stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דניאל מקליז
קריירה

מקליז הציג לראשונה באקדמיה המלכותית לאמנויות בשנת 1829. בהדרגה הוא התחיל להתמקד באופן בלעדי בתמונות בנושאים היסטוריים, כשהוא מגוון מדי פעם עם פורטרטים - כמו אלה של לורד קמפבל, הסופרת לטיטיה לנדון, צ'ארלס דיקנס ואחרים.
בשנת 1833 הציג שתי תמונות שהגדילו מאוד את המוניטין שלו, ובשנת 1835 נבחר לעמית של האקדמיה, בה הפך לחבר מלא בשנת 1840. בשנים שלאחר מכן עסק בסדרה ארוכה של תמונות של דמויות, שנגזרו מהנושאים היסטוריים וכן מיצירותיהם של ויליאם שייקספיר, אוליבר גולדסמית' ואחרים.
הוא עיצב גם איורים לכמה מספרי חג המולד של דיקנס ועבודות אחרות. בין השנים 1830–1836 תרם למגזין פרייזר, תחת שם בדוי אלפרד קרוקיז, סדרת דיוקנאות של ידוענים ספרותיים ואחרים מאותה תקופה. אלה פורסמו לאחר מכן כגלריית הדיוקנאות מקליז (1871).
במהלך בנייתם מחדש של בתי הפרלמנט בלונדון בשנים 1834–1850 על ידי צ'ארלס בארי, הוזמן מקליז בשנת 1846 לצייר ציורי קיר בבית הלורדים בנושאים כמו צדק ואבירות.
בשנת 1858 החל מקליז את אחת משתי היצירות המונומנטליות הגדולות בחייו, "מפגש וולינגטון ובלוצ'ר לאחר קרב ווטרלו", על קירות ארמון וסטמינסטר. הציור התחיל בפרסקו, תהליך שהתגלה כלא יעיל. האמן רצה להתפטר מהמשימה, אך בעידודו של הנסיך אלברט, למד בברלין שיטה חדשה וחומרים חדשים לצביעה ולציור וביצע את הנושא ואת בן זוגו, הציור "מותו של נלסון", והשלים את הציור האחרון בשנת 1864.
העבודה האינטנסיבית שהקדיש ליצירות ההיסטוריות הגדולות האלו, השפיעה מאוד על בריאותו. הוא החל להתרחק מהחברה בה אהב להיות בעבר, החדווה והשמחה שלו נעלמו, וכאשר בשנת 1865 הוצעה לו נשיאות האקדמיה המלכותית הוא סירב לקבלה.
הוא מת מדלקת ריאות חריפה ב־25 באפריל 1870 בביתו בצ'לסי.
בשנת 1871 התפרסם ספר זיכרונותיו של מקליז מאת ידידו ויליאם ג'סטין אודריסול.
גלריה

צוענים בבוהמיה
סצנה מ"המלט"
סצנה מ"כטוב בעיניכם"
מותו של נלסון (פרט)
אוהבים סקוטים
משפטו של ויליאם וולאס
הנרי השמיני פוגש את אן בולין
הערות שוליים

↑  Chisholm, Hugh, ed. (1911). "Maclise, Daniel". Encyclopædia Britannica. 17 (11th ed.). Cambridge University Press. pp. 262–263.
↑  William Cosmo Monkhouse, Maclise Daniel, Dictionary of National Biography, 1885-1900 Volume 35
↑  The spirit of chivalry
↑  The Meeting of Wellington and Blucher after the Battle of Waterloo
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007282618305171  PLWABN: 9810625055505606  AAG: 342  BNE: XX940366  BnF: cb14459006p (data)  GND: 119024209  ISNI: 0000 0001 1466 2521  LCCN: nr92007687  NGV: 6590  NKC: xx0132500  NLA: 35320423  NTA: 070701458  RERO: 02-A003547009  RKD: 51806  SNAC: w6x35bzt  SUDOC: 085845396  Trove: 910595  ULAN: 500014844  VIAF: 3271806   WorldCat (עם VIAF): 3271806 
הציור "נישואי סטרונגבואו ואאויף" משנת 1854 מאת דניאל מקליז, המציג את הפלישה הנורמנית לאירלנד וכמו גם את נישואיהם של סטרונגבו, האנגלו-נורמני, לנסיכה האירית אאויף
דרום תאילנד

| --- | --- |
 מדינה:  תאילנד תאילנד
 שטח:  70,715.2 קמ"ר
  ‑ הנקודה הגבוהה:  Khao Luang 
  ‑ הנקודה הנמוכה:  ים אנדמן 
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ באזור גאוגרפי:  9,497,866 (2022)
 קואורדינטות:  8°03′33″N 99°58′32″E﻿ / ﻿8.05923°N 99.97559°E﻿ / 8.05923; 99.97559 
 אזור זמן:  UTC+7
  מפת מיקום  מפה מפורטת    he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
דרום תאילנד (בתאית: ประเทศไทยภาคใต้) הוא אזור גאוגרפי המהווה את הקצה הדרומי של תאילנד.
גאוגרפיה

