stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סדרה של צרות (סרט)
הדמויות והשחקנים

| תפקיד | שחקן/ית |
| --- | --- |
הרוזן אולף: ג'ים קארי
הדוד מונטי: בילי קונולי
ג'וזפין אנוויסל: מריל סטריפ
למוני סניקט (קול): ג'וד לאו
ויולט בודלר: אמילי בראונינג
קלאוס בודלר: ליאם אייקן
סאני בודלר: קארה ושלבי הופמן
מר פו: טימותי ספול
השופטת סטראוס: קתרין אוהרה
מבקר התיאטרון: דסטין הופמן
הערות שוליים

↑  קתרין או'הרה הופיעה גם בעיבוד הטלוויזיוני של הסיפור. בסדרה היא גילמה את דמותה של האופטומטריסטית ד"ר ג'ורג'ינה אורוול.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: no2005079851  VIAF: 185352047   WorldCat (עם VIAF): 185352047
דנילה קוזלובסקי

| --- | --- |

קוזלובסקי, 2017
 לידה:  3 במאי 1985 (בן 39) מוסקבה, הרפובליקה הסובייטית הפדרטיבית הסוציאליסטית הרוסית, ברית המועצות
 סוגה מועדפת:  דרמה, היסטוריה
 מדינה:  רוסיה רוסיה
 תקופת הפעילות:  מ-1999
 עיסוק:  שירה
 מקום לימודים:  Kronstadt Sea Cadet Corps (2002)  האקדמיה לאמנויות התיאטרון בסנקט פטרבורג (2007) 
 בן או בת זוג:  Urszula Magdalena Małka (2008–2011)   אוליה זוייבה 
 פרסים והוקרה:  פרס נשר הזהב פרס ניקה
 פרופיל ב-IMDb
 
דנילה ואלרייביץ' קוזלובסקי (ברוסית: Данила Валерьевич Козловский) הוא שחקן קולנוע ותיאטרון ובמאי רוסי. התפרסם במערב בעיקר בשל הופעתו בעיבוד הקולנועי ל"אקדמיה לערפדים" בתפקיד דמיטרי בליקוב ובתפקיד אולג הנביא בעונה השישית של הסדרה "ויקינגים".
ביוגרפיה

קוזלובסקי נולד במאי 1985 במוסקבה שברוסיה הסובייטית. הוא הילד האמצעי למשפחה בת שלושה ילדים, אחיו הבכור יגור ואחיו הצעיר ממנו איוואן. אביו, ולרי איוואנוביץ' קוזלובסקי היה איש תרבות, פילוסוף ופרופסור במכון המוסקבאי הממלכתי לתרבות; נטל חלק בהקמת בית ספר ראשון ברוסיה לפרסום. אמו, נאדז'דה זווניגורודסקאיה הייתה שחקנית. הזוג התגרש כשדנילה היה קטן. במשך זמן קצר בילדותו הוא למד בבית ספר לבלט.
במשך שש שנים הוא למד בבית הספר של הצי בקרונשטדט. סיים את לימודיו שם בשנת 2002. את קריירת המשחק שלו התחיל בשנת 1998 כמופרע בסדרת הטלוויזיה "אמיתות פשוטות". לאחר סיום לימודיו בבית הספר של הצי, המשיך לימודיו באקדמיה הממלכתית לאמנות התיאטרון בסנקט פטרבורג והשלים לימודיו בשנת 2007, במהלך לימודיו למד לנגן בסקסופון.
קריירה

לאחר שנת 2007 החל לגלם תפקידים שונים בקולנוע. בשנת 2006 הוענק לו פרס מטעם מבקרי הקולנוע הרוסיים, פרס "הפיל הלבן" על תפקידו בסרט "גרפסטום". דנילה משחק בקביעות בתיאטרון הדרמה הקטן בסנקט פטרבורג והוא מגלם תפקיד ראשי בהצגות "המלט" ו"המלך ליר".
ב-2012 יצא המותחן הפוליטי "נטול נשמה" וב-2015 יצא המשכו "נטול נשמה 2", בו כיכב לצדו של השחקן הסרבי מילוש ביקוביץ'.
בשנת 2014 גילם לראשונה תפקיד בסרט הוליוודי, הוא גילם את דמותו של דמיטרי בליקוב בעיבוד הקולנועי של האקדמיה לערפדים, בבימויו של מארק ווטרס.
בשנת 2015 יצא לדרך עם פרויקט חייו, "חלומו הגדול של אדם פשוט" (Большая мечта обыкновенного человека), מופע מוזיקה תיאטרלי ובו הוא מנסה כוחו בשירה.
הצטלם לפרסומת עבור Chanel עם השחקנית קירה נייטלי.
בתחילת 2016 יצא לאקרנים סרטו של הבמאי פאבל רומינוב "סטטוס: חופשי", שבו קוזלובסקי גילם תפקיד ראשי והפיק את הסרט.
ב-27 במרץ 2017 הקים את חברת ההפקות DK Entertainment וביולי 2017 השלים את בימוי סרטו הראשון "המאמן". באותה שנה השלים גם את הפקת הסרט "על האזור", בבימוי חברתו אולגה זויבה.
בספטמבר 2017 דווח על ליהוקו לעונה השישית והאחרונה של סדרת הטלוויזיה ויקינגים על מנת לגלם את דמותו של אולג מנובגורוד, נסיך קייב. העונה הששית שודרה בסוף 2019 בערוץ ההיסטוריה, בה הופיע כאולג מנובגורוד, נסיך קייב.
ב-2019 ביים את הסרט "צ'רנוביל: התהום", שעלילתו מתרחשת על רקע אסון צ'רנוביל. כמו כן, ביים עבור Premier Studios את סרט הערפדים "קראמורה", שמתרחש בעבר אלטרנטיבי ברוסיה הקיסרית ומגוללת את מאבקו של מהפכן שיוצא למלחמה בערפדים.
כמו כן ביים את הסרט צ'רנוביל מ-2021, בו הוא גם משחק את הכבאי אלכסיי.
חייו האישיים

