stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מקנה גרייס
הערות שוליים

↑  צוות UPI, Famous birthdays for June 25: La La Anthony, McKenna Grace, United Press International (באנגלית)
1 2 3  Dodson, P. Claire, Mckenna Grace on “Ghostbusters,” Childhood & Doing Everything at Once, Teen Vogue, ‏19 בנובמבר 2021 (באנגלית)
1 2  Sandie Angulo Chen, How actress Mckenna Grace, 10, nailed her movie role as a math whiz, הוושינגטון פוסט, ‏10 באפריל 2017 (באנגלית)
↑  Hendrickson, Paula, Mckenna Grace's Bad Seed Sequel, Academy of Television Arts & Sciences, ‏2 בספטמבר 2022 (באנגלית)
1 2 3  Vary, Adam B, How Mckenna Grace Went From a ‘Gifted’ Child Star to the Next ‘Ghostbuster’, Variety, ‏17 בנובמבר 2021 (באנגלית)
↑  Madison Feller, The Handmaid’s Tale’s Mckenna Grace on Playing 14-Year-Old Cigarette-Smoking Wife Mrs. Esther Keyes, ELLE, ‏28 באפריל 2021 (באנגלית)
↑  Nick Levine, Mckenna Grace on her scoliosis struggle: “I’m so proud of myself”, NME, ‏17 בנובמבר 2022 (באנגלית)
↑  Anthony D'Alessandro, Willa Fitzgerald Boards Paramount’s Take Of Colleen Hoover’s ‘Regretting You’, Deadline, ‏2025-03-14 (באנגלית אמריקאית)
↑  Matt Neglia, The 2024 Saturn Award Winners, Next Best Picture, ‏2025-02-03 (באנגלית אמריקאית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007415760005171  GND: 1148801839  ISNI: 0000 0004 6472 7145  LCCN: no2017103715  MusicBrainz: 889267c4-7dcb-4114-a953-5f9269f4563d  NKC: xx0225239  SUDOC: 224774735  VIAF: 2665150264372005860006   WorldCat (עם VIAF): 2665150264372005860006
אנדרטה לזיכרון גבורת החיילים והפרטיזנים היהודים שלחמו נגד גרמניה הנאצית

אנדרטה לזיכרון גבורת החיילים והפרטיזנים היהודים שלחמו נגד גרמניה הנאצית
האנדרטה לזיכרון גבורת החיילים והפרטיזנים היהודים היא אתר הנצחה הממוקם ביד ושם, ירושלים, ונבנתה לכבוד מיליון וחצי החיילים היהודים שנלחמו בשורות צבאות בעלות הברית ובקרב יחידות פרטיזניות במהלך מלחמת העולם השנייה. האנדרטה הוקמה על ידי האמן ברני פינק במאי 1985, במסגרת אירועי ציון 40 שנה לניצחון על גרמניה הנאצית, והיא מהווה מוקד לטקסים שנתיים לזכר הלוחמים היהודים.
רקע והקמה

הקמת האנדרטה החלה בעקבות פניות רבות של ארגוני לוחמים, לצד תחושה שהייתה ביד ושם כי יש להנציח באופן ראוי את תרומתם של החיילים היהודים במאבק נגד גרמניה הנאצית. את היוזמה הוביל ד"ר יצחק ארד, לוחם לשעבר במחתרת בגטו, פרטיזן ולוחם פלמ"ח, בעת שכיהן כיושב ראש הנהלת יד ושם.
עיצוב האנדרטה נבחר במסגרת תחרות, שבה הוגשו כ-90 הצעות, וההצעה הזוכה הייתה של האמן ברני פינק. האנדרטה ממוקמת על גבעה בהר הזיכרון, הצופה על בקעת הקהילות החרבות. טקס החנוכה התקיים במעמד שר הביטחון דאז יצחק רבין. האנדרטה מהווה מוקד לטקסים שנתיים לציון יום הניצחון על גרמניה הנאצית.
תיאור האנדרטה

האנדרטה מורכבת משש אבני גרניט מלבניות, המסותתות בצורת משושים, כסמל לשישה מיליון היהודים שנספו בשואה. החלל שנוצר ביניהן יוצר מגן דוד, המייצג את הגבורה היהודית. מתוך מגן הדוד מתרומם חוד חנית מתכתי, המסמל את אוחזי הנשק היהודים שלחמו במהלך המלחמה. הרחבה המובילה אל האנדרטה מעוצבת בצורת מנורת שבעת הקנים, וסביבה מדרגות רחבות. בגובה של שישה מטרים, האנדרטה ניצבת על שטח מעוגל, שבו חקוקה כתובת בחמש שפות: עברית, אנגלית, רוסית, צרפתית ויידיש, המוקדשת לגבורת הלוחמים היהודים.
הערות שוליים

1 2  אנדרטה לחיילים ולפרטיזנים היהודים שלחמו נגד הנאצים, באתר יזכור
↑  בעקבות גיבורים - אנדרטאות הגבורה והלחימה היהודית באתר יד ושם, באתר www.yadvashem.org
החלל שנוצר בין אבני הגרניט ויוצר מגן דוד
יוהנס פיטש

