stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דן בן אמוץ
תרגומיו

רקע טראגי, מאת ארסקין קולדוול (1949)
האיש שבא לארוחת ערב, מאת ג'ורג' קאופמן ומוס הארט (1954)
רקטה לירח: מחזה בשלוש מערכות, מאת קליפורד אודטס (1960)
לבלוב האהבה, מאת מוריי שיסגאל (1984)
עדיף מלפפון על הגבר מפני ש..., מאת מ. ל. ברוקס ואחרים (1985): לקט בדיחות מלפפון עם איורים, נוסח עברי: דנקנר את בן אמוץ בע"מ
ספר הפלוץ והשכחה, מאת דונלד וורצל (1985). נוסח עברי: דנקנר את בן אמוץ בע"מ
פילמוגרפיה

תסריטאי
אבן על כל מיל (1955)
התיקון הקטן (1959)
שלושה ימים וילד (1967)
מצור (1969)
לא הכל עובר (1971)
לא שם זין (1987)
שחקן
חשמלית ושמה תשוקה (1951)
אקסודוס (1960)
חור בלבנה (1965)
מצור (1969)
רגעים (1979)
לקריאה נוספת

אמנון דנקנר, דן בן אמוץ, הוצאת כתר, 1992.
אלעד וקסלר, את אלה שכחו: דן בן־אמוץ, עמוס קינן, אורי זוהר והבוהמה התל אביבית, הוצאת למדא עיון ומכון בן-גוריון, 2024.
ספר הפלמ"ח בעריכת זרובבל גלעד, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1957.
מוטי זעירא, הנני כאן: חיים חפר, סיפור חיים, בן-שמן, הוצאת כתר, 2021 (בעיקר הפרקים: ילקוט הכזבים, תל אביב הקטנה, היה היו זמנים, החמאם, דן בן-אמוץ).
הערות שוליים

↑  על פי הסדרה הדוקומנטרית "במדינת היהודים", פרק 2, כאן, תאגיד השידור
↑  שהתקיימו אחת לחודש, ב-13 בחודש
↑   תיקון קטן, באתר ארכיון הסרטים הישראלי בסינמטק ירושלים, 1960
↑  רן יגיל, סיפור על הגמל והניצחון, באתר "יקוד", 10 באוקטובר 2015
↑  מספר טורים לדוגמה: דן בן אמוץ, מה נשמע באירופה, דבר, 30 באוקטובר 1953
דן בן אמוץ, מה נשמע, דבר, 24 בספטמבר 1954
דן בן אמוץ, מה נשמע, דבר, 25 במרץ 1955
↑  שלמה שבא, מה נשמע, דבר, 30 באוקטובר 1959
↑  ספרות בעקבות השואה
↑  דן בן אמוץ, דן בן אמוץ היה שם, חדשות, 4 במרץ 1984
↑  לדוגמה: אילן כפיר, עכשיו הם לוחצים, חדשות, 27 באוקטובר 1989
↑  כותרת העיתון, חדשות, 12 באפריל 1988
↑  דן בן אמוץ, זה לא הכל, כותרת ראשית, 22 בפברואר 1984
דן בן אמוץ, זה לא הכל, כותרת ראשית, 5 בינואר 1983
↑  דן בן אמוץ, אבטלה, חדשות, 30 באוגוסט 1989
דן בן אמוץ, קטע קצר ללא כותרת, חדשות, 2 באוקטובר 1989
1 2  קלמן ליבסקינד, ‏מה חשבו לעצמם חבריו של דן בן אמוץ, כשעצמו את עיניהם מול מעשיו האיומים?, באתר מעריב אונליין, 12 באוקטובר 2018
↑  אריאל וולף, גיטרה מחשמלת, באתר ערוץ 7, 13 בנובמבר 2007
↑  איה אורנשטיין, "דן בן אמוץ לא הסתפק בעיסוי", מעריב, 11 ביוני 1984
↑  דן בן אמוץ – סיפורו של גיבור מקומי, באתר "הבמה"
↑  "איזה פנים, איזה תום": הצד האפל של הסופר דן בן אמוץ, באתר כאן-תאגיד השידור הישראלי
קובי אריאלי, מרחמים על בן אמוץ? אתם גם בעד מין עם ילדות?, באתר mako, ‏2013-06-09
קלמן ליבסקינד, ‏מה חשבו לעצמם חבריו של דן בן אמוץ, כשעצמו את עיניהם מול מעשיו האיומים?, באתר מעריב אונליין, 12 באוקטובר 2018
↑  ספי רכלבסקי, אין גבול, הוצאת כנרת זמורה דביר, 2008, עמ' 83 ואילך.
↑  יואב, אלופי הדגדוג, דבר, 15 באוגוסט 1958, מתגובת בן אמוץ נראה שהכותב הוא ישעיהו אברך, ראו: דן בן אמוץ, אברכינו החמודים והעוקצנים, מעריב, 22 באוגוסט 1958; המשך
↑  טענות ששותפתו לחיים שללה - תהל פרוש, דן ואני, באתר הארץ, 20 באוקטובר 2008
↑  ראו גם הבוהמה הישראלית תמיד הייתה בהמית, מתוך הבלוג של יודית שחר, שהתגוררה במשך תקופה מסוימת בביתו של בן אמוץ.
↑  למה אין רחוב דן בן אמוץ?, מסגרת בתוך הכתבה של שירי לב ארי על אמנון דנקנר, "הארץ", 12/9/2008; דנקנר מצוטט שם כאומר: "אמר לי פעם חיים באר שהחברה הישראלית חייבת לי המון, כי אלמלא אני היו קוראים על שמו של דן בן אמוץ רחובות וכיכרות."
↑   מורן שריר, "את אלה שכחו": לאן נעלמו דן בן־אמוץ, אורי זוהר ועמוס קינן, באתר הארץ, 8 בינואר 2025
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ICIA: 271597  NLI: 987007258456105171  BnF: cb16255860n (data)  CANTIC: a1989501x  CiNii: DA05067020  GND: 121098753  ISNI: 0000 0001 1023 2823  LCCN: n83003298  MusicBrainz: 92bbd949-e900-465f-b984-26668cbe7ad1  NTA: 074270656  SNAC: w6hb0mr7  SUDOC: 140625631  ULAN: 500484623  VIAF: 27918505   WorldCat (עם VIAF): 27918505 
דן בן אמוץ בקיבוץ שדות ים, 1946
דן בן-אמוץ עם בתיה אפולו, 1966
דן בן אמוץ עם אריק איינשטיין בעת הקלטת השיר "תנו צ'אנס לשלום", 1969
לוחית זיכרון על ביתו של דן בן אמוץ
לוחית זיכרון על הגלריה בה עבד ביפו
הריגת שלושת החטופים הישראלים בשג'אעייה

