stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קבוצת ביכורה
הערות שוליים

↑  אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור 
סוף אוגוסט 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור

סוף 2023.
| דגל ישראל מחוז הצפון |
| --- | --- | --- |
| נפות | נפת רמת הגולן • נפת צפת • נפת עכו • נפת כנרת • נפת יזרעאל | מפת מחוז הצפון |
| ערים | בית שאן • טבריה • טמרה • יקנעם עילית • כרמיאל • מגדל העמק • מעלות-תרשיחא • נהריה • נוף הגליל • נצרת • סח'נין • עכו • עפולה • עראבה • צפת • קריית שמונה • שפרעם • מע'אר | מפת מחוז הצפון |
| מועצות מקומיות | אבו סנאן • אכסאל • אעבלין • בועיינה-נוג'ידאת • בוקעאתא • ביר אל-מכסור • בית ג'ן • בסמת טבעון • בענה • ג'דיידה-מכר • ג'וליס • ג'ש (גוש חלב) • דבורייה • דיר חנא • דיר אל-אסד • זרזיר • חורפיש • חצור הגלילית • טובא-זנגרייה • טורעאן • יאנוח-ג'ת • יבנאל • יסוד המעלה • יפיע • ירכא • כאבול • כאוכב אבו אל-היג'א • כסרא-סמיע • כעביה-טבאש-חג'אג'רה • כפר ורדים • כפר יאסיף • כפר כמא • כפר כנא • כפר מנדא • כפר תבור • מג'ד אל-כרום • מג'דל שמס • מגדל • מזרעה • מטולה • מסעדה • מעיליא • משהד • נחף • סאג'ור • ע'ג'ר • עיילבון • עילוט • עין מאהל • עין קנייא • פסוטה • פקיעין • קצרין • ראמה • ראש פינה • ריינה • רמת ישי • שבלי - אום אל-גנם • שלומי • שעב | מפת מחוז הצפון |
| מועצות אזוריות | אל-בטוף • בוסתאן אל-מרג' • גולן • הגלבוע • הגליל העליון • הגליל התחתון • מבואות החרמון • מגידו • מטה אשר • מעלה יוסף • מרום הגליל • משגב • עמק הירדן • עמק המעיינות • עמק יזרעאל | מפת מחוז הצפון |
| מועצה מקומית תעשייתית | מגדל תפן | מפת מחוז הצפון |
| יישובים לשעבר | אבוקה • אחוזת נפתלי • אתגר • גבעות זייד • מחנה ישראל • שייח' בראק | מפת מחוז הצפון |
ארמון האמיר פעור

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  ארמון 
 מדינה:  ישראל 
 קואורדינטות:  33°08′23″N 35°44′04″E﻿ / ﻿33.13969444°N 35.7345°E﻿ / 33.13969444; 35.7345
  (למפת אצבע הגליל מוגדלת) ארמון האמיר פעור(למפת אצבע הגליל רגילה) ארמון האמיר פעור(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום ארמון האמיר פעור(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום ארמון האמיר פעור
 
שרידי ארמון החורף של האמיר בקיבוץ הגושרים, כיום משולבים במבנה חדר האוכל של המלון
ארמון האמיר פאעור (בערבית: قصر الأمير فاعور; קצר אלאמיר פאעור) הוא מבנה חרב גדול הנמצא ברמת הגולן בצומת ואסט (צומת האמיר), על כביש 959.
היסטוריה

הארמון היה שייך לאמיר מחמוד אל פעור, ראש שבט אל-פאדל (ערב אלפצ'ל عرب الفضل בערבית) שהתיישב ברמת הגולן ובעמק החולה במאה ה-19.
האמיר בנה ברמת הגולן ארמון קיץ גדול במקום שהיה מרכז התיישבות השבט (ואסט בערבית - מרכז). בארמון היה חלק לקבלת אורחים, חלק למגוריו של האמיר וחלק למגורי נשיו. המקום נכבש במלחמת ששת הימים וכל אנשי השבט נמלטו לסוריה.
היה לו שטח גדול בעמק החולה, שם הקים ארמון חורף. בנו שמעון, הסתבך בכספים ומכר את אדמותיו לקרן הקיימת לישראל ב-1940 ועליהם הוקמו מצודות אוסישקין -  דן, דפנה, עמיר, בית הלל והמושב הדתי נחלים (שנאלץ להתפנות ובמקומו עלה קיבוץ הגושרים). ארמון החורף של האמיר משולב כיום בחדר האוכל של בית המלון הגושרים.
ארמון הקיץ משולב היום ב"פארק עורבים". מהגן נשארה בריכת שכשוך קטנה. צמוד אליו גן פסלים מבזלת. בצומת ואסט הסמוך הוקם ב-2011 מרכז תיירות.
אלסטן סטנקילסון, מלך שוודיה

