stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הצלת יהודים במהלך השואה
אחרים

אוסקר שינדלר – הציל 1,200 יהודים בכך שהעסיק אותם במפעליו. סיפור חייו הפך לסרט ההוליוודי המפורסם "רשימת שינדלר".
דיטריך בונהופר – תאולוג גרמני שהצטרף לאבווהר, שהיה גם מרכז ההתנגדות נגד היטלר, והיה מעורב בפעולות לסיוע ליהודי גרמניה לברוח לשווייץ. נעצר על ידי הנאצים, ונתלה ב-5 באפריל 1945, זמן לא רב לפני סיום המלחמה.
לאופולד סוחה – היה מפקח שפכים פולני בעיר לבוב (כיום לבוב, אוקראינה). במהלך השואה השתמש סוחה בידיעותיו על מערכת הביוב בעיר כדי להגן על קבוצת יהודים מגרמנים נאצים ותומכיהם בלאומים שונים. בשנת 1978 הוכר על ידי מדינת ישראל כחסיד אומות העולם.
אדולפו קמינסקי – יהודי-צרפתי פעיל המחתרת הצרפתית, שהתמחה בזיוף תעודות זהות, בין היתר עבור יהודים שניסו להימלט מהנאצים.
ח'אלד עבד אל-והאב – ערבי מוסלמי אזרח תוניסאי, שהציל ממוות שתי משפחות יהודיות (בוכריס ואוזן), בסך הכל כמה עשרות יהודים. הוא הערבי הראשון שהוכר כחסיד אומות העולם.
אלברט גוסטב בדיין – תושב ג'רזי שסיפק מחסה לאישה יהודייה, כמו גם לאחרים אותם ביקשו הכובשים הגרמנים באיי התעלה.
ויקטור בודסון – עזר ליהודים לברוח מגרמניה דרך דרך בריחה תת-קרקעית בלוקסמבורג.
קורי טן בום – חילצה יהודים רבים בהולנד על ידי מחסה בביתה.
צ'ארלס קווארד – המכונה "הרוזן מאושוויץ", הבריח למעלה מ-400 יהודים מאושוויץ מונוביץ.
אוטו האן – פרופסור לכימיה מברלין שעזר למדענים יהודים להימלט ולמנוע את גירושם, בסיוע רעייתו אדית האן, שאספה במשך שנים מזון ליהודים שהסתתרו בברלין.
אוגוסט פרידריך קלנר – פקיד גרמני במחלקת המשפטים שעזר ליוליוס ולוסי אבט ובנם התינוק, ג'ון פיטר, לברוח מלובאך (אנ').
יאניס ליפקה – מלטביה, ריגה, שהגן על למעלה מ-40 יהודים.
דורותיאה נף – שחקנית אוסטרית, שהסתירה את חברתה היהודייה לילי שיף.
אירנה גוט אופדייק – פולנייה, הסתירה שנים עשר יהודים במרתף.
יאפ פנראט – אדריכל הולנדי שזייף תעודות זהות ליהודים ועזר לרבים לברוח לספרד.
מקס שמלינג – מתאגרף גרמני שהסתיר שני ילדים יהודים בדירתו בברלין והתנגד לפקודותיו של היטלר לפטר את המאמן היהודי שלו, ג'ו ג'ייקובס.
אירנה סנדלר – עובדת סוציאלית פולנייה שהצילה כ-2500 ילדים יהודים מגטו ורשה.
סוזן ספאק – פעילה במחתרת הצרפתית עשירה שהצילה ילדים יהודים בצרפת.
קונרד ויידט – השחקן הגרמני (הידוע למרבה האירוניה כמי ששיחק את האנטגוניסט הנאצי בקזבלנקה), הבריח את משפחת אשתו היהודיה מגרמניה במכוניתו. הוא זכה לאזרחות בריטית בשנת 1939 והשתמש בכספו ובתפקידו כדי לעזור ליהודים אחרים וללהט"ב להימלט מגרמניה.
הטי פאוטה – הבריחה יחד עם המחתרת ההולנדית חלק מהילדים ממחנה וסטרבורק בתוך שקי תפוחי אדמה, כדי חלב ושקי כביסה. לאחר שהצליחו להוציא את הילדים ממחנה הריכוז, העבירו אותם למשפחות הולנדיות שהסתירו אותם.
ראו גם

חסיד אומות העולם
הצלה של יהודים על ידי מוסלמים בתקופת השואה
ג'וינט
אות גיבור השואה הבריטי
O chêro da Carolina

| --- | --- |

 סינגל בביצוע Luiz Gonzaga
 מתוך האלבום Aboios E Vaquejadas
 יצא לאור:  1956
 סוגה:  עממי ברזילאי, באיאו
 שפה:  פורטוגזית
 חברת תקליטים:  RCA Victor
 כתיבה:  Zé Gonzaga, Amorim Roxo
 לחן:  Zé Gonzaga, Amorim Roxo
"O chêro da Carolina" (בעברית: "הניחוח של קרולינה") הוא שיר ברזילאי בפורטוגזית הידוע בביצוע של הזמר הברזילאי לואיס גונזגה (אנ') מ-1956. 
 את השיר כתב והלחין אחיו של לואיס, זֶ'ה גונזגה (Zé Gonzaga), בשיתוף עם המלחין אמורים רוחו (Amorim Roxo) בשנת 1956. השיר הוקלט בתחילה על ידי ז'ה גונזגה בליווי להקה מקומית, אך הוא התפרסם בביצוע של אחיו, לואיס גונזגה, שנחשב ל"מלך הבאיאו", אחד מהז'אנרים המוזיקליים של צפון-מזרח ברזיל.

