stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ז'אן-בטיסט דה לאמארק
עבודתו המדעית > חקר חסרי החוליות

ב-1793, לאחר הוצאתם להורג של לואי ה-16 ומארי אנטואנט, כונן בצרפת 'המוזיאון הלאומי להיסטוריה של הטבע' (Muséum National d'Histoire Naturelle). לאמארק מונה לפרופסור האחראי על בעלי החיים אותם יכנה בהמשך "לחקר החרקים והתולעים". הוא היה הראשון שזיהה והצביע על ההבדל בין בעלי-חוליות לחסרי-חוליות (עמוד השדרה). יצורים אותם כינה בהמשך 'חסרי חוליות' (Invertebrates). בתחילה ידע לאמארק, כשאר בני תקופתו, מעט מאוד בנוגע ליצורים אלו. ברשות המוזיאון היו דגימות רבות של יצורים חסרי חוליות, אך הם לא היו מסודרים או מסווגים. לאמארק החל לחקור את אותן דגימות, והרחיב את שיטת המיון המדעית שנטבעה על ידי ליניאוס, שסיווגה אותן לחרקים ולתולעים. לאמארק זיהה עשרה סוגים שונים, וסידר את עשר הקבוצות בסדר עולה, מהיצורים הפשוטים ביותר ועד ליצורים המורכבים ביותר. לטענתו, בעלי חיים אלו התפתחו בסדר שהציג. סיווג זה של חסרי החוליות הביא אותו להרחיב את מחקרו, וב-1801, בספרו 'מערכת בעלי החיים חסרי החוליות' (Système des Animaux sans Vertèbres), סיווג את כל האורגניזמים אשר היו ידועים בתקופתו, מהפשוטים ביותר (פוליפים) ועד למורכבים ביותר (יונקים). לאמארק האמין כי על ידי חקר המורכבות של יצורים שונים ניתן להבין את הסדר הטבעי של היצירה בטבע. דוגמה לכך ניתן לראות בדברים שנשא בהרצאה ב-3 במאי 1799:
"The waters are, as it were, inhabited by animated molecules endowed with life-sustaining organs. These organs are perfect as those of larger animals, despite the more complex organization of the latter. Even these animated molecules reproduce constantly, indeed with far greater ease and speed. We can be certain that they occupy in nature a rank that is in no way equivocal, although less recognized."
לאחר פרסום "פילוסופיה זואולוגית", שכלל בתוכו סיווג בעלי חיים שלא היה כדוגמתו לפני פרסומו, המשיך לאמארק לחקור חסרי חוליות קיימים כמו גם מאובנים של חסרי חוליות. הוא פרסם את מחקריו בין 1815 ל-1822, בספרו בן ששת הכרכים 'ההיסטוריה הטבעית של בעלי החיים חסרי החוליות' (Histoire Naturelle des Animaux sans Vertèbres). סיווגו את חסרי החוליות הפך לסיווג הנפוץ והשימושי ביותר, והוא נפוץ עד ימינו.
בעקבות מחקרו המקיף החל לאמארק להרהר על טיב הקשר בין בעלי חיים שונים, ועל הקשר בין המינים השונים בטבע. למעשה, מחקרו של לאמארק אודות חסרי החוליות הוביל אותו להגיית תורת ההתפתחות, הלאמארקיזם.
עבודתו המדעית > תורת ההתפתחות של לאמארק: "לאמארקיזם"

מחקרו של לאמארק אודות חסרי החוליות היה המקיף ביותר בזמנו. היה זה חקר חסרי החוליות והמאובנים אשר הביאו בשנת 1801 לזניחת אמונתו בקיומם הנצחי של המינים ולפיתוח תאוריה של שינוי אבולוציוני בעולם החי כולו. בעוד באותה תקופה מדענים מובילים כגון בופון הציעו תאוריות של שינויים הדרגתיים מסוימים בטבע, אך בניגוד אליהם לאמארק פיתח תאוריה אשר לפיה מגוון המינים בטבע הוא תוצאה של שינוי אבולוציוני והתפצלות ממינים קיימים. הוא פרסם אותה בספרו "פילוסופיה זואולוגית" אשר פורסם בשנת 1809. ב-1801 כתב:
״זמן ותנאים מועדפים הם שני האמצעים העיקריים שבהם משתמש הטבע כדי לתת קיום לכל תוצריו. אנחנו יודעים שעבור הטבע לזמן אין גבול, וכי כתוצאה מכך הזמן עומד תמיד לרשות הטבע"
לאמארק האמין כי תהליכים טבעיים גרמו למינים שונים להתפתח לאורך זמן רב, וכי מתפקידו של המדע לחקור תהליכים אלו. אמונתו זו של לאמארק הביאה אותו לפרסום תאוריית הטרנסמוטציה - תורת ההתפתחות (המונח 'אבולוציה' לא היה קיים אז) בספרו "פילוסופיה זואולוגית". התאוריה של לאמארק מורכבת משלושה מרכיבים עיקריים עליהם ביסס את התאוריה: התפתחות מינים רציפה לאורך זמן, בריאה ספונטנית של הטבע ותכונות נרכשות בקרב בעלי החיים.
עבודתו המדעית > תורת ההתפתחות של לאמארק: "לאמארקיזם" > התפתחות רצופה לאורך זמן

