stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אל-מדרסה א-תנכיזיה
תיאור המבנה

התנכיזיה היא המדרסה המפוארת ביותר בירושלים, פרט למדרסת אשרפיה שעל הר הבית, שנבנתה מאה וחמישים שנים מאוחר יותר. מוג'יר א-דין מכנה אותה "זו שאין מושלמת ממנה בין המדרסות". במדרסה ארבעה אולמות צדדיים (איוָואנים) התוחמים אולם הוראה מרכזי, מקורה בכיפה. בקומה השנייה, מעל האולמות יש לפי התכנון המקורי 22 חדרים: 11 למורי האסכולה החניפית ו-11 (המשקיפים אל הר הבית) לצופים.
המבנה המפואר הוא דוגמה מצוינת להדגמת הארכיטקטורה הממלוכית. קמרון הכניסה המפואר עשיר בעיטורי נטיפות ("מוּקָרְנָס"), שילובי אבן לבנה ושחורה ("אבלק"), כתובת הקדשה מסולסלת ופסוקי קוראן, הנמתחת לאורך הקיר כולו ובמרכזה הכוס שהיא הרנכּ, הסמל המשפחתי של תנכיז.
סברות לגבי האתר לפני הקמת הבניין

לפי עדויות נוסעים היה קיים בירושלים בתקופה הביזנטית ובתקופה המוסלמית הקדומה מקום פולחן וזיכרון, בית כנסת ובית מדרש בהר הבית או בסמוך לו, לצד "אבן נקובה" שהייתה ככל הנראה בכותל המערבי. הח'ליף אל-מאמון אסר על היהודים להתפלל במקום, אך החליף א-טהאר ביטל את הגזירה והשיב את בית הכנסת למתכונתו. אחרי הכיבוש הצלבני גורשו היהודים מהמקום. במאמר משנת 1929 מנתח בן-ציון דינבורג (די-נור) כמה מכתבי הנוסעים ומציע למקם בית כנסת יהודי עתיק באתר בו הוקמה לימים, במאה ה-14, המחכמה. עם זאת, סברתו של די-נור אינה מגובה בממצא ארכאולוגי. על הזיהוי הסתמך נדב שרגאי.
הרב יצחק מאיר מורגנשטרן מקשר את בית הכנסת לבית הכנסת המוזכר בתפארת שלמה בשם האר"י שנמצא על גבול נחלת השבטים יהודה ובנימין, וכן עם בית הכנסת שמוזכר בחיי מוהר"ן (אות קב) שדרכו עוברות נשמות המתים (על פי רמז במכתבו של הרב ישראל קרדונר).
ראו גם

ירושלים בתקופה הממלוכית
תנכיז
לקריאה נוספת

יוסף דרורי, ירושלים בתקופה הממלוכית ו-אדריכלות ממלוכית בירושלים, בתוך: אלי שילר (עורך), תולדות ירושלים מחורבן בית שני ועד לתקופה העות'מאנית, אריאל 83-84, 1992. עמ' 169–206
עפרה רגב, ממלוכ כי ימלוך, בתוך אייל מירון (עורך), ירושלים וכל נתיבותיה, יד בן צבי, ירושלים, תשנ"ז (1996) עמ' 142–153
הערות שוליים

1 2  יוסף דרורי, ירושלים בתקופה הממלוכית, בתוך: אלי שילר (עורך), תולדות ירושלים מחורבן בית שני ועד לתקופה העות'מאנית, אריאל 83-84, 1992. עמ' 181
↑  זאב וילנאי, ירושלים העתיקה, כרך ב' עמ' 114
↑  מסע או משא ארץ הקדם, עברי אנכי, 2 באוגוסט 1878
↑  נמסרו צווים לפינוי 17 דירות מבנים וחנויות ליד הכותל, מעריב, 24 ביוני 1969
1 2  הר המריבה נדב שרגאי, בהוצאת "כתר הוצאה לאור" ירושלים 1995, עמוד 62
↑  הר המריבה נדב שרגאי, בהוצאת "כתר הוצאה לאור" ירושלים 1995, עמוד 63
↑  צבי בר, כמו צמח בר, משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 2008, עמ' 281-282
↑  תפילת מנחה בתשעה באב במחכמה
↑  בן-ציון דינבורג, "בית תפילה ומדרש ליהודים על הר הבית בימי הערבים", בתוך: ציון, תרפ"ט
↑  תפארת שלמה רמזי פסח ד"ה מלמד שהיו, היברובוקס.
↑  נשמתין חדתין, ראש השנה תשע"ז, בתוך דעה חכמה לנפשך וילך תשע"ז.
| אתרי הרובע המוסלמי |
| --- | --- | --- |
| שכונות | באב אל חוטה |  |
| רחובות ושערים | שער האריות • שער הפרחים • שער שכם • הקארדו (ירושלים) • רחוב השלשלת • ויה דולורוזה (רחוב) • רחוב הגיא • רחוב שער האריות • שער השלשלת • שער הכותנה • שער הברזל |  |
| אתרים ארכיאולגיים | מערת צדקיהו • בריכת הסטרותיון • קשת וילסון • מנהרות הכותל • שער וורן • בריכות הצאן |  |
| אתרים מוסלמיים | רבאט אל-מנצורי • מסגד הצריח האדום • רבאט אל-בציר • ספריית ח'אלדיה • ספריית אל-בודיירי • אל-מדרסה א-תנכיזיה |  |
| אתרים נוצריים | ויה דולורוזה • קפלת ההלקאה • קפלת ההרשעה וכפיית הצלב • מנזר האחיות ציון (העיר העתיקה) • כנסיית סנטה אנה • האכסניה האוסטרית • אכסניית סנט פאולוס • כנסיית גבירתנו הדואבת |  |
| אתרים יהודיים | הכותל הקטן • ישיבת עטרת ירושלים • בית המערבים • ישיבת אדרת אליהו • ישיבת שובו בנים • בית הכנסת ע"ש הרב גץ • בית הכנסת אוהל יצחק • ישיבת חיי עולם • ישיבת תורת חיים • בית הכנסת ציון המצוינת |  |
| מבני מגורים יהודיים | חצר רייסין • חצר גליציה • בית המערבים • מתחם שער הפרחים • בית ויטנברג • בית הצלם • חצר ראנד • בית חזון • בית דנון • חצר דיסקין |  |
| שונות | מוזיאון הכיכר הרומית • שוק הכותנה |  |
מוחמד עלי אל-חות'י

