stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
לאופולד אידליץ
תולדות חייו

אידליץ נולד בפראג, אז בתחומי האימפריה האוסטרית, לאברהם ויהודית אידליץ. את תחילת הכשרתו הטכנית עשה בבית ספר תיכון בפראג ולאחר מכן המשיך את לימודיו באוניברסיטה הטכנית של וינה, שם למד מנהל עסקים. בשנת 1843 עזב את וינה והיגר לארצות הברית.
לאחר הגעתו לניו יורק, עבד שלוש שנים במשרדו של האדריכל ריצ'רד אפג'ון, בתקופה בה עבודתו על כנסיית השילוש הקדוש הייתה בעיצומה. בשנת 1846 הקים שותפות עם האדריכל הגרמני קרל אוטו בלש, שאת הכשרתו עבר אצל האדריכל פרידריך פון גרטנר במינכן.
אחת מעבודותיהם המשותפות הייתה תכנון מבנה הכנסייה האפיסקופלית של סנט ג'ורג' (1846–1849), בניין אשר עומד עד עצם היום הזה. קהילת הכנסייה האפיסקופלית הייתה מרוצה כל כך מהתכנון כך שלאחר ששרפה הרסה את המבנה בשנת 1865 הוקם המבנה מחדש בדיוק על פי התוכניות המקוריות.
בשנים 1876–1881 היה אידליץ מעורב בתכנון בניין הקפיטול של מדינת ניו יורק, פרויקט שיחד עם היותו אולי המפורסם ביותר שלו, הביא לפגיעה מסוימת במוניטין האישי עקב מחלוקת ציבורית שנוצרה סביב פיטוריו של האדריכל תומאס פולר לאחר שכבר החל בתכנון הבניין.
על אף שכונה האדריכל האמריקאי היהודי הראשון, התאמץ אידליץ להסתיר את מוצאו היהודי. נישואיו, למשל, נערכו על ידי כומר  אפיסקופלי.
אידליץ התערה היטב בחברה הניו יורקית ואף היה חבר במועדון חברים ניו יורקי יוקרתי. בשנת 1857 נמנה עם מייסדי המכון האמריקאי לאדריכלים.
בנו, סיירוס לזלי וורנר איידליץ, היה גם הוא אדריכל נודע.
מעבודותיו

הקפיטול של מדינת ניו יורק, אולבני, ניו יורק
בית פי. טי. ברנום בברידג'פורט, קונטיקט (1848)
כנסיית פטרוס הקדוש (הברונקס, 1853)
בית הכנסת עמנו-אל בניו יורק (1866 - 1868, נהרס ב-1927)
כנסיית United Church of Christ בברודוויי, ניו יורק (1859, נהרסה כנראה ב-1907)
השלמת בניין בית המשפט המחוזי בניו יורק (מוכר גם בשם בית המשפט טוויד) (1876 - 1881)
בנוסף, חיבר מאמרים רבים שפורסמו בכתבי עת מקצועיים. אידליץ כתב (1881) את הספר "The Nature and Function of Art, More Especially of Architecture", בו העלה תאוריה המחברת בין רעיונות גרמניים של אמנות ומדע לטרנסצנדנטליזם אמריקאי.
קאפ-האיסיין

| --- | --- |
מראה העיר
מראה העיר
 מדינה:  האיטי האיטי
 מחוז:  נורד
 נפה:  קאפ-האיסיין
 ראש העיר:  ז'אן רנו
 תאריך ייסוד:  1670
 שטח:  53.5 קמ"ר
 גובה:  0 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  190,289 (2013)
  ‑ צפיפות:  3,600 נפש לקמ"ר (2013)
 קואורדינטות:  19°45′N 72°12′W﻿ / ﻿19.75°N 72.2°W﻿ / 19.75; -72.2 
 אזור זמן:  אזור זמן מזרחי
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת האיטי מוגדלת) פורט-או-פרנס ז'אקמל גונאיב ז'רמי הרפובליקה הדומיניקנית  קובה הים הקריביקאפ-האיסיין(למפת האיטי רגילה) פורט-או-פרנס ז'אקמל גונאיב ז'רמי הרפ. הדומ.  קובה הים הקריביקאפ-האיסיין  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
קאפ-האיסיין עולה באש, ציור משנת 1793
קאפ-האיסיין
קאפ-האיסיין
קאפ-האיסיין (בקריאולית האיטית: אוקפ (Okap) או קאפ אאיסיין (Kap Ayisyen), בצרפתית: Cap-Haïtien, בשמותיה הקודמים קאפ פראנסה, קאפ אנרי, ולה קאפ) היא עיר בצפון-מזרח האיטי, המשמשת כבירת מחוז נורד, ומדורגת במקום השביעי במדינה לפי מספר התושבים בה.
בתקופה הקולוניאלית הייתה לעיר חשיבות רבה, והיא שימשה כבירת המושבה הצרפתית סן דומנג (Saint-Domingue). בשנת 1770 החליפה פורט-או-פרנס את קאפ-האיסיין כבירת המושבה. לאחר מרד העבדים בהאיטי, שימשה העיר כעיר הבירה הראשונה של ממלכת צפון האיטי, תחת שלטונו של אנרי כריסטוף.
בשל המרחק הרב מפורט-או-פרנס הבירה, יחד עם תשתיות התחבורה הרעועות במדינה, הופכת העיר לעיתים קרובות לבסיס למהפכנים ותנועות מחאה נגד הממשלה. לדוגמה בין ה-5-29 בפברואר 2004, נכבשה קאפ-האיסיין על ידי חמושים שהתנגדו לשלטונו של הנשיא ז'אן-ברטראן אריסטיד.
העיר שוכנת כ-19 קילומטרים צפונית מהעיירה ההיסטורית מילו שבה ארמון סנסוסי החרב. כ-28 קילומטרים דרומית לעיר שוכנת מצודת לה פרייר.
היסטוריה

