stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
זאיר סמית'
קריירת מכללות

בעונתו הראשונה של סמית' במכללות הוא העמיד ממוצעים של 11.3 נקודות ו-5 ריבאונדים למשחק. הוא נבחר לחמישיית העונה ולחמישיית ההגנה של מחוז ה"ביג-12". לצד קינן אוואנס, סמית' הוביל את אוניברסיטת טקסס טק לרבע גמר טורניר ה-NCAA, שם הפסידו לאוניברסיטת וילנובה. ב-7 בפברואר הציג סמית' את משחקו הטוב ביותר במכללה כאשר תרם 21 נקודות, 8 ריבאונדים, 3 חטיפות, ו-2 אסיסטים בניצחון על אוניברסיטת איווה. בשלב "32 הגדולות" רשם סמית' 18 נקודות, 9 ריבאונדים ו-7 אסיסטים בניצחון 69–66 על אוניברסיטת פלורידה.
לאחר הדחת קבוצתו ברבע הגמר הודיע סמית' על כוונתו לוותר על שלוש שנות לימודיו הנותרות באוניברסיטה, והכריז על מועמדותו לבחירה בדראפט ה-NBA.
קריירת ה-NBA > פילדלפיה 76'

ב-21 ביוני 2018, סמית' נבחר במקום ה-16 של דראפט ה-NBA‏ 2018 על ידי פיניקס סאנס, אך הועבר ישירות בטרייד יחד עם בחירה בסיבוב הראשון של דראפט 2021, לפילדלפיה 76' עבור מיקל ברידג'ס. ב-6 באוגוסט הוא שבר את רגלו במהלך ליגת הקיץ של ה-NBA ונזקק לניתוח. ב-25 במרץ 2019 ערך את הופעת הבכורה שלו ב-NBA, לאחר שהחמיץ את 73 המשחקים הראשונים של עונת 2018/2019. בעונה העוקבת שיחק ב-28 משחקים עם קבוצת הבת של פילדלפיה מליגת הפיתוח – דלאוור בלו קואוטס – אולם שותף ב-7 משחקים בלבד עם הסיקסרס ב-NBA.
ב-23 בנובמבר 2020 הועבר בטרייד לדטרויט פיסטונס, ושבוע לאחר מכן שוחרר מהקבוצה.
ב-26 בינואר 2021, חתם סמית' בממפיס האסל מליגת הפיתוח של ה-NBA.
סטטיסטיקות הקריירה > בעונה הסדירה של ה-NBA

| עונה | קבוצה | משחקים | חמישייה | דקות | אחוזים מהשדה | אחוזים משלוש | אחוזים מהקו | ריבאונדים | אסיסטים | חטיפות | חסימות | נקודות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2018/2019 | פילדלפיה | 6 | 2 | 18.5 | 0.412 | 0.375 | 0.750 | 2.2 | 1.7 | 0.3 | 0.3 | 6.7 |
| 2019/2020 | פילדלפיה | 7 | 0 | 4.6 | 0.273 | 0.000 | 0.500 | 0.3 | 0.3 | 0.4 | 0.0 | 1.1 |
| קריירה |  | 13 | 2 | 11.0 | 0.378 | 0.316 | 0.667 | 1.2 | 0.9 | 0.4 | 0.2 | 3.7 |
סטטיסטיקות הקריירה > בפלייאוף ה-NBA

| עונה | קבוצה | משחקים | חמישייה | דקות | אחוזים מהשדה | אחוזים משלוש | אחוזים מהקו | ריבאונדים | אסיסטים | חטיפות | חסימות | נקודות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2018/2019 | פילדלפיה | 2 | 0 | 2.5 | 0.000 | 0.000 | 0.000 | 0.0 | 0.0 | 0.5 | 0.0 | 0.0 |

| קריירה |  | 2 | 0 | 2.5 | 0.000 | 0.000 | 0.000 | 0.0 | 0.0 | 0.5 | 0.0 | 0.0 |
זבד דקל קטן-שיניים

| זבד דקל קטן-שיניים |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: טורפים
תת־סדרה:: דמויי חתול
משפחה:: גחניים
סוג:: Arctogalidia 
מין:: זבד דקל קטן-שיניים
שם מדעי
 Arctogalidia trivirgata ‏גריי, 1832
תחום תפוצה


זבד דקל קטן-שיניים (שם מדעי: Arctogalidia trivirgata) הוא מין טורף קטן ממשפחת הגחניים החי בטבע ביערות הגשם של דרום-מזרח אסיה והוא מין יחיד בסוגו.
מאפיינים

