stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בל UH-1 אירוקוי
פיתוח > חיל הנחתים

ב-1962 ערך חיל הנחתים של ארצות הברית מכרז לבחירת מסוק סער שיחליף את כלי הטיס שהיו אז ברשות החיל, מטוס הקישור והתצפית ססנה O-1 בירד דוג ומסוק החילוץ קאמאן HH-43 האסקי. המסוק שזכה במכרז היה הUH-1B, שכבר היה בשירות פעיל בצבא. המסוק שנבחר סומל מחדש UH-1E והותאם לדרישות חיל הנחתים. השינויים העיקריים כללו מבנה שהיה עשוי כולו מאלומיניום כדי למנוע שיתוך (קורוזיה), מערכות קשר שהותאמו לתדרי חיל הנחתים, מעצור רוטור שנועד להפסיק את פעילות הרוטור במהירות בעת הפעלה מסיפון אוניות, ומנוף חילוץ שהותקן בגג המסוק.
המסוק טס לראשונה ב-7 באוקטובר 1963, ומסוקים ראשונים נמסרו לחיל הנחתים ב-21 בפברואר 1964. יוצרו 192 מסוקים. בשל העומס ואילוצי קו הייצור בחברת בל, היו למעשה שתי גרסאות של ה-UH-1E, שתיהן בעלות אותו סימול. 34 המסוקים הראשונים היו מסוקים מדגם UH-1B, עם מנועי לייקומינג T-53-L-11, עם 1,100 כוח סוס. עם המעבר לייצור דגם UH-1C יוצרו מסוקי UH-1E על פי הסטנדרט של הדגם החדש. בשלב מאוחר יותר שדרג חיל הנחתים את כל המסוקים למנועי T53-L-13, שייצרו 1,400 כוח סוס, לאחר שהצבא הכניס לשירות את דגם UH-M ושדרג את מסוקי UH-1C שלו.
פיתוח > חיל האוויר

חיל האוויר של ארצות הברית פרסם מכרז למסוק שישמש בבסיסי טילים. דרישה ספציפית במכרז הייתה להנעת המסוק על ידי מנוע ג'נרל אלקטריק T58, שכן לחיל האוויר היה מצאי גדול של מנועים אלה, ששימשו את מסוקי החילוץ שלו מדגם סיקורסקי HH-3 (שנודעו בכינוי "הענק הירוק העליז", Jolly Green Giant) ושימוש באותו מנוע היה מוזיל את עלויות האחזקה. חברת בל הציעה גרסה משודרגת של דגם 204B, עם המנוע הנדרש. הציר אותו מסובב מנוע הT-58 נמצא בחלקו האחורי של המנוע, ולפיכך במסוק HH-3 מוקם המנוע לפני התמסורת. כדי להתאים את המנוע למסוק המשודרג הציעה חברת בל לחבר את המנוע מאחורי התמסורת לתיבת הילוכים בחלקו האחורי של המסוק, וממנה למצמד שיחבר לגל ההינע של תמסורת המסוק.
פיתוח > גרסאות דו מנועיות

בל UH-1N היה גרסה דו מנועית של המסוק, שכונתה "טווין יואי". אב הטיפוס של דגם זה המריא לראשונה באפריל 1969, והיה מצויד במנועי פראט אנד ויטני קנדה PT6T חזקים יותר. המסוקים הוזמנו על ידי חיל האוויר של ארצות הברית, שקיבל אותם ב-1970, ועל ידי הכוחות הקנדיים, חיל הנחתים של ארצות הברית וצי ארצות הברית שקיבלו את המסוקים החל מ-1971. בתחילת העשור הראשון של המאה ה-21 יוצר דגם דו מנועי חדש של המסוק, בל UH-1Y ונום. דגם זה כולל תא נוסעים מוארך, רוטור בעל ארבעה להבים, ומנועי ג'נרל אלקטריק GE 1170 עוצמתיים יותר. המסוק נכנס לשירות בחיל הנחתים ב-2008.
תכנון ומבנה

