stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
המשימה האבודה
רקע היסטורי על הפרשה

"העסק הביש" היה כינוי לכישלון מספר פעולות ביטחוניות של חוליה יהודית שפעלה במצרים בראשית שנות החמישים והייתה מורכבת מיהודים מקומיים. תפקידה היה לחבל ולשבש את יחסיה של מצרים ושליטיה החדשים עם ארצות המערב, בריטניה וארצות הברית בפרט בזמן שמצרים ניהלה משא ומתן על עתיד תעלת סואץ.
בינואר 1955 אחד עשר חברי החוליה נעצרו בחשד להנחת פצצות בבתי קולנוע, משרד דואר ובמרכזי מידע של ארצות הברית בקהיר ובאלכסנדריה והואשמו בפעילות מטעם שירותי הביטחון הישראלים שמטרתה לחבל ביחסים בין מצרים לבין המערב. חברי החוליה נחשפו במהלך ניסיון להפעיל פצצת תבערה בקולנוע באלכסנדריה.
על שניים מהם, ד"ר משה מרזוק ושמואל עמר, נגזר עונש מוות והם הוצאו להורג, על שישה מהם נגזרו עונשי מאסר ארוכים והם שוחררו בשנת 1968 והגיעו לארץ. שני סוכנים נוספים ישראלים נשפטו בהיעדרם.
בישראל סברו כי ההוראה להפעיל את החוליה הייתה מוטעית. בעקבות כך התנהל ויכוח בשאלה, מי נתן את ההוראה לבצע את הפעולה במצרים. נראה כי ראש הממשלה בישראל, משה שרת, לא קיבל דיווח על המבצע. שר הביטחון פנחס לבון טען כי גם הוא לא ידע דבר על כך. אולם ראש אגף המודיעין בנימין ג'יבלי, הצהיר שקיבל הוראה בעל פה מלבון לבצע את הפעולה. הרמטכ"ל, משה דיין, ראה גם הוא את שר הביטחון כנושא באחריות. לאור זאת החליט ראש הממשלה להקים ועדה שהורכבה מנשיא בית המשפט העליון יצחק אולשן והרמטכ"ל לשעבר יעקב דורי. תפקיד הוועדה היה לחקור את הפרשה ולקבוע מי נתן את ההוראה. מכאן קיבלה הפרשה את שמה הנוסף פרשת לבון.
הוועדה לא הגיעה למסקנות חד משמעיות. כתוצאה מפרשה זו ומחילוקי דעות בממשלה פרק לבון מתפקיד שר הביטחון. גם בנימין ג'יבלי הועבר מתפקידו. בעקבות התפטרות לבון חזר בן-גוריון לכהן בתפקיד שר הביטחון.
ייחודו של הספר

ייחודו של הספר הוא שהסופרת אינה מתמקדת בצד ההיסטורי המדויק של הפרשה ואינה מתמקדת בהתנהלותו של המוסד הישראלי. הספר כתוב מנקודת מבטם של חברי החוליה עצמם, ובין דפיו נחשף הקורא לתחושותיהם של הגיבורים ולרגשותיהם. כך למשל מתואר מצבם של הגיבורים בתוך הכלא המצרי, רגעים לפני מותם, מפי הסוהר המצרי: "פניו היו שקטים ועיניו היו פקוחות בלי צל של פחד עד הרגע האחרון ממש".
באופן דומה מתואר האופן שבו הסתירו את אהבתם לארץ: "שם היו שולפים בזריזות ובחיפוי של עץ או מבנה נטוש את פיסת הבד הלבנה עליה שורטט בטוש כחול סמל של מגן דויד ונוגעים בו". את אהבתם לארץ ממחיש גם תיאור ההתרגשות בעלייה לארץ ובלבישת המדים של צה"ל לראשונה: "ויקטור היה הראשון שזכה לנסוע לאימונים של ממש בישראל", ""ויקטור היה נרגש עד דמעות כשלבש מדי צה"ל בפעם הראשונה". נקודת המבט הייחודית עולה גם מתיאור אהבתם של סוזי וויקטור על ידי מכתבים: "סוזי שלי, באיזה מהירות עברו הימים שלנו יחד. לא מספיק ימים. לא מספיק שעות. לא מספיק רגעים..."
ביקורת

הביקורות מציינות שעמלה עינת בחרה להתייחס בספרה לגורלם הטרגי של גיבורי הפרשה עצמם ולא התייחסה למשמעות המדינית ולהשלכות הפוליטיות של הפרשיה. בביקורות ישנה התייחסות לכך שעינת חקרה את הפרשה היטב הן מתוך פרטים היסטוריים והן באמצעות ריאיון עם גיבורי הפרשה שנותרו בחיים וקרוביהם של שאר חברי המחתרת. בזכות הידע של עינת ודמיונה הפורה היא הצליחה ליצור עלילה סוחפת המעמידה במרכז את הצעירים חברי המחתרת.
עינת העבירה את הסיפור בצורה מציאותית באמצעות תיאור פעולותיהם של חברי המחתרת, אשר אספו חומר מודיעיני כדי להכין משימות עתידיות. בנוסף להעברת החלקים ההיסטוריים של הפרשה, מתארת עינת את יחסיהם של החברים זה עם זה ומשרטטת ברגישות ובאיפוק את ההתרחשויות מנקודת מבטם של הצעירים, את עולמם הפנימי, חייהם, אהבותיהם וסבלם. התלישות, חוסר ההכנה הראויה והבלבול מועברים היטב ויוצרים הזדהות אצל הקוראים.
בשנת 2018, במסגרת פרויקט 70 שנה למדינת ישראל, נבחר הספר המשימה האבודה על ידי משרד החינוך לרשימת הספרים המומלצים לנוער בנושא מלחמות ישראל.
הערות שוליים

