stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דומיניקוס מסילוס

| --- | --- |

דומיניקוס הקדוש מוכתר כאב מנזר, בציור של ברתולומה ברמחו, 1474-1477 (פראדו)
 לידה:  1000 קניאס ליד לה ריוחה
 פטירה:  10 בדצמבר 1073  (בגיל 73 בערך) סילוס
 קדוש עבור:  הכנסייה הקתולית
 מקום פולחן עיקרי:  סילוס
 חג:  20 בדצמבר
 פטרון של:  מגן נגד חרקים; נגד כלבת וחיות נגועות במחלה; מגן על אסורים והמצויים בשבי; על נשים הרות; ועל רועי צאן
דומיניקוס מסילוס (הקרוי גם דומינגו מסילוס, בספרדית:‏ Santo Domingo de Silos‏; 1000 – 10 בדצמבר 1073) הוא קדוש נוצרי, לו מוקדש מנזר סנטו דומינגו דה סילוס. דומינגו נולד בכפר קניאס (Cañas) באזור לה ריוחה בנווארה והיה רועה צאן. דומינגו החליט להצטרף לבנדיקטינים ולהפוך לנזיר.
הוא הצטרף למנזר סן מילאן דה לה קוגויה אך מלך נווארה גרסיה סנצ'ס השלישי החליט להשתלט על אדמות המנזר וגירש אותו ושני נזירים נוספים. הוא ברח לקסטיליה וביקש את חסותו של פרננדו הראשון, מלך לאון. הלה נתן לו מחסה במנזר סבסטיאן הקדוש בעיר סילוס. דומינגו הפך אחר כך לאב מנזר זה, הוא קבור בו, והמנזר כיום קרוי על שמו.
דייוויד וינלנד

| --- | --- |

 לידה:  24 בפברואר 1944 (בן 80) מילווקי, ארצות הברית 
 ענף מדעי:  פיזיקה
 מקום מגורים:  ארצות הברית
 מקום לימודים:  אוניברסיטת קליפורניה בברקלי (1965)  אוניברסיטת הרווארד (1970)  Encina High School 
 מנחה לדוקטורט:  נורמן רמזי 
 מוסדות:  אוניברסיטת קולורדו בולדר  המכון הלאומי לתקנים וטכנולוגיה  אוניברסיטת וושינגטון  אוניברסיטת אורגון  אוניברסיטת המדינה של קולורדו 
 פרסים והוקרה:  פרס נובל לפיזיקה (2012)  פרס דייוויסון-גרמר בפיזיקה אטומית ופיזיקת פני שטח (1990)  I. I. Rabi Award (1998)  פרס ארתור שולוב במדעי הלייזר (2001)  פרס ויליאם פ. מגרס (1990)  הרצאה על שם וולפגנג פאול (2013)  פרס אינשטיין למדעי הלייזר (1996)  פרס סמואל וסלי סטראטון (2003)  מדליית פרדריק אייבס (2004)  המדליה הלאומית למדעים (2007)  פרס הרברט וולטר (2009)  מדליית בנג'מין פרנקלין (2010)  עמית החברה הפיזיקלית האמריקאית 
 אתר רשמי
 תרומות עיקריות
 עריכת ניסויים במערכות דה-קוהרנטיות קוונטית
 
דייוויד ג'פרי וינלנד (באנגלית: David Jeffrey Wineland; נולד ב-24 בפברואר 1944) הוא פיזיקאי אמריקאי, חוקר במעבדה לפיזיקה של המכון הלאומי לתקנים וטכנולוגיה (NIST) בבולדר, ועמית מחקר באוניברסיטת קולורדו, זוכה פרס נובל לפיזיקה לשנת 2012.
חלק ממחקריו הביאו להתקדמות בתחום האופטיקה, בפרט בקירור יונים באמצעות לייזרים במלכודת פאול, ושימוש ביונים הלכודים כדי לבצע פעולות מחשוב קוונטי.
בשנת 2001 זכה בפרס ארתור שולוב במדעי הלייזר, ובשנת 2012 זכה בפרס נובל לפיזיקה יחד עם סרז' הרוש, על "שיטות מחקר פורצות דרך המאפשרות יכולות מדידה ותמרון של חלקיקים בודדים תוך שימור הטבע הקוונטי שלהם בדרכים שבעבר נראו בלתי אפשריות".
כיום הוא מלמד באוניברסיטת קולורדו, באוניברסיטת אורגון וממשיך לחקור במכון הלאומי לתקנים וטכנולוגיה בבולדר.
קורות חייו

