stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יחסי אלג'יריה – דרום אפריקה
היסטוריה

ראשית היחסים הפוליטיים בין שתי המדינות נמצאת בשנות ה-50 וה-60. שתי המדינות פיתחו את היחסים על רקע הסכסוכים הפנימיים שלהן ושזכו להתעלמות מצד מועצת הביטחון של האו"ם.
בשנת 1961, באמצעות דרכון אתיופי מזויף, נסע נלסון מנדלה למרוקו בה אומן על ידי החזית הלאומית לשחרור אלג'יריה. בספרו Long Walk to Freedom חשף מנדלה כי המאבק שלו באפרטהייד קיבל השראה רבה ממאבקה של החזית הלאומית לשחרור אלג'יריה. כמו כן באותה תקופה החזית הלאומית האלג'יראית סיפקה נשק לקונגרס הלאומי האפריקני. מנדלה הצהיר כי "הצבא האלג'יראי הפך אותי לגבר". אלג'יריה הייתה המדינה הראשונה בה ביקר מנדלה לאחר שחרורו מהמאסר.
בשנת 1974, במהלך של תמיכה בתנועה נגד האפרטהייד, שר החוץ של אלג'יריה עבד אל-עזיז בותפליקה פעל לגירוש נציגות דרום אפריקה מהעצרת הכללית של האומות המאוחדות, בראשותה עמד באותה שנה; הוא טען כי צירי דרום אפריקה לא לגיטימיים משום שהם מייצגים מיעוט לבן.
כחלק מתמיכתה בקונגרס הלאומי האפריקני, רכשה אלג'יריה אמצעי לחימה וציוד מעקב מדרום אפריקה תמורת יותר מ-15 מיליון דולר ב-1997, ו-51.3 מיליון דולר ב-1999, במטרה להילחם במלחמת האזרחים שהתרחשה במדינה. בנובמבר 1997 נפתחה שגרירות דרום אפריקה באלג'יר.
יחסים כלכליים

בין השנים 2011–2015, אלג'יריה הייתה שותפת הסחר הגדולה ביותר בצפון אפריקה של דרום אפריקה, והיוותה 43% מהיקף הסחר עם האזור.
ראו גם

יחסי אלג'יריה–סודאן
יחסי אלג'יריה–קניה
יחסי אוסטרליה–גואטמלה

| יחסי אוסטרליה–גואטמלה |
| --- | --- |
אוסטרליה: גואטמלה


אוסטרליה: גואטמלה
שטח (בקילומטר רבוע)
7,741,228: 108,889
אוכלוסייה
26,778,707: 18,476,916
תמ"ג (במיליוני דולרים)
1,723,827: 102,050
תמ"ג לנפש (בדולרים)
64,373: 5,523
משטר
מונרכיה חוקתית: דמוקרטיה נשיאותית

יחסי אוסטרליה–גואטמלה הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הקהילייה של אוסטרליה לבין רפובליקת גואטמלה.
סקירה כללית

היחסים שבין הקהילייה של אוסטרליה לבין רפובליקת גואטמלה כוננו בשנת 1977. על פי מחלקת החוץ והסחר האוסטרלית בין שתי המדינות יחסים חמים. היחסים בין שתי המדינות מופקדים על השגרירות האוסטרלית שבמקסיקו סיטי בירת מקסיקו. מן הצד השני מחזיקה גואטמלה שגרירות בקנברה בירת אוסטרליה אותה פתחה ב-2014.
שתי המדינות הן חברות בארגון האומות המאוחדות. בין שתי המדינות עוברים מדי שנה בשנה כאלפיים מבקרים. במפקד האוכלוסין האוסטרלי של שנת 2016 הזדהו 450 אוסטרלים כילידי גואטמלה ועוד 400 הזדהו כאנשים שמוצאם גואטמלי. בין שתי המדינות ביקור רם דרג אחד בלבד, של השגריר האוסטרלי למען זכויות האדם שהתקיים בפברואר 2017.
נציגויות דיפלומטיות

גואטמלה מיוצגת באוסטרליה בדרג השגרירות באמצעות שגרירות רשמית שהיא מחזיקה בקנברה, בירת המדינה.
אוסטרליה אינה מיוצגת בגואטמלה, הן בדרג השגרירות והן בדרג הקונסולרי. אוסטרליה האמינה את שגרירותה במקסיקו סיטי, בירת מקסיקו על גואטמלה.
יחסי אוסטרליה–ברוניי

| יחסי אוסטרליה–ברוניי |
| --- | --- |
אוסטרליה: ברוניי


אוסטרליה: ברוניי
שטח (בקילומטר רבוע)
7,741,228: 5,765
אוכלוסייה
26,778,707: 463,629
תמ"ג (במיליוני דולרים)
1,723,827: 15,128
תמ"ג לנפש (בדולרים)
64,373: 32,630
משטר
מונרכיה חוקתית   דמוקרטיה פרלמנטרית: סולטנות

יחסי אוסטרליה–ברוניי הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הקהילייה של אוסטרליה לבין סולטנות נגארה ברוניי דארוסלאם.
סקירה כללית

