stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
גאוגרפיה של מצרים ומפרצים באזור לונג איילנד רבתי
המפרצים באזור לונג איילנד רבתי (ממערב למזרח ובצידו הדרומי) > המפרץ הדרומי הגדול (Graet South Bay)

המפרץ הדרומי הגדול(אנ') הוא לגונה רדודה, אחת הגדולות ביותר בצפון-מזרח ארצות הברית. המפרץ ממוקם ממזרח למפרץ אויסטר הדרומי, בין לונג איילנד לשרטון האי פָיֶיר-איילנד(אנ'). למפרץ 2 מוצאים לאוקיינוס האטלנטי, אחד בקצהו המערבי, שם יש חפיפה בין שני השרטונות של שני האיים ג'ונס ביץ' ופייר איילנד (ראו במפה משמאל, בקצה השמאלי/המערבי שלה - Fire Island inlet), והמוצא השני נמצא בקצהו המזרחי של האחרון. אורכו של המפרץ כ-72 ק"מ ורוחבו המקסימלי כמעט 8 ק"מ, והוא מוגן על ידי שרטון האי פייר איילנד, אך גם על ידי הקצה המזרחי של האי ג'ונס (ראו לעיל - באמצעות החפיפה בין שני השרטונות) מהאוקיינוס האטלנטי. המפרץ הדרומי הגדול כולל בתוכו 3 מפרצי משנה: מפרץ נארו (המהווה מעין מעבר למפרץ מוריצ'ס שממזרח - ראו להלן), מפרץ פטשוג(אנ') ומפרץ בלפורט.
המפרצים באזור לונג איילנד רבתי (ממערב למזרח ובצידו הדרומי) > מפרץ מוריצ'ס (Moriches Bay)

מפרץ מוריצ'ס(אנ') היא מערכת לגונות הממוקמת מזרחית למפרץ הדרומי הגדול (ראו לעיל) וממערב למפרץ שינקוק(אנ'). הגבול המערבי של מפרץ מורישס הוא גשר סמית' פוינט(אנ') שמפריד גם בין מפרץ בלפורט ממערב לגשר, למפרץ Narrow שנמצא מזרחית לו (ראו במפה שבפרק הקודם). הגבול המזרחי של מפרץ מוריצ'ס, הוא הקצה המזרחי של מפרץ קוונטאק(אנ').
למפרץ מוריצ'ס יש גוף מים של יותר מ-38 דונם של ביצות מלח. זה כולל את מפרץ Moneybogue ומפרץ קוואנטאק. שתי עיירות בבמחוז סאפוק(אנ'): ברוקהייבן(אנ') וסאות'המפטון (ניו יורק), חולקות את קו החוף של המפרץ.
למפרץ זה יש רק יציאה אחת לאוקיינוס האטלנטי, בקצה המערבי, במפגש של מפרץ Narrow עם מפרץ מוריצ'ס שנקרא מצר מוריצ'ס. היציאה המזרחית כבר "שייכת" למפרץ שינקוק (עיינו במפה שבביאור האחרון בפרק זה).
המפרצים באזור לונג איילנד רבתי (ממערב למזרח ובצידו הדרומי) > מפרץ שינקוק (Shinnecock Bay)

מפרץ שינקוק(אנ') הוא למעשה מצר/שפך/מוצא של גאות ושפל (ראו הסבר על מהותו בביאור הראשון בפרק על מפרץ פלשינג לעיל) לאוקיינוס האטלנטי. הוא המזרחי ביותר מכל דומיו שמשפיעים על המפרצים השונים, והוא היחיד שמנקז את מפרץ שינקוק. קודמים לו ממערב למזרח: מצר רוקאוויי(אנ') "של" מפרץ ג'מייקה; מצר רוקאוויי המזרחי "של" תעלת ריינולדס; מצר ג'ונס "של" מפרץ אויסטר הדרומי, שממוקם בקצהו המערבי; מצר פייר איילנד "של" המפרץ הדרומי הגדול (ראו לעיל), שממוקם גם כן בקצהו המערבי; ומצר מוריצ'ס(אנ') "של" מפרץ מוריצ'ס שממוקם בקצהו המערבי, במפגש עם מפרץ Narrow.
המפרצים באזור לונג איילנד רבתי (ממערב למזרח ובצידו הדרומי) > מפרץ מקוקס (Mecox Bay)

מפרץ מקוקס ממוקם כ-7.5 ק"מ מזרחה למפרץ שינקוק, וללא חיבור של מים ביניהם. מפרץ מקוקס הוא גוף מים פנימי המנותק מהאוקיינוס,אך מוקף באחוזות רבות, עובדה שמביאה לרמת זיהום גבוהה ביותר של המים שם, שמחייבים את השלטונות לפתוח מפעם לפעם פתח למי האוקיינוס לשם ערבובם עם המים המזוהמים.
המפרצים באזור לונג איילנד רבתי (ממערב למזרח ובצידו הדרומי) > סדרה של 6 ברכות (Ponds)

