stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בית הקברות היהודי בהר הזיתים
תיאור בית הקברות > חלקות החברה קדישא הספרדית > החלקות הקדומות

החלקות הקדומות ביותר השתרעו מאזור כפר סילואן (תעודות עתיקות מזכירות אף את מעיין הגיחון כגבול בית העלמין) בדרום ועד לפני יד אבשלום, ובמערב - מערוץ נחל קדרון בשיפולי ההר (מספר קברים קטן עדיין ניכר על מורדות הר המוריה, מעברו השני של הנחל), ועד גובה דרך יריחו, או ראס אל עמוד במעלה ההר, ממזרח.
שמות מרבית החלקות אינו ידוע, ומרבית הקברים שהיו בהם כבר אינם קיימים, או שמצבותיהם אינן קריאות.
על גדת נחל קדרון היה גל אבנים שציין את מקום קבורתו של רבי קלונימוס בעל הנס. גל האבנים נוצר על ידי תושבי ירושלים ששמו אבנים על הגלעד; מי שיצא מירושלים נהג לקחת אבן ולהישבע כי יחזירה למקומה בשובו. הגל, שאגדות וסיפורים רבים נקשרו בו, נעלם במחצית השנייה של המאה העשרים.
אישים נודעים הקבורים בחלקה זו:
רבי עובדיה מברטנורה: במרחק קצר ממעיין הגיחון נמצא במערה קברו של רבי עובדיה מברטנורה, מפרש המשנה, הנקרא על שם עיירת מולדתו באיטליה, עלה לירושלים בשנת 1488 ונפטר בשנת ר"ס (1500).
הרמב"ן: באותה מערה נמצא - על פי מסורת אחת - קברו של הרב משה בן נחמן (הרמב"ן). על פי "ספר הקבלה" לרבי אברהם "הרב הגדול רבי משה בר נחמן פירש התורה ועשה חידושין לתלמוד... ואחר כך הלך לירושלים ונפטר שם". על פי מסורות אחרות הוא קבור בחיפה, בעכו, בחברון או בטבריה.
רבי יהודה החסיד: מעל קבר זכריה מצביעה המסורת על מערה כמקום קבורתו של רבי יהודה החסיד. רב אשכנזי שעלה לירושלים בשנת תס"א (1700) עם פמליה גדולה על מנת לקרב את הגאולה. הרב נפטר ימים מספר לאחר הגעתו לירושלים ונקבר במערה קטנה. על המערה אין ציון או כתובת. על שמו בית הכנסת החורבה ברובע היהודי שבעיר העתיקה.
חלקה אחת שכן ידועה היא חלקת זכריה הנביא, בסמוך לקבר זכריה. הראשון שנקבר שם הוא הרב אברהם יצחקי, מחבר הספר "זרע אברהם", שנקבר בתפ"ט (1729). בין שמות הנקברים שם ניתן למצוא את אברהם שלמה זלמן צורף, עסקן אשכנזי ופעיל בקהילה היהודית בירושלים שנפטר בשנת תרי"א (1841) ור' משה בידרמן - ראשון האדמו"רים בארץ ישראל. החלקה כולה נהרסה כאשר משלחת ארכאולוגית בריטית-ירדנית חפרה את סביבות קבר זכריה.
תיאור בית הקברות > חלקות החברה קדישא הספרדית > חלקת החסידים

חלקה זו, הנקראת על שם כינויים של תלמידי ישיבת המקובלים בית אל משתרעת במעלה בית הקברות העתיק ועד לדרך יריחו.
הרב חיים בן עטר: בחלקה סמוכה קבור הרב חיים בן עטר, שהתפרסם בספרו "אור החיים". הוא עלה לארץ מוקף בתלמידים בשנת 1742, ונפטר זמן קצר לאחר מכן בשנת תק"ג (1743). הקבר הוא מוקד עלייה, בעיקר ביום השנה למותו.
רבי מנחם מנדל משקלוב: בסמוך לקבר רבי חיים בן עטר קבור רבי מנחם מנדל משקלוב, הנקרא על שם עיר מולדתו ברוסיה, שעלה לארץ בשנת 1808 ונפטר בתקפ"ז (1827). בסמוך לקברו בור ובו גניזה של ספרי קודש.
בחלקה קבורים רבנים נודעים ובהם רבי שלום שרעבי (הרש"ש) עלה לארץ מתימן והיה מקובל - עוסק בתורת הנסתר וראש ישיבת בית אל שברובע היהודי. נפטר בשנת תקל"ז (1777).
רבי חיים דילרוזה: סמוך לקבר הרש"ש, מצוי קברו של תלמידו רבי חיים דילרוזה, מחבר ספר "תורת חכם".
בסמוך קבור רבי יעקב שאול אלישר הידוע בשם יש"א ברכה, שנפטר בשנת תרס"ו (1906), על שמו נקראת השכונה גבעת שאול.
בחלקה קבור רבי יום טוב צהלון נפטר בשנת 1597 שחיבורו "לקח טוב" נכתב בשנת 1577 בצפת והוא הספר הראשון שנדפס בארץ ישראל.
תיאור בית הקברות > חלקות החברה קדישא הספרדית > חלקת בוראק (הנביאים)

