stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דם קישוי
בתלמוד

במשנה הוסבר ברורות דינה של אישה שיצא ממנה דם שלפי הכללים האמורים אינו נחשב ל"דם לידה", במשך ימי הזיבה - ”קשתה שלושה ימים בתוך אחד עשר יום הרי זו יולדת בזוב”, ואם הדם יצא במשך הנידה, הוא לא גורם שום משמעות הלכתית - שכן בכל מקרה האישה טמאה במשך שבעה ימים, והדם אינו מעלה ולא מוריד. אך לא ברור מה כוונת המשנה במילים "המקשה - נידה", בה היא מתייחסת לאפשרות שדם יצא במשך שבעת ימי הנידה.
רב פירש שהכוונה היא שחז"ל גזרו טומאת נידה מדרבנן על כל אישה שהיא מקשה ללדת ובכל מקרה שהוא, גם מקרה שלפי הכללים נחשב כדם לידה, אך רק על אותו יום, ומיד עם שקיעת החמה היא יכולה לטבול ולהיות טהורה מטומאתה.
מסופר בתלמוד, כי שילא בר אבינא מגדולי תלמידיו של רב, נהג לפסוק כמותו בפסק זה. לפני פטירתו של רב, שהה רב אסי ליד מיטתו, ורב אמר לו כי הוא חוזר בו מפסקו זה, והוא סובר כשיטת רבי יצחק שאין כל טומאה בדם קושי הבא בימי זיבה. אלא ששילא בר אבינא תלמידו עדיין נוהג כמותו, ולכן - הורה לרב לרב אסי - "גרייה", כלומר: שכנע אותו בטעמים וראיות כי פסק זה אינו נכון. רב אסי לא שמע בבירור את קולו של רב, וחשב כי הוא אומר מילה דומה בארמית שמשמעותה שונה - "גדייה", כלומר: אם לא יסכים לדבריך, כרות אותו על ידי שמתא. לאחר פטירתו של רב בא רב אסי לשילא ואמר לו כי רב חזר בו מפסקו. נענה שילא: אם היה רב חוזר בו מפסקו, הוא היה אומר לי זאת, שהרי ידע שנוהג אני על פי פסקיו.
כאשר ראה רב אסי ששילא מסרב להשמע לדבריו, הוא הטיל עליו שמתא, כהוראתו של רב (כפי שחשב בטעות). בא אליו שילא ואמר לו: האם אינך דואג ממאמר חז"ל "והוי זהיר בגחלתן שלא תכווה"?! נענה רב אסי: כוחי גדול כשל התנא איסי בן יהודה, שנקרא גם איסי בן גור אריה, איסי בן גמליאל, ואיסי בן מהללאל (השם איסי דומה לשם אסי), "אסיתא דנחשא דלא שלט ביה רקבא" - כרפואה שנוצרת על ידי ארס של נחש, שלא שולט בו רקבון. נענה שילא בר אבינא: אני הוא שילא בר אבינא, פטיש החזק השובר את ארס הנחש. כאשר אמר זאת שילא, חלה רב אסי בחולי חמור, ולא יכול היה להרפא ממנו. כאשר נרפא מחולי אחד נפל לחולי אחר וחוזר חלילה, עד שנפטר. מיד לאחר שנפטר עוד לפני שנקבר רב אסי, אמר רב שילא לאשתו: הכיני לי תכריכים, נאלץ אני להפטר מכיוון שחושש אני מרב אסי שלא ילשין עלי אצל רב בשמים. אשתו הכינה לו תכריכים והוא נפטר. החכמים קיימו את שני ההלויות של שני החכמים שנפטרו באותו יום יחד, והחכמים ראו כי ההדסים של הדס, שאותם נהוג היה להניח על מיטתם של הנפטרים, פורחים ממיטה למיטה, והסיקו שהחכמים עשו שלום ביניהם, לאחר פטירתם.
לפי שמואל הכוונה היא שחז"ל גזרו טומאה על האישה עד הלידה, מחשש "שמא תשפה", כלומר - שמא לפני הלידה יופסק הקישוי במשך זמן הגורם לקישוי שלא להחשב כקישוי לידה (24 שעות או לילה ויום לפי השיטות השונות), וממילא יתברר למפרע שהיא הייתה טמאה מהתורה, ולכן עליה להתנהג בכל מקרה כדין שומרת יום כנגד יום.
לפי רבי יצחק הכוונה היא שאכן הדם גורם לאישה טומאת נידה רק אם היא בימי נידה (ולא בימי הזיבה), מפני שהתורה שטיהרה את דם הקושי טיהרה אותו רק מטומאת זיבה ולא מטומאת נידה.
להלכה