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  29 באפריל 2001 (בן 23) וינה, אוסטריה אוסטריה
 שם במה:  ג'יי־ג'יי   JJ
 מוקד פעילות:  אוסטריה 
 תקופת הפעילות:  מ-2020
 מקום לימודים:  הקונסרבטוריון של וינה 
 עיסוק:  זמר-יוצר
 סוגה:  פופ, אופרה
 סוג קול:  קונטרה-טנור 
 שפה מועדפת:  גרמנית, אנגלית, טאגאלוג 
 
יוהנס פִּיטְשׁ (בגרמנית: Johannes Pietsch; נולד ב-29 באפריל 2001), המוכר בשם הבמה ג'יי־ג'יי (JJ), הוא זמר קונטרה-טנור אוסטרי-פיליפיני. פיטש עתיד לייצג את אוסטריה באירוויזיון 2025, עם השיר "wasted love" שיתקיים בבזל שבשווייץ.
ראשית חייו

פיטש נולד בווינה, לאב אוסטרי העובד כאיש IT ולאם פיליפינית העובדת כטבחית. הוא גדל בדובאי עד 2016, אז חזר עם משפחתו לאוסטריה. לומד בבית הספר לאופרה של האופרה של וינה, ומופיע לעיתים בהפקות של האופרה. בנוסף, לומד מוזיקה קלאסית באוניברסיטה למוזיקה ואמנויות הבמה של וינה.
מלבד גרמנית כשפת אם, פיטש דובר גם אנגלית, צרפתית וטאגאלוג.
קריירה

בשנת 2020 השתתף בעונתה התשיעית (אנ') של תוכנית הריאליטי המוזיקלית "The Voice בריטניה" (אנ'), לאחר שהחמיץ באותה שנה את ההרשמה למקבילתה The Voice גרמניה. הוא הודח בסיום שלב הנוקאאוט השני, לפני חצי הגמר. שנה לאחר מכן, השתתף בעונתה החמישית (גר') של תוכנית ריאליטי הכישרונות האוסטרי "סטארמאניה" (אנ'), והודח בסיבוב הראשון מתוך שלושה של שלב ה-Finalshow הנערך לפני הגמר.
ב-30 בינואר 2025 נחשף על ידי רשות השידור האוסטרית כי פיטש נבחר לייצג את אוסטריה באירוויזיון 2025 בבזל תחת שם הבמה ג'יי־ג'יי (JJ). השיר שנבחר עבורו, "Wasted Love", נכתב יחד עם טאודורה שפיריק מהצמד טיה וסלינה (נציגות אוסטריה באירוויזיון 2023), ונחשף רשמית במרץ 2025.
הערות שוליים

↑  Christian Ude, Junger Countertenor singt für Österreich beim ESC, Kleine Zeitung, ‏29 בינואר 2025
↑  Countertenor JJ vertritt Österreich beim Eurovision Song Contest, DER STANDARD (ב־Austrian German)
↑  Amy West, The Voice UK's last Knockout confirms who Will, Meghan, Tom and Olly picked for the live semi-final, Digital Spy, ‏22 במרץ 2020
↑  ORF.at, Countertenor: JJ bringt Pop und Oper zum Song Contest, ORF.at, ‏30 בינואר 2025
↑  JJ – Von der Staatsoper in den ESC-Zirkus, oe3.ORF.at, ‏2019-11-08 (בגרמנית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz: cce9ace8-4300-45ef-a9a6-4cb7cb9c35c2
מריה תרזה

ערך זה עוסק בדוכסית אוסטריה ומלכת בוהמיה והונגריה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
מריה תרזה (במקור הגרמני: מריה תרזיה; בגרמנית: Maria Theresia; 13 במאי 1717 – 29 בנובמבר 1780) הייתה הארכידוכסית של אוסטריה ומלכת בוהמיה והונגריה משנת 1740 ועד למותה, בת לבית הבסבורג.
עם בחירתו של בעלה פרנץ הראשון שטפן לקיסר האימפריה הרומית הקדושה (נודע כפרנץ הראשון) הייתה לקיסרית האימפריה הרומית הקדושה, אך השפעתה הלכה למעשה עלתה בהרבה על שלו. מאוחר יותר שימשה עוצרת במקביל לשלטון בנה יוזף השני. כשליטה על מרבית המדינות באירופה המרכזית, הייתה אחת הנשים החזקות והמשפיעות ביותר בתקופתה.
הרקע לעלייתה לשלטון > לידתה ומשפחתה

