stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
התנועה היהודית הליברלית של צרפת
פעילויות > פעילות דתית

במסגרת התנועה מתקיימים תפילות בימי שישי בערב, שבת בבוקר ובחגים וכן שיעורי דת.
ביום שישי הראשון של כל חודש מתקיים טקס "שבת אלף" לילדים בגילאי שנתיים עד 6 ובני משפחותיהם, במתכונת של סיפורים מוזיקליים ומקראיים. שבת אחריה מקיימים "שבת זמרה" ובה מנגנים ניגונים מסורתיים ועכשוויים, בליווי נגנים.
פעילויות > פעילויות תרבות

התנועה מארגנת קורסים, כנסים ופעילויות, לרבות יום התרבות היהודית ויום הספר. וכן פורומים, ימי נושא, שולחנות עגולים ומפגשים בין-דתיים. התנועה מפרסמת את כתב העת הרבעוני למחשבה ויצירה יהודית Tenou'a. שנכתב לראשונה בשנת 1981 על ידי הרב דניאל פרחי, בעריכתה של הרבה דלפין הורווילור.
בתי הכנסת של ה-MJLF

בית כנסת/בית קהילה ב-11 rue Gaston de Cavaillet ברובע ה-15.
בית כנסת שני (נוצר ב-1983) במזרח פריז, ממוקם ב-24 rue du Surmelin ברובע ה-20.
הערות שוליים

↑  מידע על הרבה דלפין הורווילר
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007265497205171  BnF: cb132030448 (data)  LCCN: n88098080  VIAF: 124362486   WorldCat (עם VIAF): 124362486
הפארק הלאומי סרה דה קפיברה

ציורי סלע בפארק
הפארק הלאומי סרה דה קפיברה (פורטוגזית: Parque Nacional Serra da Capivara) שוכן במדינת פיאאוי שבצפון-מזרח ברזיל. הפארק הוקם ב-1979 על מנת להגן על השרידים הפרהיסטוריים וציורי הסלע השוכנים בו, והוכרז כאתר מורשת עולמית ב-1991. הפארק משתרע על פני שטח של כ-1,300 קילומטרים רבועים, ויש בו ריכוז גדול של חוות פרהיסטוריות קטנות.
מאפיינים טבעיים

אזור סרה דה קפיברה מאופיין בשקע הגאולוגי של נהר סאו פרנסיסקו. בפארק יש רצועת צוקים המתנשאים לגובה של עד 270 מטרים, ואורכה הוא כ-180 קילומטרים. הרצועה חוצצת בין מישור בחלק הדרום-מזרחי של הפארק, לבין מסיבים בחלקו הצפון-מזרחי. באזור ההררי של הפארק נוצרו מערות ועמקים רבים כתוצאה מתהליכי בליה. האזור הוא גם אגן ניקוז עבור מספר נהרות.
לאזור יש חשיבות כמייצג של צמחיית הקאאטינגה המאפיינת את צפון-מזרח ברזיל. הצמחייה בפארק מורכבת בעיקר ממרבדי שיחים נרחבים, וכוללת מספר עצים חסיני יובש וקסרופיטיים. ישנם אזורים בודדים, בעיקר בקניונים העמוקים השומרים על לחותם גם בקיץ, שבהם גדלים שרידים של יערות הגשם שאכלסו את האזור לפני אלפי שנים. הפאונה של אזורי השיחים דלילה מאוד, אך על המינים שניתן למצוא בה נמנים זאב היער והאוצלוט. המאובנים שהתגלו באזור מתוארכים לתקופה שלפני 15,000 שנים.
מאפיינים תרבותיים

המדענים משערים כי האזור היה מיושב על ידי התושבים הקדומים של יבשת אמריקה. באתר הארכאולוגי פדרה פוראדה, השוכן בתוך הפארק, התגלו שרידים של חומה שבורה, ובאמצעות תיארוך פחמן 14 התברר כי ככל הנראה היא נבנתה בשנים שבין 26,000 ל-22,000 לפני הספירה.
אחד מהמאפיינים החזותיים הבולטים ביותר של הפארק הן המערות החצובות בסלע, שהתגלו במהלך שנות ה-60 ומעוטרות בציורי סלע רבים. הציורים העתיקים ביותר תוארכו לאלף ה-13 לפני הספירה, אך מרבית הציורים מתוארכים לתקופה שבין האלף ה-10 לאלף ה-4 לפני הספירה, ומשויכים לתרבויות העתיקות שהתגוררו בצפון-מזרח ברזיל (נורדסטה) ובאזור אגרסטה.
ההשערה היא כי תרבות אגרסטה התקיימה בדו-קיום לצידה של תרבות נורדסטה עד שנת 5,000 לפנה"ס בקירוב, ואז גורשה על ידה. הציורים שנוצרו על ידי תרבות נורדסטה מאופיינים בתבניות גאומטריות, דמויות אנושיות, צמחים ובעלי חיים, ובשל כך הצליחו להגיע למסקנות שונות הנוגעות לאורח חייהם הרוחני והחברתי של אנשי הנורדסטה. רוב הציורים הם בצבע אדום. ישנן קבוצות ציורים אחדות שטרם ניתן להן הסבר מספק, אך יש בהן ארבעה אלמנטים ברורים והם טקסי ציד, ריקוד, טקסים הקשורים לעצים ותנוחות מיניות. הציורים של תרבות אגרסטה מאופיינים במוטיבים אנושיים, והם השתמרו במצב טוב.
שימור

