stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ויליאם בובי
לקריאה נוספת

Caryn Hannan - Michigan Biographical Dictionary vol.1 Somerset Publisher 1998, pp.88-89 ISBN 978-0-403-09801-9
Jennifer R. Voorhees, Aaron A.Cohen-Gadol, Edward R.Laws, Dennis D. Spencer Battling blood loss in neurosurgery: Harvey Cushing's embrace of electrosurgery. Journal of Neurosurgery. 102 (4): 745–752
1979, 2 (2) 135-153 R.H.Goldwyn Bovie:the man and the machine, Ann. Plast. Surg
הערות שוליים

↑  C.Hannan 1998
↑  P.L.Carter 2012, עמ' 488 - 489
1 2  P.L.Carter 2012, עמ' 489
↑  2005 J.R. Voorhees et al
1 2  P.L.Carter 2012, עמ' 490
↑  אתר ספריית גרפילד, אוניברסיטת פנסילבניה - פרסי ג'ון סקוט
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: no2009021997  VIAF: 78953954   WorldCat (עם VIAF): 78953954
מוריס פישר (קלע)

מוריס "באד" פישר (באנגלית: Morris "Bud" Fisher; ‏4 במאי 1890 – 23 במאי 1968) היה קלע יהודי-אמריקאי. אלוף אולימפי זוכה 5 מדליות זהב משתי אולימפיאדות (3 באנטוורפן 1920 ו-2 בפריז 1924), אלוף עולם (1923 ו-1924) ושיאן עולם (קבע חמישה שיאי עולם) ובכך היה לאחד היורים האמריקאים המצליחים ביותר בהיסטוריה האולימפית.
ביוגרפיה

פישר נולד וגדל בינגסטאון, אוהיו בן למהגרים יהודים מהונגריה. בצעירותו ניגן בכינור. ובהמשך ניגן בכינור כדי להירגע.
בשנת 1911 התגייס לחיל הנחתים של ארצות הברית ובשנת 1916 הוענק לו אות הצלף המכובד. לאחר מכן התחרה בירי תוך כדי מילוי תפקידו.
ביוגרפיה > 1920 > אלוף אולימפי

באולימפיאדת אנטוורפן הוא היה מאוד עצבני בתחרות הראשונה שלו ונשאר בעמדת עמידה במשך כעשרים דקות בעודו מכוון למטרה. מאמנו הורה לו לירות, גם אם יחטיא את המטרה. הוא ירה והמשיך לנצח בתחרות. הוא זכה ב-3 מדליות זהב, בתחרות לירי בשלושה מצבים מ-300 מטר ובתחרות הקבוצתיות בירי בשכיבה מ-300 מטר ובירי חופשי.
ביוגרפיה > 1923

באליפות העולם שנערכה ב-1923 זכה ב-3 מדליות זהב, ברובה חופשי מ-300 מטר בשלושה מצבים, 40 כדרורים (שיא עולם), רובה חופשי מ-300 מטר בכריעה ורובה חופשי מ-300 מטר בנטייה (שיא עולם).
ביוגרפיה > 1924

באליפות העולם שנערכה ב-1924 זכה במדליית זהב ברובה חופשי מ-300 מטר בשלושה מצבים, 40 כדרורים.
באולימפיאדת פריז זכה ב-2 מדליות זהב, בירי מ-600 מטר ובתחרות הקבוצתית בירי חופשי.
פישר סיים את הקריירה האולימפית שלו ב-1924, מכיוון שירי תחרותי לא התקיים באולימפיאדת אמסטרדם (1928). הוא פרש מתחרויות ירי ב-1934 ומאוחר יותר אימן יורים בחיל הנחתים האמריקאי ובמשטרת טולידו.
בשנת 1941 פרש משירות צבאי בדרגת סמל יורה. הוא נקרא לשירות במלחמת העולם השנייה כמדריך ירי. במלחמה נהרג בנו ויליאם, בקרב אוקינאווה ב-1945.
פישר פרש סופית בשנת 1946, והתגורר תחילה בלה הויה שבקליפורניה ולאחר מכן בהונולולו שבהוואי שם נפטר בשנת 1968. הוא נקבר בטקס צבאי מלא בבית הקברות הלאומי פורט רוזקרנס בסן דייגו שבקליפורניה.
תארים והישגים

בשנת 2009 נכנס פישר להיכל התהילה של חיל הנחתים של ארצות הברית.
בשנת 1991 נכנס להיכל התהילה של ירי התחרותי של ארצות הברית.
הערות שוליים

↑  MORRIS FISHER, באתר USA shooting (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007373767105171  ISNI: 0000 0000 2525 0015  LCCN: n84238699  VIAF: 55565935   WorldCat (עם VIAF): 55565935
פרידריך אוגוסט פון קולבאך

| --- | --- |

 לידה:  2 ביוני 1850 מינכן, ממלכת בוואריה 
 פטירה:  26 ביולי 1920 (בגיל 70) Ohlstadt, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 מקום קבורה:  Friedhof Ohlstadt 
 מקום לימודים:  האקדמיה לאמנויות יפות של נירנברג 
 הושפע על ידי:  הנס הולביין 
 פרסים והוקרה:  אות המסדר מקסימיליאן של בוואריה למדעים ואמנויות (1887) 
 בן או בת זוג:  Frida Scotta 
 
