stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הקלע החופשי
תקציר > מערכה 3 > פגישת קלעים

לאחר שחילק את שבעת הכדורים ביניהם, השתמש מקס בשלושה במהלך הציד בבוקר. קספר מבזבז את השלושה שלו על שועל. לפיכך הכדור שנותר של מקס הוא השביעי, כדור השטן.
תקציר > מערכה 3 > החדר של אגתה

אגאתה מתפללת (אריה: Und ob die Wolke sie verhülle - "דרך עננים סתומים"), ספקותיה חזרו בגלל חלום של סימן חולה במקום בו הייתה יונה לבנה שמקס ירה בה. אנצ'ן מנסה לעודד אותה בסיפור מפחיד (אריה: Einst träumte meiner sel'gen Base - "בן דודי שנפטר חלם חלום"). השושבינות מביאות את הקופסה עם זר הכלה (שיר: Wir winden dir den Jungfern-Kranz - "We wind around you the זר הכלה"). אבל כשהם פותחים אותה הם מוצאים זר לוויה. אגתה נזכרת בהבטחתו של הנזיר כי הוורדים הלבנים יגנו עליה, ומציעה לחבר אותם לזר הכלה.
תקציר > מערכה 3 > מבחן הקליעה

הנסיך אוטוקר ממתין למקס באוהל שלו (מקהלת היערנים: Was gleicht wohl auf Erden - "מה אותו דבר עלי אדמות"). כמבחן, מקס מצווה לירות ביונה שהצביע עליה. מקס מכוון יורה ואגתה שנכנסה זה עתה למקום נופלת כאילו נפגעת (פינאלה: Schaut, o schaut - "See, oh see"). אבל זר הכלה והנזיר שעמד מאחוריה הסיטו את הכדור. זה פוגע בקספר. כשקספר רואה נזיר קדוש לצידה, מבין שהוא נכשל. סמיאל תופס אותו במקום מקס, ואז קספר "מתפוצץ", מקלל את הגיהנום ואת גן עדן.
הנסיך אוטוקאר מורה על השלכת הגופה של קספר לתעלת הזאב. ואז הוא דורש ומקבל הסבר ממקס שמתוודה על הירי בכדורי קסם. על אף תחנוני קונו, אגתה, האיכרים והציידים, הנסיך הזועם אוסר על הנישואין ומגרש את מקס מהארץ.
הנזיר מבקש לפייס את הנסיך ולאחר שיסיים שנת ניסיון ללא רבב, מבקש לאפשר למקס להתחתן עם אגתה. לשמחתם הנסיך מקבל את הבקשה הזו. לאחר המבחן, הוא עצמו מניח את ידו של אגתה בידו של מקס. בסופו של דבר, כולם מצטרפים לתפילת תודה.
כלים

האופרה נכתבה לתזמורת בגודל סטנדרטי המורכבת מ:
בור התזמורת: 2 פיקולו, 2 חלילים, 2 אבובים, 2 קלרינטים, 2 בסונים, 4 קרני יער, 2 חצוצרות, 3 טרומבונים, טימפני, מיתרים (כינור I ו-II, ויולה, צ'לו, קונטרבס);
על הבמה: 1 קלרינט, 2 קרני יער, 1 חצוצרה, כינורות, צ'לו.
עבודות נגזרות

פרנץ ליסט כתב תעתיק לפסנתר של הפתיחה בשנת 1846 (S.575).
קרייוונגר כתב מבוא ווריאציות על נושא מהקלע החופשי לגיטרה בסי. 1851.
בתרבות הפופולרית

קטע קצר מתוך תחילת הרצ'יטטיב של מקס במערכה הראשונה ("'Nein, länger trag ich") מושמע בסרט הצרפתי מחוברים לחיים.
לקריאה נוספת

Boyden, David D. (1959). An Introduction to Music. London: Faber and Faber. ISBN 978-0-571-09149-2.
Brown, Clive (1992). "Freischütz, Der (The Freeshooter)".  In Stanley Sadie (ed.). The New Grove Dictionary of Opera. London: Macmillan. pp. 296–299. ISBN 978-1-56159-228-9..
Casaglia, Gherardo (2005)."Der Freischütz, 18 June 1821". L'Almanacco di Gherardo Casaglia (in Italian).
Kobbé, Gustav (1997).  Kobbé; Antony Peattie (eds.). The Complete Opera Book|The New Kobbé's Opera Book. New York: G. P. Putnam's Sons. ISBN 978-0-399-14332-8.
Holden, Amanda, editor (2001). The New Penguin Opera Guide, New York: Penguin Putnam. ISBN 0-14-029312-4.
Kutsch, K. J.; Riemens, Leo (2003). Großes Sängerlexikon (fourth edition, in German). Munich: K. G. Saur. ISBN 978-3-598-11598-1.
Singleton, Esther (1899). "Der Freischütz", A Guide to the Opera, pp. 77–90. Dodd, Mead & Company
הערות שוליים

