stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
כוננות
בישראל

בישראל נהוגות חמש דרגות כוננות:
רמת כוננות א' - פעולות שגרתיות ברגיעה להכנת מערך החירום.
רמת כוננות א'1 - הגברת הערנות או ביצוע פעילות התכוננות ללא שינוי מצב הכוננות.
רמת כוננות ב' - מוכנות להידרדרות במצב הצבאי או היתכנות של מצב משברי על רקע אסונות, פעילות מוגברת לקראת מעבר למצב חירום מלא או חלקי על פי התפתחויות המצב.
רמת כוננות ג' - מוכנות מלאה לפעילות מוגברת או היערכות מוגברת למצב משברי על רקע אסון או מצב של לחימה בגזרה מוגבלת. מצב הפעלה חלקי שבו מופעל מערך משק לשעת חירום בהיקפים שונים בהתאם להתפתחות המצב.
רמת כוננות ד' - מוכנות מרבית לכניסה למלחמה כוללת או לקראת אסון טבע ודאי, הפעלת מערך משק לשעת חירום בהיקף מלא.
בחיל האוויר מוגדרות רמות אחדות של כוננות גבוהה לצוותי אוויר:
כוננות "הנע והמתן" - צוותי האוויר יושבים במטוסים מוּנעים וממתינים להזנקה.
כוננות "מיידי" - צוותי האוויר יושבים במטוסים, מוכנים להתנעה ולהמראה מיד עם קבלת פקודה להמריא.
כוננות "חמש דקות" - הצוותים נמצאים בקרבת מטוסי הכוננות, מוכנים להמראה תוך חמש דקות.
כוננות "15 או 30 דקות" - על צוותי האוויר להיות ערוכים להמראה תוך 15 או 30 דקות, בהתאמה.
בכוחות המזוינים של ארצות הברית

בכוחות המזוינים של ארצות הברית נהוגות 5 דרגות כוננות, לפי מדד הקרוי DEFCON ‏(Defense Readiness Condition):
DEFCON 5: כוננות צבאית רגילה בעתות שלום.
DEFCON 4: מצב נורמלי, בו מוגברת פעילות המודיעין וננקטת פעילות מוגברת לשמירת הביטחון הלאומי.
DEFCON 3: העלאת רמת כוננות הכוחות למעל לנורמלי. אותות קריאה המשמשים את הכוחות האמריקניים בשגרה מוחלפים לאותות קריאה מסווגים.
DEFCON 2: העלאה נוספת ברמת כוננות הכוחות, דרגה אחת מתחת לדרגת הכוננות המרבית.
DEFCON 1: כוננות מרבית. מצב זה יוכרז במקרה של מתקפה צפויה בטווח הזמן המיידי, או במהלכה של מתקפה, על כוחות צבא אמריקניים או על שטח ארצות הברית על ידי כוח צבאי זר.
ראו גם

כוננות כחול לבן
כוננות רותם
הערות שוליים

↑  נוהל בסיסי לגיוס והתארגנות מערך פס"ח בשעת חירום
↑  מצבי כוננות ונוהלי שעת חירום במערכת החינוך
↑  מצבי כוננות בתי חולים למלחמה ו/או לעימות מתמשך
↑  יצחק שטייגמן, מוכרחים להמשיך לנגן - חיל האוויר הישראלי במלחמת יום הכיפורים, מודן הוצאה לאור, 2023, עמ' 547
חטיבת המבצעים המיוחדים של הצבא

| --- | --- |

 פרטים
 מדינה:  הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת
 שיוך:  הצבא הבריטי הצבא הבריטי
 סוג:  מבצעים מיוחדים לוחמה לא קונבנציונלית
 בסיס האם:  מחנה אלדרשוט, המפשייר
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  2017 (קבוצת חי"ר מיוחדת)  2021 (חטיבה) – הווה
 נוצרה מתוך:  קבוצת החי"ר המיוחדת
 פיקוד
 יחידת אם:  הדיוויזיה השישית
חטיבת המבצעים המיוחדים של הצבא (באנגלית: Army Special Operations Brigade) היא מסגרת חטיבתית של הצבא הבריטי האמונה על מבצעים מיוחדים וסיוע לכוחות מקומיים ברחבי העולם.
החטיבה הוקמה בתור קבוצת חיל הרגלים המיוחדת, תחילה כדי להכשיר ולאמן כוחות במוקדים שונים בעולם, אך החל מ-2021 תפקיד זה הועבר לחטיבת הסיוע הביטחוני לכוחות ה-11. מאז החטיבה, הכוללת את גדודי רגימנט הריינג'רים ויחידות סיוע נוספות, מעניקה סיוע למבצעים מיוחדים ופעילות לוחמה לא קונבנציונלית במספר מדינות בעלות ברית של הממלכה המאוחדת. היא מהווה את הכוח הלוחם העיקרי לצד החטיבה ה-77 (המתמחה בסיוע מבצעי) של הדיוויזיה השישית, דיוויזיה שמהווה מסגרת מבצעית לסיוע לכוחות חיצוניים, כחלק מתפיסה של הצבא הבריטי של אימון והכשרה מקומית במוקדי חיכוך.
היסטוריה

