stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מלחמת האזרחים הליברית השנייה

מלחמת האזרחים השנייה בליבריה התרחשה בין השנים 1999–2003 בזמן כהונתו של צ'ארלס טיילור כנשיא ליבריה. המלחמה הייתה בין שני כוחות מורדים "model"-התנועה לדמוקרטיה בליבריה (Movement for Democracy in Liberia) ו"lurd"-ליבריה המאוחדת לפיוס ודמוקרטיה (Liberians United for Reconciliation and Democracy) לבין הנשיא המכהן.
ליבו של הסכסוך היה על שליטה בליבריה. למעשה, האזרחים שעזבו את ליבריה לגינאה במלחמת האזרחים הראשונה הם אלו ששבו ורצו להחזיר את השליטה לידיהם.
במהלך המלחמה אזרחים רבים איבדו את בתיהם, נפצעו ונהרגו בין 150 ל-300 אלף אזרחים. ב-2003 התקיימה ועידת שלום שסיימה את הקונפליקט ויצרה בסיס למדינה דמוקרטית. וסיומה הסופי של המלחמה נחתם כאשר הוגש נגד טיילור כתב אישום.
כוחות המורדים

הקבוצה הראשונה נקראה לורד (Lurd) והמנהיג שלהם נקרא סקו קוני. הלורד היה כוח המורדים הגדול ביותר שמטרתו העיקרית הייתה להפיל את צ'ארלס טיילור. הכוח נלחם על השטח הגאוגרפי ועיקר מלחמתו הייתה נגד הממשלה בשיתוף עם ה-Model שהיו כוח קטן יותר.
בעקבות המטרה הברורה - הפלת צ'ארלס טיילור, כח המורדים מנע סכסוכים אתניים ויצר מטרת על, שכל מי שתומך בה מוזמן להצטרף.
הרצון הכולל להפיל את צ'ארלס טיילור היה משום שהיה ידוע כמנהיג רודן אשר משתמש בדרכים אלימות כדי לשלוט, צ'ארלס טיילור היה מוביל המרד שהוביל למלחמת האזרחים הראשונה בכך שפלש לליבריה בשנת 1989 וכבש אותה.
על אף שצ'ארלס טיילור עלה לשלטון בבחירות דמוקרטיות לכאורה, היו רבים שטענו כי הוא השתמש בשיטות להפחדת אזרחים על מנת שיבחרו בו.
הלורד נתמכו על ידי מדינת גינאה והם היו צריכים את תמיכת כלל האזרחים ולכן נאלצו לגשר על הפערים האתניים. לפיכך עמד בפניהם הצורך להוציא כל הקבוצה ברווח מההשתתפות במאבק כנגד צ'ארלס טיילור.
בנוסף, הם נתמכו גם על ידי ארצות הברית ובריטניה שסיפקו להם נשק ואוכל. הרצון של מעצמות להתערב במדינות שהיו בעבר מושבותיה הוא ידוע בעיקר במדינות אפריקה ולכן ניתן להבין את התמיכה בסיירה לאון שהייתה תחת שליטה קולוניאלית בריטית, והתמיכה בליבריה על ידי האמריקאים שאף על פי שלא הייתה מושבה אמריקאית, הוקמה על ידי עבדים משוחררים והייתה מדינת חסות של האמריקאים.
הקבוצה השנייה נקראה מודל והמנהיג שלהם היה תומאס נימלי. המודל קמו במהלך 2003 והחלו לפעול תחילה בדרום ליבריה. המודל למעשה היו קבוצת מרד קטנה יותר שפעלה גם להפלתו של צ'ארלס טיילור.
במרץ 2003 שליטתם של לורד ומודל התפרסה על שני שלישים משטח ליבריה.
מהלך המלחמה