במשך אלפי שנים ישבו באזור עמים ילידים, שהיגרו לשם ממרכז ודרום אמריקה. במאה השש עשרה יישבו את האי הכובשים הספרדים, המחלות הזיהומיות שהביאו עימם המתיישבים החדשים, גרמו להידלדלות מהירה של האוכלוסייה המקומית.
בשנת 1492 ייסד כריסטופר קולומבוס על החוף הסמוך לעיר, את היישוב הראשון שלו בעולם החדש. חורבות היישוב שנקרא לה נבידד (La Navidad), התגלו על ידי ארכאולוגים בשנת 1977.
בתחילת המאה השמונה עשרה כבשו הצרפתים מידי הספרדים חצי מהאי היספניולה, שם נטעו מטעים גדולים של קני סוכר במישורים הצפוניים, ויבאו אלפי עבדים אפריקאים. קאפ-פרנסיס הייתה לעיר חשובה בתקופה הקולוניאלית הצרפתית באי, והיא שימשה כבירת המושבה סן דומנג, מאז היווסדה בשנת 1711 ועד לשנת 1770, אז הועברו מוסדות השלטון לפורט-או-פרנס שבדרום-מערב האי.
בשנת 1807, התפצלה האיטי לשני חלקים, החלק הדרומי בהנהגת אלכסנדר פטיון, והחלק הצפוני תחת שלטונו של הנרי כריסטוף. כריסטוף, שחשש שיתנקשו בחייו, הקים יחד עם תומכיו את ממלכת צפון האיטי, והוא קרא לעיר הבירה על שמו; קאפ-אנרי. כריסטוף, חולה וחושש מהפיכה, התאבד ב-8 באוקטובר 1820, בנו ויורשו ז'אק ויקטור הנרי, אז בן שש עשרה, נרצח על ידי המהפכנים עשרה ימים לאחר מכן. ז'אק פייר בויאר, אז מנהיג הדרום, הצליח לאחד בין חלקי המדינה ללא קרב.
מרכז העיר שוכן בין המפרץ להרים ממזרח וממערב, אזורים אלו מלאים בשכונות עוני. מרבית הרחובות צרים ומסודרים כרשתות, שריד לכיבוש האמריקאי בהאיטי בין השנים 1915–1934.
אסונות > רעידת האדמה בקאפ-האיסיין, 1842

ב-7 במאי 1842 פקדה את האי רעידת אדמה שהיקפה מוערך ב-8.1 בסולם ריכטר. באסון נהרסו ערים רבות בהאיטי וברפובליקה הדומיניקנית השכנה, וכחמשת אלפים ושלוש מאות בני אדם נהרגו. אחד המבנים שחרבו בעיר הוא ארמון סנסוסי שלא הוקם שוב.
אסונות > רעידת האדמה בהאיטי, 2010

בעקבות האסון שהתרחש ב-12 בינואר 2010, נהרסו מתקני הנמל הימי הגדול במדינה בפורט-או-פרנס, שימש הנמל בעיר להעברת סיוע הומניטרי למדינה.
תשתיות מעטות בקאפ-האיסיין נפגעו מהרעש, ותושבים רבים מרחבי המדינה התיישבו בעיר. שדה התעופה המקומי שנפגע, תוקן על ידי חיילים צ'יליאנים המשתייכים לכוח האו"ם במדינה. כמה מאות חיילים מכוח המשימה של האו"ם להאיטי (UNSTAMIH), מוצבים בעיר.
לאחר האסון הקימה ישראל יחידת מיון וטראומה בעיר.
נמל לבאדי (Labadee), אתר נופש סמוך לקאפ-האיסיין המוחכר לחברת הספנות רויאל קריביאן אינטרנשיונל, נהרס ברעש, ושוקם לאחר מכן. במסגרת השיקום, נבנה מזח בטון חדש, המאפשר לספינות גדולות במיוחד לעגון באתר.
אסונות > התפוצצות מכלית דלק, קאפ-האיסיין, 2021

