stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ארבעה סוגים של טיפשות אסטונית

ארבעה סוגים של טיפשות אסטונית (במקור באסטונית: Tallinna narrid ja narrikesed, מילולית: טיפשים גדולים ושוטים קטנים של טאלין) היא סדרה סאטירית משנת 1892 מאת אדוארד בורנהה, המתארת דמויות גרוטסקיות בעיר טאלין של סוף המאה ה-19.  החלק המפורסם ביותר הוא החלק הראשון, "Kuulsuse narrid" ("שוטי התהילה"), שגיבוריו יאן טאטיקס וסאלומון וספירול הפכו לסטריאוטיפים ידועים בתרבות האסטונית.
יצירה

בספר שני חלקים עיקריים: "Kuulsuse narrid" (מאסטונית: "שוטים של תהילה") ו-"Raha narrid" ("שוטי כסף"). החלק הראשון היה ידוע ברבים; החלק השני צונזר במהלך הכיבוש הסובייטי, ולכן ידוע מעט. החלק השלישי והקצר נכתב לאחר כמה שנים וכך גם אחרית הדבר – בחלק הרביעי.
תרגום לעברית

ארבעה סוגים של טיפשות אסטונית, תרגום: דוד שמעוני, הוצאת קלאסיקה מתקדמת, 2024.
הערות שוליים

↑  "TALLINNA NARRID JA NARRIKESED – Eduard Bornhöhe". Rahva Raamat. נבדק ב-20 בינואר 2022. {{cite web}}:  (עזרה)
אנה הדוויג בול

| --- | --- |

 לידה:  4 בפברואר 1887 האפסלו, גוברניית אסטוניה, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  3 באוקטובר 1981 (בגיל 94) היידלברג, באדן-וירטמברג, גרמניה המערבית 
 שם לידה:  Anna Hedwig Bühl 
 מדינה:  אסטוניה 
 השקפה דתית:  לותרניזם 
 
אנה הדוויג בול (בלעז: Anna Hedvig Büll, במקור: Anna Hedwig Buhl;‏ 4 בפברואר [לפי לוח השנה היוליאני: 23 בינואר] 1887 — 3 באוקטובר 1981) הייתה מסיונרית אסטונית (ממוצא גרמני-בלטי) שסייעה להצלת חייהם של כמה אלפי ילדים יתומים ארמנים, בתקופת רצח העם הארמני.
ביוגרפיה

בול נולדה למשפחה נוצרית-לותרנית בשנת 1887 בהאפסלו, אסטוניה. בעיירת נופש זו, ניהל אביה אתר מרפא בבוץ שהיה בבעלותו. היא הייתה הילדה השישית מבין שמונה אחים ואחיות. בול למדה בבית ספר ציבורי באסטוניה עד גיל 15, לאחר מכן היא נשלחה לשם השלמת לימודיה לעיר סנט-פטרסבורג, שם למדה במשך שלוש שנים בבית ספר גרמני-פרוטסנטי. במהלך ביקורה בבית המשפחה בשנת 1903, אשר היה בעיירת הולדתה, היא קיבלה השראה מהרצאה שניתנה על ידי אוונגליסט ידוע בשם יוהאן קארגל. דבר זה השפיע על החלטתה להקדיש את חייה למאמץ הסיוע ההומניטרי.
לאחר שהשלימה את לימודי התואר הראשון בשנת 1903, בול בילתה את עיקר זמנה בבית המסיון "Malche", אשר בעיירה הגרמנית "Bad Freienwalde (Oder)". שם היא למדה על גורל הארמנים תחת האימפריה העות'מאנית. חדורת מטרה לסייע לבני העם הארמני, היא סיימה את לימודיה בבית הספר האוונגליסטי. במהרה היא הוזמנה לשרת בתחנת מסיון ארמנית במארש. עם זאת, בשל גילה הצעיר וחוסר ניסיונה היא נאלצה תחילה לעבור התנדבות עם נשים וילדים בכפרים גרמניים ולאחר מספר חודשים להתנסות בסיוע לאביונים בסנט-פטרסבורג.
בשנת 1909, ניסתה שוב בול לסייע לארמנים, אך ניסיון זה נקטע באבו בשל התפשטות הידיעה אודות הטבח בנפת אדנה שבקיליקיה (כיום חלק מטורקיה). משלא צלח הדבר בידה, המשיכה בול לסמינר הוראה מסיונרי. בסופו של דבר, לאחר שהוסמכה לחינוך, עברה בול לקיליקיה. באזור זה היא עבדה כמורה בבית יתומים ארמני במארש, בין השנים ‏ 1911-1916. בשנת 1915, הייתה בול עדה למעשה הטבח בקיליקיה ופעלה להצלת חייהם של כמעט אלפיים ילדים ארמנים ונשים ארמניות. בתקופה זו הוכרה העיר מארש כ"עיר היתומים". בול נקראה לחזור מהעיר מארש בשנת 1916 ונדרשה לעזוב.
בשנת 1921, נשלחה בול לחלב שבסוריה על ידי ארגון "סיוע נוצרי לאלפו" (בלעז: "Chrétienne en Orient to Aleppo") שהוקם זה מכבר, שם הקימה מחנה פליטים לניצולי רצח העם הארמני. בנוסף לכך, היא קידמה סיוע רפואי לחולי דבר, הייתה שותפה לבניית שני בתי חולים, ארגנה סדנאות אריגה וגינון, לימדה שיעורי ארמנית וכן עסקה ביוזמות נוספות שנועדו לשפר את חייהם ואיכות חייהם של הפליטים.
בשנת 1951, בעת שהחלו הפליטים לבקש מקלט בארמניה הסובייטית, בול לא קיבלה אשרה מטעם רשויות ברית המועצות. בהמשך אותה השנה היא חזרה לאירופה. היא נפטרה במוסד סיעודי למסיונרים ב-3 באוקטובר 1981, בפאתי העיר היידלברג שבגרמניה.
לאורך 40 שנים מחייה היא השקיעה את מירב מאמציה לשיפור מצבם החברתי של הפליטים הארמנים. ב-29 באפריל 1989, הוקם לוח זיכרון בבית הולדתה שברחוב קולי 5, אשר הוקדש לה על ידי האיגוד לתרבות ארמניה-אסטוניה. בארמניה הוקמה לזכרה אנדרטה, אשר הוצבה בחלל המוזיאון לרצח העם הארמני בירוואן. בפי הפליטים הארמנים, נודעה לעיתים בכינוי "אמא של הארמנים".
חייה של בול, כמו חייהן של עוד ארבע פעילות הומניטריות אירופאיות, שהיו עדות לזוועות רצח העם הארמני, מסופרים בסרט "מפת הגאולה" (באנגלית: "Map of Salvation"‏), שיצא ב-2015.
אקס-מן: אג'נדת ההכחדה

