תכנון חברתי
גישות לתכנון חברתי > הגישות המרכזיות לתכנון חברתי

תכנון מסנגר - גישה תכנונית שלומדת מהתושבים עצמם ויוצאת מהנחה שבידי התושבים קיים מידע בעל ערך שאינו נמצא אצל המתכננים או קובעי המדיניות. על פי גישה זו, המתכנן הוא כמעין סנגור של התושבים ותפקידו לייצג אותם בתהליך. העיקרון המנחה הוא פלורליזם כאשר המתכנן מייצג את הפרט, הקבוצה או הארגון. נקודת המבט היא שיעדי התכנון אינם נייטרליים או אובייקטיביים, אלא כוללים ערכים ועמדות שכוללים הפעלת שיפוט. התכנון נתפס כתהליך לקידום מגוון דעות של החברה על ידי ייצוג של קבוצות שונות בתהליך קביעת המדיניות הציבורית. פול דוידוף (אנ'), עורך דין ומתכנן ערים אמריקאי, גרס שהחברה העתידית תהיה חברה עירונית והמתכננים יסייעו בעיצובה. דוגמה לתכנון מסנגר בישראל היא עמותת במקום שנוסדה בשנת 1999 במטרה לחזק את הקשר בין מערכות התכנון לזכויות האדם והיא מסייעת לקהילות המצויות בנחיתות מקצועית, כלכלית או אזרחית בכל הנוגע למימוש זכויותיהן בשדה התכנון.
תכנון מתקשר - גישה שמקורה בשנות ה-80 וה-90 של המאה הקודמת שמגיעה מנקודת מבט פוסט-מודרנית של עולם התכנון. הגישה דוגלת בריבוי דעות, כאשר אין עמדה אחת שהיא נכונה. תפקיד המתכנן הוא לייצר תקשורת ולמתן קונפליקטים באמצעות הגעה להסכמות ולשיתופי פעולה בין העמדות והאינטרסים השונים, ובכך לייצר אמת מידה להתנהגות . לדברי מתכננת הערים הבריטית, פטסי היילי (אנ'), מטרת התכנון המתקשר היא המעשה, ועל מנת להגיע אליו יש לדבר עליו. היא טענה כי יש להעביר את כובד המשקל מהתוצרים, ההשפעות והתהליכים של התכנון אל השפה והמסרים שמועברים במהלך ההליך התכנוני. בגישה זו התקשורת הבינאישית והבין-מוסדית אינה אמצעי אלא היא התכנון עצמו. תהליכי התכנון מייצרים הבניות המעצבות את יחסי הכוחות בחברה, ולכן יש צורך באיסוף, עיבוד והעברת המידע. המתכנן המתקשר אוסף מידע מקיף, מעבד, מקשיב לרחשים, מנגיש מידע ותוכניות לתושבים ופועל בכנות ובאותנטיות.
תכנון משתף - תהליך שבמסגרתו הרשויות באות במגע עם הגורמים המעורבים, תוך קבלת החלטות קולקטיבית במסגרת הליך פורמלי. בגישה זו התכנון החברתי מבוסס על אינטראקציה רב-כיוונית, תוך קידום דיאלוג. התהליך יוצר תמיכה וקבלה של המדיניות ותומך בשיתוף ציבור פרואקטיבי. דוגמה לתכנון משתף בישראל הם שאררטים – תהליך שיתוף אינטנסיבי שנמשך על פני מספר ימים בשיתוף עם מגוון בעלי התמחויות, שמגביר היתכנות לפתרונות יצירתיים. התהליך מזהה בעלי עניין ומוכוון קונצנזוס לצרכים שונים. מנהלי השאררט נעזרים בבעלי מקצוע שונים לניהול התהליך וללימוד הסביבה בה מתכננים.
