stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שושלת סאטווהאנה
הישגים תרבותיים > האמנות של אמראוואטי

שליטי סאטווהאנה יוצאי דופן גם בזכות תרומתם לאדריכלות ולאמנות בודהיסטית. הם בנו סטופות נאות בעמק הנהר קרישנה, כולל הסטופה באמראוואטי באנדרה פרדש. הסטופות עוטרו בלוחות שיש ופוסלו עם נושאים הכוללים סצנות מחיי הבודהה, המתוארות בסגנון אופייני רזה ואלגנטי. סגנון הפיסול האזורי של אמראוואטי השפיע גם על הפיסול של דרום-מזרח אסיה.
לוחות השיש של אמראוואטי, מקטעים מסטופה בודהיסטית
מקטע מהסטופה של אמראוואטי
ההתקפה של מארה על הבודהה, המאה ה-2, בסגנון אמראוואטי
מגילה נתמכת על ידי יאקשה הודי, הסטופה של אמראוואטי, המאה ה-2–3 לספירה.
ביאורים

↑  ז'אנר עצום של ספרות הינדית על מגוון רחב של נושאים, במיוחד על אגדות וספרות מסורתית אחרת.
1 2  טקס הקרבת סוס של הדת הוודית. טקס זה שימש מלכים הודים עתיקים כדי להוכיח את ריבונותם האימפריאלית
1 2  טקס מורכב של הכתרת מלך
↑  אוסף עתיק של שירים הודיים בשפת המהרשטרי פראקריט. השירים עוסקים באהבה.
↑  ז'אנר הודי של כתובות שחיברו משוררים בשבחם של שליטיהם. רובם מהמאה ה-6 לספירה ואילך.
מלבי"ם

| --- | --- |

הרב מאיר לייבוש ויסר, המלבי"ם
 לידה:  7 במרץ 1809 י"ט באדר ה'תקס"ט וולוצ'יסק, אוקראינה 
 פטירה:  18 בספטמבר 1879 (בגיל 70) א' בתשרי ה'תר"מ קייב, האימפריה הרוסית 
 כינוי:  "העילוי מווהלין",  ה"קמפנר" ("המגיד מקמפן")   שם לידה:מאיר לייבוש בן יחיאל מיכאל וייזר
 מדינה:  האימפריה הרוסית 
 מקום פעילות:  ורשן, קמפנו  בוקרשט  בית הכנסת הגדול של בוקרשט, בית הכנסת מלבי"ם,  קניגסברג
 תקופת הפעילות:  ? – 18 בספטמבר 1879 
 השתייכות:  יהדות אורתודוקסית
 תחומי עיסוק:  רב, תאולוג, פילוסוף, משורר, מדקדק
 רבותיו:  הרב לייב מוולוצ'יסק (אביו החורג)   הרב משה הלוי הורוויץ מוולוצ'יסק   הרב צבי הירש אייכנשטיין   הרב שלמה זלמן טיקטין
 תלמידיו:  הרב אברהם אלימך פישמן   הרב נחמן הלר
 חיבוריו:  "ארצות החיים", "ארצות השלום", "אורח חיים", "התורה והמצוה", "מקראי קודש"
 
 תפקידים נוספים:  הרב הראשי של בוקרשט
 
הרב מאיר לייבוש וייזר, הידוע כמלבי"ם
המלבי"ם (מתוך ערכו ב"מילון האנציקלופדי ברוקהאוס ואפרון")
רבי מאיר לֵיבּוּשׁ בן יחיאל מִיכְל וֵייזֶר (המַלְבִּי"ם, גם המגיד מקמפן; י"ט באדר ה'תקס"ט, 7 במרץ 1809 – א' בתשרי ה'תר"מ, 18 בספטמבר 1879) היה רב יליד ווהלין, מפרשני המקרא והפוסקים האחרונים. פעל באימפריה הרוסית, בפרוסיה וברומניה.
קורות חייו > שנות צעירותו ולימודיו

רבי מאיר ליבוש נולד בעיר וולוצ'יסק אשר בווהלין, אוקראינה. למד עברית, תורה וגמרא עם אביו. לאחר שהתייתם עבר לגור בבית אביו החורג, הרב לייב מוולוצ'יסק. כמו כן למד אצל הרב משה הלוי הורביץ בעיר הולדתו. בהגיעו למצוות נשלח להמשך לימודים רבניים לישיבה בוורשה. שם נודע כעילוי, וכונה "העילוי מווהלין". רכש מגיל צעיר לא רק בקיאות בתורה אלא גם בחכמת הנסתר (בגליציה אצל רבי צבי הירש אייכנשטיין, האדמו"ר המפורסם מז'ידצ'וב) ובידע כללי. התחתן בגיל 14 אך השידוך לא היה מוצלח וכעבור שנים אחדות בני הזוג התגרשו.
מאוחר יותר, בערך בגיל 27, התחתן שנית וחמיו החדש תמך בו מבחינה כלכלית כדי שיוכל להתפנות ללימוד ולכתיבה. ואכן מלבי"ם התגלה ככותב פורה במיוחד בתחום הספרות התורנית. עוד בשנת 1834 ביקר בכמה קהילות חשובות באירופה – כמו פרסבורג, ברסלאו ואמסטרדם וקיבל מהרבנים שם המלצות על ספרו "ארצות החיים", פירוש לשולחן ערוך, שיצא לאור לאחר מכן בברסלאו בשנת 1837. לפי המלצת מורו ורבו מברסלאו, הרב שלמה זלמן טיקטין (גר'), מונה בשנת 1839 לרב בוורֶשֶׁן (Wreschen, בימינו Września שבמחוז פוזנן), אז בממלכת פרוסיה. שבע שנים לאחר מכן מונה לרב בקמפן (היום קמפנוֹ במערב פולין).
קורות חייו > פעילותו כרב ראשי ודרשן ברומניה

