stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
רצח אלכס עודה
רצח אלכס עודה > עד הרצח

אלכס עודה (באנגלית:  Alexander Michel Odeh; בערבית: اسكندر ميكل عودة) היה ערבי נוצרי פלסטיני שנולד ב-1944 בכפר ג'יפנה שבנפת רמאללה ואל-בירה למשפחה נוצרית המשוייכת לפטריארכיה הלטינית של ירושלים. ב-1972 היגר לארצות הברית והתיישב בקליפורניה שם עסק בספרות ושירה והפך למנהל מחוז דרום קליפורניה בארגון "הוועדה הערבית-אמריקאית נגד אפליה" (ADC) (אנ').
ארגון זה, שנוסד ב-1980, החל להטביע חותמו ב-1982, עם פרוץ מלחמת לבנון הראשונה, כשקיים הפגנות מחאה משמעותיות נגד מה שנתפס בעיני חבריו כתוקפנות ישראלית בעקבות הכניסה ללבנון. בהמשך פרסם הארגון מודעות בגנות התמיכה הצבאית שמעניקה ארצות הברית לישראל. פעולות אלו הפכו את הארגון ליעד של הליגה להגנה יהודית כשפעילי ADC התלוננו מספר פעמים במשטרה על טלפונים מאיימים שקיבלו מאנשים שהזדהו כחברי הליגה וכן על אלימות פיזית ששיאה הייתה פצצה שהתגלתה ב-1985 בכניסה לבניין המשרדים של הארגון בבוסטון
רצח אלכס עודה > הרצח

ב-11 באוקטובר 1985 הגיע עודה למשרדי הארגון בסנטה אנה (קליפורניה), קליפורניה ונהרג ממטען צינור שחובר לדלת המשרד והתפוצץ כשפתח אותה.
נשיא ארצות הברית, רונלד רייגן, אישים אחרים וכן מספר ארגונים יהודיים גינו את הרצח אולם יו"ר הליגה להגנה יהודית אירווינג רובין (אנ') מסר שאינו מצטער על הרצח וקישר אותו לרציחתו של ליאון קלינגהופר (אנ') שאירעה מספר ימים לפני כן במהלך חטיפת האונייה אקילה לאורו.
רצח אלכס עודה > חקירת הרצח

חקירת ה-FBI החלה זמן קצר לאחר הרצח ובפברואר 1986 פרסם הארגון הודעה על מעורבותה של "הליגה להגנה יהודית" במותו של עודה. יו"ר הליגה, רובין, הכחיש כל קשר לפרשה והאשים את ה-FBI בהגעה למסקנות שגויות. ה-FBI ייחס את הרצח לנקמת הליגה על ניסיונותיו של עודה להכחיש את הקשר בין אש"ף לפרשת אקילה לאורו ולאמירתו שיאסר ערפאת הוא שוחר שלום.
בהמשך חקירותיו מיקד ה-FBI את תשומת ליבו בשלושה חשודים שזוהו כתומכיו של מאיר כהנא ופעילים בליגה להגנה יהודית. השלושה היו אנדי גרין (ובשמו העברי ברוך בן יוסף), קית' פוקס (ובשמו העברי ישראל פוקס) ורוברט מנינג. כשהרגישו השלושה שהחקירה מתקרבת אליהם ברחו לישראל והתיישבו בקריית ארבע.
רצח אלכס עודה > המשך ההליכים המשפטיים

ב-1994 הוסגר מנינג לארצות הברית ונשפט למאסר עולם על רצח אחר (ראו להלן).
ב-1996 הכריז ה-FBI על פרס של מיליון דולר למי שיספק פרטים על פרשת הרצח.
ב-2007 חשף ה-FBI שמודיע פנימי הקשור ל"ליגה להגנה יהודית" אישר את המעורבות של מנינג, אנדי גרין וקית' פוקס ברצח וכן אישר שגרין ופוקס גרים בישראל.
שלטונות ארצות הברית הגישו בקשות להסגרת פוקס וגרין לצורך חקירה אך הבקשות נתקלו בסירוב מנומס עד התעלמות מהרשויות בישראל ועד כה נשאר תיק החקירה פתוח.
ב-2006 הגיע התובע הכללי של ארצות הברית לישראל, נפגש עם שר המשפטים חיים רמון והגיש לו בקשה לסיוע של ישראל בחקירת רצח עודה. רמון הבטיח לסייע אך עזב את משרתו חודשיים לאחר הפגישה וכשנשאל מאוחר יותר על הבטחתו לא זכר את המקרה.
הדמויות המרכזיות בפרשה > רוברט מנינג