באוקטובר 2017 הוקמה קבוצת חיל הרגלים המיוחדת (Specialised Infantry Group) במטרה להכשיר ולאמן כוחות מסביב לעולם. כאשר נוסדה, הכילה הקבוצה שני גדודים: הגדוד הרביעי, רגימנט הרובאים; והגדוד הראשון, הרגימנט המלכותי של סקוטלנד, גדודי הקבוצה הותאמו לאופי הפעילות וקיבלו הכשרה וציוד מתאים לפעול במוקדים שונים בעולם בשיתוף פעולה עם כוחות מקומיים. בפברואר 2018 הגדוד הרביעי, רגימנט הרובאים, הוצב בפעילות ראשונה של הקבוצה בכווית באימון והכשרת הכוחות המזוינים של כווית, באותה תקופה הוצבו יחידות הקבוצה גם באפגניסטן בסיוע לכוחות האפגנים, בהמשך נשלחו כוחות לסיוע בניגריה כחלק מהמאבק בבוקו חראם.
ביולי 2018 גדלה הקבוצה לכדי שלושה גדודים עם הוספת הגדוד השני, הרגימנט המלכותי של נסיכת ויילס, ונוסף לה גם צוות ייעוץ והכשרה משולב ללוחמה בטרור. בינואר 2019 נוסף לחטיבה הגדוד השני של רגימנט דוכס לנקסטר, ובהמשך גם הגדוד השלישי של רגימנט רובאי הגורקה. באוגוסט 2021 קבוצת החי"ר הפכה לחטיבת המבצעים המיוחדים של הצבא, כאשר כל הגדודים שהרכיבו את הקבוצה הועברו מהרגימנטים המקוריים שלהם לתוך רגימנט הריינג'רים החדש שהוקם והוכנסו עם שיוכם החדש תחת פיקוד החטיבה. בנוסף לארבעת הגדודים של הרגימנט, נוספו שתי פלוגות מרגימנט רובאי גורקה המלכותי (F ו-G), אסקדון הקשר ה-255 וצוות הכשרה ואימון ללוחמה בטרור (JCTTAT).
בנובמבר 2021 תפקידי ההכשרה והאימון הועבר מהחטיבה לידי חטיבת הסיוע הביטחוני ה-11, לאחר מכן התרכזה החטיבה במתן סיוע ישיר ושיתוף פעולה מבצעי עם כוחות סביב העולם.
מבנה

עם הקמת החטיבה במרץ 2021, היא הורכבה מגדודי חיל רגלים סדירים קיימים שהועברו אליה מחטיבות אחרות. עד לשנת 2030 הרכב החטיבה עתיד לכלול את גדודי רגימנט הריינג'רים שנמצא אף הוא בתהליך הקמה.
מבנה במרץ 2021:
מפקדת הקבוצה (מחנה אלדרשוט, המפשייר)
הגדוד הראשון, הרגימנט המלכותי של סקוטלנד
הגדוד השני, הרגימנט המלכותי של נסיכת ויילס
הגדוד השני, רגימנט דוכס לנקסטר
הגדוד הרביעי, רגימנט הרובאים
הגדוד השלישי, רגימנט רובאי גורקה המלכותי
מבנה כיום:
מפקדת החטיבה (מחנה אלדרשוט, המפשייר)
הגדוד הראשון, רגימנט הריינג'רים (מחנה פלאס, צפון אירלנד)
הגדוד השני, רגימנט הריינג'רים (מחנה קאוג, סארי)
הגדוד השלישי, רגימנט הריינג'רים (מחנה פירברייט, סארי)
הגדוד הרביעי, רגימנט הריינג'רים (מחנה אלדרשוט, המפשייר)
אסקדרון הקשר ה-255, חיל הקשר המלכותי (מחנה סווינטון, וילטשייר)
צוות הכשרה ואימון משולב ללוחמה נגד טרור (JCTTAT) (מחנה שורנקליף, קנט)
ראו גם

הכוחות המיוחדים של הממלכה המאוחדת
הכוחות המיוחדים של צבא ארצות הברית
חטיבת עוז
הערות שוליים

↑  האסקדרון עתיד עד לשנת 2027 לעבור למחנה אלדרשוט.
| חטיבות הצבא הבריטי |
| --- | --- | --- |
| הדיוויזיה הראשונה | חטיבת המשטרה הצבאית הראשונה • צוות קרב החטיבה הקלה הרביעית • צוות קרב החטיבה הממוכנת הקלה השביעית • חטיבת ההנדסה השמינית • חטיבת כוח הסיוע הביטחוני ה-11 • צוות קרב חטיבת התקיפה האווירית ה-16 • החטיבה ה-19 |  |
| הדיוויזיה השלישית | צוות קרב חטיבת התקיפה וסיור העומק הראשונה • קבוצת ההגנה האווירית השביעית • חטיבת הקשר ומערב המידלנדס הרביעית • צוות קרב חטיבת השריון ה-12 • צוות קרב חטיבת השריון ה-20 • קבוצת ההנדסה (סיוע קרוב) ה-25 |  |
| הדיוויזיה השישית | החטיבה ה-77 • חטיבת המבצעים המיוחדים של הצבא |  |
| חטיבות אחרות | צוות קרב החטיבה האווירית הראשונה • חטיבת הסיור והמודיעין הראשונה • חטיבת הגורקה |  |
חיילי רגימנט הרובאים ורובאי גורקה המלכותי בטקס המעבר לרגימנט הריינג'רים ולחטיבת המבצעים המיוחדים, 2021.
תרשים מבנה החטיבה
כימולסטיס

