stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
משה סולובייצ'יק (ציריך)
פעילותו

בהיותו בציריך, סירב הרב סולובייצ'יק לקבלת תפקיד ציבורי רשמי, אך נהג למסור שיעורים קבועים בגמרא בעיון ולמתחילים, ובספר מנחת חינוך בשתי הקהילות החרדיות. בנוסף, מסר שיעור קבוע בשבתות בשעות אחר הצהריים, בבית הכנסת אגודת אחים, שיעור זה נחשב לשיעורו המרכזי בו השתתפו עשרות משתתפים, ועסק בספר משלי, פרקי אבות וספר התהילים. חלק משיעוריו בספר התהילים יצאו לאור לאחר מותו בשפה הגרמנית.
הרב משה סולובייצ'יק התפרסם כאחד ממנהיגי היהדות החרדית באירופה. וזכה להערכתם של הסטייפלר (שהכירו מלימודו בישיבת לומז'ה יחד עם בנו הרב חיים קניבסקי) והרבי מסאטמר ששהה איתו במחנה הסגר בשווייץ בימי המלחמה ובהמלצתו, ארגון "רב טוב", שפעל מטעם חסידות סאטמר ברחבי אירופה נהג להיוועץ תמיד ברב משה סולובייצ'יק.
ביוזמתו של הרב משה סולובייצ'יק, בשנת תשמ"ט (1989), עם התפרקות ברית המועצות, נשלחו למוסקבה, הרב אלכסנדר אייזנשטט והרב יצחק זילבר להקמת ישיבת תורת חיים במקום. בהמשך הקים הרב סולובייצ'יק בציריך ועד, במטרה לנהל ולתקצב את פעילות הישיבה.
הרב סולובייצ'יק עמל הרבה לתרץ את השגותיו של ה"חזון איש" על חידושי רבנו חיים הלוי (סבו) על הרמב"ם, ואף טען, שלא השאיר השגה אחת שאינה מתורצת [דרוש מקור]. חלק מכתביו פורסמו בכתבי-עת שונים, והיתר נשאר בידי בניו.
הרב סולובייצ'יק נפטר בי"ט באייר תשנ"ה (1995) ונטמן בהר המנוחות בירושלים.
ילדיו

לרב סולובייצ'יק נולדו ארבעה בנים ובת. בהם:
הרב ישראל (ה'תש"י - ב' בתמוז ה'תשע"ה) - נישא לבתו של הרב אלחנן הרץ, חתן הרב מרדכי יעקב ברייש אב"ד קהילת אגודת אחים בציריך. כיהן כר"מ בישיבות נזר התורה בירושלים, תורת חיים במוסקבה וישיבת לוצרן בשווייץ, בנוסף עמד בראשות הכולל ועד טוב.
הרב ברוך סולובייצ'יק - ראש ישיבת תורת זאב שבשכונת רמת שלמה בירושלים וחתנו של הרב חיים סרנא.
הערות שוליים

↑  ישראל א' גרובייס ואהרן קליגר, 
הנה יוסל'ה, משפחה, ט"ז בתשרי ה'תשפ"ב.
↑  רפאל ברלזון, "למעלה מן הדמיון" – כתבה ליובל לישיבת לוצרן, מוסף שבת של יתד נאמן, חיי שרה תשס"ג, עמ' 19.
↑  "והאיש משה" א, הוספות, עמ' כ ועמ' קפה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987011253227505171  VIAF: 1169165396182121520000   WorldCat (עם VIAF): 1169165396182121520000
נופש

נופשים באתר החרמון
נופש הוא שם כולל לבילוי זמן מתוך תחושת הנאה, אשר מטרתו השגת רגיעה של הגוף והנפש.
בעוד שהמונח "פנאי" מתאר בדרך כלל מצב של זמן חופשי מעבודה ומילוי מטלות והתחיבויות, ומתבטא בבילוי בעל אופי סביל כגון שינה, הרי שהמונח נופש מדגיש את האופי פעיל של הבילוי.
ההיבט הבריאותי

העלייה ברמת החיים במדינות המפותחות, ביחד עם סגנון העבודה התובעני ועתיר הלחצים הנפשיים, הביאה לגידול בביקוש לנופש ופעילות אקטיבית של בילוי זמן.
מחקרים מאשרים את המסקנה כי הנופש תורם לאיכות החיים והרגשה של שביעות רצון, ואלה בשילוב ירידת רמת המתח הנפשי הנלוית אליהם תורמת ישירות גם לשיפור הבריאות הגופנית.
התברר עוד כי העוסקים בפעילות נופש אקטיבית הקטינו את הוצאות הבריאות שלהם.
החשיבות של הניתוק מלחצי היום יום כמכשיר לשיפור המצב הנפשי והגופני מוכר עוד מתרבויות עתיקות ובראשן היהדות אשר קיבעה את יום השבת כיום מנוחה מחייב.
ההיבט הארגוני

