stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
כתר נורווגי
שטרי כסף נורווגים שבתוקף

| ערך | מידות (מ"מ) | צבע שליט | צבע שליט | השטר> פני השטר | השטר> גב השטר | תאריך הנפקה |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 50 קרונות | 126 × 70 | ירוק |  | מגדלור אולבר Utvær | משואת מגדלור מסוגננת וקרלסבונה (הדיפר הגדול) | 2018 |
| 100 קרונות | 133 × 70 | אדום |  | ספינת הוויקינגים גוקסטהאד Gokstad | ספינת מכולות מסוגננת, גלובוס וקבוצת הכוכבים אוריון | 2017 |
| 200 קרונות | 140 × 70 | כחול |  | דג הסנדק - Godfish | סירת דייגים מסוגננת, רשת דייגים ומשואה | 2017 |
| 500 קרונות | 147 × 70 | תפוז |  | סירת החילוץ. RS 14 Stavanger | אסדת נפט מסוגננת, רשתות צינורות גז מהים הצפוני ואמוניט | 2018 |
| 1000 קרונות | 154 × 70 | סגול |  | גל בים | אופק מסוגנן ומולקולות מים | 2019 |
שערי חליפין

| שער חליפין נוכחי עבור NOK |
| --- | --- |
באתר Google Finance:: AUD CAD CHF EUR GBP HKD ILS JPY USD
באתר Yahoo! Finance:: AUD CAD CHF EUR GBP HKD ILS JPY USD
באתר XE.com:: AUD CAD CHF EUR GBP HKD ILS JPY USD
באתר OANDA.com:: AUD CAD CHF EUR GBP HKD ILS JPY USD
מדינות נוספות המשתמשות במטבע הכתר/קרונה

| מדינה |  | שם המטבע | קוד ISO 4217 | הערה |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| איסלנד | איסלנד | קרוֹנָה (Króna) | ISK |  |
| שוודיה | שוודיה | קרוֹנָה (Krona) | SEK |  |
| איי פארו | איי פארו | קרוֹנָה (Króna) |  | משתייך לקרונה הדנית |
| גרינלנד | גרינלנד | קרוני (Koruuni) |  | משתייך לקרונה הדנית |
| צ'כיה | צ'כיה | קוֹרוּנָה (Koruna) | CZK |  |
| דנמרק | דנמרק | קרוֹנָה (Krona) | DKK |  |
הערות שוליים

↑  Editorial Style Guide 2020, World Bank Group, appendix D pp.134–139
| מטבעות שקדמו לאירו ומטבעות נוספים של מדינות האיחוד האירופי |
| --- | --- | --- |
| מטבעות לאומיים של מדינות האיחוד שהוחלפו | שילינג אוסטרי • לירה איטלקית • פונט אירי • פרנק בלגי • מארק גרמני • גילדן הולנדי • גילדן דרום גרמני • דרכמה יוונית • פרנק לוקסמבורגי • לטס לטבי • ליטאס ליטאי • לירה מלטזית • טולר סלובני • קורונה סלובקית • פזטה ספרדית • אשקודו פורטוגלי • מרק פיני • פרנק צרפתי • לירה קפריסאית • קונה קרואטית • קרון אסטוני |  |
| מטבעות אחרים שהוחלפו | יחידת מטבע אירופית (אקו) • פרנק מונוגסקי • לירה סן מרינזית • לירת הוותיקן |  |
| מטבעות ב-ERM II | כתר דני |  |
| מטבעות אחרים שלא הוחלפו | ליש"ט בריטית • קורונה צ'כית • פורינט הונגרי • זלוטי פולני • קרונה שוודית • לב בולגרי • לאו רומני |  |
ערך זה הוא קצרמרבנושא נורווגיה ובנושא כלכלה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
למת שוורץ

באנליזה מרוכבת, למת שוורץ (Schwarz lemma) היא טענה הקובעת כי פונקציה מרוכבת אנליטית ממעגל היחידה לעצמו המתאפסת באפס נשלטת על ידי פונקציית הזהות. הלמה נובעת כמעט ישירות מעקרון המקסימום של פונקציות אנליטיות.
את הלמה ניסח והוכיח הרמן שוורץ. הלמה, פשוטה ככל שתהיה, היא הבסיס לטענות רבות אחרות, חלקן מורכבות במיוחד, כמו משפט המיפוי של רימן.
ניסוח

יהי  D=\{z\in \mathbb {C} :|z|<1\} עיגול היחידה ללא השפה.
תהי  f:D\rightarrow {\overline {D}} פונקציה אנליטית, כך ש- f(0)=0. מתקיים:
\forall z\in D:|f(z)|\leq |z|.
|f'(0)|\leq 1.
אם בסעיף הראשון מתקיים שוויון עבור  z\neq 0, או שמתקיים שוויון בסעיף השני, אזי קיים  c\in \mathbb {C} ,|c|=1 כך ש- \forall z\in D:f(z)=cz.
הוכחה

