stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
האחיות וצ'אוסקי
קריירה

בשנת 1995 השתתפו בכתיבת התסריט לסרט "המתנקשים" בכיכובם של סילבסטר סטאלון ואנטוניו בנדרס.
הסרט הראשון שביימו היה "קשורות" משנת 1996, אך הסרט המצליח ביותר שלהן היה "המטריקס" מ-1999, שהיה הראשון בטרילוגיית מטריקס (שכוללים גם את "מטריקס Reloaded" ו"מטריקס רבולושנס") בכיכובו של קיאנו ריבס כניאו. הסרט הראשון בסדרה זכה בפרס סאטורן לבמאיות הטובות ביותר.
בעקבות ההצלחה המסחרית של הטרילוגיה הם כתבו והפיקו את סרט הקומיקס "ונדטה" מ-2006. ב-2008 ביימו יחדיו את הסרט "ספיד רייסר" (Speed Racer).
ב-2012 הן ביימו את הסרט "ענן אטלס" בהתבסס על ספרו של דייוויד מיטצ'ל, שזכה לביקורות מעורבות ולהצלחה נאה בקופות.
ב-2015 יצא לאקרנים סרטן "עלייתה של ג'ופיטר", שנקטל על ידי המבקרים.
ביוני אותה שנה יצאה סדרת טלוויזיה ראשונה בהפקתן בשם "סנס8", דרמת מדע בדיוני, ברשת נטפליקס.
חיים אישיים

לילי התחתנה עם אליסה בלסינגאם בשנת 1991. בשנת 2016 לילי ציינה שיש לה חבר. בשנת 2019 אמרה כי מיקי ריי מהוני הפך לבן זוגה ועבר לגור איתה. מהוני הוא פרופסור מן המניין בבית הספר של המכון לאמנות בשיקגו וטרנסג'נדר.
לאנה התחתנה עם תיאה בלום בשנת 1993; הן התגרשו בשנת 2002. לפני הגירושים החלה לאנה לצאת עם קארין ווינסלו; הן התחתנו בשנת 2009. ווינסלו היא חברת הנהלה בסוכנות לדיור ולשירותים חברתיים של שיקגו.
כמי שגדלו עם אב "אתאיסט כבד" ואם "קתולית לשעבר, שהפכה לשמאניסטית", הצמד תיארו עצמן פעם כלא דתיות.
לאנה היא צמחונית.
במהלך הפריימריז הנשיאותיים של המפלגה הדמוקרטית בשנת 2016, פרסם האדבוקט הודעת וידאו בה לאנה מסבירה מדוע תתמוך בברני סנדרס.
פילמוגרפיה > בימוי > קולנוע

"קשורות" (1996)
"המטריקס" (1999)
"מטריקס רילודד" (2003)
"מטריקס רבולושנס" (2003)
"ספיד רייסר" (2008)
"ענן אטלס" (2012)
"עלייתה של ג'ופיטר" (2015)
"מטריקס: התחייה" (2021) - רק לאנה
פילמוגרפיה > בימוי > טלוויזיה

"סנס8" (2018-2015) - בעונה השנייה רק לילי
"עובדת על זה" (2019-הווה) - רק לילי
פילמוגרפיה > הפקה ותסריט בלבד

"המתנקשים" (1995)
"ונדטה" (2006)
הערות שוליים

↑  אמיר בוגן, עכשיו הן אחיות: יוצרי המטריקס הפכו לנשים, באתר ynet, 9 במרץ 2016
↑  Andy Wachowski Biography - Yahoo Movies Canada, web.archive.org, ‏2014-10-19
1 2  Chicago activists push for equal access to bathrooms, locker rooms, Chronicle Media, ‏2016-06-14 (באנגלית אמריקאית)
↑  How Work In Progress got Lilly Wachowski and Julia Sweeney on board, TV Club (באנגלית אמריקאית)
↑  https://twitter.com/lilly_wachowski/status/1211356338892263429, Twitter
↑  Aleksandar Hemon, Beyond the Matrix, The New Yorker (באנגלית אמריקאית)
↑  Mary Schmich, A safe place for transgenders, chicagotribune.com (באנגלית אמריקאית)
↑  Wachowskis host TransLife Center benefit at film studio - Windy City Times News, Windy City Times, ‏2014-08-03
↑  ONLINE CHAT - Larry & Andy Wachowski, web.archive.org, ‏2010-02-13
↑  DP/30: Cloud Atlas, screenwriter/directors Lana Wachowski, Tom Tykwer, Andy Wachowski, נבדק ב-2021-05-17
↑  Lana Wachowski on Why She's a Bernie Sanders Supporter (Video), www.advocate.com, ‏2016-05-13 (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BIBSYS: 7144  LCCN: n2012071391  NKC: xx0160943  VIAF: 311287582   WorldCat (עם VIAF): 311287582
התפילה בדת הבהאית

