stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קניה במלחמת העולם השנייה
תרומה כלכלית

קניה הייתה מקור חשוב לתוצרת חקלאית באימפריה הבריטית, וסיפקה כמויות משמעותיות של תה וטבק. באופן מסורתי, הרמות הקניתיות (שבהן התרכזה רוב החקלאות של המושבה) נשלטו על ידי איכרים לבנים. דרישות גדולות יותר לתוצרת חקלאית במהלך המלחמה גרמו לשלטונות הקולוניאליים להורות ל-200,000 פועלים קניתים לחיות ולעבוד על אדמות בבעלות לבנים עד סוף המלחמה ב-1945.
מעצר

מספר ניכר של חיילים איטלקים שנשבו במהלך המערכה במזרח אפריקה נכלאו במחנות בקניה, שם שימשו לפרויקטים של תשתיות אזרחיות. בין העצורים בקניה היה הסופר האיטלקי פליצ'ה בנוצי, שניסה להימלט ב-1943 על ידי טיפוס על הר קניה, אך לאחר מכן נכנע מחדש לבריטים. הוא פירט את חוויותיו בספרו "אין פיקניק על הר קניה" (1947).
מורשת המלחמה

ההתגייסות הכלכלית של קניה במהלך המלחמה הובילה לרמה חסרת תקדים של עיור במדינה, והגדילה את אוכלוסיית מומבסה וניירובי בשיעור של עד 50%. חיילים קניתים שחזרו הביתה לאחר המלחמה נטו הרבה פחות לקבל את רדיאניות הגזענות שהיו קיימות במדינה לפני המלחמה. חיילים קניתים שחזרו גם מצאו את עצמם מתחרים עם מהגרים הודים על משרות נדירות, ומצבם היה מעט טוב יותר מאשר לפני המלחמה. כאשר הוסר האיסור על אקטיביזם פוליטי בשנת 1944, הוקם באוקטובר 1944 איגוד המחקר האפריקאי של קניה (KASU) כמפלגה פוליטית כלל-ארצית כדי לנהל קמפיין למען עצמאות מהבריטים והקמת מדינה רב-אתנית. אף על פי שחיילים קנייתים מעטים הצטרפו למפלגה עצמה, רבים היו פעילים בתנועה למען עצמאות שהגיעה לשיאה במרד מאו מאו ב-1952.
הערות שוליים

↑  Klein II, p. 114
↑  "BBC - WW2 People's War - Timeline".
↑  "Mombasa was Base for High-level U.K. Espionage" (באנגלית). Coastweek.com.
חיילים דרום אפריקאים אוחזים בדגל ממלכת איטליה לאחר כיבושו של המתחם האיטלקי המבוצר במויאלה, שעל גבול אתיופיה עם קניה, במסגרת המערכה במזרח אפריקה במלחמת העולם השנייה, 1941
חיילי רובאי המלך האפריקנים מתאמנים בקניה, 1944
תנת

| --- | --- |

צלמית האלה, ימינה מורמת בתנועת ברכה. מוצג במוזיאון הכט
 שמות נוספים:  פני־בעל
 תרבות:  כנענים, פיניקים, קרתחדשתים
 אלים מקבילים:  ארטמיס
 בן או בת זוג:  בעל חמון 
 
