stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ריצ'רד הראשון, מלך אנגליה
ביוגרפיה > מלך אנגליה > יחסו ליהודי הממלכה

ב-1182 החל גל הגירה של יהודים מצרפת לאנגליה, אחרי שהמלך פיליפ גירש אותם מנחלותיו והחרים את רכושם. בספטמבר 1189, בטקס הכתרתו של ריצ'רד, נמנעה כניסתם של נשים ויהודים והם לא הורשו להגיש את מתנותיהם. תקרית זו, אשר פירושים שונים הובאו לה, בתוספת לחוסר שביעות הרצון מצד הסוחרים האנגלים על התחרות, שהיהודים יצרו, הביאה לגל רדיפות של יהודים בלונדון, שהתפשט ברחבי המדינה. יהודים שלא הסכימו להמיר את דתם הוכו למוות (ובראשם רבי יעקב מאורליינש) ורכושם נבזז ונשרף. ריצ'רד התנגד לרדיפות אלו והתיר למומרים לחזור לאמונתם הדתית, אם כי יש המייחסים זאת לרצונו בתמיכתם הכספית של היהודים למימון מסעות הצלב שהחל בהכנתם. הרודפים הוענשו על ידו והרדיפות גונו בצו מלכותי, אך האכיפה לא נערכה בתקיפות, והקהילה היהודית ספגה מכה קשה [דרוש מקור].
ביוגרפיה > מלך אנגליה > משפחתו

כאשר הומלך ריצ'רד, הוא נאלץ לוותר על כוונתו להינשא לנסיכה אליס מצרפת, לאור הכרזת אביו על אליס כפילגשו וההשלכות הדתיות מיחסיו עימה. בטרם יצא מקפריסין לארץ ישראל הוא נישא לנסיכה ברנגריה מממלכת נווארה. למשך תקופה קצרה המשיכו יחדיו במסע הצלב, אך ברנגריה החליטה לשוב לאנגליה. קשיי מסעה הביאו לכך שמעולם לא נפגשה שוב עם ריצ'רד, שנפטר טרם חזרתה.
לאורך שנות כהונתו ריצ'רד חי רק כשישה חודשים בתחומי אנגליה, כשמרבית זמנו הוקדש לשטחיו בצרפת ולמסע הצלב. אנגליה הופקדה בידיהם של נאמניו, בהם גם אימו. לאור זרותו לתרבות האנגלית ושאיפותיו מחוץ לממלכה, ריצ'רד לא ראה צורך בידיעת השפה האנגלית.
ביוגרפיה > מלך אנגליה > מסע הצלב השלישי

מעט לאחר שירש את הכס, בין היתר בהשפעת הידיעות על המצור הצלבני על עכו וזעמו על אובדן ירושלים ל"כופרים" תחת פיקודו של צלאח א-דין, החליט ריצ'רד לצאת למסע הצלב השלישי. ריצ'רד חשש כי בהיעדרו יגזלו הצרפתים את אדמותיו, ועל כן ניסה לשכנע את פיליפ להצטרף למסע הצלב. פיליפ הסכים, ושניהם נשאו את שבועת הצלבנים שלהם באותו תאריך. למסע הצלב היה אמור להצטרף גם קיסר האימפריה הרומית הקדושה, פרידריך ברברוסה, אולם הם התבשרו במהלך המסע על מותו של ברברוסה שטבע בים השחור בדרך לארץ הקודש.
ריצ'רד לא הטריד עצמו בשאלת עתידה של אנגליה. הוא רצה להיות מעורב בהרפתקה, שתגרום לטרובדורים להפוך את שמו לבן אלמוות, כמו גם להבטיח בכך את מקומו בגן עדן. עדויות מצביעות על כך שהיו לו צרכים רוחניים עמוקים, והוא נשבע לוותר על חולשות עברו במטרה להיות ראוי לשאת את הצלב. ריצ'רד החל להקים צבא צלבנים אנגלי חדש, אף שמרבית לוחמיו היו נורמנים. מרבית ממונה של הממלכה הושקע בהקמת הצבא וציודו, ואילץ את ריצ'רד להעלות מסים ולמכור תוארי אצולה ושטחים, ובעלי התארים הוותיקים נאלצו לשלם כדי להבטיח את זכותם לתואר. מלך סקוטלנד ויליאם הראשון שוחרר משבועתו לשרת את הממלכה האנגלית בתמורה ל-10,000 מארקים.
ב-1190, לאחר הקמת הצבא והשבת כוחותיו מקרקעות הממלכה בצרפת, ריצ'רד החל במסעו לארץ ישראל. הוא מינה כעוצרי הכתר את בישוף דורהאם ואת ויליאם דה מנדוויל, שהוחלף לאחר מותו על ידי ויליאם לונגשאמפ. ג'ון, אחיו של ריצ'רד, לא היה מרוצה מהחלטה זו, והחל לחתור תחת ויליאם.
ביוגרפיה > מלך אנגליה > מסע הצלב השלישי > כיבוש סיציליה

