stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
נפת ירושלים (המנדט)
יישובי הנפה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  ערים בנפה: ירושלים (בערבית: אל-קֻדְס القـُدْس)  בית ג'אלא (בערבית: بيت جالا)  בֵּית לֶחֶם (בערבית بيت لحم) כפרים ויישובים: אבו גוש (בערבית: أبو غوش)  אבו דיס (בערבית: ابو ديس)  אום טובא (בערבית: اُم طوبا)  אום ליסון (בערבית: أُم ليسون)  אלעיזריה (בערבית: العيزريه)  ארטאס (בערבית: أرطاس)  אל בורג' (בערבית: البريج')  בידו (בערבית: بدّو)  בית איג'זא (בערבית: بيت إجزا)  בית אום אל-מיס (בערבית: بيت أم الميس)  בית איכסא (בערבית: بيت إكسا)  בית ג'מל (בערבית: بيت جمال/الحكمه)  בית דוקו (בערבית: بيت دقّو)  בית הערבה  בית חנינא (בערבית: بيت حنينا)  בית מחסיר (בערבית: بيت محسير)  בית נקובא (בערבית: بيت نقّوبة)  בית סוריכ (בערבית: بيت سوريك)  בית סאחור (בערבית: بيت ساحور)  בית עיטאב (בערבית: بيت عطاب)  בית ענאן (בערבית: بيت عنان)  בית פג'אר (בערבית: بيت فجّار)  בית צפאפא (בערבית: بيت صفافا)  בית ת'ול (בערבית: بيت ثول)  ביר נבאלא (בערבית: بير نبالا)  בתיר (בערבית: بتير)  ג'רש (בערבית: جرش)  דויוק (בערבית: ديوك) |  דיר א-שיח' (בערבית: دير الشيخ)  דיר־אבאן (בערבית: دير آبان)  דיר יאסין (בערבית: ديرياسين)  הר-טוב  ואדי פוכּין (בערבית: وادي فوكين)  אל-ולג'ה (בערבית: الولجة)  זעתרה (בערבית: زعتره)  אל-ח'דר (בערבית: الخضر)  ח'אן אל-אחמר (בערבית: الخان الاحمر)  חוסאן (בערבית: حوسان)  חיזמא (בערבית: حزما)  ח'רבת אל-ע'ומור (בערבית: خربة العمور)  ח'רבת אל-ג'וזהום (בערבית:  )  ח'רבת אל-לוז (בערבית: خربة اللوز)  ח'רבת אל-מחרום (בערבית: خربة المخروم)  ח'רבת אל-תנור (בערבית: خربة التنور)  כסלא (בערבית: كسلا)  כפר עציון  ליפתא (בערבית: لفتا)  אל-מאלחה (בערבית: المالحة)  מכמס (בערבית: مُخماس)  מוצא  מוצא עילית  מעלה החמישה  משואות יצחק  א-נבי סמואל (בערבית: النبي صموئيل)  נווה אילן  נווה יעקב  נחאלין (בערבית: نحالين)  ניטאף (בערבית: نطاف)  סאריס (בערבית: ساريس)  ס'וּבַּא (בערבית: صوبا)  סופלא (בערבית: سفلى)  סרעה (בערבית: صرعة) |  א-סוואחרה אל-ע'רבייה (בערבית: السواحره الغربية)  א-סוואחרה א-שרקייה (בערבית: السواحرة الشرقية)  עלאר (בערבית: علار)  עוג'ה א-תחתא (בערבית: العوجا)  ע'וש אל-גורב (בערבית: عش الغراب)  עטרות  עין ג'ידי (בערבית:  )  עין כארם (בערבית: عين كارم)  עין צורים (ראו גם קיבוץ עין צורים)  עין ראפה (בערבית: عين رافا או عين رافه)  עיסלין (בערבית: عسلين)  ענאתא (בערבית: عناتا)  עקור (בערבית: عقور)  ערטוף (בערבית: عرتوف)  צטאף (בערבית: صطاف)  צור באהר (בערבית: صور باهر)  קאלוניה (בערבית: قالونيا או كالونيا)  אל-קבו (בערבית: القبو)  קטנה (בערבית: قطنّه)  קלנדיה (בערבית: قلنديه)  קמרה (בערבית: قمرة)  אל-קובייבה (בערבית: القبيبه)  אל-קסטל (בערבית: القسطل)  קריית ענבים  א-ראם (בערבית: الرامّ)  ראס אבו עמאר (בערבית: راس أبو عمّار)  רבדים  רמת רחל  ראפאת (בערבית: رفات)  שועפאט (בערבית: شعفاط)  אל-שייח' באדר (בערבית: الشيخ بدر)  שייח' סעד (בערבית: خربة الشيخ سعد)  שרפאת (בערבית: شرفات) |
שבטים בדואים:
אל-עוביידה (בערבית: العبيديّه)
ערב איבן-עובייד (בערבית: عرب إبن عُبيد)
ערב אל-רשאידה (בערבית: عرب الرشايدة)
הערות שוליים

