stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יחסי דנמרק–שוודיה
היסטוריה

לשתי המדינות יש היסטוריה ארוכה מאוד, שראשיתה עוד בימי הביניים, ובין השנים 1397–1523 היו השתיים מאוחדות באיחוד קאלמאר. במאה ה-17 השתתפה דנמרק במלחמת שלושים השנים והובסה בה קשות, ולאחר מכן ספגה תבוסה מוחצת מידי השוודים במלחמת תורסטנסון. בשנת 1657 הצטרפה דנמרק למלחמה הצפונית הקטנה, וגם בה נחלה מפלה, ובסוף המלחמה נחתם הסכם קופנהגן שקבע את הגבולות בין דנמרק, נורווגיה ושוודיה, וגבולות אלו תקפים עד היום. בשנת 1658 פרצה המלחמה הדנית-שוודית (1658–1660), ובשנת 1674 שוב נלחמו השתיים מלחמת סקונה.
בתחילת המאה ה-18 שוב לחמו השתיים זו בזו כחלק ממלחמת הצפון הגדולה, שבה ספגה דנמרק תבוסה קשה, אולם לבסוף הובסו הכוחות השוודים, מה שהביא לירידת קרנה של האימפריה השוודית. במהלך המלחמות הנפוליאוניות שוב לחמו השתיים, ובשנת 1814 נחתם הסכם קיל, שבו העבירה דנמרק לשוודיה את השליטה על נורווגיה. במהלך המאה ה-19 שררו יחסים קרובים בין המדינות, ובתי המלוכה של שתי המדינות אף קיימו ביניהם קשרי נישואין. במהלך מלחמת העולם הראשונה נשארו שתי המדינות נייטרליות, אולם במלחמת העולם השנייה נכבשה דנמרק על ידי גרמניה הנאצית, ואילו שוודיה שמרה על נייטרליותה. בספטמבר 1943 התרחשה הצלת יהודי דנמרק, שבה הועברו רוב יהדות דנמרק לשוודיה על ידי דייגים דנים.
בשנת 1952 נחתם הסכם איחוד הדרכונים הנורדי, שמאפשר לכל אזרחי המדינות הנורדיות לנסוע בחופשיות ללא מסמכים. בשנת 1999 נחנך גשר ארסונד, המחבר את שני המרכזים המטרופוליניים של אזור ארסונד, קופנהגן, בירת דנמרק, והעיר מאלמה שבשוודיה.
כיום חיים כ-21,000 שוודים בדנמרק, ואילו כ-42,000 דנים חיים בשוודיה.
יחסים דיפלומטיים

שוודיה מחזיקה בדנמרק שגרירות בקופנהגן, ו-16 קונסוליות באבנרה, אורהוס, אולבורג, אסביירג, פרדריקסהאבן, גרנה, אלסינור, הולבק, קולדינג, נוק, נייקובינג פאלסטר, אודנסה, רונה, סקיין, טורסהאבן, וויבורג. מאידך, דנמרק מחזיקה בשוודיה שגרירות בסטוקהולם, ו-23 קונסוליות כבוד בפאלקנברג, פאלן, גטבורג, יבלה, האלמסטד, הלסינגבורג, ינקפינג, קאלמאר, לולאו, מאלמה, אומאו, ויסבי, וקשה, ארברו ואסטרונד.
יורגוס לאפקאס

| --- | --- |

יורגוס לאפקאס על עטיפת אלבום עם הקלטותיו הראשונות  תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  9 באוגוסט 1924 מטאמורפוסי, יוון 
 פטירה:  18 בדצמבר 1972 (בגיל 48) אתונה, ממלכת יוון 
 מוקד פעילות:  יוון 
 סוגה:  לאיקו 
 שפה מועדפת:  יוונית 
 כלי נגינה:  בוזוקי 
 פרופיל ב-IMDb
 
יורגוס לאפקאס (ביוונית: Γιώργος Λαύκας; ‏1919 – 1972) היה מלחין יווני של מוזיקת לאיקו ורבטיקו, זמר ונגן בוזוקי.
ביוגרפיה

יורגוס לאפקאס נולד במטאמורפוסי בלקוניה בשנת 1919. לפי מקורות אחרים - נולד ב-1924.
בימי הכיבוש הגרמני, בשנת 1943 נסע לאתונה ללמוד אגרונומיה, אולם לבסוף הקדיש את עצמו לקריירה מוזיקלית.
לפי מידע שמסר טאסוס סחורליס, עבד בהתחלה כנגן בוזוקי וכזמר במועדון איפובריכיו ברחוב דליורגי 47 באתונה, שם כתב גם את שירו הראשון - סביליאנה, אותו הקליט בשנת 1945. בהמשך הופיע (לפי ג.מאניסאלי) במועדוני "פיניקס" ו"בוזוקי" (בפינת הרחובות סולונוס ומברומיכאליס). כמה משיריו כמו "ולנציאנס", "סיבילאנס" - התפרסמו בביצועה של הזמרת סטלה חסקיל.
בשנת 1961 ניגן עם תזמורת במועדון "קומפרסיטה". כעבור שנתיים ב-1963 שר עם צאוסאקיס במועדון אחר ברחוב ווליאגמני.ב-1968 ניגן עם התזמורת ב"Joy of Kessariani".
עד יום מותו בשנת 1972 ניגן בתזמורות שונות והלחין שירים, רובם למילים של ס.ציליוורדיס.
עם מבצעי שיריו נמנו גם סטליוס קזנדזידיס (Το ταξίδι τής ζωής - טו טקדסידי טיס זואיס) ("מסע החיים")(מילים: נ.מתניטיס),Βαριά θλιμμένος ואריה תלימנוס ("בעצב כבד") (מילים: חרלמבוס וסיליאדיס) ואחרים), סוטיריה בלו, לוקאס דראלאס 
(Σε καταραμένες στράτες "בהליכות ארורות" או "σκαλοπάτι σκαλοπάτι" "סקאלפואטי סקאלפואטי" (צעד צעד במדרגות), (מילים:חרלמבוס וסיליאדיס) ואחרים.
יורגודן (כדורגל נשים)

