stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בטין מרגלית אמיר
קריירה אמנותית

"תערוכתה החדשה של בטין צופנת הפתעה גם לאלה המכירים את עבודותיה הקודמות: תמונות ורישומים המצטיינים בעצמת-רגש, בחשיפה אישית כנה ומשכנעת ובספונטאניות מבוקרת היטב של צבעים עזים וצורות אקספרסיביות [...] המאפיין המיוחד ואולי הבולט ביותר של יצירתה הוא המחזוריות המעגלית. כמו בטבע, בחיים עצמם, כן בציוריה: מעגל נפתח ונסגר, וכל מעגל חדש ביצירתה צומח ומתפתח בדומה לעובר, או לספר, עד שהוא מגיע לגמר בישולו ויוצא לאוויר העולם כיצור מלא, מורכב, גמור [...] התמונות המוצגות בתערוכה זו קרובות ברוחן לאקספרסיוניזם הגרמני ולדיביפה הצרפתי [...] העניין הרב ביצירותיה של בטין טמון בהצלחתה להעביר, באמצעים אמנותיים בשלים, מסר כן שהוא בעת ובעונה אחת בעל השראה אישית צרופה ובעל משמעות אוניברסלית."
"רק לפני חודשים אחדים הוזמנו לתערוכת ציורים של בטין, מלאי התפעלות מהמראות, ועתה אנו חוגגים את צאת ספר שיריה. הדימוי המיידי, שאותו אני מקשרת עם בטין, הוא זה של המוזות [...] והנה, בדרך כלל מברכים אמנים ויוצרים בברכתה של מוזה אחת מבין התשע, אבל בטין נטלה מהן כמה קבין: שירה, מוזיקה, ציור, ריקוד, ואני משוכנעת שיש כמה קבין נוספים באמתחתה שעדיין לא גילינו."
קריירה אמנותית > תערוכות יחיד

1961 - תערוכת יחיד בגלריה "דוגית", תל אביב
1963 - תערוכת יחיד ב-Galerie I'lle en Seine, פריז
1964 - תערוכת יחיד בגלריה הבינלאומית, בין יהודה ,תל אביב
1964 - "Je Reve que Je Reve" ב-Galerie du Damier, פריז
1965 - תערוכת יחיד ב-Sehir Galerisinde, איסטנבול
1967 - "Exposition of New Works", גלריה 220, תל אביב
1970 - תערוכת יחיד ב-Eldorado Heights, Washington DC, USA
1971 - תערוכת יחיד, "עבודות אחרונות", גלריה קמחי, תל אביב
1971 - תערוכת יחיד, "עבודות אחרונות", גלריה נחמני, חיפה
1972 - תערוכת יחיד "אבן צומחת", גלריה ישראל, תל אביב
1973 - תערוכת יחיד בגלריית אנגל, ירושלים
1975 - תערוכת יחיד "השתקפויות", בית משה וחנה בן דוד, תל אביב
1975 - תערוכת יחיד, "עבודות חדשות", גלריה שולמית, תל אביב
1977 – תערוכת יחיד," בבואות " בבית גליה וז'ק
1979 - תערוכת יחיד, בגלריה שולמית בתל אביב
1981 - תערוכת יחיד "בקו וסליל", גלריה שולמית, תל אביב
1985 - תערוכת יחיד " מיתרי ים גלילי " בגלריית ירדן, טבריה
1987 - תערוכת יחיד " מראות כפולות" בגלריית המרתף, רעננה
1988 - תערוכת יחיד, "ארץ החוולה", גלריית קרלייל, תל אביב
1997 - תערוכת יחיד, "בימים האחרונים", משכן האמנים, הרצליה
1997 - תערוכת יחיד, "ויולנטו", violento " " ב-Galerie Nectar des Bourbons, פריז
1999 - תערוכת יחיד, "מעגלי סתיו", בית גבריאל, עמק הירדן
2000 - תערוכת יחיד, מרכז תרבות, כפר סבא
2006 - תערוכת יחיד, "הנפש והריקוד", משכן האמנים, הרצליה
2014 - תערוכת יחיד, "מעברים – Transitions", גלריה ספיר, תל אביב.
קריירה אמנותית > תערוכות קבוצתיות

1965 - "Terre Latine", 81st Salon de L'Union des Femmes Peintres, מוזיאון לאמנות מודרנית, פריז
1966 - תערוכה קבוצתית: Grand Biennale International de Vichy, France
1970 - בטין ציורים; אלי אילן פסלים, גלריה 220, תל אביב
1973 - בטין אמיר וברייס (ציורים), בית ליבוביץ, רמת גן
1991 - "מבט על מלחמת המפרץ", בית האמנים, תל אביב
1996 - "להבים וטרפים" – בטין אמיר (ציורים), רפי קראסו (פסלים), בית האמנים, תל אביב
2001 - בטין אמיר (ציורים) ומנשה קדישמן (פסלים), מרכז תרבות, כפר סבא
2001 – תערוכה קבוצתית "רטרוספקטיבה על מלחמת לבנון", מוזיאון בר דוד, ברעם
2003 - תערוכה קבוצתית, סלון הסתיו, אגודת אמני ישראל, בית האמנים, תל אביב.
קריירה אמנותית > תערוכות שאצרה

