stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פוטו חקיין
מאפיינים

מין פוטו זה קרוב לפוטו המצוי אך הופרד ממנו. המין כמעט שלא נחקר אם כי מוכר ממספר עורות מקמרון ואולי גם מניגריה. החוקר ג'רמי שוורץ סיווג את המין על בסיס מספר הבדלים בינו לפוטו המצוי: זנב ארוך יותר, מספר זיזים קטנים בחוליות העורך והחזה, עמוד שדרה קצר יותר, עיקולים במפרקי הזרוע ושקע בגולגולת בארובת העין וכן מספר הבדלים בשיניים הטוחנות. כמו כן המין החדש נחשב לקטן יותר, אם כי לא בהרבה מהפוטו המצוי.
מדענים רבים לא רואים בהבדלים אלה הוכחה למין חדש ולא כולם מצאו את התכונות אותם סיווג שוורץ בבדיקותיו.
פוטו חקיין לא נראה בטבע אך הוא נפוץ ביערות הגשם של קמרון, ככל הנראה בקרבת הפוטו המוכר. הוא פעיל בלילה ומחפש לעצמו מזון המורכב הן מהחי והן מהצומח, לרבות מינים של זחלים רעילים. כנרה שזיזי העצם סביבו משמשות אותו להתגוננות מטורפים.
צרה (יהדות)

צרה הוא מונח מתאר את הקשר המשפחתי בין אישה אחת לרעותה כאשר שתיהן נמצאות במקביל בקשר נישואים עם אותו הגבר. נישואים של גבר ליותר מאישה אחת מותרים על פי התורה, אך אסורים מתוקף חרם דרבינו גרשום.
מקור הביטוי

בספר ויקרא, פרק י"ח, פסוק י"ח נכתב איסור מיוחד על נשיאת שתי אחיות: ”וְאִשָּׁה אֶל אֲחֹתָהּ לֹא תִקָּח לִצְרֹר לְגַלּוֹת עֶרְוָתָהּ עָלֶיהָ בְּחַיֶּיהָ”. בעקבות לשון 'צרור' שבפסוק, נשותיו של אדם נקראות "צרות" זו לזו. רש"י כותב שמשמעות המילה צרות ביחס לשתי נשים היא: ביחד - סמוכות, כיוון שנשים אלו סמוכות זו לזו. המצודת ציון מפרש כי נקראות צרות "מלשון צר ואויב כי על פי רוב שונאות זו לזו".
שימוש במושג

בתנ"ך, המקום היחיד שמופיעה המילה "צרה" במשמעות זו היא בתחילת ספר שמואל א', על נשות אלקנה, חנה ופנינה – "וְכִעֲסַתָּה צָרָתָהּ גַּם כַּעַס בַּעֲבוּר הַרְּעִמָהּ". בתלמוד בבלי נפוץ השימוש בביטוי זה ביחס לשתי נשים, בעיקר בעניין צרת הבת במסכת יבמות.
ראו גם

פוליגמיה
פוליגניה
ריבוי נשים ביהדות
הערות שוליים

↑  רש"י על תלמוד בבלי, מסכת חגיגה, דף ה', עמוד א', ד"ה צרות סמוכות זו לזו
↑  מצודת ציון על ספר שמואל א', פרק א', פסוק ו'
↑  ספר שמואל א', פרק א', פסוק ו'
ערך זה הוא קצרמרבנושא יהדות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
לורה בוש

לורה ליין וולש בוש (באנגלית: Laura Lane Welch Bush; נולדה ב-4 בנובמבר 1946) היא רעייתו של ג'ורג' ווקר בוש, הנשיא ה-43 של ארצות הברית. היא הייתה הגברת הראשונה של ארצות הברית בשנים 2001–2009. בוש מורה וספרנית במקצועה.
ביוגרפיה

