stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הארמייה השמינית (האימפריה העות'מאנית)
מלחמת העולם הראשונה

ביוני 1917 הקים אנוור פאשה את קבוצת ארמיות ילדרים (המכונה גם קבוצת צבא הרעם) בפיקודו של הגנרל הגרמני אריך פון פאלקנהיין, וחיזק אותה עם עודפי יחידות עות'מאניות שהועברו מגליציה, רומניה ותראקיה.
לאחר הקמת קבוצת ארמיות ילדרים הועברו כוחות מהותיים לסוריה ולארץ ישראל, שם המשיכה להחזיק בהגנות הארמייה הרביעית. בארץ ישראל כבר היו הדיוויזיות ה-3, ה-7, ה-16, וה-54, בזמן שהדיוויזיות ה-26, ה-27, וה-53 הועברו במהלך הקיץ. הדיוויזיות ה-3, ה-7 ה-16 וה-26 נלחמו במערכה בגליפולי ודיוויזיית הפרשים ה-3 נלחמה במערכות הקווקז.
ב-2 באוקטובר 1917 הוא הפעיל את הארמייה השמינית החדשה, בפיקודו של פרידריך קרס פון קרסנשטיין, ופרס אותה יחד עם הארמייה השביעית, בפיקודו של מוסטפא כמאל אטאטורק תחת קבוצת ארמיות ילדרים. שבע דיוויזיות חי"ר ודיוויזיית פרשים אחת שכבר שירתו באזור, הוכפפו לארמייה השמינית. הם היו דיוויזיות החי"ר ה-3, ה-7, ה-16, ה-26, ה-27, ה-53 וה-54 ודיוויזיית הפרשים ה-3.
מלחמת העולם הראשונה > סדר הכוחות, ינואר 1918

בינואר 1918 הייתה בנויה הארמייה באופן הבא:
הארמייה השמינית, (פריק סבט פאשה)
הקורפוס ה-22
הדיוויזיה ה-3, הדיוויזיה ה-7, הדיוויזיה ה-20
הדיוויזיה ה-16
הדיוויזיה ה-54
דיוויזיית הפרשים הקווקזית ה-2
מלחמת העולם הראשונה > סדר הכוחות, ספטמבר 1918

בספטמבר 1918 הייתה בנויה הארמייה באופן הבא:
הארמייה השמינית, (פריק סבט פאשה)
הקורפוס ה-22
הדיוויזיה ה-7, הדיוויזיה ה-20
קבוצת אגף שמאל (אוברסט גוסטב פון אופן)
הדיוויזיה ה-16, הדיוויזיה ה-19
קורפוס אסיה הגרמני
דיוויזיית הפרשים הקווקזית ה-2
אחרי מודרוס > סדר הכוחות, נובמבר 1918

בנובמבר 1918 הייתה בנויה הארמייה באופן הבא:
הארמייה השמינית, (סמירנה)
הקורפוס ה-17
הדיוויזיה ה-58
הקורפוס ה-21
הדיוויזיה ה-57
הערות שוליים

↑  Erickson Ordered to Die: A History of the Ottoman Army in the First World War, Greenwood Press, 2001, ISBN 0-313-31516-7, pp. 159, 171, Ottoman Army Effectiveness in World War I: a comparative study Routledge Press, 2007, ISBN 978-0-203-96456-9 p. 115
1 2  Erickson Ottoman Army Effectiveness in World War I: a comparative study Routledge Press, 2007, ISBN 978-0-203-96456-9 p. 102
1 2  Erickson Ordered to Die: A History of the Ottoman Army in the First World War, Greenwood Press, 2001, ISBN 0-313-31516-7, p. 172
↑  Edward J. Erickson, Ordered to Die: A History of the Ottoman Army in the First World War, Greenwood Press, 2001, ISBN 0-313-31516-7, p. 171.
↑  Edward J. Erickson, Ordered to Die: A History of the Ottoman Army in the First World War, Greenwood Press, 2001, ISBN 0-313-31516-7, p. 181.
↑  Edward J. Erickson, Ordered to Die: A History of the Ottoman Army in the First World War, Greenwood Press, 2001, ISBN 0-313-31516-7, p. 197.
↑  Edward J. Erickson, Ordered to Die: A History of the Ottoman Army in the First World War, Greenwood Press, 2001, ISBN 0-313-31516-7, p. 202.
האיכר הצעיר

האיכר הצעיר הייתה קבוצה של תלמידים יהודים ציוניים בבית הספר החקלאי של הברון הירש בעיירה היהודית וודביין בארצות הברית. הקבוצה התארגנה בשנת 1908 בראשותו של אליעזר יפה.
תעודה מטעם התערוכה החקלאית לקבוצת האיכר הצעיר בקבוצת כנרת
הרקע

