stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הטמעת חשיבה מגדרית
הטמעת חשיבה מגדרית בישראל > הטמעה בעולם העבודה (תעסוקת נשים) > הטמעה בארגונים

במקצועות ותחומי פעילות רבים נשים פועלות בסביבות גבריות, הרוויות בחסמים ודפוסי פעולה המקשים על פעילותן ומצמצמים את יכולת ההתקדמות וההשפעה שלהן. חוויה זו משותפת לנשים בתחומים מקצועיים מגוונים.
"המרכז לקידום נשים בזירה הציבורית - שוות", הוקם בתוך מכון ון ליר, מתוך מחויבות לרעיון של הטמעת חשיבה מגדרית (gender mainstreaming) כאסטרטגיה כוללת. מטרתו לקדם את מעמדן הדמוקרטי והאזרחי של נשים מקבוצות שונות. כדי להתמודד מול החסמים בזירה המקצועית, הקים המרכז את "שוות בארגונים" - רשת של קבוצות הפועלות בארגונים ושדות מקצועיים לקידום הוגנות, כבוד ושוויון לנשים בסביבות הפעולה המקצועיות שלהן ובקהילות בהן הן חיות. הקבוצות מתכנסות סביב מכנה המשותף לכל קבוצה – נשים אשר עובדות באותו ארגון, נשות מקצוע מתחום מקצועי מסוים, ואף שייכות לקהילה או מקום מגורים. באמצעות נקודת המבט המגדרית, חושפות ומזהות הנשים את החסמים והדפוסים הפועלים עליהן ומגבשות יחד דרכי פעולה לשינוי ולשיפור בסביבתן המקצועית והקהילתית.
בסוף שנת 2015, התפרסם מדריך לנשים הפועלות לקידום מעמדן של נשים בארגונים שונים. המדריך נכתב על ידי הדס בן אליהו ומציג את מודל הפעולה של "שוות בארגונים" ותהליך העבודה בקבוצות, ומציע כלים ישומיים ואסטרטגיות פעולה.
הטמעת חשיבה מגדרית בישראל > הטמעה במקומות עבודה > מודל מוצע להסכם קיבוצי המקדם שוויון מגדרי במקומות עבודה

מסמך המציע מודל להסכם קיבוצי רגיש מגדרית, המעודד קידום זכויות של נשים במקומות עבודה, בדגש על זכויות הוריות של נשים וגברים, וכן מבקש להציע דפוסי העסקה גמישים לעובד/ת, החורגים מדפוס ההעסקה המסורתי.
על-פי הנחת המוצא של מודל זה, ויתורים בעבודה לטובת הורות נעשים כיום באופן כמעט בלעדי על ידי נשים, ובכך נפגעת יכולתן להשתלב ולהתקדם בשוק העבודה. משכך, כדי לקדם שוויון מגדרי במקומות עבודה, יש לסייע להורים לשלב בין עבודה לחיי משפחה (איזון חיים-עבודה) באופן מאוזן מגדרית. לצד זאת, המודל מעודד קידום נשים בכל הדרגות והתפקידים, כמו גם יצירת סביבת עבודה בטוחה ומכבדת לנשים העובדות.
המודל עוסק בתחומים שונים מחיי היום-יום בעבודה: הקמת מנגנונים לקידום שוויון מגדרי על ידי המעסיק/ה, סדרי עבודה, קבלת עובדים/ות וקידומם/ן באופן שאיננו מפלה מגדרית, תנאים סוציאליים (כגון מסגרות לילדים וזמן פנאי), מניעת הטרדה מינית ואופן הטיפול באירועים מסוג זה.
המודל נערך במסגרת הקליניקה לזכויות נשים בעבודה במרכז לחינוך משפטי קליני בפקולטה למשפטים באוניברסיטה העברית בירושלים, בהנחיית עו"ד תמי קצביאן ופרופ' גיא דוידוב.
הטמעת חשיבה מגדרית בישראל > הטמעה במקומות עבודה > קוד וולונטרי למניעת הטרדה מינית במקומות עבודה