לורה ליין וולש נולדה ב-4 בנובמבר 1946 במידלנד שבמדינת טקסס, בתם היחידה של הרולד וולש (1912–1995) וג'נה לואיז הוקינס וולץ' (1919–2019).
בוש היא ממוצא אנגלי, צרפתי ושווייצרי. אביה היה בנאי בתי מגורים ומאוחר יותר איש נדל"ן מצליח, ואילו אמה עבדה כמנהלת החשבונות של העסק של אביה. בשלב מוקדם בחייה, הוריה עודדו אותה לקרוא, מה שפיתח אצלה את האהבה לקריאה. היא סיפרה, "למדתי מאמא שלי, וכשהייתי ילדה קטנה, אמא הייתה קוראת לי סיפורים, אהבתי ספרים והלכתי לספרייה מאז, בקיץ אהבתי לבלות את שעות אחר הצהריים בקריאה בספרייה, נהניתי מהספרים בית קטן בערבה ונשים קטנות, ועוד רבים [...] הקריאה מעניקה לך הנאה לכל אורך חייך". בוש גם זקפה לזכותה של מורתה בכיתה ב', שרלין גנאגי, את השראתה בעניין החינוך.
בליל 6 בנובמבר 1963, יומיים אחרי יום הולדתה ה-17, בעת שנכנסה עם מכוניתה לצומת דרכים בטקסס, לא עצרה את הרכב לפני תמרור עצור, ונהג הרכב שבו התנגשה נהרג. ההרוג היה ידיד שלה ובן גילה מבית הספר, בשם מייקל דאגלס. בוש ומי שנסע איתה, גם כן בן גילה, טופלו בפציעות קלות. על פי דו"ח התאונה שפרסמה העיר מידלנד בשנת 2000, בתגובה לבקשה לרישומים פתוחים, היא לא הואשמה בתקרית. דוברה של בוש אמר: "זו היה תאונה טרגית מאוד שהשפיעה עמוקות על המשפחות והכאיבה מאוד לכל המעורבים, כולל הקהילה כולה". בספרה "מדברת מהלב" היא אומרת שהתאונה גרמה לה לאבד את אמונתה "במשך שנים רבות".
היא למדה בחטיבת הביניים עם ג'ורג' ווקר בוש (לימים בעלה), ובבית הספר התיכון עם טומי פרנקס (לימים גנרל ומפקד באפגניסטן ובעיראק).
בשנת 1968 סיימה לימודי תואר ראשון במדעים באוניברסיטת SMU בטקסס, והחלה לעבוד כמורה בבית ספר יסודי בעיר דאלאס. בשנים 1969–1972 עבדה כמורה בעיר יוסטון.
בשנת 1973 סיימה לימודי תואר שני במדעים ובספרנות באוניברסיטת טקסס, ועבדה בספרייה הציבורית של יוסטון. בשנים 1974–1977 עבדה כספרנית בבית ספר בעיר אוסטין.
ב-5 בנובמבר 1977 התחתנה עם ג'ורג' ווקר בוש, לאחר שלושה חודשי היכרות. ב-25 בנובמבר 1981 נולדו לזוג בנות תאומות, ברברה וג'נה.
בעלה כיהן כמושל מדינת טקסס בשנים 1995–2000. בשנת 2000 נבחר לנשיאות ארצות הברית, ובינואר 2001 הושבע לתפקיד הנשיא.
הגברת הראשונה

כאשת הנשיא והגברת הראשונה של ארצות הברית, עסקה בוש לרוב בנושאים חברתיים - כגון חינוך, בריאות, זכויות נשים וילדים ועידוד קריאת ספרים; ומיעטה לעסוק בנושאים מדיניים.
בעקבות פיגועי 11 בספטמבר 2001 ביקשה למנוע מילדים לצפות בשידורים חוזרים של האירועים, כדי למנוע מהם פגיעה נפשית.
בנובמבר 2001 הגישה בעצמה את נאום הרדיו השבועי של הנשיא, והתמקדה במצב הנשים באפגניסטן. במאי 2002 הגישה נאום רדיו לעם האפגני, שהועבר דרך תחנת רדיו בפראג.
במאי 2005 ערכה ביקור רשמי באזור המזרח התיכון, לרבות ישראל, מצרים וירדן, והביעה ביקורת על מצב זכויות הנשים בחלק ממדינות האזור.
ביולי 2005, הציעה למנות שופטת חדשה לבית המשפט העליון של ארצות הברית במקום השופטת סנדרה אוקונור שפרשה. ואכן הנשיא בוש הציע את התפקיד להארייט מאיירס אך לאחר ביקורת ציבורית נוקבת החליטה מאיירס לוותר על התפקיד ובוש בחר למנות את השופט סמואל אליטו.
בדצמבר 2006 דיווחה מזכירת העיתונות של לורה בוש, כי לורה חלתה בסרטן העור וכי חודש קודם לכן הוסר מרגלה הימנית גידול סרטני. ב-20 בינואר 2009, עם השבעתו של הנשיא החדש ברק אובמה, סיימה את תפקידה כגברת הראשונה של ארצות הברית.
הערות שוליים

↑  LAURA BUSH Biography, באתר Wayback Machine‏, 13 ביוני 2008
↑  First Lady Biography: Laura Bush, באתר ספריית הגברות הראשונות הלאומית
↑  Laura Bush: A supportive but behind-the-scenes spouse
↑  Mrs. Bush's Remarks at Laura Bush Foundation for America’s Libraries Grant Awards, באתר הבית הלבן
↑  Bush, Laura Welch, באתר Encyclopedia of World Biography
↑  רובין טונר, "'The Perfect Wife': The Un-Hillary', באתר הניו יורק טיימס, 15 בפברואר 2004
↑  מת'יו דייוויס, Inside private world of Laura Bush, באתר BBC‏, 5 באפריל 2006
↑  Laura Bush's Fatal Accident
↑  Mrs. Bush ran stop sign in fatal crash
↑  Laura Bush police report
↑  Laura Bush Opens Up About Crash, באתר הניו יורק טיימס, 27 באפריל 2010
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007311416005171  PLWABN: 9810580913205606  BIBSYS: 9055875  BnF: cb14462609w (data)  CiNii: DA18246113  GND: 124524222  ISNI: 0000 0001 2277 8030  LCCN: n2001027692  LNB: 000286573  NARA: 10610485  NDL: 001201522  NKC: xx0013957  NLK: KAC201809685  NTA: 287520080  SELIBR: 337350  SNAC: w6x356sx  SUDOC: 138974047  VIAF: 28875616   WorldCat (עם VIAF): 28875616
יחסי נורווגיה – סן מרינו

| יחסי נורווגיה – סן מרינו |
| --- | --- |
נורווגיה: סן מרינו


נורווגיה: סן מרינו
שטח (בקילומטר רבוע)
323,802: 61
אוכלוסייה
5,592,257: 33,578
תמ"ג (במיליוני דולרים)
485,513: 1,855
תמ"ג לנפש (בדולרים)
86,819: 55,255
משטר
מונרכיה חוקתית: רפובליקה

