stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אברהם קאולי
תולדות חייו

קאולי התחיל לחבר שירה בגיל עשר, בחברו אפוס רומנטי, לאחר שקרא את "מלכת הפיות" של ספנסר. הכרך המוקדם ביותר של קאולי, "פרחי שיר" (1633), יצא לאור כשהיה בן חמש-עשרה בלבד, ומכיל חיקויים של אסכולת ספנסר ואליזבתנים אחרים. בשנים 1632–1636 חיבר את המחזה הפסטורלי "חידת האהבה". ב־1641 חיבר באוניברסיטת קיימברידג', בסגנון "בניו" של בן ג'ונסון, את הקומדיה "האפוטרופוס", שהוצגה בהצלחה מלפני הנסיך צ'ארלס כשביקר באוניברסיטה. בחודשיו האחרונים בקיימברידג' החל לחבר את האפוס "תלאות דוד", ממנו השלים רק ארבעה ספרים. במהלך מלחמת האזרחים האנגלית הראשונה, קאולי תמך במלוכה וגלה עם המלכה ואמה לפריז, גלות שנמשכה שתים-עשרה שנה. אזי שירת כמזכיר נאמן של המלך בשליחויות מסוכנות ברחבי אירופה. קאולי חיבר אפוס על מלחמת האזרחים, שנאבד ונתגלה מחדש ב-1973.
בשנת 1647 יצא לאור קובץ שירי האהבה המצליח "האהובה"; ובשנת 1656 "שירים". בכללם "אודות פינדאריות", חלקם תרגומים של פינדארוס, ורובם שירים מקוריים בצורת שירו. בחיקוי מקורי של צורת האודות של פינדארוס, קאולי התרחק מהצורה המקורית. בכל זאת, לאודות הפנדאריות של קאולי הייתה השפעה גדולה על השירה האנגלית, ובמיוחד על האודות של ג'ון דריידן, תומאס גריי, ויליאם וורדסוורת' ופרסי ביש שלי.
המסות של קאולי, אותן חיבר בשנותיו האחרונות לאחר שפרש לצ'רטסי (אנ'), מביעות מחשבות טבעיות טהורות בסגנון פשוט וחינני, המצרף פרוזה בהירה עם תרגומי שירה לטינית קלאסית, ונחשבות כשייכות למיטב הפרוזה האנגלית. כתב אלכסנדר גרוסארט (אנ'): "לשוחח עם הפרוזה של קאולי זה כמו להתהלך בחורש ירוק לאורך גדת נחל מוצלת. יש טבעיות, רעננות תמימה, ישירות, וברכה המצמיחה כמו שממריצה, המנעימה כמו שמעוררת השראה".
קאולי נקבר ב-"פינת המשוררים" לצד צ'וסר וספנסר.
תלאות דוד

האפוס "תלאות דוד" חובר בהשראת התנ"ך, ובמתכונת האפוסים של הומרוס, ורגיליוס, וטאסו. להבדיל מהאפוס "מלכת הפיות" של ספנסר, "תלאות דוד" מיוסד על דברים אמיתיים ולא על שגיונות, עוסק במחשבות וברגשות ולא בציורים, וכתוב בסגנון נכבד ונעים. "תלאות דוד" פרץ את הדרך לאפוס "גן העדן האבוד" של מילטון, שבעקבותיו חוברו בשווייץ ובגרמניה האפוסים של גסנר ושל קלופשטוק, שבעקבותיהם חוברו בישראל האפוסים התנכיים של נפתלי הרץ וייזל, שלום הכהן, משה מנדלסון מהמבורג, יל"ג, בנימין קאוול, צבי הירש וסטרלינג, ואחרים.
כתב תומאס ריימר: "קאולי הבין את הטהרה, הנהירות וההוד של סגנון, ואת המעלה של משקל. הוא היה מסוגל להבחין במה שיפה ונעים בטבע, ולהביע את מחשבותיו בלי שום קושי או מגבלה... בקיצור, הוא הבין את הומרוס ואת ורגיליוס, ובזהירות השתמש בהם כראוי... ב-'תלאות דוד' (חלקי ולא מושלם כהיותו) נוצץ משהו מנופך נעלה יותר, חופשי יותר, חדש יותר, אצילי יותר, ממה שמופיע ב-'ירושלים המשוחררת' של טאסו".
המשוררים המטאפיזיים

