stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
רחוב יפת
היסטוריה

הרחוב היה בעבר דרך שהקיפה את חומות יפו העתיקה. לאחר פירוק והריסת החומה, סביב 1870, וצמיחת העיר, הפך לרחוב מסחרי מרכזי. באבני החומה שפורקו נעשה שימוש משני, ובכלל זה לבנית חלק מהבתים שברחוב. הרחוב היה בתחילה היחידי שחצה את כל העיר, עד להקמתה של שדרות ירושלים על ידי "הסולטאן הטורקי" בשנת 1915, ששכנה במקביל אל הרחוב במזרח העיר על השטח שבו היו פרדסים. כמה "סימטאות מקורות" בצידו המערבי של תחילת הרחוב העוקף את יפו העתיקה הם שרידי השערים של העיר העתיקה.
כיום הרחוב מקשר בין כיכר השעון לעיר בת ים (ממשיך לרחוב בלפור). הדרך הייתה אחת משלוש דרכים שיצאו מיפו לערים מרכזיות, יחד עם דרך שכם (כיום רחוב רזיאל ובהמשכו רחוב אילת, דרך יפו-ת"א, דרך בגין וציר ז'בוטינסקי ברמת גן, בני ברק ופתח תקווה) ודרך נוספת לירושלים דרך רמלה (כיום רחוב עולי ציון, דרך בן צבי וכביש 44). ב"גן השניים" ברחוב יפת פינת רחוב ציונה תג'ר ניצב חדר שנאים, שתוכנן בשנת 1923 על ידי האדריכל אלכסנדר ברוולד.
היסטוריה > לאחר קום המדינה

במהלך שנות ה-60 הוקמו ברחוב 2 רחבות גדולות עם "מפרצי חניה" לצד מגדלי מגורים בחלקו הדרומי של הרחוב ובחלקו הצפוני בגלל אופיו הצר של הרחוב. בחלקו הצפוני הוקם מגדל מגורים במקום כמה בתי קברות שהועברו אל אזור החוף הדרומי של יפו, האחד צפוני בשכונת עג'מי מעל גשר יהודה הימית בקרבת העיר העתיקה והשנייה בשכונת ג'בליה באזור "גן תמר".
אתרים ברחוב

לאורך רחוב זה מספר אתרים חשובים (מצפון לדרום):
כיכר השעון.
גשר יהודה הימית - שהוקם בשנות ה-20 על ידי הבריטים
מאפיית אבולעפיה - נוסדה ב-1879.
שוק הפשפשים ממזרח לרחוב.
הסניף הראשון של בנק אנגלו-פלשתינה שהוקם ב-1903.
בנין מע"מ יפו.
"בית תג'יאן" - ברחוב יפת 15 ביפו, סמוך למאפיית "אבולעפיה". הבית, אחד הראשונים שנבנו ב"דרך עזה", נבנה ככל הנראה בשנים 1874-1872 על ידי משפחת תג'יאן הארמנית. בסוף שנות החמישים קנה דוד אזולאי את המבנה והקים בו את מועדון "מקסים". בראשית שנות השבעים הפך ל"מועדון נובמבר". כיום הוא משולב בפרויקט המגורים "קדמת יפו העתיקה".
אחוזת בוסט - רחוב רבי פנחס (לשעבר רחוב בוסט). במקום היה בית מגורים גדול ולצידו פרדס ובריכת השקיה. במקום גרו במשך כמאה שנים שלושה דורות של משפחת בוסט, משפחה צרפתית אמידה. בשנות ה-70 נמכר המקום ועליו הוקם פרויקט "הרובע ביפו". הבאר והבריכה שוקמו.
בית העולים שאכסן עולים יהודים שהגיעו לנמל יפו.
בית החולים הצרפתי על שם סנט לואי ביפו - בית החולים הצרפתי על שם המלך הצרפתי לואי התשיעי, מלך צרפת בראש שניים ממסעי הצלב (במקום מתקיימות עבודות להפיכתו למלון W)
בית החולים האנגלי ביפו-(כיום בבעלות פרטית ומשמש לאירועים)
בית הספר הסקוטי טביתא ובית הספר הצרפתי "קולג' דה פרר".
כנסיית גאורגיוס הקדוש היוונית אורתודוקסית.
גבעת אנדרומדה.
כנסיית אנטוניוס הקדוש הקתולית.
הכנסייה האנגליקנית.
הבית הירוק.
הרחוב הוא גבולן המזרחי של יפו העתיקה ושכונות עג'מי וגבעת עלייה.
גלריה

| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987011001657505171
בן מיטלמן

| --- | --- |

 לידה:  27 באפריל 1985 (בן 39) פתח תקווה, ישראל 
 מדינה:  ישראל ישראל
 מעסיק:  גוגל ישראל, חדשות 12 
 בת זוג:  שירה הכט
 מספר צאצאים:  3
 קישורים חיצוניים
 טוויטר:  benmittelman, BenMittelman
 
בן מיטלמן (נולד ב-27 באפריל 1985) הוא עיתונאי ישראלי ששימש בעבר ככתב ספורט, טכנולוגיה וכמגיש לשעבר בחברת חדשות 12. כיום איש יחסי ציבור בגוגל ישראל.
ביוגרפיה

