stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
רפאל הצרפתי
משפחתו

הרב רפאל הוא בן לשושלת רבנים 'הצרפתי' שכיהנו ברצף כרבנים ודיינים בפאס במשך כארבע מאות שנה ומשפחתו מיוחסת לרש"י ולרבנו תם. רבי רפאל הוא נכדו של רבי רפאל מנחם הצרפתי שהיה שר היהודים ומחכמי פאס. בין חכמי המשפחה נמנים: הרב וידאל הצרפתי השני, הרב יצחק הצרפתי, הרב וידאל הצרפתי השלישי, הרב אליהו הצרפתי (רבי רפאל היה נינו), הרב אבנר ישראל הצרפתי. כמו כן דודו מצד אימו היה הרב יוסף לוי שהיה מחכמי העיר פאס.
חיבוריו

כשנה לפני פטירתו בשנת ה'תשט"ו, הוציא לאור את פרי חיבוריו:
מנחת פתים - חדושים על התנ"ך, הש"ס, וחידושי הלכה
משפט כתוב - שו"ת על ארבעת חלקי השולחן ערוך.
שני החיבורים נדפסו בספר אחד בפאס.
מעט פסקי דין נוספים מצויים בכתב יד.
לקריאה נוספת

הקדמת הרב רפאל הצרפתי לספרו 'מנחת פתים' - פאס התשט"ו.
דלקת הקיבה והמעיים

| --- | --- |
.
 תחום:  גסטרואנטרולוגיה 
 גורם:  Rotavirus, נורו-וירוס, בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 תסמינים:  הקאה, צרבת, עווית, התייבשות, כאב בטן, בחילה, חום, שלשול, abdominal cramps 
 טיפול:  אריתרומיצין  ציפרופלוקסצין  אונדנסטרון  איבופרופן 
 קישורים ומאגרי מידע
 eMedicine:  775277 
 MeSH:  D005759
 סיווגים
 ICD-11:  1A40 
 
דלקת הקיבה והמעיים, הידועה גם בשם גסטרואינטריטיס (באנגלית: Gastroenteritis), היא דלקת של מערכת העיכול המערבת את הקיבה והמעי הדק. הסימנים והתסמינים שהמחלה כוללת הם שילוב של שלשול, הקאות וכאבי בטן. תסמינים נוספים כמו חום, חוסר אנרגיה והתייבשות עלולים להתרחש גם כן. משך המחלה יהיה בדרך כלל פחות משבועיים.
הגורמים העיקריים לדלקת הקיבה והמעיים הם זיהומים שנגרמים על ידי וירוסים, חיידקים, טפילים ופטריות. אולם, הגורם הנפוץ ביותר להתפתחות המחלה הוא וירוסים. אצל ילדים נגיף הרוטה הוא הגורם הנפוץ ביותר להדבקות במחלה. אצל מבוגרים norovirus ו-campylobacter יהיו סוגי הווירוס הנפוצים ביותר. העברה של המחלה עלולה להתרחש עקב אכילת מזון שלא הוכן כראוי, שתיית מים מזוהמים או דרך מגע קרוב עם אדם אשר נגוע במחלה. מכיוון שלא משנה מה גורם המחלה מטפלים בסימפטומים של המחלה אותו הדבר, בדרך כלל לא נדרש אבחון של הגורם.
הדרכים למניעת המחלה כוללים: שטיפת ידיים עם סבון, שתיית מים נקיים ושמירה על תנאי תברואה תקינים. מי שסובל מדלקת הקיבה והמעיים במצבה הקל יטופל בדרך כלל בשתיית נוזלים מרובה ומנוחה. יש מקרים שבהם החולים יזדקקו לעירוי נוזלים, אולם אנטיביוטיקה בדרך כלל לא נחוצה.
ההערכה היא כי שלושה עד חמישה מיליארד מקרים של דלקת הקיבה והמעיים מתרחשים בעולם מדי שנה וכתוצאה מכך נפטרים כ-1.4 מיליון בני אדם. ילדים ואנשים אשר חיים במדינות מתפתחות הם האוכלוסיות שבהן המחלה תהיה נפוצה יותר. בעולם המתפתח, ילדים בגילאים של עד שנתיים עלולים להידבק בזיהום כ-6 פעמים בשנה. הזיהום פחות נפוץ אצל מבוגרים, בין היתר בשל היכולת שלהם לפתח חסינות.
סימנים וסימפטומים

דלקת הקיבה והמעיים בדרך כלל כוללת גם שלשולים וגם הקאות. במקרה הפחות נפוץ של המחלה היא תכלול רק אחד מהם. הסימנים והסימפטומים מתחילים בדרך כלל 12-72 שעות לאחר תחילת הזיהום בגוף. אם הגורם הוא נגיפי המחלה תתפתח בדרך כלל בתוך שבוע אחד. נגיפים מסוימים עשויים גם לגרום בנוסף גם לחום, עייפות, כאב ראש ולכאב שרירים. אם הצואה היא דמית פחות סביר שהגורם ויראלי והוא ככל הנראה חיידקי. התייבשות היא תוצאה שכיחה של שלשול מתמשך.
ילדים שנדבקו בנגיף בדרך כלל יחלימו החלמה מלאה תוך שלושה עד שמונה ימים. עם זאת, במדינות עניות הטיפול בזיהומים לעיתים קרובות מחוץ להישג יד ולכן שלשול מתמשך נפוץ באותן מדינות.
סיבות

