stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הטינה (סדרת סרטים)
דמויות מרכזיות > קרן דייוויס

מגולמת על ידי שרה מישל גלר.
דמות הפרוטגוניסט בסרט "הטינה" (2004). במקור, קרן עברה להתגורר ביפן עם בן זוגה, דאג במסגרת תוכנית חילופי סטודנטים. במהלך לימודיה בטוקיו, קרן מתנדבת במרכז לטיפול בקשישים כמטפלת. במהרה, קרן לומדת על קללת משפחת סא'אקי ומנסה לעצור אותה לפני שהיא ודאג ימצאו את מותם. במהלך ניסיונה להציל את דאג, קרן מעלה את בית משפחת סא'אקי באש בתקווה שהקללה תיעצר, אך מעשיה גורמים לקללה להשתחרר מגבולות הבית. בסרט השני, קרן מאושפזת בבית חולים בטוקיו, ורוב הזמן היא קשורה למיטה ושוטרים שומרים על חדרה. קרן עדיין נרדפת על ידי רוחה של קיאקו, ובמטרה לברוח ממנה, היא מצליחה להשתחרר ולעלות לגג בית החולים. על הגג, קיאקו תוקפת את קרן והאחרונה נופלת למותה.
גלר קיבלה שבחים על משחקה ורוב המבקרים מקשרים אותה להצלחה הכלכלית של הסרט.
דמויות מרכזיות > אוברי דייוויס

מגולמת על ידי אמבר טמבלין.
אחותה הצעירה של קרן ודמות הפרוטגוניסט בסרט "הטינה 2" (2006). אוברי מתגוררת בפסדינה שבקליפורניה ובאחד הימים, היא נשלחת על ידי אמה החולה לטוקיו על מנת להחזיר את קרן הביתה. בהגיעה לטוקיו, אוברי עדה למותה של קרן ומחליטה לחקור ביחד עם עיתונאי בשם איסון את מקור הקללה. אוברי מגיעה ביחד עם איסון לבית משפחת סא'אקי ומקוללת בקללה השוררת בבית. בסוף הסרט, אוברי מגיעה אל הבית בשנית ונמשכת על ידי קיאקו (שמתחזה לקרן) לקומה השנייה של הבית, שם טאקאו (אב המשפחה) משחזר על גופה את הרצח של אשתו. בעקבות הרצחה, אוברי הופכת לרוח נקמנית בעצמה ורודפת את בית משפחת סא'אקי עד עצם היום הזה.
דמויות מרכזיות > ליסה מוריסון

מגולמת על ידי ג'ואנה בריידי (אנ').
דמות הפרוטגוניסט בסרט "הטינה 3". אחותו הקטנה של מקס ואחותה הגדולה של רוז. ליסה מתגוררת בבניין הדירות בשיקגו, ומכירה את המשפחות קימבל ופלמינג. בתחילת הסרט, מעוניינת לעזוב את שיקגו לניו יורק ביחד עם בן זוגה, אנדי במטרה להפוך למעצבת אופנה ולעזור לשלם את החשבונות הרפואיים של אחותה (הסובלת מאסתמה קשה). לומדת מאחותה שילד חדש עבר לבניין ומגלה לאימתה שאותו הילד הוא טושיו סא'אקי. לאחר שנאוקו, אחותה הקטנה של קיאקו עוברת להתגורר בבניין, היא מנסה לשכנע את ליסה ורוז להשתתף בטקס גירוש שדים במטרה לעצור את הקללה. ליסה מסרבת להשתתף, אך משנה את דעתה לאחר שאחיה אחוז דיבוק על ידי רוחו של טאקאו. במהלך הטקס, ליסה מותקפת על ידי קיאקו ונאוקו נהרגת על ידי מקס. על מנת להציל את אחותה, רוז שותה את דמה של קיאקו, בכך היא כולאת את הרוחות בגופה ומשלימה את הטקס. מיד לאחר מכן, נאוקו עצמה חוזרת בתור רוח נקמנית ורוצחת את מקס.
ליסה היא אחת משתי הניצולות היחידות ששרדו את הקללה בסרטים.
דמויות מרכזיות > הבלשית מולדון