| כימולסטיס> תקופה |
| --- | --- |
קרטיקון עליון-תחילת פלאוקן 68–56 מיליון שנה לפני זמננו PreЄ Є O S D C P T J K Pg N       
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: כימולסטיים
משפחה:: Cimolestidae
סוג:: כימולסטיס
מינים
 Cimolestes cerberoides  Cimolestes incisus  Cimolestes magnus  Cimolestes propalaeoryctes  Cimolestes stirtoni
שם מדעי
 Cimolestes

כימולסטיס (שם מדעי: Cimolestes; מילולית: "שודד קירטון") הוא סוג נכחד יונק מהסדרה הקדומה כימולסטיים. יונק זה החל להתפתח בסוף הקרטיקון לפני 68 מיליון שנה ושרד את הכחדת הקרטיקון הגדולה עד לתחילת הפלאוקן לפני 56 מיליון שנה. המאובנים שלו התגלו ברחבי אמריקה הצפונית וייתכן שגם באמריקה הדרומית.
יונק זה היה דומה מעט לכיסאי אך לא היה בעל שליה אמיתי. הוא נחשב לראשון הקרניבורים היונקים, דבר הבולט בזכות מבנה ניביו הארוכים שהותאמו להריגה. ככל הנראה הטורף הקדום היה פעיל בלילה וניזון מחרקים ומזוחלים קטנים. המינים הגדולים בסוג הגיעו לאורך 60 ס"מ, אך רובם היו קטנים בהרבה.
הכימולסטיס לא החזיק הרבה זמן בעידן הקנוזואיקון והוא הוחלף במהירות בקרוביו התייניודונטים (Taeniodonta) שכנראה התפתחו ממנו והפכו ליונקים גדולים בהרבה, אשר מילאו גומחות רבות.
יונק קדום זה תואר על ידי החוקר האמריקאי עותניאל צ'ארלס מארש ב-1889.
ירגזי אפור-שת

| ירגזי אפור-שת |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: ציפורי שיר
תת־סדרה:: דמויי־דרור
משפחה:: ירגזיים
סוג:: מלאניפרוס
מין:: ירגזי אפור-שת
שם מדעי
 Melaniparus griseiventris ‏רייכנוב, 1882
תחום תפוצה


ירגזי אפור-שת (שם מדעי: Melaniparus griseiventris) הוא מין ציפור שיר קטנה ממשפחת הירגזיים החי ביבשת אפריקה.
מאפיינים חיצוניים

הירגזי אפור-השת הוא ציפור שיר קטנה; אורך גופו 14 ס"מ ומסתו 20 גרם. הכיפה שחורה מבריקה, ונמתחת עד השכמות, עם כתם דהוי על העורף. כתמי לחיים, צידי הצוואר, המותניים והבטן הם בצבע אפור-לבן חיוור; הסנטר, החזה ופס אמצע הבטן שחורים. הזנב שחור, לבן עם שוליים וקצוות, והכנפיים שחורות עם שולי סוככות לבנים. המקור דק, קצר ושחור. המינים נבדלים באופן שולי, לנקבה יש כיפה וסינר מעט עמומים יותר. הפרט הצעיר דומה לנקבה הדהוייה, אך יש אצלו פחות לבן בזנב, יש לו שולי הסוככות צהבהבים, וחסר קו אמצע הבטן הכהה. הבוגר בשנתו הראשונה שומר על השוליים הצהבהבים של הצעירים ולעיתים קיימים ניגודי צבעים עקב חילוף נוצות חלקי בכנף ובזנב. ניכר שיש שונות גאוגרפית כלשהי בין הפרטים, אבל לא ניתן לחלקם לתת-מינים בצורה ברורה; נראה שיש הצטמצמות הדרגתית באורך הכנף ממערב למזרח, ואוכלוסיות שונות נבדלות זו מזו בגוון המדויק של הגחון.
הירגזי אפור-השת הוא אחד מארבעה מינים המכונים "ירגזים אפורים": ירגזי אפור-שת, ירגזי אפרורי, ירגזי הכף וירגזי סומלי. ירגזיי כף מאופיינים מקורים ארוכים ועבים (13.0–15.0 מ"מ), כתם עורף לבן מובהק, לחיים לבנות בהירות ושוליים לבנים בנוצות הזנב, גב בצבע חום וחלק תחתון אפור-בז'. מהם נבדלים הירגזים האפרוריים בגוון בגב ובחלק התחתון האפורים. לעומתם, הירגזי אפור השת מאופיין במקור דק וקצר (11.0–12.5 מ"מ), כתם עורף דהוי, והלחיים ושולי נוצות הזנב אפרפרים; גב וחלק תחתון אפורים. בהשוואה לירגזי הסומלי, בירגזי אפור-השת הגבות והמצח שחורים ולא בז', כתם העורף קטן ודהוי יותר, הגב אפור יותר, כתמי הלחיים עמומים יותר. נוסף על כך, לירגזי אפור-השת אין קו שחור מאחור ללחיים, בנוסף, הסינר השחור על החזה צר ומוארך יותר, והגחון חיוור יותר ולבן יותר, בניגוד לגחון ורדרד אפרפר עם גבול לבן מובהק סביב לחזה ולקו אמצע הבטן בירגזי סומלי.
לירגזי אפור-השת קריאה אופיינית הנשמעת כ"צ'ר-צ'ר-צ'ר-צ'ר-צ'ר-צ'ר" עמוק, לרוב עם "סי" לפניה ומלווה בקריאה הנשמעת כ"טי-צ'יו" צייצני. קריאות נוספות קיימות, אם כי לא נפוצות באותה המידה. הקול דומה באופן כללי לזה של ירגזי הכף, אבל חסר לו הסלסול והרטט בשיר. על אף שיש לו כמה קריאות צרודות, הירגזי אפור-השת נוטה להיות יותר בעל קול צלול יותר מירגזיים אחרים.
בית גידול ותפוצה

