stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
משה אוחיון (משורר)
קורות חיים

נולד וגדל בדימונה, ולאחר שירות בחיל האוויר הישראלי למד ספרות באוניברסיטת תל אביב. במהלך השנים הופיע ברחבי ישראל עם מופע "שעת סיפור" לילדים, כשהוא שר ומלווה את עצמו בגיטרה. ביים, הלחין וכתב מחזות זמר במסגרת תפקידו כמורה לספרות ולתיאטרון ב"חטיבת אלון". עבד בטלוויזיה המקומית של דימונה ושידר בתחנת הרדיו האזורית. ב-2002 נרשם משה אוחיון ללימודי תואר שני במחלקה לכתיבה יצירתית באוניברסיטת בן-גוריון, ומאז החל לכתוב שירה.
אוחיון הוציא שלושה ספרי שירה:
"חול ולימונים", עם עובד, 2006.
"ארבעים על האדמה", קשב לשירה, 2010.
"ניגון יחיד" מקף, 2015
ספריו עוסקים בחוויותיו מעיירת הפיתוח בה גדל, בגילוי האחר במרחב המוכר ובבחינה מתמשכת של סביבת המגורים הקרובה.
בשנת 2011 הוציא אלבום בשם "להישאר כאן בהרים", המורכב משבעה שירים פרי עטו, בלחניו ובביצועו.
בשנת 2013 הוציא את אלבומו השני, "ריבוי העדין", גם הוא בן 7 שירים, ב-2015 הוציא את אלבומו השלישי, "הקלות", וב-2016 את הרביעי, "פעם פליאה, פעם געגוע".
הערות שוליים

↑  אילן ברקוביץ', זה השער הוא נפתח לי, באתר הארץ, 17 במאי 2012
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007301512905171  VIAF: 45486298   WorldCat (עם VIAF): 45486298 
ערך זה הוא קצרמרבנושא מוזיקאים ישראלים ובנושא משוררים ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מקצועות הרפואה

מקצועות הרפואה הם מקצועות הכורכים בתוכם אבחנות וטיפולים רפואיים שונים בגוף או בנפש האדם. מלבד מקצועות הרפואה היסודיים, שהם רפואה כללית ורפואת שיניים, מקצועות הרפואה כוללים בתוכם את שלל סוגי ההתמחויות ברפואה.
סוגי מקצועות רפואה

על פי ההגדרה המקובלת מקצועות הרפואה הם המקצועות שבעליהם נושאים בתואר רופא, כגון רופא כללי, כירורג, מרדים, קרדיולוג, רופא ילדים, גינקולוג, פסיכיאטר, נוירולוג וכו', וכל יתר המקצועות שבעליהם אינם מחזיקים בתואר רופא, מכונים מקצועות פרה־רפואיים כיון שאינם עוסקים ברפואה ממש אלא כפופים לה. עם זאת השימוש במונח "מקצועות רפואיים" כלפי כל מקצועות הבריאות, לרבות כלפי מקצועות פרה־רפואיים, עדיין רווח.
מקצועות הרפואה היסודיים שעליהם נסמכים שאר מקצועות הרפואה הם:
רישוי

הסמכות למתן רישוי לעסוק במקצועות הרפואה נמצאת בידי האגף לרישוי מקצועות רפואיים שבמשרד הבריאות. מקצועות הרפואה שבסמכות אגף זה לתת רישוי לעסוק בהם הם רפואה כללית ורפואת שיניים. לעומת זאת, רופאים המתמחים באחד ממקצועות הרפואה נדרשים לעבור מבחן רישוי על ידי המועצה המדעית של הר"י, ההסתדרות הרפואית בישראל, ורק לאחר מכן יקבלו רישיון מומחה והיתר לעסוק בתחום הספציפי שבו התמחו.
בשונה מהמקצועות הרפואיים שהעיסוק בהם מותנה ברישוי שבתחום סמכות משרד הבריאות, מקצוע הווטרינריה מותנה ברישוי שבתחום סמכותו של משרד החקלאות ופיתוח הכפר, ואינו בתחום אחריותו של משרד הבריאות.
ראו גם

לימודי רפואה בישראל
מקצוע פרא רפואי
הערות שוליים

↑  הרשימה המלאה מופיעה כאן: http://www.ima.org.il/Internes/ViewCategory.aspx?CategoryId=6546#.VJ_OzsAMA
↑  ראו כאן למשל http://www.health.gov.il/UnitsOffice/HR/professions/Pages/default.aspx
↑  http://www.ima.org.il/MainSite/viewcategory.aspx?CategoryId=277
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BNE: XX546390  GND: 4024024-1
מלחמת הגנרלים

מלחמת הגנרלים הוא כינוי שניתן לוויכוחים עזים בין אחדים מאלופי צה"ל, שהחלו תוך כדי הלחימה במלחמת יום הכיפורים ונמשכו שנים רבות לאחריה.
מלחמות גנרלים קודמות

