stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דנידין (ראפר)
ביוגרפיה

רוני נולד ביפו לדוד ואהובה לוי.
במהלך תקופת שירותו הצבאי, החל לוי להופיע לצד זמר ההיפ הופ הישראלי אבי מסיקה בלהיטים "מציאות מדומה" ו"תני לי אהבה". במהלך תקופה זו בחר לוי בשם הבמה "דנידין" (על שם הדמות הבדיונית דנידין הרואה ואינו נראה).
במרץ 2006 התארח באלבום השני של הרכב הראפרים כלא 6 "חופשי להתשחרר" בשיר "שקוף".
בספטמבר 2006 יצא אלבום הבכורה של לוי "מחזיק מעמד" אשר הכיל להיטים כמו "שיר אהבה למוזה", "הסוד שלי ממך", "חלום עצוב" ועוד. באלבום זה אירח דנידין אמנים כמו אלון דה לוקו, שורטי, אלון שר, לירון לב ועוד.
בשנת 2009 התארח ברימיקס לשיר, "מה אתה אומר" מתוך האלבום של שי 360 "כולם רוצים את האמת" יחד עם פלד ואורטגה, מטרו, כלא 6 ו-dj בריינדד.
בשנת 2012 התארח דנידין בשיר "מצב טיסה" של הדיג'יי והיוצר ינון יהל ובנוסף, השתתף בשיר "רחוק מכאן" של עידו בי וצוקי.
בשנת 2013 התארח דנידין בשיר "אמביציה" של הראפר בוקה.
בשנת 2015 הוציא לאור שלושה סינגלים: "עד שתחזרי", "חופשי לנשום", "קצת משוגע".
בשנת 2016 התארח בשיר "שלוקה" של הראפר רון נשר.
בשנת 2017 התארח בשיר של הדי ג'יי צביקה ברנד, "לא פראיירית". בנוסף, התארח בשיר של הרכב הראפרים אפוקליפסה: "מחפש תיקון".
באותה שנה התארח בשיר "תרקדי" של עומרי 69 סגל ביחד עם רון נשר, לוקץ', בומרנג, ג'הבי ואקסום.
במרץ 2024 התארח דנידין בשיר "מוזה" מתוך אלבום ה-EP של הראפר וייב איש - ב ח ו ץ.
דיסקוגרפיה

מחזיק מעמד (2006)
האוטונומיה של נג'ף במלחמת העולם הראשונה

האוטונומיה של נג'ף מתייחסת למאבקם של שבטים ערביים מקומיים בעיר נג'ף לאוטונומיה במהלך המערכה במסופוטמיה במלחמת העולם הראשונה. השלטון האוטנומי הערבי בעיר החל ב-1915 לאחר שהערבים המקומיים גרשו את נציגי השלטון העות'מאני מהעיר וסביבותיה. ב-1917, עם כיבוש העיר על ידי הבריטים, מרדו השבטים הערבים במטרה לחדש את האוטונומיה. המרד הביא להטלת מצור בריטי על העיר.
רקע

ב-1914, עם פרוץ המערכה במסופוטמיה במלחמת העולם הראשונה, שלטה טורקיה בכל רחבי מסופוטמיה. בנובמבר 1914 פלשה בריטניה לשאט אל ערב שבדרום מזרח מסופוטמיה ובמהלך 1915 זכו הבריטים בסדרה של ניצחונות על הצבא העות'מאני. מערכה זו לכדה את השבטים הערבים המקומיים בין הפטיש והסדן כשמצד אחד התקיימה זיקה דתית בין הטורקים לאותם שבטים אך מצד שני היחס של הבריטים למקומיים היה הומני יותר. הניצחונות הבריטים החלישו את השליטה הטורקית האזור וחיזקו את שאיפות העצמאות של השבטים המקומיים.
ייסוד האוטונומיה הערבית בנג'ף

באפריל 1915, בעקבות תבוסת הטורקים בקרב שוויבה, החלה הנהגת השבטים בעיר נג'ף לשאוף להשתחרר מעול הטורקים ולהשיג אוטונומיה. קיימות שתי גרסאות לעילה לפרוץ המרד:
חיילים טורקים הכריחו נשים ערביות בעיר להוריד את הרעלות במסגרת חיפוש אחר גברים מורדים.
חיילים ערבים מקומיים מצבא טורקיה, שניצלו מקרב שוויבה, הגיעו לעיר במטרה להשתלט עליה.
ב-22 במאי 1915 הטילו המורדים הערבים מצור על בניני הממשל ומחנות הצבא בעיר, ניתקו את כבלי התקשורת וניהלו קרבות מול החיילים הטורקים הנצורים. לאחר 3 ימי אש ולאחר משא ומתן עם שליחי המושל הטורקי של בגדאד איפשרו המורדים יציאה בטוחה של הכוחות הטורקים מהעיר. שחרור העיר איפשר למורדים להקים שלטון עצמאי במקום.
השלטון על העיר המשוחררת נמסר ל-4 שייח'ים, מנהיגי שבטים באזור. מנהיגים אלו ניסו לשמור על נייטרליות כך שמקביל לשימור היחסים עם השלטון העות'מאני חיזקו את קשריהם עם בריטניה.
המרד הערבי הראשון בנג'ף

