stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
טטראקווארק
הערות שוליים

↑  אבי בליזובסקי, ‏מאיץ החלקיקים בסרן, LHC, אישר קיומו של הדרון אקזוטי, באתר "הידען", 10 באפריל 2014
| חלקיקים בפיזיקה |
| --- | --- | --- |
| חלקיקים יסודיים | חלקיקים יסודיים |  |
| בוזונים | בוזוני כיול (פוטון • גלואון • בוזון W+ • בוזון W- • בוזון Z0) • בוזון היגס |  |
| קווארקים | למעלה (קווארק • אנטיקווארק) • למטה (קווארק • אנטיקווארק) • קסום (קווארק • אנטיקווארק) • מוזר (קווארק • אנטיקווארק) • עליון (קווארק • אנטיקווארק) • תחתון (קווארק • אנטיקווארק) |  |
| לפטונים | אלקטרון • פוזיטרון • מואון • אנטימואון • טאו • אנטיטאו • ניוטרינו • אנטיניוטרינו • ניוטרינו אלקטרוני • אנטיניוטרינו אלקטרוני • ניוטרינו מואוני • אנטיניוטרינו מואוני • ניוטרינו טאואוני • אנטיניוטרינו טאואוני |  |
| חלקיקים מורכבים | חלקיקים מורכבים |  |
| באריונים | נוקליאונים (פרוטון • נייטרון) • אנטיפרוטון • אנטינייטרון • היפרונים • באריון אקזוטי (פנטאקווארק) • הפטאקווארק • הקסאקווארק |  |
| מזונים | פאיון • קאון • אטא • פי • מזון D • מזון J/psi • מזון B • אופסילון • מזון אקזוטי (טטראקווארק) • Y(4140) |  |
| לא האדרונים | גרעין האטום • אטום • מולקולה • אטומים אקזוטיים (אנ') (מואוניום) |  |
| חלקיקים היפותטיים | חלקיקים היפותטיים |  |
| בוזונים | גרביטון • מזון אקזוטי • כדור גלואונים |  |
| פרמיונים | באריון אקזוטי |  |
| שותפי על | גרביטינו • לא גאוג'ינואים (ניוטרלינו • צ'רג'ינו) |  |
| אחרים | טכיון • מונופול מגנטי • פראון |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 7863105-1
טיבור ניי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  20 באפריל 1906 בודפשט, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  6 בפברואר 1981 (בגיל 74) בודפשט, הרפובליקה העממית ההונגרית 
 מקום קבורה:  בית הקברות פרקשרטי בבודפשט 
 מוקד פעילות:  הונגריה 
 מקום לימודים:  האקדמיה למוזיקה פרנץ ליסט בבודפשט 
 שפה מועדפת:  הונגרית 
 כלי נגינה:  כינור 
 פרסים והוקרה:  אמן מצטיין של הונגריה (1967) 
 
טיבור ניי (בהונגרית: Ney Tibor; בודפשט, 20 באפריל 1906 – בודפשט, 6 בפברואר 1981) היה כנר יהודי-הונגרי, מורה לכינור באקדמיה למוזיקה ע"ש פרנץ ליסט, הכנר הראשי של התזמורת הסימפונית של בודפשט, חבר מייסד של שלישיית המיתרים ההונגרית.
ביוגרפיה

טיבור ניי נולד במשפחה יהודית של מוזיקאים בבודפשט. מוזיקאים רבים ממשפחתו העשירו את חיי המוזיקה ההונגרית: אביו, ברנאט ניי ובן דודו, דוד ניי, זמרי האופרה, דוד ניי היו האמנים המובילים של בית האופרה של בודפשט. טיבור ניי היה תלמידו של יוז'ף בלוך ושל נאנדור ז'ולט במחלקה לכינור של האקדמיה למוזיקה בבודפשט ואז התקבל להכשרה לאמנות של ינה הובאי, שם קיבל תעודת גמר כינור בשנת 1926.
משנת 1926 הוא היה חבר בתזמורת בית האופרה, אך אז, כמו כמה מחברי בית הספר של הובאי, ניסה להמשיך בקריירה שלו בחו"ל. הוא הופיע ברחבי העולם וניגן בתזמורת הפילהרמונית של ברלין בראשות וילהלם פורטוונגלר והופיע גם באינדונזיה. בשובו להונגריה, הפך לכנר הראשי של התזמורת הסימפונית של הרדיו ההונגרי שהוקמה אז והיה הכנר הראשון בין השנים 1932–1966 (בהפסקה בשואה), בראשות ארנסט פון דוהנאני. בתקופת השואה נאלץ להתפטר מתפקידו זה, אך משנת 1945 הוא שוב היה הכנר הראשון של התזמורת שאורגנה מחדש אחרי מלחמת העולם השנייה.
כסולן וכמוזיקאי קאמרי ניגן עם אמנים מפורסמים רבים בעולם, כולל בת זוגו לקאמרית אנני פישר, פסנתרנית. אחת ההקלטות הבלתי נשכחות שלהם הייתה במהלך הופעתו האחרונה של אוטו קלמפרר בבודפשט, הקונצ'רטי הברנדנבורגיים קונצ'רטו מס' 5 ברה מז'ור רי"ב 1050 של יוהאן סבסטיאן באך, בניצוחו של קלמפרר, שבו ניי הסולן עם אנני פישר (1950). בין השנים 1948–1960 הוא ביצע עבודות קאמריות הונגריות וצרפתיות עם שלישיית המיתרים ההונגרית (עם מארטון בנדה ועם אדה בנדה), אך גם כסולן קונצרטים, ובבכורה של התחרות הווקאלית של תחרות הכינור של קוקאי רז'ה (1953).
מהדורת ברטוק שלו הכוללת הופיעה בתקליטים בשנת 1965, על תקליט הסונטה לפסנתר לכינור (טיבור ניי, ארנה סגדי) כתב תיאודור סטרונגין בטורו בניו יורק טיימס "[...] התקליט שפרסם קווליטון ממלא פער ביצירה שעדיין לא הופיעו בקטלוג שוואן"
בשנת 1960 מונה ניי לפרופסור לכינור של האקדמיה למוזיקה ע"ש פרנץ ליסט, וגם לפרופסור האקדמיה לנגינה תזמורתית, בתפקידים אלה החזיק עד 1974. תלמידו המצליח ביותר היה אנדראש קיש, שזכה בתחרות הבינלאומית על שם יוהאן סבסטיאן באך בלייפציג.
לאחר פרישתו מהבמה, "החברה להוצאת מוזיקה", פרסמה בהשגחת Schott Music יצירות מאת פגניני, ג'וזפה טרטיני,  פייטרו נרדיני ולאו ויינר בביצועו.
פרסים

