stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בגתא
הערות שוליים

↑  מגילת אסתר, פרק א', פסוק י'
↑  ראו אנציקלופדיה מקראית כרך ב
↑  אסתר רבה (וילנא) פרשה ג.
| פורים |
| --- | --- | --- |
| מצוות החג | מקרא מגילה • מתנות לאביונים • משלוח מנות • סעודת פורים ושתיית יין בפורים • פרסום הנס |  |
| מנהגים | משנכנס אדר מרבין בשמחה • זכר למחצית השקל • אוזן המן • התחפשות  • רעשן • בובת המן |  |
| מגילת אסתר | אישים במגילה: אחשוורוש • ושתי • ממוכן • המן • עשרת בני המן • זרש • בגתן ותרש • מרדכי היהודי • אסתר • חרבונה • אבגתא • התך • הגי תוספות למגילת אסתר • חלום מרדכי • תרגומי מגילת אסתר לארמית • היעדרותו של אלוהים ממגילת אסתר • מדרש אבא גוריון |  |
| תפילות ופיוטים | למנצח על אילת השחר • על הנסים • ברכת הרב את ריבנו • אשר הניא • ויאהב אומן ("קרובץ לפורים") • מי כמוך ואין כמוך • קוראי מגילה |  |
| שירים | ליהודים הייתה אורה ושמחה וששון ויקר • חג פורים (שיר) • אני פורים • ליצן קטן נחמד • תן כתף • ככלות ייני • רשימת שירים ופיוטים לפורים • פיוטים ושירים נוספים |  |
| שמחת פורים | פורים שפיל • רב פורים • עדלאידע • ליל שיכורים • פרודיות לפורים |  |
| מאכלים | אוזן המן • פזואלוס • פלודן • קרפלך • מקרוט • ספרא (מאפה) |  |
| שונות | עיר מוקפת חומה מימות יהושע בן נון • בן עיר שהלך לכרך ובן כרך שהלך לעיר • פורים משולש • פורים קטן • תענית אסתר • פרשת זכור • מצוות זכירת מעשה עמלק • מחיית זכר עמלק • מסכת מגילה • סעודת אסתר • פורים שני • קבר אסתר ומרדכי |  |
חגי ישראל ומועדיו
ערך זה הוא קצרמרבנושא תנ"ך. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אמדאו מודיליאני

| --- | --- |

צילום בעיר ניס ב-1918
 לידה:  12 ביולי 1884 ליבורנו, ממלכת איטליה 
 פטירה:  24 בינואר 1920 (בגיל 35) אופיטאל דה לה שריט, צרפת 
 מקום קבורה:  פר לשז 
 לאום:  יהודים 
 מקום לימודים:  האקדמיה לאמנות של פירנצה  האקדמיה לאומנויות של פירנצה  האקדמיה לאמנויות יפות בוונציה 
 תחום יצירה:  ציור 
 זרם באמנות:  אמנות מודרנית 
 הושפע על ידי:  קונסטנטין ברנקושי, בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 יצירות ידועות:  ישיבה ערומה, דיוקן עצמי, Portrait of Lunia Czechowska (1919), Jean Cocteau, דיוקן לוניה צ'כובסקה עם מניפה, Frontal portrait of Jeanne Hébuterne 
 בן או בת זוג:  ביאטריס הייסטינגס (1914–1916)  ז'אן אבוטרן (1917–24 בינואר 1920) 
 צאצאים:  ז'אן מודיליאני 
 מספר צאצאים:  2 
 חתימה:   
 
אמדאו מודיליאני
אָמָדֶאוֹ קלמנטה מוֹדִיליאני (באיטלקית: Amedeo Clemente Modigliani;‏ 12 ביולי 1884 – 24 בינואר 1920) היה צייר ופסל יהודי-איטלקי, מהחשובים שבציירי תחילת המאה העשרים.
קורות חיים