דייוויד וינלנד נולד במילווקי, ויסקונסין בארצות הברית. את תוארו הראשון בפיזיקה קיבל וינלנד מאוניברסיטת קליפורניה, ברקלי בשנת 1965. בהמשך למד באוניברסיטת הרווארד תואר שני ושלישי תחת הנחייתו של זוכה פרס נובל פרופ' נורמן רמזי(אנ') אותם סיים בשנת 1970.
לאחר סיום לימודיו הצטרף לקבוצת המחקר של זוכה פרס נובל פרופ' הנס דלמט באוניברסיטת וושינגטון וחקר אלקטרונים באמצעות מלכודת יונים. בשנת 1975 הצטרף וינלנד להמכון הלאומי לתקנים וטכנולוגיה (NIST) שם הוא חוקר עד היום.
וינלנד נשוי לסנדה קווימבי, לזוג שני ילדים. סנדה היא ביתו של הארכאולוג והאנתרפולוג ג'ורג קווימבי שהיה פרופסור לאנתרפולוגיה באוניברסיטת וושינגטון.
מחקרו

מאז תחילת התפתחות המכניקה הקוונטית ועד לראשית שנות השבעים, הניסויים שנערכו לבדיקת השיטה היו בעיקרם מחשבתיים ומתמטיים-תאורטיים. זאת בשל מורכבות התהליכים הקוונטים, הנובעים מאינטראקציות רבות ומורכבות, וכן הקושי לבודד חלקיקים מסביבתם תוך שמירה על תכונותיהם הקוונטיות. בשנת 1970 פותחה שיטה ללכידת חלקיקים טעונים (יונים) שתיקרא לימים מלכודת פאול ושזיכתה את ממציאיה פאול ודלמט בפרס נובל בפיזיקה לשנת 1989. הבסיס למחקרו של וינלנד היה מלכודת פאול. בהמשך הציע וינלנד - יחד עם הנס דלמט, ובמקביל לארתור שולוב ולתאודור הנש(אנ') שהגישו הצעה דומה - שיטה של קירור דופלר(אנ') (סוג של קירור לייזר), המשמשת לקירור יונים. מלכודות יונים בנויות בוואקום גבוה במיוחד ומורכבת מקומבינציה של שדות אלקטרומגנטיים סטטים ודינמיים המושרים באמצעות אלקטרודות. וינלנד פיתח שיטה בה בעזרת שימוש במלכודת יונים הוא לוכד יונים בודדים, בעזרת שיטת קירור לייזר הנקראת קירור פס צידי (sideband cooling) הוא מוריד את היונים לרמות אנרגיה נמוכות, ואז בעזרת קרינת לייזר נוספת הוא מעלה את היונים למצב בו הרמה האנרגטית שלהם היא בין דרגות האנרגיה בהן הם יכולים להימצא ובעצם גורם ליונים להיכנס לסופרפוזיציה קוונטית כך שהם נמצאים בשתי הדרגות במקביל וניתן לחקור את תכונות הסופרפוזיציה באופן אמפירי. לפי תאוריית הקוונטים עצם המדידה שיוצרת אינטראקציה עם היונים, מאלצת את היונים לקרוס לאחד המצבים. בעבר היה נראה כי היכולת לצפות בסופרפוזיציה בצורה אמפירית היא בלתי אפשרית. אך שיטת המחקר של וינלנד הובילה ליכולת לתאר ולצפות בפרטי פרטים איך פעולת המדידה גורמת למצב הקוונטי לקרוס ולאבד את תכונת הסופרפוזיציה שלו. יכולת זו מאששת באופן אמפירי את התאוריה הקוונטית, שעד לגילויו של וינלנד הייתה בגדר תאוריה מחשבתית בלבד.
מחקרו > שעונים אופטיים

השיטה שפיתח ווינלנד ליכולת שליטה מדויקת על יונים הובילה לפיתוח שעונים אופטיים העולים בסדרי גודל על שעוני הצזיום ששימשו למדידה עד לווינלנד. מדידת זמן בסדרי גודל מדויקים מתבצעת בעזרת מדידת גל בתדירות ידועה שינויים בתדירות הגל. עד לווינלנד אורכי הגל בהם השתמשו היו גלי מיקרו בהם הדיוק לו הגיעו היה של סטיית זמן של 10-9 שניות ביום. בשיטתו של וינלנד בעזרת שימוש בכלוב היונים מספיקים שני יונים בלבד למדידת הזמן כאשר אחד מהיונים מודד את הזמן ומשמש כשעון, והיון השני בעזרת התהליכים שגילה וינלנד והיכולת לשמור על תכונותיהם הקוונטיות של היונים משמש לקריאת המדידות שהתבצעו בעזרת היון הראשון. שימוש בשעון שכזה מאפשר שימוש בגלים בעלי תדירות גבוהה מגלי מקרו כמו גלים בטווח הנראה ואפילו גלים על סגוליים. בשל כך הדיוק שנמדד ע"פ סטיות בתדר עולה ככל שהתדירות הניתנת למדידה עולה. ומכך הצליח וינלנד להגיע לדיוק של רק 10-17 שניות ליממה. להשגת דיוק כה רב יש השפעה מציאותית, שכן בעזרת דיוק כה רב יהיה ניתן להבחין בשינויים בזרימת הזמן, או שינויים בכבידה הנובעים מהתפשטות גלי כבידה במרחב.
מחקרו > מחשבים קוונטים

