stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שכחה ארגונית
הבסיס לשכחה ארגונית

ידע ארגוני (organizational knowledge) הוא היכולת שחברים בארגון מפתחים לגבי תהליכים המבוצעים בעבודה שלהם, בהתבסס על הבנה משותפת שהתפתחה בעבר. בנוסף, ידע ארגוני כולל חוויות עבר וחוקים ונהלים פורמליים וא-פורמליים של הארגון. יתר על כן, במקרה של ידע ארגוני, השלם גדול מסך חלקיו – תרומתו של כל עובד לידע הארגוני משמעותית יותר מקיום הידע ברמה האישית בלבד, כך ששילוב ידע של מספר עובדים יחד עם ידע קודם שנצבר בעבר, עשוי להיות בעל השפעה מכרעת בפעילות הארגון ובהצלחתו. למרות זאת, מחקר וניסיון מעשי מראים שידע ארגוני, בכמותו ואיכותו, באופן כללי דועך במהלך הזמן, ושידע בעל ערך אובד פעמים רבות.
כמו באדם, גם בארגון, בשל משאביו המוגבלים, זיכרון מוחלט ומושלם אינו דבר רצוי או אפשרי. לא רק זאת, במקרים מסוימים שכחה מוחלטת המאפשרת התחלה חדשה ללא קיבעון על הרגלים ישנים שעלולים למנוע מהארגון להתקדם, להתעדכן ולהשתנות, היא טובה. כך, בסיטואציות מסוימות, כמו בעת שינוי ארגוני או שינוי בתהליכי העבודה, ארגון ייתרם מכך שייפרד מידע יותר מאשר אם יפתח ידע. כלומר, אם ישכח ולא ילמד. ישנן מספר סיבות בהן שכחת מקרים מעברו של ארגון יועילו לו:
לעיתים חקירה מחודשת פשוטה יותר משימוש בזיכרון קיים. למשל במצב בו הזיכרון אינו מותאם לפעילות הארגון, יהיה פשוט יותר לחקור ולמצוא דרכים אחרות לביצוע התהליך מאשר לנסות ולצאת מנקודת המוצא של הזיכרון הקיים.
היפטרות פרו-אקטיבית מידע קודם, באופן רצוני ומתוכנן, יכול לשמש כמסנן המאפשר לא לזכור הכל בנוגע לפעילות הארגון ובכך לחסוך במשאבים, ובעזרת כך הארגון יכול להתקיים באופן שוטף ותקין.
בעת שינוי זהות הארגון, ההיצמדות לצורה בה דברים התנהלו בעבר מונעת מהארגון להתחדש ולהתפתח.
תאוריות למידה ארגונית ושכחה ארגונית

למידה ארגונית מוגדרת לרוב כשינויים בבסיס הידע של ארגונים המושפע בעיקר, אבל לא רק, על ידי הניסיון של הארגון. ברמה הפרקטית, למידה ארגונית היא היכולת של ארגון ליצור פתרונות לבעיות חדשות על סמך התמודדות עם בעיות עבר, או ליצור פתרונות טובים יותר לבעיות קיימות.
מחקרים ראשוניים של למידה בארגונים היו מבוססים בעיקר על מודלים של עקומות למידה, שהראו קשר חיובי בין הניסיון שהושג על ידי ביצוע של פעולות דומות (ניסיון על ידי עשייה) ופרודוקטיביות. עם זאת, לעקומות למידה ישנן מספר מגבלות. במיוחד, לא היה ברור כיצד למידה מתוך ניסיון מתרחשת בארגונים. ובאילו נסיבות למידה על ידי חזרתיות תופיע. זאת ועוד, כל ארגון מטרתו לייצר משהו, בין אם מוצר, פתרונות או כל דבר אחר, ובמהלך הזמן מצטברים כל הדברים אותם ייצר הארגון בעבר עד להווה. בעקבות כך עלתה נקודה חשובה: מכיוון שניסיון מצטבר (מהקמת החברה ועד היום) יכול רק לגדול במהלך הזמן, הפרודוקטיביות אמורה גם היא רק לעלות במהלך הזמן, אך זה נוגד את מה שנצפה בפועל: פעמים רבות, הביצועים הארגוניים יורדים, למשל עשויה להתרחש האטה בקצב הייצור או הפיתוח, אפילו בנוכחות נפחי ייצור מצטברים. לפיכך, הרעיון שידע המצטבר על ידי ארגונים יכול להתדרדר, לדעוך או להיעלם התחיל להופיע בספרות יחד עם התייחסויות בנוגע לדרכים בהן הוא מצטבר ונשמר. במילים אחרות, חוקרים החלו לעסוק בשכחה ארגונית.
בעקבות כך, תאוריות שכחה ארגונית תפסו תאוצה בשנות ה-90 של המאה הקודמת ומספר חוקרים החלו לחקור את הטבע ואת ההשלכות של שכחה ארגונית והביאו לכך הוכחות אמפיריות שהראו שידע של ארגון יכול גם להתדרדר, לפעמים אפילו די מהר. למשל, מספר מחקרים הראו כי 50% מהידע הנלמד בארגונים בתחילת חודש נשכח בסופו. כלומר, שימור ידע צריך להיתפס כתהליך הדורש מאמצים ניהוליים וקשב, וזהו תהליך שעשויות להיות בו שגיאות ותקלות כגון אי השקעת קשב ומאמצים בתהליך הנדרש או השקעת מאמצים בתהליך שאין בו צורך. מכאן, הרעיון של שכחה ארגונית מדגיש את כך שארגונים לא רק רוכשים ידע חדש, אלא גם מאבדים ידע, באופן מכוון או ללא רצון.
ההבדל בין שכחה והיפטרות מידע קודם בארגונים

