stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דגל לוס אנג'לס

| --- | --- |

 סוג הדגל:   דגל מוניציפלי
 קבלת מעמד רשמי:  1931
 מוטיבים עיצוביים:  טריקולור בצבעי ירוק, צהוב ואדום מוטען בסמל העיר.
הגדלה של חותם העיר (מוצג במסגרת הדגל)
דגל לוס אנג'לס שבקליפורניה (באנגלית: Flag of Los Angeles) הוא דגל הנושא פסים אנכיים של הצבעים ירוק, צהוב ואדום, ומוטען במרכזו של הפס האמצעי בחותם העירוני של לוס אנג'לס עם מסגרת לבנה. הצבעים מייצגים עצי זיתים (ירוק), מטעי תפוזים (צהוב), וכרמים (אדום).
במסגרת החותם של העיר, מוצגים שלושה גידולים מרכזיים של קליפורניה: ענבים, זיתים ותפוזים.
חותם העיר מכיל מגן המחולק לרבעים ובו:
קירוב לסמלה של ארצות הברית, על אף שהסמל המקורי מכיל 13 כוכבים.
קירוב לדגלה של קליפורניה.
סמל קסטיליה ולאון המייצג את סמל ספרד.
קירוב של סמל מקסיקו.
הדגל מונף דרך קבע על גבי בית העירייה של לוס אנג'לס ועל גבי הבניינים האחרים שלה. הוא מונף לעיתים קרובות גם על גבי מבני ציבור, בפארקים ואף בעסקים פרטיים ובבתי מגורים בעיר.
הדגל קיבל תשומת לב בינלאומית רבה ב-1980, כאשר הונף במקום דגל ארצות הברית בטקס סגירת אולימפיאדת מוסקבה, לאור בחירתה של לוס אנג'לס לארח את האולימפיאדה הבאה בשנת 1984. הצעד תואר כאות מחאה על החרם שהובילה ארצות הברית על המשחקים, אשר נערך בשל פלישת ברית המועצות לאפגניסטן.
הערות שוליים

↑  Xaaku015 (3 באוגוסט 1980). "Moscow 1980 — Closing Ceremony — Los Angeles and Moscow's flags in the stadium". נבדק ב-9 בנובמבר 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
דגל לוקסמבורג

| --- | --- |

 סוג הדגל:   דגל לאומי
 יחס אורך/גובה:  1:2, 3:5
 הונף לראשונה:  1848
 קבלת מעמד רשמי:  23 ביוני 1972
 מוטיבים עיצוביים:  טריקולור אדום-לבן-תכלת
 גרסאות נוספות

 
  דגל ימי לאומי
דגל לוקסמבורג (בלוקסמבורגית: Lëtzebuerger Fändel, בגרמנית: Flagge Luxemburgs ובצרפתית: Drapeau du Luxembourg) הוא דגלה הלאומי של לוקסמבורג. עיצובו הוא טריקולור המורכב משלושה פסים מאוזנים שווים - אדום (עליון), לבן וכחול בהיר. הוא דומה לדגל הולנד, שצבעו הכחול כהה יותר והוא גם קצר יותר.
השימוש בדגל החל ב-1848, אך הוא קיבל מעמד רשמי בחוק רק ב-1972, בו הובהר בין השאר שצבע הכחול בדגל הוא בהיר ביותר.
ראו גם

סמל לוקסמבורג
המנון לוקסמבורג
דגל ליכטנשטיין

| --- | --- |

 סוג הדגל:   דגל מדיני ואזרחי
 יחס אורך/גובה:  3:5
 הונף לראשונה:  24 ביוני 1937
 מוטיבים עיצוביים:  ביקולור אופקי כחול-אדום, בקנטון כתר זהב
 גרסאות נוספות:     דגל ממשלת ליכטנשטיין      הנס המלכותי של נסיך ליכטנשטיין
דגל ליכטנשטיין מורכב משני פסים אופקיים בצבעים כחול (למעלה) ואדום, עם כתר מוזהב בצד התורן של הפס הכחול.
בין השנים 1719–1852 דגל ליכטנשטיין היה שונה מעט מהיום, את מקום הצבע הכחול תפס צבע צהוב ללא הכתר. ולאחר מכן זה שונה לצבעים שנגזרו ככל הנראה מצבעי משפחת המלוכה של הנסיכות במאה ה-18 ובין השנים 1852–1921 אותם הצבעים שבימינו היו במאונך ללא הכתר. הכתר הוסף בשנת 1937, לאחר שחברי הנבחרת האולימפית לאולימפיאדת ברלין בשנת 1936 גילו שדגל המדינה זהה לדגל האיטי. עיצוב הכתר שונה מעט בשנת 1982.[דרושה הבהרה][דרוש מקור]
כאשר הדגל נתלה ממוט אופקי, יופיע הדגל בצורה שהצלב של הכתר מופנה כלפי מעלה. בדגל הטקסי של המדינה מוחלף הכתר בסמלה של ליכנטשטיין שממוקם במרכז הדגל.
הדגל בין השנים 1719–1852
הדגל בין השנים 1852–1921
הדגל בין השנים 1921–1937
ראו גם