2000 - פטר מירום, "מחווה לאגם קודם" גלריית אחוזת בית, רעננה
2000 - מנשה קדישמן, "עדר כבשים" גלריית אחוזת בית, רעננה
2000 - חיים טופול, "כנר על הנייר" גלריית אחוזת בית, רעננה
2001 - איוון שוובל, "אינטימיות" גלריית אחוזת בית, רעננה
2001 - זאב (יעקב פרקש) (חתן פרס ישראל לתקשורת, 1993), "הזאב הצוחק".
ספרי שירה שפרסמה

"Choc et Equillibre", Debresse, 1963
"כל אשר לי", הוצאת כרמל 2006 (רישומים: מנשה קדישמן)
גלריה

השור הנרגז 1995
לילית 1995
מעגלה סתיו 1998
רקדנית 2000
שני ראשים גוף אחד 1981
תוף מרים 2006
אשתר 1975
הגר 1995
המבט 1979
המסכה 1980
הערות שוליים

1 2 3 4  דליה קרפל, בטין אמיר מדברת על אהבת חייה, המתרגם והסופר אהרן אמיר ז"ל, באתר הארץ, 18 בפברואר 2010
↑  בארון של בטין אמיר: "התלבשתי איך שרציתי: חשוף, שקוף, שרואים אותי", באתר Xnet‏, 22 בינואר 2020
↑  "תיקרובת" של משוררת וציירת, מעריב, 12 בדצמבר 1962
↑  זעזוע ושיווי־משקל, מעריב, 30 באוגוסט 1963
↑  החרוז והקו, מעריב, 1 באפריל 1962
↑  שיח תהומות, דבר, 8 באוקטובר 1979
↑  בטינה מרגלית - גלריה דוגית, על המשמר, 16 במרץ 1962
↑  בטין פתחה תערוכה, הַבֹּקֶר, 17 בינואר 1964
↑  תערוכות נמשכות, מעריב, 25 באוקטובר 1979
↑  ארץ החווייה של בטין אמיר, מעריב, 6 במאי 1988
↑  הרומן של בטין, מעריב, 12 בדצמבר 1969
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ICIA: 270987  NLI: 987007303441505171  ISNI: 0000 0004 0285 6996  ULAN: 500481676  VIAF: 299001759   WorldCat (עם VIAF): 299001759 
הקנאה 1979
דוד 1980
אמא אדמה 2014
אפקט ביפלד-בראון

אפקט ביפלד-בראון הוא אפקט שנתגלה סביב שנת 1920 על ידי ד"ר פאול אלפרד ביפלד משווייץ, ועוזר המחקר שלו, תומאס טאונסנד בראון מארצות הברית.
האפקט

כאשר מחברים מקור מתח ישר (DC) בעל מתח גבוה (20KV ומעלה) לקבל, שהלוחות שלו הם בעלי צורה שונה אחד מהשני (א-סימטרי), מופעל כח וקטורי כלפי הלוח הקטן יותר. האפקט מתגלה גם בעוצמות זרם נמוכות במיוחד (0.5ma).
שימושים אפשריים ומחקרים תעשייתיים

במשך עשרות שנים הדעה המקובלת הייתה שמדובר בתופעה שולית וחסרת תועלת. בעשורים האחרונים נחשף כי מספר חברות נחשבות, וביניהן בואינג ונאס"א קיימו מחקרים בנושא, שתוצאותיהם לא פורסמו - אם בשל תוצאות דלות ואם בשל סודות תעשייה.
אם נכונות טענות חלק מהחוקרים בתחום מדובר בשיטת הינע שיש לה פוטנציאל עצום, ועשויה להחליף את מנגנוני העילוי המקובלים ואת ההינע הרקטי בתוכניות החלל.
מחלוקת על מקור התופעה

במשך עשרות שנים מקובל היה שהאפקט מקורו בתנועת יונים. בשנים האחרונות נסיינים רבים קוראים תיגר על הסבר זה, ולעת עתה אין הכרעה סופית בשאלת מקור התופעה, או אפילו בשאלה באילו תנאים היא מתקיימת.
לטענת חוקרים צרפתיים ניסויים בני כמה ימים רצופים שעשו השניים באותן שנים במכון מחקר בצרפת גילו כי קיים יחס ישר בין עוצמת המתח לבין עוצמת הכח. כמו כן, גילו החוקרים כי קיימים הבדלים בעוצמת הכח בין יום ללילה ואפילו בין זמני גאות לשפל. כמו כן נטען כי הניסוי נעשה בתנאים מבוקרים ברמה גבוהה, כולל ואקום גבוה מאוד, שעצם קיום התופעה בו שולל את ההסבר המסורתי.
מודלים קטנים שמשקלם גרמים בודדים עד עשרות גרמים כבר "הורמו" בהצלחה באמצעות שימוש באפקט הזה, על ידי עשרות אנשים ברחבי העולם. מודלים כאלו נקראים לרוב "Lifters". קיימות הדרכות רבות ברשת האינטרנט כיצד לשחזר את התופעה בבנייה ביתית.
מספר פטנטים נרשמו על האפקט הזה על ידי ממציאיו.
כלי ריחוף מסוג Ionocraft המדגים את עיקרון אפקט ביפלד-בראון
צחי בירן