נגדיר פונקציית עזר:
g(z)={\begin{cases}{\frac {f(z)}{z}}\quad z\neq 0\\f'(0)\quad \quad z=0\end{cases}}
אז  g אנליטית על  D. לכל  \varepsilon >0 ולכל  |z|\leq 1-\varepsilon  מתקיים לפי עקרון המקסימום:
|g(z)|\leq \max _{|z|=1-\varepsilon }{|g(z)|}=\max _{|z|=1-\varepsilon }{\left|{\frac {f(z)}{z}}\right|}\leq {\frac {1}{1-\varepsilon }}
אם משאיפים  \varepsilon \rightarrow 0, שוב לפי עקרון המקסימום מקבלים  \forall z\in D:|g(z)|\leq 1, כלומר  \forall z\in D:|f(z)|\leq |z| (הגרירה היא לכל  z\neq 0, אך ל- z=0 זה ברור). בפרט, עבור אי השוויון ל- g ב- z=0 מקבלים  |f'(0)|\leq 1.
כעת, אם מתקיים שוויון כנ"ל באחד הסעיפים, הרי ש- g(z)=1 עבור נקודה פנימית של  D, ולכן לפי עקרון המקסימום   g קבועה ושווה לקבוע עם ערך מוחלט 1, ולכן מקבלים  f(z)=cz,|c|=1.
למת שוורץ-פיק

גרסה נוספת (ולמעשה שקולה) ללמת שוורץ היא למת שוורץ-פיק (על שם גאורג פיק):
תהי  f:D\rightarrow D אנליטית. אז לכל  z_{1},z_{2}\in D מתקיים:
\left|{\frac {f(z_{1})-f(z_{2})}{1-{\overline {f(z_{1})}}f(z_{2})}}\right|\leq \left|{\frac {z_{1}-z_{2}}{1-{\overline {z_{1}}}z_{2}}}\right|
ומתקיים אי שוויון שוורץ-פיק:
{\frac {\left|f'(z)\right|}{1-\left|f(z)\right|^{2}}}\leq {\frac {1}{1-\left|z\right|^{2}}}.
למת שוורץ-פיק > הוכחה

לכל  a\in D נגדיר  \phi _{a}(z)={\frac {z-a}{1-{\overline {a}}z}}. קל לבדוק כי  \phi :D\to D אנליטית והפיכה, עם הפכית  {\phi }_{-a}.
אם כן הטענה שצריך להוכיח היא  |{\phi }_{f(z_{2})}(f(z_{1}))|\leq |{\phi }_{z_{2}}(z_{1})|. היות שהפונקציה הפיכה, אפשר להחליף  z_{1}\rightarrow {\phi }_{-z_{2}}(z_{1}), ונקבל ששקול להוכיח
 |{\phi }_{f(z_{2})}(f({\phi }_{-z_{2}}(z_{1})))|\leq |z_{1}|.
כעת נשתמש בלמת שוורץ - נגדיר  G(z_{1})={\phi }_{f(z_{2})}(f({\phi }_{-z_{2}}(z_{1}))). אז  G:D\rightarrow D,
ומתקיים  G(0)={\phi }_{f(z_{2})}(f({\phi }_{-z_{2}}(0)))={\phi }_{f(z_{2})}(f(z_{2})))=0, ולכן מקבלים הדרוש.
כדי להסיק את אי שוויון שוורץ-פיק, נשים לב שמהחלק הראשון נובע
 \left|{\frac {f(z_{1})-f(z_{2})}{z_{1}-z_{2}}}\right|\cdot \left|{\frac {1}{1-{\overline {f(z_{1})}}f(z_{2})}}\right|\leq \left|{\frac {1}{1-{\overline {z_{1}}}z_{2}}}\right|; אי השוויון נובע כאשר משאיפים  z_{1}\rightarrow z_{2}.
תוצאות נוספות

להלן תוצאות נוספות מלמת שוורץ.
כל פונקציה אנליטית  f:D\rightarrow D בעלת שתי נקודות שבת היא הזהות.
יהי  H=\{z:\operatorname {Im} z>0\} חצי המישור המרוכב העליון. כל פונקציה  f:H\rightarrow H מקיימת את אי השוויון:
\forall z_{1},z_{2}\in H:\left|{\frac {f(z_{1})-f(z_{2})}{{\overline {f(z_{1})}}-f(z_{2})}}\right|\leq {\frac {\left|z_{1}-z_{2}\right|}{\left|{\overline {z_{1}}}-z_{2}\right|}}.
לקריאה נוספת

S. Dineen (1989), The Schwarz Lemma, Oxford
מואמן אגבריה

מואמן אגבריה (בערבית: مؤمن أغبارية; נולד ב-24 באוגוסט 1993) הוא כדורגלן ישראלי-פלסטיני המשחק בעמדת המגן הימני בהפועל בני זלפה מליגה א' צפון.
קריירה