המשוררים המטאפיזיים, מונח שטבע סמואל ג'ונסון, הייתה קבוצה של משוררים אנגלים, מג'ון דאן ועד אברהם קאולי, שמאפייניה העמסת מחשבות מחודדות על שירה או כתיבה למדנית בצורה של שיר; תוך צירוף רעיונות הרחוקים זה מזה, ודימויים לא טבעיים, בהתבסס על למדנות וניתוח אנליטי דק. זו שירה שלעיתים רחוקות נשגבת ולרוב נעדרת רגש אמיתי; המביעה רעיונות שהם בדרך-כלל חדשים ומפתיעים, אך רק לעיתים רחוקות טבעיים וכלליים. קאולי הביא את צורת השיר המטאפיזית לשיא שכלולה, מוסיף לה יותר רגש ומוזיקה ביחס לקודמיו.
כתב צ'ארלס לם: "דאן וקאולי, שהייתה להם יותר שנינות, ויכולת המחשה, מאשר לאנשים אחרים, כביכול לא היו מסוגלים לטבע או לרגש... בעוד שבמטאפורות הכבדות ביותר שלהם - במבוכים המבלבלים של השאלות ואמצעים ספרותיים - חום נשמה ורגש נדיבות נוצץ ב'מכלול', אשר 'ארבעים אלף', מאלו הנקראים משוררים טבעיים, לא יוכלו להמציא".
כתב קולרידג': "במשוררים הבכירים, מדאן ועד קאולי, אנו מוצאים את המחשבות הכי פנטסטיות ויוצאות-דופן, אך בלשון הכי טהורה ואמיתית; במשוררים המודרניים - את המחשבות הכי מובנות מאליהן, אך בלשון הכי פנטסטית וסתמית".
הערכת שירתו

אברהם קאולי היה פופולרי מאוד עד לתחילת שנות ה-20 של המאה ה-18. בחייו קובץ השירים "האהובה" היה ספר השירה הנקרא ביותר באנגליה. משנת 1688 ועד שנת 1721 יצאו לאור ארבע-עשרה מהדורות של כתביו. בדורו רבים היו משוכנעים שקאולי הבטיח את מקומו כאחד מגדולי המשוררים האנגלים. אלא שבמהלך המאה ה-18 טעם האנשים השתנה. ברוב שיריו קאולי לא הסתמך על טעמו הטבעי המעולה, אלא נגרר אחר הטעם הבינוני המלאכותי של בני זמנו; מה שהלך וצרם לדורות הקאלסיציסטים של דריידן ופופ, כל שכן למבקרים הרומנטיים כעבור מאה שנה.
כתב אדמונד גוס על היחס לקאולי: "הדור של דריידן העריץ בהתלהבות את גאונותו, אך לא בלי ביקורת. הדור של פופ שיבחו בקרירות, מבלי לקוראו, ותוך חמשים שנה לאחר מותו, האדם שאין כמותו מהרטסטורציה, נהיה שולי ונשכח".
כתב ריצ'רד הרד על קאולי: "הכישרונות המייחדים אותו ככותב מנומס אינם אלא מקצת שבחו. יש בו משהו נעים מעל ולמרות כושר הביטוי. זה נועם מוסרי, ורגישות עדינה של השכל, שכולם קולטים ואוהבים בשירה של מר קאולי".
כתב תומאס ספראט על קאולי: "מעט חברים וספרים, לב שמח, ומצפון נקי, היו מלוויו הקבועים. אמנם הוא לקח עמו את שירתו, אולם הפרישה כמו גם את עצמו: הוא הקדישה לשרת את יוצרו; לתאר את התמונות הגדולות, של דת ושל מידות הטובות, שגדשו את שכלו. והוא השתמש במוזיקה שלו, כפי שדוד ניגן לפני שאול, לשיר ולשבח את א-להים והטבע, ולהסיר רוח רעה מלבבות האנשים... בחייו הוא צירף את התמימות והכנות של המלומד לאנושיות והנימוס הטוב של איש החצר. בשיריו הוא איחד את האיתנות והאמנות של הראשון עם העדינות והחינניות של השני... הוא הצטיין הן בפרוזה והן בשירה, ולשתיהן יחדו שלמות, מצוינת לשבח יותר מכל אצל כמה קדמונים, מובנת מאליה, אך כל כך קשה לחיקוי".
לקריאה נוספת

ראובן אבינועם, מבחר שירת אנגליה, ע' 165–169, מסדה: תל אביב תשט"ז.
ראו גם

ג'ון מילטון
ג'ון דאן
הערות שוליים

↑  אברהם קאולי, כל היצירות של אברהם קאולי, בעריכת אלכסנדר גרוסארט, חלק ראשון, אדינבורו, 1881
↑  ר. ראפין, מחשבות על הפואטיקה של אריסטו, לונדון: הרינגמן, 1674
↑  סמואל ג'ונסון, חיי המשוררים האנגלים, חלק ראשון: קאולי, אוקספורד: קלרנדון, 1905
↑  צ'ארלס לם, בית הספר של גברת לסטר ומאמרים אחרים, ניו-יורק: ארמסטרונג, 1896
↑  סמואל קולרידג', ביוגרפיה ליטרריה, לונדון: ויליאם פיקרינג, 1847
↑  אדמונד גוס, לימודים של המאה השבע-עשרה, לונדון: ויליאם היינמן, 1913
1 2  אברהם קאולי, יצירות נבחרות של אברהם קאולי בעריכת תומאס ספראט, חלק ראשון, לונדון, 1777
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007260143205171  PLWABN: 9810579116705606  BnF: cb121973647 (data)  CANTIC: a11565780  CiNii: DA0201803X  GND: 118677187  ISNI: 0000 0001 0927 3222  LCCN: n50018768  MusicBrainz: 280b42e9-a4ff-4b6f-8786-1834a18018ce  NDL: 00620534  NKC: jn20000700334  NLA: 35031753  NLG: 120604  NTA: 070405956  SELIBR: 182914  SNAC: w6ht37fm  SUDOC: 030588413  Trove: 804491  VcBA: 495/5884  VIAF: 95254963   WorldCat (עם VIAF): 95254963 
תלאות דוד, שער מהדורה ראשונה
שער מהדורת 1678 של כתבי קאולי
מרדכי וייסר

