stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אירועי ואדי סאליב
ועדת עציוני > מסקנות הוועדה > גורמי ההתפרעות

הוועדה מצאה כי בקרב עולי צפון אפריקה שוררת תחושת קיפוח ואף אפליה מכוונת שגרמו להתפרצות:
הוזכר הניצוץ ונזכרה היד שנטלה את הניצוץ והדליקה בו. ברם, אין ניצוץ מתלקח אלא אם חומר בערה נוח לדלקה עומד מוכן ומזומן לקראתו.
"חומרי הבערה" שמצאה הוועדה היו:
מצבה הקשה של השכונה מבחינת תנאי הדיור והתברואה:
במבנים דחוקים ואפלים, ביניהם כוכים בלתי ראויים למשכן אדם, מתגוררות בצפיפות משפחות מטופלות בילדים הרבה כשלא בכל "דירה" כזו מצויים תנאים סניטריים אלמנטריים.
.
שיעור אבטלה גבוה ומספר רב של עובדים בעבודות דחק ביניהם משוחררי צבא רבים חסרי מקצוע. מצב התעסוקה יוצר ”אווירה של חוסר פרודוקטיביזציה ואי יכולת השתלבות אמיתית במשק העבודה והייצור”.
תחושות קיפוח של יוצאי צפון אפריקה:
אחוזים ניכרים מתוך השכונה נמנים על עדת יוצאי צפון-אפריקה, בעיקר מרוקו. נוכחנו לדעת... כי חלקים מסוימים של עדה זו טעונים מידה מרובה של הרגשת הפליה וקיפוח, לעיתים בצורה חריפה למדי... בידוד או הרגשת בידוד מן החברה הישראלית המושרשת, תוך תביעות רבות כלפיה.
. על פי הדו"ח תחושה זו של אפליה מכוונת משותפת לחלקים ניכרים מהעדה המרוקאית בכל הארץ.
דעות קדומות וזלזול של "שכבות הרבות ומגוונות של הציבוריות הישראלית" ביוצאי צפון אפריקה, יחס היוצר ניכור ותחושת השפלה. בהקשר זה קבע היו"ר השופט עציוני: "כאן חטאנו כולנו, כאן אשמים אנחנו כולנו, לא פתחנו את ליבנו ובתינו בפני אלה הזקוקים בראש ובראשונה למידה גדושה של אהבת אחים".
ועדת עציוני > מסקנות הוועדה > אחריות הרשויות

על פי דו"ח הוועדה אין בסיס אובייקטיבי לתחושות האפליה והקיפוח של יוצאי צפון אפריקה:
לא נשאר בליבנו כל צל של ספק שהפליה מכוונת מצד מוסדות המדינה והלאום אינה קיימת כלל. אם בשלבי ביצוע, בדרגים נמוכים יש ונוצרים מצבים של קיפוח והפליה למעשה, הרי שבמוסדות התכנון וקביעת המדיניות לא זו בלבד שאין זכר להפליה מכוונת אלא במקרים רבים קיימים רצון כנה, נטייה ברורה ומגמה בולטת לדאגה מיוחדת ומועדפת לעדות המזרח... בפני הוועדה נצטיירה תמונה מרהיבה של סולידריות יהודית ואחווה לאומית...
בעיותיה של העדה נובעות, על פי הדו"ח, מעקירתה של הקהילה מדפוסי חיים מושרשים. "מתוך תבניות מוצקות של מנהגים, הווי והשקפת עולם אל מערכת חברתית ומנטלית שונה לחלוטין".
עם זאת הוועדה הצביעה על מספרם המועט של התלמידים מעדות המזרח בלימודים על יסודיים ובמוסדות להשכלה גבוהה אך ציינה כי אין האשם ברשויות המדינה אלא בתנאים האובייקטיביים.
מסקנות

