stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ליגת האלופות לחירשים באירופה
תוצאות > קטרגל גברים, גוודלחרה, 5–10 בפברואר 2024

הטורניר החל ב-5 בפברואר 2024 בגוודלחרה עם עשרים קבוצות בחמישה בתים.
בסיום הטורניר, זכה שוער אשדוד, שפיר חפיף, בתואר השוער הטוב ביותר. בתואר השחקן הטוב ביותר זכה שחקן אשדוד, ריי ולדימיר.
תוצאות הטורניר:
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | רבע גמר | רבע גמר |  |  | חצי גמר | חצי גמר |  |  | גמר | גמר |
:  
|  | משחק 41, 8 בפברואר 2024 | משחק 41, 8 בפברואר 2024 |   |   |  |  |   |   |  |  |
|  | משחק 41, 8 בפברואר 2024 | משחק 41, 8 בפברואר 2024 |   |   |  |  |   |   |  |  |
|  |  ספרד ולבה |  8 |   |   |  |  |   |   |  |  |
|  |  ספרד ולבה |  8 |   |   | משחק 45, 9 בפברואר 2024 | משחק 45, 9 בפברואר 2024 |   |   |  |  |
|  |  ספרד קאסטיון |  1 |   |   | משחק 45, 9 בפברואר 2024 | משחק 45, 9 בפברואר 2024 |   |   |  |  |
|  |  ספרד קאסטיון |  1 |   |   |  ספרד ולבה |  4 |   |   |  |  |
|  | משחק 42, 8 בפברואר 2024 | משחק 42, 8 בפברואר 2024 |   |   |  ספרד ולבה |  4 |   |   |  |  |
|  | משחק 42, 8 בפברואר 2024 | משחק 42, 8 בפברואר 2024 |   |   |  איטליה ריאל סולו |  2 |   |   |  |  |
|  |  איטליה ריאל סולו |  5 |   |   |  איטליה ריאל סולו |  2 |   |   |  |  |
|  |  איטליה ריאל סולו |  5 |   |   |  |  |   |   | משחק 48, 10 בפברואר 2024 | משחק 48, 10 בפברואר 2024 |
|  |  הולנד זאנסטאט |  2 |   |   |  |  |   |   | משחק 48, 10 בפברואר 2024 | משחק 48, 10 בפברואר 2024 |
|  |  הולנד זאנסטאט |  2 |   |   |  |  |   |   |  ספרד ולבה |  3 |
|  | משחק 43, 8 בפברואר 2024 | משחק 43, 8 בפברואר 2024 |   |   |  |  |   |   |  ספרד ולבה |  3 |
|  | משחק 43, 8 בפברואר 2024 | משחק 43, 8 בפברואר 2024 |   |   |  |  |   |   |  ישראל אשדוד |  2 |
|  |  איטליה טורינו |  5 |   |   |  |  |   |   |  ישראל אשדוד |  2 |
|  |  איטליה טורינו |  5 |   |   | משחק 46, 9 בפברואר 2024 | משחק 46, 9 בפברואר 2024 |   |   |  |  |
|  |  גרמניה דיסלדורף |  8 |   |   | משחק 46, 9 בפברואר 2024 | משחק 46, 9 בפברואר 2024 |   |   | מקום שלישי | מקום שלישי |
|  |  גרמניה דיסלדורף |  8 |   |   |  גרמניה דיסלדורף |  2 |   |   | מקום שלישי | מקום שלישי |
|  | משחק 44, 8 בפברואר 2024 | משחק 44, 8 בפברואר 2024 |   |   |  גרמניה דיסלדורף |  2 |   |   |  משחק 47, 10 בפברואר 2024 |  משחק 47, 10 בפברואר 2024 |
|  | משחק 44, 8 בפברואר 2024 | משחק 44, 8 בפברואר 2024 |   |   |  ישראל אשדוד |  5 |   |   |  משחק 47, 10 בפברואר 2024 |  משחק 47, 10 בפברואר 2024 |
|  |  ישראל אשדוד |  8 |   |   |  ישראל אשדוד |  5 |   |   |  איטליה ריאל סולו |  7 |
|  |  ישראל אשדוד |  8 |   |   |  |  |   |   |  איטליה ריאל סולו |  7 |
|  |  אנגליה סנט אולבנס |  1 |   |   |  |  |   |   |  גרמניה דיסלדורף |  5 |
|  |  אנגליה סנט אולבנס |  1 |   |   |  |  |   |   |  גרמניה דיסלדורף |  5 |
ראו גם

ארגון הספורט של החרשים בישראל
החברה הגאוגרפית המלכותית של סקוטלנד

| --- | --- |
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 מטה הארגון:  פרת' 
 תקופת הפעילות:  1884–הווה (כ־140 שנה) 
 www.rsgs.org
 