השיר זכה לפופולריות בזכות ביצועים מחודשים בסוף שנות ה-70 ותחילת שנות ה-80.
רקע

לואיס גונזגה היה זמר, פזמונאי, מוזיקאי ומשורר ברזילאי ואחת הדמויות המשפיעות ביותר על המוזיקה הפופולרית הברזילאית במאה העשרים. גונזגה הציג בפני העולם את הז'אנרים המוזיקליים של צפון-מזרח ברזיל, והפך את הז'אנר המוזיקלי "באיאו" (Baião) (אנ') לפופולרי. 

השיר התפרסם בסוף שנות ה-70 ותחילת שנות ה-80, בזכות הביצוע של הזמרת הברזילאית נזארה פריירה (Nazaré Pereira) (צר') בשנת 1978, ושל זמרת הפופ והג'אז השוודית סילביה ורטהאמר (Sylvia Vrethammar) (אנ') בשנת 1985.
 השיר בביצוע פריירה הופיע באוסף הלהיטים הלטיניים "Amor 2 - עוד נוסטלגיה לטינית" משנת 2001.
אודות השיר

השיר מתאר נערה בשם קרולינה שהולכת לריקוד סמבה, שבו כולם מתאהבים בה. לקרולינה יש השפעה חזקה על הסובבים אותה. גם אנשים שמעולם לא רקדו לפני כן נאלצים להצטרף רק בגלל הניחוח המפתה שלה. 

השיר ממשיך עם הגעתם של שוטר (Delegado) והשריף (Xerife). באופן מפתיע, אפילו הם נתפסים לרוח הריקוד ובסופו של דבר מוצאים את עצמם מושפעים מהניחוח המפתה של קרולינה.

השיר הוא תוסס וקצבי ושומר על טון קליל ושובב לכל אורכו.
אודות השיר > גרסאות כיסוי

הזמר הברזילאי לויס וונדרליי (Luiz Wanderley) הקליט גרסה לשיר בשנת 1969.
הזמרת הברזילאית נזארה פריירה (Nazaré Pereira) (צר') הקליטה גרסה בשנת 1978.
הזמר ההולנדי ג'ון (John Terra) הוציא ב-1983 גרסה בהולנדית בשם "Caroline".
זמרת הפופ והג'אז השבדת סילביה ורטהאמר (Sylvia Vrethammar) (אנ') הוציאה גרסה בשנת 1985.
להקת הפוחו האמריקאית "Forro in the Dark" (אנ'), המורכבת מצעירים ילידי ברזיל, הוציאה גרסה לשיר בשנת 2012.
הערות שוליים

↑  Luiz Gonzaga: The King of Baião, Afropop Worldwide, ‏3.10.2019
↑  luizgonzagaoficial, Luiz Gonzaga -- Baião - Oficial, יוטיוב, ‏28.1.2009
↑  Amor 2 - עוד נוסטלגיה לטינית, באתר דיסק סנטר
↑  Meaning of O Cheiro da Carolina by Luiz Gonzaga, Songtell, ‏28.9.2023
↑  Cheiro da Carolina by Luiz Wanderley, secondhandsongs
↑  Chero da Carolina by Nazaré Pereira, secondhandsongs
↑  O chêro da Carolina, secondhandsongs
↑  O chêro da Carolina by Sylvia Vrethammar, secondhandsongs
↑  O cheiro da Carolina by Forro in the Dark, secondhandsongs
רקטור

רקטור (מלטינית: regere – לשלוט) הוא ראש המערכת האקדמית באוניברסיטאות. זאת להבדיל ממנכ"ל, שהוא בעל המשרה האדמיניסטרטיבית העליונה באותו מוסד אקדמי. במוסדות אקדמיים באמריקה הצפונית נקרא ראש המערכת האקדמית "פרובוסט" (באנגלית: provost), ובבריטניה הוא נקרא המשנה לצ'נסלור (באנגלית: vice chancellor). בטכניון נקרא ראש המערכת האקדמית "משנה לנשיא לעניינים אקדמיים".
הרקטור הוא שאחראי להוראה ולמחקר באוניברסיטה. כלומר הוא הסמכות העליונה במוסדות להשכלה גבוהה בכל הנוגע לתוכניות הלימודים, למינוים ולקידומם של אנשי הסגל האקדמי. בהיררכיה האוניברסיטאית הוא מעל הדקאנים, לרוב הוא העומד בראש הסנאט, והוא חבר בכל גופי ההנהלה של האוניברסיטה.
מאז יישום החלטות ועדת מלץ בשנים 2002–2003, בראש כל אוניברסיטה בישראל עומד נשיא, האחראי גם למערכת האקדמית, ובכללה הרקטור, וגם למערכת האדמיניסטרטיבית, שבראשה עומד מנכ"ל.
המונח "רקטור" משמש גם בתחומים אחרים, כגון בכנסייה הקתולית ובכנסיות אחרות, שבהן הוא מציין אנשים בעלי תפקיד בכיר (לרבות בישופים, אך לעיתים גם כמרים).
הערות שוליים