הטרדה מינית היא תופעה חברתית, הפוגעת בכבוד האדם, בחירותו, בפרטיותו ובזכותו לשוויון. ההטרדה המינית במקומות העבודה שכיחה וחמורה, וניתן לראותה בארגונים גדולים כקטנים, פרטיים כציבוריים. מחקרים מוכיחים שבארגון שבו קיימת אווירה המאפשרת הטרדה מינית יורד פריון העובדים והארגון מאבד ידע ארגוני יקר.
החוק למניעת הטרדה מינית, מקים חובה ייחודית על מעסיקים למנוע ולטפל בהטרדות מיניות. לשם כך, כתבו איגוד מרכזי הסיוע לנפגעות ולנפגעי תקיפה מינית ומכון התקנים הישראלי, את הקוד הוולונטרי למניעת הטרדה מינית במקומות עבודה. הקוד נשען על החוק למניעת הטרדה מינית, אולם מרחיב ומתרגם אותו להנחיות ברורות וישימות יותר, במטרה להוביל להתמודדות אפקטיבית עם התופעה. הקוד מתאים לארגונים גדולים כקטנים וללא קשר לתחום עיסוקם, ונכתב בשפת מערכות הניהול, המוכרות לארגונים רבים.
הקוד גובש בעצה אחת עם ראש הרשות לקידום מעמד האשה, עו"ד ורד סוויד, ונציבת שוויון הזדמנויות בעבודה, עו"ד ציונה קניג, נתמך על ידי משרד הכלכלה ונערך בשיתוף בעלי עניין רבים וביניהם מרכזי הסיוע, יועצים משפטיים וארגוניים, נשות אקדמיה, ארגוני נשים ואיגודי מעסיקים ועובדים. הוא כולל כמה דרישות שאינן קיימות כיום בחוק: חובת הארגון לדאוג להכשרה מקצועית לממונות במקומות העבודה למניעת הטרדה מינית (כיום הדברים אינם מוסדרים בחקיקה); חובת הארגון לקבוע תקציב שנתי למניעה והתמודדות עם הטרדות מיניות בארגון (כיום אין תקצוב ייעודי לנושא); מנגנון להסדרת היחסים האינטימיים בתוך הארגון (כיום ארגונים רבים אינם מסדירים זאת וחושפים עצמם להליכים משפטיים בשל כך); והסדרת הליך הבירור של תלונה על הטרדה מינית בתוך הארגון (התקנות הקיימות מתייחסות אינן ברורות בתחום זה).
מטרת הקוד לצמצם את התופעה ולתת מענה לפערים וצרכים העולים מהשטח, להתוות למעסיקים את הדרך ליצירת סביבת עבודה בטוחה בלא הטרדות מיניות. הקוד מגשר בין שפת המחוקק לשפת הארגון ומקל על הארגונים להשיג את אווירת הביטחון החשובה לעובדיו.
הקוד הוא כלי עבודה מובנה ושיטתי להתמודדות עם התופעה ומטרתו לסייע למעסיקים ביישום החוק וביצירת תרבות ארגונית מכבדת ונקייה מהטרדות. הקוד קובע בין היתר, את משך ותכני ההכשרה של הממונה על מניעת הטרדה מינית, תדירות הדרכות לעובדים, נוהל טיפול בתלונה, קיום סקר הנהלה שנתי, וביצוע בדיקה פנימית על ידי הארגון בתחום הטיפול והמניעה.
לאחר יישום של תהליך פנים ארגוני, בו תוטמע מערכת הניהול בהתאם לדרישות, יערכו נציגי מכון התקנים הישראלי מבדק מקדים בארגון, ובהמשך סוקרים של המכון, שהתמחו בבחינת נושא זה, יבצעו מבדק המאשר התאמה של הארגון למפרט. ארגונים אשר עברו את המבדק וימצאו כעומדים בדרישות הקוד, ולאחר חתימת הארגון על התחייבות למבדק אחת לשנתיים, יקבלו תעודת תו תקן, המעיד על הארגון כפועל למניעה וטיפול בהטרדה מינית וניתן יהיה לפרסמו על מסמכי הארגון.
הטמעת חשיבה מגדרית בישראל > הטמעה בחינוך

החינוך לשוויון מגדרי בישראל הוגדר כהוראה מחייבת בחוזר מנכ"ל תשס"ג\4 (ד)4-4.9, אשר קבע את עקרונות היסוד עליהם יושתת: "שוויון הזדמנויות בחינוך לשני המינים משמעו יצירת סביבה חינוכית-תרבותית ואקלים חינוכי המבטיחים, לא רק ברמת ההצהרה אלא גם בפועל, נגישות שווה להתנסויות חינוכיות מגוונות ועידוד וקידום תלמידים ותלמידות על פי הכישורים, המיומנויות וההתאמה האישית, באופן ענייני ולא סטריאוטיפי. תפיסה שוויונית אמיתית, שיש לה גם ביטויים התנהגותיים ולא ביטויים הצהרתיים בלבד, מחייבת את המחנכים ואת מכשירי המורים לפיתוח הפוטנציאל האישי של כל תלמיד ותלמידה, להקפדה על מתן תגמולים על פי מדדים ענייניים ולהדרכת התלמידים והתלמידות לבדיקת אופציות מגוונות בהשכלה, ברכישת מקצוע וקריירה, וכל זאת מתוך גישה המנותקת מציפיות לא רלוונטיות. חינוך לשוויון הזדמנויות משמעו מחויבות לשיפור הדימוי העצמי של התלמידים והעוסקים בחינוך, ומטרתו לאפשר הזדמנויות שוות למימוש עצמי בהווה כתשתית לרווחה אישית וחברתית ולהישגים אישיים התואמים את היכולת ואת השאיפות של התלמידות והתלמידים בבגרותם".
תוכניות היחידה לשוויון בין המינים של משרד החינוך, מטרתן לאפשר הטמעה של חשיבה מגדרית בזירות השונות של מגדר בבית הספר: תרבות ארגונית, תוכניות הלימודים, התכנים נלמדים, עיסוק במיניות וההרכב המגדרי של העובדים במערכת ויחסי הסמכות בה.
הטמעת חשיבה מגדרית בישראל > הטמעה בבריאות