התפילה בדת הבהאית היא אחת המצוות החשובות והמרכזיות ביותר שעליה מצווים המאמינים, והיא תופסת מקום מרכזי וחשוב בחייהם. מטרת התפילה היא להביא את המאמין לכדי קרבה רוחנית אל האל ואל מייסד הדת, בהאא אללה. התפילה היא כלי הכוונה עבור היחיד, המאמין, אשר באמצעותו יוכל לשפר את התנהלותו בחיים הארציים ולבקש הנחיה וסיוע שמימיים. בהאא אללה וכמוהו מנהיגי הדת אחריו כתבו לאורך השנים תפילות רבות אשר בתוכן מצויות הנחיות למאמין, חלק מן התפילות נוסחו כמכתבים שיועדו אל המאמינים ממנהיגיהם ונכרכו בספר הקדוש של הדת הבהאית, "אל-כתאב אל-אקדס". התפילות ברובן נכתבו בערבית ובפרסית ומיעוטן בטורקית ותורגמו לשפות רבות. לכל תפילה ישנו סדר וצורה שונים והן אינן זהות האחת לשנייה. פתיחת התפילה בתחינה אל האל היא המשותפת לכל התפילות, לאחריה יכתבו שבחים והלל רבים לאלוהים ובסופה תגיע בקשה לסיוע או הכוונה מבורא עולם. בסופה של התפילה בדרך כלל מונה המתפלל את מעלותיו של האל.
תפילות חובה

הספר הקדוש לדת הבהאית נקרא "אל-כתאב אל-אקדס" ובו מצויות הנחיות למאמין הכוללות את התפילה הבהאית. בדת הבהאית ישנן שלוש תפילות חובה ביום שמטרתן לפתח אצל המאמין, עם הגיעו לגיל 15, את הצניעות והמסירות לאמונה. שלוש תפילות החובה שונות זו מזו באורכן ולמאמין יש את החופש להחליט איזו מבין שלוש התפילות לקיים בבוקר, בצהריים או בערב. אם בחר המאמין את התפילה הארוכה או הקצרה רשאי הוא להתפלל פעם אחת ביום בלבד. ואם בחר את התפילה הבינונית עליו לומר אותה שלוש פעמים ביום. מכיוון שבהאא אללה בא מן העולם המוסלמי, מכילה התפילה אלמנטים מוסלמים בולטים, בעיקר בולט הממד הפיזי של תנוחות הגוף: הכריעה אפיים ארצה, ההשתחוות והישיבה על עקבי הרגל. קודם אמירת תפילות החובה חייב המאמין בהיטהרות הכוללת את רחיצת הפנים והידיים. ככלל, כיוון פני התפילה הוא לעבר הקיבלה הבהאית אשר שוכנת במקדש אל בהאג'ה בעכו, שם קבור בהאא אללה. כאשר המאמין מקיים את מצוות התפילה על ידי אמירת תפילות הרשות, אותן חיברו בהאא אללה ובנו עבד אל בהאא, הוא איננו מחויב בכלל זה.
תפילות חובה > התפילה הגדולה

התפילה הגדולה היא גם התפילה הארוכה ביותר ולכן על המאמין הבוחר בתפילה זו לומר אותה אחת לעשרים וארבע שעות. על המתפלל לעמוד על רגליו תוך הכוונתו לעבר העיר עכו ואל אלוהיו. לאחר שהתמקם במקום פולחנו יביט ימינה ושמאלה כמי שמבקש את רחמי אלוהיו הרחום והחנון ויאמר: "אלוהי, אתה אלוהי השמות ובורא השמים, אשאלך באלה אשר הם זריחות סוד סתרך העליון נאדר התפארת שתעשה תפילתי אש בוערת, למען תשרוף את המסכים שבי אשר מנעוני מלחזות בנועם זיוך, ואור אשר ינחני אל ים היחוד עמך".
תפילות חובה > התפילה הבינונית

התפילה הבינונית קצרה בהרבה מן התפילה הארוכה ועל הבוחר בה לומר אותה שלוש פעמים ביום – בשחרית, במנחה ובערבית.
קודם התפילה על המאמין ליטול את ידיו ובעת הרחיצה עליו לומר: "אלוהי, חזק את ידי כדי שתיטול את ספרך בביטחון ולא יוכלו למנוע אותה כל צבאות תבל; אף שמור תשמרנה לבל תשלח בכל אשר לא לה הוא. אתה הוא רב-אונים כול-כול".
תפילות חובה > התפילה הקצרה

התפילה הקצרה תאמר על ידי הבוחר בה פעם אחת ביום בכל עת שיבחר, מהצהריים ועד השקיעה. נוסח התפילה: "אלוהי, הנני מעיד עלי שאתה בראתני למען אדעך ואעבודך. אני מעיד עלי בשעה זו שקצר יד אנוכי ואתה אמיץ כוח, שחלש אנוכי ואתה נאדר בגבורה, ושעני אנוכי ואתה לעושרך אין קץ. אין אלוה אלא אתה השליט על הכל, הקיים לעד".
תפילות רשות

