stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קוברסדורף
הקהילה היהודית > רבנים וישיבות

פעמים רבות רבה של לקנבך הסמוכה שימש כרבה של קוברסדורף.
הרב בנימין א"ש – אב"ד לקנבך וקוברסדורף בין השנים 1770-1747 (ה'תק"ז–ה'תק"ל)
הרב שמואל חיים – כיהן בקוברסדורף בלבד מ-1770 ועד לפטירתו ב-1791 (ה'תקנ"ב).
הרב דוד פרידמן כיהן כרב בקוברסדורף בין 1797 (ה'תקנ"ז) עד לשנת 1800 (ה'תק"ס), אז עבר לכהן כרבה של נאדאש.
הרב אברהם דוד רובינשטיין – כיהן בקוברסדורף בין 1800 ל-1804 (ה'תקס"ד) בערך, אז עבר לכהן בקדלבורג.
הרב אליקים גץ בדנצקי-קניגסברג – כיהן בין 1804 ל-1806 (ה'תקס"ו) – אז עבר לכהן בקרמנד. התכתב עם החת"ם סופר.
הרב דוד אייבניץ (אלט) – תלמיד החת"ם סופר. כיהן בקוברסדורף משנת 1807 (ה'תקס"ז) עד לפטירתו בשנת 1850 (ה'תר"י). ייסד בקוברסדורף ישיבה גדולה.
הרב אברהם שאג-צוובנר כיהן כרב בשאטמאנסדורף ולאחר מכן בקוברסדורף משנת 1851 (ה'תרי"ב) עד שנת ה'תרל"ג (1873), אז עלה לארץ ישראל. המשיך לקיים בקוברסדורף ישיבה גדולה, שבה למד בין השאר הרב יוסף חיים זוננפלד. בעל "אוהל אברהם" ו"דרשות הרא"ש".
הרב אברהם אליעזר זאב אלט – בנו של הרב דוד אייבניץ (אלט), כיהן מ-1873 ועד לפטירתו ב-1898 (ה'תרנ"ח).
הרב משה ליפשיץ – חתנו של הרב אברהם אליעזר זאב אלט. כיהן מפטירת חמיו ב-1898 עד 1934 (ה'תרצ"ד). בינו לבין הנהגת הקהילה פרץ סכסוך חריף, והרב שמואל ארנפלד ממטרסדורף נקרא לפשר בין הצדדים.
הרב שמעון גולדברגר – חתנו של הרב משה ליפשיץ. כיהן מ-1934 ועד האנשלוס ב-1938. עבר התעללות קשה על ידי הנאצים, ולאחר מכן גורש להונגריה, וחי במאד עד לשילוחו לאושוויץ בשנת 1944.
ישיבה הוקמה בקוברסדורף על ידי הרב דוד אייבניץ (אלט), והוסיפה להתקיים בימי ממשיכו הרב אברהם שאג צוובנר. לאחר עלייתו לארץ ישראל חדלה הישיבה מלפעול.
הקהילה היהודית > בית הכנסת

בית הכנסת בקוברסדורף (גר') נבנה בשנת 1860 (ה'תר"ך) בעידודו ובדחיפתו של הרב אברהם שאג-צוובנר. המבנה נבנה בסגנון נאו-רומנסקי.
בית הכנסת נבזז וחולל בליל הבדולח והיה מיועד להריסה, אך הריסתו לא יצאה לפועל משום שמי שהיה אמון על הריסתו סירב לבצע אותה בשל העובדה שבאותו היום נהרגה ילדה בדויטשקרויץ הסמוכה בעת פיצוץ בית הכנסת. משכך, בית הכנסת בקוברסדורף הוא בית הכנסת היחיד בבורגנלנד ששרד את השואה. עד שנת 1945 שימש המבנה כגימנסיה, ולאחר מכן עמד נטוש ורעוע עד 1976, אז הוחל בשיקומו. המבנה נרכש בשנות ה-90 מהקהילה היהודית בווינה (המייצגת את הקהילות הקטנות באוסטריה כולה) כדי לשמש מקום תרבות על ידי עמותה מיוחדת שהוקמה לשם כך, אך מחסור באמצעים מנע ממנה לבצע פעולות ממשיות מעבר לפעולות הצלה הכרחיות.
ב-2019 רכשו שלטונות בורגנלנד את המבנה והוא עתיד לשמש למרכז תרבות שיתמקד בעיקר בתרבות היהודית המקומית.
הקהילה היהודית > בית הקברות

בית הקברות היהודי בקוברסדורף (גר') הוקם ביער הסמוך לעיירה עם בוא היהודים במאה ה-16. שטחו הכולל הוא 5,690 מ"ר, וקבורים בו על פי ההערכות כ-1,200 איש. בנוסף, מצויה בו מערת גניזה, הקדומה ביותר באוסטריה, ובה טמונים 13 ספרי תורה.
ערים תאומות

גרמניה ואלדברון, באדן-וירטמברג, גרמניה
לקריאה נוספת

שלמה שפיצר, קהילות אוסטריה, מכון ירושלים, ה'תשע"ז, עמ' 149–153.
אברהם פליישמן, The Sheva Kehillos, ירושלים 2015, עמ' 106–116 (באנגלית).
הערות שוליים