חוקרות פמיניסטיות טוענות כי בריאות פיזית ונפשית של נשים אינה נגזרת רק מגורמים ביולוגים, אלא מושפעת גם מגורמים חברתיים כגון עולם העבודה, מצב כלכלי, ציפיות חברתיות ונורמות תרבותיות.
הטמעת חשיבה מגדרית בישראל > הטמעה בתכנון > תכנון עירוני

מרחב (סביבת חיים) הוא מקום ההתרחשות של הפעולות היום-יומיות בחיינו. אנו חיים במרחב של בניין מגורינו, הרחובות שאנו גרים או עובדים בהם, השכונה, מרכז העיר והעיר שאנו חיים בה, וכן במרחבים קטנים יותר - אישיים, פרטיים, כגון דירותינו ובתינו. כל אלה מצטרפים למערכת מורכבת, גדולה, ציבורית של מרחב השכונה, העיר והמדינה.
המדיניות התכנונית מנקודת מבט מגדרית נהגתה במטרה להגדיר צרכים מגדריים בגיבוש מדיניות תכנונית אשר במהותה משפיעה על עיצוב מרחב חיי היום-יום של כל אחת ואחד. על כן היא שואלת:
מה טיבו של המרחב שאנו גרים בו?
באיזו מידה עיצוב המרחב מושפע מיסודות שונים ומבטא את צרכינו?
איך באים צרכינו לידי ביטוי, אם אמנם באים לידי ביטוי, במרחב שאנו חיים בו, הן הפרטי - הבית, והן הציבורי - השכונה או העיר?
מהם צרכינו? מי מגדיר אותם?
האם זהותנו המגדרית משנה את הגדרת צרכינו?
האם אנו מרגישים חלק ממרחב זה? האם נוח לנו בו? האם יש לנו תחושת שייכות? האם אנו מרגישים מחויבים למרחב חיים זה?
הטמעת חשיבה מגדרית בישראל > הטמעה בתכנון > תכנון התחבורה

דפוסי הנסיעה של נשים והשימושים שהן עושות באמצעי תחבורה שונים מאלה של הגברים. השוני נובע מאי שוויון מגדרי בתוך הבית ובשוק העבודה, ולכן גם במיקום פעולותיהן במרחב העירוני. בכל מדינות אירופה פחות נשים מגברים עושות שימוש ברכב פרטי ונשים מהוות רוב בקרב המשתמשים בתחבורה הציבורית.
נשים, בהשוואה לגברים, עורכות יותר נסיעות ביום, אך למרחקים קצרים יותר. זאת מאחר שנשים עובדות קרוב יותר לבית, מועסקות בשיעורים גבוהים במשרות חלקיות ובתחומים שבהם השכר נמוך.
נסיעות של נשים מאופיינות בשרשור הנסיעה. שרשור הנסיעות של נשים מורכב מזה של גברים והוא פועל יוצא של אחריותן למטלות הטיפול במשפחה והן משלבות עצירות במרכזי בריאות, ליווי ילדים למוסדות חינוך, ביקור הורים וכו'. בנוסף, נשים נוסעות יותר שלא "בשעות השיא" ופחות אחרי החשכה.
ניצן פלג (ראש מועצה אזורית)

ניצן שלמה פלג (נולד ב-30 במרץ 1977) הוא ראש המועצה האזורית הגליל התחתון.
ביוגרפיה

פלג נולד במושב שדמות דבורה והתחנך בבית הספר החקלאי כדורי, לאחר סיום לימודיו התנדב ליחידת יהל"ם בה שימש כלוחם וכמפקד צוות ובהמשך כקצין הנדסה חטיבתי, תפקיד בו נפצע קשה בראשו מירי מחבלים בהיתקלות בעיר חברון ובעקבותיו שוחרר מצה"ל, כיום רס"ן במיל ובתפקידו האחרון שימש יקל"ר הגליל התחתון.
פלג השתלב בעסק המשפחתי "חווית הרוכבים" שבקיבוץ בית אורן ובמהלך תהליך השיקום שהתמקד ברכיבה על סוסים פתח מרכז רכיבה טיפולי במשק המשפחתי שבשדמות דבורה ולאחר מכן סניף נוסף בקיבוץ לביא ובו עסק בין היתר בשיקום של נכי צהל הלומי קרב ונוער בסיכון. לאחר מכן השתלם בהדרכה וטיפול בסוסים ובעקבותיה הקים חברה לטיפול ופיתוח ביטחון עצמי וניהול בעזרת סוסים. ספרו של פלג "צעדים ראשונים" שראה אור בשנת 2008 עוסק בתקשורת בין האדם לסוס. שימש חבר בהנהלה של ההתאחדות הלאומית לספורט רכיבה.
לפלג תוארי סגן ואלוף ישראל במקצועות הרכיבה השונים reining, Roping, cutting ובבשנים 2004–2005 השתתף פלג באליפות ה-TEAM ROPING הישראלית לסוסים וזכה במקום הראשון במקצה צמד שנתיים ברציפות.
פלג פרוד ואב ל-2 ומתגורר בשדמות דבורה.
פעילות פוליטית

