stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אין עניות במקום עשירות
היחס בין "אין עניות" לבין "התורה חסה על ממונם של ישראל"

בקרב האחרונים, התעורר דיון בשאלת היחס בין הכלל "אין עניות במקום עשירות", על פיו אין לחסוך בהוצאות בפעילות המקדש, כדי להראות עשירות, לבין הכלל "התורה חסה על ממונם של ישראל", על פיו ראוי לחסוך בהוצאות כספיות בקיום מצוות שונות, כדי לא להכביד את העול הכלכלי על הציבור. אף שעקרונית "התורה חסה" הוא כלל כללי יותר, שנאמר בכל התורה ולא רק במקדש, בכמה מקומות נאמר הכלל "התורה חסה" אפילו לגבי עבודת המקדש, ולכן נוצרה סתירה לכאורה בינו לבין הכלל של "אין עניות במקום עשירות".
הרב יחזקאל לנדא ניסה לנסח כלל, לפיו במקום בו יש צורך בכלי שרת, אומרים אין עניות במקום עשירות, (כך למשל בכיבוס בגדי הכהונה, ובתיקון כלי השרת) ואילו במקום שבו אין צורך ב"כלי שרת", גובר הכלל של "התורה חסה". בתוך דבריו הוא מוסיף, שבשימוש בכלי כסף אין בעיה של "אין עניות", ולכן היה מותר לעשות כלי שרת מכסף, כמו המחתה בה חותים את הגחלים מהמזבח לצורך הקטורת. בהמשך דבריו הוא מציע חילוק נוסף, כדי להסביר מדוע לגבי שמן למנחות משתמשים בכלל "התורה חסה", ולא בכלל של "אין עניות", ומסביר שבמנחת יחיד לא שייך הכלל "אין עניות", ולא ניתן היה לחלק בין מנחות יחיד למנחות ציבור.

הרב ישראל ליפשיץ כתב שבמקום בו יש הפסד מועט נוהגים על פי הכלל "אין עניות", אולם במקום בו יש הפסד מרובה, נוהגים על פי "התורה חסה". במקום אחר כתב שהדבר נתון לשיקול הדעת של החכמים, ”לפי ההפסד ולפי כבוד העבודה ולפי הצורך”. גישה דומה הציג גם המהר"ם חביב, שכתב ”יש דברים דצריך להתר בהם פיסת יד דאין עניות כו' ויש דברים דצריך לדקדק בהוצאה דהתורה חסה ובו' וזה תלוי בשיקול דעת חכמים לתת הפרש בין דבר לדבר”.
ראו גם

התורה חסה על ממונם של ישראל
הידור מצווה
לקריאה נוספת

הרב אלעזר פלקלס, שו"ת תשובה מאהבה, חלק א סימן ד, באתר היברובוקס והרב יחזקאל לנדאו, בתשובתו אליו בהמשך הש"ות, בסימן ז, באתר היברובוקס
הערות שוליים

↑  רש"י, מסכת זבחים, דף פ"ח, עמוד א', ד"ה ואין מתיכין; אין עניות במקום עשירות באתר "מכון המקדש".
↑  משנה, מסכת שקלים, פרק ד', משנה ג'
↑  תלמוד בבלי, מסכת כתובות, דף ק"ו, עמוד ב'. על פי פירוש הרב שטיינזלץ שם, עשיית סחורה נראית כעניות, כיוון שרווחיה מועטים.
↑  תלמוד בבלי, מסכת מנחות, דף פ"ט, עמוד א'
↑  תלמוד בבלי, מסכת שבת, דף ק"ב, עמוד ב'
↑  תלמוד בבלי, מסכת תמיד, דף כ"ט, עמוד א'
↑  תלמוד בבלי, מסכת זבחים, דף פ"ח, עמוד ב'
↑  תלמוד בבלי, מסכת זבחים, דף פ"ח, עמוד א' וראו רש"י ד"ה "ואין מתיכין", תוספות ד"ה "נשמטה" משנה תורה לרמב"ם, ספר עבודה, הלכות כלי המקדש והעובדין בו, פרק א', הלכה ט"ו ושו"ת תשובה מאהבה חלק א סימן ד, אות א, באתר היברובוקס
↑  משנה, מסכת יומא, פרק ד', משנה ד'
↑  רש"י, מסכת תמיד, דף כ"ט, עמוד א', ד"ה בעומד ה' סאין
↑  תלמוד בבלי, מסכת תמיד, דף כ"ה, עמוד ב'
↑  תלמוד בבלי, מסכת יומא, דף ל"ט, עמוד א'; תלמוד בבלי, מסכת יומא, דף מ"ד, עמוד ב'; תלמוד בבלי, מסכת מנחות, דף ע"ו, עמוד ב'.
↑  כך הוא מתנסח בתשובה. אולם מתוך דבריו משמע שכוונתו שמדובר על מקום בו יש צורך בקדושת הגוף.
↑  תלמוד בבלי, מסכת מנחות, דף פ"ו, עמוד ב'
↑  תשובת הרב יחזקאל לנדא לתלמידו הרב אלעזר פלקלס בתוך שו"ת תשובה מאהבה, חלק א סימן ז, באתר היברובוקס
↑  תפארת ישראל על משנה, מסכת שקלים, פרק ח', משנה ה', "בועז" אות ג
↑  תפארת ישראל על משנה, מסכת תמיד, פרק ה', משנה ה' "יכין" אות כז (ד"ה ועירן לתוך של זהב)
↑  משה בן חביב, שמות בארץ – יום תרועה, ראש השנה דף כ"ז עמוד א ד"ה גמרא מ"ש התם, באתר אוצר החכמה
אירמה לה דוס (מחזה)