↑  Scholes, Percy A., 1952, The Concise Oxford Dictionary of Music, London: Oxford University Press, p. 219.
↑  Brown 1992.
↑  Boyden 1959, p. 339: "The German Romantic opera really began with Der Freischütz of Carl Maria von Weber (1786–1826)." See also p. 284 n. 2: "Indeed from Weber's Freischütz (1821) one can date the beginning of musical Romanticism."
↑  Turner, Walter J. (1934). Berlioz: The Man and His Work. p. 69.
↑  "Carl Maria von Weber: Der Freischütz". In: פיוטר קמינסקי (Piotr Kamiński). Mille et un opéras. Fayard, 2003, pp. 1726–1727.
↑  Le Freischütz. Opéra-Comique season book 2010–2011, pp. 37–38.
1 2  "Announcement of the Premiere" (בגרמנית). 1893.
↑  Weber added a romanza to the third act ("Einst träumte meiner sel'gen Base") especially for Johanna Eunike, which she performed to great acclaim at the premiere.
↑  "Heinrich Stümer" (בגרמנית).
↑  This motive is omitted in the English translation
↑  This scene is omitted in the English translation.
↑  "K. A. Craeyvanger Introduction & Variations: On Theme from Der Freischutz (Guitar Solo), score, Chanterelle Verlag (Musikverlag Zimmermann), 2011
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb14000826m (data)  GND: 30017148X  MusicBrainz work: 57fa5a14-b2df-4e13-ac25-07addf945c41  VIAF: 231986118   WorldCat (עם VIAF): 231986118 
עיצוב עבור תעלת הזאב (1822, ויימר)
אנו מפתלים בשבילך את זר הנעורים
עיצוב לפינלה של מערכה 3 (הפקה מקורית משנת 1821)
לורן באקול

| --- | --- |

"המבט"
 לידה:  16 בספטמבר 1924 הברונקס, ניו יורק, ארצות הברית 
 פטירה:  12 באוגוסט 2014 (בגיל 89) מנהטן, ניו יורק, ארצות הברית 
 מקום קבורה:  פורסט לאון ממוריאל פארק 
 שם במה:  Lauren Bacall 
 שם לידה:  Betty Joan Perske 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  1942–2014 (כ־72 שנים)
 מקום לימודים:  האקדמיה האמריקאית לאמנויות הדרמה (1942)  בית הספר התיכון ג'וליה ריצ'מן 
 בן או בת זוג:  המפרי בוגרט (21 במאי 1945–14 בינואר 1957)  ג'ייסון רוברדס (4 ביולי 1961–10 בספטמבר 1969) 
 צאצאים:  סטיבן המפרי בוגרט, סם רוברדס, Leslie Bogart 
 מספר צאצאים:  3 
 פרסים והוקרה:  פרס אוסקר לשם כבוד (2010)  פרס גלובוס הזהב לשחקנית המשנה הטובה ביותר - סרט קולנוע (1996)  פרס גילדת שחקני המסך לשחקנית המשנה הטובה ביותר (1997)  פרס מרכז קנדי (1997)  גלובוס הזהב על שם ססיל ב. דה-מיל (1992)  פרס סזאר של כבוד (1996)  Hasty Pudding Woman of the Year (1967)  פרס טוני לשחקנית הטובה ביותר במחזמר (1981)  פרס הספר הלאומי (1980)  פרס דונוסטיה (1992)  פרס טוני לשחקנית הטובה ביותר במחזמר (1970)  כוכב בשדרת הכוכבים בהוליווד  פרס דרמה דסק לשחקנית מצטיינת במחזמר 
 http://www.laurenbacall.com
 פרופיל ב-IMDb
 חתימה:   
 
מרילין מונרו, בטי גרייבל ולורן באקול בסרט "איך להנשא למיליונר?" מ-1953
על כריכת גיליון של עיתון החיילים האמריקאי משנות ה-40
לורן באקול (באנגלית: Lauren Bacall (לעיתים נכתב שמה "Lauren Baccal", ובהתאמה: "לורן באקאל"); נולדה כבטי ג'ואן פרסקה (Betty Joan Perske);‏ 16 בספטמבר 1924 – 12 באוגוסט 2014) הייתה שחקנית קולנוע יהודייה אמריקאית, אשר כונתה לא פעם "הפנים של הקולנוע האפל". ב-2009 זכתה באקול בפרס אוסקר לשם כבוד על מפעל חיים של האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים.
ביוגרפיה

נולדה בשם בטי ג'ואן פרסקי (Betty Joan Perske) בניו יורק למשפחה יהודית. באקול היא בת-דודה שנייה של נשיא מדינת ישראל התשיעי שמעון פרס (סבה מצד אביה, הרמן היימן, היה אחיו של סבו מצד אביו של פרס, זלמן מאיר),  הוריה התגרשו כשהייתה בת חמש, ואמה גידלה אותה. היא למדה באופן בלתי סדיר בבית הספר לדרמה ועבדה כדוגמנית ובתפקידים קטנים בברודוויי.
ביוגרפיה > קריירה

