stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יהוידע הכהן
הערות שוליים

↑  מצודת דוד מלכים ב', י"א, ד'; ובחיבורו "שנות עולם" שמודפס בסוף ספר מלכים.
↑  מצודת דוד מלכים ב', י"א, א'.
↑  רש"י שם ב.
↑  המלכה עתליה: סיפורה המרתק של המלכה הנשכחת אשר שלטה בממלכת יהודה (שחר ענבר), באתר רשת עושים היסטוריה
↑  .M, Liverani. L'histoire de Joas, VT, 24,1974,43
↑  אהובה אשמן, "ועתליה מלכת על הארץ" (מל"ב יא 3) על הגבירות במקרא, בית מקרא: כתב-עת לחקר המקרא ועולמו, 2004
↑  על כתובת אדרימי ראו: נ, נאמן וא, קמפינסקי. עיון מחודש בכתובת אידרימי מאללח', בתוך חפירת ומחקרים, בעריכת י. אהרוני, ת"א, 1970, 211-220; וכן Edward L. Greenstein, David Marcus, The Akkadian Inscription of Idrimi, Journal of the Ancient Near Eastern Society 8, 1976, עמ' 59–96
↑  ספר דברי הימים ב', פרק כ"ד, פסוקים י"ז–כ"ב.
↑  ספר דברי הימים ב', פרק כ"ד, פסוק ט"ז.
↑  קהלת רבה (וילנא) פרשה א
↑  סדר עולם רבה סוף פרק יח; ילקוט שמעוני מלכים ב רמז רלג; ועוד.
| כהנים גדולים בולטים לפי תקופתם |
| --- | --- | --- |
| משכן משה והמשכן בגלגל | אהרן • אלעזר הכהן |  |
| המשכן בשילה | • אלעזר הכהן • פינחס • אבישוע בן פנחס • בקי בן אבישוע • עזי בן בקי • עלי הכהן • אחיטוב (נכד עלי) • אחיה בן אחיטוב |  |
| משכן נוב ומשכן גבעון | אחימלך בן אחיטוב • אביתר בן אחימלך |  |
| תקופת בית ראשון | צדוק • אחימעץ בן צדוק • עזריהו בן צדוק • אמריהו • יהוידע הכהן • זכריהו בן יהוידע • עזריהו הכהן • אוריה הכהן • עזריהו הכהן (השני) • שלום הכהן • חלקיהו בן שלום • שריה הכהן • יהוצדק הכהן • צפניה בן מעשיה |  |
| תקופת בית שני (תחת שלטון ממלכת פרס) | יהושע בן יהוצדק • יהויקים בן יהושע • אלישיב בן יהויקים • יהוידע הכהן (בית שני) • יוחנן הכהן • ידוע הכהן |  |
| בתקופה ההלניסטית | חוניו הראשון • שמעון הראשון • אלעזר בן חוניו • מנשה אחיו של חוניו • חוניו השני • שמעון השני • חוניו השלישי • יוחנן כהן גדול |  |
| כהנים מתיוונים ואחרים | יאסון •  מנלאוס • אלקימוס • חוניו הרביעי |  |
| כהנים גדולים מבית חשמונאי | יונתן • שמעון • יוחנן הורקנוס הראשון • יהודה אריסטובולוס הראשון • אלכסנדר ינאי • הורקנוס השני • אריסטובולוס השני • מתתיהו אנטיגונוס השני • אריסטובולוס השלישי |  |
| תחת ממשלת רומא | מתתיהו בן תאופילוס (הראשון) • יוסף בן עלים • חנן בן שת • ישמעאל בן פיאבי • יוסף קיפא • יונתן בן חנן • תאופילוס בן חנן • חנניה בן נדבאי • חנן בן חנן • יהושע בן גמלא • מתתיהו בן תאופילוס (השני) • פינחס בן שמואל מכפר חבתא • רבי אלעזר בן חרסום • יששכר איש כפר ברקאי • רבי ישמעאל בן אלישע כהן גדול |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 122256663X  VIAF: 10160725792510182483   WorldCat (עם VIAF): 10160725792510182483
שבויי היישוב במלחמת העולם השנייה

קבוצת חיילים שבויים מחיל החפרים. סטלאג VIII-B, שלזיה עילית, פולין חוגגים את חג החנוכה 1943. מתוך עזבונו של חיים גלובינסקי מפדויי השבי
"במצר" - עיתון השבויים במחנות השבויים החפרים בפולין, שלזיה עילית. מתוך ארכיון לבון, תל אביב. הופקד על ידי יוסף אלמוגי מפדויי השבי