בזימבבואה, הירגזי אפור-השת נפוץ במויחד ביערת המיומבו (אנ') של מרכז המדינה. הוא מעדיף חורשות עם עצים גדולים המכוסים בחזזית שבהם הוא מחפש מזון. במזרח טנזניה, קיימים תיעודים מקוטעים מסביב לקיבונדו מדרום לגבול זמביה וממזרח לאזור טאבורה. הוא מקנן בדרום-מזרח הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו. במלאווי הירגזי חי ממערב לנהר שיריי עד לנסאנג'ה. הירגזי חי בנוסף בצפון מערב מוזמביק, במרכז אנגולה ובמזרחה, סמוך לגבול עם זמביה, והוא נמצא ברוב שטח זמביה. הירגזי אפור-השת חי בגבהים של 915–1,950 מעל פני הים,
מלבד ההבדלים הפיזיים בין ירגזי הכף, הירגזי האפרורי והירגזי אפור-השת שצוינו לעיל, המינים מפגינים העדפות אקולוגיות חזקות המאפשרות להם לחפוף גאוגרפית מבלי להתרבות. ירגזי הכף מפגין העדפה לצמחיות סטראנדפלד ורנוסטרפלד; הירגזי האפרורי – לסבך קוצני, במיוחד שיטים, והירגזי אפור-השת חי במיוחד ביערות מיומבו. בדרום זימבבואה הירגזי האפרורי והירגזי אפור-השת חופפים גאוגרפית באופן נרחב, אך כל אחד מהם מוגבל לבית הגידול המועדף עליו ואין עירוב אוכלוסיות, והשניים מבודדים רבייתית. לכן, הם נחשבים כיום למינים נפרדים. יערות המיומבו הם ייחודיים אקולוגית, עם מינים אנדמיים רבים, כולל בהם הירגזי אפור-השת; מתוך 1,300 מיני הציפורים של טנזניה כ-40–50 עברו התמחות אבולוציונית ליערות מיומבו. עם זאת, בדרך כלל, מספר החיות נמוך, ככל הנראה כתוצאה של הקושי הקיצוני של העונה היבשה, עם בצורת של שבעה חודשים שלעיתים קרובות מלווה בשריפות עזות, ומגוון דליל של חרקים וזוחלים.
טווח התפוצה של מין זה גדול (כ-2,990,000 קמ"ר), ולכן הוא אינו מתקרב לסף סכנת הכחדה לפי קריטריון גודל הטווח. לא כימתו את גודל האוכלוסייה, אך מעריכים כי המין לא מתקרב לסף סכנת ההכחדה על פי קריטריון גודל האוכלוסייה. מגמת האוכלוסייה יציבה, ועל כן אין ירידה מהירה דיה כדי להתקרב לסף סכנת הכחדה לפי קריטריון מגמת האוכלוסייה. על כן, ירגזי אפור-שת מסווג כמין ללא חשש. הירגזי אפור-השת רגיש מאוד לשינויים בסביבה, ותפוצתו בזימבבואה מקוטעת, ככל הנראה כתוצאה מהרס בתי גידול וכריתת עצים לדלק, מה שמקטין את תפוצת טרפו, חרקים.
התנהגות