↑  המשימה האבודה, באתר סימניה
↑  חיה רגב ואביגיל אורן, פרשת "עסק הביש", באתר הספרייה הוירטואלית של מט"ח
↑  עמלה עינת, המשימה האבודה, תל אביב: הקיבוץ המאוחד, 2008, עמ' 11
↑  עמלה עינת, המשימה האבודה, תל אביב: הקיבוץ המאוחד, 2008, עמ' 17
↑  עמלה עינת, המשימה האבודה, תל אביב: הקיבוץ המאוחד, 2008, עמ' 61
↑  עמלה עינת, המשימה האבודה, תל אביב: הקיבוץ המאוחד, 2008, עמ' 65
↑  עמלה עינת, המשימה האבודה, תל אביב: הקיבוץ המאוחד, 2008, עמ' 72
↑  נוריתה, ביקורת של נוריתה על המשימה האבודה, באתר נוריתה- מבט אל ספרים וספרות בגובה העניים
↑  מירון ח., אבודים בקהיר, באתר הארץ, 17 בדצמבר 2008
↑  הספרים המומלצים: מלחמות ישראל באתר משרד החינוך
אריה פייגנבאום

ד"ר אריה פייגנבאום
אריה פייגנבאום (19 באוגוסט 1885 – 20 בפברואר 1981), היה מראשוני רופאי העיניים בארץ ישראל, ממייסדי אגודת רופאים מדברי עברית, מנהל "בית חולי עיניים העברי" ומחלקת עיניים בבית החולים רוטשילד-הדסה, מייסד ומנהל מרפאות העיניים בהדסה, פרופסור לאופתלמולוגיה והדקאן הראשון של הפרה-פקולטה בבית ספר לרפואה באוניברסיטה העברית בירושלים. בשנות ה-20 היה יו"ר הסתדרות הרופאים בירושלים, ובשנות ה-30 התמנה לנשיא איגוד רופאי העיניים בארץ ישראל. יקיר ירושלים.
משפחתו

אחיו ד"ר דוריאן פייגנבאום היה הפסיכיאטר הראשון בארץ ישראל ומנהלו הראשון של בית החולים "עזרת נשים" בירושלים (1921–1923) אחיינו (בן אחותו) היה מוחמד אסד.
בנותיו הן: קריינית קול ישראל חמדה זינדר (1916–1987), אשת העיתונאי ומנהל קול ישראל צבי זינדר, והציירת נעמי בלזיצמן (ילידת 1922), שנישאה לאדריכל איליה בלזיצמן.
ממאמריו וספריו

Berlin: Druck von S. Scholem, Die ansteckenden Augenkrankheiten Palästinas und ihre Bekämpfung / Erster Bericht (1913)
(Direktor Prof. Dr. Mühlen At head of title: Aus der hygienischen Abteilung des Jewish Health Bureau (Leiter Dr. W. Brün aminternationalen Gesundheitsamt in Jerusalem
חידקי חבורית העין: ובייחוד הצורות השכיחות בא"י ... סקירה סטטיסטית על הגרענת ויתר מחלות העין המדבקות בארץ ... הצעה לדיאגנוסטיקה וסטטיסטיקה מאוחדת ... , מוציא לאור: תחנת הבריאות העברית, ירושלים, תרע"ו, 1916.
סבוכי הקרנית: לרגלי ה- CONJUCTIVITIS KOCH WEEKS האפידמיה בא"י, מוציא לאור לא ידוע, ירושלים, תר"פ, 1920.
העין: חליותיה, שמירת בריאותה והטפול בה ... מוציא לאור: הדסה, ירושלים, 1927.
ALBRECHT V. GRAEFE: למלאת מאה שנה להולדו <1928-1828, אריה פיגנבאום, מוציא לאור לא ידוע, ירושלים, תרפ"ט, הוצאה מיוחדת מ"הרופא", כרך III, חוב' 1 <1929.<II.
50 שנות אופתלמולוגיה בארץ ישראל, מאת אריה פיגנבאום, בצירוף מבוא מאת ד"א פרידמן. מוציא לאור: הוצאת הרפואה, תל אביב, תש"ו, 1945.
Feigenbaum A. Fifty years of ophthalmology in Palestine. Harefuah 1949:29
מבנה העין ותפקידה: < אנאטומיה ופיזיולוגיה של העין >, אריה פיגנבאום, מוציא לאור: ר' מס, ירושלים, 1953, מתוך: ספר האנטומיה והפיזיולוגיה מאת ד"ר אלחנן רבינוביץ, עמודים 226–281.
התולדות הקדומות של הירוד והטיפול בו, מוציא לאור לא ידוע, ירושלים, תשכ"ג, 1963.
,1969, Our age of perplexity viewed through Hellas and Judaea / Aryeh Feigenbaum.
ממאמריו וספריו > ספר בהשתתפותו