בקיץ 1917 הגיעו הבריטים לנג'ף ומינו את לוטננט קולונל פרנסיס בלפור (אנ') כקצין פוליטי של העיר מטעם השלטונות הבריטים. זמן קצר לאחר מכן מינו הבריטים שליט לעיר מטעמם והעבירו לקרבת העיר שבט ערבי פרו-בריטי.
צעדים אלו הביאו את השייח'ים למסקנה שהבריטים לא יאפשרו להם את המשך האוטונומיה ממנה נהנו מאז מאי 1915 ולכן החליטו לפעול נגדם. בינואר 1918 תקפו הכוחות הערבים שיירת פרשים במזרח נג'ף. בתגובה לבקשת בריטניה להסברים על צעד זה הגיבו השייח'ים ביציאה למרד ובתקיפת כוחות בריטים בעיר. הפיקוד הבריטי העביר כוחות לעיר ובשלהי ינואר דוכא המרד ועל ראשי העיר הוטל קנס כספי וקנס של ציוד צבאי אותו נאלצו השייח'ים לשלם.
המרד השני והמצור על נג'ף

על אף דיכוי המרד הראשון המשיכה התסיסה בקרה השבטים הערבים שהקימו מחתרת אנטי בריטית בשם "ג'מעה אל-נהאדה של-איסלמיה" (Jam'iya al-Nahda al-Islamiya). ראשי מחתרת זו החלו לתכנן מרד נוסף בתקווה שמהלך משמעותי יסחוף אחריו שבטים אחרים במסופוטמיה. על אף שהאזור היה בשליטה בריטית שלחו העות'מאנים סוכנים גרמנים כדי לתמוך במחתרת ולקדם את צעדיה כנגד הבריטים. המחתרת נתמכה על ידי רוב השייח'ים למעט השייח' סעיד מהאדי אל סאיביד סלמן שהתנגד למרד.
המרד פרץ ב-19 במרץ 1918 כשקבוצה של מורדים, בפיקודו של האג' נג'ים אל-באקאל (Haji Najm al-Baqqal), פרצה למצודה של העיר כשהם מוסווים כפועלים בשירות הבריטים. במהלך ההשתלטות על המצודה רצחו המורדים את הקצין הפוליטי של העיר ו. מ. מרשל (W. M. Marshall). חיילי המשמר הפונג'אבים הצליחו להשתלט בחזרה על המצודה אך נאלצו להגן עליה לאחר שהמורדים הטילו עליה מצור. שאר החיילים האנגלים נסוגו לבסיסם במזרח העיר כשחלקם מוצא מקלט בביתו של שייח' סעיד מהאדי אל סאיביד סלמן.
ב-23 במרץ 1918 תגברו הבריטים את כוחותיהם בנג'ף להיקף של בריגדה והטילו מצור על המורדים, שהתבצרו בעיר, שכלל ניתוק מלא של מקורות המים והמזון. מטרת המצור הייתה להימנע מפגיעה בעיר שהיא אחת מהערים הקדושות ביותר לשיעים ולכן במקום להרוס את העיר הוצב בפני המורדים אולטימטום שכלל:
הסגרה של האנשים שהיו מעורבים בתקיפת המצודה.
תשלום קנס גבוה.
מסירת 1,000 רובים.
הגליית 100 מהמורדים להודו כשבויי מלחמה.
המורדים דחו את האולטימטום ואף ניסו לשלוח שליח לבקש עזרה משבטים אחרים (השליח נתפס והוצא להורג). ב-7 באפריל 1918 החלו הבריטים בהרעשה ארטילרית על העיר ובעקבותיה פרצו אל העיר 2 בטליונים הודים שהשתלטו על תילים אסטרטגיים ששלטו על העיר. הקרבות נמשכו עוד כחודש וב-4 במאי 1918 נכנעו המורדים.
תוצאות המערכה

הבריטים העמידו את מנהיגי ההמורדים למשפט צבאי והוציאו אותם להורג ב-25 במאי 1918.
המנדט הבריטי על מסופוטמיה שנוסד ב-1920 הוחל גל על נג'ף.
תחושות האיבה של הערבים המקומיים כנגד הבריטים לא שככו בעקבות דיכוי המרד וב-1920 החל המרד הגדול של עיראק כנגד הבריטים (אנ').
לקריאה נוספת

Ian Rutledge,  Enemy on the Euphrates, Saqi, 2015
Abbas Kadhim, Reclaiming Iraq, University of Texas Press, 2012
Peter Sluglett, Britain in Iraq, Columbia University Press, 2007
Moberly, F.J. (1923). Official History of the War: Mesopotamia Campaign, Imperial War Museum. ISBN 1-870423-30-5
Barker, A.J. (1967). The Neglected War: Mesopotamia 1914-18, Faber and Faber. ISBN 0-571-08020-0
הערות שוליים