ממזרח למפרץ מקוקס, ולאורך השרטון הדרומי שמפריד בין האוקיינוס האטלנטי ללונג איילנד, קיימות 6 בריכות (Ponds), חלקן גדולות למדי, והן כולן אינן נפתחות לאוקיינוס. שמותיהן ממערב למזרח הם: Sagaponack Pond יחסית גדולה, עם זרוע ארוכה צפונית מזרחית לתוך היבשה של לונג איילנד. Fairfield Pond שקטנה למדי; Wainscott Pond בגודל של 0.1 קמ"ר; גאורגיקה פונד(אנ'), גדולה למדי משתרעת על 1.2 קמ"ר והנשיא ביל קלינטון נהג לנפוש שם בקיץ 1998 ו-1999; Lily Pond קטנה למדי שמהווה אתר צפרות ודייג; Hook Pond גדולה למדי, 0.3 קמ"ר עם חוף באורך של 5.5 ק"מ משמשת בעיקר לפעילות דייג. באזור גופי מים קטנים נוספים. מזרחה משם, מגיעים כבר למפרצים של החלק הצפוני של לונג איילנד, אשר נסקרים למעלה.
נתיב המים אילינוי

| --- | --- |
נתיב המים של אילינוי
נתיב המים של אילינוי
 מידע כללי
 סוג:  נתיב מים 
 מדינה:  ארצות הברית 
 בעלים:  מחוז הטיוב והמים של מטרופולין שיקגו
 
 קואורדינטות:  41°39′07″N 87°34′01″W﻿ / ﻿41.65205556°N 87.567°W﻿ / 41.65205556; -87.567
 he
 נתיב המים של אילינוי
 
מערכת נתיב המים של אילינוי היא מערכת נתיבי מים באורך 336 מיל (541 קילומטרים) המשתמשת לתעבורה ימית, המערכת מקשרת בין שפך נהר קאלומת בשיקגו ועד לשפך נהר אילינוי בגרפטון, אילינוי. נתיב המים מבוסס בעיקר על נהר אילינוי, אך הוא כולל מערכת של נהרות, אגמים ותעלות המספקות קישור מהימות הגדולות למפרץ מקסיקו דרך נהרות אילינוי ומיסיסיפי.
תעלת אילינוי ומישיגן (I&M) נפתחה ב-1848. בשנת 1900, תעלת התברואה והספינות של שיקגו החליפה את ה-I&M והפכה את כיוון הזרימה של נהר שיקגו כך שהוא לא זורם עוד לימת מישיגן. הקטע הצפוני המורכב של נתיב המים מכונה בהקשרים שונים למחקר וניהול כ-Chicago Area Waterway System (CAWS).
נתיב המים משמש לשינוע של מטענים שונים, כגון פחם, כימיקלים ונפט, כמו גם תירס, פולי סויה ומוצרים חקלאיים אחרים. לעיתים בעונות החורף, הצטברות קרח, במיוחד סביב תאי השיט והסכרים, מגבילים את השימוש בנתיב המים.
מפלס המים

הפרשי המפלסים בין אגם מישיגן לבין נהר המיסיסיפי מגיעים לכדי 48 מטרים, שמונה סכרים ותאי שיט מגשרים בין המפלסים השונים לאורך נתיב המים.
התרשים שלהלן ממחיש את הירידה של נתיב המים של אילינוי מגובה 578 רגל (176 מ') (ממוצע) מעל פני הים באגם מישיגן עד לגובה 419 רגל (128 מ') (ממוצע) בנהר המיסיסיפי בגרפטון, אילינוי.
סכרים ותאי שיט

סדרה של שמונה סכרים על נתיב המים, המנוהלת על ידי חיל ההנדסה של הצבא, שולטת בזרימת המים מאגם מישיגן למערכת נהר המיסיסיפי. שמונת הסכרים ותאי השיט (L&D) מספקים גם את האפשרות למעבר לכלי שיט לאורך נתיב המים. הסכר העליון, T.J. O'Brien, נמצא במרחק של 7 מיילים מאגם מישיגן על נהר קאלומת והסכר האחרון נמצא במרחק של 90 מייל (140 ק"מ) במעלה הזרם מנהר המיסיסיפי ומהסכר LaGrange. השימוש בנתיב המים משפיע על מעבר מים מאגם מישיגן לנהר אילינוי. כאשר מפלסי המים של אגם מישיגן גבוהים, ישנה תועלת בהגברת הזרימה, וכאשר מפלס האגם נמוך, נוצר צורך להגביל את הזרימה. על כן אמנה בינלאומית מסדירה את הזרימה, שכן לקנדה יש גם עניין במפלס אגם מישיגן, שבסופו של דבר זורם לאגמי יורון, אירי ואונטריו.
אליעזר צבי צווייפל

| --- | --- |

אליעזר צבי צווייפל, כפי שהופיע על כרטיס ביקור שהופק בז'יטומיר
 לידה:  15 באפריל 1815 
 פטירה:  21 בפברואר 1888 (בגיל 72) 
 
