stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פריז בוערת

| --- | --- |
עטיפת תקליטור הסרט
עטיפת תקליטור הסרט
 בימוי:  ג'ני ליווינגסטון 
 הופק בידי:  ג'ני ליווינגסטון 
 עריכה:  ג'ונתן אופנהיים 
 שחקנים ראשיים:  דוריאן קורי פפר לה בייג'ה ווילי נינג'ה אוקטביה סן לורן אנג'י אקסטרבגנזה ונוס אקסטרבגנזה סול פנדוויס פרדי פנדוויס קים פנדוויס
 צילום:  פול גיבסון
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  Academy Entertainment Off White Productions
 חברה מפיצה:  Miramax
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  16 באוגוסט 1991
 משך הקרנה:  78 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט תיעודי, סרט להט"בי, סרט טרנסג'נדרים 
 תקציב:  $500,000
 הכנסות:  $3,779,620
 הכנסות באתר מוג'ו:   parisisburning
 פרסים:  Sundance Film Festival Grand Jury Prize for Best Documentary 
 אתר רשמי
 דף הסרט ב־IMDb
 
פריז בוערת (באנגלית: Paris is Burning) הוא סרט תיעודי אמריקאי שהוקרן לראשונה בשנת 1990. הסרט צולם במהלך שנות ה-80, והוא מתעד את "תרבות הנשפים" של להט"בים אפרו-אמריקאים, והיספנים בעיר ניו יורק ושל מספר דמויות מפתח בתרבות בתקופה הזו. אנשים רבים שהיו חלק מ"עידן הזהב" של נשפי הדראג מחשיבים את הסרט הזה לאחד התיעודים החשובים של התקופה, ורבים מחשיבים אותו מסמך חשוב במחקר של המפגש בין גזע, מגדר, ומיניות בארצות הברית.
תוכן הסרט

הסרט חוקר אירועים שכונו נשפים בהם התקיימו תחרויות דראג וריקוד על פי נושאים או קטגוריות קבועים מראש. המתחרים היו "הולכים" (כמו דוגמניות במסלול אופנה) בפני השופטים, ומקבלים ציונים עבור קריטריונים כגון ה"אמיתות" (מאנגלית: Realness), אסתטיקה, ויכולות הריקוד שלהם. מושגים רבים מהתחום שהונצחו בסרט משמשים גם היום בתרבות הדראג, בין השאר "Realness" ו- "Shade".
הסרט נע בין צילומים מהנשפים לבין ראיונות עם חברי הסצנה, כולל פפר לה בייג'ה, דוריאן קורי, אנג'י אקסטרווגנזה, וויל נינג'ה. רבים מהמתחרים ייצגו "בתים" כדוגמת "בתי אופנה" מובילים (כגון בית שאנל), שתפקדו כמשפחות נבחרות, קבוצות חברתיות, וצוותים תחרותיים. בתים ומתחרים שניצחו בתחרויות באופן קבוע זכו לסטטוס "מיתולוגי".
ג'ני ליווינגסטון, שהייתה אז סטודנטית לקולנוע באוניברסיטת ניו יורק, בילתה שבע שנים ביצירת הסרט פריז בוערת, בו היא התמקדה בראיונות עם דמויות מובילות מהעולם הזה, כאשר רבים מהמרואיינים תרמו מונולוגים שהסבירו את תרבות הנשפים בנוסף לחשיפת תרומותיהם ואופיים האישי. בסרט, מונחים כמו "בית", "אמא" ו"קריאה" מדגישים כיצד התרבות שהיא נושא הסרט לקחה מונחים מהעולם הלבן הסטרייטי, והחדירו בהם משמעויות אלטרנטיביות, בדיוק כמו שה"בתים" עצמם שימשו כמשפחות חלופיות למתחרי הנשפים הצעירים, אשר האוריינטציה המינית שלהם לעיתים גרמה לניכור מצד המשפחות הביולוגיות שלהם.
הסרט מראה אנשים עם זהויות מגדריות שונות מתוך קהילות שונות, ואם אופני הבעה שונים. הסרט גם חקר איך הדמויות בו התמודדו עם נושאים כמו הומופוביה, איידס, גזענות, ועוני. לדוגמה, חלק מהדמויות, כמו וונוס אקסטרבגנזה, פנו לעבודת מין, בעוד אחרים גנבו מחנויות כדי לשרוד, ואחרים גורשו מבתיהם על ידי הוריהם ההומופובים. דמות אחת חסכה את כספה עבור ניתוח לשינוי מין. אך מה שבאמת עושה את הסרט למשמעותי הוא הגישה שהסרט נוקט - לדברי ליווינגסטון ועל פי מבקרים וצופים, הסרט הדוקומנטרי הזה היווה חקירה רב-שכבתית לתוך תת-תרבות של קהילות שחורות ולטיניות שהיא מיקרוקוסמוס של החברה הרחבה יותר, עולם חבוי ולא מוערך, שרוב האמריקאים לא הכירו. דרך ראיונות אחד-לאחד, הסרט מקנה תובנות לחייהם ומאבקיהם של הדמויות בה, ומראה את הגאווה, הכוח, וההומור שעוזרים להם לשרוד "בעולם עשיר ולבן".
בגדי הדראג מוצגים כמופע מורכב של מגדר, מעמד וגזע, דרכו יכול אדם לבטא את הזהות שלו, הרצונות שלו, והתקוות שלו, ברבדים שונים. הקהילות השחורות והלטיניות המוצגות בסרט כוללות מגוון רחב של זהויות ומבעים מגדריים, מגברים הומואים עד מלכות בוצ'ות ועד נשים טרנסג'נדריות.
הסרט גם מתעד את המקורות של הווג (Vogue dancing), סגנון ריקוד בו מתחרים עוצרים באמצע ההליכה ו"קופאים" בפוזות זוהרות, כאילו מצלמים אותם לעיתון "ווג". כוכב הפופ מלקולם מקלרן הביא את הווג למיינסטרים שנתיים לפני צאת הסרט לאקרנים בשירו "Deep in Vogue", כאשר הקליפ המוזיקלי של השיר כלל סמפלינג מהסרט, והתייחס באופן ישיר לדמויות מ"פריז בוערת", כמו פפר לה בייג'ה, וכלל רקדנים מהסרט, כמו ווילי נינג'ה. השיר טיפס במהרה לראש מצעד הפזמונים של בילבורד. שנה לאחר מכן, הזמרת מדונה יצאה עם השיר מס' 1 שלה "Vogue", שהביא עוד יותר הכרה לסגנון הריקוד.
מפיקי המוזיקה C&C Music Factory סימפלו חלקים מפריז בוערת באחת ההקלטות שלהם באלבום "Gonna Make You Sweat", ומופיע הדראג רופול גם סימפל ציטוטים מן הסרט בסרטו "Starbooty", וכן בתוכנית הטלוויזיה שלו "RuPaul's Drag Race".
מחלוקת