החברה הגאוגרפית המלכותית של סקוטלנד (באנגלית: Royal Scottish Geographical Society ‏ (RSGS) היא חברת השכלה ואגודת צדקה חינוכית, שנוסדה בשנת 1884 ויושבת דרך קבע בפרת'. בחברה 2,500 חברים ומטרתה היא לקדם את מדע הגאוגרפיה ברחבי העולם על ידי תמיכה בחינוך, מחקר ומשלחות חקר, ובאמצעות כתב העת שלה, "הז'ורנל הגאוגרפי הסקוטי", הביטאון "הגאוגרף" שהיא מוציאה דרך קבע ושאר פרסומים.
החברה מפעילה שלושה-עשר מרכזים מחוזיים ברחבי סקוטלנד, שהם המוקד לתוכנית של כמאה הרצאות מלוות באמצעי המחשה מדי שנה, באברדין, דנדי, אדינבורו, אינוורנס, פרת' ועוד. החברה מספקת גם שירות שתפקידו להשיב על שאלות גאוגרפיות על סקוטלנד וסביבותיה.
ספריית החברה הגאוגרפית של סקוטלנד שוכנת באוניברסיטת סטרת'קלייד ומתוחזקת על ידה. החברה מחזיקה גם באוסף חשוב של מפות ותצלומים (בן 200,000 פריטים לפחות), ובארכיב רב-ממדים, שראשיתו בשנת ייסודה. כל אלה כפופים למיזם מורשת מייסודו של מפעל ההגרלות הלאומי של הממלכה המאוחדת בשם Images for All, שמטרתו לתעד, להקליט, להעלות לאינטרנט ולהרחיב את הנגישות לחומר הזה.
החברה שוכנת כיום בביתו של לורד ג'ון מאריי בפרת'; קודם לכן ישבה באוניברסיטת סטרת'קלייד (1994–2008) ולפני כן היה לה בית משלה באדינבורו.
היסטוריה

הוגה הרעיון לייסוד חברה לאומית לגאוגרפיה בסקוטלנד היה ג'ון ג'ורג' ברתולמיאו, מן החברה לשרטוט מפות באדינבורו. ברתולומיאו סבר, שאומנות יצירת המפות בבריטניה נמוכה והיא לוקה בחסר במספר החברות הגאוגרפיות בהשוואה לשאר אירופה. הוא יצא לבדוק את המצב בארצות אחרות, בעיקר בגרמניה. כתוצאה מכך החל לפעול לייסוד חברה גאוגרפית בסקוטלנד.
בעבודתו זו סייעה לו מרת א. ל. ברוס, בתו של חוקר הארצות דייוויד ליווינגסטון. היא עצמה הייתה גאוגרפית נלהבת, שגילתה עניין מיוחד באפריקה. השניים גייסו את תמיכתו של ג'יימס גייקי, פרופסור לגאולוגיה באוניברסיטת אדינבורו, שהיה מעוניין מאוד בקידום המחקר וההוראה בתחום הגאוגרפיה. הוא הסכים ברצון לתמוך במיזם, ובדצמבר 1884 נוסדה החברה הגאוגרפית של סקוטלנד (S.G.S.). החברה גייסה חברים רבים מקרב תושביה הבולטים ביותר של אדינבורו, גברים ונשים כאחד, והצליחה להשיג תמיכה מחוגים רבי-השפעה. החברה הגאוגרפית של סקוטלנד עודדה חברים מרקע מדעי ואקדמי, בשימת דגש רחב ובה בעת אינטלקטואלי על מטרותיהם, וכמו כן צירפה אליה חברים מן הקהל הרחב, שהצטרפו יותר מתוך עניין או ידע בתגליות החדשות מאשר מתוך עניין בארצם הם.
מטרות החברה היו שונות ומגוונות, אך מסעות גילוי נתפסו כחשובים פחות ממחקר וחינוך. בגיליון הראשון של המגזין הגאוגרפי הסקוטי נכתב:
זו אפוא אחת ממטרותיה הראשונות של החברה הגאוגרפית של סקוטלנד לקדם את חקר הגאוגרפיה ב... סקוטלנד: להביא להכרת הציבור את הצורך ואת החשיבות שאין ערוך לה בידע יסודי של גאוגרפיה בלימודי מסחר, מדע או פוליטיקה.
החברה הגאוגרפית של סקוטלנד התרכזה בחינוך ובמחקר, על רקע של עניין בחקר ארצות ובגילויים, ובאיסוף וניתוח של מידע מפעילויות כאלה. החברה נוסדה בנקודה זו במאה התשע-עשרה, כאשר האקלים המדעי ששרר בסקוטלנד, ובעיקר באדינבורו, השפיע על מגמתם של יעדי החברה ופעילויותיה. הודות למספר הרב של אנשי אקדמיה כחברים, היו החינוך והמחקר סוגיות חשובות בחברה.
בתקופה זו הייתה אדינבורו מוקד של גאוגרפיה בסקוטלנד, הודות לקהילה מדעית פעילה ותוססת, שהייתה עתידה להנביט מתוכה זרעים של גישה מאוזנת ומדעית יותר לגאוגרפיה. יתר על כן, תוך שנה ממועד ייסודה, הקימה החברה הגאוגרפית של סקוטלנד סניפים בדנדי, אברדין וגלאזגו, לענות על ההתעניינות המקומית הברורה וההשתתפות הפעילה בעבודתה.
בראש הישגיה המוקדמים של החברה היו תמיכתה במשלחת הסקוטית הלאומית לאנטארקטיקה (1902–1904), שנחלה, בשקט וללא הבלטה, הצלחה רבה בהנהגתו של ויליאם ספירס ברוס, וכן הקמת הקתדרה לגאוגרפיה באוניברסיטת אדינבורו, הראשונה בסקוטלנד.
הערות שוליים