מוחמד עלי אל-חות'י (בערבית: محمد علي الحوثي; נולד ב-1979) הוא דמות פוליטית תימנית ששימש כנשיא הוועדה המהפכנית או המועצה המהפכנית של תימן, גוף שהוקם על ידי חמושים חות'ים. הוא בן דודו של עבד אל-מלכ אל-חות'י, מנהיג הקבוצה.
אל-חות'י תואר כ"אסיר פוליטי לשעבר".
ביוגרפיה

הוא היה אחד ממפקדי השטח הצבאיים שהובילו את תפיסת הקבוצה את בירת תימן צנעא בספטמבר 2014, ובסופו של דבר הפך למנהיג בפועל של תימן לאחר ההשתלטות החות'ים על ממשלת תימן ב-2015. מחמוד אל-ג'ונייד מונה כמנהל המשרד הנשיאותי ב-9 בפברואר 2015, אם כי סירב לאשר ל"ימן טיימס" אם הוא אכן עובד עבורם.
העיתון א-שרק אל-אווסט דיווח ב-19 בפברואר כי אל-חות'י פוטר בשל היעדר הסכמה בין הפלגים הפוליטיים בתימן לתמוך בסמכות המעבר של החות'ים, אך מנהיג בכיר החות'ים הכחיש כי פוטר. למחרת, רויטרס וכלי חדשות אחרים דיווחו כי המשא ומתן בראשות האו"ם הניב הסכם לא מחייב בנוגע לפרלמנט התימני, אך הוא לא התייחס למחלוקת הפוליטית על הנשיאות.
ב-21 במרץ 2015, אל-חות'י נאם בישיבה של ועדת המהפכה, נשא נאום שבו אמר כי כהונתו של עבד רבו מנסור האדי הסתיימה באופן חוקי ב-21 בפברואר 2015 ושהלגיטימיות שלו פגה. הוא מתח ביקורת על ממשלות זרות על כך שהמשיכו לתמוך בהאדי, והאשים אותן ב"התערבות בוטה" בענייני תימן.
אל-חות'י נפצע מפגיעת חיל האוויר המלכותי הסעודי בצנעא במהלך הלילה הראשון של המעורבות הצבאית הסעודית בתימן ב-25 במרץ 2015, לפי אל-ג'זירה.
כלי תקשורת ממלכתיים שבשליטת החות'ים דיווחו בנובמבר 2015 כי אל-חות'י שלח מכתב למזכ"ל האו"ם באן קי-מון הקורא לאו"ם לרסן את הקואליציה בראשות ערב הסעודית והאשים את הקואליציה ב"פשעי מלחמה" ו"רצח עם" נגד תימן.
ב-15 באוגוסט 2016, הוועדה המהפכנית העליונה העבירה את השלטון למועצה המדינית העליונה.
הערות שוליים

↑  Ploquin, Jean-Christophe (30 במרץ 2015). "Comment les Houthis ont replongé le Yémen dans la guerre civile" (בצרפתית). La Croix. נבדק ב-1 באפריל 2015. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Al-Oliby, Saif Saleh (19 פברואר 2015). "Houthi Head of Revolutionary Committee Sacked". Yemen Observer. אורכב מ-המקור ב-21 פברואר 2015. נבדק ב-21 פברואר 2015.
↑  Al-Samawi, Mohammad (9 בפברואר 2015). "HOUTHIS APPOINT MAHMOUD AL-JUNAID DIRECTOR OF THE PRESIDENTIAL OFFICE". Yemen Times. אורכב מ-המקור ב-8 באפריל 2017. נבדק ב-9 בפברואר 2015. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Yemen's Houthi movement sack top military official: sources". Asharq al-Awsat. 19 בפברואר 2015. אורכב מ-המקור ב-20 בפברואר 2015. נבדק ב-20 בפברואר 2015. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Yemen's Houthi rebels show willingness to negotiate, cut rough deal". CNN. 20 בפברואר 2015. נבדק ב-20 בפברואר 2015. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Yemen parties agree on transitional council: U.N." Reuters. 20 בפברואר 2015. נבדק ב-20 בפברואר 2015. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Al-Kibsi, Hesham (21 מרץ 2015). "Al-Houthi: Hadi's Retraction From Resignation A Desperate Attempt For Violence". Yemen Observer. אורכב מ-המקור ב-4 אפריל 2015. נבדק ב-1 אפריל 2015.
↑  "Saudis launch air campaign to defend Yemen government". Al Jazeera. 25 במרץ 2015. נבדק ב-1 באפריל 2015. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "HRC Chairman holds UN, UNSC accountable for stopping aggression". SABA. 11 בנובמבר 2015. נבדק ב-15 בנובמבר 2015. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Saba Net - Yemen news agency". 16 במרץ 2023. {{cite web}}:  (עזרה)
אתי מאירסון