מועדון כדורגל נשים יוּרְגוֹדֶן (שוודית: Djurgårdens IF Dam) היא קבוצת כדורגל נשים מהעיר סטוקהולם שבשוודיה, המשחקת בליגת הנשים השוודית הבכירה, הדמאלסוונסקאן.
הקבוצה הוקמה בשנת 2003 כתוצאה מאיחוד בין הקבוצות יורגודן ואֵלבכֶה אַ-אִי-קוֹ, כאשר 51 אחוז מהניהול שייכים ליורגודן, ו-49 אחוז שייכים לאלבכה. שתי הקבוצות זכו בשבע אליפויות שוודיה, מתוכן שתיים לאחר האיחוד (2003 ו-2004). בשנת 2005 העפילה הקבוצה לגמר ליגת האלופות, אולם הפסידה לטורבינה פוטסדאם.
מדי הקבוצה הם בצבעים לבן וכחול.
תארים

ליגת העל השוודית: 2
הגביע השוודי: 3
שחקניות מפורסמות

איסלנד קתרין יונסדוטיר
גרמניה נדין אנגרר
פינלנד לאורה אוסטרברג קלמארי
שוודיה ויקטוריה סוונסון
יחסי דנמרק–קמבודיה

| יחסי דנמרק–קמבודיה |
| --- | --- |
דנמרק: קמבודיה


דנמרק: קמבודיה
שטח (בקילומטר רבוע)
43,094: 181,035
אוכלוסייה
5,983,727: 17,691,293
תמ"ג (במיליוני דולרים)
404,199: 31,773
תמ"ג לנפש (בדולרים)
67,550: 1,796
משטר
מונרכיה חוקתית

יחסי דנמרק–קמבודיה הם היחסים הדו-צדדיים של קמבודיה ודנמרק. קמבודיה מיוצגת בדנמרק, באמצעות שגרירותה בלונדון, בריטניה. דנמרק מיוצגת בקמבודיה, דרך שגרירותה בבנגקוק, תאילנד.
היסטוריה

בשנת 1997 חתמו דנמרק וקמבודיה על הסכם על שיתוף פעולה בפיתוח בתחומי הסביבה ומשאבי הטבע. בשנת 2001 נערכו בפנום פן ההתייעצויות הטכניות הדו-צדדיות הראשונות בנושא שיתוף הפעולה ונחתם הסכם ליישום תוכנית לתמיכה סביבתית בת חמש שנים עם תקציב רשמי לסיוע בפיתוח (ODA) הכולל למעלה מ-240 מיליון כתר דני. ב-3 בספטמבר 2002 הקימה דנמרק נציגות דיפלומטית בפנום פן.
בשנת 2011 החליטה ממשלת דנמרק להחליף את ה-ODA שלה לאסיה במשך תקופה של שנתיים. כתוצאה מכך, הנציגות בפנום פן נסגרה ביוני 2013.
סיוע לקמבודיה

סיוע דני בפיתוח לקמבודיה כולל מספר מאמצים שביצעו כמה ארגונים דנים.
דנמרק תומכת בזכויות אדם, דמוקרטיה וממשל טוב בקמבודיה. סוכנות הפיתוח הבינלאומית הדנית (DANIDA) היא ארגון הסיוע בפיתוח הרשמי של דנמרק, כאשר המדינה מפעילה סיוע ברחבי העולם. DANIDA נקטה במדיניות אפס סובלנות נגד שחיתות ושוחד. ב-23 במרץ 2009, הושקה רשמית תוכנית תמיכה בפיתוח סחר במימון רב תורמים לקמבודיה, כאשר תוכנית פיתוח המגזר הפרטי של DANIDA תרמה 39.3 מיליון קרונה דנית. זו הייתה תוכנית הסיוע הדו-צדדית האחרונה בין דנמרק לקמבודיה ובשנת 2011 החליטה ממשלת דנמרק להפסיק את סיוע החוץ שלה לאסיה במשך תקופה של שנתיים.
DanChurchAid (DCA) פעיל בקמבודיה עם פרויקטים שמבקשים לחזק את זכויות הנשים, גישה לציבור למידע, ביטחון תזונתי ומניעת רעב, זכויות קרקע והתאמות לשינויים באקלים.
בסך הכל 90 מיליון כתר דני ניתנו לקמבודיה, בין 1992 ל-2009.
יישובה הקדום של אמריקה

