stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קורמורן ימי

| קורמורן ימי |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: סולתאים
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: קורמורניים
סוג:: קורמורן
מין:: קורמורן ימי
שם מדעי
 Phalacrocorax aristotelis ‏לינאוס, 1761
תחום תפוצה


Phalacrocorax aristotelis
קורמורן ימי (שם מדעי: Phalacrocorax aristotelis) הוא מין עוף ימי ממשפחת הקורמורניים הנפוץ בעיקר סביב חופי אירופה, דרום אסיה וצפון אפריקה אך הגדיל את תפוצתו לאזורים נוספים. כמו מרבית הקורמורנים הוא נפוץ סביב חופים וצוקים, בהם הוא מקנן וניזון בים.
מאפיינים

הקורמורן הימי ניזון מדגים אותם הוא צד על ידי צלילה אל תוך המים. בתי הגידול המועדפים עליו הם: נהרות, אגמים, חופי ים וביצות בפנים היבשת. הקורמורן הימי מקנן בחופים סלעיים וזן נדיר מקנן בחופי ים חוליים או ביצתיים. בעונת הקינון מתבלטת ציצית ברורה על ראשיהם. רוב נוצותיו שחורות, פרט לכתמים צהובים בבסיס המקור וסביב העין. הזוויגים דומים. רוב נוצותיהם של הצעירים חומות וצווארם לבנבן. כנפי הקורמורן קצרות יחסית וזנבו ארוך למדי. צווארו ארוך, גדול ומאונקל ויצא ממנו שק קטן המשמש לאחסון הדגים. ברגליו יש קרום שחיה ובשל היותן קצרות ועבות, הן מקשות עליו את ההליכה ביבשה ומאלצות אותו לזקוף את גופו.
קוף עכביש אדום-פנים

| קוף עכביש אדום-פנים |
| --- | --- |

מצב שימור
 מצב שימור: פגיע פגיע (VU) 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: פרימטים
תת־סדרה:: קופים רחבי אף
משפחה:: קופי עכביש
סוג:: קוף עכביש
מין:: קוף עכביש אדום-פנים
שם מדעי
 Ateles paniscus ‏לינאוס, 1758
תחום תפוצה


קוף עכביש אדום-הפנים (שם מדעי: Ateles paniscus) הוא מין בסוג קופי העכביש שוכן העצים המובהק וכמעט שאינו יורד אל הקרקע. קוף העכביש אדום-הפנים נפוץ ביערות גשם טרופים וסובטרופיים, מאזור מקסיקו ועד ברזיל.
מאפיינים

אורך קוף העכביש אדום-הפנים הוא בין ארבעים לשישים סנטימטרים מבלי להחשיב את הזנב, שאורכו לבדו הוא בין 50 ל-80 סנטימטרים ומסייע לו להתלות על עצים ולעבור בין ענף לענף.
שמו ניתן לו משום זרועותיו הארוכות וזנבו הארוך אשר דומים במידת מה לרגלי העכביש. הזנב ארוך מן הגוף ובעל יכולת לפיתה, כך שהקוף מסוגל להיתלות באמצעותו על ענף, בעת שיתר גפיו עסוקים במלאכה אחרת. כתפיו גמישות מאוד ומאפשרות לו להניע בקלות יתרה את זרועותיו כשהוא עובר מענף לענף. הבהונות ברגליו והאגודלים בידיו אינם מותאמים לאחיזה. הוא מסוגל להלך על רגליו האחוריות ולקפוץ באמצעותן למרחק של עד עשרה מטר. גופו מוארך וגמיש ומכוסה פרוות שיער שחור. הפנים חסרות שיער וצבען חום-אדמדם. מעל למצח מזדקר השיער לפנים ומצל על העיניים.
את כל מזונו, הכולל פירות, פרחים, חרקים, וביצי עופות הוא מוצא על העצים ובאדמה ואת המים הנקווים בין הענפים הוא אוסף בכפות ידיו ומגישם אל פיו.
משך ההריון של האם הוא כ-29 שבועות, ובכל הריון נולד ולד אחד בלבד.
קוף העכביש אדום-הפנים חי בקבוצות משפחתיות. לניקוי ההדדי תפקיד חשוב בחיזוק הקשר בין חברי הקבוצה. התקשורת ביניהם נעשית על ידי הבעות פנים, פתיחה וסגירה מהירה של השפתיים, תוך הוצאת לשון. הגור נצמד אל האם למשך תקופה ארוכה, בעודו לופת את חזהּ או רכוב על גבה.
הערות שוליים

↑  קוף עכביש אדום-פנים באתר הרשימה האדומה של IUCN
קוף עכביש אדום-פנים ביער אגווזו, שמורת שישואאו-שיפרינה, ברזיל.
קופיף פיליפיני

| קופיף פיליפיני |
| --- | --- |

מצב שימור
 מצב שימור: קרוב לסיכון קרוב לסיכון (NT) 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: פרימטים
תת־סדרה:: בעלי אף יבש
משפחה:: קופיפיים
סוג:: קופיף פיליפיני
מין:: קופיף פיליפיני
שם מדעי
 Carlito syrichta ‏לינאוס, 1758
תחום תפוצה
 תפוצת הקופיף הפיליפיני (בכחול)