מגולמת על ידי אנדראה רייסבורו.
הבלשית מולדון (שמה הפרטי לא נחשף לאורך הסרט) היא דמות הפרוטגוניסט בסרט "הטינה" משנת 2020. מולדון היא בלשית משטרה שעוברת לפנסילבניה ביחד עם בנה, בורק לאחר שבעלה נפטר ממחלת הסרטן. עם הגיעה לעיר, היא מצוותת לבלש גודמן הוותיק והשניים חוקרים קריאה אודות רכב נטוש עם גופה בתוכו. אותה גופה מתבררת להיות לורנה מודי, יועצת המתות חסד שטרם מותה שהתה בבית משפחת לנדרס המקולל. מולדון מבקרת בבית (למרות אזהרותיו של גודמן) ומתחילה להירדף על ידי רוחות משפחת לנדרס. בסוף הסרט, היא מנסה לשרוף את הבית במטרה לעצור את הקללה, אך מותקפת על ידי הרוחות וגורלה נותר לא ידוע.
צוות הפקה

| איש / אשת צוות | סרט | סרט | סרט |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| שם הסרט | ”הטינה” | ”הטינה 2” | ”הטינה 3” | ”הטינה (2020)” |
| שנה הפצה | ”2004” | ”2006” | ”2009” | ”2020” |
| במאי | טאקאשי שימיזו | טאקאשי שימיזו | טובי וילקינס (אנ') | ניקולס פסקה (אנ') |
| מפיק | 'סם ריימי'רוברט טאפרט (אנ') טאקאשי איצ'ס | 'סם ריימי'רוברט טאפרט (אנ') טאקאשי איצ'ס | אנדרו פפרטאקאשי איצ'ס | 'סם ריימי'רוברט טאפרט (אנ') טאקאשי איצ'ס |
| תסריטאי | תסריט מאת סטפן סוסקו (אנ') מבוסס על הסרט "ג'ו-און: הטינה" מאת טאקאשי שימיזו | סטפן סוסקו (אנ') | בראד קיני | תסריט מאת ניקולס פסקה (אנ') מבוסס על רעיון של ניקולס פסקה (אנ') וג'ף בוהלר |
| מלחין | כריסטופר יאנג (אנ') | כריסטופר יאנג (אנ') | שון מקמן | The Newton Brothers (אנ') |
| צילום | הידאו יאמטו | קאטסומי יאנאגישימה (אנ') | אנטון בקרסקי | זאק גלר |
| עורך | ג'ף בטנקורט | ג'ף בטנקורט | ג'ון קווין | קן בלקוול וגרדנר גולד |
| חברת הפקה | Ghost House Pictures (אנ') | Ghost House Pictures (אנ') | Ghost House Pictures (אנ')Stage 6 Films (אנ') | Screen Gems (אנ')Ghost House Pictures (אנ')Stage 6 Films (אנ') |
| חברת הפצה | סרטי קולומביה | סרטי קולומביה | Sony Pictures Home Entertainment (אנ') | סרטי סוני |
| תאריך הפצה | 22 באוקטובר 2004 | 13 באוקטובר 2006 | 12 במאי 2009 | 3 בינואר 2020 |
| אורך הסרט | 92 דקות | 102 דקות | 90 דקות | 94 דקת |
הכנסות

| סרט | תאריך הפצה | צפון אמריקה | טריטוריות אחרות | ברחבי העולם | תקציב | מקור |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| הטינה | 22 באוקטובר 2004 | $110,359,362 | $76,921,753 | $187,281,115 | $10,000,000 |  |
| הטינה 2 | 13 באוקטובר 2006 | $39,143,839 | $31,567,336 | $70,711,175 | $20,000,000 |  |
| הטינה 3 | 12 במאי 2009 |  | $1,869,127 | $1,869,127 | $5,000,000 |  |
| הטינה (2020) | 3 בינואר 2020 | $21,000,000 |  | $49,500,000 | $10,000,000 |  |
| סך הכל | סך הכל | $170,725,004 | $138,647,732 | $309,372,736 | $45 million |  |
ביקורות

| סרט | Rotten Tomatoes | Metacritic |
| --- | --- | --- |
| הטינה | 40% (162 ביקורות) | 49 (32 ביקורות) |
| הטינה 2 | 11% (76 ביקורות) | 33 (16 ביקורות) |
| הטינה (2020) | 20% (123 ביקורות) | 41 (27 ביקורות) |
הערות שוליים

