stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פריץ קורנברג
קורות חיים

פריץ קורנברג (Fritz Kornberg) נולד בכפר הולצהאוזן (Holzhausen) שליד עיירת המרפא באד זולזפלן (Bad Salzuflen), במערב ממלכת פרוסיה של הקיסרות הגרמנית (כיום במדינת סקסוניה תחתית בגרמניה). אחרי סיום לימודיו בתיכון מקצועי במגמת טכנולוגיית הבניה ב-1910, החל ללמוד הנדסת בניין במכללה הטכנית בשרלוטנבורג שבברלין. מלחמת העולם הראשונה קטעה את לימודיו, שאותם השלים בין השנים 1918 ל-1919 אחרי שירות בצבא הגרמני.
עם הסמכתו כאדריכל החל לעבוד במשרדו של אלכסנדר ברוולד והצטרף ל"אגודת בוני ארץ ישראל" בברלין (Palästina-Baugesellschaft) מיסודו של אלכסנדר לוי, עד שבספטמבר 1920 עלה לארץ ישראל. בארץ הצטרף לחברת "קדם", שהייתה המשך לאגודה הברלינאית, אשר בעת המעבר לארץ ישראל נוהלה כבר על ידי המהנדס יוסף לוי[דרוש מקור]. ב-1924 עבר להתגורר בשכונת תלפיות בירושלים ופתח בה משרד עצמאי. ב-1928 נבחר לעמוד בראש אגודת המהנדסים והאדריכלים בירושלים.
אחד מתכנוניו החשובים של קורנברג היה תכנון גימנסיה רחביה; על פי תכנונו, היה הבניין אמור להיות בצורת אווירון, ולכלול אגף מרכזי שבו ישכנו הספרייה וחדרי ההנהלה, ושני אגפים בצדדים שיקושרו ביניהם במעברים מקורים. בתכנון תוכננו גם מגרש משחקים ופינה בה בריכת נוי בה שוחים דגים. בשל בעיות תקציב הושלמה רק הקומה הראשונה של הבניין, ואחרי מותו של קורנברג הושלמה הבנייה עם תכנונם של האדריכלים ברוצקוס ורצ'קובסקי.
קורנברג תכנן גם את בית עגנון ב-1931 בתלפיות. בדומה לאדריכלים אחרים בתקופה עיצב קורנברג גם את הריהוט לבית החדש. את מראה הבית הוא תכנן כמבצרי וסגור, חלונות הברזל מסורגים וחלקם נראים כחרכי ירי. הבית בנוי בסגנון מודרני, בקווים ישרים ובמראה קובייתי, והוא מצופה בטיח ולא באבן, בדומה לרוב הבתים בתלפיות, אך בשונה מרוב הבתים בירושלים. ממכתבים ששלח עגנון לרעייתו אסתר (כמופיע בקובץ 'אסתרליין יקירתי') מתלונן הסופר על הבית, שאינו מוצא חן בעיניו, על "הרהיטים המכוערים" ועל הצבעים הלא מוצלחים שבחר קורנברג לאריחי הרצפה וצבע הקירות: "...ודאי כתב לך ברין שקורנברג צבע את הבית בצבע נורא ומגוחך. כנראה נצטרך חצי שנה להתבייש בפנינו ובפני האורחים מחמת צבע הבית.".
אשתו זינה ניהלה במשך שנים את "פנסיון קוֹרנברג" בביתם שברח' קלאוזנר 15 בתלפיות שבו צולם סרט הטלוויזיה "מי ורדים מפורט סעיד". בתם היא הפסלת נעמי ביטר. בנם, דניאל קורנברג, בוגר מחזור י"א כדורי, נפל ב-9 ביוני 1948 בקרב לוביה בגליל התחתון.
מעבודותיו

1921-2 בית אלפרד זלצמן, בקעה ירושלים.
1922 בית-הופיין, רח' אידלסון/הס תל אביב.
1923 גימנסיה רחביה, ירושלים (מקום ראשון).
1923 מרכז מסחרי בחיפה (מקום שני אך תוכניתו היא זאת שהתקבלה לבסוף).
1923-25 בניין המעבדה לכימיה, הפקולטה למכונות, בית החי והתיאטרון הפתוח באוניברסיטה העברית בהר הצופים.
1924 שיפוץ בית טיכו (כולל תכנון חלק מן הריהוט).
1925 תוכנית בינוי חדשה לאוניברסיטה העברית (לא נתקבלה).
1930 חדר האוכל בגבע.
1934-5 מפעל עסיס ברמת גן.
1931 בית עגנון בשכונת תלפיות בירושלים.
בנייני כפר הנוער בן שמן.
הערות שוליים

