stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שצ'בז'שין
יהודי שצ'בז'שין > בשואה

ב-13 בספטמבר 1939 נכבשה העיר בידי הגרמנים, ואלו החלו בביזת רכוש יהודיה. כעבור כשבועיים נכנס לעיר הצבא האדום, אך זה נסוג ממנה ב-5 באוקטובר 1939, בהתאם להסכם ריבנטרופ מולוטוב. לאחר שהגרמנים שבו לעיר, החלו במעשי השפלה והתעללות פומביים ביהודיה, תוך הטלת סכומי כופר על הקהילה המקומית, וחטיפת יהודים מהעיר לעבודות כפייה. בדצמבר 1939 נצטוו יהודי העיר לענוד הן טלאי צהוב והן סרט זרוע, והובאו לעיר 180 יהודים שגורשו מוולוצלאבק. ביולי 1940 שולחו 130 יהודים מהעיר למחנה עבודה בביאלובז'גי.
בשנת 1941 רוכזו יהודי העיר בגטו שהוקם בה, תוך הוצאה להורג של יהודים שלא מסרו לגרמנים את פרוותיהם. בשל מגפת טיפוס הבהרות שפרצה בגטו בינואר 1942 מתו רבים מיושביו. באפריל 1942 עוד נמנו בגטו שבעיר למעלה מ-3,000 יהודים.
ב-8 במאי 1942 פשטו על הגטו שבעיר אנשי גסטאפו, וריכזו כ-2,000 מיהודיו בכיכר המרכזית בו, תוך ירי אקראי לעברם, ממנו נהרגו כ-100 יהודים ורבים נפצעו. כ-280 יהודים שולחו במועד זה למחנה ההשמדה בלז'ץ.
ב-23 ביוני 1942 רצחו הגרמנים עוד עשרות יהודים מהגטו, וב-8 באוגוסט 1942 ערכו אקציה נוספת בגטו, בה ירו למוות בכ-200 קשישים, ושילחו כ-400 יהודים נוספים לבלז'ץ במספר קרונות משא דחוסים. כ-700 יהודים נוספים מהגטו שולחו כעבור מספר ימים למחנה עבודה ליד חלם, בו נרצחו.
בין ה-21 ל-24 באוקטובר 1942 חיסלו הגרמנים את הגטו שבעיר באקציה אלימה ביותר, במהלכה רצחו כ-500 יהודים בשטח הגטו. כ-2,000 היהודים הנותרים שולחו לבלז'ץ. יהודים מעטים שהצליחו להימלט מהאקציה ליערות הסביבה הוסגרו ברובם לגרמנים, או נרצחו ישירות בידי האיכרים הפולנים.
שירות השילוח הממלכתי של רוסיה

| --- | --- |
סמל
 
 דגל
 מידע כללי
 מדינה:  רוסיה 
 תחום שיפוט:  רוסיה 
 סוכנות אם:  הסגל הנשיאותי של רוסיה 
 תאריך הקמה:  17 בדצמבר 1796 
 gfs.gov.ru
 קואורדינטות:  55°45′11″N 37°38′16″E﻿ / ﻿55.7531°N 37.6378°E﻿ / 55.7531; 37.6378
 he
 
שירות השילוח הממלכתי של הפדרציה הרוסית (ברוסית: Государственная фельдъегерская служба Российской Федерации) הוא גוף פדרלי של רשות המבצעת האחראי על מערך הבלדרות ורשת השליחים הפדרלית בפדרציה הרוסית והוא הגוף היחיד ברוסיה המורשה לבצע העברת מסמכים וסחורות בעלי חשיבות פדרלית לאומית, כגון העברת מטילי זהב, כספים שמועברים מהמטבעות לכספות הבנק המרכזי ומתן שירותי דואר לממשלת רוסיה ולסגל הנשיאותי.
המנהל הנוכחי הוא ולרי טיכונוב, שמונה על ידי ולדימיר פוטין ב-26 ביוני 2012. בעבר כיהן כמשנה למושל סנט פטרסבורג (מאז 2004).
רקע

שירות השליחויות הממלכתי של הפדרציה הרוסית הוא סוכנות ממשלתית פדרלית המבצעת תפקידים ספציפיים בתחום השילוח הפדרלי בפדרציה הרוסית והיא מערכת של גופים פדרליים של הרשות המבצעת, המספקת שירותי ייעוץ לנשיא הפדרציה הרוסית בתחום המשלוחים. מנהל שירות השליחויות הממלכתי של הפדרציה הרוסית ממונה ומפוטר על ידי נשיא הפדרציה הרוסית.
היסטוריה

