stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
חוק חובת גילוי לגבי מי שנתמך על ידי ישות מדינית זרה

| --- | --- |

 פרטי החוק
 תאריך חקיקה:  2 במרץ 2011
 תאריך חקיקה עברי:  כ"ו באדר א' תשע"א
 גוף מחוקק:  הכנסת השמונה עשרה
 תומכים:  40
 מתנגדים:  34
 חוברת פרסום:  ספר החוקים 2279, עמ' 362
 הצעת חוק:  פרטית
 משרד ממונה:  משרד המשפטים
 מספר תיקונים:  1
 נוסח מלא:  חוק חובת גילוי לגבי מי שנתמך על ידי ישות מדינית זרה, התשע"א-2011
 
חוק חובת גילוי לגבי מי שנתמך על ידי ישות מדינית זרה, התשע"א-2011 (להלן: "חוק חובת גילוי", מוכר בציבור בשם חוק שקיפות העמותות, או בפשטות חוק השקיפות) הוא חוק שמטרתו "להגביר את השקיפות בנוגע למימון פעולתן של עמותות וחברות לתועלת הציבור בישראל על ידי ישויות מדיניות זרות". בתיקון לחוק, שאושר בכנסת ביולי 2016, נקבע כי נתמכים שעיקר מימונם מתרומות של מדיניות זרות יחויבו לציין זאת בפרסומים ודוחות שהם מעמידים לעיון הציבור וכן במקרים מסוימים שבהם הם עומדים בקשר עם נבחרי ציבור ועובדי ציבור.
החוק המקורי

בתיקון מס' 11 לחוק העמותות, שנחקק בשנת 2008 ביוזמת ח"כ אורי אריאל, נוסף לחוק העמותות החיוב של עמותה, שקיבלה במהלך שנה תרומות מצטברות של יותר מ-20,000 ש"ח מישויות מדיניות זרות, לדווח על כך בדו"ח הכספי שלה.
הרחבה של דרישה זו נכללה בשנת 2011 בהצעת חוק חובת גילוי לגבי מי שנתמך על ידי ישות מדינית זרה, שהוגשה על ידי חברי הכנסת זאב אלקין, אברהם מיכאלי, דוד רותם, עתניאל שנלר, יריב לוין, מיכאל בן-ארי וציפי חוטובלי.
החוק אושר בכנסת ב-21 בפברואר 2011, ונכנס לתוקף עם פרסומו בספר החוקים, ב-2 במרץ 2011. החוק קובע כי עמותה או חברה לתועלת הציבור המקבלת תרומה מישות מדינית זרה חייבת לדווח לרשם העמותות, בתוך שבוע מתום הרבעון שבו התקבלה התרומה, על:
הוראות החוק אינן חלות על ההסתדרות הציונית העולמית, הסוכנות היהודית לארץ ישראל, קרן היסוד – המגבית המאוחדת לישראל וקרן קיימת לישראל, ותאגידים שבשליטתן.
התיקון לחוק משנת 2016

הצעת חוק מטעם הממשלה, אותה יזמה שרת המשפטים איילת שקד, להרחבת הדרישות של חוק חובת גילוי, פורסמה ב"רשומות" ב-18 בינואר 2016. במסגרת הדיון בהצעה בוועדת החוקה, חוק ומשפט שולבו בה שתי הצעות חוק פרטיות של חברי הכנסת בצלאל סמוטריץ', דודי אמסלם, רוברט אילטוב, מנחם אליעזר מוזס וחמד עמאר. ב-12 ביולי 2016 אישרה הכנסת את התיקון לחוק חובת גילוי.
במסגרת התיקון יחויבו עמותות וחברות לתועלת הציבור, שמרבית תקציבן מבוסס על תרומות מ"ישויות מדיניות זרות" להצהיר על כך בפני רשם העמותות ולציין זאת בפרסומיהן הרשמיים. בהתאם לתיקון, תחול החובה בכל פרסום המיועד לציבור בשלטי חוצות וכן בכל אמצעי תקשורת בעל "ממד חזותי", דוגמת עיתונות, אינטרנט וטלוויזיה. כן תחול החובה בכל דו"ח שמוגש לציבור או בכל פנייה בכתב שמבצעת החברה או העמותה לנבחר ציבור (שר או חבר הכנסת) או לעובד ציבור.
לפי החוק, גופים אשר לא יעמדו בדרישות החוק, צפויים לקנס בסכום של עד 29,200 ש"ח. המדווחים דיווח שקרי צפויים לעונשי מאסר[דרוש מקור].
בניגוד לנוסח הצעת התיקון המקורית, הוחלט כי התיקון לא יחול רטרואקטיבית, אלא רק על תרומות שיתקבלו החל מינואר 2017, והדיווח הראשון לרשם העמותות, כנדרש בחוק, ייעשה רק שנה וחצי מאוחר יותר. כן הוחלט כי החוק לא יחול על תרומות מאנשים פרטיים.
בעקבות משא ומתן שהתנהל עם משרד המשפטים הוחלט לבטל את הסעיף שחייב את נציגי העמותות לענוד תגים מזהים בישיבות בכנסת ובמשרדי הממשלה. עוד נקבע כי נציגי העמותות לא יחויבו להצהיר בפתח כל דיון על זהות המדינות התורמות להן, אך יהיה עליהן לעשות זאת בעת ההרשמה לדיון. כמו כן, יחויבו הנציגים להשיב לשאלות ח"כים בנושא, כאשר יהיו כאלה.
התיקון לחוק משנת 2016 > תגובות לתיקון

