ג'יימס הארטנס
קריירה > הנדסה ויזמות

בגיל 16 החל הארטנס את הקריירה שלו במכונאות. בגיל 21 הוא היה למנהל עבודה בחברת המנעולים וינסטד-נורוויי בווינסטר שבקונטיקט. ב-1886 הוא עבר לטורינגטון שבקונטיקט כדי לעבוד כיוצר כלים וכמנהל עבודה בחברת הכלים יוניון. מסלול ההישגים שלו של יותר ממאה פטנטים במשך ימי חייו החל כאן עם יצירת פטנטים למנעולים, גלגיליות ומנגנונים לדוושות אופניים.
להארטנס הייתה התנסות בלתי נעימה עם חברת יוניון: באופן מובן הוא היה תמים בנוגע לסידור התמלוגים על הפטנטים שיצר, ובעלי החברה בחרו לא לתקן את הטעות. בספטמבר 1888, לאחר שהוא החסיר כמה שבועות עבודה בשל מחלה, נאמר לו לא לשוב לעבודה.
בחורף 1889-1888 עבד הארטנס לזמן קצר עבור כמה חברות: פראט אנד ויטני בהרטפורד, קונטיקט; איטון, קול וברנהאם בברידג'פורט, קונטיקט; ומפעל בסקוטדייל, פנסילבניה. ג'וזף ויקהאם רו בספרו על הארטנס מ-1937 סבר שהארטנס פיתח את הרעיון של מחרטת צריח (Turret lathe) בזמן כלשהו לפני התקופה הזאת, וחיפש חברה מתאימה שבה הוא יוכל לבנות אותה. היחידי שראה את הפוטנציאל הגלום ברעיון של הארטנס היה אמברוז סוויזי (אנ') מחברת וורנר וסוויזי (אנ'), שעל פי המדווח אמר, "אתם תשמעו עוד על הבחור הצעיר הזה, ועל מגש האוכל 'סוזאן העצלה' (Lazy Susan) שלו".
באפריל 1889 עבר הארטנס לספרינגפילד שבוורמונט כדי להיות המפקח הראשי בחברת המכונאות ג'ונס ולאמסון (Jones and Lamson) שנאבקה על קיומה. הוא השתמש ביצירתיות שלו כדי להחיות מחדש את החברה. כאן הוא מצא את המקום לייצר את המחרטה שלו, שהגדילה את היעילות והייצור, ואומצה במיוחד בתעשיית המכוניות המתפתחת. מחרטת הצריח השטוחה הייתה שיפור של מחרטות הצריח המוקדמות באמצעות נוקשות רבה יותר, שאפשרה דיוק רב, מהירויות והזנות גבוהות יותר, וחיתוכים ארוכים. הארטנס גם פיתח מערך של כלי עבודה מתקדמים במיוחד כדי להשלים את המחרטה, כולל הזנת מוט רולר ועיצובים של ראש מחרוקת. כל היתרונות הללו אפשרו לחלקים טובים יותר להיעשות מהירים יותר, וכך לצמצם עלויות, והמחרטה הייתה למבוקשת מאוד על ידי היצרנים. בפעם הזאת, הגן הארטנס על הפטנט שלו. הוא הגיע להסדר עם ג'ונס ולאמסון שהוא יקבל 100 דולר תמלוגים על כל מכונה שתימכר.
הארטנס שינה את המודל העסקי של החברה מייצור מגוון רחב של מכונות להזמנה, להתמחות בייצור ושיפור של מוצר אחד זה. עם הכניסה לייצור של המכונה שלו, החלו להגיע 10 הזמנות ליום מהמגזר הייצרני. כתוצאה מכך שולמו לו תמלוגים של 1,000 דולר מדי יום. הוא גם הציג קטלוגים מושכים ואינפורמטיביים לשיווק המוצרים החדשים של ג'ונס ולאמסון. הארטנס רכש חלק גדול מהחברה, וב-1896 היה למנהלה, וב-1901 לנשיא החברה, תפקיד בו הוא שימש עד פרישתו ב-1933.