החל משנת 2012 מכהן פלג כיו"ר הוועד המוניציפלי של שדמות דבורה וכפעיל במאבק להרחבת הכבישים 65 ו-767 אשר כמות התאונות והנפגעים בהם הן מהגדולות בצפון.
פלג הוא בעל תואר שני במינהל ציבורי עם התמחות בשלטון המקומי, תואר שני בלימודי ארץ ישראל, ולימודי תעודה בתחומים מנהיגות וניהול קהילתי במגזר הכפרי וניהול אגודות חקלאיות.
הוא משמש כמפקד יחידת קישור גליל תחתון במילואים בדרגת רב-סרן ובעל עסק בתחום התיירות.
בשנת 2018 הכריז על מועמדותו לראשות המועצה האזורית הגליל התחתון לאחר פרישת ראש המועצה המכהן מוטי דותן. בבחירות שנערכו זכה פלג ב-39.99% מסך הקולות ולאחר ספירת קולות החיילים עקף את רף ה-40% הנדרשים בשני קולות, זכה ב-40.03% מהקולות ונבחר לראשות המועצה האזורית גליל תחתון. עם כניסתו לתפקידו, הגמיש את מדיניות אזורי הרישום במוסדות חינוך של המועצה והתיר לתלמידים מבית רימון שהוריהם בקשו לשלוח אותם לחטיבת ביניים של ישיבה תיכונית שדה יעקב, ללמוד במוסד החינוך בו בחרו, בניגוד להחלטה קודמת.
במסגרת תפקידו כראש מועצה מכהן כחבר בוועדה המחוזית לתכנון ובניה מחוז צפון, יו"ר פארק התעשיות קדמת גליל ויו"ר הוועדה לתכנון ובניה הגליל התחתון. פלג פועל רבות[דרושה הבהרה] כנגד מייזמי אנרגיה מזהמים מבחינה סביבתית ומבחינה נופית, במהלך שנת 2019 הצליח פלג למנוע הקמת תחנת כוח מזהמת ומספר מיזמים פרטיים של טורבינות רוח במרחב הגליל התחתון. פלג הצליח לפסול (לראשונה מזה 17 שנים) באמצעות הות"ל מיזם אנרגיית רוח ברמת סירין.[דרוש מקור]
לפני הבחירות לכנסת ה-24 הצטרף כחבר למפלגת דרך ארץ וביחד לתקווה חדשה. בסוף שנת 2021 החל לקדם באמצעות חברי הכנסת צבי האוזר ומאיר יצחק הלוי יוזמת חקיקה לביצוע בדיקות אלכוהול למשיטי סירות ואופנועי ים.
הערות שוליים

↑  עודד מזרחי, עשר פעמים ח"י - סיפור לשבת, באתר ערוץ 7, 12 בנובמבר 2009
↑  תקציר הספר צעדים ראשונים, באתר סימניה
↑  קורות חיים ניצן פלג בחוות הרוכבים
↑  אלי אשכנזי, יניר יגנה‏, סיבוב 2 בקריית שמונה ושני קולות שהקנו ניצחון בגליל התחתון | עדכונים, באתר וואלה, 1 בנובמבר 2018
↑  תוצאות יום הבחירות - משרד הפנים, באתר boharim.org.il
↑  עת"מ 69258-11-18, 23 בדצמבר 2018
↑  ניצן פלג בראיון לקו למושב
↑  בקרוב: בדיקות אלכוהול למשיטי סירות ואופנועי ים, באתר www.israelhayom.co.il
נעמה לזימי

נעמה לָזִימִי (נולדה ב-11 בינואר 1986, ב' בשבט ה'תשמ"ו) היא פוליטיקאית ישראלית, וחברת הכנסת מטעם מפלגת העבודה, יושבת-ראש הוועדה המיוחדת לענייני הצעירים וחברת ועדת הכספים. בעבר הייתה חברת מועצת העיר חיפה וסגנית יו"ר אגודת הסטודנטים באוניברסיטת חיפה.
לזימי החלה בפעילות פוליטית דרך אגודת הסטודנטים והיא פעלה לקדם נושאים של זכויות עובדים, דיור ציבורי, הכרה בפרשת ילדי תימן ובאירועי ואדי סאליב, שוויון מגדרי וזכויות לקהילה הלהט"בית.
ביוגרפיה