יצירת תנאים לנופש יכולה להיות על בסיס וולונטרי-ציבורי או על בסיס פרטי למטרות יצירת רווח.
רשויות מקומיות מפתחות פארקים ציבורים ומתקנים פתוחים לנופש פעיל. במרכזי תרבות מקומיים מתקיימים חוגי העשרה ויצירה כולל חוגים ופעילויות למבוגרים בתחומי הספורט, מוזיקה, מלאכת-יד וכדומה.
חברות פרטיות מארגנות גם הן בילויי נופש שונים החל מטיולים אתגריים ופעילויות ספורט ייחודיות וכלה בנופש מתון ורגוע יותר, הכל לפי טעמו ובחירתו של הפרט.
ההיבט המקצועי

ההתפתחות של נושא הנופש וההבנה של החשיבות הנלוית אליו הביאה גם להתפתחות של אנשי מקצוע המתמחים בתחום. הכשרתם כוללת הן את ההיבט הציבורי של בניית אתרי הנופש אופיים ותקציביהם, והן בהיבט האישי של התאמת האופי והאינטנסיביות של הנופש לאדם הספציפי העומד מולם.
ראו גם

אזור נופש לאומי
אטרקציה תיירותית
איזון עבודה-חיים
בידור
חופשה
כיף
משחקייה
שעשוע
שעשוע ילדים
תחביב
נחל זיקה

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 אורך:  כ־1.5 ק"מ
 גובה מוצא הנהר:  כ־150 מטרים
 שפך:  נחל יששכר 
 מדינות באגן הניקוז:  ישראל 
  (למפת עמק בית שאן מוגדלת) נחל זיקה(למפת עמק בית שאן רגילה) נחל זיקה(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום נחל זיקה(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום נחל זיקה
 
נחל זיקה הוא נחל אכזב ברמת יששכר. אורכו כקילומטר וחצי.
תוואי הנחל

מוצא הנחל ממוקם כ־2.7 קילומטרים מדרום־מערב לגן הלאומי כוכב הירדן, בגובה של כ־150 מטרים מעל פני הים. כיוון הזרימה שלו הוא דרום־מערב. לקראת סופו יורד תוואי הנחל אל מתחת לגובה פני הים, ובגובה של כ־35 מטרים מתחת לפני הים הוא נשפך לנחל יששכר. באזור שפך הנחל מצויות 4 חורבות: חורבת שחוח, חורבת יוב, חורבת סהדה וחורבת סהד.
| נחלי הגליל |
| --- | --- | --- |
| הגליל העליון | נחל עמוד • נחל עכברה • נחל אביב • נחל גוש חלב • נחל דישון • נחל חצור • נחל יראון • נחל מורן • נחל מחניים • נחל מירון • נחל נריה • נחל צבעון • נחל ראש פינה • נחל רבי ינאי • נחל פשחור • נחל סתר • נחל חנניה • נחל ליבנים • נחל הוזים • נחל שכוי • נחל שמאי • נחל חוקוק • נחל רזים • נחל עצבונית • נחל חלב • נחל עלמון • נחל קציון • נחל ברעם • נחל בן זמרה • נחל מרות • נחל פרוד • נחל עפאים • נחל פקיעין • נחל זבד • נחל זווית • נחל ברתות • נחל חירם • נחל אדמונית • נחל שפנים • נחל זוך • נחל יצהר • נחל אזהב • נחל דלתון • נחל סוד • נחל בר יוחאי • נחל בירנית • נחל משמש • נחל מתת • נחל שרך • נחל בצת • נחל חניתה • נחל נמר • נחל גליל • נחל מצובה • נחל שעל • נחל אשחר • נחל נחת  • נחל יסף • נחל כזיב • נחל מרווה • נחל מירב • נחל אשרת • נחל געתון • נחל ביריה |  |
| הגליל התחתון | נחל אבליים • נחל אדמי • נחל ארבל • נחל גדורה • נחל דנה • נחל השבעה • נחל חילזון • נחל חרוד • נחל יבנאל • נחל ימה • נחל יששכר • נחל כבול • נחל נהלל • נחל נון • נחל ציפורי • נחל צלמון • נחל שונם • נחל שיזפים • נחל שכניה • נחל שרונה • נחל תבור • נחל קנקן • נחל כמון • נחל חזון • נחל שבע • נחל הארי • נחל ממלח • נחל אוזנית • נחל סביונה • נחל נמרים • נחל מזגה • נחל עקב • נחל חמוד • נחל אזנות • נחל קשת  • ואדי אל-חסין • נחל מורסן • נחל נעיאל • נחל סח'נין • נחל שגב • נחל תמרה • נחל חנינה • נחל צוף • נחל עביד • נחל חנה • נחל שזור • נחל יפתחאל • נחל סרגונה • נחל זורעים • נחל שובב • נחל פוריה • נחל חרצית • נחל צידתה • נחל אלות • נחל ברית • נחל תולע • נחל יחמי • נחל גבול • נחל צבאים • נחל זיקה • נחל גבע • נחל נעורה • נחל עכין • נחל רכש • נחל כוכב • נחל סליל • נחל הקוסמת • נחל אוכל • נחל קיש • נחל יזיר • נחל ברק בן אבינעם • נחל קמה • נחל חמוד • נחל עין דור • נחל דבורה • נחל שומר |  |
| אצבע הגליל | נחל דן • נחל שניר • נחל חרמון • נחל עיון • נחל קדש • נחל משגב • נחל השומר • נחל מרגליות • נחל קורן |  |
| הגליל המערבי | נחל שרך • נחל בצת • נחל געתון • נחל יחיעם • נחל שעל • נחל יסף • נחל כזיב |  |
ערך זה הוא קצרמרבנושא נהרות ונחלים ובנושא גאוגרפיה של ישראל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
נחל זלזל

