stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
חלזונות
אורח חיים > חלזונות מים מתוקים

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
מוצאם של חלזונות המים מתוקים הוא כפול:
ישנם חלזונות מים מתוקים שהתפתחו מחלזונות ים שהתחילו לחדור לתוך סביבות בעלי מליחות משתנה כגון חופי גאות ושפל ושפכי נהרות. משם הם התפשטו בהדרגה אל הנהרות ומקווי מים מתוקים אחרים. רובם נושמים באמצעות זימים.
ישנם חלזונות מים מתוקים שהתפתחו מחלזונות יבשה, שהתפשטו לחופים רדודים וגדות מקווי מים מתוקים. מהם התפתחו חלזונות מים מתוקים החיים במקווי מים רדודים. רובם נושמים באמצעות ריאות ולכן צריכים לעלות מדי פעם לפני המים כדי לנשום אוויר.
אחד מווקטורי התפוצה העיקריים של חלזונות המים המתוקים הוא עופות מים.
מזונם של חלזונות המים המתוקים כולל אצות, פלנקטון, רקבובית וחומר אורגני על קרקעית מקווה המים, אך חלקם גם טורפים. הם מהווים טרף לחיות שונות, כגון דגים ועופות מים.
חילזון מים מתוקים מהסוג ביתיניה והמין Bithynia tentaculata
חילזון מים מתוקים מהמין Clea helena / Anentome helena
מגדלית הנחלים, חילזון מים מתוקים מהמין Melanoides tuberculatus
אורח חיים > חלזונות ים

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
חלזונות ים (אנ') הם חלזונות שחיים במים מלוחים דוגמת ים ואוקיינוס. רוב החלזונות הימיים הם מהקבוצה קדם-זימאים, ורק מיעוטם אחורני-זימאים או שבלולים. רובם נושמים בעזרת זימים.
מגוון הקונכיות של חלזונות הים הגדול, וכולל בין השאר קונכיות ספירליות, קונכיות מגדליות וקונכיות חרוטיות. לצד חלזונות קטנים מאוד ישנם גם חלזונות ענק בעלי קונכייה בגודל עשרות סנטימטרים. הכבדה שבחלזונות הים היא חצוצרה חקיינית שאורך קונכיתה יכולה להגיע לאורך של 91 ס"מ ומשקלה ל-18 ק"ג. ארוכה ממנה מעט היא ארנבת ים שחורה, שאורכה עד 99 ס"מ והיא הגדולה שבחלזונות.
חילזון ים
קונכיות סולמית יקרה, חילזון ימי טורף
קונכייה של חרוטון, חילזון ים טורף
חשופית ים מהמין Chelidonura varians
קונכייה של חילזון ים מהמין Iredalea inclinata
קונכייה מגדלית של חילזון ים מהמין Haustator cingulifera
קונכייה של ארגמון קהה קוצים
קונכייה של חצוצרת הים
החילזון והאדם > תרבות

בתרבויות רבות, החילזון הוא שם דבר לאטיות, ואדם אטי נמשל לעיתים לחילזון. ב-2013 יצא סרט אנימציה בשם "טורבו" המספר על שבלול גינה החולם להיות החילזון המהיר בעולם ולהתחרות במרוצים.
בישראל, השבלול הוא אחת מהחיות החביבות בעיקר על ילדים, זאת הודות לקונכייתו. מוכר בארץ גם שיר ילדים נודע "ברל'ה צא החוצה": ("ברל'ה ברל'ה, צא החוצה! אמא ואבא יתנו לך עוגה!"). לקראת תחילת עונת הסתיו ניתן לראות עשרות קונכיות של חלזונות, בדרך כלל ממין דרחול השיח הנפוץ במישור החוף, הדבוקות לגבעולי קוצים, ומחכים לגשם הראשון.
החילזון והאדם > מאכל

עוד משחר האנושות, אוכל האדם חלזונות. נמצאו אף שרידים של קונכיות בגלליו של האדם הקדמון מהמין הומו ארקטוס. במספר תרבויות, בהן רומא העתיקה והמטבח הצרפתי, בשר חילזון מסוים – "אסקרגו" – נחשב למעדן. כתוצאה מכך, מינים אלה של חלזונות, בעיקר חילזון רומי (Helix pomatia) ושבלול הגינה, יובאו לאזורים שונים בעולם ואף הפכו למינים פולשים כאשר חלקם ברחו מהשבי.
החילזון והאדם > אספנות