ב־1859, אחרי איחוד הנסיכויות הרומניות, מונה מלבי"ם לרב ראשי ודרשן בבוקרשט, בירת הנסיכות הרומנית המאוחדת. זאת, אחרי שהשלטונות הרוסים לא אישרו את בחירתו כרב ראשי של וילנא, והוא עצמו דחה את ההזמנה לכהן כרבה של קהילת יהודי אוהעל בהונגריה. הודות להילתו כרב גאון בתורה ובלשון הקודש התקבל בהתלהבות בכל שכבות הקהילה היהודית המקומית, החל מהמסורתיים והעדה הספרדית הקטנה, וכלה במודרניים יחסית, ה"סודיטים" (נתיני האימפריה האוסטרית), שציפו ממנו להבנה לחידושים. בבוקרשט נהג מלבי"ם לדרוש דרשות בבית הכנסת הגדול, ובנוסף ייסדו מעריציו בית כנסת על שמו. מיוזמתו הוקמה גם "אגודה להפצת לשון עבר". אולם סגנון מנהיגותו היה סמכותי וקפדני. קנאי לשמירת המסורת, השגיח הרב אישית על משגיחי הכשרות ועל השוחטים ואיים בחרם על כל אלו שהפרו את דרישותיו. לדוגמה, דרש מכמה שוחטים להציג בפניו מדי בוקר את סכיניהם לבקורת. באחת מדרשותיו השווה את תפקיד הרב לזה של הכהנים בבית המקדש. מלבי"ם התעניין מקרוב בתלמודי התורה, קבע סטנדרטים חדשים לרמת הכשרות, דרש דרשות שמשכו המוני מאמינים לבית הכנסת, וארגן סידורי עירוב חדשים בשכונות היהודיות בבוקרשט.
עוד מימי לימודיו בחבל פוזנא (אצל הרב שלמה זלמן טיקטין) התאפיין בצורך להגן על המסורת מפני פורקי העול. ב-1844, לאחר ועידת הרפורמים בבראונשווייג, החל בחיבור ספר שיהדוף את טענות המזלזלים בתוקף הפרשנות המסורתית לתורה שבכתב ובאחדותה הפנימית, "התורה והמצוות", שיצא לבסוף ב-1860.
בעת שהותו ברומניה התגלה כמנהיג הנאבק במתחדשים בראשות המשכיל יוליו באראש. הוא נקלע איתם לסכסוך קשה וחסר פשרות. התקומם נגד הקמת שני בתי הספר החדשים בקהילה שבהם תוכנית הלימודים כללה מקצועות חול רבים וכמו כן נגד בניית בית הכנסת המקהלתי טמפלול קורל שנועד להכיל עוגב ומקהלה.
השלטונות שטיפחו באותם הימים הקמת גרעינים ראשונים להנהגת חינוך ממלכתי ליהודים לצורך קירובם לשפת המקום ולתרבות רומניה, היטו אוזן להאשמות ולהשמצות יריביו. הם הציגו את מלבי"ם כדמות אפלה, קנאית וחסרת סובלנות. עקב כך עמד מלבי"ם בסכנה להישלח לכלא, ממנה נחלץ בהתערבותו של משה מונטיפיורי. בדיוק באותה תקופה נפל עליו אסון אישי של פטירת בנו אהרן בעקבות מחלה. בנו נקבר בבוקרשט בשנת 1862. עקב התערבות הד"ר ורטהיימר, מנהיג העדה האורתודוקסית השמרנית, שתמך ברב רוחנית וחומרית, הוארך החוזה עם המלבי"ם לשנתיים נוספות, אך נאסר עליו לדרוש בבית הכנסת הגדול של בוקרשט.
לבסוף השכם בבוקר ב־18 במרץ 1864, ערב שבת זכור, על סמך קבילות חדשות נגדו, בפקודת הממשלה הרומנית, נעצר הרב, הובל לנמל ג'יורג'יו על גדת הדנובה ומשם גורש משטח רומניה אל מעבר לנהר, לעיר רוסה שבבולגריה. בעיר הבולגרית, שנמצאה אז עדיין תחת שלטון עות'מאני, התארח המלבי"ם אצל החכם אברהם בן ישראל רוזאניס, אביו של ההיסטוריון והרב שלמה אברהם רוזאניס. מבולגריה נסע לקושטא על מנת להתלונן על העוול שנעשה לו בפני השלטונות הטורקיים אליהם היו הנסיכים הרומנים כפופים אז. בצאתו משם ריקם נסע מערבה לפריז בתקוה לקבל סעד מאדולף כרמיה ממנהיגי כל ישראל חברים, ממשה מונטפיורי ומהשגריר הרוסי בבירת צרפת. הוא ביקש לבטל את פקודת הגירוש, תשלום משכורתו שהגיעה לו ופיצויים על הנזק ועגמת הנפש שנגרמה לו, אך הכל לשווא.
קורות חייו > שנות הנדודים באוקראינה, פולין ופרוסיה