↑  http://www.rgr.org החברה הגאוגרפית  המלכותית של סקוטלנד
↑  Scotland as the Cradle of Modern Academic Geography in Britain by Elspeth N. Lochhead (Scottish Geographical Magazine vol.97 no.2 (September 1981) p.98-109
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007576771805171  ISNI: 0000 0001 0940 785X  LCCN: n50069633  NKC: ko2008438720  TePapa: 42158  VIAF: 124948946   WorldCat (עם VIAF): 124948946
עליית מקבילים

עליית מקבילים (באנגלית: Dip) היא סוג של תרגיל התעמלות פיזית לחיזוק פלג הגוף העליון, המבוסס על דחיקת משקל הגוף בעזרת הזרועות כנגד כוח הכבידה.
עליית מקבילים
המתעמל אוחז במוטות המקבילים כאשר גופו אינו נתמך בקרקע, ומיישר את מרפקיו תוך דחיפת הגוף כלפי מעלה.
את עליות המקבילים נהוג לבצע בתקן המקבילים או בטבעות והן מיועדות לחזק בעיקר את שריר הזרוע התלת-ראשי (יד אחורית), כאשר השרירים המסייעים לביצוע התנועה הם שריר הדלתא ושריר החזה הגדול.
תרגיל זה משמש כתרגיל מרכזי בחדרי הכושר ושכיח במגוון ענפי ספורט כגון: פיתוח גוף, התעמלות מכשירים, קרוספיט, קליסטניקס ועוד.
התרגיל מתבצע בצורה הבאה:
מצב התחלתי: תומכים את משקל הגוף בעזרת הזרועות על המוטות המקבילים כך שלא מתקיים מגע של הרגליים בקרקע.
ירידה איטית ומבוקרת עד לזווית של כ־90 מעלות במפרק המרפק ועלייה מהירה ללא נעילת מרפקים (מרפקים ישרים);
בשלב העלייה מתרחשות התנועות הבאות: פשיטה (יישור) במפרק המרפק וכפיפה במפרק הכתף.
יש לוודא כי הגו ישר לאורך כל ביצוע התרגיל.
עבודה בסטים: לדוגמה: 3 סטים של 15 חזרות בכל סט.
מנוחה של 30–60 שניות בין כל סט.
ישנם סוגים שונים ומגוונים של עליות מקבילים:
עליות מקבילים באחיזה צרה – מתן דגש רב יותר על חיזוק שריר הזרוע התלת ראשי.
עליות מקבילים באחיזה רחבה – אחיזה זו מגדילה את מעורבותו של שריר החזה הגדול בביצוע התרגיל (בעיקר את סיבי השריר התחתונים).
עליות מקבילים בטבעות – קשות יותר לביצוע, עקב הדרישה הגופנית לגיוס כוח רב וקבוצות שרירים שיאפשרו להתמודד עם היציבות הפחותה, לשאוף לאיזון ולהשלים את התנועה.
ראו גם

מקבילים (התעמלות)
חדר כושר
שריר הזרוע התלת-ראשי
הסכם שביתת הנשק בין הקיסרות הגרמנית למדינות ההסכמה

| --- | --- |

 מקום יצירה:  קומפיין 
 תאריך יצירה:  11 בנובמבר 1918 
 
העמוד האחרון של הסכם שביתת הנשק
הסכם שביתת הנשק בין הקיסרות הגרמנית ומדינות ההסכמה המכונה גם "הסכם שביתת הנשק של קומפיין" היה הסכם שביתת נשק, שנחתם בקרון הרכבת של קומפיין, שביער קומפיין סמוך לקומפיין, מצפון-מזרח לפריז. ההסכם סיים את מלחמת העולם הראשונה והיה ההסכם האחרון שנחתם בין מדינות ההסכמה לבין היריב האחרון שנותר להן, האימפריה הגרמנית. ההסכם נחתם ב-11 בנובמבר 1918 בשעה 5:45 בבוקר על ידי גנרליסימו של צבאות מדינות ההסכמה, פרדיננד פוש.
ההסכם נכנס לתוקף בשעה 11:00 של אותו יום. התנאים בהסכם הוכתבו בעיקר על ידי פוש וכללו הפסקת פעולות האיבה ההדדיות, נסיגת הכוחות הגרמנים מחבל הריין, שחרור שבויי מלחמה, קרקוע המטוסים וספינות המלחמה הגרמניים. מלבד זאת הוחלט לא לשחרר שבויים גרמנים ולא להרפות את המצור הימי על גרמניה.
על אף ששביתת הנשק הזו סיימה את הלחימה בחזית המערבית, הוחלט להאריך שלוש פעמים את תוקף ההסכם, עד שנחתם חוזה ורסאי ביוני 1919.
רקע