↑  ראו למשל הכיתוב על מצבת קברו של הרב אברהם שאג צוובנר בהר הזיתים. במקורות בודדים נכתב שם העיירה "קאבעלסדארף" (ראו למשל במכתבו של רבי יוסף ריבלין, "הלבנון" שנה יב גיליון 33, ד' בניסן ה'תרל"ו, עמ' 261-262).
↑  האחרות היו: אייזנשטאדט, לקנבך, דויטשקרויץ (צעהלים), מטרסבורג (מטרסדורף), פראונקירכן וקיטזה (קיצע).
↑  כרטיס קבר: משה ליפשיץ, אתר הר הזיתים
↑  ד"ר מיכאל ריגלר, פאר שהיה לאפר, מוסף שבת מקור ראשון, כ"ה בניסן תשע"ג, 5 באפריל 2013
↑  Austria: Kobersdorf synagogue bought by Burgenland region; to be restored as cultural site focusing on local Jewish heritage באתר Jewish Heritage-Europe (באנגלית).
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007528337205171  GND: 4523435-8  NKC: ge732031  VIAF: 155184849   WorldCat (עם VIAF): 155184849 
בית הכנסת בקוברסדורף, העשור השני של המאה ה-21
בית הקברות היהודי בקוברסדורף
משגב עם

| --- | --- |

מדינה: ישראל ישראל
מחוז: הצפון
מועצה אזורית: הגליל העליון
גובה ממוצע: ‎801 מטר
תאריך ייסוד: 1945
תנועה מיישבת: התנועה הקיבוצית
סוג יישוב: קיבוץ
נתוני אוכלוסייה לפי הלמ"ס לסוף 2023
  - אוכלוסייה: 399 תושבים
    - מתוכם, תושבי ישראל: 379 תושבי ישראל
 מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת אצבע הגליל מוגדלת) משגב עם(למפת אצבע הגליל רגילה) משגב עם(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום משגב עם(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום משגב עם33°14′52″N 35°32′54″E﻿ / ﻿33.2477672067454°N 35.5484619497892°E﻿ / 33.2477672067454; 35.5484619497892  heמפת היישובים של מועצה אזורית הגליל העליון באדום - משגב עם בירוק - מיקום בניין המועצה tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
מדד חברתי-כלכלי - אשכול לשנת 2021: 7 מתוך 10
http://www.misgav-am.com
מִשְׂגַב עָם הוא קיבוץ באזור הצפון באצבע הגליל ליד מטולה, קריית שמונה וגבול ישראל–לבנון, המשתייך למועצה אזורית הגליל העליון. משגב עם מצוי בקצה הצפוני של רכס רמים שבהרי נפתלי.
שמו של היישוב ניתן לו על שם מיקומו הנשגב והמורם משאר האזור מסביב וכן באשר הוא מסמל "מקום משגב של העם בהרי הגליל". בחלק מהמקורות הישנים מכונה היישוב לחלופין בשם "עדייסה" (על שם הכפר הלבנוני אל-עדייסה הסמוך הנמצא למרגלות הקיבוץ מצפון מערב לו). שם זה היה בשימוש בעיקר במפות ובעיתונים, בשנים הראשונות לקיום היישוב, טרם השתרש השם העברי.
היסטוריה

היישוב הוקם ב-2 בנובמבר 1945 על אדמות שנרכשו על ידי קק"ל מהכפר הלבנוני עדייסה בתחילת שנת 1944, על ידי קבוצה של כ-20 חברי מחלקת פלמ"ח (פלוגה ה' מחלקה ה') שהיו במשך שנתיים בהכשרה בגבעת השלושה. לקיבוץ הוקצו 1,500 דונם, אשר מתוכם 1,000 התאימו לחקלאות לאחר הכשרה. בנובמבר 1947 הצטרפה לקיבוץ קבוצה נוספת של מחלקת פלמ"ח שהייתה בהכשרה בדפנה, ובהמשך הצטרפה קבוצת נוער עולה מטורקיה שרוכזו בקיבוץ תל-יוסף. הבדידות, האקלים הקשה ודלות האמצעים שליוו את חברי הגרעין המייסד היו קשים ושוחקים. מחסור במים ומיעוט קרקע היו מנת חלקה של משגב עם מראשית קיומה. שביל פרדות בלבד חיבר אותה לארץ. על אף ההכשרות השונות וההשלמות שהגיעו לנקודת היישוב, מספר החברים במקום לא עלה משמעותית, ובאמצע שנות ה-50 עדיין מנה היישוב פחות מ-30 תושבים.
היסטוריה > דרך הגישה לקיבוץ

