פייבל פולקס
סערת ה"דר שפיגל" וגרסתו של פולקס

כחצי יובל שנים לפני שראה אור ספרו של תום שגב "המיליון השביעי", נחשפה ברבים זהותו של פייבל פולקס וגרסתו התפרסמה. היה זה בשנת 1966, כאשר השבועון הגרמני "דר שפיגל" פרסם סדרת כתבות על תולדות האס אס. בכתבה שהתפרסמה ב-19 בדצמבר 1966‏ סקר השבועון את יחס האס אס ליהודים, והאשים את התנועה הציונית כי שיתפה פעולה עם המשטר הנאצי בראשיתו וקידמה בברכה את עליית היטלר לשלטון. בהסתמך על ציטוטים מביטאון התנועה הציונית בגרמניה ומנאומיו של ד"ר יואכים פרינץ, מראשי התנועה הציונית בגרמניה באותה עת, כתב השבועון שציוני גרמניה בירכו על חילופי המשטר, מאחר שיביאו להתעוררות לאומית של היהודים ולעלייתם לארץ ישראל.
בכתבה נזכרו פגישותיהם של אייכמן והאגן עם פולקס. השבועון כתב שבעקבות המדיניות הגרמנית באותה עת, בטרם דגלה בהשמדת העם היהודי וכשרצתה לאלץ אותו להגר מגרמניה, החליטו אנשי האס אס לקשור קשרים עם ארגון "ההגנה". לדברי השבועון, את הקשר עם פולקס יצר הד"ר פרנץ רייכרט שארגן את הפגישות והציג את פולקס כאחראי על "ניהול מנגנון ההגנה-העצמית של יהודי פלשתינה" (בגרמנית: die Leitung des gesamten Selbstschutzapparates der palästinensischen Juden).
השבועון כתב שפולקס אמר לשני הנאצים, כי כתוצאה מהמדיניות האנטי-יהודית תגדל האוכלוסייה היהודית בארץ ישראל, עד שתהווה תוך זמן סביר רוב לעומת הערבים, וכשם ש"ההגנה" משתפת פעולה עם השירותים החשאיים הבריטיים והצרפתיים, היא מוכנה לשתף פעולה עם השירותים החשאיים הגרמניים. השבועון חזר על הטענה שפולקס קיבל תשלום חודשי של 15 לירות מנדטוריות לחודש עבור המידע.
בהמשך נכתב בכתבה כי לאחר ליל הבדולח התחיל שיתוף פעולה נרחב בין המוסד לעלייה ב' לבין השירותים החשאיים של גרמניה והאס אס, על מנת להעלות יהודים רבים ככל שניתן לארץ ישראל.
בעקבות הכתבה התחוללה סערה ציבורית בישראל, ואנשי "ההגנה", פעילי העלייה ואנשי התנועה הציונית בגרמניה פרסמו את תגובותיהם שבהן אישרו את הקשרים עם גרמניה הנאצית, שלדבריהם נועדו אך ורק להצלת יהודים מידי הנאצים, וכי קשרים אלה נמשכו גם לאחר פרוץ המלחמה. בין המגיבים היה פייבל פולקס, ואז נחשפה זהותו והתברר כי איש ציבור ידוע בירושלים, פייבל פולקס, ראש לשכת המסחר בעיר, הוא פייבל פולקס, עובדה שלא נזכרה בספרו של תום שגב ולא בפרסומים הרבים באתרי האינטרנט, שבהם הביוגרפיה של פולקס ופרטים על עיסוקיו נותרו בגדר תעלומה.
התגובות התפרסמו בעיתון "מעריב" מיום 20 בדצמבר 1966. בתגובתו של פייבל פולקס נאמר:
יש כאן אמת ודמיון גם יחד. לא מהנמנע שהרבה אצטרך להכחיש מהנאמר בעתון וייתכן אפילו שאצטרך לאחוז באמצעים משפטיים נגד העתון על הוצאת שם רע. אינני רוצה לדבר יותר מדי כדי לא לספק חומר לערעור נוסף של עו"ד סרוואציוס מי שהיה סניגורו של אייכמן. אני רק רוצה לומר שניהלתי בזמנו משא ומתן עם הגרמנים על שחרור 50 אלף יהודים לשנה בתור "קפיטאליסטים", בעלי הון שיוכלו להוציא אלף ליש"ט מגרמניה. לא נכון שאייכמן הוזמן על ידי. להפך, דאגנו שהאנגלים יגרשו אותו במהירות האפשרית. דווקא אנשי המופתי היו מעוניינים בביקורו בארץ. מטרתנו הייתה למנוע את הביקור.