מלחמת הגנרלים שהתחוללה במלחמת יום הכיפורים לא הייתה הראשונה בתולדות צה"ל. "מלחמות גנרלים" התחוללו כבר במלחמת סיני. במלחמה זו היו שני עימותים בין הרמטכ"ל, רב-אלוף משה דיין לבין שני מפקדי כוחות, האחד עם אלוף פיקוד הדרום, אסף שמחוני, והאחר עם מפקד חטיבת הצנחנים, אלוף-משנה אריאל שרון.
מלחמת סיני הייתה מלחמה קצרה והסתיימה בניצחון מובהק והמחלוקות שבין דיין לבין שמחוני ושרון לא דלפו לתקשורת אלא מצאו לימים את ביטוין בספרות אודות מלחמה זו. לעומת זאת מלחמת הגנרלים שהתחוללה בעת מלחמת יום הכיפורים אירעה בעת מלחמה ארוכת ימים ורבת כשלים, בזמן גיוס כללי של כוחות המילואים ובכיסוי תקשורתי צמוד. יתרה מזו - היא נשאה גם אופי פוליטי כאשר המעורבים בה היו מזוהים עם שתי המפלגות הגדולות, שהתמודדו בזמן מערכת בחירות לכנסת שהתנהלה בעת שפרצה המלחמה.
האלופים שבעימות

האלוף אריאל שרון פרש מצה"ל ב-15 ביולי 1973, לאחר למעלה מחצי יובל של שירות. תפקידו האחרון היה אלוף פיקוד הדרום. במערך המילואים ניתן לו תפקיד של מפקד אוגדת המילואים 143. עם פרישתו פנה לפעילות פוליטית ויזם את הקמת הליכוד, על ידי איחוד המפלגות בימין בדומה למערך של תנועת העבודה. לקראת הבחירות לכנסת, שאמורות היו להתקיים ב-31 באוקטובר 1973, נכלל שרון ברשימת מועמדי הליכוד לכנסת ועמד בראש מטה הבחירות של הליכוד.
בבוקר 5 באוקטובר, בעת שהיה בחדרו במטה הבחירות של הליכוד במצודת זאב, הגיע אליו טלפון בהול מתת-אלוף אורי בן ארי, ראש מטה פיקוד הדרום, שביקש ממנו להגיע בדחיפות למפקדת הפיקוד בבאר שבע. בן ארי אמר לשרון כי המצרים מזיזים כוחות למעלה מן הדרוש לתרגיל. שרון יצא בחיפזון לבאר שבע. ב-6 באוקטובר בשעה שלוש לפנות בוקר יצא שרון בטנדר אזרחי מגויס לחזית התעלה לפקד על אוגדתו, שבמהלך המלחמה כונתה בפי הלוחמים "אוגדת הליכוד".
האלוף אברהם אדן הקים ב-1968 את מפקדת הכוחות המשוריינים בסיני, היא עוצבת סיני. ב-1969 הועלה לדרגת אלוף ומונה למפקד גייסות השריון. מינוי החירום שלו היה מפקד אוגדת המילואים 162. האלוף אדן היה רחוק מכל השתתפות בחיים הפוליטיים. במהלך המלחמה, כשמלחמת הגנרלים לבשה גם צביון פוליטי, זיהתה אותו התקשורת, על רקע הביוגרפיה שלו כיליד כפר גלעדי, בוגר תיכון חדש, שגויס לפלמ"ח במסגרת הכשרה של השומר הצעיר והיה ממייסדי הקיבוצים גבולות ונירים, כבעל זיקה למערך. הלוחמים כינו את אוגדתו "אוגדת המערך".
בימיה הראשונים של מלחמת יום הכיפורים פיקד אברהם אדן, בראש אוגדתו, על קרבות הבלימה הקשים בחזית סיני.
רב-אלוף חיים בר-לב היה הרמטכ"ל השמיני של צה"ל. הוא היה ידוע בדיבורו האיטי והשקול ובקור רוחו, בתקופת הכוננות שלפני מלחמת ששת הימים, כשרבים בצמרת הצבאית והמדינית חששו מפני תוצאות המלחמה הצפויה, הוא אמר על תוצאותיה, הצפויות לדעתו, את האימרה המפורסמת "נכה אותם חזק, מהר ובאופן אלגנטי". בתחילת 1972 סיים את שירותו בצה"ל. קו המעוזים בגזרת תעלת סואץ, שהוקם בתקופת כהונתו כרמטכ"ל, קיבל את הכינוי "קו בר-לב". זמן קצר לאחר שחרורו מצה"ל, ב-5 במרץ 1972 התמנה לשר המסחר והתעשייה מטעם המערך. עם פרוץ מלחמת יום הכיפורים גויס בר לב, באופן יוצא דופן לגבי שר מכהן ולגבי רמטכ"ל לשעבר, לשירות מילואים פעיל. בימיה הראשונים של המלחמה היה יועץ לאלוף פיקוד הצפון, יצחק חופי, וב-10 באוקטובר 1973 הוזעק לחזית הדרום, בעקבות תפקודו הכושל של אלוף פיקוד הדרום, שמואל גונן (גורודיש), בימי הלחימה הראשונים. בר לב הצליח לייצב את החזית, והרים תרומה חשובה לבלימת המתקפה המצרית ולמעבר למתקפה.
האלוף שמואל גונן (גורודיש) היה איש צבא מקצועי נטול זיקה פוליטית. בעת פרוץ מלחמת יום הכיפורים שימש בתפקיד אלוף הפיקוד מזה חודשיים וחצי בלבד ומצא עצמו מפקד על אלוף הפיקוד שקדם לו, אריאל שרון, מי שהיה עד לפני זמן קצר אלוף הפיקוד במשך ארבע שנים.
התנגשויות האלופים > הוויכוחים על מתקפה ב-8 באוקטובר