בקרב המהגרים היהודים אשר הגיעו ממזרח אירופה לארצות הברית בראשית המאה ה-20, קמו תנועות פועלים שונות בעלות רקע סוציאליסטי, ביניהם חברי הבונד אשר התנגדו לציונות.
בין אותן תנועות נמנו גם אנשי החלוץ ובתוכם קבוצת האיכר הצעיר.
סיסמתם של אנשי האיכר הצעיר הייתה עלייה לארץ ישראל לחיי עבודה והתיישבות. הקבוצה פעלה בין השנים 1908–1913. ייחודה של הקבוצה, בעצם היותה הגרעין להקמת מושב העובדים בארץ ישראל
הקמת הקבוצה

בשנת 1908, עם החלשותה של תנועת החלוץ, החל אליעזר יפה לפעול במגמה חדשה, אשר מטרתה הייתה עלייה לארץ ישראל, התיישבות ופיתוח החקלאות בה.
אליעזר יפה היה הרוח החיה בקבוצה, ולימים נודע כ"אבי תנועת המושבים".
בחורף 1908 תרס"ח עברה קבוצה מצומצמת מאנשי החלוץ בניו יורק, שהיו מאנשיו של יפה, לבית הספר החקלאי בעיירה וודוביין. בית ספר זה, אשר נקרא על שמו של הברון הירש, שכן בדרומה של ניו ג'רזי וכלל כמאה תלמידים.
בתחילה הנהלת בית הספר לא אהדה את הרעיון הציוני שהביאה קבוצת יפה, והדבר הקשה על פעילותה בקרב התלמידים, אך בחלוף הזמן הכירה ההנהלה באיכותם וחריצותם של אנשי יפה. יחסה אליהם השתנה לטובה, והותר להם לקיים פעילות ציונית וחגיגות לאומיות. לימים אף המליצה הנהלת בית הספר בפני הנהלת יק"א בארץ לקבל את התלמידים כמועמדים להתיישבות.
ביום 6 באוקטובר 1908, התכנסו שנים עשר מתלמידי בית הספר, ציונים צעירים, יוצאי מזרח אירופה, והכריזו על יסוד קבוצת האיכר הצעיר
מטרות הארגון

שתי מטרותיה העיקריות של הקבוצה היו:
הכשרה מעשית בעבודה החקלאית כהכנה לפעילותם בעתיד בארץ ישראל.
הפצת מטרות הקבוצה ברבים כדי לרכוש חברים נוספים.
קבוצת האיכר הצעיר פעלה בשני בתי ספר חקלאיים : מיעוטם למדו בבית הספר החקלאי בפילדלפיה (National Farm School, Philadelphia) ורובם בבית הספר בוודביין Baron de Hirsch Agricultural & Industrial School, Woodbine, New Jersey. המטרה הייתה להפיץ את רעיונות הקבוצה בקרב ארגונים ציוניים שונים.
כדי לרכז בארץ ישראל מספר מספיק של חברים אשר ייסדו ישוב חקלאי, היה צורך להגדיר את תפקידה של קבוצת האיכר הצעיר בהכשרת החברים לעלייה לארץ ישראל ולהתיישב בה כעובדי אדמה.
עקרונות פעילות הקבוצה:
על החברים ללמוד בבית ספר חקלאי.
לאחר סיום הלימודים, על כל אחד מהחברים לעבוד במשך תקופה של שנתיים במשק חקלאי "אצל איכרים משכילים ומנוסים".
על החברים להשתלם באזורי אקלים שונים בארצות הברית, מניו-יורק עד קליפורניה כדי להתנסות בסוגי חקלאות שונים.
בתום ההכשרה בעבודה המעשית על החברים לעלות לארץ ישראל.
על כל חבר להשתלם בענף אחד או שניים ולהתמחות בהם.
חובתו של כל חבר לעבוד בחקלאות בלבד עד אשר יגיע זמנו לעלות ארצה.
פעילות הקבוצה

