stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קריסטין קוואלארי
פילמוגרפיה > קליפים

| שָׁנָה | כּוֹתֶרֶת | אָמָן | תַפְקִיד |
| --- | --- | --- | --- |
| 2006 | " בשבילך אני אעשה (ביטחון עצמי) " | טדי גייגר | ילדה עם חבר |
| 2008 | " מאוהב בבחורה " | גאווין דגראו | חֲבֵרָה |
| 2010 | "זה יפה בעיני" | ג'רון והדרך הארוכה לאהבה | ג'ולייט |
יצירות שפורסמו

איזון בעקבים: המסע שלי לבריאות, לאושר ולגרום להכל לעבוד (2016)
שורשים אמיתיים: מטבח מודע עם יותר מ-100 מתכונים ללא גלוטן, חלב וסוכר מזוקק (2018)
נוחות אמיתית: יותר מ-100 מתכונים נעימים ללא גלוטן וסוכר מזוקק (2020)
פשוט באמת: 140 מתכונים בריאים לבישול ביום חול (2023)
פרסים ומועמדויות

| שָׁנָה | פְּרָס | קָטֵגוֹרִיָה | תוֹצָאָה |
| --- | --- | --- | --- |
| 2006 | פרסי בחירת העשרה | בחירת כוכבת ריאליטי נשית |  |
| 2007 | פסטיבל הסרטים הבינלאומי של הובוקן | שחקנית המשנה הטובה ביותר |  |
| 2010 | פרסי בחירת העשרה | בחירת כוכבת ריאליטי נשית |  |
מרדכי שלף

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  15 באוגוסט 1933 (בן 91)
 מוקד פעילות:  ישראל 
 מקום לימודים:  המדרשה למורים למוזיקה בתל אביב
 עיסוק:  עיבוד, ניצוח וניהול מוזיקלי
 סוגה:  מקהלות וחבורות זמר
 
מרדכי  (מוטק'ה) שלף (נולד ב-15 באוגוסט 1933) הוא מעבד ומוזיקאי ישראלי, מנהל ומנצח מקהלות זמר, פעיל לשימור הזמר העברי.
ביוגרפיה

שלף  נולד  בשנת 1933. בילדותו למד נגינה בכינור, ניגן באקורדיון. בצה"ל שירת בפיקוד הנח"ל שם עסק בהדרכת שירה בציבור ביחידות הנח"ל השונות. בין השאר, ערך  והכין שירונים – "זמר במחלקה" שהופצו ביחידות הנח"ל . שימש מנהל מוזיקלי במספר תוכניות בלהקת הנח"ל. לאחר שחרורו למד במדרשה למורים למוזיקה בתל אביב. נמנה עם מייסדי המקהלה הלאומית רינת והשתתף בה כזמר וחבר בצוות הניהולי במשך שנים רבות. כמו כן היה מנהלה הארגוני של חבורת רננים.  בהמשך שימש כמנהל אדמיניסטרטיבי של האנסמבל הקאמרי הישראלי  בניהולו האמנותי של גארי ברתיני (כיום התזמורת הקאמרית הישראלית).
שלף הקים מקהלות וחבורות זמר רבות וניצח עליהן, ביניהן מקהלת "רעות" ברעננה, מקהלת "שירן" בכפר סבא, מקהלת "לירון" ביהוד, מקהלה אזורית בבני ציון ועוד .במשך שנים רבות  ניהל את בית הספר לשירת מקהלה שפעל במכללת לוינסקי לחינוך עד סגירתו בשנת 2014.
זה 25 שנה[דרושה הבהרה] משמש מנהל מוזיקלי, של להקת הזמר "חבורת שהם" שעיקר פעילותה מתמקד  בשימור הזמר העברי . עד כה הפיקה והקליטה חבורת שוהם  בניהולו המוזיקלי ועיבודיו של מוטקה שלף כ-20 תקליטורים ולפניהם עוד 5 קלטות ובהם למעלה מ-800 שירים, יותר מחציים מלפני הקמת המדינה.
הערות שוליים

| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007311792805171  ISNI: 0000 0000 6825 9044  VIAF: 97436654   WorldCat (עם VIAF): 97436654
הבחירות לנשיאות ארצות הברית 1944

הבחירות לנשיאות ארצות הברית ב-1944 היו מערכת הבחירות הנשיאותיות הארבעים בתולדות ארצות הברית, ונערכו ביום שלישי, 7 בנובמבר 1944. הנשיא היוצא, פרנקלין דלאנו רוזוולט, שהיה המועמד הדמוקרטי, נבחר לכהונה רביעית בתור נשיא. הוא ניצח את הרפובליקני תומאס דיואי במערכת הבחירות.
הבחירות נערכו לקראת סופה של מלחמת העולם השנייה, ובתקופה טובה לארצות הברית ולבנות בריתה. רוזוולט כבר היה בתפקידו יותר מכל נשיא אחר בהיסטוריה של ארצות הברית, אך עדיין היה אהוד. שלא כמו במערכת הבחירות הקודמת, לא היה ספק שרוזוולט ינסה לרוץ לתקופת כהונה נוספת בתור המועמד הדמוקרטי. יריבו הרפובליקני ב-1944 היה מושל ניו יורק, תומאס דיואי. דיואי התנגד למדיניות הניו דיל ותמך בממשלה קטנה, אבל לא הצליח לשכנע את המדינה להחליף כיוון. השמועות על בריאותו המידרדרת של רוזוולט, שנחלשו בגלל מסע הבחירות הנמרץ שלו, היו נכונות: רוזוולט מת והוחלף בידי סגנו הארי ס. טרומן בתוך חצי שנה מהבחירות.
מועמדים > מועמדים דמוקרטיים

