stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
נחלת שבט נפתלי
הערות שוליים

↑  זכריה קלאי, עמוד 192
↑  דברים, ל"ב, א-ב.
↑  יהושע, י"ט, ל"ב-ל"ח
↑  תלמוד ירושלמי, מגילה, פ"א ה"א.
| ספר יהושע |
| --- | --- | --- |
| הכניסה לארץ | שליחת המרגלים ליריחו • מעבר הירדן • ברית המילה בגלגל • מפגש יהושע עם המלאך |  |
| כיבוש הארץ | מלחמת יריחו • מעשה עכן ולכידתו • כיבוש העי • מעמד הר גריזים והר עיבל • ברית הגבעונים • מלחמת מלכי הדרום • שמש בגבעון דום • מלחמת מלכי הצפון |  |
| חלוקת הארץ לשבטים | נחלת שבט ראובן • נחלת שבט שמעון • נחלת שבט יהודה  (רשימת ערי יהודה) • נחלת שבט יששכר • נחלת שבט זבולון • נחלת שבט דן • נחלת שבט נפתלי •  נחלת שבט גד • נחלת שבט אשר • נחלת שבט אפרים • נחלת שבט מנשה •  נחלת שבט בנימין • ערי הלויים • ערי המקלט |  |
| סיום ספר יהושע | מזבח שניים וחצי השבטים • נאום יהושע • הברית בשכם |  |
| דמויות בספר יהושע | יהושע בן נון • רחב • עכן בן כרמי • אדני צדק • הוהם מלך חברון • דביר מלך עגלון • יפיע מלך לכיש • פראם מלך ירמות • הורם מלך גזר • יבין מלך חצור • כלב בן יפונה • אלעזר הכהן • עתניאל בן קנז • עכסה |  |
נחלת שבט נפתלי
ארנה שווימר

| --- | --- |

 לידה:  21 בנובמבר 1837 פשט, ממלכת הונגריה 
 פטירה:  25 בפברואר 1898 (בגיל 60) בודפשט, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 מקום קבורה:  בית הקברות קרפשי 
 תפקידים:  רופא, כירורג, רופא עור, מרצה באוניברסיטה 
 
ארנה שווימר (בהונגרית: Schwimmer Ernő, פשט, 21 בנובמבר 1837 – בודפשט, 25 בפברואר 1898) היה כירורג, ורופא עור יהודי-הונגרי מומר, רופא ראשי בבית חולים, פרופסור באוניברסיטה, יועץ מלכותי, המומחה ההונגרי הראשון ברפואת עור.
ביוגרפיה

ארנה שווימר נולד במשפחה יהודית כבנם של דוד שווימר (1795–1864) רופא בעיר פשט ושל טרז שפיצר. את השנתיים הראשונות ללימודי הרפואה השלים בעיר הולדתו ואת השאר באוניברסיטת וינה, שם הוסמך לדוקטור לרפואה ב-1861. לאחר מכן עבד כרופא מתמחה בבית החולים הציבורי של וינה במחלקות שונות, במשך הזמן הארוך ביותר עבד עם המורים רופאי העור זיגמונד ופרדיננד פון הברה (אנ'). לאחר ארבע שנות התמחות בבית חולים נסע למצרים כדי להתמודד מקרוב עם מחלות עור אנדמיות במזרח. לאחר שישה חודשים חזר הביתה מנסיעתו למצרים והתיישב בפשט. עם זאת, הוא לא קיבל שום תמיכה ולכן נאלץ לעסוק ברפואה כללית לזמן מה. לבסוף, באישורו של הרופא הראשי יוז'ף רוז'אי (במקור רוזנפלד), הוא קיבל עבודה באחת המחלקות של בית החולים סנט רוקוש, שם טיפל במחלות עור. מאוחר יותר פתח מרפאה למטופלים בתשלום על חשבונו. בשנים 1870–1871 קיבל בהוראה בתחום הפרעות העור ומכאן ואילך חי אך ורק במקצועו. בשנת 1875 הוא מונה לרופא מטפל במחלקה למחלות זיהומיות חריפות של בית החולים סנט רוקוש. בשנים 1878–1879 קיבל את התואר מרצה בכיר, ובשנים 1891–1892 מונה לפרופסור. הוא היה הרופא הראשי של המחלקה הדרמטולוגית של בית החולים הציבורי סנט אישטוואן (Szent István). שווימר השתתף באופן פעיל בתנועות ספא הונגריות כבעלים של ספא ליפיק. שווימר פעל בעשרות פורומים ואגודות:
הוא היה נשיא האיגוד ההונגרי של רופאי עור ואורולוגים
רופא ראשי של מחלקת העור של בית החולים הציבורי של בודפשט בדרך אילאי (Üllői út)
סגן נשיא האגודה הלאומית לבלאנולוגית
נשיא ויושב ראש הקונגרס הבינלאומי לדרמטולוגיה (Congrès international de dermatologie)
של האגודה הרפואית המלכותית של בודפשט,
חבר כבוד של המחלקה הדרמטולוגית בלונדון
חבר ב-Société de dermatologie de France בפריז,
חבר גם בוועד המנהל של ה-Wien Dermatological Gesellschaft
חבר ב- Deutsche Dermatologisch Vereinigung, th Royal
חבר ב-Hungarian Natural Society
חבר קבוע בוועד המרכזי הקבוע של רופאים ונטוריסטים הונגרים
חבר האגודה הלאומית לבריאות הציבור
חבר בחברת הוצאת ספרי הרפואה ההונגרית
ב-12 בדצמבר 1897 ארגנה האגודה ההונגרית לדרמטולוגיה טקס בכיתת המרפאה הכירורגית של האוניברסיטה לכבוד יום השנה ה-25 שלו כרופא עור, כמייסד רפואת העור המודרנית. הוא גם היה עמית במערכת הלקסיקון הגדול של פאלאס.
משפחתו