| --- | --- |

בירן במערכת "במחנה", 2016
 לידה:  8 במאי 1973 (בן 51)
 מדינה:  ישראל ישראל
 השכלה:  מכללת רמת-גן
 תקופת הפעילות:  מ-2001
 עיסוק:  איש תקשורת
 מעסיק:  צה"ל תאגיד השידור הישראלי ידיעות אחרונות
 בת זוג:  נטע בירן
 מספר צאצאים:  3
צחי בירן (נולד ב-8 במאי 1973) הוא איש תקשורת, ששימש כמפקדו ועורכו הראשי האחרון של העיתון הצבאי "במחנה" עד סגירתו ככלי תקשורת צבאי עצמאי, שפעל כיחידה בחיל החינוך והנוער. החל מראשית מלחמת חרבות ברזל הוא משמש כעורך במילואים של מהדורת המלחמה של העיתון המופצת במקביל בדיגיטל ובדפוס.
ביוגרפיה

בירן גדל והתחנך במשך רוב שנות ילדותו בבשכונת נוה מגן שברמת השרון והוא בוגר תיכון אלון בעיר.
בנובמבר 1991 התגייס לשירות במערך הנ"מ, כלוחם בפטריוט. את מרבית שירותו העביר בסוללה בצפון הארץ. לאחר שחרורו עבד כמאבטח במערך האבטחה של רשות שדות התעופה ובמסגרת יחידה לאבטחת אישים של שירות הביטחון הכללי. במקביל למד תקשורת במכללת רמת גן. באותן השנים קיבל אישור חריג מאוד לכתוב, כעובד שב"כ, ביקורות מוזיקה בשבועון התרבות והפנאי "רייטינג".
בשנת 2001 הצטרף בירן למערכת וואלה חדשות, תחילה כעורך ובהמשך כראש דסק. בהמשך אף קודם לסגן ומממלא מקום של ראש מערכת החדשות ותפקידי עריכה בכירים נוספים באתר. ב-2007 סיים את עבודתו בוואלה ועבד כמנהל השיווק בניו מדיה בחברת NMC.
בשנת 2009 גויס בירן בחזרה לשירות קבע בחטיבת דובר צה"ל, תחת הדובר אבי בניהו ומונה למפקד אתר צה"ל. בתפקידו הפך את האתר למערכת עיתונאית המייצרת דיווחים וכתבות מגזין במספר שפות. בתפקיד זה פיקד על הדובר והיועץ יונתן אוריך, שהיה סגנו. בהדרגה החל בירן להתמקד בפעילות של צה"ל ברשתות החברתיות וריכז את פעילות הסושיאל והדיגיטל בארגון.
בשנת 2013 מונה לעורך ומפקד של העיתון הצבאי "במחנה", תחילה כממלא מקום ולבסוף במינוי קבוע. כהונתו אופיינה במתחים בין מערכת העיתון שביקשה לשמור על קו עצמאי לבין דובר צה"ל שראה בו כלי דוברותי. בעריכתו חשף העיתון את התמודדותו של צה"ל עם תופעות מורכבות ובהן - ההתמודדות של צה"ל עם חיילי מרקע חברתי-כלכלי קשה המתמכרים להימורים או מתדרדרים לזנות; ותחושותיהם של משרתי הקבע למול הביקורת הציבורית על משכורותיהם ותנאי הפרישה שלהם. לצד זאת התמקד העיתון בדיווח על תהליכים אסטרטגיים בצה"ל ובסיקור של אירועים מרכזיים. במהלך צוק איתן ערך בירן גרסה מיוחדת של העיתון שכוונה לחיילים הלוחמים ואיפשרה להם להתעדכן בחדשות למרות הניתוק מהטלפונים. תחת פיקודו שירתו בין היתר העיתונאית לי ירון ואת הסופרים עידו גפן ואבישי חורי.
ב-2016 הוחלט לפרק את מערכת העיתון ולהפסיק את הוצאתו לאור. רוב חיילי היחידה פוזרו וגרסה דיגיטלית מצומצמת שלו הוסיפה לראות אור למספר חודשים נוספים בתוך אתר צה"ל תחת ענף הדוברות באגף כוח האדם.
בתום התהליך שוחרר בירן משירות והשתלב בתאגיד השידור "כאן", כראש מחלקת החדשות הדיגיטליות והיה שותף לבניית תשתית הדיגיטל של התאגיד. בהמשך שימש בירן כמנכ"ל חטיבת הנוער והילדים ב"ידיעות אחרונות" ובתפקידים נוספים בעולמות השיווק והתקשורת.
במהלך מלחמת חרבות ברזל שב בירן לשירות מילואים ארוך כדי להוציא לאור את העיתון מחדש בגרסת מלחמה ייעודית.
ביוגרפיה > חיים אישיים

