stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
תסמונת התשישות הכרונית
מחקר

מחקר המחלה סבל שנים רבות מהיעדר הסכמה לגבי אופי המחלה ומקורה. הגדרות המקרים השונות לחקר המחלה השפיעו על סוגי החולים שנבחרו למחקרים. למשל, על פי הגדרה אחת ניתן היה לכלול חולים עם סימפטומים שעשויים לרמז על הפרעה פסיכיאטרית, בעוד שעל פי הגדרה אחרת שוללים באופן ספציפי הפרעות פסיכיאטריות ראשוניות. בדו"ח האקדמיה הלאומית לרפואה משנת 2015 נמתחה ביקורת על היעדר הגדרת ברורה ומאחדת כיוון שכתוצאה מכך "נוצרה תמונה לא ברורה של הסימפטומים והסימנים של התסמונת" והדבר מקשה על השוואות תוצאות של מחקר שונים.
תסמונת התשישות הכרונית היא גם אחת מהמחלות שקיבלה הכי מעט מימון מחקר מהמכונים הלאומיים לבריאות בארצות הברית. מחקר שהשווה את נטל המחלה (Disease burden) ותקציבי המחקר של תסמונת התשישות הכרונית למחלות אחרות העלה כי נטל המחלה של התסמונת הוא כפול מזה של HIV/AIDS וחצי מזה של סרטן השד. המחקר גם מצא שהיחס בין תקציבי המחקר ונטל המחלה של ME/CFS הוא הנמוך ביותר ביחס לכל מחלה אחר, ומקבל רק כ-7% ממה שהיה אמור להיות בהלימה עם נטל המחלה.
היחס למחקר המחלה עשוי להשתנות בעקבות מגפת הקורונה שפרצה ב-2019, היות שהתברר כי חלק ממי שחלה בקורונה סובל מתסמינים של "לונג קוביד"', החופפים בצורה משמעותית את אלה של תסמונת התשישות הכרונית. ההערכה היא שמספר החולים בתסמונת יעלה מכ-1.5 מיליון ל-5–9 מיליון.
תסמונת התשישות הכרונית בישראל

ההכרה בME/CFS בישראל נמצאת בחיתוליה. נדיר שלומדים אודות התסמונת בבתי הספר לרפואה ולכן רופאים רבים אינם מודעים לקיומה. לשם אבחנה, חולים פונים לקבוצה קטנה של ראומטולוגים, אימנולוגים, פנימאים ומומחים למחלות מידבקות.
בישראל פועלים שני ארגונים שפועלים למען חולי ME/CFS. הראשון, ארגון הפעילים ME/CFS ישראל, שמספק בין היתר מידע מתורגם מהעולם על המחלה, רשימת רופאים בהן ניתן להיעזר לאבחון וטיפול במחלה, ומפגשי תמיכה לחולות ולחולים. השני, עמותת אס"ף שעוסקת גם בחולי פיברומיאלגיה, ומארגנת למשל כנס שנתי בנושא מחלות אלו בהשתתפות רופאים ישראליים.
תסמונת התשישות הכרונית בישראל > קהילה באינטרנט

בישראל פועלת קבוצת פייסבוק הנקראת "תסמונת התשישות הכרונית - קבוצת תמיכה", המונה כ-1,300 חברים. ישנן גם קהילות בינלאומיות רבות באינטרנט בהן חולים נעזרים כדי לשתף מידע.
ויקטוריה קורן מיטשל

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  18 באוגוסט 1972 (בת 52) האמרסמית', הממלכה המאוחדת 
 שם לידה:  Victoria Elizabeth Coren 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 השכלה:  סנט ג'ונס קולג', אוקספורד 
 עיסוק:  סופרת, מנחה, שחקנית פוקר
 בן או בת זוג:  דייוויד מיטשל (2012–?) 
 פרסים והוקרה:  2 זכיות בסבב הפוקר האירופי היכל התהילה של הפוקר לנשים (2016)
 www.victoriacoren.com
 
ויקטוריה קורן מיטשל (באנגלית: Victoria Coren Mitchell; נולדה ב-18 באוגוסט 1972) היא סופרת ושחקנית פוקר בריטית, בעלת טורים שבועיים בדיילי טלגרף, ומנחת שעשועון הטלוויזיה "Only Connect" ותוכנית הרדיו "Heresy". היא האישה הראשונה שזכתה בתואר בסבב הפוקר האירופי והראשונה שזכתה ב-2 תארים.
ביוגרפיה