פרידריך אוגוסט פון קולבאך (בגרמנית: Friedrich August von Kaulbach‏; 2 ביוני 1850 – 26 בינואר 1920) היה צייר גרמני. הוא היה בנו של צייר ההיסטוריה פרידריך קולבאך ומפורסם בזכות דיוקנאותיו הדקורטיביים והנלהבים של החברה הנשית בעיקר בסגנון הצרפתי של המאה ה -19.
ביוגרפיה

פרידריך אוגוסט פון קולבאך למד בבית הספר המלכותי לאמנויות יישומיות בנירנברג (אצל אוגוסט פון קרלינג וקרל ראופ) ולאחר מכן אצל אביו פרידריך קולבאך. בשנת 1871 עבר למינכן. הוא התאמן בציור באקדמיה במינכן עם וילהלם פון דיץ והפך שם למורה לציור בעצמו בשנת 1883.
יחד עם פרנץ פון לנבאך ופרנץ פון שטוק, הוא היה אחד מחשובי הציירים במינכן והפך לאחד מציירי הדיוקנאות הגרמניים שהרוויחו טוב. הדיוקנאות שלו היו בעיקר מוזמנות, ומתארות כמעט אך ורק את חברי המעגל החברתי הגרמני והאמריקאי הגבוהים ביותר. בתמונתו ״קרנבל הילדים״, המציג את חמשת ילדי משפחת פרינגסהיים, מראה את קטיה מאן (שמאל קיצוני) כילדה. לתומאס מאן הייתה רפרודוקציה של התמונה תלויה בחדרו הרבה לפני שפגש את אשתו לעתיד.
הוא שהה זמן מסוים בפריז. בשנת 1886 מונה למנהל האקדמיה במינכן. הוא היה גם חבר באקדמיה לאמנויות בברלין. בתו האחת הייתה נשואה לפסל טוני שטדלר, בתו מתילדה התחתנה עם הצייר מקס בקמן בשנת 1925.
בשנת 1929 אלמנתו של קולבאך הוציאה את אוסף האמנות שלו למכירה פומבית על ידי הסניף במינכן של סוחר האמנות הנודע הוגו הלבינג בווילה קולבאך במינכן. אוגוסט ליבמן המאייר כתב את הקדמה לקטלוג המכירות הפומביות.
בין אחיו נמנים הצייר זיגמונד קולבאך (1854-1894), ואחיו למחצה הצייר אנטון קולבאך.
בשנת 1893 בנה הצייר את וילת קולבאך באולשטאדט, בבוואריה עילית, ששימשה אותו כמעון קיץ שני עד מותו. המקום הפך למוזיאון מאז יולי 1997, המציג כ -30 ציורים ו -25 רישומים מאת קולבאך. חדר הסטודיו וחדר הלימוד נגישים ונשמרים במצבם המקורי.
קולבאך תיעד את העולם האמנותי של תקופתו עם מספר רב של רישומים. הוא מצא מוטיבים בולטים במיוחד בקרב חברי קבוצת האמנים אלוטריה, שהוקמה על ידי פרנץ פון לנבאך ככוח נגד אמנים "מבוססים" במינכן. פרנץ פון לנבאך עצמו התמסד במהרה.
גלריה

קרנבל הילדים
חגיגה משפחתית
גרמניה
בארקדיה
אלכסנדרה איזיפובנה
משפחת הצייר
דיוקן עם כובע
הערות שוליים

↑  Deutsche Biographie, Kaulbach, Friedrich August Ritter von - Deutsche Biographie, www.deutsche-biographie.de (בגרמנית)
↑  Kaulbach, Friedrich August von; Zeitraum: 1883–1891.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007411010705171  PLWABN: 9810546633105606  BnF: cb14970980p (data)  CiNii: DA10239599  GND: 118560743  ISNI: 0000 0000 8118 9490  KulturNav: 6ef51e5a-7de0-4216-8ebd-ceb5269e15e8  LCCN: n81010957  NKC: xx0071591  NTA: 072861444  RKD: 43648  SELIBR: 358033  SNAC: w6mg9dsx  SUDOC: 069051135  ULAN: 500002970  VIAF: 39650116   WorldCat (עם VIAF): 39650116
רודולף, נסיך אנהלט-צרבסט

רודולף, נסיך אנהלט-צרבסט (בגרמנית: Rudolf von Anhalt-Zerbst; ‏28 באוקטובר 1576 – 30 ביולי 1621) היה נסיך גרמני מבית אסקניה. בין השנים 1586–1603 הוא שלט בנסיכות אנהלט במשותף עם האחים שלו. לאחר חלוקת הנסיכות ב-1603, הוא שלט בנסיכות אנהלט-צרבסט בין השנים 1603–1621.
ביוגרפיה