קופיף פיליפיני (שם מדעי: Carlito syrichta), הוא מין של קופיף, יחידי בסוגו.
מאפיינים

יונק זה הוא חיה לילית, הפעילה ומחפשת מזון בשעות החשיכה, ומזונו העיקרי הוא חרקים. קופיפים אלו הם זעירים, וגובהם נע בין 118 ל-140 מילימטרים. גודלם הקטן מקשה את גילויָם. במשך היום קופיפים אלו ישנים בחללי עצים חשוכים סמוך לאדמה. סביבת המחיה הטבעית שלהם היא יער גשם טרופי ויער משני. הם מעדיפים את צמרות היער.
הקופיף הפיליפיני אנדמי לפיליפינים, והוא נחשב במשך זמן רב כמי שחי רק בפרובינציות סמר, לייטה ובוהול, למרות דיווחים רבים של בני שבטי הבלאן והטבולי על זיהויו בפרובינציית סרנגני. הקהילייה המדעית פטרה דיווחים אלו כמתיחות - עד שב-30 במרץ 2002 נלכדו זוג קופיפים פיליפיניים בהרים סמוך למאיטום וקאיאמבה, והוכיחו שהמין אכן קיים בסרנגני.
לקופיפים ראשים עגולים העשויים להסתובב 180 מעלות ואוזניים גדולות הנראות כאילו הן בתנועה מתמדת. עיניהם הגדולות נרשמו בספר השיאים של גינס כעיניים הגדולות ביותר של יונקים ביחס לגופם. הם משתמשים בזנבם, שאורכו כפול מאורך גופם, כדי לאזן את עצמם. הם נוהגים להיצמד לעצים בצורה אנכית, ומסוגלים לקפוץ מענף לענף. צבעה של פרוותם העבה והמשיית נע בין אפור לחום כהה, וזנבם נטול שיער כמעט לחלוטין. גפיהם האחוריות מוארכות, ומצוידות בכריות דמויות דסקה בקצות האצבעות, המאפשרות להם להיצמד לעצים בקלות יחסית. צורת ההתקדמות המועדפת עליהם היא קפיצה, והם משתמשים בכל ארבע גפיהם בבת אחת רק לעיתים רחוקות.
בני המין הם מתבודדים, אך לעיתים ניתן למצוא אותם במערכת יחסים מונוגמית או אפילו פוליגמית.
מין זה הוא טורף, וניזון רק ממזון מן החי. עיקר מזונו הוא חרקים כגון צרצרים ותיקנים, אך לעיתים הוא ניזון גם מבעלי חוליות קטנים - בעיקר לטאות קטנות, אך גם ציפורים ועטלפים. בשבי יאכל גם חסילונים, אם אלו יסופקו לו בקערה רדודה של מים.
אמונות טפלות, בשילוב יער גשם סמיך יחסית בפרובינציה זו, תרמו כנראה לשימור המין - המקומיים, המאמינים שקופיפים מביאים מזל רע, עוזבים אותם לנפשם כאשר הם פוגשים אותם ביער.
תושבי הפרובינציות שבהן הוא חי מתגאים לעיתים בהיות הקופיף הפיליפיני הקוף הקטן ביותר, אך הוא אינו קוף וגם אינו הקטן ביותר בסדרת הפרימטים.
הערות שוליים

↑  קופיף פיליפיני באתר הרשימה האדומה של IUCN
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NKC: ph569171
צב ים קרני

| צב ים קרני |
| --- | --- |

מצב שימור
 מצב שימור: סכנת הכחדה חמורה סכנת הכחדה חמורה (CR) 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
קבוצה:: זאורופסידה
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: זוחלים
סדרה:: צבים
תת־סדרה:: צבים חבויי-צוואר
משפחה:: צבים ימיים
סוג:: Eretmochelys
מין:: צב ים קרני
שם מדעי
 Eretmochelys imbricata ‏לינאוס, 1766
תחום תפוצה