וירוסים וביניהם במיוחד נגיף הרוטה (rotavirus), חיידקים שהנפוצים בהם הוא חיידק הקולי (Escherichia coli) ומינים שונים של campylobacter הם הגורמים העיקריים של דלקת הקיבה והמעיים. עם זאת, ישנם גורמים אחרים אשר יכולים לגרום לתסמונת זו. סיבות שאינן זיהומיות יכולות גם להיות הגורם, אך הן הרבה פחות סבירות מאשר גורם נגיפי או חיידקי. הסיכון לזיהום גבוה יותר אצל ילדים, בשל חוסר חסינותם היחסית והרגלי היגיינה ירודה.
סיבות > וירוסים (ויראלי)

הווירוסים: rotavirus, norovirus, adenovirus ו־astrovirus ידועים כנגיפים הנפוצים ביותר לדלקת הקיבה והמעיים. נגיף הרוטה הוא הגורם הנפוץ ביותר של דלקת הקיבה והמעיים אצל ילדים ומייצר שיעורים דומים הן במדינות המפותחות והן במדינות המתפתחות. וירוסים מהווים כ-70% של מקרי המחלות הזיהומיות הכוללות שלשול אצל ילדים בכל קבוצת גיל. אצל מבוגרים וירוס כגורם למחלה פחות נפוץ כי לרוב אוכלוסיית המבוגרים מחוסנת לכך. נמצא כי Norovirus הוא הווירוס הגורם לכ-18% של מקרי התחלואה בקרב מבוגרים.
סיבות > חיידקים (בקטריאלי)

בעולם המפותח Campylobacter jejuni הוא החיידק העיקרי שגורם לדלקת הקיבה והמעיים. נמצא שחצי ממקרי התחלואה קשורים לחשיפה לעופות. אצל ילדים, חיידקים הם הגורם לכ-15% ממקרי התחלואה, והסוגים הנפוצים ביותר הם: Escherichia coli, Salmonella, Shigella ו-Campylobacter. אם האוכל מזדהם בחיידקים ונשאר בטמפרטורת החדר במשך מספר שעות החיידקים שמצויים בו מתרבים ועלולים להגביר את הסיכון של זיהום למי שיצרוך ויאכל את המזון. כמה מזונות המזוהים עם דלקת הקיבה והמעיים כוללים בשר נא או מבושל, עוף, פירות ים, ביצים, נבטים, חלב לא מפוסטר, גבינות רכות וכן מיצי פירות וירקות. בעולם המתפתח, במיוחד באזור שמתחת למדבר סהרה באפריקה ובאסיה, כולרה היא גורם שכיח של דלקת הקיבה והמעיים. זיהום זה בדרך כלל מועבר על ידי מים מזוהמים או מזון.
Clostridioides difficile הוא גורם שכיח לשלשול אצל קשישים. נמצא שתינוקות יכולים לשאת חיידקים אלה מבלי לפתח סימפטומים. זהו הגורם הנפוץ לשלשול בחולים אשר מאושפזים בבתי החולים והוכח שהוא קשור לעיתים קרובות לשימוש באנטיביוטיקה.
סיבות > טפילים

מספר טפילים חד-תאיים יכולים לגרום לדלקת הקיבה והמעיים – לרוב הטפיל Giardia lamblia הוא הנפוץ ביותר אולם גם מינים של: Entamoeba histolytica, Cryptosporidium ושלל מינים אחרים גם כן יכולים להוות גורמי תחלואה. הטפילים מהווים כ-10% מהמקרים אצל ילדים. הטפיל Giardia lamblia הוא גורם יותר נפוץ בעולם המתפתח והוא שגורם לדלקת הקיבה והמעיים במידה מסוימת כמעט בכל מקום בעולם. הסיכוי להדבקות בטפיל תעלה אצל אנשים שנסעו לאזורים שם השכיחות למחלה גבוהה, ילדים שלומדים במעון יום ובעקבות אסונות.
העברת המחלה (transmission) > סיבות זיהומיות

העברה של המחלה עלולה להתרחש באמצעות צריכת מים מזוהמים או כאשר אנשים חולקים את אותם חפצים אישיים. במדינות שבהן עונות רטובות ועונות יבשות, איכות המים בדרך כלל נהיית ירודה במהלך העונה הרטובה ולכן יש קורלציה עם זמן התפרצות המחלה במדינות אלו. במדינות אחרות שבהן יש ארבע עונות בשנה הזיהומים נפוצים יותר בחורף. בקבוק האכלה של תינוקות שלא מחוטא כראוי הוא גורם משמעותי להידבקות בדלקת הקיבה והמעיים. העברה של המחלה קשורה גם לתנאי היגיינה ירודים, במיוחד בקרב ילדים במקומות שבהם אוכלוסייה צפופה, וגם באלה שסובלים מתזונה לקויה. לאחר פיתוח חסינות, מבוגרים יכולים לשאת אורגניזמים מסוימים בלי להפגין סימנים או תסמינים, ובכך הם בעצם מתפקדים כנשאים של המחלה.
העברת המחלה (transmission) > סיבות שאינן זיהומיות