אליעזר צבי צְוַוייפֶל (בכתיב יידיש, שנהג בזמנו: צווייפעל; 15 באפריל 1815, מוהילב על הדנייפר – 21 בפברואר 1888, גלוחוב, רוסיה) היה סופר, משורר, מתרגם, חוקר ומורה עברי. פרסם מאמרים רבים בעיתונות העברית ושימש שנים רבות מורה לדת ואגדה בבית המדרש לרבנים בז'יטומיר. על אף היותו שייך לעידן ההשכלה העברית, שביקרה בדרך כלל את תנועת החסידות, היה הראשון שניסה לפשר בין הזרמים השונים, וספרו: "שלום על ישראל" סלל את הדרך למשכילים וסופרים רבים אחרים, שהתקרבו לעולם החסידות וספרותה, כגון י.ל. פרץ, מיכה יוסף ברדיצ'בסקי וש"י עגנון.
קורות חייו

אליעזר צבי הכהן צווייפל נולד בשנת 1815 במוהילב. קיבל חינוך תורני אצל אביו, דוד בן יקותיאל, אשר לימד אותו תלמוד וגם את תורת חסידות חב"ד. בעקבות גל של "נישואי בהלה", השיא אותו אביו בגיל צעיר מאוד (12), והנישואים לא צלחו. צווייפל נאלץ לנדוד בערים ועיירות שונות, הן כדי לעקוף את חוק המדינה שאסר נישואים מוקדמים, והן כדי להתיר את הנישואים. נדודיו אלו הפגישו אותו עם אנשים רבים מזרמים שונים, והוא הרבה להתעמק בספרות ההגות וההשכלה ולפרסם מאמרים ומחקרים בנושאים שונים. באודסה התוודע גם לבצלאל שטרן, מי שהיה תלמידו של יוסף פרל ומנהל בית הספר העברי הראשון באודסה.
כשנפתח בית המדרש לרבנים בז'יטומיר, בשנת 1847, הוא החל ללמד שם לימודי דת ואגדה, והתמיד במשרה זו עד שנסגר המוסד בשנת 1873. במהלך תקופה זו גם פרסם את מרבית חיבוריו.
ספרו הראשון, "מינים ועוגב", שכלל מכלול מעורב של שירים, מליצות, דברי מחקר, דרשות, תרגום ממשלי קרילוב - יצא בווילנה, 1858, וספג ביקורת חריפה מפי ש.י. אברמוביץ, הוא מנדלי מוכר ספרים, שהיה תלמידו לשעבר של צווייפל. בספרו הראשון "משפט שלום" תקף מנדלי את הספר "מינים ועוגב"; הוא לא אהב את הערב רב של הלקט שבחר צווייפל להציג בספרו ותקף אותו ואת סופרי הדור הישן על כך שהם מזלזלים בקוראים ובמבקרים. למעשה, טוען שמואל פיינר, הייתה זו מערכה ידועה של הדור הצעיר שמתקומם כנגד הדור המיושן והמקובע, ולא נותן ידו לזרם המתמרד של ההשכלה הרדיקלית.
"מינים ועוגב", לדעת יוסף קלוזנר, היה "שמרני בעיני המשכילים ומשכיל בעיני האדוקים". מנדלי כעס במיוחד על קביעתו של צוויפל שההשכלה "גוזלת מאיתנו אמונה, חיי נצח ואלוהים חיים". לא ייתכן להאשים את ההשכלה "הנאורה" בטיעון שכזה, התמרמר. הפרסומים השונים עוררו הד רב בעיתונים "הכרמל" ו"המליץ", וקלוזנר סבור שפולמוס זה נתן את הדחיפה העיקרית לקריירת הכתיבה של צווייפל.
אך הפולמוס העיקרי שעורר צווייפל היה בעקבות ספרו "שלום על ישראל" שיצא בארבעה כרכים בשנים 1868–1873. בניגוד לרוח תנועת ההשכלה, שהייתה עוינת לתנועת החסידות, צוויפל ראה בחסידות חוליה בשרשרת היהדות והציג את צדדיה היפים, מנסה לפשר בין כל פלגיה של היהדות. פרסומו של הספר פתח דיון נוקב שהתפרסם במאמרי נגד מתלהמים לצד מאמרים תומכים משבחים, והדבר תרם לא מעט לפרסומו של הספר.
בניגוד לפולמוסים, שעוררו לעיתים ספריו, צווייפל היה ידוע כאיש שלום, אוהב שלום ורודף שלום, המנסה תמיד לפשר בין הקצוות. תלמידיו בבית המדרש לרבנים אהבו את המורה, שלא הייתה לו כל הכשרה מדעית, אך היה ידוע כאיש אשכולות ותיבל את הוראתו באגדות ובהומור.
אליעזר צבי צווייפל נפטר בשנת 1888, והוא בן 73.
שלום על ישראל