אשתו הייתה אילקה קרן, בתו של הסוחר יעקב קרן, אותה נשא ב-18 ביוני 1867 בפשט. ב-10 באפריל 1883, הוא ומשפחתו המירו את דתם לקתולית.
ילדיהם:
מרגיט שווימר (1870–1944). בעלה ד"ר יאמוש הגר.
גיזלה שווימר (1871–1944). בעלה הוא קארוי ויגרט.
מאמריו

az Orvosi Hetilapban (1863. A bőr idült beszűrődése, Az izzag, 1864–65. Vázlatok Egyiptomból, 1866. A közönséges bubor egy esete. Pemphigus vulgaris, 1868. Az idült bőrbajok önállóságáról, 1869. A helybeli gyógymód és átrakodás idült bőrbajoknál, 1870. A csalánküteg, 1871. A fejbőrről levált fejgombolyag, Plica polonica, 1875. Orvosi jelentés a budapesti általános poliklinikáról: Történeti és megfejtő észrevételek, Részletes jelentés a bőr- és bujakorosztályról, 1876. A salicilsav gyógyhatása egyes heveny kütegeknél, 1877. Adat a késői bujasenyv kórtanához, 1878. A himlővel járó hegképződés elleni újabb gyógyeljárás, 1879. Trichorrhexis barbae nodosa, Párisi kórházak, 1880. A festenyes bujakórról, 1881. A bőrbetegségek rendszertanáról, 1883. Xanthoma, 1884. A pityriasis rubra kórisméjéhez, 1885–86. A bújakóros bántalmak gyógykezelésének mai állása, A bőrgyógyászat befolyása a többi orvosgyógytudományi szakokra, 1887. A bőr és nyak hártyák gümőkórja, 1889. A pellagra-kérdéshez Magyarországban, Visszaemlékezés a párisi I. bőrgyógyászati kongresszusra, 1890. Influenza és bőrbántalmak, Sarcoma multiplex pigmentosum diffusum, 1891. A Koch-féle Lympha dermatologiai szempontból, A bőrgyógyászat Londonban, 1892. Az ichtyol therapeutikus használata egyes bőrbántalmak gyógykezelésénél, 1892. Visszaemlékezés a bőrgyógyászati nemzetközi kongresszus budapesti kirándulására, 1894. Az exema lényegéről 1895. Orvosi gyakorlat; diagnostikai és gyógykezelési tévedések)
az Allgemeine Wiener medizinische Zeitungban (1863. Zur Frage des Lichen ruber)
az Ungarische medinische Presseben (1866. Über das sogenannte Vertreiben der Kopf- und Gesichtsausschläge bei Kindern); a Wiener med. Wochenschriftben (1869. Dermatologische Mittheilungen; Ichthyosis sebacca, Eczema erythematosum)
az Orvosi Zsebnaptárban (1875. Étető szerek alkalmazása és sebészi eljárás egyes bőrbántalmaknál)
az Orvosi Évkönyvben (1875. Orvosi tudomány és gyakorlat az Ó-korban)
a Magyar orvosok és természetvizsgálók Munkálataiban (XX. 1880. A lepra előjövetele Magyarországon); az Orvosi Szemlében (1881. Bőr- és bujakórtani rovat)
a Biographisches Lexicon der hervorragendsten Aerzte aller Zeitenben (Wien u. Leipzig, 1883–84. Augustin, Bácsmegyei, Balassa, Balogh Pál, Balsaratus stb. életrajza)
a Gyógyászatban (1887. Az orbáncz gyógyhatása egyes kóralakoknál, 1888. A bőrgyógyászat és bujakórtan jelen állása, 1888–89. Néhány újabb bőrgyógyászati szerről)
a Magyar Salonban (1891. Szépség és bőrápolás); a Közkórházi Évkönyvben (1892. A sömörszerű bőrlob, Dermatit. herpetiformis)
a Belgyógyászat Kézikönyvében (1894. A himlő, Tehénhimlő, Lepra, Poklosság).
Idegen nyelvű cikkeit felsorolja Hőgyes, Emlékkönyvében.
עבודותיו