באפריל 1999, מורדים שהיגרו מליבריה לגינאה החליטו להשתלט בחזרה על ליבריה. בתמיכתה של גינאה, שתמכה בהם כלכלית וצבאית, וגם עברו פיזית דרכה. תנועת המורדים "לורד" היא זאת שהחלה את המהלך ואליה חברו בדרך קבוצות מורדים קטנות יותר.
בספטמבר 2000, החלו מתקפות בסיירה לאון, גינאה וליבריה על ידי קבוצת המורדים RUF שנתמכו על ידי צ'ארלס טיילור. קבוצת המורדים הזו מומנה על ידי צ'ארלס טיילור בנשק, כסף וכח אדם ואחת ממטרותיה הייתה להשתלט על מכרות היהלומים שנמצאו בסיירה לאון ולהעניקם לטיילור. באמצע פברואר 2002, כוחות המורדים של לורד היו רק 44 קילומטר מעיר הבירה מונרוביה וטיילור הכריז על מצב חירום.
הכוננות הייתה לכך שיש כ-300–500 מורדים בדרכם למונורביה אך בפועל היו רק כ-20. הדרך של המורדים התבטאה בפעולות לא צפויות שהחלישו את שליטתו של צ'ארלס טיילור.
במאי 2002 המורדים השתלטו על ארטינגטון הנמצאת פחות מ-20 קילומטר מעיר הבירה, פעולה שהכניסה את טיילור ואת עיר הבירה לפאניקה וחשש ממשי. בספטמבר 2002 הוכרז על הפסקת מצב החירום משום שהממשלה אמרה שהעיירה בופולו נכבשה מחדש ונלקחה מהמורדים.
בקיץ 2003 קבוצת המורדים השנייה - מודל, הגיחה מהדרום ופעלה גם להשתלטות על עיירות והגעה לעיר הבירה. במרץ 2003 לורד ומודל שלטו על שני שלישים משטח ליבריה, ולממשלה הייתה שליטה רק על השליש שנותר.
ביולי 2003, הייתה מונורביה בסכנת כיבוש, על אף שיחות השלום שהחלו זמן קצר קודם לכן. במקביל, שלחה ארצות הברית מספר חיילים אשר יגנו על שגרירות ארצות הברית במונרוביה, שאכן הותקפה בהמשך.
בעקבות כך נשלחו חיילים נוספים להגן עליה משום שהייתה תחת התקפה והשתלטות. באותו חודש ארגון המורדים לורד הכריז על הפסקת אש.
נפילתו של צ'ארלס טיילור

בשנת 2003 במהלך הוועידה לשלום שהתקיימה בגאנה, בית הדין המיוחד בסיירה לאון הוציא כתב אישום כנגד צ'ארלס טיילור בו הואשם בפשעים נגד האנושות. טיילור הצליח לגלות לניגריה עם כסף רב ורק לאחר שלוש שנים הוסגר לבית הדין המיוחד בסיירה לאון על ידי שני אנשי עסקים ניגרים שנפגעו בגופם על ידי כוחותיו של טיילור בליבריה.
בינואר 2008 החל משפטו של טיילור בבית הדין הבינלאומי לצדק בהאג.
כנגד טיילור הוצאו 11 סעיפים בגין פשעי מלחמה ופשעים נגד האנושות ביניהם קשירת קשרים עם מנהיגי ארגון המורדים החזית המהפכנית המאוחדת בראשות פודאי סנקו, רצח, אונס, בצע יהלומים, עבדות מינית, קטיעת איברים, הכאות, עבדות וגיוס של ילדים חיילים.
צ'ארלס טיילור היה צריך לשאת באחריות בכך שתכנן, יזם, סייע והורה על פשעים אלו. באפריל 2012 הורשע טיילור בכל 11 סעיפי האישום כנגדו ולאחר חודש נידון ל-50 שנות מאסר.
סיירה לאון ויהלומי הדמים

בסיירה לאון התגלו אזורי יהלומים חדשים אשר היו קרובים לגבול עם ליבריה. ליבריה, אשר הייתה במצב כלכלי קשה, רצתה גם חלק מהשלל שהתגלה. טיילור ראה בכך הזדמנות להשיג שליטה על היהלומים ולהתעשר מכך.
הוא פעל בשתי דרכים. האחת עודד את האוכלוסייה המקומית בליבריה ללחימה כדי להשתלט על אזורי יהלומים. השנייה, הוא סיפק תמיכה כלכלית לארגון המורדים בסיירה לאון (RUF) טיילור דאג להם לאימון צבאי, נשק וכוח אדם, ובתמורה הם עסקו בהתקפות כנגד האוכלוסייה בסיירה לאון ושיעבדו אזרחים לעבודה במכרות היהלומים שהובאו לבסוף לצ'ארלס טיילור.
באמצעות כספי היהלומים תכנן טיילור להמשיך במלחמתו כנגד המורדים ולהחזיר את שליטתו בליבריה. עקב הפעילויות האלימות הרבות והמחיר בחיי אדם שגבתה המלחמה סביבם קיבלו היהלומים את הכינוי "יהלומי הדמים".
ילדים חיילים בליבריה

גם המורדים וגם צ'ארלס טיילור השתמשו בילדים לטובת הלחימה והועיל לשני הצדדים.
טרם המלחמה, חיי היומיום של הילדים היו קשים מאוד מאחר שרבים מהם עבדו כדי לפרנס את משפחותיהם. במהלך המלחמה, הילדים היו צריכים לקבל החלטות קשות ולבצע מעשים נוראיים כדי לשרוד. ללא כל ידע קודם וללא אימונים מקדימים ילדים אלו קיבלו רובים ואמצעי לחימה. הסמים היו חלק משמעותי בתרבות הלחימה של הילדים חיילים; הם נהגו לצרוך קוקאין אשר נתן להם תחושת שליטה. רבים טענו שצריכה של קוקאין גורמת לחיילים להיות יותר יעילים בשדה הקרב.
לא רק בנים חיילים היו חלק מהמערך הלוחם, אלא גם בנות חיילות שהיו חוזרות לבתים שלהן עם תינוק או בהריון.
עם סיומה של מלחמת האזרחים, ארגונים לא ממשלתיים החלו לעבוד על מזעור נזקי הטראומה של 7,000 הילדים חיילים שלחמו במלחמה.
נשות ליבריה

