stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מפעל המלח בסדום
התמודדות חברת האשלג עם בעיות בהפעלת המפעלים > כוח אדם, מגורים והתיישבות

בהתחלה גרו העובדים בצפון באוהלים, בתנאים קשים מאוד ורק אחר כך נבנו צריפים וחדר אוכל וכן נפתחו ספריה וחדר קריאה. בעקבות דרישה להקים מבני קבע לעובדים ומשפחותיהם הוחל ב-1933 בבניית שכונה בת 4 בניינים ובהם 24 דירות.
בדרום ים המלח היו התנאים קשים עוד יותר. נובומייסקי הציע לאנשי גדוד העבודה ברמת רחל להענות לאתגר שהוא מציע להם בים המלח. הם צירפו אליהם חברים נוספים מהקיבוץ המאוחד. מטרת הקיבוץ המאוחד הייתה לכבוש את העבודה הקבועה במפעל התעשייתי, ליצור חיי חברה במקום שיובילו להקמת ישוב קיבוצי בערבה. גם בסדום גרו בתחילה באוהלים. מספר היהודים עלה מ-30 איש ב-1934 לשיא של כ־650 איש ב-1938. מהם כ־380 חברי פלוגת הקיבוץ. הפלוגה הצליחה להחדיר למפעל ערכים קיבוציים כגון: מטבח משותף, עקרון הכלכלה השווה לכל, דבר שהביא לגיבוש הפועלים, הפקידים והמנהלים לציבור אחד.
לאחר מאבק קשה של אנשי הקיבוץ בוטל האיסור של הנהלת החברה על עבודת נשים בסדום. בתחילה הגיעו בודדות ובהמשך הגיע מספרן ל-100. אמנם החלומות להקים יישוב קיבוצי בסדום על ידי גרעין קבוע לא מומשו, אך באוגוסט 1939 קם על אדמות הזיכיון של חברת האשלג בצפון ים המלח קיבוץ בית הערבה, חרף איסור ממשלת המנדט למסור קרקע מהזיכיון ללא רשות ובעיקר בזכות הסיכון שלקח על עצמו משה נובומייסקי.
התמודדות חברת האשלג עם בעיות בהפעלת המפעלים > הפועלים הערביים וההתמודדות הביטחונית

הפועלים הערביים הגיעו ממקומות רבים למפעל. סעיף 22 בזיכיון חברת האשלג חייב העסקת עובדים מארץ ישראל המערבית ומעבר הירדן. נובומייסקי פיתח קשרים אישיים עם האמיר עבדאללה והעסיק את הפועלים ששלח.
הרבה מהפועלים היו ע'ורנים. הם היו נלהבים מהעבודה ממנה השתכרו סכום זעום שנחשב בעיניהם הון-עתק.
הפועלים הערביים גרו במחנה נפרד במרחק כק"מ מהמחנה הכללי. היחסים בין היהודים לערבים היו טובים ומסירות הערבים למפעל הייתה גדולה בשל הקשר הטוב בינם לבין משה לנגוצקי. הם התריעו על כל כוונת תקיפה נגד המפעל ופועליו. לנגוצקי, כאמור, יצר קשר עם מבריחים ורכש כמויות נשק גדולות ל"הגנה".
במאורעות 1936 - 1939 הפועלים הערבים היו נאמנים למפעל והביאו לתפיסה מידית של אנשי כנופיות שביקשו להסתנן לשורות הפועלים. ועדיין תקפו הכנופיות את שיירות האשלג, שלוו על ידי אנשי "ההגנה" והצבא הבריטי, מירושלים ואליה.
התמודדות חברת האשלג עם בעיות בהפעלת המפעלים > המאבק בין הפועלים לחברה

המאבק על העבודה העברית: כחלק ממנו היה מאמץ להשתלטות על כל העבודות במפעל בעיקר על ידי אנשי פלוגת העבודה של רמת-רחל ושילוב כל העובדים היהודים בהסתדרות העובדים.
שעות העבודה וחופשה: כל חבר עובד 24 ימים בחודש, מקבל יום וחצי לנסיעה: יציאה לאחר יום עבודה מסדום לקליה בסירה – 7 שעות. (צפונה שטו בלילה, דרומה – ביום).שעות העבודה היו כאלה ששעות הפנאי הן בשעות הכי חמות של היום וכך הונהגו שעות עבודה אחרות. כמו כן, הפועלים הגיעו להסכם שיום אחד מתוך יומיים שנדרשים לנסיעה הביתה וחזרה יהיה על חשבון החברה. (העובדים היו עובדים רצוף 4 שבועות ואז נוסעים לשבוע אחד הביתה).
בריאות ורפואה: בענייני בריאות ורפואה מונעת זכו העובדים לטיפולה המסור של קופת החולים. החברה דאגה לביטוח הרפואי לכל עובדיה, כולל הערבים. נובומייסקי אף הקים בית הבראה לעובדים.
בעיות ההובלה: הקמת מפעל תעשייתי באזור רחוק ושומם הייתה כרוכה בבעיות הובלה קשות והתנאים הטופוגרפיים של בקעת ים המלח הכבידו עוד יותר.
הבעיה העיקרית הייתה המחיר הגבוה של הובלת התוצרת מסדום אל נמלי הארץ.
המסלול היה כדלהלן: על ידי רכבת הובילו את התוצרת למזח שבסדום, העלו אותה על סירות (מעונות) שהובילוה לחוף הצפוני משם הטעינו את התוצרת על משאיות והעלוה לירושלים. משם העבירו את התוצרת לרכבת שהייתה מובילה אותה לנמל בחיפה. מנגנון הובלה זה חייב מחסנים בתחנות הרכבת ובנמלים, בזבז אנרגיה וזמן וגרם שדמי ההובלה היו למעלה מ-20% מעלות הייצור. ההתקפות על משאיות האשלג וחבלות במסילות הברזל שאירעו בימי מאורעות, גרמו לעיכובים בהובלה ולהוצאות נוספות.
המשך פעילות המפעל