כאמור, בעקבות החשדות ברח מנינג ארצה ב-1985 (או 1986). ב-1988 עצרה משטרת ארצות הברית את אשתו של מנינג, רחל, באשמת שותפות ברצח פטרישיה ווילקרסון וכן בשותפות ברצח עודה. רחל מנינג עזבה את ארצות הברית לבעלה בישראל לאחר שבית המשפט שחרר אותה כשחבר המושבעים הגיע למבוי סתום.
ב-1989 גילה תחקירן את הזוג מנינג בקריית ארבע, ובעקבות כך הגישה ממשלת ארצות הברית ב-1991 בקשת הסגרה על שמם.
ב-1993 הוסגר מנינג לארצות הברית ונדון ב-1994 למאסר עולם על רצח ווילקרסון (ולא על רצח עודה). הוא לא הגיש בקשה לשחרור מוקדם וסיים לרצות את עונשו בשלהי 2023. אשתו רחל נכלאה בישראל והסגרתה עוכבה לאחר שעתרה לבית המשפט העליון. לאחר שהעתירה נדחתה והחלו תהליכי ההסגרה נפטרה בכלא.
הדמויות המרכזיות בפרשה > אנדי גרין

אנדי גרין נולד בברונקס והצטרף כבר בנעוריו "לליגה להגנה יהודית". בשלהי שנות ה-70,עם סיום התיכון, הגיע ארצה, שינה את שמו לברוך בן יוסף והתיישב בקריית ארבע. סמוך למועד עלייתו הצטרף למחתרת טרור נגד טרור שיסד הרב כהנא ואף נעצר מספר פעמים בחשד לפגיעה בערבים ובניסיון לפגוע בכיפת הסלע. גרין התגייס לסיירת שקד אולם התקריות בהן היה מעורב הביאו להוצאתו
משם.
בתחילת שנות ה-80 חזר גרין לארצות הברית ומונה לראש סניף תנועת כך בניו יורק. ב-1985 (או 1986), לאחר רצח אלכס עודה ברח בחזרה לישראל והתיישב שוב בקריית ארבע. כאן המשיך להיות פעיל בליגה להגנה יהודית.
ב-1988 עזבה המשפחה את חברון והתיישבה בשכונת גילה ומשם עברו למעלה אדומים. התחתן עם דבורה ולזוג נולדו 4 ילדים. כשבנו יהודה נהרג מירי שוגה של צה"ל האשים את צה"ל ברצח בנו כחלק מהרדיפה אחר נוער הגבעות, ואף דרש מאלוף הפיקוד למלא את הנחל ליד מקום האירוע בדם ערבים כנקמה. ב-1989 התמודד על חברות במועצת עיריית ירושלים אך נכשל.
לאחר חזרתו מארצות הברית למד גרין עריכת דין באוניברסיטת בר-אילן וקיבל את איתמר בן גביר לעבוד אצלו בתקופת הסטאז' שלו.
גרין מחזיק בדעות ימין קיצוניות. הוא חבר במכון המקדש ובתנועת כך, היה בין מייסדי "ישיבת הר הבית" ב-1993 ושימש כיו"ר "התנועה לכינון המקדש". נעצר כשניסה לעלות עם דגל להר הבית.
דוגל בחזרה למסורת, כינון הסנהדרין, הקמת בית המקדש והשלטת חוקי התורה במדינה. באזכרה למאיר כהנא הציע לתלות שמאלנים בכיכר רבין.
הדמויות המרכזיות בפרשה > קית' ישראל פוקס

קית' ישראל פוקס נולד בברוקלין, ניו יורק וב-1978 עברה המשפחה לסנטה מוניקה, קליפורניה. בסנטה מוניקה הפך לאוהד של הרב כהנא ונעצר מספר פעמים בגלל אירועי אלימות כנגד ערבים ונאו-נאצים.
לאחר סיום לימודיו בתיכון הגיע פוקס לישראל, שינה את שמו לישראל פוקס והתיישב בקרב קהילתו של מאיר כהנא בקריית ארבע. קהילה קנאית זו נהגה להטריד באופן תדיר ערבים שגרו בשכנות והנושא אף צוין בדו"ח מיוחד שפרסמה ב-1982 המשנה ליועץ המשפטי לממשלה, יהודית קרפ.
בפברואר 1983 הגיעה ההתנכלות לשיאה כשפוקס ירה על מכונית פלסטינית שהתיזה עליו מי שלולית 2 כדורים מרובה הקלצ'ניקוב שלקח מהישוב בו גר ללא היתר ורישיון. הדו"ח של קרפ ואירוע הירי מיקדו הרבה תשומת לב לחברון ושר הביטחון משה ארנס הורה לפרק את קהילת תומכי כהנא בעיר. פוקס נשפט בבית משפט מחוזי, נמצא אשם בירי והוטלו עליו 39 חודשי מאסר. עורך דינו של פוקס, אהרון פאפו, ערער לבית משפט העליון בטענה שפוקס הרגיש מאויים ושבאזור בו הוא גר נהוג להסתובב עם נשק לא חוקי. בית המשפט הותיר את ההרשעה והעונש על כנם והשופט דב לוין תהה בפני הסניגור אם לאור טיעוניו הוא רוצה להנהיג נורמות של המערב הפרוע בישראל.
במאי 1984 קוצר העונש לשני שלישים והוסכם שביתרת התקופה ישהה פוקס מחוץ למדינה. בהתאם לכך עזב פוקס את ישראל בדצמבר 1984 וחזר בספטמבר 1986 כשהחשד הוא שבתקופה זו היה מעורב ברצח אלכס עודה.
ב-1993 היה בין מייסדי "ישיבת הר הבית".
הוא בעל חברה לגרפיקה ממוחשבת בירושלים.
ב-2013 היה פוקס בין מייסדי התנועה למשילות ודמוקרטיה ואף ייצג אותה בדיונים בוועדות בכנסת.
הדמויות המרכזיות בפרשה > אלכס עודה