פרנקלין דלאנו רוזוולט, נשיא ארצות הברית מניו יורק
הנשיא רוזוולט היה הנשיא הלוחם האהוד ולא היו לו הרבה מתנגדים. אף על פי שמספר הולך וגדל של שמרנים - במיוחד בדרום - התחילו לפקפק במדיניות הכלכלית והחברתית שלו, ובעיקר במדיניותו הגזעית, המלחמה סייעה לדרום וסיימה את השפל הכלכלי. מעטים מהם התנגדו לו פומבית והוא נבחר שוב בקלות בוועידה הדמוקרטית הלאומית בשיקגו. כמה צירים שתמכו בהפרדה גזעית תמכו בסנאטור מווירג'יניה, הארי בירד, אולם הוא סירב להתמודד מול רוזוולט ולא השיג מספיק צירים.
אף על פי שהשמרנים לא יכלו לעצור את בחירתו מחדש של רוזוולט, הידרדרות מצבו הפיזי והשמועות על בעיות הבריאות שלו הובילו אותם להתנגדות להנרי וולאס, סגן הנשיא. וולאס זכה להתנגדות מצד מנהיגים קתוליים בערים הגדולות ומצד איגודי העובדים. וולאס, שהיה סגן הנשיא השני של רוזוולט, נחשב בידי השמרנים ליותר מדי שמאלני, ולכן הם לא רצו שהוא יהיה הנשיא לאחר מותו של רוזוולט. רבים מהדמוקרטים לא הרגישו בנוח עם אמונותיו המוזרות של וולאס ועם מכתביו לגורו הרוסי, ניקולאי רוריך. אי הצלחתו במשרת מתאם כלכלי גרמה לפיטוריו מהתפקיד. מנהיגי המפלגה אמרו לרוזוולט שלא יסכימו לתמוך בוולאס, והציעו במקום וולאס את הסנאטור ממיזורי, הארי טרומן, שכיהן בראש ועדה לפיקוח על משק המלחמה והייצור המלחמתי בארצות הברית. רוזוולט, שחיבב את וולאס ולא הכיר את טרומן, הסכים לכך בחוסר חשק כדי לשמור על אחדות המפלגה. אך צירים ליברלים רבים סירבו לנטוש את וולאס והצביעו עבורו. למרות זאת, מספיק מדינות צפוניות, מערב תיכוניות ודרומיות תמכו בטרומן והעניקו לו את הניצחון בסיבוב השני. הקרב על התפקיד היה חשוב, כיוון שרוזוולט מת באפריל 1945, וטרומן היה לנשיא ה-33 ולא וולאס.
| מועמד לסגנות נשיאות> הארי טרומן.הנרי וולאס.ג'ון בנקהאד.סקוט לוקאס.אלבן ברקלי.ג'וזף ברוטון.פול מקנאט.פרנטיס קופר.נמנעים | סיבוב ראשון> 319.5.429.5.98.61.49.5.43.31.26.118.5 | סיבוב שני לפני החילופים> 477.5.473.23.5.58.40.30.28.26.20 | סיבוב שני אחרי החילופים> 1,031.105.0.0.6.0.1.26.7 |
| --- | --- | --- | --- |
מועמדים > מועמדים רפובליקניים