| --- | --- |

עטיפת האוגדן X-Men: X-Tinction Agenda, אמנות מקורית מאת ג'ים לי, סקוט ויליאמס וטום אורזצ'ובסקי.
 מידע קומיקס
 יוצר:  כריס קלרמונט לואיז סימונסון
 סוגה:  קומיקס
 תקופת פרסום מקורית:  נובמבר 1990 – ינואר 1991 (כ־62 ימים)
 סינדיקציה:  מארוול קומיקס
 מסת"ב:  מסת"ב 0-7851-5531-7
 ארץ מקור:  ארצות הברית 
 שפת המקור:  אנגלית 
 מספר החוברות:  9
 
אג'נדת ההכחדה (באנגלית: X-Tinction Agenda) הוא אירוע קרוסאובר ביקום מארוול שפורסם בחוברות הקומיקס אקס-מן על ידי חברת מארוול קומיקס בין נובמבר 1990 לינואר 1991 למשך 9 חוברות. את הסיפור כתבו כריס קלרמונט ולואיז סימונסון ואיירו ג'ים לי, רוב ליפילד, ג'ון בוגדנוב וגואנג יאפ. בין קבוצות גיבורי-העל נכללים אקס-מן, אקס פקטור והמוטנטים החדשים, כאשר זו הפעם הראשונה בה שלוש קבוצות משלבות ביניהן כוחות, מאחר שעד כה חבריהן היו פזורים ברחבי העולם.
הסיפור זכה בפרס ה-Comics Buyer's Guide של שנת 1990 לסיפור הקומיקס הפופולרי ביותר.
עלילה

מיד לאחר מאורעות הקרוס-אובר "ימי הווה עתידי" משנת 1990, קבוצה של מגיסטראטים ג'נושיים (חיילי אומת ג'נושה) מתקיפה את אחוזת אקס. הם נשלחים למשימה בידי קמרון הודג' הקיבורג, ואחד מחבריהם הוא האבוק חולה האמנזיה. הקבוצה חוטפת את סטורם ואת חברי המוטנטים החדשים וולפסביין, בום-בום, וורלוק וריקטור. הם נלקחים לג'נושה כשהם ערומים כביום היוולדם וחלושים. וורלוק נהרג וסטורם ווולפסביין עוברות שטיפת מוח והופכות לשפחות חסרות בינה - עמוד התווך של כלכלת האומה הג'נושית. קייבל, גמביט, פורג' ובאנשי מגייסים את קבוצת אקס פקטור למשימת הצלה. מצטרפים אליהם בג'נושה וולברין, פסיילוק וג'ובילי, אשר הגיעו לג'נושה בנפרד כדי להציל את חבריהם.
לבסוף, האקס-מן מביסים את הכוחות הג'נושיים. ראשו הערוף של קמרון הודג' נקבר חי בידי ריקטור, לאחר שזה האחרון משתמש בכוחותיו המוטאנטים להרעיד את המקום ולהפיל את בניין הבירה הג'נושית על הודג'. סטורם משתחררת משטיפת המוח שעברה, וזאת לאחר שגופה עבר רגרסיה פיזית לזו של ילדה קטנה, וחוזרת למצבה הקודם. וולפסביין משוחררת אף היא משטיפת המוח, אם כי היא נותרת במצב זאב מצוי באופן קבוע. האבוק מקבל בחזרה את זכרונותיו ובוחר להישאר בג'נושה יחד עם וולפסביין כדי לבנות מחדש את האומה, הנמצאת כעת ללא ממשלה שתנהיג אותה, ולמנוע מלחמת אזרחים בין אוכלוסיית בני האדם ואוכלוסיית המוטאנטים השוכנות בה.
השלכות