בני אדם רבים מרותקים ממגוון הקונכיות הספירליות של החלזונות השונים (הנקראים גם "שבלולים"). יש הנוהגים לאסוף קונכיות וצדפות על שפת הים ובמקומות רבים המצויים לאורך החוף ואף צוללים אוספים קונכיות מרשימות מקרקעית הים ומציעים אותן למכירה. למעשה, חקר הרכיכות (מלקולוגיה) החל באיסוף, מיון וקיטלוג של קונכיות, ענף שנקרא קונכיולוגיה. אריסטו היה הראשון לפרסם מחקר על הרכיכות ופרסום זה היה קנוני עד הרנסאנס ותחיית המדעים. בתחילת העת החדשה איסוף קונכיות והצגתן לראווה בארונות תצוגה (שנקראו "קאבינט") היה פופולרי למדי בקרב מעמד האצולה ועודד מסעות ומשלחות לאיסוף קונכיות אקזוטיות ברחבי העולם. בהמשך, עם התחזקות מדעי הטבע בסוף המאה ה-17 החל מחקר ביולוגי ושיטתי יותר של הרכיכות והחלזונות בפרט.
החילזון והאדם > קוסמטיקה

בתחום הקוסמטיקה נודע לריר החלזון (אותו שובל דביק, שקוף-כסוף שמותיר אחריו החלזון כשהוא נע) סגולות ייחודיות הקשורות בחידוש תאים. לפיכך, ריר החלזון הפך למרכיב משמעותי במוצרי קוסמטיקה מסוימים, לרוב של יצרנים מדרום קוריאה. ריר החלזון מצוי בעיקר בקרמים לעור ובמוצרי טיפוח אנטי-אייג'ינג. המעבדות הדרום-קוריאניות מתהדרות בכך שהן מייצרות את מוצרי הטיפוח שלהן ללא פגיעה בבעלי חיים. כך הוקמו "חוות חלזונות" רבות שבהן החלזונות נעים על גבי משטח שממנו מגרדים את הריר ומעבדים אותו לכדי המוצר המוגמר.
החילזון והאדם > רפואה ומחלות

לחלזונות היה גם שימוש רב במהלך ההיסטוריה ברפואה העממית, כמרכיב ביצירת תרופות ומשחות לטיפול במחלות וכאבים שונים.
חלזונות רבים משמשים נשא לטפילים ופתוגנים שונים, ויכולים להפיץ מחלות. המחלה הידועה ביותר שמופצת על ידי חלזונות היא הבילהרציה, הנגרמת על ידי עלקת הבילהרציה הדוגרת כטפיל בשבלולי מים מתוקים ואז עוברת לבני אדם. לפי ארגון הבריאות העולמי יש בעולם כ-207 מיליון מודבקים, 120 מיליון מהם סובלים מתסמיני המחלה, רובם באפריקה.
אף שמרבית החלזונות ניזונים מחומר צמחי מת ורקבובית, ישנם מינים של שבלולים, בעיקר חשופיות, שניזונים מצמחים ירוקים ומזיקים לגידולים חקלאיים. הללו מכרסמים בצמחים וגידולים חקלאיים, ונזקן נע מהשחתת הצמח, עבור בפסילתו לשיווק ומאכל וכלה בהריגת הצמח. אחת הדרכים להילחם בשבלולים המזיקים לחקלאות היא מחסום בראקר, מעין חצאית נחושת המולבשת על גזע הגידול ומונעת מהשבלולים והחשופיות לטפס ולהגיע לעלים ולפירות. אמצעים אחרים כוללים הדברה: הדברה באמצעות רעלים או הדברה ביולוגית.
סוגי חלזונות

המיון בפיסקה זו איננו חלוקה טקסונומית רשמית אלא סוגי השמות שמשתמשים בהם כיום בקרב הציבור הרחב לתיאור סוגי החלזונות.
חלזון (Snail) – חילזון עם קונכייה.
חשופית (Limacidae) – "שבלול ערום"; שבלול ללא קונכייה חיצונית.
שבלולי יבשה (Stylommatophora) – שבלולים החיים ביבשה.
קדמומיים (Helicidae) – משפחה של שבלולי יבשה נפוצים, בעלי קונכייה ספירלית.
שבלול הגינה (Helix aspersa) – שבלול בעל קונכייה חומה בגודל 3–4 סנטימטר הנפוץ בגינות בארץ ישראל, אירופה וארצות הברית.
חלזון ים – חילזון החי בים. ניתן למצוא קונכיות של חילזון זה על החופים. ממין מסוים של חלזון ים הפיקו בימי המקרא ועד לאחר תקופת התלמוד את צבע התכלת ששימש לצורכי בגדי הכהונה בבית המקדש, ולצביעת פתיל הציצית. הדעה המקובלת במחקר כיום היא שהפיקו את הצבע מחלזון "ארגמון קהה קוצים" "Murex trunculus"
ראו גם