ישנן מספר סיבות שהן לא זיהומיות אשר גורמות לדלקת של דרכי העיכול, ביניהן גם מחלת הקיבה והמעיים. הנפוצות ביותר כוללות שימוש בתרופות (כמו NSAIDs), מזונות מסוימים כגון לקטוז (לאנשים אשר רגישים ללקטוז), גלוטן (לאנשים אשר סובלים ממחלת הצליאק). מחלת קרוהן היא גם מקור לא זיהומי לדלקת הקיבה והמעיים.
פתופיזיולוגיה

דלקת הקיבה והמעיים מוגדרת כבעלת תסמינים של הקאות ושלשול עקב זיהום של המעי הגס או המעי הדק. השינויים במעי הדק הם בדרך כלל לא דלקתיים, בעוד שאלה של המעי הגס הם כן. המספר הנדרש של פתוגנים כדי לגרום זיהום משתנה מפתוגן אחד (בשביל Cryptosporidium) עד אפילו 108 (בשביל Vibrio cholerae).
אבחון

דלקת הקיבה והמעיים תאובחן בדרך כלל בצורה קלינית, בהתבסס על בדיקת החולה והבנה של הסימנים והתסמינים ממנו הוא סובל. קביעת הגורם המדויק למחלה בדרך כלל לא תהיה נחוצה, משום שהטיפול דומה (ללא קשר לגורם). עם זאת, יש לקחת תרבית צואה במרבית המקרים הבאים: צואה דמית, חולה שאולי נחשף להרעלת מזון ומי שאשר לאחרונה נסע בעולם (בייחוד למדינות מתפתחות). יש לבדוק רמות סוכר אצל תינוקות וילדים צעירים משום שבאוכלוסייה זו מצבים כמו היפוגליקמיה מתרחשים אצל כ-10% מהם בעת שהם סובלים מדלקת הקיבה והמעיים. כמו כן יש לבדוק רמות אלקטרוליטים בדם ואת תפקוד הכליות כאשר קיים חשש של התייבשות חמורה.
אבחון > התייבשות

קביעה אם חולה בדלקת הקיבה והמעיים סובל מהתייבשות היא חלק חשוב של ההערכה. התייבשות בדרך כלל מתפלגת באופן הבא: קלה (3-5%), בינונית (6-9%), חמורה (≥10%) מהמקרים. אצל ילדים הסימנים המדויקים ביותר להתייבשות יהיו: מילוי קפילרי, בדיקת טורגור לעור ואבחנה של דפוס נשימה חריג. ממצאים שימושיים אחרים (במצבי התייבשות חמורים יותר) כוללים עיניים שקועות, ירידה בפעילות, חוסר דמעות ויובש בפה. תפוקת שתן נורמלית וכמות רוק מספקת בפה הן סימנים מרגיעים וככה"נ לא מדובר בהתייבשות. בדיקות דם במעבדה יהיו בדרך כלל בעלות תועלת קלינית בקביעת מידת התייבשות.
אבחון > אבחנה מבדלת

סיבות פוטנציאליות אחרות של סימנים, סימפטומים המחקים את אלה של דלקת הקיבה והמעיים שיש לשלול כוללים דלקת התוספתן, מחלות מעי דלקתיות, זיהומים בדרכי השתן וסוכרת. אי-ספיקת הלבלב, תסמונת המעי הקצר, מחלת וויפל, מחלת הצליאק הן מעט פחות סבירות אולם צריכות להילקח בחשבון. האבחנה המבדלת יכולה להיות מסובכת במקצת, אם האדם מציג רק הקאות או שלשולים (ולא את שניהם).
דלקת התוספתן עשויה להתאפיין בהקאות, כאב בטן, וכמות קטנה של שלשול ב-33% מהמקרים. זאת בניגוד לכמות גדולה של שלשול שאופיינית מאוד לדלקת הקיבה והמעיים. דלקות ריאות או דלקת בדרכי השתן אצל ילדים עלול לגרום גם הקאות או שלשול. חמצת קטוטית סוכרתית (DKA) תאופיין בכאב בטן, בחילות, הקאות, אבל ברוב המקרים לא תכלול שלשול. מחקר אחד מצא כי 17% של ילדים שסובלים מ־DKA אובחנו תחילה כסובלים מדלקת הקיבה והמעיים.
מניעת דלקת הקיבה והמעיים > אורח חיים