זהו זבד קטן בעל פרווה שחורה כמעט לגמרי, עם זנב ארוך ורגליים קצרות. אורכו 43–53 ס"מ ושמשקלו 2–2.5 ק"ג. יש לו פנים גדולות וכהות, עם עיניים גדולות המותאמות לחיי חשיכה. כמו שמשתמע משמו הוא בעל לסת ושיניים קטנות יחסית.
תפוצה: נפוץ בטבע ממחוז אסאם שבהודו, להודו סין, לחצי האי המלאי ודרומה עד לאינדונזיה בסומטרה, באנקה, ג'אווה, בורנאו ואיים נוספים באזור.
מזון: הזבד הוא אוכל-כול בעל תזונה מגוונת מחרקים, יונקים קטנים כמו עכברים, עופות מקננות, פירות, צפרדעים ולטאות. הוא צייד ליילי החי על עצים וישן ביום במאורה.
רבייה: הנקבה נמצאת בהריון 45 יום ואז ממליטה 3 גורים הנמצאים בין העצים הנגמלים מאמם לאחר חודשיים. הנקבות יכולות להמליט פעמיים בשנה. תוחלת החיים בטבע יכולה להגיע ל-11 שנה.
הם אינם בסכנה אך הפגיעה ביערות בהם הם חיים משפיעה עליהם.
תת-מינים

A. t. bancana
A. t. fusca
A. t. inornata
A. t. leucotis
A. t. macra
A. t. major
A. t. millsi
A. t. minor
A. t. simplex
A. t. stigmaticus
A. t. sumatrana
A. t. tingia
A. t. trilineata
A. t. trivirgata
הערות שוליים

↑  זבד דקל קטן-שיניים באתר הרשימה האדומה של IUCN
| גחניים |
| --- | --- | --- |
| זבד דקל אוסטוני (סוג ומין יחיד) | זבד דקל אוסטוני |   |
| זבד לוטראי (סוג ומין יחיד) | זבד לוטראי |   |
| זבד דקל הוסי (סוג ומין יחיד) | זבד דקל הוסי |   |
| זבד דקל מפוספס (סוג ומין יחיד) | זבד דקל מפוספס |   |
| בינטורונג (סוג ומין יחיד) | בינטורונג |   |
| זבד דקל קטן-שיניים (סוג ומין יחיד) | זבד דקל קטן-שיניים |   |
| זבד דקל סולאווסי (סוג ומין יחיד) | זבד דקל סולאווסי |   |
| זבד דקל מסיכתי (סוג ומין יחיד) | זבד דקל מסיכתי |   |
| גחן דקלים | גחן דקלים אסייתי  • גחן דקלים חום  • גחן דקלים זהוב |   |
| זבד אפריקאי (סוג ומין יחיד) | זבד אפריקאי |   |
| גחן | גחן אבסיניקה • גחן אנגולי • גחן בורלון • גחן מצוייץ • גחן מצוי • גחן ג'ונסטון  • גחן פנתרי • גחן פארדין  • גחן מיימי • גחן מלכותי  • גחן סרוולניה • גחן האוסה  • גחן הכף • גחן ענק |  |
| לינסנג | לינסנג אפריקני • לינסנג לייטוני |  |
| זבד הודי | זבד הודי ענק • זבד הודי מלברי  • זבד מנומר ענק • זבד מלאי |  |
| זבד הודי קטן (סוג ומין יחיד) | זבד הודי קטן |  |
ז'אן אבוטרן

| --- | --- |

 לידה:  6 באפריל 1898 מו, צרפת 
 התאבדה:  26 בינואר 1920 (בגיל 21) פריז, צרפת 
 מקום קבורה:  Grave of Amedeo Modigliani and Jeanne Hébuterne 
 מקום לימודים:  אקדמיית קולארוסי 
 תחום יצירה:  ציור 
 בן או בת זוג:  אמדאו מודיליאני 
 צאצאים:  ז'אן מודיליאני 
 
ז'אן אֵבוטֶרְן (בצרפתית: Jeanne Hébuterne;‏ 6 באפריל 1898 – 26 בינואר 1920) הייתה ציירת צרפתייה, המוכרת יותר כבת-זוגו של אמדאו מודיליאני.
ביוגרפיה