קורן מיטשל פרסמה סיפור קצר תחת שם עט במגזין "Just Seventeen" כשהייתה בת 14. בגיל 15 זכתה בתחרות כתיבה בדיילי טלגרף. ב-1989 פרסמה את ספרה הראשון, "Love 16".
ההצגה "A Lump in my Throat" אשר עיבדה מטוריו של ג'ון דיימונד, עלתה בפסטיבל אדינבורו ב-2000 ובהמשך הוצגה בבתי תיאטרון אחרים. ב-2003 עיבדה את ההצגה לדוקו-דרמה עבור BBC Two עם ניל פירסון. באותה השנה פרסמה את הספר "Once More, with Feeling" אשר כתבה במשותף עם צ'ארלי סקלטון על ניסיונם ליצור את "סרט הפורנו הטוב ביותר אי פעם", בעקבות עבודתם כמבקרי סרטי פורנוגרפיה עבור ה-"Erotic Review".
ב-2009 פרסמה ספר זיכרונות בשם "For Richer, For Poorer: A Love Affair with Poker", אשר ב-2011 פורסם מחדש בשם "Confessions of a Player".
ביוגרפיה > קריירת בידור

קורן מיטשל הנחתה שידורי טלוויזיה ורדיו רבים, בעיקר תחת רשת BBC, והיא משתתפת כאורחת קבועה, פנליסטית ואורחת בתוכניות בידור רבות כגון "8 Out of 10 Cats does Countdown" ו"The Last Leg".
מ-2008 היא מנחה את שעשועון הטלוויזיה "Only Connect" ותוכנית הרדיו "Heresy", ומ-2016 את תוכנית הרדיו "Women Talking About Cars" ב-Radio 4. מ-2012 היא משתתפת קבועה בשעשועון Qi.
ביוגרפיה > קריירת פוקר

ב-2004 הייתה לאישה הראשונה שזכתה בתואר בסבב הפוקר האירופי, לאחר שניצחה באליפות אשר התקיימה בלונדון. ב-2014 הפכה לראשונה אשר זכתה ב-2 תארים בסבב, כאשר ניצחה באליפות אשר התקיימה בסן רמו.
נכון למרץ 2022, קורן מיטשל זכתה בסך של כ-2.5 מיליון דולר מטורנירי פוקר, כשמתוכם כ-1.6 מיליון דולר מהזכיות בסבב הפוקר האירופי.
חיים אישיים

קורן מיטשל נישאה לקומיקאי והשחקן דייוויד מיטשל ב-2012, וב-2015 נולדה בתם הראשונה. אביה הוא ההומוריסטן אלן קורן ואחיה הוא העיתונאי גילס קורן.
הערות שוליים

↑  ויקטוריה קורן מיטשל, Girls' mags are not sexy, but sweet, באתר הגרדיאן, ‏18 במרץ 2012
↑  My Life In Media: Victoria Coren, באתר אינדפנדנט, ‏26 במאי 2008
↑  ויקטוריה קורן מיטשל, I made a porn film for my 30th, באתר Evening Standard, ‏18 באוגוסט 2002
↑  Coren Mitchell Becomes First Player To Win Two EPT Main Events, באתר Poker-King, ‏21 באפריל 2014
↑  David Mitchell and his wife Victoria Coren enjoy a stroll with their baby daughter ahead of long-awaited Peep Show comeback, באתר דיילי מייל, ‏11 בנובמבר 2015
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007312999405171  BIBSYS: 8028149  ISNI: 0000 0000 4688 6442  LCCN: no2009005507  NTA: 250588730  SUDOC: 135277833  VIAF: 4157149108458768780002   WorldCat (עם VIAF): 4157149108458768780002
גופרג'ו רמצ'נדרה ראו

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  15 בנובמבר 1902 Chhatrapur, הודו 
 פטירה:  26 ביולי 1975 (בגיל 72) ויג'יאוואדה, הודו 
 מדינה:  הודו, הראג' הבריטי, הדומיניון של הודו 
 השקפה דתית:  אתאיזם 
 בן או בת זוג:  Saraswathi Gora 
 מספר צאצאים:  9 
 אתר רשמי
 
גופרג'ו רמצ'נדרה ראו (כינוי: Gora; ‏15 בנובמבר 1902 – 26 ביולי 1975) היה פעיל חברתי הודי, פעיל אתאיסט ומשתתף בתנועת העצמאות ההודית. הוא חיבר ספרים רבים על אתאיזם והציע אתאיזם כביטחון עצמי. הוא הפיץ אתאיזם חיובי על ידי מאמריו, נאומיו, ספריו ועבודתו החברתית. הוא ייסד מרכז אתאיסטי יחד עם אשתו סרסווטי גורה וכמה מתנדבים. ילדיו הם הפעיל החברתי ג' לוואנם, הפוליטיקאי צ'נופאטי וידיה והרופא ג' סמרם.
ראשית דרכו

גורה נולד ב-15 בנובמבר 1902, למשפחה אורתודוקסית טלוגו ברהמינית בצ'הטרפור, אודישה, הודו. הוא למד לתואר בבוטניקה, ובסופו של דבר קיבל את התואר השני שלו בבוטניקה ב-Presidency College במדרס. הוא התחתן עם Saraswathi Gora בשנת 1922, כשהייתה רק בת 10. הוא לימד בוטניקה במכונים שונים במדוראי, קוימבטורה, קולומבו וקאקינאדה, במשך חמש עשרה שנים.
חיים ועבודה