בהאא אללה ראה בקיום התפילה דבר חיובי מאוד אשר מפתח ומחזק את הרוחניות של המאמין ולכן דגל בקיום תפילה לעיתים מזומנות, לבד או בקבוצה, וללא כללים נוקשים אשר ימנעו את קיומה. בהאא אללה וממשיכי דרכו תפסו את התפילה כחלק אינטגרלי מההתפתחות הרוחנית של המאמין והאמינו כי יצר התפילה הוא טבעי ולכן התפילה היא איננה המטרה אלא רק האמצעי להגיע למצב רוחני רם יותר. מרעיונות אלו התפתחה התפיסה כי עדיפה תפילה קצרה אשר תביא את המאמין לכדי התעלות רוחנית מתפילה ארוכה שלא תשיג תוצאה דומה. ניתן לקיים את התפילה למען מטרות סיוע חומרי, אך המטרה העיקרית של התפילה בדת הבהאית היא לקרב את המאמין אל האל ולכן עדיפה תפילה לאהבת האל ולפארו בלבד, ללא דרישות נוספות. המאמין יכול לבחור להפנות את תפילתו אל האל, אל בהאא אללה, אל עבד אל בהאא או אל שליחיו האחרים של האל. את תפילות החובה על המאמין לקיים ביחידות ואין לומר אותן בציבור. לעומתן, תפילות הרשות יכולות להיאמר תוך התכנסות הציבור, רק בתנאי שהן אינן באות במקום תפילות החובה. בנוסף, אצל הבהאים אין פולחן ציבורי או ריטואלים דתיים, ואין להם כוהני דת.
התפילה הבהאית מול התפילה המוסלמית

התפילה היא אחת מהמצוות החשובות והבולטות ביותר הן בדת הבהאית והן בדת המוסלמית. בשתי הדתות חלה על המאמין חובת התפילה, בדת הבהאית כאמור רשאי המאמין לבחור באחת מבין שלוש תפילות ביום ואילו בדת המוסלמית על המאמין להתפלל חמש פעמים ביום, מצווה זו קרויה באסלאם ״צלאה״. את התפילה הבהאית יש לקיים ביחידות ולא במבנה פולחן מיוחד ואילו באסלאם רשאי המאמין להתפלל ביחידות אך עליו לקיים את התפילה בפני איש דת, אמאם, במסגד בימי שישי וחגים. הקיבלה (כיוון התפילה) בדת הבהאית היא לכיוון העיר עכו, והקיבלה המוסלמית היא לכיוון העיר מכה, העיר הקדושה לאסלאם ובה נמצאת הכעבה, האבן השחורה. מטרת התפילה בשתי הדתות דומה: להביא את המתפלל לכדי רוחניות וקרבה אל האל, להלל ולהכיר בתכונותיו הבלתי נדלות של האל ולהוקיר אותו על כל מעשיו. הדת הבהאית התפתחה מן האסלאם השיעי ובשל כך ניתן להצביע על קווי דמיון שנשתמרו מן האסלאם והועברו אל הבהאים, ביניהם בולט הממד הפיזי של התפילה. המאמין הבהאי והמאמין המוסלמי קודם תפילתם חייבים בהיטהרות ובשלבים שונים בתפילה עליהם לבצע מספר תנועות גוף, רכעות. הרכעות על פי סדר התפילה: עמידה, כריעה, השתחוות מלאה, ישיבה והשתחוות מלאה נוספת. ניתן לראות אם כן שקיים דמיון בקיום התפילה בין שתי הדתות אך ישנם דברים שלא נשתמרו ושונו בתפילה הבהאית, כדוגמת התפילה ביחידות.
התפילה על המת

התפילה על המת נכנסת תחת תפילות החובה והיא התפילה היחידה בה מצווים המאמינים הבהאים להתפלל בחברותא, כקבוצה, וללוות יחד את המת אל קבורתו. את התפילה מקריא בן אדם אחד כאשר סביבו עומדת קהילת המאמינים בשתיקה ומקשיבה לדבריו. בהאא אללה הבהיר כי את התפילה יש לומר רק על בהאי אשר מלאו לו חמש עשרה שנים. בדת הבהאית ישנו יחס מיוחד אל המת מתוך רצון שלא להפריע את מנוחתו ולכן המתים מובאים לקבורה במהירות האפשרית מבלי לענות את נשמתם או לטלטל את גופתם מעל למרחק של שעה ממקום הפטירה. בהאא אללה הלך בעקבות הבאב ודאג להנחיל בקרב מאמיניו את עניין כבוד המת ולכן ציווה עליהם לנהוג בכבוד ולדאוג שגופת המת תכוסה בתכריכים יפים ותיקבר בארון מפואר וזאת כשראש המת פונה לכיוון העיר הקדושה לבהאים, עכו. בתפילה זו נאמרים דברי תחינה ובקשת מחילה על כל מעשי החטא, המאמינים מפארים את שם האלוהים ודורשים ממנו כפרה ובקשה לרחמיו.
מבני פולחן בהאים