דֶרמָטוֹלוֹגִיָה. בודפשט, 1874 (ספריית חברת הוצאת הספרים הרפואיים ההונגרית. XV)
מושבות ריר אוטופגיות של חלל הפה. לוקופלאקיה בוקאלית. (Leukoplakia buccalis) בודפשט, 1878.
Die ideopathischen schleimhautplaques der Mundhöhle, וינה, 1878.
Zur Therapie der Variola von Standpunkte der Micrococcuslehre. לייפציג, 1880.
ספר זיכרונות בנושא הסדרת החינוך לרפואת עור באוניברסיטה המלכותית של בודפשט. בודפשט, 1881.
נאום זיכרון למורה שלו הברה ז"ל. בודפשט, 1881.
Die neuropathischen Dermatonosen. Leipzig und Wien, 1883.
Hautkrankheiten. Leipzig, 1884 (Ziemsen's Spec. Path. u. Therapie XIV. Bd.)
Die Grundlinien der Heutigen Syphilistherapie. המבורג, 1888.
Bis zum Endpunkte Europa's, Reiseskizze einer Nordlandfahrt. וינה, 1895.
לקריאה נוספת

אנדראש גרגיי: לקסיקון של רופאים יהודים הונגרים מפורסמים ומצטיינים. בודפשט, הוצאת מכבי, 2001
Magyar életrajzi lexikon I–IV (לקסיקון ביוגרפי הונגרי. 1994-1967. עורכת ראשית אגנש קניירש)
יוז'ף סיניאי.  חייהם ויצירותיהם של סופרים הונגרים
לקסיקון יהודי הונגרי. 1929. עורך פטר אויווארי. גישה מקוונת
הערות שוליים

↑  "Születési bejegyzése a pesti izraelita hitközség születési akv. 138/1837. folyószáma alatt".
↑  "Gyászjelentése (1898)".
↑  "Schwimmer Dávid halotti bejegyzése a pesti neológ izraelita hitközség halotti akv. 747/1864. folyószáma alatt".
↑  "Házasságkötési bejegyzése a pesti neológ izraelita hitközség házassági akv. 124/1867. folyószáma alatt".
↑  "Keresztelési bejegyzése a budapest-krisztinavárosi római katolikus keresztelési akv. 90/1883. folyószáma alatt".
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810604752005606  GND: 117654027  ISNI: 0000 0001 0920 7970  LCCN: n2015190920  NKC: nlk20000087272  NTA: 131675214  SUDOC: 224884727  VIAF: 84802491   WorldCat (עם VIAF): 84802491
היצרות פתח השופכה

| --- | --- |
 תחום:  אורולוגיה
 קישורים ומאגרי מידע
 eMedicine:  article/1016016 
 DiseasesDB:  13562
 MedlinePlus:  001599
 סיווגים
 ICD-10:  N35.9
 
היצרות פתח השופכה (באנגלית: Meatal stenosis) היא מצב רפואי שבו פתח שופכת השתן נעשה צר, ומשפיע על זרימת השתן היוצא מן הגוף. היצרות פתח השופכה אפשרית בבני שני המינים ושכיחה במיוחד בקרב זכרים שעברו ניתוח מילה. במידת הצורך היא מטופלת בבנים בניתוח, ובבנות בהליך שאינו כירורגי.
אפידמיולוגיה

היצרות פתח השופכה תוארה על ידי ד"ר ג'ון הארווי קלוג בספרו משנת 1877‏, שם כתב שמהתבוננות ביהודים ניתן להבחין שהיצרות משמעותית של פתח השופכה שכיחה יותר אצלם, ושזו נגרמת ללא ספק מגירוי ממושך והצטלקות שניונית בעקבות ניתוח מילה בילדות.
מקובל לחשוב שהיצרות פתח השופכה מתרחשת בכ-3-10 אחוזים מהזכרים שעוברים ניתוח מילה, אף שמאמרים בספרות המקצועית מתארים שכיחות של 0.01%-20%, בתלות במתודולוגיית המחקר. מחקר שנערך בדנמרק הראה שהסיכון ללקות בהיצרות פתח השופכה בילדים שלא נימולו הוא 0.17%. זהו אחד הסיבוכים הנפוצים ביותר של ניתוח זה, יחד עם היווצרות גשרי עור, וכמו כן, זו אחת הסיבות הנפוצות ביותר לפנייה לאורולוג ילדים.
אטיולוגיה

