stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
לודוויג אויגן, דוכס וירטמברג
משפחתו

ב-26 בספטמבר 1748 התחתן לודוויג אויגן בנישואים מורגנטיים עם סופיה אלברטינה מבייכלינגן, ממנה נולדו לו שלוש בנות:
סופיה אנטוינטה (1763–1765)
וילהלמינה פרדריקה אליזבת (1764–1817)
הנרייטה שרלוטה פרדריקה (1767–1817)
ירושלים: יומנים מעיר הקודש

| --- | --- |
עטיפת המהדורה האנגלית של הספר
עטיפת המהדורה האנגלית של הספר
 מידע כללי
 מאת:  גי דליל
 איורים:  גי דליל
 שפת המקור:  צרפתית
 תורגם לשפות:  תורגם לשפות רבות
 סוגה:  רומן גרפי, יומן מסע
 מקום התרחשות:  ירושלים 
 תקופת התרחשות:  2008, 2009 
 הוצאה
 תאריך הוצאה:  2011
 
"ירושלים: יומנים מעיר הקודש" (בצרפתית: Chroniques de Jérusalem) הוא רומן גרפי מאת גי דליל. הספר הוא יומן מסע וזיכרונות שבו דליל מספר על נסיעתו לירושלים ועל קורותיו בישראל ובגדה המערבית.
עלילה

הספר מגולל את נסיעתו של גי דליל לירושלים עם אשתו נאדז', פעילה בארגון "רופאים ללא גבולות", ועם שני ילדיהם הקטנים. הם הגיעו לירושלים באוגוסט 2008 והתגוררו במשך שנה בשכונת בית חנינא שבמזרח ירושלים. בימים הראשונים סייר דליל ברחובות בית חנינא, אותם הוא מתאר כך: "אין מדרכות, הכבישים סדוקים, החנייה אקראית והחום מחניק." בהמשך מתוארות חוויותיו, הכוללות מפגשים רבים עם ישראלים ועם פלסטינים, וכן את נסיעותיה של אשתו לרצועת עזה בתקופת מבצע עופרת יצוקה.
רקע

הספר "ירושלים: יומנים מעיר הקודש" הוא יומן המסע הרביעי של דליל. לפניו הוציא יומני מסע בפורמט של רומן גרפי על נסיעותיו לשנג'ן, המרכז הכלכלי של מחוז גואנגדונג שבסין; פיונגיאנג, בירת קוריאה הצפונית; ויאנגון, בתקופה בה הייתה עיר הבירה של מיאנמר. דליל שהה בשנג'ן ובפיונגיאנג במסגרת עבודתו כאנימטור, בעוד שבנסיעתו למיאנמר הוא ליווה את בת-זוגו, נאדז', ששהתה שם כחלק מפעילותה בארגון "רופאים ללא גבולות". גם נסיעתם לירושלים הייתה חלק מעבודתה, וברוב הזמן שעבדה דליל טיפל בשני הילדים הקטנים.
סגנון האיור

דליל משתמש בציורי קו פשוטים שתוארו על ידי המבקרים כ"רגילים, נקיים ופשוטים אך ללא רישול." כל ספריו הקודמים של דליל היו בשחור-לבן, וספר זה הוא הראשון שבו השתמש דליל בצבעים - אך הוא עושה זאת במשורה, על מנת להדגיש פרטים מסוימים כמו מפות, רעשים חזקים או דם.
ביקורת

הספר זכה לשבחי המבקרים, ובביקורת של סטיבן קרליק באתר הקנדי "National Post" הוא כתב: "בזכות תשומת הלב של דליל לפרטי הפרטים של היום-יום הוא הצליח לתעד את ההבדלים המרתקים, שהם בו-זמנית עדינים ומשמעותיים, בין התרבויות של המקומות בהם ביקר ובין קנדה מולדתו. בירושלים, מיומנות זו מחוללת פלאים ממש. אפילו קוראים בעלי ידע בסיסי בלבד על הסכסוך הישראלי-פלסטיני ימצאו עניין רב ברישומיו של דליל על החיים בעיר הקודש."
דליל נתקל בספר לא פעם בהיבטים שונים של הסכסוך הישראלי-פלסטיני, ומתאר את הטענות של כל אחד מהצדדים. עם זאת, לדברי קרליק "ברור שדליל מזדהה עם צד אחד יותר מהאחר. הוא השתתף בסיור בחברון עם נציג של המתנחלים, ובסיור אחר עם "שוברים שתיקה", ובתיאורו של דליל ברור שאחד מהשניים עושה שימוש בנרטיבים היסטוריים בצורה שמשרתת את השקפתו הדתית."
תרגום ופרסים