אבוטרן נולדה בפריז למשפחה קתולית. אביה, אשיל אבוטרן, עבד כמנהל חשבונות בחנות הכלבו הראשונה בפריז. הצעירה היפה הוצגה בפני ציבור האמנים ברובע מונפרנאס בפריז על ידי אחיה אנדרה אבוטרן, שרצה להיות צייר. היא פגשה כמה ציירים ואף דגמנה עבורם. בהמשך החליטה ללמוד ציור בעצמה, ובחרה ללמוד ב"אקדמיה קולארוסי (אנ')" (Académie Colarossi) בפריז, האלטרנטיבה לבית הספר הלאומי הגבוה לאמנויות היפות, שנחשב שמרני מדי בעיני אמנים רבים באותה עת.
בקיץ 1917 הוצגה ז'אן, המתלמדת בת ה-19, בפני הצייר היהודי אמדאו מודיליאני על ידי הפסלת חנה אורלוף שבאה עם אמנים נוספים להתרשם מהאקדמיה.
ז'אן היפה והגבוהה התאהבה בצייר הכריזמטי, ועד מהרה עברה לגור עמו, למרות התנגדותם הנחרצת של הוריה שהיו קתולים אדוקים. אביה, אדם מלומד חובב ספרות, לא ראה בעין יפה את הקשר בן בתו לצייר היהודי.
על אהבתה של ז'אן, מודיליאני היה בריב מתמשך עם הצייר פבלו פיקאסו, איתו חייתה ז'אן לפני שפגשה את מודיליאני. מודיליאני הרבה לציירה, וידוע במיוחד ה"פורטרט של ז'אן אבוטרן" משנת 1919, בו משווה לה הצייר מראה אובאלי-מוארך טיפוסי, אך תווי פניה המובהקים והנקיים, מזכירים ציורים מסורתיים של מרים הבתולה. בשנת 1918 נולדה להם בת, וב-1919 חתם על מסמך בו הוא מבטיח להינשא לה (אבוטרן הייתה אז בהיריון שני למודיליאני). ב-24 בינואר 1920 מת מודיליאני בפריז כשהוא רק בן 36, ממחלת השחפת ממנה סבל וכן בגלל שתיית יתר. כאשר מת מודיליאני הלכה ז'אן לבית הוריה לבקש עזרה מאביה שישמור על גופת הצייר 24 שעות בלבד כדי שתוכל לדאוג לסידורי ההלוויה. האב סירב בתוקף, וכתוצאה מכך היא הפילה את עצמה מחלון ביתם ושמה קץ לחייה ולחיי עוברה.
לאמדאו מודיליאני נערכה הלוויה מפוארת "כיאה לנסיך", מלווה על ידי ידידיו הרבים, הוא נקבר בבית הקברות פר לשז. ז'אן נקברה בהלוויה צנועה בבית קברות ליד פריז, ורק עשר שנים אחרי מותה הועברו עצמותיה לצד קברו של אהובה אמדאו מודיליאני בבית הקברות פר לשז שבפריז. התינוקת היתומה ז'אן אבוטרן אומצה על ידי אחותו של אביה באיטליה (וכך למעשה קיבלה את שם משפחתו של אביה הביולוגי), ושנים רבות ידעה מעט מאוד על הוריה. בעקבות מחקר מעמיק שערכה, פרסמה הבת ז'אן מודיליאני ספר על אביה ב-1958. המשפחה הסכימה, לאחר מאמצי שכנוע ממושכים, להציג את עבודותיה של ז'אן אבוטרן, והן הוצגו יחד עם עבודותיו של אמדאו מודיליאני בוונציה שבאיטליה בשנת 2000.
ב-2004 יצא לבתי הקולנוע סרטו של הבמאי מיק דייוויס (אנ'), המספר על אירועים נבחרים בחייו של מודיליאני, בהם הפגישה עם אהובתו ז'אן אבוטרן, הצנזורה על ציוריו, ומותו.
זהבניים

| זהבניים |
| --- | --- |
  הקלטה של זהבני מסוג Black-headed oriole (אנ').
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: ציפורי שיר
תת־סדרה:: תרופודה
אינפרא־סדרה:: עורבאים
משפחה:: זהבניים
שם מדעי
 Oriolidae ‏ויגורס, 1825

Sphecotheres vieilloti.
זהבניים (שם מדעי: Oriolidae) הם משפחה של ציפורי שיר. הזהבניים הם ציפורים בגודל בינוני באורך 20–30 ס"מ, בעלי נוצות זהובות ושחורות, מקור גדול ואדום ועיניים גדולות אדומות.
הם חיים ברחבי אפריקה, אירופה ואסיה. מין אחד - זהבן מחלל (Oriolus oriolus) - חולף בישראל באביב ובסתיו.
הזהבניים מצויים רוב זמנם על העצים ונסתרים בין הענפים. הם ניזונים מפירות וחרקים.
הזהבניים הם קרוביהם הרחוקים של החנקניים ושל הדרונגיים (Dicruridae).
מיון

