stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ג'ואן ריווייר
על כתביה העיקריים

On the Genesis of Psychical Conflict in Early Infancy (על היווצרות הקונפליקט הנפשי בינקות המוקדמת)
נחשב בזמנו ל"תיאור הברור והיפה ביותר של התורה הקלייניאנית"
ריווייר הציגה לעיתים קרובות את הרעיונות הקלייניאניים בצורה יותר נגישה ואלגנטית מאשר במאמריה הדחוסים של קליין עצמה וייתכן כי היא סייעה לקליין להתבטא באנגלית בצורה יעילה יותר.
1932 - Jealousy as a Mechanism of Defence (הקנאה כמנגנון הגנה). בהשפעת ההשקפה הקלייניאנית, פיתחה ריווייר ראייה מקורית מאוד שחיברה את הקנאה החולנית לקנאה envy של המחזה הקדמון וזאת 25 שנה לפני קליין.
1929 - Womanliness as a Masquerade (נשיות כמסווה). רעיונותיה על "נשיות" כמסווה נשאלו על ידי ז'אק לאקאן כחלק מחקר ה"דמיוני" וה"סמלי" :כדבריו, "מסווה" - מושג שלא אני הנהגתי, אלא פסיכואנליטיקאית שהצביעה על ההתנהגות המינית הנשית". בהמשך אותה השקפה - על נשיות כמיצג, אומץ על ידי גרסאות דה-קונסטרוקטיסטיות ואחרות של המגדר כמיצג, שהשפיעו על הפמיניזם של המאה ה-20 במאוחרת ועל תורת הסרטים.
Contribution to the Analysis of the Negative Therapeutic Reaction (תרומה לאנליזה של התגובה הטיפולית השלילית) נחשבת לתרומתה החשובה ביותר לתאוריה הפסיכואנליטית. היא הוצגה על ידה בשנת 1935 במפגש החברה הפסיכואנליטית בווינה. היא תיארה את אז את מושג "הארגון ההגנתי המגן נגד קטסטרופה נפשית". המאמר נכתב על בסיס ניסיונה האישי - חוויות כואבות הקושרות באנליזות שעברה המחברת אצל ג'ונס ופרויד. פרויד עצמו פיתח המונח "תגובה טיפולית שלילית" במידה רבה מתוך ניסיונו באנליזה הדידקטית של ריווייר: "קשה לה לסבול שבחים, ניצחון או הצלחה". .כל פעם שמסתמנת אפשרות של הצלחה כלשהי "היא בטוחה שהיא עלולה להפוך ללא נעימה ותוקפנית ולאבד את הערכתו של האנליטיקאי".
פרויד מצא במטופלים כאלה "תחושת אשמה המוצאת את פורקנה בחולי ומסרבת לוותר על הסבל כעונש".
בניגוד לדעה זו, בהשפעת מלאני קליין, שמה ריווייר דגש במקום אחר, על יאושו של המטופל לגבי עולמו הפנימי וחוסר התקווה לגבי אפשרות לתיקונו". היא מתארת בעוצמתיות את אפיון המתעתע של המטופל, המסיכה, המסתירה הסתייגותו מכל שליטה תחת רציונליזציות אינטלקטואליות, או תחת היענות מעושה ונימוס שטחי". "אפילו שיפור נראה לעין יכול להתבסס על הגנה מאנית: המטופל מנצל אותנה בדרכו במקום להשלים אנליזה מלאה".
הגנות מאניות מסוג זה היו עם זאת בעיני ריווייר ניסיון נואש להימנע מהכאב הדיכאוני של עולם פנימי ריק.
אגב התנגדויות המסוות את העמדה הדיכאונית פולטת ריווייר משפט מפתח שניתן לקרוא אותו מנקודת מבט מקצועית או כווידוי:
"זו הייתה חווייתי"
על כתביה העיקריים > פרסומים

Womanliness as a masquerade. International Journal of Psychoanalysis, 10, 303–313. הודפס מחדש ב- Hurly-Burly, 3, 75–84.
Jealousy as a mechanism of defence. International Journal of Psychoanalysis, 13, 414–424.(1932).
A contribution to the analysis of a negative therapeutic reaction. International Journal of Psychoanalysis, 17, 304–320.(1936).
On the genesis of psychic conflict in earliest infancy. International Journal of Psycho-Analysis, 17, 395–422.(1936).
The inner world in Ibsen's "Master Builder." International Journal of Psycho-Analysis, 33, 173–180.(1952).(העולם הפנימי ב"אלוף הבונים" מאת איבסן
Developments in psycho-analysis by Joan Riviere (ספר) (התפתחויות בפסיכואנליזה)
Love, hate and reparation; שתי הרצאות שנכתבו עם מלאני קליין (אהבה, שנאה ותיקון)
Athol Hughes ed., The Inner World and Joan Riviere: Collected Papers 1920–1958 (London 1991)
(את'ול יוז - עורך - העולם הפנימי וג'ואן ריווייר. אוסף כתבים 1920–1958)
תרגומים