לשיטה של וינלנד ישנה גם חשיבות גדולה בתרומה למחשוב הקוונטי. במחשוב קוונטי לביט קוונטי או קיוביט יכול להיות סיגנל של 0 ו-1 בו זמנית בגלל תכונת הסופר פוזיציה של הקיוביטים, זאת בנוסף לשלל תופעות קוונטיות הניתנות לשימוש כמו שזירה קוונטית בה משתמשים בתהליכי חישוב מקבילי. אך לשם שימוש בקיוביט יש צורך בשליטה על מצבו הסופרפוזיצי של הקיוביט, תוך שמירה על תכונותיו הקוונטיות. קבוצת המחקר של וינלנד הייתה הראשונה להציג שליטה והפעלת אופרציות על 2 ביטים קוונטים שמתקשרים ביניהם, תוך שמירה על תכונותיהם הקוונטיים. והישג זה מהווה אבן דרך להמשך פיתוח המחשוב הקוונטי.
דוברה (פולין גדול)

| --- | --- |
סמל דוברהסמל דוברה

 מדינה:  פולין פולין
 פרובינציה:  פולין גדול פולין גדול
 מחוז:  טורק
 שטח:  1.84 קמ"ר
 גובה:  123 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיירה:  1,358 (31 במרץ 2021)
 קואורדינטות:  51°54′N 18°36′E﻿ / ﻿51.9°N 18.6°E﻿ / 51.9; 18.6 
 אזור זמן:  UTC+1
 http://www.dobra24.pl
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת פולין מוגדלת) ורשה לודז' ורוצלב גדנסק קרקוב פוזנן ביאליסטוק שצ'צ'ין לובלין קטוביץ קיילצה בידגושץ' אולשטין ז'שוב צ'כיה סלובקיה ליטא בלארוס אוקראינה רוסיה - מחוז קלינינגרד  ג ר מ נ י ה  הים הבלטידוברה(למפת פולין רגילה) ורשה לודז' ורוצלב גדנסק קרקוב פוזנן ביאליסטוק שצ'צ'ין לובלין קטוביץ קיילצה בידגושץ' אולשטין ז'שוב צ'כיה סלובקיה ליטא בלארוס אוקראינה רוסיה - מחוז קלינינגרד  ג ר מ נ י ה  הים הבלטידוברה(למפת פרובינציית פולין גדול רגילה) פוזנן קאליש קונין פילה לודז' פומ. פומרניה המערבית  לוב. קויאוויה-פומרניה שלזיה תחתית אופולהדוברה(למפת פרובינציית פולין גדול מוגדלת) פוזנן קאליש קונין פילה לודז' פומרניה פומרניה המערבית  לובוש קויאוויה-פומרניה שלזיה תחתית אופולהדוברה  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
דוברה (בפולנית: Dobra) היא עיירה במחוז טורק שבפרובינציית פולין גדול בפולין, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
התיעוד הראשון לדוברה הוא מהמאה ה-14, ובתקופה זו הוענקו לה זכויות עיר.
יהודי דוברה

התיעוד הראשון לישיבת יהודים בעיירה הוא מראשית המאה ה-17, וקהילת המקום הייתה פעילה בוועד ארבע הארצות. מראשית המאה ה-20 פעל בעיירה תלמוד תורה.
בין מלחמות העולם הורע מצבם הכלכלי של יהודי העיירה, ורבים מהם עזבו אותה. בעוד שבמפקד 1926 נמנו בעיירה 1,589 יהודים, קרוב למחצית אוכלוסייתה, טרם מלחמת העולם השנייה התגוררו בה כ-1,000 יהודים. בתקופה זו התקיימה בעיירה פעילות ציונית, לצד פעילות של אגודת ישראל. ביוני 1937 נערכו בסוחרים יהודים בעיירה פרעות מצד פולנים מקומיים.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה וכיבוש העיירה בידי הגרמנים בספטמבר 1939, הוטלו על יהודיה גזירות שונות, והם נלקחו לעבודות כפייה, במהלכן הוכו. בדצמבר 1939 מונה בעיירה יודנרט, בראשות מרדכי פרנצוז, ובשנת 1940 רוכזו יהודי המקום בגטו. באוקטובר 1941 הועברו יהודי העיירה לגטו באזור קובלה פנסקיה, וגורלם היה כגורל יתר יהודי המקום.
אנדרטה בבית העלמין היהודי בדוברה
דז'ורקף ראסקו

דז'ורקף נייסר ראסקו גונסאלס (בספרדית: Djorkaeff Néicer Reasco González; נולד ב-18 בינואר 1999 בקיטו שבאקוודור) הוא כדורגלן אקוודורי המשחק בעמדת החלוץ בקבוצת ניואל'ס אולד בויס מליגת העל הארגנטינאית ובנבחרת אקוודור.
קריירת מועדונים