אליעזר יפה, "אבי הקבוצה", עלה לארץ בסוף שנת 1910 כשליח הקבוצה על מנת להכשיר את התנאים לעליית שאר חברי הקבוצה.
חוות כנרת נראתה כמקום המתאים לקליטת אנשי האיכר הצעיר. לשם כך נפגש אליעזר יפה עם ארתור רופין, מנהל המשרד הארצישראלי.
רופין התרשם שחברי הקבוצה מתאימים בדיוק לסוג המתיישבים לו ייחל: אנשים עם הכשרה חקלאית ובעלי אמצעים. הדרך להתבססות הקבוצה בחוות כנרת נפתחה, ונוסח חוזה בינה לבין חברת הכשרת הישוב. אחד מסעיפי החוזה חייב את אנשי הקבוצה
לשלם דמי חכירה לחברת הכשרת היישוב בשיעור אחוז אחד מערך החווה.
אליעזר יפה וחברו אלימלך לוין חתמו על החוזה בשם חברי הקבוצה, ביום 12 במאי 1912. לאחר זמן מה התעוררו ספקות בקרב חברי הקבוצה, כאשר הבינו ששילמו דמי חכירה לחווה אשר נשאה בהפסדים טרם חתימת החוזה.
על פי עדותו של ש"ד יפה, אחיו של אליעזר יפה, אמר אליעזר: "אמנם נעשה כאן משגה מבחינה מסחרית בשל אי ידיעת תנאי הארץ, אבל לא נאה לפועלים לבטל חוזה. הן כל עלייתנו לארץ הייתה לשם בניינה בגופנו ובנפשנו, ומה איפא האסון אם ניכנס בחובות ונצטרך לשלמם במשך שנים, הלא לקרן הקיימת נשלם, משמע שנעבוד לטובת הלאום והן זה יעודנו".
יפה קיווה כי בחוות כנרת יתרכזו כעשרה חברים מהאיכר הצעיר, אולם רק שלושה חברים עלו, ואליהם הצטרפה חברה אחת מהחלוץ. מאוחר יותר הצטרפו לקבוצה חברים נוספים מהארץ ומחוות כנרת עצמה.
ניהול הקבוצה היה מופתי למרות קשיי הביטחון והגנבות.
. חברי הקבוצה הביאו עמם מארצות הברית שיטות עבודה ומכשירי עבודה שלא היו מוכרים בארץ. כמו כן הוסיפו גידולים חדשים וענפים כרפת ולול שלא היו מקובלים כאן.
בתערוכה החקלאית, שנערכה בחוות כנרת בשנת תרע"ב (1912), הציגה קבוצת האיכר הצעיר, אשר נקראה גם הקבוצה האמריקאית שלושה עשר זני גידולים חדשים, מסומנים בשמותיהם העבריים והמדעיים. המוצגים הפתיעו והפליאו בחידושם וביופיים, בהם זני תירס וירקות שלא נודעו בארץ לפני כן.
את שנת 1913 סיימה הקבוצה בהפסד כספי שנבע מהפעילות השוטפת ובנוסף מדמי החכירה שנדרשו לשלם. חוב זה גרם לקרע בקבוצה והיו שטענו כנגד תנאי החוזה עליו הוחתמו.
חברי הקבוצה

בקבוצה האמריקנית היו חמישה חברים: אליעזר יפה; אלימלך לוין - חלוץ מגדלי העופות בארץ ; דב קליי - נרצח בידי ערבים ב-1915 במלחמיה ; צבי קרישבסקי - בתום שנה ירד להודו ; חנה אנטופולסקי - ממייסדי מושב כפר יחזקאל.
החברים הארצישראלים היו: ד"ר יוסף זוסמן - נרצח ב-1914 בסביבות ירושלים ; דב אפשטיין - עבר לנטעים ; שמעון מקלר ; הדסה לוין - אחותו של אליעזר יפה ואשתו של אלימלך לוין.
שניים נוספים שהצטרפו לקבוצה במשך השנה הראשונה הם: חנה ציפיסי ואליהו פרסי - (היה ה"ספרדי" היחיד בקבוצה) ואשר נרצח בכנרת בקיץ 1913 בידי רועים בדווים .
צבי הירשפלד הצטרף לארגון האיכר הצעיר. בשנת 1911 עלה לארץ ישראל והתיישב בירושלים.
קבוצת האיכר הצעיר התפרקה, עם כישלון פעילותם בחוות כנרת, אולם הלקח יושם על ידי אליעזר יפה בקידום רעיון מושב העובדים.
לקריאה נוספת

כתבי אליעזר יפה . תל אביב, עם עובד, 1953
הערות שוליים

↑  ברכה חבס (עורכת), החצר והגבעה- סיפורה של קבוצת כנרת, הוצאת עם עובד, תל אביב 1968, עמ'46-47; 41-42
1 2 3 4 5 6 7 8  מרגלית שילה, ‏המושב - האיכר הצעיר, הקבוצה האמריקאית בעלייה השניה, קתדרה
1 2  זאב צחור (עורך), העלייה השנייה: אישים, הוצאת יד יצחק בן צבי, ירושלים 1997, עמ' 209
1 2  עורך זאב צחור, העלייה השנייה: אישים, הוצאת יד יצחק בן צבי, ירושלים 1997, עמ' 210
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007526623305171 
אליעזר יפה, מנהיג קבוצת האיכר הצעיר, תמונה משנות ה-20 של המאה ה-20
הסצנה האמריקאית

|  מידע כללי |
| --- | --- |
 מאת:  הנרי ג'יימס
 שפת המקור:  אנגלית
 סוגה:  ספרות מסע 
 הוצאה
 הוצאה בשפת המקור:  Chapman and Hall, לונדון Harper & Brothers, בוסטון
 תאריך הוצאה:  1907
 מספר עמודים:  Chapman: 465 Harper: 443
 
