stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סוזאן סוזאן
תקציר העלילה

רוברטה גלאס (רוזנה ארקט) היא עקרת בית משועממת הגרה בשכונה אמידה בניו ג'רזי ומחפשת אתגר בחיים. בעלה גארי (מרק בלום) הוא סוחר אמבטיות וג'קוזי אמיד ולא שם לב לרצונותיה של אשתו.
רוברטה שמה לב למודעה קטנה בעיתון ובה אלמוני מבקש נואשות להיפגש עם סוזן בבטרי פארק. סוזן הזאת היא סוזן תומאס (מדונה) והאלמוני הוא חברה ג'ים (רוברט ג'וי) המנגן בלהקת רוק. בינתיים היא מבלה באטלנטיק סיטי עם עבריין ששדד עגילים עתיקים של נפרטיטי. היא בורחת ממנו עם העגילים החבר מחוסל על ידי איש המאפיה שמתחיל לחפש אחריה. רוברטה עוקבת אחרי סוזן ורוצה להידמות לה.
ג'ים מבקש מחברו דז (איידן קווין) שישגיח על חברתו. צירוף מקרים מוזר גורם שרוברטה תקבל מכה בראש ותאבד את זכרונה. דז מוצא אותה וחושב שהיא סוזן. מתחיל ביניהם רומן אהבה.
כאן מתחיל מהלך של טעויות זיהוי. גארי מתחיל לחפש אותה בלווית אחותו לסלי (לורי מטקלף) וחברה לארי (סטיבן רייט).
רוברטה החושבת עדיין שהיא סוזן, מתחילה להופיע כעוזרת קוסם במועדון הקסם בו עבדה סוזן, בהנחייתו של ריי (ג'ון טורטורו).
רוברט בחיפושיו עולה על עקבותיה של סוזן ומזמין אותה לביתו.
העלילה מסתבכת כאשר רוברטה מתבוננת בטלוויזיה בפרסומת לאמבטיות בו מופיע בעלה וזכרונה חוזר אליה. איש המאפיה ויין נולן (ויל פטון) רודף אחריה ברחובות חשוכים מתנפל עליה ובורח כשמגיע שוטר. היא נעצרת על זנות ושוטטות ובעלה נקרא להפתעתו לשחרר אותה.
לבסוף נפגשות שתי "הסוזנות" ומתגברות על המאפיונר המבקש לשדוד את העגילים. רוברטה חוזרת לדז וסוזנה, לג'ים. שתיהן זוכות בפרס ובתהילה על החזרת העגילים העתיקים.
פשעים ועבירות קלות

| --- | --- |

 בימוי:  וודי אלן 
 הופק בידי:  רוברט גרינהאט 
 תסריט:  וודי אלן 
 עריכה:  סוזן מורס 
 שחקנים ראשיים:  מרטין לנדאו נורה אפרון ויקטור ארגו ג'רי זקס רובין ברטלט מרסדס רוהל פרד מלמד קני ונס אנה ברגר Hy Anzell פרנסס קונרוי סם ווטרסטון אנג'ליקה יוסטון אלן אלדה מיה פארו דריל האנה ג'רי אורבך וודי אלן ג'ונה גליסון קרוליין אהרן קלייר בלום Sylvia Kauders בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 מוזיקה:  פרנץ שוברט 
 צילום:  סוון ניקוויסט 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  Jack Rollins & Charles H. Joffe Productions 
 חברה מפיצה:  סרטי אוריון, נטפליקס 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  12 באפריל 1990 
 משך הקרנה:  100 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט קומדיה, סרט דרמה, סרט פשע 
 מקום התרחשות:  ניו יורק, מנהטן 
 הכנסות באתר מוג'ו:   crimesandmisdemeanors
 פרסים:  מועצת ביקורת הקולנוע האמריקנית: עשרת הסרטים הטובים ביותר 
 דף הסרט ב־IMDb
 
פשעים ועבירות קלות (אנגלית: Crimes and Misdemeanors) הוא סרטו של וודי אלן אשר יצא לאקרנים בשנת 1989. הסרט יצא בתקופה בה היה אלן בשיאו כיוצר ונחשב לאחד החשובים והעמוקים בסרטיו.
רקע