ראסקו גדל במחלקות הנוער של ליגה דה קיטו וקלאן ז'ובניל. בשנת 2016 החל לשחק בקבוצה הבוגרת של ליגה דה קיטו, ובסך הכל ערך 32 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע תשעה שערים. בין השנים 2019–2021 הושאל לדוראדוס דה סינלואה מליגת המשנה המקסיקנית, במדיה ערך 13 הופעות ליגה והבקיע שער אחד.
ב-10 בפברואר 2022 חתם ראסקו בניואל'ס אולד בויס מליגת העל הארגנטינאית. ב-21 בפברואר ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בהפסד 0–2 לריבר פלייט במסגרת המחזור השלישי בליגה לעונת 2022. ב-4 באפריל הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, בניצחון 1–3 על פלטנסה במסגרת המחזור השמיני בליגה.
קריירה בינלאומית

ב-27 באוקטובר 2021 ערך ראסקו את הופעת הבכורה שלו בנבחרת אקוודור, בניצחון 2–3 על נבחרת מקסיקו במשחק ידידות.
נכלל בסגל נבחרת אקוודור לטורניר מונדיאל 2022.
חיים אישיים

ראסקו הוא בנו של כדורגלן נבחרת אקוודור בעבר נייסר ראסקו (אנ'), וקרוי על שמו של כדורגלן נבחרת צרפת בעבר יורי דז'ורקף.
תארים

אליפות אקוודור (1): 2018
הסופר קאפ האקוודורי (1): 2021
הערות שוליים

↑  Aquí están los 26 jugadores elegidos por el DT Gustavo Alfaro para jugar la Copa Mundial FIFA, estamos listos para hacer historia באתר הרשמי של נבחרת אקוודור, 14 בנובמבר 2022 (בספרדית)
↑  The Curious Case Of An Ecuadorian Phenom Who's The Namesake Of A French World Cup Hero באתר The18, ‏ 8 באוגוסט 2018 (באנגלית)
| נבחרת אקוודור – מונדיאל 2022 |
| --- | --- | --- |
|  1 גלינדס •  2 טורס •  3 אינקפיה •  4 ארבולדה •  5 סיפואנטס •  6 פאצ'ו •  7 אסטופיניאן •  8 גרואסו •  9 אי. פרסיאדו •  10 איברה •   11 אסטרדה •  12 רמירס • 13 אנר •  14 אראגה • 15 מנה • 16 סרמיינטו • 17 אנ. פרסיאדו • 18 פלאסיוס • 19 פלאטה • 20 מנדס • 21 פרנקו • 22 דומינגס • 23 קאייסדו • 24 ראסקו • 25 פורוסו • 26 רודריגס • מאמן: אלפרו |  1 גלינדס •  2 טורס •  3 אינקפיה •  4 ארבולדה •  5 סיפואנטס •  6 פאצ'ו •  7 אסטופיניאן •  8 גרואסו •  9 אי. פרסיאדו •  10 איברה •   11 אסטרדה •  12 רמירס • 13 אנר •  14 אראגה • 15 מנה • 16 סרמיינטו • 17 אנ. פרסיאדו • 18 פלאסיוס • 19 פלאטה • 20 מנדס • 21 פרנקו • 22 דומינגס • 23 קאייסדו • 24 ראסקו • 25 פורוסו • 26 רודריגס • מאמן: אלפרו | אקוודור |
ג'ייקוב לורנס

| --- | --- |

 לידה:  7 בספטמבר 1917 אטלנטיק סיטי, ארצות הברית 
 פטירה:  9 ביוני 2000 (בגיל 82) סיאטל, ארצות הברית 
 לאום:  אפרו-אמריקאים 
 מקום לימודים:  מכון פראט 
 תחום יצירה:  ציור 
 זרם באמנות:  ריאליזם חברתי 
 יצירות ידועות:  Builders No. 1, New York in Transit 
 פרסים והוקרה:  honorary degree from Spelman College (1987)  מדליית ספינגארן (1970)  עמית האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים  המדליה הלאומית לאומנויות  מלגת גוגנהיים 
 בן או בת זוג:  Gwendolyn Knight (24 ביולי 1941–9 ביוני 2000) 
 
ג'ייקוב לורנס (באנגלית: Jacob Lawrence;‏ 1917-2000) היה צייר אמריקאי, שנודע בציור חיי האפרו-אמריקאים. הוא היה גם מספר סיפורים, מתורגמן, ומחנך. לורנס התייחס לסגנונו כ"קוביזם דינאמי ", שהושפע לא מהאמנות הצרפתית אלא מהצורות והצבעים של הארלם. הוא לימד 16 שנה כפרופסור באוניברסיטת וושינגטון.
לורנס הוא בין הציירים הידועים ביותר של המאה ה-20 בקהילה האפרו-אמריקאית. הוא היה בן 23 כשזכה להכרה לאומית בזכות סדרת ציורי ההגירה שלו עם 60 ציורים, שצוירו על קרטון. הסדרה תיארה את ההגירה הגדולה של השחורים מהדרום הכפרי לצפון העירוני. חלק מסדרה זו הוצג בגיליון 1941 של פורצ'ן. עבודותיו של לורנס נמצאות באוספי הקבע של מוזיאונים רבים. הוא ידוע בעיקר בזכות האיורים המודרניסטיים לחיי היומיום וכן בסיפורים של ההיסטוריה האפרו-אמריקאית ודמויות היסטוריות.
חייו

