stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
רוברט דורסט
פשעים שבגינם נחקר דורסט > המשפט באשמת רצח סוזן ברמן

חלקים מהמשפט שנערך בשנת 2021 שודרו והוצגו בתוכנית טלוויזיה מ 11/2021 בת 85 דקות בשם:
The Trials of Robert Durst 
שסקרה את שלוש הפרשיות. התוכנית שודרה בערוץ ID האמריקאי. על פי חלקים ממשפטו שסוקרו בתוכנית, התביעה ניסתה להציג את הקו העלילתי הבא: ברמן חיפתה על דורסט ביחס לחקירת היעלמותה של קתלין עוד מ -1982, אולם שנפתחה החקירה חדשה ב-1999 ברמן רצתה לומר את האמת לגבי מה שאירע ב-1982. במשפט העידה חברתה של ברמן, כי ברמן אמרה לה שיש לה מידע רגיש, שיכול ל"פוצץ את הפרשה". או אז דורסט שילם לברמן שני תשלומים על סך 25,000 ש"ח כל אחד כדמי שתיקה למנוע ממנה לומר את האמת.(דורסט אכן אישר שהעביר לברמן 50,000 ש"ח בשתי פעמים שונות אך לטענתו היה מדובר במתנה בין חברים).
לאורך כל המשפט דורסט הציג בהפגנתיות את בריאותו הלקויה ובשלב כל שהוא במשפט הרים לאוויר את שקית הקטטר המלאה שלו. פרקליטיו זימנו רופאים להעיד על מצבו הבריאותי הלקוי. הרופאים טענו, כי  אם המשפט יימשך דורסט עלול למות מלחץ. אולם השופט לא שעה לפנייתם לבטל את המשפט והורה להמשיך אותו. 
בשלב האחרון של המשפט דורסט העיד ונעזר בטאבלט עקב בריאות לקויה.
ע"פ החקירה הנגדית, ששודרה, הוא  נשאל, מדוע ברח לגלווסטון, טקסס, וחי במנוסה כאשר הוא מחופש לאישה אילמת. הוא ענה שזה היה דבר טיפשי לעשות. 
דורסט העיד שביום 23.12 הוא בא לבקר את ברמן לביקור חגים, הגיע מסביב, מהדלת האחורית ומצא את גופתה. הוא חשש שאולי הרוצח עדיין נמצא בבית, שכן גופתה עדיין הייתה חמה. בנוסף, טען שהטלפון בביתה לא פעל באותו יום ולכן לא יכול היה להתקשר למשטרה. 
התובע הצביע על סתירות העולות מעדות זו ביחס להצהרות קודמות של דורסט: בתחילה דורסט הכחיש שהיה כלל באזור ביתה של סוזן ברמן כאשר נמצאה גופתה. בהצהרה אחרת טען שכן היה אבל הגופה הייתה כבר קרה. בנוסף, התובע הוכיח שהטלפון פעל כשורה יום לפני האירוע ויום אחריו, כך שהטענה, לפיה הטלפון לא פעל בדיוק ביום הרצח, תמוהה. 
לטענת התובע, דורסט הציג שוב גרסה סותרת כאשר בעדותו במשפט טען שהוא זה שכתב את הפתק למשטרה המכיל את כתובתה של ברמן והמילה "גופה" עליו, מעשה שדורסט הכחיש נמרצות בעבר.
דורסט לא סיפק הסברים לכלל השאלות שנשאל על ידי התובע ועל חלקן ענה "אני לא יודע".
התובע הציג לפניו את הסתירות הרבות שעלו מעדותו וסיים את חקירתו בשאלה: "האם הרגת את סוזן ברמן?" 
תשובה: "לא". 
שאלה: "ואם היית הורג אותה היית משקר על כך, נכון?" 
תשובה: "כן".
לאחר שישה ימי דיונים, ביום 17.9.21  המושבעים מצאו אותו אשם ברצח מדרגה ראשונה של סוזן ברמן.
פשעים שבגינם נחקר דורסט > רצח מוריס בלאק

בעקבות מצוד ברחבי ארצות הברית, דורסט נעצר בחשד לרצח שכנו מוריס בלק ב 9 באוקטובר 2001 בגלווסטון- זמן קצר לאחר שנמצאו חלקים מגופתו של בלאק צפים במפרץ גלווסטון. למחרת הוא שוחרר בערבות של 300,000 דולר. דורסט החמיץ דיון בבית המשפט ב־16 באוקטובר והוצא נגדו צו מעצר באשמת הפרת ערבות. ב-30 בנובמבר הוא נתפס בסופרמרקט " וויגמן" בפנסילבניה, כאשר שיער ראשו ושיער גבותיו מגולחים, לאחר שניסה לגנוב פלסטרים, עיתון, וכריך סלט עוף עם פלפלים אדומים קלויים על באגט פומפרניקל, אף על פי שהיו לו 500 דולר במזומן בכיס. בחיפוש משטרתי במכוניתו השכורה נמצאו 37 אלף דולר במזומן, שני אקדחים, מריחואנה, רישיון הנהיגה של בלאק, והוראות נסיעה לביתו של גילברט נג'מי בקונטיקט. דורסט ניצל את זמנו במנוסה כדי לאיים על אחיו דגלאס, באמצעות ביקור בחניה של ביתו בקטונה, ניו יורק, כשהוא חמוש. בסופו של דבר הוא הוסגר לטקסס למשפט. דורסט אמנם זוכה מאשמת רצח שכנו, אולם נמצא אשם באשמת שיבוש ראיות.
הסדרה התיעודית "הג'ינקס"