בחודש ניסן בשנת תרכ"ה (1865), מונה מלבי"ם לרב של קהילת יהודי לונשיץ, (לונטשיץ או לנצ'יצה Łęczyca), תחת השלטון הרוסי. הוא ירש את התפקיד מחמיו המנוח, הרב חיים אוירבך. אך הוא לא נשאר זמן רב מפני שכמו בבוקרשט נתקל מהר בהתנגדות עזה, הפעם לא רק של החוגים המשכילים והמתקדמים, אלא גם של חסידים שראו בפירושיו השפעות של ההשכלה ושל חכמות נכריות. בהמשך עבר לעיר חרסון באוקראינה, אחר כך החל משנת 1870 עבר לקהילת מוגילב (מחילאו) על הדנייפר, בבלארוס של היום. גם שם לא נחסכו ממנו חיכוכים קשים עם חסידי המודרניזציה ובעקבות תלונות נגדו, מושל העיר הוציא נגדו צו גירוש מיידי. לפי הזמנת יהודי מיינץ בגרמניה, יצא שוב לדרך אבל החליט לעצור בקניגסברג בפרוסיה המזרחית שם נשאר כרב של היהודים הרוסים והפולנים.
בגלל כוחותיו הנחלשים דחה הזמנה אחרת מטעם יהודי ניו יורק הרחוקה שביקשו שיעמוד בראש קהילות הקודש בארצות הברית. אחרי ארבע שנות פעילות בקניגסברג, בהיוודע לו דבר מותו של הרב יצחק אליהו לנדאו בווילנא חשב להגיש מועמדותו לרשת את מקומו של המנוח. אבל נתקל שוב בהתנגדות מוחלטת של מושל העיר וילנא שידע על גירושיו בעבר "מסיבות פוליטיות". מלבי"ם דחה הזמנות נוספות מטעם קהילות יהודיות מכובדות באמסטרדם, פריז, אויהיי בהונגריה[דרושה הבהרה] ובגרודנו וקיבל בסופו של דבר את הצעתם של יהודי קרמנצ'וג באוקראינה. אבל מחלה הכריעה אותו ונפטר ב-18 בספטמבר 1879, א' בתשרי תר"מ, ביום הראשון של ראש השנה, בעיר קייב, באמצע מסעו לקרמנצ'וג.
חיים אישיים

בתו, פרידה מאירוֹבְנה, נישאה לר' אליהו חריף הלפרן. בנם הוא מיכאל הלפרן. אליהו חריף הלפרן היה נשוי בנישואין ראשונים לשרה סוניה לבית רטנר, שנישאה בנישואין שניים למהרי"ל דיסקין.
מתלמידיו

הרב אברהם אלימלך פישמן (אביו של שר הדתות הראשון של ישראל, הרב יהודה לייב פישמן מימון).
הרב נחמן הלר.
שיטתו בפרשנות המקרא

המלבי"ם נודע בדרך ייחודית בפירוש המקרא. פירושו לתורה מורכב משני חלקים השזורים אחד בשני:
בחלקים עליהם יש מדרשי הלכה הפירוש הוא בעצם על מדרשי ההלכה. הוא דן בהם בהשוואה לפשט הפסוקים תוך דיוקים בדקדוק המקרא. המדרש הראשון שעליו נכתב הפירוש הוא הספרא על חומש ויקרא, וכרקע לפירושו הוא כתב חיבור בשם "איילת השחר" בו הוא מנסח תרי"ג חוקים מהם נגזרים כל מדרשי ההלכה: רמ"ח חוקים עוסקים בתחביר המשפט ושס"ה חוקים עוסקים בדקדוקים סמנטיים ובהבדלים בין מילים. בסיום כל חוק יש הפניה איזה הלכות בספרא מבטאות אותו, ואכן כל הלכות הספרא ממופים לכללים. גם בפירושיו למכילתא ולספרי שנכתבו אחרי כן, יש הפניות לכללים באיילת השחר שמהם הם נגזרו, ובהקדמתו ל"איילת השחר" הוא מזמין את תלמידי החכמים לנתח בצורה זו את כל מדרשי ההלכה שבתלמוד. לשיטתו, אין שום חזרה וכפילות בפסוקים, ושום ביטוי לא בא ל"תפארת הקריאה" (כפי שטען, למשל, אבן עזרא).
בחלקים שאין עליהם מדרשי הלכה הוא מפרש את הסיפור לפי עומק הפשט, כאשר בתחילת כל סיפור הוא מציג שאלות שעליהם הוא עונה, בדומה לפירושו של רבי יצחק אברבנאל. גם בפירושיו אלה, בעיקר על ספר בראשית, יש הרבה מן החידוש ההלכתי, לעומת מפרשים אחרים שאצלם עיקר הדיון ההלכתי נובע מדיוקים רק בפסוקים העוסקים בהלכות כמו בפרשת משפטים, לדוגמה. למלבי"ם הייתה השכלה רחבה אותה שיקע בפירושיו, וכך אנו מוצאים פעמים אחדות בפירושו אזכורים של פילון האלכסנדרוני, קאנט ופילוספים אחרים, וכן מדברי המשכילים שקדמו לו.
גם "מקראי קודש", פירושו לנ"ך, עוסק בעומק הפשט ובאריכות יחסית למפרשים אחרים. הוא מורכב מחלק קצר של "פירוש המילות" ומחלק ארוך של פירוש שיטתי של הטקסט המקראי הנידון. לפירושיו יש שם שונה עבור כל ספר.
ספריו

