stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
איימי אירווינג
ביוגרפיה

אירווינג נולדה בעיר פאלו אלטו שבקליפורניה, בתם של במאי התיאטרון היהודי ג'ולס אירווינג (אנ') ושל שחקנית הקולנוע פריסילה פוינטר.
היא ואחיה, הבמאי/מפיק דייוויד ואחותה הזמרת קייטי, גדלו על-פי דרכה של אימהּ, שהאמינה בנצרות-מדעית, אך לא קיימו מנהגים דתיים.
החלה את דרכה במספר הופעות בתיאטרון הקונסרבטוריון שבסן פרנסיסקו ולאחר מכן באקדמיה למוזיקה ולאמנויות הדרמה של לונדון.
סיימה את לימודיה בהצלחה בתיכון "בית ספר המקצועי לילדים (אנ')" שבמנהטן.
ערכה את הופעת הבכורה שלה על בימות אוף ברודוויי בגיל 17.
קריירת משחק

הופיעה לראשונה על במה כאשר הייתה ילדה במחזה של אביה ומחזהו של רוברט סיימונדס שהפך לאביה החורג של אירווינג לאחר מות אביה הביולוגי.
לאחר שסיימה את לימודיה באקדמיה שבלוס אנג'לס קיבלה תפקידי אורח בסדרות "אשה שוטרת" ו"ימים מאושרים", תפקידים שהובילו אותה לתפקיד ראשי במיני סדרת הדרמה "פעם נשר".
לאחר שנבחנה והפסידה את תפקיד הנסיכה ליאה אורגנה בסרט "מלחמת הכוכבים - פרק 4: תקווה חדשה" הצליחה לקבל את תפקיד המשנה בסרט האימה של בריאן דה פלמה "קארי" בתור סו נל בת כיתתה הפופולרית של הנערה הדחויה קארי וויט (סיסי ספייסק), בסרט הופיעה אירווינג לצד אמה.
כעבור שנתיים שיחקה בסרט אימה נוסף של דה פלמה "הזעם" בתור גיליאן בלאבר נערה בעלת כישורים טלפתיים.
שנת 1980 לא האירה פנים לאירווינג מבחינה מקצועית, היא קיבלה את פרס פטל הזהב לשחקנית המשנה הגרועה ביותר עבור הופעתה בסרט ב"הדרך חזרה", אך בכל זאת תרמה לפרסומה בעקבות תפקידה בדרמה "התחרות" בתור הנערה העשירה היידי ג'ואן סקונובר.
ב-1983 רשמה הישג יוצא דופן כאשר הועמדה לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר ולפרס פטל הזהב על תפקידה בתור הדסה ארוסתו של אביגדור בדרמה של ברברה סטרייסנד "ינטל".
אירווינג וג'יימס קוקו הם שני השחקנים היחידים שהיו מועמדים לפרס האוסקר ולפרס הראזי לשחקני המשנה הטובים והגרועים ביותר על אותו התפקיד.
בשנה שלאחר המועמדות לאוסקר הצליחה לספק תפקיד מוצלח בקומדיה "מיקי ומוד" בתור נגנית הצ'לו מוד גיולורי הנכנסת להריון מכתב הטלוויזיה הנשוי מיקי (דאדלי מור). לקראת סוף שנות ה-80 אירווינג הייתה מועמדת לשני פרסי גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר בסרט קומי/מוזיקלי על הופעתה בקומדיה הרומנטית "אהבה ממבט שלישי" בתור הרווקה היהודייה איזבל גרוסמן, ועל תפקידה בתור אנה אנדרסון הטוענת להיותה הדוכסית אנסטסיה רומנוב בהפקה הביוגרפית "אנסטסיה: המסתורין של אנה".
ב-1986 צילמה בישראל, בהפקת קנון גרופ, את הסרט  עוץ לי גוץ לי, כחלק מהפקה של סדרת סרטים של אגדות האחים גרים בשם Cannon Movie Tales. הסרט צולם בחלקו ביפו ובחלקו באולפני ג.ג. ישראל בנווה אילן.
ב-1988 כיכובה בסרט "אהבה ממבט שלישי" (שבאנגלית נקרא Crossing Delancey) על פי מחזה של סוזן סנדלר. אירווינג הייתה מועמדת לפרס גלובוס הזהב על תפקידה בסרט.
ב-1997 השתתפה בתפקיד קטן בקומדיה של וודי אלן "לפרק את הארי".
ב-1999 גילמה בשנית את סו נל בסרט "זעם: קארי 2 ", סרט ההמשך שנחל כישלון מוחלט.
בשנת 2000 הופיעה בתפקיד ראשי בדרמת הפשע המוערכת של סטיבן סודרברג "טראפיק" בתור ברברה אשתו של עורך הדין רוברט ויקפילד (מייקל דאגלאס).
שיחקה בדרמה הספרותית "מעיין הנצח" בתור אמה של ויני פוסטר (אלקסיס בלדל) ובדרמה העצמאית "שלוש עשרה שיחות על דבר אחד" בתור פטרישיה אשתו של ווקר (ג'ון טורטורו).
התפרסמה ב-2005 במותחן הפסיכולוגי שובר הקופות " משחקים נסתרים" בתור אליסון אשתו האובדנית של הפסיכולוג ד"ר דייוויד קאלוואי (רוברט דה נירו).
ב-2009 שיחקה בדרמה הקומית "אדם" את רבקה אמה של בת' בוצ'הולד.
חיים אישיים

