stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אנדרגראונד מאה שערים
עלילה

במרכז עלילת הסדרה שלושת חברי להקת הראפ החיפאית "בלאדי ואדי" שהיו תגלית השנה של 2012. מאז הם חזרו בתשובה, הקימו משפחות ומנסים להשתלב ולחיות בשכונת מאה שערים ובמקביל לבצע קאמבק ללהקה. החבורה מנגנים ומתחזקים מועדון סודי במקלט בשכונה החרדית לטובת נוער שוליים. ברגע שמגלה אותם מלך הראפ הישראלי - טאנק, שמעוניין להחתים אותם בחברת התקליטים שלו, מתחילים מאבקים פנימיים בלהקה ובתוך נפשו של הגיבור, האם לחזור לתעשיית המוזיקה להתפרסם או להישאר אנונימיים שכונתיים בלבד?
עלילה > דמויות

| שחקן | דמות | תיאור |
| --- | --- | --- |
| קובי שמעוני | טאנק |  |
| אסף הרץ | אושרי (אוש) |  |
| עדי אלון | בנדא |  |
| אסף הרוש | מירון |  |
| יהוידע שחר | שימי |  |
| רונה טולדנו | שירי |  |
| שלומי שטרן | הרב שלמה |  |
| טל עמר | דור |  |
| נועה חדד | מאיה |  |
| אלי פרץ |  | מפיק מוזיקלי |
| אהרון אולמן | חשין | בלן |
| רפאל קליינמן |  | מנהל חיידר |
| ניר רווח | איסטמן | המלמד |
| יוסף חיים בן גאון | נתן |  |
עלילה > מוזיקה

לסדרה נכתבו 3 שירי היפ הופ מכמה סגנונות מקוריים ("פשוט", "חמור", "אחד") על ידי אופיר מלול ואלי פרץ ממשפחת תאקט, ושיר נוסף ("בא לי") שכתב והלחין אסף הרוש. שירים נוספים הם "פריסטייל יורדים לת"א", "באטל במועדון" ו"ראפ התבודדות" שכתבו אוריאל ביג'ל ואלי פרץ שגם הלחין. את העיבודים לכל השירים ביצעו משפחת תאקט, והשירים בוצעו בסדרה על ידי הלהקה "אנדרגראונד מאה שערים".
ביום שידור הסדרה, עלה לפלטפורמות המוזיקליות האלבום "אחד" בהפקת משפחת תאקט ובו 10 רצועות מוזיקליות מתוך הפסקול של הסדרה.
פרסים ומועמדויות

| פרס | שנה | קטגוריה | עבור | תוצאה | מקור |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| פרס האקדמיה הישראלית לטלוויזיה | 2024 | סדרת רשת | "אנדרגראונד מאה שערים" · עונה 1 | בהמתנה |  |
הערות שוליים

1 2  רינת קרמר יבלינוביץ, ‏אנדרגראונד מאה שערים: צפו בהצצה לסדרת החרדים החדשה, באתר "סרוגים", 12 באוגוסט 2024
↑  שמעתם פעם על הרכב היפ-הופ שפורש בשיא שלו בשביל לחזור בתשובה?, בעמוד הפייסבוק של כאן, 12 באוגוסט 2024
↑  סאבלימינל בתפקיד חרדי? זו הסדרה החדשה שתעלה בכאן דיגיטל, באתר אייס, 8 בינואר 2024
↑  התפקיד הראשון של אסף הרץ אחרי החזרה בתשובה,  באתר כיפה, 8 בינואר 2024
↑  לא יודע אם דיברנו על זה, בעמוד הפייסבוק של אסף הרוש, 21 בינואר 2024
↑  בקרוב בכאן דיגיטל: "אנדרגראונד מאה שערים" - סדרת רשת חדשה, בעמוד הפייסבוק של כאן, 10 בינואר 2024
↑  אנדרגראונד מאה שערים – אחד, באתר li.sten.to
↑   המועמדות והמועמדים לפרסי הטלוויזיה 2024, סרטון בערוץ "האקדמיה הישראלית לקולנוע וטלוויזיה", באתר יוטיוב, 2 במרץ 2025
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz: 614e68d2-77e2-4924-ad21-5787612a07fc
וויאג'ר 1

| --- | --- |

דגם של הגשושית וויאג'ר 1
 מידע כללי
 סוכנות חלל:  נאס"א
 מפעיל:  JPL
 יצרן:  המעבדה להנעה סילונית 
 תאריך שיגור:  5 בספטמבר 1977
 משגר:  טיטן 3E
 אתר שיגור:  SLC-41, נמל החלל קייפ קנוורל
 http://voyager.jpl.nasa.gov/
 משימה
 סוג משימה:  ביצוע יעף
 ביצוע יעף על:  צדק ושבתאי
 תאריך ביצוע היעף:  צדק: 13 באפריל 1979 שבתאי: 14 בדצמבר 1980
 מיקום נוכחי:  תווך בין כוכבי
 משך המשימה הכולל:  5 בספטמבר 1977 – הווה (47 שנים) 
 משך המשימה:  פעילה. 47  שנים, 6  חודשים ו־10  ימים חלפו
 מידע טכני
 משקל בשיגור:  721.9 ק"ג
 משקל:  815 ק"ג (נכון ל־1977) 
 כוח:  420 ואט
 קישורים חיצוניים
 מספר קטלוג לוויינים:  10321
 מאגר המידע הלאומי:  1977-084A
 