ספר האנטומיה והפיזיולוגיה של החי, מאת נתן רבינוביץ, בהשתתפות - יוסף לכמן, א. פייגנבאום, מוציא לאור: ר. מס, ירושלים, תשל"ד, 1973.
לקריאה נוספת

נסים לוי, יעל לוי, "רופאיה של ארץ-ישראל 1948-1799", איתי בחור, הוצאה לאור, מהדורה שנייה, מרץ 2012, עמוד 331.
העין - EYE UPDATE, "רפואת העיניים בישראל משנת 1948 ועד היום", ד"ר ענאן עבאסי, פרופ' חנא גרזוזי מחלקת עיניים, המרכז הרפואי בני ציון, הפקולטה לרפואה ע"ש רפפורט, הטכניון, חיפה, נובמבר 2007, גיליון מספר 4.
העין - Eye Update, "רפואת עיניים במזרח התיכון בתקופה המודרנית", מרץ 2007, גיליון מספר 3.
ד"ר יוסף צ'רני, עזרא פימנטל, (עורכים), "ירושלים במלחמת העולם הראשונה", צבי שילוני, פרק: השירות הרפואי ובתי החולים בירושלים בתקופת המלחמה, עמוד 70, הוצאת ספרים אריאל, אוקטובר 2012.
מרכז רפואי הדסה, "היסטוריה של רפואת העיניים בישראל", פרופ' אריה פייגנבאום.
חמישים שנות אופתלמולוגיה בא"י: לכבוד יום הולדתו ה 60- של פרופ' פייגנבאום, האוניברסיטה העברית בירושלים, 1945.
אורית נבות, אברהם גרוס, "המלחמה בגרענת - ראשית בריאות הציבור בארץ-ישראל, פרק ה': אריה פייגנבאום - דמות מפתח במאבק בגרענת, קתדרה (כתב עת) 94, דצמבר 1999, עמודים 108- 109.
אסף זלצר, תולדות האוניברסיטה העברית בירושלים - ספר האישים: מייסדים מעצבים וראשוני הפרופסורים לפני קום המדינה, ירושלים, תשע"ג, עמ' 259–263
דוד אריה פרידמן, "פרופ' אריה פיגנבאום - בן ששים", שם, עמ' 4–8.
דוד קרויאנקר, רחוב הנביאים שכונת החשבים ושכונת מוסררה, יד יצחק בן-צבי וכתר הוצאה לאור, ירושלים, 2000, עמ' 213–215.
הערות שוליים

