stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שילה הנקוק

| --- | --- |

שילה הנקוק, 2014
 לידה:  22 בפברואר 1933 (בת 91) Blackgang, הממלכה המאוחדת 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 תקופת הפעילות:  מ-1957 
 מקום לימודים:  האקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה (1952)  האוניברסיטה הפתוחה במילטון קיינס  תיכון דרטפורד לבנות 
 בן או בת זוג:  ג'ון ת'או (24 בדצמבר 1973–21 בפברואר 2002) 
 פרסים והוקרה:  מפקדת במסדר האימפריה הבריטית (2011)  קצינה במסדר האימפריה הבריטית (1974)  פרס לורנס אוליבייה להופעה הטובה ביותר לתפקיד משנה במחזמר (2007)  גבירה מפקדת במסדר האימפריה הבריטית (2020) 
 פרופיל ב-IMDb
 
שילה קמרון הנקוק, CBE (באנגלית: Sheila Cameron Hancock; נולדה ב-22 בפברואר 1933) היא שחקנית וסופרת אנגלייה. הנקוק למדה באקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה ואחר כך החלה בקריירת משחק בתיאטרון רפרטוארי. הנקוק שיחקה במחזות ובמחזות זמר בלונדון. הופעת הבכורה שלה בברודוויי במחזה "Entertaining Mr Sloane" בשנת 1966 זיכתה אותה במועמדות לפרס טוני לשחקנית הטובה ביותר במחזה. היא זכתה בפרס אוליבייה להופעה הטובה ביותר בתפקיד משנה במחזמר על הופעתה במחזמר "קברט" בשנת 2007. היא הייתה מועמדת לפרס אוליבייה ארבע פעמים נוספות על תפקידיה במחזות "סוויני טוד" (1980), "אגדת חורף" (1982), "Prin" (ב-1989), ו"הנזירות בלוז" (2010).
ביוגרפיה

שילה הנקוק נולדה בבלקגנג שבאי וייט לאייבי לואיז ואנריקו קמרון הנקוק, שהיה בעל פאב. אחותה בילי המבוגרת ממנה בתשע שנים חיה באנטיב. אחרי הפינוי בתקופת המלחמה למדה הנקוק בבית הספר Dartford County Grammar School. משחק למדה באקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה.
קריירה > תיאטרון

בשנות ה-50 של המאה העשרים עבדה הנקוק בתיאטרון רפרטוארי. הופעת הבכורה שלה בווסט אנד הייתה בשנת 1958, היא החליפה את ג'ואן סימס במחזה "Breath of Spring". ב-1959 הופיעה בסדרת התיאטרון של ג'ואן ליטלווד בהפקה "Make Me An Offer". תפקידים נוספים שלה בווסט אנד היו ב-1961 ברביו "One Over the Eight" עם קנת' ויליאמס, וב-1962 כיכבה במחזה "Rattle of a Simple Man". ב-1965 הופיעה הנקוק לראשונה בברודוויי במחזה "Entertaining Mr Sloane". ב-1978 שיחקה בתפקיד מיס האניגן בהפקה המקורית בלונדון של המחזמר "אנני". שנתיים לאחר מכן גילמה את גברת לובט בהפקה המקורית בלונדון של "סוויני טוד".
הנקוק שיחקה במחזות "אגדת חורף", "טיטוס אנדרוניקוס" ו"איזון עדין" עם הלהקה השייקספירית המלכותית. בתיאטרון המלכותי הלאומי הופיעה במחזות "גן הדובדבנים" ו"הדוכסית ממאלפי". היא ביימה את המחזה "חלום ליל קיץ" עבור הלהקה השייקספירית בסיבוב הופעות, וביימה את המחזה "The Critic" בתיאטרון הלאומי. היא הייתה מנהלת אמנותית של להקת התיאטרון קיימברידג'.
ב-2006 גילמה הנקוק את דמותה של פרויליין שניידר בהפקה מחודשת בווסט אנד של המחזמר "קברט" שהועלה בתיאטרון ליריק. על תפקיד זה היא זכתה בפרס אוליבייה להופעה הטובה ביותר בתפקיד משנה במחזמר. ב-2009 הופיעה במשך יותר משנה במחזמר "הנזירות בלוז" בתפקיד אם המנזר בלונדון פלאדיום.
ב-2013 כיכבה הנקוק לצדם של לי אוונס וקילי הוז בקומדיה "Barking in Essex" בתיאטרון וינדהאם.
ב-2016 שיחקה יחד עם ג'נה ראסל בבכורה בממלכה המאוחדת של המחזמר "הגנים האפורים" בתיאטרון סאות'פארק פלייהאוס.
קריירה > טלוויזיה