פריז בוערת קיבלה מימון מהקרן הארצית לאמנויות בארצות הברית במשך זמן קצר, בדיוק כאשר המוסד הזה בא תחת ביקורת על מימון אמנים שנויים במחלוקת כגון רוברט מייפלת'ורפ ואנדרס סרנו. בידיעה שפרסום סביב סרטה עלול לגרום לביטול המימון, ליווינגסטון נמנעה מלהפיץ מידע על הסרט מחוץ למעגל קטן של מפיקים ומשתתפים.
ב-1991 חלק המהמשתתפים בסרט ביקשו לתבוע עבורו נתח מהרווחים. פריז דופרי תבעה על הסכום הגדול ביותר - $40 מיליון. המפיקים טענו שתמיד תכננו לחלק רווחים בין המשתתפים. לאחר שעורכי הדין של ההפקה הראו שכל התובעים חתמו על אישורים על השתתפותם בסרט, אלה ביטלו את תביעותיהם. ההפקה אז חילקה סכום של כ-$55,000 בין שלושה עשר משתתפים.
ביקורות

הביקורות הראשונות היו מהללות, ופריז בוערת זכתה במספר פרסים יוקרתיים, כולל פרס המושבעים של פסטיבל סאנדנס, פרס טדי של פסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין, פרס הקהל בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בטורונטו, פרס GLAAD, פרס נשים בקולנוע (Women in Film Crystal Award), פרס הסרט התיעודי הטוב ביותר של אגודת המבקרים בלוס אנג'לס (Los Angeles Film Critics Association Award for Best Documentary Film), ושל אגודת המבקרים בניו יורק (New York Film Critics Circle Award for Best Documentary), ושל מעגל המבקרים הארצי (National Film Critics' Circles). הוא גם נחשב לאחד הסרטים הטובים של 1991 על ידי הלוס אנג'לס טיימס, הוושינגטון פוסט, הNPR, טיים מגזין ואחרים.
פריז בוערת לא זכתה למועמדות לפרס האוסקר, דבר שתרם לתחושה גוברת שישנם נושאים המודרים מפרסי האקדמיה האמריקאית לקולנוע, והוביל, חלקית, לשינויים בתהליך הצגת המועמדויות לסרטים דוקומנטריים באקדמיה.
בקרב קהילות שחורות התגובות היו מעורבות. הפמיניסטית בל הוקס כתבה שעולם הנשפים והמשתתפים בו הם מוטעים מבחינה פוליטית, וביקרה את המצב בו מפיקה לבנה מייצגת תרבויות שחורות ולטיניות כבידור לאנשים לבנים אחרים. מבקרים אחרים, קווירים מקהילות מיעוטים, ראו את הסרט כאוסף של קולות אותנטיים וחזקים (מישל פרקינסון בירחון Black Film Review, אסקס המפהיל בThe Guardian, ג'קי קולבי בירחון Afterimage). ג'סי גרין כתב בניו יורק טיימס שהסרט איפשר לליווינגסטון לפתח את הקריירה הקולנועית שלה, בעוד הוא לא תרם מאום למשתתפים בו.
כיום, כבר יותר משני עשורים מאז שחרורו לאקרנים, פריז בוערת עדיין מהווה מקור חשוב עבור נוער להט"בי, וכלי עבור חוקרים וסטודנטים לחקר נושאים כמו גזע, מעמד, ומגדר. הסרט מאפשר למשתתפי נשפים של היום לפגוש את קודמיהם, ומצייר דיוקן של מספר אנשים מרשימים, אשר חלק מהם נפטרו מאז יצא הסרט.
פרסים