↑  גם: פייגנבאום, פיגנבוים, פייגנבוים או תאני־פיגנבאום
↑  יוסף בר"נ מיוחס, ר' מנחם פיינגבוים ז"ל (נקרולוג), הצופה, 11 בינואר 1939
↑  שמואל לייב שניידרמן, מי הוא מוחמד אסד?, דבר, 29 בינואר 1954
↑  ד"ר אפרים סיני, "במלוא העין מעולמו של רופא", צ'ריקובר מוציאים לאור בע"מ, 1984, עמוד 110
↑  דוד תדהר (עורך), "ד"ר מרדכי (מרקוס) פריי", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך ז (1956), עמ' 2902
↑  על פי דוד תדהר – בהלברשטאדט ואילו על פי זלצר – בלבוב
↑  פרידמן מוסיף לרשימה גם את מינכן
↑  פיטר גלבי, יוסף פיקל, אברהם נצר, אבישי גולץ, "ד"ר אריה לייב שמעוני-מקלר - רופא עיניים ואף-אוזן-גרון", הרפואה, אפריל 2016, אדר ב'-ניסן תשע"ו, כרך 155, חוברת 4, עמוד 238
↑  medicine - עיניים, (רבעון בנושא רפואת עיניים), אורית נבות, אברהם גרוס, "המלחמה בגרענת - אבן דרך בתולדות הרפואה בארץ ישראל", (ועידת הגרענת למיגור מגפה שפשטה בארץ בראשית המאה ה - 20), אפריל - יוני 2007, גיליון מספר 1, עמודים 6-11
↑  ההסתדרות הרפואית בישראל, פרק: היסטוריה, תולדות הארגון
↑  מילון רפואי עברי ד"ר אלכסנדר מלחי, 1928, כולל מונחים בחכמת הרפואה ומדעי הטבע בצירוף הערות וציונים, מו"ל: מלחי, תרפ"ח, 196 עמודים, (אתר הספרייה הלאומית, ערך: מלחי, אלכסנדר, פריט מספר 2)
↑   המילה הזו סימלה מהפכה במדינה. אבשלום קור לא אהב אותה, באתר הארץ, 20 בינואר 2021
↑  דוד תדהר (עורך), "מרגלית מיוחס", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך א (1947), עמ' 107
↑  אורית נבו ואברהם גרוס, "המלחמה בגרענת", Medicine עיניים: רבעון בנושא רפואת עיניים 1, 2007, עמ' 8
↑  ירון הראל, "'מחורבן יפו נבנתה דמשק' – המפגש בין גולי ארץ ישראל לקהילת דמשק ותוצאותיו”, ציון סא (ב), 1996, עמ' 203
↑  בנובמבר 1918 נפתח בית החולים מחדש תחת הניהול של ארגון נשות הדסה, בשמו החדש "בית החולים רוטשילד- הדסה", ב-1939 עבר בית החולים למשכנו החדש בית החולים הדסה הר הצופים
↑  פרופיסורים חדשים במכללה הירושלמית, המשקיף, 4 בדצמבר 1939
↑  הדסה מרכז רפואי, החוג להיסטוריה
↑  פרס סולד לרפואה הוענק לפרופ' פיגנבאום וד"ר אלוטין, למרחב, 17 ביולי 1964
↑  פרופ' א.פייגנבאום-ד"ר כבוד של האוניברסיטה העברית, הַבֹּקֶר, 25 בנובמבר 1965
↑  נסים לוי, יעל לוי, "רופאיה של ארץ-ישראל 1948-1799", איתי בחור הוצאה לאור, מהדורה שנייה, מרץ 2012, ערך: מיתר (מיטרשטיין) בתיה, עמוד 285.
↑  אריה פייגנבאום באתר GRAVEZ
↑  גבי שפלר, להבין את עברה של הפסיכואנליזה עצמה, באתר הארץ, 8 בינואר 2007
↑  אתר הספרייה הלאומית, ערך: אריה פייגנבאום
↑  "מבנה העין ותפקידה: < אנאטומיה ופיזיולוגיה של העין >", אריה פיגנבאום אתר הספרייה הלאומית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007304910405171  ISNI: 0000 0004 0246 5290  VIAF: 298198765   WorldCat (עם VIAF): 298198765
שכר חציוני

השכר החציוני הוא מדד סטטיסטי המשמש אומדן לרמת השכר במשק וגם לפערי אי שוויון בהכנסה. השכר החציוני הוא רמת השכר אשר מחצית מהעובדים משתכרים יותר ממנה ומחציתם פחות ממנה.
החשיבות והשימוש בשכר החציוני

השכר החציוני הוא אחד המדדים המקובלים להערכת רמת השכר באוכלוסייה.
אומדן נוסף המקובל לשימוש הוא השכר הממוצע. היתרון של שימוש בשכר הממוצע הוא היותו קל לחישוב.
היתרון בשימוש בשכר החציוני הוא לצורך ייצוג רמת השכר המאפיינת את מעמד הביניים, בעיקר בחברות שבהן יש פערי ההכנסות, או ערכי קיצון משמעותיים (ראו גם חריג חשוד טעות).
במדינת ישראל כמו במדינות מערביות רבות נהוג להשתמש במדד החציוני לצורך חישוב קו העוני. השימוש בשכר הממוצע רווח לצורך הצמדות שכר, גמלאות וקצבאות.
מדידת השכר החציוני

השכר החציוני נגזר מחלוקת כל המשכורות במשק לעשירוני שכר. הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה מפרסמת בכל שנה "סקר הוצאות משקי בית" הכוללים גם נתונים על אודות רמות השכר, שמהם ניתן לגזור את החציון. הנתונים מתייחסים בדרך כלל לשכר החודשי ברוטו, אולם בעולם נפוצה גם ההתייחסות לשכר החציוני השעתי, היומי, השבועי או השנתי, בהתאם לחישובי תקופות שכר שונות, במשקים השונים.
השכר החציוני בישראל

בעבר השכר החציוני בישראל התפרסם על ידי ביטוח לאומי אחת לשנתיים בסקר תקופתי ששמו "שכר והכנסה מעבודה לפי יישוב ומשתנים כלכליים שונים". כמו גם בידי הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה בסקר "הכנסות של בני 15 ומעלה" לוח הכנסה ברוטו לשכיר, לפי נפת מגורים ומין.
השכר החציוני ל־2012 שפרסם הביטוח הלאומי היה נמוך ב־8% מהנתון המקביל שפרסמה הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה ולפיו בשנת 2013 היה השכר החציוני ברוטו 6,578 ש"ח בחודש. בשנת 2012, בפילוח בין נשים לגברים היה השכר החציוני לגברים 7,774 ש"ח בחודש ולנשים, 5,489 ש"ח בחודש. חלק מההבדל בין נשים לגברים נבע מהבדל במספר שעות העבודה הממוצע בשבוע - 44.9 שעות לגברים ו-35.8 שעות לנשים.
בשנת 2014 הגיע השכר החציוני לפי נתוני הלמ"ס ל-7,927 ש"ח לגברים, 5,715 ש"ח לנשים, וסך הכל ל-6,707 ש"ח. לפי חישובי המוסד לביטוח לאומי הגיע השכר החציוני ב-2014 ל-6,426 ש"ח. בשנת 2018, עמד השכר החציוני על 7,270 ש"ח לחודש.
השוואת השכר החציוני במדינות שונות

