רנה גנון
כתבים נוספים במטפיזיקה, הרמטיקה ובמדעי הקוסמולוגיה > תנאי קיום גופני

הדוקטרינה של חמשת היסודות, הממלאת תפקיד חשוב בחלק מהטקסטים הוודיים, באדוייטה ודנטה, באזוטריות האסלאמית, בקבלה העברית, בהרמטיקה הנוצרית ובמסורות אחרות, נחשפת בחלקה על ידי רנה גנון בשני מאמרים: האחד שכותרתו התנאים של קיום גופני, שפורסם ב-1912 בכתב העת La Gnose (Gnosis) (נדפס מחדש בספר Miscellanea ) ועוד אחד, שפורסם הרבה מאוחר יותר, ב-1935: הדוקטרינה ההינדית של חמישה יסודות (נדפס מחדש בספר Studies in Hinduism). חלק חסר מהמאמר הראשון מעולם לא פורסם, אך רנה גנון הכריז מספר פעמים (הסמליות של הצלב, המצבים המרובים של ההוויה) על כוונתו לכתוב מחקר שלם יותר בנושא זה. כמה היבטים של הדוקטרינה של חמשת האלמנטים והתנאים משמשים בהתרחשויות רבות בכל עבודתו: בסמליות הצלב, עקרונות החשבון האינפיניטסימלי, הטריאדה הגדולה (על המצב החיוני), בשני הפרקים הראשונים של שלטון הכמות וסימני הזמן (על רעיון הצורה) וכו'. אולם גנון מעולם לא כתב מבוא מקיף לנושא, דבר שעורר הערות של כמה מחברים.
בשני המאמרים הללו הוא חושף את תורת היסודות ואת "תנאי הקיום הגשמי", מתוך השיקולים שנלקחו מסמחיה מקפילה. חמשת היסודות או בהוטות הם החומרים היסודיים של העולם הגשמי. השמות שניתנו להם בשפה הלטינית ("אש", "אוויר", "מים" וכו') הם סמליים גרידא ואין לבלבל אותם עם הדברים שהם מציינים: "נוכל לראות את היסודות כאופני רטט שונים של חומר פיזי, אופנים שבהם הוא הופך את עצמו לתפיסה ברציפות (ברצף הגיוני בלבד, באופן טבעי) לכל אחד מהחושים של האופן הגשמי שלנו". חמש הבהוטאות הן, לפי סדר הייצור שלהן (שזה ההפך מסדר הספיגה או החזרה שלהן למצב הבלתי מובחן):
בשל הביטוי בעולמנו של הדואליות "מהות-חומר", חמש הבהוטות הללו מתכתבות עם חמש "מהויות אלמנטריות" "אשר זוכות לשמות טנמטרות [...] המסמנים ממש 'מידה' או 'משימה'. ' תוחם את התחום הראוי של איכות מסוימת או 'מזל' בקיום האוניברסלי [...] התנמטרות הללו, מעצם היותם בסדר עדין, אינם מורגשים בשום אופן לחושים, בניגוד לאלמנטים הגשמיים. והשילובים שלהם אפשר להעלות על הדעת רק 'אידיאלי'". חמש המהויות הללו קשורות לאיכויות החושים היסודיות, כמו גם לכמה יכולות אורגניות: שבדה באיכות אודיטיבית או קולית (शब्द), ספרסה מוחשית (स्पर्श), רוּפה גלוי (रूप) ("עם משמעות כפולה של צורה"), סאפיד ראסה (रस), גנדה חושנית (गन्ध). ישנה התאמה בין חמשת היסודות לחמשת החושים: לאתר מקביל שמיעה (סרוֹרטה); לאוויר, מישוש (טווק); לאש, ראיה (כאקסוּס); למים, טעם (רַסאנה); לאדמה, ריח (ע'ראנה).
"כל בהוטה, עם התנמטרה שהיא מתאימה לה, ויכולות התחושה והפעולה היוצאות מהאחרון, נספגת בזו שלפניה מיד בסדר הייצור באופן שסדר הספיגה הוא כדלקמן. : ראשית, אדמה (פריוות'י) עם איכות הריח (ע'ראנדה), חוש הריח (ע'ראנה), ויכולת התנועה (פַּדַה), שנית, מים (אפּ) עם איכות (סאפּיד, חוש הטעם (רַסאנה);, ויכולת ההבנה (פַּאני) שלישית, אש (טֵג'ַס) עם האיכות החזותית (רוּפה), חוש הראייה (כאקסוּס), ויכולת ההפרשה (פאיו), אוויר (וואיו) עם המישוש איכות (ספרסה), חוש המישוש (טווק), ויכולת היצירה (אוּפַּשְטַה), אתר (אַקַשַה), עם האיכות הצלילית (שַבַּדה), חוש השמיעה (śrotra), וכושר הדיבור); (vach); ולבסוף, בשלב האחרון, השלם נקלט ב'מובן הפנימי' (מאנאס)".
חמש הבהוטאות משתלבות עם חמשת התנאים של הקיום הגשמי שהם:
החלל (המקושר לוישנו בהיבטי ההתרחבות וה"ייצוב"),
זמן (המקושר לשיבה בהיבט ה"טרנספורמציה" שלו - 'זרם הצורות'-),
חומר (materia secunda כלומר כמות),
צורה,
חיים.
במאמר "תנאי הקיום הגשמי" הוא מפתח, עבור שתי הבהוטאות הראשונות, כיצד הם קשורים למדידת זמן ומרחב, וב"התיאוריה ההינדית של חמשת היסודות", את הדומיננטיות של שלושת הגונאות או תכונות חיוניות המשתתפות יחד עם הביטוי האוניברסלי בכל אחת מהן משמשות להגדיר את הייצוג הגאומטרי של "כדור היסודות".