הריגת שלושת החטופים הישראלים בשׁג'אעייה אירעה ב-15 בדצמבר 2023, בלחימת צה"ל בשכונת שג'אעייה שבעיר עזה. כוח של גדוד 17 ירה למוות בשלושה חטופים ישראלים, אלון שמריז, סאמר אל-טלאלקה ויותם חיים, שלאחר כ-70 ימים בשבי הצליחו לברוח לאחר שכוח של סיירת גולני הרג את החוטפים שלהם מבלי לדעת שהם מחזיקים חטופים במבנה.
רקע

| --- | --- |
 :  ראו גם – החטיפה לעזה (מלחמת חרבות ברזל)
שלושת החטופים שנהרגו היו: יותם חיים, בן 28 מכפר עזה, היה מתופף בלהקת המטאל "Persephore"; אלון שמריז, בן 26 מכפר עזה, תכנן ללמוד הנדסה במכללת ספיר; סאמר אל-טלאלקה, בן 25 מחורה, עבד במדגרה בקיבוץ ניר עם ועמד להתחתן.
התקרית

במתקפת הפתע על ישראל ב-7 באוקטובר 2023 נחטפו מישראל לרצועת עזה 251 אנשים, והוחזקו על ידי החמאס בשבי. בעקבות המתקפה פתח צה"ל מיד במלחמת חרבות ברזל וכשלושה שבועות לאחר מכן בתמרון קרקעי ברצועת עזה.
ב-10 בדצמבר כוח גולני הרג את החוטפים מבלי לדעת שהם מחזיקים חטופים במבנה. במהלך הקרב כלב של עוקץ נכנס לבית שבו שהו החטופים ואחד מהם, אלון שמריז, צעק לעברו: "הצילו, יש פה חטופים". הכלב יצא מהבניין ובהמשך נהרג, ולכן המצלמה שלגופו לא נבדקה, אלא רק שלושה ימים אחרי תקרית הירי בחטופים.
החטופים נמלטו ושהו לבדם בבניין מגורים בשג'אעייה. הם תלו על הבניין בו שהו שלטים מאולתרים עליהם כתבו באמצעות תבלינים: "SOS" ו"הצילו - 3 חטופים". ב-15 בדצמבר הם יצאו מהבניין, סמוך לכוח צה"ל מגדוד 17 אשר זיהה שלושה אנשים הולכים בקבוצה, בלי חולצות ועם דגל לבן. קלע שהיה כמה עשרות מטרים מהם ירה לכיוונם והרג את סאמר אל-טלאלקה ואלון שמריז. יותם חיים נמלט למבנה סמוך, וצעק "הצילו". אחד המפקדים כרז לחטוף שייצא החוצה, וכשיצא – נורה ונהרג. המג"ד הורה לחדול אש אך חייל שהיה במבנה אחר פגע בחטוף.
כשנפסק הירי נקראו לוחמי הנדסה קרבית לוודא כי הגופות אינן ממולכדות. למראה גופתו של חיים התעורר במפקד הגדוד החשד שמדובר בישראלי, והגופות הועברו לבדיקה שבה התגלתה זהות ההרוגים.
חקירה