במרץ 1943 הופיעה על שער העיתון "הארפר'ס בזאר" (Harper's Bazaar); אשת הבמאי הווארד הוקס, שראתה את תמונתה זו, הציעה לו לבחון את באקול לתפקיד בסרטו "להחזיק ולאבד" (To Have and Have Not). באקול קיבלה בסרט את התפקיד הראשי, שהיה לתפקיד הבכורה שלה, ובו שיחקה לצד המפרי בוגרט. הוקס היה זה שהעניק לה את שם הבמה "לורן באקול". לקראת הצילומים, קיבלה אימון אישי מאת אשתו של הוקס, שכלל גם שיעורי פיתוח קול, שהקנו לקולה את הגוון העמוק הייחודי. בסרט היא נועצת מבט אופייני, כאשר סנטרה צמוד לחזה ועיניה מביטות למעלה, מבט שהפך לסמל המקצועי שלה ולכינוי "המבט".
יחסיהם של בוגרט ובאקול עמדו במרכז סרטם המשותף הבא, יצירת המופת של סגנון הפילם נואר משנת 1946, "התרדמה הגדולה". העלילה, פרי עטו של ריימונד צ'נדלר, היא מפותלת ומסובכת. הבמאי הווארד הוקס (אשר ביים גם את "להחזיק ולאבד") הודה כי לא ידע כיצד לביים את הסרט, פרט לעובדה שראה כי יש בו פוטנציאל לסצנות יפות.
באקול ובוגרט הופיעו יחדיו בשני סרטים נוספים: "מעבר אפל" (1947) ו"קי לארגו" (1948) של ג'ון יוסטון.
באקול הופיעה גם בסרטים "איש צעיר עם חצוצרה" (1950), על אודות חייו של ביקס ביידרבק, לצד דוריס דיי וקירק דגלס; ו"איך להינשא למיליונר" (1953) בו שיחקה בהצלחה בתפקיד קומי לצד מרילין מונרו ובטי גרייבל. ב-1955 הופיעה בסרטו של וינסנט מינלי, קורי העכביש. ב-1956 הופיעה לצידו של רוק הדסון במלודרמה "נכתב ברוח". ב-1964 הופיעה בסרט "סקס והנערה הרווקה לצידו של הנרי פונדה.
בנוסף לקריירה בהוליווד הופיעה באקול במספר מחזות בברודוויי, בהם "שלום, צ'רלי" (1959), "פרח הקקטוס" (1965), "תשואות" (1970) ו"אשת השנה" (1981). על הופעותיה בשני האחרונים זכתה בפרסי טוני.
בשנת 1988 שיחקה בסרט "פגישה עם המוות" אשר צולם בישראל.
בשנת 1990, שיחקה במותחן הפסיכולוגי "מיזרי (סרט, 1990)". 
ב-1996 שיחקה בסרט "נשיאים בצרות" לצידו של ג'ק למון. ב-1974 שיחקה בסרטו של סידני לומט "רצח באוריינט אקספרס" לצידם של אינגריד ברגמן, אלברט פיני ושון קונרי. היא השתתפה בשני סרטים של רוברט אלטמן (H.E.A.L.T.H ב-1979 ו-Prêt-à-porter ("משהו ללבוש") ב-1994). ב-1997 זכתה בפרס גלובוס הזהב ובפרס גילדת שחקני המסך על תפקידה בסרט "שתי פנים למראה". ב-1999 כיכבה בתור דוריס דיוק במיני-סדרת הדרמה של רשת CBS‏ "Too Rich: The Secret Life of Doris Duke".
ב-2003 שיחקה בסרטו של לארס פון טרייר, "דוגוויל". בשנת 2005, שיחקה בסרט "מנדרליי". ב-2006 ביצעה הופעת אורחת בסדרה "הסופרנוס".
בתחילת 2014 באקול דיבבה את דמותה של אוולין בסדרת האנימציה "איש משפחה", חברה של אימו של פיטר גריפין המתאהבת בו.
ביוגרפיה > חיים אישיים

על סט הסרט "להחזיק ולאבד" התאהבו באקול ובוגרט, שהיה נשוי באותה עת. הם התחתנו ב-21 במאי 1945, כשנה לאחר תחילת הצילומים. השניים גרו בבית מגורים בלוס אנג'לס בשכונה שבין בוורלי הילס ובל אייר. כאשר מלאו לבוגרט 49 שנים, הפך לאב לבן, סטפן בוגרט. בשנת 1952 נולדה בתם לזלי. השניים לא נפרדו עד מותו של בוגרט ב-1957. לאחר מותו של בוגרט, החלה באקול לצאת עם פרנק סינטרה. מאוחר יותר, היא החלה לצאת עם ג'ייסון רוברדס. הזוג נישא ביוני 1961 ונולד להם בן בשם סם. הזוג התגרש ב-1969. בתחילת שנות ה-80 היה לה רומן עם השחקן הארי קוורדינו.
באקול נפטרה באוגוסט 2014, בגיל 89, לאחר שלקתה בשבץ.
לקריאה נוספת

