stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
נאומכיה
בניית הנאומכיות

הנאומכיה של יוליוס קיסר, שאת מקומה המדויק איננו יודעים, הייתה ללא ספק מקווה מים פשוט שנחפר על גדת הטיבריס.
ידיעותינו על הנאומכיה של אוגוסטוס, לעומת זאת, רבות יותר. בספר עלילותיו, ה-Res Gestae, מציין אוגוסטוס כי מידות מקווה המים היו 1800x1200 צעדים רומאיים (533x355 מטרים לערך). פליניוס מספר, כי במרכזה היה אי, כפי הנראה מרובע, הקשור לחוף על ידי גשר, בו אהבו לשבת הצופים רמי המעלה.
כאשר מביאים בחשבון את ממדי מקווה המים ואת מידותיה של טרירמה (אורכה כ-35 מ' ורוחבה כ-4.9 מ'), יוצא ששלושים האוניות יכלו אך בקושי לתמרן. מאחר שאנו יודעים כי צוותה של טרירמה רומאית מנה כ-170 חותרים ובין 50 ל-60 חיילים, מעלה החישוב כי כדי להגיע למספר של 3000 איש צריכות היו אוניותיו של אוגוסטוס לשאת על סיפוניהן יותר לוחמים מאשר בשיבוץ בצי רגיל. החיזיון התמקד אפוא פחות בתנועת כלי השייט, ויותר בעצם נוכחותם במקווה המים המלאכותי, ובקרבות פנים אל פנים שנערכו בו.
שונה היה הדבר בנאומכיה של קלאודיוס. שני הציים כללו, כל אחד, 50 אוניות, מספר התואם את מניין כלי השיט בכל אחד מציי המלחמה הקיסריים שהוצבו במיסנום וברוונה. האגם הפוקיני היה גדול יתר על המידה, ולכן רק חלק ממנו, שהוקף במזחים, שימש כזירת לחימה ובה מספיק מקום לתמרון כלי השיט ולהתנגחותם. הנאומכיה של קלאודיוס ייצגה אפוא קרב ימי אמיתי.
על פי פרונטינוס, תשתית אספקת המים לנאומכיה של אוגוסטוס נבנתה במיוחד, ועודף המים שימש להשקיית הגנים הסמוכים שמעבר לנהר (Trans Tiberim)‏. המים הובלו באמת המים אקווה אלסייטינה (Aqua Alsietina), ששרידיה נתגלו במורדות גבעת יאניקולום (Ianiculum, "הגבעה השמינית של רומא") מתחת למנזר סנטו קוסימאטו (S. Cosimato). קיימות מספר תאוריות באשר למיקום המדויק של האתר; האחרונה שבהן קובעת את מקומו בין וִיָה אָוּרֶלְיָה (Via Aurelia) בצפון לבין כנסיית פרנצ'סקו הקדוש מריפה (S. Francesco a Ripa) בדרום מזרח, בעיקול הנהר טיבריס. אפשר שוויה-דוקט (viaduct) מתקופה הרפובליקה, שנתגלתה בויה אורליה ליד סן קריסוגונו (San Crisogono) שימשה גם היא להובלת מים לאגן.
אגן המים לא התקיים זמן רב. במהלך שלטונו של אוגוסטוס יובש חלק ממנו ועליו ניטעה ה-nemus Caesarum (חורשת הקיסרים הקדושה), אשר מאוחר יותר הוחלף שמה ל"חורשת גאיוס ולוקיוס". עד סוף המאה ה-1, ככל הנראה, כוסה שטח רחב-ידיים זה בבניינים.
נאומכיות באמפיתיאטראות

התפתחות חדשה ארעה במהלך שלטונו של נירון קיסר: נאומכיה באמפיתיאטרון. סווטוניוס ודיו קסיוס מספרים שחיזיון שכזה נערך בשנת 57 לספירה באמפיתיאטרון עשוי עץ, שנחנך על ידי האחרון בשושלת הקיסרים היוליו-קלאודיים. איננו יודעים דבר אודות זירת החיזיון לבד מכך שהוקמה בשדה מרס (Campus Martius). נירון הציג נאומכיה נוספת בשנת 64, שקדם לה ציד חיות פרא ולאחריה נערכו קרב לודרים ומשתה גדול. נעלם מעיינינו טיבם של המשחקים הללו. כפי הנראה נערך החיזיון באותו אמפיתיאטרון עשוי עץ, שכן אין כל רמז לכך שנהרס לפני השריפה הגדולה שפרצה ברומא זמן קצר אחר כך.
בחנוכת הקולוסיאום בשנת 80, ערך טיטוס שתי נאומכיות, אחת במקווה המים של אוגוסטוס ובה השתתפו כמה אלפי אנשים, והשנייה באמפיתיאטרון החדש. על פי סווטוניוס, הציג דומיטיאנוס נאומכיה בתוך הקולוסיאום בסביבות שנת 85, ואחת נוספת בשנת 89 במקווה המים החדש שנחפר מעברו של הטיבריס, ואשר האבנים שנחפרו בו שימשו לתיקון נזקי השריפה של הקירקוס מקסימוס. בין שתי נאומכיות אלה, ככל הנראה, השלים דומיטיאנוס את בניית רשת החדרים מתחת לקולוסיאום שעדיין ניתן לראותם בימינו. עקב כך נמנעה מזמן זה ואילך עריכת חזיונות שכאלה בזירת האמפיתיאטרון.
מידות זירת הקולוסיאום היו 79.35 על 47.20 מטרים בלבד, לאין שיעור פחות מממדי מקווה המים של אוגוסטוס. הנאומכיה שנערכה בקולוסיאום לא יכולה הייתה להיות אפוא מפוארת כקודמותיה. ניתן לדמיין שנערכו בו קרבות בין צוותי רפרודוקציות של אוניות מלחמה, כפי הנראה בגודלן הטבעי או קרוב לו, אך ספק אם האוניות נעו הנה והנה ואפילו אם צפו במים. ידוע כי השתמשו בתפאורות של אוניות, לעיתים עם מנגנונים המדמים את טביעתן, הן על הבימה הן בזירה.
המים באמפיתיאטראות

