stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יומנו של חנון 2: רודריק שולט (סרט)
עלילת הסרט

פרק זה טעון שכתוב. אנא תרמו לוויקיפדיה .
עלילת הסרט מתרחשת כאשר גיבור "יומנו של חנון", גרג, עולה לכיתה ז'. בתקופה זו נראה כי הוא מתבגר. הוא מכיר מורה קשוח במיוחד, שנטפל אליו. הסיבה לכך, היא שאותו מורה לימד את אחיו הגדול של גרג, רודריק, ולכן הוא משגיח עליו. כמו כן, גרג מתאהב בהולי הילז. גרג ורודריק מבצעים עסקה עם הוריהם, לפיה יתחילו להסתדר זה עם זה, ובתמורה תיתן להם אמם, סוזן, "שטרות אמא", שאותם יוכלו להמיר לשטרות דולרים אמיתיים.
כאשר משפחת הפלי הולכת לכנסייה, רודריק גורם לכך שגרג ישב על שוקולד. בכנסייה, ילדה אחת שמה לב לגרג, ומתחילה לחשוב שהוא עשה במכנסיו. גרג ורודריק מתחילים לריב, ואמם כועסת מאוד. בבית הספר, גרג צוחק עם שיראג גופטה, הילד הנמוך בבית הספר, ומעמיד פנים שהוא עוד בחופשה בחו"ל, מה שמכעיס את שיראג. כאשר ההורים של רודריק, גרג ומני, אחיו הקטן, נוסעים לחופשה, רודריק עורך מסיבה. בהתחלה הוא נועל את גרג במרתף, ובהמשך גם את ראולי ג'פרסון, חברו הטוב של גרג, שניסה לחלץ אותו מהמרתף.
בסופו של דבר רודריק נאלץ לשחרר אותם. הם חוגגים עד הבוקר. גרג ורודריק נכנסים לפאניקה כאשר הוריהם מודיעים על חזרתם. הם מנקים את הבית, ובסוף נתקלים בבעיה: מישהו כתב על דלת האמבטיה "רודריק שולט". הם מחליטים להחליף את הדלת בדלת אחרת מהמרתף, אך ללא מנעול. כאשר סוזן חוקרת אותם, רודריק אומר לגרג לא להוציא מילה, אך גרג נכנע ומספר לאימו מה קרה. כדי לא להסתבך עם רודריק, גרג אומר שהוא הסתדר ממש טוב עם אחיו הגדול, ואם הוא יגלה שגרג גילה לסוזן, הקשר שנוצר ביניהם יתנתק, וכך הוא גורם לסוזן להשאיר את כל העניין בסוד. רודריק חושב שגרג הקשיב לו, ונוצר ביניהם קשר והם מתחילים להתחבר זה לזה.
רודריק מלמד את גרג איך לחיות חיים קלים יותר. הוא וגרג מבלים אחד עם השני כמו אחים אמיתיים, ובפעם הראשונה נהנים זה לזה וחשים קרובים מאוד. רודריק נותן לגרג להעתיק את עבודתו, כדי להגישה לשיעורי בית, אך מסתבר שרודריק נכשל בעבודה זו, והמורה עולה על כך, ורושם לגרג "נכשל שוב". רודריק לוקח את גרג לקניון, ושניהם מסתבכים עם המורה לספורט של גרג. כאשר הם בורחים לביתם, אביהם מראה לשני אורחים מצגת, שבה מוצגות התמונות מהמסיבה של רודריק. אימם מודה שהיא לקחה חלק בסוד, ורודריק מבין שגרג סיפר לה את האמת. כתוצאה מכך, רודריק כועס על גרג ומרגיש נבגד. למרות שגרג מנסה לומר לו שהוא רק הגן עליו, רודריק אינו רוצה להקשיב לו. גרג ורודריק מרותקים, ובנוסף, לרודריק אסור להשתתף עם הלהקה שלו במופע הכישרונות. בסוף השבוע מבלים שניהם בדיור המוגן של סבם, ורודריק מוצא ביומן של גרג את החלק שבו גרג כתב על אהבתו להולי.
גרג בעודו בתחתונים רץ ולוקח את היומן מרודריק אשר במסדרון, רץ לשירותים וקורע את החלק בו מודה על אהבתו להולי, אך מגלה שנתקע בשירותי הנשים. לבסוף הוא בורח משם, ורודריק מספר לו שהוא צילם את החלק בו הוא רץ בתחתונים במסדרון. במופע הכישרונות, גרג שומע שלהקתו של רודריק אומרת לו שהיא עולה לנגן בלעדיו. גרג מבחין באחיו העצוב, ועל מנת לשמח אותו הוא פונה לאמם ומשכנע אותה להרשות לרודריק להופיע יחד עם להקתו. בתמורה לכך, עולה גרג להופיע במופע הקסמים עם ראולי.
חלק מהקסמים של ראולי לא מצליחים, אך הם מצליחים להעביר את המופע בשלום. בתחילת המופע של הלהקה "חיתול תאון", להקתו של רודריק, הקהל לא מתלהב, אך כשסוזן עולה לבמה ורוקדת, כולם מתחילים לרקוד. בסוף ההופעה, רודריק וגרג יוצרים קשר עין, רודריק מהנהן לגרג בתודה והשניים משלימים. רודריק מסיע את גרג לבית הספר, הם קוראים אחד לשני בשמות, ומחייכים אחד לשני, חוזרים להיות החברים הכי טובים וקרובים כמו מקודם. לבסוף, גרג מבין עד כמה הוא בר מזל שיש לו אח גדול.
הדמויות וצוות השחקנים

