stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אנתוני פוקס
הערות שוליים

↑  Senate confirms Foxx to lead DOT, באתר פוליטיקו, 27 ביוני 2013 (באנגלית)
↑  פיטר בייקר, Obama to Nominate Charlotte Mayor to Transportation Post, באתר הניו יורק טיימס, 28 באפריל 2013 (באנגלית)
↑  Charlotte Mayor Anthony Foxx Sworn in as 17th U.S. Secretary of Transportation, באתר מחלקת התחבורה של ארצות הברית, 1 באוגוסט 2013 (באנגלית)
↑  דייוויד ג'קסון, Obama's 'designated survivor': Anthony Foxx, באתר USA Today‏, 20 בינואר 2015 (באנגלית)
↑  ynet, שר התחבורה האמריקני ביקר במובילאיי, באתר ynet, 15 בנובמבר 2015
↑   אורן דורי, שר התחבורה האמריקאי: ההמצאות הישראליות - מענה לבעיות התחבורה בעולם, באתר TheMarker‏, 12 בנובמבר 2015
↑   אודי עציון, שר התחבורה האמריקאי בדרך לכנס אנרגיה חלופית בת"א, באתר ynet, 20 באוקטובר 2015
| הקבינט של ארצות הברית בממשל ברק אובמה ארצות הברית |
| --- | --- | --- |
| בעלי תפקידים על פי חוק | בעלי תפקידים על פי חוק |  |
| סגן הנשיא | ג'ו ביידן (2009–2017) |  |
| מזכירי המדינה | הילרי קלינטון (2009–2013) • ג'ון קרי (2013–2017) |  |
| מזכיר האוצר | טימותי גייטנר (2009–2013) • ג'ק לו (2013–2017) |  |
| מזכיר ההגנה | רוברט גייטס (2009–2011) • ליאון פאנטה (2011–2013) • צ'אק הייגל (2013–2015) • אשטון קרטר (2015–2017) |  |
| התובעים הכלליים | אריק הולדר (2009–2015) • לורטה לינץ' (2015–2017) |  |
| מזכיר הפנים | קן סלזאר (2009–2013) • סאלי ג'וול (2013–2017) |  |
| מזכיר החקלאות | טום וילסאק (2009–2017) |  |
| מזכירי המסחר | גארי לוק (2009–2011) • ג'ון ברייסון (2011–2012) • פני פריצקר (2013–2017) |  |
| מזכירי העבודה | הילדה סוליס (2009–2017) • טום פרז (2013–2017) |  |
| מזכירת הבריאות ושירותי האנוש | קתלין סבליוס (2009–2013) • סילביה מתיוס ברוול (2013–2017) |  |
| מזכיר השיכון והפיתוח העירוני | שון דונובן (2009–2014) • חוליאן קסטרו (2014–2017) |  |
| מזכיר התחבורה | ריי להוד (2009–2013) • אנתוני פוקס (2013–2017) |  |
| מזכיר האנרגיה | סטיבן צ'ו (2009–2013) • ארנסט מוניז (2013–2017) |  |
| מזכיר החינוך | ארני דאנקן (2009–2016) • ג'ון קינג ג'וניור (2016–2017) |  |
| המזכיר לענייני חיילים משוחררים | אריק שינסקי (2009–2014) • בוב מקדונלד (2014–2017) |  |
| מזכירי ביטחון המולדת | ג'נט נפוליטנו (2009–2013) • ג'יי ניקסון (2013–2017) |  |
| בעלי תפקידים ברמת קבינט | בעלי תפקידים ברמת קבינט |  |
| מנהל הסוכנות להגנת הסביבה | ליסה ג'קסון (2009–2013) • ג'ינה מקארתי (2013–2017) |  |
| מנהל משרד הניהול והתקציב | פיטר אורסג (2009–2010) • ג'ק לו (2010–2012) • סילביה מתיוס ברוול (2013–2014) • שון דונובן (2014–2017) |  |
| יו"ר מועצת היועצים הכלכליים של ארצות הברית | כריסטינה רומר (2009–2010) • אוסטן גולסבי (2010–2011) • אלן קרוגר (2011–2013) • ג'ייסון פורמן (2013–2017) |  |
| נציב הסחר של ארצות הברית | רון קירק (2009–2013) • מייקל פרומן (2013–2017) |  |
| שגרירת ארצות הברית באומות המאוחדות | סוזן רייס (2009–2013) • סמנתה פאוור (2013–2017) |  |
| מנהלת הסוכנות לעסקים קטנים של ארצות הברית | קארן מילס (2012–2013) • מריה קונטררס-סוויט (2013–2017) |  |
| ראש סגל הבית הלבן | רם עמנואל (2009–2010) • ויליאם דיילי (2011–2012) • ג'ק לו (2012–2013) • דניס מקדאנה (2013–2017) |  |
| הערה |  ↑  רשימה זו אינה כוללת מזכירים שכיהנו בפועל  ↑  מונתה ב-2009, ובשנת 2012 הועלתה לדרג חברת קבינט.  |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: no2013143359  SNAC: w6wj3d7n  VIAF: 306129853   WorldCat (עם VIAF): 306129853
ג'יימס מאטיס