ב-14 בדצמבר 2021 התפוצצה מכלית דלק בצפון העיר קאפ-האיסיין. מכלית דלק, שניסתה להימנע מהתנגשות באופנוע התהפכה, דבר שגרם לפיצוץ ולשרפה שהרגו 75 אנשים ופצעו מעל ל-100 נוספים.
ראש ממשלת האיטי, אריאל אנרי, הכריז על שלושה ימי אבל לאומיים בשל האירוע.
כלכלה

קאפ-האיסיין ידועה כמרכז המונומנטים היסטוריים הגדול במדינה, יחד עם החופים הציוריים והשקטים שבה, הפכו אותה ליעד תיירותי חשוב לבני המעמד הגבוה במדינה. קאפ-האיסיין השוכנת בצפון היציב מושכת גם תיירים בין-לאומיים, החוששים מחוסר היציבות בדרום האי.
בעיר שפע מבנים הבנויים בסגנון האדריכלות קולוניאלית הצרפתית שנשתמרו היטב. במהלך ההפיכה במדינה, ולאחריה, עזבו צבעוניים רבים לניו אורלינס שבלואיזיאנה, שהייתה אז בשליטת צרפת. כתוצאה מכך יש לשני הערים קווי דמיון רבים בסגנון האדריכלי.
תיירות > לבאדי

לבאדי (Labadee) הוא אתר נופש השוכן כשישה קילומטרים צפונית-מערבית למרכז קאפ-האיסיין, ומשמש לחניות ביניים קצרות לקרוזים של חברת רויאל קריביאן אינטרנשיונל. האתר מוחכר לרויאל קריביאן עד לשנת 2050, ומניב את החלק הגדול מתיירות במדינה משנת 1986. האתר מעסיק כשלוש מאות מקומיים, מאפשר לכמאתיים נוספים למכור את מרכולתם באתר. כמו כן נהנית ממשלת האיטי מתמלוגים של שישה דולרים מכל תייר המבקר באתר.
האתר מקושר לעיר באמצעות כביש. בין האטרקציות באתר: שוק מקומי, חופים, מתקני ספורט מים, גלישה זוויתית ועוד.
תיירות > Vertières

אתר בו נערך קרב Vertières, הקרב האחרון במרד העבדים, התרחש ב-18 בנובמבר 1803. שבעת אלפי חיילי הצבא הצרפתי שנותרו בהאיטי, נסוגו לאחר התקפות המורדים בראשות ז'אן-ז'ק דסאלין (Jean-Jacques Dessalines), והממשלה המהפכנית הכריזה על עצמאותה.
במהלך הקרב האחרון אחד ממובילי המאבק, פרנסואה קפויס (François Capois) שנודע כקפויס-לה-מורט (Capois-La-Mort), הפך לגיבור המהפכה, לאחר שהמשיך ללחום למרות קליעים שהרגו את סוסו והעיפו את כובעו. מאז, הפך 18 בנובמבר לחג לאומי בהאיטי.
תיירות > מצודת לה פרייר

מצודת לה פרייר הידועה גם טירת אנרי כריסטוף שוכנת בפסגת הר בונה א ל'אווק, כ־27 קילומטרים דרומית לקאפ-האיסיין וכ-8 קילומטרים דרומית לעיירה מילו. המבצר הוא המבצר הגדול ביותר בחצי הכדור המערבי, ובשנת 1982 הוכרזה כאתר מורשת עולמית יחד עם ארמון סנסוסי הסמוך.
המצודה נבנתה בין השנים 1805 ו-1820 על ידי אנרי כריסטוף, מנהיג במרד העבדים, ומלך צפון האיטי בהמשך. המצודה נחשבת כסמל לאומי בהאיטי.
תיירות > בואיס סאיימן

בואיס סאיימן (Bois Caïman) שוכן כ-1.9 קילומטרים דרומית לעיר, באתר בוצעו טקסי וודו תחת עץ פיקוס בתחילת מרד העבדים. המקומיים מאמינים כי האתר בעל כוחות מיסטיים.
תיירות > מורן רוז'

מורן רוז' (Morne Rouge) שוכן כ-5 קילומטרים דרומית לקאפ האיסיין. באתר מטע קני סוכר בשם "Habitation Le Normand de Mezy", שבו הועבדו כמה מהעבדים אשר הובילו את המרד נגד הצרפתיים.
תחבורה