| שם הדמות | שחקן | תיאור הדמות |
| --- | --- | --- |
| גרג הפלי | זקרי גורדון | גיבור הסרט, כותב היומן. לאורך הסרט מתחילים הוא ואחיו הגדול, רודריק, להתקרב זה לזה ולהבין עד כמה הם אוהבים וזקוקים אחד לשני |
| רודריק הפלי | דבון בוסטיק | אחיו הגדול של גרג. בתחילת הסרט נהג להציק לו ולצחוק עליו, אך במהלכו הם מתקרבים מאוד זה לזה ויוצרים קשר חם ואמיתי |
| סוזן הפלי | רייצ'ל האריס | אמו של גרג, מנסה לאורך כל הסרט שגרג ורודריק יהיו חברים, אך ללא הצלחה |
| פרנק הפלי | סטיב זאן | אביו של גרג, מנסה שגרג יעשה "פעילות גופנית" ותמיד מתבייש בבנים שלו |
| ראולי ג'פרסון | רוברט קפרון | ילדותי, חברו הטוב ביותר של גרג |
| הולי הילס | פייטון ליסט | מושא אהבתו של גרג |
סרט המשך

בשנת 2012 יצא סרט המשך ל"רודריק שולט" (יומנו של חנון 3 : קיץ קטלני) שמבוסס על הספרים "יומנו של חנון - הקש האחרון ועל "יומנו של חנון - קיץ קטלני"
יונתן מס

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1922 ברלין
 פטירה:  2003 (בגיל 81 בערך)
 ענף מדעי:  הנדסת חשמל, הנדסת חלל
 מקום מגורים:  ישראל
 מקום לימודים:  הפקולטה להנדסת חשמל בטכניון
 פרסים והוקרה:  פרס ביטחון ישראל (1960)  אות הוקרה מטעם ועדת החלל הישראלית (2001)
 תרומות עיקריות
 מראשוני חיל המדע (חמ"ד), שהפך לרפא"ל
 
יונתן מס (1922 – 2003) היה מהנדס ברפא"ל, מחלוצי פיתוח הטילים בישראל.
ביוגרפיה

יונתן מס נולד בברלין, בן לחנה וראובן מס. אחיו הצעיר ממנו בשנה, דני מס, נהרג כמפקד מחלקת הל"ה. יונתן מס עלה עם משפחתו לארץ ישראל בשנת 1933, למד בגימנסיה העברית ובשנת 1944 קיבל תואר ראשון בהנדסת חשמל בפקולטה להנדסת חשמל בטכניון. שירת בחי"ש והתנדב לבריגדה היהודית בתקווה להיות טייס. הוא לחם באיטליה והגיע עם הבריגדה להולנד.
בשנים 1948-1947 עבד בתחנת הקשר בשדה התעופה לוד. עם פרוץ מלחמת העצמאות התגייס לחיל האוויר.
היה מראשוני חיל המדע (חמ"ד), שהפך לרפא"ל. מס עסק בפיתוח סירת נפץ עם ביות מכ"מי, אך הדגם היחיד עלה באש בעת ניסוי. כראש תחום פיקוד וניהוג עסק בפיתוח הטיל לוז (הייצור של הטיל הועבר לתעשייה האווירית, והפך לטיל "גבריאל"), קיבל על כך ב-1960 את פרס ביטחון ישראל. ב-1964 פנה מס לארצות הברית כדי שתסייע בהצבתה של תחנה למעקב אחר לוויינים בישראל.
למד בצרפת וקיבל תואר דוקטור בהצטיינות יתרה, על עבודה שעסקה בחקר היונוספירה בעזרת אותות מלוויינים. כשחזר לישראל היה הראשון לדחוף את רעיון הלוויין הישראלי. כמנהל חטיבת מחקר הנחיה ברפא"ל קידם את טילי האוויר-אוויר וכסמנכ"ל וכיועץ למו"פ למנכ"ל רפא"ל הגה רעיונות לטיל נגד טילים שהקדימו את טיל ה"חץ".
ב-1980 כתב מחקר היתכנות שהוכיח כי אפשר לפתח לוויין שישקול 240 ק"ג בלבד ויוכל לספק תצלומים ברזולוציה גבוהה. תוכנית הלוויין של רפא"ל כונתה אביר. ד"ר זאב בונן, מנכ"ל רפא"ל לשעבר, בספרו "רפא"ל: ממעבדה למערכה" הכתיר את יונתן כ"אבי לוויין הצילום הישראלי".
ב-2001 קיבל מס אות הוקרה מטעם ועדת החלל הישראלית על עבודתו החלוצית.
לקריאה נוספת