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  27 בספטמבר 1962  (בת 62)
 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:   משטרת ישראל
 דרגה:    ניצב משנה
 תפקידים בשירות
 מפקדת משטרת התנועה הארצית (מתנ"א)  ראשת היחידה לביטחון מידע  מפקדת מחוז חוף במשטרת התנועה הארצית  מפקדת תחנת זכרון יעקב  סגנית מפקדת תחנת חיפה
 
אתי מאירסון (נולדה ב-27 בספטמבר 1962) היא קצינת משטרה בדימוס בדרגת ניצב משנה, בתפקידה האחרון שירתה כמפקדת משטרת התנועה הארצית (מתנ"א) עד לסוף שנת 2022.
ביוגרפיה

מאירסון התגייסה למשטרת ישראל בגיל 20. היא מילאה שורה של תפקידים בכירים במשטרה, בהם מפקדת מחוז חוף באגף התנועה, וסגנית מפקד משטרת התנועה הארצית. ב-2006 העידה עדות אופי לטובת אחד השוטרים בפרשת השוטרים הנוקמים. ב-2009 במהלך אסון הכרמל, שימשה כסגנית מפקדת תחנת חיפה. באוקטובר 2017 מונתה לראשת היחידה לביטחון מידע (יחב"מ). קודם לכן שימשה כמפקדת תחנת זכרון יעקב.
ב-30 במאי 2021 החלה לשמש כמפקדת משטרת התנועה הארצית (מתנ"א) וסיימה תפקיד זה בסוף שנת 2022, ממלא מקומה-נצ"מ יורם ברינה.
מאירסון בעלת תואר שני במנהל עסקים. היא נשואה לחיים, אם לשניים ומתגוררת בעתלית.
הערות שוליים

↑  אחיה ראב"ד, היסטוריה בחיפה: אשה מפקדת תחנת המשטרה, באתר ynet, 1 במרץ 2009
↑  פיקודים חדשים לשדרה התחנתית במשטרת מחוז חוף
↑  נצ"מ אתי מאירסון מונתה למפקדת משטרת התנועה הארצית
↑  ’’לפעמים אני מרגישה כמו לוליינית בקרקס’’(הקישור אינו פעיל, 30.5.2022)
עדנאן אבו ואליד אל-סהראווי

עדנאן אבו ואליד אל-סהראווי (בערבית: عدنان أبو وليد الصحراوي; 16 בפברואר 1973 – אוגוסט 2021), היה טרוריסט איסלאמיסטי סהראווי ואמיר סניף הסהרה של המדינה האסלאמית שהיה פעיל בדרום מדבר סהרה ובמערב הסאהל. היה חבר בחזית פוליסריו ומפקד ודובר של מספר ארגוני טרור ג'יהאדיסטים במאלי. אל-סהראווי היה אחד הטרוריסטים המבוקשים ביותר ביבשת אפריקה, ונחשב ליעד מספר אחת של צרפת וארצות הברית במערב אפריקה; הוא גם היה אחד משלושת המנהיגים הג'יהאדיסטים הבולטים בסאהל, לצד איאד אג גאלי הטוארגי ואמאדו קופה הפולאני שמזוהים עם אל-קאעדה.
ביוגרפיה

עדנאן אל-סהראווי, נולד ב-1973 למשפחת סוחרים עשירה בעיר לעיון שבסהרה הספרדית תחת השם "להיב אולד עלי אולד סעיד אולד יומאני". הוא משתייך לשבט רג׳יבאט - השבט הסהראווי החזק והגדול ביותר שמוצאו ערבי וברברי. עדנאן סהראווי הוא נכדו של המנהיג הסהראווי ג'טרי אולד ג'ומאני שהיה בין מובילי ההתנגדות מול ספרד, ואחדים מקרובי משפחתו תופסים תפקידים צבאיים ופוליטיים בסהרה המערבית. לאחר תחילת מלחמת סהרה המערבית והכיבוש המרוקאי, הוא ומשפחתו נמלטו מלעויון למחנות פליטים באלג'יריה. במהלך ילדותו, סהראווי היה חבר באיגוד הנוער הסהראווי וקיבל הכשרה צבאית במחנות אימונים של חזית פוליסריו; בשנת 1990, הצטרף לצבא השחרור העממי הסהראווי והיה בין בוגרי בית הספר הצבאי שהיד אל-וואלי. לאור הקיפאון הצבאי בעקבות תיווך האו"ם, הוא נסע בשנת 1994 ללמוד מדעי החברה באוניברסיטת מנטורי בקונסטנטין בצפון אלג'יריה וסיים את לימודיו בשנת 1997 כשהוא דובר 3 שפות. לאחר מכן, הוא חזר למקום מגוריו והשתלב בעסקים המשפחתיים. סהראווי החל להתעניין יותר באסלאם לאחר מגע עם סוחרים טוארגים איסלאמיסטים באזוואד ועם סטודנטים מאוריטנים ממכון אבו עבאס בנואקטוש. ההתעניינות הגוברת באסלאם ובג'יהאד הסלפי הובילה אותו לעזוב את צבא השחרור הסהראווי בעל הנטייה הלאומית והחילונית.
הצטרפות לאל-קאעדה