| --- | --- |

 מילות השירים:  אלכסנדר ברפור 
 מוזיקה:  מרגריט מונו 
 
אירמָה לָה דוּס (בצרפתית: Irma La Douce, 'אירמה המתוקה') הוא מחזמר צרפתי, עם עלילה ומילים מאת אלכסנדר בּרֶפוֹר (Breffort) ומוזיקה מאת מַרגֶריט מוֹנוֹ (Monnot). המחזמר הועלה לראשונה על הבמה בפריז בשנת 1956, בשנת 1963 הופק סרט קולנוע בשם זה בכיכובם של שירלי מקליין וג'ק למון ובבימויו של בילי ויילדר.
עלילה

אירמה לה דוס היא פרוצה החיה בפריז ועובדת במועדון לילה ברובע פיגאל. סטודנט צעיר ואביון בשם נסטור מתאהב בה אנושות, אך אינו יכול להשיגה. בניסיון להתקרב אליה ולהציל אותה מחיי פרוצה, הוא מתחזה לאדם מבוגר ועשיר בשם אוסקר, ההופך ללקוח קבוע. לאחר שהוא מסתבך עקב גילום הדמות, מחליט נסטור "לרצוח" את אוסקר.
נסטור מואשם ברצח ונידון לגלות ב"אי השדים". הוא מצליח להימלט מהאי, לשוב לפריז, להוכיח את חפותו ולזכות באהבתה של אירמה.
הפקות

בכורת המחזמר הייתה בתיאטרון גרמו (Théâtre Gramont) בפריז ב-12 בנובמבר 1956, ההצגה זכתה להצלחה רבה ורצה במשך ארבע שנים.
ב-17 ביולי 1958 הוצג המחזמר לראשונה באנגלית בווסט אנד בלונדון בבימויו של פיטר ברוק, שם הועלה 1,512 פעמים (כשלוש שנים).
ב-29 בספטמבר 1960 הועלה המחזמר לראשונה בברודוויי גם שם בבימויו של ברוק, הוא הועלה 524 פעם (כשנה וחצי). אליזבת סיל, שגילמה את אירמה, זכתה בפרס טוני לדמות נשית ראשית במחזמר והמחזמר היה מועמד לשש קטגוריות נוספות, בהן המחזה הטוב ביותר.
הפקות > בישראל

ב-1962 הועלה המחזמר בתיאטרון הבימה בתרגומם של חיים חפר ודן בן אמוץ בבימויו של אברהם ניניו ועם אריק איינשטיין כנסטור והשחקניות/זמרות דינה דורון, גאולה נוני ושרה אמן כאירמה. עוד שיחקו בהפקה זו שלמה בר-שביט, יהודה אפרוני, שי דנון ואחרים.
ב-1971 הועלה המחזמר בהפקת אברהם דשא (פשנל), בשם "אירמה לה דוס מיפו", בכיכובם של גדי יגיל ורבקה זהר.
ב-1987 הועלה המחזמר בהפקה רחבת-ממדים על בימת היכל התרבות בבימויו של צדי צרפתי עם חנה לסלאו כאירמה ומשה בקר כנסטור.
ב-2001 העלה את המחזמר תיאטרון חיפה בבימוי רוני ניניו ועם תפאורה של סבטלנה ברגר, עם רמה מסינגר ודני שטג בתפקידים הראשיים.
הערות שוליים

↑  אליקים ירון, הלם הקרב של אירמה, מעריב, 5 באוגוסט 1987
↑  נילי ברקן, ‏הכל על הכתפיים של רמה, באתר גלובס, 20 באוגוסט 2001
עכבר העיר, אירמה לה דוס, באתר הארץ, 31 ביולי 2001
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz work: ca1bf2ae-31b4-4249-bfab-b437e42290c8
אליס באבס

| --- | --- |

באבס, 1940
 לידה:  26 בינואר 1924 Kalmar domkyrkoförsamling, שוודיה 
 פטירה:  11 בפברואר 2014 (בגיל 90) סטוקהולם, שוודיה 
 שם לידה:  הילדור אליס נילסון
 שם במה:  Alice Babs 
 מוקד פעילות:  שוודיה שוודיה
 תקופת הפעילות:  מ-1939 
 סוגה:  ג'אז 
 שפה מועדפת:  שוודית 
 חברת תקליטים:  RCA ויקטור 
 צאצאים:  Titti Sjöblom 
 פרופיל ב-IMDb
 