יונתן מס, "לוויינים לניווט ולתקשורת", מדע, ספטמבר 1967.
הערות שוליים

↑  הטכניון יעניק תוארי "דוקטור לשם כבוד", 9 ביוני 2011
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987012356871505171
יוסיף אימנוב

יוסיף אימנוב (באזרית: Yusif İmanov; נולד ב-27 בספטמבר 2002 באגדאם שבאזרבייג'ן) הוא כדורגלן אזרי המשחק בעמדת השוער בקבוצת סבאך מליגת העל האזרית ובנבחרת אזרבייג'ן.
קריירת מועדונים

אימנוב גדל במחלקת הנוער של סבאך. ב-19 במרץ 2022 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון, בניצחון 0–1 על סאבאיל במסגרת המחזור ה-20 בליגת העל האזרית לעונת 2021/2022.
קריירה בינלאומית

ב-24 במרץ 2023 ערך אימנוב את הופעת הבכורה שלו בנבחרת אזרבייג'ן, בהפסד 1–4 לנבחרת אוסטריה במסגרת מוקדמות יורו 2024.
יוסיף איסר

| --- | --- |

 לידה:  21 במאי 1881 Boteni, רומניה 
 פטירה:  25 באפריל 1958 (בגיל 76) בוקרשט, הרפובליקה העממית הרומנית 
 לאום:  יהודים 
 תחום יצירה:  ציור 
 זרם באמנות:  אקספרסיוניזם 
 
יוסיף איסר
יוסיף איסר (Iosif Iser בשמו בלידה "יוסיף איזידור רובינזון" Iosif Isidor Rubinsohn  ‏; 21 במאי 1881 – 25 באפריל 1958), צייר, קריקטוריסט וגרפיקאי יהודי-רומני, חבר באקדמיה הרומנית.
קורות חיים

איסר נולד בבוקרשט ולמד במינכן שבגרמניה (אצל אנטון אז'בה ויוהאן הרטריך) ובפריז שבצרפת. בתחילה הוא הושפע מהזרם האקספרסיוניסטי וצייר בקווים עבים, בזוויות חדות ובצבעים בהם התבלטו צבעי האדמה. לאחר סיום לימודיו עבד איסר עבור העיתונות הסוציאליסטית בכתבי העת "פקלה" (Facla, הלפיד) ואדברול (Adevărul, האמת) שם פרסם כמות גדולה של קריקטורות שעסקו במאבק בין המעמדות תוך הפניית חצים חדים כלפי הבורגנות ובית המלוכה.
בשנת 1907 יצא לפריז להמשיך את לימודיו באקדמיה רנסון. שם הצטרף לציירי האוונגרד והכיר את קונסטנטין ברנקושי ואנדרה דרן. בשנת 1909
חזר לבוקרשט, שם הכין את התערוכה הראשונה שלו בארמון ה"אתנאום הרומני".
בשנים 1921-1934 התגורר בפריז.
בתקופה מאוחרת יותר הציור של איסר הנציח מצבים מהחיים כשנושאיו לקוחים מחבל דוברוג'ה והטטרים שחיו שם. לאחר נסיעה לספרד ולארצות המזרח, סיגל לעצמו נטייה אקזוטית. הקומפוזיציה שלו מצאה את שיווי המשקל והפכה למומנומנטלית. הוא המשיך לטפח את נושא הטטרים ביצירותיו הידועות "טאטארית בכחול" ו"משפחת טאטארים". בהמשך הכין סדרת ציורים על ליצנים.
לאחר מלחמת העולם השנייה חזר לנושאים סוציאליסטיים, בעיקר דיוקנאות של פועלים. בשנת 1955 נבחר לאקדמיה הרומנית ובשנת 1958 נפטר בבוקרשט.
מיצירותיו

מהציורים הסאטיריים:
1911 "יישום החוקה"
1912 "10 במאי, ארגמן ודם"
1912 "חולירע"
1912 "שביתה"
1913 "קרול הראשון - 1907"
תקופת הבגרות האומנותית:
1913 "טאטארית ממג'ידיה"
1918 "נוף של דוברוג'ה"
1936 "משפחת טאטארים"
1936 "טאטארית"
1945 "פילגש בהרמון בצבעי אפור וכחול"
"ליצן ורקדנית"
"עירום"
"טולדו"
"אוטופורטרט" (דיוקן עצמי)
בתקופה הסוציאליסטית:
"דיוקן הפועל לזרסקו"
"מאיקה בוקוראה טווה"
"איכרות טווות"
יהושע השל אשכנזי

| --- | --- |
 לידה:  1806 
 פטירה:  1867 (בגיל 61 בערך) 
 תקופת הפעילות:  ?–1867 
 