↑  המרד נבע מתוך שאיפות לעצמאות של הערבים ולא מתוך אהדה לאנגלים
↑  ארבעת השייח'ים היו: סעיד מהאדי אל סאיביד סלמן (Saiyid Mahdi al Saivid  Salman), חאג' עטיה אבו קולאל (Haji Atiyah Abu Qulal), קאדים סובחי (Kadhim Subhi) וחאג' סעד איבן חאג' ראדהי (Haji Sa‘ad ibn Haji Radhi)
↑  פרנסיס בלפור היה אחיינו של ארתור ג'יימס בלפור
| המערכה במסופוטמיה במלחמת העולם הראשונה |
| --- | --- | --- |
| כללי | מסילת הברזל ברלין-בגדאד | חיילים של חיל המשלוח ההודי, בפיקוד קצין בריטי, בעמדותיהם במסופוטמיה חיילים של חיל המשלוח ההודי בירי נ"מ במסופוטמיה |
| קרבות | 1914: קרב בצרה • קרב אל-קורנה 1915: קרב שוויבה • קרב עמארה • קרב נאסריה • קרב א-סין • קרב קטסיפון 1916: המצור על כות • קרב שייח' סעד • קרב ואדי • קרב אום-אל-האנה • קרב דוג'יילה 1917: קרב כות השני • כיבוש בגדאד • קרב סאמארה • קרב רמאדי הראשון • קרב רמאדי השני 1918: קרב חאן בגדאדי • קרב שרקט • האוטונומיה של נג'ף במלחמת העולם הראשונה | חיילים של חיל המשלוח ההודי, בפיקוד קצין בריטי, בעמדותיהם במסופוטמיה חיילים של חיל המשלוח ההודי בירי נ"מ במסופוטמיה |
| יחידות | צבא בריטניה: הצבא הבריטי • חיל המשלוח ההודי • הדיוויזיה השלישית "לאהור" • הדיוויזיה השישית "פונה" • הדיוויזיה השביעית "מירוט" • הדיוויזיה ה-12 ההודית • הדיוויזיה ה-13 "המערבית" • הדיוויזיה ה-14 ההודית • הדיוויזיה ה-15 ההודית • הדיוויזיה ה-17 ההודית • הדיוויזיה ה-18 ההודית הצבא העות'מאני: הארמייה השישית | חיילים של חיל המשלוח ההודי, בפיקוד קצין בריטי, בעמדותיהם במסופוטמיה חיילים של חיל המשלוח ההודי בירי נ"מ במסופוטמיה |
| אישים | צבא בריטניה: ג'ון ניקסון • צ'ארלס טאונסנד • ג'ורג' פרדריק גורינג • פרסי לייק • פנטון איילמאר • פרדריק סטנלי מוד • ג'ורג יאנגהאזבנד • אלכסנדר קוב • ויליאם מרשל הצבא העות'מאני: אנוור פאשה • קולמר פון דר גולץ • נוראדין איברהים פאשה • סולימאן אסקרי ביי • חליל כות • מוסה קזם קראבקיר • עלי איחסן סביס • איסמעיל האקי ביי (אנ') | חיילים של חיל המשלוח ההודי, בפיקוד קצין בריטי, בעמדותיהם במסופוטמיה חיילים של חיל המשלוח ההודי בירי נ"מ במסופוטמיה |
| אתרים | אנדרטת בצרה • בית הקברות הצבאי הבריטי בעמארה • בית הקברות הצבאי הבריטי בבצרה • בית הקברות הצבאי הבריטי בבגדאד • בית הקברות הצבאי הבריטי בכות • שער הודו | חיילים של חיל המשלוח ההודי, בפיקוד קצין בריטי, בעמדותיהם במסופוטמיה חיילים של חיל המשלוח ההודי בירי נ"מ במסופוטמיה |
| תוצאות | הפסקת האש של מודרוס • הסכם סוור | חיילים של חיל המשלוח ההודי, בפיקוד קצין בריטי, בעמדותיהם במסופוטמיה חיילים של חיל המשלוח ההודי בירי נ"מ במסופוטמיה |
גוסטבו בורז'ס

גוסטבו פרנסה בורז'ס (בפורטוגזית: Gustavo França Borges; נולד ב-2 בדצמבר 1972) הוא שחיין עבר ברזילאי, סגן אלוף אולימפי (ברצלונה 1992), בעל מדליית ארד אולימפית (אטלנטה 1996), בעל מדליית ארד מאליפות עולם (רומא 1994), 3 פעמים ברציפות סגן אלוף עולם בבריכת 25 מטר (פלמה דה מיורקה 1993, ריו דה ז'ניירו 1995 וגטבורג 1997) ושיאן עולם בבריכת 25 מטר (1993–1994) במשחה ל-100 מטר חופשי. סגן אלוף אולימפי (אטלנטה 1996) ופעמים ברציפות אלוף עולם בבריכת 25 מטר (ריו דה ז'ניירו 1995 וגטבורג 1997) במשחה ל-200 מטר חופשי.
ביוגרפיה