↑  בספרו של פרנקל נפלה, כנראה, שגגה.
↑  עמנואל טל, ‏פרקים בהתהוותו ועיצובו של חדר-האוכל הקיבוצי (1935-1926), קתדרה 70, ינואר 1994, עמ' 134–160.
↑  עדינה מאיר-מריל, ‏אלכסנדר לוי, מתכנן 'בית הפגודה' בתל-אביב - ארכיטקט נשכח, קתדרה .
↑  אמנון רמון, דוקטור מול דוקטור גר: שכונת רחביה בירושלים – היסטוריה, הווי מסלולי סיור, ירושלים: יד יצחק בן-צבי, 1988, עמ' 125
↑  קרוב משפחה של אסתר עגנון.
↑  פנסיונים ומלונות, דבר, 8 ביולי 1964
↑  דוד קרויאנקר, גם הם היו חלוצים, באתר הארץ, 18 באפריל 2006
↑  על אף שלבסוף לא הוא תכנן אותה אלא בנימין חייקין.
↑  ראו שרטוט והסבר בעמנואל טל, ‏פרקים בהתהוותו ועיצובו של חדר-האוכל הקיבוצי, קתדרה .
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ICIA: 276884  NLI: 987007525031205171  VIAF: 308269159   WorldCat (עם VIAF): 308269159 
המרכז המסחרי בחיפה בסוף שנות ה-20 של המאה ה-20, מבט לכיוון צפון
בית ש"י עגנון ב-1933
ז'יכלין

ז'יכלין (בפולנית: Żychlin, ביידיש: זשיכלין, בגרמנית: Zichlin) היא עיירה במחוז קוטנו שבפרובינציית לודז' בפולין, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
ב-2015 מנתה אוכלוסיית היישוב הייתה 8474 תושבים. ז'יכלין הוא גם שם הקומונה (גמינה) העירונית-כפרית שמושבה הוא ז'יכלין. מפעלי התעשייה האלקטרומכנית מילאו בשנות ה-1920 ובשנות ה-1950 תפקיד חשוב בהתפתחות היישוב, כמו כן פועלים בו בתי חרושת בתחום תעשיית המזון.
עמדה גאוגרפית

ז'יכלין שוכנת במישור מזוביה המרכזית, על גדת נחל סלודוויה, בחבל ההיסטורי לנצ'יצה. (Łęczyca)
הסמל

הסמל העיירה העתיק ידוע מ-1535.הסמל מתאר טירה בעלת שלושה מגדלים.
תולדות היישוב > ימי הביניים והתקופה המודרנית

ז'יכלין מוזכרת לראשונה ככפר בראשית המאה ה-14, לפני שנת 1309. ב-1331 נכבשה על ידי האבירים הטווטונים, אולם כעבור זמן קצר סופחה בחזרה לממלכת פולין. בשנת 1397 הוענקו לה זכויות עיר. עד למאה ה-19 היא הייתה בבעלות פרטית: במאה ה-14 השתייכה בהתחלה לשופט בשם חוואלה מן העיר לנצ'יצה, לקלמנס מצנצ'יצה, לקנצלר המלך, אלברטוס,  אחר כך  למשפחת האצילים לוביץ' ולאחר מכן למשפחת ז'יכלינסקי.
אחרי 1744 הייתה בבעלותו של יוזף אנטוני סולוהוב.
בשלהי ימי הביניים מדי פעם התכנס ביישוב בית הדין העירוני של לנצ'יצה.

באותה תקופה השתייכה ז'יכלין למחוז אורלוב מפרובינציית לצ'יצה של החבל פולין גדול. מ-1419 ידוע שבראש העיירה פעלה מועצה. ב-1542 העניק המלך זיגמונט הראשון לעיר פריבילגיות מסחריות ראשונות.
במחצית השנייה של המאה ה-16 חיו בה 150 צמיתים, פעלו 20 בתי מלאכה שונים, 7 מסבאות לבירה ובית ספר קטן. רוב התושבים הועסקו בחקלאות אולם במהרה הוכה היישוב על ידי דליקה הרסנית.
גם בימי מלחמת פולין-שוודיה השנייה ב-1657-1655 ניזוקה העיירה במידה רבה. ב-1714 התמודדה גם עם מגפת דבר.
שיקומה היה איטי, על אף זכייתה מחדש בזכויות עיר.ב-1790 חיו בה 350 תושבים ב-68 בתים. ב-1774 נפתח בה בית ספר פרטי.
ב-1793במסגרת חלוקתה השנייה של פולין סופחה ז'יכלין לממלכת פרוסיה, אולם ב-1807 עברה בחסות נפוליאון לדוכסות ורשה הפולנית. ב-1815 הייתה לחלק מפולין הקונגרסאית במסרת האימפריה הרוסית.
על אף הקשיים הרבים, לרבות מגפת כולרה ב-1852
במאה ה-19 צמחה העיירה מבחינה דמוגרפית. עוד ב-1828 נפתח בית ספר עממי. ב-1862 חוברה למסילות הברזל. ב-1882 נפתחה תחנת מכבי אש. בינואר 1863 בימי המרד הפולני מינואר ז'יכלין נמצאה לזמן קצר תחת שליטת המורדים הפולנים.
כעונש על כך בצו של הצאר איבדה ז'יכלין את מעמדה כעיר.
בסוף המאה ה-19 התרבתה האוכלוסייה היהודית ביישוב. יהודים שהוגבלו מאוד בזכויות לגור ברוסיה הגיעו להתיישב גם בז'יכלין.
ב-1890 מספר התושבים הגיע ל-4,997, מתוכם 2,201, כמעט חצי, היו יהודים. בשלבים מסוימים הפכו היהודים לרוב.
באותה תקופה פעלו בעיירה 3 בתי חרושת לסוכר, כמו כן בתי חרושת לסבון, לנרות, בתי מלאכה לבורסקאות, לדודים, וטחנת קמח מופעלת באדים.
בימי מלחמת העולם הראשונה בין 1914-11 בנובמבר 1918 הייתה ז'יכלין תחת כיבוש גרמני. החל מ-1918 הייתה לחלק מהרפובליקה הפולנית העצמאית.
הצטיינה במיוחד תרומתו של זיגמונט אוקונייבסקי (1936-1877) שהקים במקום את המפעל האלקטרומכני Brown Bovery ב-1924 הוחזרו ליישוב זכויותיה כעיר.
תולדות היישוב > ימי מלחמת העולם השנייה