מיטלמן נולד וגדל בפתח תקווה למשה ולעידית, ולו שתי אחיות. בצעירותו כתב במקומונים בפתח תקווה בעיקר על כדורגל ישראלי, וגם ידוע באהדתו לקבוצת הכדורגל הפועל פתח תקווה.
שירת בגלי צה"ל ככתב תרבות, כמגיש תוכניות וכחבר מערכת בתוכנית "בילוי נעים" עם מולי שפירא. עם סיום שירותו הצטרף לערוץ הספורט ככתב וכשדר קווים. שימש ככתב הספורט של חדשות ערוץ 2 מאז 2008 ונמנה עם צוות המגישים של התוכנית "החדשות הלילה". משנת 2017 עבר לעבוד בקשת 12, באותם תפקידים.
שימש מגיש ב"שלוש" וב"מהדורה ראשונה", וכן, ככתב ופרשן בדסק הספורט ובנושאי תרבות, מדע וטכנולוגיה.
היה שליח חברת החדשות למונדיאל 2010 בדרום אפריקה, לאולימפיאדת לונדון 2012, למונדיאל 2014 בברזיל, לאולימפיאדת ריו דה ז'ניירו 2016, למונדיאל 2018 ברוסיה ולאולימפיאדת טוקיו 2020. מיטלמן ראיין דמויות בולטות בעולם הספורט כגון נשיא פיפ"א ספ בלאטר, נשיא אופ"א מישל פלאטיני, והאתלט קרל לואיס.
עד מאי 2019, הגיש את הפודקאסט "עושים ספורט-קאסט", שהיה חלק מרשת הפודקאסט "עושים היסטוריה".
באוגוסט 2022 עזב את משרתו בחדשות 12, לטובת עבודה בגוגל ישראל בתחום יחסי הציבור.
מיטלמן נשוי לשירה הכט, ואב לשלושה בנים.
הערות שוליים

↑  ערן סויסה, כתב הספורט הוותיק של חדשות 12 עוזב ועובר להייטק, באתר ישראל היום, 4 באוגוסט 2022
סעודה (הלכה)

לחם הוא המאכל שפותחים סעודה באכילתו.
סעודת מצווה חגיגית עם חלה גדולה
ביהדות ישנם הלכות ומנהגים העוסקים בסעודה, שהיא ארוחה שנאכל בה לחם העשוי מחמשת מיני דגן בכמות של לפחות כזית.
ישנם זמנים או אירועים מסוימים שבהם ישנו חיוב מדאורייתא או מדרבנן לאכול סעודה שיש בה לחם (סעודת מצווה). לעיתים יש שמחשיבים גם ארוחה שאוכל בה עוגה מחמשת מיני דגן, כסעודה.
לפני הסעודה > קידוש

ישנה מצווה מהתורה לערוך קידוש בליל שבת וחג, היא מצוות קידוש השבת בדברים. הקידוש נערך קודם הסעודה, להראות שהסעודה נעשית לכבוד השבת, בדרך כלל על ידי בעל הבית או הבכיר מבין הנוכחים. הקידוש הנעשה ביום השבת והחג הוא תקנה דרבנן. קידוש הוא אִזכור קדושת היום (שבת או חג) בטקס קצר. הקידוש נעשה על ידי ברכה מיוחדת הנאמרת על כוס המכילה רביעית יין (או מיץ ענבים), במקום שאין יין ניתן לאומרה גם על פת. את קידוש היום ניתן לומר גם על חמר מדינה.
לפני הסעודה > נטילת ידיים

סמוך למועד חורבן בית שני הרחיבו חכמים את המצווה ליטול ידיים לפני נגיעה בקורבן או בתרומה, וקבעו שאסור לאכול לחם ללא נטילת ידיים. חכמים כמו רבי עקיבא הקפידו מאוד על נטילת ידיים (עד כדי מסירות הנפש) וחכמים כמו אליעזר בן חנוך, ש"פקפק בטהרת ידיים", אף נענשו בעונש חמור ביותר, ונודו. גם כיום, אף על פי שלא ממלאים את כל דיני טומאה וטהרה, לפי ההלכה יש ליטול ידיים לפני אכילה (מים ראשונים).
נטילת הידיים מתבצעת באמצעות נטלה, כלי שממנו שופכים את המים על כל כף היד ולרוב הדעות על כל יד בנפרד. הסדר המדויק שבו מתבצעת הנטילה נתון כיום במחלוקת, והוא שונה מסיטואציה לסיטואציה. מספר הפעמים נע בין שטיפה אחת לכל יד לבין שלוש שטיפות. לאחר הנטילה, בעוד היד רטובה, כל נגיעה של יד אחרת שאינה נטהרה (ידו השנייה של האדם או יד אדם זר) מחזירה את היד לטומאתה ויהיה על הנוטל לנגב את ידו ולחזור על הפעולה בשנית. אך לאחר ייבושן, אין הידיים מקבלות טומאה מידיים אחרות.
נוסח הברכה שמברכים על נטילת הידיים הוא: ”בָּרוּךְ אַתָּה ה' אֱלֹהֵינוּ מֶלֶךְ הָעוֹלָם, אֲשֶׁר קִדְשָׁנוּ בְּמִצְוֹתָיו וְצִוָּנוּ עַל נְטִילַת יָדַיִם”. המנהג הרווח לברך את הברכה אחרי נטילת הידיים עצמה, מכיוון שאז הידיים נקיות, דבר המהווה חריגה ביחס לכל שאר המצוות עליהן מברכים קודם לעשייתן. על מנת בכל זאת לברך לפני ביצוע המצווה, נהוג לברך לפני ניגוב הידיים, ולראות בניגוב חלק מהפעולה עליה מברכים.
נחלקו הפוסקים האם מותר לדבר בין סיום נטילת הידיים ועד לאכילת הלחם (או החלה בסעודת השבת). לדעת הרמב"ם כל זמן שאינו מסיח דעתו מכך שהוא עומד לאכול, מותר לדבר על כל נושא שבעולם ולדעת הרא"ש אין לדבר (מחשש להפסק) אלא לצורך הסעודה, למשל, לבקש מלח או סכין לצורך בציעת הפת. מחלוקת זו נעוצה בפרשנות שונה לדברי התלמוד "תכף לנטילה ברכה" שלדעת הרמב"ם מדובר על נטילת מים אחרונים דווקא, ולכן בנטילת מים ראשונים אפשר להפסיק, ולדעת הרא"ש מדובר גם על מים ראשונים. למעשה, רוב הפוסקים הורו שלא לדבר בזמן זה, אך, מנהג רבים מיהודי תימן לדבר כדעת הרמב"ם.
לפני הסעודה > ברכות הנהנין לפני הסעודה