בורז'ס נולד בריבייראו פרטו, מדינת סאו פאולו וגדל באיטובראווה, מדינת סאו פאולו. בשנת 1990 עבר ללמוד בתיכון בולס בג'קסונוויל, פלורידה. הוא התאמן באוניברסיטת מישיגן ביחד עם אריק ניימסניק ומרסל וודה בהדרכתו של ג'ון אורבנצ'ק (אנ'). בעל תואר ראשון בכלכלה.
ביוגרפיה > 1991

באליפות העולם שנערכה בפרת', אוסטרליה בינואר 1991 סיים פעמיים במקום 12, במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 23.15 שניות ובמשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 50.77 שניות ובמקום 28 במשחה ל-200 מטר חופשי.
במשחקים הפאן-אמריקאיים שנערכו בהוואנה, קובה באוגוסט אותה שנה הוא זכה ב-5 מדליות, 2 זהב, 2 כסף ו-1 ארד. מדליות זהב במשחה ל-100 מטר חופשי בשיא משחקים חדש של 49.48 שניות ובמשחה שליחים 4x100 מטר חופשי, מדליות כסף במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:49.74 דקות ובמשחה שליחים 4x200 מטר חופשי ומדליית ארד במשחה ל-50 מטר חופשי (22.82 שניות).
ביוגרפיה > 1992 > סגן אלוף אולימפי

באולימפיאדת ברצלונה (1992) זכה בורז'ס במדליית כסף במשחה היוקרתי ל-100 מטר חופשי בשיא דרום אמריקה חדש של 49.43 שניות, אחרי אלכסנדר פופוב המשלחת המאוחדת שקבע שיא לאומי חדש של 49.02 שניות ולפני סטפן קארון מצרפת (49.50 שניות). נוסף לכך, הוא סיים במקום 15 במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 23.10 שניות ובמקום 22 במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:51.42 דקות, במקום שישי במשחה שלים 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 3:20.99 דקות, כשחיין שני הוא קבע ב"זינוק שליחים" תוצאה של 48.90 שניות. בשלב המוקדמות הרביעייה הברזילאית קבעה שיא לאומי חדש של 3:20.50 דקות ובמקום שביעי במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי בתוצאה של 7:24.03 דקות, כשחיין ראשון הוא קבע תוצאה של 1:50.45 דקות.
ביוגרפיה > 1993 > שיאן עולם (בריכת 25 מטר)

באליפות ברזיל (בריכת 25 מטר) שנערכה בסנטוס ברזיל ב-2 ביולי 1993 קבע בורז'ס במשחה ל-100 מטר חופשי שיא עולם חדש של 47.94 שניות, שיפור לשיא העולם בן חמש השנים וחצי של מיכאל גרוס מגרמניה המערבית (48.20 שניות), שיא זה החזיק מעמד כחצי שנה ונשבר על ידי אלכסנדר פופוב (48.20 שניות).
ביוגרפיה > 1993 > אלוף עולם (בריכת 25 מטר)

באליפות העולם הראשונה (בריכת 25 מטר) שנערכה בפלמה דה מיורקה, ספרד בתחילת דצמבר אותה שנה הוא זכה ב-3 מדליות, אחת מכל סוג. מדליית זהב, במשחה שליחים 4x100 מרט חופשי ביחד עם פרננדו שרר, תאופילו פריירה וחוסה קרלוס סוזה בשיא עולם חדש של 3:12.11 דקות, לפני ארצות הברית (3:12.68 דקות) ורוסיה (3:15.56 דקות). מדליית כסף, במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 48.42 שניות, אחרי פרננדו שרר (48.38 שניות) ולפני ג'ון אולסן מארצות הברית (48.49 שניות) ומדליית ארד, במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי בתוצאה של 7:09.38 דקות, אחרי שוודיה (7:05.92 דקות) וגרמניה (7:08.63 דקות). נוסף לכך, הוא סיים פעמיים במקום חמישי, במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:46.71 דקות ובמשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 3:38.93 דקות.
ביוגרפיה > 1994

באליפות העולם שנערכה ברומא, איטליה ב-1994 הוא זכה בשתי מדליות ארד, במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 49.52 שניות, אחרי אלכסנדר פופוב מרוסיה (49.12 שניות) וגארי הול ג'וניור מארצות הברית (49.41 שניות) ובמשחה שליחים 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 3:19.35 דקות, אחרי ארצות הברית שקבעה שיא אליפות חדש של 3:16.90 דקות ורוסיה (3:18.12 דקות). נוסף לכך, הוא סיים במקום רביעי במשחה ל-50 מטר חופשי ובמקום 11 במשחה ל-200 מטר חופשי.
ביוגרפיה > 1995