בזכות קשריו הטובים עם הירדנים, הגיע נובומייסקי ב-13 במאי 1948, לסיכום עם משלחת ירדנית על יצירת אזור נייטרלי שיבטיח את הגנת המפעלים. ב-17 במאי 1948, הוחתמו שני נציגים (של המפעל ושל "ההגנה"), על הסכם שמסר את מפעלי חברת האשלג (באתר הצפוני ובאתר הדרומי), בניגוד לסיכום שהושג עם נובומייסקי, לחסות ירדנית. ב-19 וב-20 במאי פונה האתר הצפוני בצי של 17 כלי שיט קטנים מכמה מאות אנשים (עובדי המפעל, חברי בית הערבה ולוחמי פלמ"ח) אל מפעל המלח בסדום. ב-22 במאי נכנסו למפעל הצפוני חיילי הלגיון הערבי ומצאו את המקום נטוש לאחר שנבזז על ידי ערבים מקומיים. המפעל, שחובל על ידי המפונים לפני נטישתו נהרס כליל בידי אנשי הלגיון הערבי.
המפעל הדרומי בסדום היה מנותק, ובמשך חודשים רבים הועברה אליו אספקה במטוסים. ביוני 1948 הפגיז הלגיון הירדני את המפעל ואנשיו נאלצו להסתתר במערות. פרט לכך, לא הייתה הלוחמה הפעילה אינטנסיבית. ב-23 בנובמבר 1948, במסגרת מבצע לוט, חודש הקשר היבשתי עם סדום. כתוצאה מן המלחמה המפעל הדרומי נותק ממקורות המים המתוקים שלו ורק חלק מבריכות האידוי נשאר בשטח מדינת ישראל. במשך מספר שנים המפעל נותר ללא פעילות, אך באופן כללי המתקנים של המפעל לא נזוקו קשה. בשנת 1950 הוצאו מהמפעל כמויות קטנות של אשלג למכירה בשוק הישראלי.
לאחר המלחמה, ביקש דוד בן-גוריון להפעיל מחדש את המפעל מאחר שראה בו פוטנציאל כלכלי מצוין. קודם סלילת כביש דימונה-סדום שהקל על הגישה לאזור וקוים משא ומתן עם החברה כדי להניעה אותו להפעיל את המפעל. לאחר שניסיונות לקדם את הפעלת המפעל לא צלחו, ב-1952 הקימה ממשלת ישראל את חברת "מפעלי ים המלח בע"מ", והעבירה לחברה את המפעל שהולאם. במשך מספר שנים צבר המפעל חובות כבדים שכוסו בידי משרד הפיתוח.
ב-1956, מונה מרדכי מקלף למנכ"ל מפעלי ים המלח. שר הפיתוח מרדכי בנטוב מינה ועדת חקירה, בראשות פרופ' היימן מהטכניון לחקור את התנהלות המפעל ולהגיש המלצות לשיפור המצב. מקלף הפסיק העסקתם של האסירים, הזמין בעלי מקצועות להשתלב בעבודות המפעל, דאג להסעות עובדים מערי הסביבה (והיה למפעל הראשון בארץ שהנהיג הסדר שכזה) ודאג לשיפור תנאי העובדים.
בליל ה-19 בינואר 1970, קצת אחרי חצות הופגז המפעל בטילי קטיושה משטח ירדן, ונגרמו לו נזקים, אך לא הייתה פגיעה בנפש. בתגובה, פשט כח ישראלי שכלל זחל"מים על האזור הירדני ממנו נורו הטילים והתעמת עם אנשי גרילה פלסטינים ועם כוחות מצבא ירדן. ימים ספורים לאחר מכן, בליל ה-23 בינואר חדרה חוליית מחבלים לישראל במטרה לתקוף את מפעל האשלג, הם נתקלו בחיילים ישראלים וכל עשרת המחבלים מצאו את מותם בתקרית.
אחרית הדבר

