stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מיקל אויארסבאל
תארים

גביע המלך הספרדי: 2019/20
נבחרת ספרד
אליפות אירופה בכדורגל:יורו 2024
אליפות אירופה בכדורגל עד גיל 21: 2019
שחקן החודש בלה ליגה: אוקטובר 2020
מהלך החודש בלה ליגה: מרץ 2024 (עם מיקל מרינו)
אויארסבאל במדי ריאל סוסיאדד, 2018
מסוק תובלה

מסוק יסעור של חיל האוויר הישראלי מדגים משימת חילוץ ופינוי רפואי - אחד מתפקידי מסוקי תובלה בחילות אוויר
מסוק UH-60 בלק-הוק (ינשוף) יכול לשאת עד 22 לוחמים, כושר התמרון שלו הופך אותו אידיאלי להסקה לשטח לחימה
מסוק תובלה (בצה"ל מכונה מסוק סער) הוא מסוק המשמש להובלת נוסעים או ציוד.
היסטוריה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
השימוש במסוקי תובלה החל בשלהי שנות ה-40 של המאה ה-20, אולם מלחמת קוריאה היא שהנחילה את המסוק כעובדה בשטח, והיא אף כונתה "אדמת ההוכחה של המסוק".
שימושים אזרחיים

מסוקי תובלה אזרחיים משמשים בעיקר להסעת נוסעים ולצרכים רפואיים. לאורך השנים נעשו ניסיונות ליצירת מערכות תחבורה ציבורית מבוססות מסוקים, אולם הן ננטשו בשל עליונות המטוס בתחום. מבחינה רפואית, מסוקים משמשים לפינוי פצועים ברחבי העולם, אולם ישנו דיון מדעי באשר ליעילות של פינוי מוסק ולנזק האפשרי שהוא גורם.
שימושים צבאיים

במסוקי תובלה נעשה שימוש על ידי צבאות רבים, בעיקר לצורכי לוגיסטיקה, תמרון ופינוי. השימוש במסוקי תובלה מוטמע בתורת הלחימה. מסוקי תובלה לוגיסטיים לרוב אינם מחומשים, אך מסוקים המיועדים לתמרון ולפינוי לרוב נושאים מקלעים ואפילו רקטות להגנה על המסוק בעת פריקת וטעינת מטענם.
לקריאה נוספת

רוברט מייסן, יונץ, הוצאת משרד הביטחון, 1987.
הערות שוליים

1 2  Dr. Igor I. Sikorsky (1 ביוני 1955). "The Transport Helicopter". Proceedings of the Institution of Mechanical Engineers (באנגלית). 169 (1). {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  Jarir S. Dajani; Ralph G. Stortstrom; Dennis B. Warner (במרץ 1977). "The Potential for Helicopter Passenger Service in Major Urban Areas". NASA (באנגלית). {{cite journal}}:  (עזרה)
Stephen Dowling, Why helicopter airliners haven’t happened – yet, BBC, ‏27 במאי 2016 (באנגלית).
↑  Stephen Hodges Thomas; Timothy H. Harrison; Wende Reenstra Buras; Waleed K. Ahmed; Farah Cheema; Suzanne K. Wedel (בינואר 2002). "Helicopter transport and blunt trauma mortality: a multicenter trial". The Journal of Trauma (באנגלית). 52 (1): 136–45. doi:10.1097/00005373-200201000-00023. {{cite journal}}:  (עזרה)
Jean-Christophe Bouchut; Eric Van Lancker; Vincent Chritin; Pierre-Yves Gueugniaud (2011). "Physical Stressors during Neonatal Transport: Helicopter Compared with Ground Ambulance". Air Medical Journal (באנגלית). 30 (3): 134–139. doi:10.1016/j.amj.2010.11.001.
M. Kit Delgado; Kristan L. Staudenmayer; N. Ewen Wang; David A. Spain; Sharada Weir; Douglas K. Owens; Jeremy D. Goldhaber-Fiebert (באוקטובר 2013). "Cost-Effectiveness of Helicopter Versus Ground Emergency Medical Services for Trauma Scene Transport in the United States". Annals of Emergency Medicine (באנגלית). 62 (4): 351–364. doi:10.1016/j.annemergmed.2013.02.025. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  Major Joel P. Kane (1997). "Transport Helicopters: The Achilles Heel of Maneuver Warfare" (PDF) (באנגלית). United States Marine Corps.
Lt.colonel Tamás Bali. "Peculiarities of the helicopter supported operations" (PDF) (באנגלית).
Etienne de Durand; Benoît Michel; Elie Tenenbaum (בינואר 2012). Helicopter Warfare. The Future of Airmobility and Rotary Wing Combat (PDF). Focus stratégique (באנגלית). Vol. 32. Institut français des relations internationales. {{cite book}}:  (עזרה)
| תעופה צבאית  • תעופה • תעופה אזרחית |
| --- | --- | --- |
| סוגי כלי טיס | מטוס קרב • מטוס תקיפה • מטוס קרב רב-משימתי • מפציץ • מטוס ריגול • מטוס תובלה • מסוק קרב • מסוק סער • מטוס שליטה ובקרה • כטב"ם | מטוס F-16I של חיל האוויר הישראלי מסוק קרב מטוס ספיטפייר מדגם 22 |
| כלי נשק | פצצה (שימוש כללי ומונחית) • טיל אוויר-אוויר • טיל אוויר-קרקע • טיל שיוט • חימוש משוטט (כטב"ם מתאבד) • רקטה • תותח אוטומטי/מקלע כבד (כגון M2 בראונינג ו-M61A1 וולקן) | מטוס F-16I של חיל האוויר הישראלי מסוק קרב מטוס ספיטפייר מדגם 22 |
| מושגים עיקריים | לוחמה אווירית • קרב אוויר • הפצצה אסטרטגית • הפצצה טקטית • תובלה אווירית • מודיעין אוויר | מטוס F-16I של חיל האוויר הישראלי מסוק קרב מטוס ספיטפייר מדגם 22 |
| מערכות עיקריות | לוחמה אווירית במלחמת העולם הראשונה • לוחמה אווירית במלחמת העולם השנייה • לוחמה אווירית במלחמת קוריאה • לוחמה אווירית במלחמת וייטנאם • לוחמה אווירית במלחמת המפרץ | מטוס F-16I של חיל האוויר הישראלי מסוק קרב מטוס ספיטפייר מדגם 22 |
| מושגים משניים | טייסת • אלוף הפלות • גיחה • נ"מ • יעף • חמקנות  • לוחמה אלקטרונית | מטוס F-16I של חיל האוויר הישראלי מסוק קרב מטוס ספיטפייר מדגם 22 |
מיקל אנקר