בתחקיר הראשוני אמר הקלע שירה בקבוצה שחש סכנת חיים מנוכחותם, ולגבי הירי השני נאמר כי חששו שקריאות "הצילו" בעברית היו מלכודת שנועדה למשוך כוחות פנימה ולכן ירו בחטוף. החיילים פעלו באזור מרובה היתקלויות ועל רקע החשש שמחבלים יבצעו פיגועי משיכה ויגרמו לכוחות להיכנס למבנים ממולכדים. בהודעה ראשונית מטעם הצבא נמסר שהירי בוצע בניגוד להוראות הפתיחה באש.
מספר ימים לאחר התקרית העיתונאי אמיר בוחבוט פרסם כי הלוחמים פעלו בהתאם להנחיית המג"ד - שבעקבות תקריות באזור הורה לפתוח באש על כל גבר בגיל הלחימה.
תגובות

עם פרסום הידיעה על התקרית יצאה קריאה מטעם מטה משפחות החטופים והנעדרים להפגנה מול מחנה רבין בקריאה לחידוש המשא ומתן לשחרור החטופים. מאות אנשים השתתפו בהפגנה שהייתה באותו ערב וחסמו כבישים מסביב למחנה רבין.
הרמטכ"ל הרצי הלוי הבהיר כי צה"ל והעומד בראשו אחראים על מה שקרה ויעשו הכל בכדי למנוע הישנותם של מקרים כאלה בהמשך הלחימה. לדבריו, הירי, אשר בוצע במהלך לחימה ובתנאי לחץ, בוצע בניגוד להוראות הפתיחה באש. לאחר תחקיר ראשוני ציין הרמטכ"ל כי צה"ל כשל במשימה והיה ניתן למנוע את הפגיעה בחטופים. עם זאת הוחלט לא לנקוט כלל בצעדים נגד המעורבים, לפחות עד סוף המלחמה.
איריס חיים, אמו של החטוף שנורה יותם חיים, פרסמה הודעה מוקלטת לגדוד שחייליו ירו למוות בבנה, וציינה שהיא אוהבת ומחבקת אותם, ומאשימה במות בנה את החמאס ולא אותם. דבריו של יונתן שמריז בהלווית אחיו אלון, ביטאו ביקורת חריפה על התנהלות הממשלה והמערכת הביטחונית בהקשר לאירועי ה-7 באוקטובר.
הפובליציסט נחום ברנע ורבים אחרים כתבו שמדובר בהפרה סדרתית של פקודות הצבא ואף בפשע מלחמה. ברנע קשר בין התקרית להריגת יובל קסטלמן שאירעה ימים ספורים קודם לכן, וכתב כי "החוט המקשר הוא ההתעלמות ממראה העיניים, הששון אלי הדק, הזלזול בחיי אדם". אלעד מן הטיל אחריות לתקרית על עיתונאים ישראלים, שעודדו מדיניות לפיה מספיק ספק כלשהו של סיכון כדי להצדיק ירי על מנת להרוג.
הרב שמואל אליהו וכותבים נוספים הביעו עמדה לפיה האחריות המלאה לטרגדיה היא על החמאס, ואין לשפוט את החיילים על טעות בהחלטה של שניות מתוך עקת הקרב, כדי לא לפגוע בהמשך הלחימה ובקבלת ההחלטות בה.
לאחר התקרית

משפחתו של שמריז דרשה מצה"ל שיוכר כחלל צה"ל, על רקע העובדה שהוא זומן למילואים בתחילת המלחמה לפני שנודע שנחטף וגם לאור העובדה שיש עדויות שהוא נסמך על הידע שלו מתקופת שירותו הסדירה ביחידת ההנדסה הקרבית יהל"ם בעת ניסיון ההישרדות של החטופים. צה"ל סירב, ובתגובה במרץ 2024 המשפחה עתרה לבג"ץ כדי לקבל את ההכרה. ב-18 באפריל 2024 הונחה על קברו של שמריז ביוזמת צה"ל מעין מצבה צבאית, ללא דרגה ומספר אישי כמקובל במצבה צבאית סטנדרטית.
ב-15 באפריל 2024 הוענקו למשפחות שלושת החטופים תעודות הוקרה על גבורתם על ידי נשיא המדינה יצחק הרצוג.
ראו גם

הריגת יובל קסטלמן
הריגת דוד בן אברהם
תיק 1000

ראש ממשלת ישראל, בנימין נתניהו, מהנאשמים בפרשה.
תיק 1000 (מכונה גם: פרשת המתנות) הוא חקירה פלילית שעניינה במערכת היחסים בין ראש ממשלת ישראל, בנימין נתניהו ובין אנשי העסקים ג'יימס פאקר וארנון מילצ'ן. החקירה נוהלה על ידי היחידה הארצית לחקירות הונאה במשטרת ישראל ועסקה בבדיקת החשד שנתניהו קיבל מתנות ונתן תמורה עבורן.
החקירה נפתחה רשמית בדצמבר 2016 ובמהלכה נתניהו נחקר באזהרה בפרשה מספר פעמים. על פי טענת התביעה, בכתב האישום שהוגש על ידה, משנת 2011 ועד לשנת 2016, קיבלו נתניהו ובני ביתו טובות הנאה משני אנשי העסקים בסכומים של כשבע מאות אלף ש"ח.
בנובמבר 2019 החליט היועץ המשפטי לממשלה, אביחי מנדלבליט, להגיש נגד נתניהו כתב אישום בגין עבירה של מרמה והפרת אמונים, בכפוף לקיום שימוע. משפטו של נתניהו החל ב-24 במאי 2020. על פי כתב האישום, בתמורה לטובות ההנאה ביצע נתניהו פעולות בענייניו של מילצ'ן תוך ניגוד עניינים בין מחויבותו האישית למילצ'ן לבין מחויבותו לציבור.
פרסומים אודות הפרשה > ארנון מילצ'ן

