stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
עין גב במלחמת העצמאות
במלחמת העצמאות > חודש הפלישה > התקפת 'צבא ההצלה'

בלילה שבין ה-10 וה-11 לחודש, הגיעו לעין גב שלוש כיתות תגבורת ממשקי עמק הירדן ושתי כיתות מטבריה. כן קיבל הקיבוץ תוספת נשק, תחמושת ואמצעי הגנה. אלה כללו, בין היתר, שני מקלעים, פיא"ט וארגזי מוקשים, שהמגינים מיהרו לטמנם בהתאם ללקחי יום הקרב שעברו זה עתה. הסירות שהביאו את התגבורת והציוד לקחו בדרכן חזרה את הפצועים והחללים.
ב-11 ביוני הוכרזה ההפוגה הראשונה החל משעה 10:00. למרות ההפוגה, בהמשך אותו יום הותקפה עין גב בשנית, הפעם על ידי כוח מתנדבים פלסטינים של צבא ההצלה. החל משעה 9:55, הפגיזו התוקפים את הקיבוץ בתותחים. במקביל, כוח רגלי של כשתי פלוגות, כשתי מחלקות מכל כיוון: צפון, מזרח ודרום, התקדם ונערך להתקפה על הקיבוץ. בשעה 13:00 החלו התוקפים לירות במשך כשעה אש חזקה מנשק קל. במקביל, ההפגזה החלה להתמקד בנקודת הפריצה המיועדת, שכן נראה היה כי בכוונתם היה לחדור לקיבוץ מכיוון צפון מזרח, כביום הקרב הקודם. ההתקפה נבלמה בכוח האש של המגינים ולא הגיעה לשלב הסתערות. אחד מן המגינים נהרג בהפגזה, ואחרים נפצעו. בהמשך שעות הצהריים החלו התוקפים לסגת, ועד שעות הערב נמשכו צליפות על המשק.
כיוון שהכוח התוקף היה קטן מזה של הצבא הסורי שנהדף ביום הקודם, עלתה ההשערה כי מטרת ההתקפה של 'צבא ההצלה' הייתה הסחה ולא כיבוש, שכן הצבא הסורי ניסה באותו יום, למרות ההפוגה, להרחיב את המובלעת שכבש במשמר הירדן. כן נערכו קרבות כבדים בין צה"ל ל'צבא ההצלה' באזור צומת מסכנה (צומת גולני בימינו).
במלחמת העצמאות > חודש הפלישה > ההתקפה השלישית

ב-12 ביוני 1948, לפנות בוקר, כאשר שררה עדיין חשכה, נערכה על המשק התקפה שלישית על ידי כוחות מקומיים מכפרי הסביבה. אלה ניסו להסתנן אל גדרות הקיבוץ, אולם נתגלו על ידי המגינים, אשר ירו בהם והטילו עליהם מספר רימוני יד. הערבים נסוגו ופתחו באש. ההתקפה לא נתחדשה, אם כי נמשכו צליפות עד שעות הערב. התקפה זו נהדפה ללא נפגעים.
כיוון שהתקפה זו הייתה חלשה בעוצמתה מן ההתקפות הקודמות, עלתה ההשערה כי מטרתה הייתה הטרדה או הסחה, ולא כיבוש, שכן באותו יום עדיין עסקו הסורים בניסיונות להרחיב את מובלעת משמר הירדן, וצה"ל, למרות ההפוגה, עשה ניסיון לצמצמה. כן נמשכו הקרבות הכבדים בין צה"ל ל'צבא ההצלה' באזור צומת מסכנה.
בתום הקרבות נמצאו 11 גופות שהותירו הערבים בשטח לאחר שלוש ההתקפות שתוארו, הן חיילים סורים, הן חיילי 'צבא ההצלה' והן כפריים. כיוון שחלק מן הנפגעים פונה, כאמור, מן השטח, נראה כי אבדות הערבים בהרוגים בשלוש ההתקפות הגיעו לכמה עשרות.
במלחמת העצמאות > ההפוגה הראשונה וקרבות עשרת הימים

ההפוגה הראשונה נוצלה על ידי חברי עין גב לחיזוק הביצורים ולתוספת אמצעי לחימה. בקרבות עשרת הימים ספג הקיבוץ הפגזות וצליפות. לחברי הקיבוץ היה ברור כי כל עוד הר סוסיתא מוחזק על ידי הסורים, לא יובטח מעמדה של עין גב. הסורים אף הם ניצלו את ההפוגה לצורך התבצרות, כולל בהר סוסיתא. הוחלט לכבוש את סוסיתא לפני שהפסקת האש (ההפוגה השנייה) תיכנס לתוקף, ולשם כך ערכו כמה עשרות ממגיני המשק אימונים בהתקפת לילה.
בלילה שבין ה-17 וה-18 ביולי 1948 נעה מחלקה של 37 חברי עין גב ואנשי עמק הירדן בוואדי מדרום למשלט הסוסיתא והסתערה עליו ממזרח. הסורים שלא ציפו להתקפה מכיוון זה, נסוגו והמשלט נכבש ללא אבדות. למחרת הפגיזו הסורים את המשלט וירו עליו אש מקלעים, בלא לגרום לאבדות, אך לא נערכה התקפת נגד. משלט הסוסיתא שימש כמאחז ביטחוני של מדינת ישראל עד לכיבוש רמת הגולן במלחמת ששת הימים.
לקריאה נוספת

