stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דוכסות באר

| --- | --- |
סמל

 
 ממשל
 משטר:  דוכסות
 עיר בירה:  בר-לה-דוק
 גאוגרפיה
 יבשת:  אירופה
 היסטוריה
 הקמה:   
 תאריך:  1033
 פירוק:  סיפוח הדוכסות לממלכת צרפת
 תאריך:  1766
 ישות קודמת:   דוכסות לורן
 ישות יורשת:  ממלכת צרפת ממלכת צרפת
 דמוגרפיה
 דת:  נצרות קתולית
 
דוכסות באר (בצרפתית: Comté (Duché) de Bar; בגרמנית: Grafschaft (Herzogtum) Bar) הייתה, מן המאה ה-11, רוזנות במעמד אוטונומי דה פקטו בין האימפריה הרומית הקדושה לבין ממלכת צרפת סביב העיר בר-לה-דוק (בצפון-מזרח צרפת המודרנית). בשנת 1301 הועבר חלק ממנה (Barrois mouvant) לשליטת צרפת, בעוד חלק אחר (Barrois non-mouvant) היה בשליטת האימפריה הרומית הקדושה. ב-1354 הועלה מעמדה לדרגת דוכסות. ב-1480 אוחדה עם דוכסות לורן. בין השנים 1738 ל-1766 הוענקה באופן אישי לסטניסלאב לשצ'ינסקי, מלך פולין.
1033–1354

מקור הדוכסות במבצרי הגבול (barra בלטינית) שהקימו שליטי שמפאן ההיסטורית על נהר אומיאן. בשנת 960 קיבל פרדריק הראשון מלורן (Frédéric Ier de Lorraine) נחלה באזור ובהמשך סיפח אליו אדמות כנסייה, בשטחן שיכן אבירים. במות נכדו, פרדריק השלישי, הועברו אדמות באר (ה-Barrois) לאחותו, סופיה (Sophie de Bar), שהייתה הראשונה שנשאה בתואר "רוזנת באר". היא שלטה במקום מ-1033 ועד מותה ב-1093. צאצאיה ייסדו את בית מונבליאר (Montbéliard), שתשלוט ברוזנות ברצף שושלתי עד 1431.
דה יורה השתייכו אדמות באר לאימפריה הרומית הקדושה, אך זיקתה התרבותית הייתה לצרפת ושליטיה קיימו קשרים עם החצר הצרפתית, כך שדה פקטו, זכתה רוזנות באר למידה גדולה של אוטונומיה. אנרי השלישי (Henri III de Bar) סייע לאדוארד הראשון, מלך אנגליה נגד צרפת. עקב כך פלש בשנת 1297 פיליפ הרביעי, מלך צרפת לאדמות באר. בהסכם, שנחתם ב-1301, הוכרח אנרי לוותר על אדמות באר ממערב לנהר מז (Barrois mouvant). שטח זה הפך לפייף של ממלכת צרפת. הדבר היה מימוש למעשה של חוזה ורדן מ-843 שהעניק למלך צרפת את כל השטח שממערב למז.
1354–1508

ב-1354 העניק ז'אן השני, מלך צרפת לרובר הראשון (Robert Ier de Bar) תואר דוכס וחיתן אותו עם בתו מארי. במקביל, שלט רובר גם על פונט א-מוסון (Pont-à-Mousson) שהשתייכה לאימפריה הרומית הקדושה. לפיכך, הפך לדוכס גם בקיסרות. בשנת 1431 נפטר הזכר האחרון בשושלת מונבליאר, לואי, שהיה קרדינל-דוכס (Louis Ier, cardinal-duc de Bar). כך עברה הדוכסות לאחיינו, רנה מאנז'ו. עם מותו של רנה, ב-1480, ירש בנו רנה השני, דוכס לורן את דוכסות באר ואיחד אותה עם דוכסות לורן באוניה פרסונלית. ב-1482 כבש רנה את וירטון מדוכסות לוקסמבורג ואיחד אותה עם דוכסות באר. ב-1484 הוענקה הדוכסות לשארל השמיני, מלך צרפת עם עלייתו לשלטון בגיל 14 וב-1508 אוחדה סופית עם דוכסות לורן.
1508–1766

ב-1738, כחלק מהסכמי סיום מלחמת הירושה הפולנית, הוענקה דוכסות באר באופן אישי לסטניסלאב לשצ'ינסקי, מלך פולין, בנפרד מדוכסות לורן. עם מותו, הועברו דוכסויות באר ולורן לכתר הצרפתי.
ברונו קרייסקי

קרייסקי (במעיל האפור, מרכיב משקפיים) בעת ביקורו בארצות הברית
ברונו קרייסקי (בגרמנית: Bruno Kreisky; ‏22 בינואר 1911 – 29 ביולי 1990) היה פוליטיקאי יהודי סוציאל-דמוקרטי אוסטרי, קנצלר אוסטריה (1970–1983). תקופת כהונתו של קרייסקי כקנצלר הייתה הארוכה בתולדות הרפובליקה האוסטרית.
ביוגרפיה > תחילת דרכו