אחרי פלישת גרמניה הנאצית לפולין בז'יכלין וכפר השכן דובז'לין קמו בתי חולים-שדה שהיו תכופות יעד להפצצות האוויריות הגרמניות. חיילים פולנים רבים נקברו בחלקות הצבאיות בבית הקברות הפרוכי בעיירה ובכפר שלשין וכמו כן בבית הקברות הצבאי דובז'לין.
בערוב המלחמה חיו בז'יכלין 6000 תושבים, מתוכם 3500 יהודים, בעוד השאר היו פולנים וגרמנים. בעקבות הכיבוש ב-1939 סופחה העיירה לגרמניה, ביתר דיוק לרייכסגאו וארטלנד, במסגרת במחוז (לנדקרייס) קוטנו. ב-13 במאי 1943 שם העיר שונה רשמית לציכלין,שמה הגרמני.
כבר למחרת הכיבוש הגרמני בעיירה סבלו היהודים מאלימות ורדיפות.
חנויותיהם ונכסים אחרים הופקעו. אלו כמו משקים ובתים של תושבים פולנים נמסרו לגרמנים אתניים שיושבו בעיירה במסגרת מדיניות "Lebensraum" ("המרחב החיוני" עבור הגרמנים). יהודים מהיישובים הסמוכים הועברו בכוח לז'יכלין. באפריל 1940 נעצרו אקדמאים פולנים ויהודים ונשלחו למחנות ריכוז.
ביוני ויולי 1940 430 ממרכז העיר פונו מבתיהם כדי למסור אותם למתיישבים גרמנים. באוגוסט 1940 גורשו מהעיר עוד 90 פולנים בעלי ובתי המלאכה שהופקעו גם כן לטובת מתיישבים גרמנים.
המגורשים הפולנים הוזחקו למשך שלושה שבועות במחנה מעבר בלודז ואחר בני ה-24-15 שבהם נשלחו למחנות עבודות כפייה בגרמניה, בעוד השאר נשלחו בגנרלגוברנמן. ב-20 ביולי 1940 הועברו יהודי העיירה והפליטים מהכפרים שהגיעו אליה לגטו צפוף ביותר שבו רובם היו מחוסרי אמצעי מחיה, סבלו מרעב ומחלות. בסוף שנת 1941 מאות יהודים נשלחו למחנות עבודת כפייה באזור פוזנאן, מהם לא חזרו.
ב-1942 הפעילו הגרמנים בהיקף רחב רציחות של יהודים באמצעות הוצאות להורג בגטו ובבית העלמין היהודי.
במרץ 1942 3,200 יהודים שנשארו בערייה עברו התעללויות נוספות - מעשי אלימות ושוד והוצאות להורג רבות, ולאחר מכן נשלחו דרך תחנת הרכבת למחנה ההשמדה חלמנו (קולמהוף) שבו הומתו במקום.
ב-18 בינואר 1945 נכבש היישוב על ידי הצבא הסובייטי וחזר להיקרא בפולנית - ז'יכלין. הוא הפך לחלק מהפובליקה העממית הפולנית, שבה הושכן תוך זמן קצר משטר קומוניסטי.
בסוף המלחמה איבדה העיירה 40% מאוכלוסייתה, במידה רבה עקב השמדת תושביה היהודים. מז'יכלין שרדו 68 יהודים, רובם ניצולי מחנות עבודות כפייה, או כאלה בהצליחו להימלט לברית המועצות ולהסתתר.
תולדות היישוב > אחרי 1945