ב-8 באוקטובר 1973 נערכה בחזית סיני מתקפת הנגד שנכשלה. הקרב החל כמתקפת נגד של כוחות השריון של צה"ל, במטרה לפרוץ את הקו המצרי, שהתבסס בגדה המזרחית של תעלת סואץ לאחר צליחתה עם פרוץ המלחמה. אלא שכוחות הצבא המצרי, שנערכו להתקפה זו, בלמו את הכוחות הישראלים. בקרב הכושל השתתפה אוגדה 162 של אברהם אדן. אוגדה 143 של שרון היוותה עתודה עד שעות הצהרים ואז הוסטה דרומה למבצע אחר, כך שעד תום המתקפה לא השתתפה כלל בקרבות. הדיווחים שהגיעו מאוגדה 162 לאורך כל היום ועד שעות הערב הסוו את ממדי הכישלון. יתרה מזאת, דיווחים כוזבים על הצלחה גדולה בשעות הבוקר הגיעו לקריית הממשלה בתל אביב ויצרו אופוריה שנמשכה עד שעות אחרי הצהרים. אלוף הפיקוד, שהתרשם מההצלחה, החליט לקראת הצהרים לוותר על הגיבוי של אוגדת שרון ושלח אותה דרומה לפתיחת התקפה אוגדתית נוספת מדרום.
המחלוקות וחילופי ההאשמות בין הגנרלים הקשורים ביום זה ושנמשכו אחרי המלחמה ועד ועדת אגרנט היו בין גורודיש לבין ברן, ובין ברן לשרון.
גורודיש האשים את ברן ששיקר בדיווחיו ולא פעל על פי הפקודות. ברן האשים את גורודיש ששיבש את פקודת הרמטכ"ל ולא שלח סיוע כפי שהבטיח.
כמו כן, התלונן כי גונן וראש המטה שלו, אורי בן ארי, התעלמו במשך כל הבוקר מדיווחיו על קשיים ומבקשותיו לסיוע אווירי ולסיוע מאוגדת שרון. בערבו של יום הקרב היה ברור כי המתקפה הישראלית נכשלה. המצרים השתלטו על כל שטח קו בר-לב ואף כבשו חלקים מציר החת"ם המרוחק 8-10 קילומטרים מתעלת סואץ.
שרון טען אחרי המלחמה שלא קיבל פקודה לשלוח סיוע ושקיבל פקודה לרדת עם אוגדתו דרומה.
המחלוקות באותו היום, שהתפוגגו אחרי תום המלחמה עם התבררות הנתונים, כללו חילופי האשמות בין הצד של הרמטכ"ל דוד אלעזר וגורודיש לבין שרון, והן כללו האשמה ששרון לא תקף אחרי הצהריים ולפני הלילה במרכז גזרתו וכי כוחותיו נעים באיטיות רבה. גורודיש, שהיה בטוח שכוחותיו של שרון נמצאים עדיין באזור טסה, התעלם ולא האמין שחלק מאוגדת שרון כבר הגיעה למיתלה ולגידי וכי צריך להחזיר את הכוחות צפונה לביצוע המתקפה.
עד אחרי המלחמה האשימו גורודיש ואלעזר את שרון שאיטיותו גרמה לאי ביצוע המתקפה בגזרתו שהייתה יכולה להקל על אוגדת ברן. רק עם פרסומי ועדת אגרנט התברר שגורודיש לא הקשיב לדיווחים המדויקים מאוגדת שרון או לא רצה להאמין שכוחות שרון נעו דרומה במהירות גבוהה מהמצופה, ובסיכומו של דבר הוציא פקודה למתקפה שלא יכלה להתבצע כפי שחשב.
התנגשויות האלופים > הוויכוחים ב-9 באוקטובר

