stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מפלצות חוזרות לתחייה
פרקי הסדרה

עוף טרור: הטיטאניס היה העוף הגדול ביותר אשר היגר לאמריקה הצפונית. בעזרת מקורו העצום הוא יכל לפצוע ולהרוג סוסים כמו המורופוס ואפילו עצלני קרקע. ואולם לאחר שהרג את טרפו היה עליו לשמור עליו מגנבים מקומיים כמו הסמילודון או זאב אדוארד הצד בלהקות. פרטים של זאבי אדוארד הצליחו להבריח את הטיטאניס מטרפה ואפילו לטרוף אותה אם לא נמלטה מהם. ייתכן שהתחרות העזה יחד עם שינויי אקלים קר ויבש יותר מהאקלים הנוח של אמריקה הדרומית הוביל להכחדת העוף העצום לפני 2 מיליון שנה.
טי-רקס במעמקים: במימי הקרטיקון יצור אחד היה הטורף הגדול והמפחיד ביותר - המוסזאורוס (ייתכן שטילוזאורוס), אשר התפתח מלטאות יבשתיות והתמחה בציד יצורי ים מרשימים כמו הפליוזאורים, האלאסמוזאורוס ארוך הצוואר, כרישי הקריטוקסירינה או דג הקסיפקטינוס. אך רק מוסזאורוס גדול יותר יכל להרוג מוסזאורוס אחר עד לסוף עידן הדינוזאורים.
גדול הדינוזאורים הטורפים: במדבר סהרה הקדום טורף מסוג רוגופס מנסה לסעוד על זאורופוד שהרג אך נטרף בידי דינוזאור טורף עצום - הספינוזאורוס, הגדול שבכל טורפי היבשה מעולם. הוא היה בעל מפרש גבי עצום שעזר לו לקלוט חום והיה בעל לסתות ארוכות וטפרים גדולים, איתם יכל לשסע כל יצור חי בסביבתו לרבות יצורים ענקיים כמו הקרכרודונטוזאורוס והתנין סרקוסוכוס. רק להקה של רוגופסים שיכלו להפיל את הענק מרגליו יכלו להרוג אותו.
גדול טורפי אמריקה: האקרוקנתוזאורוס היה דינוזאור דו-רגלי שריר מאוד שהתפתח לציד של זאורופודים ענקיים כמו הזאורופוסידון באמצעות קפיצה על גבם ונשיכתם עד שהותש ונפצעו קשה. כמו כן הוא יכל לפגוע בקלות בטרף קטן יותר כמו הטנונטוזאורוס. אך לבסוף הוא נכחד עקב תחרות עם טורפים קטנים יותר כמו הדיינוניכוס והכחדת הזאורופודים של אמריקה, אשר אילצה אותו להתמודד עם טרף כמו הזאורופלטה המשוריין.
כלב-דוב: האמפיקון היה כלב דב גדול אשר היגר דרך ברינגיה לאמריקה והפך לצייד מרשים המזכיר במראהו שילוב של זאב, דוב ואריה. הוא היה צייד ממארב אשר שיסע את גרונות טרפו. ואולם הדיאודון התוקפני גנב ממנו את טרפו לעיתים קרובות. לכן האמפיקון התפתח לטורף במשקל 600 ק"ג, אשר יכל להתמודד עם הדיאודון ולהבריח אותו. עם זאת להקות של כלבי אפיסיון היו קשות מכדי להרתיע אותו והכלבים גם הרגו את גוריו במאורתו. מסיבה זו ועקב שינויי אקלים שהרסו את מקומות המארב של האמפיקון הוא נכחד סופית לפני 2 מיליון שנה.
משסע ענק: באוסטרליה הפרהיסטורית התפתחה הגדולה שבלטאות היבשה - המגלניה. המגלניה הייתה טורפת-העל האוסטרלית אשר יכלה להרוג את מיניה הענקיים של אוסטרליה מהפרוקופטודון והדיפרוטודון, גדול חיות הכיס מעולם ואף את אריה הכיס הטורף. ואולם לאחר הגעת האדם לאוסטרליה הוא החל לצוד אותה ולתרום להכחדתה הסופית, לצד כל יצורי הענק שסביבה.
אמנזיה דיסוציאטיבית

| --- | --- |
 תחום:  בריאות הנפש
 סיווגים
 DSM-5:  ללא פוגה  300.12 עם פוגה 300.13
 ICD-10:  ללא פוגה, F44.0 עם פוגה F44.1
 ICD-11:  6B61 
 
אמנזיה דיסוציאטיבית (באנגלית: Dissociative Amnesia), הנקראת גם אמנזיה פסיכוגנית (באנגלית: Psychogenic Amnesia)היא הפרעה נפשית השייכת לקבוצת ההפרעות הדיסוצאיטיביות. הביטוי הבולט של הפרעה זו הוא קושי להזכר באירועים חשובים וכן בפרטים מרכזיים הקשורים לאירועים טראומטיים או לזיכרון אוטוביוגרפי. דפוסי השכחה בהפרעה זו יכולים להיות נרחבים או ספציפיים מאוד. מקרים חריפים במיוחד של ההפרעה מלווים בתופעת הפוגה הדיסוציאטיבית. הפרעה זו שכיחה בקרב נפגעי תקיפות מיניות שנפגעו בילדותם, והם לעיתים מתקשים במשך זמן רב בזכירת המעשים שבוצעו בהם.
אבחנה