↑  נתוני סקר הכפרים 1945 בארץ ישראל לפי נפות (הסיכומים בעמוד האחרון בכל נפה)
↑  A Survey of Palestine :prepared in December 1945 and January 1946 for the information of the Anglo-American Committee of inquiry, Jerusalem, Government
↑  שם
↑  נתוני סקר הכפרים המנדטורי 1945
↑  על פי רוב נקרא הכפר בעברית (בטעות) "ביר נבאללה".
| חלוקה מנהלית של המנדט הבריטי בארץ ישראל |
| --- | --- | --- |
| מחוז הגליל | נפת ביסאן • נפת טבריה • נפת נצרת • עכו • צפת |  |
| מחוז חיפה | חיפה |  |
| מחוז ירושלים | חברון • ירושלים • רמאללה |  |
| מחוז לוד | יפו • רמלה |  |
| מחוז עזה | באר שבע • עזה |  |
| מחוז שומרון | ג׳נין • טולכרם • שכם |  |
נפת יפו

| --- | --- |
 טריטוריה:  המנדט הבריטי המנדט הבריטי
 מחוז:  מחוז לוד
 ערים בנפה:  #יישובי הנפה
 בירת הנפה:  יפו
 תאריך ייסוד:  1920 
 שטח:  335,366 דונם (1945)
 תאריך נטישה:  1948 
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בנפה:  373,800 (1945)
 קואורדינטות:  32°03′N 34°45′E﻿ / ﻿32.05°N 34.75°E﻿ / 32.05; 34.75 
 אזור זמן:  UTC +2
  מפת מיקום  מפה מפורטת     לחצו כדי להקטין חזרה    לחצו להגדלה     he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
צילום אוויר של יפו
נפת יפו (באנגלית: Sub-district of Jaffa) הייתה נפה במחוז לוד בימי המנדט הבריטי בארץ ישראל על שם העיר יפו.
לפי סקר הכפרים שערכו שלטונות המנדט בשנת 1945 התגוררו בשטח הנפה כ-373,800 בני אדם. רוב התושבים היו יהודים ומיעוטם ערבים. באוכלוסייה הערבית היה רוב מוסלמי, ומיעוט של ערבים-נוצרים.
לפי תוכנית החלוקה יועד שטח הנפה להיות חלק מן המדינה היהודית, למעט העיר יפו, שעתידה הייתה להישאר כמובלעת ערבית בתוך המדינה היהודית וכנמל של המדינה הערבית.
לאחר מלחמת העצמאות חולק שטח הנפה בין מחוז תל אביב ומחוז המרכז של מדינת ישראל.
אוכלוסייה

לפי סקר הכפרים שערכו רשויות המנדט בשנת 1945 היה סך האוכלוסייה בנפה 373,800 בני אדם והתפלגותה כדלקמן:
ערבים: 109,700
יהודים: 264,100
יש להתחשב בעובדה שהנתונים לא נבעו ממפקד אוכלוסין, אלא התבססו על מפקד האוכלוסין המנדטורי האחרון של 1931 בתוספת הגידול המחושב באוכלוסייה ונתוני ההגירה היהודית והערבית (שהיו חלקיים בלבד).
שטח

לפי סקר הכפרים משנת 1945 היה סך כל השטחים של יישובי הנפה 335,366 דונמים. התפלגות השטח הייתה כדלקמן:
שטח בבעלות ערבית: 177,354 דונמים
שטח בבעלות יהודית: 129,439 דונמים
שטח בבעלות ציבורית (אדמות מדינה): 28,573 דונמים
יישובי הנפה

| --- | --- |
 עיר הנפה: יפו (בערבית: يافا) כפרים ויישובים: אבו קישק (בערבית: عرب أبو كشك)  אג'ליל (בערבית:إجليل)  אל-חרם (בערבית: الحرم)  אל-מוילח (בערבית: المويلح)  אל מיר (בערבית: المرّ)  ביאר עדס (בערבית: بِيار عدس)  בית דג'אן (בערבית: بيت دجان)  בני ברק  בת ים  גבעת ח"ן  גבעתיים  ג'מאסין א-שרקי (בערבית: جمّاسين الشرقي)  ג'מאסין אל ע'רבי (בערבית: جمّاسين الغربي)  ג'רישה (בערבית: جريشة)  גת רימון  הרצליה  וילהלמה (בערבית: ويلهلما)  חולון  אל-ח'ירייה (בערבית: الخيريّة)  יאזור (בערבית: يازور)  יהודייה (עבאסייה) (בערבית: اليهودية)  ירקונה  כפר עאנה (בערבית: كفر عانة)  כפר גנים:  כפר מל"ל  כפר סבא  מגדיאל  מקוה ישראל  נחלת יצחק  סאקיה (בערבית: ساقية)  סלמה (בערבית: سلمة)  פתח תקווה  פג'ה (בערבית: فجّة )  סאפרייה (בערבית: السافريّة)  סומייל (בערבית: صميل )  קריית שאול  רנתיה (בערבית: رنتية )  רמת גן  רמתיים  רמת השרון  רעננה  רשפון  שייח' מוניס (בערבית: الشـيخ مونِّس)  שפיים  שרונה  תל אביב  תל ליטוינסקי שבטים בדואים: ערב אל-סואלמה (בערבית: عرب السوالمة)
הערות שוליים