תרגום מוסמך של אוסף כתביו של זיגמונד פרויד -Sigmund Freud - Collected papers
(בהשגחתה)
'S.Freud A General Introduction to Psychoanalysis -תרגום מוסמך, עם מבוא מאת ארנסט ג'ונס וג'. סטנלי הול
האני והאיד - S.Freud - The Ego and the Id
תרבות ללא נחת - Sigmund Freud Civilization and its Discontents
לקריאה נוספת

Peter Gay, Freud: A Life for our Time .London 1989
Mary Jacobus, The Poetics of Psychoanalysis (Oxford 2005)
Athol Hughes (Ed.): The Inner World and Joan Riviere, Karnac Books 1991.
Athol Hughes, « Riviere [née Verrall], Joan Hodgson (1883–1962) », in Oxford Dictionary of National Biography, Oxford University Press, 2004
הערות שוליים

↑  P.Gay - עמ' 465
↑  Athol Hughes ב Jacobus עמ' 36
↑  Jacobus עמ' 36
↑  Lisa Appignanesi and John Forrester, Freud's Women (London 1993) עמ' 359
↑  Jacques Lacan, The Four Fundamental Concepts of Psycho -Analysis (London 1994) עמ' 193
↑  Jacobus עמ' 34
↑  Freud to Jones, in Jacobus, עמ'. 54
↑  Sigmund Freud, On Metapsychology (PFL 11) עמ'. 391
↑  Jacobus,עמ'. 56
↑  Jacobus,עמ'. 57
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007310118505171  PLWABN: 9810619680305606  BnF: cb12380403r (data)  GND: 119558327  ISNI: 0000 0001 2128 9526  LCCN: n82105400  NKC: xx0054862  NTA: 070708053  SNAC: w6vm716j  SUDOC: 032854927  Trove: 958675  VIAF: 39459373   WorldCat (עם VIAF): 39459373 
ערב לכבוד יום הולדתה ה-70 של מלאני קליין. מאחור בעמידה מימין נראית גם ג'אן ריווייר. 1952
גורד האיטי

| --- | --- |

שטר ע"ס 250 גורד, (2004) עם דמותו של ז'אן ז'אק דסליינס
 משתמשים:  האיטי האיטי
 סמל:  G
 ISO 4217:  HTG
 יחידות על
 5:  דולר האיטי
 יחידות משנה
 5/100:  פני האיטי
 1/100:  סנט, סנטימה
 מטבעות ושטרות
 שטרות בשימוש:  נפוצים: G 10,‏ G 25,‏ G 50,‏ G 100,‏ G 250,‏ G 500 נדירים: G1,‏ G2,‏ G5,‏ G20,‏ G1,000
 מטבעות בשימוש:  5c, 10c, 20c, 50c, 1G, 5G
 בנק מרכזי
 אינפלציה:  16.84 %
 בנק מרכזי:  בנק האיטי
 https://www.brh.ht
 → ליברה האיטי (אנ') 
רפובליקת האיטי, 10 גורדים (1827).
גורד (צרפתית) או גאוד (קריאולית) הוא ההילך החוקי של האיטי. קוד ה-ISO 4217 שלו הוא HTG, והוא מחולק ליחידות משנה של 100 סנטימס (צרפתית) או סנטים (קריאולית).
מקור השם "גורד" הוא במטבעות הדולר הספרדי (אנ') שנקראו "pesos gordos" (ידועים באנגלית כ"חתיכות של שמונה" ובצרפתית כ"piastres fortes espagnoles") שהיו המטבע העיקרי באזורים שהיו תחת שליטה ספרדית ובהם ננקבו חלק ניכר מהעסקאות.
היסטוריה > הגורד הראשון, 1813–1870

הגארד הראשון הושק ב-1813 והחליף את הליברה ההאיטיאנית (אנ') בשיעור של 8 ליברות וחמש סו לגורד.
היסטוריה > הגורד הראשון, 1813–1870 > מטבעות

המטבע הוטבע לראשונה בערכים של 6, 12 ו25 סנטים והיה עשוי כסף. ב-1827 הוטבעו מטבעות בערכים של 50 ו-100 סנטים. ובהמשך הוטבעו מטבעות בערכים של סנט בודד, שני סנטים, 6.25 סנטים ו6 סנטים. ב-1863 הוטבעו במטבעת היטון שבברגמינהאם מטבעות ברונזה בערכים של 5, 10 ו-20 סנט, ואלו היו המטבעות האחרונים של מטבע הגורד הראשון.
היסטוריה > הגורד הראשון, 1813–1870 > שטרות

ממשלת האיטי הנפיקה שטרות נייר בערכי גורד בודד, 2,‏ 5,‏ 10,‏ 20,‏ 25,‏ 50,‏ 100,‏ 500 ואלף גורד.
היסטוריה > הגורד השני, 1870–1872

