stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מידע
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12  Denning, P. J., & Bell, T. (2012). The Information Paradox. American Scientist, 100(6), 470-477.
1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 13 14 15 16 17 18 19 20  Melnikova, E. V., & Melnikov, O. A. (2011). Scientific comprehension of the nature of information. Scientific and Technical Information Processing, 38(2), 99-104.
1 2 3  שרה דרויאן (1999). עקרונות אבולוציוניים בהתפתחות החשיבה. רעננה: רמות.
↑  יונתן גושן־גוטשטיין ודן זכאי (2006). פסיכולוגיה קוגניטיבית - כרך ב – זיכרון. רעננה: האוניברסיטה הפתוחה.
1 2  משרד החינוך, האגף לתכנון ולפיתוח תוכניות לימודים (2009). מידענות - מתווה לפיתוח תהליכים מידעניים במהלך הלמידה של תחומי הדעת להתנהלות לומדים בסביבה עתירת מידע.
↑  רן בליצר, ג'ודי פדלון, מהפכת המידע והשפעתה על מערכת היחסים בין הרופא למטופל, הרפואה, כרך 143, אוקטובר 2004
1 2  Handbook of Semiotics מאת Winfried Nöth, עמ׳ 134
↑  dictionary.reference.com: information
↑  dictionary.reference.com: inform
| ניהול ידע |
| --- | --- | --- |
| כללי | ניהול ידע • ניהול תוכן • מבחן אמילי • למידה ארגונית • פער הידיעה-עשייה • עובד ידע • תרבות ארגונית |  |
| נושאים משלימים | נתונים • מידע • ידע • מדעי המידע • מערכת מידע • מידענות • מידען • מערכת תומכת החלטה • עיבוד נתונים |  |
| אישים | לארי פרוסאק |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007550609605171  BNE: XX526504  GND: 4026899-8  NKC: ph121095
אל עצמי

ערך זה עוסק בספר. אם התכוונתם לסרט המבוסס על ספר זה, ראו .
| --- | --- |

כריכת הספר
 מידע כללי
 מאת:  גלילה רון פדר עמית
 איורים:  אריאל ווגרה
 שפת המקור:  עברית 
 תורגם לשפות:  אנגלית, צרפתית, גרמנית, סרבית, יפנית, קוריאנית ועוד
 הוצאה
 הוצאה:  מלוא
 תאריך הוצאה:  תשל"ו
 מספר עמודים:  112 עמודים
 סדרה
 הספר הבא:  מכתבים לבתיה
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  990013239980205171, 990027259910205171
 
אל עצמי (תת-כותרת: סיפורו של ילד עזוב; בחלק מהמהדורות: "סיפורו של נער עזוב") הוא ספר לנוער מאת גלילה רון־פדר-עמית, שראה אור ב-1976 בהוצאת מלוא (מאוחר יותר נרכשו הזכויות על ידי מודן הוצאה לאור). אריאל ווגרה אייר את הספר. גיבורו של הספר הוא ציון כהן, נער שמגיע למשפחה אומנת מרקע של מצוקה וחווה קשיי הסתגלות. הספר זכה להצלחה ותורגם לתשע שפות.
בעקבות הספר, פרסמה רון־פדר-עמית תשעה ספרים נוספים בסדרה "סיפורו של ציון כהן" ושתי סדרות ספרים נוספות, "סיפורו של ניר שרוני", שנכתבה מנקודת מבט של בנם של ההורים האומנים, ו"סיפורה של בתיה", שנכתבה מנקודת המבט של בתיה, אהבתו הראשונה של ציון. בסך הכול כוללות שלוש הסדרות 31 ספרים. בשנת 1988 יצא על בסיס הספר סרט באותו השם.
רקע

לפני צאת הספר לאור, התפרסם הסיפור בהמשכים בעיתון "הארץ שלנו", החל מ-20 במאי 1974. עורך העיתון יעקב אשמן עזר רבות בעיצוב דמותו של הגיבור, ציון כהן, והספר מוקדש לזכרו.
רון־פדר הייתה סטודנטית ועבדה באגודה לקידום החינוך. היא החליטה יחד עם בן זוגה להפוך את ביתם לבית אומנה לילדים שהגיעו ממשפחות במצוקה והוצאו מביתם על ידי רשויות הרווחה. בין השנים 1972–1979 גרו בביתה 10 ילדים, וניסיון זה היווה השראה לספרים. מאוחר יותר סיפרה רון־פדר-עמית שהיה קיים פער גדול בין ציפיותיה כשבחרה לפתוח את ביתה לבין המציאות, שבה הפער בין המשפחה האומנת לילדים עורר תסכול והילדים מוצאים מביתם בקלות על אף רצונם להישאר בהם. היא סיפרה שדמותו של ציון כהן נולדה כשהייתה עדה למקרה בו ילדה של חבריה, בת שלוש, תיקנה את העברית של אחד מילדי האומנה.
אחד מילדי האומנה שהגיעו לביתה של רון פדר היה מיכה ביטון. הספר "אל עצמי" כבר נכתב כשהוא הגיע, ולפי הסופרת "ציון כהן לא היה ולא נברא. אין ציון. הוא דמות שהמצאתי אחרי שערבבתי את כל עשרת הילדים שהיו אצלי עם החלומות שלי. עם זאת, לפי ביטון ורון־פדר-עמית, הקשר הקרוב בינם עיצב השפיע על היחסים בין ציון לירדנה בספרים הבאים בסדרה, וביטון היה מעיר לסופרת על טיוטת הספרים לפני פרסומם.
תקציר העלילה

