stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שון סופטי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  ישראל ישראל
 מדינה:  ישראל
 תקופת הפעילות:  מ-2018
 עיסוק:  שחקן
שון סופטי הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה ישראלי. הוא מוכר בעיקר בזכות תפקידו כרועי ברזאני בסדרת הטלוויזיה "תחריר".
ראשית חייו

הוא בוגר סל"ה – הסטודיו לאמנויות התיאטרון מיסודו של יורם לוינשטיין.
קריירה

החל משנת 2018 סופטי משחק בתפקידים משניים עד אורחים במספר סדרות טלוויזיה, כגון: "סברי מרנן", "קופה ראשית", "ילדות סכסכניות", "חאנשי", "מלכות", "4:20", "טיטו ורוחו".
בשנת 2025 שיחק בתפקיד ראשי בסדרה "תחריר" של Yes, בסדרה הוא גילם את רועי בראזני, קב"ט שגרירות ישראל בקהיר. באותה שנה גם שיחק בסדרה "שלומי 6" של HOT.
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| שנה | פרויקט | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2018 | סברי מרנן | אריאל | 2 פרקים |
| 2021 | קופה ראשית | שימי | פרק: "ראמזי טהור לעד" |
| 2021 | ילדות סכסכניות |  |  |
| 2022 | מלכות |  | תפקיד משני; עונה 2 |
| 2022 | חאנשי | יוחאי | 2 פרקים |
| 2023 | 4:20 | מירון |  |
| 2023 | חוליגנים |  | סדרת טלוויזיה של כאן 11 |
| 2024 | טיטו ורוחו | נרקיס | תפקיד משני |
| 2024 | אף אחד לא עוזב את פאלו אלטו | קובי שפירא | 3 פרקים |
| 2024 | ג'ודוקא |  |  |
| 2024 | החווה |  |  |
| 2025 | תחריר | רועי ברזאני |  |
| 2025 | שלומי 6 | איציק ברנס |  |
| TBA | הלוו אחוי |  |  |
פילמוגרפיה > תיאטרון

| שנה | פרויקט | תפקיד | מחזאי | במאי | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2020 | ציד המכשפות | ג'ון פרוקטור | ארתור מילר | אילנה ללצ'וק |  |
הערות שוליים

↑  שון סופטי, באתר סטודיו לאומנות התיאטרון מייסודו של יורם לוינשטיין
1 2  ציד המכשפות – מאת ארתור מילר – מחזור 2020, באתר סטודיו לאומנות התיאטרון מייסודו של יורם לוינשטיין
↑  סברי מרנן (2011-2025), באתר אישים
1 2 3 4 5 6 7  רועי אבן, המספר שמוכיח: שי שטרן הוא התופעה הכי מרתקת בטלוויזיה, באתר מאקו, ‏15 בפברואר 2025
↑  קופה ראשית ( -2018), באתר אישים
↑  חאנשי (2022), באתר אידיבי
↑  חאנשי (2022-2023), באתר אישים
↑  טיטו ורוחו (2024), באתר אישים
↑  "כשקראתי את התסריט אמרתי 'איך קורה דבר כזה?'", באתר 103FM, ‏10 בפברואר 2025
↑  רועי אבן, פרט קריטי אחד יכול להפוך את "תחריר" להצלחה, באתר מאקו, ‏4 בפברואר 2025
↑  תחריר - מאחורי הקלעים, באתר Yes
↑  גיל משעלי, ניב כבר יודעת? התפקיד החדש של מאור שוויצר, באתר מאקו, ‏1 בינואר 2024
↑  סמדר שילוני, גם אם היא לא "פאודה" הבאה, "תחריר" יכולה להיות האירוע הבא בטלוויזיה שלכם, באתר ynet, ‏5 בפברואר 2025
פאבל אלכסנדרוב