במהלך מלחמת איטליה–יוון צורפו לכוח המשלוח הבריטי ליוון כ-2,200 מתנדבים מהיישוב. מרביתם (כ-1,500 איש) אורגנו במסגרת תשע פלוגות חפרים, כ-400 בפלוגת תפעול נמלים 1039 (פורט אופריישן 1039), וחיילים נוספים. חלקם הגיעו ליוון ב-21 במרץ 1941, אם כי אנשי חיל האוויר, ויחידות חפרים מסוימות הגיעו כבר בינואר 1941 ליוון.
ב-29 באפריל 1941 נכנעו חיילי חיל המשלוח, ששהו ביוון, עם שאר חיילי הצבא הבריטי, לצבא גרמניה ונלקחו בשבי. מתוך כ-9,000 חיילים בריטיים שנשבו, 1,383 היו יהודים ממתנדבי היישוב. כמה מאות חיילים ארצישראליים נמלטו לכרתים ונלחמו שם במסגרת הקרב על כרתים. עם נפילת האי בידי הגרמנים נפלו גם חיילים אלו בשבי.
בהשפעתם של ארגון הצלב האדום הבינלאומי וממשלת בריטניה נמנעה אפליה בין השבויים היהודים ליתר השבויים, והגרמנים נהגו בשבויים היהודים לפי כללי אמנת ז'נבה השלישית. לעומת זאת, היו גילויים של יחס מפלה בין קצינים וחיילים בריטיים כלפי חבריהם למערכה - השבויים היהודיים מארץ ישראל. השבויים היהודים מצדם התארגנו במחנות השבויים, הצליחו לשמור על לכידות ואפילו שמרו על אופי חיים ישראלי-יהודי, בעיקר חגיגת מועדי ישראל.
הנפילה בשבי

"...אף כי יחסי הכוחות במקום, הצביעו על עדיפות גדולה לבריטים, ויעברו עוד שעות ארוכות עד שיגיע לאזור כוח גרמני ממשי, הוחלט בחיפזון על כניעה. מרבית הגייסות שנותרו בחוף, היו גייסות בלתי-לוחמים: לחלק ניכר מהם, לא היה נשק ותחמושת ורובם, לא היו מאומנים היטב בשימוש בו. ואין צורך לומר, שלא התאמנו מעולם באימון יחידתי ולא הופעלו ביחידות בתנאי קרב. בחוף לא היה שום מלאי של אספקה וחיילים רבים, כבר היו נתונים, במצב של רעב, לאחר שלא קבלו אספקת מזון מסודרת, מיום שעזבו את אתונה, שבוע קודם-לכן..."
החיילים, נכנעו לצבא הגרמני ליד העיר קלמאטה, שלחופו הדרומי של חצי האי פלופונסוס, לאחר שהפיקוד הבריטי העליון במזרח התיכון, ששכן בקהיר הורה לכל יחידות חיל המשלוח הבריטי להיכנע. ההחלטה התקבלה לאחר שלושה ימים של הפצצות כבדות ממטוסים גרמנים על החיילים הנסוגים, אשר התרכזו על שפת הים, ללא כל מחסה מההפצצה האווירית הבלתי פוסקת. הגרמנים הציבו למפקד הבריטי ביוון אולטימטום שאם לא ייכנעו הם יעשו בנסוגים "טבח שההיסטוריה תזכור לחובת הבריגדיר". המפקד הבריטי במקום נכנע. במשך שתי יממות נערך מפקד לחיילים הנכנעים. על הגרמנים היה לפקוד ולרשום כעשרת אלפים שבויים. בין הנופלים בשבי היו שלושה קצינים מארץ ישראל: יצחק בן-אהרן, סרן נתן גרשוני וסגן שמעון הכהן. אלו הועברו למחנה שבויים מיוחד לקצינים בריטיים.
מעמד הכניעה תואר על ידי הרב אריה בינה כמשפיל ומדכא ובא לאחר ימים של נסיגה ורעב. הוא מספר: "בתחילה שבויינו ישנו תחת כיפת השמים ואף המזון היה דל. את בעיית השיכון פתרנו על ידי ארגזים. אשר למזון, קנינו מהיוונים שהביאו אותו לפתח המחנה. חבר הביא חלבה ובצל וזו היית תוספת נכבדה לסעודה. היה עימנו יהודי מתל אביב בשם פרסקי (אביו של שמעון פרס) שהצליח ברכישת לחם מהיוונים."
בחקירה הראשונית גילו הגרמנים עניין מיוחד בחיילים היהודים יוצאי גרמניה, אשר בתחילה חשבו להתייחס אליהם כבוגדים, אך בסופו של דבר הם צורפו לשאר השבויים.
הגרמנים העבירו את השבויים מדרום יוון לצפונה, דרך מחנות מעבר שונים: קלמאטה, קורינתוס וסלוניקי. בסלוניקי סייעה הקהילה היהודית לשבויים באספקת מזון. מסלוניקי הועלו השבויים על רכבות משא ודרך יוגוסלביה ואוסטריה הגיעו לסטלאג VIII-B בעיר לאמסדורף בשלזיה שבפולין וגם למחנה 383 בהוהנפלץ.
בריחה מהשבי