הילדור אליס נילסון (בשוודית: Hildur Alice Nilson;‏ 26 בינואר 1924 – 11 בפברואר 2014), ידועה בשם הבמה שלה, אליס באבס, הייתה זמרת ושחקנית שוודית. באבס שרה במגוון סגנונות מוזיקליים, דוגמת שלאגר וג'אז. ב-1972 היא נבחרה לזמרת של חצר המלוכה השוודי.
קריירה

ב-1938, באס שיחקה בסרט "Thunder and Lightning" בתפקיד אורח. ב-1940, באבס שיחקה בסרט הראשון שלה כשחקנית ראשית, "!Swing it, magistern". עד שנת 1956, באבס שיחקה ב-17 סרטי טלוויזיה. מספר שחקנים מבוגרים מבאבס מתחו ביקורת עליה בשל גילה הצעיר וניסיונה לפרוץ אל תחום המשחק.
בשנת 1958, רשות השידור השוודית הכריזה כי באבס נבחרה לייצג את שוודיה בהופעת בכורתה, באירוויזיון 1958. מאוחר יותר, פורסם השיר "Lilla Stjärna", אותו תבצע בתחרות. ב-12 במרץ 1958, באבס הופיעה על בימת האירוויזיון בהילברסום, הולנד. באבס שובצה חמישית בסדר ההופעות, לפני דנמרק ואחרי לוקסמבורג. באבס זכתה הרביעי עם עשר נקודות.
בשנת 1963, גרסת הכיסויי שלה לשיר "After You Gone" זכתה במקום ה-29 במגזין הבריטי למוזיקה, "פונטנה". בשנים שלאחר מכן, באבס שיחקה במספר סרטים נוספים.
חיים אישיים > משפחה

ב-1943, באבס נישאה לנילס איוואן. לשניים נולדו שלושה ילדים, לילבה (1945), לארס-איוואן (1948) וטיטי (1949).
בין השנים 1973–2004, היא ובעלה עברו להתגורר בעיר קוסטה דל סול, ספרד. לאחר מכן, עברו חזרה לשוודיה.
חיים אישיים > מותה

באבס נפטרה ב-11 בפברואר 2014, בגיל 90, עקב סיבוכים ממחלת אלצהיימר.
פילמוגרפיה

| --- | --- |
 Thunder and Lightning‏ (1938)  !Swing it, magistern‏ (1940)  Magistrarna på sommarlov‏ (1941)  Sjung och le‏ (1941)  Vårat gäng‏ (1942)  En trallande jänta‏ (1942)  Örnungar‏ (1944)  Skådetennis‏ (1945)  Det glada kalaset‏ (1946)  Sången om Stockholm‏ (1947)  Drömsemestern‏ (1952):  H.C. Andersens sagor‏ (1952)  Kungen av Dalarna‏ (1953)  I dur och skur‏ (1953)  Resan till dej‏(1953)  Sommarflickan‏ (1955)  Symphonie in Gold‏ (1956)  Swing it, fröken‏ (1956)  Musik ombord‏ (1958)  Swinging at the Castle‏ (1959)  Alice Babs – Swing´it‏ (2008)  Alice Babs förlorade rättigheter‏ (2013)
הערות שוליים

↑  Alice Babs Biography, סקוט וואנאו
↑  Alice Babs: The Rare Delight Of You, טום רני, 14 באפריל 2014
↑  Eurovision Song Contest 1958
↑  Eurovision 1958 Results: Voting & Points
↑  כריס דייוויס, "British & American Hit Singles"
↑  Alice Babs, Who Sang for Ellington, Dies at 90
↑  Swedish singer Alice Babs dies aged 90
↑  Alice Babs: Vi Minns Alice Babs
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007337264305171  BIBSYS: 90855210  BNE: XX1763379  BnF: cb140222632 (data)  CiNii: DA1731245X  GND: 118918281  ICCU: DDSV229113  ISNI: 0000 0000 6639 3477  KulturNav: 7a27bd3a-9504-40bf-9972-3963acd142a4  LCCN: no90008328  MusicBrainz: 6ae56e30-d394-4d18-8118-6a0a2b77eaaf  NTA: 096105860  SELIBR: 198692  SNAC: w6hv6q6r  Trove: 1196054  VIAF: 51888110   WorldCat (עם VIAF): 51888110 
באבס ובתה טיטי, בפרסומת טלוויזיה
איירה הייז

| --- | --- |

 לידה:  12 בינואר 1923 Sacaton, ארצות הברית 
 פטירה:  24 בינואר 1955 (בגיל 32) Bapchule, ארצות הברית 
 מקום קבורה:  בית הקברות הלאומי ארלינגטון 
 מדינה:  ארצות הברית 
 השתייכות:  חיל הנחתים של ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1942 
 דרגה:  רב טוראי 
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם השנייה  המערכה בבוגנוויל  קרב מפרץ ולה  קרב איוו ג'ימה 
 עיטורים
 מדליית הניצחון במלחמת העולם השנייה 
 