ג'ייקוב לורנס נולד ב־7 בספטמבר 1917 באטלנטיק סיטי, ניו ג'רזי. הוריו של ג'ייקובס העבירו אותו ואת אחיו מהדרום הכפרי, לאחר מכן התגרשו בשנת 1924. אמו הכניסה אותו ואת שני אחיו הקטנים לאומנה בפילדלפיה. כשהיה בן 13 הוא ואחיו עברו לעיר ניו יורק, שם התחבר מחדש עם אמו בהארלם. לורנס התוודע לאמנות זמן קצר לאחר מכן כשאמם רשמה אותו לשיעורי בית הספר בהארלם. בהתחלה, הוא העתיק דפוסי שטיחים של אמו. אחד ממורי האמנות שלו הבחין בפוטנציאל הגדול של לורנס.
לאחר שנשר מבית הספר בגיל 16 עבד לורנס במכבסה ובבית דפוס. הוא המשיך לעסוק באמנות, השתתף בשיעורים בסדנת האמנות בהארלם, בהנחיית האמן האפרו-אמריקני צ'ארלס אלסטון. אלסטון דחק בו להשתתף במרכז האמנות הקהילתי בהארלם, בראשות הפסלית אוגוסטה סאבאג'. סאבאג' הבטיחה ללורנס מלגה לבית הספר לאמנים ומשרה בתשלום במינהל העבודות הציבוריות, שהוקם בזמן השפל הגדול על ידי ממשלת הנשיא פרנקלין ד רוזוולט. לורנס המשיך את לימודיו, וגם עבד עם אלסטון והנרי באנרן.
ב־24 ביולי 1941, לורנס התחתן עם הציירת גוינדולין נייט, סטודנטית של סאבאג'. היא תמכה בעבודתו ואף עזרה לו בכיתובים לרבים מסדרות הציורים שלו.
באוקטובר 1943 (במהלך מלחמת העולם השנייה) גויס לורנס למשמר החופים של ארצות הברית ושימש איש יחסי ציבור בצוות המשולב הבין גזעי הראשון. הוא המשיך לצייר ולרשום בזמן שהיה במשמר החופים, ותיעד את חוויית המלחמה ברחבי העולם. הוא הפיק 48 ציורים במהלך תקופה זו, שכולם אבדו. לאחר המלחמה הוא יצר את סדרת ציורי המלחמה המפורסמת שלו.
לאחר המלחמה חזר לניו יורק, והמשיך לצייר. עם זאת, הוא נכנס לדיכאון, ובשנת 1949 אשפז את עצמו בבית החולים הילסייד בקווינס, שם שהה במשך 11 חודשים. הוא צייר כחולה. העבודות שיצר בבית חולים נבדלו מיצירות האמנות הרגילות שלו מכיוון שהן הפגינו עצב וייסורים. זמן קצר לאחר שעזב את הילסייד, לורנס פנה לתיאטרון.
לאחר שנים רבות בניו יורק, בשנת 1970 עברו לורנס ונייט לצפון-מערב ארצות הברית, שם הוזמן להיות פרופסור לאמנות באוניברסיטת וושינגטון. הם התיישבו בסיאטל. חלק מיצירותיו מוצגות באולם לאומנויות הבמה של האוניברסיטה ובמרכז למדעי המחשב והנדסה של פול ג'.
חינוך וקריירה