אספקה של מאגרי מים לא מזוהמים ונגישים, כמו כן שמירה על תנאי תברואה תקינים חשובים להפחתת שיעורי הידבקות של דלקת הקיבה והמעיים. מבחינת הפרט- נקיטת אמצעים אישים כגון שטיפת ידיים עם סבון, מצאו שיעזרו ויגרמו לירידה בשיעורי דלקת הקיבה והמעיים, הן במדינות מתפתחות והן במדינות מפותחות בעולם עד כדי 30%. שימוש בג'ל על בסיס אלכוהול (אלכוהול-ג'ל) תהיה יעילה בהגנה מפני זיהומים והעברתם. נמצא גם שהנקת התינוק בחלב תעזור להפחית את תדירות הזיהומים ואת משך הזמן שלהם. הימנעות ממזון מזוהם או שתייה מזוהמת גם כן נמצא יעיל.
מניעת דלקת הקיבה והמעיים > חיסון

בשל יעילותו ובטיחותו של החיסון ב-2009 ארגון הבריאות העולמי המליץ על חיסון לרוטה-וירוס (rotavirus) שיוצע לכלל הילדים ברחבי העולם. בנוסף, שני סוגי חיסון מסחריים לנגיף קיימים וכמה נוספים נמצאים בפיתוח. באפריקה ואסיה החיסונים הפחיתו את אחוזי הסובלים מדלקת הקיבה והמעיים בקרב תינוקות. מדינות שיישמו תוכניות חיסון לאומיות ראו ירידה בשיעורי וחומרת המחלה. חיסון זה עשוי גם למנוע מחלות לילדים שאינם מחוסנים על ידי הפחתת מספר מחזורי הזיהומים. מאז שנת 2000, יישום של תוכנית החיסונים בארצות הברית הצליחה להפחית באופן משמעותי את מספר המקרים של שלשול עד ל-80%. את המנה הראשונה של החיסון יש לתת לתינוקות בגילאים של בין 6 ל-15 שבועות. חיסון אוראלי נגד כולרה נמצא יעיל להפחתת הסיכוי למחלה עד ל-50–60 אחוזים.
טיפול

דלקת הקיבה והמעיים היא בדר"כ מחלה אשר תטופל עצמית ואינה דורשת טיפול תרופתי. הטיפול המועדף בחולים עם התייבשות מתונה היא החזרת נוזלים דרך הפה, כלומר בשתיית מים. לילדים בסיכון של התייבשות מהקאות, נטילת מנה אחת של תרופה נוגדת הקאות עשוי להיות מועיל. נטילת כדור נוגד כאבים ובפרט כאב בטן- בהתייעצות עם גורם רפואי.
טיפול > טיפול בהתייבשות

הטיפול הראשוני של דלקת הקיבה והמעיים הן בילדים והן במבוגרים היא הטיפול בהתייבשות. עדיף שהטיפול יהיה על ידי שתיית המים, אם כי לעיתים עירוי תוך ורידי של נוזלים עשוי להיות נחוץ במקרה ויש ירידה ברמת ההכרה או אם מדובר בהתייבשות חמורה. שתיית משקאות המורכבים בעיקר מסוכרים פשוטים, כגון משקאות קלים ומיצי פירות, לא מומלצים לילדים מתחת לגיל 5 מכיוון שהם עלולים לגרום לשלשולים.
טיפול > תזונה

תזונה ללא לקטוז או תזונה שמקפידה על הפחתת לקטוז לא נמצאה יעילה תמיד למניעת שלשולים. נמצא שעדיף שילדים ימשיכו את הרגלי התזונה הרגילה שלהם במהלך פרקי הזמן שבהם הם סובלים משלשול, חוץ מהיוצא מן הכלל שהוא להימנע ממזון עתיר סוכרים.
מספר מוצרי פרוביוטיקה הוכחו כמועילים בהפחתת משך זמן המחלה ותדירותה. הם גם יכולים להיות שימושיים במניעת ובטיפול בשלשול שקשור לנטילת אנטיביוטיקה. מוצרי חלב מותססים (כמו יוגורט) באופן דומה נמצא מועיל. תוספי אבץ נמצאו אפקטיביים גם לטיפול וגם למניעת שלשולים בקרב ילדים בעולם המתפתח.
טיפול > תרופה נגד בחילה

תרופות נגד בחילות עשויות להיות מועילות לטיפול נגד הקאות אצל ילדים. אף על פי שהן עוזרות להפחית את כמות ההקאות, הן לא הוכחו קלינית כמועילות לשיפור מצב דלקת הקיבה והמעיים.
טיפול > אנטיביוטיקה

אנטיביוטיקה לא נחוצה בדרך כלל במהלך טיפול בדלקת הקיבה והמעיים, אף על פי שלפעמים מומלץ לנטול אנטיביוטיקה אם התסמינים חמורים במיוחד. ארגון הבריאות העולמי (WHO) המליץ לילדים צעירים שיש להם שלשולים דמיים בשילוב עם חום ליטול אנטיביוטיקה.
אפידמיולוגיה