הסדרה התיעודית "הג'ינקס: חייו ומיתותיו של רוברט דורסט" יצאה ב-2015 ברשת HBO, ותיארה ראיות נסיבתיות שקשרו את דורסט לסדרת הרציחות. הסרט התיעודי פירט את היעלמותה של מקורמק, מותה של ברמן לאחר מכן, והריגתו של בלק. בניגוד לעצת עורכי דינו ואשתו דברה לי צ'רטאן, העניק דורסט ראיונות מרובים וגישה בלתי מוגבלת לחומריו האישיים ליוצרי הסרטים. ברגע קולנועי מדהים עם סיום ההקלטות לסדרה הלך דורסט לשירותים כשהמיקרופון עדיין מחובר אליו, שם הוקלט אומר לעצמו: "הנה זה. אתה נתפס! ... אתה צודק, כמובן. אבל אתה לא יכול לדמיין. . . . עצור אותו . . . אני לא יודע מה יש בבית. . . אה, אני רוצה את זה. . . איזה אסון . . . הוא צדק. טעיתי. והגיהוקים. . . אני מתקשה בשאלה. . . מה לעזאזל עשיתי? הרגתי את כולם, כמובן." ה-FBI עצר את דורסט בניו אורלינס באותו יום בו שודר הפרק האחרון.
לוסי היי, דוכסית קרלייל

| --- | --- |

דיוקן של היי, הרוזנת מקרלייל, מאת אנתוני ואן דייק (בערך 1637)
 לידה:  1599 
 פטירה:  5 בנובמבר 1660 (בגיל 61 בערך) 
 שם לידה:  Lucy Percy 
 מדינה:  ממלכת אנגליה 
 מקום קבורה:  The Church of St Mary the Virgin, Petworth 
 תפקיד:  Lady of the Bedchamber (1626) 
 בן או בת זוג:  James Hay, 1st Earl of Carlisle (1617, 6 בנובמבר 1617–?)  Thomas Wentworth  ג'ון פים 
 
לוסי היי, הרוזנת מקרלייל (לבית פרסי; באנגלית: Lucy Hay, Countess of Carlisle;‏ 1599 – 5 בנובמבר 1660) הייתה אשת חצר אנגליה הידועה ביופיה ובשנינותה. היא הייתה מעורבת בתככים פוליטיים רבים במהלך מלחמת האזרחים האנגלית.
ביוגרפיה

היי נולדה בשם ליידי לוסי פרסי, בתם השנייה של הנרי, הרוזן מנורת'מברלנד ("ארל הקוסם") ואשתו ליידי דורותי דוורו. בשנת 1617, היא הפכה לאשתו השנייה של ג'יימס היי, הרוזן הראשון מקרלייל.
בשנת 1626, היא מונתה לגברת חדר השינה של הנרייטה מריה, מלכת אנגליה. עד מהרה הפכה לחביבת המלכה, והשתתפה בשניים ממחזות המסכות המפורסמים שלה.
תככים פוליטיים

היי הייתה דמות בולטת בחצרו של המלך צ'ארלס הראשון. היא הפכה לפילגשו של תומאס וונטוורת', הרוזן הראשון מסטרפורד, ולאחר מותו ב-1641 הפכה לפילגשו של ג'ון פים, יריבו הפרלמנטרי. היא התחברה לאינטרסים של פים וחברי הפרלמנט שעימו והעבירה להם תוכניות וסודות חשובים ביותר של המלך ויועציו.
ב-1642 היי הודיעה בזמן לבן דודה רוברט דוורו, הרוזן השלישי של אסקס, על מעצרו של המלך המיועד מבין חמשת חברי הפרלמנט הארוך, מה שאיפשר להם להימלט. נראה, שבתקופות שונות שהיא שירתה את שני הצדדים בו-זמנית.
ב-1647 היי התחברה למפלגה הפרסביטריאנית המתונה ובמלחמת האזרחים השנייה היא פעלה רבות עבורם ואפילו ומשכנה את מחרוזת הפנינים שלה כדי לגייס כסף עבור חיילי הלורד הולנד. יצרה קשרים עם הנסיך צ'ארלס במהלך המצור שלו על התמזה, והפכה את עצמה למתווכת בין הקבוצות. בסופו של דבר, היא נעצרה ב-21 במרץ 1649 ונכלאה במצודת לונדון. גם משם המשיכה לנהל קשר מוצפן עם המלך באמצעות אחיה, לורד פרסי. על פי עלון מלכותי, בזמן שהייתה במגדל, השתמשו במתקן עינויים כדי להשיג ממנה מידע. היי שוחררה בערבות ב-25 בספטמבר 1650, אבל לא הצליחה לחזור למעמדה הקודם.
מוות