על פי ה DSM 5, פסיכיאטר יאבחן הפרעה זו בהתקיים ארבעת התנאים הבאים:
אי יכולת לזכור מידע אוטוביוגרפי, (בדרך כלל כזה הקשור לאירוע טראומטי או בעל אופי מלחיץ), שאינה מתיישבת עם שכחה רגילה. זו שכחה סלקטיבית של אירועים ספציפיים או פרטים מתוכם, או שכחה של פרטים בהיסטוריה האישית.
הסימפטומים גורמים למצוקה משמעותית מבחינה קלינית ולפגיעה בתפקוד החברתי, התעסוקתי וכל תפקוד אחר מרכזי בחיי האדם.
ההפרעה אינה ניתנת לייחוס לשימוש בתרופות או בסמים כלשהם (למשל אלכוהול או קנאביס), או מצב נוירולוגי (התקף אפילפסיה, מחלת אלצהיימר ומחלות דמנטיות אחרות, פגיעת ראש סגורה, ומצבים נוירולוגיים אחרים), סטרס חולשה או עייפות חולפת.
הסימפטומים אינם ניתנים להסבר טוב יותר באמצעות הפרעה נפשית אחרת: הפרעת זהות דיסוציאטיבית, הפרעה פוסט טראומטית, הפרעת דחק אקוטית הפרעה סומטופורמית, או הפרעה נוירו-קוגניטיבית.
מאפיין ייחודי (Specifier): בחלק (קטן) מהמקרים עשויה להתלוות לאמנזיה תופעה של פוגה . תופעה זו גורמת לאדם עם ההפרעה לנסוע מרחק גדול, ולהתחיל חיים חדשים לחלוטין כאדם אחר במקום אחר, תוך שכחה מוחלטת, או כמעט מוחלטת של חייו הקודמים, לרבות מקצועו, ובני משפחתו (הוריו, בן/בת זוג וילדיו). הפוגה הדיסוציאטיבית נחשבה בעבר להפרעה בזכות עצמה אך ב DSM 5 היא הפכה למאפיין של אמנזיה דיסוציאטיבית.
שכיחות ואפידמיולוגיה

בארצות הברית השכיחות ל-12 חודשים עמדה על 1.8% מהאוכלוסייה, עם שכיחות גבוהה כמעט פי 3 אצל נשים (2.8%) בהשוואה לגברים (1%).
שכיחות ואפידמיולוגיה > גורמי סיכון פרוגנוסטיים

סביבתיים: אירועים טראומטיים (אירוע יחיד או אירועים חוזרים). ההפרעה שכיחה יותר אצל מי שעברו אירועים קשים בילדות לרבות אלימות, התעללות לסוגיה וכדומה. כמו כן השכיחות גבוהה יותר אצל קורבנות אלימות פיזית, ואירועים טראומטיים מסוגים שונים.
גנטיים ופזיולוגיים : לא קיימים או לא נפוצים מחקרים שבדקו אמנזיה דיסוציאטיבית באופן ספציפי אולם מחקרים שבדקו דיסוציאציה באופן כללי העלו כי קיימת ככל הנראה השפעה לשילוב בין גורמים גנטיים וסביבתיים.
פוגה דיסוצאטיבית: אצל אנשים מסוימים עם אמנזיה דיסוציאטיבית, הרחקת מקור המצוקה תביא בהדרגה לחזרת הזיכרון. אצל אנשים עם פוגה דיסוציאטיבית דפוס האמנזיה הוא עמיד יחסית והשכחה אינה חולפת בקלות. חזרת הזיכרון יכולה להתרחש בהדרגה בצורה של פלשבקים.
מהלך ההפרעה

הופעת ההפרעה היא לרוב פתאומית. פחות ידוע על אופן ההיארעות של אמנזיה ממוקמת ואמנזיה כללית (ראה להלן), שכן אנשים במצבים אלה לא תמיד פונים לקבלת עזרה ולא תמיד מודעים לכך שקיימת בעיה. אנשים עשויים לדווח על אפיזודות חוזרות ונשנות של אמנזיה דיסוציאטיבית. אפיזודה אחת אינה חייבת להיות סימפטומטית. משך ההפרעה יכול לנוע בין דקות ספורות לעשרות שנים. חלק מהאפיזודות של אמנזיה דיסוציאטיבית נפתרות באופן מהיר על ידי הסטת האדם מהמקום או המצב מעורר המצוקה. במקרים אחרים האפיזודה יכולה להמשך על פני זמן ארוך יותר, גם אחר שהאיום הוסר. אמנזיה דיסוציאטיבית נחלשת עם הגיל, אך לא תמיד. בנוסף, בחלק מהמקרים עלולה היזכרות באירוע טראומטי (לעיתים קרובות היזכרות פתאומית) לגרום למצוקה ניכרת התנהגות אובדנית וסימפטומים של PTSD.
אמנזיה דיסוציאטיבית נצפתה בקרב ילדים, בני נוער ובוגרים. קיים קושי לבחון את מצבם של ילדים מפני שיש קושי לשאול אותם שאלות אודות אמנזיה. כדי להשלים את התמונה נעזרים בדרך כלל באנשים בסביבתו של הילד: מחנכים, הורים וכדומה.
מהלך ההפרעה > נטייה אובדנית