אחותו של ריצ'רד, ג'ואן, הייתה אשתו של מלך סיציליה, גוליילמו השני, אשר מת ב-1189 (שנה לפני שהגיעו ריצ'רד ופיליפ לסיציליה, בספטמבר 1190). את מקומו עתידה הייתה לתפוס דודתו, קוסטנצה (אשת קיסר האימפריה הרומית הקדושה היינריך השישי), אך דודו של גוליילמו, טנקרד (Tancred), הנהיג מרד והוכתר ב-1190 כמלך סיציליה טנקרד הראשון.
במהלך המרד שהנהיג טנקרד נכלאה ג'ואן, אלמנתו של גוליילמו ואחותו של ריצ'רד, ונמנעו ממנה כספי ירושתה. טנקרד היה אמנם אהוד בידי עמו וזכה לתמיכת האפיפיור, אך נוכחות ריצ'רד וצבאו גרמו למהומות. אנשי מסינה (Mesina) התמרדו במהלך אוקטובר, ודרשו שהצבאות הזרים ינטשו את האי. ריצ'רד תקף את העיר, כבש אותה (ב-4 באוקטובר 1190) והקים בה את מקום מושבו. הוא נשאר באי עד למרץ 1191, תוך הצבת דרישות בפני טנקרד לשחרורה של ג'ואן.
עקב הכרה בכוחו הצבאי של ריצ'רד, טנקרד התרצה וחתם עמו באותו חודש ברית, שעיקריה:
שחרורה של ג'ואן, יחד עם הנדוניה שאביה נתן לגוליילמו, והכרה בזכאותה לירושה.
ריצ'רד ופיליפ הכירו בטנקרד כמלך סיציליה ונשבעו לשמור על שלום בין שלוש הממלכות.
ריצ'רד הכריז רשמית על יורשו - אחיינו, בנו של ג'פרי המנוח, ארתור מבריטני בן הארבע. טנקרד הבטיח לחתנו בעתיד עם אחת מבנותיו.
לאחר חתימת הברית עזבו ריצ'רד ופיליפ את סיציליה. הברית ערערה את יחסיה של ממלכת אנגליה עם האימפריה הרומית הקדושה, והייתה בין הגורמים למרד של הנסיך ג'ון כנגד אי מינויו ליורש העצר.
ביוגרפיה > מלך אנגליה > מסע הצלב השלישי > כיבוש קפריסין

באפריל 1191 ריצ'רד עצר באי הביזנטי רודוס, כדי להימנע ממזג אוויר סוער. הוא עזב במאי, אך סערה חדשה הניעה את הצי בהנהגתו לקפריסין, וב-6 במאי 1191 נכבשה על ידם עיר הנמל למסוס. שליט האי, איסאאקיוס קומננוס, הגיע לעצור את הצלבנים, אך גילה כי איחר את המועד ונסוג לקולוסי. ריצ'רד הזמין את קומננוס למשא ומתן, אך קומננוס תבע את יציאתם מן האי. ריצ'רד הורה לפרשיו לצאת לקרב כנגד קומננוס בטרמטוסיה, כשאליהם מצטרפים הקתולים והאצילים שבאי. אף־על־פי שאיסאאקיוס ואנשיו לחמו באומץ, צבאו של ריצ'רד היה גדול וחזק יותר וניצחונו היה מובטח. איזאק המשיך להתנגד מטירות פנטדקטילוס, אולם לאחר המצור על טירתו בקנטרס, הוא נכנע. ריצ'רד הפך לשליטה החדש של קפריסין.
במהלך שהותו בקפריסין ריצ'רד נישא ב-12 במאי 1191 לארוסתו, הנסיכה ברנגריה, בתו של המלך סנצ'ו השישי, מלך נווארה.
ריצ'רד ומרבית צבאו עזבו את קפריסין לארץ הקודש ביוני. בהיעדרו, קפריסין נשלטה על ידי ריצ'רד קמוויל.
ביוגרפיה > מלך אנגליה > מסע הצלב השלישי > כיבוש ארץ ישראל

ריצ'רד הגיע לעכו ביוני 1191, והצטרף לצלבנים שצרו על עירו של צלאח א-דין, אך מצא את עצמו לפתע ללא בעלי ברית. הוא ננטש על ידי פיליפ ולאופולד החמישי, דוכס אוסטריה הסיר את תמיכתו ממנו.
הטקטיקות של ריצ'רד הבטיחו את הצלחתו במצור על עכו ובמסע שלאחריו לדרום. אנשיו של צלאח א-דין לא יכלו לפתות את הצבא הצלבני לפעולה אימפולסיבית, שיכלה לפעול לרעתם. עם זאת, עריקת המלך הצרפתי היוותה מכה רצינית, ממנה הם לא יכלו לקוות להתאושש. לאחר שריצ'רד הבין כי במצבו הנוכחי אפסה תקוותו להחזיק בירושלים, גם לו כבש אותה, הורה ריצ'רד בעצב על נסיגה. אף על פי שקרב למרחק מיילים אחדים מהעיר, הוא סירב להניח עליה את עיניו, מאחר שאלוהים, לטענתו, הורה כי לא הוא יהא זה שיכבוש אותה. אף־על־פי שלא הצליח לכבוש את ירושלים, הצליח לכבוש כמה מערי החוף בסוריה עבור ממלכת ירושלים.
הוא הבין לבסוף כי לא ניתן לדחות עוד את חזרתו הביתה, מאחר שגם פיליפ וגם ג'ון ניצלו את היעדרותו לחזק את כוחם.
ריצ'רד תכנן להשאיר את קונראד ממונפרה (Conrad of Montferrat) כ"מלך" ממלכת ירושלים ואת קפריסין בידיו של גי דה ליזיניאן (Guy of Lusignan), אך ריצ'רד ספג מהלומה נוספת כאשר קונראד נרצח בידי החשישיים לפני שהוכתר. החליף אותו אחיינו של ריצ'רד, אנרי משמפאן. ב-1192 חתם ביפו על הסכם עם צלאח א-דין אודות גבולותיה של ממלכת ירושלים.
ביוגרפיה > מלך אנגליה > מסע הצלב השלישי > החזרה לאנגליה