הספר יצא לאור בצרפתית בנובמבר 2011 והיה לרב-מכר בצרפת. התרגום לאנגלית יצא בשנת 2012 ונקרא "Jerusalem: Chronicles from the Holy City". הספר תורגם גם לצ'כית, בורמזית, פולנית, ספרדית (מהדורה בארגנטינה בניב המקומי, ומהדורה בספרד), שוודית, פורטוגזית, נורווגית, פינית, קוריאנית, הולנדית, איטלקית וגרמנית.
התרגום לבורמזית הפך לרב-מכר במיאנמר.
הספר זכה בפרס "אלבום השנה" בפסטיבל הקומיקס באנגולם בשנת 2012.
סרט תיעודי

בזמן שגי דליל כתב את הספר, צולם סרט תיעודי בשם "The Guy Delisle Chronicles" עליו ועל עבודתו בירושלים.
הערות שוליים

↑  Book Review: Jerusalem, by Guy Delisle, ‏4 במאי 2012 (באנגלית).
↑  תרגומי הספר לשפות שונות, באתר של גי דליל, ‏27 בדצמבר 2015.
↑  Best seller, באתר של גי דליל, ‏13 בפברואר 2015 (בצרפתית).
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1156515726  VIAF: 1873151051939133530002   WorldCat (עם VIAF): 1873151051939133530002
לוסי אנג'לין בייקון

| --- | --- |

 לידה:  30 ביולי 1857 Pitcairn, ארצות הברית 
 פטירה:  17 באוקטובר 1932 (בגיל 75) סן פרנסיסקו, ארצות הברית 
 מקום לימודים:  האקדמיה הלאומית לעיצוב 
 זרם באמנות:  אימפרסיוניזם אמריקאי 
 
לוסי אנג'לין בייקון (באנגלית: Lucy Angeline Bacon ‏; 30 ביולי 1857 – 17 באוקטובר 1932) הייתה אמנית קליפורנית, שנודעה בזכות ציורי השמן האימפרסיוניסטים של פרחים, נופים וטבע דומם. היא למדה בפריז אצל האימפרסיוניסט קאמי פיסארו. היא האמנית הקליפורנית היחידה הידועה שלמדה אצל אחד מגדולי האימפרסיוניסטים הצרפתים.
ביוגרפיה

נולדה בשנת 1857 בפיטקארן, ניו יורק. בייקון סיימה את לימודיה בשנת 1879 בבית הספר הרגיל בפוטסדם בניו יורק.
היא הייתה קשורה לרוברט ויקרי, דרך נישואיה של אחותה רות. בשנות ה-90 של המאה ה-19 היה ויקרי בעלים של גלריה בסן פרנסיסקו - הגלריה הראשונה שהציגה את האימפרסיוניזם בסן פרנסיסקו.
בייקון למדה בניו יורק בליגת הסטודנטים לאמנות ובאקדמיה הלאומית לעיצוב. בשנת 1892 היא עזבה לפריז כדי להמשיך בלימודיה באקדמיה קולארוסי. [5] לאחר מכן למדה אצל קאמי פיסארו, לפי עצתה של הציירת האמריקאית מארי קאסאט.
קריירה

לאחר מכן עברה לארגני ויצרה ציורים אימפרסיוניסטים. בשנת 1898 התגוררה בסן חוזה והציגה ציורים בעמותת האמנות בסן פרנסיסקו. היא עברה לקליפורניה בתקווה לשפר את המחלה הכרונית שהגבילה את יכולתה לצייר. היא לימדה במכינה וושבורן בסן חוזה וציירה בסטודיו הביתי שלה.
באביב 1902 הוצגו עבודותיה במכון מארק הופקינס לאמנות בסן פרנסיסקו. בשנת 1905 לוסי בייקון ויתרה על קריירת הציור והתמסרה למדעי הנצרות, ייתכן שמצאה כך הקלה בבעיות הבריאות שלה. עם זאת היא המשיכה ללמד אמנות.
בשנת 1909 היא התגוררה בסן פרנסיסקו. לוסי בייקון הייתה חברה בוועדת הירידים באיגוד ניו מקסיקו לענייני האינדיאנים (NMAIA) ובאיגוד המזרחי לענייני האינדיאנים (EAIA) בשנת 1927, הציגה עבודות שיצרו אמנים אינדיאנים.
היא נפטרה בסן פרנסיסקו בשנת 1932.
הציור שלה, גן נוף שנוצר בין השנים 1894 - 1896, נמנה עם אוסף המוזיאונים לאמנויות יפות בסן פרנסיסקו.
הערות שוליים

↑  William H. Gerdts, WILLIAM AUTOR GERDTS, Will South, California Impressionism, Abbeville Press Publishers, 1998, ISBN 978-0-7892-0176-8. (באנגלית)
↑  Lucy Angeline Bacon - Biography, www.askart.com
↑  Deborah Epstein Solon, Will South, In and Out of California: Travels of American Impressionists, Hudson Hills, 2002, ISBN 978-1-55595-225-9. (באנגלית)
↑  San Jose city directory including Santa Clara County .., San Jose, Cal., Mrs. F. M. Husted, 1887
↑  Jennifer McLerran, A New Deal for Native Art: Indian Arts and Federal Policy, 1933-1943, University of Arizona Press, 2009, ISBN 978-0-8165-2766-3. (באנגלית)
לוקאס