הגורמים הישירים להיצרות פתח השופכה אינם ברורים, אך ישנן כמה סברות לגבי אופן ההיווצרות.
גירוי מכני וכימי – בזכרים העורלה מגינה על פתח השופכה ועל העטרה. בעקבות הסרת העורלה בניתוח מילה בא פתח השופכה במגע עם החיתול של התינוק, וכך גם עם שתן וצואה, אשר יחד גורמים לגירוי מכני וכימי.
איסכמיה כתוצאה מנזק לענפים הרסניתיים בעורק הפין הגבי בעקבות ניתוח מילה או ניתוח לתיקון נקב תחתית השופכה (היפוספדיאס).
זיהום הגורם לגירוי ולהצטלקות פתח השופכה.
דלקות פין כגון דלקת העטרה (בלניטיס).
חבלה בפין ובפתח השופכה.
גירוי בעקבות קתטר שתן שהושאר בדרכי השתן באופן ממושך או בעקבות שימוש בקתטר שתן רחב קוטר.
מקרים אידיופתיים שבהם לא ידוע הגורם הראשוני.
תסמינים וסימנים

קוטרו של פתח שופכה תקין הוא כ-1.6 מ"מ בבנים עד גיל שנה וכ-2.6 מ"מ בבנים בגילאים 2-6. כאשר פתח השופכה צר מהגודל התקין יכול הדבר לגרום לזרם שתן חזק מהרגיל, זרם שנוטה לכיוון כלשהו, זרם שתן מפוצל, ובמקרים מסוימים אף לצריבה או לכאב בעת מתן שתן. כמו כן, תיתכן עלייה בתכיפות ובדחיפות מתן השתן, אי-נקיטת שתן ביום או בלילה, ובמקרים מסוימים דימום בסיום מתן שתן. היצרות פתח השופכה יכולה להוות גורם סיכון לדלקות בדרכי השתן.
טיפול

במרבית המקרים היצרות פתח השופכה היא קוסמטית ומסתכמת בזרם שתן חזק או מתיז. מקרים חמורים יותר מטופלים באמצעות ניתוח לתיקון פתח השופכה בבנים הנקרא מיאטוטומיה (meatotomy). הוא אינו מחייב אשפוז וסיכויי ההצלחה שלו נעים סביב 95% עם שיעור סיבוכים של 1%-2%. הצלחת הניתוח גבוהה יותר בטיפול בבעיות בזרימת השתן.
הערות שוליים

↑  Plain facts for old and young : embracing the natural history and hygiene of organic life., ‏2008-10-05
↑  Dorin Grigoras [www.stepofweb.com], מיאטוטומי - ניתוח לתיקון היצרות השופכה והרחבתה, באתר היצרות השופכה - ניתוח מיאטוטומי לתיקון והרחבה
↑  פתח שופכה צר: "כשהילד שלי משתין כמו ממטרה", באתר www.clalit.co.il
↑  Morten Frisch, Jacob Simonsen, Cultural background, non-therapeutic circumcision and the risk of meatal stenosis and other urethral stricture disease: Two nationwide register-based cohort studies in Denmark 1977-2013, The Surgeon: Journal of the Royal Colleges of Surgeons of Edinburgh and Ireland, 2016-12-22 doi: 10.1016/j.surge.2016.11.002

Cathcart ואחרים, "Trends in paediatric circumcision and its complications in England between 1997 and 2003, פורסם במאי 2006"
↑  Ida Sneppen, Jørgen Thorup, Foreskin Morbidity in Uncircumcised Males, Pediatrics, 2016-04-06, עמ' e20154340 doi: 10.1542/peds.2015-4340
↑  Karoon Agrawal, Anshumali Misra, Unfavourable results in hypospadias, Indian Journal of Plastic Surgery: Official Publication of the Association of Plastic Surgeons of India 46, May 2013, עמ' 419–427 doi: 10.4103/0970-0358.118623
↑  Suleyman Cuneyt Karakus, Naim Koku, Mehmet Ergun Parmaksiz, Idris Ertaskin, The effect of urethral catheter size on meatal stenosis formation in children undergoing tubularized incised plate urethroplasty, Urology Journal 10, 2014-01-04, עמ' 1095–1098
↑  H. Boujnah, I. Abid, N. Trabelsi, S. Zmerli, [Iatrogenic urethral stenosis. Apropos of 100 cases], Journal De Chirurgie 126, March 1989, עמ' 163–168
↑  Briony K. Varda, Tanya Logvinenko, Stuart Bauer, Bartley Cilento, Minor procedure, major impact: Patient-reported outcomes following urethral meatotomy, Journal of Pediatric Urology, 2017-11-17 doi: 10.1016/j.jpurol.2017.10.012
הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
מיל מי-28