עם הקמת משגב עם לא הייתה דרך סלולה אל היישוב. הדרך היחידה מהיישוב ואליו הייתה שביל תלול וטרשי שהחל בכפר גלעדי ועלה מערבה עד לשער הקיבוץ, דרך ואדי. דרך זו אפשרה מעבר להולכי רגל וכן לחמורים וסוסים, אך לא לרכב ממונע. במהלך השנתיים הראשונות לקיומו של משגב עם סללו החברים בעצמם כביש שהוביל מהיישוב צפונה, והתחבר לכביש לבנוני שעבר סמוך למטולה. השימוש בכביש זמני זה אפשר מעבר לכרכרות וסוסים, ולעיתים נדירות גם לכלי רכב ממונעים. השימוש בכביש היה טעון קבלת אישורים מהלבנונים, שחודשו מעת לעת, עד נובמבר 1949. ב-1947 החלה העבודה על הכביש המחבר את משגב עם ומנרה. באוגוסט 1949 דווח שסלילת הכביש תגמר "בשבוע הבא", בדצמבר 1949 דווח שסלילתו נגמרה וזופתו בו שני פסים מכביש הצפון עד מנרה וביולי 1950 דווח על השלמת סלילת הכביש. הייתה זו דרך קשה שהנסיעה בה הייתה איטית ומסוכנת, בין השאר בשל הקרבה לגבול. דרך זו שנבנתה בשיטת סולינג, כללה שני פסי אספלט מקבילים צרים, והפכה לקצה הצפוני של כביש הצפון. הכביש המחבר בין כביש זה לכפר גלעדי וקריית שמונה (כיום כביש 9977) נבנה החל מ-1955, והשלמתו ארכה למעלה משנה, בעיקר בשל התוואי המורכב שחייב חציבה רבה בסלע. עם פתיחתו התקצר המרחק בין ישובי רכס רמים לקריית שמונה באופן משמעותי מאוד. ב-1970 נבנתה מחדש הדרך המחברת בין משגב עם למנרה כך שתהיה פחות חשופה לגבול הבין-לאומי.
היסטוריה > מים וחשמל

בחודשי קיומה הראשונים של משגב עם היה נהוג להביא מים מהיישוב הלבנוני השכן עדייסה, על גבי חמורים. החמורים נשאו כל אחד ארבע חביות בכל פעם. כמות המים הספיקה לצרכים בסיסיים מאוד, כמו בישול וכביסה. ב-1946 התגלה מעיין קטן (המוכר כיום כ'עין משגב'), הנמצא למרגלות הקיבוץ, בינו לבין כפר גלעדי. בחלוף מספר חודשים הוקם מערך שאיבה שכלל שתי משאבות, והביא את מי המעיין לבריכה שנבנתה במיוחד בנקודה הגבוהה של הקיבוץ. ב-1955 חוברו כל יישובי האזור (משגב עם, מנרה ומרגליות) לקו מים של מקורות ממעיין 'עין זהב'.
בשנות קיומו הראשונות לא היה חשמל בקיבוץ כלל. לאחר שהגיע גנרטור בתחילת שנות החמישים, סיפק סידור זה חשמל למשק למשך כמה שעות ביום. רק ב-1960 חוברו יישובי רכס רמים לרשת החשמל הארצית.
היסטוריה > אוכלוסיית הקיבוץ

עם העלייה לקרקע ב-2 בנובמבר 1945 היו בקיבוץ 19 חברים וחברות, כולם חברי הכשרה-מגויסת של הפלמ"ח, שעברו הכשרה בקיבוצים גבעת השלושה ונגבה. הבידוד היחסי מיישובים אחרים, הקור, תנאי המחיה הקשים והעבודה הקשה גרמו לתחלופה גבוהה באוכלוסיית היישוב משנות קיומו הראשונות, ולאורך רוב שנות קיומו. לאורך השנים קלט הקיבוץ 31 מסגרות שונות של צעירים וצעירות: הכשרות פלמ"ח, חברות נוער, וגרעיני נח"ל. רוב חברי וחברות הגרעינים לא נשארו במשק בתום המסלול שלהם, אולם רבים מאלו שנותרו במשק קיבלו בהדרגה תפקידים מרכזיים בו. לאורך השנים הייתה גם קליטה של יחידים ומשפחות מהארץ, אולם במקביל הייתה גם עזיבה של אוכלוסייה.
בעשור הראשון של שנות ה-2000 גדלה אוכלוסיית התושבים במשק שאינם חברים, מרביתם סטודנטים ממכללת תל חי הסמוכה לקיבוץ. ב-2005 נבנתה שכונה קהילתית ראשונה בתוך שטח הקיבוץ. תושבי שכונה זו לא הפכו לחברי משק. בעשור השני של שנות ה-2000 החל הקיבוץ לקלוט משפחות צעירות בקצב גבוה. ב-2018 החלה בנייה של שכונה קהילתית חדשה. תושבי שכונה זו הם חברי הקיבוץ.
אוכלוסיית הוותיקים של הקיבוץ כיום כוללת מספר דמויות שתרמו תרומה משמעותית לתרבות בגליל העליון: אריאלה פלד, מורה למחול מודרני שייסדה את בית הספר למחול בתל חי, סביבו קם ב-1962 המכון לאומנויות בתל חי (שהתרחב מאוחר יותר והפך למכללת תל חי). אריה שגיא, גם הוא ממורי המכון לאומנויות בתל חי, לימד שם צילום, ניהל את המכון לאומנויות בתל חי, וכן את אירועי האומנות הסביבתית "תל חי 89", ו"תל חי 90". שגיא גם ניהל את המוזיאון הפתוח לצילום בגן התעשייה תל חי. ותיק נוסף הוא רמי רודן, יוצא להקת פיקוד דרום, לימים במאי קולנוע ומורה בבית הספר לתקשורת במכללת תל חי. בין השאר ביים רודן את הסרט התיעודי 'יושבים על הגדר' העוסק בתחושות ומחשבות של חברי משגב עם וסביבתה נוכח הנסיגה מלבנון.
היסטוריה > פיתוח המשק ובנייה