במהלך הזמן אוכלוסיית היישוב גדלה מחדש וההתפתחות הכלכלית שלו הגיעה להישגים משמעותיים. בדצמבר 1961 היו לו 7,880 תושבים, פעלו בו 3 בתי ספר יסודיים, 4 בתי ספר מקצועיים ובית ספר תיכון אחד.
ב-1975 סופחה העיירה לפרובינציית פלוצק. הורחב המפעל למכונות חשמליות, ב-1984 הוקם מפעל לטיפול במים. ב-1995, אחרי נפילת המשטר הקומוניסטי, הוקם מפעל לשוקולד בשם Union Chocolate.
ב-16 ביוני 1998 האפיפיור יוחנן פאולוס השני הוכרז ליקיר העיירה.
ב-1999 חלוקה מנהלית חדשה סיפחה את היישוב לפרובינציית לודז.
דמוגרפיה

שינוי אוכלוסין לאורך השנים:
| --- | --- |
שנה: מספר תושבים
1790: 350
1890: 4997
1913: מעל 5,000
1939: 
2012: 8,688
2019: 8,109
2016: 7,815
2021: 7,572
2023: 45,867
דמוגרפיה > הרכב אתני ודתי

ב-1890 - מספר התושבים היה 4,997, מתוכם:
2,539 נוצרים רומים-קתולים
2,201 יהודים
236 נוצרים פרוטסטנטים (אוונגליים רפורמים)
21 נוצרים אורתודוקסים
ב-1938 - מספר התושבים היה בערך 6000, מתוכם :
55% פולנים
45% יהודים
5% גרמנים
דמוגרפיה > הנוצרים

רומים-קתולים
הכנסייה הקתולית המריאוויטית - פלג קטן שנפרד מהכנסייה הרומית-קתולים - נכחב בעיירה החל מהתחלת המאה ה-20, מסונפת לפרוכיית "הסקרמנט הקדוש" בלוביץ', שלוחה של קהילת שקששווה. היה להם בית קברות בזדוני. בעיירה פעלה קפלה בראשות הכומר מריה טיטוס שדלצקי, לימים בישוף הכנסייה.
אוונגליים-רפורמים (לותרנים)
עדי יהוה
דמוגרפיה > במאות 20-17

בתחילה היו כפופים יהודי ז'יכלין לקהילות קוטנו וגוסטינין, והחל מהמחצית השנייה של המאה ה-18 התקיימה במקום קהילה עצמאית. באישור הארכיבישוף הקתולי מגנייזנו בשנת 1780 נבנה ביישוב בית כנסת מעץ. בעיירה פעלו חסידי גור וחסידי אלכסנדר, וכן אדמו"רי חסידות זיכלין. מראשית המאה ה-20 התקיימה בעיירה פעילות ציונית, וכן פעילות של הבונד.
בין מלחמות העולם התגברה בעיירה הפעילות הציונית, לצד פעילות של אגודת ישראל. בסוף שנות ה-1930  חיו ביישוב כ-2,600 עד 2,800 יהודים,שהתפרנסו בעיקר ממסחר זעיר וממלאכה. בעיירה פעלו ישיבה, בית ספר דתי לבנות "בית יעקב", בית ספר של הרשת "תרבות" ובית ספר "שבסובקה" עם סגל יהודי. מתוך כ-7,000 תושבים. בשלהי שנות השלושים סבלו יהודי העיירה מהתנכלויות גוברות מצד הפולנים המקומיים.
דמוגרפיה > בשואה

ב-17 בספטמבר 1939 נכבשה העיירה בידי הגרמנים, ואלו החלו בביצוע מעשי התעללות ביהודיה, תוך מעשי שוד, וחטיפת יהודים לעבודות כפייה משפילות. בהמשך, הועלה באש בית הכנסת בעיירה, והוטלו על היהודים בה תשלומי כופר. לאחר מכן, בנובמבר 1940 צוו יהודי העיירה לענוד סרט זרוע צהוב, שהוחלף בהמשך בטלאי צהוב על הזרוע ועל הגב, ולסמן את בתיהם עם שלט שבו נכתב Jude ("יהודי " בגרמנית), תוך הטלת שעות עוצר..
ב-20 ביולי 1940 רוכזו יהודי העיירה בגטו שהוקם בה, בן שני חלקים, "הגטו הגדול" על יד רחוב נרוטוביץ', שבו הצטופפו 1800 יהודים, וה"גטו הקטן" על יד הרחוב פביאנובקה, שאדמתו הייתה ביצתית, והיה חסר ביוב ובאר מים. עם הבאת מאות פליטים יהודים מהסביבה לגטו, והגעת מספר יושביו לכ-3,200 איש, התפתחו בו תנאי רעב ומגפות, ויהודים רבים בו נאלצו ללון תחת כיפת השמיים. מעת לעת שולחו יהודים מהגטו למחנות עבודה באזור פוזנן, מהם לא שבו, וכן בוצעו בו הוצאות פומביות להורג של יהודים שניסו להבריח מזון או שנמצאו מחוץ לגטו ללא היתר.
בסוף פברואר 1942 הוצאו להורג ראש היודנרט אלתר רוזנברג, שהיה ראש הקהילה היהודית לפני המלחמה,  ויוזף אוברמן, ראש"המשטרה היהודית" בה. בימים שלאחר מכן, בוצעה בגטו שבעיר אקציה אלימה, תוך רצח כ-200 יהודים בדירותיהם וברחובות הגטו, והוצאה פומבית להורג של כל חברי היודנרט והמשטרה היהודית ובני משפחותיהם. ב-3 במרץ 1942 רוכזו יהודי הגטו בכיכר השוק בעיירה, ותוך רצח המתמהמהים הועלו כולם לעגלות, בהן נלקחו לתחנת רכבת שממנה הוסעו למחנה ההשמדה חלמנו.
מאלפי יהודי ז'יכלין שרדו את השואה 68 איש. בין יוצאי ז'יכלין חבר הכנסת משה קלמר.
תעשייה

