מטילדה אוונס
קריירה רפואית

אוונס נרשמה ל"קולג' האישה לרפואה בפנסילבניה" (אנ') ב-1893. היא קיבלה את ה-MD שלה ב-1897 ועברה לקולומביה, דרום קרוליינה, שם הייתה האישה האפרו-אמריקאית הראשונה שהקימה קליניקה רפואית במדינה. לפני מלחמת האזרחים, רוב האפרו-אמריקאים היו משועבדים, ומעט מאוד מבין החופשיים היו רופאים או מנתחים מיומנים משום שהשכלה רפואית לא הייתה פתוחה בפניהם. אפרו-אמריקאים המחפשים קריירה רפואית קיבלו לרוב את השכלתם הרפואית בקנדה או באירופה, וכמה מבתי ספר לרפואה במדינות צפון ארצות הברית. בסוף המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20, אפרו-אמריקאים שחיפשו השכלה רפואית לא היו בעלי אפשרויות רבות. זה נמשך בחלק גדול מהמאה ה-20, ולמרות שכמה סטודנטים שחורים התקבלו לבתי ספר לרפואה ובתי חולים לבנים, הם התמודדו עם גזענות בוטה, נידוי ודעות קדומות.
הפיכתה של אוונס למנתחת הייתה גם תוצר והישג של בתי ספר לנשים. בימיה הראשונים, המכללה לרפואה נשית של פנסילבניה, או הקולג' לרפואה של נשים כפי ששונה שמו ב-1867, נתקלה בהתנגדות רצינית מצד הממסד הרפואי הגברי. התפיסות הרווחות היו שנשים הן חלשות מכדי להצליח בזירה התובענית של הרפואה האקדמית ועדינות מכדי לעמוד בדרישות הגופניות של הפרקטיקה הקלינית. אחד החסמים החמורים ביותר להצלחת המכללה היה היעדר ניסיון קליני העומד לרשות הסטודנטים והמתמחים בה, משום שבתי חולים באזור לא אפשרו לנשים להשתתף בהרצאות או לטפל בחולים. כדי לתקן מצב זה, ד"ר אן פרסטון, חברה בכיתת הבוגרים הראשונה של המכללה, הקימה את בית החולים לנשים של פילדלפיה, והמכללה עצמה שוכנה בחלל שכור בבית החולים בין השנים 1862 ל-1875. בסופו של דבר הקימה המכללה בית חולים משלה, קומה אחר קומה בהתאם לכספים שעמדו לרשותה מ-1903 עד 1913.
כאישה האפרו-אמריקאית הראשונה עם רישיון רפואה בדרום קרוליינה, אוונס הצליחה לטפל בחולים לבנים ושחורים, מה שגרם לשירותיה להיות מבוקשים מאוד. היא בנתה קהל לקוחות גדול של נשים לבנות עשירות, ששילמו לה מספיק כדי לאפשר לה לטפל בנשים שחורות עניות ובילדים בחינם. קהל הלקוחות הבין-גזעי הגדול והנדיר שלה נבנה בזכות דיסקרטיות ומקצועיות רבה. היא עסקה במיילדות, גינקולוגיה וכירורגיה, וטיפלה בחולים בביתה עד שהקימה את בית החולים טיילור ליין ובית הספר להכשרת אחיות, בית החולים השחור הראשון בעיר קולומביה, בשנת 1901. ד"ר אוונס טיפלה בחולים בביתה לפני הקמת בית החולים טיילור ליין מכיוון שלא היו אז מתקנים רפואיים שיאפשרו לרופא אפרו-אמריקאי לטפל ולאשפז חולים. ב־1907 כתבה אוונס לאלפרד ג'ונס, מזכיר הוועד המנהל של מועצת התאגידים של מכללת רפואת האישה בפנסילבניה, "הצלחתי היטב, ואני פעילה מאוד בקרב כל המעמדות של כל האנשים. . . הייתה לי הצלחה בלתי מוגבלת. . . מאז שחזרתי למדינת מולדתי, אחרים קיבלו השראה והלכו למכללה האהובה שלנו לקבל תארים". היא כתבה לאלפרד ג'ונס בשם צעירה אפרו-אמריקאית ומבטיחה שרצתה להשתתף ב-WMCP אך הייתה זקוקה לסיוע במלגות. מאוחר יותר הקימה אוונס בית חולים נוסף, בית החולים סנט לוק ובית הספר להכשרת אחיות, אותו ניהלה עד 1918.
לפי ההיסטוריון דרלין קלארק היין, במאמר על אוונס שהופיע ב-האגודה להיסטורית הדרום (כרך 70 מס' 1 בפברואר 2004), בית החולים סנט לוק שהוקם על ידי ד"ר אוונס היה ממוקם בקולומביה, דרום קרוליינה וכלל ארבעה עשר חדרים ועשרים מיטות.
בית החולים סנט לוק היה בית החולים הרביעי במדינה שהפעיל בית ספר לאחיות. כיום בית הספר לאחיות סנט לוק הוא בית החולים הוותיק ביותר במדינה. המוניטין של בית הספר שגשג במהלך שנות ה-20 וה-30. במהלך מלחמת העולם השנייה, אושר בית הספר לאחיות של סנט לוק לתוכנית חיל האחיות הצוערות. בשנת 1962, בית הספר זכה להסמכה מלאה מהליגה הלאומית לסיעוד. החל משנת 1969 נוספו נקודות זכות במכללה לתוכנית הלימודים. כיום, נקודות זכות אלו במכללה במדע ובאמנויות ליברליות הן תנאי מוקדם לכניסה לתוכנית האחיות. בית הספר לאחיות מאושר על ידי מועצת האחיות של מדינת פנסילבניה והוסמך מחדש במלואו בשנת 1997 על ידי הליגה הלאומית לסיעוד, ועדת ההסמכה.