הגישה אל הפארק נחשבת לקשה בשל היעדר תשתיות מתאימות. לאורך השנים הוכנו מספר תוכניות לעידוד שימור הטבע בפארק, ובמהלך תוכנית החומש שהחלה לפעול במאי 1989 אף הוצע לתושבים המועטים שבאזור פיצוי כספי תמורת הסכמתם להגר למקום אחר. הנהלת הפארק מתמקדת בשימורו ובתחזוקתו, ואף שיתפה פעולה עם האוכלוסייה המקומית באמצעות הדרכה מקצועית כיצד לא להזיק לפארק. בעיות במצב השימור של ציורי הסלע התעוררו כתוצאה מפעילויות בירוא יערות לא חוקיות, שגרמו לשינויים כימיים בהרכב הצבעים ולהגברת החשיפה לאור השמש. גורם נוסף הוא גדילתם של גלמי דבוראים על הציורים.
הפלורידיאנס

| --- | --- |

 מידע כללי
 תאריך ייסוד:  1967
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 אולם ביתי:  Miami Beach Convention Hall
 מיקום:  מיאמי, פלורידה, ארצות הברית
 תאריך פירוק:  1972
 ליגה:  ליגת ה-ABA
 אזור:  מזרח
 היסטוריה:  מינסוטה מאסקיז (1967–1968) מיאמי פלורידיאנס (1968–1970) הפלורידיאנס (1970–1972)
 
הפלורידיאנס (באנגלית: The Floridians) הייתה קבוצת כדורסל מהעיר מיאמי, פלורידה, אשר שיחקה בליגת ה-ABA בין השנים 1967–1972. הוקמה במיניאפוליס בשם "מינסוטה מאסקיז", ובין השנים 1968–1970 נקראה "מיאמי פלורידיאנס".
היסטוריה

הקבוצה הוקמה בשנת 1967 בעיר מיניאפוליס שבמינסוטה, בשם "מינסוטה האסקיז", כאחת מ-11 הקבוצות המקוריות של ליגת ה-ABA. המאמן הראשון של הקבוצה היה ג'ים פולארד, אשר בעברו שיחק במיניאפוליס לייקרס לצד קומישינר ה-ABA ג'ורג' מייקן. בעונת הבכורה של הליגה השיגו המאסקיז את מאזן הניצחונות השני בטיבו בליגה (50–28), והעפילו לגמר האזור המזרחי בפלייאוף, בו הפסידו מול פיטסבורג פייפרס. כוכב הקבוצה היה הסנטר מל דניאלס, אשר זכה בתואר רוקי העונה, ולצדו בלטו שחקני האולסטאר דוני פרימן ולס האנטר. על אף הצלחתה באותה עונה, איבדה הקבוצה כ-400,000 דולר בגין תפוסת קהל נמוכה.
במאי 1968 עבר המועדון למיאמי שבפלורידה, ושינה את שמו ל"מיאמי פלורידיאנס". על מנת לשלם את החובות שצברה, מכרה הקבוצה את מל דניאלס לאינדיאנה פייסרס, אותה הוביל בשנים הבאות ל-3 זכיות באליפות ה-ABA. בהיעדרו של דניאלס, הוליך פרימן את מיאמי להעפלה נוספת לגמר המזרח, אולם הקבוצה הפסידה מול הפייסרס בתוצאה 1–4.
לקראת עונת 1970/1971 החליטה הקבוצה לשנות את שמה ל"הפלורידיאנס", ולארח את משחקיה הביתיים במספר ערים שונות בפלורידה, בהן מיאמי, טמפה, וסט פאלם ביץ' וג'קסונוויל. באותה פגרת משחקים החליפה הקבוצה את כל שחקני הסגל, ובינואר 1971 אף החליפה את המאמן הראשי, ומינתה לתפקיד את בוב באס. בעונות 1971 ו-1972 רשמו הפלורידיאנס מאזן כולל של 73 ניצחונות ו-95 הפסדים, ובשתיהן הודחה מהפלייאוף כבר בסיבוב הראשון. השחקנים המובילים של הקבוצה באותן שנים היו שלושת הגארדים מאק קלווין, וורן ג'באלי ולארי ג'ונס.
ביוני 1972, לאחר שהנהלת הקבוצה והליגה לא הצליחו להעביר את המועדון לעיר אחרת, התפרקה הקבוצה.
מאזנים לפני עונה

