stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פנטאתלון
קרב חמש מודרני

במשחקים האולימפיים נערכו תחרויות בפנטאתלון מודרני, המורכב מתחרויות בחמישה ענפים שונים: סיף (דקר), ירי באקדח מ-10 מטרים, שחייה ל-200 מטרים בסגנון חופשי, קפיצות ראווה, וריצת שדה ל-3,200 מטרים. מאולימפיאדת סידני (2000) נוספה לראשונה תחרות גם לנשים. שרון טל היא ספורטאית ישראלית שמתאמנת לייצג את ישראל באולימפיאדות הקרובות בקרב 5. באפריל 2021 ייצגה את ישראל בגביע העולם בקרב 5 בתחרות שהתקיימה בסופיה, בולגריה.
ראו גם

ספורט ביוון העתיקה
פיטר ויילי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1955 (בן 69 בערך) יוטיקה, ארצות הברית 
 מוקד פעילות:  ארצות הברית 
 מקום לימודים:  מכון קרטיס למוזיקה 
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 כלי נגינה:  צ'לו 
 
פיטר ויילי (באנגלית: Peter Wiley, נולד ב-1955) הוא צ'לן ומורה לצ'לו. בגיל 13 החל את לימודיו במכון קרטיס למוזיקה בפילדלפיה ושם למד אצל דייוויד סויר. בגיל 20 התמנה לצ'לן ראשי של התזמורת הסימפונית של סינסינטי, אחרי שנה בתזמורת פיטסברג. ויילי קיבל מענק קריירה מטעם קרן אוורי פישר והיה מועמד, עם שלישיית בוזאר, לפרס גראמי בשנת 1998. כחבר בשלישיית בוזאר, ניגן ויילי ביותר מאלף קונצרטים, חלקם עם התזמורות הגדולות בעולם. הוא עומד בקשר עם פסטיבל מרלבורו מאז 1971. כמו כן, הוא חבר אמן בסגל התוכנית "כוכבים עולים" של קאראמור ולימד בקונסרבטוריון למוזיקה של סינסינטי, מאן קולג' למוזיקה ובית הספר למוזיקה של מנהטן.
כיום הוא חבר בסגל המורים של קונסרבטוריון בארד למוזיקה ומכון קרטיס למוזיקה.
ויילי נמנה עם חברי רביעיית גוארנרי, שם החליף בשנת 2002 את דייוויד סויר עם פרישתו, ורביעיית הפסנתר "אופוס אחד".
פרארי בהתאמה אישית

מסוף שנות האלפיים מאפשרת פרארי ללקוחות לקנות דגם בהתאמה אישית המבוססת על מכונית קיימת של פרארי. הראשונה הוזמנה בשנת 2008 ונחשפה תחת השם פרארי SP1 ומבוססת על הפרארי F430. דגמים אלו נמכרים ללקוח שהזמין ואינם מיוצרת עוד, אך חלקם משמשים למודל לחיקוי לדגמים הבאים של פרארי שמיוצרים בייצור מוגבל או מלא. עד כה יוצרו 17 דגמים חד-פעמיים ללקוחות. פרארי מאפשרת התאמה אישית רק ללקוחות ותיקים של החברה אשר קנו בעבר דגמי פרארי מסוימים.
דגמים

| שם | תמונה | שנה | מבוסס על |
| --- | --- | --- | --- |
| פרארי SP1 |  | 2008 | פרארי F430 |
| P540 סופרפאסט אפרטה |  | 2009 | פרארי 599 GTB פיוראנו |
| פרארי סופר אמריקה 45 |  | 2011 | פרארי 599 GTB פיוראנו |
| פרארי SP12 EC |  | 2012 | פרארי 458 איטליה |
| פרארי SP30 |  | 2013 | פרארי 599 GTO |
| פרארי SP FFX |  | 2014 | פרארי FF |
| פרארי F12 TRS |  | 2014 | פרארי F12 ברלינטה |
| פרארי SP אמריקה |  | 2014 | פרארי F12 ברלינטה |
| פרארי 458 MM ספציאלה |  | 2016 | פרארי 458 ספציאלה |
| פרארי SP275 RW קומפטציונה |  | 2016 | פרארי F12 ברלינטה |
| פרארי J50 |  | 2017 | פרארי 488 ספיידר |
| פרארי SP38 |  | 2018 | פרארי 488 GTB |
| פרארי SP3JC |  | 2018 | פרארי F12 ברלינטה |
| פרארי P80/C |  | 2019 | פרארי 488 GT3 |
| פרארי אומולוגטה | אין תמונה חופשית | 2020 | פרארי 812 סופרפאסט |
| פרארי BR20 | אין תמונה חופשית | 2021 | פרארי GTC4Lusso |
| פרארי SP48 | אין תמונה חופשית | 2022 | פרארי F8 טריבוטו |
הערות שוליים