הופעתה הראשונה של הנקוק בתפקיד חשוב בטלוויזיה היה בתפקיד קרול בסיטקום "The Rag Trade" של ה-BBC בתחילת שנות השישים של המאה העשרים. עוד שיחקה בתפקידים ראשיים בקומדיות המצבים "The Bed-Sit Girl",‏ "Mr Digby Darling" ו-"Now Take My Wife". תפקידים נוספים שלה בטלוויזיה היו בסדרות "דוקטור הו", "קוואנה QC" (לצדו של בעלה ג'ון ת'או), "Gone to the Dogs",‏ "Brighton Belles", "איסטאנדרס", "The Russian Bride",‏ "Bedtime", "ארבעים ומשהו", "Feather Boy", "בית קדרות", "תחבולות חדשות", "הנוכלים", ו"המופע של קתרין טייט". ב-2008 שיחקה בתפקיד חולה במחלה סופנית שנסעה לשווייץ כדי לשים קץ לחייה, באחד המונולוגים של ה-BBC בסדרה "The Last Word". ב-2009 שיחקה בתפקיד ליז בפרק "The Rain Has Stopped" בסדרה "Moving On".
הנקוק הגישה תוכניות תעודה אחדות. ב-2010 הגישה את התוכנית "Suffragette City", שסיפרה על תנועת הסופרג'יזם דרך אוסף מוצגים של מוזיאון לונדון. ב-2011 הופיעה בתוכנית "Sheila Hancock Brushes Up: The Art of Watercolours" החוקרת את ההיסטוריה של צבעי המים דרך יצירות לא ידועות של אמנים מקצועיים וחובבים. ב-2013 הגישה את התוכנית "Perspectives: Sheila Hancock – The Brilliant Bronte Sisters" כחלק מהסדרה הדוקומנטרית "Perspectives" של רשת ITV, על מקורות ההשראה של האחיות ברונטה.
בדצמבר 2012 השתתפה הנקוק בתוכנית ספיישל לחג המולד של תחרות הריקודים "Strictly Come Dancing" של ה-BBC.
בינואר 2016 הופיעה בתפקיד אורח בפרק בסדרה הרפואית של ה-BBC "חדר מיון". בדצמבר 2016 כיכבה לצדם של דון פרנץ', אמיליה פוקס ואיאן גלן בסדרת הדרמה קומית "Delicious" של ערוץ Sky One.
קריירה > עבודות נוספות

במרץ 1963 הקליטה הנקוק סינגל קומי בשם "My Last Cigarette". בשיר מסופר על מישהי שמנסה להיגמל מעישון. כל הכוונות הטובות תלויות בכך שהיא תעשן "רק עוד סיגריה אחת".
בשנים 1978 ו-1979 כיכבה הנקוק בתפקיד אליס פוסטר בסדרה הקומית של רדיו 2 של ה-BBC בשם "Thank You, Mrs Fothergill" לצדה של פאט קומבס. היא השתתפה בהופעת אורח בתוכניות טלוויזיה כגון "Grumpy Old Women", "חדר 101" ו-"Have I Got News for You". ברדיו השתתפה בשעשועון "Just a Minute" מאז 1967. בשנים 2007 עד 2012 הייתה הנקוק צ'נסלור של אוניברסיטת פורטסמות'. ממרץ עד מאי 2010 הייתה שופטת בתוכנית הכישרונות "Over the Rainbow" של ה-BBC יחד עם שארלוט צ'רץ', אנדרו לויד ובר וג'ון פרטרידג'.
הנקוק עבדה ברדיו בקביעות והופיעה בארבע עונות של סדרת התסכיתים "North by Northamptonshire" לצדו של ג'פרי פאלמר.
ב-1977 הייתה הנקוק אורחת התוכנית "אלה הם חייך". מנחה התוכנית איימון אנדרוז הפתיע אותה עם סיום הצגת "The Bed Before Yesterday" בתיאטרון ליריק בלונדון.
חיים אישיים

הנקוק הייתה נשואה לשחקן אלק רוס משנת 1955 עד למותו ב-1971. ב-1965 נולדה בתם מלאני. ב-1973 התחתנה הנקוק עם השחקן ג'ון ת'או. הוא אימץ את מלאני, ונולדה להם בת נוספת ג'ואנה. בתו של ת'או מנישואיו הראשונים הצטרפה גם היא למשפחה. כל שלוש הבנות הפכו לשחקניות.
היא הייתה נשואה לת'או עד למותו ב-21 בפברואר 2002. בסוף שנות השמונים אובחנה הנקוק כחולה במחלת סרטן השד, אבל החלימה לחלוטין. ב-2004 פרסמה ספר בשם "The Two of Us" שכלל שתי ביוגרפיות שלה ושל ת'או, כמו גם על 28 שנות נישואיהם. ב-2008 פרסמה ספר נוסף בשם "Just Me" על ההשלמה שלה עם היותה אלמנה. ב-2014 פרסמה את הרומן הראשון שלה "Miss Carter's War".
הנקוק היא חברה באגודת הידידים (קווייקרים). היא פטרונית של ארגון הצדקה "The Food Chain", ועבדה בארגון הצדקה לילדים "Kids Company" בלונדון עד לפירוקו ב-5 באוגוסט 2015.
ב-1974 הוענק להנקוק תואר קצינת מסדר האימפריה הבריטית (OBE), וב-2011 הוענק לה תואר מפקדת מסדר האימפריה הבריטית (CBE).
כיבודים ופרסים