הרב יהושע השל אשכנזי (ה'תקס"ו, 1806 - ב' באדר א' ה'תרכ"ז, 8 במרץ 1867) היה רבה של לובלין.
תולדות חייו

נולד בשנת ה'תקס"ו לרבי משולם זלמן אשכנזי שכיהן אז כרבה של קוזמיר (לימים, רבה של לובלין). ולגננדל בת ר' יוסף מנדלסברג. סב סבו היה רבי צבי אשכנזי, "החכם צבי".
נשא את בתו של רבי בנימין ברוידא, אב"ד הורדנה והגליל. לאחר נישואיו התגורר בהורדנה והיה מראשי העדה בה בין השנים ה'תקע"ח-ה'תרי"ג.
בחול המועד סוכות ה'תרי"ג התמנה לתפקיד רבה של לובלין והמחוז, במקום קרוב משפחתו הרב דב בריש אשכנזי. במשרה זו כיהן ארבע עשרה שנה, עד לפטירתו. את מקומו מילא הרב שניאור זלמן פרדקין.
בשנת ה'תרכ"ה פרסם כרוזים ויצא במאבק נגד מנהגם של חסידי לובלין בהנהגת רבי יהודה לייב איגר, להתפלל אחר זמן התפילה. המתקפה נפסקה לאחר שרבי יצחק מאיר אלתר ביקש זאת ממנו.
נפטר בליל ב' באדר א' ה'תרכ"ז (8 במרץ 1867), ונקבר בלובלין. על מצבתו נכתב:
הוסרה המצנפת והורמה העטרה, נכבה נר ישראל המנורה הטהורה, במות אדמו"ר הרב הגאון הגדול בקי בחדרי תורה, מכל המעלות שמנו חז"ל בראוי להיות השכינה עליו שורה, אחת בו לא נעדרה, חכם עשיר ועשירי לעזרא, צדיק וחסיד ענותן במידה יתירה, לעמו ולעדתו בכל צוקה וצרה, היה מגן ומחסה צינה וסוחרה
כקש"ת מו"ה יושע העשיל זצ"ל בן הגאון הצדיק המפורסם מו' משולם זלמן אשכנזי זצ"ל וחתנא דבי נשיאה הגאון מוה' בנימין ברוידא זצ"ל אבד"ק הוראדנא והגליל
בשנת תרי"ג נקרא ללובלין למלא מקום אבותיו ותופע עליו נהרה, וביום ב' אדר ראשון שנת תרכ"ז נעלה ממנה ופנה זוה הודה והדרה, תהי נפשו בצרור החיים צרורה, מליץ טוב בעד שה פזורה, כמו בהיות נפשו בגוו עצורה
הותיר כמות רבה של כתבי יד, אך כולם עלו באש בשריפה שפרצה בלובלין, ולא ראו אור.
בנו היחיד בנימין אשכנזי היה מפרנסי קהילת הורדנה.
הערות שוליים

↑  ראו ישראל דוד מילר, "תולדות מנחם" עמ' מו-מט
↑  וילה אורבך ואברהם ויין, פנקס הקהילות, פולין, כרך שביעי, יד ושם, 1999, עמ' 21; לקריאה באנגלית: Lublin, באתר JewishGen
↑  "אהל תורה" ה'תרפ"ח. ראו גם: לנדא, ויעש אברהם, עמ' שפה; שם ושארית לנפש חיה, ירושלים תשכ"א, עמ' ג.
↑  יצחק אלפסי, גור, עמ' 82. וראו: אברהם יששכר בנימין אליהו אלתר, מאיר עיני הגולה חלק ב, אות תר"ד
טריטוריית אגן הסאר

טריטוריית אגן הסאר (בגרמנית: Saarbeckengebiet; בצרפתית: Territoire du bassin de la Sarre)
הייתה אזור כבוש אשר נשלט על ידי הממלכה המאוחדת וצרפת מ-1920 עד 1935 תחת מנדט חבר הלאומים. לטריטוריה היה דגל משלה (אומץ ב-28 ביולי 1920): טריקולור אופקי כחול, לבן ושחור. הכחול-לבן הוצב עבור בוואריה, והלבן-שחור עבור פרוסיה, שמשטחיהן הוקמה טריטוריית הסאר. בתחילה, הכיבוש היה בחסות חוזה ורסאי. אוכלוסייתה בשנת 1933 מנתה 812,000 נפש, ובירתה הייתה זארבריקן. הטריטוריה תואמת באופן הדוק עם מדינת חבל הסאר הגרמנית המודרנית, אך הייתה מעט קטנה יותר בשטחה. לאחר משאל עם ב-1935, הטריטוריה הוחזרה לגרמניה.
הוועדה הממשלתית