סמל ליכטנשטיין
המנון ליכטנשטיין
דגל לטביה

| --- | --- |

 סוג הדגל:   דגל אזרחי ומדיני, דגל הצי האזרחי
 יחס אורך/גובה:  1:2
 הונף לראשונה:  1918
 קבלת מעמד רשמי:  27 בפברואר 1990
 מוטיבים עיצוביים:  דגל ארגמן, פס לבן אופקי במרכז
 גרסאות נוספות

 
  דגל הצי הצבאי
 גרסאות היסטוריות
 דגל לטביה הסובייטית
 
   דגל מדיני ואזרחי  היסטורי
 1953 - 1990
דגל לטביה (בלטבית: Latvijas karogs) הוא דגלה הלאומי של לטביה. הוא אומץ ב-27 בפברואר 1990. הדגל היה בשימוש לטביה העצמאית בשנים 1918–1940.
הצבע האדום מסמל את נכונות העם הלטבי לתת דם מליבם עבור החופש והנכונות להגן על חירותם.
גובה הפס הלבן מהווה חמישית (20%) מגובה הדגל, בעוד שגובהו של כל אחד מן הפסים האדומים מהווה שתי חמישיות (40%) מגובה הדגל.
ראו גם

סמל לטביה
המנון לטביה
דה סוטו סוב-אורבן

| --- | --- |

DeSoto Suburban, שנת 1950
 מאפיינים כלליים
 יצרן:  דה סוטו (DeSoto)
 שנות ייצור:  1946–1954
 הרכבה:  ארצות הברית ארצות הברית
 חברת אם:  קרייזלר, (Chrysler Corporation)
 מרכב:  4 דלתות
 פלטפורמה:  מנוע קדמי
 אורך:  5,723 מ"מ
 רוחב:  1,956 מ"מ
 משקל:  1,820 ק"ג (ריק)
 בסיס גלגלים:  3,543 מ"מ
 מפרט טכני
 מנוע:  6 צילינדרים, בטור, 3,878 סמ"ק המפיק 109 כ"ס
 הילוכים:  תמסורת ידנית  - 3 מהירויות
 מהירות מרבית:  123 ק"מ (סדרה ראשונה דגם "DeSoto Custom Suburban")  128 ק"מ (סדרה ראשונה דגם "DeSoto Custom Suburban Tip-Toe Shift")
דה סוטו סוב-אורבן (באנגלית: DeSoto Suburban) היא מכונית משפחתית גדולה שיוצרה על ידי חטיבת "דה סוטו" בחברת קרייזלר האמריקאית  בין השנים 1946–1954.
דגמי ה"דה סוטו סוב-אורבן" התאימו לצרכנים הזקוקים לרכב בעל קיבולת גדולה, ולמוניות.
במדינת ישראל מוניות "דה סוטו סוב-אורבן" היו מאוד נפוצות מתחילת שנות החמישים של המאה העשרים. הדגם שווק כמונית עירונית  וכמונית בין־עירונית.
המוניות  היו שחורות כאשר לקראת סוף העשור נוסף הפס שסימל בדרך כלל שיוך עירוני. (מוניות בינעירוניות עוטרו בפס עם רבועים רבועים שחור לבן).
חטיבת דה סוטו

חטיבת דה סוטו של חברת קרייזלר עסקה בייצור ובשיווק רכב אמריקאי משנת 1928–1968. חטיבת דה סוטו בנתה יותר מ-2 מיליון כלי רכב מאז שנת 1928.
חטיבת המכוניות דה סוטו קרויה על שם ארננדו דה סוטו - החוקר הספרדי שהוביל את המסע האירופי הראשון לשטח עליו משתרעת כיום ארצות הברית, היה האירופי הראשון שגילה את נהר המיסיסיפי.
סדרות

סדרה ראשונה (יוצרה בין השנים 1946-1949)
סדרה שנייה (יוצרה בין השנים 1950-1954)
סדרות > דגמי סדרה ראשונה

"DeSoto Custom Suburban"
"DeSoto Custom Suburban Tip-Toe Shift"
מאפיינים

4 דלתות
דלתות אחוריות - "דלתות התאבדות" (הדלת נפתחת בניגוד לציר התנועה הקדמי)
7 מושבים (ב-3 טורים),
"דה סוטו סוב-אורבן", דגם "D11 Sedan" -  תוכנן 8 מושבים ב-3 טורים
תאוצה בין 0-100 קמ"ש היא 23.7 שניות (סדרה ראשונה דגם "DeSoto Custom Suburban")
תאוצה בין 0-100 קמ"ש היא 28.2 שניות (סדרה ראשונה דגם "DeSoto Custom Suburban Tip-Toe Shift")
בתרבות

דגם "דה סוטו סוב-אורבן הופיע בסרטים וסדרות טלוויזיה כגון ימים מאושרים
תמונות

"דה סוטו סוב-אורבן", שנת 1947
"דה סוטו סוב-אורבן", שנת 1947
"דה סוטו סוב-אורבן", שנת 1947 - מבט לתא הנוסעים
"דה סוטו סוב-אורבן", שנת 1947 - מבט לתא הנהג ולוח מחוונים
"דה סוטו סוב-אורבן"
"דה סוטו סוב-אורבן" - מונית בנמל התעופה סכיפהול, הולנד
"דה סוטו סוב-אורבן", דגם "D11 Sedan", שנת 1946
ראו גם