צב ים קרני (שם מדעי: Eretmochelys imbricata) הוא הקטן בצבי הים צבעו חום-צהבהב. ארכו 76–89 ס"מ ומשקלו 43–75 ק"ג.
בזכות רגליהם המיוחדות דמויות הסנפיר הם שחיינים וצוללים מעולים. הם מסוגלים לשחות במהירות 32 קילומטר לשעה. הנקבות מטילות את ביציהן הרבות (100–200) בגומה בחוף החולי אותה הן חופרות בעצמן והצאצאים בוקעים כעבור מספר חודשים וזוחלים לים. הם חיים קרוב לחוף, בעיקר בשוניות אלמוגים.
הצבים חיים (בין היתר) באזור מפרץ אילת, ואף קיננו בעבר לחופיו. לצבים אלה מרכז רבייה והשבה לטבע במצפה התת-ימי, ובאילת הם מבקרים נדירים בשמורת האלמוגים.
בשנת 2015 התגלה שהצב זוהר בצבעי אדום וירוק בעקבות חשיפה לאור כחול.
צב ים קרני נמצא בעיקר באזורים טרופיים ונפוץ בבתי גידול של שוניות האלמוגים, שם הוא ניזון מספוגים וממגוון נרחב של חסרי חוליות. הוא שוקל בין 45–70 קילו ונמצא בסכנת הכחדה.
למשפחות צבי הים יש אב קדמון משותף מלפני כ-110 מיליון וממנו נוצרו 4 משפחות של צבים ימיים שתיים מהן היו צבי ענק שנכחדו, 2 המשפחות שנותרו הן - הצ'לונידאה -צבים עם שריון קשה להם יש 6 מינים שונים (צב ים קרני ביניהם) והדרמוכלידים- צבי העור - מהם שרד רק מין אחד (Salmon, 2018)
מחקרים מראים שאחד מן התהליכים האבולוציוניים שהובילו לאחד מהפיצולים בעץ הפילוגנטי של מין זה היה זרימת גנים שכנראה קרתה במהלך ארבע מיליון שנים האחרונות. כתוצאה משינויים דרמטיים בגובה פני הים, אקלים והזרמים באוקיינוסים נעשו שינויים במסלולים הנדידה של הצבים ולהקות מסוימות הגיעו לאזורים אחרים ומשם התפתחו סוגי ומיני הצבים שונים.(Vargas et al, 2005)
התמודדות עם הסביבה

צב ים קרני חי באזורים ימיים טרופיים באזורי שוניות האלמוגים כייוון ששם הוא ניזון מספוגים וחסרי חוליות אחרים. (Zug,1998) הצעירים חיים קודם כמה שנים בים הפתוח (פלגי) עד שעוברים למים הרדודים שם ניזונים מהמזון. התזמון של המעבר והשילוב בין אזורים אלו יכול להיות מושפע מהגודל של אזורי הקינון, המרחק מהם והזרמים באזור. (Bowen et al, 2006)
אחד המאפיינים הבולטים של צב ים קרני, הוא הזרועות הרחבות הארוכות שלו המאפשרות לו לשחות במהירות וזריזות אלפי קילומטרים מדי שנה ועוזרות לו לתפוס חלק מהמזון שלו (מדוזות ותמנונים) בשביל שאר המזון שלו (ספוגים ועשבים) לצב ים קרני יש לסת חזקה איתה הוא יכול לנגוס בקלות ושריון עשוי עצם ופלטת קרטין קשיחה הנקראת Scutes לשם הגנה מטורפים ומגע עם אלמוגים רעילים בעת חיפוש המזון, הטורפים הטבעיים של צבי ים קרני הם כרישים הנמצאים באותם אזורים בינומיים. הכריש יכול לחדור דרך השריון של הצב ולחורר אותו, אך בעזרת זריזות ותמרון הצב יכול לברוח ממנו. (Howard and Dunbar, 1970) מסלולי הנדידה של הצבים בין אזורים מסוימים מושפעים ככל הנראה מהזרמים האנרגטיים של הים הקריבי, המגיעים ל-5 ק"מ לשעה במקומות מסוימים. (Bowen et al, 2006) צבי ים קרני מתרבים כמו שאר צבי הים על ידי יציאה לחוף בשעת לילה חפירת קן להטלת ביצים, בכל הטלה מוטלים בסביבות ה-100 ביצים, לאחר ההטלה הנקבה מכסה את הקן מפני טורפים וחוזרת לים. (Zug, 1998)
לצבי ים קרניים יש כמה מנגנוני התמודדות בטבע. מחקרים זיהו באוכלוסיית הצבים הים קרניים בצד הפסיפי של מרכז אמריקה מנגנון אקוטיפי. הם זוהו מטילים במנגרובים (צמח או עץ קטן מים עם שורשים בתוך המים) במקום בחופי הים (כמו הצבים ובצפון ודרום אמריקה) הם ככל הנראה החליטו לנצל את שפכי המנגרוב החוף לצורך קינון בגלל מחסור בשוניות אלמוגים באזורים אלו. (2016 Gaos et al). בכללי המין צב ים קרני הוא מין אקטותרמי, ההתנהגות שלהם מושפעת מטמפרטורות המים בהם הם נמצאים ובהתאם לעונות השנה, מחקרים הראו שבזמן החורף כאשר טמפרטורת המים צונחת בלילה הצבים מגבירים את פעילות השחייה שלהם ובכך מעלים את טמפרטורת גופם (Storch, Wilson,Hillis-Starr and Adelung, 2005)
אסטרטגיית היסטוריית חיים