מודיליאני נולד במשפחה יהודית-איטלקית בורגנית בליבורנו בחבל טוסקנה שבאיטליה, בן רביעי לפלאמיניו ואֶזֶ'נִי מודיליאני. משפחתו הייתה נצר לאנוסי ספרד, ומקור שמה בעיירה מודיליאנה, השוכנת בין פירנצה לפורלי, שם חיו בני המשפחה מאות שנים לפני בואם לליבורנו.
מודיליאני פרש מלימודים סדירים עקב מחלות קשות בילדותו. אביו נפטר כשהיה עדיין ילד. אמו, שהבחינה בכישרונו, שלחה אותו ללמוד ציור ב"בית הספר החופשי לציור עירום" (Scuola Libera di Nudo), של האקדמיה לאמנויות יפות של פירנצה (אנ'). שנה לאחר מכן עבר ללמוד באקדמיה לאמנויות יפות של ונציה (אנ'), ובשנת 1905 עבר לפריז.
הוא התמקד בציור פורטרטים, ובשנת 1908 החל להשתתף בתערוכות ציור. בשנת 1912 הציג בתערוכה כמה פסלי ראשים מאבן. בשנת 1917 הציג ציורי עירום, אך המשטרה אסרה להציגם מטעמי צניעות.
מודיליאני הוא בעל סגנון ייחודי, ואחד ממאפייניו הוא הצוואר הארוך של הנשים שבציוריו.  בסגנון יצירותיו בולטת השפעת אמנותם של שבטים אפריקאיים ושל אמני הרנסאנס. בציורי העירום שלו נטה לחקות את התנוחות והרקע האופייניים לאמני הרנסאנס, ובמיוחד האיטלקיים, דוגמת טיציאן ובוטיצ'לי. גם השפעתם של ציירים מהמאות האחרונות ניכרת מאוד בציורי הנשים שלו. ציוריו מצטיינים בפשטות וברגישות אמנותית. כפסל הושפע גם מהפסל הרומני שחי בצרפת, קונסטנטין ברנקושי. בנוסף לציורים השאיר אחריו אוסף של רישומים ופסלים,
הוא בחר בעיקר לצייר בני אדם רגילים מהרחוב, תוך הדגשת אישיותם. הוא צייר בהרכב גוונים מרשים, תוך ניגודי כהה ובהיר ושימוש בקווים עגולים וארוכים, אך פני המצוירים מביעים תמיד בדידות, רפיון ועצבות.
בין השנים 1914 – 1916 חי מודיליאני עם המשוררת האנגלייה ביאטריס הייסטינגס (אנ'). בשנת 1917 פגש את ז'אן אבוטרן, ציירת קתולית בת 19, ועבר לגור עמה. על אף אהבתה של ז'אן הוא היה בריב מתמשך עם הצייר המפורסם פבלו פיקאסו, איתו חייתה ז'אן לפני שפגשה את מודיליאני. מודיליאני הרבה לציירה, וידוע במיוחד ה"פורטרט של ז'אן אבוטרן" משנת 1919, שבו הוא משווה לה מראה אובאלי-מוארך טיפוסי, אך תווי פניה המובהקים והנקיים מזכירים ציורים מסורתיים של מרים הבתולה. בשנת 1918 נולדה להם בת, וב-1919 חתם על מסמך בו הוא מבטיח להינשא לה (אבוטרן הייתה אז בהיריון שני למודיליאני).
בשנת 1920 מת מודיליאני בפריז ממחלת השחפת שהסתבכה עקב אלכוהוליזם וצריכת סמים, והוא רק בן 36. כעבור יומיים קפצה אבוטרן, בחודש השמיני להריונה, מחלון בית הוריה, ושמה קץ לחייה ולחיי עוברה. מודיליאני נקבר בבית הקברות פר לשז שבפריז.
על שמו רחובות בתל אביב ובבת-ים.
לאחר מותו

בחייו לא זכה מודיליאני להערכה רבה, אך לאחר מותו הוכר ערך יצירותיו, ושווין גדל. בנובמבר 2015 נמכר ציורו "עירום בנחת" משנת 1917 בבית המכירות הפומביות "כריסטי'ס", למיליארדר הסיני ליו ייצ'יאן (אנ'), בסכום שיא של 170 מיליון דולר.
ב-2004 יצא סרטו של הבמאי מיק דייוויס (אנ') "מודיליאני (אנ')", בו גילם השחקן אנדי גרסיה את מודיליאני. הסרט מספר על שנים ואירועים נבחרים בחייו של מודיליאני, בהם היריבות עם פבלו פיקאסו, הפגישה עם אהובתו ז'אן, הצנזורה על ציוריו, ומותו.
בעקבות פרסום מסמכי פנמה באפריל 2016, החרימו שלטונות שווייץ את ציורו "איש יושב עם מקל" שנחשד שנגנב בידי הנאצים. שווי הציור מוערך בכ-25 מיליון דולר.
מציוריו

"עירום בנחת", 1917
"מאדאם פומפאדור", הצוואר הארוך של נשים מאפיין את ציורי מודיליאני
"ז'אק וברטה ליפשיץ", 1916
"איש יושב עם מקל"
גסטון מודו במגבעת במוזיאון תל אביב לאמנות
ליאון באקסט, 1917 בגלריה הלאומית לאמנות (וושינגטון)
הערות שוליים

↑  הביוגרפיה של אמדאו מודיליאני באתר עמותת אמדאו מודיליאני.
↑  שלטונות שווייץ החרימו ציור של מודיליאני לאחר גילויי מסמכי פנמה, Anny Shaw, עיתון The Art Newspaper, מתאריך 11 באפריל 2016
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007265571305171  PLWABN: 9810544918005606  BIBSYS: 90578454  BNC: 000042461  BNE: XX984805  BnF: cb11997616f (data)  CANTIC: a10125073  CiNii: DA02217739  GND: 118582941  ICCU: CFIV048172  ISNI: 0000 0001 2276 9863  KulturNav: e7df5ead-7bb0-4c97-8b07-9c1c41c0b3f9  LCCN: n79059541  LNB: 000115004  NDL: 00450248  NGV: 1119  NKC: jn20000701247  NLA: 35357248  NLG: 75649  NLK: KAC199619078  NSK: 000054945  NTA: 069161283  RERO: 02-A003600604  RKD: 56464  SELIBR: 230692  SNAC: w6qf8tkd  SUDOC: 027329682  TePapa: 44936  Trove: 924112  ULAN: 500026509  VcBA: 495/134781  VIAF: 17232808   WorldCat (עם VIAF): 17232808
אסתר המלכה העברייה