בחזרתו לאירופה בסתיו 1192, ריצ'רד נלכד בידי הדוכס לאופולד, אותו הוא העליב בציבור במהלך מסע הצלב, והועבר כאסיר לידי הקיסר היינריך השישי. אף־על־פי שנסיבות כליאתו לא היו חמורות, הוא תוסכל מחוסר יכולתו לנוע בחופשיות. כליאתו עוררה את אגדת בלונדל. לאחר תשלום כופר של 150,000 מארק (שהקבילו אז לכ-2.5 טונות כסף, 2-3 שנות מס באנגליה של התקופה), שהותיר את אנגליה במחסור לשנים, הוא שוחרר וחזר לאנגליה ב-1194. לאחר ששוב הכה על חטאיו, עבר ריצ'רד הכתרה שנייה. אולם הוא העביר את שארית תקופת שלטונו בניסיונות להשיג מחדש את הטריטוריות שאבדו לו בצרפת. לאחר עזיבתו ב-1194, הוא לא חזר שוב לאנגליה. במהלך היעדרותו, אחיו ג'ון כמעט ותפס את כס המלכות; ריצ'רד סלח לו, ואף הכריז עליו כיורשו במקום אחיינם, ארתור מבריטני.
ביוגרפיה > פטירתו ומורשתו

ריצ'רד מת ב-6 באפריל 1199, כתוצאה מנמק שהתפתח מפציעת חץ, שפגע בו במהלך המצור על שלוס (Chalus) בצרפת, הפגיעה באה מחץ של נער צעיר, שעל פי חלק מהמקורות ירה בריצ'רד כנקמה על כך שהוא הוציא להורג את אביו, למרות זאת ריצ'רד ביקש שיחוסו על חיי הנער ויביאו לו 100 שילינג. ריצ'רד ציווה לקבור אותו לצד הוריו במנזר פונטוורו (Fontevraud Abbey) ליד שינון וסומור, צרפת, ואילו את ליבו לטמון בנפרד מגופו, בעיר רואן.
ריצ'רד הפגין מספר תכונות מנוגדות: הוא היה טקטיקן בעל תבונה פוליטית, אף על פי שלא תמיד הפעיל תבונה זו. הוא לא הסכים לוותר לדעת הקהל, גילה הן ענווה והן שחצנות, אהב את משפחתו, אך נהג בחוסר רחמים כלפי אויביו. כובד על ידי יריביו, צלאח א-דין והקיסר היינריך השישי, אולם היה שנוא על רבים מחבריו, במיוחד מלך צרפת. לעיתים נהג בחוסר זהירות באשר לביטחונו שלו: הפצע שגרם למותו היה נמנע אילו לבש את שריונו. דבר דומה אירע עשר שנים קודם לכן, במהלך המרד נגד הנרי השני, אז נתקל ריצ'רד הבלתי חמוש בוויליאם מרשל, מאבירי אביו, ונחלץ בעור שיניו, לאחר שמרשל החליט לחוס עליו. קיומו של ריצ'רד הורכב מסדרה של סתירות. אף־על־פי שהוא הזניח את אשתו, וכמרים נאלצו לפקוד עליו להיות נאמן לה, היא כמעט ונשברה מהידיעה על מותו.
במהלך עשר שנות מלכותו שהה באנגליה תקופות כה קצרות, שכולן יחד מסתכמות בכשישה חודשים בלבד. בכל זאת נותר חרות בזיכרון האנגלים כשמעליו מרחפת הילת גבורה.
במקומו של ריצ'רד עלה על כס המלוכה באנגליה אחיו, ג'ון. אולם הטריטוריות הצרפתיות שלו לא הסכימו לקבל את ג'ון כיורש, והעדיפו את אחיינו, ארתור מבריטני, בנו של ג'פרי המנוח, שטענתו לכתר הייתה מוצדקת מזו של ג'ון.
אישיותו

בני זמנו החשיבו את ריצ'רד כמלך וגם אביר המפורסם בשל כושר לחימה אישי; זה היה, ככל הנראה, המקרה הראשון כזה של השילוב הזה. הוא נודע כמנהיג צבאי מוכשר ולוחם בודד שהיה אמיץ ונדיב. עם זאת, הייתה לו נטייה לחטאים של תאווה, גאווה, חמדנות ובעיקר אכזריות מוגזמת. ראלף מקוגשל, שכתב על שלטונו של ריצ'רד, אמר על כך שהמלך היה אחד מ"הקבוצה העצומה של החוטאים". הוא ספג ביקורת על ידי כרוניקנים כמרים על כך שהטיל מס על הכמורה הן עבור מסע הצלב והן עבור הכופר שלו, בעוד שהכנסייה והכמורה היו פטורים ממיסים בדרך כלל. ריצ'רד היה פטרון ומגן של הטרוברים והטרובדורים של פמלייתו; הוא גם היה משורר בעצמו הוא התעניין בכתיבה ובמוזיקה, ומיוחסים לו שני שירים. הראשון הוא sirventes בצרפתית עתיקה, Dalfin je us voill desrenier, והשני הוא קינה שכתב במהלך מאסרו בטירת דורנשטיין, Ja nus hons pris, עם גרסה באוקסיטנית עתיקה וגרסה בצרפתית עתיקה.
בתרבות הפופולרית