הספר כתוב בצורת יומן שכותב נער, ציון כהן. ביומן הוא מתאר בגוף ראשון את סיפורו.
ציון גדל בשכונת מצוקה בבית שאן למשפחה ממוצא תימני המתקשה לגדל אותו. אביו נמצא בבית הסוהר ואמו מתגוררת עם גבר אחר ואינה מעוניינת לגדלו. אחרי שנשלח אל סבתו, שולחת אותו עובדת סוציאלית למשפחה אומנת בחיפה. המשפחה מנסה לקבל אותו לקרבה, אך נתקלת בהתנגדות מצדו ובפערים תרבותיים.
משפחת האמנה כוללת את אם המשפחה, צילה שרוני, פסיכולוגית במקצועה, שמנסה לעזור לציון בלמידה ובתחום החברתי; בעלה אלימלך, עורך דין; ובנה הצעיר, ניר. המשפחה מגיעה מרקע מבוסס וקיים פער בין אורח חייהם לאורח החיים המוכר לציון. ניר נאלץ לקבל את ציון, שהולך איתו לאותה כיתה בבית הספר, ובמקרים רבים התנהגותו מתפרשת כשחצנית ומתנשאת כלפי ציון.
למרות השינויים שחלים בו, מתקשה ציון להסתגל לחיים החדשים עם משפחת שרוני. הפערים מתוארים בתחילה כקושי להסתגל לכללי הנימוס בבית החדש ורגשות מעורבים של קנאה, זרות, זעם וגעגועים. בבית הספר, התנהגותו מתוארת כ"פרועה" וחוצה גבולות. עם זאת, כאשר הוא חוזר לביקור בביתו הוא מתגעגע גם לחיים הנוחים והשלווים בבית משפחת שרוני. בשיאו של הספר ציון בורח לחוף הים בעכו, שם הוא פוגש את בתיה – דמות מרכזית בספרים הבאים בסדרה – מתאהב בה ומספר את סיפורו לשוטר שמוצא אותו.
הצלחה וביקורת

אל עצמי היה לספר המצליח ביותר של רון-פדר־עמית, והיא התייחסה אליו כטוב שבספריה. הוא תורגם לתשע שפות: אנגלית, ספרדית, יפנית, מנדרינית, קוריאנית, סרבית, איטלקית, גרמנית וצרפתית.
החוקרת עינת ברעם אשל כתבה שקיים "פער בין הצלחתם הכבירה של הספר ושל הסדרה כולה, ובין התקבלותם הצוננת בידי הביקורת הספרותית והאקדמיה", ושלספרי הסדרה הוקדשו מעט מאמרים ומחקרים אקדמיים. לפי ברעם אשל, התמה המרכזית של סדרת "סיפורו של ציון כהן" היא "במפגש המתוח בין שוליים פריפריאליים למרכז, ובין 'ישראל השנייה' ל'ישראל הראשונה'". ההקשר ההיסטורי שבו נכתב הספר הוא התעוררות מחאת הפנתרים השחורים בישראל ופרסומן של יצירות ביקורתיות, כגון אלו של שמעון בלס, לב חקק, סמי מיכאל ויהודה ניני.
חלק מביקורות הספרות המאוחרות התייחסו לספר מנקודת מבט פוסטקולוניאליסטית המדגישה האוריינטליזם בייצוג הדמות של ציון ודרכה בייצוגם של המזרחים בישראל. ברעם אשל כתבה שלאורך סדרת הספרים פוגשים הקוראים מנעד רחב של צורות חיים אשכנזיות בישראל, אך הייצוג של המזרחיות נותר מוגבל להבטים שליליים, דרך הרקע שממנו בא ציון ושממנו הוא משתחרר. דנה קרן-יער כתבה שדמותו של ציון נכתבה דרך נקודת מבט אוריינטליסטית, שבה אורח החיים של הקבוצה המודרת מוצג באופן סטראוטיפי ואילו הקבוצה החזקה, שנדרשת להכיל אותו, מייצגת את היומרה לאוניברסליות הומוגנית. לדבריה נקודת מבט זו מחזקת דעות קדומות ודרישה להומוגניזציה, כלומר "מבנה קולקטיב אחיד שמי שאינו משתייך אליו מודר לשולי ההיררכיה התרבותית". גילה דנינו-יונה כתבה על הספר ועל הסדרה כדוגמה מתוך הכתיבה של רון-פדר־עמית, שלדבריה נוקטת בפרקטיקות של הגזעה (אנ'), שבה המזרחים מוצגים כקבוצה אתנית מובחנת וכזהות "נחשלת ונחותה", אופן ייצוג שלדבריה משמש "הצדקה לנרטיב הגאולה וההצלה המעניק לגיטימציה להוצאתם של ילדים מזרחים מהבית". הסופרת נטע חוטר הביעה עמדה אמביוולנטית יותר לפיה, מצד אחד, הספר קריא וסוחף ואף מעביר ביקורת על הסנוביות והאליטיזם של "אנשי החינוך המודעים והנאורים", אך מצד שני, הוא גם "גזעני לאללה" ומציג את הרקע של ציון באופן לא מציאותי שמקבע סטראוטיפים.
בניגוד לעמדה זו, חוקר הספרות שי רודין כתב בספרו "אל עצמה" (שעוסק בכתיבתה של רון-פדר־עמית), ש"אל עצמי" היה תחילתו של השיח על ההדרה של מזרחים בישראל, שהוא איפשר לדבר על אי-השוויון שחווים ילדים מזרחים, ושבמובן זה הוא מקפל בתוכו את התחושות שהביאו לעליית מנחם בגין לשלטון לאחר הבחירות ב-1977. רודין התייחס לאל עצמי ולסדרת הספרים שבאה בעקבותיו כמתן ביטוי לקול מושתק, שזכה לאהדה בקרב הקוראים. מתוך נקודת מבט זו, רודין רואה בספרי הסדרה חלק ממהלך פורץ דרך שמייצג את המזרחיות כאחרות אך גם משרת גישה חינוכית מכילה, פלורליסטית ורב-תרבותית. רון-פדר־עמית עצמה התייחסה לביקורת באומרה "אם 'אל עצמי' היה יוצא היום, היו כותבים שזה ספר גזעני. אבל ככה חונקים את כל האמת". בדבריה היא התייחסה להצגה על בסיס הספר, שבה לא מוזכר מוצאו של הגיבור, דבר שלטענתה נובע מעודף תקינות פוליטית.
עיבודים