השירות הוקם לראשונה בתור חיל השילוח ב-17 בדצמבר 1796, על פי צו קיסרי של הקיסר פאבל הראשון. אנשי החיל דאגו למסירת הזמנות, דו"חות, ניירות ערך, חבילות וכן תמיכה בגורמים בכירים, והופעל בכפיפות למשרד המלחמה.
לאחר המהפכה באוקטובר 1917, חיל שירות השליחויות הקיסרי הוחלף בגוף של המטה הכללי ומשנת 1920 - חיל השליחויות של הצבא האדום. ב-6 באוגוסט 1921 שירות השילוח אורגן מחדש כגוף במשטרה החשאית.
ב-25 בנובמבר 1991 משרד שירות השליחויות היה חלק ממשרד התקשורת של ברית המועצות והפך לשירות השליחויות הממלכתי של רוסיה והוכפף למשרד התקשורת הרוסי. ב-30 בספטמבר 1992 הפך שירות השליחויות הממלכתי של משרד התקשורת של הפדרציה הרוסית לשירות שילוח פדרלי שתחת משרד התקשורת של הפדרציה הרוסית.
ב-24 בינואר 1995 המשרד הפדרלי לתקשורת שתחת משרד השליחויות והתקשורת של רוסיה אורגן מחדש לשירות השילוח הממלכתי של הפדרציה הרוסית. ב-6 בספטמבר 1996 שירות השילוח הממלכתי של הפדרציה הרוסית אורגן מחדש.
ב-20 באוגוסט 1997 שירות השליחויות הממלכתי של הפדרציה הרוסית שוב אורגן מחדש והפעם הוכפף ישירות לממשלה הפדרלית. ב-17 במאי 2000 במסגרת הרפורמה הפדרלית שיזם פוטין בממשלה, אורגן שירות השליחויות הממלכתי של ממשלת רוסיה והוכפף ישירות לנשיא הפדרציה הרוסית.
מבנה

חטיבת התקשורת של השירות מעסיקה שליחים הממוקמים בכל המרכזים המחוזיים, האזוריים והארציים של רוסיה, כמו גם במספר ערים גדולות ולהם חשיבות כלכלית.
במערכת האחידה של חלוקת שליחויות פדרלית ישנם משרד מרכזי, משרדים אזוריים (במוסקבה, שמונה מחלקות של המחוזות הפדרליים, 73 מחלקות ומשרדים בערי בירוה ובמרכזים המינהליים של הפדרציה הרוסית, וכן מחלקה בעיר סוצ'י).
סוכנויות משלוח הדואר והבלדרות הפדרליים פועלים באמצעות 112 מסלולים קבועים: 60 קווי תעופה, 36 קווי רכבת ו-16 בכבישים. בכל יום במטוסים וברכבים ישנם כ-300 עובדים של שירות השילוח הפדרלי. בנוסף מתקיימות פגישות סדירות בין השליחים המגיעים למוסקבה ב-12 נתיבים בין מדינתיים.
משימות

המשימות העיקריות של הגוף, הן:
להבטיח אספקה מהירה ובטיחות מובטחת של פריטים החשובים במיוחד, כמסמכים סודיים, או פריטים אחרים המונפקים על ידי:
נשיא הפדרציה הרוסית, גופים פדרליים של הרשות המבצעת;
התובע הכללי של הפדרציה הרוסית ;
רשויות ציבוריות של הפדרציה הרוסית;
ממשלות מקומיות הפונות לממשלת הפדרציה הרוסית ;
חברי האספה הפדרלית של הפדרציה הרוסית וצירי הדומה הממלכתית של הפדרציה הרוסית, צירים של גופים מחוקקים מקומיים;
משרד ההגנה הרוסי, כוחות צבא רוסיים, מחוזות צבאיים, הצי, פיקודים אזוריים וגופים טריטוריאליים של שירות הביטחון הפדרלי;
ניהול אתרים תעשייתיים וצבאיים בעלי חשיבות ציבורית מיוחדת בהחלטת הממשלה;
משלוח התכתבויות מעבר לים, וכן תיעוד טכני ודגימות של מוצרים תעשייתיים על ידי נשיא הפדרציה הרוסית ו (או) ממשלת הפדרציה הרוסית;
מסירת התכתבויות של ראשי מדינות זרות וראשי ממשלות של מדינות זרות, עם נציגים רוסיים ורשויות ציבוריות ברוסיה;
משלוח בדואר של מסמכי חבר המדינות העצמאיות, אל שטח הפדרציה הרוסית.
ראשי הארגון

ראשי שירות השליחויות הרוסי מאז 1796 :
ראשי הארגון > רוסיה הקיסרית

שלגין (1796–1799)
ניקולאי קסטורסקי (1799–1814)
בוגדן טיסנהאוזן (1814–1817)
סטפן דיוז'קוב (1817–1823)
מיכאיל וסילייב (1823–1827)
יעקב דיטריץ '(1827-1832)
יעקב זקס (1832–1850)
וסילי בבושקין (1850–1855)
אלכסיי בושן (1855–1858)
אמיל קראוזה (1858–1878)
קארל פון-מאייר (1878–1888)
אדולף פון-ויט (1888–1905)
מיכאיל סיפיגין (1905–1909)
אלכסנדר נוסוב (1909–1918)
ראשי הארגון > רוסיה הסובייטית

יעקב גייצוב (1918–1920)
איפוליט אייסמונט (1920–1921)
איוון בושקוב (1921–1924)
פאבל מיטרופנוב (1921–1923)
נציבות צבאית - יחידת סמוקצ'יקי (1917–1922)
ולדימיר ז'וקוב (1924–1936)
אלייבסקי, וולקוב, זויב בליאנין (1936–1941)
יוסף ריבק (1941–1949)
בוריס קרסנופווצב (1949–1983)
בוריס ברדיחין (1983–1986)
גנאדי פופוב (1986–1991)
ראשי הארגון > רוסיה הפדרלית