↑  נתונים מסקר הכפרים (1945), שהוצגו מחדש בספר Hadawi, Village statistics 1945, Classification of Land and Area Ownership in Palestine, Beirut, 1970, ומהספר נסרקו לאתר PalestineRemembered.com.
| חלוקה מנהלית של המנדט הבריטי בארץ ישראל |
| --- | --- | --- |
| מחוז הגליל | נפת ביסאן • נפת טבריה • נפת נצרת • עכו • צפת |  |
| מחוז חיפה | חיפה |  |
| מחוז ירושלים | חברון • ירושלים • רמאללה |  |
| מחוז לוד | יפו • רמלה |  |
| מחוז עזה | באר שבע • עזה |  |
| מחוז שומרון | ג׳נין • טולכרם • שכם |  |
סטון בוץ' בלוז

| --- | --- |

סטון בוץ' בלוז
 מידע כללי
 מאת:  לזלי פיינברג 
 שפת המקור:  אנגלית אמריקאית 
 סוגה:  רומן 
 הוצאה
 הוצאה:  Firebrand Books 
 הוצאה בשפת המקור:  Firebrand Press Allyson Books
 תאריך הוצאה:  מרץ 1993 
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  ספרות עכשיו
 תאריך:  2005
 תרגום:  יסמין פיאמנטה
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  990025991090205171
 
סטון בוץ' בלוז (באנגלית: Stone Butch Blues) הוא רומן שנכתב על ידי הפעיל/ה הטרנסג'נדר/ית לזלי פיינברג. הספר מספר את סיפורה של ג'ס גולדברג, בוץ' שחוקרת את זהותה המגדרית והשתייכותה לקהילה הלסבית, בין היתר דרך מעבר מגדרי. הסיפור מתרחש בשנות הששים, לפני מהומות סטונוול והולדת התנועה לזכויות הלהט"ב המודרנית. זהו הספר הראשון שתורגם לעברית שעוסק בנושא מעבר מגדרי FtM (מנקבה לזכר).
עלילה

ג'ס גולדברג, הדמות הראשית, מודעת מגיל צעיר כי היא שונה משאר הבנות. היא שונאת ללבוש שמלות, לעיתים קרובות נשאלת - "האם את בן או בת?" - על ידי זרים.
הבוז של ההורים שלה והשנאה של רוב חבריה לכיתה נהיית כה דכאנית, שהיא בורחת מהבית זמן קצר לפני יום הולדתה השש עשרה. היא מוצאת משפחה חדשה בין עמיתיה לעבודה במפעל, ובין הבוצ'ות והפמיות (באותה תקופה - לסביות עם נראות נשית מסורתית) אשר פוקדות את הברים הגאים בבאפלו, ניו יורק.
לאורך חייה, ג'ס חווה תחושות של חוסר שייכות. גם כאשר מתאפשר לה להתלבש בבגדי גברים, הכללים לגבי כיצד להיות בוץ' לא תמיד מתאימים לה. ג'ס מסתתרת מאחורי פרסונה של "סטון בוץ'", תדמית אשר אינה באמת מגנה עליה מפני טראומה, ולעיתים מרחיקה ממנה אינטימיות.
ג'ס מגלה שהיא יכולה ליטול הורמונים זכריים ו"לעבור" בתור גבר. היא מרגישה שזו הדרך היחידה שהיא יכולה להפסיק להיות מתויגת כאאוטסיידרית. אבל תהליך הפיכתה לגבר מרחיק אותה מהקהילה הלסבית ומכריח אותה לחיות בשקר מול כל שאר העולם. בסופו של דבר, ג'ס מפסיקה לקחת הורמונים, ולומדת להרגיש בנוח כפי שהיא, בלי קשר מה חושבים אחרים. בסוף הספר, היא הופכת להיות אקטיביסטית, דוגלת בזכויות ובכבוד להם כל אדם ראוי בלי קשר לזהותו המגדרית.
פרסום

הרומן פורסם על ידי FireBrand Press ב-1993. ב-2003 יצאה מהדורה מחודשת של Alyson Books. בתחילת 2013, פיינברג הודיע/ה שהספר לא ייצא עוד לאור, אך שיהיה ניתן להזמין עותקים לפי בקשה באתר האינטרנט. בנוסף, באתר ניתן להוריד קובץ PDF של הספר, בחינם.
יצא לאור ב-2005, בהוצאת ספרות עכשיו. תרגום: יסמין פיאמנטה.
הערות שוליים