קרייזלר
דה סוטו דה-לוקס
דה סוטו איירסטרים
דה סוטו איירפלו
דה סוטו דיפלומט
דה סוטו פאוורמסטר
מוניות בישראל
הערות שוליים

↑  John Gunnell, The Standard Catalog of American Cars 1946-1975, Krause publications, 1987, ISBN 0-87341-096-3.
↑  "דה סוטו סוב-אורבן" בישראל נוסטלגיה רכב, "המכונית של פעם" מונית (דה סוטו וגם צ'אקר), 24 באפריל 2004  ynet".co.il/articles/0,7340,L-2906431,00.html"
↑  "דה סוטו סוב-אורבן" tapuz.co.il/forums/viewmsg
↑  "דה סוטו סוב-אורבן" - מפרט טכני ומידות, שנת 1947 automobile-catalog.com/make/desoto/full-size_desoto_1gen/full-size_desoto_1gen_custom_suburban/1947
↑  "דה סוטו סוב-אורבן" jalopnik.com/5283408/1947-desoto-custom-suburban-makes-minivans
↑  "דה סוטו סוב-אורבן"  - 7 מקומות trombinoscar.com/desoto/ds4701
↑  "דה סוטו סוב-אורבן"  בסרטים וסדרות טלוויזיה  imcdb.org/vehicles_make-DeSoto_model-Suburban
דגל לנסטר

| --- | --- |

 סוג הדגל:   עיצוב שהיה בשימוש בעבר, אך כיום לא בשימוש
 הונף לראשונה:  המאה ה-16
 מוטיבים עיצוביים:  דגל ירוק מוטען בנבל זהב עם מיתרים כסופים
דגל לנסטר הוא דגלה של הפרובינציה האירית לנסטר. הדגל הוא דגל ירוק המוטען בנבל זהב עם מיתרים כסופים.
הדגל, אשר זוהה עם הפרובינציה כבר מהמאה ה-16, במקורו היה דגל כחול, כדגל הנשיא האירי, אולם צבעו הוחלף במאה ה-18 בעת גל המהפכות אשר פקדו את אירלנד. הדגל שימש כדגלה הלאומי הלא רשמי של אירלנד משנת 1789 ועד לתחילתה של המאה ה-20.‏
מקורו של הפס הירוק בדגל אירלנד הוא בצבעו הירוק של דגל זה, כמו כן הצי האירי מניף דגל דומה כדגלון חרטום על ספינותיו.
הדגל משולב בדגל ארבע הפרובינציות ברבע השלישי (שמאלי תחתון) לשם יצוגה של הפרובינציה כאחת מארבע הפרובינציות ההיסטוריות של אירלנד.
הערות שוליים

↑  דגל ארבע הפרובינציות באתר YourIrish.com
↑  דגל אילנד באתר האנציקלופדיה בריטניקה
↑  דגל ארבע הפרובינציות באתר YourIrish.com
ערך זה הוא קצרמרבנושא סמלים ובנושא אירלנד. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
דייוויד קופרפילד (סדרה, 1974)

| --- | --- |

עטיפת ה-DVD
 מבוסס על:  הרומן דייוויד קופרפילד מאת צ'ארלס דיקנס
 כותבים:  יו וייטמור
 בימוי:  ג'ואן קראפט
 שחקנים:  דייוויד ילנד מרטין ג'רוויס ארתור לאו דייוויד טרוטון
 ארץ מקור:  הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת
 שפות:  אנגלית
 מספר עונות:  1
 מספר פרקים:  6
 הפקה
 אורך פרק:  50 דקות
 שידור
 תקופת שידור מקורית:  1 בדצמבר 1974 – 5 בינואר 1975
 קישורים חיצוניים
 דף התוכנית ב-IMDb
דייוויד קופרפילד (באנגלית: David Copperfield) היא מיני-סדרה בריטית בת שישה חלקים המבוססת על הרומן באותו שם מאת צ'ארלס דיקנס. העיבוד נעשה בידי יו וייטמור, וביימה ג'ואן קראפט. הסדרה שודרה בערוץ BBC One מדי שבוע החל מ-1 בדצמבר 1974. ההפקה נעשתה בשיתוף Time-Life Television Productions.
התגובות לגרסה זו היו בדרך כלל חיוביות. בביקורת בעיתון האובזרבר כתב קלייב ג'יימס: ”הסדרה "דייוויד קופרפילד" היא טובה כפי שכולם אומרים. אנתוני אנדרוז מעביר היטב את המגרעות של סטירפורת', ואוריה היפ בגילומו של מרטין ג'רוויס הוא פלא של חן מעושה: לשמוע אותו מדבר זה כמו לדרוך על קרפדה מתה. אבל ארתור לאו בתפקיד מיקובר מתעלה על כולם. במובנים מסוימים הוא הולך בעקבותיו של וו. סי. פילדס, אבל מדבר באדיבות, ותנועותיו עדינות כמו אלה של אוליבר הארדי.”
צוות השחקנים

דייוויד ילנד – דייוויד קופרפילד
מרטין ג'רוויס – אוריה היפ
ארתור לאו – וילקינס מיקובר
דייוויד טרוטון – חם פגוטי
איאן הוג – דן פגוטי
טימותי בייטסון – מר דיק
פיישנס קולייר – בטסי טרוטווד
אנתוני אנדרוז – סטירפורת'
פטרישה ראוטלדג' – גברת מיקובר
ליז סמית' – גברת היפ
פט קין – פגוטי
שילה קית' – גברת סטירפורת'
בת' מוריס – דורה
הערות שוליים