נהוג להניח כי תגובת התושבים נבעה ממצוקה סוציו-אקונומית ממנה סבלו. מצביעים על פערים שהלכו וגדלו ברמת ההכנסות בין המזרחים והאשכנזים, על אבטלה בקרב המזרחים ועל ניכור גדל והולך בין דור העולים, החש מוזנח ומקופח, ובין הוותיקים, אנשי מפא"י, שהיו ברובם ממוצא אשכנזי. אירועי ואדי סאליב העלו לראשונה את עוצמת הבעיה העדתית על סדר היום של מדינת ישראל, כאשר התברר כי רבים מעולי ארצות האסלאם חשו אפליה על רקע עדתי.
יעקב (עקיבא) אלקריף, או "דדון" כפי שכונה בשכונה, נותר משותק מהירי ושהה חודשים רבים בבית־החולים אסף הרופא מכיוון שלא היו לו קרובי משפחה בארץ. המשטרה לא ראתה לנכון לפצות את דדון על האירוע, מלבד הענקת כיסא גלגלים. ראש העיר אבא חושי הבטיח לשלוח לאלקריף עזרה סוציאלית, אך זאת לא נשלחה.
הממשלה הגיבה בניסיון לטפל נקודתית בבעיות שחשפו המהומות. השכונה פונתה מתושביה, הבתים הישנים נהרסו והתושבים קיבלו דיור חלופי, טוב יותר. הוגדלו תקציבי פינוי המעברות. הוגשו הצעות חוק לסיוע למשפחות מרובות ילדים, ולטיפול בחיילים משוחררים, בספטמבר 1959 הונהגו לראשונה קצבאות ילדים ששולמו למשפחות בעלות ארבעה ילדים ומעלה. על אף שמפלגות רבות, בהן מפלגות עדתיות ומפלגות אופוזיציה, ניסו לנצל את האירועים במערכת הבחירות, על מנת לנגח את מפא"י, זכתה המפלגה בבחירות שנערכו מספר חודשים לאחר האירועים לניצחון הגדול בתולדותיה. המחאה המזרחית המשיכה לרחוש מתחת לפני השטח, עד שהתפרצה שוב בתנועות המחאה של שנות ה-70 עם ייסודה של תנועת הפנתרים השחורים, ובמהפך הפוליטי של 1977. בזיכרון הקולקטיבי הישראלי נותרו אירועי ואדי סאליב כסמל לתגובת המזרחים לתחושות הקיפוח שלהם.
לאור אירועים אלו כתב הזמר והיוצר יוסף ג'ו עמאר שאף הוא נמנה עם יוצאי צפון אפריקה מהעיר סטאט שבמרוקו את השיר " לשכת עבודה" בו הוא מדגיש את ההבדלים בין מבקשי העבודה הפולנים לבין מבקשי העבודה המרוקאים. בתוך השיר נאמר כך: "הלכתי לשכת עבודה אמר לי מאיפה אתה אמרתי לו מפולניה אמר לי תכנס בבקשה, הלכתי לשכת עבודה אמר לי מאיפה אתה אמרתי לו ממרוקו אמר לי סתלק מפה." שיר זה הפך להמנון במהלך המחאה ואף לאחריה
ב-1979 ביים עמוס גיתאי סרט תיעודי בשם "מאורעות ואדי סאליב" בו התראיינו בני אדם שהשתתפו במאורעות או היו עדים להם. ב-1986 צילם גיתאי את סרטו העלילתי הראשון "אסתר" בחורבות ואדי סאליב.
לקריאה נוספת

יפעת וייס, ואדי סאליב: הנוכח והנפקד. ירושלים: מכון ון ליר בירושלים: הוצאת הקיבוץ המאוחד, תשס"ז 2007 (קישור לקריאת המבוא לספר)
נערה בחולצה כחולה, רומן מאת גבריאל בן שמחון, הוצאת "ידיעות אחרונות ספרי חמד", אוקטובר 2013, 335 עמ'. מספר על תושבי העיר התחתית בחיפה בשנות ה-50 וכולל פרק ארוך בו מדבר דוד בן הרוש בקולו האותנטי על אירועי ואדי סאליב ועל קורותיו הוא כמנהיג המרד.
אלי נחמיאס רונן שפיגל ואדי סאליב המיתוס ושברו: מאורעות ואדי סאליב במבט מחקרי חדש (תיאור הספר)
איתן כהן, ואדי סאליב שלי, תל אביב: ידיעות ספרים, 2009
איתי נגרי, המחאה המזרחית בוואדי סאליב, הוצאת רסלינג, 2018
דניאל פרידמן, קץ התמימות: משפט ושלטון בישראל, ידיעות ספרים, 2019, הפרק "מהומות בוואדי סאליב", עמ' 185–190
הערות שוליים

1 2 3   גידי וייץ, הפרוטוקולים של אירועי ואדי סאליב | מה באמת חשבו האבות המייסדים של המדינה על המזרחים, באתר הארץ, 12 בפברואר 2014
1 2 3 4  דין וחשבון ועדת החקירה בעניין המאורעות בואדי סאליב
↑  ינון רויכמן, מה קרה לאיש שהבעיר את ואדי סאליב?, באתר ynet, 2 ביולי 2006
| היסטוריה של מדינת ישראל  |
| --- | --- | --- |
ביטחון • תעשייה • מדע וטכנלוגיה • חינוך • כלכלה • משפטים • דת • תרבות
| שנות ה-40 | הכרזת העצמאות • מלחמת העצמאות • אלטלנה • הסכמי שביתת הנשק • הממשל הצבאי על ערביי ישראל • מבצע על כנפי נשרים |  |
| שנות ה-50 | העלייה ההמונית • תקופת הצנע • המדיניות הכלכלית החדשה • הסכם השילומים • חינוך ממלכתי • העסק הביש • פעולות התגמול • ייבוש החולה • מלחמת סיני • אירועי ואדי סאליב |  |
| שנות ה-60 | הקמת המוביל הארצי • המלחמה על המים • משפט אייכמן • הקמת הקריה למחקר גרעיני - נגב • מיתון 1966 • תקופת ההמתנה • מלחמת ששת הימים • מלחמת ההתשה |  |
| שנות ה-70 | הפנתרים השחורים • מלחמת יום הכיפורים • הקמת גוש אמונים • מבצע יונתן • יום האדמה • המהפך • הקמת שלום עכשיו • מבצע ליטני • הסכם השלום עם מצרים |  |
| שנות ה-80 | מלחמת לבנון הראשונה • המערכה ברצועת הביטחון • פרשת קו 300 • האינפלציה • משבר מניות הבנקים • תוכנית הייצוב הכלכלית של 1985 • משבר הקיבוצים • האינתיפאדה הראשונה |  |
| שנות ה-90 | מלחמת המפרץ • העלייה מברית המועצות לשעבר • ועידת מדריד • הסכמי אוסלו • טבח מערת המכפלה • הסכם השלום עם ירדן • רצח יצחק רבין • המהפכה החוקתית • אסון המסוקים |  |
| עשור ראשון של המאה ה-21 | הנסיגה מרצועת הביטחון • אירועי אוקטובר 2000 • האינתיפאדה השנייה • מבצע חומת מגן • חומת מגן כלכלית • הקמת גדר ההפרדה • תוכנית ההתנתקות • מלחמת לבנון השנייה • מבצע עופרת יצוקה |  |
| עשור שני של המאה ה-21 | אסון הכרמל • המחאה החברתית • מבצע עמוד ענן • מבצע צוק איתן • הכרת ארצות הברית בירושלים כבירת ישראל • הכרת ארצות הברית בריבונות ישראל על רמת הגולן • המשבר הפוליטי |  |
| עשור שלישי של המאה ה-21 | מגפת הקורונה בישראל • הסכמי אברהם • אסון הר מירון • מבצע שומר החומות • הרפורמה המשפטית • טבח שבעה באוקטובר ומלחמת חרבות ברזל |  |
פורטל ישראל • היסטוריה של עם ישראל • היסטוריה של ארץ ישראל • ציר הזמן של ההיסטוריה של ישראל
הפגנת תושבי ואדי סאליב לפני תחנת המשטרה בחיפה 9 ביולי 1959 לאחר הירי בסבל יעקב אלקריף
רייצ'ל וייס