קיימת מחלוקת גאונים האם גם היום קיימים כללים אלו המבדילים בין דם קישוי לדם רגיל. ישנה דעה בראשונים האומרת כי כשם שבנות ישראל החמירו על עצמן לנהוג בכל דם - גם דם שברור שאינו גורם לזיבה גדולה - כדם כזה והם סופרים לאחריו שבעה נקיים, כך גם בדם זה. על כך נאמרו שלוש סיבות אפשריות:  דעה אחת מסבירה כי בנות ישראל אינן בקיאות לדעת מתי הן ימי הזיבה ומתי הן ימי הנידה, יש אומרים שהטעם הוא שהוא בכלל חומרא דרבי זירא שבה קבעו כי אין לחלק בין דם לדם וגם דם שלא ברור מהו נוהגים בו חומרות של דם נידה וזיבה ויש מסבירים שגם כאן קיים חשש שמא לאחר יציאת הדם במשך שלושה ימים תהיה האישה במצב של "שיפוי", כך שהדם הוא למפרע דם זיבה, אך בנות ישראל אינן יודעות היטב להבדיל בין "קושי" ל"שיפוי", וייתכן שהדם יצא בשיפוי והיא תחשוב שהוא יצא במצב של קושי, וממילא היא לא תדע שהיא טמאה בטומאת זיבה, ולכן לפי שיטה זו יש לנהוג כיום ספירת שבעה נקיים גם לאחר דם קושי.
לעומת זאת קיימת דעה אחרת, כי דווקא בדם נידה ודם זיבה קטנה / גדולה שקיימת אפשרות לטעות ביניהם קיימת חומרא זו, ולא במקשה ללדת שלפי ההלכה, בכל מקרה אינה צריכה לספור שבעה נקיים.
ביאורים

↑  על פי החוק המקראי, אישה שראתה דם נידה צריכה לספור שבעה ימים החל מהיום הראשון שבו החל הדם לזוב מגופה, ולאחר מכן היא טובלת במקווה והיא טהורה. מיד לאחר שבעת הימים הראשונים הנקראים "ימי נידה", ישנם אחד עשר יום הנקראים "ימי זיבה", ואם יצא דם מגופה במשך ימים אלו, היא נחשבת זבה קטנה ודינה שומרת יום כנגד יום. אם הדם יצא במשך שלושה ימים רצופים היא נחשבת זבה גדולה וצריכה לספור שבעה נקיים ורק לאחר מכן היא הולכת למקווה ונטהרת מטומאתה. בזמן האמוראים התקבלה החומרא דרבי זירא, מכיוון שישנם בעיות הגורמות שקשה להבחין בין ימי הנידה לימי הזיבה, בנות ישראל החמירו על עצמן וסופרות שבעה נקיים בכל מקרה שהוא, וכן מתחילים לספור את שבעת הנקיים רק כמה ימים לאחר שהדם החל לזוב.
הערות שוליים

↑  תלמוד בבלי, מסכת נידה, דף ל"ו, עמוד ב'.
↑  תלמוד בבלי, מסכת נדה, דף ל"ו, עמוד ב'.
↑  משנה, מסכת אבות, פרק ב', משנה י'.
↑  תלמוד בבלי, מסכת פסחים, דף קי"ג, עמוד ב'.
↑  תוספות בנדה לו ב
↑  ראב"ן סימן שכ"ה וספר האשכול סוף סימן ל"ז בשם מר יעקב גאון
↑  סמ"ק וריטב"א
↑  ספר האשכול וראב"ן שם
↑  שם בשם מר צדוק גאון וכל בני הישיבה
| נידה |
| --- | --- | --- |
| סוגי ראיות ודמים | נידה • זבה קטנה-שומרת יום כנגד יום • זבה גדולה - שבעה נקיים • כתם (נידה) • הרגשת נידה • דם בתולים • דם חימוד • דם קישוי • דם טוהר |  |
| דיני הוסתות | פרישה סמוך לווסת • וסת קבוע • וסת שאינו קבוע • עונה בינונית • וסת ההפלגה • וסת החודש • וסת השבוע • וסת השעות • וסת הדילוג • וסת הגוף • וסת הסירוג • וסת האונס • רואה מחמת תשמיש • ימי המבוכה |  |
| דיני הנידה | איסור משכב עם נידה • הרחקות הנידה • בועל נידה |  |
| פרישה סמוך לווסת | עונת אור זרוע • עונת חוות דעת • עונת אבי עזרי |  |
| טהרת הנידה | בדיקת עד • הפסק טהרה • מוך דחוק • שבעה נקיים • ליל טבילה • חפיפה לפני טבילה • טבילה • סתירת שבעה נקיים • פולטת שכבת זרע • חומרא דרבי זירא |  |
| שונות | חופת נידה • מסולקת דמים • עד בדיקה • מסכת נידה • ברייתא דמסכת נדה • בודקת טהרה |  |
דסקי גריי

| --- | --- |
 מוקד פעילות:  הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת
 סוגה:  מוזיקת פופ 
 חברת תקליטים:  פרלופון 
 www.duskygrey.com
 חברים
 גת'ין לויד ויליאמס קתרין הופקינס
 
דסקי גריי (באנגלית: Dusky Grey) הוא צמד מוזיקלי ולשי שנוסד ב-1 בספטמבר 2016.
קריירה

ב-22 במרץ 2019, הצמד הוציא את אלבום המוזיקה הראשון שלהם, Communication.
ב-8 במאי – 11 במאי 2019, הצמד הופיע בפסטיבל המוזיקה The Great Escape Festival (אנ').
הערות שוליים