לזימי נולדה במגדל העמק לאבי, מנהל בית ספר וסגן ראש העיר מגדל העמק לשעבר, ולאתי, בעלת עסק עצמאי לקוסמטיקה, שניהם יוצאי מרוקו. היא בוגרת בית הספר המקומי "רוגוזין" ועם תום לימודיה התגייסה לצה"ל. בשירותה הצבאי הייתה לזימי קצינה במשרד הביטחון ובהמשך סרן במילואים בפיקוד העורף. היא בעלת תואר ראשון במדעי המדינה ותואר שני בהיסטוריה של עם ישראל, ובוגרת התוכנית "מנהיגות בעולם היהודי" מאוניברסיטת חיפה. בהיותה סטודנטית שימשה סגנית יושב ראש אגודת הסטודנטים באוניברסיטה, ובהמשך עבדה בהתאחדות הסטודנטים בתור מלוות אגודות סטודנטים.
ביוגרפיה > פעילות סטודנטיאלית

במסגרת תפקידה כסגנית יו"ר אגודת הסטודנטים, השתתפה לזימי בפעילויות שונות, כמו איסוף סלי מזון והתנדבות במועדוניות נוער. המחאה החברתית של 2011 הייתה מפנה שדחף להגברת הפעילות האקטיביסטית והפוליטית של לזימי.
בהמשך קידמה שינוי הקריטריון לזכאות משרתי מילואים למלגה מ-35 ימים והשתתפה בדיון בוועדה בכנסת בנושא. קידמה תקנות ונהלים שיטיבו עם קהל הסטודנטים כמו מבנה מבחן זהה גם במועדי ב' וג', ומתן מועד ג' כאשר מבחנים שני קורסי מבוא מתקיימים ברצף. לראשונה צירפה את האגודה למאבק להעסקה ישירה בקמפוס.
ביוגרפיה > פעילות חברתית וציבורית

בין המאבקים שהיא מזוהה עמם:
מניעת הפרטת כרמלית חיפה תוך הגנה על זכויות העובדים.
במסגרת פעילותה במאבק המזרחי, לזימי מזוהה עם המאבק להכרה בחטופי תימן, המזרח והבלקן, פעילות למיגור הגזענות והאלימות המשטרתית וחברה בתביעה לתיקון בסוגיות שמזוהות עם המאבק המזרחי, כמו דיור ציבורי, הפינוי מהשכונות, הסללה במערכת החינוך ועוד.
במסגרת פעילותה הפמיניסטית, פעלה לזימי לסגירת מועדון החשפנות "גירלס" מול מפרץ חיפה כחלק ממחאה שהובילה נגד תרבות האונס במרחב הציבורי. הובילה מאבק מקומי נגד משה איבגי שהואשם בהטרדות מיניות, במסגרתו הובילה הפגנה מול תיאטרון חיפה ודרישה שלא להעניק לו כוכב ב"שדרת הכוכבים" בחיפה.
בבחירות 2015 הפריעה לכנס של "הבית היהודי" בראשות נפתלי בנט, במסגרת מחאה נגד שיבוצו של בצלאל סמוטריץ', ונגד מדיניותו של שר הבינוי והשיכון דאז אורי אריאל נגד דיור ציבורי[דרוש מקור].
לזימי השתתפה בהפגנות נגד הרפורמה המשפטית ובאחת מהן אף ספגה פגיעה ישירה ממכת"זית. היא משתתפת פעילה במסגרת המחאה למען הקדמת הבחירות והמחאה למען החזרת החטופים הישראלים ברצועת עזה. במסגרת ההפגנות היא פועלת להגן על מפגינים שסופגים אלימות מצד המשטרה, ונקלעה בעצמה לאירועים אלימים בהם נדחפה על ידי שוטרים.
לזימי, בוגרת מחזור ב' של תוכנית 120 של מכון שחרית לטוב משותף, מזוהה עם פעילות המרכז הפמיניסטי בחיפה "אשה לאשה" שבמסגרת שיתוף פעולה שלו ושל קרן ברל כצנלסון הנחתה תוכנית בשם "נשים וכלכלה".
בהמשך, כחברת מועצה וחברת כנסת הובילה מאבקים חברתיים, בפרט בתחום הדיור וזכויות העובדים.
ביוגרפיה > קריירה פוליטית

