stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אמין-סלים ג'רג'ורה
הערות שוליים

↑  20 רשימות בבחירות לכנסת, דבר, 25 ביוני 1951
↑  8 ערבים יהיו בכנסת החדשה, מעריב, 1 באוגוסט 1951
↑  עאדל מנאע, נכבה והישרדות: סיפורם של הערבים שנותרו בחיפה ובגליל, 1948-1956, עמ' 293.
↑  8 רשימות בבחירות לעירית נצרת, חרות, 11 במרץ 1954
↑  ליל שימורים בנצרת, הַבֹּקֶר, 14 באפריל 1954
מק"י זכתה בנצחון בנצרת, הַבֹּקֶר, 14 באפריל 1954
↑  אמ ין ג'רג'ורה נבחר כראש עירית נצרת, מעריב, 15 ביולי 1954
↑  משבר בעירית נצרת, שערים, 27 ביוני 1957
↑  המהנדס היהודי פוטר - ראש העיר הנוצרי ישאר, מעריב, 16 ביולי 1957
| חברי הכנסת הראשונה |
| --- | --- | --- |
| מפא"י | דוד בן-גוריון • משה שרת • אליעזר קפלן • (דוד רמז) • יוסף שפרינצק* • גולדה מאיר • יצחק בן-צבי • זלמן שזר • דב יוסף • חיים בן אשר • אברהם הרצפלד • עדה מימון • שלמה לביא • שמואל דיין • יוסף ברץ • יחיאל דובדבני • בבה אידלסון • פרץ נפתלי • פנחס לבון • זלמן ארן • בן-ציון דינור • אליהו הכרמלי • נטע הרפז • (יהודית שמחוני) • (אבא חושי) • יזהר סמילנסקי • ראובן שרי • יונה כסה • אפרים תבורי • (יוסף מיכאל לם) • (אריה שפטל) • (אברהם טביב) • צבי יהודה • עקיבא גוברין • יוסף אפרתי • אריה בהיר • חסיה דרורי • אליעזר ליבנה • דוד הכהן • ישראל גורי • עמי אסף • מאיר ארגוב • דבורה נצר • שרגא גורן • השל פרומקין • דוד בר-רב-האי • (יצחק קנב) • (הרצל ברגר) • (ז'ניה טברסקי) • (ישראל ישעיהו-שרעבי) • (ברוך אזניה) • (מנחם כהן) • (רפאל בש) |  |
| מפ"ם | (יצחק טבנקין) • מאיר יערי • יעקב חזן • נחום ניר-רפאלקס • אהרן ציזלינג • מרדכי בנטוב • ישראל גלילי • יעקב ריפתין • משה סנה • ברל רפטור • אליעזר פרי • משה ארם • חנה למדן • חנן רובין • ישראל בר-יהודה • מנחם בדר • פייגה אילנית • יצחק בן-אהרן • (דב בר-ניר) • (מנחם רצון) • (דוד ליבשיץ) |  |
| החזית הדתית המאוחדת | יהודה לייב פישמן מימון • יצחק מאיר לוין • חיים משה שפירא • משה אונא • בנימין מינץ • דוד צבי פנקס • מאיר דוד לוונשטיין • זרח ורהפטיג • אליהו-משה גנחובסקי • קלמן כהנא • מרדכי נורוק • יוסף בורג • אהרן-יעקב גרינברג • אברהם יהודה גולדראט • אברהם-חיים שאג • (משה קלמר) • (אליהו מזור) |  |
| תנועת החירות | מנחם בגין • אורי צבי גרינברג • יעקב מרידור • אריה בן-אליעזר • אברהם רקנאטי • יוחנן בדר • הלל קוק • חיים לנדאו • שמואל מרלין • חיים כהן-מגורי • אליהו לנקין • שמואל כץ • ערי ז'בוטינסקי • אסתר רזיאל-נאור |  |
| הציונים הכלליים | פרץ ברנשטיין • ישראל רוקח • שושנה פרסיץ • יוסף ספיר • יעקב קליבנוב • יעקב גיל • יוסף סרלין |  |
| המפלגה הפרוגרסיבית | פנחס רוזן • אברהם גרנות • אידוב כהן • יזהר הררי • ישעיהו פורדר |  |
| ספרדים ועדות מזרח | בכור-שלום שטרית • אליהו אלישר • אברהם אלמליח • משה בן-עמי |  |
| מק"י | שמואל מיקוניס • תופיק טובי • אליעזר פרמינגר • מאיר וילנר |  |
| הרשימה הדמוקרטית של נצרת | סיף א-דין א-זועבי, אמין-סלים ג'רג'ורה |  |
| מפלגת הלוחמים | נתן ילין-מור |  |
| ויצו | רחל כהן-כגן |  |
| התאחדות התימנים בישראל | זכריה גלוסקא |  |
בסוגריים - כהונה חלקית, * יו"ר הכנסת
ראש העיר נצרת אמין-סלים ג'רג'ורה מארח את משה שרת לרגל חיבור העיר למוביל הארצי, 1955
אלברט חוראני