רוב ספריו יצאו במהדורות מקוונות – סרוקות או מפוענחות. וראו להלן 'ספריו במהדורה מקוונת'
מקראי קודש – פירוש על הנ"ך
ארצות החיים – חידושים על שו"ע אורח חיים.
ארץ חמדה – דרשות על התורה.
ארצות השלום – דרשות שונות.
התורה והמצוה – פירוש על התורה, המכילתא, הספרא והספרי (עד אמצע פרשת כי תצא (כב,כא), ומשם ואילך הוא פירוש יוסף הלוי יעבץ).
יסודי חכמת ההיגיון – ביאור חוקי ההגיון.
משל ומליצה – שירי קדש
עלה לתרופה – פירוש על משנה תורה פרק ד' מהלכות דעות
יאיר אור – מילון מילים נרדפות
שירי הנפש – פירוש על שיר השירים.
הערות על הטור (חלקים אורח חיים, חושן משפט) – נדפסו בארבעה טורים מהדורת מכון המאור
לקריאה נוספת

משה מאיר ישר, הגאון מלבי"ם (ירושלים ה'תשל"ו).
שפרן, מלבי"ם בנתיבי המסתורין, ירושלים ה'תשל"ז.
ספר המלבי"ם, הוצאת "נצח", תשל"ט.
שכטר, משנתו של המלבי"ם [דיסרטציה], ירושלים ה'תשמ"ג.
נח רוזנבלום, המלבי"ם, מוסד הרב קוק תשמ"ח.
הרב שי עילם, "לצאת לקרב עם פירוש המלבי"ם", כתב העת 'קולמוס' גיליון 150, תשע"ז.
יעקב גלר, המלבי"ם: מאבקו בהשכלה וברפורמה בבוקרשט, לוד: אורות יהדות המגרב, תש"ס.
א' סורסקי, בסופה ובסערה, בני ברק: זיותנים תש"ס.
הכרמל - ביאורי לשון מכל ספרי המלבי"ם - ליקט וערך הרב יוסף גרינבוים. (כולל מכתבים ומאמרים פולמוסיים שלו, וסיפורים אודותיו)
יאיר אור - ספר ביאור למילים נרדפות - של המלבי"ם.
ש' רוזנבוים, הד ליטא (דו שבועון עברי), חוברת 16–20 (תרפ"ד-תרפ"ה).
י' מרק, במחיצתם של גדולי הדור, הוצאת גויל, ירושלים תשי"ח (תרגום מיידיש, נכתב בשנות ה-20 של המאה ה-20), עמ' 129–133.
חקלאי, תלפיות (כתב עת של הישיבה אוניברסיטה) ד' א-ב (תש"ט), עמ' 364–370.
גאולה בת-יהודה, אנציקלופדיה של הציונות הדתית ג' (תשכ"ה), טורים 508–516.
עזרא ציון מלמד, שיטת פרשנותו של מלבי"ם, שדה אילן ב' (תשכ"ח), עמ' 71–82.
ד"מ רוזן, "פרק מפרשת מלבי"ם בבוקרשט", הגות עברית באירופה (תשכ"ט), עמ' 376–410.
צבי תבורי, המלבי"ם: מאבקיו ויצירותיו, אור המזרח י"ט (תש"ל), עמ' 83–88.
משה אונגרפלד, ארץ וחכמיה, (תשל"ה), עמ' 73–77.
יעקב גלר, "על פעולותיו של המלבי"ם להפצת לימוד התורה בבוקארשט", סיני ע"ט (תשל"ו), עמ' 82–93.
נח רוזנבלום, "המלבי"ם והפילוסופיה המודרנית", PAAJR‏ 52 (1985), עמ' 1–41.
יעקב גלר, "על המאבקים בין ה"נאורים" ובין המלבי"ם בבוקארשט", סיני ק', כרך א' (ה'תשמ"ז), עמ' רמב–רנט.
עמוס פריש, "פרשנותו של המלבי"ם למקרא", מחניים 4 (ה'תשנ"ג), עמ' 370–379.
יעקב גלר, "מכתב לא נודע מהמלבי"ם", סיני קי"ח (ניסן-אייר ה'תשנ"ו), עמ' פה–פז.
יעקב גלר, "תעודות חדשות לפרשת המלבי"ם ולמאבקיו עם המשכילים", תולדות היהודים ברומניה ב' (תשס"א), עמ' 205–228.
יעקב גלר, "על המלבי"ם וביתו בבוקארשט ועל מאבקיו עם המשכילים לאור כתבי-יד חדשים", עלי ספר י"ט (תשס"א), עמ' 141–172.
י' גלר, "המלבי"ם והדפוס העברי בבוקרשט", אסופות י"ד (תשס"ב), עמ' שנז–שעה.
דוד ויל, "פירושו של המלבי"ם לתנ"ך - פשט או דרש?", המאיר לארץ (עיתון ישיבת המאירי על ידי מכללת ליפשיץ) 65 (תשס"ז), עמ' 335–383.
ד"ר אורי בגנו, תורת המדינה למלבי"ם, ניצן: מרכז תורה ומדינה, תשע"ט.
לקריאה נוספת > הספדים עליו