מפה של בֶּרינגיה (הגשר היבשתי בין אירואסיה לאמריקה) המציגה (מלמעלה למטה): את קרקעית הים והקרחון החשוף לפני 40,000 שנים, במהלך הנדידה מזרחה לברינגיה (בין 36 - 16 אלפי שנים לפני ההווה), לפני 16,000 שנים ומפת ההווה. החץ הירוק מציין את נתיב הנדידה הפנים יבשתי לאורך מסדרון נטול קרח המפריד בין יריעות הקרח המרכזיות היבשתיות (ראו במפה הבאה). החץ האדום מציין את נתיב הנדידה החופית. שניהם מובילים ל"קולוניזציה מהירה" של אמריקה החל מ־16,000 שנים לפני ההווה. השטחים עם הכוכביות מסמנים את הקרחונים בזמנים ההם.
ההתיישבות הקדומה באמריקה החלה כאשר ציידים-לקטים מהתקופה הפלאוליתית נכנסו לצפון אמריקה מעַרְבָת הממותות של צפון אסיה (אנ') דרך הגשר היבשתי בֶרינג, שנוצר בין צפון מזרח סיביר למערב אלסקה, עקב ירידת פני הים במהלך סוף עידן הקרחון המקסימלי האחרון (מ-26,000 שנה עד 19,000 שנה לפני ההווה). אוכלוסיות אלה התרחבו מדרום לרצועת הקרח של לורנטייד (אנ') והתפשטו במהירות דרומה, וכבשו את צפון ודרום אמריקה, לפני 14,000 עד 12,000 שנים. האוכלוסיות המוקדמות ביותר ביבשת אמריקה, שלפני 10,000 שנים, ידועות בשם פליאו-אינדיאנים. עמים ילידים של אמריקה נקשרו לאוכלוסיות סיביר על ידי גורמים לשוניים, התפלגות סוגי הדם וההרכב הגנטי שלהם, כפי שמשתקף בנתונים מולקולריים, כגון DNA.
אמנם ישנה הסכמה כללית כי יבשת אמריקה יוּשבה לראשונה מאסיה, אך דפוס ההגירה ומקומות המוצא באירואסיה של העמים שהיגרו ליבשת אמריקה נותרו לא ברורים. התיאוריה המסורתית היא שהבֶּרינגיאנים הקדומים נעו כאשר מפלס הים ירד באופן משמעותי, עקב הקרחון הרבעוני (אנ'), דרך מסדרונות נטולי קרח שנמתחו בין רצועות הקרח הלורנטיידית (אנ') וקורדילרית (אנ') (ראו מפה), וזאת כשנעו בעקבות עדרים של מגפאונה פליסטוקנית שנכחדה. נתיב נוסף שהוצע הוא שבין אם בנדידה רגלית, או באמצעות סירות פרימיטיביות, הם נדדו לאורך חוף האוקיינוס השקט לדרום אמריקה עד לצ'ילה. כל עדות ארכאולוגית לכיבוש חופִי בתקופת הקרח האחרונה, מכוסה כיום במי ים, עקב עליית פני הים, עד מאה מטרים מאז.
התאריך המדויק ליישובה הקדום של אמריקה היא שאלה פתוחה ארוכת שנים, ולמרות ההתקדמות בארכאולוגיה, בגאולוגיה פליסטוקנית, באנתרופולוגיה פיזית ובבדיקות סקר DNA ששופכים בהדרגה יותר אור על הנושא, שאלות משמעותיות נותרו בלתי פתורות. "תאוריית קלוביס תחילה" מתייחסת להשערה שתרבות קלוביס, שהתקיימה לפני כ-13,000 שנים, מייצגת את הנוכחות האנושית המוקדמת ביותר ביבשת אמריקה. עדויות על תרבויות "פְּרֶה-קלוביס": הצטברו ודחקו את התאריך האפשרי של העם הראשון של אמריקה. מחקרים אלה מציגים, שבני אדם הגיעו לצפון אמריקה דרומית לרצועת הקרח של לורנטייד בשלב כלשהו בין 20,000 ל-15,000 שנה לפני ההווה. כמה עדויות ארכאולוגיות מצביעות על האפשרות, שהגעת האדם ליבשת אמריקה התרחשה לפני עידן הקרחון המקסימלי האחרון, קרי; לפני יותר מ-20,000 שנה.
כרונולוגיה, סיבות ומקורות ההגירה

העמים הילידים של אמריקה, גילו "נוכחות ארכאולוגית" ביבשת כבר לפני כ-15,000 שנה. אולם, מחקר עדכני יותר מצביע על נוכחות אנושית לכאורה המתוארכת לבין 26,000 ל-18,000 שנים לפני ההווה, במהלך עידן הקרחון המקסימלי האחרון (להלן: "LGM"). עדיין קיימת אי ודאות לגבי תיארוך מדויק של אתרים ומשמעותם, ולגבי מסקנות שהוסקו ממחקרי גנטיקה של אוכלוסיית האינדיאנים בני זמננו.
כרונולוגיה, סיבות ומקורות ההגירה > כרונולוגיה