בסתיו 2008 נישא לשחקנית התיאטרון אורסולה מגדלנה מלקה ממנה התגרש ב-2011.
בתחילת פברואר 2013 דווח על רומן שניהל עם השחקנית יוליה סניגיר, שאיתה הצטלם לדרמה ההיסטורית "רספוטין" בבימויו של ז'וזה דיאן. הוא נפרד מסניגיר כעבור כמה שנים. בשנת 2015 דווח שהוא בזוגיות עם השחקנית והבמאית אולגה זויבה.
פילמוגרפיה

| סרט | שנה | בימוי | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| אמיתות פשוטות | 1999 | לא | סדרת טלוויזיה |
| אחליט לבדי: רוקדת על גלים | 2003 | לא | סרט טלוויזיה |
| רחובות הפנסים השבורים. שוטרים 5 | 2003 | לא | סדרת טלוויזיה |
| סיסי - קיסרית המרד | 2004 | לא |  |
| במסלובקה עילית | 2004 | לא |  |
| גרפסטום | 2005 | לא |  |
| אלקה | 2006 | לא |  |
| פשע ומזג אוויר | 2006 | לא |  |
| צוואת לנין | 2007 | לא | סרט טלוויזיה |
| אנחנו מהעתיד | 2008 | לא | סרט קולנוע |
| בני שמחה | 2009 | לא |  |
| A.D. | 2009 | לא |  |
| המלט. המאה ה-21. | 2009 | לא |  |
| בודד | 2010 | לא |  |
| התנקשות | 2010 | לא |  |
| מוסקבה, אני אוהב אותך | 2010 | לא |  |
| גלפסטרים תחת האייסברג | 2011 | לא |  |
| מישן | 2011 | לא |  |
| חמש כלות | 2011 | לא |  |
| שחרה-18 | 2011 | לא |  |
| רספוטין | 2011 | לא | סרט קולנוע וסדרת טלוויזיה. גילם את הדוכס הגדול דימיטרי פבלוביץ' |
| המרגל | 2012 | לא |  |
| נטול נשמה | 2012 | לא |  |
| אגדה מספר 17 | 2013 | לא | סרט קולנוע. גילם את ולרי חרלמוב |
| הכל התחיל בחרבין | 2013 | לא | סדרת טלוויזיה |
| נטייה להיפרד | 2013 | לא |  |
| האקדמיה לערפדים | 2013 | לא | סרט הקולנוע ההוליוודי הראשון |
| דוברובסקי | 2013 | לא | מיני סדרת טלוויזיה |
| נטול נשמה 2 | 2015 | לא |  |
| הארדקור הנרי | 2015 | לא |  |
| סטטוס: חופשי | 2016 | לא | גם הפיק |
| ששי | 2016 | לא |  |
| הטיסה | 2016 | לא |  |
| הוויקינג | 2016 | לא | סרט קולנוע. גילם את ולדימיר הראשון, נסיך קייב |
| מטילדה | 2017 | לא | סרט קולנוע. גילם את הרוזן וורונצוב |
| על האזור | 2018 | לא | גם הפיק |
| דובלטוב | 2018 | לא |  |
| מקמאפיה | 2018 | לא | סדרת טלוויזיה מבית BBC |
| המאמן | 2018 | כן |  |
| מזימה ואהבה | 2018 | לא |  |
| ויקינגים | 2019—2020 | לא | סדרת טלוויזיה. מגלם את אולג מנובגורוד, נסיך קייב |
| גבעות הנמר | 2019 | לא |  |
| צ'רנוביל 1986 | 2021 | כן |  |
| קרסנודאר: ממשחק למשחק | 2021 |  | קריין ומדובב |
| קראמורה | 2022 | כן |  |
| חילוק לשניים | 2022 | לא |  |
| הפרת אמונים | 2022 | לא | סדרה מבית נטפליקס. כיכב לצד אולגה קורילנקו כאוליגרך בשם אנטון מלניקוב. |
| בודד באוקיינוס | 2022 |  |  |
| הספינה המעופפת | 2024 | בּאבּוֹק | - |
פרסים