ערך זה עוסק בקדוש נוצרי. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |

 לידה:  1 לפנה"ס לערך אנטיוכיה
 פטירה:  84 לערך (בגיל 84 בערך) בויאוטיה
 מקום פולחן עיקרי:  פדובה, איטליה
 חג:  18 באוקטובר
 פטרון של:  אמנים, רופאים ומנתחים
לוקאס או לוקא הוא קדוש נוצרי לו מיוחסים הספר השלישי והחמישי בברית החדשה, הבשורה על-פי לוקאס ומעשי השליחים. יחד עם מרקוס ומתי הוא נחשב לאחד ממחברי הבשורות הסינופטיות. מת בשנת 80 לערך בתבאי  שבבויאוטיה.
מלבד הספרים המיוחסים לכתיבתו בהם אינו נזכר בשמו, לוקאס נזכר בברית החדשה ב-3 מאגרותיו של פאולוס: האיגרת השנייה אל טימותיוס, האיגרת אל הקולוסים והאיגרת אל פילמון, בהן הוא מוזכר על ידי פאולוס כרופא וכחברו לעבודת הפצת הבשורה.
על פי המסופר בכתבי הקודש הנוצריים, לוקאס, שנולד באנטיוכיה היה רופא במקצועו, ובן לווייתו של פאולוס. לוקאס התלווה אל פאולוס למקדוניה ולאחר מכן לרומא. עם זאת, חוקרים מודרניים מטילים בכך ספק: תוכנם של שני הספרים המיוחסים ללוקאס אינם מעידים על היכרות אישית עם אדם שהכיר את ישו.
על פי המסורת הנוצרית נחשב לוקאס לאיקונוגרף ולצייר הראשון של מרים, אם ישו ושל ישו עצמו הנמצא בזרועותיה.
הכנסייה הקתולית מציינת את יום חגו ב-18 באוקטובר והוא נחשב לקדוש מגן של הציירים, הרופאים והמנתחים. באיקונוגרפיה הנוצרית מסומל לעיתים קרובות על ידי שור מכונף.
לודוויקו מאנין

דיוקנו של לודוויקו מאנין
וילה מאנין, בה נחתם הסכם קמפופורמיו
לודוויקו מאנין (באיטלקית: Ludovico Manin;‏ 14 במאי 1725 - 24 באוקטובר 1802) היה הדוכס ה-120 של ונציה, ואחרון דוכסי לה סרניסימה. מאנין כיהן כדוג'ה מאז בחירתו ב-9 במרץ 1789 ועד כיבוש העיר על ידי נפוליאון בונפרטה בשנת 1797.
קורות חיים

מאנין נולד ב-14 במאי 1725, בעיר ונציה, והיה הבכור מבין חמשת ילדיהם של לודוויקו אלוויזה ומריה באסאדונה.
מאנין למד באוניברסיטת בולוניה ולאחר תום לימודיו נשא לאישה את אליזבטה גרימאני, בת למשפחת אצולה עשירה, וקיבל נדוניה של 45,000 דוקטים.
מאנין נבחר לדוג'ה ב-9 במרץ 1789, כחודש לפני המהפכה הצרפתית. לאחר בחירתו נערך הפסטיבל המסורתי, בו, כנהוג, זרק כ-458,000 מטבעות לתושבי העיר (רבע מהם שולמו מקופת הרפובליקה, והיתרה מכיסו).
מאנין הזניח את צי הסוחר הוונציאני, ובשנת 1792 נותרו בוונציה 302 ספינות סוחר בלבד.
כאשר נפוליאון בונפרטה פלש לאיטליה, ונציה וג'נובה לא הצטרפו לברית הערים האיטלקיות שהתנגדה לנפוליאון בשנת 1795, ושתי הערים נותרו נייטרליות. ב-15 באפריל 1797 נתן ז'אן-אנדוך ג'ונו אולטימטום לעיר להיכנע לנפוליאון. העיר ונציה סירבה מבלי לדעת שקיים נספח סודי להסכם לובן בו הבטיח נפוליאון שוונציה, דלמטיה ואיסטריה יועברו לשליטת בית הבסבורג.
ב-25 באפריל 1797 נחת הצי הצרפתי בחופי הלידו. הוונציאנים תקפו בתותחיהם את הצי, ואף הטביעו את אחת הספינות, אולם הצי הוונציאני אשר כלל באותה עת 4 ספינות מלחמה ו-7 ספינות משמר לא יכול היה לעמוד בפני הצי הצרפתי. הדוכס נכנע ב-12 במאי 1797, ועזב את ארמון הדוג'ה יומיים לאחר מכן.
ב-16 במאי 1797 נכנסו החיילים הצרפתיים לכיכר סן מרקו, והסכם הכניעה נחתם, במסגרתו הסכימה ונציה לשלטון צרפת, וזו מיד העבירה אותה לאוסטרים כפי שהוסכם.
מאנין שב להתגורר בפאלאצו פזארו עד פטירתו ב-24 באוקטובר 1802. מאנין נקבר בכנסיית סנטה מריה די נצרת.
יתוש (כלי שיט)