בליל 8 באוקטובר התקיימה ישיבה במטה הפיקוד באום חשיבה בנוכחות שר הביטחון, משה דיין. הפיקוד יחד עם ברן ננזפו על ידי דיין על כישלון אותו יום. ההנחיות לשרון כללו אפשרות ליוזמה חופשית לפיתוח הגזרה. למחרת החלה אוגדת שרון לפעול בגזרתה וגדוד סיור של האוגדה מצא תפר בין הדיוויזיות המצריות. שרון דיווח לגורודיש על כך וביקש אישור לפתיחת ראש גשר במקום. גורודיש אישר את הפעולה אולם הרמטכ"ל, ששמע על כך אחרי הצהרים, נתן פקודה לגורודיש לבלום את אוגדת שרון והסגת הכוחות מהאזור הצמוד לתעלה.
גורודיש לא הצליח להעביר את הפקודות לשרון ונוצר נתק בין הפיקוד לאוגדה. גורודיש הגיע בעצמו לשרון כדי לתת לו פקודת נסיגה.
גורודיש התלונן כי שרון לא ציית לפקודותיו ותבע מהרמטכ"ל דוד אלעזר לפטר את שרון. בעקבות התערבות שר הביטחון נשאר שרון בתפקידו ואף יותר, גורודיש הודח מתפקידו ובר לב נכנס כמפקד חזית הדרום.
התנגשויות האלופים > הוויכוחים עם חציית התעלה

ב-14 באוקטובר חלה תפנית במערכה וכוחות צה"ל החלו להביס את הצבא המצרי. בערבו של אותו יום אמר חיים בר-לב בשיחת טלפון לראש הממשלה "הם חוזרים לעצמם, וצה"ל חוזר לעצמו".
למחרת נכנסה אוגדת שרון למהלך פריצת מסדרון לתעלה ויצירת ראש גשר בשני צדי התעלה. על האוגדות האחרות הוטל לשמש עתודה לאוגדת שרון. ראש הגשר הוקם בלילה שבין 15 ל-16 באוקטובר בו גם החלה המתקפה על הצד המערבי של התעלה. בעת ההכנות לצליחה היו אופן ביצועה, מועדי הביצוע וסדר הכוחות שאמור היה להשתתף בה - נושא להתנצחות בין האלופים. גם הצליחה עצמה, אף שהסתיימה בהצלחה, הייתה מרובת קשיים; פריצת הצירים והקרב על החווה הסינית, התפרקות גשר הגלילים, "פקקי התנועה" האדירים של השריון והרכב בדרך לחציית התעלה - כל אלו נעשו במאמץ כביר, תוך קרבות קשים ומורכבים עם הכוחות המצריים באזור.
במשך כל קרב הצליחה התלונן חיים בר-לב על כך ששרון פועל על דעת עצמו ולא על פי הפקודות. שרון לא חסך מלשונו המושחזת, בנוכחות קציני אוגדתו, הערות עוקצניות על בר לב. לאחר המלחמה התוודה שרון כי כאשר בר לב טען בפניו כי לא עמד בציפיות לייצב בגדה המזרחית מסדרון נקי מכוחות מצריים, התחשק לו באותו רגע לתת לבר לב סטירת לחי ובקושי התאפק מלעשות כן.
במלחמה זו הגיעו עיתונאים אל מפקדות שתי האוגדות. הגדיל לעשות שרון שבמטהו הסתופפו במרוצת הקרבות, כל אחד בזמנו, מספר רב של עיתונאים בכירים, בהם מיכאל בר-זוהר, ישעיהו בן-פורת, חנוך ברטוב, עמוס אטינגר, יעקב אגמון, חזי כרמל ומיכה שגריר. הפרשן לענייני ביטחון של "מעריב", אורי דן לא מש לרגע מקרון הפיקוד של שרון ושמע את כל תלונותיו על יחס דרגי הפיקוד העליונים כלפיו. לאחר המלחמה הצדיק שרון את התנהלותו זו בנימוק, שגם בעיצומה של מלחמה אין להסתיר מהעם את האמת.
לסיקור התקשורתי הנרחב תרם גם מִשכהּ הרב של תקופת הקרבות, בעת שבכל קרון פיקוד ובסביבתו רחשה פעילות של חיילי וקציני מילואים במספר רב, שהיו עדים למתרחש והעבירו זאת, בדרכים שונות, לידיעת משפחותיהם וחבריהם. כל אלה גרמו לכך שכל ההתנצחויות בין האלופים לא נשארו חסויות והשמועות עליהן הגיעו בתוך מהלך הקרבות לידיעת הציבור בעורף. גם ההד החוזר של מאבקי האלופים הגיע מהעורף לחזית. כך הגיע לידיעת שרון המידע כי בצמרת צה"ל יש מחשבות להדיח אותו מתפקיד מפקד האוגדה. שרון התלונן באוזני קציניו, שמטרת השמועות הללו לנגח אותו לקראת הבחירות לכנסת.
עניין הבחירות לכנסת עלה גם לאחר שבמהלך הקרב ב-17 באוקטובר נחבט ראשו של שרון במקלע כבד ונגרם פצע שטחי במצחו. בצהרי אותו יום זומן שרון לפגישה עם שר הביטחון דיין, הרמטכ"ל אלעזר, וחיים בר-לב בחפ"ק של ברן. שרון הגיע לפגישה בנגמ"ש, לאחר שהחליף את התחבושת ספוגת הדם שעטרה את מצחו בתחבושת חדשה לבנה. בדרך נתקל שרון לראשונה בגילויי ההערצה מצד קצינים וחיילים שהבחינו בו, תופעה שהפכה לנחלת רבים בישראל לאחר המלחמה, כאשר הדביקו לו את הכינוי "אריק מלך ישראל". בהגיעו לפגישה חשף לראווה את תחבושתו ולא חבש מעליה קסדה. מתנגדיו של שרון טענו כי לא חבש קסדה כדי שתמונתו חבוש תחבושת תשמש אותו במערכת הבחירות. לאנשיו אמר שרון כי מי שצריך לחבוש קסדה הם מפקדיו שעמם יתחשבן לאחר המלחמה.
בנובמבר 1973 ננזף אריאל שרון על ידי הרמטכ"ל דוד אלעזר על התנהלותו כלפי האלופים האחרים במהלך המלחמה והדבר פורסם גם בעיתונות החוץ.
לאחר המלחמה