2006: פרס הפיל הלבן על התפקיד הגברי הטוב ביותר בסרט "גרפסטום".
2006: פרס סופיט הזהב על הצגת התיאטרון המלך ליר.
2013: פרס נשר הזהב בקטגוריית השחקן הטוב ביותר מטעם האקדמיה הלאומית לאומנויות הקולנוע על תפקידו בסרט "נטול נשמה"
2013: פרס ניקה בקטגוריית השחקן הטוב ביותר על תפקידו בסרט "נטול נשמה"
2016: פרס ניקה בקטגוריית השחקן הטוב ביותר על תפקידו בסרט "נטול נשמה 2"
הערות שוליים

↑  עין הדג. האקדמיה לערפדים
↑  Академический Малый Драматический Театр — Театр Европы
↑  "Данила Козловский: «Самые шикарные женщины — русские!»". Аргументы и факты. 4 מרץ 2015. נבדק ב-2016-11-01. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Данила Козловский: «С Петербургом я связан очень крепко, здесь мои самые близкие люди»". Петербургский дневник. 18 ינו' 2013. אורכב מ-המקור ב-2017-10-03. נבדק ב-2016-11-01. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Лидия Маслова (27 במאי 2014). "Данила Козловский: «Мне плевать, что думают люди, которым хочется в любом добром деле видеть корысть»". Собака.ru. נבדק ב-2016-08-28. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Данила Козловский: «Все вампиры романтичны»". The Hollywood Reporter. 12 פבר' 2014. נבדק ב-2016-08-28. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Большая мечта обыкновенного человека
↑  COCO MADEMOISELLE: She's not there - CHANEL
↑  Данила Козловский снялся в рекламе Chanel с Кирой Найтли
↑  Кира Найтли и Данила Козловский в рекламе «Chanel».
↑  "«К сожалению, я не умею проигрывать»". Газета.ru. 20 ינו' 2016. נבדק ב-2016-08-28. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Данила Козловский основал собственную киностудию
↑  Данила Козловский приступил к режиссёрской работе над картиной «Тренер» // РИА Новости, 4 августа 2016
↑  Завершились съёмки «Тренера» Данилы Козловского
↑  "Во Владивостоке снимут кино с участием Данилы Козловского". Российская газета. 26 יולי 2016. נבדק ב-2016-08-28. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  ‘Vikings’: Russian Actor Danila Kozlovsky To Star In Season 6 Of History Series
↑  "Данила Козловский и его возлюбленная устроили романтические каникулы в Америке". 7 дней. 27 במאי 2016. נבדק ב-2016-08-28. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Andreeva, Nellie. "'Vikings': Russian Actor Danila Kozlovsky To Star In Season 6 Of History Series".
↑  הסרט באתר kinopoisk.ru
↑  Ожидается выход сериала «Карамора» на канале «ТВ-3»
↑  "Данила Козловский на сайте Театра Европы". אורכב מ-המקור ב-2012-06-06. נבדק ב-2012-02-15.
| סרטי אנדריי קראבצ'וק |
| --- | --- | --- |
| סרטים בולטים | מסתורין חג המולד (2000) • האיטלקי (2005) • אדמירל (2008) • הוויקינג (2016) • ברית ההצלה (2019) • היו זמנים במדבר (2022) • פיוטר הראשון (2022) • הקיסריות (2023) |  |
| שחקנים בולטים | קונסטנטין חבנסקי • דנילה קוזלובסקי • סבטלנה חודצ'נקובה • מקסים מטבייב • איוואן קולסניקוב |  |
| שותפים נוספים | הפקה: קונסטנטין ארנסט • אנאטולי מקסימוב • צילום: איגור גריניאקין |  |
| דנילה קוזלובסקי |
| --- | --- | --- |
| סרטים שביים | המאמן (2018) • צ'רנוביל 1986 (2021) • קראמורה (2022) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9812390531105606  BnF: cb16923030m (data)  GND: 1131900723  ISNI: 0000 0004 3460 198X  LCCN: no2014069799  NKC: xx0220983  NLK: KAC2020P7506  NTA: 406605939  SUDOC: 240487230  VIAF: 308764657   WorldCat (עם VIAF): 308764657
טירת אימנדורף

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  שאטו 
 כתובת:  Immendorf 
 מיקום:  וולרסדורף 
 מדינה:  אוסטריה 
 
 קואורדינטות:  48°38′47″N 16°07′52″E﻿ / ﻿48.64636°N 16.13109°E﻿ / 48.64636; 16.13109
 he
 
טירת אימנדורף (בגרמנית: Schloss Immendorf) הייתה טירה בכפר אימנדורף, סמוך לעיירת השוק וולרסדורף (אנ') שבמחוז הולברון בצפון-מזרח אוסטריה תחתית, באזור וינפירטל (אנ').
אחסון יצירות אמנות בתקופת מלחמת העולם השנייה