ב-1870 בוצע פיחות מטבע בשיעור של 10 ל-1, לא הונפקו מטבעות, הממשלה הנפיקה שטרות בערך של 10 ו-25 גורד.
היסטוריה > גורד שלישי, 1872 עד ימינו

המטבע עבר פיחות שוב ב-1872, בשיעור של 300 ל-1. כמו במטבע הקודם, בתחילה לא הונפקו מטבעות ונעשה שימוש בשטרות נייר בלבד (שלעיתים נקראו פיאסטר), ב-1881 הוחלט להצמיד את ערך הגארד לערך הפרנק צרפתי ביחס של גארד אחד שווה 5 פרנקים, והאיטי חזרה להנפיק מטבעות.
ב-1919, בעקבות הפלישה האמריקנית להאיטי, הוחלט להצמיד את הגארד לדולר האמריקאי, בשיעור של 5 גארד לדולר בודד. ב-1989 בוטלה ההצמדה לדולר והגארד כיום הוא בעל שער חליפין גמיש.
היסטוריה > גורד שלישי, 1872 עד ימינו > דולר האיטי

בעקבות ההצמדה לדולר עד היום חמש גורד מכונה לעיתים "דולר האיטי" ו5 סנטים נקראים "פני האיטי". הדבר יוצר בלבול רב, בעיקר בקרב תיירים, משום שבמקומות רבים המחיר ננקב בדולרים האיטים, ועל הלקוח להכפיל את המחיר ב5 כדי להמירו למחיר בגורדים. התופעה נשארה למרות הניוד של שער הגורד, והמנהג לכנות חמישיית גורדים בשם דולר לא חלף לחלוטין.
שער חליפין

| שער חליפין נוכחי עבור גורד האיטי |
| --- | --- |
באתר Google Finance:: AUD CAD CHF EUR GBP HKD ILS JPY USD
באתר Yahoo! Finance:: AUD CAD CHF EUR GBP HKD ILS JPY USD
באתר XE.com:: AUD CAD CHF EUR GBP HKD ILS JPY USD
באתר OANDA.com:: AUD CAD CHF EUR GBP HKD ILS JPY USD
ראו גם

בנק האיטי
הברית הבוליברית
הערות שוליים

↑  https://www.worlddata.info/america/haiti/inflation-rates.php
↑  3310.- Monnaie de la République d'Haiti » Haiti-Référence, Haiti-Référence (בצרפתית)
↑  Papers Relating to the Foreign Relations of the United States, 1919, Volume II - Office of the Historian, history.state.gov
↑  המקרה המוזר של הכסף שלא קיים | תועלת שולית
גירושין נוסח אמריקה

| --- | --- |

כרזת הסרט
 מבוסס על:  סיפור של נורמן פנמה ומלוין פרנק
 בימוי:  מלווין פרנק 
 הופק בידי:  לורנט פטי, מישל פטי
 תסריט:  מלוין פרנק, מייקל פרטווי
 עריכה:  ג'ין מילפורד
 שחקנים ראשיים:  רוק הדסון ג'ינה לולובריג'ידה גיג יאנג
 מוזיקה:  ליי הרלינג
 צילום:  רמי שרבין
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברה מפיצה:  סרטי יוניברסל
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  10 בפברואר 1965
 משך הקרנה:  98 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  קומדיה רומנטית 
 דף הסרט ב־IMDb
 
גירושין נוסח אמריקה (באנגלית: Strange Bedfellows) הוא סרט קומדיה אמריקאי משנת 1965, בבימויו של מלוין פרנק, עם רוק הדסון, ג'ינה לולובריג'ידה וגיג יאנג בתפקידים הראשיים.
זה סרטם השני של הדסון ולולובריג'ידה לאחר "בבוא ספטמבר" (1961).
תקציר העלילה