יחסי נורווגיה–סן מרינו הם היחסים הדיפלומטיים שבין ממלכת נורווגיה לבין הרפובליקה המרוממת של סן מרינו.
הסכמים דיפלומטיים

בין שתי המדינות נחתמו 3 הסכמים דיפלומטיים:
הסכם על כינון יחסים קונסולריים רשמיים - 29 בספטמבר 1973
הסכם על כינון יחסים דיפלומטיים - 11 בדצמבר 1996
הסכם בדבר החלפת מידע בענייני מס - 21 בינואר 2010
יחסים כלכליים

בשנת 2016, שווי הסחורה שיוצאה מסן מרינו לנורווגיה הגיעה לסך 70.1 אלף דולר אמריקאי והיא כללה ריהוטים, מקומות ישיבה, מכשירים אורתופדיים ועוד. באותה שנה, שווי הסחורה שיוצאה מנורווגיה לסן מרינו הגיעה לסך 3.67 מיליון דולר אמריקאי והיא כללה דגים מעובדים (99.8%), חלקי חילוף ורמקולים (0.2%).
בשנת 2015, שווי הסחורה שיוצאה מסן מרינו לנורווגיה הגיעה לסך 86.4 אלף דולר אמריקאי והיא כללה רהיטים חומרי הדברה ומקררים. באותה שנה, שווי הסחורה שיוצאה מנורווגיה לסן מרינו הגיעה לסך 3.67 מיליון דולר אמריקאי והיא כללה דגים מעובדים (99.8%), חלקי חילוף להחלפה וחלקי רכב (0.2%).
ייצוג

נורווגיה מיוצגת בסן מרינו על ידי שגרירות שהיא מחזיקה בסן מרינו, בירת סן מרינו.
סן מרינו אינה מיוצגת בנורווגיה, הן בדרג השגרירות והן בדרג הקונסולרי.
כדור הזהב 2023

| --- | --- |

 תיאור:  הטקס ה-67 של כדור הזהב
 מיקום הטקס:  תיאטרון שאטלה, פריז
 מדינה:  צרפת
 הגוף המעניק:  פראנס פוטבול
 תקופת הפרס:  30 באוקטובר 2023
 האתר הרשמי
כדור הזהב 2023 (בצרפתית: Ballon d'Or 2023) היה הטקס השנתי ה-67 של כדור הזהב, המוגש על ידי עיתון הכדורגל הצרפתי פראנס פוטבול, שהוענק לכדורגלנים הטובים בעולם בעונת 2022/2023. המועמדים לפרס הוכרזו ב-6 בספטמבר 2023, והטקס נערך בפריז, ב-30 באוקטובר. לצד פרס כדור הזהב הוענקו גם כדור הזהב לנשים, פרס קופה לשחקן המצטיין עד גיל 21, גביע יאשין לשוער המצטיין, פרס סוקרטס על פעילות חברתית, גביע גרד מילר לכובש המצטיין ופרס מועדון השנה.
כדור הזהב