ואלרי אנדרייב (1991–1995)
ויקטור סולקין (1995 - 1999)
אנדריי צ'רנקו (1999—2002)
גנאדי קוריינקו (2002—2012)
ואלרי טיכונוב (מאז 26 ביוני 2012)
ראו גם

המרכז הראשי לתקשורת מיוחדת
השירות לתקשורת מיוחדת תחת FSO
הערות שוליים

↑  See the wording of the decree in official homepage in Russian language
55°45′11″N 37°38′16″E﻿ / ﻿55.75306°N 37.63778°E﻿ / 55.75306; 37.63778
שפות קלאסיות

שפות קלאסיות הן שפות בעלות מסורת ספרותית עצמאית ומגוון רחב של כתבים עתיקים שנכתבו בהן. לפי הגדרה זו, שפות קלאסיות הן בדרך כלל שפות שאינן מדוברות עוד כשפות אם, אך נותרו בעלות השפעה תרבותית וספרותית משמעותית לאורך ההיסטוריה. השפות הקלאסיות נחשבות לשפות שהייתה להן השפעה רחבה על תרבויות אחרות גם לאחר שהפסיקו לשמש כשפות אם במובן המקורי שלהן.
שפות קלאסיות במערב

במסגרת הלימודים הקלאסיים המסורתיים באירופה, השפות הקלאסיות מתייחסות בעיקר ליוונית עתיקה ולטינית קלאסית שהיו השפות הספרותיות של העולם הים תיכוני בעת התקופה הקלאסית. יוונית עתיקה הייתה השפה של הומרוס ושל היסטוריונים, מחזאים ופילוסופים של אתונה הקלאסית, התקופה ההלניסטית והתקופה הביזנטית. הלטינית הייתה השפה הרשמית של האימפריה הרומית המוקדמת ולאחר מכן של האימפריה הרומית המערבית. לאחר שקיעת האימפריה הרומית, הלטינית המשיכה לשמש כלינגואה פרנקה בקרב המלומדים באירופה של ימי הביניים והרנסאנס, והיא נשארה שפת המדע והכנסייה הקתולית עד המאה ה-18.
הערות שוליים

↑  Hart, George. "Statement on the status of Tamil as a Classical Language". Institute for South Asia Studies, UC Berkeley. נבדק ב-18 באוקטובר 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
תמלחת

טכנאית של נאס"א מודדת את ריכוז התמלחת בעזרת הידרומטר בבריכת אידוי למלח, סן פרנסיסקו (2003)
תִּמְלַחַת (באנגלית: brine) היא תמיסת מי מלח (בעיקר מלחים המורכבים מיונים של כלור, גופרה, נתרן, סידן ואשלגן) שמליחותה גבוהה ממליחותם של מי ים.
על פי הגדרות המשרד להגנת הסביבה תמלחת היא "מים המכילים מלח שמקורו בפעולה של מתקן לריכוך יונים ("תמלחת נקייה") או בתהליך ייצור של מפעל". לתמלחות השפעה סביבתית מרחיקת לכת משום שבשל מסיסותם של המלחים, הזרמת תמלחות לקרקע עלולה לפגוע בה בצורה קשה, וחלחול של תמלחת למי תהום עלול לזהמם ולהפכם לבלתי ראויים לשתייה (טון אחד של תמלחת עלול לזהם אלפי מטרים מעוקבים מים). לכן קיימות תקנות לסילוק תמלחות לים, בין אם על ידי הזרמה ישירה לים (על ידי מפעלים סמוכים לחוף) או באמצעות מכליות לאתרים מורשים על חוף הים, בכפוף להיתרים.
שימושים

תמלחות משמשות בתעשיית המזון (למשל לשימור מזון בהחמצה או בכבישה, כנוזל קירור בעל טמפרטורת קיפאון נמוכה משל מים רגילים), בתעשיית העורות ועוד.
בים המלח

בישראל נוצרת תמלחת בתהליך ייצור האשלג במפעלי ים המלח, אשר שואבים את מי הים המלוחים לצורך אידוי וייצור האשלג, ומשיבים לים תמלחת בנפח של מאות מיליוני מ"ק בשנה.
הערות שוליים

↑  מקור - אתר המשרד לאיכות הסביבה
↑  תקנות איסור הזרמת תמלחות
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4313687-4 
ייצור אשלגן במפעלי ים המלח
תיאטרון האופרה והבלט של נובוסיבירסק

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  בית אופרה, להקת אופרה 
 כתובת:  נובוסיבירסק 
 מיקום:  נובוסיבירסק 
 מדינה:  רוסיה 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  1931–1945 (כ־14 שנים)
 תאריך פתיחה רשמי:  1945 
 סגנון אדריכלי:  אדריכלות קונסטרוקטיביסטית 
 קואורדינטות:  55°01′50″N 82°55′28″E﻿ / ﻿55.03048333°N 82.92446111°E﻿ / 55.03048333; 82.92446111
 novat.nsk.ru
  (למפת נובוסיבירסק מוגדלת) תיאטרון האופרה והבלט של נובוסיבירסק(למפת נובוסיבירסק רגילה) תיאטרון האופרה והבלט של נובוסיבירסק
 