↑  Dusky Grey - New Songs, Playlists & Latest News - BBC Music, BBC (באנגלית)
↑  Communication by Dusky Grey, Genius (באנגלית)
↑  Dusky Grey, Ents24 (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz: a81e8b5d-597f-43dc-9dc2-5ceab5548027 
ערך זה הוא קצרמרבנושא מוזיקאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "דסקי גריי".
ה'תמ"ה

ה'תמ"ה (5,445) ובקיצור תמ"ה – היא שנה עברית  אשר החלה ביום א' בתשרי, אור ל-9 בספטמבר 1684, והסתיימה ביום כ"ט באלול, 28 בספטמבר 1685.
המולד של תשרי חל ביום השבת, 17 שעות ו-73 חלקים. לפיכך זו שנה מסוג זשה. היא מעוברת, ואורכה 385 ימים.
זו שנה שישית לשמיטה, ושנת 11 במחזור העיבור ה-287. תקופת ניסן שבשנה זו היא תחילת שנת 13 (סימנה יגלהא) במחזור השמש ה-195.
שנה זו היא שנת 1,616 לחורבן הבית, ושנת 1,996 לשטרות.
לוח שנה > מאפייני לוח השנה

שנה מסוג זשה, ובה 385 ימים.
שנה מעוברת ובה שני חודשי אדר - אדר א' ואדר ב'. חג הפורים נחוג בשנה כזו באדר ב'. בנוסף, בי"ד באדר א' מציינים פורים קטן, ובט"ו באדר א' מציינים שושן פורים קטן.
שנה "שלמה": שבה חשוון וכסלו בני 30 יום כל אחד.
היסטוריה של עם ישראל
דישון מקראי

| דישון |
| --- | --- |
 דישונים בחי-בר יוטבתה, ישראל
מצב שימור
 מצב שימור: סכנת הכחדה חמורה סכנת הכחדה חמורה (CR) 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: מכפילי פרסה
משפחה:: פריים
תת־משפחה:: ראמים
סוג:: דישון
מין:: דישון מקראי
שם מדעי
 Addax nasomaculatus ‏בלנוויל, 1816
תחום תפוצה
 מצבם של הדישונים כיום

דישונים בחי-בר יטבתה, ישראל.
דישון זכר גדול בגבול מרוקו–מאוריטניה.
דישון מקראי (שם מדעי: Addax nasomaculatus) הוא מין יחיד בסוגו של בעל חיים ממשפחת הפריים ותת-משפחת הראמים. הדישון נחשב לאנטילופה בינונית בגודלה ומותאמת היטב לחיים במדבר. הוא בולט בקרניו הארוכות והמרשימות. כיום הדישון נתון בסכנת הכחדה חמורה.
הדישון בולט בקרניו המרשימות, המגיעות לאורך של למעלה מ-70 ס"מ ועד ל-110 ס"מ ובעלות 2–3 פיתולים בממוצע. הדישון הוא בעל חיים בגודל בינוני, אורכו נע בין 120 ל-130 ס"מ ומשקלו בין 60 ל-125 ק"ג. הזכר גדול מהנקבה. הוא מותאם ביותר לחיים בתנאי מדבר קיצוניים: אורח חייו הלילי ופרוותו הבהירה (בקיץ צבעה לבן, בחורף צבעה חום בהיר) מגינים עליו מפני קרינת השמש, פרסותיו העבות עוזרות לו ללכת על חולות, הוא ניזון ממגוון רב של צמחי מדבר ומסוגל להתקיים תקופות ארוכות ללא שתיית מים. הדישון הוא חיה חברתית, והוא חי בעדרים המונים בין 2 ל-20 פרטים. הרבייה נעשית במשך כל השנה וההיריון נמשך כ-9 חודשים.
תפוצתו של הדישון היא מדבר סהרה, מהסהרה המערבית ומאוריטניה עד מצרים וסודאן. בעבר התקיים גם בארץ ישראל: באזור ים המלח ניתן היה למצוא את הדישון עד סוף המאה ה-19. כיום ניתן למצוא דישונים בישראל בשמורת חי-בר יטבתה, בספארי ברמת גן, בגן החיות התנ"כי בירושלים, בגן הזואולוגי בבאר שבע, בגן הבוטני-זואולוגי בנהריה, בעמק התכלת בצפת ובפארק לכיש באשדוד. בחי-בר יטבתה בערבה ובספארי ברמת גן הוקמו גרעיני רבייה על מנת להציל את הדישון מהכחדה ולהשיבו בהדרגה לטבע.
תיאור