משפחת זהבניים (Leiothrichidae)
סוג זהבן (Oriolus)
סוג Sphecotheres
סוג Turnagra - נכחד
סוג Pitohui - סוג שבו 2 מינים שבנוצותיהם ישנם טוקסינים. בו המין פיטוהוי עטוי
זבד דקל מסיכתי

| זבד דקל מסיכתי |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: טורפים
תת־סדרה:: דמויי חתול
משפחה:: גחניים
סוג:: Paguma
מין:: זבד דקל מסיכתי
שם מדעי
 Paguma larvata ‏סמית, 1827
תחום תפוצה


זבד הדקל המסיכתי (שם מדעי: Paguma larvata) הוא מין דמוי חתול קטן ממשפחת הגחניים והיחיד בסוגו. הוא חי בן העצים באזור דרום-מזרח אסיה והודו.
מאפיינים

זבד זה מזכיר מינים אחרים במשפחתו, אך בצבעיו הוא קצת יותר אפרפר ללא פסים או נקודות, למעט פסים כהים מצידי עיניו וראשו ומעל אפו פס לבן. גם הלחיים, הסנטר והשפתיים לבנים ואפו ורדרד.
הזבד אינו בסכנת הכחדה אך הוא נתון בסיכון במדינות שונות.
ממדים: אורכו 51–76 ס"מ. משקלו 3.6-6 ק"ג בממוצע.
מזון: הזבד הוא אוכל-כול, הניזון הן מהחי והן מהצומח. הוא אוכל רכיכות, פרוקי רגליים, קליפות עצים, נחשים, צפרדעים, חולדות ועופות וגם בננות ופירות טרופיים.
תפוצה: הזבד נפוץ ביערות טרופיים או הרריים בסין, וייטנאם, לאוס, קמבודיה, מלזיה, תאילנד, מיאנמר והודו וגם בבורנאו, סומטרה, טאיוואן, ועוד איים באינדונזיה.
ראו גם

גחניים
בינטורונג
גחן דקלים אסייתי
הערות שוליים

↑  זבד דקל מסיכתי באתר הרשימה האדומה של IUCN
| גחניים |
| --- | --- | --- |
| זבד דקל אוסטוני (סוג ומין יחיד) | זבד דקל אוסטוני |   |
| זבד לוטראי (סוג ומין יחיד) | זבד לוטראי |   |
| זבד דקל הוסי (סוג ומין יחיד) | זבד דקל הוסי |   |
| זבד דקל מפוספס (סוג ומין יחיד) | זבד דקל מפוספס |   |
| בינטורונג (סוג ומין יחיד) | בינטורונג |   |
| זבד דקל קטן-שיניים (סוג ומין יחיד) | זבד דקל קטן-שיניים |   |
| זבד דקל סולאווסי (סוג ומין יחיד) | זבד דקל סולאווסי |   |
| זבד דקל מסיכתי (סוג ומין יחיד) | זבד דקל מסיכתי |   |
| גחן דקלים | גחן דקלים אסייתי  • גחן דקלים חום  • גחן דקלים זהוב |   |
| זבד אפריקאי (סוג ומין יחיד) | זבד אפריקאי |   |
| גחן | גחן אבסיניקה • גחן אנגולי • גחן בורלון • גחן מצוייץ • גחן מצוי • גחן ג'ונסטון  • גחן פנתרי • גחן פארדין  • גחן מיימי • גחן מלכותי  • גחן סרוולניה • גחן האוסה  • גחן הכף • גחן ענק |  |
| לינסנג | לינסנג אפריקני • לינסנג לייטוני |  |
| זבד הודי | זבד הודי ענק • זבד הודי מלברי  • זבד מנומר ענק • זבד מלאי |  |
| זבד הודי קטן (סוג ומין יחיד) | זבד הודי קטן |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NDL: 01158548 
ערך זה הוא קצרמרבנושא יונקים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ז'אן איפוליט

| --- | --- |

 לידה:  8 בינואר 1907 ז'ונזה, צרפת 
 פטירה:  26 באוקטובר 1968 (בגיל 61) פריז, צרפת 
 מקום לימודים:  אקול נורמל סופרייר, בית הספר ללימודים גבוהים במדעי החברה, תיכון הנרי הרביעי 
 מוסדות:  קולז' דה פראנס  הפקולטה לאמנויות של פריז 
 מונחה לדוקטורט:  Gilbert Simondon 
 זרם:  פוסטמודרניזם 
 תחומי עניין:  פילוסופיה 
 עיסוק:  בלשן, פילוסוף, מתרגם, פרופסור 
 הושפע מ:  הגל, מרקס
 השפיע על:  פוקו, דלז, דרידה
 מדינה:  צרפת 
 