בשבועות הראשונים לקיומו חיו חברי משגב עם באוהלים. אלה מדי פעם עפו ברוח. מהר מאוד הוחלפו האוהלים בצריפי מגורים, שנבנו בעיקר מעץ ומפחונים. גם מבנים אלה הוכיחו את עצמם כבלתי מספקים לתנאי המחיה בקיבוץ סחוף הרוחות, הגשום והקר מאוד בחורף. ב-1946 הוקם מבנה האבן הראשון: "הבודדים". הלבנים הובאו על גבי חמורים מכפר גלעדי. עם הזמן נוספו מבנים נוספים וחלקם של מבני האבן גדל על חשבון הצריפים. ציון דרך משמעותי היה המעבר מחדר אוכל בצריף למבנה אבן מודרני שהושלם ב-1962, והורחב ב-1978. בשנת 1983 החליטו חברי הקיבוץ על לינה משפחתית (כלומר לינה של ילדי הקיבוץ בבית הוריהם, ולא בבתי ילדים). לצורך כך הותאמו דירות החברים (הקטנות למדי שהתאימו לזוג) כדי שיוכלו להכיל משפחות. ב-2005 הוקמה שכונת מגורים קהילתית ראשונה שאוכלסה ב-2006 אחרי המלחמה.
היסטוריה > מקורות הפרנסה בקיבוץ

בשנותיו הראשונות, בהיעדר תשתיות בסיסיות במקום, עיקר התעסוקה הייתה בהכשרה של שטחי חקלאות. רבים עבדו בעבודות של סיקול והכנת שטחי חקלאות. בשלב הראשון הוקמו גן ירק לצריכה עצמית, וכן לול קטן לביצים ורפת, שגם התוצרים שלה נועדו לצריכה עצמית, שכן לא הייתה דרך להביא תוצרת חקלאית מהיישוב. גילוי המעיין (ראה לעיל) אפשר הקמת מטע נשירים, וכן חקלאות שלחין וכרם קטן בקרבת היישוב. עם תום מלחמת השחרור קיבל הקיבוץ שטחים סמוך ליישוב חלסה (קריית שמונה של היום). בחלק משטחים אלה הוקמו בריכות דגים, ובחלק אחר גידולי שדה. העובדים שרצו להימנע מנסיעה יומית ארוכה ומפרכת בכביש הרעוע והתלול נותרו לגור בעמק במהלך ימות השבוע ועלו למשק רק בסופי שבוע וחגים. הפיצול בין ענפי החקלאות בעמק לבין אלה שבהר המשיך לאפיין את משק משגב עם גם בשנים הבאות. מאפיין נוסף של המשק היה הצורך התמידי בידיים עובדות, בעיקר בעונות כמו קטיף במטע למשל, אך גם בשאר ימות השנה. הקבוצה הקטנה שחיה במקום עבדה קשה מאוד כדי להחזיק את המשק ולעשותו לרווחי מבחינה כלכלית.
היסטוריה > מקורות הפרנסה בקיבוץ > תעשייה

בשנות ה-40 הוקם במשגב עם מפעל קטן לאריגה ידנית של מוצרים כמו סמרטוטי רצפה, כיסויי מיטה, שטיחים ווילונות. מפעל זה העסיק שבע נשים שעבדו בו על נולים. ניסיון נוסף לפתח תעשייה ביישוב התבסס על הנגרייה שפעלה בו, והחלה לייצר צעצועי עץ. גם מפעל זה לא האריך ימים. ב-1973 קנה הקיבוץ מפעל לאריגה צרה שייצר סרטים שונים (סרטי רוכסנים, מזרנים, מנועים חשמליים, סרטים להרמת משאות ועוד). עם הזמן התפתח מפעל זה והחל לייצר גם סרטים לתיקים, ובהמשך גם סרטים בטכנולוגיית ז'קארד עם אריגה ממוחשבת. במקביל התפתח בו תחום מוצרי החבישה: תחילה תחבושות כותנה ובהמשך מגוון רחב של מוצרי חבישה ומוצרים רפואיים שונים. עם הזמן הפך תחום המוצרים הרפואיים לתחום העיסוק העיקרי של המפעל, והוא התמקצע בו לרמה גבוהה. מפעל שיאון העסיק עשרות עובדים מהאזור, ובתקופת 'הגדר הטובה' הגיעו לעבוד בו גם עובדים מלבנון מהכפרים קליעה, מרג' עיון, אל-ח'יאם ועדייסה. ב-2011 נשרף המפעל כליל וכל עשרות עובדיו איבדו את מקום עבודתם.
היסטוריה > ההפרטה במשגב עם