בחלקה זו קבורים רבנים מפורסמים - הרב ידידיה רפאל אבולעפיה המכונה "היר"א" שהיה ראש ישיבת המקובלים בית אל, הרב רפאל מאיר פאניז'יל המכונה המרפ"א. הרב משה יצחקוף הכהן שהיה רבה הראשי של יהדות בוכרה בישראל, רבה של שכונת הבוכרים וראש ישיבת "מדרש שלמה". הרב יהודה אלקלעי ובסמוך אליו הרב דוד בן שמעון הידוע בכינוי "צוף דבש" שהיה הרב של קהיליית המערביים ומיסד שכונת מחנה ישראל.
בין האישים הידועים הקבורים בחלקה זו: אברהם גרשון מקיטוב, בן ציון אברהם קואינקה, שלום הדאיה, יעקב יהושע, ורפאל צמח חודיידטוב.
תיאור בית הקברות > חלקות החברה קדישא הספרדית > חלקות נוספות

חלקת הצור
חלקת ראס אל-עמוד (שמה כשם שכונת ראס אל-עמוד הסמוכה)
חלקת החאלבים (מקור שמה של חלקה זו אינו ידוע, ובניגוד לשמה, אין בה ריכוז יוצא דופן של יוצאי ארם צובא).
תיאור בית הקברות > חברה קדישא הראשית והכללית (פרושים) > הגוש הישן

אזור זה, במעלה המדרון המערבי של ההר, מעל חלקת בוראק וחלקת המערביים. הוא החלקה הראשונה אותה קנו כולל הפרושים, בשנת 1856. בין הקבורים בחלקה זו: הרב יוסף חיים זוננפלד, הרב שמואל סלנט שהיה רבה של ירושלים, שנפטר בשנת תרס"ט (1909); עקיבה יוסף שלזינגר, דוד ילין ואביו רבי יהושע ילין ממייסדי נחלת שבעה ומחבר הספר "זכרונות לבן ירושלים"; הרב יואל משה סלומון שנפטר בשנת תרע"ג (1913), מפורצי חומות ירושלים וממייסדי פתח תקווה; יעקב ישראל דה האן, הרב יהושע לייב דיסקין הידוע בכינוי "הגאון מבריסק" ומיסד בית היתומים דיסקין; הרב ישעיה ברדקי מראשי העדה האשכנזית בירושלים; רבי יהוסף שווארץ שנפטר בשנת תרכ"ה (1868), מחבר הספרים "דברי יוסף" ו"תבואות הארץ". רבי יעקב ספיר שנפטר בשנת תרמ"ה (1885) - תלמיד חכם, חוקר כתבי יד, שד"ר ונוסע שתיאר את מסעותיו בספר "אבן ספיר".
תיאור בית הקברות > חברה קדישא הראשית והכללית (פרושים) > הגוש האמצעי

משתרע על המדרון הדרום-מזרחי, בין הגוש הישן והגוש החדש, מחולק לחלקות 2–5 (חלקה 1 היא למעשה הגוש הישן). קברים ידועים: ירוחם פישל פרלא, שולמית רופין, יעקב גולדמן.
תיאור בית הקברות > חברה קדישא הראשית והכללית (פרושים) > הגוש החדש

ארבע חלקות שונות לא מחוברות, במדרונות הדרומיים והמזרחיים של ההר. בין הנקברים: אברהם משה לונץ, יצחק שלמה זילברמן, מקס בודנהיימר, שמואל וינגרטן, מרדכי גיפטר
תיאור בית הקברות > חברה קדישא הראשית והכללית (פרושים) > גוש קברות הקדושים

החלקה נמצאת בדרום המדרון המערבי. עם תחילת מאורעות תרפ"ט נכרה במקום קבר אחים שבו נטמנו הנהרגים הראשונים בירושלים. לאחר מכן, נקברו במקום חללים נוספים ממאורעות תרפ"ט (מירשולים, מוצא וחברון) וכן ממאורעות תרצ"ו-תרצ"ט, והחלקה קיבלה את שמה, אם כי למעשה ה"קדושים" מהווים מיעוט מבין הקבורים בחלקה.
בחלקה נבנה לאחר מלחמת ששת הימים קבר אחים ובו עצמות שנמצאו מתחת לכביש הירדני. הקבר מכוסה במצבה הבנויה משברי מצבות עתיקות.
לצד קבר האחים קבור בחלקה מגודרת אליעזר בן-יהודה ולצדו בנו איתמר בן-אב"י ואשתו השנייה חמדה. בחלקה קבורים גם ליאו מוצקין מראשי ההסתדרות הציונית, בוריס שץ מייסד בית הספר בצלאל, ניסן כצנלסון אבי משפחת כצנלסון הענפה, וחוקר ירושלים פנחס גרייבסקי.
עולי הגרדום מאיר פיינשטיין ומשה ברזני, שהתאבדו בתא הנידונים למוות שעות אחדות קודם להוצאתם המתוכננת להורג, נטמנו בחלקה זו. מנחם בגין, מפקד האצ"ל וראש ממשלת ישראל ביקש כי בבוא היום ייקבר ליד פיינשטיין וברזני במקום בחלקת גדולי האומה, ובקשתו נתמלאה.
תיאור בית הקברות > חברה קדישא הראשית והכללית (פרושים) > גוש קברות הנביאים