| --- | --- |

סירת משמר "יתוש"
 תיאור כללי
 סוג אונייה:  סירת משמר
 צי:  חיל הים הישראלי
 דגל הצי:  
 ציוני דרך עיקריים
 מספנה:  יוניפלייט, ארצות הברית ארצות הברית
 תקופת הפעילות:  שנות ה-60 של המאה ה-20 – שנות ה-80 של המאה ה-20
 מידות
 הֶדְחֶק:  7.5 טון
 אורך:  9.60 מטר
 רוחב:  3.20 מטר
 נתונים טכניים
 מהירות:  37 קשר
 גודל הצוות:  4–5 לוחמים
 הנעה:  2 מנועי דיזל של 220 כוחות סוס
 צורת הנעה:  טורבינת סילון
 אמצעי לחימה
 חימוש:  שני מקלעים 12.7 מ"מ ונשק קל
יתוש הוא כינוי למספר דגמי סירות משמר (סמ"ר), ששימשו בחיל הים הישראלי למשימות סיור במסגרת פעילות ביטחון שוטף. הסירות, תוצרת החברות יוניפלייט וברטרם שבארצות הברית, נרכשו בסוף שנות ה-60 ושימשו בעיקר לסיור במבואות הנמלים חיפה ואילת ובמשימות סיור בראש הנקרה, ימת ברדוויל, האגמים תעלת סואץ ובים המלח. עד ראשית שנות ה-80.
גוף הסירה היה עשוי מפיברגלס. חימוש הסירה כלל שני מקלעים ונשק קל. החימוש המקורי היה מקלע בראונינג 0.5 אינץ' דו קני חשמלי בסיפון הקדמי, מקלע בראונינג 0.5 אינץ' ידני ממוקם על גבי חצובה בירכתיים. חימוש נוסף היה תול"ר קרל גוסטב 84 מ"מ ("קרגו") וכמו כן רובי M16 ו-AK-47. חיל הים גיוון את החימוש והוסיף אפשרות למאג כנשק עיקרי בשליטה ידנית, חרטום וירכתיים.
שלושה דגמים עיקריים שירתו כסירות משמר וזכו לשם הגנרי "יתוש":
צרעה - סירת משמר סירה קטנה ומהירה מתוצרת חברת ברטרם, קטנה מהיתוש, מונעת באמצעות מדחפים (אין לבלבלה עם הצרעה מתוצרת חברת Safe Boats, בשימוש של יחידת סנפיר). צרעות שרתו תחת פיקוד בסיס אשדוד שרתו בזי"ס - זירת ים סוף מהתקופה שאחרי מלחמת ששת הימים ועד לנסיגה מסיני. לאחר הנסיגה מסיני הועברו אל ים המלח ולאחר סגירת הפעילות בים המלח הועברו למפרץ אילת. סירות "צרעה" השתתפו במבצע רביב כמלוות של נחתות הטנקים שהובילו את כח השריון אל הגדה המצרית.
יתוש - תוצרת חברת יוניפלייט, מונע באמצעות 2 מנועי דיזל 220 כוחות סוס הדוחפים סילון מים. היתושים שרתו תחת פיקוד בסיס אשדוד בימת ברדוויל מתחילת שנות ה-70 ועד לנסיגה מסיני, לאחר הנסיגה מסיני הועברו אל ים המלח ולאחר סגירת הפעילות בים המלח הועברו למפרץ אילת.
נץ - סירת משמר PBR MK II של הצבא האמריקאי שנשאה לוחמים אמריקאיים בנהרות וייטנאם והייתה גדולה מהיתוש והצרעה. לאחר מלחמת יום הכיפורים, חיל הים רכש מספר סירות על מנת שישמשו כסירות להובלת פושטים (סירות פשיטה, ספ"ט) עבור הקומנדו הימי ויחידה 707, אולם הן הופעלו כסירות משמר בפלגת הדבורים בחיפה ומשנת 1976 גם באילת. אחד מכלי השיט טובע במפרץ אילת, מול חוף אקווה ספורט, על מנת לשמש כאתר צלילה. אתר זה מוכר בשם "היתוש" עקב טעות שהשתרשה. סירה מדגם זה השתתפה בסרט אפוקליפסה עכשיו של הבמאי פרנסיס פורד קופולה.
הערות שוליים