הקהילה המוסלמית ממשיכה לציין כל שנה את יום מותו של עודה ועדיין דורשת את השלמת החקירה בתיק זה. אנדרטה שהוקמה לזכרו בסנטה אנה הושחתה מספר פעמים.
ביאורים

↑  מכון זה הוא היחיד שמוסמך לנתח את נתוני מפקדי ארצות הברית בהקשר של האוכלוסייה הערבית בה
↑  הפצצה שהועברה מהמקום התפוצצה הזמן ניטרולה וגרמה לפציעתו הקשה של חבלן שוטר
↑  פטרישיה הייתה מזכירה בחברת המחשבים ProWest ונהרגה כשפתחה חבילת נפץ שנשלחה על ידי הליגה להגנה יהודית ויועדה למנכ"ל החברה
↑  בשנים מאורחות יותר סירב לשירות מילואים בעקבות החתימה על הסכמי אוסלו ואף נדון על כך ל-28 יום בכלא
הערות שוליים

↑  אלכסנדר מיכאל עודה באתר ה-FBI
↑  אירועי הפצצה במשרדי ADC, באתר לוס אנג'לס טיימס, 13 באוקטובר 1985
↑  פרשת מותו של אלכס אודה, בעיתון Washington Report on Middle East Affairs, ‏4 בנובמבר 1985
1 2  דייוויד שיין, DECADES AFTER A PALESTINIAN AMERICAN ACTIVIST WAS ASSASSINATED IN CALIFORNIA, TWO SUSPECTS IN HIS KILLING ARE LIVING OPENLY IN ISRAEL, בעיתון theintercept.com, ‏6 בפברואר 2020
↑  התחקיר על רוברט מנינג, באתר truthdig.com,‏ 9 בנובמבר 2020
↑  אפרת וייס, אביו של המאבטח שנהרג מאש כוחותינו: מדובר ברצח מכוון, באתר ynet, 27 במרץ 2003
↑  התנכלות ערבית בגבעת האנטנה, באתר ויקיחדשות
↑  סיפור מהימים ההם בהר הבית, באתר "חדשות הר הבית"
↑   בן יוסף בנסיון לעלות עם דגל להר הבית, סרטון  באתר יוטיוב
↑  אופירה הלוי, ‏שיחות בהר הבית: פרק 41 - עם ישראל שכח את תפקידו, באתר מעריב אונליין, 3 בפברואר 2021
↑  ברוך בן יוסף, בתגובה ל'תג המחיר של הקיפאון הרוחני' מאת יאיר היזמי, גיליון פרשת ויגש, באתר "מוסף שבת", 20 בינואר 2012
↑  אפוקליפסה עכשיו, באתר documentcloud.org, ‏18 בפברואר 1994
↑  אתה רוצה נורמות של המערב הפרוע ?, מעריב, 16 בפברואר 1984
↑  פעיל "כך" גורש אמש לארצות הברית, חדשות, 28 בדצמבר 1984, המשך
↑  קית' פוקס, באתר govinfo.gov,‏ 18 במאי 1994
↑  ישיבת ועדת הפנים בכנסת בהשתתפות שמחה רוטמן וישראל פוקס. באתר הכנסת, 21 ביולי 2015
↑  Alex Odeh: 37 Years And Still No Justice For A Civil Rights Hero, באתר "הוועדה הערבית-אמריקאית נגד אפליה"
↑  Members Of Congress, Allies Join ADC And Demand Justice For Alex Odeh, באתר "הוועדה הערבית-אמריקאית נגד אפליה"
שילוש זווית

שילוש זווית באמצעות סרגל, מחוגה ו-neusis construction (אנ') (כלי שבהינתן קטע, נקודה, ושני קווים, בונה נקודה על כל אחד מהקווים כך ששלוש הנקודות ― הנתונה ושתי החדשות ― נמצאות על ישר אחד, והמרחק בין שתי החדשות הוא כאורך הקטע הנתון).
נתונה זווית (בכתום) שמרכזה O. בעזרת מחוגה, בונים מעגל (בשחור) שמרכזו O, וקרני הזווית חותכות אותו בנקודות A ו-B. בעזרת הסרגל (בירוק) ממשיכים את הקטע AO עד לחיתוך עם המעגל בנקודה D, ואת הקטע OB ממשיכים אל מחוץ למעגל. באמצעות neusis construction, מאתרים על המשך הישר OB ועל המעגל נקודות X,Y שנמצאות על ישר אחד עם הנקודה D, ושהמרחק ביניהן שווה לרדיוס המעגל (בכחול; הקטע שאורכו שווה לרדיוס המעגל מסומן בכתום. זו פעולה שלא ניתן לבצע בסרגל ומחוגה). הזווית BXY שווה לשליש הזווית AOB. הקטע המקווקו OY לא נדרש עבור הבנייה עצמה, אך בעזרתו ניתן להוכיח שהזווית שנבנתה היא אכן שליש של הזווית המקורית.
בגאומטריית המישור, בעיית שילוש הזווית (או טריסקציה של זווית) מבקשת לחלק זווית נתונה לשלושה חלקים שווים באמצעות סרגל ומחוגה. זוהי אחת מן הבעיות הגאומטריות של ימי קדם שלא נמצא לה פתרון במשך 2000 שנה. במאה ה-19 פותחה תורת גלואה שאפשרה להוכיח כי שילוש זווית אינו אפשרי באמצעות סרגל ומחוגה. למעשה, אפילו את הזווית של משולש שווה-צלעות לא ניתן לשלש בסרגל ומחוגה.
היתכנות שילוש הזווית