בין השנים 1942 למאי 1945 שכר המכון לשימור אתרים, כיום המשרד הפדרלי לשימור אתרים, וינה) חדרים בטירת אימנדורף לצורך אחסון יצירות אמנות. בין הפריטים שאוחסנו בטירה נמנו רהיטים מהמוזיאון לאמנות שימושית בווינה (MAK) וכן אוסף קלימט של משפחת לדרר, אשר הוחרם על ידי הנאצים.
ב-8 במאי 1945, ביום האחרון של מלחמת העולם השנייה, פרצה בטירה שרפה, ככל הנראה על ידי הצבא הגרמני הנסוג, אך לא בהכרח על ידי כוחות האס אס, כפי שסברו עד אז. כתוצאה מהשרפה אבדו יצירות אמנות גנובות וכן ציורים מאת גוסטב קלימט שאוחסנו בטירה.
היסטוריה

בין בעלי הטירה הקדומים נמנו ברנהרד פון אימנדורף ומשפחת פאלטרנדורף. מתיאס פאלטרנדורפר מופיע ברשומות המס כבר בשנת 1529.
הטירה שימשה כמשכנם של אצילים לוחמים, אשר שינו את מבנה הבניין מספר פעמים. בשנת 1850 בוצעה ההתאמה האחרונה למתחם, שבמהלכה מולא החפיר. בשנת 1886 רכש את הטירה קרל פרייהר פון פרוידנטל, בן למשפחת אצולה שלזית ותיקה. במאה ה-20 הייתה הטירה מבנה בן שלוש קומות עם ארבעה מגדלים גבוהים.
לאחר השרפה ב-1945 נשדדו חורבות הטירה מאבני הבניין שלה, ועד שנות ה-50 נותרו ממנה רק קירות היסוד. בשנת 1955 הורתה משפחת פרוידנטל על הריסת החורבות שנותרו.
אחסון יצירות אמנות

בין השנים 1942–1945 שכר המכון לשימור אתרים חדרים בטירה לשם אחסון יצירות אמנות מאוספים שונים, כולל חפצים מהמוזיאון לאמנות שימושית בווינה, אוסף האמנות של משפחת פון זוטנר, וכן אוסף קלימט של משפחת לדרר, שהוחרם על ידי הנאצים. ההנחה הייתה ששריפה זו הרסה את כל החפצים שהועברו לטירה לאחסון בטוח.
ב-8 במאי 1945, יום סיום המלחמה באזור, עלתה הטירה באש, ככל הנראה בעקבות הצתה של הדיוויזיה המשוריינת הגרמנית "פלדהרנהאלה". ההנחה היא שכל הפריטים שהועברו לטירה לאחסון נשרפו באותו אירוע.
בין היצירות שאבדו הייתה סדרת ציורי התקרה של גוסטב קלימט עבור אוניברסיטת וינה (1900–1907). ככל הידוע, השרידים היחידים שנותרו מסדרה זו הם רישומים מכינים, שחלקם שמור באוסף מוזיאון אלברטינה בווינה, וכן מספר תצלומים של היצירות, שהיו במקור בבעלות גלריית ולץ בזלצבורג וכיום שמורים בספרייה הלאומית של אוסטריה בווינה.
הערות שוליים

↑  "Suchergebnis - NÖ-Burgen online | IMAREAL". Imareal.sbg.ac.at. נבדק ב-2017-05-25.
↑  Loitfellner, Sabine; Schölnberger, Pia (2016-04-18). Bergung von Kulturgut im Nationalsozialismus: Mythen - Hintergründe. p. 210. ISBN 9783205200932. נבדק ב-2017-05-25.
↑  "Verbrannt in Immendorf 1945". Klimt-foundation.com. נבדק ב-2017-05-25.
↑  "The Lost Art Project: Klimt's Garden Path with Chickens | The Clark". Blog.clarkart.edu. נבדק ב-2017-05-25.
ורוניקה אייכמן

| --- | --- |

ורוניקה ואדולף אייכמן ביום חתונתם, 1935.
 לידה:  3 באפריל 1909 מלאדה, צ'כיה 
 פטירה:  21 בנובמבר 1997 (בגיל 88) 
 מדינה:  צ'כוסלובקיה, גרמניה הנאצית 
 כינויים נוספים:  ורה
 בן או בת זוג:  אדולף אייכמן (1935–1 ביוני 1962) 
 צאצאים:  קלאוס, הורסט, דיטר, ריקרדו.
 מספר צאצאים:  4 
 
ורוניקה (ורה) אייכמן (בצ'כית: Veronika Eichmann‏; 3 באפריל 1909 מלאדה (צכ') - 21 בנובמבר 1997 בערך) הייתה אשתו של פושע המלחמה הנאצי אדולף אייכמן.
ביוגרפיה

