטת מגיני צפת. בבית היתומים התגוררו כעשרים וחמישה ילדים ונערים שנאספו מרחובות העיר, כאשר הנהלת המוסד מספקת את כל מחסורם. במבנה הצמוד לו עמד בית התמחוי (התבשיל) אשר סיפק ארוחות חמות לאנשים קשיי יום. בית היתומים נסגר לאחר מלחמת השחרור ובית התמחוי קיים ופעיל גם כיום.
בית הרב אברהם זיידה הלר – בית הממוקם בסמטת בר יוחאי הסמוכה לכיכר המגינים. בבית זה גר הרב אברהם זיידה הלר, ראש ישיבת חת"ם סופר ובנו של הרב שמואל הלר. נודע ברבים במהלך מלחמת העצמאות, עת התיר לבקשת המטה האזורי של הפלמ"ח יציאה לעבודות ביצורים במהלך השבת וחג הפסח משום פיקוח נפש ואף יצא בעצמו לסייע בעבודה זו. ב-15 בדצמבר 1952 קיבל את סמל מגיני צפת. נפטר ב-1990 ונטמן בבית הקברות העתיק בצפת.
סמטת משיח – סמטת מדרגות צרה היוצאת מסמטת בר יוחאי. סמטה זו זכתה לכינוי 'סמטת משיח' בשל סיפורה של סבתא יוכבד, מזקנות צפת שחיה במאה ה-20 והייתה יושבת כל יום בכניסה לסמטה עם שולחן ובו שתייה חמה, בציפייה להגעת המשיח דרך הסמטה. על פי הקבלה, בהגיעו של המשיח הוא יעבור בראשונה דרך צפת. מכיוון שהסמטה היחידה בצפת שפונה אל קבר רבי שמעון בר יוחאי היא סמטה זו, הייתה רווחת האמונה בקרב תושבי צפת כי בבוא העת, ממנה ייכנס המשיח.
בנק קלינגר – בנק אשר נוסד בצפת בשנת 1904 בשם 'בנק ברשד ברזל קלינגר' על ידי יואל ברשד, צבי ברזל ואליהו קלינגר. בשנות ה-30 רכש קלינגר, מראשי הוועד היהודי את מלוא הבעלות על הבנק ושמו שונה לבנק קלינגר. שימש כסניף בצפת של בנק העולים אשר העניק הלוואות לעולים החדשים היה לבנק הפרטי הראשון בישראל עד 1933-34. ב-1961 מכר בנו של קלינגר את רישיון הבנק לידי בנט קרדיט ואת מבנה הבנק לידי בנק לאומי והבנק חדל מלפעול.
בית הרב משה פדהצור – הבית בו התגורר הרב משה פדהצור, מראשי היישוב היהודי בצפת וראש העיר הראשון שלה לאחר קום המדינה. הוביל את התנגדות תושבי צפת לעזוב את העיר לאחר הודעת שלטונות המנדט לתושבי העיר כי לא יוכלו להגן עליהם. הרב פדהצור היה בראש המתנגדים לעזיבת העיר והכריז: "לא נזוז מצפת! לא נסכים שצפת תהיה חברון שנייה!". לאחר שחרור צפת, הקים את קריית האומנים שסמלה את תקופותיה היפות של צפת העתיקה בשנות ה-60 וה-70.
בית עבו – ביתה של משפחת עבו, שעלתה ב-1817 מאלג'יריה לארץ ישראל והשתקעה בצפת. מבית זה יוצאת בכל שנה בל"ג בעומר תהלוכת ספר התורה של המשפחה לקבר רבי שמעון בר יוחאי במירון – מסורת ארוכת שנים שמקורה עוד במחצית הראשונה של המאה ה-19 ואשר היו שותפים לה בתקופת המנדט גם ערביי צפת.
מסגד אל-אמיס (מוכר גם כג'אמע אל סוואקין) - מסגד אשר שימש את תושביה הערבים של צפת עד לנטישת העיר לאחר הקרב על הצפת. ב-2010, בעקבות פנייתה של עיריית צפת לוואקף, שופץ המסגד על ידי הפלג הצפוני של התנועה האסלאמית, בראשה עומד השייח' ראאד סלאח. הדבר עורר סערה גדולה בצפת ומחאות מצד תושבים מקומיים.
