stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הקולנוע האקספרסיוניסטי הגרמני
השפעת הקולנוע האקספרסיוניסטי הגרמני

הסגנון הלא ריאליסטי של הקולנוע האקספרסיוניסטי נהנה מתהילה קצרת ימים, ונעלם כעבור מספר שנים מועטות. הנושאים והתכנים כמו גם מספר מאפיינים צורניים של האקספרסיוניזם הושאלו לסרטים אמריקאים משנות ה-30 ושנות ה-40. שליטת הבמאי במאפייני התפאורה, האור והצל על מנת ליצור את אווירת הסרט והאווירה הקודרת שהייתה אופיינית לסרטים אלו, הגיעו לאמריקה - אם בהזמנת האולפנים, אשר עוד באמצע שנות העשרים הביאו להוליווד אנשים כמורנאו, ואם בגל הפליטים שנמלטו מן הנאצים עם עלותם לשלטון שכלל את אריך פומר, פריץ לאנג, קונרד ויידט, ורבים אחרים.
האולפנים האמריקניים קיבלו גולים אלו בשמחה. יש מהם שהצליחו, כלאנג, הן מבחינה מסחרית והן מבחינה אמנותית, ויצרו רפרטואר של סרטים הוליוודיים, שהיה בעל השפעה מכרעת על שאר התעשייה הקולנועית באותה התקופה. יוצרים כאורסון ולס פעלו במודע בהשפעת במאים כמורנאו, ויצירותיהם משקפות את הערכים של הסרט האקספרסיוניסטי, כשהם מותאמים לאופי ולמזג היצירתי השונים בארצות הברית.
השפעה רבה של הסגנון האקספרסיוניסטי נודעה בארצות הברית על "סרט האימה" ו"הסרט האפל". יוצרים כקארל פרוינד פעלו בהוליווד ויצרו את האווירה המיוחדת של סרט המפלצות ההוליוודי משנות השלושים. במקביל, הביאו במאים כפריץ לאנג ומייקל קורטיז את הסגנון האקספרסיוניסטי לדרמות הפשע של שנות הארבעים, ויצרו את ההיתוך התרבותי שהוביל לבסוף לסרט האפל.
ביקורת האקספרסיוניזם הגרמני

הקולנוע האקספרסיוניסטי הגרמני נוצר בתקופה של חוסר סדר חברתי. האירועים שלאחר שנות מלחמת העולם הראשונה, יצירתה של הרפובליקה בה איש לא רצה, מלחמות האזרחים, האינפלציה, ואירועים כפוטש של בית הבירה, משתקפים באופן מוזר בסרטים אלו, המראים עולם מנותק, בעל מציאות מעוותת, ותחושה כי משהו שגוי באופן בסיסי, דבר היוצר את האימה שליוותה את צפיית הסרטים.
בספרו הקלאסי "מקאליגרי להיטלר" טוען זיגפריד קראקאור, כי הקולנוע הגרמני שיקף את המנטליות הגרמנית וחזה את עלייתם של הנאצים. "קאליגרי", לדעת קראקאור, הוא הראשון בסדרה של עריצים תאבי כוח שהועלו על מסכי הקולנוע הגרמני. מסירותו של המשרת צ'זארה הסהרורי (הולך בשנתו) לקאליגרי היא, לדעתו של קראקאור, תיאור לדרך בה נחזית מסירות בלתי הגיונית לשליט מטורף.
נראה כי משידוע סופה הטראגי של רפובליקת ויימאר, קל יהיה לחזות בסימנים לו בדיעבד בקולנוע. עם זאת, נראה כי הקולנוע האקספרסיוניסטי הגרמני העתיק במדויק את המאפיינים החיצוניים של האקספרסיוניזם כפי שהופיע באמנות הפלאסטית של התקופה, אך לא שיקף במדויק את רוחו של האקספרסיוניזם בפרוזה ובשירה.
לקריאה נוספת

זיגפריד קרקאואר, מקליגרי להיטלר: היסטוריה פסיכולוגית של הקולנוע הגרמני
אוגוסט מאקה, "הדייגים על הריין". יצירה אקספרסיוניסטית של פעיל מרכזי בקבוצת "הפרש הכחול".
כרזת הסרט "הסטודנט מפראג" (1913)
"הסטודנט מפראג"”
סצנה מתוך הסרט "הקבינט של ד"ר קליגרי".
ויליאם ארתור דה אוליביירה

ויליאם ארתור דה אוליביירה (בפורטוגזית: William Artur de Oliveira; נולד ב-20 באוקטובר 1982) הוא כדורגלן עבר ברזילאי ועוזר מאמן במועדון זניט סנקט פטרבורג.
קריירה > משחק