עד שנת 1989 וודי אלן זכה למספר הצלחות קופתיות וביקורתיות גדולות, ביניהן "חנה ואחיותיה" ו"שושנת קהיר הסגולה". ימי הקומדיות הקלילות שלו נוסח "ישנוני", "אהבה ומלחמה", ו"בננות" חלפו עברו, ויחד עמן גם הקומדיות הרומנטיות ה"ניו יורקיות", נוסח "מנהטן" ו"הרומן שלי עם אנני". "חנה ואחיותיה" סימן תפנית לכיוון עיסוקו בנושאים רציניים יותר. ההומור של אלן הפך להיות קודר ומריר יותר, והסגנון הקולנועי חד יותר ו"אלני" מובהק. הנטייה (המודעת או הלא מודעת) לחקות במאים אירופים כאינגמר ברגמן, פינתה את מקומה לקולנוע שהיה יותר וודי אלן - יהודי, ניו יורקי, חוקר ומוטרד. רק בדיעבד הסתברה תפנית זו ביצירתו. אלן עמד במשבר של ממש בחייו האישיים. נישואיו למיה פארו הגיעו אל קיצם, והוא התאהב בבתו החורגת - סון יי פרווין. בסרט זה, ובסרטו "בעלים ונשים" (המביא מגמות אלו לקיצוניות, תוך שימוש בחומרים מחייו האישיים של אלן, תיעודי במידת מה. וגם סגנון קולנועי קופץ ובועט), בולט משבר גיל העמידה של אלן. אלן שואל את עצמו את השאלה עתיקת היומין, האם אדם שחוטא ייענש על מעשיו, או שמא "צדיק ורע לו - רשע וטוב לו". במובנים רבים ניתן לראות בסיפור אלמנטים דומים ל"הפשע ועונשו" (שאותו נהוג לתרגם בעברית ל"החטא ועונשו"). כך גם בשם הסרט, המרמז לשמו (האמיתי) של ספרו של דוסטויבסקי, וכך גם בעלילה. אלא שלעומת התשובה מלאת החסד של דוסטויבסקי שאצלו רסקולניקוב נענש וגם חוזר בתשובה, תשובתו של ודי אלן היא תשובה של עולם פוסט ניטשיאני, ואצלו רוזנטל חומק מעונש  והקריירה שלו פורחת.
עלילת הסרט

בסרט יש שתי עלילות, השזורות זו בזו. בעלילה הראשונה, המשנית, ה"קומית", משחק וודי אלן במאי סרטי תעודה בשם קליף סטרן. קליף כושל בכל מעשיו, נישואיו מתפוררים, והוא עסוק מזה שנים בהכנת סרט תיעודי על פילוסוף בשם לואיס לוי (המבוסס על דמותו של הסופר היהודי- איטלקי פרימו לוי שנפל אל מותו באפריל 1987, שנתיים לפני צאת הסרט, ונטען כי התאבד), סרט בו איש אינו חפץ לצפות. כצעד אחרון להצלת הקריירה שלו ונישואיו, קליף מקבל את הצעתו של גיסו, במאי קומדיות לטלוויזיה בשם לסטר (בגילומו של אלן אלדה), לעשות עליו סרט תיעודי. במהלך הכנת הסרט מתאהב קליף בתחקירנית של לסטר, האלי (המגולמת על ידי מיה פארו). דמותו של לסטר מתגלה כעריץ צר מוחין, בור גס וקטנוני, הסרט שמכין עליו קליף חושף אותו במערומיו, וקליף מפוטר. בה בעת מודיעה לו האלי כי אינה יכולה להמשיך ביחסים עמו, וכי בכוונתה לצאת ללונדון. בסיומה של העלילה קורס עולמו של קליף - מסתבר שהאלי מאוהבת בלסטר והתארסה לו, אשתו משליכה אותו לטובת גבר זר, והפרופסור לוי, שעליו הכין את הסרט התיעודי, התאבד.
בעלילה ה"כבדה", המרכזית, מגיעים חייו של רופא עיניים מצליח בשם יהודה רוזנטל (בגילומו של מרטין לנדאו) למשבר. פילגשו, בגילומה של אנג'ליקה יוסטון מאיימת לחשוף את יחסיה עמו, וכן את העובדה כי מעל בכספי המרפאה בה הוא עובד. על מנת להציל את הקריירה שלו ואת נישואיו, פונה יהודה לאחיו המאפיונר (בגילומו של ג'רי אורבך), ומזמין את רציחתה של האישה. בליל הרצח הוא חומק לדירתה, מחלץ משם מכתבים אישיים על מנת להסיר מעליו את החשד, ונתקל בגוויתה. רוזנטל מוכה רגשי אשם ויגון, נזכר בחייו ובילדותו, ובערכים היהודיים שקיבל מאביו. הוא מחכה למשטרה שתתדפק על דלתו, שוקל להתוודות על פשעיו, אך לבסוף מחליט שלא לעשות כן.
הסרט מסתיים בסצנת הנישואין של בתו של רב בשם בן (בגילומו של סם ווטרסטון). הרב הוא פציינט ויועץ רוחני של רוזנטל, וכן גיסו של קליף (אחיו של לסטר הבלתי נסבל), ושניהם מוזמנים אל החתונה, מבלי שהם מכירים זה את זה. הרב, שלאורך כל הסרט נחשף כדמות אנושית בעלת ערכים נעלים, איבד במחלה את מאור עיניו, והוא רוקד עם בתו מבלי שיראה אותה. קליף זה עתה גילה כי האלי מאורסת ללסטר, והוא מסתתר באחת הפינות, מוכה יגון. שם מוצא אותו רוזנטל ומספר לו על פשעו, כביכול כרעיון לסרט שיביים קליף. רוזנטל מראה לקליף כי הוא פשע את הפשע המוחלט, הרג את אהובתו, וללא שהוא נושא בעונש. המשטרה לא תפסה אותו, חיי נישואיו נותרו שלמים, והקריירה שלו פורחת. קליף טוען כי הרוצח יהיה חייב להתוודות בשלב מסוים כי חטאו יעיק עליו (כפי שעשה רסקולניקוב, למעשה), אך רוזנטל טוען כי דברים שכאלו קורים "רק בסרטים".
פרטים טכניים, פרסים וביקורות