| --- | --- |

 לידה:  9 ביוני 1849 בורנהולם, דנמרק 
 פטירה:  19 בספטמבר 1927 (בגיל 78) סקיין, דנמרק 
 מקום לימודים:  האקדמיה הדנית המלכותית לאמנויות יפות 
 תקופת הפעילות:  1864–1927 (כ־63 שנים) 
 הושפע על ידי:  כ. ו. נילסן 
 יצירות ידועות:  The Lifeboat is Taken through the Dunes, Portrait of my wife, Art Judges, Christmas Day 1900, Will He Round the Point? 
 פרסים והוקרה:  מדליית אקרסברג (1887)  מדליית תורוואלסן (1896) 
 בן או בת זוג:  אנה אנקה (1880–?) 
 צאצאים:  הלגה אנקר 
 
מיקל אנקה (דנית:Michael Ancher;‏ 9 ביוני 1849 – 19 בספטמבר 1927) היה אמן ריאליסטי דני, וידוע בציוריו של דייגים, אגמים וסצנות אחרות מקהילת הדייגים הדנית והיה בין מייסדי ציירי סקיין. היה בעלה של הציירת אנה אנקה.
ביוגרפיה

מיקל פיטר אנקר נולד ברוצקר שבאי בורנהולם. בנו של סוחר מקומי, למד בבית הספר אך לא הצליח להשלים את לימודיו התיכוניים מאחר שאביו נקלע לקשיים כלכליים, מה שאילץ אותו להסתדר בעצמו. בשנת 1865 מצא עבודה כפקיד חניך באחוזה ליד רונדה שבמזרח יוטלנד. בשנה שלאחר מכן הוא פגש את הציירים תיאודור פיליפסן ווילהלם גרוט שהגיעו לאזור לצייר. הם התרשמו מעבודתו המוקדמת, ועודדו אותו לעסוק בציור כמקצוע. בשנת 1871, הוא שהה תקופה קצרה בבית הספר לאמנות של נילסן על מנת להצטרף לאקדמיה המלכותית הדנית לאמנות בקופנהגן בהמשך השנה. למרות שבילה זמן מה באקדמיה, הוא עזב בשנת 1875 מבלי שסיים את לימודיו.
אחד מחבריו ללימודים היה קרל מאסן שהזמין אותו לנסוע לסקיין, כפר דייגים קטן בצפון הרחוק של יוטלנד, שם נפגשים הים הבלטי והים הצפוני. מאמצע שנות ה -70 של המאה ה -19, הוא ומדסן הפכו לחברי מפתח בקבוצת אמנים שהתכנסו שם מדי קיץ, המכונים ציירי סקיין.
לאחר שאנקר ביקר לראשונה בסקגן בשנת 1874, הוא התיישב שם והצטרף לחברת האמנים ההולכת וגדלה. מושבת הציירים נפגשה באופן קבוע במלון Brøndums בסקיין כדי להחליף רעיונות.
בשנת 1880 התחתן אנקר עם ציירת אחרת ילידת סקיין, אנה ברונדום, שלאביה היה שייך מלון ברונדמס. בשנים הראשונות לנישואיהם היה לבני הזוג בית וסטודיו שהפך למוזיאון סקיין. לאחר לידת בתם הלגה בשנת 1883, עברה המשפחה למרקווג שבסקיין.
קריירה