סיפורי רובין הוד ממוקמים באופן מסורתי בתקופת ריצ'רד הראשון. עם זאת, הוודאות היחידה לגבי רובין הוד היא שהוא חי במאה ה-13 או במאה ה-14. רק מאוחר יותר החלו לספר על קשר בין שני האנשים הללו. באגדות רובין הוד, בדרך כלל נטען כי מטרתו העיקרית של מלחמתו של רובין הייתה להחזיר את ריצ'רד לשלטון לאחר שהנסיך ג'ון גזל אותו.
בסרט "הרפתקאות רובין הוד" (1938), הוא מגולם על ידי איאן הנטר
בסרט "רובין הוד: נסיך הגנבים" הוא מגולם על ידי שון קונרי
בסרט "רובין הוד: גברים בגטקעס" הוא מגולם על ידי פטריק סטיוארט
בסרט "רובין הוד" משנת 2010 הוא מגולם על ידי דני יוסטון
הספר "אייבנהו", מאת וולטר סקוט, נסב על אנגליה בתקופת שלטונו של ריצ'רד הראשון, ומתאר אותו באור אגדתי כמעט, כמלך גיבור ורב חסד.
דמותו של ריצ'רד הראשון מופיעה במשחק הווידאו "Assassin's Creed" משנת 2007 - הראשון להתרחש בהיסטוריה הבדיונית של סדרת משחקי Assassin's Creed.
לקריאה נוספת

John Gillingham, Richard I, Yale University Press, 1999(הספר בקטלוג ULI)
Jacob Abbott, History of King Richard the First of England, Harper, 1857(הספר בקטלוג ULI)
הערות שוליים

↑  Edited by Katharina Rebay-Salisbury, Marie Louise Stig Sørensen and Jessica Hughes, Body parts and bodt whole - changing relations and meanings, Oxbow books, 2010, עמ' 122-123
| מלכי אנגליה ומלכי הממלכה המאוחדת |
| --- | --- | --- |
| ההפטרכיה (שבע הממלכות) | ההפטרכיה (שבע הממלכות) |  |
| מלכי שבע הממלכות | מזרח אנגליה • אסקס • קנט • מרסיה • נורת'מבריה • סאסקס • וסקס |  |
| ממלכת אנגליה | ממלכת אנגליה |  |
| בית וסקס | אגברט • אתלוולף • אתלבאלד • אתלברט • אתלרד הראשון • אלפרד • אדוארד הראשון • אלפווארד • אתלסטאן • אדמונד הראשון • אדרד • אדוויג • אדגר • אדוארד השני • אתלרד השני • סוון (מדנמרק) • אתלרד השני • אדמונד השני • קנוט (מדנמרק) • הרולד הראשון (מדנמרק) • הארדיקאנוט (מדנמרק) • אדוארד השלישי • הרולד השני • אדגר אתלינג |  |
| המלכים הנורמנים | ויליאם הראשון • ויליאם השני • הנרי הראשון • מתילדה • סטיבן |  |
| בית פלנטג'נט | הנרי השני • ריצ'רד הראשון ("לב הארי") • ג'ון • הנרי השלישי • אדוארד הראשון • אדוארד השני • אדוארד השלישי • ריצ'רד השני |  |
| בית לנקסטר | הנרי הרביעי • הנרי החמישי • הנרי השישי |  |
| בית יורק | אדוארד הרביעי • אדוארד החמישי • ריצ'רד השלישי |  |
| בית טיודור | הנרי השביעי • הנרי השמיני • אדוארד השישי • ג'יין גריי • מרי הראשונה • אליזבת הראשונה |  |
| בית סטיוארט | ג'יימס הראשון • צ'ארלס הראשון • צ'ארלס השני • ג'יימס השני • מרי השנייה וויליאם השלישי (בית אוראנז'-סטיוארט) • אן |  |
| הממלכה המאוחדת | הממלכה המאוחדת |  |
| בית הנובר | ג'ורג' הראשון • ג'ורג' השני • ג'ורג' השלישי • ג'ורג' הרביעי • ויליאם הרביעי • ויקטוריה |  |
| בית סקסה-קובורג-גותה | אדוארד השביעי • ג'ורג' החמישי |  |
| בית וינדזור | ג'ורג' החמישי • אדוארד השמיני • ג'ורג' השישי • אליזבת השנייה • צ'ארלס השלישי |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007267014505171  PLWABN: 9810602790705606  BIBSYS: 90657762  BNC: 000195959  BNE: XX1079144  BnF: cb120083366 (data)  CANTIC: a11348008  CiNii: DA0840032X  GND: 118641972  ISNI: 0000 0001 2280 9060  LCCN: n50074520  LNB: 000145098  MusicBrainz: a38efd34-ccb7-4de8-aa61-cf985cfa9e79  NDL: 00991115  NKC: jn20000701505  NLA: 65960324  NLG: 133939  NTA: 071087826  RERO: 02-A022704560  RSL: 000080593  SELIBR: 212132  SNAC: w67m0qfq  SUDOC: 02744175X  TePapa: 66198  ULAN: 500404078  VcBA: 495/28023  VIAF: 64016139   WorldCat (עם VIAF): 64016139 
פסלו של ריצ'רד הראשון בפתח ארמון וסטמינסטר בלונדון.
1123