קבוצה מיוחדת מבין השבויים היהודים היו פועלי נמל תל אביב שגויסו לתפקידי סוורים. אחדים ניצלו את המעבר בסלוניקי וברחו על מנת להיטמע בין יהודי המקום. כאשר הובלו יהודי סלוניקי לאושוויץ הזדהו חלק מהבורחים כשבויים בורחים וצורפו לשאר השבויים היהודיים. עם זאת, חלק קטן מהבורחים נתפסו על ידי הגסטאפו שלא התחשב בהיותם חיילים בריטיים ורצחו אותם באושוויץ יחד עם יתר יהודי המקום. יותר ממאה שבויים בורחים הצליחו להגיע, רובם בדרך הים, לטורקיה הנייטרלית, או הצטרפו לפרטיזנים. בסך הכל ההערכה היא כי ברחו כ-150–300 חיילים במהלך ימי השבי הראשונים ועד לסיום השבי.
במחנה בגרמניה

במחנה השבויים בשלזיה הועסקו השבויים במחנות העבודה, בעבודות כפייה במכרות, בחקלאות, כריתת יערות וגם בעבודה בבית חרושת לנייר (ליד בורטן). מנהלי העבודה היו גרמנים תושבי המקום (פֿוֹלקס-דוֹיטש). יחד עמם במחנות העבודה היו גם יהודים מתושבי המקום, אך נאסר עליהם כל מגע עם השבויים. תושבי המקום שמעו על מה שהתרחש ליהדות פולין. השבויים גם ראו את מחנה הריכוז אושוויץ אך לא ידעו בדיוק על היקף ההשמדה המבוצעת בו.
סדר היום במחנה השבויים היה כדלקמן: 6:00 - קִימה, 7:00 - מִפקד ויציאה לעבודה. כל שבוי היה מחויב לעבוד. השאר, "בעלי דרגות אחרות" : קורפורלים (בצה"ל - רב-טוראי) והסרג'נטים (בצה"ל - סמל) לא היו מחויבים לעבוד. הקצינים היו במחנה שבויים אחר ונהנו מתנאים מיוחדים. בשעה 17:00 - שוב מפקד ובשעה 21:00 - כיבוי אורות. בערבים היו השבויים פנויים וארגנו שיעורים בעברית ולמדו שפות נוספות. הייתה ספרייה גדולה, קולנוע ואפילו ערכו עיתון פנימי ומסיבות. גם בשבתות ובחגים ואפילו ביום כיפור אולצו השבויים לצאת לעבודה. פעם בשבוע, בכל יום ראשון, קיבלו השבויים חופשה ויכלו לבלות את הזמן במשחקים ובספורט.
כאשר הגיעו חבילות מזון מהצלב האדום, יחד עם מכתבים מהמשפחות מארץ ישראל, היה זה יום חג. המזון שיפר את התזונה של השבויים אך בעיקר סייע לשיפור היחס של השומרים הגרמנים אליהם. חלק מהמזון ניתן לשומרים הגרמנים של המחנה, אשר משפחותיהם מחוץ למחנה סבלו מרעב. בתמורה, שופר יחסם לשבויים. היו מקרים שהשבויים הבריטים ניסו להפלות בין היהודים לבין האחרים בחלוקת חבילות הצלב האדום. הרב אריה בינה מציין כי "היחסים החברתיים בינינו היו נאותים ואף יחס הגרמנים במחנה היה הוגן".[דרוש מקור]
מדי שישה חודשים הגיעה ועדה רפואית מורכבת מרופאים גרמנים ואנגלים ומרופאי הצלב האדום לבדוק את המועמדים לחילופים עם שבויים גרמנים שהיו בידי בעלות הברית. למועמד נחשב מי שקבל תעודה מהרופא האנגלי שבמחנה. החילופים התבצעו בשוודיה.
במחנה היה בית כנסת בהנהלת כומר שדאג כי יהיו בבית הכנסת סידורים, טליתות, תפילין וספרי גמרא. ספר תורה לא היה בבית הכנסת. בראש השנה וביום כיפור השתתפו חיילים רבים בתפילות. לחג הפסח התקבלו מצות מהארץ. היין הופק מצימוקים.
מפעם לפעם הטילו הגרמנים סנקציות על השבויים, בדרך כלל בתגובה על שמועות כי הבריטים פגעו בשבויים גרמנים שהיו במחנות שבויים במזרח התיכון.
יוסף אלמוגי, לימים ראש עיריית חיפה, שלא היה קצין, היה בין השבויים ומילא תפקיד מרכזי בארגון השבויים היהודים מארץ-ישראל.
תגובת היישוב

