stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אהרן ראטה
ביוגרפיה

אביו, שמואל יעקב, היה קצב בעיר אוז'הורוד (אונגוואר) בהונגריה. בצעירותו למד בישיבות במונקטש, וואיא ווייצן, ושהה בחצרות אדמו"רים, בהם הרב צבי אלימלך שפירא מבלאז'וב, הרב יהוסף ראטנבערג מקאסאני, הרב יהושע העשיל פריד מקאפיש והרב ישכר דב רוקח מבעלז. תקופה קצרה שהה גם אצל הרב ישראל הגר מויז'ניץ. על תקופה זו כתב:
דעו בני חביביי כי אני נתגדלתי בלי גידול של אב ואם, ובלי גידול של אב ומורה דרך בנערותי, וגם אחר כך לא מצאתי את שאהבה נפשי ללמדני דרך השם כאות נפשי, ואם הייתי מוצא חברייא של עובדי השם בימי בחרותי הייתי נוסע אליהם אפילו אלף פרסאות ויותר, ומחמת שלא מצאתי הייתי מוכרח לעסוק זה בעצמי, הגם לי לעצמי לא נצמח מזה טובה לעבודת השם עד עתה.
בשנת תרפ"א (1921) הקים חבורה בשם "יראי ה'" בעיר סאטמאר שברומניה, במטרה לעסוק בעבודת ה', תלמוד תורה ותפילה בהתלהבות ובקול רם. נודע כסגפן. נהג לדבר בהתלהבות אודות ביאת המשיח. בשנת תרפ"ה (1925) עלה הרב ראטה לארץ ישראל, וייסד בשכונת מאה שערים את בית המדרש "אוהל אלימלך" על שם רבו, רבי צבי אלימלך מבלוז'וב. בזמן שהותו בארץ סבל ממחלות וייסורים, ובעצת רופאיו חזר לאחר ארבע שנים לעיר סאטמאר לצורכי ריפוי, בהותירו אחריו גרעין של חסידים בארץ ישראל.
הדגיש אמירת אמן בקול רם, ובעקבות זאת שינה בשנת תרצ"ג (1933) את שם חבורת חסידיו ל"חבורת שומר אמונים", על פי מאמר חז"ל: ”פתחו שערים ויבא גוי צדיק שומר אמונים - אל תיקרי שומר אמונים אלא שאומרים אמן” (סנהדרין קי, ב). בנושא זה הוא עוסק בספרו שומר אמונים. בשנת תרצ"ו (1936) עברה חבורתו אל העיר ברגסז.
בשנת 1940, עלה בשנית לארץ ישראל עם בני משפחתו והקים בירושלים את בית המדרש "שומרי אמונים". בפי חסידי תולדות אהרן ותולדות אברהם יצחק הוא מכונה "האדמו"ר הזקן" (ביידיש: "דער אלטער רבי"), כדי להבחין בינו לבין האדמו"ר שלאחריו, חתנו הרב אברהם יצחק קאהן.
הרב ראטה היה רוב ימיו חולני, בפרט במערכת העיכול. גופו היה צנום. נפטר בגיל 52, בו' בניסן תש"ז (1947), בעיצומה של טחינת קמח ידנית ברחיים לצורך אפיית מצות.
לאחר מותו נתמנה למלאות את מקומו חתנו הרב אברהם יצחק קאהן, האדמו"ר מ"תולדות אהרן". אנשי החסידות ממשיכים את מורשתו ומכונים רֶבּ אַהרַ'לַך, על שמו. בהמשך מינתה קבוצה של חסידים את בנו של הרב ראטה, הרב אברהם חיים ראטה למנהיגם. כיום נקראת קבוצה זו חסידות שומרי אמונים. בשנות התשעים התפלגה מתולדות אהרן חסידות "תולדות אברהם יצחק".
מורשתו

הגותו מדגישה את האמונה באל. לדבריו, כל הקשיים בעולם הם מבחן של האמונה, ושכר העומדים בו רב. אין להאשים את בורא העולם בצרות היומיומיות, אלא לקבל אותן באהבה. מטרת הייסורים והצרות לנקות את האדם מחטאיו. את השואה ראה כעונש על פגם באמונה ועל פגם היסוד (הוצאת זרע לבטלה, נישואי תערובת וזנות). שפתו פשוטה ועממית והוא מרבה לפתוח פסקאות במילים "בניי" ו"אהוביי".
גרשם שלום הביא את החצר החסידית של רבי אהרן ראטה, או רוט, כתופעה יחידה בתולדות החסידות בדור שלפני השואה של התחדשות חסידית בארץ ישראל, שלא כהמשך לשושלת אלא כצדיק בזכות עצמו. עוד הוא כותב שהספר "שומר אמונים" הוא "מהתעודות המופלאות ביותר ליהודי בן זמננו, גם אם הוא רחוק ככל האפשר מעצם המסגרת המסורתית שבתוכה אפשרית הייתה תופעה כזאת".
מכתביו