צב ים קרני בוקע מתוך הביצה לאחר 64 ימים לאחר שעבר תהליכי פיתוח של כל האיברים בגופו (Witzell,1983) הוא עובר מחזור חיים פשוט וממשיך לגדול בגודל עד שמגיע לבגרות מינית לאחר 3–4 שנים. (Witzell,1983) השריון של צב זכר בוגר הוא בסביבות 70 סנטימטר ושל נקבה בוגרת בסביבות 80 סנטימטר (NOAA, 2014) הוא מגיע לבגרות מינית לאחר 3–4 שנים ואז מתחיל את תהליכי הרבייה (Witzell,1983) הנקבה מטילה בסביבות ה-100 ביצים בקן, תלוי באזור בו היא נמצאת אם אזור סבוך, תלול, חשוף או גבוה. (Scott and Horrocks, 1991) הביצים בוקעות אחרי חודשיים (NOAA, 2014) גודל ביצה אחת היא בין 3.6-4 סנטימטר (Witzell,1983) עונת הרבייה וההטלה שלהם קורת כל 2–3 שנים, הנקבה עולה על החוף בלילה וחופרת בור שם היא מטילה את הביצים. היא עושה זאת כל 14–16 ימים, בעונה זו הנקבה מטילה בין שלוש לחמש פעמים. (NOAA, 2014) צב ים קרני איננו מטפל בצאצאים, כמו כל שאר צבי הים לאחר ההטלה הנקבה מכסה את הקן עם כל הביצים וחוזרת לים ומשם הצבים מתמודדים לבדם בטבע. (1998,Zug) תוחלת החיים של צב ים קרני אינה ידועה בוודאות. (NOAA, 2014) כיוון שלצבי ים יש המון סכנות בחייהם, רק 10% מהצבים בוקעים ומגיעים לבגרות, המון מצבי הים נלכדים על ידי רשתות דייגים אם בכוונה או בטעות עוד לפני שהגיעו לבגרות מינית, בנוסף ישנם הטורפים הטבעיים שלהם כמו כרישים ולווייתנים והזיהומים הנוספים שבני האדם גורמים לסביבת החיים שלהם. (גרטי, 2013)
כחלק מאסטרטגיית היסטוריית החיים ישנה אסטרטגיית ההטלה של נקבת צב ים קרני, בעונת ההטלה הנקבות עולות אל החוף וחופרות בעזרת הגפיים האחוריות שלהן בור ושם מטילות ביצים. לאחר שהן מסיימות הן מכסות את הבור וחוזרות לים. תהליך זה מאוד מיוחד וטומן בו שאלות רבות על מה ההסברים האבולוציוניים ואקולוגים שגרמו לכך. ראשית ההטלה של הביצים מתרחשת ביבשה מחוץ למרחב המחיה היום יומי של הצבים. אני חושבת שפעולה זאת נעשתה משתי סיבות, גם לשם הגנה על הביצים מפני טורפים ימיים וגם כיוון שצבים עולים מעל פני הים כל כמה זמן כדי לנשום יכול להיות שהצאצאים צריכים לבקוע באזור בו הם יוכלו לנשום. בנוסף לכך, לאחר ההטלה הנקבה עוזבת את הביצים ולא נשארת לטפל בהם. אני חושבת שהTradeoff של צב ים קרני באסטרטגיה זו היא שהם לא משקיעים בכלל בטיפול בצאצאים כדי להטיל כמה שיותר ולהשקיע את המשאבים שלהם ברבייה ובכך לאפשר מגוון גנטי גבוה יותר בדור הבא, ובאמת ניתן לראות שבכל הטלה הנקבה מטילה בסביבות ה-100 ביצים ובנוסף היא מטילה כמה פעמים בעונת הרבייה.
אוכלוסיות