יליד סאו ברנרדו דו קמפו, ויליאם בילה את הקריירה המוקדמת שלו עם מועדון Associação Atlética Caldense איתו הוא זכה באליפות מדינת מיניירו 2002. לאחר מכן שיחק עם סרה נגרה בסאו פאולו, קסקבל קלוב רקראיטיבו ובמועדון נאסיונל דה רולנדיה. הוא עבר למקסיקו כדי להצטרף לפואבלה פ.ל. בשנת 2005. באותה שנה סיים המועדון בצמרת הפרימרה דיוויסיון A המקסיקנית וזכה באליפות האפרטורה בשנת 2005.
בשנת 2006 הוא חזר לברזיל כששיחק עם אספורטה קלוב אגיה נגרה, אך עד סוף השנה הוא עבר שוב מחוץ לברזיל, הפעם לשחק עם הקבוצה הסרבית "סרם". התצוגות הטובות שלו הפנו את תשומת ליבו של מועדון הסופרליגה הסרבי OFK בלגרד שהביא אותו בינואר 2008.
הוא כבש שבעה שערי ליגה ב-22 משחקים בליגה הסרבית עם OFK ובפגרת החורף של עונת 2008/09 עבר לרוסיה כדי להצטרף למועדון ליגת העל, אמקר פרם. הוא בילה גם כמה חודשים עם שיניק ירוסלב, לפני שהצטרף לדינמו בריאנסק בקיץ 2010. הוא שהה שנתיים בבריאנסק, במדיה הופיע 56 הופעות ליגה וכבש שער אחד. ביולי 2012 הוא חתם על חוזה לשנתיים עם אופה הבשקירית. הוא נותר לשחק באופה ולאחר פרישתו צורף לסגל האימון.
קריירה > אימון

ב-15 בינואר 2019 הודיעה אופה כי ויליאם עזב את תפקיד האימון שלו כדי לשמש בתפקיד דומה אצל סרגיי סמאק בזניט סנקט פטרבורג.
חיים אישיים

הוא נשוי ולו בן אחד. דובר פורטוגזית, אנגלית ורוסית. בדצמבר 2021 קיבל אזרחות רוסית.
סטטיסטיקה

| מועדון | עונה | ליגה | ליגה> הופעות | ליגה> שערים | גביע> הופעות | גביע> שערים | אחר> הופעות | אחר> שערים | סך הכל> הופעות | סך הכל> שערים |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| ‏סרם | ‏2006 | ליגת העל הסרבית | 19 | 0 | 0 | 0 | ‏– | ‏– | 19 | 0 |
| ‏סרם | 2007 | ליגת העל הסרבית | 19 | 0 | 0 | 0 | ‏– | ‏– | 19 | 0 |
| ‏OFK בלגרד | ‏2008 | ליגת העל הסרבית | 22 | 7 | 0 | 0 | ‏– | ‏– | 22 | 7 |
| סך הכל | סך הכל | ליגת העל הסרבית | 60 | 7 | 0 | 0 | 0 | 0 | 60 | 7 |
| אמקאר פרם | 2009 | ליגת העל הרוסית | 9 | 0 | 0 | 0 | ‏– | ‏– | 9 | 0 |
| שיניק יארוסלבל (השאלה) | 2010 | ליגת הכדורגל הלאומית | 19 | 1 | 1 | 0 | ‏– | ‏– | 20 | 1 |
| דינמו בריאנסק | 2010 | ליגת הכדורגל הלאומית | 11 | 0 | 0 | 0 | ‏– | ‏– | 11 | 0 |
| דינמו בריאנסק | 2011/12 | ליגת הכדורגל הלאומית | 44 | 1 | 3 | 0 | 0 | 0 | 47 | 1 |
| דינמו בריאנסק | סך הכל | סך הכל | 55 | 1 | 3 | 0 | 0 | 0 | 58 | 1 |
| אופה | 2012/13 | ליגת הכדורגל הלאומית | 27 | 0 | 0 | 0 | ‏– | ‏– | 27 | 0 |
| אופה | 2013/14 | ליגת הכדורגל הלאומית | 26 | 0 | 0 | 0 | 2 | 1 | 28 | 1 |
| אופה | 2014/15 | ליגת העל הרוסית | 1 | 0 | 0 | 0 | ‏– | ‏– | 1 | 0 |
| אופה | סך הכל | סך הכל | 54 | 0 | 0 | 0 | 2 | 1 | 56 | 1 |
| סך הכל בקריירה | סך הכל בקריירה | סך הכל בקריירה | 137 | 2 | 4 | 0 | 2 | 1 | 143 | 3 |
גלריה

ויליאם אוליביירה במדי אמקאר, 2009.
ויליאם אוליביירה במדי דינמו בריאנסק, 2012.
ויליאם אוליביירה בזניט, 2020
הערות שוליים

↑  William at Zerozero
↑  Виллиам переходит в тренерский штаб Зенита. fcufa.pro/ (ברוסית). FC Ufa. 15 בינואר 2019. נבדק ב-15 בינואר 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  https://www.sports.ru/football/1104916148-putin-prisvoil-rossijskoe-grazhdanstvo-treneru-zenita-olivejre-i-nacha.html
↑  Путин присвоил российское гражданство тренеру "Зенита"‏, vesti.ru
↑  "William". uk.soccerway.com/. Soccerway. נבדק ב-10 ביוני 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
וורת'הם פארק