שומר אמונים ב' חלקים - על אמונה וביטחון, תפילה, השגחה פרטית, גאולה, התחזקות, שכר ועונש, עניית אמן ועוד.
שולחן הטהור - על ענייני אכילה, צדקה, מצוות שונות וחסידות.
נועם הלבבות - ספר הכתוב בצורה של שיר וחריזה, על נושאים שונים: מצוות, מידות והנהגות.
טהרת הקודש ג' חלקים - על התשובה בכללותה וכן עניין הקדושה, ובפרט הוצאת זרע לבטלה.
מבקש אמונה - "קיצור מספר שומר אמונים על התחזקות באמונה וגאולה להחיות לבבות חלושות ונרדמות בעזהי"ת"
מצותיך שעשועי - על המצוות שניתן לקיים במהלך סדר יומו של היהודי וכן לפי נושאים. נדפס לראשונה מכתב יד על ידי נכדו האדמו"ר משומרי אמונים אשדוד תשפ"א-2020
ספר האגרות כולל 60 איגרות נבחרות שכתב לתלמידיו הכוללות חיזוק, דברי תורה והדרכה.
תקנות והדרכות חיבור לאנשי חברת "שומרי אמונים" ובו הדרכה פרטנית וגם כוללת כיצד לנהוג בקיום המצוות, הנהגת הבית ובית המדרש.
עבודת הבורא חיבור על ל"ב מצוות אותם ניתן לקיים בכל עת במחשבה וכן תפילה הכוללת את אותן מצוות במקורותיהן.
מנחם ציון קונטרס ובו דרשות על פרשיות השובבי"ם וסיפורי צדיקים שנכתבו על ידי בעל "שומר אמונים".
אהבת הבורא קונטרס שירי דביקות ושמחה בעברית ויידיש שחיבר בעל "שומר אמונים".
קונטרס תפלת השב, קונטרס התבונות, קצור קונטרס התבונות, שער התפלות.
לקריאה נוספת

יוסף וייס, תרבותה של אמונה: אחרי מיטתו של האדמו"ר ר' אהרן ראטה ז"ל, הארץ יט אייר תש"ז (9.5.47), עמ' 7–8
יעקב שביט, יעקב גולדשטיין, חיים באר (עורכים), הערך: אהרון ראטה, לקסיקון האישים של ארץ ישראל, 1948-1799, הוצאת עם עובד, 1983
אליהו שטיינברגר, עובדא דאהרן, ירושלים: תש"ח-1948
הערות שוליים

↑  ראו: הערך: אהרון ראטה, לקסיקון האישים של ארץ-ישראל: 1799–1948, תל אביב: הוצאת עם עובד, 1983
↑  פוקס אברהם, האדמו"ר מסאטמר, עמ' 59
↑  שם
↑  גרשם שלום, דברים בגו, א, תל אביב: הוצאת עם עובד, תש"ן-1990, עמ' 76
| חבורת שומרי אמונים ושושלתה |
| --- | --- | --- |
| רבני ואדמו"רי השושלת | אהרן ראטה • אברהם חיים ראטה • אברהם יצחק קאהן • דוד קאהן • שמואל יעקב קאהן • ישראל חיים קאהן • יוסף יואל קאהן • משה קאהן |  |
| שושלת חסידויות | חבורת שומר אמונים • חסידות שומרי אמונים • חסידות נחלת אהרן • חסידות מבקשי אמונה • חסידות תולדות אברהם יצחק • חסידות תולדות אהרן |  |
| ספרי חסידות | שומר אמונים • נועם הלבבות • שולחן הטהור • טהרת הקודש • מבקש אמונה • מצותיך שעשועי • דברי אמונה |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007298860205171  GND: 139851933  ISNI: 0000 0000 8570 1412  LCCN: n80098521  VIAF: 90789961   WorldCat (עם VIAF): 90789961 
הספר "שומר אמונים", מהדורה ראשונה, ירושלים תש"ב
לוח השנה האטי

אתונה העתיקה והאקרופוליס. ציור משנת 1846 מעשה ידי ליאו פון קרלנזה
לוח השנה האטי הוא הלוח שהיה נהוג בתקופה הקלאסית באטיקה, חבל הארץ בו שכנה אתונה העתיקה. מאחר שרוב הממצאים והעדויות על יוון העתיקה מוצאם מאתונה או נוגעים לה, ידיעותינו אודותיו רבות משל הלוחות ההלניים האחרים. ברם, היות שלוח השנה נחשב דבר המובן מאליו, איש מבני התקופה לא טרח לתארו בשלמותו, והעדויות המצויות בידינו מקוטעות ולעיתים קרובות סותרות זו את זו. יתרה מכך, במהלך התקופה הנדונה הוא עבר שינויים שאינם מובנים לנו במלואם, ולכן כל ניסיון לתארו הוא בגדר שחזור משוער בלבד. המושגים האתונאיים והאטיים זהים במידה רבה.
ההיבט המקומי של לוח השנה