אזור דרום תאילנד ממוקם בחצי האי המלאי ומשתרע על פני 70,713 קמ"ר. הנהר הגדול ביותר בדרום תאילנד הוא נהר הטפי אשר עובר במחוז סוראט תאני. האגם הגדול ביותר בדרום תאילנד הוא אגם סונגקלה אשר משתרע על פני 1,040 קמ"ר.
הפסגה הגבוהה ביותר בדרום תאילנד הוא הר קאו לאנג שגוהו 1,815 מטרים מעל פני הים.
במהלך עידן הקרח האחרון נוצרו בדרום תאילנד איים כמו איי פי פי ומפרץ פאנג נגה.
האזורים המיוערים בדרום תאילנד משתרעים בסך הכל על פני כ-17,964 קמ"ר.
ערים גדולות

| # | שם העיר | אוכלוסיית העיר | אוכלוסיית המטרופולין |
| --- | --- | --- | --- |
| 1. | האד-יאי | 7005157359000000000♠157,359 | 7005801747000000000♠801,747 |
| 2. | סוראט טהאני | 7005126280000000000♠126,280 | 7005358000000000000♠358,000 |
| 3. | נאקון סי תאמאראט | 7005108139000000000♠108,139 | 7005280000000000000♠280,000 |
| 4. | פוקט | 7004759710000000000♠75,971 | 7005325600000000000♠325,600 |
| 5. | סונגחלה | 7004738350000000000♠73,835 | 7005801747000000000♠801,747 |
| 6. | יאלה | 7004636400000000000♠63,640 |  |
| 7. | טראנג | 7004610670000000000♠61,067 |  |
| 8. | קו סמוי | 7004510440000000000♠51,044 |  |
| 9. | קו הונג | 43.989 | 7005801747000000000♠801,747 |
| 10. | פאטאני | 7004432550000000000♠43,255 |  |
הערות שוליים

↑  "ตารางที่ 2 พี้นที่ป่าไม้ แยกรายจังหวัด พ.ศ.2562" [Table 2 Forest area Separate province year 2019]. Royal Forest Department (בתאית). 2019. נבדק ב-6 באפריל 2021, information, Forest statistics Year 2019 {{cite web}}:  (עזרה)תחזוקה - ציטוט: postscript (link)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NARA: 10044755 
ערך זה הוא קצרמרבנושא תאילנד. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
העיר האד-יאי היא העיר הגדולה ביותר בדרום תאילנד
האלפים העליונים

האלפים העליונים (בצרפתית: Hautes-Alpes, באוקסיטנית: Auts Aups) הוא מחוז בצרפת בחבל פרובאנס-אלפ-קוט ד'אזור. המחוז הוקם ב-1790 והוא אחד מ-83 המחוזות המקוריים שנוצרו לאחר המהפכה הצרפתית. מחוז האלפים העליונים גובל באיטליה ממזרח וכן במחוזות האלפים של פרובאנס עילית, דרום, איזר וסבואה. בירת המחוז היא העיר גאפ. המחוז מאופיין בהרים גבוהים: הגובה הממוצע של המחוז הוא מעל ל-1000 מטר, והנקודה הגבוהה ביותר בו בגובה של למעלה מ-4000 מטר.
דרום תימן

דרום תימן הייתה רפובליקה עממית ששכנה בדרום חצי האי ערב, בין ים סוף והסולטנות של מסקט ועומאן. היא התקיימה משנת 1967 ועד 1990, כשאז התאחדה עם צפון תימן והוקמה הרפובליקה של תימן. בין השנים 1967–1970 היא נקראה רפובליקת תימן העממית ובין 1970–1990 – רפובליקת תימן הדמוקרטית העממית.
שטחה של דרום תימן היה 332,970 קמ"ר, והיא גבלה בצפון תימן, בסעודיה ובסולטנות של מסקט ועמאן. הגבול המסומן היחיד היה עם צפון תימן. בסוף קיומה מנתה אוכלוסייתה כ-1,300,000 איש, העיר העיקרית בה הייתה עדן, ועיר הבירה הייתה מדינת אל שעב ("עיר העם"), הסמוכה לעדן. את רוב הכנסותיה קיבלה דרום תימן מנמל עדן ומבתי הזיקוק.
דרום תימן הורכבה מהמושבה לשעבר עדן, ושטחי החסות הבריטיים, המערבי והמזרחי של עדן, דהיינו "פרוטקטורט עדן" (אנ') (כולל אלה שלא הצטרפו ב-1962 לפדרציה של דרום ערב (אנ')), וגם האיים פרים, קאמראן וסוקוטרה, השוכנים מול חופיה של עדן. שטח החסות המזרחי של עדן היה רובו מדבריות והרים צחיחים.
היסטוריה > דרום תימן לאחר הקמתה