הידיעות על הנפילה בשבי גרמו זעזוע בקרב היישוב היהודי בארץ ישראל. בייחוד גבר החשש לחיי יהודים יוצאי גרמניה, שרק שנים אחדות קודם נמלטו ממנה. כאשר הגיעו הידיעות הראשונות על גורלם במחנה השבויים והתקבלה רשימת השבויים והמכתבים שהועברו באמצעות הצלב האדום, נרגעו הרוחות.
חילופי שבויים

בין הנופלים בשבי היו גם פצועים שנפגעו בזמן הקרבות ביוון. בהיותם בלתי כשירים לעבודה, קיוו המוסדות ביישוב, כי יוחזרו בהקדם במסגרת החלפת שבויים פצועים. אך מכיוון שהמשא ומתן בין הבריטים לגרמנים לא צלח, הציע היישוב, על פי תקדים ממלחמת העולם הראשונה, כי הפצועים יועברו לארץ נייטרלית, כשווייץ. גם הצעה זו לא יצאה לפועל. חילופי הפצועים נדחו לסתיו 1943. בינתיים נפטרו אחדים בבתי החולים שבמחנות השבויים.
השבויים, שנפלו בידי האיטלקים במערכה בצפון אפריקה (בעיקר בקרב על טוברוק, 1941), ולא הועברו לידי הגרמנים, הקדימו להשתחרר עם פלישת בעלות הברית לסיציליה ולדרום איטליה ונפילת בניטו מוסוליני, ב-1943.
"בסוף אוקטובר 1943 יצא לפועל הסכם חילופין הראשון של שבויים פצועים וחולים, שבו נכללו גם כ-60 שבויים ארצישראלים. החילופין נערכו בברצלונה שבספרד."
במאי 1944 התקיים מבצע נוסף של חילופי שבויים: 22 חיילים ארצישראלים הוחזרו במהלך זה. לקראת סוף המלחמה הוגברו מאמצי חילופי השבויים: 50 שבויים ארצישראלים הוחזרו בספטמבר 1944. באוקטובר 1944 שוחררו כ-200 חיילים ארצישראלים. בינואר 1945, במסגרת חילופי שבויים אחרונים, בין הגרמנים לבריטים, הועברו לשווייץ 41 שבויים ארצישראלים.
השחרור

עם התקדמות הצבא האדום העבירו הגרמנים את השבויים לפנים גרמניה. בדרך ברחו כ-300 שבויים שנעו ברחבי גרמניה קבוצות קבוצות. הקבוצה המרוכזת שוחררה על ידי הצבא האמריקאי לאחר ארבע שנים בשבי. האמריקאים הטיסו את השבויים לצרפת למנוחה, משם הועברו לאנגליה לנופש ושיקום בחוות חקלאיות ליד ניוקאסל. למחנה המעבר בניוקסל, הגיעו קרוב ל-900 שבויים משוחררים.
השבויים יצאו מדי פעם לבלות בלונדון. לאחר חודש וחצי באנגליה, הועברו השבויים המשוחררים באוניות למצרים ומשם למחנה צריפין. השבויים המשיכו את שירותם בצבא הבריטי בתפקידי שמירה עד שהגיע יום השחרור. בכך הסתיימה פרשת השבויים היהודים בגרמניה.
"בסתיו 1945 השתחררו מן הצבא מרבית פדויי השבי ובכך נסתיימה פרשה זו. שהיא פרק כשלעצמו, בתולדות ההתנדבות ביישוב לצבא הבריטי במלחמת העולם השנייה. קשה לקבוע במדויק את מספרם הכולל של השבויים, שכן בתקופה שבה נפלו בשבי, נמצאו רבים מן המתנדבים, אנשי חילות האוויר, ההובלה והקשר, הציוד וההנדסה, ביחידות הבריטיות, בלא תו זיהוי ארצישראלי. לא כולם נכללו בקבוצה המרכזית של השבויים: אנשי פלוגות החפרים ותפעול הנמלים., שקורתיה סופרו כאן. אף לא ניתן לעקוב אחר המוצאות של כולם בשבי..."
פורום משפחות שבויי חיל החפרים

בשנת 2013 הוקם בישראל "פורום משפחות פדויי השבי – לוחמי חיל החפרים" על ידי צאצאיהם של השבויים והחפרים. זוהי התארגנות התנדבותית שמטרתה לקדם את הנצחתם ולהנחיל את סיפורם של החפרים והשבויים לדורות הבאים. הפורום, בהובלתה של טליה קליינר-דייגי, מוביל פעילויות רבות בישראל ומחוצה לה וביניהם הקמת "יער פדויי השבי" ביער עמינדב, ירושלים שהשבויים עצמם תרמו להקמתו באוקטובר 1944 אך הקמתו התאפשרה ביוזמת הפורום בשנת ה-70 לשחרורם של החפרים מהשבי.
ראו גם

