פגמי תכנון
הגדרה > חוק האחריות למוצרים פגומים

מרבית אירועי הנזק במשפט הישראלי מוסדרים על ידי פקודת הנזיקין אשר פורסמה ב-1968 וכוללת בתוכה סל של עוולות שונות הקובעות פיצויים לניזוק בתנאים שונים. בשנת 1980 נכנס לתוקף חוק האחריות למוצרים פגומים המייחד את סוגיית הפגמים במוצר. מטרתו העיקרית של החוק הייתה לחייב את היצרן בפיצוי על נזקי גוף, לפי הסדר נזיקי של אחריות חמורה. משמעות הדבר היא כי היצרן יהא חייב בפיצוי, במנותק משאלת אשמתו בגרם הנזק. מטרה זו הובהרה ב-§2 לחוק:
2. אחריות היצרן
ההסדר בחוק מגדיר פיצוי רק עבור נזקי גוף ואין בו התייחסות לנזקים מסוגים אחרים ביניהם נזק כלכלי טהור או נזק בלתי ממוני טהור. אופיו של נזק גוף מוגדר ב-§1 לחוק אחריות מוצרים פגומים:
"נזק גוף" - מוות, מחלה, פגיעה או ליקוי גופני, נפשי או שכלי.
מכיוון שהסדר החוק קובע חובת פיצוי על היצרן גם בהיעדר אשמה מצידו, נוסחו מספר הוראות שמטרתן להקל על היצרנים להעריך את פעילותם העסקית ולחשב את הסיכונים הצפויים להם:
§5 קובע תקרת פיצוי של שילוש השכר הממוצע במשק עבור אובדן כושר עבודה וכן הגבלת פיצוי של 50,000 ₪ על נזקי גוף.
§6 קובע תקופת התיישנות מקוצרת של 3 שנים וכן מגביל את התובענה לכדי 10 שנים מיום שהמוצר יצא משליטת היצרן. תקופת ההתיישנות מתחילה להיספר מהיום שנולדת עילת התביעה (לרוב, יום אירוע הנזק) והגבלת 10 השנים נועדה למנוע תביעות על מוצרים ישנים, אפילו כאשר התביעה עומדת במגבלות ההתיישנות.
§9 קובע שהסדר החוק לא חל מוצרים בלתי מעובדים וביניהם עופות, בהמות, דגים חיים ותוצרת חקלאית בלתי מעובדת.
§4 קובע הגנות נוספות ליצרן והוא ידון בהרחבה בפרק 2.
חוק האחריות למוצרים פגומים אינו מגדיר בנפרד כל אחד מן הפגמים השונים אשר עשויים להתקיים במוצר ומסתפק בהגדרה כללית באשר למהותו של פגם במוצר, ולצידה הגדרה לגבי פגם באזהרות:
3.מוצר פגום
את ההבחנה בין הפגמים השונים המוכרים בחוק ניתן להגדיר כך:
פגם בייצור (ראו ערך פגמי ייצור והעדר אזהרות): סיטואציה המלמדת על אי התאמה בתכונות המוצר גורם הנזק לבין האבטיפוס שעל פיו יוצר. לדוגמה, כאשר חברה המייצרת תרופות משמיטה בשוגג רכיב עיקרי מהתרופה מכל מכלי התרופות שיוצרו ביום מסוים בשל תקלה באחת המכונות בפס הייצור. על מנת לבחון תביעה שעילתה פגם בייצור על ביהמ"ש להשוות בין המוצר לבין המודל הראשי של היצרן. כאשר מתגלה פער מהותי בין הדגמים מסיק ביהמ"ש שחל פגם באחד משלבי הייצור.
פגם באזהרות (ראה ערך פגמי ייצור והעדר אזהרות): פגם זה זכה להתייחסות ייחודית בחוק ומוגדר כמצב של העדר פרסום או פרסום חלקי של אזהרות או הוראות טיפול נחוצות בהתחשב בסכנה הכרוכה במוצר. יש השוללים את סיווגו של פגם זה כפגם עצמאי ומעדיפים לכלול אותו באחד משני הפגמים האחרים בהתאם למקורו. לדוגמה, כאשר האזהרה הושמטה בטעות מחלקים מפס הייצור, ישוייך הליקוי כפגם בייצור.
פגם בתכנון: סיטואציה אשר בה חלה אי התאמה של תכונה באבטיפוס של המוצר, וכתוצאה מכך של כל המוצרים שיוצרו על פיו, לסטנדרט בטיחותי נדרש. כלומר, כאשר המוצר מעצם תכנונו יוצר סיכון בלתי סביר עבור הצרכן או כל אדם אחר, יש לקבוע כי תכנונו פגום. לרוב, על מנת לטעון שהמוצר יוצר סיכון בלתי סביר, על הטוען להציג מודל אלטרנטיבי שמצליח לשמר את תכונותיו של המוצר תוך נטרול או צמצום הסיכון. משמעות ההכרה בפגם בתכנון היא פסילת כל קו הייצור של המוצר, וזאת בניגוד לפסילת יחידה אחת או יחידות בודדות כאשר מקור הפגם הוא בייצור. פגם בתכנון הוא מושג מורכב יותר להגדרה, בעיקר בשל העדר מודל אבטיפוס שאליו ניתן להשוות את המוצר גורם הנזק.
החוק הישראלי הושפע רבות מהמשפט האמריקאי בסוגיית האחריות למוצרים פגומים. על הדין הנוהג בארצות הברית ניתן ללמוד מה–Restatments השונים. רוב ההסדרים החוקיים בארצות הברית שונים ממדינה למדינה. מתוך הפער הזה נולד מוסד ה-Restatment: קבוצות של מלומדים ניסחו קודקס (קובץ של כללים) בתחומי משפט שונים (חוזים, נזיקין, שליחות וכו') והמליצו למדינות השונות לאמצו. בדיני הנזיקין קיימים 3 Restatments ובמהלך הערך תובא התייחסות להמלצות הנוגעות לדיני הפגמים בתכנון כפי שהוצעו ברסטייטמנטס השני, ובעיקר בשלישי, אשר יוחד בשלמותו לסוגיית אחריות למוצרים.