רודולף נולד בהארצגרודה ב-28 באוקטובר 1576, ליואכים ארנסט, נסיך אנהלט ולאלאונורה מווירטמברג, בתו של כריסטוף, דוכס וירטמברג. בשנת 1586 מת אביו, ורודולף ירש את נסיכות אנהלט המאוחדת, ביחד עם אחיו, ומכיוון שהם היו עדיין קטינים, שימש אחיו יוהאן גאורג כעוצר. רודולף היה תלמיד מצטיין, ובשנת 1596 השתתף בטקס הכתרת כריסטיאן הרביעי, מלך דנמרק.
בשנת 1600 טייל רודולף במסגרת הטיול הגדול יחד עם אחיו לודוויג בסיציליה, ולאחר מכן בילה שנה בפירנצה. ב-21 בנובמבר 1601 הוא התקבל לאוניברסיטת סיינה, ושנה לאחר מכן, בשנת 1602, נסע הנסיך משווייץ (שם התגורר זמן מה) וחזר לדסאו.
בשנת 1603 חולקה הנחלה בין האחים; יוהאן גאורג קיבל את אנהלט-דסאו, כריסטיאן את אנהלט-ברנבורג, אוגוסט את אנהלט-פלצקאו, רודולף את אנהלט-צרבסט ולודוויג את אנהלט-קתן. רודולף שיפץ את הגימנסיה בצרבסט, ואף הקים ספרייה חדשה בתחומי הנסיכות. בשנת 1618 הוא הצטרף לאגודה מניבת הפירות, אותה הקימו אחיו שנה קודם לכן.
ב-30 ביולי 1621 מת רודולף בצרבסט, ובנו יוהאן השישי, נסיך אנהלט-צרבסט עלה לשלטון במקומו.
משפחתו

ב-29 בדצמבר 1605 התחתן רודולף עם דורותיאה הדוויג מבראונשווייג-וולפנביטל, בתו של היינריך יוליוס, דוכס בראונשווייג-לינבורג, ממנה נולדו לו 4 ילדים:
בת (1606)
דורותיאה מאנהלט-צרבסט (1607–1634), התחתנה עם אוגוסט הצעיר, דוכס בראונשווייג-לינבורג
אלאונורה מאנהלט-צרבסט (1608–1681), התחתנה עם פרידריך, דוכס שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-נורבורג
בת (1609)
ב-31 באוגוסט 1612 התחתן רודולף בשנית עם מגדלנה מאולדנבורג, בתם של יוהאן השביעי, רוזן אולדנבורג ואליזבת משוורצבורג-בלאנקנהאוזן, ממנה היו לו שני ילדים:
אליזבת מאנהלט-צרבסט (1617–1639)
יוהאן השישי, נסיך אנהלט-צרבסט (1621–1667)
גביע דייוויס 1908

| --- | --- |
 ענף:  טניס 
 תקופת התחרות:  17 בספטמבר 1908 – 30 בנובמבר 1908 (75 ימים) 
 מספר תחרות:  8 
 → גביע דייוויס 1907 גביע דייוויס 1909 ← 
 
אתגר הטניס הבינלאומי 1908 (באנגלית: 1908 International Lawn Tennis Challenge) הייתה התחרות השמינית במניין של מה שנודע היום כ"גביע דייוויס".
מחזיקי הגביע היו נציגי אוסטרליה-ניו זילנד (אוסטרלאסיה) וסוכם שמשחק הגמר ייערך באוסטרליה. לראשונה משחקי המוקדמות לא נערכו בצמוד למשחק על הגביע. לתחרות נרשמו ארצות הברית ובריטניה. המשחק בין הקבוצות נערך בבוסטון, ארצות הברית ב-17-19 בספטמבר. האמריקאים ניצחו עם התוצאה 1:4.
משחק על התואר נערך ב-27-30 בנובמבר במלבורן. הרכב נבחרת המארחת היה זהה לזה שהביא את הניצחון בשנה הקודמת. גם השנה הם ניצחו אך בקרב צמוד שהסתיים בתוצאה 2:3.
משחק הגמר

|    אוסטרלאסיה   3 |    אוסטרלאסיה   3 | מלבורן, אוסטרליה   27-30 בנובמבר 1908  דשא | מלבורן, אוסטרליה   27-30 בנובמבר 1908  דשא | ארצות הברית   ארצות הברית    2 | ארצות הברית   ארצות הברית    2 | ארצות הברית   ארצות הברית    2 | ארצות הברית   ארצות הברית    2 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| . | . | . | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| 1 |  | נורמן ברוקס | 5 | 9 | 6 | 4 | 6 |
| 1 | ארצות הברית | פרד אלכסנדר | 7 | 7 | 2 | 6 | 3 |
| 2 |  | אנתוני וילדינג | 6 | 5 | 3 | 1 |  |
| 2 | ארצות הברית | בילס רייט | 3 | 7 | 6 | 6 |  |
| 3 |  | נורמן ברוקס/אנתוני וילדינג | 6 | 6 | 5 | 2 | 6 |
| 3 | ארצות הברית | פרד אלכסנדר/בילס רייט | 3 | 2 | 7 | 6 | 4 |
| 4 |  | נורמן ברוקס | 6 | 6 | 5 | 2 | 10 |
| 4 | ארצות הברית | בילס רייט | 0 | 3 | 7 | 6 | 12 |
| 5 |  | אנתוני וילדינג | 6 | 6 | 6 |  |  |
| 5 | ארצות הברית | פרד אלכסנדר | 3 | 4 | 1 |  |  |
אדולפס רמאנאוסקאס

