stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
טריומף רודסטר
הערות שוליים

↑  "טריומף רודסטר" classics.honestjohn.co.uk/reviews/triumph/triumph-18002000-roadster
↑  "טריומף רודסטר" triumphroadster.org.uk/index
↑  "טריומף רודסטר 1800" classiccarauctions.co.uk/1948-triumph-roadster
יורי זכרנקו

קולונל יורי זכרנקו (בבלארוסית: Юры Захаранка, ברוסית: Юрий Захаренко; נולד ב-1 בינואר 1952 - מת ב-7 במאי 1999) היה שר הפנים של בלארוס ופוליטיקאי אופוזיציוני, שנחטף וככל הנראה נרצח בשנת 1999.
ראשית חייו

יורי נולד בעיר וסילייביצ'י ברצ'יצה, במחוז הומל.
קריירה פוליטית

ברגע בו בלארוס קיבלה עצמאות בשנת 1990 היה זכרנקו סגן ראש המחלקה למלחמה בפשעים מאורגנים בין-אזוריים של משרד הפנים הסובייטי. בשנת 1994 התמנה לשר הפנים של בלארוס.
ב-16 באוקטובר 1995 פוטר מתפקידו על ידי הנשיא אלכסנדר לוקשנקו. זכרנקו טען כי הונחה לירות באזרחים והוא סירב לפקודת הנשיא לירות באזרחים ולהפר את החוקה.
זכרנקו הצטרף לאופוזיציה לנשיא ונבחר לחבר הוועד המנהל של מפלגת האזרחים המאוחדת של בלארוס. לאחר תמיכה חזקה בקרב קצינים בכירים בצבא ובסוכנות ביטחון המדינה ("ק.ד.ב.") הפך זכרנקו לדמות יריבה ואויב מסוכן ללוקשנקו.
הוא הקים ארגון חברתי בשם "ברית הקצינים", שהצטרפו אליו בתוך יומיים 800 איש.
חטיפה

השר לשעבר נעלם בערב 7 במאי 1999. המדינה לא עשתה ניסיונות רציניים לחפש את הפוליטיקאי. כעבור מספר שנים נמלט בכיר במשרד הפנים הבלארוסי לגרמניה והצהיר כי הוא היה עד לזכרנקו ולכמה מנהיגים אחרים שנחטפו ונרצחו בהוראתם של בכירי הממשלה. כהנצחה וזיכרון לפוליטיקאים החטופים והאסירים הפוליטיים של בלארוס, האופוזיציה הבלארוסית ותומכיה עורכים ב-16 בכל חודש את "יום הסולידריות עם בלארוס".
בספטמבר 2004 פרסמו האיחוד האירופי וארצות הברית איסורי נסיעה לחמישה פקידים בבלארוס החשודים במעורבות בחטיפת זכרנקו, בהם: שר הפנים ולדימיר נאומוב, התובע הכללי ויקטור שיימן, שר הספורט והתיירות יורי סיוואקוב והקולונל דמיטרי פאבליצ'נקו ממשרד הפנים בבלארוס.
בדצמבר 2019 פרסם דויטשה וול סרט תיעודי בו יורי גרבסקי, לשעבר חבר ביחידה מיוחדת במשרד הפנים הבלארוסי, אישר כי היחידה שלו היא שעצרה ורצחה את זכרנקו ושהם אחר כך עשו אותו דבר עם ויקטור גונצ'ר ואנטול קראסוסקי.
הערות שוליים

↑  Biography at slounik.org
↑  Oleg Alkaev: Video Records of Zakharenko, Gonchar and Krasovsky’s Murders Exist Indeed
↑  Orders to Annihilate Zakharenko, Gonchar and Krasovsky Emanated from Sheiman and Sivakov
↑  Solidarity with Belarus
↑  "USA, EU declare Belarus officials personas non grata". Pravda. 28 בספטמבר 2008. נבדק ב-3 במרץ 2015. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Belarus: How death squads targeted opposition politicians
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1214470645  VIAF: 6492159613664241030001   WorldCat (עם VIAF): 6492159613664241030001
טרופע טאנענצאפ

להקת אצטרובל הוא מחזה ביידיש (ביידיש: טרופע טאנענצאפ, תרגום מילולי לעברית: להקת אצטרובל אשוח; באנגלית: Trupe Tanentsap, "טאנענצאפ" כאן במשמעות של שם המשפחה הגרמני Tanentzapf) מאת מיכאל וייכרט משנת 1933. המחזה בנוי כסיפור מסגרת למחזהו של אברהם גולדפדן "שני קוני למל", והוא שופך אור על התנהלותה וקשייה של להקת שחקנים נודדת בימי ראשית תיאטרון היידיש.
רקע