ראש הממשלה בנימין נתניהו ציין כי "מטרת החוק היא למנוע מצב אבסורדי שבו מדינות זרות מתערבות בענייניה הפנימיים של ישראל באמצעות מימון עמותות ומבלי שהציבור בישראל בכלל מודע לכך. בניגוד לטענות משמאל, אישור החוק יביא להגברת השקיפות, יתרום ליצירת שיח שמשקף נכוחה את דעת הקהל בישראל ויחזק את הדמוקרטיה". מנגד, יצאו גורמים שונים באופוזיציה נגד התיקון. חברת הכנסת ציפי לבני מהמחנה הציוני ציינה כי "אם מדברים על עוינות לישראל, החוק הזה הוא שפוגע במדינת ישראל בעולם. הוא זה שמוציא את דיבתנו רעה יותר מכל עמותה שצריכה לומר שהיא מקבלת כסף מממשלות זרות".
האיחוד האירופי מתח ביקורת על החוק, לפיה דרישותיו וחובת הדיווח שמוטלת בו על ארגוני החברה האזרחית בכל הנוגע לתרומות ממדינות זרות, חורגות בהרבה מהצורך הלגיטימי בשקיפות.
התיקון לחוק משנת 2016 > יישום החוק

ביוני 2016 פרסם רשם העמותות מסמך המפרט את 27 העמותות והחברות לתועלת הציבור שעליהן חל החוק, שרוב מימונן ממדינות זרות. עם הגופים הנמצאים ברשימה זו נמנים הארגונים: "בצלם", "הוועד הציבורי נגד עינויים בישראל", "יש דין", "זוכרות", "עיר עמים", "שוברים שתיקה", "במקום", "המוקד לפליטים ולמהגרים" ועוד, ובהמשך נוספו ארגונים נוספים.
ביולי 2022 פרסמה תנועת "אם תרצו" כי מתוך 41 עמותות הנמצאות ברשימה, 74% לא עמדו בדרישת החוק להודיע בתוך שבוע לכל היותר מסיום כל רבעון על הכספים שקיבלו מישות מדינית זרה. כמו כן, לא יושמה הדרישה בחוק לציון נתוני המימון בראשית כל דיון בכנסת בו משתתף נציג מטעמם, ובמקרים רבים אף לא צוין מקור המימון על גבי פרסומים ושלטי חוצות, כנדרש.
לנוכח העובדה שעל אף נתונים אלו העמותות לא נקנסו כחוק בשל סחבת בירוקרטית, הודיע רשם העמותות על כוונתו להעברת הסנקציות מההליך הפלילי אל ההליך המנהלי, בו ניתן לפעול באופן יעיל יותר.
הערות שוליים

1 2  הצעת חוק חובת גילוי לגבי מי שנתמך על ידי ישות מדינית זרה, התשע"א–2011, ה"ח הכנסת 347 מ-11 באוקטובר 2010
↑  חוק העמותות (תיקון מס' 11), התשס"ח-2008, ס"ח 2129 מ-24 בינואר 2008
↑  חוק חובת גילוי לגבי מי שנתמך על ידי ישות מדינית זרה, התשע"א-2011, ס"ח 2279 מ-2 במרץ 2011
↑  לפי סעיף 36(א) לחוק העמותות ישות מדינית זרה יכולה להיות מדינה זרה, לרבות איחוד מדינות, רשות מדינתית, ארגון של גופים זרים וכו'. הרשות הפלסטינית נחשבת כישות מדינה זרה לעניין חוק זה.
↑  סעיף 2 לחוק חובת גילוי
↑  סעיף 5(ב) לחוק חובת גילוי
↑  סעיף 7 לחוק חובת הגילוי
↑  הצעת חוק חובת גילוי לגבי מי שנתמך על ידי ישות מדינית זרה (תיקון) (הגברת השקיפות לגבי נתמכים שעיקר מימונם מתרומות של ישויות מדיניות זרות), התשע"ו-2016, ה"ח הממשלה 1005 מ-18 בינואר 2016
↑  הצעת חוק חובת גילוי לגבי מי שנתמך על ידי ישות מדינית זרה (תיקון), התשע"ו–2016, באתר הכנסת
↑  חוק חובת גילוי לגבי מי שנתמך על ידי ישות מדינית זרה (תיקון), התשע"ו-2016, ס"ח 2563 מ-19 ביולי 2016
חוק שקיפות העמותות אושר סופית באתר הכנסת, 12 ביולי 2016
 ערוץ הכנסת - מליאת הכנסת אישרה את חוק העמותות, 11.7.16, בערוץ היוטיוב של ערוץ הכנסת, 11 ביולי 2016
אריק בנדר, ‏הכנסת אישרה סופית את חוק העמותות, באתר מעריב אונליין, 11 ביולי 2016
↑  סעיף 5א לחוק חובת גילוי המתוקן
↑  במקרה ספציפי זה, תידרש העמותה או החברה לציין גם את שמות המדיניות הזרות שמהן קיבלה את התרומות.
↑  בהתאם להגדרה בחוק שירות הציבור (מתנות), התש"ם-1979, עובד ציבור הוא כל נושא משרה או תפקיד מטעם המדינה, לרבות חייל.
↑  בהתאם לאמור בסעיף 61(א)(2)לחוק העונשין, התשל"ז-1977, בעבירה שהיא עבירת קפידה, לפי סעיף 64א לחוק העמותות, התש"ם-1980.
↑  יהונתן ליס, הכנסת אישרה את חוק העמותות בקריאה שלישית בתום דיון מרתוני, באתר הארץ, 12 ביולי 2016
↑   ברק רביד, האיחוד האירופי: חוק העמותות מגביל את החברה האזרחית ומסכן את ערכי הדמוקרטיה בישראל, באתר הארץ, 12 ביולי 2016
1 2  שמעון כהן, ללא אכיפה: פעילות עמותות שמאל שלא כחוק, באתר ערוץ 7, 17 ביולי 2022
חמר מדינה