היחסים שבין אוסטרליה לברוניי הם יחסים ידידותיים מאוד. היחסים שבין המדינות מתמקדים במגוון תחומים כגון הגנה, ביטחון, חינוך וסחר.
אוסטרליה כוננה יחסים דיפלומטיים עם ברוניי ברגע שזו קיבלה את עצמאותה המלאה מהממלכה המאוחדת בשנת 1984. הקשרים ההיסטוריים בין אוסטרליה לברוניי החלו בשנת 1945 כאשר ב-10 במאי, נפתחה מתקפה משולבת של אוסטרליה, ארצות הברית, הולנד והממלכה המאוחדת על האי לבואן שליד ברוניי ונמצא בשליטה יפנית ועל חופי המדינה שבצפון בורנאו, גם היא בשליטת יפן. שבוע לאחר מכן תקפו האוסטרלים את העיירה וסטון השוכנת בצפון מזרח מפרץ ברוניי.
ברוניי נהנית מהכשרה צבאית אוסטרלית ושתי המדינות מקיימות אימונים צבאיים משותפים.
ייצוג

אוסטרליה מיוצגת בברוניי בדרג השגרירות באמצעות נציבות גבוהה שהיא מחזיקה בבנדר סרי בגוואן, בירת המדינה.
ברוניי מיוצגת באוסטרליה בדרג השגרירות באמצעות נציבות גבוהה שהיא מחזיקה בקנברה, בירת המדינה.
טליה ישראלי

| --- | --- |

 לידה:  1 באוקטובר 1976 (בת 47) ירושלים, ישראל
 תחום יצירה:  ציור
טליה ישראלי (נולדה ב-1 באוקטובר 1976) היא ציירת ישראלית. הציגה למעלה מעשר תערוכות יחיד והשתתפה בלמעלה מ-50 תערוכות קבוצתיות בישראל ומחוצה לה. עבודותיה נמצאות באוספים ציבורים ופרטיים רבים בישראל, ארצות הברית, קנדה, צרפת ואנגליה.
ביוגרפיה

טליה ישראלי נולדה בירושלים וגדלה בשכונת ניות. היא דור תשיעי בירושלים והסבא רבא שלה היה שלמה ישראל שיריזלי, מו"ל ודמות מרכזית בירושלים במחצית הראשונה של המאה ה-20. ישראלי היא בוגרת הגימנסיה העברית בירושלים.
בשנת 1998 החלה את לימודי התואר הראשון באמנות באקדמיה לאמנות ועיצוב בצלאל. במסגרת לימודיה השתתפה ישראלי בתוכנית חילופי סטודנטים עם בית הספר לאמנות שבגלאזגו, סקוטלנד, וב-2002 סיימה בהצטיינות את התואר. בין השנים 2003–2005, למדה ועבדה בלונדון, אנגליה, שם השלימה לימודי תואר שני בבית הספר לאמנות גולדסמית' (Goldsmiths). בשנים אלו הציגה בלונדון בתערוכות שונות בגלריות מקומיות ועבדה בין השאר עם האוצר והגלריסט קארל קוסטיאל וד״ר אנדרו רנטון. עם חזרתה לארץ בשנת 2005 החלה לעבוד עם הגלריסט אלון שגב והציגה בגלריה אלון שגב בתל אביב מספר תערוכות קבוצתיות ותערוכות יחיד.
ישראלי הציגה תערוכות יחיד בארץ ומחוץ לה, בחללי אמנות שונים, ביניהם במוזיאון אשדוד לאמנות, במוזיאון ראלי בקיסריה, בבית האמנים בירושלים, ובגלריות רבות, כגון גלריה מאיה, גלריה קרן טיילור בפריז, וגלריה בארי קיבוץ בארי. היא הציגה בתערוכות קבוצתיות רבות בין השאר במוזיאון חיפה לאמנות, גלריה ברבור, מוזיאון בר דוד, סדנאות האמנים תל אביב, בית הנסן, ובגלריות בלונדון, מילאנו, מוסקבה ועוד.
ישראלי אצרה מספר תערוכות ציור ביניהן התערוכות הקבוצתיות ״מנועי חיפוש״, בגלריה דולינגר (2009), ו״פלנטי״ בגלריה מנשר (2012), ו"שחר סמיך", תערוכת זוגית לבוגרות השלוחה החרדית בגלריה של המחלקה לאמנות בצלאל (2020).
יצירתה