↑  סטון בוץ בלוז / לזלי פיינברג, דן לחמן, אימגו מגזין, 29 בדצמבר 2005
| --- | --- |
בקרת זהויות :  SUDOC: 194231658  VIAF: 7881152502985210800007   WorldCat (עם VIAF): 7881152502985210800007
סטיין פוטוצ'אר

| --- | --- |

סטיין פוטוצ'אר
 לידה:  27 באפריל 1919 מירנה פץ', ממלכת יוגוסלביה ממלכת יוגוסלביה
 פטירה:  5 בדצמבר 1997 (בגיל 78) ליובליאנה, סלובניה סלובניה
 מדינה:  סלובניה, הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה, ממלכת יוגוסלביה 
 השתייכות:   הצבא העממי היוגוסלבי
 תקופת הפעילות:  1941–1979 (כ־38 שנים)
 דרגה:   גנרל-פולקובניק
 תפקידים בשירות
 מפקד הדיוויזיה ה-31 מפקד הקורפוס ה-9 מפקד דיווזיית ההלם הסרבית ה-23 מפקד הדיוויזיה ה-24 מפקד הדיוויזיה ה-60 ראש המטה הכללי היוגוסלבי
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם השנייה
 עיטורים
 גיבור יוגוסלביה (4 בספטמבר 1953)  גיבור יוגוסלביה 
 
סטיין פוטוצ'אר (בסרבית: Стане Поточар‏; 27 באפריל 1919 – 5 בדצמבר 1997) היה גנרל יוגוסלבי אשר כיהן כראש המטה הכללי היוגוסלבי בין השנים 1972–1979.
ביוגרפיה

פוטוצ'אר נולד ב-27 באפריל 1919 בכפר מירנה פץ'. לאחר סיום לימודיו התיכוניים, הוא החל לעבוד באטליז בליובליאנה. ב-1936 הוא ניסה להתגייס לצי המלכותי היוגוסלבי, אולם נדחה. ב-1940 הוא התקבל לחיל הפרשים היוגוסלבי. לאחר כיבוש יוגוסלביה בידי מדינות הציר, הוא הצטרף לחזית השחרור של העם הסלובני – ארגון מחתרת שהתנגד לכיבוש. הוא היה אחראי על תיאום הפעולות בין הארגון לבין הפרטיזנים של טיטו. במרץ 1942 הוא הצטרף לפרטיזנים. ביולי 1943 הוא מונה למפקד בריגדה. בדצמבר של אותה שנה הוא מונה למפקד הדיוויזיה ה-31. בספטמבר 1944 הוא הועבר לפקד על הקורפוס ה-9. לקראת סוף המלחמה הוא יצא לברית המועצות לצורך השלמת הכשרתו הצבאית. באפריל 1946 הוא חזר ליוגוסלביה.
לאחר המלחמה, מונה פוטוצ'אר למפקד דיוויזיית ההלם הסרבית ה-23. בין 1950–1952 הוא למד באקדמיה הצבאית בבלגרד. בדצמבר 1952, הוא מונה למפקד הדיוויזיה ה-24, ולאחר מכן הועבר לתפקיד מפקד הדיוויזיה ה-60. ב-19 באוקטובר 1972 הוא מונה לראש המטה הכללי היוגוסלבי לאחר מותו הפתאומי של ויקטור בובאן. הוא כיהן בתפקיד עד 10 ביולי 1979 כאשר הוחלף על ידי ברנקו ממולה.
הוא נפטר בליובליאנה ב-5 בדצמבר 1997.
נסיעה משותפת

שלט רחוב לעידוד נסיעה משותפת בוונקובר, קנדה, 1974
נסיעה משותפת (גם קַארפּוּל, מאנגלית: Carpooling) מיוחסת לאופן תחבורה בו מספר נוסעים חולקים את אותה נסיעה בכלי רכב אחד כך שיותר מאדם אחד נוסע ברכב במרבית הנסיעה.
הגדלת מספר הנוסעים ברכב מורידה את עלויות הנסיעה עבור כלל המשתתפים בה על ידי הורדת עלויות הדלק, שחיקת כלי הרכב, אגרת כביש, זמן איתור חנייה פנויה ועוד. כאשר ציבור גדול בוחר לנסוע בנסיעות משותפות, יתקצר זמן הנסיעה הממוצע באזור מכיוון שעומס התנועה בכבישים יקטן ומספר כלי הרכב בכביש יקטן ביחס למספר האנשים הנוסעים באזור. אך שינוי זה הפיך, מפני שירידה בעומס בכבישים עשויה לעודד בעלי כלי רכב להפסיק את הנסיעה המשותפת ולחזור להשתמש ברכב הפרטי שלהם ובכך למלא ולהעמיס מחדש את הכבישים.
נסיעה משותפת מסייעת בנושאים סביבתיים נוספים כגון צמצום פליטת גזי חממה והפחתת הצורך בשטחי חנייה גדולים במרכזי ערים ועוד.
אופן השיתוף