צב ים קרני חי באזורי הריף, חופים ולגונות, מרחב התפוצה הגאוגרפי שלו הוא באזורים הטרופיים והסוב-טרופים, באוקיינוסים האטלנטי, פסיפי וההודי. (Witzell,1983) הוא נפוץ במקומות רבים בעולם ולכן הוא אינו מין אנדמי (Witzell,1983)
צב ים קרני הוא מין בעל דפוס פיזור אקראי, כאשר אנו רואים צב ים קרני איננו יכולים לדעת בוודאות האם יש עוד צב בקרבת מקום והיכן בדיוק הוא נמצא (לעומת בדפוסים האחרים אחיד ומקובץ).
כמו כל שאר צבי הים הוא מין סוליטרי החי ביחידים ויוצר מפגש עם צבים אחרים רק בעונת הרבייה, מעבר לכך הוא עשוי לפגוש עוד צבים באזורי האכלה אך לא יצור איתם קשר (רט"ג ,2018) אזורי ההפצה שלהם כן מוגבלים לאזורי הים הטרופי והסב-טרופי בגלל הטמפרטורה הנעימה של המים ולכן הם נמצאים בעיקר שם (Witzell,1983) אך הם מפוזרים בין אזורי ההאכלה לים הפלגי (Zug,1998) ולנים באזורי האלמוגים ללא סדר קבוע או שימוש באסטרטגיית הגנה מפני טורפים (2010, Okuyama, Shimizu Abe, Yoseda, Arai, N)
התפוצה והשפע של צב ים קרני תלויים בגורמים רבים. התפוצה שלהם יחסית סדירה בתוך מרחב התפוצה כיוון שרוב הזמן הם נמצאים באזורי ההאכלה ובעונת הקינון בחופים הסמוכים לאזורי ההאכלה והם מותאמים לבית גידול זה על ידי מבנה גופם ומנגנוני ההישרדות שפיתחו (כמו צורת הלסת והזרועות שלהם) (1970, Dunbar and Howard) ישנם גורמים ביוטים המשפיעים על השפע של המין לכיוון שלילי בעיקר בגלל בני אדם וחיות אחרות עד כדי כך שהוא מוגדר בסכנת הכחדה! אזורי ההטלה של הביצים נמצאים בחוף הים ואנחנו יכולים לראות לאורך ההיסטוריה שהפרעות כגון בנייה ואכלוס האזור על ידי בני אדם או חיות מסתובבות גורמות לצבות להסתובב ולחזור בלי להטיל. גם לצבים בוגרים צפויות סכנות כגון רשתות דייג שאין להם איך להתגונן מכך ולכן שפע המין מצטמצם גם בגיל מבוגר יותר. (Witzell,1983)
יחסי גומלין עם בני אדם

המין נמצא תחת איום ממשי מפעילויות אנושיות אשר מזרזות את הכחדתו. ביניהן, זיהום בית הגידול שלו על ידי פלסטיק ושפכים מזהמים, צייד למטרות יופי או מאכל, רשתות דייג אשר הוא מסתבך בהם ובנייה ואכלוס בשטחי ההטלה שלהם ובכך צמצום שטחים אלו.
רמת האיום על המין צב ים קרני לפי הרשימה האדומה של הIUCN היא רמת CR כלומר, הוא נמצא בסכנת הכחדה קריטית. לפי המפה של הIUCN הוא קרוב להכחדה כללית בכל האזורים בהם הוא נמצא ברחבי העולם ובעשור האחרון/בשלושה הדורות האחרונים של המין, הוא הצטמצם ב-80% (IUCN, 2008).
ישנן הרבה סיבות לכך שצב ים קרני נמצא בסכנת הכחדה קריטית. ראשית, מין זה הוא חלק מאוכלוסייה קטנה בעלת מגוון גנטי נמוך לכן ניתן לראות שהיא מושפעת בקלות מתופעות שונות. (2014, NOAA) שנית, ישנם איומים ישירים על מין זה כמו ניצול יתר על ידי ציד בלתי חוקי על ידי בני האדם למאכל ולייצור תכשיטים, דייג עם רשתות באזורי המחיה שלהם בהן הם נתפסים ומתים וזיהום באזור המחיה שלהם מחתיכות פלסטיק אותם הם בולעים או מסתבכים בהם וכתוצאה מכך מתים. ישנם גם איומים עקיפים על המין הנובעים בעיקר משינוי האקלים העולמי ומשפיעים על בית הגידול והמערכת האקולוגית שלו כמו שינויים בזרמים, סחף, שינויי טמפרטורה של המים ואובדן של שוניות האלמוגים (NOAA, 2020).
זהו מין דגל המוכר בעיקר בגלל המודעות להכחדתו והניסיונות הרבים לשמירתו.
בשנת 1977 הוציא ארגון NOAA תוכנית עולמית להגנה ושימור המין. התוכנית כוללת חקיקת חוקים ואמנות בינלאומיות נגד צייד, פיתוח ושינוי של ציוד הדייג המסורתי כדי לצמצם את תפיסת הצבים, הגדרה של אזורי הטלה והמחייה כאזורים מוגנים ומעקב אחרי האוכלוסיות הקיימות (NOAA, 2020). זהו מין מטרייה כיוון שהמינים אשר חיים בסביבת בית הגידול שלו מרוויחים מניסיונות השמירה עליו. (2014, Dee, Horii and Thornhill).
רוב הזמן מין זה נמצא מתחת למים, אך בעונת ההטלה הנקבה יוצאת אל החוף אשר יכול להיות גם בשולי אזור עירוני/פרברי. עקב פיתוח חופי הים כמו בנייה, תיירות בחופים (Melan and Donnelly,1999) ותאורה מלאכותית מוגברת. הרבה פעמים הנקבה מגיבה בהימנעות וחוזרת אל המים ללא תהליך ההטלה (2012, Komrowski et al).
הערות שוליים

