stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
חיה אסתר
ביוגרפיה

אסתר נולדה בשנת 1941 למשפחה חרדית בירושלים בשם חיה אסתר גודלבסקי. במלחמת העצמאות הופגז בית מגוריה, והמשפחה עברה לשכונת קטמון. היא בעלת תואר ראשון בהיסטוריה של עם ישראל ובשנת 1979 קיבלה תואר שני בחינוך מהאוניברסיטה העברית בירושלים.
בשנת 1983 יצא לאור ספרה הראשון, "אבנים רכות", ובעקבות זאת פוטרה מעבודתה כמורה בבית ספר חרדי לבנות. ומאז פרסמה 18 ספרי שירה. בראשית שנות ה-90 של המאה ה-20 נמנתה, לפי ירון אביטוב, בין קבוצת סופרים דתיים שנחשבו בעיני הביקורת כ'יורשיה הרוחניים של זלדה' (מלבדה הוא מונה את: אסתר אטינגר, יונדב קפלון, אדמיאל קוסמן וחנה בת שחר).
עוסקת גם בציור, והציגה מיצירותיה בתערוכות יחיד ובתערוכות קבוצתיות. בשנת 2008 נפגשה עם פרופ' מוטי עומר, האוצר של מוזיאון תל אביב, שדחה את עבודותיה. תחושת הפגיעה בעקבות מפגש זה הובילה אותה לכתיבת הפואמה "צרחת היופי", שיצאה לאור באותה שנה בהוצאת כרמל.
חברה באגודת האמנים והפסלים (מ-1989), באגודת הסופרים העברים (מ-1992) ובמרכז פא"ן ישראל (מ-1997).
אם לארבעה - הרב משה גודלבסקי, מנהל בית ספר, הרב אהד טהרלב, ראש מדרשת לינדנבאום, נעמה שני ועדיה גודלבסקי, אמנית.
ספריה

ויקרא – סדרת קדושים: מדריך למורה, בהוצאת משרד החינוך והתרבות, המרכז לתוכניות לימודים, תשל"ד
אבנים רכות הוצאת עקד, 1983 - סיפורים.
כתונת אור: סיפורים, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1987
צפור היכלות: מסע הוצאת כרמל, 1989
אקדמות השם: המחברת הראשונה הוצאת כרמל, 1994
איל כחול: פואמה הוצאת תמוז, 1995
הרוח והדם הוצאת ירון גולן, 1996
כי הריח יש לו מבוא גדול באהבה הוצאת מרחף, 1998
אלוה מדבר בשרי: שירים, הוצאת כרמל, 2001
הנחתי אותם בחביוני ההיסטוריה: פואמה וששה תחריטים הוצאת מרחף, 2002
מעשה תהום: שירים הוצאת כרמל, 2004
שרפה: שירים, הוצאת כרמל, 2006
בעגול הדק הענק של מולד הירח: שיר וששה תחריטים, הוצאה עצמית, 2007
צרחת היפי: פואמה, הוצאת כרמל, 2008
תפוחי תהו: שירים, הוצאת כרמל, 2012
מראה חלום: שירים וקטעי פרוזה, הוצאת כרמל, 2014
הבלנדר במוח שלי תנור, הוצאת 62, 2016
שני קובצי שירה שלה יצאו לאור בתרגום לצרפתית:
Dans le secret des odeurs / tr. Esther Orner, Ed. Caractères, 2002
Le bain rituel: nouvelles / traduit du hébreu par Colette Salem, Caractères, 2008
פרסים

פרס קוגל לספרות ב-1988.
מענק יצירה מטעם קרן תל אביב לספרות ואמנות ב-1989.
פרס טשרניחובסקי לשירה ב-1995.
פרס ראש הממשלה לסופרים עבריים ב-2003.
פרס ליצירה אמנותית ע”ש שושנה איש-שלום (2008).
משיריה

חיה אסתר, באתר של נילי דגן
שיר, באתר "דעת"
שיר: השמים נפתחו, באתר הארץ, 14 בדצמבר 2017
חיה אסתר, בעיגול הדק הענק של מולד הירח, באנתולוגיה "תמונה קבוצתית" (ספרות ישראלית במאה ה-21), עמ' 278–279, הוצאת כרמל, 2017.
על שירתה:
אלי הירש, חיה אסתר, צרחת היופי, 10 באוקטובר 2008; במקור מתוך המוסף "7 לילות" של ידיעות אחרונות
צדוק עלון, לרוות דודים עם ההוויה, צדוק עלון על המשוררת חיה אסתר, באתר nrg‏, 16 באוקטובר 2013
רן יגיל, הן ירדו אלינו מן ההר ולוחות השירה בידיהן, באתר סלונט, 24 במרץ 2024
הערות שוליים

