stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מנהרת אספסיאנוס וטיטוס
תיאור

מערכת הטיית מי השיטפונות מתחילה בסכר ובערוץ גישה באורך כ-55 מטרים. המים מתכנסים לתוך מנהרה מפולשת שאורכה כ-90 מ', חצובה כולה בסלע. תעלת ביניים חצובה באורך 64 מ' מחברת בין מוצא המנהרה הראשונה לבין פתח המנהרה השנייה, שאורכה כ-31 מ'. מפתח המנהרה השנייה יוצאת תעלת ההדחה, אורכה כ-635 מ', וממנה מוזרמים המים אל הים. האורך הכולל של מערכת ההטיה הוא 875 מ'. אורך שתי המנהרות החצובות מגיע ל-121 מ'. הקיבולת ההידראולית של המערכת מוערכת ב-70 מטר מעוקב לשנייה והקיבולת ההידראולית של קטעי המנהרות היא פי שניים מזה. המנהרות והתעלות נכרו במסלע גירני, ככל הנראה תוך ניצול סדקים וחללים קרסטיים.
מאז 15 באפריל 2014 נכללת מערכת זו ברשימה הראשונית של האתרים המועמדים להכרזה כאתר מורשת עולמית של אונסק"ו בשל היותה "שריד מרשים מהתקופה הרומית בגודלו, בהשתמרותו ובמאפייניו האדריכליים וההנדסיים".
ראו גם

סלאוקיה פייריה
הערות שוליים

1 2  הכתובת הקצרה אומרת "אספסיאנוס האלוהי וטיטוס האלוהי הביאו ל[ידי] ביצוע"
 
Divus Vespasianus et Divus Titus F.C." (=faciendum curaverunt)"
↑  זה השם שניתן לאתר בזמננו
↑  האתר נמצא לחוף הים התיכון, מעט צפונה לשפך נהר עאצי, בתחומי העיירה Çevlik בנפת Samandağ
↑  מלחמת היהודים, ספר שלישי, י', י' (תרגום וביאור י"נ שמחוני): אחרי נפילת טריכאי ב-67 ”בא אספסיאנוס והציג את כֻּלם במקום המרוץ (האצטדיון) – – – ומן הצעירים הבדיל את גִבורי החיל, כחמשת אלפים איש, ושלח אותם אל נירון לאיסתמוס” [שמחוני מבאר: 'אל מצר קורינתוס שישב שם הקיסר בעת ההיא'] ”ואת יתר העם, כשלשים אלף וארבע מאות איש, מכר לעבדים, מלבד האנשים אשר הפריש לאגריפס, כי נתן בידו את כל ילידי מלכותו לעשות בהם כטוב בעיניו. והמלך מכר גם אותם לעבדים”
↑  פירוט נתוני המערכת מצוי בהצעה שפורסמה באתר אונסק"ו
↑  מתוך שורת
ההמלצות שהוגשו לוועדת המורשת של אונסק"ו
איגוד הישיבות הגבוהות

| --- | --- |
 מדינה:  ישראל
 משרד ראשי:  ירושלים
 מטה הארגון:  ירושלים 
 מייסדים:  בצלאל סמוטריץ', הרב חנוך פיוטרקובסקי
 מנכ"ל:  משה גוטמן
 תקופת הפעילות:  2007, תשס"ז – הווה (כ־17 שנים)
 igud.org
 
איגוד הישיבות הגבוהות הוא ארגון ישראלי שנוסד בשנת 2007, המאגד את כל הישיבות הגבוהות הציוניות ומייצג אותן מול משרד הביטחון וצה"ל.
היסטוריה

הארגון נוסד בשנת 2007 על ידי בצלאל סמוטריץ' והרב חנוך פיוטרקובסקי, במטרה לרכז את הצרכים של הישיבות הגבוהות והכוללים הלאומיים ולייצגם בפני גורמים ממשלתיים ואחרים, לפתח מוסדות תורה לאומיים קיימים וחדשים, ולסייע ולתמוך במוסדות תורה לאומיים בתחומי ניהול מגוונים.
על פי אתר האיגוד, הישיבות החברות בארגון הולכות בדרכו של הרב אברהם יצחק הכהן קוק ושל בנו צבי יהודה הכהן קוק.
בשנית תש"פ פרסם הארגון מכתב משותף עם איגוד ישיבות ההסדר עבור ראשי הממשלה בנימין נתניהו נגד קיצוץ בתקציבי הישיבות, ובשנת תשפ"א פרסם הארגון מכתב עם איגוד ישיבות ההסדר עבור ראש הממשלה נפתלי בנט נגד הפסקת הסבסוד למעונות לתלמידי ישיבות.
מנכ"ל האיגוד הוא משה גוטמן, ומטה האיגוד נמצא ברחוב מימון בירושלים.
הישיבות החברות בארגון