↑  עוז אלמוג ותמר אלמוג, כל שקרי האקדמיה, ידיעות אחרונות. ספרי חמד, 2020
↑  דו”ח ועדת מלץ – שינויים במבנה הארגוני של האוניברסיטאות בישראל החלטת מועצה מיום 17.12.2002 באתר המועצה להשכלה גבוהה
| השכלה גבוהה |
| --- | --- | --- |
| סוגי מוסדות לימוד | אוניברסיטה (אוניברסיטה לאומית • אוניברסיטה פרטית • אוניברסיטה ציבורית) • מכללה (מכללה אקדמית • מכללה מקצועית) |  |
| תארים אקדמיים | תואר אקדמי • בוגר אוניברסיטה • תארים מתקדמים • מוסמך אוניברסיטה • דוקטור • פוסט-דוקטורט • דוקטור לשם כבוד |  |
| תפקידים ומקצועות | סטודנט • מרצה • סגל אקדמי • רקטור • נשיא • דקאן • פרופסור • מורה מן החוץ • עוזר הוראה ומתרגל • עוזר מחקר |  |
| פקולטות | אמנות • הנדסה • מדעי החברה • מדעי החיים • מדעי הטבע • מדעי הרוח • מדעים מדויקים • משפטים • ניהול • רפואה |  |
| מושגים נוספים | אגודת סטודנטים • אקדמיה • בית חרושת לתארים • חופש אקדמי • מעונות סטודנטים • סילבוס • סמינר • ספרייה אקדמית • עבודה אקדמית • קתדרה • קמפוס • שכר לימוד • תוכנית לימודים• תזה |  |
| מוסדות השכלה גבוהה בישראל | אוניברסיטאות בישראל • מכללות בישראל • מכללות אקדמיות בישראל • מכללות להכשרת מורים בישראל • מכללות מקצועיות בישראל |  |
| פיקוח על ההשכלה הגבוהה בישראל | המועצה להשכלה גבוהה • הוועדה לתכנון ולתקצוב • מרכז ארצי לבחינות ולהערכה • המועצה להשכלה גבוהה (יהודה ושומרון) (בעבר) |  |
| ארגונים אוניברסיטאיים בישראל | ועד ראשי האוניברסיטאות • המועצה המתאמת של הסגל האקדמי הבכיר • הפורום המתאם של ארגוני הסגל האקדמי הזוטר באוניברסיטאות • התאחדות הסטודנטים והסטודנטיות בישראל |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4199252-0  NKC: ph125099 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אוניברסיטאות ומכללות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
דולות'