| --- | --- |

 לידה:  8 בספטמבר 1950 (בן 74) פולמן, וושינגטון, ארצות הברית
 מדינה:  ארצות הברית 
 כינוי:  "כאוס"   "כלב משוגע" ("Mad Dog")
 השכלה:  אוניברסיטת מרכז וושינגטון  תיכון ריצ'לנד  מכללת המלחמה הלאומית 
 בן או בת זוג:  Christina Lomasney (יוני 2022–?) 
 השתייכות:  ארצות הברית חיל הנחתים של ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  1969–2013 (כ־44 שנים)
 דרגה:   גנרל
 תפקידים בשירות
 מפקד גדוד מפקד רגימנט הנחתים ה-7 מפקד חטיבת המשלוח הראשונה של הנחתים מפקד דיוויזיית הנחתים הראשונה   מפקד פיקוד הכוחות המשולבים של ארצות הברית  מפקד פיקוד בניין הכוח של צבאות ברית נאט"ו מפקד פיקוד מרכז של ארצות הברית
 פעולות ומבצעים
 מלחמת המפרץ   מלחמת עיראק   מלחמת אפגניסטן
 עיטורים
  מדליית השירות המצוין של מחלקת ההגנה (2)  מדליית השירות המצוין של הצי  לגיון ההצטיינות  כוכב הארד 
 תפקידים אזרחיים
 מזכיר ההגנה של ארצות הברית
 
ג'יימס נורמן "ג'ים" מאטיס (באנגלית: James Norman "Jim" Mattis; נולד ב-8 בספטמבר 1950) הוא גנרל בדימוס בחיל הנחתים של ארצות הברית ששירת כמפקד דיוויזיית הנחתים הראשונה במלחמת עיראק וכמפקד פיקוד מרכז של ארצות הברית. כיהן כמזכיר ההגנה של ארצות הברית בממשלו של הנשיא דונלד טראמפ.
ביוגרפיה

מאטיס נולד וגדל בעיירה פולמן שבמזרח מדינת וושינגטון. בשנת 1972 התגייס לחיל הנחתים. הוא הוכשר כלוחם ועבר קורס קציני חי"ר. לאחר מכן שירת כמפקד מחלקה רובאית וכמפקד מחלקה מסייעת בדיוויזיית הנחתים השלישית, שירת כמפקד פלוגה רובאית וכמפקד פלוגה מסייעת ברגימנט ה-1 בחיל. במלחמת המפרץ שירת כמפקד הגדוד הראשון ברגימנט ה-7 של החיל. על אומץ הלב שהפגין במלחמה עוטר מאטיס בכוכב הארד. במלחמת אפגניסטן פיקד על הרגימנט ה-7 ולאחר מכן על חטיבת המשלוח הראשונה. בלחימה בעיראק פיקד על דיוויזיית הנחתים הראשונה והוביל אותה במסע הלחימה עד לבגדאד. בשנת 2004 פיקד עליה בקרבות בפלוג'ה.
ב-2006 מונה למפקד כוח המשלוח הראשון של חיל הנחתים. לאחר מכן פיקד על מפקדת הפיתוח הקרבי של חיל הנחתים. בהמשך שימש כמפקד פיקוד הכוחות המשולבים של ארצות הברית וכמפקד פיקוד בניין הכוח של צבאות ברית נאט"ו. באוגוסט 2010 מונה למפקד פיקוד מרכז של ארצות הברית. בשנת 2013 סיים את שירותו ופרש לגמלאות.
ב-2013 כיהן כעמית אורח במכון הובר.
ביוגרפיה > מזכיר ההגנה

בדצמבר 2016 בחר הנשיא הנבחר דונלד טראמפ את מאטיס לכהן כמזכיר ההגנה. מכיוון שטרם עברו שבע שנים מיום שחרורו, הזדקק מאטיס לאישור מיוחד של לפחות 60 מחברי הסנאט של ארצות הברית על מנת להתמנות לתפקיד. ב-20 בינואר 2017 אישר הסנאט את מינויו (ברוב של 98–1), והוא הושבע לתפקידו.
ב-22 במרץ 2017 אישר את השארת מעט הכוחות האמריקאים בעיראק שנותרו לאחר סיום קרב מוסול.
ב-20 בדצמבר 2018 הודיע מאטיס לנשיא טראמפ על התפטרותו אשר תיכנס לתוקף ב-1 בינואר 2019. התפטרותו באה על רקע התנגדותו של מזכיר ההגנה לנסיגה מסוריה ולמדיניות הצבאית הבדלנית של טראמפ.
ביוגרפיה > לאחר התפטרותו מתפקיד מזכיר ההגנה

ב-2019 התפרסמה האוטוביוגרפיה שלו, Call Sign CHAOS: Learning to Lead, בה הוא מתאר את הקריירה הצבאית שלו, וכן מגן על הגישה האינטרנציונליסטית.
ביוני 2020, במהלך הפגנות שנערכו בעקבות הריגתו של ג'ורג 'פלויד, מאטיס מתח ביקורת פומבית על טראמפ ותיאר אותו כ"נשיא הראשון בחיי שלא מנסה לאחד את העם האמריקני - אפילו לא מתיימר לנסות. במקום זאת, הוא מנסה לפלג אותנו".
ביוגרפיה > יחסו לסעודיה