קרטר הריסון (רוק הדסון) הוא מנהל בכיר בתאגיד נפט אמריקאי ענק. באחד מנסיעותיו ללונדון, הוא נפגש בטוני וינסנט (ג'ינה לולובריג'ידה), ציירת איטלקייה ופעילת ציבור. הם מתאהבים מיד ונישאים בנישואי בזק. האופי שלהם שונה, טוני היא אימפולסיבית ונוטה להתלהב וקרטר יותר סולידי ומנומס. הם רבים כל הזמן וטוני זורקת עליו חפצים עד שהוא נמלט מלונדון וממשיך את עיסוקיו בנפט בעיקר עם ערבים.
כעבור שבע שנים הם נפגשים שוב בלונדון במטרה לממש את הגירושין. לטוני יש כעת בן זוג, הארי ג'ונס (אדוארד ג'אד). קרטר מלווה במנהל יחסי הציבור של התאגיד, ריצ'רד ברומוול (גיג יאנג). בפגישה הראשונה שלהם אצל עורך הדין מתבונן קרטר בטוני ומתאהב בה מחדש ומתחיל לחזר אחריה והיא נענית לו לדאבונו של הארי.
מנהל התאגיד, ג'.ל. סטיבנס (הווארד סט. ג'ון) מתקשר לקרטר ומודיע לו על רצונו למנות אותו למנהל קשרי החוץ של התאגיד עם משכורת שמנה ורכב יוקרה. קרטר מופתע לטובה אבל ברומוול אומר לו כי הבוס לא מעוניין שבתפקיד זה יעמוד גרוש אלא אדם סולידי בעל משפחה וממריץ בו לבטל את תהליך הגירושין.
טוני ממשיכה בפעילות לזכויות האדם ומארגנת הפגנה גדולה בשגרירות ארצות הברית נגד הכוונה לאסור הצגת פסל של פסל איטלקי אינו "צנוע". טוני מתכוונת להגיע לשגרירות בבגד גוף חושפני על סוס לבן כמו ליידי גודייבה ולמסור שם איגרת תקיפה לשגריר.
הבעיה היא שבאותו הזמן יגיע למקום גם מנהל התאגיד ותפרוץ שערורייה. קרטר קונה פרחים ורוצה לשלוח לטוני. הוא נכנס לחנות "משלוחים" אך לא מבין שזה משרד לקברנים והקברן (טרי תומאס) משתתף בצערו ומציע לו ארונות...
קרטר וברומוול מכינים תוכנית בו נוסע קרטר למקום מסוכן ומבקש מטוני שתלווה אותו, כל זה כדי שלא תשתתף בהפגנה. הארי מטרפד את התכנית ומגלה לטוני את המזימה והיא רוכבת על הסוס לשגרירות ומחוללת מהומה בה היא נעצרת עם קרטר.
הם עומדים למשפט על הפרעה לציבור. קרטר מודה כי הוא אשם וכי הוא מתפטר מהתאגיד כי הוא אוהב את טוני. היא מתאהבת בו שוב והם חוזרים ביחד והבוס שהחליט בתחילה לפטר אותו, מקבל אותו שוב.
צוות השחקנים

| שם השחקן/ית | שם הדמות | הערות |
| --- | --- | --- |
| רוק הדסון | קרטר הריסון |  |
| ג'ינה לולובריג'ידה | טוני וינסנט |  |
| גיג יאנג | ריצ'רד ברומוול |  |
| אדוארד ג'אד | הארי ג'ונס |  |
| טרי תומאס |  | קברן |
| הווארד סט. ג'ון | סטיבנס | בעל חברת נפט |
ג'מפיירו בוניפרטי

ג'מפיירו בוניפרטי (באיטלקית: Giampiero Boniperti;‏ 4 ביולי 1928 – 18 ביוני 2021) היה כדורגלן איטלקי, ששיחק בעמדת החלוץ בקבוצת יובנטוס ובנבחרת איטליה. לאחר פרישתו שימש כנשיא יובנטוס, ולאחר מכן כנציג בפרלמנט האירופי.
בוניפרטי החזיק בתואר מלך השערים של יובנטוס בכל הזמנים, עם 182 שערים בכל המסגרות, במשך למעלה מ-40 שנה, עד ששיאו נשבר על ידי אלסנדרו דל פיירו בשנת 2006. כיום הוא ממוקם שני בטבלת הכובשים. כמו כן, הוא ממוקם במקום ה-12 בטבלת הכובשים בכל הזמנים של הסרייה א'.
בשנת 2004 נבחר בוניפרטי על ידי פלה כאחד מ-125 הכדורגלנים החיים הטובים בעולם.
קריירת משחק

בוניפרטי החל את דרכו במחלקת הנוער של יובנטוס בגיל 16, וכבר אז התבלט ביכולת כיבוש השערים שלו. הוא רשם הישג יוצא דופן, כשכבש 11 שערים במשחק אחד של קבוצת הנוער. הוא החל לשחק במדי הקבוצה הבוגרת במהלך עונת 1946/1947. הופעתו הראשונה במדי הקבוצה הייתה בהפסד 2-1 למילאן ב-2 במרץ 1947. שלושה חודשים מאוחר יותר, כבש בוניפרטי את שערו הראשון במדי הקבוצה, במשחק מול סמפדוריה. את עונת הבכורה שלו סיים בוניפרטי עם חמישה שערים בשישה משחקים, ויובנטוס סיימה במקום השני בטבלה, אחרי יריבתה העירונית טורינו.
בוניפרטי, שתופקד כחלוץ מרכזי, הפגין יכולת גבוהה במגוון עמדות נוספות, ביניהן כשחקן כנף ימין. בעונתו השנייה, על אף שהיה בן 20 בלבד, החל להתבלט ביכולת כיבוש השערים שלו, וסיים את העונה עם 27 שערי ליגה, שהקנו לו את תואר מלך שערי הליגה. עונה אחר כך, רשם בוניפרטי את זכייתו הראשונה באליפות במדי יובנטוס. במהלך עונת 1951/1952, בה זכה באליפות שנייה עם המועדון, הצליח בוניפרטי לחצות את רף מאה השערים במדי הקבוצה, בגיל 24 בלבד. ב-1954 רשם נקודת ציון נוספת, כשקיבל את סרט הקפטן של המועדון, וכיהן בתפקיד זה עד לפרישתו.
לאחר הזכייה באליפות השנייה עברה יובנטוס מספר שנים ללא זכייה בתואר, עד לשנת 1957, אז הוחתמו בקבוצה שני חלוצים, ג'ון צ'ארלס ואומר סיבורי. השניים, בצוותא עם בוניפרטי, יצרו משולש התקפי משובח והתאפיינו בשיתוף פעולה פורה, שהניב ליובנטוס שלוש אליפויות ושני גביעים בארבע שנים.
קריירת משחק > נבחרת איטליה