אונדה הרנר, לורן באקול והאמפרי בוגרט: בוגי ונערת הגנגסטר, ספריית פועלים 2000
Lauren Bacall, By Myself, Ballantine Books, 1985 ISBN 978-0345333216
Lauren Bacall, Now, Knopf, 1994 ISBN 978-0394574127
Brenda Scott Royce, Lauren Bacall: A Bio-Bibliography, Greenwood Press, 1992 ISBN 978-0313278310
מקסים (זמרת)

| --- | --- |

 לידה:  10 ביוני 1983 (בת 41) קאזאן, ברה"מ 
 שם לידה:  מרינה סרגייבנה אברוסימובה
 שם במה:  МакSим 
 מוקד פעילות:  רוסיה 
 תקופת הפעילות:  מ-1998 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת המחקר הטכנית הלאומית קאזאן על שם א.נ. טופולב 
 סוגה:  פופ רוק, רוק קל, בלוז, בלדה, אסטרדה, אלקטרופופ, טין פופ, סינת'-פופ, מוזיקת פופ, דאנס 
 שפה מועדפת:  רוסית 
 כלי נגינה:  פסנתר, גיטרה, פורטה-פיאנו 
 חברת תקליטים:  SBA Production, Soyuz, וורנר מיוזיק גרופ, Warner Music Russia, Gala Records, סוני מיוזיק אנטרטיינמנט 
 פרסים והוקרה:  פרס גרמופון הזהב  פרסי ZD  פרסי Muz-TV  MTV Russia Music Awards 
 https://www.music-maksim.ru
 פרופיל ב-IMDb
 
מרינה סרגייבנה אברוסימובה (נולדה ב-10 ביוני 1983), הידועה יותר תחת שם הבמה שלה מקסים (ברוסית: МакSим), היא זמרת רוסייה ממוצא טטארי, פזמונאית ומפיקת מוזיקה. בשנת 2009 היא כתבה וביצעה את השיר "דורוגה" (הדרך) לסרט הרוסי מבית וולט דיסני ספר האמנים. היא גם דובבה את ג'יזל בגרסה הרוסית לסרט מכושפת.
קריירה

ההצלחה הגיעה לזמרת עם צאת האלבום "העידן המגושם" ב-28 במרץ 2006, שנמכר ביותר מ-1.5 מיליון עותקים, ובשנת 2007 הפכה לזמרת המצליחה ביותר מסחרית ברוסיה. היא זכתה פעמיים במועמדות כמבצעת הטובה ביותר בפרסי המוזיקה של MTV רוסיה ובפרסי Muz-TV. ב-2 בפברואר 2008, בטקס הפרסים השנתי של עיתון הקומסומולץ המוסקבאי "סאונדטרק", זכתה הזמרת במועמדות "המבצעת הטוב ביותר של השנה". מקסים זכתה ב-15 פסלוני גרמופון הזהב. אלבומה השני של הזמרת, "גם העדן שלי", נמכר בלמעלה מ-1.3 מיליון עותקים והזמרת מכרה למעלה משישה מיליון עותקים של אלבומיה. מקסים היא הזמרת היחידה ששבעת הסינגלים שלה דורגו באופן עקבי במקום הראשון במצעד הרדיו הכללי של חבר מדינות.
בדצמבר 2009 יצא אלבום האולפן השלישי של הזמרת, "בודדת", שזכה למעמד זהב ופלטינה. בשנת 2011, היא נכנסה לדירוג "מאה הנשים המשפיעות ביותר ברוסיה", שהורכב על ידי תחנת הרדיו "הד מוסקבה", סוכנויות החדשות רי"א נובוסטי, אינטרפקס והמגזין "אוגוניוק". בשנת 2013 יצא האלבום הרביעי, "מציאות אחרת, שהפך לאלבום הטוב ביותר של השנה בטקס פרסי תיבת המוזיקה. בשנת 2014 זכתה להכרה בתור הזמרת-יוצרת הטובה ביותר. בשנת 2015 הוציאה את אלבומה החמישי "טובה", שהפך לאלבום הטוב ביותר של השנה בתיבת המוזיקה ובפרסי המוזיקה הרוסית 2015.
ביוני 2021, במהלך הופעה בעיר קזאן, הזמרת החלה להרגיש בסימפטומים של מגפת הקורונה, לאחר מכן ביצעה בדיקת הקורונה שיצאה שלילית בשלוש הבדיקות השונות. לאחר מכן הועברה מקסים לבית חולים עם החמרת התסמינים. לאחר מספר ימים, חוברה למכונת הנשמה בשל התדרדרת במצבה. ב-27 ביוני, דווח בתקשורת כי הזמרת חוברה לחמצון חוץ-גופי באמצעות ממברנה. באוגוסט 2021 יצאה מתרדמת ושוחררה מבית החולים להמשך טיפול בביתה.
דיסקוגרפיה > אלבומי אולפן

2006: Трудный возраст
2007: Мой рай
2009: Одиночка
2013: Другая реальность
2015: Хорошо
2018: Полигамность
הערות שוליים