סיווג האורגניזמים, בו עסק לאמארק במסגרת תפקידו במוזיאון הלאומי, הביאו להגיית רעיון ההתפתחות הרצופה, לפיו איבריהם וגופם של בעלי החיים הופכים מתקדמים יותר מדור לדור. כתוצאה מסיווג את האורגניזמים הסיק לאמארק שש מסקנות:
ישויות אורגניות הן תוצרים של הטבע, ונוצרות במהלך תקופות זמן ארוכות מאוד.
רק האורגניזמים הפשוטים ביותר נוצרים בבת אחת.
הסביבה שבה אורגניזם חי היא הגורמת להתפתחותו ההדרגתית והיא הגורם למגוון היצורים.
השינוי מועבר בתורשה ומתרחש בכל איברי האורגניזם.
שינויים בסביבת המחיה מביאים להתאמת האורגניזם אליה לאורך זמן רב.
כל האורגניזמים החיים עברו שינויים באיבריהם ובצורת ארגונם, לכן המינים אינם קבועים ונתונים לשינוי מתמיד.
בתחילה ראה לאמארק את הטרנסמוטציה (ההתפתחות האבולוציונית) כתהליך ליניארי, תהליך שבו ההתפתחות מתרחשת מהצורות הפשוטות ביותר לצורות המורכבות ביותר בסדר רציף. אולם כאשר המשיך במחקרו ובתצפיותיו נתקל בנתונים אשר סתרו זאת. תחילה אבחן לאמארק את מה שראה כשני מסלולים שונים של טרנסמוטציה. האחד כלל אורגניזמים בעלי סימטריה רדיאלית, והאחר כלל אורגניזמים בעלי סימטריה בילטרלית (דו-צדדית) אותם המשיך לסווג לתת-מינים שונים גם לאחר פרסום מחקרו. לאחר מכן הצליח לאבחן תהליך אבולוציוני בו רכיכות התפתחו לדגים, דגים לזוחלים, זוחלים לדו-חיים ודו-חיים ליונקים. תגליות אלו הביאו את לאמארק לזנוח את רעיון ההתפחות הליניארית ולראות את תהליך הטרנסמוטציה כתהליך שניתן לדמותו לעץ: גזע מרכזי אשר ממנו מסתעפים ענפים שונים הנפרדים אחד מהשני. למרות זניחת רעיון ההתפתחות הליניארית לאמארק המשיך להחזיק בדעתו שכל בעלי החיים המפותחים היו חייבים לעבור תהליך התפתחותי הדרגתי כדי להגיע לרמת מורכבותם בהווה. משמעות הדבר היא שכל האורגניזמים, גם המורכבים ביותר, היו בתחילה אורגניזם פשוט חד-תאי, והתפתחו לצורתם בהווה לאורך זמן רב מאוד.
עוד האמין לאמארק כי שינויים בסביבת המחיה של אורגניזם מסוים גורמים לשינויים בצרכים של אותו אורגניזם, השינוי בצרכים של אותו אורגניזם מביא לשינוי בהתנהגותו אשר גורר שימוש מוגבר באיברים מסוימים, ומופחת באחרים. לאמארק גרס כי איבר שתדירות השימוש בו עולה סופו לגדול לאורך זמן, בעוד כי איבר שתדירות השימוש בו יורדת יקטן לאורך זמן ולבסוף אף יעלם לחלוטין. על כך כתב לאמארק:
The frequent use of any organ, when confirmed by habit, increases the function of that organ, leads to its development and endows it with a size and power that it does not possess in animals which exercise it less
עבודתו המדעית > תורת ההתפתחות של לאמארק: "לאמארקיזם" > בריאה ספונטנית