ערך זה עוסק בעיר. אם התכוונתם לתצורת סלעים, ראו .
| --- | --- |
דגל דולות'דגל דולות'
מרכז העיר
מרכז העיר
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 מדינה:  מינסוטה מינסוטה
 מחוז:  סנט לואיס
 ראש העיר:  ר'וגר רינרט
 תאריך ייסוד:  1857
 על שם:  Daniel Greysolon, Sieur du Lhut 
 שטח:  226.44 קמ"ר
 גובה:  214 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  86,697 (1 באפריל 2020)
  ‑ במטרופולין:  211,853
  ‑ צפיפות:  491.3 נפש לקמ"ר (2010)
 קואורדינטות:  46°47′13″N 92°05′53″W﻿ / ﻿46.786944444444°N 92.098055555556°W﻿ / 46.786944444444; -92.098055555556 
 אזור זמן:  UTC -6
 http://www.duluthmn.gov/
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת ארצות הברית מוגדלת) וושינגטון ניו יורק לוס אנג'לס שיקגו סן פרנסיסקו אטלנטה דאלאס יוסטון בוסטון סיאטל מיאמי ה א ט ל נ ט י  ה ש ק ט  מפרץ מקסיקו  קנדה מקסיקו איי בהאמה דולות'(למפת ארצות הברית רגילה) וושינגטון ניו יורק לוס אנג'לס שיקגו סן פרנסיסקו אטלנטה דאלאס יוסטון בוסטון סיאטל מיאמי ה א ט ל נ ט י  ה ש ק ט  מפרץ מקסיקו  קנדה מקסיקו איי בהאמה דולות'(למפת מינסוטה רגילה) סיינט פול מיניאפוליס רוצ'סטר סנט קלאוד מורהד קנדה צפ. דק.  דרום דקוטה  איווה ויסקונסין ימת סופיריורדולות'(למפת מינסוטה מוגדלת) סיינט פול מיניאפוליס רוצ'סטר סנט קלאוד מורהד קנדה צפ. דק.  דרום דקוטה  איווה ויסקונסין ימת סופיריורדולות'    מיקום העיר דולות' במחוז סנט לואיס, במדינת מינסוטה tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
דולות' (באנגלית: Duluth) היא עיר נמל במדינת מינסוטה, ארצות הברית, המשמשת כמושב מחוז סנט לואיס. אוכלוסייתה מונה 86,238 תושבים, והיא העיר השנייה בגודלה לחופי ימת סופיריור, אחרי ת'אנדר ביי שבפרובינציה הקנדית אונטריו. אם כי, לדולות' המטרופולין הגדול ביותר בקרב ערי הימה. הוא מונה 279,771 תושבים, מה שהופך אותו לשני בגודלו במינסוטה. העיר נקראת על שמו של מגלה הארצות הצרפתי דניאל גרסולון, סיור דו לוט (Daniel Greysolon, Sieur du Lhut)‏ (1639–1710), שהיה האירופאי הראשון שחקר את האזור.
בשנת 1817 הקים ג'ון ג'ייקוב אסטור תחנת סחר בפרוות על גדות נהר סנט לואיס בפונד דו לאק, שם שמשמעותו בצרפתית "ראש האגם". פונד דו לאק היה היישוב הלבן הקבוע הראשון באזור דולות'. איש הכספים ג'יי קוק הפך אותה למסוף של הרכבת הצפונית הגדולה לאחר מלחמת האזרחים והעיירה שגשגה. לאחר גילוי עפרות ברזל באזור הן הפכו לאחד התוצרים העיקריים של דולות'. הרכבת הראשונה שהגיעה לדולות' הייתה רכבת האגם סופריור ומיסיסיפי בשנת 1870. הקמת תעלת ספינת הדולות' דרך מינסוטה פוינט בשנת 1871 סיפקה דחיפה נוספת לדולות' כנמל. ענף העץ צמח בהדרגה עם ניצולם של יערות מישיגן והגיע לשיאו בסביבות 1902.
לאוניברסיטת מינסוטה-דולות היסטוריה עשירה שמקורה עוד בשנת 1895, כאשר הקים בית המחוקקים של מינסוטה בית הספר למורים בדולות'. לימים הפך בית הספר למכללת המורים הממלכתית של דולות' בשנת 1921, ובשנת 1947 הוא הפך לחלק נפרד מהאוניברסיטה החדשה של מינסוטה. כדי לכלול בה חיילים משוחררים שחזרו ממלחמת העולם השנייה, החלה בניית הקמפוסים החדשים בשנת 1948 במקום בו הם נמצאים בימינו.
היסטוריה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
כלכלה

כאתר תיירות במערב התיכון, מציעה העיר את האקווריום היחידי המורכב כולו ממים מתוקים, הנקרא "Great Lakes Aquarium". מעצם היותה עיר נמל, רבים מתושבי העיר והאזור מתפרנסים מעיסוקו. הנמל ממשיך לשמש כנקודת מעבר חשובה עבור שליחת מחצבים, פחם ותוצרי חקלאות.
ערים תאומות

לדולות' חמש ערים תאומות:
רוסיה פטרוזבודסק, רוסיה
שוודיה וקשה, שוודיה
יפן איסומי (אנ'), יפן
קנדה ת'אנדר ביי, קנדה (מ־1980)
עיראק רנייה (אנ'), עיראק
ראו גם

מתחם דולות
הערות שוליים

↑  UNITED STATES HISTORY, History of Duluth, Minnesota
| דגל מינסוטה מדינת מינסוטה |
| --- | --- | --- |
| בירת המדינה | סיינט פול |  |
| אזורים גאוגרפיים | עמק הנהר האדום • מטרופולין מיניאפוליס–סנט פול |  |
| היישובים הגדולים ביותר | מיניאפוליס • סיינט פול • רוצ'סטר • בלומינגטון • דולות • ברוקלין פארק • פלימות' • סנט קלאוד • וודברי • איגן • מייפל גרוב • אידן פריירי • קון רפידס • בורנסוויל • בליין • לייקוויל • מינטונקה • אפל וואלי • אדינה • סנט לואיס פארק |  |
| נושאים נוספים | מחוזות • סמלים • היסטוריה • דמוגרפיה • יהדות מינסוטה |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007561792105171  BnF: cb145004251 (data)  GND: 4223037-8  LCCN: n79059587  MusicBrainz: 04e60741-b1ae-4078-80bb-ffe8ae643ea7  NARA: 10045447  VIAF: 126656850   WorldCat (עם VIAF): 126656850
פרמנידס (דיאלוג אפלטוני)

