stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
משפט פליק

פרידריך פליק בעת מתן גזר דינו (1947)
משפט פליק, ובשמו הרשמי: ארצות הברית נגד פרידריך פליק ואח' (באנגלית: The United States of America vs. Friedrich Flick, et al., היה החמישי מבין שנים-עשר משפטי נירנברג הנוספים אשר התקיים בבית דין צבאי אמריקאי שישב בהיכל הצדק בנירנברג, גרמניה, עם תום מלחמת העולם השנייה. היה זה הראשון מבין שלושה משפטים של תעשיינים בולטים בתקופת גרמניה הנאצית אשר שיתפו פעולה עם הממשל הנאצים בתקופת המלחמה. שני המשפטים האחרים אשר עסקו בתעשיינים נאצים היו משפט אי גה פארבן ומשפט קרופ.
הנאשמים במשפט זה היו פרידריך פליק וחמישה מנהלים בולטים בקבוצת החברות של פליק (בגרמנית: Flick Kommanditgesellschaft; בראשי תיבות: Flick KG). האישומים היו העסקת כוח אדם בתנאי עבדות וביזה. פליק ומנהלו הבכיר ביותר, אוטו שטיינברינק, הואשמו אף בחברות ב"מעגל החברים של היינריך הימלר". מעגל החברים היווה קבוצה של תעשיינים ובנקאים גרמנים רבי השפעה - אשר נוסד בשנת 1932 על ידי וילהלם קפלר ואשר עליו השתלט הימלר בשנת 1935- למטרת מתן תמיכה כלכלית לנאצים. חבריו תרמו מדי שנה כמיליון רייכסמרק אשר עמדו בחשבון מיוחד לרשותו של הימלר.
שופטי בית הדין במשפט פליק היו צ'ארלס ב. סירס, נשיא בדימוס של בית המשפט לערעורים במדינת ניו יורק, ויליאם סי. כריסטיאנסן, שופט בדימוס של בית המשפט העליון של מינסוטה, פרנק נ. ריצ'מן, שופט בדימוס של בית המשפט העליון באינדיאנה, וריצ'רד ד. דיקסון, אשר שימש שופט מחליף והיה שופט בדימוס של בית המשפט העליון בקרוליינה הצפונית.
התובע הראשי במשפט היה בריגדיר גנרל טלפורד טיילור. כתב האישום הוגש לבית המשפט ב-8 בפברואר 1947 ותוקן ביום 18 במרץ 1947. המשפט נפתח ב-19 באפריל והתנהל עד 22 בדצמבר 1947. פרידריך פליק נידון לשבע שנות מאסר, שני נאשמים נוספים נידונו לתקופות מאסר קצרות יותר, ושלושת הנאשמים הנותרים זוכו בדין.
האישומים

פשעי מלחמה ופשעים נגד האנושות בכך שהשתתפו בהגליית ובשיעבוד לעבדות של אוכלוסיות אזרחיות בארצות ובטריטוריות אשר היו תחת כיבוש מלחמתי או בשליטת גרמניה הנאצית, וכן של אסירים במחנות ריכוז, ובשימוש בכוח אדם בתנאי עבדות במכרות ובבתי החרושת של פליק.
פשעי מלחמה ופשעים נגד האנושות בביזת אזורים כבושים, החרמת מפעלים במערב (צרפת) ובמזרח (פולין ורוסיה).
פשעים נגד האנושות בהשתתפות וברדיפה אחר יהודים ובאריזציה של רכושם.
חברות במפלגה הנאצית וב"מעגל החברים של הימלר".
חברות בארגון פשע, האס אס.
הנאשם טרברגר לא הועמד לדין באישום מספר 2. פליק, שטיינברינק וקלטץ' הועמדו לדין באישום מספר 3, פליק ושטיינברינק הועמדו לדין באישום מספר 4, בעוד שרק שטיינברינק, אשר היה קצין בכיר (Brigadeführer) באס אס, הועמד לדין באישום מספר 5. זאת לאחר שבית הדין הצבאי הבינלאומי במשפטי נירנברג קבע כי האס אס הוא ארגון פשע.
הנאשמים