הירגזי אפור-השת הוא חבר בולט בלהקות ציפורים מעורבות מינים במשך רוב ימות השנה, אך פחות בולט בעונת הרבייה (ספטמבר–נובמבר) כאשר הוא מגן על טריטוריות שבמרכזן חור קן מתאים, ומיד לאחר הרבייה בעת השרת הנוצות. אף על פי שהוא עשוי להתחיל להתרבות באוגוסט לאחר עונה גשומה טובה בשנה הקודמת, בממוצע, הרבייה מתחילה בספטמבר. הוא מעדיף חור טבעי בעץ חי, אבל ישתמש בחורים של נקרים, בצינורות, ובחללים בגדרות, במיוחד סביב מגרשי טניס. נראה שיש תחרות מסוימת עם ירגים מפויחים על חורי קינון.
טקסונומיה

הירגזי אפור-השת תואר לראשונה בידי אנטון רייכנוב (אנ') בשנת 1882. הסוג מלאניפרוס תואר על ידי שארל לוסיאן בונפרטה (אנ') בשנת 1850. עם זאת, שנים רבות נחשב הסוג לחלק מהסוג ירגזי. מחקר משנת 2013 הראה שהמינים האפריקאיים בסוג ירגזי יוצרים קלייד עצמאי והמליץ לפצלם לסוג מלאניפרוס, כפי שביצעו גופים אחדים, בהם IUCN‏, ו-IOC (אנ').‏ לעומתם, ITIS עדיין מציג את מיני הסוג מלאניפרוס בסוג ירגזי.
העץ הפילוגנטי של הסוג מלאניפרוס על פי יוהנסון ואחרים (2013):
ירגזי מפויח

| ירגזי מפויח |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: ציפורי שיר
תת־סדרה:: דמויי־דרור
משפחה:: ירגזיים
סוג:: מלאניפרוס
מין:: ירגזי מפויח
שם מדעי
 Melaniparus niger ‏וייו, 1818
תחום תפוצה


ירגזי מפויח (שם מדעי: Melaniparus niger) הוא מין ציפור שיר קטנה ממשפחת הירגזיים. צבעו שחור כפחם, ומכאן שמו. כנפיו וזנבו לבנים ושחורים. הירגזי המפויח חי ביערות, בערבות, בסוואנות, במיומבו (אנ') ובאזורים עירוניים יבשים באפריקה הדרומית בגבהים של עד 1,070 מטרים מעל פני הים. המין נחשב שנים רבות לחלק מהסוג ירגזי. מחקר משנת 2013 הראה שהמינים האפריקאיים בסוג ירגזי יוצרים קלייד עצמאי והמליץ לפצלם לסוג מלאניפרוס.
מאפיינים פיזיים

הירגזי המפויח הוא עוף קטן שחור. אורכו 15–16 ס"מ ומסתו 17.2–26 גרם. קשתית העין חומה, המקור כהה והרגליים אפורות. הזכר בצבע שחור עם ברק כחול-אפרפר, אשר נהיה אפור יותר בגחון. סוככות הזנב התחתונות שחורות עם שוליים לבנים ואברות הזנב שחורות. הכתף ושולי חלק מסוככות הכנף לבנות. הנקבה דומה לזכר, אם כי גבה פחות מבריק וגחונה דהוי. הצעירים בצבע חום כהה, וכיפתם מבריקה במעט מהגוף עם ברק כחלחל. שולי האברות צהובים והפנים והגחון חומים חיוורים. בין תת־המינים קיימים הבדלים בחלקים הלבנים בכנפיים ובגחון. הוא מזוהה לעיתים קרובות בזכות קריאותיו שנשמעות כ-"די–די–צי–צי", "צ'יו–רי", "פיטיט–וו" וצרצורים שונים. מסת הגוזלים 1.94 גרם.
התנהגות

הירגזי המפויח נצפה לרוב בקבוצות קטנות, ומחוץ לעונת הרבייה גם בלהקות מעורבות עם מיני עופות אחרים. בחיפושו אחר מזון, הירגזי גומע מרחקים ארוכים, עד 10 ק"מ ביום. הוא מחפש מזון על צמרות עצים, ענפים ועל הגזע. הוא ניזון בעיקר מחסרי חוליות קטנים, בהם חיפושיות, עשים, עכבישים וטרמיטים, וגם זרעים, גרגירים קטנים ופירות פיקוס. הירגזי גם ניזון מצוף של פרחי אלווי. הגוזלים אוכלים בעיקר זחלים.
עונת הקינון חלה מאוגוסט עד ינואר. הירגזי המפויח הוא מין מונוגמי. הקן, העשוי מסיבים צמחיים, חזזית ופרווה, נבנה על ידי הנקבה בחלל בעץ בגובה 2–5 מטרים מהקרקע, בין אם חלל טבעי, או קן נטוש של נקרים וליביים. הנקבה מטילה 4–5 ביצים ודוגרת עליהם 14–15 ימים. שני ההורים מאכילים את הגוזלים. לעיתים קרובות, ירגזים צעירים עוזרים להוריהם לגדל את הגוזלים. הגוזלים פורחים בגיל 24 ימים, אם כי הם עדיין תלויים בהוריהם ונשארים בטריטורייה עד כ–9 חודשים. טפילי קינון כאוביל הדבש מטילים לעיתים ביצים בקני ירגזי.
תפוצה ובית גידול