הדישון הוא אנטילופה, קבוצת מיון לא רשמית שמאגדת את מיני משפחת הפריים (למעט בני קבוצת היעלים ושבט הבקר). גודלו בינוני, מבנהו קל וקרניו ארוכות.
גובהו של הדישון הוא כמטר מהכתף ומשקלו 60–125 קילוגרם (132–276 ליברות). צבעו של הדישון בהיר ומשתנה כתלות בעונה. בקיץ צבע פרוותו לבן, אך בבית החזה, בצוואר ובראש הוא בעיקר חום עם כתם לבן על גשר האף ואחד נוסף סביב הפה. בקודקודו, ממש בין הקרניים, הפרווה סמיכה יותר וצבעה חום כהה. בחורף משתנה צבע הפרווה לחום בהיר-אפרפר עם כתמים לבנים, בעיקר אזור הבטן והרגליים.
פרוות קיץ לבנה
פרוות חורף חומה בהירה
הדישון מגלה דו-צורתיות זוויגית שבה הזכר גדול יותר מהנקבה וקרניו ארוכות יותר.
גם לזכר וגם לנקבה יש קרניים ארוכות ומפותלות, כאשר מספר הפיתולים נע בין שניים לשלושה. הקרן מכוסה רכסים טבעתיים בחלקים התחתונים והאמצעיים שלה. צבע הקרניים הוא חום-אפור. הקרניים עשויות להגיע עד לאורך של 80 ס"מ אצל הנקבה ואצל הזכר עד ל-110 סנטימטרים (3.6 רגל), אם כי בדרך כלל אורכן כ-85 סנטימטרים (2.79 רגל). קרניו של הזכר ארוכות ומרשימות יותר, שכן הן נועדו לצורכי חיזור וקביעת המעמד בעדר.
הפרסות רחבות במטרה לסייע לדישון ללכת בקרקע חולית ובפרט בחולות נודדים הנפוצים מאוד בתחום מחייתו.
הזנב קצר ודק, ומסתיים בציצת שיער שחורה.
ההיריון נמשך כ-260 יום ובסופו נולד בדרך כלל ולד אחד שיונק מהאם במשך 23–29 שבועות. אורך חייו של הדישון יכול להגיע ל-25 שנה בשבי ועד ל-19 שנים בטבע.
התנהגות ואקולוגיה

דישונים חיים במדבריות, שם הם ניזונים מעשבים ומעלי שיחים. הדישון אינו נזקק לשתייה כיוון שהוא מקבל את הנוזלים הדרושים לו ממזונו. הדישון פעיל בלילה ונח ביום. עדר דישונים כולל זכרים ונקבות ובו 2 עד 20 פריטים שמשוטטים בחיפוש אחר מזון.
הדישון הוא חיה חברתית עם ארגון חברתי חזק ומפותח. העדרים כוללים בדרך כלל בין 5 ל-20 פרטים, והוא מורכב גם מזכרים וגם מנקבות. המדרג החברתי בעדר ככל הנראה מבוסס על גיל, והעדר מונהג בידי הזכר המבוגר ביותר. עם זאת, ייתכן שגם לקרניים יש חשיבות בקביעת המדרג החברתי בעדר, בייחוד בין הזכרים. הזכרים הם טריטוריאליים ושומרים על הנקבות.
הדישונים נודדים בעיקר כדי לחפש מזון ומסוגלים לחוש בגשם ולנוע אליו כדי למצוא צמחייה. בקיץ הדישון נודד אל קרבת האזור הטרופי ואילו בחורף, כאשר יורד גשם, הוא נודד צפונה.
התנועה של הדישון איטית והוא מהווה טרף קל לבני אדם, אריות, נמרים, ברדלסים וזאבים טלואים. חתולי קרקל, צבועים וסרוואלים תוקפים בעיקר עגלים. הדישון איננו תוקפני אך יכול להסתער אם הוא מוטרד או מופרע.
התנהגות ואקולוגיה > התאמות לחיים במדבר

הדישונים מותאמים ביותר לחיים במדבר לרבות מדבריות עמוקים בעלי תנאים קיצוניים.
הדישון אינו נזקק לשתייה כמעט בכלל ומסוגל להתקיים ללא מים חופשיים פרקי זמן ארוכים ביותר, מאחר שהוא מקבל את הנוזלים הדרושים לו ממזונו ומהטל המתעבה על העלים. הועלתה סברה שלדישון יש בטנה או נאדית בקיבה שמאכסנת מים לתקופות בצורת ויובש. השתן שלהם מרוכז מאוד וריכוז המים בו דליל ביותר, וזאת על מנת לחסוך במים. גם גלליהם קטנים ויבשים מסיבה זו.
מאחר שהדישון חי במדבריות חמים ביותר בהם קרינת השמש ישירה וחזקה הוא פעיל בעיקר בלילה, ואילו ביום הוא מסתתר במקומות מוצלים (כגון מתחת לעצים ובתוך שיחים) וכן במחפורות שהוא חופר לעיתים בחול כהגנה מפני סופות חול והשמש הקופחת. כך מצליח הדישון להימנע מחימום יתר של גופו ולחסוך במים.
צבע הפרווה הלבן בהיר שלהם מחזיר קרינת חום רבה וממעט לבלוע חום. אורך השערות וצפיפות הפרווה עוזרים גם הם בוויסות הטמפרטורה והחום.
הפרסות רחבות במטרה לסייע לדישון ללכת בקרקע חולית ובפרט בחולות נודדים הנפוצים מאוד בתחום מחייתו.
התנהגות ואקולוגיה > תזונה