בשיחת טלפון שנערכה בינואר 2017 דיבר מאטיס עם יורש העצר הסעודי, מוחמד בן סלמאן. בשיחה מאטיס הצהיר כי הוא מכיר ב"חשיבות היחסים האסטרטגיים בין ארצות הברית לסעודיה".
מאטיס תומך בתמיכה אמריקאית במערכה צבאית בהנהגת סעודיה נגד המורדים השיעים והחות'ים בתימן ואף ביקש מהנשיא טראמפ להסיר את המגבלות על התמיכה האמריקאית בסעודיה במערכת הצבאית שהיא כבר מנהיגה.
בנובמבר 2018 ה-CIA העריך "בביטחון רב" כי יורש העצר הסעודי, בן סלמאן הורה להתנקש בחייו של כותב העיתונאי הסעודי ותומך האחים המוסלמים, ג'מאל ח'אשוקג'י, חרף לחץ של מחוקקים שרצו לפעול נגד הממשל הסעודי גם מטאיס וגם מזכיר המדינה האמריקאי, מייק פומפאו חלקו על מסקנות ה-CIA במהלך תדרוך סגור של הסנאט, בתדרוך הצהירו השתיים כי אין שום ראיות שקושרות באופן ישיר את יורש העצר לרצח ח'אשוקג'י.
ביוגרפיה > יחסו לישראל

מאטיס הצהיר בעבר כי הוא תומך בפתרון שתי מדינות לשני עמים על מנת לפתור את הסכסוך הישראלי-פלסטיני. לדבריו, המצב הנוכחי בישראל הוא "בלתי נסבל", וכי התנחלויות ביהודה ושומרון פוגעות בסיכויים לשלום ובביטחונה של מדינת ישראל. הוא שיבח את מאמציו של מזכיר המדינה ג'ון קרי לקדם הסכם שלום במזרח התיכון, ובפרט שיבח את קרי על היותו "ממוקד בחכמה כמו קרן לייזר" לעבר מטרת השגת שלום בין ישראל לפלסטינים. בעת שימועיו בסנאט, אמר כי בירת ישראל היא תל אביב-יפו, זאת, לדבריו, בהמשך למדיניות האמריקנית לפיה ירושלים אינה מוכרת רשמית כבירת ישראל.
ב-20 באפריל 2017 ביקר מאטיס לראשונה כמזכיר הגנה בישראל, ונפגש עם ראש הממשלה בנימין נתניהו, נשיא המדינה ראובן ריבלין ושר הביטחון אביגדור ליברמן. במהלך מסיבת עיתונאים בקריה הצהיר כי דבריו בעבר על "סכנת התנחלויות" היו כחלק מהשקפתו לחיזוק ביטחונה של ישראל, ובנוסף הוא רואה את חובתה של ארצות הברית ליתרון ביטחוני על איראן והתמודדות מול האיומים של חזבאללה וארגוני הטרור.
לקריאה נוספת

בינג ווסט, "ללא תהילה", הוצאת משרד הביטחון, 2009.
מייקל ר. גורדון וברנרד א. טריינור, "קוברה 2", הוצאת משרד הביטחון, 2010.
ג'ים מאטיס ובינג ווסט, "אות קריאה 'כאוס'", הוצאת משרד הביטחון ומודן, 2022.
יהושוע מאירי

| --- | --- |

יהושוע המאירי ושמעון פרס, משוחחים, מאי 2012
 לידה:  13 במאי 1959 (בן 65) 
 מדינה:  ישראל ישראל
 עיסוק:  עיתונאי
 קישורים חיצוניים
 טוויטר:  yehoshuameiri
 
יהושוע (שוקי) (ה) מאירי ליכטר (נולד בה' באייר תשי"ט, 13 במאי 1959) הוא עיתונאי ישראלי.
ביוגרפיה