↑  Neff, John (11 בדצמבר 2009). "Ferrari P540 Superfast Aperta revealed, second from Special Projects program". autoblog.com. ארכיון מ-14 בדצמבר 2014. נבדק ב-14 בדצמבר 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Ferrari SP1". carbodydesign.com. 12 בנובמבר 2008. ארכיון מ-5 בדצמבר 2014. נבדק ב-13 בדצמבר 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Ferrari SP Arya one-off in the works". carbodydesign.com. 28 באוגוסט 2012. ארכיון מ-14 בדצמבר 2014. נבדק ב-13 בדצמבר 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
פרס דיימון נייט

| --- | --- |
 תיאור:  פרס לסופר מדע בדיוני
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפרס:  1974–הווה (כ־50 שנה) 
 נקרא על שם:  דיימון נייט 
 www.sfwa.org/grandmaster/
 
פרס דיימון נייט (באנגלית: Damon Knight Memorial Grand Master Award) הוא פרס מפעל חיים המחולק על ידי אגודת סופרי המדע הבדיוני והפנטזיה של אמריקה (SFWA) (אנ') החל מ-1975, לסופר מדע בדיוני אחד, פעם בשנה או שנתיים, לצדו של טקס חלוקת פרס נבולה. שמו המקורי של הפרס היה Grand Master Award, אך לאחר מותו של הסופר דיימון נייט, מייסד ה-SFWA, באפריל 2002 השתנה השם לזכרו.
רשימת הזוכים

1975 רוברט היינליין (1907–1988)
1976 ג'ק ויליאמסון (1908–2006)
1977 קליפורד סימאק (1904–1988)
1978 —
1979 ל. ספראג דקאמפ (אנ') (1907–2000)
1980 —
1981 פריץ לייבר (1910–1992)
1982 —
1983 —
1984 אנדרה נורטון (אנ') (1912–2005)
1985 —
1986 ארתור סי. קלארק (1917–2008)
1987 אייזק אסימוב (1920–1992)
1988 אלפרד בסטר (1913–1987)
1989 ריי ברדבורי (1920–2012)
1990 —
1991 לסטר דל ריי (1915–1993)
1992 —
1993 פרדריק פול (1919–2013)
1994 —
1995 דיימון נייט (1922–2002)
1996 א. א. ון ווגט (1912–2000)
1997 ג'ק ואנס (אנ') (1916–2013)
1998 פול אנדרסון (1926–2001)
1999 האל קלמנט (1922–2003)
2000 בריאן אולדיס (1925–2017)
2001 פיליפ חוזה פארמר (1918–2009)
2002 —
2003 אורסולה לה גווין (1929–2018)
2004 רוברט סילברברג (1935–)
2005 אן מק'קפרי (1926–2011)
2006 הרלן אליסון (1934–2018)
2007 ג'יימס גאן (אנ') ‏(1923–2020)
2008 מייקל מורקוק (1939–)
2009 הארי הריסון (1925–2012)
2010 ג'ו הולדמן (1943–)
2011 —
2012 קוני ויליס (1945–)
2013 ג'ין וולף (1931–)
2014 סמואל דילייני (אנ') (1942–)
2015 לארי ניבן (1938–)
2016 סי. ג'יי. צ'רי (1942–)
2017 ג'יין יולן (1939–)
2018 פיטר ביגל (1939–)
2019 ויליאם גיבסון (1948–)
2020 לויס מקמסטר בוז'ולד (1949–)
2021 נלו הופקינסון (אנ') (1960–)
2022 מרצדס לאקי (אנ') (1950–)
2023 רובין מקינלי (אנ') (1952–)
ראו גם

פרס הוגו
הערות שוליים

↑  רשימת זוכי הפרס החל מ-1975
| פרסי מדע בדיוני |
| --- | --- | --- |
| בעולם | פרס בחירת הקהל • פרס גנדלף • פרס פיליפ ק. דיק • פרס הוגו • פרס טיפטרי  • פרס לוקוס • פרס נבולה • פרס דיימון נייט • פרס סאטורן • פרס סטרג'ן • פרס סיידווייז להיסטוריה חלופית • פרס אדוארד סמית • פרס פרומתאוס • פרס קלארק • פרס קמפבל • פרס ריזלינג |  |
| בישראל | פרס גפן • פרס עינת |  |
פרח כמורה