| --- | --- |

 לידה:  6 במרץ 1918 ניו בריטיין, ארצות הברית 
 פטירה:  29 בנובמבר 1957 (בגיל 39) וילנה, ברה"מ 
 מדינה:  ליטא, ארצות הברית 
 מקום קבורה:  Antakalnis Cemetery 
 השכלה:  Klaipėda Pedagogical Institute 
 פרסים והוקרה
 מסדר הצלב של ויטיס 
 
אדולפס רמאנאוסקאס (בליטאית: Adolfas Ramanauskas-Vanagas 6 במרץ 1918 - 29 בנובמבר 1957) היה פרטיזן ליטאי ממנהיגי ההתנגדות הליטאית לברית המועצות. רמאנאוסקאס שמיש כמורה תחת הממשל הנאצי. הוא הצטרף להתנגדות האנטי-סובייטית לאחר שחויב על ידי הנ.ק.ו.ד. לרגל אחרי תלמידיו, ובסופו של דבר קודם ממפקד מחלקה ליושב ראש איגוד לוחמי החירות הליטאים (אנ'). הוא נעצר, עונה באכזריות, ולבסוף הוצא להורג.
רמנווסקאס נותר דמות שנויה במחלוקת בשל שיתוף הפעולה שלו עם הנאצים בתקופת השואה, ונגד האנדרטאות לזכרו הפגינו מרכז שמעון ויזנטל, הקונגרס היהודי העולמי והסוכנות היהודית.
ביוגרפיה

רמאנאוסקאס התגורר ליד דרוסקינינקאי ושימש כמורה. הוא השתתף במרד יוני (אנ') האנטי-סובייטי בתחילת מבצע ברברוסה ביוני 1941. במהלך הכיבוש הגרמני של ליטא במלחמת העולם השנייה, התגורר רמאנאוסקאס באליטא ולימד מתמטיקה, ליטאית וחינוך גופני בסמינר למורים בעיר.
ניצחונו של הצבא האדום על הורמאכט הוביל לכיבוש מחדש של ליטא ולגירושים ההמוניים, הרג ודיכוי של שלטונות ברית המועצות כלפי תושבי ליטא. בתחילת 1945 הצטרף רמאנאוסקאס לפרטיזנים הליטאים (אנ') שניהלו מלחמת גרילה נגד הכובשים הסובייטים. הוא אימץ את שם העט Vanagas ("נץ") והצטרף לפרטיזנים בדרום ליטא (סובאלקיה ודזוקיה).
ביוגרפיה > לוחמת גרילה

רמאנאוסקאס הצטרף למחלקת פרטיזנים שפעלה בסביבות נמונאיטיס (אנ') ונבחר מיד למפקדה. הוא ארגן את הפרטיזנים לפלוגה בת 140 איש במרקינה. בשלבים הראשונים של ההתנגדות היו קרבות בינה לנ.ק.ו.ד. וגדודי ההשמדה (אנ'). שניים מהקרבות היו ביער ורצ'יוס בין אלווה (לי') לדאוגאי ב-14 וב-23 ביוני 1945. במהלך הקרב נהרגו 30–47 פרטיזנים ו-6–14 נלקחו בשבי. ב-1 ביולי 1945 הועלה רמאנאוסקאס לתפקיד מפקד חטיבת מרקיס (שהורכבה משלושה גדודים - מרקינה, מרצ'ינקנץ ודרוסקינינקאי). באוקטובר 1945, רמאנאוסקאס נשא לאישה את Birutė Mažeikaitė, סטודנטית לשעבר בסמינר למורים ופרטיזנית. ב-15 בדצמבר 1945 הוא הוביל מתקפה נועזת על מרקינה שנכשלה. הפרטיזנים השמידו רשומות סובייטיות, אך הם לא הצליחו לשחרר אסירים או לגבור על החיילים הסובייטים בכנסייה המקומית. רמאנאוסקאס שאף לשפר את הארגון והפיקוד של הפרטיזנים. הוא הפך למפקד המחוז הצבאי דיינבה (אנ') בספטמבר 1947 ושל אזור דרום ליטא בשנת 1948. הוא גם כתב, ערך ופרסם עיתונים רבים שהוציאו הפרטיזנים.
בפברואר 1949 השתתף במפגש של כל מפקדי הפרטיזנים בכפר Minaičiai (אנ'). במהלך הפגישה הוקם איגוד לוחמי החירות הליטאים, הפיקוד הראשי של הפרטיזנים. רמאנאוסקאס נבחר לנשיאות האיחוד ולסגנו של היו"ר ג'ונאס זמאיטיס (אנ'). הוא גם הועלה לדרגת מייג'ור. רמאנאוסקאס היה אחד החותמים על הצהרת הפרטיזנים הליטאים (אנ') מ-16 בפברואר 1949, שהכריזה על ליטא כרפובליקה דמוקרטית ועל האומה הליטאית כמעצמה ריבונית.
בסתיו 1949 הועלה רמאנאוסקאס לדרגת קולונל ומפקד כוחות ההגנה של איגוד לוחמי החירות הליטאים. כאשר זמאיטיס התפטר בשל בריאות לקויה ב-1952, הפך רמאנאוסקס למנהיג האיחוד. עם זאת, עד אז ההתנגדות המזוינת פחתה. עקב אבדות כבדות נשברו מבנים מאורגנים והפרטיזנים המשיכו במאבקיהם בנפרד. רמאנאוסקאס הורה רשמית על הפסקת המאבק המזוין לטובת התנגדות בלתי אלימה.
ביוגרפיה > לוחמת גרילה > לכידה, עינויים ומוות