מלון מרכזי - מלון אשר הוקם בשנות ה-30 של המאה ה-20, על ידי יהודה מייברג, מראשי היישוב היהודי בצפת. קודם להקמת המלון, היה מייברג שותף במלון הרצליה אותו הקים בשותפות עם זאב מתתיהו פרל ב-1927. זמן קצר לאחר מכן התפרקה השותפות ומייברג הקים את 'מרכזי' בעזרת הלוואה אשר לקח מבנק אפ"ק. בראשיתה של מלחמת העולם השנייה הופקע המלון על ידי הבריטים, אך עם עזיבתם את העיר הוחזר לבעליו. בזמן הקרב על צפת שימש המלון כעמדה הקדמית ביותר עבור כוחות ההגנה והיה חשוף להתקפות קשות ממצודת צפת הסמוכה לו בה שלטו הכוחות הערביים. ב-2015 שונה עבר המלון בעלות ושמו שונה למלון 'המצודה'.
דפוס הגליל - בית הדפוס המודרני הראשון בצפת, אשר הוקם ב-1911 על ידי זאב מתתיהו פרל, יהודה מייברג וברוך מרזל. ב-1926 נמכר בית הדפוס לאהרן פרידמן ושמו שונה ל'דפוס פרידמן'. בזמן הקרב על צפת היה לבית הדפוס חלק חשוב בהגברת חוסנם הנפשי של תושבי העיר, כאשר בו הודפסו עלוני 'קול צפת' בחודשים הרבים בהם התנהל הקרב על צפת. עלונים אלו עדכנו את תושבי העיר במידע חדש, חלקו כבוד לנופלים וחזקו את רוחם של התושבים. לאחר מינויו של אלעד פלד כמפקד העיר העתיקה בצפת, ראה בו פלד נכס חשוב עבור חיזוק החוסן המנטלי של תושבי העיר והורה להרחיב את תפוצתו.
מועדון השעות הקטנות - מועדון אשר הוקם ב-1958 בקרית האומנים שבעיר העתיקה בצפת על ידי יעל שרז. על-אף שהעיר לא הייתה מוכרת באופיה התרבותי, הצליחה שירז להביא למקום אומנים רבים כמנשקה בהרב, אנדה צוויג, אלברט פיאמנטה, דני גוטפריד ועוד. בשנת 1960 כתבה והלחינה נעמי שמר את השיר הראשון של 'השעות הקטנות', להקת הבית של המועדון. בסוף שנות ה-60 דעך המועדון ופסק מלפעול.
האנדרטה לזכר שבעת עולי הגרדום - אנדרטה שהוקמה בשנת 1973 לזכרם של שבעה מתוך שנים-עשר עולי הגרדום, הקבורים בסמוך לה. האנדרטה מוצבת בבית הקברות היהודי העתיק בעיר והיא עוצבה על ידי האדריכל יעקב יהודה. שבעת עולי הגרדום, לוחמי האצ"ל, הקבורים בסמוך לה: מרדכי אלקחי, יחיאל דרזנר, דב גרונר, יעקב וייס, אליעזר קשאני, אבשלום חביב, מאיר נקר.
מלון מצפור - מלון אשר הוקם בצפת בשנות ה-60 של המאה ה-20, מול מצודת צפת. בשנות ה-80, לאחר קשיים כלכליים, נסגר המלון וכיום משמש מבנהו את עיריית צפת.
גן המצודה - נמצא במקום הגבוה ביותר במרכז צפת ההיסטורית, ומשתרע על שרידי "מצודת צפת" העתיקה. הגן תוכנן על ידי אדריכל הגנים שלמה אורן ויינברג, שהוזמן בשנת 1949 על ידי עיריית צפת שבראשה עמד משה פדהצור. ובגן שתי אנדרטאות הנצחה לנופלי מלחמת תש"ח בקרב על צפת והקרב על המצודה הגן משמש דוגמה לתכנון גן רב שכבתי הלוקח בחשבון את המבנה הטופוגרפי, הארכאולוגיה, ההיסטוריה, הנוף, הטבע והאדם.