טירון נמצא בצד שמאל. ההרגל של טירון שונה לרוב מזה של האחיות המוצהרות המלאות.
פרח כמורה הוא אדם בתקופת הכשרתו לתפקיד כומר בכנסייה נוצרית. פרח כמורה יכול להיות בשלבים דתיים שונים טרם כניסתו לתקופה זו, כגון: פרח (נוצרי הטרם קיבל על עצמו את נדרי הדת), נזיר או חבר במסדר דתי (אנ'). תקופה זו כוללת לעיתים קרובות לימוד אינטנסיבי, תפילה, חיים בקהילה, לימוד חיי הנדר, העמקת מערכת היחסים עם אלוהים, העמקת המודעות העצמית של האדם ושיקוף עצמי. משך הכשרתו של פרח כמורה הוא שנה אחת; לא ניתן להאריך את משך ההכשרה מעבר לשנתיים. בכנסייה האורתודוקסית, תקופת פרח הכמורה היא שלוש שנים לפני שניתן לבצע טונזורה (אנ') לנזיר או נזירה, אם כי ניתן לוותר על הליך זה. פרח הכמורה היא התקופה בה על האדם להכיר את הקהילה ועל הקהילה להכיר את האדם. פרחי הכמורה צריכים לשאוף להעמיק את הקשר שלהם עם אלוהים ולגלות את הכריזמה (מתנת האל) של הקהילה.
תקופת פרח הכמורה, שדרכה מתחילים החיים במכון, מסודרת כך שהפרחים יבינו טוב יותר את ייעודם האלוהי, ואכן זה הראוי למכון, יחווה את אורח החיים של המכון ויעצב את נפשו ולבו ברוחו, וכדי שכוונתו והתאמתו תיבחנה.
בכמה קהילות של פרחי כמורה, בעיקר נזיריות, הפרח לובש לעיתים קרובות בגדים הנבדלים מלבוש חילוני אך אינו הלבוש המלא של חברים מוסמכים בקהילה. סדר יומם כולל בדרך כלל השתתפות בשעות הקאנוניות (אנ'), עבודה פיזית ושיעורים על החיים הדתיים. תרגילים רוחניים ומבחני ענווה הם מאפיינים נפוצים גם בתקופת פרחי הכמורה.
באופן אידיאלי, על בכיר בקהילה למנות חבר מנוסה מהקהילה לשמש כמאסטר הפרחים (אנ'), המלמד את פרחי הכמורה במהלך הכשרתם.
לקהילות דתיות שונות יש דרישות שונות עבור משך התקופה. על פרח הכמורה להשלים פוסטולנטיות (אנ') לפני הקבלה להכשרה, משך זמן ההמתנה כפוסטולנט עשוי להימשך בין מספר חודשים או עד לכשלוש שנים.
ברוב הקהילות פרח רשאי לעזוב את ההכשרה בכל עת, הממונים רשאים לפטר אותם עם או בלי סיבה. בסיום התקופה, הפרחים מתקבלים לקבלת הנדרים (שמהווים את סיום הכשרת הכמורה) או מתבקשים לעזוב. הנדר המחייב, בו הנזיר מתחייב להקדיש את כל חייו לתפקידו מגיע בשלב מאוחר יותר.
המונח novitiate בלטינית בעל כפל משמעות ומתייחס גם לפרחי הכמורה וגם לבניין, למעונות או למתחם המוקדש לפרחים עבור צרכים שונים, כגון לימודים, חינוך או מגורים.
ראו גם

נזירות
הערות שוליים

↑  קוד המשפט הקאנוני 1983, קאנון 648
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4172106-8
פרנסואה מוגה

פרנסואה-רז'י מוגה (בצרפתית: François-Régis Mughe; נולד ב-16 ביוני 2004 בדואלה שבקמרון) הוא כדורגלן קמרוני המשחק בעמדת הקשר ההתקפי בקבוצת אולימפיק מרסיי מליגת העל הצרפתית ובנבחרת קמרון.
קריירת מועדונים

מוגה גדל במחלקת הנוער של EF בראסרייה הקמרונית. ב-24 ביוני 2022 חם באולימפיק מרסיי מליגת העל הצרפתית, והחל לשחק בקבוצת המילואים של המועדון. בשנת 2023 החל לשחק בקבוצה הראשונה של המועדון.
קריירה בין-לאומית

מוגה נכלל בסגל נבחרת קמרון לטורניר גביע אפריקה לאומות 2023, על-אף שלא ערך הופעות במדי הנבחרת עד למועד הזימון, אולם בהמשך סירב לזימון.
הערות שוליים

↑  Liste des Lions Indomptables sélectionnés pour la CAN 2023 בחשבון הפייסבוק הרשמי של פדרציית הכדורגל הקמרונית, 28 בדצמבר 2023 (בצרפתית)
↑  Cameroun : Song remplace Mughe pour la CAN (officiel) באתר Afrik Foot, ‏ 4 בינואר 2024 (בצרפתית)
ערך זה הוא קצרמרבנושא ספורט. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "פרנסואה מוגה".
פרנץ ראקוצי הראשון