שאיפתו של מייסד הדת הבהאית, בהאא אללה, הייתה להקים מבני פולחן בהאים בכל הערים בעולם שיאפשרו למאמינים לבוא ולהתפלל בהם. שאיפתו זו התממשה בחלק מן הערים בעולם (שיקגו, ניו דלהי, פנמה סיטי, סידני, קמפלה, פרנקפורט ואפּיה (סמואה)), וכמו כן נרכשו קרקעות למטרה זו במאה ערים נוספות בעולם. מקדש הבאב שבחיפה אינו בית תפילה כזה, והמקום להקמתו של בניין כזה בחיפה מצוין על ידי האובליסק המוצב בכרמל הצרפתי. לפי חזונם של מנהיגי התנועה הבהאית, עתידים בתי התפילה הבהאים להוות חלק ממרכזים לפעילות חברתית, הומניטרית, חינוכית ומדעית, אך מטרה זו טרם הושגה. בהווה משמשים בתי התפילה הבהאים אך ורק לפעילות דתית כתפילה או ללימודי דת ופגישות בהאיות אחרות מתקיימות במרכזים בהאים, בבתים פרטיים או במבנים שכורים. בית התפילה הבהאי נזכר לראשונה על ידי בהאא אללה בספרו אל-כתאב אל-אקדס, ואופיו של המוסד פותח על ידיו מאוחר יותר וכן על ידי בנו ויורשו, עבד אל-בהאא. לפי הכתבים הבהאים, יהיו בתי התפילה פתוחים בפני כל מאמיני הדתות, ובהם יוכלו הכל לעבוד את האל ללא קשר להשתייכותם הדתית. עם זאת, בתי התפילה מיועדים אך ורק לתפילה ולקריאה בכתבי הקודש הבהאים והאחרים, וחל איסור על נשיאת דרשות או על עריכת טקסים. שירה מותרת בבניין, אך ללא ליווי של כלי נגינה. הקמת בתי התפילה הבהאים השונים התבססה על תרומות, ויצאה אל הפועל כאשר הקהילה המקומית הייתה מסוגלת לעמוד בהוצאה. בניגוד למקובל בדתות אחרות, אין הבהאים גובים כספים בעת טקסים דתיים, ורק בני האמונה הבהאית רשאים לתרום מכספם לקופת הקהילה. בית התפילה הבהאי מנוהל על ידי האספה הרוחנית הבהאית הלאומית במדינה הרלוונטית. לכל בתי התפילה הבהאים יסודות אדריכליים משותפים, ולפי קביעתו של עבד אל בהאא, עליהם להיות עגולים בצורתם הכללית ולכלול תשע צלעות. בתוך המבנה אין מוצגים ציורים, תצלומים או פסלים, ואין מותקנים בהם מזבחות או דוכני דרשה. על המבנים לשאת כיפה, וכיום מתאפיינים כל בתי התפילה הקיימים בחלל מרכזי בודד. המושבים בכל בתי התפילה הבהאים הקיימים פונים לעבר הקיבלה הבהאית, שהיא מקדש הקבר של בהאא אללה באל-באהג'ה שבעכו.
ראו גם

בהאא אללה
עבד אל-בהאא
אל-כתאב אל-אקדס
מקדש אל באהג'ה
עלי מוחמד שיראזי, הבאב
צלאה
רכעה
קיבלה
לקריאה נוספת

משה שרון, הדת הבהאאית וכתב הקֹדש שלה: הספר הקדוש ביותר (אַלְכִּתַאבּ אלְאַקְדַס) לבהאא אללאה, חלק ב: הספר הקדוש ביותר (תרגום ופירוש קצר), ירושלים: כרמל, תשס"ה 2005. (גרסה מקוונת של הספר (לבעלי הרשאה), באתר "כותר")
הערות שוליים