פרס האמן המצטיין (1967)
טבעת הזהב של הרדיו ההונגרי
תקליטיו

בלה ברטוק: סונטת לפסנתר ולכינור מספר 2, (טיבור ניי, ארנה סגדי) קווליטון - 1552
בלה ברטוק: רפסודיה 1 (טיבור ניי, אנדרה פטרי), קווליטון 1553
באך: הקונצ'רטי הברנדנבורגיים קונצ'רטו מס' 5 ברה מז'ור רי"ב 1050 Hungaroton
ז'ולט דורקו: Organismi Hungaroton, LPX 1298
פרסום מוזיקה

Paganini: Mose-Fantasia (Ney Tibor) Editio Musica Budapest, 1968
Paganini: Moto Perpetuo, Op.11 (Ney Tibor)
Paganini: Nel cor più non mi sento (Ney Tibor)
Paganini: 6 Sonatas, Op.3 (Ney Tibor)
Paganini: Le Streghe, Op.8 (Ney Tibor)
Paganini: Variations on 'I Palpiti', Op.13 (Ney Tibor)
Paganini: Violin Concerto No.2, Op.7 (Ney Tibor)
G.Tartini: Sonata D-dur, 1976, (ISBN 979-000111887-3) (Ney Tibor)
במדיה

J. S. Bach: V. Brandenburgi verseny – Otto Klemperer / Fischer Annie / Szebenyi János/ Ney Tibor
Béla Bartók: I. Hegedű-zongora szonáta – Ney Tibor, Szegedi Ernő
BélaBartók: I. Rapszódia hegedűre és zongorára, Sz. 86, BB94 – Ney Tibor, Petri Endre
לקריאה נוספת

לקסיקון ביוגרפי הונגרי
האקדמיה למוזיקה ע"ש פרנץ ליסט - טיבור ניי - בוגרים בולטים -
Discogs: בלה ברטוק: סונטה מספר 2 לכינור ולפסנתר (טיבור ניי, ארנה סגדי)
Discogs JS Bach: Concerto Brandenburg No, 5 (Klemperer / Annie Fischer / János Szebenyi / Tibor Ney)
אלבום IMSLP Paganini (Tibor Ney) Editio Musica Budapest, 1968
הערות שוליים

↑  Az élő előadás felvétele 1950. január 13-án a Magyar Rádió stúdiójában készült, melyet a HUNGAROTON 1980-ban adott közre.
↑  Theodore Strongin: A Budapest Bartok Bonanza... "A Bela Bartok bonanza has recently arrived, 20-odd disks recorded in his native Hungary on the Qualiton label of Budapest... Bartók's Second Violin Sonat is unlisted in Schwann. Qualiton fills the gap with a performance by Tibor Ney, violinist and Ern5 Szegedi, pianist (10-inch disk, HLP, IV[ 1552; no stereo", The New York Times, 1965. jan. 17.
↑  A Schwann-katalógus 1949-ben William Schwann által létrehozott katalógus, kezdetben csak komolyzenei LP lemezeket tartalmazott.
↑  Kiss András – a Naxos honlapján
↑  IMSLP / Tibor Ney, Paganini Album
↑  Giuseppe-Tartini: D-dúr szonáta /Tibor-Ney/
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007454215405171  PLWABN: 9810697784905606  BnF: cb16402816r (data)  CiNii: DA12215048  GND: 134673433  ISNI: 0000 0000 7879 4083  LCCN: no88003398  LNB: 000152479  MusicBrainz: 4ea754e4-67aa-4ae9-8928-af3b8a636771  NKC: mzk2012729177  NTA: 239589181  RERO: 02-A003638157  VIAF: 9400244   WorldCat (עם VIAF): 9400244
טלי סוואלס