בירן נשוי לנטע ואב לשלושה ילדים. מתגורר ברמת השרון.
קטרינה קאזלי

| --- | --- |

קטרינה קאזלי ב-1967
 לידה:  10 באפריל 1946 (בת 78) מודנה, איטליה 
 מוקד פעילות:  איטליה 
 תקופת הפעילות:  מ-1964 
 סוגה:  מוזיקת פופ 
 שפה מועדפת:  איטלקית 
 חברת תקליטים:  CGD 
 בן או בת זוג:  Piero Sugar (1970–?) 
 צאצאים:  Filippo Sugar 
 מספר צאצאים:  1 
 פרסים והוקרה:  אמברוגינו הזהב 
 www.caterinacaselli.it
 פרופיל ב-IMDb
 
קטרינה קאזלי (באיטלקית: Caterina Caselli; נולדה ב-10 באפריל 1946) היא  זמרת, בסיסטית,שחקנית ואמרגנית ומפיקה מוזיקלית איטלקייה.
נמנתה עם הקולות הנשיים המצליחים ביותר בזירת המוזיקה הקלה האיטלקית בשנות השישים והשבעים של המאה ה-20. עם להיטיה הגדולים יש לציין את Nessuno mi può giudicare מ-1966 שהביא לה את המקום השני בפסטיבל סאן רמו ו-Insieme a te non ci sto più משנת 1968.
אחרי שהחל מ-1975 צמצמה את הופעותיה על הבמה התחילה קריירה מוצלחת של אמרגנית וקידמה את דרכם של אמנים רבים כמו ג'ררדינה טרובאטו, אליזה, אנדראה בוצ'לי ונגרמארו.
ביוגרפיה

קאזלי נולדה במודנה שבאיטליה. הופעת הבכורה שלה הייתה בשנת 1966 בפסטיבל סן רמו, עם השיר "Nessuno mi può giudicare", שסיים במקום השני. את השיר היה אמור לשיר הזמר אדריאנו צ'לנטנו, אך הוא ויתר עליו. התקליט נמכר ביותר ממיליון עותקים, והגיע למעמד של תקליט זהב.
קאזלי זכתה להצלחה רבה גם עם גרסת כיסוי באיטלקית של השיר "Days of Pearly Spencer" של דייוויד מקוויליאמס, שהקליטה בשם "Il volto della vita". ביצעה גם גרסת כיסוי לשירם של האבנים המתגלגלות  "paint it black" שהקליטה בשם "tutto nero"
האלבום הראשון שלה, Casco d'oro (קסדת הזהב), נקרא על שם כינוי שניתן לה על ידי עיתונות המוזיקה עקב התסרוקת שעוצבה עבורה. בשנת 1966 הצליחה בלהיט מקומי נוסף עם השיר "Perdono".
בשנת 1968 זכתה  להצלחה נוספת בשיר  "Insieme a te non ci sto più" (אנ') שהגיע למקום שלישי במצעד הפזמונים האיטלקי. שיר זה נכתב על ידי פאולו קונטה שאמר בהמשך שהעביר את השיר לביצועה הואיל ורק היא יכולה הייתה לתת הופעה חזקה מספיק.
בשנת 1969 חזרה לפסטיבל סן רמו בביצוע השיר "Il gioco dell'amore" שהגיע למקום השמיני.(איט'), הופיעה בסן רמו גם בשנת 1970 (איט')עם השיר "re di cuore" (מלך הלבבות) שזכה להצלחה בישראל ובהמשך גם בשנת 1971 (איט') ובשנת 1990(איט').
קאזלי שיחקה במספר סרטי קולנוע ביניהם סרט משנת 1966 ששמו כשם הלהיט שלה מפסטיבל סן רמו באותה השנה. והסרט "Perdono" על שם להיט מקומי שלה משנת 1966. בשנת 1969 שימש שיר שלה "cento giorni" בסרט הצרפתי "המוח" (אנ'). בשנת 2006 זכה השיר "Arrivederci amore, ciao" ששרה בסרט הקולנוע "The Goodbye Kiss"(אנ')  בפרס "David di Donatello"(אנ') לשיר המקורי הטוב ביותר
ב-1970 היא נישאה לפיירו שוגר, ראש לייבל המוזיקה שלה CGD. קאזלי החלה לעבוד עם בעלה, בסופו של דבר פרשה מקריירת ההופעות שלה והפכה לנשיאת חברת התקליטים "Sugar Music" שוגר מיוזיק, שבה מקליט אנדראה בוצ'לי, מאז שגילתה אותו ב-1992.
בשנת 2021, יצא סרט דוקומנטרי על חייה "Una vita, Cento vita" (חיים אחד, מאה חיים על פי משפט בשירה cento giorni).
הערות שוליים