↑  משה שרון, הדת הבהאאית וכתב הקֹדש שלה: הספר הקדוש ביותר (אַלְכִּתַאבּ אלְאַקְדַס) לבהאא אללאה, חלק ב: הספר הקדוש ביותר (תרגום ופירוש קצר), ירושלים: כרמל, תשס"ה 2005, עמ' 161.
↑  שרון, הדת הבהאאית וכתב הקֹדש שלה, 2005, עמ' 165.
↑  שרון, הדת הבהאאית וכתב הקֹדש שלה, 2005, עמ' 166.
↑  האתר הרשמי של הדת הבהאית, התפילה על המת, הדת הבהאית - האתר הרשמי.
↑  התפילה הבהאית, האתר הרשמי של הדת הבהאית.
| הדת הבהאית הכוכב הבהאי |
| --- | --- | --- |
| דמויות מרכזיות | עלי מוחמד שיראזי, הבאב • בהאא אללה • עבד אל-בהאא • שוגי אפנדי |  |
| הכתבים הבהאיים | אל-כתאב אל-אקדס • כתאב-י איקאן • המילים הנסתרות • שבעת העמקים • ארבעת העמקים • האיגרת אל בן הזאב • באיאן • איגרות אל המלכים והשליטים • מפציעי השחר |  |
| מוסדות עיקריים | מנגנון המנהל הבהאי • המרכז הבהאי העולמי • בית הצדק העולמי • האסיפות הרוחניות |  |
| עקרונות כלליים | עקרונות הדת הבהאית • התגלות מתמשכת • מעמד האישה בדת הבהאית • אחדות בדת הבהאית • עבדות בדת הבהאית • להט"ב והדת הבהאית |  |
| היסטוריה ופילוגים | באביזם • היסטוריה של הדת הבהאית • סובח-י אזל • אבראהים ג'ורג' ח'יראללה • צ'ארלס מייסון רמי • רות וייט |  |
| אנשים | אותיות הח"י •  ידי האמונה • שליחי בהאא אללה • טאהרה • בהיה ח'אנום • מרתה רוט • לואה גטסינגר • פיבי הרסט • ת'ורנטון צ'ייס |  |
| לוח השנה הבהאי | חגים בהאיים • נורוז • רידוואן • הולדת בהאא אללה • יום הברית • איאם-י הא • צום תשעה עשר הימים |  |
| בית התפילה הבהאי | אשגבאט • שיקגו • קמפלה • סידני • פרנקפורט • פנמה סיטי • סמואה • דלהי • סנטיאגו דה צ'ילה |  |
| קהילות בהאיות | הקהילה הבהאית הבין-לאומית • אוזבקיסטן  • אוסטרליה • אינדונזיה • איראן  • אנגליה • ארצות הברית  • ברזיל  • גרמניה  • דרום אפריקה • הודו  • טורקיה  • טורקמניסטן • מצרים  • ניו זילנד • סין • ספרד • קנדה • רוסיה |  |
| מנהגים ופולחן | סמלים בהאיים • עלייה לרגל • תפילה • חקוק אללה • צום |  |
מבנה הקבר של בהאא אללה בעכו, הקיבלה הבהאית
בית התפילה הבהאי בצ'ילה
מריו בוטה

| --- | --- |

 לידה:  1 באפריל 1943 (בן 81) מנדריזיו, טיצ'ינו, שווייץ 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת IUAV לארכיטקטורה ועיצוב 
 תחום יצירה:  אדריכלות
 זרם באמנות:  פוסטמודרניזם 
 הושפע על ידי:  קרלו סקרפה, לה קורבוזיה, Louis Kahn 
 יצירות ידועות:  Chiesa del Santo Volto, Museum of Modern and Contemporary Art of Trento and Rovereto, מוזיאון סן פרנסיסקו לאמנות מודרנית, Santa Maria degli Angeli, Museum Tinguely, Évry Cathedral, Tour de Moron, Dortmund City and State Library 
 פרסים והוקרה:  לגיון הכבוד (1999)  פרס רצינגר (18 בנובמבר 2018)  דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת נשאטל (2007) 
 www.botta.ch
 
מריו בוטה (באיטלקית: Mario Botta; נולד ב-1 באפריל 1943) הוא אדריכל שווייצרי בולט.
ביוגרפיה

מריו בוטה נולד בקנטון טיצ'ינו דובר האיטלקית בשווייץ.
בוטה שלא הסתדר בבית הספר פרש ממנו כבר בגיל 15 והתחיל לעבוד כשוליה במשרד אדריכלים (אנ') "קרלוני וקמניש" בעיר לוגאנו. במשרד זה החלה להתפתח אהבתו הגדולה לעיצוב ושלוש שנים מאוחר יותר הוא כבר התמנה למנהל פרויקט תכנון ראשון בבניית קומפלקס חדש. בין השנים 1961–1964 עזב את המשרד ועובד ללמוד במילאנו כתלמיד אקסטרני. לאחר סיום הלימודים במילאנו עבר לוונציה ונשאר ללמוד שם באוניברסיטת IUAV בוונציה (אנ') עד 1969. הוא למד אצל שלושה אדריכלים גדולים בתקופה, לה קורבוזיה, לואי קאהן וקרלו סקרפה אשר את ההשפעות שלהם ניתן לראות בעבודותיו.
ב-1969 הצטרף ללואי קאהן בתכנון ובניית בית הקונגרס בוונציה וב-1970 פתח משרד עצמאי בלוגאנו.
עבודותיו

בוטה מרבה להשתמש בעבודותיו בלבנים, בדרך כלל עשויות בטון בצבעים משתנים. בהשפעת האדריכלים מהם למד, בנייניו מתאפיינים בסדר ובגאומטריה פשוטה של קווים אורתוגונליים ושימוש זהיר באלמנטים גליליים. הוא מרבה ליצור פתחים גדולים הנגרעים מתוך מסת הבניין במקום חלונות רגילים ומשתמש בהם למיסגור הנוף הנראה מהם. השפעות לה קורבוזיה וקאן ניכרות גם בשימוש באור במבנה, בבטון חשוף ובארגון המבנה תוך הדגשה של איכויות מעשה ידי האדם בדיאלוג קונטרסטי עם הטבע וסביבתו.
בישראל תכנן בוטה את בית הכנסת והמרכז למורשת היהדות ע"ש צימבליסטה במרכז קמפוס אוניברסיטת תל אביב ברמת אביב. הבניין מורכב משני אולמות להם ניתן ביטוי בעיצובו החיצוני של הבניין. למרות העיצוב הדומה בחזית הבניין, נועד האולם המזרחי לבית כנסת ובו ריהוט אותו עיצב בוטה בעצמו, ובחלק המערבי אולם רב-תכליתי. הבניין חריג בנוף הודות לצורתו ולחומריותו. בהמשך היה בוטה מעורב גם בעיצוב "תיבת נוח" שהוקמה בגן החיות התנ"כי בירושלים ונחנכה ב-2011.
משרדו של בוטה פעיל עד היום והוא גם מלמד מעת לעת בבתי ספר לאדריכלות.
גלריה