| --- | --- |
וייס, 2018
וייס, 2018
 לידה:  7 במרץ 1970 (בת 55) וסטמינסטר, אנגליה, הממלכה המאוחדת 
 שם לידה:  Rachel Hannah Weisz 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת (1970 ואילך)   ארצות הברית ארצות הברית (2011 ואילך)
 תקופת הפעילות:  מ-1992 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת קיימברידג'  בית הספר נורת' לונדון  טריניטי הול  בית ספר בננדן  בית הספר לבנות סנט פול 
 בן או בת זוג:  דניאל קרייג (22 ביוני 2011–?)   דארן ארונופסקי (2001–2010) 
 צאצאים:  גרייס קרייג 
 מספר צאצאים:  2 
 פרסים והוקרה:  פרס גלובוס הזהב לשחקנית המשנה הטובה ביותר - סרט קולנוע (2005)  פרס אוליבייה לשחקנית הטובה ביותר (2010)  פרס מבקרי הקולנוע של ניו יורק לשחקנית הטובה ביותר (2012)  פרס עולם התיאטרון (2002)  פרס גילדת שחקני המסך לשחקנית המשנה הטובה ביותר (2006)  פרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר (5 במרץ 2006)  פרס הקולנוע הבריטי העצמאי לשחקנית הטובה ביותר (2005)  פרס איבנינג סטנדרד לתיאטרון לשחקנית הטובה ביותר 
 פרופיל ב-IMDb
 
רייצ'ל האנה וייס (באנגלית: Rachel Hannah Weisz; נולדה ב-7 במרץ 1970) היא שחקנית קולנוע ותיאטרון בריטית-יהודייה. זוכת פרס אוסקר ופרס גלובוס הזהב לשנת 2005 עבור תפקידה בסרט "הגנן המסור".
ביוגרפיה

וייס נולדה בשכונת וסטמינסטר שבמרכז לונדון, אנגליה, וגדלה בפרוור גארדן המפסטד שבצפון המפסטד. אמהּ אדית רות' (לבית טייך) היא מורה לפסיכולוגיה יהודיה ילידת וינה. אביה ג'ורג' וייס הוא יהודי-הונגרי. שני הוריה ברחו לממלכה המאוחדת כדי להימלט מהמשטר הנאצי. סבה מצד אמה אלכסנדר טייך היה מזכיר ההתאחדות העולמית של הסטודנטים היהודים. לה אחות צעירה, מיני וייס, אמנית ויזואלית.
וייס למדה בקולג' פרטי בצפון לונדון, בבית ספר בננדן ונרשמה ל"בית ספר לבנות-בלבד של סיינט פול". למדה במכללת טריניטי האל קיימבריג' וסיימה בהצלחה את לימודיה. בעת לימודיה הופיעה וייס במספר פרויקטים קולנועיים של סטודנטים במכללה ואף זכתה בפרס הגרדיאן על משחקה הדרמטי.
קריירה