הסצנה האמריקאית (באנגלית: The American Scene) הוא ספר מסע המתאר את מסעו של הסופר הנרי ג'יימס בארצות הברית בשנים 1904–1905. עשרה מתוך ארבעה עשר פרקי הספר פורסמו במגזינים, North American Review, Harper's Magazine ו-The Fortnightly Review, בשנים 1905–1906. המהדורה הראשונה של הספר יצאה לאור ב-30 בינואר 1907 באנגליה ושמונה ימים לאחר מכן (7 בפברואר) בארצות הברית. ישנם שינויים משמעותיים בין שתי המהדורות.
ספר נסיעותיו של ג'יימס, הסצנה האמריקנית, תקף בחריפות את "החומרנות המשתוללת", כפי שכינה אותה ג'יימס, והמבנה החברתי של אמריקה. הספר עורר מחלוקת לגבי התייחסות החברה האמריקנית לקבוצות אתניות שונות ונושאים פוליטיים. הספר עדיין רלוונטי לגבי מספר סוגיות שוטפות, כגון מדיניות ההגירה, איכות ושמירה על סביבה, צמיחה כלכלית, ומתחים גזעיים.
מראי מקום

Thinking in Henry James by Sharon Cameron (Chicago: U Chicago P 1989)
Henry James Collected Travel Writings - Great Britain and America - English Hours, The American Scene, Other Travels edited by Richard Howard (New York: Library of America 1993) ISBN 0-940450-76-3
A Henry James Encyclopedia by Robert L. Gale (New York: Greenwood Press 1989) ISBN 0-313-25846-5
הדיוויזיה ה-12 (בריטניה)

| --- | --- |

 פרטים
 מדינה:  הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת
 שיוך:  הצבא הבריטי הצבא הבריטי
 סוג:  דיוויזיה
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  1914 1939 – 1919 1940 (כ־5 שנים)
 מלחמות:  מלחמת העולם הראשונה מלחמת העולם השנייה
 פיקוד
 דרגת המפקד:   מייג'ור גנרל
הדיוויזיה ה-12 של הצבא הבריטי (המזרחית) הייתה דיוויזיה בריטית אשר לחמה במלחמות העולם.
היסטוריה > מלחמת העולם הראשונה

באוגוסט 1914 גויסה הדיוויזיה כחלק מהצבא החדש והחלה באימונים, ובאביב 1915 נשלחה הדיוויזיה לצרפת. הדיוויזיה ללחמה בקרבות השונים בחזית המערבית, ובכלל זה קרב לוס, הקרב על הסום, קרב אראס, קרב פשנדל, קרב קמברה, מתקפת האביב ומתקפת מאה הימים. לאחר המלחמה שוחררו חיילי הדיוויזיה, ובשנת 1919 פורקה הדיוויזיה.
היסטוריה > מלחמת העולם השנייה

בשנת 1939 הוחלט על הכפלת כוח הצבא הבריטי, ועל בסיס הדיוויזיה ה-44 הוקמה הדיוויזיה ה-12 (המזרחית). עם פרוץ מלחמת העולם השנייה גויסה הדיוויזיה ונשלחה לצרפת כחלק מחיל המשלוח הבריטי, אולם מאחר שעוד לא סיימה את אימוניה היא הייתה אמורה לשמש כדיוויזיית עבודה ולא כדיוויזיה לוחמת. במהלך המערכה על צרפת לחמה הדיוויזיה בפיקוד רודריק לורן פטרי, ואף השתתפה בקרב אראס, אולם לבסוף פונתה יחד עם שאר חיל המשלוח במהלך מבצע דינמו. לאחר חזרתה לבריטניה פורקה הדיוויזיה עקב ריבוי האבדות שלה, ויחידותיה שימשו לחיזוק יחידות אחרות.
סמל הדיוויזיה במלחמת העולם השנייה
הספרן

| --- | --- |

 מידע כללי
 צייר:  ג'וזפה ארצ'ימבולדו 
 תאריך יצירה:  1556 
 טכניקה וחומרים:  קנבס, צבע שמן 
 ממדים בס"מ
 רוחב:  710 מ"מ 
 גובה:  980 מ"מ 
 נתונים על היצירה
 מספר יצירה:  SKO 11616 (טירת סקולסוסטר) 
 מיקום:  טירת סקולסוסטר
 