סמל תנת (מתחת לסמל בעל חמון) על מצבה בקרתחדשת
כתובת תנת־עשתרת
תנת (בפיניקית: 𐤕𐤍𐤕, נהגה כנראה כ"תִנִּת") הייתה אלה במיתולוגיה הפיניקית ושימשה כאלת ירח ואלה מרכזית בעיר קרתחדשת ובאימפריה שלה. תנת זוהתה עם ארטמיס היוונית ועם יונו קאילסטיס (יונו השמימית) הרומית.
תליון של סמל תנת מהמאה ה־11 לפנה"ס התגלה במגידו. אחת ההופעות המוקדמות ביותר של תנת היא בכתובת מצרפת מהמאה ה־7 לפנה"ס המקדישה פסל (סמל) לזוג האלוהי תנת־עשתרת: ”הסמל אז פעל שלם בן מפעל בן עזי לתנת עשתרת”. כתובת מקרתחדשת המתארת את בנייתם ותיקונם של מקדשים בעיר, וכן שמות שופטיה וכהניה, פותחת בהקדשה: ”לרבת לעשתרת ולתנת בלבנֹן מקדשִם חדשִם”. הריבוי "מקדשים" מעיד בבירור על בניית מקדש לכל אחת מהאלות, בנפרד.
לתנת הוקדשו מרבית כתובות הנדר הפיניקיות, לרוב יחד עם בעל חמון. תוארה הנפוץ בכתובות היה "הרבה תנת פני־בעל", שנכתב בהקדשות בכתיב חסר כ”לרבת לתנת פנ בעל”, ולעיתים גם בשייכות כגון ”לרבתנֻ”. כינוי נוסף שלה שנמצא בכתובות הנדר הוא "אם" או "אמא", כינוי המקביל ככל הנראה לתוארה של אשרה "אם אלים" באוגריתית, ואף לתואר השמי "אם גדולה" לאלה האם, כפי שהשתמר בשם amygdalus לשקד מצוי. תוארה הקבוע של תנת "פני בעל", שהופיע גם על מטבע יווני מאשקלון בו נטבע סמל תנת ולידו הכיתוב ΦΑΝΗΒΑΛΟΣ (תעתיק: פַנבָּלוֹס), מורה שגם כאשר הפולחן מרוכז סביבה, כוחה נשאב מבעל חמון, והיא פניו. ייתכן שפולחנה קשור במסכות שעליהן סהר, סמל בעל חמון, כלומר ממש פני־בעל, פניו של בעל חמון.
סמלה של האלה (אנ') מופיע על מצבות רבות ומורכב ממשולש שמעליו נמתח קו אופקי ועל קודקודו ניצב עיגול. הסמל מופיע על כתובות נדר פיניקיות רבות המוקדשות לאלה, וכן כאמור על מטבע מאשקלון, ועל משקולת עופרת מדרום לאשדוד ים (אשדוד העתיקה). הסמל נמצא גם על תליונים רבים, בין השאר ממגידו (הוא התליון העתיק ביותר), אשקלון, תל מיכל, מרשה, צידון ומטוא (אנ').
בדומה לאשרה בכנען, תנת הייתה מקושרת לייצוגי עצים חיים, במיוחד עצי תמר, לעיתים עם יעלים משני צדדיו (מוטיב העץ והיעלים).
ראו גם

כתובות נדר פיניקיות
הערות שוליים

↑  KAI 53 (כתובת עבדתנת־ארטמידורוס,לפי נחום סלושץ, אוצר הכתובות הפניקיות, דביר, 1942, עמ' 119
↑  KAI 175
↑  KAI 53: כתובת עבדתנת
↑  Stephen Benko, The virgin goddess: studies in the pagan and Christian roots of mariology, Brill, 2004, pp. 31, 51, 112-114.
↑  Eran Arie, The Earliest Known 'Sign of Tanit' Revealed in 11th Century BCE Building at Megiddo, Tel Aviv 44, 2017, עמ' 61–71
↑  זוג אלוהי איננו זהות בין האלות. בכתובות פיניקיות מוזכרים הזוגות מלך-עשתרת, צד-תנת, מלך-בעל, מלך-אסר ועוד.

נחום סלושץ, אוצר הכתובות הפניקיות, דביר, 1942, עמ' 366, 373.
↑  KAI 285
↑  CIS I 3914
↑  נחום סלושץ, אוצר הכתובות הפניקיות, דביר, 1942, עמ' 156
↑  יגאל ידין, על סמלי האלים בשמאל (זינג'ירלי), בקארתאגו ובחצור, ידיעות בחקירת ארץ-ישראל ועתיקותיה ל"א, 1967, עמ' 52
↑  KAI 102
↑  CIS I 195, 380
↑  CIS I 177
↑  Joan E. Taylor, The Asherah, the Menorah and the Sacred Tree, Journal for the Study of the Old Testament 20, 1995, עמ' 47 doi: 10.1177/030908929502006602
↑  George Francis Hill, Catalogue of the Greek coins of Palestine, London, 1914, p. LIX.
↑  יגאל ידין, על סמלי האלים בשמאל (זינג'ירלי), בקארתאגו ובחצור, ידיעות בחקירת ארץ-ישראל ועתיקותיה ל"א, 1967, עמ' 53
↑  יגאל ידין, על סמלי האלים בשמאל (זינג'ירלי), בקארתאגו ובחצור, ידיעות בחקירת ארץ-ישראל ועתיקותיה ל"א, 1967, עמ' 58
↑  יגאל ידין, על סמלי האלים בשמאל (זינג'ירלי), בקארתאגו ובחצור, ידיעות בחקירת ארץ-ישראל ועתיקותיה ל"א, 1967, עמ' 53-54
↑  איאן שטרן, שמואל וולף, עדי ארליך, תליון דמוי תנית ממרשה והקשרו הצידוני־פיניקי, ארץ־ישראל: מחקרים בידיעת הארץ ועתיקותיה לג, 2018, עמ' 232
↑  Joan E. Taylor, The Asherah, the Menorah and the Sacred Tree, Journal for the Study of the Old Testament 20, 1995, עמ' 44 doi: 10.1177/030908929502006602
| אלים במיתולוגיה הכנענית |
| --- | --- | --- |
| מפחרת האלים | אל • אשרה • בעל־הדד • ענת • עשתרת • דגן • אדון • בעלת גבל • בוהו • מוֹת • בעל פעור • ים • שמש • ירח  • כושר וחסיס • כושרות • רשף • חורון • קדש • אשמון • עשתר • כמוש • מלך • קוס • יהוה • שחר • שלם • צד • נכל ואב • שכמן ושנם • לויתן • תנין (אנ') • מלקרת • תנת • בעל חמון • פמי (אנ') • סכן • צדק (אנ') • מישור (אנ') • שלמן • גד • רפאים |  |
| אתרים מקודשים | מרום צפון • חכפת • כפתר • עשתרות • תותול |  |
| ספרוּת | שירה אוגריתית: עלילות בעל וענת ‧ עלילת אקהת ‧ עלילת כרת ‧ הולדת שחר ושלם ‧ חתונת ירח ונכל ‧ לחש עלילת האלים הנאבקים בנחש • כתבי סכניתן |  |
| פולחן | במות • מרזח • פסלים מצבות • מצבות נדר • בית אל • כס עשתרת • מקדש מגדול • תרפים • נסך וקטורת • מזבחות אבן ונחושת • קורבנות, זבחים, מנחות, זבח חלב, שלמים, כליל ועולות • העלאה באוב |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007561376705171  GND: 1032154519  LCCN: sh96007995  SUDOC: 241671760  VIAF: 296973568   WorldCat (עם VIAF): 296973568
חנו (בן בומילקר)