שדה התעופה המקומי הקרוי על שם נשיא ונצואלה לשעבר, הוגו צ'אווס, הוא שדה התעופה השני בגודלו בהאיטי. בעיר גם נמל ימי, השני בגודלו במדינה.
הכביש הלאומי מס' 1 - מקשר את קאפ-האיסיין עם פורט-או-פרנס, ועוברת דרך רצועת החוף והעיר סינט-מארק.
הכביש הלאומי מס' 3 - מקשר אף הוא את קאפ-האיסיין עם פורט-או-פרנס, דרך הרמה המרכזית והערים מיריבלאיס (Mirebalais) והינצ'י (Hinche).
התחבורה הציבורית מוגשת באמצעות מוניות, אופנועים, וטאפ טאפ; אוטובוסים, מיניבוסים וטנדרים צבעוניים הנעים על גבי מסלול קבוע.
ערים תאומות

לקאפ-האיסיין שלוש ערים תאומות:
ארצות הברית ניו אורלינס, לואיזיאנה, ארצות הברית
פוארטו ריקו סן חואן העתיקה (אנ'), פוארטו ריקו
ארצות הברית פורטלנד, מיין, ארצות הברית
הערות שוליים

↑  42 הרוגים בשישה ימי קרבות בהאיטי, באתר וואלה, 11 בפברואר 2004
↑  Puerto Real באתר Florida Museum of Natural History
↑  Haiti: Cap-Haitien Earthquake, 1842 באתר findthebest.com
↑  רונן מדזיני, סיוע ישראלי להאיטי: תרופות נגד כולרה, יוקם בי"ח, באתר ynet, 24 בנובמבר 2010
↑   ציוץ של Frantz Duval ברשת החברתית אקס (טוויטר), 14 בדצמבר 2021
↑  Fuel truck explosion in Haiti kills at least 50 באתר רויטרס, 14 בדצמבר 2021 (באנגלית)
↑  LABADEE באתר הוושינגטון פוסט, 21 בינואר 2007
↑  National History Park – Citadel, Sans Souci, Ramiers באתר אונסק"ו
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007533429005171  BnF: cb11987746f (data)  LCCN: nr87000757  NARA: 10037316  NKC: ge629503  VIAF: 158710422   WorldCat (עם VIAF): 158710422 
קתדרלת נוטרדאם בקאפ-האיסיין
אוניית תענוגות של רויאל קריביאן עוגנת בלבאדי
פסל ז'אן-ז'ק דסאלין בעיר
טאפ טאפ
פריץ פייגל

| --- | --- |

 לידה:  15 במאי 1891 וינה, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  23 בינואר 1971 (בגיל 79) ריו דה ז'ניירו, ברזיל 
 ענף מדעי:  כימיה 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת וינה 
 מנחה לדוקטורט:  וילהלם שלנק 
 מוסדות:  אוניברסיטת וינה  האוניברסיטה הפדרלית של ריו דה ז'ניירו 
 תלמידי דוקטורט:  ארווין שרגף, Cláudio Costa Neto 
 פרסים והוקרה:  העיטור האוסטרי למדע ואמנות (1961)  מדליית וילהלם אקסנר (1957)  פרס ויצמן למחקרים במדעים מדויקים (1952)  פרס פריץ פרגל (1931)  פרס האיטינגר (1929) 
 בן או בת זוג:  רג'ינה פייגל 
 
פְרִיץ פַיְיגֶל (גרמנית: Fritz Feigl;‏ 15 במאי 1875 – 23 בינואר 1971) היה כימאי יהודי, יליד אוסטריה שחי משנת 1940 בברזיל.
קורות חיים

פייגל נולד בווינה. לימודיו הגבוהים הופרעו על ידי שירותו הצבאי במלחמת העולם הראשונה. בשנת 1918 חזר ללמוד, וב-1920 סיים את לימודי הדוקטורט, שאותם עשה בהנחיית וילהלם שלנק (Schlenk). בשנת 1928 התמנה לפרופסור באוניברסיטת וינה, אך בשנת 1938 נכפה עליו לפרוש מעבודתו בשל עליית הנאצים לשלטון. עד 1940 שהה בבלגיה והיה מנהל המוסד למחקר התעשייה הכימית.
לאחר שנכלא תקופה קצרה במחנה ריכוז הצליח להבריח גבולות לפורטוגל ועבר לברזיל, שם קיבל אזרחות בשנת 1944 ובהמשך שנות חייו עבד באוניברסיטת ריו דה ז'ניירו. נבחר לנשיא הקהילות היהודיות במדינה.
פייגל נודע בתרומותיו לפיתוח תחום הכימיה אנליטית.
בשנת 1952 זכה בפרס ויצמן, ובשנת 1962 הוענק לו תואר דוקטור לשם כבוד מהאוניברסיטה העברית בירושלים.
פייגל נפטר בשמת 1971  בריו דה ז'ניירו.
הערות שוליים