↑  "Instagram post MakSim on 13 June 2021". Instagram. נבדק ב-30 ביוני 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Libgardt, Olga. "Певице МакSим резко стало хуже". KP.ru. Komsomolskaya Pravda. נבדק ב-30 ביוני 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Певицу МакSим ввели в искусственную кому". ria.ru. RIA Novosti. נבדק ב-30 ביוני 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Друзья певицы МакSим: Ее перевели на ЭКМО, она в критическом состоянии
↑  «Аппарат ИВЛ не справляется»: Певицу МакSим в тяжёлом состоянии перевели на ЭКМО
↑  «ИВЛ не справляется»: певица МакSим находится в критическом состоянии
↑  МакSим выписали из больницы
↑  "Возятся с каждым, как с родным": МакSим оценила поддержку врачей
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0003 7235 2403  MusicBrainz: 762123ce-55b6-4138-a694-3cb040805206  VIAF: 170151776824518012636   WorldCat (עם VIAF): 170151776824518012636
סולן (מחול)

סוֹלָן בבלט קלאסי הוא רקדן בלהקת הבלט שנמצא דרגה מעל הקור דה בלט, אך דרגה לפני סולן ראשון ורקדן ראשי.
רקע

רקדנים בדרגה זו מציגים לרוב ריקודי סולו ביצירות הבלט, אך לא יגלמו את הדמויות הראשיות או המרכזיות. חלק מהסולנים יגלמו תפקידים משניים בבלט, כמו מרקוציו מהבלט רומיאו ויוליה או אחת הפיות מהבלט היפהפייה הנרדמת. לפעמים הסולנים יהיו ממלאי מקום לתפקידים מרכזיים בבלט (התפקידים שבדרך כלל יגלמו הסולנים הראשונים או הרקדנים הראשיים).
הדרגות בבלט הקלאסי

רקדן/ית ראשי/ית
סולן ראשון
סולן/ית
קור דה בלט
הערות שוליים

↑  The concise Oxford dictionary of ballet, מילון אוקספורד
↑  הת'ר בלום, Understanding ballet hierarchy (תרגום: מבינים את ההיררכיה בבלט), הבלט האוסטרלי, 1 בפברואר 2024
↑  דיומנה צ'ברה, Careers in Ballet: Understanding a Ballet Company Hierarchy (תרגום: קריירה בבלט: מבינים היררכיה בלהקות הבלט), הקרן של לואיס לבלט קלאסי, 28 במאי 2024
ערך זה הוא קצרמרבנושא מחול. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אלקטרה (סרט)

| --- | --- |

כרזת הסרט
 מבוסס על:  אלקטרה (קומיקס)
 בימוי:  רוב באומן 
 הופק בידי:  אבי ארד ארנון מילצ'ן גרי פוסטר
 תסריט:  זאק פן לפי דמויות סרט מאת: מארק סטיבן ג'ונסון דמויות קומיקס מאת: פרנק מילר
 עריכה:  קווין סיט 
 שחקנים ראשיים:  ג'ניפר גארנר טרנס סטאמפ קירסטן פראוט גוראן וישניץ' קולין קנינגהאם ויל יון לי קרי הירויוקי טגווה
 מוזיקה:  כריסטוף בק 
 צילום:  ביל רו 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  פוקס המאה ה-20, מארוול אנטרטיינמנט, ארנון מילצ'ן, Regency Enterprises 
 חברה מפיצה:  פוקס המאה ה-20
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  ארצות הברית 14 בינואר 2005
 משך הקרנה:  99 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט פעולה, סרט דרמה, סרט פנטזיה, סרט פשע, סרט גיבורי-על, סרט נינג'ות 
 תקציב:  $43,000,000
 הכנסות:  $56,681,566
 הכנסות באתר מוג'ו:   elektra
 סרט קודם:  דרדוויל 
 www.elektramovie.com
 דף הסרט ב־IMDb
 
אלקטרה (באנגלית: Elektra) הוא סרט גיבורי על מז'אנר הפעולה ומתח מבית פוקס ומארוול קומיקס משנת 2005 המבוסס על דמות הקומיקס אלקטרה. את הסרט ביים רוב באומן ומככבים בו ג'ניפר גארנר, טרנס סטמפ, קריסטן פראוט וגוראן וישניץ'. זהו סרט ההמשך לשובר הקופות דרדוויל.
עלילה