יש הבדל חשוב בין שכחה ארגונית והיפטרות ממידע קודם (organizational unlearning). על אף ששני המונחים מתייחסים לירידה בידע הארגוני, ההבדל הוא שבתהליך ההיפטרות מידע קודם ישנו ניסיון מכוון להיפטר מידע שאינו רצוי, בעוד ששכחה מתייחס לירידה, בהכרח לא רצויה, בידע.
פעמים רבות נטען שאם ארגונים מעוניינים ללמוד דרכים חדשות לבצע את הנדרש, עליהם להיפטר קודם לכן משיטות ישנות. למידה בהקשר הזה כוללת לא רק יצירה של מידע חדש, אלא גם מחיקה של ידע קיים, במיוחד כאשר הידע החדש מתנגש בצורה משמעותית עם הידע הקודם. בהקשר זה, להיפטר מידע קיים הוא דבר חיובי. כלומר, כאשר הידע הקודם מונע מהארגון להסתגל לדרישות חדשות של הסביבה, היפטרות מידע היא פתרון הולם. היפטרות מידע קודם מתייחסת להשלכת הרגלים ישנים לשם פינוי הדרך להרגלים חדשים. בגישה זו, היפטרות מידע קודם מוגדרת בצורה הטובה ביותר כפעולה של מחיקת או השלכת ידע בצורה רצונית, ללא הכרח של יצירת ידע חדש, אף על פי שלעיתים קרובות קיים קשר בין השניים.
דוגמה טובה לכך היא המעבר לעולם הדיגיטלי אשר דרש מארגונים המון התאמות והסתגלות לסביבה חדשה שלא הייתה מוכרת קודם לכן. למשל, בנקים נאלצו לפתח אפליקציות ולהתאים עצמם לעולם בו הלקוחות לא מגיעים לבנק עבור כל פעולה שהם מעוניינים לבצע אלא מבצעים הכל בלחיצת כפתור באמצעות הטלפון הסלולרי שברשותם. לשם כך, היה על הבנקים לשנות את תהליכי העבודה והבירוקרטיות ולמצוא דרכים חדשות להתמודד עם הסביבה החדשה והמאתגרת הזו. אם הבנקים היו נצמדים לתהליכי העבודה הישנים, הדבר היה מונע מהם להתקדם לעולם הדיגיטלי ולהמציא פתרונות חדשים ופשוטים אשר לא כוללים את הגעת הלקוח לסניף וחתימה על כל פעולה שהוא מעוניין לעשות.
לעומת זאת, שכחה מוגדרת כאיבוד ידע שאינו רצוני. מחקרים מציעים כי ידע ארגוני דועך ככל שהזמן עובר, משום שישנה יותר שכחה ארגונית מאשר למידה, מפני שלמידה ושימור הידע הם תהליכים ארוכים הדורשים משאבים רבים, גם מהפרט וגם מהארגון. עוד מוצע כי שימור ידע ארגוני הוא רחוק מלהיות אוטומטי כפי שהציעו עקומות הלמידה. יתרה מכך, גילוי הדרך לבצע פעילות ברמה מסוימת של ביצוע (כלומר למידה) והיכולת לשמר את הפעילות לאורך זמן (כלומר אי שכחה), רחוקים מלהיות זהים.
עם זאת, אף על פי שהיפטרות מידע מהווה אירוע חיובי שעוזר לארגון להסתגל לסביבה, שכחה היא תופעה ארגונית שעשויה להיות גם בעלת השלכות שליליות: ממש כמו למידה, ההקשר חשוב על מנת שיהיה ניתן להעריך את התוצאות של השכחה. כלומר, אם נשכח ידע חשוב וקריטי להצלחת ולהתקדמות הארגון מדובר באירוע שלילי. למשל, ברמה הארגונית יכולה להישכח מטרת הארגון וברמת הפרט עשוי להישכח ידע טכני מסוים.
יתרונות וחסרונות של שכחה ארגונית