לוח השנה האטי שימש את תושבי אטיקה בלבד וציין אירועים מקומיים תוך זיקה מעטה לעולם שמעבר לגבולות אטיקה. לדוגמה, בבויאוטיה הסמוכה לאטיקה, לא זו בלבד שהחודשים נקראו בשמות אחרים, אלא השנה החלה באמצע החורף, בעוד באתונה ציינו את תחילתה שישה חודשים מאוחר יותר, קצת אחרי אמצע הקיץ. זאת ועוד, להלכה אמורים היו החודשים היווניים להתחיל עם מולד הירח, אך למעשה נקבעו מועדיהם על ידי תושבי המקום והשתנו מעט ממקום למקום. ברוב השנים חופפים החודשים בשתי הקהילות זה את זה פחות או יותר, אך אין כל עדות כי השתיים ניסו לקיים חפיפה מדויקת. הן לא ראו כל צורך בכך.
ההבדל בין שני לוחות שנה שכנים אלה שיקף כנראה את העוינות ההיסטורית בין שתי הקהילות ואת ההבדלים התרבותיים ביניהן. הבויאוטים לא דיברו בניב האיוני בו השתמשו בני אתונה, ולכן שמות החודשים היו שונים. בלוח השנה של האי האיוני דֶלוֹס, לעומת זאת, נקראו ארבעה מתוך שנים-עשר החודשים באותם שמות כמו באתונה, אך מועדיהם בשנה היו שונים. בדלוס, שהייתה נתונה להשפעתה של אתונה מ-479 לפנה"ס לערך ועד 314 לפנה"ס, החלה השנה באמצע החורף, כמו אצל הבויאוטים.
שימוש במספר לוחות שנה

חייהם של האתונאים התנהלו, למעשה, תוך שימוש בכמה לוחות שנה בעת ובעונה אחת, ששימשו למטרות שונות:
לוח השנה הדתי, בן 12 חודשים, ציין את מועדי החגים הדתיים והתבסס על מחזור הירח.
לוח השנה האזרחי של הפוליס אתונה בתקופת המשטר הדמוקרטי, בן 10 חודשים שרירותיים.
לוח השנה החקלאי של עונות השנה, קבע את המועדים על פי זריחת הכוכבים.
שימוש במספר לוחות שנה > לוח השנה הדתי

ייעודו הראשון של לוח השנה היה לציין את מועדיהם של החגים הדתיים. חגים אלה הקיפו מגוון פעילויות רחב הרבה יותר מכפי שכולל המושג "דתי" במובנו המוכר לנו, והם מילאו תפקיד מרכזי בחיי העיר.
שימוש במספר לוחות שנה > לוח השנה הדתי > רשימת החודשים

בשום מקום לא שרדה רשימה שלמה של כל 12 החודשים על פי סדרם, אך השחזור הבא הוא ודאי. המִתְאָם המוצע כאן בין החודשים האטיים לבין חודשי הלוח הגרגוריאני המודרני הוא רופף, ובשנים מסוימות עשוי לחרוג בחודש ימים ויותר.
| קיץ |
| --- | --- | --- |
| 1 | הקטומביון (Έκατομβαιών) | יוני / יולי |
| 2 | מטגיתניון (Μεταγειτνιών) | יולי / אוגוסט |
| 3 | בואדרומיון (Βοηδρομιών) | אוגוסט / ספטמבר |
סתיו
| 4 | פיאנפסיון (Πυανεψιών) | ספטמבר / אוקטובר |
| 5 | מיימקטריון (Μαιμακτηριών) | אוקטובר / נובמבר |
| 6 | פוסידאון (Ποσειδεών) | נובמבר / דצמבר |
חורף
| 7 | גמליון (Γαμηλιών) | דצמבר / ינואר |
| 8 | אנתסטריון (Aνθεστηριών) | ינואר / פברואר |
| 9 | אלפבוליון (Eλαφηβολιών) | פברואר / מרץ |
אביב
| 10 | מוניכיון (Μουνιχιών) | מרץ / אפריל |
| 11 | תרגליון (Θαργηλιών) | אפריל / מאי |
| 12 | סקירופוריון (Σκιροφοριών) | מאי / יוני |
שימוש במספר לוחות שנה > לוח השנה הדתי > לוח שנה ירחי-שמשי