ציוריה של טליה ישראלי מתארים נוף, מקום, ולרוב נעדרי דמויות. בציוריה המוקדמים ציירה ישראלי מבני תעשייה, מפעלי תרופות ואתרי בנייה. במתודת הפעולה שלה היא בוחרת מקום, משוטטת בו ומציירת סדרה המגיבה אליו. בשנת 2009 שיטת העבודה שלה השתנתה והתמקדה בסביבת הסטודיו שלה.
במסעות השיטוט שלה ישראלי כמו דוגמת את המרחב העירוני במצלמתה, והדימויים הצילומיים משמשים בסיס לציור הנע בין מופשט לפיגורטיבי, במראה כמו-מפוקסל שחושף את אמצעי הדגימה הדיגיטליים. הציור שלה תופס את המתח והרווח שבין הצילום שצילמה לזיכרון שלה מהמקום. הציור הוא שכבות של זיכרון ותודעה. בעוד שצילום מנציח מצב סטטי, הציור הנטורליסטי של ישראלי חושף את הלא מודע של העיר, את המודחק והזניח. זהו נטורליזם עכשווי המחליף את היציאה אל הטבע בשיטוט במרחב העירוני, והיישום הציורי שלו כבר מכיל בתוכו היבטים של אקספרסיוניזם והפשטה.
בשנים 1999 – 2017 ציירה ישראלי בעיקר בצבעי שמן על בד, נייר ועץ. בשנת 2017 חזרה לצבעי הספריי בהם השתמשה בזמן לימודיה. בשונה מעדינותם של מכחולי צבעי השמן, הספריי מותז בצורה גסה יותר, כתמי וקשה לשליטה. זוהי טכניקה שונה בתכלית מעבודה עם מכחול שלא מאפשרת תיקון או חזרה לאחור. נטייתה הטבעית לצייר בממדים גדולים, עניינה בביטול המרחק שבין הציור ל"עולם" ובפעולה הפרפורמטיבית של הציור הובילו אותה לבחירת קירות כמצע לציור. עבודות קיר שלה הוצגו בגלריה קו 16 וגלריה מאיה בתל אביב, גלריה סקלר במודיעין, בבית הנסן ובגלריה ברבור בירושלים. רוב העבודות הללו נמחקו פרט לציורי הקיר שציירה ברחוב המרד בתל אביב ובגלריה קו 16 בעיר, אשר עדיין נמצאים במקום.
בציורי השמן של ישראלי ניתן לראות איכות קולאז'ית בעלת שבריריות מתפרקת, בעקבות השימוש בשבלונות ומסקינטייפ, שימוש שהלך ותפס תאוצה עם חזרתה לשימוש בצבעי ספריי. לציוריה אסתטיקה קומיקסית, בעלת צבעוניות רוויה ומפתה, לעיתים גרפית. אסתטיקה זו שניכרת בציוריה, ובעיקר באלו מתקופתה באנגליה, הלכה ופחתה עם חזרתה לארץ, התכווצה למשפחות צבעים, וכמו דהתה עם השנים ועם עיסוקה בסביבה המקומית ובמציאות הארצישראלית, עד שהפכה מונוכרומטית בתערוכה "אחד ההרים" (2020).
יצירתה > ביו-פאאור

בשנת 2007 הציגה בגלריה אלון שגב את התערוכה "ביו-פאאור". בציורים שהוצגו בה, עליהם עבדה ישראלי בשנים 2006 – 2007, נגלו לצופה, בין היתר, מראותיו של מפעל לייצור תרופות באזור תעשייה דרומי, שעברו רדוקציה גרפית תחת מכחולה, עד הזרתם הכמעט מוחלטת. יש וניתן לאתר את השפעתם של הילה וברנרד בכר, אמני הצילום הטיפולוגי הגרמניים, על סדרת עבודות זו. בשונה מהם מבטה של ישראלי פולש אל קרביו של המקום.
הצייר יצחק ליבנה תיאר את ציוריה ומאפייני יצירתה:
יצירתה > עיר אחרונה

משנת 2008 התמקדה ישראלי בהתבוננות וציור סביבת המחיה שלה בעיר תל אביב. ציוריה מהשנים 2008 – 2009 מציגים פרברי שינה, משובצים במבנים ובתים, הטובלים בגינות ירק פסטורליות. הנופים הופכים מופשטים, גנריים, ונדמים לעיתים כמרחבים פלסטיים בדויים, קולנועיים במובנם הסכמטי, התפאורתי. השימוש, שעושה הציירת, במפות ובדימויים עיליים ממנוע החיפוש של Google Earth, ממחיש את עינו של 'האח הגדול', המפקחת וממשטרת את המרחב הציבורי.
לתערוכה ״עיר אחרונה״ (2011) שהוצגה בגלריה טבי לאמנות בתל אביב, יצרה ישראלי מעין יומן עירוני של עשרות ציורים המצוירים על גבי מצעיי רחוב שונים, מפלטות עץ ועד יריעות ברזנט. אוצרת התערוכה דנה גילרמן טענה כי הציור של ישראלי חושף מבט נשי, שמבטא את הרגשת הבהלה והקלסטרופוביה נוכח העיר החשוכה. דרך ההתבוננות של ישראלי לעולם תנציח עמדה זרה ואחרת מזו ההגמונית: נקודת מבט ייחודית של אישה במרחב הציבורי הכאוטי. בקטלוג התערוכה כתב ד״ר בן ברוך בליך:
יצירתה > דור שלוש / נווה שאנן

משנת 2012 עברה ישראלי לצייר את מראותיה של דרום תל אביב על בדים גדולי ממדים ולא מתוחים. את סדרת ציורים אלו הציגה בשתי תערוכות יחיד שונות: ״דור שלוש״ (2014), בגלריית פיינברג פרוג'קט באוצרות ים המאירי, ו״נווה שאנן״ (2015), בגלריה של קיבוץ גבעת חיים איחוד, באוצרות רותי אמיתי-חינסקי. אמיתי-חינסקי כתבה בטקסט התערוכה:
יצירתה > מולדת 1ב