בשנותיה הראשונות על המסך הופיעה בסדרות טלוויזיה, שהבולטת בהן היא "המפקח מורס" ב-1993.
את קריירת הקולנוע שלה החלה ב-1996 כאשר הופיעה בסרטו של ברנרדו ברטולוצ'י "לגעת ביופי" (אנ') ובמותחן "תגובת שרשרת" (אנ'). בשנת 1997 השתתפה בסרט "עקומים".
פריצתה החלה בשנת 1999 בסרט שובר הקופות של סטיבן סומרס, "המומיה", בו גילמה את דמותה של אוולין קארנהאן. באותה שנה שיחקה וייס בסרט סאנשיין.
ב-2001 הופיעה בסרט המלחמה "אויב בשער" לצד ג'וד לאו, ובסרט ההמשך לסרט "המומיה", "המומיה חוזרת".
ב-2002 שיחקה בקומדיה "רווק פלוס ילד".
ב-2003 הופיעה בסרט הפשע, "ביטחון" ובסרט "משחק המושבעים" על פי ספרו של ג'ון גרישם.
ב-2004 כיכבה בקומדיה של בארי לוינסון "קנאה" לצד בן סטילר.
ב-2005 וייס חגגה עם זכיות בפרס אוסקר ופרס גלובוס הזהב, על משחקה בסרט "הגנן המסור" בו גילמה וייס את דמותה של טסה, בחורה בריטית אינטלקטואלית שנישאת לאיש שגרירות בריטי בשם ג'סטין (רייף פיינס), ונרצחת באופן אלים ומסתורי באזור מבודד בקניה. כמו כן הופיעה בשובר הקופות "קונסטנטין".
ב-2006 דיבבה בסרט אראגון ושיחקה בדרמה של דארן ארונופסקי "המעיין".
ב-2007 שיחקה בקומדיה "פרד קלאוס" ובסרט "לילות בלוברי".
ב-2008 שיחקה בקומדיה "בטוח, אולי" וב-2009 בסרט "אגורא" בו גילמה את דמותה של הפילוסופית היווניה היפאטיה. בשנת 2010 היא הצטלמה בתפקיד ראשי בסרט The Whistleblower על חייה של קתרין בולקובאץ'. ב-2012 שיחקה בזהות גנובה.
בשנת 2015 שיחקה בדרמה הקומית "הלובסטר". בדצמבר 2015 שיחקה בדרמה זוכת הפרסים "נעורים" של הבמאי האיטלקי פאולו סורנטינו.
בשנת 2016 שיחקה בסרט הדרמה הביוגרפי "ג'קי" על ג'קלין קנדי-אונאסיס, רעייתו של נשיא ארצות הברית ג'ון פ. קנדי.
ב-2017 כיכבה בסרט הדרמה הרומנטי "שאהבה נפשי" לצד רייצ'ל מקאדמס, העוסק ביחסי טאבו בין נשים במהלך שהותן בשכונה חרדית בלונדון.
בשנת 2021 שיחקה בסרט "האלמנה השחורה" של אולפני מארוול בתור מלינה ווסטוקוף, אמם החורגת של נטשה רומנוף וילנה בלובה שהיא בעצם מרגלת ואלמנה שחורה רוסית.
חיים אישיים

בשנים 2001–2010 הייתה בזוגיות עם במאי הסרטים האמריקאי-יהודי דארן ארונופסקי, ולהם בן משותף.
ביוני 2011 נישאה לשחקן האנגלי דניאל קרייג, ובספטמבר 2018 נולדה להם בת משותפת.
וייס אזרחית בריטית מלידה, והחל מ-2011 יש לה גם אזרחות אמריקאית.
פילמוגרפיה > קולנוע