את פריצת הדרך האמנותית שלו השיג בשנת 1879. עבודותיו של מיקל אנקה מתארות את הדייגים של סקגן ואת חוויותיהם הדרמטיות בים, המשלבות ריאליזם עם קומפוזיציה קלאסית. עבודות מפתח כוללות את הם יעקוף את הנקודה?, סירת ההצלה המובלת בדיונות (1883), הצוות ניצל (1894) והאיש הטבוע (1896).
מיקל אנקה הושפע מהכשרתו המסורתית באקדמיה המלכותית הדנית לאמנויות בשנות ה -70 שהטילה כללים נוקשים על הקומפוזיציה. עם זאת, נישואיו לאנה אנקה הציגו בפניו את הרעיון הנטורליסטי של מציאות לא מעוותת וצבעיה. על ידי שילוב ההרכב הציורי של נעוריו עם תורת הנטורליזם, מייקל אנקה יצר מה שכונה אמנות פיגורטיבית מונומנטלית מודרנית, כגון בציור הטבילה.
בין היתר ניתן לראות את עבודותיהם של אנה ומיקל אנקה במוזיאון סקגן, מוזיאון סטטנס לאמנות, מוזיאון פרדריקסבורג, אוסף הירשפרונג ומוזיאון לאמנות ריבה. מיקל קיבל את מדליית אקרסברג בשנת 1889 ובשנת 1894 את אות מסדר הדנברוג.
הבית של מיקל ואנה אנקה

המעון של אנה ומיקל אנקה נרכש בשנת 1884. בשנת 1913 נוסף לנכס סטודיו גדול ומהווה חלק מהמוזיאון הנוכחי. עם מותה בשנת 1964, בתם, הלגה אנקה, הורישה את הבית ואת כל תוכנו לקרן הלגה אנקה.
בשנת 1967 הפך הבית למוזיאון, בית אנקה. הריהוט והציורים המקוריים שיצרו בנוסף לעבודות ואמנים אחרים של סקיין מוצגים בבית ובסטודיו המשוחזרים.
הערות שוליים

↑  Kunstindeks Danmark & Weilbachs kunstnerleksikon, www.kulturarv.dk
1 2  Skagens Kunstmuseer, Skagens Kunstmuseer (ב־)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007271380305171  PLWABN: 9810617385705606  BIBSYS: 90666177  BnF: cb12454146q (data)  GND: 12183140X  ISNI: 0000 0000 6683 8245  KulturNav: 6034fb5a-9746-42f9-a5cc-3b63326bb7c8  LCCN: n84193911  NTA: 128674563  RKD: 1607  SELIBR: 298569  SUDOC: 033700923  ULAN: 500024163  VIAF: 67333216   WorldCat (עם VIAF): 67333216 
מיקל אנקר, האם יעקוף את הנקודה?
מיקל אנקה, סירת הצלה מועברת בדיונות
מיתולוגיות

ערך זה עוסק בספר משנת 1957. אם התכוונתם למונח "מיתולוגיה", ראו .
| --- | --- |

כריכת המהדורה הראשונה באנגלית
 מידע כללי
 מאת:  רולאן בארת
 שפת המקור:  צרפתית
 נושא:  סמיוטיקה 
 הוצאה
 הוצאה:  Éditions du Seuil 
 תאריך הוצאה:  1957
 מספר עמודים:  294
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  הוצאת בבל
 תאריך:  1998
 תרגום:  עידו בסוק
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  001786711
 
מיתולוגיות (בצרפתית: Mythologies) הוא ספר שנכתב על ידי רולאן בארת אשר יצא לאור ב-1957.
תוכן