רכיכות
קונכייה
חלזונות ים
צדפה
מספר מיני חלזונות
שבלול (סוג) – Helix
שבלול הגינה (Helix aspersa)
שבלול רומי או חלזון הגפן (Helix pomatia)
שבלול השדה (Helix engaddensis)
שבלול החרמון (Helix pachya)
דרחול
חלזון אפריקאי ענק (Achatina fulica, מין פולש מזיק ביותר)
עגלול המכסה
חלזונות מים מתוקים
שחריר הנחלים
מגדלית הנחלים
חלזונות ים
חצוצרת הים (Charonia tritonis) וחצוצרה אצילה (Charonia variegata)
סולמית יקרה (Epitonium scalare)
סגולית דו-גונית וסגולית מבהיקה
ארגמון חד-קוצים וארגמון קהה קוצים
שבלול הגינה (Helix aspersa)
חלזון דרחול בתוך קונכייה דבוק לחרצית עטורה
קונכיות של חלזונות וצדפות. שימו לב למגוון הקונכיות הספירליות, שברובן הסליל מתפתל ימינה (כנגד כיוון השעון)
עגלול – קדם-זימאי יבשתי
חלזון אפריקאי ענק
קונכייה בורגית מגדלית
קונכייה של עגלול Pomatias
קונכייה ספירלית שטוחה יחסית
דרחולים בתרדמת קיץ על גדר
חילזון הגינה בתחילת החורף בישראל
חילזון מהמין Lymnaea stagnalis
חשופית
חילזון ימי
חילזון אפריקאי טיגריסי
לקריאה נוספת

יוסף הלר, 2011, רכיכות הים של ארץ ישראל - אורחות חיים, הוצאת אלון ספר, 323 עמודים
יוסף הלר, 1993, שבלולי ארץ ישראל - אורחות חיים ומגדיר, הוצאת משרד הביטחון, תל אביב
הערות שוליים

↑  ראו סרטון של שבלול הגינה זוחל על חלון.
↑  על-פי ויקיפדיה באנגלית
↑  להרחבה בנושא צבע התכלת ראו תכלת וארגמן בעולם העתיק
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007551164205171  BnF: cb119403909 (data)  GND: 4179833-8  LCCN: sh85123719  NDL: 00563642  NKC: ph115754 
שרטוט של חילזון קדומני זימים Prosobranchia. 
 בצהוב בהיר: הגוף. 
 בחום: הקונכייה והאופרקולום. 
 בירוק: מערכת העיכול. 
 בסגול בהיר: זימים. 
 בצהוב: אוספרדיום. 
 באדום: הלב. 

איברים: 

1. רגל foot 

2. pleural ganglion 

3. pneumostome 

4. commissura 

5. osphradium 

6. זימים gills 

7. גנגליון ganglion 

8. atrium of heart 

9. visceral ganglion 

10. ventricle 

11. רגל foot 

12. אופרקולום operculum 

13. מוח brain 

14. פה mouth 

15. משוש tentacle 

16. עין eye 

17. משוש tentacle 

18. ? 

19. גנגליון הרגל pedal ganglion 

20. lower commissura 

21. ? 

22. pallial cavity / חלל הגלימה mantle cavity / respiratory cavity 

23. גנגליון עורפי parietal ganglion 

24. פי הטבעת anus 

25. hepatopancreas 

26. vas deferens 

27. רקטום rectum 

28. כליה nephridium
חילזון אוכל צמחים
משושיו של חילזון, מבט קרוב
חילזון בהתקדמות
שבלול הגינה זוחל על חלון
חלזונות ממין דרחול מטפסים על שיחים וקוצים בחודשי הקיץ החמים, כדי לא להתבשל באדמה הלוהטת
מקבץ של חלזונות גדולים
חילזון רומי עם חתם גירני
ראש של חילזון באקווריום
מגוון קונכיות של חלזונות ים
חילזון ימי מהמין חצוצרה אצילה.
איורי קונכיות במסגרת מדע הקונכיולוגיה
אסקרגו
חילזון גינה מצוי
עונת 1963/1964 בבונדסליגה

| --- | --- |
 תקופת התחרות:  24 באוגוסט 1963 – 9 במאי 1964 (260 ימים) 
 מספר משתתפות:  16
 הזוכה:  פ.צ. קלן
 מספר משחקים:  240
 מספר שערים:  857 (3.57 בממוצע למשחק)
 מספר צופים:  6,626,374 (27,610 בממוצע למשחק)
 מלך השערים:  (30) אווה זלר  המבורג
 1964/1965 ←
 
עונת 1963/1964 הייתה העונה הראשונה של בונדסליגה שהיא הליגה הגרמנית הבכירה בכדורגל. העונה החלה ב-24 באוגוסט 1963 והסתיימה ב-9 במאי 1964.
פ.צ. קלן זכתה בתואר.
פרויסן מונסטר ופ.צ. זארבריקן ירדו לליגות האזוריות בסוף העונה. הן לא חזרו יותר לליגה העליונה.
ארגון הליגה

הליגה כללה 16 קבוצות שנבחרו מליגות אזוריות:
אוברליגה מערב - בורוסיה דורטמונד, פ.צ. קלן, דיסבורג, פרויסן מונסטר, שאלקה 04
אוברליגה צפון - איינטרכט בראונשווייג, ורדר ברמן, המבורג,
אוברליגה דרום - איינטרכט פרנקפורט, קרלסרוהה, מינכן 1860, נירנברג, שטוטגרט
אוברליגה ברלין - הרטה ברלין
אוברליגה דרום-מערב - פ.צ. קייזרסלאוטרן, פ.צ. זארבריקן
על ניצחון במשחק הוענקו שתי נקודות. במידה ובסוף העונה מספר קבוצות היו מגיעות לאותו מספר נקודות, קבוצה עם יחס גבוה יותר של שרעים שנכבשו/שערים שנספגו הייתה מקבלת יתרון.
קבוצות שזכו במקום 15-16 יעברו בסוף העונה לליגות אזוריות במקום שתי קבוצות מליגות אזוריות. לקביעת העולות היה נערך טורניר בו השתתפו שתי קבוצות מ-5 ליגות אזוריות, סך הכל 10 קבוצות.
כדורגלנים מצטיינים