לאחר שנהרגה בידי בולזאיי (בסרט "דרדוויל"), אלקטרה נצ'יוס חוזרת לחיים בידי אמן לחימה עיוור בשם סטיק. היא נלקחת למצודת האימונים שלו כדי ללמוד קימגורה - משמעת לחימה עתיקה המספקת למתלמדיה יכולות חיזוי והחזרת המתים לתחיה. עד מהרה, היא מסולקת מלימודיה עקב חוסר יכולתה להרפות מזעמה. היא עוזבת ומשתמשת בכישוריה כדי להפוך לרוצחת שכירה.
אלקטרה מסתננת לאזור שמור היטב, הורגת את השומרים ומצליחה לשסף את מטרתה, דמרקו. שנים לאחר מכן, הסוכן של אלקטרה, מקייב, מקבל הצעה ממקור בלתי ידוע להשתמש בשירותיה של אלקטרה, כאשר התנאי היחיד הוא שהיה למשך כמה ימים בדירה שכורה בה תתבצע ההתנקשות בטרם תתגלה זהות מטרותיה. במהלך שהותה שם, נערה בשם אבי גונבת תכשיט ממנה. אלקטרה פוגשת באביה, מארק, שמתנצל על מעשיה של בתו. היא מוזמנת על ידי אבי לארוחת ערב בשמו של מארק. מאוחר באותו יום, אלקטרה מגלה שלאבי יש הפרעה טורדנית-כפייתית בדיוק כמוה. היא מפתחת קשר רומנטי למארק, ועד מהרה מגלה כי השניים הם המטרות אותן היא נשלחה לחסל. היא מחליטה לחוס על חייהם ולעזוב, אך חוזרת כאשר מתברר לה כי מתנקשים מחליפים נשלחו בידי סינדיקט פשע של שכירי חרב נינג'ות בשם "היד" להשלים את המשימה.
בינתיים, רושי, ראש ארגון "היד", לומד על ניסיון ההתנקשות הכושל ומאפשר לבנו קיריגי לשלוח קבוצה משלו לחסל את אלקטרה ולהשיב את אבי, הנחשבת ל"אוצר" אותו הם מחפשים. אלקטרה מנסה להסתיר את מארק ואבי אצל סטיק, אך הוא מגרש אותה מעליו על כך שהיא בחרה להגן עליהם במקום. היא נוסעת עימם לביתו הכפרי של מקייב, למסתור, אך קיריגי וחבורתו עוקבים אחריהם. אלקטרה חשה בנוכחותם, ונמלטת עם מארק ואבי דרך דלת מסתור אל מנהרה ומשם ליער, בעוד מקייב מעכב את המתנקשים.
לאחר שהרגו את מקייב, קיריגי והמתנקשים צדים אחר אלקטרה, מארק ואבי ביער הסמוך. אלקטרה נלחמת בסטון ומהתלת בו לשבור עץ ענק שמרסק אותו. אבי ומארק מגנים על עצמם מפני קינקו, והורגים אותו באמצעות אחד מפגיוניו. אלקטרה צופה באבי ומופתעת לגלות שיש לה כישורי לחימה. בזמן שדעתה מוסחת, טיפואיד מעניקה לה נשיקת מוות רעילה המשתקת את אלקטרה. אבי מנסה להתערב אך נלכדת בידי קיריגי. לפתע מופיעים סטיק וחבורת נינג'ות שמצילים את השלושה מהמתנקשים.
הם חוזרים למצודת האימונים של סטיק, שמגלה כי אבי היא ילדת פלא בעלת כישורי לחימה, בה חושק ארגון "היד" למטרותיו המרושעות. לאחר שאלקטרה נרפאת מרעלה של טיפואיד, היא מגלה שסטיק הוא זה שארגן את חוזה החיסול של מארק ואבי כדי לבחון את מידת רחמיה של אלקטרה. במאמץ לאפשר לאבי לנהל חיים רגילים, אלקטרה מקרינה עצמה אסטרלית לקיריגי ומזמינה אותו לקרב, כשהמנצח יזכה באבי לצורך מטרותיו. אלקטרה חוזרת למקום ילדותה בו היא נפגשת עם קיריגי ונזכרת כי הוא זה שהרג את אמה. היא נלחמת בו בעזרת חרבות הסאי שלה, אך מובסת. כאשר קיריגי מתכונן להרגה, אבי מתערבת ומסיחה את דעתו מספיק זמן כדי שאלקטרה תתאושש. השתיים נמלטות למבוך גינה אך דרכיהם נפרדות כאשר אבי נלכדת בידי נחשים שנשלחו בידי טאטו. אלקטרה מוצאת אותו ושוברת את מפרקתו בשעה שהוא נמצא בטרנס השליטה בחיות שלו. היא מתעמתת בשנית עם קיריגי, אותו היא לבסוף הורגת כאשר היא צופה את מהלכיו ודוקרת אותו בעזרת חרב הסאי שלה. טיפואיד מקנאה במצבה של אבי כ"אוצר" ומרעילה אותה, אולם אלקטרה הורגת אותה.
אלקטרה נושאת את גופתה של אבי לבית ומצליחה להחיות אותה מחדש, בכך היא לומדת לשלוט בקימגורה. היא נפרדת לשלום ממארק ואבי ובבואה לעזוב, היא נפגשת עם סטיק, שאומר לה שלעיתים חיים שניים לפעמים טובים יותר מהראשונים.
שחקנים ראשיים