↑  Clive James Visions Before Midnight, p.112. Fields played Micawber in the 1935 film version.
דודה ליזה

דודה ליזה (חנה רובינא) וויקטור קדוש (שי דנון) בהצגה בתיאטרון הבימה, 1969
דודה ליזה: מלודרמה ישראלית הוא מחזה ישראלי פרי עטו של נסים אלוני, משנת 1968. המחזה הועלה ב"תיאטרון הבימה" בינואר 1969, בבימויו של אלוני, וזיכה אותו בפרס נשיא המדינה לספרות בשנת 1971 (אז הוענק פרס זה לראשונה).
תקציר העלילה

עלילת המחזה מתרחשת בסתיו של שנת 1966 בגן ובטרקלין של אחוזתה של ליזה בלנק, כאשר בני משפחתה עלו לארץ ישראל בעלייה השנייה והקימו מושבה. האחוזה ממוקמת במושבה השוכנת בקרבת מועצה מקומית ישראלית.
ברקע המחזה ז'אק בלנק קינא באהבתו של בנו יוסף לאביגיל, לה עמד להינשא, ונתן את אביגיל לאחיו אלכסנדר במקום. בתגובה לכך יוסף בלנק רצח את אביו במרתף היין הביתי לעיניה של הדודה ליזה, אחותו של ז'אק.
לאחר מכן יוסף גורש לארצות הברית, שם הפך לג'ו, וישב בכלא במשך חמש עשרה שנה. מתא כלאו שלח יוסף שליחים במטרה לרצוח את הדודה ליזה. אך ליזה הפיקחית נישאה לשליחים, ובעזרתו של האגרונום ד"ר אטלס, השתלטה עליהם, סרסה אותם והפכה את השלישייה לגננים חסרי בינה. ובתמורה לעזרתו דודה ליזה הפכה את אטלס לארוסה הנצחי.
כעת, עם תחילת המחזה, יוסף שב לישראל מתוך כוונה להשיב לעצמו את רכוש אביו שנתון בידיה של ליזה. ליזה מעמידה פני נכה על כיסא גלגלים, ונעזרת באטלס האגרונום וביאשה, משרתה הזקן, כדי שיוסף (ג'ו) ישחק לידיה. אך היא חוששת גם ממרים, בתה של אביגיל, השבה מלימודיה בז'נבה ודומה לאמה כשתי טיפות מים, שכן גם היא רוקמת ברית עם יוסף לרצוח את ליזה. ויוסף (ג'ו) מתאהב במרים, בתה של אהובתו לשעבר. ליזה נעזרת בוויקטור קדוש, אמן שנשכר על ידה בעבר כדי ליצור דמויות שעווה של בני משפחתה המתים, ובשלב מסוים אף מבקשת ממנו ליצור את דמותה שלה, כך שהגננים חסרי הבינה שבאים לרצוח אותה, טועים ו'רוצחים' בסופו של דבר את דמות השעווה, במקום את ליזה עצמה. לבסוף ד"ר אטלס רוצח את יוסף ואת דודה ליזה, שבעבר הייתה מאוהבת באחיינה, מצטערת על כך בדיעבד.
המחזה בתיאטרון הרפרטוארי הישראלי

תיאטרון הבימה, הצגת בכורה: 18 בינואר 1969; מספר הצגות: 67
יוצרים:
מחזה ובימוי - נסים אלוני
תפאורה ותלבושות – אודרי ברגנר
תאורה- נתן פנטורין
שחקנים:
ליזה בלנק (דודה ליזה) - חנה רובינא
יוסף בלנק – נחום בוכמן
דוקטור אטלס – ישראל בקר
מרים בלאנק - אדית אסטרוק
ויקטור קדוש – שי דנון
יאשה סוכן הבית - חיים אמיתי / יוסי קיפניס
מאקס הגנן – רפאל קלצ'קין
לוצו הגנן - שמואל סגל
קוק הגנן – יוסי פולק
גברת פרל - בת עמי אלישיב-פינקל / סטלה אבני
המחזה בדפוס

נסים אלוני, דודה ליזה: מלודרמה ישראלית בשתי מערכות; עריכת המחזה לדפוס: דורי פרנס; ציורים ורישומים: אודרי ברגנר, תל אביב: ידיעות אחרונות - ספרי חמד, 2000.
לקריאה נוספת

יצחק בן-מרדכי, 'רצח במשפחה: קריאה במחזה "דודה ליזה" מאת נסים אלוני', בתוך: נורית יערי (עורכת), על מלכים, שחקנים וצוענים: מחקרים ביצירתו התיאטרונית של נסים אלוני, בני ברק: הקיבוץ המאוחד; המכון הישראלי לפואטיקה וסמיוטיקה ע"ש פורטר, אוניברסיטת תל אביב, 2005, עמ' 122–147.
הערות שוליים

↑  פרס הנשיא לנסים אלוני, דבר, 7 ביוני 1971.
גרמופון הזהב

| --- | --- |

 מדינה:  רוסיה רוסיה
 הגוף המעניק:  רוסקויה רדיו
 תקופת הפרס:  1996–הווה (כ־28 שנים)
 נקרא על שם:  פרס גראמי 
 grammofon.ru
 