בשנת 2016 הציגה ישראלי במוזיאון אשדוד לאמנות את התערוכה ״מולדת 1ב״. שם התערוכה הוא כתובת הסטודיו שלה בדרום תל אביב באותה תקופה. בתערוכה הוצגה סדרת ציורי תל אביב בשלמותה, יחד עם ציורים חדשים שהשלימו את המהלך. בשונה מציוריה הקודמים, הציורים בתערוכה זו לא צוירו בלילה. בקטלוג התערוכה כתבה האוצרת טלי בן-נון:
יצירתה > ללילה יש אלף עיניים

בשנת 2018 הציגה ישראלי את התערוכה ״ללילה יש אלף עיניים״ במוזיאון ראלי בקיסריה. בתערוכה הוצגה סדרת ציורי שמן על בד בגדלים שונים, בהם ציירה את נופי הסטודיו שלה ממשכן האמנים של הרצליה בו עבדה לאחר שעזבה את תל אביב. בסדרה זו חוזרת ישראלי אל ציורי הלילה ואף באופן מובהק ואפל יותר, כפי שכתב אוצר התערוכה רון ברטוש:
יצירתה > אחד ההרים

בתערוכה "אחד ההרים" (2020) שהוצגה בבית האמנים בירושלים חוזרת ישראלי אחרי עשרים שנה לעיר ילדותה ירושלים. חזרה זו אינה חזרה פיזית של שיטוט בעיר, ישראלי חוזרת לירושלים דרך נופי הרנסאנס המוקדם של פיירו דלה פרנצ'סקה, פרה אנג'ליקו, אנדראה מנטניה, ואחרים. הציור הרנסאנסי דמה לירושלים שהיא מכירה, ודרך נופים אלו היא הצליחה לחזור לעיר. בטקסט התערוכה כתבה האוצרת יעל כץ בן שלום:
יאיר גרבוז כתב על התערוכה:"פרספקטיבה טרם הומצאה בזמן ובמקום אליו חזרה הציירת, אך התיאטרון היה קיים כבר זמן רב והצד התיאטרלי של הציור העתיק הזה הקל עליה לממש שוב את הרגלה מימים ימימה ולוותר על האנשים ועל בעלי החיים ועל המעשים והאנקדוטות ועל המיתולוגיות ולהסתפק ב״תפאורה״: בנוף, בהרים, בצוקים, בצללים, בארכיטקטורות ובטקסטורות הספוגות מגע אנושי אנונימי או היעדרות אנושית מצמיתה. אפשר לומר אפילו יותר מזה – ישראלי מוותרת על הזיכרון הפרטי שלה אודות שאלת מהותה של ירושלים לטובת זיכרונם הדומם של ההרים וזיכרונן האילם של הטירות וכוח האגירה של הדוממים. אצבעותיה מדפדפות בזמן אחר, בידיעה בטוחה שמכחולה ועפרונותיה יביאוה אל ההווה – על אף שהמכחול עצמו הוא למעשה צבע ספריי תעשייתי – אבל בשום אופן לא אל ההווה שמייצגת ירושלים התעמולתית והאקטואלית."
יצירתה > הארץ הזאת שפקעה מן השמים

בתערוכה "הארץ הזאת שפקעה מן השמים" (2022) שהוצגה בגלריה מאיה, תל אביב ישראלי ציירה נופים מתוך ספרים ישנים של ידיעת הארץ שנזרקו אל הרחוב. ישראלי אספה מהרחוב את הספרים ואיתם גם את מצעי העץ, עליהם היא משחזרת את התצלומים באופן שמתייחס גם להופעתם המודפסת.
התערוכה הורכבה מציורים בספריי ועיפרון על עץ לצד ציורים שצוירו ישירות על קירות הגלריה.
בעבודות שהוצגו בתערוכה, ממשיכה ישראלי לפתח את השפה הציורית הייחודית לה בטכניקות של ציורי קיר גדולים ומופשטים שיצרה בשנים האחרונות, יחד עם ציורים פיגורטיביים, מלאי פרטים, המזוהים עם עבודתה מתחילת דרכה ועד היום.
בהמשך לעיסוקה לאורך השנים, ישראלי מתבנוננת בתערוכה זו ומגיבה לנוף המקומי.
הנופים בתערוכה מתייחסים לצילומים מתוך סדרת ספרי ידיעת הארץ משנות ה-50 ועד לשנות ה-70.
ספרי ״כל מקום ואתר״ תפקדו כלקסיקון לאתרים היסטוריים, ארכאולוגיים ושמורות טבע בארץ ישראל. אלו, שהיו חלק מכל בית ישראלי במשך שנים, בעת האחרונה, באופן קטגורי, מושלכים אל הרחוב.
היא מטמיעה וכורכת את המעשה הציורי בדימויים המצולמים וחושפת מנגנוני התבוננות והלכי רוח מנטליים ותרבותיים.
מה שנזרק מחוסר רלוונטיות הפך עבור האמנית דחוף ודרש תגובה אשר נושאת עימה שכבות חדשות של נקודות מבט ופרשנות. טקסט מלווה לתערוכה כתב הסופר עודד וולקשטיין.
גלריית תמונות