מיל מי-28 או מי-28 (באנגלית: Mil Mi-28. כינוי בקוד דיווח נאט"ו: Havoc, האבוק) הוא מסוק קרב דו-מושבי רוסי, האחרון מסדרת מסוקי הקרב של חברת מיל הרוסית, שעברה להתרכז בייצור מסוקים אזרחיים.
פיתוח

המסוק פותח על סמך דגם המיל מי-24, ותוכנן כדי להתחרות במסוקים אמריקאיים מודרניים, דוגמת ה-AH-64 אפאצ'י וה-AH-1W סופר קוברה, ומבנהו מזכיר במידת מה מסוקי קרב אמריקאים. המסוק לא זכה לפופולריות רבה וכמעט שלא יוּצא. בעקבות כך, החליטו הרוסים לפתח את מסוק ה-ka-50 מתוצרת קאמוב, שהתפרסם בשל מבנהו הייחודי של שני רוטורים המסתובבים לכיוונים נגדיים וממוקמים אחד מעל השני, ובכך מספקים למסוק דחף לעילוי בניצב למישור המסוק (ולא דחף ספירלי כבמסוק רגיל), ומייתרים את הצורך ברוטור הזנב. עתידו של המיל מי-28 תלוי ביכולת הרוסים לייצא אותו וכן במידת הרושם שיותיר במופעים אוויריים.
מבנה

זהו מסוק בעל אמצעים אלקטרוניים רגישים, ומכ"ם חזק. יש לו שני תאי טיס, המוגנים בצורה כבדה. על אף המסוק מורכבים שלל אמצעים אלקטרונים רגישים. בעל רוטור זנב קטן יחסית לדגמים של מסוקים רוסיים אחרים.
דגמים

מי-28A - הדגם המקורי. יוצר כמסוק תקיפה כנגד טנקים בעיקר. פיתוחו הסתיים בשנת 1998. טיסתו הראשונה הייתה בשנת 2003 (ראה נתונים בהמשך).
מי-28N - דגם משופר. בעל אמצעים אלקטרונים רבים ומכ"ם חזק. מתוכנן לפעילות בכל עונות השנה, ביום ובלילה. כמה מן המסוקים מצוידים במנועי TV3-117V MA-SB3 (כ-2,500 כוחות סוס האחד), מתוצרת אוקראינה. כושר המראה בעומס של עד 11,500 ק"ג, כשמתוכם 2,350 ק"ג של מטען (ראה נתונים בהמשך).
מי-28D - דגם הדומה לדגם ה-"מי-28N", אך אינו מצויד במכ"ם.
מי-28NAe - גרסת ייצוא שהוצעה לצפון קוריאה.
מי-40 - גרסת תובלה, בעלת יכולת לשאת כלי נשק.
מי-28UB - דגם משופר
מפעילות

רוסיה רוסיה - 368 מסוקים נמצאים בשירות.
ונצואלה ונצואלה - 14 מסוקים מהדגם Mi-28N/MMW.
נתונים כלליים (מי-28A,‏1987)

צוות - 2 (טייס ונווט/טכנאי מערכות נשק. הנווט יושב מקדימה)
אורך - 17.01 מטר
אורך הרוטור - 17.20 מטר
גובה - 3.82 מטר
משקל - ריק: 8,095 ק"ג. מלא: 10,400 ק"ג.
משקל המראה מרבי - 11,500 ק"ג
מהירות  מרבית - 300 קמ"ש
טווח פעולה - 1,100 ק"מ
סייג רום - 5,800 מטר
כלי נשק - מקלע Shipunov 2A42. בעל יכולת לשאת חימוש כבד, כמו טילים ופצצות, במשקל של עד 2,300 ק"ג.
נתונים כלליים (מי-28N)

צוות - 2 (טייס וטכנאי מערכות נשק)
אורך - 17.01 מטר
אורך הרוטור - 17.20 מטר
שטח מוטת המדחפים - 232.4 מטר
גובה - 3.82 מטר
משקל - ריק: 7,890 ק"ג. מלא: 10,400 ק"ג.
משקל המראה מרבי - 12,100 ק"ג
מהירות  מרבית - 324 קמ"ש
טווח פעולה - 460 ק"מ (286 מייל)
סייג רום - 5,750 מטר
קצב טיפוס - 816 מטר/לדקה
כלי נשק - מקלע Shipunov 2A42 בקוטר של כ-30 מ"מ. בעל יכולת לשאת חימוש כבד במשקל של עד 2,400 ק"ג, כמו: טילים (טילים נגד טנקים וטילי אוויר-אוויר) ופצצות.
ראו גם