המוזיאון לאמנות מודרנית בסן פרנסיסקו
בית הכנסת והמרכז למורשת היהדות ע"ש צימבליסטה באוניברסיטת תל אביב
בניין בנורדריין-וסטפאליה
מחלף תקווה

| --- | --- |

מחלף תקווה, יולי 2023
 תאריך הקמה:  דצמבר 1999
 מיקום:  פתח תקווה
 כבישים במחלף:    כביש 5 כביש 4911
 אתרים סמוכים:  אזור התעשייה קריית אריה, בית העלמין ירקון
 קואורדינטות:  32°07′04″N 34°52′43″E﻿ / ﻿32.11777778°N 34.87861111°E﻿ / 32.11777778; 34.87861111
 
  מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת גוש דן מוגדלת) מחלף תקווה(למפת גוש דן רגילה) מחלף תקווה(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום מחלף תקווה(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום מחלף תקווה  he מחלף תקווהhe מחלף תקווהמפת  __ פתח תקווה (in English: Petah Tikva)  __ גבעת שמואל (in English: Giv'at Shmuel) [‌גוש דן וסביבותיו‌]מצפון: __ רמת השרון (in English: Ramat HaSharon), __ הוד השרון (in English: Hod HaSharon) מצפון, ממזרח ומדרום: __ מועצה אזורית דרום השרון (in English: Drom HaSharon Regional Council) מדרום: __ מועצה אזורית חבל מודיעין (in English: Hevel Modi'in Regional Council), __ גני תקווה (in English: Ganei Tikva), __ קריית אונו (in English: Kiryat Ono) מדרום-מערב: __ רמת גן (in English: Ramat Gan) ממערב: __ בני ברק (in English: Bnei Brak), __ תל אביב (in English: Tel Aviv) tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
כביש 5, בדרך ממחלף ירקון למחלף תקווה
מחלף תקווה הוא מחלף בכביש 5 (חוצה שומרון). הוא ממוקם בצפון פתח תקווה, סמוך לשכונת אם המושבות ולאזור התעשייה קריית אריה ומקשר את רחוב זבולון המר בעיר ואת בית העלמין ירקון לכביש 5.
המכרז להקמת המחלף פורסם בנובמבר 1997, חברת סולל בונה זכתה בו ביולי 1998. המחלף נפתח לתנועה בדצמבר 1999‏. לפני הקמתו עברו הנוסעים לפתח תקווה דרך מחלף ירקון או מחלף מורשה. המחלף מאפשר נסיעה רצופה בכביש 5 לשני הכיוונים, ללא רמזורים. המבנה של מחלף תקווה הוא מחלף חצוצרה.
ב-2022 וב-2023, כחלק מן העבודות להקמת נתיב תחבורה ציבורית בכביש 5, הכניסה אל הכביש מפתח תקווה הוסטה ימינה לשני נתיבים חדשים על מנת לפנות מקום לנתיב התחבורה הציבורית. בעתיד, מתוכנן מחלף זה להתחבר לכביש 491 המכונה איילון מזרח.
מחלף תקווה, יולי 2023
מחלף תקווה, יולי 2023
מחלף תקווה, יולי 2023
מחלף תקווה, יולי 2023
הערות שוליים

↑  סיכום סופי להקמת מחלף התקווה בכביש 5, באתר גלובס, 10 בנובמבר 1997
↑  אפי לנדאו, ‏סולל בונה זכתה במכרז מחלף התקווה בכביש מס' 5, באתר גלובס, 1 ביולי 1998
↑  אתר החברה הלאומית לדרכים בישראל, סעיף בדרכים / מחלפים
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: מחלף מורשה | מחלפים בכביש 5 | הבא: מחלף ירקון |
חזית עבר הבאיקל

|  פרטים |
| --- | --- |
 מדינה:  ברית המועצות ברית המועצות
 שיוך:  הצבא האדום הצבא האדום
 סוג:  חזית
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  15 בספטמבר 1941 – 10 בינואר 1945 (3 שנים)
 מקים היחידה:  סטבקה
 מלחמות:  מלחמת העולם השנייה
 פיקוד
 מפקדים
 
מפקד חזית עבר הבאיקל, המרשל הסובייטי רודיון מלינובסקי
חזית עבר הבאיקל (ברוסית: Забайкальский фронт) הייתה חזית, של הצבא האדום שלחמה במלחמת העולם השנייה.
היסטוריה