תיאטרון האופרה והבלט של נובוסיבירסק (ברוסית: Новосибирский государственный академический театр оперы и балета) הוא אחד מהתיאטראות החשובים ביותר בנובוסיבירסק ובסיביר. התיאטרון נמצא במרכז נובוסיבירסק, בכיכר על שם לנין.
בניית הבניין החלה בשנת 1931 והופסקה בשנת 1937. בניית התיאטרון הושלמה בשנת 1941 אך תחילת פעילותו הסדירה שהייתה מתוכננת לאוגוסט 1941 נדחתה בגלל אידועי מלחמת העולם השנייה. ההופעה הראשונה נערכה בו ב-12 במאי 1945 בה הוצגה אופרה "איוואן סוסאנין". המנצח הראשי הראשון היה איסידור זק. בשנת 1968 הוא חזר לתיאטרון ופעל בו עד לשנת 1992.
נכון ל-2012, היה התיאטרון לגדול ביותר בין תיאטרוני רוסיה, גדול יותר מתיאטרון בולשוי במוסקבה. לאחר שיפוצו ב-2005, עם הוספת ציוד ממוחשב לבמה, הפך גם לתיאטרון המתקדם ביותר טכנולוגית ברוסיה.
עד להקמת עולם קונצרטים בעיר התיאטרון היה עולם הבית של תזמורת הסמפונית של נובוסיבירסק אותו הקים וניהל במשך כ-50 שנים ארנולד כץ. הוא גם היה מנצח של מספר הצגות אופרה ובלט שהוצגו בתיאטרון.
שטח התיאטרון הוא כ-11,837 מ"ר ונפחו כ-294,340 מ"ק. התיאטרון מכיל כ-1,790 מושבים.
תומאס דילייני

תומאס יוזף דילייני (בדנית: Thomas Joseph Delaney, נולד ב-3 בספטמבר 1991 בפרדריקסברג שבדנמרק) הוא כדורגלן דני המשחק בפ.צ. קופנהגן ובנבחרת דנמרק בעמדת הקשר.
קריירת מועדונים > פ.צ. קופנהגן

דילייני נולד בדנמרק להורים ממוצא אירי ואמריקאי, ושיחק בקבוצות הנוער והמילואים של פ.צ. קופנהגן בנעוריו. בעונת 2008/09 החל דילייני לשחק בקבוצה הבכירה, וערך הופעות בעיקר בגביע הדני. בקיץ 2009 נכנס דילייני לסגל הקבוע של הקבוצה הבכירה, ובהופעת הבכורה שלו במסגרת אירופית הבקיע שער מול מוגרן בודווה במוקדמות ליגת האלופות. דילייני היה שותף בעונה זו, 2009/10, לזכייה של פ.צ. קופנהגן באליפות ליגת העל הדנית, וזכה שוב בתואר האליפות בעונת 2010/11. בעונת 2011/12 דילייני לא זכה באליפות אך זכה בגביע הדני. בעונת 2012/13 זכה דילייני באליפות השלישית שלו עם המועדון, ובקיץ 2013 האריך את חוזהו בקבוצה עד לשנת 2015, וכעבור זמן לא רב האריך את חוזהו עד לשנת 2017. בינואר 2014 מונה דילייני כסגן הקפטן, וכעבור חצי שנה מונה כקפטן. בעונת 2014/15 זכה דילייני בגביע הדני, ונבחר כאיש המשחק בגמר הגביע, שהסתיים בניצחון של קופנהגן 2–3 בהארכה על וסטסיאלנד. בעונת 2015/16 זכה דילייני בדאבל הראשון שלו עם הקבוצה. בספטמבר 2016 הבקיע דילייני שער בבעיטת יעף מ-30 מטר בניצחון 0–4 על קלאב ברוז' בשלב הבתים של ליגת האלופות. דילייני וקופנהגן סיימו את שלב הבתים במקום השלישי עם תשע נקודות, והמשיכו אל הליגה האירופית. בשתי עונותיו האחרונות במועדון, נבחר דילייני ככדורגלן השנה של פ.צ קופנהגן.
קריירת מועדונים > ורדר ברמן

בקיץ 2016 סיכמה פ.צ. קופנהגן עם ורדר ברמן שדילייני יעבור לשורות המועדון מהבונדסליגה בינואר 2017. בפברואר 2017 דילייני הבקיע את שערו הראשון בוורדר ברמן, בניצחון 0–2 על מיינץ 05, שקטע רצף של ארבעה הפסדים רצופים. ורדר ברמן הייתה שקועה באותה תקופה מתחת לקו האדום, והחלה רצף ארוך של משחקים ללא הפסד, שלדילייני היה חלק חשוב בו. באפריל 2017 הבקיע דילייני את השלושער הראשון בקריירה שלו, בניצחון 2–5 על פרייבורג. את עונת 2016/17 סיימו ברמן ודילייני במקום השמיני בבונדסליגה. בעונת 2017/18 הבקיע דילייני שלושה שערים ב-32 הופעות במדי ברמן, וסיים עמה במקום ה-11 בבונדסליגה.
קריירת מועדונים > בורוסיה דורטמונד