בסביבות נובמבר 2010, סהראווי עזב את מחנה הפליטים טינדוף שבאלג׳יריה ונסע לצפון מאלי שם הצטרף לחטיבת תריק בן-זייד שהייתה שייכת לאל-קאעידה במגרב האסלאמי. באוקטובר 2011, סהראווי היה בין מקימי התנועה לאחדות וג'יהאד במערב אפריקה, לצד מספר מליאנים ומאוריטנים; הוא היה אחד מחברי מועצת השורא שלה ושימש גם כדובר התנועה שהיה אחראי על יצירת קשר עם התקשורת המקומית והבינלאומית. ארגונו היה אחראי לחטיפת שלושה עובדי סיוע אירופאים ממחנה פליטים סהראווי במערב אלג'יריה, והם שוחררו כעבור 9 חודשים לאחר תשלום כופר של מיליוני אירו ושחרור טרוריסט טוארגי. הארגון נטל חלק פעיל במלחמת האזרחים במאלי, ומטהו של סהראווי שכן בעיר גאו שנשלטה אז על ידי קואליציה של ארגוני טרור איסלאמיסטים ומורדים טוארגים. לאחר התבוסה האיסלאמיסטית במבצע סרוואל, סהראווי הוביל בשנת 2013 את המיזוג בין ארגונו לבין ארגון חטיבת רעולי הפנים של הטרוריסט הבינלאומי מוכתר בלמוכתר, והארגון המשותף החדש נקרא אל-מוראביטון ונחשב למזוהה עם אל-קאעידה. גם בארגון זה הוא היה אחד הבכירים ושימש בתור דובר הארגון.
מותו

באוגוסט 2021 נהרג אל-סהראווי על ידי הכוחות המזוינים של צרפת בחיסול ממוקד באזור הגבול בין מאלי לניז'ר. כחודש וחצי לאחר מותו, פורסם בעיתון הרשמי של הארגון חלק שני מהראיון שנערך עימו בעבר, תוך הכרה רשמית במותו. בראיון, אל-סהראווי המשיך את הקו התקיף נגד אל-קאעידה, והוסיף פרטים נוספים על המאבק בין הארגונים. למחליפו מונה אחד מסגניו אבו אל-ברא אל-סהראווי.
הערות שוליים

↑  ynet והסוכנויות, מנהיג דאעש בסהרה חוסל; המחבל מטבח פריז: "130 נהרגו? זה לא היה אישי", באתר ynet, 16 בספטמבר 2021
בדר א-דין אל-חות'י

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  23 בנובמבר 1926 Dahyan, תימן 
 פטירה:  25 בנובמבר 2010 (בגיל 84) 
 מדינה:  ממלכת תימן, צפון תימן 
 מפלגה:  חות'ים חות'ים
 השקפה דתית:  אסלאם שיעי-זיידי
 
בדר א-דין אל-חות'י (בערבית: بدرالدين الحوثي; 3 בנובמבר 1926 – 25 בנובמבר 2010) היה פוליטיקאי תימני וחוקר אסלאם. הוא שימש כמנהיג הרוחני של ארגון הטרור התימני חות'ים ושימש כמנהיגו לתקופה קצרה ב-2004.
ביוגרפיה

אל-חות'י נולד בסעדה, תימן לשבט החות'ים. הוא היה ממייסדי מפלגת האמת. הוא אביהם של עבד אל-מלכ וחוסיין, מייסדי ארגון הטרור חות'ים. הוא שימש כמנהיג הרוחני של התנועה מהקמתה, בשנת 2004, לאחר מותו של בנו חוסיין, השתלט אל חות'י על הנהגת התנועה למשך תקופה קצרה.
ב-2010 דווח על מותו, כאשר לטענת דובר הארגון א-חות'י מת עקב סיבוך של אסתמה. עם זאת טען ארגון הטרור אל-קאעדה כי הוא נהרג כתוצאה מהפצצה שלהם.
הערות שוליים

↑  McCarthy, Rory (6 במרץ 2006). "Chewing the qat". The Guardian (באנגלית). נבדק ב-13 בספטמבר 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "وفاة بدر الدين الحوثي أبرز مرجعيات الطائفة الشيعية الزيدية - فرانس 24". فرانس 24 (בערבית). 2010-11-25. נבדק ב-2018-08-26.
יונס אל-אסטל