↑  היום טקס חלוקת פרס ויצמן, דבר, 14 בפברואר 1952.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007271378605171  PLWABN: 9811274630205606  BIBSYS: 90200908  BnF: cb17215255q (data)  CiNii: DA01191684  GND: 119229250  ICCU: UFEV106607  ISNI: 0000 0001 1763 4761  LCCN: n84800493  LNB: 000127295  NDL: 00521586  NKC: uk2009425209  NLA: 35723907  NSK: 000023838  NTA: 067679773  RERO: 02-A003236028  SNAC: w6128bnh  SUDOC: 059175869  Trove: 1059024  VcBA: 495/122092  VIAF: 52494512   WorldCat (עם VIAF): 52494512 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
דיסנילנד פריז

| --- | --- |

טירת היפהפייה הנרדמת בדיסנילנד פריז - סמל הפארק
 מיקום:  מארן-לה-ואלה, פריז, צרפת
 תאריך פתיחה:  12 באפריל 1992
 אתר נופש:  אתר הנופש דיסנילנד פריז
 תמה:  ממלכת הקסם
 מפעיל:  יורו דיסני SCA
 אתרי מפעיל נוספים:  וולט דיסני
 קואורדינטות:  48°52′21″N 2°46′36″E﻿ / ﻿48.872608°N 2.776747°E﻿ / 48.872608; 2.776747
  אתר האינטרנט הרשמי של דיסנילנד פריז
 
  (למפת צרפת מוגדלת) פריז מרסיי ליון טולוז ניס נאנט שטרסבורג מונפלייה בורדו ליל רן ריימס לה האבר סנט אטיין אנז'ה גרנובל דיז'ון קורסיקה ספרד שווייץ גרמניה בלגיה לו. איטליה הממלכה המאוחדת תעלת למאנש הים התיכון האוקיינוס האטלנטי דיסנילנד פריז(למפת צרפת רגילה) פריז מרסיי ליון טולוז ניס נאנט שטרסבורג מונפלייה בורדו ליל רן ריימס לה האבר סנט אטיין אנז'ה גרנובל דיז'ון קורסיקה ספרד שווייץ גרמניה בלגיה לו. איטליה הממלכה המאוחדת תעלת למאנש הים התיכון האוקיינוס האטלנטי דיסנילנד פריז(למפת איל-דה-פראנס רגילה) פריז ורסאי מלאן אוורי פונטואז נורמנדי סאנטר-עמק הלואר בורגון פראנש-קונטה  גר. אסט  או-דה-פראנס קרטיי מודיסנילנד פריז(למפת איל-דה-פראנס מוגדלת) פריז ורסאי מלאן אוורי פונטואז נורמנדי סאנטר-עמק הלואר בורגון פראנש-קונטה  גר. אסט  או-דה-פראנס קרטיי מודיסנילנד פריז
 
דיסנילנד פריז (הידוע גם בשמו הקודם יורודיסני) הוא פארק שעשועים הנמצא במארן-לה-ואלה ליד פריז שבצרפת. הפארק נפתח ב-12 באפריל 1992 על ידי חברת יורו דיסני SCA, חברה ש- 39% ממנה היא בבעלות חברת וולט דיסני.
היסטוריה

בניית הפארק החלה בשנת 1988, והסתיימה בשנת 1992. הפארק נפתח רשמית בשם "יורודיסני" אולם מספר המבקרים היה נמוך ביותר. הפארק עורר התנגדות רבה בצרפת. הצרפתים ראו בפארק פלישה של התרבות האמריקאית ופגיעה אנושה בתרבות הצרפתית.
ב-1 באוקטובר 1994 שינה הפארק את שמו ל"דיסנילנד פריז", נפתח בקרבתו פארק נוסף - פארק אולפני וולט דיסני, הפך לחלק מאתר הנופש דיסנילנד פריז.
עם פתיחת הפארק הנוסף ועליית מספר המבקרים הפך הפארק המפסיד בשנת 2002 לסיפור של הצלחה, אולם טרם כיסה את חובותיו משנים קודמות.
ב-14 בנובמבר 2015 נסגר הפארק לראשונה מאז הוקם עקב פיגועי נובמבר 2015 בפריז.
אזורי הפארק

הפארק עצמו, מחולק למספר אזורים המכונים "ארצות תמתיות":
Main Street U.S.A - הרחוב הראשי של ארצות הברית - רחוב המוביל ל-4 הארצות האחרות
Frontierland- ארץ המערב הפרוע
Advantureland- ארץ ההרפתקאות
Fantasyland- ארץ הפנטזיה
Discoveryland- ארץ התגליות
תחבורה