נהגים ונוסעים מציעים ומוצאים הסעה במגוון דרכים. לאחר מציאת נקודות מוצא ויעד זהות או קרובות הנהג והנוסע מתקשרים לגבי פרטי הנסיעה, כיסוי עלויות, נקודות מפגש ועוד.
במקרים רבים מדובר בנסיעה משותפת של עובדים הגרים במקום קרוב זה לזה אל מקום העבודה ובחזרה ממנו. במקרים אחרים, הסעה משותפת של ילדים אל מקום לימודים או אל פעילות כלשהי. סוג זה של נסיעה משותפת מקל על חלוקת הזמן של הורי הילדים ומאפשר לילדים זמן נוסף להתפתחות חברתית בדרך למקום הלימודים הפעילות ובחזרה ממנו. נסיעות משותפות משני סוגים אלו יכולות לסייע לצמצם את משך הנסיעה בשעות העומס על ידי הורדת מספר כלי הרכב בכביש.
סוג נוסף של נסיעה משותפת הוא שיתוף של נסיעות ארוכות וחד פעמיות. לעיתים מדובר בנסיעות בין עירוניות ואף בינלאומיות.
נסיעה משותפת אינה תמיד מתוכננת לכלל אורך הנסיעה. במיוחד בנסיעות בעלות מרחקים ארוכים, מקובל האיסוף והורדה של נוסעים בנסיעה משותפת לאורך המסע כטרמפיסטים אשר לוקחים חלק יחסי בעלויות הנסיעה או נהגים אשר מצרפים אליהם נוסעים נוספים למקטע דרך ללא השתתפות בתשלום כלל.
כיום קיימות דרכים שונות לאיתור נסיעות משותפות. אחת הדרכים היא באמצעות אתרי אינטרנט המשדכים בין נהגים לנוסעים ואף מאפשרים העברת מידע וכספים באופן מאובטח. בדומה לשווקים אחרים ברשת, הם כוללים אפשרויות שונות לדירוג רמת האמון במשתמשים. עם זאת, מקומות עבודה רבים נוהגים להציע הסעת עובדים משותפת או מעודדים את העובדים להיעזר זה בזה כדי למצוא נסיעות משותפות. חלק ניכר מהנסיעות המשותפות נוצרות על ידי תקשורת בין אנשים באותו מעגל חברתי (לדוגמה באותו מקום עבודה, או שילדיהם לומדים באותו מוסד חינוכי).
יוזמות

בניסיון להוריד את עומסי התנועה ולעודד נסיעה משותפת, פותחו במדינות רבות נתיבי נסיעה משותפת בהם רק מכוניות בעלות שני נוסעים לפחות יכולות לנוע, ובכך לקצר את משך הנסיעה. בישראל רשאים כלי רכב בעלי ארבעה נוסעים ומעלה לנסוע בנתיב תחבורה ציבורית.
בנוסף מקומות עבודה, רשויות מקומיות ומדינות מעודדות נסיעה משותפת על ידי הקצבת מקומות חנייה בלעדיים לכלי רכב שמשמשים לנסיעה משותפת.
בחודש יוני 2012 יצאו המשרד להגנת הסביבה ותחנת הרדיו אקו 99 FM בקמפיין משותף לעידוד נסיעה משותפת בישראל. במסגרת הקמפיין קיימה התחנה תחרות בין מקומות עבודה המעודדים נסיעה משותפת, והחברות המצטיינות זוכות באות המשרד להגנת הסביבה.
היסטוריה

נסיעה משותפת החלה כטקטיקה של חיסכון בדלק בארצות הברית במהלך מלחמת העולם השנייה. קמפיינים רבים במדינות נוספות חזרו לתודעה הציבורית באמצע שנות ה-70 של המאה ה-20 בעקבות משבר האנרגיה העולמי של שנת 1973 ומשבר האנרגיה העולמי של שנת 1979. החברות הראשונות שייסדו הסעות מאורגנות לעובדים היו 3M וקרייזלר.
לאורך השנים ירד השימוש בנסיעה משותפת בארצות הברית כתוצאה מירידת מחירי הדלק וכניסתן של מכוניות חסכוניות יותר לשוק האמריקאי. מספר העובדים הנוסעים בנסיעות משותפות ירד מ-19.7% מכלל העובדים ב-1980 ל-10.1% בשנת 2004.
היסטוריה > אפליקציות לשיתוף נסיעות

עליית מחירי הנפט בעולם בעשור הראשון של המאה ה-21 והתפתחות הרשתות החברתיות באינטרנט הובילו לעלייה מחודשת במספר הנוסעים בנסיעות משותפות בישראל ובעולם. בנוסף זמינות הטלפון הנייד תרמה לפיתוח אפליקציות שמאפשרות לתאם שיתוף תחבורה.
תחבורה שיתופית בישראל