הסרט צולם בצבע, ואורכו 107 דקות. הוא זכה להצלחה קופתית וביקורתית, והיה מועמד בשנת 1990 לשלושה פרסי אוסקר: פרס הבמאי והתסריטאי לוודי אלן, ופרס שחקן המשנה ללנדאו. הסרט זכה בפרסים רבים: פרס מבקרי הקולנוע בלונדון, פרס מבקרי הקולנוע בארצות הברית, פרס מבקרי הקולנוע בניו יורק, ופרס גילדת הכותבים של אמריקה.
משה גלסנר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  22 בספטמבר 1975 (בן 49) 
 מדינה:  ישראל ישראל
 עיסוק:  שדרן רדיו, מגיש טלוויזיה
 מעסיק:  קול ברמה, ערוץ כנסת
 סוג כתב:  פרשן פוליטי
 קישורים חיצוניים
 טוויטר (X):  moshe_glassner
 
משה גלסנר (נולד ב-22 בספטמבר 1975) הוא שדרן רדיו ואיש תקשורת חרדי ישראלי, הגיש את המהדורה המרכזית ברדיו קול ברמה, ואת התוכנית "שחור ולבן" בערוץ כנסת.
ביוגרפיה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
בבחרותו למד בישיבת עטרת ישראל, מתגורר באלעד.
גלסנר הוא סרן במילואים, סמ"פ ביחידת המרכז לאיסוף נתוני חללים במחנה שורה.
עיתונות

גלסנר החל את דרכו בתקשורת כעורך ברשת קו עיתונות, עורך וחבר צוות ההקמה של אתר כיכר השבת, לאחר מכן שימש בתפקיד פרשן פוליטי ברדיו קול חי, שם הגיש את התוכנית "הקבינט", עד לפרישתו מקול חי ב-2014. מאז מגיש את המהדורה המרכזית ברדיו קול ברמה.
ביולי 2019 החל להגיש תוכנית בשם "שחור לבן" בערוץ הכנסת, המשודרת גם בכאן 11, יחד עם אבי בלום.
מדצמבר 2013 ועד לפברואר 2020 שימש תוך כדי עבודתו כעיתונאי, גם כיועץ תקשורת ודובר לעיריית ביתר עילית.
בספטמבר 2023 נחשף כי גלסנר משמש תחת השם הבדוי "עופר כהן", כיועץ עבור חברי מפלגת "עוצמה יהודית" ושל השר לביטחון לאומי איתמר בן גביר. בתחילה הכחיש את הטענות, אבל בהמשך הודיע גלסנר כי הוא משעה את עבודתו בערוץ הכנסת ובקול ברמה.
במהלך מלחמת חרבות ברזל החל להיות פרשן קבוע בפאנלים בערוץ עכשיו 14 וכן לכתוב טור פוליטי בעיתון מצב הרוח.
הערות שוליים

↑   ציוץ של ישי כהן ברשת החברתית אקס (טוויטר), 13 באוקטובר 2023
↑  המהדורה המרכזית עם משה גלסנר
↑  https://www.knesset.tv/tv-shows/black-and-white לקט תוכניות שחור לבן בערוץ כנסת
↑  אלכסנדר כץ, ערוץ כנסת יעלה תכנית אקטואליה - שתועבר גם ב'כיכר השבת', באתר ביזפורטל, 7 ביולי 2019
↑  משה בנימין, רגל פה, רגל שם: משה גלסנר - הפרשן של רדיו קול חי הוא גם דובר בית"ר עילית, באתר ביזפורטל, 15 בדצמבר 2013
↑   יהושע בריינר, עיתונאי בכלי תקשורת חרדי משמש יועץ פוליטי לבן גביר תחת שם בדוי, באתר הארץ, 5 בספטמבר 2023
↑   יהושע בריינר, בן גביר לעיתונאי שמסייע לח"כים בקבוצת הוואטסאפ: "עופר, נשמח למסרים כאן", באתר הארץ, 6 בספטמבר 2023
↑  רביב דרוקר, ההודעה של בן גביר שחשפה את זהות העיתונאי: "גלסנר, תפתח", באתר חדשות 13, 7 בספטמבר 2023
↑   יהושע בריינר, ערוץ הכנסת החליט לסיים את ההתקשרות עם העיתונאי שייעץ בחשאי לבן גביר, באתר הארץ, 10 בספטמבר 2023
ערך זה הוא קצרמרבנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
עוזי רבי

| --- | --- |
עוזי רבי, מאי 2008
עוזי רבי, מאי 2008
 לידה:  5 בדצמבר 1957 (בן 67) 
 מדינה:  ישראל ישראל
 
עוזי רבי (נולד ב-5 בדצמבר 1957) הוא פרופסור מן המניין, לשעבר ראש מרכז משה דיין ללימודי המזרח התיכון ואפריקה באוניברסיטת תל אביב, ומרצה ברחבי הארץ ובעולם בנושאים הקשורים לגיאופוליטיקה אזורית, ישראל והמזרח התיכון.
ביוגרפיה