ניתן להגיע אל הפארק באמצעות רכבות קו A (שלוחה A4) של ה-RER מפריז.
מבקרים בפארק

פארק דיסנילנד פריז הוא אחד הפארקים המובילים בעולם במספר המבקרים.
| 2008 | 2009 | 2010 | 2011 | 2012 | 2013 | 2014 | 2015 | 2016 | 1017 | 2018 | 2019 | דירוג עולמי |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 12,688,000 | 12,740,000  | 10,500,000  | 10,990,000  | 11,500,000  | 10,430,000  | 9,940,000  | 10,360,000  | 8,400,000  | 9,660,000  | 9,843,000  | 9,745,000  | 13 |
הערות שוליים

↑  רויטר, מיקי מאוס קיבל דרכון צרפתי, מעריב, 25 במרץ 1987
↑  תמר גולן, מיקי מאוס אוכל באגט, מעריב, 12 באפריל 1992, המשך, תמונה, המשך, (תמונה), המשך, (תמונה)
↑  מבקרים בפארקי שעשועים בעולם בשנת 2008
↑  מבקרים בפארקי שעשועים בעולם בשנת 2009
↑  מבקרים בפארקי שעשועים בעולם בשנת 2010
↑  מבקרים בפארקי שעשועים בעולם בשנת 2011
↑  מבקרים בפארק שעשועים בעולם בשנת 2012
↑  מבקרים בפארקי שעשועים בעולם בשנת 2013
↑  מבקרים בפארקי שעשועים בעולם בשנת 2014
↑  מבקרים בפארקי שעשועים בעולם בשנת 2015
↑  מבקרים בפארקי שעשועים בעולם בשנת 2016
↑  מבקרים בפארקי שעשועים בעולם בשנת 2017
↑  מבקרים בפארקי שעשועים בעולם בשנת 2018
↑  מבקרים בפארקי שעשועים בעולם בשנת 2019
|  אטרקציות בפארקי דיסני |
| --- | --- | --- |
| הרחוב הראשי של ארצות הברית | פנטזיה בשמים • התהלוכה החשמלית של הרחוב הראשי •  משאלות |  |
| ארץ הפנטזיה | טירת סינדרלה • מזחלות מטרהורן • הפילהרקסם של מיקי • המסע הפרוע של מר קרפד •  מעופו של פיטר פן • דרך השמים • טירת היפהפייה הנרדמת • זה עולם קטן • הרפתקאותיו הרבות של פו הדוב • מסעות הקסם |  |
| ארץ המחר | מסע דרך החלל הפנימי • אמריקה שרה • אוטופיה • משגרי החלל של באז שנות אור • קפטן איו • קרוסלת הקידמה • מעוף החלום של דלתא • מסע הצוללת בעקבות נמו • אם היו לך כנפיים • חדשנות • פיפלמובר / רשות התחבורה של ארץ המחר • סילוני הטילים / אסטרו אורביטר • מטות הטילים • הר החלל • סטאר טורס • הבריחה הגדולה של סטיץ' |  |
| ארץ המערב הפרוע | רכבת הר הרעם הגדול • אינדיאני עץ האורן • נהרות אמריקה • הר הרסס |  |
| ארץ ההרפתקאות | הרפתקאות אינדיאנה ג'ונס • מסע בג'ונגל • שודדי הקאריביים • רוחות שוצפות / אינדיאנה ג'ונס ומקדש הסכנה • חדר הטיקי הקסום |  |
| מתקנים ואזורים נוספים | מועדון 33 • ג'מבורי דובי הכפר • ארץ החיות הקטנות • פנטזמיק! • הטירה המכושפת • כיכר ניו אורלינס • שומר הזמן • כיכר החרות • עיר ההנפשה של מיקי • משלחת אוורסט |  |
| פארקים ואתרי נופש של חברת וולט דיסני |
| --- | --- | --- |
| אתר הנופש דיסנילנד | דיסנילנד • ההרפתקה הקליפורנית של דיסני • דאונטאון דיסני |  |
| אתר הנופש דיסניוורלד | ממלכת הקסם • אפקוט • אולפני הוליווד של דיסני • ממלכת החיות של דיסני • חוף סופת השלגים • לגונת הטייפון • דאונטאון דיסני • ארץ הנהר* |  |
| אתר הנופש טוקיו דיסני | דיסנילנד טוקיו • דיסניסי |  |
| אתר הנופש דיסנילנד פריז | דיסנילנד פריז • פארק אולפני וולט דיסני • כפר דיסני |  |
| אתר הנופש דיסנילנד הונג קונג | דיסנילנד הונג קונג |  |
| אתר הנופש דיסני שאנגחאי | דיסנילנד שאנגחאי |  |
| קו הספנות דיסני | דיסני וונדר • דיסני מג'יק • דיסני דרים • דיסני פנטזי • קאסטאווי קי |  |
| פארקים מתוכננים שלא הוקמו | וסטקוט** • אמריקה של דיסני** |  |
| שונות | דולר דיסני |  |
| הערות | * פארקים שנסגרו   ** פארקים שלא הוקמו |  |
פורטל דיסני
טל ברמן

| --- | --- |

 לידה:  11 בדצמבר 1973 (בן 51) תל אביב-יפו, ישראל 
 מדינה:  ישראל ישראל
 קישורים חיצוניים
 פייסבוק:  mr.talberman
 טוויטר (X):  talberman
 