אירווינג ניהלה במשך שלוש שנים מערכת יחסים עם הבמאי סטיבן ספילברג, פרידתה ממנו עלתה לה בתפקיד מריון רייבנווד בסרטו של ספילברג "שודדי התיבה האבודה".
לאחר תקופה קצרה חזרו אירווינג וספילברג ונישאו לתקופה של 4 שנים שבהן הביאו לעולם ילד אחד בשם מקס.
לאחר הגירושין קיבלה אירווינג במסגרת הסכם טרום נישואים סכום של 100 מיליון דולרים.
ב-1996 התחתנה עם הבמאי הברזילאי ברונו בארטו, הזוג גידל ילד אחד ביחד בשם גבריאל דייוויס והתגרש ב-2005.
ב-2007 נישאה בפעם השלישית, לבמאי סרטי הדוקו קנת' בווסר.
פילמוגרפיה

קארי (1976)
ג'יימס דין (1976)
הזעם (1978)
הדרך חזרה (1980)
התחרות (1980)
ינטל (1983)
מיקי ומוד (1984)
אנסטסיה: המסתורין של אנה (1986)
אהבה ממבט שלישי (1986)
עוץ לי גוץ לי (1987)
מי הפליל את רוג'ר רביט (1988)
הפגנת כוח (1990)
זנב אמריקאי (1991)
במערבולת היצרים (1996)
אני לא רפפורט (1996)
לפרק את הארי (1997)
הווידוי (1999)
הזעם: קארי 2 (1999)
בוסה נובה (2000)
טראפיק (2000)
13 שיחות על דבר אחד (2001)
מעיין הנצח (2002)
משחקים נסתרים (2005)
אדם (2009)
לא שפויה (2018)
פה מלא אוויר ‏ (2021)
פילמוגרפיה > טלוויזיה

סיפורים מהילדות שלי (1998) - דיבוב
הערות שוליים

↑  מאיר שניצר, פולאנסקי לא היה כאן - "ינטל" - במאית: בארברה סטרייסנד, תסריט: ג'ק רוזנטל, בארברה סטרייסנד (לפי יצחק בשביס זינגר), כל העיר, 13 באפריל 1984
↑  ורדה וולפו, איימי אירווינג לארץ, מעריב, 12 בינואר 1986
↑  ציפי שוחט, "אהבה ממבט שלישי" יועלה בבית לסין, באתר הארץ, 12 בספטמבר 2004
↑  מייקל ג'ורדן - בראש רשימת המתגרשים היקרים של "פורבס", באתר גלובס, 15 באפריל 2007
| פרס פטל הזהב לשחקנית המשנה הגרוע ביותר |
| --- | --- | --- |
| 1980–1999 | איימי אירווינג (1980) ‏•‏‏ דיאנה סקרוויד (1981) ‏•‏‏ איילין קווין (1982) ‏•‏‏ סיביל דנינג (1983) ‏•‏‏ לין-הולי ג'ונסון (1984) ‏•‏‏ בריג'יט נילסן (1985) ‏•‏‏ דום דה-לואיז (1986) ‏•‏‏ דריל האנה (1987) ‏•‏‏ כריסטי מקניקול (1988) ‏•‏‏ ברוק שילדס (1989) ‏•‏‏ סופיה קופולה (1990) ‏•‏‏ שון יאנג (1991) ‏•‏‏ אסטל גטי (1992) ‏•‏‏ פיי דאנאוויי (1993) ‏•‏‏ רוזי אודונל (1994) ‏•‏‏ מדונה (1995) ‏•‏‏ מלאני גריפית' (1996) ‏•‏‏ אליסיה סילברסטון (1997) ‏•‏‏ מריה פיטילו (1998) ‏•‏‏ דניס ריצ'רדס (1999) |  |
| 2000–2019 | קלי פרסטון (2001) ‏•‏‏ מדונה (2002) ‏•‏‏ דמי מור (2003) ‏•‏‏ בריטני ספירס (2004) ‏•‏‏ פריס הילטון (2005) ‏•‏‏ כרמן אלקטרה (2006) ‏•‏‏ אדי מרפי (2007) ‏•‏‏ פריס הילטון (2008) ‏•‏‏ סיינה מילר (2009) ‏•‏‏ ג'סיקה אלבה (2010) ‏•‏‏ דייוויד ספייד (2011) ‏•‏‏ ריהאנה (2012) ‏•‏‏ קים קרדשיאן (2013) ‏•‏‏ מייגן פוקס (2014) ‏•‏‏ קיילי קווקו (2015) ‏•‏‏ קריסטן ויג (2016) ‏•‏‏ קים בייסינגר (2017) ‏•‏‏ קליאן קונוויי (2018) ‏•‏‏ רבל וילסון (2019) |  |
| 2020–הווה | מאדי זיגלר (2020/21) ‏•‏‏ ג'ודי קיי (2021) ‏•‏‏ אדריה ארג'ונה (2022) ‏•‏‏ מייגן פוקס (2023) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007450447905171  PLWABN: 9810578658105606  BIBSYS: 98043296  BNE: XX1371276  BnF: cb140145697 (data)  CiNii: DA17171019  GND: 141088060  ISNI: 0000 0000 7824 7151  LCCN: n86013871  MusicBrainz: 1b9447e1-1a9b-4683-a23d-f9dbab7f9aef  NKC: xx0162029  NTA: 073611913  SNAC: w69b168h  SUDOC: 059673419  Trove: 1107586  VIAF: 42037947   WorldCat (עם VIAF): 42037947
נבחרת תאילנד בכדורסל