בין המובילות העיקריות לשיחות השלום היו נשות ליבריה אשר הקימו ארגון בשם "נשות ליבריה רוצות שלום עכשיו" בראשות לימה בואי. ב-2002, לימה בואי התחילה את פועלה כאשר ארגנה תפילות למען השלום ופעולות בלתי אלימות. התפילות נוצרו בעקבות נשים אשר ראו כי משפחותיהן נפגעות וסובלות. ארגון הנשים דאג גם לטפל בפליטים רבים אשר הגיעו למונרוביה במטרה לברוח ממרחץ הדמים.
באפריל 2003 ארגון הנשים, אשר היה מורכב מנשים נוצריות ומוסלמיות, ארגן מחאה לא אלימה אשר בה הן לבשו בגדים לבנים והתיישבו בשוק הדגים.
מספר הנשים המשיך לגדול לאורך הימים והגיע עד מעל ל-3,000 נשים. ב-23 באפריל טיילור הסכים לפגוש אותן לשיחה. מטרת המחאה הייתה להפסיק את שפיכות הדמים.
ארגון הנשים הצליח לשכנע את ראשי המורדים וטיילור להגיע לשיחות שלום אשר התקיימו בגאנה. הן ארגנו הסעות והגיעו למתחם שמחוץ למקום בו התקיימו שיחות השלום. הן לא הסכימו לזוז משם עד שלא יתבצע צעד.
במהלך שיחות השלום הוצא כתב אישום כנגד טיילור על פשעי מלחמה. ארגון נשות ליבריה מזוהה עם הובלת שיחות השלום, ועל שלום בליבריה והביא לעלייתה של הנשיאה הראשונה אלן ג'ונסון סירליף.
ביבליוגרפיה

Ilmari Käihkö (2015) ‘Taylor must go’ – the strategy of the Liberians United for Reconciliation and Democracy, Small Wars & Insurgencies, 26:2, 248-270, DOI: 10.1080/09592318.2015.1007561
Morten Bøås (2005) The liberian civil war: new war/old war?, Global Society,19:1, 73-88
מערכת העיתון,10.07.2003."עכשיו טיילור אומר שהוא מחכה לאמריקה",הארץ,http://www.haaretz.co.il/misc/1.894914(נסקר ב-19.3.2017).
International Crisis Group, April 2002, p.7, Adebayo, Liberia's Civil War, 2002, p.235
Orogun Paul. 2004. "Blood Diamonds and Africa's Armed Conflicts in the Post—Cold War Era", world affairs. 166(3): 151-161
Marilyn Silberfein (2004) The Geopolitics of conflict and diamonds in Sierra Leone, Geopolitics, 9:1, 213-241
Bauer, Jacqui. "Women and the 2005 Election in Liberia." The Journal of Modern African Studies 47, no. 2 (2009): 193-211
https://web.archive.org/web/20140913192928/https://tavaana.org/en/content/how-women-liberia-fought-peace-and-won
הערות שוליים

↑  1.http://www.tandfonline.com/doi/full/10.1080/09592318.2015.1007561
↑  2.Boas,2005:Pp 75-78
↑  עכשיו טיילור אומר שהוא מחכה לאמריקה, באתר הארץ, 10 ביולי 2003
↑  4.International Crisis Group, April 2002, p.7, Adebayo, Liberia's Civil War, 2002, p.235 ^ Jump up to: a b
↑  5. Orogun, 2004: 151-154
↑  Silberfein,2004:Pp 214-220
↑  8. Bauer,2009:Pp 199
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007559206305171  LCCN: sh2008005550
מנחת קטיף

מנחת קטיף היה מנחת תעופה קטן בגוש קטיף, כ־3 וחצי קילומטרים צפונית לעיר ח'אן יונס, ובצמוד לבסיס אונר"א אשר נמצא בשטח מחנה הפליטים ח'אן יונס וכן היה ממערב למושב העובדים גני טל ומחנה נוריה, המנחת נקרא על שם אזור ההתיישבות הישראלי ברצועה "גוש קטיף".
היסטוריה