הוא השיג מסמכים מזויפים וחי במחבוא. בעודו מסתתר כתב זיכרונות בשלושה חלקים, שהוסתרו על ידי אנשים מהימנים ונחשפו רק בשנים 1988–89, בתקופת הגלאסנוסט, ופורסמו לראשונה ב-1991. הקג"ב הקים קבוצה מבצעית קבועה בראשות פטרס רסלנאס (אנ') ונחמן דושנסקי כדי ללכוד את רמאנאוסקאס. הוא נעצר ב-11 באוקטובר 1956.
רמאנאוסקאס נלקח לכלא הק.ג.ב בוילנה (כיום המוזיאון לקורבנות רצח עם (אנ')) ועונה. ב-12 באוקטובר, הוא הועבר לבית חולים במצב אנוש, ולפי הרופאים הוא היה פצוע כולו - עינו נוקבה 5 פעמים, חסר לו איבר המין, קיבתו הייתה חבולה ועוד. הוא הוצא להורג ב-29 בנובמבר 1957.
אשתו Birutė Mažeikaitė נידונה ל-8 שנות מאסר בגולאג.
ביוגרפיה > שיתוף הפעולה שלו עם גרמניה הנאצית

רמאנאוסקאס הואשם בתמיכה בחזית הפעילים הליטאית ובפיקוד על קבוצה חצי-צבאית שרדפה את הקהילה היהודית בדרוסקינינקאי ב-1941. בזיכרונותיו מתאר רמאנאוסקס הנהגת יחידת פרטיזנים בדרוסקינינקאי הכבושה בידי הנאצים. תושבים מרובים של דרוסקינינקאי טענו כי היו עדים לפרטיזנים מכים והורגים יהודים וקומוניסטים. ממסמכי המשטרה עולה כי קבוצות פרטיזנים חמושות בדרוסקינינקאי הוציאו להורג לפחות 28 בני אדם.
משרד החוץ הליטאי והמרכז לחקר רצח עם והתנגדות של ליטא (אנ') טוענים כי ההאשמות הן "שקרים [...] שהופצו תחילה על ידי המשטרה החשאית של הק.ג.ב מהתקופה הסובייטית כדי להכפישו". ההיסטוריון והפוליטיקאי ארווידאס אנושאוסקאס טען כי ההאשמות מקורן ב"מסע דיסאינפורמציה אנטי-ליטאי בגיבוי רוסי", בהנהגת קצין הק.ג.ב נחמן דושנסקי.
מורשת

ספר זיכרונות שכתב רמאנאוסקאס בין 1952 ל-1956, ראה אור ב-1991 תחת השם Daugel krito sūnų ("בנים רבים נפלו"). בשנת 2018 פרסם המרכז הליטאי לחקר רצח עם והתנגדות תרגום לאנגלית של הספר. בתו Auksutė (לי'), שערכה את הספר, נבחרה לסיימאס ב-2008.
בדצמבר 2017 ביקר שגריר ישראל אמיר מימון את בתו של רמאנאוסקס ולפי הדיווחים "הביע תמיכה דיפלומטית לזכרו של לוחם החירות".
מורשת > אנדרטאות בארצות הברית

בשנת 2017 בוטלו התוכניות להקמת אנדרטה למלאת 100 שנה להולדתו של רמאנאוסקס בקונטיקט בעקבות עצומה. ב-4 במאי 2019 נחשפה בשיקגו אנדרטה לזכר רמנווסקאס, חשיפה שספגה ביקורת מכמה ארגונים, כולל מרכז שמעון ויזנטל, הקונגרס היהודי העולמי והסוכנות היהודית. עם זאת, מועצת הקהילה היהודית של ליטא פרסמה הצהרה כי "אין מידע מהימן הקושר את מנהיג הפרטיזנים הליטאי אדולפס רמאנאוסקאס בפשעי השואה".
מורשת > קבר