חכמים הראשונים תקנו שחובה על האדם להודות לה' על המזון לפני האכילה. בהקשר לברכות אלו מפורסמת אמרתם "כל הנהנה מן העולם הזה בלא ברכה כאילו גוזל להקדוש ברוך הוא וכנסת ישראל".
את הברכות שלפני הסעודה מברכים סמוך ככל האפשר לאכילה, כמו כן חל איסור להפסיק בין הברכה לאכילה. לפני סעודה שאוכל בה לחם העשוי מחמשת מיני דגן (חיטה, שעורה, שיפון, כוסמת ושיבולת-שועל) מברך "המוציא לחם מן הארץ". הברכה שאדם מברך על הלחם פוטרת את כל הדברים שרגילים לאכול בתוך סעודה ואינו מברך עליהם. לכן אם אכל לחם ולאחר מכן בשר או דגים אינו מברך על הבשר והדגים כי הם נחשבים חלק ממהלך הסעודה. אך אם אכל מאכלים שלא נחשבים חלק ממאכל הסעודה, לדוגמה ענבים שבאים רק כקינוח, ברכת "המוציא" לא פוטרת את אותם מאכלים וצריך לברך עליהם.
בסעודה שאין בה לחם אך אוכל מינים אחרים מברך על כל אחד את ברכתו הראויה, על מאכל העשוי מחמשת מיני דגן מברך בורא מיני מזונות, על היין מברך בורא פרי הגפן, על פירות האילן מברך בורא פרי העץ, על פירות וירקות הגדלים באדמה מברך בורא פרי האדמה ועל דברים שאין גידולם מן הארץ מברך שהכל נהיה בדברו. כאשר מונחים לפניו מינים שונים בעלי ברכות שונות יש להקדים את הברכה של המין החשוב יותר לפי סדר הקדימה מזונות גפן עץ אדמה שהכל - בראשי תיבות מג"ע א"ש.
בסעודה > כשרות

ההלכה כוללת מערכת ענפה של כללים הקובעים מהו מזון כשר, כלומר כזה המותר באכילה. על המרכיב הבסיסי של הסעודה, הלחם, חל איסור פת עכו"ם - לחם שנאפה על ידי שאינו יהודי, או שהאש שעליה נאפה נדלקה על ידי שאינו יהודי, אינו כשר. בחג הפסח ישנה הקפדה נוספת, על אכילת מזון כשר לפסח.
כשרות המזון מן החי מבוססת על רשימת בעלי החיים המותרים והאסורים באכילה, המופיעה בתורה (ספר ויקרא, פרק י"א, וספר דברים, פרק י"ד). מזון המופק מן החי דינו כבעל החיים ממנו הופק. כך ביצים וחלב מותרים רק אם מקורם מבעל חיים טהור. יוצא מכלל זה דבש המותר באכילה אף על פי שדבורים אסורות באכילה. הנימוק להיתר אכילת דבש הוא שהדבש לא מכיל חלק אינטגרלי מהדבורה אלא רק עובר בגופה תהליך עיבוד. כל הבהמות, החיות והעופות, המותרים באכילה, אסורים באכילה ללא שחיטה והכשרה על פי כללי ההלכה. דגים מותרים באכילה בכל צורה מיד לאחר מותם, אולם גם הם אסורים באכילה בעודם חיים.
הפרדה בין מאכלי בשר ומאכלי חלב כוללת אכילה, בישול והנאה. שלושה איסורים אלו נלמדים משלוש הפעמים שבהן מופיע בתורה האיסור "לא תבשל גדי בחלב אמו" (פעמיים בספר שמות ופעם בספר דברים). חז"ל הרחיבו איסור זה על אכילת כל בשר חיה ובהמה בחלב, ומאוחר יותר גם על עוף.
במזון מן הצומח ישנם כמה כללים הלכתיים, חלקם אינם נוהגים אלא בגידולים שצמחו בארץ ישראל ומכונים "מצוות התלויות בארץ", וחלקם נוהג בצומח בכל מקום בעולם. כללים אלה כוללים: טבל, תרומות ומעשרות, הפרשת חלה, ערלה, נטע רבעי ושמיטה. יש המקפידים על איסור לינת לילה של בצל קלוף ושום קלוף, שמקורו בתלמוד הבבלי.
הלכות הרחקה מגויים הן הלכות שאוסרות דברים שונים הנוגעים לקשרים בין יהודים לגויים, ובהן איסורי האכילה הבאים:
יין נסך - יין שגוי נגע בו, או שגוי מזג אינו כשר.
חלב נוכרי - חלב שבזמן הייצור שלו לא נכח בו אף יהודי במחלבה.
בישולי גויים - מאכלים שהוכנו על ידי גויים או שהאש שעליה בושלו הודלקה בידי גוי אינם נחשבים לכשרים.
בסעודה > הגבלות נוספות על המזון