| --- | --- |

מרדכי וייסר
 לידה:  1876 באלטה, האימפריה הרוסית האימפריה הרוסית 
 פטירה:  1918 (בגיל 42 בערך) טבריה, האימפריה העות'מאנית האימפריה העות'מאנית 
 ידוע בשל:  מראשוני אחוזת בית, ממייסדי ראינוע עדן
 
מרדכי וייסר (1876 – 1918) היה מראשוני אחוזת בית, ממייסדי ראינוע עדן, בית הראינוע הראשון של תל אביב.
ראו גם

מייסדי תל אביב
הערות שוליים

↑  עדו ישראלי, טבריה עיר מקלט, סגולה 159, תשפ"ד, עמ' 28-37
ה"קזינו" לשפת ימה של תל אביב
רחוב חנה ומרדכי וייסר בתל אביב
בלוטה אקסוקרינית

| --- | --- |
 שיוך:  המערכת האקסוקרינית 
 מזהים
 טרמינולוגיה היסטולוגיקה:  H2.00.02.0.03014 
 FMA:  9596 
 קוד MeSH:  A10.336 
 מזהה MeSH:  D005088 
 מערכת השפה הרפואית המאוחדת:  C0015282 
 
בלוטה אקסוקרינית (באנגלית: Exocrine gland, Duct gland) או בלוטת הפרשה חיצונית היא בלוטה המפרישה חומר דרך צינור אל חלל המצופה אפיתל, כלומר אל הסביבה החיצונית של הגוף או אל חללים שלהם פתחים כלפי חוץ. דוגמאות של בלוטות אקסוקריניות הן בלוטות הזיעה, בלוטות חלב ובלוטות הדמע.
ההפרשה האקסוקרינית נחלקת לסוגים שונים לפי מבנה הבלוטה וצינורותיה: בלוטה פשוטה היא בלוטה שבה צינור ההפרשה משרת יחידת הפרשה אחת, ואילו בלוטה מורכבת היא בלוטה שבה הצינור מתפצל ומשרת מספר יחידות הפרשה נפרדות. בנוסף, גם האזור המפריש יכול להסתעף או להתקפל, ואז הבלוטה נקראת מסועפת (branched) או סלילית (coiled) בהתאם. כאשר האזור המפריש בבלוטה הוא גם כן בצורת צינור, הבלוטה נקראת צינורית (tubular), וכאשר הוא בצורת שק, הבלוטה נקראת אונית (acinar).
כמו כן, בלוטות אקסוקריניות נחלקות לשלושה סוגים, לפי האופן בו החומר המופרש יוצא מן הבלוטה: בלוטות מרוקריניות (נקראות גם אקריניות) הן בלוטות המפרישות חלבונים או גליקופרוטאינים באקסוציטוזה. זהו אופן ההפרשה הנפוץ ביותר, וכך מופרשת הזיעה בעור. בלוטות אפוקריניות מפרישות את החומר המיועד להפרשה יחד עם חלק גדול מן התא, העטוף ממברנה ומכיל ציטופלזמה. כך מופרשת זיעה בבית השחי. בלוטות הולוקריניות מפרישות תאים שלמים עם החומר המיועד להפרשה. הפרשה זו מאפיינת בלוטות חלב. הבלוטות המרוקריניות נחלקות אף הן לשני סוגים: נסיוביות (סרוזיות) וריריות (מוקוזיות), לפי החלבונים והגליקופרוטאינים שהן מפרישות.
בלוטות אקסוקריניות

בלוטות זיעה אפוקריניות ואקריניות
בלוטות בוהין
בלוטת ברטולין
בלוטות ברונר
בלוטות קאופר
בלוטת הדמעות
בלוטות קונלי
בלוטות אבנר
בלוטות אזופגל
לבלב אקסוקריני
בלוטות פראנקל
תאים גאסטריים עיקריים
בלוטת לושקה
בלוטות גביע
בלוטות הנלה
בלוטות קראוס
בלוטות ליברקון
בלוטות ליטרה
בלוטות חלב
בלוטות מייבום
מול
בלוטות מונטגומרי
בלוטות נבוט
בלוטות בואומן
תאי פאנט
בלוטות גליי
בלוטת מיצד האוזן
הלוחיות על שם פייר
בלוטת הערמונית
בלוטות השוער
בלוטת חלב (עור)
בלוטות סקין
בלוטות תת-לשוניות
בלוטות תת-לסתיות
בלוטות ובר
בלוטות זייס
ראו גם