↑  The Grudge - An Interview with Sam Rami and Rob Tappert, www.dvdtalk.com
1 2  Mike Fleming Jr, Horror Hit ‘The Grudge’ Going Reboot Route, Deadline, ‏2014-03-20 (באנגלית אמריקאית)
1 2  The Grudge, Box Office Mojo
1 2  The Grudge 2, Box Office Mojo
1 2  The Grudge 3, Box Office Mojo
1 2  The Grudge, Box Office Mojo
↑  The Grudge (2019) - Financial Information, The Numbers
↑  Around the World Round Up: Will Smith Woos Germany with 'Hitch', Box Office Mojo
1 2  Total Film | GamesRadar+, gamesradar, ‏2023-08-16 (באנגלית)
↑  Sean Decker, Exclusive: Screenwriter Jeff Buhler Talks The Grudge Reboot, Dread Central, ‏2015-07-23 (באנגלית אמריקאית)
↑  Mike Fleming Jr, ‘The Grudge’ Reboot Gets Nicolas Pesce To Direct For Ghost House, Deadline, ‏2017-07-06 (באנגלית אמריקאית)
↑  Screen staff2018-02-02T15:11:00+00:00, Rotterdam Tiger directors: Nicolas Pesce on 'Piercing', Screen (באנגלית)
↑  Justin Kroll, ‘Grudge’ Reimagining Taps John Cho (EXCLUSIVE), Variety, ‏2018-03-16 (באנגלית אמריקאית)
↑  William Bibbiani, New Film ‘The Grudge’ Takes Place at Same Time as the 2004 Version [Exclusive], Bloody Disgusting!, ‏2019-09-20 (באנגלית אמריקאית)
↑  Brad Miska, Further ‘The Grudge’ Sequels Could Explore Other Time Periods [Exclusive], Bloody Disgusting!, ‏2019-12-31 (באנגלית אמריקאית)
↑  The Grudge :: rogerebert.com :: Reviews, web.archive.org, ‏2013-03-11
↑  The Grudge - Rotten Tomatoes, www.rottentomatoes.com, ‏2004-10-22 (באנגלית)
↑  The Grudge, נבדק ב-2023-08-17
↑  The Grudge 2 - Rotten Tomatoes, www.rottentomatoes.com, ‏2006-10-13 (באנגלית)
↑  The Grudge 2, נבדק ב-2023-08-17
↑  The Grudge - Rotten Tomatoes, www.rottentomatoes.com, ‏2020-01-03 (באנגלית)
↑  The Grudge, נבדק ב-2023-08-17
משפט אושוויץ השני

משפט אושוויץ השני התקיים בפרנקפורט מ-1963 עד 1965 ובו נשפטו 22 קצינים וסמלים ב-אס-אס על פשעים שביצעו בתקופת השואה בעת ששרתו במחנה הריכוז וההשמדה אושוויץ.
המשפט ידוע בשם משפט אושוויץ השני הואיל ומשפט קודם, משפט אושוויץ הראשון התקיים בפולין ב 1947. בגרמניה עם זאת הוא מוכר גם כמשפט אושוויץ הראשון שהתקיים בגרמניה.
רקע

רוב חברי הפיקוד הבכיר של מחנה אושוויץ הוסגרו לפולין בשנת 1947 והועמדו שם לדין במשפט אושוויץ הראשון.
החל משנות ה-50 שררה בקרב חלק מאוכלוסיית גרמניה המערבית הגישה שפשעי גרמניה הנאצית שייכים לעבר, וזהו נושא סגור שאין לדוש בו.
ההכנות למשפט, והמשפט

פריץ באואר שהיה התובע הכללי במדינת הסן שבגרמניה ושופט ממוצא יהודי, הגיש בפברואר 1959 בקשה לבית הדין הפדרלי להעביר את סמכות השיפוט על כל הפשעים שנעשו במחנה אושוויץ לבית הדין המחוזי בפרנקפורט. בנוסף פעל לביטול ההתיישנות על פשעים אלו (שחלקם עתידים היו להתיישן בשנת 1960). באואר היה אחראי על איתור הנאשמים, חקירתם והעמדתם לדין. במקביל פעל לאיתור מסמכים ועדויות שאפשרו לשחזר את המבנה הארגוני ודרך ההתנהלות של המחנות במתחם אושוויץ.
בפרנקפורט התנהלו 22 משפטים בתקופה שבין דצמבר 1963 ואוגוסט  1965, ובהם הועמדו לדין מפקדים במתחם מחנות אושוויץ בדרג בינוני וזוטר ונשפטו על פי החוק הפלילי הגרמני. למשפט הועמדו רק מספר זניח של נאשמים ביחס לסך של אלפי אנשי מנהלה שהועסקו במחנות בתקופה השואה.
וילהלם בוגר הורשע בחמישה מקרי רצח והשתתפות ברצח ונידון למאסר עולם ועוד 15 שנים, הוא מת בכלא ב-1977. גם הופמן, אוסוולד קדוק, סטפן ברצקי, בדנארק ויוזף קלר הורשעו ברצח ונידונו למאסר עולם. רוברט מולקה נידון ל-14 שנות מעצר.
חלק גדול מהמורשעים לא ריצו את מלוא עונשם. טענתם העיקרית של הנאשמים, שהם רק ביצעו הוראות מגבוה ושלא ניתן היה לפעול אחרת, התקבלה בהבנה ובאהדה בקרב רוב הציבור הגרמני.
תגובות ומשמעות