מיל מי-24
מיל מי-8
בואינג AH-64 אפאצ'י
הערות שוליים

חימוש הנישא על המי-28
אף המסוק
משה בייסקי

משה בייסקי (29 בדצמבר 1921 – 6 במרץ 2007) היה משפטן ישראלי, שופט בית המשפט העליון בשנים 1979–1991. בייסקי היה ניצול שואה והעיד במשפט אייכמן ב־1961. עמד בראש ועדת החקירה לבירור פרשת ויסות מניות הבנקים, ובראש הוועדה לציון חסידי אומות העולם ביד ושם.
ביוגרפיה

נולד בעיירה דז'יאלושיצה שבפולין. מגיל צעיר היה חבר תנועת הנוער הציוני בעיר קרקוב. בגיל 18 עבר את השואה במחנה פלאשוב ובכמה מחנות ריכוז נוספים, שרד את השואה בעזרת אוסקר שינדלר, ועלה לארץ ישראל מאיטליה בשנת 1945 לקיבוץ תל יצחק. לאחר מכן עבד במוסד החינוכי החקלאי במגדיאל, ובמזכירות העובד הציוני.
במלחמת העצמאות שירת בייסקי כקצין מטה לבעיות אישיות במטכ"ל, בדרגת סרן.
בשנת 1949 נשלח לצרפת, ושם ניהל את מחלקת עליית הנוער באירופה ובצפון אפריקה עד שנת 1952.
למד משפטים, השתלם באוניברסיטת סורבון בפריז, והוכתר בתואר דוקטור למשפטים בזכות עבודת דוקטורט בנושא "מקורות זכויות האדם בתנ"ך, בהשוואה עם המגילה של האומות המאוחדות".
הוסמך בישראל כעורך דין בשנת 1953. בשנת 1960 מונה לשופט וכיהן בבית משפט השלום בתל אביב (עד 1968) ובבית המשפט המחוזי (עד 1979). ב־1975 מונה לשמש שופט בפועל בבית המשפט העליון, ומאוחר יותר מונה מינוי של קבע (עד 1 בינואר 1991). בחירתו לבית המשפט העליון עוררה מחלוקת: לשכת עורכי הדין בראשות אמנון גולדנברג התנגדה, אך נשיא בית המשפט יואל זוסמן הודיע שאם לא ימונה בייסקי הוא יפרוש מוועדת המינויים, והבחירה אושרה.
בתחילת 1985 מונה ליו"ר ועדת החקירה שחקרה את הפרשה של ויסות מניות הבנקים.
לאחר עלייתו ארצה מיעט בייסקי לדבר על זיכרונותיו כניצול שואה, אך הדבר השתנה כשהעיד במשפט אייכמן ב־1961, והוא נעשה פעיל מאוד בארגונים להנצחת השואה, בין היתר ב"יד ושם" (כחבר, ובמשך כעשרים שנה כיו"ר הוועדה לציון חסידי אומות העולם) וכיו"ר המכון ללימודי השואה "משואה" (בשנים 1992–2006). בכהונתו כיו"ר הוועדה לציון חסידי אומות העולם הרחיב את ההגדרה של חסיד אומות העולם לעומת קודמו, השופט משה לנדוי. המעמד הוענק גם לאנשים שלא עמדו בסיכון ממשי עקב פעולות ההצלה, אך מעמדם נפגע; גם לאנשים שלא פעלו להצלת אדם קונקרטי, אלא מחו נגד רדיפות היהודים, התריעו והעבירו מידע על פרטי ההשמדה; וגם לאנשים שהשתייכו למפלגה הנאצית או למנגנוני ההשמדה.
היה נשיא בית הדין הציוני העליון של ההסתדרות הציונית העולמית. בשנת 1996 הוענק לו אות יקיר העיר תל אביב.
בייסקי עסק גם בהוראת משפטים באוניברסיטה העברית ובאוניברסיטת תל אביב.
היה נשוי לאריקה עד למותה ב־2006. לזוג לא היו ילדים.
נפטר ב־6 במרץ 2007.
פסיקותיו

בשנות ה־70 ישב בדינו של נער שנפצע בטיול בית הספר, ותבע מיליוני שקלים מהמדינה. בייסקי אישר את הפיצויים אך קבע שהם ישולמו בתשלומים חודשיים, כדי שישמשו לרווחתו של הנער. פסיקה זו אומצה בידי בית המשפט העליון.
פרסומים