ב-29 בספטמבר, הודיעו אנשי האוברסטה הרסלייטונג (שהיו למעשה הפיקוד העליון של צבא הקיסרות הגרמנית) לקיסר גרמניה, וילהלם השני ולקנצלר, גאורג פון הרטלינג כי אין תקווה לצבא הגרמני והוא קרוב יותר מתמיד לתבוסה צבאית, הרמטכ"ל, אריך לודנדורף טען כי הוא לא יכול להבטיח שחייליו שבחזית יוכלו להחזיק מעמד עוד שעתיים ודרש מחבריו שתוגש בקשה למדינות ההסכמה להפסקת אש מידיית. בנוסף לכך, הוא המליץ לקבל את דרישותיו העיקריות של נשיא ארצות הברית, וודרו וילסון (דרישות שנודעו בשם "ארבע עשרה הנקודות"), וילסון דרש שתוקם ממשלה דמוקרטית בתקווה כי ממשלה שכזו תהיה יותר נוחה בעת שיחות השלום. דרישה זו איפשרה למעשה להציל את המוניטין של הצבא הקיסרי ולהעביר את האחריות על הכניעה והשלכותיה לפרלמנט הגרמני והמפלגות שבו.
באוקטובר 1918 מונה מקס פון באדן להיות קנצלר גרמניה לאחר שהחליף את הרטלינג וזאת כדי שהגרמנים יוכלו לנהל יותר טוב את המשא ומתן (ולמעשה ככה הגרמנים קיימו את אחד מהנקודות שהציב וילסון). לאחר שהאחרון שוחח עם הקיסר, וילהלם השני העבירה ממשלת גרמניה מסר לנשיא וילסון כי ברצונם לנהל משא ומתן על בסיס התנאים שהציב בנאום "ארבע עשרה הנקודות", אך וילסון רמז שההתפטרות של וילהלם השני נחוצה על מנת שתושג התקדמות במשא ומתן ואף הציב את ההתפטרות כתנאי מקדים למשא ומתן שכזה. מלבד זאת, וילסון דרש שהגרמנים יסוגו מכל השטחים שכבשו במלחמה ויפסיקו את הפעלת הצוללות של הצבא. ב-23 באוקטובר שחררה ארצות הברית מסר בו טענה כי "אם ממשלת ארצות הברית חייבת להתמודד עם אנשי הצבא והאוטוקרטיים של גרמניה, עליה לא לדרוש משא ומתן בשביל שלום אלא להיכנע.
בסוף אוקטובר 1918 הרמטכ"ל לודנדורף הכריז על תפנית ושינוי העמדה הגרמנית בעניין המשא ומתן, לודנדורף טען כי תנאי מדינות ההסכמה אינם מקובלים עליו ואף דרש לחדש את המלחמה שהוא עצמו תיאר אותה כ"אבודה" חודש לפני כן. חרף ההכרזה של האחרון מרבית החיילים הגרמנים היו לחוצים ודרשו לחזור הביתה, בעלי בריתם של הגרמנים (שאר מעצמות המרכז) נכנעו ואם לא די בכך, חיילים רבים החלו לערוק למדינות ההסכמה. בעקבות כך לודנורף התפטר והוחלף על ידי וילהלם גרנר. ב-5 בנובמבר הסכימו מדינות ההסכמה לנהל משא ומתן אך כעת הוסיפו דרישה לפיה על גרמניה לשלם להם פיצויים.
מכשול נוסף שעמד בפני הצדדים ואף גרם לעיכוב של חמישה שבועות הייתה העובדה שממשלת בריטניה, ממשלת צרפת וממשלת איטליה לא רצו לקבל את "ארבע עשרה הנקודות" של הנשיא וילסון. בנוסף לכף הצרפתים, הגרמנים והאיטלקים חשבו שוילסון הבטיח שהדה-מיליטריזציה שהוצעה על ידי וילסון תהיה מוגבלת למעצמות המרכז בלבד ולא לכלל המדינות שלקחו חלק במלחמה.
רקע > המהפכה הגרמנית

בלילה שבין 29 ל-30 באוקטובר התרחש מרד המלחים בקיל, בו מלחים ואנשי תחזוקה של צי הים הפתוח הגרמני שהיו מוצבים בספינות ובמתקני חוף בנמל קיל ובעיר. המרד התפשט ברחבי גרמניה, והיה חוליה בשרשרת המאורעות שהובילו בסופו של דבר את המהפכה ששמה קץ למשטר הקיסרי וגרמו את כניעת גרמניה.
המהפכה הגיעה לשיאה כאשר ב-9 בנובמבר 1918 מסר הקנצלר פון באדן את תפקיד הקנצלר למנהיג המפלגה הסוציאל-דמוקרטית, פרידריך אברט. גם מפלגתו של אברט וגם מפלגת המרכז הגרמנית היו מיוצגות היטב ברייכסטאג וקראו למשא ומתן על שלום כבר ב-1917. הנוכחות הבולטת שלהם במשא ומתן תגרום לרפובליקת ויימאר להיראות חלשה ולא לגיטימית בעיני הגורמים הימניים והמיליטריסטים שבגרמניה.
תהליך משא ומתן