↑  Murrells, Joseph (1978). The Book of Golden Discs (2nd ed.). London: Barrie and Jenkins Ltd. p. 202. ISBN 0-214-20512-6.
↑  Aaron Morag, המצעד שעבר: 12-13 באפריל, 1970, באתר lahitonblog, ‏2020-04-13
↑  David di Donatello 2006, ecco i premi, Movieplayer.it (באיטלקית)
↑  Caterina Caselli - Una vita, cento vite di Renato De Maria - Close-up, ‏2021-12-10 (ב־)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810602191405606  BnF: cb138209047 (data)  GND: 132646749  ICCU: UBOV756918  ISNI: 0000 0001 1490 827X  LCCN: no98019911  LNB: 000133422  MusicBrainz: 3e038574-7691-4941-9e81-d06aff92a49f  NTA: 318096625  VIAF: 41452456   WorldCat (עם VIAF): 41452456
ברכה פלאי

| --- | --- |

ברכה פלאי בשנות ה-40
 לידה:  20 בדצמבר 1892 סטארוביץ', אוקראינה 
 פטירה:  22 בפברואר 1986 (בגיל 93) גבעתיים, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 
מימין לשמאל: אלכסנדר, ברכה, שרה ומאיר פלאי, 1925
ברכה פֶּלִאי (20 בדצמבר 1892, סְטארוֹביץ', פלך קייב, רוסיה – 22 בפברואר 1986, בגבעתיים) הייתה מו"לית ישראלית, מייסדת הוצאת הספרים מסדה והמנהלת שלה במשך עשרות שנים.
תולדות חייה > תחילת דרכה

פלאי נולדה בשם בְּרוֹנְיָה קוּצְנוֹק (ברוסית: Броня Куценок) לשמואל קוצנוק ושרה לבית רביצב בכפר סְטארוֹביץ' (ברוסית: Старовичи; באוקראינית: Старовичі), מצפון-מערב לקייב שבאימפריה הרוסית (כיום באוקראינה), הבת הבכורה מתוך שבעה ילדים, ביניהם אפרים (קוצנוק) קינן. אביה היה סוחר עץ אמיד, שסיפק עץ לקרונות הצבא הצארי, ואמה הייתה בעלת חנות המכולת בכפר.
בילדותה הקשיבה לשיעורי תורה, תלמוד ועברית שקיבלו אחיה ממורה פרטי. בגיל 6 זכתה למורה פרטי משלה שלימד אותה לקרוא יידיש, עברית ורוסית. ב-1905 החלה ללמוד בגימנסיה בקייב, אולם נאלצה, עקב פרעות, לשוב לכפר. היא המשיכה בלימודיה ב-1907, וסיימה אותם בהצלחה שלוש שנים לאחר מכן. בהמשך סיימה בית ספר גבוה למסחר בקייב. פלאי יצאה עם אמה החולה בשחפת לטיפולים בסן רמו ובטירול, אולם מצבה של האם החמיר והיא נפטרה. כאשר פרצה מלחמת העולם הראשונה שהתה פלאי בסטארוביץ', לשם הגיע מאיר פיליפובצקי (1894–1958) כמורה לילדים היהודים. השניים התאהבו ונישאו באוקטובר 1914, למרות התנגדות משפחתה. הבן אלכסנדר נולד בשנת 1915.
באותה השנה ייסדה וניהלה גימנסיה יהודית לבנים בעיר מאלין (Малин), צפונית לז'יטומיר. המהפכה הבולשביקית גרמה לבריחת יהודים רבים לעיר, ולבית ספרה נרשמו 400 תלמידים.
התקדמות הכוחות הבולשביקים אילצה את המשפחה להימלט מן העיר חזרה לכפר, וכיוון ששניהם נחשבו קפיטליסטים (מאיר הקים בעיר מפעל לשקים) לא יכלו לחזור בעקבות ניצחון הבולשביקים.
באחת מן הנסיעות של מאיר, שבהן הוביל סוכר לאודסה, הוא פגש במנחם אוסישקין, שהציע לו לעלות לארץ ישראל על סיפון האנייה "רוסלאן" שהייתה יוצאת משם ליפו. אובדן מקור ההכנסה, מלחמת האזרחים וחינוכו הציוני של מאיר גרמו למשפחה לעזוב את אוקראינה והם עלו לארץ ישראל דרך קהיר ביולי 1921 בלא שידעו דבר על תנאי המחיה בארץ אז.
תולדות חייה > בארץ ישראל