ב-1978 הקריאה עליזה רוזן את היומן בהמשכים במסגרת התוכניות לילדים ונוער ברשת א'.
ב-1979 הפיק התיאטרון לילדים ולנוער הצגה על פי הספר, בבימויו של עמית גזית.
ב-1988 יצא לאקרנים סרט קולנוע המבוסס על הספר, שבו כיכבו אריק אוחנה ורועי בר-נתן.
ב-2018 הפיק התיאטרון הארצי לנוער הצגה על פי הספר, בבימוי של רענן ניסים פררה ומשה בן שושן.
ב־2024 יצא לאור רומן גרפי בסגנון קומיקס באיוריה של רחלי שלו, בהוצאת מודן.
ספרי המשך

בעקבות הצלחת הספר כתבה רון־פדר-עמית מספר ספרים נוספים. הסדרה הראשונה סיפורו של ציון כהן (1977–1985) ממשיכה את הסיפור מנקודת מבטו של ציון וכוללת עשרה ספרים (כולל "אל עצמי"). הסדרה סיפורו של ניר שרוני (1980–1994) כוללת שנים-עשר ספרים וכתובה מנקודת מבטו של ניר, בנם של בני הזוג שרוני, שמסתגל לנוכחות של ציון בחייו. הסדרה סיפורה של בתיה (1988–2004) כתובה מנקודת המבט של בתיה, כוללת תשעה ספרים, והיא כתובה מנקודת המבט של בתיה, אהבתו הראשונה של ציון.
ספרי המשך > סיפורו של ציון כהן

הסדרה כוללת את הספרים הבאים, כולם בהוצאת מלוא:
מכתבים לבתיה (1977) – מסופר דרך מכתבים שכותב ציון לאהבתו הראשונה, בתיה. לקראת סופו מתברר שלבני הזוג שרוני נולד בן נוסף, אח לניר, ובעקבות זאת נשלח ציון לקיבוץ מבוא הרים בגליל העליון;
ילד חוץ (1977) – מתאר את קורותיו של ציון כילד חוץ בקיבוץ ואת קשיי ההסתגלות שלו;
חבורת רחוב (1979) – ציון חוזר לבית סבתו בבית שאן ומחדש את קשריו עם נערי השכונה, שבינתיים הפכו לעבריינים;
מעון משפחתי (1980) – ציון חוזר לירושלים, למעון המשפחתי שהקימו בני הזוג ירדנה ואורי חרמוני. חייו הקודמים של ציון מתמוטטים – חבריו מהשכונה נאסרים, ואמו הביולוגית עוברת זעזוע וילדיה נלקחים ממנה. בתיה כותבת לציון שהיא מאוהבת במישהו אחר. ציון מחליט, בעזרת הזוג חרמוני, לקחת אחריות על חייו, להשקיע בלימודים ולעבוד, ולתמוך כלכלית באמו הביולוגית;
חזרה לבתיה (1980)
ציון ובתיה - סיפור אכזבה (1981) – ציון בן 16 וקורותיו משקפים את הקשיים של גיל ההתבגרות;
כבוד עצמי (1981) – המשך קורותיו של ציון בבית משפחת חרמוני. אמו של ציון מתה כתוצאה משימוש מופרז בסמים. בתיה מנסה לחדש את הקשר עם ציון, אך הוא דוחה אותה;
פצע פתוח (1982) – המשך קורותיו של ציון בבית משפחת חרמוני והמשך הלבטים לגבי חידוש הקשר עם בתיה;
פרופיל 97 (1985) – ציון מתגייס לקורס טיס, משרת בתור טייס פנטום בבסיס בדרום הארץ ומתחתן עם בתיה.
ספרי המשך > סיפורו של ניר שרוני