לצורך הרחבת השכלתו, ג'ייקוב לורנס, למד שיעורי אמנות בניו יורק (1934–1937), והוא גם למד בסדנאות לאמנות בהארלם בניו יורק בשנת 1937. סדנאות אלה נתנו הכשרה לרוב האמנים השחורים בארצות הברית. לורנס היה אחד הראשונים שהוכשרו בקהילה האפרו-אמריקאית בהארלם ובאמצעותם.
לאורך הקריירה האמנותית הארוכה שלו, התרכז לורנס בחקר ההיסטוריה והמאבקים של אפרו-אמריקאים. האמן היה בן 21 כאשר סדרת ציוריו על הגנרל טוסן לוברטיר, שהוביל את מרד העבדים בהאיטי שהביאה בסופו של דבר לעצמאותם, הוצגה בתערוכה במוזיאון בולטימור לאמנות. אחרי היצירה המרשימה הזו הגיעה סדרת ציורים מחייהם של פרדריק דאגלס וסדרה על פסל ג'ון בראון. האמן צ'ארלס אלסטון זיהה את הכישרון של לורנס. "המקום של ג'ייקוב לורנס בקרב ציירים צעירים הוא ייחודי".
לורנס היה בן 23 כאשר השלים את סדרת ציורי הנרטיב המונה כ -60 פאנלים תחת הכותרת Migration of the Negro, המכונה "סדרת ההגירה". הסדרה הייתה תיאור של ההגירה הגדולה, כאשר מאות אלפי אפרו-אמריקאים עברו מהדרום הכפרי לצפון לאחר מלחמת העולם הראשונה. הציורים הביעו את הסתגלותם לערים הצפוניות. הסדרה הוצגה בניו יורק במוזיאון לאמנות מודרנית והביאה לו הכרה לאומית.
עבודתו המוקדמת כללה תיאורים כלליים של חיי היומיום בהארלם וגם בסדרה מרכזית שהוקדשה להיסטוריה שחורה (1940–1941). בשנות הארבעים עשה לורנס את תערוכת היחיד הגדולה הראשונה שלו במוזיאון לאמנות מודרנית בעיר ניו יורק והיה לצייר האפרו-אמריקני הנודע ביותר במדינה. לורנס לימד במכללת בלאק מאונטן במהלך המכון לאמנות הקיץ של שנת 1946.
החיים "הקשים, הבהירים, והשברירים" של הארלם בתקופת השפל הגדול, היוו השראה ללורנס בצבעים, הצורות והדפוסים שבבתי התושבים. "אפילו בבית אמי", אמר לורנס להיסטוריון פול קרלסטרום, "אנשים בני דור אמי היו מקשטים את בתיהם בצבעוניות ... כדי שיחשבו עליהם במונחים של מאטיס."
זמן קצר לאחר שעבר למדינת וושינגטון, לורנס יצר סדרה של חמישה ציורים במסעו מערבה של החלוץ האפרו-אמריקני, ג'ורג' וושינגטון בוש.
לורנס לימד בכמה אוניברסיטאות, כולל אוניברסיטת וושינגטון.
מחלה ומוות

לורנס המשיך לצייר עד שבועות ספורים לפני מותו מסרטן ריאות ב-9 ביוני 2000 בגיל 82.
עבודתו הציבורית האחרונה שהוזמנה הייתה ציור קיר הפסיפס "ניו יורק בטרנזיט" שהותקן באוקטובר 2001 בתחנת הרכבת ב"כיכר טיימס". בניו יורק.
הכרה

עבודתו נמצאת באוספי קבע של מוזיאונים רבים, כולל מוזיאון המטרופוליטן לאמנות, המוזיאון לאמנות מודרנית, מוזיאון וויטני, אוסף פיליפס, מוזיאון ברוקלין, הגלריה הלאומית לאמנות.
במאי 2007 רכש האיגוד ההיסטורי של הבית הלבן את "הבנאים" של לורנס (1947) תמורת 2.5 מיליון דולר במכירה פומבית. הציור תלוי בחדר הירוק של הבית הלבן.
כאשר לורנס נפטר ב־9 ביוני 2000, הניו יורק טיימס תיאר אותו כ"אחד הציירים הפיגורטיביים המודרניים המובילים באמריקה", ו"בין הכרוניסטים הוויזואליים הנלהבים ביותר של החוויה האפרו-אמריקאית."
אשתו, האמנית גנדולין נייט נפטרה כמה שנים לאחר מכן בשנת 2005.
ג'ייקוב לורנס ייצר 319 יצירות אמנות בחייו. לפני שמת, הוא ואשתו הקימו את קרן ג'ייקוב וגנדולין נייט לורנס.
הקרן מחזיקה בארכיון. תערוכות נודדות של יצירותיו הוצגו במוזיאונים ברחבי ארצות הברית.
הערות שוליים

↑  Jacob Lawrence, Biography (באנגלית)
↑  The Migration Series, www.phillipscollection.org
↑  "Jacob Lawrence - Bio"
↑  "Jacob Lawrence, USCG biography"
↑  Lawrence, Jacob, Grove Art Online (באנגלית)
↑  Jacob Lawrence: Exploring Stories, whitney.org
↑  www.nycsubway.org: Artwork: New York in Transit (Jacob Lawrence), www.nycsubway.org
↑  "Tour: African American Artists: Collection Highlights", web.archive.org, ‏2015-02-14
↑  Trescott, Jacqueline (2007-09-20). "Green Room Makeover Incorporates a Colorful Past" (באנגלית אמריקאית). ISSN 0190-8286. נבדק ב-2020-04-30.
↑  Cotter, Holland (2000-06-10). "Jacob Lawrence Is Dead at 82; Vivid Painter Who Chronicled Odyssey of Black Americans". The New York Times (באנגלית אמריקאית). ISSN 0362-4331. נבדק ב-2020-04-30.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007264331905171  PLWABN: 9810687953305606  BIBSYS: 15013228  BnF: cb12569070w (data)  GND: 119285843  ISNI: 0000 0001 1490 9192  LCCN: n83125290  NARA: 10568102  NLA: 35294344  NLK: KAC202314616  NTA: 304674729  RKD: 48437  SELIBR: 386220  SNAC: w62f7q08  SUDOC: 059369582  Trove: 901028  ULAN: 500027690  VcBA: 495/384239  VIAF: 42644829   WorldCat (עם VIAF): 42644829 
הגירת האפרו-אמריקאים מדרום לצפון, אחת מהתמונות.
ג'ייקוב לורנס מלמד בכיתת בית ספר
ג'ייקובס לורנס, מתח בין גזעי ומהומות
דוברה (מזוביה)