ב-1915 החליט הארטנס באי-רצון להיות מעורב ב"עסקי המלחמה", כאשר נעתר לבקשת אחיו ג'ון מהמשרד של ג'ונס ולאמסון בלונדון. במהלך מלחמת העולם הראשונה, הארטנס, כנציג באגודה האמריקאית של מהנדסי המכונות, היה ליושב ראש הוועדה הלאומית לבורגי פתיל, שמשימתה הייתה ליצור תקנים בינלאומיים למידות של בורגי הפתיל (Screw thread).
הארטנס נרתע מלחדש את מחרטת הצריח השטוחה שלו. על כל פנים, היא נותרה מוצר מצליח ביותר עד לאחר פרישתו, כאשר דגם חדש של מחרטת צריח שיצר ג'ון לאבלי, החליף אותה. מהדורת 1921 של הקטלוג והמדריך של האגודה האמריקאית של מהנדסי המכונות הראתה שחברת ג'ונס ולאמסון הציעה כמה דגמים של המחרטה של הארטנס. לחברה היו משרדים בספרינגפילד, בסן פרנסיסקו ובלונדון, בנוסף לסוכנים בחמש ארצות נוספות.
ב-1929 הוציאו הארטנס וראסל ו. פורטר (אנ') פטנט על משווה אופטי (Optical comparator), מכשיר שמיישם עקרונות אופטיים לפיקוח על חלקים מיוצרים באמצעות הקרנת הצללית המוגדלת של החלק על מסך שעליו הממדים והגאומטריה של החלק נמדדים מול קווי מתאר שנקבעו מראש. באופן מסורתי, המכונאים השתמשו במד מכני כדי להעריך אם הברגים עומדים במפרט. הארטנס השתמש בידע שלו באופטיקה ובהגדלה כדי ליצור שיטה אופטית מעשית יותר למדידה. תרומה זו נבעה מעבודתו של הארטנס כיושב ראש ועדת בורגי הפתיל ומהידע שלו באסטרונומיה ובבניית טלסקופים. המשווה האופטי לבורגי פתיל של הארטנס היה במשך שנים מוצר רווחי של ג'ונס ולאמסון ונותר אמצעי סטנדרטי לפיקוח על ייצור סוגים רבים של חלקים.
בעת שעבד בג'ונס ולאמסון עודד הארטנס ממציאים מוכשרים לצאת ולהיות יזמים בזכות עצמם. אלו כללו שלושה כאלו שהקימו חברות בספרינגפילד ואחד בווינדזור. חברות אלו, שהוקמו על ידי אנשים אלו, סייעו להפוך את ספרינגפילד ואת וינדזור לאזור תעשייתי משגשג, הודות לא רק לנגישות לחומרי הגלם ולשווקים, אלא גם הודות למאגר של מהנדסים ומכונאים מוכשרים. ג'וזף רו דירג את הארטנס בשורה אחת עם הנרי מודסלי (אנ') ועם אלישע ק. רוט (אנ') על היותו מנטור לדור הצעיר של בוני כלי העבודה.
חתנו של הארטנס, ראלף פלנדרס, אמר בספרו שהארטנס בחן "כמה מהמרכיבים שהופכים את העובדים למרוצים וליצירתיים במיוחד". ספר ההדרכה למחרטת הצריח של הארטנס מתחיל במילים: "מאחר שהמכונה היא רק כלי, לא ניתן להחשיב אותה כדבר נפרד לחלוטין מהאדם. למעשה, האדם הוא החלק הגדול יותר. רווחתו האישית של מפעיל המכונה חייבת להילקח בחשבון. זה משהו שהוא יותר מיחסי האדם עם המכונה. הוא כולל מופע שווה בחשיבותו - יחסיו עם האנשים האחרים ועם סביבתו באופן כללי".
במובן מסוים הארטנס הגיב ללהט הנלהב של התקופה לניהול מדעי, שיחד עם רבים הוא חש שהוא לא התייחס באופן מדויק אל הפסיכולוגיה של אופן ניהול העובדים כבני אדם ולשמירה על כבודם.