פֶרֶנְץ ראַקוֹצִי הראשון (בהונגרית: I. Rákóczi Ferenc; 24 בפברואר 1645 –  8 ביולי 1676) היה אריסטוקרט הונגרי, אשר נבחר לנסיך טרנסילבניה והיה אביו של הגיבור הלאומי ההונגרי פרנץ ראקוצי השני.
פרנץ ראקוצי היה בנם של ג'רג' ראקוצי השני, נסיך טרנסילבניה, וסופיה בתורי. הוא נבחר לנסיך על ידי הדיאטה של טרנסילבניה בשנת 1652, במהלך חיי אביו. עם זאת, בגלל המערכה הפולנית ההרסנית של 1657 והשלכותיה, הדיחה האימפריה העות'מאנית את אביו מכס המלכות בשנת 1660, ואסרה על כל בן למשפחת ראקוצי לעלות על כס הנסיכות של טרנסילבניה. הוראה זו מנעה מפרנץ ללכת בעקבות מורשת אביו; לכן הוא פרש לאחוזותיו בממלכת הונגריה.
משפחת ראקוצי הייתה קלוויניסטית, והם היו תומכים נלהבים של הכנסייה הרפורמית בהונגריה. עם זאת, אימו של פרנץ, סופיה בתורי, המירה את דתה לקלוויניזם רק למען נישואיה. לאחר מות בעלה, היא חזרה לחיק הכנסייה הקתולית ותמכה בקונטרה-רפורמציה. פרנץ ראקוצי הפך גם הוא לקתולי, ובכך זכה בחסות חצר המלוכה ההבסבורגי הקתולי. בשנת 1664 הוענק לו תואר אצולה של רוזן.
בשנת 1666 פרנץ נשא לאישה את הרוזנת הקרואטית ילנה זרינסקה (אנ') (בהונגרית: אילונה זריני) והצטרף לקונספירציית וסלני (אנ') בקרואטיה, שאחד ממנהיגיו היה אביה של ילנה, פטאר זרינסקי (אנ'). עד מהרה הפך פרנץ למנהיג הקושרים, וכשיא של תוכניותיהם האנטי-הבסבורגיות, החל בהתקוממות מזוינת של אצילים בהונגריה העליונה, בעוד הקושרים האחרים היו אמורים להתחיל במאבק בקרואטיה. אולם בשל ארגון לקוי ומחלוקת בין הקושרים, השלטונות האוסטריים ידעו היטב על הקשר; הם דיכאו במהירות את הענף הקרואטי של המרד.
כשנודע לראקוצי שפטאר זרינסקי נתפס על ידי האוסטרים, הוא נכנע וביקש רחמים. כל שאר מנהיגי הקשר הוצאו להורג בעוון בגידה; ראקוצי, עקב התערבות אימו, ותמורת כופר של 300,000 פורינט וכמה טירות, קיבל חנינה.
צאצאים

לפרנץ ראקוצי היו שלושה ילדים:
ג'רג' (1667)
יוליאנה בורבאלה (1672–1717), נישאה לרוזן פרדיננד גוברט פון אספרמונט-לינדן (אנ') (1643–1708)
פרנץ ראקוצי השני (1676–1735)
פרנץ השני נולד רק שלושה חודשים לפני מות אביו. הוא הוביל מרד נגד השלטון האוסטרי (מלחמת העצמאות של ראקוצי) ומת בגלות.
הערות שוליים

↑  "Francis Rákóczi and the Hungarian Rising of 1703-11 | History Today". www.historytoday.com.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810654206705606  GND: 104285745  VIAF: 27499579   WorldCat (עם VIAF): 27499579
פרנסואה סטרשלה

פרנסואה סטרשלה (בצרפתית: François Sterchele;‏ 14 במרץ 1982 – 8 במאי 2008) היה כדורגלן בלגי ששיחק בעמדת החלוץ.
קריירת מועדונים

סטרשלה גדל במחלקות הנוער של לונקין ושל לייז'. בגיל 19 עבר לאוניון לה קלמינה. לאחר שלוש עונות חתם בלוון מהליגה הבלגית השלישית. בעונת 2004/2005 הבקיע 21 שערי ליגה, וסיים כסגן מלך השערים של הליגה הבלגית השלישית. בתום העונה העפיל עם לוון לליגה הבלגית השנייה.
לאחר עונת 2004/2005 חתם סטרשלה בשרלרואה מליגת העל הבלגית. לאחר עונה אחת במועדון, חתם בג'רמינל בירסחוט מליגת העל הבלגית, וסיים את עונת 2006/2007 כמלך השערים של ליגת העל הבלגית, עם 21 שערים ב-32 הופעות ליגה.
ב-19 ביולי 2007 חתם סטרשלה בקלאב ברוז' מליגת העל הבלגית, וערך 31 הופעות ליגה במדיה, בהן הבקיע 11 שערים, עד למותו ב-8 במאי 2008, לפני תום העונה.
קריירה בינלאומית