בשנת 2018, נמצא קברו של רמאנאוסקאס בבית קברות בוילנה. זהותו אושרה על ידי ניתוח אנתרופולוגי של הגולגולת, חקירת DNA והתאמה צילומית. מותו היה תוצאה של ירי בראשו. שרידיו התגלו ונקברו מחדש בהלוויה ממלכתית, בה נאמה נשיאת ליטא דליה גריבאוסקאיטה ודיפלומטים מ-30 מדינות.
טה רנגי הירואה

| --- | --- |
טה רנגי הירואה ב-1927
טה רנגי הירואה ב-1927
 לידה:  אוקטובר 1877 Urenui, ניו זילנד 
 פטירה:  1 בדצמבר 1951 (בגיל 74) הונולולו, ארצות הברית 
 מדינה:  ניו זילנד 
 מקום קבורה:  Okoki Pa Urupa 
 השכלה:  אוניברסיטת אוטגו (1910)  בית הספר לרפואה של דנידין  Te Aute College 
 תפקיד:  חבר בית הנבחרים של ניו זילנד (1909–1914) 
 מפלגה:  המפלגה הליברלית של ניו זילנד 
 בן או בת זוג:  Margaret Buck 
 פרסים והוקרה:  Honorary Fellow of the Royal Society Te Apārangi  עמית החברה המלכותית של ניו זילנד (1925)  אות מסדר כוכב הקוטב  מדליית הכסף ליובל לג'ורג' החמישי  מדליית הקטור (1932)  אביר מפקד במסדר מיכאל הקדוש וג'ורג' הקדוש  אות השירות המצוין 
 
טה רנגי הירואה ב-1904
טה רנגי הירואה עם טאיהה (חנית) שנות ה-30 של המאה ה-20
סר טה רנגי הירואה KCMG, DSO (במאורית: Te Rangi Hīroa‏; אוקטובר 1877 באורנואי (Urenui) בניו זילנד – 1 בדצמבר 1951 בהונולולו) ידוע בניו זילנד גם בשם סר פיטר הנרי באק (Sir Peter Henry Buck), היה אתלט, כימאי, רופא, פוליטיקאי ואנתרופולוג ניו זילנדי בולט.
ביוגרפיה > ראשית חייו

פיטר היה ילדו היחיד של ויליאם הנרי באק (William Henry Buck). הוא גדל במשפחה של אביו ואשתו נגארונגו-קי-טואה (Ngarongo-ki-tua), שלא הייתה אימו הביולוגית. על פי המנהג המקומי (כשזוג נשוי לא יכול להביא ילדים לעולם) העמידה רינה, קרובתה של נגארונגו את עצמה כאם הביולוגית. היא נפטרה זמן קצר לאחר לידתו של פיטר.
מצד אימו, הגיע פיטר באק משבט המאורי של נגאטי מוטונגה (Ngāti Mutunga) מאזור טראנאקי. זקני השבט כיבדו אותו בשם אב קדמון מפורסם: טה רנגי הירואה.
מצד אביו, באק הוא ממוצא בריטי ואירי. אף על פי שהוא גדל בסביבה אירופאית, הוא למד גם את המנהגים והמסורות וכן את השפה המאורית דרך אימו וקרוביה. האם נפטרה בשנת 1892.
ביוגרפיה > לימודים ותואר

משנת 1899 למד באק רפואה וכימיה באוניברסיטת אוטגו. במהלך תקופה זו הוא הרשים גם כספורטאי, למשל היה אלוף ניו זילנד בקפיצה לרוחק בשנת 1900 וב-1903. הוא סיים את לימודיו בשנת 1904 והתחתן עם מרגרט וילסון (Margaret Wilson) מאירלנד בשנת 1905.
בנובמבר 1905 החל לעבוד כרופא עבור המאורים תחת הרופא מאוי פומארה (Māui Pōmare), תחילה בדרום האי הצפוני, ואחר-כך בנורת'לנד. שיתוף הפעולה עם פומארה היה מוצלח מאוד.
ביוגרפיה > פרלמנט ומלחמה

ב-1909 נפטר לפתע הונה הקה נגפואה (Hone Heke Ngapua), חבר מאורי בפרלמנט של ניו זילנד מאזור נורת'לנד. באק הוצע, התקבל והפך לחבר בוועדה לענייני ילידים. עם זאת, הוא סירב לבחירה מחודשת בשנת 1914 ועזב את הפרלמנט. באותה תקופה הוא התעניין בתושבי איי האוקיינוס השקט, והוא עבד זמן קצר כרופא באיי קוק ובניואה.
במהלך מלחמת העולם הראשונה, באק עזר לגייס את בני המאורי שהיו יכולים להתנדב להצטרף לצבא. הוא הועבר למזרח התיכון כקצין רפואה בשנת 1915, השתתף במערכת גליפולי וזכה בעיטור ה-DSO. בהמשך נלחם בצרפת ובבלגיה לפני שהוצב בבית החולים הכללי מספר 3 של ניו זילנד בקודפורד (Codford), אנגליה.
עם שובו לניו זילנד, היה באק קצין רפואה הראשי הראשון של המאורים, ובשנת 1921 מונה למנהל אגף ההיגיינה של המאורים במשרד הבריאות.
ביוגרפיה > אנתרופולוגיה