על פי כתב האישום מאז 1999 התקיימה בין בנימין נתניהו לארנון מילצ'ן מערכת קשרי הון-שלטון. על פי החשד, בשנת 2013 פעל נתניהו לקדם את הארכת הפטור ממס לתושב חוזר, מהלך שהייתה בו תועלת כלכלית עבור מילצ'ן. על פי החשד, הוא פנה בעניין לאנשי משרד האוצר. אלה התנגדו למהלך בנימוק שההטבה איננה עולה בקנה אחד עם האינטרס הלאומי, והפטור לא הוארך.
על פי החשד, בשנים 2013–2014 פעל נתניהו מול גורמי ממשל אמריקנים על מנת שתינתן למילצ'ן ויזה לארצות הברית. עוד על פי החשד, בשנת 2015 פעל נתניהו בעצמו והנחה את מנכ"ל משרד התקשורת, שלמה פילבר, לסייע למילצ'ן בעניינים הנוגעים לרגולציה, בקשר לעסקת מיזוג בין חברות התקשורת "רשת" ו"קשת", על מנת שהשקעה שאותה בחן מילצ'ן תהיה כדאית עבורו.
בינואר 2017 מסר מילצ'ן עדות במסגרת החקירה. לפי "חברת החדשות", אחת הראיות שבידי החוקרים היא חשבון בבעלותו של מילצ'ן עם פירוט רכישת משקאות חריפים בחנות "חינאוי ג'ורג'" בהרצליה בשנים 2012−2010, בסך 57 אלף שקל. לפי החשדות המשקאות והמתנות הועברו לבני משפחת נתניהו. נטען גם כי ראש הממשלה קיבל סיגרים במשך 8 שנים, ששוויים הצטבר לכדי מאות אלפי שקלים. במרץ 2017 פורסם כי נתניהו אמר בחקירה שאינו יכול לעשן סיגרים ברוב חודשי השנה בשל בעיה רפואית, ושרופאו האישי אישר את טענתו.
רעיית ראש הממשלה, שרה נתניהו עומתה עם החשדות ולפי פרסומים אמרה בחקירה שלה ולבעלה מערכת יחסים קרובה עם מילצ'ן, ושגם הם העניקו מצדם למילצ'ן מתנות. גם יאיר נתניהו העיד במסגרת הפרשה.
על פי פרסום בחדשות "ערוץ 2", אמר מילצ'ן בחקירה כי הוא העביר במשך תקופה ארוכה לבני הזוג נתניהו מתנות בשווי מאות אלפי שקלים, על פי דרישתם. הוא הוסיף ואמר שהמתנות ניתנו כחלק ממערכת יחסים חברית והוא לא ציפה לקבל דבר בתמורה. מאוחר יותר, בספטמבר 2017, נחקר מילצ'ן לראשונה באזהרה, בחשד למתן שוחד לנתניהו.
ב-2017 טען העיתונאי גידי וייץ ב"הארץ", כי בשנת 2015, בעת שהיה שר התקשורת, נתניהו ניסה לקדם מהלך שאמור היה להוביל לכך שמילצ'ן ירכוש את רשת (יחד עם איש העסקים אודי אנג'ל) ובהמשך ליצור מיזוג עם קשת ובכך להשיג שליטה על ערוץ 2. לפי וייץ מהלך זה היה אמור לשרת את נתניהו מבחינה פוליטית ואת מילצ'ן מבחינה כלכלית. לפי וייץ התקיימו מספר פגישות בין נתניהו, מילצ'ן וכן מנכ"ל משרד התקשורת שלמה פילבר. לפי הטענה מילצ'ן נזקק לשר התקשורת ולמנכ"ל המשרד מכיוון שמיזוג הזכייניות היה צפוי לחייב שינויים רגולטוריים. התוכנית נגנזה לבסוף, בשל התנגדותו של מוזי ורטהיים. מילצ'ן ונתניהו הכחישו את הדברים.
פרסומים אודות הפרשה > הדס קליין

הדס קליין היא עדת מפתח בתיק 1000. היא הועסקה בתור עוזרת אישית של איש העסקים ארנון מילצ'ן אך בפועל שמשה בתפקיד בכיר יותר. קליין ששימשה גם כעוזרת לאיש העסקים האוסטרלי ג'יימס פאקר היא עדה מרכזית במשפטו של ראש הממשלה נתניהו. היא תיווכה בין בני הזוג נתניהו לבין מילצ'ן ופאקר והכירה את כל הפעילות שלהם בישראל. היא העידה על קופסאות סיגרים שנשלחו ממילצ'ן לנתניהו על תכשיטים שניקנו על ידי מילצ׳ן ופאקר עבור שרה נתניהו. הדס קליין כונתה על ידי התקשורת "העדה שראתה הכל" מתוקף היותה אשת הסוד של ארנון מילצ'ן וניתן ללמוד רבות אודות עדותה בתיק 1000
פרסומים אודות הפרשה > אנשי עסקים נוספים