| --- | --- |
תאילנד
 מידע כללי
 התאחדות:  התאחדות הכדורסל של תאילנד
 הצטרפות:  1953
 השתייכות:  פיב"א אסיה
 דירוג פיב"א (26 בנובמבר 2024):  89       ‎-1‏
  - ניקוד פיב"א:  110.0
 
 משחק בינלאומי ראשון
 טאיוואן טאיוואן 73 - 46 תאילנד תאילנד מנילה, הפיליפינים; 2 במאי 1954
 הניצחון הכי גדול
 אינדונזיה אינדונזיה 71 - 112 תאילנד תאילנד ג'קרטה, אינדונזיה; 24 בנובמבר 2024
 ההפסד הכי גדול
 תאילנד תאילנד 48 - 101 אוסטרליה אוסטרליה בנגקוק, תאילנד; 21 בנובמבר 2024
 המשחקים האולימפיים
 הופעות:  1 (הראשונה ב-1956)
 ההישג הטוב:  מקום 15 (1956)
 אליפות אסיה בכדורסל
 הופעות:  19 (הראשונה ב-1963)
 ההישג הטוב:  מקום רביעי (1963, 1965)
 
נבחרת תאילנד בכדורסל היא נבחרת הכדורסל הלאומית של תאילנד. הדירוג הנוכחי של נבחרת תאילנד ברשימת הדירוג של פיב"א לנבחרות גברים, הוא המקום ה-89 בעולם, נכון ל-26 בנובמבר 2024, ירידה של מקום אחד לעומת דירוג קודם.
נבחרת תאילנד השתתפה 18 פעמים באליפות אסיה בכדורסל והישג השיא שלה הוא המקום הרביעי, בו סיימה בשתי האליפויות הראשונות שבהן השתתפה בשנים 1963 ו-1965. מאז סוף שנות ה-80 של המאה ה-20 נבחרת תאילנד לא מהווה גורם משמעותי בכדורסל האסיאתי. נבחרת תאילנד השתתפה פעם אחת במשחקים האולימפיים בשנת 1956 אך הפסידה בכל משחקיה וסיימה במקום ה-15 האחרון. נבחרת תאילנד מעולם לא העפילה לאליפות העולם בכדורסל.
כל המשחקים האולימפיים

| כדורסל במשחקים האולימפיים |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| שנה | מיקום | משחקים | ניצחונות | הפסדים |
| אוסטרליה 1956 | מקום 15 | 7 | 0 | 7 |
איטליה 1960: לא העפילה
יפן 1964: לא העפילה
מקסיקו 1968: לא העפילה
גרמניה המערבית 1972: לא העפילה
קנדה 1976: לא העפילה
ברית המועצות 1980: לא העפילה
ארצות הברית 1984: לא העפילה
קוריאה הדרומית 1988: לא העפילה
ספרד 1992: לא העפילה
ארצות הברית 1996: לא העפילה
אוסטרליה 2000: לא העפילה
יוון 2004: לא העפילה
הרפובליקה העממית של סין 2008: לא העפילה
בריטניה 2012: לא העפילה
ברזיל 2016: לא העפילה
יפן 2020: לא העפילה
צרפת 2024: לא העפילה
ארצות הברית 2028: 
| סך הכל | הופעה אחת | 7 | 0 | 7 |
כל אליפויות אסיה בכדורסל