בוניפרטי זומן לראשונה לנבחרת איטליה בשנת 1947 על ידי המאמן ויטוריו פוצו, כשבמאזנו 14 הופעות בלבד בליגה הבכירה. בהופעת הבכורה שלו ספגה איטליה תבוסה מול אוסטריה בתוצאה 5-1. הוא ערך את הופעתו השנייה במדי הנבחרת בבמאי 1949, גם כן במשחק מול אוסטריה, ובמשחק זה כבש את שער הבכורה שלו בנבחרת, במשחק שהסתיים בניצחון איטליה בתוצאה 3-1. הוא ייצג את נבחרת איטליה בשני טורנירי מונדיאל, ב-1950 וב-1954, ולזכותו שער אחד במפעל, בהפסד לשווייץ בשלב הבתים של מונדיאל 1954. ב-1960 ערך בוניפרטי את הופעתו האחרונה בנבחרת. בסך הכל ייצג בוניפרטי את איטליה 38 פעמים, מתוכן 24 כקפטן, וכבש שמונה שערים. בוניפרטי הוא הכדורגלן היחיד בהיסטוריה שכבש עבור איטליה בשלושה עשורים שונים - משנות ה-40 ועד לשנות ה-60.
לאחר הפרישה

בוניפרטי פרש ממשחק פעיל בגיל 33, כשלזכותו חמש אליפויות ושני גביעים, ובזמן פרישתו היה מלך השערים ומלך ההופעות במדי יובנטוס בכל הזמנים. שיא השערים של בוניפרטי החזיק מעמד במשך 45 שנים, עד שאלסנדרו דל פיירו, שבעצמו הוחתם ביובנטוס על ידי בוניפרטי בשנת 1993, עקף אותו בשנת 2006. בוניפרטי ממוקם היום במקום השביעי בכל הזמנים בטבלת ההופעות במדי יובנטוס, כשגם בטבלה זו מוביל היום דל פיירו. בוניפרטי ממוקם במקום ה-12 בטבלת הכובשים של הסרייה א' בכל הזמנים. בזכות נתונים אלו, זכה בוניפרטי להיכלל ברשימת פיפ"א 100, שנערכה על ידי פלה הברזילאי בשנת 2004 וכללה את 125 הכדורגלנים החיים הטובים בעולם.
זמן קצר לאחר פרישתו קיבל בוניפרטי תפקיד ניהולי ביובנטוס, ובין השנים 1971 ל-1990 שימש כנשיא הקבוצה. הוא סיים את תפקידו לאחר החלפת הבעלות על הקבוצה, אך שנה אחר כך הוחזר לתפקיד וכיהן בו למשך שלוש שנים נוספות. עד למותו החזיק בתואר נשיא של כבוד מטעם המועדון. בין השנים 1994 ל-1999, כיהן כנציג מפלגת הימין-מרכז "פורצה איטליה" בפרלמנט האירופי.
נפטר בטורינו ב-18 ביוני 2021, עקב אי ספיקת לב.
נכדו, פיליפו, גם הוא החל את דרכו ככדורגלן בקבוצת הנוער של יובנטוס, ואף ערך הופעה אחת במדי הקבוצה הבוגרת, במחזור האחרון של עונת 2010/2011. באותו משחק הוא שיתף פעולה בקישור עם אלסנדרו דל פיירו, ששבר את שיאו של סבו כמלך השערים בכל הזמנים של המועדון.
תארים > תארים קבוצתיים

אליפות איטליה (5): 1949/1950, 1951/1952, 1957/1958, 1959/1960, 1960/1961
הגביע האיטלקי (2): 1958/1959, 1959/1960
תארים > תארים אישיים