החלוץ ארגנטינאי ליונל מסי, ששיחק בעונה זו בפריז סן-ז'רמן ובאינטר מיאמי, זכה בפרס בפעם השמינית בהיסטוריה. בעונה זו הוא זכה באליפות צרפת עם פריז, בגביע הליגות עם אינטר מיאמי ובמונדיאל 2022 עם נבחרת ארגנטינה.
מסי מוביל את הזכיות בכדור הזהב עם 8, והפך לראשון שזוכה בפרס בשלוש קבוצות שונות (ברצלונה, פריז סן-ז'רמן ואינטר מיאמי) ובשלוש ליגות שונות (לה ליגה, ליג 1 ו-MLS). הוא גם הראשון שמשחק מחוץ לאירופה וזוכה בפרס. בגיל 36 הפך מסי לשחקן השני הכי מבוגר שמקבל את הפרס, אחרי סטנלי מתיוס ב-1956, שהיה בן 41.
אלו שלושים הכדורגלנים שהיו מועמדים לכדור הזהב לשנת 2023:
| # | שחקן | מועדון |
| --- | --- | --- |
| 1 | ארגנטינה ליונל מסי | צרפת פריז סן-ז'רמן |
| 1 | ארגנטינה ליונל מסי | ארצות הברית אינטר מיאמי |
| 2 | נורווגיה ארלינג האלנד | אנגליה מנצ'סטר סיטי |
| 3 | צרפת קיליאן אמבפה | צרפת פריז סן-ז'רמן |
| 4 | בלגיה קווין דה בראונה | אנגליה מנצ'סטר סיטי |
| 5 | ספרד רודרי | אנגליה מנצ'סטר סיטי |
| 6 | ברזיל ויניסיוס ז'וניור | ספרד ריאל מדריד |
| 7 | ארגנטינה חוליאן אלברס | אנגליה מנצ'סטר סיטי |
| 8 | ניגריה ויקטור אוסימהן | איטליה נאפולי |
| 9 | פורטוגל ברנרדו סילבה | אנגליה מנצ'סטר סיטי |
| 10 | קרואטיה לוקה מודריץ' | ספרד ריאל מדריד |
| 11 | מצרים מוחמד סלאח | אנגליה ליברפול |
| 12 | פולין רוברט לבנדובסקי | ספרד ברצלונה |
| 13 | מרוקו יאסין בונו | ספרד סביליה |
| 14 | גרמניה אילקאיי גונדואן | אנגליה מנצ'סטר סיטי |
| 15 | ארגנטינה אמיליאנו מרטינס | אנגליה אסטון וילה |
| 16 | צרפת כרים בנזמה | ספרד ריאל מדריד |
| 17 | גאורגיה חוויצ'ה קווארצחליה | איטליה נאפולי |
| 18 | אנגליה ג'וד בלינגהאם | גרמניה בורוסיה דורטמונד |
| 19 | אנגליה הארי קיין | אנגליה טוטנהאם הוטספר |
| 20 | ארגנטינה לאוטרו מרטינס | איטליה אינטר מילאנו |
| 21 | צרפת אנטואן גריזמן | ספרד אתלטיקו מדריד |
| 22 | קוריאה הדרומית קים מין-ג'יי | איטליה נאפולי |
| 23 | קמרון אנדרה אוננה | איטליה אינטר מילאנו |
| 24 | אנגליה בוקאיו סאקה | אנגליה ארסנל |
| 25 | קרואטיה יושקו גברדיול | גרמניה ר.ב. לייפציג |
| 26 | גרמניה ג'מאל מוסיאלה | גרמניה באיירן מינכן |
| 27 | איטליה ניקולו בארלה | איטליה אינטר מילאנו |
| 28 | צרפת רנדאל קולו מואני | גרמניה איינטרכט פרנקפורט |
| 28 | נורווגיה מרטין אודגור | אנגליה ארסנל |
| 30 | פורטוגל רובן דיאש | אנגליה מנצ'סטר סיטי |
כדור הזהב לנשים

הקשרית הספרדייה אייטנה בונמטי מברצלונה זכתה לראשונה בכדור הזהב לנשים. בעונה זו היא זכתה בטרבל עם ברצלונה (אליפות ספרד, גביע המלכה וליגת האלופות) ובגביע העולם בכדורגל נשים 2023 עם ספרד.
אלו שלושים הכדורגלניות שהיו מועמדות לכדור הזהב לשנת 2023:
| # | שחקנית | מועדון |
| --- | --- | --- |
| 1 | ספרד אייטנה בונמטי | ספרד ברצלונה |
| 2 | אוסטרליה סאם קר | אנגליה צ'לסי |
| 3 | ספרד סלמה פראיואלו | ספרד ברצלונה |
| 4 | שוודיה פרידולינה רולפו | ספרד ברצלונה |
| 5 | אנגליה מרי אירפס | אנגליה מנצ'סטר יונייטד |
| 6 | ספרד אולגה קרמונה | ספרד ריאל מדריד |
| 7 | גרמניה אלכסנדרה פופ | גרמניה וולפסבורג |
| 8 | ספרד פטריסיה גיחארו | ספרד ברצלונה |
| 9 | קולומביה לינדה קאייסדו | ספרד ריאל מדריד |
| 10 | אנגליה רייצ'ל דיילי | אנגליה אסטון וילה |
| 11 | אנגליה מילי ברייט | אנגליה צ'לסי |
| 12 | יפן הינאטה מיאזאווה | יפן מיינייבי סנדאי |
| 13 | גרמניה לנה אוברדורף | גרמניה וולפסבורג |
| 14 | צרפת קאדידיאטו דיאני | צרפת פריז סן-ז'רמן |
| 15 | שוודיה אמנדה אילסטדט | צרפת פריז סן-ז'רמן |
| 16 | ספרד מאפי לאון | ספרד ברצלונה |
| 17 | אוסטרליה היילי ראסו | אנגליה מנצ'סטר סיטי |
| 18 | פולין אווה פאיור | גרמניה וולפסבורג |
| 19 | נורווגיה גורו רייטן | אנגליה צ'לסי |
| 20 | ניגריה אסיסאט אושואלה | ספרד ברצלונה |
| 21 | ספרד אלבה רדונדו | ספרד לבאנטה |
| 22 | אירלנד קייטי מקאבי | אנגליה ארסנל |
| 23 | אנגליה ג'ורג'יה סטאנוויי | גרמניה וולפסבורג |
| 24 | ג'מייקה חאדיג'ה שואו | אנגליה מנצ'סטר סיטי |
| 25 | ארצות הברית סופיה סמית' | ארצות הברית פורטלנד ת'ורנס |
| 26 | צרפת וונדי רנאר | צרפת אולימפיק ליון |
| 27 | יפן יוי האסגאווה | אנגליה מנצ'סטר סיטי |
| 28 | ברזיל דביניה | ארצות הברית קנזס סיטי קארנט |
| 29 | הולנד ג'יל רורד | גרמניה וולפסבורג |
| 29 | הולנד דפני ואן דומסלאר | הולנד טוונטה |
פרס קופה