אסתר המלכה העברייה הייתה תחרות יופי שנערכה ביישוב בתקופת המנדט.
היסטוריה

בשנת 1926, בעקבות ההצלחה של נשפי הקרנבל הפרטיים והנשפים העממיים (של ברוך אגדתי) בתל אביב, הוחלט לערוך במסגרת חגיגות פורים תחרות יופי בשם "אסתר המלכה העברייה", המייצגת את היופי העברי הטיפוסי, והזוכה הייתה מובילה את עדלאידע, תחרות זו עוררה התנגדות מצד גורמים דתיים.
הזוכות

1926 – לילה צ'רטקוב
1927 – ריקטה שלוש
1928 – ציפורה צברי
1929 – חנה מיוחס-פולני
1931 – מרים בלומנפלד
ראו גם

תחרויות יופי בישראל
הערות שוליים

↑  ביפו ובתל אביב - "נשף בחירות", דואר היום, 28 בינואר 1926
↑  אלה אילברג, נתגלה כתר הכסף של "מלכת אסתר", מעריב, 28 בנובמבר 1974
↑  מירב קריסטל, מלכת אסתר התימנייה, באתר ynet, 6 במרץ 2007
↑  אילן שחורי, הסינדרלה מכרם התימנים, באתר "תל אביב שלי"
↑  תל אביב – לקט, דבר, 27 בינואר 1929
ערך זה הוא קצרמרבנושא ישראל ובנושא היסטוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
זתר

זֵתַר הוא דמות מקראית, אחד מסריסי המלך אחשוורוש המוזכר במגילת אסתר.
בסיפור המגילה

זתר נזכר במגילת אסתר פעם אחת כאחד משבעת הסריסים שנשלחו להביא את ושתי במהלך המשתה שארגן אחשוורוש
ושתי סירבה לבוא, ובעקבות כך נגזר עליה עונש מוות.
שמו

בתרגום השבעים שמו של זתר שונה מאשר במגילת אסתר בעברית, ויש חוקרים שסוברים שהשם בתרגום השבעים הוא הנכון. לא יודעים מה הפירוש לשמו של זתר.
הערות שוליים

↑  מגילת אסתר, פרק א', פסוק י'
↑  ראו אנציקלופדיה מקראית כרך ב
| פורים |
| --- | --- | --- |
| מצוות החג | מקרא מגילה • מתנות לאביונים • משלוח מנות • סעודת פורים ושתיית יין בפורים • פרסום הנס |  |
| מנהגים | משנכנס אדר מרבין בשמחה • זכר למחצית השקל • אוזן המן • התחפשות  • רעשן • בובת המן |  |
| מגילת אסתר | אישים במגילה: אחשוורוש • ושתי • ממוכן • המן • עשרת בני המן • זרש • בגתן ותרש • מרדכי היהודי • אסתר • חרבונה • אבגתא • התך • הגי תוספות למגילת אסתר • חלום מרדכי • תרגומי מגילת אסתר לארמית • היעדרותו של אלוהים ממגילת אסתר • מדרש אבא גוריון |  |
| תפילות ופיוטים | למנצח על אילת השחר • על הנסים • ברכת הרב את ריבנו • אשר הניא • ויאהב אומן ("קרובץ לפורים") • מי כמוך ואין כמוך • קוראי מגילה |  |
| שירים | ליהודים הייתה אורה ושמחה וששון ויקר • חג פורים (שיר) • אני פורים • ליצן קטן נחמד • תן כתף • ככלות ייני • רשימת שירים ופיוטים לפורים • פיוטים ושירים נוספים |  |
| שמחת פורים | פורים שפיל • רב פורים • עדלאידע • ליל שיכורים • פרודיות לפורים |  |
| מאכלים | אוזן המן • פזואלוס • פלודן • קרפלך • מקרוט • ספרא (מאפה) |  |
| שונות | עיר מוקפת חומה מימות יהושע בן נון • בן עיר שהלך לכרך ובן כרך שהלך לעיר • פורים משולש • פורים קטן • תענית אסתר • פרשת זכור • מצוות זכירת מעשה עמלק • מחיית זכר עמלק • מסכת מגילה • סעודת אסתר • פורים שני • קבר אסתר ומרדכי |  |
חגי ישראל ומועדיו
ערך זה הוא קצרמרבנושא תנ"ך. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
כרכס

כַרְכַּס הוא דמות מקראית, אחד מסריסי המלך אחשוורוש המוזכר במגילת אסתר.
בסיפור המגילה

כרכס נזכר במגילת אסתר פעם אחת כאחד משבעת הסריסים שנשלחו להביא את ושתי במהלך המשתה שארגן אחשוורוש.
ושתי סירבה לבוא, ובעקבות כך נגזר עליה עונש מוות.
שמו