קרייסקי נולד בווינה למשפחה יהודית אמידה ומתבוללת. אביו, מקס (מרקוס) קרייסקי, בן למשפחה יהודית נכבדה ממורביה, שהגיע לווינה בראשית המאה העשרים, היה מנכ"ל שתי חברות בתחום הטקסטיל ובעל תפקיד בכיר בבנק הלאומי האוסטרי. אמו, אירנה לבית פליקס באה ממשפחה עשירה, שהחזיקה במפעל שימורים מצליח.
בגיל 15 הצטרף לתנועת הנוער של המפלגה הסוציאל-דמוקרטית האוסטרית. בשנת 1927 עבר לתנועת "נוער העובדים הסוציאליסטים" (SAJ). ב-1930 התקדם לתפקיד אחראי מחוז וב-1933 ניהל את תחום התרבות וההכשרה בתנועה. באוקטובר 1931 פרש מחברותו בקהילה היהודית והפך לחסר דת.
בשנת 1929 בעקבות הכרותו עם המדינאי אוטו באואר (יהודי גם הוא), החל בלימודי משפטים באוניברסיטת וינה.
אולם, בשנת 1934 עלה הקנצלר הפאשיסטי אנגלברט דולפוס לשלטון באוסטריה והמפלגה הסוציאליסטית הוצאה מחוץ לחוק. קרייסקי, יחד עם הסוציאליסט רומן פלאייס (Roman Felleis) ייסדו את התנועה המחתרתית "הנוער הסוציאליסטי-מהפכני" (Revolutionäre Sozialistische Jugend) וערכו פגישות בצ'כוסלובקיה. כתוצאה מפעילותו זו נעצר בינואר 1935 בבית הוריו. במהלך מעצרו הכיר סוציאליסטים אחרים מצד אחד ונאצים מן הצד האחר. במרץ 1936 הועמד לדין במסגרת "משפט הסוציאליסטים" והואשם בבגידה. הוא נשפט לשנת מאסר בפועל. ביוני אותה שנה שוחרר והוצא מן האוניברסיטה.
במרץ 1938 סיים את לימודיו והוסמך לעריכת דין, זמן קצר לאחר סיפוחה של אוסטריה לגרמניה (האנשלוס). מיד לאחר מכן נעצר, ובמעצרו חלק תא בין היתר עם הגנרל היהודי אמיל זומר, אך לבסוף שוחרר באוגוסט אותה שנה בתנאי שיעזוב את אוסטריה. הוא עזב לדנמרק ללא אשרה, אולם בזכות מכרים קיבל אשרת מעבר ובדנמרק ניסה לקבל אשרת הגירה לבוליביה. יושב ראש תנועת הנוער הסוציאליסטי השוודי, טורסטן נילסון, ארגן לו אשרה לשוודיה, שבה שהה מספטמבר 1938 ועד לסופה של מלחמת העולם השנייה.
בשנת 1939 אחיו הבכור, פאול, עלה לארץ ישראל. קרייסקי תמך באחיו כלכלית במשך שנים, כיוון שזה היה חולני ובלתי-יציב נפשית.
ביוגרפיה > בגלות

בשוודיה הצליח קרייסקי להתאקלם במהרה, גם בזכות קשריו עם פעילים סוציאליסטים וגם בזכות בן דודו, התעשיין הרברט פליקס (Herbert Felix), שהיה בעל מפעל שימורים בשוודיה והיה נשוי לנתינה שוודית. קרייסקי התיישב בסטוקהולם, עבד כיועץ כלכלי ופרסם מאמרים בעיתונות המקומית והזרה.
בתחום הפוליטי פעל קרייסקי לשחזור עצמאותה של אוסטריה לאחר המלחמה ושקד על היבדלות התנועה הסוציאליסטית בגלות מן הקומוניסטים.
הוריו הגיעו גם הם לשוודיה בפברואר 1940. בקיץ אותה שנה פגש לראשונה בווילי ברנדט, ששהה אז בגלות בנורווגיה. השניים נותרו חברים עד יומו האחרון של קרייסקי.
לאחר תום המלחמה, באוקטובר 1945, התמנה על ידי ממשלת שוודיה לאחראי על משלוחי סיוע לאוסטריה - תרופות, אבקת חלב, ומוצרי מזון. לעיתים גם מכשירים וציוד שלא היו בנמצא באוסטריה. חברי מפלגתו שלחו לו בקשות סיוע בדרך קבע.
במאי 1946 שב לווינה וניסה להשתלב שוב בפעילות פוליטית, אולם גולים אוסטרים לא התקבלו אז בברכה בזירה הפוליטית. בנוסף, חששה המפלגה הסוציאליסטית שעם חזרתם של יהודים לשורותיה, תתחזק תדמיתה כ"מפלגה יהודית". קרל רנר ואדולף שרף שכנעו את קרייסקי לשוב לזמן מה לשוודיה על מנת להקים מחדש את נציגות אוסטריה שם. מתחילת 1947 שימש קרייסקי כמזכיר הנציגות ונהנה מתמיכת משרד החוץ האוסטרי. מאוחר יותר שימש כמזכירו של השגריר.
בסוף שנת 1950 נקרא לשוב לווינה, לאחר 12 שנות גלות.
ביוגרפיה > קריירה פוליטית