זמן קצר לאחר הרסטורציה, היי מתה בפתאומיות ב-5 בנובמבר 1660, לאחר ש"סעדה טוב" בצהריים היא חלתה לפתע בסביבות השעה 14:00. היא מתה בשעה 17:00 או 18:00 באותו יום.
בספרות

פרנסואה דה לה רושפוקו הזכיר בזיכרונותיו אנקדוטה שסיפרה לו מארי דה רוהן, שבה היי גנבה כמה יהלומים שהעניקה המלכה לג'ורג' וילרס, הדוכס הראשון מבקינגהם (מתנה של מלך צרפת לאן מאוסטריה) מהדוכס, כנקמה על כך שאהב אותה יותר משאהב את מלכת צרפת. מלך צרפת רצה אז לראות את היהלומים ואיכשהו המלכה הצליחה לשחזר אותם. אלכסנדר דיומא השתמש מאוחר יותר בכל הסיפור הזה, וכנראה ביסס את מילדי דה וינטר על לוסי היי ברומן שלו מ-1844 "שלושת המוסקטרים".
ראו גם

מרי פרסי, הרוזנת מנורת'מברלנד
לקריאה נוספת

בצרמן, רוז (2005). אשת בית המשפט ואשת הארץ: שתי אחיות אצילות באנגליה של המאה השבע-עשרה. ניו יורק: הארפרקולינס.
"קרלייל, לוסי היי, הרוזנת של." אנציקלופדיה בריטניקה. 2005.
דיון על ההליכה של גבירת קרלייל בגני המפטון קורט מאת סר ג'ון סוקלינג, באתר TheGuardian.com,‏ 2011
הערות שוליים

1 2  Robert Wilche: The Discontented Cavalier: The Work of Sir John Suckling in Its Social, Religious, Political and Literal Context (2007)
↑  Journal of Robert, 2nd Earl Leicester.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9811518695805606  BNE: XX5112456  GND: 12433895X  ISNI: 0000 0000 7420 9705  LCCN: nr95023097  SNAC: w6456dhr  SUDOC: 109333403  VIAF: 22033341   WorldCat (עם VIAF): 22033341 
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "לוסי היי, דוכסית קרלייל".
לוסי היי, הרוזנת מקרלייל, תחריט מאת פיטר דה באיליו הצעיר
דן אילוז

דן אליהו יעקב אילוז (נולד ב-21 בפברואר 1986, י"ב באדר א' ה'תשמ"ו) הוא חבר הכנסת בסיעת הליכוד ועורך דין, חבר לשעבר במועצת עיריית ירושלים מטעם סיעת התעוררות בירושלים.
ביוגרפיה

אילוז נולד במונטריאול שבקנדה לנינה ולרחמים. אביו רחמים (ריימונד) נולד בפאס שבמרוקו והיגר לקנדה, שם עבד כרואה חשבון ובהמשך, פתח מסעדה כשרה המגישה אוכל איטלקי וצרפתי. אמו נינה, אף היא ילידת מרוקו, מהעיר אספי. היא היגרה לצרפת בגיל 12 ומשם לקנדה, שם הכירה את אביו ונישאה לו.
בשנים 2005–2006 למד בישיבת הכותל שבירושלים כתלמיד חו״ל. לאחר מכן, שב לעיר מולדתו, והחל ללמוד לתואר ראשון במשפטים באוניברסיטת מקגיל. בעת לימודיו, היה פעיל בפעולות סולידריות עם ישראל בקמפוסים ובמיזמים לחיזוק הזהות היהודית והציונית של הסטודנטים היהודים. בין היתר, היה נשיא ארגון "הלל" במוסד לימודיו.
בשנת 2009 עלה לישראל והחל בלימודי תואר שני במדיניות ציבורית באוניברסיטה העברית בירושלים, אותם סיים ב-2012, והוסמך כעורך־דין. שירת בצה"ל כעולה חדש. כעורך־דין, במילואים הוא משרת במחלקת הדין הבין־לאומי של הפרקליטות הצבאית בדרגת סרן ובאזרחות עבד במחלקת הסכמים בינלאומיים במשרד החוץ ובמשרד עורכי הדין הרצוג, פוקס, נאמן ושות'.
מייד עם עלייתו לישראל (ב־2009) הצטרף אילוז לתנועת הליכוד. היה עוזרו של חבר הכנסת יריב לוין לענייני חקיקה וסמנכ"ל קשרי חוץ בעמותת JGive – מיזם לתרומות לעמותות ישראליות וניהל מיזמי הסברה של מועצת יש"ע.
ב־2018 נבחר אילוז לחבר מועצת העיר ירושלים וראש ועדת הביקורת המקומית מטעם התעוררות בירושלים, תפקיד בו כיהן עד להתפטרותו ב־2021 בעקבות הסכם רוטציה. במסגרת כהונתו, פעל לחיזוק ריבונות ישראל במזרח ירושלים, קידום מעמדה הבינלאומי של העיר, שיפור קליטת עולים חדשים בבירה, צמצום בירוקרטיה עירונית, ושמירה על אחריות פיסקלית וניהול תקציבי מאוזן.
אילוז היה חבר בקונגרס הציוני העולמי ה־38 מטעם ארגון בתי כנסת אורתודוכסים.
ב-2021 מונה למנהל פעילות ארגון ציוני אמריקה בישראל ומנהל קהילות בפורום קהלת.
בבחירות המקדימות לקראת הבחירות לכנסת העשרים וחמש התמודד כנציג קבוצת הליברלים בליכוד למקום 33 ברשימה המשוריין לעולה חדש, גבר על חבר הכנסת לשעבר גדי יברקן בפער קטן ושובץ ברשימה. ב-6 בינואר 2023 נכנסה לתוקפה התפטרותו מהכנסת של חבר הכנסת מיקי זוהר במסגרת החוק הנורווגי ואילוז התמנה לחבר הכנסת במקומו. לאחר מינוי אופיר אקוניס לקונסול הכללי בניו יורק, היה אילוז לחבר כנסת מן המניין והפסיק להיות נורווגי.
ביוגרפיה > פעילות בינלאומית