השנה אמורה הייתה להתחיל משנצפה לראשונה מולד הירח שלאחר יום ההיפוך הקיצי. ביום זה היום הוא הארוך ביותר בשנה והלילה הקצר ביותר. יום זה חל כאשר נקודות הזריחה והשקיעה של השמש על פני האופק, שנצפו כנעים צפונה במהלך מחצית השנה שחלפה, נותרות על מקומן ימים אחדים קודם שהן מתחילות לנוע חזרה דרומה. במצב אידיאלי צריך היה יום ההיפוך להתרחש בחודש האחרון של השנה. השנה החדשה החלה למחרת הערב בו נראה "הירח החדש" מתחיל לנדוד לאטו (או כאשר נדמה שראו זאת). משום שהזיקה בין שני אירועים אלה, יום ההיפוך הקיצי ומולד הירח, משתנה, נע מועד תחילת השנה החדשה עד חודש ימים ביחס ללוח הגרגוריאני.
בשל יצירת זיקה בין השמש והירח היה לוח השנה לוח ירחי-שמשי. שנים עשר חודשי ירח מסתכמים בכ-354 ימים, כאחד עשר ימים פחות משנת שמש. על פי לוח שנה ירחי טהור, כמו הלוח המוסלמי, החודשים זוחלים לאחור עם השנים, ואין זיקה בין החודשים לבין עונות השנה. ביוון, בה נבדלות העונות זו מזו באופן מובהק, היה צריך להימנע מכך. כיוון שקשרו את ראשית השנה שלהם ליום ההיפוך, אפשרו האתונאים קיומה של זיקה בין החודשים לבין עונות השנה, אם כי תוך גמישות מסוימת.
על מנת לפתור את ההבדל בין שנת הלבנה הקצרה באחד עשר ימים משנת חמה, הוסף עוד חודש אחת לשלוש שנים לערך, כשהתוצאה היא שנה מעוברת של כ-384 ימים. על כן, בשנה רגילה היו 12 מחזורי ירח ואז, כאשר התברר כי החודשים נדדו לאחור דיים, הנהיגו שנה בת 13 מחזורים, כדי לסנכרן מחדש את שנת הלבנה עם שנת החמה. חודש נוסף זה הושג על ידי חזרה על החודש הקיים. במילים אחרות, אותו שם חודש שימש פעמיים בזה אחר זה. ספרי הדרכה קובעים בדרך כלל כי החודש השישי, פוסיידון, היה החודש המוסף, אך העדויות מלמדות כי גם החודשים 1, 2, 6, 7 ו-8 שימשו לעיבור השנה.
היו בנמצא מחזורים שונים לחישוב מדויק של השנים בהן יש להוסיף חודש שלושה עשר. ייתכן שמחזור של תשע עשרה שנים, הידוע בשם מחזור מֶטוֹנִי, שפותח באתונה העתיקה על ידי האסטרונומים מֶטוֹן ואֶוּקְטֵמוֹן (פעלו ב-432 לפנה"ס), שימש לקביעת השנים המעוברות, כדי ששנת השמש ושנת הירח תשארנה מסונכרנות במידת מה של דיוק. אולם אין עדויות להנהגתה של שיטה מסוימת באתונה, ושיטת העיבור השתנתה מזמן לזמן.
שימוש במספר לוחות שנה > לוח השנה הדתי > שמות החודשים

החודשים האתונאיים נקראו על שמות אלים וחגים. בכך נבדל לוח השנה האטי מהלוחות המסופוטמיים, שהיו הבסיס לכל לוחות השנה הירחיים היווניים. בלוחות השומריים והבבליים, לדוגמה, החודשים נקראו על שם הפעילות החקלאית העיקרית שבוצעה באותו חודש. אף כי חגים אתונאיים רבים היו קשורים עם השלבים השונים של המחזור החקלאי, כמו חגי הזריעה או הקציר (עובדה שחיזקה, את הצורך לשמור על חפיפה גסה בין לוח השנה הירחי ללוח השנה השמשי) השנה החקלאית לא הייתה הבסיס של לוח השנה.
ג'יין אלן הריסון, הדנה בספרה בחגים האטיים, מציינת כבר בראשית דבריה כי כמה חגים, אם כי לא כולם, העניקו את שמם לחודש בו נחוגו, וכי להוציא חג יחיד - הדיוניסיה, אף חג לא נקרא במישרין על שם אל אולימפי או אלוהות אחרת כלשהי.
החודש השישי באתונה, פּוֹסֵידוֹנֶאוֹן, קיבל את שמו ישירות מהאל פוסידון. האל מופיע, על פי רוב, בצורת תואר הפולחן (cult title; השם או האספקט שבגינו סוגדים לאל בחג מסוים). דוגמאות לכך הן מַאימָקְטֶרִיוֹן, שנקרא על שם זאוס ("הזועם"), ומֶטָגֵיטְנִיוֹן, על שמו של אפולו כמושיעם של המתיישבים.
מבין כל החודשים, רק השמיני, אַנְתֶסְטֶרִיוֹן, נקרא במישרין על שם החג העיקרי שנחוג בחודשו - האַנְתֶסְטֶרִיָה. אף על פי שהחגים שהעניקו שמם לחודש היו חשובים יחסית, והם פִּיאַנֶפְּסִיָה, תַארְגֶלִיָה וסְקִירַה, אחדים מהחגים היותר מפוארים בחיי העיר לא נזכרים בשם החודש. דוגמאות לכך הן הדיוניסיה הגדולה, שנחוגה באֶלָפֶבּוֹלְיוֹן (החודש ה-9) והפַּנְאָתֶנָיָה, הנזכרת בעקיפין בהֶקָטוֹמְבָּאיוֹן (החודש ה-1), הנקרא על שם "הֶקָטוֹמְבָּה", קורבן "מאה השוורים" שהועלה בלילה האחרון של הפאנאתנאיה. החודש השני, לדוגמה, מֶטָגֵיטְנִיוֹן, נקרא על שם תואר הפולחן של האל אפולו, אך אין כל רמז לחג הנושא את השם. כך הוא הדבר גם ביחס לחודשים ה-5 וה-6, מַאימָקְטֶרִיוֹן ופּוֹסֵידוֹנֶאוֹן.
לוחות השנה של הערים האיוניות באסיה הקטנה (לאורך החוף המערבי של טורקיה של ימינו) חולקים לעיתים תכופות את שמות החודשים עם אתונה. במילטוס, לדוגמה, ארבעה חודשים נשאו אותם שמות כבאטיקה, והם: תרגליון, מטגיטניון, בואדומיון ופיאנפסיון, וכן, בשתי הקהילות תפס פיאנפסיון מקום זהה כחודש הרביעי ברשימת החודשים. לפי המסורת, ערים איוניות אלה נוסדו על ידי מתיישבים מאטיקה (כפי הנראה בסביבות המאה ה-11 לפנה"ס) והקשר תרבותי זה יכול להסביר את הדמיון.
החגים האתונאיים כללו כ-80 חגיגות, שנחוגו אחת לשנה, ומערכת ימים מקודשים חודשיים, שקובצו בסביבות תחילתו של כל חודש. אלה האחרונים היו לעיתים קרובות ימי ההולדת של אלים, שכן היוונים חשבו אותם לאירועים הנשנים מדי חודש ולאו דווקא מדי שנה. הימים 1-4 והימים 6–8 בכל חודש היו מקודשים לאלים או לאלוהויות מסוימים, וסך כולם הגיע לכ-60 ימים בשנה.
היום ה-1: מולד הירח
היום ה-2: הדיימון אגאתוס
היום ה-3: יום הולדתה של אתנה
היום ה-4: הראקלס, הרמס, אפרודיטה וארוס
היום ה-6: יום הולדתה של ארטמיס
היום ה-7: יום הולדתו של אפולון
היום ה-8: פוסיידון ותזאוס
על פי רוב, לא התירו את קיומם של חגים חודשיים וחגים שנתיים באותם ימים. משמעות הדבר, כי לכל חודש חג היה שלב פתיחה, שכלל טקסים וחגיגות שנשנו במדויק, בעוד חלקו העיקרי של כל חודש כלל לוח מועדים ייחודי של ימי חג.
תפקיד נוסף של לוח שנה זה היה ציונם של כ-15 ימים אסורים, בהם לא הותר לנהל עסקים.
שימוש במספר לוחות שנה > לוח השנה הדתי > ימי החודש

