הילד הצוחק (דזידריו דה סטיניאנו)
השפעות

אחד האמנים אשר השפיע ביותר על דזידריו דה סטיניאנו הוא דונטלו. יצירתו של דונטלו במחצית השנייה של המאה ה-15 התאפיינה בעניין בתנועות של הגוף האנושי כמו גם בהבעות הפנים האנושיות. ניתן לראות זאת ביצירתו Atys amorino (תמונה מס' 20) שהוא פסל ברונזה בגובה 104 סנטימטרים המתאר ילד רוקד וחייכן בעל הבעת פנים של שובבות עליזה. האיקונוגרפיה של הפסל אינה ברורה וישנה מחלוקת לגביה.
לפסל זה ישנם מאפיינים הממשיכים את האמנות הקלאסית- הכנפיים של פוטו או קופידון, זנב של סאטיר ולרגליו ישנן כנפיים כמו למרקוריוס. פסל זה ממשיך את האומנות הרומית ובמאה ה-17 הוא אף נחשב כפסל רומי למרות עדותו של ג'ורג'ו וזארי המייחסת את הפסל לדונטלו.
במאה ה-15 דונטלו מקים לתחייה את הפוטי. אלו הן דמויות של ילדים בגיל שבו הם שובי לב, תמימים וללא ערמומיות פקחית. כך הם תוארו על ידי בוד. הפוטו באמנות היה נחשב כדמות המייצגת את אל האהבה, (אמור, קופידון), וכך חשבו אנשי המאה ה-16 והמאה-17 על דמויות הילדים המכונפים שהופיעו באמנות. ההוגה גוטהולד אפרים לסינג, דן בעניין זה והגיע למסקנה שהפוטי אינם מייצגים את אל האהבה בלבד. על ידי חקירת הפוטי מהמאה ה-15, (אז הוא קם לתחייה מאז העת העתיקה) ניתן לראות שלסינג צדק בהשערתו וזאת כאשר בודקים כיצד כונו הפוטי בשפה הוורנקולרית של התקופה, הכינוי שניתן להם היה "Spiritelli", וכפי שהעדויות הכתובות מראות, למשל בדברי השבח של ג'ובאני רוצ'ליי המתארים את הפסיפס בסנטה קונסטנצה ברומא, הכינוי "Amor" לא ניתן. כמו כן גם במסמכי התשלומים שיועדו לדונטלו על יצירתו ב-1446 (המקהלה- Cantoria) ואשר היו כתובים בשפה הלטינית עבור הפוטי הרוקדים, ישנו שימוש במונח "Predictis spiritellis".
עבודה זו של דונטלו המציגה את השמחה המתפרצת של הילדות, היא תבליט המופיע במוזיאון הדואומו בפירנצה (תמונה מס' 21) שם רואים את ה'פוטי' משתוללים ושמחים. עוד תבליט של "מקהלה" בקתדרלה של פירנצה, (תמונה מס' 22) המשויכת לאמן לוקה דלה רוביה, שחושבים שהשפיע על דזידריו דה סטיניאנו בהצגת השמחה של הילד הצוחק. אך שם הילדים בטווחי גילאים מבוגרים יותר (מתבגרים) והשמחה שלהם מהוגנת יותר ופחות משתוללת שלא כמו הפוטי הצעירים במקהלה של דונטלו.
הפסל הנזכר למעלה המכונה "Atys amorino", הוא בעצם "Spiritello" כלומר הוא אינו מייצג את אל האהבה אלא את רוח היין. החוקרים מזהים אותו כך בשל הדימויים הבכחנלים (בכחוס= אל היין במיתולוגיה רומית) המופיעים עליו ומסביבו: הוא עונד על ראשו פרג, עומד על נחש מתפתל-תמה המופיעה על הסרקופג הבכחנטי (תמונה מס' 23), חיוכו השובבי מדגיש את גסות רוחו כמו גם חלציו החשופים וכן זנב הסאטיר, כולם מחברים אותו לבכחוס. הכנפיים בגבו וברגליו יכולות להתפרש ככנפיהם של מרקוריוס או קופידון אך במקרה זה מפרשים אותן החוקרים כקלילות והפכפכות.
כינויו השני והמוכר של הפסל- "Atys amorino", נובע ככל הנראה מנסיבות יצירתו. על הפסל ישנם סמלים של משפחות רוצ'ליי ומדיצי'. אחד הסמלים של משפחת רוצ'ליי המופיע בפסל הוא תרמיל זירעוני פרג והוא מופיע בתבליט על חגורת הפסל ואילו אחד הסמלים של משפחת מדיצי', טבעת יהלום ונוצה, מופיע גם הוא על חגורת הפסל. ייתכן כי פסל זה הוענק כמתנת נישואין לברנרדו רוצ'ליי וננינה מדיצ'י (בתו של פיירו) וכך קיבל את שמו – אלגוריה של ילד האהבה.
פסל ברונזה נוסף המיוחס לדונטלו אשר ניתן לראות בו את תחיית הפוטו של הרנסאנס הוא "Dancing Spiritello" (תמונה מס' 24) המציג פעוט חייכן מרקד על צדף. על פי ניתוח שמו של הפסל מובן כי פסל זה הוא רוח הריקוד.
דזדיריו דה סטיניאנו השפיע על אמנים אשר באו אחריו. בפרוטומה "הילד הקטן" (Little Boy) (תמונה מס' 2), ניכרת השפעה על פסלו של ורוקיו "פוטו עם דולפין" (תמונה מס' 3). לאחר ניתוח דמות ותפקיד הפוטי בפירנצה של המאה ה-15 מוסקת המסקנה שהפסל שעל המזרקה מייצג שדון מים, את הרוח הטבעית של המים המפכפכים והזורמים.
דזידריו השפיע רבות על לאונרדו דה וינצ'י כמו דונטלו גם דזידריו התעניין בהבעות הפנים ויצר יצירות שבהן הדמויות מחייכות (הילד הצוחק ומדונות, לדוגמה, יורחב בהמשך). יצירותיו אלו שבהם חקר את האופי החולף של החיוך ואת גלי הרוח יחד עם היחס בין האם והילד השפיעו רבות על לאונרדו. לדוגמה בציור "Madonna Benois" (תמונה מס' 25) ניתן לראות את היחס האימהי והשמחה. כמו כן ציורו של רפאל "The Niccolini-Cowper Madonna" (תמונה מס' 26) הושפע אף הוא מיצירתו של דה סטיניאנו.