stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פרס באפט"א לעריכה הטובה ביותר
הערות שוליים

↑  "Orange British Academy Film Awards: Rules and Guidelines 2008 – 2009" (PDF). British Academy of Film and Television Arts. אורכב מ-המקור (PDF) ב-2011-07-28. נבדק ב-9 בינואר 2009. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  In 2008, there were six films nominated instead of the usual five because of a tie in the voting.
↑  "Film | Editing in 2021". British Academy of Film and Television Arts. נבדק ב-8 בפברואר 2022. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Film | Editing in 2022". British Academy of Film and Television Arts. נבדק ב-8 בפברואר 2022. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  אלון פרוכטר, "במערב אין כל חדש" מוביל את רשימת המועמדים לטקס פרסי הבאפט"א, באתר כאן – תאגיד השידור הישראלי, 19 בינואר 2023
| פרס באפט"א לקולנוע |
| --- | --- | --- |
| פרסים עכשוויים | שחקן • שחקנית • סרט אנימציה • סרט בריטי • ליהוק • צילום • עיצוב תלבושות • בכורה לתסריטאי, במאי או מפיק בריטי מצטיין • במאי • סרט תיעודי • עריכה • הסרט הטוב ביותר • סרט שאינו בשפה האנגלית • איפור ועיצוב שיער • מוזיקה • עיצוב הפקה • כוכב עולה • תסריט מעובד • תסריט מקורי • סרט אנימציה קצר • סרט קצר • סאונד • שחקן משנה • שחקנית משנה • אפקטים חזותיים |  |
| פרסים מיוחדים | פרס עמית באפט"א • תרומה מצטיינת לקולנוע • פרס מיוחד |  |
| פרסי עבר | פרס השחקן המבטיח • התסריט • התסריט הבריטי • השחקן הבריטי • השחקן הזר הטוב ביותר • השחקנית הבריטית • השחקנית הזרה |  |
| טקסים | 1947 • 1948 • 1949 • 1950 • 1951 • 1952 • 1953 • 1954 • 1955 • 1956 • 1957 • 1958 • 1959 • 1960 • 1961 • 1962 • 1963 • 1964 • 1965 • 1966 • 1967 • 1968 • 1969 • 1970 • 1971 • 1972 • 1973 • 1974 • 1975 • 1976 • 1977 • 1978 • 1979 • 1980 • 1981 • 1982 • 1983 • 1984 • 1985 • 1986 • 1987 • 1988 • 1989 • 1990 • 1991 • 1992 • 1993 • 1994 • 1995 • 1996 • 1997 • 1998 • 1999 • 2000 • 2001 • 2002 • 2003 • 2004 • 2005 • 2006 • 2007 • 2008 • 2009 • 2010 • 2011 • 2012 • 2013 • 2014 • 2015 • 2016 • 2017 • 2018 • 2019 • 2020/21 • 2021 • 2022 • 2023 • 2024 |  |
מבצע חנית נפטון

אוסאמה בן לאדן, 1997
מבצע חנית נפטון (באנגלית: Operation Neptune Spear; בתחילה כונה בטעות באמצעי תקשורת ברחבי העולם מבצע ג'רונימו) היה מבצע צבאי של צבא ארצות הברית, בו נהרג הטרוריסט הסעודי אוסאמה בן לאדן, מנהיגו של ארגון הטרור האסלאמיסטי הסוני הקיצוני אל-קאעידה, אשר היה אחראי לפיגועים רצחניים ברחבי העולם ובהם פיגועי 11 בספטמבר.
המבצע הצבאי להריגת בן לאדן תוכנן ונוהל על ידי הכוחות המזוינים של ארצות הברית, בהוראתו של הנשיא ברק אובמה, בביצוע לוחמי הכוחות המיוחדים, "צוות 6" של יחידת "אריות הים" (Navy SEALs), ב-2 במאי 2011, בעיר אבוטאבאד, כ-50 קילומטרים צפונית לאיסלאמאבאד בירת פקיסטן.
רקע

בעקבות פיגועי 11 בספטמבר פתחה ארצות הברית במצוד רחב היקף ללכידתו או הריגתו של אוסאמה בן לאדן, מנהיג ארגון הטרור אל-קאעידה, שסומן כאחראי לפיגועים אלה. עם כניסתו לתפקיד נשיא ארצות הברית, הורה ברק אובמה לראש סוכנות הביון המרכזית, ליאון פאנטה, כי משימת איתורו והריגתו של בן לאדן היא משימה ראשונה במעלה ויש להפנות אליה את כל המאמצים הנדרשים.
רקע > איתור הבלדר