איירה המילטון הייז (באנגלית: Ira Hamilton Hayes;‏ 12 בינואר 1923 – 24 בינואר 1955) היה נחת מארינס של ארצות הברית במהלך מלחמת העולם השנייה, ובן הקבוצה הילידית האתנית אקימל אוודהם. הייז נודע כאחד מששת הגברים שהופיעו בתצלום האייקוני הנפת הדגל באיוו ג'ימה. בעקבות התצלום הוא הוכר כגיבור מלחמה, ופניו הפכו מוכרות בכל רחבי ארצות הברית. עם זאת הוא הידרדר לאלכוהוליזם, וכיום מקובל להניח שסבל מהפרעת דחק פוסט טראומטית.
ב-10 בנובמבר 1954 הוא השתתף בחנוכת אנדרטת המלחמה של חיל הנחתים בארלינגטון, וירג'יניה, אשר עוצבה על פי דגם התצלום האייקוני של רוזנטל. כשלושה חודשים לאחר מכן, ב-24 בינואר 1955, הוא מת לבדו בעת שהיה שיכור. הוא נקבר בבית הקברות הלאומי ארלינגטון ב-2 בפברואר 1955.
כגיבור מלחמה, הייז הונצח באמנות ובקולנוע, לפני ואחרי מותו. בשנת 1949, הוא שיחק את עצמו כשהוא מניף את הדגל בסרט "חולות איוו ג'ימה", בכיכובו של ג'ון וויין. הוא נזכר בסרט העלילתי The Outsider, משנת 1961 בכיכובו של טוני קרטיס בתפקיד הייז. הסרט נתן השראה ל"בלדה על איירה הייז", שזכתה למספר ביצועים, ביניהם של ג'וני קאש ושל בוב דילן. בשנת 2006, דמותו של הייז הופיעה בסרט מלחמת העולם השנייה גיבורי הדגל, בבימויו של קלינט איסטווד.
קורות חייו

איירה הייז נולד בסקאטון, אריזונה, עיירה בקהילה הילידית של נהר חילה, בן לקבוצה האתנית אקימל אוודהם (הידועה יותר בשם פימה). הוא היה הבכור מבין שישה ילדים שנולדו לננסי וויטאקר (1901–1972) ולג'וזף הייז (1901–1986). ג'וזף הייז היה יוצא מלחמת העולם הראשונה ועבד במשק חקלאי קטן שיועד לצורכי משפחתו. ננסי הייז הייתה פרסביטריאנית אדוקה ולמדה לימודי דת בבית ספר של יום ראשון.
הייז נזכר על ידי משפחתו וחבריו כילד ביישן ושקט עד כדי כך, שיכלו לעבור ימים שלמים בלי שאמר מילה אלא אם פנו אליו קודם. למרות זאת, כבר בגיל צעיר הייז הפגין הבנה מרשימה בשפה האנגלית, שפה שרבים מבני הפימה מעולם לא למדו לדבר. הוא למד לקרוא ולכתוב כבר בגיל ארבע והיה קורא רעבתני.
לאחר המתקפה היפנית על פרל הארבור בדצמבר 1941, הייז סיפר לחברתו לכיתה אלינור פסקוואל שהוא נחוש להתגייס לחיל הנחתים של ארצות הברית.
חיל הנחתים האמריקאי > מלחמת העולם השנייה

הייז התגייס ליחידת המילואים של חיל הנחתים(אנ') ב-26 באוגוסט 1942. באוקטובר התנדב לאימוני צנחנים של הנחתים במחנה גילספי (אימוני הצניחה של הנחתים החלו המלחמת העולם השנייה הופסקו בסיומה). ב-30 בנובמבר הפך איירה הייז לפימה הראשון בהיסטוריה שקיבל כנפי צניחה.
ב-14 במרץ 1943 הפליג הגדוד של הייז לקלדוניה החדשה, קבוצת איים בדרום־מערב האוקיינוס השקט. היחידה שלו עברה שינוי ארגוני והוגדרה כפלוגה K בגדוד הצנחנים השלישי, ברגימנט צנחני הנחתים של החיל הנחתים האמפיבי הראשון (אנ'). ב-4 בדצמבר, הייז נחת עם יחידתו בבוגנוויל ונלחם נגד היפנים בתפקידו כמפעיל BAR (רובה אוטומטי אשר שימש כמקלעון). הייז הועבר לפלוגה E, גדוד 2, ברגימנט ה-28 של אוגדת הנחתים החמישית. בספטמבר הפליגה פלוגתו להוואי עם הפלוגה שלו בספטמבר להמשך אימון עם הדיוויזיה החמישית שהתאמנה על פלישה וכיבוש של איוו ג'ימה.
חיל הנחתים האמריקאי > מלחמת העולם השנייה > קרב איוו ג'ימה