ורוניקה נולדה למתיאש ומריה ליבל במלאדה, הסמוכה לצ'סקה בודייוביצה (כיום היא חלק מהעיר). בני הזוג ליבל היו מהמשפחות העשירות במלאדה, והייתה בבעלותם חווה גדולה במקום. כל משפחת ליבל הייתה חברה במפלגה הנאצית. האח הבכור פרנץ היה מפקד הגסטפו בהראדץ קראלובה. אח נוסף היה אריזטור ועסק בהחרמת רכוש יהודי.
ורוניקה נישאה לאדולף אייכמן בברלין ב-1935. היא גרה איתו במספר מקומות. תחילה בגרמניה ואחר כך בפראג. בתום המלחמה, היא ובניה (קלאוס - ברלין 1936, הורסט - וינה 1940, דיטר - פראג 1942) נסעו למקום מבטחים, תחילה לאלטאוסזה ולאחר מכן לאוסזה (צכ'). היא גרה שם עד אביב 1951. בזמן מגוריה שם היא טענה שבעלה מת.
ב-1947 הגישה בקשה לבית המשפט לאשר את מותו של בעלה על סמך עדותו של אדם בשם קארל לוקאש. לאחר שהשופט גילה שלוקאש הוא גיסה, הוא דחה את הבקשה. ב-1951 הגיע לידה מכתב בו כתוב שהדוד של ילדיה חי בארגנטינה. ב-15 באוגוסט באותה שנה היא הגיעה לטוקומאן שבארגנטינה. בהמשך עברו הזוג וילדיהם לבואנוס איירס.
לאחר ארבע שנים (1955) נולד לזוג בן רביעי והוא נקרא ריקרדו פרנסיסקו - על שמו של הנזיר הפרנציסקני שעזר לאייכמן להימלט מאיטליה לאמריקה. אייכמן סיפר לבניו שהוא דודם, אך הודה על האמת לאחר ויכוח עם בנו הורסט. ב-11 במאי 1960 נלכד אייכמן בבואנוס איירס. לאחר 12 ימים הובא לישראל, והחל משפט אייכמן. ב-15 בדצמבר 1961 נמצא אייכמן אשם, ונידון למוות.
ורוניקה יחד עם מספר אנשי רוח ישראלים שלחו בקשות חנינה לנשיא המדינה, יצחק בן-צבי, שפרטיהן פורסמו בשנת 2016. בין הדברים כתבה: "לאחר דחיית הערעור נתון גורלו של בעלי בידיך. כרעיה ואם לארבעה ילדים מבקשת אני מכבודו על חיי בעלי". הנשיא דחה את הבקשה, וכתב בכתב ידו על גבי מסמך הבקשה את דברי הנביא שמואל לאגג: "כַּאֲשֶׁר שִׁכְּלָה נָשִׁים חַרְבֶּךָ, כֵּן-תִּשְׁכַּל מִנָּשִׁים אִמֶּךָ" (ספר שמואל א', פרק ט"ו, פסוק ל"ג).
חודשיים לפני תליית אייכמן ביקשה ורוניקה משר המשפטים דב יוסף לסדר לה פגישה עם בעלה. הממשלה דנה בבקשתה ב-18 במרץ 1962. דב יוסף אמר בדיון כי: "ראש הממשלה חושב שיהיה לישראל קשה לעמוד בביקורת בינלאומית אם לא תאפשר את הביקור". הממשלה אישרה את הביקור, ושרת החוץ גולדה מאיר הביאה את הדברים לפני ועדת חוץ וביטחון, שאישרה את הביקור.
ב-30 באפריל 1962 ביקרה ורוניקה את בעלה ושוחחה עמו מספר דקות. בסיקור העיתונאי נכתב כי "לעומת האשה הנרגשת לא הראה איכמן כל סימני התרגשות".
לאחר המשפט, ורוניקה חזרה לגרמניה יחד עם בנם הצעיר ריקרדו שהיה בן 5. ריקרדו, ארכאולוג שמתמחה במזרח התיכון, הוא היחיד שהתנער מאביו. בראיון בשנות ה-90 אמר שלאביו הגיע למות בשל מעשיו. הוא גינה אותו בגלוי: "הוצאתו להורג הייתה מוצדקת, הוא רק דמות היסטורית עבורי". בנה הורסט קרא לבתו על שמה.
תאריך מותה לא ברור, וניתנו מספר תאריכים: סתיו 1977, 1993, ו-21 בנובמבר 1997.
בתרבות

בסרט התיעודי על הלכידה, "מבצע פינאלה", מגלמת גרטה סקאקי את ורוניקה אייכמן.
ראו גם