בלוטה אנדוקרינית
בלוטה אמפיקרינית
דרור בורשטיין

| --- | --- |

 לידה:  27 באפריל 1970 (בן 54) כ"א ניסן תש"ל 
 מדינה:  ישראל 
 לאום:  יהודי
 שפות היצירה:  עברית
 סוגה:  רומן
 פרסים והוקרה:  פרס לספרות ע"ש זבולון המר • פרס שר החינוך והתרבות לשירה • פרס ראש הממשלה ע"ש לוי אשכול • פרס ברנשטיין • פרס י"ל גולדברג • פרס ניומן • פרס ביאליק
 https://www.drorburstein.com/
 
דרור בורשטיין. תצלום: בן קלמר
דרור בּוּרשטיין (נולד ב-27 באפריל 1970) הוא סופר ישראלי, עורך, ופרופסור חבר לספרות באוניברסיטה העברית.
ביוגרפיה

דרור בורשטיין גדל בנתניה, במשפחה דתית. הוא למד משפטים והוסמך כעורך דין, אך עבר ללימודי ספרות. סיים דוקטורט בספרות בהדרכת פרופסור דן מירון באוניברסיטה העברית בירושלים בנושא: "המרחב בפרוזה של יעקב שבתאי". מ-2018 הוא פרופסור חבר באוניברסיטה העברית ומלמד גם באוניברסיטת תל אביב.
בין השנים 2011–2019 ערך את כתב העת 'הליקון' ואת ספרי השירה של ההוצאה. בין 1997 ל-2006 ערך תוכניות רדיו בקול המוסיקה והיה האוצֵר של הביאנלה הישראלית השנייה לרישום בבית האמנים בירושלים. הוא אצר תערוכות נוספות, בהן "חפצים וחמלה" בגלריה 33 בתל אביב ו"הלא ייאמן פשוט ישנו" בגלריה רוטשילד אמנות. כתב טקסטים לתערוכות של אמנים רבים, ובהם הדס עפרת, יוסל ברגנר, ומאיר אפלפלד שהוצגו בין השאר במוזיאון תל אביב לאמנות ובמוזיאון ישראל בירושלים.
זכה בפרס לספרות ע"ש זבולון המר מטעם עיריית ירושלים בשנת 1997 ובפרס שר החינוך והתרבות לשירה בשנת 2002 ופעמיים בפרס ראש הממשלה ע"ש לוי אשכול (2006, 2017), זכה בפרס ברנשטיין על "אבנר ברנר", בפרס י"ל גולדברג על "אחות שמש", בפרס ניומן ובפרס ביאליק על ״עולם קטן״. מספריו תורגמו לאנגלית, טורקית, אזרית, גרמנית, צרפתית, איטלקית וספרדית.
נשוי לתמר ואב לשני ילדים. גר בתל אביב.
ספריו

פירות/גט, רעננה: אבן חושן, 1999. שירה.
אבנר ברנר: רומן, תל אביב: בבל, תשס"ג 2003. רומן (פרס ברנשטיין לשנת 2005)
ערים תאומות, תל אביב: בבל, תשס"ד 2004.פרוזה קצרצרה.
הרוצחים, תל אביב: בבל, תשס"ו 2006. רומן.
קרוב, ירושלים: כתר, 2009. רומן.
נתניה, ירושלים: כתר, 2010. ממואר בדיוני.
כוס התה שלי, תל אביב: עם עובד 2011 (ספר ילדים. איורים: מאיר אפלפלד)
אחות שמש, ירושלים: כתר, 2012. (פרס גולדברג מטעם קק"ל, 2014)
שאלות בספרות, ירושלים: מוסד ביאליק, תשע"ג 2013. מסה.
תמונות של בשר, בני ברק: הקיבוץ המאוחד, סדרת קו אדום דק, תשע"ד 2014. מסה.
טיט, ירושלים: כתר, תשע״ו 2016. רומן.
אלה כרגע חיי, רעננה: אבן חושן, 2016. שירה.
מעיל ושמו שמואל, ירושלים: כתר 2016 (ספר ילדים. איורים: אפרת לוי).
אדם בחלל, תל אביב: בבל, תשס"ח 2018. מסה.
פליטי אור: מעוף בעקבות עטלפים, תל אביב: אפיק, תש"פ 2019 (נכתב בשיתוף עם מאיה ויינברג).
לטובת הציפורים, ראשון לציון: ידיעות ספרים, תש"פ 2019. מסה.
הווה, רעננה: אבן חושן, תש"פ 2020 (ציורים: מאיר אפלפלד). שירה, הייבון ופרוזה.
עולם קטן: דיוקנאות של חרקים, תל אביב: בבל, תשפ״ב 2021. מסה. (פרס ביאליק, תשפ"ג)
אח לתנים, תל אביב: אפיק, תשפ"ב 2022 (נכתב בשיתוף עם מאיה ויינברג ועירית דרוב).
בדרך, בני ברק: הספריה החדשה, ספרי סימן קריאה / הוצאת הקיבוץ המאוחד, תשפ"ג 2023. שלוש נובלות.
רחש, תל אביב: ספרי ???, תשפ"ד 2024. שירה
להבות הלב וענני הגשם, ירושלים וברלין: ספרי בלימה, תשפ"ה 2024. מסה.
פרה גועה, כוכבים מחווירים, תל אביב: אפיק, תשפ"ה 2024.
ספריו > תרגומים