אגבריה החל לשחק כדורגל במחלקת הנוער של הפועל עפולה, ולאחר שעבר גם לקבוצות הנערים של מכבי ברקאי ומכבי נתניה הצטרף בגיל 17 לקבוצת הנוער של בני סכנין. ב-11 באוגוסט 2012 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון, כשנכנס בדקות הסיום של הניצחון 0-3 על הפועל עכו במסגרת שלב הבתים של גביע הטוטו. ב-29 במרץ 2014 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל, כשנכנס כמחליף בהפסד 1–4 לעירוני קריית שמונה. בסך הכל ערך 13 הופעות בליגת העל במדי הקבוצה.
בקיץ 2016 חתם בשבאב אל-ח'ליל מליגת העל הפלסטינית. ב-6 בספטמבר 2016 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת פלסטין, במשחק נגד טג'יקיסטן שהסתיים בתיקו 1–1, ובסך הכל ערך שתי הופעות במדי הנבחרת.
בקיץ 2017 חזר אגבריה לכדורגל הישראלי וחתם בהפועל בני זלפה מליגה ב' צפון ב', עמה עלה לליגה א' בסיום עונת 2017/2018.
לפואנטה

לפואנטה (בספרדית: Lafuente;‏ 31 בדצמבר 1907 – 15 בספטמבר 1973) היה כדורגלן ספרדי, ששיחק בעמדת החלוץ.
לפואנטה נולד בבילבאו שבספרד ושיחק במהלך הקריירה שלו בקבוצות ברקאלדו, אתלטיק בילבאו ואתלטיקו מדריד. באתלטיק היה השחקן המנוסה ביותר בהתקפה המצליחה שלה שכללה אותו ואת חוסה איראראגורי, גיירמו גורוסטיסה, באטה ואיגנסיו אגירסבלה. הוא זכה עימה 3 פעמים בליגה הספרדית, 4 פעמים בגביע הספרדי ו-7 פעמים באליפות חבל הבסקים.
בנבחרת ספרד ערך 8 הופעות והיה חלק מהנבחרת במונדיאל 1934.
תארים

אליפות ספרד (3): 1929/30, 1930/31, 1933/34
הגביע הספרדי (4): 1930, 1931, 1932, 1933
אליפות חבל הבסקים (7): 1926/27, 1927/28, 1928/29, 1930/31, 1931/32, 1932/33, 1933/34
לפוניה

לפּוניה (בשוודית: Laponia) הוא אזור הנמצא במחוז נורבוטן בחבל לפלנד שבצפון שוודיה, ובו מספר רשויות מקומיות: גאליוור (Gällivare), אריפלוג (Arjeplog) ויוקמוק (Jokkmokk).
בשנת 1996 הוכרז על ידי אונסק"ו כאתר מורשת עולמי. שניים מהפארקים הלאומיים הנכללים באזור היו בין הראשונים שהוקמו בשוודיה ובאירופה בכלל בשנת 1909, אזורים נוספים הוכרו כאתרים מוגנים במהלך המאה ה-20.
האזור משתרע על פני כ-9,400 קילומטרים רבועים, ומפגיש מספר אזורים מוגנים, והוא כולל 4 גנים לאומיים: מודוס (Muddus), סארק (Sarek), פאדילאנטה (Padjelanta), וסטורה סיופאלט (Stora Sjöfallet), ו-2 שמורות טבע: סיאוניה (Sjaunja) וסטובה (Stubba).
הגאוגרפיה של האזור מגוונת מאוד ומאופיינת בעיקר על ידי הרים, נהרות ואגמים. ההר הגבוה ביותר באזור הוא Sarektjåhkkå, גובהו כ-2,089 מטרים. לכל שמורת טבע וגן לאומי מאפיינים בולטים ייחודיים. כמות משקעי השלג בחורף ומשקעי הגשם בקיץ ניכרים.
באזור חיים בני העם הסאמי. חלקים מסוימים מהאזור משמשים למרעה של אייל הצפון על ידי הסאמים.
הכפר פוריוס (Porjus) הוא נקודה טבעית של כניסה לאזור לפוניה ובו מרכז מידע למבקרים.
הערות שוליים

↑  מתוך אוסק"ו
↑  אתר למורשת עולמית
↑  אתר מבקרים לפוניה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  SELIBR: 214790  VIAF: 316736156   WorldCat (עם VIAF): 316736156
מדוזה (קאראווג'ו)

| --- | --- |

 מידע כללי
 צייר:  קאראווג'ו
 תאריך יצירה:  1597
 טכניקה וחומרים:  שמן על בד מודבק על עץ
 ממדים בס"מ
 רוחב:  55 ס״מ 
 גובה:  60 ס״מ 
 נתונים על היצירה
 מספר יצירה:  00289175 (גלריית אופיצי) 
 מיקום:  אופיצי פירנצה שבאיטליה
 