בתחילת פברואר 2010 חברו מפעלי ים המלח והמועצה לשימור אתרי מורשת בישראל לשם הצלת ושימור מבני מחנה העובדים. במקביל נשלמות ההכנות והתוכניות לקדם את עיצוב מחנה העובדים כאתר מבקרים לנושא האשלג, ים המלח וסביבתו, כשאחת האטרקציות המתוכננות - שחזור הרכבת שהסיעה הן את העובדים והן את האשלג למזח הטעינה והפריקה.
תמונת פנורמה של מפעל המלח בסדום וסביבתו בשנת 1937
ראו גם

אשלג בישראל
משה נובומייסקי
חברת אשלג ארץ-ישראלית
מפעלי ים המלח
רצח נוסעי האירוואן
לקריאה נוספת

ספי בן-יוסף, מדריך ישראל, משרד הביטחון, 2001.
יאיר גלעדי, חיים חדשים לים המלח, יד יצחק בן-צבי, 1998.
חוה ליאון, פותחים את הים - סיפורם של נובומייסקי ולנגוצקי מים המלח, עם עובד, 1997.
משה נובומייסקי, מים הביקל לים המלח, הוצאת שוקן, 1958.
זאב וילנאי, ים המלח וחופו הישראלי, מועצה אזורית תמר, 1964.
דב גביש, מלח הארץ, יד יצחק בן-צבי, 1995.
הערות שוליים

↑  ישראל אבן גור ויהודה אלמוג בזכרונותיהם
↑  תושבי האזור המקומיים
↑  יעקב פרחי,'"`UNIQ--nowiki-00000006-QINU`"'פגר פלדה או מפעל האשלג, על המשמר, 15 ביולי 1951
↑  חברת האשלג רוצה להעמיד את פועליה בפני עובדה מוגמרת, על המשמר, 2 בנובמבר 1950
↑  אהרן דולב,'"`UNIQ--nowiki-00000009-QINU`"'עגלת האשלג שקועה בביצה עמוקה, מעריב, 14 בפברואר 1957
↑  מפעל האשלג בסדום הופגז בקטיושות, "מעריב", 19 בינואר 1970.
↑  כח של צה"ל פשט לירדן, מדרום לים המלח; פעל באזור שממנו הופגז מפעל האשלג, "מעריב", 21 בינואר 1970.
↑  נהרגו 10 מחבלים שבאו לפגוע במפעל האשלג, "מעריב", 25 בינואר 1970.
רכבת קלה מובילה עובדים ממחנה העובדים למפעל, 1944
עובדים נוסעים לבריכות האידוי במפעל האשלגן בסדום ליד ים המלח, 1944. צלם: זולטן קלוגר.
היישוב בסדום, 1948
ענאתא

| --- | --- |
ענאתא, 1859
ענאתא, 1859
 טריטוריה:  הרשות הפלסטינית הרשות הפלסטינית
 נפה:  אל-קודס
 ראש העיר:  מוחמד מחמוד אל-ריפעי
 שטח:  30.6 קמ"ר
 גובה:  700 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיירה:  16,919 (2017)
 קואורדינטות:  31°48′46″N 35°15′43″E﻿ / ﻿31.8126611°N 35.2618333°E﻿ / 31.8126611; 35.2618333
 אזור זמן:  UTC +2
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת ירושלים מוגדלת) ענאתא(למפת ירושלים רגילה) ענאתא(למפת הרי ירושלים רגילה) ענאתא(למפת הרי ירושלים מוגדלת) ענאתא  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
ענאתא מעבר לגדר ההפרדה, מבט מצפון.
גדר ההפרדה מתפתלת ומקיפה את מחנה הפליטים שועפאט ואת ענאתא. לפני הגדר ניתן לראות מבנים של בדואים ובמרחק את מדבר יהודה, בקעת הירדן ועבר הירדן.
החלק המזרחי, הוותיק של ענאתא מגיע עד לכביש הטבעת המזרחי של ירושלים שבין נתיביו גדר ההפרדה שבין ענאתא וישראל.
ענאתא בתחילת המאה ה-20
צילום אוויר של ענתא
ענאתא (בערבית: عناتا) היא עיירה פלסטינית המשתייכת לנפת אל-קודס של הרשות הפלסטינית. נכון ל-2016, בעיירה גרים כ־14,085 תושבים[דרושה הבהרה]. מקום הכפר הקדום מזוהה לפי חוקר ארץ ישראל אדוארד רובינסון עם ענתות המקראית שבהרי בנימין.
היסטוריה