היישוב היהודי בארץ ישראל בימי מלחמת העולם השנייה
פלוגת ההובלה 462
פלוגת מובילי המים 148
מתנדבי היישוב בחיל החפרים
בית הקברות הצבאי הבריטי בקרקוב
הערות שוליים

↑  ספר תולדות ההגנה, חלק ג', עמ' 705
1 2 3  יואב גלבר, תולדות ההתנדבות, כרך ד: בין בריטים, ערבים וגרמנים, יד יצחק בן-צבי,, תשמ"ד
↑  על-פי ספרו של יוסף אלמוגי, בראש מורם, הוצאת מערכות, 1989
↑  פורום משפחות שבויי חיל החפרים
| התנדבות היישוב לצבא הבריטי במלחמת העולם השנייה |
| --- | --- | --- |
| כללי | התנדבות היישוב לצבא הבריטי • היישוב במלחמת העולם השנייה • הבריגדה היהודית • לוי בנימין - מפקד הבריגדה • הפלמ"ח • צנחני היישוב • מתנדבי היישוב לצי המלכותי הבריטי • שבויי היישוב במלחמת העולם השנייה • הרבנים הצבאיים • אות ההתנדבות |  |
| היחידות | פלוגת ההובלה 462 • פלוגת הנדסה 745 ("סולל בונה") • מתנדבי היישוב בחיל החפרים  •  מתנדבי היישוב בבאפס • הרגימנט הארץ-ישראלי • חיל העזר לנשים • פלוגת מובילי המים 148 • יחידת הקומנדו 51 • קבוצת החקירה המיוחדת |  |
| אתרים | פיוג'י • טרוויזיו • בריזיגלה • המערכה על נהר סניו • בית הקברות הצבאי ברוונה |  |
| אישים | משה שרת • יוסף אלמוגי • יצחק בן-אהרן • מרדכי מקלף • עזר ויצמן • חיים הרצוג • אהרן רמז • חיים לסקוב • מאיר זורע • שלמה שמיר |  |
ראו גם פורטל היישוב
קבוצת שבויים חפרים במחנה עבודה אהרנפורט, פולין. מתוך עזבונו של אהרון ויגריזר, מפדויי השבי
עונת 1996/1997 בפיב"א יורוליג

עונת 1996/1997 בפיב"א יורוליג הייתה העונה ה-40 של תחרות אירופית לקבוצות כדורסל והיא אורגנה על ידי פיב"א אירופה. זו הייתה התחרות השישית במתכונת של ליגה.
המשחק הראשון התקיים ב-19 בספטמבר 1996 ותחרות הסתיימה ב-24 באפריל 1997. בתחרות השתתפו 24 קבוצות.
העונה הסתיימה בניצחון של אולימפיאקוס, בפעם הראשונה בתולדות המועדון.
דייוויד ריברס (ארצות הברית) מאולימפיאקוס נבחר לכדורסלן המצטיין של הפיינל פור.
קרלטון מאירס (איטליה) מטימסיסטם בולוניה זכה בפרס אלפונסו פורד.
מתכונת התחרות

בתחילת התחרות התקיימו שני סיבובים של המשחקים בבתים המוקדמים. לאחר מכך, 16 קבוצות עלו לשמינית הגמר ורביעית הגמר בהם נערכו משחקים עד ל-2 ניצחונות.
מנצחות רבע הגמר נפגשו בפאלאלוטומטיקה רומא למשחקי פיינל פור.
מהלך התחרות

בשלבים המוקדמים נקבעו 16 עולות לשמינית הגמר.
מהלך התחרות > שלבי הגמר

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 | 14 | 15 | 16 | 17 | 18 | 19 | 20 | 21 | 22 | 23 | 24 | 25 | 26 | 27 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| שמינית הגמר | שמינית הגמר | שמינית הגמר | שמינית הגמר | שמינית הגמר |   |   | רבע הגמר | רבע הגמר | רבע הגמר | רבע הגמר | רבע הגמר |   |   | חצי הגמר | חצי הגמר | חצי הגמר | חצי הגמר | חצי הגמר |   |   | גמר | גמר | גמר | גמר | גמר | גמר | גמר |