בירה נחשבת לחמר מדינה
חמר מדינה הוא ביטוי הלכתי למשקה חשוב ששתייתו היא לשם הנאה ולא רק להרוות את הצימאון. מקור הביטוי הוא בארמית, ותרגומו לעברית הוא: "יין מדינה". משקה המשמש תחליף מקביל ליין. בדרך כלל הכוונה היא למשקה אלכוהולי.
מקור

זימנא חדא איקלע אמימר לאתרין, ולא הוה לן חמרא. אייתינא ליה שיכרא - ולא אבדיל, ובת טוות. למחר טרחנא ואייתינא ליה חמרא, ואבדיל, וטעים מידי. לשנה תו איקלע לאתרין, לא הוה לן חמרא, אייתינא שיכרא. אמר: אי הכי - חמר מדינה הוא. אבדיל וטעים מידי.
השלכות הלכתיות > קידוש

ישנה מחלוקת בשאלה כשרותו של חמר מדינה לקידוש: דעת הרי"ף והרמב"ם היא שחמר מדינה פסול לקידוש שנתקן דווקא על יין, לעומת זאת דעת הרא"ש, ר"י וראב"ן היא שחמר מדינה כשר לקידוש. בשולחן ערוך נפסק כי ניתן להשתמש בחמר מדינה לקידוש היום, אך לא לקידוש הלילה.
השלכות הלכתיות > הבדלה

הבדלה צריכה להיאמר על כוס יין, במקרה שאין יין יכול להבדיל על חמר מדינה, והיינו כל משקה חשוב במדינה זו חוץ ממים.
השלכות הלכתיות > מה נקרא חמר מדינה בזמננו

קיימים חילוקי דעות בין הפוסקים בזמנינו על הגדרת חמר מדינה: יש אומרים שרק משקה אלכוהולי יכול להיחשב "חמר מדינה"
, ויש אומרים שכל משקה נחשב כ"חמר מדינה" אם יש לו חשיבות והוא מוגש לאורחים ומקובל לשתייה בעיר זו, כמו קפה או חלב, אבל לא מים.
הערות שוליים

↑  שולחן ערוך, אורח חיים, סימן רפ"ט, סעיף ב'.
↑  משנה תורה לרמב"ם, ספר זמנים, הלכות שבת, פרק כ"ט, הלכה י"ז
↑  שו"ת יביע אומר, חלק ג' ,אורח חיים, סימן י"ט.
↑  הרב יחיאל מיכל הלוי אפשטיין, ערוך השולחן, אורח חיים, סימן רע"ב, סעיף י"ד; שו"ת אגרות משה, חלק ב', סימן ע"ה; ציץ אליעזר, חלק ח', סימן ט"ז.
הבהרה:  המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואין לראות בו פסיקה הלכתית.
אשו משום חציו

בהלכה היהודית, אִשּוֹ מִשּוּם חִצָּיו הוא עיקרון הלכתי שטבע האמורא רבי יוחנן, שמשמעותו היא שבראי ההלכה, פעולה של הצתת אש דומה לפעולה של יריית חץ, כלומר, התפשטות האש נחשבת לתוצאה ישירה מההצתה והיא באחריותו הישירה של המצית.
מקור הדין

בתלמוד נחלקו אמוראים בדין זה מאיזה טעם יש לחייב אדם על אש שייצר, האם חיוב הוא כדין חץ שאדם ירה והזיק (אשו משום חציו), או שיש לחייב מדין ממונו שהזיק (אשו משום ממונו):
אתמר, ר' יוחנן אמר: אשו משום חציו, וריש לקיש אמר: אשו משום ממונו. וריש לקיש מאי טעמא לא אמר כרבי יוחנן? אמר לך: חציו מכחו קאזלי, האי לא מכחו קאזיל. ורבי יוחנן מאי טעמא לא אמר כריש לקיש? אמר לך: ממונא אית ביה ממשא, הא לית ביה ממשא.
כלומר, ריש לקיש סובר ש"אשו משום ממונו" כיוון שבשונה מחצים, האש יוצאת מכוחה-היא ולא בכוח האדם. לעומתו טוען רבי יוחנן ש"אשו משום חציו", מאחר שלממון ממשות, בשונה מאש.
רבי יצחק נפחא לומד את המסקנה, ש"אשו משום חיציו", מן התורה. הפסוק העוסק בנזקי אש – ”כִּי תֵצֵא אֵשׁ וּמָצְאָה קֹצִים וְנֶאֱכַל גָּדִישׁ אוֹ הַקָּמָה אוֹ הַשָּׂדֶה שַׁלֵּם יְשַׁלֵּם הַמַּבְעִר אֶת הַבְּעֵרָה” (ספר שמות, פרק כ"ב, פסוק ה') – פותח בנזקי ממונו של המזיק ("כי תצא אש"), ומסתיים בנזק המיוחס לאדם עצמו ("שלם ישלם המבעיר"). מכך הוא לומד ש"אשו משום חציו".
הסבר הדין