| --- | --- |

טלי סוואלס, 1973
 לידה:  21 בינואר 1922 גרדן סיטי, מחוז נסאו, ארצות הברית 
 פטירה:  22 בינואר 1994 (בגיל 72) יוניברסל סיטי, קליפורניה, ארצות הברית 
 מקום קבורה:  פארק הזכרון פורסט לוון 
 שם לידה:  Aristotelis Savalas 
 סוגה מועדפת:  מערבון 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  1959–1994 (כ־35 שנים) 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת קולומביה  בית הספר ללימודים כלליים של אוניברסיטת קולומביה  Sewanhaka High School 
 צאצאים:  אריאנה סוואלס 
 מספר צאצאים:  6 
 פרסים והוקרה:  פרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר - סדרות דרמה (1976)  פרס אמי לשחקן הטוב ביותר בסדרת דרמה (1974)  פרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר - סדרות דרמה (1975)  כוכב בשדרת הכוכבים בהוליווד  מדליית הכבוד של האליס איילנד 
 http://www.tellysavalas.com/
 פרופיל ב-IMDb
 
אריסטוטליס "טלי" סוואלס (באנגלית: Aristotelis “Telly” Savalas;‏ 21 בינואר 1922 – 22 בינואר 1994) היה שחקן וזמר אמריקאי ממוצא יווני בעל קריירה בת ארבעה עשורים.
ביוגרפיה

נולד בניו יורק למשפחה בת חמישה ילדים. אמו, קריסטינה, הייתה אמנית ילידת יוון ואביו, ניק, היה בעל מסעדה יוונית. הוא סיים את לימודיו התיכוניים בשנת 1940 ועבד בתור מציל. הוא סיים לימודי אנגלית ופסיכולוגיה באוניברסיטת קולומביה בשנת 1948.
ב־1962 שיחק בתור כירורג בסרט "הרופאים הצעירים" וב-1964 בסרט ההמשך "המתמחים החדשים". ב-1965 שיחק ב"ג'ינגיס חאן" לצידו של עומר שריף.
סוואלס זכה בפרס אמי ובפרס גלובוס הזהב והיה מועמד לפרס האוסקר לשחקן משנה ב-1963 עבור משחקו בסרט "איש הציפורים מאלקטרז" ("Birdman of Alcatraz"). ב-1962 שיחק במותחן "פסגת הפחד" לצדו של גרגורי פק. ב־1963 הופיע בסרט "בלש בעל כרחו" לצידו של דני קיי. הופיע גם ב-"12 הנועזים", "הנועזים בעורף האויב", ולצדו של ברט לנקסטר בסרטים "הפראים הצעירים" ו-"The Scalphunters". ב-1969 הופיע במערבון "זהב מק'קנה". תפקידיו המוכרים ביותר היו בסדרת הבילוש "קוג'אק" משנות השבעים וכן בסרט "בשרות הוד מלכותה" משנת 1969, בתפקיד ארנסט סטאברו בלופלד, הרשע הידוע לשמצה מסדרת סרטי ג'יימס בונד.
טלי פרקש

| --- | --- |

 לידה:  1981 (בת 43 בערך) כפר סבא, ישראל
 מדינה:  ישראל ישראל
 השכלה:  מכללת ירושלים אוניברסיטת בר-אילן
 עיסוק:  עיתונאית
 מעסיק:  ynet
 תחום סיקור:  בעלת טור במדור יהדות
 קישורים חיצוניים
 פייסבוק:  tali.farkash
 טוויטר:  TaliFarkash
 
טלי פרקש (נולדה בשנת 1981) היא עיתונאית חרדית, בעלת טור במדור יהדות באתר ynet.
ביוגרפיה

פרקש נולדה בכפר סבא ליוסף ויהודית פרץ, חוזרים בתשובה. גדלה בבני ברק ולמדה בבית יעקב גור בעיר, ולאחר מכן בתיכון בית רבקה בכפר חב"ד. בעלת תואר ראשון בחינוך ממכללת ירושלים בבית וגן בירושלים. בעלת תואר שני ודוקטורנטית בלימודי מגדר מאוניברסיטת בר-אילן.
במשך מספר שנים כתבה בשבועון החרדי "בקהילה". כמו כן הייתה כתבת, קריינית ועורכת ברדיו קול חי. בשנת 2007 החלה בכתיבת טור דעות במדור יהדות באתר ynet. באתר זה היא מסקרת את החברה החרדית דרך כתבות וראיונות, וכן כותבת על סוגיות ונושאים שונים הקשורים לעולם היהדות. טוריה וכתבותיה מתפרסמים בדרך כלל ב"מדור יהדות". בטוריה יש לעיתים קרובות ביקורת על תופעות חברתיות בעולם החרדי, כולל מנהגים שנחשבים בעיני החברה החרדית לטאבו.
מאז 2015 ולקראת הבחירות לכנסת העשרים, לוקחת פרקש חלק ושותפה בקמפיין "לא נבחרות לא בוחרות", הקורא לייצוג של נשים במפלגות החרדיות.
נשואה לגדליה פרקש ואם לשלושה. התגוררה באלעד, ועברה לפתח תקווה בשל הצורך בחינוך ממלכתי חרדי.
פרקש חברת ועד באגודת ידידי החינוך הממלכתי חרדי.
הערות שוליים