| --- | --- |

 לידה:  25 באפריל 1896 (יוליאני) בוגורודסק, פלך מוסקבה, רוסיה, האימפריה הרוסית (כיום נוגינסק, מחוז מוסקבה, רוסיה) 
 פטירה:  16 בנובמבר 1982 (בגיל 86) מוסקבה, רוסיה, ברית המועצות 
 ענף מדעי:  טופולוגיה, לוגיקה מתמטית, מתמטיקה, חשבון וריאציות, תורת הקבוצות, גאומטריה, function theory 
 מקום קבורה:  Kavezinski cemetery 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת מוסקבה (1921)  בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 מנחה לדוקטורט:  דמיטרי יגורוב, ניקולאי לוזין 
 מוסדות:  אוניברסיטת מוסקבה (1921–1982)  המכון למחקר מתקדם (1927–1928)  מכון סטקלוב למתמטיקה (1939–1982)  Oles Honchar Dnipro National University 
 תלמידי דוקטורט:  ניקולאי שאנין, פליקס פרנקל, Kirill Aleksandrovich Sitnikov, Meyer Bockstein, אנדריי טיכונוף, אלכסנדר קורוש, לב פונטריאגין, Isaak Aronovich Vainshtein, Mikhail Aleksandrovich Kreines, Alexander Arhangelskii, Mykhailo Shura-Bura, Petru Soltan, Leonid Yakovlevich Neishuler, Evgeny Mishenko, Vitaly Fedorchuk, Lev Kudryavtsev, Vladimir Evgenievich Shneider, Nickolay Vedenisov, Boris Pasynkov, Alexey Vladimirovich Ostrovsky, Vladimir Leonidovich Klushev, Igor Aleksandrovich Shvedov, Algirdas Matuzevicius, אלכסיי פרחומנקו, George Chogoshvili, Igor Aleksandrovich Proskuryakov, Isaak Genrikhovich Aramanovich, Yuliya Antonovna Rozhanskaya, Irina Leonidovna Raukhvarger, Aleksandr Iosifovich Polak, ודים יפרמוביץ', Yuri Smirnov, Sergey Ryshkov, Viktor Nemytsky, Oleg Vyacheslavovich Lokutsievskii, Vladimir Ivanovich Ponomarev, Victor Ivanovich Zaitsev, Yevgeny Schepin, Lev Tumarkin, E. E. Skurichin, S. V. Frolov 
 פרסים והוקרה:  עיטור מהפכת אוקטובר (1980)  פרס לובצ'בסקי (1972)  מדליית קוטניוס (1969)  גיבור העמל הסוציאליסטי (1969)  עיטור לנין (1946, 1953, 1961, 1966, 1969, 1975)  עיטור הדגל האדום של העמל (1945)  פרס סטלין (1942)  עיטור אות הכבוד (1940) 
 בן או בת זוג:  Ekaterina Romanovna Eiges   אנדריי קולמוגורוב 
 
פאבל סרגייביץ' אלכסנדרוב (ברוסית: Па́вел Серге́евич Алекса́ндров,‏ 7 במאי 1896 בוגורודבק (כיום נוגינסק) - 16 בנובמבר 1982 מוסקבה) היה מתמטיקאי רוסי-סובייטי, נציג אסכולת הטופולוגיה ממוסקבה. הוא חיבר מעל שלוש מאות מאמרים ותרם תרומות חשובות בתחום תורת הקבוצות והטופולוגיה. נקראו לפי שמו הקומפקטיפיקציה על שם אלכסנדרוב והטופולוגיה על שם אלכסנדרוב.
אלכסנדרוב היה החל משנת 1929 פרופסור באוניברסיטה הממלכתית של מוסקבה על שם לומונוסוב. ב-1953 נבחר כחבר באקדמיה למדעים של ברית המועצות. בשנים 1964 -1932 היה יושב ראש האיגוד המתמטי של מוסקבה ובשנים 1958–1962 כיהן כסגן יושב ראש האיחוד הבינלאומי למתמטיקה.
ביוגרפיה > ילדות וצעירות

אלכסנדרוב נולד בשנת 1896 בבוגורודסק, בפלך מוסקבה, ברוסיה, אז חלק מהאימפריה הרוסית כבן של הרופא סרגיי אלכסנדרוביץ' אלכסנדרוב, הרופא הראשי של בית החולים הנפתי בבוגורודסק (מאוחר יותר, בית החולים של פלך סמולנסק). אמו, צזאריה אקימובנה לבית זדנובסקי השקיעה הרבה בחינוך של בנה, ולימדה אותו, בין היתר, צרפתית וגרמנית. בגיל שנה המשפחה עברה לעיר סמולנסק. בשנת 1913 סיים עם מדליית זהב את הגימנסיה הציבורית של סמולנסק, שבה מורה למתמטיקה דגול ואיש ספרות ממוצא יהודי בשם אלכסנדר אייגס טיפח בו את המשיכה למדעים. אלכסנדרוב הוקסם במיוחד על ידי יסודות הגאומטריה והגאומטריה הלא-אוקלידית. ב-1913 נרשם אלכסנדרוב באוניברסיטת מוסקבה. כבר בקורס הראשון השתתף בסמינרים של דמיטרי יגורוב והחל מהקורס השני הפך לתלמידו של ניקולאי לוזין.
בשנת 1915 עוד כסטודנט בן 19, בהיותו מאותגר על ידי ניקולאי לוזין, פתר אלכסנדרוב שאלה על עוצמת קבוצות בורל. הוא הוכיח שכל קבוצת בורל שאינה בת מנייה מכילה תת-קבוצה מושלמת. השאלה נפתרה באופן עצמאית גם על ידי פליקס האוסדורף . לא רק פתרון השאלה היה בעל חשיבות בנוגע לתורת הקבוצות אלא גם השיטות שבהן השתמש אלכסנדרוב. הן הפכו לשיטות מן השימושיות ביותר בתורת הקבוצות התיאורית. הן נקראו על ידי מ. סוסלין, תלמיד אחר של לוזין, בשם "פעולות A" לכבוד אלכסנדרוב, אם כי הן ידועות במערב כ"פעולות סוסלין".
אלכסנדרוב הציג את ממצאיו בישיבת האגודה המתמטית במוסקבה ב-13 באוקטובר 1915. בשנת 1917 הוא סיים את לימודיו באוניברסיטה.
לוזין דחף אותו לגשת גם לפתרון בעיית השערת הרצף. משלא הצליח לפתור אותה (בשנות ה-1960 הוכח שלא ניתן להוכיח ולא להפריך אותה) היה אלכסנדרוב מתוסכל מאוד והחליט לעזוב את תחום המתמטיקה בכלל.
הוא נסע לנובגורוד-סוורסקי ופנה כדי לעסוק בהפקות תיאטרון. בהמשך נסע לצ'רניגוב באוקראינה. שם לקח חלק בהקמת תיאטרון. פרט לכך הרצה ברוסית ובשפות זרות, והתוודע ל ל.וו. סובינוב, שהיה האחראי על תחום האומנות במשרד קומיסר העם לחינוך של אוקראינה. התיידד בצ'רניגוב גם עם הרבה משוררים, אמנים ומוזיקאים. בסופו של דבר בימי מלחמת האזרחים ברוסיה, בשנת 1919 הושלך לכלא למשך שבוע על ידי השלטון ה"לבן" של הגנרל אנטון דניקין וחלה בטיפוס הבהרות. בשנת 1920 שב למוסקבה והצטרף לקבוצת המחקר "לוזיטניה" של לוזין ויגורוב באוניברסיטת מוסקבה, קבוצה שבה השתתפו גם פריבאלוב, סטפאנוב ואחרים. באותה שנה התמנה כמרצה בכיר באוניברסיטה.
יחד עם ידידו פאבל אוריסון (1924-1898), גם הוא מחלוצי הטופולוגיה, ביקר בשנים 1923–1924 באוניברסיטת גטינגן, בה למד אצל אמי נתר, וכן עם דוד הילברט וריכרד קוראנט. בהזדמנות כנסים בינלאומיים שהתקיימו אז בגטינגן אלכסנדרוב התיידד איתם, עם האוסדורף, ל. בראואר, הופף ועם מתמטיקאים נוספים מחוץ לארץ והמשיך לשתף פעולה איתם עוד זמן ארוך.
ביוגרפיה > המשך הקריירה האקדמית והמחקרית