| --- | --- |

 לידה:  31 במרץ 1915 מנצ'סטר, הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 פטירה:  17 בינואר 1993 (בגיל 77) אוקספורד, הממלכה המאוחדת 
 מקום קבורה:  Wolvercote Cemetery 
 מקום לימודים:  מודלין קולג' (1936)  בית הספר מיל היל 
 מוסדות:  אוניברסיטת הרווארד  אוניברסיטת שיקגו  האוניברסיטה האמריקנית בביירות  אוניברסיטת פנסילבניה 
 פרסים והוקרה:  מפקד במסדר האימפריה הבריטית 
 בן או בת זוג:  Christine Wegg-Prosser (1955–17 בינואר 1993) 
 מספר צאצאים:  1 
 
אלברט חביב חוראני (באנגלית: Albert Habib Hourani, בערבית: ألبرت حبيب حوراني;‏ 31 במרץ 1915 – 17 בינואר 1993) היה היסטוריון בריטי, בן למשפחה לבנונית, אחד מהמלומדים הבולטים ביותר בחקר ההיסטוריה של המזרח התיכון שפעלו במהלך המחצית השנייה של המאה העשרים.
קורות חייו ופועלו

אלברט חוראני נולד במנצ'סטר שבאנגליה, כבנם של מהגרים מאזור השייך לדרום לבנון דהיום. משפחתו המירה דתה מנצרות אורתודוקסית לכנסייה הסקוטית הפרסביטריאנית ואביו היה בכיר בכנסייה המקומית במנצ'סטר. ואילו חוראני עצמו המיר דתו לקתוליות בבגרותו.
חוראני למד במנצ'סטר ובלונדון ואחרי כן למד במודלין קולג', שבאוקספורד, שם הוא למד פילוסופיה, פוליטיקה, וכלכלה (עם דגש על יחסים בינלאומיים בחלק הפוליטיקה של תוארו), וסיים הראשון בכיתתו ב-1936. במהלכה של מלחמת העולם השנייה, הוא עבד ב"מכון המלכותי ליחסים בינלאומיים" ובמשרדו של מזכיר המדינה הבריטי בקהיר. בתום המלחמה, הוא עבד במשרד הערבי בירושלים ובלונדון, שם הוא סייע להכין את התיק הערבי עבור ועדת החקירה האנגלו-אמריקאית לענייני ארץ ישראל.
אלברט חוראני החל את הקריירה האקדמית שלו, בה יעסוק עד לאחרית ימיו, בשנת 1948, בלמדו במודלין קולג', בקולג' סנט אנטוני (שם הוא ייסד וניהל את המרכז לענייני המזרח התיכון), באוניברסיטה האמריקאית בביירות, באוניברסיטת שיקגו, באוניברסיטת פנסילבניה ובאוניברסיטת הרווארד. הוא סיים את הקריירה שלו כ"פרופסור עמית" בקולג' סנט אנטוני ובמחלקה למזרח התיכון המודרני באוקספורד.
עבודתו הפופולרית ביותר של חוראני היא "היסטוריה של העמים הערביים" (1991) (אנ'), מבוא להיסטוריה של המזרח התיכון ורב-מכר בינלאומי. ספרו "ההגות הערבית בעידן הליברלי 1789-1939" (1962) הוא אחד מן הניסיונות המדעיים הראשונים ליצור ניתוח נרחב של ה"נהדה", התחייה הערבית במאה ה-19, ופתיחתו של העולם הערבי לתרבות המערבית המודרנית, ונותר אחת מן העבודות העיקריות בנושא. "סוריה ולבנון" (1946), ו"מיעוטים בעולם הערבי" (1947) הן עבודות חשובות אחרות שלו. הוא אף כתב עבודות נרחבות על ההשקפה האוריינטליסטית בתרבות המזרח התיכון לאורך המאות 18 וה-19, והוא פיתח את המושג רב ההשפעה של "האורבניות" - אליטות פוליטיות וחברתיות בערי פרובינציה של המזרח התיכון ובערים גדולות ששירתו כמתווכות בין ערי הבירה (כגון איסטנבול תחת הטורקים העות'מאנים) והחברה הפרובינציאלית.
ההיסטוריון הישראלי בוטרוס אבו מנה עשה דוקטורט בהנחיית אלברט חוראני.
על שמו ניתן פרס חשוב לספר בחקר המזרח והוא מכונה פרס הספר ע"ש אלברט חוראני והוא מוענק מדי שנה על ידי "אגודת לימודי המזרח התיכון של צפון אמריקה" (MESA). חוראני היה עמית של כבוד ב"אגודת לימודי המזרח התיכון של צפון אמריקה" וכן באגודה ההיסטורית האמריקאית (AHA).
קורות חייו ופועלו > משפחתו