בשנת 2016 שימשה יועצת פרלמנטרית של ח"כ שלי יחימוביץ'. בשנת 2017 הקימה את המרכז להכשרה מדינית ולפתרון הסכסוך "חזון" במסגרת ארגון "שלום עכשיו".
במסגרת פעילותה ההתנדבותית בכוח לעובדים בין השנים 2012–2018, ארגנה את מאבק העובדים בהוט צפון, עמדה בראש ועדת הכספים של הארגון וכן נבחרה פעמיים לחברת הנהגת הארגון. בשנת 2012 נבחרה לוועידת מפלגת העבודה. בשנת 2013 התמודדה לראשונה בבחירות לרשויות המקומיות בישראל במסגרת רשימת מפלגת העבודה בחיפה[דרוש מקור], הרשימה קיבלה מקום בודד במועצה ולזימי ששובצה במקום השני נותרה בחוץ. בהיותה פעילה במפלגה, התמודדה בשנת 2016 על ראשות המשמרת הצעירה הארצית, אך הפסידה בהפרש של קול אחד.
לזימי עבדה כיועצת תחום הצפון בקרן קיימת לישראל, וניהלה בעבר שיתוף פעולה בין הטכניון לבין המכללה האקדמית להנדסה אורט בראודה מטעם אייסף - הקרן הבינלאומית לחינוך.
לקראת הבחירות לרשויות המקומיות בישראל שנערכו בנובמבר 2018, נחתם הסכם בין עינת קליש-רותם לראש מפלגת העבודה אבי גבאי, לפיו הוצבה לזימי במקום השלישי ברשימתה של קליש-רותם. בבחירות זכתה הרשימה בארבעה מנדטים ובראשות העיר, ולזימי נבחרה לחברת מועצת העיר.
במסגרת בחירתה לחברת מועצת העיר חיפה מטעם סיעת "חיים בחיפה" בראשות עינת קליש-רותם, נבחרה לעמוד בראש הוועדה לשוויון מגדרי בחיפה ופעלה למען מיצובה של חיפה כעיר הראשונה בישראל המתנהלת תחת חזון מגדרי שוויוני במסגרת תוכנית 'עיר לכולן', למען עידוד ערים נוספות בישראל להתקיים תוך רגישות מגדרית.
לזימי נבחרה ליו"ר דירקטוריון חברת מוזיאוני חיפה, ולחברה בוועדות התכנון והבנייה, הביקורת והרווחה בעיריית חיפה. בנוסף, שימשה כחברה בדירקטוריון "שיקמונה" לדיור ציבורי.
ביוגרפיה > פעילותה כחברת מועצה

לזימי דחפה להעסקתן הישירה של עובדות הניקיון בעירייה, כך שיועסקו בהעסקה ישירה ולא באמצעות חברות כוח אדם. על רקע משבר הקורונה, דאגה לזימי לתוספת תקציבית למוזיאוני חיפה, שבישרה את החתימה המתבקשת על הסכם קיבוצי לעובדי המוזיאונים לשיפור בתנאי העסקתם. היא הקימה את תוכנית "חממת האמנים", פרויקט קהילתי ראשון מסוגו בארץ, בו יגישו אמנים הצעות בתחומי האמנות ליצירה בקהילה וקידמה את חזון "עיר לכולן" שכבר החל להיות מיושם בתוכניות העבודה של מנהל החינוך ומחלקת הביטחון.
החלטה תקדימית שהובילה לזימי היא הנפקת תעודת משפחה לידועים בציבור, ללא קשר למינם. בכך נתנה מועצת העיר לראשונה תוקף להכרה בזוגות חד-מיניים כתא משפחתי. הישג משמעותי נוסף הוא השבת שטח מוזיאון העיר חיפה, שנמסר על פי הפרסומים לחברה הפרטית "נצבא" לבניית מלון ומניעת הפקעה אסורה של שטח ציבורי של כ-200 מ"ר.
יזמה והובילה את אירועי 60 שנה למרד ואדי סאליב חיפה, במסגרתם נערך אירוע ציבורי בשכונה והתקיימה תערוכה ראשונה מסוגה במוזיאון העיר חיפה.
ביוגרפיה > הכנסת העשרים וארבע

בפברואר 2021, לקראת הבחירות לכנסת העשרים וארבע, נבחרה לזימי בפריימריז למקום התשיעי ברשימת מפלגת העבודה, שזכתה בבחירות בשבעה מנדטים.
בעקבות התפטרותו של השר עמר בר-לב מהכנסת במסגרת החוק הנורווגי, ויציאתו היזומה של השר נחמן שי מרשימת המפלגה לכנסת (משום שמונה לשר התפוצות), נכנסה לראשונה לכנסת, והושבעה ב-22 ביוני 2021. היא נבחרה לחברת ועדת הכספים של הכנסת, חברת הוועדה לקידום מעמד האשה, חברת ועדת ביטחון הפנים וחברת הוועדה המיוחדת לעניין הקרן לאזרחי ישראל.
כחברת כנסת נודעה כמזוהה עם מספר מאבקים חברתיים:
המאבק נגד העלאת גיל הפרישה – במסגרת חוק ההסדרים לשנים 2022–2021, קודם חוק אשר יעלה את גיל הפרישה של נשים כך שיתאים לגילם של הגברים. לזימי, בשיתוף ח"כיות נוספות, קידמה במשא ומתן מול האוצר מענים, אשר יינתנו לנשים בגילאי התווך.
פינוי גבעת עמל ב' – מאבק אשר הובילה לזימי ביחד עם חברת הכנסת גבי לסקי להגדלת הפיצויים לתושבי השכונה התל אביבית גבעת עמל אשר פונו מבתיהם. תחילה קידמה לזימי מתווים שונים אשר יאפשרו פינוי מרצון לאחר הבטחת פיצויים לתושבים. אף על פי כן, התושבים פונו, ובעקבות זאת קידמו הח"כיות, יחד עם ח"כ משה גפני, הצעת חוק לפיצוי התושבים, שעברה בקריאה טרומית. לזימי נודעה כמזוהה עם המאבק בשל ליוויה הצמוד את התושבים והמשפחות לאורך תקופה לא קצרה.
מניעת הפינויים בדיור הציבורי – בליל העברת התקציב לשנים 2022–2021, סירבה לזימי להצביע בעד התקציב עד שייעצר פינוי משפחה מגן יבנה, אשר גרה בדיור ציבורי, ואיימה כי תלך ללוותם. הצטרף אליה מיכאל ביטון והפינוי נעצר. בהמשך שר השיכון זאב אלקין הודיע כי ייעצרו הפינויים בדיור הציבורי.
במרץ 2022 נמנתה חברת הכנסת לזימי עם חברי הכנסת שהגישו ליו"ר הכנסת התנגדות לצו המפחית את המכס על הפירות והירקות.
לזימי ייסדה והצטרפה למספר שדולות, בהן: השדולה לאיזון חיי עבודה ובית בישראל, השדולה להצלת מפרץ חיפה, השדולה למיגור תאונות בניין ועבודה, השדולה לחיזוק מעמד הרשויות המקומיות, השדולה למיגור הנשק במרחב הציבורי, שדולת עובדות הצווארון הוורוד, השדולה לקידום שוויון בערים מעורבות ועוד.
בכהונת הכנסת ה-24, לזימי העבירה בקריאות שונות תשעה חוקים. ביניהם תיקון חוק שיזמה והעבירה בקריאה שלישית – תיקון לחוק "דמי מחלה לחולי סרטן", שלפיו עובדים שחלו במחלה ממארת או במחלה שמצריכה טיפול בדיאליזה, ונעדרו מעבודתם לשם טיפול תקופתי או בדיקה, יהיו זכאים לקבל מהמעסיקים תשלום דמי מחלה כבר מהיום הראשון להיעדרות.
ביוגרפיה > הכנסת העשרים וחמש