מאז תחילת המאה ה-19 ידוע שאי אפשר לשלש זווית בעזרת סרגל ומחוגה. קל לבנות זווית של  60^{\circ } כי זו הזווית הפנימית במשולש שווה-צלעות. כדי להוכיח שלא ניתן לשלש זווית בסרגל ומחוגה, מספיק להראות שלא ניתן לבנות זווית של  20^{\circ }. נניח בשלילה שניתן לבנות זווית שכזו, אז ניתן לבנות קטע באורך  \cos(20^{\circ }) בתור ניצב במשולש ישר-זווית עם זווית של  20^{\circ } ויתר באורך 1. מזהויות טריגונומטריות פשוטות נובע כי
מכאן  \cos(20^{\circ }) הוא שורש של הפולינום  8x^{3}-6x-1. זהו פולינום אי פריק מעל השדה המספרים הרציונליים (כי בדיקה של כל המועמדים האפשריים תראה שאין לו שורש רציונלי). לכן  \cos(20^{\circ }) הוא מספר אלגברי מדרגה 3, והשדה  \mathbb {Q} [\cos(20^{\circ })] הוא בעל ממד 3 מעל הרציונליים.
מספר מרוכב ניתן לבניה אם ורק אם הוא שייך לשדה בקצה שרשרת של הרחבות ריבועיות של הרציונליים (כי בניות בסרגל ומחוגה מתקבלות מחיתוכים בין ישרים ומעגלים שמניבים הרחבות ריבועיות). הממד של שדות כאלה הוא כמובן חזקת 2, אבל 3 אינו חזקה של 2, ומכאן שאי אפשר לבנות זווית של 20 מעלות.
היתכנות שילוש הזווית > שילוש זווית בכלים אחרים

עם זאת, אפשר לשלש זוויות אם נעזרים בכלים נוספים (מלבד סרגל ומחוגה):
היפיאס (במאה החמישית לפני הספירה) הראה שבעזרת קוואדרטריקס ניתן לחלק זווית נתונה לשלושה חלקים, ולמעשה לכל מספר שלם של חלקים. (שמו של עקום זה בא לו מיכולתו לרבע את המעגל). שיטה זו ניתנת לתיאור נוסף: נניח ש- P נקודה על שפת מעגל ברדיוס R; המקום הגאומטרי של כל הנקודות המתקבלות מהמשכת הישר העובר ב-P דרך נקודה X על המעגל, למרחק של R, מאפשר לשלש כל זווית קטנה מ-135° אשר קודקודה הוא מרכז המעגל.
ארכימדס הראה שאפשר, בעזרת סרגל, מחוגה ו-neusis construction (אנ') (כלי שבהינתן קטע, נקודה, ושני קווים, בונה נקודה על כל אחד מהקווים כך ששלוש הנקודות ― הנתונה ושתי החדשות ― נמצאות על ישר אחד, והמרחק בין שתי החדשות הוא כאורך הקטע הנתון), לחלק זווית נתונה לשלושה חלקים. ראו איור משמאל.
ניקומדס (במאה השנייה לפני הספירה) הראה שאפשר לשלש זווית אם נעזרים בקונכואידה.
אטיין פסקל, אביו של בלז פסקל, הראה שאפשר לשלש את הזווית באמצעות קרדיואידה; שיטה זו דומה לשיטתו של ניקומדס.
ניתן לשלש זווית על ידי קיפולי נייר
משפט מורלי

משפט מורלי (שהתגלה על ידי פרנק מורלי (Frank Morley) ב-1904) קובע שאם משלשים את שלוש הזוויות של משולש, נקודות המפגש של הקרניים יוצרות משולש שווה-צלעות, כבאיור משמאל.
הערות שוליים

↑  משפט מורלי, באתר מחלקה להוראת המדעים, מכון ויצמן למדע
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007551116505171  LCCN: sh85137916 
משפט מורלי: המשולש האדום הוא שווה-צלעות
שפות מיקרונזיות

| --- | --- |
 קבוצה אתנית:  עמים אוסטרונזיים
 תפוצה גאוגרפית:  מיקרונזיה
 סיווג שפה:  אוסטרונזיתמלאיו-פולינזיתאוקיאניתשפות מיקרונזיות
 מזהים
 קוד גלוטולוג:  micr1243
 מפת תפוצה
 