אווה זלר, המבורג שכבש 30 שערים היה מלך השערים של הליגה.
טבלת הליגה

| מיקום | קבוצה | משחקים | ניצחונות | תיקו | הפסדים | שערי זכות | שערי חובה | הפרש שערים | יחס שערים | נקודות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | פ.צ. קלן (אלופה) | 30 | 17 | 11 | 2 | 78 | 40 | 38 | 1.95 | 45  |
| 2 | דיסבורג | 30 | 13 | 13 | 4 | 60 | 36 | 24 | 1.667 | 39  |
| 3 | איינטרכט פרנקפורט | 30 | 16 | 7 | 7 | 65 | 41 | 24 | 1.585 | 39  |
| 4 | בורוסיה דורטמונד | 30 | 14 | 5 | 11 | 73 | 57 | 16 | 1.281 | 33  |
| 5 | שטוטגרט | 30 | 13 | 7 | 10 | 48 | 40 | 8 | 1.2 | 33  |
| 6 | המבורג | 30 | 11 | 10 | 9 | 69 | 60 | 9 | 1.15 | 32  |
| 7 | מינכן 1860 | 30 | 11 | 9 | 10 | 66 | 50 | 16 | 1.32 | 31  |
| 8 | שאלקה 04 | 30 | 12 | 5 | 13 | 51 | 53 | 2- | 0.962 | 29  |
| 9 | נירנברג | 30 | 11 | 7 | 12 | 45 | 56 | 11- | 0.804 | 29  |
| 10 | ורדר ברמן | 30 | 10 | 8 | 12 | 53 | 62 | 9- | 0.855 | 28  |
| 11 | איינטרכט בראונשווייג | 30 | 11 | 6 | 13 | 36 | 49 | 13- | 0.735 | 28  |
| 12 | פ.צ. קייזרסלאוטרן | 30 | 10 | 6 | 14 | 48 | 69 | 21- | 0.696 | 26 |
| 13 | קרלסרוהה | 30 | 8 | 8 | 14 | 42 | 55 | 13- | 0.764 | 24 |
| 14 | הרטה ברלין | 30 | 9 | 6 | 15 | 45 | 65 | 20- | 0.692 | 24  |
| 15 | פרויסן מונסטר | 30 | 7 | 9 | 14 | 34 | 52 | 18- | 0.654 | 23 |
| 16 | פ.צ. זארבריקן | 30 | 6 | 5 | 19 | 44 | 72 | 28- | 0.611 | 17  |
| מיקום | תוצאה |
| --- | --- |
מקום 1 : גביע אירופה לאלופות בכדורגל
מקום 14 ,3-5 : גביע הירידים
מקום 7: גביע מחזיקות הגביע
מקום 17-18: ירידה לליגות אזוריות
תשריט

תשריט הוא תוכנית משורטטת של מבנה או של שטח בנוי, כגון תוכנית בניין עיר, המפרטת את גבולותיו, את חלקיו (כולל החלקים הפתוחים בו) ואת ייעודם. התשריט ערוך על רקע של מפת מדידה ומסומנים בו כבישים, רחובות, גושים וחלקות.
למפת התשריט יש צבעים מוסכמים הקבועים בנוהל מבא"ת (מבנה אחיד לתוכניות). בתוכניות ישנות, שנערכו לפני החלתו של נוהל מבא"ת, ייתכנו שמות שונים וצבעים שונים לייעודים, ויש צורך תמיד לבחון את מקרא התשריט.
צבע צהוב: אזור מגורים א' – בנייה נמוכה, וילות וכדומה
צבע ירוק: שטח ציבורי פתוח
צבע אפור: אזור מסחרי
צבע אדום: דרך או כביש
צבע כתום: בנייה רוויה
צבע חום: מבני ציבור
בתשריט ניתן לראות את מיקומי הגושים והחלקות וניתן להסיק על פיו את היעוד של הגושים והחלקות על פי תוכנית הבינוי העירונית.
לתשריט של תוכנית בניין עיר מצורף תקנון, שהוא חוברת מילולית המגדירה את זכויות הבנייה בגושים ובחלקות השונות. בתקנון מפורטות מגבלות כמו מספר הקומות המרבי המותר, אחוזי הבנייה המותרים, קווי בניין ועוד.
ראו גם

תכנון ערים ואזורים
תוכנית בניין עיר
יעקב פוזננסקי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  26 ביולי 1890 לודז', האימפריה הרוסית 
 פטירה:  11 באוגוסט 1959 (בגיל 69) לודז', רפובליקת פולין 
 מדינה:  פולין 
 