עוזי רבי (נולד בשם "אוסקר" ובילדותו החליף את שמו הפרטי לעוזי) גדל בעיר רמת גן, ולמד בבית הספר "אוהל שם" במגמה המזרחנית. את שירותו הצבאי עשה בחיל המודיעין.
לימודים וקריירה אקדמית

את לימודיו הגבוהים, מהתואר הראשון ועד השלישי, עשה באוניברסיטת תל אביב: הוא למד לתואר הראשון בחוג להיסטוריה של המזרח התיכון ואפריקה, ובחוג למדע המדינה. את התארים השני והשלישי, עשה בתחום ההיסטוריה של המזרח התיכון. את עבודת הדוקטור שלו כתב בנושא 'צמיחתן של מדינות בחברות שבטיות - המקרה של סולטנות עומאן, 1970-1932', בהנחייתו של פרופסור יוסף קוסטינר. משסיים רבי את הדוקטורט, בשנת 2000, החל לעבוד כמרצה בחוג להיסטוריה של המזרח התיכון ואפריקה.
בין השנים 2004–2005 שימש כפרופסור אורח באוניברסיטת סן-דייגו, קליפורניה. בשנת 2006 הצטרף כחוקר בכיר למרכז ללימודים איראניים, שהוקם באותה שנה באוניברסיטת תל אביב.
באוקטובר 2008 מונה לראש החוג להיסטוריה של המזרח התיכון ואפריקה, ובינואר 2009 נבחר כמרצה מצטיין מטעם הרקטור לשנת הלימודים תשס"ח. במרץ 2009 מונה לראש המכון לדיפלומטיה ושיתוף פעולה אזורי באוניברסיטת תל אביב, ובאוגוסט 2010 הועלה לדרגת פרופסור חבר.
רבי משמש כפרשן לענייני המזרח התיכון בכלי התקשורת השונים ובעיתונות הכתובה. החל מ-2022 הפך לחבר קבוע בפאנל התוכנית "שישי" בחדשות 13.
במרכז תפיסתו הקביעה שישראל, בהיותה דמוקרטיה המתקיימת במרחב לא-דמוקרטי, "נלחמת מהרגע הראשון עם יד אחת קשורה מאחורי הגב".
מחקריו

עוזי רבי חוקר את ההיסטוריה המודרנית של איראן, סעודיה ושאר מדינות המפרץ הפרסי. מחקריו מתמקדים בחברות המפרץ על שני עבריו – הערבי והפרסי. רבי פרסם מחקרים רבים, המתמקדים בהיסטוריה הפוליטית והחברתית של מדינות המזרח התיכון. בצד מחקרים העוסקים במדיניות הנפט והגאופוליטיקה האזורית, פרסם רבי מחקרים אינטרדיסציפלינריים, העוסקים בשאלות על תרבות וחברה, זהות שבטית וזהות מדינתית.
מחקריו > זמן איראן

ספר זה הוא אסופת מאמרים בעריכתו של רבי, שראה אור בשנת 2008, בהוצאת הקיבוץ המאוחד. מאמרים אלה עוסקים בהיבטים שונים של המציאות האיראנית מבית ומחוץ. לצד התמקדות בבעיות הכלכלה, החברה והפוליטיקה ברפובליקה האסלאמית של איראן, מספק הקובץ שורת מאמרים העוסקים במדיניותה האזורית והבינלאומית של איראן. במסגרת אסופה זו, כתב רבי את המאמר: "הסהר השיעי: חזון איראני וחשש ערבי" (עמ' 77–98). המאמר דן בסוגיית "הסהר השיעי" ובקונפליקט המתגבר בין איראן לבין המדינות הערביות.
מחקריו > סעודיה: ממלכת נפט במבוכי הדת והפוליטיקה

זהו ספרו של רבי שיצא לאור בשנת 2007 בהוצאת האוניברסיטה הפתוחה. הספר סוקר את ההיסטוריה המודרנית של סעודיה ודן בשילוב בין נפט לפוליטיקה והדת הוהאבית. הוא מציג את סעודיה כמקרה מיוחד ושונה במזרח התיכון - נעדרת היסטוריה קולוניאלית ומתאפיינת בצמיחה אורגנית של שבטים והפיכתם למדינה מודרנית. הספר מגולל את תהליך בניית המדינה בסעודיה במהלך המאה העשרים ואת התמודדותה של ממלכת הנפט עם רצף התמורות באזור ובעולם. הספר מחדד את הדילמה הסעודית ומדגיש את מורכבות האתגרים הניצבים בפני הממלכה, בעיקר הבעייתיות הנובעת מצמיחתה של אופוזיציה אסלאמית קנאית מבית ומחוץ, והכורח המתמשך בהישענות על ארצות הברית.
מחקריו > צמיחת מדינות בחצי האי ערב ובמפרץ הפרסי