השימוש במים באמפיתיאטראות מעורר מספר שאלות. ראשית, מבנים אלה לא נועדו לנאומכיות בלבד, אלא גם לקרבות לודרים ולחזיונות אחרים. המעבר המהיר ממופעים ימיים למופעים הנערכים על הקרקע דומה שהוא עצמו זכה להשתאות רבה. דיו קסיוס מבליט זאת בדבריו אודות הנאומכיה של נירון; המשורר מרטיאליס (Martialis) עושה כמוהו בהזכירו את הנאומכיה של טיטוס בקולוסיאום.
המחקר הארכאולוגי אינו יכול לתת מענה לשאלות אלה, מאחר שמרתף הקולוסיאום עבר מאז שינויים. רק שני מבנים בפרובינקיות, בוורונה (Verona) ובמרידה (Mérida) שבספרד, יכולים לספק לנו סיוע טכני מסוים.
הבור המרכזי באמפיתיאטרון בוורונה היה עמוק מן החדרים שמתחת לזירה, והוא אשר שימש כאגן המים. חוברו אליו שני מוֹבָלים: האחד, שזרם סביב הגלריה המערבית של הזירה ולא היה קשור למערכת הניקוז, ולכן היה צורך לחברו אל אמת מים כדי למלא את האגן. המובל השני היה עמוק יותר ותוכנן לנקז את המים אל נהר אדיגה. האגן באמפיתיאטרון של מרידה, עומקו 1.5 מטרים בלבד, היה רדוד מזה שבוורונה. בשל רדידות מימיו – פחות מגובהו של אדם – לא ניתן לחושבו לחדר שירות תת-קרקעי. אגן זה היה מצויד במדרגות גישה, וצופה בחומר הדומה לזה ששימש בבריכות שחייה במרחצאות רומיות. גם אליו חוברו שני מובלים, שהמערבי בהם קיבל את מימיו מאמת המים סן לאזרו (San Lazaro) הסמוכה.
ברם, ממדי מקווי מים אלה שוללים אפילו את היתכנותה של הנאומכיה הפשוטה ביותר: מידותיו של אגן המים במרידה הן 18.5 על 3.7 מטרים בלבד, ועל כן יכלו להתחולל בו רק חזיונות ימיים צנועים ביותר. אם מניחים שבקולוסיאום היה אגן מים דומה קודם שנבנה בו הקומפלקס התת-קרקעי המכונה "היפוגיאום" (hypogeum), מתבקשת המסקנה כי נאומכיה הוצגה רק בשכבת המים הרדודים שכיסתה את הזירה.
שקיעת הנאומכיה הרומאית