למסוקים מדגם UH-1 (כמו לכל המסוקים ממשפחת מסוקי בל 204/205) גוף ממתכת בעל מבנה מונוקוק חלקי (Monocoque, מבנה בו העומס המבני נתמך במעטפת המטוס). בגוף המסוק שתי קורות אורכיות העוברות מנקודת החיבור למנור הזנב, מתחת לתא הנוסעים ועד לחרטום, המופרדות ביניהן בחציצים רוחביים. הקורות האורכיות והחציצים הרוחביים יוצרים את מסגרת התמיכה לגוף המטוס, כן הנחיתה, מכלי הדלק שמוקמו מתחת לרצפת המסוק, התמסורת, המנוע ומנור הזנב. הקורות הראשיות מחוברות ביניהן בקורה רחבית המכונה קורת עילוי, שהיא למעשה מעין מבנה אלומיניום קצר המחובר לתמסורת וממוקם במרכז הכובד של המסוק. עם השנים הוחלף מבנה האלומיניום במבנה מברזל, בשל סדקים שהתגלו באלומיניום לאחר שעות טיסה רבות. מבנה מנור הזנב בנוי גם הוא כמונוקוק חלקי ומחובר לגוף בארבעה ברגים.
המרכיבים הדינמיים של המסוק כוללים את המנוע, מערכת התמסורת ותיבות ההילוכים, גל ההנע של רוטור הזנב, והרוטור הראשי. התמסורת היא פלנטרית ומורידה את סיבובי המנוע ל-324 סל"ד ברוטור הראשי. הרוטור עצמו הוא בעל מבנה קשיח למחצה: במבנה כזה שני הלהבים מחוברים לציר מיטלטל הנמצא על גל ההנע של הרוטור. בחיבור כזה יש לשני הלהבים חופש המאפשר להם תנועת נדנדה בכיוונים הפוכים, והמתלה של הלהבים מתחת לציר המיטלטל, בצירוף דיהדרל מתאים מקטין את העומס על הלהבים הנוצר מכוח קוריוליס. העובדה שיש למסוק שני להבים בלבד מצמצמת את שטח האחסון הנדרש למסוק, אך מעלה את רמת הרעידות, ותצורת שני הלהבים יוצרת גם צליל אופייני הנשמע במהלך הטיסה, במיוחד בהנמכה ובפניות. רוטור הזנב מופעל על ידי גל הנע מן התמסורת הראשית, העובר דרך שתי תיבות הילוכים. רוטור הזנב מסתובב במהירות שהיא בערך פי שישה ממהירותו של הרוטור הראשי. משטחי ההיגוי בזנב המסוק מקושרים למוט ההיגוי סייקליק השולט על העלרוד והגלגול וכך מאפשר טווח רחב יותר של מרכז כובד.
מערכת הדלק במסוק כוללת חמישה מכלי דלק המחוברים ביניהם. שלושה מהמכלים ממוקמים מאחורי התמסורת ושניים מתחת לרצפת תא הנוסעים. המכלים הם בעלי יכולת לאטימה עצמית, אך המסוק עצמו אינו מצויד במיגון, למעט אפשרות למיגון כיסאות הטייסים. כַּן הנחיתה כולל שתי קשתות התומכות במגלשיים, הניתנים להחלפה במגלשיים המותאמים במיוחד למשטחי שלג וקרח או למצופים. על המגלשיים מותקנים מעטים מתכלים, המגנים על המגלשים עצמם משחיקה.
במסוק UH-1H ניתן להושיב עד 13 נוסעים או אנשי צוות, מלבד הטייס וטייס המשנה בתא הטייס. בתצורה המקסימלית יש ספסל לארבעה מאחורי תא הטייס, מופנה לאחור, ומולו ספסל לחמישה הממוקם לפני מבנה התמסורת. שני ספסלים נוספים, כל אחד לשני אנשים, ממוקמים לאורך התמסורת, עם הפנים כלפי חוץ. כל המושבים בנויים ממסגרות מצינורות אלומיניום המכוסים בקנבס, וניתנים לפירוק ולהרכבה בתצורות שונות. במקום המושבים ניתן למקם בתא הנוסעים עד שש אלונקות, מנוף חילוץ פנימי, מכלי דלק נוספים, זרקורים או סוגים שונים ומגוונים של ציוד. הכניסה לתא הנוסעים היא דרך שתי דלתות הזזה, אותן מחליקים לכיוון אחורי המסוק, ושנתי דלתות קטנות יותר, שציריהן לכיוון החרטום. ניתן להסיר את כל הדלתות או לקבע אותן במצב פתוח. הכניסה לתא הטייס היא דרך דלתות נפרדות, הנפתחות על צירים.
מערכות השליטה בתא הטייס כפולות וכוללות את אמצעי הניהוג המקובלים: מוט היגוי סייקליק, קולקטיב ודוושות, שכולם נתמכים על ידי מערכת הידראולית המעצימה את הפעלתם. על מוט הקולקטיב מותקנת מצערת שנועדה להנעת המנוע ולכיבויו, אם כי לא לשליטה על סל"ד הרוטור, הנעשית אוטומטית.
שירות מבצעי > צבא ארצות הברית