ב-24 במרץ 2007 ערך סטרשלה את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בלגיה, בהפסד 4-0 לנבחרת פורטוגל במסגרת מוקדמות יורו 2008. בסך הכל ערך ארבע הופעות במדי הנבחרת.
מותו

ב-8 במאי 2008 התנגש סטרשלה עם רכב הפורשה בוקסטר שלו בעץ ונהרג במקום.
פיטר ויקטור הובס

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  31 במאי 1936 
 פטירה:  25 ביולי 2005 (בגיל 69) 
 ענף מדעי:  מטאורולוגיה
 מקום לימודים:  אימפריאל קולג' (1963)  אוניברסיטת לונדון 
 מוסדות:  אוניברסיטת וושינגטון 
 פרסים והוקרה:  Jule G. Charney Medal (1984) 
 
פיטר ויקטור הובס (31 במאי 1936 - 2005) היה פרופסור למטאורולוגיה ממוצא בריטי, והמנהל של קבוצת המחקר "Cloud and Aerosol" באוניברסיטת וושינגטון.
בשנת 1963, קיבל הובס את הדוקטורט שלו מאוניברסיטת לונדון
המחקרים שלו התמקדו בכימיה והפיזיקה של האטמוספירה, תוך מתן דגש לתפקידים של העננים, האירוסולים (Aerosol), והמשקעים האטמוספיריים. הוא כתב למעלה מ-350 מחקרים, 4 ספרים, וערך שלושה ספרים.
ביחד עם ג'ון מיכאל וואלאס (John Michael Wallace) הוא כתב בשנת 1977 את ספר הלימוד אשר נחשב למבוא המקובל והסטנדרטי בתחום, ספר לימוד אשר נקרא: Atmospheric Science: An Introductory Survey.
היה נשוי לסילביה הובס במשך 42 שנה, עד יום מותו.
הערות שוליים

↑  Sir John Mason, Peter V. Hobbs, Weather 60, 2005-12, עמ' 359–359 doi: 10.1256/wea.215.05
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007320631205171  BnF: cb12280724c (data)  GND: 123310660  ISNI: 0000 0001 1454 1949  LCCN: n81028964  LNB: 000137902  NKC: jx20080702011  NTA: 086826689  SELIBR: 265470  SUDOC: 088791963  Trove: 861445  VIAF: 105006554   WorldCat (עם VIAF): 105006554 
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "פיטר ויקטור הובס".
פסח שוורצמן

| --- | --- |
שוורצמן, 2015
שוורצמן, 2015
 לידה:  30 בספטמבר 1954 מונטווידאו, אורוגוואי
 פטירה:  18 בספטמבר 2024 (בגיל 69) רמת גן, ישראל
 לאום:  ישראל ישראל
 תאריך עלייה:  1965
 לימודי רפואה:  הטכניון
 התמחות:  רפואת משפחה  רפואת שכוך כאב  רפואה פליאטיבית
 תואר:  פרופסור
 תפקידים:  יו"ר איגוד רופאי המשפחה בישראל  יו"ר מייסד של החברה לרפואה פליאטיבית  יו"ר החטיבה לבריאות בקהילה  מייסד הוספיס בית  מייסד המחלקה לרפואת משפחה באוניברסיטת בן-גוריון
 פרסים והוקרה:  פרס על מפעל חיים, מטעם איגוד רופאי המשפחה
בית אידי מעגן, מרכז קהילתי לתמיכה בחולי סרטן ובני משפחתם. הוקם בשנת 2000 על ידי פסח שוורצמן, שכיהן כיו"ר המרכז
פסח שוורצמן (30 בספטמבר 1954 – 18 בספטמבר 2024) היה רופא מומחה ברפואת משפחה, רפואת שכוך כאב ורפואה פליאטיבית, פרופסור מן המניין באוניברסיטת בן-גוריון, יו"ר בית אידי מעגן לתמיכה בחולי סרטן ובני משפחתם, יו"ר המרכז הפליאטיבי הארצי ע"ש אריק וקאפי פלאנדרס וזוכה פרס מפעל חיים מטעם איגוד רופאי המשפחה ופרסי מצוינות מטעם איגוד הכאב והאיגוד לרפואה פליאטיבית.
ביוגרפיה