| עונה | שם | מאמן | ניצחונות | הפסדים |  % ניצחונות | פלייאוף |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1967/1968 | מינסוטה מאסקיז | ג'ים פולארד | 50 | 28 | 64.1% | הפסד בגמר המזרח |
| 1968/1969 | מיאמי פלורידיאנס | ג'ים פולארד | 43 | 35 | 55.1% | הפסד בגמר המזרח |
| 1969/1970 | מיאמי פלורידיאנס | ג'ים פולארד, הרולד בליטמן | 23 | 61 | 27.4% | — |
| 1970/1971 | הפלורידיאנס | הרולד בליטמן, בוב באס | 37 | 47 | 44.0% | הפסד בחצי גמר המזרח |
| 1971/1972 | הפלורידיאנס | בוב באס | 36 | 48 | 42.9% | הפסד בחצי גמר המזרח |
הערות שוליים

↑  הסטטיסטיקות של מינסוטה בעונת 1967/1968, באתר basketball-reference.com
↑  מינסוטה מאסקיז, באתר remembertheaba.com
1 2  מיאמי פלורידיאנס, באתר remembertheaba.com
הפורום הכלכלי המזרחי

| --- | --- |

 מדינה:  רוסיה 
 מטה הארגון:  ולדיווסטוק 
 תקופת הפעילות:  2015–הווה (כ־9 שנים) 
 forumvostok.ru/en/
 
הפורום הכלכלי המזרחי (ברוסית: Восточный экономический форум; באנגלית: Eastern Economic Forum) הוא פורום בינלאומי המתקיים מדי שנה בעיר ולדיווסטוק, רוסיה, במטרה לעודד השקעות זרות במזרח הרחוק הרוסי.
מידע כללי

הפורום הכלכלי המזרחי הוא פורום בינלאומי המתקיים בכל שנה מאז 2015 בספטמבר, בקמפוס של האוניברסיטה הפדרלית של המזרח הרחוק שממוקם על האי הרוסי בעיר ולדיווסטוק, רוסיה, במטרה לעודד השקעות זרות במזרח הרחוק הרוסי. נשיא רוסיה וראש הממשלה היפני משתתפים בפורום זה מאז תחילת דרכו.
הפורום הכלכלי של המזרח הרחוק ממומן בחסות הוועדה המארגנת שמונתה על ידי רוסקונגרס, עמותה של הממשלה הרוסית, אשר נותנת חסות גם לפורומים בינלאומיים אחרים, כמו הפורום הכלכלי הבינלאומי בסנקט פטרבורג.
ראו גם

פורום סנקט פטרבורג הבינלאומי לכלכלה
הפורום הכלכלי העולמי
הערות שוליים

↑  Venue of the Eastern Economic Forum
↑  Japanese Premier Abe and Foreign Affairs minister Kono are attendin Far East Economic Forum (September 6-7, 2017) (Japanese Ministry of Foreign Affairs) in Japanese
המלחמה האנגלו-צרפתית (1778–1783)

המלחמה האנגלו-צרפתית, הידועה גם בשם מלחמת 1778 או מלחמת בורבון בבריטניה, הייתה סכסוך צבאי בין צרפת לבריטניה הגדולה, בחלק מהזמן עם בעלות בריתם, בין 1778 ל-1783 כתוצאה מכך, נאלצה בריטניה הגדולה להפנות משאבים ששימשו למלחמה במלחמת העצמאות האמריקאית (המרד של שלוש עשרה המושבות בצפון אמריקה) לזירות באירופה, הודו ואיי הודו המערבית, ולהסתמך על מה שהתברר להיות הכימרה של תמיכת הלויאליסטים בפעילותה בצפון אמריקה.  מ-1778 עד 1783, עם או בלי בעלות בריתם, נלחמו צרפת ובריטניה על השליטה בתעלת למאנש, הים התיכון, האוקיינוס ההודי והקריביים.
תוך ימים ספורים לאחר שהגיעה הידיעה על כניעתו של בורגוין בקרב סרטוגה לצרפת, החליט לואי השישה עשר, מלך צרפת להיכנס למשא ומתן עם האמריקאים שהביא לברית צרפתית-אמריקאית רשמית ולכניסה הצרפתית למלחמה, והעביר את הסכסוך לבמה העולמית.  ספרד נכנסה למלחמה רק ב-1779, כבעלת ברית של צרפת בהתאם להסכם הסודי של ארנחואס. למהלכים הדיפלומטיים של ורז'ן בעקבות המלחמה הצרפתית עם בריטניה הייתה גם השפעה מהותית על כניסתה המאוחרת של הרפובליקה ההולנדית למלחמה, ולהצהרות על נייטרליות מצד שחקנים גאופוליטיים חשובים אחרים כמו האימפריה הרוסית. ההתנגדות למלחמה היקרה הלכה וגברה, וביוני 1780 תרמה לפרעות בלונדון הידועים בשם "מהומות גורדון".
במקביל סייעה צרפת לספרדים במבצעים נגד מנורקה וגיברלטר שבשליטת הבריטים וכן באיי הקריביים. מנורקה נכבשה בשנת 1781 וכך גם איים רבים בקריביים. הברית הצרפתית-ספרדית, לעומת זאת, ב-1782 נתקלה בכישלונות קשים עם התבוסה ותפיסתו של דה גראס בקרב הקדושים באפריל, כמו גם הכישלון של המצור הגדול על גיברלטר בספטמבר. צרפת, שגם היא התמודדה עם קשיים כלכליים, רצתה שלום שפירושו לכפות את בעלת בריתה הספרדית למשא ומתן.
בנוסף, נערכו סדרה של קרבות ימיים בין האדמירלים אדוארד יוז ופייר אנדרה דה סיפרן בניסיון צרפתי לעקור את בריטניה משטחיה ההודיים.  הלחימה שם הייתה ברובה לא חד משמעית אך הצרפתים לא הצליחו לעקור את הבריטים והלחימה הסתיימה רק עם היוודע הסכמי השלום הזמניים האנגלו-צרפתים-ספרדים משנת 1783.
מלחמת בורבון סייעה להבטיח את העצמאות האמריקאית ולהביא לסיום האימפריה הבריטית הראשונה אך התבררה כמזיקה לכתר הצרפתי. עלות ההשתתפות במלחמה האמריקנית הובילה באופן בלתי נמנע לפשיטת רגל של צרפת עצמה שש שנים מאוחר יותר, והכינה את הבמה למהפכה הצרפתית.
רקע