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 אורך:  כ־5.5 ק"מ
 מוצא:  בקרבת הר בוקר
 גובה מוצא הנהר:  כ־515 מטרים
 שפך:  נחל הבשור 
 מדינות באגן הניקוז:  ישראל 
  (למפת צפון הנגב מוגדלת) נחל זלזל(למפת צפון הנגב רגילה) נחל זלזל(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום נחל זלזל(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום נחל זלזל
 
נחל זלזל הוא נחל אכזב בהר הנגב. אורכו כ־5.5 קילומטרים.
תוואי הנחל

מוצא הנחל ממוקם בגובה של כ־515 מטרים מעל פני הים, בקרבת הר בוקר, כשישה קילומטרים מצפון־מערב לקיבוץ שדה בוקר. משם זורם הנחל בכיוון צפון־מערב, ולאחר מכן בכיוון דרום־מערב. הוא נשפך לנחל הבשור בגובה של כ־385 מטרים מעל פני הים, במרחק של כארבעה קילומטרים מדרום־מזרח ליישוב הקהילתי אשלים.
ערך זה הוא קצרמרבנושא נהרות ונחלים ובנושא גאוגרפיה של ישראל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
נחל חביבה

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 אורך:  כ־33.7 ק"מ
 גובה מוצא הנהר:  כ־420 מטרים
 שפך:  נחל חדרה 
 מדינות באגן הניקוז:  ישראל, הרשות הפלסטינית 
  (למפת נתניה מוגדלת) נחל חביבה(למפת נתניה רגילה) נחל חביבה(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום נחל חביבה(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום נחל חביבה
 
נחל חביבה (בערבית: ואדי מסין) הוא נחל אכזב היורד מצפון השומרון למזרח השרון. אורכו כ־33.7 קילומטרים.
תוואי הנחל

מוצא הנחל ממוקם בגובה של כ־420 מטרים מעל פני הים, בין היישובים הפלסטינים ענזה, א-זאוויה וסנור בנפת ג'נין שבצפון תחומי הרשות הפלסטינית. לאחר מכן הנחל חולף מתחת לכביש 60 וממשיך מדרום לעיירה עג'ה. הנחל זורם בין יישובים פלסטיניים נוספים עד שיוצא מתחומי השומרון וחולף מתחת לגדר ההפרדה ולקו הירוק, בין היישובים עתיל, זיתא וזמר. בסמוך לקיבוץ מגל עובר הנחל מתחת לכביש 6, ובהמשך, בסמוך ללהבות חביבה, מתחת לכביש 5815 ולכביש 581. לקראת סופו חולף הנחל בסמוך ממזרח למושב שדה יצחק, ואז, בגובה של כ־20 מטרים מעל פני הים, מייד לאחר שחולף מתחת לכביש 9, ליד המושב מאור, נשפך הנחל לנחל חדרה.
|  נחלי השומרון |
| --- | --- | --- |
| נחלי איתן | נחל קישון • נחל חדרה • נחל תרצה • נחל קנה |  |
| נחלי אכזב | נחל תענך • ואדי טייבה • ואדי עזם • ואדי ג'אמוס • נחל נרבתה • נחל בזק • ואדי אל-חשנה • ואדי אל-בשם • נחל מילחה • ואדי אל-פארעה • נחל חביבה • נחל שכם • נחל אסף • ואדי דיר שרף • נחל תאנים • ואדי ערעור • נחל קנה • ואדי אל-אחמר • ואדי אל-ג'נאב • ואדי א-שער • נחל רבה • ואדי אל-ח'ליל • ואדי עלי • ואדי אל-ג'נאב • נחל שילה • ואדי מוסא • ואדי רשאש • נחל הילה • ואדי אל-עיש • ואדי אל-בלט • ואדי אל-חכם • ואדי א-זרקה • נחל אברך • נחל נטוף |  |
מתיו האריס ג'ואט

| --- | --- |

 לידה:  22 באפריל 1788 מחוז מרסר, ארצות הברית 
 פטירה:  10 באוגוסט 1827 (בגיל 39) לקסינגטון, ארצות הברית 
 מקום קבורה:  בית הקברות קייב היל 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת טרנסילבניה 
 