איתור הבלדרים של ארגון אל-קאעידה היה בעדיפות ראשונה עבור חוקרי ה-CIA, בשל הנחת העבודה לפיה בן לאדן לא יידע את פעילי ארגון אל-קאעידה או את המפקדים הבכירים של הארגון בדבר מקום הימצאו, ובמקום זאת נהג לתקשר עם מפקדי ופעילי הארגון באמצעות בלדרים.
בשנת 2002 קיבלו החוקרים מידע מודיעיני על כך שאחד הבלדרים של אל-קאעידה פועל תחת הכינוי "אבו אחמד אל-כוויתי". בשנת 2003 ח'אלד שיח' מוחמד, המפקד המבצעי לכאורה של ארגון אל-קאעידה שהואשם על ידי ארצות הברית בתכנון מתקפת הטרור של ה-11 בספטמבר, חשף במהלך חקירה כי הוא מכיר את אל-כוויתי, אך כי אל-כוויתי לא היה פעיל בארגון.
בשנת 2004 אסיר בשם חסן גול ציין במהלך חקירה כי אל-כוויתי היה מקורב לבן לאדן, כמו גם ח'אלד שייח' מוחמד ויורשו של מוחמד - אבו פרג' אל-ליבי. כמו כן גול ציין גם כי אל-כוויתי לא נראה במשך זמן רב – עובדה אשר הובילה את החוקרים האמריקנים לחשוד כי אל-כוויתי עבד בשירותו של בן לאדן. אבו פרג' אל-ליבי נלכד בשנת 2005 והועבר למתקן הכליאה בגואנטנמו בספטמבר 2006. אבו פרג' סיפר לחוקרי ה-CIA כי השליח של בן לאדן היה אדם בשם מאולאווי עבד אל-ח'אליק ג'אן והכחיש את הסברה לפיה הכיר את אל-כוויתי. מכיוון שגם מוחמד וגם אל-ליבי המעיטו בחשיבותו של אל-כוויתי, החוקרים האמריקנים העריכו כי אל-כוויתי היה חלק מהמעגל הפנימי של בן לאדן.
במהלך 2010 גורמים אמריקנים הצליחו לאתר שיחה טלפונית שבוצעה עם אל-כוויתי. בעקבות כך, במהלך אוגוסט 2010 אנשי ה-CIA איתרו את אל-כוויתי וניהלו אחריו מעקב עד אשר הוא הוביל את האמריקנים למתחם באבוטאבאד, כ-50 ק"מ מצפון לאסלאמאבאד בירת פקיסטן, שלבסוף התברר כי שם הסתתר בן לאדן.
רקע > המתחם

במהלך ספטמבר 2010, קבע ה-CIA כי המתחם הוקם במטרה להסתיר בכיר בארגון אל-קאעידה, וכי קיימת סבירות גבוהה כי בן לאדן עצמו מתגורר במתחם זה. האמריקנים שיערו שבן לאדן מתגורר במתחם יחד עם אשתו הצעירה.
המתחם המבוצר, בגודל של כ-280 מ"ר, נבנה במהלך שנת 2004, הוא בעל שלוש קומות, ונמצא בקצה דרך עפר צרה, 4 ק"מ צפון-מזרחית למרכז העיר אבוטאבאד. אבוטאבאד היא במרחק 160 ק"מ מהגבול המזרחי של פקיסטן עם אפגניסטן (בסביבות 32 ק"מ מהודו). המתחם נמצא במרחק 1.3 ק"מ דרום-מערבית לאקדמיה הצבאית לקצינים של פקיסטן, בלב העיר אבוטאבאד. המתחם השתרע על חלקת אדמה אשר גדולה פי שמונה מזו של הבתים הסמוכים לה, והיה מוקף בקירות בטון בגובה 3.7 - 5.5 מטרים ועליהם גדר תיל. למתחם היו שני שערים, ולקומה השלישית של הבניין הייתה מרפסת עם מסך הסוואה בגובה 2.1 מטרים.
המתחם לא היה מחובר כלל לשירותי אינטרנט או טלפוניה. תושבי המתחם נהגו לשרוף את האשפה שלהם, בשונה משכניהם, אשר אשפתם נאספה באופן קבוע.
ה-CIA קיים תצפית על הבית ממקום לא ידוע בתוך אבוטאבאד במשך מספר חודשים. צוות של ה-CIA השתמש בסייענים ובטכניקות אחרות על מנת לאסוף מידע מודיעיני על המתחם. המתחם נותר נטוש לאחר מותו של בן לאדן.
תצלום אוויר של המתחם בו שהה בן לאדן
הדמיה של המתחם בו שהה בן לאדן
רקע > ההכנות למבצע

חודשים של עבודה קדחתנית הובילו את אנשי המודיעין האמריקני להעריך במידה רבה של ודאות שהמתחם המבוצר משמש מקלט לבן לאדן ובני משפחתו. בהתאם, נשיא ארצות הברית דאז, אובמה, קבע כי המידע המודיעיני שהוצג לו מהימן דיו כדי להתחיל את תכנונו של מבצע צבאי. על תכנון המבצע והפיקוד עליו הופקד מפקד פיקוד המבצעים המיוחדים המשולבים, תת-אדמירל ויליאם מקרייוון, איש הקומנדו הימי האמריקני בעברו.
מקרייוון המליץ לנשיא אובמה על אחת משלוש חלופות: לבצע פשיטה המשלבת כוחות אמריקנים ופקיסטנים, לשלוח טייסת מפציצים חמקנים לגיחת הפצצה על היעד, או לערוך פשיטת קומנדו שתתבצע תוך שימוש בכוחות אמריקנים בלבד. נוכח רצונו של הממשל האמריקני למנוע את דליפת המודיעין הרגיש הוחלט שלא לשתף במבצע גורמים לא אמריקנים, ובהם ממשלת פקיסטן. הרצון לצמצם את מספר הנפגעים מקרב האזרחים הלא מעורבים, והשאיפה להשיג ודאות מוחלטת ככל שניתן כי המשימה בוצעה ובן לאדן נהרג, הובילו להחלטה שלא להפציץ את המתחם.
צוות שש של הקומנדו הימי האמריקני יחידת אריות הים (המתמחה בלוחמה בטרור ונחשב למעולה שבצוותים), אשר מקרייוון שירת בו כמפקד פלוגה, נבחר לבצע את המשימה בשיתוף עם טייסת המסוקים וטייסים של יחידת העילית הרגימנט האווירי למבצעים מיוחדים ה-160, לצד לוחמי האגף לפעולות מיוחדות של ה-CIA. הלוחמים התאמנו במשך כחודש על מודלים מבוצרים במזרח ובמערב ארצות הברית. הנשיא אישר את המבצע ב-29 באפריל.
מהלך המבצע