לפי עדויות ארכאולוגיות, הכפר היה מיושב החל מתקופת הברונזה המאוחרת בארץ ישראל. הכפר נקרא ככל הנראה על שם האלה הכנענית ענת והוא משתרע על פני שלוש גבעות המחוברות באוכפים קלים. בוואדי שבין הגבעה המרכזית למזרחית, נמצאו שרדי מערות קבורה ובהם ממצאים מתקופת הברונזה המאוחרת (התקופה הכנענית). על פסגתו המערבית של הכפר קיים בית קברות, ועל זו המרכזית בנוי הגרעין העתיק שלו, בו נמצאו בסקר ארכאולוגי חרסים החל מתקופת הברזל. בשנות ה-30 של המאה ה-20 ערך הארכאולוג, והמומחה לחרסים האמריקני ויליאם פוקסוול אולברייט חפירה ארכאולוגית בכפר.
בכפר שני אתרים, הנחשבים לקדושים בעיני המקומיים: מסגד לשעבר המוקדש ל"נביא סליח", ומערה הקשורה לנביא רומיה, שלפי דעת החוקר שארל קלרמון-גנו הוא ירמיהו הנביא.
בכפר נמצאה גם חורבת כנסייה ביזנטית. לפני שצלאח א-דין כבש את ירושלים שכנה מפקדתו בענאתא.
ב-1832 נהרס הכפר בידי השליט המצרי איברהים פשה לאחר דיכוי מרד הערבים המקומיים, תומכי המשטר העות'מאני כנגד המצרים. בשנת 1850 ביקר במקום החוקר ו.מ. תומסון ודיווח "שהכל נראה נטוש והרוס והחלק המיושב תופס רק חלק קטן מהשטח. כנראה בזמנים קדמונים מסביב לכפר הייתה חומה, שחלק ממנה השתמר עד היום".
במחצית השנייה של המאה ה-19 יושב המקום בידי 10 משפחות מחירבת עלמית, שנמצאה כ-2 ק"מ צפונית-מזרחית. המשפחות שהתיישבו במקום היו: עבד אל-לטיף, איברהים, עליאן, חילווה, סלמה, חמדן, אבו הניה מוסה. ב-1948 הצטרפה אליהם משפחת אל-קיסוואני.
לאחר מלחמת העצמאות בשנת 1948 והסכמי שביתת הנשק ב-1949, עבר משליטה בריטית לירדנית.
היסטוריה > לאחר 1967

בעקבות מלחמת ששת הימים, ב-1967, עבר הכפר משליטה ירדנית לישראלית. מיד אחרי מלחמת ששת הימים החילה ממשלת ישראל את החוק הישראלי על מזרח ירושלים לפי צו בהתאם לסעיף 11ב של פקודת סדרי השלטון והמשפט. שר הביטחון, משה דיין, מינה ועדה של שלושה אלופים (חיים הרצוג, רחבעם זאבי ושלמה להט) על מנת לקבוע את גבולות ירושלים, הממצאים הוגשו לקראת סוף יוני 1967 ואל ירושלים המערבית הצטרפה ירושלים המזרחית יחד עם 70,000 דונם. גבול ירושלים המאוחדת נקבע מטרים ספורים ממערב לשטח הבנוי של הכפר ובכל אופן, עיריית ירושלים חיברה אותו לרשת המים העירונית, מאחר שהכפר היה תלוי באספקת מים ממעין פארה הסמוך שלא הספיק לכל צרכיו. בשנת 1969 ביקשו תושבי הכפר להסתפח לשטח המוניציפלי של ירושלים. וב-1978 חיברה העירייה את הכפר גם לרשת הביוב העירונית.
אוכלוסייה

במפקד 1922, שנערך על ידי שלטונות המנדט הבריטי, בענאתא הייתה אוכלוסייה של 285 נפש, כולם מוסלמים. במפקד אוכלוסין 1931 של ארץ ישראל היו בכפר 98 בתים מאוכלסים, בהם התגוררו 438 תושבים, כולם מוסלמים.
בסקר הכפרים בשנת 1945 האוכלוסייה בכפר הייתה 540 מוסלמים,.
לפי סקר הרש"פ, בשנת 2017 התגוררו בכפר 16,919 תושבים.
בכפר מתגוררים גם בדואים משבט הג'האלין.[דרוש מקור]
שלטון מקומי

לאורך שנים למן התקופה העות'מאנית עמד בראש הכפר מוח'תאר, אולם מאז הקמת הרשות הפלסטינית ושיוך הכפר אליה הומרה שיטת השלטון המקומי בענאתא, כבכפרים אחרים בשטחי הרשות, ב"מועצת כפר" של נציגי חמולות בראשות יושב-ראש ממונה.
גאוגרפיה וקרקעות