אצל חלק מהאנשים עם ההפרעה יש נטייה לפעולות של גרימת נזק עצמי או אובדנות. הסיכון גדול במיוחד כאשר האמנזיה חולפת פתאום והאדם מתמודד עם הצפה פתאומית שהתרחש אירוע טראומטי בחייו והודחק.
התמונה הקלינית

האמנזיה יכולה להופיע בכמה צורות:
אמנזיה ממוקמת (Localized): ממוקמת במקום ובזמן ומתאפיינת בשכחה של תקופה מסוימת מהחיים ונמשכת מספר שעות או ימים. זוהי הצורה השכיחה ביותר של אמנזיה דיסוציאטיבית.
אמנזיה כללית (Generalized): כוללת דפוס נרחב יותר של שיכחה, לעיתים כוללת אף שכחה של תקופה שלמה מהחיים.
אמנזיה סלקטיבית (Selective): מתאפיינת בשכחה של פרטים מסוימים מאירוע.
אמנזיה מתמשכת (Continous): היא מצב בו האירועים נשכחים מיד לאחר התרחשותם, למרות מודעות האדם למתרחש בעת האירוע.
אמנזיה סיסטמטית (Systematic): בסוג זה של אמנזיה האדם מאבד מידע השייך לקטגוריה מסוימת.
שני מאפיינים אפשריים נוספים של אמנזיה דיסוציאטיבית שאינם מופיעים ב DSM או ב ICD אך מופיעים בספרות המחקרית והמקצועית הם:
אמנזיה רטרוגריידית : האדם מתקשה לזכור דברים שאירעו לפני האירוע הקשה שבעקבותיו החלה האמנזיה.
אמנזיה אנטרוגריידית - האדם מתקשה לזכור דברים שאירעו לאחר שהתרחש האירוע הקשה שבעקבותיו החלה האמנזיה.
כאמור האמנזיה קשורה על פי רוב לאירועים קשים בעלי אופי טראומטי: אובדן ואבלות, קבלת בשורות קשות תאונות שונות, היות האדם קורבן לפשע אלים, אסונות טבע ועוד. השכחה מאפשרת לאדם לווסת את עוצמת החוויה הרגשית כתוצאה מהאירוע הקשה זאת באמצעות שינוי מצב התודעה.
תוצאת ההפרעה מבחינה תפקודית

לאמנזיה סלקטיבית מקומית או סיסטמטית יש השפעה מוגבלת על התפקוד היומיומי. אמנזיה מתמשכת ואמנזיה כללית הן בעלות אופי יותר נרחב ולכן גורמות לפגיעה משמעותית בהרבה באיכות החיים ובתפקוד האדם בסביבות שונות בחייו. הנסיגה בתסמיני האמנזיה אינה מבשרת בהכרח הקלה במצב, שכן היא עלולה להעלות על פני השטח רגשות קשים והתנהגויות שעד כה לא קיבלו ביטוי.
תחלואה נלווית

כאשר ישנה נסיגה בתסמיני האמנזיה הדיסוציאטיבית עשויים לעלות ולצוף על פני השטח רגשות מגוונים הכוללים: אשמה, בושה, אבל, דיספוריה, חוויה של קונפליקט פסיכולוגי ועוד. אלה עלולים להיות מלווים בנטייה לאובדנות או נטייה לפגוע באחרים. אנשים אלה יכולים לעיתים להתאים לקריטריונים של הפרעת דיכאון מתמשכת (דיסתימיה), דיכאון מז'ורי, הפרעות מצב רוח אחרות, הפרעות הסתגלות (בעיקר עם אפקט דיכאוני או עם אפקט מעורב וקושי לשלוט בדחפים). רבים מהאנשים עם אמנזיה דיסוציאטיבית מפתחים בסופו של דבר הפרעת דחק פוסט טראומטית, בעיקר כאשר התוכן שהיה בלתי נגיש עקב האמנזיה, הופך להיות נגיש. כמו כן שכיחות הפרעות סומטופורמיות, וחלק מהם עונים גם לאבחנה של הפרעות אישיות שונות.
מחקר

הפרעה זו נחשבת לתחום מחקר חדש יחסית שלא הרבה ידוע עליו. בשנים האחרונות גבר העניין בהיבטים נוירולוגיים ופיזיולוגיים של סוגי האמנזיה השונים וכן בקשר בין מאפיינים פיזיולוגיים של האמנזיה הדיסוציאטיבית לסוגי אירועים קשים או טראומטיים. כיוון נוסף של מחקר נוגע לאפידמיולוגיה של הדפוסים השונים של אמנזיה דיסוציאטיבית.
אבחנה מבדלת