ז'אן איפּוֹלִיט (בצרפתית: Jean Hyppolite;‏ 8 בינואר 1907 – 26 באוקטובר 1968), פילוסוף צרפתי.
איפוליט היה פרשן חשוב של הפילוסוף הגרמני גאורג וילהלם פרידריך הגל ופרשן של פילוסופים גרמנים אחרים. היה המורה והפטרון של כמה מהבולטים בהוגי-הדעות של צרפת בתקופה שלאחר מלחמת העולם השנייה, ובהם מישל פוקו, ז'יל דלז וז'אק דרידה.
הוא סיים את לימודיו באקול נורמל סופרייר פחות או יותר באותו הזמן כמו ז'אן-פול סארטר. לאחר סיום לימודיו החל בלימוד רציני של הגל, ולימד עצמו גרמנית על ידי קריאת "הפנומנולוגיה של הרוח" של הגל בשפת המקור (איפוליט הוא שתרגם לצרפתית את הספר.)
ספרו "הלוגיקה והקיום" (Logique et existence) נחשב על ידי רבים כאבן-מסד לפוסטמודרניזם.
ביבליוגרפיה > בתרגום לעברית

"ההכחשה: פרשנות על ׳השלילה׳ של פרויד". מצרפתית: עילי ראונר, מטעם, חוב׳ 11 (ספטמבר 2007) עמ׳ 158–165
ביבליוגרפיה > בצרפתית

1946 Genèse et structure de la « Phénoménologie de l'esprit » de Hegel.
1948 Introduction à la philosophie de l'histoire de Hegel.
1953 Logique et existence : essai sur la logique de Hegel.
1955 Études sur Marx et Hegel.
1963 Sens et existence dans la philosophie de Maurice Merleau-Ponty.
1966 Commentaire parlé sur la Verneinung de Freud. in Ecrits de Jacques Lacan (Seuil) p.879
1970 Hegel et la pensée moderne : séminaire sur Hegel dirigé par Jean Hyppolite au Collège de France (1967-1968), textes publiés sous la direction de Jacques d'Hondt.
1971 Figures de la pensée philosophique.
Giuseppe Bianco (éd.), Jean Hyppolite : entre structure et existence, Paris, Presses de la rue d'Ulm, 2013
וולטר האלשטיין

| --- | --- |

 לידה:  17 בנובמבר 1901 מיינץ, הקיסרות הגרמנית 
 פטירה:  29 במרץ 1982 (בגיל 80) שטוטגרט, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 מדינה:  גרמניה 
 מקום קבורה:  ולדפרידהוף שטוטגרט 
 השכלה:  Universidad Autónoma del Estado de Morelos  אוניברסיטת הומבולדט של ברלין  Rabanus-Maurus-Gymnasium 
 מעסיק:  אוניברסיטת גתה בפרנקפורט, אוניברסיטת הומבולדט של ברלין, אוניברסיטת רוסטוק 
 תפקיד:  חבר הבונדסטאג (20 באוקטובר 1969–22 בספטמבר 1972)  נשיא הנציבות האירופית (7 בינואר 1958–30 ביוני 1967) 
 מפלגה:  המפלגה הנאצית, המפלגה הנוצרית-דמוקרטית הגרמנית 
 פרסים והוקרה:  פרס קרל הגדול (11 במאי 1961)  דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת אוביידו (1968)  doctor honoris causa from the University of Nancy (1966)  הצלב הגדול של מסדר הכבוד של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה  אביר במסדר הקדוש סילבסטר  אביר הצלב הגדול במסדר סילבסטר הקדוש  הצלב הגדול של מסדר הצלב הדרומי  מסדר ההצטיינות הבווארי  אביר הצלב הגדול של מסדר ההצטיינות של הרפובליקה האיטלקית  אביר הצלב הגדול של מסדר הבז 
 
וולטר האלשטיין (17 בנובמבר 1901 – 29 במרץ 1982) היה מדינאי, משפטן ודיפלומט גרמני שכיהן כנשיא הראשון של ועדת הקהילה הכלכלית האירופית ואחד מהאבות המייסדים של האיחוד האירופי.
נעורים והתפתחותו בעולם האקדמי