אוגדת הנחתים החמישית נחתה באיוו ג'ימה ב-19 בפברואר 1945. פלוגה איזי נחתה בחוף הדרומי ליד הר סוריבאצ'י. למעלה מ-20,000 חיילים יפנים היו מבוצרים בביצורי האי ופקודותיהם היו להילחם עד מוות. רק 216 חיילים יפנים שרדו בסיום הקרב.
חיל הנחתים האמריקאי > מלחמת העולם השנייה > כיבוש ההר והנפת דגל ראשונה

ב-23 בפברואר, סא"ל ג'ונסון, מפקד הגדוד השני, הורה לכוחותיו לתפוס ולכבוש את פסגת הר סוריבאצ'י ולהניף את הדגל במידת האפשר כדי לאותת שהוא מאובטח. לאחר ארבעה ימים של לחימה, הנחתים הגיעו אל מורדות ההר. בשעה 8:30 בבוקר, הכוח החל לטפס במדרון המזרחי של סוריבאצ'י. סגן שרייר ואנשיו כבשו את הפסגה, ובשעה 10:30 בבוקר, סגן שרייר, סמל המחלקה תומאס, יחד עם הנסן ולינדברג, הניפו את הדגל בפעם הראשונה. חלקם נהרגו בהמשך הקרבות.
חיל הנחתים האמריקאי > מלחמת העולם השנייה > הנפת הדגל השנייה

לאחר שהדגל הונף בפעם הראשונה, הוחלט שיש להניף דגל גדול יותר ולמשימה זו נשלחו הסמל סטאנק עם עוד מספר חיילים, ביניהם הייז. אף על פי שהמשתתפים באירוע הראשון והשני היו חיילים אקראיים שהיו במקום, לזהותם תהיה חשיבות בהמשך, מכיוון שהם זכו לפרסום ונודעו כגיבורים עם פרסום הצילום האייקוני של האירוע. רובם נרגו בהמשך הקרבות העקובים מדם, ונוצר בלבול באשר לזהותם. נדרשו כמה אירועי חקירה של הצי עד שלבסוף זוהו כל המעורבים ונשללה זהותם של אחרים שטענו כי השתתפו בהנפת הדגל.
ב-23 בפברואר 1945, הגיעו חמשת הנחתים לפסגה בערך בשעה אחת בצהריים, והניפו את הדגל האמריקני השני על הר סוריבאצ'י. את האירוע הנציח צלם הקרבות של סוכנות הידיעות AP, ג'ו רוזנטל והצילום הפך מייד לאייקון של המלחמה.
הייז נלחם על האי עד לכיבוש האי ב-26 במרץ. באותו יום, הוא השתתף בלוויות החיילים האמריקאים שנפלו בקרבות העזים, חלקם חבריו הטובים. מהמחלקה המקורית שמנתה ארבעים וחמישה אנשים, נותרו בחיים רק חמישה נחתים. גם חלק ממניפי הדגל נהרגו בהמשך הקרבות.
חיל הנחתים האמריקאי > מלחמת העולם השנייה > מלווה המלחמה השביעי

בעקבות הפרסום לו זכה הצילום של ג'ו רוזנטל, הפכו הנחתים המופיעים בו בן לילה לגיבורים, והנשיא רוזוולט נזקק להם על מנת לעודד את הציבור לקנות את איגרות החוב שהיו נחוצות למדינה למימון המלחמה. נתנה הנחיה נשיאותית לשלוח אותם מייד לארצות הברית והם החלו להשתתף באירועים בכל רחבי ארצות הברית לגיוס כספים במלווה המלחמה השביעי. בשלב זה, הייז עדיין לא זוהה בתמונה, והוא ניסה להסתיר את זהותו, שכן הוא לא רצה לעזוב את חבריו שעדיין היו בעיצומו של קרב עקוב מדם. אלא שלאחר כשבוע הוא זוהה ונשלח הביתה.
לאחר מלחמת העולם השנייה