הרעיון העומד מאחורי קביעה זו הוא שכל שימוש בכוח טבע קיים (הנקרא בלשון התלמוד רוח מצויה) נחשב חלק ממעשה האדם וכשם שכאשר אדם השליך חפץ מראש הגג נחשיב את השבירה לפעולה ישירה שלו אף ש"השתמש" בכוח המשיכה, כן המדליק אש והאש התקדמה עם משב הרוח נחשב שהוא אחראי לכל השריפה.
העיקרון נאמר במקורו בהקשר של אב הנזיקין "אש" בהלכות נזיקין, והוא עומד בניגוד לדעת האמורא ריש לקיש הסובר ש"אִשׁוֹ משום ממונו", כלומר, התפשטות האש אינה אלא כנזקים שנעשו על ידי רכושו של האדם, כמו בעלי חיים שגרמו נזק או נזק שנגרם על ידי בור שחפר. למסקנת התלמוד רבי יוחנן מודה בעיקרון של אשו משום ממונו וכל מחלוקתם היא במקום שאפשר לחייבו גם משום חציו האם יתחייב גם משום חיציו. המשמעויות המעשיות של המחלוקת הן בעיקר בהלכות נזיקין, אך גם בשטחי הלכה אחרים.
חידושו של הנימוקי יוסף

אחד מהחידושים המפורסמים ביותר בסוגיה זו הוא חידושו של מחבר "נימוקי יוסף", רבי יוסף חביבא. הוא מקשה, לפי היסוד שהצתת אש ופעולותיה נחשבות כפעולות ישירות של המצית וכאילו הוא עשאן, כיצד ניתן להדליק נרות שבת בערב שבת, בעוד שהם ממשיכים לדלוק במשך שעות השבת, ולמטרה זו הם מודלקים. קושיה זו הייתה אחת המתקפות של הקראים על הרבנים בפולמוס על הדלקת נרות שבת.
כתוצאה מקושיה זו מסביר רבי יוסף חביבא שכל פעולת האש שנעשות לאחר-מכן מתייחסת למי שהדליק אותה כאילו עשה את הכל ברגע ההדלקה. במבט ראשון נראה כי לדברי רבי יוחנן השורף מתחייב בזמן ההיזק, ומסביר בעל "נימוקי יוסף" כי מתייחסים לשעת ההדלקה בלבד.
הערות שוליים

↑  תלמוד בבלי, מסכת בבא קמא, דף כ"ב, עמוד א'.
↑  תלמוד בבלי, מסכת בבא קמא, דף ס', עמוד ב'
↑  ראו בפירושי רב סעדיה גאון, לשמות, ל"ה, ג' (עמ' רמה במהד' רצהבי, עמ' קג בהערה 1 במהד' הרב קאפח).
פרשן (עיתונות)

ערך זה עוסק בתפקיד בשוק בתקשורת. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
באמצעי התקשורת, פרשן הוא אדם המלווה את הדיווח על אירועי האקטואליה בפרשנות שלהם. דברי הפרשנות מלווים אירועים בעלי חשיבות, שאין להסתפק רק בהבאת הדיווח על התרחשותם, אלא נדרש דיון במשמעותם, במניע להם ובהתפתחויות עתידיות. פרשן עוסק בתחום מסוים, כגון פרשן צבאי או פרשן ספורט, והוא בעל מומחיות רבה בתחום שבפרשנותו הוא עוסק.
פרשנים מגיעים לעיסוק זה בשלוש דרכים עיקריות:
עיתונאי שעסק בסיקור תחום מסוים, וצבר מומחיות רבה המאפשרת לו לעסוק בפרשנות בתחום זה.
חוקר שעיקר פעילותו היא באקדמיה, המוזמן לתת פרשנות בתחומי מחקרו.
בעל ניסיון מעשי רב ומעמד בכיר בתחום הנדון, המשמש פרשן בתחום זה, לעיתים לאחר פרישתו מפעילות בתחום.
תחומי פרשנות נפוצים:
פרשן פוליטי: עוסק במתן פרשנות לאירועים בתחום הפוליטי.
פרשן מדיני: עוסק במתן פרשנות לאירועים בתחום המדינאות, יחסי החוץ, יחסים בינלאומיים ודיפלומטיה.
פרשן צבאי: עוסק במתן פרשנות לאירועים בתחומי צבא וביטחון.
פרשן ספורט: עוסק במתן פרשנות לאירועי ספורט, בדרך כלל בענף ספורט מסוים.
פרשן כלכלי: עוסק במתן פרשנות לאירועים בתחום הכלכלה.
פרשן משפטי: עוסק במתן פרשנות לאירועים בתחום המשפט.
לעיתים נדרשת באירוע מסוים פרשנות של פרשנים אחדים. לעיתים אלה פרשנים הפועלים באותו תחום, ומביעים פרשנויות שונות, ולעיתים אלה פרשנים מתחומים שונים, המציגים כל אחד בתחומו פרשנות לאירוע בעל השלכות מגוונות. דוגמה: חשד לפלילים כלפי פוליטיקאי מצריך פרשנות משפטית, שתבהיר את משמעות החשד, ופרשנות פוליטית, שתעסוק בהיבטים פוליטיים של האירוע.
לקריאה נוספת