מריה תרזה, ארכידוכסית אוסטריה, נולדה בווינה ב-13 במאי 1717, ילדתו השנייה של אביה קרל השישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, ואשתו אליזבת כריסטינה מבראונשווייג-וולפנביטל. קרל השישי היה הנצר האחרון ממין זכר בבית הבסבורג, וקיווה עד אחרית ימיו כי אשתו תלד לו יורש עצר זכר, לאחר שלוש בנות ובן שמת בינקותו. קרל השישי ציווה כבר בשנת 1713 על הסנקציה הפרגמטית, שלפיה תוכל בתו הבכורה לרשת את כסאו, אם לא יהיה לו יורש זכר. בכך ביטל את כללי הירושה שנהגו לפנים, אשר מנעו מנשים לרשת את כס אביהן. משום כך עמדה בפני מריה תרזה האפשרות לרשת את אביה עם מותו, שכן הייתה בתו הבכורה, לאחר שאחיה הארכי-דוכס לאופולד מת בשנת לידתו, 1716. בסך הכל, בריטניה, צרפת, סקסוניה, ספרד, פרוסיה, רוסיה, דנמרק, סרדיניה ובוואריה הכירו בסנקציה. מאוחר יותר התנערו ממנה צרפת, ספרד, סקסוניה, בוואריה ופרוסיה.
הרקע לעלייתה לשלטון > ילדותה וחינוכה

מריה תרזה, גילתה עניין רב בשירה וחץ וקשת. למרות אהבתה לרכיבה, אביה אסר עליה תחילה לעסוק בפעילות זו, אך לבסוף נענה לבקשתה. המשפחה הקיסרית הייתה חובבת אמנות ותרבות, נהגה להעלות הצגות אופרה, בהן השתתפה מריה תרזה. חינוכה הועבר לידי הישועים, שהקנו לה שליטה טובה בלטינית, אך לא הכינו אותה כראוי לתפקיד עתידי כקיסרית. חינוכה של מריה תרזה כלל גם לימודי אומנות, מוזיקה וריקוד, הכנה מסורתית לתפקיד של נסיכה. אף על פי שהתירה לה להשתתף בישיבות המועצה מגיל צעיר, אביה מעולם לא הסביר לה את מורכבות העניינים המדיניים ולא הכין אותה לשאת בנטל השלטון. למרות מאמציו להבטיח את ירושתה, קרל השישי לא השקיע מספיק משאבים בהכשרתה של בתו כשליטה לעתיד, ובכך השאיר אותה לא מוכנה להתמודד עם האתגרים הרבים שעמדו בפניה עם עלייתה לשלטון.
המאבק על הכס

משמת קרל השישי בשנת 1740, עמדה שאלת ירושתה את אביה בסכנה, וזאת על אף הסנקציה הפרגמטית. כתר הקיסרות נשלל מבית הבסבורג וניתן לבית ויטלסבאך, ממנו נבחר בשנת 1742 הקיסר קרל השביעי. לאחר שבילה את רוב שלטונו בהבטחת ירושת בתו באמצעות הסנקציה הפרגמטית, השאיר הקיסר קרל השישי את הממלכה במצב כלכלי וצבאי קשה. מלחמות קודמות, בהן המלחמה עם האימפריה העות'מאנית ומלחמת הירושה הפולנית, גרמו לאוסטריה פשיטת רגל, והותירו את האוצר כמעט ריק. במקביל, הצבא הקיסרי, שהגיע בעבר ל-160,000 חיילים, הצטמק באופן משמעותי והגיע לכ-108,000 חיילים בלבד, שהיו מפוזרים על פני שטחים נרחבים, מארצות השפלה האוסטריות ועד טרנסילבניה, ומשלזיה ועד טוסקנה. מריה תרזה מצאה את עצמה במצב קשה. היא לא ידעה מספיק על ענייני מדינה והיא לא הייתה מודעת לחולשתם של שרי אביה.
המאבק על הכס > מלחמת הירושה האוסטרית