הקשר האנגלי ג'וד בלינגהאם, ששיחק בעונה זו בבורוסיה דורטמונד, זכה לראשונה בפרס קופה לשחקן המצטיין עד גיל 21.
אלו עשרת הכדורגלנים שהיו מועמדים לפרס קופה לשנת 2023:
| # | שחקן | מועדון |
| --- | --- | --- |
| 1 | אנגליה ג'וד בלינגהאם | גרמניה בורוסיה דורטמונד |
| 2 | גרמניה ג'מאל מוסיאלה | גרמניה באיירן מינכן |
| 3 | ספרד פדרי | ספרד ברצלונה |
| 4 | צרפת אדוארדו קמבינגה | ספרד ריאל מדריד |
| 5 | ספרד גאבי | ספרד ברצלונה |
| 6 | הולנד צ'אבי סימונס | הולנד פ.ס.וו. איינדהובן |
| 7 | ספרד אלחנדרו באלדה | ספרד ברצלונה |
| 8 | פורטוגל אנטוניו סילבה | פורטוגל בנפיקה ליסבון |
| 9 | דנמרק רסמוס הוילון | איטליה אטאלנטה |
| 10 | צרפת אליה ואהי | צרפת מונפלייה |
גביע יאשין

השוער הארגנטינאי אמיליאנו מרטינס, ששיחק בעונה זו באסטון וילה, זכה בגביע יאשין לשוער המצטיין לראשונה. בעונה זו זכה עם נבחרת ארגנטינה במונדיאל 2022.
אלו עשרת השוערים שהיו מועמדים לגביע יאשין לשנת 2023:
| # | שחקן | מועדון |
| --- | --- | --- |
| 1 | ארגנטינה אמיליאנו מרטינס | אנגליה אסטון וילה |
| 2 | ברזיל אדרסון מוראס | אנגליה מנצ'סטר סיטי |
| 3 | מרוקו יאסין בונו | ספרד סביליה |
| 4 | בלגיה טיבו קורטואה | ספרד ריאל מדריד |
| 5 | גרמניה מארק-אנדרה טר שטגן | ספרד ברצלונה |
| 6 | קמרון אנדרה אוננה | איטליה אינטר מילאנו |
| 7 | קרואטיה דומיניק ליבאקוביץ' | קרואטיה דינמו זאגרב |
| 8 | אנגליה ארון רמסדייל | אנגליה ארסנל |
| 9 | צרפת מייק מניאן | איטליה מילאן |
| 10 | צרפת ברייס סמבה | צרפת לאנס |
גביע גרד מילר

החלוץ הנורווגי ארלינג האלנד, ששיחק בעונה זו במנצ'סטר סיטי וכבש 56 שערים (52 במדי סיטי ו-4 במדי נבחרת נורווגיה), זכה לראשונה בגביע גרד מילר לכובש המצטיין. האלנד זכה עם קבוצתו בטרבל של זכייה באליפות אנגליה, גביע ה-FA וליגת האלופות.
| # | שחקן | מועדון | שערים |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | נורווגיה ארלינג האלנד | אנגליה מנצ'סטר סיטי | 56 |
פרס סוקרטס

החלוץ הברזילאי ויניסיוס ז'וניור, ששיחק בעונה זו בריאל מדריד, זכה בפרס סוקרטס על פעילותו למאבק בגזענות.
| # | שחקן | עמדה | מועדון |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | ברזיל ויניסיוס ז'וניור | חלוץ | ספרד ריאל מדריד |
מועדון השנה > מועדון השנה לגברים

| # | מועדון | מועמדים |
| --- | --- | --- |
| 1 | אנגליה מנצ'סטר סיטי | 7 |
מועדון השנה > מועדון השנה לנשים

| # | מועדון | מועמדות |
| --- | --- | --- |
| 1 | ספרד ברצלונה | 6 |
הערות שוליים