ב-7 ביוני 2018 חתם דילייני לארבע שנים בבורוסיה דורטמונד, ששילמה עבורו 20 מיליון אירו לוורדר ברמן. בעונת הבכורה שלו במועדון, 2018/19, הבקיע דילייני שלושה שערים ב-30 הופעות ליגה, וסייע לדורטמונד לסיים במקום השני בבונדסליגה. בעונת 2019/20 דילייני סבל מפציעה וערך 11 הופעות ליגה בלבד, אך קבוצתו סיימה בכל זאת במקום השני בבונדסליגה. בעונת 2020/21 דילייני ערך 20 הופעות ליגה והבקיע שער אחד, וסיים עם דורטמונד במקום השלישי בבונדסליגה. בתום עונה זו, זכה דילייני בגביע הגרמני עם דורטמונד, ונכנס כמחליף במשחק הגמר, בו ניצחה דורטמונד 1–4 את ר.ב. לייפציג.
קריירת מועדונים > סביליה

ב-25 באוגוסט 2021 חתם דילייני לארבע שנים בסביליה. ב-28 באוגוסט ערך את הופעתו הבכורה בתיקו 1-1 נגד אלצ'ה. ב-11 בדצמבר כבש את שערו הראשון בקבוצה  בניצחון 1-0 על אתלטיק בילבאו.
ב-30 בינואר 2023 חזר דילייני לגרמניה והושאל להופנהיים עד לסוף העונה.
ב-22 באוגוסט 2023 הושאל לאנדרלכט לעונה אחת.
קריירת מועדונים > חזרה לקופנהגן

ב-20 ביולי 2024 חזר דילייני לפ.צ. קופנהגן.
קריירה בינלאומית

דילייני שיחק בכל הנבחרות הצעירות של דנמרק. באוקטובר 2013 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת דנמרק הבכירה, במשחק נגד נבחרת מלטה במסגרת מוקדמות מונדיאל 2014. דילייני ודנמרק לא העפילו למונדיאל 2014 עצמו, וכשלו להעפיל גם ליורו 2016.
את שער הבכורה שלו במדים הלאומיים הבקיע דילייני ב-1 בספטמבר 2017 בניצחון 0–4 על נבחרת פולין במסגרת מוקדמות מונדיאל 2018. כעבור שלושה ימים, הבקיע דילייני שלושער בניצחון 1–4 על נבחרת ארמניה, גם כן במוקדמות מונדיאל 2018.
דילייני זומן לסגל של נבחרת דנמרק למונדיאל 2018. דילייני ודנמרק סיימו את שלב הבתים במקום השני, והעפילו לשמינית הגמר מול נבחרת קרואטיה. דילייני בישל שער יתרון לדנמרק כבר בדקה השנייה של המשחק למתיאס יורגנסן. משחק זה הסתיים בתיקו 1-1. דנמרק ודילייני הפסידו בפנדלים והודחו מהמונדיאל.
דילייני ודנמרק העפילו ליורו 2020, בו דילייני היה חלק חשוב מאוד בהצלחת הנבחרת, שהגיעה עד לחצי הגמר, בו הפסידה 1–2 בהארכה לאנגליה. דילייני הבקיע שער אחד בטורניר זה, בניצחון 1–2 על צ'כיה ברבע הגמר.
נכלל בסגל נבחרת דנמרק לטורניר יורו 2024.
תארים > פ.צ. קופנהגן

אליפות ליגת העל הדנית (4): 2009/10, 2010/11, 2012/13, 2015/16
הגביע הדני (3): 2011/12, 2014/15, 2015/16
תארים > בורוסיה דורטמונד