חוראני נשא לאישה את אודיל ווג-פרוסר, כשלימד במודלין קולג' שבאוניברסיטת אוקספורד. הוא נפטר באוקספורד בגיל 77. אודיל חוראני (נולדה ב-1914) הלכה לעולמה בשנת 2003, זמן קצר לאחר יום הזיכרון העשירי למותו של בעלה. שניהם נטמנו בבית הקברות וולברקוט באוקספורד. להם בת, דוקטור סוזאנה חוראני. היא מכהנת כפרופסור לפרמקולוגיה וכראש מחלקה בבית הספר למדעי ביורפואה ומולוקולריה באוניברסיטת סוריי שבאנגליה.
ספרים שכתב

היסטוריה של העמים הערביים/ אלברט חוראני; עריכה מדעית: יהושע פרנקל, מאנגלית: דן סגיר. תל אביב: דביר, תשנ"ו 1996.
Great Britain and the Arab World/ A.H. Hourani. London: J. Murray, 1945.
Syria and Lebanon: a political essay/ A.H. Hourani. London: Oxford University Press, 1946.
Minorities in the Arab World/ A.H. Hourani. London: Oxford University Press, 1947.
A vision of history: near Eastern and other essays/ Albert Hourani. Beirut: Khayat's, 1961.
Arabic thought in the liberal age, 1798-1939/ Albert Hourani. London, Oxford University Pres, 1962.
Europe and the Middle East/ Albert Hourani. Berkeley: University of California Press, 1980.
The emergence of the modern Middle East/ Albert Hourani. London: Macmillan Press in association with St. Anthony's College, Oxford, 1981.
A history of the Arab peoples/ Albert Hourani. Cambridge, Mass.: Belknap Press of Harvard University Press, 1991.
Islam in European thought/ Albert Hourani. Cabridge: Cambridge University Press, 1991.
ספרים שערך

Middle Eastern affairs/ edited by Albert Hourani. London: Chatto & Windus, 1950. St. Antony's papers; no 011; no 016-017.
The Islamic city: a Colloquium (held at all souls College, June 28-July2, 1965)/ published under the auspices of the Near Eastern History Group, Oxford and the Near East Center, University of Pennsylvania; edited by A.H. Hourany and S.M Stern. Oxford: B. Cassirer, 1970.
Islamic philosophy and the classical tradition: essays presented by his friends and pupils to Richard Walzer on his seventieth birthday/ editors: S.M. Stern, Albert Hourani and Vivian Brown. Oxford: Cassirer, 1972.
The Cambridge Encyclopedia of the Middle East and North Africa/ executive editor: Trevor Mostyn; Advisory editor: Albert Hourani. Cambridge: Cambridge University Press, 1988.
The Lebanese in the World: a century of emigration/ edited by Albert Hourani and Nadim Shehandi. London: Centre for Lebanese Studies in association with I.B. Tauris, 1992.
The Modern Middle East: a reader/ edited by Albert Hourani, Philip Wilson. London: I.B. Tauris, 1993.
אודותיו

Abdulaziz A. Al-Sudani, A Vision of the Middle East: An Intellectual Biography of Albert Hourani, London, I.B. Tauris
איזבל בולאי

| --- | --- |

 לידה:  6 ביולי 1972 (בת 52) סנט-פליסיט, קוויבק, קנדה
 שם לידה:  איזבל בולאי
 מוקד פעילות:  קנדה
 תקופת הפעילות:  מ-1993
 עיסוק:  זמרת
 סוגה:  פולק • קאנטרי • פופ
 שפה מועדפת:  צרפתית
 כלי נגינה:  קול
 חברת תקליטים:  פולידור • יוניברסל • אודיוגרמה
 בן זוג:  אריק דופונד-מורטי
 פרסים והוקרה:  פרסים ומועמדויות
 http://isabelleboulay.com/
 פרופיל ב-IMDb
איזבל בולאי (באנגלית: Isabelle Boulay; נולדה ב-6 ביולי 1972) היא זמרת קנדית-צרפתייה, שידועה בעיקר בזכות להיטה "Parle-moi" שנחשב לאחד מהשירים הצרפתיים המצליחים בשנות האלפיים.
ביוגרפיה

איזבל בולאי היא ילידת סנט-פליסיט שבקוויבק, שם הוריה היו בעלים של מסעדה. לאחר מכן, עברה בולאי לעיר מטאנה הסמוכה בתחילת גיל ההתבגרות שלה ולמדה ספרות ב-Cegep Limoilou. בשנת 1988 חבריה רשמו אותה, ללא ידיעתה, לתחרות שירה במטאנה, שם הכירה את חוזליטו מישו, שלימים הפך לסוכנה.
בשנת 1990, במהלך פסטיבל השירים Petite-Vallée, היא זכתה בפרס על הביצוע שלה ל"Les gens de mon pays" (ז'יל ויניאולט).
קריירה