|   |  יווןאולימפיאקוס | 81 | 60 | 74 |   |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
|   |  סרביה ומונטנגרופרטיזן בלגרד | 71 | 61 | 69 |   |   |   |  יווןאולימפיאקוס | 69 | 65 |   |   |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
|   |  יווןפנאתינייקוס | 68 | 70 |   |   |   |   |  יוון פנאתינייקוס | 49 | 57 |   |   |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
|   |  צרפת לימוז' | 67 | 55 |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |  יווןאולימפיאקוס | 74 |   |   |   |  |  |  |  |  |  |  |  |
|   |  סלובניהסמלט אולימפיה | 58 | 69 | 62 |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |  סלובניה סמלט אולימפיה | 65 |   |   |   |  |  |  |  |  |  |  |  |
|   |  קרואטיה ציבונה זגרב | 61 | 66 | 61 |   |   |   |  סלובניהסמלט אולימפיה | 90 | 73 | 77 |   |  |  |  |  |  |  |   |  |  |  |  |  |  |  |  |
|   |  איטליהסטפנל מילאנו | 67 | 76 | 78 |   |   |   |  איטליה סטפנל מילאנו | 94 | 69 | 61 |   |  |  |  |  |  |  |   |  |  |  |  |  |  |  |  |
|   |  איטליה קינדר בולוניה | 59 | 83 | 76 |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |  יווןאולימפיאקוס | 73 |   |   |  |  |
|   |  ספרדברצלונה | 95 | 72 |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |  ספרד ברצלונה | 58 |   |   |  |  |
|   |  גרמניה אלבה ברלין | 77 | 62 |   |   |   |   |  ספרדברצלונה | 65 | 75 | 87 |   |  |  |  |  |  |  |   |  |  |  |  |  |  |  |  |
|   |  איטליהטימסיסטם בולוניה | 73 | 79 |   |   |   |   |  איטליה טימסיסטם בולוניה | 70 | 73 | 62 |   |  |  |  |  |  |  |   |  |  |  |  |  |  |  |  |
|   |  ספרד קחה סן פרננדו | 70 | 75 |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |  ספרדברצלונה | 77 |   |   |   |  |  |  |  |  |  |  |  |
|   |  צרפתאסוול ליון-וילרבאן | 97 | 77 | 75 |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |  צרפת אסוול ליון-וילרבאן | 70 |   |   |   |  |  |  |  |  |  |  |  |
|   |  ספרד אסטודיאנטס מדריד | 74 | 79 | 71 |   |   |   |  צרפתאסוול ליון-וילרבאן | 71 | 80 | 62 |   |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
|   |  טורקיהאפס פלזן | 76 | 65 | 84 |   |   |   |  טורקיה אפס פלזן | 87 | 70 | 57 |   | משחק על המקום השלישי | משחק על המקום השלישי | משחק על המקום השלישי | משחק על המקום השלישי | משחק על המקום השלישי | משחק על המקום השלישי | משחק על המקום השלישי |  |  |  |  |  |  |  |  |
|   |  ישראל מכבי תל אביב | 67 | 78 | 69 |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   | סלובניהסמלט אולימפיה |   | 86 |   |   |  |  |  |  |  |  |  |  |
|   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   | צרפת אסוול ליון-וילרבאן |   | 79 |   |   |  |  |  |  |  |  |  |  |
מהלך התחרות > משחק הגמר

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 24 באפריל 1997 | יווןאולימפיאקוס | 58:73 | ספרד ברצלונה | פאלאלוטומטיקה רומא צופים: 12,500 שיפוט: קארל יונגברנד (גרמניה),  רומואלדס ברזאוסקס (ליטא) |
| 24 באפריל 1997 |  |  |  | פאלאלוטומטיקה רומא צופים: 12,500 שיפוט: קארל יונגברנד (גרמניה),  רומואלדס ברזאוסקס (ליטא) |
ישראל בתחרות

מכבי תל אביב  בשלב הראשון של המוקדמות שיחקה בבית א' וסיימה אותו במקום השלישי. בשלב השני של המוקדמות היא שיחקה בבית ה', סיימה אותו במקום הרביעי ועברה לשמינית הגמר. בשמינית הגמר היא הפסידה לאפס פילזן וסיימה את עונה.
חן זנדר

| --- | --- |

 לידה:  2 במאי 1988 (בת 36) ראשון לציון, ישראל 
 מדינה:  ישראל ישראל
 מעסיק:  חדשות 13 
 קישורים חיצוניים
 פייסבוק:  hen.zender
 טוויטר:  hen_zender
 
חן זנדר (נולדה ב-2 במאי 1988) היא עיתונאית מגישה ישראלית. משמשת כתבת תחבורה בחדשות 13.
ביוגרפיה