1990 IDA Award, International Documentary Association
1990 LAFCA Award Best Documentary, Los Angeles Film Critics Association
1990 Audience Award Best Documentary, San Francisco International Lesbian & Gay Film Festival
1991 Grand Jury Prize Documentary, Sundance Film Festival
1991 Teddy Award for Best Documentary Film, Berlin International Film Festival
1991 Boston Society of Film Critics Awards (BSFC) Best Documentary
1991 the very first Open Palm Award, now called Breakthrough Director Award Gotham Awards
1991 NYFCC Award Best Documentary, New York Film Critics Circle Awards
1991 Golden Space Needle Award Best Documentary, Seattle International Film Festival
1992 Outstanding Film (Documentary), GLAAD Media Awards
1992 NSFC Award Best Documentary, National Society of Film Critics
הערות שוליים

1 2  Paris Has Burned ניו יורק טיימס, 18 באפריל 1993
↑  Seidel, Dena. "An Interview with Jennie Livingston." Films for the Feminist Classroom 1.1 (2009): 1–16. Web. 24 Nov. 2012
↑  Barry Koltnow, “Director Says 'Paris' Isn't Just Dance Film Jennie Livingston Wants People to Look at 'Paris Is Burning' with an Open Mind and an Understanding Heart,” Orlando Sentinel, September 4, 1991, p. 1.
↑  Malcolm McLaren – Let It Rock
↑  מצעד הפזמונים של בילבורד
↑  Billboard Dance/Club Chart – July 29 1989.
↑  Grimes, William (13 ביולי 1995). "Oscar Rules Change For Documentaries". The New York Times. {{cite news}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BIBSYS: 14020781  LCCN: no2016152108  VIAF: 25148207965000342677   WorldCat (עם VIAF): 25148207965000342677
פרארי SP38

| --- | --- |

 מאפיינים כלליים
 יצרן:  פרארי
 שנות ייצור:  2018
 יחידות שיוצרו:  1
 הרכבה:  איטליה איטליה: מפעל פרארי במרנלו
 חברת אם:  פרארי אן. וי
 סיווג:  מכוניות ספורט
 מרכב:  קופה בעלת שתי דלתות
 אורך:  4,568 מ"מ
 רוחב:  1,952 מ"מ
 גובה:  1,213 מ"מ
 משקל:  1,370 ק"ג
 בסיס גלגלים:  2,650 מ"מ
 מפרט טכני
 מנוע:  מנוע בנזין V8 צילינדרים בנפח 3.9 ליטר טווין טורבו המספק 670 כ"ס ב-8,000 סל"ד ומומנט מרבי של 77.5 קג"מ
 הילוכים:  תיבת הילוכים כפולת מצמדים בעלת שבעה הילוכים
 מהירות מרבית:  330 קמ"ש
 צריכת דלק:  11.4 ליטר לכל 100 ק"מ
 קשר:  פרארי 488
פרארי SP38 (באיטלקית: Ferrari SP38) היא מכונית ספורט במרכב קופה בעלת שני מקומות ישיבה, שיוצרה על ידי פרארי בשנת 2018. היא נחשפה ב-23 במאי 2018 והוצגה בתערוכת היוקרה קונקורסו דה אלגנזה באגם קומו שבאיטליה ב-26 במאי 2018. היא נבנתה עקב בקשה מיוחדת של לקוח. היא מבוססת על פרארי 488.
עיצוב

היא מעוצבת על פי בקשת הלקוח ומשלבת אלמנטים מפרארי 458 איטליה, פרארי F40 ופרארי 308. גם תא הנוסעים מעוצב כבקשת הלקוח, וכולל שילוב אלמנטים של כמה מכוניות של פרארי קודמות.
מפרט טכני

היא כוללת מנוע בנזין V8 צילינדרים בנפח 3.9 ליטר טווין טורבו המספק 670 כ"ס ב-8,000 סל"ד ומומנט מרבי של 77.5 קג"מ. תיבת הילוכים כפולת מצמדים בעלת שבעה הילוכים. היא מאיצה מ-0 ל-100 קמ"ש בתוך 3.0 שניות ומגיעה למהירות מרבית של 330 קמ"ש. צריכת הדלק המשולבת עומדת על 11.4 ליטר לכל 100 ק"מ.
גלריה