מתיו האריס ג'ואט (באנגלית: Matthew Harris Jouett;‏ 22 באפריל 1788 – 10 באוגוסט 1827) היה צייר פורטרטים אמריקני ידוע, שהתפרסם בציור דיוקנאות ובהם תומאס ג'פרסון, ג'ורג' רוג'רס קלארק ולאפייט.
ביוגרפיה וקריירה

ג'ואט היה בנם של סאלי רוברדס וג'ק ג'ואט, גיבור המהפכה האמריקאית. ג'ואט הזקן שלח את בנו לאוניברסיטת טרנסילבניה ועודד אותו ללמוד משפטים, אך מתיו השקיע זמן רב בציור. האב המתוסכל העיר "שלחתי את מתיו לקולג' כדי להפוך אותו לג'נטלמן, והתברר שהוא אינו אלא צייר שלטים ארור."
ג'ואט שירת כקצין של חיל הרגלים בקנטקי במלחמת 1812 והיה בין ניצולי הטבח בנהר רייזן בזמן מלחמה זו. כספי הגדוד בסך 6000 דולר נעלמו במהלך הטבח. ג'ואט החזיר את הכספים החסרים למיליציה, בהתבסס על רווחיו כצייר. הוא גם צייר דיוקנאות של חבריו החיילים מהזיכרון, כולל הארט וקולונל אלן.
מתיו האריס ג'ואט התחתן עם מרגרט "פגי" הנדרסון אלן מלקסינגטון, קנטקי, ב־25 במאי 1812. נולדו להם תשעה ילדים. אחד מבניהם היה ג'יימס אדוארד ג'ואט, קצין ימי. ג'יימס שירת עם האדמירל דייוויד פרגוט.
מתיו ג'ואט הועלה לדרגת קפטן במהלך מלחמת 1812. לאחר מכן למד ציורי דיוקנאות ונסע לבוסטון ללמוד אצל גילברט סטיוארט בשנת 1816.
הוא צייר בניו אורלינס בין השנים 1817 עד 1827 בעונת החורף והיה רשום במדריך ניו אורלינס בשנת 1824 כצייר פורטרטים העובד ברחוב קאנל 49. הוא הוזמן על ידי המושל בקנטקי לצייר דיוקן של המרקיז דה לה פאייט. ג'ואט גם צייר את תומאס ג'פרסון ואת קתרין קורנליה פראת'ר.
רק ביריד העולמי בשיקגו 1893 החלה להתבלט תהילתו כצייר. ציוריו זכו להערכה רבה מצד האוצרים והציבור הרחב. עבודתו מוערכת בהווה יותר משהייתה במהלך חייו, וזוכה למחירים גבוהים בזמני מכירה. ג'ואט הפך לאחד מציירי הדיוקנאות המוערכים ביותר בארצות הברית, וזכה בתערוכת מאה שנה גדולה במוזיאון הספיד שבמדינת מולדתו.
הערות שוליים

↑  Kleber; Clark, Thomas D.; Harrison, Lowell H.; Klotter, James C. (eds.). The Encyclopedia of Louisville. University of Kentucky Press. pp. 481–482.
↑  Biennial Report of the Board of Curators of the Louisiana State Museum to His Excellency, the Governor and the General Assembly of the State of Louisiana. Louisiana State Museum. 1 January 1922. p. 35.
↑  Price, Samuel (1 January 1902). Old Master of the Bluegrass :Jouett, Bush, Grimes, Frazer, Morgan, Hart. Michigan: University of Michigan Library. p. 31
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0000 8855 6003  LCCN: n82121766  RKD: 42974  SNAC: w6gx4b3g  SUDOC: 234463155  ULAN: 500017628  VIAF: 30888938   WorldCat (עם VIAF): 30888938
מתי ואיך הומצא העם היהודי?