1974 – קצינת מסדר האימפריה הבריטית (OBE) על שירותיה לתחום הדרמה
2002 – מועמדות לפרס באפט"א לטלוויזיה לשחקנית הטובה ביותר על תפקידה בסרט "The Russian Bride"
2003 – מועמדות לפרס באפט"א לשחקנית הטובה ביותר על סדרת הטלוויזיה "Bedtime"
2007 – מונתה לצ'אנסלור אוניברסיטת פורטסמות'
2007 – זכייה בפרס לורנס אוליבייה להופעה הטובה ביותר בתפקיד משנה במחזמר על תפקידה בדמות פרוליין שניידר במחזמר "קברט"
2010 – מועמדות לפרס לורנס אוליבייה להופעה הטובה ביותר בתפקיד משנה במחזמר על תפקידה בדמות אם המנזר במחזמר "הנזירות בלוז"
2010 – פרס מפעל חיים של פרסי נשים בקולנוע ובטלוויזיה
2011 – מפקדת מסדר האימפריה הבריטית (CBE) על תרומתה לתחום הדרמה
הערות שוליים

↑  Film reference Hancock Biography  accessed 9 March 2010
↑  Revoir, Paul (17 במרץ 2011). "Actress Sheila Hancock admits loving drama of 'vile and wonderful' drinking men". Daily Mail. London. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Daily Mail Profile of Sheila Hancock 16 September 2008 accessed 9 March 2010
↑  "Lee Evans and Sheila Hancock star in new stage comedy". bbc.co.uk. BBC News. 30 בנובמבר 2012. נבדק ב-10 ביוני 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Lee Evans – 'I really wanted to get back into theatre'". whatsonstage.com. Whats on Stage. 3 במאי 2013. נבדק ב-10 ביוני 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  A History of the World – Suffragette City at BBC Programmes
↑  Sheila Hancock Brushes Up: The Art of Watercolours at BBC Programmes
↑  "Perspectives: Sheila Hancock – The Brilliant Brontכ Sisters". Series 3. Episode 3. 31 March 2013. ITV3. http://www.itv.com/presscentre/ep3week14/perspectives. Retrieved 31 March 2013.
↑  "Strictly Come Dancing". Series 10. 25 December 2012. http://www.bbc.co.uk/programmes/b01pkjn5. Retrieved 25 December 2012.
↑  Songfacts
↑  University of Portsmouth News
↑  BBC. "North by Northamptonshire". BBC. נבדק ב-5 בינואר 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Guardian (4 באוקטובר 2008). "Guardian Profile of Hancock Saturday 4 October 2008". The Guardian. London. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "No. 59647". The London Gazette (Supplement). 31 December 2010. p. 7.
↑  "Sheila Hancock receives Women in Film and TV Award". BBC News.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007431503605171  PLWABN: 9810552034405606  BNE: XX4859699  BnF: cb140669090 (data)  GND: 118894773  ISNI: 0000 0001 0718 2458  LCCN: n88040019  NTA: 073585181  SUDOC: 250905876  VIAF: 30335197   WorldCat (עם VIAF): 30335197
נתן פלד

נתן פלד  (3 ביוני 1913 - 8 בינואר 1992) היה פוליטיקאי ישראלי, כיהן כחבר הכנסת ושר מטעם מפ"ם.
חייו