↑  טלי פרקש, מרב מיכאלי אמרה פעם.." : שיחים אודות נשים ונשיות בקרב אברכים ליטאים צעירים, עבודת מחקר, באתר אוניברסיטת בר-אילן, 2017
↑  פרויקט מיוחד: העיתונאים החרדים מדברים על המקצוע, מאיפה התחילו ונותנים טיפים לאנשים שרוצים להיכנס לתחום, באתר "עבודות לחרדים", 2 ביולי 2015
↑  אסתי שושן, לא נבחרות, לא בוחרות, באתר ynet, 31 בדצמבר 2012
↑  בן שני, ‏"זה מסוכן מה שאנחנו עושות פה", באתר ‏מאקו‏, 9 בפברואר 2015
↑  אליעזר היון, וטלי פרקש, אל תחפשו אותנו בקלפי": החרדים שאין להם בית, באתר ynet, 1 במרץ 2020
↑  "זו מלחמה על מדינת ישראל": המנגנון של החינוך הממלכתי-חרדי עם טלי פרקש, נבדק ב-2023-09-20
↑   "זו מלחמה על מדינת ישראל": המנגנון של החינוך הממלכתי-חרדי עם טלי פרקש, סרטון בערוץ "כאן | חדשות - תאגיד השידור הישראלי", באתר יוטיוב (אורך: 24:16)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007395243205171  VIAF: 89156674894533580732   WorldCat (עם VIAF): 89156674894533580732
חצי האי אלסקה

| --- | --- |

 נתונים גאוגרפיים
 מיקום:  ים ברינג 
 קואורדינטות:  56°30′N 158°45′W﻿ / ﻿56.5°N 158.75°W﻿ / 56.5; -158.75
 שטח:  1,500,000 קילומטר רבוע
 אורך:  800 קילומטר
 נתונים מדיניים
 מדינה:  ארצות הברית 
  (למפת אלסקה מוגדלת) ג'ונו אנקורג' פיירבנקס סיטקה קטצ'יקן אנאלסקה בארו נום קוצביו קנדה רוסיה האוקיינוס השקט ים ברינג ים צ'וקצ'י ים בופורחצי האי אלסקה(למפת אלסקה רגילה) ג'ונו אנקורג' פיירבנקס סיטקה קטצ'יקן אנאלסקה בארו נום קוצביו קנדה רוסיה האוקיינוס השקט ים ברינג ים צ'וקצ'י ים בופורחצי האי אלסקה
 
הרי געש בחצי האי אלסקה
חצי האי אלסקה (באנגלית: Alaska Peninsula) הוא חצי אי ארוך המשתרע לאורך מעל ל-800 קילומטרים בחלקה הדרום-מערבי של מדינת אלסקה אשר בחלק הצפון-מערבי של אמריקה הצפונית. חצי האי נגיש רק באמצעות סירות ומטוסים קלים.
חצי האי ממוקם באזור פעיל מאוד מבחינה וולקנית, והגובה של פסגותיו הגבוהות ביותר הוא מעל ל-3,000 מטרים מעל פני הים.
בסמוך לחופי חצי האי ישנם גם מאות איים קטנים.
הכלכלה של חצי האי אלסקה תלויה בעיקר בתעשיית הדיג.
האטרקציות העיקריות:
הפארק הלאומי ושמורת קטמאי
הפרק הלאומי ושמורת אגם קלארק
המחסה הלאומי לחיות בר (אנ')
נהר אלגנאק (אנ')
המחסה הלאומי לחיות בר בכרוף (אנ')
הערות שוליים

↑  the Alaska Peninsula
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007293070105171  GND: 4307607-5  LCCN: sh85003164  NARA: 10042191  VIAF: 242236310   WorldCat (עם VIAF): 242236310
טיבאו מין, מלך בורמה

טִיבְּאוּ מִין (בבורמזית: သီပေါ‌မင်;‏ 1 בינואר 1859 – 19 בדצמבר 1916) היה המונרך האחרון של שושלת קונבאונג, מיאנמר של היום. שלטונו החל בשנת 1878 בעודו בן 19 אך נגמר במהרה בשנת 1885 כאשר התרחשה המלחמה האנגלו-בורמזית השלישית וממלכתו סופחה לידי הראג' הבריטי תחת כתר האימפריה של ויקטוריה, מלכת הממלכה המאוחדת.
ביוגרפיה