החזית הוקמה ב-15 בספטמבר 1941 על בסיס פיקוד עבר הבאיקל וכמפקדה הראשון מונה מיכאיל קובליוב. החזית נפרשה לאורך הגבול עם השטחים שתחת שלטון האימפריה היפנית באזור ימת באיקל. החזית כולה לא השתתפה בקרבות החזית המזרחית במלחמת העולם השנייה, אולם בהדרגה נשלחו מרבית חייליה לחזית זו. ביולי 1945 קיבל רודיון מלינובסקי את הפיקוד על החזית, ובאוגוסט של אותה שנה היא השתתפה במבצע סערת אוגוסט אשר במסגרתו פלשה למנגצ'אנג והגיעה עד חוחחוט, וכן למערב מנצ'וקוו תוך שהיא מגיעה עד מוקדן וצ'אנגצ'ון. באוקטובר 1945 ועל בסיסה הוקם מחדש פיקוד עבר הבאיקל.
מפקדים

מיכאיל קובליוב (15 בספטמבר 1941 - יולי 1945)
רודיון מלינובסקי (יולי 1945 - 10 בינואר 1945)
הערות שוליים

↑  מקביל לקבוצת ארמיות בצבאות מערביים
משתף פעולה

"משתף פעולה" (בראשי תיבות: משת"פ) הוא אדם המסייע לשלטון זר השולט בארצו. משתפי פעולה נחשבים לבוגדים בעמם.
במרבית המקרים שבהם נכבשו שטחים או מדינות על ידי מדינה אחרת, נעזרו הכובשים במשתפי פעולה מקומיים על-מנת לשלוט באוכלוסייה שנכבשה. כך היה באירופה שנכבשה על ידי הנאצים ובמקומות רבים אחרים.
משתפי פעולה בתנ"ך

בספר יהושע פרק ב, מובא סיפורה של רחב הזונה מבנות כנען שסייעה למרגלים מבני ישראל שבאו לרגל את יריחו, לאחר שהכירה בדבר ה' שהעניק את הארץ לבני ישראל. בתמורה הצילו המרגלים אותה ואת משפחתה. באגדה (בבלי מגילה יד ב) מסופר שרחב התגיירה לאחר מכן ונישאה ליהושע בן נון, ומזרעה יצאו שמונה נביאים שהם כהנים.
בספר שופטים מובא סיפורו של משתף פעולה נוסף:
וַיַּעֲלוּ בֵית יוֹסֵף גַּם הֵם בֵּית אֵל, וַ-ה' עִמָּם. וַיָּתִירוּ בֵית יוֹסֵף בְּבֵית אֵל, וְשֵׁם הָעִיר לְפָנִים 'לוּז'. וַיִּרְאוּ הַשֹּׁמְרִים אִישׁ יוֹצֵא מִן הָעִיר, וַיֹּאמְרוּ לוֹ: "הַרְאֵנוּ נָא אֶת מְבוֹא הָעִיר וְעָשִׂינוּ עִמְּךָ חָסֶד". וַיַּרְאֵם אֶת מְבוֹא הָעִיר, וַיַּכּוּ אֶת הָעִיר לְפִי חָרֶב, וְאֶת הָאִישׁ וְאֶת כָּל מִשְׁפַּחְתּוֹ שִׁלֵּחוּ. וַיֵּלֶךְ הָאִישׁ אֶרֶץ הַחִתִּים, וַיִּבֶן עִיר וַיִּקְרָא שְׁמָהּ 'לוּז', הוּא שְׁמָהּ עַד הַיּוֹם הַזֶּה.
בעת החדשה

שיתוף פעולה קיצוני עם הנאצים התקיים בצרפת של וישי, שבה הוקמה ממשלת בובות של משתפי פעולה, שבראשה עמד המרשל אנרי פיליפ פטן, גיבור מלחמת העולם הראשונה, ובנורווגיה תחת שלטון ממשלת הבובות של וידקון קוויזלינג שעוד לפני כן הנהיג מפלגה פרו-נאצית שולית בנורווגיה. לאחר תום המלחמה שמו של קוויזלינג הפך לשם נרדף לאדם המשתף פעולה עם אויבי עמו: המונח "קוויזלינג" הפך שם נרדף ל"בוגד" בשפות אירופיות רבות (בדומה ליהודה איש קריות בנצרות הקתולית, לאנדריי ולאסוב ברוסיה ולבנדיקט ארנולד בארצות הברית).
בשטחי יש"ע נעזר השב"כ במשתפי פעולה מקרב הפלסטינים לשם קבלת מידע מודיעיני. משתפי פעולה רבים נרצחו על ידי בני עמם לאחר שנחשפו, או אפילו נחשדו. עם הקמתה של הרשות הפלסטינית פעל השב"כ להעברת משתפי פעולה רבים אל מחוץ לשטחים שהועברו לשליטת הרשות, על-מנת להגן על חייהם. אלו שנשארו, ואחרים שרק נחשדו, נאסרו ונחקרו בעינויים בבתי כלא של הרשות. לא אחת, 'האשמה' כזו שמשה להסרת מתנגדים או מתחרים של הרשות, מהדרך. במבצע חומת מגן, צה"ל שחרר מבית כלא ברמאללה 40 אסירים שהוחזקו שם באשמת שיתוף פעולה. ביניהם נמנו גם: עיתונאים ובלוגרים שביקרו את הרשות, בעלי עסקים שסירבו לשלם דמי חסות ועוד. היו מקרים בהם 'משתף פעולה' רצח את המפעיל שלו בשב"כ (דוגמת רצח חיים נחמני).
ראו גם