במשחקים הפאן-אמריקאיים שנערוכ במאר דל פלאטה, ארגנטינה במרץ 1995 הוא זכה ב-5 מדליות, 2 זהב ו-3 כסף. מדליות זהב במשחה ל-100 מטר חופשי בשיא משחקים חדש של 49.31 שניות ובמשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:48.49 דקות. מדליות כסף, במשחי שליחים 4x100 מטר חופשי, 4x200 מטר חופשי ו-4x100 מטר מעורב.
באליפות העולם (בריכת 25 מטר) שנערכה בריו דה ז'ניירו בתחילת דצמבר אותה שנה הוא זכה ב-4 מדליות, 2 זהב, 1 כסף ו-1 ארד. מדליות זהב, במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:45.55 דקות, לפני טרנט בריי מניו זילנד (1:46.18 דקות) ומייקל קלים מאוסטרליה (1:46.44 דקות) ובמשחה שליחים 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 3:12.42 דקות, לפני אוסטרליה (3:17.27 דקות) ורומניה (3:17.40 דקות), מדליית כסף במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 48.00 שניות, אחרי פרננדו שרר (47.97 שניות) ולפני פרנסיסקו סאנצ'ז מוונצואלה (48.46 שניות) ומדליית ארד, במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי בתוצאה של 7:13.64 דקות, אחרי אוסטרליה (7:07.97 דקות) וגרמניה (7:13.42 דקות).
ביוגרפיה > 1996

באולימפיאדת אטלנטה (1996) הוא זכה בשתי מדליות, כסף וארד. מדליית כסף במשחה ל-200 מטר חופשי בשיא דרום אמריקה חדש של 1:48.08 דקות, אחרי דניון לואדר מניו זילנד (1:47.63 דקות) ולפני דניאל קובלסקי מאוסטרליה (1:48.25 דקות) ומדליית ארד במשחה ל-100 מטר חופשי בשיא דרום אמריקה חדש נוסף של 49.02 שניות, אחרי אלכסנדר פופוב (48.74 שניות) וגארי הול ג'וניור (48.81 שניות). נוסף לכך, הוא סיים במקום 12 במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 22.92 שניות ובמקום רביעי במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי בשיא דרום אמריקה חדש של 3:18.30 דקות, כשחיין רביעי הוא קבע ב"זינוק שליחים" תוצאה של 47.99 שניות.
ביוגרפיה > 1997

באליפות העולם (בריכת 25 מטר) שנערכה בגטבורג, שוודיה באפריל 1997 הוא זכה בשתי מדליות, זהב וכסף. מדליית זהב בפעם השנייה ברציפות במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:45.45 דקות, לפני טרנט בריי (1:45.81 דקות) ולארס קונרד מגרמניה (1:46.44 דקות) ומדליית ארד במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 48.16 שניות, אחרי פרנסיסקו סאנצ'ז (47.86 שניות) ולפני מייקל קלים (48.21 שניות). נוסף לכך, הוא סיים במקום שישי במשחה ל-50 מטר חופשי ביחד עם יואב ברוק מישראל בתוצאה של 22.39 שניות.
ביוגרפיה > 1998

באליפות העולם שנערכה בפרת', אוסטרליה ב-1998 הוא סיים במקום חמישי במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 49.62 שניות ובמקום שמיני במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:50.47 דקות, בשלב המוקדמות הוא קבע תוצאה של 1:49.64 דקות, במקום שישי במשחה שליחם 4x100 מטר חושפי בתוצאה של 3:20.36 דקות, כשחיין רביעי הוא קבע ב"זינוק שליחים" תוצאה של 48.71 שניות.
ביוגרפיה > 2000

באולימפיאדת סידני (2000) הוא זכה במדליית ארד במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי ביחד עם אדוולדו ולריו, קרלוס ג'אימי ופרננדו שרר בתוצאה של 3:17.40 דקות, אחרי אוסטרליה שקבעה שיא עולם חדש של 3:13.67 דקות וארצות הברית שקבעה שיא אמריקה חדש של 3:13.86 דקות. כשחיין שני הוא קבע ב"זינוק שליחים" תוצאה של 48.61 שניות. נוסף לכך, הוא סיים במקום 16 במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 49.93 שניות ובמקום 12 במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 3:42.31 דקות, כשחיין רביעי הוא קבע ב"זינוק שליחים" תוצאה של 49.19 שניות.
במהלך המשחקים האולימפיים, הוא נבחר על ידי FINA להיות חלק מוועדה של 12 ספורטאים שכיהנה מ-2000 ועד 2005. הוא היה הנציג הדרום אמריקאי היחיד בוועדה.
ביוגרפיה > 2004

באולימפיאדת אתונה (2004) הוא סיים במקום 12 במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 3:20.20 דקות, כשחיין שני הוא קבע ב"זינוק שליחים" תוצאה של 49.59 שניות.
תארים והישגים