גרמופון הזהב (ברוסית: Золотой граммофон) הוא אחד מטקסי פרסי המוזיקה החשובים ביותר ברוסיה ומצעד להיטים רוסקויה רדיו.
הפרס הוקם על ידי תחנת הרדיו "רוסקויה רדיו" והוא מתקיים מדי שנה מאז 1996. במשיך 15 שנה הנחה את הטקס איוואן אורגנט (משנת 2007 ועד 2022). לאחר מכן הטקס הונחה על ידי ואדים גאליגין ויקטרינה סקולקינה.
על הפרס

כדי לקבל את פרס גרמופון הזהב, השיר של האמן צריך להישאר ברשימה המובילה של מצעד הלהיטים במשך 20 שבועות ומעלה. בטקס עצמו מוכרזים שמותיהם של כל הזוכים בפרס לאחר שנבחרו תחת השפעת מאזיני "רוסקויה רדיו". גרמופונים מוצגים מדי שנה במוסקבה, בארמון הקרמלין הממלכתי, ובסנט פטרסבורג יום לאחר מכן, בהיכל הקרח. את הפרס לאמנים מעניקים נציגי מקצועות שונים - אנשים מהטלוויזיה, שחקני תיאטרון או קולנוע, נציגים של חוגים פוליטיים וכו'.
מספר הפרסים

מספר פסלוני "גרמופון הזהב" נכון לדצמבר 2021:
| מספר פסלונים |  |
| --- | --- |
23: פיליפ קירקורוב
19: ניקולאי בסקוב
16: ולרי מילדזה
14: גרגורי לפס
13: אני לוראק, קריסטינה אורבקייטה (אנ'), ולריה
12: דימה בילאן, סופיה רוטרו, ליובה
11: דמיטרי מליקוב
10: ורה ברז'נבה (אנ'), ויא גרה, לאוניד אגוטין (אנ')
9: מקסים, פולינה גאגארינה, רוקי וורך!, סטס מיכאילוב, סטאס פייכה (אנ'), ז'סמין (אנ'), איבנושקי International, סלאבה (אנ')
8: סרגיי לזרב, יולקה (אנ'), זארה, דיסקוטקה אווריאה (אנ'), אניטה צוי (אנ'), בלסטיאסצ'יאה (אנ')
7: יוליה סאביצ'בה, גליוקוזה (אנ'), אנג'ליקה וארום (אנ')
6: ולדימיר פרסניאקוב (אנ'), טאיסיה פובלי (אנ'), ניושה, טטיאנה בולנובה (אנ'), צ'אי ודוויום (אנ')
5: Artik & Asti (רו'), אירינה דובצובה (אנ'), דניס קליאבר (רו'), אירקלי (רו'), אלכסנדר רבה, Bi-2 ,Serebro, דניס מאידנוב (אנ'), ויקטוריה דיינקו (אנ'), פבריקה (אנ'),  אלסו, A-Studio (אנ'), סוגדיאנה (אנ'), ניקולאי נוסקוב (אנ'), סרגיי טרופימוב (אנ')
4: נוצ'ניי סנייפרי (אנ'), מקס ברסקיך (אנ'), בוריטו (רו'), סבטלנה לובודה, דז'יגאן (רו'), אירינה אלגרובה, אלכסנדר מרשל, לוליטה מילבסקיה,  וינטג', פוטפ ונסטיה (רו'), ילנה ואינגה (אנ'), קורני (אנ'), ורקה סרדוצ'קה, אולג גזמנוב, ולרי לאונטייב, Hi-Fi (אנ'), אוטפטיאה מושייניקי (רו'), בוריס מויסייב (אנ'), אלה פוגצ'ובה
3: ארטיום קאצ'ר (רו'),‏ Emin, פילטוב וקרס (רו'), דן בלן, דמיטרי קולדון, בנדרוס (רו'), נרגיז (אנ'), מיטיה פומין (אנ'), רפלקס (אנ'),‏ Uma2rman (אנ'), דיאנה גורצקאייה, קטיה לל (אנ'), זברי, אברהם רוסו (אנ'), טאנצי מינוס (אנ'), צ'לסי (רו'), נדז'דה קדישבה, אנה סבירידובה (רו'), סיריוגה, אריאנה (רו'), קברה-דואט אקדמיה (רו'), נסצ'סניי סלוצ'יי (אנ'), סטרלקי (אנ'), מקסים פדייב, יוליאנה קראולובה (אנ')
2: מארי קראימבררי, Zivert, האנה, מוט (רו'), ילנה סבר (רו'),‏ 5sta Family (רו'), ביאנקה, ויאצ'סלב דוברינין, יוסיף קובזון, מורלניי קודקס (אנ'), אלכסנדר קוגן (אנ'), נטלי (אנ'), נפרה (רו'), אלכסנדר רוזנבאום, ולבט (רו'), יגור קריד (אנ'),‏ Quest Pistols (אנ'), ז'אנה פריסקה (אנ'), משינה ורמני, שורה (אנ'), גורוד 312 (אנ'), זולוטויה קולצו (אנ'), אנדריי גובין, נטשה קורוליובה, מאשה רספוטינה, אליונה אפינה (אנ'), מרינה חלבניקובה (אנ'), מוראט נסירוב (אנ'), פרמייר מיניסטר, סמיסלוביאה גליוצינאציי (אנ')
פרס מיוחד על תרומה בפיתוח המוזיקה של המולדת:
יורי מליקוב (רו'), אלכסנדר רוזנבאום, לב לשצ'נקו (2), ולרי לאונטייב, לריסה דולינה, יורי אנטונוב (2), אדוארד חיל, אלכסנדר סרוב,  יורי ניקולייב (אנ'), סופיה רוטרו, אלכסנדר בויינוב, ויאצ'סלב דוברינין (2), סרגיי ז'וקוב (אנ') (רוקי וורך!), משינה ורמני, ליובה, איגור סרוחנוב (אנ'), זמלניאה, ליודמילה זיקינה, אירינה אלגרובה, לאימה ואיקולה.
הערות שוליים