| שם | תפקיד | גזר דין |
| --- | --- | --- |
| פרידריך פליק (Friedrich Flick) | תעשיין גרמני, אחד מעשירי גרמניה, מבעלי תאגיד התעשייה פליק. חבר נשיאות מועצת תעשיית הברזל של הרייך. | 7 שנות מאסר בהפחתת תקופת מעצרו. מת בשנת 1972. |
| אוטו שטיינברינק (Otto Steinbrinck) | תעשיין גרמני, מבכירי תאגיד פליק. אחראי לניצול מכרות הפחם ותעשייה כבדה במערב אירופה הכבושה לטובת כלכלת גרמניה הנאצית. חבר נשיאות מועצת תעשיית הפחם של הרייך. | 5 שנות מאסר בהפחתת תקופת מעצרו. מת בשנת 1949. |
| ברנהרד וייס (Bernhard Weiss) | תעשיין גרמני, אחיינו של הנאשם פליק, מראשי תאגיד פליק. | שנתיים וחצי מאסר. מת בשנת 1973. |
| אודילו בורקהרט (Odilo Burkart) | מנהל כללי של תעשיית הנשק בתאגיד פליק | זוכה |
| קונראד קלטץ' (Konrad Kaletsch) | מבכירי המנהלים בתאגיד פליק, התמקד בתחום תעשיות הנשק. אחראי לתרומות התאגיד לאס אס. | זוכה |
| הרמן טרברגר (Hermann Terberger) | עורך דין, מנהל בכיר בתעשיות פליק, התמקד בתחום תעשיות הנשק. | זוכה |
שטיינברינק מת בשנת 1949 בעודו בכלא. פרידריך פליק וברנהרד וייס ריצו רק תקופות קצרות במאסר ושוחררו בחנינה. עושרו המופלג של פרידריך פליק לאחר שחרורו רק הלך וגדל והוא היה לאדם העשיר ביותר בגרמניה המערבית בתקופת המלחמה הקרה. בין השאר, היה מבעלי תאגיד דיימלר-בנץ. הרשעתם של פליק ואחיינו וייס הוצנעה בגרמניה בשנים שלאחר משפטי נירנברג והם זכו לעיטורים ולכבוד במולדתם.
הערות שוליים

↑  תעשית י.ג. סיפקה את הגזים לאושוויץ, הַבֹּקֶר, 7 במרץ 1947
↑  משפט אילי פלדה גרמניים, קול העם, 20 באפריל 1947
↑  אילי הון גרמנים — פושעי מלחמה — נידונו לענשים קלים ע"י בית דין אמריקאי, קול העם, 23 בדצמבר 1947
| סדרת משפטי נירנברג |
| --- | --- | --- |
| המשפט הראשי | משפט פושעי המלחמה בנירנברג |  |
| משפטי נירנברג הנוספים | משפט הרופאים בגרמניה • משפט מילך • משפט השופטים בגרמניה • משפט פוהל • משפט פליק • משפט אי גה פארבן • משפט בני הערובה • משפט RuSHA • משפט האיינזצגרופן • משפט קרופ • משפט השגרירים • משפט הפיקוד העליון |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007536034705171  GND: 4226691-9  LCCN: sh85049102
נקודת אולדן

|  נתונים גאוגרפיים |
| --- | --- |
 קואורדינטות:  66°48′00″S 142°01′59″E﻿ / ﻿66.8°S 142.033°E﻿ / -66.8; 142.033
 נתונים מדיניים
  (למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומינקודת אולדן(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומינקודת אולדן
 
נקודת אלדן (באנגלית: Point Alden) היא לשון יבשה מכוסה קרח בחוף ג'ורג' החמישי, בארץ ג'ורג' החמישי, שבאנטארקטיקה.
בלשון היבשה סלעים חשופים הבולטים מעל הקרח.
הנקודה מהווה את הצד המערבי של הכניסה למפרץ קומונוולת', וכן את נקודת ההפרדה בין חוף אדלי, וחוף ג'ורג' החמישי.
היסטוריה > גילוי ומיפוי הנקודה

הנקודה התגלתה ב-30 בינואר 1840 על ידי משלחת החקר של ארצות הברית, בפיקודו של לוטננט צ'ארלס וילקס.
היסטוריה > מקור השם

וילקס קרא ללשון היבשה על שמו של לוטננט ג'יימס אולדן (James Alden), שהיה קצין בספינת הדגל של משלחת החקר - האוניה וינסנס (Vincennes).
לקריאה נוספת

• Defense Mapping Agency  1992, , P 412
• Kurt Stüwe, Robin Oliver, , Precambrian Research Volume 43, Issue 4, June 1989, Pages 317-334, https://doi.org/10.1016/0301-9268(89)90063-6
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7  מידע גאוגרפי והיסטורי
נקודת איסוף

| --- | --- |

כרזת הסרט בעברית
 בימוי:  רוזלין בוש 
 הופק בידי:  אליין גולדמן 
 תסריט:  רוזלין בוש 
 שחקנים ראשיים:  ז'אן רנו גד אלמלח מלאני לורן
 צילום:  דיוויד אונגרו 
 מדינה:  צרפת 
 חברה מפיצה:  נטפליקס 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  10 במרץ 2010
 משך הקרנה:  115 דק' 
 שפת הסרט:  צרפתית 
 סוגה:  סרט היסטורי, סרט דרמה, סרט מלחמה 
 תקציב:  20,000,000 יורו
 הכנסות:  25,097,060 יורו
 www.larafle-lefilm.com
 דף הסרט ב־IMDb
 