במהלך 1995 הגיע הקיבוץ למצב כלכלי קשה ביותר והוגדר על ידי התק"מ כאחד מ-19 קיבוצים שמצב הכלכלי קשה במיוחד. בשנתיים הבאות החליטה אספת הקיבוץ לפנות להליך של הפרטה של מרבית תחומי החיים, תוך סגירה של ענפים לא רווחיים, צמצום של ענפי השירותים בהדרגה וסגירה של חלק גדול מהם. בין הענפים שנסגרו היו מחסן בגדים, מכבסה, וחדר האוכל. אחד העקרונות המרכזיים של תהליך ההפרטה היה שהאחריות לפרנסה עוברת מהקיבוץ, אל החבר. בנוסף, כדי לקיים את מערכות היישוב השונות משלם כל חבר קיבוץ 'מס קהילה' בהתאם לגובה ההכנסות שלו. במשגב עם קיימת תמיכה בחברים במצבי משבר, מחלה או חוסר יכולת לעבוד. מערכת זו מכונה 'רשת ביטחון'. ב-2005 הגיע שוב משגב עם למצב כלכלי קשה ביותר. הוא נחלץ ממנו בעזרתה של המועצה האזורית גליל עליון. כיום משגב עם היא משק רווחי המקיים את עצמו מבחינה כלכלית.
היסטוריה > חינוך

הילדים הראשונים במשגב עם נולדו החל מ-1948. בתקופה זו הוקם בקיבוץ בית הילדים הראשון. עם הזמן הוקמו עוד שלושה בתי תינוקות. ב-1957-9 הוקמו שני גני ילדים. בהמשך הוקמו גם הכיתות הראשונות. המחזורים הראשונים של הקיבוץ למדו בקיבוץ מנרה. בשנות השישים משגדלה אוכלוסיית הילדים, הוקם בית הספר בקיבוץ: לכל כיתה (מחזור) היה בית משלה בו הילדים למדו, קיבלו ארוחות, ישנו וקיימו פעילויות חינוכיות שונות. החל משנות השבעים החלו ילדי הקיבוץ מכיתה ח' ללמוד בתיכון "הר וגיא" בדפנה. ב-1987 הוקם בית הספר היסודי האזורי 'עלי גבעה' בכפר גלעדי, והלימודים בקיבוץ במתכונת הישנה הסתיימו. כיום מתקיימת פעילות חינוכית ענפה בתחומי הקיבוץ, בעיקר בתחום הגיל הרך (פעוטות וגיל הגן) וכן בתחום החינוך הבלתי פורמלי.
היסטוריה > רווחה וקהילה

תחום הרווחה והקהילה התפתח מאוד במשגב עם במהלך השנים. עם התבגרות האוכלוסייה מצד אחד וקליטה של משפחות צעירות מצד שני היה צורך לענות על צורכי אוכלוסיות שונות במשק. שכבת הוותיקים מקיימת פעילות ענפה במסגרת 'בית חם', כמו כן בשנים האחרונות החל לפעול במשק מרכז פנאי, בו מתקיימת פעילות פנאי לכל הגילאים. בשנים האחרונות הצטרפה למשק קבוצת סטודנטים של 'קדמה'. קבוצה זו שחבריה מתחלפים מעת לעת, השתלבה היטב בפעילות התרבותית בקיבוץ ובחינוך הבלתי פורמלי בו.
היסטוריה > ביטחון

מלחמת העצמאות עברה על משגב עם כשמדי פעם היו אירועי ירי לעבר שומרי הקיבוץ. עד 1968 היה הגבול בין ישראל ללבנון שקט בדרך כלל. החל משנה זו החלו אירועי ירי מסוגים שונים לעבר בתי הקיבוץ. עם הזמן הפכו הפעולות לנועזות יותר וחמורות יותר. מבחינת התושבים הדבר התבטא בבנייה מואצת של מקלטים וחדרי ביטחון שהיו צמודים לכל מבנה. עובדי המטעים נאלצו ללכת לעבוד עם נשק, ועל טרקטורים הורכבו לוחות עבים כדי למנוע ירי. החלק המערבי של הקיבוץ היה למעשה גדר המערכת הארצית בין ישראל ללבנון. הביטוי העיקרי לכך היה נוכחות מתמדת של צה"ל בתוך היישוב, בעיקר סביב הגדר. חלק מפעילות גני הילדים, הפעוטונים ובית הספר התקיימה גם היא במקלט. ביולי 1981 נהרגה חברת הקיבוץ מפגיעה ישירה של פגז. בשנים הבאות לאחר מכן היו תקופות ארוכות של שהייה במקלטים: במלחמת לבנון הראשונה ובמבצעים שונים (דין וחשבון, ענבי זעם ועוד).
היסטוריה > פיגוע המיקוח