ההערכה היא כי יש שלושה עד חמישה מיליארד מקרים של דלקת הקיבה והמעיים מדי שנה. כתוצאה מכך יש כ-1.4 מיליון מקרי מוות שמתרחשים ברחבי העולם על בסיס שנתי. ילדים שחיים במדינות מתפתחות נמצאו המשופעים ביותר מהמחלה. יותר מ-450,000 של אלה שנפטרים בשל הנגיף מדי שנה הם ילדים מתחת לגיל חמש. הכולרה גורמת לתחלואה של בין שלושה עד חמישה מיליון מקרים ולמוות של כ-100,000 אנשים בשנה. בעולם המתפתח, ילדים בגילאים של עד שנתיים, לעיתים קרובות מקבלים שש פעמים או יותר זיהומים בשנה שמובילים לדלקת הקיבה והמעיים. כולרה פחות נפוצה אצל מבוגרים, בין היתר בשל יכולתם לפתח חסינות.
ב-1980 דלקת הקיבה והמעיים הובילה לכ-4.6 מיליון מקרי מוות אצל ילדים, עם רוב המתרחשים בעולם המתפתח. מאז, שיעורי התמותה צומצמו באופן משמעותי (כ-1.5 מיליון מקרי מוות מדי שנה) בעיקר בשל כניסתה ושימושה הנרחב של הטיפול הפומי נגד התייבשות.
ראו גם

בטן
כאב בטן
דלקת התוספתן
התייבשות
דלקת רפידת הקיבה
נורו-וירוס
נגיף הרוטה
אלרגיה לבוטנים

| --- | --- |

 תחום:  אלרגיות למזון
 גורם:  בוטן 
 קישורים ומאגרי מידע
 MeSH:  D021183
 סיווגים
 ICD-10:  T78.4
 
אלרגיה לבוטנים היא סוג של אלרגיה למזון. הסימפטומים הפיזיים של התגובה האלרגית לבוטנים יכולים לכלול גירוד, סרפדת, נפיחות, אקזמה, התעטשות, אסתמה, כאבי בטן, ירידה בלחץ הדם, שלשול ואף דום לב. מדובר למעשה בתגובה של אנפילקסיס.
אכילת בוטנים עלולה לגרום לתגובה אלרגית קלה או קשה באדם האלרגי. התגובה האלרגית יכולה להתרחש תוך שניות או דקות לאחר האכילה, או מספר שעות לאחר מכן. אצל אנשים אלרגיים ישנה רגישות יתר כלפי הבוטנים מצד מערכת החיסון. אלרגיה זו מוכרת "כאחת האלרגיות חמורות ביותר למזון בשל השכיחות, התמדה ופוטנציאל הסיכון של התגובה האלרגית שלה." אלרגיה לבוטנים, כאלרגיות מזון רבות, נחשבת למסכנת חיים. על פי הסטטיסטיקות, מעל שלושה מיליון בני אדם סובלים מאלרגיה לבוטנים או שקדים. אלרגיה זו עשויה לחלוף מאליה אך בחלק גדול מהמקרים היא נותרת לעד, ולא נמצא עד היום טיפול יעיל כנגדה אלא רק ניסיונות להפחתת הרגישות.
מניעה נעשית בין היתר באמצעות חשיפה מוקדמת של נשים הרות ותינוקות לבוטנים בתזונה שלהם.
בארצות הברית, כ-0.6% מהאוכלוסייה אלרגית לבוטנים. והם גורם שכיח למוות מאנפילקסיס.
סימנים וסימפטומים

הסימפטומים של האלרגיה לבוטנים קשורים לקיום נוגדן מסוג אימונוגלובולין lgE הספציפי לחלבוני הבוטנים. קישור בין חלבוני הבוטנים לנוגדן זה אחראי לשחרר היסטמין וחומרים מתווכים אחרים מתוך תאי פיטום (degranulation). התופעות שיכולות להיגרם מהיסטמין הן התרחבות כלי הדם והתכווצות של דרכי הנשימה, דבר המכונה גם כעווית הסימפון (bronchospasm).
תגובה אלרגית לבוטנים יכולה לבא לידי ביטוי באחד או יותר מהתסמינים הבאים:
תחושת עקצוץ במגע המזון המכיל בטנים עם הלשון או ריריות חלל הפה
פריחה (אורטיקריה) על העור באזור מגע עם מזון המכיל בוטנים, אך גם באזורים מרוחקים. זוהי התגובה השכיחה ביותר.
פגיעה במערכת הנשימה העליונה המתבטאת בנזלת, שיעול, התעטשויות, דמעות ובמקרים חמורים גם סטרידור. תסמינים אלו מופיעים לרוב בנוסף לפריחה על העור.
במקרים נדירים מופיעה פגיעה במערכת הנשימה תחתונה המתבטאת בקושי נשימה הדומה לאסתמה.
הקאות וכאבי בטן, הנובעים ממערכת העיכול
אנפילקסיס היכול להתבטא בירידת לחץ דם, איבוד הכרה ומוות.
התגובה האלרגית נובעת מפעילות של המערכת החיסונית נגד הבוטנים. נוגדנים המיוצרים על ידי המערכת החיסונית גורמים לתאי הפיטום לשחרר היסטמין, האחראי לתגובה האלרגית.
הגורמים לאלרגיה