היחידות הראשונות בצבא ארצות הברית שבהן נכנס המסוק לשירות מבצעי היו הדיוויזיה המוטסת ה-82, הדיוויזיה המוטסת ה-101 ויחידת הרפואה ה-57. אף על פי שהמטרה הראשונית הייתה הערכת ביצועי המסוק, בפועל הוכנס המסוק במהירות לפעילות מלאה. מסוקים של יחידת הרפואה ה-57 הגיעו לווייטנאם במרץ 1962.
ה-UH-1 הפך לאחד מהסמלים למעורבות האמריקאית בדרום-מזרח אסיה בכלל ובווייטנאם בפרט, וככזה הפך לאחד מהמסוקים המוכרים ביותר בעולם. המשימות העיקריות שבהן הופעל המסוק בווייטנאם היו משימות סיוע כללי, משימות סער, תובלת מטען, פינוי אווירי, חיפוש והצלה, לוחמה אלקטרונית, ובשלב מאוחר יותר גם סיוע אווירי קרוב. במהלך המלחמה שודרג המסוק, ודגמים מתקדמים יותר הופיעו עם הזמן. במהלך המלחמה ניתנו למסוק כינויים שונים על פי המשימות שמילא: מסוקים שנועדו לסיוע אווירי קרוב ולליווי חמוש למסוקי הסער צוידו במטולי רקטות, מטולי רימונים ומקלעים. עד 1962 בוצעו רוב ההתקנות הללו על ידי הכוחות בשטח כאלתורים. המסוקים שהיו חמושים ברקטות כונו "צפרדעים" (Frogs) אן "חזירים" (Hogs), ומסוקים שהיו חמושים במקלעים כונו "קוברות" או בפשטות "תותחים" (Guns). מסוקים בתצורת תובלת כוחות כונו "חלקים" (Slicks), מכיוון שהיו ללא מארזי נשק. עם זאת, במסוקים "חלקים" היו מקלענים שישבו בדלתות, אך רובם שימשו למטרות תובלת סער ופינוי רפואי.
מסוקי UH-1 השתתפו גם במשימות תקיפה, בשילוב עם כלי טיס נוסף שביצע את משימת התצפית ואיתור המטרה, וה-UH-1 ביצע את הירי. המסוק הצופה היה בדרך כלל מסוק בל OH-58A קיואה או יוז OH-6 קאיוז. לקראת תום המלחמה נעשה ניסוי לחמש את המסוקים בטילי BGM-71 טאו, ושני מסוקים חמושים בטילים אלה השתתפו בהדיפת מתקפת חג הפסחא של צבא צפון וייטנאם במחצית השנייה של שנת 1972. מסוקים כאלה כונו "ציפורני נץ" (Hawks Claws).
כאמור לעיל, במהלך מלחמת וייטנאם עבר המסוק שורה של שדרוגים, החל בדגמים קצרי הגוף (UH-1A, ולאחריו דגמי B ו-C, והדגם האזרחי בל 204), ועבור בדגמים בעלי גוף מוארך (UH-1D ו-UH-1H, והדגם האזרחי בל 205). עם הדגמים השונים גדלה יכולת נשיאת המטען ושופרו ביצועי המסוק. דגמי B ו-C היו הדגמים העיקריים ששימשו כמסוקים חמושים (Gunship), עד שהוחלפו במסוקי התקיפה הייעודיים בל AH-1 קוברה החל מ-1967. זאת, גם בשל העלייה בעוצמה ובתחכום של מערכות הנ"מ של צבא צפון וייטנאם.
צבא ארצות הברית ניסה להתקין במסוק מערכות נשק רבות ושונות. הצבא רצה כלי נשק בעלי קליבר גדול ככל האפשר וקצב אש מהיר ככל האפשר. שאיפה זו הביאה לניסוי בו הותקן תותח 20 מ"מ על תושבת בתוך המסוק, אך גודלו של התותח השאיר מעט מאוד מקום בתא המסוק. ניסוי נוסף היה התקנת תותח וולקן M61 שירה דרך דלת המסוק. קצב האש של התותח הוגבל ל-2,400 פגזים בדקה, או כ-40 פגזים בשנייה; זאת לעומת קצב האש המקורי שעמד על 100 פגזים לשנייה. למרות הגבלה זו היה קצב האש מהיר מדי עבור המסוק. בניסויים אחרים הותקנו על המסוק תותחי M24 בקוטר 20 מ"מ במארזים חיצוניים, ובניסוי נוסף הותקנו על המסוק משגרי רקטות בעלי קיבולת גבוהה, שבכל אחד מהם 24 רקטות.
במהלך מלחמת וייטנאם שירתו 7,013 מסוקי UH-1 מדגמים שונים. 3,305 מתוכם הושמדו על ידי אש האויב, בתאונות וכדומה. 1,074 אנשי צוות אוויר של המסוקים נהרגו, יחד עם 1,103 נוסעים ואנשי צוות אחרים.
מסוקי UH-1 יצאו משירות בצבא ארצות הברית ב-2005 עם כניסתם לשירות של מסוקי סיקורסקי UH-60 בלק הוק, אם כי כ-700 מסוקי UH-1 נותרו בשירות עד 2011, בעיקר למטרות אימון וביחידות המשמר הלאומי של ארצות הברית. חלק ממסוקי UH-1 הוחלפו על ידי המסוקים הקלים יורוקופטר UH-72 לאקוטה.
שירות מבצעי > חיל האוויר של ארצות הברית