↑  ירון אביטוב, הדתיות היא רק פרט פיקאנטי, כל העיר, 2 במרץ 1990
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ICIA: 271075  NLI: 987007260800605171  BnF: cb14543912m (data)  ISNI: 0000 0000 6656 6171  LCCN: n87872199  SUDOC: 069474222  ULAN: 500480827  VIAF: 12544552   WorldCat (עם VIAF): 12544552
גבינה צ'רקסית

| --- | --- |

 
 מאכלים
 סוג:  גבינה
 מוצא:  רוסיה 
 מרכיבים עיקריים:  חלב 
 
גבינה צ'רקסית.
גבינה צ'רקסית (בצ'רקסית: Адыгэ къуае - גבינה אדיגית) היא גבינה חצי קשה, מעט צמיגית, שניתן ונהוג להכין בבית. ניתן להכין את הגבינה מחלב בקר או צאן.
היסטוריה

הגבינה הצ'רקסית קיבלה את שמה כיוון שהמחלבה הראשונה אשר הכינה אותה בישראל למדה את אופן ההכנה מאשתו של פועל צ'רקסי בקיבוץ.
הגבינה הוכנה בעיקר במחלבות קיבוצים למשך זמן מה, אך רוב ייצורה המסחרי הופסק מפאת חיי המדף הקצרים של הגבינה.
הגבינה קלה מאוד להכנה ביתית וניתנת להכנה גם מחלב מפוסטר הנרכש בסופרמרקט.
על אף שיוך הגבינה לעם הצ'רקסי בארץ, הגבינה נפוצה מאוד במדינות רבות בעולם בשל פשטות הכנתה, כאשר בכל מקום קיבלה שם מקומי, אך הכנתה כמעט וזהה. כך לדוגמה ניתן למצוא את הגבינה ההודית פניר וגבינות רבות אחרות.
תהליך הייצור

הגבינה הצ'רקסית נעשית בתהליך של החמצה בלבד, ללא שימוש באנזים הגבנה, על כן ניתן להכין אותה גם מחלב מסחרי מפוסטר, למרות טמפרטורת הפיסטור הגבוהה של חלב זה. ההחמצה נעשית באמצעות מחמיץ אורגני כגון חומץ או מיץ לימון.
השימוש בגבינה

הגבינה המתקבלת יציבה וצמיגית. ניתן להשתמש בה לכריכים, אך ניתן גם לחתוך אותה לקוביות ולבשל איתה - היא אינה נמסה בחום. משמשת גם כמילוי בכיסוני מתאזה. בנוסף לגבינה יש גרסה מעושנת.
לוקומוטיב סנקט פטרבורג

| --- | --- |

 מידע כללי
 שם מלא:  מועדון הכדורגל לוקומוטיב סנקט פטרבורג
 כינוי:  הקטרים
 תאריך ייסוד:  1936
 אצטדיון:  בלטיקה, סנקט פטרבורג   (תכולה: 1,900)
 בעלים:  אגודת לוקומוטיב
 ליגה:  אליפות סנקט פטרבורג
לוקומוטיב סנקט פטרבורג (ברוסית: ФК Локомоти́в Санкт-Петербург) הוא מועדון כדורגל רוסי מהעיר סנקט פטרבורג. בעבר הקבוצה התמודדה בליגה הרוסית הראשונה אך כיום מהווה קבוצת חובבנית ומתמודדת באליפות העיר סנקט פטרבורג.
מרכז האימונים של הקבוצה הוא מרכז הספורט לוקומוטיב, בעיר סנקט פטרבורג.
היסטוריה > לוקומוטיב

קבוצת הכדורגל לוקומוטיב לנינגרד הוקמה בשנת 1936 על ידי עובדי הרכבת בעיר לנינגרד כחלק מאגודת הספורט של לוקומוטיב.
הקבוצה התמודדה בגביע הסובייטי בכדורגל ובליגה הסובייטית השנייה, אך מעולם לא הגיעה להישגים משמעותיים.
היסטוריה > לאחר המיזוג עם סאטורן-1991

בשנת 1996 לוקומוטיב מוזגה עם קבוצת הכדורגל "סאטורן-1991" (Футбольный клуб «Сатурн-1991» Санкт-Петербург) ונטלה את מקומה בליגה הרוסית הראשונה. סאטורן-1991 הוקמה בשנת 1991 והישג השיא שלה היה מקום 5 בליגת המשנה בעונת 1993.
הקבוצה נקראה אז "סמנה-סאטורן" (Смена-Сатурн) והייתה הקבוצה האחרונה ששיחקה משחק רשמי בעיר גרוזני, לפני פרוץ מלחמת צ'צ'ניה הראשונה, כשהתארחה אצל קבוצת ארזו המקומית (Арзу). בשנת 1992 הקבוצה העפילה עד לשלב 16 האחרונות ממנו הודחה על ידי צסק"א מוסקבה, שניצחה בתוצאה 2:1.
אחד המשחקים הזכורים של הקבוצה היה משחק במסגרת הדרבי של סנקט פטרבורג, נגד זניט סנקט פטרבורג ב-28 במאי 1993, במסגרת הגביע הרוסי בכדורגל 1993/1994, שבו סאטורן-1991 גברה על זניט בתוצאה 1–4. באותה עונה הקבוצה העפילה עד לשלב שמינית גמר הגביע ממנו הודחה על ידי לוקומוטיב מוסקבה שגברה בתוצאה 2:1.
בשנת 1995, בעלי הקבוצה, לאוניד שקבלסקי, מכר את חלקו בקבוצה והוסכם להתאחד עם קבוצת לוקומוטיב.
בשנת 1996 התקיימה קבוצת בת בשם לוקומוטיב-ד' שפורקה מקץ שנה. בשנת 1998 הוקם במקומה בית ספר לכדורגל.
בשנת 2000 הקבוצה נשרה מהליגה הרוסית השנייה ואיבדה בפועל את מעמדה כקבוצת כדורגל מקצוענית.
בשנת 2005 נשרה גם מהליגה הרוסית השלישית והתמודדה רק בטורנירים אזוריים ובאליפות העיר סנקט פטרבורג. בשנת 2011 הוקמה קבוצת הנוער של לוקומוטיב.
הישגים לפי עונה > אליפות רוסיה