בציבור בגרמניה המערבית ראו בסדרת המשפטים מעין הלקאה עצמית מיותרת, בעיקר נוכח הסבל הגרמני במלחמת העולם השנייה ולאחריה, לרבות גירוש גרמנים בתום המלחמה.
המשפטים העלו לשיח הציבורי, בפעם הראשונה מאז המלחמה, את נושא השואה ואחריותם של הגרמנים לזוועות שביצעו הנאצים.
עריכת המשפטים הייתה אבן בוחן ליצירתה של מודעות חוקית חדשה, דרישה מן הציבור הגרמני לאחר מלחמת העולם השנייה לעיסוק ולדיון בנושא השואה ובמידת אחריותם של הגרמנים לזוועות שביצעו במהלכה.
הערות שוליים

↑  אוסף הרשומות והמסמכים לעניין משפט אושוויץ הראשון בפרנקפורט, באתר Landesarchiv Hessen.de (בגרמנית)
| עשיית דין בנאצים ובעוזריהם |
| --- | --- | --- |
| משפטי אישים | משפטי נירנברג • משפט אייכמן • משפטי נירנברג הנוספים • משפט הרופאים בגרמניה • משפט מילך • משפט השופטים בגרמניה • משפט פוהל • משפט פליק • משפט אי גה פארבן • משפט בני הערובה • משפט RuSHA • משפט האיינזצגרופן • משפט קרופ • משפט השגרירים • משפט הפיקוד העליון • משפט טבח מלמדי |  |
| משפטי אנשי מחנות | משפט בלזן • משפט אושוויץ הראשון • משפט אושוויץ השני • משפטי מינסק • משפטי טרבלינקה • משפטי חלמנו • משפט סוביבור • משפט בוכנוואלד • משפטי מיידנק • משפט בלז'ץ • משפטי שטוטהוף • משפטי דכאו • משפטי מאוטהאוזן • משפט פלוסנבירג • משפט מילדורף • משפט דורה-מיטלבאו |  |
| אחר | חוק לעשיית דין בנאצים ובעוזריהם • המשרד המרכזי לחקירת פשעי הנאצים  |  |
פורטל מלחמת העולם השנייה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007295753705171  GND: 4263096-4  LCCN: sh85009559  NKC: ph503068 
ערך זה הוא קצרמרבנושא השואה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
נונאטאקי מאנינג

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 גובה:  4 מ' 
 מיקום:  אזור הברית האנטארקטית,
 קואורדינטות:  71°00′S 71°12′E﻿ / ﻿71°S 71.2°E﻿ / -71; 71.2
  (למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומינונאטאקי מאנינג(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומינונאטאקי מאנינג
 
נונאטאקי מאנינג (באנגלית: Manning Nunataks) הם קבוצה של נונאטאקים המצויים בצד המזרחי של החלק הדרומי של מדף הקרח אמרי שבאנטארקטיקה.
הנונאטאקטים מצויים 37 קילומטרים צפונית מזרחית מנונאטאק פיקרינג.
הנונאטאקים מצויים בגובה של 4 מטרים מעל פני הים.
היסטוריה > גילוי הנונאטאקים

הנונאטאקים התגלו בצילומי אוויר שבוצעו על ידי משלחות המחקר הלאומיות האוסטרליות בשנת 1957.
היסטוריה > מקור השם

שמם של הנונאטאקים ניתן להם על ידי ועדת השמות האנטארקטית של אוסטרליה.
הנונאטאקים נקראו על שם סמל (אנ') א. ס. מאנינג (A.S. Manning), מחיל האוויר המלכותי האוסטרלי, ששירת בתחנת מוסון בשנת 1958.
לקריאה נוספת

• S.L. Harley, I.C.W. Fitzsimons, Y. Zhao, editors, , P 102
• W. F. Budd, M. J. Carry,  T. H. Jacka,
• Kim A. Krebs,
• W. BUDD, 1. LANDON SMITH and E. WISHART, , P 449
השיבה הביתה (סרט)