נולד במונטווידאו שבאורוגוואי בשנת 1954, הבכור במשפחה בת ארבעה ילדים. בגיל 11 עלה עם משפחתו לישראל אשר השתקעה בקריית ים. בשנת 1979 סיים את לימודי הרפואה בטכניון והחל התמחות בבית חולים העמק בעפולה. בשנת 1982 היה ממקימי המחלקה הראשונה לרפואת משפחה בשירותי בריאות כללית בבית חולים העמק, וכיהן כסגן מנהל המחלקה. באותה תקופה גם עבד כרופא משפחה בקיבוץ הזורע. ב-1987 עבר לנגב להקים את המחלקה לרפואת משפחה באוניברסיטת בן-גוריון בנגב.
במסגרת פעילותו בנגב, ניהל בין השנים 1988 ל-2017 את מרפאה ט' בבאר שבע ואת המחלקה לרפואת משפחה בשירותי בריאות כללית במחוז דרום (1987–2022), היה יו"ר החטיבה לבריאות בקהילה (1998–2010) באוניברסיטת בן-גוריון (תפקיד אליו חזר בשנת 2019). משנת 2000 ייעץ בנושא כאב למחלקת אונקולוגית ילדים בבית החולים סורוקה, וניהל את המרפאה לכאב של כללית במחוז הדרום. בין השנים 2017–2022 ניהל את היחידה הפליאטיבית בבית חולים סורוקה.
החל משנת 2022 עבד ביחידה הפליאטיבית במחוז דן בפתח תקווה, והיה מנהל רפואי בהוספיס בית מעוז. הוא היה מעורב גם בשלבי ההקמה של היחידה הפליאטיבית בבית החולים שניידר.
במסגרת השקפתו בדבר חשיבות הנגשת השירותים לקהילה ואיכות החיים של המטופלים, ייסד בשנת 1993, ביחד עם ד"ר דני בונה, את הוספיס בית במסגרת מחוז הדרום של כללית, ולראשונה התאפשר לחולים הנוטים למות לקבל תמיכה של צוות רפואי בביתם עם בני משפחתם.
התגורר ברמת גן, היה נשוי לבטי, אב לחמישה ילדים (יניב שוורצמן הוא בנו).
נפטר בספטמבר 2024.
ביוגרפיה > פעילות ציבורית

במסגרת פעילותו הציבורית הקים שוורצמן בשנת 2000 במסגרת אוניברסיטת בן-גוריון ובעזרת תרומתם של משפחת פרידמן מניו יורק את "מעגן – מרכז קהילתי לתמיכה בחולי סרטן ובני משפחתם", מוסד בו כיהן כיו"ר עד מותו. בשנת 2004, בעקבות התנגדות של תושבים בשכונת רמות להקמת המרכז בשכונתם, ניהלה האוניברסיטה בהובלת שוורצמן מאבק משפטי וזכתה.
כיהן כיו"ר איגוד רופאי המשפחה בישראל בשנים 1995–1997, וכיו"ר מייסד של החברה לרפואה פליאטיבית. כמו כן כיהן כחבר נשיאות המועצה המדעית ויו"ר ועדת חינוך במועצה המדעית (1990–2010) ושימש כיו"ר ועדת ערר במועצה המדעית. בנוסף, שימש כיו"ר הוועדה להכרה בחלוצי מקצוע הרפואה הפליאטיבית.
החל משנת 2019 כיהן כיו"ר האיגוד לרפואה פליאטיבית.
במהלך השנים השתתף בעשרות ועדות לקביעת מדיניות ולקידום המקצוע, לרבות:
חבר ועדת סל התרופות של משרד הבריאות בשנים 2013–2014.
חבר הוועד המנהל של האגודה למלחמה בסרטן מאז 2005.
חבר בחבר המנהלים של  International Association for Hospice and Palliative Care (2008–2012).
חבר ועדה לשימוש מושכל באופיואידים.
חבר ועדת החולה נוטה למות.
נוסף לכך, ניהל את ESMO designated Palliative Care Center Sorok ואת תוכנית INPACT להכשרה כלל ארצית לטיפול פליאטיבי (2001–2016).
ביוגרפיה > הוראה ומחקר