השימוש בטכנולוגיות חדשות הגדיל בתחילה את תדירותן של הנאומכיות. שלוש הראשונות נערכו ברווחי זמן של 50 שנים זו מזו, ושש הנאומכיות שלאחריהן אחת ל-30 שנים ורובן הוצגו באמפיתיאטראות. בהיותן פחות יקרות במונחים של חומר וכוח אדם, ניתן היה להעלותן לעיתים תכופות יותר. מתוך העדויות האיקונוגרפיות אנו למדים, כי על אף היותן פחות מפוארות ורבות רושם הן נעשו סמלם של המשחקים, אך לא נחשבו למופעים יוצאי דופן. מבין עשרים התיאורים האיקונוגרפיים של נאומכיות באמנות הרומית, כמעט כולם שייכים לתקופתו של נירון קיסר ולשושלת הפלאבית (69-96 לספירה).
לאחר תקופת הקיסרים הפלאביים לא נזכרות כמעט כלל נאומכיות בכתובים. לבד מאזכור אחד של תחרות שנערכה על ידי אלאגבאלוס בהיסטוריה אוגוסטה, אולם זהו מקור מאוחר שמהימנותו מוטלת בספק, רק רשומות העיר אוסטיה (Ostia) מספרות לנו כי ב-109 חנך טראיאנוס מקווה מים לנאומכיה. אתר זה נתגלה במאה ה-18 באדמות קריית הוותיקן, מאחורי טירת סנטאנג'לו. חפירות מאוחרות יותר חשפו את האתר בשלמותו. היו בו מקומות ישיבה ושטח שמידותיו כשישית מגודלה של הנאומכיה של אוגוסטוס. בהיעדר עדויות כתובות יש להניח, כי נעשה שימוש בנאומכיה זו רק בימיו של טראיאנוס.
המחקר ההיסטורי מלמד, כי נאומכיה זו הוסיפה כפי הנראה להתקיים במאה ה-5, והעובדה כי בהיקפה נמצאו מקומות ישיבה מחזקת את ההנחה שנערכו בה מופעים דרך קבע. על פי רשומות העיר אוסטיה הופיעו בחנוכת הנאומכיה 127 זוגות של גלדיאטורים; כמו באמפיתיאטרון, צרות מידותיו של מקווה המים של טראיאנוס לא איפשרה עריכת כמה קרבות בין מספר רב של אסירים בלתי מאומנים, אלא ככל הנראה קרב קטן אחד בלבד. במתכונת זו ובזירה המותאמת לדבר יכולות היו הנאומכיות להוסיף ולהתקיים כמה מאות שנים נוספות (אם כי בתדירות פוחתת והולכת) ללא אזכור במקורות, מאחר שלא היו ראויות לציון מיוחד: הן איבדו מן הסתם את אופיין המרשים והמפואר.
השפעת הנאומכיה הרומית ניכרת בנקל בפרובינקיות, אך היא מוגבלת ומצומצמת למופעים ימיים מקומיים פשוטים. תחרות שנשאה את השם naumaciva הייתה חלק מן המשחקים הפאן-אתנאיים בין אפבוי (epheboi) אתונאיים מתקופת השושלת הפלאביית ואילך. היא החליפה את תחרויות השיט (regattas) שהתקיימו במהלך משחקים אלה קודם לכן. אם להאמין לדברי המשורר הרומי אוסוניוס (Ausonius), נאומכיה נערכה בנהר המוזל (Moselle) בין צעירי המקום.
נאומכיות מודרניות

נאומכיות הוצגו על ידי אנרי השני מלך צרפת ברואן ב- 1550 ועל ידי נפוליון במילאנו ב-1807.
בפארק מונסו (Parc Monceau) בפריז מוצג מבנה דמוי נאומכיה מוקפת שדרת עמודים. באנגליה הוצגו במאות ה-18 וה-19 בכמה פארקים קרבות ימיים מדומים בין דגמי אוניות, שגם הם נקראו בשם "נאומכיות".
נאומכיה בסיפורת

הספר Those about to Die, פרי עטו של דניאל פ' מניקס (Daniel P. Mannix) מתאר בפרוטרוט נאומכיה מימיו של הקיסר קלאודיוס, שנערכה באגם סמוך לשעשוע ההמון הרומי.
לקריאה נוספת

מאיר שָׂשׂ, "Naumachia - קרב ימי בזירת קרקס". "תורן - דפים לבית צים", מס' 38, פברואר 1962. (כולל תרגום מלטינית של Tacitus, Annales, xii.56-57 .)
הערות שוליים

↑  סווטוניוס, קיסר האלוהי, 39.4; אפיאנוס, מלחמת האזרחים, 2.102
↑  Res Gestae Divi Augusti, 23
↑  סווטוניוס, קלאודיוס האלוהי, 21.6; קסיוס דיו, 60.33.3-4. משפט ההצדעה הפך לתיאור נפוץ של הצדעת גלאדיאטורים בספרות המודרנית אולם דבר זה הוא שגוי מפני שהנידונים למוות לא היו גלדיאטורים וההצדעה שלהם הייתה חד פעמית ובעצם הייתה בקשת מחילה מן הקיסר (H. J. Leon, "Morituri Te Salutamus", Transactions and Proceedings of the American Philological Association, Vol. 70, (1939), pp. 46-50. (Digitized copy)
↑  Plinius, Historia Naturalis, 16.200
↑  Frontinus, De aquis urbis Romae, 11, 1-2: opus naumachiae
↑  Dio Cassius, 66, 25, 3
↑  Suetonius, Nero, 12, 2-6; Dio Casius, 61, 9, 5
↑  Dio Cassius, 66, 25, 1-4
↑  Suetonius, Domitianus, 4, 6-7
↑  Tacitus, Annales, 14, 6, 1 ; Dion Cassius 61, 12,2
↑  Dio Cassius, 61, 9, 5
↑  Martialis, Liber Spectaculorum, 24
↑  ההיסטוריה אוגוסטה, חיי אלאגבאלוס, 23
נדיה אוורמן

| --- | --- |

 לידה:  19 במרץ 1971 (בת 53) ברלין, גרמניה המזרחית 
 מדינה:  גרמניה 
 בן או בת זוג:  וולפראם גרנדזקה 
 מספר צאצאים:  4
 פרופיל ב-IMDb
 