בתחילת המאה ה-21, המודלים של הכרונולוגיה של ההגירה מחולקים לשתי תיאוריות כלליות:
התיאוריה הראשונה היא תאוריית הכרונולוגיה הקצרה, לפיה ההגירה הראשונה התרחשה לאחר ה-LGM אשר דעכה לאחר 19,000 שנה לפני ההווה, ולאחר מכן הגיעו גלים רצופים של מהגרים.
התיאוריה השנייה היא תאוריית הכרונולוגיה הארוכה, המציעה שקבוצת האנשים הראשונה נכנסה לברינגיה, כולל חלקים נטולי קרח של אלסקה, במועד הרבה יותר מוקדם, אולי לפני 40,000 שנה, ואחריה גל שני של מהגרים הרבה יותר מאוחר.
התיאוריה של תרבות קלוביס, ששלטה בחשיבה על האנתרופולוגיה של העולם החדש במשך רוב המאה ה-20, אותגרה בשנות ה-2000 על ידי תיארוך של אתרים ארכאולוגיים ביבשת אמריקה קודם ל-13,000 שנה.
האתרים הארכאולוגיים ביבשת אמריקה עם התאריכים העתיקים ביותר שזכו להכרה רחבה, תואמים כולם לגיל של כ-15,000 שנה. זה כולל את מתחם ה-Buttermilk Creek בטקסס (אנ'), את אתר Meadowcroft Rockshelter בפנסילבניה (אנ') ואתר מונטה ורדה בדרום צ'ילה (אנ'). עדויות ארכאולוגיות של אוכלוסיית הפְּרֶה-קלוביס מצביעות על כך שאתר Topper בדרום קרוליינה (אנ') הוא בן 16,000 שנה, תקופה שבה המקסימום הקרחוני איפשר באופן תאורטי קווי חוף נמוכים יותר.
כרונולוגיה, סיבות ומקורות ההגירה > עדויות לנוכחות אנושית לפני ה-LGM

הסוגיה הזו עדיין נתונה במחלוקת אודות משמעות הממצאים: האם הם מעידים על הגירה שקדמה לתרבות קלוביס שגילה כ-13,000 שנה או לא.
הגירה פְּרֶה LGM (קודם לעידן הקרחון המקסימלי האחרון - מ-26,000 שנה עד 19,000 שנה לפני ההווה) דרך ברינגיה נתמכת על ידי גילוי בשנת 2021 של טביעות רגל אנושיות במשקעי אגמים עתיקים ליד הפארק הלאומי ווייט סנדס בניו מקסיקו, עובדה שמרמזת על נוכחות אנושית כבר בין 26,000 שנים ל-18,000 שנים לפני ההווה. גיל זה מבוסס על תיעוד סטרטיגרפי בעל טווח זמן מוגבל היטב, ותיארוך פחמן 14 של זרעים במשקעי האגם. הגירה טרום LGM ברחבי ברינגיה הוצעה גם כדי להסביר עידן טרום LGM לכאורה של אתרים ארכאולוגיים ביבשת אמריקה כגון: Bluefish Caves (אנ') ו-Old Crow Flats (אנ') בטריטוריית יוקון, ו-Meadowcroft Rock Shelter (אנ') בפנסילבניה.
ב-Old Crow Flats נמצאו עצמות ממותה שבורות בדרכים ייחודיות המעידות על צייד אנושי. תאריכי פחמן 14 של אלה נעים בין 40,000 שנים ל-25,000 שנים לפני ההווה. כמו כן, נמצאו פתיתי אבן באזור המעידים על ייצור כלי עבודה. גם תיעוד של משקעי שני אגמים בצפון אלסקה, וניתוחי סמנים ביולוגיים ומיקרו מאובנים של משקעים אלה, מציעים נוכחות אנושית במזרח ברינגיה כבר לפני 34,000 שנה. ניתוחים אלה מאששים את המסקנות שהתקבלו מאתרי מערת Bluefish ו-Old Crow Flats. בשנת 2020, הופיעו עדויות לאתר נוסף פרה LGM בצפון-מרכז מקסיקו. פעילות אנושית במערת Chiquihuite (אנ') - אתר ארכאולוגי במדינת סקטקס, תוארכה ל-26,000 שנה לפני ההווה בהתבסס על חפצי אמנות רבים שהתגלו שם. מחקר משנת 2003 תיארך עדויות לשימוש מבוקר באש לפני 40,000 שנה במערה בברזיל.
תומכי תאוריית "קלוביס תחילה" לא קיבלו את אמיתות הממצאים הללו. בשנת 2022 הם טענו: שהעדויות העתיקות ביותר לאתרים ארכאולוגיים בעולם החדש עם מספר רב של חפצים עם הקשרים סטרטיגרפיים המופרעים באופן מינימלי, קיימות במזרח ברינגיה בין 14,200 ל-13,000 לפני ההווה. לטענתם, אם בני אדם הצליחו לפרוץ את יריעות הקרח היבשתיות באופן משמעותי קודם ל-13,000 שנים לפני הווה, צריכות להיות לכך הוכחות ברורות בצורה של לפחות כמה רכיבים ארכאולוגיים נפרדים מבחינה סטרטיגרפית, עם ספירת חפצים גבוהה יחסית. עד כה לדבריהם, לא קיימות ראיות כאלה.
כרונולוגיה, סיבות ומקורות ההגירה > הערכת גיל גנומית