המשפחה התיישבה בעיר הצעירה תל אביב והתערתה בחוג החברתי והספרותי המתפתח של העיר. ברוניה עברתה את שמה לברכה, ובשנת 1922 נולדה בתה שרה. באוגוסט אותה שנה פתחה ברכה ספרייה ציבורית בשם "אחיעבר" בשני חדרים מושכרים בשדרות רוטשילד. המיזם התאפשר בעזרת הלוואה בסך 30 לירות שלקחה מאחד הבנקים. משלוח הספרים הראשון (בעברית, רוסית וגרמנית) הוזמן בברלין.
לאחר זמן מה שינתה הספרייה את שמה ל"מוריה" והחלה לשמש לזמן מה כיבואנית ומפיצה של ספרים בתחומי המדע, החקלאות וההנדסה לחנויות הספרים המעטות שהתקיימו אז בארץ ישראל. הוצאת הספרים דביר הייתה שותפה במוריה.
ב-1923 ארגנה פלאי תערוכה של ספרים עבריים שהודפסו ביישוב, בעקבות פנייה של גדוד מגיני השפה, שהוקם באותה שנה ופעל לביסוס וחיזוק השפה העברית ביישוב.
כבר בשנת 1924 הפכה מוריה למקום המפגש המרכזי לחוג הספרותי ולאנשי הרוח של תל אביב. בנוסף, הפכה הספרייה לאחד מן המשווקים הסיטונאים הראשיים של ספרים מיובאים ומקומיים ביישוב. פלאי הנהיגה את שיטת המכירה ב"תשלומים" ופתחה סניפים נוספים של "מוריה" בירושלים, חיפה, פתח תקווה וטבריה.
גדוד מגיני השפה
בשנת 1926 יזמה את שוק הספרים הראשון, שהתקיים בשדרות רוטשילד. היריד נמשך יום אחד ובמהלכו נמכרו הספרים בהנחה של 25 אחוז.
עם השנים התפתח האירוע והפך לשבוע הספר העברי.
המשבר הכלכלי העולמי של 1929 הביא עמו מיתון, ירידה חדה במכירות ובתשלומים ומוריה מצאה את עצמה, כחברות רבות ביישוב, על סף פשיטת רגל. על מנת להציל את העסק המשפחתי החליטה ברכה להמשיך את שיווק הספרים ובמקביל לנסות ולמכור את הספרים שנותרו במלאי. מאיר, בעלה, נכנס כשותף לחברת "הפלס" שעסקה בנדל"ן, בנייה, ביטוח ומוצרי קוסמטיקה.
תולדות חייה > הוצאת מסדה

בשנת 1930 החלה את פעילות הוצאת הספרים "מסדה" בביתה. ב-1932 ייסדה את ההוצאה רשמית ברחוב הרצל בתל אביב והקימה את דפוס פלאי, שבו הודפסו ספרי ההוצאה. המיזם הראשון שהפיקה ההוצאה היה "האנציקלופדיה הכללית" בעריכת פרופ' יוסף קלאוזנר. מיזמים נוספים מרובי-כרכים היו תנ"ך בפירוש ש"ל גורדון, היסטוריה של המוזיקה באירופה, האנציקלופדיה לפסיכולוגיה, "אנציקלופדיה מסדה" בחמישה כרכים, אנציקלופדיה תרבות, אנציקלופדיה תרבות ועולם התרבות שתורגמו במקור מאיטלקית (הוצאת פאברי) ואנציקלופדיה לנוער "אביב".
פלאי שיתפה פעולה גופים נוספים, הבולט שבהם היה מוסד ביאליק. במסגרת שיתוף פעולה זה הופקו "מלחמות היהודים" של יוספוס פלביוס, וכן סדרת ספרי אמנות הציור בצבע, שכללה כרכים על רפאל, מיכלאנג'לו ולאונרדו דה וינצ'י.
בשנת 1944 עזב מאיר את "הפלס" שב למסדה וניהל את תחום ההפצה בחברה.
בניהולה, זכתה ההוצאה להצלחה כלכלית, רכשה נכסי מקרקעין ונמנתה עם הוצאות הספרים המובילות בארץ. גולת הכותרת של מסדה היה מיזם האנציקלופדיה העברית, שבנה, אלכסנדר פלאי, יסד והיה מנהל המערכת שלה עד שנות ה-80 של המאה ה-20.
ברכה פלאי פרשה מניהול מסדה לאחר יום הולדתה ה-90 וחילקה את מסדה לשניים: הוצאת "מסדה" - המחלקה העברית, שנוהלה על ידי נכדה יואב ברש, ו"מסדה פרס", שכללה את האנציקלופדיה העברית והמחלקה האנגלית והייתה בידי בנה אלכסנדר.
בשנת 1979 הוענק לה התואר יקירת העיר תל אביב.
בשנת 1984 פרסמה פלאי את האוטוביוגרפיה שלה, "חיים של ברכה".
ברכה פלאי נפטרה ב-1986 ונקברה בבית העלמין קריית שאול לצד בעלה, שנפטר ב-1958.
תולדות חייה > משפחתה

לברכה ומאיר נולדו שני ילדים:
הבן אלכסנדר (1915-2007) נישא שלוש פעמים. הותיר אחריו שני ילדים מנישואיו הראשונים.
הבת שרה (1922-2012), נישאה ב-1943 ליצחק ברש (1920-1971), בנו של אשר ברש. לשניים נולדו שלושה ילדים: הבן יואב, והבנות רותי ויעל.
ספרה

ברכה פלאי, חיים של ברכה, גבעתיים: מסדה, 1984.
לקריאה נוספת

יעקב אגמון, שאלות אישיות - מבחר ראיונות - ריאיון עם ברכה פלאי בתאריך 29 במאי 1976, משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 1994, עמ' 243-251
הערות שוליים