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1956 (בן 69 בערך) 
 השקפה דתית:  אסלאם 
 
יונס אל-אסטל (בערבית: يونس الأسطل; נולד ב-1956) הוא מטיף אסלאמי, איש חמאס, חבר המועצה המחוקקת הפלסטינית מטעם נפת ח'אן יונס. מרצה במחלקה להלכה אסלאמית באוניברסיטה האסלאמית בעזה.
אל-אסטל מפרסם מאמרים בעיתונות בנושאי משפט אסלאמי, סוציולוגיה ופוליטיקה.
לפי דו"ח של קרן קונראד אדנאואר משנת 2006, אל-אסטל חבר בגדודי עז א-דין אל-קסאם של חמאס.
אל-אסטל נודע בדרשותיו נגד העולם הנוצרי ובהתייחסות דה-הומנית ליהודים בכלל ולישראלים בפרט. סרטונים מדרשותיו מופצים ברחבי העולם המוסלמי וחלקם תורגמו לשפות מערביות על ידי ממרי ומכילים תכנים בסגנון: "...כל הטורפים, כל העופות הדורסים, כל הזוחלים והחרקים המסוכנים, וכל החיידקים הקטלניים הם הרבה פחות מסוכנים מהיהודים".
שמש (אלה)

| --- | --- |
 תפקיד:  אלת השמש
 כינוי:  מאור האלים 
 תרבות:  מיתולוגיה כנענית 
 אלים מקבילים:  הליוס
 אב:  אל 
 אם:  אשרה 
 
עגיל זהב מחצור ועליו סמלי אלוהות
שמש (באמורית (משוחזר): šamšu‏, בפיניקית: 𐤔𐤌𐤔 – שמש) או שפש (באמורית (משוחזר): šapšu‏, באוגריתית: 𐎌𐎔𐎌 – שפש) היא אלת השמש הכנענית (והאמורית). בשל חשיבותה הרבה היא מכונה "מאור האלים". בתם של אל ואשרה, שעזרה לבעל לייבש את האדמה שהציף האל ים. ישובה בכנען היה בית שמש.
שמה

שם האלה נהגה בכנענית ואמורית עתיקות מתקופת הברונזה כמעט תמיד כ"שַׁמְשֻׁ" (או בהטיית שייכות "שַׁמְשִׁ"), בניגוד להגיית שם אל השמש הזכר האכדי שַׁמַשׁ (אנ') (צורה זאת מופיעה פעם אחת בשם אמורי מאללחֿ). באללחֿ בתקופת הברונזה התיכונה החל תהליך שבו העיצור מ' איבד את קוליותו בעקבות העיצור שׁ' האטום, והפך לעיצור פּ', וכך בשמות אמוריים מאללחֿ מתועדות גם הצורה שמש וגם שפש; באוגרית בתקופת הברונזה המאוחרת מתועדת רק הצורה "שפש". אלה הם שני האתרים היחידים שבהם מתועדת במפורש צורה זאת.
מאפייניה ועדויות לאלה > אצל האמורים

בשמות אמוריים מוזכרת שַׁמְשֻׁ כרכיב תאופורי המציין את אלוהות השמש.
מאפייניה ועדויות לאלה > באוגרית

בשירה האוגריתית, בניגוד לנשמות בני האדם, היו האלים נכנסים לממלכתו של האל מות - "בית החופשית", ויוצאים ממנה באופן סדיר. שפש אלת השמש השוכנת בשמים במשך היום, מגיעה לעולם התחתון כל יום אחרי שקיעתה של השמש בערב. "קבר שפש" הוא אחד מן הכינויים שמופיעים בלוחות אוגרית עבור עולם המתים. בדומה האל מות מכריז כי כוחו כה גדול, עד כי שפש צחורת השמים נעצרת בקנה לועו (בלילה).
בעלילות בעל וענת היא מתוארת כמי שמכריזה כי אל מצדד בים. בעקבות מותו של בעל היא עוזרת לענת לקבור את בעל, מבכה אותו, ומפסיקה להאיר, ובעקבות חלומו של אל אודות תחייתו של בעל, אל פונה לענת, ומבקש ממנה שתשכנע את השמש לחזור ולהאיר, והשמש מסכימה, אך מודיעה שהיא תמשיך לחפש את בעל.
במלחמה בין מות לבעל, שבה מנסה מות לנשל את בעל ממלכותו, היא מתערבת ומאיימת עליו שאל יהפוך את כיסא מלכותו וישבור את שרביט ממשלתו, איום שמפסיק את הקרב.
בלחש עלילת האלים הנאבקים בנחש ממלאת שפש תפקיד מרכזי: הדמות המרכזית "אם פחל" קוראת לאמה, שפש, להוביל קול אל אלים שונים במעונותיהם, כדי להודיעם לחש קסם נגד נשיכת נחשים. לכל קריאה לאל מוקדש קטע ביצירה, ואחד עשר קטעים מוקדשים לאלים כנענים מרכזיים אליהם שפש מובילה קול, כאשר ההבדל בין הקטעים הוא רק בשם האל ומעונו; הקטע האחרון מבין אלה, המוקדש לחורון, מסתיים מוקדם יותר וחל בו מפנה, בעקבותיו חורון כועס, מטהר את הארץ, ובחזרתו לביתו כנראה משחרר חלק מהם לבקשת בת זוגו. בלוח הממשיך את הלוח הזה, שפש נקראת לאסוף מהרים ערפל כי ה"חמה" (ארס) גברה על הארץ, ולאחר מכן אלים רבים מוזכרים כאוספי "חמה" (אזכוריו המקוטעים של חורון בתחילת לוח זה, כמו גם היותו האל הראשון המוזכר אוסף "חמה", מעלה את האפשרות ששפש חשדה בבגידתו ובשחרור הנחשים מידיו). לאחר מכן מוצע לשפש "שמן משחת כשפים", והוא כנראה מכריע את הנחש, וכשבוקעים צאצאיו הם חסרי יכולת להפיק "חמה"; בעקבות כך דמות בשם "שר שרעזז" (או דמות הנמצאת במקום בשם זה) מתוארת "יבכה כמו נער, ידמע כמו צעיר", ושפש קוראת בשמים: "[...] נפלת בשר שרעזז, תבכה כמו נער, תדמע כמו צעיר"; שר שרעזז ענה בבכי, אך תשובתו לא שרדה. המשך הלוח מקוטע ביותר, אך נראה שהחיים שבו לתיקונם.
מאפייניה ועדויות לאלה > בישראל ויהודה