ב-7 באפריל 1980 (שביעי של פסח) בוצע בקיבוץ פיגוע מיקוח, שמטרתו הייתה שחרור מחבלים הכלואים בישראל. המחבלים השתלטו על פעוטון במקום ולקחו את ילדיו כבני ערובה. האירוע הסתיים למחרת, בהשתלטות כוחות סיירת מטכ"ל וסיירת גולני על המחבלים. באירוע נרצחו מזכיר הקיבוץ, ילד מבני הקיבוץ וחייל – סמל אלדד צפריר. אירועי אותו לילה הונצחו בסרט 'הלילה הארוך ביותר' ששודר בשני חלקים בערוץ כאן 11.
היסטוריה > פיגוע המיקוח > מהנסיגה מלבנון ועד מלחמת חרבות ברזל

הנסיגה מלבנון באביב 2000 גרמה לחששות רבים בקרב חברי הקיבוץ, וגם למספר עזיבות. חלק ניכר מחברי הקיבוץ הפגין בתקופה זו תחת הסיסמה "בעד הנסיגה, נגד הפקרה". גדר המערכת הארצית הוסטה מערבה כך שגדר הגבול בין ישראל לבנון אינה עוברת עוד בתוך הקיבוץ. כמו כן נבנו סידורי ביטחון חדשים לרבות כביש גישה מוגן שאינו חשוף לירי מעבר לגבול.
במלחמת לבנון השנייה רוב אוכלוסיית היישוב יצאה ממנו והתארחה ביישובים שונים במרכז הארץ. במשק נשאר קומץ חברים כדי לתחזק אותו ולטפל בנזקי המלחמה שחייבו טיפול מיידי (שריפות, נפילות וכדומה). התקופה שלאחר המלחמה התאפיינה בשקט יחסי, ללא אירועים משמעותיים. ב-2018 במסגרת מבצע "מגן צפוני" הוקמה חומת בטון גבוהה במקביל לגדר המערכת הארצית בצד המערבי של משגב עם.
במלחמת חרבות ברזל פונה הקיבוץ כמו יתר ישובי הגליל העליון הקרובים לגבול לבתי מלון ברחבי הארץ. החל מ-13 באוקטובר 2023 החל ירי אל הקיבוץ, כמו אל יתר ישובי קו העימות מצד לבנון. אל הקיבוץ נורו בין השאר ירי מקלעים, טילי נ.ט, רקטות וכטב"מים רבים  ובתים רבים בקיבוץ הריק נפגעו מהירי.
פרויקט שיקום קיבוץ משגב עם,  בחודש דצמבר 2024, עיריית תל אביב-יפו החלה בפרויקט שיקום תשתיות במועצה האזורית גליל עליון, בשיתוף המועצה, שנועד  לשדרג את תשתיות הקיבוץ ולשפר את איכות החיים של תושביו. הפרויקט כלל שיפוץ מבנים, פיתוח תשתיות חדשות ושדרוג המרחבים הציבוריים והירוקים. התהליך שילב בין המודרניות לשמירה על הערכים הקיבוציים וההיסטוריים של המקום.
היסטוריה > אישים מפורסמים שחיו בקיבוץ לאורך השנים

ליאור בוקר: ליאור היה מילדי משגב עם הראשונים. המשפחה עזבה את הקיבוץ מספר שנים אחרי שנולד. לימים היה ליאור קצין משטרה בכיר. הוא נספה באסון הכרמל, ב-4 בדצמבר 2010.
עדיאל אמוראי: עדי (במקור עדיאל) היה חבר משגב עם, אליה הגיע במסגרת גרעין נח"ל. עדי מילא מספר תפקידים מרכזיים במשק. בשנות השבעים היה חבר כנסת וסגן שר האוצר.
עדי אלדר: היה חבר משגב עם, אליה הגיע במסגרת גרעין נח"ל בשנות השישים. לימים ראש עיריית כרמיאל, ויושב ראש המרכז לשלטון מקומי.
יותם ראובני: הגיע למשגב עם במסגרת גרעין נח"ל. לאחר שעזב את הקיבוץ הפך לסופר ומשורר ידוע.
מנחם ברינקר: היה חבר משגב עם אליה הגיע במסגרת גרעין נח"ל. היה מזכיר הקיבוץ בשנות החמישים. לאחר שעזב את הקיבוץ הפך לחוקר ספרות והיה לפרופסור לספרות עברית ופילוסופיה כללית באוניברסיטה העברית.
ישראל גור (במקור גורדון) היה המזכיר הראשון של הקיבוץ. לאחר שעזב את הקיבוץ הפך לדמות מרכזית בתחום התיאטרון בארץ. כיום נקרא על שמו הארכיון והמוזיאון לתיאטרון על שם ישראל גור בירושלים.
דב פרידקין – היה אחד ממייסדי משגב עם. לימים עמד בראש ועדה קרואה באופקים אליה עבר בתקופה בה הייתה עדיין מועצה מקומית.
הקיבוץ כיום