מאז מלחמת שבע השנים, שרי החוץ של צרפת, החל משואזיל, עקבו אחר הרעיון הכללי שעצמאותן של המושבות בצפון אמריקה תהיה טובה לצרפת ורעה לבריטניה, ויתרה מכך ניסיון לכבוש מחדש חלקים של צרפת החדשה תהיה מזיקה למטרה זו. כשפרצה המלחמה ב-1775, הרוזן דה ורז'ן, אז שר החוץ, התווה שורה של הצעות שהובילו לתמיכה חשאית של צרפת וגם של ספרד בתנועת המורדים, ולהכנות למלחמה, כולל הרחבת הציים שלהם. כדי לקדם את מטרת ההשתתפות הצרפתית במלחמה, ורז'ן עקב מקרוב אחר חדשות מצפון אמריקה ומלונדון, ופעל להסרת המכשולים להשתתפות ספרדית במלחמה. ורז'ן הרחיק לכת והציע מלחמה ללואי השישה עשר, מלך צרפת באוגוסט 1776, אך החדשות על כיבוש העיר ניו יורק על ידי האו עיכבו את התוכנית הזו.
בשנת 1777, המרד של שלוש עשרה המושבות נכנס לשנתו השלישית. כניעתו של ג'ון בורגוין בקרב סרטוגה סימנה כי המאבק נגד המושבות האמריקאיות עשוי להתגלות כארוך ויקר מהצפוי. התבוסה הבריטית העלתה את הסיכוי להתערבות צרפתית ולמלחמה באירופה.  ממשלתו של נורת', שחששה ממלחמה עם צרפת, חיפשה פיוס עם המושבות האמריקאיות והייתה מוכנה להעניק מידה הוגנת של אוטונומיה לשם כך, אך מה שהספיק ב-1775 כבר לא הספיק עד 1778. לנורת' לא הייתה כל כוונה להציע עצמאות, אבל בעקבות סרטוגה ועם הסיכוי לברית צרפתית, לא היה סביר שהאמריקאים יסכימו עם תנאים פחותים יותר.
אף על פי שהתעניינה באותה מידה בשמירה על השפעתה בקרב מדינות גרמניה, הייתה לצרפת בעיה כפולה. כתומכת במושבות הבריטיות המרדניות בצפון אמריקה, היה זה האינטרס של צרפת להימנע ממערכה יבשתית. צרפת יכלה לעשות יותר נזק לבריטים בצפון אמריקה מאשר באירופה.  המערך הדיפלומטי בשנת 1756 הפיל 200 שנות מדיניות חוץ צרפתית שאיחדה את הכתר הצרפתי והאוכלוסייה הצרפתית נגד בית הבסבורג, והביאה לצרפת הישגים טריטוריאליים אדירים במלחמות חוזרות ונשנות עם אוסטריה ההבסבורגית וספרד ההבסבורגית.  היפוך מדיניות זו ב-1756 קשר את מדיניות החוץ הצרפתית באירופה לווינה. למרות ארגון מחדש זה, היה קיים בבית המלוכה הצרפתי בוורסאי, ובצרפת בדרך כלל, תחושה אנטי-אוסטרית חזקה.  המהפכה הדיפלומטית של 1756, שנחתמה ב-1770 עם האיחוד האישי (המונח הדיפלומטי לנישואין) של לואי, הדופין מווינואה, והארכידוכסית האוסטרית מארי אנטואנט, נחשבה כשגיאה פוליטית וגם זוגית בעיניהם של צרפתים רבים. הנישואים עמדו בניגוד ל-200 שנות מדיניות חוץ צרפתית, שבהן האקסיומה המרכזית "הייתה עוינות לבית הבסבורג".  שר החוץ הצרפתי, הרוזן דה ורז'ן, שמר על עוינות עמוקה כלפי האוסטרים שקדמו לברית של 1756. הוא לא אישר את העברת איגרות החוב המסורתיות של צרפת, וראה שהאוסטרים לא אמינים. הוא הצליח לחלץ את צרפת ממחויבויות צבאיות מיידיות לאוסטריה עד 1778.
המלחמה > משבר הצי האנגלו-צרפתי 1778