נקודת איסוף (צרפתית: La Rafle) הוא סרט דרמה צרפתי משנת 2010 בבימויה של רוזלין בוש ובהפקתו של אלן גולדמן, המתאר את פרשת גירושם של היהודים מפריז בתקופת מלחמת העולם השנייה ושילוחם למחנות ההשמדה ("מצוד ולודרום ד'איבר"). הסרט מבוסס על אירועים אמיתיים ומתמקד בסיפורו של ילד אחד, משפחתו וחבריו ובסיפורה של אחות נוצרייה שסייעה ליהודים.
הסרט יצא לאקרנים בצרפת ב-10 במרץ 2010 וזכה להצלחה רבה. בישראל הוקרן הסרט לראשונה ב-8 ביולי 2010 בפתיחת פסטיבל ירושלים בהשתתפות הבמאית והשחקנים.
תקציר העלילה

משפחת וייסמן כוללת את יוסף (ג'ו) ויסמן בן ה-11, את הוריו שמואל ושרה ושתי אחיותיו הגדולות שרלוט וראשל. המשפחה מתגוררת בפריז, אליה הגיעו שמואל ושרה וייסמן מפולין לפני שנים רבות. עלילת הסרט נפתחת ביוני 1942, כאשר בצרפת שולטים הנאצים ובדרום המדינה שולטת ממשלת הבובות של משטר וישי המשתפת פעולה עם הנאצים. היהודים מצווים לענוד טלאי צהוב ומוטלות עליהם הגבלות שונות שהולכות ומחמירות עם הזמן.
משפחת ויסמן מנסה להסתגל למצב החדש בתקווה שהמלחמה תסתיים והם יחזרו לחיות בצורה רגילה, אולם בחשאי מתנהלות ההכנות לגירוש יהודים מצרפת.
בבוקר ה-16 ביולי 1942 מגורשת משפחת וייסמן יחד עם שכניהם ו-13,000 יהודים נוספים לאצטדיון מרוצי האופניים בפריז, ולודרום ד'איבר, על ידי המשטרה הצרפתית, שם הם מחכים לגורלם, תוך שהם סובלים מצפיפות קשה, כמעט ללא מזון ומים וללא תנאים סניטריים. על השירותים הרפואיים באצטדיון מופקד ד"ר שיינבאום, רופא יהודי, ואיתו מספר מצומצם של אחיות מהצלב האדום, בהם גם אנט מונוד, אחות נוצרייה צעירה שמזדהה עם סבלם ומחליטה להצטרף אליהם למחנה הריכוז בון-לה-רולאנד, אליו הם מועברים כעבור כמה ימים. לאחר מספר שבועות במחנה הריכוז נשלחים המבוגרים מזרחה, למחנות ההשמדה בפולין, ובמחנה נשארים הילדים. ג'ו וייסמן מצליח להימלט יחד עם ילד נוסף. שאר הילדים נשלחים "מזרחה" (למחנות ההשמדה).
בסרט מוצגות תגובות מחאה שונות של תושבי פריז ביחס לאפליית היהודים ופעולות רבות של סיוע והצלה, לצד תגובות אנטישמיות.
צוות השחקנים

ז'אן רנו - ד"ר דוד שיינבאום, רופא יהודי
גד אלמלח - שמואל וייסמן, אביו של ג'ו וייסמן
מלאני לורן - אנט מונוד, אחות נוצרייה
הוגו לאברדז - יוסף (ג'ו) וייסמן
רפאל אגוגה - שרה וייסמן, אמו של ג'ו וייסמן
איוואן פנייה - מולר
יצירת הסרט וביקורות

צילומי הסרט התחילו במאי 2009 ונמשכו 13 שבועות בהשתתפות 9,000 ניצבים. מבנה האצטדיון ששימש כנקודת איסוף ומחנה הריכוז שוחזרו בהונגריה עבור צילומי הסרט. הבסיס לתסריט נכתב על פי עדויות שגבתה הבמאית מג'ו ויסמן ואנט מודו במהלך התחקיר לסרט.
מבקר הקולנוע אורי קליין עינה את הסרט "מלכודת דבש נטולת עוצמה רגשית".
הערות שוליים

↑  נירית אנדרמן, ז'אן רנו חש קירבה ליהדות, באתר הארץ, 12 ביולי 2010
↑  טל לוין, עכבר העיר, נקודת איסוף הוא סרט הפתיחה בפסטיבל הקולנוע ירושלים, באתר הארץ, 16 ביוני 2010
↑  מבקר הקולנוע מאיר שניצר טען כי הסרט אינו מדייק בפרטים ההיסטוריים ומציג באופן מרוכך את מעורבות העם הצרפתי במעשים המתוארים בו מאיר שניצר, נקודה שחורה: ביקורת על "נקודת איסוף", באתר nrg‏, 24 ביולי 2010
↑  אורי קליין, "נקודת איסוף": יצירה שעדיף למחוק מהזיכרון, באתר הארץ, 20 ביולי 2010
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BNE: XX5548300  BnF: cb16713591n (data)  LCCN: no2011001157  VIAF: 305312232   WorldCat (עם VIAF): 305312232
נקודת אוכף