אלסטן סטנקילסון (בשוודית: Halsten Stenkilsson או Alstan;‏ 1050 – 1084) היה מלך שוודיה בין השנים 1067 – 1070 וככל הנראה גם בין השנים 1079–1084. אלסטן היה בנו של סטנקיל, מלך שוודיה. הוא מלך לאחר מות אביו ולאחר המאבק בין אחיו, אריק סטנקילסון לבין הטוען לכתר, אריק הפגני. ייתכן שהוא מלך יחד עם אחיו אינגה הזקן.
מעט ידוע על אלסטן כמלך. בהערת שוליים בעבודתו של אדם מברמן מדווח שהוא נבחר להיות מלך לאחר מות אריק, אך הוא הודח לאחר זמן לא רב. המידע על שלטונו יחד עם אינגה זכה לתמיכה בבולה אפיפיורית מ-1081 שנכתבה על ידי האפיפיור גרגוריוס השביעי, שבה הוא מתייחס לשני מלכים באותיות הראשונות של שמותיהם: A ו-I והם קרויים מלכי וסטרייטלנד (rege wisigothorum). יחד עם זאת, המלך "A" יכול גם להיות מזוהה עם האקאן האדום. שלטונו המשותף של אלסטן עם אחיו אינגה מוזכר גם בסאגה של הרברר. ברשימת המלכים של וסטרייטלנד (Västgötalagen) נאמר עליו שהוא היה אדיב ועליז ובכל מקרה שהובא לפניו הוא שפט בהגינות, וזו הסיבה שבני עמו התאבלו עליו. הוא היה אביהם של המלכים השותפים פיליפ אלסטנסון ואינגה הצעיר.
הערות שוליים

↑  Adam (von Bremen); Adam of Bremen; Francis Joseph Tschan; Timothy Reuter (2002-04-01). History of the Archbishops of Hamburg-Bremen. Columbia University Press. p. 159.
↑  William Russell; Charles Coote (1822). The history of modern Europe: with an account of the decline & fall of the Roman Empire; and a view of the progress of society, from the rise of the modern kingdoms to the peace of Paris in 1763; in a series of letters from a nobleman to his son. A. Small. p. 140.
↑  The article Halsten in Nordisk familjebok (1909).
1140

שנת 1140 היא השנה ה-40 במאה ה-12. זוהי שנה מעוברת, שאורכה 366 ימים. באותה תקופה הלוח הגרגוריאני עוד לא היה קיים, ולכן שנה זו קיימת בלוח היוליאני בלבד.
כל התאריכים שלהלן הם לפי הלוח היוליאני.
אירועים

כתיבת Decretum Gratiani – קובץ חוקים שמוכר על ידי הכנסייה הקתולית.
נולדו

רבי אליעזר ממיץ מחבר ספר היראים
רבי אליעזר בן יואל - הראבי"ה, מחברו של הספר "אבי העזרי"
רבי ברוך בן יצחק מגרמייזא, מחברו של ספר התרומה
ראו גם

ילידי 1140‎
נפטרים ב-1140‎
בעל חמון

| --- | --- |

בעל חמון, לראשו נזר נוצות, יושב על כס עשתרת; המאה ה-1 לפנה"ס, מוזיאון בארדו
 תרבות:  כנענים, פיניקים, ממלכת שמאל
 בן או בת זוג:  תנת
מצבת נדר המוקדשת ”לאדן לאלן לבעל חמן”, בראשה בולט סמל הסהר וגלגל הלבנה המלאה
פסל של בעל חמון מהמאה ה־2 לפנה"ס; אוסף מוזיאון קרתגו, תוניס
בעל חמון (בפיניקית: 𐤁𐤏𐤋 𐤇𐤌𐤍, בפיניקית מאוחרת מתועתקת לאותיות יווניות: ΒΑΛ ΑΜΟΥΝ) היה אל ירח פיניקי, שנעבד בכנען – בממלכת שמאל ובעיר חמון, במושבות הפיניקיות ובתדמור. יחד עם תנת, הוא היה האל המרכזי של קרתחדשת.
בעל חמון החל בתור בעל מקומי של העיר חמון (שבמקדשיה נמצא סמלו) או בהרי אמנוס (הרי "חמן"), וממנה התפשט פולחנו לכנען ולעברי הים. סמל בעל חמון, יחד עם מוטיבים נוספים הקשורים בפולחנו, נמצאו במקדש בחצור מהמאות ה־14–13 לפנה"ס קשורים, אולי, להתהוותו האל הראשונית. בכתובת מהעיר חמון מוזכר האל כ"אל חמן", ובכתובת מצובה משנת 221 לפנה"ס נזכר הן כ"בעל חמן" והן כ"אל חמן". האל נזכר גם בכתובות מתדמור, וכן בשם תיאופורי מכתובת מצור. בעל חמון היה האל של במה (אנ') מלך שמאל. במצבות הפיניקיות הקדומות מעברי הים נזכר בעל חמון לבדו, ומהמאה ה־5 לפנה"ס נזכר יחד עם תנת. תוארו הנפוץ היה "האדון בעל חמון", כפי שנזכר בכתובות שפנו אליו: ”לאדן לבעל חמן” אך נמצאו כתובות בהן עוטר שמו בתארים נוספים כגון ”לאדן לאלן לבעל חמן”, ”לאדון לבעל חמון מלך אדם” ו”לאדון לאלן אקדש בעל חמן”.
סמל בעל חמון היה סהר עם גלגל הלבנה המלאה. סמל זה הופיע הן במצבות מלכי שמאל (כמו מצבת כלמו, בה גם מוזכר בעל חמן בתוכן הכתובת), ובאלפי מצבות נדר מהמושבות הפיניקיות. מן הסמל מוסק שבעל חמון היה אל ירח. במצבות ממושבות הפיניקים, הסמל מופיע בראש מרבית הכתובות בהן נזכר בעל חמון יחד עם תנת, וכן במרבית המצבות המוקדשות לבעל חמון בלבד; והוא כמעט אינו מופיע על מצבות המוקדשות לתנת בלבד.
כינויה הנפוץ של האלה תנת "פני בעל" מצביע על היותה פניו של בעל חמון, ושממנו שאוב כוחה. מסכות פנים שנמצאו ועליהן סמל בעל חמון מרמזות על כך שתנת נעבדה ממש כפניו של בעל חמון.
בתדמור נעבד "בל חמון", והוקדשו לו מקדשים.
קיימת דעה, המבוססת בעיקר על מקורות יווניים ורומיים, לפיה ייתכן שפולחן תנת ובעל חמון לווה בהקרבת ילדים. מנגד, קיימים היסטוריונים המתייחסים לכך בביטול ומייחסים את מקור המידע להטייה היסטורית מצד הרומאים והיוונים.
ראו גם