ספר הזן של ג'ושו / תרגום, מבוא והערות: יואל הופמן (הנוסח העברי תורגם מאנגלית לעברית בידי דרור בורשטיין), תל אביב: בבל, 2007.
דאו - דרך הנהר / אלן ווטס; קליגרפיה: לי צ'י-צ'אנג; מאנגלית: דרור בורשטיין, תל אביב: בבל, תש"ע 2010.
קול היד האחת / תרגום, מבוא והערות: יואל הופמן (הנוסח העברי תורגם מאנגלית לעברית בידי דרור בורשטיין), ירושלים: כתר, 2011.
בידיים ריקות שבתי הביתה: מבחר מן הזנרין-קושו (ביחד עם איתן בולוקן), תל אביב: הליקון-אפיק, תשע"ו 2015.
יותר חלונות מבית: מבחר הייקו 1976-2016 / גארי הותם, תל אביב: ספרי ירח חסר, תשע"ו 2016.
הפוגה בטרם חושך: מבחר הייקו 1995-2018 / קרוליין גורליי, תל אביב: ספרי ירח חסר, תשע"ח 2018.
חברת ברבורים / ג'ים קראמלי, תל אביב: ספרי ???, תשפ"ג 2023.
הערות שוליים

↑   אורין מוריס, "בדרך": דרור בורשטיין מחבר בין היטלר, אפלפלד ומלאך שנוחת בנתניה, באתר הארץ, 31 בינואר 2023
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007290729305171  BnF: cb15000684c (data)  GND: 132762196  ISNI: 0000 0001 0948 8063  LCCN: no2003017414  ORCID: 0000-0003-4213-4114  RERO: 02-A018130868  SUDOC: 15030093X  VIAF: 2744964   WorldCat (עם VIAF): 2744964
רוברט שומאן

ערך זה עוסק במלחין הגרמני רוברט שומאן. אם התכוונתם למדינאי האירופי בעל שם דומה, ראו .
| --- | --- |

דיוקן המלחין
 לידה:  8 ביוני 1810 צוויקאו, גרמניה
 פטירה:  29 ביולי 1856 (בגיל 46) אנדניך, גרמניה
 מקום קבורה:  בית הקברות הישן של בון 
 מוקד פעילות:  ממלכת סקסוניה 
 תקופת הפעילות:  מ-1830 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת לייפציג, אוניברסיטת היידלברג 
 זרם:  רומנטית
 שפה מועדפת:  גרמנית 
 כלי נגינה:  פסנתר 
 מספר יצירות ידוע:  149
 בן או בת זוג:  קלרה שומאן (12 בספטמבר 1840–29 ביולי 1856)  
 צאצאים:  מארי שומאן, יוג'יני שומאן, פליקס שומאן, פרדיננד שומאן, יולי שומאן, Emil Schumann, Ludwig Schumann 
 פרופיל ב-IMDb
 חתימה:  
 
רוברט אלכסנדר שומאן (בגרמנית: Robert Alexander Schumann; ‏8 ביוני 1810 – 29 ביולי 1856) היה מלחין, פסנתרן ומבקר מוזיקה גרמני. שומאן היה אינטלקטואל ואסתטיקן אשר היה מעורה בתחומי האמנויות השונים ובעיקר בתחום הספרות. היה אחד המייצגים הבולטים של התקופה הרומנטית במוזיקה. יצירתו האישית מאוד שאבה את יסודותיה ממקורות הבארוק והתקופה הקלאסית, אך עם זאת שברה מוסכמות מוזיקליות ופרצה רבות מן המסגרות שהיו נהוגות במוזיקה בתקופתו. עד שנת 1840 פרסם שומאן יצירות לפסנתר בלבד; לאחר מכן חיבר יצירות לפסנתר ותזמורת; ארבע סימפוניות, לידר רבים, מוזיקה קאמרית ואופרה.
משפחתו

אביו של שומאן נפטר כאשר שומאן היה בן 16, באוגוסט 1826. באותו החודש התאבדה בטביעה אחותו אמילי. שבע שנים מאוחר יותר, בשנת 1833 נפטרו אחיו יוליוס וגיסתו רוזאלי. זו גם השנה בה ביצע שומאן את ניסיון ההתאבדות.
שומאן נישא לקלרה ויק בעקבות המאבק המשפטי ובשנת 1841 נולד ילדם הראשון. במהלך 13 השנים הבאות נולדו לזוג שבעה ילדים נוספים.
מיצירותיו המוכרות