ענאתא נמצאת בגובה 700 מ' מעל פני הים והיא שוכנת על הדרך הקדומה מצפון ירושלים ליריחו ולידה עובר קטע הכביש החדש מהגבעה הצרפתית לפאתי יריחו. הכביש הישן הגיע רק עד עין פרת.
השטח הבנוי של העיירה התרחב מאוד, בדורות האחרונים; בין 1967 ל-1987 הכפר התפשט ותפס כמעט פי חמישה מהשטח המיושב קודם לכן. השכונה המערבית, הוקמה לאחר מלחמת ששת הימים. החל מסביבות שנת 2000, ניכרת מגמה של אורבניזציה; נבנים מבני-מגורים מרובי קומות, ואפילו נבנו שלדי מגדלים שאוכלסו רק כעבור מספר שנים.
תוואי גדר ההפרדה בקטע עוטף ירושלים מפריד את ענאתא מירושלים ומותיר אותה מחוץ לה, ובכלל זה שכונתה המערבית, שהוקמה על שטחה הריבוני של מדינת ישראל.
בשיטת המִנהל העות'מאני, שויך ליישוב שטח הררי-מדברי שומם, המשתרע על 30,603 דונם, בעיקר לכיוון מזרח.
בסקר הכפרים בשנת 1945 נמצא שהשטח הכולל של הכפר היה 18,496 דונם, מתוכם: הכפר עצמו היה בנוי על 35 דונם, 353 דונם היו לחקלאות שלחין, 2,645 דונם לגידולי דגנים ועיקר השטח שימש למרעה.
בשנת 2012 טענו תושבי המקום ששטח הכפר הוא 20,426 דונם.
בשנת 1975 הופקע שטח של 28,000 דונם לצורך הקמת אזור התעשייה מישור אדומים ולצורך שטחי אש לצה"ל. חלק מהשטח היה בבעלות תושבי ענאתא). ב-1978 הוקצו כ-4,000 דונם מתוך השטח שהופקע לצורך הקמת ההתנחלות כפר אדומים. בספטמבר 1979 דחה בג"ץ עתירה של מוח'תאר ענאתא על הפקעת 256 דונם בבעלותו, לאחר שדורית ביניש, מנהלת מחלקת הבג"צים בפרקליטות המדינה, הבטיחה כי הקרקע שלו לא תהיה חלק מכפר אדומים.
בשנת 2015, הוגשה עתירה לבג"ץ, בבקשה לבטל את צו ההפקעה משנת 1975 על שטח של 288 דונם, מאחר שבשטח זה לא נעשה שימוש. העתירה נדחתה בטענה שמטרת ההפקעה לצורכי ציבור מומשה. השטח נמצא בתחום השיפוט של כפר אדומים, בשטח חלה תוכנית עתידית לבניית מחלף, מרכז תחבורה. החלק האחר של השטח יועד לייעור ומטעי זיתים (מטעים שנטעו על ידי האגודה השיתופית של כפר אדומים).
במקביל, 7,000 דונם נוספים שתושבי הכפר טענו לבעלות עליהם הוכרזו אדמות מדינה..
בינואר 1979 הופקעו מענאתא 1,750 דונם נוספים לטובת הקמת מחנה ענתות.
בשנת 1983 הופקעו מהכפר 783 דונם לצורך הקמת התנחלות עלמון (ענתות).
בשנת 1990 הופקעו מהכפר 328 דונם לצורך הקמת התנחלות אלון.
בשנת 1992 הופקעו מהכפר 717 דונם לצורך הקמת התנחלות נופי פרת.
בנוסף, הופקעו אדמות, בשיעור לא ידוע, לצורך הרחבת כבישים: כביש 1, כביש 437, כביש 458 (ציר אלון). לאורך הכבישים, נקבע אזור חיץ ברוחב של כ-75 מטר מכל צד.
לאחר הסכמי אוסלו בשנת 1995, סווגו 918 דונם, שהם 3.8% משטח הכפר כשטח B, ו  23,108 דונם, שהם 96.2% סווגו כשטח C. (רבות מאדמות הכפר שבשטח C הופקעו במהלך השנים להקמת מחנות צבא, כבישים עוקפים והתנחלויות).
ארכאולוגיה

בכפר התגלו חרסים מתקופת הברונזה הביניימית והתיכונה (חרסים בודדים), מתקופת הברזל א' (חרסים בודדים), תקופת הברזל ב' (35%), ההלניסטית (10%), הרומית (5%), הביזנטית (35%), ימי הביניים (חרסים מעטים), והעות'מאנית.
ב-2007 נהרגה בדרכה מבית הספר עביר עראמין, בת 10, מפגיעת כדור גומי שירה ללא הצדקה שוטר משמר הגבול.
הערות שוליים