איש העסקים ריילי בנדר מאילינוי
מושל ניו יורק תומאס דיואי
מושל אוהיו ג'ון בריקר
חבר בית הנבחרים אוורט דירקסן מאילינוי
הגנרל דאגלס מקארתור מניו יורק
מושל מינסוטה לשעבר הרולד סטאסן
הסנאטור רוברט טאפט מאוהיו
איש העסקים והמועמד בבחירות 1940 ונדל וילקי מניו יורק
עם תחילת 1944, המועמדים הרפובליקנים המובילים היו ונדל וילקי, שכבר היה מועמד ב-1940, הסנאטור רוברט טאפט מאוהיו, שהיה מנהיג השמרנים, מושל ניו יורק תומאס דיואי, שהיה מנהיג הבסיס המזרחי, המתון והחזק של המפלגה, הגנרל דאגלס מקארתור, שאז עוד שירת בצבא בעלות הברית באזור האוקיינוס השקט, ומושל מינסוטה לשעבר הרולד סטאסן, שאז פיקד על חיל הנחתים באזור הפסיפי. אך טאפט הפתיע רבים כשהודיע שהוא לא מתכוון לרוץ אלא להישאר בסנאט, ושהוא תומך במושל אוהיו השמרן, ג'ון בריקר.
כשטאפט יצא מהמירוץ, שמרנים רבים העדיפו את דאגלס מקארתור. אך מקארתור נלחם ביפן ולא היה יכול לערוך מסע בחירות. תומכיו כן הכניסו את שמו לבחירות המקדימות בוויסקונסין. באותן בחירות מקדימות דיואי ניצח בהפרש גדול (14 צירים לעומת 4 להרולד סטאסן ו-3 למקארתור). וילקי לא זכה באף ציר באותן בחירות מקדימות והחליט לפרוש. אולם עם מותו הפתאומי באוקטובר 1944, הוא לא הודיע על תמיכה ברוזוולט או בדיואי. בוועידה הלאומית בשיקגו, התגבר דיואי על בריקר בקלות ונבחר כבר בסיבוב הראשון. כדי להפגין אחדות, בחר דיואי המתון יחסית בבריקר השמרן בתור המועמד לתפקיד סגן הנשיא. מועמדו המועדף לתפקיד הסגן, ארל וורן שהיה מושל קליפורניה, הפך לסגנו ב-1948. בריקר נבחר לתפקיד הסגן לא בעזרת הצבעה אלא לפי צעקות הקהל.
הבחירות הכלליות > מסע הבחירות בסתיו

הרפובליקנים התנגדו לניו דיל, וביקשו ממשלה קטנה יותר וכלכלה עם פחות רגולציה כשסוף המלחמה נראה לעין. אך הפופולריות של רוזוולט הייתה הנושא המרכזי בקמפיין. כדי להשתיק את השמועות על בריאותו, התעקש רוזוולט לנהל מסע בחירות גדול, כשהוא נוהג במכונית פתוחה ברחובות באוקטובר.
שיא מסע הבחירות הגיע במהלך נאום של רוזוולט לאיגודי העובדים ששודר ברדיו ובו הוא לעג לטענות הרפובליקניות שהממשל שלו היה מושחת ובזבז את כספי משלם המיסים. הוא גם לעג במיוחד לטענות של הרפובליקנים ששלח ספינה מחיל הנחתים כדי לאסוף את הטרייר הסקוטי שלו, פאלא, באלסקה, ואמר שפאלא "זעם" בגלל אותן שמועות. הנאום התקבל בהומור ובתשואות ממנהיגי האיגודים. בתגובה, נאם דיואי באוקלהומה סיטי כעבור כמה ימים נאום ששודר ברדיו, והאשים את רוזוולט בכך שהוא קשור למנהיגים פוליטיים מושחתים ולקומוניסטים. אך ההצלחות בשדה הקרב, כמו שחרור פריז באוגוסט 1944 וקרב מפרץ לייטה בפיליפינים באוקטובר עשו את רוזוולט לבלתי מנוצח.
הבחירות הכלליות > תוצאות

במהלך מסע הבחירות, הוביל רוזוולט על דיואי בכל הסקרים שנערכו בהפרשים משתנים. ביום הבחירות, ניצח רוזוולט ניצחון גדול מול המאתגר הרפובליקני. הוא זכה ב-36 מדינות וב-432 אלקטורים (מתוך 266 שהיה צריך לזכות בהן), ואילו דיואי זכה ב-12 מדינות בלבד וב-99 אלקטורים. בספירת הקולות הכללית, השיג רוזוולט 25,612,916 קולות (53.4%) לעומת 22,017,929 קולות (45.9%) לדיואי.
השאלה החשובה הייתה איזה מנהיג, רוזוולט או דיואי, ינהל את ימי השלום והשיקום לאחר סיום המלחמה. רוב האמריקנים החליטו לא להחליף מפלגות ומנהיגים. בנוסף הם הרגישו שלא היה בטוח להתווכח על נושאי פנים בזמן המלחמה.
דיואי הצליח יותר משלושת המועמדים הרפובליקנים האחרונים שהתמודדו מול רוזוולט, והוא אף ניצח את רוזוולט בעיר מגוריו של רוזוולט, הייד-פארק, ניו יורק, ואף ניצח בעיר מגוריו של טרומן, אינדיפנדנס, מיזורי. דיואי יהיה המועמד הרפובליקני גם ב-1948 ושוב יפסיד, אך בהפרש קטן יותר.
בניו יורק, התמיכה של מפלגת העבודה והמפלגה הליברלית סייעה לרוזוולט לזכות במדינה שלו.
רוזוולט זכה בבחירות הללו לתמיכת 90% מהמצביעים היהודים, כמו במערכת הבחירות של 1940.
ב-1944, המחאה כנגד רוזוולט בדרום התבהרה בטקסס, כש-135,553 קולות התנגדו לרוזוולט אולם לא תמכו בדיואי. הדמוקרטים בטקסס ביקשו להחזיר את זכויות המדינות שחוסלו בידי הניו דיל ולהחזיר את עליונות הגזע הלבן.
כמו ב-1940, רוזוולט השיג פחות אלקטורים ואחוזים מהקולות מאשר מה שקיבל בבחירות הקודמות - השני מבין שלושה נשיאים שעשה כך, כשלפניו ג'יימס מדיסון ב-1812, ואחריו ברק אובמה ב-2012. אנדרו ג'קסון ב-1832 וגרובר קליבלנד ב-1892 השיגו יותר אלקטורים אולם פחות קולות, ואילו וודרו וילסון ב-1916 קיבל יותר קולות אבל פחות אלקטורים.
| המועמד לנשיאות | מפלגה | מדינה | כמות האלקטורים | השותף | מדינת השותף | כמות האלקטורים של השותף |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| פרנקלין דלאנו רוזוולט | דמוקרטית | ניו יורק | 432 | הארי טרומן | מיזורי | 432 |
| תומאס דיואי | רפובליקנית | ניו יורק | 99 | ג'ון בריקר | אוהיו | 99 |
| נורמן תומאס | סוציאליסטית | ניו יורק | 0 | דרלינגטון הופס | פנסילבניה | 0 |
| קלאוד ווטסון | איסור | קליפורניה | 0 | אנדרו ג'ונסון | קנטקי | 0 |
| אדוארט טייכרט | העבודה הסוציאליסטית | פנסילבניה | 0 | ארלה ארבאו | אוהיו | 0 |
טריוויה