↑  צב ים קרני באתר הרשימה האדומה של IUCN
↑  Species Information:hawksbill sea turtle (Eretmochelys imbricata)
↑  לא רק הגחליליות: חוקרים מצאו צבי ים שזוהרים בחושך, באתר וואלה, 7 באוקטובר 2015
David F. Gruber and John S. Sparks, First Observation of Fluorescence in Marine Turtles, באתר BioOne
| צבי ים |
| --- | --- | --- |
| צבים ימיים | צבים ימיים |  |
| צב ים ירוק* | צב ים ירוק |  |
| צב ים קרני* | צב ים קרני |  |
| צב ים חום* | צב ים חום |  |
| צב ים רידלי | צב ים זיתני • צב ים רידלי |  |
| צב ים שטוח גב* | צב ים שטוח גב |  |
| צבי ים גלדיים | צבי ים גלדיים |  |
| צב ים גילדי* | צב ים גילדי |  |
*סוג ומין יחיד
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007534312005171  LCCN: sh88006350
קוצן נקוד

ערך זה עוסק בטקסון. אם התכוונתם לסדרת טלוויזיה, ראו .
| קוצן נקוד |
| --- | --- |
 
מצב שימור
 מצב שימור: פגיע פגיע (VU) 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
מחלקה:: דגי סחוס
על־סדרה:: דמויי כריש
סדרה:: קוצנאים
משפחה:: קוצניים
סוג:: קוצן
מין:: קוצן נקוד
שם מדעי
 Squalus acanthias ‏לינאוס, 1758
תחום תפוצה

קוצן נקוד (שם מדעי: Squalus acanthias) הוא מין של קוצן מסדרת הקוצנאים המצוי בימים רדודים ממוזגים בכל האוקיינוסים.
מאפיינים

אורכו של הקוצן 80-100 ס"מ בזכרים אך הנקבות מגיעות לאורך 98.5-159 ס"מ. משקלו יכול להגיע ל-10-20 ק"ג. כריש זה בעל מכסה זימים גדול, ראש קטן אך בעל לסת גדולה וחוטם גדול והסנפירים מחודדים וגדולים. הכריש משתמש בחוש אמפולות לורנציני כדי למצוא את טרפו והוא גם בעל ראיית לילה.
הוא מצוי בימים רדודים עד עומק 150 מ' ומחפש מגוון מיני דגים שונים, דיונונים ורכיכות שונות למאכל. בתנאים טובים כרישים אלה מתקהלים יחדיו.
הערות שוליים

↑  קוצן נקוד באתר הרשימה האדומה של IUCN
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007529423505171  LCCN: sh85127081
קטיפנית גלים

| קטיפנית גלים |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: אווזאים
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: ברווזיים
תת־משפחה:: מרגוניים
סוג:: קטיפנית
מין:: קטיפנית גלים
שם מדעי
 Melanitta perspicillata ‏לינאוס, 1758
תחום תפוצה


קטיפנית גלים או קטיפנית משברים (שם מדעי: Melanitta perspicillata) הוא מין של עוף ימי ממשפחת הברווזיים המצוי בחופי אמריקה הצפונית.
הקטיפנית היא ציפור שחורה בעלת מקור כתום בעל כתמים לבנים רבים ועיניים לבנות אצל הזכרים בעוד הנקבות אפורות. אורכה 44 ס"מ ומשקלה 900 גרם בנקבות, כשהזכרים גדולים יותר ואורכם 48 ס"מ ומשקלם עד 1 ק"ג. הם בנויים לשחייה במים המלוחים של חופי ארצות הברית וקנדה באוקיינוס האטלנטי והאוקיינוס השקט והם מצפינים עד לאזור הארקטי. הם נפוצים גם במים מתוקים, בעיקר בימות הגדולות. בחורפים הם נודדים יחדיו כדי להימלט מהקור.
לברווזים אלה מקור גדול ורגליים בעלות קרומי-שחיה והם צוללים כדי לתפוס את מזונם: סרטנים או רכיכות שונות.
הערות שוליים

↑  קטיפנית גלים באתר הרשימה האדומה של IUCN
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007542228205171
צפע מזרחי

| צפע מזרחי |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: זוחלים
סדרה:: קשקשאים
תת־סדרה:: נחשים
משפחה:: צפעיים
תת־משפחה:: צפעונים
סוג:: צפע גדול
מין:: צפע מזרחי
שם מדעי
 Macrovipera lebetina ‏לינאוס, 1758

צפע מזרחי (שם מדעי: Macrovipera lebetina) הוא נחש ארסי בסוג צפע גדול ממשפחת הצפעיים, המצוי מצפון אפריקה ובחלקים נרחבים מהמזרח התיכון ועד חבל קשמיר במזרח. קיימים חמישה תת-מינים.
תיאור המין

זהו הצפע הגדול ביותר באירופה המגיע לאורך מקסימלי של 160 ס"מ, ולמשקל מקסימלי של 2.7 ק"ג, אם כי האורך הממוצע נע בין 80–100 ס"מ. קיימים קצת הבדלים באורך הנחשים בין תת-המינים השונים, הנקבה לרוב גדולה מן הזכר.
הראש רחב ובצורת משולש ונפרד מהצוואר והחוטם מעוגל ופחוס. הגוף עבה וצבעו אפור בהיר, אך גם קיימים פרטים בצבע אפור-ירוק, בז', אפור-צהבהב, חאקי או חום-אדמדם.
תפוצה ואזור מחיה