ניתן לבחון את השכחה הארגונית לפי שלוש פרספקטיבות: קוגניטיבית, התנהגותית וחברתית.
יתרונות וחסרונות של שכחה ארגונית > בהיבט הקוגניטיבי

יתרון משמעותי של שכחה ארגונית הוא בכך שהיא יכולה להוביל לחדשנות: באמצעות שכחה ארגונים ישוחררו ממנגנונים ועקרונות ישנים ולכן ישנו סיכוי גובר לחיפוש שיטות חדשניות ויצירתיות. כך, החברה יכולה להתפתח ולצמוח דרך הטמעת יצירתיות בארגון. החיסרון של שכחה בהיבט הקוגניטיבי הוא שהיא עלולה להוביל לירידה בידע טכני וניהולי חשוב, ולכן להפחתה בכשירות הכוללת של קבוצות העבודה ושל הארגון כולו. לשם הימנעות מכך, ארגונים רבים דואגים לשימור והעברת הידע לפני פרישת עובדים.
יתרונות וחסרונות של שכחה ארגונית > בהיבט ההתנהגותי

ישנם מספר יתרונות לשכחה ארגונית. ראשית, ארגונים לעיתים קרובות עובדים לפי מערכות ושיטות שאינן רלוונטיות יותר, והשלמה עם עובדת קיום השכחה יכולה לעזור לחברות להחליש את הקשרים סביב אותן מערכות ושיטות מיושנות. כך, שכחה יכולה לעזור לשינוי והתחדשות. שנית, הנכונות לשכוח ערכים ועקרונות ישנים יכולה לאפשר לארגון למידה לפי מטרות ויעדים אך גם בהתאמה לאור ניסיון מתמשך. עם זאת, שכחה יכולה להוביל להימנעות מהכרה ולקיחת אחריות על תוצאות לא טובות בעבר, ולכן ישנה סכנה מסוימת בכך שהיא עשויה לפגוע ביכולת של הארגון ללמוד מטעויות.
יתרונות וחסרונות של שכחה ארגונית > בהיבט החברתי

ישנם אירועים בהיסטוריה של ארגון, שעדיף שישכחו כדי שאנשים יוכלו לפתח ראיה חיובית לעתיד. בהקשר זה, נטען שהכרה ציבורית בכישלונות עבר לא תמיד תעזור לארגון מפני שתמיד יהיה מתח בין הצורך להכיר וללמוד מאותם כישלונות ובין הצורך לבנות מורל וביטחון סביב יכולת הארגון להצליח בעתיד. עם זאת, שכחה גורמת לצמצום קשרים ברשתות החברתיות אשר חשובים לאיסוף מידע ויצירת שיפוטים בנוגע לבעיות אסטרטגיות. בעקבות כך, עלולה להיפגע יציבות הזהות האישית והארגונית.
במחקרם מ-2004 נבחנו ארגונים כדי להבין כיצד ארגונים שוכחים ומה תפקיד השכחה בארגונים. הארגונים שנבחנו בילו זמן ניכר בניסיון להיפטר מידע של דברים שאינם שימושיים יותר (או שמעולם לא היו), או בניסיון לא לשכוח דברים שהיו בעלי ערך רב ושאסור לאבדם. שני אלו היוו מטלה ניהולית חשובה. גם הם סיכמו שהשפעת השכחה הייתה תלויה בהקשר. אם ידע חשוב אבד, התחרותיות אבדה גם היא והיה עדיף שהשכחה הייתה נמנעת. אם הידע היה מיותר או הפריע בצורה בוטה ליישום של ידע מתאים יותר, השכחה נתפסה בצורה חיובית. לעיתים, ניהול להימנעות משכחה ארגונית הוא מהותי, ובפעמים אחרות ניהול שמטרתו למקסם את הירידה בידע הארגוני הוא חשוב באותה המידה.
הערות שוליים