תנת
כתובות נדר פיניקיות
הערות שוליים

↑  KAI 175; ראו Cyrus H. Gordon, Northwest Semitic Texts in Latin and Greek Letters, Journal of the American Oriental Society 88, 1968, עמ' 289 doi: 10.2307/597203
↑  Nicholas Vella, Defining Phoenician Religious Space: Oumm el-'Amed Reconsidered, Ancient Near Eastern Studies 37, 2000, עמ' 34 doi: 10.2143/anes.37.0.1081
↑  ראו relief (AO 4901) באתר מוזיאון הלובר
↑  נחום סלושץ, אוצר הכתובות הפניקיות, דביר, 1942, עמ' 36
1 2  יגאל ידין, על סמלי האלים בשמאל (זינג'ירלי), בקארתאגו ובחצור, ידיעות בחקירת ארץ-ישראל ועתיקותיה ל"א, 1967, עמ' 50
↑  יגאל ידין, על סמלי האלים בשמאל (זינג'ירלי), בקארתאגו ובחצור, ידיעות בחקירת ארץ-ישראל ועתיקותיה ל"א, 1967, עמ' 60-62
↑  CIS I 8
↑  נחום סלושץ, אוצר הכתובות הפניקיות, דביר, 1942, עמ' 44
1 2 3  יגאל ידין, על סמלי האלים בשמאל (זינג'ירלי), בקארתאגו ובחצור, ידיעות בחקירת ארץ-ישראל ועתיקותיה ל"א, 1967, עמ' 52
↑  KAI 284
↑  KAI 24 (מצבת כלמו)
↑  CIS I 2511 ועוד אלפים כמותה
↑  RÉS 328
↑  RÉS 339
↑  RÉS 327
↑  יגאל ידין, על סמלי האלים בשמאל (זינג'ירלי), בקארתאגו ובחצור, ידיעות בחקירת ארץ-ישראל ועתיקותיה ל"א, 1967, עמ' 36
1 2  יגאל ידין, על סמלי האלים בשמאל (זינג'ירלי), בקארתאגו ובחצור, ידיעות בחקירת ארץ-ישראל ועתיקותיה ל"א, 1967, עמ' 53
↑  יגאל ידין, על סמלי האלים בשמאל (זינג'ירלי), בקארתאגו ובחצור, ידיעות בחקירת ארץ-ישראל ועתיקותיה ל"א, 1967, עמ' 58
↑  יגאל ידין, על סמלי האלים בשמאל (זינג'ירלי), בקארתאגו ובחצור, ידיעות בחקירת ארץ-ישראל ועתיקותיה ל"א, 1967, עמ' 56
↑  דיון אקדמי בסוגיית הקרבת ילדים פיניקית באתר Encyclopedia Phoeniciana
הערות שוליים > ביאורים