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  שלמה זנד
 שפת המקור:  עברית
 סוגה:  ספר עיון
 נושא:  היסטוריוגרפיה 
 הוצאה
 הוצאה:  רסלינג
 תאריך הוצאה:  2008
 מספר עמודים:  358
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  002597464
 
מתי ואיך הומצא העם היהודי? הוא ספר עיון שכתב שלמה זנד. הספר ראה אור בשנת 2008 בהוצאת רסלינג. נכון לשנת 2021, הוא תורגם ל-23 שפות.
תוכנו של הספר

הספר מתמודד עם מסורת ההיסטוריוגרפיה הפרוטו-לאומית והלאומית שהעלתה על נס את קיומו של עם יהודי מאז יציאת מצרים. מתוך דיון תאורטי בסוגיית הלאומיות ובהשראתם של בנדיקט אנדרסון וארנסט גלנר מבקש זנד לפרק את הנרטיב הציוני שהמציא, לדבריו, את העם היהודי כדי לייצר לאום חדש. על פי זנד, המצאת העם היהודי התבססה על התנ"ך כספר היסטורי ועל המיתוס הנוצרי של הגליית היהודים עם המרד הגדול, וכך נוצרה היסטוריה לאומית ארוכת טווח שלא הייתה ולא נבראה.
זנד מאמץ את ההשערה לפיה היהודים כלל לא גלו מארץ ישראל, והערבים ששכנו בארץ ישראל במהלך הדורות הם במידה רבה צאצאיהם. זנד סובר כי היהדות הייתה הדת המונותאיסטית הראשונה שפתחה במסע המרת דת המוני, ומוצאם של היהודים רבגוני ועשיר הרבה יותר ממה שמקובל לחשוב. לטענתו, יהודי אשכנז הם בעיקר גרים שמוצאם בממלכת כוזר, מקורם של יהודי תימן בממלכת חמיר, ואף יהודי צפון אפריקה וספרד הם ברובם גרים. לפיכך היהודים הם ציוויליזציית דת ייחודית, אך הם אינם עם זר ונודד כפי שהאנטישמים וחלק מן הציונים ראו אותם. בסיכומו של הספר דן זנד בפוליטיקת הזהויות האתניסיסטית במדינת ישראל ומביע את חרדתו מעתידה של פוליטיקה זו.
תגובות וביקורות

התזה של זנד עוררה דיון ציבורי נרחב בישראל ובעולם.
במרץ 2009 קיבל הספר את פרס העיתונאים הצרפתים "היום" לשנת 2009.
ההיסטוריון ישראל ברטל הסתייג מביקורתו של זנד על ההיסטוריוגרפיה הציונית, וטען כי זנד חוזר על דברים מקובלים בהיסטוריוגרפיה - לפיהם ההתגיירות הייתה תופעה רבת השפעה בתולדות היהודים בעת העתיקה ובראשית ימי הביניים, וישנה אפשרות כי מוצאם של מיליוני היהודים דוברי לשון היידיש הוא מהכוזרים - וכי עובדות אלו לא הושתקו בשיח ההיסטוריוגרפי הציוני, אלא שקיים פער בינו לבין השיח הפוליטי על זיכרון העבר.
המזרחן שאול ברטל ביקר את הספר בטענה כי ספרו של זנד הוא שחזור של רעיונות שהעלו גורמים ערביים שביקשו לשלול את הזכות ההיסטורית שבשמה התיימרה הציונות להקים מדינה יהודית, וכי הספר עלול לשמש את המבקשים לעשות דה לגיטימציה לישראל.
לדעת מבקרים אחרים, זנד לוקח אירועים נקודתיים ומינוריים בהיקפם בהיסטוריה היהודית ובונה מהם תאוריה מפוקפקת במהימנותה, על מנת לבסס את השקפתו הפוליטית האנטי-ציונית ביסודה.
ההיסטוריון שאול שטמפפר טוען שלסיפור ההתגיירות של הכוזרים, התופס מקום מרכזי בספרו של זנד, אין בסיס.
הערות שוליים