הייז ניסה לנהל חיים אזרחיים נורמליים לאחר המלחמה. בשנת 1949, הוא הופיע לזמן קצר בתפקיד עצמו בסרט "חולות איוו ג'ימה", בכיכובו של ג'ון וויין. על שירותו בחיל הנחתים הוא דיבר בגאווה, אבל על חלקו בהנפת הדגל הוא דיבר רק לעיתים רחוקות. הוא לא תפס את עצמו כגיבור: "איך אני יכול להרגיש גיבור כשממחלקתי בת ה-45 חיילים שרדו רק 5, כשמפלוגתי בת ה-250 חיילים, רק 27 חמקו ממוות או פציעה?"
הייז היה מוטרד מכך שחברו בלוק עדיין לא קיבל את ההכרה שלה היה זכאי כאחד ממניפי הדגל. במאי 1946, הוא הלך ברגל ונסע בטרמפים לאורך 1,300 קילומטרים מביתו שבאריזונה לחווה של משפחת בלוק בטקסס, כדי לספר להוריו של בלוק על כך שבנם הרלון נמצא בתצלום של רוזנטל. משפחתו של בלוק, במיוחד אמו, הייתה אסירת תודה להייז. היא יצרה קשר עם חבר הקונגרס של טקסס, מילטון ווסט, והוא החל בחקירת חיל הנחתים בדצמבר.
לאחר המלחמה הייז הידרדר לאלכוהוליזם. הוא נעצר 52 פעמים בגין שיכרות. הוא לא היה מסוגל להחזיק במשרה קבועה, ועבר בין מספר רב של עבודות, ובין השאר עבד כנהג של אליזבת מרטין, אשתו לשעבר של דין מרטין, ואף התגורר בביתה, אך לא הצליח להיגמל מאלכוהול. הוא זכה לתהילה על השתתפותו במלחמה ובאירוע הנפת הדגל, אך הוקע כאלכוהוליסט שאינו מסוגל לדאוג לעצמו, בגלל תפיסות שגויות שקשרו את הילידים לאלכוהוליזם, ומיעוט הידע בנוגע לפוסט טראומה בשנות ה-40. על פי טום הולם, שכתב ביוגרפיה של הייז, הוא סבל מפוסט טראומה לאור ההלם ממראות המוות ההמוני סביבו, במיוחד של חבריו הטובים, והבידוד שנגרם על ידי הרגשה שאף אחד לא יכול להבין מה הוא עבר, יחד עם השעמום העצום מימי שלום.
הייז היה פיכח בזמן שהשתתף בטקס חנוכת אנדרטת המלחמה של חיל הנחתים ב-10 בנובמבר 1954. בטקס השתתפו הנשיא אייזנהאואר, סגן הנשיא ריצ'רד ניקסון, שר ההגנה צ'ארלס א. ווילסון, סגן שר ההגנה רוברט אנדרסון ובכירים נוספים, כמו גם מניפי הדגל הנוספים שנותרו בחיים ומשפחותיהם של מניפי הדגל שנפלו.
את אי השקט שלו לגבי התהילה שלא ביקש לעצמו ואת בעיותיו לאחר המלחמה, תיעד לראשונה רק לאחר מותו הסופר ויליאם ברדפורד הואי ב"האאוטסיידר", שפורסם ב-1959. ב-1961 הספר עובד סרט, בבמויו של דלברט מאן שהיה בעצמו חייל במלחמת העולם השנייה. את דמותו של הייז שיחק טוני קרטיס. גם הסרט גיבורי הדגל מ-2006, בבימויו של קלינט איסטווד, מציע שהייז סבל מהפרעת דחק פוסט-טראומטית (PTSD).
מותו

בבוקר ה-24 בינואר 1955, כעשר שנים לאחר תום מלחמת העולם השנייה ושחרורו מהצבא, הייז נמצא מת ליד בקתה נטושה ליד מקום מגוריו בסקאטון, אריזונה. לילה קודם לכן הוא שתה ושיחק קלפים בשמורה עם חבריו ושני אחיו, ורנון וקנת. המשחק הסתיים בעקבות מריבה בין הייז לפימה בשם הנרי סטויאנט, וכולם עזבו מלבד הייז וסטויאנט. חוקר מקרי המוות קבע כי מותו של הייז נגרם משכרות. עם זאת, אחיו קנת האמין שהמוות נבע מהעימות עם סטויאנט. משטרת השמורה לא ניהלה חקירה על מותו של הייז, וסטויאנט הכחיש כל האשמות על ריב עם הייז. לא הייתה נתיחה שלאחר המוות. הייז נקבר בבית הקברות הלאומי ארלינגטון ב-2 בפברואר 1955.
הערות שוליים