| אליפות אסיה בכדורסל |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| שנה | מיקום | משחקים | ניצחונות | הפסדים |
הפיליפינים 1960: לא השתתפה
| טאיוואן 1963 | מקום רביעי | 11 | 5 | 6 |
| מלזיה 1965 | מקום רביעי | 9 | 4 | 5 |
| קוריאה הדרומית 1967 | מקום שביעי | 9 | 3 | 6 |
| תאילנד 1969 | מקום שישי | 8 | 3 | 5 |
| יפן 1971 | מקום שביעי | 8 | 2 | 6 |
| הפיליפינים 1973 | מקום שביעי | 10 | 6 | 4 |
| תאילנד 1975 | מקום שישי | 9 | 4 | 5 |
| מלזיה 1977 | מקום שמיני | 9 | 6 | 3 |
| יפן 1979 | מקום תשיעי | 8 | 4 | 4 |
| הודו 1981 | מקום שביעי | 7 | 5 | 2 |
| הונג קונג 1983 | מקום עשירי | 6 | 3 | 3 |
| מלזיה 1985 | מקום שביעי | 5 | 2 | 3 |
| תאילנד 1987 | מקום שמיני | 8 | 2 | 6 |
| הרפובליקה העממית של סין 1989 | מקום 12 | 6 | 1 | 5 |
יפן 1991: לא השתתפה
| אינדונזיה 1993 | מקום 15 | 7 | 3 | 4 |
| קוריאה הדרומית 1995 | מקום 16 | 8 | 1 | 7 |
ערב הסעודית 1997: לא השתתפה
| יפן 1999 | מקום 14 | 6 | 1 | 5 |
| הרפובליקה העממית של סין 2001 | מקום 13 | 6 | 1 | 5 |
הרפובליקה העממית של סין 2003: לא העפילה
קטר (מדינה) 2005: לא העפילה
יפן 2007: לא העפילה
הרפובליקה העממית של סין 2009: לא השתתפה
הרפובליקה העממית של סין 2011: לא השתתפה
| הפיליפינים 2013 | מקום 14 | 5 | 1 | 4 |
הרפובליקה העממית של סין 2015: לא השתתפה
לבנון 2017: לא העפילה
אינדונזיה 2022: לא העפילה
ערב הסעודית 2025: 
| סך הכל | 19 הופעות | 145 | 57 | 88 |
הערות שוליים

↑  דירוג לנבחרות לאומיות גברים באתר פיב"א
הכנסייה המרונית

שלט הכנסייה המרונית עם המוטו "כְּבוֹד הַלְּבָנוֹן נִתַּן־לָהּ" (ישעיהו, ל"ה, ב').
הכנסייה המרונית (בסורית: ܥܕܬܐ ܡܪܘܢܝܬܐ, בערבית: الكنيسة المارونية), או בשמה המלא הכנסייה הסורית המרונית של אנטיוכיה (בסורית: ܥܺܕܬܳܐ ܣܽܘܪܝܳܝܬܳܐ ܡܳܪܽܘܢܳܝܬܳܐ ܕܐܰܢܛܺܝܳܘܟܝܰܐ; בלטינית: Ecclesia Syrorum Maronitarum), היא כנסייה קתולית מזרחית (אוניאטית) שבסיסה בלבנון והיא דתם הכמעט בלעדית של המרונים, קבוצה אתנית מקומית המזוהה עמה כליל. הכנסייה המרונית משתמשת בארמית־סורית כשפת התפילה, הגם שחלק מכמריה מנהלים אותה בערבית, ובפולחן (ריטוס) הסורי־אנטיוכי הישן. לכנסייה כ־3.3 מיליון מאמינים, רובם בלבנון אך גם בתפוצת המהגרים המרונית ברחבי תבל. ראשה הוא הפטריארך המרוני־קתולי של אנטיוכיה, היושב בעיר בְּכֵּרְכֵּי (אנ') מצפון לביירות והרואה עצמו כיורש הבלעדי של תואר פטריארך אנטיוכיה. הנוכחי המכהן וה־77 למניין הוא הפטריארך בשארה א־ראעי.
היסטוריה

ראשיתה של הכנסייה כגוף עצמאי הייתה עוד במאה החמישית, כשנזיר מקומי בשם מרון הקדוש הנהיג סיעת מלכיתים שנותרו אורתודוקסים בעוד שרוב סוריה אימצה את המונופיזיטיות. במאה השביעית, לפי גרסת המרונים עצמם, הם דחו את המונותליטיזם של הקיסר הרקליוס ומרדו בו וכך הפכו סופית לכנסייה נפרדת. לעומת זאת, חוקרים רבים טוענים שהמרונים קיבלו את המונותליטיזם והחזיקו בו עד מסעות הצלב. ב־1182 הושיטו סיוע לצלבנים, ומאז הלך והתחזק הקשר בינם לכנסייה הקתולית, אם כי הם קיבעו רשמית את מעמדם כאוניאטים רק ב־1736. 
בניגוד לשאר הכנסיות האוניאטיות, העדה המרונית לא נתפלגה עקב האיחוד לאגף קתולי ואגף אחר, אלא כולה הצטרפה לכנסייה הקתולית.
בעבר היו למרונים זכויות רבות במקומות הקדושים בארץ ישראל, אולם הם ויתרו עליהן בימי הצלבנים לטובת הכנסייה הקתולית, וכיום אין להם כל זכויות בכנסיית הקבר ובכנסיית המולד. אולם יש להם רכוש הקדש רב בעכו, בחיפה וביפו.
היו ניסיונות של הכנסייה הקתולית ללטיניזציה של התפילה שפסקו רק לאחר מועצת הוותיקן השנייה, אבל המרונים שמרו על הליטורגיה הסורית של אנטיוכיה המבוססת על הניב הארמי־סורי, שפה שהמרונים עצמם דיברו בה עד המאה ה־18. חלק מהתפילה כיום נאמר בערבית (השפה הרשמית של לבנון). הנוצרים המרונים בישראל משתמשים בארמית כשפה הליטורגית, שהיא השפה בה נכתבים כתבי הקודש ונאמרות התפילות.
היסטוריה > בעת החדשה