הספרן הוא ציורו של ג'וזפה ארצ'ימבולדו, ציור שמן על קנבס, המוצג באוסף טירת סקוקלוסטר (אנ') בשוודיה. ההשערה המקובלת היא כי זהו דיוקנו של וולפגנג לציוס (אנ'), היסטוריון חוקר התקופה הקלאסית בחצר הקיסרים הרומים הקדושים של בית הבסבורג.
ארצ'ימבולדו שימש צייר הדיוקנאות הרשמי של הקיסר פרדיננד הראשון החל מ-1562 ולאחר מכן המשיך בתפקיד תחת מקסימיליאן השני ורודולף השני. "הספרן" נמנה עם סדרת ציורים שצייר ארצ'ימבולדו, המתארים את בני חצר המלוכה של מקסימיליאן השני. אוצרי טירת סקוקלוסטר מתארכים את הציור לשנת 1562, אם כי מקורות רבים אחרים מתארכים אותו לשנת 1566 לערך. ב-1957 היה ההיסטוריון סוון אלפונס הראשון להגיע לכלל מסקנה כי "הספרן" היה למעשה דיוקנו של וולפגנג לציוס.
ארצ'ימבולדו יצר דיוקנאות רבים על ידי צירוף עצמים שונים כמו פירות, ירקות או פרחים, ובמקרה זה ספרים. העצמים שנבחרו היו לרוב קשורים לחייו של האדם או למאפייניו. "הספרן" נתפס גם כמחווה למקצוע הספרנות ולשדרת המשכילים, אך בעת ובעונה אחת גם כתיאור סאטירי של אלו. קיי סי אלהרד מציג גישה שונה לפירוש הציור, ומציע כי המסר החבוי בעבודה הוא דווקא פרודיה על "אספני ספרים חומרניים שמתעניינים יותר ברכישת ספרים מאשר בקריאתם". לדבריו של אלהרד, בציור חסרה התייחסות למספר מאפיינים בולטים של מקצוע הספרנות, כמו סימנים כאלו או אחרים לסידור ומיון הספרים. הוא מוסיף וגורס כי הציור מתמקד במאפייניים החומריים של הספרים ולא בתוכנם, ובכך הדבר מחזק את ההתייחסות האפשרית לאספנים דווקא, ולא בהכרח לספרנים או לאנשי רוח.
אלהרד מציין כי "הספרן" היווה נקודת ציון מרכזית ב"היסטוריה החזותית של תיאור מקצוע הספרנות". אם כי, כותרתו המקורית של הציור, אם הייתה כזו, אינה ידועה כיום, וההתייחסות הראשונה אליו לפי כותרת יצירה היא מראשית המאה ה-20, "Bibliotekarien" בשוודית.
"הספרן" הוא אחת משתי עבודות של ארצ'ימבולדו המוצגות באוסף טירת סקוקלוסטר. הציור הובא לשוודיה לאחר ביזת טירת פראג בידי הצבא השוודי במהלך הקרב על פראג ב-1648.
ישנן שלוש גרסאות נוספות של הציור, שאין ודאות לגבי יוצרן המקורי. ב-2011 פורסם מחקר מדעי הקובע כי הגרסה הידועה של "הספרן" היא למעשה העתק מאוחר יותר של עבודתו המקורית של ארצ'ימבולדו, שמקום הימצאה אינו ידוע.
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6  ‏Elhard, K.C. (Spring 2005). "Reopening the Book on Arcimboldo's "Librarian"". Libraries & Culture. 40 (2): 115–127. doi:10.1353/lac.2005.0027. JSTOR 25541905.
1 2  ‏Greggs, Jeffrey (בדצמבר 2010). "Arcimboldo 1527-1593: Nature & Fantasy". The New Criterion. pp. 49–50. {{cite book}}:  (עזרה)
1 2 3  ‏"Livrustkammaren och skoklosters slott med stiftelsen hallwylska museet: En myndighet tre museer". נבדק ב-3 בספטמבר 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  ‏Werner Kriegeskorte (2000). Arcimboldo. Ediz. Inglese. Taschen. p. 30. ISBN 978-3-8228-5993-3.
1 2  ‏Thomas DaCosta Kaufmann (2009). Arcimboldo: Visual Jokes, Natural History, and Still-Life Painting. University of Chicago Press. p. 259. ISBN 978-0-226-42686-0.
↑  "EBSCOhost Login". search.ebscohost.com. נבדק ב-2019-10-26.
↑  ‏Frantisek Makes; Maria Brunskog (2011). Enzymatic Restoration and Authentication of Giuseppe Arcimboldo's "Vertumnus". Gotland University. ISBN 978-91-86343-08-8.
הגדרוניות מקורה

שתי חברות בגדרוניות מקורה
הגדרוניות מקורה (באנגלית: Wrens of the Curragh) היו קהילה של נשים באירלנד של המאה ה-19, שחיו בנידוי מחברת הכלל במישורי קילדייר. רבות מהן היו זונות ששירתו את חיילי מחנה קורה. ברשומות המתוארכות לשנות ה-40 של המאה ה-19, נכתב כי ישנן נשים המתגוררות בקורה סמוך למחנה הצבאי. רבות מהנשים התייתמו כתוצאה מהרעב הגדול, ונדחקו לזנות כדי לשרוד. הנשים פיתחו אורח חיים קומונאלי; כסף, מגורים, חפצים, אוכל וטיפול בילדים היו חלק מהשיתוף הכלכלי. קהילת הנשים סוקרה במקור על ידי צ'ארלס דיקנס ביומנו, לאחר מכן סוקרה לציבור הרחב באמצעות רומנים, שירים, מוזיקה, פודקאסט וביצירות אמנות.
אטימולוגיה