↑  1.	Easterby-Smith, M., & Lyles, M. A., In praise of organizational forgetting, Journal of Management Inquiry 20(3), 2011, עמ' 311-316
↑  Tsoukas, H., Complex knowledge: Studies in organizational epistemology, Oxford University Press, 2005
1 2 3 4 5 6  Holan, P. M. D., & Phillips, N., Organizational Forgetting, Handbook of organizational learning and knowledge management, 2011, עמ' 433-451
1 2  Bowker, G. C., Lest we remember: Organizational forgetting and the production of knowledge, Accounting, Management and Information Technologies 7(3), 1997, עמ' 113-138
↑  Huber, G. P., Organizational learning: The contributing processes and the literatures, Organization science 2(1), 1991, עמ' 88-115
↑  Argote, L., Organizational Learning: Creating, Retaining, and Transferring Knowledge, Boston: Kluwer Academic, 1991
↑  Abernathy, W.J. and Wayne, K., Limits of the learning curve, Harvard Business Review 52(5), 1974, עמ' 109
↑  Sterman, J. D., Business dynamics: systems thinking and modeling for a complex world, HD30.2, 2000
↑  Benkard, C. L., Learning and forgetting: The dynamics of aircraft production, American Economic Review 90(4), 2000, עמ' 1034-1054
1 2 3  Darr, E. D., Argote, L., & Epple, D., The acquisition, transfer, and depreciation of knowledge in service organizations: Productivity in franchises, Management science 41(11), 1995, עמ' 1750-1762
↑  Epple, E. and Argote, L., An empirical investigation of the microstructure of knowledge acquisition and transfer through learning by doing, Operations Research 44, 1996, עמ' 77-86
↑  Ocasio, W., Towards an attention-based view of the firm, Strategic management journal, 1997, עמ' 187-206
↑  Holan, P.M.D., Out with the old, in with the new, Financial Times, Mastering Uncertainty, 2006
↑  Tsang, E. W., & Zahra, S. A., Organizational unlearning, Human Relations 61(10), 2008, עמ' 1435-1462
↑  Besanko, D., Doraszelski, U., Kryukov, Y., & Satterthwaite, M., Learning‐by‐doing, organizational forgetting, and industry dynamics, Econometrica 78(2), 2010, עמ' 453-508
↑  Galunic, D. C., & Rodan, S., Resource recombinations in the firm: Knowledge structures and the potential for Schumpeterian innovation, Strategic management journal, 1998, עמ' 1193-1201
↑  Easterby-Smith, M., Fahy, K., Lervik, J., & Elliott, C., Learning from products in service: A socio-political framework, Conference on Organizational Learning, Knowledge and Capabilities. Boston, MA: North-Eastern University, 2010
1 2  1.	Easterby-Smith, M., & Lyles, M. A., In praise of organizational forgetting, Journal of Management Inquiry 20(3), 2011, עמ' 311-316
↑  Holan, P. M. D., & Phillips, N., Remembrance of things past? The dynamics of organizational forgetting, Management science 50(11), 2004, עמ' 1603-1613
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "שכחה ארגונית".
שיכון ה' (בני ברק)

|  מידע |
| --- | --- |
 עיר:  בני ברק 
 תאריך ייסוד:  1949 
 קואורדינטות:  32°05′23″N 34°50′35″E﻿ / ﻿32.089861111111°N 34.843138888889°E﻿ / 32.089861111111; 34.843138888889
  מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת גוש דן מוגדלת) שיכון ה'(למפת גוש דן רגילה) שיכון ה'(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום שיכון ה'(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום שיכון ה'  he שיכון ה'he שיכון ה'מפת  __ בני ברק (in English: Bnei Brak) [‌גוש דן וסביבותיו‌]מצפון: __ תל אביב-יפו (in English: Tel Aviv) ממזרח: __ פתח תקווה (in English: Petah Tikva), __ גבעת שמואל (in English: Giv'at Shmuel) מדרום וממערב: __ רמת גן (in English: Ramat Gan) tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
שיכון ה' הוא שכונה בבני ברק שהוקמה על ידי הפועל המזרחי בראשית ימיה של מדינת ישראל. השכונה גובלת בכביש גהה ושכונת גני גד במזרח ורחוב אהרונוביץ במערב, שכונת רמת אהרן בדרום ודרך ז'בוטינסקי בצפון.
היסטוריה

באזור בו ניצב היום שיכון ה' נמצאו שרידים להתיישבות מן התקופה הרומית,  במקום נמצאו חרסים ומטבעות.
אבן פינה לשכונה הונחה בנובמבר 1949. המשתכנים הראשונים, קרוב ל-500 משפחות, נכנסו לבתיהם באמצע 1951. הבתים חוברו לרשת החשמל רק מעל שנה לאחר אכלוס הבתים. בשנת 1956 התגוררו בשכונה כ-700 משפחות, רובן מאנשי הציונות הדתית. בשנת 1964 היו בשכונה כ-800 משפחות.
חלק מבתי האזור כונה "שכונת מרמורש" ויועד ליוצאי אזור מרמורש שברומניה. מספר בנינים ברחוב צירלזון בשיכון מכונים "רמת לעלוב".
בתי כנסת ורבנים