נתן אוריאלי, אברהם מחרז, מיכאל בר-אלי, אסף מנע, פרשנות כדורגל בישראל כשדה של ייצור תרבותי וכתחום עיסוק מקצועי, מגמות מא (3), 2001, עמ' 395–423.
חיים קאופמן, אורלי קיים, הרטוריקה הריגושית של פרשני כדורגל בישראל, בתנועה ז' (4-3), 2005, עמ' 224–253 .
גורל הגר"א

גורל הגר"א הוא גורל המיוחס לגר"א, ואשר נערך באמצעות פתיחת ספר תנ"ך באופן אקראי וקישור הפסוקים המופיעים בעמוד שנפתח לשאלה העומדת על הפרק. מטרתו היא לקבל תשובה לשאלות בעלות חשיבות רבה.
הצלחת הגורל דורשת לימוד מדוקדק של צורתו במסורת, ומשום כן - כיום הוא כמעט ואינו בשימוש, הרב רפאל בנימין לוין (בנו של הרב אריה לוין, שערך אף הוא את הגורל מספר פעמים) היה מהאחרונים שהחזיקו במסורת זו והשתמשו בה.
רקע

כבר במקורות מימי הבית השני ובספרות חז"ל ישנן דוגמאות להטלת גורל דומה, על האמורא שמואל מסופר בתלמוד שהיה "בדיק בספרא" כלומר היה מכלכל את מעשיו על פי רמזים שמצא בספר. בימי הביניים וראשית העת החדשה הנוהג רווח מאוד, בתשובת הרמב"ם יש התייחסות לעשיית גורל לגויים, ובספר חסידים מובא הנוהג לקרוא שמות לחולים על פי סימנים שרואים בספר. רבי אליהו מני כותב על נוהג רבותיו כך: "כשהיו רוצים לעשות איזה דבר והיו מסופקים אם לעשותו אם לאו, היו נוטלים חומש או ארבעה ועשרים, והיו פותחים אותו ורואים בראש הדף מה פסוק היה מוצא, וכפי מה שמראה היו עושים".
ייחוס הגורל לגר"א

מקורו של הגורל אינו ברור לחלוטין, וכן ייחוסו לגר"א, בכתביו של הגר"א או של תלמידיו אין כל אזכור לגורל, אולם קיימת מסורת העוברת מפה לאוזן על הדרך לביצועו. לאחרונה הציע פרופ' שרגא בר-און שמקור הייחוס המוטעה בבלבול בין שני חכמים ששמם הפרטי אליהו (הרב אליהו הכהן האתמרי והגאון מווילנא). ככל הנראה, הרב אברהם חמוי (1886-1838) הוא הראשון שהדפיס נוסח "גורל" זה בספריו "האח נפשנו" ו"דבק מא"ח". שם הוא מכונה "גורל הספר". ספרי סגולות שיצאו לאור אחר מותו של הרב חמוי, כמו: "רפואה וחיים מירושלים" מעתיקים נוסח זה.
שיטת ביצוע הגורל

לפי המסורת, את הגורל מבצעים תלמידי חכמים גדולים, המתכנסים לצורך כך. הגורל נערך על ידי פתיחת ספר תנ"ך באופן אקראי כך:
יקח חומש שלם, וישים ידיו על פסוק "זֶה סֵפֶר תּוֹלְדֹת אָדָם" (בראשית, ה', א'), ויאמר פסוק "וְנָתַן אַהֲרֹן עַל שְׁנֵי הַשְּׂעִירִם גּוֹרָלוֹת גּוֹרָל אֶחָד לַה' וְגוֹרָל אֶחָד לַעֲזָאזֵל" (ויקרא, ט"ז, ח'), ויאמר: "יהי רצון מלפניך יי אלהינו ואלהי אבותינו למען שמותיך הקדושים והטהורים היוצאים מס"ת הפסוק הזה למפרע לדלה דלתם ילנן יוֹהָך נָא מָצְפָץ ובשם היוצא מפסוק "ה' מְנָת... וגו'" (תהלים, ט"ז, ה') שהוא רַאַה שתודיעני תכף בהפיכה אחת שאלתי שהיא כו"כ שתהיה אות ז' של ז' אותיות שאמנה בשיטה הח' כדי שאמצא בו ממנה שאלתי שהיא כו"כ בבירור בלי ספק."
כך יאמר ג"פ ובכל פעם יזכור שאלתו, ויהפוך ז' עלין וז' דפין ז' עמודים ז' פסוקים ז' שיטין ז' תיבות ז' אותיות, ויבקש הפסוק שמשם ואילך המתחיל באות ז' - ושם תשובתו.
אם אין רמז בפסוק מדלגים לפסוק הבא המתחיל באות בה מסתיים הפסוק. בספר התנ"ך בו משתמשים כל דף מחולק לשתי עמודות, שלא כבספרי התנ"ך הנפוצים.
ביקורת על השימוש בגורל