משה בייסקי, 'על חסידי אומות העולם', ניסיונות ופעולות הצלה בתקופת השואה, הרצאות ודיונים בכינוס הבינלאומי השני של חוקרי השואה, ישראל נוטמן (עורך), ירושלים תשל"ו: 511–528.
משה בייסקי, "עשרים וחמש שנה לפתיחת המשפט בפני בית הדין הצבאי הבינלאומי בנירנברג", הפרקליט כו, חוברת ד, דצמבר 1970.
לקריאה נוספת

מדיה וקבצים בנושא משה בייסקי בוויקישיתוף
עדותו במשפט אייכמן וגם
"הפולמוס על אוסקר שינדלר" באתר "מינהל חברה ונוער" של משרד החינוך.
דורית בר, בייסקי: הוועדה שלנו היתה ברכה לבטלה, באתר ynet, 7 באוקטובר 2003
אבנר שפירא, רשימת בייסקי, באתר הארץ, 15 באפריל 2007
דבריו של ד"ר משה בייסקי במפגש של שינדלר עם ניצוליו בישראל, 1964. מתוך אתר יד ושם
בחסד עליון - משה בייסקי וחסידי אומות העולם, גבריאל נסים, הוצאת שוקן, 2003
הערות שוליים

↑  שופטי שלום חדשים, מעריב, 31 ביולי 1960
↑  הודעה על מינוי שופט, ילקוט הפרסומים 2163]
↑  שרי ארליך, בייסקי - לב מתחת לגלימה, מעריב, 4 בינואר 1991
| שופטים לשעבר בבית המשפט העליון |
| --- | --- | --- |
| נשיאים | זמורה • אולשן • אגרנט • זוסמן • לנדוי • כַהן • שמגר • ברק • ביניש • גרוניס • נאור • חיות |  |
| שופטים | דונקלבלום • חשין • אסף • זילברג • ברנזון • גויטיין • ויתקון • כהן • מני • הלוי • קיסטר • עציוני • שרשבסקי • בן-פורת • אשר • אלון • בכור • בייסקי • לוין • כהן • כהן • לוין • בך • נתניהו • חלימה • גולדברג • מלץ • אור • מצא • חשין • זמיר • דורנר • טל • שטרסברג-כהן • קדמי • טירקל • אנגלרד • ריבלין • פרוקצ'יה • לוי • ארבל • זילברטל • רובינשטיין • ג'ובראן • דנציגר • שהם • מלצר • מזוז • הנדל • קרא • ברון • פוגלמן |  |
| שופטים במינוי זמני | בקר • זהר • לוין • צלטנר • כהן • בן-עתו • שילה • שינבוים • אבנור • וייס • בן דרור • וינוגרד • ולנשטיין • אריאל • אלוני • בן יאיר • גולדברג • אלון • אילן • זועבי • ברלינר • עדיאל • חשין • שוחט |  |
ראו גם: שופטים מכהנים
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007258298605171  BnF: cb15507809q (data)  ISNI: 0000 0001 1452 8197  LCCN: n2003048454  VIAF: 97661136   WorldCat (עם VIAF): 97661136
רפי אלמליח

| --- | --- |

 לידה:  3 ביולי 1966 (בן 58) ירושלים, ישראל
 מדינה:  ישראל 
 תקופת הפעילות:  מ-1996
 מקצוע:  מתכנן ערים ואזורים
 תפקיד:  מנכ"ל מינהל התכנון
 
רפאל (רפי) אלמליח (נולד ב-3 ביולי 1966) הוא מתכנן ערים המשמש כמנכ"ל מינהל התכנון בכפוף לשר הפנים.
ביוגרפיה

נולד וגדל בירושלים. למד בתיכון "הימלפרב" בירושלים. שירת בצבא בחיל המודיעין. למד תואר ראשון ושני באוניברסיטה העברית בירושלים בה הוסמך ב-1996 בגאוגרפיה ותכנון ערים.
לאחר סיום לימודיו החל אלמליח את דרכו המקצועית במינהל מקרקעי ישראל והוביל את הקמת מערכת המידע הגאוגרפית והתכנונית של הארגון.
ב-1998 מונה לרפרנט מחוז חיפה באגף תו"פ ובשנת 2003 מונה לתפקיד לסגן מנהל אגף בכיר לתכנון ולפיתוח במינהל מקרקעי ישראל. במסגרת תפקיד זה כיהן כנציג המינהל במועצה הארצית לתכנון ובנייה. בין השנים 2008 עד 2012 שימש כסמנכ"ל לתכנון ולפיתוח בפועל במינהל מקרקעי ישראל. במסגרת התפקיד עיצב את מטרות התכנון בהתאם למטרות ולמדיניות הממשלה ומועצת מקרקעי ישראל.
משנת 2012 ועד לשנת 2022 כיהן כמנהל אגף בכיר לתכנון ופרויקטים ברשות מקרקעי ישראל. במסגרת זו, הוביל את קידומן של מאות תוכניות לבנייה ופיתוח תשתיות. הבולטות שבהן: קידום התוכנית למפרץ החדשנות בחיפה, פינוי שדה דב, וכן תוכניות ענק בצריפין, תל השומר וסירקין. בנוסף, תכנון רובע חדש לעיר אשקלון ולערים בדרום ופיתוח נרחב של קריית גת בה זכה בתואר יקיר העיר בשנת 2022. נוסף על כך, סייע ביצירת מענה תכנוני לדיור של כ-2.5 מיליון תושבי המדינה וקידם שורת תוכניות עבור הקמת והרחבת בתי חולים קיימים בשיתוף עם משרד הבריאות ודיור מוגן. לאורך הקריירה כיהן אלמליח כחבר במועצה הארצית לתכנון ובנייה, בוועדה לתשתיות לאומיות, בוועדות המחוזיות, בוותמ"ל, בוועדות המשנה של המועצה הארצית ובמוסדות תכנון במועצת גנים לאומיים ושמורות טבע ובקרן לשמירה על שטחים פתוחים.
ביוני 2022 נבחר בהמלצת ועדת איתור מקצועית להחליף את דלית זילבר בתפקיד מנכ"ל מינהל התכנון.
תפקידו כמנכ"ל מינהל התכנון