באפריל 1951 הוא שב עם משפחתו לאוסטריה וביוני התמנה ביוזמתו של סגן הקנצלר, אדולף שרף, ליועצו של הנשיא הנבחר וראש עיריית וינה, תיאודור קרנר. קרנר נחשב לבלתי-שגרתי, בלתי-פורמלי ולעיתים אף חסר טאקט. קרייסקי סייע רבות לקרנר וזכה דרכו ליצור קשרים הדוקים עם צמרת המפלגה הסוציאל-דמוקרטית.
באפריל 1953 מונה למזכיר המדינה תחת שר החוץ קרל גרובר.
קרייסקי ולאופולד פיגל ניהלו במשותף את המשא ומתן לחתימת החוזה (Österreichischer Staatsvertrag) בין אוסטריה בעלות הברית (ארצות הברית, בריטניה, צרפת וברית המועצות) שסיים את שליטת הארבע במדינה. לשניים הצטרף גם יוליוס ראב והם יצאו כמשלחת לחתום על החוזה במוסקבה באפריל 1955. בעקבות חתימת ההסכם במאי אותה שנה ועזיבת בעלות הברית את אוסטריה בעקבותיה, זכה קרייסקי לתהילה רבה ועל גלי ההצלחה נבחר לפרלמנט בשנת 1956. בשנת 1959 נבחר לכהן כשר החוץ, ומרב זמנו הופנה לניסוח הסכמי המסחר האירופיים שהיוו בסיס לאיחוד האירופי.
בשנת 1967, לאחר הפסד מפלגתו בבחירות, הוא מונה ליו"ר המפלגה הסוציאל-דמוקרטית, ובשנת 1970 הוביל את המפלגה לניצחון והפך לקנצלר היהודי הראשון בתולדות אוסטריה. הוא היה פופולרי מאוד בקרב תושבי המדינה ואף חזר וזכה גם במערכות הבחירות של 1971, 1975 ו-1979. במקביל נשא בתפקידים מרכזיים באינטרנציונל הסוציאליסטי והתקרב לארצות ה"עולם השלישי".
בבחירות אפריל 1983 הפסידה המפלגה הסוציאל-דמוקרטית האוסטרית את הרוב המוחלט שהיה לה בפרלמנט האוסטרי וקרייסקי, אשר עמד בראשה, וכקאנצלר אוסטריה, סירב לכונן ממשלת מיעוט. החליף אותו בתפקידו שר החינוך שלו, פרד זינובאץ, שמונה לקאנצלר אוסטריה.
ביוגרפיה > יחסו לישראל ולציונות

קרייסקי ראה ביהדות דת קונפסיונלית (בשנות ה-30 חדל מלהזדהות עמה והצהיר על עצמו כחסר דת), והדגיש שאין עם יהודי. הוא נודע כמסתייג מן הציונות כפתרון לבעיה היהודית וכביקורתי כלפי עמדותיה של ממשלת ישראל בנוגע לסכסוך הישראלי-ערבי, אך למרות זאת הכיר בחשיבות קיומה של מדינת ישראל ליהודי העולם. דעותיו אלו זיכו אותו בכבוד בעולם הערבי ואף בקשרי חברות עם נשיא מצרים, אנואר סאדאת ושליט לוב, מועמר קדאפי. קרייסקי הגדיל לעשות ובשנת 1980 היה מהראשונים בעולם שהכירו באש"ף והתיר לארגון לפתוח בארצו שגרירות פלסטינית רשמית. קרייסקי ספג ביקורת קשה ממדינת ישראל ומהעולם היהודי, שראו בדעותיו אלה בגידה בעם היהודי. במיוחד זכורים דבריו על ראש ממשלת ישראל, גולדה מאיר, באומרו כי הוא השליט האירופאי היחידי שלא נסחט על ידה, וכן פנייתו המזלזלת לראש הממשלה מנחם בגין עת אמר עליו "בסך הכול מדובר בעורך דין קטן מפולין". קרייסקי התנגד נחרצות גם למאבקו של צייד הנאצים שמעון ויזנטל ואמר בתגובה לטענת ויזנטל לפיה ארבעה מחברי ממשלתו הם בעלי עבר במפלגה הנאצית, כי ויזנטל חי מלהגיד לעולם כי האוסטרים אנטישמים.
ב-9 ביולי 1979 תקף אותו בגין על קשריו עם ערפאת, תוך רמיזה למוצאו היהודי של קרייסקי: "נתגבר על הערפאתים הנאצים וגם על משרתיהם, יהיה מוצאם אשר יהיה".
עם זאת, וינה שימשה, החל משנות השישים, מרכז לפעילות ארגון נתיב. משנת 1965 שימש ארמון שנאו (Schloss Schönau) כמחנה מעבר חשאי למהגרים יהודים מברית המועצות לישראל ולמדינות המערב, תחת הסכם בשתיקה עם קרייסקי.
ב-28 בספטמבר 1973, ראש השנה, חטפו שני מחבלים פלסטינים מספר מהגרים יהודים מברית המועצות ודרשו את סגירת המחנה בתמורה לשחרורם. קרייסקי נכנע לדרישות החוטפים. על התנהלותו באירוע זה (שכונה בהמשך פרשת שנאו) ספג ביקורת קשה מצד ישראל. ב-2 באוקטובר ביקרה גולדה מאיר בווינה וניסתה לשכנעו לשנות את החלטתו, אולם הוא לא נענה לה. מאוחר יותר הסכים לפתיחת מחנה מעבר באתר אחר. בתקופת פעילותו עלו ממחנה שנאו למעלה מ-70,000 יהודים בסיועה של הסוכנות היהודית.
ימים מספר לפני פרוץ מלחמת יום כיפור סיפר לו בכיר בשלטון המצרי, איסמעיל פהמי, על רצונה של מצרים לתקוף את ישראל. קרייסקי לא העביר אזהרה לישראל, כי לא העריך את הדברים כאמינים.
בספטמבר 1982 הגיע לובה אליאב אל קרייסקי בשליחות סודית מטעם ראש הממשלה מנחם בגין. קרייסקי התבקש לסייע במגעים לחילופי שבויים ממלחמת לבנון. קרייסקי מינה את הרברט אמרי, מנהל לשכתו ושגריר אוסטריה לשעבר בביירות, כאיש קשר במשא ומתן.
ביוגרפיה > חיים אישיים