המנחת הוקם בשנת 1990, ביוזמת חברת "סנונית שרותי תעופה" ובעליה הטייס יונתן גבע, במטרה לשרת בעיקר את מתארחי מלון נווה דקלים שהחל לפעול מספר שנים ספורות לפני חניכת השדה. בית המלון סבל קשות מאבדן הכנסות בעת האינתיפאדה הראשונה, והסיבה העיקרית להפעלת והקמת השדה הייתה הסברה כי מתן אפשרות להגעה מהאוויר יאפשר להמשיך ולהפעיל את בית המלון. סיבה נוספת הייתה כי מספר אנשי עסקים שהבטיחו לראש המועצה צבי הנדל (לימים חבר הכנסת וסגן שרת החינוך, התרבות והספורט) שיקימו מפעלים בגוש-קטיף כאשר נודע להם ניתן שתהיה גישה לאזור בעזרת תחבורה אווירית.
אורך המסלול היה 800 מטרים, ורוחבו 6 מטרים כך שהוא היה ניתן לשימוש רק על ידי מטוסים קלים. חברת מע"צ סללה את המנחת ובשיתוף פעולה עם המועצה האזורית חוף עזה אשר השקיעה 1.25 מיליון ש"ח בסלילתו של המסלול ובתכנון חברת "מהוד". המנחת נחנך באוגוסט 1990 בנוכחות שר התחבורה, משה קצב.
בדצמבר 1990, חברת התעופה נשר תעופה ותיירות החלה להפעיל מהשדה קו תעופה לשדה דב בתל אביב (טיסה אשר אורכה היה פחות מחצי שעה טיסה). בשלב הראשון פעל הקו באופן סדיר של כפעמיים ביום וכן כשלוש פעמים בשבוע. בית המלון הפעיל הסעות משטח בית המלון אל המנחת ובחזרה בשעת נחיתת המטוסים, והמועצה האזורית חוף עזה הייתה מציבה לפני כל נחיתה במנחת רכב כיבוי אש וכן אמבולנס, אך תפעול זה היה מסובך ופגע בכדאיות הפעלת המנחת. בנוסף תכננה חברת נשר תעופה ותיירות להשתמש במנחת על מנת להטיס תוצרת חקלאית שגדלה בחממות בגוש קטיף לצפון הארץ. עם זאת בסופו של דבר התברר כי מספר הטסים במנחת לא מצדיק החזקת קו טיסה קבוע.
בשנת 1997 ביקשה חברת עיט שירותי תעופה ותיירות לשוב ולהפעיל טיסות סדירות למנחת, אך צה"ל לא נתן לכך אישור, בשל חשש לפיגועים במטוסים שיטוסו למנחת הממוקם סמוך למחנה הפליטים ח'אן יונס. לאחר פריצת האינתיפאדה השנייה צה"ל אסר לחלוטין על מטוסים פרטיים לעבור במרחב האווירי של רצועת עזה. הוחלט כי יינתן אישור טיסה בשדה למסוקים בלבד, ובהמשך צומצם האישור למסוקי חיל האוויר בלבד.
לאחר הריסת נמל התעופה הבינלאומי יאסר ערפאת בדצמבר 2001, הפך למעשה מסלול הטיסה של השדה להיות מסלול הטיסה השמיש היחיד ברצועת עזה. המנחת איבד את תפקידו לחלוטין לקראת פינוי גוש קטיף וביצועה של תוכנית ההתנתקות. המנחת פונה יחד עם שאר התשתיות בגוש קטיף.
השימוש האחרון במנחת היה שנה לפני פינוי הגוש כאשר הוא שימש כחניון למספר רב של אוטובוסים ששימשו מפגינים באחת המחאות נגד ביצועה של התוכנית.
היסטוריה > לאחר הפינוי

מסלול ההמראה שימש לאחר ההתנתקות את תושבי ח'אן יונס ככביש גישה למחנה הפליטים הצמוד לעיר. ב-2014, צילומי אוויר הראו כי בעקבתו הרחבת מחנה הפליטים חאן יונס, שכללה הקמת מתקן לטיהור שפכים על חורבות המסלול, הפכה את המנחת לבלתי שמיש באופן סופי.
ראו גם

שדה אופיר
עציון
הערות שוליים

↑  יוסי ריבלין, הכול באוויר, חדשות, 28 באוגוסט 1990
1 2  דן ארקין, נתיב עוקף אינתיפדה, מעריב, 18 בדצמבר 1990
1 2 3  חגי הוברמן, המינחת שנעקר-מנחת גוש קטיף, באתר "מרקיע שחקים" (ארכיון)
↑  קרן אלמוג, קו טיסה לגוש קטיף, חדשות, 24 באוגוסט 1990
↑  דרור מרום, ‏חברת עיט תפעיל קו טיסות בין באר-שבע לחיפה, באתר גלובס, 30 בדצמבר 1997
↑  דרור מרום, ‏חב' התעופה עיט: צה"ל מונע תחילת הטיסות לגוש קטיף מחשש לפיגועים, באתר גלובס, 18 בינואר 1998
↑  דני רובינשטיין, הגיבור השותף לסבל עמו, באתר הארץ, 30 בדצמבר 2001
| נמלי תעופה ומנחתים אזרחיים בישראל |
| --- | --- | --- |
| נמלי תעופה בין-לאומיים | חיפה • בן-גוריון • רמון |  |
| שדות תעופה | ראש פינה • הרצליה |  |
| מנחתים | קריית שמונה • פיק • שמרת • אסיף • מגידו • הבונים • עין שמר • תנובות • ראשון לציון • בר-יהודה • ערד • באר שבע • שדה בוקר • קציעות • מצפה רמון • מישר • ספיר • קדמה |  |
| לא פעילים | דלתון • ציקלון • עטרות • דימונה • עובדה (צבאי בלבד) • יטבתה |  |
| נהרסו או פונו | בצת • שדה דב • קרני • קטיף • נווה זוהר • אילת |  |
| מנחתים מאולתרים | מנחת עמק המצלבה • מנחת גבעת שאול |  |
מרסוכוס