בשנת 2015 החלו לפעול בישראל ווייז ואובר להפעיל בישראל אפליקציות לשימוש תחבורה משותפת.
במקביל ארגון כלכלה חופשית בשיתוף עם אובר פתחו בקמפיין להרחיב את האפשרות החוקית לבצע נסיעה משותפת.
החקיקה הוסדרה מחדש בתקנות שהתקין שר התחבורה ישראל כ"ץ בהן נקבע, בין היתר:
התשלום נועד לכסות את עלות הנסיעה ולהתחלק בשווה בין הנוסעים. אסור בכל מקרה להרוויח מהנסיעות.
ניתן לגבות מקסימום 2 ש"ח לק"מ.
ניתן לקבוע נסיעה משותפת לכל היותר פעמיים ביום.
הנסיעה המשותפת צריכה להיקבע מראש, ולא באיסוף נוסעים אקראיים.
במקביל לקביעת התקנות הבטיח משרד התחבורה לקדם את תחום הנסיעה המשותפת, אך בפועל (נכון ל-אוקטובר 2019) לא בוצע קידום תחום הנסיעה המשותפת.
בשנת 2017, משרד התחבורה הזמין חוות דעת מפרופסור דן אריאלי שתבחן, בין היתר, את הסיכוי לקדם שימוש בנסיעות שיתופיות. המסקנה הייתה כי "שיתוף נסיעות צפוי להיות פתרון למעטים – בין היתר משום שהישראלי מבכר את השליטה בזמן, במיקום וגם בחברה החולקת איתו את הרכב". בסוף שנת 2018 ערכה ווייז סקר בו עלה כי רק כ-50% מהציבור בישראל מגלה "נכונות עקרונית" לנסוע בנסיעה שיתופית.
עם זאת, בירושלים קיים "לוח טרמפים" המיועד לנסיעות שיתופיות (בהם הנוסעים משתתפים בעלויות הנסיעה). נכון לדצמבר 2019 חברים בו יותר מ-45 אלף איש, המציעים בכל יום יותר מ-300 נסיעות אל ירושלים וממנה. ברחבי מדינת ישראל קיימים עשרות קבוצות דומות.
ראו גם

שיתוף מכוניות
תחבורה ציבורית
תחבורה בת קיימא
הערות שוליים

↑  נסיעה יומית או כמעט על בסיס יומיומי למקום עבודה או למקום לימודים (בעיקר) קרויות בעברית: יוממות
↑  "קמפיין לקידום נסיעה משותפת בישראל".
↑
↑  Marc Oliphant & Andrew Amey, Dynamic Ridesharing: Carpooling Meets the information Age, August 5, 2010
1 2 3 4  יהודה פואה, ‏"לצאת מהקווים: בשׂורה לתחבורה ביישובים הקטנים", השילוח,  16, אוקטובר 2019
1 2  עו"ד תומר נאור (ראש "אגף משפט" בהתנועה למען איכות השלטון), ‏"עוד מוקדם לצאת מהקווים", השילוח, 17, דצמבר 2019
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4153552-2  NARA: 10642546 
תמרור נקודת איסוף רשמית בקובה, 2014
תחנת איסוף נסיעות משותפות בהולנד
תמרור נורווגי לציון נתיב תחבורה שיתופית בלבד
סיון (עיר)

סיון (בצרפתית: Sion, בגרמנית: Sitten – זיטן, באיטלקית: Seduno) היא עיר הבירה של קנטון ואלה, השוכנת בחלקו דובר הצרפתית, בעמק נהר הרון שבדרום-מערב שווייץ. בעיר נמצא פרלמנט הקנטון, בית המשפט וכל משרדי האדמיניסטרציה שלו. סיון היא אחת הערים העתיקות ביותר בשווייץ. בעיר מתגוררים 28,871 תושבים (2007), ויש בה שדה תעופה ותחנת רכבת, על ציר מרכזי של קווי הרכבת השווייצרית.
מעל בתי העיר בולטות לעין שתי מצודות עתיקות. מצודת טורביון (Tourbillon), שנבנתה במאה ה-14, ומצודת ואלר (Valere) בה נמצאת כנסיית גבירתנו של ואלר (Notre Dame de Valere). סיון שמשה כעיר מרכזית במרד תושבי ואלה שכונה פרשת רארון, במאה ה-15. העיר מוקפת כרמים והאזור כולו נחשב לשלישי בייצור היין בשווייץ, בזכות האקלים הנוח של עמק הרון. סיון זוכה לאקלים נוח יחסית בזכות רכס האלפים הברניים, החוסם את רוחות הצפון הקרות, ורכס האלפים הפניניים, היוצר צל גשם ומיעוט משקעים יחסי.
דרומה מסיון נמצא עמק ואל ד'ארן (Val d’Hérens), ממנו מתפצל עמק נוסף בשם ואל ד'ארמאנס (Val d’Hérémence), שבקצהו סכר גראן דיקסנס (Grande Dixence). הסכר בן ה-15 מיליון טון, שנבנה בשנת 1961, הוא הסכר הגבוה מסוגו (Gravity dam) בעולם – 285 מטר.
גלריה

מצודות ואלר
הכרמים מעל סיון
בית העירייה
מצודות העיר עם רדת ערב
מצודות ואלר
הכרמים מעל סיון
בית העירייה
מצודות העיר עם רדת ערב
סימון יהודי רומניה, בתיהם ועסקיהם
לקריאה נוספת

Lya Benjamin, Prigoană și rezistență în istoria evreilor din România, פרק 7 עמודים 158 עד 164 (ברומנית)
Carol Iancu, Alexandru Șafran - o viață de luptă, o rază de lumină, עמודים 132 עד 140 (ברומנית)
הערות שוליים