סבו, יהושע ליכטר היה המייסד והעורך הראשון של הביטאון הרוויזיוניסטי "חזית העם" שהיה הביטאון של ארגוני הלח"י והאצ"ל. יחד עם אבא אחימאיר וד"ר יהושע ייבין ייסד בשנות ה-30 של המאה הקודמת את "ברית הבריונים" שפעלה לסילוק הבריטים מארץ ישראל. שמו של הסבא (ליכטר) הונצח ברחובות על שמו ואתרים שבהם פעל.
לאחר שירותו של יהושוע מאירי בצה"ל (היה ממייסדי יחידת העילית שלדג שהוקמה ב-1978), החל את לימודיו בתקשורת ומזרח תיכון באוניברסיטת תל אביב.
בין השנים 1982 - 1989 שימש מאירי כסופר עיתון "הארץ" בכנסת.
במהלך 1989 יצא לחופשה מתפקידו בכנסת ושימש כיועץ לשר הפרופסור אמנון רובינשטיין ז"ל במהלך הקמת הרשות השנייה לטלוויזיה ורדיו והיה מעורב גם בהקמת תנועת "שינוי" ו"חוקה לישראל".
בסוף שנת 1990 יצא בשליחות לקהיר ובמשך 4 שנים דיווח משם לקול ישראל, ולעיתונים "הארץ", "חדשות", "מעריב" ולעיתונות הזרה. כמו כן פעל מאירי בקהיר בשליחות נוספת במסגרת המרכז האקדמי הישראלי בקהיר. שליחותו הסתיימה ב-1994.
עם שובו מקהיר ב-1994 עבר לגור ברמת אביב הירוקה והחל אצלו תהליך חזרה בתשובה. בשנים אלה התקרב מאוד לכמה מגדולי ישראל, נחשב לנאמן עליהם ועד היום מתקיים קשר הדוק בינו לבין משפחותיהם. ביניהם הרב ש"ך זצ"ל שמאירי היה מביא את דבריו לתקשורת, הרב המקובל הצדיק רבי יצחק כדורי זצ"ל, בעל הלחש הירושלמי הרב ברוך אברהם רקובסקי זצ"ל והרב חיים קנייבסקי זצ"ל.
מאז שובו ממצרים ועד שנת 2007 שידר תוכנית רדיו אישית בערוץ 7, "מתחילים מבראשית" שזכתה באחוזי האזנה גבוהים. כמו כן היה משתתף קבוע בפנאל בתוכניתו של השדרן ז'וז'ו אבוטבול "שיחות אל תוך הלילה" (שיחות עם מאזינים) המשודרת ברשת ב' של קול ישראל ובתוכניות משודרות נוספות ברדיו ובטלוויזיה.
בשנת 2006, בבחירות לכנסת השבע עשרה, היה מועמד לכנסת מטעם "מפלגת חרות" בראשות מיכאל קליינר. המפלגה לא עברה את אחוז החסימה.
ברמת אביב הירוקה, בסמוך לאוניברסיטה בבניין בית הקולנוע הישן בשכונה, הקים מאירי את ישיבת רמת אביב המיועדת לציבור החילוני המבקש לדעת יותר על התורה וזאת במסגרת פעילותו לקירוב רחוקים.
ב- 2013 חזר ליישוב עומר בו גדל והקים שלוחה של הישיבה בה לומדים נערים לפני גיוס את "תורת המלחמה הרוחנית".
כיום עוסק מאירי בניסוח ניירות עמדה בתחום המדיני-ביטחוני לגופים רשמיים ובכתיבת מאמרים בנושא.
מאירי מפעיל עמוד "טוויטר" חדשותי הזוכה למאות אלפי חשיפות.
הערות שוליים

↑  יהושוע מאירי, בלקסיקון "העין השביעית" לתקשורת ועיתונות
↑  רשימת מועמדים "חרות" לכנסת ה-17
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007445873905171  VIAF: 40148874412649621017   WorldCat (עם VIAF): 40148874412649621017
אריק שינסקי

| --- | --- |

 לידה:  28 בנובמבר 1942 (בן 82) ליהואה, הוואי, ארצות הברית
 מדינה:  ארצות הברית 
 השכלה:  האקדמיה הצבאית של ארצות הברית  Kauai High School  המכללה לפיקוד ומטה של צבא ארצות הברית  אוניברסיטת דיוק  מכללת המלחמה הלאומית 
 השתייכות:  צבא ארצות הברית
 תקופת הפעילות:  1965–2003 (כ־38 שנים)
 דרגה:   גנרל
 תפקידים בשירות
 מפקד דיוויזיית הפרשים הראשונה  מפקד כוח הייצוב  מפקד הארמייה השביעית  סגן ראש מטה צבא ארצות הברית  ראש מטה צבא ארצות הברית
 פעולות ומבצעים
 מלחמת וייטנאם  מלחמת עיראק  מלחמת בוסניה  מלחמת אפגניסטן
 עיטורים
  מדליית השירות המצוין של מחלקת ההגנה (2)   מדליית השירות המצוין (2)   מדליית השירות המצוין של הצי   מדליית השירות המצוין של חיל האוויר   מדליית השירות המצוין של משמר החופים  לגיון ההצטיינות (2)  כוכב הארד (3, כולל אות V)  לב הארגמן (2)   מדליית האוויר
 תפקידים אזרחיים
 מזכיר לענייני חיילים משוחררים
 
אריק קן שינסקי (באנגלית: Eric Ken Shinseki; נולד ב-28 בנובמבר 1942) הוא גנרל אמריקאי בדימוס ששירת כראש מטה צבא ארצות הברית. בינואר 2009 מונה למזכיר לענייני חיילים משוחררים בקבינט של הנשיא ברק אובמה, הוא כיהן בתפקיד עד התפטרותו במאי 2014.
ביוגרפיה