גורה החל את הפעילות שלו נגד אמונות טפלות בשנות ה-1920. הוא ואשתו צפו בפומבי בליקויי חמה, מכיוון שהייתה אמונה תפלה שנשים הרות לא צריכות לעשות זאת. הם שהו בבתים רדופים כדי להפריך את המיתוסים על מקומות כאלה.
גורה נהגה להפעיל תוכנית חודשית בשם "ארוחות קוסמופוליטיות" בכל ליל ירח מלא, שבה התאספו אנשים מכל הקסטות והדתות. גורה התעקש להישאר ביישוב הריג'אן (דלית) בכל פעם שהוזמן לנאום בכפר. הוא גם ניהל כמה נישואים חוצי-קאסטות ובין-דתיים. חלק מילדיו התחתנו עם בני זוג מקאסטות "בלתי ניתנות למגע".
בשנת 1933, הוא פוטר מPR Government College Kakinada בקקינדה בשל דעותיו האתאיסטיות. ב-1939 הוא פוטר מהמכללה ההינדית במצ'יליפטנם מאותה סיבה.
חיים ועבודה > מרכז אתאיסט

בשנת 1940, לאחר פיטוריו, הוא ואשתו הקימו את המרכז האתאיסט, בכפר קטן בשם Mudunur במחוז קרישנה. המרכז האתאיסט היה (והוא) מעורב מאוד ברפורמות חברתיות. ערב עצמאות הודו ב-1947, הם העבירו את המרכז האתאיסט לויג'יאוואדה.
ב-1941 הוא פרסם את ספרו הראשון על אתאיזם: "אתאיזם: אין אלוהים" (בטלוגו: "Nasthikatvamu: Devudu ledu").
לאורך שנות ה-40 עבד בתנועת העצמאות ההודית. בשנת 1942, גורה יחד עם אשתו ובנו הבכור נעצרו במהלך תנועת צא מהודו. בנם בן 18 החודשים נאלץ ללוות את אמו לכלא Royavellor.
גורה וגנדי ניהלו כמה דיונים, שחלקם תועדו בספר "An Atheist With Gandhi". כשגנדי ביקש ממנו להבדיל בין אתאיזם לחוסר אלוהים, ענה גורה,
"חוסר-אלוהים הוא שלילי. הוא רק מכחיש את קיומו של אלוהים. אתאיזם הוא חיובי. הוא טוען את המצב הנובע מהכחשת האל. לאתאיזם יש משמעות חיובית בתרגול החיים."
גנדי תמך בתנועת הרפורמה נגד אי-מגע של גורה, והעיר שהוא מייחל שגורה יצליח לייצר דבר דומה לטסקיגי בהודו. טסקיגי באלבמה, ארצות הברית, הוא אתר חשוב בהיסטוריה של השחורים באמריקה, שבו הקים בוקר טי וושינגטון את אוניברסיטת Tuskegee .
ב-1952 הוא התמודד בבחירות לפרלמנט כדי להפיץ רעיון של "דמוקרטיה חסרת מפלגה" (party-less democracy) שפיתח.
חיים ועבודה > ועידת האתאיסטים העולמית

גורה ביקר במספר מדינות בשנים 1970 ו-1974 הוא היה בקשר עם האתאיסטית האמריקאית, מדלין מורי או'הייר. ב-5 באוקטובר 1970, או'הייר הזכירה את גורה ואת המרכז האתאיסט שלו בתוכנית הרדיו שלה. ב-1970, כאשר גורה עצר בארצות הברית במהלך סיבוב ההופעות שלו, הוא פגש את או'הייר. הם החליטו שצריך לקיים ועידה אתאיסטית עולמית כל שלוש שנים. גורה הציע לארח את הוועידה ראשונה ב-1972. או'הייר לא יכלה להשתתף מכיוון שהוויזה שלה לא אושרה בזמן. ועידת האתאיסטים העולמית הראשונה התקיימה ב-1972. לאחר האירוע פרסם גורה ספר באנגלית בשם "Positive Atheism".
חיים ועבודה > מסיבת בקר וחזיר

גורה ארגן לראשונה "מסיבת ידידות בשר בקר וחזיר" בויג'איוואדה ב-15 באוגוסט 1972, יובל הכסף לעצמאות הודו. דבר זה גרר מהומה והתנגדות גדולה. בשר בקר אסור לאכילה בהינדואיזם ובשר חזיר אסור לאכילה בידי האסלאם. נאמן לעקרונותיו, עודד גורה השתתפות מרצון. Puri Shakaracharya וכמה אורתודוקסים התנגדו באלימות ואיימו לשבש את האירוע.
כאשר הנושא עלה לראשת ממשלה הודו, אינדירה גנדי, הממשלה הגיבה בחיוב והעניקה הגנה משטרתית לאירוע. אלפי אנשים התאספו, כדי לחזות במסיבת הבקר והחזיר. גורה וסרסוואתי גורה, שעמד בראש התוכנית, הבהירו כי היא נועדה להביא לכידות חברתית. המשתתפים התבקשו לחתום בפנקס. בין מאות המתאספים, 138 איש הגיעו ואכלו יחד בשר בקר וחזיר. הם כללו אתאיסטים, ואפילו הינדים אורתודוקסים, מוסלמים ונוצרים. כאשר תוכנית דומה התקיימה בקוימבטורה, השתתפו Periyar EV Ramaswami וגורה. במקומות שונים, כולל Visakhapatnam, Gudivada ו-Suryapet, נערכו תוכניות בשר בקר וחזיר.
דעות פוליטיות ופילוסופיה