יש חוקרים הסוברים שהמקור לשם כרכס הוא מהמילה האווסטית Kahrkasa שפירושה הוא עיט.
יש הסוברים שהסריסים והשרים הם אותם בני אדם, רק בהיפוך סדר השמות. לפי חוקרים אלו, כרכס הוא גם כרשנא, והשם כרשנא הוא במקור כרכס אך הוא שונה בהשפעת השם מרסנא.
הערות שוליים

↑  מגילת אסתר, פרק א', פסוק י'
↑  ראו אנציקלופדיה מקראית, כרך ד
| פורים |
| --- | --- | --- |
| מצוות החג | מקרא מגילה • מתנות לאביונים • משלוח מנות • סעודת פורים ושתיית יין בפורים • פרסום הנס |  |
| מנהגים | משנכנס אדר מרבין בשמחה • זכר למחצית השקל • אוזן המן • התחפשות  • רעשן • בובת המן |  |
| מגילת אסתר | אישים במגילה: אחשוורוש • ושתי • ממוכן • המן • עשרת בני המן • זרש • בגתן ותרש • מרדכי היהודי • אסתר • חרבונה • אבגתא • התך • הגי תוספות למגילת אסתר • חלום מרדכי • תרגומי מגילת אסתר לארמית • היעדרותו של אלוהים ממגילת אסתר • מדרש אבא גוריון |  |
| תפילות ופיוטים | למנצח על אילת השחר • על הנסים • ברכת הרב את ריבנו • אשר הניא • ויאהב אומן ("קרובץ לפורים") • מי כמוך ואין כמוך • קוראי מגילה |  |
| שירים | ליהודים הייתה אורה ושמחה וששון ויקר • חג פורים (שיר) • אני פורים • ליצן קטן נחמד • תן כתף • ככלות ייני • רשימת שירים ופיוטים לפורים • פיוטים ושירים נוספים |  |
| שמחת פורים | פורים שפיל • רב פורים • עדלאידע • ליל שיכורים • פרודיות לפורים |  |
| מאכלים | אוזן המן • פזואלוס • פלודן • קרפלך • מקרוט • ספרא (מאפה) |  |
| שונות | עיר מוקפת חומה מימות יהושע בן נון • בן עיר שהלך לכרך ובן כרך שהלך לעיר • פורים משולש • פורים קטן • תענית אסתר • פרשת זכור • מצוות זכירת מעשה עמלק • מחיית זכר עמלק • מסכת מגילה • סעודת אסתר • פורים שני • קבר אסתר ומרדכי |  |
חגי ישראל ומועדיו
ערך זה הוא קצרמרבנושא תנ"ך. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ויקטוריה חפץ

| --- | --- |

 לידה:  9 באוגוסט 1978 (בת 46) ירושלים, ישראל 
 מקום לימודים:  בצלאל אקדמיה לאמנות ועיצוב ירושלים (2009)  בית הספר של המוזאון לאומנויות יפות בבוסטון (2003)  בצלאל אקדמיה לאמנות ועיצוב ירושלים (2005) 
 זרם באמנות:  אמנות עכשווית 
 הושפעה על ידי:  אוטו דיקס, ג'ורג' גרוס 
 פרסים והוקרה:  Marianne Werefkin Award (2018) 
 www.victoriaheifetz.com
 
ויקטוריה חפץ (נולדה ב-9 באוגוסט 1978) היא אמנית טרנסג'נדרית, ציירת, רשמת ופסלת ישראלית. חפץ מתגוררת ועובדת בברלין. עבודותיה מתייחסות לשאלות של ייצוגי מגדר ומיניות, ומתמקדות ברישומי דיוקן. סגנונה האישי מתאפיין במתח שבין רישום קווי מינימליסטי לבין רישום אקספרסיבי ומתפרץ.
ביוגרפיה

חפץ נולדה בירושלים למשפחה בת שלושה ילדים. אביה מהנדס ואמה מורה. כשהייתה תינוק עברו הוריה לרחובות. בגיל שמונה עשרה יצאה מהארון כהומוסקסואל. אחרי שירותה הצבאי למדה תואר ראשון באמנות באקדמיה לאמנות ועיצוב בצלאל בירושלים. בתקופה זו החלה להתמקד ברישום כאשר יצירותיה מתאפיינות בטכניקה עמלנית המושפעת מהאר-נובו, ומהרשמים הגרמניים האקספרסיוניסטים והגרוטסקים אוטו דיקס וגיאורג גרוס. עבודותיה חוקרות ייצוגים שונים של מגדר ומיניות ועבודותיה עוסקת בעיקר ברישומי דיוקן.
ב–2005 סיימה את התואר הראשון בבצלאל ועברה להתגורר בארצות הברית במשך שנה. כששבה לישראל החלה ללמוד תואר שני באמנות בבצלאל. במהלך לימודי התואר השני הוסיפה להתמקד ברישום. ב-2007 הציגה את תערוכת היחיד הראשונה שלה "כמה שרירים צריך בשביל לעמוד ישר?" שהציגה דימויים של שש דמויות גבריות וטינה טרנר. עבודותיה של חפץ בוחנות מוסכמות ונורמות של יופי, זוהר ושלמות פיזית לכאורה הקיימות בחברה בכלל, ומודגשות הן בחברה ההומוסקסואלית וכן בחברה הטרנסג'נדרית.
ביוגרפיה > 2009 - 2012