שינסקי נולד בליהואה שבהוואי, למשפחה ממוצא יפני. ביוני 1965 סיים את לימודיו באקדמיה הצבאית הלאומית של ארצות הברית וקיבל דרגות סגן-משנה. הוא הוצב בדרום וייטנאם ושירת כקצין טיווח ארטילריה בדיוויזיית החי"ר ה-25. בספטמבר 1966 נפצע כשעלה על מוקש ואיבד חלק מכף רגלו. לאחר תקופת החלמה בהונולולו מונה לתפקידי מטה במפקדת הצבא האמריקאי בהוואי. ב-1968 עבר לזרוע השריון, השתלם בקורס קציני שריון מתקדם בפורט נוקס, ב-1969 הוצב בווייטנאם, ופיקד על גדוד שריון ברגימנט הפרשים ה-5, במהלך שירותו נפצע פעם נוספת ב-1970. בהמשך הקריירה הצבאית שלו הוצב באירופה, שימש כמפקד בריגדה בדיוויזיית החי"ר ה-3, קצין אג"ם בדיוויזיית החי"ר ה-3, מפקד דיוויזיית הפרשים הראשונה, קצין אג"ם בקורפוס ה-7, עוזר ראש המטה הכללי לענייני תכנון ומבצעים בשנים 1996–1997.
ב-1997 מונה למפקד הארמייה השביעית של צבא ארצות הברית ובמקביל פיקד על כוחות השכנת השלום של נאט"ו בבוסניה והרצגובינה. בשנים 1998–1999 שירת כסגן ראש מטה צבא ארצות הברית.
ביוני 1999 מונה לראש מטה צבא ארצות הברית, בתפקידו זה יישם תוכנית לקידום הניידות והגמישות של הצבא, על ידי שימוש מורחב בנגמ"שי סטרייקר. בעקבות פיגועי 11 בספטמבר 2001, הוביל את הצבא למבצע חירות מתמשכת באפגניסטן. לקראת מלחמת עיראק התעמת עם שר ההגנה דונלד רמספלד כשבעדותו בפני הקונגרס הצהיר כי ידרשו כוחות גדולים על מנת לשלוט בעיראק אחרי הפלישה. ביוני 2003 השתחרר בדרגת גנרל ארבעה כוכבים. במהלך שירותו עוטר פעמיים במדליית לב הארגמן, שלוש פעמים בכוכב הארד (כולל סימון V לעיטור שהוענק על אומץ בשדה הקרב), במדליית האוויר, פעמיים בלגיון ההצטיינות ובמדליית השירות המצוין, במדליית השירות המצוין של הצי, במדליית השירות המצוין של חיל האוויר, במדליית השירות המצוין של משמר החופים, ופעמיים במדליית השירות המצוין של מחלקת ההגנה.
לאחר שחרורו כיהן כדירקטור במספר חברות בהן קונצרן האניוול וחברת הביטוח גארדיאן.
בדצמבר 2008 מונה על ידי נשיא ארצות הברית ברק אובמה למזכיר המחלקה לענייני חיילים משוחררים, מינויו אושר פה אחד בסנאט בינואר 2009. שינסקי התפטר מתפקידו במאי 2014 על רקע ביקורת שנמתחה עליו ועל משרדו, בדו"ח שפורסם וממנו עלו אי סדרים בנושא הטיפול הרפואי בחיילים משוחררים.
שינסקי נשוי ואב לשני ילדים. במהלך שירותו הצבאי סיים תואר שני בספרות אנגלית באוניברסיטת דיוק.
קוונטיזציה (פיזיקה)

בפיזיקה, קוונטיזציה (קְוַנְטִיזַצְיָה) (באנגלית: Quantization) הוא התהליך שבו נבנית מכניקת הקוונטים ממכניקה קלאסית או תורת שדות קוונטית מתוך תורת שדות קלאסית. ניתן גם לדבר על "קוונטיזצית שדה", כגון במשפט "קוונטיזציה של שדה אלקטרומגנטי", כאשר כאן מתייחסים לפוטונים כאל ה"קוונטים" של השדה. תהליך הקוונטיזציה הוא תהליך יסודי בפיזיקת החלקיקים, פיזיקה גרעינית, פיזיקת החומר המעובה ואופטיקה קוונטית.
היסטוריה של קוונטיזציה במכניקה > מקור הנחת הקוונטיזציה באנרגיה