↑  https://tgr.partners/2018/11/01/xxiii-golden-gramophone-music-award/
דגל קאופנס

| --- | --- |

 סוג הדגל:  
 הונף לראשונה:  17 בינואר 1781
ציורו של ארציבלד ווילארד "הרוח של 76'" משנת 1876 המתאר את דגל קאופנס ברקע
דגל קאופנס (באנגלית: Cowpens flag) או דגל השלישית ממרילנד (באנגלית: 3rd Maryland flag) הוא גרסה מוקדמת של דגל ארצות הברית אשר על פי המסורת הונפה בקרב קאופנס במלחמת העצמאות של ארצות הברית. הדגל עוצב על פי תקנות הדגל משנת 1777, בדומה לדגל בטסי רוס, אשר כללו דגל עם 13 פסים אופקיים, אדומים ולבנים, וקנטון בצבע כחול שעליו 13 כוכבים לבנים. בדומה לדגל בטסי רוס, גם כוכבי דגל זה מסודרים במעגל, אולם המעגל בדגל זה כולל 12 כוכבים, כאשר הכוכב ה-13 נמצא במרכזו.
על פי המסורת, דגל זה הונף בידי ויליאם באצ'לר מהרגימנט השלישי של מרילנד במהלך קרב קאופנס ב-17 בינואר 1781, ועיצוב 12 הכוכבים ואחד במרכזו נודע בשם "עיצוב השלישית ממרילנד". מחקרים היסטוריים חולקים על שיוכו של הדגל לקרב הזה ממספר סיבות:
הרגימנט השלישי של מרילנד לא לחם בקרב קאופנס.
הרגימנטים האמריקאים לא הורשו להניף את דגל הפסים והכוכבים
הדגל אשר נתרם בידי משפחתו של באצ'לר לא תואם לבדים ולטכניקות התפירה של המאה ה-18 אלא יותר לאלה של סוף המאה ה-19.
עיצוב השלישית ממרלינד הוסיף להיות פופולרי גם כאשר נוספו כוכבים נוספים לדגל. הצעה לעיצוב דגל לאומי ודגלון חרטום בעלי 15 כוכבים נחתמה בידי תומאס ג'פרסון בשנת 1808, והיא כללה עיצוב של 14 כוכבים במעגל ואחד במרכז.
ד'תתקי"ח

ד'תתקי"ח (4918)  היא שנה עברית  אשר  החלה ביום א' בתשרי, אור ל-7 בספטמבר 1157 (לפי הלוח היוליאני, שהיה נהוג אז), והסתיימה ביום כ"ט באלול, 25 באוגוסט 1158. שנה מסוג זחא, איננה מעוברת, ואורכה 353 ימים. זו שנה רביעית לשמיטה.
לוח שנה > מאפייני לוח השנה

שנה מסוג זחא, ובה 353 ימים.
שנה "פשוטה": שאיננה מעוברת ובה חודש אדר אחד.
שנה "חסרה": שבה חשוון וכסלו בני 29 יום כל אחד
ט"ו באדר חל בשבת, ולכן שושן פורים נחוג שלושה ימים - בערים שהיו מוקפות חומה - מיום שישי י"ד באדר ועד יום ראשון ט"ז באדר - זהו פורים משולש.
י"ד בניסן, ערב פסח, חל בשבת, ולכן חלים דיני ערב פסח שחל בשבת.
היסטוריה של עם ישראל
דינמו מינסק (כדוריד)

| --- | --- |

 מידע כללי
 תאריך ייסוד:  2008
 ליגה:  הליגה הבלארוסית
 תארים
 מספר אליפויות:  5
 מספר גביעים:  2
 תלבושת
 www.dinamohandball.by
דינמו מינסק (בבלארוסית: Гандбольны клуб Дынама Мінск) היא קבוצת כדוריד מהעיר מינסק שבבלארוס שהתמודדה בליגה הבלארוסית בכדוריד.
הקבוצה נוסדה בשנת 2008 וזכתה בליגה הבלטית (2009) ולרשותה חמש זכיות באליפות הליגה הבלארוסית (2009, 2010, 2011, 2012, 2013), שתי זכיות בגביע הלאומי (2010, 2013) והעפלה לשלב שמינית גמר ליגת האלופות בכדוריד בעונת 2012/2013.
תארים