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  בית אחוזה אנגלי 
 כתובת:  Potters Bar 
 מיקום:  Hertsmere 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 בעלים:  Robert Byng 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1754
 תאריך פתיחה רשמי:  1754 
 אדריכל:  Isaac Ware 
 סגנון אדריכלי:  אדריכלות פלדיאנית 
 קואורדינטות:  51°40′38″N 0°11′48″W﻿ / ﻿51.6773°N 0.196574°W﻿ / 51.6773; -0.196574
 www.wrothampark.com
  (למפת לונדון מוגדלת) קנט סארי ברקשייר בקינגהאם הרטפורדשייר אסקסוורת'הם פארק(למפת לונדון רגילה) קנט סארי בר. בקי. הרטפורדשייר אסקסוורת'הם פארק
 
וורת'הם פארק (באנגלית: Wrotham Park) הוא בית אחוזה כפרי בפרברי לונדון (באזור הרטפורדשייר). זהו בית האחוזה הפרטי הגדול ביותר באזור לונדון רבתי. הבית, השוכן במרכז אחוזה בת 10 קילומטר רבוע, 27 קילומטר צפונית למארבל ארץ', נבנה בסגנון נאו פלדיאני בשנת 1754 עבור האדמירל ג'ון בינג. אולם בינג לא נהנה ממנו כיוון שהוצא להורג ב-1757, אך הוריש אותו למשפחתו. בין היתר נולד בבית והתגורר בו כילד הפילדמרשל ג'וליאן בינג, שנודע לתהילה במלחמת העולם הראשונה והיה המושל הכללי של קנדה.
בשנת 1887 התחוללה בבית שרפה שכילתה חלקים ממנו, אך הוא שופץ והוחזר למראהו המקורי.
במבנה ובאחוזה הסובבת אותו צולמו סצנות מהסרטים החברים של פיטר ופארק גוספורד וכן סדרות טלוויזיה של ה-BBC.
כמו כן משמש המקום לאירועים של ידוענים. ב-15 ביולי 2006 נערכה במקום מסיבת החתונה של הכדורגלן אשלי קול ואשתו הזמרת שריל קול. ב-3 באוקטובר אירח בבית מפיק המוזיקה סיימון קאוול את 400 אורחי מסיבת יום ההולדת ה-50 שלו, בעלות של מיליון פאונד .
ואיינה קאפאק

ואיינה קאפאק (בקצ'ואה: Wayna Qhapaq, בספרדית: Huayna Cápac‏; סביבות 1467–1527) היה קיסר האינקה האחד-עשר (שלט 1493–1527) של אימפריית האינקה. אביו היה טופאק אינקה יופאנקי, ובניו היו הקיסרים ואסקאר ואטוואלפה. הוא השלים את מסכת הכיבושים של קודמיו כשהשתלט על החלקים המזרחיים של פרו ואקוודור, אך הוא גם זרע את המחלוקת שעתידה הייתה להכשיל את האינקה.
רקע ומשפחה

המקום והתאריך המדויק של לידתו של ואיינה קאפאק אינם ידועים. אף על פי שהוא גדל בקוסקו, ייתכן שהוא נולד ב-1468 בטומבמבה (קואנקה של ימינו) ובילה שם חלק מילדותו. הוא היה בנו של הקיסר טופאק אינקה יופאנקי (שלט בשנים 1471–1493) שהרחיב את שלטון האינקה צפונה לתוך אקוודור של ימינו, תהליך שנמשך על ידי ואיינה קאפאק.
אשתו הראשונה של ואיינה קאפאק הייתה אחותו, הקויה (המלכה) "קוסי רימאי" (Kusi Rimay). היא מתה בתחילת שלטונו של בעלה ולא ילדה לו יורשים זכרים. ואיינה קאפאק נישא לאחות נוספת, ראווה אוקיו (Rawa Okllo), כאשתו המלכותית. היא ילדה לו בן שעתיד למלוך כקיסר ואסקאר. בנוסף לקוסי רימאי וראווה אוקיו, היו לוואיינה קאפאק יותר מ-50 נשים והן ילדו לו יותר מ-50 בנים וכ-200 ילדים בסך הכל.
בניו כללו את נינאן קויוצ'י (Ninan Cuyochi, נסיך הכתר), אטוואלפה, טופאק ואייפה (Túpac Huallpa), מאנקו אינקה יופאנקי, פאויו אינקה שעתידים לקבל את תואר הקיסר (סאפה אינקה), חלקם כשליטי בובה של הספרדים.
ביוגרפיה