הסכם שביתת הנשק היה תוצאה של תהליך מהיר ונואש, המשלחת הגרמנית יצאה ב-6 בנובמבר מספא שבבלגיה למסע רכבת בן 10 שעות לאורך שדות הקטל וההרס של המלחמה. ראש המשלחת היה הפובליציסט והפוליטיקאי, מתיאס ארצברגר. המשלחת הגיעה ב-8 בנובמבר 1918, בבוקר. לאחר הגעת המשלחת הגרמנית הגיעו גם הצרפתים, בהנהגת הגנרל הצרפתי, פרדיננד פוש. פוש נסע ברכבת פרטית וקרון הרכבת שלו עצר ביער קומפיין, שבו לבסוף נחתם ההסכם. לימים, בשנת 1940 בחר אדולף היטלר מטעמים סמליים לחתום ביער זה גם על הסכם שביתת הנשק בין גרמניה הנאצית וצרפת.
הקנצלר פון באדן הופיע רק פעמיים בכל שלושת הימים של המשא ומתן, ביום הראשון הוא בא לקרון ושאל את הגרמנים ”ובכן מה אתם רוצים רבותי?” והלך מיד לאחר מכן, ביום האחרון הוא הגיע בשביל לדאוג לחתימות על ההסכם. הגרמנים קיבלו את רשימת הדרישות של בעלות הברית. שביתת הנשק הסתכמה בפירוז גרמני מוחלט (ראו רשימה בהמשך) עם מעט הבטחות שנתנו מדינות ההסכמה בתמורה. המצור הימי על גרמניה לא הוסר לחלוטין עד שניתן היה להסכים על תנאי שלום סופיים.
למעשה, כמעט ולא היה משא ומתן אמיתי. הגרמנים הצליחו לתקן כמה דרישות שלטענתם היו לא ריאליות, כמו הארכת לוח הזמנים לנסיגה הגרמנית מהשטחים שכבשו במלחמה. על אף שהם הכריזו בפרהסיה שהם מוחים על התנאים הטובים של מדינות ההסכמה ועל חומרת התנאים שהוטלו על גרמניה, מצבם לא איפשר להם לא לחתום. ב-10 בנובמבר 1918 הציגו הגרמנים לקבוצת עיתונאים מפריז,[דרושה הבהרה] באותו יום פאול פון הינדנבורג, מפקד צבא הקיסרות הגרמנית הורה לקבינט הגרמני לאשר את הסכם שביתת הנשק גם אם לא יהיה ניתן לשפר את התנאים שהציבו מדינות ההסכמה.
הסכם שביתת הנשק נחתם בשעה 5:00 ב-11 בנובמבר 1918, הפסקת האש נכנסה לתוקף בשעה 11:00 (השעה ה-11 ביום ה-11 בחודש ה-11). שביתת הנשק הוארכה שלוש פעמים לפני שאושר סוף סוף חוזה השלום, "חוזה ורסאי".
תהליך משא ומתן > כיבוש חבל הרייך

כיבוש חבל הרייך התרחש בעקבות שביתת הנשק. הצבאות הכובשים כללו כוחות אמריקאים, בלגים, בריטים וצרפתים.
תנאים

בין 34 סעיפיו, שביתת הנשק הכילה את הנקודות העיקריות הבאות:
1. החזית המערבית
סיום פעולות האיבה כל פעולות האיבה באוויר, בים וביבשה תוך שש שעות מרגע החתימה.
נסיגה מיידית מצרפת, בלגיה, לוקסמבורג ואלזס לורן תוך כ-15 ימים מרגע החתימה.
החזרת כל התושבים הגרמנים שהתנחלו בשטחים אלו לשטחי גרמניה
לא להשמיד את הכבישים, מסילות הרכבת והתעלות בשטחים אותם גרמניה מחזירה
הגרמנים ינטרלו את כל המוקשים שהוצבו ביבשה ובים
לא להשמיד סחורות אזרחיות בשטחים שיפונו
2. החזית המזרחית והחזית המזרח אפריקאית
נסיגה מידיית של כל הכוחות הגרמנים מרומניה ומהשטחים שהיו בשליטת העות'מאנים, האימפריה האוסטרו-הונגרית והאימפריה הרוסית.
ויתור על כל ההטבות שקיבלה גרמניה בחוזה ברסט-ליטובסק מהרוסים וביטול הסכם בוקרשט
פינוי הכוחות גרמנים ממזרח אפריקה .
3. החזית הימית
המצור הימי על גרמניה לא יוסר
פינוי מיידי של כל נמלי הים השחור ומסירת כל הספינות הרוסיות בחזרה
להולנד, נורווגיה, דנמרק ושוודיה תתאפשר גישה חופשית למים טריטוריאליים של גרמניה
שחרור מיידי של כל שבויי המלחמה של בעלות הברית אך ללא שחרור של שבויים גרמניים.
ימסרו בחזרה הנכסים שהגרמנים בזזו מבלגיה, רומניה ורוסיה
מורשת