מלך השערים של הסרייה א': 1947/1948
חבר ברשימת פיפ"א 100: 2004
סטטיסטיקות > מועדונים

| עונה | קבוצה | ליגה | בליגה> הופעות | בליגה> שערים | בגביע> הופעות | בגביע> שערים | באירופה> הופעות | באירופה> שערים | סה"כ> הופעות | סה"כ> שערים |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1946/1947 | יובנטוס | איטליה סרייה א' | 6 | 5 | 0 | 0 | - | - | 6 | 5 |
| 1947/1948 | יובנטוס | איטליה סרייה א' | 40 | 27 | 1 | 1 | - | - | 41 | 28 |
| 1948/1949 | יובנטוס | איטליה סרייה א' | 32 | 15 | 2 | 0 | - | - | 34 | 15 |
| 1949/1950 | יובנטוס | איטליה סרייה א' | 35 | 21 | 0 | 0 | - | - | 35 | 21 |
| 1950/1951 | יובנטוס | איטליה סרייה א' | 38 | 22 | 2 | 1 | - | - | 40 | 23 |
| 1951/1952 | יובנטוס | איטליה סרייה א' | 33 | 19 | 1 | 1 | - | - | 34 | 20 |
| 1952/1953 | יובנטוס | איטליה סרייה א' | 29 | 7 | 2 | 0 | - | - | 31 | 7 |
| 1953/1954 | יובנטוס | איטליה סרייה א' | 30 | 14 | 0 | 0 | - | - | 30 | 14 |
| 1954/1955 | יובנטוס | איטליה סרייה א' | 27 | 9 | 1 | 0 | - | - | 28 | 9 |
| 1955/1956 | יובנטוס | איטליה סרייה א' | 31 | 6 | 0 | 0 | 0 | 0 | 31 | 6 |
| 1956/1957 | יובנטוס | איטליה סרייה א' | 24 | 4 | 2 | 1 | 0 | 0 | 26 | 5 |
| 1957/1958 | יובנטוס | איטליה סרייה א' | 34 | 8 | 0 | 0 | 0 | 0 | 34 | 8 |
| 1958/1959 | יובנטוס | איטליה סרייה א' | 26 | 8 | 2 | 0 | 1 | 0 | 29 | 8 |
| 1959/1960 | יובנטוס | איטליה סרייה א' | 31 | 7 | 1 | 0 | 0 | 0 | 32 | 7 |
| 1959/1960 | יובנטוס | איטליה סרייה א' | 28 | 6 | 0 | 0 | 1 | 0 | 29 | 6 |
| סה"כ בקריירה | סה"כ בקריירה | סה"כ בקריירה | 444 | 178 | 14 | 4 | 2 | 0 | 460 | 182 |
סטטיסטיקות > נבחרת לאומית

| נבחרת איטליה> שנה | נבחרת איטליה> הופעות | נבחרת איטליה> שערים |
| --- | --- | --- |
| 1947 | 1 | 0 |
1948: 0
| 1949 | 3 | 1 |
| 1950 | 3 | 0 |
| 1951 | 5 | 1 |
| 1952 | 4 | 0 |
| 1953 | 4 | 0 |
| 1954 | 4 | 3 |
| 1955 | 3 | 2 |
| 1956 | 3 | 0 |
| 1957 | 2 | 0 |
| 1958 | 3 | 0 |
| 1959 | 1 | 0 |
| 1960 | 2 | 1 |
| סה"כ | 38 | 8 |
גירית (סוג)

| גירית |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: טורפים
תת־סדרה:: דמויי כלב
משפחה:: סמוריים
סוג:: גירית
מינים
 Meles meles    Meles leucurus  Meles anakuma
שם מדעי
 Meles ‏בריסון, 1762
תחום תפוצה


גירית (שם מדעי: Meles) הוא סוג של טורפים בינוניים ממשפחת הסמוריים החיים באירואסיה.
מאפיינים

הגיריות נפוצות ברחבי אירופה ואסיה עד ליפן והן בעלות גוף גדול בדרך כלל אפור או חום-אפור עם פנים לבנות מוארכות בעלות פסים כהים ליד העיניים, החוטם ורוד, הזנב קצר והרגליים שחורות עם טפרים ארוכים לחפירה. הגיריות הן אוכלות כל המחבבות במיוחד שלשולים ותולעים אחרות וכן פירות, ביצים, יונקים קטנים ולטאות. הן חיות במאורות באדמה ויוצאות מהן בשעות החשיכה לשוטט.
מיון

בסוג 4 מינים:
גירית מצויה (Meles meles)
גירית קוואקזית (Meles canescens) - מצויה בישראל
גירית אסייתית (Meles leucurus)
גירית יפנית (Meles anakuma)
בעבר כלל הסוג שני מינים שנכחדו: Meles hollitzeri ו-Meles thorali.
גשר הרוח והגשם של צ'נג-יאנג

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  גשר 
 מיקום:  Sanjiang Dong Autonomous County 
 מדינה:  הרפובליקה העממית של סין 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1912
 תאריך פתיחה רשמי:  1912 
 מידות
 אורך:  64.4 מ' 
 מידע טכני
 מפתחים:  3 
 קואורדינטות:  25°54′02″N 109°38′16″E﻿ / ﻿25.90055556°N 109.63777778°E﻿ / 25.90055556; 109.63777778
  (למפת גואנגשי מוגדלת) גשר הרוח והגשם של צ'נג-יאנג(למפת גואנגשי רגילה) גשר הרוח והגשם של צ'נג-יאנג
 