מצוי מעל החלק הצפוני של הגוש הישן, וקרוי על שם מערת קברי הנביאים הסמוכה. בחלקה זו ניתן למצוא את: הרב אברהם יצחק הכהן קוק - הרב הראשי לארץ ישראל, ומשני צדיו - אביו, ובנו הרב צבי יהודה הכהן קוק; הרב אברהם אלקנה כהנא שפירא; הרב דוד כהן (הרב הנזיר), חתנו הרב שלמה גורן ובנו הרב שאר ישוב כהן, זלדה, דב ימיני, הרב יחזקאל סרנא, ראובן ברקת, הרב משה שמואל גלזנר, הרב יצחק הוטנר, בנימין מנשה לוין, חנה יהודית לנדאו, הרב שלמה אלישיב (עליאשאוו) בעל הלשם שבו ואחלמה והרב אלישע וישליצקי. בפינה הצפונית-מזרחית של החלקה כרוי קבר האחים לחללי הרובע היהודי במלחמת העצמאות, ולצדו רחבת מסדרים, בו נערך טקס רשמי בנוכחות יו"ר הכנסת ביום הזיכרון.
תיאור בית הקברות > חברה קדישא הראשית והכללית (פרושים) > גוש קברות תש"ח

חלקה זו מכונה על שם השנה בה נחנכה, אם כי מרבית הקברים שבה מאוחרים למלחמת ששת הימים. בין הקבורים בה: הרב שלום נח ברזובסקי, הרב אביגדור מילר, הרב משה צבי סגל וקלמן כהנא.
תיאור בית הקברות > חברה קדישא הראשית והכללית (פרושים) > גוש גניזת סת"ם

גוש זה, הנמצא בקצה הדרומי של בית הקברות, קרוי על שם הגניזה שנמצאת בו. קברים מפורסמים: הרב אהרן ראטה, הרב אברהם יצחק קאהן, הרב מאיר יהודה גץ, יחזקאל סטימצקי, הרב דניאל פריש, מנחם עמנואל הרטום בפינת הגוש מצויה חלקה צבאית קטנה המכילה ברובה חללים ממלחמת יום כיפור.
תיאור בית הקברות > חברה קדישא הראשית והכללית (פרושים) > בית העלמין הצבאי

כאמור לעיל, שתי חלקות מתוך חלקות ח"ק הפרושים הופרשו לשימוש בתור בית עלמין צבאי - חלקה ב' מתוך גוש קברות הנביאים המכילה את קבר האחים של חללי הרובע היהודי שהועברו ממקום קבורתם הזמני וחלקה ו'/א' מתוך גוש גניזת סת"ם המשמשת בתור חלקה צבאית שהוקמה בעקבות מלחמת יום כיפור.
תיאור בית הקברות > חברה קדישא החסידים

חברה קדישא זו מנהלת חלקות שונות שנבנו במקור בידי כוללים שונים, בעיקר חסידיים), המשתרעים ברובם על המדרון הדרומי:
חב"ד (4 חלקות שונות, המחוברות ביניהן). בין הקבורים בחלקה: הרב שניאור זלמן פרדקין, שמואל ברוזה, בני משפחת הולצברג (חללי מתקפת הטרור במומבאי) והרב עדין אבן ישראל שטיינזלץ.
כולל ווהלין (3 חלקות): ישראל ב"ק - חלוץ, מקים בית הדפוס העברי הראשון בירושלים שנפטר בתרל"ה (1875); ובצדו קבור בנו ניסן ב"ק בונה בית הכנסת תפארת ישראל שנפטר בתר"ן (1890). במעלה החלקה קבור מרדכי עליאש שעל שמו כפר מרדכי שנפטר בשנת 1950, אוהל אדמו"רי חסידות רחמסטריווקה וחסידות נדבורנה, החזן יוסל'ה רוזנבלט, הבתולה מלודמיר, לוי יצחק בנדר, הרב שמואל שפירא חוקר קהילות ישראל טוביה פרשל בדבוקה של חסידות סטרטין (לנגנר-פלאם)
כולל פולין/ורשה (4 חלקות, באזור הדרום-מזרחי): מערת אדמור"י חסידות גור, אדמו"רי חסידות מודז'יץ, שמואל חיים לנדוי, גדליהו אהרן קניג.
אגודת אחים אנשי אמריקה (2 חלקות): בין הנקברים: הארי פישל, אהרן היימאן, ניסן ליפא אלפרט ואריה קפלן.
כוללים (א' וב'): שם כולל למספר חלקות קטנות וסמוכות של כוללי מרמרוש, זיבנברגן, קוסוב, רומניה, צאנז ובוקובינה. בין הנקברים: ישראל גרוסמן, יוסף הלוי זליגר, יוסף וולטוך.
תיאור בית הקברות > כולל חבת ירושלים (גליציה)