בטבלה להלן נתונים אודות השכר החציוני השבועי (מתורגם ומוצג במטבע היורו לצורך השוואה), לשנת 2008 במדינות נבחרות:
| מדינה | שכר שבועי חציוני |
| --- | --- |
ניו זילנד: € 341
הונגריה: € 152
בולגריה: € 48
רומניה: € 89
קרואטיה: € 205
סלובניה: € 235
פולין: € 197
גרמניה: € 760
רוסיה: € 87
יפן: € 378
קוריאה הדרומית: € 365
מקסיקו: € 83
הודו: € 38
סין: € 42
ברזיל: € 83
ישראל: € 560

[דרוש מקור]
הערות שוליים

1 2  חציון - חילן | מילון לתנאי עבודה - חילן, באתר www.hilan.co.il
↑  נתנאל אריאל, למה השכר הממוצע זה שקר - וצריך לדבר במקום זה על שכר חציוני; כמה היה השכר החציוני באוגוסט?, באתר ביזפורטל, 26 בספטמבר 2021
↑  סקר הכנסות 2008
↑  מהו שכר חציוני ואיך מחשבים אותו?, באתר אייס, 24 בספטמבר 2024
↑  סקרים תקופתים של ביטוח לאומי
↑  הלמ"ס - פרסומים
↑  אביטל להב, חצי מהישראלים מרוויחים פחות מ-6,578 ש', באתר ynet, 5 בנובמבר 2014
↑  הכנסות של שכירים מסקר הוצאות משק הבית 2012, באתר הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה, 5 בנובמבר 2013
↑  חישובי הביטוח הלאומי
↑  שכר והכנסה מעבודה לפי יישוב ומשתנים כלכליים שונים, ע.259
↑  Competitive wage costs, באתר FedEE (באנגלית)
ה'תשט"ו

ה'תשט"ו (5,715) ובקיצור תשט"ו – היא שנה עברית  אשר החלה ביום א' בתשרי, אור ל-28 בספטמבר 1954, והסתיימה ביום כ"ט באלול, 16 בספטמבר 1955.
המולד של תשרי חל ביום שני, 21 שעות ו-533 חלקים. לפיכך זו שנה מסוג גכה. איננה מעוברת, ואורכה 354 ימים.
זו שנה שלישית לשמיטה, ושנת 15 במחזור העיבור ה-301. תקופת ניסן שבשנה זו היא תחילת שנת 3 (סימנה גיוא) במחזור השמש ה-205.
שנה זו היא שנת 1,886 לחורבן הבית, ושנת 2,266 לשטרות.
מדינת ישראל חגגה ביום העצמאות ה'תשט"ו 7 שנות עצמאות.
אירועים

ז' בחשוון - נפתחת לתנועה תחנת הרכבת תל אביב מרכז
כ"ב בחשוון - הונחה אבן הפינה של הפלנטריום ע"ש משפחת ויליאמס, ניתן לראות באירוע זה כראשיתה של האסטרונומיה הממסדית במדינת ישראל
י"ט בטבת - חייל צה"ל, אורי אילן, מתאבד בשבי הסורי, כדי לא להסגיר סודות. עם החזרת גופתו נמצא עליה פתק בו הוא ניקב את המילים "לא בגדתי"
כ"ה בטבת - משחק הלוח שבץ-נא מומצא
ח' בשבט - ד"ר משה מרזוק ושמואל עזר מוצאים להורג במצרים, בעוון השתתפותם בחולית ריגול וחבלה ישראלית, פעילות שנודעה בשם "העסק הביש"
י' בשבט - פנחס לבון מתפטר מתפקידו כשר הביטחון בעקבות מסקנות ועדת החקירה שהוקמה בעקבות הפרשה הידועה בשם פרשת לבון ("העסק הביש")
כ"א בשבט - ממשלת ישראל רוכשת את מרבית המגילות הגנוזות שנתגלו במערות קומראן
ו' באדר - מבצע "חץ שחור", פשיטת צה"ל על מחנה צבאי מצרי בסמוך לעזה
ה' באייר - תת-המקלע עוזי נחשף לראשונה במצעד יום העצמאות
ט' בתמוז - משה שרת מציג את ממשלתו השנייה (השישית במנין הממשלות) בפני הכנסת.
ז' באב - הבחירות לכנסת השלישית, בה זכתה מפא"י בראשות דוד בן-גוריון
ח' באב - מטוס אל על מופל בשמי בולגריה, 58 נוסעיו נספו
ח' באלול - מבצע חירום להעלאת יהודי מרוקו לישראל, לאחר מהומות שפורצות במדינה כחלק מהמאבק לעצמאות
נולדו