הגביע הגרמני: 2020/2021
הסופר קאפ הגרמני: 2019
הערות שוליים

↑  Hjulmand har udtaget truppen til EM באתר הרשמי של התאחדות הכדורגל הדנית, 30 במאי 2024 (בדנית)
| נבחרת דנמרק – מונדיאל 2018 |
| --- | --- | --- |
|  1 שמייכל •  2 קרון דהלי •  3 וסטרגור •  4 קר •  5 קנודסן •  6 כריסטנסן •  7 קוויסט •  8 דילייני •  9 נ. יורגנסן •  10 אריקסן •   11 ברייטווייט •  12 דולברג • 13 מ. יורגנסן •  14 דלסגארד • 15 פישר • 16 לוסל • 17 סטריגר לארסן • 18 לרגר • 19 שונה • 20 פאולסן • 21 קורנליוס • 22 רונו • 23 סיסטו • מאמן: הריידה |  1 שמייכל •  2 קרון דהלי •  3 וסטרגור •  4 קר •  5 קנודסן •  6 כריסטנסן •  7 קוויסט •  8 דילייני •  9 נ. יורגנסן •  10 אריקסן •   11 ברייטווייט •  12 דולברג • 13 מ. יורגנסן •  14 דלסגארד • 15 פישר • 16 לוסל • 17 סטריגר לארסן • 18 לרגר • 19 שונה • 20 פאולסן • 21 קורנליוס • 22 רונו • 23 סיסטו • מאמן: הריידה | דנמרק |
| נבחרת דנמרק – יורו 2020 |
| --- | --- | --- |
|  1 שמייכל •  2 אנדרסן •  3 וסטרגור •  4 קר •  5 מיילה •  6 כריסטנסן •  7 סקוב •  8 דילייני •  9 ברייטווייט •  10 אריקסן •   11 סקוב אולסן •  12 דולברג • 13 מ. יורגנסן •  14 דמסגור • 15 נורגארד • 16 לוסל • 17 סטריגר לארסן • 18 ואס • 19 וינד • 20 פאולסן • 21 קורנליוס • 22 רונו • 23 הויביאו • 24 ינסן • 25 כריסטיאנסן • 26 בוילסן • מאמן: יולמן |  1 שמייכל •  2 אנדרסן •  3 וסטרגור •  4 קר •  5 מיילה •  6 כריסטנסן •  7 סקוב •  8 דילייני •  9 ברייטווייט •  10 אריקסן •   11 סקוב אולסן •  12 דולברג • 13 מ. יורגנסן •  14 דמסגור • 15 נורגארד • 16 לוסל • 17 סטריגר לארסן • 18 ואס • 19 וינד • 20 פאולסן • 21 קורנליוס • 22 רונו • 23 הויביאו • 24 ינסן • 25 כריסטיאנסן • 26 בוילסן • מאמן: יולמן | דנמרק |
| נבחרת דנמרק – מונדיאל 2022 |
| --- | --- | --- |
|  1 שמייכל •  2 אנדרסן •  3 נלסון •  4 קר •  5 מיילה •  6 אנ. כריסטנסן •  7 ינסן •  8 דילייני •  9 ברייטווייט •  10 אריקסן •   11 סקוב אולסן •  12 דולברג • 13 ר. כריסטנסן •  14 דמסגור • 15 נורגארד • 16 או. כריסטנסן • 17 סטריגר לארסן • 18 ואס • 19 וינד • 20 פאולסן • 21 קורנליוס • 22 רונו • 23 הויביאו • 24 סקוב • 25 לינדסטרום • 26 בה • מאמן: יולמן |  1 שמייכל •  2 אנדרסן •  3 נלסון •  4 קר •  5 מיילה •  6 אנ. כריסטנסן •  7 ינסן •  8 דילייני •  9 ברייטווייט •  10 אריקסן •   11 סקוב אולסן •  12 דולברג • 13 ר. כריסטנסן •  14 דמסגור • 15 נורגארד • 16 או. כריסטנסן • 17 סטריגר לארסן • 18 ואס • 19 וינד • 20 פאולסן • 21 קורנליוס • 22 רונו • 23 הויביאו • 24 סקוב • 25 לינדסטרום • 26 בה • מאמן: יולמן | דנמרק |
| נבחרת דנמרק – יורו 2024 |
| --- | --- | --- |
|  1 שמייכל •  2 אנדרסן •  3 וסטרגור •  4 קר •  5 מיילה •  6 א. כריסטנסן •  7 ינסן •  8 דילייני •  9 הוילון •  10 אריקסן •   11 סקוב אולסן •  12 דולברג • 13 ר. כריסטנסן •  14 דמסגור • 15 נורגארד • 16 הרמנסן • 17 כריסטיאנסן • 18 בה • 19 וינד • 20 פאולסן • 21 ברון לארסן • 22 רונו • 23 הויביאו • 24 מ. יולמן • 25 נלסון • 26 דרייר • מאמן: ק. יולמן |  1 שמייכל •  2 אנדרסן •  3 וסטרגור •  4 קר •  5 מיילה •  6 א. כריסטנסן •  7 ינסן •  8 דילייני •  9 הוילון •  10 אריקסן •   11 סקוב אולסן •  12 דולברג • 13 ר. כריסטנסן •  14 דמסגור • 15 נורגארד • 16 הרמנסן • 17 כריסטיאנסן • 18 בה • 19 וינד • 20 פאולסן • 21 ברון לארסן • 22 רונו • 23 הויביאו • 24 מ. יולמן • 25 נלסון • 26 דרייר • מאמן: ק. יולמן | דנמרק |
שצ'גובו

| --- | --- |

 מדינה:  פולין פולין
 פרובינציה:  מזוביה מזוביה
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיירה:  2,038 (31 במרץ 2021)
 קואורדינטות:  52°54′00″N 20°17′00″E﻿ / ﻿52.9°N 20.2833°E﻿ / 52.9; 20.2833 
 אזור זמן:  UTC+1
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת פולין מוגדלת) ורשה לודז' ורוצלב גדנסק קרקוב פוזנן ביאליסטוק שצ'צ'ין לובלין קטוביץ קיילצה בידגושץ' אולשטין ז'שוב צ'כיה סלובקיה ליטא בלארוס אוקראינה רוסיה - מחוז קלינינגרד  ג ר מ נ י ה  הים הבלטישצ'גובו(למפת פולין רגילה) ורשה לודז' ורוצלב גדנסק קרקוב פוזנן ביאליסטוק שצ'צ'ין לובלין קטוביץ קיילצה בידגושץ' אולשטין ז'שוב צ'כיה סלובקיה ליטא בלארוס אוקראינה רוסיה - מחוז קלינינגרד  ג ר מ נ י ה  הים הבלטישצ'גובו(למפת פרובינציית מזוביה רגילה) ורשה ראדום פלוצק שדליץ אוסטרולנקה לודז' שוויינטו. ורמיה-מזוריה קוי. פומ.  לובלין פודלסיהשצ'גובו(למפת פרובינציית מזוביה מוגדלת) ורשה ראדום פלוצק שדליץ אוסטרולנקה לודז' שוויינטוקז'יסקיה ורמיה-מזוריה קויאוויה פומרניה  לובלין פודלסיהשצ'גובו  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
שצ'גובו (בפולנית: Strzegowo; ביידיש: סטשעגאווע) הוא כפר חקלאי בפרובינציית מזוביה שבפולין.
היסטוריה