נקודת אוכף על גרף הפונקציה  \,z=x^{2}-y^{2} (באדום)
נקודת אוכף בין שתי גבעות, בהצטלבות קו הגובה שבצורת הספרה 8
במתמטיקה, נקודת אוכף היא נקודה בתחום של פונקציה של שני משתנים שהיא נקודה יציבה (כלומר, הגרדיאנט שלה מתאפס), אך אינה מהווה נקודת קיצון מקומית. בנקודה כזו, המשטח ידמה לרוב לאוכף אשר מתעקם למעלה בכיוון אחד, אך מתעקם למטה בכיוון אחר (כמו מעבר הרים). בטופוגרפיה, אם נסתכל על מפה טופוגרפית כפונקציה של שני משתנים (אורך ורוחב) המתאימה לכל קואורדינטה גובה, נזהה את נקודת האוכף בדרך כלל באמצעות קו גובה אשר חותך את עצמו (ראו תמונה משמאל).
עם זאת, המשטח בנקודת אוכף לא חייב להיות בצורת אוכף. לדוגמה, לפונקציה  f(x,y)=x^{2}+y^{3} יש נקודה יציבה ב־ (0,0) שהיא נקודת אוכף משום שהיא איננה נקודת קיצון מקומית, אך גרף הפונקציה באזור הנקודה לא נראה כמו אוכף משום שאין לפונקציה מינימום מקומי בכיוון ציר ה־y ‏( x=0).
הגדרה

תהי  f(x,y) פונקציה גזירה. נקודת אוכף  (x_{0},y_{0}) של הפונקציה  f(x,y) היא נקודה יציבה אשר בכל סביבה שלה, ישנן נקודות בתחום ההגדרה של  f עבורן מתקיים  f(x,y)<f(x_{0},y_{0}) ונקודות בתחום ההגדרה של  f עבורן מתקיים  f(x,y)>f(x_{0},y_{0}).
עבור פונקציות של יותר מ-2 משתנים, נקודת אוכף של פונקציה חלקה (אשר הגרף שלה הוא עקומה, משטח או משטח רב-ממדי) היא נקודה יציבה אשר בכל סביבה שלה, גרף הפונקציה לא נמצא כולו בצד אחד של המרחב המשיק בנקודה זו.
בממד אחד, נקודת אוכף היא נקודה המהווה הן נקודה יציבה והן נקודת פיתול, ולכן היא אינה נקודת קיצון.
מציאת נקודת אוכף לפי מטריצת הסיאן

שיטה פשוטה לבדיקה האם נקודה יציבה נתונה של פונקציה ממשית  \,f(x,y) היא נקודת אוכף היא לחשב את מטריצת הסיאן שלה בנקודה זו: אם המטריצה אינה מוחלטת (כלומר, יש לה ערכים עצמיים חיוביים ושליליים), אזי הנקודה תהיה נקודת אוכף.
לדוגמה, מטריצת הסיאן של הפונקציה  \,z=x^{2}-y^{2} בנקודה היציבה  \ (0,0) היא:
והיא אכן אינה מוחלטת. מכאן שנקודה זו היא נקודת אוכף. קריטריון זה הוא תנאי מספיק אך לא הכרחי; לדוגמה, הנקודה  (0,0) היא נקודת אוכף של הפונקציה  \,z=x^{4}-y^{4},, אך מטריצת הסיאן של פונקציה זו בנקודה היא מטריצת האפס, אשר אינה מטריצה לא מוחלטת.
שימושים נוספים

בתורת המשחקים, במשחק סכום אפס בעל שני שחקנים המוגדר במרחב רציף, נקודת שיווי-המשקל היא נקודת אוכף.
באלגברה ליניארית, נקודת אוכף היא האיבר במטריצה שהוא האיבר הקטן ביותר בשורה שלו וגם האיבר הגדול ביותר בעמודה שלו.
לקריאה נוספת

חשבון אינפיניטסימלי III (יחידה 3), האוניברסיטה הפתוחה, 1984
Gray, Lawrence F.; Flanigan, Francis J.; Kazdan, Jerry L.; Frank, David H; Fristedt, Bert (1990), Calculus two: linear and nonlinear functions, Berlin: Springer-Verlag, p. 375, ISBN 0-387-97388-5
Hilbert, David; Cohn-Vossen, Stephan (1952), Geometry and the Imagination (2nd ed.), New York: Chelsea, ISBN 978-0-8284-1087-8
von Petersdorff, Tobias (2006), "Critical Points of Autonomous Systems", Differential Equations for Scientists and Engineers (MATH 246) lecture notes)
Widder, D. V. (1989), Advanced calculus, New York: Dover Publications, p. 128, ISBN 0-486-66103-2
נטלי אוגל

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1960 (בת 64 בערך) אנגליה, הממלכה המאוחדת 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 פרופיל ב-IMDb
 