ג'ניפר גארנר – אלקטרה נצ'יוס, מתנקשת שכירה.
טרנס סטמפ – סטיק, אמן לחימה עיוור שאימן את אלקטרה בדרכי הקימגורה.
גוראן ויז'נצ'יק – מארק מילר
קריסטן פראוט – אבי מילר
קולין קנינגהאם – מקייב, סוכנה של אלקטרה לשירותיה כרוצחת שכירה.
ויל יון לי – קיריגי, חבר בארגון "היד" המסתורי.
נטאשה מלטה – טיפואיד, חברה בארגון "היד", המסוגלת להרעיל כל דבר אשר בדרכה.
בוב סאפ – סטון, חבר ארגון "היד", בעל כוח על-אנושי, חסין פיזית מפני כל דבר הנקרה בדרכו.
כריס אקרמן – טאטו, חבר ארגון "היד", המסוגל לזמן חיות אלמותיות מקעקועים שעל גופו.
אדיסון טי ריביירו – קינקו, חבר ארגון "היד", בעל יכולת מהירות עצומה וזריזות תוך שמירה על שיווי משקל.
קרי הירויוקי טגווה – רושי, ראש ארגון "היד" ואביו של קיריגי.
שחקנים ראשיים > הופעות אורח

ג'ייסון אייזקס – דמרקו (ללא קרדיט), מטרתה הראשונה של אלקטרה כרוצחת שכירה
בן אפלק – מאט מורדוק/דרדוויל
שחרור > תקציב והכנסות

אלקטרה שוחרר לאקרנים ב-14 בינואר 2005 בארצות הברית ב-3,204 תיאטראות. בסוף השבוע הראשון להקרנתו, הוא לקח מקום חמישי, עם סכום הכנסות של $12,804,793. בסוף שבוע השני להקרנתו הוא צבר סכום הכנסות של $3,964,598, ירידה של כ-69 אחוזים מסוף השבוע הראשון להקרנתו. בסך הכל, סכום רווחיו הכולל עמד על $56,681,566 מיליון דולר - $24,409,722 בארצות הברית בלבד, ו-$32,271,844 ברחבי העולם, הסכום הנמוך ביותר באותה תקופה לדמות קומיקס של מארוול.
שחרור > ביקורות

הסרט אלקטרה קיבל תגובות שליליות מהמבקרים. באתר הביקורות Rotten Tomatoes, הסרט צבר רייטינג ממוצע של 3.7 מתוך 10, וציון כללי של 10% בהתבסס על 151 ביקורות (15 ביקורות "טריות" לעומת 136 "רקובות"). כמו כן, אתר Metacritic העניק ציון 34 מתוך 100, וזאת בעקבות ביקורות שליליות בעיקר.
שחרור > DVD

ה-DVD של הסרט יצא ב-5 באפריל 2005, וכלל מספר סצנות מחוקות הכוללות הופעת אורח של בן אפלק, שכיכב בסרט דרדוויל לצידה של גארנר. גרסת במאי מורחבת ומעט ערוכה של הסרט יצאה בפורמט שני דיסקים באוקטובר 2005, אולם שלא כמו גרסת הבמאי של הסרט דרדוויל, שהוסיפה כ-30 דקות לאורך הכולל של הסרט, גרסת הבמאי של אלקטרה הוסיפה כ-3 דקות לזמן הכולל. הביקורות לגרסה זו גם לא היו בעד, כאשר איכות העברת המידע בוקרה.
גרסת Blu-ray של הסרט יצא לאורה ב-19 באוקטובר 2009 וכללה את הגרסה המורחבת של הסרט.
שחרור > פסקול

פסקול הסרט יצא ב-2005 וכלל מספר רצועות פוסט-גראנג' של אמנים כאוונסנס, אלטר ברידג' ו-Taking Back Sunday.
הערות שוליים

↑  אלקטרה באתר הביקורות Rotten Tomatoes
↑  אלקטרה באתר הביקורות Metacritic
משה עצמון

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  30 ביולי 1931 (בן 93) בודפשט, ממלכת הונגריה 
 מוקד פעילות:  הונגריה, ישראל 
 סוגה:  מוזיקה קלאסית 
 כלי נגינה:  קרן יער 
 
משה עצמון (במקור גרוסברגר (נולד ב-30 ביולי 1931 בבודפשט) הוא מנצח ישראלי ממוצא יהודי-הונגרי שניצח על תזמורות סימפוניות חשובות בישראל ובעולם.
ביוגרפיה