אלבום הבכורה שלה Fallait pas, יצא לאור בשנת 1996 ולא זכה להצלחה. למרות הכישלון שלו, היא החליטה להוציא אלבום נוסף שנתיים לאחר מכן, États d'amour. האלבום זכה להצלחה בינלאומית תוך שאיגוד תעשיית ההקלטות הקנדי אישר שמכירותיו במדינה עומדות על למעלה מ-100,000 עותקים. בהמשך, הכריז איגוד תעשיית ההקלטות הצרפתי כי האלבום נמכר בלמעלה מ-100,000 עותקים במדינה גם כן. האלבום הגיע למקום ה-60 במצעד האלבומים של צרפת. בשנת 2000, הוציאה את אלבום ההופעה המצליח Scènes d'amour, שהגיע בשיאו למקום התשיעי במצעד האלבומים של קנדה. באותה השנה, הוציאה את האלבום Mieux qu'ici-bas, שהפך לאלבום הפריצה הבינלאומי שלה. האלבום הגיע למקום הרביעי במצעד האלבומים שבוולוניה, למקום הרביעי בקנדה, למקום השישי בצרפת, ולמקום ה-65 בשווייץ. האלבום נמכר בלמעלה ממיליון עותקים בצרפת ונחשב לאחד מהאלבומים הצרפתיים הנמכרים ביותר בכל הזמנים. האלבום זכה להצלחה כה גדולה, עד שדורג במצעדים השנתיים שפורסמו משנת 2000 ועד שנת 2002. הסינגל הראשון מתוכו "Parle-moi", נחשב לאחד מהשירים הצרפתיים המצליחים ביותר בכל הזמנים, תוך שהוא הגיע למקום הראשון במצעד השירים שבוולוניה. הוא נמכר בלמעלה מ-468,000 עותקים בצרפת.
בשנת 2002, הוציאה את Ses plus belles histoires, שזכה להצלחה בעיקר בקנדה. אלבום הופעה נוסף Au moment d'être à vous, יצא לאור בשנת 2002 והפך לאחד מאלבומי ההופעות הצרפתיים הנמכרים ביותר בכל הזמנים. האלבום דורג במצעדים השנתיים והשבועיים של צרפת ומדינות נוספות. בשנת 2004, הוציאה את אלבומה Tout un jour, שזכה להצלחה בינלאומית גם כן. בשנת 2005, יצא אלבום ההופעה Du temps pour toi, שנמכר בלמעלה מ-59,079 עותקים בצרפת בשנת 2005 בלבד. שנתיים לאחר מכן, הוציאה את אלבומה המצליח De retour à la source, שנמכר בלמעלה מ-100,000 עותקים בקנדה בלבד. שנה לאחר מכן, הוציאה אלבום נוסף Nos Lendemains, שזכה להצלחה בקנדה וצרפת. בשנת 2009, הוציאה את האלבום Chansons pour les mois d'hiver, שנמכר בלמעלה מ-40,000 עותקים בקנדה. לאחר שנתיים של הפסקה, הוציאה את האלבום Les grands espaces, שנמכר גם הוא בלמעלה מ-40,000 עותקים בקנדה.
לאחר שלוש שנים ללא הוצאת אלבום, הוציאה בולאי בשנת 2014 את Merci Serge Reggiani, שזכה להצלחה בשלל מדינות כמו קנדה, ולוניה ושווייץ. בשנת 2017, הוציאה את En vérité, ששחזר את הצלחת קודמיו. בשנת 2019, הוציאה את אלבום חג המולד En attendant Noël, שזכה להצלחה רבה בקנדה כאשר דורג במקום החמישי במצעד האלבומים של המדינה.
דיסקוגרפיה > אלבומי אולפן

1996: Fallait pas
1998: États d'amour
2000: Mieux qu'ici-bas
2004: Tout un jour
2007: De retour à la source
2008: Nos Lendemains
2009: Chansons pour les mois d'hiver
2011: Les grands espaces
2014: Merci Serge Reggiani
2017: En vérité
2019: En attendant Noël
פרסים ומועמדויות