טליה ישראלי, אחד ההרים, 2020, טכניקה מעורבת על עץ, צילום יגאל פרדו
טליה ישראלי, בשורה, 2019, טכניקה מעורבת על עץ, צילום יגאל פרדו
טליה ישראלי, 2019, ציור קיר, רחוב המרד, תל אביב
טליה ישראלי, אור שחור, 2019, ציור קיר, גלריה מאיה, תל אביב
טליה ישראלי, ללא כותרת, 2018, שמן על בד, 95 על 78 ס״מ
טליה ישראלי, שנת החרולים, 2015, שמן על בד, 122 על 133 ס"מ
טליה ישראלי, All Neon Lights, שמן על בד, 2012, 190 על 110 ס"מ
טליה ישראלי, Sky of Tarnish, שמן על בד, 2011, 117 על 350 ס"מ
טליה ישראלי, City Rockets, שמן על בד, 2010, 90 על 87 ס"מ
טליה ישראלי, Multichannel, שמן על בד, 2009, 170 על 80 ס"מ
השכלה

2003 - 2004: MFA - תואר שני באמנות, גולדסמית׳ס קולג׳, לונדון
1998 - 2002: BFA - תואר ראשון באמנות (בהצטיינות), בצלאל אקדמיה לאמנות ועיצוב ירושלים
2001: חילופי סטודנטים, בית ספר לאמנות בגלאזגו
1998: לימודי רישום, ארט סטודנט ליג, ניו יורק
הוראה

2020 – נוכחי: בצלאל אקדמיה לאמנות ועיצוב ירושלים, רכזת אקדמית שלוחה חרדית, המחלקה לאמנות
2006 – נוכחי: בצלאל אקדמיה לאמנות ועיצוב ירושלים, הוראת ציור, המחלקה לאמנות
2015 – נוכחי: בצלאל אקדמיה לאמנות ועיצוב ירושלים, הוראת ציור, השלוחה החרדית
2020 – נוכחי: בצלאל אקדמיה לאמנות ועיצוב ירושלים רכזת אקדמית ומנחת פרויקט גמר, השלוחה החרדית
2017 – 2020: בסיס לאמנות ותרבות, הרצליה, הוראת ציור והנחיית פרויקט גמר.
2015 – 2018: מכללת לוינסקי לחינוך, תל אביב הוראת תולדות האמנות
2015 – 2018: שנקר. הנדסה, עיצוב, אמנות, רמת גן, תיאוריות צבע – לימודים עיוניים ומעשיים
2009 – 2012: מנשר לאמנות, תל אביב, הוראת ציור וניהול המחלקה לאמנות
2011: התכנית הבינלאומית פולברייט, הנחיה
פרסים ומלגות

2022 - פרס השר לאמנות פלסטית, משרד התרבות והספורט משרד התרבות והספורט
2022 - בא בזמן, תמיכה בגוף עבודה חדש, קרן רבינוביץ ועיריית ת״א עיריית תל אביב
2021 - פרס מצוינות בהוראה, בצלאל אקדמיה לאמנות ועיצוב ירושלים בצלאל אקדמיה
2020 - תמיכה ביצירת גוף עבודות חדש, מפעל הפיס
2019 - מלגת סטודיו אמנית, בסיס לאמנות ותרבות
2015 - תמיכה בתערוכת יחיד, הגלריה של קרן טיילור, פריז, מפעל הפיס
2014 - סטודיו אמנית, משכן האמנים הרצליה
2009 - מלגת יצירה וסטודיו, ע"ש מיטשל ולוריין פרסר
2006 - מועמדת סופית, פרס סלסטה לציור, לונדון
2003 - מלגה ללימודי תואר שני, התאגדות אנגלו-ישראל, אנגליה
2002 - פרס קרן שרת לאמנית צעירה, קרן התרבות אמריקה-ישראל
1999 - מלגת לימודים, בצלאל אקדמיה לאמנות ועיצוב ירושלים
תערוכות > תערוכות יחיד

2023 - וכל הציורים לא יכסו, גלריה בארי, קיבוץ בארי, אוצרת: ד״ר זיוה ילין.
2022 - הארץ הזאת שפקעה מן השמים, גלריה מאיה, תל אביב, ליווי אוצרתי: עינת גבאי -לוי.
2020 - אחד ההרים, בית האמנים בירושלים, אוצרת: יעל כץ בן שלום.
2019 - אור שחור - קיר אמנית, גלריה מאיה, תל אביב
2018 - ללילה יש אלף עיניים, מוזיאון ראלי לאמנות, קיסריה, אוצר: רון ברטוש
2016 - מולדת 1ב׳, מוזיאון אשדוד לאמנות, אוצרת: טלי בן-נון.
2015 - נווה שאנן, הגלריה לאמנות בקיבוץ גבעת חיים איחוד, אוצרת: רותי אמיתי-חינסקי
2014 - דור שלוש, פייברג פרוג׳קטס, תל אביב, אוצרת: ים המאירי
2013 - הום-סיק, אבי גוגנהיים-ארטפלייס, פריז, צרפת
2011 - עיר אחרונה, גלריה טבי לאמנות, תל אביב, אוצרות: דנה גילרמן ושגיא רפאל.
2010 - קרקע נמוכה, איבוק קונטמפוררי, סנטה פיי, ניו מקסיקו, ארה״ב
2009 - עבודות חדשות, גלריה אלון שגב, תל אביב
2007 - ביו-פאואר, גלריה אלון שגב, תל אביב
תערוכות > תערוכות זוגיות