↑  Iaacov Geller, Rezistența spirituală a evreilor români în timpul Holocaustului עמוד 23 (ברומנית)
↑  Lya Benjamin, Prigoană și rezistență în istoria evreilor din România עמודים 232 - 233 (ברומנית)
↑  Iaacov Geller, Rezistența spirituală a evreilor români în timpul Holocaustului עמוד 26 (ברומנית)
↑  המעמד הלגלי של היהודים ברומניה (ברומנית)
↑  הספר השחור, מתתיאס קרפ, עמודים 47, 57
↑  הספר השחור, מתתיאס קרפ, עמוד 82
↑  140 de ani de legislaţie minoritară în Europa Centrală şi de Est עמוד 220  (ברומנית)
סטיבן קראודר

| --- | --- |

 לידה:  7 ביולי 1987 (בן 37) גרוס פויינט, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית, קנדה 
 מקום מגורים:  דאלאס, Greenfield Park, מונטריאול, ברלינגטון 
 השכלה:  Centennial Regional High School  צ'מפליין קולג' 
 תקופת הפעילות:  מ-1999 
 מעסיק:  פוקס ניוז 
 השקפה דתית:  נצרות פרוטסטנטית 
 https://www.louderwithcrowder.com/
 
סטיבן קראודר (באנגלית: Steven Crowder; נולד ב-7 ביולי 1987) הוא שחקן ופרשן פוליטי אמריקאי-קנדי, מגיש את תוכנית היוטיוב הפופולרית "Louder with Crowder", ומגיש לשעבר ברשת פוקס ניוז.
שנים ראשונות וקריירה

קראודר מגדיר עצמו "Pro-life" (תנועה הדוגלת בכך שהריגת עובר היא רצח ולכן מתנגדת להפלות) ונוצרי שמרן. בתחילת הקריירה שלו היה מדבב של הדמות "Alan "The Brain" Powers" בסדרת הילדים ארתור (אנ')‏. הוא החל בקריירת סטאנד-אפ בגיל 17. לאחר מכן שיחק במספר סרטים, כולל תפקיד "Doug Moore" בסרט "To Save a Life" שיצא בשנת 2009.
בין השנים 2009–2012 עבד עבור רשת פוקס-ניוז.
בערוץ היוטיוב שלו הוא יוצר חומר בעיקר כקומדיה או פרשנות פוליטית. מאז הקמתו צבר הערוץ פופולריות ניכרת, בעיקר בקרב צעירים שמרנים.
חיים אישיים

באוגוסט 2012 נשא סטיבן לאשה את הילרי, וכתב פוסט ויראלי על היתרונות של שמירה על בתולים עד הנישואין.
הערות שוליים

↑  מעל 4.2 מיליון מנויים (דצמבר 2019)
↑  "Steven Crowder, conservative comedian, draws Prophet Muhammad on YouTube channel". Washington Times. נבדק ב-2017-04-14.
↑  March 17, 2017. "Yes, I am a pro-life, Christian Conservative..." Twitter. Retrieved: March 8, 2019.
↑  "Behind the Voice Steven Crowder". Behind the Voice. נבדק ב-10 ביוני 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Dickson, Caitlin (3 בנובמבר 2013). "The Unmaking of a Conservative Pundit". The Daily Beast (באנגלית). {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Popular comic to help raise funds for county GOP women". The Courier. 2014-02-20. נבדק ב-2017-11-10.
↑  Dickson, Caitlin (2013-11-03). "The Unmaking of a Conservative Pundit". The Daily Beast. נבדק ב-2017-11-10.
↑  "Waiting till the wedding night—getting married the right way". Fox News. 14 בספטמבר 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
סטייל מיוחד

| --- | --- |

 אלבום אולפן מאת שרית אביטן
 יצא לאור:  2013
 סוגה:  מזרחית
 שפה:  עברית
 חברת תקליטים:  הד ארצי
"סטייל מיוחד" הוא אלבום הבכורה של הזמרת הישראלית שרית אביטן. את האלבום הוציאה בשנת 2013 לאור חברת התקליטים הד ארצי. בין השירים שזכו להצלחה ונכללו באלבום ניתן למנות את "אתה מספר אחת", שנכתב והולחן על ידי עינת הולנדר ואריק זנתי; "את הפרח שגידלתי", דואט עם הזמר איציק קלה ו"גבר גבר" שכתב נתי דבח.
רשימת רצועות

| מס' | שם | משך |
| --- | --- | --- |
| 1. | סטייל מיוחד  | 3:24 |
| 2. | אני שלך  | 4:06 |
| 3. | גבר גבר  | 3:41 |
| 4. | נשמעת ללבי  | 3:59 |
| 5. | בלילות (בהשתתפות נאור אורמיה)   | 3:33 |
| 6. | כמה כאב  | 3:27 |
| 7. | אתה מספר אחת  | 3:34 |
| 8. | בלילה קר  | 4:05 |
| 9. | את הפרח שגידלתי (בהשתתפות איציק קלה)   | 3:54 |
| 10. | אוצר חיי  | 3:29 |
| 11. | אתה ורק אתה  | 3:33 |
| 12. | בן של מלך  | 4:23 |
| 13. | אמא  | 3:45 |
| משך כולל: | משך כולל: | 48:53 |
הערות שוליים