הדישון חי במדבר, כולל במדבריות בהם הצמחייה דלילה ביותר. אי לכך, הוא איננו בררן ואוכל כל צמח שהוא מוצא. הוא אוכל בעיקר עשב, עלי צמחים שונים וקטניות. הוא ניזון בעיקר מעשבים מהסוגים Aristida,‏ Artemisia (לענה) ו-Citrullus, עשבים שמוריקים ונובטים אפילו בגשם הקל ביותר וזקוקים רק למידה מעטה של לחות כדי להתקיים.
הדישון אוכל רק חלקים מסוימים של הצמח, הם מעדיפים את העלים הרכים והירוקים יותר, ומשאירים את העלים היבשים החיצוניים. הדישונים ניזונים גם מהזרעים של צמחים אלה, ואלה מהווים חלק חשוב מאוד בתזונה שלהם מאחר שהזרעים הם המקור העיקרי לחלבונים עבור הדישון.
התנהגות ואקולוגיה > רבייה

הנקבות מגיעות לבגרות מינית בגיל שנתיים או שלוש שנים, והזכרים בגיל שלוש עד חמש שנים. הרבייה מתרחשת במשך כל השנה אך מגיעה לשיאה בעיקר בחורף ובתחילת האביב. בצפון מדבר סהרה שיא הרבייה הוא בחורף ובאביב, ואילו בדרום הסהרה, שיא הרבייה הוא בחודשים ספטמבר–אוקטובר ובחודשים ינואר עד אמצע אפריל.
כל התקף ייחום נמשך יום-יומיים, במחזורים שאורכם כ-33 ימים.
ההיריון נמשך 257–270 ימים (כ-9 חודשים). בזמן הלידה הנקבה שוכבת או עומדת, ובדרך כלל רק ולד אחד נולד. משקל הוולד (העגל שזה עתה נולד) כ-5 ק"ג. האם מניקה את העגל במשך 23–29 שבועות, ואז הוא נגמל.
ייחום לאחר לידה מתרחש יומיים-שלושה לאחר הלידה.
נקבת דישון והעגל שלה
עגל דישון
בית גידול ותפוצה

הדישון חי באזורים צחיחים, מדבריות, מדבריות למחצה, ערבות, מדבריות טרשים ומדבריות חולות נודדים. הם מסוגלים לחיות גם באזורים צחיחים ביותר, שבהם יורד פחות מ-100 מילימטר גשם בשנה. הם חיים גם במדבריות בהם יש עשב וכן צמחים סוקולנטים.
בעבר היה הדישון נפוץ בצפון אפריקה ובעיקר באזור הסהלו-סהרה של אפריקה, החל ממערב לעמק הנילוס ובכל הארצות שבהן נמצא מדבר סהרה, בהן צ'אד, מאוריטניה, ניז'ר, אלג'יריה, לוב, מצרים, סודאן ומערב הסהרה. הדישון נכחד כמעט מכל הארצות הללו והאוכלוסייה היחידה שהיא בת-קיימא נמצאת בשמורת טרמיט מאסיף (Termit Massif) בניז'ר. בעקבות המאמצים לשימור המין היו דיווחים על תצפיות של הדישון בארצות בהן נכחד בעבר.
בעבר היו דישונים גם בארץ ישראל. למרות זאת, אין כרגע תוכניות להשבתם לטבע בישראל.
איומים ושימור

הדישון נתון בסכנת הכחדה חמורה ונעלם מאזורים רבים בהם היה נפוץ בעבר. מתבצעים מאמצים לשמר את הדישון, בהם הקמת גרעיני רבייה בשמורות טבע וגני חיות. בישראל ידועים גרעיני הרבייה בחי-בר יטבתה והספארי ברמת גן.
הדישון היה נפוץ בתחילת המאה ה-19 אך החל מאמצע המאה ה-19 החלה ירידה תלולה באוכלוסיית הדישונים, כאשר הסיבות העיקריות לפיחות הדרסטי בכמות הדישונים הם ציד ואובדן בתי גידול. סיבות נוספות להרג דישונים הם דריסה בידי כלי רכב, השימוש בנשק חם שמקל על הציד, הקמת יישובי נוודים סביב מקורות מים שבהם מבקר הדישון בעונות היובש וכן בצורות שמקשות על האוכלוסייה הפגיעה בלאו הכי.
מאחר שהדישון נע לאט קל מאוד לצוד אותו. בשר הדישון ועורו הם בעלי ערך רב, ומעודדים ציד בלתי-חוקי שפוגע בדישון גם אחרי שהוכרז כמין מוגן ובסכנת הכחדה. ציד בלתי-חוקי הביא להכחדתו ממצרים בשנות ה-60 של המאה ה-20.
כיום יש בטבע כ-300 פרטים ורובם מרוכזים באזור טרמיט שבניז'ר, באזור בודלה במערב צ'אד ובאוקר שבמאוריטניה. הדישון הושב למרוקו ותוניסיה בתקווה לבנות שם אוכלוסיות חדשות ובנות-קיימא של דישונים.
מאחר שהדישון נתון בסכנת הכחדה חמורה, גני חיות ושמורות טבע התגייסו לשימורו והצלתו והקימו גריעיני רבייה במטרה להרבות דישונים רבים ולהשיב את רובם לטבע. כיום יש כ-600 פרטים בגני חיות ברחבי העולם, לרבות בישראל, אירופה, אפריקה, אמריקה הצפונית, יפן ואוסטרליה. גרעיני הרבייה הגדולים נמצאים בחי-בר יטבתה בישראל, בסברתה בלוב ובגן החיות גיזה במצרים. עוד כ-1,000 פרטים חיים באוספים פרטיים וחוות גידול בארצות הברית ובמזרח התיכון. הדישון הושב לטבע בשמורות הפארק הלאומי בו חמדה בתוניסיה, הפארק הלאומי סוס-מסה במרוקו, ונמצאים בתהליכי השבה לטבע בפארק הלאומי ג'ביל בתוניסיה וגרנד ארג אוריינטל ("ים החולות המזרחי הגדול") בסהרה.
הדישון הוכרז כמין מוגן במרוקו, תוניסיה ואלג'ריה ואילו במצרים ולוב ציד של כל האנטילופות (ובכללן הדישון) נאסר.
גנטיקה