אובדן חברי המוטנטים החדשים הוותיקים וולפסביין, וורלוק וריקטור מוביל למעברם של שאר חברי הקבוצה לקבוצת אקס פורס.
חברי האקס-מן המופיעים בסיפור (סטורם, וולברין, באנשי, פורג', פסיילוק, ג'ובילי וגמביט) מרכיבים את הקבוצה מאז התפרקותה.
תהליך המוטציה ששילב את המנטליות של וולפסביין להאבוק הוא כלי עלילתי שבו השתמשו גם כאשר השניים עברו לקבוצת אקס פקטור.
חבר גזע הפלנקס החייזרי מגיע לכדור הארץ, נוטל את זכרונותיה של וולפסביין, ומשנה את צורתו כדי להידמות לדאג רמזי ולוורלוק. הוא קורא לעצמו בשם דאגלוק.
ביבליוגרפיה

Uncanny X-Men #270
New Mutants #95
X-Factor #60
Uncanny X-Men #271
New Mutants #96
X-Factor #61
Uncanny X-Men #272
New Mutants #97
X-Factor #62
הערות שוליים

Uncanny X-Men #272, January 1991
↑  Uncanny X-Men #272, January 1991
↑  CBG FAN AWARD WINNERS 1982-PRESENT
| אקס-מן |
| --- | --- | --- |
| גיבורי-על | אומגה סנטינל • אורורה • אייסמן • אינק • איש אקס • אליקסיר • אם • אנג'ל • אנול • ארמור • באנשי • בולט • בום-בום • בישופ • בלינג! • בלינק • בטסי בראדוק • ג'ובילי • ג'ין גריי • גמביט • דאזלר • דאסט • דרווין • דומינו • האבוק • האסק • הליון • המשוכפל • וולפסביין • וורפאת' • חיה • חפציבה • לונגשוט • מאגמה • מארוול גירל • מג'יק • דניאל מונסטאר • ליילה מילר • מסווה ופגיון • מרקורי • נורת'סטאר • נייטקרולר • הופ סאמרס • סאן-ספוט • סאנפייר • סברה • סורג' • סטורם • סטרונג גאי • סייג' • סייפר • סייקלופס • סיירין • פולאריס • פורג' • פיקסי • פנטומאקס • פרודיג'י • פרופסור אקס • אמה פרוסט • קיטי פרייד • פרנזי • צ'יימבר • קאנונבול • קארמה • קוואנון • קולוסוס • קוקיות סטפורד • קייבל • רוג • רוקסלייד • ריקטור • שאטרסטאר • ת'אנדרבירד |  |
| נבלי-על | אוולאנש • אומגה • אונסלוט • אפוקליפס • אקסודוס • באסטיון • בלה דונה בודרו • בלוב • ג'אגרנוט • דארק ביסט • הוד התפתחותו • ויד'ר • וולקן • טואד • לגיון • מאסטרמיינד • מגנטו • מימיק • מיסטיק • מיסטר סיניסטר • מכשפת השני • מלך הצללים • סאורון • סטרייף • סלנה • עזאזל • פיירו • מדלין פריור • טום קאסידי השחור • קוויקסילבר • קיווי בלאק • מיקאיל רספוטין • סבסטיאן שו |  |
| קבוצות גיבורי-על | אקס-מן החדשים (2004) • אקס-מן החדשים (2012) • אקס פורס • אקס פקטור • אקסקליבר • ג'נריישן אקס • המוטאנטים החדשים • אקס-טרמינייטורז |  |
| קבוצות נבלי-על | אחוות המוטאנטים • אקס-מן האפלים • הבוזזים • המטהרים • המשוטטים • השוליות • מועדון הלפייר • זקיפי הסנטינל • פלנקס • פרשי אפוקליפס |  |
| סיפורים ביקום אקס-מן | סאגת הפניקס האפלה • ימי עבר עתידי • האל אוהב, האדם הורג • טבח המוטאנטים • נפילת המוטאנטים • אג'נדת ההכחדה • שירת התליין • משיכות קטלניות • אמנת הפלנקס • עלייתו של אפוקליפס • עידן אפוקליפס • מבצע אפס סובלנות • התריסר • ערב ההשמדה • בית אם • עשירית • זן בסכנת הכחדה • תסביך משיח • אנו עומדים מופרדים • הייעוד הגלוי • מלחמת המשיח •  אוטופיה • אומת אקס • הביאה השנייה • פילוג • בריאה מחדש • אוונג'רס נגד אקס-מן • קרב האטום • מותו של וולברין • אוונג'רס ואקס-מן: הציר • מותו של אקס • הבלתי אנושיים נגד אקס-מן • המצוד אחר וולברין • אקס-מן: השמדה • שובו של וולברין • עידן איש האקס • בית אקס וכוחות אקס • אקס של חרבות • גאלת הלפייר • החיים והמיתות של וולברין • יום הדין • החטאים של סיניסטר |  |
| שונות | אדמנטיום • אימפריית השי'אר • החוק לרישום המוטאנטים • וירוס הירושה • כוח הפניקס • מוטאנטים • מורלוקים • משפחת סאמרס • נשק אקס • סטארג'אמרס |  |
| וולברין | ג'ון ריית' • לוגאן הזקן • לורה קיני • מאווריק (•) אומגה רד • גורגון • דאקן • הסמוראי הכסוף • ויילד צ'יילד • ליידי דת'סטרייק • סייברטות' |  |
| דדפול | אאוטלו • אלתיאה העיוורת • בוב, סוכן הידרה • ילדת הסנאי • סוכן אקס • סמור • קופיקאט (•) אג'קס • ברבור שחור |  |
| סרטי אקס-מן | אקס-מן • אקס-מן 2 • אקס-מן 3: המפלט האחרון • אקס-מן המקור: וולברין • אקס-מן: ההתחלה • וולברין • אקס-מן: העתיד שהיה • דדפול • אקס-מן: אפוקליפסה • לוגאן - וולברין • דדפול 2 • אקס-מן: הפניקס האפלה • המוטנטים החדשים |  |
| סדרות טלוויזיה | אקס-מן: סדרת האנימציה • אקס-מן: הדור הבא • וולברין והאקס-מן • לגיון • בעלי היכולות • אקס-מן 97 |  |
אמנה נגד שוחד של הארגון לשיתוף פעולה ולפיתוח כלכלי