איסור על אכילת בשר ושתיית יין מופיע במשנה רק לגבי הסעודה המפסקת בערב תשעה באב, אולם ברוב עדות ישראל הרחיבו איסור זה גם על ימים הקודמים לתשעה באב. ביהדות אשכנז ועדות נוספות נהגו שלא לאכול בשר ולא לשתות יין בכל תשעת הימים פרט לסעודות שבת וסעודות מצווה אחרות (כגון ברית מילה). רוב הספרדים נוהגים באיסור זה החל מב' באב (לאחר ראש חודש אב עצמו), וחלקם רק בשבוע בו חל תשעה באב.
בסעודה > דיבור בסעודה

במסכת תענית נאמר שלמען שמירת הבריאות אסור להשׂיח, כלומר לדבר, בשעת הסעודה: ”אין מסיחין בסעודה, שמא יקדים קנה לושט ויבא לידי סכנה”. שולחן ערוך מוסיף על הנחיה זו: ”ואפילו מי שנתעטש בסעודה, אסור לומר לו אסותא” (=לבריאות).
עם זאת, מצווה לומר על השולחן דברי תורה בשעה שהיושבים אינם אוכלים. במסכת אבות נאמר בעניין זה:
רַבִּי שִׁמְעוֹן אוֹמֵר: שְׁלֹשָׁה שֶׁאָכְלוּ עַל שֻׁלְחָן אֶחָד וְלֹא אָמְרוּ עָלָיו דִּבְרֵי תוֹרָה, כְּאִלּוּ אָכְלוּ מִזִּבְחֵי מֵתִים, שֶׁנֶּאֱמַר (ישעיה כח) "כִּי כָל שֻׁלְחָנוֹת מָלְאוּ קִיא צֹאָה בְּלִי מָקוֹם".

אֲבָל שְׁלֹשָׁה שֶׁאָכְלוּ עַל שֻׁלְחָן אֶחָד וְאָמְרוּ עָלָיו דִּבְרֵי תוֹרָה, כְּאִלּוּ אָכְלוּ מִשֻּׁלְחָנוֹ שֶׁל מָקוֹם בָּרוּךְ הוּא, שֶׁנֶּאֱמַר (יחזקאל מא) "וַיְדַבֵּר אֵלַי זֶה הַשֻּׁלְחָן אֲשֶׁר לִפְנֵי ה'".
בסיום הסעודה > מים אחרונים

מים אחרונים, זהו כינוי להלכה של נטילת ידיים בסוף הסעודה לפני שמברכים ברכת המזון. חיוב זה תוקן על ידי חכמי המשנה משתי סיבות, ניקיון הידיים לכבוד ברכת המזון. וכן מטעמי בריאות, לנקות את הידיים ממלח סדומית שיכול לסמא את העיניים אם יגע בהן.
הראשונים נחלקו האם גם בזמננו יש מקום לנהוג בנטילה זו. זאת מכיוון שאנו אוכלים באמצעות סכו"ם ובסוף הסעודה ידינו נותרות נקיות, וגם מלח סדומית אינה מצויה בינינו. אך יש שסברו שגם כעת יש לחשוש כיון שיש והידיים מתלכלכות בשעת האכילה, וכן יש מלחים אחרים בעלי תכונות דומות למלח סדומית. בשולחן ערוך פסק ש:”מים אחרונים חובה”, אך בהמשך הוסיף: ”יש שאין נוהגים ליטול מים אחרונים...”. לפי הקבלה יש טעמים נוספים ליטול ידיים השייכים גם בזמננו.
לפני שנוטלים מים אחרונים, נוהגים לומר פרק בספר תהילים (בימות החול "על נהרות בבל" ובשבתות וימים טובים מזמור "שיר למעלות בשוב ה'") ויש שנוהגים לומר את ההלכה הנזכרת בשולחן ערוך: ”מים אחרונים חובה” (שולחן ערוך, אורח חיים, סימן קפ"א, סעיף א'), וזאת כדי לומר דברי תורה בסעודה.
בסיום הסעודה > זימון