1834 - "קרנבל" אופוס 9 לפסנתר.
1839 - "הומורסקה", אופוס 20
1840 - בעיקר מוזיקה קולית, לרבות מחזורי השירים הידועים: "אהבת המשורר", "זר שירים" (שני מחזורי שירים בשם זה למילותיהם של שני משוררים שונים), "אהבת אישה וחייה", "הדסים", "שירי קרנר".
1841 - הסימפוניה הראשונה, "האביב".
1842 - החמישייה לפסנתר ולכלי קשת ויצירות נוספות.
1842 - חלק ראשון של הקונצ'רטו לפסנתר ותזמורת, אופוס 54.
1844 - חלק שני ושלישי של הקונצ'רטו לפסנתר ותזמורת, אופוס 54.
1845 - הסימפוניה השנייה בדו מז'ור, אופוס 61.
1847 - שתי שלישיות פסנתר.
1851 - הסימפוניה הרביעית ברה מינור, אופוס 120 (גרסה ראשונה נכתבה ב-1841, אך היצירה עובדה מחדש ופורסמה בשנה זו).
1852 - שירי המלכה מריה סטיוארט, אופוס 35.
הנצחה

הר שומאן באי אלכסנדר שבאנטארקטיקה נקרא על שמו של רוברט שומאן.
הערות שוליים

↑  TIM DOELEY, SCHUMANN his life and times, MIDAS BOOKS, 1982
↑  הר שומאן באתר הסקר הגאולוגי של ארצות הברית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007267753105171  PLWABN: 9810594641005606  BIBSYS: 90132143  BNC: 000071919  BNE: XX1026928  BnF: cb13899567n (data)  CANTIC: a10447933  CiNii: DA00660906  GND: 118611666  ICCU: CFIV032091  ISNI: 0000 0001 2095 5419  LCCN: n50000565  LNB: 000035966  MusicBrainz: 3cd3882c-00f8-4362-a0c2-ad89ed248533  NDL: 00455831  NKC: jn19990007863  NLA: 36175907  NLG: 71405  NLK: KAC199636420  NSK: 000052992  NTA: 068992475  RERO: 02-A000145667  SELIBR: 207353  SNAC: w65t3p1h  SUDOC: 027128660  Trove: 1224353  VcBA: 495/127940  VIAF: 7575259   WorldCat (עם VIAF): 7575259 
בית בו התגוררו רוברט שומאן וקלרה בלייפציג בשנים 1840–1844, שנות נישואיהן הראשונות, שנים מאושרות של שיתוף פעולה מוזיקלי, כאן שומאן חיבר יצירות ביניהן הסימפוניה הראשונה - סימפוניית האביב
ביתו של שומאן בצוויקאו עיר הולדתו
פסלו של שומאן בצוויקאו
מושל וירג'יניה המערבית

| --- | --- |


 איוש נוכחי:  פטריק מוריסי
 תאריך כניסה לתפקיד:  13 בינואר 2025
 דרכי מינוי:  נבחר בבחירות ישירות
 תחום שיפוט:  וירג'יניה המערבית וירג'יניה המערבית
 מושב המשרה:  צ'ארלסטון, וירג'יניה המערבית
 משך כהונה קצוב:  ארבע שנים
 ייסוד המשרה:  20 ביוני 1863
 איוש ראשון:  ארתור בורמן
  אתר האינטרנט הרשמי של מושל וירג'יניה המערבית
 
מושל וירג'יניה המערבית (באנגלית: Governor of West Virginia) הוא המושל וראש הרשות המבצעת של מדינת וירג'יניה המערבית. על המושל מוטלת החובה לאכוף את חוקי המדינה והסמכות לאשר או להטיל וטו על הצעות חוק שהועברו בבית המחוקקים של וירג'יניה המערבית, לכנס את בית המחוקקים בכל עת.
מאז קבלתה של וירג'יניה המערבית אל ארצות הברית ב-20 ביוני 1863, במהלך מלחמת האזרחים האמריקנית, 34 גברים כיהנו כמושלי וירג'יניה המערבית. שניים מהם, ארץ' מוּר (המושל ה-28 וה-30) וססיל אנדרווד (המושל ה-25 וה-32), כיהנו כמושלים בשתי תקופות כהונה בלתי רציפות. מור היה המושל שכיהן את תקופת הכהונה הארוכה ביותר: שלוש-עשרה שנות כהונתו השתרעו על פני שלוש תקופות כהונה. מושלה הראשון של המדינה, ארתור בורמן, כיהן את תקופת הכהונה הרציפה ביותר והתפטר שבוע לפני תום הקדנציה השלישית שלו. דניאל פרנסוורת' היה אז נשיא הסנאט של וירג'יניה; הוא כיהן כמושל בפועל במהלך שבעת הימים האחרונים של כהונת בורמן והיה מושל שכיהן במשך הזמן המועט ביותר.
על מנת לכהן כמושל וירג'יניה המערבית, על המתמודד למשרד המושל להיות לפחות בן שלושים שנה, ועליו להיות תושב וירג'יניה המערבית בחמש השנים שקדמו להתמודדותו. על פי החוקה הנוכחית של וירג'יניה, אשר אושרה ב-1872, המושל מתחיל את תקופת כהונתו בת ארבע השנים ביום שני הראשון שלאחר יום רביעי השני בחודש ינואר שלאחר הבחירות. החוקה המקורית של המדינה מ-1863 הגבילה את תקופת הכהונה של המושל לשנתיים בלבד.
תפקידו של סגן המושל אינו מוזכר בחוקה; אם נבצר מן המושל לכהן בתפקידו, נשיא הסנאט של וירג'יניה המערבית יכהן כמושל בפועל. אם יכהן נשיא הסנאט כמושל בשנתו האחרונה של המושל המקורי, תערכנה בחירות חדשות לתפקיד. הצעת חוק שנתקבלה בשנת 2000 מעניקה לנשיא הסנאט את תואר הכבוד "סגן המושל".
מושל וירג'יניה המערבית הנוכחי הוא פטריק מוריסי מהמפלגה הרפובליקנית, שנכנס לתפקידו ב-13 בינואר 2025.
ביאורים