ספר זה "The Emergence of States in Tribal Societies", ראה אור בשנת 2006 ומציג את המקרה הפרטי של סולטנות עומאן, מדינה שהייתה חבויה במשך שנים באגפיו הנידחים של המזרח התיכון. הספר חושף את בניית המדינה בעומאן ואת דרך השתלבותם של השבטים בה, וככזה הוא מהווה מדריך לתהליכים של בניית מדינות בחברות שבטיות. עוד מבליט הספר את עברה המפואר של עומאן - מדינה בעלת עבר של מעצמה ימית בקנה מידה אזורי וכזו שלא הייתה מחוברת תרבותית לעולם הערבי, אלא לתת-היבשת ההודית – ואת הדיאלוג המתנהל בין העבר המיתולוגי לבין צרכיה של המציאות המשתנה במפרץ הפרסי והאוקיינוס ההודי.
מחקריו > בחזרה לעתיד: המזרח התיכון בצל "האביב הערבי"

ספרו "בחזרה לעתיד" (רסלינג), שיצא בשנת 2016 והפך לרב-מכר למשך מספר חודשים עם יציאתו לאור, עוסק במזרח התיכון שלאחר "האביב הערבי" ומציע כלי חשיבה חדשים להבנת הגאופוליטיקה שנוצרה במזרח התיכון. האביב הערבי הביא לטשטוש גבולות מדיניים, התמוטטות של מבנים שלטוניים ברחבי האזור ועלייתם של כוחות מיליטנטיים צמאי כוח. על רקע כל אלה, צמח ארגון 'המדינה האסלאמית', שהחריף עוד יותר את הסכסוך בין האסלאם השיעי לאסלאם הסוני. ספרו של רבי תורם לעיון מחודש במפת המזרח התיכון על כלל היבטיה - דמוגרפיים, תרבותיים, חברתיים, טריטוריאליים ופוליטיים. בשל הפופולריות שלו והניתוח הרלוונטי שהוא מציע למזרח התיכון, ספר זה נכנס גם לרשימת הספרים המומלצים של מאקו בחודש יציאתו.
מחקריו > The Return of the Past - State, Identity and Society in the post-Arab Spring Middle East

ספרו החדש (2019) של רבי, The Return of the Past, בהוצאת Lexington Books פורסם בעיצומם של שינויים דרמטיים המתחוללים במזרח התיכון, כשהאזור הערבי עומד במרכזם. אירועי "האביב הערבי" עוררו שינוי משמעותי בגאופוליטיקה ובתרבות הפוליטית של מדינות וחברות במזרח התיכון. פרדיגמות שהוגדרו בעבר במסגרת לימודי המזרח התיכון ומדעי החברה לא הצליחו לתפוס את השינויים הטקטוניים בפוליטיקה הערבית. התרעמות מצד העם הערבי, לאחר דורות של משטרים סמכותיים, הגיעה לשיאה בהפגנות עממיות שהביאו להדחת משטרים אלה. בשילוב עם שינויים פוליטיים אלה, עבר האזור תהליך של מהפך חברתי-פוליטי משמעותי, אולי החשוב ביותר מאז הקמתן של מדינות הלאום המודרניות לאחר מלחמת העולם הראשונה. הסערה שחווה העולם הערבי עדיין בעיצומה - ולכך יש השלכות ארוכות טווח על המזרח התיכון במאה ה-21. ספר זה מבקש לחשוף את הקורא לכמה מ"סודות" המזרח התיכון המשתנה ולאפשר מבט מאוזן יותר על ההתפתחויות באזור.
ספרים שכתב

The Emergence of States in Tribal Societies: Oman Under Sa'id bin Taymur, 1932-1970 (Sussex, 2006)
סעודיה: ממלכת נפט במבוכי הדת והפוליטיקה (האוניברסיטה הפתוחה, 2007)
תימן - אנטומיה של מדינה כושלת (הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2014)
בחזרה לעתיד: המזרח התיכון בצל 'האביב הערבי' (הוצאת רסלינג, 2016)
דאעש וחזון המדינה האסלאמית, יחד עם מיכאל ברק (הוצאת רסלינג, 2021)
The Return of the Past - State, Identity and Society in the post-Arab Spring Middle East (Lexington Books, 2019)
ספרים בעריכתו

זמן איראן (הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2008)
International Intervention in Local Conflicts: Crisis Management and Conflict Resolution Since the Cold War (I.B. Tauris, 2010)
Tribes and States in a Changing Middle East (Hurst, 2016)
הערות שוליים

↑  ראיון ל'מגזין מעברים', 2 אוגוסט 2024
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007299518605171  BIBSYS: 8025706  BnF: cb15911915c (data)  GND: 1137873981  ISNI: 0000 0000 8149 4452  LCCN: no2001002693  NTA: 308358422  SUDOC: 119951258  VIAF: 69267859   WorldCat (עם VIAF): 69267859
ג'ונדאללה

| --- | --- |
סמל ג'ונדאללה
 תקופת הפעילות:  2003–2012 (כ־9 שנים)
 אידאולוגיה:  הג'יהאד הסלפי, לאומיות בלוצ'ית
 קבוצות אתניות:  אסלאם סוני
 מייסדים:  עבד אל-מלכ ריג'י (נהרג)
 מנהיגים:  עבד אל-מלכ ריג'י (נהרג) אל-חאג' מוחמד דחיר בלוח
 אזורי פעילות:  סיסתאן ובלוצ'סתאן
 מדינה:  איראן 
 חברים:  700–2000
 בעלי ברית:  אל-קאעידה אל-קאעידה
 מתנגדים:  איראן איראן
 