על מנת שההתפתחות הספונטנית שהגה לאמארק תעמוד במבחן המציאות חייבת להימצא לה נקודת התחלה, את נקודת ההתחלה הסביר לאמארק בעזרת עקרון הבריאה הספונטנית. לראייתו, החי שונה באופן מהותי מהדומם, לא בגלל קיומה של מהות מיסטית, אלא בשל הארגון המיוחד של החומר החי, ארגון אשר יוצר פער איכותי בין החי לדומם. לאמארק סבר כי כאשר סוגים מסוימים של חומר אורגני קרישי מצויים בתנאים מסוימים של לחות וחום, נוצר בהם, באופן ספונטני, שטף של זרמי חום (Caloric Fluids) (זאת בהתאם לתאוריה המקובלת אז שראתה בחום סוג של נוזל המכונה קלוריק). שטף של "זרמי חום", יחד עם שטף של "נוזלים חשמליים" מביא לארגון מחדש של המסה הקרישית. ארגון זה גורם לכך שהמסה תתחיל לפעול כמכלול אחד המארגן את עצמו. שטף הזרמים בתוך המסה מחלק ומפריד בין חלקים שונים שלה, כך המסה הראשונית הופכת לבעלת חלקים שונים, שהולכים ומסתבכים אף הם. משמעות הדבר היא שהחיים (שטף הנוזלים) גורמים מטבעם לסיבוך עצמי הולך וגובר של המסה הראשונית. תכונה אופיינית של מסה מורכבת שכזאת היא היכולת לעשות את התהליך שבפינו היום מכונה מטבוליזם - ניצול משאבי הסביבה לצורכי שימור עצמי וגדילה תוך שמירת הלכידות של המכלול. תכונה זו היא האדפטיביויות המהותית למסה החיה, בשל תכונה זו יתאים עצמו החי לסביבתו. יכולת ההתאמה היא אפוא, לפי לאמארק, תכונה מהותית של החי אשר עומדת בבסיס הגדרתו כיצור חי.
עבודתו המדעית > תורת ההתפתחות של לאמארק: "לאמארקיזם" > תכונות נרכשות בקרב בעלי החיים

תכונות נרכשות הן תכונות המוקנות לפרט או שנרכשות על ידי הפרט כתוצאה מהשפעתם של תנאי סביבה מסוימים.
רעיון התכונות הנרכשות לא היה מקורי ללאמארק, הוא היה מקובל על כל המדענים וההוגים בני תקופתו אשר התייחסו לתורשה. את רעיון ההורשה של תכונות נרכשות ניתן למצוא כבר בכתבי האסכולה ההיפוקרטית ובכתבי אריסטו. אולם הרעיון כי תכונות נרכשות עוברות בתורשה היווה בסיס חיוני לתאוריה של לאמארק והוא היה הראשון שרתם אותו לשירות הסבר אבולוציוני.
מקוריותו של לאמארק לא הייתה בפיתוח הרעיון של תכונות נרכשות, אלא בשימוש שעשה בתאוריה זו כמנגנון לשינוי אבולוציוני. התאוריה של לאמארק גרסה כי תכונות שסיגל לעצמו אורגניזם מסוים במהלך תקופת חייו כמו גם שינויים פיזיולוגיים שעבר, יועברו בתורשה לצאצאיו. שינויים אלה נובעים מתוך צורך הישרדותי הנובע משינוי בסביבת המחיה של האורגניזם. תהליך זה מתרחש בקרב כל האורגניזמים בכל סביבות המחיה.
הדוגמה המפורסמת בה השתמש לאמארק כדי להדגים את רעיון התכונות הנרכשות היא הג'ירף, הוא טען כי בעקבות שינויים סביבתיים, הג'ירף נאלץ למתוח צווארו כדי להגיע לעלים אשר נמצאים בצמרות העצים, מתיחת הצוואר גרמה לכך שהוא הוארך, הצוואר הארוך עבר בתורשה מדור לדור, כך שבעל החיים הסתגל לסביבתו.
עבודתו המדעית > חוקי תורת ההתפתחות של לאמארק

ניתן לציין שלושה תהליכים יסודיים עליהם מתבססת תאוריית ההתפתחות (אבולוציה) של לאמארק:
האורגניזם נוצר על ידי סיבוך עצמי ספונטני ובלתי-פוסק של מסה אורגנית קרישית.
האורגניזם עובר התאמה פעילה לסביבתו על ידי רכישת תכונות הגורמות לשימוש שונה באיבריו, אשר גורר שינוי במבנם ובתפקודם.
את התכונות שרכש, מעביר האורגניזם לצאצאיו.
בפרק השביעי בספרו "פילוסופיה זואולוגית" (1809) מסכם לאמארק את שני התהליכים האחרונים, ומגדירם כחוקים בתאוריית ההתפתחות שלו:
החוק הראשון: בכל בעל-חיים אשר לא עבר את גבולות התפתחותו, גורם שימוש שיטתי ומתמשך באיבר כלשהו לחיזוק, התפתחות וגידול האיבר, [השימוש] ונותן לאיבר זה עוצמה שהיא פרופורציונלית למשך הזמן שבו נעשה בו שימוש; ולחלופין, אי שימוש מתמשך בכל איבר שהוא, גורם באופן סמוי להחלשתו והתנוונותו, לירידה הדרגתית של יכולתו התפקודית, עד להיעלמותו.
החוק השני: כל מה שהטבע גרם לפרטים לרכוש או לאבד עקב השפעתה של הסביבה שבה גדל גזעם מזה זמן רב באמצעות שימוש יתר או העדר שימוש גמור באיבר כלשהו, כל אלה משתמרים ברבייה ומועברים לפרטים החדשים הנולדים; זאת, במידה והשינויים הנרכשים משותפים לשני הזוויגים, או לפחות לפרט [הנקבה בדרך כלל] המביא את הצעירים לעולם.
ביקורות על עבודתו של לאמארק