חיל האוויר של ארצות הברית הפעיל מסוקי UH-1H במסגרת טייסת המסוקים ה-20, ששמה הוחלף מאוחר יותר לטייסת המבצעים המיוחדים ה-20. מסוקי הטייסת נודעו בכינוי "הצרעות הירוקות", בשל סכמת הצביעה של המסוקים שהייתה מורכבת משני גוני ירוק ובשל אות הקריאה של הטייסת, "צרעה". משימתה העיקרית של הטייסת הייתה החדרת צוותי סיור, סיוע למשימתם וחילוצם עם תום המשימה או בעת הצורך. בנוסף הופעלו המסוקים גם למשימות לוחמה פסיכולוגית וסיוע למשימות סודיות נוספות, בעיקר בשטחי לאוס וקמבודיה במהלך מלחמת האזרחים של לאוס.
מסוקי חיל האוויר צוידו לעיתים קרובות ברומה רימונים במקום מקלעי הדלת שהיו במסוקי הצבא. כלי נשק אלו היו בעלי יכולת לירות עד 400 רימונים בדקה, לטווח יעיל של עד כ-1,400 מטרים.
שירות מבצעי > צי ארצות הברית

צי ארצות הברית קיבל מסוקי UH-1B מהצבא ואלה הוסבו לשמש כמסוקים חמושים עם כנות מקלעים ייחודיות ומד גובה מבוסס מכ"ם. מסוקים אלו נקראו "זאבי ים" (Seawolves), כשמה של הטייסת שהפעילה אותם, טייסת מסוקי תקיפה (קלה) 3 (ובקיצור 3-(HA(L). המסוקים הועברו לצי בתחילת שנות ה-70 של המאה ה-20 ושימשו למשימות לאורך הנהרות בווייטנאם וקמבודיה בשיתוף עם ספינות הפטרול של הצי שפעלו בנהרות אלה.
ארבע שנים לאחר פירוק טייסת HA(L)-3 הגיע הצי למסקנה כי יש לו צורך במסוקים חמושים. ב-1976 הוקמו שתי טייסות מילואים של מסוקי תקיפה (קלה), שהיו חלק מכנף מילואים של מסוקים. היחידות היו טייסת מסוקי תקיפה (קלה) 5, שנקראה "הניצים הכחולים", וטייסת מסוקי תקיפה (קלה) 4, שנקראה "הזאבים האדומים".
שירות מבצעי > אוסטרליה

חיל האוויר המלכותי האוסטרלי הפעיל מסוקי UH-1H עד 1989. מסוקי אירוקוי של טייסת מס' 9 פרשו לדרום וייטנאם באמצע 1966 ופעלו במשימות סיוע לכוח המשימה האוסטרלי 1 שפעל במלחמה לצד צבא ארצות הברית. המסוקים האוסטרליים היו חמושים ב מקלעי M60 יחידים בדלתות המסוק. ארבעה ממסוקי הטייסת הוסבו למסוקים חמושים, וכינויים היה "בושריינג'ר". מסוקים אלה היו חמושים בשני מקלעים קבועים מסוג M134 מיניגאן שירו לכיוון חרטום המסוק, אחד בכל צד של המסוק, ושני מארזי רקטות, עם 7 רקטות בכל אחד. צוות המסוקים היה חמוש בשני מקלעי M60 על כנות גמישות, אחד בכל דלת. המסוקים הופעלו במגוון משימות, ובהן הובלת גייסות, חילוץ רפואי וליווי חמוש. טייסות 5 ו-35 הפעילו גם הן מסוקי אירוקוי במהלך שנות ה-70 ושנות ה-80 של המאה ה-20. בין השנים 1982–1986 שלחו טייסות אלה מסוקים שהיו חלק מכוח המשקיפים הרב-לאומי בחצי האי סיני, מצרים. ב-1988 החל חיל האוויר המלכותי האוסטרלי להצטייד במסוקי סיקורסקי S-70 בלקהוק.
עם הוצאתם משירות הועברו מסוקי האירוקוי ליחידות של צבא אוסטרליה - טייסת 171 בדרווין, הטריטוריה הצפונית ורגימנט האווירייה ה-5 שבסיסו בטאונסוויל, בקווינסלנד. זאת, בעקבות החלטה על פיה כל המסוקים הלוחמים יופעלו על ידי הצבא. ב-21 בספטמבר 2007 יצא ה-UH-1 האחרון משירות בצבא אוסטרליה.
הצי המלכותי האוסטרלי הפעיל שבעה מסוקי UH-1B בטייסת 723, בין השנים 1964–1989. שלושה מן המסוקים הללו אבדו בתאונות אוויריות במהלך שנים אלה. טייסת 723 הפעילה מסוקים וצוותי אוויר במלחמת וייטנאם, במסגרת פלוגתית שכונתה על ידי צבא ארצות הברית יחידה ניסיונית צבאית (Experimental Military Unit, בראשי תיבות EMU, כשם הציפור האוסטרלית; כינוי ששעשע את האוסטרלים, שכן לאמו אין יכולת תעופה).
שירות מבצעי > ניו זילנד