העברת התיקון ה-22 לחוקת ארצות הברית ב-1951 גרמה לכך שמערכת בחירות זו הייתה היחידה בה מועמד רץ לתקופת כהונה רביעית כנשיא.
זאת הייתה מערכת הבחירות הראשונה בה אחד מהמועמדים (דיואי) נולד במאה ה-20.
אם דיואי היה זוכה בבחירות הללו, הוא היה הנשיא הצעיר ביותר בהיסטוריה, כיוון שהיה צעיר ב-20 ימים (ב-20 בינואר 1945) מתיאודור רוזוולט כשנכנס לתפקיד ב-1901 אחרי הירצחו של ויליאם מקינלי.
הבחירות ב-1944 הן היחידות עד 2016 בהן שני המועמדים היו מאותה מדינה (בשני המקרים, ניו יורק).
פרט לניצחונו הגדול של לינדון ג'ונסון ב-1964, אף מועמד דמוקרטי לאחר מכן לא הצליח להשיג כמות אלקטורים או אחוז קולות גבוה משל רוזוולט במערכת הבחירות הזאת, שהייתה הצמודה ביותר מבין כל ארבע מערכות הבחירות שלו.
הבחירות של 1944 היו הפעם האחרונה שבהן מועמד קיבל מעל 90% מהקולות במדינה מסוימת. רוזוולט זכה ב-94% מהקולות במיסיסיפי. המועמד הדמוקרטי השיג יותר מתשעים אחוזים במחוז קולומביה ב-2008, 2012 ו-2016.
הבחירות של 1944 היו הפעם הראשונה מאז היבחרו מחדש של גרובר קליבלנד ב-1892 שאוהיו בחרה במועמד המפסיד.
אלו היו הבחירות הראשונות מאז 1900 בהן איידהו וויומינג לא בחרו באותו המועמד, והאחרונות עד היום.
זאת הייתה מערכת הבחירות האחרונה בה המועמד הדמוקרטי זכה בכל מדינות הדרום שהצטרפו לקונפדרציה.
זאת הייתה מערכת הבחירות האחרונה עד 1964 בה זכו הדמוקרטים בניו המפשייר ובאורגון והפעם האחרונה בה הדמוקרטים זכו בקונטיקט, דלאוור, מרילנד, מישיגן, ניו ג'רזי, ניו יורק ופנסילבניה עד ל-1960.
הערות שוליים

↑  גולי נאמן ערד, אמריקה, היהודים ועליית הנאציזם, עמ' 287, הערה 2.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb146204050 (data) 
כרזה של רוזוולט וטרומן
תוצאות לפי מחוזות. הגוונים הכחולים הם לרוזוולט, והאדומים לדיואי.
הינשוף של אתנה

מטבע טטרדרכמא כסוף במוזיאון לאמנויות יפות של ליון בו מוטבע הינשוף של אתנה (בערך 480–420 לפנה"ס). הכיתוב "ΑΘΕ" הוא קיצור של ΑΘΗΝΑΙΩΝ, שניתן לתרגם אותו כ"האתונאים". בשימוש יומי הדרכמות האתונאית נקראו glaukes (γλαῦκες, ינשופים). מטבע כסף זה הונפק לראשונה בשנת 479 לפנה"ס באתונה לאחר שהפרסים הובסו על ידי היוונים.
במיתולוגיה היוונית, ינשוף מסוג כוס החורבות (שם מדעי: Athene noctua) מייצג או מלווה באופן מסורתי את אתנה, אלת החוכמה, או את מינרווה, מקבילתה במיתולוגיה הרומית. לכן, הינשוף המכונה לעיתים "הינשוף של אתנה" או "הינשוף של מינרווה" - שימש כסמל של ידע, חוכמה, תפיסה חדה ולימוד ברחבי העולם המערבי.
בעולם העתיק > יוון