המהירות והמרחק של וויאג'ר 1, וויאג'ר 2
התקרבות וויאג'ר 1 לכוכב הלכת צדק
הכתם האדום הגדול בצילום של וויאג'ר 1
מיקום משימות תוכנית וויאג'ר ותוכנית פיוניר ביחס למערכת השמש, נכון לינואר 2015
וויאג'ר 1 (באנגלית: Voyager 1) היא גשושית ששוגרה על ידי סוכנות החלל האמריקאית נאס"א ב-5 בספטמבר 1977 במסגרת תוכנית וויאג'ר, שכללה את וויאג'ר 1 ווויאג'ר 2.
היסטוריה

וויאג'ר 1 נבנתה כדי לחקור את מערכת השמש החיצונית, ולצאת מתחום מערכת השמש כמו פיוניר 10 שקדמה לה. במקביל לשיגורה שולחה גם הגשושית וויאג'ר 2 שדומה לה במרבית המרכיבים.
אחת ממשימותיה של הגשושית הייתה לצלם מקרוב את טבעות שבתאי ואתרים על כוכב הלכת צדק ביניהם הכתם האדום, עננים, ירחיו וכן הרי געש פעילים. הגשושית ניצלה באמצעות הטכניקה של מקלעת כבידתית את כוח המשיכה העצום של שני כוכבי הלכת הללו, שהם המסיביים ביותר במערכת השמש, כדי לקבל תנופה כזו שבאמצעותה תגיע למהירות מילוט שתוציא אותה מתחום מערכת השמש (פלנטרי גראנד טור).
בדומה לוויאג'ר 2, וויאג'ר 1 נושאת עמה תקליט זהב המכיל קטעי צלילים המתארים את המין האנושי ואת כדור הארץ בקצרה, למקרה שאת הגשושית יפגוש חוצן תבוני. על התקליט חרוטות הוראות על בסיס בינארי לשימוש בתקליט. כיוון שיחלפו עשרות אלפי שנים לפני שתגיע וויאג'ר 1 למערכת כוכב אחרת, התקליט הוא יותר בגדר מחווה סמלית של המין האנושי מאשר ניסיון רציני ליצירת קשר.
באוגוסט 2002, כ-25 שנים לאחר ששוגרה, הגיעה למרחק של יותר מ-11 מיליארד ק"מ מכדור הארץ.
במאי 2005 הודיעה נאס"א כי הוויאג'ר 1 הגיעה לקצה מערכת השמש לאחר שעברה דרך אזור סוער, שבו חלקיקים טעונים המגיעים מהשמש ("רוח השמש") מתנגשים בגז המגיע מהחלל שמעבר למערכת השמש.
בדצמבר 2012 הגיעה וויאג'ר 1 לשולי מערכת השמש, במרחק של 123.620 יחידות אסטרונומיות מכדור הארץ (כ-18,493,288,775 ק"מ) והפכה לעצם מעשה ידי אדם המרוחק ביותר מכדור הארץ. במהלך שנת 2011 קלטה הגשושית בחיישנייה חלקיקים בעוצמה גבוהה ממקור מחוץ למערכת השמש. בנוסף, נמדדה הכפלה של השדה המגנטי של השמש (ההליוספירה) שכפי הנראה נגרמת מ'דחיסה' של השדה המגנטי על ידי שדה מגנטי מכוכבים אחרים. על בסיס נתונים אלו העריכו מדענים שתוך כמה חודשים עד שנים תצא וויאג'ר ממערכת השמש.
בתחילת 2012 הפחיתו מפעילי הגשושית את הטמפרטורה של הספקטרומטר אולטרה סגול שלה כדי להאריך את זמן יכולת שיגור הנתונים שלה. ככל הנראה תמשיך הגשושית לשגר נתונים עד שנת 2025. בספטמבר 2013 הודיעה נאס"א כי "וויאג'ר 1" הגיעה להליופאוזה, שהיא קצה הגבול המגנטי של מערכת השמש, וכך, לראשונה בתולדות האנושות, הגיע חפץ מעשה ידי אדם אל מעבר למערכת השמש. עד לנובמבר 2018 עת וויאג'ר 2 השיגה את היעד הזה, היא הייתה היחידה לעשות כן.
ב-28 בנובמבר 2017 הופעלו מנועי תמרון קטנים של החללית, שמטרתם לאפשר לה להתכוונן במרחב, לאחר שהיו רדומים במשך 37 שנים. המהלך נעשה לאחר שהובחנה התדרדרות במערכת הראשית של מנועי התמרון של החללית, ונועדה להאריך משך חייה.
בפברואר 2024, הודיעה נאס"א שהחל מנובמבר 2023 לא הצליחה הגשושית לשלוח בחזרה נתונים למרות שהיא מצליחה לקבל ולבצע פקודות שנשלחות אליה. בהמשך הצליחו מהנדסי נאס"א לפענח את המידע המשובש שהתקבל ובעקבות זאת לזהות את הבעיה ולבצע מרחוק תהליך תיקון תוכנה מורכב ולאושש את התקשורת עם הגשושית.
באוקטובר 2024, הצליחה נאס"א לחדש את התקשורת עם החללית לאחר הפסקת תקשורת שנמשכה כשבוע. התקשורת עם החללית הטסה מעל ל-47 שנה, חודשה בשליטה ממרחק של מעל 24 מיליארד ק"מ וזמן להגעת תקשורת חד כיוונית של כ-23 שעות.
נכון למרץ 2025, עדיין מתקיים הקשר עם החללית כאשר וויאג'ר 1 במרחק של 168 יחידות אסטרונומיות מכדור הארץ (כ 25 מיליארד ק"מ)
בפברואר 2025, סגרה נאס"א מערכת חיישני קרינה בחללית כדי לחסוך בצריכת אנרגיה ולהאריך את פעילות החללית עד לשנות ה 2030.
מידע עכשווי