בשנת 1942 נישא לוורה פירת, יהודייה ממשפחת תעשיינים. בנם הבכור, פטר, נולד בשנת 1944. אשתו נפטרה ב-1988.
מעת סיום כהונתו כקאנצלר אוסטריה החלה בריאותו של קרייסקי להידרדר. בשנת 1984 הוא עבר ניתוח השתלת כליה ובהמשך חי באי פלמה דה מיורקה בספרד. קרייסקי מוגדר כקאנצלר הסוציאליסט הטוב ביותר שהיה לאוסטריה ומונה ליו"ר כבוד של המפלגה.
הוא הלך לעולמו ביולי 1990 בווינה, בן 79 במותו.
אחיו היחיד פאול (שאול) קרייסקי, יליד 1909, הפך גם הוא לחסר דת ב-1928. להבדיל מאחיו, פאול עלה לארץ ישראל בשנת 1939, התחתן ב-1953 והתגורר בירושלים ועסק במכירת תוצרת של עיוורים. בנוסף, קיבל פנסיה קטנה מממשלת אוסטריה באמצעות השגרירות האוסטרית בתל אביב. אחיינו, משה יוסף (יוסי) קרייסקי, נרצח במהלך חתונת בנו ב-2017.
הנצחתו

פרס ברונו קרייסקי - פרס דו-שנתי, שנוסד באוקטובר 1976, לרגל יום הולדתו ה-65.
פארק על שמו בווינה ובו עמוד זיכרון ופסל.
רחובות על שמו בווינה ובמספר ערים נוספות באוסטריה.
הערות שוליים