אמנה נגד שוחד של הארגון לשיתוף פעולה ולפיתוח כלכלי (באנגלית: OECD Convention on Combating Bribery of Foreign Public Officials in International Business Transactions) ובשמה המלא: אמנת הארגון לשיתוף פעולה ולפיתוח כלכלי בדבר מלחמה בשוחד של עובדי ציבור זרים בעסקאות בינלאומיות היא אמנה של הארגון לשיתוף פעולה ולפיתוח כלכלי, אשר נחתמה ב-17 בדצמבר 1997 ונכנסה לתוקף ב-15 בפברואר 1999, ומיועדת להפחתת השחיתות במדינות מתפתחות על ידי קידום נקיטה בצעדי ענישה נגד נותני שוחד במהלך ביצוע עסקאות בינלאומיות המבוצעות על ידי חברות היושבות במדינות החברות בארגון. מטרת האמנה היא לפתח אווירה הוגנת ושוויונית של עסקים בינלאומיים.
עיקר הוראות האמנה

באמנה, המדינות החותמות נדרשות ליזום חקיקה הקובעת כי הצעת שוחד, הבטחתו, או מתן שוחד לעובד ציבור זר היא עבירה פלילית. חומרת העבירה צריכה להיות זהה לחומרת עבירת מתן שוחד לעובד ציבור במדינה החותמת. על פי הגדרת האמנה "עובד ציבור" הוא כל אדם המחזיק משרה ברשויות השלטון (המחוקקת, המבצעת או השופטת) של מדינה זרה, בין אם נבחר למשרתו או שמונה לה וכן כל אדם המבצע תפקיד ציבורי של מדינה זרה, כולל רשות ציבורית או יוזמה ציבורית וכן כל מחזיק משרה או סוכן של ארגון ציבורי בינלאומי. האמנה מטילה על המדינות החתומות אף את החובה לבחון את יעילות מערכת החוקים שלהן, אם החוק הנוכחי אינו מאפשר לשפוט אזרחים על מעשים שביצעו מחוץ לגבולות המדינה. בחקירת חשד למתן שוחד לעובדי ציבור זרים, על המדינה החותמת להתעלם מאינטרסים כלכליים של המדינה ומהשפעת החקירה על יחסי החוץ של המדינה. המדינות החותמות מתחייבות לשתף פעולה ביניהן בהעברת מידע ובסיוע משפטי בנושאי האמנה. המדינות החותמות מתחייבות להפוך את עבירת שוחד של עובד ציבור זר לעבירה המתאימה להסגרה.
פיקוח ואכיפה של הארגון

לארגון לשיתוף פעולה ולפיתוח כלכלי אין מנגנון אכיפה לאמנה, אולם הוא מפקח על ישומה במדינות החברות. המדינות החברות הן שאחראיות ליישום החקיקה והתקנות המתאימות לאמנה ולאכיפת תקנות אלה. הפיקוח של הארגון מתבצע בשני שלבים: בשלב ראשון הארגון בוחן את יישום האמנה במדינות החברות באמצעות בחינת התאמתם של החוקים המקומיים להוראות האמנה. בשלב שני, הארגון בוחן את יעילות אכיפת החקיקה הקיימת.
המדינות החתומות