מחקרים גנטיים השתמשו בטכניקות אנליטיות ברזולוציה גבוהה המיושמות על דגימות DNA מאוכלוסיות אינדיאניות מודרניות ומאוכלוסיות אסיה, הנחשבות כאוכלוסיות המקור שלהן, כדי לשחזר את ההתפתחויות הגנומיות האופייניות לאוכלוסיות אינדיאניות. מודלים של שיעורי התפתחות מולקולרית שימשו כדי להעריך את הגילאים שבהם שושלות DNA אינדיאניות הסתעפו משושלות האם שלהן באסיה, ולהסיק מכך את גילאי האירועים הדמוגרפיים. מודל אחד מציע שההגירה לברינגיה התרחשה בין 30,000 שנים ל-25,000 שנים לפני ההווה, כאשר ההגירה אל אמריקה התרחשה לאחר בידוד בברינגיה שנמשך בין 10,000 ל-15,000 שנה. מודל אחר מציע שההגירה לברינגיה התרחשה בערך 36,000 שנים לפני ההווה, ואחריה 20,000 שנות בידוד בברינגיה. מודל שלישי מציע שהנדידה אל ברינגיה התרחשה בין 40,000 ל-30,000 שנים לפני ההווה, עם הגירה טרום LGM לתוך אמריקה, ולאחריה בידוד של האוכלוסייה הצפונית בעקבות סגירת המסדרון נטול הקרח.
כרונולוגיה, סיבות ומקורות ההגירה > הגירת מגהפאונה

בנוסף למחקרים גנטיים של בני אנוש, ניתן להשתמש בשושלת הדנ"א המגה-פאונלית, כדי להתחקות אחר תנועות של יונקים גדולים, כמו גם קבוצות האדם המוקדמות שצדו אותם.
ביזון - סוג של מגה-פאונה, זוהה כמועמד אידיאלי למעקב אחר הגירות אנושיות אל מחוץ לאירופה. זאת בגלל השפע שלהם בצפון אמריקה, והן בגלל היותה אחת המגה-פאונות הראשונות שעבורן נעשה שימוש ב-DNA עתיק, כדי להתחקות אחר דפוסים של תנועת אוכלוסין. בניגוד לסוגים אחרים של בעלי חיים שנעו בין אמריקה לאירואסיה (ממותות, סוסים ואריות), ביזון שרד את אירוע ההכחדה של צפון אמריקה שהתרחש בסוף הפלייסטוקן. הגנום שלהם, לעומת זאת, מכיל עדויות לצוואר בקבוק - משהו שניתן להשתמש בו כדי לבדוק השערות על נדידות בין שתי היבשות. קבוצות אנושיות מוקדמות היו ברובן נוודיות, והסתמכו על מקורות מזון להישרדות. ניידות הייתה חלק ממה שגרם לבני אדם להצליח בכך. כקבוצות נוודים, סביר להניח שבני אדם מוקדמים עקבו אחר המזון מאירואסיה ועד אמריקה - חלק מהסיבה לכך שמעקב אחר DNA מגה-פאוני מועיל כל כך להשגת תובנות לגבי דפוסי הנדידה הללו.
מאידך, מקורו של הזאב האפור הוא ביבשת אמריקה, ונדד לאירואסיה לפני ה-LGM, שבמהלכו שיערו ששאר האוכלוסיות של הזאב האפור המתגוררות בצפון אמריקה, עומדות בפני הכחדה, כשהן מבודדות משאר האוכלוסייה. עם זאת, ייתכן שזה לא המקרה. תיארוך פחמן 14 של שרידי זאב אפור קדום שנמצאו במרבצי קפאת-עד באלסקה, מראה חילופי אוכלוסייה מתמשכים מ-12,500 שנים לפני ההווה. עובדה זו מצביעה על כך שהיה מעבר בר-קיימא עבור אוכלוסיות זאבים אפורים להחלפה בין שתי היבשות.
יכולתם של בעלי חיים אלה להחליף אוכלוסיות בתקופת ה-LGM, יחד עם עדויות גנטיות שנמצאו משאריות אנושיות מוקדמות ביבשת אמריקה, מספקות ראיות לתמיכה בהגירות טרום-קלוביס אל אמריקה.
כרונולוגיה, סיבות ומקורות ההגירה > אוכלוסיות המקור