מרגל
גיס חמישי
מוסר (הלכה)
לקריאה נוספת

הלל כהן, צבא הצללים - משת"פים פלסטינים בשירות הציונות, הוצאת עברית, 2004
אוהד חמו, פני השטח, כתר הוצאה לאור, 2020 (עמ' 225 - 254)
יחיאל מפריז

רבי יחיאל מפריש (גם רבי יחיאל הקדוש, החסיד, הזקן, מאור הגולה, המלאך המושיע. בצרפתית: Sire Vives; נפטר בי"ב בניסן ה'כ' או ה'כ"ד - 25 במרץ 1260 או 10 באפריל 1264) היה תלמיד חכם צרפתי בתקופת הראשונים, מבעלי התוספות, אב בית דין, ראש ישיבת "מדרש הגדול דפריש" ומגדולי וחשובי רבני דורו שפעל במאה ה-13 בממלכת צרפת.
בזמנו נאלץ לעמוד בראש חכמי דורו בדיון משפטי הידוע כ"משפט פריז" בדבר אשמתם של היהודים על הכתוב בתלמוד. חבר השופטים הנוצרי מצא את התלמוד אשם בדין וגזר על שריפת התלמוד.
ביוגרפיה

נולד כבן בכור למשפחת לויים לאביו רבי יוסף, בעיר מוֹ שבממלכת צרפת. הוא נודע בשמו הלועזי שִׂיר וִיוֵוישׂ (בצרפתית: "Sire Vives", בתרגום חופשי: "אדון חי" - קיצור של "יחי" ובלטינית: "Vivus Meldensis" - "חי ממוֹ"). רבי יחיאל התגורר בפריז, ולמד אצל רבי יהודה שירליאון - ראש ישיבת "מדרש הגדול דפריש" ומיסדה. עם פטירת רבי יהודה בשנת 1224, ירש רבי יחיאל את כסאו (בשנת 1225) כראש הישיבה, בה למדו כ-300 תלמידים. בין תלמידיו היו המהר"ם מרוטנבורג, רבנו פרץ וחתנו רבי יצחק מקורביל. רבי יחיאל למד גם מפי רבי יהודה החסיד ורבי יצחק בן אשר הלוי השני.
ביוגרפיה > ויכוח רבינו יחיאל מפריש

ב־12 ביוני 1240 נאלץ רבי יחיאל לעמוד בראש חכמי דורו בוויכוח פומבי מול חכמי הנוצרים. שהתקיים בארמון לואי התשיעי מלך צרפת. ויכוח המכונה משפט פריז (מכונה גם ויכוח פריז או ויכוח רבינו יחיאל מפריש במקורות היהודים). נושאו של הוויכוח היה התלמוד הבבלי. את הוויכוח יזם תלמידו לשעבר של רבי יחיאל, המומר ניקולס דונין. דונין נודה על ידי רבי יחיאל עקב כפירתו בתורה שבעל פה בשנת 1225. בשנת 1236 כתב דונין איגרת לאפיפיור גרגוריוס התשיעי ובה טען שהתלמוד מכיל ביטויי הגשמה של האל וכן שמצויים בתלמוד ביטויים קשים כנגד מי שאינם יהודים. כמו כן לחץ דונין על האפיפיור והמלך לואי התשיעי לשרוף את התלמוד.
בשנת 1239 קבע האפיפיור שכתבי התלמוד יוחרמו ויועברו לעיון. לואי התשיעי הסכים לקבל את הוראתו של האפיפיור ובלבד שיהודים יוכלו להגן על עמדתם. בשנת 1240 נערך הוויכוח הפומבי בין חכמי היהודים לבין חכמי הנצרות על אודות התלמוד. רבי יחיאל עמד בראש הוויכוח ולצדו עמדו גם רבי משה מקוצי, רבי יהודה ממילון ורבי שמואל משאטו טייר. רבי יחיאל וחבריו טענו שהביטויים השליליים בתלמוד כנגד מי שאינם יהודים כוונו כלפי הגויים עובדי העבודה הזרה בזמן כתיבת התלמוד. לביטויים אלו, כך טענו, אין שייכות לנוצרים בני זמנם. כמו כן טענו שללא התלמוד אין קיום לדת היהודית ואם הותרה היהדות בעולם הנוצרי כדת נסבלת הרי שיש להתיר ליהודים ללמוד את התלמוד. למרות טיעונים אלו הסתיים הוויכוח בניצחונם של המתנגדים לתלמוד. בשנת 1242 (לפי גרסאות אחרות ב-1244), עקב הוויכוח הנ"ל, נשרפו כרכי תלמוד רבים בכיכר העירייה בפריז.