הנחת הקוונטיזציה הראשונה הופיעה ב-1900, על ידי הפיזיקאי הגרמני מקס פלאנק. שלא בכוונה, גרם פלאנק למהפכה של ממש בפרדיגמה של המכניקה של הגופים הקטנים ביותר, אותם גופים אשר החושים האנושיים לא מסוגלים למדוד. מהפכה זאת החלה בהנחת חלוקת האנרגיה: פלאנק טען כי האנרגיה מחולקת למנות בדידות קטנות סופיות, ושכל אנרגיה מגיעה כמספר של מנות קטנות אלו. למנות קרא קוונטות, ובעזרת עיקרון זה פתר את בעיית קרינת הגוף השחור:
בשנת 1859–1860 הגדיר גוסטב קירכהוף, פיזיקאי פרוסי, את מודל "הגוף השחור". גוף שחור אידיאלי הוא גוף אשר סופח אליו כל קרינה אלקטרומגנטית אשר מגיעה אליו ופולט אותה לסביבה באופן אחיד, כתלות בטמפרטורת הגוף בלבד. לאחר מכן, בשנת 1879, הפיזיקאי ג'וזף סטפן הציע פתרון תרמודינמי לצפיפות האנרגיה, בעיית תיאור ספקטרום הפליטה: עוצמת הקרינה כתלות באורך הגל עבור גוף בטמפ' קבועה - נותרה ללא מענה. בשנת 1896, ויליאם וין (Wein) ניסח הצעה לפתרון שפותחה מתוך סכימה אינסופית (אינטגרל) על האנרגיות:
\langle E\rangle =\int \limits _{0}^{\infty }\displaystyle E\cdot p(E)dE
כאשר  p(E) היא צפיפות ההסתברות לפי התפלגות בולצמן. מתוך כך הגיע וין לנוסחתו (אנ'):
R(v)={\frac {2\pi }{c^{2}}}\cdot {\frac {hv^{3}}{e^{\frac {hv}{K_{B}T}}}}.
(הנוסחה מוצגת בסימון מודרני; בכתביו המקוריים של וין לא היה אזכור לקבוע פלאנק, כמובן, אלא סימון אחר α ששילב בין קבוע פלאנק לקבוע בולצמן). נוסחת וין מהווה פריצת דרך אדירה, משום שלעומת חוק ריילי-ג'ינס, נוסחתו של וין התמודדה עם הקטסטרופה באולטרה-סגול ובנוסף הניבה התאמה אמפירית עבור λT גדולים. עם זאת, בשנת 1899, צמד הנסיינים לומר ופרינגשיים במעבדתם שבמכון לחקר הקרינה בברלין מדדו את ספקטרום קרינת הגוף השחור בטמפרטורות שונות. במדידות אלו התברר כי כאשר נוסחת וין מתאימה ל-λT גדולים, עבור תדרים גבוהים (λT קטנים) יש סטייה של התיאוריה מתוצאות הניסוי.
מקס פלאנק החל בניסיון תיקון המשוואה של וין, תוך התמקדות באנטרופיה של אוסילטור. פלאנק הניח הנחה פורמלית בלבד (אליה התייחס פלאנק בתור "טריק מתמטי") אשר מניח כי חלוקת האנרגיה מתבצעת באופן באופן בדיד ולא רציף. בניגוד לווין אשר ביצע אינטגרל על כלל האנרגיות, פלאנק הניח כי האנרגיה מגיע במנות מינמאליות של  E=nhv ומכאן:
\langle E\rangle =\textstyle \sum _{n=1}^{\infty }\displaystyle {nhv\cdot p(nhv)}
מכאן הוא גזר את נוסחת פלאנק לפתרון בעיית גוף שחור:
R(v)={\frac {2\pi }{c^{2}}}\cdot {\frac {hv^{3}}{e^{\frac {hv}{K_{B}T}}-1}}.
פתרונו של פלאנק לבעיית הגוף השחור התאימה באופן מלא לתוצאות הניסוי של לומר ופרינגשהיים. פתרונו המדויק של פלאנק הוביל אותו להרהר במהות ההנחה על מנות האנרגיה הבדידות. במקור, פלאנק התייחס לחוסר הרציפות שיצר באנרגיית האוסילטור כהשערה מתמטית זמנית בלבד, ואין לייחס לו חשיבות פיזיקלית. ב-1900, כאשר פלאנק פרסם את פתרנו המהפכני, שלימים יתגלה בתור הנחה פיזיקלית בסיסית חשובה ויפהפייה, לא התייחסו להנחתו של פלאנק בצורה הזאת, אפילו לא פלאנק. פתרונו המדויק ראה שימוש ב-1902, והקהילה המדעית ראתה בו כפתרון המוסכם לבעיית קרינת הגוף השחור. יחד עם זאת, מעטים מאוד המדענים שבחרו להתייחס לשאלה "מדוע פתרונו של פלאנק נכון?".
היסטוריה של קוונטיזציה במכניקה > האפקט הפוטואלקטרי והמעבר של אנרגיה בפוטון

בשנת 1905, איינשטיין פרסם מספר עבודות, אשר לימים יקראו Annus mirabilis papers, בעיתון מדעי גרמני Annalen der Physik. בעבודתו: "Über einen die Erzeugung und Verwandlung des Lichtes betreffenden heuristischen Gesichtspunkt" - איינשטיין גזר מתוך נוסחת וין והנחות הלקוחות ממכניקה סטטיסטית את מנת האנרגיה המינימלית (quanta), כאשר כל האנרגיה של הגז מרוכזת בחלק קטן משמעותית מנפח המערכת. חישוב זה הוביל לתוצאה זהה לתוצאות של פלאנק, אך מתוך הנחות שונות. הנחות אלו הובילו את איינשטיין להאמין כי לקרינה יש אופי חלקיקי, משמע היא נישאת על גבי חלקיקים אותם איינשטיין כינה פוטונים. איינשטיין במאמרו, אשר יצא כ5 שנים לאחר פתרונו של פלאנק לקרינת גוף שחור, הקפיד לנסח את הנחותיו וקבועיו באופן שונה מפלאנק, תוך התנגדות להנחת אילוץ האנרגיה המינימלית הטבעית מתוך אמונה כי אילוץ זה סותר את הנחתו של איינשטיין כי לקרינה אופי חלקיקי והאנרגיה עוברת על גבי חלקיק הנושא אותה בשם פוטון.
הנחה כי קרינה עוברת על גבי חלקיקים היא מחשבה מהפכנית באופייה, משום שבתקופה זאת למודל הגלי של הקרינה הוכחות וקבלות רבות. ניסויים כמו "ניסוי שני הסדקים" של יאנג ותופעות גליות אחרות כמו עקיפה הראו כי לקרינה יש אופי גלי מובהק. איינשטיין היה מודע היטב לתיאוריות אלו, והיה נחוש להציג את התיאוריות שלו כ"נקודת מבט יוריסטית" והיה נחוש להראות את היתרון האמפירי של נקודת המבט שלו ולהוכיח את יעילה האמפירית של התיאוריה.
איינשטיין הסביר את האפקט הפוטואלקטרי חמוש במודל החלקיקי של האור, תוך חיזוי של הקשר  E=hv-P אשר לא נמדד בניסויים של פיליפ לנארד ב-1902.
היסטוריה של קוונטיזציה במכניקה > קוונטיזציה במודל בוהר