הגורם המדויק לפיתוח האלרגיה אצל האדם אינו ידוע. מחקר אחד הצביע על כך שתינוקות אשר גילו אצלם אלרגיה לבוטנים נוטים באופן משמעותי יותר להיחשף לחמאת גוף מבוטנים או קרמים לעור מבוטנים. ילדים עם דרמטיטיס אטופית מועדים במיוחד לפתח אלרגיות למזון בכלל ולבוטנים בפרט.
אלרגיות למזון פחות נפוצות במדינות מתפתחות. השערת ההיגיינה היא ניסיון להבין מדוע זה המקרה. חסידי ההשערה אומרים כי שכיחות נמוכה יחסית לזיהומים בילדות במדינות מפותחות עלולה לתרום לשכיחות מוגברת של מחלות אלרגיות. ההנחה עשויה גם להסביר מדוע בכורי הילדים נוטים לפתח יותר אלרגיות.
בנוסף, שיטת בישול הבוטנים עלולה לגרום לשכיחויות שונות לאלרגיות במדינות מפותחות במערב ובמדינות מתפתחות אחרות. במדינות מפותחות במערב נוטים להשתמש בבוטנים קלויים בעוד שבחלקים אחרים בעולם לעיתים מבשלים או מטגנים את הבוטנים.
מספר ספציפי של חלבונים שמקורם בבוטנים מחוללים את האלרגיה והם קרויים : Ara h1, Ara h2 וגם Ara h3.
הגורמים לאלרגיה > התזמון של החשיפה

ישנן ראיות כי אכילת בוטנים בשלב מוקדם בחיים עשויה להקטין מאוחר יותר אלרגיות לבוטנים. לפיכך, האקדמיה האמריקאית לרפואת ילדים, ביטלה את ההמלצה לדחות חשיפה לבוטנים יחד עם מזונות אחרים. בנוסף, האקדמיה גם לא מצאה סיבה להימנע מבוטנים במהלך ההיריון או בזמן הנקה.
הגורמים לאלרגיה > תזונה במהלך היריון

בשנת 2014 מחקר מצא כי צריכת בוטנים על ידי נשים בהיריון שאינן סובלות מאלרגיה לבוטנים נקשרת לירידת הסבירות שילדיהם יפתח אלרגיה לבוטנים. בשנת 2003 מחקר אחר מצא שאין קשר בין חשיפה לבוטנים במהלך ההיריון או בתקופת ההנקה לפיתוח אלרגיות.
הגורמים לאלרגיה > דרכי החשיפה

עיקר החשיפה לבוטנים היא דרך המזון אך תיתכן גם חשיפה לחלקיקים ואבק באוויר כמו במפעלים או חשיפה אפילו לפירורי בוטנים.
אבחון

אלרגיה לבוטנים מאובחנת באותה צורה בה מאבחנים אלרגיות אחרות למזון. האבחנה לאלרגיה, ובין היתר אלרגיה לבוטנים, כוללת היסטוריה רפואית, בדיקה גופנית ובדיקות אלרגיה. המכון הלאומי לאלרגיה ומחלות זיהומיות ממליצים לבצע בדיקות לאלרגיות למזון אצל רופא אלרגיה, זאת כי "מחקרים רבים מראים כי 50% עד 90% משוער המדווחים על אלרגיות למזון, מתגלה שבעצם אלו אינן אלרגיות".
אלרגיה לבוטנים מתגלה לרוב בגיל צעיר, פעמים רבות בגיל 18–24 חודשים, כאשר הילד מקבל לארול חמאת בוטנים על לחם. כיוון שהאלרגיה עשויה להיות מסוכנת, האבחון הוא חשוב מאוד והוא חייב לכלול הדרכה לגבי הימנעות וטיפול.
אבחון > בדיקת אלרגיה

בדיקות עור יכולות לשמש כדי לאשר אלרגיות ספציפיות למזון. בדיקות עור נועדו לזהות נוגדן ספציפי שקשור לתאי פיטום. במהלך הבדיקה, תמצית של אלרגן מונחת על עור המטופל ומבוצעת דקירה עדינה של שכבת העור העליונה. כאשר קיימת רגישות של מערכת החיסון למזון הנבדק יפתח נפיחות ואודם מקומי באזור הדקירה בדומה לעקיצת יתוש.
בדיקות אלרגיה אלו נחשבות ליעילות ומדויקות מאוד באבחון ובהערכת חומרת האלרגיה. לעיתים הרופא ייעזר גם בבדיקות דם לזיהוי רמות הנוגדן IGE כלפי המזונות השונים.
"תקן הזהב" של בדיקות אבחון נעשה על ידי חשיפה עם המזון החשוד בשיטת הסמיות כפולה (שיטה מחמירה לעריכת ניסויים מדעיים, שמטרתה להפחית במידת האפשר את ההטיות הסובייקטיביות המודעות והבלתי מודעות העלולות לנבוע מכך שהמדען והנחקר יודעים את מטרות הניסוי ואת מרכיביו), ופלצבו (תרופת דמה).
בדיקת חשיפה זו נעשית אם אנו סבורים שהאלרגיה חלפה או שהיא חסרת משמעות קלינית. כמו כן ניתן להיעזר בבדיקות חשיפה אלו כדי לאמוד את מידת הרגישות למזון.
טיפול