חנו (בפיניקית: 𐤇𐤍𐤀‏ 𐤁𐤍 𐤁𐤃𐤌𐤋𐤒𐤓𐤕, בלטינית: Hanno) היה מצביא קרתגי. אחיינו של חניבעל ברקה, נכדו של חמלקרת ברקה, ובנו של בומילקר.
ביוגרפיה

חנו היה בנו של השופט בומילקר, ושל בתו הבכורה של המצביא חמלקרת ברקה. על שנות ילדותו לא ידוע דבר. הוא נזכר לראשונה במהלך מסע חניבעל לאיטליה, מסע מלחמה שעליו פיקד דודו חניבעל ברקה. לפני קרב נהר הרון נשלח חנו עם יחידה מובחרת מרחק של כארבעים קילומטרים מהמחנה העיקרי, כדי לאגף כוח גאלי עוין שחנה בגדתו הצפונית של נהר הרון. הגאלים לא שמו לב לכך, וחנו ואנשיו הלכו ללא הפרעה. כשמצאו מקום מתאים החלו לבנות דוברות שבעזרתן יוכלו לחצות את הנהר. לאחר שהיו בידם מספיק כאלו, חצו את הנהר במהירות והלכו בדממה מאחורי המחנה הגאלי. כשכבר היו בעורף הגאלים חנו הורה לאנשיו להדליק מדורות ולסמן בעשן לחניבעל שהוא הגיע. עוד לפני כן חניבעל פרש את חייליו הכבדים על החוף, ואת הפרשים וקלי הנשק העלה על הסירות וחיכה לאות. כשראה את העשן הורה לחיילים שעל הספינות לחצות את הנהר בפעולה ראוותנית. הגאלים שראו זאת התארגנו על החוף והרעישו במטרה להרתיע את הקרתגים. הגאלים היו כל כך מרוכזים בחניבעל ואנשיו עד שלא שמו לב לאנשיו של חנו שהתגנבו בשקט למחנה שלהם. כשראה חנו שחניבעל מתחיל לחצות, הורה לאנשיו לבזוז את המחנה הגאלי ולהבעיר את האוהלים. כמו כן הקרתגים החלו לתקוף את המאסף הגאלי. הגאלים שהבחינו בכך מיהרו להציל את אוהליהם ולהתגונן על נפשם. בינתיים חניבעל נחת על החוף ללא הפרעה, ערך את חייליו ותקף את הגאלים שנמצאו מכותרים משני הצדדים. הללו ספגו אבדות כבדות ולבסוף נאלצו להימלט. הקרב הסתיים בניצחון קרתגי מוחץ.
ידוע שלקח חלק בקרב קאנאי בשנת 216 לפנה"ס. שנתיים לאחר מכן הוא קיבל הוראה להעביר לצד קרתגו את ערי יוון הגדולה. הוא ניסה את מזלו ברגיום אולם נכשל, לוקרי נכנעה בפניו בתנאי שלא יבזוז אותה. אולם הברוטים (שבט גאלי) שמלכתחילה הצטרפו אל חניבעל במטרה לשדוד ולבזוז, התאכזבו מכך ותקפו את נמל קרוטון בלי לבקש אישור מהמפקדים הקרתגיים, וזאת במטרה שהשלל יהיה שלהם בלבד. קרוטון הייתה עיר עשירה ששכן בה מקדש מפורסם של יונו. חניבעל ידע שביזת עיר כזו תבאיש את ריחו בעיני שאר הערים, ועל כן הורה לחנו לפנות את נכבדי התושבים ובראשם אדם בשם אריסטומאכוס, אל לוקרי, ולהתיר לברוטים לשדוד באופן מפוקח את האחוזות הריקות. בשנת 212 לפנה"ס הטילו הקונסולים הרומים אפיוס קלאודיוס פולכר, וקווינטוס פולביוס פלאקוס מצור על קאפואה, ובזזו את השדות באזור. חניבעל שלח את חנו כדי לדאוג להגנת השדות. חנו הגיע מברוטיום, אולם הקונסולים התקיפו אותו והסבו לו אבדות כבדות.
מאז אותו מאורע חנו נעלם מהמקורות, ונזכר שוב רק בשנת 203 לפנה"ס כמפקד יחד עם עזרובעל בן גיסקו על המערכה נגד סקיפיו אפריקנוס בצפון אפריקה, במהלכה הובסו בקרב המישורים הגדולים בידי סקיפיו ומסיניסה הנומידי. לא ידוע מתי חזר לאפריקה או למה, אולם הוא ועזרובעל לא הצליחו למנוע מאוטיקה ליפול בידיו של סקיפיו, ובלית ברירה קראה מועצת הזקנים של קרתגו לחניבעל לשוב לאפריקה. מכאן ואילך חנו לא נזכר עוד במקורות.
לקריאה נוספת