טל ברמן ושגיב פרידמן (בתפקיד הכלב) באולפן "הרצועה", ינואר 2005
טל ברמן (נולד ב-11 בדצמבר 1973) הוא שדרן רדיו ומנחה טלוויזיה ישראלי.
ביוגרפיה

ברמן נולד וגדל בקריית אונו.
את שירותו בצה"ל עשה בגלי צה"ל כשדרן וכמנחה של מספר תוכניות אישיות ("צ'ק 5", "החום בוטל" ו"מוטל בספק"). לברמן תואר ראשון במדע המדינה.
עם שחרורו מהצבא ב-1995, החל להנחות את השעשועון "הוגו" בערוץ הילדים. בשנת 1997 החל להגיש את תוכנית האירוח הלילית בערוץ 2 "פרפר לילה", בה השתתפו באופן קבוע גם רן תלם ורועי לוי.
בשנת 2000, הנחה את "סטנגה" - תוכנית ספורט בערוץ 2, למשך שנה. בשנת 2001, הגיש ברדיו ללא הפסקה את התוכנית "שערים ללא הפסקה" כשלצידו הפרשן שלמה שרף. התוכנית שודרה למשך שנה שלמה, והייתה זו הפעם הראשונה שמשחקי הכדורגל ברדיו שודרו לא על ידי קול ישראל.
משנת 2002 הנחה ברמן את "הבוקר עם טל ואביעד" בצוותא עם אביעד קיסוס. התוכנית שודרה ברדיו תל אביב במשך שבע שנים וחצי, ומינואר 2010 שודרה באקו 99 FM ובמקביל ברדיו קול רגע עד לסיום התוכנית במאי 2023, לאחר כ-21 שנים.
בשנת 2002, עם תחילת שידורי ערוץ 10, החל להגיש את התוכנית "חדשואו", ממנה פרש אחרי כמה שבועות. בשנה שאחר-כך, החל להנחות את "חדשות המדע" בערוץ 8 למשך חמש עונות. משנת 2004 הנחה את תוכנית האירוח "הרצועה" של ערוץ ביפ בכבלים בשתי עונותיה הראשונות.
בשנת 2006 הגיש את "אחרי הכל", מגזין לילי שעסק באירועי היום מזווית קלילה יותר ושודר בזכיינית ערוץ 2 רשת ובשנת 2007 הנחה יחד עם שלום אסייג את התוכנית "כישרון או כישלון" בערוץ 2.
בשנת 2008 הנחה סדרה דוקומנטרית בערוץ הראשון לרגל חגיגות 60 שנה למדינה, בשם "אוצרים את המדינה". באותה שנה יצר סרט דוקומנטרי אישי בשם "הקרחת שלי", שעסק בהתקרחות גברית. משנת 2008 ועד שנת 2013 שימש כמנהל פיתוח תוכן באולפני הרצליה, שם היה בין מפתחי השעשועון "כלוב הזהב" ותוכניות אחרות.
בשנת 2009 הגיש את תוכנית התרבות "תרבות רעה" בערוץ yes stars ישראלי לצד פאנליסטים מתחלפים. בשנת 2010 הנחה בערוץ 1 עם צופית גרנט את התוכנית "נבחרת החלומות" שליוותה את מונדיאל 2010.
בשנת 2011 הנחה ברמן בערוץ 10 את התוכנית "וייפאאוט" לצד אביעד קיסוס, וכן את תוכנית המציאות "הדור הבא 24/7". בשנת 2012 הנחו השניים את התוכנית "משחק החתונה" בערוץ 10.
ביוני 2012 החל להגיש בערוץ 1 תוכנית אירוח בשם "שישי עם טל ברמן", ששודרה במשך עונה אחת בימי שישי בערב.
בין השנים 2013–2017 הגיש בערוץ הספורט תוכנית אולפן בשם "מגרש פתוח" לצד טליה סלנט.
מה-3 בספטמבר 2017 ועד מיזוג רשת-עשר בינואר 2019 הגיש ברמן את התוכנית "הצינור" בערוץ עשר כמחליפו של גיא לרר. לאחר המיזוג, החל להגיש את התוכנית "היום שהיה" לסיכום חדשות היום, במקומו של גיא זוהר.
בנובמבר 2022 נשלח מטעם כאן 11 לקטר על מנת להנחות את אולפן מונדיאל 2022 בשידורי הערוץ.
במרץ 2023, החל להגיש יחד עם שרון דוידוביץ׳, את הפודקאסט ״לא כוחות״ בו הם מדברים על ספורט מזווית אחרת, המיועדת לאוהבי הספורט, אך גם להדיוט, ובו פינות שונות, כמו ״המילון״, המסבירה לעומק את מושגי היסוד בספורט, וכן סיפורים קלאסיים מעולם הספורט.
במאי 2023, לאחר סיומה של "טל ואביעד", נשאר ברמן ב-Eco99FM והחל להגיש תוכנית בוקר חדשה לצד תם אהרון ואביה פרחי. בשנת 2024 הגיש מברלין את אולפן יורו 2024 בכאן 11.
בפברואר 2025 פורסם כי יעזוב את חדשות 13 ויתמנה למגיש המהדורה המרכזית בערוץ כאן 11, לצד טלי מורנו.
פרסים