ג'ונדאללה (בערבית: جندالله, המשמעות: "חיילי אללה", מוכר גם בשם: תנועת ההתנגדות של העם האיראני) הוא ארגון טרור בלוצ'י-סוני הפועל בפרובינציית סיסתאן ובלוצ'סתאן באיראן, וכן במחוז בלוצ'יסטן הפקיסטני הסמוך למחוז סיסתאן ובלוצ'סתאן האיראני (שתיהן בחבל הארץ בלוצ'יסטן). ארגון ג'ונדאללה הוקם בשנת 2002 במטרה להגן על המיעוט הבלוצ'י, שהוא סוני, מפני האפליה באיראן (שהיא מדינה בעלת רוב שיעי), בעיקר במחוז סיסתאן ובלוצ'סתאן. הממשלה, מצדה, טוענת כי הארגון עומד מאחורי פיגועים רבים בשנים האחרונות, מאשימה את הארגון בקשר לאל-קאעדה, ומאשימה את פקיסטן, ישראל, בריטניה וארצות הברית בתמיכה בארגון, בניסיון לערער את יציבות המדינה.
פעילות הארגון

בלוצ'יסטן, החבל הבלוצ'י, מתפרס על פני חלקן הדרומי של איראן, פקיסטן ואפגניסטן, וכל האזורים הללו שואפים לחירות, לאחדות ולהקמת מדינה בלוצ'ית עצמאית. באפגניסטן ובפקיסטן הם זוכים לאוטונומיה, בעיקר בשל העובדה ששתי מדינות אלה אינן מתפקדות, בעוד שאירן מדכאת את הבלוצ'ים.
הארגון כולל כמה מאות לוחמי גרילה המבצעים תקיפות מעבר לגבול לתוך איראן נגד כוחות צבא איראניים ואנשי מודיעין. הוא מצויד ברובי סער, רימונים ומספר תותחי נ"מ. לטענת אנשי הארגון, הם הרגו עד כה יותר מ-400 חיילים איראנים במבצעי גרילה. אף על פי שלארגון יש רק כמה מאות לוחמים מאומנים, הארגון טוען כי בעזרת המערב יש בכוחו לנצח את צבא איראן. ארצות הברית שמרה על קשר קרוב עם הארגון עד 2001, אז ניתקה את הקשר בתמורה להבטחה איראנית להחזיר הביתה איש צוות אוויר אמריקני שנאלץ לנחות בשטחה במהלך התקיפות באפגניסטן. דרך פעולה נוספת של הארגון היא התנקשות במנהיגים איראנים.
ב-10 באוגוסט 2008 עצרו שלטונות איראן את איש הדת הסוני הבכיר, אחמד נארואי. המעצר נועד ללחוץ על ארגון ג'ונדאללה לשחרר את חיילי משמרות המהפכה ששבה. נארואי ואנשי דת סונים נוספים סירבו לדרישת שלטונות איראן להוציא פסק הלכה הקורא לג'ונדאללה וליתר הקבוצות הסוניות החמושות להניח את נשקם, לשחרר את השבויים האיראנים ולחדול מפעילותם נגד המשטר.
ב-23 בפברואר 2010, הרשויות באיראן עצרו את מנהיג הארגון עבד אל-מלכ ריג'י. הוא נעצר במהלך טיסה מדובאי לקירגיזסטן. ריג'י קיבל סיוע מארצות הברית, ושהה בבסיס צבאי אמריקאי יממה לפני שנתפס, שם זייפו לו דרכון אפגני. לאחר מעצרו של ריגי מינה הארגון מנהיג חדש, אל-חאג' מוחמד דחיר בלוח, שהבטיח כי "הג'יהאד נגד הכובש האיראני יימשך".
במאי 2010 הוצא להורג אחיו של מנהיג הארגון, עבד אל-חמיד, שהיה פעיל בג'ונדאללה. הוא נעצר בפקיסטן ב-2008 והוסגר לאיראן.
ב-20 ביוני 2010, ריגי הורשע ב-79 סעיפים של פשעים שונים, ביניהם רצח, חטיפה, פיצוץ מטענים במקומות ציבוריים, שוד ועוד רבים אחרים. כיאה למשפט האיראני המזורז, ריגי הופיע בפעם הראשונה בבית המשפט שלושה שבועות לפני ההרשעה, כאשר התובעים האיראנים דרשו לגזור עליו את עונש המוות. ריגי הודה בכל המיוחס לו, טען כי הוא מקושר למוסד הישראלי ול-CIA האמריקאי וביקש מהשלטונות שיחוסו עליו. ראש הרשות השופטת, אייתוללה סאדק לריג'אני, סירב לחון אותו ודן אותו למוות.
בתחילת אוקטובר 2010 חטף הארגון את אחד מבכירי תוכנית הגרעין האיראנית, אמיר חוסיין שיראני, יליד 1971. בתמורה דורש הארגון את שחרורם של 200 מפעילי הארגון, היושבים בבתי הכלא באיראן. לטענת דובר הארגון, הבכיר האיראני פירט בהודאתו בחקירה שמות של חברות איראניות המעורבות בתוכנית הגרעין. כמו כן הוא מסר שמות ופרטים של אתרי גרעין איראניים עליהם לא נודע בעבר. אם איראן לא תיענה לדרישת הארגון מאיים הדובר, הארגון יפרסם את הודאתו של הבכיר האיראני - כך שכל העולם ידע את האמת על תוכנית הגרעין האיראנית.
באוקטובר 2010 האו"ם דן באפשרות להכליל את הארגון ברשימת הטרור של ארגון האו"ם, בגלל קשריו של הארגון עם אל-קאעדה והטליבאן.
פעילים בולטים