יעקב פוזננסקי (בפולנית: Jakub Poznanski;‏ 26 ביולי 1890, לודז', האימפריה הרוסית; 11 באוגוסט 1959, לודז', פולין) היה מהנדס, כימאי ורוקח ניצול השואה פולני-יהודי, שיומנו הוא אחד המקורות החשובים ביותר על החיים בגטו לודז' בתקופת השואה.
מוצא והשכלה

אביו עבד במפעל כותנה מקומי. בשנת 1906 עברה המשפחה מלודז' לקייב. יעקב סיים את בית הספר התיכון בקייב בשנת 1909. הוא התקבל למחלקה החקלאית של המכון לחקלאות ויערות בפולאווי. הוא עבר למחלקה הכימית של הפוליטכניון בחרקוב. הגיוס לצבא במהלך מלחמת העולם הראשונה (1918-1914) קטע את לימודיו, שאותם השלים בשנת 1918. משנת 1918 עד 1920 עבד במכון הראשי לתעשיית הסוכר בקייב. בשנת 1920 נסע לגרמניה. הוא קיבל דוקטורט מהאוניברסיטה הטכנית של שרלוטנבורג בנושא ייצור סוכר. ב-1922 חזר ללודז'. הוא התחתן עם פליציה טורונצ'יק, ולהם נולדה בת. הוא לא הצליח למצוא עבודה בתחום התמחותו בעיבוד סוכר, ועבד בתעשיית הטקסטיל המקומית. בשנת 1935, לאחר שנה של אבטלה, קיבל עבודה בלודז', בחברה של חברו הגרמני לבית הספר, אלפרד הסלר, עבודה בה עבד עד 1940.
בגטו לודז'

בתקופת מלחמת העולם השנייה ושואת יהודי פולין היה פוזננסקי ראש המחלקה החקלאית ביודנראט. לאחר פירוק המחלקה, מצא עבודה במחלקת הנייר של הגטו. באוגוסט 1944 הסתתרו שלושת בני המשפחה בשטח הגטו. ב-19 בינואר 1945 שחרר הצבא האדום את אחרוני הניצולים מהגטו, בהם בני משפחת פוזננסקי. מ-4 באוקטובר 1941 עד 2 ביוני 1945 ניהל פוזננסקי יומן.
בגטו לודז' > יומנו של פוזננסקי

היומן מתעד את תצפיותיו של פוזננסקי על החיים, מאזן הכוחות בין גרמניה הנאצית לבין בעלות הברית, צעדי הדיכוי שנקטו הגרמנים כלפי הגטו, עבודת הכפייה, הגירושים, הפחדים, ההשערות והתקוות של תושבי הגטו. ברשימותיו השתמש המחבר גם במידע שלקח משידורי הרדיו הגרמניים. היה בבעלותו מקלט רדיו שהשתמש בו למרות האיסור.
לאחר המלחמה

פוזננסקי שב לעבוד במפעל בו הועסק לפני פרוץ המלחמה. הבעלים לשעבר, אלפרד הסלר, ברח לגרמניה ולאחר מכן לשווייץ. פוזננסקי קודם לדרגת מנהל המפעל. הוא הפך לראש מחלקה באגודה המרכזית של תעשיית הטקסטיל, לימים תעשיית הסיבים הסינתטיים.
לאחר המלחמה > הנצחת רשימותיו של פוזננסקי

בשנת 1960, לאחר מותו של פוזננסקי, עברה פליציה אשתו לוורשה. היא לקחה את 13 המחברות בהן כתב פוזננסקי את יומנו. ב-1960 יצא היומן לאור בפולין. במקומות רבים התערבה העורכת הורסי ספרין (Horacy Safrin) בטקסט המקורי. לאחר מותה של פליציה אבדו החוברות המקוריות. שש מהן נמצאו בשנת 2000. שבע האחרות לא נמצאו.
בשנת 2002 יצאה לאור מהדורה שנייה של היומן בפולין. היא התבססה על המחברות המקוריות, ולגבי אלה שהיו חסרות, השתמשה ההוצאה בטקסט של ההוצאה הפולנית הראשונה, משנת 1960.
בשנת 2010 יצאה לאור מהדורה עברית של היומן.
גרסה גרמנית פורסמה בשנת 2011, אותה תרגם מפולנית אינגו לוזה (Ingo Loose), עובד המכון להיסטוריה עכשווית (אנ') במינכן.
הערות שוליים

↑  13 מחברות: יומנו של יעקב פוזננסקי מגטו לודז', 1945-1941. עורכת: מיכל אונגר
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007266591105171  PLWABN: 9810704351905606  BnF: cb145485419 (data)  GND: 127363610  ISNI: 0000 0001 0857 3661  LCCN: no2003017499  NKC: zmp2012730572  SUDOC: 074455893  VIAF: 49462991   WorldCat (עם VIAF): 49462991
רנאטו צ'ליני