הכוחות למבצע, שקיבל את שם הקוד "חנית נפטון", התמקמו בבסיס פעולה קדמי בעיר ג'לאלאבאד שבאפגניסטן. המועד המוקדם ביותר בו ניתן היה לבצע את הפעולה היה יום שבת, 30 באפריל, אולם הפעולה לא יצאה לפועל עקב מזג אוויר קשה באזור המתחם בו שהה בן לאדן. למחרת ביום ראשון השתפר מזג האוויר.
באישון לילה חצו שני מסוקי בלק-הוק חמקניים של צבא ארצות הברית את הגבול בין אפגניסטן לפקיסטן. 45 דקות אחריהם טסו שני מסוקי צ'ינוק לגיבוי ועם דלק למסוקי הבלק הוק והמתינו בנקודה בשם ביליאני צפונית לאבוטאבאד. ביום שני, 2 במאי, לפנות בוקר, לאחר טיסה של כ-90 דקות, הגיעו המסוקים ליעד. אחד מהמסוקים שהיה אמור לרחף מעל הבית ולהנחית לוחמים על הגג, בשל זרמי אוויר שעלו מהמתחם איבד את היציבות שלו ונחת נחיתת חירום בתוך המתחם והושבת. למרות התקלה הזו האמריקנים הנחיתו את כל 24 הלוחמים מצוות שש בשלום.
מרגע הנחיתה התפתח במקום קרב יריות מטווחים קצרים עם הבלדר של בן לאדן. במהלך חילופי האש עם הבלדר הרגו הכוחות האמריקנים את הבלדר של בן לאדן בנוסף לאישה בוגרת, אשר לפי ההערכה הייתה אשתו של הבלדר. קרוב המשפחה של הבלדר ובנו של בן לאדן נהרגו בהמשך על ידי הכוחות האמריקנים בקומה הראשונה של הבית הראשי במתחם. בהמשך עברו הכוחות האמריקנים מחדר לחדר וטיהרו את הבית מן הקומה התחתונה לעליונה, כאשר הם אוזקים באזיקוני פלסטיק מספר אנשים לא חמושים אשר שהו ברחבי המתחם, בהם נשים וילדים.
הכוחות האמריקנים נתקלו בבן לאדן בקומה השלישית של הבניין הראשי במתחם – לפי הדיווחים בן לאדן הציץ מעל למעקה שבקומה השלישית ובאופן מיידי נסוג לחדרו. הכוחות האמריקנים עקבו באופן מיידי אחריו לחדרו ושם ירו בו למוות. על אף שנמצאו כלי נשק בחדרו של בן לאדן, בן לאדן לא היה חמוש בעת שנורה. בן לאדן נפגע מכדור בחלק השמאלי של ראשו ומכדור בחזהו.
הנשיא אובמה ויועציו עקבו אחר המבצע מחדר המצב בבית הלבן ועודכנו בזמן אמת. בסיום הפשיטה, שארכה 38 דקות, התפנו הלוחמים במסוקים כשברשותם הגופה של בן לאדן. לא היו נפגעים לכוח הפושט. הכוחות האמריקנים הותירו את הגופות של ארבעת האנשים האחרים שנהרגו בפשיטה באזור המתחם. כמו כן, הכוחות האמריקנים החרימו במהלך הפשיטה דיסקים קשיחים, מסמכים, תקליטורי DVD, מכשירי אחסון נתונים ניידים, כדי לנתח את המידע אשר מצוי בהם במועד מאוחר יותר.
אחד המסוקים האמריקנים אשר נפגע במהלך הפשיטה ונאלץ לבצע נחיתת חירום בשטח המתחם, פוצץ על ידי הלוחמים האמריקנים באמצעות חומר נפץ. עם זאת שרידי הזנב שלו שרדו והיה בהם להסגיר חלק ממאפייני החמקנות שלו. מסוק צ'ינוק 1 טס לעבר המתחם וחילץ את הלוחמים של המסוק שנפגע וטס ישירות לאפגניסטן, בעוד שהבלק הוק השני טס צפונה וחבר למסוק צ'ינוק 2 בביליאני כדי לתדלק, ולאחר מכן שניהם חזרו ביחד לאפגניסטן, כאשר מטוס F16 פקיסטני מנסה לאתר אותם. לאחר ארבע שעות פעילות כל הכוחות שהשתתפו במבצע חזרו לאפגניסטן.
למרות שהזיהוי של בן לאדן לא היה ודאי בנקודת הזמן הזו והתבסס בעיקר על נתונים פיזיים כמו גובה ודמיון חיצוני, נשיא ארצות הברית, ברק אובמה, החליט לצאת בליל ה-1 במאי (זמן מקומי בארצות הברית) בנאום לאומה האמריקנית שבו בישר:
הנשיא ברק אובמה העניק ללוחמי הקומנדו הימי צל"ש נשיאותי יחידתי בשל הצלחתם במשימה.
זיהוי הגופה וקבורתה בים