ט"ו בחשוון - בנימין אלון, רב, חבר הכנסת ושר בממשלות ישראל
ד' בכסלו - ג'ואל כהן, במאי, מפיק ותסריטאי אמריקאי
י"ז בכסלו - אורנה בן דור, במאית ישראלית
י"א בטבת - חיים פרייליכמן, מנכ"ל בנק אגוד
כ"ה בטבת - אברהם בורג, יושב ראש הכנסת לשעבר.
כ"ט בשבט - הרב משה ביגל, רב היישוב מיתר וחוקר כשרות.
כ"א באדר - קורין אלאל, זמרת, מלחינה, מעבדת, נגנית ופזמונאית ישראלית (נפטרה ב-ה'תשפ"ה)
ד' בניסן - ישראל אייכלר, פוליטיקאי ישראלי
י"א בניסן - אורי גבריאל, שחקן קולנוע ותיאטרון ישראלי
י"ד באייר - אברהם גרנט מאמן כדורגל ישראלי
א' בסיוון - הרב יהודה קרויזר, רב היישוב מצפה יריחו וראש ישיבת הרעיון היהודי
כ"א בסיוון - מאיר פרוש, חבר הכנסת מטעם יהדות התורה
כ"ו בתמוז - זוהר ארגוב - זמר ישראלי (נפטר ב-ה'תשמ"ח)
ט"ו באב - הרב משה הררי - פוסק ציוני דתי.
נפטרו

ז' בתשרי - הרב נח גד וינטרוב, מחבר ספרים (נולד ד' בתשרי ה'תרמ"ט)
י' בתשרי - יהודה לייב הלוי אשלג, בעל פירוש "הסולם" על ספר הזוהר (נולד ה' בתשרי ה'תרמ"ה)
כ"ו בכסלו - מקס בינט, איש הקשר של החוליה מהעסק הביש התאבד (נולד ה'תרע"ח)
י"ט בטבת - אורי אילן, חייל צה"ל שהתאבד בכלא הסורי על מנת לא להסגיר סודות (נולד ב-ה'תרצ"ה)
ח' בשבט - משה מרזוק, איש מודיעין ישראלי (נולד ב-ה'תרפ"ז)
ח' בניסן - רבי יחיאל מיכל טוקצינסקי - ראש ישיבת עץ חיים ומחברם של ספרים הלכתיים רבים (נולד ה'תרל"ד)
ט"ו בניסן - תידה בארה, כוכבת סרטים אילמים אמריקאית יהודיה (נולדה ב-ה'תרמ"ה)
כ"ו בניסן - אלברט איינשטיין, מגלה תורת היחסות (נולד י"ט באדר א' ה'תרל"ט)
ט"ו באייר - גרו גרא, בכיר במשטרת וממשלת המנדט ונציב בתי הסוהר הראשון בישראל. (נולד בה'תרנ"ג)
כ"א בסיוון - ישעיהו פרס חוקר ארץ ישראל (נולד ה'תרל"ד)
פרסי ישראל

מקבלי  פרס ישראל לשנת ה'תשט"ו הם:
אפרים אלימלך אורבך -  מדעי היהדות
יצחק היינמן -  מדעי היהדות
זלמן שניאור -  ספרות יפה
יצחק למדן -  ספרות יפה
מיכאל פקטה -  מדעים מדויקים
ישראל רייכרט -  מדעי החיים
יעקב בן-תור -  מדעי החיים
עקיבא פרומן -  מדעי החיים
בנימין שפירא -  מדעי הרפואה
שרה הסטרין-לרנר - מדעי הרפואה
נתנאל הוכברג -  חקלאות
זהרה שץ -  ציור ופיסול
לוח שנה > מאפייני לוח השנה

שנה מסוג גכה, ובה 354 ימים.
שנה "פשוטה": שאיננה מעוברת ובה חודש אדר אחד.
שנה "כסדרה": שבה חשוון בן 29 יום ואילו כסלו בן 30 יום
היסטוריה של עם ישראל
ה'תשל"ו

ה'תשל"ו (5,736) ובקיצור תשל"ו – היא שנה עברית  אשר החלה ביום א' בתשרי, אור ל-6 בספטמבר 1975, והסתיימה ביום כ"ט באלול, 24 בספטמבר 1976.
המולד של תשרי חל ביום השבת, 7 שעות ו-720 חלקים. לפיכך זו שנה מסוג זשה. היא מעוברת, ואורכה 385 ימים.
זו שנה שלישית לשמיטה, ושנת 17 במחזור העיבור ה-302. תקופת ניסן שבשנה זו היא תחילת שנת 24 (סימנה כדידז) במחזור השמש ה-205.
שנה זו היא שנת 1,907 לחורבן הבית, ושנת 2,287 לשטרות.
מדינת ישראל חגגה ביום העצמאות ה'תשל"ו 28 שנות עצמאות.
אירועים