בשל הקפת הארץ את השמש, דומה כי הגשושית קרבה אלינו למשך תקופה מסוימת בשנה, בעוד היא מתרחקת מן השמש.
| תאריך | המרחק מהשמש (ביחידות אסטרונומיות) | מרחק מהשמש (בק"מ) | הערות |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 17 בפברואר 1998 | 69.419 | ± 10,384,934,586 | השיגה הגשושית את פיוניר 10 שהייתה עד אז העצם מעשה ידי אדם המרוחק ביותר. |  |
| 13 בדצמבר 2010 | 116 | ± 17,353,353,001 |  |  |
| 2 באוגוסט 2011 | 117.8436 | ± 17,629,151,635 |  |  |
| 9 בספטמבר 2012 | 121.836 | ± 18,226,406,174 |  |  |
| דצמבר 2012 | 123.620 | ± 18,493,288,775 |  |  |
| ספטמבר 2013 |  |  | הגיעה הגשושית לקצה הגבול המגנטי של מערכת השמש (לפי הודעה רשמית של נאס"א). |  |
| 6 ביולי 2014 | 128.32 |  |  |  |
| 23 במאי 2015 | 131.46 |  |  |  |
| 11 בדצמבר 2018 | 144.168 | ± 21,567,148,063 |  |  |
| 12 בנובמבר 2024 | 166.004 | ± 24,833,806,499 |  |  |
עתיד המשימה

הגשושית אינה מכוונת לעבר כוכב מסוים. בתחילת המאה ה-25 צפויה הגשושית להיכנס אל עננת אורט, אבל ייקח לה עוד כ-30,000 שנים עד שתצא מתחומה. בעוד כ-40,000 שנה הגשושית תחלוף במרחק של 1.6 שנות אור מכוכב גליזה 445.
ראו גם

תקליט הזהב של וויאג'ר
נקודה כחולה חיוורת
הערות שוליים

↑  "וויאג'ר" יצאה אתמול למסע אל צדק ושבתאי, מעריב, 6 בספטמבר 1977
↑  וויאג'ר גילתה טבעת, מעריב, 25 במרץ 1979
↑  תופסים טרמפ על צדק, חדשות, 24 באוגוסט 1989
↑  תמרה טראובמן, שתי חלליות בדרכן לגבול מערכת השמש, באתר הארץ, 14 באוגוסט 2002
↑  רויטרס, וויאג'ר 1 יוצאת מההלם, באתר הארץ, 30 במאי 2005
↑  אסף שטול-טראורינג, נאס"א: וויאג'ר 1 על גבול מערכת השמש, באתר הארץ, 18 ביוני 2012
↑  כתבה באתר וויאג'ר של נאס"א
↑  כתבה באתר וויאג'ר של נאס"א
↑  אי.פיי, לראשונה בהיסטוריה: וויאג'ר 1 יצאה ממערכת השמש, באתר הארץ, 13 בספטמבר 2013
↑  אליסף קוסמן, ‏וויאג'ר 1 הפעילה מנועים שהיו רדומים במשך 37 שנים, באתר "הידען", 2 בדצמבר 2017
↑  דניאלה גינזבורג, נאס"א איבדה קשר עם "וויאג'ר 1", באתר www.israelhayom.co.il, ‏2024-02-15
↑  עודד כרמלי, ייתכן שהודעת ג'יבריש הצילה את וויאג'ר 1, באתר סוכנות החלל הישראלית, ‏2024-03-21
↑  אסף גולן, ממרחק של 24 מיליארד קילומטרים: המהלך פורץ הדרך של נאס"א, באתר www.israelhayom.co.il, ‏2024-04-25
↑  אבי בליזובסקי, במרחק של 24 מיליארד ק"מ מכדור הארץ, וויאג'ר 1 של נאס"א שוברת את שתיקתה, באתר הידען - Hayadan, ‏2024-11-02
↑  אבי בליזובסקי, נאס"א תסגור מכשירים בחלליות וויאג'ר כדי לחסוך חשמל, באתר הידען - Hayadan, ‏2025-03-14
↑  PIA17046: Voyager Goes Interstellar‏ (Artist Concept), באתר נאס"א, 12 בספטמבר 2013
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4658791-3
ספרד במשחקים האולימפיים