אחרי שסיים את עבודת הדוקטורט שלו ב-1927 עבד באוניברסיטת פרינסטון יחד עם היינץ הופף, אותו הכיר מקרוב עוד בגטינגן.
חזר לעבוד באוניברסיטה הממלכתית של מוסקבה והצטרף גם למכון למתמטיקה על שם סטקלוב. ב-1929 התמנה לפרופסור. למעשה כבר בשנים 1921–1923 העביר אלכסנדרוב לסטודנטים קורס לאנליזה ממשית וקורס ראשון מסוגו באוניברסיטת מוסקבה לטופולוגיה כללית.
ב-1936 בימי הטיהורים הגדולים שאורגנו על ידי משטרו של סטלין השתתף אלכסנדרוב באופן פעיל ברדיפות בתירוצים הפוליטיים נגד עמיתו ומורו לשעבר ניקולאי לוזין, שנודעו כ"פרשת לוזין".
לאלכסנדרוב היו תלמידים רבים, ביניהם אלכסנדר קורוש, לב פונטריאגין ואנדריי טיחונוב
בשנת 1953 הוא נבחר כחבר באקדמיה הרוסית למדעים.
בשנת 1933 הוקמה באוניברסיטת מוסקבה קתדרה לגאומטריה גבוהה ואלכסנדרוב הועמד בראשה. ב-1935 הקתדרה חולשה לקתדרה לגאומטריה ולקתדרה לטופולוגיה, כשאלכסנדרוב עמד בראש האחרונה. ב-1943 שתי הקתדרות אוחדו מחדש ועמדו תחת ניהולו עד שנת 1982.
בו זמנית בשנים 1935–1950 עמד אלכסנדרוב בראש מחלקת הטופולוגיה הכללית של המכון למתמטיקה על שם סטרלקוב של האקדמיה למדעים של ברית המועצות.
בשנים -1932–1964 הוא כיהן כיושב ראש האגודה המוסקבאית למתמטיקה וב-1964 נבחר חיושב ראש לשם כבוד שלה.
בשנת 1955 חתם על מכתב שלוש מאות המדענים שביקשו הפסקת המדיניות הרשמית של תמיכה בתאוריות של טרופים ליסנקו בתחום הביולוגיה והחקלאות.
אלכסנדרוב היה עורך ראשי של הגאזטה "Успехи математических наук" (הישגי המדעים המתמטיים) ושל כתבי עת מתמטיים סובייטיים אחרים.
בשנת 1935 נמנה עם המארגנים הראשונים של האולימפיאדה התלמידים למתמטיקה במוסקבה
אלכסנדרוב היה בעל ידע רב בתחום המוזיקה. ערבי המוזיקה הקלאסית והעכשווית שארגן בימי שלישי "הערבים של אלכסנדרוב" נהנו מפופולריות רבה בקרב הסטודנטים והדוקטורנטים.
אלכסנדרוב נפטר במוסקבה בשנת 1982. הוא הובא לקבורה בבית הקברות קווזינסק בנפת פושקינו שבמחוז מוסקבה.
ביוגרפיה > עבודתו המדעית

