stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אוגוסטוס אג
קורות חיים

אג נולד בלונדון  לג'וזף (Joseph) ולאן אג (Ann Egg), והיה בנם השני של הזוג. הוא הוטבל בכנסיית סנט ג'יימס שבפיקדילי ב-30 במאי באותה שנה.
ג'וזף אג היה יצרן נשק אמיד, אשר היגר ללונדון מאלזס.
אוגוסטוס אג למד בבתי הספר של האקדמיה המלכותית לאמנויות החל משנת 1836 והיה חלק מ"הקליקה" - קבוצת אמנים שנוסדה על ידי ריצ'ר דאד בשנת 1837. אג ניסה להשפיע ביצירותיו הפופולריות על דעת הקהל בחברה בה התגורר, בדומה לעבודותיו הספרותיות של חברו, הסופר צ'ארלס דיקנס. אג ודיקנס ייסדו יחדיו את "הגילדה לספרות ואמנות" - ארגון פילנתרופי שמטרתו לעזור לאמנים שהתקשו להתפרנס.
יצירותיו של אג היו לרוב איורים של סצנות מיצירות ספרותיות.
יצירתו הידוע של אג - הטריפטיכון "עבר והווה" הושפע מעבודותיו של ויליאם הולמן האנט, שאת יצירותיו קנה אג.
אג היה בין מארגני תערוכת אוצרות האמנות במנצ'סטר בשנת 1857, ונבחר לאקדמיה המלכותית בשנת 1860.
בשל בריאותו הלקויה, נהג אג לנסוע בחודשי החורף למרכז אירופה, לאזורים חמים יותר. באחד ממסעות אלה צייר את היצירה "חברים לדרך".
אג השתתף כשחקן חובב במחזות חבריו דיקנס ווילקי קולינס. בינואר 1857 שיחק במחזה של קולינס "The Frozen Deep" לצידו של דיקנס. המחזה הוצג בבית טוויסטוק ולאחר מכן הועלה לפני המלכה ויקטוריה, והוצג מספר פעמים שכל ההכנסות הוקדשו לצדקה.
אג נפטר באלג'יר בשנת 1863.
"חברים לדרך" (The Travelling Companions) יצירתו של אוגוסטוס אג משנת 1862, מוזיאון ברמינגהאם
אורות אדומים

אורות אדומים הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת הישראלית ג'ולייטה. השיר יצא לאור ביולי 2004, כסינגל שלא מתוך אלבום. שיר זה היה לראשון של ג'ולייטה אשר הצליח להיכנס אל מצעד סוף השנה של רשת ג'.
עם יציאתו נכנס השיר אל המקום ה-2 במצעד של רשת ג'.
רקע וכתיבה

השיר נכתב והולחן על ידי יוסי שוורץ שחר והופק על ידי יעקב למאי. השיר הוא שיר בסגנון הפופ, המשלב בתוכו גם את הסגנון הים-תיכוני, אשר אפיין כמה שירים נוספים מתוך אלבום הבכורה שלה, אני לא ברבי, בו השיר לא נכלל בסופו של דבר.
בנוסף לכך, עלה האודיו של השיר ליוטיוב עשור לאחר צאתו המקורית.
וידאו קליפ

הווידאו קליפ המלא של השיר הועלה לראשונה ליוטיוב ב-29 במרץ 2009, כמה שנים לאחר צאתו המקורית. הקליפ בוים על ידי ענת זלמנסון-קוזניצוב. לאורכו של הקליפ ניתן לראות את ג'ולייטה במקום דמוי מדבר.
נכון לאפריל 2019, מונה הצפיות של הקליפ עומד על כ-300 אלף צפיות.
מיקומי שיא

|   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2004)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2004)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2004)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2004)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ישראל | מדיה פורסט ישראל | - |  |
|  ישראל | רשת ג' | 2 |  |
|   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2004)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2004)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2004)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2004)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ישראל | מדיה פורסט ישראל | - |  |
|  ישראל | רשת ג' | 40 |  |
הערות שוליים

↑  https://www.youtube.com/watch?v=i1h5UqTsAgk
↑  תשס"ד – פזמונט, באתר pizmonet.co.il
1 2  אורות אדומים – פזמונט, באתר pizmonet.co.il
↑  אני לא ברבי - אלבום - YouTube, באתר YouTube
↑  penir (2011-08-05), ג'ולייטה - אורות אדומים / julietta - red lights, נבדק ב-2019-04-17
1 2 3 4  Anat Zalmanson-Kuznetzov (2009-03-29), Julietta "Red Lights" ג'ולייטה "אורות אדומים", נבדק ב-2019-04-17
איגור גאמולה

איגור וסילייביץ' גאמולה (רוסית: Игорь Васильевич Гамула;‏ 17 בפברואר 1960 – 8 בדצמבר 2021) היה כדורגלן סובייטי ואוקראיני ומאמן.
נפטר ב-8 בדצמבר 2021.
תארים

ברית המועצות סק"א רוסטוב
הגביע הסובייטי: 1981
אופוסום חדפי

| אופוסום חדפי |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: אופוסומים חדפיים
משפחה:: אופוסומים חדפיים
סוג:: אופוסום חדפי
מינים
 5
שם מדעי
 Caenolestes ‏תומאס, 1895
תחום תפוצה