הסדרה כתובה מנקודת מבטו של ניר שרוני, בנם של צילה ואלימלך שרוני, שנאלץ לקבל את ציון כחלק מהמשפחה. הספר הראשון בסדרה פורסם ב-1980. רון־פדר-עמית סיפרה שהרצון לכתוב מקדות מבטו של שרוני נולד לאחר שהגיעה למפגש עם קבוצת ילדים מצפון תל אביב, שעשו הצגת משפט לגברת שרוני, על כך ששלחה את ציון מביתה, ובמהלכה ילדים עודדו את ציון וקראו קריאות בוז לניר. לדבריה, היא הבינה שהסיפור של ניר הוא בעצמו טרגי ורצתה להעביר זאת לילדים. בראיון לסמדר שיר, בשנת 1980, אמרה רון־פדר "הייתי צריכה לכתוב שישה ספרים על ציון כדי להגיע למסקנה שגם ניר הוא ילד נחמד, ושבעצם הוא לא אשם שהוא נולד במשפחה עשירה ולא חסר לו דבר". הסדרה כוללת את הספרים הבאים:
סודי בהחלט (מלוא: 1980)
אח וחצי (מלוא: 1982; איורים: תרצה טנאי)
מאבק אבוד (מלוא: 1983)
דף חדש (מלוא: 1984; איורים: סטלה פרלוב)
משבר משפחתי (מלוא: 1986)
פרידה (מודן: 1988)
אני אוהב אותך מיכל (מלוא: 1987; איורים: סטלה פרלוב)
מצלמה נסתרת (אדם: 1989)
עגיל באוזן (אדם: 1990)
קטע מטורף (אדם: 1991)
רישיון נהיגה (אדם: 1993)
אני חוזר אלייך מיכל (אדם: 1994)
ספרי המשך > סיפורה של בתיה

חבר ראשון (דגן: 1988; איורים: הלל אבט)
שלך באהבה, בתיה (מודן: 1989)
אשליות (אדם: 1991)
דורון (אדם: 1992)
פתרון זמני (אדם: 1993)
להתחיל פרק חדש (אדם: 1997)
קנאה (מודן: 2000)
יונתן (מודן: 2002)
סוף טוב (מודן: 2004)
ראו גם