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  24 באפריל 1912 
 פטירה:  25 במרץ 1967 (בגיל 54) ניו אורלינס, ארצות הברית 
 מוקד פעילות:  איטליה, ממלכת איטליה 
 תקופת הפעילות:  מ-1947 
 שפה מועדפת:  איטלקית 
 
רנאטו צ'ליני (באיטלקית: Renato Cellini,‏ 24 באפריל 1912 – 25 במרץ 1967) היה מנצח אופרה איטלקי ידוע-שם. אביו היה אנציו צ'ליני, במאי שעבד עם ארטורו טוסקניני.
קריירה

צ'ליני נסע לארצות הברית בשנת 1947, הצטרף לצוות המטרופוליטן אופרה ובהופעת הבכורה שלו שם, ב-9 באפריל 1952, ניצח על דון קרלו של ורדי, עם יוסי ביירלינג, אלינור סטבר ורגינה רזניק. כעבור שנה ניצח על אאידה (עם הרווה נלי וג'ין מדיירה ועל כוחו של גורל (עם זינקה מאלינוב ומריו דל מונקו. בשנת 1954 ניצח שוב על "כוחו של גורל", הפעם עם נלי ועם ליאונרד וארן, וכן, בערב אחד, על אבירות כפרית וליצנים.
ב-1954 התמנה צ'ליני למנהל מוזיקלי ומנצח של עמותת האופרה של ניו אורלינס. את כהונתו שם פתח בלה בוהם בבימויו של ארמנדו אנייני. בתקופת שהותו שם ייסד את תיאטרון האופרה הנסיוני של אמריקה (1954-1960) בשיתוף עם האופרה של ניו אורלינס. תכלית המוסד הייתה "לתת לזמרים צעירים הזדמנות להישמע באופרה." בין הזמרים הצעירים האלה היו הארי תייארד, מיניון דאן, נורמן טרייגל, ג'ון רירדון ואחרים.
בתקופת שהותו בניו אורלינס ניצח צ'ליני על הפקות של אופרות רבות, בהן "אותלו" (עם ראמון ויניי ונלי), טוסקה (עם אינגה בורך ורוברט ויד), לקמה, "אמליה בנשף" (עם שון), "אלקטרה", "אהבת שלושת המלכים", "ורתר", "לה צ'נרנטולה", בוריס גודונוב (עם בוריס כריסטוף), "טרובדור", "טורנדוט", "נורמה", "דון ג'ובאני" (עם טרייגל), "טנהויזר", "מנון" (עם פיליס קורטין וניקולאי גדה), "נשף המסכות", "אורפאו ואורידיצ'ה", "אביר הוורד", "ריגולטו" (עם קורנל מקניל) ו"כוחו של גורל" (עם איילין פארל וריצ'רד קאסילי).
במהלך עשור השנים של צ'ליני באופרה של ניו אורלינס, הופיעו הרבה כוכבים אמריקאים ובינלאומיים בפעם הראשונה עם הלהקה. כוכבים אלה הם לואיג'י אלווה (בתפקיד הרוזן אלמביבה ב"הספר מסביליה", ג'וזפה קמפורה (כאדגרדו ב"לוצ'יה די למרמור"), ליזה דלה קאזה (בתפקיד המרשלית ב"אביר הוורד"), פלאסידו דומינגו (בתפקיד לורד ארטורו בולאב ב"לוצ'יה"), גדה (בתפקיד דה גריו), לואיס קיליקו (בתפקיד לסקו), צ'זרה סייפי (כדון ג'ובאני) ובברלי סילס (בתפקידי הגיבורות של "סיפורי הופמן").
בשנת 1964 התערערה בריאותו של צ'ליני והוא ניצח בפעם האחרונה, על הצגה של אאידה. הוא מת ב-25 במרץ 1967 בניו אורלינס, בן חמישים וחמש.
לקריאה נוספת

הספד, "אופרה", מאי 1967
לוח הארטוך

לוח הארטוך המקורי ברייקסמוזיאום
לוח הארטוך או לוח דירק הארטוך (באנגלית: Dirk Hartog Plate) הוא הלוח המקורי שהשאיר מגלה הארצות ההולנדי דירק הארטוך באי דירק הארטוך (אנ'), במסעו לחקר החוף המערבי של אוסטרליה, לפני ההתיישבות האירופאית שם. לוח זה הוא השריד מעשה ידי אדם העתיק ביותר לחקר אוסטרליה האירופאי שעודנו קיים. הלוח העגול המקורי נלקח להולנד, ומוצג שם ברייקסמוזיאום באמסטרדם. לוח חילופי דומה התגלה לאחר זמן בשלושה ביקורים נוספים באי במהלך 200 השנים הבאות.
דירק הארטוך, 1616