| עונה | ליגה | מיקום | משחקים | ניצחונות | שוויונות | הפסדים | יחס | ניקוד | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1992 | הליגה השנייה, אזור 4 | 6 | 38 | 16 | 14 | 8 | 50-33 | 46 |  |
| 1993 | הליגה השנייה, אזור 5 | 3 | 30 | 19 | 4 | 7 | 47-28 | 42 |  |
| 1994 | הליגה השנייה, מערב | 8 | 40 | 19 | 9 | 12 | 53-35 | 47 |  |
| 1995 | הליגה השנייה, מערב | 5 | 42 | 24 | 5 | 13 | 74-44 | 77 |  |
| 1996 | הליגה הראשונה | 12 | 42 | 15 | 10 | 17 | 57-46 | 55 | תפסה את מקומה של סאטורן-1991 |
| 1997 | ליגה ראשונה | 5 | 42 | 19 | 13 | 10 | 55-38 | 70 |  |
| 1998 | ליגה ראשונה | 16 | 42 | 14 | 11 | 17 | 38-41 | 53 |  |
| 1999 | ליגה ראשונה | 16 | 42 | 14 | 9 | 19 | 35-51 | 51 |  |
| 2000 | ליגה ראשונה | 20 | 38 | 3 | 4 | 31 | 30-87 | 7 | נשרה מהליגה |
| 2001 | הליגה החובבנית, צפון-מערב | 7 | 20 | 7 | 6 | 7 | 24-22 | 27 |  |
| 2002 | הליגה החובבנית, צפון-מערב | 8 | 20 | 6 | 6 | 8 | 20-24 | 24 |  |
| 2003 | הליגה החובבנית, צפון-מערב | 2 | 18 | 13 | 2 | 3 | 37-12 | 41 |  |
| 2004 | הליגה החובבנית, צפון-מערב | 1 | 18 | 14 | 3 | 1 | 74-7 | 45 |  |
| 2005 | הליגה החובבנית, צפון-מערב | 3 | 14 | 7 | 0 | 7 | 22-22 | 21 | נשרה מהליגה |
שחקנים ומאמנים נודעים > שחקנים

רוסיה מקסים מלאפייב
שחקנים ומאמנים נודעים > מאמנים

רוסיה סרגיי ונדייב (1992–1993)
רוסיה לב בורצ'לקין (1993–1994)
גאורגיה (1990–2004) גיווי נודיה (1995–2000)
הערות שוליים

↑  Команды СПб во 2 дивизионе Давняя история с «Динамо»
↑  "Команды СПб во 2 дивизионе". МРО Северо-Запад.
↑  "Чемпионат и Первенство 2015". Федерация футбола Санкт-Петербурга.
↑  Физкультурно-оздоровительный центр ОАО "РЖД"
↑  Бывший владелец «Смены-Сатурна»: «Могли выйти в высшую лигу раньше «Зенита»
לילית מקרצ'יאן

| --- | --- |

 לידה:  9 באוגוסט 1982 (בת 42) ירוואן, ברה"מ 
 הדרגה הגבוהה ביותר:  אמן בינלאומי
 מד כושר מרבי:  2503 (ינואר 2010)
 מד כושר נוכחי:  2384 (אוגוסט 2018)
 מדינה:  ארמניה
 
לילית מקרצ'יאן (בארמנית: Լիլիթ Մկրտչյան; נולדה ב-9 באוגוסט 1982 בירוואן) היא שחמטאית ארמנית בדרגת אמן בינלאומי, שזכתה ארבע פעמים באליפות ארמניה לנשים.
דירוגה הגבוה ביותר על פי מד כושר היה המקום ה-13, אליו הגיעה במרץ 2024.
נכון לאוגוסט 2018, מדורגת במקום השני בארמניה וה-73 בעולם בין הנשים, ובמקום ה-39 בדירוג הכללי בארמניה.
ביוגרפיה

לילית מקרצ'יאן למדה שחמט מסבה. המאמן הראשון שלה היה נורק מווססיאן, ומאוחר יותר היא התאמנה אצל רב האמן ולרי צטוריאן ובאקדמיה הארמנית לשחמט, אשר נוסדה על ידי סמבט לפוטיאן. היא נשואה לשחקן השחמט הגרמני יוהאנס שפר, והיא בעלת תואר ראשון מהמכון הארמני לספורט ותרבות. מאז 1997 היא שחמטאית מקצועית.
קריירה > טורנירים ליחידים