ב-4 בדצמבר 1777 הגיעה הידיעה לבנג'מין פרנקלין בוורסאי שפילדלפיה נפלה ושבורגוין נכנע. יומיים לאחר מכן, הסכים לואי ה-16 למשא ומתן על הקמת ברית. ההסכם נחתם ב-6 בפברואר 1778, וצרפת הכריזה מלחמה על בריטניה חודש לאחר מכן, כאשר פעולות האיבה החלו בהתכתשויות ימיות מול אושאנט ביוני, בעיקר ב-17 ביוני 1778. ג'ורג' השלישי לא קיבל בברכה מלחמה עם צרפת, אבל הוא "היה מוכן" אליה. המלך האמין שהוא ניסה להימנע מהסכסוך, אך "צרפת בוחרת להיות התוקפן", ובריטניה נקטה "בכל הצעדים הדרושים אם זה ייגמר במלחמה".  הוא "התכונן" לסכסוך מזוין עם הצרפתים על ידי זכירת הניצחונות הבריטים על אותה מעצמה בורבונית במלחמת שבע השנים.
במהלך אותו עימות, צרפת רותקה לאירופה כשהיא נלחמת במעצמות יבשתיות בזמן שבריטניה הביסה את הצי הצרפתי וזכתה בניצחונות בהודו, איי הודו המערבית וצפון אמריקה. עם זאת, מעמדה האסטרטגי של בריטניה בתחילת 1778 היה שונה בהרבה מזה שנהנתה ממנו ב-1756.  נעלמה הברית עם ממלכת פרוסיה: ב-1778 בריטניה הייתה מבודדת מדינית וללא בעלות ברית אירופיות. בחודשים הראשונים של שנה זו ניסתה בריטניה, ללא הצלחה, למצוא בעלת ברית יבשתית שתרתק את כוחה של צרפת.  כישלון זה הוליד את העובדה האסטרטגית המרכזית של מלחמת 1778: לא יהיו מסעות אירופיים מתחרים כדי לפזר את כוחה של צרפת. בידוד באירופה לא היה רלוונטי בזמן שלום, אבל בריטניה הייתה בנחיתות רצינית ללא בעלות ברית אירופיות במלחמה נגד צרפת.
שלא כמו מלחמות קודמות נגד הצרפתים, מלחמה זו הציעה לבריטניה אפשרויות אסטרטגיות מעטות, אם בכלל, כמו בחירה להילחם באירופה לעומת אחת באסיה ובאמריקה. צרפת ובריטניה נלחמו על השליטה בתעלה, כאחד מהפרקים של הלוחמה הגלובלית שלאחר תחילת הלחימה ב-1778. בתחילת המלחמה, פעולת הצי הראשונה במימי אירופה נערכה ב-27 ביולי 1778, 100 מייל מערבית לאושאנט, אי בפתח התעלה. שני ציי הקרב הצרפתי והבריטי, בעלות עוצמה שווה של 30 ספינות כל אחת, לחמו במשך מספר שעות, כשאף אחד מהצדדים לא השיג ניצחון ברור. הקרב תואר מאז כבלתי מוכרע בתוצאותיו.
המלחמה > הודו המזרחית, 1778–1780

תוצאה ברורה אחת של חידוש התחרות האנגלו-צרפתית באיי הודו המזרחית בין 1778 ל-1783 הייתה הערכה רבה יותר של הבריטים לצרכים האסטרטגיים של נחלותיהם החדשות שנרכשו באסיה. החפיפה של מאבק עולמי בין מעצמות אירופה לכמה מלחמות הודיות מקומיות הטרידה את חברת הודו המזרחית הבריטית והביכה מאוד את נשיאיה. יתר על כן, המלחמה חשפה את השאיפות הגאו-פוליטיות היריבות של הצרפתים, ואלה עוררו בתורם את הבריטים היותר סתמיים וחסרי ההבחנה לנסח את עקרונות האימפריה שלהם. כאשר הגיעה הידיעה להודו ב-1778 שצרפת נכנסה למלחמה, החברה עברה במהירות לכבוש שם מאחזים קולוניאליים צרפתיים, בעיקר לכידת פונדיצ'רי לאחר חודשיים של מצור.
במרץ 1779 זכו הכוחות הבריטיים במאהה ("Mahey") מהצרפתים; הנייהירים, קהילה הינדית שנשלטה על ידי מטריארכיה ו (במידה מסוימת) נהגה בפוליאנדריה, ניצלו את ההזדמנות כדי למרוד בשלטונו של חיידר עלי. המרד נתמך, אם לא יוזם, על ידי הבריטים אך דוכא, והצרפתים כבשו מחדש את מאהה ב-1780 בסיועו של חיידר עלי.
המלחמה > ספרד נכנסת למלחמה, 1779–1780