↑  תאריך הפטירה המדויק על פי ברכה פלאי באתר חברה קדישא ת"א–יפו.
↑  דוד תדהר (עורך), "מאיר פלאי (פיליפובצקי)", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך ג (1949), עמ' 1139; יוסף קלוזנר, ר' מאיר פלאי ז"ל, בעל "מסדה": שלושים לפטירתו, מעריב, 23 במאי 1958; נר מאיר: קובץ מוקדש ליום השנה לפטירתו של מאיר פלאי ז"ל, תל אביב: מסדה, תשי"ט.
↑  דוד תדהר (עורך), "אלכסנדר פלאי (פילופובצקי)", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך יז (1968), עמ' 5102; מרב יודילוביץ', נפטר מייסד האנציקלופדיה העברית, באתר ynet, 27 במאי 2007.
↑  דייויד סלע, נוסטלגיה אונליין: איך נולד שבוע הספר?, באתר ישראל היום, 15 ביוני 2023
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007508146505171  GND: 1211644308  ISNI: 0000 0000 7911 4262  LCCN: nr91036219  SUDOC: 24963256X  VIAF: 36775771   WorldCat (עם VIAF): 36775771
ליל דורק

| --- | --- |

 לידה:  19 באוקטובר 1992 (בן 32) שיקגו, ארצות הברית 
 שם לידה:  Durk Derrick Banks 
 שם במה:  Lil Durk 
 מוקד פעילות:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-2011 
 מקום לימודים:  Paul Robeson High School 
 סוגה:  מוזיקת היפ הופ, R&B עכשווי, הארדקור ראפ, Chicago hip hop, גנגסטה ראפ, טראפ, מוזיקת דריל, היפ הופ של המערב התיכון 
 שפה מועדפת:  אנגלית אפרו־אמריקנית 
 חברת תקליטים:  דאף ג'אם, אינטרסקופ רקורדס 
 lildurk.com
 פרופיל ב-IMDb
 
דורק דריק בנקס (באנגלית: Durk Derrick Banks; נולד ב-19 באוקטובר 1992), הידוע בשם הבמה ליל דורק (Lil Durk), הוא ראפר, זמר ופזמונאי אמריקאי.
ביוגרפיה > קריירה

בשנת 2011, בנקס התחיל להתייחס למוזיקה ברצינות. לאחר שתוכניות החתימה שלו עם צ'יף קיף ופרנץ' מונטנה נפלו, הוא חשב לראפרפ כ"קריירה במשרה מלאה", לאחר צאתם של שני הסינגלים שלו, "Sneak Dissin'‎" ו-"I'ma Find", כל אחד מהם קיבל ביקורות חיוביות בעיקר. ב-19 באוקטובר 2012 הוציא דורק את המיקסטייפ השלישי שלו, Life Ain't No Joke, שהורד למעלה מ-216,000 פעמים ב-DatPiff.
בדצמבר 2012 הוציא דורק את השיר "L's Anthem", שזכה לרמיקס בהשתתפות פרנץ' מונטנה. בעקבות פופולריות הסינגל "L's Anthem" והשיר שאחריו, "Dis Ain't What U Want", הוחתם דורק בחברת התקליטים דאף ג'אם, תחת הקולקטיב שהקים, Only the Family. ב-14 באוקטובר 2013 הוציא דורק את המיקסטייפ הרביעי שלו, Signed to the Streets, שדורג במקום השמיני ברשימת המיקסטייפים הטובים ביותר מ-2013 של מגזין רולינג סטון.
ב-2 ביוני 2015 הוציא דורק את אלבום הבכורה שלו, Remember My Name, מתוכו הסינגל המוביל "Like Me" בהשתתפות ג'רמי. האלבום הגיע למקום ה-14 במצעד הבילבורד 200. בהמשך השנה, הוציא דורק את המיקסטייפ 300 Days, 300 Nights. על מנת לקדם את המיקסטייפ, הוציא דורק את הסינגל "My Beyoncé", שזכה בתואר הזהב מאיגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי.
ב-22 ביולי 2016 הוציא דורק את אלבומו השני, Lil Durk 2X, שהגיע למקום ה-29 במצעד הבילבורד 200 וזכה לשבחים ממבקרי המוזיקה. בהמשך השנה, הוציא את המיקסטייפ They Forgot.
במהלך 2017, הוציא דורק ארבעה מיקסטייפים, שזכו להצלחה במצעדי הבילבורד. המיקסטייפ ה-12 שלו, אותו הוציא בשנה שלאחר מכן, נקרא Just Cause Y'all Waited. המיקסטייפ הגיע למקום ה-57 במצעד הבילבורד 200 ולמקום החמישי במצעד האלבומים העצמאיים של הבילבורד. בהמשך השנה, הוציא דורק את אלבומו השלישי, Signed to the Streets 3, באמצעות חברת התקליטים אינטרסקופ רקורדס, בה חתם חודשים ספורים לפני צאתו. האלבום הצליח גם הוא להיכנס אל מצעדי הבילבורד.
בשנת 2019 הוציא דורק את אלבומו הרביעי, Love Songs 4 the Streets 2, המהווה כהמשך למיקסטייפ שלו מ-2017 הנושא את שם זה. האלבום הגיע למקום הרביעי במצעד הבילבורד 200, והיה לאלבום המצליח ביותר של דורק במצעדי הבילבורד.
במאי 2020 הוציא את אלבומו החמישי, Just Cause Y'all Waited 2, מתוכו הסינגל "3 Headed Goat" בהשתתפות פולו ג'י וליל בייבי, שזכה להצלחה. האלבום עצמו הגיע בשיאו למקום השני במצעד הבילבורד 200. בהמשך השנה, התארח דורק בשירו של הראפר דרייק, "Laugh Now Cry Later", שהגיע למקום השני במצעד הבילבורד הוט 100 וזכה במועמדות לפרס גראמי בקטגוריות "ביצוע הראפ המלודי הטוב ביותר" ו"שיר הראפ הטוב ביותר" בטקס פרסי גראמי ה-63.
ב-24 בדצמבר 2020, הוציא את אלבום האולפן השישי שלו, The Voice, שהגיע למקום השלישי במצעד הבילבורד 200. הסינגל הראשי מתוך האלבום הנושא את שמו הגיע למקום ה-20 במצעד שירי הראפ. האלבום מהווה כמחווה לחברו של דורק, הראפר קינג וון, שנרצח ב-6 בנובמבר 2020. וון מופיע בעטיפת האלבום ומשתתף בשיר "Still Trappin'", מתוך האלבום.
ב-4 ביוני 2021 הוציא יחד עם הראפר ליל בייבי את אלבומם המשותף, The Voice of the Heroes. בשנת 2022 יצא אלבום הסולו שלו, 7220, שהגיע היישר אל המקום הראשון במצעד הבילבורד 200.
אלבום האולפן השמיני שלו, Almost Healed, יצא לאור ב-26 במאי 2023. מתוך האלבום יצא הסינגל "All My Life" בהשתתפות ג'יי קול, שהגיע למקום השני במצעד בילבורד הוט 100. האלבום נמכר ב-125 אלף יחידות בארצות הברית בשבוע הראשון לצאתו והגיע למקום השלישי בבילבורד 200. ב-17 בנובמבר הוציא את אלבום האוסף Nightmares in the Trenches עם אמנים שונים, שהגיע למקום ה-114 במצעד הבילבורד 200.
ביוגרפיה > הסתבכויות עם החוק