מבט קדמי
מבט אחורי
מבט לצד
הערות שוליים

↑  cartube, אחת ויחידה: פרארי SP38 - cartube, באתר www.cartube.co.il
↑  Ferrari SP38 Looks Stunning In Close-Up Videos, Motor1.com (באנגלית)
↑  Ferrari SP38 Is A One-Off Built With F40 Inspiration, Motor1.com (באנגלית)
| פרארי |
| --- | --- | --- |
| אישיים | אנצו פרארי - מייסד החברה • ג'ון אלקן יו"ר ומנכ"ל החברה הנוכחי • פיירו פרארי - סגן היו"ר (בנו של אנצו פרארי) • פלאביו מאנזוני (המעצב הראשי) |  |
| כלי רכב נוכחיים | פרארי 812 סופרפאסט • פרארי פורטופינו • פרארי מונזה SP • פרארי F8 טריבוטו • פרארי SF90 סטרדלה • פרארי רומא • פרארי 296 GTB • פרארי דייטונה SP3 |  |
| פארקים | פרארי וורלד • פרארי לנד |  |
| מוזיאונים | מוזיאון פרארי • מוזיאון קאסה אנצו פרארי |  |
| מפעלים | מפעל פרארי במרנלו |  |
| מרוצים | פיוראנו (מסלול מרוצים) • סקודריה פרארי • אקדמיית פרארי לנהגים |  |
| מנועי פרארי | V6 F1 טורבו • F163 • F160 • F154 • F140 |  |
| שונות | פרארי בהתאמה אישית • פרארי אן. וי - חברת החזקות המחזיקה בבעלות פרארי |  |
|  מדיה וקבצים בנושא פרארי בוויקישיתוף  אתר האינטרנט הרשמי של פרארי קטגוריה:פרארי |  מדיה וקבצים בנושא פרארי בוויקישיתוף  אתר האינטרנט הרשמי של פרארי קטגוריה:פרארי |  |
פרארי SF90 סטרדלה

| --- | --- |

 מאפיינים כלליים
 יצרן:  פרארי
 שנות ייצור:  2019 - הווה
 הרכבה:  איטליה איטליה: מפעל פרארי במרנלו
 חברת אם:  פרארי אן. וי
 סיווג:  מכוניות ספורט
 מרכב:  קופה עם 2 דלתות, רודסטר עם 2 דלתות
 אורך:  4,710 מ"מ
 רוחב:  1,972 מ"מ
 גובה:  1,186 מ"מ
 משקל:  1,570 ק"ג
 בסיס גלגלים:  2,650 מ"מ
 מפרט טכני
 מנוע:  מנוע בנזין V8 צילינדרים בנפח 4.0 ליטרים טווין טורבו המספק כ-780 כוחות סוס ומומנט מרבי של 81.5 קג"מ עם שלושה מנועים חשמליים המספקים יחד כ-220 כוחות סוס, ארבעת המנועים יחד מספקים 1,000 כוחות סוס ב-8,000 סיבובים לדקה
 הילוכים:  תיבת הילוכים כפולת מצמדים בעלת שמונה הילוכים
 מהירות מרבית:  340 קמ"ש
 קשר:  פרארי 488, פרארי F8 טריבוטו
 מעצב:  פלאביו מאנזוני
פרארי SF90 סטרדלה (באנגלית: Ferrari SF90 Stradale) היא מכונית ספורט היברידית פלאג-אין במרכב קופה בעלת שני מקומות ישיבה, שמיוצרת על ידי פרארי משנת 2019. היא הוצגה במאי 2019, והגיעה לישראל במאי 2021. היא המכונית הכביש החזקה ביותר של פרארי.
ישנה אפשרות לגרסת גג נפתח הנקראת SF90 סטרדלה ספיידר, הכוללת את אותה מערכת הנעה וביצועים.
עיצוב

העיצוב החיצוני מציג שפת עיצוב חדשה של פרארי, אלמנטים רבים נלקחו מהפרארי F8 טריבוטו. עיצוב הפנים מציג עיצוב GT, המשלב יוקרה וספורט, שנלקח למכונית החדשה של פרארי, פרארי GTB 296, פנים המכונית כולל טכנולוגיות מתקדמות, לוח מחוונים דיגיטלי בקוטר 16.0 אינץ', הגה חדש עם כפתורים מכניים ומשטחי מגע.
מפרט טכני