4 חלקות במדרון הדרומי של ההר. בין הנקברים: שלמה גולדמן, פנחס דוד הורוביץ, משה אריה פריינד.
תיאור בית הקברות > חברה קדישא קהילת ירושלים

חברה קדישא זו נועדה במוצהר להיות בלתי-עדתית, ולטפל בקבורתם של יהודים מכל העדות, ובמיוחד של בני היישוב החדש. החלקה משתרעת על צדה הדרומי של פסגת ההר, כשצדה המערבי צופה על פני העיר העתיקה. בעקבות הקשיים שנבעו עם פרוץ המרד הערבי הגדול, החלה הקבורה בחלקה רק בשנת 1939.
בין האישים המפורסמים הקבורים בחלקה: הנרייטה סאלד, ש"י עגנון, יעקב בן דב, רוברט מקסוול, פנינה פלאי, זלמן ארן, פנחס רוטנברג, פנחס קהתי, זבולון המר, חנוך אלבק, שמואל קופמן, חיים מרגליות קלוריסקי, יוסף ויץ, יחיעם ויץ, שמואל קליין, יוסף יואל ריבלין, ישראל אלדד, יוסף מילוא, ראובן שרי, אפרים אלימלך אורבך, אהרן סולובייצ'יק.
תיאור בית הקברות > חברות קדישא נוספות

עדת המערביים: חלקה אחת במרכז המדרון המערבי. בין הנקברים: מצליח מאזוז, אברהם אביכזר, אלעזר בן טובו.
יוצאי גאורגיה: חלקה אחת במדרון המערבי, מעל דרך יריחו. בין הקבורים בחלקה: האחים הרבנים יעקב, גבריאל ומשה דבראשוילי.
הבבלים: חלקה אחת במדרון המזרחי. בין הנקברים: יהודה פתיה, סלמן חוגי עבודי, יעקב מוצפי.
יוצאי פרס: חלקה אחת במדרון המזרחי.
יוצאי אפגניסטן: חלקה אחת במדרון המזרחי.
יוצאי משהד: חלקה אחת במדרון המזרחי.בין הנקברים: הרב מרדכי אקלר.
יוצאי המדאן: חלקה אחת במדרון המזרחי.
עולי תימן: שתי חלקות במדרון המזרחי. בין הנקברים: אברהם אלנדאף, שלום יצחק הלוי.
תיאור בית הקברות > מערות קבורה בנחל קדרון

בעמק נחל קדרון מתחת לבתים של שכונת סילוואן ישנם שורת כוכים ומערות בנויות ששימשו לקבורה והוקמו במהלך המאה ה-7 והמאה ה-8 לפני הספירה. מערות קבורה אלו נמצאות בחלקו הדרום-מערבי של הר הזיתים ופונות אל עיר דוד הנמצא מולן. המבנה של קבר בת פרעה נמצא בתחילתם של שורת מערות קבורה אלו וממשיך את בית הקברות היהודי של הר הזיתים בצורת זרוע אל נחל קדרון. לידה נמצא קבר ...יהו אשר על הבית.
סגולות הקבורה בהר הזיתים על פי המדרש

על פי המדרש, הנקברים על הר הזיתים אינם סובלים מתולעים האוכלות את הבשר הנרקב, ופטורים מ"חיבוט הקבר". עוד על פי המדרש, הנקברים בהר הזיתים פטורים מ"גלגול מחילות" – גלגול הגוף בבטן האדמה מארצות הגולה אל ירושלים בואכה הר הבית בעת תחיית המתים. שנאמר: "הקדוש ברוך הוא עושה להם מחילים מחילים מלמטה והם מחלדין בהם, עד שהם באים תחת הר הזיתים שבירושלים והקדוש ברוך הוא עומד עליו, והוא נבקע להם והם עולים מתוכו".
שקיות עם עפר מהר הזיתים נשלחו אל קהילות יהודיות בגולה, והעפר פוזר על קבריהם או על תכריכיהם של הנפטרים. לדוגמה יהודי שנפטר בהונגריה ציווה על בני משפחתו: "וגם מונח בתוך הפאפיר אצל התכריכים וכתוב עליו 'אדמה מארץ הקודש' מה שהביא לי הרב מוהר"ר עובדיה, והבטיח לי שהוא מהר הזיתים מירושלים. ואותו ארץ יפזר עלי בקברי, בקדקודי ובכל גופי, ועד רגלי ועד בכלל."
גלריה

יד אבשלום
קבר זכריה
מערת קברי בני חזיר
מערת יהושפט
מערת קברי הנביאים
קבר חולדה הנביאה
קבר בת פרעה
מערות קבורה בנחל קדרון
פנורמה

בית הקברות היהודי בהר הזיתים; מעליו מלון שבע הקשתות, ומשמאלו כנסיית העלייה הרוסית
מבט פנורמי על ירושלים מבית הקברות שעל הר הזיתים
ראו גם