פרק זה טעון עדכון. אנא תרמו לוויקיפדיה . ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
כיום לא קיים טיפול שמרפא תגובות אלרגיות לבוטנים. אך מנסים לעיתים לפתח עמידות לפחות חלקית באמצעות תהליך של הפחתת רגישות המכונה גם "אימונותרפיה".
הימנעות קפדנית מבוטנים היא הדרך היחידה למנוע תגובה אלרגית. הטיפול לתגובה האלרגית או לאנפילקסיס הוא שימוש בתרופות אנטיהיסטמיניות או הזרקה של אפינפרין.
בינואר 2020 אישר מנהל המזון והתרופות האמריקאי שיווק של תרופה לאלרגיה לבוטנים.
חברה ותרבות > היפו אלרגיה לבוטנים

בשנת 2012 חקלאים וטכנאים בקרוליינה הצפונית קיבלו פטנט כדי להפחית אלרגנים לבוטנים ב-98% או יותר. התהליך מתייחס לבוטנים קלויים, כאשר הוסר מהם הקליפה והעור, עם אנזימי כיתת מזון הנפוצים בעיבוד מזון. הטיפול כולל השריית בוטנים באנזימי כיתת המזון. הטיפול מפחית שני אלרגנים עד ל-98%. התוצאה היא שהבוטנים האלה מריחים ובעלי טעם דומה לבוטנים קלויים. עוד צוין כי בוטנים אלה לא מהונדסים גנטית.
אפקטיביות התהליך הודגם בניסויים קליניים בבני אדם באוניברסיטת קרוליינה הצפונית בצ'אפל היל, באמצעות בדיקות העור.
N.C. A&T חתם על רישיון בלעדי על התהליך עם הנוגדנים. החברה הודיעה באוקטובר 2014, כי קבוצות של בוטנים יהיו זמינות לעיבוד מזון. היצרנים שאפו לבסס את התהליך כ"תקן התעשייה עבור בוטנים- מרכיבים שמקורם בוטנים".
חברה ותרבות > מחלוקת

ניקולאס כריסטאקיס, טען כי צעדים שננקטו (בעיקר בבתי ספר) כדי להבטיח שילדים אלרגיים אינם נחשפים לאלרגנים של הבוטנים אינם מידתיים לסיכון בפועל של חשיפה כזו. ד"ר כריסטאקיס הוסיף ואמר כי תגובות עממיות לסכנה של אלרגיה לבוטנים הן "מסימני ההיכר של מחלה פסיכוגנית המונית".
אפידמיולוגיה וגאוגרפיה

אלרגיה לבוטנים מופיעה אצל יותר מאחוז מהאוכלוסייה. והאלרגיה לבוטנים הייתה הגורם העיקרי לתמותה מאלרגיה למזון בארצות הברית. מעל 14 אחוז ממקרי החשיפה לבוטנים של אנשים אלרגיים לבוטנים, נובעים מחשיפה לא מכוונת.
מחקר משנת 2008 מציין כי דיווח עצמי לאלרגיה לבוטנים עומד על 1.4% מכלל האוכלוסייה של ארצות הברית, וזה משלש את הקצב שנמצא כ-0.4% - 0.6% במחקר משנת 1997.
מספרים אלה נכונים במיוחד בארצות הברית, קנדה ואנגליה ונמוכים יותר באירופה ובאסיה ואף יותר בישראל. הבדלים אלה יכולים להיות מוסברים במספר אופנים: רקע גנטי, גורם סביבתי עם התייחסות לעלייה ברמות האטופיה במדינות מפותחות -"השערת ההיגיינה"- או גיל וכמות החשיפה.
מדינת ישראל שותפה בתרומה המדעית לחקר האלרגיה לבוטנים. במחקר שנערך ב-2009 על ידי שתי קבוצות, האחת מאנגליה בהובלת ד"ר גדעון לק והשנייה בישראל על ידי הקבוצה בראשות פרופ' יצחק כץ, אישרו את העובדה כי שכיחות האלרגיה לבוטנים בישראל נמוכה בהרבה מזו שבאנגליה. יש המסבירים תופעה זו עקב חשיפה נרחבת לבוטנים בגיל הרך במיוחד סביב חטיף הבמבה הפופולרי בישראל
תסמונת הדליפה הנימית

| --- | --- |
 תחום:  קרדיולוגיה 
 קישורים ומאגרי מידע
 MeSH:  D019559
 
תסמונת הדליפה הנימית (באנגלית: Capillary leak syndrome), הידועה גם בשם תסמונת קלרקסון, מאופיינת בהתקפי בריחה של פלזמה ואלבומין דרך הנימים אל הרקמות הסובבות אותו-שרירים, איברים או חללים בגוף. זוהי תופעה נפוצה ביותר במצב של אלח דם, ולעיתים במצב שבו האדם מאובחן במחלה אוטואימונית, תסמונת גירוי יתר שחלתי, הכשת נחש, והרעלת ריצין. בנוסף, תרופות הניתנות בטיפולים כימותרפיים עלולות גם כן לגרום לדליפה נימית. תסמונת הדליפה הנימית מתרחשת ב-1 למיליון אנשים, ולרוב היא תתרחש באנשים בריאים באופן כללי (בעיקר בגיל המעבר).
מהלך המחלה