הרב יצחק דאנציג, אלון בכות, סט. פטרבורג, 1879
מרדכי רבינוביץ, גויעת ארי, קראקא תר"ם
מרדכי כהן, קול בוכים, קראקא 1880
אפרים ויטס, אבל יחיד, ורשה תרמ"ז
הערות שוליים

↑  דבר המתרגם עמ' 8 בפירוש ספר איוב על ידי המלבי"ם Jeremy Pfeiffer edit. Malbim's Job, Ktavim Publishing House inc. New Jersey, 2003
↑  Jay M. Harris, How Do We Know This? : Midrash and the Fragmentation of Modern Judaism, State University of New York Press, 2012. עמ' 297-298.
↑  הלבנון, כ"ח אדר תרכ"ו, עמוד מסומן 88 (השמיני בחוברת).
↑  The Malbim : Leadership and Challenge. דף פרשת השבוע - ויקרא מס' 124 - פקולטה ללימודי יהדות, אוניברסיטת בר-אילן 5756, 1996.
↑  ראו לדוגמה בפירושו על ישעיהו (ביאור המילות ישעיהו יז, יד) ציטוט מנפתלי הרץ וייזל.
↑  ישורון כרך כה עמ' תשלג
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007264941105171  PLWABN: 9810587567205606  BnF: cb11954468k (data)  GND: 139297146  ISNI: 0000 0001 1692 0969  LCCN: n84148544  NKC: zmp2013742831  NTA: 268025339  RERO: 02-A003553618  SELIBR: 255617  SUDOC: 076519031  VIAF: 100581226   WorldCat (עם VIAF): 100581226
עובד סוציאלי לחוק הנוער

עובד סוציאלי לחוק הנוער (עד סוף 2010: פקיד סעד לחוק הנוער) הוא עובד סוציאלי שעבר הכשרה מיוחדת בתחום החוק ותקנותיו, וקיבל מינוי משר הרווחה לתפקיד העוסק בהגנה על קטינים. תפקידו לייצג את מערכת הרווחה במדינת ישראל בהגנה על קטינים הנפגעים בידי האחראים עליהם ונתונים בסיכון, בהתאם לחוק הנוער (טיפול והשגחה), תש"ך-1960.
רציונל והגדרות התפקיד

המקובל הוא שהורים הם האחראים על גידול ילדם, וכן על השמירה וההגנה עליו מפני פגיעה או התעללות. אולם כאשר ההורים האחראים על הילד הם החשודים בפגיעה בו, הרי שהילד מוגדר כחסר ישע.
במקרים כאלה, ובדומה למדינות מערביות אחרות, קבעה מדינת ישראל, בחוק הנוער, כי היא רואה עצמה מחויבת מוסרית וחוקית להגן על הילד ולמנוע את מצב הסיכון שבו הוא נמצא.
עובד סוציאלי המכהן בתפקיד זה יושב בכל רשות מקומית. הוא נדרש לתת מענה לכל דיווח על קטינים בסיכון המגיע אליו במסגרת תפקידו.
לפי חוק הנוער, יתערב עובד סוציאלי כאשר קיימים חששות להתעללות או הזנחה קשה בקטין על ידי האחראים עליו. סוגי ההתעללות השונים הם:
אלימות ופגיעה גופנית
התעללות נפשית
הזנחה קשה ופושעת
פגיעה מינית
תפקידי עובד סוציאלי לחוק הנוער > א. בדיקה וחקירה

לצורך קיום תפקידו, מוסמך העובד הסוציאלי לבדוק ולקבל כל דיווח על ילדים שקיים חשש כי הם נתונים בסיכון מידי האחראים עליהם. הבדיקה יכולה להיות גלויה, סמויה, או סמויה באופן חלקי. במסגרת תפקידו יכול העובד הסוציאלי לפנות לכל אדם שיש לו מידע על ילד הנתון בסיכון, והוא זכאי לקבל כל מידע בעניין אותו ילד וסביבתו. זכותו על פי חוק גוברת על חיסיון רפואי ואחר, ובמידת הצורך יוכל לקבל מידע, על פי חוק, מרופאים, פסיכולוגים, פסיכיאטרים, ובעלי מקצוע אחרים.
תפקידי עובד סוציאלי לחוק הנוער > ב. התערבות לאור החוק

בהתאם לשיקול דעתו יוכל העובד הסוציאלי לקיים פגישה עם האחראים על הקטין, להבהיר להם את החומרה שבפגיעה בקטין, ולהתרות בהם כי ישנו את דרכיהם, בהסכם לאור החוק. 
במסגרת ההסכם יכול העובד הסוציאלי לדרוש מהאחראים על הקטין כי יספקו לו תנאי מחיה ומגורים נאותים, יחדלו לחלוטין מפגיעה גופנית בו, ועוד, לפי ההקשר. 