↑  "בל היא הצורה התדמורית לתיבה האלוהית "בעל", כמו בירחבל
| אלים במיתולוגיה הכנענית |
| --- | --- | --- |
| מפחרת האלים | אל • אשרה • בעל־הדד • ענת • עשתרת • דגן • אדון • בעלת גבל • בוהו • מוֹת • בעל פעור • ים • שמש • ירח  • כושר וחסיס • כושרות • רשף • חורון • קדש • אשמון • עשתר • כמוש • מלך • קוס • יהוה • שחר • שלם • צד • נכל ואב • שכמן ושנם • לויתן • תנין (אנ') • מלקרת • תנת • בעל חמון • פמי (אנ') • סכן • צדק (אנ') • מישור (אנ') • שלמן • גד • רפאים |  |
| אתרים מקודשים | מרום צפון • חכפת • כפתר • עשתרות • תותול |  |
| ספרוּת | שירה אוגריתית: עלילות בעל וענת ‧ עלילת אקהת ‧ עלילת כרת ‧ הולדת שחר ושלם ‧ חתונת ירח ונכל ‧ לחש עלילת האלים הנאבקים בנחש • כתבי סכניתן |  |
| פולחן | במות • מרזח • פסלים מצבות • מצבות נדר • בית אל • כס עשתרת • מקדש מגדול • תרפים • נסך וקטורת • מזבחות אבן ונחושת • קורבנות, זבחים, מנחות, זבח חלב, שלמים, כליל ועולות • העלאה באוב |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007548899805171  BnF: cb13166797k (data)  GND: 120991551  LCCN: sh93001186  SUDOC: 035097418  VIAF: 858180   WorldCat (עם VIAF): 858180
ארסינואי הראשונה

| --- | --- |

מטבע דרכמה עם דמותה של ארסינואי הראשונה, Museum August Kestner בהנובר גרמניה
 לידה:  305 לפנה״ס 
 פטירה:  248 לפנה״ס (בגיל 57 בערך) קופטוס, מצרים 
 מדינה:  מצרים התלמיית
 בן או בת זוג:  תלמי השני 
 
ארסינואי (ארסינואה) הראשונה (ביוונית: Αρσινόη‏; 305 לפנה"ס – לאחר שנת 248 לפנה"ס) הייתה נסיכה ממוצא מוקדוני ותסלי, בתו של ליסימכוס מלך תראקיה ואשתו של המלך תלמי השני מבית תלמי.
קורות חיים

ארסינואי הייתה בתו השנייה והצעירה של ליסימכוס, שהיה שומר ראשו של אלכסנדר הגדול ולאחר מותו היה לאחד מהדיאדוכים וקיבל את השליטה על תראקיה, ואשתו הראשונה ניקאה המוקדונית. היו לה שני אחים בוגרים, אגתוקלס ואאורידיקה. אביה נשא בשנת 299 לפנה"ס את אחותו של תלמי השני, ארסינואי השנייה. אחיה, אגתוקלס, הוצא מאוחר יותר להורג על ידי אביו, לאחר שארסינואי השנייה האשימה אותו בקשירת קשר לרצוח את אביו.
סבה מצד אביה היה אגתוקלס מפֵּלָּה שבמוקדון, בן למעמד האצולה הגבוהה המקדונית, שהיה יועץ של פיליפוס השני מלך מוקדון וישב במועצותיו, ואילו סבה מצד אמה היה אנטיפטרוס, מצביא מוקדוני מתומכיו של פיליפוס השני ואלכסנדר הגדול. שמה של ארסינואי ניתן לה על שם אחת מסבותיה. שמותיהן של הסבות אינם ידועים. מעט מאוד ידוע על חייה בתקופה שלפני נישואיה.
בין השנים 284–281 לפנה"ס נישאה לתלמי השני והייתה אשתו הראשונה. הוא היה קרוב משפחה רחוק שלה מצד אמה. הנישואים ביניהם נערכו במסגרת הסכם ברית שנערך בין אביה ותלמי השני כנגד המלך סלאוקוס הראשון מבית סלאוקוס. באמצעות נישואיה היא הפכה למלכה במצרים התלמיית.
מנישואיה לתלמי השני נולדו לה שלושה ילדים. הראשון תלמי ששלט אחרי אביו כתלמי השלישי, בן בשם ליסימכוס, ובת בשם ברניקי, שנישאה בהמשך למלך הסלאוקי אנטיוכוס השני.
לאחר מותו של אביה ליסימכוס בשנת 281 לפנה"ס, התנהלו בתראקיה מאבקי ירושה. אשתו ארסינואי השנייה ברחה מתראקיה, נישאה לאחיה תלמי קרואנוס, ולאחר שהרג את שני בניה הצעירים, ברחה בשנת 279 לפנה"ס למצרים וביקשה מקלט אצל אחיה תלמי השני. בארמונו של אחיה היא המשיכה לרקום מזימות והאשימה את ארסינואי הראשונה בניסיון לרצוח את תלמי השני. הוא האמין לה והרשיע אותה בקשר נגדו. הוא התגרש ממנה והיגלה אותה לקופטוס במצרים העליונה. בשנת 277 הוא נשא את ארסינואי השנייה לאישה, ולאחר מותה בשנת 270 לפנה"ס, ילדיה של ארסינואי הראשונה נחשבו כילדיה של השנייה.
ארסינואי הראשונה חיה בגלות במשך 20 שנים. בהיותה אשתו לשעבר של מלך מצרים, היא חיה בפאר רב בגלות והייתה בעלת סמכות. בנה תלמי ירש את אביו לאחר מותו.
ארכאולוגיה