בתור "ילד צ'יף" או "ילד ריבון", היה לוואיינה קאפאק מורה, ואייפאייה (Wallpaya) אחיינו של טופאק אינקה יופאנקי. מזימתו של מורה זה לקבל את תואר הקיסר התגלתה על ידי דודו, המושל ואמאן אצ'צ'י, אשר הרג את ואייפאייה.
בדרום המשיך ואיינה קאפאק בהרחבת אימפריית האינקה לצ'ילה וארגנטינה של ימינו וניסה לספח שטחים לכיוון צפון במה שהם כיום אקוודור ודרום קולומביה.
באקוודור, שנודעה בעבר כממלכת קיטו, שילב ואיינה קאפאק את קונפדרציית קיטו באימפריית האינקה לאחר שהתחתן עם מלכת קיטו פאצ'ה דוצ'יצ'לה שיריס ה-16 (Paccha Duchicela Shyris XVI) על מנת לעצור מלחמה ממושכת. מנישואים אלה נולד אטוואלפה (1502 לספירה) בקרנקי (Caranqui) אקוודור. אטאוולפה היה אמור לרשת את ממלכת קיטו, על פי צוואתו של אביו ואיינה קאפאק, ומאוחר יותר הפך לקיסר האינקה לאחר שהביס את אחיו, קיסר האינקה ואסקאר במלחמת האזרחים, בעקבות הניסיון של ואסקאר אינקה לכבוש את ממלכת קיטו לאחר שבע שנים של שלום. אקוודור התחבבה על ואיינה קאפאק והוא בילה שם את רוב זמנו, והקים ערים כמו אטונטאקי (אנ'). בירת האימפריה הייתה בקוסקו, ואיינה קאפאק בנה מחדש את קיטו כדי להפוך אותה ל"בירה השנייה" של האימפריה.
בתור סאפה אינקה, הוא גם בנה מצפי כוכבים באקוודור כמו אתר אינגפירקה (אנ'). ואיינה קאפאק קיווה להקים מעוז צפוני בעיר טומבמבה באקוודור, שבה חיו בני הקניארי (Cañari). בעמק הקדוש, עדיין ניתן למצוא את השרידים הדלילים של אחת מאחוזותיו של ואיינה קאפאק והארמון הכפרי שלו בשם קיספוואנקה (אנ') בעיירה אורובמבה (אנ') של ימינו.
בבוליביה של ימינו היה ואיינה קאפאק אחראי לפיתוח קוצ'במבה כמרכז חקלאי ומנהלתי חשוב, עם יותר מאלפיים ממגורות (קולקה) שנבנו באזור לאחסון תירס. צפונה יותר באקוודור, ניסו כוחותיו של ואיינה קאפאק להתרחב אל השפלה של אגן האמזונס, עד לנהר צ'ינצ'יפה (אנ'), אך הם נהדפו לאחור על ידי השואר (אנ').
ואיינה קאפאק רכש חיבה מיוחדת למרכז האנדים הפרואני ולגולות הכותרת המקומיות שלו; הוא מתועד כמי שנפש באגם צ'ינצ'ייקוצ'ה (אנ') ברמת בומבון. רפסודות רבות של האינקה הובאו לאגם ישירות מאקוודור לשם השעשוע שלו.
בדרכה לקוסקו, לאחר מותו של ואיינה קאפאק בקיטו, נעצרה התהלוכה הנושאת את גופתו בסביבת שוושה (Shawsha), עיר במרכז האנדים הפרואני, מתוך הכרה בחיבה לאזור שחש לאזור ומשום שהתושבים היו מהנאמנים ביותר למטרותיו.
אימפריית האינקה הגיעה לשיא גודלה ועוצמתה תחת שלטונו, והשתרעה על פני רוב בוליביה, פרו, ארגנטינה, צ'ילה, אקוודור ודרום-מערב קולומביה של ימינו. היא כללה שטחים שונים מהאנדים הקפואים הגבוהים ועד הביצות הצפופות ביותר. נתיניו כללו יותר ממאתיים קבוצות אתניות שונות, כל אחת עם מנהגיה והשפות שלה. האימפריה השתרעה לאורך 3,500 קילומטרים מצפון לדרום, שכללה את חוף האוקיינוס השקט במערב ואת הרי האנדים בדרום-מזרח ואגן האמזונאס במזרח.
למרות האתגרים הגאוגרפיים והתרבותיים, אימפריית האינקה או "טוואנטינסויו" (Tawantinsuyu, "ארבעת האזורים המאוחדים") הייתה מתוחכמת לזמנה ולמקומה. בשיאה, היו בה ערים מונומנטליות, מקדשים, מבצרים מאבן מתוכננים להפליא, דרכים שנחצבו במדרונות הרי הגרניט, טרסות חקלאיות מסיביות ועבודות הידראוליות. כשליט מסור, תרם ואיינה קאפאק רבות כדי לשפר את חיי עמו. בנוסף לבניית מקדשים ועבודות אחרות, הוא הורה להרחיב מאוד את מערכת הדרכים של האינקה.  הוא בנה לאורכה מחסנים (קולקה) למזון כך שניתן היה להגיש במהירות סיוע לכל מי שנמצא בסכנת רעב.
ואיינה קאפאק ידע על הגעת הספרדים לחופי האימפריה שלו  כבר ב-1515.
מוות ומורשת