דיק הארטוך היה האירופאי הראשון המתועד שראה את מערב אוסטרליה, לשם הגיע בספינתו, "אנדראכט". ב-26 באוקטובר 1616 ירד אל "כף הכתובת" (Inscription Cape) בקצה הצפוני של האי. לפני צאתו משם, השאיר הארטוך במקום צלחת עשויה פיוטר, מסומרת לעמוד וממוקמת זקופה בחריץ על פסגת הצוק.
על הצלחת חרותה הכתובת:
1616, DEN 25 OCTOBER IS HIER AENGECOMEN HET SCHIP D EENDRACHT

VAN AMSTERDAM, DEN OPPERKOPMAN GILLIS MIBAIS VAN LVICK SCHIPPER DIRCK HATICHS VAN AMSTERDAM 

 DE 27 DITO TE SEIL GEGHM (sic) NA BANTAM DEN

ONDERCOOPMAN JAN STINS  OPPERSTVIERMAN PIETER DOEKES VAN BIL  Ao 1616
תרגום: ב-25 באוקטובר הגיעה הספינה אנדראכט, מאמסטרדם: אחראי-מטען גילס מיבאיס מליאז', 1616, רב החובל דירך הארטיכס מאמסטרדם. ב-27 כנ"ל הפליגה שוב אל העיר באנטאם. סגן אחראי-מטען יאן סטינס, הגאי עליון פיטר דורס מביל. בשנה 1616.
וילם דה פלמינך, 1697

כעבור 81 שנים, ב-1697, הגיע גם רב החובל ההולנדי וילם דה פלמינך אל האי וגילה את צלחת הפיוטר של הארטוך, שהעמוד אליו הוצמדה נרקב כמעט לגמרי. הוא הסיר את הצלחת והחליף אותו בלוח אחר, שחובר אל עמוד חדש. העמוד החדש נעשה מגזע עץ ברוש, שהובא מהאי רוטנסט.
הצלחת המקורית הוחזרה להולנד, שם היא שמורה עדיין בריקסמוזיאום. הצלחת של דה פלמינך מכילה את כל הטקסט שהיה על הלוח המקורי של הארטוך וכן רשימה של כל אנשי הצוות הבכירים של מסעו הוא. הכתובת מסתיימת במילים אלה:
1697. Den 4den Februaij is hier aengecomen het schip de GEELVINK voor

Amsterdam, den Comander  ent schipper, Willem de Vlamingh van Vlielandt,

Adsistent Joannes van Bremen, van Coppenhagen; Opperstvierman Michil Bloem vant

Sticgt, van Bremen De Hoecker de NYPTANGH, schipper Gerrit Colaart van

Amsterdam; Adsistent Theodorus Heirmans van dito Opperstierman Gerrit

Gerritsen van Bremen, 't Galjoot t' WESELTJE, Gezaghebber Cornelis de

Vlamingh van Vlielandt; Stvierman Coert Gerritsen van Bremen, en van hier

gezeilt met onse vlot den  voorts net Zvydtland verder te ondersoecken en

gedestineert voor Batavia
ובתרגום:
ב-4 בפברואר 1697, הגיעה הנה הספינה גלפינק מאמסטרדם; מפקד וילהלם דה פלאמינך, מלואנדט.
סגן, יאן ואן ברמן, מקופנהגן; הגאי ראשון, מיכיאל בלם ואן אסטיכט, מברמן. הימאי קפטן גריט קולרט מאמסטרדם, עוזר תאודורוס הרמנס, מאותו מקום; הגאי ראשון גריט גריץ, מברמן; ועוד המפקד קורנליס דה פלאמינך מפלילנדט; ההגאי קרט גריץ מברמן. הפליגה מכאן עם הצי שלנו ב-12 בחודש, לחקור את הארץ הדרומית, ואחר כך לבטאוויה
עמנואל האמלין, 1801

בשנת 1801 נכנס רב החובל הצרפתי של ה"נטוראליסט", ז'אק פליקס עמנואל האמלין, משנה למפקד המשלחת ניקולא בוין באונייה "ז'אוגרף", אל מפרץ הכרישים ושלח קבוצה אל החוף. הקבוצה מצאה את הצלחת של פלמינך, אם כי היא נקברה למחצה בחול, לאחר שהעמוד נרקב כליל בפגעי מזג האוויר. כשלקחו את הצלחת לספינה, פקד עליהם האמלין להחזירה למקומה, משום שהאמין שהרחקתה מן האי כמוה כחילול קודש. נוסף לכך, התקין צלחת דומה משלו ועליה חרת פרטים ממסעו (ב-16 ביולי 1801). את שתי הצלחות הציב באתר של פלאמינך, ועוד הוסיף דגל הולנדי קטן. במעמד זה כונה האתר "כף הכתובת" (Cape Inscription).
לואי דה פרייסינה, 1818