ה-SF90 סטרדלה כוללת מערכת הנעה היברידית המשלבת בין מנוע בנזין V8 צילינדרים בנפח 4.0 ליטרים טווין טורבו המספק כ-780 כוחות סוס ומומנט מרבי של 81.5 קג"מ עם שלושה מנועים חשמליים המספקים יחד כ-220 כוחות סוס, ארבעת המנועים יחד מספקים 1,000 כוחות סוס ב-8,000 סיבובים לדקה. סוללת ליתיום-יון בקיבולת 7.9 קילוואט שעה המספקת טווח נסיעה חשמלי של 20 קילומטרים באמצעות שני המנועים החשמליים הקדמיים (יש שלושה מנועים חשמליים, שתיים בקדמת המכונית אחד מאחור). תיבת הילוכים כפולת מצמדים בעלת שמונה הילוכים. היא מאיצה מ-0 ל-100 קילומטרים לשעה בתוך 2.5 שניות ומגיעה למהירות מרבית של 340 קילומטרים לשעה.
במדיה

ה-SF90 סטרדלה הופיעה בסרט של הבמאי הצרפתי קלוד ללוש.
ה-SF90 סטרדלה מוצגת כמכונית שניתן לשחק בה באספלט 8 ובאספלט 9 וב-Grand Theft Auto V.
הערות שוליים

↑  פרארי היברידית פלאג-אין: SF90 סטרדלה נחשפת, באתר קארטיוב, ‏30 במאי 2019
↑  אלדד מנורי, פרארי SF90 סטרדלה ופרארי SF90 ספיידר מושקות בישראל, באתר פורטל הרכב גיר, ‏09 במאי 2021
↑  פרארי SF90 סטרדאלה – מכונית הכביש החזקה ביותר של פרארי, באתר פורטל הרכב גיר, ‏30 במאי 2019
↑  New Ferrari SF90 Spider arrives as 986bhp drop-top hybrid, באתר אוטו קאר, ‏12 בנובמבר 2020
| פרארי |
| --- | --- | --- |
| אישיים | אנצו פרארי - מייסד החברה • ג'ון אלקן יו"ר ומנכ"ל החברה הנוכחי • פיירו פרארי - סגן היו"ר (בנו של אנצו פרארי) • פלאביו מאנזוני (המעצב הראשי) |  |
| כלי רכב נוכחיים | פרארי 812 סופרפאסט • פרארי פורטופינו • פרארי מונזה SP • פרארי F8 טריבוטו • פרארי SF90 סטרדלה • פרארי רומא • פרארי 296 GTB • פרארי דייטונה SP3 |  |
| פארקים | פרארי וורלד • פרארי לנד |  |
| מוזיאונים | מוזיאון פרארי • מוזיאון קאסה אנצו פרארי |  |
| מפעלים | מפעל פרארי במרנלו |  |
| מרוצים | פיוראנו (מסלול מרוצים) • סקודריה פרארי • אקדמיית פרארי לנהגים |  |
| מנועי פרארי | V6 F1 טורבו • F163 • F160 • F154 • F140 |  |
| שונות | פרארי בהתאמה אישית • פרארי אן. וי - חברת החזקות המחזיקה בבעלות פרארי |  |
|  מדיה וקבצים בנושא פרארי בוויקישיתוף  אתר האינטרנט הרשמי של פרארי קטגוריה:פרארי |  מדיה וקבצים בנושא פרארי בוויקישיתוף  אתר האינטרנט הרשמי של פרארי קטגוריה:פרארי |  |
פיודור לש

| --- | --- |

 לידה:  1840 סנט פטרסבורג, רוסיה, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  1903 (בגיל 63 בערך) קייב, אוקראינה, האימפריה הרוסית 
 מקום לימודים:  האקדמיה לרפואה צבאית בסנט-פטרסבורג 
 מוסדות:  אוניברסיטת קייב 
 
פיודור אלכסנדרוביץ' לש, שמו בלידה קרל פרדיננד לש, (ברוסית: Леш או Фёдор Александрович Лёш, שמו בלידה בגרמנית: Karl Ferdinand Lösch,‏ 23 באפריל 1840, סנט פטרסבורג - 29 בינואר 1903, קייב) היה רופא רוסי, גרמני-בלטי במוצאו, מיקרוביולוג ופרזיטולוג, פעל ברוסיה ובאוקראינה, כיהן כפרופסור באוניברסיטת קייב. תיאר לראשונה בשנת 1875 תיאור מפורט של הטפיל Entamoeba histolytica (לו קרא Amoeba coli) ואת מחלת האמביאזיס של המעיים.
רקע משפחתי ושנות צעירותו

פיודור אלכסנדרוביץ' לש נולד בשנת 1840, בסנט פטרסבורג, בירת האימפריה הרוסית, בשם "קרל פרדיננד לש", אז כבנם השני מתוך ארבעה ילדים של אלכסנדר מוריץ לש ושל קרולינה אמילי לבית ברוהנס. שני ההורים נולדו בפלך אסטלנד של האימפריה, בימינו אסטוניה. האב, רוקח במקצועו, היה יליד פאידה, במחוז יארבה והאם ילידת העיר רוול או טאלין.
שם המשפחה לש נפוץ ברחבי גרמניה, בעיקר בצפונה, ומוכר גם בגרסאות אחרות להן מקור משותף:"לוזה","לוז" "לוזֶקה","לוזקה פון לויזין","לוזק", "לוזמן" וכו'.