↑  בבחירות לכהונתו הראשונה התמודד ג'ייקוב מטעם המפלגה הדמוקרטית. בבחירות לכהונתו השנייה הוא התמודד כעצמאי.
↑  בחירות אלו היו הראשונות לאחר הארכת כהונת המושל לארבע שנים על פי החוקה החדשה.
↑  וילסון לא התמודד לבחירה מחדש בבחירות של 1888, אך בחירות אלו היו שנויות במחלוקת והוא המשיך לכהן כמושל עד לתום חקירת הבחירות והשבעתו של המושל הבא.
↑  התפטר כדי לאייש מושב בסנאט של ארצות הברית.
↑  עד 13 בנובמבר 2011 מושל בפועל.
↑  בבחירות לכהונתו הראשונה התמודד ג'אסטיס מטעם המפלגה הדמוקרטית. ב-4 באוגוסט 2017 הוא עבר לשורת המפלגה הרפובליקנית והתמודד מטעמה בבחירות לכהונתו השנייה.
| מושלי מדינות ארצות הברית ארצות הברית |
| --- | --- | --- |
| מושלי מדינות ארצות הברית | אוהיו • אוקלהומה • אורגון • איווה • איידהו • אילינוי • אינדיאנה • אלבמה • אלסקה • אריזונה • ארקנסו • ג'ורג'יה • דלאוור • דקוטה הדרומית • דקוטה הצפונית • הוואי • וושינגטון • ויומינג •  ויסקונסין • וירג'יניה • וירג'יניה המערבית • ורמונט • טנסי • טקסס • יוטה • לואיזיאנה • מונטנה • מיזורי • מיין • מינסוטה • מיסיסיפי • מישיגן • מסצ'וסטס • מרילנד • נבדה • נברסקה • ניו ג'רזי • ניו המפשייר • ניו יורק • ניו מקסיקו • פלורידה • פנסילבניה • קולורדו • קונטיקט • קליפורניה • קנזס • קנטקי • קרוליינה הדרומית • קרוליינה הצפונית • רוד איילנד |  |
| ראו גם | נשיא ארצות הברית • זכויות המדינות בארצות הברית |  |
יואן קולצ'ר

| --- | --- |

יואן קולצ'ר
 לידה:  29 ביולי 1853 טרגו ז'יו, נסיכות ולאכיה 
 פטירה:  ספטמבר 1928 (בגיל 75) בוקרשט, ממלכת רומניה רומניה
 מדינה:  רומניה 
 השכלה:  בית הספר הצבאי לרגלים ולפרשים 
 השתייכות:  רומניה הצבא הרומני.
 תקופת הפעילות:  1877–1916 (כ־39 שנים)
 דרגה:  גנרל
 תפקידים בשירות
 מפקד הבריגדה ה-3   מפקד הקורפוס ה-5   מפקד הקורפוס ה-3   מפקד הארמייה הראשונה
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העצמאות של רומניה   מלחמת הבלקן השנייה   מלחמת העולם הראשונה
 עיטורים
 עיטור הכוכב של רומניה (1904)  מסדר הכתר הרומני (1897)  צלב "חצית הדנובה"  Medal in memory of Russo-Turkish War 1877–78  בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 
יואן (יון) קולצ'ר (Ioan Culcer‏, 29 ביולי 1853–ספטמבר 1928) היה מצביא, תאורטיקן צבאי ומדינאי רומני.
ביוגרפיה