המחזה הועלה על הבמה בשנת 1933 על ידי קבוצת השחקנים יונג טעאטער, שפעלה בוורשה בשנות השלושים של המאה העשרים. חברי הקבוצה למדו בבית הספר למשחק בהנהלתו ובהנחייתו של ד"ר מיכאל וייכרט. יונג טעאטער ניסתה ליצור תיאטרון ניסיוני וחדשני: הם שיחקו ללא במה או מסך, עם שחקנים שהתערבבו בקהל כדי ליצור קרבה מרבית בין הקהל לצופים. הקבוצה פעלה מתוך שליחות ורצון לקדם ערכים דומים לערכי תנועת הפועלים היהודית, הבונד. הקבוצה תמכה בחופש ושוויון למיעוטים, אהבה לשפת היידיש ולספרותה, לפולקלור היהודי ולעם הפשוט. היא נלחמה בריאקציה, ב"שמנדריקיות" היהודית ובהתבוללות ושמה לה למטרה להיות העצב הרגיש החש את מצבה של יהדות פולין. עקרונות אלו בוטאו כבר במחזה הראשון שהעלתה הקבוצה בוסטון, שהוצג למעלה מחמש מאות פעם בוורשה ובערים נוספות בפולין. המחזה טרופע טאנענצאפ הוא המחזה השני שהעלתה הלהקה.
טרופע טאנענצאפ הוא המחזה שני קונילמל מאת אברהם גולדפדן בתוספת סיפור מסגרת, הערות ותוספות. סיפור המסגרת, שכתב מיכאל וייכרט, מספר את סיפורם של להקות השחקנים הנודדים בימי הראשית של תיאטרון יידיש. השם צננטופ הוא שם אמיתי של ראש להקת שחקנים שפגש מחבר המחזה וייכרט במזרח גליציה בשנת 1909.
המחזה נכתב כמחאה כנגד הטרדות וההגבלות שהטילו שלטונות פולין על המחזה בוסטון שהיה המחזה הראשון שהציגה הקבוצה. שימוש במחזה ידוע של גולדפאדן והעתקת זירת ההתרחשות לעיירה גליציאנית בסוף המאה התשע-עשרה באו כדי למנוע הפרעות מצד הצנזורה.
תוכן המחזה > פרולוג

הפרולוג עוסק בארגון אולם התיאטרון, כניסת הקהל, הצגת חברי הלהקה והסבר על תוכן המחזה.
ההצגה מתקיימת באולם תיאטרון מאולתר שהוא בעצם הרפת של גביר העיירה, בה נתלו כמה עששיות. הבימה בנויה מקרשים שהונחו על חביות בירה. בכניסה עומדים מנהל הלהקה רודולף טננצופ ואשתו הנרייטה המנהלת. הם מוכרים כרטיסים ומפנים את הצופים למקומותיהם. בדלת צדדית מנסה בתם יוזפינה לחסום את מי שמנסה להיכנס ללא תשלום. באי התיאטרון מנהלים משא ומתן לגבי גובה מחיר כרטיס הכניסה.
לאולם נכנסים ינטה משרתת הגביר וחתנה משה, דוברי יידיש פשוטה בדיאלקטית. אחריהם ליטאי דרשן המחליף סמך בשין וטוען שבעצם בא רק להציץ. להצגה מגיע גם קצין המדבר לשון גרמנית מליצית. הגביר ואשתו פטורים מתשלום כבעלי האולם כלומר הרפת. מצטרפת אישה עם אישה עם כובע נוצות המסרבת להסיר את כובעה, ולבסוף חייל ושוטר המדברים בבליל של פולנית וגרמנית.
לאחר שתפסו הצופים את מקומם פותח בדברים מנהל הלהקה, בגרמנית מליצית, ומברך את האורחים. לכבוד הצגת הבכורה מספר המנהל לצופים על להקתו המפורסמת, מציג את שחקניה ומדבר על המחזה החדש:
שנים רבות שיחקה הלהקה לפני האצולה המקומית בווינה הבירה ובערים מרכזיות אחרות. הגיעה לצרפת, אנגליה ואפילו לאמריקה. היא מציגה רפרטואר רחב של מחזות מפורסמים כגון: פאוסט של גתה, הסוחר מוונציה של  שייקספיר, בר כוכבא של גולדפדן, היהודי הנצחי של לטיינר ועוד.
הערב נציג לפניכם את המחזה הקומי הקנאי או שני קונילמל מאת אברהם גולדפדן. את תפקיד הראשי של חיה קרולניה תשחק אשתי, השחקנית המפורסמת הנרייטה טננצופ. את קוני למל ישחק חתני הצעיר - בוגר ראשון של האקדמיה הקיסרית-המלכותית למשחק. דמותו של מקס הסטודנט תגולם בידי חתני השני סטודנט באוניברסיטת צ'רנוביץ. אשתו, בתי יוזפינה, תשחק את ליבניו בתו של קלמן שדכן. את תפקיד ר' פינחס'ל ישחק מר פוגלפוטר (מזון ציפור) שאמנם אינו בן משפחה אבל שחקן מבריק. הוא יצטרף ללהקה עם אשתו שתשחק את תפקיד רבקה אשת ר' פינחס'ל. את תפקיד קלמן-שדכן ישחק בני הצעיר הידוע כשחקן קומי מעולה בתיאטרון וינה ובתיאטראות חשובים אחרים.
בנוסף לרשותנו מקהלה מאומנת, בלט מעולה, תפאורה ותלבושות. אני מאחל לכל הקהל ערב טוב ומהנה.
תוכן המחזה > עיקר ההצגה