1999, 2000, 2001, 2002, 2003, 2007, 2008: פרס פליקס: זמרת השנה
2000: פרס פליקס: אלבום הפופ של השנה (Scènes d'amour)
2001: Victoires de la musique: תגלית השנה; אמן ואלבום (Mieux qu'ici-bas)
2001: פרס פליקס: אלבום הפופ של השנה (Mieux qu'ici-bas)
2001, 2005, 2007, 2008: פרס פליקס: הופעת השנה (זמר\ת)
2001: פרסי ג'ונו: מועמדות ל"אמנית הנשית הטובה ביותר" ושתי מועמדויות ל"אלבום הפרנקופוני הנמכר ביותר" (Mieux qu'ici bas, Scènes d'Amour)
2005, 2008: פרס פליקס: האמן מקוויבק המצליח ביותר מחוץ לקוויבק
2008: פרס ג'ונו: מועמדות ל"אלבום השנה הפרנקופוני" (De retour à la source)
2012: אבירת המסדר הלאומי של קוויבק
2012: אבירת המסדר של פליאד
הערות שוליים

↑  Music Canada
↑  Billboard
↑  lescharts.com - Les charts français, lescharts.com
↑  Isabelle Boulay - Mieux qu'ici-bas, ultratop.be
↑  Isabelle Boulay - Chart history, billboardbiz. Accessed on line 9 Dec 2013.
↑  lescharts.com - Isabelle Boulay - Mieux qu'ici-bas, lescharts.com
↑  Isabelle Boulay - Mieux qu'ici-bas - hitparade.ch, hitparade.ch
↑  Charts France 2000, fanofmusic.free.fr
↑  Charts France 2001, fanofmusic.free.fr
1 2  Charts France 2002, fanofmusic.free.fr
↑  ultratop.be - ULTRATOP BELGIAN CHARTS, ultratop.be
↑  ultratop.be - ULTRATOP BELGIAN CHARTS, ultratop.be
↑  Isabelle Boulay - Parle-moi, ultratop.be
↑  WebCite query result, www.webcitation.org
↑  Artist Search for "isabelle boulay", AllMusic (באנגלית)
↑  Charts France 2003, fanofmusic.free.fr
↑  Charts France 2004, fanofmusic.free.fr
1 2  Charts France 2005, fanofmusic.free.fr
1 2  Gold and Platinum Search, web.archive.org, ‏2013-12-03
↑  InfoDisc : Les Meilleurs Ventes de CD (Albums) en 2008, web.archive.org, ‏2009-04-14
↑  Gold and Platinum Search, web.archive.org, ‏2013-12-03
↑  Gold/Platinum, Music Canada (באנגלית)
↑  lescharts.com - Les charts français, lescharts.com
↑  Le Top de la semaine : Top Albums - SNEP, web.archive.org, ‏2018-10-25
↑  On The Charts: May 28, 2017, FYIMusicNews, ‏2017-05-28 (באנגלית)
↑  Lennie's 'Dance' Butts Celine Into 2nd Place, FYIMusicNews, ‏2019-12-01 (באנגלית)
↑  ADISQ, web.archive.org, ‏2013-11-03
1 2  ADISQ, web.archive.org, ‏2013-12-30
1 2 3  ADISQ, web.archive.org, ‏2012-01-07
↑  ADISQ, web.archive.org, ‏2013-11-05
↑  ADISQ, web.archive.org, ‏2014-01-13
1 2  ADISQ, web.archive.org, ‏2014-01-13
1 2 3  ADISQ, web.archive.org, ‏2012-02-29
1 2  ADISQ, web.archive.org, ‏2014-01-13
↑  Annexe – Les récipiendaires de l'Ordre national du Québec, web.archive.org, ‏2012-06-04
↑  Isabelle Boulay honorée, Émilie Clément-Émond, 21 March 2012, Yahoo! News. Accessed on line 9 December 2013.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb13994344d (data)  GND: 135194105  ISNI: 0000 0000 7983 4331  LCCN: no2001074166  MusicBrainz: 9b1d72ff-f4da-4773-8659-afba133cecb0  RERO: 02-A005729004  SUDOC: 160768764  VIAF: 12501181   WorldCat (עם VIAF): 12501181
אנדריי דניסוב (מרים משקולות)

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  3 ביוני 1963 (בן 61)
 מידע כללי
 מדינה:  ישראל 
 ספורט
 ענף ספורט:  הרמת משקולות
 תת-ענף:  כבד ראשון (90 עד 100)
 
אנדריי דניסוב הוא מרים משקולות ישראלי שייצג את ישראל באולימפיאדת ברצלונה (1992).
בשנת 1992 השתתף דניסוב באולימפיאדת ברצלונה שם הגיע למקום השישי לאחר שהניף 175 ק"ג ודחק 202.5 ק"ג (סה"כ 377.5 ק"ג). הישג זה הוא ההישג השני בחשיבותו של מרים משקולות ישראלי באולימפיאדה (לאחר אדוארד וייץ שזכה במקום החמישי באולימפיאדת מונטריאול (1976)). באותה שנה השתתף באליפות אירופה בהרמת משקולות שנערכה בסקסארד שבהונגריה והגיע למקום ה-20.
בשנת 1995 השתתף דניסוב באליפות אירופה בהרמת משקולות שנערכה בוורשה והגיע למקום ה-12.
בשנת 1999 השתתף דניסוב באליפות העולם בהרמת משקולות שנערכה באתונה והתמודד בקטגוריה של עד 85 ק"ג. בתחרות זו הניף 137.5 ק"ג ודחק 160 ק"ג (סה"כ 297.5 ק"ג), תוצאה שהספיקה להגעה למקום ה-54 מתוך 66 משתתפים.
הערות שוליים