| --- | --- |
כרזת הסרט השיבה הביתה
כרזת הסרט השיבה הביתה
 בימוי:  האל אשבי 
 הופק בידי:  ג'רום הלמן
 תסריט:  ואלדו סולט
 עריכה:  דון זימרמן 
 שחקנים ראשיים:  ג'יין פונדה ג'ון ווייט ברוס דרן
 מוזיקה:  פול מקרטני 
 צילום:  הסקל וקסלר 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברה מפיצה:  יונייטד ארטיסטס
 הקרנת בכורה:  15 בפברואר 1978
 משך הקרנה:  128 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט דרמה, סרט רומנטי, סרט מלחמה, דרמה פוליטית 
 מקום התרחשות:  קליפורניה 
 תקציב:  3,000,000‏$
 הכנסות:  32,653,905‏$ (בארצות הברית)
 הכנסות באתר מוג'ו:   cominghome
 פרסים:  פרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר (ג'ון ווייט)  פרס אגודת מבקרי הקולנוע של לוס אנג'לס לשחקנית הטובה ביותר (ג'יין פונדה)  פרס מעגל מבקרי הקולנוע של ניו יורק לשחקן הטוב ביותר (ג'ון ווייט)  פרס אגודת מבקרי הקולנוע של לוס אנג'לס לשחקן הטוב ביותר (ג'ון ווייט)  פרס אגודת מבקרי הקולנוע של לוס אנג'לס לסרט הטוב ביותר  פרס מועצת המבקרים הלאומית לשחקן הטוב ביותר (ג'ון ווייט)  פרס פסטיבל קאן לשחקן הטוב ביותר (ג'ון ווייט)  פרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר - סרט דרמה (ג'ון ווייט)  פרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר - סרט דרמה (ג'יין פונדה)  פרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר (ג'יין פונדה)  פרס אוסקר לתסריט המקורי הטוב ביותר (ננסי דווד, וולדו סולט, רוברט סי ג'ונסון)  מועצת ביקורת הקולנוע האמריקנית: עשרת הסרטים הטובים ביותר 
 דף הסרט ב־IMDb
 
השיבה הביתה (באנגלית: Coming Home) הוא סרט אנטי-מלחמתי אמריקאי משנת 1978 העוסק במלחמת וייטנאם, בבימויו של האל אשבי עם ג'יין פונדה וג'ון ווייט בתפקידים הראשיים.
ג'יין פונדה הייתה מראשי המתנגדים למלחמה זו וסבלה מחרם מצד חלק גדול של הציבור האמריקאי, אך כשיצא הסרט, שלוש שנים לאחר סיום המלחמה, החלו להתברר הצדדים הפחות נעימים שלה והסרט נתקבל בהתלהבות והפך לשובר קופות.
ג'ון ווייט זכה בפסטיבל הקולנוע בקאן בפרס השחקן הטוב ביותר (1978)
הסרט זכה בשלושה פרסי אוסקר בשנת 1979
פרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר - ג'ון ווייט
פרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר - ג'יין פונדה
פרס אוסקר לתסריט המקורי הטוב ביותר - ואלדו סולט
ווייט ופונדה זכו באותה השנה בפרס גלובוס הזהב בפרס לשחקנים הטובים ביותר - דרמה
המועצה לביקורת סרטים ומחזות התירה את הצגת הסרט למבוגרים מגיל 16.
תקציר העלילה

סאלי הייד (ג'יין פונדה) היא אשתו של בוב הייד (ברוס דרן), קפטן בחיל הנחתים של ארצות הברית. הוא חדור מוטיבציה לשרת את ארצו במלחמת וייטנאם. סאלי נפרדת ממנו, שוכרת בית על החוף, קונה מכונית ספורט ומבקשת למצוא לעצמה תעסוקה.
חברתה ויי (פנלופה מילפורד) מציעה לה לעבוד כמתנדבת בבית חולים שיקומי לפצועי המלחמה. בבית חולים זה מאושפז אחיה של ויי, ביל, הסובל מפוסט טראומה לאחר שירות בווייטנאם.
סאלי נפגשת בפעם הראשונה בתוצאות המלחמה - פצועים בדרגות שונות ממורמרים על מצבם ועל כך שהמדינה נטשה אותם ומתווכחים על נחיצות המלחמה הזאת.
היא פוגשת את סמל (אנ') לוק מרטין (ג'ון ווייט) שלמד אתה באותו בית ספר תיכון וכעת הוא משותק בחצי הגוף התחתון לאחר פציעה בווייטנאם. הוא כועס וממורמר על מצבו, מקלל את הצוות הרפואי וזורע הרס בבית החולים עד שנאלצים לקשרו למיטה. במצב זה נגשת אליו סאלי והוא מזהה אותה כמעודדת במשחקים בבית הספר. עם הזמן הוא נרגע בחברתה ומתפתח ביניהם יחס של חיבה.
סאלי מגיעה לפגוש את בעלה שקבל חופשה בהונג קונג. היא רואה שינוי ניכר במצבו הנפשי. הוא מספר לה על הזוועות שעושים חיילים ומפקדים בוגרי הווסט פוינט בכפרים בווייטנאם והוא מתבייש במצב שנמצא חיל הנחתים עם המסורת המפוארת.
אחיה של ויי, ביל, נמצא בדיכאון עמוק ומאבד עצמו לדעת בבית החולים על ידי הזרקת אוויר לורידיו. הדבר פוגע קשות בלוק והוא מחליט לבצע פעילות נגד המלחמה. הוא קושר עצמו בשלשלאות לשער של לשכת הגיוס ונעצר. הוא מופיע בטלוויזיה ומטיף שם נגד המלחמה.
סאלי שאך זה חזרה מהונג קונג רואה את לוק בטלוויזיה והחיבה כלפיו הופכת לאהבה. הם מקיימים יחסי מין והיא חווה לראשונה אורגזמה.
סוכני ה-FBI עוקבים אחריהם, מצלמים ומקליטים את פגישותיהם. בוב חוזר מווייטנאם לאחר שנפגע ברגלו מפליטת כדור. בסרט רואים אותו יורד מהמטוס עם פצועים על אלונקות וארונות קבורה מכוסים בדגל ארצות הברית.
בוב מוזמן למודיעין הצבאי שם מראים לו את כל ההוכחות על הקשר בין סאלי ולוק. בתחילה הוא נוטל רובה טעון עם כידון ומתכוון להרוג את סאלי ולוק אולם ברגע האחרון הוא נרגע, עוזב אותם ונוסע לחוף הים שם הוא פושט את בגדי חיל הנחתים ונכנס לים עירום.
בסוף רואים את לוק מרצה לפני צעירים העומדים לפני גיוס. לאחר שנציג הנחתים מסביר להם את חשיבות המלחמה לארצות הברית, מופיע בו ומסביר להם את חוסר התוחלת במלחמה ומספר לדוגמה על עצמו.
הערות שוליים