מדוזה (באיטלקית Medusa) הוא שמם של שני ציורים של הצייר האיטלקי קאראווג'ו, הראשון, משנת 1596, ידוע גם כ-"Murtula" ונמצא בידיים פרטיות, והשני, כנראה משנת 1597, מוצג באופיצי, פירנצה. גודלו של הראשון הוא 48x55 סנטימטר וגודל השני הוא 60x55 ס"מ. הציור מתאר את רגע כריתת ראשה של המפלצת המיתולוגית מדוזה. על פי המיתוס, כל המביט בה מתאבן ולכן פרסאוס קרב אליה כשהוא לא מביט בה ישירות, אלא בהשתקפותה במגינו. טכניקת הציור והתאורה בו יוצרים תחושה שהציור הוא תלת־ממדי ונראה שהדם פורץ מצווארה ונשפך אל הרצפה.
המדוזה הוצלה בשיטפון הגדול בפירנצה על ידי "מלאכי הבוץ".
מואמר אקסוי

| --- | --- |

 לידה:  1917 איבראדה, טורקיה 
 פטירה:  31 בינואר 1990 (בגיל 73 בערך) Bahçelievler, טורקיה 
 מדינה:  טורקיה 
 מקום קבורה:  Cebeci Asri Cemetery 
 השכלה:  הפקולטה למשפטים של אוניברסיטת איסטנבול  אוניברסיטת ציריך 
 תקופת הפעילות:  מ-1957 
 מעסיק:  אוניברסיטת אנקרה, אוניברסיטת איסטנבול 
 תפקיד:  נציג באספה הפרלמנטרית של מועצת אירופה (23 בינואר 1978–11 במאי 1981)  חבר האספה הלאומית הגדולה של טורקיה 
 מפלגה:  מפלגת העם הרפובליקאית 
 
מואמר אקסוי (בטורקית: Muammer Aksoy;‏ 1917 – 31 בינואר 1990) היה פוליטיקאי, עיתונאי ומשפטן טורקי, שנרצח על ידי פעילים איסלמיים.
ביוגרפיה

מואמר אקסוי נולד באיבראדה למשפחת חבר פרלמנט. בשנת 1939 הוא סיים לימודי משפטים באוניברסיטת איסטנבול[דרושה הבהרה] ובשנת 1950 קיבל תואר דוקטור מאוניברסיטת ציריך.
לאחר חזרתו לטורקיה הוא התחיל ללמד באיסטנבול ובאנקרה. בשנת 1957 הוא עזב את האוניברסיטה[דרושה הבהרה] בה לימד, לאור השפעת הממשל על החופש באוניברסיטה, והחל בפעילות פוליטית בהצטרפו למפלגת העם הרפובליקאית. לאחר הפיכה צבאית של בשנת 1960 הוא חזר לאוניברסיטה והתמנה לפרופסור. הוא היה בין מכיני החוקה החדשה ובשנת 1977 נבחר לאספה הלאומית הגדולה של טורקיה. לאחר הפיכה צבאית של שנת 1980 הוא חזר לתחום המשפטי.
בשנת 1989 מואמר אקסוי היה שותף ביחד עם בהריה איצ'וק להקמת ארגון לקידום רעיונות של מוסטפא כמאל אטאטורק. הוא גם כתב מאמרים בנושאים שונים בעיתונות המקומית.
בערב 31 בינואר 1990 הוא נרצח מול ביתו על ידי ארגון אסלאמי. מספר פעילים, שניסו לקדם את חקירת הרצח נהרגו תוך מספר שנים.
לפגוש את דני וילסון

| --- | --- |
כרזת הסרט
כרזת הסרט
 בימוי:  ג'וזף פאבני 
 הופק בידי:  לאונרד גולדשטיין
 תסריט:  דון מגוויר 
 עריכה:  וירג'יל ווגל
 שחקנים ראשיים:  פרנק סינטרה, שלי וינטרס, פרי מייסון, אלכס ניקול
 מוזיקה:  ג'וזף גרשנזון
 צילום:  מאורי גרטסמן 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  סרטי יוניברסל 
 חברה מפיצה:  יוניברסל
 הקרנת בכורה:  7 בפברואר 1952
 משך הקרנה:  88 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט מוזיקלי 
 דף הסרט ב־IMDb
 
לפגוש את דני וילסון הוא סרט דרמה מוזיקלית שהופקה באולפני יוניברסל. את הסרט ביים ג'וזף פאבני והפיק לאונרד גולדשטיין. הסרט צולם בשחור לבן.
מבקרי קולנוע רבים סבורים כי למרות שהסיפור עוסק בזמר בדיוני, הרי שמדובר למעשה על פרנק סינטרה עצמו. וכי קיימים קווים משותפים רבים על תחילת הקריירה של דני וילסון ושל סינטרה עצמו. בסרט שר סינטרה שירים רבים מהרפרטואר שלו, דבר שהוסיף להרגשה הכללית, כי מדובר על הקריירה שלו, כביכול.
שחקנים

פרנק סינטרה - דני וילסון
שלי וינטרס - ג'וי קארול
אלכס ניקול - מייקל ראיין
ריימונד בר - ניק דריסקול
מואלי

|  שורשים, סיווג והנהגה |
| --- | --- |
 דת:  אסלאם
 זרם:  ח'וארג'
 מקור השם:  מערבית: בני חסות
 