בעברו הפלילי, דורק הואשם בשימוש בלתי חוקי בנשק והחזקה פלילית, ועמד למשפט על ירי ב-2019 בו הוא וקינג וון היו מעורבים.
באוקטובר 2024, ליל דורק נעצר בפלורידה באשמה שתכנן רצח נקמה ב-2022 בלוס אנג'לס, בעקבות תקרית ירי בתחנת דלק שכוונה לעבר הראפר קוואנדו רונדו (אנ'). דורק מואשם בקשירת קשר לרצח-בשכר של סביאי'א רובינסון, בן 24, שנורה למוות ב-19 באוגוסט 2022. חמישה מחברי קבוצת הראפ שלו, OTF, נעצרו גם הם, וייתכן כי יעצרו שני חשודים נוספים. לפי רשויות החוק, החקירה נבעה ממוות של הראפר קינג וון, חבר OTF שנהרג ב-2020, תקרית שיצרה יריבות בין OTF לבין רונדו. במסמכים נחשף שדורק הציע פרס כספי להריגת רונדו. לפי החשד, קבוצת ה-OTF הגיעה ללוס אנג'לס, קיבלה אמצעי לחימה ומסכות, ועקבה אחר רונדו וקרובו רובינסון, ולבסוף ביצעה את הירי בתחנת דלק. לאחר מכן, החשודים נפגשו לתשלום וחזרו לשיקגו. דורק ניסה לברוח למדינות שונות אך נעצר במיאמי לפני שהספיק לעלות לטיסה.
דיסקוגרפיה > אלבומי אולפן

2015: Remember My Name
2016: Lil Durk 2X
2018: Signed to the Streets 3
2019: Love Songs 4 the Streets 2
2020: Just Cause Y'all Waited 2
2020: The Voice
2022: 7220
2023: Almost Healed
דיסקוגרפיה > אלבומים משותפים

2021: The Voice of the Heroes (עם ליל בייבי)
דיסקוגרפיה > אלבומי אוסף

2018: Only the Family Involved Vol.1
2018: Only the Family Involved Vol.2
2019: Family over Everything
2023: Nightmares in the Trenches
דיסקוגרפיה > מיקסטייפים

2011: I'm a Hitta
2012: I'm Still a Hitta
2012: Life Ain't No Joke
2013: Signed to the Streets
2014: Signed to the Streets 2
2015: 300 Days, 300 Nights
2016: They Forgot
2017: Love Songs for the Streets
2017: Supa Vultures (עם ליל ריס)
2017: Signed to the Streets 2.5
2017: Bloodas (עם טי גריזלי)
2018: Just Cause Y'all Waited