בשנת 2012 זכה להיכנס להיכל התהילה הבינלאומי של השחייה.
ראו גם

התפתחות שיא העולם במשחה ל-100 מטר חופשי
הערות שוליים

↑  GUSTAVO BORGES (BRA) 2012 Honor Swimmer, ISHOF Honorees (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 965150325565410090005   WorldCat (עם VIAF): 965150325565410090005
הבנאי מנולה (בלדה)

הבנאי מנולה (ברומנית: Meşterul Manole) היא בלדה עממית רומנית. הבלדה נחשבת לאחת היצירות החשובות ביותר של הפולקלור העממי הרומני. המשורר וסילה אלכסנדרי ליקט אותה והעבירה בכתובים.
קיימת בלדה סרבית דומה בשם "בנין הקרת סקאדר".
תוכן הבלדה

הבלדה מספרת על בנייתו של המנזר בקורטאה דה ארג'ש, בירתה הקדומה של ולאכיה. על פי הבלדה, ליקט השליט המקומי את עשרת הבנאים הטובים ביותר ובראשם המכונה מנולה, כדי שייבנו את המנזר ואת חומותיו. הבנאים בנו ביום ובלילה נפלו החומות, שוב ושוב. לילה אחד חלם מנולה חלום ולמחרת סיפר לחבריו שבחלומו, רק אם יקריבו בתוך החומות אשה, הרעיה או האחות הראשונה של מי מהבנאים שתבוא בבוקר אליהם, רק אז יעמדו איתן החומות. הבנאים נשבעו לשמור את הסוד והמתינו לבוקר המחרת. בבוקר, ממרומי הפיגומים, ראה מנולה שמתקרבת רעייתו האהובה, אנה, הנושאת ברחמה את ילדם ובידיה ארוחתו. מנולה התפלל לאלוהים שיירד גשם זלעפות וזרמי מים יפריעו לרעייתו וכך תשוב מדרכה. האל נענה לו והגשם המבוקש ירד, אך הרעיה הנאמנה המשיכה בדרכה למרות הגשם וזרמי המים. מנולה התפלל הפעם שתנשוב רוח חזקה ותפריע לאשתו בדרכה ושוב נענה לו האל, אך הרעיה הנאמנה המשיכה בדרכה, וגברה על הרוח. הרעיה מגיעה ומנולה מחבק אותה, צוחק איתה ואומר לה שהבנאים יעשו עצמם כאילו הם קוברים אותה "בצחוק" בתוך החומה. הרעיה מסכימה וצוחקת ומנולה בונה מסביבה. ככל שהבניה מתקדמת מתחלף יחס הרעיה ומצחוק היא עוברת לבכי ומתלוננת על לחץ המבנה על גופה, אך מנולה שותק וממשיך בבניה עד שכבר לא רואים אותה.
בגמר הבניה בא השליט וצוחק בהנאה למראה החומות והמבנה ושואל את הבנאים אם יוכלו לבנות במקום אחר מנזר יפה מהמנזר הזה. הבנאים מתגאים ביכולתם ומשיבים שיכולים הם. השליט חושב על העניין ומצווה להוריד את הפיגומים ולהשאיר את הבנאים תקועים על הגג הגבוה. חלק מהבנאים מנסים לבנות לעצמם כנפיים מעץ, אך נופלים אל אבדנם. מנולה נשאר אחרון וכשהוא שומע את קול אשתו הקורא לו מתוך הקיר, הוא משליך עצמו ומתרסק ארצה.
אלמנטים מיתולוגיים

בתוך היצירה משולבים אלמנטים מתוך המיתוסים על דדלוס ואיקרוס, איפיגניה ו/או בת יפתח.
דמותו של הבנאי מנולה במדיה אמנותית

1948 - האופרה "הבנאי מנולה" מאת המלחין היהודי-רומני אלפרד מנדלזון
דיוקן עצמי עם אוזן חבושה

| --- | --- |

 מידע כללי
 צייר:  וינסנט ואן גוך
 תאריך יצירה:  ינואר 1889
 טכניקה וחומרים:  שמן על בד
 ממדים בס"מ
 רוחב:  50 ס״מ 
 גובה:  60.5 ס״מ 
 נתונים על היצירה
 מספר יצירה:  m (מכון קורטולד לאמנות) 
 מיקום:  גלריית קורטיולד, לונדון
 
דיוקן עצמי עם אוזן חבושה הוא דיוקן עצמי הנעשה באמצעות צבע שמן בשנת 1889 על ידי הצייר ההולנדי וינסנט ואן גוך.
אודות היצירה