 השפות המיקרונזיות
 
השפות המיקרונזיות הן ענף במשפחת השפות האוקיאניות הכולל 21 שפות עם כ-295,000 אלף דוברים. ייחודן בכך שהן נעדרות עיצורים שפתיים פשוטים.
ככל הנראה מקורה של משפחת השפות המיקרונזיות במזרח מיקרונזיה, באזור קוסראה, משם הן התפשטו מערבה. דוברי השפה התיישבו באזור הדרומי של מחוז מאלאיאיטה (איי שלמה) ובצפון ונואטו.
לפי ג'קסון (1983, 1986) השפות המיקרונזיות מתמיינות באופן הבא:
נאורית (משפחה מיקרונזית גרעינית)
קוסראית (אנ') (משפחה מיקרונזית מרכזית)
גילברטית (משפחה מיקרונזית מערבית)
קווין יוז (2020) הציע לשנות את שיטת המיון של ג'קסון, בעיקר בהתייחסו לנאורית כשפה הממוקמת כענף ראשוני לצד הקוסראית כששתיהן יחד מהוות תת-קבוצה. בשיטה זו הנאורית ממוקמת בענף ראשוני של המשפחה המיקרונזית המרכזית.
הערות שוליים

↑  The Oceanic languages,John Lynch, Malcolm Ross, Terry Crowley,הוצאת Curzon,2002
↑  The Synchronic and Diachronic Phonology of Nauruan: Towards a Definitive Classification of an Understudied Micronesian Language
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007531457905171  GND: 4264044-1  LCCN: sh85084873
שילינג אוסטרי

| --- | --- |
 משתמשים:  בעבר: אוסטריה אוסטריה    אוסטריה הפדרלית
 סמל:  öS
 ISO 4217:  ATS
 יחידות משנה
 1/100:  גרושן
 מטבעות ושטרות
 שטרות בשימוש:  20, 50, 100, 500, 1,000, 5,000 שילינג
 מטבעות בשימוש:  1, 2, 5, 10, 50 גרושן; 1, 5, 10, 20, 50 שילינג
 בנק מרכזי
 אינפלציה:  2%
 בנק מרכזי:  הבנק הלאומי של אוסטריה
 www.oenb.at
 → קרונה אוסטרית אירו ← 
 
שילינג אוסטרי (בגרמנית: Österreichischer Schilling) היה המטבע וההילך החוקי באוסטריה בין השנים 1924–1938 ובין השנים 1945–1999. עד שנת 2002 שימש השילינג מטבע מעבר במחזור עד לכניסתו של מטבע האירו. הוא הוחלף על ידי האירו בשער המרה קבוע של 13.7603 שילינג ל-1 אירו. השילינג נחלק ל-100 גרושן.
היסטוריה

השילינג נוצר בחוק השילינג (Schillingrechnungsgesetz) מיום 20 בדצמבר 1924, לפי שער המרה של 10,000 כתר אוסטרו-הונגרי ל-1 שילינג, והונפק כמטבע ב-1 במרץ 1925. עם האנשלוס בשנת 1938 הוחלף השילינג ברייכסמארק לפי שער המרה של 3 שילינגים ל-2 רייכסמארקים.
לאחר הקמתה של הרפובליקה האוסטרית השנייה, הוחזר השילינג לשימוש ב-30 בנובמבר 1945 על ידי צבאות בעלות הברית. בעלות הברית הדפיסו שטרות בערכים מ-50 גרושן ועד 100 שילינג עם יחס המרה של 1:1 מול הרייכסמארק. לאחר מכן גם הבנק הלאומי של אוסטריה החל בהדפסת כסף. בשנת 1946 הונפקו המטבעות הראשונים של השילינג החדש.
במקביל לחקיקת חוק השילינג החדש ב-21 בנובמבר 1947 הודפסו שטרות חדשים של שילינג. השטרות הישנים ניתנו להחלפה לפי שוויים עבור 150 השילינגים הראשונים לאדם ולפי יחס של 3 שילינגים ישנים לשילינג חדש אחד עבור כל סכום החורג מכך. המטבעות לא הושפעו מרפורמה זו בשטרות. בשנות ה-50 של המאה ה-20 הוצמד השילינג לדולר האמריקני בשער חליפין של 26 שילינגים לדולר, אולם עם ביטולו של הסכם ברטון-וודס ב-1971, הוצמד השילינג ראשית לסל מטבעות, ולאחר מכן, ביולי 1976, למארק הגרמני.
הגם שהאירו הפך למטבע הרשמי באוסטריה בשנת 1999, מטבעות ושטרות של האירו נכנסו למחזור רק בשנת 2002. שער ההמרה של השילינג לאירו נקבע על 13.7603 שילינג ל-1 אירו, וניתן להחליף ללא הגבלת זמן את השטרות והמטבעות של השילינג בכאלה של האירו בסניפי הבנק הלאומי של אוסטריה.
שטרות