בקרב החוקרים אין תמימות דעים בנוגע למקור החיבור בין אתנה לינשוף. כמה חוקרי מיתוסים, כמו דייוויד קינסלי ומרטין פ. נילסון, מציעים שהחיבור נובע מהגילגול של אתנה מאלת הארמון המינואית הקשורה לציפורים. מריה גימבוטאס טענה שאתנה הייתה במקור אלת ציפור ונחש אירופאית עתיקה.
התאורטיקנית סינתיה ברגר כתבה כי מאפיינים מסוימים של ינשופים (כמו יכולתם לראות בחושך) שימשו כסמל לחוכמה ואילו אחרים, כמו ויליאם ג'פרי ארנוט, מציעים קשר פשוט בין המיתוסים של ייסוד אתונה והמספר הלא מבוטל של ינשופים קטנים באזור (עובדה שצוינה בימי קדם בידי אריסטופנס במחזותיו הציפורים וליזיסטרטה).
על כל פנים, נראה כי אתונה אימצה את הינשוף כהוכחת נאמנות לאלה הבתולה הפטרונית שלה, שעל פי מיתוס אטיולוגי פופולרי שהועתק על הגבעה המערבית של הפרתנון, הבטיח את החסד של אזרחיה באמצעות מתנה מפתה יותר מפוסידון.
ינשופים הועתקו בדרך כלל על ידי אתונאים באגרטלים, משקולות ואמפורות פרס עבור המשחקים הפאן-אתנאיים. הינשוף של אתנה אף הפך לעורף הנפוץ של הטטרדרכמות האתונאיות לאחר 510 לפנה"ס ולפי פילוכורס, טטרדרכמא היה ידוע בתור glaux (γλαύξ, ינשוף קטן) ברחבי העולם העתיק "ינשוף" ב נומיסמטיקה. הם לא שימשו אך ורק אותם לייצוג אתנה ואף שימשו למוטיבציה במהלך קרבות על ידי ערים יווניות אחרות, כמו בניצחון אגאתוקלס מסירקיוז על הקרתגים בשנת 310 לפנה"ס - בה ינשופים שעפים בדרגות התפרשו כברכת אתנה - או בקרב סלמיס, המתואר בביוגרפיה של פלוטרכוס אודות תמיסטוקלס.
בעולם העתיק > רומא

הקשר בין הינשוף לאלה נמשך דרך מינרווה במיתולוגיה הרומית, אם כי זו לפעמים פשוט מאמצת אותה כציפור קדושה או מועדפת. לדוגמה, במטמורפוזות של אובידיוס, הזרזיר מתלונן שמקומו כציפור הקדושה של האלה נכבשה על ידי הינשוף, שסיפור מסוים זה מתברר כגלגול של ניכטינמה, בת מקוללת של אפופוס, מלך לסבוס.
באשר לפולקלור הרומי הקדום, ינשופים נחשבו כמבשרי מוות אם הם צייצו כשהם עומדים על גג, והצבת אחת מנוצותיה ליד מישהו ישן יכולה להניע אותו לדבר ולחשוף את סודותיהם.
מטאפורה פילוסופית

השימוש הקלאסי בינשוף בהקשר פילוסופי, מופיע במטאפיזיקה של אריסטו, כשאריסטו יוצר השוואה מטאפורית בין עיני הינשוף העיוורות ביום לבין הידע האנושי. מטאפורה אפיסטמולוגית זו רווחה בתולדות הפילוסופיה, ונעשה בה שימוש מאוחר יותר אצל הוגים כמו תומאס אקווינס.
האידיאליסט-הגרמני גאורג וילהלם פרידריך הגל, השתמש בדימוי הינשוף של מינרבה בהקדמה המפורסמת לספרו רב ההשפעה קווי יסוד לפילוסופיה של המשפט:
בתור מחשבת העולם [הפילוסופיה] מופיעה רק לאחר שהממשות השלימה וסיימה את תהליך עיצובה העצמי. ההיסטוריה מצגיה בהכרח את מה שהמושג מלמד, דהיינו, שרק כאשר הממשות הגיעה לידי בשלותה, האידיאלי מופיע אל מול הריאלי, תופש את העולם הזה [הריאלי] בעצמותו, ובונה לו אותו בתצורה של ממלכה אינטלקטואלית. כאשר הפילוסופיה מציירת את האפור שלה באפור, כי אז התיישנה תצורה אחת של החיים, ועל ידי אפור באפור אי־אפשר לחדש את נעוריה, אלא רק להכירה. הינשוף של מינרבה מתחיל במעופו רק עם רדת דמדומי הערב.
משמעות המטאפורה היא שהפילוסופיה מבינה מצב היסטורי רק כשהוא כבר חלף. כשם שהינשוף צד אחרי שהיום כבר עבר, הפילוסופיה מופיעה רק במציאות הבשלה, ורק אז יודעת לפרש אותה. הפילוסופיה היא חוכמה שבדיעבד ולא חוזה עתידות (השימוש של הגל במטאפורה דומה לביטוי "חכם בלילה"). קלאוס וויווג מתאר את המטאפורה בביוגרפיה שכתב על הגל כ"אחת המטפורות היפות בתולדות הפילוסופיה". מקורו של הדימוי "אפור על אפור" במחזה פאוסט של גתה. מחקר שנערך לאחרונה, הראה כי גם מקור המטאפרוה של הינשוף מקורה בדיאלוג שנערך בין גתה לפילוסוף לא מוכר יחסית בשם יעקב הרמן אוברייט (גר') שנערך בסביבות שנת 1795 ביינה, שבה זמן קצר לאחר מכן הגל שימש כמרצה.
כתב העת של "אגודת הגל של אמריקה" נקרא The Owl of Minerva ("הינשוף של מינרווה").
ראו גם