מגדה גבלס
אמי גרינג
מרגרטה הימלר
הערות שוליים

תמונה מעדוכנת יותר ראו בכתבה זו: נחשף: אשת אייכמן ביקרה בתאו לפני שהוצא להורג, באתר nrg‏, 1 ביוני 2015, וכן כאן
↑  תמונה מעדוכנת יותר ראו בכתבה זו: נחשף: אשת אייכמן ביקרה בתאו לפני שהוצא להורג, באתר nrg‏, 1 ביוני 2015, וכן כאן
↑  בצ'כית נהגה ליבלובה
↑  כיום משמש המקום כחנות נוחות.
↑  א.ספיר, המוסד השתלט על גילוי אייכמן, המחנה החרדי, גיליון 564, י"ז שבט תשנ"ז, עמ' 7, באתר אוצר החכמה
↑  Adolf Eichmann - PALBA.CZ, www.palba.cz
↑  בנו של אייכמן טוען כי לא הכיר את אביו, דבר, 31 במאי 1960
↑  גרשום שלום, מרטין בובר, הוגו ברגמן ולאה גולדברג - צבי צמרת, כשאנשי הרוח ביקשו לחון את אדולף אייכמן, באתר מידה, 28 בינואר 2016.
↑  עופר אדרת, בקשת החנינה של אייכמן מהנשיא: "הושפעתי מרגשות אנושיים, ביקשתי לעבור תפקיד", באתר הארץ, 27 בינואר 2016
↑  יהונתן גוטליב, שבת זכור: התשובה של הנשיא יצחק בן צבי לאשתו של אדולף אייכמן, באתר ערוץ 7, 5 במרץ 2023
↑  אריק בנדר, ‏המסמך נחשף: בקשת החנינה המקורית של אייכמן מהנשיא בן צבי, באתר מעריב אונליין, 27 בינואר 2016
↑  אשת אייכמן ביקרה אצל בעלה בכלא, למרחב, 2 במאי 1962
↑  חדשות 2, ‏מה עלה בגורלה של משפחת אייכמן?, באתר ‏מאקו‏, 3 בנובמבר 2018
ynet, ה"דיילי מייל" חושף: זה בנו של אייכמן, שחי בארגנטינה, באתר ynet, 3 בנובמבר 2018
↑  ה"דיילי מייל" חושף: זה בנו של אייכמן, שחי בארגנטינה, באתר ynet, 3 בנובמבר 2018
↑  Nacista Eichmann měl ženu od Českých Budějovic, iDNES.cz, ‏2007-11-21 (בצ'כית)
↑  טל בשן, ‏משפחת אייכמן: הסיפור המלא על בני הזוג אדולף וורוניקה, באתר מעריב אונליין, 16 ביוני 2015
אמריקן אפרל

| --- | --- |


 נתונים כלליים
 סוג:  חברה ציבורית
 מייסדים:  דב צ'רני
 תקופת הפעילות:  1989, מונטריאול, קנדה – הווה (כ־36 שנים)
 מיקום המטה:  לוס אנג'לס 
 משרד ראשי:  לוס אנג'לס, קליפורניה, ארצות הברית
 ענפי תעשייה:  קמעונאות וייצור
 מוצרים עיקריים:  הלבשה וביגוד
 הכנסות:  633.94 מיליון דולר
 רווח:  13.65 מיליון דולר (2013)
 מנכ"ל:  פולה שניידר
 עובדים:  11,300 (2010)
  
 AmericanApparel.com
 
אמריקן אפרל (באנגלית: American Apparel) היא חברת הלבשה צפון אמריקנית, אשר נוסדה בקנדה, ובעלת אוריינטציה היפסטרית.
החברה מתמחה בייצור בגדים צבעוניים ונוחים בסגנון פשוט. בתחילה ייצרה חולצות טריקו בלבד, ועימן מזוהה החברה עד היום. כיום מייצרת אמריקן אפרל בנוסף בגדי ים, הלבשה תחתונה, חצאיות ושמלות וכן אביזרי הלבשה שונים כגון צעיפים ולבוש לכלבים. בגדי החברה לרוב נטולים הדפס או כיתוב; זהו חלק מקו מנחה של החברה. הבגדים מיוצרים בשלל צבעי הקשת, זאת בניגוד לחברות טקסטיל רבות המייצרות כל דגם במספר צבעים מצומצם. פירוש שם החברה באנגלית הוא "הלבשה אמריקנית".
לחברה היו סניפים גם באירופה ובישראל, אך הסניף האחרון נסגר ב-2016.[דרוש מקור][מפני ש...]
מדיניות

חברת אמריקן אפרל היא חברה חריגה בנוף חברות הטקסטיל. החברה מציגה עצמה כמתנגדת למגמת העברת הייצור של חברות מערביות רבות למדינות עולם שלישי ולהעסקתם שם של עובדים מקומיים בסדנאות-יזע ובמה שמכונה (גם) על ידה "שכר רעב ותנאים מחפירים", אשר מהוות חלק ממגמת הגלובליזציה של ההון. המודל העסקי של החברה מכונה על ידה Vertically Integrated Manufacturing ("יצור אנכי"), ופירושו שכל פעילות החברה נעשית במקום יחיד - כביכול בבניין בודד במרכז לוס אנג'לס. הפקת הבד, העיצוב, החיתוך, התפירה, הצביעה, האריזה והשיווק נעשו לאורך שנים כולם בבניין המפעל; לאלו מצטרפים צילומי הדוגמנים והדוגמניות המופיעים בפרסומות החברה, עיצוב אתר האינטרנט של החברה והפעילות הניהולית - הכול תחת גג אחד. חברת אמריקן אפרל לאורך שנים כמעט לא משתמשת במיקור חוץ (Out-sourcing) ובעובדי קבלן.
מדיניות > תנאי העסקה