אלכסנדרוב עסק בהתחלה בעיקר בטופולוגיה כללית ובתורבת הקבוצות, אך התבלט במיוחד בעבודתו החלוצית בתחום הטופולגיה האלגברית, שבו אימץ בהשפעתה של אמי נתר גישה מופשטת המבוססת על תורת החבורות.
בשנת 1915 הוכיח אלכסנדרוב הצעיר שכל קבוצת בורל שאינה בת מנייה מכילה תת-קבוצה מושלמת לא ריקה, והוכח על ידי כך שיש לה עוצמת רצף.
ב-1923 נמנה עם מפתחי תורת המרחבים הדיסקרטיים.
יחד עם היינץ הופף כתב שנת 1935 את הספר "טופולוגיה", אחד מספרי לימוד הראשונים בתחום זה. הקומפקטיפקציה בנקודה אחת של מרחב קומפקטי מקומית
נקראה לפי שמו קומקטיפיקצייה מסוג אלכסנדרוב של המרחב.
אלכסנדרוב היה הראשון שהשתמש במשפט "גרעין של הומומורפיזם" ובסביבות בשנים 1940–1941 גילה את המרכיבים של סדרה מדויקת. הוא עבד גם בתחום תורת המיפויים הרצופים של המרחב הטופולוגי. ב-1965 עסק בחקר הווריאנטים של קנטור
אלכסנדרוב מצא הוכחה חדשה למשפט פאנו בנוגע לתורה הכללית של העקומות האינטגרליות, המוגדרות על ידי המשוואות הדיפרנציאליות הרגילות.
עם תלמידיו נמנו אלכסנדר קורוש, לב פונטריאגין, אנדריי טיחונוב.
ביוגרפיה > פרשת לוזין

החל משנת 1931 הפכו ניקולאי לוזין ועמיתו דמיטרי ייגורוב, מוריהם של אלכסנדרוב, קולמוגורוב, ואחרים קרבן לרדיפות על רקע פוליטי. דמיטרי ייגורוב מת באותה שנהבעקבות שביתת רעב. ייגורוב הוחלף בראש המכון למתמטיקה על ידי ארנסט קולמן שעמד גם בהמשך בראש מסע רדיפות נגד לוזין.
בשנת 1936 בעיצומם של הטיהורים הגדולים של סטלין, הוקע לוזין כאויב של המהפכה. אלכסנדרוב עם חבורת מתמטיקאים יותר צעירים שהיו תלמידיו של לוזין, קולמגורוב, שנירלסון, לזר ליוסטרניק, אלכסנדר חינצ'ין ואחרים הצטרפו למסע נגד לוזין . הם האשימו אותו בפלגיאריזם - גניבת זכויות יוצרים - מכמה מתלמידיו, ביניהם פיוטר נוביקוב ומיכאיל סוסלין, כמו כן בנפוטיזם ובמניעת קידומם של קולומוגורוב וחינצ'ין.
לוזין עבר שימוע בפני ועדה מיוחדת של האקדמיה, בסופו של דבר טוהר מההאשמות הפוליטיות, אבל הוזהר בנוגע לפלגיארזים וסולק מתפקידיו. מחלקתו במכון למתמטיקה נסגרה. החלטה זו הוכרזה בדיעבד כבלתי תקינה ובוטלה עשרות שנים אחרי מותו בשנת 2012. על אף הפרשה גורלו של לוזין שפר עליו, אולי בגלל העניין הפחות שגילה באותה תקופה סטלין לגבי המחלוקות בין המתמטיקאים.
הסכסוך בין לוזין לבין אלכסנדרוב וקולמוגורוב לא שקט גם אחרי מלחמת העולם השנייה. בשנת 1946 כשלוזין הצביע נגד קבלתו של אלכסנדרוב כחבר מלא באקדמיה למדעים של ברית המועצות, בניגוד להבטחתו, סטר קולומוגורוב בפנים באמצע ישיבת מליאת האקדמיה. בעקבות מחווה זו איבד אז קולומוגורוב את משרותיו כפרופסור.
ביוגרפיה > חייו הפרטיים - אשתו וידידיו