על פי חוזה ורסאי, אגן הסאר המתועש מאוד, כולל מחוז הפחם סאר (Saarrevier), היה אמור להיות כבוש ונשלט על ידי בריטניה וצרפת תחת מנדט חבר הלאומים לתקופה של חמש עשרה שנים.גם שדות הפחם שלה היו אמורים להימסר לצרפת. במהלך תקופה זו, טריטוריית הסאר נשלטה על ידי "הוועדה השלטת" בת חמישה אנשים (בגרמנית: Regierungskommission; בכתיב מקוצר Reko) שהייתה מורכבת מנציגי כוחות הכיבוש. על פי תנאי המנדט, הנציבות הייתה צריכה לכלול לפחות צרפתי אחד ותושב גרמני אחד של הסאר. לאחר חמש עשרה השנים, ייערך משאל עם כדי לקבוע את מעמדו העתידי של אגן הסאר.
הטריטוריה כללה את חלקי מחוז טריר הפרוסי והמחוז הבווארי של הפפאלץ, שאוכלוסייתם כללה חלק ניכר מהכורים שעבדו במכרות הפחם סאר. הטריטוריה הנפיקה בולי דואר ומטבע משלה (פרנק סאר).
הוועדה הממשלתית > יו"ר הוועדה הממשלתית

טריטוריית הסאר נשלטה על ידי יושבי ראש הוועדה הממשלתית הבאים:
| מס' | דיוקן | שם (ת>  לידה–ת. פטירה).שם (ת. לידה–ת. פטירה) | תקופת כהונה> נכנס לתפקידו | תקופת כהונה> סיים את תפקידו | תקופת כהונה> זמן בתפקיד | מדינה |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 |  | ויקטור ראול (1858–1930) | 26 בפברואר 1920 | 31 במרץ 1926 | 6 שנים ו-33 ימים | צרפת |
| 2 |  |  ג'ורג' וושינגטון שטפנס (1866–1942) | 1 באפריל 1926 | 9 ביוני 1927 | 1 שנה ו-69 ימים | קנדה |
| 3 |  | סר ארנסט וילטון (1870–1952) | 9 ביוני 1927 | 31 במרץ 1932 | 4 שנים ו-296 ימים | הממלכה המאוחדת |
| 4 |  | סר ג'פרי ג'ורג' נוקס (1884–1958) | 1 באפריל 1932 | 28 בפברואר 1935 | 2 שנים ו-332 ימים | הממלכה המאוחדת |
מועצה אזורית של טריטוריית הסאר

לטריטוריית הסאר לא היה שלטון בית; במקום זאת, הוועדה הממשלתית (הידועה בגרמנית בשם Regierungskommission או בקיצור "Reko") החליטה על כל החקיקה בלבד. על פי סעיף 23 של חוזה ורסאי היה על הוועדה הממשלתית להקים אספה של נציגים נבחרים של תושבי טריטוריית הסאר באופן שהוועדה הממשלתית תקבע לעצמה. ב-24 במרץ 1922, לאחר ארבע שנים ללא כל ייצוג רשמי של העם, ה-Reko גזר על הקמת אספה של טריטוריית הסאר בשם המועצה האזורית (Landesrat). ביוני 1922 קיימה הוועדה המנהלת את הבחירות הראשונות למועצה האזורית, והחל מהבחירות השניות למועצה האזורית הוארכה תקופת החקיקה משלוש לארבע שנים, עם בחירות ב-1928, וב-1932.
המועצה האזורית מנתה 30 חברים, הוועדה הממשלתית קבעה בכוונה אדם אחד כיושב ראש, נשיא המועצה האזורית (Landesratspräsident). בתקופת החקיקה הראשונה ה-Reko אפילו לא בחר את הנשיא מבין חבריו. האספה לא הייתה פרלמנט, אלא רק גוף מייעץ; אפשר היה לשמוע את הנציגים, אבל לא היה להם שום דבר על סדר היום לדיון, שלא לדבר על חקיקה. סדר היום של העניינים שיידונו נקבע באופן בלעדי על ידי הוועדה הממשלתית. לחברי המועצה האזורית לא הייתה זכות אינטרפלציה, לא הזכות להעלות נושא לסדר היום באופן אקטיבי, ולא הזכות להגיש הצעת חוק. חבריה לא נהנו מחסינות. כשהוועדה הממשלתית לא קבעה נושא על סדר היום של המועצה האזורית, הם יכלו לשלוח משלחות לחבר הלאומים רק בתחנונים, וכך עשו.
במצב זה, כל הנציגים שנבחרו למועצה האזורית, ללא קשר למפלגה, התנגדו לשיטת השלטון האוטוקרטי בטריטוריית הסאר. כל המפלגות דרשו את החזרת טריטוריית הסאר לגרמניה שם יוכל העם לבחור את הפרלמנט, והאחרון שוב, את הממשלה בהגדרה עצמית. רק לאחר ההשתלטות הנאצית על גרמניה, שהוציאה מחוץ לחוק את כל המפלגות האחרות מלבד ה-NSDAP שלהן, עזבו מחוז הסאר של ה-SPD וסניף הסאר של ה-KPD את הבלוק היריב ותמכו בסטטוס קוו. למשאל העם על הסטטוס של 1935, הסוציאל-דמוקרטים והקומוניסטים הציעו, ללא הצלחה, שהבוחרים יחליטו בעד המשך הסטטוס קוו.
מועצה אזורית של טריטוריית הסאר > נשיאי המועצה האזורית שמונו על ידי הממשלה