2023 - עור שיניים - עם רקפת וינר עומר. גלריה נולבז, תל אביב, אוצר: איתן בוגנים
2019 - ליליאן קלאפיש / טליה ישראלי, מוזיאון אשדוד לאמנות, אוצרות: עדי הרוש ודפנה גזית
2012 - פלאטלאנד - עם קובי אסף, גלריה 39, תל אביב, אוצר: דני יהב בראון
לקריאה נוספת

יאיר גרבוז, "נוֹצֵר הַצּוּק אֶת אֵלֶם הַחִידָה"(*), על ציוריה של טליה ישראלי, ערב רב, 2020 ערב רב
גלעד מלצר, טליה ישראלי: זו תערוכה על ציור נוף, אבל הנוף שמוצג בה קרוע, באתר הארץ, 9 בנובמבר 2022
אברהם בלבן, רשימות תל אביביות, טליה ישראלי: כל הציורים בספר ועל הכריכה, עם עובד, 2019
עדי עינת (עורכת), מולדת ב' 1: טליה ישראלי, קטלוג תערוכת יחיד, הוצאת מוזיאון אשדוד לאמנות, 2016
טליה ישראלי, עיר אחרונה / ציורים, ספר אמנית וקטלוג תערוכת יחיד, הוצאת TAG - Tavi Art Gallery, תל אביב, 2011
רווית הררי, אמן אחד בחודש, מגזין נישה, אוגוסט 2011
הילה שקולניק-ברנר, ירח מר, עכבר העיר, תל אביב, מאי 2011
ורדית גרוס, מדור אמנות, ידיעות אחרונות, מאי 2011
נדב אפל, מנועי חיפוש, טיים אאוט, תל אביב, אוקטובר 2009
דנה שוופי, שובו של הגיימבוי, טיים אאוט, תל אביב, יולי 2007
שוקי טאוסיג, מנת יתר של דימויים, כל העיר, יולי 2002
הערות שוליים

↑  עדי הרוש ודפנה גזית, "ליליאן קלאפיש וטליה ישראלי", מוזיאון אשדוד לאמנות, יוני 2019
↑  טלי בן-נון, "כתם שחור בעיר", מולדת 1ב, קטלוג תערוכת יחיד, הוצאת מוזיאון אשדוד לאמנות, 2016, עמ' 19- 20.
↑  דנה גילרמן, "בין רוח רפאים לגיבורת על", עיר אחרונה / ציורים, עמ' 56-57.
↑  שגיא רפאל, "לילה וצמחים", עיר אחרונה / ציורים, ספר אמנית וקטלוג תערוכת יחיד, הוצאת TAG - Tavi Art Gallery, תל אביב, 2011, עמ' 59.
↑  מתוך התכתבות עם האמנית
↑  שגיא רפאל, "לילה וצמחים", עיר אחרונה / ציורים, עמ' 58.
↑  דנה גילרמן, שם.
↑  בן ברוך בליך, "מבעד לקווי המתאר של הציור", עיר אחרונה / ציורים, עמ' 54 – 55.
↑  טלי בן-נון, "כתם שחור בעיר", מולדת 1ב, קטלוג תערוכת יחיד, הוצאת מוזיאון אשדוד לאמנות, 2016, עמ' 25 – 26.
↑  רון ברטוש, "ללילה יש אלף עיניים", טקסט תערוכה, 2018
↑  יעל כץ בן שלום, "אחד ההרים", טקסט תערוכה, 2020
↑  יאיר גרבוז, "נוֹצֵר הַצּוּק אֶת אֵלֶם הַחִידָה"(*): על ציוריה של טליה ישראלי ועל הסדרה "אחד ההרים", ערב רב, 18.12.2020
טליה ישראלי, מחשבות על שיגור ופיח, 2017, ציור קיר, גלריה קו 16, תל אביב
טליה ישראלי, The Living Cell, 2007, שמן על בד, 135 על 150 ס"מ
טליה ישראלי, העלייה, 2014, שמן על בד, 200 על 143 ס״מ
טליה ישראלי, סלמה, 2014, שמן על בד, 180 על 430 ס״מ.
טליה ישראלי, ללילה יש אלף עיניים, 2017, 83 על 70 ס״מ, שמן על בד
אחד ההרים, תערוכת יחיד לטליה ישראלי בבית האמנים ירושלים, 2020, צילום: אלעד שריג, באדיבות הבית האמנים ירושלים
״הארץ הזאת שפקעה מן השמים״, מראה הצבה, גלריה מאיה, תל אביב. 2022
״הארץ הזאת שפקעה מן השמים״, מראה הצבה, גלריה מאיה, תל אביב, 2022
״כל מקום ואתר״, טכניקה מעורבת על עץ, 2022
יחידת קוברה

| --- | --- |

 פרטים
 מדינה:  אוסטריה אוסטריה
 סוג:  יחידת עילית ללוחמה בטרור, יחידת השתלטות
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  1978–הווה (כ־46 שנים) 
 
יחידת קוברה (בגרמנית: Einsatzkommando Cobra) היא יחידת מבצעים טקטית למלחמה בטרור שכפופה למינהל הכללי לביטחון הציבור של משרד הפנים האוסטרי.
היסטוריה