מָוָאלי (موالي, בערבית: בני חסות) היה כינוי למוסלמים לא-ערביים, בעיקר ממוצא פרסי במאות הראשונות לאסלאם. בימי הח'ליפים הראשונים ובית אומיה, על מנת שלא-ערבי יוכל להתאסלם היה עליו להסתפח לשבט ערבי כבן חסות, או מַוְלַא.
המואלי חיו בעיקר באזוריה של האימפריה הסאסאנית לשעבר - עיראק ואיראן. הם סבלו מאפליית השלטונות ואולצו לשלם מיסים נוספים. הדבר הוביל לתחושת קיפוח ולמרידות תכופות, אשר לימים יסייעו לבית עבאס לעלות לשלטון. לאחר הפלת האומיים בידי בית עבאס ב-750 שופר מצבם של המואלי והם שולבו כפקידים בכירים במנהל ובפקידות של הח'ליפות.
ראו גם

מולא - כהן דת מוסלמי בעיקר בארצות התרבות הפרסית.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  TDVİA: mevali 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אסלאם. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מואמבוטסה הרביעי, מלך בורונדי

מואמבוטסה הרביעי באנגיריסנגה (בצרפתית/קירונדי: Mwambutsa IV Bangiricenge;‏ 6 במאי 1912 - 26 במרץ 1977) היה מלך (mwami) בורונדי ממות אביו ב-16 בדצמבר 1916 ועד להדחתו ב-8 ביולי 1966.
ביוגרפיה

נולד לשושלת המלכים של בורונדי, משבט הטוטסי. כאשר הפך למלך היה אך בן שלוש ולכן מלכה במקומו אמו, ריריקומוטימה (Ririkumutima), כמלכה עוצרת, בסיוע מספר בני משפחה. השלטון המלוכני עמד בראש היררכיה של שלטון עצמי ושיתף פעולה עם השלטון הקולוניאליסטי של מזרח אפריקה הגרמנית. בשנת 1916 נכבשה בורונדי על ידי הבלגים, אשר המשיכו את השלטון המונרכיסטי המקומי במסגרת מנדט חבר הלאומים שקיבלו על טריטוריית רואנדה-אורונדי. בשנת 1925 אישר המשטר הבלגי מועצת עוצרים. ב-28 באוגוסט 1929 הגיע מואמבוטסה לבגרות והחל למלוך בזכות עצמו.
עם קבלת עצמאות בורונדי ב-1 ביולי 1962 היא הוגדרה כמונרכיה חוקתית ומואמבוטסה היה לראש הממלכה העצמאית. באותה עת בוטלה המלוכה ברואנדה, שקיבלה עצמאות כרפובליקה. מבחינה היסטורית רוב המשרות הבכירות ככולן היו בידי שבט המיעוט הטוטסי, אשר שלט על רוב משבט ההוטו. מואמבוטסה ביקש לשנות מצב זה בצעדים מתונים וזהירים ונהנה מפופולריות בקרב מתונים משני השבטים. ב-18 באוקטובר 1965 אירע ניסיון הפיכה צבאית של קציני צבא וז'נדרמריה משבט ההוטו, שהרפורמות של מואמבוטסה לא היו די מקיפות ומהירות לדעתם. הם התקיפו את ארמון המלוכה והצליחו לירות בראש הממשלה. ניסיון ההפיכה דוכא על ידי שר הביטחון, טוטסי אנטי-מלוכני בשם מישל מיקומברו (Michel Micombero) שהוביל בהמשך לטבח בהוטו. המלך מואמבוטסה עצמו נמלט לגלות בקונגו-לאופולדוויל ומיקומברו הפך לדמות הדומיננטית בבורונדי. ב-26 במרץ 1966 הודח המלך רשמית ואנשיו של מיקומברו המליכו תחתיו את בנו, נטרה החמישי, שבחר במיקומברו כראש ממשלה. ב-28 בנובמבר אותה שנה הדיח מיקומברו את נטרה החמישי מכיסאו והפך לדיקטטור.
מואמבוטסה עבר לשווייץ, שם חי בגלות עד מותו.
בפגישה עם דוד בן-גוריון במלון המלך דוד
בביקור בקיבוץ אלומות בחנוכה
לוחץ את ידו של נשיא המדינה יצחק בן-צבי
לשוניתיים

| לשוניתיים |
| --- | --- |
 Cynoglossus maccullochi
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: מקריני סנפיר
מחלקה:: מקריני סנפיר
סדרה:: סוליתאים
תת־סדרה:: Pleuronectoidei
משפחה:: לשוניתיים
שם מדעי
 Cynoglossidae ‏ג'ורדן, 1889

לְשׁוֹנִיתִיִּים (שם מדעי: Cynoglossidae) היא משפחה של דגים שטוחים מסדרת הסוליתאים המזכירים בצורתם לשונות ומכאן שמם. במשפחה ישנם שלושה סוגים ובהם מעל 140 מינים. הם קרוביהם של הסוליתיים.
חלק ממינים אלה יכולים להגיע לאורך 66 סנטימטר והם בעלי גוף שטוח ללא סנפירים בולטים והם איבדו את סנפירי החזה שלהם. הם בעלי קשקשים בצבעים שונים וזנב דק מאוד ומשתלב עם סנפירי האגן המסתיים בקצה דק. כתוצאה מכך הם איטיים מאוד ויכולים להתקדם כמעט רק בזחילה על הקרקעית.
חלק מהמינים צוללים לעומקים של כמה קילומטרים בתהומות האוקיינוסים השונים. המין Symphurus thermophilus מצוי בעיקר בנביעות געשיות. מינים אחרים נכנסים לשפכי נהר ואף חיים דרך קבע במים מתוקים.
מיון