לאורך הדורות נשמעו הסתייגויות רבות ממנהג זה, משום שהוא עומד לכאורה בניגוד לציווי "תמים תהיה עם ה' אלוהיך" האוסר על היעזרות במקורות מאגיים. הרמב"ם נשאל האם הדבר מותר, וענה:
ויורנו בדבר מי שפותח בחומשים על דרך הגורל, האם זה מותר אם לאו... תשובה: מונעים אותו מלעשות כך לגוים, לפי שבזה חילול, אבל לא יוסר (ממינויו) ולא ייענש.
הרב שלמה קלוגר קובע שאין להשתמש בגורל כדי לקבוע עתידות אך מתיר אותו על מנת לברר מה שייך למה, כגון איזה אבל יזכה באמירת קדיש בבית הכנסת. הוא מביא ראיה לדבריו שחלוקת הארץ לעולים ממצרים וחלוקת התפקידים בבית המקדש נעשו בהגרלה.
טקס דומה הוא פתיחת אגרות הקודש של הרבי מלובביץ' בעמוד אקראי, כפי שמבוצע בחלקים מחסידות חב"ד, בעיקר הזרם המשיחיסטי. למרות שאישר את הרעיון שהגורל משמיים, המליץ הרבי להימנע מלערוך גורל באמצעות ספרי קודש, מפאת קדושתם, ובמיוחד עבור בירור של ענייני חולין. כן, יש רבנים בתוך החסידות שמותחים ביקורת על המנהג בטענה שיש בכך הסרת אחריות מן המבקש, שאינו דורש מעצמו לתקן את מעשיו אלא סומך על הוראות שמימיות. בנוסף, לטקס הפתיחה באגרות הקודש לא קיים מקור, בניגוד לגורל הגר"א. מאידך, חסידי חב"ד הנוהגים כך אינם רואים במעשיהם הטלת גורל, אלא שיטת תקשורת המאפשרת כתיבה לרבם וקבלת מענה ממנו.
מקרים מפורסמים של שימוש בגורל

בשל זרותו של הטקס לעולם היהדות וביקורת שנמתחה על עריכתו הוא נערך לעיתים נדירות, אולם ידועים מספר מקרים במאה העשרים שנעשה בהם שימוש בגורל:
המקרה המפורסם ביותר שבו נעשה שימוש בגורל הגר"א הוא הגורל שערך הרב אריה לוין (יחד עם עוד כמה רבנים, ביניהם בנו - הרב רפאל בנימין לוין) בשנת 1950 לשם זיהוי גופותיהם של 12 מחללי שיירת הל"ה שלא זוהו לפי סימנים אחרים. על פי המסופר בספרו של שמחה רז "איש צדיק היה" הגורל נערך על פי קביעתו של רבה של ירושלים הרב צבי פסח פרנק, שסבר כי יש הצדקה לכך. לפי תיאורו, בעת עריכת הגורל, בח' טבת תשי"א, לאחר שהופיעו מספר פסוקים כלליים כמו ”בִּקְרֹבַי אֶקָּדֵשׁ” (ויקרא, י', ג'), ו”לַה' הָאָרֶץ וּמְלוֹאָהּ תֵּבֵל וְיֹשְׁבֵי בָהּ” (תהלים, כ"ד, א') שרומז על הל"ה, החלו להופיע אחד עשר פסוקים הרומזים לסדר הקבורים, כמו ”וּמִמַּטֵּה בִנְיָמִן בַּגּוֹרָל” (יהושע, כ"א, ד') כרומז לחלל בנימין בוגוסלבסקי, ”הֲלוֹא בֶן יְמִינִי” (שמואל א', ט', כ"א) כרומז לחלל עודד בן ימין, וכיוצא בזה. אין אנו יודעים אם הזיהוי היה מדויק, שכן לא נעשו מאמצים נוספים לאשש את הממצאים בעזרת בדיקות טכנולוגיות חדשניות.
כחודשיים לאחר גורל הגר"א על חללי שיירת הל"ה, אור לי"ט אדר ב' תשי"א, ערך הרב אריה לוין גורל הגר"א נוסף, עבור זיהויים של 12 חללי קרב כ"ה בניסן בגוש עציון, זאת לבקשת אריה זילברשטיין שהיה אביו של אחד מהחללים, משה זילברשטיין. סידור הקברים בהר הרצל כפי שהוא היום תואם במדויק את תוצאות המסמך שפרסם הרב אריה לוין כתיעוד לאותו גורל, ונראה שסידרו את השמות על פי הגורל.
הרב ד"ר אהרן קלר ערך את הגורל לשם זיהוי גופותיהם של חללי שיירת יחיעם שלא זוהו לפי סימנים אחרים.
רבה של מוסקבה, הרב יעקב קלמס, ערך את הגורל ב-1933 כאשר נשאל על ידי הרבנים שאול ישראלי, אברהם שדמי ודוד סלומון בעודם בחורים האם עליהם לנסות לברוח מברית המועצות למרות סכנת המוות שבדבר. הפסוק שעלה בגורל היה ”פְּנוּ וּסְעוּ לָכֶם וּבֹאוּ הַר הָאֱמֹרִי [...] עַד הַנָּהָר הַגָּדֹל נְהַר פְּרָת” (דברים, א', ז'). במקרה דומה יצאו הרב אהרן יהודה ליב שטינמן ונוספים מפולין לשווייץ לאחר שערכו גורל הגר"א שהעלה את הפסוק ”הַבֹּקֶר אוֹר וְהָאֲנָשִׁים שֻׁלְּחוּ” (בראשית, מ"ד, ג').
הרב חיים מוולוז'ין ערך את הגורל, בהתאם לדרישת הממשלה להכניס לישיבת וולוז'ין לימודי חול, הפסוק שעלה בגורל הוא ”כִּי כָל שְׂאֹר וְכָל דְּבַשׁ לֹא תַקְטִירוּ מִמֶּנּוּ אִשֶּׁה לַה'” (ויקרא, ב', י"א) ומכאן הסיק הגר"ח לסגור את הישיבה ולא להכניס בה לימודי חול.
הרב יחיאל מיכל גורדון ערך את הגורל, כאשר עלה ספק בישיבה האם לעלות לארץ ישראל או להישאר בעיירה לומז'ה, סיכומו של הגורל אינו ידוע אך לאחריו עלתה הישיבה לישראל והשתקעה בעיר פתח תקווה עד היום, אף שלאחר מחלוקת בין ראשי הישיבה נסגרה הישיבה וכיום היא משמשת ככולל.
הרב יעקב משה חרל"פ ערך גורל הגר"א כאשר נכדו, הרב ניסן זק"ש מירושלים, ביקש לשאת את בת דודתו - אהובה חרל"פ מראשון לציון. הרב אשר שפירא סיפר שכאשר באו הורי הזוג לשאול את הסבא הרב חרל"פ האם ראוי שבני דודים יתחתנו, פתח הרב חרל"פ את התנ"ך המיוחד על מנת למצוא פתרון לשאלתם, ובהגיעו לשורה האחרונה מצא את הפסוק: "ראשון לציון הנה הנם ולירושלם מבשר אתן", ואמר: "הנכדה אהובה מראשון לציון והחתן הרב ניסן זק"ש מירושלים - מבשר אתן - בשעה טובה". וכך נישאו השניים .
ראו גם