מודל בוהר שפורסם ב-1913 בPhilosophical magazine בשלושה חלקים, טמן בחובו שתי הנחות קוונטיות משמעותיות. הראשונה שבהן היא ההנחה כי קיימים מצבים שהם סטציונארים, משמע שמרחקו של האלקטרון מהקליפה קבוע. נוסף על ההנחה הראשונה, פלאנק קבע כי פליטה ובליעה של קרינה בספקטרום נגרמת בעקבות מעבר של אלקטרונים בין אותם מצבים סטציונארים. בוהר הצביע על חוסר ההתאמה בין גישתו לגישה הקלאסית, משום שכאן קיים איסור של האלקטרון להופיע במצב ביניים, ולא ידוע מה קורה במעבר בין המצבים. בוהר מנמק זאת בעזרת טענת הכרחיות על מנת להסביר תופעות אמפיריות שונות אשר מתרחשות בעקבות מבנה האטום.
עוצמתו של מודל בוהר היא שהפרש האנרגיות של האלקטרון קובע את תדר הקרינה הנפלטת, ומתקיים קשר בהשראת גיליו של פלאנק ואיינשטיין:  E_{i}-E_{j}=hv
בשנת 1914, לימן אישש את קווי הפליטה של אטום מימן עבור n=1 בעזרת מודל האטום של בוהר. בנוסף, בוהר הצליח לחזות בעזרת המודל שלו את הסטיות בקווים הספקטרליים בפליטה מכוכבי לכת, כאשר בוהר הסביר את המקורם בהליום ולא במימנים. בזכות התחזיות המדויקות של מודל האטום של בוהר בנושאי ספקטרוסקופיה, יציבות האטום ורטרודיקציה של תופעות עבר כמו ניסוי גייגר-מרסדן, הפך מודל בוהר למודל אשר אין הסכמה על הנחותיו, אך אמפירית מוכח כמודל המצליח לחזות מגוון רחב של תופעות באופן מדויק.
קשיים בקוונטיזציה במכניקת קוונטים ישנה > אפקט זימן

אפקט זימן, אשר התגלה בשנת 1896 על ידי פיטר זימן וקיבל בזכותו פרס נובל, הוא אפקט של שינוי בקווי ספקטרום כפונקציה של השדה המגנטי הפועל על האטום. זימן הראה ששינוי זה פרופורציונלי לשדה ומאפשר בעזרת שינוי בשדה המגנטי למדוד בדיוק רב את קווי הספקטרום ולהפך. למכניקת הקוונטים הישנה היה לא פשוט להסביר זאת אך עם התחשבות בתנע הזוויתי של האלקטרון כחלק מההמילטוניאן המערכת כאשר יש שדה מגנטי התקבל גם בעזרת הנחות קוונטיות ישנות, אך לאפקט זימן האנומלי - אשר התרחש באטומים גדולים יותר כמו הליום - לא היה היה הסבר כלל בעזרת תאוריית הקוונטים הישנה. בשנים 1920 עד 1924 מספר רב של פיזיקאים וביניהם לנדא, זומרפלד, פאולי ואיזנברג, ניסו לפתור את הבעיה, אך אף אחד מהם לא הצליח להסביר אותה במונחים קוונטיים ובאופן אשר יספק הסבר לכלל האטומים.
קשיים בקוונטיזציה במכניקת קוונטים ישנה > ניסוי קומפטון

ניסוי קומפטון, אשר נערך ב-1923 על ידי הפיזיקאי הניסונאי ארתור קומפטון, אישש את טענתו הקוונטית של איינשטיין לגבי תנע ואנרגיית הפוטון. טענה זאת סתרה את התיאוריה למבנה האטום של בוהר, אשר מהרו לפתח תיאוריה מקבילה אשר מבוססת על עקרון האוסילטורים הווירטואליים. תיאוריה זאת ביטלה את עקרון שימור האנרגיה באופן מוחלט והפכה אותו לחוק סטטיסטי. בנוסף, התיאוריה אינה סיבתית בזמן ובמרחב. תיאוריה מהפכנית זו נסתרה ב-1925 על ידי גייגר וווטלר, אשר הראו חוסר הסכמה עם ניסויים אמפיריים. למרות חוסר נכונותה, תיאוריה זאת שימשה השראה להייזנברג.
כבר בשנת 1924, הטרידו את קהילת הפיזיקאים הן הצטברות של ניסויים אנומליים והן התפשטות חוסר הסיפוק בקונספטים שהסבר להם או המבנה הלוגי שלהם לקו בחסר. מתוך כך האמון של הפיזיקאים בתאוריית הקוונטים הישנה הלך ופחת. תהליך זה, לצד הרצון להשתמש בעקרונות הקוונטים שמצאו בוהר, פלאנק ודה ברולי, גרם לקהילה המדעית – ובראשה הייזנברג ושרדינגר – לנסח מחדש תורה קוונטית אשר עקרונותיה ברורים ומובילה לפתרון הוליסטי של אותם אפקטים לא מוסברים.
קוונטיזציה במכניקת הקוונטים החדשה > מודל הייזנברג