אחד ממבקריו הבולטים של לאמארק היה עמיתו במוזיאון הטבע, ז'ורז' קיוויה (Georges Cuvier). קיוויה היה אמון על חקר בעלי החיים ה"עליוניים" - זוחלים, ובעיקר יונקים. הוא היה קטסטרופיסט והחזיק בתפיסה מדעית מכניסטית. קיוויה דגל בעקרון קיבעון המינים, לפיו המינים לא משתנים, וההיסטוריה רצופה באסונות טבעיים אשר הביאו להכחדותם של מינים שלמים והגירת מינים חדשים במקומם. הוא עסק גם בטקסונומיה (סיווג המינים), הוא סיווג את המינים על פי המבנה האנטומי שלהם והאמין כי מבנה אנטומי זה נוצר על ידי הבורא וכי האנטומיה של אורגניזם מותאמת לצרכיו.
לאור תפיסותיו אלו, קיוויה יצא נגד תפיסתו של לאמארק לפיה קיימת יצירה ספונטנית של חיים והתפתחות רציפה לאורך זמן. הוא ביקר את תפיסותיו של לאמארק וטען כי הן לא מציאותיות, כפי שניתן ללמוד מדבריו:
"These evolutionary principals on admitted, it will easily be perceived that nothing is wanting but time and circumstances to enable a monad or a polypus gradually and indifferently to transform themselves into a frog, a stork, or an elephant… A system established on such foundations may amuse the imagination of a poet; a metaphysician may derive from it an entirely new series of systems; but it cannot for a moment bear the examination of anyone who has dissected a hand…or even a feather
ביקורתו של קיוויה על לאמארק התבססה על שתי נקודות עיקריות:
מחקרו של לאמארק מבוסס על ספקולציות ולא נובע מעבודה מדעית אמפירית.
לאמארק העניק לבעלי החיים רצון והכרה - תכונות הקיימות רק בקרב בני אדם.
מבקר בולט נוסף של לאמרק היה צ'ארלס לייל (Charles Lyell), מחבר הספר "עקרונות הגאולוגיה", ומי שנחשב בעיני רבים לאבי תורת הגאולוגיה. גם לייל, בדומה לקיוויה, גרס בכך שלאמארק לא סיפק מספיק הוכחות אמפיריות אשר תומכות בתאוריה שלו וביקר את העובדה שחקר המאובנים בו עסק לאמארק לא הוכיח התפתחות רציפה של מינים לאורך זמן. גם לייל היה שותף לדעה לפיה לאמארק חצה את הגבול שבין עולם הטבע לבין עולם התרבות (בין הטבע לאדם) שכן גם הוא האמין כי האדם נפרד מעולם הטבע והחי.
שנים לאחר מותו של לאמארק, שינה לייל את עמדותיו והשתכנע בקיומה של אבולוציה, אולם הוא מעולם לא הודה כי נקט באי-צדק כלפי לאמארק. כתוצאה מביקורות אלו כלפי לאמארק, רוב הקהילה המדעית בראשית המאה ה-19 לא קיבלה את התאוריה שלו.
ביבליוגרפיה

גולד, סטיבן ג'יי. יד מלאה: התפשטותה של מציאות, מאפלטון עד דרווין. מאנגלית: עמנואל לוטם. (אור יהודה, הוצאת דביר. 2003).
יבלונקה, חוה. אבולוציה. (תל אביב. האוניברסיטה הפתוחה. 1994).
Burkhardt, Richard W. The Spirit of System: Lamarck and Evolutionary Biology. (Boston, Harvard University Press, 1977)
Corsi, Pietro. The Age of Lamarck: Evolutionary Theories in France 1790-1830. (California, University of California Press, 1988
Gould,Stephan Jay. A Division of Worms. Natural History. Vol. 108 Pg. 18-22 (New York. Feb. 1999)
Jordanova, L.J. Lamarck. (Oxford,Oxford University Press 1984)
Lamarck, J.B. Zoological Philosophy. Trans. Hugh Elliot. (Chicago, University of Chicago Press, pp. 107–120. 1963)
Packard, A.S. Lamarck, the Founder of Evolution: His Life and Work. (New York. Longmans, Green and Co. 1901.
Sapp, Jan. Genesis: The Evolution of Biology Ch. 1 Evolution and Revolution. (New York. Oxford University Press. 2003)*
דמוקרטיה נשיאותית