ו' בכסלו - החלטה 3379 של העצרת הכללית של האו"ם: האו"ם מקבל החלטה המשווה את הציונות לגזענות, ההחלטה בוטלה ב-1991
כ"ח באדר ב' - שישה מפגינים ערבים נהרגים באירועי יום האדמה בגליל
כ"ט בסיוון - נחטף מטוס של חברת אייר פראנס לאוגנדה, הנוסעים שוחררו במבצע יונתן
ה' בתמוז - מבצע יונתן - מבצע אנטבה
נולדו

י"א בתשרי - גל פרידמן, גולש, הישראלי הראשון שזכה במדליית זהב באולימפיאדה
כ"א בחשוון - סופי צדקה, שחקנית, זמרת ומנחת טלוויזיה ישראלית
כ"א בחשוון - מיה דגן, שחקנית ישראלית
כ"ג בחשוון - קובי פרץ, זמר ישראלי
כ"ט בחשוון - טלי גוטליב, עורכת דין פלילית וחברת הכנסת מטעם הליכוד
י"ב בטבת - חנוך דאום, סופר ואיש תקשורת ישראלי
כ"ה בשבט - עבאס סואן, כדורגלן ערבי-ישראלי
י"ג באדר ב' - אמיר אוחנה, יושב ראש הכנסת, השר לביטחון פנים ושר המשפטים מטעם הליכוד
י"ט באדר ב' - ירון ברלד, שחקן וקומיקאי ישראלי
י"ט באדר ב' - חנן סביון, שחקן, תסריטאי, בדרן, קומיקאי ומנחה טלוויזיה ישראלי
י"ט באדר ב' - נמרוד עציון-קורן, תסריטאי ובמאי ישראלי
כ"ב באדר ב' - רבקה ורדי, מנהלת השלוחה החרדית של בצלאל ומקימתה.
ה' בניסן - סנדי בר, דוגמנית ושחקנית ישראלית
כ"ט בניסן - תמר זנדברג, חברת הכנסת מטעם מרצ
ו' באייר - איתמר בן-גביר, חבר הכנסת ה-24 והשר לביטחון לאומי
ז' באייר - איילת שקד, שרת הפנים מטעם מפלגת ימינה
כ"ה בתמוז - יהודית פולגאר, שחקנית שחמט הונגרית
כ"ב באב - רותם אבוהב, שחקנית וקומיקאית ישראלית
ט"ז באלול - שחר חסון, סטנדאפיסט ישראלי
כ"ג באלול - גורי אלפי, שחקן וקומיקאי ישראלי
כ"ט באלול - שלומי קוריאט, שחקן, קומיקאי ומנחה טלוויזיה ישראלי
נפטרו

כ"ב בשבט - פנחס לבון, מזכ"ל ההסתדרות ושר הביטחון, עמד במרכז "הפרשה" (נולד ב-ה'תרס"ד)
כ"ד בשבט - הרב איסר יהודה אונטרמן, הרב הראשי לישראל בשנים ה'תשכ"ד-ה'תשל"ג
ו' באדר - הרב יחזקאל אברמסקי, מחבר הפירוש חזון יחזקאל על התוספתא (נולד ב-ה'תרמ"ו)
י"ט באדר א' - רנה קאסן, משפטן יהודי-צרפתי, חתן פרס נובל לשלום (נולד ב-ה'תרמ"ח)
ט"ו בניסן - דוד אלעזר, רמטכ"ל צה"ל במלחמת יום הכיפורים
כ"ז באייר - האדמו"ר מאמשינוב רבי ירחמיאל יהודה מאיר קאליש
ו' בתמוז - יוני נתניהו, מפקד סיירת מטכ"ל שנפל במבצע אנטבה (נולד ב-ה'תש"ו)
כ"ד באב - דוד כהן, "האבא" של הנוער העובד.
פרסי ישראל

מקבלי פרס ישראל לשנת תשל"ו הם:
אליעזר יהודה ולדנברג - ספרות תורנית
יוסף רום - טכנולוגיה והנדסה
גבריאל בר - בלשנות ערבית
עזרא מני - בלשנות ערבית
מוטי קירשנבאום - אמנות הרדיו, הטלוויזיה והקולנוע
שמחה הולצברג - תרומה מיוחדת לחברה ולמדינה
עזרא קורין - תרומה מיוחדת לחברה ולמדינה
רבקה גובר - תרומה מיוחדת לחברה ולמדינה
יעקב מימון - תרומה מיוחדת לחברה ולמדינה
לוח שנה > מאפייני לוח השנה

שנה מסוג זשה, ובה 385 ימים.
שנה מעוברת ובה שני חודשי אדר - אדר א' ואדר ב'. חג הפורים נחוג בשנה כזו באדר ב'. בנוסף, בי"ד באדר א' מציינים פורים קטן, ובט"ו באדר א' מציינים שושן פורים קטן.
שנה "שלמה": שבה חשוון וכסלו בני 30 יום כל אחד.
כ"ח באייר חל ביום שישי, ולכן טקסי יום ירושלים מוקדמים ליום חמישי כ"ז באייר. בכל זאת, הצביון הדתי של היום (אמירת ההלל ומזמורי התודה) מתקיים ביום שישי כ"ח באייר.
היסטוריה של עם ישראל
חזי ניר