חובת הזימון לפני ברכת המזון חלה בסעודה שבה סעדו ביחד לפחות שלושה גברים שהם בני מצווה. הזימון הוא קריאה של מברך אחד לחבריו לברך עמו בצוותא "נברך (את) שאכלנו משלו", ותשובתם "ברוך שאכלנו משלו ובטובו חיינו". כאשר הסועדים הם עשרה או יותר, חובה להזכיר את שם ה' בברכת הזימון. אזי הפניה היא "נברך אלוהינו שאכלנו משלו", והתשובה בהתאם "ברוך אלוהינו" וכו'.
בסיום הסעודה > ברכת המזון

ברכת המזון היא ברכה אחרונה הנאמרת על פי ההלכה בסיום כל סעודה בה נאכל לחם. חיוב הברכה הוא מהתורה וחכמים תקנו שלא לברכה במקום שאכל בסעודה פחות מכזית לחם. המצווה לברך נלמדת מהפסוק ”וְאָכַלְתָּ וְשָׂבָעְתָּ וּבֵרַכְתָּ אֶת ה' אֱלֹהֶיךָ עַל הָאָרֶץ הַטֹּבָה אֲשֶׁר נָתַן לָךְ” (ספר דברים, פרק ח', פסוק י'). מהתורה חייב אדם לברך ברכת המזון כאשר אכל ושבע, שנאמר: "וְאָכַלְתָּ וְשָׂבָעְתָּ וּבֵרַכְתָּ". וחכמים הוסיפו ותקנו, שגם אדם שאכל כ'זית', כיוון שנהנה, יברך את כל ברכת המזון.
ביסוד ברכת המזון עומדת חובת האדם להודות לבוראו על המזון שממנו הוא מתקיים, ולהכיר בכך שהמזון, הגוף והאדמה ניתנים מידי הבורא ומצויים תחת השגחתו.
ברכת המזון מורכבת מארבעה חלקים שנקבעו במהלך הדורות. בתורה לא נקבע נוסח מדויק לברכה, אלא הוזכר באופן כללי שתוכן הברכה יהיה הודיה לה' על האוכל ועל נתינת ארץ ישראל לעם ישראל. המקור החשוב ביותר למקורן של הברכות מצוי בתלמוד הבבלי במסכת ברכות:
אמר רב נחמן:

משה תקן לישראל ברכת הזן בשעה שירד להם מן;

יהושע תקן להם ברכת הארץ כיון שנכנסו לארץ;

דוד ושלמה תקנו בונה ירושלים: דוד תקן "על ישראל עמך ועל ירושלים עירך" ושלמה תקן "על הבית הגדול והקדוש".

הטוב והמיטיב ביבנה תקנוה, כנגד הרוגי ביתר. דאמר רב מתנא: אותו היום שנתנו הרוגי ביתר לקבורה, תקנו ביבנה הטוב והמיטיב.
הערות שוליים

↑  אין קידוש אלא במקום סעודה, באתר "הלכה יומית"
↑  משנה, מסכת עדיות, פרק ה', משנה ו'.
↑  משנה תורה לרמב"ם, ספר אהבה, הלכות ברכות, פרק ו', הלכה א'
↑  תלמוד בבלי, מסכת ברכות, דף מ"ב, עמוד א'
↑  שולחן ערוך, אורח חיים, סימן קס"ו, סעיף א'
↑  הרב יצחק רצאבי, שולחן ערוך המקוצר חלק א' סימן כ"ח אות ב'
↑  תלמוד בבלי, מסכת ברכות, דף ל"ה, עמוד א'
↑  תלמוד בבלי, מסכת תענית, דף ה', עמוד ב'
↑  שולחן ערוך, אורח חיים, סימן ק"ע, סעיף א'
↑  הלכות סעודה בקיצור שולחן ערוך
↑ משנה, מסכת אבות, פרק ג', משנה ג'ראו גם פרשנות למשנה זו:
מחשבת אבות, באתר "דעת"
מרדכי אלון, רבי שמעון
אורי שרקי, פרקי אבות (ג'-ד') - "שלושה שאכלו על שולחן אחד..."
↑  שולחן ערוך, אורח חיים, סימן קפ"א, סעיף א'
↑  סעיף י'
↑  ספר דברים, פרק ח', פסוק י'
↑  "על הארץ הטובה אשר נתן לך", והכוונה לארץ ישראל, ובפרשיה זו מוזכרים גם שבעת המינים שבהם השתבחה הארץ
↑  תלמוד בבלי, מסכת ברכות, דף מ"ח, עמוד ב'
↑  הרב יחיאל מיכל הלוי אפשטיין, ערוך השולחן, אורח חיים, סימן רע"ד, סעיף ז'
↑  ספר ויקרא, פרק כ"ג, פסוק מ"ב
↑  פרקי דרבי אליעזר, פרק ל"ה, טקסט דיגיטלי באתר ספריא
הבהרה:  המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואין לראות בו פסיקה הלכתית.
כיור ונטלה לנטילת ידיים במלון בירושלים
כלי מכסף למים אחרונים
אברהם לבנבראון

אברהם לבנבראון (24 ביוני 1916 - 25 באוגוסט 1987), היה חבר הכנסת מטעם סיעת רק"ח וחד"ש.
ביוגרפיה