בעיר קופטוס אליה הוגלתה ארסינואי, נמצאה אסטלה המתייחסת לארסינואי הראשונה. האסטלה היא של סנו-שר שהיה סוכן של ארסינואי הראשונה. האסטלה מספרת עליה בהיותה בגלות, היא נקראת שם "אשתו של המלך", אבל שמה אינו מוקף בכרטוש מלכותי כמקובל לגבי מלכות מצריות.
ממצא ארכאולוגי נוסף המתייחס לארסינואי היא כתובת מצובה, כתובת פיניקית שנמצאה במצובה (אך מקורה כנראה בחמון), ומתייחסת לארסינואי ולתלמי השני, הוריו של תלמי השלישי, כ"האלים האחים".
הערות שוליים

↑  Arsinoe I, באתר www.tyndalehouse.com
↑  נחום סלושץ, אוצר הכתובות הפניקיות, דביר, 1942, עמ' 44-45
כתובת מצובה, כתובת פיניקית המזכירה את תלמי השני וארסינואי "האלים האחים"
צד (אל)

| --- | --- |

מטבע רומאי של סרדוס פטר (59 לספירה), המזוהה עם צד-אדר
 שמות נוספים:  צד אדר בבי
 תרבות:  פיניקים, נוראגים, רומאים
 אלים מקבילים:  סרדוס 
 
צִד (בפיניקית: 𐤑𐤃) היה אל כנעני שנעבד בעיקר בעברי הים, בקרתחדשת ובסרדיניה. האל מוכר משמות תיאופורים פיניקיים רבים. לצד היה מקדש משותף עם תנת ברובע מערת (Megara) בקרתחדשת, וכן מקדש בסרדיניה.
שרידי מקדש צד בסרדיניה (אנ')
מקדש צד בסרדיניה (אנ') ליד כרלי, נבנה על ידי הקרתחדשתים לאל צד־אדר (כלומר "צד האדיר", בלטינית Sid Addir). המקדש שופץ על ידי הרומאים, שזיהו את האל הכנעני עם Sardus Pater (אנ'), כלומר "האב הסרדיני". שני האלים זוהו עם האל הנוראגי בבי. באתר נמצאו כתובות נדר פיניקיות המוקדשות "לאדון, לצד האדיר בבי" ולמלקרת, וכמה כתובות שהקדישו אנשי כרלי וסלכי.
ייתכן שהאל זהה לאל "סַדִידוֹס" (ביוונית: Σαδιδος), בנו של אל-כרונוס, המוזכר פעם אחת בכתבי סכניתן (שתורגמו ליוונית על-ידי פילון מגבל).
לקריאה נוספת

Paolo Bernardini, Antonio Ibba, Il santuario di Antas tra Cartagine e Roma, Sacrum Nexum: Alianzas entre el poder político y la religión en el mundo romano, Madrid, 2015, עמ' 75–138, ISBN 978-84-16202-07-2
V. Bagnolo, R. Argiolas, A. Cuccu, HBIM FOR ARCHAEOLOGICAL SITES: FROM SFM BASED SURVEY TO ALGORITHMIC MODELING, The International Archives of the Photogrammetry, Remote Sensing and Spatial Information Sciences XLII-2-W9, Copernicus GmbH, 2019-01-31, עמ' 57–63 doi: 10.5194/isprs-archives-XLII-2-W9-57-2019
V. Bagnolo, N. Paba, UAV-based photogrammetry for archaeological heritage site survey and 3D modeling of the Sardus Pater temple (Italy), The International Archives of the Photogrammetry, Remote Sensing and Spatial Information Sciences XLII-2-W17, Copernicus GmbH, 2019-11-29, עמ' 45–51 doi: 10.5194/isprs-archives-XLII-2-W17-45-2019
Stefano Columbu, Emanuela Gaviano, Luca Giacomo Costamagna, Dario Fancello, Mineralogical-Petrographic and Physical-Mechanical Features of the Construction Stones in Punic and Roman Temples of Antas (SW Sardinia, Italy): Provenance of the Raw Materials and Conservation State, Minerals 11, 2021-09, עמ' 964 doi: 10.3390/min11090964
Taco T. Terpstra, Mediterranean Silver Production and the Site of Antas, Sardinia, Oxford Journal of Archaeology 40, 2021-05, עמ' 176–190 doi: 10.1111/ojoa.12216
הערות שוליים