בספר זה מגדיר בארת את השפה הסמיוטית כמערכת מיתולוגית ומבקש להראות כיצד הופכים הסימנים למיתוסים. וכיצד החברה משתמשת בסימנים, ומציגה את משמעותם כטבעית לחלוטין, על מנת להצדיק מערכות אידאולוגיות, כגון זו של קהל אוהדים.
בארת' מסתמך על החלוקה הבסיסית של דה-סוסייר ל"מסמן" ו"מסומן", אך מוסיף מערכת נוספת של מתן משמעות, על מנת להסביר כיצד מקבלים הסימנים את משמעותם המיתולוגית ה"טבעית".
המיתוסים, לפי בארת, מתייחסים לדברים שאכן קרו במציאות, ואשר החברה העניקה להם משמעויות נלוות. לכן, המיתוסים הם בעצם עיוות של המציאות. המשמעות החברתית-תרבותית שהסימן מעורר בנו מכונה "קונוטציה". לפירוק הקונוטציות והסבר היווצרותן, משתמש בארת, במערכת הסמיולוגית של דה-סוסייר. המערכת הסמיולוגית הראשונה, ה"דנוטציה", מהווה את הקשר השרירותי ב"לאנג", המשמעות המילונית של הסימן. בעוד שהמערכת הסמיולוגית השנייה ה"קונוטציה" מהווה את קשר ההסכמה החברתית-תרבותית של השימוש בסימן (הפארול).
ניתן לפשט את ההסבר ולהלבישו על דוגמה ספציפית. אוהדי מכבי תל אביב בכדורגל או בכדורסל משתמשים בסיסמה: "מי שלא קופץ אדום". לצבע האדום יש משמעות אידאולוגית בקרב אוהדי מכבי. במערכת הסימיולוגית הראשונה, הדנוטציה, מקשר האוהד את המילה אדום עם הצבע האדום. אמירת המילה אדום פירושה הצבע האדום. לאחר מכן במערכת הסימיולוגית השנייה, הקונוטציה, מקשר האוהד את הצבע האדום עם קבוצת הפועל תל אביב בכדורגל או בכדורסל, היריבה המושבעת. ההקשר הוא למעשה זו שהופך את המילה אדום לשנואה כל כך בקרב אוהדי מכבי. אדום הוא תועבה, מילה נרדפת ליריב שיש לשנוא ולנצח בכל מחיר.
מנהלת ליגת העל האוקראינית בכדורגל

ערך זה עוסק בארגון המנהל את ליגת העל האוקראינית. אם התכוונתם לליגת העל האוקראינית, ראו .
| --- | --- |

 נתונים כלליים
 סוג:  מלכ"ר
 תקופת הפעילות:  2008–הווה (כ־16 שנים)
 משרד ראשי:  קייב, אוקראינה
 יו"ר:  Thomas Grimm 
  
 upl.ua
 
מנהלת ליגת העל האוקראינית בכדורגל (באוקראינית: Об'єднання професіональних футбольних клубів України «Прем'єр-ліга») הוא הארגון המנהל את ליגת העל האוקראינית בכדורגל ומארגן בשיתוף עם התאחדות הכדורגל האוקראינית את טורניר הגביע האוקראיני, הסופר קאפ האוקראיני ואליפות אוקראינה לנוער.
הגוף הוקם ב-15 באפריל 2008 עם ארגונה מחדש של הליגה ששינתה את שמה מ"ליגת העל" (вища ліга) ל"פרמייר ליגה" (Прем'єр-ліга).
טורנירים

מנהלת הליגה מארגנת את הטורנירים הבאים:
ליגת העל האוקראינית בכדורגל
ליגת העל האוקראינית בכדורגל לנוער (עד גיל 21)
ליגת העל האוקראינית בכדורגל לנערים (עד גיל 19)
הגביע האוקראיני
הסופר קאפ האוקראיני
הנהלה

בראש המנהלת עומד נשיא הנבחר בישיבה של מועצת המנהלת. לנשיא הראשון מונה ב-28 במאי 2008 ויטלי דנילוב, לשעבר נשיא מועדון הכדורגל חרקוב. דנילוב המשיך לכהן בתפקיד עד 2016.
אוקראינה ויטאלי דנילוב (28 במאי 2008 — 29 בפברואר 2016)
אוקראינה וולודימיר הנינסון (29 בפברואר 2016 — 6 באפריל 2018)
שווייץ תומאס גרים (6 באפריל 2018 — 5 במאי 2020)
אוקראינה יבהן דיקיי (5 במאי 2020 —)
מנגיונדה

| --- | --- |

 מידע
 עיר:  פיונגיאנג 
 אוכלוסייה:  321,690 (2008)
 קואורדינטות:  39°01′03″N 125°40′49″E﻿ / ﻿39.017483333333°N 125.68020277778°E﻿ / 39.017483333333; 125.68020277778
  (למפת קוריאה הצפונית מוגדלת) פיונגיאנג המהונג צ'ונגג'ין נאמפו וונסן סינוויג'ו טאנצ'ון קאצ'ון קסונג סריוון הרפובליקה העממית של סין  רו. קוריאה הדרומית  ים יפן הים הצהוב מנגיונדה(למפת קוריאה הצפונית רגילה) פיונגיאנג המהונג צ'ונגג'ין נאמפו וונסן סינוויג'ו טאנצ'ון קאצ'ון קסונג סריוון הרפובליקה העממית של סין  רו. קוריאה הדרומית  ים יפן הים הצהוב מנגיונדה
 