↑  סרטים - השיבה הביתה, מסמך באתר ארכיון המדינה
ג'וזף גרינל

| --- | --- |

גרינל ב-1904
 לידה:  27 בפברואר 1877 פורט סיל, ארצות הברית 
 פטירה:  29 במאי 1939 (בגיל 62) ברקלי, ארצות הברית 
 ענף מדעי:  ביולוגיה 
 מקום קבורה:  Fernwood Cemetery 
 מקום לימודים:  המכון הטכנולוגי של קליפורניה  אוניברסיטת סטנפורד 
 מנחה לדוקטורט:  צ'ארלס הנרי גילברט 
 מוסדות:  אוניברסיטת קליפורניה בברקלי  המכון הטכנולוגי של קליפורניה 
 תלמידי דוקטורט:  Alden Holmes Miller, William H. Behle, Robert T. Orr, Ian McTaggart-Cowan 
 בן או בת זוג:  Hilda Wood Grinnell 
 תרומות עיקריות
 חתימה:   
 
ג'וזף גרינל (באנגלית: Joseph Grinnell;‏ 27 בפברואר 1877 – 29 במאי 1939) היה ביולוג וזואולוג אמריקאי. הוא ערך מחקרים נרחבים על החי של קליפורניה, והמציא השיטה לרישום תצפיות שדה מדויקות המכונה שיטת גרינל. הוא שימש כמנהל הראשון של המוזיאון לזואולוגיה של החולייתנים (אנ') באוניברסיטת קליפורניה בברקלי מאז הקמת המוזיאון ב-1908 ועד מותו.
הוא ערך את ה"קונדור (אנ')", כתב העת של מועדון האורניתולוגיה קופר (Cooper Ornithological Club), מ-1906 עד 1939, וחיבר מאמרים רבים עבור כתבי עת מדעיים ומגזינים אורניתולוגיים. הוא כתב מספר ספרים, ביניהם "תפוצת הציפורים של קליפורניה" ו"החי ביוסמיטי". הוא גם פיתח והפך לפופולרי את המושג גומחה אקולוגית.
ראשית חייו

ג'וזף גרינל נולד ב-27 בפברואר 1877, הראשון מבין שלושת ילדיהם של פורדייס גרינל (Fordyce Grinnell) ושרה אליזבת פראט (Sarah Elizabeth Pratt). אביו של גרינל עבד כרופא בשמורת האינדיאנים של הקיווה, הקומנצ'י והוויצ'יטה ליד פורט סיל (אנ') באוקלהומה. בני דודיו הרחוקים כללו את הפוליטיקאי ממסצ'וסטס ג'וזף גרינל (1788–1885) ואת ג'ורג' בירד גרינל (אנ') (1849–1938) שייסד את אגודת אודובון (אנ'). בני הזוג גרינל עברו לשמורת האינדיאנים פיין רידג' ב-1880.
ב-1885 עברה משפחת גרינל לפסדינה, קליפורניה, אך ב-1888 אילץ המשבר הכלכלי של דרום קליפורניה את ד"ר גרינל לקבל תפקיד בבית הספר האינדיאני בקרלייל (אנ') בפנסילבניה. מנהל בית הספר האינדיאני בקרלייל היה קפטן ריצ'רד הנרי פראט, חברם של בני הזוג גרינל. ג'וזף גרינל עבד בבית דפוס בקרלייל ואסף את הדגימה הראשונה שלו, קרפדה, לפני שהמשפחה חזרה לפסדינה שנתיים לאחר מכן.
ראשית חייו > המסע הראשון לאלסקה