גורה תמך בדמוקרטיה חסרת מפלגות.
גורה היה מתומכי גנדי והאמין ב-Sarvodaya (התקדמות של כולם). הוא דחה את המטריאליזם ההיסטורי וראה במרקסיזם 'פילוסופיה פטליסטית'.
הוא האמין שהאתאיזם מאפשר לאדם לעבור את מחסומי הקסטות והדתות. זה מאפשר לאדם להבין שפעולותיו מכוונות על ידי רצון חופשי ולא קארמה, גורל או רצון אלוהי. זה בתורו יאפשר להאריג'אנים להשתחרר, מכיוון שהם לא יאמינו עוד שגורלם להיות בלתי ניתן למגע.
מותו

גורה מת ב-26 ביולי 1975 בויג'איוואדה. האוטוביוגרפיה שלו, שהושלמה כמה ימים לפני מותו, פורסמה ב-1976. המרכז האתאיסטי המשיך להתקיים בהדרכתה של סרסווטי גורה, עד מותה ב-ב-19 באוגוסט 2006.
הכרה

בשנת 2002, מחלקת הדואר של ממשלת הודו, פרסמה בול דואר של חמישה רופי לזכר יום הולדתו של גורה.
ביבליוגרפיה

אתאיזם: אין אלוהים (1941)
אתאיסט עם גנדי (1951, מהדורה שלישית 1971)
דמוקרטיה ללא מפלגות (1961, מהדורה שנייה 1983)
אנחנו הופכים לאתאיסטים (1975)
אתאיזם חיובי (1972, מהדורה שנייה 1978)
אתאיזם: שאלות ותשובות (1980)
הצורך של אתאיזם (1980)
אני לומד (1980)
אנשים וקידמה (1981)
אתאיסט מסביב לעולם (1987)
הערות שוליים

↑  Johannes Quack (22 בנובמבר 2011). Disenchanting India: Organized Rationalism and Criticism of Religion in India. Oxford University Press. pp. 89, 338. ISBN 978-0-19-981260-8. נבדק ב-12 באוגוסט 2013. {{cite book}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1041801742  ISNI: 0000 0000 2255 9412  LCCN: n50059521  NTA: 181141590  VIAF: 20931562   WorldCat (עם VIAF): 20931562 
ממשלת הודו הנפיקה בול דואר הנצחה של גורה
הבחירות המקדימות לנשיאות ארצות הברית במפלגה הרפובליקנית 2012

הבחירות המקדימות לנשיאות ארצות הברית במפלגה הרפובליקנית התקיימו במסגרת הבחירות המקדימות לקראת הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2012. בבחירות ניצח מיט רומני, שנבחר למועמד המפלגה הרפובליקנית לנשיאות ארצות הברית.
תוצאות

במסגרת ההתמודדות התקיימו 56 מערכות בחירות במדינות ארצות הברית ומחוזותיה. בבחירות ניצח מיט רומני לאחר ניצחונות שעתידים להבטיח לו את תמיכתם של 1,524 צירים, ובכך עבר את סף 1,144 הצירים הדרושים כדי לזכות במועמדות המפלגה הרפובליקנית לבחירות לנשיאות ארצות הברית.
תוצאות > סיכום כללי