ישראל גרנית ודן יהב, התיישבות במלחמה - יישובים שעמדו, פונו, או נפלו במלחמת העצמאות 1948, מכללת כנרת, 2015.
בנימין עציוני (עורך), "אילן ושלח - דרך הקרבות של חטיבת גולני", הוצאת מערכות, 1950.
עין גב במערכה, הוצאת 'מערכות', 1950
מרדכי ניישטט, המערכה בעין גב, דבר, 16 ביולי 1948
הערות שוליים

↑  זאב וילנאי, "אנציקלופדיה לידיעת הארץ", הוצאת ידיעות אחרונות, תשט"ז, 1956, כרך ג', עמוד 987
↑  הצבא דורש שאנשי עין גב יסעו חשופים לכדורים, הצופה, 29 בינואר 1948
↑  נפצעו בדרך מצמח לקיבוץ עין־־גב, הארץ, 9 בפברואר 1948
↑  כך התחילה הפלישה למשקי עמק הירדן, הצופה, 17 במאי 1948
↑  הופצצו עין גב ומחנים, המשקיף, 24 במאי 1948
↑  פעילות מחודשת של האויב בעמק הירדן, דבר, 6 ביוני 1948
החווה הבהאית מדרום לקיבוץ עין גב, מבט מכיוון צפון
עמדת שמירה ביישוב במהלך ההפוגה הראשונה במלחמה, יוני 1948
איכר ביישוב במהלך ההפוגה הראשונה בלוחמה, יוני 1948
מבט על עין גב מהר סוסיתא
פלסטין הכבושה

סמליל החמאס המציג את מפת פלסטין הכבושה מעל כיפת הסלע ומסביבה כיתובים בערבית לצד דגלי פלסטין ושתי חרבות סימיטר שלובות המשוסות אחת בשנייה במרכז הלהב
פלסטין הכבושה (בערבית: فلسطين المحتلة, תעתיק: פלסטין אל-מוחתלה) הוא השם שנתנו מדינות ערב לשטח שהחזיקה ישראל (בלשונן: הישות הציונית, בערבית: الكيان الصهيوني, תעתיק: אלכיאן א-סהיוני) לאחר הנכבה ב-1948, אותו כבשה במהלך מלחמת העצמאות (בלשונן: מלחמת פלסטין, בערבית: حرب فلسطين, תעתיק: חרב פלסטין).
לאחר מלחמת ששת הימים ב-1967 משמעות המונח הורחבה וכללה גם את שטחי רצועת עזה ויהודה ושומרון שנכבשו על ידי צה"ל (בלשונן: צבא הכיבוש הציוני/הישראלי). ב-2005 פינתה ישראל את רצועת עזה ממתנחליה כחלק מתוכנית ההתנתקות, אך, ישנן עדיין מדינות הרואות בה כסוג של שטח כבוש עקב המצור שהוטל עליה והשליטה במרחב האווירי והימי שלה בידי ישראל.
בתחילה המונח "פלסטין הכבושה" שימש רק את אלה שלא הכירו בלגיטימיות של מדינת ישראל להתקיים, אך המונח נמצא בשימוש גם בקרב התומכים בהקמת מדינה פלסטינית לפי גבולות 1967 תוך הכרה בקיומה של ישראל.
מפת פלסטין הכבושה היא הסמל המזוהה ביותר עם הארגונים הפלסטינים השונים כגון: הארגון לשחרור פלסטין (אש"ף), פת"ח, חמאס, הג'יהאד האסלאמי הפלסטיני, החזית העממית לשחרור פלסטין ועוד. כמו כן, ישנם פרפלסטינים רבים בשטחים הכבושים וכן פרו-פלסטינים מוסלמים או ערבים, אף ברחבי העולם המערבי, העונדים שרשרת/צמיד עם תליון בצורת מפת פלסטין הכבושה – כסמל לתמיכתם במאבק הפלסטיני לפתרון מדינה אחת מהנהר לים, מימוש זכות השיבה של העם הפלסטיני, וגירוש כלל המתנחלים הציוניים – כולל אזרחי ישראל בתוך ה"גבול הירוק" (مستوطنون إسرائيليون) לארצות מוצאן – או, לחלופין – השמדת מתנחלים וציונים שכאלו המסרבים להיענות לגזרות השליט הפלסטיני שיהיה.
עם זאת, השקפות ועמדות אחרות מבקשות לחיות בדו-קיום דו-לאומי תחת מדינה אחת, כשהעם הפלסטיני הוא זה שיהיא השולט ברוב אוכלוסיית ומוסדות ה"ישות הציונית הכבושה" לשעבר.
במהלך מלחמת חרבות ברזל תו המחשב 𓂆 שבצורתו דומה למפת פלסטין הכבושה, הפך לסמל פופולרי ברשתות החברתיות המציין תמיכה או סולידריות עם המאבק הפלסטיני. מקור התו הוא בכתב חרטומים. גם האמוג'י/צימוד שני התווים הייחודים שיוצרים בתורם את הצירוף המיוחד PS במדיה החברתית הגלובלית, מאפשרים למשתמשי סמארטפונים תומכים ועדכניים להציג סמליל של דגלון פלסטין.
ראו גם