| --- | --- |

פרמנידס מתוך אסכולת אתונה
 מידע כללי
 מאת:  אפלטון
 שפת המקור:  יוונית עתיקה
 סוגה:  דיאלוג אפלטוני
פרמנידס (ביוונית: Παρμενίδης) הוא דיאלוג מאוחר של הפילוסוף היווני אפלטון, שנכתב במאה ה־4 לפנה"ס. הפרמנידס נחשב לדיאלוג האניגמטי ביותר שכתב אפלטון, ולקשה ביותר לפרשנות. הדיאלוג מתאר שיחה פיקטיבית בין סוקרטס הצעיר לבין הפילוסופים האלאטיים פרמנידס וזנון מאלאה.
ניתן לחלק את הדיאלוג לשלושה חלקים: שיחת הפתיחה, הביקורת של פרמנידס על תורת האידיאות, והדדוקציות של פרמנידס. במהלך שיחת הפתיחה סוקרטס דן בטענה של זנון לפיה לא ייתכן ריבוי. סוקרטס מנסה לענות לטענותיו של זנון על ידי פנייה לתורת האידיאות. על כך משיב פרמנידס בבחינה של התיאוריה של סוקרטס, ושוטח מספר ביקורות הרסניות לתורת האידיאות. פרשנים מסוימים ראו בחלק זה של הדיאלוג עדות לקשיים שזיהה אפלטון בתיאוריה שלו עצמו. חלקו העיקרי של הדיאלוג מוקדש לבסוף לשיחה בין פרמנידס לאדם צעיר בשם אריסטו (שאין לבלבל בינו לבין הפילוסוף אריסטו). פרמנידס מציג שמונה דדוקציות בהן הוא בוחן מה נובע מן ההנחה ש"האחד ישנו" ומההנחה ש"האחד אינו".
הפילוסוף והאידיאליסט הגרמני גאורג וילהלם פרידריך הגל טען בהקדמה לחיבורו 'הפנומנולוגיה של הרוח' כי ה'פרמנידס' של אפלטון ”מן הסתם הוא היצירה הגדולה ביותר של אמנות הדיאלקטיקה העתיקה”.
שיחת הפתיחה

סוקרטס שומע את זנון מקריא טיעון בנוגע לאי־האפשרות של הריבוי. הטיעון של זנון אינו מוצג במלואו, אך מצוינת הטענה האחרונה בו: אם ישנו ריבוי של דברים, הרי שהם צריכים להיות זהים אך גם נבדלים, אולם דברים זהים אינם יכולים להיות נבדלים, ולהפך. סוקרטס מזהה בטיעונו של זנון ניסיון להגן על תורתו של מורהו פרמנידס, לפיה הכל הוא אחד. המענה של סוקרטס לבעיה שמציג זנון הוא שדברים קונקרטיים אכן יכולים להיות זהים וגם נבדלים, אך הזהות עצמה (אידיאת הזהות) אינה יכולה להיות נבדלת, וההבדל עצמו (אידיאת ההבדל) אינו יכול להיות זהה. כלומר, דברים קונקרטיים אינם מצופים לעמוד באופן חמור בחוק האי־סתירה, בניגוד לאידיאות. סוקרטס מציע דוגמאות נוספות לצמדים כאלו של אידיאות מנוגדות: ריבוי ואחדות, מנוחה ותנועה. לשאלתו של פרמנידס סוקרטס מציין אילו אידיאות נוספות ישנן לדעתו: צדק, יופי, טוב. הוא מביע ספק מסוים בקיומן של אידיאות של אדם, אש ומים, ושולל את קיומן של אידיאות של דברים נחותים כמו שיער ועפר.
הביקורת על תורת האידיאות

הביקורות של פרמנידס תוקפות את המושג האפלטוני של "לקיחת חלק" (μέθεξις) באידיאות. כלומר פרמנידס מבקר את העמדה לפיה ניתן להסביר תכונה של דבר קונקרטי (למשל דבר מה יפה) על ידי הטענה שהוא "לוקח חלק" באידיאה הרלוונטית (למשל אידיאת היפה). עמדה אפלטונית נוספת שעומדת למבחן היא הפרדיקציה העצמית של האידיאות, כלומר שניתן לייחס לאידיאות את התכונות שהן עצמן מייצגות (למשל לומר שאידיאת היפה היא יפה).
הביקורת על תורת האידיאות > לקיחת חלק או שלם

פרמנידס תוהה מה מקבל הדבר הקונקרטי מן האידיאה, האם מדובר בחלק ממנה או באידיאה בשלמותה. אם האידיאה ניתנת בשלמותה לכל דבר שמשתתף בה (למשל כל דבר יפה מכיל את אידיאת היופי), הרי שלכל דבר כזה יש אידיאה שלמה ונבדלת, וכך האידיאה איננה זהה לעצמה. אם כל דבר שלוקח חלק באידיאה מקבל חלק שלה, הרי שהאידיאה עצמה ניתנת לחלוקה. אם כך האידיאה איננה יכולה להיות דבר יחיד שמסביר כיצד דברים שונים נושאים באותה תכונה (אידיאת היפה למשל אמורה להיות דבר יחיד אשר מסביר כיצד מספר רב של דברים יכול להיות יפה). חלוקה של האידיאות יוצרת בעיות מיוחדות עבור אידיאות של גודל. למשל, אם אידיאת הקטן היא בת חלוקה, הרי שהחלק שלה קטן ממנה עצמה, ויוצא מכך שהיא גדולה.
הביקורת על תורת האידיאות > בעיית האדם השלישי