| מרסוכוס |
| --- | --- |
 
תקופה
טריאס עליון, 235–234 מיליון שנה לפני זמננו PreЄ Є O S D C P T J K Pg N     
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: זוחלים
סוג:: מרסוכוס
מין:: Marasuchus lilloensis
שם מדעי
 Marasuchus ‏סרנו, 1974

מרסוכוס (שם מדעי: Marasuchus; מילולית: "תנין מארה") הוא סוג של זוחל מהקבוצה דמויי דינוזאורים שהתקיים במשך תור הטריאס מלפני 235 עד 234 מיליון שנה מזמננו. המאובנים שלו התגלו בתצורות במחוז לה ריוחה, ארגנטינה. הסוג תואר למדע ב-1994 בידי החוקר פול סרנו ואנדרי מרקוקי (andrea marcucci).
המרסוכוס היה קרובו של הלגוסוכוס והיה ארכוזאור מפותח וכנראה דו-רגלי בעל עצמות קרסול כדוריות וגפיים ארוכות ודקות יחסית. בעבר סברו שהיה דינוזאור אמיתי אך כיום רואים בו סוג קדום יותר בעל מבנה לסתות פרימיטיבי והיה חסר את המרחשת ועצמות גפיים של דינוזאור אמיתי.
עם זאת מבנה גופו מרמז שהיה קרוב ביותר לדינוזאור אמיתי. הוא היה בעל גפיים ארוכות ושריריות, שאולי התאימו לקפיצה ולטיפוס אך לא להליכה זקופה כמו של דינוזאורים. הוא הגיע לאורך 1.3 מטר והיה כנראה אול חרקים זריז, מה שסייע לו להתגונן מטורפים.
מפרץ מון

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  מפרץ 
 מידות
 רוחב מרבי:  13 ק"מ
 מידע נוסף
 קואורדינטות:  62°35′00″S 60°00′00″W﻿ / ﻿62.5833°S 60°W﻿ / -62.5833; -60
  (למפת איי שטלנד הדרומיים מוגדלת) אי הפיל קלרנס אי המלך ג'ורג'  ליווינגסטון סמית' מעבר דרייק מצר ברנספילד  אנטארקטיקהמפרץ מון (למפת איי שטלנד הדרומיים רגילה) אי הפיל קלרנס אי המלך ג'ורג'  ליווינגסטון סמית' מעבר דרייק מצר ברנספילד  אנטארקטיקהמפרץ מון (למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומימפרץ מון (למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומימפרץ מון 
 
מפרץ מון - מבט מתחנת המחקר אקדמיה. ברקע התמונה ניתן לראות את האי האף מון, ואת האי גריניץ'.
מפה טופוגרפית של האי ליווינגסטון.
מפרץ מון (באנגלית: Moon Bay ; מילולית: מפרץ הירח) הוא מפרץ בצד המזרחי של האי ליווינגסטון, באיי שטלנד הדרומיים שבאנטארקטיקה.
המפרץ ממוקם בין גבעת אדינבורו לבין נקודת רנייר.
רוחב פתחו של המפרץ 13 קילומטרים.
המפרץ חודר אל היבשת 7 קילומטרים.
אל המפרץ נשפכים הקרחונים: הדום הקרח סופוט, קרחון איסקר, קרחון יורון, קרחון סטרומה, קרחון קאליאקרה, קרחון פאנגה, ו-קרחון דבלט.
בתוך מפרץ מון ממוקמים האי האף מון, ושונית אלמאג.
היסטוריה

המפרץ התגלה על ידי ציידי כלבי ים בשנת 1821.
המפרץ מופה מחדש בשנת 1935 על ידי אנשי חקירות דיסקברי (Discovery Investigations), מהאונייה דיסקברי II ‏(Discovery II).
שמו של המפרץ ניתן לו על ידי אנשי משלחת חקירות דיסקברי, ככל הנראה בשנת 1935. המפרץ נקרא על שם האי האף מון, הממוקם בשפכו של המפרץ. האף מון משמעו באנגלית "חצי סהר". שם זה ניתן לאי בשל צורתו.
מרגרט לייטון

| --- | --- |

 לידה:  26 בפברואר 1922 ברנט גרין, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  13 בינואר 1976 (בגיל 53) צ'יצ'סטר, הממלכה המאוחדת 
 מקום קבורה:  צ'יצ'סטר 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד, הממלכה המאוחדת 
 תקופת הפעילות:  מ-1938 
 בן או בת זוג:  מקס רינהארדט (1947–1955)  לורנס הארווי (1957–1961)  מייקל וילדינג (1964–13 בינואר 1976) 
 פרסים והוקרה:  פרס טוני לשחקנית הטובה ביותר
 פרופיל ב-IMDb
 