נטלי אוגל (באנגלית: Natalie Ogle; נולדה ב-1960) היא שחקנית אנגלייה.
ביוגרפיה

אוגל הרבתה להופיע בטלוויזיה ובתיאטרון בשנות השבעים והשמונים של המאה העשרים.
היא גילמה את לטי מונדי בסדרת הטלוויזיה המצליחה "We'll Meet Again". עוד השתתפה בדרמות תקופתיות אחדות בהן "דייוויד קופרפילד", "גאווה ודעה קדומה" ו"בית ממכר עתיקות" בתפקיד נל הקטנה. בקולנוע שיחקה אוגל בתפקיד פאני גודוויל בסרט "ג'וזף אנדרוז" משנת 1977, ובדמות מדי בסרט "The Stud" מ-1978 בכיכובה של ג'ואן קולינס.
ביוגרפיה > חיים אישיים

אוגל נשואה לשחקן קלייב פרנסיס ולהם שני ילדים.
פילמוגרפיה

| שנה | שם | שם באנגלית | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1977 | ג'וזף אנדרוז | Joseph Andrews | פאני גודוויל |  |
| 1978 |  | The Stud | מדי |  |
| 1978 |  | The Three Kisses |  | סרט טלוויזיה |
| 1979 | דיק טרפין | Dick Turpin | מג | סדרת טלוויזיה |
| 1979–1980 | בית ממכר עתיקות | The Old Curiosity Shop |  | מיני-סדרה |
| 1980 | גאווה ודעה קדומה | Pride and Prejudice | לידיה בנט | מיני-סדרה |
| 1981 |  | Jackanory Playhouse | הנסיכה אורסולה | בפרק "The Toy Princess" |
| 1981 |  | Plays for Pleasure | הלן | בפרק "Like I've Never Been Gone" |
| 1981 |  | Stay with Me Till Morning | אוליב וילנדם | סדרת טלוויזיה |
| 1982 |  | We'll Meet Again | לטי מונדי | מיני-סדרה |
| 1983 |  | The Aerodrome | בס | סרט טלוויזיה |
| 1984 | תכריכים לזמיר | Shroud for a Nightingale | כריסטין דאקרס | מיני-סדרה |
| 1984 | קאמיל | Camille | בלאנש | סרט טלוויזיה |
| 1985 |  | Home to Roost | ברבי | בפרק "Dating Henry" |
| 1985 | סילס מרנר | Silas Marner | שרה | סרט טלוויזיה |
| 1985 |  | Time and the Conways | קרול קונוויי | סרט טלוויזיה |
| 1986 | דייוויד קופרפילד | David Copperfield | אגנס ויקפילד | מיני-סדרה |
| 1986 | חשיבותה של רצינות | The Importance of Being Earnest | ססילי | סרט טלוויזיה |
| 1988 |  | Theatre Night | קאז'ה פוסלי / מריאן | בפרק "The Master Builder" / "The Miser" |
| 1989 |  | A Touch of Spice | דון מקנזי | סדרת טלוויזיה |
| 1990 |  | Yellowthread Street | סוזן | בפרק "Big Circle" |
| 1991 | פוארו | Agatha Christie's Poirot | אזמי דלגליש | בפרק "The Million Dollar Bond Robbery" |
| 1993 |  | All or Nothing at All | ונדי | מיני-סדרה |
| 2001 |  | The Glow | אמא של ג'ק | סרט קצר |
נקודת אולה

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 סוג:  חצי אי 
 מידע נוסף
 קואורדינטות:  64°05′00″S 57°09′00″W﻿ / ﻿64.0833°S 57.15°W﻿ / -64.0833; -57.15
  (למפת חצי האי האנטארקטי מוגדלת) בסיס חנרל ברנרדו אוהיגינס ריקלמהנקודת אולה(למפת חצי האי האנטארקטי רגילה) בסיס חנרל ברנרדו אוהיגינס ריקלמהנקודת אולה(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומינקודת אולה(למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומינקודת אולה
 
נקודת אולה (באנגלית: Ula Point) היא לשון יבשה נמוכה, המכוסה קרח, בחוף מפרץ ארבוס וטרור, שבחוף הצפון-מזרחי של האי ג'יימס רוס, שלמול חופי חצי האי האנטארקטי, בארץ גרהאם שבאנטארקטיקה.
נקודת אולה ממוקמת 8 קילומטרים צפונית-מערבית לכף גייג'.
שונית ברקר היא שונית המשתרעת לכיוון צפון מנקודת אולה, אל תוך מפרץ ארבוס וטרור.
היסטוריה > גילוי ומיפוי לשון היבשה