↑ התגובות:
עפרי אילני, אני כוזרי גאה, באתר הארץ, 16 במרץ 2008
פרופ' דוד אסף, לא כוזרים ולא טטארים, באתר הארץ, 23 במרץ 2008
תום שגב, המצאה שנקראת "העם היהודי", באתר הארץ, 26 בפברואר 2008
שבתאי קור, מי הם יהודים?, באתר nrg‏, 14 באפריל 2008
האם היהודים הם עם? המחלוקת בקשר לזנד (באנגלית)
אריק הובסבאום, ספרי השנה, האובזרוור, 22 בנובמבר 2009
בן זילכה‏, אל תקרא לי עם - וואלה תרבות, באתר וואלה, 18 במרץ 2009
יצחק לאור, בין בלעם לאתונו, באתר הארץ, 24 באפריל 2008
יעקב שביט, משה החייט ואביו הסלאווי, באתר הארץ, 25 באפריל 2008
שלמה זנד, כזריה, אם הגלויות, באתר הארץ, 2 במאי 2008
יעקב שביט, תרבות-עם משותפת, באתר הארץ, 16 במאי 2008
דן לחמן, ביקורת על 'מתי ואיך הומצא העם היהודי?'
רחל אליאור, העם היהודי כקהילת זיכרון, 27 במאי 2012
↑  מיה סלע, עיתונאי צרפת העניקו לשלמה זנד את פרס "היום", לספר העיון של השנה, באתר הארץ, 12 במרץ 2009
↑  ישראל ברטל, המצאת ההמצאה, באתר הארץ, 28 במאי 2008
↑  שאול ברטל, מי המציא את המצאת העם היהודי?, באתר e-mago,‏ 4 ביוני 2010
 שאול ברטל, אור לערבים - סיפורו של שלמה זנד, באתר רבקה שפאק ליסק, 2, 2012
↑  רבקה שפק ליסק תגובה לטיעוניו העיקריים של שלמה זנד שאין עם יהודי, באתר מוניטור האקדמיה הישראלית
בן-דרור ימיני, פנטזיה פוסט-ציונית, באתר nrg, באתר nrg 
שלום דותן, חלום הבלהות של פוסט-ציוני, כיוונים חדשים 19, ינואר 2009, 236-230, באתר ההסתדרות הציונית העולמית.
אבשלום לניאדו, ‏עבר ללא מחקר, קתרסיס 13, אביב תש"ע, עמ' 54–106 
 אניטה שפירא, Review Essay: The Jewish-people deniers, The Journal of Israeli History, Vol. 28, No. 1, March 2009, 63-72 (באנגלית)
סימון שאמה, The Invention of the Jewish People, באתר פייננשל טיימס, 13 בנובמבר 2009 (באנגלית)
 MARTIN GOODMAN, Secta and natio, The Times Literary Supplement, February 26, 2010
↑  ישראל ברטל, המצאת ההמצאה, באתר הארץ, 28 במאי 2008
דוד אסף, לא כוזרים ולא טטארים, באתר הארץ, 23 במרץ 2008
עמי איזרוף בביקורת על ספרו של רפאל פאלק "ציונות והביולוגיה של היהודים
יעקב אמיר, המדע הטהור ושאלת היהודים, באתר הארץ, 23 במרץ 2008
רבקה שפק ליסק תגובה לטיעוניו העיקריים של שלמה זנד שאין עם יהודי, באתר מוניטור האקדמיה הישראלית
בן דרור ימיני, "ג'יהאד אקדמי", באתר nrg, קטע מטור של בן דרור ימיני, באתר nrg מעריב
בן-דרור ימיני, פנטזיה פוסט-ציונית, באתר nrg, באתר nrg 
שלום דותן, חלום הבלהות של פוסט-ציוני, כיוונים חדשים 19, ינואר 2009, 230–236, באתר ההסתדרות הציונית העולמית
עמנואל נבון, מתי ואיך הומצא הספר של זנד, באתר nfc‏, 25 בדצמבר 2009
שאול ברטל, מי המציא את המצאת העם היהודי?, באתר e-mago,‏ 4 ביוני 2010
אבשלום לניאדו, ‏עבר ללא מחקר, קתרסיס 13, אביב תש"ע, עמ' 54–106 
 אניטה שפירא, Review Essay: The Jewish-people deniers, The Journal of Israeli History, Vol. 28, No. 1, March 2009, 63-72 (באנגלית)
סימון שאמה, The Invention of the Jewish People, באתר פייננשל טיימס, 13 בנובמבר 2009 (באנגלית)
 MARTIN GOODMAN, Secta and natio, The Times Literary Supplement, February 26, 2010
↑  עופר אדרת, מחקר: הטענה שיהודים הם צאצאי כוזרים - אגדה בלבד, באתר הארץ, 26 ביוני 2014
מעמד הר סיני

מעמד הר סיני, תחריט מ-1723, יוצר יאן לאוקן
מַעֲמַד הַר סִינָי (מכונה גם מתן תורה) הוא סיפור מקראי מכונן, שבו מתגלה אלוהים לבני ישראל בהר סיני, נותן להם את התורה ומצווה אותם במצוות, ובראשן עשרת הדיברות. במהלך המעמד כורת אלוהים ברית עם בני ישראל, על פיה הוא בוחר בהם לעמו והם מתחייבים לשמור את המצוות ואת התורה שיקבלו. בתום המעמד עולה משה להר סיני למשך ארבעים יום, שבסיומם הוא יורד עם לוחות הברית שעליהם חקוקים עשרת הדיברות שנאמרו במעמד.
פרשנות חז"ל