אין תמונה חופשית
חזי ניר (נולד ב-6 באפריל 1968), הוא נגן קרן יער ישראלי. שימש משנת 1994 -2018 כראש סקציית קרנות היער של התזמורת הסימפונית הישראלית ראשון לציון.
חזי ניר היה תלמידם של מאיר רימון באקדמיה למוזיקה על שם רובין בתל אביב ושל מרי לואיזה נוינאקר בבית הספר הגבוה למוזיקה בפרנקפורט, גרמניה. הוא הופיע כסולן עם תזמורות חשובות בישראל ובעולם ומנגן
ברסיטלים ובפסטיבלים שונים למוזיקה קאמרית, ביניהן פסטיבל דאבוס בשווייץ. כיום הוא מנגן בתזמורת הקאמרית הישראלית ומלמד באקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים ובאקדמיה למוזיקה על שם רובין בתל אביב.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987011546459305171  VIAF: 21166233902096041073   WorldCat (עם VIAF): 21166233902096041073 
ערך זה הוא קצרמרבנושא מוזיקאים ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
וסילי ריאביקוב

וסילי ריאביקוב במדים, צילום משנת 1945
וסילי מיכאילוביץ ריאביקוב (ברוסית: Василий Михайлович Рябиков‏; 14 בינואר 1907 - 19 ביולי 1974), פקיד ממשל סובייטי בכיר, שמילא תפקיד מרכזי בתיעוש הסובייטי בעת מלחמת העולם השנייה, ולאחריה מילא תפקיד מפתח בפיתוח הלוויין הראשון, ספוטניק 1.
ריאביקוב היה נציג המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות שמונה על ידי נשיאות הוועד המרכזי של המפלגה לעמוד בראש הוועדה המפקחת על מיזם הלוויין הסובייטי הראשון. הוועדה בראשותו קמה בשנת 1955.
פעילות בעת מלחמת העולם השנייה

ריאביקוב היה אחראי על חלק ממפעלי ייצור הנשק והתחמושת בברית המועצות, וסייע בשיפור הביצועים והיקפי הייצור של מפעלים אלה. ריאביקוב סייע בהכנסה לייצור המוני של רובים נגד טנקים. על פיתוח רובים אלה והובלת הייצור, קיבל את עיטור מסדר לנין.
ריאביקוב שיפר את ניהול מפעלי הנשק של דגטיארב, והיה לו תפקיד מרכזי בהכנסה לייצור המוני של תת המקלע מדגם PPSH, שהיה בין כלי הנשק המזוהים ביותר עם חיילי הצבא האדום בעת מלחמת העולם השנייה.
ריאביקוב היה אחראי על פינויים של מספר מפעלים גדולים, שהפך חיוני לאור התקדמות הצבא הגרמני אל תוך שטחי ברית המועצות.
פעילות לאחר מלחמת העולם השנייה

ריאביקוב מונה לתת שר החימוש של ברית המועצות. בנוסף פעל כראש הוועדה של מועצת השרים לענייני ניהל, סגן נשיא מועצת השרים של הפדרציה הרוסית, יושב ראש המועצה המייעצת לתוכניות הכלכליות של הפדרציה הרוסית, וחבר בוועד המרכזי של המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות. רוב תפקידיו אלה מולאו בו זמנית.
ראש הוועדה המפקחת על מיזם הלוויין הסובייטי

ריאביקוב היה היושב ראש של הוועדה למעקב אחר פיתוח הטיל בליסטי בין-יבשתי הראשון של ברית המועצות, R-7 סמיורקה. לתפקיד זה התווסף פיקוח על מיזם הלוויין הסובייטי, שנודע לימים כספוטניק 1. ריאביקוב ניצל את כישרונו המינהלי ואת קשריו בצמרת הממסד התעשייתי והפוליטי של ברית המועצות על מנת לסייע לסרגיי קורוליוב ושותפיו במיזם החלל, להשיג את המשאבים הכלכליים והחומריים שהיו נחוצים לפיתוח.
ריאביקוב היה חתום על מספר פניות לנשיאות הסובייט העליון והוועד המרכזי של המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות, יחד עם קורוליוב, קלדיש וחרוניצ'ב, בבקשת רשות לגשת ולעסוק במיזם הלוויין. פנייתו השנייה אל מוסדות המפלגה, בשנת 1955, הייתה המכרעת ולאחריה מונה כמפקח מטעם המפלגה על מיזם הלוויין.
עיטורים

וסילי ריאביקוב היה אחד מהאנשים המעוטרים ביותר בברית המועצות, על הישגיו בתחום התעשייה והעבודה. בין עיטוריו:
גיבור העמל הסוציאליסטי
עיטור מסדר לנין (תשע פעמים)
עיטור על שם סובורוב (דרגה שנייה)
עיטור מהפכת אוקטובר
עיטור הדגל האדום
עיטור הדגל האדום של העמל (פעמיים)
עיטור הכוכב האדום