כוחות הצבא האמריקנים השתמשו בשיטות מרובות על מנת לאמת את זהות גופתו של אוסאמה בן לאדן:
מדידות של הגופה: אורך הגופה היה זהה לגובהו של אוסאמה בן לאדן (1.93 מטר).
תוכנת זיהוי פנים: יחידת אריות הים שלחה תצלום של הגופה למטה ה-CIA בלאנגלי שבווירג'יניה לניתוח זיהוי פנים אשר הניב סבירות של 90 - 95 אחוזים.
זיהוי מגורם המקושר לבן לאדן: אחת מנשותיו של בן לאדן זיהתה את גופתו. היא גם קראה בשמו במהלך הפשיטה, ובכך סייעה בשוגג לכוח האמריקני על הקרקע לזהות אותו.
בדיקות DNA: סוכנות הידיעות AP והניו יורק טיימס דיווחו כי גופתו של בן לאדן זוהתה גם באמצעות בדיקת DNA שנלקחה על ידי דגימת רקמות ודגימת דם שנלקחו מאחותו של בן לאדן שנפטרה מסרטן המוח.
שרידי גופתו של בן לאדן הושלכו לים במיקום סודי, וזאת משני טעמים עיקריים: אף מדינה ערבית לא רצתה לקבור אותו בשטחה וכן מניעת הפיכת קברו לאתר עלייה לרגל.
זיהוי הגופה וקבורתה בים > העדויות המצולמות של הגופה

גופתו של בן לאדן צולמה על ידי כוחות ארצות הברית מספר פעמים (בפקיסטן, באפגניסטן ועל סיפונה של נושאת המטוסים "קרל וינסון". בהמשך התעורר ויכוח בשאלה האם להפיץ את התמונות לאמצעי התקשורת. התומכים בהפצת תמונות הגופה טוענים כי התצלומים יוכיחו באופן חד משמעי כי בן לאדן נהרג, וימנעו תאוריות קונספירציה בנושא. בעוד שאחרים הביעו חשש כי תצלומי הגופה ילהיטו סנטימנטים אנטי אמריקניים במזרח התיכון, וישמשו בעתיד לצורך תעמולה אנטי אמריקנית ובכך יסכנו את הציבור האמריקני. ראש ה-CIA, ליאון פאנטה, ציין בריאיון לרשת NBC כי לפי דעתו תמונות הגופה של בן לאדן "בסופו של דבר" יפורסמו באמצעי התקשורת, אך בעקבות דבריו גורמים רשמיים בבית הלבן הכחישו במהרה כי התקבלה החלטה לפרסם את התצלומים וציינו כי הצילומים "מבעיתים". הנשיא אובמה החליט בסופו של דבר שלא להפיץ את התמונות.
ב-4 במאי, פרסמה סוכנות רויטרס תמונות אשר לטענתה צולמו על ידי פקיד ביטחון בפקיסטן, לאחר הפשיטה על המתחם בו שהה בן לאדן. תמונות אלו כללו תמונות של הריסות המסוק ושל שלוש גופות של גברים.
טענות בדבר תמיכה פקיסטנית בהסתרת בן לאדן

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
לאחר המבצע גורמים רשמיים רבים ברחבי העולם מתחו ביקורת רבה על תפקידה של פקיסטן במבצע. מנגד, גורמים רשמיים בפקיסטן עמדו בתוקף על כך שלא היה ברשותם שום מידע מוקדם שהצביע על כך שמקום הימצאו של בן לאדן הוא באבוטאבאד.
טענות בדבר תמיכה פקיסטנית בהסתרת בן לאדן > טענות נגד פקיסטן