באליפות הים השחור לנשים בשנת 2000 בבטומי, מקרצ'יאן חלקה את המקום הראשון במשותף עם מאיה לומנישווילי ואנה מטנדסה. באליפות אירופה בשחמט לנשים בשנת 2002, בווארנה, בולגריה, מקרצ'יאן זכתה במדליית הכסף לנשים אחרי אנטואנטה סטפנובה, לאחר שצברה 8.5 נקודות מ-11 אפשריות. במאי 2005 זכתה באליפות ארמניה לנשים, שנערכה בירוואן, לאחר שצברה 8.5 נקודות מ-9 אפשריות. היא זכתה במדליית ארד באליפות האירופאית לנשים ב-2006, שנערכה בקודסאי, טורקיה, לאחר שצברה 7.5 נקודות מ-11 אפשריות. בשנת 2009 בסנט פטרסבורג שוב הייתה במקום השני, הפעם מאחורי טטיאנה קוסינזבה, לאחר שובר-שוויון. ב-2013 בבלגרד היא סיימה שוב במקום השלישי. באליפות העולם לנשים בשחמט של 2012 בחנטי-מנסיסק היא זכתה בסיבוב הראשון בתוצאה של 0–2 נגד כתוואן אראחמיה, אבל אז הפסידה בסיבוב השני בתוצאה של 2.5:3.5 נגד נדז'דה קוסינבה. באליפות העולם לשחמט נשים ב-2017 בטהראן, היא הפסידה בסיבוב הראשון בתוצאה של 0.5:1.5 נגד ני שיקין.
בדצמבר 2009 היא דורגה במקום העשירי ברשימת הספורטאים המצטיינים של ארמניה.
קריירה > נבחרת לאומית

באולימפיאדת השחמט הראשונה שלה, מקרצ'יאן הייתה בת 14. בין 1996 ל-2015, היא השתתפה בכל אולימפיאדות השחמט לנשים עם ניקוד כולל של 78 נקודות ב-117 משחקים (+54, = 48, -15). באולימפיאדת השחמט בדרזדן ב-2008, היא זכתה במדליית ארד אישית לאחר שצברה 8 נקודות מ-11 אפשריות בלוח השני. ב-2007, 2009, 2011 ו-2015 היא השתתפה באליפות העולם בשחמט לנבחרות נשים. ב-2009, בנינגבו, היא דורגה במקום השני הגבוה ביותר לאינדיבידואליות על הלוח השני, ובמקום השלישי מבין כלל המשתתפות. 2015 ב צ'נגדו שבסין, מרקצ'יאן זכתה במדליית הזהב ליחידות בלוח השני. בין השנים 1997 ל-2017 היא השתתפה בעשר אליפויות אירופה בשחמט לנבחרות נשים. היא השתתפה באליפות אירופה בשחמט לנבחרות של 2003 בפלובדיב, בולגריה, ותרמה לזכייתה של נבחרת ארמניה במדליית הזהב, וב-2007 ב הרקליון סיימה במקום השלישי. בדירוג האישי, היא סיימה ב-2009 בנובי סאד במקום השני, וב-2013 בוורשה במקום השלישי.
הערות שוליים

↑  "Levon Aronian draws, Lilit Mkrtchian loses in European Chess Club Cup". Armenpress.
↑  "All Women's Champions of Armenia". Armchess. אורכב מ-המקור ב-30 בספטמבר 2011. נבדק ב-28 ביולי 2011. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Steckbrief Lilit Mkrttschjans zum Erfurter Frauenschachfestival 2014 von Klaus Steffan vom 5. April 2014
↑  The Week in Chess 598
↑  "Lilit Mkrtchian in the Top 10". Armchess. 2009-12-16. נבדק ב-19 בדצמבר 2009. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Lilit Mkrtchian Results at chess Olympiads of women olimpbase.org
↑  Board results FIDE Women's World Team Chess Championship 2015
↑  OlimpBase 5th Women's European Chess Team Championship, Plovdiv 2003, Armenia
↑  Lilit Mkrtchian results at European Team Championships olimpbase.org
מקרצ'יאן באולימפיאדת השחמט בדרזדן ב-2008
שדה שלג

שדה שלג בהר ריינייר. המים הנמסים מן השדה ממלאים בריכות מי קרחונים.
שדה השלג פאלמר על הר הוד במדינת אורגון שבארצות הברית
שדה שלג או נווה[דרוש מקור] הוא הצטברות של שלג וקרח קבועים (כל ימות השנה), הנמצאים בדרך כלל מעל קו השלג, בדרך כלל בשטח הררי או שטח קרחוני.
מקורם של קרחונים בשדות שלג. הקצה התחתון של קרחון בדרך כלל נקי משלג בחודשי קיץ. חלקם העליון של קרחונים הוא לרוב שדה השלג – שדה קרח מכוסה שלג. הצטברות השלג הופכת לקרח, ומזינה את זרימת הקרחון.
ראו גם

קרחון
גאומורפולוגיה קרחונית
כיפת קרח
קרחון ימי
שדה קרח
מדף קרח
הדום קרח
מפל קרח
מאוריציו ויטלה

אין תמונה חופשית
מאוריציו ויטלה (1 באפריל 1907 - 30 באפריל 1985) היה תעשיין ישראלי, מייסד תשלובת הטקסטיל ויטלגו ומלון רמת אביב.
חייו