ספרד השתתפה לראשונה במשחקים האולימפיים באולימפיאדת פריז (1900). היא נעדרה משלוש האולימפיאדות הבאות, ושבה והשתתפה באולימפיאדת אנטוורפן (1920). מאז נעדרה רק משתי אולימפיאדות אותן החרימה: אולימפיאדת ברלין (1936), כמחאה על המשטר הנאצי בגרמניה, ואולימפיאדת מלבורן (1956), במחאה על הפלישה הסובייטית להונגריה שהביאה לדיכוי המרד ההונגרי (אם כי ספורטאים ספרדים השתתפו בתחרויות הרכיבה שהתקיימו מספר חודשים קודם לכן בסטוקהולם).
במהלך השתתפותם במשחקים צברו הספורטאים הספרדים 169 מדליות, מהן 48 מדליות זהב. הענפים הבולט ביותר הם שיט (21 מדליות, מהן 13 מדליות זהב; ספרד מדורגת במקום השביעי בענף זה, אחרי בריטניה, ארצות הברית, נורווגיה, צרפת ואוסטרליה), קאנו/קיאק (20 מדליות, מהן 5 מדליות זהב) ורכיבה על אופניים (16 מדליות מהן 5 מדליות זהב). בעשורים הראשונים להשתתפותה של ספרד במשחקים, דשדשו הספורטאים הספרדים עם הישגים נמוכים יחסית, אך אירוח המשחקים ב-1992 סימן את הפיכתה לאחת המשלחות הבולטות.
במשחקי החורף משתתפת ספרד ברציפות מאז אולימפיאדת גרמיש פרטנקירכן (1936). הישגיה בענפי החורף נמוכים יותר, ועד כה זכו הספורטאים הספרדים בחמש מדליות.
אירוח המשחקים

המשחקים האולימפיים נערכו על אדמת ספרד פעם אחת, באולימפיאדת ברצלונה (1992). ברצלונה הועדפה על פניהן של פריז, בריזביין, בלגרד, בירמינגהאם ואמסטרדם. עוד קודם לכן הגישה את מועמדותה לאירוח המשחקים של 1936, אך הפסידה לברלין.
מדריד הגישה אף היא מספר פעמים את מועמדותה לאירוח המשחקים: במכרז לאירוח המשחקים של 1972 דורגה במקום השני אחרי מינכן, בזה של 2012 דורגה במקום השלישי אחרי לונדון ופריז, במכרז לאירוח המשחקים ב-2016 דורגה שוב במקום השני, אחרי ריו דה ז'ניירו, ובמכרז של 2020 דורגה במקום השלישי, אחרי טוקיו ואיסטנבול.
חאקה הגישה את מועמדותה לאירוח משחקי החורף של 1998 ודורגה במקום הרביעי אחרי נאגנו, סולט לייק סיטי ואסטרסונד.
היסטוריה > אולימפיאדת פריז (1900)

שמונה ספורטאים ספרדים נטלו חלק באולימפיאדת פריז. שניים מהם, חוסה דה אמסולה אי אספיסואה ופרנסיסקו ויוטה, זכו במקום הראשון בטורניר הכדור הבסקי. עם זאת, פרט להם השתתף בטורניר רק עוד צמד צרפתי, והתואר הוענק להם על סמך משחק אחד. הייתה זו הפעם היחידה בה הכדור הבסקי היה ענף אולימפי (בשלוש הזדמנויות אחרות הוא היה מקצוע ראווה).
היסטוריה > 1920 עד 1936

באולימפיאדת אנטוורפן (1920) זכו שתי נבחרות ספרדיות במדליות כסף: הפולו והכדורגל; נבחרת הפולו לאחר הפסד במשחק הגמר לנבחרת בריטניה ונבחרת הכדורגל לאחר שהפסידה למארחת בלגיה, וגברה על נבחרת הולנד בטורניר בית הניחומים.
המשלחת הספרדית לאולימפיאדת פריז (1924), שכללה לראשונה גם 4 נשים (מתוך 125 ספורטאים), סיימה את המשחקים ללא הישגים מיוחדים. באולימפיאדת אמסטרדם (1928) זכתה נבחרת הרכיבה הספרדית במדליית זהב בתחרות הקפיצות. נבחרת הכדורגל הודחה בשלב רבע הגמר בידי נבחרת איטליה. המשחק בין שתי הנבחרות הסתיים בתיקו 1-1, ובמשחק חוזר הובסו הספרדים בתוצאה 7-1, תוצאה שגם נכון ל-2016 היא התבוסה הגדולה בתולדותיה. באולימפיאדת לוס אנג'לס (1932) צמצמה ספרד את משלחתה עקב המשבר הכלכלי העולמי של 1929, בדומה למדינות אחרות, ושלחה שישה ספורטאים בלבד. אחד מהם, השייט סנטיאגו אמאט, זכה במדליית ארד בדגם סנובירד.
ב-1936 החליטה ממשלת ספרד, שנשלטה בידי מפלגות השמאל להחרים את אולימפיאדת ברלין כמחאה על המשטר הנאצי. במקביל, החליטה לקיים משחקים אלטרנטיביים בשם "האולימפיאדה העממית" (Olimpiada Popular) בברצלונה, שהפסידה את אירוח המשחקים האולימפיים לברלין. כ-6,000 ספורטאים מ-22 מדינות נרשמו להשתתף במשחקים, אך בסופו של דבר הם בוטלו עקב פרוץ מלחמת האזרחים.
היסטוריה > 1948 עד 1976