בשנת 2013 הכיר מילצ'ן לנתניהו את המיליארדר ג'יימס פאקר. ב"ערוץ 10" פורסם כי נתניהו נהג להשתמש בביתו של פאקר בקיסריה לפגישות, וכי בנו, יאיר נתניהו, התארח בבתיו של פאקר בתל אביב וביתו שמחוץ לישראל. עוד נטען כי פאקר העניק כרטיסים להופעה של מי שהייתה בת זוגו, מריה קארי, למשפחת נתניהו ולמי שהיה אז ראש המטה לביטחון לאומי, יוסי כהן. עוד פורסם ב"ערוץ 10" כי במסגרת הפרשה נחקר גם חשד שפאקר סיפק לנתניהו ורעייתו ארוחות והטבות נוספות בשווי עשרות אלפי שקלים. בנובמבר 2017 גבתה משטרת ישראל עדות מפאקר במלבורן, בשיתוף עם המשטרה האוסטרלית. המשטרה גבתה בפרשה גם עדויות של אנשי העסקים פויו זבלודוביץ' וספנסר פרטרידג'.
באוגוסט 2017 נחקר בפרשה לן בלווטניק בלונדון. בחדשות "ערוץ 2" דווח כי בלווטניק העיד שרכישת "ערוץ 10" נעשתה לבקשת נתניהו, אשר הועברה באמצעות ראש הסגל של בנימין נתניהו, ארי הרו. בידיעה הוזכר חשד שלפיו ההצעה של בלווטניק, אשר הציע מחיר כפול מזה של אילן שילוח, אפשרה העברת סכומי כסף לבעלי המניות, בהם ארנון מילצ'ן. באותו חודש חתם ארי הרו על הסכם עד מדינה, שבמסגרתו הוא אמור להעיד ולספק ראיות בפרשה זו ובתיק 2000.
לפרשה נקשר גם שמו של המיליארדר ההודי ראטאן טאטא (אנ'), ראש "קבוצת טאטא", בעניין אזור סחר חופשי בגבול ישראל-ירדן. החשד שעלה הוא שאם הפרויקט היה מתממש, מילצ'ן היה מרוויח סכומי עתק. עורך הדין המקורב לנתניהו דן אבי-יצחק הכחיש כי נתניהו היה מודע לכך שמילצ'ן קשור למיזם.
העמדה לדין

ב-13 בפברואר 2018 סיכמה המשטרה את החקירה בעמדה שנמצאה תשתית ראייתית להעמדה לדין של נתניהו בעבירות של קבלת שוחד וכן מרמה והפרת אמונים ושל מילצ'ן בעבירה של מתן שוחד. לדברי המשטרה קיבל נתניהו סיגרים, שמפניות ותכשיטים בשווי כולל של כמיליון ש"ח ממילצ'ן ומג'יימס פאקר, ובתמורה פעל למתן הטבות שונות למילצ'ן. גם פרקליט המדינה שי ניצן והפרקליטה המלווה ליאת בן ארי המליצו להעמיד את בנימין נתניהו לדין, בכפוף לשימוע, בגין עבירה של קבלת שוחד בתיק.
ב-21 בנובמבר 2019 הודיע מנדלבליט כי החליט להגיש כתב אישום נגד נתניהו בעבירה של מרמה והפרת אמונים בתיק זה (וגם בתיקים 2000 ו-4000). ב-28 בינואר 2020, לאחר שנתניהו משך מהכנסת את בקשתו לחסינות, הגיש היועץ המשפטי לממשלה את כתב האישום בשלושת התיקים לבית המשפט המחוזי בירושלים. משפטו של נתניהו החל ב-24 במאי 2020. נתניהו נחשד שפעל לטובת מילצ'ן בשלושה תחומים: מול גורמי הממשל בארצות הברית על מנת שיתנו למילצ'ן ויזה; מול שר האוצר להאריך את פטור המס הניתן לתושבים חוזרים; ותוך הפעלת מנכ"ל משרדו, לסייע למילצ'ן בענייני רגולציה הנוגעים למיזוג החברות "רשת" ו"קשת".
במהלך המשפט, ביקשה התביעה להוסיף שלושה עדים: אלינור מילצ'ן, בתו של ארנון מילצ'ין, איאן מוריס, עוזרו של ג'יימס פאקר וענבר בלנקמן להעיד בנושא תכשיטים שהדס קליין טענה שנרכשו עבור שרה נתניהו למרות שהנושא לא נכלל בכתב האישום והבקשה התקבלה. לבסוף התביעה ויתרה על עדים אלו יחד עם עדים רבים נוספים. ביולי 2022 ניתנה בבית המשפט עדותה של העוזרת האישית של מילצ'ן, הדס קליין.קליין סיפקה פרטים רבים על היקף המתנות שהועברו לבני הזוג נתניהו, וציינה שנתניהו היה מודע להעברת המתנות, כולל השמפניות שהועברו לרעייתו. בינואר 2025 הורשע שמעון אטיאס בהטרדת העדה קליין ונגזר עליו מאסר על תנאי.
תגובות נתניהו והליכוד