ויטלה נולד בעיר ביאלה שבמחוז פיימונטה באיטליה, שם גר גם בימיו הבוגרים עם אשתו ויטוריה ושלושת ילדיו ברונו ריקרדו ואלדו. לאחר פלישת הגרמנים לצפון איטליה ב-1943, ברח ויטלה עם משפחתו, ועם המטפלת קרלוטה ריצטו לשווייץ. קרלוטה ריצטו הוכרה על ידי יד ושם כחסידת אומות עולם על הצלת הבן הבכור ברונו. המשפחה התגוררה בלוגאנו, שווייץ, עד לסיום המלחמה. ויטלה ומשפחתו חזרו לביאלה ב-1945. ב-1950 המשפחה עלו ארצה יחד.
מלון רמת-אביב הוקם מצפון לירקון בשנת 1951 על ידי ויטלה, יהודה ארזי, שהיה מראשי "ההגנה" ועדה סרני, שהייתה מראשי המוסד לעלייה ב' באיטליה ואלמנתו של הצנחן אנצו סרני. המלון פעל במשך כ-55 שנים והתארחו בו מפורסמים רבים כגון ראש הממשלה הראשון דוד בן-גוריון, ראש ממשלת בורמה או נו, שחקן הקולנוע דני קיי ואחרים. המלון הוקם כארבע שנים לפני שכונת רמת אביב. גולדה מאיר, לימים ראש ממשלת ישראל, הייתה תושבת שכונה מצפון לירקון שטרם נקבע שמה. מאיר פנתה לויטלה שיסכים כי השכונה תיקרא על שם המלון. מאוחר יותר עבר המלון לניהולה של חברת "נכסי אביב", המנוהלת על ידי בנו ראובן ויטלה. ב-2009 נהרס המלון ובמקומו הקימה חברת אפריקה ישראל להשקעות שכונה חדשה. אחד מרחובות השכונה נקרא על שמו של מאוריציו ויטלה.
ב-1960 הקים את תשלובת הטקסטיל "ויטלגו" ברמת החייל יחד עם רפאל סטרוגו. ב-1964 קנה את חלקו של סטרוגו במפעל. המפעל ייצר חוטים להלבשה עליונה ותחתונה, חוטי אריגה לבדי ריפוד וחוטים לסריגת יד. תוצרתו שווקה בישראל ובחו"ל. מאוחר יותר עברה התשלובת לבעלות בניו של ויטלה, ראובן, ברונו ואלדד. ב-2001 רכשה חברת "צמר טדי" את המפעל.
הערות שוליים

↑  מדריך הרחובות של תל אביב ו'-ט' (עמ' 3), באתר עיריית תל אביב
ישעיהו הדרי

| --- | --- |

 לידה:  15 בנובמבר 1933 כ"ו בחשוון תרצ"ד תל אביב, פלשתינה (א"י)
 פטירה:  25 באפריל 2018 (בגיל 84) י' באייר תשע"ח שערי צדק, ירושלים
 מקום קבורה:  בית הקברות סנהדריה, ירושלים
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  ישיבת חברון כנסת ישראל 
 תקופת הפעילות:  ? – 25 באפריל 2018 
 השתייכות:  ציונות דתית
 רבותיו:  הרב יהודה קולודצקי, הרב צבי יהודה הכהן קוק, הרב דוד כהן (הנזיר)
 תלמידיו:  הרב יצחק לוי, הרב חיים סבתו, הרב יהודה ברנדס, הרב דוד תורג'מן, הרב דוב זינגר
 
 תפקידים נוספים:  ראש הישיבה הראשון של ישיבת הכותל
 
מצבת הרב ישעיהו הדרי בבית העלמין סנהדריה בירושלים
הרב חיים ישעיהו הדרי (כ"ו בחשוון תרצ"ד, 15 בנובמבר 1933 – י' באייר תשע"ח, 25 באפריל 2018) היה ראש הישיבה הראשון של ישיבת הכותל בעיר העתיקה בירושלים, במשך למעלה משלושים שנה. לאחר מכן כיהן כנשיא הישיבה.
ביוגרפיה