משגב עם הוא קיבוץ במצב יציב כלכלית וחברתית. הקהילה בקיבוץ היא קהילה רב-גילית המקיימת אירועי תרבות וחברה עשירים, חינוך ומערכות תמיכה שונות לאנשים עם צרכים מיוחדים. מאז העשור השני של המאה ה-21 פועל הקיבוץ בצורה אינטנסיבית בתחום הקליטה בעיקר של משפחות צעירות, וכן של בני משק שנולדו בקיבוץ.
הקיבוץ כיום > ענפי הקיבוץ כיום

גידולי שדה – בין הגידולים: חמצה, חמניות, עגבניות לתעשייה, כותנה, אבטיחים ובוטנים.
לול – פטמים.
בשיתוף עם יקב הרי גליל אשר השיקו בשנת 2019 יין אדום על שם משגב עם כרמים – זנים משובחים ליין – מרלו, שרדונה, קברנה סוביניון, ועוד, כמו כן בשנת 2019 ניטע בהר מטע המופעל על ידי חברי הקיבוץ
בעמק יש מטע אבוקדו, ועוד כ-1,000 דונם של מטעים ופרדסים
מדגה הפועל בשיתוף פעולה עם קיבוץ ברעם וקיבוץ מעגן מיכאל
השכרת דירות – משמש בעיקר סטודנטים הלומדים במכללה האקדמית תל-חי.
ענפי שירות של הקיבוץ – חינוך, רווחה, כל-בו, מרפאה, הנה"ח, ארכיון, חצר ואחזקה.
החיים בקיבוץ

לפי נתוני הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה חיים כיום במשגב עם 358 בני אדם: בקיבוץ חיים סטודנטים הלומדים במכללת תל חי וחיים בקיבוץ כתושבים. שאר תושבי הקיבוץ הם חברי חברי משק. במהלך השנה, מתקיימים בקיבוץ אירועי תרבות משותפים. במקום ישנה מערכת חינוך, הנותנת פתרונות לילדי הקיבוץ (מגיל לידה ועד סוף י"ב) במהלך שנת הלימודים וחופשת הקיץ. בנוסף, קיימים שירותים נוספים הניתנים על ידי הקהילה, חלקם בתשלום, וחלקם ללא תשלום, כגון ספרייה ובריכת שחייה. תהליכי השינוי הביאו לשימת דגש על אחריות היחיד לפרנסתו, אך בד בבד יש מערכת תמיכה לחברי הקיבוץ הזקוקים לכך: קשישים, בעלי צרכים מיוחדים וכדומה.
אוגוסטה, נסיכת סקסוניה-ויימאר-אייזנך

אוגוסטה, נסיכת סקסוניה-ויימאר-אייזנך (Augusta von Sachsen-Weimar-Eisenach;‏ 30 בספטמבר 1811 – 7 בינואר 1890) הייתה מלכת פרוסיה וקיסרית גרמניה הראשונה כרעייתו של וילהלם הראשון.
ילדות ונישואים

הנסיכה אוגוסטה מריה לואיזה קתרינה נולדה ב-30 בספטמבר 1811, בתם השנייה של קרל פרידריך, הדוכס הגדול של סקסוניה-ויימאר-אייזנך ומריה פבלובנה, בתו של פאבל הראשון, קיסר רוסיה. בעוד שאביה נחשב למוגבל מבחינה אינטלקטואלית, אמה מריה תוארה על ידי המשורר והסופר יוהאן וולפגנג פון גתה בתור "אחת הנשים הטובות והמשמעותיות ביותר בזמנה". אוגוסטה קיבלה חינוך מקיף שנועד להכין אותה לחיים בחצר מלוכה, במסגרתו קיבלה גם שיעורי מוזיקה ממוזיקאי החצר, יוהאן נפומוק הומל.
באותה התקופה וילהלם בן ה-30 לא היה יורש העצר, אלא היה אחיו הצעיר של המלך לעתיד פרידריך וילהלם הרביעי. עם זאת פרידריך וילהלם ורעייתו אליזבת לודוויקה, נסיכת בוואריה טרם הולידו ילדים ולכן וילהלם נחשב לקרוב לכס המלוכה וציפו ממנו להינשא נישואים טובים ולהביא צאצאים. וילהלם היה מאוהב באותה התקופה בנסיכה הפולנית אליזה ראדזיוויל, אולם אביו המלך פרידריך וילהלם השלישי, אף על פי שחיבב את אליזה, הרגיש כי שושלת היוחסין שלה לא אצילה מספיק ודחף את וילהלם להינשא לאוגוסטה.
אוגוסטה הייתה בת 15 בלבד כשפגשה לראשונה את בעלה לעתיד, וילהלם. וילהלם חיבב את אישיותה של הנערה אולם נמשך יותר לאחותה הבכורה, מריה, שנישאה לאחיו הצעיר קרל.                                                                                                      עקב היות מריה ובעלה בדרגה יותר נמוכה מאחותה, שהייתה מלכת פרוסיה, ולאחר מכן קיסרית גרמניה, התחרתה בה מריה בביגוד, פאות, תכשיטים ושאר פריטי האופנה.
בני הזוג התארסו רשמית בשנת 1828 ונישאו בברלין ב-11 ביוני 1829. אוגוסטה הייתה מאוהבת בבעלה, שהיה עדיין מאוהב באליזה, והיא התקבלה בצורה נעימה בחצר המלוכה הפרוסית. עם זאת החיים בברלין שעממו אותה, משום שמרבית החובות המלכותיות בוצעו על ידי גיסתה, אליזבת, נסיכת הכתר של פרוסיה.
אוגוסטה עברה שתי הפלות, כמו כן חוותה תקופות מאניות-דיפרסיות מאז 1840, כתוצאה מהלחץ הרב בו הייתה נתונה וכן בגידותיו התכופות של בעלה.
פוליטיקה