הסכם לאור החוק נעשה לרוב כאשר מדובר באירוע חד פעמי של אלימות כלפי קטין או הזנחה פושעת שלו מצד הוריו, שמקורה בגורמים תרבותיים או נפשיים, ללא כוונה פלילית ולא באופן חוזר ונשנה.
תפקידי עובד סוציאלי לחוק הנוער > ג. דיווח למשטרה ומתן המלצה

עובד סוציאלי שהתרשם, לאחר בדיקת הנושא, מקיום עבירה פלילית כלפי הקטין לפי חוק העונשין, מחויב לדווח למשטרה בתוך זמן סביר על העבירה. הדיווח יימסר למחלק הנוער במשטרה, אולם דרכי ההתערבות של המשטרה יתואמו עם העובד הסוציאלי ולאור המלצותיו. האוריינטציה של עובד הסוציאלי אינה פלילית אלא טיפולית ומטרתה למנוע את הסיכון לקטין ולהיטיב את מצבו. לכן, המלצותיו של העובד הסוציאלי למשטרה, יהיו תלויות לא רק בחומרת העבירה, אלא גם בשיתוף הפעולה של ההורים עם רשויות הרווחה, ובהפסקת מצב הסיכון לקטין.
תפקידי עובד סוציאלי לחוק הנוער > ד. פניה לבית המשפט לנוער

במידה שלמרות התערבויות קודמות עדיין נתון הקטין בסיכון; או שחומרת הפגיעה בקטין מחייבת פעולה חריפה יותר מקיום פגישה לאור החוק, ביכולתו של העובד הסוציאלי לפנות לבית המשפט לנוער, בהתאם לחוק הנוער.
בפנייה לבית המשפט יכול העובד הסוציאלי לבקש סעד בשתי דרכים:
בקשה לצו השגחה. במקרה זה יבקש העובד הסוציאלי מבית המשפט להורות להורים לנהוג לפי הכיוונים הטיפוליים שהותוו. (למשל: למנוע הזנחה, לספק לילד טיפול רפואי או אחר הדרוש לו, להימנע מלהפעיל נגדו אלימות, וכו' - לפי העניין).
בקשה לצו הוצאה ממשמורת. במקרים שבהם קיים סיכון של ממש לשלומו של הקטין אם יישאר בחזקת הוריו, יכול העובד הסוציאלי לבקש מבית המשפט הוצאה ממשמורת ההורים למקום מוגן, שבו לא יהיה הקטין נתון בסכנה. צו בית המשפט ניתן לתקופה מוגבלת, שבמהלכה יידרש העובד הסוציאלי להציג בפני בית המשפט עדכונים שוטפים אודות מצבו של הקטין ואודות מצב ההורים הפוגעים.
מתן צו ביניים. במקרים שבהם מדובר במצב דחוף שלא יכול להמתין עד לדיון מקיף בבית המשפט, יכול העובד הסוציאלי לבקש סעד מבית המשפט לקיים דיון דחוף ולתת צו ביניים לתקופה של חודש. בית המשפט יכול להאריך את הצו לפי שיקול דעתו, בכפוף למגבלות הקיימות בחוק הנוער.
ההחלטה בעניין מתן הצווים השונים נתונה בידי בית המשפט לנוער, ולא בידי העובד הסוציאלי עצמו. בית המשפט יפעיל שיקול דעת בהתאם לחומר שיוגש לבית המשפט על ידי הצדדים, ומתוך שיקול טובת הקטין.
הדיון בבית המשפט לנוער לפי חוק הנוער (טיפול והשגחה) תש"ך 1960 הוא דיון אזרחי. כמקובל במשפט האזרחי, העובד הסוציאלי אינו "תובע"; הוא מכונה "המבקש", ומתוקף תפקידו הוא מבקש את הסעד במטרה להגן על הקטין. ואילו ההורה או הפוגע בקטין אינו נחשב "נאשם" אלא הוא המשיב בתיק.
רק משטרת ישראל היא הגורם הרשאי לשקול העמדה או אי-העמדה לדין פלילי, של ההורה הפוגע, לפי שיקול דעתה.
חובת הדיווח