מצבה הרעוע של מריה תרזה כיורשת העצר, הביא את מלך פרוסיה פרידריך הגדול (1712–1786) לפתוח עוד בשנת מותו של קרל השישי (1740) במלחמת הירושה האוסטרית. אף שגם ממלכות בוואריה וצרפת פלשו לשטחה של אוסטריה, הפך פרידריך לאויבה העיקרי של מריה תרזה. מדיניות הפנים והחוץ שלה נועדה להכות את פרוסיה ולזכות שוב בשטחים שנכבשו. בדצמבר 1740 פלש הצבא הפרוסי לשלזיה, מחוז עשיר במינרלים שהיה חלק ממלוכת הבסבורג. פרידריך דרש ממריה תרזה לוותר על שלזיה תחת איום של הצטרפות למדינות נוספות שיתקפו אותה. למרות המצב הקשה, מריה תרזה סירבה להיכנע והחליטה להגן על שטחיה. פרידריך הציע פשרה, והציע להגן על ירושתה בתנאי שתסכים לוותר על חלק משלזיה, אך מריה תרזה ויועציה דחו את ההצעה, מחשש כי כל ויתור על שטחים יערער את מעמדה ויפגע בסמכות הסנקציה הפרגמטית.
האוסטרים ספגו תבוסה מוחצת בקרב על מולביץ באפריל 1741. בעקבות הניצחון, צרפת, יחד עם פרוסיה, בוואריה וסקסוניה, הגתה תוכנית שאפתנית לחלוקת שטחי האימפריה. החדשות על התוכנית החלוקתית זעזעו את וינה. מריה תרזה ויועציה, שלא צפו כי צרפת תבגוד בהם ותצטרף לאויביה, התמודדו עם סכנת התפרקות האימפריה. בעלה של מריה תרזה, פרנץ יחד עם בריטניה, דחפו אותה להתקרב לפרוסיה בתקווה להגיע להסכם. למרות התנגדותה הראשונית, הסכימה מריה תרזה למשא ומתן.בניגוד לכל הציפיות, מריה תרזה זכתה לתמיכה נלהבת מהונגריה.
ב-25 ביוני 1741, הוכתרה כמלכת הונגריה בטקס מרשים בקתדרלת סנט מרטין בפרסבורג (כיום ברטיסלאבה). לקראת הטקס, היא הקדישה חודשים ארוכים לאימונים אינטנסיביים ברכיבה, כפי שנדרש מהמלכים ההונגרים, וניהלה משא ומתן מורכב עם האצולה ההונגרית. כדי לספק את הספקנים שראו בהיותה אישה מכשול לשלטון, מריה תרזה אימצה לעצמה תארים גבריים. כך, מבחינה טכנית תוארה היה גם ארכידוכסית וגם מלך, אך בדרך כלל כונתה "מלכה".
הסכם ברסלאו (אנ'), שנחתם ביוני 1742, סימן את סיומה של מלחמת שלזיה הראשונה ואת הפסקת הלחימה בין אוסטריה לפרוסיה. מריה תרזה העבירה את רוב שטחה של שלזיה (כולל ברסלאו) לממלכת פרוסיה שסיפחה אותו אליה. מיד לאחר מכן, מריה תרזה הפנתה את כל מאמציה לשיקום בוהמיה, שנפגעה קשות במהלך המלחמה. כוחות הכיבוש הצרפתיים נסוגו מבוהמיה כבר בחורף של אותה שנה, וב-12 במאי 1743, הוכתרה מריה תרזה רשמית כמלכת בוהמיה. רק בשנת 1745, עם מותו של קרל השביעי, נבחר פרנץ הראשון שטפן לקיסר האימפריה הרומית הקדושה של האומה הגרמנית, ומריה תרזה החלה להתכנות "קיסרית רומית", אף שלא הוכתרה בתואר זה מעולם. מריה תרזה הקפידה על מעמדה המלכותי ונהגה כשליטה אבסולוטית בחצר המלוכה, לא כשליטה לצד בעלה, אלא כשליטה היחידה. פרנץ נטה שלא להתעסק בפוליטיקה הבינלאומית, ומריה תרזה ריכזה את מירב הכוח השלטוני בידיה.
שלטונה > רפורמות ומדיניות פנים

מריה תרזה צוטטה באמרה כי נתיניה הם ילדיה הראשונים ובהתאם לכך אף פעלה והעבירה כמה וכמה רפורמות שתרמו למודרניזציה של אוסטריה. למרות היותה שמרנית בענייני מדינה ודת, מריה תרזה הנהיגה רפורמות מקיפות במטרה לחזק את היעילות הצבאית והביורוקרטית של ממלכתה. היא הכפילה את כוחו של צבא האימפריה ההבסבורגית והכבידה את נטל המיסים, כדי לממן את המנגנון הממשלתי והצבאי. היא איחדה את המנגנון השלטוני של אוסטריה עם זה של בוהמיה וכך הגבירה את ריכוזיות השלטון.
שלטונה > רפורמות ומדיניות פנים > רפורמות ברפואה

בעקבות מגפת האבעבועות שחורות הקטלנית שפקדה את האימפריה ב-1767, מריה תרזה הכירה בחשיבות החיסון ככלי למניעת התפרצויות עתידיות. בהשראת מכתבים מחברתה, מריה אנטוניה, דוכסית בוואריה, אשר שמעה על החיסון מפרידריך הגדול, החליטה הקיסרית לפעול. למרות התנגדותו של הרופא האישי שלה, שפקפק ביעילות ובטיחות השיטה, החליטה מריה תרזה לקדם את החיסון באוסטריה. היא הזמינה מומחים מאנגליה והורתה על ניסוי קליני בקרב קבוצת יתומים. הצלחת הניסוי, שהוכיחה את יעילות ובטיחות החיסון, הובילה להקמת מרכזי חיסון ברחבי האימפריה. כדי לעודד את הציבור לחסן את ילדיהם, ארגנה הקיסרית אירוע חגיגי בארמון שנברון, שבו אירחה את הילדים הראשונים שחוסנו. מעשה זה סלל את הדרך לשינוי תפיסתי בקרב הציבור הרחב והצוות הרפואי באוסטריה, והפך את החיסון לחלק בלתי נפרד מהמדיניות הבריאותית של האימפריה.
בשנת 1770 חלה תפנית משמעותית בתחום הרגולציה על חומרים מסוכנים, כאשר חוקק חוק המחייב רוקחים לנהל רישום מדוקדק של כל מכירת רעל. פנקס הרעלים, כפי שכונה, היה אמור לכלול פרטים מפורטים אודות הכמות שנמכרה והנסיבות שהביאו לביצוע העסקה. בנוסף, חוק זה הטיל מגבלות מחמירות על מכירת רעלים לאנשים לא מוכרים. כל אדם שביקש לרכוש רעל היה נדרש להציג שני עדי אופי שיעידו על מניעיו ועל אמינותו. שלוש שנים לאחר מכן נחקק חוק נוסף שעסק בסכנות הטמונות בשימוש בחומרים מסוכנים. חוק זה אסר על ייצור כלי אכילה ושתייה מעופרת, חומר שהיה ידוע בתקופה ההיא כמזיק לבריאות.
שלטונה > רפורמות ומדיניות פנים > רפורמות משפטיות