תאי האנדותל התוחמים את הנימים מבצעים היפוך עצמי ומתרחקים זה מזה. הם נשארים רחוקים זה מזה בדר"כ בין יום לשלושה ימים (מוגדר כהתקף), מה שמאפשר לפלזמה לדלוף מכלי הדם הללו (בעיקר לתוך השרירים של הגפיים). לעיתים הדליפה עלולה להיות מספיק מסיבית עד כדי גרימה להלם תת-נפחי, תסמונת המדור, תת לחץ דם, עיבוי של הדם (באנגלית: Hemoconcentration), והיפואלבומינמיה.
התקף הדליפה מחולק לשני חלקים:
מהלך המחלה > שלב ההחייאה

בשלב זה ההתרכזות היא בהשגת שליטה על הדליפה הנימית ושמירה על לחץ דם תקין. בשלב הזה אלבומין ונוזלים נוספים דולפים מהנימים אל המרחב הבין תאי וגורמים לנפיחות ובצקות. בעקבות אובדן הנוזלים הרב, מתחילים להופיע סימפטומים-התייבשות, ולחץ דם נמוך (לרוב, בעקבות הירידה בלחץ הדם יש צורך במתן נוזלים או במתן עירוי דם).
מהלך המחלה > שלב הספיגה

בשלב זה האלבומין והנוזלים נספגים מחדש אל הרקמות. הדליפה הנימית שככה, ועל כן הטיפול העיקרי בשלב זה הוא מתן נוזלים. למרות שלחץ הדם עשוי להיות עדיין נמוך, מתן הנוזלים לא נעשה בצורה אגרסיבית שכן הדבר עלול לגרום לבצקות קשות בגפיים, בריאות, ובאיברים פנימיים נוספים.
סימפטומים

רוב חולי התסמונת מדווחים על תסמינים דמויי שפעת, הפרעות במערכת העיכול (שלשול או הקאה), חולשה כללית וכאבים בגפיים, אך יהיו כאלה שלא יופיעו בהם תסמינים או סימני אזהרה מקדימים.
ככל שהתופעה מתפתחת החולים מתחילים לפתח צמא, וסחרחורות.
אבחון

תסמונת הדליפה הנימית היא לרוב קשה לאבחון, ולעיתים אף מאובחנת בצורה שגויה-נוטים לחשוב שהמצב הוא פוליציטמיה, או פוליציטמיה ורה, או היפרווסקיטי או אלח דם.
בבית החולים ניתן לאבחן את התסמונת באמצעות מספר בדיקות:
רמת המטוקריט גבוהה (ערך שונה בגברים ובנשים).
תת לחץ דם.
מחסור באלבומין.
בצקות וקור בגפיים.
טיפול

במהלך ההתקף נעשה טיפול בתרופות שונות וביניהן סטרואידים-בעיקר בתחילת שלב הספיגה במטרה לצמצם את הדליפה כמה שיותר. הסטרואידים מפריעים להפרשת הורמונים שונים (וביניהם ציטוקין) הגורמים לדליפות הנימיות. לאחר שהושגה שליטה על הדליפה ההתרכזות היא על שמירת לחץ דם תקין כדי לוודא זרימת דם תקינה אל האיברים הפנימיים ומניעת בצקות.
השפעת טיפול באימונוגלובולין נחקרת גם כן, ונראה כי לטיפול מסוג זה השפעה חיובית - מחקר שנעשה בין השנים 1996-2016 על 69 מושאי מחקר בדק ומצא כי לאחר 5 שנים 78% מהנבדקים שרדו, ולאחר 10 שנים 69% שרדו. נמצא כי מושאי המחקר שאובחנו בשלב מוקדם יותר של המחלה, וקיבלו טיפול מקיף יותר שרדו לאורך זמן רב יותר.
גם מתן עירוי נוזלים תורם בשמירה על זרימת דם תקינה אל האיברים הפנימיים.
לעיתים, במצבים קשים של בצקות ואגירת נוזלים בגפיים ובבטן מבוצע תהליך של ניקוז הנוזלים על ידי ביצוע חתך כדי להוריד את הלחץ בגפה.
היסטוריה

התסמונת תוארה לראשונה בשנת 1960 על ידי צוות רופאים מניו-יורק, כשבראשם עמד ד"ר בייארד ד. קלרקסון-על כן על שמו נקראת התסמונת.
ראו גם

אלח דם
תסמונת המדור
לקריאה נוספת

ZhihuiXiePhDEunice C.ChanPhDLauren M.LongRN, BSN, BSCelesteNelsonMSKirk M.Druey. The American Journal of Medicine, Jan 2015.
Manon Durand Bechu, Antoine Rouget, Christian Recher, Elie Azoulay, and incent Bounes. Case Reports in Emergency Medicine, 2016.