נדיה אוורמן (בגרמנית: Nadja Auermann; נולדה ב-19 במרץ 1971) היא דוגמנית ושחקנית גרמנייה.
ביוגרפיה

אוורמן נולדה בברלין. ב-1989 התגלתה על ידי סוכני דוגמנות בבית קפה, וכך זכתה בחוזה בסוכנות הדוגמנות קארין מודלס בפריז. ב-1991 עברה לסוכנות אלית.
תמונותיה הופיעו בתחילה בווג הצרפתי ובמותג האופנה האיטלקי בנטון, ב-1994 היא הופיעה על השער של הרפרס בזאר וווג.
היא דגמנה עבור ורסצ'ה והצטלמה ביחד עם סינדי קרופורד וסטפני סימור, הופיעה בקמפיינים של פראדה, שאנל, דולצ'ה וגבאנה וכריסטיאן דיור.
במהלך הקריירה הופיעה על יותר מ-100 שערי מגזינים וביניהם אסקווייר וגרסאות של ווג נוספות ברחבי העולם ועבדה עם צלמי אופנה רבים ובהם ריצ'רד אבדון.
אוורמן הוציאה בושם הקרוי על שמה.
היא הוזכרה רבות בשל דמיונה למרלן דיטריך ועיתונאי הניו יורק טיימס כינה אותה "פני נערת קרח ורגליי קופץ במוט". בשנים 1997–1999 היא הוכרה בספר השיאים של גינס כדוגמנית בעלת הרגליים הארוכות ביותר: 112 ס"מ. בשנת 2000 היא איבדה את התואר הזה לדוגמנית אנה היקמן, לה רגליים באורך של 122 ס"מ.
כשחקנית השתתפה בשני סרטים בגרמניה.
ב-1997 היא ילדה את בתה עם מי שהיה בן זוגה, ב-1999 היא נישאה לשחקן הגרמני וולפראם גרנדזקה ונולד להם בן.
נוסע סמוי

איור של ימאי התופס באוזנו של נוסע סמוי צעיר שנתגלה על סיפון אונייה, 1897
נוסע סמוי הוא אדם השוהה בהיחבא למטרת נסיעה בתוך אמצעי תחבורה - יבשתי, ימי או אווירי - ללא ידיעת מפעילי אותו כלי תחבורה והאחראים עליו. בדרך כלל הנוסע הסמוי נמצא על כלי התחבורה גם ללא ידיעת הנוסעים האחרים ואנשי הצוות באותו כלי, אך לעיתים הוא מסתייע באחד מהם, כדי להיכנס אליו ולשהות בו.
במהלך מאות השנים האחרונות ניסו אלפי בני אדם את מזלם כנוסעים סמויים בכלי תחבורה. לחלק מהם עלה הניסיון במחיר חייהם.
התופעה

יש להבחין בין תופעת הנוסע הסמוי לבין נסיעה גלויה של אדם בכלי תחבורה תחת זהות בדויה. כמו כן יש להבחין בינה לבין הברחת בני אדם. האחרונה לא נעשית רק ביוזמת הנוסע הסמוי אלא גם בידיעתו ובסיועו של האחראי על כלי התחבורה או אדם אחר המעורב בהטענת המטען עליו, שבדרך כלל גם מפיקים רווח כספי מההברחה.
לכניסה ושימוש של נוסע סמוי בכלי תחבורה יש מספר משמעויות ומטרות:
היציאה של הנוסע הסמוי מארץ המוצא של כלי התחבורה  או הכניסה לארץ היעד שלו נעשית ללא היתר לכך מהשלטונות של אותן ארצות. זו אכן מטרתם של נוסעים סמויים רבים - למשל פליטים, אנשים הנרדפים פוליטית או מהגרי עבודה - שאינם יכולים לצאת מארץ פלונית או להיכנס אליה באופן גלוי ובדרך החוקית הנוהגת באותם מקומות
הנוסע הסמוי איננו עושה שימוש במתקנים המיועדים לנוסעים בכלי התחבורה ואיננו מקבל במהלך הנסיעה תנאים ושירות כמו נוסע רגיל. על ידי כך הוא מסכן פעמים רבות את שלומו ואת חייו. לעיתים הוא מסכן גם את שלומם של אנשים אחרים על סיפון כלי התחבורה או אף את בטיחותו של כלי התחבורה כולו. בתנאים אלו גם לא ניתן למפעיל כלי התחבורה לקחת על עצמו את האחריות לשלומו של הנוסע כפי שהוא עושה ביחס לנוסעים רגילים
בין הנוסע הסמוי לבין מפעיל כלי התחבורה לא נעשה חוזה נסיעה מסודר - ואמנם מטרת חלק מהנוסעים הסמויים היא להימנע מתשלום עבור הנסיעה בו (לעיתים זו מטרתם היחידה)
שהות של נוסע סמוי שנתגלה על כלי תחבורה - במיוחד אוניות - כרוכה בעלויות גדולות למפעיליו, בשל עיכובים בנסיעה הנגרמים בשל נוכחותו, הצורך לסטות מתוכנית הנסיעה על מנת להורידו בתחנה או בנמל וגם תשלום קנסות המוטלים במדינות שונות בשל שהות נוסע סמוי על כלי תחבורה.
שימוש בכלי תחבורה כנוסע סמוי הוא עבירה על החוק במדינות רבות בעולם, וכך גם סיוע של איש צוות בכלי תחבורה לנוסע סמוי או התרשלות שלו בגילוי נוסע סמוי.
בים