עם הקמתה של דרום תימן, היא התקבלה כחברה באו"ם (בעקבות החלטה 243 של מועצת הביטחון של האו"ם) ובליגה הערבית.
המצב בדרום תימן התערער במשך השנה הראשונה לעצמאותה. היו לה מעט משאבים כלכליים משלה. הסיוע הבריטי שהובטח להם היה דל, והופסק לאחר זמן קצר בשל סכסוכים בלתי פוסקים. הנכס הכלכלי היחיד שלה, נמל עדן, הועמד בסכנה על ידי סגירת תעלת סואץ על ידי מצרים בעקבות מלחמת ששת הימים. באותו הזמן נאבקו בינם לבין עצמם סיעות מתונות ושמאלניות-קיצוניות בתוך הנל"פ על השלטון, דבר שגרם לאי יציבות ולשתי מרידות-נפל במהלך 1968. ביוני, 1969 הדיחה הפיכה את הנשיא קחטאן אל-שעבי וממשלתו, והחליפה אותם במועצת נשיאות וממשלה שמאלנית קיצונית יותר בראשות מוחמד עלי חיית'ם וסאלם רביע.
במשך השנים הראשונות הללו נעשה ניסיון לחסל את המערכת השבטית המסורתית על ידי ביטול הסולטאנויות הקודמות וחלוקה מחדש של דרום תימן ל-6 מחוזות חדשים. הסולטאנים ומנהיגי סא"ל ו"פלוסי" נרצחו, נכלאו או נדונו למוות ורכושם הוחרם. נוסף על חטאי העבר שלהם, הם הואשמו במזימות קשר ובניסיון של מרד נגד המדינה, בעצה אחת עם ערב הסעודית ו"האימפריאליסטים".
היחסים בין דרום תימן לצפון תימן היו מתוחים. היחסים של דרום תימן עם ערב הסעודית  היו עוינים, וערב הסעודית לא הכירה בדרום תימן, ומהר מאוד החל סכסוך גבולות. היחסים עם מצרים היו קורקטיים אך באופן מסויג. כשדרום תימן ביקשה סיוע, נתנה לה מצרים עזרה מועטה בלבד. אך סיוע כלכלי ובעיקר צבאי ניתן על ידי ברית המועצות, אליה הלכה והתקרבה דרום תימן. כמו כן, התפתחה מערכת יחסים הדוקה בין דרום תימן לסין, שגם היא העניקה סיוע לדרום תימן.  ב־1969 הכריזה דרום תימן על ניתוק היחסים בינה לבין ארצות הברית. דרום תימן, בממשלה השמאלנית, הכירה במזרח גרמניה, כדי לבטא את נטיותיה השמאלניות.
דרום תימן נקטה ביחס אנטי-ישראלי מובהק ואיימה לסגור את מצרי באב אל מנדב לכלי שיט ישראליים.
בשנת 1990, לאחר סיום המלחמה הקרה, התבצע איחוד בין שתי המדינות ("דרום תימן" ו"תימן") למדינה אחת הנקראת "הרפובליקה של תימן". ב־1994 פרץ עימות בין הדרום לצפון כאשר תנועה בדלנית לעצמאות הדרום התמרדה אך דוכאה במהירות בידי הצפון.
המוח האמצעי

| --- | --- |

המוח האמצעי midbrain - צבוע בתכלת בתמונה
 שיוך:  מוח 
 מיקום אנטומי:  גזע המוח 
 התפתחות מתוך:  mesencephalon 
 תיאור ב:  האנטומיה של גריי (מהדורה 20) (800) 
 מזהים
 לטינית (TA98):  mesencephalon 
 טרמינולוגיה אנטומיקה:  A14.1.03.005 
 TA2 (2019):  5874 
 מזהה נרולוקס:  birnlex_1667 
 מזהה נרוניימס:  462 
 FMA:  61993 
 קוד MeSH:  A08.186.211.132.659 
 מזהה MeSH:  D008636 
 מערכת השפה הרפואית המאוחדת:  C0025462 
 
המוח האמצעי
מיקום המוח האמצעי במוח האנושי.
המוח האמצעי או המוח התיכון (TA: Mesencephalon) הוא חלק של המוח הממוקם בחלקו העליון של גזע המוח.
בקצהו התחתון, המוח האמצעי מחובר לפונס, ובקצהו העליון למוח הביניים (תלמוס, היפותלמוס ועוד).
קליפת המוח הקדם-מצחית מקבלת שלוחות חזקות מתאי עצב דופמינרגיים של המוח האמצעי.
חלקי המוח האמצעי