ואיינה קאפאק מת בשנת 1527. כאשר הוא חזר לקיטו הוא כבר היה חולה בקדחת בזמן המערכה הצבאית בקולומביה של ימינו (אם כי כמה היסטוריונים חולקים על כך), כנראה כתוצאה מהכנסת מחלה אירופאית כמו חצבת או אבעבועות שחורות,  הספרדים הביאו איתם מגוון רחב של מחלות קטלניות לאמריקה הצפונית, המרכזית והדרומית, ולאינדיאנים לא הייתה חסינות נרכשת נגדם. מיליוני תושבים מתו במגפה זו, כולל אחיו של ואיינה, אוקי טופאק אינקה (Auqui Tupac Inca), ובנו הבכור של ואיינה, נינאן קויוצ'י (Ninan Kuyuchi). בניו: אטוואלפה אינקה וואסקאר אינקה קיבלו שני אזורים נפרדים של אימפריית האינקה: אטוואלפה החביב עליו, את החלק הצפוני שבמרכזו קיטו; ויורשו הלגיטימי ואסקאר את החלק הדרומי שמרכזו בקוסקו. ואסקאר הבטיח במהירות את השלטון בקוסקו ואחיו נכלא, אך אטוואלפה נמלט ממאסרו בעזרת אשתו. אטוואלפה השיג את תמיכת המצביאים ביותר של ואיינה קאפאק, קיסקיס (Quizquiz) וצ'אלקוצ'ימק (Chalkuchimac), שהיו במקרה ליד קיטו, העיר הגדולה הקרובה ביותר. אטוואלפה מרד באחיו וניצח במלחמת האזרחים שלאחר מכן וכלא את ואסאקר בתום המלחמה.
לפרנסיסקו פיסארו ואנשיו היה המזל לעלות להרי האנדים בדיוק בזמן שאטוואלפה חזר לקוסקו לאחר סיומם המוצלח של מסעות המלחמה הצפוניים. לאחר שפתח במתקפת פתע בקחאמרקה וטבח למעלה מ-6,000 חיילי האינקה, לקח פיסארו בשבי את אטוואלפה. כדי להבטיח את שחרורו התחייב אטוואלפה למלא חדר של כ-88 מטר מעוקב בחפצי זהב יקרים, חדר הכופר המפורסם של אטוואלפה. במהלך החודשים אחר-כך הובילו שיירות של סבלים חפצים יקרים מרחבי האימפריה. אלו כללו צנצנות, סירים, כלים ולוחות מוזהבים גדולים שנעקרו מקירות מקדש השמש של קוריקנצ'ה בקוסקו. ב-3 במאי 1533 הורה פיסארו להתיך את האוסף הגדול של חפצי זהב, תהליך שנמשך שבועות רבים. לבסוף, ב-16 ביולי, חולק השלל בין אנשיו. עשרה ימים לאחר מכן הורה פיסארו להוציא להורג את אטוואלפה.
המומיה האבודה

גופותיהם של כל קיסרי האינקה נחנטו לאחר מותם. המומיה של ואיינה קאפאק הוצגה בארמון שלו בקוסקו ונצפתה על ידי הכובשים הספרדים של אימפריית האינקה. מאוחר יותר, היא נלקחה מקוסקו לאחוזתו המלכותית קיספווואנקה, שם הוסתרה מהספרדים על ידי קרובי משפחתו ומשרתיו של ואיינה קאפאק. בשלב מסוים היא הוחזרה לקוסקו, שם היא התגלתה בשנת 1559 על ידי הספרדים. יחד עם מומיות של 10 קיסרי אינקה אחרים ונשותיהם, המומיה נלקחה ללימה שם הוצגה בבית החולים סן אנדרס. מצבם של המומיות הלך והידרדר באקלים הלח של לימה ובסופו של דבר הן נקברו או נהרסו על ידי הספרדים.
ניסיון למצוא את המומיות של קיסרי האינקה מתחת לבית החולים סן אנדרס בשנת 2001 לא צלח. הארכאולוגים מצאו קריפטה, אך היא הייתה ריקה. ייתכן שהמומיות סולקו משם כאשר הבניין תוקן לאחר רעידת אדמה.
הערות שוליים