הספר "שלום על ישראל" היה הספר העברי הראשון מתקופת ההשכלה שצידד בזכותה של החסידות. צווייפל אסף חומר רב מהספרות החסידית ובאמצעותו ניסה להוכיח, שהתנועה החסידית מייצגת תפיסת עולם פילוסופית עמוקה. השקפה זו עמדה בניגוד לעמדה המשכילית מחד גיסא, ולעמדת הממשלה הרוסית מאידך גיסא, והספר לא עבר את הצנזורה בז'יטומיר. הצנזור בקייב היה מתון יותר ואישר את הוצאת הספר לאחר שצוויפל עידן קמעה את התוכן. הספר יצא בז'יטומיר בשנת 1868.
חברי תנועת ההשכלה לא פרסמו משנה סדורה לגבי עמדותיהם כלפי נושאים השנויים במחלוקת הקשורים בהלכה היהודית, טוען אליעזר שביד. הם לא הזדהו בצורה גלויה עם תנועה ממוסדת. הם התמקדו יותר ביצירתם העיונית והספרותית שמיזגה בין למדנות מסורתית והשכלה כללית. המשכיל היחיד שיצא מהכלל הזה ומיקד את מחקריו בתנועות הפעילות בעם היהודי הוא צווייפל. ספרו "שלום על ישראל" השתדל להתמודד עם ההתפלגות בעם ולנסות לגשר עליה. אלא שהתוצאה הייתה הפוכה; המשכילים הרדיקלים מצאו בספר מעין כפירה בעיקר, בכך שמצא נקודות אור בחסידות, שהייתה מאז ומעולם אויבתה המוצהרת של ההשכלה, ואף שימשה מספר פעמים כנושא מותקף בספריה. הם ראו את עצמם כיורשים המתקדמים של שלוש התנועות שצמחו כמעט באותו הזמן, בעוד שצווייפל ראה את כל שלוש התנועות הללו, החסידות, ההתנגדות לחסידות וההשכלה היהודית כעומדות בפתח של תקופה חדשה שתמזג בין כל הפלגים.
המשכילים לא אהבו את הספר. אברהם גוטלובר הוציא פרסום בשם "תולדות הקבלה והחסידות" שנועד להתקיף את ספרו של צווייפל. חיים זליג סלונימסקי, שהיה גם הצנזור וגם מנהל בית המדרש לרבנים, שבו עבד צווייפל כמורה, פרסם בעיתונות מכתב אפולוגטי על פרסום הספר, והיה חשש רציני למשרתו של צווייפל בבית המדרש. לצד האוטוביוגרפיה של צווייפל בספר "אוצר הספרות" כתב המו"ל (ש. א. גראבער) על יציאת הספר והוסיף כמה מילים על התגובות הקשות שעורר הספר: "וימררוהו ורבו וישטמוהו חבריו המורים, ויוציאו גם דבת הספר רעה אל הממשלה".
שנה לאחר צאתו של החלק הראשון של הספר יצא חלקו השני, בו הוא מודיע שלשווא קצפו עליו המקטרגים, שהרי כל כוונתו הייתה "לבטל את המחלוקות, לשתק את המריבות ולעשות שלום בין מתנגדים, חסידים ומשכילים". שני החלקים הבאים יצאו בשנת 1873, שנה בה גם נסגר בית המדרש לרבנים. פולמוס ער התנהל מעל דפי העיתונים והפרסומים השונים. החשש שהתעורר בעקבות הספר היה שייווצר הרושם בציבור שההשכלה עתידה להביא לידי הרס היהדות המסורתית, אם לא יחשפו ויבליטו את המרגליות הטובות שבספרות העתיקה. אין פלא, אפוא, שרבים מהמשכילים נזעקו להגן לא רק על דרכם והשקפת עולמם, אלא על המסורת של מלחמתם בחסידים, כפי שהתבטאה ביצירותיהם של רבים מחבריה, כמו למשל יצחק ארטר, יוסף פרל, פרץ סמולנסקין, ישראל אקסנפלד ואחרים.
יוסף קלוזנר מתרשם שהפולמוס הביא ברכה לספרות העברית, ולו רק מעצם העובדה שמאמרים רבים התפרסמו בעקבותיו בשפה העברית. במהלך השנים השתנתה כליל הגישה של רוב המשכילים, החוקרים והסופרים, והיחס אל החסידות השתנה. השינוי התבטא היטב בכתביהם של שמעון דובנוב, י.ל. פרץ, מיכה יוסף ברדיצ'בסקי, מרטין בובר ואחרים.
הערכת תרומתו