שנת 1123 היא השנה ה-23 במאה ה-12. זוהי שנה רגילה, שאורכה 365 ימים. באותה תקופה הלוח הגרגוריאני עוד לא היה קיים, ולכן שנה זו קיימת בלוח היוליאני בלבד.
כל התאריכים שלהלן הם לפי הלוח היוליאני.
אירועים

ועידה לאטרנית הראשונה. ועידה אקומנית שסיימה את מאבק האינווסטיטורה
נפטרו

15 ביוני – אסטאש גרנייה, אציל צלבני
29 באוגוסט – אייסטיין הראשון, מלך נורווגיה (נולד ב-1088)
19 בספטמבר – ג'ין טאי-דזו, מצביא ממוצא ג'ורצ'ן והקיסר הראשון של שושלת ג'ין (נולד ב-1068)
ראו גם

ילידי 1123‎
נפטרים ב-1123‎
חוק לא תעמוד על דם רעך

| --- | --- |

 פרטי החוק
 תאריך חקיקה:  30 ביוני 1998
 תאריך חקיקה עברי:  ו' בתמוז תשנ"ח
 גוף מחוקק:  הכנסת הארבע עשרה
 תומכים:  16
 מתנגדים:  5
 נמנעים:  1
 חוברת פרסום:  ספר החוקים 1670, עמ' 245
 הצעת חוק:  פרטית
 משרד ממונה:  משרד המשפטים
 נוסח מלא:  חוק לא תעמוד על דם רעך, התשנ"ח–1998
 
"פסל השומרוני הטוב": עובר אורח מציל פצוע. פרנסואה סיקאר, גני טווילרי, פריז
חוק לא תעמוד על דם רעך, התשנ"ח–1998, נכנס לתוקף ב-28 בספטמבר 1998. עיקר החוק הוא סעיף 1 בו, הקובע:
(א) חובה על אדם להושיט עזרה לאדם הנמצא לנגד עיניו, עקב אירוע פתאומי, בסכנה חמורה ומיידית לחייו, לשלמות גופו או לבריאותו, כאשר לאל-ידו להושיט את העזרה, מבלי להסתכן או לסכן את זולתו.

(ב) המודיע לרשויות או המזעיק אדם אחר היכול להושיט את העזרה הנדרשת, יראוהו כמי שהושיט עזרה לעניין חוק זה; בסעיף זה, "רשויות" - משטרת ישראל, מגן דוד אדום ושירות הכבאות.
חוק זה הופך את החובה המוסרית של עזרה לזולת לחובה הנובעת מחוק. העובר על הוראת החוק עונשו קנס.
החוק נחקק בעקבות הצעת חוק פרטית של ח"כ חנן פורת, שגיבש את החוק מתוך טיוטה שהכין הרב פרופ' נחום רקובר, לפי בקשתו של רבם הרב צבי יהודה הכהן קוק. בעת שהובא החוק לקריאה שנייה ושלישית נימק ח"כ פורת את יוזמתו:
לא היינו נזקקים לחוק הזה אילו באמת היינו במצב שבו המוסר הטבעי, שלפיו אדם הרואה אדם אחר שנמצא במצוקה לנגד עיניו, לא היה מהסס, היה טורח ומציל, גם אם הדבר הזה היה עולה לו בהוצאות מרובות של ממון ואפילו בסיכון של גוף. חשבנו בכל זאת, על רקע מקרים מצערים מאוד שהיו בשנים האחרונות ועל רקע רצון לקבוע נורמה שמעגנת את המוסר היהודי, הקובע "לא תעמוד על דם רעך", שאינך יכול לעמוד מנגד בשעה שאתה רואה את חברך נמצא בסכנה, וחברך הוא אדם באשר הוא אדם, יהודי כגוי, כל אדם באשר הוא, גדול, קטן, איש, אשה, עליך להושיט לו יד ולהציל אותו.
חוקים דומים קיימים ביפן, בגרמניה ובצרפת, אך שיטת המשפט האנגלו-אמריקנית אינה כוללת חובה פוזיטיבית להושיט עזרה לאדם המצוי במצוקה (חוק כזה נוסף לספר החוקים של אחדות ממדינות ארצות הברית, אך אין זה המצב הרווח). "חוק השומרוני הטוב" הקיים בארצות דוברות אנגלית אינו יוצר חובה פוזיטיבית לעזור לאדם במצוקה, אלא מגן על המסייע מפני תביעתו של האדם לו סייע, אם נגרם לו נזק.
לעומת זאת במשפט הישראלי החוק מחייב להושיט עזרה במקרה של מצוקה מיידית אך אינו מגן על המציל מפני תביעת רשלנות. ראו סעיף 2(א) לחוק (המפנה לסעיף 5 לחוק עשיית עושר ולא במשפט).
בעבר, התקיימה במידה מסוימת חובה כזו עוד קודם לחקיקת החוק, כדבריו של אהרן ברק:
נראה לי כי בשל תפיסתנו שלנו את קדושת החיים, מן הראוי הוא שלא נלך בעקבות ההלכות האנגליות והאמריקאיות. שופט בישראל מן הראוי שייתן ביטוי לתחושת הצדק החברתי השוררת אצלנו. מן הראוי לו שיתחשב בסביבה החקיקתית הקרובה והרחוקה המעודדת מעשי הצלה. שיקולים נורמטיביים, מוסדיים ובין מוסדיים, מובילים, על כן להכרה בחובת זהירות מושגית המוטלת על כל אדם לנקוט באמצעי זהירות סבירים כדי למנוע סיכון של ממש לחיים ולגוף של זולתו, בלבד שאין בכך כדי להעמידו בסיכון דומה.
החוק בא לידי ביטוי במשפט בישראל, ולעיתים נדירות מוגשות תביעות פליליות על הפרתו. חובה זו, טרם חקיקת החוק, באה לידי ביטוי בדברי השופט טל, שחובה על האדם להציל אדם אחר בסכנה, אך חובה זו מוגבלת למצב שבו איננו מכניס את עצמו למצב סכנה.
התחלת החוק