קפטן פראט ביקר את משפחת גרינל בפסדינה בשנת 1896 בעת משימה חדשה לבדוק בתי ספר אינדיאנים בחוף האוקיינוס השקט עד אלסקה. הקפטן השיג אישור מהמשפחה לקחת איתו את גרינל הצעיר. גרינל שלח הביתה דגימות ציפורים של אזור מפרץ סן פרנסיסקו, בדרך לאלסקה. קפטן פראט השלים את משימתו וחזר הביתה. גרינל נשאר באלסקה והמשיך באיסוף בסיוע מוזיאון שלדון ג'קסון בהיינס (אנ') באלסקה.
גרינל יצא לטיולי שטח ברחבי האזור, כולל האי סנט לזריה (אנ') המרוחק. לינת לילה לא מתוכננת באי אפשרה לו לחקור יסעורוניים, שדיווח עליהם הוא פרסם בגיליון מרץ 1897 של ה-Nidologist, כתב עת מוקדם של מועדון האורניתולוגיה של קופר.
האוסף המתרחב של גרינל משך מבקרים שהיו תיירים, תושבי קיץ וחוקרי טבע מבקרים, כולל ג'ון מיור, הנרי פיירפילד אוסבורן (אנ') והאורניתולוג ג'וזף מייליארד (Joseph Mailliard). גרינל חזר לפסדינה בסתיו 1897, שם המשיך בעבודת שטח בהרים ובקניונים הסמוכים.
ראשית חייו > המסע השני לאלסקה

ביקורו השני של גרינל בצפון הרחוק החל בשנת 1898 על הסקונר "פנלופי". הוא שהה 18 חודשים באלסקה במהלך הבהלה לזהב בקלונדייק. גרינל התכתב בקביעות עם משפחתו, המכתבים קובצו ונערכו מאוחר יותר בספר "ציד זהב באלסקה", שיצא לאור על ידי הוצאת דייוויד ס. קוק ב-1901. גרינל הצטרף למשלחת של חברת הכרייה והמסחר של לונג ביץ' ושל אלסקה (Long Beach and Alaska Mining and Trading Company) למפרץ קוצביו (אנ') באלסקה. החבורה נחתה בכף בלוסום (Cape Blossom) במפרץ ביולי 1898. גרינל אסף וצפה בחיי העופות הנודדים בקיץ; בין היתר דרור לבן-כתר, סנונית הרפתות וגיבתון סוואנה. עד אוגוסט, גרינל שימר 75 דגימות ציפורים, כולל נחליאלי צהוב. הכורים בילו את החורף בפנים הארץ על נהר קובוק, ואז חזרו לחוף באותו אביב.
החבורה הפליגה על הפנלופי לכף נום ביולי 1899. בכף נום, הייתה עבודתו של גרינל הפקת הזהב באמצעות כספית. הבהלה לזהב לאזור נום בשנים 1899–1900 הייתה הגדולה ביותר באלסקה הן בכמות הזהב שהופק והן בגידול האוכלוסייה. שדות הזהב הניבו יותר מ-57 מיליון דולר בשנים 1898 עד 1910. האתר הוא כיום נקודת ציון היסטורית לאומית, "אתרי התגליות של מחוז הכרייה של כף נום". במכתביו של גרינל, הוא תיאר סצנה כאוטית כ"כל שמונת המיילים יש בקושי מאה רגל בלי אוהל אחד או יותר על עליו... שטחי הכרייה שנרשמו על שמנו מכוסים כעת בפולשי חוף ואנחנו לא יכולים לסלק אותם משם. חוקי האספסוף שולטים."
מועדון האורניתולוגיה של קופר פרסם את יומני השדה של גרינל בשנת 1900 בשם "הפאונה של העופות של חוף האוקיינוס השקט, מס. 1".
השכלה