הנסיכה אוגוסטה התעניינה מאוד בפוליטיקה והייתה מלאת תקווה לגבי כהונתו של גיסה, פרידריך וילהלם, שנחשב לליברלי ומודרני. עם זאת לאחר הכתרתו בשנת 1840 המלך החדש הנהיג ממשלה שמרנית בהרבה מהאידיאלים הליברלים בהם תמך בעודו נסיך הכתר. בזמן אביב העמים הנסיך וילהלם הצליח לעצור התמרדות שכוונה נגד אחיו הבכור, אולם השימוש בתותחים נגד המורדים ושפיכות הדמים הרבה גרמה לרגשי עוינות כלפיו בעם. בעצת המלך וילהלם ברח ללונדון עד יעבור זעם, בעוד רעייתו אוגוסטה לקחה את שני ילדיהם לפוטסדאם.
בחוגים ליברלים באותה התקופה הועלה רעיון כי המלך יוותר על כסאו, נסיך הכתר וילהלם יוותר על כל זכויותיו לכתר ואוגוסטה תשמש כעוצרת לבנם הצעיר עד שיגיע לבגרות. במאי 1848 נפגשה לראשונה האספה הלאומית של פרנקפורט כדי לדון באיחודה של גרמניה. הנסיך וילהלם חזר מגלותו בחודש שלאחר מכן ובשנת 1849 הוא מונה כמושל הכללי של מחוז הריין. בשנת 1850 וילהלם עבר יחד עם משפחתו להתגורר בקובלנץ.
אוגוסטה נהנתה מהחיים בקובלנץ, שהזכירו לה את ילדותה בוויימאר. באותה התקופה בנם פרידריך למד בבון הסמוכה והיה לנסיך הפרוסי הראשון שקיבל השכלה אקדמאית. ארמונם בקובלנץ היה נחשב לסובלני וליברלי והוא אירח רבים מהוגי הדעות הליברלים של התקופה. בשנת 1856 בתם לואיזה בת ה-17 נישאה לפרידריך הראשון, הדוכס הגדול של באדן ובשנת 1858 בנם פרידריך נישא לוויקטוריה, הנסיכה המלכותית. אוגוסטה הייתה מאושרת על נישואי בנה עם בתה של המלכה ויקטוריה והאמינה כי הנסיכה ויקטוריה, שהתחנכה במדינה מתקדמת כבריטניה, תכוון את פרידריך לכיוון מונרכיה דמוקרטית בגרמניה.
מלכת פרוסיה

בשנת 1858 הנסיך וילהלם מונה לעוצר בשם אחיו לאחר שפרידריך וילהלם עבר מספר אירועי שבץ ולא יכול היה עוד להנהיג את ממשלתו, ובני הזוג שבו לברלין. לאחר מותו של פרידריך וילהלם בשנת 1861 ללא ילדים וילהלם הוכתר כוילהלם הראשון, מלך פרוסיה ואוגוסטה הוכתרה למלכת פרוסיה. וילהלם מיהר לפזר את ממשלתו של אחיו ולשים במקומה ממשלה ליברלית שכללה שרים מחצר המלוכה בקובלנץ. יריביו השמרנים של המלך ראו בכך את השפעתה של אוגוסטה, אולם למעשה השפעתה על בעלה הייתה קטנה וחודשים ספורים לאחר מכן וילהלם פיזר את ממשלתו החדשה. המלך מינה כראש הממשלה החדש את אוטו פון ביסמרק, אותו שנאה אוגוסטה וראתה בו אויבה.
אוגוסטה נחרדה ממדיניות החוץ של ביסמרק שהביאה לפרוץ מלחמת שבעת השבועות נגד אוסטריה. באותה התקופה אוגוסטה התרחקה יותר ויותר מבעלה, בעוד שביסמרק החל לדבר עליה סרה בפרלמנט. המלכה החלה לסבול שוב מהתקפים מאנים-דיפרסיים ונסעה לעיתים תכופות לבאדן-באדן כדי להבריא. אוגוסטה גם התרחקה מכלתה, ויקטוריה, שהתקרבה לביסמרק ולדעותיו. עם זאת המלכה אהבה מאוד את נכדה וילהלם, לימים וילהלם השני, קיסר גרמניה, והתעניינה רבות בחינוכו. במהלך המלחמה ייסדה אוגוסטה את איגוד הנשים הלאומי, שדאג לחיילים פצועים וחולים.