התופעה של הפלגה בכלי שיט כנוסע סמוי מוכרת מזה מאות שנים, שכן אוניות היוו במשך שנים רבות את אמצעי התחבורה העיקרי למעבר של מרחקים גדולים ובין ארצות ששטחי ים מפרידים ביניהן. כלי שיט, ובמיוחד הגדולים שבהם, מזמנים לנוסעים סמויים פינות אפשריות רבות להסתתר בהן - למשל במחסנים, תאי מטען, מיכלים, תעלות אחזקה, מאחורי לוחות קיר ובחדרי מנועים. הנוסע הסמוי עשוי גם להתחבא בתוך כלי מטען המועמסים על אוניות, כמו מכולות.
דו"ח של ארגון הימאות הבינלאומי מנה את מספר אירועי הנוסע הסמוי והנוסעים בים בשנים 2007-‏2017:
2007 - 842 אירועים, 1,955 נוסעים סמויים
2011 - 774 אירועים, 1,640 נוסעים
2014 - 503 אירועים, 1,274 נוסעים
2017 - 423 אירועים, 1,420 נוסעים
הדו"ח מציין כי בעוד שמספר האירועים פחת עם השנים, הרי שמספר הנוסעים הממוצע המעורב בכל אירוע עלה.
לפי הדו"ח מוצאם של רוב הנוסעים הסמויים בשנים שנמנו היה מארצות במערב אפריקה ובצפון אפריקה. נוספים הגיעו מסוריה, אפגניסטן, הודו ואלבניה. מרבית הנוסעים הסמויים עלו על האוניות בנמלים בחופי אפריקה.
ביבשה

נסיעה סמויה בכלי תחבורה יבשתי היא מסובכת יותר מאשר בכלי שיט וגם מסוכנת יותר. נוסעים סמויים מסתתרים בקרונות רכבת, בתוך תאי מטען של כלי רכב ובתוך מכולות. לא מעטים קיפחו את חייהם בתוך מכולות או בעת שנצמדו מבחוץ אל כלי רכב יבשתי (במיוחד רכבות) ונפגעו או נפלו ממנו אגב כך.
באוויר

נסיעה סמויה בכלי טיס היא המורכבת מכולן, והפכה קשה יותר ויותר לביצוע ככל שהוחמרו אמצעי הביטחון לבדיקת העולים על מטוסים. לנוכח הקושי להיכנס למטוס עצמו עשו רבים ניסיונות להתגנב לתאי המטען או לתאי הגלגלים של מטוסים טרם המראתם.
הנסיעה הסמויה בתאי הגלגלים כרוכה בסכנת מוות חמורה: הנוסע עלול להימחץ על ידי הגלגלים המתקפלים לתוך התאים אחרי ההמראה; כמו כן תאי הגלגלים אינם מדוחסים ומחוממים ולכן השוהה בהם חשוף במהלך הטיסה לתנאים הקיצוניים השוררים בגובה רב - טמפרטורות נמוכות מאוד ואוויר דליל בחמצן; לבסוף, בעת שתאי הגלגלים פתוחים והגלגלים פרושים הוא עלול ליפול מהתא, ובמיוחד לקראת הנחיתה, אם איבד את הכרתו עקב החשיפה לקור והמחסור בחמצן. בשנים 1946-‏2021 היו לפחות 99 אירועים של נסיעה סמויה בתאי הגלגלים של מטוסים (חלקם במעורבות יותר מנוסע אחד), ורובם הסתיימו במות הנוסע.
בישראל

בשנת 1982 התרחשה פרשת הנוסע הסמוי, שבה רב חובל של אוניית משא ישראלית הוריד לים נוסע סמוי אפריקאי שנמצא על אונייתו לרפסודה ליד חופי מוזמביק שבאפריקה. הפרשה נחקרה, רב החובל הורשע בעבירות פליליות ונידון לשתי שנות מאסר על תנאי.
בישראל > כללים משפטיים