המאמצים לאחד את השטחים הרחבים שבשליטת בית הבסבורג חרגו מעבר לתחום הפוליטי והכלכלי. אחד האתגרים המרכזיים היה יצירת מערכת משפטית אחידה שתהווה בסיס משותף לכלל נתיני האימפריה. בעבר כל אחת מהארצות השונות בשליטת בית הבסבורג היו בעלות מערכת משפטית משלהן, מה שהקשה על מריה תרזה ניהול אחיד ויעיל. כדי להתמודד עם מורכבות זו, הושקעו מאמצים ניכרים בקידום קודיפיקציה משפטית. בשנת 1769 פורסם החוקה של עיניים פלילים (Constitutio Criminalis Theresiana), אשר סימן אבן דרך נוספת בתהליך הקודיפיקציה. חוקה זו, שהתבססה על המערכת המשפטית הפלילית של ימי הביניים, כללה הוראות הנוגעות למגוון רחב של עבירות. אחת ההוראות השנויות במחלוקת ביותר הייתה ההיתר להשתמש בעינויים לצורך חילוץ הודאות. בנוסף עבירות כגון כישוף ועבירות דתיות שונות, מה שמצביע על השפעתה של הכנסייה הקתולית על עיצוב החוק הפלילי. אף על פי שפורסם באוסטריה ובבוהמיה, החוקה לא חלה על הונגריה, שהצליחה לשמר מידה מסוימת של אוטונומיה משפטית.
בשנת 1749 היא ייסדה בית משפט עליון שתפקידו היה לקיים את החוק במדינות האוסטריות, והנהיגה חוק עונשין אחיד באוסטריה - Constitutio Criminais Theresiana. בשנת 1752 הקימה מריה תרזה בית דין לצניעות (Keuschheitskommission) במטרה להילחם בתופעות כגון זנות, הומוסקסואליות, ניאוף וקיום יחסי מין בין בני דתות שונות. בית הדין שיתף פעולה באופן הדוק עם רשויות אכיפת החוק, והפעיל סוכנים חשאיים כדי לחקור את חייהם הפרטיים של אנשים החשודים בהתנהגות בלתי הולמת. העונשים שניתנו על ידי בית הדין היו חמורים, החל בהצלפות וגירוש וכלה, במקרים קיצוניים, בעונש מוות.
בשנת 1776, אוסטריה הוציאה מחוץ לחוק את העינויים, בהוראתו המיוחדת של יוזף השני. הרבה בניגוד ליוזף, אך בתמיכת הרשויות הדתיות, מריה תרזה התנגדה לביטול העינויים. היא התקשתה להשתלב בתחום האינטלקטואלי של הנאורות, וזו הסיבה שרק לאט עקבה אחרי רפורמות הומניטריות ביבשת.
שלטונה > רפורמות ומדיניות פנים > רפורמה בחינוך