לאחר נאום המנהל מתחילה ההצגה שני קוני למל על פי הטקסט שכתב אברהם גולדפדן. מדי פעם מופרעת ההצגה בהערות ופרשנויות של השחקנים המשמשים כצופים ויושבים בתוך הקהל. שחקנים אלו רבים ביניהם ומשוחחים עם השחקנים שעל הבמה. למחזה נוספו שירים שלא נמצאים במקור. החייל והשוטר קופצים כששרים שיר לכבוד הצאר הרוסי, והשחקנים נאלצים לאלתר מהר גם את ההמנון  האוסטרו הונגרי. המחזה המקורי מופרע על-ידי  חסיד שנכנס מאמצע ההצגה. כל המערכה האחרונה במחזה המקורי חסרה. במערכה זו במקור מתברר מי הוא קוני למל האמיתי ומי הוא מקס. המערכה במקור מסתיימת בהעדפת הסטודנטים ובגירוש החסידים.
תוכן המחזה > אפילוג

החסיד מתפרץ וקוטע את ההצגה בצעקות: "גוואלד יהודים. המחזה לועג לחסידים ועוד לפני גויים. הלהקה היא חבורת לצים שאינה מקיימת מצוות, מחללת שבת, לא אוכלת כשר, שרה שירים גסים ורוקדת עם נשים". לעומתו נשמעת הטענה שהתיאטרון הוא בידור והתרגעות לעמלים.
כדי להרגיע את המהומה עולה מנהל הלהקה ופותח בנאום ארוך, הפעם דווקא ביידיש והוא אומר:
הצופים לא צריכים לדאוג מכך שלא ראו את סוף המחזה. הוא מסתיים בחתונה כמו כל הקומדיות. מקס מתחתן עם חיה קרולינה וקוני למל זוכה בליבניו. הקהל גם לא צריך לדאוג שהפסיד כמה שירים. כמנהגו של גולדפאדן הוספנו שירים רבים חלקם קשורים בעלילה וחלקם לא.
יש הקוראים לנו ללהקת השחקנים, נודדים חסרי בית, כינוי זה אכן מתאים לנו. אנו נאלצים לנדוד כי ההדוקים, הגבירים והתקיפים, מדברים בנו סרה ובגללם מגרשים אותנו מכל מקום. בכל ארץ רוסיה אסור להציג תיאטרון ביידיש ולכן נאלצים אנו להתחפש לתיאטרון גרמני. אנו נאלצים לשבור את השיניים בגרמנית, לספר סיפורי סבתא על אקדמיות ובתי ספר למשחק כדי למצוא חן בעיני שליחי החוק.
מדוע עושים אנו זאת? לא רק בגלל הפרנסה. אנחנו לא מלומדים אלא בעלי מלאכה פשוטים וביכולתנו להתפרנס מעמל כפינו. התיאטרון הוא כל חיינו ולכן אנו נרדפים ומטלטלים בלא בית. שליחותינו להביא מעט שמחה לבתי המלאכה החשוכים ולמרתפים הרטובים. החסיד אינו זקוק לנו, הוא יכול ללכת לרב. המשכיל יכול ללכת לקונצרט. אנו מציגים תיאטרון למען האנשים הפשוטים, בעלי המלאה, פועלים, משרתים וחייטים. הם מזמזמים את שירי ההצגות מעל הסדן, עם המספרים ביד, במטבח וברחוב. טוענים נגדנו שאנו לועגים להדוקים, צחוקנו זה מהול בעצב, כל זמן שאנו נמצאים תחת מרותם של פושטי העור, העלוקות מוצצות הדם. אך לא תמיד ידם תהיה על העליונה. את המתים בטליתות יגרשו לקברים ואז יזכרו כולם בלהקות הנודדות של שחקני התיאטרון.
סיום ההצגה – השוטר והחייל מפזרים את הקהל.
הביצוע הראשון

מיכל וייכרט, יוצר ובמאי המחזה, בחר בעיבוד ייחודי ברוח רעיונות תנועות הפועלים למחזהו הפופולרי של אברהם גולדפדן - שני קוני למל. אם בעיבודים קודמים עוצבה דמותו של מקס כדמות משכילה, מתוחכמת וחיננית, בעיבודו של וייכרט הוצג מקס כדמות ריקה, שטחית ואפילו מעט מנוולת. דמותו המטופשת והשלומיאלית של קוני למל הוצגה כדמות מיוסרת המבינה את העוול הנגרם לה.
הצגת הבכורה בנובמבר 1933 לוותה בספקות רבים. שם המחזה לא היה מוכר ולא אמר דבר. הרעיון לשחק באולם דמוי רפת עם במת קרשים, הרעיון לפזר בקהל שחקנים המתווכחים ורבים אחד עם השני נראו חדשניים מדי ולא היה ברור איך הם יתקבלו בקהל. למרות החששות זכתה הצגה להצלחה רבה. במיוחד הזדהה הקהל עם נאומו של מנהל התיאטרון בסוף המחזה על חשיבות התיאטרון לעמלים. ההצגה שוחקה חודשים רבים בוורשה ובערים נוספות. המשורר איציק מאנגר סיפר ששב וצפה בהצגה מספר פעמים.
דיון