↑  "Corporal Ira Hamilton Hayes, USMCR". Who's Who in Marine Corps History. History Division, United States Marine Corps. אורכב מ-המקור ב-2006-10-31. נבדק ב-2006-09-01.
↑  Ira Hayes - Pima Native American and National War Hero, monah, ‏2021-01-18 (באנגלית אמריקאית)
↑  Partnership With Native Americans, Ira Hayes: Hero by Happenstance?, Native American / American Indian Blog by Partnership With Native Americans, ‏2017-01-10
1 2  AMERICAN INDIAN WAR HERO Ira Hayes United States Marine Corps Flag Raising Photograph Battle of Iwo Jima 1945 Pima, www.californiaindianeducation.org
↑  The U.S. Airborne, Attached Units – The U.S. Airborne during World War II, 1st Marine Parachute Regiment
↑  G. Greeley Wells (17 באוקטובר 1991). "The Man Who Carried the Flag at Iwo Jima". The New York Times. p. A26. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Gibbons-Neff, Thomas (2021-10-27). "Marine Corps investigating photo of iconic flag-raising on Iwo Jima". Washington Post (באנגלית אמריקאית). ISSN 0190-8286. נבדק ב-2024-04-25.
↑  SignOnSanDiego.com > News > Military -- Veteran closer to clearing name after book cast doubt on his role at Iwo Jima, web.archive.org, ‏2014-12-22
↑  Karal Ann Marling and John Metenhall, The Mighty Seventh (מאמר ארכיון), באתר wordpress.com, ‏1991
↑  Collections Search - United States Holocaust Memorial Museum, collections.ushmm.org
↑  Jack Mcneel, An Iwo Jima Story You May Not Have Heard, ictnews, ‏12/9/2018
↑  ohtadmin on August 30, 2023, IRA HAYES: THE AKIMEL O’ODAM WARRIOR, WORLD WAR II, AND THE PRICE OF HEROISM - Lakota Times, Lakota Times -, ‏2023-08-30
↑  Condé Nast, The Real History Behind That Famous Iwo Jima Photo, Teen Vogue, ‏2018-02-23 (באנגלית אמריקאית)
↑  Robertson, Breanne, ed. (2019). Investigating Iwo: The Flag Raisings in Myth, Memory, and Esprit de Corps (PDF). Quantico, Virginia: Marine Corps History Division. pp. 243, 312. ISBN 978-0-16-095331-6.
↑  "Then There Were Two". Time. 7 בפברואר 1955. אורכב מ-המקור ב-15 בדצמבר 2008. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  McNeel, Jack (12 בספטמבר 2018). "An Iwo Jima Story You May Not Have Heard". Indian Country Today. נבדק ב-25 באפריל 2024. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  JACK MCNEEL, An Iwo Jima Story You May Not Have Heard, ictnews.org, ‏12/9/2018
↑  Ira Hayes: The Akimel O'odham Warrior, World War II, an…, Goodreads (באנגלית)
↑  Brown, Rodney (2019). Iwo Jima Monuments, The Untold Story. War Museum. ISBN 978-1-7334294-3-6. נבדק ב-16 במרץ 2020. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  Bradley & Powers 2006, p. 503
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 118879103  ISNI: 0000 0000 3053 8734  LCCN: n87849282  SNAC: w6j13hqw  VIAF: 20478316   WorldCat (עם VIAF): 20478316 
הר סוריבאצ'י באי איוו ג'ימה
תמונה של חיל הנחתים: שני הדגלים בהר סוריבאצ'י
תצלום "גונג הו" של ג'ו רוזנטל שצולם לאחר הנפת הדגל השנייה (הייז יושב משמאל)
פוסטר לסדרה השביעית של איגרות חוב מלחמה (11 במאי עד 4 ביולי 1945)
הייז (משמאל) עם ראש עיריית לוס אנג'לס פלטשר בורון ב-1947
קברו של הייז בבית הקברות הלאומי ארלינגטון
אי ירוק בים

אי ירוק בים הוא אלבום האולפן השישי והאחרון של הזמרת הישראלית יעל לוי. הוא יצא לאור באפריל 2011 בהוצאת חברת התקליטים היי פידליטי.
רקע

באפריל 2011 הוציאה לוי אלבום כפול ראשון בשם "אי ירוק בים". בתקליטור הראשון הופיעו חידושים ללהיטיה הגדולים – "אי ירוק בים", "אל תקנה לי ורד", "לך לאן שתלך" ו"בלדה לנאיבית". התקליטור השני הכיל שירים חדשים בשיתוף פעולה עם המוזיקאית ורד קלפטר.
העיבודים בחלק השני היו מינימליסטיים, והתבססו על שירה, גיטרה וקולות בלבד.
רשימת רצועות

| אי ירוק בים — תקליטור ראשון> מס' | אי ירוק בים — תקליטור ראשון> שם | אי ירוק בים — תקליטור ראשון> משך | אי ירוק בים — תקליטור ראשון>  | אי ירוק בים — תקליטור ראשון>  | אי ירוק בים — תקליטור ראשון>  | אי ירוק בים — תקליטור ראשון>  | אי ירוק בים — תקליטור ראשון>  | אי ירוק בים — תקליטור ראשון>  | אי ירוק בים — תקליטור ראשון>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | נערה גבוהה  | 3:11 |  |  |  |  |  |  |  |
| 2. | אל תקנה לי ורד  | 4:52 |  |  |  |  |  |  |  |
| 3. | אשה עוזבת את  | 3:23 |  |  |  |  |  |  |  |
| 4. | גבעול  | 4:26 |  |  |  |  |  |  |  |
| 5. | לך לאן שתלך  | 4:07 |  |  |  |  |  |  |  |
| 6. | בלדה לנאיבית  | 3:30 |  |  |  |  |  |  |  |
| 7. | אל תאכזב אותי  | 4:54 |  |  |  |  |  |  |  |
| 8. | סוף המשחק  | 3:54 |  |  |  |  |  |  |  |
| 9. | אי ירוק בים  | 3:40 |  |  |  |  |  |  |  |
| 10. | ניחושים של ים  | 4:34 |  |  |  |  |  |  |  |
| 11. | גשם הקשב  | 3:10 |  |  |  |  |  |  |  |
| 12. | תמונה  | 2:10 |  |  |  |  |  |  |  |
| משך כולל: | משך כולל: | 43:51 |  |  |  |  |  |  |  |
| אי ירוק בים — תקליטור שני> מס' | אי ירוק בים — תקליטור שני> שם | אי ירוק בים — תקליטור שני> משך | אי ירוק בים — תקליטור שני>  | אי ירוק בים — תקליטור שני>  | אי ירוק בים — תקליטור שני>  | אי ירוק בים — תקליטור שני>  | אי ירוק בים — תקליטור שני>  | אי ירוק בים — תקליטור שני>  | אי ירוק בים — תקליטור שני>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | כמעט שלו  |   |  |  |  |  |  |  |  |
| 2. | איך התרגלנו  |   |  |  |  |  |  |  |  |
| 3. | יעל הולכת לטייל  |   |  |  |  |  |  |  |  |
| 4. | תמיד נזכור  |   |  |  |  |  |  |  |  |
| 5. | שוב אל הסתיו  |   |  |  |  |  |  |  |  |
| 6. | בעיר הזאת  |   |  |  |  |  |  |  |  |
הערות שוליים