נולדה וגדלה בראשון לציון, כבת בכורה ולה שלושה אחים קטנים. היא בתם של עמית ומלי, מנהלת הסיעוד בחטיבה הפנימית במרכז הרפואי שיבא – תל השומר.
זנדר למדה בתיכון "יגאל אלון" בעירה. את שירותה הצבאי עשתה כמדריכת חי"ר, כולל שנת קבע.
את דרכה בטלוויזיה החלה כתחקירנית בתוכניות דוקו-ריאליטי ובידור, שם עבדה במשך 4 שנים. לאחר מכן הגיעה לחדשות 10 כתחקירנית. משם התקדמה לתפקיד עוזרת עורך ועורכת-משנה ב"מהדורת חמש עם יעקב אילון".
בחדשות 13 שימשה כעורכת-משנה במהדורת חמש של הערוץ, ובהמשך ככתבת כללית מטעם הערוץ במשך כשנה במהלכה סיקרה את פרשת המין באיה נאפה ואת פרשת נעמה יששכר. בתקופת הקורונה שימשה ככתבת בריאות של חדשות 13. באוגוסט 2020, מונתה לכתבת התחבורה של הערוץ.
במרץ 2023 זכתה בתואר "אבירת התחבורה הציבורית בישראל", תואר המוענק מדי שנה על ידי ארגון נהגי התחבורה הציבורית.
החל מדצמבר 2023 מגישה מידי שישי את תוכנית הבוקר "פותחים שישי" ברשת 13, לצידו של קובי מחט.
ב־7 באוקטובר 2024, הנחתה זנדר את הטקס הממלכתי לציון שנה למתקפת חמאס, שנערך באופקים.
זנדר בעלת תואר ראשון בתקשורת ותואר שני בדיפלומטיה וביטחון מאוניברסיטת תל אביב.
חיים אישיים

זנדר נשואה לד"ר תומר מימון, נוירוכירורג במרכז הרפואי שיבא ולהם בת. היא מתגוררת ברמת גן.
אחותה הקטנה, נועה זנדר, נרצחה במיגונית בכביש 232 ליד עלומים לאחר שברחה יחד עם בן זוגה ואחרים מהמתחם בו התקיים פסטיבל נובה, ב-7 באוקטובר 2023.
הערות שוליים

1 2  שרון טל, תזוזות בחדשות 13: ליאור קינן תשמש כתבת כנסת, חן זנדר לתחבורה ולבריאות, באתר אייס, 10 באוגוסט 2020
↑  נסיעות חינם לנצח? הפרס שזכתה בו כתבת חדשות 13, באתר אייס, 29 במרץ 2023
↑  פותחים שישי, באתר רשת 13
↑  איתמר אייכנר, מירי רגב תוביל את הטקס ממלכתי לציון אירועי 7 באוקטובר, באתר ynet, 15 באוגוסט 2024
↑  רותם איזק, אמרו שאני מלבינה את הטקס, אבל אולי אנחנו, המשפחות השכולות, משתמשות בטקס לצרכים שלנו, באתר ynet, 2 באוקטובר 2024
↑  נועה זנדר, אחותה של כתבת חדשות 13 חן זנדר, נרצחה במסיבה ברעים, באתר וואלה, 12 באוקטובר 2023
דור מלחמת העולם השנייה

חיילי צבא ארצות הברית בלחימה בזירת האוקיינוס השקט, 13 בספטמבר 1943
דור מלחמת העולם השנייה (World War II Generation) מתייחס לדור הדמוגרפי של האנשים שנולדו בעולם המערבי בין 1900 ל-1929. דור זה חווה אירועים היסטוריים בולטים במיוחד בעת המודרנית, כולל את השפל הכלכלי של שנות ה-30, ואת אי־היציבות הפוליטית שבין מלחמות העולם אשר הובילה חלק מהם לתמוך בתנועות פשיסטיות, ואת אירועי מלחמת העולם השנייה. בנוסף לכך רבים מבני הדור הזה גם מילאו תפקיד מרכזי בפיתוח של העולם לאחר מלחמת העולם השנייה, ותרמה רבות לשגשוג הכלכלי, לקידמה החברתית ולמודרניזיה של מדינות המערב בעשורים שלאחר המלחמה.
בארצות הברית בני הדור הזה מכונים לעיתים רבות "הדור הגדול ביותר" (Greatest Generation), או דור ה-GI ‏(G.I. Generation), משום שהם מילאו תפקיד מכריע בהפיכתה של ארצות הברית למעצמה עולמית, ובשל הכמות הגדולה במיוחד של החיילים האמריקנים שלחמו ונהרגו במלחמת העולם השנייה.
הוריהם היו בני "הדור האבוד", וסביהם מדור המיסיונרים והדור המתקדם. ילדיהם היו בני "הדור השקט" ודור הבייבי בום, ונכדיהם לרוב דור ה־X.
מאפיינים כלליים