בדיוקן העצמי, ואן גוך חובש כובע כחול עם פרווה שחורה, והוא לובש מעיל ירוק. בנוסף, ניכר שאוזנו חבושה עם חבישה המשתרעת עד לסנטרו. מבטו מופנה לצד ימין, ככל הנראה מחוץ לציור. ברקע ניתן לראות חלון פתוח הנותן לרוח חורפית להיכנס לחדר, קנבס על כן והדפס יפני על חיתוך עץ. יש הסוברים כי הדפס זה הוא "Geishas in a Landscape" של סאטו טוקיו משנות ה-70 של המאה ה-19. הוספת פרט זה לדיוקן מראה את החשיבות שואן גוך ייחס לאמנות היפנית. כמו בציורים רבים של ואן גוך, הוא השתמש בטכניקת האימפסטו בעיקר באופן אנכי, מה שהוסיף טקסטורה ועומק לדיוקן. ואן גוך השתמש בירוק ובצהוב כדי לצייר את עורו. כדי להשלים את הדיוקן, הצייר השתמש במראה, ולכן ניתן לטעות שאוזנו הפגועה היא הימנית בעוד דווקא השמאלית היא זו שנפגעה.
אודות היצירה > תקרית האוזן

ואן גוך עבר מפריז לארל בתקווה ליצור קהילת אמנים שתתמוך בחבריה. הוא הזמין את פול גוגן שעמו הוא התיידד במהלך שהותו בפריז להצטרך לקהילה. השניים לא הסתדרו ונטו לריב, לעיתים אף באלימות. בערב 23 בדצמבר 1888, במהלך אחד מוויכוחיהם של השניים, ואן גוך איים על גוגן בסכין, אולם הוא פצע את עצמו בחיתוך חלק מאוזנו השמאלית. לאחר מכן, הוא הלך לבית בושת והביא את אוזנו המבותרת לפרוצה בשם רייצ'ל. גוגן גילה על התקרית יום למחרת כשראה שהחדר של ואן גוך מלא בדם. ואך גוך סבל מדימום ואיבוד דם עקב פגיעה בעורק בצווארו. הוא הובהל לבית החולים, וכשתושאל לגבי נסיבות האירוע הוא אמר כי אינו זוכר דבר.
אודות היצירה > היסטוריית החזקת היצירה

לאחר מותו של ואן גוך, הדיוקן הוחזק על ידי ג'וליאן פר טנגי למרות שלא ברור כיצד דיוקן זה הגיע לידיו. הדיוקן הוצג בפריז ב-1901 וב-1905 בתערוכות לכבודו של ואן גוך. בשנת 1928, סמואל קורטולד רכש את הדיוקן, ובמהלך תקופה מסוימות הדיוקן הוצג בגלריית קורטולד שבלונדון. כיום, הדיוקן מוצג במוזיאון ואן גוך בעת שגלריית קורטולד נמצאת בשיפוצים.
יש הטוענים כי דיוקן זה אינו אותנטי וכי ואן גוך לא צייר אותו. בינואר 1889, ואן גוך כתב לאחיו, תיאו, כי הוא השלים דיוקן עצמי נוסף. ייתכן שואן גוך התייחס במכתבו ל-"דיוקן עצמי עם אוזן חבושה ומקטרת" ולא ל-"דיוקן עם אוזן חבושה". בשני הדיוקנאות ואן גוך לבוש באותם בגדים ונמצא באותה פוזיציה, אולם ישנו שוני ביניהם המתבטא בין היתר בצבעים וברכיבים נוספים. "דיוקן עצמי עם אוזן חבושה ומקטרת" נחשב כאותנטי יותר מבין השניים באישורה של האקדמיה.
הערות שוליים

↑  https://www.vangoghgallery.com/misc/selfportrait.html
1 2  "Masterclass: Vincent van Gogh (1853-1890)". Art Review (50). 1998. 290-3
↑  https://courtauld.ac.uk/gallery/collection/impressionism-post-impressionism/van-gogh-self-portrait
| וינסנט ואן גוך |
| --- | --- | --- |
| יצירותיו | אגוסטינה סגטורי יושבת בקפה דו טמבורין • אוכלי תפוחי האדמה • אירוסים • בית החולים בארל • בית העירייה באובר • ברושים • גולגולת עם סיגריה בוערת • גן בית הכומר בנונן • גשר לנגלואה בארל • דיוקנו של ד"ר גאשה • דיוקנו של פר טנגי • דיוקן אמו של האמן • דיוקן עצמי ללא זקן • דיוקן עצמי עם אוזן חבושה • דיוקן עצמי של ואן גוך • דיוקנאות של וינסנט ואן גוך • דיוקנה של מאדאם ז'ינו • דרך ברושים וכוכב • דרך ליד ארל • הבית הלבן לעת לילה • הבית הצהוב • הזואווי • הרועה (על פי מילה) • זיכרון הגן באטן • חדר שינה בארל • החמניות • הכיסא של ואן גוך • הכנסייה באובר • הכרם האדום • לה מוסמה • ליל כוכבים • ליל כוכבים מעל הרון • מרפסת בית הקפה בלילה • משפחת רולין • נוף מושלג • נוף עם כרכרה ורכבת • נופי פריז מחדרו של וינסנט ברו לפיק • סמטת אליסקאמפס • סרטן על גבו • עגלה ופר שחור • על סף הנצח • עצי זית •  פרחי פרג • פריחות שקד • קפה הלילה • שדה חיטה עם ברושים • שדה חיטה עם עורבים • שדה חיטה עם עפרוני • שורשי עץ • שני סרטנים |  |
| סרטים | תאווה לחיים (1956) • חלומות (1990) • וינסנט ותיאו (1990) • לאהוב את וינסנט  (2017) • ואן גוך: בשערי הנצח (2018) |  |
| ראו גם | תאו ואן גוך • מוזיאון ואן גוך • מוזיאון ד'אורסה |  |
דראפט ההרחבה של שנת 1980 ב-NBA