↑  ":1">Niles, Susan A. (1999). The Shape of Inca History: Narrative and Architecture in an Andean Empire (באנגלית). University of Iowa Press. ISBN 9781587292941.
↑  Terence N. D'Altroy. The Incas
↑  "Salazar1977">Ernesto Salazar (1977). An Indian federation in lowland Ecuador (PDF). International Work Group for Indigenous Affairs. p. 13. נבדק ב-16 בפברואר 2013. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  El *Peru: 1 (בספרדית). 1876.
↑  maya>"Maya, Aztecs, Inca, Inuit: before Columbus." (אורכב 20.03.2011 בארכיון Wayback Machine) Worldwide Story for Civilization. (retrieved 3 July 2011)
↑  McCaa, Robert; Nimlos, Aleta; Hampe Martinez, Teodoro (27 בינואר 2017). "Why Blame Smallpox" (PDF). {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007316963805171  ISNI: 0000 0000 5016 3263  LCCN: nr98041036  VIAF: 76233267   WorldCat (עם VIAF): 76233267 
| קיסרי האינקה |
| --- | --- | --- |
| קיסרי האינקה לפני הכיבוש הספרדי | קיסרי האינקה לפני הכיבוש הספרדי |  |
| שושלת הורין | מאנקו קאפאק • סינצ'י רוקה • יוקי יופאנקי • מאיטה קאפאק • קאפאק יופאנקי |  |
| שושלת פנקה | אינקה רוקה • יאואר ואקאק • ויראקוצ'ה אינקה • פאצ'אקוטי • טופאק אינקה יופאנקי • ואיינה קאפאק • ואסקאר • אטוואלפה |  |
| קיסרי האינקה לאחר הכיבוש הספרדי | קיסרי האינקה לאחר הכיבוש הספרדי |  |
| שושלת חנן קוסקו | טופאר ואלאפה • מאנקו אינקה יופאנקי • פאויו אינקה • סאיירי טופאק • טיטו קוסי • טופאק אמארו |  |
| אחר | אחר |  |
| ממלכות האינקה | ממלכת קוסקו • אימפריית האינקה • מדינת נאו-אינקה |  |
מאסקפאיצ'ה • דת האינקה
מפת התפשטות אימפריית האינקה. הכיבושים של ואיינה קאפאק מסומנים בירוק.
פסל המוקדש לוואיינה קאפאק בגואיאקיל
הרי באיקל

| --- | --- |

 מידע כללי
 גובה:  2,572 מטר (הר צ'רסקי)
 מדינה:  רוסיה 
 מיקום:  רוסיה, סיביר, רוסיה
 רכס הרים:  הרי דרום סיביר 
 אורך הרכס:  600 ק"מ 
 קואורדינטות:  55°33′42″N 108°41′23″E﻿ / ﻿55.56166667°N 108.68972222°E﻿ / 55.56166667; 108.68972222
  (למפת רוסיה מוגדלת) מוסקבה סנקט פטרבורג נובוסיבירסק אנאדיר נורילסק סקנדינביה אי רו פה  קזחסטן איראן סין מונגוליה ק. יפן האוקיינוס השקט  אוקיינוס הקרח הצפוניהרי באיקל(למפת רוסיה רגילה) מוסקבה סנקט פטרבורג נובוסיבירסק אנאדיר נורילסק סקנדינביה אי רו פה  קזחסטן איראן סין מונגוליה ק. יפן האוקיינוס השקט  אוקיינוס הקרח הצפוניהרי באיקל(למפת מחוז אירקוטסק רגילה) אירקוטסק בראטסק אנגרסק אוסט-אילימסק צ'רמחובו אוסט-קוט בוריאטיה עבר הבאיקל  סאחה-יקוטיה קרסנויארסק טובה מונגוליההרי באיקל(למפת מחוז אירקוטסק מוגדלת) אירקוטסק בראטסק אנגרסק אוסט-אילימסק צ'רמחובו אוסט-קוט בוריאטיה עבר הבאיקל  סאחה-יקוטיה קרסנויארסק טובה מונגוליההרי באיקל
 
הרי באיקל (ברוסית: Байкальский хребет) הם רכס הרים ברוסיה העולים בתלילות מעל החוף הצפון-מערבי של ימת באיקל, בדרום סיביר רוסיה. רכס באיקל ממוקם בחלק הצפוני של אגם באיקל. אורכו כ -270 ק"מ, והוא מתחיל בהר ריטי ומשתרעת על עמק נהר אוקונייקה. החלק הדרומי של הרכס שונה בעובי קטן יחסית - 20–30 ק"מ ונמתח ל־120 ק"מ מהר ריטי עד הר מליה ספיט. המדרונות המזרחיים נשברים לפתע באגם. גובה הנקודה הגבוהה ביותר של הרכס הוא 2201 מ 'והוא ממוקם ליד הר Zavorotny. החלק הדרומי של הרכס שייך לאזור שמורת באיקל-לנסקי.
ממערב לימת באיקל נמצא החלק הצפוני של הרכס. הרוחב המקסימלי שלו הוא 60 ק"מ, הגובה הממוצע הוא מ 600 מ עד 1300 מ'. שטח זה של רכס הבאיקל הוא הגבוה ביותר. הנקודה הגבוהה ביותר ברכס היא הר צ'רסקי שגובהו 2,572 מטר.
הרמה המרכזית ברכס גובלת בהרי סייאן. הרכס הוא המקור המרכזי לנהר לנה והוא מיוער בעצים כמו אשוח סיבירי, אספן מצוי ועוד.
הערות שוליים