הר המשחה
הר הזיתים
מעלה הזיתים
מצבות נחל קדרון
מערות קבורה בנחל קדרון
בתי הקברות הצבאיים של מדינת ישראל
לקריאה נוספת

הר הזיתים במקורות ובמסורת ישראל, משרד הדתות, תשכ"ב
אלי שילר (עורך), הר הזיתים, 1978.
רמי יזרעאל, מדריך כרטא להר הזיתים, ירושלים, הוצאת כרטא, תשנ"ט-1999.
שרה ברנע, "תולדות מיפוי בית הקברות היהודי בהר הזיתים", בתוך: אייל מירון (עורך), מחקרי עיר דוד וירושלים הקדומה 5, מגלי"ם, ירושלים, 2010
חלק א'
חלק ב'
חלק ג'
הערות שוליים

↑  פסיקתא דרב כהנא[דרוש מקור], תרגום שיר השירים[דרוש מקור]
↑  בבלי, מסכת כתובות קיא, ב / תהילים ע"ב ט"ז.
1 2  ירושלים לדורותיה, יחידה 9 (כתב: ישראל ברטל), האוניברסיטה הפתוחה, תשע"ז–2017, פרק 8.8.4.3: המאבק על חלקות בית העלמין בהר הזיתים, עמ' 98.
↑  אברהם יערי, אגרות מארץ ישראל, ירושלים: תש"ג, עמ' 97.
↑  יצחק בן-צבי, מסעות ארץ ישראל לרבי משה באסולה, ירושלים: החברה העברית לחקירת ארץ-ישראל ועתיקותיה בסיוע "מוסד ביאליק" ליד הסוכנות היהודית לארץ-ישראל, תרצ"ח, עמ' 53.
↑  יהושע בן-אריה, עיר בראי תקופה: ירושלים החדשה בראשיתה, ירושלים: יד בן צבי, תשל"ז, כרך ב' עמ' 42.
↑  מיכאל איש-שלום, מסעי נוצרים לארץ ישראל, תל אביב: עם עובד, תשכ"ו, עמ' 487.
↑  הצבי, שנה חמישית, ראש חודש חשוון 1889, גיליון ב'.
↑  א"מ לונץ, קובץ ירושלים, תרס"ב, עמ' 44.
↑  יהושע קניאל, 'מאבקים כלכליים בין עדות בירושלים במאה ה-י"ט', בתוך: מ' פרידמן ואחרים (עורכים), פרקים בתולדות היישוב היהודי בירושלים, ירושלים: יד בן צבי, תשל"ו, עמ' 116–119.
↑  מ' ריישר, שערי ירושלים, ורשה: תרל"ט-1867 (הדפסה מחודשת: פוס ספרא, 1967), עמ' 66. מופיע גם בתוך: וילנאי, ירושלים, עמ' 324.
↑  A.M Hymson, The British consulate in Jerusalem, vol. 1, 1938, p. 162.
↑  מ' איש שלום. מסעי נוצרים לארץ ישראל, עם עובד, תל אביב, תשכ"ה, עמ' 557.
↑  יהושע בן אריה, עיר בראי התקופה - ירושלים בעת החדשה, הוצאת יד בן צבי, כרך ב', עמ' 46.
↑  אהרון יחזקאל שריון, זכרונות יצחק שריון ירושלים תש"ג
↑  ג' פרומקין, דרך שופט בירושלים, תל אביב, דביר, תשט"ו, עמ' 95.
1 2 3  יהושע לביא, מסתרי בית הקברות בסנהדריה, בתוך הבלוג עונג שבת, ספטמבר 2017
↑  מנוחה טוקר, הירדנים הרסו, ר' לוי משקם, מהשבועון "משפחה" באתר שטורעם
↑  מירון בנבנישתי, מול החומה הסגור - ירושלים החצויה והמאוחדת. ויינפלד וניקולסון 1973
↑  עליה משמעותית באלימות בדרך להר הזיתים תשובת השר לביטחון פנים אבי דיכטר לשאיתא של אלי ישי. פורעים ערבים הורסים מצבות (כולל תמונות). שתי מכוניות הותקפו ונהפכו בידי פורעים בדרך להר הזיתים. (אתר חדשות יש"ע) חסידי גור הותקפו בהר הזיתים (2011). דיון בכנסת בעניין הר הזיתים בעקבות פניית חיים מילר.
↑  הודיה כריש-חזוני, היד המכוונת את מיידי האבנים, באתר News1 מחלקה ראשונה, 22 באוקטובר 2010
↑  יצחק טסלר, למות בשקט: שירות אבטחה בהר הזיתים, באתר nrg‏, 17 באוקטובר 2010
↑  שוב חילול קברים ב'הר הזיתים', באתר ערוץ 7, 25 בפברואר 2010
↑  איילה חננאל‏, 23 קברים הושחתו בבית העלמין בהר הזיתים, באתר וואלה, 12 במאי 2010
↑  החרצנים של הזיתים 'הר הזיתים' בפורום חדרי חרדים
↑  על ההיסטוריה של הר הזיתים באתר אוניברסיטת תל אביב
↑  א. נויבאר, סדר החכמים וקורות הימים, תרמ"ח, עמ' 103.
↑  בית העלמין הצבאי הר הזיתים באתר "יזכור"
↑  זאב וילנאי, ירושלים – העיר העתיקה וסביבתה, ירושלים: הוצאת אחיעבר, 1970 (להלן: וילנאי, ירושלים), עמ' 320.
↑  פסיקתא רבתי ל"א, עמוד קמ"ז.
↑  אריה ליב פרומקין (ערך: אליעזר ריבלין), תולדות חכמי ירושלים, ג', עמ' 25.
מבט על בית הקברות בשנות ה-40 של המאה ה-20, מתוך אוסף מטסון
מפת הקברים העיקריים בבית הקברות בהר הזיתים
מבט על בית הקברות בערוץ נחל קדרון
קברים על הר הזיתים בתחילת המאה ה-20, מתוך אוסף מטסון
מפת בית הקברות בהר הזיתים לפי חלוקה לחברות קדישא ולחלקות (לחצו להגדלה)
התערוכה העולמית של פריז (1889)