בשנת 1818 שלח חוקר הארצות הצרפתי לואי דה פְֵרֶייְסינֶה, שהיה קצין בצוות של האמלין ב-1801, סירה אל החוף לקחת את הצלחת של פלאמינך ולהחליפה בלוח עופרת, שלא נמצא מעולם. אשתו, רוז דה פרייסינה, שנמצאה על הסיפון לאחר שהתגנבה אל הספינה עם העוזר של בעלה, תיעדה את האירוע במה שהיה למעשה יומן הקפת כדור הארץ שלה.  לאחר שהספינה נטרפה באיי פוקלנד, הצלחת ומוצגים אחרים ממסע ה"אורניה" הועברו בהמשך לספינה אחרת ונלקחו לצרפת, שם נמסרו לאקדמיה הצרפתית בפריז.
אחרי שהייתה אבודה במשך יותר ממאה שנה, התגלתה צלחת פלאמינך מחדש בשנת 1940 על מדף תחתון בחדר קטן, בערבוביה עם צלחות נחושת חרותות נושנות. כהכרה באבדות של אוסטרליה בהגנה על צרפת בשתי מלחמות העולם, הוחזרה הצלחת בסופו של דבר לאוסטרליה בשנת 1947 והיא שמורה כיום במוזיאון הימי של מערב אוסטרליה בפרימנטל, מערב אוסטרליה.
לוחות המגדלור בכף הכתובת

לציון האתר הנציחה ממשלת חבר העמים הבריטי בשנת 1938 את נחיתתו של דירק הארטוך בלוח נחושת.
כמעט 60 שנה לאחר זאת, ב-12 בפברואר 1997, הסיר ראש ממשלת מערב אוסטרליה באותו זמן, ריצ'רד קורט, את הלוט מעל לוח ארד לציון שלוש-מאות שנים לביקורו של פלאמינך.
המגדלור והלוחות ממוקמים ב- 25°28′55″S 112°58′19″E﻿ / ﻿25.48194°S 112.97194°E﻿ / -25.48194; 112.97194.
הערות שוליים

↑  "דירק הארטוך וגילוי מערב אוסטרליה", הוצאת החברה ההיסטורית של מערב אוסטרליה, פרת, מערב אוסטרליה
↑  מפרץ הכרישים, היסטוריה ימית, וילם דה פלמינך
↑  "היסטוריה של חקר אוסטרליה מ-1788 ל-1888, מבוא לחלק I (סידני 1888) בפרויקט גוטנברג של אוסטרליה
↑  ריביירה M.S., 1996, "אישה אמיצה: יומנה של רוז דה פרייסינה על מסעה סביב העולם 1820-1817". הספרייה הלאומית של אוסטרליה. קנברה.
↑  The Uranie Voyage at Western Australian Marine Museum, Fremantle  אוספים ימיים, "אוצרות ממסע האורניה" במוזיאון הימי של מערב אוסטרליה, פרימנטל]
מפה של מפרץ הכרישים ובה אי דירק הארטוך וכף הכתובת
נושא הרומח

העתק פסל "נושא הרומח" מאת פוליקליטוס.
"נושא הרומח" או "דוריפורוס" (ביוונית: δορυφόρος; בלטינית: Doryphorus) הוא פסל יווני מאת הפסל פוליקליטוס (ביוונית: Πολύκλειτος) ממחצית המאה החמישית לפני הספירה. הפסל מציג צעיר אתלטי אשר נשא, כנראה, רומח. הפסל נוצר במקור מברונזה, אולם שרדו רק העתקים שלו עשויים שיש.
תנוחת הפסל משלבת בין דינאמיות לסטאטיות, בין עמידה להליכה, במידה רבה באופן הדומה לתנוחת הפסל זורק הדיסקוס. הפסל ניצב בתנוחת "קונטרה פוסטו" (Contrapposto), רגל ימין של הפסל מונחת קדימה, כלפני צעד ואילו רגל שמאל מורמת מעט וממוקמת מאחוריה כך שהדמות נשענת על רגלה הימנית. מותנו הימני של הפסל גבוה יותר, כך שקו המותניים נוטה לשמאל ואילו הראש מאזן נטייה זו בהרכנתו לצד ימין. מערך הידיים של הדמות הוא הופכי כאשר יד ימין מונחת לצידי הגוף ואילו יד שמאל אוחזת ברומח הנשען על הכתף. מערך כיאסטי זה יוצר שלמות הרמונית תוך יצירת ניגודים בכווני התנועה.
פרופורציות הדמות המפוסלת נחשבות למושלמות לפי הפרופורציות של האמנות הקלאסית. במאה השנייה לספירה כתב קלאודיוס גלנוס על הפסל ותיאר אותו כביטוי הוויזואלי המושלם עבור החיפוש הרמוניה ויופי. ביטוי זה מתבטא בפרופורציות המושלמות של הפסל: "היופי מגולם בפרופורציות, לא של אלמנטים אלא של חלקי הגוף, כלומר של אצבע אל אצבע ושל כל האצבעות אל כף היד ושורש כף היד ואלה אל הזרוע, ושל הזרוע לאמה, ושל כל החלקים אלו אל אלו כפי שהם מתוארים בקאנון של פוליקליטוס".
לקריאה נוספת

מיכאל אבי-יונה, תולדות האמנות הקלאסית, מוסד ביאליק, 2004, עמ' 126–127. (הספר בקטלוג ULI)