↑  baikal.shamora.info, Байкальский хребет
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4497599-5  VIAF: 315527581   WorldCat (עם VIAF): 315527581 
ערך זה הוא קצרמרבנושא הרים ובנושא גאוגרפיה של רוסיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
וילמוש גולדציהר

| --- | --- |

 לידה:  2 בינואר 1849 קיטזה, אוסטריה 
 פטירה:  15 ביוני 1916 (בגיל 67) טרזווארוש (רובע 6), הונגריה 
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי ברחוב שלגוטאריאני, בודפשט, הונגריה 
 לימודי רפואה:  אוניברסיטת וינה, אוניברסיטת היידלברג 
 תפקידים:  רופא עיניים 
 צאצאים:  קלרה גולדציהר 
 מספר צאצאים:  2 
 
וילמוש גולדציהר (בהונגרית: Goldzieher Vilmos;‏ קופשני, 2 בינואר 1849 – בודפשט, טרזווארוש, 15 ביוני 1916)   היה דוקטור לרפואה (MD) רופא עיניים, פרופסור באוניברסיטה, "יועץ חצר המלוכה ההונגרית" ובעל עיטור קצין מסדר פרנץ יוזף, אביה של קלרה גולדציהר אמנית טקסטיל וגרפולוגית, בן דודו של יצחק יהודה גולדציהר. גיסיו היו בנימין זאב בכר, מזרחן, רב, ואדן הרצוג, המפקח הראשי של רכבות הונגריה (מ.א.ב).
קורות חייו

וילמוש גולדציהר נולד במשפחה יהודית כבנם של איז'אק (יצחק) גולדציהר (1821–1892), סוחר ושל יוליה שטראסר (1826–1917). הוא השלים את לימודיו בבית הספר התיכוני בפוז'ון, בפשט ובווינה ולאחר מכן הפך לסטודנט באוניברסיטאות וינה והיידלברג. בפברואר 1871, הקיבל את התואר ברפואה באוניברסיטת וינה. לאחר מכן חזר להיידלברג, שם שהה שנתיים כמתמחה במרפאתו של אוטו היינריך אנוך בקר. הוא התיישב בבודפשט ב-1874. שם הבחין איגנאץ הירשלר בכישרונו, ובזכות השתדלותו קיבל מלגת לימודים לשנה, אותה בילה בברלין, פראג ולייפציג. לאחר שחזר הביתה, עבד כרופא מטפל בבודפשט. בשנת 1874 הפך לחבר בהסתדרות הרפואית של בודפשט. בשנת 1877, קיבל הסמכה אוניברסיטאית להוראה כפרופסור חבר בפתולוגיה של איברי הראייה באוניברסיטת בודפשט (שמה היום אוניברסיטת אטווש לוראנד) ובשנת 1895 מונה לפרופסור מלא. ב-1883 מונה לרופא עיניים ראשי של בית החולים המלכה ארז'בט של הצלב האדום, שנוסד באותה תקופה, ובמקביל עמד בראש מחלקת עיניים בפוליקליניקה הכללית. בין 1895 לבין 1901, היה מנהל מחלקת העיניים והמרפאה של בית החולים סנט יאנוש. משנת 1902 - לאחר פרישתה של דיולה שיקלושי - מונה לרופא העיניים הראשי ומנהל המחלקה של בית החולים סנט רוקוש, אותה ניהל עד מותו. הוא היה מיוזמי והמייסדים של "האגודה הלאומית לאפוטרופסות העיוורים" שנוסדה ב-1895, כמו כן שימש לימים כמקדם ומנהל האגודה החברתית התומכת בעיוורים ובעבודת האגודה. הוא היה ממקימי המכון לעיוורים, בשנת 1898 הקים מכון ובית ספר ללקויי ראייה. הוא היה חבר מייסד של האגודה הרפואית של בית החולים הציבורי ב-1888, בו נבחר לסגן הנשיא הראשון (1888–1892) ולאחר מכן למזכיר הכללי מ-1892. בשנת 1903 קיבל את צלב הקצין של מסדר פרנץ יוזף על פועלו בתחום החינוך והספרות הרפואית, ובשנת 1911 הוענק לו גם הכבוד "חבר מועצת חצר המלך" כהוקרה על זכויותיו סביב פעילותו בצלב האדום.
הוא עבד גם כעורך של הנספח לרפואת עיניים, "עיתון רפואת העיניים", שפורסם כתוספת לעיתון הרופאים של בודפשט. לאחר פרוץ מלחמת העולם הראשונה היה מיוזמי הטיפול והתמיכה בחיילים שאיבדו את ראייתם במהלך המלחמה.
גולדציהר היה חבר נספח, מלא וכבוד בכמה אגודות רפואת עיניים זרות (וינה, ברלין, פראג, פריז, לביב וקרקוב).
הוא גם לקח חלק בחיי הדת היהודיים: היה חבר:
באגודה הספרותית היהודית-הונגרית
ומזכיר הקהילה היהודית של פשט.
הוא הובא למנוחות בבית הקברות היהודי ברחוב שלגוטאריאני (B-57-11).
משפחתו