לדישון 29 זוגות כרומוזומים. כל הכרומוזומים הם אקרוצנטריים למעט הזוג הראשון של האוטוזומים, שהם תת-מטאצנטריים. כרומוזום X הוא הגדול ביותר מבין הכרומוזומים האקרוצנטריים, וכרומוזום Y הוא בגודל בינוני. הזרוע הקצרה והזרוע הארוכה של האוטוזומים התת-מטאצנטריים מקבילות, בהתאמה, לכרומוזומים ה-27 והראשון בבקר ועיזים. במחקר שנעשה, דפוסי הרצועה של הכרומוזומים בדישון נמצאו דומים לשאר המינים בתת-משפחת הראמים.
מאובנים והיסטוריה

מאובנים של דישון התגלו במספר מקומות ומתוארכים לשנים 7000 לפני הספירה עד ל-4000 לפני הספירה. תמונה מקבר מצרי שמתוארכת ל-2500 לפני הספירה מראה שהמצרים הקדמונים בייתו חלקית את הדישון. הדישון חי במצרים אך נכחד ממנה בשנות ה-60 של המאה ה-20 עקב ציד בלתי-חוקי.
שם

הדישון הוגדר מדעית וסווג ב-1816 על ידי הזואולוג הצרפתי אנרי בלנוויל שנתן לו את השם Addax nasomaculatus. מקור שם הסוג Addax הוא ככל הנראה מערבית או שפה אפריקנית, שם מילה דומה שימשה לתאר חיה דמוית פרה עם קרניים עקומות. סברה אחרת היא שמדובר במילה שמקורה בלטינית. השם Addax שימש לתיאור הדישון כבר מ-1693. שם המין nasomaculatus מתייחס לכתם הלבן שיש לדישון על האף (naso = אף, macula = כתם, והסיומת atus- שהופכת את צירוף המילים ל"אף בעל כתם").
באנגלית ובשפות אחרות מכונה הדישון "אנטילופה לבנה" וכן "אנטילופת קרני בורג" ("screwhorn antelope").
השם העברי דישון מקורו בתנ"ך, בספר דברים במניין החיות הטהורות.
הבדואים מכנים את הדישון בשם אל-בקר אל-וחשי (البقر الوحشي), שפירושו "פרת פרא", אך שם זה משמש גם לתיאור אנטילופות אחרות. כיום בערבית הדישון נקרא אבו עדס (أبو عدس). שם זה מקורו מאחד מתרגומי המקרא לערבית, שבו המילה 'דישון' מהפסוק דלעיל תורגמה כאבו עדס.
במקרא

זֹאת הַבְּהֵמָה אֲשֶׁר תֹּאכֵלוּ: שׁוֹר, שֵׂה כְשָׂבִים וְשֵׂה עִזִּים. אַיָּל וּצְבִי, וְיַחְמוּר; וְאַקּוֹ וְדִישֹׁן, וּתְאוֹ וָזָמֶר.
הדישון הוא חיה כשרה לפי התורה, ונמנה עם שבע החיות (שאינן בהמות בית) מקבוצת היונקים שניתן לאכול לפי היהדות. עם זאת, ככל הנראה הדישון המקראי מתייחס לראם לבן.
גלריה

דישון בגן החיות התנ"כי בירושלים
דישון בגן החיות לואיסוויל בפרוות חורף
דישון בגן החיות באמיין (צרפת) בפרוות קיץ
דישונים בגן החיות התנ"כי בירושלים
דישונים בחי-בר יטבתה
דישון בנגב
דישונים בגן חיות Kolmården
דישון בחי-בר יטבתה, 2021
דישונים בגן חיות במלבורן, אוסטרליה
דישון בגן החיות התנ"כי בירושלים במבט קלאסי
תקריב מזווית עילית על קרניו המסולסלות של הדישון
דישון עם קרניים ארוכות במיוחד
ראו גם