1 2  תוצאות התחרות (באנגלית)
↑  תוצאות התחרות (באנגלית)
↑  באותה שנה התקיימה גם אליפות אירופה גם בבאר שבע
↑  טבלת סיכום התחרות (באנגלית)
|  משלחת ישראל לאולימפיאדת ברצלונה (1992)  |
| --- | --- | --- |
|  אתלטיקה | ואדים בביקין • אלכסיי בזרוב • רוגל נחום • דני קרסנוב |  |
|  ג'ודו |  יעל ארד • עמית לנג • סימון מיגרשווילי •  אורן סמדג'ה |  |
|  היאבקות | מטביי ברנוב • מקס גלר • אלכסנדר דוידוביץ' • ניק זגרניצ'ני |  |
|  הרמת משקולות | אנדריי דניסוב • ראובן חדינטוב • אולג סדיחוב |  |
|  התעמלות מכשירים | רון קפלן |  |
|  טניס | גלעד בלום |  |
|  סיף | לידיה חטואל-צוקרמן |  |
|  קליעה | מנחם אילן • אדוארד אלייב • ילנה טריפולסקי |  |
|  שחייה | יואב ברוק • ערן גרומי • טימאה טוט • קרן רגאל |  |
|  שיט | אלדד אמיר • שי בכר • יואל סלע • עמית ענבר • ארז שמש |  |
אמילקר קברל

| --- | --- |

 לידה:  12 בספטמבר 1924 באפאטה, גינאה הפורטוגלית 
 פטירה:  20 בינואר 1973 (בגיל 48) Tsévié, טוגו 
 שם לידה:  Amílcar Lopes da Costa Cabral 
 מדינה:  פורטוגל, בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 מקום קבורה:  Fortaleza de São José da Amura 
 השכלה:  האוניברסיטה הטכנית של ליסבון  Institute for African Studies 
 מפלגה:  מפלגת PAIGC, התנועה העממית לשחרור אנגולה 
 פרסים והוקרה
 מסדר ידידי אוליבר טמבו 
 
אמילקר לופז דה קוסטה קברל (בפורטוגזית: Amílcar Lopes da Costa Cabral; ‏12 בספטמבר 1924 - 20 בינואר 1973) היה לוחם חירות לעצמאות כף ורדה וגינאה ביסאו, משורר, מהנדס חקלאי, אידאולוג מהפכני ודיפלומט. אחד ממנהיגי הדה-קולוניזציה של אפריקה.
תולדות חייו

נולד בבאפאטה שבמרכז גינאה ביסאו, לאם מכף ורדה ואב מגינאה ביסאו, שהיה גם אביו של לואיס קברל (נשיאה הראשון של גינאה ביסאו). הוא התחנך בכף ורדה ולאחר סיום חוק לימודיו למד הנדסה חקלאית בליסבון. עוד בהיותו סטודנט הקים ארגון סטודנטים למאבק המדינות האפריקאיות לעצמאות מן השלטון הפורטוגלי הקולוניאליסטי. לאחר ששב לארצו, היה ב-1956 בין מייסדי "המפלגה האפריקאית לעצמאות גיאנה וכף ורדה" (Partido Africano para a Independência da Guiné e Cabo Verde - PAIGC) וראש התנועה. אחיו-למחצה, לואיס היה אחד מסגניו. באותה שנה סייע גם להקמת התנועה העממית לשחרור אנגולה, מתוך תפיסת עולם פאן אפריקאית.
ב-1963 החלה ה-PAIGC להפעיל לוחמת גרילה נגד השלטון הפורטוגלי הקולוניאליסטי. במהלך הלוחמה שוחררו עוד ועוד אזורים בגינאה ביסאו ועברו לשלטון עצמי. קברל היה מנהיגם דה פקטו של האזורים המשוחררים הן בגינאה ביסאו והן בכף ורדה. קברל יצא את ארצו על מנת לגייס תמיכה מצד מדינות כברית המועצות, סין העממית, קובה, רומניה ומדינות סקנדינביה.
ב-1972 החל קברל לגבש טיוטה לחוקת המדינה העתידית ומוסדותיה. בינואר 1973 יצא קברל לקונאקרי, בירת גינאה על מנת להפגש עם אחמד סקו טורה. בעת ששהה בקונאקרי נרצח על ידי סיעת מורדים בתוך PAIGC שהתנגדו למנהיגותו. סקו טורה קיבל את ראשי המורדים בארמונו, אך להפתעתם, הורה על מאסרם. מותו גרם למעשה לפיצול בתנועה המאוחדת לשחרור קאבו ורדה וגינאה ביסאו. את מקומו בראשות התנועה תפס ארישטידש פריירה (Aristides Pereira), לימים נשיאה הראשון של כף ורדה. אחיו-למחצה, לואיס קברל, מונה לראש התנועה בגינאה ביסאו.
מורשתו