הקתולים המרונים והדרוזים ייסדו את לבנון המודרנית בתחילת המאה ה-18, באמצעות מערכת שלטונית וחברתית המכונה "הדואליזם המרוני – דרוזי" במחוז הר הלבנון. מאז עצמאות לבנון מסתפק הפטריארך בשלטון דתי. הפטריארך נבחר על ידי הבישופים של הכנסייה המרונית והמינוי מקבל את אישור האפיפיור. לכנסייה המרונית יש נציגות פטריארכלית בירושלים (נוסדה ב־1895) בדמשק ובפריז. המנזר המרוני הראשון לגברים נוסד ב־1695, והמנזר הראשון לנשים ב־1895. בכנסייה המרונית יש כיום אחד־עשר מסדרי נזירים, רובם של נזירות. הדיאקונים והכמרים של הכנסייה המרונית אינם מחויבים לפרישות בניגוד למקביליהם בכנסייה הקתולית. לעומת זאת, הנזירים והבישופים (שנבחרים מבין חברי המנזרים) מחויבים להישאר רווקים.
האפיפיור הכריז על שלושה נזירים מרונים "קדושים של הכנסייה הקתולית", שרבל מכלוף (הוכרז קדוש ב־1977), רפקה אר־ראיס (2001) ונימטולה יוסף אל־הרדיני (2004). כמו כן, הוכרזו נזירים מרונים נוספים כ"מבורכים" (השלישי מבין ארבעת השלבים בתהליך ההכרזה לקדוש), ביניהם שלושה נזירים מרונים שנרצחו בטבח של 1860.
ב־1965 מינה האפיפיור פאולוס השישי קרדינל מרוני ראשון.
היישוב היחיד בישראל, שרוב תושביו הם נוצרים־מרונים, לצד מיעוטים של מוסלמים ונוצרים־מלכיתים הוא ג'ש (גוש חלב).
הערות שוליים

↑  בכתב מרובע: "עדתא מרוניתא", בעברית "העדה המרונית"
↑  בכתב מרובע: "עִדְתֹא סוּרִיֹיְתֹא מֹרוּנֹיְתֹא דְאַנְטִיוֹכְּיַא", בעברית "העדה הסורית המרונית של אנטיוכיה"
↑  יעקב שמעוני, ערבי ארץ ישראל, תל אביב: עם עובד, תש"ז, עמ' 123-122.
↑  ג'קי חוגי, (הקישור אינו פעיל, 4 במאי 2018)"הארמית קמה לתחייה בגוש חלב", אל-מוניטור, 15 במרץ 2013
↑  Deeb, Marius (2013). Syria, Iran, and Hezbollah: The Unholy Alliance and Its War on Lebanon. Hoover Press. ISBN 9780817916664. the Maronites and the Druze, who founded Lebanon in the early eighteenth century.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007352109505171  GND: 16289967-1  LCCN: n82111291  NDL: 00576297  NKC: kn20140217006  SUDOC: 050327674  VIAF: 262834560   WorldCat (עם VIAF): 262834560
מאיר בן מרגי

מאיר בן מרגי (נולד ב-15 ביולי 1973) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת המגן השמאלי. רוב הקריירה לבש בן מרגי את מדי הפועל חיפה. עד 2022 שימש כעוזר מאמן במועדון, ואף היה מאמן הקבוצה לזמן מסוים.
קריירת משחק

בן מרגי החל את הקריירה בקבוצת הפועל חיפה, כאשר במשחק הבכורה שלו בבוגרים הבקיע שער ניצחון שהבטיח את הישארות הפועל חיפה בליגה הארצית (בעבר הליגה השנייה בישראל). רוב קריירת המשחק של בן מרגי הייתה בקבוצה זו, מלבד עונת 1996/1997 בה הושאל לקבוצת בני יהודה תל אביב, ועונה נוספת בהפועל קריית שמונה. השחקן הוותיק, שהיה שותף לעונת האליפות של הפועל חיפה (1998/1999), זכה להערכה רבה בקרב השחקנים והאוהדים, נחשב לסמל הקבוצה, ושימש כקפטן לקראת סוף קריירת המשחק.
בסיום עונת 2006/2007 פרש בן מרגי ממשחק פעיל.
קריירת אימון