טענות רבות הועלו נגד ממשלת פקיסטן על כך שסייעה בהסתרתו של בן לאדן. הביקורת על ההתנהלות של פקיסטן התבססה בין היתר על כך שהמתחם המבוצר בו שהה בן לאדן היה קרוב מאוד לאקדמיה הצבאית של פקיסטן, על כך שארצות הברית בחרה שלא ליידע את הרשויות בפקיסטן על השקת המבצע, ועל המוסר הכפול לכאורה של פקיסטן בנוגע למבצעיהם של מתקפת הטרור במומבאי בשנת 2008. תכתובת של דיפלומטים אמריקנים אשר הודלפה על ידי אתר ההדלפות ויקיליקס חשפה בין היתר כי דיפלומטים אמריקנים ציינו שכוחותיו של בן לאדן קיבלו אזהרה מוקדמת מגורמים מסוימים בשירותי הביטחון הפקיסטנים בכל פעם שהכוחות האמריקנים ניסו לפשוט על מקומות המסתור שלו. כמו כן התכתובת המודלפת ציינה כי המודיעין הבין-שירותי (ISI), סוכנות המודיעין של פקיסטן, סייעו להבריח אנשי מליציה חמושים מארגון אל-קאעידה לאפגניסטן כדי שילחמו בכוחות נאט"ו המוצבים באפגניסטן. על פי התכתובת שהודלפה, בדצמבר 2009 ממשלת טג'יקיסטן ציינה בפני פקידים אמריקנים כי אנשים רבים בפקיסטן מודעים למקום הימצאו של בן לאדן.
בראיון הראשון שלו לאחר ניתוח המבצע, ציין יושב ראש ועדת הכוחות המזוינים בסנאט, קרל לוין, כי ה-CIA קיבל החלטה שלא לערב את פקיסטן במבצע מתוך החשש כי "הניסיונות לשתף פעולה עם הפקיסטנים עלולים לסכן את המשימה. הם יכולים להזהיר את כוחות האויב". עם זאת, מזכירת המדינה, הילרי רודהם קלינטון, ציינה כי "שיתוף הפעולה עם פקיסטן סייע להוביל אותנו לבן לאדן ולמתחם בו הוא הסתתר." בהמשך הנשיא אובמה חזר בשנית על עמדתה של קלינטון.
טענות בדבר תמיכה פקיסטנית בהסתרת בן לאדן > תגובת פקיסטן

במהלך ראיון בתוכנית "60 דקות" אשר נערך בספטמבר 2005, הכחיש נשיא פקיסטן פרבז מושארף ספקולציות לפיהן בן לאדן הסתתר בפקיסטן. אף על פי כן, לפי תמונות הלוויין השונות אשר פורסמו לאחר מבצע חנית נפטון על ידי הצבא האמריקני, המתחם של בן לאדן באבוטאבאד נבנה במהלך שנת 2005.
נשיא פקיסטן שלאחריו, אסיף עלי זרדארי, הכחיש בתוקף את הטענות לפיהן כוחות הביטחון של ארצו הגנו על אוסאמה בן לאדן.
בתרבות

הסרט כוננות עם שחר
לקריאה נוספת

מרק בודן, בן לאדן - החיסול, אור יהודה: כנרת זמורה-ביתן, 2012.
ריקי ריקי

| --- | --- |
עטיפת התקליטור של הסרט
עטיפת התקליטור של הסרט
 בימוי:  איתן ענר
 הופק בידי:  אסף אמיר
 תסריט:  דלית קהן
 עריכה:  גידו מר חיים
 שחקנים ראשיים:  דלית קהן נירו לוי טל פרידמן
 מוזיקה:  אלון אולארצ'יק
 צילום:  איציק פורטל
 מדינה:  ישראל ישראל
 הקרנת בכורה:  2004
 משך הקרנה:  90 דקות
 שפת הסרט:  עברית
 תקציב:  3,314,000 ש"ח
 דף הסרט ב־IMDb
ריקי ריקי הוא סרט קומדיה ישראלי משנת 2004 בבימויו של איתן ענר, עם דלית קהן, נירו לוי וטל פרידמן בתפקידים הראשיים.
הסרט היה מועמד לשני פרסים בטקס פרסי אופיר לשנת 2004 - פרס אופיר לעיצוב התלבושות הטוב ביותר (רקפת בהיר) ופרס אופיר למוזיקה המקורית הטובה ביותר (אלון אולארצ'יק).
תקציר העלילה

ריקי (דלית קהן) היא סטודנטית לעיצוב. היא מתכוננת לחתונתה עם אשר (נירו לוי) ומתלבטת איזו שמלה ללבוש. אשר הוא מנחה תוכנית בערוץ הקהילתי בטלוויזיה ביחד עם נעמי המכונית "הדבורה" (עמנואל הורי). הוא מתוודה בפני ריקי כי בגד בה פעם אחת בלבד עם נעמי. ריקי ההמומה מגרשת אותו מביתה ונוסעת עם אחותה שרון לירושלים להציג את עבודת הגמר שלה בעיצוב - אסלה מתנפחת.
המורה שלה לעיצוב הוא מקס (טל פרידמן) והוא מעתיר שבחים על עבודתה. הוא מסיע אותה לתל אביב ומנסה להתחיל אתה. ריקי מקבלת אתו בתחילה בקרירות אך אחר כך מסכימה לחיזוריו כדי לעורר את קנאתו של אשר. אחותה שרון (מיכל קהן) היא זמרת של להקת רוק של ארבע נגנים שאוהבים לנגן ולעשן ג'וינטים וריקי מסכימה לאכסן אותה בדירתה לאחר שנזרקו מדירות קודמות.
ריקי ושרון הן אחיות יתומות לאחר שהוריהן נספו בשריפה. ריקי מקבלת טיפול פסיכולוגי אצל הפסיכולוגית בתיה (גילה אלמגור) אבל עם הזמן היא מבינה שבתיה זקוקה אף היא לטיפול וסובלת מבדידות. היא מחליטה להפסיק את הטיפול ובתיה פורצת בבכי. ריקי לוקחת אותה לשתות בבר ושם מנסה בליין מבוגר בשם אברם (לני רביץ) להתחיל אתה אבל בתיה מסרבת.
ריקי מבקרת את אשר, מוצאת את נעמי במיטתו ונמלטת משם. אשר רודף אחריה ומסתבך בקטטה עם עבריינים ונפצע קשה. ריקי מבקרת אותו בבית החולים אך מחליטה לחזור אחר כך למקס. פרודתו של מקס, אליזבת (חנה חגין) מגיעה לדירת ורוצה לחזור אליו אבל מקס דורש גט. בינתיים מגיעה ריקי עם המזוודות, רואה את מקס ואליזבת וחוזרת מיד לביתה.
היא מחליטה להתחתן עם אשר שבינתיים השתקם. הם עומדים בחתונה מתחת לחופה אך כשאשר מתכונן לדרוך על הכוס היא חוטפת אותה, רצה ברחובות תל אביב בשמלת כלה עד שמגיעה לגשר הירקון שם היא משליכה אותה, נפגשת שם לפתע עם מקס והקשר ביניהם מתחדש.
צוות השחקנים