קיימת הסכמה כללית בין אנתרופולוגים שאוכלוסיות המקור להגירה ביבשת אמריקה מקורן אי שם מזרחית לנהר יניסיי (המזרח הרחוק הרוסי).
ככלל, השכיחות הגדולה ביותר מבין הקבוצות האינדיאניות, מקורן באזור ימת באיקל שבדרום סיביר. אחרות מקורן באוכלוסיות מונגוליות, אַמוּריות, יפניות, קוריאניות ו-איינומחקר משנת 2019 העלה שהאינדיאנים הם קרובי משפחה החיים הקרובים ביותר למאובנים בני 10,000 שנה שנמצאו ליד נהר קולימה בצפון מזרח סיביר.
ממצאים ממחקרים גנומיים מצביעים על כך שהאנשים הראשונים ביבשת אמריקה התפצלו ממזרח אסיה הקדומה לפני כ-36,000 שנה, והתרחבו צפונה לתוך סיביר. שם הם נתקלו וקיימו אינטראקציה עם אוכלוסייה סיבירית פלאוליתית אחרת (הידועה בשם Ancient North Eurasian(אנ')), מה שיצר את העמים הפלאוסיבירים (אנ') וגם את האינדיאנים הקדומים, שהיגרו מאוחר יותר לכיוון ברינגיה. שם הפכו מבודדים מאוכלוסיות אחרות, ולאחר מכן אכלסו את אמריקה.
ראו גם

נדידת האדם הקדמון
מסעות מוקדמים ליבשת אמריקה
יורגוס אתאנאסיאדיס

יורגוס אתאנאסיאדיס (ביוונית: Γιώργος Αθανασιάδης; נולד ב-7 באפריל 1993) הוא כדורגלן יווני המשחק בעמדת השוער בא.א.ק. אתונה.
קריירה

את הופעת הבכורה שלו בקבוצת בוגרים ערך ב-27 באוקטובר 2012, בהפסד 1–2 של קבוצתו פאנטראקיקוס, ששיחקה באותו זמן בליגת העל היוונית. בעונת 2012/2013 ערך שתי הופעות בלבד ובעונת 2013/2014 הופיע 8 פעמים. בעונת 2014/2015 הפך לשוער הראשון של הקבוצה, ושיחק 25 פעמים. בעונת 2015/2016 ערך 24 הופעות בליגה.
ב-29 ביוני 2016 חתם לשלוש עונות באסטרס טריפוליס. בעונת 2016/2017 שימש כשוער השני, בעונת 2017/2018 היה השוער הראשון ובעונת 2018/2019 שב להיות השוער השני.
ב-13 ביוני 2019 חתם בא.א.ק. אתונה עד לתום עונת 2022/2023.
לקראת עונת 2021/2022 הושאל לשריף טירספול המולדבית.
הערות שוליים

↑  "Ο Αστέρας ανακοίνωσε τον Αθανασιάδη". www.sport24.gr. 29 ביוני 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "ΑΕΚ: Ανακοινώθηκε ο Αθανασιάδης". www.sport24.gr. 13 ביוני 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
יואניס ראליס

יואניס ראליס (ביוונית: Ιωάννης Δ. Ράλλης‏; 1878 – 26 באוקטובר 1946) היה ראש ממשלת יוון (ממשלת בובות) ממשתפי פעולה עם השלטון הנאצי במהלך כיבוש הציר של יוון במלחמת העולם השנייה, ראליס כיהן בתפקיד בין 7 באפריל 1943 ל-12 באוקטובר 1944, כשירש את קונסטנטינוס לוגוטהטופולוס בממשלת הבובות היוונית שבשליטת הנאצים.
ביוגרפיה

יואניס נולד לדימיטריוס ראליס, ראש ממשלת יוון לשעבר, והוא בא ממשפחה בעלת מסורת ארוכת שנים במנהיגות פוליטית, למד משפטים באוניברסיטת אתונה, בצרפת ובגרמניה. עם שובו ליוון הפך לעורך דין.
ביוגרפיה > קריירה פוליטית

בשנת 1905 נבחר לראשונה כחבר פרלמנט. הוא נשאר בפרלמנט עד 1936, אז בוטלה הדמוקרטיה ביוון על ידי משטר 4 באוגוסט של יואניס מטאקסס.
ראליס השתייך במקור למפלגת העם היוונית השמרנית והמלוכנית, כחבר במפלגה זו כיהן בתפקידים שונים:
שר חיל הים (4 בנובמבר 1920 – 24 בינואר 1921), תחת אביו ראש הממשלה דימיטריוס ראליס.
שר הכלכלה (26 באוגוסט 1921 – 2 במרץ 1922), תחת ראש הממשלה דימיטריוס גונאריס.
שר החוץ (4 בנובמבר 1932 – 16 בינואר 1933), תחת ראש הממשלה פנאגיס צלדאריס.
לאחר ניצחון מפלגת העם בבחירות ביוון ב-1933, הוא שירת את הממשלה החדשה תחת צלדאריס מתפקידים שונים. ב-1935, היה לו מחלוקת עם ראש הממשלה צלדריס, מנהיג המפלגה.
בבחירות 1935 ערך קמפיין יחד עם יואניס מטאקסס וג'ורגיוס סטרטוס כמועמד של מפלגת החושבים החופשיים, אך הפסיד בבחירות.
יוון הייתה בתקופה של חוסר יציבות פוליטית ונערכו שוב בחירות חדשות, הבחירות ביוון ב-1936. הפעם ראליס רץ יחד עם ג'ורג'יוס קונדיליס ויואניס תאוטוקיס והוא נבחר. הפרלמנט היה מחולק כאשר למפלגה הליברלית תחת תמיסטוקליס סופוליס יש רוב של מושב אחד והאופוזיציה התחלקה בין מונרכיסטים לקומוניסטים וכל פילוסופיה שביניהם.
מאוחר יותר באותה שנה כאשר הוכרז משטר 4 באוגוסט של מטאקסס, וב-4 באוגוסט 1936 פוזר הפרלמנט, הביע ראליס אי הסכמה מהפיכה פוליטית זו, למרות ידידותו האישית עם מטאקסס.
ביוגרפיה > שיתוף פעולה עם הנאצים