לקראת הבחירות לכנסת ה-25, התמודדה בבחירות המקדימות של מפלגת העבודה, נבחרה למקום הראשון ברשימת המפלגה, וכך, שובצה במקום השני ברשימת המפלגה לכנסת. מכהנת כיושבת-ראש הוועדה המיוחדת לענייני הצעירים וחברת ועדת הכספים.
ביוני 2024 זכתה בפרס "אבירי איכות השלטון" מטעם התנועה לאיכות השלטון.
חיים אישיים

באוגוסט 2023 עברה לזימי עם משפחתה לחולון, לאחר שנים רבות בהן התגוררה בשכונות קריית אליעזר והדר בחיפה. היא נשואה לאברהם (אבי) מוטהדה, מורה בבית ספר תיכון וזוכה פרס שרת התרבות על ספר ביכוריו. מוטהדה חוקר את יהדות איראן באוניברסיטת חיפה והיה בעבר חבר במועצה האזרחית של מפלגת ש"ס. לזוג שני ילדים.
לזימי מזדהה כ"פמיניסטית, סוציאל-דמוקרטית, מזרחית ומסורתית".[דרוש מקור]
הדולפינריום בתל אביב

| --- | --- |
מופע דולפינים בדולפינריום תל אביב, 1985
מופע דולפינים בדולפינריום תל אביב, 1985
 סוג:  דולפינריום
 מיקום:   תל אביב-יפו, ישראל
 תקופת הפעילות:  21 ביוני 1980 – 16 במאי 2018 (37 שנים)
 שטח:  18 דונם
 מייסדים:  צבי עפרון
 תצוגות עיקריות:  דולפינים
 קואורדינטות:  32°04′02″N 34°45′43″E﻿ / ﻿32.06733056°N 34.76182222°E﻿ / 32.06733056; 34.76182222
 
  מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת תל אביב מוגדלת) הדולפינריום בתל אביב(למפת תל אביב רגילה) הדולפינריום בתל אביב(למפת גוש דן רגילה) הדולפינריום בתל אביב(למפת גוש דן מוגדלת) הדולפינריום בתל אביב  he הדולפינריום בתל אביבhe הדולפינריום בתל אביבמפת  מרכז __ תל אביב [‌למפה דינמית של גוש דן וסביבותיו‌]ממזרח: __ בני ברק, __ רמת גן, __ גבעתיים ממערב: הים התיכון tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
גרפיטי על בניין הדולפינריום בתל אביב (מרץ 2012)
המבנה של הדולפינריום בתל אביב (מרץ 2012)
הדולפינריום בתל אביב היה דולפינריום עבור יונקים ימיים ובמיוחד עבור דולפינים, ששכן ליד פארק צ'ארלס קלור בתל אביב. הדולפינריום פעל בשנים 1980–1985 ושוב בשנים 1990–1993. במתחם פעלו גם במשך השנים, בית קולנוע, מסעדה, אולפן הקלטות, אולם אירועים ומועדון לילה.
היסטוריה > הקמת המיזם