| שם השחקן/ית | שם הדמות | הערות |
| --- | --- | --- |
| דלית קהן | ריקי | סטודנטית לעיצוב |
| נירו לוי | אשר | מנחה בערוץ קהילתי |
| טל פרידמן | מקס | מרצה לעיצוב |
| מיכל קהן | שרון | זמרת רוק |
| גילה אלמגור | בתיה | פסיכולוגית |
| לני רביץ | אברהם | בליין בבר |
| חנה חגין | אליזבת | פרודתו של מקס |
| עמנואל הורי | נעמי (הדבורה) | שחקנית בערוץ קניות |
שאיפה לחיים

| --- | --- |
כרזת הסרט
כרזת הסרט
 בימוי:  מתן גוגנהיים, אסף אבירי
 הופק בידי:  אדר שפרן, רוני אברמובסקי, משה אדרי, לאון אדרי
 תסריט:  מתן גוגנהיים, אסף אבירי
 עריכה:  דורי טפר
 שחקנים ראשיים:  שלמה בר אבא דב גליקמן גדי יגיל
 מוזיקה:  רן בגנו
 צילום:  שי פלג
 מדינה:  ישראל ישראל
 חברה מפיצה:  סרטי יונייטד קינג
 הקרנת בכורה:  2020
 משך הקרנה:  90 דקות
 שפת הסרט:  עברית
 סוגה:  סרט קומדיה 
 דף הסרט ב־IMDb
 
שאיפה לחיים הוא סרט קומדיה ישראלי משנת 2020 בכתיבה ובימוי של מתן גוגנהיים ואסף אבירי, עם שלמה בר אבא, דב גליקמן וגדי יגיל בתפקידים הראשיים.
העלילה היא על קשיש שמוכנס לבית אבות בניגוד לרצונו ומנסה לאסוף כסף כדי לחזור לביתו הישן באמצעות סחר בקנאביס רפואי עד שארגון פשע נכנס לתמונה.
הסרט צולם ברובו בדיור מוגן מגדלי הים התיכון בנורדיה.
הסרט היה מועמד ל-12 פרסי אופיר: סרט; בימוי - מתן גוגנהיים ואסף אבירי; שחקן ראשי - שלמה בר אבא; שחקנית ראשית - ג'וי ריגר; שחקן משנה - דב גליקמן, גדי יגיל; עריכה - דורי טפר; עיצוב אמנותי - שונית אהרוני; איפור - אורלי רונן; מוזיקה - רן בגנו).
תקציר העלילה

דב אהרון (שלמה בר אבא) הוא פנסיונר אלמן בן 79 שנאלץ למכור את ביתו לאחר מות אשתו ולעבור לדיור מוגן. הוא מאשים בכך את בתו הגר ומנתק את הקשר אתה. יש לו קשר רק עם נכדו גידי (אבי קורניק). דב הוא מדוכא וממורמר בעיקר על שירות הדואר שעבד בו שנים רבות לאחר שנשללה ממנו הפנסיה עקב הפרטה.
אתו נמצאים בדיור המוגן גם הזוג אבנר (גדי יגיל) ואשתו ורדה (נירה רבינוביץ'). הם מנסים לעודד אותו ולוקחים אותו לספארי ברמת גן, מעשנים ג'וינט ונהנים אך דב מסרב לעשן ונותר בדיכאון.
אבנר מכיר לדב את יהודה (דב גליקמן), דייר משותק בדיור המוגן. יהודה מציע לדב לסחור בקנאביס רפואי על ידי מסחר בקנאביס שמקבלים דיירי הדיור המוגן באופן חוקי מרופאת המקום ד"ר רותי מולכו (אודליה מורה מטלון) שהופכת באופן בלתי מודע ל"ספקית" קנאביס. עם הזמן מתחיל להתפתח רומן בין דב והרופאה. הקשר ביניהם יודע עליות ומורדות עד שדב מחליט להפסיקו.
את הקנאביס שהתקבל יש צורך להפיץ ולמכור. כאן יש צורך ב"קונקשן" אותו מוצא דב בעורכת הדין דנה לוין (ג'וי ריגר) שהיא גם בת זוגו של נכדו גידי. דנה מוסרת את הקנאביס לאליענה (אנסטסיה פיין) שהיא אחראית על ההפצה והתשלומים. כסף רב מתחיל להצטבר אצל דב, יהודה ואבנר.
קצין המשטרה אריאל זינגר (אלון נוימן) שם לב לעלייה בצריכת הקנאביס במקום ומתחיל "לרחרח". העבריין כרמלי (אבי קושניר) ובנו (יותם קושניר) משתלטים על הרשת באיומים.
זינגר לוכד את דב וכופה עליו הודאה בכתב אך דב מחליט לא לחתום אלא להסגיר את משפחת הפשע כרמלי והוא משוחרר.
לבסוף הוא מחליט להישאר בדיור המוגן ומחדש את הקשר עם ד"ר מולכו.
תמונת הסיום היא שיט בחוף תל אביב על יאכטה קטנה עליה שמחים וצוהלים דב, ד"ר מולכו, אבנר וורדה.
צוות השחקנים