↑  שרית אביטן - אתה מספר אחת - Sarit Avitan, יוטיוב
↑  שרית אביטן ואיציק קלה - את הפרח שגידלתי, יוטיוב
↑  שרית אביטן - גבר גבר - Sarit Avitan, יוטיוב
סטאדיו אולימפיקו

| --- | --- |
סטאדיו אולימפיקו, 2014
סטאדיו אולימפיקו, 2014
 כינוי:  "האולימפיקו"
 שמות קודמים:  "סטאדיו דיי ספרסי" (1937 - 1953) "סטאדיו דיי סנטומילה" (1953 - 1960)
 כתובת:  Viale dei Gladiatori, I-00135 Roma 
 מיקום:  איטליה רומא, איטליה
 קואורדינטות:  41°56′02″N 12°27′17″E﻿ / ﻿41.933888888889°N 12.454722222222°E﻿ / 41.933888888889; 12.454722222222
 אבן יסוד:  1928
 תקופת הפעילות:  1937–הווה (כ־87 שנים)
 שופץ:  1953
 הורחב:  1990
 עלות הבנייה:  במקור: 3.4 מיליון יורו בנייה מחדש (1990): 212 מיליון יורו
 בעלים:  הוועד האולימפי האיטלקי
 משטח:  דשא
 אדריכל:  אניבל ויטלוצ'י
 קבוצות:  איי אס רומא (1953 - )  אס אס לאציו (1953 - )
 מושבים:  70,634
 ממדי משטח:  105x66 מטר
 אתר רשמי
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת רומא מוגדלת) סטאדיו אולימפיקו(למפת רומא רגילה) סטאדיו אולימפיקו  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
סטאדיו אולימפיקו (באיטלקית: Stadio Olimpico - "האצטדיון האולימפי" או פשוט "האולימפיקו") הוא אצטדיון ברומא, באזור פורו איטליקו. האצטדיון בבעלות הוועד האולימפי האיטלקי ומשמש בעיקר למשחקי כדורגל.
האצטדיון נפתח ב-1937 ושופץ מספר פעמים, לאחרונה ב-1990. הוא שימש באולימפיאדת רומא (1960), בתחרויות האתלטיקה של IAAF בשנת 1987 ובגביע העולם בכדורגל בשנת 1990, בו נערך גם משחק הגמר של הטורניר. האצטדיון אירח את משחק הפתיחה ביורו 2020.
האצטדיון הוא אצטדיון 4 כוכבים של אופ"א ומכיל 70,634 מקומות. הוא אירח את גמר גביע אירופה לאלופות בשנים 1977 ו-1984 ואת גמר ליגת האלופות בשנים 1996 ו-2009. הוא מארח תדיר מאז 1998 תחרויות מליגת הזהב וממחליפתה ליגת היהלום.
ה"אולימפיקו", כפי שהוא מכונה באיטליה, משמש כמגרש הביתי הן של קבוצת הכדורגל א. ס. רומא והן של קבוצת ס. ס. לאציו. משחקי הדרבי ביניהן שנערכים מטבע הדברים גם הם במגרש זה ונקראים "הדרבי של רומא", נחשבים לאחד מאירועי השיא של ליגת הכדורגל האיטלקית הבכירה, הסרייה א'.
בנוסף לכדורגל מארח האצטדיון גם את נבחרת איטליה ברוגבי, והוא האצטדיון האתלטיקה הלאומי של נבחרת האתלטיקה של איטליה. האצטדיון מארח בין היתר גם הופעות זמר וקונצרטים.
היסטוריה > סטאדיו דיי סיפרסי - 1937 - 1953

בניית האצטדיון החלה בשנת 1928 והסתיימה בשנת 1937, ובתחילה נקרא "סטאדיו דיי סיפרסי" (באיטלקית: Stadio dei Cipressi), הוא נבנה במסגרת פרויקט "פורו מוסוליני" - מתחם ענק ברומא שנבנה בשנים אלו על ידי המהנדס אנגלו פריסה והארכיטקט אנריקו דל דביו. בהשראת התקופה האימפריאליסטית, והוא אחד המבנים המרשימים והגדולים מהארכיטקטורה הפשיסטית שרווחה באותה עת בגרמניה הנאצית, איטליה הפשיסטית וספרד של פרנסיסקו פרנקו.
היסטוריה > סטאדיו דיי סנטומילה 1953 - 1960

בדצמבר 1950 המשיכו העבודות על האצטדיון להשלמת טראסות הצופים שלא הושלמו בעקבות פריצת מלחמת העולם השנייה. הפרויקט ניתן למהנדס קרלו רוקלטי, ולאחר מותו ב-1951, המשיך את העבודה האדריכל אניבל ויטלוצ'י. העבודה על האצטדיון נסתיימה ב-1953 ותכולתו הוגדלה לכ-100 אלף צופים, ושמו שונה ל"סטאדיו דיי סנטומילה" (באיטלקית: Stadio dei Centomila). הוא נחנך במשחק בין נבחרת איטליה לנבחרת הונגריה ב-17 במאי 1953.