מרגרט לייטון (באנגלית: Margaret Leighton;‏ 26 בפברואר 1922 - 13 בינואר 1976) הייתה שחקנית קולנוע ותיאטרון אנגלייה זוכת שני פרסי טוני, פרס אמי ופרס באפט"א, והייתה מועמדת לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר לשנת 1971 על משחקה בסרט "המקשר".
ביוגרפיה

לייטון נולדה בכפר ברנט גרין שבווסטרשייר, מערב אנגליה.
היא נישאה שלוש פעמים: למוציא לאור מקס רינהארדט, לשחקן היהודי-אנגלי מועמד פרס האוסקר לורנס הארווי ולשחקן מייקל וילדינג, ולא הביאה ילדים לעולם.
בשנותיה האחרונות סבלה לייטון קשות מדלקת מפרקים, למרות זאת הצליחה לשחק עד לפטירתה בשנת 1976 ממחלת טרשת נפוצה.
סרטו הקצר של עמוס גוטמן "מקום בטוח" הוקדש לזכרה של לייטון.
קריירת משחק > תיאטרון

התפרסמה בתחילת דרכה בתחום התיאטרון והופיעה לראשונה כנערה בלונדון ב"תיאטרון אולד ויק".
את הופעת הבכורה שלה בברודוויי עשתה לצעדם של אגדות התיאטרון לורנס אוליבייה ורלף ריצ'רדסון.
בשנת 1957 זכתה לייטון בפרס טוני על הופעתה במחזה "שולחנות נפרדים", תפקידה בתור גברת שאנקלאנד יועד בתחילה לשחקנית ויוויאן לי.
בשנת 1962 זכתה בפרס הטוני השני שלה על תפקידה במחזהו של טנסי ויליאמס "ליל האיגואנה" בתור האמנית חנה ג'קלס.
לייטון הועמדה לפרס הטוני פעמיים נוספות עבור הופעותייה במחזות "מהומה רבה על לא דבר" בתפקיד היתומה באטריצ'ה ו"טצ'ין טצ'ין" לצידו של אנתוני קווין.
קריירת משחק > קולנוע וטלוויזיה

שיחקה לראשונה בתפקידי קולנוע בסוף שנות ה-40, בסרטו של אלפרד היצ'קוק "מתחת למזל גדי" בתור מילי, עוזרת הבית של הזוג פלוסקי, ובדרמה "בן וינסלו".
לייטון הועמדה לצידו של זוכה האוסקר דייוויד ניבן לפרס באפט"א לשחקנית הטובה ביותר בתפקיד ראשי בזכות הופעתה בדרמה הצבאית " קארינגטון וי.סי " בתור ולארי אשתו של המייג'ור צ'ופר קארינגטון.
הופעה הוליוודית זכורה של לייטון הייתה בתפקיד אליס אשתו של  מזכיר ארצות הברית לשעבר ויליאם ראסל (הנרי פונדה) בדרמה הפוליטית "האיש הטוב ביותר".
לייטון שיחקה לצדם של אגדות קולנוע כדוגמת אודרי הפבורן בסרט "האישה הכועסת משאיו" ואליזבת טיילור ומייקל קיין בסרט "זי וקו". בשנת 1971 זכתה בפרס באפט"א, והייתה מועמדת לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר על הופעתה בתור גברת מאודסלי, ראש הבית האריסטוקרטי האנגלי בדרמה של ג'וזף לוסי "המקשר". באותה שנה זכתה גם בפרס אמי על הופעתה בסדרת הטלוויזיה "היכל התהילה של הולמרק".
פילמוגרפיה נבחרת

בן וינסלו (1948)
מתחת לחוג הגדי (1949)
הלב בתדהמה (1950)
פיפמרנל החמקמק (1950)
לקרוא לבולדוג דרומאונד (1951)
הביתה בשבע (1952)
הקדוש והקיסוס (1952)
המת הצעיר הטוב (1954)
קארינגטון וי.סי (1955)
הבעל הנצחי (1955)
הזר הנלהב (1957)
הסאונד והיופי (1959)
הואלס של לוחמי השוורים (1962)
הסוד השלישי (1964)
האיש הטוב ביותר (1964)
אמריקה לאן? (1965)
שבע נשים (1966)
האישה הכועסת משאיו (1969)
המקשר (1970)
זי וקו (1972)
ליידי קרוליין לאמב (1972)
מאחורי הקבר (1973)
תקוות גדולות (1974)
גלילאו (1975)
משפט על ידי קרב (1976)
הצגות תיאטרון