1 2  נחום סלושץ, אוצר הכתובות הפניקיות, דביר, 1942, עמ' 55
↑  CIS I 247-249
1 2 3  P. Bernardini, A. Ibba. "Il santuario di Antas fra Cartagine e Roma", in  J. Cabrero Piquero, L. Montecchio (cur.), Sacrum nexum: alianzas entre el poder político y la religión en el mundo romano, Madrid-Salamanca 2015, pp. 75-138 ISBN 978-84-16202-07-2,
1 2  Logus-Mezzolani (2012). Archeologia della Sardegna. Logus. pp. 24–. ISBN 978-88-98062-00-3.
↑  P. Bernardini, A. Ibba. "Il santuario di Antas fra Cartagine e Roma", in  J. Cabrero Piquero, L. Montecchio (cur.), Sacrum nexum: alianzas entre el poder político y la religión en el mundo romano, Madrid-Salamanca 2015, pp. 75-138 ISBN 978-84-16202-07-2, עמ' 131: "𐤋𐤀𐤃𐤍 𐤋𐤑𐤃 𐤀𐤃𐤓 𐤁𐤁𐤉".
↑  KAI 299: "𐤋𐤀𐤃𐤍 𐤋𐤑𐤃 𐤀𐤃𐤓 𐤁𐤀𐤁𐤉"
↑  KAI 299, 300
↑  KAI 301
↑  פילון מגבל, ההיסטוריה הפיניקית, תרגום ג'יימס באר, עמ' 27.
| אלים במיתולוגיה הכנענית |
| --- | --- | --- |
| מפחרת האלים | אל • אשרה • בעל־הדד • ענת • עשתרת • דגן • אדון • בעלת גבל • בוהו • מוֹת • בעל פעור • ים • שמש • ירח  • כושר וחסיס • כושרות • רשף • חורון • קדש • אשמון • עשתר • כמוש • מלך • קוס • יהוה • שחר • שלם • צד • נכל ואב • שכמן ושנם • לויתן • תנין (אנ') • מלקרת • תנת • בעל חמון • פמי (אנ') • סכן • צדק (אנ') • מישור (אנ') • שלמן • גד • רפאים |  |
| אתרים מקודשים | מרום צפון • חכפת • כפתר • עשתרות • תותול |  |
| ספרוּת | שירה אוגריתית: עלילות בעל וענת ‧ עלילת אקהת ‧ עלילת כרת ‧ הולדת שחר ושלם ‧ חתונת ירח ונכל ‧ לחש עלילת האלים הנאבקים בנחש • כתבי סכניתן |  |
| פולחן | במות • מרזח • פסלים מצבות • מצבות נדר • בית אל • כס עשתרת • מקדש מגדול • תרפים • נסך וקטורת • מזבחות אבן ונחושת • קורבנות, זבחים, מנחות, זבח חלב, שלמים, כליל ועולות • העלאה באוב |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  SUDOC: 241037336 
ערך זה הוא קצרמרבנושא מיתולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
יהודי סן ניקנדרו

המפגש הראשון בין יהודי סן ניקנדרו והחיילים היהודים מארץ ישראל ובהם אנצו סירני, שנה לפני מותו בדכאו - 1943
יהודי סן ניקנדרו הם קבוצת גרים בני משפחות איכרים מהכפר סן ניקנדרו (San Nicandro Garganico) שבנפת פוג'יה במחוז פוליה בדרום איטליה, כיום חיים חלקם בישראל. סיפורם הועלה על הכתב בספרים "הנביא מסן ניקנדרו" מאת פנחס לפיד ו"המורד הגדול" מאת הרב שלמה אבינר.
מייסד הקהילה

"הנביא", דונטו מנדוציו (‏1948-1885), היה בן איכרים שלא ביקר בבית ספר. במלחמת העולם הראשונה הוא גויס לצבא, נפצע, אושפז בבית חולים צבאי בפיזה ונשאר משותק ברגליו. במיטה לידו שכב פצוע אשר לימד אותו קרוא וכתוב, וכך החל לקרוא ספרים. חזר לכפר, חי מכספי הקצבה הצבאית ועל חשבון חותנו, רכש ידע בספרות האיטלקית והפך לפופולרי בין צעירי הכפר שהגיעו אליו והאזינו לסיפוריו בקשב רב.
בשנת 1930 חלם שהוא ניצב בשדה, אוחז נר בידו ואדם זקן מצווה עליו: "שא נא את הנר ברַמָה והפץ את אוֹרי". הוא החל ללמוד את התנ"ך, הברית הישנה, הגיע למסקנה כי היהדות היא הדת האמיתית, והחל לשמור שבת ובהדרגה מצוות נוספות. ואת תורתו החדשה העביר לחסידיו, יוצר בכך את קהילת יהודי סן ניקנדרו.
הפצת היהדות בקרב חלק מאנשי הכפר