הפרעת זהות דיסוציאטיבית: הפרעה זו כוללת מרכיב של ניתוק מלא או חלקי מהאישיות ויצירת אישיויות חדשות (שתיים לפחות) נוסף לאישיות המקורית. הפרעה זו כוללת מרכיב דומיננטי של דה פרסונליזציה.
הפרעת דחק פוסט טראומטית : חלק מהאנשים עם PTSD אינם יכולים להזכר בפרטים מהאירוע הטראומטי. אבחנה של PTSD עם אמנזיה דיסוציאטיבית תיתכן כאשר השכחה חורגת אל מעבר לאירוע הטראומטי.
הפרעות נוירו-קוגניטיביות: בהפרעות אלה אובדן זכרונות הוא חלק מתמונה של הפרעה שמקורה נוירולוגי.
הפרעות הקשורות לשימוש בחומרים (סמים): במקרה זה המקור לשכחה הוא שימוש בסמים שונים (אלכוהול, וסמים אחרים). אמנזיה יכולה להיות תוצאה של הרעלות שונות.
אמנזיה פוסט-טראומטית כתוצאה מפגיעת ראש. במקרה כזה יש סיפור של פגיעת ראש משמעותית.
הפרעות התקף (Seuzure Disorders): מצבים שונים כמו התקף אפילפטי גורמים בדקות שמיד לאחר ההתקף לשכחה נרחבת של אירועים, החולפת כעבור זמן קצר.
סטופור קטטוני : כאן התמונה הקלינית תכלול גם מרכיב של אילמות שאינה חלק מאבחנת אמנזיה דיסוציאטיבית
התחזות והתחלות: כאשר האדם עשוי להפיק רווח משני מהאבחנה (למשל פיצוי כספי) עשויה להשקל אבחנה של התחזות או התחלות.
שינויים באיכות הזיכרון המיוחסים לגיל: יש מגוון של מחלות הקשורות לגיל מבוגר והכוללות מרכיב של אובדן תפקודי זיכרון שונים (מחלות דמנטיות שונות). מחלות אלה ניתנות לאיתור בבדיקות פיזיולוגיות מתאימות.
שינויים בזיכרון כתוצאה מטיפול רפואי: נזעי חשמל (טיפול רפואי לא תרופתי מקובל הניתן למגוון אבחנות פסיכיאטריות) עשוי להיות כרוך בשכחה בעיקר לטווח הקצר. כאן הגורם לשכחה אינו דיסוציאציה אלא הטיפול הרפואי.
טיפול

פסיכותרפיה: ישנן המלצות לטיפול מהיר, בעזרת היפנו אנליזה, או נרקו אנליזה (סוגים ספציפיים של טיפול פסיכו-אנליטי). כמו כן יש חשיבות לטיפול פסיכודינאמי שתכליתו לברר את האירועים שגרמו לשכחה. בחלק מהמקרים אפשר לשלב טיפול קוגניטיבי שיסייע להתמודד עם עיוותים קוגניטיביים והטיות חשיבה.
ראו גם

אמנזיה
הפרעת דחק פוסט טראומטית
הפרעות דיסוציאטיביות
לקריאה נוספת

מיקי דורון, טראומה והטיפול בה, הוצאת המחבר, 2016
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7 8  American Psychiatric Association., Dissiciative Amnesia, Diagnostic and Statistical Manual of Mental Disorders (DSM–5), 5, Alington: American Psychiatric Association., 2013, עמ' 298-302. (בeng)
1 2 3 4 5 6 7 8 9  חנן מוניץ (עורך), הפרעות דיסוציאטיביות, פרקים נבחרים בפסיכיאטריה, 6, תל אביב: דיונון, 2016, עמ' 440-442. (בעברית)
1 2  Angelica Staniloiu, Hans J. Markowitsch, Matthias Brand, Psychogenic amnesia – A malady of the constricted self, Consciousness and Cognition, Self, Other and Memory 19, 2010-09-01, עמ' 778–801 doi: 10.1016/j.concog.2010.06.024
↑  James A. Chu, Lisa M. Frey, Barbara L. Ganzel, Julia A. Matthews, Memories of Childhood Abuse: Dissociation, Amnesia, and Corroboration, American Journal of Psychiatry 156, 1999-05, עמ' 749–755 doi: 10.1176/ajp.156.5.749
1 2  Kristina Hennig-Fast, Franziska Meister, Thomas Frodl, Anna Beraldi, A case of persistent retrograde amnesia following a dissociative fugue: Neuropsychological and neurofunctional underpinnings of loss of autobiographical memory and self-awareness, Neuropsychologia 46, 2008-10-01, עמ' 2993–3005 doi: 10.1016/j.neuropsychologia.2008.06.014
↑  H. J. Markowitsch, A. Staniloiu, Functional (dissociative) retrograde amnesia, Handbook of Clinical Neurology, Functional Neurologic Disorders 139, 2016-01-01, עמ' 419–445 doi: 10.1016/B978-0-12-801772-2.00036-9
↑  Hans J Markowitsch, Angelica Staniloiu, Amnesic disorders, The Lancet 380, 2012-10-20, עמ' 1429–1440 doi: 10.1016/S0140-6736(11)61304-4
↑  Angelica Staniloiu, Hans J Markowitsch, Dissociative amnesia, The Lancet Psychiatry 1, 2014-08-01, עמ' 226–241 doi: 10.1016/S2215-0366(14)70279-2
↑  Charles L. Scott, Evaluating Amnesia for Criminal Behavior, Psychiatric Clinics of North America, Forensic Psychiatry 35, 2012-12-01, עמ' 797–819 doi: 10.1016/j.psc.2012.08.003
אופיום