נולד בשטפנשט שברומניה למשפחה יהודית ובגיל צעיר התייתם מאב.
אברהם הצטרף לתנועת "השומר הצעיר" ובסיום בית הספר התיכון, בשנת 1938, עלה לארץ ישראל והצטרף לקיבוץ רוחמה, בו היה חבר עד 1944 ושימש כמזכירו, בתקופה זו כתב בעלון הקיבוץ מאמר ביקורת על תפיסת אדמות מעובדות של פלאחים ערבים וגירושם על ידי היישוב היהודי בצורה מלגלגת: "עכשיו אני מבין מה זו אחוות עמים. הערבים זורעים ואנחנו קוצרים". על רקע זה עזב את הקיבוץ ועבר להתגורר במגדל שם עבד כנהג.
לאחר מכן ב-1948 עבר לחיפה שם עבד כמנופאי במפעל "דשנים וחומרים כימיים" והיה פעיל בוועד העובדים ואף נבחר למזכיר הוועד.
תחילה לבנבראון היה חבר מפ"ם עד שבשנת 1954 עזב את המפלגה והצטרף למק"י. בפילוג שהתרחש במק"י בשנת 1965 צידד בפלג המיעוט בראשות מאיר וילנר שדגל בנאמנות בלתי מסויגת לברית המועצות והצטרף אליו כשזה עזב את מק"י והקים את רק"ח. ב-16 בפברואר 1972 נכנס לכנסת השביעית מטעם רק"ח, בעקבות התפטרותו של אמיל חביבי ובהמשך נבחר מטעמה לכנסת השמינית והתשיעית, ממנה פרש ב-30 ביוני 1981. המשיך להיות חבר הוועד המרכזי של המפלגה עד 1985 וגם נציג המפלגה בהסתדרות. הוא נפטר בשנת 1987.
בנו של אברהם, רמי ליבנה, היה מחברי הארגון מצפן ממנו פרש ל-הברית הקומוניסטית המהפכנית (מאבק). הוא היה מנאשמי רשת הריגול היהודית-ערבית שבה היה חבר גם אודי אדיב. ליבנה נעצר יחד עם חברו לארגון מלי לרמן ואחרים ב-1973 והורשע בקיום מפגש עם אנשי אש"ף ונידון ל-10 שנות מאסר. לאחר ערעור קוצר עונשו ל-4 שנים והוא שוחרר ב-1977.
הערות שוליים

↑  כינוס ארצי של פועלים קורא למלחמה נגד הורדת רמת החיים, על המשמר, 6 באפריל 1952
↑  א. חביבי התפטר מסיעת רק"ח בכנסת, דבר, 15 בפברואר 1972
↑  יוסי ורטר, מת אברהם לבנבואון, חדשות, 26 באוגוסט 1987
ישראל ברונא

| --- | --- |
 לידה:  1400 גרמניה 
 פטירה:  1480 (בגיל 80 בערך) רגנסבורג, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 כינוי:  מהר"י ברונא
 תקופת הפעילות:  ?–1480 
 רבותיו:  רבי ישראל איסרלן ה'תרומת הדשן' רבי יעקב וייל
 בני דורו:  מהרי"ק, רבי אייזיק שטיין, ר' נתן עפשטיין
 חיבוריו:  שו"ת מהר"י ברונא
 
רבי ישראל מברונא (כונה מהר"י ברונא או ישראל ברין; ק"ס, 1400-ר"מ, 1480 לערך) היה מגדולי פוסקי ההלכה באשכנז של המאה ה-15.
תולדותיו

רבי ישראל נולד בגרמניה לרבי חיים. בין רבותיו נמנים: רבי ישראל איסרלין (מהרא"י, בעל "תרומת הדשן"), רבי יעקב וייל (המהרי"ו) ורבי זלמן כ"ץ (המהרז"ך, בעל "ספר היריעה" שעוסק בהלכות גיטין שבהן היה הסמכות העליונה בדורו והיה חברו הקרוב של המהרי"ל).
המהר"י כיהן ברבנות בברונא שבמדינת מוראביה, ומשם השיב תשובות לשואלים. ומכאן נודע בשם מהר"י ברונא. אחר גירוש היהודים מהעיר בשנת 1454 עבר לרגנסבורג (רגנשבורג) ופתח ישיבתו בעיר. ברגנשבורג היו תלמידי חכמים מובהקים (ביניהם מהר"ם מינץ) ודייני בתי דינו היו מובחרים ביותר ונשאו ונתנו עם גדולי הדור. ברגנסבורג הייתה לו מחלוקת עם רבי אנשיל מקולוניא ואנשיו, שרצו למנוע את מהר"י ברונא מלכהן כרב ולתת לר' אנשיל את המינוי, למרות פסק דין לטובת מהר"י שפסקו מהר"י וייל ובעל "תרומת הדשן", ולבסוף התקבל כרב הקהילה.
בשנת 1454, כתוצאה מעימות בין פרידריך השלישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה והדוכס של לנסברג על מיסים לקהילה היהודית, נכלא ר' ישראל על ידי הקיסר כדי להביא אותו לתמיכה בעמדתו; אחרי 13 ימים בכלא הוא שוחרר. לקראת סוף חייו, בשנת 1474 יהודי משומד בשם הנס ואגול האשים את ר' ישראל בעלילת דם והוא נעצר. הקהילה פנתה לפרידריך השלישי וגם ללדיסלב מלך בוהמיה, שהצליחו לשחררו. אחר השחרור ר' ישראל עבר לפראג, בה נפטר אחר כשש שנים .
אחרי מותם של רבותיו הוא נחשב לגדול רבני אשכנז, ופסקיו הובא ב"שולחן ערוך" הרבה פעמים על ידי הרמ"א בשם 'מהר"י ברין'.
כתביו