לאחר הפרישה מונה בן מרגי לעוזרו של שלומי דורה, מאמן הפועל חיפה. בעונת 2011/2012 שימש עוזרו של דורה בהפועל רמת-גן גבעתיים, ולאחר מכן מונה למאמן קבוצת הנוער של הפועל חיפה. בעונת 2012/2013 מונה לעוזרו של מאמן מכבי נתניה, טל בנין, וסיים את תפקידו בעקבות פיטוריו של בנין לקראת סיום העונה.
ביולי 2014 מונה למאמן בית"ר נהריה מליגה א', וכעבור חודש מונה בשנית לעוזר מאמן הפועל חיפה לצדו של ראובן עטר. לאחר פיטוריו של עטר נשאר בן מרגי בתפקידו לצד טל בנין, וכשזה פוטר בדצמבר 2015 מונה בן מרגי לראשונה למאמן ראשי בליגת העל, עד אשר הוחלף על ידי אלי כהן בפברואר 2016. בדצמבר 2016 שימש שוב בן מרגי כמאמן זמני לתקופה של כשבוע.
מאז שנת 2016 משמש כעוזר מאמן בהפועל חיפה.
הערות שוליים

↑  שלמה וייס‏, הפועל חיפה: אלי כהן מונה למאמן, ימשיך לעונה נוספת אם הקבוצה תישאר, באתר וואלה, 15 בפברואר 2016
ערך זה הוא קצרמרבנושא כדורגלנים ישראלים ובנושא מאמני כדורגל ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
2022 בארצות הברית

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
| «««  2021   2020  2019 |  דגל ארצות הברית | 2022  בארצות הברית |  »»»  2023   2024   2025 |
כל ערכי השנים בארצות הברית • אירועים בולטים בעולם ב-2022 פורטל ארצות הברית • לוח שנה של שנת 2022
2022 בארצות הברית היא השנה בה חגגה ארצות הברית 246 שנה מיום היווסדה.
הנהגה

נשיא ארצות הברית: ג'ו ביידן
סגנית נשיא ארצות הברית: קמלה האריס
יושב ראש בית הנבחרים של ארצות הברית: ננסי פלוסי
מנהיג הרוב של הסנאט: צ'אק שומר
הקונגרס של ארצות הברית: 117
אירועים בולטים

1 בינואר – אריק אדמס נכנס לתפקיד ראש עיריית ניו יורק לאחר שניצח בבחירות בנובמבר 2021 את המועמד הרפובליקני קרטיס סליווה (אנ').
2 בינואר – חשבון הטוויטר של חברת הקונגרס מרג'ורי טיילור גרין (R-GA), נחסם לצמיתות בעקבות פרסום מידע כוזב על מגפת הקורונה.
15 בינואר – משבר בני הערובה בבית הכנסת בית ישראל בטקסס: גבר חמוש ברובה השתלט על בית כנסת של קהילה יהודית רפורמית בעיר קוליוויל בטקסס והחזיק בארבעה מתפללים כבני ערובה. תשע שעות מאוחר יותר, שוחרר אחד מבני הערובה, וכעבור 12 שעות פרץ צוות SWAT של ה-FBI לבית הכנסת ושחרר את שאר בני הערובה.
26 בפברואר – הנשיא ביידן חתם על צו המעניק סיוע צבאי בעלות 600 מיליון דולרים לאוקראינה.
24 ביוני – בית המשפט העליון ביטל את פסק דין רו נגד וייד (1973) אשר עיגן את זכותן של נשים לבצע הפלה מלאכותית בשלבים מסוימים של ההיריון בחוקה האמריקאית. כמו-כן בוטל פסק דין הורות מתוכננת נגד קייסי (1992).
30 ביוני – בית המשפט העליון פוסק כי הסוכנות להגנת הסביבה לא תוכל להטיל מגבלות על פליטות פחמן של תחנות כוח קיימות.
4 ביולי – שישה הרוגים ועשרות פצועים מירי במצעד יום העצמאות בפרבר של שיקגו.
8 בנובמבר – בחירות כלליות.
16 בנובמבר – במסגרת תוכנית ארטמיס של נאס"א, שיגור משימת ארטמיס 1, משימה לא מאוישת לבדיקת משגר הSLS והחללית אוריון
11 בדצמבר – במסגרת תוכנית ארטמיס של נאס"א, נחיתת משימת ארטמיס 1 לבדיקת משגר הSLS והחללית אוריון, לאחר 25 יום
הערות שוליים