1 2  יהודה מרטון (Eo') (יה. מ.), "קריסקי, ברונו", האנציקלופדיה העברית (כרך ל, עמ' 194), חברה להוצאת אנציקלופדיות, תשל"ח.
↑  רישום מס' 597 בשנת 1931 על יהודים שהמירו את דתם מיהדות, הקהילה היהודית וינה
↑  Bruno Kreisky, The struggle for a democratic Austria : Bruno Kreisky on peace and social justice, New York: Berghahn Books, 2000, עמ' 142, ISBN 1-57181-155-9
↑  פאול התגורר בירושלים. הוא היה נשוי למשך תקופה קצרה, ולשניים נולד בן. במשך השנים שלח פאול מכתבים רבים לאחיו, בהם ביקש עזרה כספית. פאול קרייסקי נפטר בירושלים בגיל 83.
↑  ישראל 50 בעמוד על שנת 1970
↑  תום שגב, המיליון השביעי: הישראלים והשואה, ז, 2, עמ' 377; עמ' 526, הערה 26.
↑  רישום מס' 2428 בספר של הרבעון הרביעי לשנת 1909 על לידות בקהילה היהודית בווינה
↑  שני האחים קרייסקי הצופה, עמוד 3, 14 באפריל 1969
↑  אחיו של קרייסקי - מחלק פרחים בירושלים, נח זבולוני, מעריב, עמוד 10, 5 במרץ 1970
↑  אלמז מנגיסטו, החתן שאביו נרצח בחתונתו: "זה היה היום המאושר בחיי - עד הרצח המקולל", באתר רשת 13, ‏25 באפריל 2017
|  הקנצלרים של אוסטריה |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  קרל רנר  |  מיכאל מאייר  |  יוהאן שובר  |  ואלטר ברייסקי  |  יוהאן שובר  |  איגנץ זייפל  |  |  |  |  |
|  1918–1920  |  1920–1921  |  1921–1922  |  26–27 בינואר 1922  |  ינואר–מאי 1922  |  1922–1924  |  |  |  |  |
|  רודולף רמק  |  איגנץ זייפל  |  ארנסט שטררוביץ'  |  יוהאן שובר  |  קרל ואוגוין  |  אוטו אנדר  |  |  |  |  |
|  1924–1926  |  1926–1929  |  מאי–ספטמבר 1929  |  1929–1930  |  ספטמבר–דצמבר 1930  |  1930–1931  |  |  |  |  |
|  קרל בורש  |  אנגלברט דולפוס  |  קורט שושניג  |  ארתור זייס-אינקווארט  |  קרל רנר  |  לאופולד פיגל  |  |  |  |  |
|  1931–1932  |  1932–1934  |  1934–1938  |  11–13 במרץ 1938  |  אפריל–דצמבר 1945  |  1945–1953  |  |  |  |  |
|  יוליוס ראב  |  אלפונס גורבך  |  יוזף קלאוס  |  ברונו קרייסקי  |  פרד זינובאץ  |  פרנץ ורניצקי  |  |  |  |  |
|  1953–1961  |  1961–1964  |  1964–1970  |  1970–1983  |  1983–1986  |  1986–1997  |  |  |  |  |
|  ויקטור קלימה  |  וולפגנג שיסל  |  אלפרד גוזנבאואר  |  ורנר פיימן  |  ריינהולד מיטרלהנר  |  כריסטיאן קרן  |  |  |  |  |
|  1997–2000  |  2000–2007  |  2007–2008  |  2008–2016  |  9–17 במאי 2016  |  2016–2017  |  |  |  |  |
|  סבסטיאן קורץ  |  בריגיטה בירליין  |  סבסטיאן קורץ  |  אלכסנדר שלנברג  |  קארל נהאמר  |  |  |  |  |  |
|  2017–2019  |  2019–2020  |  2020–2021  |  אוקטובר–דצמבר 2021  |  2021 ואילך  |  |  |  |  |  |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: יוזף קלאוס | קנצלר אוסטריה 1970-1983 | הבא: פרד זינובאץ |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007313324305171  PLWABN: 9810681533005606  BIBSYS: 90130920  BNE: XX989937  BnF: cb11910080j (data)  CiNii: DA01145100  GND: 118566512  ISNI: 0000 0001 1260 8767  LCCN: n50043948  LNB: 000012138  MusicBrainz: 97df83b6-ada0-4f40-8ad0-e00a4f09655e  NARA: 10582416  NKC: jn20000700962  NLA: 35282483  NLG: 87566  NSK: 000075766  NTA: 069168997  RERO: 02-A003473787  SELIBR: 277999  SNAC: w61m21z2  SUDOC: 026953722  Trove: 896319  VIAF: 31998484   WorldCat (עם VIAF): 31998484
גאורג פולקרט

גאורג 'שורש' פולקרט (בגרמנית: Georg 'Schorsch' Volkert,‏ 28 בנובמבר 1945 – 16 באוגוסט 2020) היה כדורגלן גרמני, ששיחק בעמדת החלוץ. פולקרט החל את הקריירה בנירנברג עמה זכה באליפות הבונדסליגה, אך זוהה במיוחד עם המבורג, עמה זכה בתארים במהלך שנות ה-70. לפולקרט 12 הופעות ושני שערים במדי נבחרת גרמניה המערבית.
פולקרט הבקיע 125 שערים בבונדסליגה, בה שיחק 14 עונות, והוא מדורג במקום ה-27 בדירוג שיאני ההבקעות של הבונדסליגה בכל הזמנים.
קריירה בינלאומית

פולקרט ערך את הופעת הבכורה במדי נבחרת גרמניה המערבית במרץ 1968, והבקיע צמד בהופעה זו, בה ניצחה גרמניה המערבית את נבחרת בלגיה בתוצאה 1–3. בדיעבד, שערים אלו היו האחרונים של פולקרט במדים הלאומיים. לאחר מכן ערך פולקרט ארבע הופעות נוספות בשנה זו והופעה נוספת במאי 1969 במסגרת מוקדמות מונדיאל 1970, במשחק בו ניצחה גרמניה המערבית את נבחרת אוסטריה בתוצאה 0–1. פולקרט לא זומן למונדיאל 1970 עצמו, ולמעשה, לאחר המשחק מול אוסטריה לא שיחק כלל בנבחרת במשך שמונה שנים רצופות. בשנת 1977 חזר פולקרט ללבוש את המדים הלאומיים, וערך שש הופעות בשנה זו, כולן במשחקי ידידות, שכן גרמניה המערבית הייתה פטורה מהשתתפות במוקדמות מונדיאל 1978 עקב זכייתה במונדיאל 1974, והבטיחה את מקומה האוטומטי במונדיאל 1978. הופעתו ה-12 והאחרונה של פולקרט במדים הלאומיים הייתה בניצחון 1–2 על נבחרת איטליה באוקטובר 1977. פולקרט לא השתתף עם נבחרת גרמניה המערבית בטורנירים גדולים.
נפטר ב-16 באוגוסט 2020.
תארים

עם נירנברג:
אליפות הבונדסליגה: 1967/68
עם פ.צ. ציריך:
הגביע השווייצרי: 1969/70
עם המבורג:
גביע הליגה הגרמנית: 1972/73
הגביע הגרמני: 1975/76
גביע אירופה למחזיקות גביע: 1976/77
הערות שוליים