איש העסקים צבי עפרון יזם את הקמתו של הדולפינריום כמרכז בידור ומסחר בחוף תל אביב, והצליח לגייס למיזם קבוצת משקיעים מדרום אפריקה. מתחם הדולפינריום השתרע על שטח של 18 דונמים, חלקם על שטח ים שיובש, בפאתי פארק צ'ארלס קלור. השטח הוחכר ממינהל מקרקעי ישראל ל-49 שנים ולמדינה הובטחו תמלוגים על מכירת כל כרטיס. לתכנון המיזם נבחר האדריכל נחום זולוטוב שהיה אז מוכר ומצליח בישראל בזכות מספר אובייקטים ייחודים שתכנן. לצורך תכנון הדולפינריום ביקר זולוטוב במתחמים דומים באוסטרליה, בהוואי, בסן פרנסיסקו, בבוסטון ובקלדוניה החדשה שבאוקיינוס השקט. הוועדה המקומית לתכנון ולבנייה אישרה את התוכנית בדצמבר 1976.
הבנייה במתחם החלה בשנת 1978, ברובה מבטון מזוין ובעקבות התוועצות האדריכל עם מומחים מהטכניון, נוצק בשיטת ה"קורדרוי" על מנת להגביר את עמידותו בלחות וברוח הים.
הדולפינריום כלל בריכה פתוחה להופעות עם 1,200 מקומות ישיבה, אולם סגור עם 400 מקומות ישיבה שכלל חלון מזכוכית אקרילית מיוחדת (יובאה מיפן) לצפייה בבריכת הדולפינים, בריכה בצורת טבעת (שהצופים נועדו לעמוד באמצעה), שני בתי קולנוע ("דולפיטק" ו"פריסקופ"), 30 חנויות שונות, בית קפה ומסעדה. המוזיאון לבעלי חיים ימיים כלל בריכה עגולה לכרישים ולטורפים אחרים, ואקווריומים לדגים נדירים.
ההשקעה בהקמת המתחם ואבזורו נאמדה ב-135 מיליון לירות וכללה רכישת יונקים כגון דולפינים, ואריות ים, וכן כרישים ודגים נדירים. חלק מהם נלכדו בקרבת סיני וחלקם הובאו מקליפורניה. לדולפינים ולאריות הים ניתנו שמות של כוכבי התקופה בארץ.
הדולפינריום נחנך ב-21 ביוני 1980 במעמד ראש עיריית תל אביב שלמה להט. הציבור תחילה נהר בהמוניו לדולפינריום. למרות ההצלחה הכלכלית החליטו המשקיעים הדרום-אפריקאים להפסיק את הזרמת הכספים אליו לאחר שנת הפעילות הראשונה וניסו למוכרו. לטענת זולוטוב ניצלו הדרום-אפריקאים את המיזם מלכתחילה כדי לעקוף את ההגבלות שהטילה הממשלה הדרום-אפריקאית על הוצאת כספים ישירה מתחומה. הדולפינריום החליף מספר בעלים, וההצלחה הראשונית דעכה. בקיץ 1985 נבחר האמרגן מיקי פלד לשווק מחדש את המיזם. הוא החליט לשווק את המתחם כמרכז לאטרקציות בשם "חופשיאדה", והדולפינים הפכו לאטרקציה אחת מתוך רבות. במקום גם פעל אולם הופעות ובית קולנוע. חודשיים אחר כך מתו רוב הדולפינים ואריות הים, עיריית תל אביב ואגודת צער בעלי חיים קראו לסגור את המתחם.
היסטוריה > פשיטת רגל ומכירת המתחם

בתחילת 1986 נפתח במקום אולם אירועים בשם "אולמי דולפיטון". בפברואר מונה כונס נכסים, שביקש למכור את המתחם. בינואר 1987, הכריז ראש העירייה להט שהוא מבקש להרוס את המתחם. הדולפינריום המשיך להיות מוחזק בידי כונס נכסים מטעם בנק הפועלים, הנושה הגדול ביותר שלו, ובידי מפרק מטעם נושים אחרים. אך היו חילוקי דעות בין הכונס והמפרק, איך לממש את הנכס, עד שלבסוף הוחלט להוציא מכרז פומבי. המכרז נערך ביולי 1989, כאשר התחרו בו יעקב נמרודי, אלפרד אקירוב, אברהם פילץ ויוסף בוכמן. להפתעת כולם הציע בוכמן את הסכום הגבוה ביותר, 4.5 מיליון דולר וזכה במכרז. שלושה חודשים לאחר שבוכמן רכש את המתחם, התפרסם כי עיריית תל אביב מבקשת לשנות את תוכנית המתאר של המתחם ולהתיר בנייה למלונאות ומסחר, אף על פי שסרבה קודם לאפשר את הגדלת אחוזי הבנייה במקום. בוכמן החל לקדם תוכנית חדשה למתחם בשם "שער ישראל", לבניית מלון ענק בן 30 קומות, בתוך המים מול המתחם, בתכנון האדריכל משה ספדיה, אך התוכנית לא קיבלה אישור.
בסוף שנות ה-80 יזם עיתון "העיר" שוק פשפשים במקום בערבי יום חמישי - "שוקחתן".