היחידה הוקמה ב-1978 והייתה ידועה בשם יחידת הז'נדרמריה (GEK, Gendarmerieeinsatzkommando). היחידה פעלה כדי להגן על אזרחי אוסטריה וכדי למנוע מתקפות טרור על אדמתה. משימה זו הוטלה על היחידה כמסקנה בעקבות טבח הספורטאים הישראליים באולימפיאדת מינכן 1972 והפיגועים בשנות השבעים באוסטריה כנגד מטרות יהודיות וישראליות. ב-2002 שונה שם היחידה ל"יחידת קוברה".
היחידה השתתפה במבצעי חילוץ בני ערובה מבית הכלא גראץ קארלאו ב-1996. ב-17 באוקטובר 1996 חילצה יחידת קוברה חטופים ממטוס, כשכלי הטיס עדיין היה באוויר. ארבעה קצינים מהיחידה ליוו אסירים מהעיר לאגוס, בירת ניגריה, במטוס טופולב 154 בטיסת איירופלוט. במהלך הטיסה אחד מהניגרים איים בסכין על צוות תא הטייס ותבע לנחות בגרמניה או דרום אפריקה, רביעיית הלוחמים השתלטה על האיש והעבירה אותו לידי הרשויות בנחיתה. לקצינים הוענק עיטור מיוחד מטעם הנשיא הרוסי, ולדימיר פוטין.
יחסי בוסניה והרצגובינה – צ'כיה

| יחסי בוסניה והרצגובינה – צ'כיה |
| --- | --- |
בוסניה והרצגובינה: צ'כיה


בוסניה והרצגובינה: צ'כיה
שטח (בקילומטר רבוע)
51,197: 78,867
אוכלוסייה
3,158,147: 10,703,802
תמ"ג (במיליוני דולרים)
27,055: 330,858
תמ"ג לנפש (בדולרים)
8,567: 30,910
משטר
רפובליקה

שגרירות צ'כיה בסרייבו
יחסי בוסניה והרצגובינה–צ'כיה הם יחסי החוץ בין בוסניה והרצגובינה לצ'כיה.
היסטוריה

בוסניה והרצגובינה וצ'כיה היו שתיהן חלק מהאימפריה האוסטרו-הונגרית עד לאחר מלחמת העולם הראשונה, ולאחר מכן הצטרפו יוגוסלביה וצ'כוסלובקיה, אשר היו חברות במסגרת ההסכמה הקטנה. במהלך מלחמת העולם השנייה היו שתי המדינות תחת כיבוש גרמניה הנאצית, ברמה כלשהי, ולאחר המלחמה הוקמו בשתי המדינות משטרים קומוניסטים.
צ'כיה הכירה בעצמאותה של בוסניה והרצגובינה ב-8 בפברואר 1992, היחסים הדיפלומטיים בין בוסניה והרצגובינה לצ'כיה כוננו ב-8 באפריל 1993, והמשלחת הדיפלומטית והקונסולרית של בוסניה והרצגובינה בפראג נפתחה באוקטובר 2005. שתי המדינות משתפות פעולה במגוון תחומים, ובעיקר בתחומי מים ותברואה, חקלאות, יערנות, דיג, אנרגיה, פיתוח סביבתי וממשל. צ'כיה אף תומכת בהצטרפותה של בוסניה והרצגובינה לנאט"ו והאיחוד האירופי.
נציגויות דיפלומטיות

בוסניה והרצגובינה מחזיקה בצ'כיה שגרירות בפראג.
צ'כיה מחזיקה בבוסניה והרצגובינה שגרירות בסרייבו.
יחסי ליכטנשטיין–צרפת

| יחסי ליכטנשטיין–צרפת |
| --- | --- |
ליכטנשטיין: צרפת


ליכטנשטיין: צרפת
שטח (בקילומטר רבוע)
160: 643,801
אוכלוסייה
39,935: 66,574,294
תמ"ג (במיליוני דולרים)
7,365: 3,030,904
תמ"ג לנפש (בדולרים)
184,417: 45,527
משטר
מונרכיה חוקתית: רפובליקה (סמי) נשיאותית

יחסי ליכטנשטיין–צרפת הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין נסיכות ליכטנשטיין לבין הרפובליקה הצרפתית. היחסים בין שתי המדינות הם "לבביים" לפי משרד החוץ הצרפתי, אך מוגבלים עקב היותה של המדינה אחת הקטנות ביותר באירופה ובעולם כולו.
בשנת 2013 ליכטנשטיין ייצאה לצרפת סחורה בשווי 300 מיליון פרנק שווייצרי סך הכל. לעומתה, צרפת ייצאה לליכטנשטיין סחורה בשווי 40 מיליון פרנק. חברות רבות שבסיסן בליכטנשטיין מעסיקות עובדים צרפתיים. מספר העובדים הצרפתיים בחברות ליכטנשטייניות הוא 2,500.
הסכם לחילופי מידע בנושא מס נחתם על ידי צרפת וליכטנשטיין ב-22 בספטמבר 2009 בוואדוץ, בירת ליכטנשטיין. ההסכם נכנס לתוקף ב-19 באוגוסט 2010.
יוז'ף לנדייל

| --- | --- |

 לידה:  4 באוגוסט 1896 מרצאלי, הונגריה 
 פטירה:  14 ביולי 1975 (בגיל 78) בודפשט, הרפובליקה העממית ההונגרית 
 מדינה:  הונגריה 
 מקום קבורה:  בית הקברות פרקשרטי בבודפשט 
 שפות היצירה:  הונגרית 
 תקופת הפעילות:  מ-1916 
 פרסים והוקרה:  פרס קושוט (1963)  פרס SZOT (1958)  פרס אטילה יוז'ף (1957) 
 