בשנת 2009 לאחר סיום התואר השני בבצלאל, הציגה חפץ במוזיאון חיפה לאמנות ובגלריה נגא.
בשנת 2010 הציגה לראשונה את עבודותיה במוזיאון, כחלק מהתערוכה הקבוצתית "הגזמה פראית" במוזיאון חיפה שאצרה תמי כץ-פרימן. בעבודות שהציגה בתערוכה הופיעו דמויות גברים ברישומים גדולי ממדים. הדמויות התאפיינו במראה ביזארי, ונראו כמי שנלקחו מנובלה או פנטזיה בדיונית כאשר הן מלוּות באטריבוטים הזויים ומהדהדות את דמותו של ה"דנדי", שהתעצבה באירופה בסוף המאה השמונה־עשרה - דמות שסיגלה לעצמה מראה מוחצן וגינונים אריסטוקרטיים עודפים, פרוורסיה ומיניוּת עמומה. הדמויות של חפץ צפו בתוך מרחב הדף הלבן, מנותקות ממקום ומזהות. בעבודה ללא כותרת (2009) נראית דמות של גבר מהודר, היושב על כורסה כשרגלו האחת מיטלטלת כלפי מטה וידו אוחזת במקל הליכה. שׂיערו המסתלסל בתנופה גלית כלפי מטה והבעת פניו המוזרה שיוו לו מראה אקסצנטרי וגרוטסקי. בעבודה ללא כותרת (2009) נראית דמות מגוחכת, שאצבעות ידיה המוארכות מהודקות סביב כדור ענק; היא בעלת מראה פוטוריסטי, ונדמה שדיוקנה כמו פוּרק והורכב מחדש בהגזמה מופרכת. במהלך היצירה ניהלה חפץ מערכת יחסים אינטימית עם דמויותיה. בקטלוג התערוכה אמרה אז: "אני מנהל מעין דו־קרב עם הדמות המצוירת, עד שבסוף התהליך היא הופכת לאנונימית ומאבדת את סממניה המזהים".
בתערוכה המשותפת "שובר שוויון" שהציגה יחד עם אביבה אורי בבית ST-ART (אצרה: דינה יקרסון) הציגה חפץ דיוקנאות קריקטוריאליים מגחיכים של דמויות מהעבר. חפץ מציירת בווירטואזיות ובאלימות, קוטעת ומחברת דימויים לכדי ישויות מסויטות ומעוותות שלעיתים מבהילות ממש כאילו נראו מבעד לקליידוסקופ. הדמויות עולות לא מוגדר לחלוטין, שיכול להיקרא כגוף. הראשים המוכפלים, אשר נראו כענן, הם כשד שהשתחרר מבקבוק, כמטמורפוזה קפקאית של דמויות שהן סמלי "נורמליות" שאיבדו את צלמן. חפץ יצרה מתח בין הרישומים לבין העבודה המופשטת המופיעה על גביהם, כאשר היא יוצרת מעין כתמים-עננים של דבק ולכה שיוצרים מערבולת של צבעים בהירים. לעיתים היא משתמשת בג'סו (תערובת של גיר, גבס ופיגמנט המשמשת בדרך כלל שכבת הכנה דקה לצבע על משטחי עץ או קנווס) כרמיזה לתלת־ממדיות חבויה.
בשנת 2012 יצרה את הפרויקט "החלקה טבעית" שנוצר בשיתוף עם גלריה קו 16 שאצרה סאלי הפטל נוה. במסגרת הפרויקט בילתה חפץ יום בשבוע במספרה בשכונת נווה אליעזר בתל אביב ורשמה את דיוקנאותיהם של הלקוחות שהגיעו לתספורת. הפרויקט היווה רגע מכונן בתהליך השינוי המגדרי של האמנית. בראיון משנת 2017 לעיתון הארץ אמרה חפץ "זה היה בעצם פרפורמנס. נוצר שיח ביני לבין נשות השכונה שהגיעו למספרה, ובהדרגה חשפתי על עצמי הרבה דברים. שם החלו אצלי הסימנים הראשונים של הנשיות. היה פורים ועובדות המספרה איפרו אותי והלבישו אותי כאשה, יצרו בשבילי עולם שלם וקסום".
ביוגרפיה > 2013 - 2018