בשנת 1953 הונחה אבן הפינה לבית הכנסת המרכזי בשכונה, שתוכנן על ידי יעקב נטל. בשכונה היה גם בית כנסת של פועלי אגודת ישראל. וכיום הוא משמש כבית כנסת כלל חסידי בנשיאות רב חסיד.
בשנת 1964 התקיימו בשכונה, בנוסף לבית הכנסת המרכזי, בית כנסת של יוצאי טריפולי, שלושה מנייני תימנים, מניינים של גור, סאטמר, צאנז וחוג חתם סופר וכן מניין של יוצאי פולין בשם "בית יצחק".
בשנת 1952 התמנה הרב נתן צבי פרידמן כרב השכונה. טקס הכתרה רשמי התקיים במאי 1953 עם הנחת אבן פינה לבית הכנסת. לאחר פטירתו, בשנת 1993, מילא את מקומו בנו, הרב יעקב פרץ פרידמן.
מוסדות חינוך

בשכונה היה בית ספר ממלכתי דתי ותלמוד תורה של בעלזא. כן נמצא בשכונה מוסד אחוזת שרה. ובית ספר
קהילות יעקב לבנות, שנמצא ברחוב רמת אהרון .
תושבי השכונה

בשכונה התגורר זבולון המר, שעל שמו רחוב בשכונה. כן התגוררו בה אברהם שלום שאקי וראובן אהרונוביץ'.
הערות שוליים

↑  מפת אזור תל אביב 1958 אשר הודפסה ע"י מחלקת המדידות ב- 1960 עם ציון מיקום 'שיכון הפועל המזרחי ה', באתר הספרייה הלאומית, אוסף המפות ע"ש ערן לאור
↑  זכרונות ילדות בני ברק | הגעתי לשיכון ה' כילד בן 11 בשנת 51, באתר www.facebook.com
↑  היום - אבן פינה לשיכון הפוהמ"ז בבני ברק, הצופה, 27 בנובמבר 1949
↑  תחבורה לשיכון ה' של בני ברק, הצופה, 9 בספטמבר 1952
↑  יצחק גרינולד, באזני חברת החשמל, הצופה, 4 באוגוסט 1952
חברת החשמל לארץ ישראל מסבירה, הצופה, 10 באוגוסט 1952
↑  שכון ה' בבני ברק - מרכז לתורה ועבודה, הצופה, 18 בדצמבר 1956
1 2 3 4  שלמה זמרוני, שיכון ה' של הפועל המזרחי פנינה נוצצת בעטרת בני ברק, הצופה, 19 ביוני 1964
↑  חונכה שכונת מרמורש, חרות, 7 בדצמבר 1949.
1 2  חגיגה כפולה בשיכון ה' של הפוהמ"ז בבני ברק, הצופה, 5 במאי 1953
↑  חגיגת הכנסת ספר תורה לביהכנ"ס של פא"י בשיכון ה', שערים, 13 במרץ 1957
↑  עיר תורה ועבודה, הצופה, 12 בדצמבר 1952; המשך
↑  הונחה אבן פינה לת"ת בעלזא בשיכון ה' בני ברק, שערים, 18 ביולי 1954
שפות אראוואק רבתי

שפות אראואק רבתי או "מקרו-אראוואקה" או "אראהואק" הן משפחה משוערת של לשונות הכוללת את השפות "מאיפורה" (maipure) או אראוואק, את השפות גואחיבו, את השפות אראווה ועוד כמה שפות ילידיות ("אמרינדיאניות") מדרום אמריקה ומרכזה.
מקור השם

השם "אראוואק" בא מהשבט החזק אראוואק שהיה חי באנטילים ההולנדים, בגויאנה וסורינם, האראואקים היו בני ברית של הספרדים במאבק נגד הקריבים  שהיו אויבם הוותיק.
שפות מאיפורה, שפות אראוואק, שפות אראוואק רבתי

בשנת 1783 הכומר ממוצא איטלקי פיליפו סלבטורה ג'ילי (Gilii) זיהה את הקרבה בין השפה מאיפורה שדוברה באזור אורינוקו ובין שפות מוחוס מבוליביה של ימינו, והכליל אותן במשפחה של שפות הקרויה "מאיפורה". ב-1886 פון דן שטיינן ובשנת 1891 ברינטן שינו את המונח ל"משפחהת השפות אראוואק", לפי שם השפה האראוואק מהגויאנות.
(גויאנה הבריטית, סורינם).
המושג "שפות אראוואק" קיבל שתי משמעויות:
א. משפחת השפות אראוואק או אראוואק פרופר או אראוואק גרעינית, או במובן בצר:
שם נהוג בדרום אמריקה כדי לציין את השפות המקורבות לפי שיטתו של ג'ילי ובלשנים אחרים.
ב. לפיבלשנים צפון-אמריקאים, משפחה מורחבת משוערת של לשונות הנקראת "אראוואק רבתי" או מקרו-אראוואק" או "אראוואק במובן הרחב", הכוללת, פרט לשפות אראואק פרופר, גם את השפות גואחיבו ואת השפות אראוואה.
התומכים בסיווג זה חזרו להשתמש בשם "מאיפורה" בשביל שפות אראוואק פרופר (קאופמן, אלכסנדרה אייכנוולד)
תפוצה