החודשים היו בני 29 או 30 ימים, לסירוגין פחות או יותר. מספר הימים השתנה בשל תנועת הירח במסלולו סביב כדור הארץ האורכת כ-29.5 ימים. ברם, במקום לנקוט שיטה הקובעת מראש את אורכם של החודשים, אורכו של כל חודש הוכרז ממש לפני סופו, בניסיון להתאים את היום הראשון של החודש שלאחריו למולד הירח הקרב. החודשים הקצרים, בני 29 ימים, היו ידועים בשם "חלולים" ואלו בני 30 ימים בשם "מלאים".
כל חודש נחלק לשלושה חלקים בני עשרה ימים, שנקשרו עם התמלאותו של הירח, מילואו והתמעטותו. מתן השמות לימים היה דבר מסובך. היום הראשון בכל חודש נקרא פשוט "נומניה" (noumenia) או "הירח החדש", שם שהיה נהוג למעשה בכל לוחות השנה היווניים. מיום זה נספרו הימים עד היום ה-20. מספור הימים בשליש האחרון של החודש נעשה במהופך ובסדר יורד, מהיום העשירי ועד היום האחרון. רק לימים בחלקו האמצעי של החודש היו מספרים הגדולים מ-10, וגם אלה נקראו לעיתים תכופות "השלישי שלאחר עשר" וכן הלאה. בשני החלקים האחרים נספרו הימים מ-2 עד 10 ואחר כך מ-10 עד 2. כדי להבחין בין ימים הנושאים אותו מספר, הוסיפו לשם החודש את הבינוני הפועל (participium) "מתמלא" ו"מתמעט". תוספת זו לא הייתה דרושה לימים בחלק האמצעי של החודש, מאחר שלמספריהם לא הייתה משמעות כפולה, אם כי מאוחר יותר השתמשו במונח "של החודש באמצעיתו". היום האחרון בחודש נקרא "הנה קאי ניאה" (hena kai nea), "הישן והחדש". שם זה, המיוחד לאתונה, מייצג את היום המגשר בין שני ירחים או חודשים. במקומות אחרים ביוון הוא נקרא בדרך כלל היום השלושים.
במקום לראות בחודש רצף פשוט של שלושים ימים, התמקדה שיטת המספור של שלושה חלקים בחודש עצמו. הימים המתמעטים 10-2 והימים המתמלאים 2–10 הם במיוחד הקובעים את הרגע המכריע בו הירח נעלם ואז מופיע מחדש.
תאריך על פי שיטה זו עשוי היה להיות למשל: "(היום) השלישי בהתמעטות תרגליון", שפירושו היום ה-28 בחודש תרגליון.
| התמלאות הירח | הירח במילואו | התמעטות הירח |
| --- | --- | --- |
| הירח החדש | ה-11 | ה-10 המאוחר |
| ה-2 המתמלא | ה-12 | ה-9 המתמעט |
| ה-3 המתמלא | ה-13 | ה-8 המתמעט |
| ה-4 המתמלא | ה-14 | ה-7 המתמעט |
| ה-5 המתמלא | ה-15 | ה-6 המתמעט |
| ה-6 המתמלא | ה-16 | ה-5 המתמעט |
| ה-7 המתמלא | ה-17 | ה-4 המתמעט |
| ה-8 המתמלא | ה-18 | ה-3 המתמעט |
| ה-9 המתמלא | ה-19 | ה-2 המתמעט |
| ה-10 המתמלא | ה-10 המוקדם | החדש והישן |
היום הראשון: "נומוניה" - הירח החדש או מולד הירח.
היום האחרון: "הנה קאי ניאה" (hena kai nea) - הישן והחדש.
היום ה-20: "העשירי המאוחר". לחודש האטי היו שלושה ימים שנקראו ה-10 (המקבילים על פי הרצף הרגיל לימים ה-10, ה-19 וה-20). ימים אלה הובחנו אחד ממשנהו באופן הבא:
היום ה-10: ה-10 של הירח המתמלא
היום ה-19: ה-10 המוקדם
היום ה-20: ה-10 המאוחר
כפי שניתן לראות, שני ימים נקראו ה-10 בזה אחר זה, ה-10 המוקדם וה-10 המאוחר, וזאת על מנת להבליט את המעבר אל שלב ההתמעטות של הירח.
כאשר חודש אמור היה להימשך 29 במקום 30 ימים (חודש "חלול"), היום האחרון של החודש ("החדש והישן") הוזז לאחור ביום אחד. במילים אחרות, שמו של "ה-2 בהתמעטות הירח" (היום ה-29 ברצף הרגיל) הוחלף בשם סופו של החודש.
שימוש במספר לוחות שנה > לוח השנה האזרחי

