דטרויט פיסטונס
היסטוריה > שנות ה-80: תקופת הילדים הרעים

לאחר שסיימו עם מאזנים שליליים של 16–66 בעונת 1979/1980 ו-21–61 בעונת 1980/1981, כשבין שתי העונות חיבר רצף של 21 הפסדים, שיא שנשבר מאז וכיום מחזיקה בו קבוצת הפיסטונס של 2023/2024.
עם זאת, בשנת 1981 החל המועדון לסלול את דרכו להצלחה כאשר בחר בדראפט ה-NBA את הרכז אייזיאה תומאס מאוניברסיטת אינדיאנה, ובתחילת 1982 רכש את הסנטר ביל למביר בטרייד מקליבלנד קאבלירס ואת הגארד ויני ג'ונסון מסיאטל סופרסוניקס. השלושה נשארו יחדיו לאורך עשור והיוו את ליבת הקבוצה שהביאה את המועדון אל פסגת הליגה.
בתחילה התקשו הפיסטונס להגיע להצלחות. ב-1984 הם הפסידו לניו יורק ניקס 2–3, ובפלייאוף 1985 ניצחו בסוויפ את ניו ג'רזי נטס 3–0 ופגשו את האלופה בוסטון סלטיקס בחצי גמר המזרח. בוסטון הצליחה לגבור על דטרויט בשישה משחקים, אך הופעתם המפתיעה של הפיסטונס יצרה יריבות חדשה. בדראפט ה-NBA ‏1985 בחרה הקבוצה את ג'ו דיומרס במקום ה-18, בחירה שתוכיח את עצמה בשנים הבאות, ורכשו את ריק מהורן בטרייד עם וושינגטון בולטס. תחילה נסוגה הקבוצה לאחור, לאחר שהפסידה כבר בסיבוב הראשון בפלייאוף 1986 לאטלנטה הוקס, אך לאחר הסדרה החליטו המאמן צ'אק דיילי והקפטן אייזיאה תומאס שהסיכוי הטוב ביותר של הקבוצה להשתלט על האזור המזרחי יהיה דרך סגנון משחק אגרסיבי יותר.
בדראפט ה-NBA ‏1986 בחרו הפיסטונס את ג'ון סאלי במקום ה-11 ודניס רודמן במקום ה-27, ורכשו מיוטה ג'אז את אדריאן דאנטלי. הקבוצה אימצה משחק הגנתי אגרסיבי, שבסופו של דבר העניק לקבוצה את הכינוי "באד בויז" (ילדים רעים). ב-1987 הגיעה הקבוצה לגמר המזרח, הישג השיא שלה מאז המעבר מפורט ויין, נגד בוסטון סלטיקס. לאחר שהגיעו לשוויון 2–2 עם האלופה המכהנת היו הפיסטונס על סף ניצחון במשחק החמישי שהתקיים בבוסטון גארדן: כאשר נותרו שניות לסיום, לאחר איבוד כדור של הסלטיקס החזיר אייזיאה תומאס את הכדור למגרש במהירות, כאשר גבו פונה אל המאמן דיילי כך שלא יכול היה לראות את הוראתו לקחת פסק זמן (באותו הזמן מאמן לא היה יכול לבקש פסק זמן מהמזכירות). לארי בירד חטף את הוצאת החוץ והעביר את הכדור לדניס ג'ונסון שקלע סל ניצחון. אף על פי שהפיסטונס ניצחו במשחק השישי בסדרה שנערך בדטרויט, הם הפסידו במשחק השביעי והמכריע בבוסטון.
ב-1988 הגיעו הפיסטונס, חדורי מוטיבציה מהפסדם לסלטיקס ומחוזקים בג'יימס אדוארדס שהגיע במהלך העונה, למאזן של 54 ניצחונות, שיא מועדון עד אז, ולזכייה באליפות הבית המרכזי לראשונה בתולדותיהם. בפלייאוף ניצחו הפיסטונס את קליבלנד קאבלירס ושיקגו בולס, ובגמר המזרח נקמו בסלטיקס על ההפסדים בשתי העונות הקודמו ועלו לראשונה מאז המעבר לדטרויט לגמר ה-NBA. בסדרת הגמר פגשו הפיסטונס את לוס אנג'לס לייקרס, בהובלתם של מג'יק ג'ונסון, ג'יימס וורת'י וכרים עבדול-ג'באר. הם פתחו את הסדרה בסערה עם ניצחון במשחק הראשון שנערך בפורום בלוס אנג'לס, 105–93, עם 34 נקודות של אדריאן דאנטלי, ולקחו את יתרון הביתיות מהלייקרס (שסיימו במאזן טוב יותר את העונה הסדירה). עם זאת, הלייקרס השיבו לעצמם את יתרון הביתיות לאחר שגברו על הפיסטונס במשחק השלישי בסדרה, שהתקיים בדטרויט, 99–86. דטרויט הצליחה לנצח בשני משחקי הבית הנוספים שלה ולעלות ליתרון 3–2 בסדרה, שעתה שבה ללוס אנג'לס. במשחק השישי קלע אייזיאה תומאס שיא פלייאוף של 25 נקודות ברבע השלישי, בעודו משחק עם נקע קשה בקרסולו, אך הלייקרס את המשחק 103–102 בעזרת זוג זריקות עונשין של כרים עבדול-ג'באר בשניות האחרונות למשחק לאחר עבירה שנויה במחלוקת של ביל למביר, שכונתה בידי רבים מאוהדי הפיסטונס ובידי למביר עצמו, כ"עבירת רפאים". ללא אייזיאה תומאס בכושר משחק מלא הפסידו הפיסטונס במשחק השביעי לאחר משחק צמוד 105–108 ופספסו הזדמנות לזכות באליפות.
לפני עונת 1988/1989 עברו הפיסטונס לאולם הפאלאס של אובורן הילס בעל התפוסה של יותר מ-21,000 מקומות ישיבה, והחליפו את אדריאן דאנטלי במארק אגוויר, טרייד שספג ביקורות קשות על ידי אוהדי הפיסטונס בתחילה אך לאחר מכן קיבל תשבחות. הקבוצה נצחה ב-63 משחקים ושברה שוב את שיא הניצחונות הקודם של המועדון, ובפלייאוף עלתה לגמר הליגה לאחר ניצחונות על הסלטיקס, מילווקי באקס והבולס. בגמר ה-NBA שוב שיחקו הפיסטונס מול לוס אנג'לס לייקרס, אך הפעם ניצחו בסוויפ 4–0 וזכו באליפות הליגה הראשונה שלהם. ג'ו דיומרס נבחר ל-MVP של סדרת הגמר ב-NBA, והמשחק הרביעי בסדרה זכור בעיקר כמשחקו האחרון בקריירה של כרים עבדול-ג'באר.