נתן פרידל נולד כבן בכור ללאה לבית גוברין ויוסף באודיסה, אז חלק מהאימפריה הרוסית (כיום באוקראינה) במשפחה ציונית בת שני ילדים. 
האב היה סוחר אמיד ונעדר רבות מהבית.
כשהיה בן 8 עברה משפחתו לקישינב, אז חלק מרומניה. שם למד בגימנסיה העברית "תרבות" והצטרף לתנועת השומר הצעיר.
בזכות בכושר הארגון שלו גויס כבר בגיל 16 לפעילות בהנהגה הראשית בבוקרשט. 
עד עלייתו לארץ ריכז את תנועת השומר הצעיר ברומניה. בתוקף תפקידו זה היה גם מזכיר מרכז ”החלוץ”.
עלה לישראל במסגרת העלייה החמישית ב-1933, הצטרף לקבוצת ”מלט” בנס-ציונה ומונה מטעם התנועה כחבר מועצת הפועלים המקומית.
חברתו מבסרביה, מניה, עלתה בעקבותיו והשניים נישאו בארץ ישראל.
ב-1934 היה חלק מגרעין שהצטרף לקיבוץ שריד. הוריו נספו בשואה ברומניה.
מילא תפקידים רבים במסגרת השומר הצעיר ומפ"ם (חבר הוועד הפועל של ”הקיבוץ הארצי”, חבר מזכירות ”הקיבוץ הארצי”, שליח ”השומר הצעיר” וההסתדרות בארצות הברית, מזכיר ”הקיבוץ הארצי-השומר הצעיר”, מזכיר מדיני של מפ”ם) ותפקידים בהסתדרות כמו מזכיר ועדת הביטחון של ההסתדרות הכללית.
במסגרת שירות החוץ של מדינת ישראל יצא ב-1958 שימש כציר ישראל בסופיה ומיד עם סיום כהונתו שם מונה כשגריר ישראל באוסטריה.
נבחר לכנסת השישית בנובמבר 1965. בספטמבר 1969 נבחר כמועמד מפ"ם לתפקיד שר. בכנסת השביעית (מנובמבר 1969) התמנה לתפקיד שר הקליטה בממשלת גולדה מאיר. על פי מדיניות הפרדת הרשויות של מפ"ם כיהן כשר שאינו חבר כנסת. בעקבות מלחמת יום הכיפורים טען שעל כל הממשלה להתפטר ופרש מתפקידו, לאחר למעלה משלוש וחצי שנים. הוא שב לקיבוץ שריד.
נתן פלד נפטר ב-1992 והותר אחריו שתי בנות ונכדים.
הערות שוליים

↑  ציר ישראל בבולגריה הגיש את כתב האמנתו, חרות, 18 בנובמבר 1958.
↑  בהצבעה חשאית במרכז מפ"ם: נתן פלד נבחר לשר, דבר, 24 בספטמבר 1969
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987012093073405171  VIAF: 1304167265483072610007   WorldCat (עם VIAF): 1304167265483072610007
מלווה מלכה

ערך זה עוסק בסעודת מצווה המתקיימת במוצאי שבת. אם התכוונתם לתוכנית רדיו, ראו .
האדמ"ור מלוצק במלווה מלכה
מְלַוֵּה מַלְכָּה הוא כינוי לסעודה שנאכלת במוצאי שבת, ובה מלווים את שבת המלכה בצאתה בשירה ובסעודה, כדרך שמלווים מלך ומלכה בצאתם מן העיר. סעודה זו נקראת גם "סעודה רביעית" או "סעודת דוד המלך".
מקור

מקור המנהג הוא בתלמוד הבבלי: "לעולם יסדר אדם שולחנו במוצאי שבת אף על פי שאינו צריך אלא לכזית", כלומר למרות שהוא שָׂבֵע (תלמוד בבלי, מסכת שבת, דף קי"ט, עמוד ב').
הסעודה נקראת גם "סעודתא דדוד מלכא" (סעודת דוד המלך), שכן דוד המלך ביקש מה' לדעת את יום מותו, וה' גילה לו שהוא ימות בשבת, ומאז, בכל מוצאי שבת היה דוד עושה סעודה לבני ביתו, כדי להודות לה' על שעודנו בחיים.
במקורות מוקדמים מציינים את עצם ה"נסכוי" (או "עצם הלוז") אשר איננה ניתנת להשמדה, וממנה קם הגוף בתחיית המתים. העצם ניזונה רק מהנאכל בסעודת מלווה מלכה. ההסבר לשני הדברים הנ"ל נובע זה מזה מכיוון שהמוות נגזר כתוצאה מאכילת עץ הדעת על ידי אדם הראשון, ומכיוון שעצם זו ניזונת רק ממלווה מלכה, היא לא ניזונה מעץ הדעת.
בשם האר"י (רבי יצחק לוריא אשכנזי) נאמר, שהנשמה היתרה המלווה את האדם בשבת, אינה עוזבת אותו עד אחרי סעודת מלווה מלכה. מטעם זה נהגו רבים שלא לעשות מלאכה ולא להחליף את בגדי השבת עד אחרי הסעודה.
פרטים ומנהגים