נחום סוקולוב, שהכיר היטב את צוויפל והחשיבו לאחד מרבותיו, כותב, שצוויפל היה מרוקם עם תקופתו - תקופת ספרות ההשכלה, כמו הרמח"ל ורבי יעקב עמדין עם דורותיהם. והיה שונה משאר סופרי ההשכלה, בכך שלא הייתה לו כמוהם נטייה מיוחדת לדבר פרטי ומיוחד, אלא איחד את כל הנטיות - כל מה שבדורו. הדור יכול היה לראות בצוויפל את פנימיותו, ואת הכיוון אליו הוא הולך: אל ההתאחדות הלאומית. צוויפל היה המבשר. השקפתו הסינתטית נתפסה על ידי רבים כ"פסיחה על שתי הסעיפים", מורך לב, חוסר הכרעה, כי לא הבינו את מעלתה. צוויפל הבין מתוך מידותיו והשכלתו ו-"אפיקורסיותו", מסביר סוקולוב, שאין המשכילים כל האומה, אין הרבנים כל האומה, אין החסידים כל האומה, ואין המתנגדים כל האומה, אלא כולם חלקים של אומה אחת; וכחכם וחוקר וסופר, הוא עמל ויצר מתוך שאיפה לחבר את החלקים. אם צוויפל נשתכח כל כך, קובע סוקולוב, הרי זה מפני שנחל ניצחון גדול כל כך בהתקבל רעיונותיו. סוקולוב, וכן פרישמן, גם מציינים שצוויפל הוא אבי הסגנון החדש של הספרות העברית.
אליעזר שביד מדגיש את ראשוניות של צווייפל בניסיון לפרסם משנה סדורה של הפלגים השונים ביהדות ובחתירתו לאיחוד ביניהם. שמואל פיינר קובע בפשטות שכל מחקר היסטוריוגרפי מודרני בחסידות צריך להתחיל בספרו של צווייפל: "שלום על ישראל". רחל אליאור, חוקרת החסידות והקבלה, מציינת בספרה על הבעל שם טוב, שהמשכיל אליעזר צווייפעל, מחבר "שלום על ישראל", היה ראשון המשכילים הליטאים שטרח לקרוא בספרי החסידים ולא רק בכתבי מתנגדיהם.
מבחר ספרים

מינים ועוגב; והם הערות במקראי קודש בנוסח התפילות ובדברי חז"ל, מעט מחקר וביקורת... מעט מליצה ושיר..., וילנה, תרט"ז
מוסר אב; שני מכתבים... משני אבות העולם... האחד הרמב"ם לבנו אברהם... והשני רבי יהודה אבן תבון לבנו..., ז'יטומיר, תרכ"ה
ילקוט חדש; ספריית האגדה לקידום החינוך בקרב יהודי רוסיה..., וילנה, תרי"ח
תושיה (סיפורים מתורגמים מרוסית וגרמנית), ז'יטומיר, תרכ"ז
ליקוטי צבי; דברי תורה וחכמה...
שלום על ישראל; מעניין הבעש"ט ותלמידיו..., תרכ"ח - תרל"ג
ספר מוסר השכל (ספר מוסר ביידיש), וילנה, תרמ"ב
חשבונו של עולם; להגיד כי ישר ה'...
נצח ישראל; על ארך והתמדת קיום האומה הישראלית...
סנגור; מליץ יושר ופרקליט לעם ישראל ותורתו מול מגידי פשעיהם..., ורשה, תרמ"ה
לקריאה נוספת

שמואל פיינר, "המפנה בהערכת החסידות: אליעזר צווייפל וההשכלה המתונה", ציון, כר' נ"א (תשמ"ו), עמ' 167 - 210
שמואל פיינר, השכלה והיסטוריה: תולדותיה של הכרת-עבר יהודית מודרנית, מרכז זלמן שזר לחקר תולדות העם היהודי, 1995
אליעזר שביד, תולדות פילוסופיית הדת היהודית בזמן החדש - חלק שני: חוכמת ישראל והתפתחות התנועות המודרניות, עם עובד, 2002
יעקב כנעני, "א. צ. צוייפל מגלה המאור שבחסידות", ב- "מזרח ומערב", ה' - ו' (תרפ"ט), עמ' ג' - כ"ד
הערות שוליים

↑  גצל קרסל, לקסיקון הספרות העברית בדורות האחרונים, ספריית פועלים, 1967
1 2 3 4 5  יוסף קלוזנר, קיצור ההיסטוריה של הספרות העברית החדשה, ירושלים, 1954, עמ' 255 - 269
1 2  שמואל פיינר, השכלה והיסטוריה : תולדותיה של הכרת-עבר יהודית מודרנית

מרכז זלמן שזר, 1995, עמ' 417
↑  וראו שלאנגענייט, "חכמים היזהרו בדבריכם", המליץ, 10 בדצמבר 1868 הדוחק במבקרים להימנע מלכתוב על הספר "מינים ועוגב" כי הפולמוס סביב הספר יוצר לו פרסומת
↑  יוסף קלוזנר, היסטוריה של הספרות העברית החדשה, אחיאסף, 1960, כר' ו', עמ' 16
1 2  אליעזר שביד, תולדות פילוסופיית הדת היהודית בזמן החדש - חלק שני : חוכמת ישראל והתפתחות התנועות המודרניות, עם עובד, 2002, עמ' 168 - 169
↑  אוצר הספרות [כתב עת], מוקדש לתורה וחכמה, אמרי ביקורת ודברי שי ומליצה, העורך, שאלתיאל אייזיק גראבער, יאראסלוי, 1886, כר' ב', עמ' 274 - 275
↑  ודמות דיוקנו אינו נהדר כאשר לקודמיו בגלל הבדלי התקופות (סוקולוב).
↑  נחום סוקולוב, אישים, אלעזר צבי הכהן צויפל, ירושלים: הספריה הציונית, תשי"ח
↑  רחל אליאור, ישראל בעל-שם-טוב ובני דורו; מקובלים, שבתאים, חסידים ומתנגדים, כרמל, 2014, כר' ב', עמ' 555
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007310553905171  PLWABN: 9810538807805606  BnF: cb13176507f (data)  GND: 137921667  ISNI: 0000 0000 6686 3045  LCCN: n94106749  NLA: 35798306  NTA: 303192992  SELIBR: 253224  Trove: 1092234  VIAF: 22556423   WorldCat (עם VIAF): 22556423 
אליעזר צבי צווייפל
האחיין שלי בנץ