פרק זה טעון עריכה. אנא תרמו לוויקיפדיה . ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
גולדפאדן נתפס בידי חברי היונג טעאטער כמי שיצר מחזות עממיים שנועדו לשעשע ולתת פורקן לעמלים. גם חברי היונג טאעטער ראו עצמם כמי שיוצרים תרבות למען הפועלים. המחזה משתמש בחומרים העממיים והמחוספסים של גולדפאדן אך עוטף אותם בסיפור מסגרת ובבימוי מתוחכם ומאפשר לצופים ליהנות משני העולמות.
ההומור במחזה מושג מהניגודים בין דמויות הצופים במחזה: דמויות האדוקים כדמות הליטוואק והחסיד, דמויות עממיות כמשה וזוגתו ינטה, ודמויות הזרים - השוטר, החייל והקצין. ההומור נוצר ממנעד לשוני מיידיש עממית ומשובשת ועד גרמנית מליצית. מרחק רב קיים גם בין זהותה האמיתית של להקת השחקנים כמשפחת נוודים פשוטה דוברת יידיש לבין הצגתם כלהקת שחקנים אירופית חשובה. ההומור נוצר גם בפירוט רפרטואר ההצגות שנטען שהלהקה שיחקה - ממחזות של גתה ושייקספיר ועד מחזות עממיים של יוסף לטיינר ופרופסור הורביץ.
עיסוק נרחב בסיפורה של להקת שחקנים בימי ראשית התיאטרון ביידיש נמצא ברומן רחב היריעה של שלום עליכם כוכבים תועים.
הערות שוליים

↑  Yung-teater, The Yivo Encyckopedia of Jews in Eastern Europa
↑  גואלד
↑  יונג טעאטער, היינט, 17 בנובמבר 193
יוז'נופורטובי

נפת יוז'נופורטובי (ברוסית: Южнопортовый район) היא נפה במחוז הדרום-מזרחי של העיר הפדרלית מוסקבה שברוסיה. שטחה הוא 4.53 קמ"ר ואוכלוסייתה מונה 74,841 תושבים (2020).
שמה נובע מנמל הנהר הדרומי (Южный речной порт) שנמצא בשטחה של נפת פצ'אטניקי השכנה, כמו גם מרחוב יוז'נופורטובאיה (Южнопортовая улица; מילולית: רחוב "הנמל הדרומי"), העובר בגבול הנפה. בשטח הנפה ממוקמות תחנות המטרו "דוברובקה" ו"קז'וחובסקאיה", ועל גבול הנפה – תחנות "וולגוגרדסקי פרוספקט","קרסטיאנסקאיה זאסטבה" ו"פרולטארסקאיה".
מפעל הצמיגים במוסקבה ומפעל המסבים[דרושה הבהרה] הממלכתי הראשון נמצאים בשטח הנפה.
אתרים ראויים לציון

קניון "מוזאיקה"
קניון "דוברובקה"
תחנת "דוברובקה" של הטבעת המרכזית של מוסקבה
טירקהיים

מיקום המחנה
מחנה הלוויין קאופרינג השישי - טירקהיים היה הגדול מ-169 מחנות הלוויין של מחנה הריכוז הנאצי דכאו ליד העיירה טירקהיים שבגרמניה, במסגרת מחנות הריכוז קאופרינג. המחנה היה השישי שנבנה מבין אחד עשר המחנות סביב קאופרינג ולנדסברג, וסיפק עובדי כפייה לייצור תחמושת גרמנית בשלביה האחרונים של מלחמת העולם השנייה. מאוקטובר 1944 נכלאו במחנה 2,500 גברים שעבדו בעבודות פינוי ובעבודת כפייה בשביל החברות מסרשמיט ולאונרד מול. מינואר 1945 נכלאו במקום עוד 1,000 נשים, שעבדו בחפירת תעלות, בבניית מגורים, ובפינוי וניקיון. המחנה כלל עשרים וחמישה צריפי מגורים לאסירים ועוד שישה לאסירות. חלק מאסירי המחנה הובלו ברכבת לבניית בונקרים. המחנה שימש גם כמקלט לשאר עובדי המחנות האחרים באזור. עם זאת, למרות היותו מקלט, נותרו מהמחנה רק שרידים (אנדרטה מס' D-7-7929-0109).
בניית המחנה