חוק הספנות (ימאים), תשל"ג-1973 קובע כי ימאי שיסתיר או יסייע להסתיר נוסע סמוי יעבור בכך עבירת משמעת.
תקנות הספנות (ימאים) (נוסעים סמויים), תשמ"ח-1988 קובעות כללים בשורה של נושאים הנוגעים לנוסעים סמויים:
איסור להפליג כנוסע סמוי ואיסור לסייע לנוסע שכזה, אשר הפרתם גוררת עונש מאסר
חובותיו וזכויותיו של נוסע סמוי כל עוד הוא נמצא על סיפון כלי שיט שהתקנות חלות עליו
כללים בעניין הורדת נוסע סמוי מכלי השיט:
אם נתגלה נוסע סמוי בכלי שיט בעודו בנמל ההפלגה הוא יורד שם לחוף
אם נתגלה הנוסע בלב ים על הקברניט להורידו בנמל הראשון אליו הגיע כלי השיט לאחר הגילוי ושבו יתירו שלטונות הנמל את הורדתו; אך אם ראה הקברניט שבנמל זה נשקפת סכנה לחיי נוסע סמוי בשל השתייכותו לגזע, לאום, השקפה, דת, אזרחות, חברה או בשל השקפה מדינית מסוימת, יהיה על הקברניט למצוא הסדר הולם אחר ובלבד שלא יסכן את כלי השיט ואת שלום הנמצאים בו, והכל בהתייעצות עם המפקח על הימאים שמונה לפי החוק ועם בעל כלי השיט
בנוגע לנוסע סמוי שהוא אזרח ישראלי שנתגלה בכלי שיט שהפליג מנמל בישראל, על הקברניט לעשות את כל הסידורים הנאותים לצורך החזרתו לישראל.
מספר נוסעים סמויים

ויליאם ספנסר (אנ') - אוסטרלי יליד אנגליה, הגיע לאוסטרליה כנוסע סמוי באונייה בגיל 17 (1842)
פיטר תומאס סטנפורד (אנ') - כומר ופעיל אמריקאי אפריקאי נגד העבדות. ברח מעבדותו לחופש בגיל 14 כנוסע סמוי ברכבת (1871)
מרטין ג'ונסון (אנ') - הרפתקן אמריקאי, כנער הפליג לאירופה כנוסע סמוי (1900 לערך)
מרטין ארמטה (אנ') - שחקן אמריקאי ממוצא איטלקי, הגיע לארצות הברית כנוסע סמוי באונייה בגיל 14 (1902 לערך)
אהרון אטקין - חלוץ מאנשי העלייה השנייה. בגיל 13 הגיע מטריאסט לארץ ישראל כנוסע סמוי באונייה (1911)
פרס בלאקבורו (אנ') - הפליג כנוסע סמוי באוניית המשלחת הטראנס-אנטארקטית האימפריאלית וצורף למשלחת (1914)
קרלו גמבינו - איש מאפיה, הגיע לארצות הברית כנוסע סמוי באונייה ב-1921
ג'ורג' ג'ון דאש (אנ') - מרגל גרמני, היגר לארצות הברית ב-1923 כנוסע סמוי (ולימים חזר לגרמניה)
ריצ'רד האופטמן (אנ') - חטף ורצח ב-1932 את ילדו של צ'ארלס לינדברג. הגיע מגרמניה לארצות הברית כנוסע סמוי באונייה ב-1923
וילם דה קונינג - אמן אמריקאי יליד הולנד. הגיע לארצות הברית כנוסע סמוי בשנת 1926
הוגו לייסטנר (אנ') - ספורטאי אמריקאי. לאחר שנכשל במבחנים למשחקים האולימפיים באמסטרדם ב-1928, הגיע לאמסטרדם כנוסע סמוי באונייה שהובילה את המשלחת האמריקאית
בראם ואן דר סטוק - אלוף הפלות הולנדי במלחמת העולם השנייה, השתתף בבריחה המפורסמת מסטלאג לופט III ב-1944. הגיע מהולנד הכבושה לבריטניה כנוסע סמוי באונייה שוודית ב-1941
ג'וני סקה (אנ') - שחקן גמביאני יליד סנגל. בגיל 20 הגיע מסנגל לצרפת כנוסע סמוי באונייה (1954 לערך)
קינגסלי אופוסו (אנ') - הניצול היחיד מחבורה של שמונה נוסעים סמויים מגאנה, שנתגלו ונרצחו על ידי צוות האונייה שבה הסתתרו (1992).
הערות שוליים

↑  דו"ח באתר ארגון הימאות הבינלאומי.
↑  סעיף 118(7) לחוק.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007536291305171  GND: 4334973-0  LCCN: sh85128437
משלחת מס' 24 לתחנת החלל מיר

צוות המשלחת (רוסיה)
אנטולי סולוביוב
פאבל וינוגרדוב
צוות המשלחת (ארצות הברית)
מייקל פול
דייוויד וולף
אנדרו תומאס
תיאור תחנת החלל מיר בזמן פעילות המשלחת
משלחת מס' 24 (ברוסית: основная экспедиция ‏я‏-24) הייתה משלחת לתחנת החלל מיר שפעלה מ-5 באוגוסט 1997 ועד ל-19 בפברואר 1998. מפקד המשלחת היה אנטולי סולוביוב. פעילות המשלחת נמשכה 197 ימים.
הרכב המשלחת