שוורצמן העמיד דורות של סטודנטים ומתמחים, שרבים מהם הגיעו לעמדות בכירות במערכת הרפואה בארץ. בנוסף להוראת סטודנטים ומתמחים, הקים בשנת 2004 בית ספר ארצי לכאב לרופאי משפחה בראשו עמד, יזם קורס בנושא כאב בפקולטה למדעי הבריאות באוניברסיטת בן-גוריון בנגב, עמד בראש עשרות כנסים ברחבי ישראל והעולם, וניהל במשך שנים את בית הספר ללימודי המשך.
במהלך שנות עבודתו כתב ופרסם למעלה מ-250 מאמרים ופרקים בספרים, חלקם בעיתונות המובילה ברפואת המשפחה ובעיתונות הרפואית בכלל בארץ ובעולם. זכה במענקי מחקר ובפרסים רבים על הצטיינותו בתחום המחקר שערך.
בשנת 1996 הקים את מרכז סיאל – מרכז מחקר לרפואת משפחה ורפואה ראשונית, היחיד מסוגו בארץ. במסגרת מרכז המחקר מתקיימים עשרות מחקרים, ורופאי משפחה ורופאים ראשונים מקבלים תמיכה בתכנון ובביצוע מחקר.
בשנת 2016 ערך וכתב את הספרון "פרקים ברפואה פליאטיבית". עם פרוץ מגפת הקורונה, הועלה הספר לרשת. נכון לאוקטובר 2023, ישנה מהדורה חדשה הצפויה לצאת.
שוורצמן שימש כיו"ר המרכז הפליאטיבי של אוניברסיטת בן-גוריון בנגב על שם אריק וקאפי פלאנדרס.
בנוסף, שימש שוורצמן כעורך כתב העת הישראלי לרפואת משפחה ועיתון לרפואת כאב ורפואה פאליטיבית, והיה חבר במערכת העיתון Journal of Pain and Symptom Management.
הערות שוליים

↑  פסח שוורצמן, באתר אוניברסיטת בן-גוריון בנגב
↑  פרס מפעל חיים מטעם איגוד רופאי המשפחה לפרופ' פסח שוורצמן, באתר אוניברסיטת בן-גוריון בנגב, 3 במרץ 2015
↑  דן אבן, משרד הבריאות הורה לבתי החולים להקים מערך הוספיסים ארצי בתוך ארבע שנים, באתר הארץ, 19 ביולי 2009
↑   הלך לעולמו פרופ' פסח שוורצמן, חלוץ הרפואה הפילאטיבית בישראל, באתר DoctorsOnly‏, 19 בספטמבר 2024
↑  ארצי חלפון, "לא רוצים ילדים חולי סרטן מול הפרצוף", באתר ynet, 29 ביולי 2004
↑  Sial Reseach Center, באתר אוניברסיטת בן-גוריון בנגב
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007421129605171  ORCID: 0000-0001-6496-1255  VIAF: 8900156677170833770001   WorldCat (עם VIAF): 8900156677170833770001
פרנסואה לקואנטר

פרנסואה ז'ראר מארי לקואנטר (בצרפתית: François Gérard Marie Lecointre; נולד ב-6 בפברואר 1962) הוא איש צבא צרפתי בדימוס. כיהן כראש מטה הכוחות המזוינים של צבא צרפת מ-2017 עד 2021. מראשית אוגוסט 2016 ועד למינויו לראש מטה הכוחות המזוינים של צבא צרפת ב-2017 שימש כראש הקבינט הצבאי של ראש ממשלת צרפת (אנ') פרנסואה הולנד.
כקפטן בצבא צרפת היה מעורב במבצע טורקיז ב-1994 ברואנדה. הוא הוביל הסתערות בקרב על גשר ורבניה (אנ') במלחמת בוסניה במאי 1995. בהסתערות זאת נעשה השימוש האחרון בכידון רובה בהיסטוריה של הצבא הצרפתי.
ביוגרפיה