החל מ-2009 העיר ז'יכלין הוא תת-אזור בתוך האזור הכלכלי המיוחד לודז. 
המפעלים החשובים בעיר כוללים:
מפעל המכונות החשמליות EMIT - עם השקעה איטלקית
משפעל השנאים EMIT
חברת  NARMOD לכלים תעשייתיים
המפעל לשוקולדים  UNION CHOCOLATE
Cargill Polska - עם השקעה אמריקאית - תעשיית מזון
Okovita -חברה פולנית-רוסית - משקאות אלכוהוליים
Dima - השקעה דנית - מתקני מתכת
Energa Kogeneracja Sp.  הסקה מרכזית
תעשיות מזון - מוצרים מפירות וירקות
מפעל למארזים   מעץ Węgrzynowski
החינוך

כיום פועלים בזי'כלין :
3 גני ילדים ממלכתיים
2 בתי ספר ממלכתיים, מס. 2 על שם יוחנן פאולוס השני
שני בתי ספר תיכון: התיכון "אדם מיצקייביץ'" ובית הספר המקיף "גיבורי ספטמבר 1939"
ערים תאומות

אוקראינה ברודי, אוקראינה (מ־2017)
הערות שוליים

↑  Przemysław P. Romaniuk, Józef Antoni Sołłohub ב: Polish Biographical Dictionary, כרך XL, עמ' 322
↑  M. Pawlikowski, Magic courts in the pre-partition Polish-Lithuanian Commonwealth, Strzałków 2012
↑  אנציקלופדיית ברוקהאוס-אפרון
↑  האנציקלופדיה של הגטאות, יד ושם
↑  האנציקלופדיה של הגטאות, יד ושם
↑  האנציקלופדיה של הגטאות, יד ושם
↑  האנציקלופדיה של הגטאות, יד ושם
↑  האנציקלופדיה של הגטאות, יד ושם
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4339392-5  LCCN: no2015091679  VIAF: 316794553   WorldCat (עם VIAF): 316794553 
בית  הכנסת מז'יכלין, שנבנה מאבן ב-1880. צילום מ-2012
אנדרטה לזכר יהודי ז'יכלין שנספו בשואה, בבית העלמין בחולון
מפת הגטו זיכלין. שני חלקי הגטו מוצגים בצבע אדום, בצבע כחון כהה - האזורים שבהם גרו קודם יהודי העיירה
לואיג'י (מריו)

| --- | --- |

 הוצאה לאור:  נינטנדו
 שם סרט:  האחים סופר מריו (1993) האחים סופר מריו (2023)
 תוכנית טלוויזיה:  האחים סופר מריו
 הופעה ראשונה:  "האחים מריו"
 הופעה אחרונה:  האחים סופר מריו (2023)
 יוצרים:  שיגרו מיאמוטו 
 גילום הדמות:  דני וולס (סדרה) טוני רוזטו ("הרפתקאות  סופר מריו 3" ו"סופר מריו וורלד") ג'ון לגוויזאמו (סרט)
 דיבוב:  דני וולס (סדרה) צ'ארלס מרטינה (1997 - 2023) קווין אפגני (2023-) צ'ארלי דיי (סרט, 2023)
 דיבוב בשפה העברית:  רן גואטה (סדרת הטלוויזיה הראשונה) יובל בינדר (סרט, 2023)
 מידע
 שם אמיתי:  לואיג'י מריו
 כינויים:  לואיג'י סופר לואיג'י
 גיל:  24
 מין:  זכר
 מקצוע:  שרברב
 כלי רכב:  מכונית
 אזרחות:  איטלקי
 דמויות קשורות
 משפחה:  מריו מריו (אח תאום) מאמא מריו (אמא) פאפא מריו (אבא) סטנלי המדביר (בן דוד) סבתא (סבתא) סבא (סבא) דוד ארתור (דוד) דוד טוני (דוד) דודה מארי (דודה) האחיינית של מריו ולואיג'י (אחיינית) מאיריאן ולואיג'ינה (בני דודים) מריו ג'ו ולואיג'י בוב (בני דודים) מרילין (אחיינית) אמה של מרילין אביה של מרילין טרויה בייבי מריו בייבי לואיג'י מריו נייר
 חברים:  הנסיכה דייזי (בת זוג) הנסיכה פיץ' יושי יושי קידס
 אויבים:  קינג בו באוזר קופה
 
