ארנבת השלג
תיאור ואורח חיים

אורכה של הארנבת הבוגרת בין 41 ל-52 סנטימטרים כשאורך הזנב בין 3 ל-5 סנטימטרים, ומשקלה כקילוגרם וחצי, אחת הארנבות הקטנות בסוג. בדומה למין ארנבת ההרים (Lepus timidus) מחליפה הארנבת את כסותה מחום בקיץ ללבן בחורף במטרה להסתוות בשלג ולהתחמק מטורפים (אם כי שינוי זה לא מתרחש בכל המקומות המשמשים לה בית גידול). אורך אוזניה בין שישה לשבעה סנטימטרים ובקצותיהן ציצת שער שחורה. רגליה מכוסות בפרווה צפופה, בייחוד על רגליה הקדמיות. עובדה זו הביאה לכינוייה באנגלית ובשפות נוספות כ"ארנבת נעל השלג".
ארנבות שלג פעילות בין ערביים ובלילה. אלו בעלי חיים ביישנים, שנוהגים להתחבא ומבלים את מרבית היום בשקעים שחפרו מתחת למצבורי שרכים, סבכי שיחים וערימות של גזעי עצים כרותים. לעיתים הם משתמשים במחילות גדולות נטושות של אפולודון (Aplodontia rufa). רמת הפעילות היומית גוברת בעונת הרבייה. ארנבות צעירות הן בדרך כלל פעילות יותר ונזהרות יותר מארנבות בוגרות.
ארנבות השלג פעילות כל השנה. עונת הרבייה של הארנבות מתחילה כתגובה לתחילת צמיחה חדשה, ומשתנה בהתאם לקו הרוחב, המיקום, ומאורעות שנתיים (כדוגמת תנאי מזג האוויר והשלב במחזור האוכלוסייה של ארנבת השלג, ראו בהמשך). הרבייה מתחילה בשלהי דצמבר עד ינואר ונמשכת עד יולי או אוגוסט. בצפון מערב אורגון, שיא הפעילות המינית אצל הזכרים (כפי שנמדד על פי משקל האשכים) הוא בעיקר במאי והשפל הוא בנובמבר. באונטריו השיא הוא במאי ובניופאונדלנד ביוני. הייחום אצל הנקבות מתחיל במרץ בניופאונדלנד, באלברטה ובמיין, ובתחילת אפריל במישיגן ובקולורדו. השגרים הראשונים בשנה נולדים מאמצע אפריל עד מאי.
ההיריון נמשך בין 35 ל-40 ימים. מרבית המחקרים מדווחים על היריון ממוצע של 37 ימים. גודל שגר ממוצע נע בין שלושה לחמישה ולדות כתלות בקו הרוחב, הגובה והשלב במחזור האוכלוסייה, ונע בין אחד לשבעה. שלג כבד בחורף מקרב את הארנבות אל הענפים העליונים יותר של העצים שניתן ללחך, ויש לו השפעה חיובית על מצבם התזונתי של הבוגרים בגיל הרבייה. השגרים קטנים יותר בקטעים הדרומיים של תחום התפוצה של הארנבות כיוון ששם כמות השלג קטנה יותר. הגורים נולדים כשהם מכוסים לחלוטין בפרווה, עיניהם פקוחות והם מסוגלים לנוע. הם עוזבים את המחילה שבה נולדו זמן קצר לאחר ההמלטה, לעיתים קרובות תוך 24 שעות. אחרי שעזבו את מקום הלידה, הצאצאים נשארים קרובים זה לזה במהלך היום ומתכנסים בערב על מנת לינוק. הגמילה מחלב האם מתרחשת בין 25 ל-28 יום אחרי ההמלטה למעט השגר האחרון של העונה, שעשוי לינוק במשך חודשיים ואף יותר מכך.
נקבות ארנבת השלג יכולות להרות שוב ביום ה-35 לאחר תחילת ההיריון. מכאן יוצא שהארנבת יכולה להתעבר עם שגר שני לפני שהשגר הראשון נולד (לארנבות השלג יש שני רחמים). אחוז הנקבות ההרות נע בין 78% ל-100% במהלך תקופת השגר הראשון, 82% עד 100% בתקופת השגר השני, ובתקופת השגר השלישי והרביעי אחוז ההיריון משתנה לפי השלב במחזור האוכלוסייה (ראו בהמשך). בניופאונדלנד נע מספר השגרים הממוצע לנקבה לשנה בין 2.9 ל-3.5, ובאלברטה היה הממוצע בין 2.7 ל-3.3. מספר השגרים לשנה משתנה על פי השלב במחזור האוכלוסייה. באלברטה המספר הממוצע של שגרים לשנה היה כמעט 3 לאחר שיא האוכלוסייה ו-4 מייד לאחר השפל באוכלוסייה. נקבות מתעברות לראשונה לאחר גיל שנה. התעברות קודם לגיל זה נדירה ונצפתה רק בנקבות מהשגר הראשון של השנה, ורק בשנים שמייד לאחר שפל במחזור האוכלוסייה.
ביוקון היה שיעור ההישרדות של ולדות לאחר 30 ימים 46%, 15%, ו-43% מהשגר הראשון, השני והשלישי של השנה בהתאמה. לא היה שינוי בקצב התמותה בחלקות שבהם הוסף מזון בצורה מלאכותית. הגורם העיקרי לתמותה הוא טריפה על ידי יונקים קטנים, כולל סנאי אדום אמריקני (Tamiasciurus hudsonicus) וסנאי קרקע ארקטי (Spermophilus parryii). חברים בשגר נוטים לחיות או למות ביחד לעיתים קרובות יותר מאשר במקרה. סיכויי ההישרדות של פרטים קטֵנים ככל שכמות הוולדות בשגר גדולה יותר, וגדלים ככל שמשקל הוולד בהמלטה גדול יותר.
אוכלוסיות צפוניות של ארנבות שלג עוברות מחזורים הנעים בין שבע לשבע עשרה שנים בין שיאֵי האוכלוסייה. הזמן הממוצע בין שיאים הוא בערך עשר שנים. תקופת השפע נמשכת בין שנתיים לחמש שנים, ובעקבותיה מגיעה ירידה חדה בגודל האוכלוסייה למספרים נמוכים או אף לנדירות מקומית. האוכלוסיות לא מגיעות לשיא בעת ובעונה אחת בכל האזורים, אם כי קיימת מידה רבה של סינכרוניות בקווי הרוחב הצפוניים. בין 1931 ל-1948 היה המחזור מסונכרן בתוך שנה או שנתיים על פני מרבית קנדה ואלסקה, למרות השוני בכמות ובמיני הטורפים ובזמינות המזון. במרכז אלברטה נוצר שפל במספר ארנבות השלג ב-1965, כשהצפיפות הייתה בין 42 ל-74 ארנבות ל-400 דונם. שיא האוכלוסייה הגיע בנובמבר 1970 כשהצפיפות של האוכלוסייה הגיעה אל בין 2,830 ל-5,660 ארנבות שלג ל-400 דונם. בחלקים הדרומיים של תחום התפוצה של הארנבות התנודה בגודל האוכלוסיות אינה כה קיצונית.
ניסויים באזורים מגודרים באלברטה הוכיחו שבתקופת שיא האוכלוסייה, ליחוך ענפים ועשבים על ידי ארנבות שלג הוא הגורם המשפיע ביותר על מיני הצמחים האכילים, ומצמצם את כמות המזון הזמין. במחקר זה, לא היה מספיק מזון טרי ומזין על מנת לשמר את מספר ארנבות השלג של שנות השיא (1971 ו-1972) בחורף.