"שמאל הירדן" – שיר מאת זאב ז'בוטינסקי
בין ירדן לים
מהנהר עד לים
הגוש נגד הכיבוש
הכיבוש הישראלי
הארגון לשחרור פלסטין
האנטישמיות החדשה
מבחן שלוש ה-D לאנטישמיות
סימיטר
הערות שוליים

↑  Marcel Danesi, Emoji Spread, The Semiotics of Emoji, 2017 doi: 10.5040/9781474282024.0011
משחק ארקייד

.
משחק Ice Cold Beer (אנ') ‏(1983)
Claw crane הוא סוג של משחק ארקייד
משחק ארקייד הוא מכונת משחק אשר מופעלת על ידי מטבעות או אסימוני משחק, אשר לרוב מותקנת במקומות ציבוריים ובפרט במשחקיות וידאו. אלו מכונות עם משחקי מיומנויות שונים, מכונות שיש "לדוג" מתוכן חפצים, מכונות פינבול ומשחקי וידאו.
היסטוריה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
טכנולוגיה

במשחקי הארקייד המודרניים כיום (מלבד משחקי הירידים המסורתיים) יש רכיבי אלקטרוניקה ומעגלים משולבים. מכונות משחקי הווידאו הפועלות על מטבעות בדרך כלל משתמשות בציוד אשר הוסב והותאם במיוחד למשחק עצמו ומצויד במעבדים מרכזיים כפולים, מערכת סאונד, כרטיסי גרפיקה, וצג חדיש. לעיתים, משחקי הארקייד מכילים ממשקי שליטה מציאותיים יותר מאשר משחקי המחשב והקונסולות הביתיים, ומאופיינים באביזרי שליטה מיוחדים, כגון אקדחים או רובים, סימולציות של נהיגה ברכב, אופנוע, תא טייס, מכונות ריקוד או מכונות עם חכות בהם יש סימולציית דייג. אביזרים אלו הם בדרך כלל הקובעים את הייחוד של משחקי הארקייד המודרניים ממשחקי המחשב או משחקי הקונסולות, וגם לרוב הם יקרים ובעלי נפח גדול מכדי להיות בשימוש ביתי.
רוב משחקי הארקייד העכשוויים רצים על מחשב ביתי רגיל (הכולל כרטיס גרפי חזק) בשל המחיר הגבוה של מעגלים מיוחדים והעוצמה הגבוהה של המחשב האישי, משחקים אלו פועלים בסביבת העבודה Windows או Linux בתוספת האביזרים הפיזיים שהוזכרו לעיל.
בשל עלות הפיתוח הגבוהה של משחקי וידאו מודרניים, משחקי הארקייד כיום בעלי תקציב נמוך ואיכות נמוכה מאלו של משחקי וידאו ביתיים כאשר המשיכה העיקרית אליהם היא באביזרי השליטה הייעודיים וחוויית המשחק.
ז'אנר משחקי הארקייד

במשחקי הארקייד מתאפיינים לעיתים קרובות בשלבים קצרים מאוד, קלים ושלטים נוחים, דמויות אייקוניות, ורמות קושי אשר עולות בהדרגה במהירות יחסית רבה. משחקי הארקייד מעוצבות כממריצי אדרנלין מידיים, בניגוד לרוב משחקי הקונסולות אשר מכילים פרטים רבים יותר ובעלי עלילות מורכבות יותר. ההבדל המשמעותי הזה קיים כדי שבמכונות הארקייד הפועלות על מטבעות, השחקן ימשיך להכניס מטבעות למכונה כדי להישאר במשחק. קיימים משחקי וידאו בקונסולות ובמחשבים האישיים אליהם ניתן להתייחס כ"משחקי ארקייד" משום שהם חולקים את אותן התכונות, או שהם גרסאות מומרות של כותרים אשר יצאו לראשונה למכונות הארקייד.
משחקי המרוצים במכונות הארקייד מכילים לרוב מנוע אשר מתעלם מחוקי הפיזיקה[דרושה הבהרה] ואינו דורש זמן רב ללמוד, בניגוד למשחקי מדמי מרוצים אשר מכילים הדמיה אמינה יותר אך קשה יותר לתפעול. המכוניות במשחקי הארקייד לרוב יכולות לפנות באופן מיידי מבלי לאבד מהירות או לאבד שליטה, והיריבים במשחקי הארקייד לעיתים רבות מתוכנתים כך שהם יסעו באופן אשר יהיה קרוב יחסית למיקומו של השחקן במשחק.
משחקי הטיסה במכונות הארקייד משתמשים גם כן לרוב במנוע אשר מתעלם מחוקי הפיזיקה ואינו דורש זמן רב ללמידה (בהשוואה למשחקי מדמי טיסה) כדי שיהיה קל ללמוד לתפעלם.
משחקי הלחימה או המכות, בהם יש דו-קרב אמנויות לחימה בין 2 דמויות, כגון סטריט פייטר, מורטל קומבט ופייטל פיורי, גם הם נפוצים כמשחקי ארקייד.
"משחקי ארקייד" נמצאים בשימוש גם בטלפונים סלולרים חכמים (סמארטפונים). הם מיוחסים לקטגוריה זו מאחר שתכונותיהם זהות, או כמעט זהות, לתכונות משחקי הארקייד המקוריים. לדוגמה, המשחק Fruit Ninja שיצא בשנת 2010 נחשב למשחק ארקייד.
מקור השם