השטרות הראשונים של השילינג הונפקו בשנת 1925 על ידי הבנק הלאומי של אוסטריה בעריכים של 1, 5, 10, 20, 100 ו-1,000 שילינג. באותה סדרה הופיעה צורת הריבוי של שילינג – Schillinge – בניגוד לסדרות שטרות שבאו לאחר מכן. בין השנים 1927–1929 הונפקה סדרה שנייה של שטרות בעריכים 5, 10, 20, 50 ו-100 שילינג, כאשר השטר בן 1 שילינג הוחלף במטבע בעל ערך זהה.
לאחר מלחמת העולם השנייה, הנפיקו בעלות הברית שטרות, אשר תוארכו לשנת 1944, בעריכים של 50 גרושן וכן 1, 2, 5, 10, 20, 25, 50, 100 ו-1,000 שילינג. באותה שנה, 1945, הנפיק הבנק הלאומי שטרות בעריכים של 10, 20, 100 ו-1,000 שילינג, כאשר השטרות בעלי העריכים הנמוכים שהנפיקו בעלות הברית נשארו בתוקף כהילך חוקי עד 1947.
בשנת 1947 חלה רפורמה בשטרות האוסטריים, ושטרות חדשים בעריכים של 5, 10, 20, 50, 100 ו-1,000 הונפקו. במהלך העשור שלאחר מכן נכנס למחזור גם שטר בן 500 שילינג והוצאו מן המחזור שטרות של 5 ו-10 שילינגים, אשר הוחלפו במטבעות. בשנות ה-80 של המאה ה-20, אף על פי שהונפקו מטבעות בני 20 שילינג, המשיך הבנק הלאומי להדפיס שטרות בערך זה. שטר של 5,000 שילינג הונפק בשנת 1988.
| סדרת 1983> תמונת צד הפנים.תמונת צד הפנים | סדרת 1983> תמונת צד הגב.תמונת צד הגב | סדרת 1983> ערך.ערך | סדרת 1983> גודל.גודל | סדרת 1983> עיצוב.צד הפנים | סדרת 1983> עיצוב.צד הגב | סדרת 1983> שנת הדפסה לראשונה.שנת הדפסה לראשונה |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| ‏ | ‏ | 20 שילינג | 123×61.5 מ"מ | מוריץ דפינגר | אלברטינה | 1986 |
| ‏ | ‏ | 50 שילינג | 130×65 מ"מ | זיגמונד פרויד | יוזפינום | 1986 |
| ‏ | ‏ | 100 שילינג | 137×68.5 מ"מ | אויגן פון בהם-באוורק | האקדמיה האוסטרית למדעים | 1984 |
| ‏ | ‏ | 500 שילינג | 144×72 מ"מ | אוטו וגנר | בנק הדואר האוסטרי | 1985 |
| ‏ | ‏ | 1,000 שילינג | 152×76 מ"מ | ארווין שרדינגר | אוניברסיטת וינה | 1983 |
| ‏ | ‏ | 5,000 שילינג | 160×78 מ"מ | וולפגנג אמדאוס מוצרט | האופרה של וינה | 1988 |
סדרת 1997
| ‏ | ‏ | 500 שילינג | 147×72 מ"מ | רוזה מיירדר | מיירדר ובעלה בתצלום קבוצתי של הכינוס הפדרלי של איגוד הנשים האוסטרי בווינה, 1911 | 1997 |
| ‏ | ‏ | 1,000 שילינג | 154×72 מ"מ | קרל לנדשטיינר | לנדשטיינר במעבדתו | 1997 |
הערות שוליים

↑  ספר העובדות העולמי של ה-CIA
| מטבעות שקדמו לאירו ומטבעות נוספים של מדינות האיחוד האירופי |
| --- | --- | --- |
| מטבעות לאומיים של מדינות האיחוד שהוחלפו | שילינג אוסטרי • לירה איטלקית • פונט אירי • פרנק בלגי • מארק גרמני • גילדן הולנדי • גילדן דרום גרמני • דרכמה יוונית • פרנק לוקסמבורגי • לטס לטבי • ליטאס ליטאי • לירה מלטזית • טולר סלובני • קורונה סלובקית • פזטה ספרדית • אשקודו פורטוגלי • מרק פיני • פרנק צרפתי • לירה קפריסאית • קונה קרואטית • קרון אסטוני |  |
| מטבעות אחרים שהוחלפו | יחידת מטבע אירופית (אקו) • פרנק מונוגסקי • לירה סן מרינזית • לירת הוותיקן |  |
| מטבעות ב-ERM II | כתר דני |  |
| מטבעות אחרים שלא הוחלפו | ליש"ט בריטית • קורונה צ'כית • פורינט הונגרי • זלוטי פולני • קרונה שוודית • לב בולגרי • לאו רומני |  |
שר ההגנה (לוקסמבורג)

|  מידע כללי |
| --- | --- |
 תאריך הקמה:  5 בנובמבר 1937
 ממשלה:  ממשלת לוקסמבורג
 שר:  פרנסואה באוש
 תאריך כניסה:  5 בדצמבר 2018
 שמות קודמים:  שר הכוחות המזוינים השר לכוחות הציבור השר לשיתוף פעולה, פעילות הומניטרית והגנה
 