הצפע המזרחי נפוץ באלג'יריה, תוניסיה, קפריסין, טורקיה, סוריה, עיראק, איראן, בקווקז, ארמניה, גאורגיה, דאגסטן, אזרבייג'ן, טורקמניסטן, אוזבקיסטן, קזחסטן, טג'יקיסטן, אפגניסטן, פקיסטן וחבל קשמיר.
בעבר היה נפוץ גם בצפון ישראל, אך הוא נכחד בתחילת המאה ה-20.
הצפע המזרחי מעדיף אזורים חמים ויבשים עם מעט צמחייה, כמו מורדות הרים ומישורי כורכר. לרוב הם נמצאים במורדות הרים שמשתפלים למקורות מים. הוא שכיח גם באזורי כרמים ושדות חקלאיים.
הוא מצוי באזורים הרריים עד לגובה של 1,500 מטר, כאשר השיא היה פרט שנמצא בגובה מעל 2,000 מטר.
התנהגות ותזונה

הנחש חי לרוב על הקרקע, אך מסוגל לטפס על שיחים ועצים נמוכים. בפרטים החיים באזורי הרים נצפתה הגירה, בקיץ הנחשים היו נפוצים באזורי נקיקים ובחורף באזורים סלעיים חשופים. בחורף הנחש בתרדמת למשך 2 עד 6 חודשים.
הצפע המזרחי ניזון בעיקר מיונקים קטנים כמו עכברים, עכברושים וארנבות קטנות, אך גם מציפורים, צפרדעים, לטאות ונחשים קטנים יותר.
אויביו העיקריים הם בעיקר הנמיה, גירית הדבש (נדירה ביותר בישראל אך קיימת), אפעה קריני, קוברה כספית, הדיה מצויה, כוח אפור, עקב עיטי ולעיתים אף שועלים.
הנקבות מטילות כ-14–20 ביצים בין אמצע מאי עד סוף יוני ואף עד לאוגוסט, תלוי בתת-מין. לאחר כחודש עד חודשיים הביצים בוקעות מהן יוצאים נחשים צעירים בעלי אורך של 15 עד 20 ס"מ.
ארס

הכשה של הצפע המזרחי מחייבת קבלת טיפול ומתן נסיוב נגד ארס מתאים. חומרת ההכשה תלויה במספר גורמים כמו גודל הנחש, העונה, הטמפרטורה ואזור ההכשה.
מקרי מוות מהכשות מין זה הם נדירים יחסית, ומתרחשים לרוב במקרים בהם לא ניתן כל טיפול או במקרים בהם תהיה תגובה אלרגית חמורה לארס. אולם, הכשה עלולה לגרום לדימום, נקרוזה ואף עלולה להסתיים בכריתת הגף הנפגע.
תת-מינים

Macrovipera lebetina cernovi - נפוץ באירן, טורקמניסטן, אפגניסטן ופקיסטן
Macrovipera lebetina lebetina - נפוץ בקפריסין
Macrovipera lebetina obtusa - נפוץ בטורקיה, סוריה, עיראק, הקווקז, אזרבייג'ן, דאגסטן, אירן, אפגניסטן ופקיסטן
Macrovipera lebetina transmediterranea - נפוץ באלג'יריה ותוניסיה
Macrovipera lebetina turanica - נפוץ בטורקמניסטן, טג'יקיסטן, אוזבקיסטן, קזחסטן, אפגניסטן ופקיסטן
קטיפנית שחומה

| קטיפנית שחומה |
| --- | --- |

מצב שימור
 מצב שימור: פגיע פגיע (VU) 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: אווזאים
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: ברווזיים
סוג:: קטיפנית
מין:: קטיפנית שחומה
שם מדעי
 Melanitta fusca ‏לינאוס, 1758
תחום תפוצה


ביצי קטיפנית שחומה
קטיפנית שחומה (שם מדעי: Melanitta fusca) היא מין של עוף מים ממשפחת הברווזיים המצוי בחופי אירופה ואסיה וביבשות שסביבן.
אורכה של הקטיפנית 51–58 ס"מ. משקל הנקבות עד 1.2 ק"ג ומשקל הזכרים עד 1.5 ק"ג. זהו ברווז שחור עם עיניים לבנות קטנות, מקור מחודד מעט הפונה כלפי מעלה שצבעו צהוב אצל הזכרים וורוד עד אפור בנקבות. שולי הכנפיים לבנים והרגליים ורודות.
הקטיפנית חיה על פני הימים והחופים, בים הכספי וגם באגמים ונהרות רחבים ובטונדרה הארקטית בסיביר. היא נמצאת גם באזורים ממוזגים יותר ומגיעה לבריטניה, צרפת וספרד. היא מגיעה לעיתים גם לישראל.
הקטיפנית צוללת לתוך המים כדי לחפש את מזונה הכולל בעיקר רכיכות ותולעים ימיות. היא מטילה 7–9 ביצים.
מצב השימור של קטיפנית זו מוגדר כפגיע בגלל הצטמצות שטחי המחיה וצייד.
הערות שוליים