אילוז מכהן כראש משלחת הכנסת לאיגוד הבין-פרלמנטרי (IPU), ארגון בינלאומי המאגד פרלמנטים מ-195 מדינות. במסגרת תפקידו, הוביל את מאמצי ישראל לסיכול הצעת החלטה פלסטינית שקראה לנסיגת ישראל מיהודה ושומרון ומזרח ירושלים. במהלך הכינוס בז'נבה, נאם על דוכן המליאה ותקף בחריפות את הרשות הפלסטינית: "הרשות הפלסטינית לא רוצה שלום; היא רוצה למחוק את ישראל".
בנוסף, יצא אילוז לביקור מדיני בארצות הברית, שם נפגש עם חברי קונגרס דמוקרטים ורפובליקנים, ופעל לקידום הצעות החלטה שיחשפו את הקשרים בין הרשות הפלסטינית לארגוני טרור.
ביוגרפיה > מאבק באונר"א

אילוז יזם את חוק להפסקת פעילות אונר"א בשטח מדינת ישראל, בעקבות מעורבות הארגון בפעילות טרור. החוק, שעבר בכנסת ברוב של 87 מול 9, קובע כי כל שיתוף פעולה ממשלתי עם אונר"א יופסק, וכי נציגי הארגון לא ייהנו עוד מהקלות משפטיות בישראל. לאחר אישור החוק, הקים אילוז את השדולה לסגירת אונר"א כדי לוודא את יישומו המלא.
ביוגרפיה > חיזוק הריבונות הישראלית

אילוז היה מהשותפים בחקיקת תיקון לחוק יסוד: ירושלים בירת ישראל האוסר על פתיחת קונסוליות זרות בירושלים, שנועד למנוע הכרה דה-פקטו בחלוקת העיר.
בנוסף, הוא מוביל את השדולה לריבונות ופועל להחלת החוק הישראלי על יהודה ושומרון.
ביוגרפיה > הסכמי אברהם

כיו"ר השדולה להסכמי אברהם, אילוז פועל להעמקת הקשרים עם מדינות ערביות. הוא חבר הכנסת הראשון שביקר בביקורים מדיניים רשמיים במרוקו, בחריין ואיחוד האמירויות, ופועל לקידום שיתופי פעולה כלכליים, ביטחוניים ופוליטיים עם מדינות אלה.
ביוגרפיה > מאבק בפטור מגיוס חרדים ושוויון בנטל

אילוז היה בין הקולות הבולטים בליכוד נגד חוק הגיוס המקנה פטור גורף לחרדים. הוא התנגד לחוק המעונות בטענה שהוא מסיר את התמריץ הכלכלי היחיד שנותר על אי-גיוס חרדים, ולפיכך הוא "חוק אי-גיוס במסווה". בשל עמדתו, נענש על ידי הקואליציה והודח מחברותו בוועדת חוץ וביטחון. על אף הלחצים הפוליטיים, המשיך אילוז להוביל קו תקיף בנושא, והדגיש כי על המדינה לגבש חוק שיחייב את הציבור החרדי לשאת בנטל הביטחוני באופן הדרגתי אך משמעותי.
ביוגרפיה > קידום כלכלה חופשית ורפורמות כלכליות

אילוז פועל לקידום רפורמות כלכליות שיביאו לפתיחת השוק לתחרות, צמצום רגולציה והוזלת יוקר המחיה. בין הצעות החוק הבולטות שקידם:
- **חוק עקרונות האסדרה** – קובע סטנדרטים אחידים לרגולציה במדינה, על מנת להפחית ביורוקרטיה וליצור שקיפות.
- **רפורמת קרנות ההשקעה** – מאפשרת גמישות רבה יותר למשקיעים מוסדיים ופרטיים להקים קרנות השקעה בישראל.
- **תיקון להגדרת "משקיע כשיר"** – שינוי קריטריונים שיאפשרו ליותר משקיעים פרטיים להשתתף בהשקעות הון סיכון וקרנות פרטיות.
- **ייבוא ביטוחים מחו"ל** – מאפשר לישראלים לרכוש ביטוחים מחברות בינלאומיות, ובכך לייצר תחרות בענף הביטוח המקומי.
ביוגרפיה > הקלות על קנאביס רפואי