קברל הוספד על ידי מנהיגי העולם, בעיקר ממדינות הגוש המזרחי והמדינות הבלתי-מזדהות. פידל קסטרו השווה אותו לצ'ה גווארה, בשל השפעתו שחרגה מתחומיה הצרים של מדינתו והקרינה את המהפכנות והמלחמה לחירות לארצות השכנות.
נמל התעופה הבינלאומי המרכזי של כף ורדה, נמל התעופה אמילקר קברל (Amílcar Cabral International Airport) נקרא על שמו וכן האוניברסיטה הפרטית בביסאו (Universidade Amílcar Cabral).
טורניר הכדורגל של מדינות מערב אפריקה, גביע אמילקר קברל (Copa Amilcar Cabral), קרוי על שמו.
הערות שוליים

↑  מנהיג המחתרת בגיניאה-ביסאו נרצח בקונקארי, דבר, 22 בינואר 1973
↑  Amilcal Cabral’s Assassination
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007271600805171  PLWABN: 9812659799805606  BIBSYS: 90177023  BNE: XX871230  BnF: cb11894725s (data)  CANTIC: a11871647  CiNii: DA01696512  GND: 11941046X  ICCU: SBLV086564  ISNI: 0000 0003 6991 8891  LCCN: n79077258  MusicBrainz: d8da1ede-4326-4179-8cf9-371f2864e025  NDL: 00435034  NKC: jo20181012110  NLA: 35224709  NSK: 000376460  NTA: 069020442  RERO: 02-A003067642  SELIBR: 180813  SNAC: w6k08m85  SUDOC: 026761238  Trove: 872326  VIAF: 18031253   WorldCat (עם VIAF): 18031253
אינסטינקט

התנהגות אינסטינקטיבית של ניעור פרווה רטובה
אִינְסְטִינְקְט (יצר בסיסי, לפי קביעת האקדמיה ללשון העברית) מוגדר בביולוגיה ובמרבית ענפי הפסיכולוגיה כנטייה מולדת ונלמדת לביצוע מעשה מסוים באופן מדויק ואוטומטי כתגובה לגירוי ספציפי.
בדרך כלל אינסטינקטים הם תבנית פנימית של תגובות למצבים מסוימים. תפקיד האינסטינקטים בדרך כלל הוא לקבוע במנגנוני הדחפים שיעוררו יצור לפעולה. הפעולה המסוימת המבוצעת עשויה להיות מושפעת על ידי למידה, סביבה ועקרונות טבעיים. בעיקרון, ככל שיצור הוא ממין טקסונומי בעל מוח מפותח יותר, ההתנהגות שלו מונעת פחות על ידי אינסטינקטים.
דוגמאות ניתן לראות בהתנהגותם של בעלי חיים, המבצעים מגוון פעילויות (לעיתים תשלובת) אשר אינן מבוססות על ניסיון קודם (למשל רבייה או אכילת חרקים). דוגמאות אחרות כולל קרבות בעלי חיים וחיזור בבעלי חיים.
מנגנונים פיזיולוגיים ועצביים

רמות גבוהות של מוליכים עצביים ממשפחת הקטכולאמינים, המופרשות בשעת לחץ כתגובה למצבי מתח, יכולים לדכא במהירות את הפעילות של קליפת המוח הקדם-מצחית ולהעביר אותה למצב "offline" כדי להגיב לסכנה, על ידי העברת השליטה על ההתנהגות למערכות פרמיטיביות יותר כמו האמיגדלה והסטריאטום שמתווכים תגובות אינסטינקטיביות (ואלמנו) פעולות על מצב offline.
מחקר