↑  קטיפנית שחומה באתר הרשימה האדומה של IUCN
ציפורני חתול

| ציפורני חתול |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: צומח
מערכה:: בעלי פרחים
מחלקה:: דו-פסיגיים
סדרה:: אסטראים
משפחה:: מורכבים
שבט:: Calenduleae
סוג:: ציפורני חתול
שם מדעי
 Calendula ‏לינאוס, 1753
צִפָּרְנֵי-הֶחָתוּל (שם מדעי: .Calendula L; לעיתים נקרא קָלֶנְדּוּלָה) הוא סוג של צמחים ממשפחת המורכבים, בעל פרחים צהובים או כתומים. הסוג מכיל 12 מינים ו-14 תת-מינים של צמחים עשבוניים חד-שנתיים או רב-שנתיים. הם גדלים מאירופה עד מערב ההימלאיה, ממקרונזיה (Macaronesia), עד המזרח התיכון, חצי האי ערב וסהרה. בארץ ישראל גדלים בבר 4 מינים כשהמין הנפוץ ביותר הוא ציפורני-חתול מצויות, ומין נוי תרבותי שמוצאו מספרד - ציפורני-חתול תרבותיות (Calendula officinalis). מספר לרוות ("זחלים") של פרפראים ניזונים מציפורני-חתול.
מאפיינים

פרחיו של ציפורני-החתול נמצאים, לפי מומחי גינון רבים, בין הפרחים הרב-תכליתיים ביותר, בעיקר משום שהם עמידים לקור ומשום שקל לגדל אותם. הזרעים נזרעים באביב, בכל סוג אדמה, והם ינבטו בחופשיות באזור מואר או מואר-למחצה. עם זאת, הם יגדלו באופן הטוב ביותר כאשר יישתלו במקום בעל עוצמת הארה גדולה ואדמה מנוקזת היטב. העלים מסודרים על הגבעול בצורה לוליינית (מסורגים), אורכם נע בין 5 ל-18 סנטימטרים. הם פשוטים, והם מכוסים במעט שערות. פרחי התפרחת הם צהובים - כתומים; קוטרה של התפרחת נע בין שלושה לשבעה סנטימטרים. היא מכילה הן פרחים צינוריים במרכז, והן פרחים לשוניים בהיקף. יש להם ניחוח פיקנטי, והם צומחים בין האביב לסתיו באזורים בעלי אקלים ממוזג.
מקור שמו העברי של הצמח, "ציפורני-החתול", נובע מהעובדה שפירותיו של ציפורני-החתול, הנוצרים רק בפרחים הלשוניים, כפופים כלפי המרכז ודומים בצורתם זו לציפורניים שלופות של חתול. שמו המדעי של הצמח, Calendula, נגזר מהמילה הלטינית "kalendae", שמשמעותה "היום הראשון בחודש". שם זה ניתן לצמח כנראה בשל העובדה שהוא פורח בתחילתם של מרבית חודשי השנה. סברה אחרת מייחסת את השם המדעי, הקשור למושג הזמן, לנטייתו של הצמח לסגור או לפתוח את הקרקפת בהתאם לשעת היום.
ציפורני חתול בישראל

בישראל גדלים בבר ארבעה מינים מהסוג ציפורני-החתול:
ציפורני-חתול מצויות (Calendula arvensis)
ציפורני-חתול מכונפות (Calendula tripterocarpa)
ציפורני-חתול עבות (Calendula pachysperma)
ציפורני-חתול ארץ-ישראליות (Calendula palaestina)
המינים דומים מאוד ויזואלית זה לזה וניתן להבחין ביניהם רק באמצעות בחינת הפרי. המין הנפוץ ביותר בישראל הוא ציפורני-חתול מצויות ושאר המינים נדירים יחסית. הם פורחים החל מתחילת החורף ועד אמצע האביב (חודשי דצמבר-אפריל).
סגולות ריפוי

ברפואה עממית פרחיהם של צמחי ציפורני-החתול נחשבים לבעלי סגולות מרפאות כגון חידוש עור ואיחוי פצעים. ותכונות אנטי-דלקתיות, המגנות מפני חיידקים ופטריות. נעשה בו שימוש גם לטיפול באי-סדירות של הווסת אצל נשים. הוא מכונה "צמח עזרה ראשונה" בשל סגולות נוספות רבות המיוחסות לו.
השימוש בצמח יכול להיעשות בעזרת מיצוי אלכוהולי, במהלכו משרים את הפרח במשך שלושה שבועות באלכוהול 70% כאשר החומרים הפעילים של הפרח עוברים לתמצית.