אל עצמי (סרט)
הערות שוליים

↑  סקירת ספרים חדשים, כולל פסקה המתייחסת לספר "אל עצמי", מעריב, 16 באפריל 1976
1 2  אמילי עמרוסי, "גם היום ילדים אוהבים את הספרים שלי", באתר ישראל היום, 7 בפברואר 2014
1 2 3  אל עצמי: היום שבו ציון חדר ללבבות, בבלוג "הספרנים" של הספרייה הלאומית, 13 ביוני 2017
1 2 3 4 5 6   שני ליטמן, בגיל 70, אחרי 400 ספרים, גלילה רון  פדר עמית מספרת על הסוד של חייה, באתר הארץ, 8 בינואר 2020
↑   גלילה רון פדר עמית מספרת על ניסיונה כאם אומנת, סמינר חרוב לאנשי מקצוע, סרטון  באתר יוטיוב, 5 בפברואר 2002
1 2  נטע חוטר, ‏אכלו לי, שתו לי, באתר ‏מאקו‏, 18 באוקטובר 2018
↑  רותי רוסו, הספיישל מתקרב, באתר nrg‏, 23 ביוני 2005
↑  תום שגב, הנוער, על פי גלילה רון־פדר, כותרת ראשית, 19 ביוני 1985
↑  יניב מגל, ‏גלילה רון-פדר-עמית: "לילדים היום יש אייפון וסקייפ, ול'ג'ינג'י' אין את כל אלה", באתר גלובס, 27 בינואר 2014
↑  Elena Baibikov, "Framing Cultural Images: Japanese translators and their translations of Hebrew children's literature", 2013
↑  Mein liebes selbst: roman, בקטלוג הספרייה הלאומית של ישראל
↑  Ron-Feder-Amit, Galila, Bibliothèque nationale de France
↑  עינת ברעם אשל, "אל עצמי לגלילה רון-פדר: הערות ראשונות על קריאה כסדרה", עיונים בספרות ילדים 24, עמ' 95
↑  עינת ברעם אשל, "אל עצמי לגלילה רון-פדר: הערות ראשונות על קריאה כסדרה", עיונים בספרות ילדים 24, עמ' 108–109
↑  עינת ברעם אשל, "אל עצמי לגלילה רון-פדר: הערות ראשונות על קריאה כסדרה", עיונים בספרות ילדים 24, עמ' 110
↑  דנה קרן-יער, סופרות כותבות לילדים: קריאה פוסט-קולוניאליסטית ופמיניסטית בספרות ילדים עברית (רסלינג: 2007), עמ' 154
↑  גילה דנינו-יונה, "'זה מה שנתנו לנו בלשכת הסעד': עיצוב הזיכרון הקולקטיבי ביחס למזרחים בספרים לנוער של גלילה רון-פדר-עמית", מכללת אורנים
↑  ד"ר שי רודין, לא מקובלת: הקאנון של גלילה רון פדר עמית, באתר ynet, 1 בפברואר 2015
↑  גילה דנינו-יונה, "'זה מה שנתנו לנו בלשכת הסעד': עיצוב הזיכרון הקולקטיבי ביחס למזרחים בספרים לנוער של גלילה רון-פדר-עמית", מכללת אורנים, עמ' 133–134
↑  לוח שידורי הטלוויזיה והרדיו, כולל אזכור לתוכנית לאם ולילד, ששודרה ברשת א', בה הקריאה עליזה רוזן את היומן בהמשכים אל עצמי, דבר, 9 במרץ 1978
לוח שידורי הטלוויזיה והרדיו, כולל אזכור לתוכנית לאם ולילד, ששודרה ברשת א', בה הקריאה עליזה רוזן את היומן בהמשכים אל עצמי, דבר, 22 ביוני 1978
↑  י. העליון, סקירת הצגות חדשות לילדים, כולל אזכור על העיבוד של תיאטרון לילדים ולנוער, מעריב, 10 באוקטובר 1979
↑  עינת ברעם אשל, "אל עצמי לגלילה רון-פדר: הערות ראשונות על קריאה כסדרה", עיונים בספרות ילדים 24, עמ' 93–204
↑  ילד עזוב מכה שורשים, מעריב, 21 במרץ 1980
↑  סמדר שיר, המקצוע: סופרת, מעריב, 22 בדצמבר 1980
יומנו של חנון - עשה זאת בעצמך שוב

| --- | --- |

עטיפת הספר האנגלית
 מידע כללי
 מאת:  ג'ף קיני
 שפת המקור:  אנגלית
 סוגה:  ספרות ילדים
 הוצאה
 תאריך הוצאה:  2011
 מספר עמודים:  224
 סדרה
 ספר קודם:  עשה זאת בעצמך
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  003245725
יומנו של חנון – עשה זאת בעצמך שוב הוא ספר נספח לסדרת הספרים "יומנו של חנון". הספר, שחובר על ידי ג'ף קיני, הוא המשך לספר יומנו של חנון - עשה זאת בעצמך. הספר יצא לאור בעברית ב-7 במרץ 2013.
מבנה הספר

הספר כולל שני חלקים. החלק הראשון כולל פעילויות, משחקים, חידונים (לענות לשאלות שמוצגות על ידי דמויות הסדרה), קומיקס (להשלים ולצייר קומיקס) וציורים (לצייר אנשים); החלק השני נקרא "מה הסיפור שלך?" ובו ניתן לנהל יומן. ניתן גם לצייר כריכה לספר ולכתוב בסופו תודות ו"על הסופר" (כמו בכל סוף ספר של "יומנו של חנון"). הספר כולל יותר מ-16 עמודי קומיקס (שלא כמו הספר הראשון). רוב הספר זהה לספר הראשון, ומכיל עוד פעילויות שלא היו בספר הקודם.
ראו גם

יומנו של חנון - עשה זאת בעצמך
הערות שוליים

↑  יומנו של חנון עשה זאת בעצמך, באתר הוצאת כנרת זמורה ביתן
| יומנו של חנון מאת ג'ף קיני |
| --- | --- | --- |
| ספרים | יומנו של חנון (2008) • רודריק שולט (2009) • הקש האחרון (2009) • קיץ קטלני (2010) • עובדות החיים (2011) • מכת קור (2012) • הצלע השלישית (2013) • משחקי מזל (2014) • חופשה על גלגלים (2015) • קולות מהעבר (2016) • הכול או כלום (2016) • יציאת חירום‏ (2017) • המלחמה הקרה‏ (2018) • בית ההריסות (2019) • במים עמוקים (2020) • קליעה גורלית (2021) • מלחמת הלהקות (2022) • ראש פתוח (2024) |  |
| יומנו של חבר מושלם | יומנו של חבר מושלם (2019) •  הרפתקה של חבר מושלם (2020) • סיפורי אימה של חבר מושלם (2021) |  |
| ספרים מיוחדים | יומנו של סרט (2010) • עשה זאת בעצמך (2008) • יומנו של סרט: רודריק שולט (2011) • עשה זאת בעצמך שוב (2011) • יומנו של סרט: חופשה על גלגלים (2018) |  |
| סרטים | יומנו של חנון (2010) • רודריק שולט (2011) • קיץ קטלני (2012) • חופשה על גלגלים (2017) |  |
| סרטי הנפשה | יומנו של חנון (2021) • יומנו של חנון 2: רודריק שולט (2022) • יומנו של חנון בכריסמס: מכת קור (2023) |  |
| דמויות | גרג הפלי • דמויות נוספות |  |
ערך זה הוא קצרמרבנושא ספרים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
שלמה גרוניך