בשנת 1921 התחתן אלכסנדרוב עם יקטרינה אייגס, אחותו של מורו האהוב מהגימנסיה. הנישואים לא החזיקו מעמד זמן רב, מכיוון שערב חתונתו, לרגל קונצרט עם מוזיקה של בטהובן בתיאטרון בולשוי הכיר אלכסנדרוב את עמיתו פאבל אוריסון ויצר איתו קשר של ידידות נפש שלפי לורן גרהם וז'אן-מישל קנטור לבש ככל הנראה אופי הומוסקסאולי. קשרם נמשך עד למותו של אוריסון כעבור שלוש שנים.
אחרי שסיים את בחינותיו ב-1921 התמנה אלכסנדרוב כמרצה באוניברסיטת מוסקבה ולימד מגוון נושאים, כולל פונקציות של משתנה ממשי, טופולוגיה ותורת גלואה
ביולי 1922 יחד עם אוריסון בילה את הקיץ ביישוב בולשב על יד מוסקבה, וחקרו ביחד מושגים בטופולוגיה. הם התעניינו בתורתו של האוסדרוף על מרחבים טופולוגיים ומטריים שפורסמה בשנת 1914 בספרו המפורסם Grundzüge der Mengenlehre (קווי יסוד של תורת הקבוצות) שקיבלה השראה גם מעבודות של מוריס פרשה ואחרים. יחד עם אוריסון פיתח אלכסנדרוב תורה זו תוך כדי עבודה על מרחבים קומפקטים בני מנייה והגיעו לממצאים חשובים מאוד.
בקייצים של השנים 1924 ו-1923 ביקרו אוריסון ואלכסנדרוב בגטינגן והרשימו את אמי נתר, את ריכרד קוראנט ואת דוד הילברט עם ממצאיהם, בייחוד בנוגע למרחבים הטופולוגיים המטריים. בקיץ 1924 הם בקרו בעיר בון גם את האוסדורף שנהנה לגלות את הכיוונים החדשים שהם חקרו בתחום הטופולוגיה. עם זאת האוסדרוף היה מודאג ממנהגם המסוכן של אוריסון ואלכסנדרוב לחצות מדי יום את הריין בשחייה.
באוגוסט 1924 ביקרו אלכסנדרוב ואוריסון אצל לויצן בראואר בהולנד ובפריז ובילו חופשה בכפר הדייגים בא-סיר-מר (Batz-sur-mer או בור-דה-בא) בחבל ברטאן
גם שם עסק בעבודה קדחתנית במתמטיקה. בבוקר היום 17 באוגוסט התחיל אוריסון לכתוב מאמר חדש. הוא טבע בעת ששחו במי האוקיינוס האטלנטי מאוחר באותו יום. אלכסנדרוב הצטער מאוד שלא הצליח להצילו. הוא החליט להקדיש את השנים הבאות בהולנד - ב-1925 וב-1926 לפרסום עבודתו של אוריסון בעזרתו של בראואר.
אחרי מותו של אוריסון המשיך אלכסנדרוב לבקר בגטינגן כל שנה עד שנת 1932.
הוא התיידד מקרוב עם האנס הופף. שניהם בילו בדרום צרפת יחד עם נויגבאואר והרצו בסמינר לטופולוגיה בגטינגן. בשנים 1927–1928 נסעו ביחד לפרינסטון, שם יצרו קשרי שיתוף פעולה מדעית עם סולומון לפשץ, אוסוולד ובלן וג'יימס וודל אלכסנדר. בפרינסטון התחיל לעבוד יחד עם הופף על הכרך הראשון לספרם המתוכנן המשותף לטופולוגיה.
החל משנת 1929 ולמשך עשורים רבים עד מותו היה אלכסנדרוב ידיד נפש של המתמטיקאי אנדריי קולמוגורוב
אלכסנדרוב וקולומוגורוב טיילו הרבה ביחד לאורך הוולגה, על הדנייפר, ונהרות אחרים, בחבל קווקז, בחצי האי קרים ובדרום צרפת.
ב-1935 שהו ביאלטה. בשנת 1935 קנו בית בכפר הקטן קומרובקה על יד מוסקבה והתגוררו ביחד. הם אירחו בביתם מתמיטקאים רבים שהגיעו מחו"ל, כמו ז'אק אדמר, פרשה, סטפן באנאך, הופף, קז'ימייז' קורטובסקי ואחרים. גם לגבי הקשר של אלכסנדרוב עם קולמוגורוב נפוצו שמועות כי לבש צביון הומוסקסואלי.
פרסים ואותות הוקרה

1928 - חבר מתכתב של אקדמיית המדעים של גטינגן
1929 - חבר מתכתב באקדמיה למדעים של ברית המועצות.
1964-1932 - יושב ראש האגודה המתמטית של מוסקבה.
1943 - חתן פרס סטלין, דרגה ראשונה - (מטעם ממשלת ברית המועצות) על העבודה "התכונות ההומולוגיות של סידור הקומפלקסים ושל הקבוצות הסגורות"
1946, 1953, 1961, 1966, 1969 ו-1975 - שש פעמים עיטור לנין
1950 - חבר מתכתב של האקדמיה למדעים של הרפובליקה הדמוקרטית הגרמנית (גרמניה המזרחית) (כיום האקדמיה למעדים של ברלין-ברנדנבורג)
1953 - חבר האקדמיה למדעים של ברית המועצות
1962-1958 - סגן יושב ראש האגודה בינלאומית למתמטיקה.
1959 - חבר באקדמיה לאופולדינה
1969 - קיבל את תואר גיבור העמל הסוציאליסטי של ברית המועצות.
1969 - מדליית קותניוס של האקדמיה לאופולדינה
1972 - פרס לובצ'בסקי - על התאוריה ההומולוגית של הממדים
חבר האקדמיה האוסטרית למדעים, האקדמיה הפולנית למדעים, האקדמיה המלכותית ההולנדית למדעים, חבר החברה המתמטית בלונדון.
עיטור מהפכת אוקטובר
עיטור הדגל האדום של העמל
עיטור אותו הכבוד
הנצחה