↑  כדור הזהב 2023: מסי והולאנד מובילים בין המועמדים, רונאלדו מחוץ לרשימה, באתר ynet, 6 בספטמבר 2023
↑  יותר מכולם - ביחד: מספרי כדור הזהב למסי, באתר ערוץ הספורט, 30 באוקטובר 2023
↑  לילה היסטורי למסי: כל השיאים שהפרעוש שבר, באתר ONE‏, 30 באוקטובר 2023
↑  רוברט סאמרסקיילס, Lionel Messi, 36, Becomes Second-Oldest Ballon d'Or Winner Of All Time, ספורטס אילוסטרייטד, ‏30 באוקטובר 2023 (באנגלית)
↑  הולאנד שני בדירוג כדור הזהב, אמבפה שלישי, באתר ONE‏, 30 באוקטובר 2023
↑  "Ballon d'Or 2023 : la liste complète des nommés" [כדור הזהב 2023: רשימת המועמדים המלאה]. ל'אקיפ (בצרפתית). 6 בספטמבר 2023. נבדק ב-2023-10-31. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  אייטנה בונמאטי זכתה בכדור הזהב לנשים, באתר ONE‏, 30 באוקטובר 2023
↑  "Ballon d'Or féminin 2023 : la liste complète des nommées" [כדור הזהב 2023: רשימת המועמדות המלאה]. ל'אקיפ (בצרפתית). 6 בספטמבר 2023. נבדק ב-2023-10-31. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  ספוילר לעתיד? ג'וד בלינגהאם זכה בפרס קופה, באתר ONE‏, 30 באוקטובר 2023
↑  "Trophée Kopa 2023 : la liste complète des nommés" [פרס קופה 2023: רשימת המועמדים המלאה]. ל'אקיפ (בצרפתית). 6 בספטמבר 2023. נבדק ב-2023-10-31. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Jude Bellingham remporte le Trophée Kopa" [ג'וד בלינגהאם זוכה בפרס קופה]. ל'אקיפ (בצרפתית). 30 באוקטובר 2023. נבדק ב-2023-10-31. {{cite news}}:  (עזרה)
1 2 3  דיבו מרטינס הוכתר לשוער העונה, הולאנד לחלוץ, באתר ONE‏, 30 באוקטובר 2023
↑  "Trophée Yachine 2023 : la liste complète des nommés" [גביע יאשין 2023: רשימת המועמדים המלאה]. ל'אקיפ (בצרפתית). 6 בספטמבר 2023. נבדק ב-2023-10-31. {{cite news}}:  (עזרה)
| זוכי מועדון השנה |
| --- | --- | --- |
| מועדון השנה (2021–2022) | 2021: צ'לסי • 2022: מנצ'סטר סיטי |  |
| מועדון השנה לגברים (2023–הווה) | 2023: מנצ'סטר סיטי • 2024: ריאל מדריד |  |
| מועדון השנה לנשים (2023–הווה) | 2023: ברצלונה • 2024: ברצלונה |  |
ליגת העל הקטרית

| --- | --- |

 שם מלא:  ליגת העל הקטרית
 כינוי:  ליגת הכוכבים הקטרית
 תחום:  כדורגל
 ארגון:  התאחדות הכדורגל הקטרית 
 מדינות:  קטר (מדינה) קטר
 קונפדרציה:  AFC (אסיה)
 קבוצות:  12
 תקופת הפעילות:  1963–הווה (כ־61 שנים)
 אלופה נוכחית:  א-סד (2023/2024, זכייה 17)
 מירב הזכיות:  א-סד (17 זכיות)
 מפעל מקביל:  גביע האמיר גביע כתר הנסיך גביע שייח' יאסם
 מפעל נמוך:  ליגת קטרגאס 
 האתר הרשמי
 
ליגת הכוכבים הקטרית (בערבית: دوري نجوم قطر) היא ליגת הכדורגל הבכירה של קטר. הליגה הוקמה בשנת 1963 וכעבור 9 שנים הפכה לליגה מקצועית. הקבוצה בעלת מספר האליפויות הגבוהה ביותר היא א-סד, שזכתה ב-14 אליפויות. האלופה בסיום כל עונה עולה לשלב הבתים של ליגת האלופות האסיאתית וסגניתה משתתפת במוקדמות המפעל.
היסטוריה