ערך זה עוסק בסם אופיום. אם התכוונתם לחברת תקליטים, ראו .
אזורים עיקריים של ייצור אופיום בעולם
אופּיום הוא סם פסיכואקטיבי חזק וממכר מקבוצת האופיאטים, המופק מהנוזל של תרמיל בוסרי של הצמח פרג תרבותי (פרג האופיום).
תיאור

האופיום מתאפיין בריח נרקוטי ובטעם מריר-חריף. הוא מכיל תערובת של 25 אלקלואידים שונים, ביניהם קודאין, אוריפאווין, תבאין, נרקוטין, פפוורין, והעיקרי שבהם, המופיע רק במין הפרג התרבותי- המורפין. האופיאטים מחלישים את החישה הפיזית ואת היכולת להגיב לגירויים על ידי דיכוי מערכת העצבים, ושימוש במינון גבוה ובלתי מבוקר בהם עלול להוביל למוות.
אופיום הוא נוזל התרמיל הבוסרי של פרג תרבותי. אזורי הגידול העיקריים של צמח זה למטרות הפקת אופיום הם אפגניסטן, מקסיקו ו"משולש הזהב" של דרום מזרח אסיה (במיוחד מיאנמר). מבין הסמים המופקים מאופיום, בולטים קודאין, מרכיב נפוץ במשככי כאבים ובתרופות נגד שיעול, שהוא אופיאט חלש; ומורפין, שהוא אופיאט חזק בהרבה. מורפין משמש גם להפקת האופיואיד הרואין. יצור הרואין הוא המטרה העיקרית של גידול האופיום הבלתי-חוקי בעולם. משנעי הסמים מעדיפים לסחור בהרואין, כיוון שניתן להסתירו ולהבריחו בקלות יחסית עקב היותו מרוכז יותר בהשוואה לאופיום.
אופיום כשלעצמו הוא מרכיב חוקי בתרופות מרשם. בין התרופות המכילות אופיום נמצאות לאודנום (טינקטורה של אופיום) ופרגוריק. אלו משמשות לשיכוך כאבים, למניעת שיעול ולעצירת שלשול.
תהליך ייצור האופיום
גידול פרג האופיום מתרחש בעיקר בצפון הודו באזורים של מאדיה פראדש, אוטר פראדש וראג'סטן. פרג האופיום, כמו כל הפרגים, דורש אדמה לחה עשירה ואור שמש בשפע. זרעי פרג נזרעים בסוף הסתיו או בתחילת החורף (בדרך כלל בנובמבר) בשדות אשר מעובדים היטב. באביב, לאחר שהצמחים מגיעים לגובה של כ-15 ס"מ, מדללים את השדות כך שהצמחים הנותרים עומדים במרחק של כ-60 ס"מ זה מזה. תרמילי הצמח מבשילים בין החודשים אפריל ויוני. על כל צמח יש כחמישה עד שמונה תרמילים, וכאשר הם מבשילים לקוטר של כארבעה ס"מ, צבעם משתנה מכחלחל-ירוק לצהוב, שינוי זה מסמן את הזמן האופטימלי לקטוף את הצמח. התרמילים נחתכים בצורה אופקית (רק לעיתים רחוקות בצורה אנכית). נעשה שימוש בסכין ייחודית בעלת שלושה עד שישה להבים או מכשיר מחודד. בעת תהליך החיתוך העובדים נמנעים ממגע ישיר עם השרף הלבן שיוצא מהתרמילים שזה עתה נחתכו. ישנם ארבעה עד שישה חתכים כאלה וכל חתך נעשה מספיק עמוק על מנת לחתוך את צינורות החלב, אך לא כל כך עמוק כדי לא לגרום לשרף הלבן לזרום פנימה לכיוון מרכז התרמיל. השרף הלבן יוצא מהחתכים, ומתכהה במהירות לצבע חום או שחור בחשיפה לאוויר. ניתן לחתוך כל תרמיל ארבע או חמש פעמים בודדות במהלך תקופה של מספר הימים הבאים. בבוקר שלאחר החתך, השרף המוצק והכהה נאסף באמצעות גרידה עם כף ברזל או סכין. לאחר איסוף כמות מתאימה, לשים את החומר לכדורים, עוטפים בעלי פרג ומייבשים באוויר בצל. שיטה נוספת היא אחסון החומר הקרוש בסירי מתכת או אדמה עם תחתית מחוררת, המאפשרים ניקוז של נוזל בצבע כהה. לאחר מכן מתרחש עיבוד נוסף בתחנות איסוף ממשלתיות בהן האופיום הגולמי מונח במחבתות מלבניות ומאפשרים לו לשבת בשמש במשך כ-1-3 שבועות. כל מחבת מכילה כ-35 ק"ג אופיום ובוחשים אותה במשוטי עץ בערך כל 30 דקות. תכולת המים יורדת מכ-30 אחוז לכ-10 אחוז בתקופה זו, ולאחר מכן החומר מומר לעוגות של 5 ק"ג הנשלחות בשקיות פוליאתילן.
האופיום בארץ ישראל לאורך ההיסטוריה > אופיום בתקופת המקרא