נכון לחודש מרץ 2009, המדינות הבאות חתמו על האמנה ואשררו אותה בחקיקה מתאימה:
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  אוסטריה אוסטריה  אוסטרליה אוסטרליה  איטליה איטליה  איסלנד איסלנד  אירלנד אירלנד  אסטוניה אסטוניה  ארגנטינה ארגנטינה  ארצות הברית ארצות הברית  בולגריה בולגריה  בלגיה בלגיה |  ברזיל ברזיל  בריטניה בריטניה  גרמניה גרמניה  דנמרק דנמרק  דרום אפריקה דרום אפריקה  הולנד הולנד  הונגריה הונגריה  טורקיה טורקיה  יוון יוון  יפן יפן |  ישראל ישראל  לוקסמבורג לוקסמבורג  מקסיקו מקסיקו  נורווגיה נורווגיה  ניו זילנד ניו זילנד  סלובקיה סלובקיה  סלובניה סלובניה  ספרד ספרד  פולין פולין  פורטוגל פורטוגל |  פינלנד פינלנד  צ'ילה צ'ילה  צ'כיה צ'כיה  צרפת צרפת  קוריאה הדרומית קוריאה הדרומית  קנדה קנדה  שוודיה שוודיה  שווייץ שווייץ |
האמנה פתוחה להצטרפות כל מדינה החברה בארגון, או שהפכה לחברה מלאה בקבוצת העבודה של הארגון על שוחד בעסקאות בינלאומיות. המדינות הבאות משתתפות בקבוצה במעמד של משקיפות: רוסיה, סין, פרו, אינדונזיה, מלזיה וקולומביה. לרגל הצטרפות רוסיה כחברה מלאה בקבוצת העבודה בשנת 2011, צפויה אף חתימתה על האמנה.
האמנה בישראל

מדינת ישראל חתמה על האמנה ב-11 במרץ 2009 והיא נכנסה לתוקף ב-10 במאי 2009. כדי להתאים את מערכת החקיקה בישראל לדרישות האמנה, תיקנה הכנסת ביום 14 ביולי 2008 את חוק העונשין והוסף לחוק סעיף 291א הקובע בין השאר:
הנותן שוחד לעובד ציבור זר בעד פעולה הקשורה בתפקידו, כדי להשיג, להבטיח או לקדם פעילות עסקית או יתרון אחר בנוגע לפעילות עסקית, דינו כדין נותן שוחד לפי סעיף 291
לאחר תיקון החוק, הנותן שוחד לעובד ציבור זר דינו זהה לנותן שוחד לעובד ציבור בישראל (סעיף 291). משרד המשפטים אף הפיץ בישראל מידע להסברת השינוי בחוק ולחשיבותו
ראו גם

אמנת האו"ם נגד שחיתות
האמנה נגד שחיתות
היום הבינלאומי למאבק בשחיתות
הערות שוליים

↑  RATIFICATION STATUS AS OF MARCH 2009
↑  איסור מתן שוחד לעובדי ציבור זרים
ארתור וולש

ארתור וולש (באנגלית: Arthur Walsh‏; 26 בפברואר 1896 – 13 בדצמבר 1947) היה פוליטיקאי אמריקאי, יוצא מלחמת העולם הראשונה, שכיהן לקצרה כחבר הסנאט של ארצות הברית מטעם מדינת ניו ג'רזי.
ביוגרפיה

וולש נולד בניוארק שבניו ג'רזי, והתחנך בבתי ספר ציבוריים, בהמשך על ידי מורה פרטי ולבסוף בבית הספר ללימודי מסחר באוניברסיטת ניו יורק. הוא החל את הקריירה המקצועית ככנר עבור תומאס אלווה אדיסון ב-1915 ובהמשך מילא שורה של תפקידי מפתח בארגוניו של אדיסון. משנת 1917 עד 1919 היה סָמַל (sergeant) בחיל הנחתים של ארצות הברית ולחם במלחמת העולם הראשונה. לאחר מכן היה לוטננט בצי ארצות הברית בשנים 1929–1932, במשמר הלאומי של מדינת ניו ג'רזי היה בדרגת קולונל בשנים 1941–1943.
ב-1932 היה לחבר בוועדה לחקירות פיצויים לפועלים בניו ג'רזי עד לשנת 1933. שימש כמנהל סוכנות השיכון הפדרלית בניו ג'רזי בשנים 1934–1935, ואחר כך כסגן ועוזר מנהל המשרד הראשי של הסוכנות בוושינגטון די. סי., בין השנים 1935–1938. בבחירות לנשיאות ארצות הברית 1940 היה חבר בחבר האלקטורים ובשנת 1943 היה חבר בלשכת הסחר הרוסית-אמריקאית.
ב-1943 התמנה לנציב רשות הנמלים של ניו יורק וניו ג'רזי אך ב-26 בנובמבר אותה השנה מונה לסנאט של ארצות הברית מטעם המפלגה הדמוקרטית לאייש את מושבה של ניו ג'רזי שנותר ריק עם מותו של ויליאם ברבור. הוא כיהן בתפקיד עד דצמבר 1944, אז נבחר יורשו החוקי של ברבור. וולש בחר שלא להתמודד אל הסנאט בבחירות 1944.
וולש כיהן כיושב ראש הוועדה לענייני הצי בקונגרס ה-78 של ארצות הברית. לאחר שעזב את הזירה הפוליטית חידש את נתיבו המקצועי בעסקים והלך לעולמו בעיר ניו יורק ב-1947. הוא נטמן בבית העלמין "שער שמיים" שבמזרח האנובר, ניו ג'רזי.
אנדראס, נסיך יוון ודנמרק