| --- | --- |

 פרטים
 מקום תצוגה:  צרפת 
 קואורדינטות:  48°51′30″N 2°17′39″E﻿ / ﻿48.85833333°N 2.29416667°E﻿ / 48.85833333; 2.29416667
 שנה:  1889
 he
 
גלריית המכונות
רכבת היריד
ילידי טיירה דל פואגו (פטגוניה הארגנטינאית), שהובאו לפריז על ידי יזם ציד הלווייתנים הבלגי מוריס מאטר לתערוכה.
התערוכה העולמית (בצרפתית: l'Exposition universelle de Paris) שהתקיימה בפריז בין 6 במאי ל-6 בנובמבר 1889 הייתה התערוכה העולמית הגדולה והחשובה ביותר שהתקיימה עד אז והגדולה ביותר שהתקיימה באירופה במאה ה-19, לכבודה הוקם מגדל אייפל. בתערוכה, שהתקיימה לכבוד חגיגות 100 שנה למהפכה הצרפתית ביקרו למעלה מ-6.3 מיליון מבקרים, כמחציתם צרפתים. התערוכה הציגה לראשונה לפני קהל רחב אמנות פלסטית ומוזיקה מדרום אמריקה והמזרח הרחוק וחשפה מגמות מודרניות באמנות כגון הסימבוליזם והפוסט-אימפרסיוניזם, אך ילידים אפריקאים הוצגו בה לקהל כשהם כלואים בגן חיות אנושי.
התערוכה

שטח התערוכה היה כקילומטר מרובע שהשתרע על פני שאן דה מארס (אזור ששימש גם את התערוכה העולמית של פריז ב-1867 ואת התערוכה העולמית של פריז ב-1900), הטרוקדרו, גדות הסן וארמון האינווליד.
כשער התערוכה שימש מגדל אייפל, שהקמתו טרם הסתיימה עם פתיחתה והמבקרים הורשו לעלות רק עד קומתו השנייה.
בנוסף הוקם מבנה "גלריית המכונות" (Galerie des machines), ששימש להצגת המצאות וחידושים בתחום הטכנולוגיה. מבנה זה, באורך 111 מטרים, היה המבנה המקורה הארוך ביותר בעולם בשעתו. הקירוי נעשה על ידי סדרת גשרים מקבילים עשויי פלדה וברזל. המבנה פורק ב-1910, לאחר ששימש גם את תערוכת 1900.
למנגינת התערוכה נבחרה גלי הדנובה, שזכתה במקום הראשון מבין 116 מנגינות.
אטרקציות מרכזיות

"הכפר הכושי" (village nègre) היה אחת האטרקציות המרכזיות של התערוכה. היה זה למעשה גן חיות לבני אדם, בו הוצגו כ-400 ילידים אפריקאים שהציגו את חייהם ה"אותנטיים" לעיני הקהל.
כמו כן משכו את עניין הציבור תומאס אלווה אדיסון, שהציג את תאורת החשמל ואת הפונוגרף, מופע המערב הפרוע של באפלו ביל עם הצלפית אנני אוקלי והאופרה "Esclarmonde" מאת ז'יל מאסנה, שהועלתה 50 פעם במסגרת התערוכה, על ידי האופרה-קומיק. הופעת הבכורה של האופרה הייתה ב-14 ביולי (יום הבסטיליה), שהיה האירוע המרכזי והגדול ביותר בימי התערוכה.
ארמאן פז'ו ושותפו הציגו בתערוכה תלת אופן, שהורכב בו מנוע קיטור.
הביקור בתערוכה השפיע על אמנים רבים שביקרו בה. המלחינים קלוד דביסי ואריק סאטי נחשפו בה לראשונה למוזיקת גאמלן מיאווה, פול גוגן הציג את ציוריו בשטח התערוכה ב-Café Volpini, במה שהיה לתערוכה הראשונה של הסימבוליזם בעיר ואדוורד מונק נחשף בתערוכה, לפי מספר סברות, למומיה פרואנית שהיוותה השראה לציורו הנודע הצעקה.
את באי התערוכה שירתה רכבת קטנה לאורך מסילה בת 3 קילומטרים.
הערות שוליים