ישיבת בית אל
ישיבת בני רחל
ישיבת בת עין
ישיבת נתיבות ישראל (בת-ים)
ישיבת לנתיבות ישראל (חומות ירושלים)
ישיבת מכון מאיר
ישיבת מעלה אליהו
ישיבת עטרת ירושלים
ישיבת מרכז הרב
ישיבת נתיבות דרור
ישיבת נתיבות יוסף
ישיבת עטרת מרדכי
ישיבת עטרת נחמיה
ישיבת נתיבות נריה
ישיבת קדומים
ישיבת ראש פינה
ישיבת רמות
ישיבת שבי חברון
ראו גם

איגוד ישיבות ההסדר
ועד הישיבות
הערות שוליים

↑  מס' 9 בבית היהודי ארגן את "מצעד הבהמות", באתר ynet, 18 בינואר 2015
↑  בצלאל סמוטריץ', איש צדיק היה, י"ז בסיוון תשפ"א, באתר ערוץ 7
↑  מפתח התקציב- איגוד הישיבות הציונות, באתר מפתח התקציב
↑  איגוד הישיבות הגבוהות הציוניות, באתד גיידסטאר
↑  אודות, באתר איגוד הישיבות הגבוהות
↑  משה סלע, ראשי איגודי הישיבות לנתניהו: עולם התורה עומד בפני קריסה, ה' בטבת תש"פ, באתר כיפה
↑  הישיבות הציוניות לבנט: "בטל את הגזרה המתריסה והמזלזלת של שר האוצר", כ"ח בתמוז תשפ"א, באתר מקור ראשון
אנה אנקוויסט

| --- | --- |

 לידה:  19 ביולי 1945 (בת 79) אמסטרדם, הולנד 
 שם לידה:  Christa Boer 
 מדינה:  ממלכת ארצות השפלה 
 שם עט:  Anna Enquist 
 שפות היצירה:  הולנדית 
 פרסים והוקרה:  C. Buddingh'-prijs (1992)  פרס הקוראים לספר ההולנדי (1997)  Toneelschrijfprijs (2005)  Lucy B. en C.W. van der Hoogt award (1993)  פרס אקדמיקה לספרות (1995) 
 
אנה אנקוויסט ביריד הספרים בפרנקפורט ב-2015
אנה אנקוויסט (בהולנדית: Anna Enquist) הוא שם העט של הסופרת והמשוררת ההולנדית כריסטה וידלונד-ברור.
ביוגרפיה

אנקוויסט נולדה ב-19 ביולי 1945 באמסטרדם וגדלה בדלפט. היא גילתה עניין במוזיקה, ולמדה נגינה בפסנתר ובצ'לו בקונסרבטוריון של האג. מאוחר יותר למדה פסיכולוגיה והתמחתה בפסיכואנליזה. ב-1987 היא החלה לעבוד במקצוע זה ונטשה את הקריירה המוזיקלית שלה. בערך באותה תקופה היא החלה לכתוב שירה.
אנקוויסט נישאה לצ'לן שוודי ואיתו נולדו לה שני ילדים. ב־3 באוגוסט 2001 נהרגה בתם מרגיט בת ה -27 בכיכר דאם באמסטרדם בתאונת דרכים, כאשר נדרסה כרוכבת אופניים על ידי משאית (באותה תקופה מראה ימנית לא הייתה חובה במשאיות, החובה הוחלה רק ב-2003). האובדן הטרגי חוזר ברומן 'קונטרפונקט' בו הדמות הראשית היא פסנתרנית המתקשה להשלים עם אובדן בתה.
קריירת כתיבה

ב-1988 התפרסמו כמה משיריה הראשונים בכתב עת. שלוש שנים לאחר מכן היא פרסמה את ספר השירה הראשון שלה, "Soldatenliederen" (שירי חיילים). כעבור שנה היא פרסמה ספר שירים נוסף - Jachtscènes (תמונות ציד).
ב-1994 התפרסם הרומן הראשון של אנקוויסט - "יצירת המופת", העוסק בשלושה ימים עמוסים רגשית בחיי צייר העומד על סף פריצת דרך בינלאומית. הספר העפיל לרשימת עשרת רבי המכר של אותה שנה וזיכה אותה בפרס לספר ביכורים.
מאז פרסמה אנקוויסט מעל עשרה רומנים מצליחים, המתורגמים לשפות רבות. שישה מהרומנים שכתבה תורגמו לעברית. מלבד רומנים היא פרסמה כמה ספרי שירה, קובצי סיפורים ואוספי מונולוגים לתיאטרון.
ב-5 בפברואר 2014 הוכתרה כ"משוררת העיר" של אמסטרדם.
ספריה שתורגמו לעברית

יצירת המופת (1994), תרגם רן הכהן, הספרייה החדשה, 2005.
הסוד (1997), תרגם רן הכהן, הספרייה החדשה, 2003.
השיבה הביתה (2005), תרגם רן הכהן, הספרייה החדשה, 2008.
קונטרפונקט (2008), תרגם רן הכהן, הספרייה החדשה, 2015.
המרדימנים (2011), תרגם רן הכהן, הספרייה החדשה, 2021.
רביעיית מיתרים (2014), תרגם רן הכהן, הספרייה החדשה, 2023.
הריסה (2021), תרגם רן הכהן, הספרייה החדשה, 2023.
הערות שוליים