לשון היבשה התגלתה על ידי המשלחת האנטארקטית השוודית, אשר חקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1901–1904, בפיקודו של אוטו נורדנשלד.
לשון היבשה מופתה לראשונה באופן גס באוקטובר 1903 על ידי המשלחת האנטארקטית השוודית.
הלשון נסקרה ומופתה מחדש על ידי סקר שטחי חסות התלות של איי פוקלנד (FIDS) בשנת 1945.
הלשון נסקרה ומופתה בשנית על ידי סקר שטחי חסות איי פוקלנד בין השנים 1952–1954
היסטוריה > מקור השם

שמה של לשון היבשה ניתן לה על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים של בריטניה.
לשון היבשה נקראת על שמו של אנטון אולסן אולה (Anton Olsen Ula), שהיה רַב המְלָחִים בספינה אנטארקטיק אשר שימשה את המשלחת האנטארקטית השוודית.
לקריאה נוספת

• Defense Mapping Agency 1992, , P 282
הערות שוליים

↑  גאזט השמות האנטארקטיים הרשמי של ארצות הברית
1 2 3 4 5 6 7 8  מידע גאוגרפי והיסטורי
↑  מידע גאוגרפי על שונית ברקר
1 2 3 4 5 6 7  מידע היסטורי
נורמן (אוקלהומה)

| --- | --- |
דגל נורמןדגל נורמן

 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 מדינה:  אוקלהומה אוקלהומה
 מחוז:  קליבלנד
 ראש העיר:  Larry Heikkila
 תאריך ייסוד:  13 במאי 1891
 שטח:  490.6 קמ"ר
 גובה:  357 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  128,026 (1 באפריל 2020)
 קואורדינטות:  35°13′12″N 97°26′24″W﻿ / ﻿35.22000°N 97.44000°W﻿ / 35.22000; -97.44000
 אזור זמן:  UTC -6
 www.ci.norman.ok.us
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת ארצות הברית מוגדלת) וושינגטון ניו יורק לוס אנג'לס שיקגו סן פרנסיסקו אטלנטה דאלאס יוסטון בוסטון סיאטל מיאמי ה א ט ל נ ט י  ה ש ק ט  מפרץ מקסיקו  קנדה מקסיקו איי בהאמה נורמן(למפת ארצות הברית רגילה) וושינגטון ניו יורק לוס אנג'לס שיקגו סן פרנסיסקו אטלנטה דאלאס יוסטון בוסטון סיאטל מיאמי ה א ט ל נ ט י  ה ש ק ט  מפרץ מקסיקו  קנדה מקסיקו איי בהאמה נורמן(למפת אוקלהומה רגילה) אוקלהומה סיטי טלסה ברוקן ארו לוטון אדמונד טקסס נ י ו מ ק ס י ק ו  קולורדו קנזס מי. א ר ק נ ס ו נורמן(למפת אוקלהומה מוגדלת) אוקלהומה סיטי טלסה ברוקן ארו לוטון אדמונד טקסס נ י ו מ ק ס י ק ו  קולורדו קנזס מי. א ר ק נ ס ו נורמן  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
נורמן (באנגלית: Norman) היא בירת מחוז קליבלנד במדינת אוקלהומה בארצות הברית. העיר נמצאת במרחק של 30 קילומטרים דרומית לבירת אוקלהומה אוקלהומה סיטי והיא חלק מהמטרופולין שלה. בעיר מתגוררים 110,925 תושבים (נכון ל-2010).
היסטוריה

בשנות ה-30 של המאה ה-19 הממשל האמריקני התחיל להעביר את חמשת השבטים המתורבתים, חמש הקבוצות האינדיאניות שהוכרו אז על ידי הממשל, לאזור אוקלהומה. לאזור בו נמצאת נורמן הועברו ב-1833 בני שבט הקריק (Creek Nation).
לאחר מלחמת האזרחים האמריקנית בני הקריק הואשמו בסיוע לכוחות קונפדרציית המדינות של אמריקה ולכן הם אולצו למסור בחזרה את השטחים לידי הממשל ב-1866. בתחילת שנות ה-70 של המאה ה-19 הממשל הפדרלי שלח משלחת לבדוק את האזור שהובלה על ידי אבנר ארנסט נורמן. המשחת התיישבה באזור בו נמצאת העיר היום והם תלו שלט בקרב המחנה שלהם עליו נכתב "Norman’s Camp" (מילולית: "המחנה של נורמן") כהוקרה למנהיג המשלחת. כשהתיישבות קבע הוקמה באזור לאחר מכן הוחלט לאמץ את השם נורמן.
ב-1889 הממשל פתח את האדמות באזור להתיישבות ו-150 אנשים התיישבו באזור נורמן. ב-1890 הוקמה באזור ההתיישבות אוניברסיטת אוקלהומה. נורמן הוקמה רשמית שנה לאחר מכן, ב-13 במאי 1891.
חינוך

בעיר נמצאת אוניברסיטת אוקלהומה, האוניברסיטה הגדולה ביותר במדינת אוקלהומה.
תחבורה

באוקלהומה סיטי נמצא נמל התעופה ויל רוג'רס וורלד, המשרת גם את נורמן.
העיר נמצאת במסלול כביש בין-מדינתי 35, המקשר בין המדינות טקסס ומינסוטה. היא גובלת עם עיירה סלוטרוויל.
ערים תאומות