מקור השם במונח ארקדה (במקור מלטינית), מעבר המקורה ברצף של קשתות. בהמשך נטבע המונח "ארקדת קניות" עבור מעבר מקורה של חנויות ודוכנים, גרסה ראשונית של מרכז קניות מודרני. עם התפשטות "ארקדת הקניות" הם החלו גם להציע משחקים מופעלים על ידי מטבעות, והמונח דבק לאחר מכן במשחקיות.
אמולטורים

קיימים כיום אמולטורים שונים אשר מסוגלים לדמות את משחקי הארקייד הישנים בעלי הגרפיקה הפשוטה והסאונד הפשוט על גבי המחשבים החדישים המהירים, בעלי איכויות הקול והגרפיקה הגבוהות הקיימים כיום בשוק.
המשחקים החדשים יותר אינם צריכים אמולטור שכן הם פועלים על חומרה ומערכת הפעלה ביתיים.
ראו גם

ערכים על משחקי ארקייד
משחק וידאו
הערות שוליים

↑  הגדרת arcade במילון vocabulary.com
מארק ברטרה

מארק ברטרה אי ארגל (בקטלאנית: Marc Bartra i Aregall; נולד ב־15 בינואר 1991) הוא כדורגלן ספרדי־קטלוני המשחק בעמדת הבלם בריאל בטיס.
קריירת מועדונים > ברצלונה

ברטרה נולד בסנט ז'אומה, טרגונה, קטלוניה. בגיל 11 הצטרף ל"לה מאסיה", מחלקת הנוער של מועדון הכדורגל ברצלונה. קודם לכן שיחק במחלקת הנוער של היריבה העירונית אספניול. בשנת 2009 ברטרה קודם לקבוצת המילואים ברצלונה אתלטיק.
ב-14 בפברואר 2010, כחודש לאחר יום הולדתו ה-19, ברטרה ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של ברצלונה, כאשר נכנס כמחליף בדקה ה-30 במקום ז'פרן סוארס, בהפסד 2:1 לאתלטיקו מדריד בויסנטה קלדרון. הוא פתח בהרכב לראשונה במשחק לה ליגה כשנה לאחר מכן, במשחק התיקו 0:0 עם דפורטיבו לה קורוניה.
ב-21 במאי 2011 ברטרה כבש את שער הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של ברצלונה, בניצחון 1:3 על מאלגה, במחזור הסיום של הליגה הספרדית לעונת 2010/2011. בעונת 2012/2013 ברטרה קודם לסגל הקבוצה הבוגרת. למרות זאת, הוא לא קיבל הזדמנויות רבות לשחק ממאמן הקבוצה טיטו וילאנובה, שהעדיף את הקשרים הגנתיים חאבייר מסצ'ראנו ואלכס סונג, ואף את המגן אדריאנו בעמדת הבלם על פני ברטרה. באותה עונה הופיע בסך הכל ב-16 משחקים בכל המסגרות.
ב-18 במרץ 2014 ברטרה חתם על חוזה חדש בברצלונה, ל-3 שנים. ב-16 באפריל הוא פתח בהרכב ברצלונה בגמר גביע המלך, במשחק הקלאסיקו נגד ריאל מדריד. במשחק הוא כבש את שער השוויון בנגיחה מבעיטת קרן, אך מנגד איפשר לגארת' בייל לכבוש את שער הניצחון, לאחר שהאחרון רץ עם הכדור לאורך חצי מגרש.
קריירת מועדונים > בורוסיה דורטמונד

ב-3 ביוני 2016 נמכר ברטרה לבורוסיה דורטמונד, לאחר שזו הפעילה את סעיף השחרור שלו בסך 8 מיליון אירו.
ב-11 באפריל 2017, כשעה לפני משחק במסגרת ליגת האלופות נגד מונקו, אירע פיצוץ בסמוך לאוטובוס של הקבוצה. ברטרה נפצע בכף ידו, והמשחק נדחה למחרת והסתיים בתוצאה 2–3 למונקו, במשחק בו ברטרה לא נטל חלק.
קריירת מועדונים > ריאל בטיס

ב-30 בינואר 2018 חתם ברטרה בריאל בטיס.
קריירת מועדונים > טרבזונספור

ב-14 באוגוסט 2022 חתם ברטרה בטרבזונספור מליגת העל הטורקית.
נבחרת לאומית

ברטרה שיחק בנבחרות ספרד הצעירות, ועם נבחרת ספרד עד גיל 21 זכה באליפות אירופה עד גיל 21 ב-2011 וב-2013. בטורניר בשנת 2013, שנערך בישראל, נכלל בנבחרת הטורניר.
הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ספרד הבוגרת ב-16 בנובמבר 2013, במשחק ידידות מול גינאה המשוונית, שהסתיים בניצחון ספרד 1–2.
תארים > קבוצתיים