מנגיונדה (בקוריאנית: 만경대구역) הוא רובע של פיונגיאנג, בירת קוריאה הצפונית. בעבר זה היה כפר שסופח לעיר בספטמבר 1959. בשטח מוקף בגבעות, שהגבוהה מהן נקראת "גבעת מנגיודה" - "גבעת עשרת אלפים נופים". כפר זה היה מקום לידה של קים איל-סונג, מייסד המדינה.
הרובע בנוי ממספר אזורים עם רבי קומות בהם מתגוררים אנשי התרבות והתקשורת וכולל 26 שכונות. בין הבניינים הבולטים ניתן לציין:
ארמון הנוער הגדול בעיר שכולל בין היתר אולם תיאטרון ל-2000 מקומות ישיבה.
אוניברסיטה צבאית לקצינים שנוסדה בשנת 1948.
פארק שעשועים שנפרס על שטח של כ-700 דונם.
בית ספר יוקרתי לחברי המעמד העליון. בוגרי בית ספר זה מהווים כ-30% מהנהגת המפלגה הקומוניסטית.
אנדרטה במקום לידתו של קים איל-סונג.
מלון צ'ונגון.
הערות שוליים

↑  Martin, Bradley K. 2004 471
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz: 254b8e88-6b3a-4b3e-97ac-57cebacb98c4
מספנת הצי בבוסטון

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  מספנה, מוזיאון ימי, מוזיאון צבאי 
 מיקום:  בוסטון 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מפעיל:  צי ארצות הברית 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1800
 תאריך פתיחה רשמי:  1800 
 קואורדינטות:  42°22′34″N 71°03′09″W﻿ / ﻿42.376111111111°N 71.0525°W﻿ / 42.376111111111; -71.0525
  (למפת בוסטון מוגדלת) מספנת הצי בבוסטון(למפת בוסטון רגילה) מספנת הצי בבוסטון
 
אוניית המוזיאון "קייסין יאנג", הרתוקה לרציף מס' 1 במספנת צ'ארלסטאון
המבדוק היבש במספנת צ'ארלסטאון
מספנת הצי בבוסטון (באנגלית: Boston Navy Yard), שנקראה תחילה Charlestown Navy Yard ואחר כך Boston Naval Shipyard, הייתה אחת המספנות הוותיקות ביותר של הצי האמריקני. היא הוקמה ב-1801 ונסגרה רשמית ב-1 ביולי 1974. חלק משטחה הועבר לידי שירות הפארקים הלאומיים של ארצות הברית ובו הוקם הפארק ההיסטורי הלאומי של בוסטון. בחלקים אחרים של המספנה לשעבר נמצאות כיום פריגטת המפרשים "קונסטיטושן" ואוניית המוזיאון "קייסין יאנג", משחתת מימי מלחמת העולם השנייה. בפי תושבי האזור ושירות הפארקים הלאומיים המקום נקרא עדיין בשם "מספנת צ'ארלסטאון".
תולדותיה

בניית כלי שיט מלחמתיים החלה בצ'ארלסטאון, מסצ'וסטס, עוד במלחמת העצמאות האמריקנית. השטח עבור המספנה נרכש ב-1800 והיא נפתחה זמן קצר אחר כך. כאן נבנתה אוניית הקו הראשונה של הצי האמריקני, "אינדפנדנס". עד שנות התשעים של המאה שימש המתחם בעיקר לתיקוני אוניות ולאחסנה, אז החלו בונים בו את אוניות הפלדה של "הצי החדש" ("New Navy").
ב-24 ביוני 1833 חנכה "קונסטיטושן" את המבדוק שנבנה במקום, הראשון מסוגו בניו אינגלנד, וב-14 במרס 1975 הייתה היא האונייה האחרונה שצפה ויצאה ממנו לפני שנסגר סופית. מפעל החבלים (ropewalk) שנפתח במספנה ב-1837 ייצר חבלים לשימוש הצי עד סגירתו ב-1975. אחרי מלחמת האזרחים שימש מתחם המספנה כבסיס אחסנה וגיוס.
בשנות התשעים של המאה ה-19 החל הצי מתרחב, והמספנה ניעורה לחיים. בשנים הראשונות של המאה העשרים נבנה מבדוק נוסף. במלחמת העולם השנייה תוקנו במספנה אוניות בריטיות שנפגעו על ידי הצי הגרמני. ב-27 בספטמבר 1941, יום החירות של הצי (Liberty Fleet Day), הושקו בבוסטון שתי משחתות, "קווי" (Cowie) ו"נייט" (Knight). בוסטון הייתה אחת מארבע מספנות של הצי שנבחרה לבנות את הפריגטות מדגם "קפטן" עבור הצי המלכותי הבריטי במסגרת חוק "השאל-החכר". מאחר שארצות הברית נמצאה במלחמה כאשר נשלמה בנייתן של אוניות אלה, שימשו חלק מהן כמשחתות ליווי לאוניות הצי. לאחר המלחמה הסבה המספנה אוניות ממלחמת העולם השנייה לכלי שיט המותאמים לעידן המלחמה הקרה כחלק מתוכנית FRAM. הפעילות במספנה במהלך מלחמת קוריאה ומלחמת ווייטנאם הייתה מעטה בשל ריחוקה הרב מאזור הקרבות.
מתחם המספנה כיום