אילוז תומך בלגליזציה של קנאביס רפואי, מתוך גישה ליברלית לשוק החופשי וזכויות הפרט. הוא פועל להקלת תהליכי הוצאת רישיון לחולים הזקוקים לטיפול בקנאביס רפואי.
השקפה פוליטית

בשנת 2016 הוציא אילוז בהוצאה עצמית ספר באנגלית בשם "עם חופשי בארצנו" המבוסס בעיקר על מאמריו בעיתונים ג'רוזלם פוסט ולה פטיט הבדו, בו הוא פורש את השקפת עולמו הפוליטית המבוססת לדבריו על גאווה לאומית ואהבת ישראל. בעת התמודדותו לרשימת הליכוד בשנת 2022 שב ופרסם, הפעם בעברית, מצע המפרט על השקפת עולמו.
אילוז תומך בכלכלת שוק חופשי, ובכלל זה הסרת חסמי ייבוא, צמצום השפעת וועדי העובדים על שוק העבודה, שקיפות במיסוי וצמצום הבירוקרטיה. בנוסף הוא תומך בביזור סמכויות המדינה באמצעות העברת סמכויות ממשרדי הממשלה לרשוית המקומיות, הגדלת העצמאות התקציבית של הרשויות, שיפור פיקוח נבחרי הציבור על המערכת הביצועית, ושקיפות מנהלתית, באמצעות תגמול חברי מועצות הערים על עבודתם במסגרת הרשות המקומית ושיפור גישתם לנתונים, לייעוץ משפטי ועוד.
בתחום המדיני והביטחוני אילוז תומך בהחלת ריבונות ישראלית בשטחי יהודה ושומרון ובהתיישבות בשטחים אלה, בדגש על צמצום חסמי בניה ושיפור תשתיות. עוד הוא תומך בהקלה על מתן רישיונות לנשק אישי, שיתוף מוגבר של אזרחים בביטחון המקומי ומתן דגש לטיפול בפשיעה על רקע לאומני.
בתחום המשפטי תומך אילוז במינוי שופטים על ידי חברי הכנסת, בחקיקה שתבטל את יכולת של בית המשפט לפסול חוקים, בצמצום זכות העמידה לנפגעים בלבד ובביטול יכולת בית המשפט לדון בשאלות מדיניות. עוד הוא תומך בהסדרת מעמד היועצים המשפטיים ובהקמת מערכת לבקרה ופיקוח על פרקליטות המדינה.
בתחום החינוך מציע אילוז לצמצם את תפקידי משרד החינוך לתקצוב ולפיקוח בלבד, תוך העברת סמכויות חינוכיות, תקציביות ותעסוקתיות לרשויות המקומיות ולבתי הספר. אילוז מציע לאפשר להורים לבחור את המוסד בו יתחנכו ילדיהם ולצמצם את ההגבלות בתחום זה.
באוקטובר 2024 העביר ביחד עם בועז ביסמוט, שרן השכל, אלי דלל וח"כים נוספים חוק להפסקת הפעילות של אונר"א בישראל, בטענה שחלק מפעיליה חשודים בהשתתפות במעשי הטבח ב-7 באוקטובר. כמו כן קידם תיקון לחוק הבחירות לרשויות המקומיות, שמאפשר לפסול רשימות או יחידים על סמך התבטאויות של תמיכה בטרור.
הוא התנגד ואמר כי יצביע נגד "חוק המעונות" של הסיעות החרדיות שנועד לעקוף את הסנקציות הכלכליות על מסורבי הגיוס. התנגדותו הייתה בניגוד למשמעת הקואליציונית בליכוד וכתוצאה מכך הוחלף בוועדת הכלכלה ובוועדת חוץ וביטחון וכן נאסר עליו להגיש הצעות חוק פרטיות למשך חודש וחצי.
חיים אישיים

לאילוז שתי אחיות, משפחתו עלתה לישראל אחריו בשנת 2017.
בשנת 2019 נשא לאישה את בת־אל מלכה, אדריכלית בוגרת הטכניון ומוזיקאית, ילידת אור עקיבא שם שימשה בתפקיד אדריכלית העיר, הם הורים לבן מתגוררים בירושלים.
נח מילגרם

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1931 
 פטירה:  23 באוגוסט 2012 (בגיל 81 בערך) 
 מוסדות:  אוניברסיטת אריאל בשומרון 
 