↑  גני חיות אנושיים באימפריה הקולניאלית (בצרפתית)
↑  Paul Gauguin: Paris, 1889
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007378135105171  BnF: cb12191328x (data)  GND: 805478-2  ISNI: 0000 0001 2165 3914  LCCN: n83172132  NKC: kn20040212001  SELIBR: 275600  SNAC: w6gc2wxk  SUDOC: 152934359  VIAF: 136694484   WorldCat (עם VIAF): 136694484
המלכה שושנה

| --- | --- |
 בימוי:  קובי פרג', מוריס בן מיור
 תסריט:  שאולי מלמד, מוריס בן-מיור, קובי פרג'
 תחקיר:  שאולי מלמד, קובי פרג', מוריס בן-מיור
 מוזיקה:  יונתן בר גיורא
 צילום:  רועי פרג'
 מדינה:  ישראל ישראל
 הקרנת בכורה:  יולי 2021
 שפת הסרט:  עברית
 סוגה:  סרט תיעודי 
 דף הסרט ב־IMDb
 
המלכה שושנה הוא סרט תיעודי ישראלי של קובי פרג' ומוריס בן מיור אודות חייה של הזמרת שושנה דמארי. הסרט זכה לשבחים מהמבקרים, ונבחר להיות סרט הפתיחה של פסטיבל דוקאביב. הסרט יצא לאקרנים ביולי 2021 ושודר בערוץ HOT8 באותה השנה. הסרט חשף לראשונה את סיפורה האישי הדרמטי של דמארי, וכן את סיפורם של בתה, נאווה בושמי ובעלה שלמה בושמי. במסגרת הסרט הוציא המוזיקאי עידן רייכל את השיר האחרון של דמארי, "ספרי תמה תמימה", אחרי ששמר את ההקלטה הנדירה אצלו במשך 15 שנים.
תחקיר

היוצרים קובי פרג', מוריס בן-מיור ושאולי מלמד קיבלו גישה נדירה לעזבונה הפרטי של שושנה דמארי. הסרט מתעד את החיפוש בתוך חפציה ותכולת ביתה, שהיו שמורים במחסן הרחק מעין הציבור. גם שמלותיה ועגיליה נמצאו בין החפצים, והסרט אף מכיל קטעים מתוך יומנים ומכתבים של שושנה ובני משפחתה שנמצאו שם. בהמשך לסרט מתוכננת להיפתח במוזיאון ראשון-לציון תערוכה מעזבונה של דמארי.
פסקול

הסרט בולט בפסקול יוצא דופן, שנכתב על ידי יונתן בר גיורא והוקלט על ידי התזמורת הסימפונית ירושלים בניצוחו של שמואל אלבז. שישים נגנים ביצעו את המוזיקה ההוליוודית שכתב בר גיורא, מי שזכה בפרס המוזיקה על סרטם הקודם של פרג' ובן-מיור "להאיר את יוסי" מטעם פרסי הקולנוע הדוקומנטרי הישראלי. במהלך העבודה על הפסקול חבר בר גיורא אל עידן רייכל, שהסרט מתעמק בעבודתו המשותפת עם דמארי, כדי להוציא מחדש את השיר האחרון של שושנה דמארי. השיר, ששמו "ספרי תמה תמימה" הוא שיר עם תימני עתיק, שעידן הקליט את שושנה מבצעת ב-2005 במסגרת ההקלטות לאלבומו המצליח "ממעמקים". ההקלטה לא נכנסה לאלבום, ורייכל שמר אותה אצלו במשך 15 שנים. בעקבות העבודה על הסרט, יזם רייכל את ההוצאה המחודשת של השיר, בעיבוד והפקה מוזיקלית של יונתן בר גיורא, ובהשתתפות התזמורת הסימפונית ירושלים.השיר זכה להשמעות רבות בתחנות הרדיו השונות ובפלטפורמות הדיגיטליות.
ביקורות

הסרט יצא בפסטיבל דוקאביב 2021, ונבחר להיות סרט הפתיחה של הפסטיבל. עם יציאתו זכה הסרט לשבחים מהמבקרים ונחשב לאחד הסרטים התיעודיים המדוברים של הפסטיבל. במגזין פורטפוליו כתבה המבקרת מרלין וניג על הסרט "הבחירות האומנותיות מדויקות ומצליחות לגבש מסמך זהות ייחודי הפורש ביוגרפיה מרתקת מהיבטי חייה הפחות מוכרים". המבקר יאיר רווה שיבח את הסרט וכתב "מצאתי את עצמי משתנק מדמעות והתרגשות מסיפורה של שושנה דמארי". גם נדב מנוחין מבקר הקולנוע של וואלה כתב: "בשנים האחרונות נעשו כמה וכמה פרויקטים תיעודיים על אייקונים מוזיקליים בישראל, ו"המלכה שושנה" המצוין הוא אחד השלמים שבהם".
הפקה