"הגדרוניות מקורה" היו קהילה של זונות שחיה במישורי קורה של מחוז קילדייר באירלנד. הנשים נקראו "גדרוניות" כמין הציפורים, מכיוון שהן ישנו בשקעים באדמה שמחציתן נמצאו בגדות נהרות או בתעלות, כשהן מכוסות בשיחי אלגומין (Ulex). אלו בעלי דמיון רב לשיחי קידה שעירה, הגדלים בארץ ישראל. שקעים אלו הוסוו על ידן כמו הקנים שבונות הציפורים במשפחת הגדרוניים. קורה (Curragh) בהגייה אנגלית /ˈkʌɹə/, בהגייה גאלית אירית יש לבטא קוראך - /ˈkʌɹəx/.
קורה היא מילה נרדפת בשפה האירית למישור, בהשאלה משמה של סירת חתירה בעלת תחתית שטוחה בשם קוראך (אנ').
היסטוריה

רישומים היסטוריים של נשים המתגוררות בקורה בסמוך למחנה הצבאי, מתוארכים לשנות ה-40 של המאה ה-19. מחנה קורה הפך ממחנה ארעי לקבוע בשנת 1856, מה שאומר שנוכחותן של הנשים הפכה רציפה. נוכחותן נמשכת ברשומות עד שנות ה-80 של המאה ה-19. רבות מהנשים הללו התייתמו במהלך הרעב הגדול והשתמשו בזנות כאמצעי להישרדות. חלק מהנשים התגוררו באופן עונתי במישורים אלו, בחודשי הקיץ התגוררו במישור כ-60 נשים. ייתכן כי מחוץ לזמן הקציר, עובדים חקלאיים מובטלים העלו את המספר לגבוה יותר.
היסטוריה > סגנון חיים

הנשים פיתחו אורח חיים קומונאלי בו כסף, מגורים, חפצים, אוכל וטיפול בילדים היו חלק מהשיתוף הכלכלי. לקהילה לא הייתה מנהיגה יחידה. בעוד שהנשים היו מנודות מהקהילה בעיר, הן גם נמנעו מיצירת מגע במידת האפשר, למשל מבחינת הטיפול הרפואי, הנשים צרכו תרופות שהן רקחו בעצמן או קנו. בעוד שהנשים היו תלויות בחיילים בכסף, הן אף סרגו בגדים שמכרו בשווקים כדי לנסות ולהשיג עצמאות כלכלית מן המחנה הצבאי. ובכל זאת הצבא היה זה שסיפק להם מים מתוקים ואיפשר להן לקנות סחורות בשוק המחנה 2–3 פעמים בשבוע. ייתכן כי רשת עזרה הדדית זו הייתה חזקה עוד יותר במובנים מסוימים מאשר רשתות התמיכה המסורתיות יותר בסביבותיה.
הנשים לא היו פופולריות מבחינה מקומית, ובשנת 1855 התלונן בעל אמצעים ומשלם מיסים, כי לא רק שהנשים גורמות לשחיתות מוסרית, אלא שבעצם הן גם הוצאה מוכרת ששולמה על ידו כחלק מהמסים לרשויות המס. בשנת 1857 התלונן הכומר הפרסביטריאני של המחנה הצבאי לעיתון "הטיימס" על נוכחות הזונות סביב המחנה. צ'ארלס דיקנס כתב גם על הנשים בכתב העת שלו, "כל השנה", בשנת 1864.
היסטוריה > תשומת לב עיתונאית

בשנת 1867 ביקר את "הגדרוניות" העיתונאי ג'יימס גרינווד מכתב העת פאל מאל. לפני ביקורו, באותה השנה, מצבם של ה"גדרוניות" והחיילים נדון בכתב העת הבריטי לרפואה; במאמר מוצגות חלק מהנשים כגנבות.
גרינווד ציין את העוני שבו הן חיו ואת הזנות שמימנה את חייהן. בעלון מאוחר יותר, דן גרינווד כיצד לא כל נשות הקהילה היו זונות בפועל. חלק מהנשים היו בנישואין כידועות בציבור עם חיילים במחנה, אך בשל תקנות הצבא לא יכלו לחיות יחד עם הגברים.
היסטוריה > השפעת תשומת הלב הציבורית