בתנ"ך מתוארת עבודת האלה שמש בהשתחוות לכיוון השמש למזרח. בממלכת יהודה נעבדה בפולחן הקשור לסוסים ומרכבות שיוחדו לה. במקום פולחן המשלב את פולחן שמש ופולחן בעל, מעל המזבחות לבעל היו צורות של שמשות הקרויות "חמנים". כפי שכתוב בדברי הימים ב', ל"ד, ד' ”מִזְבְּחוֹת הַבְּעָלִים וְהַחַמָּנִים אֲשֶׁר לְמַעְלָה מֵעֲלֵיהֶם”. במקרא לעיתים מתייחס לַשמש כזכר, אולי בהשפעת המיתולוגיה המסופוטמית שבה האל שַמַש הוא זכר.
יש הטוענים ששמשון, שנולד בקרבת בית שמש, נושא שם הקשור לאלה שמש.
פולחנה של השמש בנראטיב המקראי מוקע ודינו של אדם שעבד לה היה סקילה. ירמיהו מספר שמלכי יהודה, שרי יהודה, כהני יהודה ואנשי ירושלים עבדו את שמש וירח וצבא השמים. בספר מלכים מסופר שהמלך יאשיהו ביטל ברפורמה שלו בין יתר הפולחנים את פולחן השמש. יחזקאל מתאר אנשים משתחווים לשמש בהר הבית.
מאפייניה ועדויות לאלה > בקרב הפיניקים

ממצאים אפיגרפיים פיניקיים המזכירים את אלת השמש נדירים למדי.
הקבלה בין השם הפיניקי "עבדשמש" לשם היווני Ἡλιόδωρος (מתנת הליוס) בכתובת עבדתנת מאתונה מעלה הקבלה בין האלוהויות שמש והליוס. אחד החודשים הפיניקיים נקרא "זבח־שמש". השמות "עבדשמש" ו"אבנשמש" מוזכרים בכתובות קיר פיניקית מאבידוס (אנ'), והשם "עבדשמש" מופיע גם בכתובת בנבעל ובכתובת בנחדש הכתי מאתונה.
במקביל ל"שפש עלם" (שמש עולם) המופיעה בכתבי אוגרית, נמצאה בכתובת אזתוד האלוהות "שמש עלם", ואליה מקבילים גם אזכור dUTU daritum ("השמש הנצחית") במכתבי אחתאתן (אל־עמרנה) ואזכורים ספרותיים במקרא המייחסים לשמש נצחיות. "שמש", אולי כאלוהות ואולי כגרם השמים (אם בכלל הייתה הפרדה בין השנים בתרבות הפיניקית), הופיעה גם בביטויים אחרים בכתובות פיניקיות, כגון "בחיים תחת שמש", "מבוא שמש" (מערב) ו"מוצא שמש" (מזרח), ובדימוי הפיניקי־מקראי להיות כשמש וכירח.
בקרתחדשת התקיים "בת שמש" (מקדש לאלוהות "שמש"), כפי שמתעדות כמה כתובות.
דוד ד'אנז'ה

| --- | --- |

 לידה:  12 במרץ 1788 אנז'ה, צרפת 
 פטירה:  6 בינואר 1856 (בגיל 67) פריז, צרפת 
 שם לידה:  Pierre Jean David 
 מקום קבורה:  פר לשז 
 מקום לימודים:  אקדמיית צרפת ברומא (1815)  בית הספר הלאומי הגבוה לאמנויות היפות 
 זרם באמנות:  נאו-קלאסיציזם, הרומנטיקה 
 הושפע על ידי:  ז'אק-לואי דויד, בפסקה זו 3 רשומות נוספות שטרם תורגמו 
 יצירות ידועות:  cardiotaph of Jacques Nicolas Gobert, François-Joseph Lefebvre's tomb, Statue of Thomas Jefferson 
 פרסים והוקרה:  פרס רומא (1811)  אביר בלגיון הכבוד 
 בן או בת זוג:  Émilie David d'Angers 
 צאצאים:  Robert David d'Angers 
 