הירגזי המפויח חי ביערות, בערבות, בסוואנות, במיומבו (אנ') ובאזורים עירוניים יבשים באפריקה הדרומית בגבהים של עד 1,070 מטרים מעל פני הים. טווח התפוצה של מין זה גדול (כ–3,810,000 קמ"ר), ולכן הוא אינו מתקרב לסף סכנת הכחדה לפי קריטריון גודל הטווח. לא כימתו את גודל האוכלוסייה, אך מעריכים כי המין לא מתקרב לסף סכנת ההכחדה על פי קריטריון גודל האוכלוסייה. מגמת האוכלוסייה יציבה, ועל כן אין ירידה מהירה דיה כדי להתקרב לסף סכנת הכחדה לפי קריטריון מגמת האוכלוסייה. על כן, הירגזי המפויח מסווג כמין ללא חשש.
טקסונומיה

הירגזי המפויח תואר לראשונה על ידי לואי ז'אן-פייר ויו בשנת 1818. הסוג מלאניפרוס תואר על ידי שארל לוסיאן בונפרטה בשנת 1850 עם הירגזי המפויח בתור מין טיפוס. עם זאת, שנים רבות נחשב הסוג לחלק מהסוג ירגזי. מחקר משנת 2013 הראה שהמינים האפריקאיים בסוג ירגזי יוצרים קלייד עצמאי והמליץ לפצלם לסוג מלאניפרוס, כפי שביצעו גופים אחדים, בהם IUCN‏, ו-IOC (אנ').‏ לעומתם, ITIS עדיין מציג את המין בסוג ירגזי. ירגזי מפויח וירגזי לבן-כנף נחשבו בעבר למין אחד, אבל הם לא מתרבים זה עם זה בתחום התפוצה המשותף, דבר שמראה כי הם מינים נפרדים.
העץ הפילוגנטי של הסוג מלאניפרוס על פי יוהנסון ואחרים (2013):
טקסונומיה > תת־מינים

לירגזי המפויח שלושה תת־מינים:
M. n. niger – ויו, 1818, מצוי מדרום מוזמביק למזרח דרום-אפריקה.
M. n. ravidus – קלנסי, 1964, מצוי ממזרח זמביה למוזמביק וצפון דרום-אפריקה.
M. n. xanthostomus – שלי, 1892, מצוי מדרום אנגולה וטנזניה דרך נמיביה, בוטסואנה ועד צפון דרום-אפריקה.
הערות שוליים

↑  ירגזי מפויח באתר הרשימה האדומה של IUCN
1 2 3 4 5  Andrew Gosler, Peter Clement, Southern Black-Tit (Melaniparus niger), version 1.0, Birds of the World, 2020 doi: 10.2173/bow.soublt1.01
1 2  Simon Harrap, Tits, Nuthatches and Treecreepers, A&C Black, 2010-06-30, ISBN 978-1-4081-3458-0. (באנגלית)
↑  Southern Black-Tit - eBird, ebird.org
↑  Terje Lislevand, Jordi Figuerola, Tamás Székely, Avian Body Sizes in Relation to Fecundity, Mating System, Display Behavior, and Resource Sharing, Ecology 88, 2007, עמ' 1605–1605 doi: 10.1890/06-2054
↑  Southern Black Tit (Melaniparus niger) - BirdLife species factsheet, datazone.birdlife.org
↑  Charles-Lucien Bonaparte, Conspectus generum avium, כרך 1, Lugduni Batavorum :: Apud E.J. Brill,, 1850
↑  British Museum (Natural History)., British Museum (Natural History), George Robert Gray, Catalogue of the genera and subgenera of birds contained in the British Museum., London,: Printed by order of the Trustees,
1 2  Ulf S. Johansson, Jan Ekman, Rauri C. K. Bowie, Peter Halvarsson, A complete multilocus species phylogeny of the tits and chickadees (Aves: Paridae), Molecular Phylogenetics and Evolution 69, 2013-12-01, עמ' 852–860 doi: 10.1016/j.ympev.2013.06.019
↑  ירגזי מפויח, באתר הרשימה האדומה של IUCN
1 2  Waxwings and allies, tits, penduline tits – IOC World Bird List (באנגלית אמריקאית)
↑  ITIS - Report: Parus niger, www.itis.gov
↑  Eugene M. McCarthy, Handbook of Avian Hybrids of the World, Oxford University Press, USA, 2006-02-16, ISBN 978-0-19-518323-8. (באנגלית)
| ירגזיים |
| --- | --- | --- |
| ירגזי | ירגזי אפרפר • ירגזי יפני • ירגזי מצוי • ירגזי ירוק-גב |       |
| מכלולופוס (אנ') | ירגזי לבן-עורף (אנ') • ירגזי טאיוואני • ירגזי שחור-פס • ירגזי צהוב הודי (אנ') • ירגזי צהוב-לחי |       |
| מלאניפרוס (אנ') | ירגזי גינאי (אנ') • ירגזי לבן-כנף (אנ') • ירגזי מפויח • ירגזי קארפ • ירגזי לבן-בטן (אנ') • ירגזי לבן-גב (אנ') • ירגזי כהה (אנ') • ירגזי אדום-גחון • ירגזי שחור-ראש (אנ') • ירגזי אדום-גרון • ירגזי מפוספס-חזה (אנ') • ירגזי סומלי (אנ') • ירגזי אפור-שת • ירגזי אפרורי • ירגזי הכף |       |
| פויסילה | ירגזי סצ'ואני • ירגזי שחור-סינר • ירגזי חלוד-חזה • ירגזי גמבל • ירגזי קרוליינה • ירגזי מקסיקני • ירגזי הדסון • ירגזי ערמוני-גב • ירגזי לבן-גבה • ירגזי פרסי • ירגזי שחור-כיפה • ירגזי סיבירי • ירגזי הרים • ירגזי ביצות • ירגזי החרמון |       |
| ירגזי-כחול | ירגזי כחול • ירגזי קנרי • ירגזי תכול (ירגזי פלסקה) |       |
| סיטיפרוס (אנ') | ירגזי לבן-מצח (אנ') • ירגזי אדום-בטן • ירגזי איריומוטה (אנ') • ירגזי רבגוני • ירגזי איזו (אנ') |       |
| לופופאנס | ירגזי מצויץ • ירגזי אפור-ציצה |       |
| באולופוס | ירגזי דו-גוני • ירגזי טקסני • ירגזי הערער • ירגזי חדגוני • ירגזי הרסן |       |
| פריפרוס | ירגזי האשוחית • ירגזי שחור-ציצה • ירגזי שחור |       |
| פרדליפרוס (אנ') | ירגזי צהוב-בטן • ירגזי פיליפיני • ירגזי פלאוואני (אנ') |       |
| מינים יחידים בסוגם | ירגזי כיפת-אש • ירגזי צהוב-גבה • ירגזי סולטני • ירגזי קרקעי |  |
ירגזי מפויח בפארק הלאומי מאראקלה, לימפופו, דרום אפריקה
ירגזי מפויח בקוואזולו-נטאל, דרום אפריקה.
תת־המין Melaniparus niger xanthostomus בצפון בוטסואנה
ישראל טבק