על החשדות כלפיו אמר בנימין נתניהו כמה פעמים: "לא יהיה כלום, כי אין כלום". במהלך החקירות העלו חברי כנסת מטעם "הליכוד" הצעות חוק הנוגעות לחקירות משטרה. בין ההצעות היו הצעה, שנודעה בשם "החוק הצרפתי", לאסור חקירה של ראש ממשלה מכהן בעבירות קלות, והצעה, שנודעה בשם "חוק ההמלצות", שלפיה תוצאות חקירת משטרה יועברו לפרקליטות המדינה ללא שהמשטרה תציין עמדתה בעניין הגשת כתב אישום.
לאחר הגשת מסקנות המשטרה בפברואר 2018 הכחיש נתניהו שפעל לטובת מילצ'ן. הוא ציין כי פעל במקרים רבים נגד האינטרסים הכלכליים של מילצ'ן, כגון כאשר פעל לסגירת "ערוץ 10" שנמצא בבעלותו ופעל כשר האוצר למען שבירת המונופול של מילצ'ן בתחום חלקי החילוף. בנוסף אמר כי החוק המיטיב עם תושבים חוזרים הועבר על ידי ממשלת אולמרט וקודם על ידי יאיר לפיד, חברו של מילצ'ן. לגבי הטענות כי פעל להחזיר למילצ'ן את הוויזה שנשללה ממנו, אמר כי הוויזה נשללה משום שפורסם בתקשורת שפעל למען מדינת ישראל, וחובתו של ראש ממשלת ישראל לפעול למען אנשים שנפגעו בנסיבות אלו, כפי שפעל למען אחרים. בנוסף ערער נתניהו על הלגיטימיות והאובייקטיביות של החקירה משום שלדבריו "אי אפשר להשתחרר מהרושם שהן הושפעו מתחושות חסרות בסיס של גורמי חקירה שמאמינים שאני פעלתי נגדם".
הצבא הרומי בתקופת הרפובליקה המאוחרת

פסל של גאיוס מריוס - יוזם הרפורמה בצבא הרומי
הצבא הרומי בתקופת הרפובליקה המאוחרת התחיל את דרכו ברפורמה המריאנית, אחת מנקודות המפנה החשובות ביותר בהתפתחות הצבא הרומי. יוזם הרפורמה הוא גאיוס מריוס שעל שמו קרויה הרפורמה. מריוס, שהיה בין הבולטים במנהיגיה הצבאיים והפוליטיים של רומא, ערך שינוי יסודי ביחס בין צבא לחברה ברומא העתיקה בסוף המאה ה-2 לפנה"ס. בנוסף, הוא ארגן מחדש את מבנה צבא, שינה את שיטת האימונים הישנה ושיפר את החימוש באופן משמעותי. אף שמריוס יזם את הרפורמה שורשיה ותיקים בהרבה. השינוי במבנה הלגיון הרומאי היה הדרגתי ונמשך לאורך המאה ה-2 לפנה"ס ומריוס לא המציא משהו חדש, אלא שיפר והתאים את השינויים ארוכי הטווח לדרישות הזמן.
הרפורמות המריאניות החזיקו מעמד כ-80 שנים (107 לפנה"ס – 27 לפנה"ס) ללא שינויים גדולים עד הרפורמות שערך אוגוסטוס במבנה הצבא הרומי. הרפורמה של אוגוסטוס לא שינתה באופן יסודי את מבנה הצבא הרומי והמבנה שהגה מריוס המשיך לתפקד עם שינויים מסוימים עד סוף תקופת הפרינקיפט ומשבר המאה ה-3.
רקע > רקע כלכלי

הצבא גויס מקרב אזרחים רומאים שהיו חלק מהמחלקה החמישית ומעלה (בעלי הכנסה של 11,000 איסרים ובהמשך בעלי הכנסה של 1,500 איסרים ומעלה). אזרחים אלה גויסו משני טעמים. הראשון - הם היו בעלי אמצעים שהספיקו כדי לממן את רכישת כלי הנשק. השני - הרומאים טענו שאדם שאין לו רכוש לא ירצה להילחם כי אין לו מה להפסיד. החיילים קיבלו אמנם תשלום בעת שירותם הצבאי, אך תשלום זה לא היה בבחינת שכר אלא אמצעי כדי לקיים את החייל בזמן שהותו מחוץ לביתו. סכום זה לא אפשר פרנסה מסודרת וציפו מהחייל שיחזור לעיסוקו שלפני הגיוס בתום תקופת השירות.
עיקר כח האדם בלגיונות הרומאים הגיע בשכבת האיכרים שהיו בעלי קרקעות. שיטת גיוס זו הייתה טובה בתקופה שבה הלוחמה הייתה מוגבלת לחצי האי האפניני או לכל היותר דרשה ניתוק זמני מהבית. האיכרים הרומאים לא רצו להתנתק לזמן ארוך מהבית כי מישהו היה צריך לטפל בנחלתם. כשהיה צורך לגייס צבא לשירות במזרח, לא הייתה בדרך כלל בעיה למלא את השורות כי המזרח ההלניסטי היה עשיר וניצחון במלחמה באזור זה הבטיח תמורה נאה. לעומת זאת, שירות בפרובינקיות מערביות, דוגמת ספרד או נומידיה, לא היה רווחי די הצורך. האוכלוסייה הילידית הייתה ענייה ולא היה מה לבזוז ממנה, לכן התקשו הרומאים לגייס חיילים במספר מספיק לשירות באזורים אלה. נראה כי דווקא חוסר הרצון של האיכרים לשרת בפרובינקיות עניות היה הבסיס לפתיחת השורות לדלת העם ולאו דווקא הקושי הכלכלי הכרוך בשירות הצבאי.
רקע > מבנה הצבא הרומי בתקופת הרפובליקה התיכונה