אליפות ספרד (5): 2009/2010, 2010/2011, 2012/2013, 2014/2015, 2015/2016
גביע המלך (3): 2011/2012, 2014/2015, 2015/2016
הסופר קאפ הספרדי: 2013
ליגת האלופות (2): 2010/2011, 2014/2015
הסופר קאפ האירופי: 2015
אליפות העולם לקבוצות: 2015
הגביע הגרמני: 2016/2017
ריאל בטיס
גביע המלך: 2021/2022
אליפות אירופה עד גיל 21: 2011, 2013
קייצ'ירו היגוצ'י

| --- | --- |

 לידה:  20 באוגוסט 1888 Minamiawaji, יפן 
 פטירה:  11 באוקטובר 1970 (בגיל 82) טוקיו, יפן 
 מדינה:  האימפריה היפנית, יפן 
 השתייכות:  הצבא היפני הקיסרי 
 דרגה:  לוטננט גנרל 
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם השנייה 
 עיטורים
 מסדר העיט הגרמני  קצין במסדר פולוניה רסטיטוטה 
 
קייצ'ירו היגוצ'י (ביפנית: 樋口季一郎;‏ 20 באוגוסט 1888 – 11 באוקטובר 1970) היה לוטננט גנרל בצבא היפני הקיסרי במלחמת העולם השנייה והיה אחראי להצלתם של אלפי יהודים שברחו מאימת נאצים.
ביוגרפיה

היגוצ'י נולד במה שכיום חלק מהעיר מינאמיואג'י באי אוואג'י, מחוז היוגו. הוא היה הבכור מבין תשעה אחים. כשהיה בן אחת עשרה, הוריו התגרשו והוא גדל על ידי משפחת אמו. הוא היה בוגר המחזור ה-21 של האקדמיה הצבאית הקיסרית והמחזור ה-30 של מכללת הסגל של הצבא היפני. כקצין זוטר, הוא נשלח כנספח צבאי לפולין. בשל שליטתו ברוסית, היגוצ'י הוצב מאוחר יותר במנצ'וריה עם צבא קוואנטונג. היגוצ'י היה איש סודו הקרוב של הגנרל אישיווארה קנג'י ושל הגנרל קורצ'יקה אנאמי.
בין השנים 1933–1935 היה מפקד גדוד חיל הרגלים ה-41 של, ובין השנים 1935–1937 שירת כראש המטה של הדיוויזיה השלישית. הוא נשלח לגרמניה במסגרת משלחת צבאית בשנת 1937.
כמייג'ור גנרל וכמפקד הסניף של חרבין הסיני שנכבש על ידי יפן בשנים 1937–1938, בעזרתו של יוסוקה מצואוקה, איפשר ל-4,000 עד 20,000 פליטים יהודים שנמלטו מגרמניה הנאצית לחצות את הגבול מאוטפור, ברית המועצות מנג'ואולי (עיר במדינת הבובות היפנית מנצ'וקוו), באירוע שלימים נודע בשם תקרית אוטפור. פקודיו של היגוצ'י היו אחראים להאכיל את הפליטים, ליישבם בחרבין או בשאנגחאי, ולארגן אשרות יציאה. הגנרל הידקי טוג'ו, אז ראש המטה של צבא קוואנטונג, הסכים לדעתו של היגוצ'י שהמדיניות הגרמנית נגד היהודים היא דאגה הומניטרית רצינית. נוריהירו יאסואה, תמך בהגנה על פליטים יהודים בפני הגנרל סיישרו איטגאקי, מה שהוביל לרעיון להקמתה של תוכנית המדיניות היהודית היפנית ב-1938.
היגוצ'י נקרא לחזור ליפן בסוף 1938. הוא שירת לזמן קצר במטה הכללי של הצבא היפני הקיסרי לפני שהוצב כמפקד של הדיוויזיה התשיעית ב-1939. בשנת 1942, הוא הועלה לדרגת לוטננט גנרל והוצב בסאפורו. הוא השתתף בפלישה לאיים האלאוטיים. לאחר מכן, כמפקד ארמיית המחוז הצפוני הוא ארגן את ההגנות של צפון יפן מפני פלישת כוחות בעלות הברית, ביצור האי שומשו בצפון האיים הקוריליים, והגנת האי דרום סחלין.
הערות שוליים

↑  Ammenthorp, The Generals of World War II
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007313306005171  CiNii: DA12112974  ISNI: 0000 0000 8217 1073  LCCN: no00068952  NDL: 00010329  VIAF: 31543926   WorldCat (עם VIAF): 31543926
קנטרו סוזוקי

זהו שם יפני; שם המשפחה הוא .
אדמירל קנטרו סוזוקי (ביפנית: 鈴木 貫太郎‏; 24 בדצמבר 1868 - 17 באפריל 1948) היה ראש הממשלה ה-42 של יפן, מ-7 באפריל 1945 עד 17 באוגוסט 1945.
ביוגרפיה