קודו – סוג אנטילופה פרית בעלת קרניים מסולסלות דומות
קודו גמלוני – בעל קרניים מסולסלות גדולות
ראם
אנטילופה הודית – אנטילופה בעלת קרניים מסולסלות
חי-בר יטבתה
לקריאה נוספת

אלישבע דיין, החי במקרא: יונקים, ירושלים תשע"ח. עמ' 195.
הערות שוליים

↑  דישון באתר הרשימה האדומה של IUCN
1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11  Huffman, B. "Addax". Ultimate Ungulate. נבדק ב-29 ביוני 2016. {{cite web}}:  (עזרה).
1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12  דישון מקראי באתר הרשימה האדומה של IUCN.
↑  יוסף ברסלבי, "הידעת את הארץ- ים המלח סביב סביב", הוצאת הקיבוץ המאוחד, תשט"ז, (1956), כרך ג', עמוד 199
↑  הנתונים בטבלה לקוחים מ דף המידע על הדישון באתר גן החיות התנ"כי.
1 2 3 4 5  דישון באתר Sahara Conservation.
↑  דישון מקראי באתר גן החיות התנ"כי בירושלים.
↑  ישראל מאיר לוינגר ומנחם דור, שבע החיות הטהורות, תורה ומדע (קובץ), גיליון ד תשל"ה, עמ' 47-49, באתר אוצר החכמה
| פריים |
| --- | --- | --- |
| ראמים | ראמים |  |
| דישון | דישון מקראי |        |
| ראם | ראם לבן • ראם הצבי • ראם ביסה • ראם סהרה • ראם שולי-אוזניים |        |
| אנטילופת סוס | אנטילופת סוס שחורה • אנטילופה סוסית קצרת-קרן |        |
| בובאלים | בובאלים |        |
| בובאל | בובאל איילי • בובאל הכף • בובאל ליכטנשטיין |        |
| גנו | גנו כחול • גנו שחור |        |
| דאמאליסק | דאמאליסק הסהר • דאמאליסק הצבי |        |
| הירולה | הירולה |        |
| אימפלים | אימפלים |        |
| אימפלה | אימפלה |        |
| צביונים | צביונים |        |
| צביון | צביון חום • צביון צהוב-גב • צביון זברה • צביון אדרס • צביון פיטרס • צביון הארווי • צביון ז'נטינק • צביון לבן-גחון  • צביון נטאל  • צביון שחור  • צביון שחור-חזית  • צביון אוגילבי  • צביון אדום  • צביון אבוט   • צביון וינס •  צביון לבן-רגליים |        |
| צביון גמדי | צביון כחול • צביון מקסוול • צביון וולטר |        |
| צביון סבכים | צביון סבכים |        |
| צבאי סוף | צבאי סוף |  |
| קובוס | קובוס המים • קובוס שחור-רגל • קובוס המשקפיים • קובוס הנילוס • קובוס וארדון |  |
| צבי סוף | צבי סוף מצוי • צבי סוף ההרים • צבי סוף הסוואנה |  |
| פלינים | פלינים |  |
| אנטילופה איילית | אנטילופה איילית |  |
| פאנטולופים | פאנטולופים |  |
| אנטילופה טיבטית | אנטילופה טיבטית |  |
| פרים • יעלים • צבאיים | פרים • יעלים • צבאיים |  |
דישונים אוכלים, חי-בר יטבתה.
דישון בפרוות חורף, בגן חיות בקנטקי, ארצות הברית.
תקריב על ראש של דישון. ניתן לראות את הפרווה החומה בהירה המתאימה לעונת החורף.
דישון בפרוות קיץ בגן החיות התנ"כי בירושלים, ישראל.
עדר דישונים בגרעין הרבייה של הספארי ברמת גן.
עדר דישונים בגרעין הרבייה של חי-בר יטבתה סועד בשקיעה. ניתן לראות היטב את הקרניים המפותלות.
איור של דישון
דיבור

דיבור בדימות תהודה מגנטית
הדיבור מאפשר תקשורת עם הסביבה החברתית והעברת מסרים לקהל היעד של הדובר
דיבור הוא תקשורת באמצעות שפה קולית. דיבור נוצר מהרכבת מילים מתוך מבחר רחב שנקרא לקסיקון, לפי כללי תחביר קבועים. כל מילה מורכבת מרצף מסוים של הגאים מתוך סט מצומצם של תנועות ועיצורים שהם היחידות הבסיסיות של השפה המדוברת.
עם זאת, בעוד שהשפה היא תנאי הכרחי לקיומו של הדיבור, הדיבור אינו תנאי הכרחי לקיומה של השפה, שכן היא יכולה להתקיים גם בלעדיו והוא רק ביטוי אחד שלה.
הדיבור קיים אצל המין האנושי בלבד. חוקרים מאמינים שרמה מסוימת של דיבור התקיימה אצל האדם הניאנדרטלי, והשאלה האם התקיים אצל מינים נוספים מהסוג "אדם", כגון הומו ארקטוס, עוד לא הוכרעה. יכולת הדיבור חשובה ביותר לתפקודו של הפרט האנושי בחברה, ופגם ביכולת הדיבור נחשב ללקות.
תפקיד הדיבור בחיי האדם