אחרי המלחמה הגיש גונן תלונה רשמית נגד שרון, על סירוב פקודות. האלוף מנחם מרון מונה לבורר אך בטרם התחיל בבוררות, נענה גונן לבקשת שר הביטחון והרמטכ"ל החדשים, שמעון פרס ומרדכי גור, שבאו ב-1974 במקום משה דיין ודוד אלעזר, והסיר את תלונתו. הוויכוח בין האלופים התפרסם בראיונות חריפים בעיתונות, בהם האשים שרון את אלעזר ובר לב בהתאבנות מחשבתית, בניהול גרוע של המערכה ובקריאה לא נכונה של תמונת הקרב.
ב-20 בינואר 1974 השתחרר שרון משירותו במילואים כמפקד האוגדה. עם השחרור פרסם פקודת יום לחייליו בה ייחס לאוגדתו את הניצחון במלחמה והטיל את האשם בכשלי המלחמה על אחרים. בדבריו אמר, בין היתר:
הייתה זו האוגדה שלנו שיזמה ולקחה על עצמה את הביצוע הקשה, המורכב והאכזרי שבמהלכי המלחמה – מבצע צליחת התעלה. צליחת התעלה היא שהביאה את השינוי ואת התפנית במלחמה. צליחת התעלה היא שהביאה את הניצחון במלחמה. עלינו לזכור שניצחוננו במלחמת יום הכיפורים הוא הגדול שבניצחונות שהיו לנו. אם – למרות מחדלים וטעויות, למרות כשלונות והכשלות, למרות אובדן עשתונות ואובדן שליטה – הצלחנו להגיע לניצחון, טוב שנדע כולנו, שהיה זה הניצחון הגדול ביותר שצה"ל נחל מעודו.
בעקבות פקודת היום החליט הרמטכ"ל יום לאחר מכן, ב-21 בינואר 1974, לבטל את מינוי החירום של שרון כמפקד האוגדה.
ספיח למלחמת הגנרלים הייתה פרשת יומן המבצעים של אברהם אדן, שהתפרסמה ב-8 בדצמבר 1974. ביומן זה תועדו כל הפקודות שניתנו לאוגדה ביום מתקפת הנגד הכושלת. לוועדת אגרנט הוצג רק עמוד אחד מן היומן וגונן טען כי פרסום כל היומן היה מוכיח שהפקודות שהוא נתן באותו יום היו נכונות, והאשים את אדן בהעלמת היומן. אדן דחה את ההאשמות וטען שאי הצגת היומן בשלמותו נבעה מטעות ובלבול. ועדת אגרנט הודיעה יומיים לאחר מכן כי לא תחקור את פרשת היומן האבוד.
מלחמות הגנרלים המשיכו להתנהל במשך השנים שלאחר מכן בזכרונותיהם של האלופים שראו אור בספרים; בספרו של אורי דן, מעריצו ותומכו הנלהב של שרון, "ראש גשר" שהופיע בשנת 1975, בספרו של אברהם אדן "על שתי גדות הסואץ", שהופיע בשנת 1979 ובספרם של רונן ברגמן וגיל מלצר "מלחמת יום הכיפורים - זמן אמת" המתבסס, בין היתר, על יומניו של גונן, שהופיע בשנת 2003.
בקהילת המודיעין