זכייה (1): 2009
זכייה (5): 2009, 2010, 2011, 2012, 2013
זכייה (2): 2010, 2013
סגנות (1): 2009
דייוויד קופרפילד (סרט, 1913)

| --- | --- |
 מבוסס על:  הרומן דייוויד קופרפילד מאת צ'ארלס דיקנס
 בימוי:  תומאס בנטלי 
 הופק בידי:  ססיל הפוורת 
 תסריט:  תומאס בנטלי 
 שחקנים ראשיים:  אלמה טיילור רג'ינלד שפילד
 מדינה:  הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת
 חברת הפקה:  סרטי הפוורת'
 חברה מפיצה:  Walturdaw
 הקרנת בכורה:  אוגוסט 1913  ארצות הברית 1 בדצמבר 1913
 משך הקרנה:  67 דקות
 שפת הסרט:  סרט אילם, כתוביות באנגלית
 סוגה:  סרט דרמה, סרט אילם 
 דף הסרט ב־IMDb
 
דייוויד קופרפילד (באנגלית: David Copperfield) הוא סרט אילם שחור-לבן בריטי משנת 1913. הסרט מבוסס על הרומן "דייוויד קופרפילד" מאת צ'ארלס דיקנס. הוא אחד הסרטים באורך מלא הבריטיים הראשונים שנוצרו בתקופה שתעשיית הקולנוע העולמית החלה לעבור מיצירת סרטים קצרים לעבר יצירות ארוכות ושאפתניות יותר.
הסרט נוצר על ידי חברת Hepworth Manufacturing Corporation, בהפקת ססיל הפוורת'. תומאס בנטלי ביים וכתב את התסריט. בממלכה המאוחדת יצא הסרט לאקרנים באוגוסט 1913, ובארצות הברית ב-1 בדצמבר 1913. אורך הסרט 67 דקות על גבי שבעה סלילים.
בביקורת על הסרט במגזין The Dickensian נכתב:
הקרנת הסרט נמשכת כמעט שעתיים, והוא מחולק לשישה חלקים. הוא מספר את תולדותיו של דייוויד החל מחייו עם בלונדרסטון ועד לאיחודו המאושר עם אגנס. את דמותו של דייוויד מגלמים שלושה שחקנים שונים, מאסטר אריק דזמונד, מר לן בת'ל ומר קנת' ור. הראשון היה אחד השחקנים-ילדים הנבונים ביותר. אין לנו די מקום לדבר על כל הדמויות שהוצגו. כל אחת מהן הייתה פרי רוחו של דיקנס שהפיח בהן חיים.
הסרט כולל את כל הדמויות הבולטות, ואת כל האירועים החשובים בספר, שהופכים את הסיפור למובן לצופה. כמו כן הם מתרחשים במקומות שבהם מיקם אותם הסופר.
צוות השחקנים

רג'ינלד שפילד – דייוויד קופרפילד הילד
לן בת'ל – דייוויד קופרפילד הנער
קנת' ור – דייוויד קופרפילד הבוגר
עדנה מיי – אמילי הילדה
איימי וריטי – אמילי הבוגרת
אלמה טיילור – דורה ספנלו
ה. קולינס – וילקינס מיקובר
מיס וסט – אמה מיקובר
ג'ק הולקאפ – אוריה היפ
ג'יימי דרלינג – דניאל פגוטי
ססיל מנרינג – ג'יימס סטירפורת'
הערות שוליים

↑  David Copperfield on the British Film Institute website
↑  David Copperfield on 123 Nonstop Movies
↑  David Copperfield on the Cinemaatograph, The Dickensian , Vol IX, No. 10, October 1913
דייוויד קופרפילד (מיני-סדרה, 1986)

| --- | --- |

עטיפת ה-DVD
 מבוסס על:  הרומן "דייוויד קופרפילד" מאת צ'ארלס דיקנס
 בימוי:  בארי לטס
 ארץ מקור:  הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת
 שפות:  אנגלית
 מספר עונות:  1
 מספר פרקים:  10
 שידור
 רשת שידור:  BBC
 תקופת שידור מקורית:  1986–1987
 קישורים חיצוניים
 דף התוכנית ב-IMDb
דייוויד קופרפילד (באנגלית: David Copperfield) היא מיני-סדרה בת עשרה פרקים, ששודרה ב-1986 ו-1987, המבוססת על הרומן "דייוויד קופרפילד" מאת צ'ארלס דיקנס. את התסריט כתב ג'יימס אנדרו הול. במאי הסדרה היה בארי לטס, והמפיק היה טרנס דיקס.
העיבוד עוקב אחרי סיפורו של דייוויד קופרפילד, החל מימי ילדותו בהשגחתו של מר מרסטון ואחותו האכזריים, ומנוסתו לטיפולה של דודתו בטסי טרוטווד. אחר כך הוא נוסע ללונדון ופוגש את בני משפחת מיקובר, ואת אוריה היפ הנוכל. שם הוא מתאהב בדורה ספנלו המפונקת.
הסדרה הייתה מועמדת לפרס האקדמיה הבריטית לאמנויות הקולנוע והטלוויזיה (BAFTA) לשנת 1986 בקטגוריית תוכניות הילדים.
סצנות מתוך הסדרה צולמו בהולם-נקסט-דה-סי שבמחוז נורפוק.
צוות השחקנים