המוח האמצעי כולל בתוכו את הטקטום, הטגמנטום, הרגליות של המוח הגדול ועוד מספר  גרעינים ואלומות עצב.
טקטום (tectum) - משמעות השם היא "גג".
התליל העליון (Superior colliculus) - מקבל מידע חזותי. אזור זה ממלא תפקיד חשוב בשליטה על תנועות עיניים, רפלקסים של העיניים וכן על הזזת הראש בתגובה לגירויים.
התליל התחתון (Inferior colliculus) - מקבל מידע קולי. זוהי אחת מתחנות הביניים של מידע ממערכת השמיעה, לפני שהוא מגיע לתלמוס.
טגמנטום (tegmentum) - משמעות השם "הכיסוי". מכיל מספר אזורים וגרעינים שונים, ביניהם:
החומר השחור (SN - substantia nigra) - מכיל תאי עצב שמפרישים דופמין וממלא תפקיד חשוב במסלולים מוטוריים של גרעיני הבסיס.
חומר אפור מרכזי (Periaqueductal gray matter) - אזור בטגמנטום המקיף את תעלת המוח ויש בו מעגלים עצביים המופקדים על התנהגיות הקשורות במין ופעולות הגנתיות.
הטגמנטום הגחוני (VTA - Ventral Tegmental Area) - ריכוז נוסף של תאים דופמינרגיים, אשר פועלים במסגרת מערכת החיזוק במוח.
הגרעין האדום (The red nucleus) - ממלא תפקיד מסוים בקואורדינציה מוטורית.
התצורה הרשתית, שנפרסת מהטגמנטום ועד לתחתית המוח המוארך.
מעורבות במערכת החיזוק

מערכת החיזוק היא מכלול המבנים והמסלולים העצביים במוח שיוצרים תחושה של עונג בתגובה לגירויים מסוימים. מערכת זו משפיעה על ההתנהגות בכך שהיא "מחזקת" התנהגויות מסוימות ומגדילה את הסיכוי שיחזרו על עצמן בעתיד.
מבנים מוחיים המקושרים למערכת החיזוק באופן משמעותי מעוצבבים על ידי שלוחות דופמינרגיות מהמוח האמצעי.
לתאי העצב הדופמינרגים של המוח האמצעי יש תגובה חזקה לחיזוקים ותפקיד חיוני ביצירה של מוטיבציה חיובית.
התפתחות המוח האמצעי

במהלך ההתפתחות העוברית, המוח האמצעי נוצר מהבועית האמצעית מבין השלוש שיוצאות מתוך צינור העצבים ליצור את המוח. במוח מפותח לגמרי, המוח האמצעי הוא הכי פחות ממוין מבין שלוש הבועיות.
מבחינה אבולוציונית, המוח האמצעי נחשב לחלק קדום במוח המשותף לרוב החוליתנים (ארכיפאליום).
גלריית תמונות

המוח האמצעי (מסומן ב-B)
מיקום המוח האמצעי בתוך הגולגולת האנושית
ראו גם

המוח המוארך
הערות שוליים

↑  Ranganath, A., & Jacob, S. N. (2016). Doping the mind: dopaminergic modulation of prefrontal cortical cognition. The Neuroscientist, 22(6), 593-603.
1 2  Mark R. Rosenzweig, Arnold L. Leiman, S. Marc Breedlove (1999). Biological psychology: an introduction to behavioral, cognitive, and clinical neuroscience. 2nd ed. Sunderland, Massachusetts: Sinauer Associates.
↑  Tripp, G., & Wickens, J. R. (2009). Neurobiology of ADHD. Neuropharmacology,57(7), 579-589.
↑  Bromberg-Martin, E. S., Matsumoto, M., & Hikosaka, O. (2010). Dopamine in motivational control: rewarding, aversive, and alerting. Neuron, 68(5), 815-834.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007565657105171  GND: 4074893-5  LCCN: sh85083912  TA98: A14.1.03.005 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אנטומיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
חלוקה של המוח האמצעי
האשה הגדולה מן החלומות

| --- | --- |

עטיפת הספר במהדורת 2000
 מידע כללי
 מאת:  יהושע קנז
 שפת המקור:  עברית
 סוגה:  רומן
 הוצאה
 הוצאה:  הוצאת דביר, הוצאת הקיבוץ המאוחד
 תאריך הוצאה:  1973
 מספר עמודים:  200
עטיפת מהדורת 1986  של הספר ב"ספרי סימן קריאה" והוצאת הקיבוץ המאוחד
האשה הגדולה מן החלומות הוא רומן מאת יהושע קנז שיצא לאור בשנת 1973 בהוצאת דביר.
זהו הרומן השני של קנז. כמו ברומן הראשון שלו, "אחרי החגים" (יצא לאור ב-1964), העלילה ביצירתו של קנז אינה ליניארית אלא "אנלוגית". כלומר, הסופר מקדם מספר עלילות במקביל, ולמעשה אין בספר גיבור מובהק. קנז המשיך דרך זו גם ביצירות מאוחרות נוספות שלו, דוגמת "מחזיר אהבות קודמות" והנובלה "שורפים ארונות חשמל".
רוב העלילה מתרחשת בקיץ אחד, בפרבר או בשכונה מרוחקת של תל אביב, בבניין משותף שדייריו חווים עוני, אלימות ובדידות, ומביאה את סיפורן של מספר דמויות שככל שמתקדם הרומן דרכיהן מצטלבות.
שם הספר