רבים מהפוסקים הראשונים והאחרונים כתבו שסעודה זו אינה חובה, ויש מן האחרונים שכתבו שהיא חובה. בקרב מרבית היהודים האורתודוקסים כיום, המנהג לא נתפס כמחייב וההקפדה על עצם קיומו שונה ממשפחה למשפחה.
האליה רבה כתב שמי שהאריך בסעודה שלישית עד אחרי צאת שבת, פטור מסעודת מלווה מלכה. האחרונים התלבטו האם נשים פטורות מסעודה זו.
בין הפוסקים ישנה מחלוקת לגבי היקף הסעודה. יש שכתבו שאפשר להסתפק במיני עוגות שברכתם מזונות ואפשר לקבוע עליהם סעודה, ויש שכתבו שדי אף במאכל כלשהו שאין ברכתו מזונות, ויש שאמרו שצריך לאכול בה לחם משום ששמה היא "סעודת" מלווה מלכה. הגאון מווילנה מצדד בדעה האחרונה המצריכה לאכול דווקא פת.
המהדרין מכינים לסעודת מלווה מלכה תבשיל מיוחד. הידור זה מבוסס על המסופר במסכת שבת על בני ביתו של רבי אבהו שהיו שוחטים בכל מוצאי שבת עגל, ורבי אבהו היה אוכל ממנו כליה. כאשר גדל בנו, שאלו לשם מה צריך לשחוט עגל נוסף במוצאי שבת – הרי מוטב להשאיר מהעגל ששוחטים בערב שבת כליה אחת, לצורך סעודת מלווה מלכה. שמעו בעצתו של הבן ושימרו מהבשר של ערב שבת מעט לצורך מוצאי שבת. אך אז בא אריה וטרף את העגל שהיה מיועד למוצאי שבת, וכך נמצא שלא הרוויחו דבר. מן הסיפור למדו שראוי להדר ולהכין תבשיל מיוחד לכבוד סעודת מלווה מלכה, ולא להסתפק באכילת שאריות ממאכלי השבת.
בספרות ההלכה מופיעים זמנים שונים לקיום הסעודה: מיד בצאת השבת, עד ארבע שעות זמניות לאחר צאת השבת, עד חצות הלילה, עד הבוקר, עד סוף יום ראשון או עד סוף יום שלישי.
נהוג לשיר בסעודת מלווה מלכה את הזמירות: אליהו הנביא, המבדיל בין קודש לחול, אמר ה' ליעקב, במוצאי יום מנוחה, חדש ששוני, אגיל ואשמח בלבבי ועוד זמירות אחרות, העוסקות בתפילות ובקשות לשבוע החדש, באליהו הנביא ובגאולה על ידי משיח בן דוד.
הערות שוליים

↑  טעמי המנהגים שבת, אות תכה; ליקוטי מהרי"ח בשם סידור רבי שבתי מרשקוב.
↑  הובא במשנה ברורה ש, ובב"י הביא בשם "סידורים".
↑  ריטב"א שבת דף קי"ט עמוד ב, רדב"ז פרק ט הלכה יג מהלכות מתנות עניים, שולחן ערוך הרב סימן ש סעיף ג, ברכי יוסף סימן רע"ב סעיף קטן ט, קצות השלחן סימן ק סעיף ג, משנה ברורה סימן ש סעיף קטן ב, פסקי תשובות סימן ש אות א.
↑  חיי אדם כלל ח אות לו, מטה אפרים סימן תר"ב (קצה המטה סעיף קטן מו), שו"ת רב פעלים אורח חיים חלק ג סימן לה, שו"ת תשובות והנהגות חלק ב סימן קס"ו.
↑  סימן ש אות א
↑  פרי מגדים סימן ש אשל אברהם סעיף קטן א. תורת שבת סימן ש סעיף קטן א.
↑  שולחן ערוך אורח חיים ש א – ויקיטקסט, באתר he.wikisource.org
| סדר השבת |
| --- | --- | --- |
| ערב שבת | מנחה לערב שבת • תוספת שבת • הדלקת נרות |  |
| ליל שבת | קבלת שבת • תפילת ערבית של שבת • קידוש • סעודת ליל שבת |  |
| יום השבת | תפילת שחרית של שבת • תפילת מוסף של שבת • סעודת יום שבת • דרשת השבת • תפילת מנחה של שבת • סעודה שלישית |  |
| מוצאי שבת | תפילת ערבית למוצאי שבת • הבדלה • מלווה מלכה |  |
פורטל שבת ומועדי ישראל
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007553963605171  LCCN: sh93002407 
הבהרה:  המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואין לראות בו פסיקה הלכתית.
יברכך

| --- | --- |
 סינגל בביצוע אילנה רובינא
 יצא לאור:  1970 
 סוגה:  ניגון, מוזיקה חסידית 
 שפה:  עברית 
 אורך:  2.56 דק' 
 לחן:  דוד וינקרנץ 
 
"יברכך" הוא שיר שהלחין דוד וינקרנץ למילים מתוך ספר תהילים, וביצעה במקור אילנה רובינא. השיר זכה במקום הראשון בפסטיבל הזמר החסידי בשנת 1970.
רקע

את השיר הלחין המוזיקאי דוד וינקרנץ מתוך פרק קכ"ח בספר תהילים. 
השיר זכה במקום הראשון בפסטיבל הזמר החסידי בביצועה של הזמרת אילנה רובינא, בתם של שחקנית התיאטרון חנה רובינא והמשורר אלכסנדר פן. 

השיר נחשב כאחד מהקלאסיקות מאותו פסטיבל.
ביצועים

את השיר ביצעו בין היתר שלמה ארצי, דודו פישר, צמד רעים, צמד הפרברים, עליזה קשי, אסנת פז, איתן מסורי.