שובה של ספרד למשחקים, באולימפיאדת לונדון (1948), הייתה מינורית. 64 ספורטאים ספרדים השתתפו במשחקים, ונבחרת הרכיבה זכתה במדליית כסף בתחרות הקפיצות. בין השלושה היה חוסה נווארו מורנס בן ה-51, שהיה שותף לזכייה במדליית הזהב 20 שנים קודם לכן. נבחרת הכדורמים סיימה במקום השמיני. באולימפיאדת הלסינקי (1952) השתתפו 30 ספורטאים ספרדים בלבד, והקלע אנחל לאון זכה במדליית כסף בירי באקדח. נבחרת הכדורמים שוב סיימה במקום השמיני.
שישה רוכבים הספיקו לייצג את ספרד באולימפיאדת מלבורן (1956), בתחרויות הרכיבה המוקדמות שנערכו בסטוקהולם. בעקבות דיכוי המרד ההונגרי בידי הצבא האדום, דרשה ספרד את השעייתה של ברית המועצות מהמשחקים, ולאחר שדרישתה לא נענתה, החרימה את המשחקים שנערכו במלבורן עצמה. כמוה נהגו גם הולנד ושווייץ.
באולימפיאדת רומא (1960) השתתפו 147 ספורטאים ספרדים. ההישג הבולט היחיד היה זכייתה של נבחרת ההוקי שדה במדליית הארד, לאחר שהפסידה לנבחרת פקיסטן בחצי הגמר, וגברה על נבחרת בריטניה במשחק על המקום השלישי. בשתי האולימפיאדות שבאו אחר כך לא זכה אף ספורטאי ספרדי במדליה. באולימפיאדת טוקיו (1964) סיימה נבחרת ההוקי שדה במקום הרביעי, אחרי הפסד לנבחרת אוסטרליה. באולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968) סיימה נבחרת ההוקי במקום השישי, נבחרת הכדורסל סיימה במקום השביעי, ונבחרת הכדורגל הודחה בשלב רבע הגמר בידי המארחת, מקסיקו.
בצורת המדליות נשברה באולימפיאדת מינכן (1972), כשהמתאגרף אנריקה רודריגס זכה במדליית ארד. נבחרת ההוקי סיימה במשחקים אלה במקום השביעי. באולימפיאדת מונטריאול (1976) זכו ארבעת חותרי הקיאק הספרדים במשט ל-1,000 מטרים במדליית כסף, וכמוהם גם השייטים אנטוניו גורוסטגי ופדרו מילט במפרשית מדגם 470. נבחרת ההוקי סיימה במקום השישי.
היסטוריה > 1980 עד 1988

באולימפיאדות שנערכו בשנות ה-80 הגיעה ספרד להישגים גבוהים מעט יותר מבעבר.
באופן רשמי, הצטרפה ספרד לחרם שהובילה ארצות הברית על אולימפיאדת מוסקבה (1980) בעקבות הפלישה הסובייטית לאפגניסטן, אך בדומה למדינות אחרות, התירה לספורטאים שחפצו בכך להשתתף במשחקים. ספורטאים אלה התחרו לא תחת דגל ספרד, כי אם תחת הדגל האולימפי. מספר שיא של 163 ספורטאים ספרדים השתתפו במשחקים, והם זכו ב-6 מדליות, בהן מדליית זהב אחת, בה זכו שייטי "ההולנדי המעופף" אלחנדרו אבסקל ומיגל נוגר. הקיאקיסטים גיירמו דל רייגו והרמיניו מננדס זכו במדליית כסף במקצה הזוגות ל-500 מטר. מננדס התחרה גם במקצה הזוגות ל-1000 מטר, יחד עם לואיס ראמוס, והשניים זכו במדליית ארד. נבחרת ההוקי זכתה במדליית כסף לאחר הפסד לנבחרת הודו, והאתלט חורחה ליופארט זכה אף הוא במדליית כסף, בהליכה ל-50 ק"מ. במדליה השישית, מדליית ארד, זכה השחיין דוד לופס סוברו במשחה ל-100 מטר פרפר. נבחרת הכדורסל סיימה במקום הרביעי, לאחר שהובסה במשחק על מדליית הארד בידי המארחת, ברית המועצות, 117-74. נבחרת הכדורמים סיימה אף היא במקום הרביעי ונבחרת הכדוריד סיימה במקום החמישי.
מספר המשתתפים הספרדים באולימפיאדת לוס אנג'לס (1984) עלה ל-185, והם זכו ב-5 מדליות, בהן מדליית זהב אחת, שוב בשיט (לואיס דורסטה ורוברטו מולינה בדגם 470). נבחרת הכדורסל, בכיכובו של חואן אנטוניו סן אפיפניו, זכתה במדליית הכסף לאחר שגברה על נבחרת יוגוסלביה 61-74 בחצי הגמר והפסידה לנבחרת ארצות הברית 96-65 במשחק הגמר. החותרים לואיס מריה לאסורטגי ופרננדו קלימנט זכו במדליית כסף במקצה הזוגות, חוסה מנואל אבסקאל זכה במדליית ארד בריצת 1500 מטר, והישג דומה רשמו חותרי הקאנו נרסיסקו סוארס ואנריקה מיגס, במקצה ל-500 מטר. נבחרת הכדורמים סיימה במקום הרביעי, ונבחרות ההוקי והכדוריד סיימו במקום השמיני.
באולימפיאדת סיאול (1988) עלה מספר המשתתפים ל-232, אך מספר המדליות ירד ל-4. גם במשחקים אלה, במדליית הזהב היחידה זכה שיָיט, חוסה דורסטה, ששייט במפרשית מדגם "פין". צמד הטניסאים אמיליו סאנצ'ס וסרחיו קאסאל זכו במדליית כסף. הקלע חורחה גוארדיולה זכה במדליית ארד בסקיט והשחיין סרחיו לופס זכה במדליית ארד במשחה ל-200 מטר חזה. נבחרת הכדורסל סיימה את שלב הבתים עם הפסד בודד (לנבחרת ארצות הברית), אך הודחה בשלב רבע הגמר, לאחר הפסד לנבחרת אוסטרליה. נבחרת הכדורמים סיימה במקום השישי.
היסטוריה > אולימפיאדת ברצלונה (1992)