עדויות לשימוש בחומרים שהונפקו מהפרג יש כבר מתקופת המקרא. דומה שבתקופות הקדומות היו גבולות השימוש בסם לרפואה, להנאה ולפולחן, מטושטשים. מהממצא הארכאולוגי שנחשף במזרח הקרוב עולה שצמח הפרג היה ידוע במרחב של ארץ ישראל בתקופת המקרא. לדעת חוקרים אחדים, כלים הקרויים בפי הארכאולוגים בשם "בילביל" שיוצרו בקפריסין ושווקו בכל רחבי הלבנט, נוצרו בצורת הלקט הפוך של פרג כדי לרמז על תכולתם. בדיקת מעבדה של שבר פכית שנמצא בתל אל-עג'ול העלתה שהוא מכיל שרידי אופיום.
האופיום בארץ ישראל לאורך ההיסטוריה > תקופת המשנה והתלמוד

בעיר שומרון במאה הראשונה לפנה"ס, היה בעיר אחד ממרכזי הפולחן של דמטר ובתה פרספונה, אשר התאפיין בשלהוב ההמונים, מה שנעשה בעולם היווני ורומי באמצעות אופיום שהופק לצורך זה. בתלמוד הירושלמי הוזכר ה"אופיון" בין מרכיבי הקילורין, תרופה לעיניים (עבודה זרה פ"ב מ ע"ד), וגם כחומר משלהב בקרב הפגאנים, שגרם כנראה לשיכרון חושים עד כדי סכנה, ולכן חז"ל גם מסתייגים ממנו.
דיוסקורידס, רופא בן המאה הראשונה לספירת הנוצרים, מתאר בספרו על חומרי המרפא את השימוש באופיום לרפואה, אופן הפקת גלולות מהאופיום, והסכנות בשימוש מופרז בחומר.
האופיום בארץ ישראל לאורך ההיסטוריה > ימי הביניים

השימוש באופיום היה שכיח מאוד בחברה של ימי הביניים. לפי דבריו של הרופא הירושלמי אלתמימי, בן המאה העשירית, היה השימוש בו מצוי בכל הארצות של המזרח והמערב. במיוחד התפרסמה בהפקתו העיירה אסיוט שבמצרים, ממנה הוא יוצא לכל הארצות. על המסחר הער באופיום, בו עסקו גם יהודים, מעידים האזכורים של מכירתו בתעודות הגניזה הקהירית מאמצע המאה האחת עשרה. בספרות הרפואית של ימי הביניים מוזכר השימוש בפרג למטרות שונות ובעיקר כמשכך כאבים וכנגד הרעלות (תריאק). השימוש באופיום היה בעיקר לצורכי רפואה, אך גם להנאה.
האופיום בארץ ישראל לאורך ההיסטוריה > התקופה העות'מאנית עד למלחמת העולם הראשונה