אנדראס, נסיך יוון ודנמרק (ביוונית: Πρίγκιπας Ανδρέας της Ελλάδας; ‏20 בינואר 1882 – 3 בדצמבר 1944) היה נסיך יווני, בנו של מלך יוון גאורגיוס הראשון, נכדו של כריסטיאן התשיעי, מלך דנמרק (וצאצא לשושלת האצולה הגרמנית-דנית שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-גליקסבורג). אנדראס הוא אביו של פיליפ, דוכס אדינבורו, שהיה בעלה של אליזבת השנייה, מלכת הממלכה המאוחדת, וסבו של מלך בריטניה הנוכחי, צ'ארלס השלישי.
חייו

הנסיך אנדראס נולד באתונה ב-20 בינואר 1882, לגאורגיוס הראשון, מלך היוונים ואולגה קונסטנטינובנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה. למד אנגלית עוד משחר נעוריו.
במהלך מלחמות הבלקן, בשנים 1912–1913, ניהל בית חולים שדה.
בשנת 1917, עם הדחת המלך ביוון, נאלצו אנדראס ואליס לצאת לגלות עם ילדיהם, והשתכנו בשווייץ. עם שיבת המלך קונסטנטינוס לכס המלוכה בשנת 1920 חזרו אליס ואנדראס ליוון והתיישבו בקורפו. אנדראס קיבל פיקוד על הארמייה השנייה של הצבא היווני במהלך מלחמת יוון–טורקיה, ומילא תפקיד פעיל בקרב סקריה, בו נחל צבא יוון תבוסה.
בשנת 1922 תפסה קבוצת מהפכנים בראשותו של ניקולאוס פלסטירס את השלטון והגלתה שוב את המלך. אנדראס נעצר בעוון "סירוב פקודה ונקיטת יוזמות עצמאיות בשדה הקרב", נשפט ונידון לגלות. הוא, אליס וילדיהם עזבו את יוון על ספינת קרב של הצי הבריטי והתיישבו בצרפת. בשנת 1930 פרסם את גרסתו לאשר אירע במלחמה בספר "לקראת אסון: הצבא היווני באסיה הקטנה ב-1921".
בשנת 1930 לקתה אשתו בהתמוטטות עצבים ואושפזה במוסד בשווייץ. הקשר בינו לבין משפחתו נותק, ולאחר ביקור קצר ביוון בשנת 1936 השתקע סופית בדרום צרפת. משפחתו התפזרה לכל עבר: בנותיו נישאו לאצילים גרמנים, בחלקם בעלי נטיות נאציות, בנו פיליפ עבר להתגורר אצל דודיו בלונדון, לואי מאונטבאטן וג'ורג' מאונטבאטן (מה שיביא אותו לימים לאמץ את שם משפחתם מאונטבאטן), ואשתו חזרה ליוון, שם חיה בתקופת מלחמת העולם השנייה.
אנדראס מת ב-3 בדצמבר 1944 ממחלת לב בעת שהותו במלון מטרופול במונטה קרלו שבמונקו.
משפחתו

אנדראס נישא בגיל צעיר לאליס, נסיכת בטנברג, נינתה של ויקטוריה, מלכת הממלכה המאוחדת, אותה פגש במהלך הכתרתו של המלך אדוארד השביעי בשנת 1902.
חתונתם התקיימה בשנת 1903 בדרמשטט, גרמניה. בטקס נישואיהם התרחש הכינוס הגדול האחרון של צאצאיהם המלכותיים של המלכה ויקטוריה וכריסטיאן התשיעי, מלך דנמרק לפני מלחמת העולם הראשונה.
לזוג נולדו חמישה ילדים:
מרגריטה, נסיכת יוון ודנמרק (18 באפריל 1905 – 24 באפריל 1981) – נישאה לגוטפריד, נסיך הוהנלוהה-לאנגנבורג.
תאודורה, נסיכת יוון ודנמרק (30 במאי 1906 – 16 באוקטובר 1969) – נישאה לברטהולד, מרקיז באדן.
ססיליה, נסיכת יוון ודנמרק (22 ביוני 1911 – 16 בנובמבר 1937) – נישאה לגאורג דונאטוס, נסיך הכתר של הסן. ססיליה נהרגה בתאונת מטוס בעודה בחודש השמיני להריונה, יחד עם שני בניה ובעלה.
סופיה, נסיכת יוון ודנמרק (26 ביוני 1914 – 24 בנובמבר 2001) – נישאה לכריסטוף, נסיך הסן ולאחר מכן לגאורג וילהלם, נסיך הנובר.
פיליפ, נסיך יוון ודנמרק (10 ביוני 1921 – 9 באפריל 2021) – בעלה של אליזבת השנייה, מלכת הממלכה המאוחדת.
ארתור הראשון, דוכס בריטני