העיתון הרפואי טיימס וגאזט הלונדוני הציג תגובה למאמרו של גרינווד שהתמקד בהתלבטויות המוסריות של "הגדרוניות", כמו גם דיון בבעיות התברואה שלהן ובהשפעות שלהן על בריאות הציבור.
השפעת ביקורו של גרינווד ופרסום מאמריו הביאו לדיון פומבי וחקיקת חוק קורה מקילדייר (1868). חוק זה קידם בית חולים ייחודי שתכליתו טיפול במחלות מין לטיפול בנשים (Lock hospital). הטיפול בנשים בבית חולים זה, היה גרוע ולעיתים קרובות הן הואשמו כמפיצות את מחלות המין שהיו נפוצות בקרב החיילים.
בתרבות הפופולרית

חייהן של "הגדרוניות מקורה" עוררו השראה למגוון של תגובות יצירתיות:
בתרבות הפופולרית > רומנים

בשנת 1873 הן מוזכרות בסיפור קצר, "בחירות האמבי", מאת ג'ורג 'פרייזר. בשנת 2010 כתב הסופר מרטין מלון את הרומן "הזוהר היחיד של היום" על החיים בקורה. באופן דומה, רוז דויל כתבה את הרומן "אכן חברות" בשנת 2011. בשנת 2018 פרסמה הסופרת אורלה מק'לינדן את "מעוף הגדרוניות", בו היטיבה לשחזר את חייהן של הנשים.
בתרבות הפופולרית > שִׁירָה

בשנת 2007, המשוררת מבה מקגוקיאן הציגה את "הגדרוניות" בכרך "הקורה אינו דורש נמל".
בתרבות הפופולרית > מוּסִיקָה

הזמרת ג'יין מקנמה הלחינה את השיר, "The Curragh Wrens". באופן דומה, אולי קנדי כתב את השיר "The Curragh Wrens" מנקודת המבט של חייל במחנה; למרות הכותרת, מילות השיר אינן מתייחסות כלל ישירות לנשים. השיר של לנקום "לצוד את הגדרוניות" מאזכר את "גדרוניות הקורה".
בתרבות הפופולרית > פודקאסטים

בשנת 2019, הפרק הראשון של הפודקאסט "הזונות ההיסטוריות" דן ב"גדרוניות של הקורה".
בתרבות הפופולרית > אמנות חזותית

בשנת 2020, במהלך מגפת הקורונה, האמנית אמנדה קוגן המשיכה בעבודתה בפרויקט על הנשים בזנות והשתמשה במעין גלויות של נשים אלו בזמן מגפה.
היהודי הנצחי (תערוכה נאצית)
ראו גם

התעמולה הנאצית
הערות שוליים

1 2 3  "Der ewige Jude: The "Eternal Jew" or the "Wandering Jew, באתר Holocaust Education & Archive Research Team
1 2 3  שאול פרידלנדר, גרמניה הנאצית והיהודים: שנות הרדיפות, 1939-1933; תרגמה מאנגלית עתליה זילבר; ספרית אפקים, הוצאת עם עובד, תל אביב 1997; עמ' 288.
↑  חותמות דואר המציינות את התערוכה: , .
↑  האנציקלופדיה של השואה, יד ושם וספרית פועלים, תל אביב 1990; כרך א, עמ' 25.
↑  חותמות דואר של התערוכה ברייכסטאג בברלין
↑  שאול פרידלנדר, גרמניה הנאצית והיהודים: שנות הרדיפות, 1939-1933; עמ' 289.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1084247372  VIAF: 791145662623205030458   WorldCat (עם VIAF): 791145662623205030458
הדיוויזיה ה-13 (בריטניה)

| --- | --- |

 פרטים
 מדינה:  הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת
 שיוך:  הצבא הבריטי הצבא הבריטי
 סוג:  דיוויזיה
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  1914–1919 (כ־5 שנים)
 מלחמות:  מלחמת העולם הראשונה
 פיקוד
 דרגת המפקד:   מייג'ור גנרל
הדיוויזיה ה-13 (המערבית) של הצבא הבריטי הייתה דיוויזיה בריטית אשר לחמה במלחמת העולם הראשונה.
היסטוריה

הדיוויזיה הוקמה באוגוסט 1914 כחלק מצבא קיצ'נר, ובאביב 1915 נשלחה הדיוויזיה לגליפולי, שם לחמה בקרבות הקשים נגד הטורקים כחלק מהקורפוס ה-9. בדצמבר 1915 הועברה הדיוויזיה למצרים, ולאחר תקופה קצרה היא הועברה למסופוטמיה, שם הייתה חלק מכוח החילוץ הכושל שנועד לשחרר את הכוחות הלכודים בכות. בחורף 1917 לחמה הדיוויזיה בקרב כות השני ובכיבוש בגדאד, ובשנת 1918 השתתפה הדיוויזיה בכיבוש שטחי צפון עיראק, ולאחר מכן נותרה כחיל כיבוש במוסול. לאחר המלחמה שוחררו חיילי הדיוויזיה, וביוני 1919 פורקה הדיוויזיה.
מפקדים