בשלב מאוחר עלתה על פני השטח מלחמת הגנרלים בקהילת המודיעין, בין ראש "המוסד", צבי זמיר, לראש אמ"ן, אלי זעירא. מלחמה זו עסקה בשאלת אמינותו של סוכן "המוסד", שנודע תחילה רק בשם קוד, ובהמשך נחשף שמדובר באשרף מרואן. עמדת "המוסד" וראשו, זמיר, הייתה שמרואן היה מקור אמין, שסיפק מידע רב ערך על כוונתה של מצרים לצאת למלחמה ועל מועד תחילתה של המלחמה הצפויה. עמדתו של זעירא, שבשנת 1993 פורסמה בספרו "מלחמת יום הכיפורים: מיתוס מול מציאות", הייתה שמרואן היה סוכן כפול, שהטעה את ישראל. בהמשך נקב זעירא בשמו המפורש של מרואן, ועל כך הגיב זמיר בהאשמה חמורה לפיה חשף זעירא את זהותו של המקור הבכיר ביותר של ישראל במצרים באותה עת, ובכך גרם נזק חמור ליכולתה של ישראל לגייס סוכנים. זמיר ושני קצינים בכירים ששירתו באמ"ן תחת פיקודו של זעירא, עמוס גלבוע ויוסף לנגוצקי, הגישו תלונה ליועץ המשפטי לממשלה, "לצורך הפקת לקחים ומסקנות למניעת גילויים מעין אלה בעתיד". בתגובה, הגיש ב-19 באפריל 2005 זעירא תביעת דיבה נגד זמיר לבית המשפט בתל אביב. השופט בדימוס תיאודור אור, שמונה לבורר בסוגיה זו, קיבל בשנת 2007 את גרסתו של זמיר. ביולי 2008 פורסם כי השב"כ ומשטרת ישראל חוקרים חשד כי אלי זעירא חשף סודות מדינה בחשיפת שמו של מרואן. אך ביוני 2012 החליט היועץ המשפטי לממשלה לסגור את התיק נגד זעירא, כאשר אחד מנימוקיו היה: "הוא היום כבן 84, והוא אדם עתיר עשייה במאבק על הקמת המדינה ובשמירת ביטחונה".
ב-27 ביוני 2007 נמצא מרואן ללא רוח חיים מתחת למרפסת דירתו בלונדון. זמיר כתב על מותו: "התמלאתי צער על האיש שסיים כך את חייו, זעם על הנסיבות שגרמו למותו ואין אונים על כך שלא הצלחתי לשמור עליו. חקירת מותו של מרואן נקלעה למבוי סתום... אבל מייסרת אותי המחשבה שמא חשיפת שמו וזהותו כסוכן הישראלי בצמרת המצרית היא שהאיצה את נפילתו ממרפסת ביתו שבלונדון, אם לא הביאה לה ישירות".
לקריאה נוספת

אורי דן, ראש גשר, הוצאה מיוחדת, 1975.
אברהם אדן, על שתי גדות הסואץ, הוצאת עידנים, 1979.
רונן ברגמן וגיל מלצר, מלחמת יום הכיפורים - זמן אמת, הוצאת משכל, 2003.
קהילת המודיעין:
אלי זעירא, מלחמת יום הכיפורים: מיתוס מול מציאות, מהדורה שנייה, תל אביב, ידיעות אחרונות, 2004.
אורי בר יוסף, המלאך: אשרף מרואן, המוסד והפתעת יום הכיפורים, הוצאת זמורה-ביתן, 2010.
צבי זמיר, בעיניים פקוחות: ראש המוסד מתריע: האם ישראל מקשיבה?, בהוצאת כנרת זמורה-ביתן דביר, 2011.
הערות שוליים

↑  גדי בלום וניר חפץ, הרועה - סיפור חייו של אריאל שרון, הוצאת ידיעות אחרונות, 2005 (להלן: הרועה), עמ' 277
↑  הרועה, עמ' 269
↑  הרועה, עמ' 277
↑  יוסי מלמן, אלי זעירא הגיש תביעת דיבה נגד צבי זמיר, באתר הארץ, 23 בספטמבר 2004
↑  יוסי מלמן, הבורר: חשש כבד שראש אמ"ן לשעבר זעירא תיאם עדויות לקראת הדיונים בפרשת "הסוכן הכפול", באתר הארץ, 12 ביוני 2007
↑  יוסי מלמן, השב"כ והמשטרה חוקרים את החשד שראש אמ"ן לשעבר גילה סוד מדינה, באתר הארץ, 17 ביולי 2008
↑  צבי זמיר ואפרת מס, בעיניים פקוחות: ראש המוסד מתריע, האם ישראל מקשיבה?, הוצאת כנרת, זמורה-ביתן, 2011.
אריאל שרון בצד המערבי של התעלה כשלצידו עומדים אהוד אולמרט ואורי דן.
24 באוקטובר. האו"ם מארגן בסיני מפגש בין רב-אלוף חיים בר-לב לבין גנרל מצרי
כוחות שריון של צה"ל פרושים בסיני ב-8 באוקטובר
לקט מודיעין מיוחד שהוציאה חטיבת המחקר על בסיס ההתרעה שהתקבלה מאשרף מרואן. הלקט הופץ לצרכנים ב-6 באוקטובר 1973, בשעה 07:30.
מעגלי תבואה

מעגל תבואה בצורת טריסקל
מעגלי תבואה בשווייץ
מעגל התבואה של השטן. ככל הנראה העדות הראשונה של מעגלי תבואה
מעגלי תבואה הם אזורים בתוך שדות תבואה שבהם הגבעולים שוטחו ונהרסו. המעגלים הופיעו לראשונה בשנות ה-70 של המאה ה-20, ועוררו התרגשות-מה, בשל הקושי הראשוני להסביר את התופעה. בהמשך הלכו התבניות האמנותיות והשתכללו. במקביל עלו השערות שונות ומגוונות, באשר לכמות הרבה של יצירות האמנות אשר נפוצו במדינות שונות בעולם. יש הטוענים שמדובר במעשי קונדס, אחרים טוענים שמדובר בחוצנים. עם השנים התוודו מספר אנשים שיצרו מעגלים כאלו כמעשי קונדס והדגימו באופן מצולם כיצד עשו זאת.
התפתחות התופעה