↑  טבלת שיאני המבקיעים של הבונדסליגה באתר worldfootball.net
↑  טבלת שיאני המבקיעים של המבורג בבונדסליגה באתר worldfootball.net
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1200293304  VIAF: 710157470191922640001   WorldCat (עם VIAF): 710157470191922640001
גלריית סמלי מחוז המרכז

רשימה זו כוללת את הסמלים שבהם נעשה שימוש במחוז המרכז של מדינת ישראל לפי סוג הרשות המוניציפלית ולפי סדר הא'-ב':
ערים > מנהל מקומי

| סמל | שימוש | תאריך אימוץ | תיאור |
| --- | --- | --- | --- |
|  | סמל מכבים-רעות | 13 בינואר 2007 |  |
|  | סמל נוה מונוסון |  | איור של בית ועץ ומעליהם קשת בענן. |
מועצות מקומיות

| סמל | שימוש | תאריך אימוץ | תיאור |
| --- | --- | --- | --- |
|  | סמל אבן יהודה |  | מגן מחולק לארבעה וכל חלק מוטען בסמל אחר: שדה, תרנגול, עץ תפוזים ומכון התערובת. |
|  | סמל אליכין | 20 במרץ 1990 | מגן בעל שדה תכלת עליו ציורי בתים ועץ. שמש אדומה זורחת מחלקו התחתון ובראש קלף ועליו שם המועצה. |
|  | סמל בית דגן |  | מגן בעל מסגרת כחולה ושדה לבן, במרכזו מגן דוד ממנו עולה להבה, מימין איור של יישוב ומשמאל איור של קרניים ירוקות. |
|  | סמל בני עי"ש | ינואר 1986 | הסמל עגול, חצי התחתון תחום בצורת גלגל שיניים כתומה עליה רשום שם המועצה. גלגל השיניים מסמל את ערך העבודה. מעליו בית כפרי ממנו יוצאים 11 פסים המהווים תלמים, שניהם במטרה לסמל את אופיו הכפרי של היישוב. מימין לבית סמל מבנה גדול בכחול, ומעל לבית ציור של לוחות הברית, שמסמלים את ערכי היהדות ומעליו שמש אדומה המסמלת חופש ממנה יוצאות 11 קרניים. במשאל הסמל ענף זית המסמל את הכמיהה לשלום. |
|  | סמל גדרה | נובמבר 1958 | מורכב מחותם עגול מוטען בציור נוף של גבעוות צהובות על רקע כחול וחום, עליהם צומחים עצים ירוקים. מתחת לנוף הכיתוב "עלה נעלה וירשנו אותה כי יכול נוכל לה" מפרשת שלח לך. בחלק התחתון של מסגרת החותם הפסוק מספר יהושע "בית יעקב לכו ונלכה" ובחלק העליון הכיתוב "בית ועד לחברת בילו בירושלים תובא". |
|  | סמל ג'לג'וליה |  | מגן מחולק לארבעה רבעים. מוטענים בציורים שונים: שמש זורחת מעל שדות חרושים, צריח מסגד, חורבות מבנה קדום ועץ. |
|  | סמל גן יבנה | אוגוסט 1968 | מגן ירוק מוטען באיור לבן של בתי מגורים ותפוזים כתומים. |
|  | סמל גני תקווה | 1973 | מגן ובו ציור של נוף העיר, בה מגדלי מגורים לצד בתים צמודי קרקע ומגדל מים. במרכז הסמל עץ דקל גדול על שדות חרושים. |
|  | סמל כוכב יאיר צור יגאל |  | סמלה הרשמי של המועצה מורכב מסמלי שני היישובים המרכיבים אותה, שמש ובה איור של בית מגורים על גבעות ירוקות, סמל צור יגאל, וכוכב מחומש צמוד לבית מגורים, סמל כוכב יאיר. הסמל נכלל בסמליל הממותג של המועצה שכולל את שמה ואיור של עלי כותרת צבעוניים. |
|  | סמל כפר ברא |  | מגן בעל שדה צהוב מוטען בחציל ולצידו ענפים. |
|  | סמל מזכרת בתיה |  | מגן מחולק לארבעה רבעים המוטענים באיורים שונים: בית כנסת, עץ תפוז, איור של כיכר יישוב עם מזרקה, ואשכול ענבים. במרכז הסמל שיבולת חיטה. |
|  | סמל סביון |  | סמליל מודרני בצבע ירוק המזכיר צורת פרח. |
|  | סמל קדימה-צורן | 2003 | מגן בעל מסגרת כתומה, ושדה חצוי לשני חלקים, החצי הימני ירוק והחצי השמאלי לבן. הצד הימני הירוק מוטען בשם המועצה, הצד המשאלי הלבן מוטען באיור של עץ תפוז, שמסמל את הפרדסים הרבים שהיו מאפיינים את המושבה החקלאית. מתחת לעץ איורים בכתום של טרקטור וחקלאי חורשים את אדמת המועצה, כולם מסמלים את אופייה החקלאי של המועצה. בתחתית הסמל איור של שני ענפים. במרכז הסמל משולש הפוך ובו איור של יישוב חקלאי, שדות חרושים וגבעות, שנועד לסמל גם הוא את אופייה החקלאי של המושבה. |
|  | סמל קריית עקרון |  | סמל עגול הכולל ציור של משפחה על רקע עץ ומגדל מים. |
|  | סמל שוהם |  | צורתו מלבן בעל מסגרת ירוקה ושדה לבן. במרכז הסמל שם היישוב, ממנו צומח עץ ירוק ושמש צהובה. הצבע הירוק השולט בסמל מסמל את נוף היישוב ובתיו "הטובלים בירוק". העיגול הצהוב מסמל את השם והשקיעות הנראות מהיישוב. |
מועצות אזוריות