חגיגות שביתת הנשק הפכו למרכז הזיכרונות ממלחמת העולם הראשונה, אומות רבות בנו אנדרטאות לזכר המתים ולחיילי המלחמה. האירוע מונצח בשמות שונים, כך למשל בארצות הברית יום שביתת הנשק נקרא "יום הווטרנים", במדינות חבר העמים הבריטי הוא נקרא בפשטות "יום שביתת הנשק", ואילו בפולין זה יום העצמאות.
אגדת הסכין בגב

במהרה, עם חתימת ההסכם החלה להתפשט אמונה לפיה צבא גרמניה לא הובס בשדה הקרב במלחמת העולם הראשונה אלא הפסיד בגלל הבגידה ו"תקיעת סכין בגב האומה" של גורמי החברה האזרחית, במיוחד היהודים המרקסיסטים, הבונים החופשיים וגורמים נוספים שפעלו בגרמניה.
מקור האמונה הזו הוא במפקדי הצבא הגרמני בזמן המלחמה, פאול פון הינדנבורג ואריך לודנדורף. לצבא הגרמני היה קושי להודות בתבוסה ולכן חיפשו להטיל את האשמה על גורמים אזרחיים. וכך, בעת מתן עדות בפני ועדת חקירה של הרייכסטאג, הם אמרו כי כניעת גרמניה הייתה בגלל "תקיעת סכין בגב" שביצעו גורמי שמאל (ובמשתמע אף יהודים) ושהצבא הגרמני מעולם לא הובס בקרב. הייתה זאת דרך להסביר את התבוסה במלחמה, אולם במציאות הצבא הגרמני הוא אשר המליץ על כניעה והעדיף שהחרפה תיפול על ראש הסוציאל-דמוקרטים שבלית ברירה הקימו ממשלה חדשה בשנת 1918.
הערות שוליים

↑  "Armistice: The End of World War I,1918". EyeWitness to History. 2004. אורכב מ-המקור ב-26 בנובמבר 2018. נבדק ב-26 בנובמבר 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  1914-1918 The History of the First World War, David Stevenson, הוצאת Penguin, 2005, פרק 17 "שביתת הנשק"
↑  1914-1918 The History of the First World War, David Stevenson, הוצאת Penguin, 2005, פרק 17 "שביתת הנשק"
↑  Best, Nicholas (2009). "Chapter 5: Friday, 8 November 1918". The Greatest Day in History. New York: Public Affairs. ISBN 1-58648-772-8. נבדק ב-2010-12-30.
↑  Poulle, Yvonne (1999). "La France à l'heure allemande" (PDF). Bibliothèque de l'école des chartes (בצרפתית). 157 (2): 493–502. doi:10.3406/bec.1999.450989. אורכב מ-המקור (PDF) ב-2015-09-04.
↑  Convention (PDF), 11 בנובמבר 1918, אורכב מ-המקור (PDF) ב-23 בנובמבר 2018, נבדק ב-17 בנובמבר 2017 {{citation}}:  (עזרה)
| אמנות והסכמים עם סיום מלחמת העולם הראשונה |
| --- | --- | --- |
| בזמן המלחמה | הסכם סייקס–פיקו • פרוטוקול דמשק • ברית לונדון • חוזה ברסט-ליטובסק |  |
| ועידת השלום בפריז (1919) | חוזה ורסאי • חוזה סן-ז'רמן • חוזה ניי • חוזה טריאנון • הסכם סוור • חבר הלאומים |  |
| אמנות והסכמים בתום המלחמה | הסכם בתומי • הסכם בוקרשט (1918) •  שביתת הנשק של סלוניקי • הפסקת האש של מודרוס • שביתת הנשק של וילה ג'יוסטי (אנ') • הסכם שביתת הנשק בין הקיסרות הגרמנית למדינות ההסכמה • הסכם רפאלו (1920) • הסכם אלכסנדרופול • הסכם מוסקבה (1921) • הסכם השלום בין ארצות הברית לגרמניה (1921) • הסכם השלום בין אוסטריה לארצות הברית (1921) • הסכם אנקרה • הסכם קארס • הסכם לוזאן • הסכם רפאלו (1922) |  |
| חלוקת השטחים | חלוקת האימפריה העות'מאנית • חלוקת גרמניה לאחר מלחמת העולם הראשונה (אנ') • חלוקת האימפריה האוסטרו-הונגרית • מנדט חבר הלאומים |  |
| ערכים נוספים | ארבע עשרה הנקודות • פיצויי מלחמת העולם הראשונה • תוכנית דוז • תוכנית יאנג |  |
תוצאות מלחמת העולם הראשונה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb152235492 (data)  SUDOC: 180285041 
צילום של נציגי מדינות ההסכמה לצד קרון הרכבת של קומפיין שחנה ביער קומפיין בו נחתם ההסכם. המרשל פרדיננד פוש עומד שני מימין.
ציור של המשתתפים בשיחות: משמאל לימין: עומדים הגרמנים אדמירל ונסלו, אובנדורף ממשרד החוץ, הגנרל פון ווינטרפלט (מאחוריו עומד קצין ים בריטי) וראש המשלחת מתיאס ארצברגר. בשולחן ג'ורג' הופ סגנו של הברון רוזלין ומיס היושב לידו, פריננד פוש עומד ולבסוף יושב שלישו מקסים וייגאן.
קריקטורה בה מוצגים פיליפ שיידמן ומתיאס ארצברגר כאנשים הדוקרים בעזרת סכין חיליים גרמנים
אותו