האלשטיין נולד ב-17 בנובמבר 1901 בעיר מיינץ הנמצאת בדרום-מערב גרמניה. בן שני לאנה ויעקב האלשטיין, בעלי רקע חקלאי כפרי. הוא גדל בסביבה פרוטסטנטית של המעמד הבינוני שאופיינה בעניין רב בתרבות והאמנויות וגם תחושת חובה ואחריות אזרחית. בתיכון, מלבד שפות ומתמטיקה, התעניין בהיסטוריה. אביו, יעקב, הפך לפקיד של חברת הרכבות המקומית, ולאחר הכשרה אקדמית במקביל לעבודתו, התקדם מתפקיד זוטר לעובד מדינה בכיר בתחום בניית הגשרים. זה שימש מודל לחיקוי עבור האלשטיין.
האלשטיין היה תלמיד מצוין בבית הספר התיכון והישגיו הגבוהים הבטיחו את רצונו להתקדם ללימודים נוספים. תחילה הוא שקל לזמן קצר להיות מהנדס.
בשנת 1920 בחר האלשטיין ללמוד משפטים, תחילה עבר לבון, מינכן ולבסוף בחר ללמוד בברלין, היכן שנחשבת הפקולטה למשפטים הטובה ביותר בגרמניה.
בשנת 1925 לאחר בחינת משפט המדינה הראשונה, האלשטיין השלים עבודת גמר בנושא 'חוזי ביטוח חיים במסגרת אסון ורסאי' עליה קיבל הצטיינות. בשנה זו סיים את לימודיו והחל לעבוד כעוזר אקדמי של פרופסור מרטין וולף, אחד החוקרים הנודעים ביותר בתקופתו בתחום המשפט הפרטי, באוניברסיטת פרידריך וילהלם בברלין.
בשנת 1927 שימש כבוחן באוניברסיטת רוסטוק בצפון גרמניה, ולאחר מכן שימש כמרצה ב-1929. שנה לאחר מכן מונה ליושב ראש משפט פרטי וחברות, תפקיד אותו מילא עשר שנים לאחר מכן, הפך למומחה צעיר ומבטיח בקרב הפקולטה הבכירה למשפטים, וביסס את המוניטין שלו כאקדמאי מוערך ומרצה אוניברסיטאי בעל שם בינלאומי. לאחר הבחינה הסופית נפתחו מספר אפשרויות להמשך צעדיו בקריירה ובניהם הצעה להוביל ארגון חבר לאומים שנוסד ברומא עם פיתוח מתודולוגיה של מחקר משפטי השוואתי.
האלשטיין הפך לפרופסור באוניברסיטת פרנקפורט, במקום הוא גיוס לכוחות המזוינים הגרמניים ב-1942, חרף עוינותו כלפי הנאציזם. לאחר פלישת בעלות הברית במלחמה ב-1944, האלשטיין נלקח למחנה שבויים בארצות הברית, שם הוא הקים אוניברסיטה כדי לחנך את חבריו האסירים על החוק וזכויותיהם. לאחר מלחמת העולם השנייה הוא מונה לתפקיד סגן קנצלר באוניברסיטה של פרנקפורט.
בשנת 1948 הוזמן על ידי אוניברסיטת גורגטאון להיות מרצה אורח שם לימד היסטוריה גרמנית בתחום המשפטי.
קריירה מחוץ לאקדמיה

החוויות שצבר באמריקה הביאו אותו להבנה שגרמניה צריכה להצטרף ליוזמות בינלאומיות שמטרתן לחזק את הקשר בין הדמוקרטיות לאחר מלחמת העולם השנייה.
כמו כן זמן השהייה בארצות הברית חיזק את הרצון בשיתוף פעולה משפטי בינלאומי והצורך בלמידה ממערכות ומסורות של מדינות שונות. הוא האמין כי הצטרפות לבריתות בינלאומיות כמו האו"ם ונאט"ו, בעיניו, מכריעות בתחום חזרתה של גרמניה לבמה הבינלאומית.
בנובמבר 1949 הוא פעל למען הקמת ועדת אונסק"ו הגרמנית, ארגון החינוך, המדע והתרבות של האו"ם הגרמני. האלשטיין הפך ליושב הראש שלה ועמד בראש המשלחת הגרמנית. הפך גם למשקיף בוועידה הכללית החמישי של אונסק"ו, ממנה דיווח לממשלת גרמניה. כישוריו הדיפולמטיים המצוינים של האלשטיין והבנת הצורך באחדות אירופית יחד עם ניסיון בתחום, הוביל את קונראד אדנאור, הקנצלר מגרמניה, למנות אותו לראש המשלחת שניהלה משא ומתן בוועידת שומאן על הקמת קהילת הפחם והפלדה האירופית בשנת 1950. בזמן הזה הוא עבד בשיתוף פעולה הדוק עם ז'אן מונה, מקבילו הצרפתי. שניהם הבינו שהם חולקים אמונות בסיסיות משותפות לגבי הצורך באינטגרציה האירופית. בשנת 1951 מינה אנאואר את האלשטיין למזכיר המדינה במשרד החוץ הפדרלי, בתפקיד זה שירת עד 1955 האלשטיין היה מעורב במשא ומתן עם ישראל בנושא תשלום פיצויים לעם היהודי לאחר מלחמת העולם השנייה, ושיחק תפקיד חשוב באסטרטגיית יחסי החוץ של גרמניה.
קריירה מחוץ לאקדמיה > נשיא ועדת הקהילה הכלכלית האירופית