לפני הכיבוש הספרדי השפות אראוואק היו נפוצות באזורים ללא קשר ביניהם, מהים הקריבי ועד לגראן צ'אקו ומקורות הנהר שינגו ומשפך האמזונאס ועד למדרונות הרי האנדים
המשפחה של השפות אראוואק או אראוואק רבתי כוללת כ-80 לשונות וניבים, היו בשימוש בעבר בפלורידה ובאנטילים ובימינו במרכז אמריקה היבשתית, בוונצואלה, קולומביה, ברזיל ובגויאנות (גויאנה, גויאנה הצרפתית וסורינם) ועד לגבעות של האנדי הפרואנים. הרבה מדובריהן הם בני קבוצות שבטיות קטנות.
מוצא משפחת השפות המשוערת הזאת היה אולי מזרח האמאזונאס, בין שפך הנהר ריו נגרו והאי מאראחו ומשם התפזרו לאורך יובלים אחדים של הנהר אמאזון כמו טרומבטאס, נגרו, מדיירה, פורוס, חורואה וגם כן שינגו, ולאורך החופים של האוקיינוס האטלנטי עד לים הקריבי. לפי החישובים הלקסיקליים-סטטיסטיים של מוריס סוואדש, ההפרדה בין השפות המרכיבות את המשפחה נוצרה אולי החל מלפני 4500 שנים.
סיווג

בדרך כלל מבחינים במשפחת-על זו שלוש משפחות מוגדרות היטב:
שפות אראוואק או "מאיפורה": כ- 65 שפות, מתוכן כנראה רק 34 הן מדוברות בימינו. הן מתחלקות לקבוצות:
צפונית :
קריבית, הכוללת את: ואיונאיקי (wayunayki)(גואחרו guajiro), השפה האראוואקית בעלת המספר הרב של דוברים (כ-400,000), גאריפונה (garifune), השפות אניו, אראואק-לוקונו (lokono) וטאינו (taino) - ששלטה פעם הקריבים ונכחדה
מזרחית או פאליקור palikur
ואפישאנה Wapishana
ריו נגרו (Rio Negro): קוריפאקו (kurripako), באניבה (banivá), בארה (baré), וארקנה (warekena), שיריאנה (xiriana), יוקונה (yucuna), טאריאנו (tariano), ונאיוויקה או פיאפוקו (wenaiwika-piapoco)
קאקטיו (Caquetío): אצ'אגואה (achagua)
מזרח-מערבית
מערבית: צ'אמיקורו (chamicuro), אמואשה (amuesha) או יאנשה (yanesha)
פרה-אנדינית: אשאנינקה (asháninca]), קאמפה (campa), קאקינטה (caquinte), מאצ'יגואנגה (machiguenga), נאנטי (nanti), נומאציננגה (nomatsinenga)
פורוס (Purus): פינה (piro), אפוריניה (apuriña), איניאפארי (iñapari) (נכחדת), מאצ'ינרה (machinere), איינה (yine)
דרומיות :
בבוליביה: מוחו (mojo), באורה (baure), פאונאקה (paunaka)
בצ'אקו:צ'אנה (chané), טרנה (terena)
השפות פארסי-ואוורה - במאטו-גרוסו:
שינגו: ואוורה (waurá), יאואלאפיטי (yawalapiti), מחינאקו,(mehinaku), אגאבוטוקנג (אגאטובוטאגרה) (agavotoqueng,agatavotaguerra)
פארסי (Paresí)
השפות אראואנה - כוללות 6 שפות (אראווה - נכחדת, דני, סורוואחה, המאמאדי, קולינה ופאומארי). יש להן דוברים בברזיל ופרו.
פאומארי (Paumarí) ‏ כ-200 דוברים
מאדי (Madí) ‏ כ-420 דוברים
סורוואחה (Zuruahá,Sorowahá, Suruahá ) ‏ כ=100 דוברים
דני-קולינה Dení-Kulina
דני (Dení), כ-1000 דוברים
קולינה (Kulina, Culina-Madijá) ‏ כ-2500 דוברים
אראוואה (Arauá, Arawá, Arua) נכחדה בשנת 1877 במגפת חצבת
השפות גואחיבה (Guahibana) - כוללות 5 שפות מחולקות לשלוש קבוצות:
צפונית :
היטני (מאקאגואנה) (Hitnü, Macaguane, jitnu) על נהר אלה (Ele) ובקאניו גילוטו (caño Guiloto), מחוז אראוקה, קולומביה
היטאני (Hítanü, Iguanito ) על הנהר איחואניטו (río Iguanito), ביישוב טאמה (Tame), מחוז אראוקה, קולומביה
מרכזית
סיקואני (Sikuani) (היווי, גואחיבו - Hiwi, jiwi, jivi, guajivo) במחוזות מטה, ויצ'דה, אראוקה, גואאיניה וגואביארה בקולומביה, ובמדינות אפורה ואמסונאס בוונצואלה
קויבה (ואמונאה, דחה - Wamonae, cuiva, kuiba, deja)
דרום-מזרח: גואיאברו (Guayabero)
תחומין