עם כניסתו לתפקיד הודיע על שורה של רפורמות כשהמרכזיות שבהן: הקמת רשות רישוי ארצית, הפיכת מינהל התכנון לגוף יוזם שמוסדותיו ייזמו בעצמן תוכניות מפורטות ותוכנית אסטרטגית בראייה מרחבית לשנת 2050. החליט על הכנת תוכנית אסטרטגית לתשתיות ואישור היקפים נדרשים והערכות להכפלת אוכלוסייה בתוכניות למגורים, תעסוקה, תשתיות ושטחים פתוחים, קידום תכנון לתשתיות, ייעול הליך הרישוי.
חיים אישיים

נשוי ואב ל-3, מתגורר במודיעין.
הערות שוליים

1 2   עדי כהן, האם לילדי העתיד יהיה היכן לגור בישראל? רפי אלמליח - מקום 12 ברשימת 100 המשפיעים של מגזין TheMarker, באתר TheMarker‏, 19 בספטמבר 2022
1 2   עדי כהן, רפי אלמליח, לשעבר בכיר ברשות מקרקעי ישראל, נבחר לג'וב החם ביותר בשוק הנדל"ן, באתר TheMarker‏, 1 ביוני 2022
↑  ערוץ 7, באתר www.inn.co.il
↑  רפי אלמליח מנהל התכנון יוצא לדרך עם תוכנית אסטרטגית לתשתיות פרק 29, נבדק ב-2023-08-29
בית הבאר בדרך שלמה 6 ביפו

בית הבאר לפני השימור
בית הבאר בשלמה 6 כיום
בית הבאר בדרך שלמה 6 ביפו הוא מבנה מהמאה ה-19, אחד מרבים כמותו בארץ ישראל, כ-230, שנבנה סביב בארות מים בסמוך לפרדסים.
בייארות, בעברית: בתי באר, הם מתחמים בנויים מוקפים חומה, ששימשו לצורכי הפרדסים שהיו ברובם בבעלות ערבית. בתוך שטחי הבייארות נבנו תשתיות מים, מבני חקלאות, תעשייה, ומגורים לצד פרדסים, בוסתנים וגנים. פרדסים אלו היו לתושבי יפו הערביים מקור עיקרי לא רק של פרנסה ותעסוקה אלא גם של גאווה וזהות.
רועי מרום, מורה דרך, מתאר את הביארות:
במהלך המאה ה-19 בעלי פרדסים החלו לעבור להתגורר בתחומי הפרדסים, והקימו את בתיהם בסמוך לבארות ששימשו אותם. כך נוצרו מתחמים של מבני מגורים מוקפים פרדסים. הבתים הוקמו בדרך כלל מכורכר, ובתחילה היו בני קומה אחת. לקראת סוף המאה ה-19 נעשה מקובל יותר להוסיף קומה שנייה, ולעיתים אף מבנה נפרד. בעלי הבית התגוררו בקומה השנייה או בווילה הסמוכה) ובקומת הקרקע היו הפועלים, הבהמות והמחסנים. ושם נערכה לעיתים גם פעילות מסחר. בבתיהם של הפרדסנים העשירים יותר טויחו קירות הכורכר הפשוטים, ונוספו בהם רעפים, מעקות ברזל ורצפות הכוללות אריחים מעוטרים. כיום נותרו בשטחי העיר תל אביב-יפו כ-100 אתרים ושרידים לבייארות, לרוב במצב פיזי ירוד.