1 2  מפקד אוכלוסין 2016, באתר של הלשכה הפלסטינית המרכזית לסטטיסטיקה
↑  עודד ליפשיץ, ירושלים בין חורבן להתחדשות : יהודה תחת שלטון בבל, ירושלים, יד יצחק בן-צבי, 2004, עמוד: 244
↑  רשיונות להנהלת חפירות, הארץ, 29 בנובמבר 1935
↑  http://www.poica.org/editor/case_studies/view.php?recordID=418
↑  בהמשך לסעיף 1 לפקודת שטח השיפוט והסמכויות תש"ח-1948 – חקיקה של מועצת המדינה הזמנית, שקבעה: "כל חוק החל על מדינת ישראל ייראה כחל על כל השטח הכולל גם את מדינת ישראל כולה וגם כל חלק מארץ-ישראל אשר שר הביטחון הגדיר אותו בצו כמוחזק על ידי צבא-הגנה לישראל", מתוך, עיתון רשמי, תש"ח, תוספת א', עמ' 61
↑  '"`UNIQ--nowiki-0000000A-QINU`"'עוזי בנזימן,'"`UNIQ--nowiki-0000000B-QINU`"'מדוע באמת סופחה מזרח ירושלים: בחזרה להחלטה הדרמטית ששינתה את פני המזרח התיכון, באתר הארץ, 17 במאי 2017
↑  הכפר ענתא מבקש להיות חסוי בכנפי הבירה, מעריב, 25 באפריל 1969
↑  תושבי ענתא מבקשים להצטרף לירושלים, למרחב, 17 באפריל 1969
↑  עבודות פיתוח במחנה ענתות, דבר, 14 ביוני 1978
↑  Mills, Census of Palestine, 1931, page 48
↑  Government of Palestine, Department of Statistics, 1945, p. 26
↑  Palestinian Central Bureau of Statistics (PCBS), Preliminary Results of the Population, Housing and Establishments Census, 2017, 2018, עמ' 82-64
↑  על פי מירון בנבנשתי, "The West Bank and Gaza Atlas " ,
עמ' 76
↑  על פי מירון בנבנשתי, "The West Bank and Gaza Atlas ", עמ' 76
1 2 3 4 5  Government of Palestine, Department of Statistics. 
Quoted in Hadawi, 1970, Village Statistics, April, 1945, עמ' 151
↑  Government of Palestine, Department of Statistics, 1945, p. 26
1 2  The Applied Research Institute – Jerusalem, 'Anata Town Profile, 2012
1 2  בג"ץ 3240/15 ראש מועצת ענאתא, ואחרים נ' מפקד כוחות צה"ל בגדה המערבית ואחרים, ניתן ב־7 בינואר 2019
↑  תושבי הכפר ענאתה מחו בפני קרטר וסדאת על הפקעת אדמתם, דבר, 24 באוקטובר 1978
↑  '"`UNIQ--nowiki-00000019-QINU`"'חיים לוינסון,'"`UNIQ--nowiki-0000001A-QINU`"'המדינה לבג"ץ: פלסטינים נהנים מהפקעת אדמותיהם כי הם מועסקים בהתנחלויות, באתר הארץ, 22 במאי 2016
↑  יבג"צ דחה עתירת מוכתר ענאתה -  הורה להימנע מתפיסת אדמה להקמת מעלה אדומים ב', דבר, 17 בספטמבר 1979
↑  דליה מזורי,'"`UNIQ--nowiki-0000001E-QINU`"'נדחתה עתירת מוכתר ענאתה נגד הפקעת אדמות באזור מעלה אדומים, מעריב, 17 בספטמבר 1979
↑  "האדמות בנפת רמאללה נתפסו לצורך צבאי מובהק", מעריב, 22 בינואר 1979
↑  "האדמות בנפת רמאללה נתפסו לצורך צבאי מובהק", מעריב, 22 בינואר 1979
↑  יצחק מגן, ישראל פינקלשטיין (ע), סקר ארכאולוגי בארץ בנימין, ירושלים: רשות העתיקות, 1993, עמ' 185, מסת"ב 965-406-007-8
↑  חיים לוינסון,'"`UNIQ--nowiki-00000023-QINU`"'ביהמ"ש: המדינה אחראית למות עביר עראמין, בת 10, שנהרגה מפגיעת כדור גומי, באתר הארץ, 16 באוגוסט 2010
| Flag of Palestineיישובי נפת אל-קודס |
| --- | --- | --- |
| ערים | מזרח ירושלים (שנוי במחלוקת) |  |
| מועצות מקומיות | אבו דיס • אלעיזריה • א-ראם |  |
| כפרים | אל-קובייבה • בידו • בית ענאן • ביר נבאלא • ח'אן אל-אחמר • חיזמא • כפר עקב (שנוי במחלוקת) • קטנה • קלנדיה • ענאתא • ערב אל-ג'האלין • בית דוקו • בית חנינא • בית סוריכ • בית איג'זא • בית איכסא • ג'בע • אל-ג'ודיירה • אל-ג'יב • מוח'מאס • ראפאת • א-סוואחרה א-שרקייה • קלנדיה •  א-זעיים • שייח' סעד |  |
| מחנות פליטים | מחנה הפליטים שועפאט (שנוי במחלוקת) |  |
נפות הרשות הפלסטינית
Covfefe