ישראל שצמן. תולדות הרפובליקה הרומית. ירושלים, הוצאת ספרים ע"ש י"ל מאגנס, תש"ן.
פוליביוס. היסטוריה. כרך ראשון, ספרים א-ו. תרגם וכתב מבואות: בנימין שימרון. ירושלים, מוסד ביאליק, 1991
טיטוס ליוויוס. תולדות רומא. ספרים א, ב, כא, כב, ל. תרגמה מרומית: שרה דבורצקי. ירושלים, מוסד ביאליק, תשל"ב.
פלוטארכוס. חיי אישים. כרך שלישי - אנשי יוון ורומי. תרגם מן המקור היווני והוסיף הערות א' א' הלוי. ירושלים, מוסד ביאליק, תשל"ג-1973.
הרולד למב, חניבעל - האחד נגד רומי, מערכות, 1964.
לידל הארט, סקיפיו אפריקנוס הגדול מנפוליון, מערכות - משרד הביטחון – ההוצאה לאור.
Livius. Translated by F.G. Moore. The Loeb Classical Library. London, William Heinemann, 1919-1959.
Polybius. Translated by W.R. Paton. The Loeb Classical Library. London, William Heinemann, 1922-1925.
Appianus. Translated by H. White. The Loeb Classical Library. London, William Heinemann, 1912.
J. F. Lazenby, Hannibals' war. Aris & Phillips, 1978
F. W. Walbank, A historical commentry on Polybius. Oxford university press, 1957
Goldsworthy, Adrian (2003). The Fall of Carthage. Cassel Military Paperbacks.
Dodge, Theodore A. (1891). Hannibal. Da Capo Press.
הערות שוליים

↑  לפי נחום סלושץ, אוצר הכתובות הפניקיות, דביר, 1942, עמ' 129, מדובר בשם מקוצר נפוץ, ומבטאו, לפי התעתיקים הזרים, היה חנֹא (ומכאן הכתיב המודרני המשובש "חנו"); אך ביחסת גניטיב הוא בא כ-Hannonis, ובעקבות כך מתורגם לעיתים בטעות גם כ-חנון. ראו גם נחום סלושץ, ספר הים, תל אביב, הוצאת החבל הימי לישראל, 1948. עמ' 176.
↑  משפחת ברקה באתר ליוויוס
↑  לעניין המקום המדויק של הקרב, ראו Lazenby p. 35
↑  פוליביוס, ספר שלישי, 42.
↑  טיטוס ליוויוס, ספר עשרים ואחד, 28.
↑  פוליביוס, ספר שלישי, 43.
↑  Goldsworthy p 223
↑  טיטוס ליוויוס, ספר עשרים וארבעה, 1 - 3
↑  Lazenby, John Francis, Hannibal's War, p 113
אסוקי שמעתתא אליבא דהלכתא

אסוקי שמעתתא אליבא דהלכתא (בעברית: הסקת השמועה לפי ההלכה) או בקיצור אליבא דהלכתא, היא אחת מדרכי הלימוד של התורה שבעל פה. בשיטה זו, נלמדת הסוגיה מתוך תפיסה שמטרת הלימוד היא להגיע לפסיקת הלכה למעשה, ולא להסתפק בלימוד תאורטי בלבד. מקור הביטוי הוא במספר מקומות בתלמוד, אך על פי פירוש רש"י לתלמוד המשמעות המקורית של הביטוי היא אמירה של דין אשר מתקבל הלכה למעשה על ידי פוסקים אחרים.
מהות המושג