העיתון לא הסתפק בתגובה קצרה זו של פולקס, והעיתונאי צבי לביא ראיין אותו בראיון נרחב שהופיע למחרת, ב-21 בדצמבר. בראיון, שהשתרע על פני חמישה טורים, סיפר פולס כי היוזמה להיפגש עם שני הנאצים הייתה יוזמתו הפרטית כשמטרתו להציל יהודים ורכושם, אך גובתה בהסכמה מצד מי שהגדיר כ"פקיד בכיר בסוכנות" וכי המגעים לא נשאו פרי עד ש"ההגנה" הורתה לו להפסיקם כליל.
לדברי פולקס, את הרעיון להפגישו עם אייכמן יזם רייכרט, שהסביר לו כי הסכם ההעברה מצליח להוציא מגרמניה רק שמונה אחוזים מההון היהודי, ואמר כי יש לו קשרים אישיים בצמרת הנאצית וביכולתו לשחרר המוני יהודים, כאשר כל משוחרר יוציא עמו 1,000 לירות שטרלינג. רייכרט ביקש לעצמו עשרה אחוז מההון המוצא, ואף הבטיח לו חלק ברווח.על הסמכות שהוענקה לו לנהל את המשא ומתן עם הנאצים, סיפר פולקס: ”פקיד בכיר בסוכנות הורה לי להמשיך במגע עם רייכרט ובפגישתנו הבאה הייתי מצויד בהנחיות והודעתי לו, כי העסקה מעניינת אותנו אך ורק אם מדובר בעליית 100 אלף יהודים לשנה”, לדבריו המכסה לא הייתה מקובלת על רייכרט, ואז הציע לו רייכרט לבוא לברלין להמשך המשא ומתן. פולס המשיך:
הלכתי למנהל בכיר בסוכנות וסיפרתי לו על העניין והוא אמר לי כי העסק נשמע מטורף. הממונים עלי בהגנה לא התנגדו ליציאתי, אולם הוזהרתי פעמים אחדות, כי אני יוצא לברלין על אחריותי כאיש פרטי וכמציל חובב וכי לא אצפה לשום עזרה במידה שיקרה לי משהו.
על פגישתו הראשונה עם שני הנאצים בברלין סיפר פולקס:
הקצינים הגרמנים שהשתייכו לס.ס. שאלו אותי מיד מדוע מתנגדת היהדות העולמית לשיקום גרמניה אחרי ורסאיי. עניתי שאין יהדות עולמית ואינני מייצג גוף כזה. אני נמנה עם התנועה הציונית ולתנועה זו אין אינטרסים פוליטיים באירופה. הדגשתי כי לא אכפת לנו מה שהאנגלים או הצרפתים עושים באירופה וכמו כן הגרמנים. כל זאת בתנאי שגרמניה תשחרר את יהודיה שמהם היא רוצה להיפטר. אם תעשה כן, נשמח להיות נייטראלים בכל העניינים שיתפתחו באירופה בין המעצמות. לנו דאגה אחת בלבד: להקים מדינה יהודית בארץ ישראל.
בקשר לדיווחו על הפגישה, מבלי שציין לאיזה ממוסדות היישוב נעשה הדיווח, ועל המשך המגעים עם אייכמן, סיפר פולקס:
בארץ הגשתי דו"ח והסברתי כי המשא ומתן איננו רציני. כעבור מספר חודשים צילצל אלי רייכרט והודיע לי כי אייכמן ואדם נוסף הגיעו לחיפה ומבקשים להיפגש איתי. סירבתי ושילמתי 20 ל"י לקצין בריטי כדי שיגורש. לא רציתי כי ינצל את ביקורו בארץ לקיום מגעים עם הערבים. אולם כעבור שבועיים, בלחצו של רייכרט, נפגשתי עם אייכמן בקאהיר בקפה גרופי. אייכמן אמר לי כי הדברים אותם תבעתי, יסודרו (ולמעשה הם סודרו). אולם לכלל סיכום העסקה הגדולה לא הגענו. המגעים התרופפו ובנובמבר 1937 הורתה לי ההגנה לנתק אותם כליל