אל-חאג' מוחמד ט'אהר בלוץ', מנהיג הארגון - לאחר מעצרו של ריגי מינה הארגון את ט'אהר בלוץ' למנהיג הארגון החדש.
עבד אל-מאלכ ריגי, מנהיג הארגון לשעבר - הוצא להורג באיראן בחודש יוני 2010
עבד אל-חמיד - אחיו של מנהיג הארגון, שהיה פעיל בג'ונדאללה. הוא נעצר בפקיסטן ב-2008 והוסגר לאיראן. במאי 2010 הוצא להורג באיראן
עבד אל-ראוף ריגי - דובר הארגון
פיגועים בולטים

יוני 2005: חטיפת אנשי צבא איראנים
דצמבר 2005: הארגון תקף שיירה של הנשיא אחמדיניג'אד בכביש המהיר של חבל סרוואן. בהתקפה נהרג אחד מאנשי הביטחון של הנשיא.
דצמבר 2006: הארגון נטל אחריות על חטיפתם של שבעה חיילים איראנים באזור. החמושים הסונים איימו להרוג את החיילים אם לא כל חבריהם לארגון לא ישוחררו מבתי הסוהר באיראן. לאחר כחודש שוחררו החיילים ככל הנראה לאחר משא ומתן.
ינואר 2007: סדרת פיצוצים כנגד מטרות שלטון ברחבי מחוז סיסתאן ובלוצ'סתאן
פברואר 2007: פיצוץ מכונית תופת ליד אוטובוס של משמרות המהפכה שבו נהרגו 18 בני אדם.
פברואר 2009: הארגון לקח אחריות על מתקפה שהביאה למותם של 12 אנשי משמרות המהפכה שנסעו באוטובוס בעיר האיראני זהדאן. לפי הודאות שפורסמו בטלוויזיה האיראנית, כמה חשודים הודו כי הם חברי ג'ונד אללה וכי הם אומנו במקום סודי בפקיסטן.
15 ביולי 2009 - הארגון לקח אחריות לביצוע פיגוע התאבדות כפול בפתח מסגד שיעי בעיר זהדאן, בירת מחוז סיסתאן ובלוצ'סתאן שבדרום מזרח איראן. בפיגוע נהרגו לפחות 25 שיעים ויותר מ-100 נפצעו. בהרוגים גם חברים במשמרות המהפכה. בהודעת הארגון נאמר כי ההתקפה היא תגובה על הוצאתו להורג של מנהיג הארגון, עבְּדוּל-מאלֶכ רִיגִי, בחודש יוני וכי היא כוונה נגד התכנסות של אנשי משמרות המהפכה. בעקבות הפיגוע הוצאו להורג בתלייה 13 מחברי הארגון בחודש יולי 2010.
18 באוקטובר 2009: הארגון ביצע פיגוע במחוז סיסתאן ובלוצ'סתאן כנגד צמרת הפיקוד של משמרות המהפכה האיראניים שהגיע לביקור בעיר פישאן בדרום-מזרח איראן הקרובה לגבול פקיסטן. בפיגוע נהרגו 15 בכירים במשמרות המהפכה האיראניים. אחד מהבכירים שנהרגו הוא גנרל נור עלי שושתרי, סגן מפקד הכוחות הקרקעיים של משמרות המהפכה. הרוג נוסף הוא מפקד מחוז סיסתאן ובלוצ'סתאן של משמרות המהפכה, מוחמד זאדה. כמו כן, בפיגוע נהרגו 40 אזרחים איראנים. לראשונה, המפגע הגיע מן החלק הבלוצ'י שבשלטון פקיסטן. בתגובה ב-25 בנובמבר עצרו שלטונות איראן שבעה פעילים בארגון.
15 ביולי 2010: ארגון לקח אחריות על פיגוע התאבדות כפול בעיר זהדאן בדרום-מזרח איראן. בפיגוע נהרגו 28 בני אדם ונפצעו למעלה מ-306. בין הנפגעים היו גם אנשי משמרות המהפכה. שני הפיצוצים אירעו מחוץ למסגד הגדול בעיר הבירה של מחוז סיסתאן ובלוצ'סתאן, הגובל בפקיסטן.
15 בדצמבר 2010: הארגון ביצע פיגוע במסגד שיעי בעיר ג'ובהאר שבמחוז מחוז סיסתאן ובלוצ'סתאן באיראן. בפיגוע נהרגו 39 בני אדם ולמעלה מ-100 נפצעו.
22 בספטמבר 2013: הארגון ביצע פיגוע התאבדות כפול בלב כנסייה עתיקה בצפון-מערב פקיסטן. בפיגוע נהרגו לפחות 78 בני אדם ונפצעו מעל 141.
הערות שוליים