נולד בתל אביב לדוד ואהובה הדרי (גוטגשטלט), למד בבית הספר ביל"ו, בישיבת היישוב החדש בתל אביב, ובישיבת חברון בירושלים. התקרב לרב צבי יהודה הכהן קוק ואף למד עמו חברותא וכן לרב דוד כהן, "הרב הנזיר". לימד בישיבת מרום ציון (קריית נוער) שבשכונת בית וגן. במאי 1955 נפצע קשה בפיצוץ הרימון שקדם לרצח במנזר רטיסבון, ובעקבות זאת נוסף השם 'חיים' לשמו. המשטרה חשדה בו תחילה שהוא נפצע ב"תאונת עבודה" בדרכו לפגוע במנזר או חנות טריפה, אולם מאוחר יותר נתפסו זורקי הרימון האמיתיים.
במרץ 1957 נישא לנעמי לבית רקובר, בתו של חיים רקובר ונכדתו של שמחה מנדלבוים. בתשכ"ב (1962) היה המשגיח בישיבת כרם ביבנה במשך כשלוש שנים. במהלך שנות ה-60 וה-70 נתן שיחות בקול ישראל במסגרת פרק היום בתנ"ך.
לימד במכללה-ירושלים במשך כארבעים שנה.
בקיץ תשכ"ז (1967), זמן קצר לאחר שחרור העיר העתיקה, הוקמה ישיבת הכותל על ידי הרב משה צבי נריה והרב אריה בינה, שביקשו מהרב הדרי לעמוד בראשה. הישיבה מזוהה עם הזרם הדתי-לאומי והרב הדרי שילב בה גם רבנים מהזרם החרדי, ובהם הרב אביגדר נבנצל, הרב בן-ציון פריימן והרב ישראל דז'ימטרובסקי. הנהיג שמדי שבת ירדו תלמידי הישיבה בשירה וריקודים אל הכותל המערבי לתפילת קבלת שבת.
בשנת תשנ"ח (1998) פרש מתפקידו והחל להקדיש את עיקר זמנו ללימוד, להגות ולכתיבה. את מקומו תפסו הרב חיים כ"ץ ובהמשך הרב מרדכי אלון. בשנת תשס"ו פרש הרב אלון והרב הדרי שב לעמוד בראש הישיבה למשך כשנתיים, עד למינויו של הרב ברוך וידר.
בשנת תשע"ד (2014) קיבל את אות יקיר ירושלים.
מצעירותו עסק בתורת הרב קוק. בשנת תשי"א, בגיל 18, הוציא חוברת העוסקת בספר "אורות התשובה" של הרב קוק, ומאז הוציא חיבורים נוספים העוסקים בהגותו. בשנת תשכ"ו (1966) ערך תערוכה שהוצגה במקומות שונים מטעם משרד החינוך לרגל מאה שנה להולדתו. כן הוציא ספרים ומאמרים העוסקים בתורת השפת אמת, ברבי צדוק הכהן מלובלין ובמצוות השמיטה.
הרב הדרי התגורר ברובע היהודי בירושלים. הוא נתן שיעורי תורה במדרשת הרובע ועוד.
נפטר בי' באייר תשע"ח ונטמן בבית העלמין סנהדריה ירושלים.
משנתו החינוכית

ביסוד משנתו החינוכית עמדה ההכרה כי על המחנך לדאוג לחניכיו גם בתחומים פיזיים. מתוך הדגשת החשיבות שבחיבור לשרשרת הדורות, הקדיש זמן בשיעוריו להכרת בעלי השמועה שבתלמוד. הדגיש את חשיבות לימוד התנ"ך, והיה מהראשונים שהעבירו שיעורים בנושא זה. בנוסף הדגיש את העיסוק במוסר ותיקון העצמי יחד עם תורת החסידות ותורת הרב קוק.
לשיטתו, רבות מהשאלות שהעלתה ביקורת המקרא ראויות להישאל, אולם התשובות צריכות להינתן מתוך נקודת מבט מאמינה.
משפחתו

אלמנתו היא נעמי (לבית רקובר) ולזוג שלוש בנות:
אסתר גרוסברג.
פנינה פייג - נשואה לרב מרדכי פייג, ראש ישיבה תיכונית אהבת ישראל, מנהל הספרייה בישיבת שעלבים, ורב צבאי.
ד"ר חנה הנדלר – מרצה לספרות באוניברסיטת בר-אילן ובמכללת אורות, נשואה לרב אריה הנדלר.
מתלמידיו

הרב יצחק לוי – חבר כנסת ושר מטעם המפד"ל
הרב יהושע כ"ץ – רב העיר מעלה אדומים.
הרב והסופר חיים סבתו – ראש ישיבת ברכת משה במעלה אדומים
הרב רפי פרץ – שר החינוך, הרב הצבאי הראשי לשעבר
הרב ברוך וידר – ראש ישיבת הכותל.
הרב דוד תורג'מן – ראש מוסדות הגרעין התורני וישיבת ההסדר בדימונה
הרב דב זינגר – ראש הישיבה התיכונית מקור חיים
הרב ד"ר יהודה ברנדס – ראש המכללה האקדמית הרצוג
הרב ד"ר אביעד ספרוני – רב מושב גני טל
ספרים שכתב או ערך