לקואנטר נולד ב-6 בפברואר 1962 בשרבור שבצפון-מערב צרפת. אביו, איב אורבן מארי לקואנטר (5 באפריל 1932 – 17 ביולי 1985) שירת בצי הצרפתי בתור צוללן.
לקואנטר התכונן לצבא במכללה הצבאית הלאומית (אנ') בעיר לה פלש (אנ'). לאחר מכן למד באקדמיה הצבאית סן-סיר, האקדמיה הצבאית הצרפתית החשובה ביותר מ-1984 עד 1987 ואז למד בבית הספר לחי"ר (אנ'), אקדמיה צבאית המאמנת קצינים ונגדים בדרגת סרג'נט מייג'ור (רב-סמל מתקדם) מ-1987 עד 1988.
לקואנטר הוצב לשרת בחיל הים הצרפתי(צר'), ושירת בו בשנים 1988 עד 1991. הוא הועלה לדרגת קפטן (סרן בצה"ל) ב-1 ביולי אותה שנה.
מ-1993 עד 1996 היה מפקד פלוגה ברגימנט הנחתים השלישי בוואן. כקפטן בצבא צרפת היה מעורב במבצע טורקיז ב-1994 ברואנדה. לקואנטר פיקד על הפלוגה הראשונה של הרגימנט שכונתה "קבוצת נורד טורקיז". במהלך מלחמת בוסניה בהוראת הגנרל ארווה גוביאר והקולונל (אלוף-משנה) אריק סנדל, לקואנטר ולוטננט (סגן) ברונו אלואין הובילו הסתערות שהובילה לניצחון בקרב על גשר ורבניה (אנ') ב-27 במאי 1995.
מ-1996 עד 1999, לקואנטר היה מדריך באקדמיה הצבאית סן-סיר, שם אימן צוערים. מ-1999 עד 2001, היה צוער באקול מיליטר. לאחר מכן שירת במשרדו של ראש מטה הצבא הצרפתי (אנ') בפריז.
מ-2005 עד 2007 קולונל לקואנטר היה מפקד רגימנט הנחתים השלישי בוואן.
מ-2007 עד 2008, לקואנטר למד במכללה ללימודי צבא (CHEM).
הוא הועלה לדרגת בריגדיר גנרל ב-1 באוגוסט 2011 ופיקד על חטיבת הנחתים התשיעית (אנ') עד שנת 2013. מאוחר יותר מונה למפקד משלחת ההדרכה (אנ'), משימת אימונים צבאית רב-לאומית של האיחוד האירופי שבסיסה במאקו, מאלי מינואר עד יולי 2013.
הוא שימש כראש הקבינט הצבאי של ראש ממשלת צרפת (אנ') מ-1 באוגוסט 2016, נשיא צרפת פרנסואה הולנד העלה אותו לדרגת לוטננט גנרל ב-1 במרץ 2017.
ב-20 ביולי 2017 מונה לקואנטר לראש מטה הכוחות המזוינים על ידי נשיא צרפת עמנואל מקרון, בעקבות התפטרותו של ראש המטה הקודם, פייר דה וילייה (אנ'). הוא נכנס לתפקידו יום לאחר מינויו והועלה לדרגת גנרל הצבא.
לקואנטר שימש גם כמפקד המסדר הלאומי להצטיינות.
ב-13 ביוני 2021 הודיע לקואנטר על פרישתו מהתפקיד, תיירי בורקאר החליף אותו בתור ראש מטה הכוחות המזוינים.
הערות שוליים

1 2  Government of the French Republic (19 ביולי 2017). "Décret du 19 juillet 2017 portant affectation et élévation d'un officier général". נבדק ב-18 ביולי 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  Government of the French Republic (25 באוגוסט 2016). "Arrêté du 25 août 2016 relatif à la composition du cabinet du Premier ministre". נבדק ב-18 ביולי 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  Quoted by : Jade Toussay, Le général François Lecointre s'est fait un nom dans l'armée après cette bataille de Sarajevo, The Huffington Post, 19 July 2017
↑  « Des militaires originaires du Cotentin au Mali », sur La Manche libre, 28 January 2013.
1 2  d'Orcival, François (19 ביולי 2017). "Le général Lecointre, des opérations extérieures au théâtre intérieur…". Valeurs actuelles. נבדק ב-21 ביולי 2017. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Ecole Navale / Espace tradition / Officiers célèbres, ecole.nav.traditions.free.fr
↑  CV of général Lecointre, JDD, 19 July 2017]
↑  Thomas Liabot (19 ביולי 2017). "François Lecointre, "un héros" nouveau chef d'état-major des armées". Le Journal du dimanche. נבדק ב-21 ביולי 2017. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  ביוגרפיה של לקואנטר (בצרפתית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb15517057k (data)  GND: 1171843747  ISNI: 0000 0000 0272 6121  SUDOC: 165264691  VIAF: 76623018   WorldCat (עם VIAF): 76623018 
לקואנטר באקול פוליטקניק
ראש מטה הכוחות המזוינים פרנסואה לקואנטר נפגש עם יושב ראש המטות המשולבים ג'וזף דנפורד, פברוראר 2018
פסיכופיזיקה

פסיכופיזיקה היא ענף בפסיכולוגיה, העוסק ביחס שבין הגירויים הפיזיים להם נחשף האדם לבין התחושות הפסיכולוגיות המתעוררות אצלו כתוצאה מחשיפה זו. החוקרים בתחום עוסקים בקשר שבין הגירוי האובייקטיבי-כמותי לבין התחושות הסובייקטיביות שהוא מעורר אצל האדם באמצעות מערכות החישה והתפיסה. הפסיכופיזיקה עוסקת בעיקר בחושי הראייה, השמיעה והמגע (לעיתים רחוקות יותר גם בחושי הטעם והריח), וכן בניתוח תחושות, כמו תפיסת זמן או תנועה. השיטות המודרניות העיקריות לבחינת שאלות פסיכופיזיות הן בדיקות סיפים ותאוריית גילוי האותות.