↑  רבקה שאול בן צבי, צליל לא מכוון, באתר מוסף שבת, 17 ביולי 2015
↑  אריק גלסנר, על אנה אנקוויסט, המדור לספרות ב"7 לילות" של "ידיעות אחרונות", 6 במרץ 2015
↑   יובל פלוטקין, אנה אנקוויסט מגלה שהמדינה פשטה את הרגל, באתר הארץ, 13 בדצמבר 2023
↑   איריס לעאל, אם מתעלמים מהמאמץ להגיד משהו מרעיש, "הריסה" הוא רומן מהנה, באתר הארץ, 20 בנובמבר 2024
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007260849805171  PLWABN: 9810592660005606  BnF: cb125533017 (data)  GND: 115731768  ISNI: 0000 0001 0878 3458  LCCN: n95039155  MusicBrainz: cb5dd58a-f805-4909-941e-73df60ef8be6  NKC: jo2011661495  NTA: 087858045  SELIBR: 221062  SUDOC: 034820353  VIAF: 22256422   WorldCat (עם VIAF): 22256422
אלווין הירש רוזנפלד

| --- | --- |

 לידה:  1938 (בן 86 בערך) פנסילבניה, ארצות הברית 
 ענף מדעי:  לימודי אנגלית וספרותה, מדעי היהדות 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת בראון 
 מוסדות:  אוניברסיטת אינדיאנה 
 www.iub.edu
 
אלווין הירש רוזנפלד (באנגלית: Alvin Hirsch Rosenfeld; נולד ב-1938) הוא פרופסור וחוקר אמריקאי שכתב על השואה ועל האנטישמיות החדשה. הוא מכהן כיו"ר אירווינג מ. גלזר ללימודי יהדות באוניברסיטת אינדיאנה, ומנהל המכון לחקר אנטישמיות עכשווית.
לרוזנפלד תואר דוקטור מאוניברסיטת בראון (סיים ב-1967).
ספריו

A Double Dying: Reflections on Holocaust Literature, (Indiana University Press, 1980; paperback ed., 1988; German, Polish, and Hungarian editions). ISBN 0253133378.
Imagining Hitler (Indiana University Press, 1985; Japanese-language translation). ISBN 0253139600ISBN 0253139600.
The End of the Holocaust, (Indiana University Press, 2011; German, Hebrew, Hungarian, and Polish translations). ISBN 0253000920ISBN 0253000920.
Deciphering the New Antisemitism (Indiana University Press; 2015). ISBN 0253018692ISBN 0253018692.
Anti-Zionism and Antisemitism: The Dynamics of Delegitimization (Indiana University Press; 2019).
מאמרים בולטים

Hayes, Peter, ed. (1991). "Popularization and Memory: The Case of Anne Frank". Lessons and Legacies I: The Meaning of the Holocaust in a Changing World. Evanston, IL: Northwestern University Press. pp. 243–278. ISBN 0810109565. נבדק ב-15 באפריל 2017. {{cite book}}:  (עזרה)
Progressive Jewish Thought and the New Anti-Semitism. American Jewish Committee. 2006
הערות שוליים

↑  "Alvin H. Rosenfeld". Jewish Studies Program. Indiana University. נבדק ב-15 באפריל 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Alexander, Edward (20 ביוני 2016). "Alvin H. Rosenfeld (ed.), Deciphering the New Antisemitism". Jerusalem Center for Public Affairs (Book review). נבדק ב-15 באפריל 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007267211405171  PLWABN: 9810640763705606  BIBSYS: 90938378  BnF: cb12042577q (data)  CiNii: DA07546126  GND: 121915476  ISNI: 0000 0003 7433 2481  LCCN: n78042126  LNB: 000002190  NDL: 00798623  NKC: jx20090106008  NTA: 068353596  RERO: 02-A003760553  SUDOC: 028629132  VIAF: 84441359   WorldCat (עם VIAF): 84441359 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ג'ואן ג'ט

| --- | --- |

ג'ואן ג'ט, כחלק מ-"Joan Jett and the Blackhearts", בהופעה באירוע "Tribute to Our Heroes" במאי 2005
 לידה:  22 בספטמבר 1958 (בת 66) ויינווד, פנסילבניה, ארצות הברית
 מוקד פעילות:  לוס אנג'לס 
 תקופת הפעילות:  מ-1975
 מקום לימודים:  Wheaton High School 
 סוגה:  רוק, רוק כבד, פאנק רוק
 סוג קול:  קונטרה אלט 
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 כלי נגינה:  גיטרה, גיטרה בס 
 חברת תקליטים:  בלאקהארט רקורדס, MCA רקורדס, אפיק רקורדס, וורנר מיוזיק גרופ 
 www.joanjett.com
 פרופיל ב-IMDb
 חתימה:  
 