| מועמד | קולות | אחוזים | צירים | מדינות שניצח |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| מיט רומני | 9,685,780 | 50.50% | 1,524 | 43 (כולל 4 טריטוריות + וושינגטון הבירה) |
| ריק סנטורום | 3,909,621 | 21.79% | 261 | 11 (פרש מהמרוץ) |
| ניוט גינגריץ' | 2,718,937 | 14.46% | 142 | 2 (פרש מהמרוץ) |
| רון פול | 2,049,410 | 10.90% | 154 | 1 (כולל טריטוריה אחת) |
בתחילת מערכת הבחירות הצטייר מיט רומני כמועמד המוביל מהאגף הפחות שמרני של המפלגה. מולו התייצבו מספר מועמדים שנתמכו על ידי החוגים השמרניים כתנועת מסיבת התה. ההובלה של אגף זה עברה ממועמד למועמד, כשבשלבים שונים אנשים שלא תפסו תפקידים פוליטיים משמעותיים הובילו בסקרים. כך היו המובילים השונים מישל בקמן, הרמן קיין, ריק פרי, ריק סנטורום וניוט גינגריץ'.
באסיפות הבחירה באיווה שהתקיימו ב-4 בינואר 2012 התמודדו 12 מועמדים. ג'ון האנטסמן החליט להימנע מלהשקיע כספים וזמן בהתמודדות באיווה, לאחר שראה שסיכויו בסקרים נמוכים. לפיכך החליט למקד את מאמציו במדינות הבאות. תוצאות ההתמודדות היו צמודות ביותר: בתחילה הוכרז מיט רומני כזוכה, לאחר שלפי הספירה עקף את ריק סנטורום בשמונה קולות. ה"ניצחון" במדינה הראשונה חיזק את רומני שאף ניצח בבחירות המקדימות בניו המפשייר. אולם כעבור ימים אחדים ולאחר שהתקיימה ספירה חוזרת התברר כי סנטורום הוא זה שניצח בבחירות בהפרש של 34 קולות. הישגו של סנטורום בולט במיוחד בהתייחס להערכה כי הוא לא נחשב למועמד בעל סיכויים גבוהים. לאחר היוודע התוצאות הודיעה מישל בקמן, שזכתה בכחמישה אחוזים מהקולות, על פרישתה מהמירוץ.
בבחירות המקדימות בניו המפשייר, שהתקיימו ב-10 בינואר 2012, ניצח מיט רומני. רומני היה מושלה של מסצ'וסטס, שכנתה של ניו המפשיר, ונחשב מועמד מוביל גם בסקרים שקדמו לבחירות. ריק פרי בחר לדלג על המדינה ולהשקיע את מאמציו בקרוליינה הדרומית. מי שהשקיע מאמצים רבים במדינה היה ג'ון האנטסמן, שהגיע למקום השלישי בלבד וצבר כ-17 אחוזים מהקולות. בעקבות חוסר הצלחתו הודיע האנטסמן ב-16 בינואר 2012 שלא ימשיך במירוץ והביע את תמיכתו ברומני.
שיעור ההצבעה היה הגבוה ביותר בתולדות הבחירות המקדימות במדינה.
לקראת הבחירות המקדימות בקרוליינה הדרומית ב-21 בינואר 2012, ב-19 בינואר 2012, ערב הבחירות המקדימות, הודיע ריק פרי על פרישתו מהמירוץ, והעביר את תמיכתו למועמד ניוט גינגריץ'. גינגריץ' ניצח בבחירות בקרוליינה הדרומית וגרף 23 צירים. רומני זכה בשני צירים.
ב-10 באפריל פרש ריק סנטורום מהמירוץ, וב-2 במאי הודיע ניוט גינגריץ' על פרישתו. בכך הותירו את מיט רומני להיות המועמד המוביל לנשיאות המפלגה הרפובליקנית.
ב-29 במאי הבטיח מיט רומני את מועמדתו לאחר שניצח בטקסס.
לוח זמנים

במהלך מערכת הבחירות התקיימו שורה של עימותים (דיבייט) בין המועמדים.
לוח זמנים > הבחירות במדינות ארצות הברית