מחנה הריכוז נבנה בחיפזון באוקטובר 1944 כמה מאות מטרים צפונית לתחנת הרכבת טירקהיים, הרחק מהכפר, באזור מיוער. ראשוני האסירים הועברו אליו כבר באוקטובר 1944.
המחנה כלל בעיקר צריפים ובקתות עפר. מדרום למחנה נבנו בתים מסודרים עבור אנשי ארגון טודט.
במהלך פעילותו שוכנו במחנה הריכוז כמה אלפי אסירים יהודים, שרובם הובאו לטירקהיים ממחנה הריכוז דכאו וממחנות הלוויין שלו. מספר רב של יהודים הונגרים הובאו ישירות מבודפשט לטירקהיים. ב-2 באפריל 1945, על רקע הידיעות על כוחות בעלות הברית המתקדמים, פונו רוב האסירים. בתחילה, שיירה של כ-1,200 אסירים (לפי מקורות אחרים יותר מ-2,000 אסירים) הייתה אמורה לצעוד לדכאו, אך בגלל הצפיפות בדכאו, השיירה הופנתה לרובע אלאך שבמינכן דרך לנדסברג, ווינדך ופסינג. ב-27 באפריל 1945 שוחרר המחנה על ידי חיילים אמריקאים. באותה שעה שהו עדיין במחנה כ-500 אסירים.
לאחר המלחמה

בחורף 1945, הורה הממשל הצבאי האמריקני על הקמת בתי קברות באזורים בהם שכנו מחנות הלוויין לשם הנצחת האסירים ועובדי הכפייה אשר נספו בהם. בדרך כלל הוצבו אתרים אלו על קברי האחים שנוצרו בשלב האחרון של פעולות המחנה.
בבית הקברות בטירקהיים נקברו מחדש כ-80 גופות שקודם לכן נקברו בסמוך לאתר המחנה. גופות אלו התגלו על ידי חיילי ארצות הברית ביער, לאחר השחרור. שמות הקורבנות אינם ידועים מלבד ארבעה אסירים הקבורים בקברים בודדים, שמתו רק לאחר השחרור.
תחזוקת בית הקברות

משנת 1947 הייתה הקהילה המקומית אחראית לתחזוקת בית הקברות של מחנה הריכוז, המימון לתחזוקה שולם על ידי מדינת בוואריה, ומשנת 1949 על ידי משרד הפיצויים של בוואריה.
התחזוקה החלה לבסוף בשנת 1950 בהנהלת פיליפ אורבך עם תיעוד של כל בתי הקברות של מחנות הריכוז בבוואריה והשלמת תכנון בית הקברות.
תכנון בית הקברות של טירקהיים שנעשה על ידי האדריכל יוזף רוף ממינדלהיים כלל בימת-זיכרון עגולה דמוית מאוזוליאום עם כיפה עטופת יריעת-נחושת ומגן-דוד בקודקודה. בתוך הבמה נכלל מזבח עם חנוכייה. מאוחר יותר גם זיגגו את החלונות.
לאחר שאורבך חלה ב-1951 ועזב את המשרה, השתנה הטיפול בבתי הקברות ובאנדרטאות מחנות הריכוז. העיבוד והתיעוד הופסקו והאחריות נמסרה למנהל הבווארי לשימור תרבות וטבע.
המנהל שמר ותחזק את בתי הקברות, אך לא המשיך בבניית מצבות הזיכרון. כתוצאה מכך, ירד במהירות העניין בשימור זיכרון המחנה מצד הקהילה המקומית.
תיעוד תולדות המחנה

רק מתחילת שנות ה-70 וה-80 יזמו מעטים, כולל אסירים לשעבר, תוכניות לתיעוד תולדות המחנה ולשימור חלק מהשרידים שעדיין היו קיימים. אנטון פוסט שהיה אז מורה בבית ספר תיכון תרם מאמצים ותרומות חשובות בשימור ההיסטורי של מחנות הלווין סביב קאופרינג ולנדסברג. בעקבות כך, משנת 1975 נהיה פוסט מעורב באופן אינטנסיבי בתיעוד תולדות מחנות אלו ומהם - טירקהיים.
אסיר ידוע במחנה היה ויקטור פראנקל, שהועבר ממחנה הלוויין קאופרינג השלישי לטירקהיים במרץ 1945. והיה זה פוסט אשר הזמין את ויקטור פראנקל לבקר במחנה. פראנקל נענה בחיוב וביקר באתר ההנצחה של מחנה הלוויין מספר פעמים משנת 1984 ואילך. באחת הפעמים אף היה שותף להנחת אבן פינה לאנדרטת הזיכרון לקורבנות. הרחוב שבו ממוקמת האנדרטה לקורבנות טירקהיים נקרא כיום על שמו.
מיקומו של המחנה לשעבר נמצא עתה בין שטח בינוי לשכונת דירות והוא עוצב מחדש לחלוטין. כיום אין שרידים או רמזים גלויים באתר לאשר התרחש בו.
הנצחת המחנה וקורבנותיו

בית הקברות של מחנה הריכוז טירקהיים נמצא מעט צפונית לתחנת הרכבת. בית הקברות אורגן מחדש בשנים 1977–78 ובשנת 1979 אף הוקף בגדר למען שמירת האתר.
בשנת 1985, הקימו תלמידי הגימנסיה על שם יוזף ברנהארט בטירקהיים, בשיתוף עם סדנת סיתות מקומית אבן זיכרון בחזית בית הקברות.
בשנת 1997 הוצב לוח מידע המספק מידע על אתר ההנצחה בשוק בטירקהיים.
משנת 2013, כל בתי הקברות של מחנות הריכוז נתונים לפיקוח של קרן ההנצחה הבווארית. המשרד הממלכתי של בוואריה לשימור אנדרטאות מפרט את בית הקברות הזה אתר בית הקברות מפורסם תחת השם "Hartteile" ברשימות אתרי ההנצחה של המשרד הממלכתי של בוואריה לשימור אנדרטאות.
ראו גם