| --- | --- |

 לידה:  20 בינואר 1949 (בן 75) חדרה, ישראל
 מוקד פעילות:  ישראל
 תקופת הפעילות:  מ-1969
 מקום לימודים:  בית ספר מאנס למוזיקה
 עיסוק:  מוזיקאי, זמר, מלחין, פסנתרן
 סוגה:  רוק מתקדם • מוזיקת עולם • מוזיקה מתקדמת • רוק פסנתר • מוזיקה יהודית • מוזיקה קלאסית • ג'אז
 סוג קול:  טנור
 שפה מועדפת:  עברית
 כלי נגינה:  זמרה, פסנתר, אקורדיון, מלודיקה
 חברת תקליטים:  הליקון
 שיתופי פעולה בולטים:  מתי כספי, שם-טוב לוי, קצת אחרת, שלישיית אדלר, דני רובס, מקהלת שבא
 בת זוג:  נירית ירון (1979–1989) מיכל אדלר (1996–2020)
 פרסים והוקרה:  • פרס אופיר למוזיקה המקורית הטובה ביותר (1991)  • פרס אופיר למוזיקה המקורית הטובה ביותר (1998) • פרס שר החינוך לתרבות יהודית בתחום מפעל חיים (2017)
 האתר של שלמה גרוניך
 פרופיל ב-IMDb
שלמה גרוניך (נולד ב-20 בינואר 1949) הוא מוזיקאי, זמר, מלחין ופסנתרן ישראלי, זוכה שני פרסי אופיר לפסקול הטוב ביותר, מחלוצי הרוק המתקדם בישראל. נודע בשיתופי הפעולה שלו עם מתי כספי, שם טוב לוי, יהונתן גפן, מקהלת שבא, שחקני "זהו זה!" ולהקת "קצת אחרת". בשנת 2017 זכה בפרס שר החינוך לתרבות יהודית בתחום מפעל חיים.
ביוגרפיה

שלמה גרוניך נולד בעיר חדרה, בן לגאולה ואוטו (אהרון) גרוניך, כילד האמצעי במשפחה בת שלושה בנים.
אביו היה מורה למוזיקה, נגן קלרינט, ומקים תזמורת מכבי האש של חדרה.
דרכו המוזיקלית של גרוניך החלה כשהיה בן 6, והחל ללמוד נגינה בפסנתר. בגיל 7 החל כבר להופיע.
בגיל 14 החליט ללמוד בכפר הנוער הדסים.
גרוניך המשיך להיות פסנתרן קלאסי ובשנות נעוריו למד אצל אריה ורדי בתל אביב. אך לאחר שנתיים החליט שעליו להתמקד במוזיקה קלה לאחר השפעות שלו מהביטלס בעיקר.
ביוגרפיה > שנות השמונים