ערך זה עוסק בקיסר רומא בשנת 69. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
מַרְקוּס סַלְבִיוּס אוֹתוֹ (שם לטיני מלא: Marcus Salvius Otho Caesar Augustus‏; 28 באפריל 32 – 16 באפריל 69) היה קיסר רומא מ-15 בינואר עד 16 באפריל בשנת 69, היא שנת ארבעת הקיסרים.
ביוגרפיה

בנעוריו אותו היה פרוע ובזבזן, היה ממקורבי הקיסר נירון שהיה ידוע אף הוא כאדם שטוף תאוות.
לבקשת נירון נישא לפופיאה סאבינה, לאחר שזו נחטפה מבעלה החוקי, על מנת שתוכל לשמש כפילגשו של נירון, אך אותו התאהב בפופיאה, ולא יכול לשאת את נירון כמתחרה על חסדי אשתו. השערורייה הקיסרית הסתיימה בזה שאותו נשלח למשול בפרובינקיה הרחוקה לוסיטניה, בדרום מערב חצי האי האיברי, ושם שהה כשתים עשרה שנים.
בלוסיטניה התחבר אותו אל גלבה, מושל היספניה טארקוננסיס השכנה, אשר תכנן להחליף את נירון כקיסר. לאחר התאבדותו של נירון והחלפתו בידי גלבה בשנת 69, היא שנת ארבעת הקיסרים (בה משלו בזה אחר זה גלבה, אותו, ויטליוס ואספסיאנוס), קיווה כי גלבה, שהיה בשנות השבעים לחייו, יאמצו לבן וליורש. תקוות אלו נכזבו, וגלבה אימץ את לוקיוס קלפורניוס פיסו.
אותו הציע לחיילי המשמר הפריטוריאני, אשר היו מאוכזבים מקמצנותו של גלבה, שכר נאה אם יצטרפו לקשר וידיחו את גלבה. ארבעה ימים לאחר אימוץ פיסו הורה על רציחת גלבה ופיסו, והכריז על עצמו בפני הסנאט כקיסר.
מיד עם הגיע השמועה על מות גלבה, מרדו הלגיונות הרומיים בגרמניה, והכריזו על מפקדם ויטליוס כקיסר. אותו פתח במערכה צבאית. בתחילה ניצח בכמה קרבות, אך צבאו הובס בקרב מכריע שנערך ליד בטריאקום, בצפון איטליה. למחרת התבוסה, ב-16 באפריל 69, התאבד אותו, על מנת שלא לגרור את רומא למלחמת אזרחים ארוכה ומיותרת.
ההיסטוריון הרומי סווטוניוס (שאביו היה טריבון בצבאו של אותו) ציין את התאבדותו של אותו כמופת להתנהגות ראויה, לפי תורת הסטואה והדאגה לחיי אדם ושלום האימפריה כאחד.
לקריאה נוספת

משה עמית, תולדות הקיסרות הרומית, ירושלים: הוצאת ספרים ע"ש י"ל מאגנס, 2002
אדוארד גיבון, שקיעתה ונפילתה של הקיסרות הרומאית, עברית: אריה ענבי, הוצאת "ספרי זהב", תל אביב, 1955.
גאיוס סויטוניוס טרנקוילוס, חיי שנים עשר הקיסרים תרגום ד"ר אלכסנדר שור, הוצאת מסדה 1977. (הספר בקטלוג ULI)
עיראק המנדטורית