ברגן-בלזן
מחנה מילדורף
לקריאה נוספת

Alois Epple: KZ Türkheim: Das Dachauer Außenlager Kaufering VI. Lorbeer, Bielefeld 2009 ISBN 978-3-938969-07-6
Edith Raim: Die Dachauer KZ-Außenkommandos Kaufering und Mühldorf – Rüstungsbauten und Zwangsarbeit im letzten Kriegsjahr 1944/45 ISBN 3920216563
Gernot Römer: Für die Vergessenen, KZ Außenlager in Schwaben – Schwaben in Konzentrationslagern, Berichte, Dokumente, Zahlen und Bilder ISBN 3-89639-047-3 ISBN 978-3-89639-047-9
Edith Raim: Frühe Lager, Dachau, Emslandlager ISBN 3-406-52962-3
Encyclopedia of camps and ghettos ISBN 978-0-253-35328-3 ISBN 978-0-253-35428-0
Barbara Fenner: Emotionen, Geschichtsbewusstsein und die Themenzentrierte Interaktion (TZI) am Beispiel des Unterrichtsprojekts zum Außenlagerkomplex Kaufering/Landsberg טירקהיים, באתר OCLC (באנגלית)
Constanze Werner: KZ-Friedhöfe und - Gedenkstätten in Bayern – „Wenn das neue Geschlecht erkennt, was das alte verschuldet ISBN 978-3-7954-2483-1
לקריאה נוספת > אוטוביוגרפיות

Viktor E. Frankl, Vorwort von Hans Weigel: … trotzdem Ja zum Leben sagen: Ein Psychologe erlebt das Konzentrationslager ISBN 978-3-466-36859-4
לקריאה נוספת > בקולנוע

United States Holocaust Memorial Museum: Oral history interviews.
יחסי בולגריה – ערב הסעודית

| יחסי בולגריה – ערב הסעודית |
| --- | --- |
בולגריה: ערב הסעודית


בולגריה: ערב הסעודית
שטח (בקילומטר רבוע)
110,879: 2,149,690
אוכלוסייה
6,746,791: 34,113,889
תמ"ג (במיליוני דולרים)
101,584: 1,067,583
תמ"ג לנפש (בדולרים)
15,057: 31,295
משטר
רפובליקה: מונרכיה אבסולוטית

יחסי בולגריה–ערב הסעודית הם היחסים הדיפלומטיים בין בולגריה לערב הסעודית.
סקירה כללית

שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים ב-20 במרץ 1964. באפריל 2022 שרת החוץ הבולגרית תאודורה גנצ'ובסקה נפגשה עם שר הכלכלה והתכנון של ממלכת ערב הסעודית פייסל בן פאדל אל-איברהים, שהיה בסיור במזרח אירופה. במהלך פגישתם דנו שני השרים במלחמה באוקראינה, וכן בהמשך התקפות החות'ים על שטחה של ערב הסעודית, והסכימו כי יש לפתור את כל הסכסוכים בדרכי שלום בדרך של משא ומתן.
נציגויות דיפלומטיות

בולגריה מחזיקה בערב הסעודית שגרירות בריאד.
ערב הסעודית מחזיקה בבולגריה שגרירות בסופיה.
יונדאי ולוסטר N

| --- | --- |

 מאפיינים כלליים
 יצרן:  יונדאי N
 שנות ייצור:  2018–2022
 הרכבה:  דרום קוריאה דרום קוריאה
 חברת אם:  יונדאי מוטור
 סיווג:  מכונית ספורט
 מרכב:  קופה בעלת ארבע דלתות
 אורך:  4,265 מ"מ
 רוחב:  1,810 מ"מ
 גובה:  1,395–1,400 מ"מ
 משקל:  1,377-1,475 ק"ג
 בסיס גלגלים:  2,650 מ"מ
 מפרט טכני
 מנוע:  מנוע בנזין בנפח 2.0 ליטר טורבו המספק כ-275 כ"ס
 הילוכים:  תיבת הילוכים כפולת מצמדים בעלת שמונה הילוכים או תיבת הילוכים ידנית בעלת שישה הילוכים
 מהירות מרבית:  250 קמ"ש
יונדאי ולוסטר N (באנגלית: Hyundai Veloster N) היא מכונית ספורט במרכב קופה, בעלת חמישה מקומות ישיבה, שיוצרה על ידי יונדאי N בין 2018 ל-יולי 2022. היא הוצגה בתערוכת הרכב של דטרויט בינואר 2018.
היא מהווה כגרסת הספורט ליונדאי ולוסטר.
ייצור הולוסטר N הסתיים ביולי 2022.
מפרט טכני

היא כוללת מנוע בנזין בנפח 2.0 ליטר טורבו המספק כ-275 כ"ס. תיבת הילוכים כפולת מצמדים בעלת שמונה הילוכים או תיבת הילוכים ידנית בעלת שישה הילוכים. התאוצה מ-0 ל-100 קמ"ש אורכת 5.6 שניות והמהירות המרבית עומדת על 250 קמ"ש.
גלריה