עיקרה של דרך הלימוד הוא לימוד הסוגיה (ה"שמעתתא" כלומר ה"שמועה") בצורה מוכוונת לשם פסיקת ההלכה. המושגים והדיונים אינם נבחנים בצורה מנותקת מהעולם ההלכתי כפי שנהוג בשיטת הפלפול. עם זאת, קיימות מספר גישות שונות בהסבר דרך הלימוד: גישות הנוגעות למחלוקות בביאור המושג "שמעתא" ואלו שמועות יש ללמוד בעיקר, וכן מחלוקת בנושא ה"הלכתא" (הלכה), כאשר השאלה היא במה הכוונה במילה "הלכה" – האם המדובר בהלכה מעשית, או גם בהלכה תאורטית.
חז"ל וגדולי הראשונים והאחרונים הפליגו במיוחד בשבח ובמעלת הלימוד לאסוקי שמעתתא אליבא דהלכתא. מלבד היתרון של ידיעת ההלכה למעשה על בוריה, משריש הלומד בלבו את ההכרה שאין דבר חשוב בעולמו מלבד עשיית רצון ה'. כל מאווייו נתונים לדעת כיצד יקיים את רצון ה' בדרך הנכונה והמדויקת ביותר, ומתוך כך מתחזק בקרבו הרצון לדבוק בדרך האמת ולתקן את מידותיו, להשתפר, להשתכלל ולהתעלות.
מהות המושג > מיקוד ה"שמעתא"

בתוך גישת לימוד זו ישנם הבדלים בין שיטות הלימוד השונות, אשר נובעים מהדגשים בשאלה אלו מקורות יש ללמוד באופן מרכזי. בלימוד ההלכה ישנם כמה מקורות אפשריים: התלמוד, הגאונים והראשונים, ה"בית יוסף" והאחרונים, והדגש השונה על חלק מהם מביא לחלוקה בין השיטות השונות.
יש שאימצו את השיטה המדגישה את מרכז הלימוד בתלמוד, כאשר הראשונים מקבלים תפקיד משני, והאחרונים תפקיד קטן ביותר. גישה זו מקנה עצמאות גדולה יותר מבחינה הלכתית. גישה זו נהוגה בעיקר על ידי בתי מדרש קונסרבטיביים. כפי שציין הרב דוד גולינקין, שניסה להציע כמה פרמטרים לפסיקה הקונסרבטיבית, לעיתים קרובות ההכרעה נשאבת היישר מהספרות ההלכתית הישנה. לזרם הקונסרביטיבי נכונות רבה יחסית להסתמך על תשובות מבודדות ודעות מיעוט או יחיד בדברי הראשונים ומוקדם מהם עד התלמוד, והתחשבות פחותה בהיררכיה שהתקבלה בין פוסקים הנחשבים לבכירים לעומת זוטרים, וברצפי תקדימים ובמנהגים. הקונסרבטיבים מבקרים קשות את האורתודוקסים על נכונות מעטה יחסית לשוב אחורה מעבר לקובצי ההלכה הגדולים, מן הרמב"ם והלאה ולהכריע נגדם, במיוחד השולחן ערוך, אף שאלו משמשים כפוסקים ראשיים גם בתנועה הקונסרבטיבית. לעיתים קבעו שהשו"ע פסק ללא תקדים מבוסס או הסתמך על הקבלה. קיימת בזרם זה גם נטייה לפסוק לאור שיקולים אתיים וחברתיים, ולהסתמך על ניתוחים היסטוריים, פילולוגיים ומחקריים שונים בפסיקה.
לעומתם, יש ששמים את הדגש בלימוד הראשונים ובכללי פסיקה, כשהם מייחסים פחות חשיבות לכתבי היד השונים של התלמוד ולניתוח ספרותי ועצמאי שלו. גישה זו עדיין מעניקה עצמאות הלכתית, אך במידה פחותה מקודמתה. גישה זו נהוגה, לדוגמה, בישיבת תורת החיים.
גישה אחרת מעבירה את הדגש ללימוד הבית יוסף והשו"ע, ואף האחרונים. בגישה זו קיימים ניואנסים שונים בין המקומות, כאשר ככל שמוקד הדיון בלימוד מוקדם יותר בזמן, העצמאות ההלכתית שהוא מקנה גדולה יותר. כך לדוגמה, גישה זו נהוגה בסגנון הלימוד ה"ג'רבאי", וקיימת בישיבת פורת יוסף. בציונות הדתית ניתן למצוא גישה זו בישיבת הר ברכה.
מהות המושג > הלכה מעשית או מופשטת