↑  מה חדש? סיכום יומי 12.8.2008, אתר ממרי, 12 באוגוסט 2008
↑  סוכנויות הידיעות, איראן: עצרנו את מנהיג ארגון המורדים הסוני, nrg, תאריך 23/2/2010
↑  AFP, איראן הוציאה להורג את מנהיג ארגון ג'ונדאללה, באתר ynet, 20 ביוני 2010
↑  איראן הוציאה להורג את אחיו של מנהיג ארגון המורדי הסוני ג'ונדאללה, באתר ynet, 24 במאי 2010
↑  תלם יהב, אירן: מנהיג הסונים הוצא להורג בתלייה, באתר News1 מחלקה ראשונה, 20 ביוני 2010
↑  "בכיר בתוכנית הגרעין האיראנית הודה: 'רוצים פצצת גרעין'", חדשות 2, 10.10.10
↑  סוכנויות הידיעות, מתקפת טרור באיראן: ארגון ג'ונדאללה לקח אחריות, הארץ, 16 ביולי 2010
↑  סוכנויות הידיעות, דיווח: ארגון סוני קיבל אחריות לפיגוע באיראן, nrg, תאריך 18/10/2009
↑  שלטונות איראן עצרו שבעה פעילים בארגון הסוני החמוש ג'ונד אללה, המרכז הירושלמי לענייני ציבור ומדינה, 26 בנובמבר 2009.
↑  ירון זילברשטיין וניר יהב, אירן: 6 בכירים במשמרות המהפכה נהרגו בפיגוע, וואלה, 18 באוקטובר 2009
↑  הפיגוע באיראן: הארגון הסוני ג'ונדאללה לקח אחריות, נענע 10, 15/12/2010
מגלודון

| מגלודון |
| --- | --- |
  מודל של מלתעות המגלודון מהמוזיאון האמריקאי לתולדות הטבע.
תקופה
סוף האוליגוקן-תחילת הפליסטוקן, 28–1.5 מיליון שנה לפני זמננו PreЄ Є O S D C P T J K Pg N       
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
תת־מערכה:: בעלי חוליות
מחלקה:: דגי סחוס
על־סדרה:: דמויי כריש
סדרה:: דמויי-עמלץ
משפחה:: עמלציים/אוטודונטיים
סוג:: אוטודוס
מין:: מגלודון
שם מדעי
 Carcharodon Megalodon ‏אגסי, 1843

מגלודון (שם מדעי: Otodus megalodon; מיוונית: μεγάλος megalos – גדול ו-οδοντος odontos – שן, כלומר "שן גדולה") הוא מין פרהיסטורי של כריש מהסוג אוטודוס במשפחת האוטודונטיים, שחי מתקופת מיוקן עד תקופת פליסטוקן, לפני כ-23 עד כ-3 מיליון שנים.
המגלודון ידוע בעיקר בשל שרידי השלד שלו, המעידים על כריש ענק ממדים, שאורכו בין 16 ל-28.3 מטרים. המגלודון נחשב לכריש הגדול ביותר שחי אי-פעם, ולבעל החיים בעל עוצמת הנשיכה החזקה ביותר אי-פעם. עדויות ממאובנים מאשרות כי המגלודון היה קוסמופוליטי. המגלודון היה טורף-על ומסימני נשיכה של שיניו, שנמצאו על מאובנים של קורבנותיו, עולה כי הוא טרף בעלי חיים ימיים ענקיים.
מציאתו > שיניו

לפי אנשים שחיו ברנסאנס, מאובנים של שיניים משולשות גדולות נמצאו לעיתים קרובות. מקורות קדומים, כגון פליניוס הזקן בספרו תולדות הטבע, שיערו שאבנים אלה נפלו מהשמיים או מהירח. אחרים, בעקבות המקורות הקדומים, סברו כי המאובנים גדלו באופן טבעי בתוך הסלעים. לדוגמה, אתנסיוס קירכר, ייחס את המאובנים ל"תכונת ההתאבנות המופצת בכל גוף הגאוקוסמוס", המיוחסת למאפיין פנימי של כדור הארץ, ובכך ייצג את הגישה האריסטוטלית. גישות אלה התבררו כמוטעות, כאשר בשנת 1667 זיהה חוקר הטבע הדני ניקולאוס סטנו את המאובנים כשיני כריש עתיקות (שאותן תיאר בציור מפורסם לאחר הגילוי). הוא העלה את ממצאיו על הכתב בספר, "האלמנטים של תורת השרירים" (Elementorum Myologiae Specimen), שהכיל, בין היתר, גם איור של שן המגלודון.