מבט אחורי
מבט קדמי
הערות שוליים

↑  יונדאי ולוסטר חדשה - גם בגרסת N ספורטיבית, באתר אוטו, ‏17 בינואר 2018
↑  Hyundai Veloster Production Ending In July: Report, Motor1.com (באנגלית)
↑  יונדאי ולוסטר N: עכשיו עם תיבת 8DCT וביצועים משופרים, באתר קארטיוב, ‏21 באפריל 2020
| יונדאי N |
| --- | --- | --- |
| אישיים | אלברט ביארמן - מנכ"ל ונשיא החברה |  |
| כלי רכב | יונדאי i30 N • יונדאי ולוסטר N • יונדאי i30 פאסטבק N • יונדאי i20 N • יונדאי קונה N • יונדאי אלנטרה N |  |
| אחר | יונדאי מוטור (חברת האם) |  |
יהושע דלין

| --- | --- |

תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  1909 קישינב, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  1990 (בגיל 81 בערך) 
 
יהושע דלין (באנגלית: joshua Dlin; ‏1907–1990) היה חזן בעל קריירה בינלאומית ארוכת שנים. מגיל צעיר שימש כחזן ראשי בבתי כנסת בבסרביה, פולין, ארץ ישראל וקנדה.
קורות חיים

נולד בקישינב, בסרביה (היום מולדובה), בשנת 1907.
כבר בילדותו נחשב כילד פלא והצטרף למקהלת בית הכנסת העירוני. התחנך בחינוך תורני בישיבה ובמקביל השתלם בלימודי המוזיקה בקונסרבטוריון העירוני בקישינב ולאחר מכן באקדמיה למוזיקה בוורשה. קיבל הדרכה לחזנות מהחזנים הנודעים דוד משה שטיינברג, דוד רויטמן ואברהם קורלניק.
בגיל 17 (1924) מונה לחזן הראשי בבית הכנסת "זובחי צדק" בקישינב. בגיל 20 התמנה לחזן בבית הכנסת "סיני" בוורשה, וכיהן שם במשך שלוש שנים.
לאחר ניסיון שלא צלח, לעלות לארץ ישראל, התמנה לחזן בבית הכנסת הישן בבוקרשט, וכיהן בו במשך 7 שנים.
בשנת 1939 עלה לארץ ישראל, והופיע כחזן אורח בירושלים, בחיפה ובתל אביב. בסוף שנת 1941 נתמנה לחזן הראשי בבית הכנסת הגדול בתל אביב. בשנת 1948 נתמנה לחזן בבית הכנסת "בית דוד" במונטריאול, קנדה. גם לאחר המיזוג של בית הכנסת "בית דוד" עם בית הכנסת "תפארת ירושלים" בשנת 1965, המשיך בתפקידו כחזן בבית הכנסת המאוחד (שקיבל את השם באנגלית: "TBDJ synagogue") עד 1970, עת פרש לגמלאות.
בסוף שנת 1973, ערב מלחמת יום הכיפורים, הגיע לביקור בארץ, והתפלל את תפילת הסליחות, בבית הכנסת הגדול בתל אביב, בליווי המקהלה בניצוחו של מנשה לב רן. תפילה זו הוקלטה והופצה על ידי חברה מסחרית.
בשנת 1990 הלך לעולמו.
סגנונו

ניחן בקול טנור לירי. היה בעל "נוסח" תפילה יהודי מסורתי אך גם מקורי ומאופיין בסילסולים מיוחדים, שאימץ מנוסחי העדות השונות. תפילתו הייתה מלאה השתפכות הנפש, כהגדרת בני דורו, ואחרים שיבחו את הנוסח האקזוטי הרומני שלו השונה מהנוסח הליטאי/רוסי. תפילותיו היו מלאות רוח חיים, אנשים שהשתתפו בתפילותיו זוכרים זאת כחוויית חזנות בלתי נשכחת. במקומות שבהם כיהן כחזן הצליח למשוך עשרות ומאות מתפללים, והקים לתחיה בתי כנסת שהיו כמעט ריקים ממתפללים.
יצירותיו

יצירותיו על קטעי התפילה: "כי לקח טוב", "אנא עבדא דקודשא בריך הוא", "ארבעה ראשי שנים הן", "מה אשיב" הוקלטו על ידי חברת קולומביה ו"היום הרת עולם" ו"אב הרחמים" (המוקדש לקדושי הגולה) הוקלטו על ידי חברת "זמרות הארץ".
פרקים מתפילת ה"סליחות" לימים הנוראים הוקלטו על ידי רדיו ירושלים.
הערות שוליים