באפריל 1779 חתמו צרפת וספרד על אמנת ארנחואס, אשר קבעה סיכום של מטרות המלחמה הבורבוניות. ספרד ביקשה לכבוש מחדש את גיברלטר ומנורקה, מובייל ופנסקולה בפלורידה, ולגרש את הבריטים ממרכז אמריקה הספרדית על ידי סיום זכותם לכרות עצים במפרץ הונדורס ובחוף קמפצ'ה.  צרפת הצהירה כי מטרותיה הן לגרש את הבריטים מאזור הדיג של ניופאונדלנד, להפסיק את ההגבלות על הריבונות הצרפתית על דנקרק, להחזיר את הסחר החופשי בהודו, להחזיר את סנגל ודומיניקה, ולהחזיר את סעיפי הסכם אוטרכט הנוגעות למסחר האנגלו-צרפתי.
ספרד נכנסה למלחמה עם אחת המטרות של כיבוש מחדש של גיברלטר, שאבדה לאנגליה ב-1704.  חיל המצב שלה כלל חיילים מבריטניה ונסיכות הבוחר מהנובר.  ספרד החלה באופן רשמי במצור ביוני 1779, שהיה המצור הארבעה עשר והארוך ביותר בגיברלטר, כאשר הספרדים הקימו מצור יבשתי סביב סלע גיברלטר.  האסטרטגיה הספרדית שילבה הפגזה מתמדת של גיברלטר מהיבשה עם התקפות ימיות וניסיונות לנתק את קווי האספקה למרוקו, תכנון להשתלט מחדש על גיברלטר על ידי חסימה והרעבת חיל המצב שלה.  המצור הימי התואם היה חלש יחסית, והבריטים גילו שספינות קטנות מהירות יכולות לחמוק מהחסימות, בעוד שספינות אספקה איטיות וגדולות יותר בדרך כלל לא יכולות. עם זאת, בסוף 1779, האספקה בגיברלטר התדלדלה מאוד, ומפקדה, הגנרל ג'ורג' אליוט, פנה ללונדון בבקשה לסיוע.
אורגנה שיירת אספקה, ובסוף דצמבר 1779 הפליג צי גדול מבריטניה בפיקודו של האדמירל סר ג'ורג' ברידג'ס רודני. אף על פי שהפקודות האולטימטיביות של רודני היו לפקד על צי איי הודו המערבית, היו לו הנחיות סודיות לתספק תחילה את גיברלטר ומנורקה וב-4 בינואר 1780 הצי התפצל, כאשר חלק מהספינות הפליגו מערבה לכיוון איי הודו המערבית. זה הותיר את רודני כשבפיקודו 19 אוניות קו שאמורות ללוות את ספינות האספקה לגיברלטר.
שיירת האספקה הפליגה לגיברלטר ב-19 בינואר, והניעה את צי החסימה הקטן יותר לסגת למחסה הבטוח של אלגסיראס. רודני הגיע מספר ימים לאחר מכן, וחיל המצב הבריטי התלהב מהגעת האספקה ונוכחותו של הנסיך ויליאם הנרי.  עם שובן של הספינות ממנורקה, רודני יצא שוב לים ב-13 בפברואר, לאיי הודו המערבית, כאשר יחידה מצי התעלה ליוותה אותו בהפלגה של שלושה ימים בדרכו, ולאחר מכן נפרדה לעבר בריטניה עם השלל.  במסע זה הוא פשט על 15 ספינות אספקה צרפתיות, שהפליגו בשיירה עם ליווי של שתי אוניות קו עם 64 תותחים, לכיוון איל דה פראנס, באוקיינוס ההודי, אחת מספינות המלחמה, ה-Protée, ושלוש מספינות התובלה נלכדו.
בצפון אמריקה תקף המושל הספרדי של לואיזיאנה, ברנרדו דה גאלווס, את החלק הדרומי של ארצות הברית והפתיע את כוחות המצב הבריטיים.
המלחמה > ניסיון הפלישה לבריטניה הגדולה, 1779