הפרג נזכר מפורשות בהקשר הארצי ישראלי רק בתקופה העות'מאנית, כאשר החלו להשתמש בו בהרחבה לשם הנאה והתמכרות באופנים שונים: אכילה, שתייה, עישון ועוד. עדויות על שימוש באופיום כחומר משכר בארץ ישראל מצויות בספרות נוסעים, שסיפרו על שימוש הטורקים באופיום כדי להגביר את עוז רוחם במלחמה. הוא תואר כחומר המסוכן לבריאות כשנלקח במינון גבוה, ולמרות זאת השתמשו בו כמעט כל הטורקים באופן יומיומי.
בשנת 1799, כשנפוליאון בונפרטה פלש לארץ אך כשל ונאלץ לסגת, הצבא הצרפתי נאלץ לנטוש חלק מהלוחמים החולים ביפו, בשל מספרם הרב. לפי עדויות אחדות, לעשרות מהם אשר מצבם היה קשה, הושארו מנות אופיום, כדי לשים קץ לסבלם ולא ליפול בידי האויב. אך הסתבר בדיעבד כי אחדות ממנות הרעל היו קטנות מדי, ומספר חיילים נותרו בחיים ונלקחו בשבי בידי הצי הבריטי.
במלחמת העולם הראשונה היה לאופיום תפקיד חשוב בכיבוש העיר עזה על ידי הבריטים. הקולונל הבריטי ריצ'רד מיינרצהגן מספר ביומנו שמטוסים בריטיים הוטסו מעל העיר והשליכו חפיסות סיגריות ספוגות באופיום. התוצאה הייתה שחלק גדול מן הצבא הטורקי בשריעה ובעזה היה אחוז תרדמה וטמטום, ולא היה מסוגל להתנגדות.
מלחמה סביב הסחר באופיום
במאה ה-18 הפך האופיום לפופולרי ושימש אינטלקטואלים למטרות הנאה ופנאי. הביקוש לאופיום היה כה גבוה עד כדי כך שהאנגלים יצאו למלחמה עם הסינים בדרישה לקבל שליטה על ההפצה של האופיום בסין. יחסי המסחר בין אנגליה לסין כללו צריכה מאסיבית של תה מצד האנגלים, אך מהצד השני לאנגלים היה קושי לשווק סחורה אנגלית לסינים שלא גילו עניין בסחורה זרה. ב-1842 הביסו הבריטים את הסינים, כניעתם של הסינים הביאה להסכם שאפשר לבריטים סחר חופשי בסין.
מטרות ואופן השימוש
האופיום הוא סם מדכא ומאלחש - מפיג כאב. מלבד כאבים פיזיים האופיום משכך גם כאבים נפשיים, ויש לו השפעה מאוד חזקה על הנפש וביכולתו לגרום לתחושת הנאה.
בתקופה בה הרפואה הייתה בחיתוליה, הפך האופיום למרכיב חיוני במענה לתחלואים רבים באירופה ובאמריקה: לטיפול בשלשול, דיזנטריה, אסתמה, ראומטיזם, סכרת, מלריה, כולרה, חום, ברונכיט, קשיי שינה וכאב מכל סוג. בהמשך התגלה כי האופיום גורם לדיכוי בנשימה ותחת השפעתו הנשימה נעשית איטית ושטוחה יותר, דבר היכול להוביל למוות.
אופן השימוש באופיום השתנה לאורך השנים. כבר לפני שנת 2000 לפנה"ס היה שימוש רפואי וטקסי באופיום במערב אסיה ובמזרח הים התיכון. תחילה, היו לועסים את האופיום כחלק מטקס, רק בשלב מאוחר יותר התחילו לעשן את האופיום למטרות הנאה, דבר שהגביר את השפעתו וכיום נוהגים להזריק אותו לווריד בצורה טהורה.
ראו גם

מלחמת האופיום הראשונה
מלחמת האופיום השנייה
אמנת האופיום הבינלאומית
הערות שוליים

↑  Paul L. Schiff, Ergot and Its Alkaloids, American Journal of Pharmaceutical Education 70, 2006, עמ' 98 doi: 10.1016/s0002-9459(24)07817-3
1 2 3 4  זהר עמר, "השימוש בפרג התרבותי בארץ ישראל ובסביבותיה עד לעת החדשה", שדות אסורים: הפרג והאופיום מימי קדם ועד ימינו, תל אביב, תשס"ו, עמ' 108- 121.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007548418005171  BnF: cb11975518z (data)  GND: 4135009-1  LCCN: sh85095095  LNB: 000325526  NARA: 10641589  NDL: 00560069  NKC: ph123765 
חיילים אמריקאים בשדה פרג האופיום. מחוז הלמנד, אפגניסטן, 2011.
היעלמות עדי יעקבי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  31 בינואר 1980
 נעדרת:  13 בדצמבר 1996 (בגיל 16)
 מדינה:  ישראל 
 
עדי יעקבי (נולדה ב-31 בינואר 1980) היא נעדרת מה-13 בדצמבר 1996. פרשת היעדרותה זכתה להד תקשורתי נרחב ותיק החקירה בנושא עדיין פתוח.
רקע

יעקבי נולדה וגדלה בתל אביב לבטי (בת שבע) שעלתה לארץ מארגנטינה וניהלה חנות יד שנייה בתל אביב, וליוסי מנהל חנות משקפיים בתל אביב. ליעקבי אחות תאומה בשם שרית.
יעקבי למדה בבית הספר הממלכתי "גבריאלי הכרמל" ובהמשך בתיכון עירוני א'.
היא שיחקה מעט במכבי רמת חן והתקבלה למגמת הספורט בתיכון.
היעלמותה

שנתיים לפני היעלמותה (ב-1994) הוריה של עדי התגרשו, ועדי עברה לגור עם אמה ברחוב הרמן כהן בתל אביב, ואחותה התאומה גרה עם אביה ברחוב הנביאים בעיר.
ב-13 בדצמבר 1996 שהתה יעקבי יחד עם אחותה שרית בבית אביהן, לאחר מכן יצאו השתיים לארוחת משותפת עם אביהן ולאחר מכן השתיים נפרדו ממנו והלכו עם חברתה של אחותה, תמר לגינת שינקין. יעקבי נפרדה מהשתיים ברחוב שינקין, וטרם היעלמותה הגיעה לרחוב דיזנגוף 68 לחנות "ד"ר גראס" בשעה 17:20.
ביום שבו נעלמה סיפרה יעקבי לאחותה שהייתה אמורה לפגוש מכר בשם אריק. לא ידוע אם השניים נפגשו, אך יומיים אחרי היעלמותה-  ב-15 בדצמבר 1996, אותו מכר בשם אריק קפץ מהגג של דיזנגוף סנטר במטרה להתאבד, ונפצע קשה.
מעדויות שנמסרו למשטרה, יעקבי נצפתה בפעם האחרונה בשעה 18:10 בערב, בפינת הרחובות המלך ג'ורג' 70 והנביאים 2 בתל אביב, בסמוך לבית מגוריו של אביה כאשר היא מנסה לעצור טרמפ כדי להגיע לחברתה יערית כהן בנתניה- אך היא מעולם לא הגיעה לשם, ומאז נעלמו עקבותיה.
היעלמותה > הניסיונות למציאתה