לפי המסורת היהודית, במעמד הר סיני כרת עם ישראל ברית עם ה', בה קיבל על עצמו את התורה ואת המצוות. מסיבה זו, הלוחות שעליהם כתובים עשרת הדיברות מכונים גם "לוחות הברית". על פי חז"ל, רק שני הדיברות הראשונים נמסרו לבני ישראל ישירות מפי האלוהים, ושאר הדיברות נמסרו לעם מפי משה. בהמשך עלה משה אל ההר וקיבל מצוות נוספות, אותן מסר לעם מאוחר יותר. לאחר כניסת העם לארץ ישראל ערך יהושע בן-נון את מעמד הר גריזים והר עיבל, בו נכרתה עם האל ברית נוספת, שכללה גם מצוות שניתנו לאחר מעמד הר סיני.
חז"ל מדמים את מעמד הר סיני לחתונתו של האל עם האומה הישראלית, ובפירוש אחר ללידה, כי האל הוא כמו אב לעם ישראל. האירוע אינו נתפס כאירוע מקומי אלא כאירוע כלל-עולמי, "שקולו הולך מסוף העולם ועד סופו", אשר נגע לכל האנושות, אף שזו סירבה לקבל את התורה, והיה בעל משמעות גם עבור בעלי החיים, הצמחים והטבע כולו.
בחז"ל מתואר האירוע כמפחיד ומעורר אימה עד כדי כך שעם ישראל נסוג לאחור מרחק רב מאוד. מפורש שהעם לא יכלו להכיל את הקול האלוהי ונפשם יצאה בדברו, כך שהיה צריך להחיות אותם. פירוש זה נשען על הפסוק משיר השירים "נפשי יצאה בדברו".
חז"ל האמינו כי כאשר הנחש הסית את אדם וחוה לחטא עץ הדעת הוא הטיל זוהמה בכל בני האדם. בתלמוד הבבלי נכתב כי עם ישראל התנקה מאותה זוהמה כאשר עמד מול הר סיני, בעוד ששאר האנושות לא התנקתה מפני שלא עמדה מול הר סיני.
ישנה בחז"ל דעה הסוברת שיתרו התרשם ממעמד הר סיני ובעקבותיו התגייר והצטרף אל עם ישראל. בתורה מתואר שיתרו ייעץ למשה לגבי דרך ההתנהלות עם בני ישראל, ולאחר מכן שב למקומו.
פרשנות חז"ל > מועד ההתרחשות

במקרא עצמו אין תאריך המציין את יום מתן תורה, אך נאמר החודש שבו הגיעו בני ישראל להר סיני ”בַּחֹדֶשׁ הַשְּׁלִישִׁי, לְצֵאת בְּנֵי-יִשְׂרָאֵל מֵאֶרֶץ מִצְרָיִם, בַּיּוֹם הַזֶּה, בָּאוּ מִדְבַּר סִינָי” (שמות, י"ט, א'). (החודש השלישי הוא חודש סיוון לפי הספירה החל מניסן). המילה הסתמית "בחודש" במקרא מציינת את ראש החודש, ולאחר מכן היו כמה ימי הכנה. המעמד עצמו היה כנראה ביום השביעי (ז' בסיוון – שלושה ימים חיכו להוראות משה, ושלושה נוספים התקדשו לקראת קבלת התורה), כולל יום אחד ש"הוסיף משה מדעתו". התאריך בו הייתה אמורה להינתן התורה, לולא נוסף אותו יום, תואם את המסורת הפרושית למועד חג השבועות בלוח העברי הקבוע.
לפי התלמוד, "בשישה בחודש (סיוון) ניתנה תורה" (תלמוד בבלי, מסכת יומא, דף ד', עמוד ב') (מפני שניסן ואייר היו שניהם חודשים מלאים), ולפי דעה מסוימת בתלמוד – בשביעי בסיוון.
לפי הכרונולוגיה המקראית והמסורתית אירע מעמד הר סיני בשנת ב' אלפים תמ"ח (2,448) לבריאת העולם, כלומר במאה ה-14 לפנה"ס.
לפי ספר היובלים, אירע מעמד הר סיני בשנה השלישית בשמיטה השנייה ביובל החמישים – 2,411 לבריאת העולם, ב-15 בחודש השלישי – שבו חל חג השבועות בלוח השנה במגילות קומראן.
מקום

במקרא אין זיהוי ברור של מקומו של הר סיני, או בשמו האחר, הר חורב. ברור רק שהוא שוכן במדבר שבין ישראל למצריים.
מסורות נוצריות מזהות את מקומו בג'בל מוסא שבדרום חצי האי סיני. למרגלות ההר, במיקום מבודד בלב המדבר, הקימו נוצרים יוונים אורתודוקסים במאה השישית את מנזר סנטה קתרינה. פרופ' ענתי, חוקר המקרא, מזהה את הר סיני עם הר כרכום. למבקרים במקום ברור שהר זה היווה מקום פולחני, שכן יש בו ציורי סלע מרובים מאוד. למרגלות ההר ניצבת מצבה של שנים עשר אבנים גדולות ולידה גל אבנים שנראה כי שימש כמזבח, כמתואר במקרא.
בביקורת המקרא