איטליה ארצו, איטליה
צרפת קלרמון-פראן, צרפת
מקסיקו קולימה, מקסיקו
יפן סייקה, יפן
הערות שוליים

1 2  אתר American FactFinder של לשכת מפקד האוכלוסין של ארצות הברית.
| דגל אוקלהומה מדינת אוקלהומה |
| --- | --- | --- |
| בירת המדינה | אוקלהומה סיטי |  |
| אזורים גאוגרפיים | המטרופולין של אוקלהומה סיטי • הרי אוצ'יטה • רמת אוזרק • המטרופולין של טלסה |  |
| היישובים הגדולים ביותר | אוקלהומה סיטי • טלסה • נורמן • ברוקן ארו • לוטון • אדמונד • מור • מידווסט סיטי • אניד • סטילווטר • מוסקוגי • ברטלסוויל • אוואסו • שוואני • ארדמור • פונקה סיטי • יוקון • דאנקן • ביקסבי • דל סיטי |  |
| נושאים נוספים | מחוזות • סמלים • היסטוריה • דמוגרפיה • יהדות אוקלהומה |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007552790305171  BnF: cb124910696 (data)  GND: 4281402-9  LCCN: n80090009  MusicBrainz: cc9e5d1a-28bf-4ae2-8e36-190508072926  NKC: ge970267  SUDOC: 255392788  VIAF: 126668620   WorldCat (עם VIAF): 126668620
נקודת איוואן אסן

| --- | --- |

מפת האי סמית'. נקודת איוואן אסן מצויה   בפינה הימנית העליונה, של הרביע  השני משמאל, בשורה התחתונה של רביעי המפה.
 מידע כללי
 סוג:  חצי אי 
 מידע נוסף
 קואורדינטות:  63°01′43″S 62°31′09″W﻿ / ﻿63.0286°S 62.5192°W﻿ / -63.0286; -62.5192
  (למפת איי שטלנד הדרומיים מוגדלת) אי הפיל קלרנס אי המלך ג'ורג'  ליווינגסטון סמית' מעבר דרייק מצר ברנספילד  אנטארקטיקהנקודת איוואן אסן(למפת איי שטלנד הדרומיים רגילה) אי הפיל קלרנס אי המלך ג'ורג'  ליווינגסטון סמית' מעבר דרייק מצר ברנספילד  אנטארקטיקהנקודת איוואן אסן
 
נקודת איוואן אסן (באנגלית: Ivan Asen Point; בבולגרית: Нос Иван Асен) היא לשון יבשה בחוף הדרום-מזרחי של האי סמית', באיי שטלנד הדרומיים, בטריטורייה הבריטית האנטארקטית, שבאנטארקטיקה.
לשון היבשה סלעית וצרה.
אורכה של לשון היבשה 680 מטרים, והיא בולטת לתוך מצר אוסמר.
נקודת איוואן אסן מהווה את הקצה הדרום-מערבי של הכניסה למפרצון איוואן אסן, ואת הנקודה הצפון-מזרחית של הכניסה למפרצון יארביצה.
נקודת איוואן אסן מהווה את ההפרדה בין שפכו של קרחון דראגומאן שמצפון לה, לבין שפכו של קרחון ארמירה, שמדרום לה.
הנקודה ממוקמת 20.5 קילומטרים דרומית-מערבית מכף סמית'; 12.5 קילומטרים צפונית-מזרחית מכף ג'יימס; 3.8 קילומטרים דרומית-דרום-מזרחית מפסגת הר פוסטר, ו-3.45 קילומטרים דרומית-מזרחית מפסגת סלאבייקוב.
היסטוריה > גילוי ומיפוי הנקודה

הנקודה מופתה לראשונה על ידי סוקרים בולגריים בשנת 2009, ובשנת 2010.
היסטוריה > מקור השם

הנקודה נקראת על שם הצאר איוואן אסן השני קיסר האימפריה הבולגרית השנייה.
לקריאה נוספת

הגאזט האנטארקטי הבולגרי (בבולגרית)
מרקיזות אוסטריה

| --- | --- |
סמל

 
 ממשל
 משטר:  מרקיזות
 שפה נפוצה:  גרמנית
 עיר בירה:  וינה
 גאוגרפיה
 יבשת:  אירופה
 היסטוריה
 הקמה:  הקמת המרקיזות
 תאריך:  976
 פירוק:  שדרוג המרקיזות לדוכסות
 תאריך:  1156
 ישות קודמת:   דוכסות בוואריה
 ישות יורשת:   דוכסות אוסטריה
 דמוגרפיה
 דת:  נצרות קתולית
 