בשנת 1980 שב סופית לארץ והחל לפתח קריירת סולו בנוסף לשיתוף פעולה עם אמנים אחרים. באותה השנה, הוציא גרוניך את אלבומו השני כסולן, "קונצרט", שהכיל כמה משיריו כדוגמת "שיר אהבה טרי" (גרוניך), "אל נא תלך" (רבינדרנת טאגור/ יוהאן סבסטיאן באך), "אל מלא רחמים" (יהודה עמיחי/גרוניך) ו"רוזה מרציפן" (שולמית לפיד/גרוניך). עוד באותה שנה הלחין ועיבד לכלי מיתר את השיר "אחיזת עיניים" מתוך אלבומה של יהודית רביץ "גלוי ונעלם". עוד באותה תקופה החל להתארח בתוכנית הטלוויזיה "זהו זה!", בה הופיע בכל תוכנית עם שיר חדש שבדרך כלל הותאם לנושא התוכנית. שירים אלו תועדו על גבי אלבום בשם "אמא שלי תמיד רצתה שהבן שלה יהיה בטלוויזיה", אשר ראה אור בשנת 1986 על גבי תקליט בהוצאת חברת "סי.בי.אס.".
בשנת 1981 הוקלטו לחניו לפסקול הסרט "אלף נשיקות קטנות" של מירה רקנאטי. במרץ אותה השנה השתתף בקדם אירוויזיון כששר ביחד עם דפנה ארמוני את השיר "קליידוסקופ" שהלחין ועיבד למילים של אשתו - נירית ירון.
בשנת 1982 הוציא גרוניך את תקליטו השני, "צמר גפן מתוק", בהפקתו של מתי כספי. מתוך אלבום זה הצליחו[דרושה הבהרה] השירים "נואיבה" ו"שומקום".
באותה שנה הלחין גרוניך את המוזיקה לסרט "מתחת לאף" של יעקב גולדווסר ו"אלף נשיקות קטנות" של מירה רקנאטי.
בשנת 1983 הקליט אלבום עם שם-טוב לוי, בשם "אלבום משפחתי". האלבום נקרא בשם זה מכיוון שגרוניך ולוי היו גיסים בעת הוצאתו: נירית וצפנת ירון, נשותיהם של גרוניך ולוי, בהתאמה, הן אחיות. להיט האלבום היה השיר "שירים פשוטים". באלבום זה גם נכלל ביצוע מחודש ל"יש לי סימפטיה", שבוצע על ידי נורית גלרון, בפסטיבל שירי משוררים שלוש שנים קודם לכן.
בשנת 1984 תועד שיתוף פעולה בין גרוניך לבין יהונתן גפן, במופע "הווי ובידור" אשר עסק במלחמת לבנון.
בשנת 1987 הלחין את המוזיקה לסרטו של יהודה ברקן "אבא גנוב 1".
בשנת 1988 הוציא לאור את אלבומו, "נדודי שינה", ובעקבותיו יצא גם למסע הופעות גרנדיוזי ומושקע, אשר לא הצליח כמצופה וגרם לו אכזבה רבה. באותה שנה הקליט גרוניך אלבום שירי ילדים בשם "בגלל המנגו", אשר כלל לחנים שלו לטקסטים של אשתו באותה עת, נירית ירון-גרוניך.
ביוגרפיה > שנות התשעים

בשנים 1990–1994, הופיע כפסנתרן בתוכנית הילדים "מסיבת גן".
בשנת 1991 הקליט הופעה פרטית בפני קהל מעריצים מצומצם באולפן, שתועדה באלבום "NETO LIVE".
באלבום נכלל השיר "חצוצרה ופסנתר" שכתב גרוניך לזכר אחיו הצעיר, ירון.
באותה שנה הקים את מקהלת "שבא" המורכבת מנוער יוצא אתיופיה, והקליט איתם אלבום שיצא בשנת 1993 תחת השם "שלמה גרוניך ומקהלת שבא", וזכה להצלחה גדולה. בין להיטי האלבום היו "המסע לארץ ישראל" (שאת מילותיו כתב חיים אידיסיס) ו"שיר ישראלי".
בשנת 1992 הופיע גרוניך במשותף עם מרגלית צנעני במסגרת חגיגות הזמר העברי בערד. יחד הם הקליטו את השיר "במעגל" (מילים: אהוד מנור, לחן: שלמה גרוניך), לכבוד תוכניתו של דן שילון "בשידור חי", ששודרה בערוץ 2 הנסיוני. עוד הקליטו יחד את השיר "בואו נתערבב" (מילים: אהוד מנור), שאותו הלחינו שניהם. שיר זה היה שיר השירותרום של אותה שנה.
ביוגרפיה > העשור הראשון של המאה ה-21

בשנת 2004 בעקבות פנייתו של המפיק יליד כפר גלעדי-אמנון ברנזון, הקליט גרוניך אלבום של שירי נֹהר שניר, ילד אשר נפצע בתאונת דרכים קשה, ופגיעתו הקשה גרמה לו להתמקד בכתיבת שירים. בנוסף לגרוניך, יוני רכטר הלחין שיר נוסף לאלבום זה, ומתן מורג שניים.
באותה השנה העלה גרוניך מופע מיוחד בפסנתר וארבעה קולות עם שלישיית 'מה קשור!?' - 'מה קשור שלמה גרוניך לזהו זה!?', מיטב השירים מתוך תוכנית הטלוויזיה 'זהו זה'.
בשנת 2005 כתב והלחין ביחד עם לובנה סלמה את המוזיקה לנוזהת אל פואד של הקולנוען יהודה ג'אד נאמן ולסרט התיעודי סרט של משוטטים סרטם של דוד דרזי ומעין רוגל.
גרוניך השתתף בקדם האירוויזיון 2006 יחד עם אשתו מיכל אדלר, המנגנת במפוחית פה והזמרת לובנה סלמה. השלושה שרו את שירו של גרוניך - "אמא אדמה" והשיר זכה במקום השישי.
בשנת 2007 יצא גרוניך למסע הופעות בשם "מסע אל המקורות", בהופעות אלו, שזכו להצלחה קופתית מרשימה, הופיע גרוניך עם רביעית כלי הקשת "מיתרי ירושלים" ועם נגן כלי ההקשה ארז מונק. בעקבות סיבוב ההופעות, הוציא בשנת 2008 תקליט תחת אותו השם, הנחשב בעיני גרוניך כפסגת היצירה שלו. הוא מארח בו אמנים רבים, ביניהם דויד ברוזה וגד אלבז.
בסוף שנת 2008 נערך מופע מחווה מיוחד לגרוניך במסגרת פסטיבל הפסנתר העשירי: '10 פסנתרנים וגרוניך אחד'. במופע השתתפו מיטב זמרים יוצרים - פסנתרנים שגדלו על המוזיקה של גרוניך, ביניהם אביתר בנאי, שלומי שבן, דניאל סלומון, מארינה מקסימיליאן בלומין ועוד.
בסוף שנת 2009 העלה גרוניך מופע משותף עם תזמורת כלי הנשיפה מארש דונדורמה לפסטיבל הפסנתר האחד-עשר. מעט לאחר מכן התארח במופע להקת Eatliz וביצע איתם במשותף את השיר 'לונה פארק'.
ב-24 בספטמבר 2017, יום לפני שעמד לקבל את פרס שר החינוך לתרבות יהודית בתחום מפעל חיים, הוגשה נגדו תלונה במשטרה על הטרדה מינית של נערה. על התלונה חלה התיישנות. לטקס קבלת הפרס הגיעה אשתו של גרוניך והוא נעדר ממנו. בהמשך פורסמו עוד ארבע עדויות על הטרדה מינית נגד גרוניך. גרוניך הכחיש את הטענות, והתיק נסגר מחוסר ראיות.
ביוגרפיה > העשור השני והעשור השלישי של המאה ה-21