טיבאו היה בין הצעירים בבניו של המלך מינדון (שלט בשנים 1853–1878) ולמד בצעירותו במנזר בודהיסטי. כמלך הוא הושפע מאוד מאשתו סופיאלאט ואמה, ועלייתו לכס לוותה באלימות רבה ובסכסוכים אזרחיים.
במהלך שלטונו ביצע פעולה להעשרת הסמכויות של הפרלמנט למען מודרניזציה והעלה את מספר המשרדים הממשלתיים מארבע לכדי 14:
חקלאות
עבודות ציבוריות
ביטחון קרקעי
מיסוי
ענייני דת
ניהול אחוזות מלכותיות
מיסים אישיים
משפט פלילי
צדק אזרחי
ביטחון ימי
יחסי חוץ בינלאומיים
שותפויות מסחריות
ענייני ערים וכפרים
תעשייה
בניסיון להיעזר בצרפתים כנגד התפשטותה של השפעת הבריטים אשר סיפחו את בורמה התחתונה בתקופת שלטונו של אביו (במסגרת המלחמה האנגלו-בורמזית השנייה), שלחה ממשלת טיבאו שגרירות לפריז בשנת 1883. שנתיים לאחר מכן נכרתה אמנה מסחרית ונציג צרפתי הגיע למנדליי.
שמועות נפוצו כי ממשלת טיבאו העניקה וויתורים כלכליים בשביל צרפת בתמורה לברית פוליטית, ופקידים בריטיים ביאנגון, קולקטה ולונדון החלו לדרוש לסיפוח מיידי של בורמה עילית.
ההתערבות הבריטית הגיעה לבסוף מתוך סכסוך מסחרי כאשר טיבאו האשים חברת סחר בריטית בהונאת הממשלה הבורמזית. הבריטים מצדם טענו כי היו אלו הבורמזים אשר הערימו עליהם ופנו בדרישה לקנס של 100,000 לירות שטרלינג, למענה שלח המושל הכללי של הודו, פרדריק המילטון, המרקיז דופרין אולטימטום למנדליי באוקטובר 1885 בדרישה לבחון מחדש את המקרה.
טיבאו התעלם מהאולטימטום, וב-14 בנובמבר 1885 פלשו הבריטים לבורמה עילית וכבשו את מנדליי כעבור שבועיים. טיבאו הודח ובורמה עילית שולבה במחוז בורמה הבריטי. טיבאו הוגלה להודו, שם שהה עד מותו.
חורחה בולט

| --- | --- |

 לידה:  15 בנובמבר 1914 הוואנה, קובה 
 פטירה:  16 באוקטובר 1990 (בגיל 75) מאונטיין ויו, ארצות הברית 
 שם לידה:  Jorge Leopoldo Bolet Tremoleda 
 מקום קבורה:  האוקיינוס השקט 
 מוקד פעילות:  קובה 
 מקום לימודים:  מכון קרטיס למוזיקה, בית הספר סטוני ברוק 
 סוגה:  מוזיקה קלאסית 
 כלי נגינה:  פסנתר 
 פרסים והוקרה:  Order of the Buffalo Hunt 
 פרופיל ב-IMDb
 
חוֹרְחֶה בּוֹלֶט (בספרדית: Jorge Bolet;‏ 15 בנובמבר 1914 – 16 באוקטובר 1990) היה פסנתרן וירטואוז ומורה אמריקאי יליד קובה. בין מוריו היו לאופולד גודובסקי ומוריץ רוזנטל, (מי שהיה תלמידו המובהק של פרנץ ליסט).
קורות חייו