רבים מבני דור זה בעולם המערבי חוו או הושפעו באופן ניכר ממלחמת העולם הראשונה במהלך ילדותם וכמו גם חוו את ההשפעה הכלכלית הניכרת של תקופת השפל הגדול. האירועים הללו גרמו לאבטלה ניכרת בעולם המערבי וכמו גם לעוני ולאי יציבות פוליטית, אשר השפיעו באופן מהותי על הערכים והשקפות העולם של בני דור זה.
התקופה שבין מלחמת העולם הראשונה למלחמת העולם השנייה התאפיינה באי יציבות פוליטית אשר הובילה רבים מבני דור זה בעולם המערבי לתמוך בתנועות פשיסטיות ולאומניות. אחרים בחרו במקום זאת לתמוך באידיאלים דמוקרטיים או סוציאליסטים.
חלק ניכר מבני דור זה בעולם המערבי השתתף באופן פעיל במאמץ המלחמתי במלחמת העולם השנייה, בין אם כחיילים בחזית, כעובדים שתמכו במאמץ המלחמתי בתעשייה, או באמצעות תמיכה כספית. המאמצים הקולקטיביים של רבים מבני דור זה מילאו לבסוף תפקיד מכריע בניצחון של בעלות הברית במלחמה.
לאחר המלחמה בני דור זה תרמו באופן ניכר לשיקום המדינות והכלכלות שנפגעו במלחמה. בארצות הברית רבים מבני דור זה תרמו רבות לפריחה התעשייתית בארצות הברית ולהפיכתה למעצמה עולמית במהלך תקופת המלחמה הקרה. במערב אירופה רבים מבני הדור הזה הקימו לאחר מלחמת העולם השנייה את מדינות הרווחה המודרניות, בנו מחדש את התשתיות ובנו מחדש את הכלכלות המקומיות, בין היתר באמצעות יוזמות כמו תוכנית מרשל.
אטימולוגיה

השם "דור ה-G.I."‎ ניתן לדור זה על ידי ויליאם שטראוס וניל האו בספרם "Generations: The History of America's Future, 1584 to 2069" משנת 1991 משום שהוא מדגיש את מעורבותם של רבים מבני דור זה כחיילים לוחמים במהלך מלחמת העולם השנייה.
השם האלטרנטיבי, "הדור הגדול ביותר" (The Greatest Generation), הוטבע על ידי העיתונאי והסופר האמריקני טום ברוקו בספרו "The Greatest Generation" משנת 1998 אשר התייחס לדור של האנשים שנולד וגדל בתקופת השפל הגדול (1929-1939) בארצות הברית והשתתף במאמץ המלחמתי במלחמת העולם השנייה (1945-1939). שם זה נועד להדגיש את החוסן, ההקרבה והמסירות של בני הדור הזה לבניית עתיד טוב יותר.
אישים בולטים

אישים אמריקאים בולטים אשר השיוך שלהם לדור מלחמת העולם השנייה:
וולט דיסני (1901 - 1966), מפיק סרטי אנימציה, אנימטור, יוצר פארק השעשועים המפורסם "דיסנילנד" ומייסד חברת וולט דיסני הרווחית
פרנק סינטרה (1915 - 1998), זמר ושחקן
בנוסף לכך, שבעה נשיאים אמריקאים:‏
ג'ון פיצג'רלד קנדי (1917 - 1963), נשיאהּ ה-35 של ארצות הברית בין השנים 1961 ל-1963
לינדון ג'ונסון (1908 - 1973), נשיאהּ ה-36 של ארצות הברית בין השנים 1963 ל-1969.
ריצ'רד ניקסון (1913 - 1994), נשיאהּ ה-37 של ארצות הברית בין השנים 1969 ל-1974.
ג'רלד פורד (1913 - 2006), נשיאהּ ה-38 של ארצות הברית בין השנים 1974 ל-1977.
ג'ימי קרטר (נולד ב-1924), נשיאהּ ה-39 של ארצות הברית בין השנים 1977 ל-1981.
רונלד רייגן (1911 - 2004), נשיאהּ ה-40 של ארצות הברית בין השנים 1981 ל-1989
ג'ורג' הרברט ווקר בוש (1924 - 2018), נשיאהּ ה-41 של ארצות הברית בין השנים 1989 ל-1993
וולט דיסני
רונלד רייגן
פרנק סינטרה
הגבירה משאלוט מביטה בלנסלוט

| --- | --- |

 מידע כללי
 צייר:  ג'ון ויליאם ווטרהאוס 
 תאריך יצירה:  1894 
 טכניקה וחומרים:  קנבס, צבע שמן 
 ממדים בס"מ
 רוחב:  86.3 ס״מ 
 גובה:  142.2 ס״מ 
 נתונים על היצירה
 זרם אמנותי:  האחווה הפרה-רפאליטית 
 מספר יצירה:  LEEAG.PA.1895.0004 (Leeds Art Gallery) 
 מיקום:  Leeds Art Gallery
 
הגבירה משאלוט מביטה בלנסלוט היא ציור שמן על בד מעשה ידי ג'ון ויליאם ווטרהאוס, שהושלם בשנת 1894. בשנת 1895 הוענק הציור לגלריית האמנות של לידס על ידי האמן.