מעגלי התבואה הופיעו לראשונה באמצע שנות השבעים, באזוריה הכפריים של בריטניה. איכרים דיווחו על מעגלים בקוטר שהגיע עד לחמישים מטרים, שהופיעו בן לילה בשדות התירס או החיטה שלהם. בהמשך התרבו המעגלים, והופיעו צורות מגוונות (כפי שאפשר לראות בתמונות משמאל).
כשהופיעו מעגלי החיטה לראשונה, היו ששיערו שמדובר בסימני נחיתה של חלליות של חוצנים. כמו כן נטען, כי באזור המעגל נמדדו, כביכול, רמות נמוכות של קרינה אלקטרומגנטית. בשנת 1991 התוודו שני אנגלים שהם אלו שיצרו למעלה מ־200 מעגלי חיטה, והראו לצוות הצילום כיצד יוצרים מעגל כזה. לאחר החשיפה התרחבה התופעה ללמעלה מרבבה בתוך שני עשורים, כאשר רובם הגדול של מעגלי התבואה נוצר באנגליה, ומיעוטם בארצות הברית. לאורך השנים קמו קבוצות שיוצרות מעגלים אלו, וחלק מהקבוצות שהפכו מיומנות ביצירת עיצובים מורכבים קיבלו הצעות מחברות מסחריות ליצור סמלי מותג כמעגלי תבואה.
לאחר מספר עשורים של התפתחות התופעה, ישנם מעגלי תבואה שהפכו למוקדי תיירות, ואנשים המתפרנסים מסיורי מסתורין מודרכים סביב אזורים אלו.
מעגלים שהתפרסמו

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
מעגלים שהתפרסמו > בישראל

מדי שנה מעוצב ציור שדות בשדות עמק בית שאן, על ידי פטר וינר ממעוז חיים וציור זה ניתן לצפייה ממרומי הגלבוע.
הסבר התופעה

פרופסור מהמכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס שהנחה צוות של ארבעה סטודנטים, הדגים כיצד אפשר ליצור מעגלי תבואה מורכבים תוך מספר שעות, באמצעות יתדות וחבלים. כלי תקשורת שונים דיווחו על אנשים רבים שהודו ביצירת מעגלי תבואה, ואף סיפקו תיעוד של עבודתם (הם השתמשו בקרשים, לוחות עץ וכבלי ברזל). חלקם רואים ביצירת מעגלי התבואה מעין אמנות, אחרים יצרו אותם לשם עמידה באתגר האישי הכרוך בכך או להנאה וחלקם עשו זאת בתור מתיחה.
באשר לרמות הקרינה האלקטרומגנטית, מתברר שכאשר גבעולי החיטה זקופים הם צוברים חשמל סטטי המגביר את רמת האלקטרומגנטיות. כאשר החיטה נרמסת, החשמל הסטטי מתפזר, ורמת האלקטרומגנטיות יורדת. נוסף על כך, כאשר החיטה נרמסת היא מנסה להתיישר על ידי קיפול חוזר ונשנה של המפרקים. כאשר המפרקים מקופלים, המים מתקשים לעבור דרכם ונוצר לחץ הולך וגובר. בסופו של דבר, המפרק אינו עומד בלחץ ומתפוצץ.
אזכורים תרבותיים

בסרט "סיינס" מ-2002, בבימויו של מ. נייט שאמלאן, ישנו תפקיד מרכזי למעגלי התבואה המתגלים בשדה של משפחת איכרים, ומהווים סימן מוקדם לבואם של חייזרים לכדור הארץ. אזכור נוסף מופיע בעונה השביעית של "תיקים באפלה" כשמאלדר טס לאנגליה לחקור אותם. גם בסדרת הנוער הבריטית הפופולרית "חינוך מיני", שימשו מעגלי התבואה כרקע וכנושא אחת מסצנות פרק הסיום של העונה השנייה.
ראו גם