התעניינותו של באק באנתרופולוגיה של פולינזיה הפכה אותו למומחה המוביל לתרבות המאורית מסוף שנות העשרים של המאה ה-20. בשנת 1926 הוצע לו תפקיד חוקר למשך חמש שנים במוזיאון בישופ (אנ') שבהונולולו בהוואי, אותו קיבל. תפקיד זה איפשר לו להרחיב את מחקריו ולכלול גם עמים פולינזיים אחרים. הוא היה מרצה מוערך הן בהוואי והן בארצות הברית וזכה בפרסים אקדמיים רבים. בשנים 1932–1933 היה באק פרופסור אורח לאנתרופולוגיה באוניברסיטת ייל. הוא מונה למנהל מוזיאון בישופ בשנת 1936, תפקיד אותו מילא עד מותו בשנת 1951. הוא שימש גם כנאמן וכנשיא חבר הנאמנים של המוזיאון.
בשנת 1946 הוא מונה ל"אביר מפקד" של מסדר מיכאל הקדוש וג'ורג' הקדוש (בראשי תיבות KCMG), שעל פי הכללים העניק לו גם תואר אצולה בריטי\ת. סר פיטר באק קיבל גם את הכבוד הגבוה ביותר בשוודיה, מסדר כוכב הצפון (אנ').
למרות היעדרות ממושכת, המשיך באק לעבוד מרחוק למען הבריאות של המאורים. הוא ביקר פעם אחרונה בניו זילנד בשנת 1949, כשהוא כבר סובל מסרטן. הוא מת ב-1 בדצמבר 1951 בהונולולו. אפרו נקבר במקום הולדתו אורנואי.
מדליית טה רנגי הירואה

משנת 1997 החלה החברה המלכותית של ניו זילנד (אנ') לחלק את "מדליית טה רנגי הירואה" כדי לכבד הישגים במדעי החברה והכלכלה. הוא מוענק אחת לשנתיים.
ביבליוגרפיה > עבודותיו

Ethnology of Mangareva ,Bernice P. Bishop Museum Bulletin No. 157, Honolulu 1938. 519 pp.
Vikings of the Sunrise, Frederick A. Stokes Company, 1938 - 335 pages. Reprint: Whitcombe and Tombs, Christchurch 1975.ISBN 0-7233-0021-6
Les migrations of Polynesia. Les Vikings du soleil levant. Payot, Paris 1952.
Arts and Crafts of Hawaii, Bishop Museum Press 1964 - 606 pages. ISBN 0-910240-34-5
ביבליוגרפיה > לקריאה נוספת

Boon, Kevin (c. 1996), Peter Buck, Wellington,N.Z: Kotuku Pub., ISBN 0-908947-16-X
Condliffe, J. B. (1971), Te Rangi Hiroa: the life of Sir Peter Buck, Christchurch, N.Z.: Whitcombe & Tombs, ISBN 0-7233-0316-9
Ramsden, Eric (1954), A memoir -- Te Rangihiroa: memorial to Sir Peter Buck, Wellington, N.Z.: Dept. of Maori Affairs
Sorrenson, M. P. K., Buck, Peter Henry 1877?-1951 Dictionary of New Zealand Biography, updated 7 April 2006.
הערות שוליים

↑  Sorrenson, M. P. K. (1 בספטמבר 2010). "Buck, Peter Henry - Biography". Dictionary of New Zealand Biography. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Buck, P. H. (1910). Medicine amongst the Maoris in ancient and modern times (Thesis, Doctor of Medicine). University of Otago. Retrieved from http://hdl.handle.net/10523/10413
↑  Te Rangi Hiroa Medal
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007259390405171  PLWABN: 9810645754005606  BnF: cb12409632k (data)  CiNii: DA03043575  GND: 118882236  ICCU: SBLV023039  ISNI: 0000 0001 1875 9005  LCCN: n50041055  NDL: 00520404  NKC: xx0090418  NLA: 36196447  NTA: 097592692  RERO: 02-A000023628  SNAC: w69p32ss  SUDOC: 033206686  TePapa: 21340  Trove: 1227449  VIAF: 49595585   WorldCat (עם VIAF): 49595585
תאודור קורציוס

| --- | --- |
תאודור קורציוס סביב 1880
תאודור קורציוס סביב 1880
 לידה:  27 במאי 1857 דיסבורג, ממלכת פרוסיה 
 פטירה:  8 בפברואר 1928 (בגיל 70) היידלברג, רפובליקת ויימאר 
 שם לידה:  Julius Wilhelm Theodor Curtius 
 ענף מדעי:  כימיה
 מקום מגורים:  גרמניה
 מקום קבורה:  בית הקברות ברג 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת היידלברג  אוניברסיטת לייפציג 
 מנחה לדוקטורט:  הרמן קולבה 
 מוסדות:  אוניברסיטת קיל  אוניברסיטת בון  אוניברסיטת היידלברג 
 תרומות עיקריות
 מגלה תרכובות דיאזו (אנ'), הידרזינים ותגובת השחלוף של קורציוס (אנ'))
 חתימה:   
 