לאחר היעלמותה של יעקבי תמונותיה פורסמו בפוסטרים שנתלו ברחובות תל אביב ובמהדורות החדשות בטלוויזיה. מקרה ההיעדרות הוצג בתוכנית "בשידור חוקר", אך לא הוביל לקצה חוט בפרשת היעלמותה.
חוקרי המשטרה נתנו דגש רב לכך שעדי הסתובבה בקרב אנשים המשויכים ל"כת השטן", ולאנשים שמשתמשים וסוחרים בסמים, וכן לציון יום היעדרותה "יום שישי ה-13", הידוע כיום בעל אמונה טפלה כיום רע בעיקר בקרב כתות מסוג "כת השטן" ודומיהם.
בקיץ 2000 נפגשה אמה של עדי, בטי עם אנשיו של יו"ר הרשות הפלסטינית, יאסר ערפאת במטרה לגלות מידע על גורל בתה, אך גם ניסיון זה לא העלה דבר. בדצמבר 2001 נעצרה אישה בחשד לסחיטת המשפחה (לאחר שדרשה כ-50 אלף שקלים על מידע זה). לטענת האישה, ברחוב מונטיפיורי בתל אביב היה מבנה ובו 500 גולגולות, שאחת מהן "שאבה" את יעקבי. בדצמבר 2012 נפטרה בטי יעקבי ממחלת הסרטן.
אביה של עדי הוא ממייסדי עמותת בלעדיהם - עמותה לתמיכה במשפחות נעדרים שהוקמה ב-2015 שמטרתה לשפר את מערך איתור הנעדרים האזרחים ואת מעטפת התמיכה במשפחותיהם.
ראו גם

היעלמות אלכסנדרה ברנדט
הערות שוליים

↑  טלי קיים‏, צללים של אמת: 10 תיקים פתוחים שהמסך הקטן עשוי לעזור בפתרונם, באתר וואלה, 31 במרץ 2016
↑  15 שנים של סיוט, באתר ישראל היום, 31 בדצמבר 2011
↑  ורד כהן-ברזילי‏, חשד: אשה ניסתה לסחוט את אמה של הנעדרת עדי יעקבי, באתר וואלה, 19 בדצמבר 2001
↑  גלעד שלמור, ‏בטי יעקבי נפטרה לאחר 16 שנים בהן חיפשה את בתה הנעדרת ללא הצלחה, באתר ‏מאקו‏, 6 בדצמבר 2012
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
נטלי מסיקה

| --- | --- |

 לידה:  1965 (בת 60 בערך) ניס, צרפת 
 מדינה:  ישראל 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת חיפה, אוניברסיטת תל אביב, האוניברסיטה העברית בירושלים 
 שפות היצירה:  עברית
 תחום כתיבה:  סיפורת
 נושאי כתיבה:  היסטוריה, ארכאולוגיה
 www.shimur-messika.co.il
 
נטלי מסיקה (נולדה ב-1965) היא ארכאולוגית, גאוגרפית וסופרת העוסקת בתיעוד מבנים היסטוריים לשימור.
ביוגרפיה

הוריה של מסיקה נולדו בעיר הנמל ביזרטה שבצפון תוניסיה למשפחה יהודית תוניסאית, בתקופה של התרחבות ההשפעה הצרפתית על חיי הקהילה היהודית שם, תחת השלטון הקולוניאלי. היא נולדה בעיר ניס בצרפת, אליה היגרו הוריה בשנת 1961. משפחתה עלתה לארץ בשנת 1969 והתגוררה בנצרת עילית (כיום נוף הגליל). היא מתגוררת במדרשת שדה בוקר.
בין השנים 1990 - 1995 עבדה כארכאולוגית ברשות העתיקות.

בעונות הקיץ בשנים 1996- 1999 הייתה מנהלת בצוות החפירה במשלחת האנגלו-אמריקאית בפומפיי.

בין השנים 1997–1998 הייתה עוזרת הוראה בחוג לגאוגרפיה וארכאולוגיה באוניברסיטת תל אביב.

בין השנים 1999–2004 הייתה מרצה בחוג לארכאולוגיה וגאוגרפיה באוניברסיטת תל אביב, בתחום יישומי מחשב.

בין השנים 2001–2005 הייתה מנהלת ואוצרת מוזיאון רמלה.

משנת 1996 עוסקת כיועצת שימור עצמאית באתרים ארכאולוגיים, אתרי מורשת ומבנים היסטוריים לשימור, שחזור ופיתוח.