עצמון נולד בהונגריה ובגיל 13 עלה לארץ ישראל עם משפחתו, שהתיישבה בתל אביב. את הקריירה המוזיקלית שלו החל בנגינה בקרן יער בתזמורת צה"ל, ואחר כך עבר לנגן בתזמורות סימפוניות מובילות בישראל, לפני שהחליט להיות מנצח.
עצמון למד באקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים ובאקדמיה למוסיקה בתל אביב ולאחר שסיים את לימודיו ניהל את התזמורת העירונית של תל אביב. במקביל, הוא היה מנצח אורח על תזמורת בית האופרה הישראלית ועל התזמורת של קול ישראל (כיום התזמורת הסימפונית ירושלים).
בשנת 1961, נסע עצמון ללונדון להשתלם בניצוח אצל אנטל דוראטי ובית ספר גילדהול למוזיקה ודרמה.
כשחזר לישראל, הופיע כמנצח אורח של התזמורת הפילהרמונית הישראלית וכן של התזמורת הסימפונית חיפה.
בשנת 1964, עצמון השתתף כמנצח-עמית לשלום רונלי-ריקליס במסע של תזמורת הגדנ"ע בארצות הברית וקנדה. כן יצא להופעות אורח באנגליה. בשנת 1966 הוזמן לנצח בפסטיבל זלצבורג.
בקיץ 1967 הוזמן לכהן כמנצח קבוע של התזמורת הסימפונית של סידני. בשנים אלו הוא ניצח באוסטרליה במשך כמחצית השנה ובאירופה ובישראל ביתרת השנה. בשנת 1971 הוזמן לכהן כמנצח של תזמורת רדיו צפון גרמניה.
כיהן כמנצח ראשי קבוע של התזמורת הסימפונית של בזל ב-1968–1972.
משה עצמון היה בעבר מנצח אורח ראשי של תזמורת רשות השידור הקוריאנית בין השנים 1990–1992.
כיהן כמנצח ראשי של תזמורת טוקיו, תזמורת נגויה, תזמורת ריין ותזמורת דורטמונד.
ביוגרפיה > פרסים

עצמון זכה בכמה פרסי ניצוח שסייעו לו לקבל הזמנות לנצח על תזמורות חשובות בעולם; בשנים 1963 - 1964, זכה בפרסים הבאים:
פרס בתחרות הבינלאומית לניצוח על שם דימיטרי מיטרופולוס, ניו יורק, 1963.
פרס לניצוח על שם ליאונרד ברנשטיין, טנגלווד, מדינת מסשוסטס (ארצות הברית), 1963.
פרס ראשון בתחרות הבינלאומית ה-3 לניצוח, ליברפול (אנגליה), 1964.
הערות שוליים

↑  באופרה הישראלית, דבר, 26 באפריל 1959
↑  בידור 61, מעריב, 23 ביולי 1961
↑  שבחים למנצח משה עצמון, מעריב, 20 בפברואר 1964
↑  שלושה קונצרטים תזמורתיים בשתי ערים, חרות, 15 בינואר 1965
↑  לביקורת ראו: הפסנתרן לב אוברין - סולן, חרות, 3 בדצמבר 1965
↑  אולם בן 1200 מקומות יוקם, מעריב, 20 באוגוסט 1963
↑  יעקב העליון, משה עצמון - מנצח מישנה לסימפונית של חיפה, מעריב, 28 במאי 1964
↑  אוליה זילברמן, תזמורת חיפה בניצוחו של משה עצמון, מעריב, 26 ביוני 1967
↑  תזמורת הגדנ"ע יוצאת בסוף החודש לסיור בארה"ב ובקנדה, חרות, 22 בספטמבר 1964
מסע הגדנ"ע בצלאלי שמע, מעריב, 2 באוקטובר 1964
↑  פלישה של אמנים ישראליים ללונדון, מעריב, 20 באפריל 1965
אמנים ישראלים מופיעים בלונדון, מעריב, 3 באוקטובר 1966
↑  יהושע ביצור, המנצח משה עצמון הוזמן להופיע בפסטיבל זלצבורג, מעריב, 22 בדצמבר 1966
↑  לפסגה, מעריב, 2 באוגוסט 1967
מנצח ישראלי באוסטרליה, דבר, 28 בפברואר 1968
↑  טלילה בן זכאי, משה עצמון - חניית ביניים, מעריב, 24 בספטמבר 1970
↑  עצמון - מנצח תזמורת האמבורג, דבר, 20 באפריל 1971
↑  משה עצמון במקום הרביעי, דבר, 7 באפריל 1963
↑  חגי אשד, פרס ראשון למשה עצמון בתחרות מנצחים בליוורפול, דבר, 14 ביוני 1964
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: דין דיקסון | מנצח ראשי, התזמורת הסימפונית של סידני  1967–1971 | הבא: וילם ון אוטרלו |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: הנס שמידט-איסרשטדט | מנצח ראשי, תזמורת רדיו צפון גרמניה  1972–1976 | הבא: קלאוס טנשטדט |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007295957805171  PLWABN: 9810578508205606  BIBSYS: 1024739  BNE: XX894023  BnF: cb138909516 (data)  CiNii: DA12315053  GND: 134317823  ISNI: 0000 0001 1506 9893  LCCN: nr91040281  LNB: 000140507  MusicBrainz: 91eb36be-87e2-45d8-b5d8-47307708b854  NKC: pna2008456515  NLA: 35637138  NLK: KAC2020R4513  NSK: 000697471  NTA: 073760269  RERO: 02-A002950243  SNAC: w6z32kdq  SUDOC: 08049563X  VIAF: 14957445   WorldCat (עם VIAF): 14957445 
ערך זה הוא קצרמרבנושא מוזיקאים ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.