חיל האוויר המלכותי של ניו זילנד הפעיל 13 מסוקי אירוקוי במסגרת טייסת 3. ב-1966 קיבל חיל האוויר חמישה מסוקי UH-1D, וב-1970 התקבלו תשעה מסוקי UH-1H. מסוק נוסף נמסר ב-1976. כל המסוקים מדגם D שודרגו לדגם H במהלך שנות ה-70. שני מסוקים מדגם UH-1H מעודפי צבא ארצות הברית נרכשו ב-1966. במהלך השנים אבדו בתאונות שלושה מסוקים.
ניו זילנד הוציאה משירות את מסוקי האירוקוי במהלך העשור הראשון והשני של המאה ה-21. המסוק שנבחר להחליף את ה-UH-1 הוא NHI אינדסטריז NH90 האירופי.
שירות מבצעי > גרמניה המערבית

חברת דורנייר בנתה ברישיון 352 מסוקים מדגם UH-1D בין השנים 1967–1981 עבור צבא גרמניה. המסוקים הגרמניים פעלו במשימות תובלה קלה ובמשימות חיפוש והצלה.
שירות מבצעי > אל סלוודור

חיל האוויר של אל סלוודור הפעיל כוח מסוקי UH-1, שהיה הכוח הגדול ביותר והמנוסה ביותר מכל הכוחות המקבילים במרכז ודרום אמריקה. טייסי המסוקים זכו להדרכה של צבא ארצות הברית בטקטיקות שפותחו במהלך מלחמת וייטנאם. מסוקים מדגמי M ו-H של אל סלוודור הותאמו לנשיאת פצצות במקום מארזי הרקטות.
שירות מבצעי > לבנון

במהלך הקרבות במחנה הפליטים נהר אל-בארד באביב וקיץ 2007 התאים חיל האוויר הלבנוני מסוקי UH-1H לנשיאת פצצות סימן 82 במשקל 227 ק"ג. הפצצות נישאו על התקנים מאולתרים בצידי המסוק.
שירות מבצעי > רודזיה

רודזיה הצליחה לרכוש מישראל 11 מסוקי אוגוסטה בל 205A בשלב מאוחר של מלחמת הסבך הרודזית. המסוקים נודעו ברודזיה בכינוי "צ'יטה" והופעלו בטייסת מס' 8 של חיל האוויר הרודזי ושימשו לתובלת גייסות במהלך המלחמה. לפחות ארבעה מסוקים אבדו, אחד מפגיעת רקטת RPG-7 במוזמביק. המסוקים הנותרים הוצעו למכירה ב-1990.
שירות מבצעי > ארגנטינה

תשעה מסוקי UH-1H של הצי הארגנטינאי ושני מסוקי בל 212 של חיל האוויר הארגנטינאי היו בין כלי הטיס הארגנטינאיים שנפרסו באיי פוקלנד במהלך מלחמת פוקלנד. המסוקים ביצעו משימות תובלה ומשימות חיפוש והצלה מבסיסם בפורט סטנלי. שניים מהם הושמדו במהלך הקרבות והאחרים נתפסו על ידי הבריטים לאחר המלחמה.
שירות מבצעי > ישראל

ישראל החליטה, מסיבות פוליטיות, שלא לרכוש את הדגם הצבאי, אלא את הדגם האזרחי, בל 205. הוחלט גם שלא לרכוש את כל המסוקים ממקור אחד, כדי לא ליצור תלות, ולכן נרכשו 23 מסוקים מחברת אוגוסטה בל האיטלקית שייצרה את הדגם ברישיון (שם סומל אוגוסטה בל AB205) ומסוקים נוספים מחברת בל בארצות הברית.
להרחבה ראו: בל 205 - שירות בחיל האוויר הישראלי
שירות מבצעי > המנהל לאכיפת חוקי הסמים (ארצות הברית)