יוז'ף לנדייל (בהונגרית: Lengyel József; מרצאלי, 4 באוגוסט 1896 – בודפשט, 14 ביולי 1975) היה סופר ומשורר יהודי-הונגרי, זוכה פרס קושוט ופרס אטילה יוז'ף. בתחילה למד באוניברסיטאות בבודפשט ובברטיסלבה, שיריו הראשונים הופיעו במגזינים של לאיוש קשאק. בשנת 1918 הוא הפך לחבר במפלגת הקומוניסטים של הונגריה (KMP), לאחר נפילת הרפובליקה הסובייטית ההונגרית ברח לאוסטריה, שם פרסם את ספרו העצמאי הראשון (Oh Faith Jerusalem) והצטרף למפלגה הקומוניסטית האוסטרית בה היה חבר עד 1921. הוא עבר לגרמניה בשנת 1927, שם עבד כעיתונאי, מתרגם עבור עיתוני שמאל והפך לחבר במפלגה הקומוניסטית של גרמניה. בשנת 1930 עבר למוסקבה, שם התפרנס כמחזאי וכעורך עיתון, שם פורסמה עבודתו "רחוב וישגראדי" (Visegrádi utca), בה כתב את חוויותיו האישיות בין השנים 1918–1919. הוא נעצר בשנת 1938, הורשע ונכלא במחנות עבודה שונים בגולאג למשך שמונה שנים. שוחרר רק בשנת 1946, אך נעצר מחדש והוגלה לסיביר. הוא הורשה לחזור להונגריה בשנת 1955, שם כתב על מחנות העבודה הסובייטים.
ביוגרפיה > מילדות עד בגרות

יוז'ף לנדייל נולד במשפחה יהודית כבנם של פאל לנדייל (1864– 1913)  סוחר תבואה, ושל ינקה ויטמן. הוא השלים את ארבע הכיתות של בית הספר היסודי במרצאלי ואת הכיתה הראשונה של הגימנסיה בעיר קסטהיי. כבר בילדותו כתב שירים בהשפעת המשורר הלאומי ההונגרי שאנדור פטפי. בשנת 1907 אביו פשט את הרגל ומשפחתו עברה לבודפשט. הוא המשיך את לימודיו בגימנסיה ברחוב ברצ'אי (היום הגימנסיה על שם אימרה מדאץ') בבודפשט. בשנת 1914 נרשם לפקולטה למדעי הרוח באוניברסיטת בודפשט (ששמו הפך בשנת 1951 לאוניברסיטת אטווש לוראנד), שם למד גם תולדות אמנות. הוא החל את לימודי משפטים בפקולטה למשפטים באוניברסיטת ברטיסלבה בשנת 1915, אך בשנת 1916 הפסיק. שני שיריו הראשונים הופיעו בשנת 1916 במגזין של לאיוש קשאק: "המעשה" הופיעו כמה משיריו, סיפור קצר וביקורות אמנותיות פרי עטו. בשנת 1918 הוקמה קבוצת סופרים סוציאליסטים מהפכניים, והוציאו לאור כרך משותף בשם "שחרור" (Szabadulás).
ביוגרפיה > בשטף המהפכות

לנדייל התוודע אז לדעותיו של ארווין סבו, השתתף בתנועה האנטי-מיליטריסטית הבלתי חוקית והצטרף לקבוצת הסוציאליסטים המהפכניים. לאחר ניצחון מהפכת החרציות, הקבוצה עסקה בתועמלנות בקרב פועלים שלא היו מרוצים מהמהפכה הבורגנית. לנדיאל הצטרף למפלגה הקומוניסטית בסוף נובמבר 1918. הוא נעצר ב-21 בפברואר 1919 יחד עם הנהגת ה-KMP ושוחרר ב-20 במרץ. לאחר נפילת הרפובליקה הסובייטית הסתתר בפשט ובסביבתה. ב-28 באוקטובר 1919 ברח לאוסטריה. הוא נלכד בגבול על ידי המשטרה האוסטרית והועבר למחנה המעצר בקרלשטיין לאחר חקירה קצרה בווינה.
ביוגרפיה > בגלות ווינה

לנדייל התגורר בווינה בין 1920 לבין 1927. בין השנים 1922–1923 היה סטודנט באוניברסיטת וינה. הוא נרשם לשיעורי היסטוריה ותולדות האמנות, למד אנגלית והשתתף בקורסי צילום ומיקרו-צילום. הוא חי מעבודה מזדמנת ואחר כך מדמי אבטלה. בווינה התחתן עם אירן קורנהאוזר, סטודנטית לרפואה באוניברסיטה. נישואיו נמשכו זמן קצר. במהלך שהותו בווינה ביקר פעמיים באיטליה. בין השנים 1919–1921 הוא היה חבר במפלגה הקומוניסטית האוסטרית. בשנים 1921–1924 הוא עבר משבר נפשי, עזב את המפלגה ואחר כך התפטר מעבודתו.