היישוב שצ'גובו מוזכר לראשונה במסמך משנת 1349, מסמך המתייחס אליו כחלק מרכושו של הנסיך בולסלאב השלישי, עקום הפה, בן המאה ה-12. הוא מוזכר במסמכים מהמאות הבאות כחלק מרכושם של בני אצולה ובעלי תפקידי ממשל ושיפוט.
אתרים

בכפר כנסיית עץ על שם אנה הקדושה, שנבנתה בשנת 1756. המזבח הראשי הוא מהמאה ה-18, בסגנון הרוקוקו, ועבר שיפוץ בשנת 1959. ליד הכנסייה נמצא מגדל פעמון מהמאה ה-19. בכיכר סמוכה נמצאים שני אלונים עתיקים שלפי האגדה ניטעו בידי המלך קזימיר הגדול.
לכפר צביון תיירותי ובו בית מלון ומספר עסקים, אצטדיון, תיאטרון ותזמורת נוער מקומית. בבית הקברות של הכפר טמונים מספר לוחמים פולנים שלחמו במלחמה הפולנית-סובייטית בשנים 1919-1921 וכן במערכה בפולין בספטמבר 1939.
יהודי שצ'גובו

בין שתי מלחמות העולם חיו בשצ'גובו כ-600 יהודים מתוך כ-1,800 תושבי הכפר. הכפר נכבש על ידי גרמניה הנאצית בתחילת ספטמבר 1939, בעת המערכה בפולין. פולקסדויטשה השתלטו על הכפר והחלו לפגוע ביהודים. בקיץ 1940 הוקם במקום יודנרט, ובסוף 1941 הוקם במקום גטו. בינואר 1942 הובאו אל הגטו כ-1,000 פליטים מיישובי הסביבה, בהם שרפץ, וכן יהודים נוספים, שנמלטו מאקציות באזור. בנובמבר 1942 גורשו יהודי הכפר לטרבלינקה עם חלק מתושבי גטו מלאווה וכן לאושוויץ. מעטים מהצעירים בכפר הצליחו להימלט בעת חיסול הגטו, והצטרפו לפרטיזנים פולנים.
הערות שוליים

↑  Population. Size and Structure by Territorial Division. As of June 30, 2015., Główny Urząd Statystyczny (GUS); יורד כקובץ ZIP
ערך זה הוא קצרמרבנושא יישובים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
תיאטרון דן נשיונל סצ'ין

| --- | --- |

תיאטרון דן נשיונל סצ'ין ופסל של הנריק איבסן בחזיתו.
 מידע כללי
 סוג:  חברת תיאטרון 
 מיקום:  ברגן 
 מדינה:  נורווגיה 
 קואורדינטות:  60°23′33″N 5°19′11″E﻿ / ﻿60.39256667°N 5.31961944°E﻿ / 60.39256667; 5.31961944
 www.dns.no
 he
 
תיאטרון דן נשיונל סצ'ין (בנורווגית: Den Nationale Scene) הוא תיאטרון בברגן.
היסטוריה

דן נשיונל סצ'ין' נפתח תחת השם תיאטרון דט נורסק בשנת 1850 ביוזמתו של הכנר אולה בול.
הנריק איבסן   בשנים (1851 - 1857) וביירנסטרנה ביירנסון בשנים (1857 - 1859) שמשו כמחזאי הבית  והמנהלים האמנותיים של התיאטרון.
ב-30 בנובמבר 1877 הוצג בו הצגת הבכורה המקומית של עמודי החברה.
ב-9 בינואר 1885 הוצגה בתיאטרון הצגת הבכורה של ברווז הפרא מאת הנריק איבסן.
המבנה הנוכחי עוצב  בסגנון אר נובו על ידי האדריכל הנורווגי  איינר אוסקר שאו ונחנך ב-19 בפברואר  1909 במחזה סאטירי "ארסמוס מונטנוס" של לודוויג הולברג בנוכחות הוקון השביעי, מלך נורווגיה והנסיכה מוד מוויילס.
התיאטרון חווה תקופה מיליטריסית בין השנים  1934 - 1939, בשנת 1935 הוצג בו המחזה  Vår ære og vår makt (כבודנו ועוצמתנו) של נורדאל גריג.
המבנה עבר שינויים רבים וניזוק במהלך מלחמת העולם השנייה.
מבנה התיאטרון שוחזר לצורתו הכמעט מקורית בשנת 2001.
מאז שנת 1993 התיאטרון שייך למדינה.
פסל הכנר אולה בול מאת סטפן אבל סינדינג בברגן
התיאטרון ולפניו פסל של ביירנסטרנה ביירנסון מאת גוסטב ויגלנד
תיאטרון האגר פיקר