העונה הראשונה הבלתי רשמית של הליגה הייתה 1963/1964, 3 שנים לאחר היווסדות התאחדות הכדורגל הקטרית. באותה העונה נוסדה גם הליגה השנייה במערכת הליגות הקטרית. במשך שנים רבות - לא היו ירידות או עליות בין הליגות אלא שיבוץ הקבוצות בליגות נעשה לפי פרמטרים לא תחרותיים. 8 העונות לאחר מכן היו גם הן לא רשמיות, בהם שלטו הקבוצות אל-מארף ואל-אורובה (שכיום נקראת "מ.כ. קטר").
האלופה הרשמית הראשונה מטעם ההתאחדות הייתה אל-אסתקלאל (שנקראת גם היא כיום "מ.כ. קטר"), בעונת 1972/1973.
הפעם הראשונה שבה נערך פלייאוף אליפות היה בעונת 1979/1980, בו ניצחה א-סד את אל-ערבי 1-0.
רק ב-1981 הוחלט על רפורמה במערך הליגות והתחלת התמורות בין הליגות הראשונה והשנייה (הירידות והעליות), ובעונה זו השתתפו 5 קבוצות בליגה השנייה. בעונת 1984/1985 לא היו ירידות ועליות בין הליגות עקב הכנותיה של הנבחרת הקטרית לשלב מוקדמות מונדיאל 1986 והשתתפותם של המון שחקנים מהליגות הללו בהכנות אלו.
שלושה מועדונים מהליגה השנייה התפרקו בעונת 1990: אל-נסר, אל-תדמון ואל-נהדה. רבים משחקניהם התפזרו בין מועדוני הליגה העליונה והפכו לשחקנים בולטים בהיסטוריה של הכדורגל הקטארי, כמו פאהד אל-כווארי, אחמד אל-כווארי וחמאד אל-ח'ליפה. לאחר פירוק המועדונים הללו, לא היו ירידות ועליות בליגה במשך 5 העונות הבאות.
בשנת 1994, ההתאחדות הקטרית החליטה לבצע ניסיון לעונה אחת בלבד, של עונה ללא תיקו, בה משחק שהסתיים בתיקו במהלך העונה הסדירה - עבר מיד לשלב דו-קרב פנדלים על מנת לקבוע את המנצחת. ניסיון זה נעשה על מנת להגביר את הפופולריות של הליגה שלא צברה מספיק קהל.
בעונת 1995/1996 לאחר חמש עונות ללא ירידות ועליות, הוחזרה הליגה השנייה עם 5 מועדונים, כאשר בליגה הראשונה השתתפו 10 מועדונים.
בשנת 2003, בעוד ניסיון של ההתאחדות הקטרית להגביר את הפופולריות של הליגה בכדורגל, הקצתה ההתאחדות תקציב של 10 מיליון דולר לכל מועדון בליגת העל על מנת שיצליחו לפתות ולהביא שחקנים זרים בעלי שם בינלאומי. מהלך זה הצליח יחסית כאשר הגיעו לליגה ההולנדים הבינלאומיים רונאלד דה בור ופרנק דה בור (שהגיעו לא-ריאן), כמו גם ז'וזפ גוארדיולה (שהגיע לאל-אהלי) וגבריאל בטיסטוטה (שהצטרף לאל-ערבי). מאז החלו להגיע לליגה זרים ממדינות רבות, במיוחד לקבוצות הגדולות של הליגה, מה שהעלה את רמת הכדורגל, התחרותיות והפופולריות של הענף במדינה.
בשנת 2004 נוסדה אקדמיית אספייר, המספקת מתקני אימון ברמה בינלאומית לילדים ונערים, במטרה להעלות את הסטנדרט המקצועני בקטאר ובעולם בכלל. מאז יצאו מהאקדמיה מספר שחקנים קטארים בולטים כמו אבדלקארים חאסן, סעד אל שאייב ואיברהים מאג'ד שהצליחו מאוד ברמה המקומית.
בשנת 2009, הופסקו העליות והירידות בליגה שוב, בגלל היווצרותם של הקבוצות לחוויאה (כיום "א-דוחייל") ואל ג'אייש, מה שגרם להגדלת הליגה הראשונה ל-12 קבוצות, והקטנת הליגה השנייה ל-6 קבוצות בלבד. כחלק ממהלך זה שונה שם הליגה מה"Q-League" ל"Qatar Stars League" ("ליגת הכוכבים הקטרית"), וליצירת גביע מקומי חדש בשם "גביע הכוכבים הקטרי".
אלופות הליגה

קבוצה המסומנת בכתב מודגש זכתה בגביע האמיר באותה העונה והשלימה דאבל מקומי.
אליפויות לפי קבוצות

| מועדון | אלופים | שנות זכייה |
| --- | --- | --- |
| א-סד | 17 | (לא רשמי: 1971/1972), 1973/1974, 1978/1979, 1979/1980, 1980/1981, 1986/1987, 1987/1988, 1988/1989, 1999/2000, 2003/2004, 2005/2006, 2006/2007, 2012/2013, 2018/2019, 2020/2021, 2021/2022, 2023/2024 |
| אל-אורובה/אל-אסתקלאל/קטר | 8 | (לא רשמי: 1966/1967, 1967/1968, 1968/1969, 1969/1970, 1970/1971), 1972/1973, 1976/1977, 2002/2003 |
| א-ריאן | 8 | 1975/1976, 1977/1978, 1981/1982, 1983/1984, 1985/1986, 1989/1990, 1994/1995, 2015/2016 |
| אל-איתיחאד/אל-ע'ראפה | 7 | 1991/1992, 1997/1998, 2001/2002, 2004/2005, 2007/2008, 2008/2009, 2009/2010 |
| אל-ערבי | 7 | 1982/1983, 1984/1985, 1990/1991, 1992/1993, 1993/1994, 1995/1996, 1996/1997 |
| א-דוחייל | 8 | 2010/2011, 2011/2012, 2013/2014, 2014/2015, 2016/2017, 2017/2018, 2019/2020, 2022/2023 |
| אל-מערף | 3 | (לא רשמי: 1963/1964, 1964/1965, 1965/1966) |
| אל-וכרה | 2 | 1998/1999, 2000/2001 |
שרופשייר

שרופשייר (באנגלית: Shropshire) הוא מחוז הממוקם באזור מערב המידלנדס שבמערב אנגליה. עיר הבירה של המחוז היא שרוסברי (96,071 תושבים) והעיר הגדולה ביותר היא טלפורד (162,300 תושבים).
גאוגרפיה

המחוז הוקם בשנת 2009 כרשות יוניטרית (רשות מקומית), אשר כוללת את רוב השטחים ההיסטוריים של המחוז. רוב התעשייה ואוכלוסיית המחוז נמצאים בחמש ערים מרכזיות; שרוסברי, טלפורד, אוסווסטרי, ברידנורת' ולודלאו. מבחינה גאוגרפית המחוז מחולק לשני חלקים עיקריים; צפון שרופשייר שמאופיין בשטחים פתוחים ושטוחים כאשר רוב ריכוזי האוכלוסייה נמצאים באזור זה, מצד שני דרום שרופשייר מאופיין באזור הררי וכפרי יותר.
המחוז נחצה ממזרח למערב על ידי הכביש המהיר ה-M54 שהופך במרכז המחוז לכביש ה-A5, כביש זה נמצא על דרך רומית עתיקה אשר חיברה את לונדון (במרבל ארץ') לצפון ויילס. נהר הסוורן זורם גם הוא ממערב לדרום-מזרח המחוז. לאורך גבולות המחוז נמצאים (עם כיוון השעון); צ'שייר מצפון, סטפורדשייר ממזרח, ווסטרשייר מדרום-מזרח, הרפורדשייר מדרום, פוויס (ויילס) ממערב ורקסהאם (ויילס) מצפון-מערב.
הערות שוליים