על מנת להקל על הלחץ בחזיתות אחרות, צרפת ובעלת בריתה החדשה, ספרד, תכננו וניסו לבצע פלישה לבריטניה הגדולה בסוף קיץ 1779. הפעולה, המתייחסת לניסיון פלישה ספרדי קודם, הארמדה הספרדית של 1588, נקראה הארמדה של 1779. התוכנית המוצעת הייתה לכבוש את האי וייט ולאחר מכן לכבוש את בסיס הצי הבריטי של פורטסמות'. הצי הצרפתי והספרדי המשולב כלל 66 אוניות קו, שמטרתן הייתה לטאטא את הצי המלכותי מהתעלה כהכנה להנחתת 30–40,000 חיילים שהוכנו לפלישה.
למרות העליונות המספרית על הצי הבריטי בתעלת למאנש, המבצע המשולב הצרפתי-ספרדי נכשל עקב קומדיה של טעויות ניווט, תקשורת שגויה, מחלות, מחסור במזון ומזג אוויר גרוע. ב-3 בספטמבר, לאחר שלא הצליחו להכריע באופן נחרץ את הצי הבריטי, שעד אז תפס עמדת הגנה חזקה ב"סולנט", החליטו מנהיגי הארמדה הגדולה לסגת כש-8,000 חיילים חולים במחלות. הפלישה גרמה לבהלה בבריטניה אך ג'ורג' השלישי התעודד מכישלונה.
המלחמה > בריטניה והאוקיינוס האטלנטי 1780–1782

בבריטניה ההתנגדות למלחמה היקרה גברה, וביוני 1780 תרמה לפרעות בלונדון הידועות בשם מהומות גורדון.
המלחמה באוקיינוס האטלנטי הגיעה לקיפאון עד 1780. בינואר 1781 נכשלה צרפת בניסיונה לפלוש לג'רזי, איי התעלה, וכוח הנחיתה שלהם הובס בקרב על ג'רזי. הצי הצרפתי ספג עד מהרה שורה של תבוסות במימי הבית שלה על ידי הצי המלכותי, אשר התבררו כיקרות לא רק מבחינה צבאית אלא גם מבחינה כלכלית. תחילה באושנט בדצמבר 1781, שם נתפסו מספר אוניות תובלה בליווי ספינות תחת הרוזן דה גישן על ידי צי של הצי המלכותי בראשות ריצ'רד קמפנפלט הובילו לאובדן של חיילים צרפתים רבים. באפריל בשנה שלאחר מכן התרחש הקרב השלישי הגדול יותר של אושאנט באפריל שבו צי של הצי המלכותי בראשות סמואל ברינגטון לכד שתי אוניות קו צרפתיות יקרות ערך, אך גם לכד שני שלישים משיירת הליווי שלה. תבוסה זו הייתה קשה - הנזק הכספי לאוצר הצרפתי היה משמעותי, והיווה מכה גם לכוחות הצרפתיים שפעלו באוקיינוס ההודי.  תבוסות נוספות באו בעקבות אובדן הפריגטה החדשה לגמרי Hébé בפעולה של 4 בספטמבר 1782, שעליה נידון שבלייה דה ויני לחמש עשרה שנות מאסר - שלילת דרגתו והכרזתו כבלתי כשיר לשירות. הפעולה הבאה התבררה כקרב הימי האחרון של מלחמת העצמאות האמריקאית שבה הובסה שיירה פרנקו-אמריקאית על ידי ג'יימס לוטראל מול פרול ב-12 בדצמבר 1782. השיירה הייתה חלק משרשרת האספקה של פייר בומרשה למתיישבים האמריקאים.
המלחמה > הודו המזרחית, 1782–1783

סיפרן, לוחם אגרסיבי ועז נפש, סיכל ניסיון בריטי לכבוש את הכף בתחילת 1781, ותקף שייטת של הצי המלכותי בפורטו פראיה באיי כף ורדה הנמצאים באוקיינוס האטלנטי כ-450 מייל מערבית לאפריקה. הוא הגיע לדרום הודו שנה לאחר מכן. ביבשה תמכו הצרפתים בחיידר עלי במלחמתו נגד חברת הודו המזרחית הבריטית. בים נלחם סופרן בחמישה קרבות קשים וקשים נגד צי הודו המזרחית הבריטית במהלך 1782 ו-1783. תת אדמירל אדוארד יוז היה מודע לכך שהמטרה הצרפתית נועדה לעקור את הניצול הכלכלי הבריטי ואת השליטה הצבאית, וששימור השייטת שלו חיונית להישרדות הנוכחות הבריטית בהודו.   שני הציים בעלי היכולות והנחישות באותה מידה הפסיקו את ההתכתשות ההדדית שלהם רק כשהגיעו ידיעות כי הסכמי שלום נחתמו על ידי בריטניה, צרפת וספרד בתחילת 1783. כשהידיעות על השלום הסתננו דרך המצב הטקטי בהודו, הסתיימה גם המערכה שם בקיפאון.
המלחמה > משא ומתן לשלום