| שם | תפקיד | חללית הגעה | 5> 08.1997–29.09.1997 | 27> 09.1997–23.01.1998 | 24> 01.1998–19.02.1998 | חללית חזרה | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| רוסיה אנטולי סולוביוב | מפקד המשלחת | סויוז TM-26 |  |  |  | סויוז TM-26 | חבר משלחת מס' 24  מפקד חללית "סויוז TM-26" |
| רוסיה פאבל וינוגרדוב | מהנדס טיסה | סויוז TM-26 |  |  |  | סויוז TM-26 | חבר משלחת מס' 24 |
| ארצות הבריתבריטניה מייקל פול | אסטרונאוט חוקר | STS-84 |  |  |  | STS-86 | חבר משלחת מס' 23 ו-24 |
| ארצות הברית דייוויד וולף | אסטרונאוט חוקר | STS-86 |  |  |  | STS-89 | חבר משלחת מס' 24 |
| ארצות הברית אנדרו תומאס | אסטרונאוט חוקר | STS-89 |  |  |  | STS-91 | חבר משלחת מס' 24 ו-25 |
הערה: תקופת עגינה של מעבורת חלל וביצוע חפיפה צוות המעבורת כלל 4 אשנים.
רקע

בתחילת פעילות המשלחת תחנת החלל כללה את המודול הבסיסי, מודול "קוואנט 1", מודול "קוואנט 2", מודול "קריסטל", מודול "ספקטר" ומודול "פרירודה" . נפח מחיה היה 381 מ"ק (מעשית בעקבות פגיעה במודול "ספקטר" הוא לא היה מאוכלס). הספק מיוצר על ידי פאנלים סולאריים היה יכול להיות 47 קו"ט. בעקבות פגיעה במודול "ספקטר" ופאנל סולארי שהותקן אליו, הספק מיוצר היה קטן באופן משמעותי.
במהלך פעילות המשלחת התרחשה התנגשות עם חללית מטען. כתוצאה מכך היה צורך לעזוב את מודול "ספקטר" ואספקת חשמל לתחנת החלל הוקטנה באופן משמעותי.
רוב הזמן בתחנת החלל שהה צוות של 3 אנשים. בתקופות חפיפה הרכב היה 4 אנשי המשלחת וצוות ששהה בחללית שהייתה בעגינה.
הערות שוליים

↑  מטען של חללית פרוגרס M-36
↑  Sputnik-40
מודול "ספקטר" לאחר פגיעה
משרביה

| --- | --- |

משרביה במבנה בקהיר
 מידע כללי
 אזור גאוגרפי:  ארצות ערב
 תקופה:  אדריכלות אסלאמית
משְרַביה (בערבית: مشربية) היא אלמנט שבכה העשויה לרוב מעץ, אלומיניום או בטון המשמשת בפתחי מבנה, חלונות או קירות. המשרביה היא אלמנט אדריכלי אופייני לאדריכלות אסלאמית המצויה ברוב ארצות ערב, ובבתיה המסורתיים של קהיר בפרט.
המשרביה התפתחה במטרה ליצור הבדלה בין פנים הבית לחוץ, שתאפשר כניסת אוויר ואור אל הבית, אך לא תפגע בפרטיות. בשעות בהן מואר הבית באור השמש, חלקה החיצוני של המשרביה מואר מאוד וצפיפות חלקי הסבכה אינה מאפשרת למי שנמצא מחוץ לבית לראות את הקורה בתוכו. מתוך הבית, החשוך יחסית לחוץ, ניתן לראות את המתרחש בחוץ. בבנייה הערבית המסורתית, המשרבייה מותקנת לרוב בקומה השנייה בה הנשים, שבשל חובתן לשמור על צניעות ועבודות הבית שלהן, נשארות בבית אך רוצות לראות את הרחוב ולא להיראות ממנו. המשרביה מאפשרת גם חדירת אור לבית בכמות קטנה אך מספקת בארצות שטופות שמש וחמות ברוב ימות השנה ומספר משרביות בצידי הבית מאווררות אותו באופן טבעי.
כיום, המשרביה היא אלמנט אדריכלי נפוץ המשמש לנוי או כדי ליצור את אותו אפקט אדריכלי שיוצרת המשרביה המסורתית, אולם ללא היבטיה החברתיים. באדריכלות הישראלית, לדוגמה, נהוג להשתמש במקרים רבים בלבני משרביה מבטון אשר מונחות זו לצד זו וזו מעל זו כדי ליצור אפקט הדומה לשל משרביה. פרשנויות מודרניות רבות נעשות למשרביה הערבית בצורות שונות: הבריז-סוליי (Brise soleil), אלמנט מודרני נפוץ אשר עושה פעולה דומה עם חומרים מתכתיים או בטון.
במכון לתרבות ערב (Institut du Monde Arabe) בפריז שנבנה על ידי האדריכל הצרפתי ז'אן נובל נבנו, בהשראת המשרביות הערביות המסורתיות, משרביות בטכנולוגיה מתקדמת הכוללות צמצמים המאפשרים לגודל הפתחים להשתנות ולווסת אוטומטית את כמות האור במבנה.
רחוב בקהיר ובו מרפסות משרביה בקומות העליונות
מראה מבפנים של משרביה במאוזוליאום קטן בהודו
משרביה המוצגת במוזיאון הבריטי
המשרביה קיבלה גם ביטוי בבטון, כמו בדוגמה זו שמופיעה במבנה משרדי והנהלת תחנת הרכבת כפר ג'יניס מתקופת המנדט הבריטי
ראו גם