↑  "סיירת חיל הים פועלת בים המלח" - ידיעה בעיתון "דבר" מ-16 ביוני 1971, באתר הספרייה הלאומית.
ערך זה הוא קצרמרבנושא צה"ל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
לודוויק קונזבסקי

| --- | --- |

 לידה:  18 באוגוסט 1885 Wilanów, רפובליקת פולין 
 פטירה:  2 באוקטובר 1954 (בגיל 69) Istebna, רפובליקת פולין 
 מקום לימודים:  אקדמיית יאן מטייקו לאמנות יפה  בית הספר הלאומי הגבוה לאמנויות היפות 
 הושפע על ידי:  Stanisław Dębicki 
 צאצאים:  Ludwik Konarzewski-junior 
 
לודוויק קונזבסקי, בפולנית: Ludwik Konarzewski (18 באוגוסט 1885 – 2 באוקטובר 1954) היה צייר, פסל ומורה לאמנויות יפות פולני.
ביוגרפיה

הוא החל את לימודיו באמנויות פלסטיות בבית הספר לאמנויות יפות בורשה בשנת 1904, בתחילה אצל סטניסלב לנץ וקרול טיצ'י. כתוצאה מהשתתפות בהפגנת נוער נגד שלטונו של הצאר בשנת 1905 הוא נאלץ לוותר על לימודים נוספים בוורשה. הוא המשיך את לימודיו בקרקוב בין השנים 1905–1910. הוא למד ציור בהדרכתם של ציירי האמנים הבאים: סטניסלב דביצקי. יוזף מהופר, יאן סטניסלבסקי, יוזף יונירז'יסקי ופיסול אצל קונסטנטי לאשצ'קה. הוא נחשף גם לסגנון האר נובו.
לאחר שסיים את מסלול לימודיו בהצטיינות ב-1910, בילה את השנתיים הבאות במסעות חוץ ושהה בארבעה מהמרכזים הגדולים של האמנות האירופית: פריז, מינכן, וינה ורומא. את המסעות האלה ערך בחברת יאן ולך, אותו הכיר בימי לימודיו. ולך, שהגיע מאיסטבנה שבאזור שלזיה, נודע לימים כגרפיקאי, שרטט וגם צייר ופסל.
בשנת 1913 צייר לודוויק קונזבסקי את פנים הכנסייה האורתודוקסית ברוזדול, ליד סטרייג', משם ערך טיולים תכופים לקרפטים המזרחיים, שם - כמו ציירים פולנים אחרים – הוא ערך תיעוד של התרבות המקומית.
לאחר נישואיו בשנת 1914 עם יאדוויגה ואלאך (אחותו של יאן ואלאך) הוא נסע לבקר אצל אביו, בזמנו נגן העוגב בקמינצ'יק, על נהר בוג. הם היו שם כשפרצה מלחמת העולם הראשונה. קונזבסקי יחד עם אשתו, שהה עמוק בתוך האימפריה הרוסית, בכפר גראצ'ובקה כ-50 קילומטרים מבוזולוק עיירה במחוז אורנבורג. הוא בילה את זמנו בפעילות פדגוגית ותרבותית בקרב משפחות גולי פולין וליטא וילדיהם. בשנת 1918 הוא עבר לעיירה הקרובה בוזולוק שם לימד היסטוריה ורישום בבית הספר המקומי ובילה את זמנו הפנוי בציור. הוא הציג את עבודותיו בבוזולוק, חלקן הוצגו גם בתערוכה במוסקבה.
בתחילת 1920 חזר קונרזבסקי לפולין. הוא שהה קודם בלובלין. לאחר תקופה קצרה בוורשה - בקיץ 1920, התיישב באוסטרון, באזור שלזיה. אבל ב-1923 עבר למה שעתיד להיות ביתו האחרון באיסטבנה. הוא לא רק התמסר לעבודתו היצירתית אלא גם עסק בפעילות ארגונית וחינוכית בקהילה. הוא הקים בית ספר לאמנויות פלסטיות, שעם הזמן גדל להיות בית מלאכה לביצוע חללי פנים בכנסיות ואז הוא בנה בית הארחה שהפך למרכז תרבותי פעיל בחופשות קיץ.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה ברח עם משפחתו לחלקה המזרחי של פולין, אך בסוף ספטמבר, לאחר פלישת הסובייטים מהמזרח, חזר לקרקוב. ב-1940 עשה ניסיון לברוח להונגריה ללא הצלחה. בסופו של דבר הוא בילה את כל תקופת הכיבוש הגרמני בקרקוב.
ב-1945 הוא פתח בית מלאכה בקטוביץ, שלזיה ובאותה שנה יזם קורס לפיסול בפחם ברידולטובי. ולאחר מכן ב-1948 חזר סופית לאיסטבנה. שם הוא החיה את בתי המלאכה שלו ואת בית הספר לאמנויות פלסטיות.
לאורך כל חייו הקדיש לודוויק קונזבסקי את עצמו בו זמנית לציור ופיסול, יצר חלונות ויטראז'ים וקומפוזיציות וגם חפצי אמנות שימושיים. בכל תחומי העשייה הללו ניתן לראות מיזוג של השפעות, בעיקר הרעיונות האסתטיים של "פולין הצעירה" אך גם מגמות אחרות, לעיתים קיצוניות, בתרבות האירופית. לאמנות היצירתית שלו יש ערכים מקוריים במיוחד בהקשר של האזור שבו נוסדה.
הערות שוליים