המספנה נסגרה לאחר מלחמת ווייטנאם. כשהועלו רעיונות כיצד לפתח מחדש את המקום, אחת ההצעות שנשקלו הייתה להפוך את המקום למתחם בנייה של מכליות נפט. רעיון זה נדחה בסופו של דבר, והמקום הפך לחלק מהפארק ההיסטורי הלאומי של בוסטון, המציג את אומנות הבנייה של כלי שיט מלחמתיים ותולדותיה. מספנת צ'ארלסטאון מציעה אטרקציות רבות למבקרים: פריגטת המפרשים "קונסטיטושן", הנמצאת עדיין בשירות פעיל בצי, ואוניית המוזיאון "קייסין יאנג" רתוקות לרציף מס' 1 ופתוחות לקהל הרחב. כמו כן פועל במקום מוזיאון הפריגטה "קונסטיטושן". מבדוק מס' 1 מוסיף לשמש לתחזוקת אוניות, בעיקר לכלי שיט היסטוריים.
המספנה נמצאת קרוב לקצה הצפוני של שביל החירות, ומדי שנה מבקרים בה אלפי אנשים. המעבורות של MBTA, רשות התחבורה של מפרץ מסצ'וסטס, עוצרות ברציף מס' 3, הנמצא מרחק קצר מן המספנה.
מלון לאונרדו פלאזה ירושלים

| --- | --- |

 קומות:  22 
 בניית המלון
 תאריך פתיחה:  1973 
 קואורדינטות:  31°46′35″N 35°13′05″E﻿ / ﻿31.77645°N 35.21796944°E﻿ / 31.77645; 35.21796944
 האתר הרשמי
  (למפת ירושלים מוגדלת) מלון לאונרדו פלאזה ירושלים(למפת ירושלים רגילה) מלון לאונרדו פלאזה ירושלים(למפת הרי ירושלים רגילה) מלון לאונרדו פלאזה ירושלים(למפת הרי ירושלים מוגדלת) מלון לאונרדו פלאזה ירושלים he
 
המלון במבט מגן העצמאות
חורבות 'מלון הגאולה' במבט מגן העצמאות. ברקע, היכל שלמה.
מלון לאונרדו פלאזה הוא בית מלון ברחוב המלך ג'ורג' בירושלים, סמוך לכיכר צרפת. נקרא בעבר מלון פלאזה ומלון שרתון פלאזה.
ההיסטוריה של השטח

בשנת 1873 הגיעה לארץ ישראל ז'אן מרקוס, עשירה הולנדית משיחית. היא הייתה בטוחה שהגאולה קרובה והחליטה לבנות מלון גדול לקליטת עשרות אלפי הנגאלים שיגיעו לארץ. היא קנתה שטח גדול מחוץ לירושלים ולאחר מתן שוחד רב החלה בבנייה של מבנה שכּונה "מלון הגאולה". בינתיים נסעה בשנת 1875 לסייע למורדים בהתקוממות הרצגובינה. היא כילתה את רוב כספה על המרד, שלא צלח, וכשחזרה לארץ לא נשאר לה כסף להמשך בניית המלון. ספקי הבנייה הערבים תבעו אותה לדין וזכו בתביעה. כשבועיים לאחר גזר הדין פשטו חיילים טורקים על אתר הבנייה, הכו את המהנדס והחריבו את האתר. המקום עמד בשיממונו שנים רבות עד לשנת 1958 אז הוחל בבניית מרכז אמיר על חלקו הדרומי של המגרש.
התוכנית המקורית של מרכז אמיר כללה שלושה בניינים ואודיטוריום אולם עיריית ירושלים קנתה את השטח ותכננה לבנות בו את בית העירייה החדש שלה. בשנת 1964 הכריזה העירייה על תחרות אדריכלים בה זכה האדריכל פרופ' אלפרד מנספלד. מנספלד תכנן בעבור העירייה מגדל בן 22 קומות אולם העירייה לא הצליחה לגייס תקציב להקמת המבנה והפרויקט נדחה. בשנת 1965 נבחר טדי קולק לראשות העירייה והחליט שבניין העירייה צריך להיות על הגבול בין חלקי העיר כסמל לשאיפה לאיחודה. בהמשך בנתה העירייה את קריית עיריית ירושלים בכיכר ספרא.
המלון