מסוקי UH-1H מופעלים על ידי המנהל לאכיפת (חוקי) הסמים של ארצות הברית (DES) באפגניסטן למשימות נגד יצרני וסוחרי סמים. המסוקים מופעלים על ידי חברות קבלניות, ופועלים במשימות תובלה, סיור וסיוע אווירי לצוותי הסוכנות הפועלים באזור (הצוותים נקראים Foreign Deployed Advisory and Support Teams, צוותי ייעוץ ותמיכה בפריסה במדינות זרות, בראשי תיבות FAST).
גרסאות

ראו: בל UH-1 אירוקוי - דגמים וגרסאות
מפעילות

אוגנדה אוגנדה
אוסטריה אוסטריה
אוסטרליה אוסטרליה
אורוגוואי אורוגוואי
איטליה איטליה
אלבניה אלבניה
אל סלוודור אל סלוודור
אפגניסטן אפגניסטן
ארגנטינה ארגנטינה
ארצות הברית ארצות הברית
בוליביה בוליביה
בוסניה והרצגובינה בוסניה והרצגובינה
ברזיל ברזיל
גואטמלה גואטמלה
גאורגיה גאורגיה
גינאה החדשה גינאה החדשה
ג'מייקה ג'מייקה
גרמניה גרמניה
הרפובליקה הדומיניקנית הרפובליקה הדומיניקנית
דרום וייטנאם דרום וייטנאם
קוריאה הדרומית קוריאה הדרומית
הולנד הולנד
הונדורס הונדורס
וייטנאם וייטנאם
ונצואלה ונצואלה
זמביה זמביה
טורקיה טורקיה
טאיוואן טאיוואן
יוון יוון
יפן יפן
ירדן ירדן
ישראל ישראל
לאוס לאוס
לבנון לבנון
מקדוניה מקדוניה
מרוקו מרוקו
נורווגיה נורווגיה
ניו זילנד ניו זילנד
סינגפור סינגפור
ספרד ספרד
עומאן עומאן
עיראק עיראק
ערב הסעודית ערב הסעודית
הפיליפינים הפיליפינים
פקיסטן פקיסטן
פרגוואי פרגוואי
קולומביה קולומביה
רפובליקת קמר רפובליקת קמר
קנדה קנדה
קניה קניה
רודזיה רודזיה
שוודיה שוודיה
תאילנד תאילנד
תימן תימן
מאפיינים

נתונים לדגם UH-1D
מאפיינים > מאפיינים כלליים

צוות: 1 - 4
מטען ונוסעים: מטען במשקל עד 1,760 ק"ג, או 14 חיילים, או 6 אלונקות
אורך: 17.40 מטרים (כולל הרוטור)
רוחב: 2.62 מטרים
גובה: 4.39 מטרים
קוטר רוטור: 14.63 מטרים
משקל ריק: 2,365 ק"ג
משקל טעון: 4,100 ק"ג
משקל המראה מקסימלי: 4,309 ק"ג
הנעה: 1 × מנוע לייקומינג טורבו-ציר T53-L11-13,‏ 1,100 כוח סוס
מאפיינים > ביצועים

מהירות מרבית: 117 קשר (217 קמ"ש)
מהירות שיוט: 109 קשר (201 קמ"ש)
טווח: 507 ק"מ
תקרת שירות: 5,910 מטר
קצב טיפוס: 8.92 מטר/שנייה
יחס דחף/משקל: 0.15 כ"ס/ליברה
מאפיינים > חימוש

משתנה, כמה אפשרויות:
שני מקלעים בקוטר 7.62 מ"מ, בשני צידי המסוק, מסוגים שונים: M60, או M134 מיניגאן, או M1919 בראונינג, או ריינמטאל MG3 (בצבא גרמניה), או FN מאג, ועוד
שני מארזי רקטות 2.75 אינץ' (70 מ"מ), עם 7 או 19 רקטות בכל אחד
ראו גם