ג'ואן ג'ט (באנגלית: Joan Jett; נולדה בשם ג'ואן מרי לרקין ב-22 בספטמבר 1958) היא גיטריסטית, זמרת, פזמונאית ומפיקה של מוזיקת רוק, ואף שיחקה במספר סרטים. היא ידועה בעיקר בשל חברותה בלהקת Joan Jett & the Blackhearts, אשר להיטם I Love Rock 'n' Roll היה במקום הראשון במצעד הבילבורד הוט 100 מ-20 במרץ ועד 1 במאי בשנת 1982. ללהקה להיטים נוספים כגון "Crimson and Clover", ‏"I Hate Myself for Loving You" ועוד. שלושה מאלבומיה הוכרו כאלבומי פלטינה או זהב, והיא זכתה לכינוי "מלכת הרוק'נ'רול" פעמים רבות במהלך הקריירה שלה.
חברת היכל התהילה של הרוק אנד רול מ-2015.
קורות חיים > ילדותה ונעוריה

ג'ואן מארי לרקין נולדה ב-22 בספטמבר 1958 בויינווד, פרבר של פילדלפיה, פנסילבניה. היא עברה לרוקוויל, מרילנד ב-1967. ג'ט קיבלה את הגיטרה הראשונה שלה בגיל 13. היא לקחה כמה שיעורי גיטרה, אולם הפסיקה לאחר שהשיעורים התחילו להתמקד במוזיקת פולק בלבד. מאוחר יותר עברה משפחתה לעיירה ווסט קובינה, קליפורניה, במחוז לוס אנג'לס, מה שסיפק לג'ט את ההזדמנות לרדוף אחר קריירה מוזיקלית.
בלוס אנג'לס, ג'ואן יצרה קשר עם מוזיקאים שהעריצה. אחת מהן הייתה הבאסיסטית סוזי קוואטרו, אשר הייתה בין מוזיקאיות הרוק הנשיות הראשונות שהופיעו מנגנות מול קהלים גדולים. המפגש עם קוואטרו היה משמעותי עבור הקריירה של ג'ט, וג'ט אימצה רבים מאיכויותיה של קוואטרו, לרבות תספורתה והסגנון שלה. ג'ט הייתה ממתינה בחדרי הלובי של מלונות שונים בהם הייתה סוזי שוהה במהלך סיבובי ההופעות שלה בארצות הברית, רק כדי להציץ בה לרגע. היא נועלת נעלי פלטפורמה מעץ אשר השם "סוזי קווארטו" נחרט בצדן. המועדון החביב על ג'ט היה מועדון הדיסקו האנגלי של רודני בינגנהיימר. שם הכירה לראשונה ג'ט את סגנון הגלאם רוק אותו אהבה, אשר נחל הצלחה באנגליה ובאירופה אך לא בארצות הברית. המועדון היה המקום היחיד בו יכלה ג'ט לשמוע מוזיקה מסוג זה, והדבר בהחלט עזר לעצב את דמותה.
קורות חיים > The Runaways

ג'ט הקימה את להקת "The Runaways", יחד עם המתופפת סנדי וסט. יתר החברות בלהקה הן מיקי סטיל, ג'קי פוקס, ליטה פורד ושרי קארי. בתחילת הדרך הייתה קארי הסולנית, בעוד שג'ט שרה בחלק מן השירים, ניגנה בתפקיד גיטריסטית קצב וכתבה או השתתפה בכתיבת חלק גדול מהחומרים של הלהקה יחד עם פורד, ווסט וקארי. הלהקה הקליטה חמישה אריכי-נגן, כאשר תקליט ההופעה החיה שלהם ביפן היה אחד מהתקליטים המיובאים הנמכרים ביותר בהיסטוריה של ארצות הברית ושל אנגליה. הלהקה יצאה לסיבובי הופעות בינלאומיים. בין הלהקות שחיממו אותן: להקת "Cheap Trick", להקת ון הלן וטום פטי ושוברי הלבבות. הן זכו להצלחה מסחרית מחוץ לארצות הברית, בעיקר ביפן. בשנת 2010 יצא לאקרנים בארצות הברית סרט הקולנוע "The Runaways", אשר מבוסס על סיפורה של הלהקה. בסרט מככבות קריסטן סטיוארט בתור ג'ט ודקוטה פנינג בתור שרי קארי.
בעוד ש-"The Runaways": היו פופולריות באירופה, אסיה, אוסטרליה, קנדה ודרום אמריקה, הן לא זכו להצלחה דומה בארצות הברית. לאחר שקארי, הסולנית הראשית, עזבה את הלהקה, הוציאה הלהקה שני אלבומים נוספים בהם הייתה ג'ט הסולנית הראשית: "Waitin' for the Night" ו-"And Now... The Runways". בסך הכל הפיקה הלהקה כחמישה אריכי-נגן בין השנים 1975 ועד התפרקותה באביב של 1979.
לאחר מכן, הפיקה ג'ט את אלבומם הראשון והיחיד של להקת "החיידקים" ("The Germs"), אלבום הפאנק המפורסם (GI).
קורות חיים > קריירת סולו