↑  Konarzewski Łukasz: Ludwik Konarzewski senior, [in:] "Ziemia śląska", edited by Lech Szaraniec, vol. 2, Katowice 1989, p. 49-50 ISSN 0860-6676
↑  The lexicon of the Polish artists and foreign – active in Poland (died before 1966), edited by Jolanta Maurin-Białostocka and Janusz Derwojed, vol. 4 Wrocław 1986, p. 78-80
↑  Konarzewski Łukasz: Ludwik Konarzewski senior, [in:] "Ziemia śląska", edited by Lech Szaraniec, v. 2, Katowice 1989, p. 49-50 passim
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810552131105606  ISNI: 0000 0004 0879 4212  VIAF: 301918973   WorldCat (עם VIAF): 301918973 
בחזית הבית
כפר זיבאד

| --- | --- |
 טריטוריה:  הרשות הפלסטינית הרשות הפלסטינית
 נפה:  טולכרם
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בכפר:  1,306 (2006)
 קואורדינטות:  32°13′26″N 35°04′16″E﻿ / ﻿32.223983333333°N 35.071013888889°E﻿ / 32.223983333333; 35.071013888889 
 אזור זמן:  UTC +2
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת צפון השומרון מוגדלת) כפר זיבאד(למפת צפון השומרון רגילה) כפר זיבאד(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום כפר זיבאד(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום כפר זיבאד  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
מפה המציינת את כפר זיבאד וסביבותיו בשנת 1942
כפר זיבאד (בערבית: كفر زيباد) הוא כפר פלסטיני בנפת טולכרם שבמערב השומרון, הממוקם כ-17 ק"מ דרומית לטולכרם. אוכלוסיית כפר זיבאד מנתה בשנת 2006 כ-1,306 תושבים.
19% מאוכלוסיית כפר זיבאד היו פליטים בשנת 1991. בית הספר התיכון של כפר זיבאד נחשב לאחד מבתי הספר הטובים ביותר באזור. יש מסגד היסטורי מתקופת החליף עומר בן אל-ח'טאב, ובנוסף על כך יש מרכז משטרה ומועדון ספורט.
שם

על-פי מקורות פלסטיניים, מקור שם הכפר במילה השמית זבד, שמשמעה נדיבות. המזרחן האנגלי בן המאה ה-19 אדוארד הנרי פאלמר הציע כי השם המקורי הוא "הכפר של זבד", והציע לקשר שם זה לשם העברי הקדום זבדי.
היסטוריה

קרמיקה מהתקופה הביזנטית נתגלתה בכפר, וכן תבליט של מנורה עם שישת קנים שנמצאה על הקרקע בסמוך לבית נטוש.
בסוף המאה ה-16 התקיימו בכפר זיבאד כ-50 משקי בית, כולם מוסלמים. תושבי הכפר שילמו לשלטון העות'מאני שיעור מס קבוע של 33.3% על מוצרים חקלאיים שונים שכללו חיטה, שעורה, יבולי קיץ, עצי זית, עזים וכוורות, בנוסף על הכנסות מזדמנות. בסך הכל תושבי הכפר שילמו כ-10,280 אקצ'ות.
בשנת 1838 ציין אדוארד רובינסון את הכפר ככפר ברובע בני סאאב, מערבית לשכם. מפת הקרן לחקר ארץ ישראל שפורסמה ב-1882 תיארה את כפר זיבאד כ"כפר בגודל בינוני על מישור קטן, המשתרע על העמק בצפון. בתי הכפר בנויים מאבן. עלייה תלולה, עם בור מים בצפון, בדרום גן תאנים, ומעבר להן כמה עצי זיתים. לידם היה קבר חצוב בסלע. אספקת המים היא מבורות מים."
במפקד האוכלוסין של ארץ ישראל משנת 1922 שנערך על ידי שלטונות המנדט הבריטי, מנתה אוכלוסיית כפר זייבאד 260 תושבים. מספר זה גדל במפקד 1931 ל-469 תושבים שהתגוררו ב-96 בתים. בסקר הכפרים של 1945 אוכלוסיית כפר זיבאד מנתה 1,590 תושבים, על שטח של כ-7,085 דונם. מתוכם 2,266 דונם היו מטעים וקרקע להשקיה, 1,434 שימשו לגידול דגנים, ואילו 22 דונם היו אדמות בנויות.
בשנת 1961 אוכלוסיית כפר זיבאד מנתה 643 נפשות.
הערות שוליים