דוד ד'אנז'ה (בצרפתית: David d'Angers;‏ 12 במרץ 1788 – 4 בינואר 1856) היה פסל צרפתי.
ביוגרפיה

פייר-ז'אן דוד נולד באנז'ה למשפחה של מומחה בגילוף בעץ. בשנת 1808 הוא עבר לפריז ללימודי פיסול. בשנת 1809 הוא התחיל ללמוד אצל ז'אק-לואי דויד ושינה את שמו ל"דוד ד'אנז'ה". בשנת 1810 הוא זכה בפרס שני של בית הספר הלאומי הגבוה לאמנויות היפות עבור פסלו "אות'ריאדיס". בשנת 1811 פסלו La Douleu זכה בתחרות של בית הספר ולפסל הוענק פרס רומא עבור פסל נוסף. הוא בילה ברומא חמש שנים וביקר בערי איטליה נוספות.
בחזרה לפריז בתקופת הרסטורציה הצרפתית דוד ד'אנז'ה התקשה להסתדר עם הממשל החדש ועבר ללונדון. תוך זמן קצר דוד ד'אנז'ה חזר לצרפת ופיתח קריירה מוצלחת. בין הפסלים הבולטים של אותה תקופה הוא Gutenberg at Strassburg. במקביל הוא יצר כ-500 פסלונים ומדליות.
דוד ד'אנז'ה השתתף באופן פעיל באירועי מהפכת 1848 ובעקבות כך נאלץ לעזוב לבלגיה. לאחר מספר שנים קיבל אישור לחזור לצרפת.
ד'אנז'ה יצר פסלים לחזית בניין הפנתאון ובניין תיאטרון אודיאון בפריז. הוא יצר פסלים רבים שהוצבו בבית הקברות פר לשז בפריז.
יצירות רבות של הפסל מרוכזות ב- Musée David שפועל באנז'ה.
גלריה

"היוון המתחדשת"
אונורה דה בלזק, בית הקברות פר לשז
ז'ורז' קיווייה, מוזיאון הלובר
ג'ורג' וושינגטון  (1828)
המרקיז דה לה פאייט  (1828)
ויקטור הוגו  (1837)
אל-ג'מאעה אל-אסלאמיה (לבנון)

| --- | --- |
סמל אל-ג'מאעה אל-אסלאמיה בלבנון
 תקופת הפעילות:  1964–הווה (כ־61 שנים) 
 אידאולוגיה:  אסלאמיזם, האחים המוסלמים 
 מייסדים:  פתחי יכּן (فتحي يكن), פייסל מַאוּלאווי (فيصل مولوي)
 מנהיגים:  עזאם אל-איובי (عزام الأيوبي)
 מטה:  ביירות 
 אזורי פעילות:  אזורים סוניים בלבנון
 מדינה:  לבנון לבנון
 יחידות בת:  זרוע צבאית: כוחות אל-פג'ר (قوات الفجر)
 מתנגדים:  ישראל 
 www.al-jamaa.org
 
אל-ג'מאעה אל-אסלאמיה בלבנון (בערבית: الجماعة الإسلامية في لبنان, בתעתיק מדויק: אלג'מאעה אל-אסלאמיה פי לבנאן, בתרגום לעברית: "הקבוצה האסלאמית בלבנון" או "הג'מאעה האסלאמית בלבנון") היא מפלגה פוליטית ומיליציה בלבנון, המהווה שלוחה של האחים המוסלמים בלבנון וקשורה עם חמאס. במלחמת חרבות ברזל ביצעה התקפות טרור נגד ישראל.
היסטוריה > ייסוד

תנועת האחים המוסלמים הסונית נוסדה במצרים בשנת 1928 על ידי חסן אל-בנא. במהלך שנות ה-50 החלו להתגבש בלבנון התארגנויות מקומיות של תנועת האחים המוסלמים ובשנת 1964 משרד הפנים הלבנוני הכיר בהן באופן רשמי כתנועת "אל-ג'מאעה אל-אסלאמיה".
בשנת 1982, במהלך מלחמת לבנון הראשונה, הוקמה הזרוע הצבאית של התנועה: "כוחות אל-פג'ר" (قوات الفجر) ומאז, מעת לעת, היא משתתפת בלחימה מול ישראל. כוח זה התרכז בצור וסביבתה. כוחה כיום נאמד בכ-500 לוחמים.
בעקבות ההתנקשות ברפיק אל-חרירי בפברואר 2005 הצטרפה התנועה למחנה 8 במרץ המתנגד לחזבאללה, כמו מרבית הסונים בלבנון. משנת 2009 המפלגה משתתפת בבחירות הכלליות בלבנון.
לאחר פרוץ מלחמת האזרחים בסוריה בשנת 2011, תמכה אל-ג'מאעה אל-אסלאמיה במורדים במשטר אסד.
התנועה מצויה באזורים הסוניים של לבנון, ואחד ממעוזיה המרכזיים היא העיר צידון.
בספטמבר 2022 ניצח בבחירות למועצת השורא של הארגון פלג פרו־חמאסי בהובלת מוחמד טקוש, דבר שהביא להידוק משמעותי בקשר בין הארגונים. פורסם כי רבים מבעלי התפקידים הבכירים בארגון מקבלים את שכרם ישירות מידי חמאס.
היסטוריה > מלחמת חרבות ברזל