ב-1958 כאשר נכנס לתוקף הסכם רומא, האלשטיין נבחר לנשיא הראשון של ועדת הקהילה הכלכלית האירופית. בנאומו הראשון הדגיש האלשטיין כי הקהילה נוצרה כפרויקט קבוע שתחום פעולתו יהיה הרבה יותר רחב ומקיף מכל מה שנוצר בעבר באינטגרציה האירופית. האלשטיין מונה מחדש כנשיא הנציבות שלוש פעמים, ב-1960, 1962 ו-1964. בשנותיו הראשונות כנשיא הוועדה, האלשטיין הקדיש תשומת לב רבה להקמת מדיניות חקלאית משותפת (CAP) על פי הוראות אמנת הוועדה.
תחת נשיאות האלשטיין, הוועדה הייתה מעוניינת להעמיק, או לפחות לחזק, את היסודות העל לאומיים שעליהם הוסכם ברומא. אולם הנשיא שארל דה גול שנכנס גם לתפקידו ב-1958 הערים קשיים והתגלה כיריב רב עוצמה. האלשטיין הציג את 'תוכנית האלשטיין' להאצת האינטגרציה האירופית ב-1960, שקראה להפחתה מהירה יותר במכסים בין המדינות החברות, אולם פרויקט זה לא זכה להסכמה.
המחלוקת הגדולה השנייה בתקופת כהונתו עסקה בשאלת צירוף בריטניה לוועדת הקהילה הכלכלית. האלשטיין פעל באיפוק בעניין זה והתייחס בספקנות לגבי הצטרפותה של הממלכה המאוחדת. במהלך נשיאותו הוא ידע משברים עם שארל דה גול. הגורם המיידי לסכסוך היה ויכוח על הארגון והמימון של המדיניות החקלאית האירופאית המשותפת. החל מ-1 ביולי 1965, צרפת סירבה להשתתף במועצת השרים של הקהילה הכלכלית האירופית ובכך שיתקה את הפוליטיקה האירופית. ממשלת מערב גרמניה רצתה להבטיח קדנציה נוספת להלשטיין אך היא נסוגה בסופו של דבר תחת לחץ צרפתי, כי זה היה מעמיד את שיתוף הפעולה בכללותו בסכנה. בינואר 1967, בשיחות עם הקנצלר קורט גאורג קיזינגר וווילי ברנדט, התעקש הנשיא הצרפתי דה גול לא לתמוך בכהונה נוספת להאלשטיין. האלשטיין דחה את הפשרה שהושגה בסופו של דבר, לפיה ימשיך למלא את תפקידו במשרד עד סוף 1967, ופרש מתפקידו ב-1 ביולי 1967.
בנאום הפרידה שלו מהפרלמנט האירופי, הדגיש הלשטיין את אידיאל האחדות האירופית ואת הצורך בשיתוף פעולה גדול יותר במדיניות החוץ.
לאחר פרישתו

בשנים 1968–1974 כיהן כיושב ראש התנועה הבינלאומית האירופית (EMI) והיה חבר בבונדסטאג של ה-CDU מ-1969 עד 1972.
לאחר פרישתו ממעורבות פעילה בפוליטיקה ובמגזר התנדבותי, האלשטיין הסתפק בכתיבה ובעבודות ייעוץ.
האלשטיין נפטר ב-29 במרץ 1982 בגיל 81 בשטוטגרט.
השפעה ומורשת