אשתו הייתה ברטה פרוינד (1848–1924), בתם של הנריק פרוינד ושל ז'ופיה הרץ.
ילדיהם:
קלרה גולדציהר (1881–1962). בעלה היה אאורל רומאן (1874–1944) פקיד בנק.
מיקשה גולדציהר (1883–1969). אשתו הייתה מרגיט שטראסר.
מחקריו ופרסומיו העיקריים

A szaruhártya szalagszerű elhomályosodásáról: Bandförmige Hornhauttrübung (Budapest, 1879)
Die Therapie der Augenkrankheiten (Stuttgart, 1881)
Az idült ragályos szemgyulladások: a trachoma, klinikai tanulmány (Budapest, 1888)
Über die Anwendung des Atropins in der Augenheilkunde (Bécs, 1888)
A szemészet kézikönyve (Budapest, 1891)
Emlékbeszéd Helmholtz Hermann fölött (Budapest, 1895)
Adatok a conjunctivitis blennorrhoica gyógytanához (Budapest, 1903)
A szembetegségek gyógyítása (Budapest, 1903)
A szemtükör az általános diagnostika szolgálatában (Budapest, 1904)
Adalékok a látóideg pathologiájához (Budapest, 1904)
Adalék a glaukoma therapiájához (Budapest, 1904)
Szemtekekörüli (peribulbaris) felhámdaganatokról: egy ábrával (Budapest, 1904)
A trachoma kórtana: referátum: előadta a Magyar Szemorvosok Kongresszusán 1905. június 11-én (Budapest, 1905)
Adalék a hályogműtétek után keletkező endogén fertőzés kérdéséhez (Budapest, 1906)
Glaucomakérdések (Budapest, 1906)
A cyklodialysis megitéléséhez: közlemény a Szent Rókus Közkórház szemészeti osztályáról (Budapest, 1908)
Az uvea iris, corpus ciliare, chorioidea, az üvegtest, a retina és nervus opticus megbetegedései, amblyopia és amaurosis (Budapest, 1911)
Mikor szabad a szürke hályogot operálni? (Budapest, 1912)
Atrophia nervi optici és salvarsan (Budapest, 1912)
Közlemények a gyakorlati szemészet köréből (Budapest, 1912)
Adatok a galvanokaustikus eljárás technikája és indicatióihoz (Budapest, 1913)
Adalék a sympathiás szemgyuladás pathologiájához: a Szent Rókus-kórház szemészeti osztályáról (Budapest, 1913)
A galvanokaustikus eljárás a szemészetben (Budapest, 1913)
הנצחה

ב-22 בנובמבר 2010 לרגל יום הולדתו נחשף לוח זיכרון במכון לעיוורים.
לקריאה נוספת

אנדראש גרגיי: לקסיקון של רופאים יהודים הונגרים מפורסמים ומצטיינים. בודפשט, הוצאת מכבי, 2001
קארוי קפרונצאי: וילמוש גולדציהר (8 באוגוסט 1976) שבועון רפואי, 117. שנה, 32. שִׁיר
Magyar életrajzi lexikon (לקסיקון ביוגרפי הונגרי. עורכת ראשית אגנש קניירש)
Magyar orvoséletrajzi lexikon. (לקסיקון ביוגרפי של רופאים הונגרים)
לקסיקון יהודי הונגרי. 1929. עורך פטר אויווארי. גישה מקוונת
יאנוש נמט: על עבודתו של וילמוש גולדציהר (1 ביוני 2011) Ophthalmology, 148.
בלה רונה: פרופסור חדש באוניברסיטה (21 ביוני 1895) שוויון, 14. שנה, 25 מספר 2.
הערות שוליים

↑  "Születési bejegyzése a köpcsényi izraelita hitközség születési akv. 1/1849. folyószáma alatt". נבדק ב-2021-02-19.
↑  "Dr. Goldzieher Vilmos halála". Pesti Napló. 1916-06-16. נבדק ב-2021-02-19.
↑  "Gyászjelentése". Az Est. 1916-06-17. נבדק ב-2021-02-19.
↑  "Halotti bejegyzése a Budapest VI. kerületi polgári halotti akv. 1307/1916. folyószáma alatt". נבדק ב-2021-02-19.
↑  "Kinevezés". Szemészet. 1902-02-23. נבדק ב-2021-02-19.
↑  "Ferenc József-rend". Magyar-zsidó Szemle. 1903. נבדק ב-2021-02-19.
↑  "Udvari tanácsos". Egyenlőség. 1911-02-26. נבדק ב-2021-02-19.
1 2  "Goldzieher Klára házasságkötése". Egyenlőség. 1900-12-16. נבדק ב-2021-02-19.
↑  "Goldzieher Vilmosné halotti bejegyzése a Budapest V. kerületi polgári halotti akv. 454/1924. folyószáma alatt". נבדק ב-2021-02-19.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  CiNii: DA10276948  GND: 117548995  ISNI: 0000 0001 1879 2171  LCCN: no2013095795  NTA: 121293777  SUDOC: 182045250  VcBA: 495/67685  VIAF: 88874738   WorldCat (עם VIAF): 88874738