הפקה: סטודיו בן-מיור & פרג'
בימוי: קובי פרג', מוריס בן-מיור
תסריט: שאולי מלמד, מוריס בן-מיור, קובי פרג'
עריכה: מוריס בן-מיור, שאולי מלמד
צילום: רועי פרג'
עיצוב אומנותי: גיגי אופיר
מוזיקה מקורית: יונתן בר -גיורא
מפיקה אחראית: עופרי בר-אילן
תחקיר: שאולי מלמד, קובי פרג', מוריס בן-מיור
ויליאם קאלן

| --- | --- |

 לידה:  15 באפריל 1710 המילטון, ממלכת בריטניה הגדולה 
 פטירה:  5 בפברואר 1790 (בגיל 79) אדינבורו, ממלכת בריטניה הגדולה 
 ענף מדעי:  כימיה, רפואה 
 מקום קבורה:  Kirknewton 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת אדינבורו  אוניברסיטת גלאזגו  Hamilton Academy 
 מנחה לדוקטורט:  אנדרו פלאמר 
 מוסדות:  אוניברסיטת אדינבורו 
 תלמידי דוקטורט:  ג'וזף בלאק, בנג׳מין ראש, Wolter Forsten Verschuir, ג'ון מורגן 
 פרסים והוקרה:  עמית החברה המלכותית 
 בן או בת זוג:  Anna Johnstone 
 צאצאים:  הנרי קאלן, רוברט קאלן, Margaret Cullen 
 
ויליאם קאלן (באנגלית: William Cullen‏, 15 באפריל 1710 המילטון - 5 בפברואר 1790 קרקניוטון) היה רופא וכימאי סקוטי.
רקע משפחתי, שנות ילדותו ולימודיו

ויליאם קאלן נולד בשנת 1710 בהמילטון, לנארקשייר, בסקוטלנד כבנם של העורך-דין ויליאם קאלן האב (שעבד כמנהל משק ("פקטור") באחוזת הדוכס מהמילטון), ושל אליזבת לבית רוברטון מוויסטלברי. ויליאם היה השני מבין 9 ילדים.
למד בבית הספר הישן של המילטון והחל משנת 1726 נרשם ללימודים כלליים באוניברסיטת גלאזגו.
אחרי השתלמות רפואית אצל הרוקח-מנתח (Apothecary surgeon) ג'ון פייזלי בגלאזגו, החל משנת 1729 עבד כ"כירורג" ו "סגן רוקח" על אנייה מסחרית שהייתה נוסעת בין לונדון ובין איי הודו המערביים. קפטן האונייה, היה קללנד, אחד מידידי הסופר אלכסנדר פופ, היה קרוב משפחה שלו. בהמשך עבד קאלן כשנתיים כסגן רוקח בבית המרקחת של מאריי ברחוב הנרייט בלונדון, אולם נדרש לחזור לסקוטלנד מסיבות משפחתיות. אחרי מותם, זה אחר זה, של אביו ושל אחיו הבכור, התבקש לקחת בידיו את ניהול כספי המשפחה ולדאוג להמשך חינוכם של אחיו הקטנים.
התחלת הקריירה הרפואית והאקדמית

בשובו לסקוטלנד ב-1732 הקים קליניקה רפואית משלו באחוזת אוצ'ינלי של ידידו, הקפטן קללנד, בשטחי קהילת שוטס, לנארקשייר. טיפל שם בבן של קללנד, שסבל ממחלה קשה, וחילק את זמנו בין הטיפול בחולי המקום, רקיחת רפואות ועיון בספרים.
בשנים 1734–1736 חזר ללימודי רפואה באוניברסיטת אדינבורו. באותה תקופה נמשך במיוחד למחקרים הכימיים ונמנה עם מייסדיה של החברה הרפואית הממלכתית. בשנת 1736 פתח קליניקה בעיר הולדתו, המילטון, וזכה מהר למוניטין. במקביל המשיך ללמוד מדעי הטבע, בעיקר כימיה. אחרי 1737 התמחה אצל האנטומיסט הנודע ויליאם האנטר ובשנת 1740 מורו הציע לו אף לפתוח קליניקה משותפת.
באותה שנה סיים קאלן את עבודת הדוקטורט ברפואה MD באוניברסיטת גלאזגו.
ב-1741 התחתן והקים משפחה. ג'יימס דאגלס, הדוכס החמישי מהמילטון (1703 - 1743) קיבל אותו לעבודה כרופאו האישי, של משפחתו ובני ביתו.
אחרי מות הדוכס, בשנת 1744 עבר קאלן לגור בגלאזגו. היה למרצה הראשון בקתדרה נפרדת לכימיה באוניברסיטה המקומית (1747) ונבחר נשיא הפקולטה לרפואה וכירורגיה.
ב-1751 התמנה לפרופסור (רגיוס פרופסור)  לרפואה וטיפול רפואי, אבל באותו זמן המשיך ללמד כימיה.