| --- | --- |

 סוגה:  קומדיה טלוויזיונית 
 יוצרים:  דרור ויידמן
 כותבים:  ברק כהן דרור ויידמן  הדר תדמור מאיה סובול אייל אפטר לילך ברנע לשם מתן בלומנבלט חן רוטמן (עונה 2)
 בימוי:  דן מסר  עומר גולדמן  דניאל פליק
 שחקנים:  דניאל קורן אורי ורד מאור כהן נועה כהן גיתית פישר אושרית סרוסי עומר עציון יהודה בוחבוט  נועה אסטנג'לוב אמה אלפי אבי גרייניק   ראם קופלוביץ׳  עידן מרין 
 פסקול:  דניאל קורן
 ארץ מקור:  ישראל ישראל
 שפות:  עברית
 מספר עונות:  2
 מספר פרקים:  40 + פרק מאחורי הקלעים
 הפקה
 מפיק:  אסף נאוי 
 מפיקים בפועל:  קובי עזרן  דנה פרדו  בן פיקסלר
 עורכים:  דן מסר   מיכל ענתבי
 צלמים:  רועי גלוסקא  זוהר מוטעין  איתי גרוס  עמוס רפאלי  סער מזרחי  אלירן קנולר
 מוזיקה:  דניאל קורן
 אורך פרק:  כ-24 דקות
 שידור
 רשת שידור:  כאן חינוכית
 תקופת שידור מקורית:  28 בנובמבר 2021 – הווה
 קישורים חיצוניים
 אתר רשמי
 דף התוכנית ב-IMDb
 
האחיין שלי בנץ היא סדרת טלוויזיה קומית ישראלית המשודרת החל מ-28 בנובמבר 2021 ב"כאן חינוכית" וב"כאן 11". הסדרה עוקבת אחר מורה בשם יוני רובין, אשר חתם על עסקה עם השטן, בה הוסכם שהוא יעביר את בנו, בנץ, בגרות ובתמורה הוא יהפוך למנהל תיכון "בגיריונית", בו הוא מלמד היסטוריה – או שהנשמה שלו תעבור לגיהנום. הסדרה כוללת מחוות רבות לסרטי עבר והתייחסויות לסוגיות בתרבות הפופולרית.
בצמוד לשידור הסדרה, שודרה תוכנית האירוח "האולפן שלי בנץ" בהנחיית שרון טייכר (שמשחק בסדרה את "גרי גדרון") בה שחקני הסדרה התארחו באולפן, התראיינו וניתחו את הפרקים. סדרה זאת משודרת תמיד אחרי הפרק של "האחיין שלי בנץ" בפרק התואם. סדר זה נשמר גם בשידורים החוזרים. בכל סוף עונה (פרק 20) נערך פרק חגיגי בהשתתפות מרבית חברי קאסט השחקנים.
ב-27 בינואר 2022 פרסם ערוץ "כאן חינוכית" כי הסדרה תחודש לשלוש עונות נוספות, מעבר לעונה הראשונה.
עלילה

יוני רובין (דניאל קורן) הוא מורה בתיכון "בגיריונית" שרוצה להיות מנהל בית הספר. כאשר שוטרת לשעבר מתמנה לתפקיד במקומו, יוני המתוסכל מזמן לביתו לא במכוון את השטן, חזי גופרית "לוציפר" (מאור כהן), שמסכים להפוך אותו למנהל אהוד בתנאי אחד – יוני יסייע לבנו, בנציפר, המכונה "בנץ" (אורי ורד), להשלים את התיכון ולקבל תעודת בגרות. קו העלילה המרכזי לאורך הסדרה מתעסק בקשייו של בנץ להסתגל לעולם בני האדם, ובקושי של יוני להתמודד עם תעלוליו של בנץ, הניחן בכוחות על-טבעיים. במקביל, מתחבר בנץ עם חבורת תלמידים, ואף מפתח רגשות כלפי תלמידה בשם נטע (נועה כהן).
בסוף העונה הראשונה, חזי נשפט בבית משפט בגן עדן, מפני שבנץ נתן לתלמיד בשם ליטל (יהודה בוחבוט) את תפוח הידע. במקביל, פולי (גלעד כהנא), אחיו של חזי, מנסה לנצל את הסתבכותו של חזי כדי לקחת את מקומו ולהפוך לשטן. יוני ובנץ פועלים כדי לעצור אותו בזמן כדי להשלים את הבגרויות כמתוכנן. בסוף עונה ראשונה חוזר בנץ לחופשה בגיהנום, אולם תוך כדי מופיע חזרה וטוען שהגיע מהעתיד.
סיפור המסע בזמן מתבהר באמצע העונה השנייה, בפרקים 10 ו-11 ("בחזרה לבגרויות") בהם העלילה מתרחשת בעתיד דיסטופי. זאת לאחר שבמחצית השנייה של עונה שנייה ליטל משתלט על בית הספר והופך לעריץ. בנץ, יוני ונטע חוזרים בזמן לתחילת העונה הראשונה ויוצרים עתיד חלופי.
במהלך העונה השנייה חזי מנסה לשכנע את בנץ להתרחק מנטע באמתלה כי קיים חוק האסור לשדים לקיים מערכות יחסים עם בני אדם. בסוף העונה השנייה פולי וגרי, מנהל בית הספר המתחרה "נקניקי גולדה", מצליחים לכלוא את חזי, אחרי שפולי חושף בפני בנץ שחזי הוא שהמציא את החוק שאסור לשדים להתאהב בבני אדם. מתברר שמקורו בשברון הלב שחווה חזי עם אמו האנושית של בנץ. לאחר התגלית הזו בנץ ונטע הופכים לזוג.
דמויות > תלמידים