בסיום הפרויקט "החלקה טבעית" נסעה חפץ לתוכנית שהות אמנים ב"Künstlerhaus Bethanien" בברלין. עם המעבר לברלין גבר העיסוק של חפץ בשאלת המגדר והיא החלה להגדיר את עצמה לראשונה כאישה. ב-2013 הציגה בברלין את התערוכה "The Teacher's Nap" שהציגה רישומים מונומנטליים של דמויות נשיות.
בשנת 2014 יצרה חפץ את הפרויקט "וידויים", תערוכה שהציגה בכנסייה האוונגליסטית סט. יוהאנס בברלין שאצר מארק גיסבורן. התערוכה הוגדרה כמיצב פרפורמטיבי, כאשר במרכז הכנסייה נתלו רישומיה של חפץ. הרישומים הענקיים נתלו מתקרת הכנסייה והוצבו בצורת מתומן. במהלך התערוכה הזמינה האמנית את הצופים להתהלך בין הרישומים ולהתוודות בפניהם, כאשר חפץ מקשיבה לווידויים אלו ומפתחת מהם רעיונות לרישומי הדיוקן העתידיים שלה. הדיוקנאות היוו פסיפס המורכב מנשים שפגשה, דמויות דמיוניות, ופורטרט עצמי.
ב-2016 הציגה חפץ את התערוכה "ויקטוריה" בבית טיכו במוזיאון ישראל, ירושלים, במסגרת הביאנלה הארצית השישית לרישום (רשמים vi: שובו של הנייר) שאצרה תמנע זליגמן. העבודות בתערוכה נעשו בשנים 2011–2016, את רובן יצרה חפץ מאז שעברה להתגורר בברלין ב-2012. הרישומים שהוצגו בתערוכה הציגו דיוקנאות של נשים מבוגרות יחסית אשר הציבו שאלות על אידיאלים של יופי ועל החרדה מפני הזדקנות והתנוונות. הדיוקנאות, במידותיהם העצומות, הם מעין טוטמים של נשיות – מושאיו של פולחן אישי, שנועד להתאזר בכוח שניתן להפיק מהקיום הנשי, להאמין בו ולוודא שהוא בר השגה. חפץ בוחנת בדיוקנאות גם את עצמה ואת גופה הנשי העתידי. כותרת התערוכה ״ויקטוריה״ טעונה ברבדים של משמעות עבור חפץ – חיצונית, פורמלית ואישית. לשאלה למה נבחר דוווקא השם ויקטוריה, השיבה חפץ ״ויקטוריה מייצגת את הדמות של האישה שאיתה אני מתמודדת. אישה שמצד אחד היא חזקה, מטופחת, ומצד שני חלשה, דועכת. המתח שיש בין האסתטיקה החזקה והרצון לשמור על חזות שמורה מול הריקבון של הגוף מתחת. השם הזה מתחבר לי גם לדמות האישה שאני מעריצה והייתי רוצה להיות בסוף התהליך של השינוי המגדרי."
בשנת 2018 הציגה יחד עם הקולנוען והיוצר זוהר מלינק עזרא את התערוכה "גוף שלישי". בתערוכה מציגים עזרא וחפץ עבודות וידאו שנעשו במשותף בשנה האחרונה, לצד ציוריה של חפץ. הצילומים נעשו באתרים שונים באירופה, ארצות הברית ובישראל, בתוך מרחבים ציבוריים ואינטימיים. במרכז העבודה ישנו מפגש מיני טעון אשר נע לרגעים בין אינטימיות ותשוקה לרגעים של אלימות פסיכולוגית ופיזית. לצד המפגש מוצגים מופעי יחיד של מספר דמויות נוספות. הסרטים מתעתעים ומוליכים את הצופה במסלול מפותל, רגשי וסוער. המצלמה מפרקת ובונה מחדש את הגוף, חושפנית, משוטטת בין נרטיבים ומביאה ביטוי מורכב למערכת היחסים בין גוף למגדר, גוף למין וגוף לרוח.
השכלה

2001- 2005 בצלאל אקדמיה לאמנות ועיצוב, המחלקה לאמנות, ירושלים
2003 - בית הספר למוזיאונים ואמנות גבוהה, בוסטון
2007 - 2009 M.F.A בצלאל אקדמיה לאמנות ועיצוב, המחלקה לאמנות, ירושלים
2012 - 2013 תוכנית שהות אמן Künstlerhaus Bethanien, ברלין
2014 - תוכנית שהות אמן Fountainhead, מיאמי
2018 - תוכנית שהות אמן 18th Street Art Cente, לוס אנג'לס.
תערוכות יחיד

2005 - "99%" תערוכת גמר B.F.A בצלאל אקדמיה לאמנות ועיצוב, המחלקה לאמנות, ירושלים.
2007 - "כמה שרירים צריך כדי לעמוד ישר?" גלריה ונטה, המרכז הבינתחומי, ירושלים.
2009 - "התעשייה" תערוכת גמר MFA, התחנה, תל אביב.
2010 - "Sehnsucht" - מוזיאון בית העיר, תל אביב.
2011- "שובר שוויון", אביבה אורי ורועי חפץ, ST-art Gallery, יפו.
2012 - "החלקה טבעית", גלריה קו 16, תל אביב.
2013 - "The Teacher's Nap", ‏Kunstlerhaus Bethanien, ברלין.
2014 - "Confessions", הכנסייה האוונגליסטית סט. ג'והנס, ברלין.
2016 - 2017 - “ויקטוריה", בית טיכו, מוזיאון ישראל, ירושלים.
2018 - "גוף שלישי", בשיתוף עם מלינק עזרא, בית האמנים, תל אביב.
תערוכות קבוצתיות