| סמל | שימוש | תאריך אימוץ | תיאור |
| --- | --- | --- | --- |
|  | סמל מועצה אזורית ברנר |  | מגן בצורת יהלום, מוטען בסצנה של טרקטור חקלאי חורש שדה על רקע פרדס. מאחורי הטרקטור שני גלגלי שיניים. |
|  | סמל מועצה אזורית גזר |  | מורכב ממגן בצבעי לבן וסגול, בנוי משרטוט תל גזר מתחתיו שרטוט המערות שנמצאו בתל. בקצה התחתון כד המסמל את העתיקות שנמצאו בתל. |
|  | סמל מועצה אזורית גן רווה |  | מגן בעל מסגרת כחולה ושדה לבן, מוטען בציור של יישוב לצד שדות חרושים בצבע אדום על חוף הים. מוקף בענפי זית. |
|  | סמל מועצה אזורית דרום השרון |  | חותם עגול ובו ציור של תל אפק, למרגלותיו שדות חרושים ונחל הירקון, בחזית החותם איור של עץ. |
|  | סמל מועצה אזורית חבל יבנה |  | חותם עגול מוטען במבנה בית המדרש של ישיבת כרם ביבנה לצד שדות חרושים. משני צידי הסמל אשכולי ענבים. |
|  | סמל מועצה אזורית חבל מודיעין |  | חותם עגול, במרכזו לפיד בוער, על רקע שדות חרושים וגבעות. משני צידי הלפי ענפי עצים. |
|  | סמל מועצה אזורית חוף השרון |  | מגן לבן מוטען באיור של שדות חרושים לצד חוף ים. |
|  | סמל מועצה אזורית לב השרון |  | מגן בעל מסגרת ירוקה ובו שמש כתומה שוקעת מעל שדות חרושים. בצד הסמל ענף עץ תפוז. |
|  | סמל מועצה אזורית נחל שורק | 2017 | מורכב מאיור של שתי גבעות חרושות בצבעי ירוק ובורדו, על גבעה אחת יישוב עם מנורה, על גבעה שנייה מגילת ספר תורה. בחזית הסמל איור של אשכול ענבים. |
|  | סמל מועצה אזורית עמק חפר |  | מגן בעל מסגרת צהובה, חצוי במרכזו לשני חלקים, בחלק השמאלי איור של דג ובחלק הימני איור של יישוב עם מגדל מים ועץ תפוזים. |
|  | סמל מועצה אזורית שדות דן |  | סמליל מודרני הכולל את שם המועצה, ממנו יוצאים זיקוקים. |
ראו גם

| דגל ישראל סמלי מחוז המרכז |
| --- | --- | --- |
| ערים | אלעד • גבעת שמואל • הוד השרון • טייבה • טירה • יבנה • יהוד-מונוסון • כפר יונה • כפר סבא • כפר קאסם • לוד • מודיעין-מכבים-רעות • נס ציונה • נתניה • פתח תקווה • קלנסווה • ראש העין • ראשון לציון • רחובות • רמלה • רעננה | מפת מחוז המרכז |
| מנהלות מקומיות | נוה מונוסון • מכבים-רעות | מפת מחוז המרכז |
| מועצות מקומיות | אבן יהודה • אליכין • באר יעקב • בית דגן • בני עי"ש • גדרה • ג'לג'וליה • גן יבנה • גני תקווה • כוכב יאיר צור יגאל • כפר ברא • מזכרת בתיה • סביון • קדימה-צורן • קריית עקרון • שוהם | מפת מחוז המרכז |
| מועצות אזוריות | ברנר • גדרות • גזר • גן רווה • דרום השרון • חבל יבנה • חבל מודיעין • חוף השרון • לב השרון • נחל שורק • עמק חפר • שדות דן | מפת מחוז המרכז |
מחוז הצפון • מחוז חיפה • מחוז תל אביב • מחוז המרכז • מחוז ירושלים • מחוז הדרום • מחוז יהודה ושומרון
דוכסות בוואריה-שטראובינג

| --- | --- |
סמל

 
 ממשל
 משטר:  דוכסות
 שפה נפוצה:  גרמנית
 עיר בירה:  שטראובינג
 גאוגרפיה
 יבשת:  אירופה
 היסטוריה
 הקמה:  חלוקת דוכסות בוואריה
 תאריך:  1353
 פירוק:  חלוקת הדוכסות בין דוכסויות בוואריה האחרות
 תאריך:  1432
 ישות קודמת:   דוכסות בוואריה
 ישות יורשת:   דוכסות בוואריה-מינכן    דוכסות בוואריה-לנדסהוט    דוכסות בוואריה-אינגולשטאדט
 שונות
 