הבדל מסוים קיים בפרשנות למושג "אליבא דהלכתא". יש שנטו לפרש שהכוונה דווקא הלכה מעשית אפשרית, ולכן דיונים תאורטיים ומופשטים ביותר, חסרי אפשרות לביטוי הלכתי למעשה, אינם רלוונטיים; גישה זו ראתה במושג "הלכתא" ביטוי לפסק הלכה, כשהיא רואה בדרך לימוד זו קישור משמעותי לרצון לפסוק הלכה (זאת בהקבלה לדרך הלימוד הלכה ברורה ובירור הלכה). לעומתם, יש שפרשו שהכוונה בהלכה, לכל דיון הקשור בעולמה של ההלכה; לדעתם, כפי שדיני בן סורר ומורה ועניין עיר הנידחת נחשבים הלכות על אף שהם דיונים תאורטיים (לרוב הדעות), כך הם הדברים ביחס לסגנון לימוד זה, המחייב עיסוק בענייני הלכה, גם אם אלו תאורטיים; לדוגמה: המהר"ל, המסביר במספר מקומות בספריו שהלכה זו דרך האמת, גם אם אין לה ביטוי מעשי או פיזי.
התנגשות בין שיטות לימוד

יש שביקרו את שיטת הלימוד אליבא דהלכתא; כגון התומכים בשיטת הלימוד ב"תורת ארץ ישראל", השואפת לחיבור ההלכה והאגדה. אמנם הם מודים בחשיבות הלימוד ההלכתי, אבל לדעתם המטרה העיקרית בלימוד היא הבנת התוכן האגדי הרעיוני שמתגלה בהלכות, בעוד בשיטת הלימוד אליבא דהלכתא, המטרה העיקרית היא פסיקת ההלכה. הרב אלעזר אהרנסון, ראש ישיבת חולון - המצדדת בגישת תורת ארץ ישראל - אף מגדיר כי לימוד אליבא דהלכתא איננו תורה לשמה, כיוון שלימוד התורה הופך לאמצעי לפסיקת הלכה, במקום להיות מטרה בפני עצמה, לראות בתורה את הופעת דבר ה' בעולם. אומנם, התנגדות זו מתייחסת לשיטה "המעשית", ולא לשיטה "המופשטת" שגם על פיה מטרת הלימוד הוא להופיע את דבר ה' בעולם בצורתו ההלכתית מוגמרת.
מלבד זאת, קיים יחס מעניין בין צורת הלימוד של אליבא דהלכתא לדרך הלימוד בשיטת הפלפול.
לפי חלק מהדעות אין הבדל מהותי בין צורת לימוד זו לשיטת הפלפול; כאשר לדעתם גם בשיטת הפלפול קיים עיסוק בשמועות על בסיס ההלכה. לדעתם ההלכות יכולות להיות תאורטיות, כשלחלק מהדעות ככל שהעיסוק הוא בדברים תאורטיים יותר, כך הלימוד הוא יותר "לשמה".[דרוש מקור]
לעומתם, יש המכירים בהבדל בין השיטות, כאשר יש מהם הרואים בכך הוכחה לטעות הקיימת בלימוד הפלפול, ובכך הם שוללים צורת לימוד זו. לעומתם יש הטוענים שהמחלוקת ביחס ללימוד בשיטה זו או בשיטת הפלפול נעוצה כבר בתקופת התלמוד. לדעתם האזכור לכך שרבי מאיר היה מטמא ומטהר את השרץ ב-"ק"נ טעמים" הייתה התייחסות ללימוד התלמוד בצד התאורטי שלו, ולא בצד המעשי (וזאת בהתאם ללימוד בשיטת הפלפול); לעומת זאת הגישות האחרות בתלמוד, מתייחסות לכך שמטרת הלימוד היא מעשית.
בימינו

רוב מוסדות לימוד התורה אינם לומדים תלמוד "אליבא דהלכתא", אלא בצורה הקרובה יותר לשיטת הפלפול הליטאית. עם זאת, קיימות כמה ישיבות אשר חרתו על דגלן נושא זה, לדוגמה, ישיבת ההסדר קרני שומרון וישיבת הר ברכה.
גם בישיבות שאינן מצדדות בלימוד "אליבא דהלכתא", ישנם כוללי הלכה שעוסקים מעצם הגדרתם בלימוד הלכה, בדרך כלל לקראת מבחני הסמכה לרבנות. יוצאות מן הכלל, הן ישיבות המתנגדות ללימוד "אליבא דהלכתא" - אם מתוך תמיכה בשיטת הפלפול המסורתית, ואם מתוך החדשנות של תורת ארץ ישראל.
בין לומדי הדף היומי התפתחה מגמה של לימוד אליבא דהלכתא. כך במסגרת מאורות הדף היומי לומדים אחרי שיעור הגמרא שתי הלכות יומיות הקשורות במידה כלשהי לנושאים הנלמדים בדף היומי. ומכוני הוצאה לאור של גמרות ללמודי הדף היומי, כמו מתיבתא או ש"ס לובלין, מדפיסות בסוף הגמרא מדורי הלכה הכוללים את ההלכות העולות מתוך הסוגיות, יחד עם ענייני הלכה אקטואליים מספרי השו"ת.
ראו גם