מריה תרזה העמידה את קידום החינוך בראש סדר העדיפויות של שלטונה. בתחילת דרכה התמקדה בחינוך האליטה, אך בהמשך הרחיבה את הרפורמות לכלל האוכלוסייה. היא פתחה את האוניברסיטאות בפני לא-קתולים והכניסה אליהן מקצועות חילוניים, מה שהביא לדעיכת הדומיננטיות של התאולוגיה. לצד זאת בוינר נוישטאדט הקימה בשנת 1751 את האקדמיה הצבאית הראשונה, האקדמיה הצבאית הטרזיאנית. כן הרחיבה את הפקולטה לרפואה של אוניברסיטת וינה.
בשנות ה-70 של המאה ה-18, בעקבות מפקד אוכלוסין שחשף שיעורי אנאלפביתיות גבוהים, יזמה מריה תרזה רפורמה מקיפה במערכת החינוך. היא הביאה את הרפורמטור יוהאן איגנץ פון פלביגר מאוסטריה, והצעותיו הוטמעו בחקיקה עד 1774. ההיסטוריון קרל ווצלקה טוען כי הרפורמות של מריה תרזה, אף על פי שמקורן ברעיונות הנאורות, נועדו בעיקר לענות על צורכי המדינה האבסולוטית שהתפתחה והתבססה על כוח אדם משכיל.
מריה תרזה יזמה רפורמה חינוכית מקיפה, שהקימה בתי ספר יסודיים חילוניים שבהם למדו בנים ובנות כאחד בגילאי 6-12. תוכנית הלימודים הדגישה ערכים כגון אחריות חברתית, משמעת, מוסר עבודה והגות, והחליפה את הדגש המסורתי על לימוד שפה זרה. החינוך היה רב-לשוני, כאשר השפה הראשונה שנלמדה הייתה שפת האם, ולאחריה גרמנית. כדי לעודד מצוינות, הוענקו פרסים לתלמידים מצטיינים, והושקעו משאבים בשיפור מעמדם ושכרם של המורים. הוקמו מכללות להכשרת מורים, שבהן רכשו המורים את הכלים והידע העדכניים ביותר.
רפורמת החינוך של מריה תרזה נתקלה בהתנגדות עזה מצד שכבות שונות באוכלוסייה. איכרים התנגדו מתוך חשש שהחינוך יפגע בעבודה בשדות, ואילו האצולה חששה מפני אובדן השפעתה והתפשטות רעיונות מתקדמים. למרות זאת, בזכות נחישותה של הקיסרית ותמיכתם של בעלי בריתה, הצליחה הרפורמה להתקדם. בעקבות הרפורמה חלה עלייה משמעותית בשיעורי ההשכלה, במיוחד באזורים מסוימים. בווינה, למשל, גדל שיעור התלמידים בבתי הספר היסודיים באופן דרמטי. עם זאת, שיעורי האנאלפביתיות נותרו גבוהים בחלקים נרחבים של האימפריה, גם שנים רבות לאחר מכן. במקביל להתרחבות החינוך היסודי, חלה ירידה במספר בתי הספר התיכוניים, בעיקר בשל ביטול בתי הספר הישועים. כתוצאה מכך, הפך החינוך התיכוני לנגיש פחות לשכבות הנמוכות בחברה.
שלטונה > רפורמות ומדיניות פנים > מדיניות כלכלית

מריה תרזה הבינה כי שיפור רווחת האוכלוסייה, ובפרט של האיכרים, הוא חיוני לצמיחת הכלכלה. בהתאם לכך, היא יזמה סדרה של רפורמות שנועדו להגביר את הפריון החקלאי ולעודד את התפתחות התעשייה.
בתחום החקלאות, מריה תרזה ביצעה רפורמות משמעותיות במערכת הצמיתות, שהייתה רווחת במזרח האימפריה. מפקד אוכלוסין מקיף חשף את התנאים הקשים שבהם חיו האיכרים, שעבדו שעות ארוכות מאוד באדמותיהם של האצילים. בעקבות הממצאים, הוטלו מגבלות על חובות העבודה של האיכרים ושופר מעמדם החוקי. במקביל, מריה תרזה קידמה את התפתחות התעשייה. לאחר אובדן שלזיה, היא יזמה מדיניות תעשייתית אגרסיבית, הכוללת סובסידיות ומכסים מגנים, כדי להעביר את תעשיית הטקסטיל של שלזיה לבוהמיה. בנוסף, צומצמה השפעת הגילדות והוקלו הרגולציות על המסחר. רפורמות אלו, שהיו פורצות דרך לתקופתן, נועדו להגביר את הפריון הכלכלי, לשפר את רווחת האוכלוסייה ולחזק את מעמדה של מלוכת הבסבורג.
שלטונה > רפורמות ומדיניות פנים > מדיניות דתית

מריה תרזה, כקתולית אדוקה, האמינה באחדות דתית וביקשה לשמר את הכנסייה ככלי לשמירה על הסדר הציבורי. היא דגלה בכנסייה ממלכתית, אך עם זאת הקפידה לשמור על עצמאותה של המדינה ביחס לרומא. למרות אדיקותה, מריה תרזה אימצה גישה מעשית כלפי הדת. היא קידמה את השוויון בין הנצרות יוונית-אורתודוקסית והכנסייה הרומית-קתולית, אך במקביל דיכאה הפגנות ציבוריות של קדושה. היא גם צמצמה את מספר החגים הדתיים ומסדרי הנזירים, מתוך רצון לייעל את המערכת הכנסייתית ולהגביר את השפעת המדינה עליה.
אף על פי שהתחילה כיחסים קרובים, מריה תרזה בסופו של דבר גירשה את מסדר הישועים מכל שטחי שליטתה. ההחלטה התקבלה לאחר מאבקי כוח עם הכנסייה, והובילה להחרמת רכוש המסדר ואיסור על פרסום מסמכיה. מריה תרזה ראתה בהמרת הפרוטסטנטים לקתוליות כמטרה חשובה. היא יזמה מדיניות של איסור על התכנסויות פרוטסטנטיות וגירוש מאמינים. עם זאת, התנגדות פנימית, שיקולים מעשיים והתנגדות בנה יוזף מנעו ממנה ליישם מדיניות זו במלואה. לאחר מותה, יוזף העניק חופש דת לפרוטסטנטים. מריה תרזה גילתה עוינות עמוקה כלפי היהודים והפרוטסטנטים, אותם ראתה כאיום על הסדר החברתי והדתי. דעותיה האנטישמיות התבטאו במדיניות דיכוי והדרה כלפי הקהילות היהודיות. היא אף הביעה את אמונתה כי היהודים מהווים "מגפה" שיש להרחיקם.
שלטונה > מדיניות חוץ