משפחה לשוניתיים (Cynoglossidae)
תת-משפחה Cynoglossinae
סוג לְשׁוֹנִית (Cynoglossus) - בו 67 מינים
סוג צִדִּית (Paraplagusia) - בו 6 מינים
תת-משפחה Symphurinae
סוג זְנָבִית (Symphurus) - בו 78 מינים
ליליאן אטלן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  14 בינואר 1932 מונפלייה, צרפת 
 פטירה:  15 בפברואר 2011 (בגיל 79) כפר סבא, ישראל 
 שם לידה:  Liliane Louna Cohen 
 מדינה:  צרפת 
 שפות היצירה:  צרפתית 
 בן או בת זוג:  הנרי אטלן (1952–?) 
 אתר רשמי
 
ליליאן אטלן (בצרפתית: Liliane Atlan;‏ 14 בינואר 1932, מונפלייה, צרפת – 14 בפברואר 2011, כפר סבא) הייתה מחזאית, משוררת וסופרת יהודייה-צרפתייה, שהתמודדה ביצירתה עם נושא השואה.
קורות חיים

ליליאן כהן נולדה בשנת 1932 בעיר מונפלייה שבצרפת במשפחה יהודית ממוצא סלוניקאי. במהלך מלחמת העולם השנייה הסתתרה במרתף עם אחותה רחל באוברן ובדרום צרפת, ובילתה את זמנה במשחקי תיאטרון. לאחר השחרור גילתה שכל משפחתה של אמה הושמדה. הוריה, שלאחר המלחמה תרו ללא לאות אחר ניצולים, וקלטו ניצולים זרים שונים, אימצו את ברנרד קוהל (Kuhl), צעיר בן 19, יוצא מחנה אושוויץ, שבו נספו הוריו. קוהל מצא אוזן קשבת אצל הילדה בת ה-13, וגולל באוזניה את כל קורותיו. הנערה הצעירה, שהתקשתה להבין מדוע היא שרדה בעוד כל כך רבים אחרים נספו, פיתחה אנורקסיה קשה, אך בסופו של דבר שרדה, בהבינה שלא נולדה עבור עצמה אלא לשם העברת האמת הנוראית של המחנות והחייאתה בעזרת כישרון הכתיבה יוצא הדופן שלה. סיפור חייה זה שימש תשתית לספר Les Passants ("העוברים והשבים"), אשר ראה אור בשנת 1989.
אטלן החלה את דרכה הספרותית בפרסום קובץ שירים בשנת 1958 בשם Les mains coupeuses de mémoire. בעשר השנים הבאות חיברה מספר מחזות לתיאטרון. בשנת 1967 הועלה לבמה המחזה "מר סליק או מחלת היבשה" (Monsieur Fugue ou le mal de terre) – תחילה בעיר סנט אטיין שבצרפת, ובשנה שלאחר מכן בפריז על ידי התיאטרון הלאומי של פריז (ה-TNP), בבימוי רולאן מוֹנוֹ (Monod). בשנת 1970 עלתה אטלן לישראל עם בעלה ושני ילדיה. בשנת 1972 תורגם "מר סליק" על ידי חיים גורי, והועלה בתיאטרון "הבימה" בהפקה של גיורא גודיק ובבימויו של דוד ברגמן. המחזה תורגם לשפות רבות והועלה במדינות רבות עשרות פעמים. הוא הועלה פעם נוספת בישראל בשנת 1993 בבית צבי בבימויו של ברגמן, וביוני 2010 הועלה שוב בבימויה של אביבית שקד באוניברסיטת תל אביב והוצג ב"צוותא". "מר סליק" נחשב לאחד המחזות החשובים שנכתבו על השואה.[דרוש מקור]
בשנת 1973 שבה ליליאן עם משפחתה לצרפת, כור מחצבתה הספרותי. שנות השמונים הוקדשו להשלמת שתי עבודות מונומנטליות, המושתתות על חומרים ועדויות מקוריים שאספה על מחנה טרזיינשטט – "אופרה לטרזין" (Un Opera pour Terezin) ועל יהדות סלוניקי במחנות – "הימים האדומים" (Les mers rouges). בשנת 1989 הועלתה "אופרה לטרזין" בהפקה של תחנת הרדיו France Culture בתוכנית שמשכה 5 שעות. במקביל חיברה אטלן שירים, חלומות, "מילון בסיסי וזמני למחלות חדשות", סיפורת ועוד.
בשנת 1994 נערכת רטרוספקטיבה של יצירתה במסגרת פסטיבל אביניון. בשנת 1999 זכתה אטלן בפרס לזכר השואה, על יצירתה, והייתה הזוכה הראשונה שאינה ניצולת המחנות. בשנת 1987 יצאו לאור 6 כותרים, שחלקם נכתבו עוד בשנות עבודתה הראשונות. יצירתה האחרונה הושלמה בשנת 2002.
ליליאן אטלן נפטרה ב-14 בפברואר 2011 בכפר סבא.
יצירתה > תיאטרון