נח מילגרם
נח מילגרם (25 בפברואר 1931 - 23 באוגוסט 2012) היה דקאן בית הספר ללימודים מתקדמים במרכז האוניברסיטאי אריאל בשומרון ופרופסור לפסיכולוגיה באוניברסיטת תל אביב.
למד פסיכולוגיה באוניברסיטת הרווארד והוסמך באוניברסיטת בוסטון. בשנת 1951 השתתף בתוכנית החלפת סטודנטים בישראל, ובשנת 1971 עלה לישראל מארצות הברית, כשהוא כבר פרופסור לפסיכולוגיה. מילגרם היה הפרופסור הראשון בארץ בתחום הפסיכולוגיה, ועסק במצבי לחץ במלחמה. מילגרם עמד בראש המחלקה לפסיכולוגיה באוניברסיטת תל אביב עד יציאתו לגמלאות.
הוא היה יושב ראש משותף, יחד עם פרופסור אבנר זיו, של הקונגרס הבינלאומי הראשון ללחץ במהלך מלחמה ושלום, שנערך באוניברסיטת תל אביב ב-1981.
בשנת 1986 הגיע מילגרם למכללת אריאל, ופיתח בה במשך שנים את המחלקה לפסיכולוגיה. בשנת 2000 יצא לגמלאות, אולם בשנת 2007 חזר והקים את התוכנית לתואר שני בפסיכולוגיה.
מילגרם נפטר בשנת 2012.
פרידריך השישי, רוזן הסן-הומבורג

| --- | --- |

 לידה:  30 ביולי 1769 באד הומבורג, רוזנות הסן-הומבורג  
 פטירה:  2 באפריל 1829 (בגיל 59) באד הומבורג, רוזנות הסן-הומבורג  
 שם לידה:  Friedrich VI. Joseph Ludwig Carl August von Hessen-Homburg 
 מקום קבורה:  טירת באד הומבורג 
 בן או בת זוג:  Princess Elizabeth of the United Kingdom (7 באפריל 1818–ערך בלתי־ידוע) 
 פרסים והוקרה
 אות המסדר מריה תרזיה בדרגת מפקד  דרגה רביעית במסדר גאורגיוס הקדוש  מסדר העיט האדום, דרגה 1  מסדר גאורגיוס הקדוש, דרגה שלישית  מסדר העיט השחור  המסדר הצבאי של מריה תרזה 
 
פרידריך השישי, רוזן הסן-הומבורג (בגרמנית: Friedrich VI. von Hessen-Homburg;‏ 30 ביולי 1769 – 2 באפריל 1829) היה רוזן הסן-הומבורג מ-1820 ועד מותו ב-1829.
ביוגרפיה

פרידריך נולד בהומבורג, הסן, ב-30 ביולי 1769, והיה בנם הבכור של פרידריך החמישי, רוזן הסן-הומבורג, ולקרולינה, רוזנת הסן-דרמשטדט בתם של לודוויג התשיעי, רוזן הסן-דרמשטדט וקרולינה, רוזנת פפאלץ-צווייבריקן.
פרידריך מונה לקפטן של חיל הפרשים הרוסי בשנת 1783 ולגנרל אוסטרי במהלך המלחמות הנפוליאוניות. עבור שירותיו באותו סכסוך, הוא קיבל את תואר מפקד המסדר הצבאי האוסטרי של מריה תרזה.
למרות ההתנגדויות הקולניות של אמה, שארלוט ממקלנבורג-שטרליץ, פרידריך התחתן עם אליזבת, נסיכת הממלכה המאוחדת, בתו השלישית של ג'ורג' השלישי, מלך הממלכה המאוחדת, בבית המלכה בשדרה (משולב כעת בארמון בקינגהאם) ב-7 באפריל 1818. זה לא היה נישואי אהבה: אליזבת השתוקקה להשתחרר מאמה השתלטנית בכל מחיר, בעוד שפרידריך נזקק לנדוניה הנכבדה שלה כדי לשפר את המצב הכלכלי הרעוע של הרוזנות. מכיוון שאליזבת הייתה מעל גיל 48 בזמן נישואיהם, האיחוד הזה לא הוליד צאצאים.
אביו פרידריך החמישי מת ב-20 בינואר 1820; ופרידריך עלה לשלטון במקומו. הרוזן החדש נאבק להחזיר את חובותיו המופלגים של אביו. לאחר ששלט תשע שנים, מת פרידריך מסיבוכים מפצע ברגל, ואחיו, לודוויג וילהלם עלה לשלטון במקומו.
הערות שוליים

1 2  "Hesse-Homburg, Frederick Joseph Louis, Landgrave of Karl August.(Österreichisches Biographisches Lexikon 1815–1950)" (PDF) (בגרמנית). Austrian Academy of Sciences. 1959. נבדק ב-17 בנובמבר 2009. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Fraser, p 306
↑  Fraser, pp. 304 - 305
↑  "Hesse-Homburg". webmap.geoinform.fh-mainz.de. נבדק ב-17 בנובמבר 2009. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Fraser, p 324
↑  Fraser, p 351
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 130249416  VIAF: 13410861   WorldCat (עם VIAF): 13410861
אולריקה אלאונורה, מלכת שוודיה