באביב של 1979 שהתה ג'ט באנגליה כשהיא עובדת על קריירת הסולו שלה. היא הקליטה שלושה שירים עם המתופף פול קוק והגיטריסט סטיב ג'ונס, שניהם חברי להקת סקס פיסטולס, אשר אחד מהם היה גרסה מוקדמת של "I Love Rock 'n' Roll" של להקת החצים.
מאוחר יותר באותה שנה, היא חזרה ללוס אנג'לס, שם החלה למלא את התחייבותה ל"ראנווייז" להשלים סרט באורך מלא - המבוסס בחלקו על סיפורה של הלהקה - בשם "We're All Crazee Now!". שלוש שחקניות נדרשו להחליף את חברות הלהקה הפורשות וביניהן ריינבוש סמיית, שגם הייתה מתופפת רוק. בעת העבודה על הפרויקט, פגשה ג'ט את המפיק והתמלילן קני לאגונה, אשר נשכר על ידי טובי מאמיס כדי לעזור לג'ט לכתוב שירים עבור פסקול הסרט. הם נעשו חברים והחליטו לעבוד יחד, ובעקבות כך עברה ג'ט להתגורר בלגונה ביץ', ניו יורק שם התגורר לגונה. הפרויקט נגנז לאחר שהושלם בחציו, אולם ב-1984, לאחר שג'ט כבר נעשתה לכוכבת, המפיקים חיפשו דרך לעשות שימוש בחומרים מן הסרט שלא הושלם. ג'ט השתמשה בחתיכות מן החומרים הללו בפרויקט שונה לחלוטין, סרט מחתרתי בשם "DuBeat-Eo", אשר מעולם לא יצא באופן מסחרי, ואשר הופק על ידי אלן סאקס.
ג'ט ולגונה נכנסו לאולפני רמפורט (Ramport Studios) של להקת ה"מי" (The Who). אלבום הסולו הראשון ל ג'ט, אשר נשא את שמה, יצא באירופה ב-17 במאי 1980. בארצות הברית, לאחר שנדחה על ידי 23 חברות תקליטים גדולות, ג'ט ולגונה הוציאו את האלבום תחת הלייבל החדש שלהם "Blackheart Records", אשר הקימו באמצעות חסכונות שנועדו ללימודי הקולג' של בתו של לגונה. לגונה נזכר, "לא יכולנו לחשוב על שום פתרון, מלבד להדפיס את התקליטים הללו בעצמנו," וכך התחיל הלייבל החדש.
קורות חיים > עבודות אחרות

ג'ט, אוהדת ספורט, נשארה פעילה בעולם הספורט. ה-NCCA השתמש בגרסת הכיסוי שלה ל"Love is All Around" (שיר הפתיחה של "התוכנית של מרי טיילר מור") כדי לקדם את משחקי הפיינל פור לנשים, כמו גם בשירה "Unfinished Business" שמעולם לא יצא בצורה מסחרית. "Love Is All Around" עלה לשידור ברדיו והפך לשיר הכי מבוקש שלא יצא כתקליט או כסינגל. ג'ט סיפקה את נעימות הפתיחה לשידורי הבכורה של ה-ESPN X-Games כמו לגם לכל המשחקים ששודרו מאז. לבקשתו של קל ריפקן ג'וניור, היא שרה את ההמנון הלאומי, במשחקם של ה-Baltimore Orioles בו הוא השווה את שיאו של לו גריג למספר הפעמים של משחקים ששוחקו ברצף. ג'ט גם שרה את ההמנון הלאומי במשחק הסוגר של אותה סדרה. מנגינת שירה "I Hate Myself For Loving You" שימש כנעימת הפתיחה של שידורי הפוטבול של רשת NBC עם מילים מחודשות ותחת הכותרת "מחכה כל היום לערב יום ראשון". ג'ט תומכת בעקביות בכוחות צבא ארצות הברית, השתתפה במסעי-הופעות מול חיילים ואף ניגנה בווסט פוינט (בית הספר לקצינים של צבא ארצות הברית).
קורות חיים > סאטירה ומחוות

ב-1983, המוזיקאי הסאטירי וירד אל ינקוביק הוציא גרסה פארודית של "אני אוהבת רוק'נ'רול" בשם "I Love Rocky Road", אשר בה תשוקתה של הזמרת למוזיקת רוק מוחלפת בתשוקה לגלידה.
רצועת הקומיקס "Bloom County" כוללת דמות בשם טס טורבו, שיש לה להקה בשם "The Blackheads".
דיסקוגרפיה

Joan Jett ‏(1980); יצא במהדורה מחודשת כ-Bad Reputation ‏(1981)
I Love Rock 'n Roll ‏(1981)
Album ‏(1983)
Glorious Results of a Misspent Youth ‏(1984)
Good Music ‏(1986)
Up Your Alley ‏(1988)
The Hit List ‏(1990)
Notorious ‏(1991)
Pure and Simple ‏(1994)
Naked ‏(2004)
Sinner ‏(2006)
Unvarnished ‏(2013)
פוליטיקה