חוקרי המקרא ניגשים אל הטקסט התנ"כי כאל טקסט הערוך ממספר מקורות קדומים, שנכתבו בתקופות שונות,, שלעיתים סותרים זה את זה, ולעיתים משלימים זה את זה. אחת הגישות המוכרות בתחום מנסה לסווג את הטקסטים המקראיים למספר מקורות מרכזיים מכונה תורת המקורות, או השערת התעודות. החוקר יגאל בן-נון הולך בעקבות שיטה זו וסופר חמש גרסאות שונות של עליית משה להר בפרק כ"ד לבדו:
משה עולה להר עם אהרון, בניו ושבעים מזקני ישראל, הם רואים את אלוהים, הוא אינו פוגע בהם והם אוכלים ושותים.
משה עולה להר לגמרי לבדו, הזקנים והעם לא מצטרפים אליו
משה עולה להר בליווי יהושע, ומבקש מהזקנים להישאר במחנה ולהיוועץ עם אהרון וחור במקרה הצורך.
משה עולה להר לבדו, ואחרי שבעה ימים אלוהים קורא לו מתוך הענן.
בתחילת הפרק מופיע סוף של גרסה נוספת, המתארת את משה יורד מההר ומספר לעם את דברי ה׳ ואת כל המשפטים
בן-נון מוסיף כי השם "הר סיני" אינו מופיע בקטעים שמתוארכים כעתיקים ביותר במקרא, כמו ההתגלות למשה בהר חורב, שירת דבורה ואחרים, בהם מוזכרים חורב, שעיר, שדה אדום, תימן ופארן כמקומות התגלותו של ה', וכי בארבע מתוך חמש הגרסאות שבשמות כ"ד ההר מוזכר ללא ציון שמו. בן-נון מסיק מכך שסיפור התגלות ה' בהר סיני הוא מסורת מאוחרת יחסית.
החוקר אילון גלעד סבור כי השם סיני מקורו באמונה הארמית באל הירח, סין, שבני ישראל הכירו בעת גלות בבל. לדעתו, ייתכן כי מעמד הר סיני שבתורה הוא העתקה של מעמד התגלות של האל סין למלך בבל נבונאיד, ששמו הפך במקרא לנדב ואביהוא
ראו גם

טיעון מעמד הר סיני
הר סיני
פרשת יתרו
אין למדין מקודם מתן תורה
לקריאה נוספת

אריה (אסלן) טוויג, מתן תורה בסיני, ירושלים: הוצאת י"ל מאגנס, תשל"ז
אתה נגלית בענן כבודך: עיון בפרשיות מעמד הר סיני והמשכן, הוצאת ישיבת עתניאל, 2004
הרב הפרופ' יהודה אייזנברג והרב עמירם דומוביץ, תורה מסיני – השתלשלות התורה בכתב ובעל פה, ירושלים: ספריית השכל, תשס"ה (מהד' חמישית)
ישראל קנוהל, מן המעיין אל ההר – השורשים הנסתרים של סיפור מתן תורה, הוצאת כרמל, 2024
נחל פרוד

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 שפך:  נחל חנניה 
 מדינות באגן הניקוז:  ישראל 
  (למפת הגליל העליון מוגדלת) נחל פרוד(למפת הגליל העליון רגילה) נחל פרוד(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום נחל פרוד(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום נחל פרוד
 
נחל פרוד (בערבית: وادِي فرّاضِيّة, ואדי פארדיה) הוא נחל בגליל העליון הנמצא סמוך לקיבוץ פרוד וזורם ממזרח לו דרומה אל נחל חנניה. אורך הנחל כ-2.5 ק"מ.
שם הנחל

פרוד הוא שמו של כפר יהודי ממאה ה-2 לספירה, שמוזכר בתלמוד בבלי, מסכת עבודה זרה, דף ל"א כמקום מגוריו של בר קפרא. השם "פרוד" השתמר בשם הכפר המוסלמי 'الفرّاضِيّة אל-פראדיה'. ב-1949 הוקם סמוך לו הקיבוץ פרוד.
נוצה (חומר גלם)

כובע עשוי נוצות ששימש רופא מבני הפומו.
נוצות משמשות את האדם כחומר גלם ליצירת מוצרים שונים מקדמת דנא. מכיוון שהנוצות עשויות מקרטין, הן מתפרקות באיטיות יחסית ומאפשרות מוצרים עמידים.