התצפית המדעית באינסטינקטים או בדבר מה המעיד בביטחון גבוה על אינסטינקטים היא קשה מאוד. זאת משום שקשה לתצפת ולהוכיח טיעונים הקשורים במניעים שאינם חשיבתיים ולכן אינם מודעים. חקר החשיבה הלא מודעת הוא ממשימותיו הקשות ביותר של המדע.
כמה סוציוביולוגים וחוקרי התנהגות בעלי חיים ניסו לכלול התנהגות חברתית של בני אדם ובעלי חיים במונחים של אינסטינקטים. אך ניסיון זה כשל בשל הקושי להוכיח שהתנהגות פשוטה באדם נובעת מאינסטינקט. הפסיכואנליטיקאים הצהירו שאינסטינקט מתייחס לכוחות מוטיבציה אנושיים (כמו מין ותוקפנות). שימוש זה במונח ספג ביקורת קשה כמו כלל הניסיון של הפסיכולוגיה לחקור את הלא מודע. אולם, המושג "אינסטינקט" בפסיכואנליזה אינו מוגדר כהתנהגות אוטומטית אלא כדחף מולד לכיוון התנהגות כללי - דהינו יצר.
הצורך בתקפות מדעית מכתיב לחוקרי התנהגות בעלי חיים הגדרה מחמירה ביותר עבור התנהגות שניתן לטעון שהיא מונעת אינסטינקטים. להגדרה להתנהגות הנובעת מאינסטינקט בר חקירה יש חמישה מאפיינים:
התנהגות ייחודית כמעט לכל פרט למין טקסונומי מסוים ונדירה במינים אחרים.
התנהגות מורכבת ורבת שלבים.
דפוס התנהגות נוקשה ואחיד - הפרעה לאחד משלבי דפוס ההתנהגות תגרור את ההפסקה המוחלטת של אותה התנהגות.
התנהגות שאינה יכולה להילמד לא מניסיון ולא מתצפית על פרטים אחרים.
התנהגות אוטומטית - אותו גירוי יוביל בכל תנאי סביבה בדיוק לאותה התנהגות.
ראו גם

רפלקס
דחף
אינטואיציה
לקריאה נוספת

רוברט ווינסטון, האינסטינקט האנושי , ההוצאה לאור של אוניברסיטת תל אביב, 2005
הערות שוליים

↑  מילים ומונחים באתר האקדמיה ללשון העברית
↑  Arnsten, A. F. (2011). Catecholamine influences on dorsolateral prefrontal cortical networks. Biological psychiatry, 69(12), e89-e99.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007553257905171  BNE: XX525104  BnF: cb11932123w (data)  GND: 4161880-4  LCCN: sh85066739  NDL: 00563401  NKC: ph121122
אנדריי דינקו

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  17 בינואר 1974 (בן 50) ברסט, ברה"מ 
 מדינה:  בלארוס בלארוס
 השכלה:  Minsk State Linguistic University 
 מעסיק:  Minsk State Linguistic University, Belarusian PEN Centre, Nasha Niva, ARCHE Pachatak, Nasha Historyia 
 פרסים והוקרה:  פרס איגוד הסופרים הבינלאומי/אוקספם נוביב (2006)  פרס לורנצו נטלי  Belarusian Democratic Republic 100th Jubilee Medal 
 קישורים חיצוניים
 פייסבוק:  andrej.dynko
 
אנדריי דינקו (Андрэй Дынько; נולד ב-1974) הוא עיתונאי בלארוסי, עורך העיתון היומי הוותיק "נאשה ניבה" (Naša Niva) ומעורכי המגזין Arche.
הוא נחשב לאחד מהמבקרים הקולניים כנגד שלטונו הדיקטטורי של נשיא בלארוס, אלכסנדר לוקשנקו. הוא נעצר במהלך הבחירות של שנת 2006 ובילה כעשרה ימים במעצר.
בשנת 2021 במהלך הפגנות בבלארוס הוא נעצר שוב.
הערות שוליים

↑  https://belsat.eu/en/news/08-07-2021-massive-crackdown-on-independent-media-in-belarus/
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810597136405606  GND: 101724667X  ISNI: 0000 0000 4055 7146  LCCN: n2008027344  NKC: js20181017458  SUDOC: 165035862  VIAF: 26533574   WorldCat (עם VIAF): 26533574 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אלווריון

| --- | --- |

 נתונים כלליים
 סוג:  חברה פרטית
 בורסה:  נאסד"ק 
 תקופת הפעילות:  1992–הווה (כ־32 שנים)
 מיקום המטה:  הרצליה 
 משרד ראשי:  הרצליה פיתוח
 ענפי תעשייה:  אלקטרוניקה 
 מוצרים עיקריים:  ציוד רשת 
 הכנסות:  245 מיליון דולר בשנת 2009
 עובדים:  כ-70 (פברואר 2016)
  
 www.alvarion.com
 
תחנת בסיס של אלווריון
בית אלווריון כיום בהרצליה פיתוח
בית אלווריון בתל אביב, שימש את החברה במשך 12 שנה
אלווריון (באנגלית: Alvarion) היא חברת טכנולוגיה ישראלית המספקת פתרונות Wi-Fi לערים חכמות, לארגונים גדולים ולעסקים, ופתרונות תקשורת אלחוטיים בפס רחב. לחברה יש פרויקטים בלמעלה מ-95 מדינות. החברה הייתה חברה ציבורית שנסחרה בבורסת נאסד"ק ובבורסה בתל אביב.