דראפט ההרחבה של שנת 1980 בליגת ה-NBA היה דראפט ההרחבה שביעי בתולדות הליגה. הדראפט התקיים ב-28 במאי 1980 בעקבות הצטרפותה של קבוצת דאלאס מאבריקס כקבוצה ה-23 בליגת ה-NBA.
תהליך הבחירה

בדראפט הרחבה לכל קבוצה יש אפשרות "להגן" על חלק משחקני הסגל שלה, בחירת השחקנים מתבצעת מתוך רשימת השחקנים הלא-מוגנים. בדראפט הנוכחי יכלה כל קבוצה להגן על 8 שחקנים, מתוך השחקנים הנותרים בחרה דאלאס 22 שחקנים, אחד מכל קבוצה.
המאבריקס בחרו להתמקד בבחירה של שחקנים צעירים - 18 מתוך 22 השחקנים שנבחרו היו בעלי וותק של 3 שנים או פחות בליגה. 11 מהשחקנים שנבחרו היו בחירות סיבוב ראשון בדראפט. רק מחצית מתוך 22 השחקנים שנבחרו שיחקו לבסוף בעונת הבכורה של הקבוצה בליגה, רק 2 שחקנים שיחקו יותר מעונה אחת בקבוצה.
שחקנים שנבחרו בדראפט

| שם | עמדה | קבוצה קודמת | ותק | עונות בדאלאס |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| דל בשור | רכז | שיקגו בולס | 2 | לא שיחק בקבוצה |
| וינפורד בוינס | רכז/פורוורד | ניו ג'רזי נטס | 2 | 1980 |
| אלונזו בראדלי | פורוורד | יוסטון רוקטס | 3 | לא שיחק בקבוצה |
| מייק בראץ | רכז | פיניקס סאנס | 3 | לא שיחק בקבוצה |
| מרטי ביירנס | פורוורד | לוס אנג'לס לייקרס | 2 | 1980 |
| אוסטין קאר | רכז | קליבלנד קאבלירס | 9 | 1980 |
| ג'ים קלמונס | רכז | וושינגטון בולטס | 9 | לא שיחק בקבוצה |
| טרי דיורוד | רכז | דטרויט פיסטונס | 1 | 1980 |
| ג'ק גיוונס | רכז/פורוורד | אטלנטה הוקס | 2 | לא שיחק בקבוצה |
| ג'ו האסט | רכז | אינדיאנה פייסרס | 3 | 1980 |
| ג'ף יוסטון | רכז | ניו יורק ניקס | 1 | 1980 |
| עבדול ג'ילאני | פורוורד/סנטר | פורטלנד טרייל בלייזרס | 1 | 1980 |
| ג'ף ג'אדקינס | רכז/פורוורד | בוסטון סלטיקס | 2 | לא שיחק בקבוצה |
| ארוויד קרמר | סנטר | דנוור נאגטס | 1 | לא שיחק בקבוצה |
| טום לגארד | פורוורד/סנטר | סיאטל סופרסוניקס | 3 | 1980–1982 |
| בילי מקיני | רכז | קנזס סיטי קינגס | 2 | לא שיחק בקבוצה |
| ויילי פק | רכז | סן אנטוניו ספרס | 1 | לא שיחק בקבוצה |
| בינגו סמית' | רכז/פורוורד | סן דייגו קליפרס | 11 | לא שיחק בקבוצה |
| ג'ים ספאנרקל | רכז/פורוורד | פילדלפיה 76' | 1 | 1980–1984 |
| ריימונד טאונסנד | רכז | גולדן סטייט ווריירס | 2 | לא שיחק בקבוצה |
| ריצ'רד וושינגטון | פורוורד/סנטר | מילווקי באקס | 4 | 1980 |
| ג'רום וייטהד | פורוורד/סנטר | יוטה ג'אז | 2 | 1980–1985 |
↑  ותק בליגה עד הדראפט
דראפט ההרחבה של שנת 1974 ב-NBA

דראפט ההרחבה של שנת 1974 בליגת ה-NBA היה דראפט ההרחבה השישי בתולדות הליגה. הדראפט התקיים ב-20 במאי 1974 בעקבות הצטרפותה של קבוצת ניו אורלינס ג'אז כקבוצה ה-22 בליגת ה-NBA.