לפי עצת הקאנצלר שלה, ונצל אנטון קאוניץ (אנ'), הביאה לסיום הברית עם בריטניה. תחת זאת נקשרה עתה וינה בבריתות עם רוסיה וצרפת.
לאחר שניכרה השפעתן החיובית של הרפורמות, הכינה מריה תרזה את הצבא בשנת 1756 להתקפה על פרוסיה. פרידריך הגדול הקדים אותה ופלש לנסיכות הבוחר מסקסוניה - בת ברית של אוסטריה. בכך ניתן האות לתחילתה של מלחמת שבע השנים. בשנת 1756 הוקמה ברית בין צרפת לאוסטריה, שתי מדינות שהיו יריבות מסורתיות, הייתה תוצאה של שינוי אסטרטגי בתפיסת האינטרסים הלאומיים של כל אחת מהן. לאחר סדרה של תבוסות במלחמה, הבינה מריה תרזה כי אין ביכולתה לכבוש את שלזיה ללא תמיכה רוסית. המלחמה הסתיימה בשנת 1763 בשלום הוברטוסבורג, אשר העביר את שלזיה לפרוסיה, הפעם לתמיד. למרות הכישלון הצבאי, המלחמה חיזקה את מעמדו של בית הבסבורג באירופה, והובילה לכינון בריתות חדשות עם מעצמות אירופאיות אחרות.
שלטונה > מדיניות השפעה באמצעות נישואים

לאחר המלחמה ואובדנה של שלזיה, הייתה משימתה העיקרית של מריה תרזה עתה לשמור על השלום, והיא השיאה את כל ילדיה שהגיעו לבגרות לבני זוג ממיטב מלכי אירופה, בהתאם לצורכי הממלכה. תפקידם החשוב ביותר של ילדיה היה לחזק את הבריתות המלכותיות באמצעות קשרי נישואים. ציטוט מפורסם שלה הוא: "שאומות אחרות ילחמו, את, אוסטריה, הינשאי". קשרי הנישואים היו הפתרון המועדף של מריה תרזה לצורך הסכמים פוליטיים, על רקע קולות המלחמה באירופה.
שנותיה האחרונות

מותו הפתאומי של פרנץ הראשון הותיר אותה שבורה ובאבל עמוק. פרנץ היה לא רק בן זוגה, אלא גם יועצה הקרוב ביותר. היא גזרה את שערה, צבעה את חדריה בשחור והתלבשה בבגדי אבל למשך שארית חייה. היא פרשה לחלוטין מחיי החצר, והתבודדה לעיתים קרובות. מות בעלה השפיע עמוקות על בריאותה הנפשית, והיא תיארה את מצבה כ"חיה ללא חיים אמיתיים".
מריה תרזה סבלה בשנותיה האחרונות מקוצר נשימה, עייפות ושיעול. למרות טיפול רפואי טוב, מצבה הלך והדרדר. ב-29 בנובמבר 1780, היא נפטרה מוקפת בילדיה ובקרובי משפחתה. היא נקברה בקריפטה הקיסרית בווינה לצד בעלה.
יחסה ליהודים