שר ההגנה (בצרפתית: Ministre de la Défense) הוא תפקיד בממשלה הלוקסמבורגית, האחראי על יישום מדיניות הביטחון של לוקסמבורג. השר הוא חבר ממשלה המחזיק בדרך כלל בתפקידים נוספים בממשלה. באופן סמלי, המפקד העליון של צבא לוקסמבורג הוא הדוכס הגדול של לוקסמבורג, אולם המפקד בפועל הוא ראש הממשלה.
התפקיד נוסד ב-5 בנובמבר 1937. מאז הקמתו ועד ל-6 בפברואר 1969, שם התפקיד היה שר הכוחות המזוינים (Ministre de la Force Armée). מ-1969 עד 7 באוגוסט 1999, התואר הרשמי של נושא התפקיד היה השר לכוחות הציבור (Ministre de la Force publique). ב-1999 נוספו תפקידי שיתוף הפעולה הבינלאומי ופיקוח על הסיוע ההומניטרי למרותו של ההגנה, ויצרו את משרד השר לשיתוף פעולה, פעולה הומניטרית והגנה (Ministre de la Coopération, de l'Action humanitaire, et de la Défense). בשנת 2004, התפקידים הופרדו שוב, ויצרו את התפקיד הנוכחי.
פרנסואה באוש ממפלגת הירוקים מכהן כשר ההגנה מאז 5 בדצמבר 2018. הוא אחראי על ניהולו השוטף של הצבא כמו גם על גיוסו בשעת הצורך. הוא מדווח ישירות לראש הממשלה. ראש ההגנה (מקביל לרמטכ"ל) מדווח ישירות לשר.
שלום קיסרי

הנרי הרביעי מכריז על שלום קיסרי, מיינץ, 1103. ציור מאת הרמן ויסליצנוס
שלום קיסרי (בגרמנית: Landfrieden; לנדפרידן; "שלום אדמה") היה חוזה, שבו התחייבו השליטים לוותר על כל שימוש בכוח לפתירת סכסוכים משפטיים. החוזים נכתבו בימי הביניים באימפריה הרומית הקדושה. הדבר השפיע לביטול נוהג נקמת הדם.
היקף

הסכמי שלום קיסרי היוו את הבסיס הפוליטי לתביעות שהתנהלו מבלי לנקוט בשימוש פרטי באלימות. הם גם הסדירו את סמכות השיפוט ובכך אפשרו ליישב מחלוקות באמצעות פסקי דין המבוססים על מערכת כללים משותפת.
הפרה של השלום הקיסרי היוו עונש חמור באימפריה. חפצים, מבנים (כמו כנסיות, בתים, טחנות, כלים חקלאיים, גשרים ובעיקר דרכים קיסריות) ואנשים (כמרים, צליינים, סוחרים, נשים, אפילו חקלאים, ציידים ודייגים בביצוע עבודתם) הוצבו תחת הגנה. השלום הקיסרי יצר סוג של ממשל צבאי ובתי משפט מיוחדים.
התפתחות

בשיא ימי הביניים מהמאה ה-11 ואילך, השלום הקיסרי עזר למניעת האלימות יחד עם שביתת הנשק של אלוהים. השלום הקיסרי הראשון ניתן על ידי היינריך הרביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה בשנת 1103 לתקופה של ארבע שנים וידוע בשם "השלום הקיסרי הראשון של מיינץ" (Erster Mainzer Reichslandfriede).
בשנת 1152 הכריז פרידריך הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה על השלום הקיסרי הגדול (Großer Reichslandfrieden) לכל האימפריה.
השלום הקיסרי החשוב ביותר של מיינץ, עליו הכריז פרידריך השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, דמה יותר לגזרה חוקית מאשר לברית נגד אלימות. כבר בשנת 1231 הוציא פרידריך את "חוקות מלפי", ספר קודיפיקציה ומערכת השיטה האינקוויזיטורית החלים על ממלכת סיציליה. השלום הקיסרי של מיינץ שחל לתקופה בלתי מוגבלת, היה מעשה חוקתי והפכה לאחד מחוקי היסוד החלים על כל האימפריה.
במאות ה-13 וה-14 נכרתו בריתות אזוריות ומקומיות רבות של שלום קיסרי, כגון פדרציות עירוניות.
בעידן המודרני

עד היום הפרה של השלום הקיסרי על ידי מעורבות בפרעות אלימות היא עבירה פלילית על פי החוק הפלילי הגרמני, האוסטרי והשווייצרי.
הערות שוליים

↑  § 125 StGB
↑  § 274 StGB
↑  Art. 260 CH-StGB
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007553102305171  BnF: cb177392627 (data)  GND: 4166593-4  HDS: 008951  LCCN: sh85074367  SUDOC: 227858433
שנים עבריות ת"ק - תקצ"ט