הצבא הרומי בתקופת הרפובליקה התיכונה לא היה יחידה רב זרועית וכלל את כל שלושת מרכיבי הצבא בעת העתיקה: חיל רגלים כבד שבתורו כלל שהתחלק לשלושה סוגים: האסטאטים (1,200), פרינקיפים (1,200) שני אלה היו חמושים בכידון הטלה -פילום וחרב גלדיוס וטריאריים (600) שהיו חמושים בחנית ונלחמו במערך פלנקס צפוף בדומה להופליטים; חיל רגלים קל - הוליטים (1,200) ופרשים (300). החיילים רכשו את כלי נשקם בעצמם, לכן לא היה תו תקן סטנדרטי אחד לכולם.
חיל הרגלים הכבד חולק ל-30 מאניפולים. המאניפולים של ההאסתטים והפרינקיפים כללו 120 לוחמים ואלה של הטריארים - 60. על כל מאניפול פיקדו שני קנטוריונים. לעיתים, צירפו כמה מאניפולים כדי ליצור קוהורטה שהייתה מבנה אד-הוק ולא קבוע.
הרפורמות

מכיוון שאזרחים ללא רכוש לא היו מסוגלים לממן לעצמם ציוד וחימוש, מריוס הנהיג שיטה שבה המדינה נתנה לחייל את ציודו ואילו הוא פרע את חובו למדינה בתשלומים נמוכים במהלך השירות. הוא הציע להמונים חסרי הרכוש תעסוקה כחיילים מקצועיים והזדמנות לשפר את מעמדם החברתי ולהרוויח רכוש מהשלל שיבזזו במלחמה. בהיעדר הזדמנויות תעסוקה טובות אחרות, ההמונים נהרו לצבא והתגייסו לתקופה של 25 שנים.
כאשר עמד לרשותו צבא מקצועי, אשר האנשים בו משרתים לזמן ארוך, שינה מריוס את שיטות האימון, והכניס אחידות באימון ובחימוש לרוחב כל הצבא הרומי. מריוס אימץ את שיטת האימון של הקונסול משנת 105, פובליוס רוטיליוס רופוס, שהתבססה על שיטות האימון של בתי הספר לגלאדיאטורים. כמו כן, כל הליגיונרים חומשו מעתה באופן אחיד בחרב, בכידון ההטלה פילום (pilum) ובמגן מלבני סקוטום (scutum). שיפורים בכידון גרמו לכך שהאויבים לא יוכלו להשתמש בו לאחר שהוטל עליהם. בעיתות שלום הצבא התאמן בצורה יסודית במקום להתפזר איש לביתו, ואף עסק בפעולות תשתית אזרחיות, כגון חפירת תעלות, סלילת דרכים ותחזוקתן ועוד.
הצבא הרומי לאחר הרפורמות > חלוקה ליחידות משנה

הלגיון המריאני היה מורכב מ-10 קוהורטות (סדר גודל של גדוד - 480–600 לוחמים), כל אחת בת שש קנטוריות (סדר גודל של פלוגה - 80–100 לוחמים) סביר להניח שלגיון ממוצע כלל כ-5,000 לוחמים ולעיתים ירדו כוחו לכדי 4,000 חיילים בגלל האבדות בקרבות. כל קנטוריה חולקה לעשר יחידות בנות שמונה חיילים כל אחת (שנקראו conteburnia). כל קנטוריה נלחמה, צעדה וחנתה כיחידה אחת. הקנטוריה נשאה את כל החימוש שהייתה זקוקה לו, ומזון שהספיק לה ל-15 ימים. הציוד הרב שנשאו החיילים הוליד כינוי שדבק בהם - "הפרדות המריאניות" (muli mariani). הציוד הרב שנשאו החיילים הקטין מאוד את הצורך בבהמות משא ובשיירות אספקה, והצבא כולו הפך לנייד יותר.
ציוד לחימה