לאחר ביטול התוכנית לבניית העירייה במתחם מכרה העירייה את השטח ליזמים פרטיים, ביניהם החברה לישראל ומשפחות יהודיות מארצות הברית, לצורך הקמת מלון. העירייה הנחתה שגובה המלון וצורתו הכללית יתוכננו לפי התוכנית שאושרה לבניין העירייה. האדריכל מרדכי בן חורין תכנן את מבנה המלון לפי עקרונות אלו. במהלך הבנייה התבצעו חריגות בנייה בהיקף של 2768 מ"ר שאושרו למפרע לאחר שבעלי המלון שילמו היטל השבחה לעירייה. כנגד המלון ניטען שהוא מכוער ומגמד את העיר העתיקה. מנגד טען מנכ"ל החברה לישראל שמבנה המלון הוצר והוגבה לבקשת יהודה האזרחי כדי למנוע פגיעה בנוף.
בירושלים ישנה חובה לבנייה באבן מה שגורם לבניינים גבוהים להראות כבדים מאוד. כדי "לרכך" את בניין תכנן בן חורין מעיין "תחרת אבן" בקומות העליונות של המלון. דרכים נוספות שבהם השתמש בן חורין להפחתת הכובד של הבניין הם חיפוי באבן נסורה שמונחת בצורה אנכית ו"חלונות רצועה" לכל גובה הבניין.
המלון נבנה בשנים 1971–1974 בשם מלון גן-אור, כתשלובת של חדרי מלון ויחידות דיור (שנרכשו ברובן על ידי תושבי חו"ל והושכרו לשימוש שוטף של המלון). לאחר שנתיים של ניהול בידי החברה הישראלית קרן-אור, הועבר הניהול לרשת המלונות CP Hotels של חברת התעופה הקנדית קנדיאן פסיפיק והמלון החל לפעול בשם מלון פלאזה. ההנהלה החליטה להתאימו לדרישות הקהל החרדי-אמריקאי, ובהתאם הונהגה בו כשרות למהדרין.
בעלות

בתחילת שנת 1971 רכשה החברה לישראל 60% ממניות המלון. המלון נחנך בשנת 1974 כמלון "פלאזה" ונוהלה בידי חברת קנדיאן פסיפיק. בשנת 1985 עבר ניהול המלון לידי חברת מלונות שרתון, ללא שינוי הבעלות על המלון, ושמו של המלון שונה ל"שרתון פלאזה". בשנת 2009 הפך המלון ל"לאונרדו פלאזה".
המלון מרחוב המלך ג'ורג', מימין- מרכז אמיר
הכניסה למלון
לקריאה נוספת

דוד קרויאנקר, המשולש הירושלמי, ביוגרפיה אורבנית, ירושלים: הוצאת כתר ומכון ירושלים לחקר ישראל, 2011.
הערות שוליים

↑  טוביה מנדלסון, אושרו חריגות הבנייה במלון פלזה בירושלים, דבר, 15 ביולי 1975
↑  פלאזה בירושלים יופעל בשנה הבאה, דבר, 19 באוגוסט 1973
↑  http://www.melonaim.org/_Uploads/dbsAttachedFiles/Chapter04.pdf
↑  דוד ליפקין, 60 אחוז מהבעלות על מלון פלאז'ה לחברה לישראל, דבר, 1 בפברואר 1971
↑  דן ארקין, רשתות בינלאומיות מחליפות ניהול בתי מלון בישראל, מעריב, 25 בדצמבר 1985
מוכנין

| --- | --- |

שוק ומסגד במוכנין
 מדינה:  תוניסיה תוניסיה
 מחוז:  מונסתיר
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  57,111 (2014)
 קואורדינטות:  35°38′N 10°54′E﻿ / ﻿35.633°N 10.900°E﻿ / 35.633; 10.900
 אזור זמן:  UTC +1
 אתר רשמי
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת תוניסיה מוגדלת) תוניס ג'רבה קירואן ביזרטה ספקס סוסה קרתגו גאפסה לוב אלג'יריה הים התיכוןמוכנין(למפת תוניסיה רגילה) תוניס ג'רבה קירואן ביזרטה ספקס סוסה קרתגו גאפסה לוב אלג'יריה הים התיכוןמוכנין  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
מוּכְּנִין או מוּקנִין (בערבית: المكنين) היא עיר במחוז מונסתיר במזרח תוניסיה, בין הערים מונסתיר ומהדיה.
גאוגרפיה וסביבה

מוכנין שוכנת ברצועת החוף המזרחי של תוניסיה, בגובה של בין 5 ל-30 מטרים מעל פני הים, כ-23 ק"מ דרומית-מזרחית לבירת המחוז, מונסתיר. האזור הגאוגרפי שבו נמצאת מוכנין מכונה "הסאהל" או "הסאחל".
מדרום-מזרח לעיר נמצאת סבחה (אגם בוצי המתמלא במי גשמים בחורף האופייני לאזור הסאהל התוניסאי) הקרויה על שמה "סבחת מוכנין" (ער').
היסטוריה