ג'ט תמכה בהווארד דין בבחירות של 2004 בזכות עמדתו ביחס למלחמה בעיראק. ג'ט היא צמחונית כבר יותר מ-20 שנים והיא תומכת בקבוצת Farm Sanctuary הדוגלת ברווחתם של בעלי חיים במשקים.
שבחים ופרסים

ג'ט נכנסה להיכל התהילה המוזיקלי של לונג-איילנד באוקטובר 2006.
ב-2004, ג'ט הגיעה למקום ה-87 ברשימת 100 הגיטריסטים הגדולים של כל הזמנים של המגזין רולינג סטון. היא הייתה אחת משתי הנשים היחידות ברשימה זו, כאשר השנייה הייתה ג'וני מיטשל במקום ה-72.
ג'ט תוארה כ"אחת הנשים הלוהטות ביותר ברוק" על ידי המגזין בלנדר, 21 שנים לאחר שהתחילה את להקתה "The Runaways".
חברת גיבסון המייצרת גיטרות ייצרה דגם של הגיטרה מלודי מייקר התואם לזה שברשותה של ג'ט: גיטרה לבנה עם שוליים בחיתוך כפול וגוף בגוני זברה, ועליה מתג עם המילה "kill". ג'ט רכשה את הגיטרה שלה מאריק קארמן, בעקבות התפרקותה של להקתו, "Raspberries".
ב-2015 נכנסה להיכל התהילה של הרוק אנד רול. גם שלושת חברי להקתה "Joan Jett and the Blackhearts" צורפו להיכל התהילה. מיילי סיירוס הציגה אותם בטקס הקבלה.
ג'ואן ג'ט, הופעה בנורווגיה, שנות השמונים
ג'ואן ג'ט מופיעה ב-2 במאי 2008
ג'ואן ג'ט מקדמת את PETA ב-2010
אבא בנדויד

| --- | --- |

תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  3 בדצמבר 1911 י"ב בכסלו ה'תרע"א
 פטירה:  28 בדצמבר 1994 (בגיל 83) כ"ה בטבת ה'תשנ"ה
 ענף מדעי:  בלשנות
 מקום מגורים:  פולין, ישראל
 תאריך עלייה:  1934
 פרסים והוקרה:  פרס ביאליק לחוכמת ישראל (תשכ"ז) פרס רשות השידור (1974) פרס מנהל הרדיו (1982)
 תרומות עיקריות
 חוקר הלשון העברית, יועץ הלשון של קול ישראל בשנים 1959–1982
אַבָּא בֶּנְדָּוִיד (פָאיֶרְשְׁטֵין, י"ב בכסלו ה'תרע"א, 3 בדצמבר 1911 – כ"ה בטבת ה'תשנ"ה, 28 בדצמבר 1994) היה חוקר הלשון העברית, יועץ הלשון של קול ישראל בשנים 1959–1982. בתפקיד זה עיצב את הנורמות הלשוניות הנהוגות בשידורי הרדיו בישראל, הן בניסוח הן בהגייה. חתן פרס ביאליק לחכמת ישראל לשנת תשכ"ז.
קורות חייו

בנדויד נולד בשם אַבָּא פָאיֶרְשְׁטֵין (קרא: פוירשטיין) בדצמבר 1911. למד בבית הספר "תחכמוני" בוורשה, ושם קיבל השכלה יהודית רבנית משולבת בחינוך כללי. ב-1934 עלה לארץ ישראל והתיישב בירושלים. בתחילה שימש מודד קרקעות וסייע במיפוי אזור ים המלח. ב-1942 התגייס לצבא הבריטי ושירת ביחידת הנדסה באיטליה. לאחר תום מלחמת העולם השנייה שב לירושלים ועבד במחלקת המדידות של ממשלת המנדט. במלחמת העצמאות סייע להכין מפות ומדידות שסייעו לחיילים בחזית.
ב-1952 פרסם את המהדורה הראשונה של ספרו, "לשון מקרא או לשון חכמים", ולשם כך עברת את שמו ל"בנדויד", על שם אביו, דוד. הספר עוסק בהשוואה בין לשון המקרא ולשון חז"ל ובעמידה על הדומה והשונה ביניהן. הספר נחשב לספר יסוד במחקר לשון חכמים; ואף על פי שהוא כתוב במתכונת שונה מספרי הדקדוק והמחקר הבלשני המקובלים, הוא מלא בתובנות מקוריות שאין למצוא במחקרים האחרים. המחבר כָּלל בסוף הכרך הראשון תשעה פרקים שכותרתם "בדרך לעברית אחידה", ובו התווה את השקפתו על דמותה הרצויה של העברית בימינו – החלק הזה הוא מקור חשוב לחקר הנורמטיביזם בעברית החדשה. מהדורה שנייה של הספר יצאה ב-1967 בכותרת "לשון מקרא ולשון חכמים". על ספר זה זכה בפרס ביאליק לחוכמת ישראל לשנת תשכ"ז. ב-1972 יצא ספרו "מקבילות במקרא", שבו העמיד זה כנגד זה פסוקים דומים מחלקים שונים במקרא (כגון הפסוקים המקבילים בספר מלכים ובדברי הימים).
ב-1953 החל לעבוד ביד ושם במחקר ותיעוד של השואה, וניסה בלא הצלחה למצוא פרטים על גורל משפחתו שנספתה בשואה.
בסוף 1959 הזמינה אותו האקדמיה ללשון העברית לשמש יועץ לשון מטעמה בשידורי קול ישראל, ושימש בתפקיד עד 1982. ב-1971 החל לערוך את הפינה "רגע של עברית", וב-1974 זכה בפרס רשות השידור על פינה זו. באותה שנה הוציא עם הדסה שי את הספר "מדריך לשון לרדיו ולטלוויזיה", ובו פירוט נרחב של כללי ההגייה והניסוח שקבע בשידורי קול ישראל. המדריך משמש עד היום את שדרי קול ישראל וקרייניו. ביולי 1982 פרש לגמלאות, ואז החליפה אותו רות אלמגור-רמון. עם פרישתו זכה בפרס מנהל הרדיו על פועלו.
ב-1983, כאשר כבר לא היה עובד האקדמיה ללשון העברית, נבחר לחבר האקדמיה, והשתתף בישיבותיה ובהחלטותיה.
בנדויד הלך לעולמו בכ"ה בטבת ה'תשנ"ה, 28 בדצמבר 1994.
קול ישראל