מייג'ור-גנרל רוברט קקביץ' (24 באוגוסט 1914 – 26 באוקטובר 1914)
מייג'ור-גנרל ה. ב. ג'פריז (26 באוקטובר 1914 – 15 במרץ 1915)
מייג'ור-גנרל פרדריק שאו (15 במרץ 1915 – 22 באוגוסט 1915)
בריגדיר ג'. ה. דה ב. טראברס (22 באוגוסט 1915 – 23 באוגוסט 1915)
מייג'ור-גנרל פרדריק מוד (23 באוגוסט 1915 – 10 ביולי 1916)
מייג'ור-גנרל וולטר קיילי (10 ביולי 1916 – 20 במאי 1918)
בריגדיר ג'. וו. או'דואודה (20 במאי 1918 – 23 בדצמבר 1918)
מייג'ור-גנרל סר וולטר קיילי (23 בדצמבר 1918 – 17 במרץ 1919)
הגדרה

הגדרה היא תיאור לשוני מדויק וממצה של מושג כלשהו. ההגדרה משתמשת במונחים לשוניים אחרים כדי להביא לזיהויים המדויק של המושג להבדילו ממושגים אחרים. הגדרה של מושג עונה על השאלה "מהו אותו מושג", בין אם הוא אובייקט מוחשי או רעיון מופשט. בחלק מתחומי הידע, הגדרת מושג חייבת להיעזר רק במושגים שהוגדרו שלא בעזרת שימוש בו, כדי להימנע מהגדרה מעגלית.
שימוש בהגדרות הכרחי בתחומי הפילוסופיה, המתמטיקה, המדע, המשפט, ההלכה והמילונאות. בשל העובדה, שהגדרה מוצלחת צריכה להיות גם מדויקת וגם שימושית, בתחומים שונים קיים שוני בנוהלי ההגדרה. לעיתים מלאכת ההגדרה אינה פשוטה, במיוחד בתחומים שאינם ניתנים למדידה ולתצפית מדויקת, ולפעמים אף נחשבת לבלתי אפשרית. יוצאת מן הכלל היא המתמטיקה, שתכניה אינם ניתנים למדידה או לתצפית, ובכל זאת מלאכת ההגדרה בה מפותחת ושיטתית.
דרך ההגדרה

אריסטו קבע כי הגדרה נכונה היא כזאת הנקבעת Per genus et differentiam, כלומר על ידי סוג והבדל. אם, למשל, נגדיר את הכלב כ"בעל חיים נובח", הרי ש"בעל חיים" הוא הסוג אליו שייך מין הכלב ו"נובח" הוא ההבדל, כלומר התכונה המבדילה אותו ממינים אחרים באותו סוג.
הגדרה מוצלחת היא כזו שתוחמת מושג, או משמעות של מונח, באופן מדויק ונעזרת לצורך זה בתיאור קל להבנה וקל לבדיקה. תחימת מושג באופן מדויק פירושה פירוט תכונותיו המהותיות ורק אותן, תוך שימוש במושגים מוגדרים היטב, באופן שמכלול התכונות שבהגדרה יתקיים רק במה שמסומן על ידי המונח המוגדר. לדוגמה, נניח כי אנו מתבוננים במטוס ומעוניינים להגדיר את רעיון המטוס (המושג). ההגדרה: "עצם שעף" אינה טובה שכן נכללים בה עצמים שאינם מטוס כגון ציפור או אבן שנזרקה לאוויר. כלומר, "עצם שעף" היא הגדרה שיש בה תכונה מהותית של המטוס, אולם לא כל התכונות המהותיות שלו. ההגדרה "עצם שעף ועשוי מתכת" אף היא אינה טובה, כיוון שייתכן שמטוס יהיה עשוי מחומר אחר. לפיכך, "עשוי מתכת" אינה תכונה מהותית למטוס. לעומת זאת ההגדרה: "מכונה שטסה באוויר בכוח המנוע אשר בה" היא מוצלחת יותר שכן היא כוללת תכונות מהותיות של מטוס, שכולן יחד מאפיינות רק אותו:
מכונה
טסה באוויר
יכולת הטיסה נובעת מהמנוע שבתוכה
ההגדרה אינה כוללת תכונות לא מהותיות של מטוס כגון, החומר שממנו הוא עשוי, המקום שבו הוא מיוצר, השימוש שנעשה בו (לצרכים אזרחיים, צבאיים וכדומה) וכיוצא באלה.
עם זאת, ההגדרה תיחשב טובה רק אם יש הגדרה טובה למונחים: מכונה, טיסה באוויר, מנוע. אם למשל אין אפשרות להגדיר מהי מכונה או מהו מנוע, ההגדרה תיחשב פגומה. אלא אם כן מדובר בתאוריה דדוקטיבית שבה האכסיומות מספקות למעשה את משמעות המונחים הראשוניים (הבלתי מוגדרים) שלה.