התוכנית "הבוקר עם טל ואביעד" זכתה פעמיים בפרס הרדיו לתוכנית המצטיינת.
חיים אישיים

נשוי לאמי פרידמן, פסיכולוגית קלינית. לזוג בן ושלוש בנות. הם מתגוררים בתל אביב.
הערות שוליים

↑  לפי עדותו של ברמן על עצמו ב"תוכנית הבוקר" בהגשתו עם אביעד קיסוס, ‏4 באפריל 2017, שעה ראשונה, דקה 06:45.
↑  הדס בשן, ידועים בדיבור, באתר ynet, 27 בינואר 2010
↑  ערן בר-און, טל ואביעד: "זה אף פעם לא ייגמר", באתר ynet, 7 ביולי 2015
↑  ynet, טל ברמן יפסיק להגיש את "חדשואו" בערוץ 10, באתר ynet, 9 בפברואר 2002
↑  יובל צוקר, לא נגענו, עכשיו תצחקו, באתר nrg‏, 7 בפברואר 2006
↑  אור ברנע, "אחרי הכל" לא תשוב למסך, באתר ynet, 18 ביוני 2006
↑  מירב קריסטל, אני, אליטיסט?, באתר ynet, 8 בספטמבר 2008
↑  אמילי גרינצווייג‏, טל ברמן ואביעד קיסוס במבחן לזוגיות, באתר וואלה, 10 במאי 2011
↑  דוד ורטהיים‏, במקום לרר: טל ברמן יצטרף לערוץ 10 ויגיש את "הצינור", באתר וואלה, 17 ביולי 2017
↑  רן בוקר, טל ברמן עוזב את חדשות 13 - וצפוי להגיש את מהדורת החדשות של כאן, באתר ynet, 27 בפברואר 2025
אוטו באואר

| --- | --- |

אוטו באואר ב-1905
 לידה:  5 בספטמבר 1881 וינה, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  4 ביולי 1938 (בגיל 56) פריז, צרפת 
 מדינה:  אוסטריה 
 מקום קבורה:  בית הקברות המרכזי בווינה 
 השכלה:  אוניברסיטת וינה 
 מעסיק:  הממשל הפדרלי של אוסטריה 
 תפקיד:  חבר המועצה הלאומית של אוסטריה  חבר המועצה הלאומית של אוסטריה  חבר המועצה הלאומית של אוסטריה  חבר המועצה הלאומית של אוסטריה 
 מפלגה:  המפלגה הסוציאל-דמוקרטית האוסטרית 
 בן או בת זוג:  Helene Bauer 
 פרסים והוקרה:  צלב ההצטיינות הצבאית 
 www.otto-bauer.net
 
אוטו באואר (בגרמנית: Otto Bauer;‏ 5 בספטמבר 1881 – 4 ביולי 1938) היה מדינאי והוגה דעות סוציאל-דמוקרטי יהודי-אוסטרי, מנהיג המפלגה הסוציאל-דמוקרטית האוסטרית מ-1918 ועד 1934. באואר היה חדור אמונה ברצונם הטוב של הבריות לפעול למען טובת הכלל, בנכונותם הבסיסית לפעול לפי צו ההיגיון, ביכולתם לשאת ולתת ולנהל דיאלוג ומעל לכול היה חדור אמונה במדע ובמדענים ומומחים שיידעו לכוון ולהדריך את ההנהגה והציבור בשאלות בתחום התמחותם כמיטב יכולתם. רעיונותיו השפיעו על המפלגה הסוציאל-דמוקרטית האוסטרית של ימיו. לאחר זמנו השפיעה הגותו על "השמאל החדש" משנות השישים, ועל רעיונות שהתפתחו בקרב זרם ה"אירו-קומוניזם" בשנות השמונים והתשעים.