| שם | פרק זמן | מפלגה |
| --- | --- | --- |
| ברתולומיאוס קוסמן | 19 ביולי 1922 – 23 במרץ 1924 | מפלגת המרכז |
| פטר שוייר | 24 במרץ 1924 – 28 בפברואר 1935 | מפלגת המרכז |
משאל העם

בשנת 1933, מספר ניכר של מתנגדים פוליטיים של הנציונל-סוציאליזם עברו לטריטוריית הסאר, מכיוון שזה היה החלק היחיד בגרמניה שנותר תחת כיבוש זר לאחר מלחמת העולם הראשונה. כתוצאה מכך, קבוצות אנטי-נאציות הפעילו שתדלנות כדי שחבל הסאר יישאר תחת כיבוש בריטי וצרפתי במסגרת מנדט חבר הלאומים. עם זאת, מכיוון שרוב אוכלוסיית האזור הייתה גרמנית, המנדט לא היה פופולרי. ב-13 בינואר 1935 נערך משאל עם בשטח.
מאחר שאדולף היטלר חרד ליתרונות התעמולה של החזרת הסאר לגרמניה, יוזף גבלס תכנן קמפיין מרוכז כדי לסחוף את הבוחרים. תמיכת השלטונות הקתוליים המקומיים בהחזרת האזור לגרמניה עזרה אף היא, וכך גם החששות לגבי הבולשביזם, שנגדו היטלר נתפס כמעוז. עם השתתפות מצביעים של 98%, תוצאת משאל העם הייתה שהרוב המכריע, 90.8%, הצביעו להצטרף מחדש לרייך הגרמני, כאשר רק 8.8% רצו לשמור על הסטטוס קוו, בעיקר בגלל שלא רצו להיות נשלטים על ידי הנאצים. אפשרות שלישית להצטרף לצרפת קיבלה 0.4% מהקולות.
לאחר ההצבעה, הודיע היטלר כי לגרמניה "אין דרישות טריטוריאליות נוספות מצרפת".
משרד ננסן הבין-לאומי לפליטים היה אחראי ליישובם המוצלח של פליטי הסאר בפרגוואי לאחר 1935.
השלטון הגרמני

ב-17 בינואר 1935, האיחוד המחודש של השטח עם גרמניה אושר על ידי חבר הלאומים. ב-1 במרץ שילבה גרמניה מחדש את האזור ברייך הגרמני, ומינתה את יוזף בירקל ל-Reichskommissar für die Rückgliederung des Saarlandes, "נציב הרייך לגיבוש מחדש של חבל הסאר".
מתנגדים רבים לנאציזם שמצאו מקלט בשטח ופוליטיקאים ובעלי תפקידים לשעבר בחבל הסאר ששיתפו פעולה עם שלטונות הכיבוש, נכלאו.
כאשר שילוב החבל מחדש הושלם, שונה תואר המושל שוב ל-Reichskommissar für das Saarland, "נציב הרייך לחבל הסאר", ב-17 ביוני 1936. עם הרחבת הגאו החדש לנהר הריין, כולל המחוז הבווארי של פפאלץ, שמו של האזור שונה שוב ב-8 באפריל 1940 ל-Saarpfalz, "סאר-פפאלץ".
לאחר הקרב על צרפת, השטח שסופח מחדש של ה-CdZ-Gebiet Lothringen שולב ברייכסגאו. שמו של האזור הוחלט סופית ב-11 במרץ 1941 כ-Westmark, כלומר "הגבול המערבי", כאשר המושל שלו קיבל את התואר Reichsstatthalter in der Westmark, "מושל הרייך בגבול המערבי". ב-28 בספטמבר 1944 מת נציב הרייך יוזף בירקל, ובמקומו מונה וילי שטוהר עד ל-21 במרץ 1945, אז נכבש האזור על ידי חיילי צבא ארצות הברית, אשר העבירו את הכיבוש לידי הכוחות הצרפתיים ביולי אותה שנה.
הפרוטקטורט הצרפתי

לאחר מלחמת העולם השנייה, הוקמה מדינת חסות צרפתית בגבולות הדומים לאלו של הטריטוריה. ב-23 באוקטובר 1955 נערך משאל עם שסיים את השלטון וההשפעה הצרפתית. ב-1 בינואר 1957 הצטרף חבל הסאר לגרמניה המערבית.
הערות שוליים