שולחנות נפרדים (1957)
מהומה רבה על לא דבר (1960)
ליל האיגואנה (1962)
טצ'ין טצ'ין (1963)
מרגרט לארה וידרסדוטיר

| --- | --- |

 מידע אישי
 לידה:  25 ביולי 1986 (בת 38) וסטמאנאאיאר, איסלנד 
 גובה:  1.7 מטרים
 עמדה:  חלוץ 
 
מרגרט לארה וידרסדוטיר, 2015
מרגרט לארה וידרסדוטיר (באיסלנדית: Margrét Lára Viðarsdóttir;‏ נולדה ב-25 ביולי 1986) היא כדורגלנית עבר איסלנדית ששיחקה כחלוצה. וידרסדוטיר היא מלכת השערים של נבחרת איסלנד בכל הזמנים, כשלזכותה 79 שערים ב-124 משחקים.
קריירה > מועדונים

וידרסדוטיר נולדה ביולי 1986 בעיר וסטמאנאאיאר שבדרום איסלנד. כשהייתה בת 15 בלבד היא הצטרפה לקבוצת הכדורגל איי. בי. וי., בה שיחק אביה בעבר ולאחר מכן אף שימש כנשיאה. היא שיחקה באיי. בי. וי. במשך ארבע שנים, במהלכן היא זכתה פעם אחת בתואר מלכות השערים של הליגה האיסלנדית ובשתי סגנויות אליפות. ב-2005 היא עברה ליריבתה הגדולה של איי. בי. וי. והאלופה המכהנת - וואלור רייקיאוויק.
כבר בעונתה הראשונה בוואלור זכתה וידרסדוטיר בתואר מלכת השערים של הליגה האיסלנדית, לאחר שכבשה 23 שערים ב-14 משחקים. שנתיים לאחר מכן, בעונת 2006, היא זכתה עם הקבוצה בדאבל, שעקבותיו קיבלה את פרס הכדורגלנית האיסלנדית של השנה ואת פרס כדורגלנית השנה בליגה. באותה שנה היא אף סיימה כמלכת השערים של ליגת האלופות, אחרי שכבשה 11 שערים במפעל והובילה את וואלור עד לרבע הגמר.
הצלחתה הרבה של וידרסדוטיר בזירה האירופאית משכה את תשומת הלב של קבוצות רבות מרחבי היבשת, ולבסוף היא חתמה בדיסבורג 2001 הגרמנייה באוקטובר 2006. אף על פי שהצליחה להביא את יכולתה הטובה למגרש, חשה וידרסדוטיר געגועים הביתה, ובינואר 2007 החליטה לעזוב את גרמניה ולחזור לקבוצתה הקודמת, וואלור. בעונת החזרה שלה היא קבעה שיא כיבושים לעונה בליגה האיסלנדית, אחרי שכבשה 38 שערים ב-16 משחקים בלבד. בשנה זו היא אף זכתה בפרס ספורטאי השנה באיסלנד, לאחר שהקדימה את כדורגלן ברצלונה, איידור גודיונסן.
באמצע עונת 2009 החליטה וידרסדוטיר לעבור ללינשפינג מהליגה השוודית, אך לאחר שלא התאקלמה בקבוצה, היא עברה לקריסטיאנסטד מאותה ליגה. בקריסטיאנסטד שיחקה וידרסדוטיר תחת אליזבת גונארסדוטיר, שהייתה המאמנת שלה באיי. בי. וי. וב-וואלור, ולפיכך היא השתלבה מהר מאוד בסגל הקבוצה. בעונתה השלישית בקבוצה היא כבר סיימה כמלכת השערים של הליגה השוודית בצוותא עם מאנון מליס ההולנדית, לאחר ששתיהן כבשו 16 שערים כל אחת. לאחר עונה זו היא עברה לשחק חצי שנה בטורבינה פוטסדאם מהבונדסליגה, אך בסופה חזרה לקריסטיאנסטד.
במהלך עונת 2013 כבשה וידרסדוטיר 13 שערים ב-22 משחקי ליגה, אך כניסתה להיריון בדצמבר של אותה שנה, מנעה ממנה לשחק במהלך כל עונת 2014. היא חזרה לאימונים שנה לאחר מכן, לקראת עונת 2015, שבסופה החליטה לחזור לליגה האיסלנדית. בנובמבר 2015 חתמה וידרסדוטיר על חוזה לשנתיים בקבוצתה לשעבר - וואלור, והשלימה את החזרה למולדתה לאחר שבע שנות קריירה מעבר לים.
קריירה > נבחרת איסלנד