ערך זה עוסק בכתב עת תורני. אם התכוונתם למושג הלכתי הנוהג בשבת וביום טוב, ראו .
| --- | --- |

 מו"ל:  מכון צומת 
 מייסד:  הרב ישראל רוזן
 תאריכי הופעה:  1980–הווה (כ־44 שנים) 
 שפה:  עברית 
 
תחומין הוא כתב עת תורני חד-שנתי לענייני תורה, חברה ומדינה, המהווה במה לבירורי הלכה בסוגיות הנולדות מהמפגש בין אורח החיים היהודי ובין הקדמה הטכנולוגית והמודרניזציה. תחומין עוסק במגוון רחב של נושאים הלכתיים: שבת ומועד, איסור והיתר (כשרות המזון), מצוות התלויות בארץ, אישות ומשפחה, חברה ושלטון, משק וכלכלה, משפט עברי, הלכות צבא, הלכות מדינה, תורה ומדע, וענייני מקדש וגאולה.
כתב העת נוסד בשנת תש"מ (1980) על ידי הרב ישראל רוזן, ויוצא לאור על ידי מכון צומת שבגוש עציון. נכון לשנת ה'תשפ"ד (2024) יצאו לאור 44 כרכים (בכריכה קשה), כל כרך מכיל כ- 500 עמודים.  הרב אורי דסברג היה העורך הראשי עד פטירתו בשנת תשע"א (2011), הרב ישראל רוזן היה אחד העורכים עד פטירתו בתשע"ח (2017), והרב יהודה שביב היה אחד העורכים עד לפטירתו בשנת תשע"ט (2018). כיום, עורך כתב העת הוא בעז אופן. בין חברי המערכת נמנים הרב מנחם פרל, הרב אורי סמט, הרב שי סימינובסקי, הרב ד"ר איתמר ורהפטיג, יצחק ברט.
המאמרים ברובם הם מאת רבנים וחוקרים דתיים לאומיים. המאמרים המתפרסמים ערוכים לראשי פרקים ולכותרות משנה, המוצגים לפני הקורא בתחילת המאמר. בתחילת כל כרך מוצגים תוכן העניינים ורשימת המשתתפים בקובץ (מקום מגורם ועיסוקם), וכל כרך עשירי מכיל בסופו מפתח ערכים (אינדקס) מפורט.
כמו כן קיים מאגר ממוחשב בשם תחומין פלוס, הכולל את כל קובצי תחומין שיצאו לאור, ומאפשר חיפוש בכל הקבצים (בתשלום).
שריר הירך המרובע

| --- | --- |
        
בתמונה: שרירי העכוז והירך של צד ימין במבט אחורי
 שיוך:  deep gluteal muscles, בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 עצבוב:  nerve to quadratus femoris
 פעולת שריר:  laterally rotation of the hip joint 
 תחל שריר:  tuberosity of the ischium 
 אחז שריר:  גבששת מרובעת 
 תיאור ב:  האנטומיה של גריי (מהדורה 20) (477) 
 מזהים
 לטינית (TA98):  m. quadratus femoris 
 טרמינולוגיה אנטומיקה:  A04.7.02.015 
 TA2 (2019):  2608 
 FMA:  22321 
 מערכת השפה הרפואית המאוחדת:  C0224433 
 
שריר הירך המרובע (TA: Musculus quadratus femoris) הוא אחד משרירי העכוז העמוקים. שריר הירך המרובע מסובב את הירך לכיוון חיצוני ומייצב את ראש הירך של עצם הירך במרחשת.
תיאור

תחילתו של שריר הירך המרובע בגבול הצידי של גבששת השת ("עצם הישיבה") של עצם השת. חלקו המרוחק של השריר נאחז בגבשושית המרובעת שבחלקה העליון של עצם הירך.
עצבוב

שריר הירך המרובע מעוצבב על ידי שורש העצב המותני החמישי ועל ידי שורש העצב העצתי הראשון (L5, S1) דרך העצב לשריר הירך המרובע (Nervus musculi quadrati femoris).
שסו