ביקורת נוספת של פרמנידס מכוונת גם כן כנגד ההנחה של סוקרטס לפיה האידיאה היא דבר יחיד שבאמצעותו ניתן להסביר כיצד דברים מרובים הם בעלי אותה תכונה. לפי ההנחות של סוקרטס, האידיאה עצמה גם היא בעלת התכונה שהיא מייצגת (אידיאת הגדול, למשל, היא גדולה). אולם אם כך ישנה קבוצה של דברים גדולים שכוללים הן את הדברים הגדולים הקונקרטיים והן את אידיאת הגדול עצמה. כדי להסביר את התכונה המשותפת לקבוצה זו יש צורך באידיאת גודל נוספת, וכך אד אינפיניטום. אף שאפלטון משתמש בדוגמה של אידיאת הגדול, ולא של אידיאת האדם, בעיה זו נקראת על ידי הפילוסוף אריסטו "בעיית האדם השלישי", וזה נותר שמה גם לאחריו.
הביקורת על תורת האידיאות > אידיאות כמחשבות

סוקרטס מציע אפשרות לפיה כל אידיאה היא מחשבה שמתקיימת בנפש, כך היא נותרת דבר יחיד. תשובתו של פרמנידס היא שמחשבה צריכה להיות אודות דבר מסוים שקיים מחוץ למחשבה. אם כך דבר זה יהיה האידיאה עצמה, ונותרת שוב השאלה כיצד ניתן לקחת בה חלק.
הביקורת על תורת האידיאות > אידיאות כפרדיגמות

הצעתו הבאה של סוקרטס היא שהאידיאות הן פרדיגמות, כלומר כל אחת היא מקרה מושלם של התכונה שהיא מייצגת (למשל אידיאת היופי היא מקרה של יופי מושלם), והדברים הקונקרטיים לוקחים בה חלק על ידי כך שהם דומים לה. פרמנידס מראה כיצד גם הצעה זו מובילה לבעיה מן הסוג של "האדם השלישי". אם דבר מסוים דומה לאידיאה הרלוונטית לו, הוא חייב להיות בעל תכונה משותפת לה. אם כך נדרשת אידיאה של התכונה הזו, שתסביר כיצד האידיאה המקורית והדבר המסוים היו בעלי תכונה משותפת. באופן זה ניתן להמשיך שוב אד אינפיניטום.
הביקורת על תורת האידיאות > "הקושי הגדול ביותר"

פרמנידס טוען שהביקורת האחרונה שלו היא הקושי (ἀπορία) הגדול ביותר לתורת האידיאות. אם האידיאות הן דברים נפרדים מן הדברים המוחשיים, הרי שלאידיאות ישנם יחסים בינן לבין עצמן ולדברים המוחשיים יש יחסים נפרדים בינם לבין עצמם. כך למשל, אם אדם מסוים הוא עבד הרי שהוא עבד של אדון קונקרטי ולא של אידיאת האדנות (בהינתן שיש כזו). באותו אופן אידיאת האדנות היא בעלת אדנות בעצמה רק ביחס לאידיאת העבדות. טענה דומה ניתן לטעון בנוגע לידיעה. הידיעה עצמה היא יחס שנוגע רק לאידיאות ולא לדברים המוחשיים, בעוד שהידיעה הקונקרטית (זו של האדם) יכולה להתייחס רק לדברים מוחשיים ולא לאידיאות. אם כך האידיאות לחלוטין אינן ניתנות לידיעה על ידי האדם. מן הצד השני, מטיעון זה נובעת מסקנה ששקולה לכפירה. אם הידיעה של האלים היא הידיעה עצמה, והאדנות שלהם היא האדנות עצמה, הרי שאין להם ידיעה אודות בני אדם או סמכות עליהם.
הדדוקציות

לאחר דברים אלו פרמנידס מציע לסוקרטס תרגיל. פרמנידס ידגים כיצד ניתן לבחון מה נובע מהיפותזה מסוימת, באמצעות שיחה עם בחור צעיר בשם אריסטו שהיה נוכח במהלך שיחתם הקודמת. מבין שמונה הדדוקציות ארבע מתחילות מן ההיפותזה "אם האחד ישנו" וארבע מן ההיפותזה "אם האחד אינו". כלומר, נבחנת השאלה אם האחד עצמו (אידיאת האחד, או האחידות) ישנו, מה נכון להגיד עליו ומה נכון להגיד על דברים אחרים.
פרמנידס מתאר את הדדוקציות כ"משחק רציני" או "קשה" (πραγματειώδης παιδιά). התפקיד של הדדוקציות, והקשר שלהן לחלק הראשון של הדיאלוג, הם נושאים שהיו שנויים במחלוקת כבר בעת העתיקה. הפילוסוף בן המאה ה־2 אלקינוס (אנ'), למשל, ראה בדדוקציות הדגמה של צורות היסק לוגיות. בצדו השני של המתרס, הפילוסופים הנאו־פלטוניסטים ראו בדדוקציות טקסט תאולוגי, כפי שמציין פרנסיס קורנפורד. פלוטינוס זיהה את עקרונות היסוד שלו: האחד, האינטלקט והנפש, בדדוקציה הראשונה, השנייה ובנספח לשתי הדדוקציות הראשונות, בהתאמה. פרוקלוס מזהה כבר בדדוקציה הראשונה את המאפיינים של הסוגים השונים של האלים (הנחשבים, החושבים, וכולי). גם בעת המודרנית היו פרשנים שזיהו בדדוקציות תוכן לוגי ומטאפיזי, אך מנגד גם כאלו שראו בהן רק תרגיל או אפילו בדיחה. פרשנים אחרים ראו בדדוקציות תרגיל מתודולוגי שבאופן מכוון מכיל תוכן פילוסופי רב שאיננו רק שייך למסגרת התרגיל.
הדדוקציות > המבנה של הדדוקציות