| מועד | מדינה או אזור | אופי ההצבעה | צירים |
| --- | --- | --- | --- |
| 3 בינואר 2012 | איווה | אסיפות הבחירה באיווה | 28 |
| 10 בינואר 2012 | ניו המפשייר | הבחירות המקדימות בניו המפשייר | 12 |
| 21 בינואר 2012 | קרוליינה הדרומית | מקדימוֹת | 25 |
| 31 בינואר 2012 | פלורידה | מקדימוֹת | 50 |
| 4 בפברואר 2012 | נבדה | אספת בחירות | 28 |
| 4-‏11 בפברואר 2012 | מיין | אספת בחירות | 24 |
| 7 בפברואר 2012 | קולורדו | אספת בחירות | 36 |
| 7 בפברואר 2012 | מינסוטה | אספת בחירות | 40 |
| 25 בפברואר 2012 | איי מריאנה הצפוניים | אספת בחירות | 9 |
| 28 בפברואר 2012 | אריזונה | מקדימוֹת | 29 |
| 28 בפברואר 2012 | מישיגן | מקדימוֹת | 30 |
| 3 במרץ 2012 | וושינגטון | אספת בחירות | 43 |
| 6 במרץ 2012 | אלסקה | אספת בחירות | 27 |
| 6 במרץ 2012 | ג'ורג'יה | מקדימוֹת | 76 |
| 6 במרץ 2012 | איידהו | אספת בחירות | 32 |
| 6 במרץ 2012 | מסצ'וסטס | מקדימוֹת | 41 |
| 6 במרץ 2012 | דקוטה הצפונית | אספת בחירות | 28 |
| 6 במרץ 2012 | אוקלהומה | מקדימוֹת | 43 |
| 6 במרץ 2012 | טנסי | מקדימוֹת | 58 |
| 6 במרץ 2012 | טקסס | מקדימוֹת | 155 |
| 6 במרץ 2012 | ורמונט | מקדימוֹת | 17 |
| 6 במרץ 2012 | וירג'יניה | מקדימוֹת | 50 |
| 6-‏10 במרץ 2012 | ויומינג | אספת בחירות | 29 |
| 10 במרץ 2012 | קנזס | אספת בחירות | 40 |
| 10 במרץ 2012 | איי הבתולה של ארצות הברית | אספת בחירות | 9 |
| 10 במרץ 2012 | גואם | אספת בחירות | 9 |
| 13 במרץ 2012 | אלבמה | מקדימוֹת | 50 |
| 13 במרץ 2012 | סמואה האמריקנית | אספת בחירות | 9 |
| 13 במרץ 2012 | הוואי | אספת בחירות | 20 |
| 13 במרץ 2012 | מיסיסיפי | מקדימוֹת | 40 |
| 17 במרץ 2012 | מיזורי | אספת בחירות | 52 |
| 18 במרץ 2012 | פוארטו ריקו | אספת בחירות | 23 |
| 20 במרץ 2012 | אילינוי | מקדימוֹת | 69 |
| 24 במרץ 2012 | לואיזיאנה | מקדימוֹת | 46 |
| 3 באפריל 2012 | מרילנד | מקדימוֹת | 37 |
| 3 באפריל 2012 | וושינגטון די-סי | מקדימוֹת | 19 |
| 3 באפריל 2012 | ויסקונסין | מקדימוֹת | 42 |
| 24 באפריל 2012 | קונטיקט | מקדימוֹת | 28 |
| 24 באפריל 2012 | דלאוור | מקדימוֹת | 17 |
| 24 באפריל 2012 | ניו יורק | מקדימוֹת | 95 |
| 24 באפריל 2012 | פנסילבניה | מקדימוֹת | 72 |
| 24 באפריל 2012 | רוד איילנד | מקדימוֹת | 19 |
| 8 במאי 2012 | אינדיאנה | מקדימוֹת | 46 |
| 8 במאי 2012 | קרוליינה הצפונית | מקדימוֹת | 55 |
| 8 במאי 2012 | וירג'יניה המערבית | מקדימוֹת | 31 |
| 15 במאי 2012 | נברסקה | מקדימוֹת | 35 |
| 15 במאי 2012 | אורגון | מקדימוֹת | 29 |
| 22 במאי 2012 | ארקנסו | מקדימוֹת | 36 |
| 22 במאי 2012 | קנטקי | מקדימוֹת | 45 |
| 5 ביוני 2012 | קליפורניה | מקדימוֹת | 172 |
| 5 ביוני 2012 | מונטנה | מקדימוֹת | 26 |
| 5 ביוני 2012 | ניו ג'רזי | מקדימוֹת | 50 |
| 5 ביוני 2012 | ניו מקסיקו | מקדימוֹת | 23 |
| 5 ביוני 2012 | דקוטה הדרומית | מקדימוֹת | 28 |
| 12 ביוני 2012 | אוהיו | מקדימוֹת | 66 |
| 26 ביוני 2012 | יוטה | מקדימוֹת | 40 |
הוועידה הרפובליקנית הלאומית החלה ב-27 באוגוסט 2012 בטמפה שבפלורידה.
מתמודדים

מיט רומני, המושל לשעבר של מסצ'וסטס.
מיט רומני, המושל לשעבר של מסצ'וסטס.
מתמודדים שפרשו מהבחירות

מועמדים שפרשו לפני תחילת המקדימוֹת
גארי ג'ונסון, המושל לשעבר של ניו מקסיקו. פרש ב-28 בדצמבר 2011 כדי להתמודד במסגרת המפלגה הליברטיאנית.
הרמן קיין, איש העסקים ומגיש תוכניות רדיו מג'ורג'יה. פרש ב-3 בדצמבר 2011 עקב הפרסומים נגדו בדבר הטרדות מיניות.
טים פולנטי, המושל לשעבר של מינסוטה. פולנטי היה מהמועמדים הבולטים בהתמודדות, פרש ב-14 באוגוסט 2011
מועמדים שפרשו במהלך המקדימוֹת
מישל בקמן, חברה בבית הנבחרים מטעם המחוז השישי של מדינת מינסוטה. פרשה ב-4 בינואר 2012 בעקבות תוצאות המקדימוֹת באיווה.
ג'ון האנטסמן, שגריר ארצות הברית לשעבר בסין והמושל לשעבר של יוטה. פרש ב-16 בינואר 2012.
ריק סנטורום, הסנאטור לשעבר של פנסילבניה. פרש ב-10 באפריל 2012 למרות שהיה מתמודד שהפתיע במספר רב של מדינות. הכריז על תמיכתו במיט רומני.
ריק פרי, מושל טקסס. פרש ב-19 בינואר 2012.
ניוט גינגריץ', יושב ראש בית הנבחרים לשעבר מג'ורג'יה. פרש ב-2 במאי 2012 לאחר שזכה בשתי מדינות.
פרד קרגר, יועץ פוליטי יהודי
מישל בקמן, חברת בית הנבחרים ממינסוטה.
איש העסקים ומגיש תוכניות הרדיו הרמן קיין מג'ורג'יה.
טים פולנטי, המושל לשעבר של מינסוטה.
גארי ג'ונסון, המושל לשעבר של ניו מקסיקו.
ג'ון האנטסמן, שגריר ארצות הברית לשעבר בסין והמושל לשעבר של יוטה.
ריק פרי, מושל טקסס.
ריק סנטורום, סנאטור לשעבר מפנסילבניה.
ניוט גינגריץ', יושב ראש בית הנבחרים לשעבר מג'ורג'יה.
רון פול, חבר בית הנבחרים מטקסס.
מועמדים בולטים שהודיעו כי לא יתמודדו