כאמור, בשנים 1959–1982 שימש בנדויד יועץ הלשון של קול ישראל מטעם האקדמיה ללשון העברית. בנדויד ניסח את הכללים שחייבו את כל הדוברים בשידורי קול ישראל מבחינת ההגייה, הדקדוק והניסוח.
קול ישראל > הגייה

בנדויד ניסח את כללי ההגייה הנהוגים בפי שדרני הרדיו וקרייני החדשות. הוא קבע ארבע רמות שונות של הגייה הנדרשות מן הדוברים בקול ישראל:
הרמה שנדרשה מקרייני החדשות, ממגישי החדשות ותוכניות התוכן והמוזיקה, מפרקי הקריאה והתסכיתים. ברמה זו חויבו הדוברים להקפיד על הגיית כל השוואים הנעים וכל הדגשים החזקים, וכן על הגיית ע' וח' לועיות. זאת מלבד הדרישות שנדרשו ברמות הנמוכות יותר.
הרמה שנדרשה מכתבים, פרשנים ובעלי תוכניות קבועות. ברמה זו נדרשה הגיית ר' לשונית, שווא נע בתחילת מילה, וכל מה שנדרש ברמות הנמוכות יותר. כמו כן נקבע כי "בהזמנת מועמדים [לשידור ברדיו] יועדף מי שמתקרב יותר אל רמה 1 (ע, ח, שווא+דגש), ובתנאי שאין המועמד נופל מן המועמדים האחרים בשאר התכונות הנדרשות".
הרמה שנדרשה מכל מי שהוזמן לדבר ברדיו. נדרשה הגיית ה' כהלכה, שמירה על כללי הדקדוק והטעמה דקדוקית נכונה (למשל הטעמת "אמריקנים" במלרע).
כלשון בנדויד: "רמה ד – מתחת למינימום. רמה זו מותרת לשידור רק בדיבור המוקלט של איש חוץ, כגון מרואיין, נואם וכיוצא בזה, שברור למאזין כי דיבורו של האיש הוקלט ושודר רק מפני ערכו התיעודי".
במשך השנים הלכו ופחתו הדרישות, וכיום הן כבר אינן חובה לקריינים ולכתבים, וּודאי שלא למרואיינים. אצל הקריינים הוותיקים עדיין אפשר לשמוע הגייה של ר' מתגלגלת ושל ח' וע' לועיות.
קול ישראל > ניסוח

בנדויד השגיח בקפדנות על ניסוח החדשות, הכתבות והידיעות בשידורי קול ישראל. הוא דחף לשפת שידורים ברורה, מדויקת וקצרה, ועם זאת לא משובשת. בקיאותו במקורות עמדה לו להתיר צורות שנחשבו עד אז לשגיאות; הוא לא התעקש לפסול כל צורה חדשה או "עממית", אלא רק לוודא שיש כדוגמתה במקרא, בתלמוד או במקורות קדומים אחרים. ברור היה לו, שהלשון הנשמעת בשידורי הרדיו (ולימים בטלוויזיה) יש לה השפעה עצומה על הלשון בפי הדוברים בקהל הרחב, ומכאן החשיבות שנודעת לתקינות לשון השידור.
הוא קבע שגם לשון הפרסומות תחויב לעמוד במבחן התקינות הלשונית. עם זאת הוא הבחין בין פרסומות שנקטו לשון רשמית ובין פרסומות שהשתמשו בסלנג, והתיר בהן לעיתים חריגות מן הנורמה. על פי רוב התיר חריגות דקדוקיות מטעמים של חריזה ומשקל.
באחת הישיבות של מליאת רשות השידור אמר: ”תפקידה של הנורמה הוא לשמור מפני הניתוק. טיפוח זה של המסורת הוא שיקים את הגדר בין העבר להווה, והמכשיר האדיר ביותר לביצוע המלאכה הזאת הלא הוא שירות השידור”.
בנדויד ספג ביקורת רבה ונטען שהוא מגזים בתיקוני לשון, ואולם הכללים שאסף ב"מדריך לשון לרדיו ולטלוויזיה", וכן במאמר ששמו "לתקנת לשון העיתונים", שפורסם בכתב העת "לשוננו לעם", עומדים גם היום לנגד עיניהם של עורכי החדשות.
כתביו