| --- | --- |

חזית מבנה תיאטרון האגר פיקר
 מידע כללי
 סוג:  אולם תיאטרון, אולם מוזיקה 
 שימוש:  מופעי דרמה, מחזמרים, מוזיקה תרבותית ומודרנית והקרנת סרטי ריקוד
 כתובת:  הכיכר שבין רח' היילה סלאסי לרח' ג'ון מאלי, אדיס אבבה
 מיקום:  אדיס אבבה 
 מדינה:  אתיופיה
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ? – 18 ביולי 1935
 תאריך פתיחה רשמי:  18 ביולי 1935 
 מידע טכני
 קיבולת:  845 כיסאות
 קואורדינטות:  9°02′15.69″N 38°45′16.33″E﻿ / ﻿9.0376917°N 38.7545361°E﻿ / 9.0376917; 38.7545361
  (למפת אדיס אבבה מוגדלת) תיאטרון האגר פיקר(למפת אדיס אבבה רגילה) תיאטרון האגר פיקר
 
תיאטרון האגר פיקר (באמהרית: ሃገር ፍቅር ቲያትር, "תיאטרון אהבת המולדת") הוא תיאטרון השוכן באדיס אבבה שבאתיופיה.  התיאטרון בעל מסורת היסטורית הנחשבת למפוארת ביותר באתיופיה, והוא תיאטרון הילידים העתיק ביותר באפריקה. התיאטרון מהווה חלק מחיי התרבות באדיס אבבה מזה למעלה מ-70 שנה, ובו נולדו וטופחו המוזיקה והדרמה האתיופית המודרנית; ורבים מכוכבי אתיופיה החלו את דרכם על בימתו. בתיאטרון הועלו מחזות מסורתיים אתיופיים ותרגומים של מחזאים אירופאים דוגמת ויליאם שייקספיר, פרידריך שילר, הנריק איבסן ומולייר.
היסטוריה

התיאטרון הוקם בשנת 1935, בתקופה בה ייסדו באדיס אבבה את "האגודה למען אהבת המולדת" ("Hager Fikir Maheber") כדי שתעמוד אל מול הפלישה האיטלקית הקרבה ובאה. מייסד התיאטרון "מקונה הבטה-וולד", רצה לעודד את עוז הפטריוטיות של העם האתיופי, וההפקות הראשונות שהועלו באוויר הפתוח התקיימו בכיכר מנליק השני הנמצאת במרכז העיר. למרות שלא ניתן היה למנוע את הכיבוש האיטלקי, תיאטרון האגר פיקר שרד, אולם תחת הכיבוש, הובאו לבימתו מספר מחזות לא ביקורתיים שהיו ידידותיים עבור המשטר הפשיסטי.
לאחר נסיגת החיילים האיטלקיים בשנת 1941, עבר צוות התיאטרון מאזור כיכר מנליק אל המקום בו הוא ממוקם כיום ברובע ה"פיאצה". מועדון לילה איטלקי עתיק עבר שחזור והוסב לאולם תיאטרון. בשנת 1955, במלאת 25 שנה לשלטונו של היילה סלאסי, הורחבה הכניסה הראשית לאולם ונבנו מרפסת ואזור מנוחה בעלי איכות קיסרית.
בתקופת שלטונו של היילה סלאסי, התיאטרון גדל. למרות שסלאסי ייסד תיאטרון נוסף באדיס אבבה הנושא את שמו (כיום זהו התיאטרון הלאומי), המשיך תיאטרון האגר פיקר להיות פופולרי בקרב אנשי העיר מהמעמד הבינוני ומטה, בעוד שתיאטרונו של סלאסי שימש בעיקר את אנשי החברה הגבוהה.
מלבד הופעות תיאטרון, המבנה משדר תוכניות רדיו בשידור חי ברדיו אתיופיה. בנוסף, עובדי התיאטרון יוצאים לאזורי הכפר באופן קבוע, על מנת להנגיש את הפקות התיאטרון בכל רחבי אתיופיה.
לאחר תום משטרו של סלאסי, ובמהלך תקופת שלטונה של החונטה הצבאית האתיופית ("דרג"), המשיך התיאטרון להעלות הצגות ומופעים בעלי אופי סוציאליסטי, בעוד שמוזיקאים, שחקנים ובמאים נשלטו וצונזרו על יד הממשלה. בשנת 1975 נעצר הבמאי "טספאיה ג'סאס" (Tesfaye Gesesse), על כתיבת המחזה "הדבר" ("Iqaw"). נטען כי הוא יצא כנגד שלטון הדרג וכנגד המהפכה שיצר הממשל החדש.
לאחר נפילת הדרג בשנת 1991, תיאטרון האגר פיקר המשיך את עבודתו. כיום מועסקים בו למעלה ממאה עובדים, מהם כ-40 שחקנים וזמרים. במרבית הימים מוצגים בו סרטים, הצגות תיאטרון מועלות בסופי שבוע, ומחזות זמר מתקיימים במהלך החגים.