אמריקן אפרל הציבה סטנדרטים חריגים בתנאי העסקת העובדים בענף הטקסטיל. השכר ההתחלתי של תופר פשוט בחברה היה כפול משכר המינימום הנהוג בארצות הברית, ולאחר חצי שנת עבודה אף הועלה לשלוש פעמים שכר מינימום, שלא כמקובל בתעשיית הטקסטיל בארצות הברית ובעולם, שבה לעיתים לא משולם אף שכר מינימום.
נכון ל-2006, העובדים באמריקן אפרל זכאים ל-5-15 ימי חופשה בתשלום בשנה, על פי הוותק; לטיפולי מסאז' וארגונומיה במקום העבודה; לסביבת עבודה נוחה מבחינת מכשור, ציוד, תאורה, אוורור, טמפרטורה; לביטוח רפואי מסובסד; לארוחות צהריים מסובסדות במפעל; לחנייה בחינם ולנסיעה מסובסדת (לפי בקשה) בתחבורה הציבורית; ולקורסי אנגלית עבור העובדים שאינם דוברי השפה (החברה מעסיקה מהגרים לטיניים רבים, תושבי לוס אנג'לס) וקורסי מחשבים. עובדי אמריקן אפרל רשאיים ללכת להפסקות שירותים ועישון (דבר שאינו מובן מאליו בחברות רבות) ולבצע שיחות קצרות ממכשירי טלפון של החברה או בטלפונים סלולריים. בחברות טקסטיל רבות נהוגה העסקה עונתית; כשמגיע הקיץ ואין צורך בייצור מעילים, לדוגמה, נשלחים עובדים רבים לבתיהם. באמריקן אפרל לא קיים נוהג זה והעסקת העובדים רציפה.
רוב חברות הטקסטיל משלמות לעובדיהן באמצעות חברות הפודות המחאות, העולות לעובדים בטרחה וב 1-2% ממשכורתם. אמריקן אפרל נמצאת כיום (2006) במהלך לפתיחת חשבונות בנק לעובדיה, אשר יפחית את עלויותיהם בגביית משכורותיהם ואף יקל עליהם להעביר כסף למשפחותיהם מחוץ לארצות הברית. החברה גם מסייעת לעובדיה לקבל כרטיסי אשראי ולהכיר את זכויותיהם הסוציאליות והפיננסיות.
לעומת זאת, על פי פטריק ט' קליף, "השכר [בא"א] נע בין 10 ל-12 דולר לשעה, בהשוואה ל-7.5 עד 12 דולר ב"טים איקס," סדנת יונייט בהמשך הרחוב. וחלק מהעובדים בא"א מרוויחים עד 20 דולר לשעה בא"א. בטים איקס, עם זאת, יש חופשות בתשלום, דבר שבא"א רק החלו ליישם. ובא"א אין מערכת דירוג או פנסיה, אבל היא מציעה טיפול בריאות תמורת 8 דולר לשבוע וכיסוי דנטלי תמורת דולר לשבוע. בטים איקס, ההטבות הללו הם חלק מחבילת ההעסקה."
מדיניות > פרסום וקמפיינים

הקמפיינים הפרסומיים של החברה ידועים בהיותם פרובוקטיביים מעוררי מחלוקת. הביקורת מייחסת לפרסומות סקסיזם ועידוד אנורקסיה. בד בבד זכו הקמפיינים להערכה בשל מיעוט יחסי של השימוש בתוכנות עריכה. במדינות רבות בוחרים לצנזר או לאסור על הצגת הקמפיינים של החברה כתוצאה מהתכנים המיניים המופיעים בהם.
מספר קמפיינים בולטים של החברה מן העונות האחרונות כוללים:
2006 - החברה מציגה פרסומת לגרביים בה מצולמת בחורה חשופת חזה, בצילום תקריב.
2007 - צילום תקריב המציג מפשעה בלבד.
2007 - צילום תקריב המציג דוגמנית בתחתונים שקופים למחצה וחושף שערות ערווה.
2014 - קמפיין המציג דוגמנית תחתונים בת 62.
2014 - דוגמנית בנגלדשית חשופת חזה ועליה הכיתוב: "Made in Bangladesh".
2014 - שימוש בשלוש מלכות דראג כדוגמניות הלבשה נשית.
היסטוריה