האולימפיאדה היחידה אותה אירחה ספרד הייתה גם המוצלחת ביותר מבחינתה. 442 ספורטאים ספרדים השתתפו בה, והם זכו במספר שיא של 22 מדליות, מהן 13 מדליות זהב (לשם השוואה: בכל 16 האולימפיאדות הקודמות בהן השתתפה גם יחד, צברו הספורטאים הספרדים 5 מדליות זהב). בסיום המשחקים דורגה ספרד במקום השישי בטבלת המדליות, דירוג השיא שלה.
הענף הבולט ביותר היה השיט. השייטים הספרדים זכו ב-5 מדליות, בהן 4 מדליות זהב ומדליית כסף אחת. לואיס דורסטה ודומינגו מנריקה ניצחו בדגם ההולנדי המעופף, חוסה ואן דר פלואג ניצח בדגם פין, ג'ורדי קלפאט וקיקו סאנצ'ס ניצחו ב-470 לגברים, תרסה סאבל ופטריסיה גרה ניצחו ב-470 לנשים ונטליה ויה דופרסנה זכתה במדליית כסף בדגם יורופ. ספרדי נוסף, שהגיע למקום השישי בדגם סולינג, היה יורש העצר הספרדי, פליפה, נסיך אסטוריאס. הנסיך גם נשא את הדגל הספרדי בטקס הפתיחה.
באתלטיקה זכו הספרדים ב-4 במדליות. פרמין קאצ'ו זכה במדליית זהב בריצת 1500 מטר ודניאל פלאסה זכה במדליית זהב בהליכה ל-20 ק"מ. אנטוניו פניאלוור זכה במדליית כסף בקרב עשר וחאווייר גארסיה זכה במדליית ארד בקפיצה במוט. שתי ג'ודאיות ספרדיות זכו במדליות זהב, אלמודנה מוניוס ומרים בלאסקו. השחיין מרטין לופז זוברו, אחיו הצעיר של דוד שזכה במדליית ארד במוסקבה, קבע שיא אולימפי חדש במשחה ל-200 מטר גב (1:58.47). במדליות זהב נוספות זכו רוכב האופניים חוסה מנואל מורנו, במרוץ נגד השעון, ונבחרת הקשתים.
הטניסאית ארנצ'ה סנצ'ס ויקאריו זכתה במדליית ארד לאחר שהפסידה בחצי הגמר לג'ניפר קפריאטי, וכן במדליית כסף בטורניר הזוגות, יחד עם שותפתה קונצ'יטה מרטינס. טניסאי ספרדי נוסף, ז'ורדי ארסה, זכה אף הוא במדליית כסף, לאחר שהפסיד במשחק הגמר למארק רוסה. המתאגרף פאוסטינו רייס והמתעמלת האמנותית קרולינה פסקואל זכו כל אחד במדליית כסף.
נבחרות ספרד השונות בענפי הכדור הגיעו אף הן להישגים גבוהים. נבחרת הכדורגל, בכיכובם של ז'וזפ גוארדיולה, קיקו, סנטיאגו קניסארס ולואיס אנריקה, זכתה במדליית הזהב לאחר שגברה במשחק הגמר 3–2 על נבחרת פולין. נבחרת הנשים בהוקי שדה זכתה אף היא במדליות זהב, לאחר שגברה במשחק הגמר על נבחרת גרמניה. נבחרת הגברים בכדורמים זכתה במדליית כסף, לאחר שהפסידה לנבחרת איטליה 8–9 בהארכה. נבחרת הנשים בכדורסל ונבחרות הגברים בהוקי ובכדוריד סיימו במקום החמישי, נבחרת הנשים בכדוריד סיימה במקום השביעי ונבחרת הגברים בכדורעף סיימה במקום השמיני.
היסטוריה > אולימפיאדת אטלנטה (1996)