מודל הייזנברג, אשר פרסם ורנר הייזנברג בשנת 1925 בכתב העת Zeitschrift fur Physik הוא "רה-אינטרפרטציה" של המכניקה הקלאסית. הוא לא קל לניסוח, ומבוסס על הגישה הפוזיטיביסטית שהייזנברג נקט בה. הגישה הפוזיטיביסטית מתרכזת רק בקשרים בין גדלים מדידים, ולא מייחסת משמעות לאף גודל אותו לא ניתן למדוד. בראש ובראשונה, מודל הייזנברג הוא מודל מתמטי סגור, המבוסס על מספר הנחות לוגיות ועל מספר קטן מאוד של הנחות פיזיקליות יסודיות אשר מחברות את המודל המתמטי אל התופעות הפיזיקליות אותן הוא מנסה לתאר.
בתחילת דרכו, בגלל מורכבותו המתמטית והשימוש בכלים ושפה שלא היו נפוצים בתוך קהילת הפיזיקאים המתעניינים במכניקת הקוונטים, המודל של הייזנברג לא עניין את מרביתם של הפיזיקאים למרות יתרונותיו.
למודל הייזנברג היו מספר הנחות מתמטיות אשר התבטאו בהנחת הקוונטיות - חוסר רציפות. המודל של הייזנברג מגדיר לכל מערכת פיזיקלית מצבים במרחב הילברט, אופרטורים מדידים ופונקציונלים. לכל גודל פיזיקלי יש אופטור מדידה הרמיטי, והערכים שאפשר לקבל במדידה הם הערכים העצמיים של אופרטור המדידה. הנחות אלו מצמצמות את מרחב המצבים האפשריים למדידה, שכן לכל ערך עצמי שעשוי להמדד יש מצב עצמי אליו פונקציית הגל קורסת בעת המדידה.
קוונטיזציה במכניקת הקוונטים החדשה > מודל שרדינגר

בשנת 1926, פרסם ארווין שרדינגר בכתב העת Annalen der Physik, תחת השם "Quantization and Eigenvalue Problem" את משוואת הגלים היסודית (אשר לימים נקראה משוואת שרדינגר). שרדינגר התבסס על תגליותיו של דה ברולי, אשר קשר את אורך הגל לתדר ואנרגיית החלקיק, ועומד על הקשר בין גל לחלקיקים. משם שרודינגר הניח כי האלקטרון נמצא במצב של גל עומד הוא יציב והאנרגיה שלו היא רמת אנרגיה אותה אנחנו יודעים למדוד. בנוסף, שרדינגר הציע דרך לחשב את פונקציית הגל של האלקטרון בעזרת המשוואה הפונדמנטלית שלו כאשר מציבים:  V=-{\frac {e^{2}}{r}}. למודל של שרדינגר יתרונות רבים על המודל של הייזנברג, כאשר שמשמעותי ביותר הוא ביסוס התיאוריה על עקרונות גליים, ושימוש בכלים מתמטיים שהיו מוכרים באותה תקופה לפיזיקאים תאורטיים ולכן היה משמעותית יותר קל עבורם להשתמש במשוואה על מנת להגיע לתוצאות.
למודל שרדינגר היו מספר חסרונות, כאשר המשמעותי ביותר בהם היה הקושי של שרדינגר לחשב את משוואת הגל היחסותית. חישובו של שרודינגר היה שגוי משום שלא הצליח לחזות את קבוע המבנה הדק של זומרפלד (ושרדינגר החליט שלא לפרסם את נוסחאתו היחסותית בגלל קושי זה). נוסף על החסרון של הסבר יחסותי, שרדינגר התקשה להסביר מה משמעות אותה פונקציית גל אותה אנחנו מקבלים ממשוואתו. שרדינגר הציע כי e\Psi \Psi ^{*} היא פונקציית צפיפות המטען. פיתוח של בורן מסביר את  \Psi \Psi ^{*} כפונקציה הסתברותית, אשר  \Psi \Psi ^{*}dV הוא הסיכוי של האלקטרון להופיע בחתיכת נפח  dV במיקום  {\vec {r}}. פיזיקאים רבים וביניהם פאולי, זורדן ודיראק אימצו גישה זאת.
שילוב משמעות פונקציית הגל ועקרון אורך הגל של דה ברולי מכילים את המודל של שרדינגר באופן פורמלי בתוך המודל של הייזנברג, אך הדרך בה גזר שרדינגר את משוואתו שונה מדרכו של הייזנברג.