| שנה | סרט | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 1994 | Death Machine | מנהלת זוטרה |  |
| 1994 | White Goods | איליין |  |
| 1996 | תגובת שרשרת | ד"ר לילי סינקלייר |  |
| 1996 | לגעת ביופי | מירנדה פוקס |  |
| 1997 | עקומים | נערת ליווי |  |
| 1997 | עושים את זה | מרטי פילצ'ר |  |
| 1997 | איימי פוסטר והאיש מהים | איימי פוסטר |  |
| 1998 | אני רוצה אותך | הלן |  |
| 1998 | The Land Girls | אגפנתוס |  |
| 1999 | המומיה | אוולין קארנהאן |  |
| 1999 | סאנשיין | גרטה |  |
| 1999 | Tube Tales | אנג'לה |  |
| 2000 | Beautiful Creatures | פטולה |  |
| 2000 | This Is Not an Exit: The Fictional World of Bret Easton Ellis | לורין היינד |  |
| 2001 | אויב בשער | טניה צ'רנובה | מועמדת פרס האקדמיה האירופית לקולנוע לשחקנית הטובה ביותר |
| 2001 | המומיה 2 | אוולין קארנהאן |  |
| 2002 | רווק פלוס ילד | רייצ'ל |  |
| 2003 | משחקי אמון | לילי |  |
| 2003 | צורה לאהבה | אוולין אן תומפסון | גם מפיקה |
| 2003 | משחק המושבעים | מארלי |  |
| 2004 | קנאה | דבי דגמן |  |
| 2005 | קונסטנטין | אנג'לה דודסון |  |
| 2005 | הגנן המסור | טסה קוואלי | זוכת פרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר זוכת פרס גלובוס הזהב לשחקנית המשנה הטובה ביותר - סרט קולנוע זוכת פרס הקולנוע הבריטי העצמאי לשחקנית הטובה ביותר זוכת פרס גילדת שחקני המסך לשחקנית המשנה הטובה ביותר (אנ') (2005) מועמדת פרס באפט"א לשחקנית הטובה ביותר בתפקיד ראשי |
| 2006 | המעיין | איזבל קראו |  |
| 2006 | אראגון | סאפירה | דיבוב |
| 2007 | פרד קלאוס | וונדה |  |
| 2007 | לילות בלוברי | סו לין |  |
| 2008 | בטוח, אולי | סאמר הארטלי |  |
| 2008 | הנוכלים בלום | פנלופה |  |
| 2009 | מבט מגן עדן | אביגיל סלמון |  |
| 2009 | אגורא | היפאטיה |  |
| 2010 | חשופות | קתרין בולקובאץ' |  |
| 2010 | The Thief |   | סרט קצר; במאית ותסריטאית |
| 2011 | 360 | רוז |  |
| 2011 | בית החלומות | ליבי אטנטון |  |
| 2011 | ים כחול עמוק | הסטר קולייר | מועמדת פרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר - סרט דרמה |
| 2012 | זהות גנובה | ד"ר מרת'ה שירינג |  |
| 2013 | ארץ אוז | אוואנורה |  |
| 2015 | הלובסטר | המספרת |  |
| 2015 | נעורים | לנה בלינג'ר | מועמדת פרס האקדמיה האירופית לקולנוע לשחקנית הטובה ביותר |
| 2016 | אנונימית | אליס מנינג |  |
| 2016 | אור בין האוקיינוסים | האנה רונפלדט |  |
| 2016 | הכחשה | דברה ליפשטדט |  |
| 2017 | דודנית רחל | רייצ'ל אשלי |  |
| 2017 | שאהבה נפשי | רונית קרושקה | גם מפיקה |
| 2017 | האוקיינוס שבינינו | קלייר קראוהרסט |  |
| 2018 | המועדפת | שרה צ'רצ'יל, הדוכסית ממרלבורו | זוכת פרס באפט"א לשחקנית הטובה ביותר בתפקיד משנה זוכת פרס הקולנוע הבריטי העצמאי לשחקנית המשנה הטובה ביותר מועמדת פרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר מועמדת פרס גלובוס הזהב לשחקנית המשנה הטובה ביותר - סרט קולנוע מועמדת פרס גילדת שחקני המסך לשחקנית המשנה הטובה ביותר |
| 2021 | האלמנה השחורה | מלינה ווסטוקוף |  |
| 2025 | ת'אנדרבולטס* | מלינה ווסטוקוף |  |
| TBA | Love Child |  |  |
| TBA | Seance on a Wet Afternoon | מירה סאבאג' |  |
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| שנה | סדרה | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 1992 | Advocates II | שרה תומפסון | 3 פרקים |
| 1993 | המפקח מורס | ארבלה ביידון | פרק: "Twilight of the Gods" |
| 1993 | Tropical Heat | ג'ואי | פרק: "His Pal Joey" |
| 1993 | Scarlet and Black | מטילדה | מיני-סדרה |
| 1994 | Screen Two | בקה | פרק: "Dirtysomething" |
| 1998 | My Summer with Des | רוזי | סרט טלוויזיה של BBC One |
| 2010 | משפחת סימפסון | ד"ר ת'ורסטון | דיבוב; פרק: "How Munched Is That Birdie in the Window?" |
| 2011 | Page Eight | ננסי | סרט טלוויזיה של BBC Two |
| 2023 | תאומות המריבה | אליוט / בוורלי | מיני-סדרה; גם מפיקה בפועל  מועמדת פרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר במיני-סדרה או בסרט טלוויזיה (2024)  מועמדת פרס סטלייט לשחקנית הטובה ביותר במיני סדרה, סדרה מוגבלת או סרט טלוויזיה (2024) |
הערות שוליים

↑  נסים דיין, ‏מומיה על כנפי ההצלחה, באתר גלובס, 16 במאי 2001
↑  נילי ברקן, ‏מתברר, שהוא אויב של עצמו, באתר גלובס, 24 באפריל 2001
↑  נילי ברקן, ‏הוא רק מלטף את הלב, באתר גלובס, 2 ביולי 2002
↑  נסים דיין, ‏יותר סקסי מטבק, באתר גלובס, 19 בפברואר 2004
גואל פינטו, סרטים חדשים - משחק המושבעים, באתר הארץ, 4 בפברואר 2004
↑  סטילר שווה מיליארדים, באתר הארץ, 30 במרץ 2005
↑  הפתעה באוסקר - "התרסקות" הסרט הטוב ביותר, באתר הארץ, 5 במרץ 2006
↑  אורי קליין, היכרות ראשונה אחרי המוות, באתר הארץ, 1 בנובמבר 2005
↑  אורי קליין, נוכח-נעדר באמריקה, באתר הארץ, 18 במרץ 2008
↑  אורי קליין, אגורא: הפגאנית הגדולה מן החלומות, באתר הארץ, 3 ביוני 2010
חן חדד, אגורא: מרוב עלילות לא רואים את הסרט, באתר הארץ, 7 ביוני 2010
↑  זהר וגנר, עכבר העיר, "זהות גנובה": בלי מאט דיימון, עם גלולות כוח-על, באתר הארץ, 13 בספטמבר 2012
↑   אורי קליין, מלבד סצינות מרהיבות ביופיין, לא תזכרו דבר מהסרט "נעורים", באתר הארץ, 10 במרץ 2016
↑  עכבר העיר, דניאל קרייג ורייצ'ל וייז התחתנו בסתר, באתר הארץ, 26 ביוני 2011
↑  מערכת תשעה חודשים, ‏הטרנד החם בהוליווד: הריון בגיל העמידה, באתר ‏מאקו‏, 15 ביוני 2018
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007355270905171  PLWABN: 9810617069805606  BIBSYS: 3026884  BNE: XX1414249  BnF: cb14018909f (data)  CANTIC: a10805606  CiNii: DA13911146  GND: 129577405  ISNI: 0000 0001 1074 5485  LCCN: no99076200  LNB: 000260879  MusicBrainz: 53cc63a3-4c20-4a76-80ff-5687056ab47f  NKC: pna2005274531  NLA: 40128696  NLK: KAC2020K7878  NTA: 181764334  RERO: 02-A024249307  SNAC: w6f48jmz  SUDOC: 074030760  Trove: 1444011  VIAF: 85083503   WorldCat (עם VIAF): 85083503 
וייס, 2007
גינון גרילה