נשיא ארצות הברית לשעבר, ג'ורג' בוש, בחדר הסגלגל. בדמוקרטיה נשיאותית הנשיא הוא ראש המדינה וראש הרשות המבצעת
דמוקרטיה נשיאותית היא שיטת ממשל דמוקרטית בלתי ישירה ורפובליקנית, בה הרשות המבצעת (המגולמת באדם אחד – נשיא) והרשות המחוקקת (הפרלמנט) נבחרים שניהם על-ידי האזרחים. בשיטה זו ראש הרשות המבצעת הוא גם ראש המדינה.
מאפייניה העיקריים של הדמוקרטיה הנשיאותית

השיטה הנשיאותית נבדלת מן השיטה הפרלמנטרית במספר נושאים.
בשיטה זו, הנשיא שהוא ראש הרשות המבצעת הוא גם ראש המדינה. על כן, שיטה זו לא יכולה להתקיים תחת מונרכיה חוקתית, שכן משטר בו ראש המדינה הוא ראש הרשות המבצעת ולא נבחר בבחירות נקרא אוטוקרטיה.
בדמוקרטיה נשיאותית, הפרלמנט והנשיא נבחרים בנפרד האחד מהשני לתקופה קבועה מראש. בעוד בשיטה הפרלמנטרית הרשות המבצעת צומחת מהמחוקקת ותלויה באמונה, בשיטה הנשיאותית הנשיא לא תלוי בפרלמנט, ואין בכוחו של הפרלמנט להדיח את הנשיא (למעט במקרים מיוחדים ועל רקע מעשים לא חוקיים). הפרלמנט והנשיא נבחרים לכהן לתקופה קבועה מראש, מבלי כל אפשרות להקדים את הבחירות. ברוב המדינות מכהן לצד הנשיא גם סגן נשיא, שאמור להחליפו במקרה בו הוא מתפטר, מת או מודח.
בדמוקרטיה נשיאותית, הנשיא הוא התגלמות הרשות המבצעת: הוא הממנה את השרים ובכוחו להדיחם בכל עת, הוא המכתיב את מדיניות החוץ והפנים של הממשלה, והוא המפקד העליון של הצבא. קבינט השרים אינו אלא גוף מייעץ ומלווה, וההחלטות מתקבלות על-ידי הנשיא. הנשיא מממש את מדיניותו באמצעות צווים נשיאותיים שבכוחו להוציא, והם ניתנים לביטול על-ידי כל נשיא עתידי בכל עת. תקציב המדינה מוגש לפרלמנט על-ידי הנשיא או מי מטעמו (שר אוצר).
יש להבדיל בין שיטה נשיאותית לבין דמוקרטיה נשיאותית; לא כל מדינה בעלת משטר נשיאותי היא דמוקרטיה.
יתרונות השיטה הנשיאותית

מנדט סמכות – מכיוון שהנשיא נבחר על ידי העם, כוחו לגיטימי יותר מאשר מנהיגים אשר נבחרו בצורה לא ישירה.
הפרדת רשויות – מכיוון שמתקיימות שתי רשויות נפרדות המחוקקת והמבצעת. קיימת טענה כי בצורה זו כל רשות מפקחת על השנייה ומפחיתה מקרי שחיתות.
יציבות – הנשיא נבחר לתקופה קצובה בניגוד לרה"מ אשר זקוק לפרלמנט כדי להימנע מהצבעת אי אמון.
תיאום – מכיוון שהקבינט נבחר על ידי הנשיא קיימת היררכיה ברורה בניגוד לממשל פרלמנטרי אשר ממשלתו בנויה מיריבים פוליטיים.
חסרונות השיטה הנשיאותית

מנדט סמכות – הנשיא הנבחר מקבל את כל הסמכויות הביצועיות למשך תקופת שלטונו ואילו המפסידים מאבדים כל יכולת השפעה ביצועית עד לבחירות הבאות.
הפרדת רשויות – ניהול שתי רשויות נפרדות מאפשר הטלת אשמה בין הרשויות ואי לקיחת אחריות על מחדלים. ניהול של שתי רשויות נפרדות במקום אחת מהווה נטל כלכלי.
יציבות – קיים קושי להדיח נשיא לא ראוי לפני שתקופת כהונתו מסתיימת.
תפוצה

השיטה הנשיאותית היא שיטת הממשל השנייה בתפוצתה בעולם, עם זאת, לא כל מדינה בעלת משטר נשיאותי היא דמוקרטיה. ברשימה זו נכללות המדינות המוגדרות כדמוקרטיה במדד הדמוקרטיה משנת 2020 של האקונומיסט.
אורוגוואי אורוגוואי
אינדונזיה אינדונזיה
ארגנטינה ארגנטינה
ארצות הברית ארצות הברית
אקוודור אקוודור
ברזיל ברזיל
גיאנה גיאנה
הרפובליקה הדומיניקנית הרפובליקה הדומיניקנית
מקסיקו מקסיקו
הפיליפינים הפיליפינים
פנמה פנמה
פרגוואי פרגוואי
צ'ילה צ'ילה
קולומביה קולומביה
קוסטה ריקה קוסטה ריקה
קפריסין קפריסין
במדינות אלו, מכהן גם ראש ממשלה כראש הרשות המבצעת לצד הנשיא
פרו פרו
קוריאה הדרומית קוריאה הדרומית
ראו גם