בולט נולד בהוואנה ולמד במכון קרטיס למוזיקה בפילדלפיה, שם לימד בעצמו משנת 1939 עד 1942. עוד היו בין מריו יוזף הופמן, דייוויד סאפרטון ופריץ ריינר.
בשנת 1937 זכה בולט בתחרות הפסנתר הבינלאומית ע"ש נאומבורג והופיע ברסיטל הבכורה שלו. בשנת 1942 התגייס בולט לצבא. הוא נשלח ליפן כחלק מצבא הכיבוש. בעת שהותו שם, ניצח על הבכורה היפנית של המיקאדו. הקלטותיו הראשונות היו לחברת "בוסטון", שהוציאה הקלטות רסיטלים בשנת 1952. הוא הצטיין בנגינת הקונצ'רטו לפסנתר מס' 2 אופוס 16 של פרוקופייב עם התזמורת הסימפונית של סינסינטי, בהקלטה של חברת רמינגטון. עוד ניגן את ארבעת הסקרצי של שופן, שהוקלטו גם הן בחברת רמינגטון. הקלטות אלה נעשו בסתיו 1953.
בולט סיפק את פסקול הפסנתר לסרט הביוגרפי"שיר ללא סוף", בכיכובו של דירק בוגרד כווירטואוז הפסנתר האגדי בן המאה ה-19, פרנץ ליסט. הסרט זכה בפרס אוסקר לפסקול הסרט הטוב ביותר. עם זאת, מבקרי מוזיקה אמריקאים גינו במשך עשרות שנים את נגינתו של בולט כממוקדת מדי בווירטואוזיות רומנטית.
מ-1968 עד 1977 כיהן בולט כפרופסור לפסנתר באוניברסיטת אינדיאנה. ב-1977 התמנה לראש מחלקת הפסנתר במכון קרטיס, כמחליפו של רודולף סרקין, אך פרש ממשרה זו כדי להתרכז בקריירת הביצוע שלו.
בשנת 1984 שידרה רשת A&E סדרה של שלוש תוכניות תחת הכותרת "בולט פוגש את רחמנינוב, שבה הגיש הפסנתרן כיתות אמן בנושא הקונצ'רטו לפסנתר מס' 3 של רחמנינוב. בהמשך לכיתות אמן אלה הגיש הפסנתרן ביצוע מלא של הקונצ'רטו בנגינתו.
חברת ההקלטות דקה/לונדון החתימה אותו על חוזה בשנת 1978,ובכך העניקה לבולט בן ה-64 את חשיפתו הראשונה לחיים בחברת הקלטות בינלאומית חשובה. חלקים חשובים מתוך הרפרטואר שלו הוקלטו משנת 1978 עד מותו, אבל יש גם סרטי הקלטה של הרבה קונצרטים חיים מתקופה זו, שלא יצאו מעולם למכירה אבל אפשר למצוא אותם בארכיונים, בעיקר בארכיבי הפסנתר הבינלאומיים במרילנד. ביצועים אלה כוללים ביצוע מיוחד לו, "פאראפרזות קונצרטיות על נושא מתוך העטלף מאת יוהאן שטראוס" של לאופולד גודובסקי, שאותן למד אצל גודובסקי כסטודנט.
בריאותו של בולט החלה להתערער בשנת 1988 וכעבור שנה עבר ניתוח מוח, שממנו לא התאושש לגמרי. התקשורת הודיעה על מותו מהתקף לב באוקטובר 1990, בביתו במאונטיין ויו, קליפורניה.
הערות שוליים

↑  http://www.lib.umd.edu/binaries/content/assets/public/ipam/resources-reviews-and-links/rosenthal-review.pdf
↑  "Bolet, Jorge", Grove Music Online, 2007 גרוב מיוזיק אונליין 2007]
↑  [=https://select.nytimes.com/gst/abstract.html?res=FA0B1EF93959177A93C5AB178BD95F438385F9&scp=6&sq=Jorge%20Bolet%20&st=cse הווארד טאובמן, ניו יורק טיימס, "חורחה בולט מנגן ברסיטל בכורה"] 27 באוקטובר 1937
↑  גרוב
↑  הרולד ק. שונברג, ניו יורק טיימס, הספד, "חורחה בולט, פסנתרן, מת בגיל 75; היה מומחה בספרות הפסנתר הרומנטית" 17 באוקטובר 1990
↑  אתר באך קנטטס, ביוגרפיה של חורחה בולט
↑  "Jorge Bolet, Pianist, is Dead at 75" שונברג, ניו ורק טיימס, "חורחה בולט, פסנתרן, מת בגיל 75" 17 באוקטובר 1990.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007437052905171  PLWABN: 9810630784105606  BIBSYS: 3107757  BNE: XX1443047  BnF: cb138916492 (data)  CANTIC: a12125416  CiNii: DA07118326  GND: 128824964  ISNI: 0000 0000 7366 2241  LCCN: n82078496  LNB: 000265974  MusicBrainz: ac4e472f-d701-4f4b-a1b7-21f2c36fe8ea  NKC: xx0155187  NLA: 35676906  NSK: 000050968  NTA: 075218631  RERO: 02-A003020709  SNAC: w6pz5b32  SUDOC: 078052483  VIAF: 56795433   WorldCat (עם VIAF): 56795433
הקואליציה האנטי-צרפתית הראשונה

הקואליציה האנטי-צרפתית הראשונה הוא שמה של קואליציה שהתקיימה בשנים 1792–1797, והיו שותפות בה יריבותיה של הרפובליקה הצרפתית באירופה: בריטניה הגדולה, האימפריה האוסטרית, פרוסיה, ספרד, פיימונטה וממלכות נוספות. הקואליציה ייצגה את המאמץ הגדול הראשון של מעצמות אירופה המלוכניות לדכא בכוח את המהפכה הצרפתית ולהשיב את השלטון לבית בורבון. בפרוץ המלחמה נכבשו שטחים רבים מידי צרפת, אולם בשל הגיוס הכללי והמוטיבציה הגבוהה בקרב העם הצרפתי, הצליחו המהפכנים להדוף את הסכנות מבית ומחוץ ולהגן על עקרונות המהפכה.
רקע > מאזן הכוחות באירופה בתקופה שלפני המהפכה