פלפול
שיטת הפלפול
הלכה ברורה ובירור הלכה
תורה לשמה
הערות שוליים

↑  רש"י, מסכת בבא קמא, דף צ"ב, עמוד א', ד"ה אליבא דהלכתא – לא הוה מסתייעא מילתא למימר מילתא דתהוי הלכתא כוותיה.
↑  ראו גם  הרצאה: ששה אפיונים של פסיקה קונסרבטיבית, בביצוע הרב דוד גולינקין, סרטון  באתר יוטיוב
↑  דוד גולינקין, Halakha For Our Time: A Conservative Approach To Jewish Law, United Synagogue, 1991. עמ' 26–31.
PHP-Nuke

| --- | --- |

 מפתח:  Francisco Burzi 
 גרסה אחרונה:  8.4.5 (8 באוקטובר 2022) 
 מערכת הפעלה:  חוצה פלטפורמות
 נכתבה בשפות:  PHP 
 סוג רישיון:  הרישיון הציבורי הכללי של גנו
 קוד מקור:  https://bitbucket.org/phpnuke/phpnuke/ 
 קטגוריה:  מערכת ניהול תוכן
 www.phpnuke.org
 
PHP-Nuke היא מערכת ניהול תוכן (באנגלית Content Management System או בקיצור CMS) המאפשרת ליצור פורטלי אינטרנט. המערכת מופצת על-פי הרישיון הציבורי הכללי של גנו ונחשבת פשוטה לשימוש והתקנה.
מבנה המערכת

PHP-Nuke מורכבת מארבעה חלקים עיקריים[דרוש מקור]:
בסיס המערכת - המנוע אשר מפעיל את כל החלקים ומאחד אותם למערכת אחת שלמה.
מודולים (אפשרויות/תוספות) - מנועים חיצוניים שנבנו כדי לשפר את חוויית המשתמש ולהוסיף אפשרויות שהמשתמש מעוניין בהן.
בלוקים - תפריטים צדדיים אשר ניתנים להורדה חיצונית, המאפשרים לשפר את נוחות השימוש במערכת.
ערכת עיצוב/סקין - אפשרות חיצונית להכנה ידנית והורדה של עיצובים אשר ניתנים לבחירת המשתמש.
מבין המודולים הקיימים במערכת, העיקריים והנפוצים הם: מערכת הפורומים המבוססת phpBB, מערכת כתבות, מערכת הורדות מתקדמת, מערכת סקרים, מערכת סיקורים, מערכת משתמשים (המאפשרת הרשמה לאתר וכו'). המערכת נבנתה בשפת PHP ומחייבת שימוש בבסיס נתונים מסוג SQL.
המערכת מאפשרת בין השאר הגבלת תוכן לצורך סינון ועריכה של תכנים.
בישראל קיימות מספר קהילות המספקות תמיכה למערכת.
מרגרט הקלר

מרגרט מרי הקלר (באנגלית: Margaret Mary Heckler; 21 ביוני 1931 –  6 באוגוסט 2018) הייתה פוליטיקאית אמריקאית, חברת המפלגה הרפובליקנית, שבתפקידה האחרון כיהנה כשגרירת ארצות הברית באירלנד בין השנים 1986–1989. קודם לכן כיהנה כמזכירת מחלקת הבריאות ושירותי האנוש של ארצות הברית בממשלו הראשון של רונלד רייגן בשנים 1983–1985, וכחברת בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס העשירי של מסצ'וסטס מ-1967 עד 1983.
ביוגרפיה > תחילת דרכה

הקלר נולדה בשם מרגרט מרי או'שונסי בשכונת פלאשינג שברובע קווינס בניו יורק. את לימודיה לתואר ראשון החלה במכללת אלברטוס מגנוס בניו הייבן שבקונטיקט. לאחר מכן למדה באוניברסיטת ליידן שבהולנד בשנת 1952, ובשנה העוקבת השלימה לימודי תואר ראשון במכללת אלברטוס מגנוס. ב-1956 השלימה לימודי תואר ראשון נוסף במשפטים בבוסטון קולג'. היא הייתה האישה היחידה בכיתתה בבית הספר למשפטים. בתום לימודיה התקבלה ללשכת עורכי הדין של מסצ'וסטס. היא שימשה כעורכת בכתב העת "Annual Survey of Massachusetts Law".
בין השנים 1963 ל-1967 הייתה הקלר האישה הראשונה שכיהנה במועצת המושל של קהיליית מסצ'וסטס, הייתה נציגה בוועידה הלאומית של המפלגה הרפובליקנית בשנים 1964 ו-1968, ונבחרה מטעמה לבית הנבחרים האמריקאי בקונגרס ה-90 עד ה-97 (3 בינואר 1967 – 3 בינואר 1983). בשנת 1975 קיבלה הקלר תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת ג'ונסון אנד ויילס שבפרובידנס.
ביוגרפיה > בית הנבחרים של ארצות הברית > בחירות