↑  מפת אזור טולכרם עם ציון הכפר, 1918 (באנגלית) המפה הוכנה על ידי צבא בריטניה, באתר הספרייה הלאומית, אוסף המפות ע"ש ערן לאור
↑  Projected Mid -Year Population for Tulkarm Governorate by Locality 2004- 2006 Palestinian Central Bureau of Statistics.
↑  Projected Mid -Year Population for Tulkarm Governorate by Locality 2004- 2006 (אורכב 07.02.2008 בארכיון Wayback Machine) Palestinian Central Bureau of Statistics.
↑  Palmer, 1881, pp. 184, 51
↑  Dauphin, 1998, p. 772
↑  DAR, SHIMON (1984). "Three "Menorot" from Western Samaria". Israel Exploration Journal. 34 (2/3): 177–179. ISSN 0021-2059. The third menorah was carved on a limestone block found in Kafr Zebad (map ref. 156 181) 1.2 km west of Kafr 'Abbush, lying on the ground near a disused house.
↑  Hachlili, Rachel (2018). The Menorah: Evolving into the Most Important Jewish Symbol. ISBN 90-04-37509-0. OCLC 1033561712. on a relief from a Zibad Samarian village a menorah with six arms was found
↑  Hütteroth and Abdulfattah, 1977, p. 140
↑  Robinson and Smith, 1841, vol 3, Appendix 2, p. 127
↑  Conder and Kitchener, 1882, p. 165
↑  Barron, 1923, Table XI, Sub-district of Tulkarm, p. 27
↑  Mills, 1932, p.58
↑  Government of Palestine, Department of Statistics, 1945, p. 21
↑  Government of Palestine, Department of Statistics. Village Statistics, April, 1945. Quoted in Hadawi, 1970, p. 75
↑  Government of Palestine, Department of Statistics. Village Statistics, April, 1945. Quoted in Hadawi, 1970, p. 126
↑  Government of Palestine, Department of Statistics. Village Statistics, April, 1945. Quoted in Hadawi, 1970, p. 176
↑  Government of Jordan, Department of Statistics, 1964, p. 27
| Flag of Senegalיישובי נפת טולכרם |
| --- | --- | --- |
| ערים | טולכרם (מכילה את השכונות: שוויכה, אירתח) |  |
| מועצות מקומיות | ענבתא • עתיל • בלעא • באקה א-שרקייה • בית ליד • דיר אל-ע'וסון • קפין |  |
| כפרים | פרעון • איכתאבא • עילאר • עזבת שופה • אל-ג'ארושיה • כפר עבוש • כפר ג'מאל • כפר א-לבד • כפר רמאן • כפר סור • כפר זיבאד • ח'ירבת חורייש • כור • א-נזלה אל-ע'רביה • א-נזלה א-שרקיה • נזלה אל-ווסטא • נזלת אבו נאר • נזלת עיסא • רמל זיתא • רמין  • א-ראס • ספארין • סידא • שופא • סיר • זיתא |  |
| מחנות פליטים | נור שמס |  |
נפות הרשות הפלסטינית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007584324205171
לאוראסיה

לאוראסיה הייתה תת-יבשת שהתפצלה מיבשת-העל פנגיאה לקראת סוף עידן היורה. לאוראסיה הייתה היבשת הצפונית כאשר גונדוונה הייתה היבשת הדרומית. לאוראסיה כללה את אמריקה הצפונית, אירופה ואסיה למעט תת-היבשת ההודית. לפני כ-140 מיליון שנה התרחש פיצול נוסף בין האזור שהוא כיום אמריקה הצפונית (לאורנטיה) לבין האזור של אירואסיה ונוצר האוקיינוס האטלנטי.
כדורגל בגרמניה

האליאנץ ארנה במינכן, שאירח את משחק הפתיחה של מונדיאל 2006
כדורגל הוא ענף הספורט הפופולרי ביותר בגרמניה. התאחדות הכדורגל הגרמנית היא הגוף המנהל את הענף במדינה, ובשורותיה רשומים למעלה מ-6 מיליון שחקנים בלמעלה מ-26,000 מועדונים. הבונדסליגה היא הליגה העליונה במבנה ליגות הכדורגל בגרמניה, והמנצחת שלה מוכתרת כאלופת גרמניה בכדורגל. מתחתיה נמצאות מספר ליגות נוספות, כדוגמת הבונדסליגה השנייה. כמו כן, ישנם מספר גביעים לאומיים בגרמניה, המפורסם שבהם הוא הגביע הגרמני.
ברמה הבינלאומית, גרמניה היא אחת מהאומות המצליחות ביותר בעולם הכדורגל. נבחרת הגברים הלאומית של גרמניה זכתה ארבע פעמים בגביע העולם (ב-1954, 1974, 1990 ו-2014) ומחזיקה בשיא של שלוש זכיות באליפות אירופה (ב-1972, 1980 ו-1996). נבחרת הנשים של גרמניה זכתה פעמיים בגביע העולם לנשים (בשנים 2003 ו-2007), מה שהופך את גרמניה לאומה היחידה שזכתה בגביע העולם הן לגברים והן לנשים. גרמניה ארחה את מונדיאל 1974, יורו 1988 ומונדיאל 2006, ואת גביע העולם לנשים בשנת 2011.
היסטוריה

| --- | --- |
 :  ראו גם – עונות במפעל הראשון בחשיבותו בכדורגל הגרמני
היסטוריה > טרם הקמת הבונדסליגה