החוק בישראל מחייב במקרים מסוימים יחידים ורשויות לדווח לעובד הסוציאלי על מצב ילד או נער. הנה כמה מן המקרים הללו:
לפי חוק העונשין, חובה על כל אדם היודע על סכנה לקטין מידי האחראים עליו - לדווח לעובד הסוציאלי לחוק הנוער או למשטרה. העובר על חוק זה צפוי לעונש מאסר.
על פי חוק הפיקוח על מעונות, כל המחזיק ילד מתחת לגיל 14 "...והוא אינו הורו, הורה הורו, אחיו, אחותו, דודו, דודתו, או אפוטרופסו", חייב להודיע על כך לעובד הסוציאלי.
על פי חוק טיפול בחולי נפש, במידה ונער מאושפז בידי הוריו בבית חולים לחולי נפש, או במחלקה פסיכיאטרית בבית חולים כללי, והוא מתנגד לאשפוזו - חייב מנהל בית החולים, או האדם האחראי לטיפול בו, לדווח לעובד הסוציאלי על עמדת הקטין. במידה ומלאו לקטין 15 שנה, יביא העובד הסוציאלי את עניינו לבית המשפט לנוער; במידה ולא מלאו לו 15, יביא העובד הסוציאלי את עניינו לוועדה פסיכיאטרית מחוזית לילדים ונוער.
על פי חוק לגילוי נגיפי איידס בקטינים, במידה וקטין מבצע בדיקה לגילוי נגיפי איידס ותוצאתה חיובית, חייב הצוות המטפל לדווח על כך לעובד הסוציאלי וזה צריך להיות נוכח בעת מסירת תוצאות הבדיקה לקטין, ולדון עם הקטין באפשרות מסירת התוצאה אף לנציגו של הקטין. אף אם התקבלה בבדיקה תוצאה שלילית, אולם הצוות ראה חשש לטובתו של הקטין, חייב הוא בדיווח לעובד הסוציאלי.
על פי חוק לתיקון דיני הראיות (הגנת ילדים), במידה וילד נחקר על עבירה שאינו חשוד בביצועה והילד מבקש כי חקירתו תיערך ללא ידיעת הוריו, יש חובה לדווח על כך לעובד הסוציאלי ולהתייעץ עמו בטרם תתקבל החלטה בבקשת הילד.
התערבות במקרים של קטין המסכן את עצמו

העובד הסוציאלי יכול להתערב גם לפי בקשת ההורים, שבנם או בתם (לעיתים קרובות בגיל ההתבגרות) פורקים עול, מתנהגים בצורה חסרת גבולות באופן קיצוני, עד כדי סיכון של עצמם. 
דוגמאות להתנהגות כזאת, בין השאר, הן:
אלימות פיזית כלפי ההורים
עיסוק בזנות או שוטטות תוך סיכון עצמי
שימוש בסמים
ביצוע עבירות פליליות, במקרים שבהם הקטין הוא מתחת לגיל האחריות הפלילית (גיל 13), או במקרים בהם הדין הפלילי אינו יכול לתת סעד.
מקרים אחרים לפי שיקול הדעת של העובד הסוציאלי.
במקרים קיצוניים שבהם מסכן הקטין את עצמו בהתנהגות כזו, יכול עובד סוציאלי לחוק הנוער להתערב. גם כאן, כמו בתיאור ההתערבות שהוזכרה למעלה, יהיה הקשר הראשוני של העובד הסוציאלי עם הקטין או הקטינה, ב"שיחה לאור החוק".
בהמשך, ולפי שיקול הדעת, חומרת המצב, ושיתוף הפעולה מצד הקטין או היעדרו, יכול העובד הסוציאלי לפנות לבית המשפט לנוער בבקשה לסעד שיגן על הקטין מפני עצמו.
גם כאן יוכל העובד הסוציאלי לפנות לבית המשפט בבקשה לצו השגחה; או לחלופין בבקשה לצו הוצאה ממשמורת (צו מעון), לפי העניין.
הכשרה ומינוי לתפקיד

על עובד סוציאלי לחוק הנוער להיות עובד סוציאלי באחת המחלקות לשירותים חברתיים בישראל, ונדרש לוותק, ניסיון בתחום עבודה עם ילדים ונוער, והמלצות הממונים.
עובד סוציאלי לחוק הנוער עובר הכשרה בת שנת לימודים וחצי, הנוספת על לימודי העבודה הסוציאלית אותם סיים בעבר. ההכשרה מתקיימת בבית הספר המרכזי לעובדים בשירותים החברתיים השייך למשרד הרווחה. לאחר תום לימודיו מקבל העובד הסוציאלי מינוי לתפקיד זה משר הרווחה. המינוי מתחדש אחת לשלוש שנים לפי שיקול דעת.
ראו גם

התעללות בילדים
עבריינות נוער בישראל
ועדה לתוכניות טיפול
הערות שוליים

↑  המונח "חוק הנוער" ישמש להלן כקיצור לחוק הנוער (טיפול והשגחה), התש"ך-1960
↑  פרט למידע הנתון בחיסיון עורך דין-לקוח.
↑  וזאת בשונה מחוק הנוער (שפיטה ענישה ודרכי טיפול), התשל"א 1971 המשויך לדין הפלילי
↑  חוק הפיקוח על מעונות, תשכ"ה-1965, סעיף 8.
↑  חוק טיפול בחולי נפש, תשנ"א-1991, סעיף 4א
↑  חוק לגילוי נגיפי איידס בקטינים, תשנ"ו–1996, סעיף 2.
↑  חוק לתיקון דיני הראיות (הגנת ילדים), תשט"ו-1955, סעיף 4א.
המחתרת היהודית