בגיל 6 התייתם פיודור מאמו, ואביו נשא לאשה בהמשך את אחותה למחצה של האם, שרלוטה אוגוסטה ברוהנס. היא ילדה לו חמישה ילדים נוספים.
פיודור למד רפואה באקדמיה לרפואה ולכירורגיה בסנט פטרסבורג וסיים את התואר השני MD בשנת 1863. כעבור 3 שנים סיים את התואר דוקטור במדעי הרפואה עם תזה בנושא התסחיף הריאתי והאוטם הריאתי.
בשנת 1871 התמנה למדריך בקליניקה של הפרופסור אדוארד א. אייכוואלד בסנט פטרסבורג.
פעילותו המדעית והאקדמית

בשנים 1872–1885 עבד כמרצה במכללה הרפואית לנשים וכיועץ בבית החולים הצבאי ניקולאייב. בשנים 1885–1897 כיהן כפרופסור לאבחון רפואי באוניברסיטת קייב. בשנת 1897 פרש לגמלאות. ונפטר בקייב בשנת 1903 בגיל 63.
בשנת 1870 גילה לש את Balantidium coli בצואה של שני מטופלים וערך מחקר מעמיק של התמונה הקלינית של הבלנטידיאזיס.
באותה שנה תיאר בפרוטרוט את הטפילים Giardia lamblia ו-Blastocystis hominis.
באותה תקופה פרסם לש כ-20 מאמרים מדעיים על האבחון וההיבטים הקליניים של מחלות שונות, תוך דגש על הבדיקה המיקרוסקופית של הצואה.
בשנת 1875, על סמך מחקרים משנת 1873 בקליניקה של א. אייכוואלד בסנט פטרסבורג, במאמר מוקפד תיאר לש היבטים קליניים של האמביאזיס הרקורנטית, זיהה ותיאר את הטפיל שנקרא מאוחר יותר Entamoeba histolytica (הוא קרא לו Amoeba coli) וערך ניסוי שיחזור של המחלה על בעל חיים.
המחקר התבסס במקור על מקרה קליני של איכר רוסי בשם י. מרקוב מן האזור ארכנגלסק שעבד במחסן עצים בסנט פטרסבורג. הנבדק חלה בשלשולים עם דם ומוגלה, מצב כללי גרוע וכאבים בחלחולת. אחרי הטבה חלקית בעת אשפוז בבית חולים אחר, ואחר כך החמרה חוזרת, הועבר הפציינט לקליניקה שבה עבד לש. בבדיקה מיקרוסקופית של צואת המטופל גילה לש כמות גדולה של יצורים בתנועה שהוא זיהה אותם כ"אמבות". הוא ניסה לטפל בחולה באמצעות טאנין, ביסמוט ניטראט, אצטאט של עופרת, אגוז הקיא, סודיום ביקרבונט, יין, אך ללא הועיל. המחלה החמירה ומספר האמבות בצואה עלה. עזר לבסוף אך זמנית בלבד טיפול על ידי קינין סולפט אולם בשלב מסוים התרבו הטפילים מחדש, התסמינים החמירו והחולה נפטר. בנתיחה שלאחר המוות לש מצא כיבים רבים ברירית המעי הגס ובתוכם בבדיקה מיקרוסקופית תאים רבים בגודל הלויקוציטים אותם לא העז לזהות כאמבות. בהמשך הזריק לש לארבעה כלבים כמויות קטנות מן התוכן של המעי הגס של הנפטר. כלב אחד פיתח מחלה דומה לזו של הפציינט המנוח, עם שלשולים וצואה מלאה באמבות. לש הסיק את המסקנה כי האמבות מסוגלות לגרום לגירויים ודלקות ברירית המעי המתפתחים בהמשך לכיבים.
אף על פי שעשה תיאור יוצא דופן בדיוקו של האמבות, הראה את היחס הישיר בין מספר הטפילים לחומרת התסמינים, והצליח לשחזר בכלב אחד "דיסנטריה" באמצעות החדרת חומר צואתי של החולה, לש לא העז להגדיר את האמבות כגורמי המחלה אלא כחשודות בלבד בהחמרת מחלה ראשונית.
מאוחר יותר, בהיסטוריוגרפיה הסובייטית (למשל סוואנידזה) נטען בהפרזה כי לש זיהה את האמבה כגורם הפתוגני של מחלת המעיים.
בשנת 1903 שאודין כינה את האמבות שתוארו על ידי לש בשם Entamoeba histolytica.
בשנת 1895 נמנה עם מייסדי איגוד רופאי המעבדה בקייב.
בשנת 1893 השתתף לב יחד עם הפרופסור ולדימיר פידוויסוצקי בניסוי על ידי מתן סוג של חיסון פומי נגד כולרה לסטודנט ולימים המיקרוביולוג דנילו זבולוטני.
חייו הפרטיים