בשנת 2015, מלחין השיר, דויד וינקרנץ, ביצע את השיר בפסטיבל הכלייזמרים בצפת, עם להקת הכלייזמר "מתוק מדב"ש".
הערות שוליים

↑  דודי פטימר, ‏הכוכבים, השירים ותוצאות המלחמה: 50 שנה לפסטיבל הזמר החסידי, באתר מעריב אונליין, 20 באפריל 2019
↑  יברכך ה' מציון, פסטיבל הכלייזמרים, דויד צבי וייקרנץ ולהקת כלייזמר מתוק מדבש זכרון יעקב עם מוסא ברלין, באתר יוטיוב, ‏23.8.2018
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz work: 794d2bdf-d60d-4c46-9463-d89df37834d4
וילפרד ביון

| --- | --- |

וילפרד ביון
 לידה:  8 בספטמבר 1897 מטורה, הראג' הבריטי 
 פטירה:  8 בנובמבר 1979 (בגיל 82) אוקספורד, הממלכה המאוחדת 
 מקום לימודים:  יוניברסיטי קולג' לונדון  קווינ'ס קולג' 
 מוסדות:  קליניקת טוויסטוק  יוניברסיטי קולג' לונדון 
 פרסים והוקרה:  אות השירות המצוין 
 
ביון במהלך שירותו הצבאי, 1916
וילפרד רופרכט ביון (Wilfred Ruprecht Bion;‏ 8 בספטמבר 1897 – 8 בנובמבר 1979) היה פסיכואנליטיקאי בריטי, תאורטיקן וקלינאי. שימש כנשיא החברה הפסיכואנליטית הבריטית בשנים 1962–1965. נחשב לתורם חשוב לדיון באופייה של הפסיכואנליזה, ולמי ששופך אור על הנושא. הדרך שבה הבין תהליכים פסיכואנליטיים שונה בצורה מהפכנית מכל אופני ההמשגה שקדמו לו.
ביוגרפיה

ביון נולד במטהורה (Mathura) בצפון הודו בשנת 1897 למשפחה ממוצא הוגנוטי ששירתה בתפקידים שונים בהודו לאורך דורות רבים - כמיסיונרים, במשטרה ההודית ובמשרדים ממשלתיים. בגיל 8 נשלח לאנגליה שם למד בקולג' Bishop's Stortford. אף על פי שמאז לא שב עוד להודו, היה קשור לארץ מולדתו כל ימי חייו. הוא נפטר בנובמבר 1979, חודשיים לפני ביקור מתוכנן בבומביי.
בגיל 19, עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה, ביון התנדב לשירות צבאי בחטיבת השריון המלכותית. הוא הוצב לראשונה בשדה הקרב ביוני 1917 בבלגיה, ולאחר מכן גדודו עבר לצרפת. הוא מונה בתחילה זמנית כקצין זוטר, ובמרץ 1918 מונה כקצין בפועל בתפקיד מפקד טנק. שירות זה היקנה לו שני עיטורי שבח על תפקודו בשדה הקרב - (Distinguished Service Order (DSO ו-Croix de Chevalier of the Légion d'honneur. בספטמבר 1921 ביון סיים את שירותו הצבאי.
מיד עם סיום שירותו הצבאי ביון החל לימודי היסטוריה באוניברסיטת אוקספורד. בשנת 1922 החל לשמש כמורה בבית ספרו הקודם Bishop's Stortsford College, אך לאחר שהבין שלא נועד לתפקיד זה הפנה את מאמציו ללימודים לקראת הכשרתו כפסיכואנליטיקאי. הוא החל בלימודי רפואה ב-University College London ולמרות הצטיינותו שם התמיד בכוונתו המקורית. לאחר סיום לימודי הרפואה החל בשנת 1933 להתמחות בפסיכותרפיה פסיכואנליטית במרפאת טביסטוק בלונדון – מרכז להכשרה וטיפול שצמח במהירות בשנים אלה וב-1938 החל בהתמחות לקראת קבלתו כחבר בחברה הפסיכואנליטית הבריטית, תהליך שנקטע עם פרוץ מלחמת העולם השנייה. ב-1 באפריל 1940 גויס ביון לשירות צבאי, הוצב בחיל הרפואה ושירת כפסיכיאטר במספר בתי חולים צבאיים. יחד עם קבוצה של יוצאי מרפאת טביסטוק שגויסו גם הם, עסק בפיתוח של שיטות חדשות לטיפול בחיילים נפגעי חרדה ופוסט-טראומה, או במינוח של אותה תקופה - נפגעי "הלם הפגזה" (shell shock).
לאחר תום המלחמה חזר לקליניקת טביסטוק והיה מעורב בתהליך פיצולה לשני גופים - מרפאת טביסטוק שהתמקדה בטיפול והפכה לחלק ממערכת הבריאות הציבורית באנגליה שהוקמה אז, ולמכון טביסטוק ליחסי אנוש(אנ'). בתקופה זו העמיקה התעניינותו בפסיכואנליזה, והחל באנליזה אצל מלאני קליין שנמשכה לאורך השנים 1946–1952. בשנים 1962–1965 שימש כנשיא החברה הפסיכואנליטית הבריטית. ב-1968, בהיותו כבן 70, ביון עזב את לונדון ועבר להתגורר וללמד בלוס אנג'לס, קליפורניה. במשך השנים 1968–1979 נסע ברחבי דרום-אמריקה ואירופה, הרצה והדריך. הוא שב לאנגליה זמן מה לפני מותו ב-1979.
ביון נישא פעמיים ונולדו לו שלושה ילדים. אשתו הראשונה, השחקנית בטי ג'רדיין, נפטרה ב-1945, מספר ימים לאחר שנולדה בתם פרטנופ (Parthenope, שהפכה גם היא לפסיכואנליטיקאית מוכשרת באיטליה). ב-1951 נישא לאשתו השנייה, פרנצ'סקה ביון, ונולדו להם בן ובת, ג'וליאן וניקולא. פרנצ'סקה הצטרפה למרבית מסעותיו להרצאות ברחבי העולם, וערכה חלק ממאמריו.
גוף העבודה של ביון