ערך זה עוסק בהתארגנות של יהודים לפגיעה בפלסטינים. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
המחתרת היהודית הוא שם שניתן למספר ארגוני טרור יהודי מהימין הרדיקלי שביצעו פעולות טרור נגד פלסטינים בסוף שנות ה-70 ובתחילת שנות ה-80 (בשנים תשל"ח-תשמ"ד), במסגרתן חלק מחברי המחתרת רצחו בירי ורימונים שלושה אזרחים בחברון ופצעו עשרות אחרים. כמו כן  הניחו חברי המחתרת מטעני חבלה על מנת לפגוע בשלושה ראשי ערים פלסטינים, מה שהוביל לפציעתם הקשה וכריתת רגליהם של שניים מהם ולעיוורונו של חבלן משמר הגבול שניסה לפרק מטען שלישי. חלק מחברי המחתרת תכננו גם לפוצץ את כיפת הסלע, ונתפסו בעת שניסו לפוצץ חמישה אוטובוסים על נוסעיהם במזרח ירושלים. נגד 29 אנשים הוגשו כתבי אישום בגין השתייכות לארגון ו-15 מהם הורשעו ונשפטו למאסר. שלושה מהם נידונו למאסר עולם. אולם בעקבות לחץ ציבורי שוחררו כל האסירים לאחר שנים ספורות.
הנהגה

להתארגנות לא הייתה הנהגה מאוחדת אף כי היה גרעין של חברים אשר ידעו על הפיגועים. לחבריה היו מטרות שונות: חלקם חשבו שיש לפגוע בראשי הערים הערביות משום שהם אחראים לטרור. אחרים שאפו לפוצץ את כיפת הסלע מתוך אמונה שהדבר יביא את הגאולה, והיו ששאפו לנקום בערבים בכלל, כפי שבא לידי ביטוי בפיגוע במכללה האיסלמית בחברון ובניסיון הפיגוע בנוסעי האוטובוסים.
ההתארגנות פעלה תוך ניסיון לחשאיות מרבית, והייתה ממודרת באופן שבו חלק מאנשיה לא ידעו על הפעילות של האחרים, ולעיתים אף לא הכירו את חלקם ולא הסכימו עם מעשיהם. עם זאת עקרון המידור לא נשמר תמיד והיו גם מפגשים בהם נכחו מרבית המשתתפים. חלק מהאידאולוגים ביקשו ביסוס למעשיהם במשנתו של שבתי בן דב ואחרים במשנתו של הראי"ה קוק. בנוסף קיבלו את התוקף הדתי למעשיהם מהרב ישועה בן-שושן.
ההתנגדות העזה ביותר למחתרת בציבור הדתי-לאומי הייתה מצדו של הרב צבי טאו והרבנים של מה שלימים כונו ישיבות הקו, שטענו שהשימוש בכתביו של הרב קוק, שעמל לבסס את הממלכתיות בישראל, לשם חתירה תחתיה, הוא שימוש שקרי ומוטעה.
לעומתם, רבי יהודה ליאון אשכנזי (המכונה 'מניטו'), כחלק מתפיסתו הרחבה, ראה בממלכתיות של רבני מרכז הרב – צביעות. הוא ראה בהתנהגות המדינה התנהגות גלותית ושפלה, במקום לכבוש ולהיות ריבונה בארץ ישראל בלי שום היסוס ונסיגה. הוא תמך בעצורים, עודד אותם והיה נוכח, וגילה כלפיהם סימפתיה רבה.
בספרו "אחים יקרים" טען חגי סגל שמשך כל תקופת מעצרם התנגדו תוקפי ראשי הערים, שראו עצמם כפעילי ארגון צבאי למחצה, להאשמתם תחת כותרת אחת עם תוקפי המכללה האסלאמית ומארגני הניסיונות לפיצוץ בהר הבית, שראו עצמם כארגון חבלה יהודי.
הרקע להקמה

הרקע להקמת ההתארגנות היה שורה של מעשי טרור מצד הערבים כלפי המתנחלים והתערערות תחושת הביטחון של המתנחלים, ששיאה היה הפיגוע בבית הדסה ב-2 במאי 1980. בפיגוע זה תקפו מחבלים באמצעות רימונים ונשק אוטומטי קבוצת תלמידי ישיבה מקריית ארבע שהיו בדרכם לבית הדסה בחברון. שישה נרצחו ו-16 נפצעו. המתנחלים טענו שהדבר הוכיח את אוזלת היד של מדיניות "היד הרכה" כלפי הפלסטינים. ממשלת ישראל הגיבה לפיגוע בגירושם לירדן של שלושה אישי ציבור פלסטינים: ראש עיריית חברון פאהד קוואסמה, הקאדי של חברון השייח ביוד אל תמימי וראש עיריית חלחול, מוחמד מילחם. בארגון פנימי של מתנחלים מחברון ומספר תומכים משאר חבלי הארץ, החלו בהכנות לפגיעה במנהיגים פלסטינים.