1 2  נכון לשנת 2009.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4359433-5  MusicBrainz: 3fd2c297-7015-4cc0-ad37-48dcb262621f  NKC: ge531927
העלמה יוליה

| --- | --- |

 כתיבה:  יוהאן אוגוסט סטרינדברג 
 סוגה:  טרגדיה 
 הצגת בכורה:  14 במרץ 1889 
 שפה:  שוודית 
 
העלמה יוליה (בשוודית: Fröken Julie) הוא מחזה נטורליסטי שנכתב ב-1888 על ידי יוהאן אוגוסט סטרינדברג. המחזה מתמקד בנושאים שקשורים במעמדות חברתיים, אהבה-תשוקה, מאבק בין המינים והאינטראקציה ביניהם.
תקציר העלילה

העלילה מתרחשת בליל קיץ ב-1894 באחוזה של רוזן בשוודיה, האישה הצעירה שעל שמה נקרא המחזה, במאמץ לברוח ממציאות אשר מוגבלת בנורמות חברתיות וגם ליהנות מהלילה, רוקדת במסיבת הקיץ השנתית של המשרתים, שם היא נמשכת למשרת בכיר בשם ז'אן. ז'אן מתגלה כאיש עולם, בעל נימוסים והשכלה. המחזה מתרחש במטבח האחוזה של אביה של העלמה יוליה. ארוסתו של ז'אן, טבחית בשם כריסטין, מבשלת ואז נרדמת בזמן שז'אן והעלמה יוליה מדברים.
העלילה בעיקר מתייחסת לכוח במתכונותיו השונות. לעלמה יוליה יש כוח רב כיוון שהיא ממעמד גבוה יותר. מצד שני גם לז'אן יש כוח כיוון שהוא גבר שלא נרתע מהערכים של האצולה. לרוזן, אביה של העלמה יוליה (דמות בלתי נראית), יש כוח שגובר על שניהם כיוון שהוא אציל, מעביד ואב.
בלילה זה, ההתנהגות בין ז'אן והעלמה יוליה שקודם לכן הייתה פלרטטנית, מתחרה על כוח שבמהרה מגיע ליחסי אהבה, או אולי תאווה, והם שוכבים. מעבר למהלך המחזה, המאבק בין העלמה יוליה וז'אן לשליטה מתנודד קדימה ואחורה עד אשר ז'אן משכנע אותה כי הדרך היחידה לצאת ממצבה המביך היא על ידי התאבדות.
הדמויות

העלמה יוליה - ביתו של בעל האחוזה (הרוזן) היא אישה נחושה ועקשנית. גודלה על ידי אימה המנוחה שחינכה אותה "לחשוב ולהתנהג כגבר". היא אישה מבולבלת. יוליה מודעת לכוח שבו היא אוחזת ומחליפה בין הרצון להיות מעל המשרתים לפרלירטוטים עם ז'אן. למעשה היא משתוקקת ליפול מעמוד התווך.
ז'אן - גבר משרת של הרוזן. הוא עזב את העיר ונסע הרבה כאשר הוא עובד בעבודות מרובות עד אשר חזר לעבוד בשביל הרוזן. יש לו שאיפות לעלות ממעמדו החברתי ולנהל מלון משלו, העלמה יוליה היא חלק מתוכניתו. הוא לחלופין נדיב וקשוח. על אף שאיפותיו הוא מתרפס רק למראה הכפפות והמגפיים של הרוזן.
כריסטין - הטבחית בצוות הבית של הרוזן. היא דתייה מאוד וכנראה מאורסת לז'אן, אף על פי שהם מתייחסים לאירוסין כמעט בצחוק. היא מייצגת את מה שסטרינדברג שנא הכי הרבה: בת כפר בורה אשר מרוצה ממצבה.
הרוזן - לעולם לא נראה, אך מגפיו וכפפותיו נמצאות על הבמה, מדגישות כל הזמן את נוכחותו וכוחו. כאשר הפעמון מצלצל נוכחותו בולטת אפילו יותר.
הפקות בישראל

בשנת 2001, העלה תיאטרון גשר את המחזה בשם "מדמואזל ז'ולי", בתרגום של גד קינר ובימוי של יוסי יזרעאלי.
בשנת 2005, העלה תיאטרון הספרייה את המחזה "הלילה הקצר ביותר בשנה", עיבוד ובימוי של עידו ריקלין ל"העלמה יוליה".
בשנת 2011, העלה תיאטרון תמונע את המחזה שוב בשם "מדמואזל ז'ולי", בתרגום של גד קינר ובימוי של שלומי ליברמן.
בשנת 2024, העלה תיאטרון הבימה את המחזה בשם 'ג'ולי', בתרגום של דורי פרינס לפי עיבוד של פולי סטנהם, בבימוי עמית אפשטיין.