אולריקה אלאונורה (בשוודית: Ulrika Eleonora); ‏ 23 בינואר 1688 – 24 בנובמבר 1741) הייתה מלכת שוודיה מדצמבר 1718 ועד פברואר 1720 ולאחר מכן ועד למותה הייתה המלכה הרעיה של שוודיה. לאחר מותו של אחיה קרל השנים עשר ב-1718, היא טענה לזכותה על הכתר. אחותה הבכורה המנוחה, הדוויג סופיה, הותירה אחריה בן, קרל פרדריק, שלכאורה הייתה לו זכות גדולה יותר לטעון לכתר על פי כלל העדפת הבן הבכור. אולריקה אלאונורה, לעומת זאת, טענה שהיא שאר הבשר הקרובה ביותר למלך המנוח, על פי קרבת דם, והביאה כראיה גם את התקדים של כריסטינה, מלכת שוודיה. היא הוכרה כיורשת על ידי הפרלמנט (ריקסדג), לאחר שהיא הסכימה לוותר על סמכויותיה כמלכה אבסולוטית, שהונהגו על ידי אביה. ב-1720 היא ויתרה על כתרה לטובת בעלה, הרוזן פרדריק מהסן-קאסל.
מלכה רעיה

מלכותו של פרדריק החלה את התקופה הידועה בשוודיה כ"עידן החירות", כאשר המלוכה איבדה את כוחה לטובת האצולה. כמלכה רעיה, פרשה אולריקה אלאונורה לחיים פרטיים. היא נישאה משיקולי אהבה והייתה ידועה כמי שהיו לה רגשי אמון עזים כלפי פרדריק. בתחילה, תוארו היחסים ביניהם כמאושרים, ולפני שפרדריק היה למלך, הוא הגביל את עצמו לתפקיד בן הזוג של המלכה. ב-1724, הביעה אולריקה אלאונורה את תקוותה שהיא תלד יורש, אך הדבר לא עלה בידה.
מערכת היחסים בין השניים השתנתה לאחר עלייתו של פרדריק על כס המלכות ונאמר שכאשר היא מסרה לו את הכתר, היא העניקה לו את חירותו. פרדריק החזיק פילגשים ויחסי הזוגיות שלו מחוץ לנישואין התרחבו לאחר שהוא איבד את סמכותו המלכותית ב-1723. ב-1730, היה פרדריק לראשון מבין מלכי שוודיה שהייתה לו "פילגש רשמית", בת האצולה הצעירה, הדוויג טאובה, שהוענק לה תואר האצולה, הרוזנת מהסנשטיין. תגובתה של המלכה לכך לא נודעה מעולם בציבור והיא מעולם לא הגיבה על כך, אך היא החלה להימנע מנוכחות בחצר המלכות והקדישה את עצמה לעיסוקים דתיים ולפעילויות צדקה. עם זאת, בשיחות פרטיות הביעה אולריקה אלאונורה את חוסר שביעות רצונה באוזניה של אמרנטיה פון דיבן, ששכנעה אותה לא לתת לעולם פומבי לתגובתה לרומן הזה, שכן היה זה מתחת לכבודה של המלכה שמעמדה היה ללא עוררין. על ידי כך שפון דיבן שכנעה את המלכה לא לחשוף את מורת רוחה מבגידה זו, היא הפכה גם לחביבתו של פרדריק. בתחילתו של הרומן היא אפילו שיתפה פעולה עם הדוויג טאובה כאשר זו התאמצה להגן על שמו הטוב של המלך. מדיניותה לא להביע בפומבי את חוסר שביעות רצונה, נחלשה במהלך שנותיה האחרונות, ככל הנראה עקב מעמדה המיוחד של טאובה כפילגש הרשמית, עקב התמשכותו של הרומן ובשל העובדה שטאובה והמלך הולידו צאצאים. ביוזמתה של אולריקה אלאונורה ננזפה טאובה על ידי משלחת של הכמורה. בהזדמנות זו הגנה טאובה עליה באומרה שהיא מעולם לא הייתה מודעת לשום תגובה שלילית מצדה של המלכה.
אולריקה אלאונורה כיהנה כעוצרת בשתי הזדמנויות. ההזדמנות הראשונה הייתה כאשר פרדריק נעדר משוודיה ב-1731 והשנייה ב-1738 – 1739 כאשר הוא חלה. היא הוכרזה כעוצרת במאי 1731, כאשר פרדריק יצא לביקור בהסה ומשלה עד שובו בסתיו. ב-1738 היא התבקשה על ידי הפרלמנט לקבל את העוצרות כאשר מצב בריאותו של פרדריק החמיר והייתה סכנה לחייו. היא קיבלה על עצמה את התפקיד ומילאה אותו עד לערב ראש השנה 1739. במהלך תקופת עוצרותה השנייה, היא אסרה על פעילותו של התיאטרון השוודי עקב ההתנגדות לכך מצד הכמורה. עם זאת, התיאטרון חידש את פעילותו בשנה שלאחר מכן.
אולריקה אלאונורה גילתה עניין בתכשיטים ובמוזיקה. היא נהנתה לקחת חלק בריקודים שנערכו בנשפים בארמון ואף על פי שההיסוסים שלה על רקע דתי גרמו לה לנקיפות מצפון בנושא, היא העסיקה להקות תיאטרון גרמניות וצרפתיות שהופיעו באולם הנשפים המלכותי (Bollhuset). במסגרת אדיקותה הדתית היא הייתה נוהגת להפסיק את ישיבות הפרלמנט לצורך תפילה. באופן דומה, היא נהגה לחקור את הצעירות שהיו מוצגות לראשונה בארמון על ידיעותיהן בתנ"ך ותגמלה אותן על תשובות נכונות. מתוך הקפדה על גאוותה המלכותית, היא הייתה ידועה כמי שהתחזתה לחולה ולעזוב אירועים בהם היא ספגה עלבונות. בנוסף לפון דיבן, היו לה כמה ידידים אישיים, בעיקר נשים. ביניהן היו הדוויג מורנר וחברת הילדות שלה, אנה פלמינג, שהייתה בת לווייתה במשך 30 שנה.
המלכה אולריקה אלאונורה מתה מאבעבועות שחורות ב-1741.
מוזיאון פרנקל פרנל