2002 - "בין השנים", גלריית המחלקה לאמנות, בצלאל אקדמיה לאמנות ועיצוב, תל אביב
2006 - תערוכת מאה שנים לאקדמיה בצלאל, ניו יורק
2006 - "ILove You" גלריה ברבור, ירושלים
2006 - DA DUN ART התערוכה ה-11 של העיר טאייצ'ונג, טאייוואן
2006 - "Lets Talk about Immigration" מועדון אונסק"ו לאמנות, פארטה, יוון
2008 - "Flock" שיתוף פעולה בין בצלאל אקדמיה לאמנות ועיצוב לבין בית הספר לאמנות גלאזגו, גלריית המחלקה לאמנות, גלריית המחלקה לאמנות, בצלאל אקדמיה לאמנות ועיצוב, תל אביב
2008 - צבע טרי, היריד לאמנות ועיצוב עכשווי, תל אביב
2009 - "הגזמה פראית", מוזיאון חיפה, חיפה
2009 - "The Answer is Within You", גלריה Substitut, ברלין
2009 - הביאנלה בהרצליה, הרצליה 2010 - "הוגוורטס" גלריה נגא, תל אביב
2011- "The End of History" גלריה Gaengeviertel, המבורג
2012 - "Entropy" סדנאות האמנית, גלריה הקוביה, ירושלים
2013 - "Based On Paper" גלריה Jiri Svestka, ברלין
2014 - "Dating Service" גלריה Autocenter, ברלין
2015 - "Dream of a Ridicoules Man" - הכנסייה האמריקאית, ברלין. קתדרלת אוסלו, אוסלו
2015 - "Queertopia. it takes a village" גלריה קורנפלד, ברלין
2015 - "Dance of the Dead" מוזיאון המבורגר באנהוף, ברלין
2016 - "The Dream of a Ridiculous Man", גלריה באלרי, ברלין
פוצדאם “Circular Movements” Kunstverein KunstHaus, - 2016
2016 - "Baby Talk", אמנים ישראלים משנות ה-50 ועד ימינו, גלריה Circle1, ברלין. אוצר: אופיר דור
2018 - "70.70.70." אמנים ישראלים עכשוויים, JCC,משפחת ברופמן, סנטה ברברה. אוצר: שגיא רפאל
2018 - "Turm Von Unmiglichkeit", גלריה Johann Koenig Gallery, ברלין. אוצרת: האנזה ויסקירשן.
פרסים

2005 - פרס הישגים, B.F.A בצלאל אקדמיה לאמנות ועיצוב, המחלקה לאמנות, ירושלים.
2006 - פרס הישגים ב-Da Dun Art, טאייצ'ונג, טאיוואן.
2009 - פרס הישגים, M.F.A בצלאל אקדמיה לאמנות ועיצוב, המחלקה לאמנות, תל אביב.
2010 - פרס משרד התרבות "אמן-מורה", ישראל.
2011 - פרס "Artis grant recipient", ארגון ארטיס.
2012 - 2013 תוכנית שהות אמן Künstlerhaus Bethanie, ברלין.
2014 - מענק מפעל הפיס, ישראל.
2014 - מענק Lotto Stiftung, ברלין.
2018 - מועמד סופי לקבלת פרס Marianne Werefkin, ברלין.
2018 - פרס אן וארי רוזנבלט לאמנים חזותיים.
2018 - מענק ארגון ארטיס, ניו יורק.
לקריאה נוספת

גינת, דורית. (2012). אנטרופיה : גיא גולדשטיין, רועי חפץ, הילה טוני נבוק / תערוכה: אוצר: אבי לובין. ירושלים : סדנאות האמנים - גלריה ת (א)עשייה.
שטייניץ, עמי. (2016). ע/אבודת אמנות. בתוך: מרקוביץ', דליה (ע'), בצלאל, כתב עת לתרבות חזותית וחומרית, 3, ירושלים: בצלאל אקדמיה לאמנות ועיצוב.
אמיר, יונתן. (2022). עכשיו אני היא. מגזין האמנות ערב רב, גיליון 04 (וגם באתר)
הערות שוליים

1 2   שני ליטמן, האמנית הטרנסג'נדרית רועי חפץ: "אנשים מגיבים אלי ברכבת כמו שאנשים מגיבים לעבודות שלי בסטודיו", באתר הארץ, 3 בינואר 2017
↑  זליגמן תמנע, רועי חפץ: ויקטוריה, שובו של הנייר / מחשבות על רישום, הוצאת בית האמנים ירושלים, 2016
↑  כץ-פרימן תמי, הגזמה פראית: הגוף הגרוטסקי באמנות העכשווית, מוזיאון חיפה לאמנות, 2010
↑  סמדר שפי, שובר שוויון: עבודות יפות, חיבור מאולץ, באתר הארץ, 20 בדצמבר 2011
↑  Künstlerhaus Bethanien | Roey Heifetz (באנגלית)
↑  Gisbourne, Mark. (2014). Confessions: A Project by Roey Heifetz, Berlin Roey Heifetz PP.
↑  פלג רותם חגית, רועי היא ויקטוריה, באתר מגזין פורטפוליו, ‏18 בנובמבר 2016
↑  פלג רותם חגית, רועי ויקטוריה חיה בגוף שלישי, באתר מגזין פורטפוליו, ‏23 בינואר 2019
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ICIA: 292752  NLI: 987008729111805171  LCCN: no2019101361  VIAF: 22156372475807542195   WorldCat (עם VIAF): 22156372475807542195
חרבונה