לואיג'י מריו (באנגלית: Luigi; ביפנית: ルイージ) הוא דמות מרכזית בסדרת משחקי האחים מריו (Mario Bros) של חברת נינטנדו.
לואיג'י הוא אחיו התאום של מריו, והצעיר מבין השניים. נחשב פחדן ביחס לאחיו אך אתלטי יותר. בתחילת דרכו שימש כשחקן שני ויכולותיו לא היו שונות משל מריו. בהמשך דמותו של לואיג'י הוגבלה למשחקי ספין אוף כגון מסיבת מריו (באנגלית: Mario Party), מריו טניס (באנגלית: Mario Tennis) ומריו קארט (באנגלית: Mario Kart). קיבל תפקידים ראשיים במשחקים אחרים: הסדרה "אחוזתו של לואיג'י" (באנגלית: Luigi's Mansion), בהם הוא בדרך-כלל הגיבור הנקרא להציל את אחיו מריו מצרות.
הופעה חיצונית

לואיג'י נודע בשפם בולט ובכובעו הירוק, עליו מופיעה האות האנגלית L. הופעתו החיצונית כוללת גם לבוש סרבל כחול ומתחתיו חולצה ירוקה. על הסרבל שני כפתורים צהובים. נעליו חומות וגדולות והוא עוטה כפפות לבנות. לואיג'י גבוה במעט ממריו ורזה ממנו.
במשחקים המוקדמים של האחים מריו, דמותו של לואיג'י הייתה העתק דמותו של מריו, בצבעים מנוגדים. כובעו וסרבלו היו ירוקים, חולצתו שחורה ונעליו סגולות. מאוחר יותר, כובעו הפך ירוק עם עיגול לבן וסרבלו הפך כחול-שחור. חולצתו הפכה ירוקה ונעליו חומות, וה-L על כובעו נצבעה ירוק.
בסדרת הטלוויזיה "האחים סופר מריו: המשימה הגדולה להציל את הנסיכה פיץ'" (אנ') (יפנית: פיצ'י הימה קיושוטסו דאי סאקוסאן") ששודרה ביפנית, היו סרבלו וכובעו של לואיג'י כחולים כהים, וחולצתו הייתה צהובה.
ברוב המשחקים לואיג'י קופץ גבוה יותר מאחיו, אך נוטה להחליק בעת עצירה מריצה.
משחקים > .Mario Bros

בשנת 1983 הופיע לואיג'י לראשונה כמשתתף במשחק הווידאו "האחים מריו", בו הופיע כשחקן שני, כשהוא נבדל מאחיו מריו רק בצבעיו המנוגדים. במשחק זה האחים היו זהים בצורתם וביכולותיהם. במשחק הווידאו, לואיג'י ומריו הופיעו כשרברבים, המנסים להיפטר מצבים משוריינים ומיצורים מפלצתיים.
בפרסומת למשחק "האחים מריו", שחקן אלמוני גילם את דמותו של לואיג'י. בפרסומת זו הצטייר לואיג'י כפחדן, אך לא ברור אם הופעה זו ייחסה לו את התכונות שמזוהות עמו כיום.
משחקים > Super Mario Galaxy

משחק פופולרי זה (בתרגום חופשי: "גלקסיית סופר מריו") נועד למכשיר Wii בשנת 2007, ובו ללואיג'י היו יכולות ייחודיות לו, כגון קפיצה לגובה ולמרחק, ריצה מהירה והחלקה. ניתן לבחור בלואיג'י כדמות שחקן רק לאחר שמשיגים את 120 הכוכבים הראשונים כמריו, אך העובדה שהוא לואיג'י לא משנה את אופן המשחק: על השחקן להשיג שוב 120 כוכבים, הפעם בדמותו של לואיג'י. בנוסף, כששביטים קוסמיים מופיעים בעת שהשחקן בדמותו של לואיג'י, מופיע לואיג'י קוסמי, שנראה חכם יותר ממריו הקוסמי, משום שהוא בוחר בדרכי קיצור ומתמהמה פחות מאחיו.
מסיבה לא ברורה, כאשר השחקן הוא בדמותו של לואיג'י משימתו היא עדיין להציל את לואיג'י, אך לואיג'י "השני" גבוה יותר וכהה יותר, והוא קורא לשחקן "אני", במקום "אחי". עוד במשחק זה, רוזלינה (דמות מפתח במשחק) מכנה את לואיג'י השני "התאום שלך".
משחקים > Super Mario Galaxy 2

במשחק המשך זה, שראה אור בשנת 2010, ניתן לשחק כלואיג'י לאחר שמנצחים את באוזר. החל מאותו רגע, יש שתי אפשרויות בחירה: לשחק את לואיג'י כדמות פעילה במקום מריו, או להישאר מריו.
יכולותיו של לואיג'י במשחק זה הן, כמו בקודמו, ריצה מהירה, קפיצה גבוהה יותר, החלקה וקפיצה צידית.
משחקים > Super Paper Mario