"האשה הגדולה מן החלומות" היא דמות שעולה בדמיונו של שמוליק בחלומותיו: "אשה גבוהה וצחורת-כתפיים, מלאת בשרים ושופעת-שיער, כולה יצרים וחושך, ורק בעיניה שקט ושלטון.". שם הספר הפך לבסיס לפראפראזות עליו כגון: "הזונה הגדולה מן החלומות", "הכוהנת הגדולה מן החלומות", "היד הגדולה מן החלומות", "האוחצ'ה הגדולה מן החלומות",, "המחשב הגדול מן החלומות", ועוד.
עלילה ודמויות

כל הדמויות המרכזיות מתגוררות בבניין משותף בדירות שכנות; ”מחנק היה אוחזה בדירה הקטנה, בבית הישן בן שתי הקומות, התקוע בלב מיגרש הגרוטאות, לא הרחק משורת בתי השיכון והכביש הראשי לתל אביב.”
עלילה ודמויות > שמוליק ומלכה

זוג נשוי, ללא ילדים, שבו שמוליק המובטל כרוך אחרי מלכה המתעמרת בו בדרכה, ונעלמת לעיתים למספר ימים. היעדרויותיה גורמות לשמוליק למצוקה קשה ומביאות אותו לסף שגעון.
עלילה ודמויות > ציון ולבנה

זוג נשוי ולו שלושה ילדים. ציון, נהג מונית, המחזר אחר נוסעות צעירות ומתעלל באשתו. במהלך הקיץ הוא מפתח רומן רציני יותר עם זהבה - צעירה שאיננה בטוחה ברצינות כוונותיו, דבר המשפיע על מצב רוחו. לבנה, עקרת בית, סבלה התעללויות בילדותה ובנערותה וסובלת יחס קר ואלימות מצד ציון.
עלילה ודמויות > ההונגרי

איש בודד, פועל במפעל מתכת היוצא לגמלאות ובבת אחת עולמו מתערער ובריאותו מתדרדרת. הקשר החברתי היחיד שהוא מקיים הוא עם בני הזוג ש. שמוצאם כנראה מגרמניה ולטענתם הם חווים רדיפה מצד גורמים עלומים.
עלילה ודמויות > רוזה

עיוורת מזקינה, המעידה על עצמה כי הוריה "באו מפולניה", המתלבשת בגדים הדוקים ומאופרת בכבדות. מהווה מושא לעג והקנטה לנערי השכונה. מתגוררת מעל שמוליק ומלכה ונקישות עקביה על הרצפה, גם בלילות, מוציאות את שמוליק מדעתו.
ביקורת וניתוח > עם יציאת המהדורה הראשונה ב-1973

גילה רמרז-ראוך מוצאת כי "הסיטואציות הבסיסיות בסיפורים הנפרדים הן ואריאציה על עירומו של האדם במציאות המשוללת כל כיסוי, משמעות ותוכן. הרקב, הכיעור, הניוול והבליה הפיזית אוחזים בכל: ביפה ובמכוער, ברגיש ובקהה. המעגל הסגור בו אסורים כל הטיפוסים אינו מניח מוצא. מצויות שתי אפשרויות והן ההישנות של הקיים או הקאטאסטרופה בדמות רצח, התאבדות." רמרז-ראוך סבורה שקנז נכשל בקשירת הסיפורים אודות הדמויות לכדי רומאן וכי "איכות חלקי הרומן עולה על איכות השלם" וכי "רומאן זה הינו למעשה שלוש נובלות נבחרות.".
אפרת פאיאנס כותבת כי "הרומן מתנהל מראשיתו ועד סופו בנתיב חד-מסלולי. המספר מוביל את דמויותיו אל חדלונן. אין הפתעות, אין תפניות ואין חריגות מן הגורל המזומן לאחרית. ואולם, הדרך אל הצפוי, אופן התיאור וההולכה הם הרומן האמיתי שבין הדפים.". היא מייחסת משמעות גדולה לחלומות הגיבורים ואומרת כי החלומות הם המחולל והמסובב של המעשים. בנקודה זו היא גם בוחרת לסיים את הביקורת: "המציאות המוחשית ביותר בחיי-ניכור אלה היא איפוא החלומות. ואלה - לפי תפיסת המספר - נושאי הגורל ומחולליו.".
ביקורת וניתוח > עם יציאת מהדורת 1986

יוסף אורן מוצא כי הספר משיב על שאלתו של ההונגרי ששואל-תוהה על הבית ודייריו: "מה זה? בית סוהר? בית משוגעים? בית זונות? "שקיומו של האדם הוא אמנם קיום גיהנומי, בדומה לזה שניתן לצרף מהווייתם של שלושה מוסדות, שתרבות האדם מנקזת דרכם את סטיותיה-מצוקותיה". בסוף ביקורתו מציין אורן, כי קנז אוהב את גיבוריו המעונים. הוא רוחש להם כבוד, על עצם העזתם למרוד בגורלם. נקודה זו מתקשרת עם עדותה של במאית המחזה שהועלה ב-1990 בתיאטרון החאן, דורית ירושלמי, שקנז ביקש שלא להיות מעורב במחזה ובהצגה והיה לו רק חשש אחד, שהדמויות תצאנה נלעגות.
ביקורת וניתוח > ביקורות נוספות