La vieille Ville, L'Harmattan, 2007
Monsieur Fugue ou le mal de terre, 1964, Seuil et L’Ecole des loisirs et dans des anthologies, dont Plays of the Holocaust : An International Anthology, Theater Communications Group, New York, 1967 et 2000)
Les Portes, L'Harmattan, 2007
Les Messies ou le mal de terre, Seuil, version entièrement refondue, L’Harmattan, 2002
La petite voiture de flammes et de voix, Seuil 1971
Les musiciens, les émigrants, édition des Quatre-Vents, 1993
Leçons de bonheur, Le Crater, 1997
Un opéra pour Térézin, L’Avant-Scène Théâtre 1997
Je m’appelle Non, L’Ecole des loisirs, Collection « Théâtre », 1998
Les mers rouges, L’Harmattan, 2001
Corridor Paradise : concert brisé (1987 - 1988)
Les Ânes porteurs de livres L'Harmattan, 2007
Le Maitre des Eaux Ameres, Cycle theatral en cinq titres: I - La vielle Ville, Suivit de "Le Maitre des Eaux Ameres" (Recit en forme de presentation de son theatre) et d'un texte de Daniel Cohen sur la Reception de l'ouvre de Liliane Atlan; II - Les Portes; III - La Bete aux Cheveux Balncs; IV - Petit Lexique Rudimentaire et Provisoire des Maladies Nouvelles; V - Les Anes Porteurs de Livres.
יצירתה > שירה

Les mains coupeuses de mémoire, éditions P.J. Oswald 1958
Le maître-mur, éditions Alluvions 1958 ; Action poétique, 1962 et version entièrement refondue et augmentée, Dumerchez, 2004
Lapsus, Seuil, 1971
L’amour élémentaire, l’Ether Vague, 1982
Bonheur mais sur quel ton le dire, l’Harmattan 1996
Peuples d’argile, forêts d’étoile, l’Harmattan, 2000
יצירתה > סיפורת

Le rêve des animaux rongeurs, l’Harmattan, 1998
Quelques pages arrachées au grand livre des rêves, l’Harmattan, 1998
Les passants, Payot 1987
Petites bibles pour mauvais temps, l’Harmattan, 2001
Même les oiseaux ne peuvent pas toujours planer, L'Harmattan, 2007
פרסים

פרס תיאטרון "הבימה" (על "מר סליק", בתרגום חיים גורי, 1972)
Villa Medicis Hors les Murs‏ (Less Passants,‏ 1992)
Prix Radio SACD,‏ 1999
פרס בוכמן לזיכרון השואה, 1999
לקריאה נוספת

Bettina Liebowitz Knapp, Liliane Atlan, Rodopi, 1988
Léonard Rosmarin, Liliane Atlan ou la quête de la forme divine, éditions Gref et l’Harmattan, 2004
הערות שוליים

↑  אמיר אוריין, Mr. Slik or the Dry Land Sickness, 1971, באתר "All About Jewish Theatre" (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007258083005171  BnF: cb11889352k (data)  GND: 118848461  ISNI: 0000 0000 9111 592X  LCCN: n85228326  NKC: xx0232164  NTA: 073635871  SUDOC: 026694034  VIAF: 4926048   WorldCat (עם VIAF): 4926048
מואנגה השני

באסאממולה אקקרה (אנגלית: Basammula Ekkere ‏; 1868–1903) המוכר בשם המלכותי כמואנגה השני (Mwanga II) היה הקבקה האחרון של ממלכת בוגנדה העצמאית.
חייו