גינון גרילה בחיפה, פברואר 2011
גינון גרילה הוא גינון על שטח ציבורי מוזנח שאינו שייך לגנן, ללא אישור או הרשאה מבעליו החוקיים של השטח.
ישנן סיבות רבות מדוע בוחרים בכך. החל מהגנן החובב שפולש לשטח של שכנו, ועד פעיל פוליטית המבקש לערוך פרובוקציה באמצעות פעולה ישירה. השטח בו מתבצע גינון הגרילה הוא בדרך כלל שטח שננטש או הוזנח על ידי הבעלים החוקי, וגנני הגרילה משתלטים עליו ומגדלים בו צמחים שונים. גנני גרילה מאמינים בחשיבה מחדש בכל הנוגע לבעלות על אדמה, כדי לתבוע מחדש שטח מבעלים שהזניחו אותו או השתמשו בו לרעה, וכדי לעשות בו שימוש חדש.
חלק מגנני הגרילה פועלים בלילה ובסודיות יחסית, ואחרים עושים את הפעולה בשעות היום, כדי ליצור נראות בקרב הקהילה.
מטרות בגינון גרילה

גינון גרילה נעשה מתוך מגוון רחב של מטרות ומניעים, ולכל גנן גרילה יש דרך פעולה עצמאית.
רבים בוחרים בגינון גרילה על מנת להחזיר שטחים ציבוריים פתוחים, אשר מוזנחים על ידי הרשויות, לידי הציבור. קבוצות אשר עוסקות בגינון גרילה מסיבות אלה מתמקדות בגידול של צמחי נוי ברחובות הראשיים, וכן בגידול של צמחי מאכל למען כלל התושבים. חלק מרכזי נוסף בפעילות של גנני גרילה הוא שיתוף ידע, כולל הדרכות מעשיות כיצד לגדל צמחי מאכל במרפסות, מרזבים, וחצרות של בתים משותפים.
מספר גנני גרילה עצמאיים וקבוצות קטנות מגדלים גני מריחואנה בפארקים לאומיים, וישנם אתרים רבים המספקים טיפים וחולקים מניסיונם כיצד להבטיח את גני המריחואנה מפני הרשויות. פורומים באינטרנט מהווים את מקור הידע העיקרי, מאחר שהם מאפשרים למשתתפים לדון בנושאים מגוונים, תוך שמירה על אנונימיות. נושאי הדיון העיקריים הם שמירה על הגנים, וכיצד לא להשאיר עקבות. בדרך כלל אנשים הפועלים בסוג זה של גינון גרילה עושים זאת לשם רווח אישי, ולא מתוך מניעים פוליטיים, סביבתיים או אסתטיים. בשל המניע הכלכלי, גינון גרילה של מריחואנה בדרך כלל אינו מקושר לתנועת הגינון גרילה העולמית, אף על פי שדרכי הפעולה דומות בדרכים רבות.
קבוצה נוספת של גנני גורילה היא "דאמפסטרים", אנשים המלקטים מזון מתוך פחי זבל. בנוסף להם, גם לקטים שמבקשים לחיות בצורה עצמאית ולא להיות תלויים בחקלאות התעשייתית עוסקים בגינון גרילה. אוכלוסיות עירוניות תלויות לחלוטין בשינוע מוצרי מזון ממרחקים גדולים, ושינוע זה תלוי כיום במוצרי נפט. גנני הגרילה רואים בגננות גרילה, לצד דאמפסטינג, דרך בת קיימא ועצמאית לקיום ואמצעי להימנע מתלות בשרשרת המזון המתועשת.
היסטוריה

התיעוד המוקדם ביותר של גינון גרילה היה בשנת 1973, כאשר ליז כריסטי יחד עם קבוצת גנני גרילה פעלה בניו יורק. הם הפכו מגרש חניה מוזנח לגן שעדיין מטופח על ידי מתנדבים. כיום הגן נמצא תחת הגנה של רשות הפארקים העירונית. שני גנני גרילה ידועים שפעלו לפני הטבעת המונח, הם ג'רארד וינסטנסלי מקבוצת החופרים האנגלית בשנת 1649, וג'והני "אפלסיד" צ'פמן באוהיו, ארצות הברית, בשנת 1801.
גינון גרילה בישראל