כיזאן
משרד בלנק

עובדי משרד בלנק. במרכז עומד אדולף הויזינגר. לשמאלו עומד תיאודור בלנק
משרד בלנק (בגרמנית: Amt Blank) היה כינויו של משרד ההגנה של גרמניה המערבית בין אוקטובר 1950 ליוני 1955. מכיוון שבאותה תקופה לגרמניה עדיין נאסר להחזיק צבא, המשרד לא תפקד באופן רשמי כמשרד הגנה. הוא נקרא על שם מי שעמד בראשו - תיאודור בלנק.
המשרד שכן בתחילה בבניין מאולתר במוזיאון קניג שבבון. בהמשך הוא עבר לצריף ארמקיל, גם כן בבון.
תולדות המשרד

בראשית ימיה, נמנעה ממשלת גרמניה המערבית בעיסוק בנושאים צבאיים. במאי 1950 מינה הקנצלר קונרד אדנאואר את הגנרל גרהרד פון שוורין כיועצו המיוחד לענייני צבא. בהמשך, הקים אדנאואר את "המרכז לשירות המולדת" (Zentrale für Heimatdienst) ומינה את שוורין למפקדו. כעבור זמן קצר נאלץ אדנאואר לפטר את שוורין מתפקידו כיוון שלא שמר על החשאיות הנדרשת ושוחח על תפקידו עם העיתונות. ב-26 באוקטובר מינה אדנאואר את חבר הבונדסטאג תיאודור בלנק ליועצו לענייני ביטחון. בלנק קיבל משרד משלו וסיפח אליו את המרכז לשירות המולדת.
בלנק צירף למשרד את הגנרל אדולף הויזינגר, שהביא עמו יוצאי צבא נוספים. הבולטים שבהם היו הנס שפיידל וארנסט וירמר. יחד, הם החלו להניח בחשאי תשתית להקמת צבא גרמני עצמאי. הצעד נעשה ללא אישור מצד שלטונות הכיבוש של בעלות הברית בגרמניה. עם זאת, בעלות הברית ידעו על כך ובחרו להעלים עין. מתוך הנחה שצבא מערב-גרמני חזק יסייע להם בעתיד במערכה מול ברית המועצות. במקביל, פעל אדנאואר לתיקון חוקת גרמניה כדי שניתן יהיה להקים צבא בעתיד באופן חוקי.
המשרד כלל בתחילה 20 איש בלבד, אולם עד 1953 כבר מנה 700 איש. במרץ 1956, בברכת בעלות הברית, עבר באופן רשמי החוק שאפשר את הקמתם מחדש של כוחות מזוינים גרמניים. בלנק הפך לשר ההגנה הראשון של גרמניה, והויזינגר הפך למפכ"ל הראשון של הבונדסוור.
נמניה מקסימוביץ'

נמניה מקסימוביץ' (בסרבית: Немања Максимовић; נולד ב-26 בינואר 1995) הוא כדורגלן סרבי המשחק בעמדת הקשר ההתקפי בפאנאתינייקוס ובנבחרת סרביה.
קריירת מועדונים

מקסימוביץ' התחיל את הקריירה שלו בקבוצות ילדים מקומיות, עד שבגיל 12 הצטרף לקבוצת הנערים של הכוכב האדום בלגרד בה שיחק 6 שנים והגיע עד קבוצת הנוער. בשנת 2013 עבר לאקדמיה של הלאס ורונה, ממנה עבר אחרי זמן קצר לזו של דומז'אלה מליגת העל הסלובנית. ב-18 באוקטובר 2013 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בתיקו 2-2 נגד זאברץ'.
ב-7 בפברואר 2015 חתם לשנתיים וחצי באסטנה מליגת העל הקזחית.
ב-2 ביולי 2017 מקסימוביץ' חתם לחמש שנים בולנסיה מליגת העל הספרדית. ב-18 באוגוסט 2017 מקסימוביץ' ערך את הופעת הבכורה שלו בוולנסיה בניצחון 0–1 נגד לאס פאלמס. ב-16 ביולי 2018 חתם מקסימוביץ' לשש שנים בחטאפה הספרדית.
קריירה בינלאומית

מקסימוביץ', שיחק בצעירותו בנבחרת הצעירות של סרביה וזכה עמה באליפות אירופה בכדורגל עד גיל 19 בשנת 2013 ושנתיים לאחר מכן בגביע העולם בכדורגל עד גיל 20, בו כבש את שער הניצחון (1–2) בדקה ה-118 בגמר הגביע נגד ברזיל.
ב-23 במרץ 2016 מקסימוביץ' ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת בהפסד 0–1 לפולין.
נכלל בסגל נבחרת סרביה לטורניר מונדיאל 2022.
נכלל בסגל נבחרת סרביה לטורניר יורו 2024.
תארים

ליגת העל הקזחית: 2015, 2016
הסופר קאפ הקזחי: 2015
הגביע הקזחי: 2016
אליפות אירופה בכדורגל עד גיל 19: 2013
גביע העולם בכדורגל עד גיל 20: 2015