לאחר שהשחקן צירף לצוותו את הנסיכה פיץ' ובאוזר, הוא נתקל באיום חזק וגדול מתמיד, מר L. מר L הוא אחד הבוסים החזקים במשחק והוא והרובוטים שלו (Brobot) מופיעים מספר פעמים. בשלב 6 נראה כי מר L נהרג על ידי דימנטיו, שלא היה מרוצה מעבודתו. בשלב 7 מוצא מריו את אחיו לואיג'י ב"איפהלמטה" (Underwhere), הגיהנום. בשלב 8, מעט לפני הקרב הסופי, מופיע דימנטיו ומשתלט על מוחו של לואיג'י, ולאחר זה, לואיג'י קורא: "אני הוא מר L, הברק הירוק!", ואף על פי שמר L נראה בדיוק כמו לואיג'י (למעט שינויים בבגדיו), כולם מופתעים.
מוזיקת הרקע של לואיג'י נקראת "מר L, הברק הירוק", וכשמוצאים אותו באיפהלמטה, נשמעת גרסה עצובה ומעוותת של מנגינה זו.
משחקים > Super Mario 3D Land

אחרי שמריו משחרר את לואיג'י מהכלא של באוזר, בחלק השני של המשחק אפשר להחליף את דמות השחקן הראשי ממריו ללואיג'י.
משחקים > Super Mario 3D World

לואיג'י הוא אחת הדמויות שאפשר לשחק בהן מההתחלה. הוא קופץ גבוה יותר מהאחרים, אך מחליק כשהוא מנסה לעצור מריצה.
משחקים > Mario + Rabbids Kingdom Battle

במשחק זה ללואיג'י יש כלי נשק ייחודיים ושונים משל שאר הדמויות, כמו פצצה על גלגלים, ורובה שמחובר לידו. במשחק זה ישנה גם דמות הנקראת "לואיג'י ראביד" (באנגלית:"Rabbid Luigi") שמשתמשת ברימונים ובפצצות ככלי הנשק שלה.
משחקי סולו > מריו איננו

משחק זה (באנגלית: Mario is Missing) ל-NES, ל-SNES ולמחשב הוא המשחק השני שבו לואיג'י הוא הדמות הראשית (אחרי Luigi's Hammer Toss). זהו משחק חינוכי שנועד ללמד את השחקן גאוגרפיה. בעלילת המשחק מריו, לואיג'י ויושי מגיעים לארמון של באוזר באנטארקטיקה. לאחר שמריו נכנס ראשון לארמון ונחטף, נאלץ לואיג'י להציל אותו. כדי להתקדם בארמון צריך לואיג'י להיכנס בעד הדלתות המובילות מן הארמון לערים ברחבי העולם, ביניהן רומא, פריז, ניו יורק ואפילו ירושלים. בכל אחת מהערים גנבו חייליו של באוזר פריטים הקשורים להיסטוריה של העיר (ברומא, למשל, על לואיג'י למצוא מטבעות ממזרקת טרווי, חנית מהקולוסאום ואת תקרת הקפלה הסיסטינית). לאחר שלואיג'י מוצא את כל הפריטים, עליו להחזיר אותם למקום ממנו נגנבו או למוזיאון המקומי ולענות על שאלות טריוויה אודותיהם.
המשחק, כמו גם משחק ההמשך "מכונת הזמן של מריו" (Mario's Time Machine) שיצא מעט אחריו, נחשבים בין משחקי "מריו" הגרועים ביותר בטענה למשחקיות חסרת השראה והטעיה שיווקית שנעשתה במטרה "להסתיר" את תוכנם האמיתי.
משחקי סולו > סופר לואיג'י החדש U

זהו משחק נוסף ל-New Super Mario Bros. U, הכולל שלבים קשים וקצרים יותר. לואיג'י הוא הדמות הראשית במשחק זה וכולם קופצים גבוה יותר מהרגיל.
משחקי סולו > האחוזה של לואיג'י

במשחק זה (באנגלית: Luigi's Mansion) לקונסולת הגיים-קיוב, שיצא בשנת 2001, לואיג'י סוף-סוף נעשה השחקן הראשי וקיבל משחק משלו.
בעלילת המשחק, כאשר לואיג'י מקבל מכתב מסתורי בו כתוב שזכה באחוזה מפוארת בהגרלה (אליה לא נרשם) הוא הולך בעקבות המפה ומגלה שהאחוזה רדופת רוחות. המדען וצייד הרוחות הוותיק פרופסור אלווין גאד מציע ללואיג'י עזרה בתמורה לכך שלואיג'י יחזיר לו את רוחות הדיוקן שברחו לתוך האחוזה לאחר שהבו שחררו אותם מתמונותיהם. נוסף על כך, לואיג'י מגלה שאחיו הגדול מריו אבד באחוזה ואולי לא שרד, וכך לואיג'י יוצא למסע להשבת אחיו ולשים קץ לשלטון של רוחות הבו, ולמלכם, המלך בו.
בשנת 2018 יצא רימייק של המשחק ל-3DS, המאפשר משחק רב-שחקנים.
משחקי סולו > האחוזה של לואיג'י: ירח אפל