גשר הרוח והגשם של צ'נג-יאנג (בסינית מסורתית: 程陽風雨橋, בסינית מפושטת: 程阳风雨桥, בפין-יין: Chéngyáng Fēngyǔ Qiáo) הוא גשר מקורה להולכי רגל במחוז גואנגשי שבדרום הרפובליקה העממית של סין.
הגשר הוא אחד מבין מספר גשרים כמותו שניבנו על ידי בני הדונג (אנ'), קבוצת מיעוט בסין. אורכו הוא 64.4 מטרים, רוחבו 3.4 מטרים וגובהו מעל ערוץ הנהר שעליו הוא נטוי הוא עשרה מטרים. בנייתו הושלמה בשנת 1912.
מבנה הגשר משלב בתוכו מסדרון, חמישה ביתנים סיניים ו-19 מרפסות. יש בו שלושה מפלסים ושוליו גדורים במעקות עץ. שלושת עמודי התמך של הגשר הקבועים בערוץ הנהר בנויים מאבן כמו גם המדרגות המעפילות אל שני קצותיו. מבנה הגשר בנוי ברובו מעץ וגגו מכוסה ברעפים.
הגשר מקשר בין שני כפרים ועקב כך יש בו תנועת הולכי רגל יומיומית רבה.
גליניס ג'ונס

| --- | --- |
ג'ונס, 1952
ג'ונס, 1952
 לידה:  5 באוקטובר 1923 פרטוריה, איחוד דרום אפריקה 
 פטירה:  4 בינואר 2024  (בגיל 100) לוס אנג'לס, ארצות הברית 
 מקום קבורה:  Capel Jerusalem and attached outbuildings 
 שם לידה:  Glynis Margaret Payne Johns 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 תקופת הפעילות:  1933–1999 (כ־66 שנים)
 מקום לימודים:  Clifton High School  תיכון סאות' האמפסטד 
 בן או בת זוג:  דייוויד פוסטר (1 בפברואר 1952–17 במאי 1956)  אנתוני פורווד (29 באוגוסט 1942–1948)  אליוט ארנולד (10 באוקטובר 1964–21 ביוני 1973) 
 צאצאים:  גארת' פורווד 
 מספר צאצאים:  1 
 פרסים והוקרה:  פרס טוני לשחקנית הטובה ביותר במחזמר (1973)  פרס מועצת המבקרים הלאומית לשחקנית הטובה ביותר (1942)  פרס דרמה דסק לשחקנית מצטיינת במחזמר (1973)  אגדות דיסני (1998)  Laurel Awards (1965) 
 פרופיל ב-IMDb
 
גליניס ג'ונס (באנגלית: Glynis Johns;‏ 5 באוקטובר 1923 – 4 בינואר 2024) הייתה שחקנית, זמרת, רקדנית ופסנתרנית ולשית. היא זכתה בפרס טוני, הייתה מועמדת פרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר לשנת 1960 על הופעתה בסרט "אנשי השקיעה" ומועמדת פרס גלובוס הזהב לשחקנית המשנה על הופעתה בסרט "דוח הרוכל".
ביוגרפיה

ג'ונס נולדה בפרטוריה שבדרום אפריקה, במהלך מסע הופעות שערכו אביה, השחקן הוולשי מרווין ג'ונס, ואמה, הפסנתרנית אלייס מוד.
ביוגרפיה > קריירה

הופיעה לראשונה כילדה בתור בלרינה על בימות.
בגיל 15 ערכה את הופעתה הראשונה בסרט קולנועי, "רכיבה דרומית" לצידם של אגדות הקולנוע הבריטיות רלף ריצ'רדסון ואדמונד גוון.
בגיל 18 השתתפה בדרמת המלחמה של מייקל פאוול "49 מקבילים" בתור אנה מהצוות הספינה הקנדית.
בתקופת מלחמת העולם השנייה שיחקה ג'ונס בסרט הריגול הבריטי "הרפתקאות טארטו" ובדרמה "זרים מושלמים" בתפקיד דיזי קלייטון חברתה של הגיבורה הראשית קתרין וילסון (דברה קר).
בשנות ה-50 הופיעה בקולנוע הבריטי בסרט האסונות "ללא דרך בשחקים" בתפקיד הדיילת מריג'ורי קורדר, בהפקת וולט דיסני "החרב והעלה" בתפקיד מלכת צרפת מרי טיודור, בקומדיות "ליצן החצר" ו"הכרטיס" ובדרמות "קופסת הקסמים" לצד אביה מרווין ג'ונס, "מקום אחר, זמן אחר" ו"סוד מדינה". בשנת 1952 היא הייתה חלק של צוות השופטים בתחרות מיס עולם 1952.
בשנת 1960 הועמדה ג'ונס לראשונה בקריירה שלה לפרס האוסקר בקטגוריית פרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר על הופעתה בסרטו של פרד זינמן "אנשי השקיעה" בתפקיד בעלת הפאב גברת פירת'.
ב-1962 הועמדה ג'ונס לפרס גלובוס הזהב בקטגוריית שחקנית המשנה הטובה ביותר על תפקידה בדרמה הארוטית הספרותית של ג'ורג' קיוקור "דוח הרוכל".
ב-1964 התפרסמה ג'ונס בסרט המוזיקלי הקלאסי "מרי פופינס" בתפקיד לוחמת זכויות האישה וינפריד בנקס.
בשנת 1973 זכתה ג'ונס בפרס טוני על הופעתה במחזמר "מוזיקת לילה זעירה", את הבלדה המפורסמת "Send in the Clowns" כתב סטיבן סונדהיים במיוחד עבור ג'ונס.
הופעתה הקולנועית האחרונה הייתה בשנת 1999 בסרט "סופרסטאר" בתפקיד סבתה של התלמידה מרי קתרין גלאגר.
ביוגרפיה > חיים אישיים