מסוף המאה ה-15 התקיים באירופה מאזן כוחות בין המעצמות השונות, שנותר על כנו גם כאשר התחלפו השחקנים מפעם לפעם. כל מעצמה שניסתה לערער את האיזון ולהשיג הגמוניה בשטח רחב, נתקלה בהתאחדות של שאר המדינות כנגדה. קיומו של מאזן זה היה חשוב במיוחד לבריטניה, שמבחינתה מעצמה שלטת אחת באירופה פירושה פגיעה במסחר ובכלכלה הבריטית.
לקראת סוף המאה ה-18, בתקופה שלפני המהפכה הצרפתית, המעצמות הדומיננטיות באירופה היו בריטניה וצרפת במערב, האימפריה האוסטרית ופרוסיה במרכז, והאימפריה הרוסית במזרח. מלבד המעצמות הללו, שהיו ביניהן מאבקים רבים, השפיעו על המפה האירופאית גם מדינות נוספות, כמו ספרד, פורטוגל והולנד. כמו כן בתקופה המדוברת גרמניה ואיטליה היו מפוצלות למדינות קטנות שהשפעתן הייתה שולית.
רקע > המהפכה הצרפתית

בשנת 1789 אירעה בצרפת המהפכה הצרפתית. לואי ה-16 מבית בורבון שלט בראש מונרכיה חוקתית דה-יורה, משום שלואי ה-16 לא הודח לחלוטין מתפקידו, אבל דיריקטוריון ניהל את העניינים בפועל.
רקע > היחס הראשוני של המעצמות למהפכה הצרפתית

כוחה הצבאי של צרפת נפגע קשות במהלך המהפכה. המאבקים הפנימיים והסכסוכים בין המהפכנים ובית המלוכה, ועוד יותר מזה, נטישת מפקדי הצבא שהיו אצילים ומלוכנים, החלישו אותה ביחס למעצמות האחרות, והיא איבדה את המעמד המוביל שהיה לה בתקופת לואי ה-14. חישוב יחסי הכוחות הביא ליחס חיובי של ראשי המעצמות האחרות באירופה כלפי המהפכה, כיוון שהיא הוציאה את צרפת ממאזן הכוחות.
בנוסף לעידוד ששאבו המעצמות מההיחלשות של צרפת, הן היו טרודות בעניינים חשובים מכדי לייחס למהפכה במערב חשיבות יתרה. בתקופת המהפכה היו מעצמות מרכז ומזרח אירופה -- פרוסיה, אוסטריה ורוסיה -- טרודות בחלוקת פולין השנייה והשלישית. העימותים סביב פולין העלו את מפלס החשדנות בין המעצמות הללו, ומנעו את האפשרות של שיתוף פעולה בין הצדדים.
גם בריטניה לא התערבה ישירות בתוצאות המהפכה ובהדחתו של לואי ה-16. מדיניות החוץ של בריטניה בתקופה זו הושפעה רבות מהתפיסה המרקנטליסטית, לפיה המטרה החשובה ביותר של המדינה השואפת להיות מעצמה היא צבירת הון כספי. הנייטרליות של בריטניה נבעה מכמה גורמים. מלבד הסכם כלכלי עם המהפכנים, שכבל את בריטניה, המעצמה הימית הייתה חבולה מאבדן הדומיננטיות שלה בצפון אמריקה. בריטניה חששה שמלחמה עם צרפת תפגע בסחר הימי, בין השאר עם ארצות הברית. לצד המעצורים הכלכליים פעלו בבריטניה גם שיקולים צבאיים ומדיניים: בתקופה המדוברת חלה הידרדרות ביחסים עם ספרד, ובריטניה רצתה למנוע היווצרות ברית מערב אירופאית כנגדה. בריטניה, שביססה את כוחה הצבאי כמעט לחלוטין על הצי שלה, לא יכלה להרשות לעצמה להילחם בצי הצרפתי, שניצח אותה במהלך מלחמת העצמאות האמריקאית, רק עשר שנים לפני כן. לבסוף, המונרכיה החוקתית שאימצה צרפת בעקבות המהפכה הייתה דומה במאפייניה למשטר הבריטי שכונן לאחר הדיקטטורה של אוליבר קרומוול, והבריטים התקשו להצדיק לחימה במשטר מעין זה.
רקע > ההרעה ביחס המעצמות למהפכה הצרפתית

השינוי ביחס למהפכה חל עם בריחתם של פליטים צרפתים תומכי המלך ואנשי הכנסייה הצרפתית, ששללה נבזז במהלך המהפכה, אל מדינות שכנות במרכז ובצפון אירופה, בעיקר פרוסיה, אוסטריה ושוודיה. הם החלו להטיף על אסונות המהפכה, ועוררו את החשש של בתי המלוכה באירופה ממהפכה דומה במדינות אחרות. הפליטים, שהתרכזו בעיקר בגרמניה, החלו להקים צבא מתנדבים להשבת בית בורבון לשלטון בצרפת ולביטול המהפכה.
בתי המלוכה, שהבינו שהם בסכנה בעצמם אם רעיונות המהפכה יתפשטו אל חצרותיהם, החלו להתנגד לרעיונות המהפכה ולמנהיגיה. בתחילה לא היה מדובר בהתנגדות אקטיבית, אלא בהצהרות אנטי-מהפכניות בעלמא. מנהיגי ספרד ושוודיה הכריזו שלשם הגנה על האינטרס האירופאי צריך לשים קץ לרעיונות המהפכה, אך הם לא עשו דבר בנידון.
באוגוסט 1791, נועד הקיסר האוסטרי לאופולד השני עם המלך הפרוסי פרידריך וילהלם השני בעיר פינליץ. עיקר הוועידה עסק בחלוקת פולין בין שתי המדינות, אולם דובר שם בין היתר על המהפכה הצרפתית. לבסוף יצאו הקיסרים בהכרזה שהמהפכה הצרפתית אכן מהווה סכנה למונרכיות באירופה, ואם מדינות אחרות תתערבנה בנעשה בצרפת, אף אוסטריה ופרוסיה תצטרפנה למאמץ המלחמתי.
בעקבות ועידת פינליץ, יקתרינה הגדולה, הצארינה של רוסיה, שלפני כן הייתה בעד המהפכה, שינתה דרסטית את תגובתה. היא התכחשה בפומבי להצהרותיה הליברליות והסתייגה לחלוטין מרעיונות המהפכה. מטרותיה בהצהרה זו היו כפולות, שכן היא שאפה גם לחסל את המהפכה הצרפתית, ובד בבד לגרור את אוסטריה ופרוסיה למלחמה במערב, מה שיאפשר לרוסיה להשתלט על יותר שטחים במסגרת חלוקת פולין.
רקע > הסלמה הדדית בדרך למלחמה