כוס החורבות
קווי יסוד לפילוסופיה של המשפט
שמורת תל סהרון

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 סוג:  שמורת טבע
 תאריך הכרזה:  18 בדצמבר 1969
 נתונים ומידות
 צומח:  שיזף מצוי, הרנוג השיטים
 בעלי חיים:  המין האנדמי בינון דור
 מיקום
 מדינה:  ישראל ישראל
 מיקום:  עמק בית שאן
 קואורדינטות:  32°26′59″N 35°32′39″E﻿ / ﻿32.44968°N 35.54404°E﻿ / 32.44968; 35.54404
  (למפת עמק בית שאן מוגדלת) תל סהרון(למפת עמק בית שאן רגילה) תל סהרון(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום תל סהרון(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום תל סהרון
 
שמורת תל סהרון היא שמורת טבע בעמק בית שאן, הממוקמת מדרום מערב לכפר רופין. תל סהרון הוכרזה כשמורה ב-18 בדצמבר 1969.
תיאור השמורה

השמורה מהווה ברובה רצועה ארוכה הנמשכת לאורך שתי גדות נחל סהרון (ואדי שייח' מחמוד), מנביעתו במעיין סהרון במערב, ועד למוצאו באזור בריכות הדגים של כפר רופין במזרח. בדרום מערב השמורה שוכן תל סהרון, תל עתיק הידוע גם כתל שייח' מחמוד, ובמערבה קיימת תחנת טיבוע לציפורים.
בשמורה קיימת חורשת עצי שיזף מצוי, שעליהם מטפס הרנוג השיטים, צמח טפיל הפורח בין אפריל לאוגוסט. השמורה מהווה את הגבול הצפוני העולמי של תפוצת צמח טפיל זה.צוף פרחי ההרנוג מהווים מקור משיכה לציפורים קובעות ונודדות, כגון כחול-החזה וצופית בוהקת.
תחנת הטיבוע בשמורה, יחד עם שני מסתורי צפרות הממוקמים בצפון השמורה, מהווה חלק עיקרי במערכת מרכז הצפרות של כפר רופין. התחנה הייתה פעילה ברוב עונות הנדידה החל מ-1997, ובשיא פעילותה הוטבעו בשנה אחת כ-10,000 ציפורים מ-80 מינים שונים. ב-2012 תועד באתר פרט יוצא דופן מבחינת תוחלת החיים של צופיות בישראל: זכר צופית שלפי טבעת הטיבוע שלו, היה בן כ-10 שנים.
היסטוריה

שטח השמורה עמד בעת הכרזתה על כ-55 דונם.
ב-2014, המועצה לגנים לאומיים ושמורות טבע במשרד איכות הסביבה אישרה תוכנית מפורטת להרחבת שטח השמורה ב-102 דונם.
ב-2016 חנכה רשות הטבע והגנים בית גידול חדש בשמורה והשיבה לשם את הדג בינון דור, דג אנדמי לאזור מעיינות עמק בית שאן שנמצא בסכנת הכחדה. בית הגידול כולל ערוץ זרימה מלאכותי ואזורי ברכות, שנועדו לאפשר רבייה וגדילה של הדגיגים שמשוחררים למים.
הערות שוליים