פיודור לש היה נשוי פעמיים: בשנת 1864 להני קונסטנצה לבית וייסמן שילדה לו אחרי שנה את בנו, ארתור, ונפטרה בגיל 26 בשנת 1866, והחל משנת 1870 ליוליה לבית פוגל (1900-1853). במותו, השאיר פיודור לש בן בשם ארתור פרדיננד, גם הוא רופא.
האח הבכור של פיודור, אלכסנדר יוהאן או אלכסנדר אלכסנדרוביץ' לש, (1889-1837) בחר במקצוע אביו - רוקחות, והיה לפרופסור באקדמיה הצבאית לרפואה בסנט פטרסבורג.
מאמרים מובחרים

Lösch, F. (1875) Massenhafte Entwickelung von Amöben im Dickdarm. Virchow's Archiv 65: 196-211.
תורגם במאה ה-20 באנגלית:
Lösch, F.A. (1978) Massive development of amoebae in the large intestine (Translation). In B. H. Kean, K. E. Mott and A. J. Russell (Eds.), Tropical Medicine and Parasitology. Classical Investigations. Ithaca, NY: Cornell University Press, pp. 71-79.
לקריאה נוספת

H.O.Lancaster Expectations of Life: A Study in the Demography, Statistics and History of World Mortality Springer Verlag New York 1990
הערות שוליים

↑  האתר geni
↑  האתר האונומסטי house of names באינטרנט
↑  Am J Trop Med Hyg. 1975 May;24(3):383-92 Abstract Massive development of amoebae in the large intestine Translation
↑  Am J Trop Med Hyg. 1975 May;24(3):383-92 Abstract
↑  A.Martinez Palomo
↑  האתר geni 2013
פליטת כדור

כרזה חינוכית נגד רשלנות המובילה לפליטת כדור
פליטת כדור היא תאונה המתרחשת כתוצאה משימוש לא זהיר בנשק קל (אקדח, רובה וכו'). בתאונה זו נורה כדור (או צרור כדורים) מבלי שהמחזיק בנשק התכוון לכך. תוצאה קיצונית של תאונה זו היא מוות של אדם שבו פגע הכדור שנפלט.
כלי נשק מצוידים בנצרה, שמטרתה למנוע פליטת כדור. נוהלי החזקת נשק דורשים החזקתו כנצור בכל עת, למעט כאשר מתכוונים לירות בו. נהלים נוספים למניעת פליטת כדור כוללים החזקתו בלתי טעון כאשר אינו משמש בפעילות מבצעית ופריקתו המבוקרת ובדיקתו בתום פעילות מבצעית. בצה"ל הוכנס לשימוש בשנת 2014 מ"ק פורק – התקן פלסטיק למניעת פליטת כדור מנשק.
פליטת כדור כתוצאה מרשלנות עלולה להתרחש בעת טלטולו של כלי נשק כאשר הוא טעון, דרוך ולא נצור, בעת משחק בו בלי ידיעה שיש כדור בבית הבליעה ובנסיבות נוספות.
תכנון לקוי של כלי הנשק עלול לגרום לריבוי אירועי פליטת כדור. במלחמת העולם השנייה גרסאות ראשונות של תת-מקלע "סטן" נודעו בתאונות של פליטת כדור כאשר ה"סטן" נשמט מידי המחזיק בו. המנגנון הפשוט של תת-מקלע "עוזי" בגרסאותיו הראשונות הובילו לריבוי יחסי של תאונות פליטת כדור (ראו עוזי#תקלות).
פליטת כדור עלולה להוביל להעמדה לדין, באשמה הנעה מרשלנות ועד הריגה.
הערות שוליים

↑  נעם ויטמן, ‏נלחמים בפליטות הכדורים: 'מק פורק' בכל נשק אישי, באתר ‏מאקו‏, 3 בפברואר 2014
פחד מהספרה ארבע