אמנות שדה אורז
סיינס (סרט)
תאוריית קשר
הערות שוליים

↑  גלעד דיאמנט, ‏מעגלי תבואה – מתיחה, אומנות סביבתית או מסרים תבוניים?, באתר "הידען", 10 ביוני 2012
↑  גלעד דיאמנט, ‏מעגלי תבואה – מתיחה, אומנות סביבתית או מסרים תבוניים?, באתר "הידען", 10 ביוני 2012
↑  גלעד דיאמנט, ‏מעגלי תבואה – מתיחה, אומנות סביבתית או מסרים תבוניים?, באתר "הידען", 10 ביוני 2012
↑  גלעד דיאמנט, ‏מעגלי תבואה – מתיחה, אומנות סביבתית או מסרים תבוניים?, באתר "הידען", 10 ביוני 2012
↑  ציורי שדה של פטר וינר (סרטון)
| עב"מולוגיה ועב"מים |
| --- | --- | --- |
| טענות בולטות למקרים לכאורה של מפגשים מהסוג הראשון | תצפית העב"ם של הטייס קנת' ארנולד (1947) • תקרית מנטל (1948) • תקרית וושינגטון (1952) • תצפית העב"ם של הטייס רולנד יוז (1952) • תקרית קקסבורג (1965) • תקרית טהראן (1976) • היעלמותו של פרדריק ולנטיץ' (1978) • תקרית יער רנדלשם (1980) • התצפית בעב"מים במהלך טיסה 1628 של ג'פאן איירליינס (1986) • גל תצפיות העב"מים בבלגיה (1990) • אורות פיניקס (1997) • סרטוני העב"מים של הפנטגון (2004, 2014, 2015 ו-2019) • התצפית בעב"ם בנמל התעופה שיקגו או'הייר (2006) |  |
| טענות בולטות למקרים לכאורה של מפגשים מהסוג השני | הבעירות הספונטניות בעיירה קנטו (סיציליה) (2003-2005) |  |
| טענות בולטות למקרים לכאורה של מפגשים מהסוג השלישי | תקרית אורורה (1897) • תקרית רוזוול (1947) |  |
| טענות בולטות למקרים לכאורה של מפגשים מהסוג הרביעי | חטיפתו של אנטוניו וילאס בואס (1957) • חטיפתם של בטי ובארני היל (1961) • חטיפת פסקגאולה (1973) • חטיפתו של טרוויס וולטון (1975) |  |
| גזעי חוצנים | אפורים • רפטיליאנים • אינסקטואידים (איש העש) • פליאדיאניים |  |
| תאוריות קשר בולטות | אזור 51 • גברים בשחור |  |
| שונות | חוצנים • חטיפה בידי חוצנים • נתיחת גופת חוצן (סרטון תרמית) • כדור ברק • בילי מאייר • בוב לזר • דייוויד גראש • הסיווג של היינק • פרויקט הספר הכחול • מעגלי תבואה |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007544231605171  BNE: XX4789696  NKC: ph115535 
צורת מעגל התבואה של טירת ברברי
מערכת השרירים

| --- | --- |

 שיוך:  מערכת שלד ושרירים 
 תיאור ב:  המילון האנציקלופדי החדש 
 מזהים
 לטינית (TA98):  systema musculare 
 טרמינולוגיה אנטומיקה:  A04.0.00.000 
 TA2 (2019):  1974 
 FMA:  72954 
 מערכת השפה הרפואית המאוחדת:  C1183521 
 
מערכת השרירים - היא המערכת בגוף החולייתנים הכוללת את שרירי השלד. השרירים מהווים 40-50% ממשקל הגוף. יחידת התפקוד הבסיסית של מערכת השרירים היא סרקומר.
השרירים יחד עם עצמות מערכת השלד מהווים יחד את מערכת התנועה.
סיבי השריר

מבחינה תפקודית, ניתן לזהות שני סוגי סיבי שריר: סיבים איטיים (אדומים) וסיבים מהירים (לבנים).
פעילות השריר

האזור המוטורי העיקרי הוא חלק של האונה המצחית במוח, אשר אחראי באופן הישיר ביותר על התנועה. תאי עצב באזורים שונים שלו מקושרים לשרירים בחלקים שונים של הגוף. הם מתקשרים עם תאי השריר בתהליך של העברה סינפטית.
מונחים הקשורים לפעילות השריר:
מוצא השריר - תחל (Origin)
מקום היאחזות השריר - אחז (Insertion)
שריר המקטין את זווית המפרק - כופף (Flexor)
שריר המגדיל את זווית המפרק - פושט (Extensor)
שריר המרחיק את העצם מקו האמצע - מצדיד (Abductor)
שריר המקרב את העצם מקו האמצע - מתוויך (Adductor)
שריר היוצר תנועה כלפי מעלה - מרים (Levator)
שריר היוצר תנועה כלפי מטה (Depressor)
שריר המקטין את גודל הפתח - סוגר (Sphincter)
שריר המסובב עצם על צירה - מסובב (Rotator)
מכניזם של תהליך ההתכווצות

הרפיה
התכווצות חלקית - קורי האקטין והמיוזין בחפיפה חלקית
התכווצות מלאה - אקטין ומיוזין בחפיפה מלאה
שרירים בגוף האדם

שרירי הראש
שרירי הפנים
שרירי הלעיסה
שרירי הצוואר
שרירי הגב
שרירי בית החזה
שרירי הבטן
שרירי הגפה העליונה
שרירי הגפה התחתונה
ראו גם

התפתחות גופנית בינקות
הערות שוליים

↑  Neil R. Carlson, (2013). Physiology of Behavior. Boston: Pearson.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007553203305171  GND: 4138611-5  LCCN: sh85088687  NKC: ph135050  TA98: A04.0.00.000 
מערכת העצבים שולטת על תנועת הגוף באמצעות תקשורת בין תאי עצב למערכת השרירים. שליחת האותות הגורמים לעכבה או שפעול של השרירים מתבצעת בתהליך של העברה סינפטית. מקראה: 
1 - אקסון. 
2 - צומת עצב-שריר. 
3 - סיב שריר. 
4 - סיבוני שריר (Myofibrils).