סעיף 1(א) לחוק קובע שלושה תנאים, שרק כאשר מתקיימים שלושתם יחדיו חובה להגיש עזרה:
"לאדם הנמצא לנגד עיניו"
"עקב אירוע פתאומי"
"בסכנה חמורה ומיידית לחייו, לשלמות גופו או לבריאותו".
בניגוד לחוק בגרמניה לדוגמה, החוק הישראלי מחשיב קריאה לעזרה לגורם שלישי כגון משטרה כהושטת עזרה אקטיבית על פי הגדרה, גם אם למעשה עצם הקריאה לעזרה לגורם שלישי ואי-הושטת יד באופן עצמאי כאשר ניתן לעזור, חורצת את גורלו של האדם בסכנה.
למעשה קריאה דווקנית של החוק, מראה כי סעיף קטן ב' שבסעיף 1, מצמצם מאוד את תחולת החוק ומסתפק בקריאה לעזרה, ואינו דורש עזרה פיזית לאדם בסכנה, גם אם ישנה אפשרות כזו.
דיון ציבורי בישראל

ב-6 במאי 2007 אירעה תאונת אופנוע בכביש 44 בה נפגע רוכב האופנוע, ושכב על הכביש במשך כדקה וחצי בלא שאף אחד מנהגי המכוניות עצר כדי להושיט לו עזרה. סרט וידאו שתיעד את ההתעלמות המופגנת מהאדם הגוסס פורסם בכלי התקשורת ועורר מהומה תקשורתית. בעקבות המקרה, הוגשה מטעם הפורום המשפטי למען ארץ ישראל ליועץ המשפטי לממשלה דרישה לחקור את הנהגים שלא סייעו לרוכב בגין עבירה על חוק "לא תעמוד על דם רעך".
ב-4 באפריל 2009 עשרות עוברי אורח היו עדים לתאונת שיט בירקון בה נפגעה קשה יסמין פיינגולד, אלופת ישראל בחתירה. אמנם חלקם הזעיקו את כוחות הביטחון, אך אף אחד מהם לא קפץ לסייע לפיינגולד. רק אבי טויבין, עובר אורח שהזדמן למקום בהמשך קפץ למים והצילה. האירוע עורר דיון ציבורי בנוגע למחויבותם של עוברי האורח להושיט יד, גם במחיר של סיכון עצמי, למען הצלתו של אדם הנמצא בסכנת חיים ברורה. בגין מעשהו קיבל טויבין ציון לשבח על מעשה מופת למען הזולת מנשיא המדינה במסגרת טקס חלוקת אות הנשיא למתנדב לשנת תשס"ט (2009), ובהמשך נבחר להדליק משואה בטקס הדלקת המשואות ביום העצמאות ה-68 בשנת תשע"ו (2016).
תגמולים לבני משפחתו של אדם שנפטר בעת הצלת חיי הזולת

פרק י"ג לחוק הביטוח הלאומי מעניק תגמולים למתנדב שנפגע או נפטר עקב פעולת ההתנדבות, בדומה לתגמולים עקב פגיעה בעבודה, אך בני משפחה של מי שנספה בדרך זו לא היו זכאים לזכויות הניתנות למשפחות נפגעי פעולות איבה כגון: החזרי קבורה, אבל והנצחה, מימון לטיפול נפשי, קבוצות תמיכה וכן הטבות כמו הנחה בארנונה ובמס שבח, סיוע בשכר דירה, מענק הבראה ותשלום לבית אבות. על פי נתוני המוסד לביטוח לאומי עד למועד הצעת החוק נרשמו כ-20 מקרים של אנשים שנספו או נפצעו כתוצאה מהצלת אדם אחר. בעקבות זאת הוגשה לכנסת הצעת חוק שבה נאמר:
ב-5 בינואר 2021 אושרה ההצעה כתיקון לחוק הביטוח הלאומי, לפיו שר העבודה והרווחה מוסמך להתקין תקנות, בהסכמת שר האוצר ובאישור ועדת העבודה והרווחה, למתן זכויות נוספות לבני משפחה של מי שקיפח חייו תוך הושטת עזרה לאדם הנמצא בסכנת חיים. החוק חל רטרואקטיבית על מקרים שהתרחשו החל מתחילת 2018.
הערות שוליים