קנטרו סוזוקי נולד במחוז אוסקה והיה סגן שר חיל הים במלחמת העולם הראשונה, ולאחר מכן מפקד צי, ולאחר מכן ראש המטה הכללי של חיל הים מ-1925 עד 1929. הוא ניצל בקושי מהתנקשות בתקרית 26 בפברואר ב-1936. כקצין ים צעיר, הוא פיקד על שייטת משחתות בזמן מלחמת רוסיה–יפן והשתתף בקרב הימי העיקרי, קרב צושימה. הוא פרש מחיל הים ב-1937.
כסגן יושב ראש (ולאחר מכן גם יושב ראש) חברי מועצת בית המשפט במהלך מלחמת העולם השנייה, סוזוקי התנגד למלחמה עם ארצות הברית. כראש ממשלה, הוא תרם למשא ומתן לשלום עם בעלות הברית, ועזר לשכנע את הקיסר הירוהיטו להסכים לתנאי הכניעה של הצהרת פוטסדאם לאחר הטלת פצצות האטום על הירושימה ועל נגסאקי באוגוסט 1945. הוא ניצל מניסיון התנקשות במהלך תקרית קיוג'ו ונפטר מסיבות טבעיות לאחר המלחמה.
היסאקאזו טאנאקה

| --- | --- |

 לידה:  16 במרץ 1889 מחוז היוגו, האימפריה היפנית 
 הוצאה להורג:  27 במרץ 1947 (בגיל 58) הרפובליקה הסינית 
 מדינה:  יפן 
 השכלה:  מכללת המטה של הצבא היפני 
 השתייכות:  הצבא היפני הקיסרי 
 תקופת הפעילות:  מ-1910 
 דרגה:  גנרל 
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם השנייה 
 
הוצאתו להורג של היסאקאזו טאנאקה
היסאקאזו טאנאקה (ביפנית: 田中 久一 - טאנאקה היסאקאזו; 16 במרץ 1889 - 27 במרץ 1947) היה גנרל בצבא היפני הקיסרי במהלך מלחמת העולם השנייה וכיהן כמושל הונג קונג מטעם שלטונות הכיבוש היפני.
קורות חיים

טאנאקה נולד במחוז היאוגו, וסיים את לימודיו באקדמיה הצבאית הקיסרית היפנית בשנת 1910. בשנת 1918 סיים את לימודיו במכללת המלחמה של צבא יפן, וכיהן בצבא היפני הקיסרי בתפקידי מטה שונים בין השנים 1919–1920. בשנת 1923 נשלח לארצות הברית לכהן בתפקיד הנספח הצבאי, תפקיד בו כיהן עד שנת 1924.
בשובו ליפן כיהן בתפקידים שונים בצבא, ובהם מפקד המשמר הקיסרי בין השנים 1935–1937. בשלהי 1937 קיבל דרגת מייג'ור גנרל ומונה למפקד הכללי של צבא טאיוואן היפני בשנת 1938.
ב-1938, כשנה לאחר פרוץ מלחמת סין–יפן השנייה, מונה למפקד צבא המשלחת הדרומי, ולמפקד הארמייה ה-21 של יפן, תפקיד בו כיהן עד שנת 1939.
בשנת 1939 שב ליפן, וכיהן כמפקד בית הספר לחיל רגלים "טויאמה", ובשנת 1940 שב לפקד על יחידה ה-21 של חיל הרגלים, בין השנים 1940–1943 וב-1943 מונה למפקד הארמייה ה-23 של יפן, הממוקמת בסין, תפקיד בו כיהן עד שנת 1944.
ב-16 בדצמבר 1944 מונה לתפקיד מושל הונג קונג הכבושה.
בתום המלחמה נאסר על ידי צבא ארצות הברית, ונשפט בבית דין צבאי בשאנגחאי בשנת 1946 בשל הוראותיו להוציא להורג שבויי מלחמה של בעלות הברית. הוא נמצא אשם ובית הדין פסק כי יש להוציאו להורג בתליה. יחד עם זאת הוא הועבר לידי הקוומינטנג, ונשפט בשנית בבית הדין הסיני הצבאי לפשעי מלחמה בנאנג'ינג בשל פשעים שביצע בעת שפיקד על הצבא היפני בסין. טאנאקה נמצא אשם והוצא להורג על ידי כיתת יורים ב-27 במרץ 1947.
הערות שוליים

↑  שם יפני - טאנאקה הוא שם המשפחה, אולם ביפנית נכתב שם המשפחה בראשית השם
איוואן לוקוב

| --- | --- |

 לידה:  22 באוגוסט 1871 גברובו, האימפריה העות'מאנית האימפריה העות'מאנית
 פטירה:  17 באפריל 1926 (בגיל 54) סופיה, ממלכת בולגריה בולגריה
 מדינה:  בולגריה 
 השכלה:  האקדמיה הצבאית הקיסרית הרוסית  האוניברסיטה הצבאית הלאומית ע"ש וסיל לבסקי 
 השתייכות:  בולגריה צבא ממלכת בולגריה.
 תקופת הפעילות:  1891–1919 (כ־28 שנים)
 דרגה:  לוטננט-גנרל
 תפקידים בשירות
 ראש מטה הארמייה הראשונה במלחמת הבלקן הראשונה.  ראש מחלקת המבצעים במטה הכללי הבולגרי במלחמת העולם הראשונה. ראש המטה הכללי הבולגרי.  מפקדהארמייה השנייה בחזית המקדונית.  הגיש בשם צבא ממלכת בולגריה את הבקשה להפסקת האש בחזית המקדונית.  חבר צוות המשא ומתן לקביעת תנאי שביתת הנשק של סלוניקי.
 פעולות ומבצעים
 מלחמת הבלקן הראשונה  מלחמת הבלקן השנייה  מלחמת העולם הראשונה 
 עיטורים
 פור לה מריט.  צלב הברזל דרגה שנייה. 
 תפקידים אזרחיים
 חבר צוות המשא ומתן לסיכום תנאי חוזה ניי.   יושב ראש איגוד קציני המילואים.
 