כמו האיונים, גם האתונאים נחלקו תמיד לארבעה שבטים. אף ששבטים אלה לא בטלו מעולם, אחת מהרפורמות המרכזיות במהלך כינונה של הדמוקרטיה האתונאית לאחר 506 לפנה"ס הייתה חלוקת האזרחים על פי שיטה חדשה של עשרה שבטים. המטרה הייתה לנסות להבטיח השתתפות שווה של כל האזרחים בניהול הקהילה. מזמן זה ואילך נעשה המספר עשר למאפיין של הדמוקרטיה האתונאית, ועל כן חלק גדול מפעילות האזרחים נעשתה באמצעות עשרת השבטים. (לדוגמה: 10 מצביאים שעמדו בראש 10 גדודים, 10 קבוצות של שופטים עממיים, ו-10 אחראים על האוצר של הליגה האטית-דלית).
הַסְדִירָה העשרונית שימשה גם ליצירת לוח שנה נוסף בן עשרה חודשים. מדי שנה קבע כל שבט את 50 נציגיו למועצת ה-500 (הבּוּלֵה), שמילאה תפקיד חשוב בניהול הפוליס. חמישים הנציגים של כל שבט כיהנו בתפקיד למשך עשירית שנה, שליש מהם ב"וועדה מתמדת", ותקופת כהונתם נקראה "פְּרִיטַנֵיה" (pritaneia).
במאה החמישית לפנה"ס התבסס לוח השנה של המדינה על השנה השמשית בת 365 או 366 ימים בלא התייחסות כלשהי למופעי הירח. סידור אפשרי אחר היה שעשר הפריטניות נחלקו בין שישה חודשים בני 37 ימים ולאחריהם בין ארבעה חודשים בני 36 ימים. (סידור זה הפך נפוץ במאה הרביעית לפנה"ס).
מכמה תיארוכים סינכרוניים ששרדו עולה כי השנה הפוליטית והשנה הדתית לא התחילו ולא הסתיימו באותם הימים. השנה הפוליטית החדשה הקדימה או פיגרה 15 ימים ביחס לשנת החגים הדתיים.
ברם, ב-407 לפנה"ס סונכרנו שני לוחות השנה כדי שיתחילו ויסתיימו באותם הימים. מאז ואילך, כמתואר ב"חוקת האתונאים" מן המאה הרביעית לפנה"ס, סודרה השנה האזרחית כדלקמן:
חודשים 1–4 מנו 36 ימים כל אחד, וכפי הנראה 39 ימים בשנים מעוברות
חודשים 5–10 מנו 35 ימים כל אחד, וכפי הנראה 38 ימים בשנים מעוברות
ישנה השערה לפיה בשנים שבהן הוסף חודש לשנה הדתית, הוארכו החודשים הפוליטיים כפי הנראה ל-39 ול-38 ימים, שיטה שהייתה מקיימת את האיזון בין השבטים, אולם לא נמצאה עדות להשערה זו.
החודשים הפוליטיים לא נשאו שמות אלא נקראו במספרים, שניתנו בצירוף השם של השבט המכהן בנשיאות הפריטניה (שם שאינו רומז דבר על הזמן של השנה, מאחר שהשבט נבחר בהטלת גורל בסיום כהונת קודמו). גם הימים מוספרו ברצף, החל מ-1 ועד סך כל הימים של אותו חודש.
אחד מתפקידיו העיקריים של לוח השנה האזרחי היה לקבוע את מועדי ארבע התכנסויות אספת העם שנערכו בכל פריטניה. ככל שהדבר התאפשר, לא נערכו כינוסי האספה בימי חג, גם לא בימי החג החודשיים בראשיתו של כל חודש. כתוצאה מכך נתקבצו הכינוסים לקראת סופו של החודש.
תאריך על פי לוח זה יכול היה להיות למשל: "היום ה-33 בפריטניה ה-7 של שבט ארכתניס" (Erechthenis). סגנון זה שימש גם במסמכים של המדינה האתונאית (ששרדו רק בכתובות). ואולם, לעיתים נוסף בכתובות תאריך כנהוג על פי לוח השנה הדתי (דבר המאפשר להשוות בין הלוחות).
שימוש במספר לוחות שנה > לוח השנה האזרחי > עריכת שינויים בלוח השנה