מועדון הכדורגל הראשון בגרמניה הוא "דרזדן אינגליש", שהוקם בשנת 1874 על ידי אנגלים שחיו ועבדו בסביבות דרזדן. במשך עשרים השנים הבאות צמחה פופולריות הכדורגל במדינה, ומועדוני כדורגל הוקמו גם בברלין, המבורג וקארלסרוהה.
בינואר 1900, נציגים של 86 מועדוני כדורגל מגרמניה ומחוצה לה נפגשו במסעדת "Mariengarten" בלייפציג, והקימו את התאחדות הכדורגל הגרמנית (DFB). המפגש אורגן על ידי יושב ראש התאחדות הכדורגל של לייפציג. פרדיננד יופ, שייצג את מועדון הכדורגל של פראג, נבחר להיות הנשיא הראשון של התאחדות הכדורגל הגרמנית. כבר מספר שנים לפני כן הוקמו התאחדויות כדורגל שהיו אחראיות רק על אזורים מסוימים בגרמניה. אליפות הכדורגל הראשונה מעבר לרמה המקומית נערכה בשנת 1889 על ידי התאחדות מועדוני הכדורגל הדרום-גרמנים, שסופחה ל-DFB לאחר שזו הוקמה.
ההתאחדות הגרמנית הרשתה גם לקבוצות מחוץ לגרמניה להשתתף בליגה בתנאי שהם היו מורכבות מבחינה אתנית מגרמנים (וזו הסיבה שמועדון הכדורגל פראג, מועדון מצ'כוסלובקיה, שיחק בליגה זו). כאשר התאחדות הכדורגל הגרמנית הצטרפה לפיפ"א בשנת 1904 קבוצות מחוץ לגרמניה לא הורשו לשחק יותר בליגה המקומית.
בין השנים 1903 ו-1944 הקבוצות הזוכות זכו בגביע ויקטוריה לאלופות שנתרם על ידי נסיך פרוסיה. הגביע היה אמור תחילה להינתן לאלופת הכדורגל ולאלופת הרוגבי במדינה אך לבסוף הוחלט להעניקו לאלופת הכדורגל בלבד, בעיקר עקב התחזקות מעמד הכדורגל ביחס לרוגבי. משחקי ליגה לא שוחקו בשנת 1904, במהלך מלחמת העולם הראשונה בין השנים 1914 ו-1918 ולאחר מלחמת העולם השנייה בשנים 1944–1946.
הקבוצה האחרונה שזכתה בגביע ויקטוריה לאלופות הייתה ס.צ. דרזדן שניצחה את מועדון הכדורגל של חיל האוויר הגרמני, "לופטוואפן אס.וי. המבורג" באולימפיסטדיון בברלין בתוצאה 0-4 בסוף עונת 1943/1944. בזמן מלחמת העולם השנייה, נעלם הגביע. הגביע נמצא לאחר מספר שנים בכספות של מזרח גרמניה לאחר שנלקח מהעיר דרזדן שהייתה באותה עת חלק מגרמניה המזרחית. הגביע הוחזר להתאחדות הכדורגל הגרמנית. באותה עת כבר הוחלף הגביע ב"צלחת האליפות" שנוצרה בשנת 1949.
בשנת 1908 החלה נבחרת הכדורגל הלאומית של גרמניה לייצג את המדינה בתחרויות בינלאומיות. היא נוהלה ופוקחה על ידי התאחדות הכדורגל הגרמנית, שהייתה לגוף המפקח על כלל הכדורגל בגרמניה. ב-1934 היא השתתפה בפעם הראשונה בגביע העולם בכדורגל (ה"מונדיאל"), והגיעה בטורניר זה למקום השלישי, אך רק ב-1972 השתתפה לראשונה באליפות אירופה בכדורגל (ה"יורו"), בה זכתה.
בשנת 1919 היו בגרמניה 15,000 שחקנים רשומים ובשנת 1932 כבר היו בגרמניה למעלה ממיליון שחקנים רשומים. נשיא התאחדות הכדורגל הגרמנית באותה עת, פליקס לינמאן, הציע להקים ליגה אחת לאומית ולא לשמור על החלוקה האזורית שהייתה נהוגה עד אז. הרעיון באותו זמן נדחה על הסף וקם לתחייה רק מספר שנים לאחר מכן, עם הקמת הבונדסליגה בשנת 1963.