ממלכת עיראק תחת השלטון הבריטי, או עיראק המנדטורית (בערבית: الانتداب البريطاني على العراق), הוקמה בשנת 1921, לאחר המרד העיראקי בשנת 1920 נגד המנדט הבריטי על מסופוטמיה, ונחקק באמצעות אמנת אנגלו-עיראק משנת 1922 והתחייבות של בריטניה בשנת 1924 לחבר הלאומים למלא את התפקיד כמנדט.
פייסל אבן חוסיין, שהוכרז כמלך סוריה על ידי הקונגרס הלאומי הסורי בדמשק במרץ 1920, הודח על ידי הצרפתים ביולי אותה שנה. פייסל קיבל אז על ידי הבריטים את שטחה של עיראק, כדי לשלוט בה כממלכה, כאשר חיל האוויר המלכותי הבריטי (RAF) שומר על שליטה צבאית מסוימת, אך למעשה, השטח נשאר תחת הממשל הבריטי עד 1932.
בראש הממשלה האזרחית בעיראק לאחר המלחמה עמדו בראש הנציב העליון, סר פרסי קוקס, וסגנו, הקולונל ארנולד וילסון. פעולות תגמול בריטיות לאחר רצח קצין בריטי בנג'ף לא הצליחו להשיב את הסדר. הבעיה הבולטת ביותר שעמדה בפני הבריטים הייתה הכעס הגובר של הלאומנים, שהמשיכו להילחם נגד הטלת הסמכות הבריטית. הממשל הבריטי טרם הוקם בכורדיסטן העיראקית.
היסטוריה > תסיסה מוקדמת

שלוש חברות חשאיות אנטי-קולוניאליות חשובות הוקמו בעיראק בשנים 1918 ו-1919. ליגת ההתעוררות האסלאמית אורגנה בנג'ף. הליגה הלאומית המוסלמית הוקמה במטרה לארגן ולגייס את האוכלוסייה להתנגדות גדולה. בפברואר 1919, בבגדאד, הקימה קואליציה של סוחרים שיעים, מורים סונים ועובדי מדינה, עולמא סונים ושיעים וקצינים עיראקיים את שומרי העצמאות. לאיסטיקלאל היו קבוצות חברים בכרבלא, נג'ף, אל-כות ואל-חלה.
המוג'טאהיד הגדול של כרבלה, אימאם שיראזי ובנו, מירזה מוחמד ריזה, החלו לארגן את מאמצי המורדים. שירזי הוציא אז פתווה (פסיקה דתית), והצביע על כך שמנוגד לחוק האסלאמי שהמוסלמים יישלטו על ידי אנשים שאינם מוסלמים, והוא קרא לג'יהאד נגד הבריטים. ביולי 1920, מוסול התקוממה נגד השלטון הבריטי, והמרד עבר דרומה בעמק נהר הפרת. השבטים הדרומיים, שהוקירו את האוטונומיה הפוליטית הוותיקה שלהם, היו זקוקים לתמריץ מועט כדי להצטרף למערכה. אולם הם לא שיתפו פעולה במאמץ מאורגן נגד הבריטים, שהגביל את השפעת המרד. המדינה הייתה במצב של אנרכיה במשך שלושה חודשים; הסדר הוחזר על ידי הבריטים רק בעזרת תגבורות מהודו.
המרד העיראקי בשנת 1920 היה אירוע קו פרשת מים בהיסטוריה העיראקית העכשווית. בפעם הראשונה, סונים ושיעים, שבטים וערים, התאספו במאמץ משותף. לדעתה של חנה בטאטו, מחברת עבודה מכרעת על עיראק, בניית מדינת לאום בעיראק הייתה תלויה בשני גורמים מרכזיים: שילובם של שיעים וסונים בגוף הפוליטי החדש והפתרון המוצלח של הסכסוכים עתיקים בין השבטים וערי הנהרות ובין השבטים עצמם על שטחי ייצור המזון של החידקל והפרת. מרד 1920 איחד את הקבוצות הללו, ולו לזמן קצר; זה היווה צעד ראשון חשוב בתהליך הארוך והמפרך של גיבוש מדינת לאום מתוך המבנה החברתי רווי הסכסוכים בעיראק.
ב-1 באוקטובר 1922, חיל האוויר המלכותי בעיראק עבר ארגון מחדש כפיקוד עיראק RAF, וקיבל פיקוד מלא על כל הכוחות הבריטיים בממלכה. פיקוד חדש זה נועד בעיקר לדכא כל איום על השושלת ההאשמית. השליטה האווירית נחשבה על ידי ממשלת בריטניה כשיטה משתלמת יותר לשליטה בשטחים נרחבים מאשר כוחות היבשה, רעיון שקודם רבות על ידי קצין ה-RAF יו טרנצ'רד. במהלך שנות העשרים והשלושים של המאה העשרים פעלו הכוחות המלוכניים יחד עם הבריטים בלחימה במרידות בזה אחר זה. ההיסטוריון הבריטי השמרני והאנטי-לאומי אלי כדורי כותב כי "על הצפון בכללותו היה צריך לכפות את השליטה על ידי חיל האוויר המלכותי". כאשר המנהיג הכורדי השייח' מחמוד הוביל למרד נוסף, השתמשו הבריטים בצבא העיראקי החדש שהוקם כדי לדכא את המרד, אך זה לא היה יעיל. הבריטים פנו אז ל-RAF. באותה תקופה, היה צריך לדכא את המרי של השיעים בדרום.