בל 204/205
בל UH-1 אירוקוי - דגמים וגרסאות
בל 212
לקריאה נוספת

דני שלום: מטוסי חיל האוויר, מהטייגר מות' עד הסופה. באוויר - פרסומי תעופה וחלל, ראשון לציון. תשס"ו, 2005.
John M. Andrade: U.S. Military Aircraft Designations and Serials since 1909. Hersham, Surrey, UK: Midland Counties Publications, 1979.
Giorgio Apostolo: "Bell 204", "Bell 205". The Illustrated Encyclopedia of Helicopters. New York: Bonanza Books, 1984.
Australian Naval Aviation Museum (ANAM): Flying Stations: A Story of Australian Naval Aviation. St Leonards, NSW: Allen & Unwin. 1998.
W. A. Brent: Rhodesian Air Force A Brief History 1947–1980. Ottawa, Ontario, Canada: Freeworld Publications, 1988..
Christopher Chant: Fighting Helicopters of the 20th Century (20th Century Military Series). Christchurch, Dorset, UK: Graham Beehag Books, 1996. .
Yves Debay: Combat Helicopters. Paris: Histoire & Collections, 1996.
David Donald (Editor): "Bell Model 212 Twin Two-Twelve". The Complete Encyclopedia of World Aircraft. New York: Barnes & Noble Books, 1997..
Loy Drendel: Gunslingers in Action. Carrollton, Texas: Squadron/Signal Publications, 1974. .
Lou Drendel: Huey. Carrollton, Texas: Squadron/Signal Publications, 1983.
1995 ,Steve Eather: Flying Squadrons of the Australian Defence Force. Weston Creek, ACT: Aerospace Publications/
Pauk Eden: "Bell UH-1 Iroquois". Encyclopedia of Modern Military Aircraft. London: Amber Books, 2004.
René, J. Francillon: Vietnam: The War in the Air. New York: Arch Cape Press, 1987.
John Francis Guilmartin and Michael O'Leary: The Illustrated History of the Vietnam War, Volume 11: Helicopters. New York: Bantam Books, 1988. .
Stanley S. McGowen: Helicopters: An Illustrated History of Their Impact. Santa Barbara, California: ABC-CLIO, 2005.
Jim Mesko: Airmobile: The Helicopter War in Vietnam. Carrollton, Texas: Squadron/Signal Publications, 1984..
Robert C. Mikesh: Flying Dragons: The South Vietnamese Air Force. London: Osprey Publishing, 1988.
Wayne Mutza: UH-1 Huey In Action. Carrollton, Texas: Squadron/Signal Publications, 1986.
Wayne Mutza: "Covertly to Cambodia". Air Enthusiast, Thirty-two, December 1986 – April 1987, pp. 22–31. Bromley, UK: Pilot Press.
Wayne Mutza: UH-1 Huey in Color. Carrollton, Texas: Squadron/Signal Publications, 1992.
Donald M. Pattillo: Pushing the Envelope: The American Aircraft Industry. Ann Arbor, Michigan: University of Michigan Press, 2001.
הערות שוליים

1 2  דני שלום, עמ' 114.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007544928605171  GND: 1026472237  LCCN: sh2008002251  NARA: 10665812 
אוגוסטה בל AB-205A-1 בשירות צבא איטליה
בל UH-1E של חיל הנחתים של ארצות הברית, טייסת סיור ותצפית, וייטנאם 1964
בל UH-1H של חיל האוויר של ארצות הברית
בל UH-1N טווין יואי של חיל הנחתים של ארצות הברית
תא הטייס של מסוק בל UH-1B
מבנה של מסוקי UH-1D ליד סייגון, דרום וייטנאם, 1965
בל UH-1D ממריא לאחר הנחתת כוחות של צבא ארצות הברית במבצע בדרום וייטנאם, נובמבר 1965
מסוקי בל UH-1P (גרסה מיוחדת של דגם F) בשירות טייסת 20, טייסת המבצעים המיוחדים של חיל האוויר של ארצות הברית, בטיסה מעל קמבודיה, 1970
בל UH-1D של צבא אוסטרליה, חלק מכוח המשימה האוסטרלי לווייטנאם, 1970
שרטוטים של דגמי A,‏ B ו-C
שרטוטים של דגמי D ו-H
שרטוטים של דגמי E ו-F
שרטוטים של שתי גרסאות של דגם N
ננסי וילר

| --- | --- |

דמותה של ננסי, בגילומה של נטליה דייר, בעונתה הרביעית של הסדרה
 תוכנית טלוויזיה:  "דברים מוזרים" (2016–)
 הופעה ראשונה:  "פרק 1: היעלמותו של ויל באיירז" (2016)
 יוצרים:  האחים דאפר
 גילום הדמות:  נטליה דייר
 מידע
 כינויים:  ננס ננסי דרו רות וולטרס (שם בדוי)
 סטטוס:  חיה
 גיל:  18 שנה 
 תאריך לידה:  1967 
 מקום לידה:  הוקינס 
 מין:  נקבה
 מקצוע:  עיתונאי, תיכוניסט
 אזרחות:  ארצות הברית 
 מקום מגורים:  ארצות הברית הוקינס, אינדיאנה
 דמויות קשורות
 משפחה:  קארן וילר (אם) טד וילר (אב) מייק והולי וילר (אחים קטנים)
 חברים:  ג'ונתן באיירז (בן-זוג) סטיב הרינגטון (בן-זוג לשעבר)
 