1986 - הפקולטה למכניקה ולמתמטיקה של אוניברסיטת מוסקבה התחילה להעניק מדי שנה שתי מלגות סטודנטים על שם פאבל ס. אלכסנדרוב
1997 - בגוף "ל" של הבניין הראשי של אוניברסיטת מוסקבה הוצבה לוח זיכרון עם דיוקנו של פאבל ס. אלכסנדרוב
הפקולטה למכניקה ולמתמטיקה מארגנת כנסים בינלאומיים לטופולוגיה בשם "הרצאות על שם אלכסנדרוב".(«Александровские чтения»)
האסטרואיד 16810 כונה על שמו "פאבלאלכסנדרוב"
ספרים

אלכסנדרוב כתב בסביבות 300 מאמרים מדעיים שכללו תרומות חשובות לתורת הקבוצות ולטופולוגיה.
Alexandroff P.,Heinz Hopf Topologie Bd.1 — B:, 1935 (עם היינץ הופף - טופלוגיה (בגרמנית)
[isbn=9780486607474 https://archive.org/details/elementaryconcep0000alek Elementary concepts of topology]
(מושגי יסוד של טופולוגיה באתר' הוצאת דובר archive 2011) (באנגלית)
Aleksandrov, P. S. (1998). Combinatorial topology. Mineola, N.Y: Dover Publications. ISBN 9780486401799. (טופולוגיה קומבינטורית) (באנגלית)
Aleksandrov, P. S. (2012). An introduction to the theory of groups. Mineola, N.Y: Dover Publications. ISBN 9780486488134. (מבוא לתורת הקבוצות) (באנגלית)
לקריאה נוספת

Боголюбов А. Н. Математики. Механики. Биографический справочник. — Киев: Наукова думка, 1983. .
(א. בוגוליובוב - מתמטיקאים. מכניקאים. לקסיקון ביוגרפי, קייב 1983) (ברוסית)
Graham, Loren R.; Kantor, Jean-Michel (2009). Naming infinity: a true story of religious mysticism and mathematical creativity. Harvard University Press. ISBN 978-0-674-03293-4.."
(לשיים אינסוף:סיפור אמיתי על מיסטיציזם דתי ויצירתיות מתמטית)
Садовничий В. А. Павел Сергеевич Александров (1896—1982)- О людях Московского университета. Изд-во Моск. ун-та, 2015. ISBN 978-5-19-011041-8. עמ'. 94—100. (ברוסית)
(ו.א. סדובניצ'י - פאבל סרגייביץ' אלכסנדרוב בספר "על אנשי אוניברסיטת מוסקבה", הוצאת אוניברסיטת מוסקבה 2015)
Мехмат МГУ 80. Математика и механика в Московском университете / Гл. ред. А. Т. Фоменко, Изд-во Моск. ун-та, 2013. ISBN 978-5-19-010857-6. — С. 76.
(א. פומנקו (עורך ראשי) - מתמטיקה ומכניקה באוניברסיטת מוסקבה, הוצאת אוניברסיטת מוסקבה 2013) (ברוסית)
Szpiro, George (2011), Pricing the Future: Finance, Physics, and the 300-year Journey to the Black-Scholes Equation, Basic Books,, ISBN 9780465022489
(לתמחר את העתיד:פיננסים, פיזיקה ומסע בן שלוש מאות שנה אל משוואת Black-Scholes)
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6  J J O'Connor and E F Robertson
1 2 3 4  אתר הקתדרה לגאומטריה גבוהה של הפקולטה למתמטיקה ומכניקה של אוניברסיטת מוסקבה
↑  M.Bogoliubov 1983 עמ' 127
↑  המאמר "פעולות A" מאת A. Elkin ב- Encyclopedia of Mathematics
↑  ו.א.סדוביצ'ני 2015
↑  א.פומנקו - 2013
↑  באתר הקפולטה למתמטיקה ומכניקה במוסקבה - היסטוריה  של הוראת מכניקה ומתמטיקה באוניברסיטת מוסקבה - בעריכת ו. בוגדנוב
↑  בית הקברות קווזינסק באתר necropol
↑  קבוצה מושלמת מכילה את כל נקודות ההצטברות שלה וכל אחת מנקודותיה היא נקודת הצטברות
1 2  Loren Graham, Jean-Michel Kantor, Naming Infinity, Harvard University  Press 2009   ,עמ'  174
↑  L.Graham, J-M.Kantor 2009 עמ' 184
↑  G.Szpiro עמ' 152
↑  Holger Krahnke: Die Mitglieder der Akademie der Wissenschaften zu Göttingen 1751–2001 (= Abhandlungen der Akademie der Wissenschaften zu Göttingen, Philologisch-Historische Klasse. Folge 3, Bd. 246 = Abhandlungen der Akademie der Wissenschaften in Göttingen, Mathematisch-Physikalische Klasse. Folge 3, Bd. 50). Vandenhoeck & Ruprecht, Göttingen 2001, ISBN 3-525-82516-1, S. 25.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007277878605171  PLWABN: 9810701882605606  BIBSYS: 90336313  BnF: cb12529474j (data)  CANTIC: a11850620  CiNii: DA0203253X  GND: 116285672  ICCU: CFIV100217  ISNI: 0000 0000 8091 7257  LCCN: n81087019  LNB: 000127498  MGP: 24408  NDL: 00519493  NKC: jn20000600112  NLA: 36338917  NTA: 071194703  RERO: 02-A000005512  SELIBR: 175114  SNAC: w6q979q7  SUDOC: 034550348  Trove: 1248284  VIAF: 12416839   WorldCat (עם VIAF): 12416839
אורי דן