במהלך מלחמת חרבות ברזל לקחה התנועה חלק בהתקפות נגד ישראל במסגרת החזית הצפונית של המלחמה לצד חזבאללה, אמל ושלוחת חמאס בלבנון.
מזכ"ל הארגון, מוחמד טקוש, אמר בריאיון לערוץ אל-ג'זירה הקטרי באוקטובר 2023, סמוך לפרוץ מלחמת חרבות ברזל, כי "כוחות אל-פג'ר הם אגף ההתנגדות של אל-ג'מאעה אל-אסלאמיה מאז 1982". עוד הוסיף כי ארגונו סייע לחזבאללה בשנת 2000 בלחימה נגד ישראל שהובילה לנסיגתה של ישראל מלבנון.
בראיון לעיתון האמירתי "דה נשיונל" באוקטובר 2023, אמר בכיר הארגון בסאם חמוד באשר ליחסים בין התנועה לארגון חזבאללה השיעי: "אנחנו לא בתיאום מוחלט עם חזבאללה. יש לנו מחלוקת איתם בכמה עניינים, אבל אנחנו יחד מבחינת ההתנגדות לישראל".
בהתנקשות בסאלח אל-עארורי בינואר 2024 בביירות נהרגו שני פעילי הארגון,  מחמוד זכי שאהין ומוחמד בשאשה. על פי הארגון, שאהין היה מפקד בתנועה.
בלילה שבין ה-26 ל-27 במרץ 2024 תקף חיל האוויר הישראלי מבנה בעיירה אל-הבאריה שבדרום לבנון, שבו שהו שבעה מחבלים מהזרוע הצבאית של הארגון, אשר חוסלו בתקיפה. אחד מהם היה בכיר בארגון, והיה אחראי לקידום פיגועים וירי רקטות לעבר ישראל. מספר ימים לאחר מכן הגיעו משלחת איראנית ומשלחת של חזבאללה, שתיהן שיעיות, לביקור תנחומים אצל מזכ"ל הארגון מוחמד טקוש.
בלילה שבין ה-26 ל-27 באפריל 2024 חיסל חיל האוויר את מוסעב ח'לף, בכיר בארגון, שהוביל פעילויות נגד ישראל.
ב-17 במאי 2024 נהרג בכיר נוסף בארגון בשם שרחביל עלי א-סייד כתוצאה מתקיפה של צה"ל בגבול לבנון–סוריה.
ב-18 ביולי 2024 נהרג מוחמד חאמד ג'בארה, מפקד בכיר בארגון, מהכפר קרעון (ער'), בתקיפת כטב"מ ישראלי על רכב בכפר ע'זה (ער') שבבקעת הלבנון.
ראו גם

חזבאללה
אל-ג'מאעה אל-אסלאמיה בדרום מזרח אסיה
הערות שוליים

1 2 3 4 5  הארגונים הפועלים לצד חזבאללה בלבנון בלחימה נגד ישראל, באתר מרכז המידע למודיעין ולטרור, 29 באוגוסט 2024
↑  אבו עלי אקספרס, באתר Telegram
↑  ספיר ליפקין, ‏ארגון איסלאמיסטי-סוני שפועל נגד ישראל: מי אתם אל-ג'מאעה אל-אסלאמיה?, באתר ‏מאקו‏, 27 במרץ 2024
↑  גיא אלסטר‏, הזרוע המקומית של "האחים המוסלמים": זהו הארגון שהותקף בלבנון, באתר וואלה, 27 במרץ 2024
↑  במעקב ע"י ישראל וארה"ב: זה הארגון שהיה במוקד התקיפה החריגה בלבנון, באתר מעריב אונליין, 27 במרץ 2024
↑  אבו עלי אקספרס, באתר Telegram
↑  שקד שדה, ‏שני הרוגים בחיסול ע"י כטב"ם בלבנון, אחר מהם מחבל בכיר בארגון טרור פלסטיני, באתר מעריב אונליין, 26 באפריל 2004
↑  ליאור בן ארי, עינב חלבי, יואב זיתון, צה"ל חיסל מחבל פלסטיני בכיר בלבנון: "הוביל וקידם פיגועי טרור רבים", תיעוד, באתר ynet, 17 במאי 2024.
↑  הדר עדי, דיווח: ההרוג בתקיפה בדרום לבנון - מפקד בכיר בארגון ג'מעה איסלאמיה, באתר ynet, 18 ביולי 2024
↑  יענקי פרבר, מוחמד ג'בארה, חוסל בתקיפת כטב"ם בבקעת הלבנון, באתר בחדרי חרדים, 18 ביולי 2024
↑  Naharnet Newsdesk 18 July 2024, 10:49, Hezbollah fighter, Jamaa Islamiya commander, killed in strikes in Tyre and Bekaa, Naharnet
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007425310605171  ISNI: 0000 0001 2109 2045  LCCN: n97907218  VIAF: 126717849   WorldCat (עם VIAF): 126717849