שנים עבריות ת"ק (500) - תקצ"ט (599) 
התחילו, על פי המסורת המקובלת של מניין השנים בלוח העברי המבוססת על סדר עולם רבה, בשנת 3262 לפנה"ס והסתיימו בשנת 3162 לפנה"ס לפי הלוח היוליאני.
המאה הזו היא המאה השישית מבריאת העולם. בשנים אלו חיו: אדם, שת, אנוש, קינן, מהללאל וירד.
שלום קורן

| --- | --- |

 לידה:  1951 (בן 73 בערך)
 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 תקופת הפעילות:  1969–1974   ? – 2000
 דרגה:    תת-אלוף
 תפקידים בשירות
 מפקד פלוגה בסיירת חרוב  ראש ענף תובה ברשות לפיתוח טנק המרכבה  מנהל מפעל המרכבה  ראש הרשות לפיתוח טנק המרכבה  ראש מנהלת המרכבה והרק"ם  קצין חימוש ראשי
 פעולות ומבצעים
   מלחמת ההתשה   מלחמת יום הכיפורים   מבצע שלום הגליל    המערכה ברצועת הביטחון  האינתיפאדה הראשונה
 עיטורים
   פרס ביטחון ישראל
 
שלום קורן (נולד ב-1951) הוא קצין צה"ל בדימוס, ששימש כקצין חימוש ראשי.
ביוגרפיה

קורן נולד בישראל וסיים את לימודיו התיכוניים בבית הספר "בויאר" בירושלים.
ביוגרפיה > קריירה צבאית

בשנת 1969 התגייס לצה"ל והתנדב לסיירת חרוב. בסיירת עבר מסלול הכשרה כלוחם וקורס מ"כים חי"ר. בהמשך עבר קורס קציני חי"ר. קורן שימש בשורת תפקידים פיקודיים בסיירת, בהם מפקד פלוגה. בשנת 1973 פיקד קורן על כוח הפריצה למטוס בואינג 707 לבנוני שנחטף על ידי אזרח לובי והונחת בנמל התעופה בן-גוריון. קורן ואנשיו השתלטו על החוטף, החמוש באקדח, ושחרורו את בני הערובה. במלחמת יום הכיפורים הוביל קורן את פלוגתו בצליחת תעלת סואץ, בטיהור החיץ החקלאי ובחילוץ הצנחנים הנצורים במהלך הקרב בעיר סואץ.
בשנת 1974 הוא סיים את שירותו ולמד הנדסת מכונות בטכניון. לאחר סיום לימודיו חזר קורן לשירות קבע בחיל החימוש. הוא מילא תפקידי מטה שונים בתחומי אחזקה ופיתוח ובשנת 1984 קודם לדרגת סגן-אלוף ומונה לראש ענף תובה ברשות לפיתוח טנק המרכבה. בשנת 1989 מונה קורן למנהל מפעל המרכבה במרכז שיקום ואחזקה ובשנת 1991 קודם לדרגת אלוף-משנה ולתפקיד ראש הרשות לפיתוח המרכבה.
קורן למד שנת לימודים במכללה לביטחון לאומי וסיים לימודי תואר שני במדע המדינה מאוניברסיטת חיפה. לאחר העלאתו לדרגת תת-אלוף הוא שימש ראש מנהלת המרכבה והרק"ם  (מנת"ק). בתפקיד זה הוא היה שותף לזכייה בפרס ביטחון ישראל לשנת 1997 על פיתוח מערכת בקרת האש "ברק זוהר" לטנק המרכבה.
בשנים 1998–2000 כיהן קורן כקצין חימוש ראשי. במהלך תקופת כהונתו החל ארגון מחדש של החיל במסגרת היחידה הטכנולוגית שהוקמה באגף הטכנולוגיה והלוגיסטיקה.
ביוגרפיה > קריירה אזרחית

לאחר פרישתו מהצבא מונה לראש פרויקט ההשבחה בתעשייה הצבאית של טנקי M60 פטון של צבא טורקיה - טנק "הסברה". אחר כך שימש יושב ראש חברת "אימקו תעשיות", חברה ציבורית העוסקת בפיתוח, ייצור ושיווק של מוצרים בתחומי האלקטרוניקה, והמכניקה המיועדים בעיקר לשימוש צבאי.
הערות שוליים

↑  סיפורה של פלוגת קורן במלחמת יום הכיפורים 1973, מתוך אתר עמותת סיירת חרוב, עמוד 5.
↑  קרב אחד יותר מדי - הסרט המלא, באתר nana10‏, 12 בספטמבר 2013.
↑  אמנון ברזילי, בישראל מצפים שטורקיה תאשר עסקת הטנקים, באתר הארץ, 30 בספטמבר 2002
אמנון ברזילי, תעש קיבלה 50 מיליון דולר מטורקיה על השבחת טנקים, באתר הארץ, 21 במאי 2004
↑  אביב לוי, ‏שחיקת הרווחים במגזר הביטחוני העבירה את אימקו להפסדים, באתר גלובס, 2 בספטמבר 2018
| קציני הטכנולוגיה והאחזקה  |
| --- | --- | --- |
| קציני חימוש ראשיים | אשר פלד • צבי בן יעקב • דב שמר • עמנואל פרת • עמוס חורב • ינון עזרוני • עמוס חורב • חיים דומי • אלעזר ברק • בן-ציון בן-בשט • טוביה מרגלית • משה קידר • צבי אורן • עמי סגיס • מיכאל דיין • שלום קורן • זכריה חי • חיים רונן • איל אלוק • צביקה קראוס • אליעזר בן הרוש • מישל ינקו |  |
| קציני הטכנולוגיה והאחזקה | אילן אליה |  |