מואנגה ירש את אביו, מוטסה הראשון ב־1884. האיום הגדול ביותר בעיניו נבע מהמסיונרים הנוצרים אשר חדרו לאיטם לממלכה. לעומת אביו, אשר היה משלח את קתולים באנגליקנים ולהפך על מנת להחליש את כוחם, נקט מואנגה בגישה תוקפנית יותר. הוא גירש את המסיונרים והכריח את המתנצרים לזנוח את דתם החדשה תחת עינויים ולעיתים קרובות, מוות.
מספר משרתים נוצרים בחצרו הוצאו להורג והוכרו על ידי הכנסייה כקדושי אוגנדה ב-1964. ב-29 באוקטובר 1885, נרצח הארכיבישוף ג'יימס הנינגטון בגבול ממלכתו ובהוראתו של מואנגה. בין הנרצחים בשנים 1885–1887 היו שני אנשי חצר ששירתו בתפקיד רבי משרתים, אשר הפרו את פקודות המלך בכך שהצילו את המשרתים הצעירים שתחת פיקודם מנטיותיו הפדופיליות של מואנגה.
רציחות אלו והתנגדות המתמשכת של מואנגה העלו את חמתם של הבריטים, אשר תמכו במרידותיהם של הסיעות המוסלמיות והנוצריות שבחצרו של מואנגה. קבוצות אלו הצליח להביס את מואנגה ולהדיחו בקרב במנגו בשנת 1888.
אחיו של מואנגה הועלה לכס המלוכה למספר חודשים ולאחר מכן הוחלף על ידי אח אחר, קלמה ראשיד אשר נתמך על ידי סיעה מוסלמית.
מואנגה הצליח לברוח ולנהל משא ומתן עם הבריטים. בעקבות עלייתו של אחיו המוסלמי לשלטון, הסכימו הבריטים להחזיר את מואנגה לכסאו ב-1889 בתמורה להעברת חלק מריבונותו לחברת מזרח אפריקה הבריטית. ב-1894 נתן מואנגה את הסכמתו לקבלת פרוטקטורט בריטי לממלכתו.
החיכוכים בין מואנגה לבריטים לא פסקו וב-1897 הוא מרד כנגדם וברח לגבעות. ב-15 בינואר 1898 הוא הובס בקיסלאירה על ידי כוחות שנשלחו בשם הבריטים. הוא נתפס ב-1899 ונשלח לגלות עד סוף ימיו באיי סיישל.
ירש אותו בנו הצעיר דאודי קוואה השני.
ליליאן קייסינדורף קייווי

אין תמונה חופשית
ליליאן קייסינדורף קייווי (באנגלית: Lillian Kasindorf Kavey;‏ 19 ביולי 1889, ניו יורק – 10 במאי 1986, פורט צ'סטר) הייתה בנקאית ופעילה חברתית אמריקאית ממוצא יהודי, שקידמה נושאים של יהדות קונסרבטיבית בארצות הברית. היא הייתה דמות משמעותית למהגרים שברחו ממזרח אירופה ועזרה לרבים מהם להגיע לארצות הברית.
קרירה עסקית

קייווי נישאה בשנת 1908 לאברהם ה. קוויץ, סוחר בגדים ומוכר נעליים. הם התגוררו בעיירה פורט צ'סטר במדינת ניו יורק. מספר שנים לאחר נישואיה, פתחה קייווי עסק הנותן שירותי משכון, ובנוסף מספק הלוואות למהגרים האירופאים שעבדו במפעלים באזור פורט צ'סטר. היא גילתה עם הזמן כי מהגרים רבים שומרים מזומנים מתחת למזרן, מתוך אי-אמון בבנקים וכדי להביא את הקרובים שלהם מאירופה. כתוצאה מכך החליטה להפוך את העסק שלה לחברת הלוואות ותיירות, שתקל על הציבור להביא את קרוביהם לארצות הברית. לקוחות השאירו אצלה כסף שצבר ריבית, וכשמספיק כסף נצבר, ארגנה קיווי את הכרטיסים וטיפלה בבירוקרטיה כדי לעלות את קרובי לקוחותיה לארצות הברית. העיסוק שלה בנושא יצר היכרות ומודעות אליה במסדרונות השלטון, דבר אשר עזר לה לפתח את העסק ולהצליח לתת שירות טוב ללקוחותיה.
קייווי הצליחה בעסק שהקימה גם בזכות היכולות השפתיות הגבוהות שלה. היא דיברה עם לקוחותיה שהיו מהגרים (חלקם חדשים וחלקם מספר שנים בארצות הברית), בשפות רוסית, פולנית, גרמנית וצ'כית. כדי לדבר עם לקוחותיה האיטלקיים, שהיו קבוצת הלקוחות הגדולה ביותר שלה, היא לקחה שיעורים פרטיים באיטלקית אצל כומר קתולי איטלקי.
בשנת 1913, היא הייתה האישה הראשונה שקיבלה רישיון לבנקאות בניו יורק. בעלה שראה את הצלחת העסק של אשתו, מכר את העסק שניהל בשנת 1916, והקים יחד איתה בנק פרטי שנשא את שמם של שניהם. בשנת 1940 הצטרפו אליהם שני בניהם. הבנק פעל עד שנת 1955 ולבסוף התמזג עם מוסד פיננסי גדול אחר באזור.
פעילות חברתית

החל משנות ה-20 פעלה קייווי באתיופיה; ביחד עם הרב ישראל גולדשטיין עזרה למשפחות יהודיות לקנות ציוד חקלאי, ובהמשך עשתה שתדלנות כדי שיהודי אתיופיה יוכלו לעלות לישראל.
במהלך חופשותיה באזורי הים התיכון והים הבלטי, בשנת 1930, היא הצליחה לארגן 125 משפחות של אנשי עסקים יהודים ולסייע להם לעזוב את ארצם ולעבור לארצות הברית. משפחות אלו היו ממצרים, מרוקו, איטליה, פולין וסקנדינביה.
קייווי הקימה ומימנה את שני מרכזים לצעירים בפורט צ'סטר, ופעלה רבות למען נוער וצעירים באזור.