| --- | --- |

יצחק פרנקל בתוך מבנה המוזיאון
 מידע כללי
 סוג:  מוזיאון 
 מיקום:  צפת 
 מדינה:  ישראל 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1973
 תאריך פתיחה רשמי:  1973 
 
 קואורדינטות:  32°57′58″N 35°29′38″E﻿ / ﻿32.9661°N 35.4939°E﻿ / 32.9661; 35.4939
 www.frenkel-frenel.org
  (למפת צפת מוגדלת) מוזיאון פרנקל פרנל(למפת צפת רגילה) מוזיאון פרנקל פרנל(למפת הגליל העליון רגילה) מוזיאון פרנקל פרנל(למפת הגליל העליון מוגדלת) מוזיאון פרנקל פרנל
 
מוזיאון פרנקל פרנל הוא מוזיאון לאמנות בעיר צפת שבצפון ישראל. המוזיאון נמצא בביתו לשעבר של האמן הבינלאומי הצרפתי-ישראלי יצחק פרנקל פרנל, המוכר בשמות יצחק פרנקל ואלכסנדר פרנל. המוזיאון נפתח ב-1973 על ידי פרנקל ואשתו הרביעית אילנה פרנל. המוזיאון מציג את יצירותיו של האמן. זהו המוזיאון היחיד המוקדש כולו לפרנקל פרנל.
הִיסטוֹרִיָה

הבית שבו יושב המוזיאון שיכן לזמן קצר אקדמיה לאמנות במהלך שנות החמישים המוקדמות. פרנקל לימד בבית הספר ואף כינה עצמו "דיקן" האקדמיה. אולם בשנת 1954 עזב את צפת לפריז (למשך 6 שנים).
בשנת 1973 נפתח המבנה לקהל כמוזיאון המציג את עבודותיו של פרנקל משנות ה-20 ועד שנות ה-70. המוזיאון המשיך וממשיך לאחר מותו של פרנקל פרנל ב-1981.
האומן

פרנקל פרנל היה נדבך חשוב בסצנת האמנות המקומית בישראל לפני ואחרי העצמאות. פרנקל שלמד באקול דה פריז, למד באודסה בשנות העשרה לחייו ולאחר מכן באקול דה לאמנויות יפות ובאקדמיה דה לה גרנד שומייר בשנות ה-20 לחייו.עם שובו לארץ ישראל בשנות ה-20, הביא עמו טכניקות ציור ואת השפעת אסקולת פריז והציור הצרפתי (שהובילו למהפכה של ממש בארץ שעד אז האמנות בה היית תחת ההשפעה המוחלטת של בצלאל ואמנות האורינטליסטית), אותם למד בסטודיו שלו (בסיוע ההסתדרות) בין 1925–1929. סטודיו זה הין בין הגורמים שהשפיעו על מעבר מרכז הכובד של האמנות בארץ מירושלים לתל אביב. פרנקל, התגורר בצפת והיה מראשוני האמנים שהתיישבו בעיר הקודש העתיקה. הוא היה ממייסדי מושבת האמנים בצפת.
המוזיאון מורכב מחצר גדולה. קירות החצר כוסו בעבר בציורי קיר (פרסקו) ובתבליטים של פרנקל. עם זאת, רק תבליט אחד שרד.
הבניין שבו נמצא האמנות מקיף את החלק המערבי והצפוני של החצר. הארכיטקטורה המקומית ניכרת בכל המתחם.
אמנות ואוסף

המוזיאון מארח מגוון יצירות אמנות של פרנקל פרנל. המוקדם ביותר משנות ה-20 ועד ימיו האחרונים של האמן ב-1981. אוסף המוזיאון מורכב ממגוון רחב של סגנונות. מאמנות מופשטת וקוביסטית משנות ה-20 ועד אקספרסיוניזם משנות ה-70.
יתר על כן, במוזיאון יצירות נוספות הקשורות לעיסוקו האמנותי של פרנקל. מסקיצות של תחפושות ותפאורה עבור מחזות בולטים (בעיקר במשנות ה-30 וה40) ועד כרזות של תערוכות.