משא ומתן רציני החל בין בריטניה, צרפת וספרד (שנוהלו על ידי אלי פיצרברט מבריטניה, ורוזן ארנדה מספרד). מדי פעם היו מגיעות מהודו חדשות על קיפאון מתמשך, הן במלחמות היבשתיות (שכללו את הצרפתים רק כתומכי השליטים המקומיים) והן בקרבות ימיים; נראה שהבריטים עדיין החזיקו את כל השטח הצרפתי שם שהם כבשו בשנים 1778–1779, בעוד שהצרפתים לא החזיקו בשטח בריטי. באיי הודו המערבית, לעומת זאת, הצרפתים עדיין החזיקו בכל השטח שכבשו, בעוד שהבריטים החזיקו רק באי צרפתי אחד, סנט לוסיה. אף על פי כן, לאחר קרב הקדושים הועברה היוזמה האסטרטגית לבריטים שדומיננטיותם בים הוכרזה מחדש וסימנה על קריסה בברית הצרפתית-אמריקאית.  כתוצאה מכך, החלו שיחות בין אמריקה לבריטניה באמצעות שלבורן ופרנקלין כשהבריטים הסכימו להכיר ב'ארצות הברית' החדשה.
צרפת, על פי חוזה הברית עם ספרד, לא יכלה לעשות שלום ללא הסכמת ספרד; לא בלי ערובה שגיברלטר תימסר לידי ספרד.  שתי הממלכות רצו להאיץ את ההתקפה הגדולה שלהם על גיברלטר בתקווה לתפיסתה, כדי להשיג עמדה דיפלומטית חזקה. גיברלטר הפכה בכך לגורם מרכזי בשיחות השלום.  כוחות צרפתים חיזקו את הספרדים יחד עם ספינות הצי הצרפתי. המפקד הצרפתי הדוכס דה קריון היה כעת אחראי על המבצעים הצרפתיים-ספרדים.
המלחמה > גיברלטר וסיום המלחמה

ב-18 בספטמבר פתחו בעלות הברית במתקפה הגדולה שלהן עם עשר סוללות צפות בעיצוב צרפתי, שכללו יותר חיילים ממה שהיו אי פעם בשירות בו זמנית בכל יבשת צפון אמריקה. אולם ההתקפה באותו יום ולמחרת בבוקר הייתה כישלון יקר מאוד עם אובדן כל עשר הסוללות הצפות. עד 27 בספטמבר הגיעו ידיעות על האסון לפריז ולמדריד ושתי המדינות נתקפו ייאוש.  כעת כל התקוות היו לתבוסה של השייטת הבריטית בדרכה להקל על גיברלטר. הצרפתים והספרדים קיוו כי תבוסתה או כישלונה יובילו לכניעת חיל המצב מה שיוביל למשא ומתן. השיירה עברה ללא בעיות וניסיון להביס את הצי הבריטי הסתיים בכישלון בקרב כף ספרטל. החדשות על כישלון נוסף זה שברו את הנחישות הצרפתית והספרדית. כשגיברלטר בטוחה יחד עם ניצחונו של רודני בקרב הקדושים באפריל, הדרישות הבריטיות בשיחות השלום התחזקו מאוד וערערו את האמון הצרפתי שבירך על ההצלחה ביורקטאון. הדיפלומטים הבריטים סירבו בתוקף להיפרד מגיברלטר, למרות הצעות ספרד לסחור ברוב רווחיה.
הצרפתים עשו כל שביכולתם כדי לעזור לספרדים להשיג את מטרת המלחמה החיונית שלהם, והחלו בדיונים רציניים על אסטרטגיות יציאה אלטרנטיביות, הדיפלומט הצרפתי הרוזן דה ורז'ן ניסה לגרום לספרד להציע לבריטניה כמה ויתורים גדולים מאוד בתמורה לגיברלטר. הספרדים תחת רוזן ארנדה הסכימו מבלי להתייעץ עם בית המלוכה במדריד.
ורז'ן היה נואש לשלום - עבור צרפת עלות המלחמה הפכה לעצומה והיא התקרבה לגבולות היכולת שלה ללוות כסף. בחזית העלות הזו עמד הצי הצרפתי - במהלך ארבע השנים הראשונות של המלחמה איבד הצי הצרפתי ארבע אוניות קו, שלוש מהן בתאונות. אולם במהלך 1782 היא איבדה 15 אוניות קו (כמעט מחציתם היו באפריל בלבד).  ההפסדים של ספינות אלו היו משמעותיים מבחינה כלכלית - למרות זאת, ללא חשש, לואי הבטיח לבנות עוד ספינות.  כך הוטלו מיסים חדשים - שר האוצר הצרפתי ז'אן פרנסואה ז'ול דה פלרי הבטיח בהצלחה את הוספת מס הכנסה Vingtième - השלישי והאחרון מסוגו במשטר הישן.
זמן קצר לאחר החילוץ של גיברלטר פתח ורז'ן את המשא ומתן מחדש.  הצרפתים קיבלו את הסכם השלום המקדים בין בריטניה הגדולה לאמריקה ב-30 בנובמבר עם מחאות אך ללא פעולות. הסכמים ראשוניים נחתמו עם בריטניה, צרפת וספרד ב-20 בינואר 1783. המצור על גיברלטר הוסר שלושה ימים לאחר מכן, אך החדשות על השלום במימי הודו התקבלו רק ביוני.