ב-14 ביוני 2003, כשהיא בת 16 בלבד, ערכה וידרסדוטיר את הופעת הבכורה שלה בנבחרת איסלנד במשחק מוקדמות אליפות אירופה 2005 נגד הונגריה. היא נכנסה כמחליפה בדקה ה-66 ולאחר ארבע דקות כבשה את השער הרביעי והאחרון בניצחון נבחרתה. מספר חודשים לאחר מכן היא כבשה את השלושער הראשון שלה בנבחרת, בניצחון 0-10 על פולין. בסך הכל כבשה וידרסדוטיר שמונה שערים בטורניר מוקדמות זה, אך כשלה עם הנבחרת בהעפלה לטורניר הגמר.
במרץ 2008 סיימה וידרסדוטיר כמלכת השערים של גביע אלגארבה (אחד מטורנירי הנשים החשובים בעולם), והייתה לכדורגלנית האיסלנדית הראשונה שמגיעה להישג זה. באותה שנה היא אף סיימה כמלכת השערים של טורניר מוקדמות אליפות אירופה 2009, והובילה את איסלנד להעפלה היסטורית לטורניר הגמר. באליפות עצמה, שנערכה בפינלנד, שובצה הנבחרת לבית קשה עם גרמניה, נורווגיה וצרפת, והפסידה את כל שלושת משחקיה. וידרסדוטיר פתחה בהרכב הראשון בכל שלושת המשחקים, אך לא הצליחה לכבוש אף שער.
בשנת 2011 הגיעו וידרסדוטיר ואיסלנד עד לגמר גביע אלגארבה, בו הפסידו 4-2 לארצות הברית. וידרסדוטיר, שכבשה שער אחד בגמר, סיימה כמלכת השערים של הגביע עם ארבעה כיבושים. שנה אחר כך, היא כבשה 11 שערים במהלך טורניר המוקדמות של אליפות אירופה 2013, והעפילה עם איסלנד בפעם השנייה ברציפות לטורניר הגמר של האליפות. הפעם הגיעו האיסלנדיות עד לשלב רבע הגמר, שם הודחו על ידי המארחת, שוודיה.
לאחר אליפות אירופה מונתה וידרסדוטיר לקפטנית הנבחרת במקומה של קתרין יונסדוטיר הפורשת, אך בעקבות כניסתה להיריון נאלצה לקחת חופשה זמנית מכדורגל. היא חזרה לסגל הנבחרת לקראת גביע אלגארבה ב-2015, אך לא הצליחה לכבוש במהלך הטורניר. מספר חודשים לאחר מכן, ב-22 בספטמבר 2015, ערכה וידרסדוטיר את הופעתה ה-100 במדי הנבחרת, וזכתה לטקס הוקרה מטעם התאחדות הכדורגל של איסלנד.
ב-8 באוקטובר 2019, במשחק נגד לטביה, ערכה וידרסדוטיר את הופעתה ה-124 והאחרונה בנבחרת איסלנד. באותו משחק ניצחו האיסלנדיות 0-6, ווידרסדוטיר אף זכתה לכבוש את אחד השערים.
תארים > תארים קבוצתיים

ליגת העל האיסלנדית (4): 2006, 2007, 2008, 2019
הגביע האיסלנדי (1): 2006
תארים > תארים אישיים

מלכת השערים של ליגת העל האיסלנדית (5): 2004, 2005, 2006, 2007, 2008
מלכת השערים של ליגת העל השוודית (1): 2011
מלכת השערים של ליגת האלופות (3): 2006, 2008, 2009
מלכת השערים של גביע אלגארבה (2): 2008, 2011
הכדורגלנית האיסלנדית של השנה (5): 2004, 2006, 2007, 2008, 2011
כדורגלנית השנה בליגת העל האיסלנדית (1): 2006
ספורטאית השנה באיסלנד (1): 2007
הערות שוליים

↑  Islands Vidarsdottir im Deutschland-Dilemma, באתר התאחדות הכדורגל הגרמנית‏, 13 ביולי 2013
| מלכת השערים של גביע אופ"א וליגת האלופות לנשים |
| --- | --- | --- |
| גביע אופ"א | 2002: אנצ'ה • 2003: יונגברי • 2004: גסטוטנר • 2005: פוהלרס • 2006: וידרסדוטיר • 2007: פליטינג • 2008: דייטל, וידרסדוטיר, פאניקו • 2009: וידרסדוטיר |  |
| ליגת האלופות | 2010: בורקי • 2011: גרינגס • 2012: אבילי ולה סומר • 2013: רוס • 2014: ניקוליץ' • 2015: סאסיץ' • 2016: הגרברג • 2017: מידמה וג'קאבפי • 2018: הגרברג • 2019: הארדר • 2020: מידמה, אוגביאגבה ות'ורואלדסדוטיר • 2021: הרמוסו וקירבי • 2022: פוטיאס • 2023: פייור |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 1876152139976211100003   WorldCat (עם VIAF): 1876152139976211100003
מרינט פישון

מרינט פישון (בצרפתית: Marinette Pichon;‏ נולדה ב-26 בנובמבר 1975) היא כדורגלנית עבר צרפתייה ששיחקה כחלוצה. פישון היא מלכת השערים של נבחרת צרפת בכל הזמנים, עם 81 שערים ב-112 הופעות.