| --- | --- |
סמל דוברהסמל דוברה

 מדינה:  פולין פולין
 פרובינציה:  מזוביה מזוביה
 מחוז:  מינסק מזובייצקי
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בכפר:  1,820 (31 במרץ 2021)
 קואורדינטות:  52°19′N 21°40′E﻿ / ﻿52.317°N 21.667°E﻿ / 52.317; 21.667
 אזור זמן:  UTC+1
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת פולין מוגדלת) ורשה לודז' ורוצלב גדנסק קרקוב פוזנן ביאליסטוק שצ'צ'ין לובלין קטוביץ קיילצה בידגושץ' אולשטין ז'שוב צ'כיה סלובקיה ליטא בלארוס אוקראינה רוסיה - מחוז קלינינגרד  ג ר מ נ י ה  הים הבלטידוברה(למפת פולין רגילה) ורשה לודז' ורוצלב גדנסק קרקוב פוזנן ביאליסטוק שצ'צ'ין לובלין קטוביץ קיילצה בידגושץ' אולשטין ז'שוב צ'כיה סלובקיה ליטא בלארוס אוקראינה רוסיה - מחוז קלינינגרד  ג ר מ נ י ה  הים הבלטידוברה(למפת פרובינציית מזוביה רגילה) ורשה ראדום פלוצק שדליץ אוסטרולנקה לודז' שוויינטו. ורמיה-מזוריה קוי. פומ.  לובלין פודלסיהדוברה(למפת פרובינציית מזוביה מוגדלת) ורשה ראדום פלוצק שדליץ אוסטרולנקה לודז' שוויינטוקז'יסקיה ורמיה-מזוריה קויאוויה פומרניה  לובלין פודלסיהדוברה  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
דוברה (בפולנית: Dobre) הוא כפר במחוז מינסק מזובייצקי שבפרובינציית מזוביה בפולין, בו התקיימה עד השואה קהילה יהודית.
תולדות היישוב

דוברה נזכר לראשונה במאה ה-16, עת היה שייך למשפחת אצולה. במאה ה-16 קיבל היישוב זכויות עיר, אשר ניטלו ממנו בהמשך.
באמצע המאה ה-17 נחרב היישוב כתוצאה מפלישת האימפריה השוודית. באמצע המאה ה-19 נשללו מהיישוב זכויות העיר.
יהודי דוברה

יהודים ראשונים התיישבו בדוברה במחצית השנייה של המאה ה-19, ובאותן שנים הוקם ביישוב בית מדרש. בשנת 1921 נמנו בכפר 373 יהודים, כשליש מתושביו.
בין מלחמות העולם התקיימה בדוברה פעילות ציונית. בשנות השלושים סבלו יהודי הכפר מהחרם הפולני על עסקי יהודים, וכן ממעשי אלימות.
עם כיבוש היישוב בספטמבר 1939 בידי הגרמנים, הוטלו על יהודי הכפר גזירות שונות, והם נלקחו לעבודות כפייה. ביישוב הוקם גטו שקלט יהודים מהסביבה כמו למשל מינסק מזובייצקי. ב-15 בספטמבר 1942 גורשו כולם למחנה ההשמדה טרבלינקה.
דימי (כפר)

| --- | --- |
 מדינה:  גאורגיה גאורגיה
 מחוז:  אימרתי
 נפה:  בר'דתי
 שפה רשמית:  גאורגית 
 תאריך ייסוד:  1583 (מוזכר לראשונה)
 גובה:  200 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בכפר:  3,251 (2014)
 קואורדינטות:  42°05′59″N 42°49′19″E﻿ / ﻿42.099722222222°N 42.821944444444°E﻿ / 42.099722222222; 42.821944444444 
 אזור זמן:  UTC +4
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת גאורגיה מוגדלת) טביליסי כותאיסי בתומי רוסתווי זוגדידי גורי פותי סוחומי חאשורי רוסיה אזרבייג'ן ארמניה טורקיה הים השחור דימי(למפת גאורגיה רגילה) טביליסי כותאיסי בתומי רוסתווי זוגדידי גורי פותי סוחומי חאשורי רוסיה אזרבייג'ן ארמניה טורקיה הים השחור דימי  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
דימי (בגאורגית: დიმი) הוא כפר במישור קולכתי שבמערב גאורגיה. מבחינה מנהלית, הכפר מצוי בתחומי נפת בר'דתי שבמחוז אימרתי. הכפר עצמו מהווה מרכז של מועצה אזורית, שבה מאוגד יחד איתו הכפר סאימדו.
דימי בנוי על גדת נהר חניסצקאלי, לצד כביש בר'דתי-זסטפוני, בגובה 200 מ' מעל פני הים. הכפר מרוחק בשלושה קילומטרים מפאתי העיירה בר'דתי.
במפקד שנערך בשנת 2014, מנתה אוכלוסיית דימי 3,251 נפש. בכפר פועלת כנסייה על-שם הארכי-מלאכים וכן קפלה ע"ש נינו הקדושה.
היסטוריה