גרשון שקד רואה בתיאור השכבות החברתיות, שהסופר אינו חושש מלהדגיש אותן, כמטאפורה להוויה הנפשית ושכבותיה. אין השגעון האוחז בחלק מהדמויות קשור לשכבה החברתית ודווקא השכבה הנתפסת כעליונה היא מוכת הטירוף. הוא מסכם את ביקורתו בכך שגם בנובלה מלודרמטית ואלימה זו מתגלים קטעי פיוט המזכירים לנו כי קנז הוא פייטן אימפרסיוניסטי וכי המונח של י.ח. ברנר, "ריאליזם סימבולי", הולם יצירה זאת.
עורך הספריה החדשה, שבא יצא הספר במהדורה חדשה ב-1986, מנחם פרי, מציין כי ב-1972 נפתחה החוברת הראשונה של כתב העת "סימן קריאה" ב"פרפר-המשי שבחלום" – רצף של קטעים, מאת יהושע קנז, המספרים על ה"הונגרי הארוך" שבספר זה. פרי כותב: "זהו ספר שבו האלימות כלפי הזולת היא אלימות עצמית – ניסיון לחסל דחפים מאיימים שבנפש. תחושותיהן של הדמויות מתגשמות במעשים מקבילים של דמויות אחרות, ומן ההוויה הדחוסה הזאת אין לצאת אלא במוות או בשיגעון.".
לעומת ביקורתה של פאיאנס מ-1973, הרואה בחלומות מוטיב מרכזי בספר, כתב ב-1990 מבקר הספרות והתרבות, אירי ריקין, עם העלאת ההצגה בתיאטרון החאן, ביקורת המתייחסת גם לספרו של קנז ובה הוא טוען כי: "גיבוריו של קנז חדלו לחלום, ומשום כך חדלו גם לנסות, מה שהופך את שגרת חייהם לתהליך מאוס של התפוררות וחידלון". במבט לאחור (אולי על רקע יצירתו המאוחרת יותר של קנז, "התגנבות יחידים" (1986)), הוא גם קובע: "את התפאורה לחיים העלובים מספק בלוק דירות בשכונת מצוקה, סביבה המתהדרת ביומרה לשמש "כור היתוך" ל"קיבוץ גלויות" ובסיסמאות דומות, לתפארת המדינה והעם. כנגד האידיאל מציג קנז מציאות פרוזאית ומביא אותה לידי אבסורד. החברה שהוא מתאר איננה כור היתוך. היא מנוכרת, נטולת רחמים, מכוערת ואפופה שיממון נפשי ועקרות רוחנית.".
תרגום

ב-2005 יצא הספר לאור באיטליה בהוצאת Giuntina, בתרגום לאיטלקית של אנטוניו די גזו ( Antonio Di Gesù).

ב-2006 יצא הספר לאור בצרפת בהוצאת Actes Sud, בתרגום לצרפתית של רוזי פנחס-דלפואש.

ב-2007 יצא הספר לאור בתרגום לערבית.
מחזה וסרט קצר

ב-1990 העלה תיאטרון החאן את המחזה "האשה הגדולה מן החלומות", על פי המחזה של שמעון לוי ובבימויה של דורית ירושלמי. בהצגה שיחקו מוטי כץ (בתפקיד ציון), ג'ולי גולדשטיין (בתפקיד לבנה), אורה מאירסון (בתפקיד מלכה), אריה צ'רנר (בתפקיד שמוליק), עליזה רוזן (בתפקיד רוזה), קונסטנטין אנטול (בתפקיד ההונגרי), דן הרדן (בתפקיד ד"ר ש.) ורות גלר (בתפקיד גברת ש.).
ב-1988 הועלה סרט סטודנטים קצר (25 דקות) בשם "פעמונים צילצלו לרוזה", המבוסס על חלק מהרומן ועוסק בדמותה של רוזה העיוורת. את הסרט ביימה עופרה אברמוב וכיכבה בו מירי פביאן. כמו כן השתתף אברהם אסאו.
לקריאה נוספת

נורית גרץ, "האשה הגדולה מן החלומות" ליהושע קנז, סימן קריאה, 5, 1976.
חן שטרס, קרן דותן (עורכות), יופיים של המנוצחים: ביקורת ומחקר על יצירתו של יהושע קנז, עם עובד, 2017. (הספר בקטלוג ULI)
הערות שוליים