בני הקבוצה שנהרה אחרי מנדוציו היו בני הדת הנוצרית. בהשפעתו, הם החליטו על חידוש קיומו של העם היהודי, אשר סברו כי עבר מן העולם. מבקר שהזדמן לכפר לאחר זמן מה, סיפר להם כי יש יהודים בעולם. הם יצרו קשר עם הרב הראשי של יהדות רומא אנג'לו סצ'רדוטי (Angelo Sacerdoti), ששלח להם אחרי הפצרות רבות, חבילת ספרי קודש. במשך השנים, השפיע מנדוציו על חלק מבני כפרו לנהוג כיהודים וכך החלה הדרך לגיור.
חוקי הגזע נגד יהודי איטליה (אוקטובר 1938) לא חלו עליהם. עקב מוצאם האיטלקי למהדרין, הקבוצה נחשבה על ידי השלטונות כבני "הגזע הארי" ולכן לא הוטלו עליהם ההגבלות שחלו על יהדות איטליה. כאשר הגרמנים נכנסו לכפר נמסר להם שיש בו יהודים, אולם אנשי הכפר הצליחו להגן על חברי הקבוצה.
ד"ר יצחק מינרבי, מיוצאי איטליה, טען בשנת תש"ם כי העובדה שכל דרום איטליה הייתה משופעת בקהילות יהודיות חשובות, מימי האימפריה הרומית עד לכיבוש הספרדי, גורמת לכך שיהיה משהו בתת-המודע המקומי הקולקטיבי, המזכיר לתושבים המקומיים את היהודים.
גיורם הרשמי ועלייתם לישראל

בשלביה הסופיים של מלחמת העולם השנייה יצרו אנשי סן ניקנדרו קשר עם הרבנות ברומא באמצעות אנשי הבריגדה היהודית ששירתו באזור. כתוצאה מהקשר גוירו בשנת 1946 74 מחברי הקבוצה, ובשנים 1947 - 1953 עלו לישראל.
ראשון העולים ארצה היה אברהם צ'רונה. הוא עלה במסגרת העלייה הבלתי-חוקית בשנת 1947, הועבר לקפריסין, עלה ארצה והתיישב בעכו. כאשר פרצה מלחמת העצמאות חמישה מצעירי הקבוצה עלו לישראל ונטלו חלק בקרבות. בשנת 1952 עלו 16 משפחות והתיישבו במושבים עלמה וכרם בן זמרה[דרוש מקור], מושב של יוצאי לוב דוברי איטלקית. לאחר מכן עברו שבע משפחות לביריה, והשאר התפזרו ברחבי הארץ. רק אחד מן העולים חזר לאיטליה ונפטר זמן קצר לאחר מכן.
סן ניקנדרו כיום

במרכז העיירה, על רצפת הכיכר המרכזית, עיצב תושב העיר, קבלן במקצועו, מגן דוד באמצעות לבנים מעוטרות, בתור הבעת הערכה ליהודי סן ניקנדרו, אשר עלו לארץ ישראל.
ביוני 2007 ביקר הרב אליהו בירנבוים, ראש מכון שטראוס עמיאל, השומר על קשר עם קהילות יהודיות קטנות ברחבי העולם, בעיירה האיטלקית. הוא גילה כי בעיירה חיות כ-40 נשים הממשיכות לשמור על היהדות, שומרות שבת, מקיימות תפילות בציבור בשבתות ובמועדי ישראל בעברית ובאיטלקית ורואות את עצמן יהודיות לכל דבר ובשלב זה אין בדעתן להתגייר. בעליהן של הנשים היהודיות נותרו קתולים ובניהן אינם נימולים למען שלום בית. בדרך כלל, הבנים הולכים בעקבות האבות והבנות בעקבות האמהות וכך נוצרה תופעה של "דת יהודית לנשים".
בעיירה בית כנסת קטן אך מטופח ברחוב מרכזי של הכפר. מתפללים בו כ-30 איש בערב שבת וכ-40 בשבת, רובם המוחלט נשים. נראה שלנשים אלה לא היה קשר עם המשפחות שעלו לישראל בשנת 1953. התפילה כוללת מנגינות וקטעי שירה אשר נוספו לתפילה על ידי "הנביא". תפילת שחרית אורכת ארבע שעות, חלקה בעברית וחלקה באיטלקית. התפילה בשבת בבית הכנסת היא מרכז חייהם של יהודי סן ניקנדרו. הנשים עורכות סדר פסח משותף, משתדלות לאכול בשר כשר (מרומא), מפרידות בין בשר וחלב, אופות חלות ומדליקות נרות שבת.
ראו גם

יהדות טראני
לקריאה נוספת

פנחס לפיד, הנביא מסן ניקנדרו, הוצאת ראובן מס, 1952.
יפה גולדשטיין, על יהודי סן ניקנדרו, מוסף השבוע - "הצופה", פסח תש"ם
נועה אוברמן לבית הרטום מקבוצת יבנה, הגרים מסן ניקנדרו, 1984 (לא פורסם) מצוטט באתר הקיבוץ הדתי ברשימת: עבודות שנתיות של בתי הספר
הערות שוליים