הגינה המחתרתית הראשונה בישראל הוקמה בנווה צדק בשנת 1983, בקרן הרחובות שלוש ושטיין, ביזמת דוד הירש, תושב השכונה דאז.[דרוש מקור] הגינה הוקמה על שטח של כמחצית הדונם שהיה שייך בחלקו לעיריית תל אביב, ובחלקו למינהל מקרקעי ישראל. השטח שימש עד אותה עת כאתר מאולתר לשפיכת פסולת והקמת הגינה נועדה, בין היתר, להסיר מפגע סביבתי זה. מטרה נוספת הייתה לספק לתושבי השכונה, שהייתה דלה מאוד בצמחייה, ריאה ירוקה ומקום מפגש והתכנסות. העובדה שהקמת הגינה נעשתה ללא תאום עם הרשויות גרמה לחשש מתמשך להמשך קיומה. חשש זה הוסר לאחר שבשנת 1993 הכירה עיריית תל אביב בגינה כגן ציבורי ומאז העירייה היא שמתחזקת אותה.
בסוף שנת 2010 הוקמה קבוצת גינון גרילה בתל אביב, כיוזמה של ספי מיור במסגרת מיני קורס שיזם עם קהילת האקדמיה לגיבורי על. לאחר מספר מפגשי היכרות והדרכה, אייל אנגלמאיר מקהילת עץבעיר, ביחד עם גיא ברנשטיין, המשיכו את פעילות הקבוצה והתקיימו ברחבי העיר מספר מפגשים, אשר במסגרתם נשתלו צמחי נוי ברחוב המלך ג'ורג', צמחי מאכל בגן מאיר ופרחים בשכונת פלורנטין. בתחילת שנת 2011 הוקמה קבוצת גינון גרילה בחיפה, כיוזמה של שחף מרגלית ודאפי דביר, מקימות "עץבעיר" בחיפה. במסגרת פעילות קבוצה זו הוכנו מנבטות לשתילה עצמאית, נשתלו צמחי נוי ברחובות הדר הכרמל, וגינת ירק בגן נתן.
דוגמאות > סיוע ירוק

סיוע ירוק הוא ארגון שהוקם על ידי דניאל פיליפס וקים קרלסרוד, ופועל בלוס אנג'לס החל משנת 2010. הארגון הופך מכונות פינבול ישנות למכונות להכנת "פצצות חרס", שהן תערובת זרעים מקומיים וקומפוסט, מצופה בחרס. לאחר הכנתן, פצצות החרס משוחררות בכל מקום שיכול להרוויח מפרחי בר או צמחי מאכל, לטובת הכלל. סיוע ירוק חובר לעסקים מקומיים ולאזרחים, כדי להפיץ מכונות פצצות זרעים בקהילות ברחבי העולם, ובאמצעות זרעים המותאמים למקום, מטרת הארגון היא לייפות את האזור בלי להפיץ מינים פולשים.
דוגמאות > האחד במאי 2000

באחד במאי בשנת 2000, ארגון חוזרים לרחוב ארגן גינון גרילה המוני בכיכר הפרלמנט בלונדון. לאחר מסיבה של להקת סמבה ומסה קריטית (אופניים) של רוכבי אופניים מאזור הייד פארק, הגיעו אלפי גנני גרילה לכיכר ושתלו צמחים וירקות. במקום הוצב פסל מעץ, והפעילים רקדו סביבו, וכן נתלו כרזות כמו "תנו ללונדון לפרוח", "כדור הארץ הוא אזור משותף לכולנו", ועוד. במקום נפתח מרכז של אינדימדיה, והפסל של וינסטון צ'רצ'יל זכה לתספורת ירוקה. הפעיל שארגן את האירוע, חייל בריטי לשעבר, נקנס על השחתת פסלו של צ'רצ'יל.
דוגמאות > GuerrillaGardening.org

זהו אתר אינטרנט המוקדש לגינון גרילה והוקם באוקטובר 2004 על ידי ריצ'רד ריינולדס כבלוג המתעד את פעילות גינון הגרילה אותה ביצע בבית מועצה מוזנח בלונדון. תחילה, פעילותו נבעה מתוך רצון לייפות את השכונה, אך האתר משך את תשומת הלב של גנני גרילה בלונדון ובסביבתה, כמו גם של התקשורת העולמית. הוא עובד בשיתוף פעולה עם גורמים נוספים, מקומיים כמו גם תיירים המגיעים במיוחד כדי להצטרף לפעילות גינון גרילה. כיום הוא עוסק בגינון גרילה גם בלוב, ברלין ומונטריאול, והאתר הוא עדיין בלוג אך כולל גם טיפים, קישורים ולוח מודעות פעיל המאפשר לגנני גרילה בכל העולם למצוא תומכים במקום מגוריהם.
דוגמאות > ספרים העוסקים בגינון גרילה