284 מתשובותיו בהלכה נלקטו ונדפסו ב"שו"ת מהר"י ברונא". קצת מאמריו ופסקיו הובא בספר "לקט יושר" וגם בתשובות רבותיו ב"שו"ת מהר"י וייל" ובשו"ת "תרומת הדשן".
חיבר ספר שחיטות ובדיקות שהובא בספרות הפוסקים, ייתכן שזהו ספר שחיטות ובדיקות למהרי"ב שנדפס מכתבי יד על ידי מכון משנת אפרים בתוך 'רבינו מנחם ממירזבורק' ירושלים ה'תשפ"א.
הוא כתב הערות על פירוש הטור לתורה.
הערות שוליים

↑  Teich, Shmuel., The rishonim : biographical sketches of the prominent early rabbinic sages and leaders from the tenth-fifteenth centuries, 1st ed, Brooklyn, N.Y.: Mesorah Publications, 1982, ISBN 0-89906-452-3
↑  Brno, www.jewishvirtuallibrary.org
↑  שו"ת מהר"י ברונא במבוא
↑  ראה במבואו של הרב יוסף מיכאל יוסקוביץ לספר 'הלכות שחיטה ובדיקה לרבינו הרי"ב'
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007305606805171  GND: 129034363  ISNI: 0000 0000 6683 9213  LCCN: nr2001026415  NTA: 297305689  VIAF: 67534428   WorldCat (עם VIAF): 67534428 
ערך זה הוא קצרמרבנושא רבנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מסכת שביעית

פסיפס כתובת רחוב מתקופת התלמוד, בו מצוטטים חלקים מהתלמוד הירושלמי למסכת
מַסֶּכֶת שְֹבִיעִית היא המסכת החמישית בסדר זרעים, שהוא הסדר הראשון בשישה סדרי משנה. מסכת זו מכילה עשרה פרקים ו-89 משניות.
במסכת מפורטות הלכות דיני השמיטה בשנה השביעית, שהיא מצווה האוסרת את עבודת הקרקע במשך אותה שנה (שמיטת קרקעות) ומבטלת את כל החובות שעוד לא נפרעו (שמיטת כספים). שנת שמיטה חלה כל שבע שנים. שנת השמיטה האחרונה הייתה שנת ה'תשפ"ב והבאה תהיה שנת ה'תשפ"ט.
על מסכת זו אין תלמוד בבלי, אלא תלמוד ירושלמי ותוספתא בלבד.
דינים המפורטים במסכת

המסכת מסודרת לפי סדר כרונולוגי, ומתחילה בדיני השנה השישית המכונים תוספת שביעית. דינים אלו כוללים איסור חרישה ועיבוד הקרקע בזמנים משתנים לפני השנה השביעית. דינים אלו נקבעו מכיוון שלעיבוד הקרקע לוקח זמן להשפיע, מה שגורם לכך שלעיתים גם פעולה חקלאית שמבוצעת בשנה השישית משפיעה בפועל בעיקר על השנה השביעית. מיד לאחר דינים אלו מגדירה המשנה מהו "שדה אילן" (מטע). הסיבה להגדרת מהות המטע היא שדבר זה קובע רבות לעניין הלכות שביעית בהן יש הבדל בין טיפול בשדה לבין טיפול במטע.
בנוסף במסכת מופיע החובה לנהוג קדושה בפירות שגדלו בשנה השביעית, איסור ספיחין: פירות שהחלו לגדול לראשונה בשנה השביעית, וכן דין שמיטת כספים ופרוזבול, המבטלים את כל החובות שאנשים חבים איש לרעהו בסוף כל שנת שמיטה.
מיקומה של המסכת בסדר זרעים

לפי הקדמתו של הרמב"ם למשנה, היה נכון שאחרי מסכת כלאיים תופיע מסכת ערלה (שכן זו סדר הופעת המצוות בתורה בפרשת קדושים: מצוות כלאיים מופיעה בפרק י"ט, פסוק י"ט ואילו מצוות ערלה מופיעה בפרק י"ט, פסוק כ"ג), אך מכיוון שהערלה היא לא מהמצוות שאדם חייב לעשותם (שכן כל עוד לא נטע - לא התחייב בערלה) ואילו השביעית כן, סודרה מסכת שביעית אחרי מסכת כלאיים.
סיבה אחרת שמזכיר הרמב"ם, היא שלשביעית יוחדה פרשה מיוחדת "ולפיכך הקדים לדבר בשמיטה".
פרקי המסכת

עַד אֵימָתַי (חורשין בשדה האילן) (שמונה משניות).
עַד אֵימָתַי (חורשים בשדה הלבן) (עשר משניות).
מֵאֵימָתַי (עשר משניות).
בָּרִאשׁוֹנָה (עשר משניות).
בְּנוֹת שׁוּחַ (תשע משניות).
שָׁלֹשׁ אֲרָצוֹת (שש משניות).
כְּלָל גָּדוֹל (שבע משניות).
כְּלָל גָּדוֹל (אחת עשרה משניות).
הַפֵּיגָם (תשע משניות).
שְׁבִיעִית (תשע משניות).
בסה"כ במסכת 89 משניות.
הערות שוליים