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  7 בדצמבר 1904 רומניה צ'רנוביץ, רומניה 
 פטירה:  17 באפריל 1991 (בגיל 86) ישראל ירושלים, ישראל 
 תאריך עלייה:  1976
 השכלה:  ישיבת רבינו יצחק אלחנן, דוקטור מאוניברסיטת ג'ונס הופקינס וישיבה יוניברסיטי
 מקום פעילות:  ארצות הברית בולטימור, ארצות הברית ישראל ירושלים, ישראל
 תקופת הפעילות:  ? – 17 באפריל 1991 
 
ישראל טבק (7 בדצמבר 1904, צ'רנוביץ רומניה - 17 באפריל 1991, ירושלים) היה רב אמריקאי, נשיא הסתדרות הרבנים דאמריקה, רב קהילת שערי ציון בבולטימור וממנהיגי הציונות הדתית האמריקאית.
חייו

נולד ב-7 בדצמבר 1904 בצרנוביץ' רומניה, למד בישיבות ברישא בפולין ובאוברוישוב בהונגריה. ובהיותו בן 20 היגר לארצות הברית. למד בסמינר לרבנים של רבי יצחק אלחנן והוסמך שם לרבנות על ידי ראשי הישיבה: הרב שמעון שקופ והרב שלמה פוליאצ'ק. בשנת 1928 סיים את לימודיו בישיבה יוניברסיטי במנהטן ובשנת 1942 קיבל תואר דוקטור לפילוסופיה מאוניברסיטת ג'ונס הופקינס על עבודת הדוקטורט שלו, "השורשים הפילוסופיים של היינריך היינה בתלמוד". במהלך שנות הארבעים קיבל גם תואר דוקטור לתאולוגיה מישיבה יוניברסיטי.
בשנת 1932 הצטרף לקהילת שערי ציון בבולטימור ועד מהרה הפך לרבה של הקהילה. שימש בתפקיד זה עד עלייתו לארץ. בבולטימור פעל גם בתור יו"ר ועד החינוך של האקדמיה התלמודית בעיר.
בשנים 1948–1950 כיהן כנשיא הסתדרות הרבנים דאמריקה. לאחר בחירתו הגיע לארץ בראש משלחת רבנים מארצות הברית כדי להפגש עם הרב הראשי דאז, הרב הרצוג, על מנת לחזק את הקשרים בין ההסתדרות לבין הרבנות הראשית בארץ.
היה פעיל בתנועת המזרחי שנים רבות, מתוכן חמש שנים שימש בתור יו"ר הוועד הפועל ואף נבחר לסגן נשיא המזרחי-הפועל המזרחי. היה נציג התנועה בתור ציר בקונגרס הציוני העולמי בפראג 1932 - תרצ"ג.
בשנת 1976 עלה לארץ והתיישב בירושלים. שם, היה מראשי ארגון עולי המערב שליד המפד"ל בירושלים. כמו כן המשיך להיות פעיל בתנועת המזרחי וחיזק את מפעליה בארץ.
נישא לאשתו הראשונה, לאה (ליליאן) אוסקולסקי, בשנת 1931 (נפטרה ב-1953), ובשנת 1964 לאשתו השנייה, גרטה אופנהיים. לרב טבק יש בן ושתי בנות.
נפטר ב-17 באפריל 1991 בבית החולים שערי צדק בירושלים לאחר סיבוכים בעקבות נפילה.
ספריו