שרה פיילין, המושלת לשעבר של אלסקה והמועמדת לתפקיד סגנית הנשיא ב-2008
רודי ג'וליאני, ראש העיר לשעבר של ניו יורק.
ג'ון בולטון, שגריר ארצות הברית באומות המאוחדות לשעבר ממרילנד.
כריס כריסטי, מושל ניו ג'רזי
מייק האקבי, מושל ארקנסו לשעבר
מיץ' דניאלס, מושל אינדיאנה
היילי ברבור, מושל מיסיסיפי
דונלד טראמפ, איש עסקים
הערות שוליים

↑  Ex-N.M. governor Gary Johnson announces for president
↑  רויטרס, הלחץ עשה את שלו: הרמן קיין פרש מהמירוץ לנשיאות ארה"ב, באתר nana10‏, 4 בדצמבר 2011
↑  יצחק בן-חורין, וושינגטון, טים פולנטי פרש מהמירוץ הרפובליקני לנשיאות, באתר ynet, 14 באוגוסט 2011
↑  יצחק בן-חורין, וושינגטון, קורבן ראשון לפריימריז: בקמן פרשה מהמרוץ, באתר ynet, 4 בינואר 2012
↑  ואז נותרו 5: ג'ון האנטסמן פורש, יתמוך ברומני, באתר וואלה, 16 בינואר 2012
↑  Santorum endorses one-time rival Romney - Yahoo! News, Yahoo! News,‏ 8 במאי 2012
↑  מושל טקסס ריק פרי הכריז רשמית: אתמודד על נשיאות ארה"ב, באתר ynet, 13 באוגוסט 2011
↑  גינגריץ' פרש מהמרוץ לנשיאות: אשאר אזרח פעיל, באתר ynet, 2 במאי 2012
↑  סוכנויות הידיעות, פיילין הודיעה: אני לא מתמודדת לנשיאות, באתר nrg‏, 6 באוקטובר 2011
תוצאות הבחירות המקדימות במפלגה הרפובליקנית.
לוח זמנים של הבחירות המקדימות במפלגה הרפובליקנית




  ינואר 2012 (4)
  פברואר 2012 (6)
  מרץ 2012 (22)

  אפריל 2012 (9)
  מאי 2012 (7)
  יוני 2012 (6)
עקרון הרצף

ספרה של לידלוף
עקרון הרצף (באנגלית: The Continuum Concept) הוא אידאה המתייחסת להתפתחות האדם ולגידול תינוקות. אידאה זו נוסחה על ידי התרפיסטית האמריקנית ג'ין לידלוף בספרה "עקרון הרצף" שיצא לאור ב-1975. לפי לידלוף, גידול ילדים לפי השיטה מבטיח את התפתחותו הגופנית, המנטלית והרגשית של התינוק מיום היוולדו, ועד הגיל בו הוא מסוגל להתרחק מאמו על פי רצונו. שם השיטה מתבסס על תפיסתה כהמשך רציף לאופן בו גודלו ילדים באופן טבעי משחר ההיסטוריה.
הרקע להמצאת השיטה