סמוך לדימי מצוי תל, שבו חורבת יישוב מתקופת הברונזה.
דימי מוזכר לראשונה במקורות הכתובים בשנת 1583, אך מניחים שהוא עתיק הרבה יותר; הנחה זו מבוססת על התיארוך של הקמתו בסמיכות זמנים לבניית מבצר דימני, שלפי חיבור היסטורי מהמאה ה-8 נבנה על ידי המלך הראשון של איבריה - פארנאוואז הראשון (מלך בשנים 304 - 239 לפני הספירה).
בדימי השתמר מגדל שמירה מימי הביניים.
דגל יפן

| --- | --- |

 כינוי:  "הינומארו" (日の丸 יפנית: "דיסקת שמש")
 כינויים נוספים:  "נישוקי" (日章旗)
 סוג הדגל:   דגל אזרחי ומדיני, דגל הצי המדיני והאזרחי
 יחס אורך/גובה:  2:3
 הונף לראשונה:  28 בפברואר 1870 – כדגל ימי אזרחי
 קבלת מעמד רשמי:  13 באוגוסט 1999 – כדגל לאומי
 מוטיבים עיצוביים:  דגל לבן, עיגול אדום במרכז
 גרסאות נוספות:      דגל השמש העולה (דגל ימי צבאי)         דגל כוחות ההגנה העצמית של יפן
דגל יפן, הידוע בשמו הרשמי נישוקי (日章旗, מיפנית: דגל סימן השמש) או בשמו הנפוץ הינומארו (日の丸, דיסקית שמש) הוא דגלה הלאומי של יפן. הדגל שימש דה פקטו כדגלה הלאומי של יפן משנת 1870 אולם קיבל הכרה רשמית וחוקית רק לאחר חקיקתו של חוק הדגל וההמנון הלאומיים ב-13 באוגוסט 1999.
עיצובו של הדגל

הכרזת ראש הממשלה מספר 57 משנת 1870 הכילה שתי הוראות הקשורות בדגל הלאומי. ההוראה הראשונה ציינה מי רשאי להניף את הדגל, מתי וכיצד. ההוראה השנייה לעומת זאת, ציינה כיצד יש לייצר את הדגל.
היסטוריה

אגדה מספרת שמקורו של הדגל הוא בימי הפלישה המונגולית ליפן במהלך תקופת קמקורה (המאה ה-13), כשהנזיר הבודהיסטי ניצ'ירן הגיש את דגל השמש לקיסר יפן, שנחשב לצאצא של אלת השמש אמטראסו. למעשה, סמל דיסקת השמש היה בשימוש כבר במניפות שנשאו סמוראים שהיו מעורבים בסכסוך בין השבטים טאירה ומינאמוטו במאה ה-12. הסמל היה בשימוש נרחב בנסים צבאיים בתקופת סנגוקו במאה ה-15 ובמאה ה-16.
השימוש הרשמי הראשון בדגל נעשה באוגוסט 1854, כאשר יפן הקימה נציגויות דיפלומטיות בארצות אירופה. הדגל שימש גם ספינות יפניות.
עד תקופת הרסטורציה של מייג'י בשנת 1868, הדגל כבר הפך לדגל הלאומי. במרץ 1931 ניסתה ממשלת יפן האימפריאליסטית להביא לאימוצו הרשמי של הדגל. ההצעה עברה בבית התחתון של הפרלמנט היפני, אך נתקעה בבית העליון.
הוא לא אומץ רשמית כדגל הלאומי עד 13 באוגוסט 1999 בצו רשמי, שאף הגדיר את ממדיו המדויקים: יחס הממדים הוא 2:3 כאשר הדיסקה היא בקוטר שלוש חמישיות מגובה הדגל, ומרכזה בדיוק במרכז הדגל.
גרסאות

גרסה שונה מוכרת של הדגל היא 'דגל השמש העולה', בו 16 קרניים אדומות יוצאות מהדיסקית. דגל השמש הזורחת שימש בעיקר את הצי היפני עד תום מלחמת העולם השנייה. כיום הוא משמש כדגל כוחות ההגנה של יפן.
הדגל היפני שימש כבסיס לעיצוב דגל לאוס, שהוקמה כמדינה חסות של האימפריה היפנית בשלהי מלחמת העולם השנייה. בדגל נעשה כהיפוך דגל יפן: דיסקית לבנה על רקע אדום.
דגל נוסף המשתמש בעיצוב הדגל היפני הוא דגל האוונקס (אנ'), הכולל בשורתו העליונה את דגל יפן.
ראו גם

סמל יפן
המנון יפן