מרקיזות אוסטריה הייתה מרקיזות באימפריה הרומית הקדושה, שהוקמה בשנת 976 לאחר המרד של היינריך השני, דוכס בוואריה. בשנת 1156 קיבלה המרקיזות מעמד של דוכסות, בעקבות המרד של היינריך העשירי, דוכס בוואריה. לאחר היכחדות בית באבנברג, תפס את הדוכסות אוטוקר השני, מלך בוהמיה. בשנת 1278 הביס רודולף הראשון, מלך גרמניה מבית הבסבורג את אוטוקר, וכבש את דוכסות אוסטריה, והפך אותה למעוזו של בית הבסבורג. בשנת 1453 הועלתה הדוכסות למעמד של ארכידוכסות, והחל מהמאה ה-15 יצאו ממנה כל קיסרי האימפריה הרומית הקדושה.
היסטוריה > רקע

לאחר קריסת האימפריה הרומית בתחילת ימי הביניים, ידע אזור אוסטריה בת ימינו גלים של הגירת שבטים שונים על פניו. ביניהם היו הלומברדים, האווארים, הגותים, ההונים ואחרים, שיעדם היה חצי האי האפניני וגאליה, ובשנת 488 אף אולץ חלק מן העם הנוריכי המקומי לסגת לכיוון איטליה בידי השבטים הפולשים. לעומת זאת, שלושה שבטים שונים דווקא הקימו יישובי קבע באוסטריה: האלמאנים, שהגיעו משוואביה והתיישבו באזור פורארלברג, הבווארים, שהגיעו מבוהמיה והתיישבו באזור אוסטריה עילית ותחתית, זלצבורג וצפון טירול, והסלאבים, שהתיישבו באזור שטיריה, קרינתיה ודרום טירול. הסלאבים התערו בחברה שישבה באזור לפניהם, והקימו את ממלכת קאראנאטיה, בעוד האלמאנים התערבבו עם הבווארים.
בשנת 745 כבשו הבווארים את ממלכת קאראנאטיה, והחלו להתפשט ברחביה. ממלכתם זו המשיכה להתקיים עד שנת 788, אז הובסו בראש דוכסם טסילו השלישי, דוכס בוואריה על ידי קרל הגדול וממלכתם צורפה לאימפריה הקרולינגית.
בתקופה הקרולינגית החלו לפעול באזור נזירים אירים בחסות השלטון, שהביאו להתפשטות הנצרות. פעולתם של הנזירים הביאה גם לבירוא יערות והרחבת היישובים על חשבונם. האזור שולב גם במערכת הפיאודלית של האימפריה הקרולינגית. בשנת 798 נוסדה ארכיבישופות בעיר זלצבורג, כחלק מתהליך בשנות ה-730 שבו הוקמו עוד שלוש בישופויות בשלוש ערים שונות בבוואריה. זלצבורג, כאמור, הייתה ארכיבישופות, מעמד הנמצא מעל כל שאר הבישופויות באזור. העיר הפכה גם כן למרכז הפעילות הנוצרית בטריטוריות הסלאביות, מה ששימש גם כאמצעי להרחבת תחומה השיפוטי של האימפריה הקרולינגית.
בשנת 909 הביאה פלישת המדיארים לעצירת ההתפתחות האזורית, אולם המדיארים הובסו בשנת 955 בידי אוטו הגדול בקרב לכפלד.
היסטוריה > מרקיזות אוסטריה

לאחר תבוסת המדיארים הוקמו טריטוריות ספר באזור אוסטריה וסביבתה. לאחר המרד של היינריך השני, דוכס בוואריה נלקחו ממנו שטחים השוכנים באזור אוסטריה בידי אוטו השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה כעונש. השטחים, שנודעו מאוחר יותר כ"אוסטריכי", ניתנו ללאופולד הראשון מבאבנברג שהוכתר למרקיז האזור, וכך קמו בית באבנברג ומרקיזות אוסטריה.
תחת שלטונו של לאופולד השלישי, מרקיז אוסטריה התחזקה מאוד המרקיזות. לאופולד ששלט בין השנים 1095–1136 הרחיב מאוד את גבולות המרקיזות, בנה עיירות חדשות וייסד מנזרים, והשיג מידה רבה של עצמאות לאוסטריה.
היסטוריה > שדרוג לדוכסות

בשנת 1139 לאחר שהמלך קונרד השלישי, מלך גרמניה נישל את היינריך העשירי, דוכס בוואריה מנחלותיו, הוא מסר את דוכסות בוואריה ללאופולד הרביעי, מרקיז אוסטריה, ולאחר מותו בשנת 1141 מסר את הדוכסות להיינריך השני, מרקיז אוסטריה. בשנת 1156 הגיע פרידריך הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה להסדר עם בית ולף, ולפיו נאלץ היינריך לוותר על דוכסות בוואריה לטובת היינריך האריה, וכפיצוי הועלתה המרקיזות למעמד דוכסות, ובוטלה הכפיפות שהייתה לה לבוואריה.