מעלית בבניין מגורים בשאנגחאי – הקומות 4, 13 ו-14 חסרות
פחד מהספרה ארבע או גם טטראפוביה הוא אמונה טפלה נפוצה במדינות מזרח אסיה כדוגמת סין, יפן, קוריאה וטאיוואן.
המילה בסינית: עבור המספר "ארבע" היא 四 (בפין-יין: sì), והיא נשמעת דומה מאוד למילה "מוות" (死 בפין יין sǐ) בדיאלקטים רבים של סינית מדוברת. באופן דומה, המילה ביפנית למספר 4 (שי) ובקוריאנית (사, סא) נשמעות דומות למילה "מוות" בכל אחת מהשפות.
במדינות אלו נעשה מאמץ מיוחד להימנע מהופעה או אזכור של הספרה 4 במהלך חגיגות, או כשאחד מבני המשפחה חולה, בייחוד בתרבות הסינית. באופן דומה נמנעים משימוש במקומות אלו מהמספרים 14, 24, וכו' בשל הספרה 4 המופיעה בהם. כך למשל, מדלגים על מספרים אלו במספרי הקומות, החל מבתי מלון, משרדים ועד דירות מגורים ובתי חולים. בחתונות או במפגשים חברתיים נמנעים מלחלק לשולחנות את המספרים 4, 14, 24 וכו'. במתחמים של בנייני מגורים מוחלף מספרם של בניינים מספר 4, 14, 24 וכו' בבניין מספר 3A, 13A, 23A וכו'.
בכמה גורדי שחקים בהונג קונג, כדוגמת "ויז'ן סיטי" (Vision City) ו"דה ארץ'" (The Arch), דילגו על כל מספרי הקומות מ-40 ועד 49, והקומה שמיד לאחר קומה 39 היא קומה 50.
הסינים מראים את סלידתם מהספרה גם בכך שכל הדגמים של מטוסיהם הצבאיים מתחילים במספר 5, כדוגמת מטוס הקרב "שניאנג J-5" (הגרסה הסינית למיג 17). בדומה, הציים של טאיוואן וקוריאה הדרומית נמנעים מהשימוש בספרה 4 כאשר הם מקצים מספרי דגלים לספינותיהם.
בערים בהן התמזגו התרבות של מזרח אסיה ותרבות המערב, כמו בהונג קונג ובסינגפור, קורה שבחלק מהבניינים מדלגים הן על קומה 13 והן על קומה 14 יחד עם מספרי הקומות האחרות המכילות את הספרה 4.
בקוריאה הפחד מהספרה ארבע קיצוני פחות, אבל בבתי חולים ובמבני ציבור דומים מדלגים כמעט תמיד על המספר 4 במספרי הקומות. בבניינים אחרים נוהגים לעיתים לסמן במעלית את הקומה הרביעית בסימון "F" (תחילת המילה Four – 4 באנגלית) במקום בספרה "4". קונים נמנעים מלרכוש דירות המכילות כמה מופעים של הספרה 4 (כדוגמת 404) וערך הנכס נפגע עקב כך.
בתרבות

בספר "ארטמיס פאול ותסביך אטלנטיס" אחד מהתסמינים של תסביך אטלנטיס הוא הפחד מהספרה ארבע.
"גואידו מיסטה" מסדרת המנגה והאנימה "ההרפתקה המוזרה של ג'וג'ו: רוח מוזהבת" סובל מהטטרופוביה. פוביה זו מראה את עצמה באמצעות (בין השאר) תחושת לחץ וחרדה רבה כשצריך לבחור משהו מקבוצה של ארבעה, ונבהל כשהוא מוצא את עצמו עם ארבעה כדורים נותרים בדיוק עבור האקדח שלו. מיסטה מפקד על סטנד (תצוגה רוחנית של הנשמה האנושית) בשם Sex Pistols, שש ישויות דמויות רוח, ומתייחס לכל אחת מהן כ- "# 1" עד "# 7", בעוד הוא מדלג על הספרה "# 4". למרות זאת, מספר 5 מנוצל לרעה על ידי מספר 3, מכיוון שהוא רביעי ברצף.
ראו גם

טריסקאידקפוביה - פחד מהמספר 13 בתרבות המערב
הערות שוליים

↑  Julian Havil Nonplussed: Mathematical Proof of Implausible Ideas (Hardcover), P. 153, 2007, Princeton University Press Isbn=0691120560
↑  שתי המילים מתועתקות לעברית באופן זהה סְה.
↑  Martin Avery, Bethune's Time: White Men Seeking Grace
פרידריך-וילהלם פון שאפי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  13 בספטמבר 1886 שובין, הקיסרות הגרמנית הקיסרות הגרמנית
 התאבד:  27 באוגוסט 1942 (בגיל 55) מגדבורג, גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית
 מדינה:  הרייך הגרמני 
 השתייכות:  הקיסרות הגרמנית הקיסרות הגרמנית   רפובליקת ויימאר רפובליקת ויימאר   גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית
 תקופת הפעילות:  1906–1945 (כ־39 שנים)
 דרגה:   גנרל חיל הרגלים
 תפקידים בשירות
 מפקד הדיוויזיה ה-15   מפקד הדיוויזיה ה-16   מפקד הקורפוס ה-38
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם הראשונה  מלחמת העולם השנייה
 עיטורים
   צלב האבירים של צלב הברזל   צלב הברזל דרגה ראשונה   צלב הברזל דרגה שנייה   הצלב הגרמני בזהב
 
פרידריך-וילהלם פון שאפי (בגרמנית: Friedrich-Wilhelm von Chappuis;‏ 13 בספטמבר 1886 – 27 באוגוסט 1942), היה מפקד בכיר בורמאכט במלחמת העולם השנייה.