1 2  א. ש., החזן יהושוע דלין (לתפילותיו בימים הנוראים בירושלים), הצופה, 18 באוקטובר 1940.
↑  מסיבה לכבוד החזן הראשי יהושע דלין, הצופה, 5 בספטמבר 1941
↑  אל תושבי תל אביב!, הצופה, 12 בספטמבר 1941 - הודעת ועד בית הכנסת הגדול ש"עלה בידינו להתקשר עם החזן העולמי מר יהושע דלין".
↑  ידיעה בעיתון הצופה על צאתו לביקור בארצות הברית, בקטע המדבר על בית הכנסת הישן בבוקרשט, בתוך: בית הכנסת, שנה ג' גיליון ח-ט-י, אייר תש"ח, באתר היברובוקס.
↑  מעניין לקרוא את התגובות הנלהבות של הגולשים, והזכרונות הנוסטלגיים שמתעוררים בהם.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987009912601905171  VIAF: 511162723686661290003   WorldCat (עם VIAF): 511162723686661290003
טריי הארדי

ג'יימס אדוארד "טריי" הארדי ה-III (באנגלית: James Edward "Trey" Hardee III נולד ב-7 בפברואר 1984), הוא אתלט אמריקאי. הוא פעמיים ברציפות אלוף העולם (ברלין 2009 וטגו 2011) וסגן האלוף האולימפי (לונדון 2012) בקרב עשר.
ביוגרפיה

טריי הארדי נולד בברמינגהאם, אלבמה.
ביוגרפיה > 2008

במבחנים האמריקאים לאולימפיאדת בייג'ינג (2008) סיים הארדי שני בשיא אישי חדש של 8,534 נקודות, שיפור לשיאו הקודם שעמד על 8,371 נקודות. במשחקים עצמם עד לקפיצה במוט, לאחר 6 ענפים, היה הארדי במקום החמישי הכללי עם 6,114 נקודות. בקפיצה במוט, ענף שבו הוא חזק ביותר, טעה הארדי בבחירה של קפיצתו הראשונה כשהתחיל לקפוץ מגובה של 4.70 מטר וכשל בכל שלושת ניסיונותיו (ולכן לא קיבל כל נקודה), איבד כל סיכוי לזכות במדליה והחליט לפרוש מהתחרות.
התוצאות שקבע באולימפיאדת בייג'ינג 2008:
ריצת 100 מטר: 10.52 שניות, מקום 2, 970 נקודות
קפיצה לרוחק: 7.72 מטר, מקום 2, 990 נקודות
הדיפת כדור ברזל: 13.49 מטר, מקום 30, 697 נקודות
קפיצה לגובה: 2.05 מטר, מקום 6, 850 נקודות
ריצת 400 מטר: 47.75 שניות, מקום 4, 921 נקודות
ריצת 110 מטר משוכות: 14.20 שניות, מקום 6, 949 נקודות
זריקת דיסקוס: 43.55 מטר, מקום 21, 737 נקודות
ביוגרפיה > 2009

באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בשנת 2009 בברלין, גרמניה זכה הארדי במדליית זהב בקרב 10 בתוצאת השנה בעולם של 8,790 נקודות, לפני ליאונל סוארץ מקובה (8,640 נקודות) ואלכסנדר פוגורלוב מרוסיה (8,548 נקודות).
התוצאות שקבע באליפות העולם 2009:
ריצת 100 מטר: 10.45 שניות, מקום 1, 987 נקודות.
קפיצה לרוחק: 7.83 מטר, מקום 2, 1017 נקודות.
הדיפת כדור ברזל: 15.33 מטר, מקום 5, 810 נקודות.
קפיצה לגובה: 1.99 מטר, מקום 24, 794 נקודות.
ריצת 400 מטר: 48.13 שניות, מקום 6, 903 נקודות.
ריצת 110 מטר משוכות: 13.86 שניות, מקום 1, 993 נקודות.
זריקת דיסקוס: 48.08 מטר, מקום 4, 830 נקודות.
קפיצה במוט: 5.20 מטר, מקום 1, 972 נקודות.
הטלת כידון: 68.00 מטר, מקום 6, 859 נקודות.
ריצת 1500 מטר: 4:48.91 דקות, מקום 28, 625 נקודות.
ביוגרפיה > 2011

באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בשנת 2011 בטגו, קוריאה הדרומית זכה הארדי במדליית זהב בקרב 10 בתוצאה של 8607 נקודות, לפני בן ארצו אשטון איטון (8505 נקודות) וסוארץ (8501 נקודות).
התוצאות שקבע באליפות העולם 2011:
ריצת 100 מטר: 10.55 שניות, מקום 2, 963 נקודות.
קפיצה לרוחק: 7.45 מטר, מקום 4, 922 נקודות.
הדיפת כדור ברזל: 15.09 מטר, מקום 9, 795 נקודות.
קפיצה לגובה: 2.02 מטר, מקום 11, 822 נקודות.
ריצת 400 מטר: 48.37 שניות, מקום 5, 891 נקודות.
ריצת 110 מטר משוכות: 13.97 שניות, מקום 2, 978 נקודות.
זריקת דיסקוס: 49.89 מטר, מקום 3, 868 נקודות.
קפיצה במוט: 4.80 מטר, מקום 11, 849 נקודות.
הטלת כידון: 68.99 מטר, מקום 2, 874 נקודות.
ריצת 1500 מטר: 4:45.68 דקות, מקום 14, 645 נקודות.