אורים ותומים
כתיבה לרבי וקבלת תשובות באמצעות "אגרות קודש"
לקריאה נוספת

זאב גרינולד, גורל הגר"א, פרקי אמונה והגות, קובץ עובדות נרחב, הוצאת גיטלר, ירושלים.
שמחה רז, איש צדיק היה - מסכת חייו של רבי אריה לוין, הוצאת ש. זק ושות', עמודים : 111-117.
הערות שוליים

↑  שו"ת הרמב"ם סימן קעב, מהדורת בלאו
↑  סימן רמ"ד
↑  בתוך ספר שיורי ברכה סימן קע"ט
↑  ר' אברהם חמוי, האח נפשנו, איזמיר, 1870, עמ' יד' ע"א.
↑  ר' אברהם חמוי, דבק מא"ח, ליוורנו, 1874, עמ' כא' ע"א.
↑  יצחק בן אליעזר, רפואה וחיים מירושלים, ירושלים: אליהו אברהם מזרחי, 1931, עמ' לא.
↑  ספר במדבר, פרק כ"ו, פסוק נ"ג
↑  משנה, מסכת תמיד, פרק ג', משנה א'
↑  שו"ת האלף לך שלמה חלק או"ח סימן סב
↑  שניאורסון, מנחם מנדל, 1902-1994, ספר השיחות תשמ"ט - חלק ב -עמ' 489, הערה 98, באתר היברובוקס
↑  בני יעקבי, הטקס הקבלי העתיק שאיפשר את זיהוים של חללי מחלקת הל"ה, בבלוג "הספרנים" של הספרייה הלאומית, 21.12.2017
↑  אזור א, חלקה 18, בשורות 7 ו-8 טמונים י"ב חללי קרב כ"ה בניסן. סדרי המצבות תואם מסמך על גורל הגר"א שנעשה לגביהם, המסמך נמצא בארכיון כפר עציון.
↑  מרן הגאון שאול ישראלי זצ"ל, אתר ארץ חמדה
↑  יאיר חרל"פ, יאיר חרל"פ, הרב זאב שרון, יסכה אליצור (ע), שירת הי"ם, בית אל, תשע"ב, עמ' 442-443
מעריב לילדים

| --- | --- |

 תדירות:  ירחון
 בעלים:  ג'וניור מדיה
 עורך ראשי:  מירית פרידמן
 תאריכי הופעה:  1994 – 2020
 שפה:  עברית
 מדינה:  ישראל
 