תֶּאוֹדוֹר קוּרְצְיוּס (בגרמנית: Julius Wilhelm Theodor Curtius;‏ 27 במאי 1857 – 8 בפברואר 1928) היה כימאי גרמני שהיה פרופסור לכימיה באוניברסיטת היידלברג ובמקומות אחרים. הוא פרסם את תגובת השחלוף של קורציוס (אנ') ב-1890/1894 וגם גילה את החומצה הדיאזואצטית, את ההידרזין ואת החומצה ההידרזואית (אנ').
ביוגרפיה

תאודור קורציוס נולד כבנו של תעשיין בדיסבורג בחבל הרוהר בגרמניה. הוא למד כימיה אצל רוברט בונזן באוניברסיטת היידלברג ואצל הרמן קולבה באוניברסיטת לייפציג. את הדוקטורט קיבל ב-1882 בלייפציג בנושא: "על כמה חומצות אמידו חדשות המורכבות באופן סינתטי בדומה לחומצה היפורית" (Über einige neue der Hippursäure analog constituirte, synthetisch dargestellte Amidosäuren).
לאחר שעבד בין 1884 ל-1886 עבור אדולף פון באייר באוניברסיטת מינכן, מונה קורציוס למנהל המחלקה לכימיה אנליטית באוניברסיטת ארלנגן (אנ') עד 1889. לאחר מכן קיבל את הקתדרה לכימיה באוניברסיטת קיל, שם ביצע חלק ממחקריו המוצלחים. בהתאם להצלחה זו, מונה קורציוס ל-Geheimer Regierungsrat (חבר המועצה המייעצת לשליט) בשנת 1895. לאחר מינוי של שנה כיורש של פרידריך אוגוסט קקולה המפורסם באוניברסיטת בון בשנת 1897, ירש קורציוס את ויקטור מאייר (אנ') כפרופסור לכימיה באוניברסיטה שבה למד בהיידלברג ב-1898, שם שהה עד פרישתו לגמלאות ב-1926. ירש אותו קרל פרוידנברג (אנ'), שכתב את הביוגרפיה של קורציוס ב-1962.
הוא בחן בעיקר תרכובות חנקן וגילה את ההידרזין, החומצה ההידרזואית (אנ') ותרכובות דיאזו (אנ'). תגובת השחלוף של קורציוס (אנ') של אזידים (אנ') של חומצה קרבוקסילית נקראת על שמו.
בזמנו הפנוי הוא גם הלחין מוזיקה, שר בקונצרטים והיה מטפס הרים פעיל. ב-1894 ייסד יחד עם אדוארד בוכנר את סניף קיל של אגודת האלפיניסטים הגרמנים והאוסטרים, שבה תמך באופן אישי במימון. בתקופתו במינכן, הוא הפך לחבר קרוב של המדריך האלפיניסט כריסטיאן קלוקר (אנ'), איתו ערך טיולי טיפוס הרים במשך שנים רבות לאחר מכן.
תאודור קורציוס מת בהיידלברג ב-8 בפברואר 1928.
בארכיון אוניברסיטת היידלברג יש אלבום תמונות משנת 1907 לציון יום השנה ה-25 לקבלת הדוקטורט של תאודור קורציוס. הוא מכיל תמונות של חוקרי מדע, בניינים ומעבדות כמו המעבדות הפיזיקליות-כימיות, מעבדת התרופות והמעבדות האורגניות ועוד.
הערות שוליים

↑  Karl Freudenberg (1963). "Obituary: Theodor Curtius. 1857-1928". Chemische Berichte. 96 (4): I–XXV. doi:10.1002/cber.19630960434.
↑  Biographies of Chemists
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb10391027t (data)  GND: 118908790  ISNI: 0000 0000 8124 0532  LCCN: no2002109297  NKC: jx20121214006  NTA: 269115722  SELIBR: 182644  SUDOC: 237889625  VIAF: 45100674   WorldCat (עם VIAF): 45100674
מיורהד בון

| --- | --- |

מיורהד בון בזמן הקרב על הסום
 לידה:  23 במרץ 1876 גלאזגו, הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 פטירה:  21 באוקטובר 1953 (בגיל 77) אוקספורד, הממלכה המאוחדת 
 מקום קבורה:  St Mary's Churchyard 
 מקום לימודים:  בית הספר לאמנות של גלאזגו 
 פרסים והוקרה:  Knight Bachelor 
 בן או בת זוג:  Gertrude Helena Bone 
 צאצאים:  Stephen Bone 
 
מיורהד בון (באנגלית: Muirhead Bone‏; 23 במרץ 1876 – 21 באוקטובר 1953) היה תחריטאי וצייר מים סקוטי, שנודע בזכות תיאור הנושאים התעשייתיים והאדריכליים וכן עבודתו כאמן מלחמה במלחמת העולם הראשונה והשנייה.