ניתן לזהות בדדוקציות מבנה משותף, בעל עשרה שלבים שבהם האחד נבדק מן הבחינות הבאות:
יחס לדברים האחרים
כמספר, כצורה או כהגבלה
הימצאות ותנועה בחלל
זהות ושוני
דמיון ואי־דמיון
שוויון ואי־שוויון מספריים ביחס לחלל
שוויון ואי־שוויון מספריים ביחס לזמן
הימצאות בזמן
שינוי או נצחיות
יחס אל כשרי ההכרה.
הדדוקציות > דדוקציה ראשונה

במהלך הדדוקציה הראשונה פרמנידס מוכיח שאם האחד ישנו הרי שאי אפשר לייחס לו אף תכונה, אחרת הוא לא יהיה אחד. תחילה, פרמנידס מניח שהאחד אינו יכול להיות מרובה, שכן הוא אחד. הוא אינו יכול להיות מורכב מחלקים, שכן אז הוא יהיה מרובה ולא אחד. כיוון שאין לו חלקים גם לא יכולים להיות לו התחלה, אמצע וסוף. לפיכך הוא גם חסר תבנית וחסר גבולות. כמו כן האחד אינו יכול להיות בתוך דבר אחר, שכן אז הוא יהיה דבר בעל גבול, והוא אינו יכול להיות בתוך עצמו, שכן אז הוא היה שני דברים: הדבר המכיל והדבר המוכל. האחד גם אינו יכול להשתנות, שכן הוא דבר אחד בלבד, ולכן אם יהיה שינוי כלשהו בו הרי שהוא ישתנה לחלוטין ויפסיק להיות הוא. הוא גם אינו יכול לנוע: הוא אינו יכול לנוע סביב האמצע שלו, כי אין לו אמצע, ואינו יכול לנוע ממקום למקום שכן אז יצטרך להיות בתוך דבר אחד ולעבור להיות בתוך דבר אחר, והוא אינו בתוך כלום. אך האחד גם אינו יכול להיות במנוחה, שכן אז יצטרך להיות בתוך אותו דבר במשך זמן. האחד כמו כן אינו זהה לעצמו או לדבר אחר, ואינו שונה מעצמו או מדבר אחר. זאת כיוון שלאחד ישנה תכונה אחת בלבד: היותו אחד. אולם, דברים זהים אחד לשני או נבדלים אחד מן השני לא מתוך תכונת האחידות שלהם, אלא מתוך תכונות אחרות. מתוך כך ניתן לטעון שהאחד אינו דומה לעצמו או לדבר אחר, כיוון שכדי להיות דומה למשהו צריכה להיות לו תכונה זהה לו, אך התכונה היחידה שלו היא היותו אחד שאינה זהה למשהו. כמו כן, כיוון שהאחד אינו שונה או זהה, הוא אינו יכול להיות שווה, גדול או קטן ביחס לדברים אחרים או ביחס לעצמו. אי אפשר לומר שהאחד נמצא בזמן. דבר שנמצא בזמן נעשה בעל גיל שונה מזה שהיה לו, והמרווח הזמני בין גילו המבוגר לגילו הצעיר זהה למרווח בין גילו הצעיר לגילו המבוגר, אך האחד אינו יכול להיות שונה או זהה. לפיכך אי אפשר לומר שהאחד "היה", "הינו" או "יהיה". כיוון שאי אפשר לומר שהאחד "הינו" אי אפשר לומר שהוא הינו אחד, וכמו כן אי אפשר לחוש אותו, או להחזיק בידיעה או סברה אודותיו. לסיכום, אם האחד הינו הרי שהוא אינו מורכב מחלקים, הוא אינו בתוך שום דבר, הוא אינו משתנה, הוא אינו נע ואינו במנוחה, הוא אינו זהה ואינו שונה, הוא אינו קטן, גדול או שווה, הוא אינו בזמן, הוא אינו "הינו" והוא אינו אחד. בדדוקציה הראשונה, אם כך, האחד מאופיין רק באופן שלילי, כלומר רק על ידי שלילה של תכונות ממנו. פרשנויות מסוימות מזהות בתיאור זה דוגמה לתאולוגיה שלילית.
הדדוקציות > דדוקציה שנייה