סמליל המגזין כ"צ'ופר"
מעריב לילדים היה ירחון מבית ג'וניר מדיה (בעבר תחת מעריב ותכלת תקשורת) שפונה לילדים. כל עיתון עוסק בנושא אחר (סרטים, תוכניות טלוויזיה או מופעים, טבע ובעלי חיים) או כל דבר אחר שקשור בעולם הילדים ורלוונטי בזמן. העיתון החל לצאת בשנת 1988 כמוסף של הירחון "את" תחת השם "צ'ופר". עורכיו הראשונים היו יחיאל לימור (שפרש לאחר כשנה) ועשי (עשהאלה) וינשטיין, שהמשיכה לערוך את העיתון לבדה.
ב-1994 הוחלף שם העיתון ל"מעריב לילדים". באפריל 2019 העיתון שינה את מתכונתו והפך משבועון לירחון, אך לא החזיק זמן רב תחת מתכונת זו וגליונו האחרון, גיליון 1277, יצא במאי 2020.
מדורים בולטים בעיתון (במתכונתו כשבועון)

השלט: מדור טלוויזיה. במדור 'רכילות' חמה, חידות על סדרה, 5 עובדות על, מי אני והמלצת תוכנית השבוע.
שוקי: בכל עיתון מופיע הקומיקס שנכתב על ידי הקוראים. הקוראים שולחים את משפטי הבועות לקומיקס.
ארתור ובלו: כמעט בכל עיתון מופיע קומיקס המספר על עלילות ארתור, בלו וחבריו.
עושים צחוק: מדור הבדיחות של העיתון. הבדיחות נשלחות על ידי הקוראים.
הכו את המומחה: במדור זה מופיעות שאלות בתחומי החיים השונים המעניינים את הילדים שנשלחו למומחה בעוד שהוא מנסה לענות עליהן.
כתוב בכוכבים: מדור אסטרולוגית מזלות לילדים.
שלוש ארבע לעבודה: חידות, סודוקו וזהו את המפורסם. השולחים עם תשובות נכונות זוכים בפרסים.
בוחן עצמי: שאלות כאשר שמחברים את הנקודות יוצא מן תיאור עליך. את המדור כותבת מאיה בניטה.
קומי קומיקס: במדור ניתן מדריך לציור דמות ציור והנכונים זוכים בובות אנגרי בירדס (מאז גיליון 901). את המדור כותב דובי קייך.
העולם של מוגובי: מדור פרסום לעולם של מוגובי.את המדור כותב "מוגו-הוק". המדור מדבר על חייו של הילד שכאילו כותב את המדור ועל מה שקורה בעולם, פורסם בעבר.
מושון: קומיקס הומוריסטי שפורסם בעבר.
לא שפוי: מדור הומור.
קומיקס של אורי פינק: כולל קומיקס דו-עמודי הומוריסטי מאת אורי פינק, בדרך כלל סופר שלומפר, זבנגלה או סיפורי גוגי וכן קומיקס בהמשכים עם עלילה יותר מורכבת (כגון שרברב הזמן ושלהבת והגולם).
עצה אישית: פסיכולוג שעוזר ונותן עצות לילדים בעת צרה.
מדור המתיחות של תומאס: כל שבוע תומאס מתקשר למקום אחר פעם אחת לחוף הים פעם אחת לחנות ספרים פעם אחת לאולם הופעות ובעזרת שיחת הטלפון המצחיקה מותח אותם
כותבים בעיתון

עורך העיתון עד שנת 2014 היה אלון צרפתי. מ-2014 ממלאת את מקומו שירי ברייט. בעיתון כותבים גם כתבי נוער המשמשים ככתבי מעריב לנוער, וכן כותבים מבוגרים. לעיתים מתפרסם מדור חד-פעמי של ילד שנבחר ממערכת העיתון. להלן רשימת כותבי מדורים:
דובי קייך: מאייר.
מאיה בניטה: כתבת לשעבר.
דנה שמש: כתבת ראשית.
עמיר דומיניץ: כותב המדור "הכה את המומחה".
זהר איוניר: אסטרולוג, כותב המדור כתוב בכוכבים.
מועצת החכמים

מועצת החכמים היא קבוצת ילדים שמשפיעה על העיתון בדרכים שונות. כדי להצטרף למועצת החכמים צריך להיות מעל גיל 7 ולשלוח את הפרטים הבאים: שם, שם משפחה, גיל, עיר, תמונה שלך ואישור מההורים. כיום המועצה מונה כ-25 ילדים. את מועצת החכמים ניתן למצוא ב"אתר" העיתון, שהוא למעשה נמצא בתוך האתר דף הבית הראשון שלי.
הערות שוליים

1 2  [https://www.nli.org.il/he/journals/NNL-Journals990013529100205171/NLI מעריב לילדים כתב עת, באתר הספרייה הלאומית
↑  צ'יפרנו את צ'ופר וקוראים לו: מעריב לילדים, במוסף מעריב היום, מס' 14425, 16.3.95, עמ' 8
ערך זה הוא קצרמרבנושא ישראל ובנושא תקשורת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
צדק חברתי

ערך זה עוסק במושג במדעי החברה. אם התכוונתם לתנועה בראשות ארקדי גאידמק, ראו .
צדק חברתי הוא מושג המבטא את הרעיון של קיום משותף במסגרת חברתית שמבוססת על עקרונות של צדק ומאפשרת ליחידים ולקבוצות קיום ראוי, הוגן וצודק.