קולין הארלי – דייוויד קופרפילד
ברנדה ברוס – בטסי טרוטווד
סיימון קאלו – וילקינס מיקובר
ג'רמי ברודנל – ג'יימס סטירפורת'
פרצ'סקה הול – דורה ספנלו / קלרה קופרפילד
ג'ני מקרקן – קלרה פגוטי
רונלד הרדמן – ברקיס
הילרי מייסון – מרת גאמידג'
נטלי אוגל – אגנס ויקפילד
אוון טיל – האם פגוטי
סטיבן ת'ורן – דניאל פגוטי
תורלי וולטרס – מר דיק
פול ברייטוול – אוריה היפ
אוליבר קוטון – אדוארד מרדסטון
סנדרה פיין – אמה מיקובר
איירין ריצ'רד – ג'וליה מילס
ניל סווטנהאם – תומאס טראדלס
פאני קרבי – גברת קרופ
שרה קרודן – ג'יין מרדסטון
דייוויד דקסטר – דייוויד הילד
ואלרי גוגאן – אמילי
נולן המינגס – דייוויד הצעיר
טרנס לודג' – פרנסיס ספנלו
ניירי דון פורטר – גברת סטירפורת'
ג'ון בייקר – טיפי
ניקולס בונד-אוון – ילד ראשון
כריס צ'אנדלר – ילד שני
דילן דולן – טראדלס הצעיר
לאון איגלס – מר שארפ
אליסון פיסק – רוזה דרטל
ג'ונתן לייסי – דמפל
ארטרו מוריס – מר ויקפילד
רג'י אוליבר – מר מל
ג'ון סאווידנט – מר קריקל
אן ויי – גברת היפ
הערות שוליים

↑  David Copperfield on the BAFTA website
↑  David Copperfield on the Holme-next-the-sea website
דיאבלרה (הר)

| --- | --- |

מראה הר דיאבלרה מצידו הדרומי (מעמק הרון)
 מידע כללי
 גובה:  3,210 מטר
 מדינה:  שווייץ 
 מיקום:  שווייץ שווייץ, גבול הקנטונים וו וואלה
 רכס הרים:  האלפים הברניים
 אורך הרכס:  100 קילומטר
 קואורדינטות:  46°18′14″N 7°11′21″E﻿ / ﻿46.30389°N 7.18917°E﻿ / 46.30389; 7.18917
  (למפת שווייץ מוגדלת) ברן בזל ז'נבה ציריך לוגאנו לוזאן לוצרן סנט גאלן כור צרפת גרמניה איטליה אוסטריה ליכ.דיאבלרה(למפת שווייץ רגילה) ברן בזל ז'נבה ציריך לוגאנו לוזאן לוצרן סנט גאלן כור צרפת גרמניה איטליה אוסטריה ליכ.דיאבלרה
 
דיאבלרה (בצרפתית Les Diablerets) הוא הר ברכס האלפים הברניים המתנשא לגובה של 3,210 מטר מעל פני הים, וממוקם בגבול הקנטונים וו וואלה  בשווייץ.
פסגת ההר היא הנקודה הגבוהה ביותר בקנטון וו.
מראה פסגת ההר מצידו הדרומי.
גאוגרפיה

ההר נמצא בסמוך לעיירת הנופש והסקי דיאבלרה.
פסגת ההר היא קו הגבול הרשמי שבין העיירות קונטה שבקנטון ואלה ואורמון-דסו ובה שבקנטון וו.
בסמוך לפסגת ההר נמצא קרחון דיאבלרה וכן קרחון טסנפלאורון הנקרא גם קרחון דיאבלרה או קרחון 3000.
תיירות

ההר הוא חלק מאתר הסקי קרחון 3000 הכולל בנוסף את העיירות גריון ווילאר-סור-אולון, בעיירה דיאבלרה השוכנת למרגלות ההר ניתן למצוא בתי מלון רבים מרכז קניות, ובית ספר לסקי.
ניתן להגיע בקלות לפסגת ההר והקרחונים על ידי רכבל העולה מקול דה פיאו (Col du Pillon) (שנמצא בכביש המקשר בין העיירות דיאבלרה וגשטאט), לפסגת טט או שאמו ומשם ברכבל נוסף לפסגת הטט רוז' שם מתחיל אתר הסקי קרחון 3000 הפתוח גם בימי הקיץ וכולל הפעלות ואקסטרים לכל המשפחה.
טופוגרפיה

מסיב דיאבלרה כולל גם את ההרים:
אולדנהורן
טט רונד
סקס רוז'
טור סט. מרטין
קילן
מראה ההרים סקס רוז' (משמאל) ודיאבלרה (מימין) והרכבל העולה לפסגה מאגם ריטו
דינמו מוסקבה (רוגבי)

| --- | --- |
 תאריך ייסוד:  1936 
 rcdynamo.ru
 
דינמו מוסקבה (ברוסית: Регбийный клуб «Динамо» Москва) הוא אחד ממועדוני הרוגבי הראשונים ברוסיה. נוסד בשנת 1936, התקיים עד שנת 1949. לאחר תחיית הרוגבי בברית המועצות, הוא היה קיים בשנים 1962–1973. בשנת 2004 הוקם מחדש שוב.
המועדון מתמודד בליגת המשנה הרוסית ברוגבי ובגביע הרוסי ברוגבי.