↑  Cf. Paragraph 23, Chapter II, Annex to Article 45–50, Treaty of Versailles
↑  Cf. Paragraph 26, Chapter II, Annex to Article 45–50, Treaty of Versailles
1 2 3 4 5 6  Michael Sander, "‏Die Anfänge der Sozialdemokratie an der Saar", on‏: ‏Solidarisch und stark. SPD-Landtagsfraktion, retrieved 20 February 2014.
↑  איאן קרשו, Hitler: 1889-1936: Hubris (1998) pp.546-547
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb11957673f (data) 
גרמניה הנאצית ב-1941. הרייכסגאו המתוכנן של ווסטמרק, שיכלול את אזור הסאר, מוצג כאן בצהוב.
יומנו של פטר גינז

יומנו של פטר גינז (1928-1944) הוא ספר המבוסס על יומנים שכתב נער יהודי, פטר גינז, ובהם תיעד את עירו הכבושה בידי הנאצים.
גילוי היומן

הספר יצא לאור בעקבות צירוף מקרים טראגי אשר הביא לגילויו של היומן, כשישים שנה לאחר שנכתב בין השנים 1941-1942. שבועות ספורים לאחר התפוצצות "קולומביה" פנה תושב פראג, שנחשף לסיפורו של פטר לאחר האסון, אל מוזיאון יד ושם וסיפר על שש מחברות גדושות בכתביו של פטר ובציוריו שנמצאו בבית ישן שקנה בפרברי פראג. בין הפריטים שהתגלו - היו שני יומנים קטנים וסיפורים שכתב פטר.
הספר, יצא לאור בעריכת אחותו חוה פרסבורגר אשר נולדה כאווה גינז ובתוספת הקדמה מאת הסופר ג'ונתן ספרן פויר, תורגם ל־11 שפות והיה מועמד לפרס ספר הנוער הטוב ביותר בגרמניה לשנת 2007.
עלילת הספר

הספר, יומנו של צעיר יהודי צ'כי שנספה בשואה, מתאר את השנתיים האחרונות בגטו בפראג לפני שגורש לטרזיינשטט ואחר כך לאושוויץ. בחלק המרכזי של הספר, הכולל את היומן, מתוארים הימים בשפה לקונית, חסכנית, מאופקת מאוד. הנער בן ה-14 מבקש לתעד ביומן את המציאות כמו שהיא, להכניס בה סדר. בעיניו הנלהבות של הילד על האבסורד והמציאות הטרגית, היומן חושף גם את צדדיו הפזיזים ואת תצפיותיו על ההתנגדות נגד הכובשים הגרמנים ומעשי הגמול הפראי שלהם.
היומן מסתיים בגירושו של פטר עצמו לטרנזינשטט, שם הפך לכוח המניע מאחורי העיתון הסודי "ודם" ("אנו מובילים"), ושם המשיך לצייר, לכתוב ולקרוא, ולחנך את עצמו בזיעת אפיים על עתיד שלא יראה לעולם. יומנו שהתגלה כ-60 שנים לאחר שנכתב, הוא בבחינת עדות הרואה את הנולד של צופה שהתבונן במציאות לפרטיה.
ביקורת על הספר

רבים אמרו על הספר שהוא מרגש ומעורר השראה. יש החושבים שנקודת מבטו של פטר רק מחזקת את הבנת המציאות הלא פשוטה שנער היה צריך לחוות בזמן מלחמת העולם השנייה. עיתונים נכבדים ברחבי העולם סיקרו את הספר והציגו אותו כיצירת עדות כואבת של נער צעיר מוכשר ואמיץ. היו אף שאמרו שהספר אינו פחות חשוב מיומנה של אנה פרנק, ובזכות מילותיו חסרות התקדים הוא ברא שפה וחיים חדשים.
הערות שוליים

↑  חוה פרסבורגר, יומנו של פטר גינז 1941 - 1942, באתר טקסט
↑  תקציר, באתר צומת ספרים
↑  על חוה פרסבורגר, באתר יד ושם
↑  שירי לב-ארי, "יומנו של פטר גינז" בעברית, באתר הארץ, 28 באפריל 2008
↑  יעל ישראל, יומנו של פטר גינז, באתר יעל ישראל עושה רוח
↑  The Diary of Petr Ginz, 1941–1942
↑  יומנו של פטר גינז, באתר סטמצקי(הקישור אינו פעיל)
↑  צומת ספרים
↑  "יומנו של פטר גינז" בעברית, באתר הארץ, 28 באפריל 2008
יוסיף גולדברג

| --- | --- |

יוסיף גולדברג  תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  18 בפברואר 1885 סרייבו, האימפריה האוסטרו-הונגרית האימפריה האוסטרו-הונגרית
 פטירה:  15 באוקטובר 1960  (בגיל 75) זאגרב, יוגוסלביה יוגוסלביה
 מקום קבורה:  בית העלמין מירוגוי בזאגרב
 מקום מגורים:  זאגרב
 השכלה:  לימודי פיזיקה ומתמטיקה באוניברסיטת וינה
 מקצוע:  גאופיזיקה, קלימטולוגיה, אוקיינוגרפיה פיזיקלית
 תואר:  פרופסור
פרופסור יוסיף גולדברג (בסרבו-קרואטית: Josip Goldberg;‏ 18 בפברואר 1885, סרייבו, האימפריה האוסטרו-הונגרית – 15 באוקטובר 1960, זאגרב, הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה) היה פיזיקאי יוגוסלבי ממוצא יהודי, דקאן הפקולטה למדעים של אוניברסיטת זאגרב וחבר האקדמיה למדעים לאמניות של יוגוסלביה.
קורות חייו