קולצ'ר נולד ב-29 ביולי 1853 בטרגו ז'יו שבנסיכות ולאכיה, לאב רופא, מייסד בית החולים הראשון של טרגו ז'יו. קולצ'ר נמשך לחיי הצבא ולאחר קבלת דרגת הקצונה (סגן משנה) נשלח על חשבון המדינה ללימודים באקול פוליטקניק בפריז. את טבילת האש עבר במצור פלבנה, במלחמת העצמאות של רומניה. הוא התמחה בהנדסה צבאית ובו זמנית היה לפרופסור ידוע בבית הספר הצבאי העליון של רומניה.
קולצ'ר מילא תפקידים שונים בצבא, ובשנת 1904 מונה למנכ"ל משרד המלחמה, ובמקביל שימש כמפקד בריגדת הרגלים ה-3. במהלך מלחמת הבלקן השנייה פיקד קולצ'ר על הקורפוס ה-5, ולאחר מכן מונה למפקד הקורפוס ה-3.
לאחר כניסת רומניה למלחמת העולם הראשונה ניתן לו הפיקוד על הארמייה הרומנית הראשונה, שחדרה לטרנסילבניה בחלק המערבי של החזית. מתוך זהירות יתירה הוא עצר את יחידותיו, שהתקדמו בשלושה צירים המופרדים על ידי רכסי הרים בלתי עבירים, לפני שהגיעו לאתרים שנקבעו כמטרה. הוא הציע לייצב את החזית על קו הנהר אולט ולהתכונן למגננה, כי חשב שהכוחות היריבים עדיפים. הצעתו נדחתה והפיקוד נלקח ממנו והועבר לגנרל יואן דרגלינה. ההתפתחויות הצבאיות בהמשך אישרו את הערכותיו. גנרל יואן אנסטאסיו, שהיה מפקד כוח ז'יו במלחמת העולם הראשונה, טען שההדחה התרחשה משום שסגן ראש המטה של קולצ'ר, קולונל קונסטנטין גאבאנסקול, אותת למפקדת הצבא, שאין סיכוי לניצחון כל עוד עומד בראש הארמייה מי שאינו מאמין בכך. בנוסף לאיתות של גאבאנסקול, התגלו קשרים של קולצ'ר עם פוליטיקאים שהתנגדו ליציאה למלחמה נגד כוחות המרכז.
אלכסנדרו אוורסקו העריך את כישוריו ובשנת 1918 צירף אותו כשר לעבודות ציבוריות בממשלתו. בשנת 1923 מונה קולצ'ר לסנאטור, ובספטמבר 1928 מת בביתו שבבוקרשט.
הערות שוליים

↑  איך מת גנרל דרגלינה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb160608411 (data)  ISNI: 0000 0004 5095 8153  VIAF: 316737418   WorldCat (עם VIAF): 316737418
יון ברטיאנו

| --- | --- |

 לידה:  2 ביוני 1821 פיטשט, ולאכיה 
 פטירה:  16 במאי 1891 (בגיל 69) Ștefănești, רומניה 
 מדינה:  רומניה 
 תפקיד:  ראש ממשלת רומניה (24 ביולי 1876, 10 ביוני 1881–9 באפריל 1881, 20 במרץ 1888)  חבר בית הנבחרים של רומניה  חבר הסנאט של רומניה  שר החוץ של רומניה 
 מפלגה:  המפלגה הלאומית ליברלית
 בן או בת זוג:  Pia Brătianu 
 
יון קונסטנטין ברטיאנו (ברומנית: Ion Constantin Brătianu‏; 2 ביוני 1821 – 16 במאי 1891) היה אחד הדמויות המרכזיות בפוליטיקה הרומנית במאה התשע עשרה, ויחד עם המלך קרול הראשון, היה האדריכל הראשי של רומניה המודרנית.
לאחר שהשתתף במהפכת 1848 בבוקרשט, עבר ברטיאנו לפריז, שם פעל למען האיחוד והאוטונומיה של נסיכויות דנוביה, מולדביה וולאכיה. ברטיאנו היה חבר ב"מחנה הלאומי" (Partida Naţională) בתקופת שלטונו של אלכסנדרו יואן קוזה, ובשנת 1875 הקים את המפלגה הלאומית ליברלית, יחד עם אחיו דומיטרו. כיהן כראש ממשלת רומניה בשלוש קדנציות: יולי, 1868 - 28 בנובמבר 1868; 24 ביולי 1876 - 9 באפריל 1881; 9 ביוני 1881 - 20 במרץ 1888. כראש ממשלה הוא מילא תפקיד מכריע בהבטחת עצמאות רומניה במלחמת רוסיה-טורקיה בשנים 78–1877 ובקונגרס ברלין (1878). כמו כן כיהן ברטיאנו כשר ההגנה וכשר האוצר של רומניה. כשר האוצר מילא ברטיאנו תפקיד חשוב בעיצוב החוקה הרומנית בשנת 1866. הוא היה מעורב בהבאתו של קרול הראשון, מלך רומניה לרומניה אך היה גם מעורב בקשר להפלתו, המכונה רפובליקת פלוישט.
ראו גם

משפחת ברטיאנו