פרקים במשנתו העיונית של הרב קוק: סדרת שיחות (בהשתתפות צבי ירון), ירושלים תשכ"א–תשכ"ה
שמועות ראי"ה: שיחות על פרשיות השבוע – מאת הרב אברהם יצחק הכהן קוק, תשע"ה (בעריכתו)
התשובה במשנתו של הראי"ה קוק, תשט"ו
פרקים בתולדות עמנו: שעורים קצרים בהיסטוריה יהודית, תשל"ז (בעריכת שמחה רז)
שבת ומועד בשביעית: פרקי עיון, תשמ"ו
שבתה של שביעית: פרקי עיון, תש"מ
שפת השביעית: שנת השבע במשנת בעל שפת אמת
שפת הסוכה: האושפזין בסוכת בעל שפת אמת, תש"מ
סיפור מן ההפטרה: רשימות על הפטרות פרשיות השבוע, תשע"א
הידורי חנוכה, תשע"ט (יצא לאור לאחר פטירתו)
שני כוהנים גדולים: רבי צדוק הכהן מלובלין והרב אברהם יצחק הכהן קוק, תשע"ט (יצא לאור לאחר פטירתו)
נבואה שעריך – הגות ומחשבה, זמנים ואישים (2 כרכים), תשפ"א (יצא לאור לאחר פטירתו)
קול בהדר – שיחות עומק ורוחב בתנ"ך, שיחות בתנ"ך ששודרו בקול ישראל בשנים תש"כ–תשמ"ב, תשפ"ב (יצא לאחר פטירתו)
משיחות הרב הדרי – סדרת חוברות על פי שיחותיו שכתב או דרש:
תוקף תשרי (למועדי תשרי), קול שופר (שיחותיו לפני התקיעות), הידורי חנוכה, הדור קיבלוה (לפורים), בשערייך ירושלים (ליום ירושלים)
הערות שוליים

↑  ר' דוד הדרי ז"ל, הצופה, 3 ביולי 1967;
יוסף זיסהולץ, זיכרון להולכים: ר' דוד הדרי גוטגשטלט (שבעה לפטירתו), הצופה, 9 ביולי 1967.
↑  ההתפוצצות בירושלים עטופת מיסתורין, דבר, 31 במאי 1955
↑  מרדכי אלקן, הבונבוניירה הממולכדת נשלחה כנקמה על רקע רומנטי, מעריב, 10 באוקטובר 1980
↑  ישעיהו עב"ג נעמי, הצופה, 8 במרץ 1957
↑  רדיו, חרות, 3 במרץ 1961
שבת - 8:50, דבר, 19 ביולי 1963
יום שני, דבר, 12 באוגוסט 1966
רשת א', דבר, 7 ביולי 1967
רשת ב', דבר, 31 במאי 1979
↑  גבולות ברורים וריקוד סוער | בכל סרלואי, באתר מוסף "שבת" - לתורה, הגות ספרות ואמנות, ‏2013-12-13
↑  מאמרים, יובל מול הכותל, באתר News1 מחלקה ראשונה, 5 באפריל 2017
↑  הרב חיים ישעיהו הדרי, באתר עיריית ירושלים
↑  יהודה הנדלר, אהבתו הגדולה של סבא הייתה לירושלים, באתר ערוץ 7, ‏י אייר תשע"ט
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007311687905171  GND: 1070186562  ISNI: 0000 0000 6692 2877  LCCN: n91065194  VIAF: 16406896   WorldCat (עם VIAF): 16406896
יקטרינה (סדרת טלוויזיה)

| --- | --- |

כרזת העונה הראשונה
 סוגה:  דרמה היסטורית
 כותבים:  אריף אלייב
 בימוי:  אלכסנדר בראנוב (עונה 1) ראמיל סאביטוב (עונה 2) דמיטרי יוסיפוב (עונה 3–4)
 שחקנים:  מרינה אלכסנדרובה יוליה אאוג אלכסנדר יאצנקו פאבל טבאקוב סרגיי מארין ולדימיר יאגליץ'
 מדבבים:  אלכסנדר באלוייב
 פרסים:  פרס APKiT פרס נשר הזהב
 פסקול:  ניקולאי רוסטוב
 ארץ מקור:  רוסיה רוסיה
 שפות:  רוסית גרמנית טורקית
 מקום התרחשות:  סנקט פטרבורג 
 תקופת התרחשות:  המאה ה־18 
 מספר עונות:  3
 מספר פרקים:  24
 הפקה
 מפיק:  אלכסנדר אקופוב אנטון זלאטופולסקי לאונרד בלווטניק
 חברת הפקה:  אמדיה (עונות 1-2) Production Value (עונה 1)  Cosmos studio (עונות 3–4)
 הפצה:  VGTRK
 אתר צילומים:  צ'כיה ורוסיה
 צלמים:  מקסים שינקורנקו
 מוזיקה:  ניקולאי רוסטוב
 אורך פרק:  37-62 דקות
 שידור
 רשת שידור:  רוסיה-1
 פורמט (תמונה):  HD TV i1080
 תקופת שידור מקורית:  24 בנובמבר 2014 – 29 באוקטובר 2023 
 קישורים חיצוניים
 דף התוכנית ב-IMDb
 
כרזת העונה השלישית
יקטרינה (ברוסית: Екатерина) היא סדרת דרמה המשכית היסטורית רוסית, שעוסקת בגורלה של הנסיכה הגרמנייה סופי אוגוסט פרידריקה אנהלט-צרבסט משושלת של מלכי פרוסיה, בהפיכתה לקיסרית רוסיה יקטרינה הגדולה ובשנות שלטונה באימפריה הרוסית. זו אחת הסדרות הפופולריות ביותר בטלוויזיה הרוסית, עם רייטינג גבוה מאוד.
הסלוגן של הסדרה הוא "אני אשלוט, או אמות". הסדרה שווקה לעשרות מדינות ברחבי העולם וזוכה להצלחה במדינות אמריקה הלטינית, אליהן שווקה לאחר שנמכרה בהצלחה במסגרת תערוכת MIPCOM. ב-19 במרץ 2020 רשת רוסיה-1 הזמינה עונה רביעית ואחרונה לסדרה, ששידורה החל בספטמבר 2023.
סקירת סדרה