1 2  רשימת גנים לאומיים ושמורות הטבע בישראל באתר רשות הטבע והגנים.
1 2 3  "תל סהרון", מדריך ישראל - אנציקלופדיה שימושית לידיעת הארץ, (כרך ח', עמ' 61), בית הוצאה כתר, 1980.
1 2  נופים שאין להשחיתם, על המשמר, 9 ביוני 1970
1 2  ארז ארליכמן, הפתעה ברשת: נמצאה צופית קשישה בת 10 שנים, 29 באוקטובר 2012.
1 2  יוסי לשם, דן אלון, יוסי אבי יאיר אנגל, עמיר אידלמן ורן חקלאי, פיתוח רשת מוקדי צפרות בישראל ותרומה לסביבה, לתיירות, לחינוך ולמחקר, נובמבר 2008, עמ' 46-47.
↑  סיכום ישיבת מועצת גנים לאומיים ושמורת טבע מספר 149, המועצה לגנים לאומיים ושמורות טבע במשרד להגנת הסביבה, 2 בינואר 2014, עמ' 30-31.
↑  רשות הטבע והגנים חנכה בית גידול חדש בשמורת תל סהרון והשיבה לשם את הדג הנדיר בינון דור, באתר רשות הטבע והגנים.
|  שמורות טבע בישראל |
| --- | --- | --- |
| הגולן | אירוס הביצות נוב • אלי על • בריכת בראון • גמלא • הר אביטל • הר חרמון • הר חרמונית • הר פרס • הר שיפון • יער אודם • יער יהודיה • נחל גילבון • נחל משושים • נחל הבניאס • מג'רסה • סוסיתא |  |
| צפון | אבוקה • אלון • אלונה • אלוני אבא • אלוני בית קשת • נחל בית העמק • בריכת פסוטה • אלוני ברעם • אלוני יצחק • בוריקה • גאון הירדן •  החולה • הר ארבל • הר חורשן • הר יונה • הר מירון • הר שכניה • חוטם הכרמל • חוף דור-הבונים • חורבת קרתא • חורשת טל • חי-בר כרמל • מערת פער •  נחל בזק • נחל בצת • נחל דישון • נחל הקיבוצים • נחל כזיב • נחל מערות • נחל עמוד • נחל ראש פינה • נחל שניר • נחל שרך • נחל תבור • נחל תות • נחל עיון • עין אפק • עין ארובות • עין נוטרה • עין נימפית • עין תאו • פארק הכרמל • ראש הנקרה • רמות מנשה • תל דן • תל אנפה • תל סהרון • תל שמרון |  |
| מרכז | ביצת זיתא • בני ציון (חרוצים) • בריכת דורה • בריכת יער • גבעת האירוסים • גדור • געש • האירוסים • הדסים • המסרק • חולות ניצנים • מבוא אשדוד • חורבת מדרס • חורבת סעדים • מערת אבשלום • מערת התאומים • נאות קדומים • נחל דולב • נחל כפירה • נחל פולג • נחל קטלב • נחל שורק • נחל התנינים • עינות גיבתון • שער פולג |  |
| יהודה | אלוני שמואל • אל כנוב • הר הטייסים • ואדי מכוך • נחל אוג • נחל בזק עילי • נחל פרת • עינות צוקים • קנה וסמר |  |
| השומרון | הר כביר • יער אום צפא • יער ריחן • נבי רביח • נחל פצאל • נחל קנה • עינות זרקא • רכס טמון • ביצת ואדי מלחה • בור הציפורים • נחל שילה עילי |  |
| הנגב | בקעת תמנע • בתרונות רוחמה • גבעות להב • הבשור • המכתש הגדול • המכתש הקטן • הר הנגב • הר חירן • הר עמשא • הרי אילת • חולות משאבים • חולות סמר • חוף האלמוגים • חי-בר יטבתה • מכתשים בנגב • מצוק הצינים • נחל גרר • נחל ערוגות • נחל עשוש • נחל צין • עין גדי • ערבת עברונה • פארק הלס • פורה |  |
| שמורות ימיות | איי חוף ראש הנקרה • ים ראש הנקרה-אכזיב • שקמונה • ים ראש הכרמל • ים דור-הבונים • ים שקמה • איי חוף דור-מעגן מיכאל • ים גדור • ים האלמוגים • חוף האלמוגים • הים הדרומי • הפרעת פלמחים |  |
ערך זה הוא קצרמרבנושא ישראל ובנושא איכות הסביבה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
כפר ברא

מסגד בכפר ברא, 2010
כַּפְר בַּרַא (בערבית: كفر برا) היא מועצה מקומית ערבית-מוסלמית במחוז המרכז בישראל, ושוכן בסמוך לגבולה הצפוני של כפר קאסם. הכפר הוכרז כמועצה מקומית בשנת 1963.
היסטוריה

הכפר הוקם בתחילת המאה ה-20 על שרידיו של יישוב הישן מהמאה ה-16 בידי בני קראוות בני חסאן שבשומרון. בעקבות הסכם שביתת הנשק בין ירדן לישראל ב-1949 הועבר הכפר לשליטת ישראל. ב-1965 התגוררו בכפר 420 תושבים ב-75 בתי אב.
בשנים 2008–2024 כיהן מחמוד עאסי כראש המועצה המקומית. בשנת 2024 החליף אותו עמאד עאסי.
אוכלוסייה

לפי נתוני הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה (הלמ"ס) נכון לסוף אוקטובר 2024 (אומדן), מתגוררים בכפר ברא 3,960 תושבים (מקום 239 בדירוג רשויות מקומיות בישראל).  אחוז הזכאים לתעודת בגרות מבין תלמידי כיתות י"ב בשנת ה'תשפ"ב (2021-‏2022) היה 83.6%. השכר החודשי הממוצע של שכיר במשך שנת 2021 היה 8,051 ש"ח (ממוצע ארצי: 11,330 ש"ח).
להלן גרף התפתחות האוכלוסייה ביישוב:
הערות שוליים