↑  שלמה שמיר, ‏העיניים נשואות אליו: תושבי ניו יורק מצפים מראש העיר החדש שיוביל "עידן חדש", באתר מעריב אונליין, 2 בינואר 2022
↑  Twitter permanently suspends Marjorie Taylor Greene’s personal account, the Guardian, ‏2 בינואר 2022 (באנגלית)
| שנים בארצות הברית ארצות הברית |
| --- | --- | --- |
| המאה ה-18 | 1776 • 1777 • 1778 • 1779 • 1780 • 1781 • 1782 • 1783 • 1784 • 1785 • 1786 • 1787 • 1788 • 1789 • 1790 • 1791 • 1792 • 1793 • 1794 • 1795 • 1796 • 1797 • 1798 • 1799 • 1800 |  |
| המאה ה-19 | 1801 • 1802 • 1803 • 1804 • 1805 • 1806 • 1807 • 1808 • 1809 • 1810 • 1811 • 1812 • 1813 • 1814 • 1815 • 1816 • 1817 • 1818 • 1819 • 1820 • 1821 • 1822 • 1823 • 1824 • 1825 • 1826 • 1827 • 1828 • 1829 • 1830 • 1831 • 1832 • 1833 • 1834 • 1835 • 1836 • 1837 • 1838 • 1839 • 1840 • 1841 • 1842 • 1843 • 1844 • 1845 • 1846 • 1847 • 1848 • 1849 • 1850 • 1851 • 1852 • 1853 • 1854 • 1855 • 1856 • 1857 • 1858 • 1859 • 1860 • 1861 • 1862 • 1863 • 1864 • 1865 • 1866 • 1867 • 1868 • 1869 • 1870 • 1871 • 1872 • 1873 • 1874 • 1875 • 1876 • 1877 • 1878 • 1879 • 1880 • 1881 • 1882 • 1883 • 1884 • 1885 • 1886 • 1887 • 1888 • 1889 • 1890 • 1891 • 1892 • 1893 • 1894 • 1895 • 1896 • 1897 • 1898 • 1899 • 1900 |  |
| המאה ה-20 | 1901 • 1902 • 1903 • 1904 • 1905 • 1906 • 1907 • 1908 • 1909 • 1910 • 1911 • 1912 • 1913 • 1914 • 1915 • 1916 • 1917 • 1918 • 1919 • 1920 • 1921 • 1922 • 1923 • 1924 • 1925 • 1926 • 1927 • 1928 • 1929 • 1930 • 1931 • 1932 • 1933 • 1934 • 1935 • 1936 • 1937 • 1938 • 1939 • 1940 • 1941 • 1942 • 1943 • 1944 • 1945 • 1946 • 1947 • 1948 • 1949 • 1950 • 1951 • 1952 • 1953 • 1954 • 1955 • 1956 • 1957 • 1958 • 1959 • 1960 • 1961 • 1962 • 1963 • 1964 • 1965 • 1966 • 1967 • 1968 • 1969 • 1970 • 1971 • 1972 • 1973 • 1974 • 1975 • 1976 • 1977 • 1978 • 1979 • 1980 • 1981 • 1982 • 1983 • 1984 • 1985 • 1986 • 1987 • 1988 • 1989 • 1990 • 1991 • 1992 • 1993 • 1994 • 1995 • 1996 • 1997 • 1998 • 1999 • 2000 |  |
| המאה ה-21 | 2001 • 2002 • 2003 • 2004 • 2005 • 2006 • 2007 • 2008 • 2009 • 2010 • 2011 • 2012 • 2013 • 2014 • 2015 • 2016 • 2017 • 2018 • 2019 • 2020 • 2021 • 2022 • 2023 • 2024 • 2025 |  |
בוב סאגט
סידני פואטייה
ויליאם הרט
ג'יימס קאן
ג'רי לי לואיס
ברברה וולטרס
בריאן קמפ

בריאן פורטר קמפ (באנגלית: Brian Porter Kemp; נולד ב-2 בנובמבר 1963) הוא פוליטיקאי ואיש עסקים אמריקאי המכהן כמושל ג'ורג'יה. מאז ראשית 2010 עד שלהי 2018 כיהן כמזכיר המדינה ה-27 של מדינת ג'ורג'יה.
קמפ היה המועמד הרפובליקני בבחירות למושלות ג'ורג'יה 2018. מתוקף תפקידו כמזכיר המדינה, הוא אחראי בנוסף על הליך ההצבעה בבחירות. מצב זה גרר ביקורות רבות וכונה "ניגוד עניינים ענק". ב-6 בנובמבר נבחר לתפקיד.
ביוגרפיה