דיבור מאפשר תקשורת מיידית עם הסביבה הקרובה כמו גם שיחה בכלי תקשורת כמו טלפון. הדיבור הוא הצורה הבסיסית של מרבית השפות האנושיות (צורה אחרת היא כתיבה. יש גם שפות סימנים). הדיבור מורכב מקולות הנוצרים במיתרי הקול הנמצאים בקופסית הקול שבגרון. תהליך הדיבור מתחיל במוח שבו נוצרות המילים ושם הן מתורגמות לאותות עצביים המפעילים את מכלול השרירים היוצרים קול. הקול בא מזרם אוויר המיוצר על ידי הריאות ועובר בין מיתרי הקול. זרם זה יוצר במיתרי הקול ויברציה אשר מוגברת על ידי תהודה בקופסית הקול ובחללים נוספים: הגרון, הפה ומערות האף.
כאשר התחילו בני אדם לתקשר ביניהם באמצעות דיבור היה זה שילוב של קול, שפת גוף ותנועות פנים, הדיבור היה מורכב בעיקר מהברות ושאר הסימנים היו מותאמים להברה. עם הזמן התפתח הדיבור למילים שונות בעלות משמעויות מגוונות ומספר ההברות במילים גדל.
חקר הקולות המרכיבים את הדיבור הוא הפונטיקה ואילו צירופם במסגרת השפה נחקר בפונולוגיה. אחד הכלים החשובים בניתוח הדיבור הוא הספקטרוגרם. בספקטרוגרם כתמים מייצגים אנרגיית קול בתדר, לפי גובה הכתם בתרשים, כאשר ציר הזמן הולך משמאל לימין. בדוגמה המוצגת בערך זה הספקטרוגרם מוצג מימין לשמאל, לצורך המחשת המילה "ויקיפדיה" בעברית.
מאפייני הדיבור > תכונות פיזיקליות, תדרים ועוצמה

לקול האנושי יש תדר יסוד נמוך: אצל גברים התדר נע בין 85Hz ל-155Hz ואצל נשים בין 165Hz ל-255Hz. בנוסף לתדר היסוד ישנם צלילים עיליים המופיעים בכפולות של תדר היסוד וכן שיאים נוספים המשפיעים על גוון הצליל. תדרים קוליים אלה, הנקראים פורמנטים, הם תדרי תהודה של מערכת הדיבור האנושית, הכוללת בין היתר את בית הקול וחלל הפה. פורמנטים אלה יכולים להתקרב לתדר של 4000Hz, אך לצורכי תקשורת אלקטרונית כמו טלפון מסתפקים בפס של 300Hz - 3400Hz. לעיתים קשה להבחין בין צלילים כגון "מ" ו"נ" בגלל צמצום התדרים המועברים בטלפון ויש לקחת עובדה זאת בחשבון כשמאייתים דרך הטלפון. הקול מכיל גם רכיבים "לבנים" שהם חסרי תדר מוגדר ואשר נשמעים כנשיפה כמו באותיות ה', ח', ט', ס', צ' וש'. עוצמת הקול בשיחה רגילה נמדדת בסדר גודל של 10 מיקרו-ואט, אך יכולה להגיע ל-30 מילי-ואט בעת צעקה. מעבר לקול ניתן לאפיין דיבור על ידי קצב מילים אשר יכול להגיע למעל 400 מילים לדקה, ויש הטוענים שאף ל-600 מילים בדקה, למשל במוזיקת הראפ המתאפיינת בקצב מהיר.
ליקויי דיבור

מוכר מגוון רחב של ליקויי דיבור. הליקויים מגוונים מבחינת חומרתם ומבחינת הגורמים להם.
ליקוי דיבור קל יכול להיות קושי לדבר בעוצמת קול חזקה או חוסר יכולת לבטא צליל אחד מצלילי השפה.
חוסר מוחלט של יכולת דיבור הוא אילמות.
היעדרו של הדיבור אינו משקף בהכרח העדר של התפתחות שפה. זאת משום שהשפה היא התפיסה הקוגניטיבית והרגשית המאפשרת את קיומו של הדיבור, אשר מסתמך בעיקר על היכולת המוטורית. הדיבור הוא הפקה המבוססת על הבנה - התפיסה הלשונית, אך היעדר הפקה אינו מעיד על קשיי הבנה בהכרח.
הגורמים ללקות דיבור יכולים להיות מגוונים. גורם כזה יכול להפריע לדיבור בלבד או להפריע לאדם גם בתחומים רבים אחרים. בכל מקרה, הגורמים ללקות דיבור חייבים לפגוע באחד מהמקומות המשתתפים ביצירת קול, החל מהאזור במוח השולט בתנועת האיברים ועד לאיברי הדיבור עצמם (גרון, לשון, שפתיים, לחיים ועוד). ליקויי דיבור מטופלים על ידי קלינאי תקשורת, רופאי אף אוזן גרון, ורופאים המתמחים בגורמי הפגיעה השונים בדיבור, בהתאם לגורם הבעיה.