| עונה | עונה | פרקים | פרקים | שודרה לראשונה (רוסיה)> הפרק הראשון | שודרה לראשונה (רוסיה)> הפרק האחרון |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | 1 | 12 | 12 | 24 בנובמבר 2014 | 27 בנובמבר 2014 |
|  | 2 | 12 | 12 | 27 בפברואר 2017 | 7 במרץ 2017 |
|  | 3 | 16 | 16 | 21 באוקטובר 2019 | 31 באוקטובר 2019 |
|  | 4 | 16 | 16 | 2023 | 2023 |
עלילת הסדרה > עונה 1. "יקטרינה"

השנה היא 1744. הקיסרית יליזבטה פטרובנה היא חסרת ילדים ויורשה הוא האחיין הגרמני לבית הולשטיין-גוטורפ קארל פטר אולריך, ששמו שונה ל"פיוטר פיודורוביץ'". עם זאת, לאחר זמן מה הקיסרית מחליטה כי היורש אינו מתאים ולא יהיה זה נבון להותיר בידיו את השליטה על האימפריה הצפונית הגדולה.
יליזבטה מחליטה להשיא את האחיין ולכשייוולד לו בן, הנכד יתחנך להיות לקיסר העתידי. היא בוחרת לאישה את הנסיכה סופיה פרדריקה, צאצאית לענף המרושש של שושלת מלכי פרוסיה. סופיה פרדריקה הצעירה עוזבת את פרוסיה לארץ רחוקה וזרה בתקווה למצוא את אושרה, אך היא מגלה תככים לרוב, מזימות חצר, אדישות מצד בעלה ותוכניתה האמיתית של הקיסרית. סופיה מאמצת לעצמה זהות רוסית, היא משנה את אמונתה ומאמצת שם חדש "יקטרינה אלכסייבנה".
שנים חולפות וילדיה של יקטרינה נולדים. כדי להציל את עצמה ואת ילדיה מסכנת מוות, היא נוטלת בהדרגה את השליטה על הכול בידיה ומצליחה, לאחר סדרה של מזימות חצר לארגן הפיכת ארמון ולכבוש את כס המלוכה הרוסית בשנת 1762.
עלילת הסדרה > עונה 2. "יקטרינה. העלייה"

השנה היא 1768 ובשנה הששית לשלטונה של הקיסרית החדשה, יקטרינה נאלצת להתמודד עם המלחמה הראשונה נגד טורקיה. במקביל, יקטרינה מחפשת דרך לארגן נישואים לגיטימיים עם אהובה הוותיק, גריגורי אורלוב ולהכשיר את בנם המשותף אלכסיי כדי להפוך אותו ליורש הכס במקרה שהבן הלגיטימי של יקטרינה, פאבל פטרוביץ' יישאר חסר ילדים.
עם זאת, התנהגותו הפשוטה והבלתי צפויה של אורלוב, כמו גם בעיותיו הבריאותיות, מאלצים את הקיסרית לנטוש את רעיון הנישואין והיא שולחת את הבן אלכסיי אל מחוץ למדינה על מנת לוודא כי פאבל פטרוביץ' יוכל להקים משפחה. לאחר שנפטרה מאורלוב, יקטרינה מנהלת יחסים עם אהוב אחר, גריגורי פוטיומקין בעודה מחפשת כלה באירופה עבור היורש.
השנה היא 1774. המלחמה הטורקית-רוסית מסתיימת בניצחון רוסיה, שכובשת מידי הטורקים את חצי האי קרים ומקבלת גישה אל ים אזוב ואל הים השחור.
השנה היא 1776. יקטרינה משיאה את פאבל לנסיכה גרמנייה בעודה מתקרבת לפוטיומקין. לכבוד הניצחון הרוסי מוקמת על שמה עיר בדרום רוסיה, בשם יקטרינוסלב. השנה היא 1782, יקטרינה חונכת את הפסל לכבוד פיוטר הראשון ושולחת את פאבל פטרוביץ' עם אשתו וילדיהם למסע ברחבי אירופה.
עלילת הסדרה > עונה 3. "יקטרינה. המתחזים"

השנה היא 1774. שלטונה של יקטרינה נתון בסכנה מארבעה כיוונים שונים: רוסיה במלחמה עם טורקיה, בעימות שעלול להיות ניצחון מוחץ או תבוסה כואבת. בפריז הפולנים והצרפתים מכינים תאוריית קשר מורכבת לפיה יליזבטה טראקנובה תתחזה לבתה של יקטרינה. בדרום רוסיה עולה סכנת מרד האיכרים, עם התחזקותו של ימליאן פוגצ'וב, המתחזה להיות פיוטר השלישי, קיסר רוסיה ולבסוף עולה סכנה גם מתוך חצר הארמון: פאנין מתכנן הפיכה ושוקל כיצד להעביר את השלטון מיקתרינה לבנה, פאבל. יקטרינה מבינה שכל החלטה שלה עשויה להיות גורלית עבור האימפריה כולה.