משטר נשיאותי
שיטת בחירות
דמוקרטיה פרלמנטרית
ערך זה הוא קצרמרבנושא מדע המדינה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אדוארד סטפורד

סר אדוארד ויליאם סטפורד (באנגלית: Edward Stafford; ‏ 23 באפריל 1819 – 14 בפברואר 1901) היה ראש ממשלת ניו זילנד השלישי שכיהן בשלוש תקופות כהונה לא רצופות במהלך המחצית השנייה של המאה ה-19. תקופת  הכהונה המצטברת שלו היא הארוכה מבין כל ראשי ממשלת ניו זילנד שלא כיהנו מטעם מפלגה כלשהי. סטפורד תואר כמנהיג פרגמטי, הגיוני ובעל חשיבה ברורה.
ראשית חייו

סטפורד נולד באדינבורו, סקוטלנד למשפחה אמידה שיכלה לאפשר לו לקבל חינוך טוב. הוא למד בבית הספר המלכותי בעיר דאנגנון שבצפון אירלנד, שם הצטיין בלימודיו. לאחר מכן הוא למד בטריניטי קולג' בדבלין. בשנים 1841 – 1842 הוא יצא למסע באוסטרליה, אך ב-1843 הוא בחר להצטרף לקרובי משפחתו בנלסון, ניו זילנד, שם הוא נעשה עד מהרה פעיל בפוליטיקה והחל למתוח ביקורת על תגובתו הרפה של המושל רוברט פיצרוי על "תקרית וואיראו". ב-1850 הוא הצטרף לרבים שקראו להנהגתו של ממשל עצמי לניו זילנד, כולל מתן זכות בחירה לנשים.
ב-1853 נבחר סטפורד להיות נציב המחוז (Superintendent) של נלסון (חלקו הצפוני של האי הדרומי). בין הישגיו ניתן למנות את הקמתה של מערכת החינוך (חינוך חילוני, חובה וחינם) שמאוחר יותר היוותה מודל למערכת החינוך הארצית. תפקודו של סטפורד כנציג המחוז קיבל תשבחות מרבים.
עם תחילת מערכת הבחירות לפרלמנט של ניו זילנד הראשון, לא הציג סטפורד את מועמדותו, בטענה שאין זה מן הראוי להיכנס לפוליטיקה הארצית בעודו מכהן בתפקיד מחוזי. למרות בקשות מפוליטיקאים כמו הנרי סיוול, דחה סטפורד את הבקשות להתמודד, עד לבחירות של 1855, אז נבחר מטעם מחוז הבחירה של נלסון.
ראש ממשלת ניו זילנד > כהונה ראשונה