תכנון רב-תרבותי - בגישה זו מודגשת החשיבות של הסיפור העירוני המהווה את התמריץ לשינוי. הסיפור הוא חשוב משום שהוא מתמקד בתכנון רב-תרבותי ובכך מנהל ומיישב סכסוכים. הסיפורים יכולים לאפשר חילופי דעות, עמדות וניסיון רב-תרבותי ובכך מדגישים את המגוון החברתי. בגישה זו יש לאפשר לקבוצות המיעוטים בחברה להשמיע את קולם ולהוציא מהם את הסיפורים, לתרגם אותם ולנתח אותם ולהביא אותם לסיפור העירוני. מתכננת הערים האוסטרלית ליאוני סנדרקוק טענה שחמישה מאפיינים מעולם הקולנוע - רצף התרחשויות, עקביות, גלובליזציה, מוסכמות ומתח טוב - הם נדבך חשוב להעברת המסר של הסיפור העירוני.
הסוציולוג יוסי יונה טוען כי תפקידה של המדינה הוא לאפשר את קיומן של שלל התרבויות הקיימות בחברה בצורת "קהילה של קהילות" שבאה לידי ביטוי בהשתייכות קהילתית והשתייכות לקהילת-על מדינתית. הבסיס של יונה הוא בכתביו של עמנואל לוינס, שמדבר על האחר והשונה, כאשר דרכו אנו לומדים על עצמנו ולכן ישנה חשיבות בהכרת האחר. הוא טוען כי התבדלות בקבוצות מיעוט היא לגיטימית משום שזוהי התגוננות מדיכוי ונישול שמפעילה עליהן הקבוצה הדומיננטית. ישנו צורך בשינוי רדיקלי באתוס התרבותי בחברה וחלוקה מחדש של המשאבים, שמכירה בכך שאין אמת אחת.
ישנם הטוענים כי תכנון חברתי יכול להיות פלורליסטי אולם התהליך של בניית אומה, שהתכנון מהווה חלק ממנו, נשלט בדרך כלל על ידי כוחות שפועלים כדי לדכא ולהדיר. לפיכך, התכנון החברתי אינו שם דגש מספיק על יחסי הכוח שמופעים במהלך תהליכי התכנון.
הגאוגרף ריי ברומלי מציג ארבע גישות שונות ולעיתים חופפות באשר לתכנון חברתי, כאשר כל אחת מהן משקפת פרשנות שונה של סדרי העדיפויות החברתיים והשונים לתכנון:
טרנספורמציה חברתית - תכנון חברתי הוא העיצוב מחדש והשינוי של החברה כולה. הדבר מצריך חזון ופיתוח אסטרטגיה לטרנספורמציה על מנת להפוך את החברה לטובה יותר
חלוקה מחדש - תכנון חברתי מבקש לצמצם את אי השוויון החברתי-כלכלי והעוני ולגרום לצמיחה כלכלית. תומכים בתכנון חברתי מסוג זה הם בדרך כלל סוציאל-דמוקרטיים הדוגלים במדינת רווחה, ומאמינים כי אם כוחות השוק ישלטו, אי שוויון חברתי-כלכלי יגדל.
השתתפות - תכנון חברתי מבוסס על ההנחה שהציבור הרחב הודר באופן מסורתי מקבלת ההחלטות הציבוריות, וכי הדרה זו אינה דמוקרטית. מתכננים חברתיים הופכים למומחים במעקב אחר דעת הקהל כאשר הם מעודדים מודעות להשתתפות ציבורית בקבלת החלטות באמצעות סדנאות לתכנון קהילתי, עצומות, הסברה ועוד.
מגזר חברתי - תכנון חברתי הוא תכנון של המגזרים החברתיים השונים במשק. הוא מבוסס על מודל כלכלי, לפיו סקטורים מסוימים נחשבים פרודוקטיביים, כגון ייצור, בנייה, פיננסים ועוד, וסקטורים אחרים כגון בריאות, דיור וחינוך מסופקים כשירותים ציבוריים והמוצרים שלהם אינם בהכרח נמכרים בשוק הפתוח. בגישה זו התכנון החברתי מתפצל לתהליכים נפרדים הנערכים בכל גוף ציבורי כגון משרד החינוך, משרד הבריאות וכו'.