לאחר הפלישה הנאצית המוצלחת ליוון באביב 1941 היה ראליס הדמות הפוליטית היוונית הבולטת הראשונה מבין משתפי הפעולה עם כוחות הכיבוש הגרמניים. הגרמנים קיוו שראליס יזכה לתמיכה מסוימת מהאליטות הפוליטיות היווניות שלפני המלחמה, שיוכל להחזיר את הסדר למדינה ושהוא יוכל להקים חזית אנטי-קומוניסטית נגד חזית השחרור הלאומית (EAM) והאתניקוס לייקוס אפלתרוטיקוס סטרטוס (ELAS).
חזית השחרור הלאומית - EAM הייתה התנועה העיקרית של ההתנגדות היוונית והיא נוצרה בתחילה על ידי ברית של המפלגה הקומוניסטית של יוון, המפלגה הסוציאליסטית של יוון, הרפובליקה היוונית העממית והמפלגה החקלאית של יוון, ELAS הייתה הזרוע הצבאית שלה. מכיוון שהאנטי-קומוניזם שימש בסיס משותף בין המפלגה הליברלית למפלגת העם, הרעיון של חזית מאוחדת נראה הגיוני.
רליס שינה את מועצת המשרד והיה גורם מרכזי ביצירת מה שנקרא "גדודי ביטחון" — קבוצות צבאיות למחצה משתפות פעולה שצוידו על ידי הוורמאכט ומוקדשות לרדיפת קבוצות התנגדות (בעיקר ELAS). בהיותו מנוסה יותר בפוליטיקה מקודמיו, גנרל ורופא דובר גרמנית, הוא היה מכובד יותר על ידי הגרמנים והוכח כיעיל יותר נגד תנועות ההתנגדות.
כל שלושת ראשי הממשלה בתקופת הכיבוש (גיאורגיוס צולקוגלו, קונסטנטינוס לוגואתטופולו ויאניס ראליס) עמדו בראש מה שהיה למעשה ממשלת בובות (1941–1944) הכפופה לחלוטין לשלטונות הכיבוש הנאצים, לפיכך, כולם לא הצליחו למנוע מהנאצים להטיל על יוון אגרות "שיקום" כבדות, ששולמו בסופו של דבר על ידי החרמת יבולים והפיכת רעב המוני נוראי שעל פי הצלב האדום, עלה בחייהם של כ-250,000 איש עם זאת, לגרמנים לא הייתה תוכנית מכוונת של הרעבה של היוונים.
ביוגרפיה > מאסר ומוות

לאחר שחרור יוון, ראליס נידון למאסר עולם בגין שיתוף פעולה ובגידה. הוא מת בכלא ב-1946.
חיים אישיים

בנו של יואניס ראליס, ג'ורג'יוס ראליס, הפך לראש ממשלה בין השנים 1980 - 1981. בשנת 1947 פרסם גאורגיוס ספר בשם יואניס ראליס מדבר מהקבר, שהורכב מטקסט מלא חרטה שכתב אביו במהלך מאסרו.
מערכת היחסים שלו במהלך כהונתו כראש ממשלה עוררה סנסציה באתונה של אותה תקופה, שניזונה מהעיתונות השמאלנית האנטגוניסטית.
לקריאה נוספת

Georgios Ghikas, Encyclopedia Πάπυρος-Larousse-Britannica, vol. 51, ערך יואניס ראליס, אתונה: Πάπυρος, 1992.
מארק מאזוור, בתוך יוון של היטלר. חווית הכיבוש, 1941-44 (תרגום ליוונית), אתונה: Αλεξάνδρεια,1994 (1993).
הערות שוליים

↑  Mark Mazower, Inside Hitler's Greece. The Experience of Occupation, 1941-44.(Greek translation), Athens: Αλεξάνδρεια, 1994(1993),125.
↑  Mazower 1993, p. 146
↑  Mazower 1993, p. 67
↑  Mazower 1993, p.46
↑  Markos Vallianatos, The untold history of Greek collaboration with Nazi Germany (1941-1944). Pelekys Books. 2014. p. 99.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1050523865  ISNI: 0000 0004 1842 9171  LCCN: no2013089366  VIAF: 305205129   WorldCat (עם VIAF): 305205129
יחסי ישראל – פפואה גינאה החדשה

| יחסי ישראל – פפואה גינאה החדשה |
| --- | --- |
ישראל: פפואה גינאה החדשה
   לחצו כדי להקטין חזרה    לחצו להגדלה   