↑  לפי המנין הנהוג בימינו: כל שנה בלוח העברי שמתחלקת בשבע ללא שארית
↑  ספר ויקרא, פרק כ"ה, פסוקים א'–ז'
↑  מספר המשניות בכל פרק הוא לפי הספירה במשניות קהתי. בדפוסים אחרים תיתכן חלוקה שונה.
| מסכתות ששה סדרי משנה |
| --- | --- | --- |
| זרעים | ברכות (ב י) • פאה (י) • דמאי (י) • כלאיים (י) • שביעית (י) • תרומות (י) • מעשרות (י) • מעשר שני (י) • חלה (י) • ערלה (י) • ביכורים (י) |  |
| מועד | שבת (ב י) • עירובין (ב י) • פסחים (ב י) • שקלים (י) • יומא (ב י) • סוכה (ב י) • ביצה (ב י) • ראש השנה (ב י) • תענית (ב י) • מגילה (ב י) • מועד קטן (ב י) • חגיגה (ב י) |  |
| נשים | יבמות (ב י) • כתובות (ב י) • נדרים (ב י) • נזיר (ב י) • סוטה (ב י) • גיטין (ב י) • קידושין (ב י) |  |
| נזיקין | מסכת נזיקין: בבא קמא (ב י) • בבא מציעא (ב י) • בבא בתרא (ב י) • סנהדרין (ב י) • מכות (ב י) • שבועות (ב י) • עדיות • עבודה זרה (ב י) • אבות • הוריות (ב י) |  |
| קדשים | זבחים (ב) • מנחות (ב) • חולין (ב) • בכורות (ב) • ערכין (ב) • תמורה (ב) • כריתות (ב) • מעילה (ב) • תמיד (ב) • מידות • קינים |  |
| טהרות | כלים • אהלות • נגעים • פרה • טהרות • מקואות • נידה (ב י) • מכשירין • זבים • טבול יום • ידיים • עוקצים |  |
ב – מסכת שיש עליה תלמוד בבלי     י – מסכת שיש עליה תלמוד ירושלמי
| שמיטה ויובל |
| --- | --- | --- |
| מצוות השביעית | שמיטת קרקעות • מלאכות שביעית • שמיטת כספים  • פרוזבול • מצוות הקהל • שביעית בזמן הזה |  |
| פירות שביעית | איסור ספיחין • איסור סחורה • איסור שמור • איסור נעבד • דמי שביעית • חובת הביעור |  |
| מצוות היובל | ספירת שנות היובל • שנת היובל • גאולת קרקע • בתים ושדות בתקופת היובל • מצוות הענקה |  |
| פתרונות הלכתיים | יבול שישית • זריעה מוקדמת • יבול חו"ל • מצע מנותק • אוצר בית דין • היתר מכירה • יבול נוכרי • פח שמיטה |  |
| ארגונים | קרן השביעית • אוצר הארץ • ועדת שמיטה • שמיטה ישראלית |  |
| טקסטים | מסכת שביעית • תורת השמיטות • שבת הארץ • ספרות על שנת השמיטה |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007286639605171  VIAF: 179430093   WorldCat (עם VIAF): 179430093
נתח רשת

נתח רשת ווקטורי מסוג ZVA40 של חברת Rohde & Schwarz
נתח רשת (באנגלית: Network Analyzer) הוא מכשיר מדידה המודד את פרמטרי הרשת של רשתות חשמליות. באמצעותו ניתן לאפיין התקנים המחוברים בין הדקיו, כגון: מגברים, ערבלים, מסננים, דיפלקסרים, אנטנות וכבלי תמסורת.
רקע

נתחי רשת לרוב משמשים בעיקר במדידות בתדרים גבוהים. תדרי הפעולה של המכשירים נעים בין 1Hz ל-1.5THz. ישנם סוגים מיוחדים של נתחי רשת המסוגלים לכסות גם טווחי תדרים נמוכים יותר מ-1Hz. נתחי רשת אלה יכולים לשמש למשל לניתוח יציבות של לולאות פתוחות או למדידת רכיבי שמע ואולטרה סאונד.
סוגים ומאפיינים

שני הסוגים הבסיסיים של נתחי רשת הם:
נתח רשת סקלרי (SNA) - מודד מאפייני משרעת בלבד
נתח רשת וקטורי (VNA) - מודד מאפייני משרעת ופאזה
VNA הוא סוג של נתח רשתות הנמצא בשימוש נרחב ליישומי תכנון RF. נתח מסוג VNA נקרא גם לעיתים Gain-Phase Meter או נתח רשת אוטומטי. נתח מסוג SNA זהה פונקציונלית לנתח תדרים (Spectrum Analayzer) משולב עם מחולל אותות מסונכרן (Tracking Generator). החל משנת 2007, נתחים מסוג VNA מהווים את הסוג הנפוץ ביותר של נתחי רשת. היצרניות הבולטות של VNA בעולם הן: Keysight, Anritsu, Rohde & Schwarz, Copper Mountain Technologies and OMICRON Lab.
סוגים נוספים של נתחי רשת הם (microwave transition analyzer (MTA או (large signal network analyzer (LSNA, המודדים את המשרעת ואת הפאזה של התדר היסודי וכן של ההרמוניות שלו.