בדצמבר 2005 נפתח הסניף המאה של החנות בפיטסבורג, פנסילבניה. החנות הגדולה ביותר נמצאת בטורונטו, קנדה. לרשת שמונה סניפים בקנדה, חמישה בגרמניה, שניים במקסיקו וסניפים נוספים בתל אביב, לונדון, פריז, ציריך, טוקיו, סיאול ואמסטרדם. בשנת 2006 עבדו במפעל בלוס אנג'לס כ-3,000 עובדים; אלפים נוספים מועסקים בחנויות החברה ברחבי העולם. החברה מייצרת מיליון חולצות בשבוע. הכנסות החברה בשנת 2004 עמדו על 124 מיליון דולר ובשנת 2005 כמעט והוכפלו והגיעו ל-230 מיליון דולר ובשנת 2009 הסתכמו בכ-559 מיליון דולר.
בדצמבר 2007 נרכשה החברה על ידי חברת אנדוור אקוויזישיון קורפ. אנדוור הוקמה בשנת 2005 כחברת רכישה למטרות מיוחדות במטרה לרכוש חברה פעילה. לאחר אישור הרכישה שינתה אנדבור את שמה לאמריקן אפרל אינק.
באוקטובר 2015 הגישה בקשה לפשיטת רגל בהליך הגנה מפני נושים.
יחד עם הליך פשיטת הרגל ובניסיון שיקום, סגרה החברה כמה סניפים בארצות הברית ואת כל החנויות שאינן ממוקמות באמריקה. ולאחר מכן גם החנות האינטרנטית נסגרה לכמה חודשים ולבסוף חזרה לאוויר כאשר מאפשר משלוח לכל העולם.
אמריקן אפרל בישראל

בשנת 2006 נפתחה חנות ראשונה של אמריקן אפרל בישראל, במרכז הקניות דיזנגוף סנטר בתל אביב.
לאחר מכן בשנת 2009 נפתחה חנות שנייה אך הפעם בירושלים ברחוב ריבלין יוסף ליד הסניף האחרון של הרשת קופי בין בישראל. החנות הירושלמית לא הצליחה ובשנת 2012 נסגרה.
בשנת 2015 נפתחה חנות pop up (חנות זמנית שנפתחת לזמן מוגבל) במרכז עזריאלי בתל אביב, החנות הייתה חנות שלא מזוהה באופי העיצוב של חנויות אמריקן אפרל בעולם ונסגרה לקראת 2016.
החנות הראשונה, בדיזנגוף סנטר בתל אביב, נסגרה בסוף 2016, עם סגירת הסניפים האירופאיים.
הערות שוליים

↑  American Apparel Ads Banned In The UK For The Third Time This Year! | CocoPerez.com
↑  http://fashionista.com/2011/01/american-apparels-most-provocative-ads-from-1995-to-the-present-an-evolution/
↑  http://fashionista.com/page/6/?s=american+apparel
↑  American Apparel Acquired By Endeavor Acquisition Corp, SGB Media, December 19, 2006
דב צ'רני, מנכ"ל אמריקן אפרל.
לוליטה (סרט, 1962)

| --- | --- |
כרזת הסרט
כרזת הסרט
 מבוסס על:  הרומן "לוליטה" של ולדימיר נבוקוב
 בימוי:  סטנלי קובריק
 הופק בידי:  ג'יימס האריס
 תסריט:  ולדימיר נבוקוב
 עריכה:  אוסוואלד מוריס
 שחקנים ראשיים:  ג'יימס מייסון פיטר סלרס שלי וינטרס סו ליון
 מוזיקה:  נלסון רידל
 צילום:  לאון שמרוי
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 חברת הפקה:  Seven Arts Productions 
 חברה מפיצה:  מטרו גולדווין מאייר
 שיטת הפצה:  הורדה דיגיטלית, וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  13 ביוני 1962
 משך הקרנה:  152 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  סרט רומנטי, סרט דרמה, דרמה קומית, סרט מבוסס יצירה ספרותית 
 מקום התרחשות:  הממלכה המאוחדת 
 תקציב:  2,000,000 דולר
 הכנסות:  9,200,000 דולר
 פרסים:  פרס גלובוס הזהב לכוכב החדש של השנה – שחקנית (סיו ליון) 
 דף הסרט ב־IMDb
 
לוליטה (באנגלית: Lolita) הוא סרט קולנוע אמריקאי משנת 1962, בבימויו של סטנלי קובריק, עם ג'יימס מייסון, פיטר סלרס, שלי וינטרס וסו ליון בתפקידים הראשיים.
התסריט נכתב על ידי ולדימיר נבוקוב והוא מבוסס על ספרו לוליטה משנת 1955.
קובריק ושותפו בהפקה, ג'יימס האריס, החליטו כדי לעמוד בקוד הייז, להעלות את גילה של לוליטה מ-12 ל-14. בנוסף לכך, ליהק קובריק לתפקיד את סו ליון שהייתה בת 14 ונראתה מבוגרת לגילה. אף על פי כן, קובריק שמר על קשר עם הצנזור בזמן עשיית הסרט, ונעשו רק מספר עריכות קטנות, בהן הסרת הסצנות הארוטיות בין לוליטה והומברט. המעשים המיניים בין לוליטה והומברט רק מרומזים בסרט. כתוצאה מכך, ההיבטים החושניים של הספר מוזערו בעריכה הסופית, תוך שהם משאירים הרבה לדמיון הצופה.
ב-1997 הופק רימייק ל"לוליטה", עם ג'רמי איירונס, מלאני גריפית ודומיניק סוויין (כ"לוליטה").