בנציפר "בנץ" גופרית (אורי ורד) – הבן של השטן, מתגורר עם יוני עד סוף הבגרויות. הוא בעל כוחות קסם מהגיהנום ומתקשה בהבנת התנהגות אנושית. היה בן זוגה של ליבי אך נפרד ממנה מאחר ששיקרה לו. מאוהב בנטע.
נטע אבקסיס (נועה כהן) – החברה הטובה ביותר של ניצן. מאוהבת בבנץ, אולם בהמשך יוצאת עם ים. פרפקציוניסטית ותלמידה מצטיינת.
יולי דהן (אמה אלפי) – תלמידה עשירה וסנובית שאכפת לה מאוד מהמעמד שלה. מקבלת יחס מועדף מוורד מכיוון שהיא בתה של השרה לביטחון הפנים. אושיית רשת שמסתובבת עם פמליה של "סגניות".
ניצן גולן (נועה אסטנג'לוב) – תלמידה בעלת תחומי עניין ייחודיים ואובססיבית לדבורים וחרקים. טבעונית וסביבתנית. החברה הטובה ביותר של נטע. בעונה השנייה מאיר המנהל נכנס לגופה (בתור רוח רפאים). הם חולקים את גופה לתקופה מסוימת, אך הכול נמחק בהתבטלות קו זמן זה.
אולף מכטינבורגר (ראם קופלוביץ') – תלמיד בלגי שטוען שהגיע לבית ספר במסגרת חילופי סטודנטים, ונשאר כי התלמיד הישראלי לא רצה לחזור. מסתיר סוד כלשהו לגבי הסיבה האמיתית שהגיע לארץ.
אלכס ירון (עידן מרין) – תלמיד בתיכון. האקר וגיימר. גיק. חברם של בנץ, אולף, ניצן ונטע. אלכס הוא הומוסקסואל אשר יוצא מהארון בעונה השנייה.
ליטל אלוש (יהודה בוחבוט) – תלמיד מקובל, אך לא אינטליגנטי. היוצר של החטיף ליטאקראנץ'. בעונה הראשונה אכל מתפוח הידע.
לי-בת רוזן (אליס ז'אנו) – אחת מה"סגניות" בפמליה של יולי.
אלה-בל ברטוק (טל פרלמן) – אחת מה"סגניות" בפמליה של יולי. ניהלה זוגיות סודית עם ליטל עד שנפרדה ממנו. יולי מפטרת אותה כל הזמן. בת דודתה של הזמרת נועה קירל.
ים (אברהם ארנסון) – תלמיד מכיתה י"ב, מוזיקאי. יוצא עם נטע, מה שמעורר את קנאתו של בנץ. בעונה שנייה עושה שנת שירות ב"נקניקי גולדה" אך בהמשך העונה הוא עובר לעשות שנת שירות ב"בגיריונית" כדי שיוכל לבלות עוד זמן עם נטע. בסוף העונה השנייה, מבין שנטע מאוהבת בבנץ ונפרד ממנה.
גאיה (שירה יוסף;עונה 2) – האויבת המושבעת של יולי. היחסים ביניהן נהיו מורכבים יותר בהמשך.
שירה (ליה נגה;אורחת בעונה 1) – תלמידה במגמת תיאטרון. מאוהבת בבנץ.
בת-צוף (דנה אשכנזי;עונה 1) – אחת מה"סגניות" בפמליה של יולי.
שירה-לי (עונה 1) – אחת מה"סגניות" בפמליה של יולי.
דמויות > צוות תיכון בגיריונית