לג'ונס נולד ילד אחד (השחקן גארת' פורווד; 14 באוקטובר 1945 – 16 באוקטובר 2007) מבעלה הראשון, השחקן האנגלי אנתוני פורווד (אנ') (3 באוקטובר 1915 – 18 במאי 1988) שהיה הומוסקסואל וניהל מערכת יחסים רומנטית ארוכת שנים עם השחקן דירק בוגרד.
דרך בנה לג'ונס נכד אחד תומאס, אנימטור, סופר ובמאי החי בפריז ושלושה נינים.
בעלה השני היה גיבור מלחמת העולם השנייה האנגלי דייוויד פוסטר ששירת כקצין בצי המלכותי.
לבעלה השלישי ססיל הנדרסון הייתה נשואה במשך שנה אחת.
ב-1964 נישאה בפעם הרביעית לסופר אליוט ארנולד, הזוג התגרש לאחר מספר שנים.
בשנת 1998 הוכרה ג'ונס על ידי "חברת וולט דיסני" כאחת מאגדות דיסני.
גליניס נפטרה בבית דיור מוגן לגיל הזהב בלוס אנג'לס ב-4 בינואר 2024 בגיל 100.
פילמוגרפיה נבחרת וחלקית

רכיבה דרומית (1938)
49 מקבילים (1941)
הרפתקאות טארטו (1943)
זרים מושלמים (1945)
בעל אידיאלי (1947)
מירנדה (1948)
סוד מדינה (1950)
ללא דרך בשחקים (1951)
קופסת הקסמים (1951)
פגישה עם ונוס (1951)
הכרטיס (1952)
החרב והעלה (1953)
רוב רוי, הנווד מההיילנד (1953)
אנשי החוף (1954)
ליצן החצר (1956)
מסביב לעולם בשמונים יום (1956)
הכול שלי כדי לתת (1957)
מקום אחר, זמן אחר (1958)
ללחוץ ידיים עם השטן (1959)
אנשי השקיעה (1960)
הקבינט של קאלירי (1962)
דוח הרוכל (1962)
מרי פופינס (1964)
ברידג'ט היקרה (1965)
תחת חורש חלב (1972)
קשת האימה (1974)
גלוריה הקטנה ... סוף סוף מאושרת (1982) - סרט טלוויזיה
חטופים שכאלה (1994)
בזמן שישנת (1995)
סופרסטאר (1999)
גירושין בנוסח אמריקה (סרט, 1967)

| --- | --- |
כרזת הסרט
כרזת הסרט
 מבוסס על:  סיפור של רוברט קאופמן
 בימוי:  באד יורקין
 הופק בידי:  נורמן ליר
 תסריט:  נורמן ליר
 עריכה:  פריס ובסטר
 שחקנים ראשיים:  דבי ריינולדס דיק ואן דייק ג'ייסון רוברדס 
 מוזיקה:  דייב גרוסין
 צילום:  קונרד הול
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 חברת הפקה:  טנדם הפקות 
 חברה מפיצה:  סרטי קולומביה
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  21 ביוני 1967
 משך הקרנה:  108 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  סרט קומדיה 
 הכנסות:  12,000,000 דולר
 דף הסרט ב־IMDb
 
גירושין בנוסח אמריקה (באנגלית: Divorce American Style) הוא סרט קומדיה סאטירית אמריקאי משנת 1967 בימויו של באד יורקין, עם דבי ריינולדס, דיק ואן דייק, ג'ייסון רוברדס, ג'ין סימונס וואן ג'ונסון.
התסריט נכתב בידי נורמן ליר שגם הפיק את הסרט והוא מבוסס על סיפור של רוברט קאופמן. העלילה היא על הבעיות שבהן נתקלים זוגות גרושים ובעיקר על בעיית המזונות הגבוהים שמשולמים לאישה בקביעת בית המשפט.
נורמן ליר ורוברט קאופמן היו מועמדים לפרס אוסקר לתסריט המקורי הטוב ביותר. ליר היה מועמד גם לפרס גילדת הכותבים של אמריקה.