עם יצירתו של תפקיד ראש ממשלת ניו זילנד, ב-1856, סירב סטפורד להתמודד עליו. במקום זאת נבחר לתפקיד הנרי סיוול. אך כהונתו של סיוול ארכה 13 ימים בלבד והוא הוחלף על ידי ויליאם פוקס. סטפורד סירב להצעות של שניהם לכהן כשר. לאחר שממשלת פוקס הראשונה, שכהונתה ארכה גם היא 13 ימים, נפלה, נראה היה שסטפורד הוא האפשרות היחידה שבאה בחשבון, והוא הסכים לקחת על עצמו את תפקיד ראש הממשלה.
אחד מהחוקים הראשונים שסטפורד דאג לחקיקתם היה מיועד להגדיר את מערכת היחסים בין המחוזות והממשלה המרכזית. צעד נוסף שלו היה הקמתו הבלתי רשמית של הקבינט, שהתכנס בנפרד מהמועצה המנהלת (Executive Council) הרשמית. משמעות הדבר הייתה שענייני הממשלה ינוהלו שלא בנוכחותו של המושל הכללי, שיחסיו עם הפרלמנט כבר היו מתוחים ממילא.
סטפורד התעמת עם המושל גם על סוגיית חלוקת הסמכויות, בייחוד בנוגע לאחריות על היחסים עם המאורים. המושל, תומאס גור בראון, שחש בוז לאווירה הכאוטית של ממשלות סיוול ופוקס, לא האמין שלפרלמנט צריכה להיות שליטה על נושא כה חשוב, בעוד שסטפורד המשיך לדחוף למטרתו שמכבר הימים לממשל עצמי דמוקרטי. סטפורד, בשמה של הממשלה החדשה, סירב לקחת אחריות על כל הצעדים הכלכליים שננקטו על ידי המושל ללא אישורו של הפרלמנט.
ב-1858 ו-1859, נסע סטפורד אל מחוץ לניו זילנד, בניסיון לנהל משא ומתן בשם המדינה בנושאים שונים. נסיעתו הייתה בעייתית, שכן בהיעדרו, הסכימו עמיתיו לממשלה והמושל על צעדי כפייה כלפי המאורים כדי שיסכימו למכור את אדמותיהם בוואיטרה, למרות התנגדותו הנחרצת של סטפורד. סטפורד גינה את החלטה הן על רקע כלכלי והן על רקע מוסרי ושקל להתפטר מתפקידו. בסופו של דבר, הוא בחר להמשיך ולכהן בתפקידו, אך דעותיו על היחסים עם המאורים, בנוסף למתקפותיו של פוקס על חולשתו וחוסר התמיכה שהייתה נחוצה לו לביצוע הפלישה לוואיקטו, גרמו לאובדן אמונו של הפרלמנט בו בהצבעה ביולי 1861. פוקס חזר לכהן כראש הממשלה.
שנה לאחר מכן נפלה ממשלתו של פוקס ולסטפורד הייתה שוב את ההזדמנות לכהן כראש ממשלה, אך הוא סירב. הוא נימק את החלטתו ביחסים העכורים שהיו לו עם המושל ג'ורג' גריי והוא לא היה מוכן לכהן כראש הממשלה כאשר המושל עוקף את מדיניותו. במקום זאת נבחר לתפקיד אלפרד דומט. ממשלת דומט זכתה לתיאור "ממשלת סטפורד בלי סטפורד". אחרי קצת יותר משנה הוחלף דומט בפרדריק ויטאקר, שממשלתו החזיקה למשך זמן דומה והוחלפה בממשלתו של פרדריק ולד. ולד, כמו דומט, נקט בצעדי מדיניות שהיו זהים לאלה של סטפורד, למרות שבין השניים לא שררו יחסים טובים.
ראש ממשלת ניו זילנד > כהונה שנייה

ב-16 באוקטובר 1865, כאשר ולד פרש מתפקידו עקב בריאותו הלקויה ועקב לחץ נפשי, לקח על עצמו סטפורד שוב את ראשות הממשלה. בכהונתו זו הוא המשיך בתוכנית החקיקה של ולד, אך צמצם את מה שהוא ראה כהוצאות כספיות מוגזמות של ולד (נושא זה היה אחד הנושאים העיקריים שגרמו לחוסר חיבה בין השניים). כהונתו של סטפורד עמדה בסימן של התייעלות וחיסכון. בבחירות של 1866 הוא זכה באמונו של ציבור הבוחרים.
יחד עם זאת, יחסיו של סטפורד עם המושל הלכו לדחי אל דחי. במיוחד נסובו הוויכוחים ביניהם על האחריות למימון הפעולות הצבאיות מול המאורים. סטפורד החזיק בדעה שהעימות עם המאורים הוא "אימפריאלי" שתחילתו והמשכו היו צעד של ממשלת בריטניה. בתוקף זה הוא התנגד לדעתם של הבריטים שהפרלמנט של ניו זילנד צריך לקחת על עצמו את האחריות על דיכוי "השבטים המורדים", והתעלם מתלונותיו של המושל על צמצום בהוצאות הצבאיות. כאשר בסופו של דבר ויתרה ממשלת בריטניה על האחריות לטיפול במאורים, נדרש מסטפורד למלא את החסר במימון הפעילות הצבאית. סטפורד סירב לכך, ותחת זאת הציג את טענת הנגד שלו בנוגע להפסדיהם הכלכליים של המתיישבים. ב-1868 הושג הסכם לפיו שני הצדדים יוותרו על תביעותיהם.
ממשלת סטפורד שמרה לזמן מה על יחסים טובים בדרך כלל עם המאורים. הדוגמה לכך הייתה הקצאת המושבים בפרלמנט עבור נציגים מאורים ב-1867 ובקשתו של סטפורד מהמושל להעניק חנינה למנהיגי השבטים המורדים.  בכל אופן, הצלחותיהם הצבאיות של ראשי השבטים המאורים, טה קוטי וטיטוקווארו, גרמו לרבים לטעון שניסיונות הפיוס של סטפורד לקו בשיקול דעת לא נכון.
סטפורד שאף להכריז על בחירות כדי לחדש את אמון הציבור בו, אך צעדו זה נתקל בסירובו של המושל ג'ורג' בואן, שלא חש חיבה רבה לסטפורד, בלשון המעטה. ב-1869 הובסה ממשלת סטפורד, כשמחליפו היה שוב, ויליאם פוקס.
ראש ממשלת ניו זילנד > כהונה שלישית