סבו של קמפ, ג'וליאן קוקס האב, היה חבר בבית המחוקקים של ג'ורג'יה. לאחר תום לימודיו הטרום-אקדמיים ב-1983, למד באוניברסיטת ג'ורג'יה, שם למד חקלאות כחוג ראשי.
קמפ שימש כחבר בסנאט של מדינת ג'ורג'יה בשנים 2003–2007 לאחר שהביס את הדמוקרט המכהן, דאג היינס. ב-2006 התמודד קמפ לנציב החקלאות של גיאורגיה. הוא סיים את הבחירות המקדימות במפלגה הרפובליקנית במקום השני, אך בבחירות הכלליות הובס בידי גארי בלאק. קמפ הכריז תחילה על כוונתו להתמודד לסנאט מטעם מחוז 47, כאשר ראלף הודגנס המכהן תכנן להתמודד אל בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס העשירי של ג'ורג'יה. אך כאשר הודגנס נסוג מהמירוץ לבית הנבחרים והחליט להישאר בסנאט של ג'ורג'יה, ויתר קמפ על שאיפותיו אלו.
קמפ מונה על ידי מושל ג'ורג'יה, סאני פרדו, להחליף את מזכירת המדינה קרן הנדל, כאשר זו עזבה את משרד מזכיר המדינה בעקבות התמודדותה בבחירות המקדימות במפלגה הרפובליקנית לתפקיד מושל ג'ורג'יה. הוא נבחר מאוחר יותר לתפקיד במהלך שנת 2010 ונבחר מחדש ב-2014.
הפיקוח של קמפ על מערכת הבחירות ועל נתוני הבחירות כמזכיר המדינה עורר מחלוקת. ב-2015, משרדו של קמפ פרסם בשוגג את מספרי הביטוח הלאומי ותאריכי הלידה של מצביעים רשומים בג'ורג'יה. במהלך הבחירות בארצות הברית ב-2016, קמפ היה הגורם המדיני הרשמי אשר דחה את הסיוע המוצע של המחלקה לביטחון המולדת להגנה מפני התערבות רוסיה בבחירות. בנוסף על שערוריות אלו, קמפ עורר את חמתם של תומכי זכויות בחירה; מ-2012 עד 2018, ביטל המשרד של קמפ למעלה מ-1.4 מיליון רישומי בוחרים, ובמהלך הבחירות בארצות הברית ב-2018, בגלל פרשנות מחמירה של החוק, חסם קמפ למעלה מ-53,000 בקשות לרישום בוחרים, אשר כמעט 70% מהם מצביעים אפרו-אמריקאים.
ארגוני זכויות אדם ואזרח בג'ורג'יה תבעו את קמפ בעקבות השהיית הרשמת המצביעים, בנימוק שהוא מפר את חוק זכות ההצבעה ואת התיקון ה-14 לחוקת ארצות הברית, בין היתר. בעודו מתמודד למשרד המושל, קמפ הואשם באופן נרחב בדיכוי בוחרים. הוא הסיר את רישומיהם של למעלה לחצי מיליון מצביעים (המהווים 8% מהמצביעים הרשומים בג'ורג'יה) מתוך רשימות הבוחרים בתואנה שעברו דירה, אף שהם עדיין מתגוררים בכתובת בה נרשמו להצביע. ניתוח עצמאי של הבוחרים מצאה כי מתוך 534 אלף הבוחרים שנשללה זכותם להצביע, 334,134 עדיין התגוררו באותה הכתובת בה נרשמו. רק כ-41 אלף ממשוללי זכות ההצבעה אכן עזבו את המדינה.
בנובמבר 2018 נבחר למושל ג'ורג'יה לאחר שניצח את יריבתו הדמוקרטית סטייסי אברמס בפער של כשני אחוזים. הוא נכנס לתפקידו ב-14 בינואר 2019. בבחירות 2022 זכה שוב בתפקיד המושל, לאחר התמודדות נוספת מול אברמס.
חיים אישיים

ב-1994 קמפ התחתן עם מרטי קמפ, בתו של פוליטיקאי עבר מגורג'יה, אותה הכיר במהלך לימודיהם באוניברסיטה. לזוג 3 בנות. מתגוררים באחוזת אביה של מרטי באת'נס.
הערות שוליים

↑  ינאי נלסון, ניגוד עניינים ענק של מועמד למושלות מדינת ג'ורג'יה, באתר CNN‏, 16 באוקטובר 2018 (באנגלית)
↑  
שגיאות פרמטריות בתבנית:יוטיוב 
'סוג: כתבתה של קרן הלמן ב"רואים עולם", 27 באוקטובר 2018,' אינו ערך חוקי  יוצרים אווירה של פחד: מי מונע משחורים בארה"ב להצביע?, כתבתה של קרן הלמן ב"רואים עולם", 27 באוקטובר 2018,  באתר יוטיוב
↑  סוכנויות הידיעות, ג'ורג'יה: עתירה נגד אכיפת ה"התאמה המוחלטת" בהרשמה להצבעה, באתר Hebrew News‏, 12 באוקטובר 2018
↑  סוכנויות הידיעות, מזכיר המדינה בג'ורג'יה, המתמודד על כס המושל, מוחק כמויות עתק של מצביעים מן המרשם, באתר Hebrew News‏, 21 באוקטובר 2018
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1193734150  Trove: 530274  VIAF: 1914156762904641300000   WorldCat (עם VIAF): 1914156762904641300000
יאיר רביבו

יאיר רביבו (נולד ב-9 ביולי 1975, א' באב התשל"ה) הוא פוליטיקאי ישראלי המכהן כראש עיריית לוד.