במבט ראשון, לא היו להצהרות של המעצמות באירופה משמעות יתרה כלפי המהפכה. לא הייתה תנועה של כוחות צבא לעבר גבולות צרפת, ולא היו הכרזות מלחמה בין הצדדים. היה מדובר בסך הכול בהצהרות פוליטיות שלא הייתה להן השפעה יתרה על התחום הצבאי.
אולם, הצרפתים, שהיו מוכנים להגן על המהפכה בחירוף נפש, ראו בהצהרות הללו כוונות לפריצת מלחמה. כל רובדי העם הצרפתי הרוויחו מהמהפכה, ולכן הם היו מוכנים להגן עליה בדם. החקלאים הצרפתים, שהיוו את הרוב הדמוגרפי במדינה, קיבלו לראשונה את הבעלות על אדמותיהם, ולכן הם היו מוכנים לצאת למלחמה כדי להגן על בתיהם ועל אדמתם. הבורגנות הצרפתית, אשר גרפה את הרווחים הגדולים ביותר מהמפכה, הייתה מוכנה אף היא לחרף את נפשה כדי להגן עליה. כמו כן, המהפכנים הקיצוניים היו מעוניינים להפיץ הלאה את רעיונות המהפכה למדינות אחרות באירופה. לבסוף, המלוכנים רצו לאסור מלחמה, בתקווה שהמעצמות תנצחנה את צרפת המהפכנית, ובית בורבון יחזור לשלוט בצרפת. הזרם היחיד שהתנגד למלחמה היה זרם היעקובינים, שהאמין שמלחמה תזיק לצרפת ושעדיף במקום זאת להשקיע משאבים בחיזוק פנימי של המדינה.
בראשית 1792 נפטר הקיסר האוסטרי לאופולד השני, ובמקומו עלה לשלטון פרנץ השני. הקיסר החדש הושפע רבות מהרטוריקה האנטי-מהפכנית, וחרג מהמדיניות הפייסנית כלפי המהפכה של קודמו בתפקיד. דבר זה הביא להסלמה נוספת ביחסי צרפת-אוסטריה, עד שלבסוף צרפת הכריזה מלחמה על אוסטריה ב-20 באפריל 1792. מספר שבועות לאחר מכן, ב-21 במאי 1792, פרוסיה הכריזה מלחמה על צרפת.
המלחמה עם פרוסיה ואוסטריה > תבוסות צרפתיות ראשוניות

המלחמה עם אוסטריה ופרוסיה החלה בתבוסה צרפתית רבתי. אמנם מול 142,000 חיילים צרפתיים התייצבו רק 76,000 חיילים אוסטרים, פרוסים וגולים צרפתיים, אך האחרונים היו מאומנים ובעלי הנהגה צבאית אחידה, ואילו החיילים הצרפתיים דמו יותר לאספסוף מיליציוני מאשר לצבא סדיר. הבעיה העיקרית של הצבא הצרפתי הייתה שכמעט כל הדרג הצבאי הבכיר, לרבות קצינים, היו אנשים מהאריסטוקרטיה והמלוכה הצרפתית. כשהמהפכה הצרפתית החלה, הללו נטשו, והותירו את הצבא הצרפתי כגוף בלי ראש ובלי הנהגה מסודרת.
הצבא המשותף לאוסטרים ולפרוסים, כמו גם מלוכנים צרפתים שהיגרו מצרפת לאחר המהפכה, אשר השפעתם הצבאית הייתה זניחה, הונהג על ידי קרל וילהלם פרדיננד, דוכס בראונשווייג-וולפנביטל, שעוד הספיק לשרת תחת פרידריך הגדול במלחמת שבע השנים. הצבא התקדם מאזור השפלה (בלגיה של היום) לכיוון פריז, תוך כיבוש מבצרים רבים בדרך. ב-19 באוגוסט חצה הצבא המשותף את הגבול לצרפת, כבש את ורדן ואת יער ארגון.