1 2  אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור 
סוף אוקטובר 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור

סוף 2023.
1 2 3 4 5  לטבלת הדירוג המלא.
1 2 3 4 5  הנתונים לפי טבלת רשויות מקומיות של למ"ס עבור 
סוף 2022
↑  הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021
↑  כפר ברא, באתר מרכז השלטון המקומי בישראל
↑  דוד גרוסמן, הכפר הערבי ובנותיו, יד יצחק בן צבי, 1994, עמ' 190.
↑  עמנואל הראובני, לקסיקון ארץ ישראל, ידיעות אחרונות, 2001. 
הכפר החצוי, מעריב, 8 בספטמבר 1969
↑  המבקר ממליץ לשפר המינהל והשירותים בכפרי המשולש, מעריב, 21 בספטמבר 1965
↑  פרופיל כפר ברא באתר הלמ"ס
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007467852405171  VIAF: 316601541   WorldCat (עם VIAF): 316601541 
ערך זה הוא קצרמרבנושא יישובים בישראל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
|  מחוז המרכז |
| --- | --- | --- |
| נפות | נפת השרון • נפת פתח תקווה • נפת רמלה • נפת רחובות |    לחצו כדי להקטין חזרה    לחצו להגדלה    |
| ערים | אלעד • באר יעקב • גבעת שמואל • גני תקווה • הוד השרון • טייבה • טירה • יבנה • יהוד-מונוסון • כפר יונה • כפר סבא • כפר קאסם • לוד • מודיעין-מכבים-רעות • נס ציונה • נתניה • פתח תקווה • קלנסווה • ראש העין • ראשון לציון • רחובות • רמלה • רעננה |    לחצו כדי להקטין חזרה    לחצו להגדלה    |
| מועצות מקומיות | אבן יהודה • אליכין • בית דגן • בני עי"ש • גדרה • ג'לג'וליה • גן יבנה • זמר • כוכב יאיר צור יגאל • כפר ברא • מזכרת בתיה • סביון • פרדסיה • קדימה-צורן • קריית עקרון • שוהם • תל מונד |    לחצו כדי להקטין חזרה    לחצו להגדלה    |
| מועצות אזוריות | ברנר • גדרות • גזר • גן רווה • דרום השרון • חבל יבנה • חבל מודיעין • חוף השרון • לב השרון • נחל שורק • עמק חפר • שדות דן |    לחצו כדי להקטין חזרה    לחצו להגדלה    |
| ועדי רובע עירוני | נוה מונוסון • מכבים-רעות |    לחצו כדי להקטין חזרה    לחצו להגדלה    |
שי אריה מזרחי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  17 באוקטובר 1974 תל אביב-יפו, ישראל 
 פטירה:  16 באוקטובר 2012 (בגיל 37) 
 מדינה:  ישראל 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת בן-גוריון בנגב 
 
שי אריה מזרחי (שא"מ) (17 באוקטובר 1974 - 16 באוקטובר 2012) היה משורר ועורך ספרותי ישראלי.
ביוגרפיה

שי אריה מזרחי נולד וגדל בתל אביב. בוגר תואר ראשון בפוליטיקה, ממשל וגאוגרפיה מאוניברסיטת בן-גוריון בנגב. למד עריכה במכללת בית-ברל.
שיריו פורסמו בכתבי העת הספרותיים "מאזנים", "עתון 77", "קשת החדשה", "שבו", וכן במוסף הספרותי של "ידיעות אחרונות". היה מנהלו ועורכו של כתב העת המקוון לשירה "כאוס", שהיה פעיל מאז יוני2010. ניהל בלוג ספרותי, "על הספסל בשדרה".
פרסם תרגומים לשירתו של ו"ה אודן, וזכה בתחרות "צרצר פיס" לכתיבת מכתב בן 140 תווים.
היה עורך בוויקיפדיה העברית.
מזרחי היה פעיל חברתי, מהפעילים הבולטים של קבוצת היצורים גרילה תרבות, והיה ממקימי ופעילי מאבק המשוררים.
חודשים לפני מותו, פרסם תמונה של סמח"ט הבקעה, סא"ל שלום אייזנר, כשצלב קרס על מצחו. זאת בתגובה לכך שאייזנר צולם מכה מפגין בעזרת נשקו. בעקבות הפרסום הוגשה תלונה במשטרה נגד מזרחי, הוא פוטר מעבודתו. לאחר מכן נטען כי ייתכן שאירועים אלו תרמו לכך שבהמשך אותה שנה התאבד.
ב-16 באוקטובר 2012, יום לפני יום הולדתו ה-38, מזרחי שם קץ לחייו בביתו ברמת גן. לאחר מותו, ספדו לו משוררים רבים והוקם לזכרו אתר השירה ליריקה, כמחווה לפעילותו והקמתו את אתר כאוס לשירה.
ספריו

"ציון", הוצאת כרמל, 2003
"הוא המסמן את מקום", הוצאת רימונים, 2012.