↑  מצוטט במאמרה של יפה גולדשטיין
↑  הארץ 29 בנובמבר 1949, באים גרי צדק מאיטליה
↑  ד. פלאי, פרשת סאן ניקאנדרו, דבר, 15 באוגוסט 1952
↑  את רשמיו כתב בעיתון מקור ראשון.
דונטו מנדוציו - מייסד קהילת יהודי סן ניקנדרו
הקהילה לקראת תפילה
קונסטנטינה, מארגנת מקהלת התפילה של הנשים, ליד שולחן השבת שהכינה לכבוד האורחים (צולם ביום חול)
צכץ

| --- | --- |

מפעל גארום מהתקופה הרומית בצכץ
 היסטוריה
 תרבויות:  פיניקים, רומאים
 נבנה:  המאה ה-3 לפנה"ס
 ננטש:  המאה ה-2 לפנה"ס
 סוג:  עיר
 מיקום
 מדינה:  ספרד ספרד
 קואורדינטות:  36°44′00″N 3°41′00″W﻿ / ﻿36.73333333°N 3.68333333°W﻿ / 36.73333333; -3.68333333
  (למפת ספרד מוגדלת) מדריד ברצלונה בילבאו חיחון סרגוסה ואיאדוליד מאלגה קורדובה סביליה גרנדה פלמה מורסיה ויגו ולנסיה מרידה צרפת צרפת פורטוגל מרוקו אלג'יריהצכץ(למפת ספרד רגילה) מדריד ברצלונה בילבאו חיחון סרגוסה ואיאדוליד מאלגה קורדובה סביליה גרנדה פלמה מורסיה ויגו ולנסיה מרידה צרפת צרפת פורטוגל מרוקו אלג'יריהצכץ
 
צכץ (בפיניקית: 𐤑𐤊𐤑, בלטינית: Sexi Firmum Iulium) הידועה גם בשם אקס, הייתה מושבה פיניקית על חוף הים התיכון באנדלוסיה.
השם הרומי של המקום היה Sexi Firmum Iulium. השם הפיניקי, הכתוב בכתיב חסר לחלוטין, מתועתק בצורות שונות כ-Secks, Seks Sex, Eks, Seksi ו-Sexsi.
היסטוריה

השלבים המוקדמים של המושבה הפיניקית העתיקה אינם ברורים. במאות ה-3-2 לפנה"ס נטבעה בעיר כמות נכבדת של מטבעות, ביניהם רבים המתארים את האל הכנעני מלקרת על פני המטבע ודג אחד או שניים בצידו השני, דבר שאולי מרמז על שפע הדגה והתוצר עיקרי באזור. מטבעות עם דגים נטבעו גם בערים פיניקיות אחרות באזור.
הערות שוליים

↑  נחום סלושץ, אוצר הכתובות הפניקיות, דביר, 1942, עמ' 153
↑  Huss, Werner (1985), Geschichte der Karthager, Munich: C.H. Beck, p. 560 ISBN 9783406306549.
↑  Aubet, María Eugenia (2005).  Osborne, Robin; Cunliffe, Barry (eds.). Mediterranean Urbanization 800-600 BC (באנגלית). Oxford, UK: OUP. p. 194. ISBN 9780197263259.
↑  Ruiz Fernández, Antonio (1979). Almuñécar: en la antigüedad fenicia o 'Ex en el Ambito de Tartessos (בספרדית). Granada, Spain: Excma. Diputación Provincial, Instituto Provincial de Estudios y Promoción Cultural. p. 43. ISBN 9788450031171.
↑  מטבע פיניקי שעליו מלקרת עוטה עור אריה ובצד השני שני דגים וביניהם כתובת "מפעל צכץ" (נעשה בצכץ) או "מבעל צכץ" (מטעם בעלי העיר צכץ), באתר Numistica
↑  Meadow, A.; Purefoy, P. (2002). SNG BM Spain-British Museum 2: Spain; London, The British Museum Press. No.'s 404-425.
↑  מטבע דומה מאגדר (קדיס)
יחסי דנמרק–ישראל

| יחסי ישראל–דנמרק |
| --- | --- |
ישראל: דנמרק


ישראל: דנמרק
שטח (בקילומטר רבוע)
22,072: 43,094
אוכלוסייה
10,009,800: 5,985,857
תמ"ג (במיליוני דולרים)
509,901: 404,199
תמ"ג לנפש (בדולרים)
50,940: 67,526
משטר
דמוקרטיה פרלמנטרית: מונרכיה חוקתית

ראשי הממשלה לוי אשכול וקראג, 1965
ראובן ריבלין בפגישה עם שר החוץ של דנמרק, אנדרס סמואלסן (אנ'), מאי 2017
בין מדינת ישראל ודנמרק מתקיימים יחסים דיפלומטיים מלאים החל משנת 1949. כמו כן, שתי המדינות מקיימות שיתוף פעולה נרחב בנושאים שונים, בין היתר בתחומי תיירות ומסחר. לישראל יש שגרירות רשמית בקופנהגן, בעוד שלדנמרק יש שגרירות רשמית בתל אביב.