1 2 3 4  יעל לוי – אי ירוק בים
אולטרה-מאפי

אולטרה-מאפי הוא כינוי בגאולוגיה למינרלים, למאגמה, ללבה, ולסלעי יסוד וסלעים מותמרים דלים בסיליקה – פחות מ-45% – ועשירים בברזל ובתחמוצות מגנזיום. התגבשותם מתרחשת בטמפרטורות גבוהות מאוד – יותר מ-1,100°C, וכתוצאה מכך נוצרים סלעים כקומטיט ובוניניט.
לבה אולטרה-מאפית

צמיגותה של לבה אולטרה-מאפית נמוכה מאוד בשל תכולת סיליקה נמוכה ובשל העובדה כי בטמפרטורה של יותר מ-1,100°C לא מתאפשר פילמור. סוג זה של לבה התקיים בשעה שכדור הארץ היה חם מאוד, דבר שאיפשר קיום כמות גדולה של מגנזיום בלבה במהלך הפרוטרוזואיקון ובתחילת הפנרוזואיקון.
סלעים אולטרה-מאפיים

הנפח העיקרי של סלעים אולטרה-מאפיים בכדור הארץ מצוי במעטפת, המורכבת בעיקר מפרידוטיט – המורכב מאוליבין ומפירוקסן, ומדוניט – המורכב בעיקר מאוליבין. סלעים נוספים נוצרים מהתקררות והתקרשות של מאגמה ולבה.
סלעים אולטרה-מאפיים > סלעי מחדר אולטרה-מאפיים

סלעי מחדר אולטרה-מאפיים מצויים בדרך-כלל במחדרים שכבתיים נרחבים. סלעי הצטברות כאלה אינם מייצגים את הרכבה הכימי הראשוני של המאגמה מהם נוצרו, אלא הם תוצאה של גיבוש מפריט. מחדרים כאלה כוללים דוניט, פרידוטיטים ופירוקסניט והרכבים נדירים דוגמת טרוקטוליט, בעל תכולה גבוהה של פלגיוקלז סידני. בחלקו העליון של הרצף השכבתי ניתן למצוא גברו ונוריט, ולעיתים נדירות גם הורנבלנדיט ופלוגופיטיט.
סלעים אולטרה-מאפיים > סלעים געשיים אולטרה-מאפיים

סלעים געשיים אולטרה-מאפיים מאוחרים לארכאיקון נדירים, ומוגבלים בעיקר לפרוטרוזואיקון, אם כי לבות בוניניטיות נפלטו לאחרונה בגב קשת האיים בשקע מאנוס (Manus Trough) בגינאה החדשה. לבות אולטרה-מאפיות נוצרות כנראה על איו – ירחו של שבתאי, מאחר שהטמפרטורה בה הן נפלטות גבוהות מאלה הנוצרות בהתפרצויות מאפיות בכדור הארץ.
דוגמאות לסלעים געשיים אולטרה-מאפיים:
קומטיט (komatiite) – סלע שמקורו במאגמה מתחתית המעטפת הנוצר בטמפרטורה של 1,600°C. בהגדרתו מכיל קומטיט פחות מ-18% תחמוצות מגנזיום. מקור שמו: נהר קומאטי (Komati) בדרום אפריקה. הקומטיט הצעיר ביותר נמצא באי גורגונה (Gorgona) בקולומביה, וגילו כ-90 מיליון שנה. קומטיטים אחרים שנמצאו נוצרו לפני יותר מ-3 מיליארד שנה, ולא ידועים סלעים נוספים מתקופות מאוחרות יותר.
בוניניט (boninite) – סלע עתיר מגנזיום שמקורו באזורי הפחתה והעתקי חילוף. מקור השם באיי בונין, דרומית ליפן.
בזלת פיקריט (Picrite basalt) – בזלת עתירת מגנזיום המכילה פנוקריסטים של אוליבין.