אפשר לקרוא את גוף העבודה של ביון כנחלק, באופן שרירותי משהו, לתקופות תאורטיות שונות.
גוף העבודה של ביון > תאוריה של חשיבה - שנות ה-70

לקראת סוף שנות ה-60 ניתן להצביע על מעבר פרדיגמטי בעבודתו של ביון, אותו ניתן כבר לזהות בפרק "הערות פרשניות" העוסק בהערכה מחדש של חשיבתו המוקדמת, שביון צירף לספרו במחשבה שנייה (1967). בחשיבתו המוקדמת ביון משתמש כאמור במודל הדומה במהותו למערכת העיכול ומתאר תהליך "מטבולי" המבוסס על תפקודה של מערכת זו, אולם בהמשך הוא מדגיש את הסייגים שיש להציב בעת השימוש במודלים פסיכואנליטיים מעין אלה, תוך הפניית הקשב לרמת הפשטה המשתנה במונחים השונים בהם השתמש במודל המטבולי, כגון "עיכול" או "סילוק" לעומת "חשיבה" או "חלימה". המעבר הפרדיגמטי מתבטא במובהק במאמציו של ביון להנחיל "משמעת" אנליטית ולזקק את מחשבותיו למעין "הוראות הפעלה". בשנת 1970 התפרסם ספרו קשב ופרשנות שבו התגבשה כבר חשיבתו החדשה.
שינוי החשיבה מתואר פעמים רבות כמעבר ממודל המבוסס על טרנספורמציות ב-K - מימד הידיעה (Knowledge), אל מודל המבוסס על טרנספורמציות ב-O. מודל הטרנספורמציות ב-K מתאר תהליכי חשיבה הקשורים בהשתלשלות של ייצוגים - יסודות נפשיים שאותם הדעת יכולה לשאת. טרנספורמציות ב-O מבוססות על חומר נפשי שאינו בר-ייצוג, אך כזה הלוחץ על הנפש להיכנס לתוך שרשרת הייצוגים. חומר נפשי זה הוא שהומשג על ידי המונח "יסודות β". ביון מדגיש שניתן לדון רק באותם היבטים של O שהשתלשלו אל תוך הייצוג, כלומר לתוך K. ביחס לאותם היבטים שלא השתלשלו, כדי לחוות אותם על הפסיכואנליטיקאי לוותר על התלות בצורות מוכרות של הרגעה הנובעות מעדות החושים, כגון שימוש בתוכן של אמירות המטופל כעדות מוחשית לנכונות הפירושים שמציע, וכן לוותר על ה"זיכרון והתשוקה" - הזיכרון של מודלים ותאוריות שנלמדו יחד עם הזיכרון של היסטורית ההתנסויות במפגשים עם מטופלים, והתשוקה ל"ריפוי" של המטופל או לתוצאות אחרות של הטיפול הפסיכואנליטי. בלשונו של ביון: "בפסיכואנליזה אין מקום לתשוקה; אין מקום לזיכרון, בהיותו מבוסס על התשוקות הקשורות לפעילויות-עבר השונות מן הפסיכואנליזה ובלתי נפרד מהן. התשוקה להיות פסיכואנליטיקאי טוב מפריעה להיות פסיכואנליטיקאי." במקומם ביון מציע לאמץ גישה של "אמונה" (F - act of faith) כדי שהנפש תוכל להישאר פתוחה 'לקלוט' את ההיבט האמיתי במערכת היחסים עם המטופל.
אפשר לראות בכתיבתו של ביון מעברים בין אינטואיציה להמשגה. הוא התחיל את כתיבתו בשנות ה-50 במאמץ ללכוד את האינטואיציות הקליניות שלו בכל הקשור במצבי נפש קשים, בשנות ה-60 הוא "מתמיר" אינטואיציות אלה לתאוריית חשיבה המבוססת על השתלשלות של ייצוגים - עובר מאינטואיציה להמשגה, ובשנות ה-70 הוא מנסה לשוב אל האינטואיציה, הפעם לא מתוך כורח הנובע מהיעדר המשגה, אלא כתוצאה ממשמעת פסיכואנליטית המאפשרת מגע הדוק יותר עם התרחשות הנפשית הגולמית הממשית, תוך מעברים הלוך ושוב בין ייצוגים לבין היעדרם..
בשנותיו האחרונות של ביון הוא העלה על נס את ערך העמימות ו"אי הידיעה", כפי שעולה מהציטוטים הבאים:
"בכל חדר טיפול מן הראוי שיהיו שני אנשים מפוחדים; המטופל והפסיכואנליטיקאי. אם אין זה המצב, יש לתהות מדוע הם טורחים למצוא מה שכבר ידוע לכל".
"במקום לנסות להביא אור מבריק, אינטליגנטי וידעני כדי לפתור בעיות מעורפלות, אני מציע שנביא להפחתת ה'אור' – קרן חודרת של אפלה".
"אם על האנליטיקאים להיות מסוגלים לפרש את דברי האנליזנד, נחוצה להם יכולת עצומה להיות סובלניים למה שהאנליזנדים מבטאים, בלי להגיע מהר מדי למסקנה שהם יודעים את הפירושים".
ספרים של ביון שתורגמו לעברית