הדדוקציה השנייה היא המקטע הארוך ביותר של הדיאלוג. במהלך דדוקציה זו פרמנידס מראה שאם האחד ישנו הרי שהוא מחזיק במגוון רחב של תכונות שחלקן הגדול נמצא בסתירה זו לזו (למשל אחד ומרובה, גדול וקטן מעצמו, וכולי). הדדוקציה מתחילה בקביעה שההנחה שהאחד הינו למעשה מייחסת לאחד תכונה: קיום. תכונת הקיום נפרדת מתכונת האחידות כיוון שהטענה "אחד הוא אחד" נבדלת מן הטענה "אחד קיים". כיוון שכך, האחד כבר אינו רק דבר אחד אלא שניים: אחדות וקיום. לפיכך ל"אחד שהינו" יש חלקים. כל אחד מן החלקים הללו, האחידות והקיום, גם הוא בעל שתי התכונות הללו בדיוק, כלומר כל אחד מהם גם הוא אחד והוא קיים. כיוון שניתן להמשיך ולחלק כך את החלקים של האחד, הרי שהאחד הוא בעל ריבוי בלתי מוגבל של חלקים. לאחד אם כך ישנם שני חלקים, אחידות וקיום, והם שונים. לפיכך האחד לוקח חלק גם בהבדל. ניתן לספור אם כך באחד שני דברים (אחידות וקיום), וגם שלושה דברים (אחידות, קיום והבדל). מרגע שזוהו באחד המספרים 2 ו־3, ניתן להפיק את כל המספרים הטבעיים על ידי פעולות של הוספה והכפלה.
כיוון שלאחד ישנם חלקים, הרי שהוא השלם שמכיל חלקים אלו. בתור דבר שלם, הרי שהוא דבר מוגבל. כיוון שהוא מוגבל, יש לו התחלה, אמצע וסוף, והוא גם צריך להיות בעל תבנית מסוימת. כיוון שהאחד הוא מכלול החלקים שלו, וכל החלקים שלו הם בתוכו, הרי שהוא בתוך עצמו. עם זאת, האחד אינו יכול להיות בכל החלקים שכן הוא לא יהיה אחד, והוא אינו יכול להיות רק בחלק מן החלקים שכן אז היה בתוך דבר שקטן מעצמו. אזי עליו להיות בתוך משהו אחר או בתוך שום דבר. אם היה בתוך שום דבר הוא לא היה קיים. לפיכך הוא בתוך דבר אחר. כיוון שהאחד בתוך עצמו, עליו להיות במנוחה. כיוון שהוא גם בתוך עצמו וגם בתוך דבר אחר, הרי שעליו לנוע.
האחד זהה לעצמו, שכן הוא אינו דבר ששונה מעצמו והוא אינו חלק מעצמו. האחד בתוך עצמו, אך הוא גם בתוך דבר אחר, לכן הוא שונה מעצמו. כמו כן הוא שונה מן הדברים האחרים, שאינם אחד. אולם, ההבדל עצמו (אידיאת ההבדל) אינו יכול להימצא בתוך שום דבר. אם ההבדל הוא בתוך עצמו הרי שהוא נמצא בתוך דבר שזהה לעצמו, והוא אינו יכול לקחת חלק בזהות, ואם הוא בתוך דבר אחר במשך זמן מסוים הרי שהוא בתוך דבר אחר שזהה לעצמו ולפיכך הוא בתוך הזהה. אם כך ההבדל אינו יכול להיות באחד או בדברים האחרים שאינם אחד. אם כך האחד והדברים האחרים שאינם אחד צריכים להיות זהים.
פרמנידס משתמש בטענות דומות כדי להוכיח שהאחד קטן, שווה וגדול ביחס לעצמו ולדברים האחרים, אך גם אינו קטן, שווה או גדול ביחס לעצמו ולדברים האחרים. למשל, האחד מכיל את עצמו, שכן הוא בתוך עצמו, ולפיכך הוא גדול מעצמו. כמו כן, אם האחד קטן הרי שהוא כולו צריך להיות קטן. אם כך הקטנות עצמה צריכה להיות בכולו או להכיל אותו. אך מכך ינבע שהקטנות גדולה מן האחד או שווה לו.
האחד כמו כן נמצא בזמן, שכן העובדה שהאחד "הינו" מציינת את היותו בהווה, בניגוד להיותו בעבר או בעתיד. אם כך הוא נמצא בהווה ולפיכך בחלק מהזמן. כיוון שהאחד תמיד בהווה, הוא הינו ואינו מתהווה. עם זאת, האחד נמצא בזמן ולפיכך הוא נעשה מבוגר יותר מעצמו ככל שהזמן עובר, כלומר הוא נמצא בתהליך של התהוות. ההתהוות של האחד היא בין ה"עכשיו" ל"אחר כך", כאשר בכל אחת מן הנקודות הללו עצמן הוא רק "הינו" ואינו מתהווה. במובן זה ה"עכשיו" וה"אחר כך" הם הגבולות של ההתהוות שלו.
פרמנידס מסיים בטענה שהאחד ניתן כעת לידיעה, לסברה ולתחושה, מבלי להסביר טענה זו.