במהלך כהונתו כנשיא הנציבות, פיתח האלשטיין מספר רב של רעיונות למדיניות אירופית, הוא תרם שיקולים חשובים בקידום מדיניות חוץ ומדיניות כלכלית אירופית, שחלקן מעצבות באופן עמוק את האיחוד האירופי כיום.
האלשטיין לא רק היה מייסד חשב של האינטגרציה האירופית אלא גם בעל חזון לעתיד האינטגרציה. רבים מרעיונותיו לפיתוח והמשך האינטגרציה האירופית הועלו ויושמו בשלבים מאוחרים יותר. עבור האלשטיין, האינטגרציה האירופית הייתה הרבה יותר מאשר מיזוג של כלכלות לאומיות לאזור כלכלי רחב. מטרתו ארוכת הטווח הייתה יצירת מערכת פדרלית אירופית. הוא הדגיש במספר הזדמנויות שונות כי אינטגרציה כלכלית תעבוד לצמיתות רק אם תתבסס על עיצוב מוסדי פוליטי ופדרלי. בארצות הברית הוא אף היה מכונה "אדון אירופה". האלשטיין ניחן בכישורי משא ומתן דיפלומטיים וכן בכוחות שכנוע חזקים, שרבים בטוחים שלולא יכולותיו המהירות להשתלבות של אירופה שקרתה בשנות כהונתו לא הייתה אפשרית.
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 13  (Lehman Wilhem, Salm Christian. "Walter hallstein: First president of the commission and visionary of European integration". European parliament. November 2019. https://www.europarl.europa.eu/RegData/etudes/BRIE/2019/637982/EPRS_BRI(2019)637982_EN.pdf)
1 2 3 4 5 6  Lehman Wilhem, Salm Christian, Walter hallstein: First president of the commission and visionary of European integration, ‏november 2019
↑  Wilhelm Lehmann and Christian Salm, Walter Hallstein First President of the Commission and visionary of European integration
1 2 3 4 5 6  Philip Rosin, Walter Hallstein, Konrad-Adenauer-Stiftung
1 2 3 4 5 6 7 8 9 10  European commision, Walter Hallstein: a diplomatic porce propelling swift European integration
1 2  European Union, Walter Hallstein: a diplomatic force propelling swift European integration
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007599162705171  PLWABN: 9810611599205606  BIBSYS: 90898091  BNE: XX1300417  BnF: cb12183207z (data)  CANTIC: a11619430  CiNii: DA01190116  GND: 118701150  ISNI: 0000 0000 8406 2305  LCCN: n50018469  NDL: 00522351  NKC: skuk0002854  NLA: 49864468  NLG: 118728  NSK: 000114932  NTA: 069134448  RERO: 02-A003343112  SNAC: w6s041bc  SUDOC: 030413869  Trove: 1498687  VIAF: 108819836   WorldCat (עם VIAF): 108819836
זהויות מופן

באלגברה וגאומטריה פרויקטיבית, זהויות מופן הן זהויות שיכול לקיים חוג לא אסוציאטיבי: הזהות השמאלית  \ (x(zx))y=x(z(xy)), והזהות הימנית 
 \ y((xz)x)=((yx)z)x. זהויות אלו מופיעות באופן טבעי כשחוקרים את הפרמטריזציה של מישור פרויקטיבי, והן קרובות לזהויות שמקיימת אלגברה אלטרנטיבית. גם לזהות המרכזית  \ (xy)(zx)=(x(yz))x יש תפקיד מסוים. הזהויות קרויות על שם רות מופן (Moufang) (אנ').
את הזהות הימנית והשמאלית אפשר לנסח כטענות על אופרטורי הכפל מימין ומשמאל, כזהויות  \ r_{x}r_{z}r_{x}=r_{(xz)x} ו- \ \ell _{x}\ell _{z}\ell _{x}=\ell _{x(zx)}, בהתאמה. ניסוח זה חושף קשר לאלגברות ז'ורדן, שבהן משחק האופרטור  \ Q_{x}(y)=xyx תפקיד חשוב.
שלוש זהויות מופן מתקיימות בכל אלגברה אלטרנטיבית. מאידך, אלגברה עם יחידה המקיימת את הזהות הימנית והשמאלית היא אלטרנטיבית; ואלגברה עם חילוק המקיימת את זהות מופן הימנית או השמאלית היא אלטרנטיבית.
באלגברה עם יחידה המקיימת את זהות מופן הימנית או השמאלית מתקיימת הזהות  \ (a,b,a)^{4}=0, כאשר  \ (a,b,c) הוא האסוציאטור.
הערות שוליים

↑  כלומר, אלגברה עם יחידה שבה כל אופרטורי הכפל מימין ומשמאל הפיכים.
זאיר

הרפובליקה של זאיר (בצרפתית: République du Zaïre) הייתה מדינה ריבונית במרכז אפריקה. המדינה הוקמה בעקבות שינוי שמה של הרפובליקה של קונגו (לאופולדוויל), לאחר שג'וזף דזירה מובוטו, ששמו שונה למובוטו ססה סקו ב-1972, מפקד הצבא הלאומי, השתלט על המדינה. היא הפכה שוב לרפובליקה הדמוקרטית של קונגו ב-1997.
אטימולוגיה

שמה של המדינה, זאיר, נגזר משמו של נהר קונגו, הנקרא לפעמים זאיר בפורטוגזית, אשר בתורו נגזר מהמילה Kikongo nzere או nzadi ('נהר שבולע את כל הנהרות'). נראה שהשימוש בקונגו החליף את זאיר בהדרגה בשימוש באנגלית במהלך המאה ה-18 וקונגו היה השם האנגלי המועדף בספרות של המאה ה-19, אם כי נותקו התייחסויות לזהיר או זאיר, שכן השם בשימוש האוכלוסייה המקומית (כלומר נגזר מהשימוש בפורטוגזית) נשאר נפוץ.