חרבונה, מתואר במגילת אסתר מאויירת מהעיר פרארה, 1617. מאוספי הספרייה הלאומית
חַרְבוֹנָה או חַרְבוֹנָא, דמות מקראית, הוא אחד מסריסי המלך אחשוורוש המוזכר במגילת אסתר.
כמו חלקים אחרים הנאמרים בקול רם על ידי כל הקהל במגילה בחלק מהעדות נהגו לומר גם קטע זה בקול.
זהותו

יש בקרב חז"ל הטוענים כי אליהו הנביא היה זה שהזכיר את העץ שעשה המן, והוא התחפש לחרבונה כדי להזכיר זאת למלך. מנגד, רבי אליעזר טוען כי חרבונה היה רשע: ”אף חרבונה רשע באותה עצה היה, כיון שראה שלא נתקיימה עצתו מיד ברח”.
בסיפור המגילה

חרבונה נזכר במגילת אסתר כאחד משבעת הסריסים שנשלחו להביא את ושתי במהלך המשתה שארגן אחשוורוש:
חרבונה נזכר בהמשך המגילה פעם נוספת, כאשר המלך מגלה בחמתו כי המן יעץ לו להשמיד את עמה של אסתר המלכה, מופיע חרבונה ומזכיר למלך כי לא זו בלבד יעץ המן, ”גַּם הִנֵּה הָעֵץ אֲשֶׁר עָשָׂה הָמָן לְמָרְדֳּכַי אֲשֶׁר דִּבֶּר טוֹב עַל הַמֶּלֶךְ עֹמֵד בְּבֵית הָמָן גָּבֹהַּ חֲמִשִּׁים אַמָּה” (מגילת אסתר, פרק ז', פסוק ט'), וכששומע זאת המלך הוא מצווה לתלות את המן עצמו על העץ שהכין למרדכי.
במדרש ילקוט שמעוני (מובא גם בפזמון "שושנת יעקב" הנאמר לאחר קריאת המגילה) מופיעה אימרה בדבר מעלתו של חרבונה: "חרבונה זכור לטוב".
ראו גם

אבגתא
לקריאה נוספת

רות וולפיש, "תפקידן של דמויות המשנֶה במגילת אסתר", בתוך: אמנון בזק (עורך), הדסה היא אסתר: ספר זיכרון להדסה אסתר (דסי) רבינוביץ ז"ל; קובץ מאמרים על מגילת אסתר, מהדורה שנייה, אלון שבות: תבונות, תשנ"ט, עמ' 141–149
הערות שוליים

↑  אבן עזרא, מגילת אסתר ז, ט. וכן בפרקי דר' אליעזר נ:י.
↑  בבלי מגילה טז, א
↑  מגילת אסתר, פרק א', פסוק י'.
↑  ילקוט שמעוני אסתר רמז תתרנט, באתר ויקיטקסט
| פורים |
| --- | --- | --- |
| מצוות החג | מקרא מגילה • מתנות לאביונים • משלוח מנות • סעודת פורים ושתיית יין בפורים • פרסום הנס |  |
| מנהגים | משנכנס אדר מרבין בשמחה • זכר למחצית השקל • אוזן המן • התחפשות  • רעשן • בובת המן |  |
| מגילת אסתר | אישים במגילה: אחשוורוש • ושתי • ממוכן • המן • עשרת בני המן • זרש • בגתן ותרש • מרדכי היהודי • אסתר • חרבונה • אבגתא • התך • הגי תוספות למגילת אסתר • חלום מרדכי • תרגומי מגילת אסתר לארמית • היעדרותו של אלוהים ממגילת אסתר • מדרש אבא גוריון |  |
| תפילות ופיוטים | למנצח על אילת השחר • על הנסים • ברכת הרב את ריבנו • אשר הניא • ויאהב אומן ("קרובץ לפורים") • מי כמוך ואין כמוך • קוראי מגילה |  |
| שירים | ליהודים הייתה אורה ושמחה וששון ויקר • חג פורים (שיר) • אני פורים • ליצן קטן נחמד • תן כתף • ככלות ייני • רשימת שירים ופיוטים לפורים • פיוטים ושירים נוספים |  |
| שמחת פורים | פורים שפיל • רב פורים • עדלאידע • ליל שיכורים • פרודיות לפורים |  |
| מאכלים | אוזן המן • פזואלוס • פלודן • קרפלך • מקרוט • ספרא (מאפה) |  |
| שונות | עיר מוקפת חומה מימות יהושע בן נון • בן עיר שהלך לכרך ובן כרך שהלך לעיר • פורים משולש • פורים קטן • תענית אסתר • פרשת זכור • מצוות זכירת מעשה עמלק • מחיית זכר עמלק • מסכת מגילה • סעודת אסתר • פורים שני • קבר אסתר ומרדכי |  |
חגי ישראל ומועדיו