בשנת 2010 יצא אוסף משולש 'המיטב' המכיל למעלה משבעים שירים וקטעים אינסטרומנטליים שחיבר גרוניך במשך כארבעים שנות יצירה.
ביחד עם האוסף העלה גרוניך מופע חדש - 'המיטב', בליווי הנגנים רון אלמוג, אייל מזיג ועומרי אגמון.
במסגרת מופע זה ערך גרוניך סדרת אירוח בהשתתפות אהוד בנאי, מארינה מקסימיליאן בלומין, מתי כספי, שלומי שבן ואורית שחף.
בחודש מאי 2013 יצא הסינגל 'בנאליה לפני השקיעה', סינגל ראשון מתוך אלבומו החדש של גרוניך שהצליח יפה.
בסוף השבוע האחרון של אותו חודש התקיים מרתון של שלושה מופעי מחווה לגרוניך במרכז שטיינברג בחולון, בהשתתפות גרוניך עצמו ואמנים אחרים, ביניהם שלומי שבן, אנסמבל ציפורלה, איתי טיראן, ערן צור, יהלי סובול, אפרת גוש וגיא מרוז.
בחודש יולי באותה שנה, יצא אלבומו 'אחרי הכול', הכולל 12 רצועות, מהן 2 קטעים אינסטרומנטליים. כל הלחנים באלבום זה הם של גרוניך מלבד הסינגל 'בנאליה לפני השקיעה', שיצא כסינגל קודם לכן, שהלחין אייל מזיג והשיר "במקום שהם בנו" שכתב גיא מזיג. בנוסף שיר הנושא שיצא כסינגל שני באותו חודש הצליח פחות.
בחנוכה של אותה שנה הלחין גרוניך את המוזיקה להצגת הילדים "בגדי המלך החדשים" בהפקת תיאטרון נדנדה.
שלמה גרוניך מלחין גם קטעים של מוזיקה קלאסית, רוב יצירותיו היו לתזמורת, לפסנתר, למקהלה, למפוחית וכו.
החל משנת 2015, גרוניך מופיע במופע "שלמה גרוניך והנגנים", ב"שירים פשוטים לילדים ולכל המשפחה", ב"מאחורי הצלילים" עם מתי כספי וב"7 פסנתרי כנף במה אחת - טירוף ב-70 אצבעות" בין היתר עם גיל שוחט, רמי קלינשטיין, לאוניד פטשקה, ויקטור סטניסלבסקי, ודניאלה לוגסי. באותה שנה שיחק את תפקיד הרופא במערכון "אף אוזן גרוניך" של סדרת האינטרנט "ניצה ולחם" לצד רועי כפרי וניב מג'ר.
בסוף שנת 2023 הופיע גרוניך יחד עם להקת "שירים פשוטים" אשר קרויה על שמו של הפזמון שירים פשוטים שאותו כתב והלחין גרוניך.
פרסים והוקרה

בשנת 1991 זכה בפרס אופיר למוזיקה המקורית הטובה ביותר, על המוזיקה לסרט "מעבר לים".
בשנת 1998 זכה בפרס אופיר למוזיקה המקורית הטובה ביותר, על המוזיקה לסרט "קרקס פלשתינה".
בשנת 2010 (ה'תש"ע) הוענק לו פרס ליבהבר.
בשנת 2017 קיבל את פרס שר החינוך לתרבות יהודית בתחום מפעל חיים.