ישראל: פפואה גינאה החדשה
שטח (בקילומטר רבוע)
22,072: 462,840
אוכלוסייה
9,961,867: 10,623,157
תמ"ג (במיליוני דולרים)
509,901: 30,932
תמ"ג לנפש (בדולרים)
51,185: 2,912
משטר
דמוקרטיה פרלמנטרית: מונרכיה חוקתית

יחסי ישראל–פפואה גינאה החדשה הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שמתקיימים בין מדינת ישראל לבין פפואה גינאה החדשה.
שגרירות פפואה גינאה החדשה בישראל שוכנת בירושלים.
היסטוריה

שתי המדינות יצרו קשרים דיפלומטיים ראשונים בשנת 1978, כשלוש שנים לאחר קבלת עצמאותה של פפואה גינאה החדשה מאוסטרליה.
בנובמבר 2012 בעת ההצבעה בעצרת הכללית של האו"ם על שדרוג מעמדה של הרשות הפלסטינית מישות משקיפה שאינה מדינה, למדינה משקיפה שאינה חברה (החלטה 67/19 של העצרת הכללית של האו"ם), פפואה גינאה החדשה נמנעה בהצבעתה. בכלל בשנים האחרונות, פפואה גינאה החדשה נוהגת שלא לתמוך בהצבעות אנטי-ישראליות באו"ם בהימנעות.
במהלך אוקטובר 2013, ראש ממשלת פפואה גינאה החדשה, פיטר אוניל, הגיע לביקור רשמי בישראל, במהלכו קיים פגישה עם נשיא מדינת ישראל שמעון פרס. בהמשך נטע אוניל עץ בבירה ירושלים, בעודו הצהיר "נטיעת העץ מסמלת כי לעולם יש עתיד, וכי לכולנו יש חיים".
בספטמבר 2017 חתם משרד החוץ הישראלי על הצהרת כוונות משותפת עם הארגון האוסטרלי "YWAM Medical Ships" המעניק סיוע רפואי לפפואה גינאה החדשה בה נקבע שישראל תספק תרופות, תכשיר צוות רפואי ותקים מרכזים רפואיים בפפואה גינאה החדשה. בדצמבר 2017, במסגרת התוכנית "נוער עם משימה" של הארגון, יגיעו לפפואה גינאה החדשה 61 רופאים ישראלים, ציוד רפואי ותרופות יסופקו באונייה ומומחים ישראלים יכשירו עמיתים וצוותים רפואיים במדינה למשך 6 חודשים.
בשנת 2018 ישראל שלחה סיוע הומניטרי באמצעות סוכנות הסיוע הלאומית של ישראל – מש"ב שכלל 40 גנרטורים חשמליים לאזורים בפפואה גינאה החדשה שנפגעו ברעידת אדמה חזקה שהתרחשה ב-7 במרץ.
בשנת 2020 נעצר ראש הממשלה אוניל על ידי המשטרה בבירה פורט מורסבי לאחר האשמות כי רכש 2 גנרטורים מישראל בשווי 50 מיליון קינה (14 מיליון דולר אמריקאי) ללא אישור הפרלמנט, אך זוכה במשפט שנערך באוקטובר 2021.
בפברואר 2023 הודיעה פפואה גינאה החדשה על כוונתה לפתוח שגרירות בירושלים. ב-5 בספטמבר אותה שנה נחנכה השגרירות בטקס במעמד ראש ממשלת פפואה גינאה החדשה ג'יימס מרפה וראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו. ישראל תממן בשנתיים הראשונות את עלויות הנכס שבו הוקמה השגרירות.
בדצמבר 2023, הודיע שר החוץ אלי כהן לראשי הרשויות ביהודה ושומרון, כי בכוונתה של פפואה גינאה החדשה, לפתוח קונסולית כבוד בעיר אריאל, ובכך להיות המדינה הראשונה שפתחה קונסוליה ביהודה ושומרון.
למרות זאת, פפואה גינאה החדשה מכירה גם בקיומה של מדינה פלסטינית, והיא אחת משתי המדינות היחידות באוקיאניה (לצד ונואטו) אשר מכירות בה.
קשרי תרבות

ישנן טענות שאנשי הגוגודלה במחוז המערבי של פפואה גינאה החדשה הם צאצאים של שבט אבוד של ישראל. הטענות נותחו על ידי הפרופסור טיודור פרפיט ללימודי דת באוניברסיטת פלורידה הבינלאומית.[דרושה הבהרה]
יחסי ישראל – סנט קיטס ונוויס

| יחסי ישראל – סנט קיטס ונוויס |
| --- | --- |
ישראל: סנט קיטס ונוויס


ישראל: סנט קיטס ונוויס
שטח (בקילומטר רבוע)
22,072: 261
אוכלוסייה
9,961,867: 46,863
תמ"ג (במיליוני דולרים)
509,901: 1,077
תמ"ג לנפש (בדולרים)
51,185: 22,983
משטר
דמוקרטיה פרלמנטרית: פדרציה

יחסי ישראל–סנט קיטס ונוויס הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שמתקיימים בין מדינת ישראל לבין פדרציית סנט כריסוטופר ונוויס.