יוסיף גולדברג נולד בסרייבו ורכז השכלה תיכונית בעירו. בהמשך, רכש תואר אקדמי במתמטיקה ובפיזיקה באוניברסיטת וינה. הוא התמחה בתרמודינמיקה בווינה וב-1914 סיים את הדוקטורט. לאחר סיום לימודיו שב למולדתו והועסק כמורה בבתי ספר תיכוניים במוסטאר ובסרייבו.
ב-1927 הצטרף לסגל ההוראה של אוניברסיטת זאגרב. ב-1946, לאחר מלחמת העולם השנייה הקים גולדברג את המחלקה לגאופיזיקה בפקולטה למדעים של אוניברסיטת זאגרב, עמד בראשה ווזכה לתואר פרופסור. במקביל, כתב גולדברג מספר ספרי ספרי לימוד לבתי ספר תיכוניים בתחום הפיזיקה והאסטרונומיה. הוא היה חבר האקדמיה למדעים ולאמנויות של יוגוסלביה וב-1949 ומונה למנהל תחום הפיזיקה באקדמיה למדעים. בהמשך, התמחה גולדברג בקלימטולוגיה ופרסם מספר רב של מחקרים במסגרת המכון הגאופיזי של זאגרב אותו ניהל בין 1951 ל-1955. במקביל כיהן כדקאן הפקולטה למדעים באוניברסיטת זאגרב. גולדברג נחשב פורץ דרך בהנחת היסודות למחקר המודרני באוקיינוגרפיה פיזיקלית ביוגוסלביה וקרואטיה, בכך ששילב מודלים מתמטיים במחקרים בתחום. הוא כתב עשרות מאמרים בתחומי מחקריו והם זכו לפרסום גם מחוץ ליוגוסלביה. ב-1955 פרש לגמלאות. יוסיף גולדברג הלך לעולמו בזאגרב ב-1960 ונקבר בבית העלמין מירוגוי שבעיר.
הערות שוליים

↑  יוסיף גולדברג, באתר geofizika-journal.gfz.hr, אוחזר ב-12 בספטמבר 2014 ב(בקרואטית) וב(באנגלית).
↑  The development of the physical oceanography in Croatia and Josip Goldberg, באתר hrcak.srce.hr, אוחזר ב-12 בספטמבר 2014 (באנגלית).
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 1039181   WorldCat (עם VIAF): 1039181
חואן חלמן

| --- | --- |

 לידה:  3 במאי 1930 בואנוס איירס, ארגנטינה 
 פטירה:  14 בינואר 2014 (בגיל 83) מקסיקו סיטי, המדינות המקסיקניות המאוחדות 
 מדינה:  בוליביה 
 שם עט:  John Wendell, José Galván, Julio Greco, Sidney West, Ando Yamanokuchi, Dom Pero 
 מקום לימודים:  התיכון הלאומי של בואנוס איירס 
 שפות היצירה:  ספרדית 
 סוגה:  שירה 
 צאצאים:  Marcelo Ariel Gelman Schuberoff 
 פרסים והוקרה:  פרס חוזה לזמה לימה (2003)  פרס FIL (2000)  פרס מיגל דה סרוואנטס (2007)  פרס סופיה (2005)  הפרס האיברי-אמריקאי לשירה על שם פבלו נרודה  מלגת גוגנהיים  בפסקה זו 2 רשומות נוספות שטרם תורגמו 
 www.juangelman.net
 
חואן חלמן (בספרדית: Juan Gelman;‏ 3 במאי 1930 – 14 בינואר 2014) היה משורר ארגנטינאי ממוצא יהודי. פרסם יותר מעשרים ספרי שירה בין השנים 1956 ועד מותו בראשית 2014. התאזרח במקסיקו, מדינה אליה הגיע כגולה פוליטי של החונטה הצבאית בארגנטינה.
בשנת 2007 זכה חלמן בפרס מיגל דה סרוואנטס, הפרס החשוב ביותר בספרות הספרדית. עבודותיו חוגגות את החיים, אך גם משלבות פרשנויות חברתיות ופוליטיות המשקפות את חוויותיו הכואבות מהפוליטיקה של ארגנטינה. אחדים משיריו תורגמו לעברית בידי רמי סערי וראו אור בספר "השירים" שהתפרסם לרגל פסטיבל המשוררים הבין-לאומי הרביעי שנערך בירושלים.