הקלר נבחרה לראשונה אל בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס העשירי של מסצ'וסטס בשנת 1966. היא ניצחה בבחירות המקדימות את ג'ונתן מרטין (אנ'), נציג המחוז הרפובליקני שכיהן כחבר הקונגרס במשך 42 שנים רצופות. מרטין, שהיה אז בן 82, שימש בעבר כיושב ראש בית הנבחרים של ארצות הברית והיה מבוגר מהקלר ב-46 שנים. היא הייתה האישה הראשונה ממסצ'וסטס שנבחרה לבית הנבחרים בזכות עצמה, ללא קשר משפחתי. בבחירות הכלליות שלאחר מכן זכתה הקלר ב-51% בלבד מהקולות, ולאחר מכן נבחרה מחדש עוד שבע פעמים.
לאחר מפקד האוכלוסין האמריקאי של 1980, איבדה מסצ'וסטס מושב אחד בקונגרס בשל גדילה איטית באוכלוסייתה ביחס למדינות אחרות. מחוז הבחירה של הקלר, שאמנם היה היחיד במדינה גדול דיו כדי להימנע משינוי גבולות, אוחד עם זה של ברני פרנק, חבר קונגרס דמוקרטי טרי. המחוז החדש קיבל את מספר המחוז המקורי של פרנק – מחוז הקונגרס הרביעי – אך גאוגרפית היה קרוב יותר לזה של הקלר. כששניהם התמודדו זה מול זה בבחירות 1982, החלה הקלר את המרוץ בעמדת הובלה. אף על פי שהתנגדה למדיניותו של רייגן ב-43% מההצבעות בבית הנבחרים, פרנק הצליח להציג אותה כתומכת של רייגן, תוך שהוא מצביע על תמיכתה הראשונית בקיצוצי המס שלו, שמאוחר יותר נמלכה בדעתה עליהם. בסופו של דבר, הפסידה הקלר בבחירות בהפרש מפתיע של 20%. לאחר תבוסתה, לא נבחרה אישה נוספת לקונגרס ממסצ'וסטס עד להיבחרה של ניקי צונגס ב-2006.
ביוגרפיה > בית הנבחרים של ארצות הברית > כהונתה

בשנת 1967, כאשר הושבעה לתפקידה, נמנתה הקלר בין 11 נשים בלבד בבית הנבחרים. היא תמכה במדיניות מתונה עד ליברלית שהייתה אהודה על קהל בוחריה במסצ'וסטס הדמוקרטית. הקלר הצביעה בעד חוק זכויות האזרח של 1968. ב-1972 הייתה מיוזמי החקיקה "Title IX", שקבעה כי אין להפלות אדם על בסיס מינו במסגרת תוכניות או פעילויות חינוכיות המקבלות מימיון פדרלי.
בשנת 1974, כחברה בוועדת הבנקאות והמטבע, ניסחה הקלר את חוק שוויון ההזדמנויות באשראי, שאפשר לראשונה לנשים בארצות הברית לרשום כרטיס אשראי על שמן בלבד. ב-1977 ייסדה הקלר והייתה שותפה להקמת שדולת הנשים בקונגרס "Congresswoman's Caucus", קבוצה דו-מפלגתית של 14 חברות קונגרס שהתמקדה בקידום שוויון לנשים בתחומי הביטוח הלאומי, חוקי המס ונושאים פיננסיים אחרים. הייתה זו השדולה הראשונה שהורכבה כולה מנשים גרידא בקונגרס.
הקלר הייתה גם תומכת מובהקת ויוזמת שותפה של התיקון לשוויון זכויות. בוועידה הרפובליקנית הלאומית במהלך הבחירות לנשיאות ארצות הברית 1980, קראה הקלר למועמד הרפובליקני לנשיאות רונלד רייגן למנות אישה ראשונה לבית המשפט העליון של ארצות הברית. במסצ'וסטס, היא נודעה בזכות בניית רשת שירותים ממשלתיים יעילה במיוחד עבור בוחריה, שאפשרה לה להיבחר לתקופות כהונה נוספת כרפובליקנית במדינה ליברלית. בוושינגטון הבירה יצא לה שם של דמות חברתית מוערכת עם אהבה לאופנה יוקרתית.
בבית הנבחרים, היא כיהנה בוועדת הבנקאות והמטבע (1968–1974), הייתה חברה בכירה בוועדה לענייני חיילים משוחררים (1967–1982), ושירתה גם בוועדת החקלאות (1975–1980) ובוועדה המשותפת לכלכלה (1975–1982).