כלי הנשק של הצבא הרומי בתקופת הרפובליקה המאוחרת נותרו דומים לאלה שהיו מקובלים בתקופת הרפובליקה התיכונה, למעט חנית הדקירה הכבדה, ההסטה שבה היו חמושים הטריאריים. חנית זו בוטלה ביחד עם ביטול חלוקת הלגיונרים ליחידות שונות בתוך הלגיון.
להתקפה חומשו הלגיונרים בשני כידוני הטלה - הפילומים. האחד קל יותר והשני כבד יותר. הפילום שימש להטלה מרוכזת של כל השורות הראשונות באויב ממרחרק של כ-15 מטרים. במידת הצורך, הלגיונר היה יכול לשמור את הפילום ולא להטיל אותו להתגונן בעזרתו נגד התקפת פרשים. הפילום היה כידון רב עצמה שהיה ביכולתו לחדור את המגן של האויב או לכל הפחות להתקע בו ולמנוע את השימוש בו.
בנוסף לפילום השתמשו הלגיונרים בחרב הגלדיוס. בתקופה זו החרב הייתה באורך של 50 - 65 ס"מ. מקורה של חרב זו בפלקטה שהייתה נפוצה בחצי האי האיברי ואומצה בלגיונות הרומאים במאה ה-3 לפנה"ס. החרב שימשה בעיקר לדקירה, אך הייתה יעילה גם בשיסוף. בדרך כלל הלגיונר כיוון את דקירותיו לאזורים הלא מוגנים של היריב: הבטן והמפשעה. החרב נלבשה על צדו הימני של החייל כדי להקל עליו לשלוף אותה בלי שהיא תתקע במגן.
פגיון הפוגיו הכבד השלים את חימושו של הלגיונר. פוגיו הוא פגיון כבד והוחזק ביד שמאל, שאחזה במגן. הפגיון שימש את החייל אם החרב נשברה או לדקירות מטווח קצר. מחוץ לשדות הקרב שימש הפגיון כסכין רב תכליתית.
להגנת גופו עטה הלגיונר שריון שרשראות. שריון זה היה יעיל מאוד נגד כלי הנשק המקובלים של התקופה. שריון זה הקנה ללגיונר יתרון רב על פני יריביו ה"ברברים" שלא היו מוגנים בדרך כלל בשריון.
בנוסף לשריון הגוף השתמש הלגיונר במגן גדול הנקרא סקוטום. מגן זה היה עשוי משכבות של לוחות עץ הדבוקות יחדיו שתי וערב בדומה לעץ לבוד. מבנה זה הקנה למגן חוזק רב. המגן שימש את הלגיונר גם כנשק התקפי - בתחילת ההתגוששות נהגו הלגיונרים להטיח את המגן בפניו של האויב כדי להמם אותו ומיד לאחר מכן עברו להתקפה עם החרב.
על ראשו חבש קסדה עשויה ארד או ברזל. לרוב עם כיסוי לחיים, אך ללא מגן פנים. קסדה זו השאירה אמנם את הפנים חשופות, אך היו בה יתרונות רבים - היא לא הפריעה לשדה הראייה של הלגיונר ולא כיסתה את אוזניו וכך הלגיונר היה יכול לשמוע את הפקודות שניתנו לו.
סמל הלגיון

סמלו של הלגיון בתקופת הרפובליקה היה בעל חיים כלשהו. מאריוס השאיר מנהג זה, אך ייחד במיוחד את הנשר הרומי (aquila). נשר זה סימל את הלגיון באופן כללי ולא היה מוקדש ללגיון ספציפי, שהמשיך להציג את סמלו על המגן. נפילתו של הנשר בקרב נחשבה לחרפה גדולה עבור הלגיון והייתה עילה לפירוקו.
ההשפעה של הרפורמות

מומסן מתאר תהליך זה בצורה הטובה ביותר בספרו דברי ימי רומא:
התוצאה הבסיסית ביותר של הרפורמות הייתה שיפור משמעותי ביכולתה הצבאית של רומא. מריוס הצליח להפוך את הצבא הרומי ממיליציה של איכרים הנקראים לקרב בשעת הצורך, לצבא מאומן, חזק ומנוסה. לצבא המריאני כמעט ולא הייתה תחרות בעולם העתיק. צבא מהדגם המריאני שירת גם את האימפריה הרומית בתחילת דרכה.
תוצאה נוספת של הרפורמות הייתה שליטה קלה יותר באזורים הכבושים, מכיוון שכעת לגיונרים רומאים שסיימו את תקופת שירותם התנחלו באדמות הכבושות. התנחלות זו סייעה לרומא להטמיע בתוכה את האזורים הכבושים, ולקרב את העמים הנכבשים לתרבות ולרוח הרומאית.
השפעה נוספת של הרפורמות הייתה הסטה של נאמנות הצבא. לעומת הצבא הקודם, שהיה מורכב מאזרחים חופשיים, שראו בצבא תקופת ביניים קצרה בחייהם, ושרתו בצבא מתוך תחושת חובה לרפובליקה, הצבא החדש הורכב מאנשים שמבחינתם הצבא היה חזות הכל. הצבא היה המושיע שלהם מחיי הדלות והעוני, לחיים של ביזה, מסעות כיבושים ולבסוף חלקת אדמה משלהם. הנאמנות של החיילים עברה מן הרפובליקה, אל המפקדים והמצביאים. שינוי זה בנאמנות הצבא היה אחד הגורמים המכריעים להתפוררותה של הרפובליקה והפיכתה לקיסרות.