אוניות המערכה מסדרת נלסון
תיאור > חימוש

החימוש העיקרי שלהם היה תשעה תותחי 16 אינץ' (406 מילימטרים) אשר היו מורכבים בצריחים משולשים, ספינות הקרב היחידות של הצי המלכותי שתוכננו בצורה זו. התותחים עצמם חרגו מהעיצובים הבריטיים הסטנדרטיים. במקום כלי הנשק הקודמים של הצי המלכותי אשר ירו פגזים כבדים במהירות מתונה, כלי הנשק של נלסון עקבו אחר הנוהג הגרמני של פגז קל יותר במהירות גבוהה יותר. שינוי זה במדיניות המנהל של הצי היה עקב בדיקות בריטיות של ציוד גרמני שנמסר לאחר מלחמת העולם הראשונה, אם כי הרבה מאוחר יותר, הבדיקות שלאחר מכן הוכיחו כסותרות. נוסו שני קצבי ריצה שונים, ובמשך זמן מה הייתה תערובת של סוגי קנה בצריחים שונים, אפילו לפעמים בתוך אותו צריח. התותחים סבלו משחיקה ניכרת של הקנה והיה להם תבנית פיזור גדולה למדי, בעיקר בגלל התותחים השונים שהיו לכל קנה כשהם שופצו במהלך אורך חייהם. כדי לפצות על שחיקת הקנה, מהירויות הלוע הופחתו ונוסה פגז כבד יותר (ארוך יותר) כדי לקזז זאת; אבל העלות של ייצור פגזים חדשים, שינוי טיפול בפגזים וציוד אחסון הגיע בתקופה שבה מימון הצי המלכותי הצטמצם מאוד. עם זאת, כלי נשק אלה לא נחשבו בדרך כלל על ידי הצי המלכותי כמוצלחים כמו תותחי ה-BL‏ 15 אינץ' סימן I הקודמים; תותחי ה-BL‏ 14 אינץ' Mark VII, שהותאמו לאוניות המערכה שלאחר מכן בסדרת המלך ג'ורג' החמישי, חזרה לפגזים כבדים יותר (יחסית) ולמהירות נמוכה יותר, אך הביצועים שלהן נפגעו על ידי הרכבה מורכבת מדי שהוכחה כבעלת פגמי אמינות בקרב. הצורך לצמצם את התפוסה הוביל לשימוש בצריחים משולשים, שהיו להם בעיות מוקדמות עם מכונות הטיפול והתחמושת. המשקל הכבד יותר של הצריח המשולש בהשוואה לצריח כפול פירושו עומס מוגבר על מיסבי הגלגלים בעת אימון הצריחים. זה נפתר על ידי שילוב של מיסבים אנכיים טעוני קפיץ כמו גם מיסבים אופקיים קונבנציונליים. הצריח המשולש הוכיח את עצמו כאשר באוקטובר 1929, צוות צריח עם ניסיון של שנתיים העמיס וירה 33 פגזים רצופים ללא תקלה. השילוב של מאפייני בטיחות רבים, שהושגו עם חומרים קלים יותר, גרם לכך שהציוד המורכב והשביר יחסית היה צריך לקבל טיפול באופן קבוע לאורך כל חייהן של האוניות. ספינות אלו הותקנו במערכת בקרת אש HACS AA ולוח בקרת אש של אדמירליות Mk I עבור בקרת אש עילית של החימוש הראשי.
ניסויי ירי גילו כי הפיצוץ של צריחי 'A' ו-'B' על מיסבים קדמיים גרם לנזק לאביזרים רבים של סיפון מזג האוויר והתנאים על סיפון הפיזור הפכו לא נוחים מאוד. הייתה שמועה ארוכת שנים שהאוניות אינן יכולות לירות מטח דופן ללא סיכון לנזק מבני. הדבר הופרך במהלך הפעולה נגד אוניית המערכה הגרמנית ביסמרק, שם רודני ירתה למעלה מ-40 מטחי דופן (380 פגזים) ללא נזק מבני גדול, למעט בקרשים ובאביזרי הסיפון העליון, למרות שהיה נזק נרחב לאביזרי בתי חולים, מחיצות, אסלות וצנרת בחזית. כמעט כל נורה בחלק הקדמי נופצה גם כן.
כאשר צריח 'X' ירה 30 מעלות מאחורי הקורה ובהגבהה של 40 מעלות, נגרם נזק ניכר לשתי השורות הנערמות אנכית של חלונות הגשר. כתוצאה מכך, לרוב נאסר על התותחים של צריח "X" לירות מאחורי הקורה בגבהים גבוהים במהלך ירי אימון בזמן שלום. ניסו להתקין זכוכית מחוסמת בחלונות הגשר, אך פיצוץ תותח עדיין ניפץ חלק מהם ומילא את הגשר בפסולת מעופפת. העיצוב של גשר הקפטן שונה בנלסון ב-1930–1933 בקירוב כדי לצמצם את שטח החלונות ולסגור את החלק העליון של שתי שורות הזכוכית הקודמות. הושקע מאמצים רבים בתיקון בעיה זו, והתאמת אדני מגן מתחת לחלונות הקטנים החדשים התבררה כמוצלחת. גשר אדמירל סגור חדש עם החלונות המצומצמים הנדרשים נבנה על גבי גשר הקפטן ומנורות האיתות הקדמיות הוזזו למעלה מפלס אחד לכיוון האחורי של הגשר. גשר האדמירל על רודני נשאר צעד אחורה במידת מה מהקצה הקדמי של המגדל, אבל לגשר הקפטן היה אותו שטח זכוכית מצומצם שהיה לנלסון כעת, עם מדפים גדולים יותר. הפיצוץ היה גם בעיה במקומות אחרים; DK בראון מספר על ירי מבחן שהופסק כאשר משקיף DNC H.S. Pengelly, שהיה מתחת לסיפון הקדמי, דיווח על הבזק אדום בוהק לאחר שירה בכל התותחים בצריח "A". מאוחר יותר התגלה כי הדבר נגרם כתוצאה מזעזוע מוח של גלגלי העין של הצופים.
בשלב האחרון של הפעולה נגד ביסמרק, רודני ירתה זוג טורפדו 24.5 אינץ' מהצינור שלה בצד השמאלי וטענה לפגיעה אחת. לפי לודוביק קנדי, "אם זה נכון, [זהו] המקרה היחיד בהיסטוריה של אוניית מערכה אחת שטרפדה אחרת". מוקדם יותר באותה פעולה, לצינור הצד הימני נתקעה דלת הפתח שלו כתוצאה מהחמצה כמעט מאחד המטחים המוקדמים של ביסמרק. ב-27 בספטמבר 1941, תחנת הטורפדו השמאלית של נלסון התגלתה כבעייתית כאשר טורפדו איטלקי משוגר באוויר בגודל 18 אינץ' חורר את התא שמאחורי חדר גוף הטורפדו, ואיפשר ל-3,750 טון מים להיכנס לאונייה. בעקבות זאת, ייתכן שצינורות הטורפדו של נלסון הוסרו אם כי מקור אחר טוען שצינורות הטורפדו נשמרו בשתי האוניות עד 1945.