פרק זה טעון עריכה. אנא תרמו לוויקיפדיה . ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
ארתור הראשון (ברטונית: Arzhur Iañ;‏ 29 במרץ 1187 - כנראה 1203) היה הרוזן הרביעי של ריצ'מונד ודוכס בריטני בין 1196 ל-1203.
חייו

הוריו של ארתור היו ג'פרי, דוכס בריטני, בנו הרביעי של הנרי השני, מלך אנגליה, ואשתו קונסטנס, דוכסית בריטני. ג'פרי היה צעיר מאחיו ריצ'רד, ומבוגר מאחיו ג'ון.
כשבעה חודשים לפני לידתו של ארתור, ב-19 באוגוסט 1186 נהרג אביו בתאונת רכיבה. כשארתור נולד, הוא היה השני בסדר הירושה לכתר האנגלי, אחרי דודו ריצ'רד. המלך הנרי השני מת ביולי 1189, כשארתור היה בן שנתיים, וריצ'רד הפך למלך במקומו.
בשנת 1190 ארתור היה יורש העצר הראוי לכס המלכות על ידי ריצ'רד, שחשב כי ארתור יצליח יותר מאשר אחיו הקטן יותר, גון. כאשר ריצ'רד לקח חלק במסע הצלב השלישי, אמו של ארתור פעלה כדי להפוך את דוכסות בריטני לעצמאית יותר. ב -11 בנובמבר 1190 התארס ארתור לבת של טנקרד של סיציליה על ידי ריצ'רד, כחלק מהאמנה שלהם. עם זאת, הקיסר הנרי השישי כבש את ממלכת סיציליה ב 1194, ולא יצא כלום מאירוסים אלו. במקור, מטרת הנישואין הייתה להקים ברית בין המלך ריצ'רד פיליפ השני, מלך צרפת, ולחתן את אחותו הבכורה של ארתור לבנו של פיליפ לואיס.
בשנת 1196, כאשר היה בן 9, נהיה דוכס בריטני בעזרת אמו. באותה השנה, ריצ'רד העמיד אותו שוב כיורש העצר וזימן אותו ואת אמו לנורמנדי, אבל אביו החורג של ארתור, רנדולף הבלונדוילי (Ranulf de Blondeville), הרוזן השישי של צ'סטר, חטף את קונסטנס. ריצ'רד הגיע לבריטני כדי להציל את ארתור, שהגיע בחשאי לצרפת להתחנך עם לואי.
בהיעדרו של ריצ'רד במסע הצלב, ג'ון היה אחד מהאנשים שקיבלו לשמור על חלקים מבריטניה. בתקופה זו ניסה ג'ון להדיח את ארתור, שהיה יורש העצר הממונה. כאשר ריצ'רד חזר לאנגליה ב-1194 הוא סלח לג'ון. ריצ'רד מת ב -6 באפריל 1199, בהיותו על ערש דווי הכריז על אחיו ג'ון כיורשו, מחשש שארתור היה צעיר מכדי להיות שליט, הוא היה בן 12 בלבד ובהשפעת מלך צרפת. עם מותו של ריצ'רד, אנשים מועטים ראו בארתור מבריטני כיורש חוקי. הוא וג'ון נאבקו על המלוכה, אך ג'ון לכד אותו ואת אחותו, אלינור מבריטני. אין תיעוד של ארתור לאחר מאסרו ברואן טירה בשנת 1203 וסיבת מותו אינה ידועה. מקובל לחשוב שג'ון הרג אותו בשנת 1203. אלינור נותרה שבויה למשך כל חייה.
ארמיית הפאנצר הרביעית (ורמאכט)

|  פרטים |
| --- | --- |
 מדינה:  גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית
 שיוך:  ורמאכט ורמאכט
 סוג:  ארמייה
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  17 בפברואר 1941 – 8 במאי 1945 (4 שנים)
 מקים היחידה:  אריך הפנר
 מלחמות:  מלחמת העולם השנייה החזית המזרחית במלחמת העולם השנייה  קרב סטלינגרד  קרב קורסק
 פיקוד
 מפקדים
 
ארמיית הפאנצר הרביעית הייתה ארמיית שריון של הורמאכט שהשתתפה במלחמת העולם השנייה.
היסטוריה