ננסי וילר (באנגלית: Nancy Wheeler) היא דמות בדיונית המופיעה בסדרת הדרמת-מדע בדיוני של נטפליקס, "דברים מוזרים", שנהגתה על ידי האחים דאפר ומגולמת על ידי נטליה דייר. ננסי היא אחותו הגדולה של מייק וילר, בת-זוגו של ג'ונתן באיירז, ובת-זוגו לשעבר של סטיב הרינגטון. ננסי מתחילה לחקור את היעלמותו של ויל באיירז כאשר חברתה הטובה ביותר, ברברה הולנד, נעדרת גם היא; היא חוברת לג'ונתן על מנת לחקור את היעלמותם של ויל וברברה, מה שמוביל לגילויים של השניים אודות ממד חלופי הקרוי "העולם ההפוך".
גילום הדמות

בריאיון למגזין "קוסמופוליטן", חשפה נטליה דייר כי היא נבחנה לתפקיד פעמיים, על אף שלתחושתה היא הצליחה כבר באודישן הראשון.
ביוגרפיה בדיונית > עונה 1

ננסי וילר היא בתם הבכורה של טד וקארן וילר; ולה שני אחים צעירים, מייק והולי. בתחילת העונה, מוצגת דמותה של ננסי כחברתה הטובה ביותר של ברברה הולנד, שסולדת מיחסיה החדשים של ננסי עם סטיב הרינגטון. נראה שהיא גם התרחקה במידת מה מאחיה וחבריו, ואינה מודעת לרגשותיו הסודיים של ג'ונתן כלפיה. לאחר שוויל נעדר, ננסי מביעה את תנחומיה לג'ונתן, דבר שמביא להתרחקותה מחבריו של סטיב, שחושבים שג'ונתן הוא פריק האחראי להיעלמותו של ויל. ננסי מסתבכת בחקירה לאחר שברברה נעלמת בזמן שקיימה יחסי מין עם סטיב. בשל אשמתה על כך שנטשה את ברברה והמוטיבציה שלה לגלות מה קרה לחברתה, ננסי מתחילה להיפגש תכופות עם ג'ונתן על מנת לדון בנסיבות היעלמותם של ויל וברברה.
במהלך חקירתם, מגלים ג'ונתן וננסי בטעות את הממד החלופי שבו שוכן היצור שלקח את ברברה – הדמוגורגון – המכונה "העולם ההפוך". ננסי בורחת בהצלחה מהעולם ההפוך הודות לעזרתו של ג'ונתן והשניים נסוגים חזרה לביתה של ננסי, שם הם ישנים במיטתה כדי לנחם אחד את השני. כשסטיב עד לכך, הוא מוציא את המפגש מהקשרו ומניח שננסי בוגדת בו. לאחר שחבריו של סטיב משפילים את ננסי, ננסי מתעמתת עם סטיב, מה שמביא לריב בין ג'ונתן לסטיב, שמסתיים במעצרו של ג'ונתן. לאחר שהופר מקבל שיחה מהתחנה שג'ונתן נעצר, הוא וג'ויס חוזרים להוקינס, שם הם חולקים את המידע שידוע להם על הדמוגורגון. ננסי יוצרת קשר בהצלחה עם מייק, שהסתתר מכיוון שהתיידד עם אילבן והפך למטרה של מעבדת הוקינס. ננסי מתאחדת עם מייק וחבריו בתיכון הוקינס, שם הם בונים מכל חסך-חושי מאולתר על מנת לסייע לאילבן להשתמש בכוחותיה ולמצוא את ויל וברברה. אילבן מגלה שברברה נהרגה על ידי הדמוגורגון, מה שמוביל להתחזקות נחישותה של ננסי להרוג את המפלצת.
ננסי וג'ונתן חוזרים לבית באיירז על מנת ליצור הסחת דעת ולאפשר לג'ויס ולהופר מעבר בטוח דרך העולם ההפוך במטרה להציל את ויל ולפתות את הדמוגורגון אל הבית. סטיב מגיע, בתקווה להתפייס עם ג'ונתן, אך במקום זאת מתוודע לקיומו של הדמוגורגון. ננסי וג'ונתן מבקשים מסטיב לעזוב ולהציל את עצמו, אך הוא מוצא את האומץ שלו בשל אהבתו לננסי ונכנס שוב לבית, ופוצע בהצלחה את הדמוגורגון לפני שהוא שב בחזרה לחטיבת הביניים הוקינס, שם נהרג לכאורה על ידי אילבן. ננסי משלימה עם סטיב ומחדשת את יחסיהם, ומעניקה לג'ונתן מצלמה חדשה לחג המולד. ג'ונתן מהסס תחילה בשל רגשותיו כלפיה, אך לוקח את המתנה.