לוח השנה האטי נקבע מדי חודש בחודשו ומדי שנה בשנה על פי צורכי השעה המדיניים או הצבאיים. הוא נמצא בשליטת נושאי תפקידים שלא היו אסטרונומים, ועד כמה בוטה הייתה התערבותם הוא עניין שבמחלוקת. חוקרים אחדים סבורים, כי אם יום חג נפל באותו מועד שנקבע לכינוס אספת העם, ניתן היה להוסיף עוד יום לחודש, ולקרוא לשני הימים העוקבים באותו שם.
ישנה עדות ברורה לכך שהדבר אמנם היה נהוג בתקופה מאוחרת יותר. בשנת 271 לפנה"ס הוספו ארבעה ימים ממש לפני הדיוניסיה הגדולה בין אלפבוליון 9 ו-10. המטרה הייתה, ככל הנראה, לאפשר חזרות נוספות לקראת החג, שכלל הצגת טרגדיות וקומדיות. סיפור דומה מקורו במאה ה-5 לפנה"ס, אך הפעם מארגוס: הארגיווים, ששיגרו משלחת עונשין סמוך לתחילתו של החודש הקדוש קארניוס (Karneios) בו נאסרה הלחימה, החליטו להקפיא את לוח השנה כדי להרוויח כמה ימי לחימה נוספים. ברם, בעלי בריתם דחו את השינוי ושבו לארצם.
הקומדיה "עננים" של אריסטופאנס, שנכתבה ב-423 לפנה"ס, כוללת נאום שבו מובאת תלונתו של הירח: האתונאים משחקים עם חודשי הלבנה ו"מבלבלים את סדרי הימים" כך שמעשי האדם והסדר האלוהי משובשים לחלוטין. "כאשר עת לכם להעלות קורבנות, אתם מענים ומעמידים לדין" (עננים, 615-626). ידוע מקרה המתייחס למאה השנייה לפנה"ס, בו נשתבשה התאמת הזמנים בין לוח השנה של החגים הדתיים והמחזורים הממשיים של הירח, ולכן התאריך הירחי-שמשי ניתן לעיתים בשתי צורות: הראשונה "על פי האל", כלומר על פי הירח, והשנייה "על פי הארכון", כלומר על פי לוח השנה הדתי עצמו.
שימוש במספר לוחות שנה > לוח השנה האזרחי > תארוך אירועים בעבר ובעתיד

בניגוד ללוח השנה המודרני, אשר נוסף על הסדרתו את השנה הקיימת, מהווה חלק ממערכת כרונולוגית המאפשרת לתארך אירועים בעתיד הרחוק ובעבר הרחוק (ולכן תאריך נתון כולל יום, חודש ושנה), לוח השנה האטי לא קבע את מניין השנים.
במרבית ערי הפוליס היווניות השנה נקראה על שמו של אחד מנושאי התפקידים השנתיים, ובאתונה נקראה על שם ה"ארכון אפונימוס" (archon eponymous), כאשר שם זה שימש לזיהוי השנה ביחס לשנים אחרות. במקום לציין שם מספר של שנה, ציינו את השנה באמירה כי אירוע מסוים התרחש "כאשר פלוני היה ארכון". שיטה זו אפשרה אמנם לקבוע את מניין השנים בעבר למשך מספר דורות, אך לא הייתה כל דרך לתארך אירועים בעתיד מעבר ליכולת הזיכרון האנושי (כמו בביטוי "עשר שנים מעכשיו").
לא נעשה, לדוגמה, כל שימוש במאת שנים המחולקת לעשורים. חשיבותו של מחזור בן ארבע שנים הייתה בכך שסייע לבנות תחושה חיה של השנים החולפות: באתונה נחוגה הפנאתניה בקנה מידה מפואר כל ארבע שנים כפנאתניה הגדולה, אך היא לא שימשה כבסיס לשיטת תארוך.
מאחר שלוח השנה היה מקומי ומחזורי במדוקדק, הוא לא איפשר תארוך אירועים כלל-יווניים. מערכת תיארוך הנקראת אולימפיאדה והעושה שימוש באולימפיאדות שנערכו כל ארבע שנים, הומצאה על ידי ההיסטוריון היווני איש סיציליה טימאיוס (נולד ב-350 לפנה"ס לערך) כמכשיר למחקר היסטורי.
שימוש במספר לוחות שנה > לוח השנה החקלאי