| --- | --- |

אורי דן, 1974
 לידה:  6 במאי 1935 תל-אביב, פלשתינה (א"י) 
 פטירה:  24 בדצמבר 2006 (בגיל 71) כפר סבא, ישראל 
 מדינה:  ישראל ישראל
 השכלה:  הגימנסיה העברית "הרצליה" 
 מעסיק:  המוסד למודיעין ולתפקידים מיוחדים, העולם הזה, מעריב, במחנה, ניו יורק פוסט 
 
אורי דן (6 במאי 1935 – 24 בדצמבר 2006) היה עיתונאי, סופר ופרשן צבאי ופוליטי ישראלי, ומחברם של ספרים רבים על פרשות צבאיות וביטחוניות במדינת ישראל.
ספריו

אמברגו - מיראז' נגד מיג (ביחד עם ישעיהו בן-פורת). הוצאת מסדה 1968.
המרגל שבא מישראל - פרשת אלי כהן (יחד עם ישעיהו בן-פורת). הוצאת מסדה 1968.
המלחמה החשאית (ביחד עם ישעיהו בן-פורת). הוצאת מעריב 1972.
המחדל (ביחד עם שישה אחרים). הוצאה מיוחדת 1973.
ראש גשר. א"ל הוצאה מיוחדת 1975.
אצבע אלוהים - סודות המלחמה בטרור. הוצאת מסדה 1976.
מבצע אוגנדה - הסיפור מאחורי הקלעים. הוצאת כתר 1976.
קשר האורניום (ביחד עם פטר מן). הוצאת מסדה 1977.
The Mossad Inside Stories (באנגלית - "המוסד - סיפורים מתוך הארגון" - ביחד עם דניס אייזנברג ואלי לנדאו), הוצאת Signet 1979.
מבצע גומא. הוצאת מעריב 1981.
איכמן בידי! (ביחד עם פטר מן). הוצאת מסדה 1987.
Blood Libel: The Inside Story of General Ariel Sharon`s History-Making Suit Against Time Magazine, הוצאת סיימון ושוסטר, 1987
אריאל שרון במלחמה לשלום 2001 - 1948. הוצאת גלי אלפא 2001.
בסודו של אריאל שרון, הוצאת ידיעות אחרונות, ספרי חמד, 2007.
הערות שוליים

↑  ליאת ברגמן‏, ישעיהו בן-פורת ואורי דן בשירות המוסד, באתר וואלה, 13 בנובמבר 2007
↑  יואב יצחק, חשיפה: העיתונאים בן-פורת ואורי דן שימשו סוכני המוסד, באתר News1 מחלקה ראשונה, 13 בנובמבר 2007
↑   שלמה נקדימון, ‏תמוז בלהבות: הפצצת הכור העיראקי - סיפור המבצע, ידיעות אחרונות - ספרי חמד,  2007, באתר הספרייה הדיגיטלית להיסטוריה ומורשת חיל האוויר, עמ' 241
↑  גל פרל, "מלחמה מסוג זה – רגע אתה גנרל… וברגע הבא אתה חייל", הבלוג על הכוונת, ‏ 15 באוקטובר 2020.
↑  מאמר ביקורת על הספר, באתר שיקגו טריביון
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007260033605171  PLWABN: 9811719701305606  BIBSYS: 90209291  BnF: cb11898529k (data)  CiNii: DA03135028  GND: 1254077413  ISNI: 0000 0001 1691 8033  LCCN: n82145693  LNB: 000057522  NDL: 00437178  NKC: xx0106610  NSK: 000153959  NTA: 072199334  PIC: 390663  RERO: 02-A000046803  SUDOC: 026810344  VIAF: 100266821   WorldCat (עם VIAF): 100266821
סמלים של מנצ'סטר

| --- | --- |
 
העיר מנצ'סטר בצפון מערב אנגליה מיוצגת באופן מסורתי על ידי סמלים מגוונים. רוב הסמלים נלקחים הישר מסמלים הרלדיים הכלולים בהישג הרלדי הרשמי של העיר, אשר אומץ רשמית כאשר רובע מנצ'סטר קיבל מעמד של עיר ב-1842. המוטיב של דבורת הפועלים נמצא בשימוש נרחב כדי לייצג את העיר כסמל לתעשייה.
הדבורה במונחים הרלדיים מייצגת תעשייה יעילה. עד היום משמשת הדבורה לעיתים קרובות כ הם אזכורים ללנקשייר.
האנטילופה ההרלדית הלבנה עם השרשרת שלה מייצגת את תעשיות ההנדסה. כתר האריה הוא טירה, אזכור למבצר הרומי העתיק של קאסלפילד. הוורדים האדומים שכל אחד מהם עונד על כתפיו הם אזכורים ללנקשייר.
הערות שוליים