איוואן לוּקוֹב (בבולגרית: Иван Луков;‏ 22 באוגוסט 1871, גברובו, האימפריה העות'מאנית – 17 באפריל 1926, סופיה, ממלכת בולגריה), היה גנרל בולגרי, מפקד הארמייה השנייה בחזית המקדונית במלחמת העולם הראשונה, אשר הגיש בשם הצבא הבולגרי את בקשת שביתת הנשק ממפקדי כוחות מדינות ההסכמה.
תחילת הקריירה

ב-1891 סיים לוקוב את האקדמיה הצבאית הבולגרית והוסמך כקצין רגלים וב-1901 נשלח להמשך לימודים באקדמיה הצבאית בסנקט פטרבורג. ב-1905 נשלח להשתלמות מקצועית בצבא צרפת ולמד במקביל פילוסופיה בסורבון. בין 1906–1908 כיהן כנספח הצבאי הבולגרי בפריז ובהמשך בסנקט פטרבורג. במלחמת הבלקן הראשונה מונה לראש המטה של אוגדת הרגלים ה-1 ולאחר מלחמת הבלקן השנייה הועבר לתפקיד מפקד האקדמיה הצבאית בסופיה.
מלחמת העולם הראשונה

עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה מונה לתפקיד ראש מחלקת מבצעים במטה הכללי הבולגרי וב-30 באוגוסט 1916 עם מותו של מאיור-גנרל קונסטנטין ז'וסטוב התמנה לראש המטה הכללי הבולגרי. ב-22 באפריל 1917 הרכיבו הגרמנים את "קבוצת הארמיות שולץ", כוח בפיקודו של הגנרל פרידריך פון שולץ שנועד ליישם מדיניות מתואמת מטעם מעצמות המרכז בחזית המקדונית והורכב מהארמייה ה-11 הגרמנית ו-7 אוגדות בולגריות בגיבוי פיקודי של קציני מטה גרמנים ואוסטרו-הונגרים. לכוח צורפה גם הארמייה ה-2 הבולגרית, אך היא נותרה תחת פיקוד עצמאי בהתאם לבקשתו של ניקולה ז'קוב מפקד החזית הבולגרי. היחסים בין הגרמנים לבולגרים היו מעורערים בתקופה זו ולוקוב מקורבו של ז'קוב מונה לפקד על הארמייה ה-2 והונחה לדווח לז'קוב אישית על התנהלות העניינים בחזית.
בספטמבר 1918 פתחו כוחות מדינות ההסכמה, בפיקודו של הגנרל לואי פראנשה ד'אספרה במתקפה לאורך עמק הוארדאר שהובילה לקריסת הצבא הבולגרי. לוקוב ביקש בשם צבא ממלכת בולגריה שביתת נשק ומאוחר יותר היה חבר בצוות המשא ומתן לקביעת תנאי שביתת הנשק של סלוניקי,.
שלהי הקריירה ואחריתו

לאחר המלחמה מונה על ידי ראש הממשלה אלכסנדר סטמבוליסקי להיות אחד מנציגי המשלחת הבולגרית לועידת השלום בפריז (1919), במסגרתה סוכמו תנאי חוזה ניי. במסגרת חוזה ניי צומצם מאוד היקפו של הצבא הבולגרי וב-1 בינואר 1920 נאלץ לוקוב לסיים את שירותו הצבאי. לוקוב היה יושב ראש איגוד קציני המילואים, נודע כפעיל חברתי ולוחם למען זכויות האדם בממלכה.
איוואן לוקוב הלך לעולמו באפריל 1926 והוא בן 54 שנים.
ראו גם

בולגריה במלחמת העולם הראשונה
הערות שוליים

↑  "הגנרל איוואן לוקוב-ביוגרפיה", באתר sklaviny.ru (ברוסית).
↑  אנציקלופדיה לתולדות מלחמת העולם הראשונה, "חזית סלוניקי במלחמת העולם הראשונה", באתר גוגל ספרים (באנגלית).
↑  וילארי לואיג'י, החזית המקדונית במלחמת העולם הראשונה, באתר ebooksread.com (באנגלית).
↑  ריצ'רד הול, "קרב דוברו פולה-פריצת הדרך במערכה בבלקן", באתר גוגל ספרים (באנגלית).
↑  איוואן לוקוב ביוגרפיה, באתר hrono.ru (ברוסית).
שנקרה

| --- | --- |

 לידה:  788? Kalady, הודו 
 פטירה:  820? (בגיל 32 בערך) קדרנט, הודו 
 השקפה דתית:  הינדואיזם, אדויתה 
 זרם:  אדויטה ודאנטה
 תחומי עניין:  פילוסופיה 
 עיסוק:  פילוסוף, סופר 
 