הציוץ
Covfefe הוא איות שגוי שנשיא ארצות הברית, דונלד טראמפ, השתמש בו בציוץ ויראלי בטוויטר, והפך למם אינטרנט בשנת 2017.
ב-31 במאי 2017, במהלך כהונתו הראשונה, פרסם טראמפ ציוץ בטוויטר ובו כתב: "Despite the constant negative press covfefe" (בתרגום חופשי: למרות ה-covfefe העיתונאי השלילי הקבוע). כלי תקשורת טענו שטראמפ התכוון להקליד את המילה סיקור (coverage). טראמפ מחק את הציוץ שש שעות לאחר פרסומו, אך טען בכל זאת שניסוחו היה מכוון. דובר הבית הלבן שון ספייסר צוטט: "אני חושב שהנשיא וקבוצה קטנה של אנשים יודעים למה הנשיא התכוון". טראמפ מעולם לא הודה כי הציוץ מכיל הקלדה שגויה. במקום זאת הוא צייץ שוב לאחר מחיקת הציוץ המקורי: "מי יכול לגלות את המשמעות האמיתית של Covfefe? תיהנו!". פרשן בעיתון וושינגטון פוסט הציג את המילה כדוגמה לחוסר נכונותו של טראמפ להודות בטעויות התבטאות. בינואר 2019 העיתונאי אדריאן להפראנס סיכם בכתב העת The Atlantic את הציוץ של טראמפ: "Covfefe הוא הציוץ שמשקף בצורה הטובה ביותר את המתנה העל-טבעית של טראמפ. הוא יודע כיצד ללכוד אנשים, כיצד לשלוט ולהטות את תשומת לבם של ההמונים".
המונח נעשה נפוץ על מנת ללעוג לטראמפ, ועורר הן ניתוח ברמה בסיסית, וניתוח מדעי של שפה ומסרים על ידי הממשל.
הציוץ זכה לתשומת לב עזה בחדשות וברשתות החברתיות, והפך במהרה לתופעה ויראלית. הציוץ צויץ מחדש מעל ל-105,000 פעמים וזכה ל-148,000 לייקים ובעקבותיו נוצר מם אינטרנטי. ההאשטאג Covfefe היה מהפופולריים ביותר לשנת 2017 לצד MeToo# ו-TakeAKnee# והשתמשו בו 1.4 מיליון פעמים ב-24 השעות לאחר הציוץ. במאי 2018, פרסם טראמפ סרטון וידאו בו התייחס לתופעת רשת בשם "Yanny or Laurel" שעלתה סביב אשליה שמיעתית בה התבקשו השומעים לציין האם שמעו את המילה Yanny או את המילה Laurel. טראמפ אמר "אני שמעתי Covfefe".
השפעות > בלשון ובפוליטיקה

המילון האורבני לסלנג הוסיף את המילה covfefe ביום שצויצה והגדיר אותה: "זה פשוטו כמשמעו covfefe". המשחק Words with Friends הוסיף את covfefe למילונו ב-1 ביוני 2017.
אתר Dictionary.com הודיע כי "covfefe" הגיעה לראש המילים שגולשים חיפשו בלי שנמצאה להן הגדרה באוקטובר 2017, והמשיכה להופיע בראש חיפושי המשתמשים אחר מילה ללא ערך.
המילה Covfefe מוזכרת כעת כאשר אישי ציבור כושלים בלשונם. היא הוזכרה במיוחד כשטראמפ נתפס עם שגיאות בדבריו.
חזון (מושב)

| --- | --- |
משוב חזון בעת הקמתו
שם בערבית: حزور
מדינה: ישראל ישראל
מחוז: הצפון
מועצה אזורית: מרום הגליל
גובה ממוצע: ‎444 מטר
תאריך ייסוד: 1969
תנועה מיישבת: הפועל המזרחי
סוג יישוב: מושב
נתוני אוכלוסייה לפי הלמ"ס לסוף 2023
  - אוכלוסייה: 345 תושבים
    - מתוכם, תושבי ישראל: 342 תושבי ישראל
 מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת הגליל העליון מוגדלת) חזון (חזור)(למפת הגליל העליון רגילה) חזון (חזור)(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום חזון (חזור)(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום חזון (חזור)32°54′24″N 35°23′42″E﻿ / ﻿32.9065507654806°N 35.3949234559256°E﻿ / 32.9065507654806; 35.3949234559256  heמפת היישובים של מועצה אזורית מרום הגליל באדום - חזון בירוק - מיקום בניין המועצה tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
מדד חברתי-כלכלי - אשכול לשנת 2021: 6 מתוך 10

הכשרת קרקע להקמת לולים במושב ב-1969
חָזוֹן (או חזור) הוא מושב השייך למועצה אזורית מרום הגליל. השוכן על מורדותיו הצפון-מערביים של הר חזון בגליל התחתון, בגובה של כ-440 מטר מעל פני הים.
היסטוריה