מריה תרזה נחשבה לקתולית קנאית ובמדיניותה נהגה להפלות יהודים, פרוטסטנטים וישועים. יוצאים מן הכלל היו היהודים הספרדים שהיו בעלי נתינות של האימפריה העות'מאנית וניתן להם חופש רב יותר משום שנהנו מהחסות של הסולטאן.
בשנת 1740 בעת שקיבלה לידיה מריה תרזה, בין שלל תאריה, גם את תואר מלכת הונגריה, דרשה מיהודיה, להעלות מס בסך 50,000 פלארין לשנה. זאת אף על פי שהחוק בהונגריה היה על היהודים לשלם רק מס סמלי, שהוטל עליהם על ידי מלכיה הקודמים. היהודים זעקו חמס, ולאחר ויכוחים רבים, התפשרה המלכה על הנחה למשך חמש שנים משנת 1746 ועד 1751 בהן ישולמו 20,000 פלארין לשנה "בלבד". אולם עם תום ההסכם, הגדילה המלכה את סך המס השנתי והוא הלך ותפח, עד שבשנת 1778 נדרשו יהודי הונגריה לשלם 80,000 פלארין לשנה.
בשנת 1744, ערכו המונים בפראג שבבוהמיה (כיום בירת צ'כיה), פרעות כנגד היהודים, בגיבויים של חייליה הקרואטים של מריה תרזה, שנשאה אף את כתר מלכת בוהמיה. הסיבה ה"רשמית" למהומות, הייתה אשמת שווא של שיתוף פעולה עם הצבא הפרוסי שהיה אז בעיצומה של מלחמת הירושה האוסטרית נגד הקיסרית. הקהילה היהודית של פראג מנתה אז קרוב ל-20,000 איש (כ-30% מהאוכלוסייה) והייתה מבין הגדולות בזמנה באירופה. במהלך הפרעות פרסמה מריה תרזה צו מלכותי שגזר גירוש מיידי על יהודי פראג ויהודי בודה שבהונגריה, על נשיהם וטפם. בחודש ינואר של שנת 1745, בעיצומו של החורף העז, הוכרחו היהודים לעזוב את פראג ובודה, להתרחק ממרכזי הערים הראשיות ולהגר ליישובים כפריים קטנים בבוהמיה והונגריה. במשך שלוש שנים, שממו פראג ובודה מיהודים.
במהלך אותן השנים, פנו המגורשים אל הנגיד היהודי יהודה ברוך, בנקאי הארמון של הסולטאן הטורקי מהמוט הראשון, וביקשו ממנו שיפעל עבורם לקבלת אזרחות עות'מאנית. לשאלת הסולטאן מדוע חפצים כל כך הרבה יהודים להגר לארצו, סיפר הבנקאי שלו על גירושם של היהודים. הסולטאן אוהב היהודים שלח אולטימטום למלכה. המלכה שהייתה מסובכת בלאו הכי במלחמה קשה, נרתעה מהאיום ועם תום המלחמה (בשנת 1748) מיהרה להשיב את המגורשים לבתיהם, לאחר שחייבה אותם לשלם קנס הגון. מריה תרזה התנצלה לפני הסולטאן וטענה כי "נפלה אי הבנה".
במטרה ליצור טשטוש בייחודיות היהודית ולשנות את אורח החיים היהודי, הוציאה מריה תרזה בשנת 1777 את קובץ "החוקים להסדרת החינוך היהודי" (Ratio Educationis, Systemaatica Gentis Judeaorum Regulatio), מסמך זה הגדיר בחוק את החיוב של הקמת בתי ספר יהודיים בהם יוענק ידע חילוני ויושם דגש על כלכלה, תרבות אירופאית וידע טכני, על חשבון לימודי היהדות וזניחת מנהגים והנהגות שונות המייחדות את היהודים. אולם החוק לא מומש עד החלת האמנציפציה על ידי בנה יוזף השני, בכתב הסובלנות שפרסם לאחר מותה.
מורשתה

מריה תרזה הצליחה לעורר בו-זמנית גם הערכה וגם חיבה בנתיניה. שלטונה בן הארבעים השנים נחשב למוצלח מאוד בהשוואה לשליטים אחרים מבית הבסבורג. הרפורמות שלה הפכו את המדינה למדינה מודרנית עם מעמד בינלאומי משמעותי. היא ריכזה את מוסדותיה, ושלטונה נחשב לתחילת עידן ה"אבסולוטיזם הנאור " באוסטריה, עם גישה חדשה לגמרי כלפי שלטון: הצעדים שננקטו על ידי השליטים הפכו מודרניים ורציונליים יותר. רבים ממדיניותה לא תאמו את האידיאלים של הנאורות (כגון תמיכתה בעינויים), והיא עדיין הושפעה מאוד מהקתוליות מהעידן הקודם. מריה תרזה נחשבת בין השליטים ההבסבורגיים המצליחים ביותר והמנהיגים המשפיעים של המאה ה-18.
צ'ארלי דיי

| --- | --- |

 לידה:  9 בפברואר 1976 (בן 49) ניו יורק, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1997
 מקום לימודים:  Merrimack College  Portsmouth Abbey School 
 בן או בת זוג:  מרי אליזבת' אליס (2006–?) 
 מספר צאצאים:  1 
 פרופיל ב-IMDb
 
צ'ארלס פקהאם "צ'ארלי" דיי (אנגלית: Charles Peckham "Charlie" Day; נולד ב-9 בפברואר 1976) הוא שחקן, קומיקאי, במאי קולנוע, תסריטאי ומפיק אמריקאי. מוכר בזכות הופעותיו בקומדיות "הולכים רחוק", "איך להיפטר מהבוס" וההמשך "איך להיפטר מהבוס 2" והחל משנת 2005 מככב דיי בקומדיית המצבים "פילדלפיה זורחת" ברשת FX.
ביוגרפיה

דיי נולד בניו יורק, ארצות הברית, בנם של למרי, מורה לפסנתר ושל פרופ'  תומאס צ'ארלס דיי, פרופסור להיסטוריית מוזיקה. למד ב"מכללת מארימאק" שבמסצ'וסטס.