הדמות החזקה בממשלתו השלישית של פוקס היה שר האוצר שלו ג'וליוס ווגל ועד מהרה החל סטפורד להתמקד בו, יותר מאשר בפוקס עצמו. סטפורד לא שלל באופן כללי את תוכנית העבודות הציבוריות של ווגל, אך הלין על כך שווגל נהג בפזיזות ביישומה. שליטתו ההולכת ופוחתת של פוקס בנעשה בממשלתו, אפשרה בסופו של דבר לסטפורד להיבחר שוב כראש ממשלה ב-1872. הרוב שסטפורד זכה לו היה קטן יחסית, אך עד מהרה הוא הובס בהצבעת אי אמון. כשבואן סירב שוב לפזר את הפרלמנט, לא נותר לסטפורד ברירה, אלא להתפטר. הוא הוחלף בג'ורג' ווטרהאוס.
לזמן קצר ניסה סטפורד לאחד את שורות האופוזיציה, אך הוא מצא בה דמויות בעלות ניגוד זו לזו. בשלב זה החל סטפורד לעבוד בשיתוף פעולה עם ג'וליוס ווגל. למרות הביקורת שהייתה לו על מדיניותו הכלכלית של ווגל וחלקו בנפילת ממשלות האחרונה של סטפורד, השניים חלקו דעות בנושאים שונים. כאשר ווגל נבחר להיות ראש הממשלה, הוצע לסטפורד תפקיד שר בממשלתו, אך הוא סירב על רקע הצורך להתפנות לטיפול בחייו הפרטיים.
שנותיו האחרונות

סטפורד המשיך לכהן כחבר הפרלמנט עד 1878.  כאשר חיפש ווגל את הדרך לפרוש מתפקידו, נוצרה עבור סטפורד האפשרות לחזור שוב לממשלה, אך הוא דחה זאת. הוא פרש ב-1878, כשהוא מביע סלידה מממשלתו של המושל לשעבר, ג'ורג' גריי, שכעת כיהן כראש הממשלה.
את שנותיו האחרונות הוא בילה באנגליה, כשהוא מקדיש את זמנו לניהול עסקיו. עם הגעתו לאנגליה הוענק לו תואר אביר מפקד של מסדר מיכאל הקדוש וג'ורג' הקדוש וכן הוצע לו לכהן כמושל מדרס וכמושל קווניסלנד והוא סירב. ב-1887, במסגרת חגיגות היובל למלוכתה של המלכה ויקטוריה, הוענק לו תואר אביר מפואר של מסדר מיכאל הקדוש וג'ורג' הקדוש.
אדוארד סטפורד מת בלונדון ב-14 בפברואר 1901 הוא הניח אחריו שלוש בנות ושלושה בנים, פרי נישואיו למרי ברטלי ב-1859. רעייתו הלכה לעולמה ב-1899. נישואיו הקודמים לאמילי שרלוט, הסתיימו במותה של אמילי ב-1857 בגיל 29 מבלי שנולדו להם ילדים.
תישארי את

תישארי את הוא אלבומה הרביעי של הזמרת הישראלית יובל דיין, שיצא לאור בשנת 2024, בחברת התקליטים הליקון ארומה מיוזיק, ובהפקתו של פטריק סבג.
רקע

במאי 2023 הוציאה את הסינגל "תישארי את". ובספטמבר הוציאה את הסינגל "עומדת במקום", שהגיע למקום ה-12 במצעד השבועי של מדיה פורסט.
האלבום תוכנן לצאת באוקטובר 2023, והוצאתו נדחתה בשל מלחמת חרבות ברזל. במהלך אוקטובר 2023 הוציאה דיין את הסינגל "תשמרי על הלב" שנכתב לבקשת אם שכולה.
לבסוף, ביוני 2024 הוציאה דיין את האלבום כשבו אחד עשר שירים, רוב השירים שבאלבום נכתבו והולחנו על ידי דיין עצמה.
ביולי 2024 השיר "איפה אתה" יצא לאור לתחנות הרדיו הישראליות כסינגל שיווקי.
רשימת רצועות

כל השירים נכתבו והולחנו על ידי יובל דיין ופטריק סבג (למעט היכן שמצוין אחרת).
| מס' | שם | מילים | לחן | משך |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | פתיחה  |   | פטריק סבג | 0:40 |
| 2. | תישארי את  |   |   | 3:48 |
| 3. | עומדת במקום  |   |   | 2:58 |
| 4. | יודעת  | יובל דיין ורועי חסן |   | 3:04 |
| 5. | איפה אתה  | יובל דיין |   | 3:22 |
| 6. | כמה כמה  |   |   | 3:01 |
| 7. | נסיכה  |   |   | 3:08 |
| 8. | מלאך שומר  | יובל דיין |   | 3:39 |
| 9. | תשמרי על הלב  | יובל דיין |   | 3:00 |
| 10. | כוכבים של אושר  |   |   | 3:32 |
| 11. | תישארי את - סיום  |   |   | 2:26 |
| משך כולל: | משך כולל: | משך כולל: | משך כולל: | 32:42 |