↑  הרב פרופ' נחום רקובר, 'זכרתי ימים מקדם: זכרונות על הרצי"ה זצ"ל', בתוך: שמעתין 184, שבט תשע"ג, עמ' 143
↑  ת"פ 01–001550 מדינת ישראל נגד סרגיי קוגן, על הנאשם הוטל קנס בגובה 2000 ש"ח, ניתן ב-2003.

ת"פ 06–40142 מדינת ישראל נגד רפאל קדם-אבוטבול, על הנאשם הוטל קנס על תנאי בסך 3000 ש"ח, ניתן ב-2007.

ת"פ 21558-08-09, ניתן ב-2011.

ת"פ 59679-05-13 מדינת ישראל נגד פלוני, ניתן ב-2014.

מתוך האתר של עו"ד מיקי חובה: "למרות שהחוק אמר את דברו, לא רבים הם המקרים שבהם הוגשו כתבי אישום כנגד אנשים שעברו על החוק הנ"ל. למעשה, בשנים האחרונות הוגש רק כתב אישום אחד שהסתמך גם על עבירה זו"

רותי זינגר-חרותי,'"`UNIQ--nowiki-00000007-QINU`"'בצעד נדיר הורשע אדם באי הושטת עזרה, באתר הארץ, 7 באוקטובר 2007
↑  נחום רקובר "המשפט העברי בפסיקת בתי המשפט בישראל", בהוצאת ספרית המשפט העברי, משרד המשפטים ומורשת המשפט בישראל (תשמ"ט-1988), כרך ראשון עמ' 120: חובת הצלת נפש וסיכון עצמי. אתר דעת.
↑  nrg מעריב,'"`UNIQ--nowiki-00000009-QINU`"'הפצוע שכב באמצע הכביש, אף נהג לא עצר, באתר nrg‏, 6 במאי 2007
↑  אבירם זינו,'"`UNIQ--nowiki-0000000B-QINU`"'פנייה למזוז: חקור את הנהגים שלא סייעו לאופנוען, באתר ynet, 7 במאי 2007
↑  אבי כהן,'"`UNIQ--nowiki-0000000D-QINU`"'אלופת ישראל התהפכה בירקון, מצבה קשה, באתר ynet, 4 במאי 2009
↑  לי נעים - לא לשימוש,'"`UNIQ--nowiki-0000000F-QINU`"'‏הציל את יסמין - וידליק משואה, באתר ‏מאקו‏, 11 במאי 2016
↑  ליאת רון,'"`UNIQ--nowiki-00000011-QINU`"'‏האסון בזיקים כמשל: הם חירפו את נפשם כדי להציל מישהו אחר. המשפחה שלהם נשארה בלי כלום, באתר גלובס, 25 ביולי 2020
↑  הצעת חוק לא תעמוד על דם רעך (תיקון) (תגמולים לבני משפחה של אדם שנפטר בעת הצלת חיי הזולת), התשפ"א–2020, ה"ח הכנסת 870 מ-21 בדצמבר 2020
↑  חוק הביטוח הלאומי (תיקון מס' 222), התשפ"א-2021, ס"ח 2894 מ-6 בינואר 2021
אנג'י דיקנסון

| --- | --- |

אנג'י דיקנסון בסדרת הטלוויזיה "אשת משטרה", 1975
 לידה:  30 בספטמבר 1931 (בת 93) קולם, דקוטה הצפונית, ארצות הברית
 שם לידה:  Angeline Brown 
 סוגה מועדפת:  מערבון 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  1954–2009 (כ־55 שנים) 
 מקום לימודים:  הקולג' הקהילתי גלנדייל  Immaculate Heart College  Bellarmine-Jefferson High School 
 בן או בת זוג:  ברט בכרך (1965–1981)  פרנק סינטרה  ג'ון פיצג'רלד קנדי 
 צאצאים:  ניקי בכרך 
 פרסים והוקרה:  שני פרס גלובוס הזהב
 פרופיל ב-IMDb
 
אנג'י דיקנסון (באנגלית: Angie Dickinson;‏ נולדה ב-30 בספטמבר 1931) היא שחקנית אמריקאית זוכת פרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר בסדרת דרמה לשנת 1974 על תפקידה בסדרת המשטרה "אשת משטרה".
דיקנסון היא כוכבת הסרטים "ריו בראבו", "האחד עשר של דני אושן", "קפטן ניומן" ו"לבוש לרצח".
ביוגרפיה