אף שלא שחזרה את הישגיה מאולימפיאדת ברצלונה, הגיעה ספרד להישגים גבוהים במשחקים שנערכו אחריה. באולימפיאדת אטלנטה (1996) השתתפו 294 ספורטאים ספרדים, שזכו ב-17 מדליות, בהן 5 מדליות זהב.
השייטת תרסה סאבל שמרה על תוארה בדגם 470, אף שהתחרתה הפעם לצדה של שייטת אחרת, בגוניה ויה-דופרסנה. פרננדו לאון וחוסה לואיס באייסטר זכו אף הם במדליית זהב, בדגם טורנדו. במרוץ אופני כביש נגד השעון, דורגו שני ספרדים במקומות הראשונים: מיגל אינדוראין זכה במדליית הזהב, ואברהם אולנו זכה במדליית הכסף. במדליית זהב נוספת זכתה נבחרת ההתעמלות האמנותית.
הטניסאית ארנצ'ה סאנצ'ס הגיעה להישגים הפוכים מאלה שהגיעה אליהם בברצלונה: מדליית כסף בטורניר היחידות (לאחר הפסד ללינדזי דבנפורט) ומדליית ארד בטורניר הזוגות (עם קונצ'יטה מרטינס). סרג'י ברוגרה זכה במדליית כסף בטורניר היחידים, לאחר שהפסיד בגמר לאנדרה אגאסי. הג'ודוקא ארנסטו פרס זכה במדליית כסף, ושתי ג'ודאיות נוספות, יולנדה סולר ואיסבל פרננדס, זכו במדליות ארד. פרמין קאצ'ו איבד את תוארו בריצת 1500 מטר וזכה במדליית כסף וולנטי מסנה זכה במדליית ארד בהליכה ל-50 ק"מ. המתאגרף רפאל לוסאנו זכה אף הוא במדליית ארד.
נבחרת הכדורמים זכתה במדליית הזהב, לאחר שגברה במשחק הגמר 5-7 על קרואטיה. נבחרת הגברים בהוקי שדה זכתה במדליית כסף, לאחר הפסד במשחק הגמר לנבחרת הולנד, ונבחרת הכדוריד זכתה במדליית ארד, לאחר שהפסידה בחצי הגמר 25-20 לנבחרת שוודיה, וגברה על נבחרת צרפת 25-27 במשחק על המקום השלישי. נבחרת הכדורגל, בכיכובם של ראול, פרננדו מוריינטס ואוסקר גארסיה, הודחה בשלב רבע הגמר לאחר שהובסה 4-0 בידי ארגנטינה.
היסטוריה > אולימפיאדת סידני (2000)

לאולימפיאדת סידני (2000) שלחה ספרד 324 ספורטאים, שזכו ב-11 מדליות (ב-10 ענפים שונים), בהן 3 מדליות זהב: רוכב האופניים ז'ואן ליאנרס במרוץ הנקודות, המתעמל ז'רוואסיו דפר בתרגיל הקפיצות והג'ודאית איסבל פרננדס (שבאטלנטה זכתה במדליית ארד). המתאגרף רפאל לוסאנו שיפר את הישגו מאטלנטה וזכה במדליית כסף, וגם לוחם הטאקוונדו גבריאל אספארסה זכה אף הוא במדליית כסף.
צמד הטניסאים אלברט קוסטה ואלכס קורג'ה זכו במדליית ארד בטורניר הזוגות, והישג דומה רשמו האתלטית מריה ואסקו (בהליכה ל-20 ק"מ), השחיינית נינה ז'יוואנבסקאיה (במשחה ל-100 מטר גב) ורוכבת האופניים מרגריטה פוליאנה (במרוץ אופני הרים).
נבחרת הכדורגל, בה היו חברים גם קרלס פויול, אלברט לוקה וצ'אבי, זכתה במדליית הכסף לאחר הפסד לנבחרת קמרון, במשחק שהוכרע בבעיטות עונשין. נבחרת הכדוריד זכתה בפעם השנייה ברציפות במדליית ארד, לאחר שהפסידה בחצי הגמר 32-25 לשוודיה, וגברה על יוגוסלביה 22-26 במשחק על המקום השלישי. נבחרת הנשים בהוקי שדה סיימה במקום הרביעי, לאחר שהפסידה להולנד במשחק על מדליית הארד. נבחרת הכדורמים סיימה אף היא במקום הרביעי, לאחר הפסד 8-3 ליוגוסלביה במשחק על מדליית הארד.
היסטוריה > אולימפיאדת בייג'ינג (2008)