↑  "The rise of the 'greatest village in England'". Manchester Evening News. menmedia.co.uk. 2013-01-10. נבדק ב-2012-11-09.
איראן

חומייני נוחת באיראן בשנת 1979 כדי לעמוד בראש המהפכה נגד השאה
איראן (בפרסית: ایران), או הרפובליקה האסלאמית של איראן (בפרסית: جمهوری اسلامی ايران, תעתיק מדויק: ג'וֹמְהוּרִי-יֶה אֶסְלַאמִי-יֶה אִירַאן; ‏האזנהקובץ:Iran-Pronunciation.ogg‏Ⓘ‏) מוגדרת רשמית כרפובליקה אסלאמית-שיעית. בקרב כ-92 מיליון אזרחי איראן, 89% משתייכים לזרם השיעי התריסרי (הדת הרשמית במדינה), ועוד 10% משתייכים לזרם הסוני, והיא מגוונת אתנית.
איראן ממוקמת במערב אסיה, וגובלת באפגניסטן ובפקיסטן במזרח, בטורקמניסטן בצפון-מזרח, בארמניה ובאזרבייג'ן בצפון-מערב, בעיראק ובטורקיה במערב. למדינה קו חוף עם הים הכספי בצפון, ועם המפרץ הפרסי יחד עם מפרץ עומאן בדרום.
לאיראן היסטוריה עתיקת יומין, החל מהאימפריה הפרסית שהוקמה על ידי כורש בשנת 550 לפני הספירה. שפתה הרשמית היא הפרסית.
איראן חוותה 2 הפיכות בטווח זמן קצר, הראשונה התרחשה ב-1953 כאשר הופלה ממשלתו הדמוקרטית של מוחמד מוסאדק, והשנייה התרחשה ב-1979 בה איראן הפכה ממדינה אוטוקרטית, פרו-מערבית, מונרכית, תחת שלטונו של השאה מוחמד רזה פהלווי, לרפובליקה האסלאמית, שאמנם זוהי הגדרה נכונה כשלעצמה, אך היא משמשת גם בסיס לניהול משטר תאוקרטי טוטליטרי, הנחוץ לשם שליטה במגוון האוכלוסייה[דרוש מקור] תחת שלטון האייתוללה.
איראן נחשבת לכוח עולה ולמעצמה אזורית (אנ'). היא עשירה בגז טבעי ודלק מאובנים, נמצאת באזור מפגש יבשתי ונחשבת למייצגת הגדולה של השיעים, הזרם השני בגודלו באסלאם. איראן חברה בשלל ארגוני מדינות, ביניהם: SCO, G77, UN, OPEC, OIC, ECO ו-BRICS. איראן היא מדינה בעלת תרבות היסטורית ארוכה ויש בה 27 אתרי מורשת עולמית. ההשפעה האזורית של איראן היא בין החזקות בעולם, היא מחזיקה בארגוני פרוקסי ובמשתפי פעולה בלבנט, בתימן, בבחריין, בכווית ואף באפגניסטן ופקיסטן.
אטימולוגיה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
איראן הוא השם שנתנו המקומיים לאזור הגאוגרפי עוד בעת העתיקה. פרס היה השם של השבט המרכזי באזור זה. זרים בדרך כלל העדיפו את השימוש בשם פרס, המופיע בתנ"ך ובמקורות יוונים ורומאים. לדריווש הראשון מיוחסת האמירה: "משפחתי אחמנית משבט פרס מהעם האיראני".
היסטוריה > העת העתיקה

איראן הייתה מיושבת עוד מתקופת האבן, ונמצאו עדויות לקיום תרבות בהרים הגובלים במסופוטמיה בכתבים שומריים. במערב איראן של היום, בשטח המשתרע מול בגדד של היום בצפון ועד מחוז בושהר בדרום לאורך שפלת המפרץ הפרסי שכנה ממלכת עילם, שהיא אחת הממלכות העתיקות ביותר עליהן יש עדויות היסטוריות (מוזכרת גם בספר בראשית, פרק י"ד).
האימפריה האיראנית הראשונה החלה עם כיבושי כורש הגדול שהקים את ממלכת פרס (אמצע המאה ה-6 לפנה"ס). האימפריה השתרעה על חלקים נרחבים מאסיה, ובירתה הייתה העיר פרספוליס. בשיאה של האימפריה הפרסית היא הגיעה עד לחופי הים התיכון. הממלכה החזיקה מעמד עד שנת 330 לפנה"ס, עד שנכבשה על ידי אלכסנדר הגדול. במשך תקופה מסוימת הייתה תחת שלטון הלניסטי. בסביבות 250 לפנה"ס נכבש האזור על ידי הפרתים. תחילה קיבלו את מרותו של בית סלאוקוס, אך כעבור 100 שנה מרדו וזכו בעצמאות. במאה הראשונה לפנה"ס ובמאה הראשונה לספירה ניהלו הפרתים מלחמות עם רומא העתיקה.