שסו (במצרית קדומה או שוסו) היו קבוצה אתנית שהתקיימה, על פי מקורות מצריים ואכדיים במזרח הקדום החל מתקופת הברונזה המאוחרת באמצע האלף השני עד אמצע האלף הראשון לפנה"ס בתקופת הברזל. זהותם האתנית של השסו אינה ברורה, אך יש המזהים אותם עם שבטי העברים ובכללם עם ישראל.
השסו במקורות מצריים

מקורה של המילה שסו עשוי להיות בשורש מצרי שפרושו הליכה או[דרוש מקור] בשורש העברי/כנעני ש.ס.ה שפירושו ביזה. בכתב ההירוגליפי המצרי השם שסו לא מופיע עם הסימן של מדינה או ארץ, עדות לכך שהשסו היו שבטים נודדים שלא הקימו יישובי קבע. השם מופיע עם הסימן של מקל-הכאה לפני האדם המייצג את השסו, אות לכך שנחשבו לאויבי מצרים.
המונח שסו הופיע לראשונה בכתובת מצרית מהמאה ה-24 לפנה"ס, והמשיך להופיע לאורך כל תקופת הברונזה התיכונה והמאוחרת עד לימי רעמסס השלישי. השסו חיו במסגרת שבטית, נפוצו בכל המרחב הכנעני מלבנון בצפון ועד סיני בדרום, ופעלו בעיקר באזורי השוליים בספר המדבר.
השסו מתוארים בכתבים המצריים כרועים נוודי מדבר אשר היו פושטים לעיתים על יישובים, מצדיות ושיירות מצריות.
תיאור המביע את החשש ממעבר בשטח הררי (נחל עירון בין בקעת מגידו למישור החוף) מובא במקור המצרי פפירוס אנאסטאזי א, מימי רעמסס השני (המאה ה-13 לפנה"ס): 'ראה המעבר נמצא בערוץ, אלפיים אמה עומקו... מסוכן הערוץ, מלא שוסים נחבאים אל בין השיחים ...פניהם זועפות ולבבם קשה... נתיבך מלא צוקים ואבנים, אין אחיזת רגל... מדמה אתה כי האויב מאחוריך ורעדה אוחזת בך'. המקור הנ"ל גם מזכיר אנשי שסו אכזריים שאורבים לעוברים בדרך בגיא מסוים, בו עלול אמנמופה חסר-הניסיון לנסות לעבור עם מרכבתו. השסו האלה מתוארים על ידי המחבר חורי כחריגים בגובהם: 4 או 5 אמות – או במונחים מודרניים: כ-2.10 מ'.
במכתבי אל-עמארנה שנשלחו על ידי מלכי ערים כנעניות לפטרונם מלך מצרים, נזכרים איגודי שבטים במילה האכדית "סותו". בדומה ל"שסו" אף ה"סותו" נזכרים בעיקר בהקשר צבאי כשכירי חרב של ממלכות כנען בצידם של העפירו.
לדעת החוקר רוברט ד. מילר השסו היו מחולקים לקלאנים מאורגנים של שודדי דרכים ובוזזים שהונהגו על ידי מנהיגים מקומיים (chieftains). לדעתו הם חיו כנוודים שמגדלים בקר ופעלו באזור שבין עמק יזרעאל בצפון לאשקלון וסיני בדרום.
השוסים במקרא

בתנ"ך מופיעה המילה העברית שוסים, מקבילתו של המושג המצרי שסו[דרוש מקור], במובן של שודדים, ומשיסה במובן ביזה. למשל:
"וַיִּחַר-אַף ה' בְּיִשְׂרָאֵל וַיִּתְּנֵם בְּיַד-שֹׁסִים וַיָּשֹׁסּוּ אוֹתָם וַיִּמְכְּרֵם בְּיַד אוֹיְבֵיהֶם מִסָּבִיב וְלֹא-יָכְלוּ עוֹד לַעֲמֹד לִפְנֵי אוֹיְבֵיהֶם".
"וַיַּגִּדוּ לְדָוִד לֵאמֹר הִנֵּה פְלִשְׁתִּים נִלְחָמִים בִּקְעִילָה וְהֵמָּה שֹׁסִים אֶת-הַגֳּרָנוֹת".
"וַיִּמְאַס ה' בְּכָל-זֶרַע יִשְׂרָאֵל וַיְעַנֵּם וַיִּתְּנֵם בְּיַד-שֹׁסִים עַד אֲשֶׁר הִשְׁלִיכָם מִפָּנָיו".
"וְהוּא עַם-בָּזוּז וְשָׁסוּי הָפֵחַ בַּחוּרִים כֻּלָּם וּבְבָתֵּי כְלָאִים הָחְבָּאוּ הָיוּ לָבַז וְאֵין מַצִּיל מְשִׁסָּה וְאֵין-אֹמֵר הָשַׁב".