Judaic Lore in Heine: The Heritage of a Poet - 1948
Three worlds: A Jewish odyssey - 1988
הערות שוליים

↑  Rabbi Israel Tabak, who led area congregation, dies, Baltimore Sun
ירגזי מקסיקני

| ירגזי מקסיקני |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: ציפורי שיר
תת־סדרה:: דמויי־דרור
משפחה:: ירגזיים
סוג:: פויסילה
מין:: ירגזי מקסיקני
שם מדעי
 Poecile sclateri ‏קליינשמידט, 1897
תחום תפוצה


ירגזי מקסיקני (שם מדעי: Poecile sclateri) הוא מין של ציפור שיר קטנה ממשפחת הירגזיים. הוא תואר על ידי אוטו קליינשמידט בשנת 1897. הירגזי המקסיקני הוא המין הדרומי ביותר של ירגזי באמריקה הצפונית.
מאפיינים פיזיים

הירגזי המקסיקני הוא עוף קטן באורך 12–14 ס"מ, מוטת כנפיים 21 ס"מ ומשקל 11 גרם. הראש שחור עם לחיים לבנות, וכתם סנטר שחור. הגב, הכנפיים והזנב בצבע חום אפרפר כהה, והבטן אפורה בהירה. הזנב באורך 59–65 מ"מ, הכנפיים באורך 63–66 מ"מ, והן עגולות וקצרות. המקור שחור ובאורך 7.6–9.8 מ"מ. הרגל אפורה-ירקרקה ובאורך 16–17.5 מ"מ.
התנהגות ואקולוגיה

הירגזי הקסיקני המבוגר ביותר שתועד היה בן 10.1 שנים. הירגזי מגיע לבגרות מינית בשנתו הראשונה.
הירגזי המקסיקני ניזון בעיקר מחרקים (כמו זחלים וחיפושיות), עכבישים, ולעיתים זרעים. הירגזי המקסיקני הוא צייד פעיל שצד בין הענפים והעלים הקטנים של עצים ביערות, ונצפה תלוי הפוך מענף תוך ציד חרקים מהצד התחתון של הענף. הוא צד גם תוך כדי תעופה. הירגזי מכה על עפצים כדי להגיע אל הפגיות שבתוכם. בניגוד לרבים מבני משפחתו, הירגזי המקסיקני לא תועד שומר מזון לחורף.
התנהגות ואקולוגיה > רבייה

הקן מוקם לרוב בגובה 3–12 מטרים מהקרקע ולעיתים גם בתיבות קינון. הנקבה בונה את הקן מקליפת עץ, טחב ופרווה, ומטילה פעם אחת בשנה 5–8 ביצים לבנות עם נקודות אדמדמות, בעיקר בצד הקהה. גודל הביצים הוא 11×15 עד 13×17 מ"מ. הדגירה אורכת 11–14 יום, והגוזלים פורחים בגיל 18–21 ימים. כשהנקבה עוזבת את הקן, היא מכסה את הביצים בריפוד הקן. כשהגוזלים קטנים, הנקבה דוגרת והזכר מביא מזון, וכשהם גדולים, שני ההורים מביאים מזון. ההורים מורחים את הכניסה לקן בחיפושיות מעוכות שמכילות חומרים שמרחיקים טורפים. אם מפריעים לנקבה במהלך הקינון, היא נושפת ומנפחת את הנוצות ואף תתקוף את הפולש, פעולה שהיא מקור שמם העברי (מהמילה רוגז).
תפוצה ובתי גידול

הירגזי המקסיקני חי בעיקר בצפון ובמרכז מקסיקו, ולעיתים רחוקות ברכסי צ'יריקאווה ואנימס בדרום ארצות הברית. הוא חי ביערות אורן, אלון, צוגנית ואשוחית הרריים, לרוב בלהקות מעורבות עם ציפורי שיר אחרות. הוא יציב ולרוב לא נודד.
הערכות גודל האוכלוסייה (2,000,000 פרטים) ושטח התפוצה (941,000 קמ"ר) גבוהות מאוד, ולכן הוא אינו עומד בקריטריונים אלו של סכנת הכחדה. למרות העובדה שמגמת האוכלוסייה נמצאת בירידה, הירידה אינה מהירה מספיק כדי להתקרב לסף סכנת הכחדה לפי קריטריון מגמת האוכלוסייה. עקב כך, הירגזי המקסיקני הוא מין ללא חשש.