באולימפיאדת בייג'ינג (2008) השתתפו 286 ספורטאים ספרדים, והם זכו ב-18 מדליות, מהן 5 מדליות זהב.
רוכב האופניים ז'ואן ליאנרס השיב לעצמו את תוארו במרות הנקודות, וגם זכה במדליית כסף במרוץ מדיסון, יחד עם אנטוניו טאולר. טאולר גם סיים במקום השישי במרוץ הנקודות. סמואל סאנצ'ס זכה במדליית זהב במרוץ אופני כביש, וגם סיים במקום השישי במרוץ נגד השעון. רוכבת אופניים נוספת, ליירה אולאברייה, זכתה במדליית ארד במרוץ הנקודות לנשים. אלברטו קונטדור סיים במקום הרביעי במרוץ נגד השעון.
הקיאקיסטים סאול קרביוטו וקרלוס פרס זכו במדליית זהב במקצה הזוגות ל-500 מטר. חותר הקאנו דוד קאל איבד את תוארו מאתונה, אך זכה בשתי מדליות כסף, במקצים ל-500 ול-1000 מטר. חותר הקאנו אנדר אלוסגי סיים במקום הרביעי בסלאלום, ורביעיית הקיאקיסטיות סיימה במקום החמישי במקצה ל-500 מטר. שייטי הטורנדו אנטון פאס ופרננדו אצ'אווארי זכו במדליית זהב, ואילו שייטי ה-49er חאווייר פרננדס ואיקר מרטינס איבדו את תוארם וזכו במדליית כסף. גולשת הניל פרייד RS:X מרינה אלבאו סיימה במקום הרביעי ושייטי ה-470 אונאן באריירוס ואארון סרמיינטו סיימו במקום החמישי.
במדליית הזהב החמישית זכה הטניסאי רפאל נדאל, שגבר בחצי הגמר על הסרבי נובאק ג'וקוביץ' ובמשחק הגמר על הצ'יליאני פרננדו גונסאלס. וירחיניה רואנו פסקואל זכתה במדליית כסף שנייה ברציפות בטורניר הזוגות, הפעם עם אנבל מדינה גאריגס, לאחר שהפסידו במשחק הגמר לאחיות ונוס וסרינה ויליאמס. השחייניות הצורניות ג'מה מנגואל ואנדראה פואנטס זכו בשתי מדליות כסף, בדואט ועם הנבחרת הספרדית. המתעמל ז'רוואסיו דפר איבד את תוארו בקפיצות, אך זכה במדליית כסף בתרגיל הקרקע. במדליה נוספת, מדליית ארד, זכה סייף הדקר חוסה לואיס אבאחו. מרימת המשקולות לידיה ולנטין זכתה במדליית כסף.
נבחרת הכדורסל, בהרכב דומה לזה ששיחק באתונה, זכתה במדליית כסף, לאחר שגבר בחצי הגמר 86-91 על נבחרת ליטא, והפסידה לארצות הברית 118-107 במשחק הגמר. פאו גאסול שוב הוביל את טבלת הקלעים בטורניר, עם 19.6 נקודות בממוצע למשחק. נבחרת הנשים סיימה במקום החמישי. נבחרת הגברים בהוקי שדה זכתה אף היא במדליית כסף, לאחר הפסד 1-0 לגרמניה במשחק הגמר, ונבחרת הנשים סיימה במקום השביעי. נבחרת הגברים בכדוריד זכתה במדליית ארד, לאחר שהפסידה בחצי הגמר 36-30 לנבחרת איסלנד, וגברה על נבחרת קרואטיה 29-35 במשחק על המקום השלישי. נבחרת הגברים בכדורמים סיימה במקום החמישי.
באתלטיקה לא זכו הספרדים במדליות, אך כמה מהם רשמו הישגים נאים: חואן קרלוס איגרו (מקום רביעי בריצת 1500 מטר), חסוס אנחל גרסיה (מקום רביעי בהליכה ל-50 ק"מ), מריה ואסקו (מקום חמישי בהליכה ל-20 ק"מ), פרנק קסניאס (מקום חמישי בזריקת דיסקוס), באטריס פסקואל (מקום שישי בהליכה ל-20 ק"מ), נטליה רודריגס (מקום שישי בריצת 1500 מטר), רות בייטייה (מקום שביעי בקפיצה לגובה), לואיס פליפה מליס (מקום שביעי בקפיצה לרוחק), פקיו פרננדס (מקום שביעי בהליכה ל-20 ק"מ), איריס פואנטס-פילה (מקום שמיני בריצת 1500 מטר) וג'קסון קיניונס (מקום שמיני בריצת 110 מטר משוכות).
ספורטאים ספרדים נוספים שבלטו בבייג'ינג כללו את הטריאתלטים חאבייר גומס ואיוואן רניה, שסיימו במקומות הרביעי והחמישי, הג'ודאיות ליירה איגלסיאס ואסתר סן מיגל, שסיימו שתיהן במקום החמישי, המתאבקת מיידר אונדה שסיימה במקום החמישי, לוחם הטאקוונדו חואן אנטוניו ראמוס שסיים במקום החמישי, השחיין אשווין וילדבור שסיים במקום השביעי במשחה ל-100 מטר גב והמתעמלת האמנותית אלמודנה סיד שסיימה במקום השמיני.
היסטוריה > אולימפיאדת פריז (2024)

באולימפיאדת פריז (2014) השתתפו 383 ספורטאים ספרדים ב-31 ענפי ספורט. הם זכו ב-18 מדליות, מהן 5 מדליות זהב, 4 כסף ו-9 ארד.
בענף השייט, בקטגוריית סקיף - 49er זכו במדליות זהב דיאגו בוטין (Diego Botín) ופלוריאן טריטל (Florián Trittel). באתלטיקה, בענף מרתון הליכה שליחים מעורבים זכו במדליות זהב אלברו מרטין ומריה פרס. בנוסף, בענף קפיצה משולשת גברים זכה ג'ורדן דיאס במדליית זהב. בכדורגל (עד גיל 23) זכתה נבחרת הגברים הספרדית במדליית זהב וכך גם נבחרת הנשים בכדורמים.