↑  מהדורה חדשה, מתוקנת על ידי המחבר, יצאה לאור ב-1986 בסדרת הספריה החדשה בהוצאת הקיבוץ המאוחד
↑  נילי לוי, יהושע קנז, חזרה לתבניות קודמות, עיון בספרו של יהושע קנז מחזיר אהבות קודמות, באתר משרד החינוך, (הקישור אינו פעיל)
↑  עמ' 106 בספר
↑  שוש אביגל, שיר על מות ילדים, חדשות, 24 במאי 1993המשך (הביטוי נמצא בחלק השני של המאמר)
↑  אהרון רוזן, ‏הכוהנת הגדולה מן החלומות, באתר גלובס, 28 ביוני 1998
↑  אלכסנדרה ינאי, היד הגדולה מן החלומות, nrg, ‏12 במאי 2006
↑   שי רודין, הבלש של יונתן שגיב הוא האוחצ'ה הגדולה מן החלומות, באתר הארץ, 3 בינואר 2020
↑  המחשב הגדול מן החלומות, הידען, 14 באוגוסט 2004
↑  עמ' 16 בספר
↑  גילה רמרז-ראוך, חיפוש מופרך אחר האושר, דבר, 23 במרץ 1973
↑  אפרת פאיאנס, הדרך אל הצפוי, מעריב, 17 באוגוסט 1973
↑  עמ' 75 בספר
↑  יוסף אורן, תל אביב כמשל קיומי, מעריב, 12 בספטמבר 1986
1 2  תלמה אדמון, האשה הגדולה עוברת לבמה, מעריב, 9 בפברואר 1990
↑  גרשון שקד, הסיפורת העברית 1980-1880, כרך ה' ("בהרבה אשנבים בכניסות צדדיות"), הוצאת הקיבוץ המאוחד וכתר, 1998, עמ' 285-280
↑  למשל, סיפורו של ד"ר ש. להונגרי אודות הדוכס מקסימיליאן והספן הגוסס (עמ' 56 בספר) מופיע בגיליון הראשון של "סימן קריאה" מ-1972
↑  האשה הגדולה מן החלומות, באתר הספריה החדשה
1 2  אירי ריקין, חלום בלהות, כל העיר, 9 בפברואר 1990
↑  La grande donna dei sogni (באיטלקית)
↑  La Grande Femme des rêves (בצרפתית)
↑  האשה הגדולה מן החלומות, ב"לקסיקון הספרות העברית החדשה"
↑  מודעה, חלום בלהות, כל העיר, 19 בינואר 1990
↑  עמיר פלג, השכנים של קזבלן, חדשות, 9 בפברואר 1990
↑  אבי ויינברג, "פעמונים צלצלו לרוזה" (בתוך מדור "בקרוב"), כל העיר, 25 במרץ 1988
המוח הגדול

| --- | --- |

 שיוך:  המוח הקדמי 
 מיקום אנטומי:  המוח הקדמי 
 אספקה עורקית:  עורק קדמי של המוח הגדול, עורק אמצעי של המוח הגדול, עורק אחורי של המוח הגדול 
 ניקוז ורידי:  ורידי המוח הגדול 
 התפתחות מתוך:  טלנצפלון 
 תיאור ב:  האנטומיה של גריי (מהדורה 20) (817) 
 מזהים
 לטינית (TA98):  telencephalon 
 טרמינולוגיה אנטומיקה:  A14.1.03.008 
 TA2 (2019):  5416 
 טרמינולוגיה אמבריולוגיקה:  E5.14.1.0.2.0.12 
 טרמינולוגיה היסטולוגיקה:  H3.11.03.6.00001 
 מזהה נרולוקס:  birnlex_1042 
 FMA:  62000 
 קוד MeSH:  A08.186.211.200.885.287 
 מזהה MeSH:  D054022 
 מערכת השפה הרפואית המאוחדת:  C0242202 
 
מבט צידי על המוח הגדול (צרברום).
המוח הגדול (בלועזית: צרברום, Cerebrum או טלנצפלון) הוא אזור של מערכת העצבים הממוקם במוח הקדמי, המכיל גם את מוח הביניים.
המוח הגדול מווסת את הפונקציות הקוגניטיביות והרגשיות הגבוהות יותר של המוח.
המוח הגדול מפותח יותר בבני-אדם מאשר בכל יצור אחר.
בהתאם לכך, זהו החלק הגדול ביותר של מוח האדם והוא ממלא את רוב חלל הגולגולת.
למעשה, המוח הגדול תופס כשני שלישים מן המסה הכוללת של המוח והוא גדול בהרבה מכל שאר החלקים של מערכת העצבים גם יחד.
חלוקה להמיספרות ואונות

המוח הגדול מורכב משתי הֶמִיסְפֶרוֹת (Hemisphere, "חצי-כדור") הממוקמות משני צדדיו של המוח, הימני והשמאלי. ההמיספרות סימטריות יחסית, עם חריץ עמוק ביניהן.
שתי ההמיספרות מקושרות ביניהן באמצעות כפיס המוח (Corpus callosum). פגיעה בכפיס המוח יכולה להוביל למצב של מוח חצוי.
שתי ההמיספרות של המוח הגדול אינן משמשות בדיוק לאותם תפקודים. ישנה הצלבה בין הצדדים ימין ושמאל, כך שכל אחת מהן מקבלת מידע חושי מהצד הנגדי של הגוף וגם שולטת על התנועה המוטורית של הצד המנוגד. בהתאם לכך, ההמיספרה הימנית מחוברת בחלקה הגדול לצד השמאלי של הגוף וההמיספרה השמאלית לצד הימני של הגוף.
ההמיספרה בה נמצא מרכז השפה מכונה ההמיספרה הדומיננטית, ובעוד אצל רוב האנשים זו ההמיספרה השמאלית, כשני שלישים מהשמאליים בעלי המיספרה ימנית דומיננטית. אין קשר סיבתי בין חלוקה זו לתפקוד המוטורי, כאמור, ההשפעה היא על מרכז השפה בלבד.
חלוקה להמיספרות ואונות > ארבע האונות