 
דוכסות בוואריה-שטראובינג (בגרמנית: Herzogtum Bayern-Straubing), הייתה דוכסות שהתפצלה מדוכסות בוואריה, והתקיימה בין השנים 1353–1432.
היסטוריה

בשנת 1340 איחד לודוויג הרביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה את דוכסות בוואריה מחדש, ובנוסף לזאת שלט עם אשתו מרגרט השנייה, רוזנת אנו ברוזנויות אנו הולנד וזילנד. לאחר מותו בשנת 1347 שלטו בניו בכל הנחלה במשותף, ובשנת 1349 חולקה בחוזה לנדסברגר דוכסות בוואריה מחדש בין בניו, לבוואריה העליונה ובוואריה התחתונה. בשנת 1353 חולקה בוואריה התחתונה בחוזה רגנסבורג לדוכסות בוואריה-לנדסהוט שבה שלט שטפן השני, דוכס בוואריה, ולדוכסות בוואריה-שטראובינג שבה שלטו במשותף אלברכט הראשון, דוכס בוואריה ווילהלם הראשון, דוכס בוואריה.
אלברכט ווילהלם לא חילקו ביניהם את הנחלות, אלא וילהלם התמקד בנחלות אמם בארצות השפלה, בעוד אלברכט טיפח את השטחים בבוואריה התחתונה. בשנת 1356 מתה אמם מרגרט השנייה, רוזנת אנו, ובשנת 1357 חלה וילהלם במחלת נפש, ואלברכט השתלט גם על השטחים בארצות השפלה. בשנת 1389 הצטרף אלברכט השני, דוכס בוואריה לאביו אלברכט הראשון, ובעוד אביו משקיע את עיקר זמנו בארצות השפלה, אלברכט השני התעסק בעניינים בבוואריה, אולם הוא מת עוד קודם אביו בשנת 1397.
בשנת 1404 מת אלברכט הראשון, ובנו וילהלם השני, דוכס בוואריה עלה לשלטון במקומו. בשנת 1417 מת וילהלם השני, ולאחר מותו פרץ מאבק ירושה בין בתו יקובה, רוזנת אנו לאחיו יוהאן השלישי, דוכס בוואריה. בשנת 1425 נרצח יוהאן השלישי, ובשנת 1429 פסק זיגיסמונד, קיסר האימפריה הרומית הקדושה בבוררות פרשבורג על חלוקת הדוכסות בין הענפים האחרים של בוואריה, ואילו יקובה, רוזנת אנו קיבלה את הרוזנויות בארצות השפלה, אותם נאלצה למסור בשנת 1432 לפיליפ השלישי, דוכס בורגונדיה.
דוכסי בוואריה-שטראובינג

וילהלם הראשון, דוכס בוואריה (1353–1388)
אלברכט הראשון, דוכס בוואריה (1353–1404)
אלברכט השני, דוכס בוואריה (1389–1397)
וילהלם השני, דוכס בוואריה (1404–1417)
יוהאן השלישי, דוכס בוואריה (1417–1425)
יקובה, דוכסית בוואריה (1417–1432)
הערות שוליים

↑  שלט יחד עם אחיו במשותף
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4695865-4
גרמניה באירוויזיון 1956

גרמניה באירוויזיון 1956 השתתפה עם השירים "Im Wartesaal zum großen Glück" ו-"So geht das jede Nacht", שבוצעו על ידי הזמרים, וולטר אנדראס שוורץ ופרדי קווין בהתאמה.
לפני האירוויזיון

בניגוד לרוב המדינות שהשתתפו באירוויזיון 1956, רשות השידור הגרמנית (ARD), בחרה את שני השירים שייצגו את גרמניה בתחרות בוועדה מיוחדת שהוקמה על ידי רשות השידור הגרמנית. אל הוועדה נשלחו 12 שירים, ומתוכם נבחרו שני שירים שיצגו את גרמניה באירוויזיון. שמות השירים שלא נבחרו לא נחשפו עד היום.
| אמן | שיר | מקום |
| --- | --- | --- |
ליס אסיה: -
רולף בארו: -
אווה בוש: -
אנג'ל דורנד: -
מרגוט אסקנס: -
פרידל הנש ו-Die Cyprys: -
מרגוט הילשר: -
ביבי ג'ונס: -
| פרדי קווין | So geht das jede Nacht | 1 |
| וולטר אנדראס שוורץ | Im Wartesaal zum großen Glück | 1 |
הנס ארנו סימון: -
גרהרד וונדלנד: -
לפני האירוויזיון > ליס אסיה

ליס אסיה, אזרחית ונציגת שווייץ, השתתפה בתחרות זו מספר ימים לאחר בחירתה לייצג את שווייץ. על פי תקנון התחרות, לא הייתה הגבלה האוסרת על מבצע לייצג מספר מדינות. על פי שמועות, ליס אסיה זכתה באחד מן המקומות הראשונים, אך הוועדה בחרה שלא להטיס אותה ללוגאנו, שווייץ, שם נערכה התחרות.