במשחק זה (באנגלית: Luigi's Mansion 2\Luigi's Mansion: Dark Moon) שיצא במרץ 2013 לקונסולת ה־3DS, פרופסור אלווין גאד חוזר ומודיע ללואיג'י שהירח האפל נשבר ועליו למצוא את כל פיסותיו.
הירח האפל משמש לגאד כלוויין ששומר על רוחות הרפאים חברותיות, אך כשהמלך בו שבר את הירח האפל, כל רוחות הרפאים התפזרו ונעשו תוקפניות, והן השתלטו על מספר אחוזות, בכל אחת מהאחוזות נמצאת פיסה אחרת מהירח האפל.
המשחק כולל 5 אחוזות המלאות בפאזלים ואתגרים, והשחקן צריך להשתמש בטכניקות שונות כדי להמם ולשאוב את רוחות הרפאים, באמצעות שדרוגו של הפולטרגאסט 3000, הפולטרגאסט 5000. המשחק תלת־ממדי, ובניגוד לקודמו, אין בו רוחות דיוקן, אלא רוחות "בוס" מרשימות וגדולות, כגון עכביש מפלצתי. מעבדתו של אלווין גאד עברה שיפוץ רציני והיא חדישה וטכנולוגית יותר.
משחקי סולו > האחוזה של לואיג'י 3

במשחק זה, לואיג'י, פולטרפאפ (הכלב המת של לואיג'י) מריו, פיץ' ו-3 טודים משרתים שלה מקבלים הזמנה למלון מפואר. בלילה הראשון במלון מתברר שמנהלת המלון היא רוח ששחררה את המלך בו וכלאה את כל חבריו בתמונות. בזמן שלואיג'י נמלט הוא פוגש בפרופסור גאד שהגיע גם הוא למלון ומביא לו את הפולטרגאסט החדיש ביותר שמסוגל לגלות דברים בלתי נראים, כגון בועות שדוניות ועקבות רוח. בנוסף, נוזל דמוי סליים (Slime) בגב הפולטרגאסט יכול לצאת מהמכונה בצורת לואיג'י (גואיג'י/gooigi) שיכול לעבור דרך סורגים אך מת במגע עם מים ואש. במלון יש 17 קומות (15 קומות ו-2 קומות מרתף) והתנועה מתבצעת במעלית. בכל קומה ניתן למצוא כפתור אחד וכדי להשיג אותו יש להילחם בבוסים. מכיוון שהם במלון, פרופ' גאד מביא את מעבדתו הניידת, מעבדה משוכללת וחדישה שיכולה להפוך למזוודה. מטרת המשחק היא להביס ולכלוא את כל הבוסים שבקומות המלון ולשחרר את חבריו של לואיג'י.
סדרת האחים סופר סמאש

במשחקים Super Smash Bros., SSB Melee, SSB Brawl ו-SSB Ultimate לואיג'י הוא דמות נפתחת, ורק ב-SSB4 ניתן לשחק בו מההתחלה. רוב התקפותיו דומות לשל מריו, אך שונות במידה מסוימת, לדוגמה כדור האש של מריו הוא כדור חשמל ירוק אצל לואיג'י והוא מתנגד לכח המשיכה (ככל הנראה בעקבות הכינוי של לואיג'י במשחק סופר מריו נייר ל-Wii, בו אחד הכינויים ללואיג'י הוא "מר L, הברק הירוק").
ראו גם

האחים סופר מריו
אליפות אירופה בכדורסל נשים 1970

| --- | --- |
 תאריך התחלה:  11 בספטמבר 1970
 תאריך סיום:  19 בספטמבר 1970
 מספר משתתפות:  12
 מארחת:  הולנד הולנד
 ערים מארחות:  רוטרדם, לייוורדן
 זוכה:  ברית המועצות ברית המועצות
 מלך הסלים:  יוגוסלביה מריה וגר  189, 27.3 למשחק
 
 → 19681972 ←
 
אליפות אירופה בכדורסל נשים 1970, הייתה האליפות האזורית ה-12 שאורגנה על ידי פיב"א אירופה. האליפות נערכה בהולנד בין ה-11 בספטמבר ל-19 בספטמבר 1970.
ברית המועצות זכתה באליפות בפעם העשירית בתולדותיה ובפעם השישית ברציפות.
מתכונת האליפות

בתחרות השתתפו 12 נבחרות. הם חולקו ל-2 בתים. הקבוצה המנצחת וסגניתה בכל בית המשיכו התמודדות על המדליות בשיטת פלייאוף. יתר הקבוצות התמודדו על מקומות 5–12.