ככל הנראה, ההתיישבות במקום החלה בימי הביניים. המסורת המקומית מספרת שכבר במאה ה-16 הייתה מוכנין מרכז עירוני, אל עדויות ברורות לכך יש לנו רק מהמאה ה-19. ב-1853 חיו במקום מעל 6000 איש והיו בה 6 מסגדים, ועל פי תיאור של נוסע צרפתי שביקר במקום "הייתה מוקפת גינות נאות שהפכוה לאחד המקומות הנעימים ביותר בסאהל". הפרוטקטורט הצרפתי הגביר את המסחר בעיר, והפך אותה לעיר שוק מרכזית. עם זאת, ההשפעה הצרפתית במוכנין הייתה נמוכה באופן ניכר ביחס לערי החוף באזור הסאהל (סוסה, מהדיה ומונסתיר) - התיישבו בה פחות אירופאים ולא נבנו בה רובעי מגורים אירופאיים. כמו כן, הייתה בעיר נוכחות דלילה למדי של כוחות משטרה צרפתיים. סגנון הבנייה בעיר נשאר סגנון מקומי מסורתי המכונה "אוכאלה", הכולל מבנים עם חצרות פנימיות.
יהודי מוכנין > תולדות הקהילה

על פי המסורת המקומית, היהודים הראשונים הגיעו למוכנין במאה ה-16, כאשר נמלטו ממהדיה מאימת הכיבוש הספרדי.
היהודים התגוררו ברובע ("חארה") נפרד, שרחובו הראשי נקרא "זנקת ירושלים" (סמטת ירושלים).
ב-1864 התרחשו מהומות קשות בכל הסביבה וקבוצת מורדים מוסלמים רצתה לבזוז את בתי היהודים, אך המקומיים מנעה זאת מהם. לצד זאת, על היהודים הוטלו מיסים כבדים ביותר. ב-1862 הוכפל תשלום המס שנדרשו יהודי מוכנין לשלם, והיו יהודים שנכלאו או שמכרו את כל רכושם כדי לעמוד בו. יהודים שנידונו בפני בתי דין מוסלמים הופלו לרעה, ונאסרו על זוטי-דברים כמו אי-תשלום חוב או אי-אספקת בשר מסוים שהזמין לקוח מוסלמי מקצב יהודי. גם לאחר הכיבוש הצרפתי, היהודים המשיכו להישפט בבתי דין מוסלמיים ולסבול מאי-צדק.
כאשר התקיימה חתונה מוסלמית בעיר, עברו החוגגים ברחוב היהודים והיהודים נדרשו לספק להם מיני מתיקה ברוחב לב.
יהודי התפרנסו בעיקר ממסחר, בעיקר חנויות המכולת, סחר בשמנים, בצמר ובעור, וממלאכה זעירה כמו צורפות, נגרות, פחחות וסנדלרות. החל מסוף המאה ה-19 התפתחה במוכנין תעשיית תכשיטים יהודית שיצאו לה מוניטין בכל תוניסיה, בעיקר של תכשיטים מצופים אמייל. לאחר מלחמת העולם השנייה החלו לייצר תכשיטים בסגנון ביזנטי, והוקם מוזיאון קטן לתכשיטים ועבודות יד.
תחום נוסף שהעסיק יהודים במוכנין היה תחום הפיננסים. בהיעדר סניף בנק מקומי במשך שנים רבות, יהודים היו סוכנים של בנקים ממהדיה וסוסה, וכן עסקו בהלוואות בריבית לחקלאים. לא פעם גרר העיסוק בכספים מתיחות בין היהודים לשכניהם המוסלמים.
באוגוסט 1917 התנפל המון מוסלמי על חנויות בבעלות יהודית, וגרם להרס ונזק רב. ב-1932, לאחר כמה שנות בצורת, נפגעה קשה כלכלת החקלאים המוסלמים. היהודים המשיכו לדרוש מהחקלאים המוסלמים את חובותיהם, דבר שהוביל להפגנה גדולה שהדרדרה במהירות למהומות אנטישמיות.
יהודי מוכנין > ציונות ועלייה לארץ

ב-1904 יצאה משלחת של יהודים ממוכנין לארץ ישראל, שכללה 24 איש, ובראשם רב העיר יצחק חי בוכבזה, במטרה לפקוד את קבר רבי שמעון בר יוחאי בעת ההילולה הגדולה בל"ג בעומר. כמחצית מהמשתתפים נשארו בארץ.
בשלהי העשור השני של המאה ה-20 הוקמה במקום אגודה ציונית בשם "אגודת ישראל", שעסקה בעידוד שקילת השקל הציוני ובאיסוף תרומות לקרן הקיימת ולקרן היסוד. ב-1933 הוקם סניף מקומי של בית"ר שפעל כשנתיים, אך נסגר בשל לחצים שהופעלו על יהודי מוכנין ואיומים בפרעות.
מבין 27 הילדים שנספו בהתרסקות מטוס בנורווגיה בדרכם לישראל היו לא מעט מילידי מוכנין.
בין ילידי העיר נמנה אהרן אוזן, לימים שר בממשלות ישראל.