כל המיספרה מחולקת לארבע אונות: קדמית (פרונטלית), קודקודית (פריאטלית), עורפית (אוקסיפיטלית) ורקתית (טמפורלית). אונות אלו הן אזורים גדולים של קליפת המוח אשר מבצעים תפקידים מגוונים. האונה הקדמית מופרדת מהקודקודית על ידי החריץ המרכזי (Central sulcus).
האונה המצחית (פרונטאלית) – בחלקה האחורי של אונה זו ממוקמת הקליפה המוטורית, אשר אחראית על הוצאה לפועל של תנועות ושולחת פקודות לשרירים בכל רחבי הגוף. חלקה הקדמי, האזור הקדם-מצחי, אחראי על תכנון והכוונת התנהגויות מורכבות, והוא זה שמעורב בקבלת החלטות מודעת.
האונה העורפית (אוקסיפיטלית) – אחראית על עיבוד קלט חזותי ממערכת הראייה.
האונה הרקתית (טמפורלית) – מכילה את קליפת השמיעה העיקרית. כמו כן, באונה זו מתבצע עיבוד מתקדם של מידע חזותי, המאפשר לזהות גירויים מורכבים, למשל פנים.
האונה הקודקודית (פריאטלית) – חלקה הקדמי של אונה זו מקבל את המידע התחושתי ממערכת המגע. האונה הקודקודית מבצעת אינטגרציה של מידע מחושים שונים (בעיקר ראייה, שמיעה ומגע) ומשתמשת בו על מנת לגבש תפיסה מרחבית.
שכבות ורקמות

כל אחת מההמיספרות של המוח הגדול מורכבת מקליפת המוח, מהחומר הלבן שמתחתיה ומגרעינים בעומק החומר הלבן.
קליפת המוח – השכבה החיצונית של המוח הגדול. היא מאורגנת במספר שכבות של חומר אפור. החומר האפור מורכב מגופי התאים, צבעו האפור-חום של חומר זה בא מן הנימים המשרתים את התאים ומן גופי תאי העצב. קליפת המוח משופעת בקפלים המאפשרים להגדיל את שטח הפנים שלה בחלל הגולגולת. הגבעות/בליטות שנוצרות כתוצאה מקפלים אלו מכונות גירוס (gyrus) וברבים גירי (gyri). השקעים/עמקים/חריצים מכונים סולקוס (sulcus) וברבים סולצי (sulci).
חומר לבן – רקמה שמורכבת ברובה מאקסונים של תאי עצב, המשמשים כצינור להעברת מידע בתוך מערכת העצבים. צבעו הבהיר של החומר הלבן נובע ממעטה המיאלין שמכסה ומבודד את האקסונים, ומאפשר להם להוליך דחפים עצביים במהירות גבוהה.
גרעינים – צבירים של תאי עצב מתחת לקליפת המוח. הם בנויים מחומר אפור שנמצא בתוך החומר הלבן (ריכוז של גופי תא עצב בין האקסונים).
מבנים בעומק המוח הגדול

גרעיני הבסיס – אוסף של גרעינים בעומק המוח הגדול. חלקם פועלים כיחידה תפקודית אשר מעורבת בתיאום והוצאה לפועל של תנועות מוטוריות.
היפוקמפוס – מבנה הממוקם בצדה הפנימי של האונה הרקתית בשתי ההמיספרות. ההיפוקמפוס חיוני להיבטים שונים של יצירת זיכרון לטווח ארוך, ומעורב גם בניווט מרחבי.
אמיגדלה – נמצאת בסמוך לקצות ההיפוקמפוס. מטפלת בתגובות רגשיות, בעיקר בהיבט של רגשות שליליים, למשל פחד.
ההיפוקמפוס והאמיגדלה, יחד עם אזורים נוספים מתחת לקליפת המוח, לעיתים מקובצים תחת הכותרת המערכת הלימבית, אם כי אין כיום הגדרה אחת מוסכמת למושג זה.
תפקודים

כל אחת ממערכות החישה בגוף שולחת מידע לאזור ספציפי בקליפת המוח.
לדוגמה, קליפת הראייה מקבלת מידע חושי מהעיניים.
תגובות מוטוריות או תנועות של חלקי גוף נשלטות על ידי אזור מסוים באונה הקדקדית של קליפת המוח.
שאר קליפת המוח, שאינו חישתי וגם לא מוטורי, מורכב מאזורי אסוציאציה. אזורים אלו תופסים את החלק היחסי הגדול ביותר בקליפת המוח האנושי. הם מעורבים בכל מה שקורה בין התחושה לפעולה. יש להם חלק בתהליכי זיכרון, מחשבה ושפה.