מקורה של הארמייה בקורפוס הממונע ה-16 שהוקם בברלין בפברואר 1938. הקורפוס נלחם במערכה בפולין ובמערכה בצרפת. לקראת מבצע ברברוסה, ב-17 בפברואר 1941 הורחב הקורפוס לכדי "פאנצרגרופה" (Panzergruppe) ושויך לקבוצת ארמיות צפון. פאנצרגרופה כללה בתחילת דרכה את קורפוס הפאנצר ה-56, את קורפוס הפאנצר ה-46 ואת הקורפוס ה-8.
בפלישה לברית המועצות, כללה הפאנצרגרופה ה-4 את קורפוס הפאנצר ה-41 ואת קורפוס הפאנצר ה-56. הפאנצרגרופה השתתפה בקרבות קשים בחלקה הצפוני של החזית המזרחית והובילה את ההתקדמות של קבוצת ארמיות צפון לעבר לנינגרד (כיום סנקט פטרבורג). בעקבות הקשחת ההגנה הסובייטית באזור לנינגרד והעברת כובד המשקל לעבר המתקפה על מוסקבה, הועברה הפאנצרגרופה לקבוצת ארמיות מרכז כדי לסייע בכיבוש עיר הבירה הסובייטית. למרות התגבורות הגדולות שקיבלה קבוצת ארמיות מרכז, היא נכשלה במשימה ומוסקבה נותרה בידיים סובייטיות.
ב-1 בינואר 1942 אורגנה הפאנצרגרופה מחדש, הפעם כארמיית שריון מן המניין וקיבלה את השם "ארמיית הפאנצר הרביעית". הארמייה תוגברה וקיבלה ציוד חדש והועברה לקבוצת ארמיות דרום. במסגרת קבוצת ארמיות זו, השתתפה בקרב סטלינגרד, שבו ספגה אבדות קשות בכוח אדם ובציוד.
הארמייה קיבלה תגבורת כוח אדם וציוד שנועדו להחליף את האבדות הרבות שספגה והשתתפה בקרב קורסק, שבו תקפה את מבלט קורסק מצדו הדרומי. הארמייה, יחד עם כל הצבא הגרמני, ספגה מפלה בקרב ונהלה קרבות הגנה קשים בדרומה של ברית המועצות, בעת קרב דנייפר. בנובמבר 1943, הסובייטים הגיעו עד קייב והארמייה נקראה לסייע בהגנת העיר. למרות הניצחון הסובייטי וכיבוש העיר על ידי הצבא האדום, הצליחה הארמייה להחזיק את הקו שהופקדה עליו.
בהמשך המלחמה השתתפה הארמייה בקרבות בלימה נגד הסובייטים, במיוחד במבצע ויסלה-אודר שבה ספגה אבדות כבדות מאוד כשאחד הקורפוסים שלה כותר והושמד לחלוטין. שרידי הארמייה נסוגו לתוך גרמניה. במהלך הנסיגה, התערבב קורפוס אס אס הררי החמישי שהיה חלק מהארמייה ביחידות הארמייה התשיעית ונוצר פקק תנועה ענק דרומית לרמת זיילו. הארמייה התשיעית וקורפוס אס אס הררי החמישי כותרו והושמדו על ידי הסובייטים בקרב האלבה.
מפקדים

אריך הפנר (15 בפברואר 1941 - 8 בינואר 1942)
ריכרד רואוף (8 בינואר 1942 - 31 במאי 1942)
הרמן הות (31 במאי 1942 - 10 בנובמבר 1943)
ארהרד ראוס (10 בנובמבר 1943 - 21 באפריל 1944)
יוזף הרפה (1 במאי 1944 - 28 ביוני 1944)
ולטר נהרינג (28 ביוני 1944 - 5 באוגוסט 1944)
הרמן באלק (5 באוגוסט 1944 - 21 בספטמבר 1944)
פריץ-הוברט גרזר (21 בספטמבר 1944 - 8 במאי 1945)
ראו גם

קרב סטלינגרד
קרב קורסק
ארמיית הפאנצר החמישית (ורמאכט)

|  פרטים |
| --- | --- |
 כינוי:  קבוצת פאנצר מערב   קבוצת פאנצר אברבאך
 מדינה:  גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית
 שיוך:  ורמאכט ורמאכט
 סוג:  ארמיית שריון
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  8 בדצמבר 1942   24 בינואר 1944 – 9 במאי 1943   17 באפריל 1945
 מלחמות:  מלחמת העולם השנייה
 פיקוד
 מפקדים
 
ארמיית הפאנצר החמישית, הידועה גם כקבוצת פאנצר מערב וקבוצת פאנצר אברבאך (בגרמנית: Panzer-Armee, Panzergruppe West, Panzergruppe Eberbach‏.5) הייתה ארמיית שריון גרמנית של הוורמאכט שנלחמה נגד כוחות בעלות הברית, תחילה במערכה בתוניסיה, ולאחר מכן במערב אירופה במהלך מלחמת העולם השנייה.
שרידי הארמייה נכנעו בחבל הרוהר ב-1945.
היסטוריית שירות

ארמיית הפאנצר החמישית הוקמה ב-8 בדצמבר 1942 בתור מסגרת פיקודית ליחידות פאנצר גרמניות, שנשלחו לתוניסיה החל מנובמבר 1942, כדי למנוע את כיבושה על ידי כוחות בעלות הברית, לאחר שהאחרונים השתלטו על מרוקו ואלג'יריה במסגרת מבצע לפיד. הארמייה לחמה לצדה של הארמייה האיטלקית הראשונה כחלק מקבוצת ארמיות אפריקה. היא ביצעה מספר התקפות נגד מוצלחות כנגד כוחות בעלות הברית בצפון-מערב תוניסיה, אך לבסוף נאלצה להיכנע, יחד עם שארית כוחות הציר בצפון אפריקה, עם סיום המערכה בתוניסיה ב-13 במאי 1943. ב-30 ביוני 1943 פורקה הארמייה באופן רשמי.