שנקרה (בהינדית: आदि शंकराचार्य (חי במאות ה-7 - ה-8, ‏לפי אחת הגרסאות בשנים 788–820) אולם מקורות אחרים נוקבים בתאריכים שונים), המכונה גם בהגואטפדא אצ'ריה (המורה לרגלי האדון) ואדי שנקרה (בקירוב: השנקרה הראשון), היה תאולוג ופילוסוף האדווייטה ודאנטה (אנ') ("אי שניות") המפורסם ביותר ובכך היווה השפעה חזקה על התפתחות ההינדואיזם.
שנקרה הגן על הגדולה והחשיבות של הוודות (כתבי קודש הינדים) ובמיוחד של האופנישדות הידועים גם כוודנטה והעניק להינדואיזם רוח חיים בתקופה שבה נחלש עקב השפעתו הגוברת של הבודהיזם. זאת הוא עשה על ידי כך שנתן לכתבים פרשנות חדשה המשלבת בהינדואיזם אלמנטים בודהיסטים, כגון הפשטת האלוהות והפיכת מושג האלוהות הוודי להוויה קוסמית מופשטת. ברוח זו כתב שנקרה את פרשנותו לברהמה סוטרה (אנ') (ידועה גם כוודנטה סוטרה) ולכתבים ודים אחרים. לקראת סוף חייו כתב שנקרה גם מספר חיבורים המתארים התייחסות לאלוהים אישי, לא מופשט.
יש הינדים הרואים בשנקרה התגלות (אווטאר) של שיווה.
המידע הראשוני על שנקרה מועט. יש ביוגרפיות רבות של שנקרה, שנכתבו על רצף הזמן שבין עשרות שנים לאחר מותו ועד כ-1,000 שנים לאחר מכן, חלקן בסנסקריט וחלקן בשפות אחרות. עם זאת, המידע בביוגרפיות אינו אחיד ולעיתים אף סותר או מתאר אגדות וסיפורים בדיוניים אודותיו. חלק מהביוגרפיות המסורתיות מכונות שנקרה ויג (Śankara Vijaya).
חייו

שנקרה נולד ככל הנראה בקלאדי, כפר קטן בקרלה שבהודו, לזוג ברהמיני נמבות'ירי, שיווגורו ואריימבה. המקור המסורתי לסיפורים על חייו הן ה"שנקרה ויג'ייאמס". הסיפור המסורתי על חייו של שנקרה הוא מיתי, אם כי חוקרים רבים חושבים כי לפחות חלקים מסיפורים אלה הם היסטוריים. כבר בגיל שמונה נדר את נדר הסניאסה(אנ'), נדר נזירות לשארית חייו. מוריו כללו את גאוודאפה(אנ') וגובינדה(אנ').
חייו > לידה

הוריו של שנקרה היו חשוכי ילדים שנים רבות, והתפללו במקדש וודקומנתן בתריסור, קרלה, שיוולד להם ילד. על פי האגדה, שיווה הופיע בפני הבעל ואשתו בחלום, והציע להם בחירה: בן רגיל שיחיה לשנים ארוכות, או בן יוצא דופן שיחיה לזמן קצר. שניהם בחרו באפשרות השנייה. לבן ניתן השם שנקרה, לכבוד שיווה. לשנת הלידה של שנקרה יש גרסאות רבות, מהן נגזרת שנת הפטירה שהיא 33 שנים אחרי שנת הלידה.
גרסה מקובלת אומרת שהוא נולד ב-788. גרסה זו מתבססת על רישומים במקדש סרנגרי שרדה פיתם(אנ') (Śṛṅgeri Śāradā Pīṭha) אותו ייסד שנקרה, שם כתוב ששנקרה נולד בשנה ה-14 למלכותו של ויקראמאדיטיה, שהפרשנות קובעת שהוא המלך ויקראמאדיטיה השני(אנ') משושלת צ'לוקייה שמלך משנת 733, רשומות אחרות קובעות שמלך זה מלך 11 שנה בלבד ולכן לא ייתכן ששנקרה נולד בשנה ה-14 למלכותו. חוקרי היסטוריית הודו ובהם מקס מילר מקבלים תאריכים אלו.
גרסה אחרת קובעת ששנדרה נולד בעת מלכותו של צ'נדרהגופטה השני (אנ') מממלכת גופטה הידוע גם כויקראמאדיטיה, כלומר במאה ה-4.
רשומות במנזר דורקה (אנ') ובמנזר גוברדהנה (אנ') מקדימות את תקופתו של שנקרה ל-50 לפני הספירה. אולם רשומות אלו נחשבות כבעלות אמינות המוטלת בספק כי שובשו לעיתים קרובות על ידי המציאות הגאופוליטית וכן מהסיבה ששנקרה מצטט את הלוגיקן הבודהיסטי דהרמקירטי (אנ') בן המאה ה-7.
יש תאריכים מוצעים רבים נוספים אולם מוסכם על רוב העוסקים בנושא כי חי אחרי תחילת המאה ה-8.