דיקנסון נולדה בשם אנג'לינה בראון בעיר קולם שבדקוטה הצפונית למשפחה ממוצא גרמני קתולי. בתם של פרדריקה ולאו הנרי בראון שהיה עורך העיתון המקומי בעיר. היא גדלה בעיר ברבנק שבקליפורניה ולמדה ב"מכללה הקהילתית גלנדייל". דיקנסון היא בעלת תואר בעסקים מהמכללה הקתולית הפרטית "מכללת הלב הטהור" שבלוס אנג'לס.
שינתה את שמה לאנג'י דיקנסון לאחר שנישאה בשנת 1952 לשחקן הפוטבול ג'ין דיקנסון.
קריירת משחק > קולנוע

דיקנסון החלה את הקריירה הקולנועית שלה בשנות ה-50 במערבון "Gun the Man Down" בהפקתו של ג'ון ויין ובסרט המלחמה של סמואל פולר "שער סין".
היא התגלתה לראשונה במערבון "ריו בראבו" של הווארד הוקס בתפקיד האישה המסתורית "נוצות" ובסרט הפשע של לואיס מיילסטון "האחד עשר של דני אושן" בתפקיד ביאטריס אשתו של דני אושן (פרנק סינטרה).
דיקנסון זכתה למעמד של שחקנית מוערכת בתעשיית הסרטים במהלך שנות ה-60 בזכות תפקידיה בדרמה הקומית "קפטן ניומן", בתור הרופאה הצבאית לוטננט פרנסי קורם, בדרמה של ארתור פן, "המרדף", בתור רובי אשתו של השריף קאלדר (מרלון ברנדו), בסרט המלחמה "הטל צל ענק" בתור אמה, אשתו האלוף דוד מרכוס (קירק דאגלס) ולצידו של הכוכב לי מרווין, בסרטי הפשע "הרוצחים " של דון סיגל, בתור שילה פאר האישה של ג'וני נורת' (ג'ון קסאווטס) ו-"Point Blank" ‏(1967) של ג'ון בורמן.
לאחר מספר שנים בהן התמקדה בקריירת טלוויזיה חזרה דיקנסון בשנת 1980 לתעשיית הקולנוע לאחר שנבחרה על ידי הבמאי בריאן דה פלמה לאחד מהתפקידים הראשיים במותחן "לבוש לרצח". דיקנסון הופיעה בסרט בתפקיד עקרת הבית קייט מילר לצידו של מייקל קיין וזכתה על הופעתה בפרס סאטורן לשחקנית הטובה ביותר. מבקרי הקולנוע ציינו את המעבר שעשתה דיקנסון מכוכבנית לגיטימית בצעירותה לסמל מין בבגרותה.
דיקנסון הופיעה בשנות ה-90 בקומדיות "סברינה" של סידני פולאק בתפקיד אינגריד טייסון אמו החורגת של דייוויד לארבי (גרג קיניר) ו"גם לבוקרות יש רגעים קודרים" של גאס ואן סנט.
בשנת 2000 השתתפה דיקנסון בדרמה "תעביר את זה הלאה" בתפקיד גרייס, אמה של האם החד הורית ארליין מק'קיני (הלן האנט).
בשנת 2001 השתתפה בתפקיד קטן בשובר הקופות המצליח "אושן 11", דיקנסון הייתה לשחקנית היחידה שהופיעה בסרט זה וגם בעיבוד הקודם "האחד עשר של דני אושן".
קריירת משחק > טלוויזיה

דיקנסון החלה את קריירת המשחק שלה כשחקנית אורחת בטלוויזיה. היא התפרסמה ככוכבת טלוויזיה מוערכת לאורך שנות ה-70 בזכות משחקה בתור שוטרת משטרת לוס אנג'לס, סמלת סוזן "פפר" אנדרסון, בסדרת הדרמה "אשת משטרה". הסדרה הייתה להצלחה בארצות הברית ובעולם ועל תפקידה בסדרה זכתה דיקנסון בשנת 1974 בפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר בסדרת דרמה.
חיים אישיים

לדיקנסון נולדה בת אחת, ניקי, מנישואיה השניים למוזיקאי ברט בכרך. התינוקת של דיקנסון נולדה 3 חודשים לפני הזמן והיא סבלה מבעיות רפואיות כרוניות, היא אובחנה לאחר זמן מה כחולת תסמונת אספרגר. בשנת 2007 התאבדה בתה ניקי בחניקה בדירתה בדרום קרוליינה.
פילמוגרפיה

איזה מזל יש לי (1954)
שער סין (1957)
נסיעת לילה (1957)
מקבר (1958)
ריו בראבו (1959)
האחד עשר של דני אושן (1960)
החטאים של רייצ'ל קייד (1961)
הכל אודות אהבה (1962)
ג'סיקה (1962)
קפטן ניומן (1963)
הרוצחים (1964)
רדיפה (1966)
הטל צל ענק (1966)
הגור הוא גם סוג של פרח (1966)
Point Blank ‏(1967)
האתגר האחרון (1967)
סאם ויסקי (1969)
סוג של אגוז (1969)
בילי יאנג בצעיר (1969)
אהבת המלחמה (1970)
האיש החיצוני (1972)
אמה גדולה וכועסת (1974)
לבוש לרצח (1980)
מרדף המוות (1981)
גם לבוקרות יש רגעים קודרים (1993)
סברינה (1995)
דואטים (2000)
תעביר את זה הלאה (2000)
אהבה רעה (2001)
המפיק האחרון (2001)
אלביס עזב את הבניין (2005)