ספרו של ריצ'רד ריינולדס, "על גינון גרילה", סוקר ומתאר את הפעילות בשלושים מדינות, פורסם על ידי הוצאת בלומבסברי בארצות הברית ואנגליה במאי 2008.
"גינון גרילה: מדריך" נכתב על ידי דייוויד טרייסי מתעד מנהיגים ואנשי ציבור בתחום הגינות הקהילתיות
"גינון גרילה: כיצד ליצור גנים יפים בחינם", נכתב על ידי ברברה פאלנברג, הוא מדריך פרקטי על "כל מה שרציתם לדעת על גינון אבל פחדתם לשאול".
גינון גרילה באוסטרליה

ברחבי מלבורן ניתן למצוא גינון גרילה ברובע הצפוני, וישנם גני ירקות קהילתיים רבים. מסילת הרכבת עברה שימור וטיפול, וכיום יש בה צמחייה מקומית. גנני הגרילה במלבורן נחלקים לשתי קבוצות עיקריות. הראשונה מבקשת לשמר את הצמחייה המקומית, ואילו הקבוצה השנייה עוסקת בגידול אוכל לצריכה מקומית. עם זאת, שתי הקבוצות משתפות פעולה ועובדות ביחד.
ברחבי אוסטרליה ישנן קבוצות קטנות של פעילים, הנפגשות בצורה סדירה כדי לתכנן ולהוציא לפועל גני ירקות עירוניים, כדי ללמד את התושבים כיצד לגדל בכוחות עצמם את מזונם כהכנה לתקופה שבה מחירי המזון יהיו גבוהים.
תוכנית טלוויזיה אוסטרלית תיעדה כיצד גנני גרילה פעלו בשטחים ציבוריים, בלא ידיעת העירייה.
ראו גם

שחרור גמדי גינה
גינה קהילתית נווה צדק. נוסדה בשנת 1983 בקרן הרחובות שטיין ושלוש
פרשת בר-און חברון

פרשת בר־און חברון הייתה סדרת אירועים שהתרחשו בתחילת שנת 1997, אשר במהלכם הועלו חשדות כנגד בכירים בישראל, ובהם ראש ממשלת ישראל, בנימין נתניהו, ומפלגת ש"ס, כי היו מעורבים בקנוניה למינוי יועץ משפטי לממשלה. שם הפרשה נגזר מהחשדות שלכאורה הסכימה סיעת ש"ס לתמוך בהסגת צה"ל מחברון בתמורה למינוי עורך הדין רוני בר-און ליועץ המשפטי לממשלה, שהבטיח עסקת טיעון מקלה לאריה דרעי במשפטו.
רקע היסטורי

בסוף שנת 1996 ובתחילת שנת 1997 עמד ראש ממשלת ישראל, בנימין נתניהו, בפני שתי הכרעות. ההכרעה הראשונה הייתה קשורה להסכם חברון, אליו הגיע עם הרשות הפלסטינית שבראשות יאסר ערפאת, לפיו יפנה צה"ל אזורים נרחבים בחברון. ההכרעה השנייה הייתה על מינויו של היועץ המשפטי לממשלה, מאחר שתקופת כהונתו של היועץ, מיכאל בן יאיר, הייתה קרובה לסיומה. ברקע הדברים התנהל משפטו של יו"ר תנועת ש"ס, אריה דרעי, באשמת שוחד, וזאת לאחר חקירה שנמשכה שנים מספר. ש"ס הייתה חברה בעלת משקל בממשלת ישראל העשרים ושבע, עם עשרה חברי כנסת, וללא תמיכתה הייתה יציבות הממשלה בסכנה, והסכם חברון לא היה מאושר בכנסת. לטענת מתנגדי המינוי, מינויו של רוני בר-און היה אמור להגדיל את הסיכוי לעסקת טיעון או להקלה באישומים במשפטו של דרעי.
רקע היסטורי > הסכם חברון

אירועי מנהרת הכותל הביאו לחידוש המשא ומתן מול הפלסטינים, שבאותו הזמן עסק בהסדר בחברון, העיר היחידה ממנה לא יצאו כוחות צה"ל בשלב הנסיגות הראשון שלאחר הסכם אוסלו ב', בזמן כהונתם של יצחק רבין ושמעון פרס כראשי ממשלת ישראל.
הנושא היה טעון רגשית וציבורית. ביום הצבעת הכנסת על הסכם חברון בינואר 1997 תמך נתניהו בהסכם חברון לדבריו מדובר "בהסכם טוב יותר, בטוח יותר, אחראי יותר מזה שקיבלנו". ממשלתו של נתניהו הייתה ממשלת ימין-דתיים, ונראה כי ההצבעה שתאשר את ההסכם יכולה לנטות לכל כיוון. לבסוף, בשעת לילה מאוחרת, בין 14 בינואר ו-15 בינואר 1997, אישרה הממשלה את ההסכם. בתגובה התפטר, עוד במהלך הישיבה, שר המדע, בני בגין. שבעה מתוך שמונה עשר חברי הממשלה התנגדו להסכם. הכנסת אשרה את ההסכם ברוב של 87 מחברי הכנסת, עם 17 מתנגדים ונמנע אחד.