לשון המקרא או לשון חכמים? , תל אביב: מחברות לספרות, תשי"א.
מהדורה מתוקנת ומורחבת: לשון מקרא ולשון חכמים, מהדורה מתוקנת ומורחבת, 2 כרכים, תל אביב: דביר, תשכ"ז–תשל"א.
כתיב מלא החל מכיתה א’, ירושלים: המזכירות המדעית של האקדמיה ללשון העברית ("לשוננו לעם"; מחזור י, קונטרס ד, צו), תשי"ט.
תרגום ותעתיק של מלים גרמניות ונאציות, ירושלים: יד ושם, רשות הזיכרון לשואה ולגבורה, הקד' תשכ"א.
מקבילות במקרא: תורה, נביאים, כתובים; התקין: אבא בנדויד, 3 כרכים, ירושלים: כרטא, 1965–1969. ("ההיסטוריוגרפיה המקראית למן בריאת העולם ועד ימי עזרא ונחמיה בצורה סינופטית העורכת את כל המקורות המקבילים אלה לעומת אלה".)
לשון כסה ועשור: לשון שלוש הרגלים; לשונותיה של חנוכה; לשונות למועדים, ט"ו בשבט ופורים, ירושלים: המזכירות המדעית של האקדמיה ללשון העברית ("לשוננו לעם": קונטרסים עממיים לענייני לשון: סדרת 'מלשון מועדי ישראל'), תשל"ו. (אסופת מאמרים מהרבעון "לשוננו לעם".)
שלום קרמר, רגע של עברית: לקט תיקוני לשון ששודרו בקול ישראל; ערך: אבא בנדויד, ירושלים: משרד החינוך והתרבות – המחלקה לחינוך מבוגרים, תש"ם. (הופיע לזכרו של שלום קרמר)
לקריאה נוספת

משה בר-אשר (עורך), מחקרים בלשון, ב–ג: מוגש לאבא בנדויד במלאת לו שבעים וחמש שנה, ירושלים: האוניברסיטה העברית ירושלים: המכון למדעי היהדות, תשמ"ז. (ספר יובל)
ביבליוגרפיה של כתביו:
אסתר גולדנברג, כתבי אבא בנדויד, בתוך: מחקרים בלשון ב–ג (תשמ"ז), עמ' 3–7.
הערות שוליים

↑  שמעון הלקין ואבא בנדויד – חתני פרס ביאליק, דבר, 12 בינואר 1968; פרס ביאליק הוענק לפרופ' ש. הלקין ולא. בנדויד, דבר, 12 בינואר 1968.
↑ ראו ביקורת:
יהושע בלאו, 'אבא בנדויד, "לשון מקרא ולשון חכמים"', קריית ספר מד (תשכ"ט), 29–35; מו (תשל"א), 424–428;
גד בן-עמי צרפתי, "לשון מקרא ולשון חכמים" לאבא בנדויד, לשוננו לעם יט, תשכ"ח
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007304589605171  GND: 1142823369  ISNI: 0000 0000 8421 1999  LCCN: n83013961  NTA: 073707104  SUDOC: 096049685  Trove: 1183180  VIAF: 6300957   WorldCat (עם VIAF): 6300957
כנופיית כפיית הגירושים

כנופיית כפיית הגירושים הייתה כנופיה יהודית חרדית שפעלה במטרופולין של ניו יורק, שחטפה ולעיתים עינתה גברים יהודיים שהיו סרבני גט עד למתן גט. הכנופיה פורקה באוקטובר 2013 לאחר תרגיל עוקץ של ה-FBI, כנגד ארבעה מחבריה הוגשו כתבי אישום ושלושה מתוכם הורשעו.
רקע

התורה מחייבת שגירושים יתבצעו על ידי מתן גט (מסמך גירושין) מהבעל לאשתו. על פי התורה שבעל פה, הגט חייב להינתן על ידי הבעל מרצונו, ואם הבעל נותן את הגט שלא מרצונו – הגט פסול. עם זאת, במצבים בהם הבעל חייב לגרש ומסרב לעשות כן, ניתן להציב עליו סנקציות: "...וכן אתה אומר בגיטי נשים כופין אותו עד שיאמר רוצה אני". למרות זאת, ההלכה דורשת שהפעלת הסנקציות תהיה כזו שלא תישלל לחלוטין זכות הבחירה, שכן גט שניתן שלא מבחירה הוא "גט מעֻשֶׂה".