יוני רובין (דניאל קורן) – המורה להיסטוריה. נוירוטי ונוטה להיבהל בקלות, ולצד זאת שאפתן. טוב לב ואכפתי כלפי התלמידים וכלפי בנץ, אף על פי שבנץ מרושע כלפיו. מאוהב בשיא-גל. מתגורר עם בנץ בביתו, ובהמשך גם עם ארמונד ולתקופה מסוימת עם מאיר.
ורד שיינדה פרסיליה כהן (גיתית פישר) – המנהלת של "תיכון בגיריונית". עבדה בעבר בתפקידים בכירים במשטרה. קשוחה, חמדנית וקרת לב.
שיא-גל מדמון (אושרית סרוסי) – המורה לאנגלית וסגנית מנהלת בית הספר. יצאה עם ארמונד אבל הוא נפרד ממנה. אוהבת תוכניות ריאליטי.
תומי חזות (עומר עציון) – המורה לתנ"ך. אדם מאוד אופטימי, תמים ואוהב אדם. עד אמצע העונה הראשונה מנהל את קבוצת הכדורסל של התיכון.
מאיר קטן (דב נבון) – מנהל בית הספר הקודם. נהרג על ידי חזי בפרזנטציה של העסקה של יוני ולכן חי כרוח רפאים בלימבו, ובהמשך הגיע לגן עדן.
יוחאי אהרונסון (אבי גרייניק) – השרת בתיכון, למד שם כנער. ממעיט בדיבור ונוהג להציע לאנשים תפוזים. ויקיפד לשעבר.
אדי (אלעד רביב) – שומר בית הספר. פוטר בסוף העונה השנייה על ידי ורד כהן המנהלת בעקבות שיתוף הפעולה שלו עם ניב וקוליש.
הספרנית (אסתי ניסים;עונה 1) – ספרנית בית הספר. ספרנית קשוחה שלא מחבבת ילדים.
שגיב (טום באום;עונה 1) – המורה לתיאטרון.
יורי נובין (דניאל קורן;אורח בעונה 2) אורח בפרק הראשון בעונה 2 כמחליף של יוני לפני שהוא הלך לטיול טרום שנה. לפי ורד, מלמד סוציולוגיה.
דמויות > דמויות מהגיהנום

חזי גופרית "לוציפר" (מאור כהן) – השטן מהגיהנום, רוחני ודוגל בטבעונות. חותם עסקה עם יוני כדי שיעביר את בנו בגרויות.
פולי גופרית (גלעד כהנא) – אחיו של חזי ודודו של בנץ. עבד במחלקת סרטונים אבודים בגיהנום. מתכנן לתפוס את מקומו של אחיו כשטן. נכנס לכלא בסוף העונה הראשונה. בעונה השנייה משתף פעולה עם גרי במטרה לצאת מהכלא, והכניס במקום את חזי, השטן הנוכחי.
יוני הרשע (דניאל קורן;עונה 1) – כפיל רשע ופרוע של יוני.
גוליית (אמיר זרד;עונה 1) – דמות מקראית אותה זימן בנץ מהגיהנום. מתגלה כטוב מאוד בכדורסל, אך בסוף מוחזר לגיהנום.
המן (תומר שרון;עונה 1) – בעל מאפייה בגיהנום. מנסה להפוך את תלמידי בית הספר לזומבים באמצעות אוזני המן מכושפות. האוזניים שלו רגישות לרעש.
ליבי מפלצת לבה (עדי ביטי;עונה 1) – החברה לשעבר של בנץ, מפלצת לבה. קרח מסוכן עבורה.
מלאך המוות דותן (מיכאל סוויסה;עונה 2) – מלאך מוות נחמד שעוזר ליוני וארמונד לגרום לעולם להיות שמח. בזוגיות עם גברת רשל מוות.
יוסיף סטלין (בן ציון טטרו;עונה 1) – לשעבר השליט של ברית המועצות. מנהל חברת מזגנים בגיהנום.
פרידריך ניטשה (מתן בלומנבלט;עונה 2) – פילוסוף גרמני, מאבות האקזיסטנציאליזם, והפוסטמודרניזם. עובד בבאולינג בגלל חיבתו לחזרה המתמדת.
דמויות > דמויות מגן עדן

ארמונד (חן רוטמן) – מגיע מגן עדן. התחזה לעורך דין. כרוב מתבגר. בעונה השנייה מתמנה לתפקיד האחראי על הכוחות של בנץ ועובר לגור איתו ועם יוני. מאוהב בסירי. בעל קול צרוד.
בת-קול (גורי אלפי;עונה 1) – מלאך שופט וחבר עבר של חזי. שפט את חזי בבית המשפט של גן עדן.
דוד (דור טאוב;עונה 1) – דמות מקראית אותה בנץ זימן מגן עדן.
גובי המלאך (יפתח מזרחי;עונה 1) – המלאך של יוני מגן עדן. באופן אירוני מייעץ ליוני עצות גרועות ביחס לעצות של חזי.
סירי (גלית חוגי) – מלאכית עורכת דין מגן עדן. השתתפה במשפט של חזי בתור עורכת הדין נגדו בבית המשפט של גן העדן. בעונה השנייה מנהיגה רפורמה להגבלת שימוש בכוחות על על גבי כדור הארץ. לא יכולה לרדת לכדור הארץ כי יש לה אלרגיה לחמצן. נמצאת לסירוגין במערכת יחסים עם ארמונד.