גרינל סיים את לימודיו בבית הספר התיכון בפסדינה ב-1893 ונרשם בסתיו של אותה שנה למכון הפוליטכני תרופ (Throop Polytechnic Institute, כיום המכון הטכנולוגי של קליפורניה), ובו קיבל את התואר הראשון שלו ב-1897.
ב-1901 קיבל גרינל את התואר השני שלו מאוניברסיטת סטנפורד. בסטנפורד הוא פגש כמה אנשים רבי השפעה לעתיד, בהם אדמונד הלר (אנ'). מאוחר יותר יצטרף הלר למשלחת לפרו ב-1915 כדי לחקור חורבות שהתגלו לאחרונה של תרבות האינקה במאצ'ו פיצ'ו.
במהלך תקופתו בסטנפורד יצר גרינל את התוכנית לרישום העופות של קליפורניה. הוא עבד על המיזם הזה במשך 38 השנים הבאות. הוא סיים את החלק השלישי של "הביבליוגרפיה של האורניתולוגיה של קליפורניה" (Bibliography of California Ornithology) כאשר מת ב-1939.
גרינל פרנס את עצמו בזמן לימודיו בסטנפורד כמורה בבית הספר התיכון של פאלו אלטו ועבודה ב"מעבדה הימית על שם הופקינס" (Hopkins Seaside Laboratory) של סטנפורד. בהופקינס, גרינל לימד אמבריולוגיה בקיץ 1900 ואורניתולוגיה בקיצים של 1901 ו-1902.
ב-1903 הוא חלה בטיפוס הבטן, אירוע שקטע את מסלולו האקדמי של גרינל והוא חזר לפסדינה כדי להתאושש. גרינל קיבל הצעה לעבוד כמורה לביולוגיה במכון הפוליטכני תרופ במהלך תקופה זו. גרינל סיים את חובות הדוקטורט שלו בסטנפורד - בעיקר באמצעות דואר - עם הגשת התזה שלו "דו"ח על היונקים והציפורים של עמק קולורדו התחתון עם התייחסות מיוחדת לבעיות התפוצה שהוצגו" וקיבל את הדוקטורט שלו בזואולוגיה ב-19 במאי 1913.
תלמידי כיתת הביולוגיה של גרינל במכון הפוליטכני תרופ כללו את צ'ארלס לואיס קמפ (אנ') וג'וזף ס. דיקסון (Joseph S. Dixon). צ'ארלס קמפ עתיד להפוך למנהל מוזיאון הפלאונטולוגיה של אוניברסיטת קליפורניה (אנ'). ג'וזף דיקסון יצטרף למשלחת הממומנת של האורניתולוג האמריקרי ג'ון תאיר (אנ') ב-1913 לאלסקה. משלחת תאיר כמעט נספתה כאשר ספינתם נתקעה בקרח במרחק של 7 מייל ימי (13 קילומטרים) מהחוף, מזרחית לפוינט בארו (אנ') עד לקיץ 1914. דיקסון אסף דגימות במהלך תקופה זו, כולל תת-מין חדש של שחף איסלנדי (Larus glaucoides thayeri), אשר שמו המדעי מנציח את שם נותן החסות של המשלחת.
השכלה > הילדה ווד גרינל

גרינל התחתן עם הילדה ווד (Hilda Wood) ב-22 ביוני 1906. ווד נולדה בטומבסטון באריזונה ב-29 במאי 1883. היא הייתה אחת מתלמידיו של גרינל במכון הפוליטכני תרופ ומאוחר יותר עוזרת ההוראה שלו בזואולוגיה. ווד קיבלה את התואר הראשון שלה מהמכון הפוליטכני תרופ בשנת 1906. בני הזוג גרינל עברו לברקלי בשנת 1908 ובשנת 1913, הילדה קיבלה את התואר השני שלה באוניברסיטת קליפורניה בברקלי. היא כתבה מאמרים לפרסומים בכתבי העת "קונדור" (Condor) וב"ז'ורנל הממלוגיה" (Journal of Mammalogy) והייתה חברה באיגוד האורניתולוגים האמריקאי ובאקדמיה למדעים של קליפורניה. הילדה גרינל כתבה ביוגרפיה בת 32 עמודים על בעלה בגיליון ינואר-פברואר 1940 של הקונדור.
הילדה המשיכה בעבודתו של גרינל על התפוצה של העופות של קליפורניה; תחזקה את מערכת הערכים הביבליוגרפיים של גרינל, התייעצה בקטלוגים לצורך דיוק, וקראה טיוטות והעתקים עם המחבר הצעיר של הספר, אלדן ה. מילר (אנ').
מוזיאון החולייתנים

אנני מונטגיו אלכסנדר (אנ'), נדבנית, חוקרת טבע וחוקרת ארצות, ייסדה את המוזיאון לזואולוגיה של החולייתנים (אנ') באוניברסיטת קליפורניה (UC) בשנת 1908. אלכסנדר מינתה את גרינל כמנהל המוזיאון באותה שנה. היא האמינה שגרינל הייתה הבחירה הנכונה כמנהל עד כדי כך שהיא מוכנה לבטל את המענק אם הנהלת האוניברסיטה תתנגד לגרינל.