| שם השחקן/ית | שם הדמות | הערות |
| --- | --- | --- |
| שלמה בר אבא | דב אהרון |  |
| דב גליקמן | יהודה |  |
| ג'וי ריגר | דנה לוין |  |
| גדי יגיל | אבנר |  |
| נירה רבינוביץ | ורדה |  |
| אלון נוימן | אריאל זינגר |  |
| אבי קושניר | כרמלי |  |
| יותם קושניר | כרמלי ג'וניור |  |
| אבי קורניק | גידי |  |
| אודליה מורה מטלון | רות מולכו | רופאה |
| אנסטסיה פיין | אליענה |  |
סרט עם קתרין דנב

| --- | --- |
 בימוי:  עמרי יבין
 תסריט:  עמרי יבין
 עריכה:  דני שיק ברונה טננגאוזר
 שחקנים ראשיים:  דני שגב רפי קלמר אסיה נייפלד רות פרחי ולדימיר פרידמן רונן יפרח
 מוזיקה:  רונית רולנד
 צילום:  קלאודיו שטיינברג
 מדינה:  ישראל 
 הקרנת בכורה:  2014 
 משך הקרנה:  75 דקות
 שפת הסרט:  עברית ערבית צרפתית רוסית
 סוגה:  סרט קומדיה 
 דף הסרט ב־IMDb
 
סרט עם קתרין דנב הוא קומדיית מסע בבימויו של עמרי יבין שיצאה לאקרנים באפריל 2015. הסרט מציב מראה פרודית מול הגבר הישראלי, המצטייר כגבר מובס וחסר יכולת, ובכל זאת ממשיך לרדוף אחר האישה המופלאה מן החלומות.
תקציר

שני גברים מזדקנים (דני שגב ורפי קלמר) יוצאים למסע בעקבות שמועה שקתרין דנב האגדית מתארחת בחווה מבודדת בנגב, בה מעניק חבר ילדות שלהם טיפולים במין טנטרי לנשים מכל העולם. לצמד הגברים מצטרפות שתי נשים: האחת היא נטלי (אסיה נייפלד), נערת ליווי יפהפייה שנמלטת מסרסוריה, והשנייה היא פנינה (רות פרחי), דודתו הקשישה של אחד מהם, שהגיבורים מקווים כי פגישה עם כוכבת הקולנוע הנערצת עליה תחולל נס ותעיר אותה מן התרדמת אליה היא נפלה. במהלך המסע נאלצים מנו והלפרין להיאבק בסרסוריה של נטלי שיעשו הכל כדי להחזיר לחזקתם את נערת הליווי היוקרתית, וגם בכנופיה של מבריחים בדואים שמבקשים למכור את נטלי לבית המלוכה הסעודי, כדי שתינשא לאמיר פהד שהתאהב בתמונתה.
דמויות > דמויות ראשיות

| דמות | שחקנ/ית |
| --- | --- |
הלפרין: דני שגב
מנו: רפי קלמר
נטלי: אסיה נייפלד
דודה פנינה: רות פרחי
איגור: ולדימיר פרידמן
בבא זי: רונן יפרח
דמויות > דמויות משניות

| דמות | שחקנ/ית |
| --- | --- |
קרושקה: בני שיף
גוגל: איגור שמואילוב
בדואי מבוגר (האב): מוסא זחאלקה
בדואי צעיר (הבן): דורד לידאווי
קתרין דנב: אסתי אשכול
מטפל: בויט דליסיי
ירקן: יובל מסקין
רופאה: בהט קלצ'י
מיידה אבנים: מחמוד מורה
מיידה אבנים: סובחי הוסרי
שוטרת: שחף סגל
אחות: מירב גבע
ליצן רפואי: גיל אינלנדר
עובדת מכון פדיקור: ליזה נובה
עובדת מכון פדיקור: אלינור פוגל
אודם (סרט)

| --- | --- |
כרזת הסרט
כרזת הסרט
 בימוי:  יהונתן סגל 
 הופק בידי:  יהונתן סגל, גיא אלון
 תסריט:  יהונתן סגל 
 עריכה:  יובל נטר
 שחקנים ראשיים:  קלרה חורי נטלי עטייה 
 מוזיקה:  ג'ודי ג'נקינס
 צילום:  אנדראס טלהאמר, שיהוסו האן 
 מדינה:  ישראל ישראל בריטניה בריטניה
 חברה מפיצה:  סרטי יונייטד קינג
 הקרנת בכורה:  1 במרץ 2012
 משך הקרנה:  90 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית, ערבית, עברית
 סוגה:  סרט דרמה 
 דף הסרט ב־IMDb
 