לוח שנה שלישי בו השתמשו האתונאים היה לוח שנה חקלאי (לוח שנה שמשי המתבסס על עונות השנה). לוח שנה זה היה חיוני לביצוע פעילויות עונתיות כמו חקלאות ושיט.
הלוח הסתמך על זריחת כוכבים ושקיעתם לציון נקודות זמן מדויקות יותר בתוך החטיבות הרחבות של עונות השנה. זריחות כוכב הן הימים בהם כוכבים או מערכות כוכבים מסוימים, שנמצאו בשעות החשיכה מתחת לקו האופק, מופיעים לראשונה לאחר שקיעת השמש. זריחות כוכבים שונות נקשרו לפעולות חקלאיות שונות, כמו זמן הקציר: הסיודוס ב"מעשים וימים" מייעץ לאיכר לקצור את תבואתו כאשר הפליאדות זורחות (אירוע שבמקומות אחרים ציין את סוף האביב). מערכת שכזו הייתה חלק מן המסורת היוונית הכללית, אך הותאמה לתנאים הגאוגרפיים המקומיים.
היוונים לא ראו בעונות כמי שמחלקות את השנה לארבע חטיבות שוות, אלא דווקא שהאביב והסתיו הם השבלים הקצרים של העונות הארוכות, הקיץ והחורף. את חלוקת השנה לעונות ניתן היה לקבוע באופן רשמי על פי הזריחה והשקיעה של כוכבים ביחס לשוויוני היום והלילה: כך, למשל, מגדיר היפוקרטס את החורף באחד מחיבוריו בענייני רפואה כתקופה שבין שקיעת הפליאדות והאביב.
את הידע המסורתי הקדום, כפי שבא לידי ביטוי ב"מעשים וימים" של הסיודוס, הרחיבו על ידי מחקר אסטרונומי לכדי יצירת לוחות כוכבים שנודעו בשם "פרפגמות" (parapegma, אלמנך). היו אלו לוחות אבן או עץ, שמנו את סדר האירועים האסטרונומיים, כל אירוע באמצעות חור ליתד בצדו. קווים של חורים ריקים שימשו לספירת "הימים הריקים" בין מה שנחשבו כאירועים שמימיים מיוחדים. הלוחות הוצבו לעיתים קרובות בכיכרות העיר (אגורה), והציגו לציבור את התקדמותה של השנה.
שיטה זו לא הצטלבה עם לוחות השנה הדתי והמדינתי ובעוד שלוחות אלו היו בעלי אופי אזרחי יותר, והצריכו עריכת שינויים על מנת להתאימם לעונות השנה, לוח העונות והכוכבים, לעומת זאת, היה חסין מפני התערבות. על כן יכול היה תוקידידס לתארך אירוע על פי עליית הכוכב ארקטורוס (Arcturus) מבלי להיכנס לתוך סבך לוחות השנה של פולייס שלא היה ביניהם כל קשר.
לקריאה נוספת

Harrison, J.A., 1903, Prolegomena to the Study of Greek Religion.
Burkert W., 1985 Greek Religion. Oxford.
Dunn F. M., 1999, Tampering with the Calendar, Zeitschrift fur Papyrologie und Epigraphik, 123, 213-31.
Hannah R., 2005, Greek and Roman Calendars: Constructions of Time in the Ancient World. London.
Merrit B.D., 1961, The Athenian Year. Berkeley.
Mikalson J.D. 1975, The Sacred and Civil Calendar of the Athenian Year. Princeton.
Pritchett W.K., and O. Neugebauer, 1947, The Calendars of Athens. Athens.
Oxford Classical Dictionary, 2nd edition, 1996: Calendar, Meton, Euctemon, Time reckoning, Birthday.
הערות שוליים

↑  Hanna 2005:43
↑  Harrison 1903:30
↑  Mikalson 1975: 24
↑  תוקידידס, 5.54.
↑  היפוקרטס, על הבריאות, 3.68.2
↑  תוקידידס, 2.78.2
| לוחות שנה |
| --- | --- | --- |
| מערכות | ירחי • שמשי • ירחי-שמשי |  |
| לוחות בשימוש | עברי • גרגוריאני • מוסלמי • איראני • הינדי • קופטי • אתיופי • סיני • פרסי • בהאי • צפון קוריאני • שומרוני • קראי • הולוקני |  |
| לוחות היסטוריים | בבלי • אטי • ביזנטי • יוליאני • מאיה • מהפכני סובייטי • מהפכני צרפתי • רומי • שוודי • אצטקי • קומראני • ערבי טרום-אסלאמי • מצרי |  |
מסכת דיוניסיוס אשר שמשה בפסטיבל הדיוניסיה. המסיכה מוצגת במוזיאון הלובר.
זאוס
שרידי תיאטרון דיוניסוס באתונה בו נערכה הדיוניסיאה
שרידי האצטדיון האולימפי באולימפיה.