בראשית שנות ה-70 יצאה ג'ין לידלוף, ניו יורקרית צעירה, לטיול ביערות ונצואלה בחיפוש אחר יהלומים והרפתקאות. היא פגשה שם בבני שבט ההיקואנה הילידי-מקומי, שלא נחשפו כמעט כלל למערב, וחיה במחיצתם לסירוגין במשך למעלה משנתיים. לידלוף הבחינה כי תינוקות השבט כמעט שאינם בוכים, והילדים נראו לה מאושרים, רגועים ועצמאיים בהרבה מילדי המערב. הדבר הביא אותה לחקור את התופעה, והיא הצליחה לבודד כמה אפיונים, המבדילים בין אופן גידול הילדים בקרב שבט ההיקואנה, ובין אופן גידול הילדים בעולם המערבי:
תינוק היקואנה נישא על גוף אימו 24 שעות ביממה, בניגוד לתינוק בעולם המערבי המבלה לא מעט מזמנו בעריסה, במיטה או בעגלה.
תינוק היקואנה זוכה לעצמאות כמעט טוטאלית מרגע בו הוא מתרחק מאימו על פי רצונו, וזאת מפני שהוריו סומכים על חוש ההישרדות והזהירות הארכיטיפי המצוי בו.
תינוק היקואנה אינו עומד במרכז תשומת ליבם של הוריו או של מבוגרים אחרים. הוא אמנם צמוד לאימו, אך היא אינה שרה לו, מספרת לו סיפורים או מסבירה לו דברים, כדברי לידלוף: "מעולם לא ראיתי מישהו מלמד. לימוד היה כל הזמן, אך הוא לא הופרע על ידי הוראה." מתוך כך נוכח התינוק בכל מעשיה של אימו, בעבודותיה, בשיחותיה ובקשריה עם אחרים, וכצופה פסיבי הוא לומד כיצד להתנהג כבודד וכפרט בתוך חברה.
מסקנתה של לידלוף הייתה שהקרבה הפיזית הרצופה של התינוק לאימו, תוך למידה פסיבית, היא הגורם הראשון לאושרם ולשלוותם הרבה של תינוקות השבט. לתחושות אלו מצטרפות גם תחושות עצמאות וביטחון עצמי, בזכות חופש התנועה המוחלט לו זוכים ילדי השבט, שכן הדבר מאפשר להם לחקור את המרחב בנחת, תוך הכרה ביכולותיהם ובחושיהם.
על סמך תוצאות מחקרה פיתחה לידלוף את שיטת 'עקרון הרצף', ופרסמה את המלצותיה ב-1975 בספר 'עקרון הרצף - החיפוש אחר האושר שאבד'. הספר תורגם לעשרות שפות, ביניהן עברית, הופץ במיליוני עותקים וזוכה לפופולריות רבה עד היום.
עקרונות השיטה

בבסיס 'עקרון הרצף' עומדת התפיסה על פיה כל תינוק אנושי בא לעולם עם אוסף ציפיות וצרכים מולדים, שהתגבשו בו בעקבות עשרות אלפי שנות אבולוציה אנושית (זאת בניגוד לתפיסה הרואה בתינוק "לוח חלק").
מרגע שנולד, מצפה התינוק שהוריו יגשימו את ציפיותיו המולדות, ויספקו את צרכיו הרגשיים והגופניים.
על פי עקרון הרצף, הציפייה החשובה והמשמעותית ביותר של התינוק היא להימצא בחודשי חייו הראשונים במגע מתמיד עם אמו (או עם המטפל בו באופן קבוע ועקבי). הוא מצפה לחוש קרבה לגוף אמו המוכר לו, לינוק בכל עת שירצה, לישון עם אמו באותה מיטה ולחוש כל תנועה בגופה, כפי שחווה בהיותו עובר, ולהינשא בזרועותיה כל הזמן, כפי שאמהות נשאו את תינוקותיהן אלפי שנים לפני המצאת עגלת התינוקות. כדברי לידלוף:
החוויה שהייתה לנו במשך מאות אלפי שנים היא להינשא על הידיים. באיזה מקום אחר היינו יכולים להיות? הרי אף אחד לא היה מניח תינוק, כי בעלי חיים היו טורפים אותו. אי אפשר היה להשאיר ילד לבד בג'ונגל או בסוואנה.
ציפייה שנייה של התינוק על פי עקרון הרצף, היא להיות נוכח באופן מתמיד בחיי המבוגרים, מבלי להוות את מרכז תשומת לבם. באופן זה הוא ילמד כיצד להתנהג, יידע איך קוראים לדברים, ויהפוך ליצור סקרן וחברותי. במקביל מצפה התינוק כי הוריו יפגינו ביטחון ביכולתו לחקור את סביבתו, מבלי לגונן עליו יותר מדי, ובכך יתגברו ביטחונו העצמי ועצמאותו.
לפי עקרון הרצף, כאשר ציפיות אלו מתממשות, התינוק (או הפעוט) ממעט מאוד לבכות, וחש אהוב ובעל ערך עצמי. תחושה זו תלווה אותו כל חייו ותהפוך אותו לאדם בריא, חברתי ומאושר יותר. לעומת זאת, אם צרכים אלה לא נענים, התינוק חווה מצוקה, חסך וכמיהה לשלמות עצמית. בעקבות כך הוא יגדל ויהפוך לילד תלותי, המחפש חיזוקים בסביבתו לעצמיותו. משם קצרה הדרך להפיכתו למבוגר אנטי-חברתי, המחפש תמידית אחר האושר, אך מתקשה להגדירו. לידלוף תולה את תחלואות החברה המערבית, ובהן בעיקר הניכור והאלימות, באופן בו גדלים בה ילדים, המרוחק מאוד מן "הדרך הטבעית" לשיטתה. היא טוענת כי אנשים שחיפשו בילדותם חיזוקים לעצמיותם, ולא הרגישו נאהבים ושלמים עם עצמם, יהפכו לבסוף לאנשים תלותיים ואלימים, בעלי נטייה להתמכרות. לדברי לידלוף, גידול תינוקות באופן המנוגד לעקרון הרצף, מביא אותם לפצות את עצמם באופן מיידי ואף בהמשך חייהם, באופן הפוגע בהם מנטלית וחברתית, ובסופו של דבר עלול לגרום להם להפרעות אישיות.