אודם (Lipstikka) הוא קופרודוקציה ישראלית - בריטית שעלתה לאקרנים בשנת 2012 בכתיבתו ובבימויו של יהונתן סגל, עם קלרה חורי, נטלי עטייה, זיו ויינר ומורן רוזנבלט בתפקידים הראשיים.
העלילה היא על שתי נערות פלסטיניות בנות 16, מוסלמית ונוצרית, שמנהלות אורח חיים פרוע בחברה שמרנית ברמאללה. הן מתחמקות מהעוצר, נוסעות לירושלים ועוברות תהליך תקיפה על ידי חיילים ישראליים. כעבור זמן הן מהגרות ללונדון אך האירוע הטראומטי הזה משפיע על חייהן. הסיפור מתואר בפלשבקים בין הווה לעבר.
בתחילת הצילומים (2010) התפרסם מסמך גיוס כספים שיצא מאנשי ההפקה של סגל, ובו נאמר שהיה קשה להשיג מימון עבור הסרט, משום שהוא משווה בין כיבוש יהודה ושומרון לשואה. הפרסום גרר מאמר חריף של יאיר לפיד שגרם לקרן הקולנוע הישראלי להשעות את המשך העברת הכספים עד לבדיקת תוכן הסרט ולהכרזה של זבולון אורלב על ישיבה של ועדת החינוך של הכנסת בעניין. סגל אמר שהתגובות הללו נושקות למקארתיזם, שהמסמך יצא בטעות, וכי אין בסרט השוואה בין הכיבוש לשואה. לבסוף אושרה התמיכה.
יהונתן סגל היה מועמד לפרס דב הזהב בפסטיבל ברלין. הוא היה מועמד גם לפרס הסרט הטוב ביותר (פרס חג'ג') בפסטיבל הקולנוע ירושלים. הסרט גם הוקרן בבפסטיבל טורונטו.
מורן רוזנבלט הייתה מועמדת לפרס אופיר לשחקנית המשנה הטובה ביותר.
מורן רוזנבלט ונטליה עטייה זכו בפרס השחקניות הטובות ביותר בפסטיבל הקולנוע ירושלים (פרס חג'ג').
יובל נטר היה מועמד לפרס חג'ג' לעריכה הטובה ביותר בפסטיבל הקולנוע ירושלים.
תקציר העלילה

לארה (זיו ויינר) ואינעם (מורן רוזנבלט) הן חברות טובות בנות 16 ברמאללה. לארה היא מוסלמית אך צורכת אלכוהול בהיחבא. אינעם היא נוצריה שלומדת במנזר אך מנהלת חיי מין פרועים בהיחבא עם נערי השכונה.
היחסים בין לארה ואינעם כוללים גם חיבוקים, נישוקים והתגפפויות לסביות. אינעם היא הדומיננטית הפרועה והיא גוררת את לארה להתחמק מהעוצר ולהגיע לירושלים למרות העוצר. אינעם מתייפה באודם שהיא גונבת מאמה. (מכאן שם הסרט).
הן נכנסות לבית קולנוע לצפות בסרט  נשק קטלני 3. באולם הריק יושבים גם שני חיילים. בסיום הסרט החיילים מצטרפים אליהן. אינעם מציגה אותן בתור תיירות מאיטליה. החיילים הם בועז (עופר חיון) וגדי (גל לב). החיילים מגלים עד מהרה שהמדובר בשוהות בלתי חוקיות ומאיימים עליהן. כאן מתוארת האפיזודה בשני אופנים מנקודת מבטן של לארה ואינעם. באחד - אינעם מפתה את גדי למגע מיני ובאחר - שהיא חווה תקיפה מינית אלימה. לארה מתבוננת במחזה באימה. לאחר מכן הן משוחררות ואינעם מנסה גרום לעצמה להפלה על ידי חוט מתכת, גורמת לדימום שבעקבותיו לא תוכל להיכנס להיריון.
לאחר שנים הן מהגרות ללונדון. לארה המבוגרת (קלרה חורי) נישאת למייקל (דניאל קלטג'ירוני) אותו הכירה באוניברסיטה, נולד להם ילד בשם ג'יימס (טליאסין נייט) והיא מנהלת חיי עקרת בית לונדונית רגילה. חיי הנישואין שלהם חורקים, הם ישנים בחדרים שונים ומייקל מנהל יחסים עם נשים רבות אך כלפי חוץ חיי הנישואין שלהם מושלמים.
אינעם המבוגרת (נטלי עטייה) ממשיכה בחיים פרועים גם בלונדון. היא סובלת מבעיות נפשיות ומאושפזת במוסד סגור ממנו היא בורחת ומפתיעה את לארה. העבר הקשה מעיק עליהן. אינעם מקנאת בלארה בגלל ג'יימס ו"חוטפת" אותו מבית הספר. לארה מוצאת אותם ומחזירה את אינעם למוסד.