המושב הוקם במסגרת "מבצע סו"ס" (סוף-סוף), תוכנית ליישום מדיניות יהוד הגליל, שהחלה ב-1963 על ידי מחלקת ההתיישבות של הסוכנות היהודית. מתכנני התוכנית אתרו 70 אלף דונם הראויים לעיבוד חקלאי בגליל, לאחר תהליך הכשרת קרקע אינטנסיבי ורבע מיליון דונם המתאמים לשמש כשטחי מרעה, וגיבשו תוכנית לפיה יוקמו, במספר שלבים, 37 יישובים חקלאיים, בני 70 יחידות כל אחד, ו-7 מרכזים אזוריים. תחילה יועדה "חזון" להיות מרכזי אזורי לארבעה מושבים נוספים שיוקמו סביב הר חזון. אחר כך הוחלט שבאחת הנקודות (שלוחה בין הר לבנים להר חזון) לא יוקם מושב אלא בסיס הדרכה של צה"ל - מחו"ה אלון, שהוקם ב-1966. בפברואר 1964⁩ השלימה הקרן הקיימת פריצת דרך להר־חזון, והחלה בהכשרת 1,000 דונם של אדמת טרשים סלעית בהר לחקלאות. לאחר הכשרת הקרקע החלו בנטיעת מטעים של עצי אגסים. תפוחים. אפרסקים ושזיף. המטרה הייתה שהמתיישבים במושב יקבלו משק פעיל וכלכלי מיד עם הקמתו.
הקמת המושב אושרה ביוני 1965, והוא יועד לגרעין של בני מושבים של תנועת הפועל המזרחי. טקס הנחת אבן הפינה נערך ב-30 באוגוסט 1965, בנוכחות שר הסעד יוסף בורג. אכלוס המושב התעכב במשך מספר שנים, עקב עיכובים בהשלמת המבנים והתשתיות שלו. הוא אוכלס לבסוף ביולי 1969. בדצמבר 1968 (עוד לפני שאוכלס) צורף המושב לשטח המועצה האזורית מרום הגליל, כיישוב ה-20 שלה.
בשנים הראשונות לאחר הקמתו סבל המושב מקשיים כלכליים, שההכנסה מחקלאות הייתה נמוכה מהצפוי. בנוסף פרץ סכסוך עם הסוכנות, לאחר שהמחלקה להתיישבות החליטה לחלק את אדמות המטעים באזור לשני מושבים נוספים, חוסן ופקיעין כדי לסייע לו הועברו לחזקתו 6,200 דונם משטח אש 9 לצורכי מרעה, וביוני 1971 השלימה חברת מקורות קידוח מים לעומק של 350 מטר, לצורך אספקת מים נוספת ליישוב.
בשנת 1976 הפסיקה הסוכנות היהודית את הסיוע למושב לאחר שמכר חלק מיבוליו לקבלנים ערבים בשיטת ה"דמן" (מכירת היבול על העצים).
כלכלה

במושב מתגוררים כ-300 תושבים. רובם מתפרנסים מחקלאות (ענף הלול לביצים לדוגמה), מקצועות חופשיים ואירוח כפרי.
הערות שוליים

1 2  אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור 
סוף דצמבר 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור

סוף 2023.
↑  הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021
↑  מאיר הראובני,'"`UNIQ--nowiki-00000007-QINU`"'הסו"ס היה לפני...., למרחב, 22 באפריל 1969
1 2  חנוך ברטוב,'"`UNIQ--nowiki-00000009-QINU`"'סו"ס יבנה הגליל - חזונה של "חזון", למרחב, 6 בספטמבר 1964
↑  דני צדקוני,'"`UNIQ--nowiki-0000000B-QINU`"'שלב א' בתכנית לפיתוח הגליל דניי, למרחב, 24 בפברואר 1964
1 2  עמירם אורן ורפי רגב, ארץ בחאקי: קרקע וביטחון בישראל, הוצאת כרמל, ירושלים, 2008, עמודים 386–388
↑  הושלמה פריצת הדרך להר־חזון, למרחב, 2 בפברואר 1964
↑  יהודה אריאל,'"`UNIQ--nowiki-00000010-QINU`"'1200 דונם מטעים ניטעו בחבל הגליל, הארץ, 18 במרץ 1965
1 2 3  מנחם רהט,'"`UNIQ--nowiki-00000014-QINU`"'עוד מועד ליישוב חזון, מעריב, 30 במרץ 1969
↑  אושרה הקמת ישובים בהר-חזון ובכורזים, הארץ, 4 ביוני 1965
↑  יהודה אריאל,'"`UNIQ--nowiki-00000016-QINU`"'בשבוע הבא חגיגות התנחלות לרגל הקמת 4 ישובים בגליל, הארץ, 26 באוגוסט 1965
↑  עיכובים באיכלוס המושבים שתולה וחזון בצפון הגליל, הארץ, 11 בנובמבר 1968
↑  אוכלס - "מושב חזון" בגליל העליון, הצופה, 3 ביולי 1969
↑  3 ישובי מיעוטים יסופחו למועצת מרום הגליל, מעריב, 2 בדצמבר 1968
↑  אהרן פריאל,'"`UNIQ--nowiki-0000001C-QINU`"'אנשי חזון חזו על בשרם שיטת ההתיישבות הלקויה, מעריב, 7 בדצמבר 1970
↑  מתיישבי חזון ישבתו היום עקב חלוקת קרקעות, על המשמר, 22 במאי 1972
↑  מים רבים בקידוח "חזון", על המשמר, 10 ביוני 1971
↑  מאיר הראובני,'"`UNIQ--nowiki-00000021-QINU`"'הופסק סיוע הסוכנות למושב שמכר חלק מיבוליו לקבלנים, מעריב, 25 באוגוסט 1976
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007588271005171  VIAF: 317132481   WorldCat (עם VIAF): 317132481
מקסימיליאנו קופרייה

מקסימיליאנו קופרייה (בצרפתית: Maximiliano Caufriez; נולד ב-16 בפברואר 1997 במונס שבבלגיה) הוא כדורגלן בלגי המשחק בעמדת הבלם בקבוצת רד בול זלצבורג.