התנסויות בקבוצות ומאמרים נוספים, (בתרגום יהודית כפרי), תל אביב: הוצאת דביר, 1992.
ללמוד מן הניסיון, תרגום: דנה רופין, תל אביב: תולעת ספרים, 2004
במחשבה שנייה, תרגום: איריס גיל-רילוב, תל אביב: תולעת ספרים, 2003
סזורה, תולעת ספרים, 2016
ביון בלוס אנג'לס, סמינרים והדרכה, ברנט מאלין וג'וזף אגואיו (עורכים),תרגום: משה ברגשטיין, הוצאת כרמל, 2017
קשב ופרשנות, תרגום: אמיר עצמון, תל אביב: תולעת ספרים, 2018
לקריאה נוספת

ז'ואן ונוויל סימינגטון, החשיבה הקלינית של וילפרד ביון, מאנגלית: אורה זילברשטיין, עריכה מדעית: דר' אילן נילמן, הוצאת תולעת ספרים, תש"ס 2000.
אנדרסון רובין (עורך), מאמרים קליניים על קליין וביון. מאנגלית:משה ברגשטיין, עריכה מדעית: חגית אהרוני ואבנר ברגשטיין. מודן הוצאה לאור, 1992.
ריוך, נ.ג' (1970), עבודתו של ווילפרד ביון, בתוך נ. רוזנוסר, ול. נתן (עורכים) (1997), הנחית קבוצות: מקראה, מרכז ציפורי, החברה למתנסים, ירושלים, (עמ' 101–114).
גילית הורויץ, על מציאות חושית ונפשית, עיונים בכתבי וילפרד ביון, הוצאת רסלינג, 2019
חני בירן, האומץ שבפשטות, רעיונות מרכזיים בעבודתו של ביון  הוצאת רסלינג, 2022
Grotstein J. S., A Beam of Intense Darkness: Wikfred Bion's Legacy to Psychoanalysis. Karnac, 2007
Biran H. The Courage of Simplicity. Karnac, 2015
2003 Lipgar, R. M. & Pines, M. (eds.) Building on Bion: Branches, Contemporary Developments and Applications of Bion's Contributions to Theory and Practice, London: Jessica Kingsley Publishers
Miller, E. (1998). ‘A Note on the Proto-Mental System and 'Groupishness': Bion’s Basic Assumptions Revisited’. Human Relations 51 (12) 1998
Szykierski, D. 'The Northfield Experiments and the Enigma of Psychiatry without Psychiatrists'. Organisational & Social Dynamics 8(1) 38–62 2008
הימנעות מגיוס

הימנעות מגיוס היא מכלול הדרכים שבהן אפשר להימנע מגיוס חובה לצבא, במדינות או בזמנים בהם הגיוס הוא חובה, כגון ארצות הברית בזמן מלחמת וייטנאם או ישראל. הימנעות מגיוס היא אופציה המשמשת סרבני גיוס, שאינם מעוניינים להצהיר בגלוי על סרבנותם ולשבת בכלא.
למען הדיוק יש להבדיל בין שלושה מושגים:
הימנעות מגיוס: שימוש בדרכים חוקיות שלא לשרת בצבא.
השתמטות מגיוס: פעולה בדרכים בלתי חוקיות על־מנת שלא לשרת בצבא.
אי־גיוס: סירוב של הצבא לגייס אדם, משום שאינו עונה על דרישות הצבא או אינו נחוץ לו.
בשלושת המקרים התוצאה היא פטור מגיוס.