אופוסום חדפי או קנוליסטיד (שם מדעי: Caenolestes) הוא סוג של יונק-כיס אמריקני זעיר במשפחת האופוסומים החדפיים שכולל 5 מינים החיים בצפון הרי האנדים באמריקה הדרומית. הסוג הוקם בשנת 1895 על ידי הזואולוג הבריטי אולדפילד תומאס, והוא אחד מתוך 3 סוגים ששרדו במשפחה (האחרים הם הטקסונים המונוטיפים אופוסום חדפי אינקה ואופוסום חדפי חוטמני).
תיאור

האופוסום החדפי הוא כיסאי קטן-ממדים בגודל עכבר: אורך הגוף של המינים בסוג: 14-9 ס״מ, אורך הזנב: כ-12 ס״מ ומשקלם 16–48 גרם; הזכרים כבדים משמעותית מן הנקבות. הגוף שלהם קומפקטי ועגלגל בצורה קיצונית, עם ראש מחודד ולוע ארוך שמעניק להם מראה חדפי. השפתיים עבות במיוחד ומונעות כניסה של פסולת ואדמה במהלך הנבירה עם החוטם. העיניים קטנות מאוד ומנוונות, האף בינוני והאוזניים גדולות ובולטת מהפרווה. הרגליים קצרות יחסית, כאשר האחוריות ארוכות ומפותחות יותר עם טפרים גדולים וחזקים. הזנב חסר השיער ארוך כמו הגוף, חסר יכולת לפיתה, ומשמש בעיקר לתמיכה במהלך הטיפוס. לנקבות אין כיס.
הפרווה החדגונית של האופוסום החדפי עבה, ארוכה ומדובללת ומותאמת לחיים באקלים הקריר של האנדים. צבעה הכללי משתנה מעט בין המינים, ונע בין אפור כסוף לאפור כהה, אפור צפחה כהה, חום-אגוז, חום קפה או חום ביסטר-שחור. הצד התחתון הכולל את המפשעה, הגחון, המותניים, החזה והגרון בהיר יותר, ונע בין אפור-עשן לאפרפר חיוור או לבנבן. הראש בצבע זהה לגוף, והסנטר והלחיים בהירים יותר. סביב העיניים יש טבעת דלילה בשיער שעשויה להראות בהירה או כהה יותר משאר הפנים. החוטם, הידיים, הרגליים ופנים האוזניים בצבע ורוד כהה או בהיר, והזנב בצבע ורוד כהה או שחרחר.
תפוצה ואקולוגיה

מיני האופוסום החדפי אנדמים לחלק הצפוני של הרי האנדים באמריקה הדרומית, ונמצאים רק במדינות הבאות: אקוודור, קולומביה וונצואלה ופרו. אקוודור היא המדינה היחידה שבה נמצאים כל המינים. בית הגידול של האופוסומים החדפים מורכב מיער עננים ויער ננסי רבוי בטחב, חזזיות ואפיפיטים, כמו גם כרי דשא של טונדרה תת-אלפינית על מדרונות הרריים גבוהים ברום 4,000-1,500 מטר מעל פני הים. הם מגלים העדפה לאזור קריר ולח עם צמחייה צפופה. התפוצה שלהם באזורים נמוכים יותר נבלמת בעקבות תחרות על מקורות מזון עם מיני חדפיים.
האופוסומים החדפים פעילים בשעות הלילה בבדידות, בעיקר על האדמה. במידת הצורך הם מסוגלים לטפס על עצים. הם יוצרים מערכת של תעלות ושבילים בעשב הצפוף ותחת שורשי עצים המשמשים אותם למסתור ולתנועה במהירות בין אזור למשנהו. בעוד שחוש הראייה גרוע, חושי השמיעה והריח מפותחים מאוד, והם מסתמכים עליהם כדי לאתר רמשים במהלך נבירה עם החוטם בטחב ועלים. המינים מוגדרים כטורפים, וניזונים בעיקר מחרקים, זחלים, תולעים, וחולייתנים קטנים, אם כי מגוונים לעיתים את התזונה בפירות. הטורפים העיקריים שלהם כוללים את חתול הפמפס, פומת ההרים ושועל קולפאו.
הם מתרבים בקיץ, והנקבה ממליטה 1–6 גורים זעירים שנצמדים לאחת מ-4 הפטמות שלה. לאחר מספר שבועות הם עוברים לרכב על גבה ולאחר מכן הופכים לעצמאיים. בשל אזור התפוצה הבלתי נגיש ברובו, אין נתונים מדויקים על מצב האופוסומים החדפיים, אך ההנחה היא שהם נפוצים למדי. נכון ל-2023, אף אחד מהמינים אינו מסווג בקטגוריית שימור מאוימת.
מינים

הסוג כולל 5 מינים:
אופוסום חדפי אפור-בטן (Caenolestes caniventer)
אופוסום חדפי קונדורי (Caenolestes condorensis)
אופוסום חדפי צפוני (Caenolestes convelatus)
אופוסום חדפי כהה (Caenolestes fuliginosus)
אופוסום חדפי סנגאי (Caenolestes sangay) - התגלה בשנת 2013.
אורוהיפוס

| אורוהיפוס |
| --- | --- |
  למעלה שלד של Orohippus pumilus, למטה איור משוער של אורוהיפוס שנעשה ב-1902
תקופה
אאוקן, 50 מיליון שנה לפני זמננו PreЄ Є O S D C P T J K Pg N     
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: מפריטי פרסה
תת־סדרה:: Hippomorpha
משפחה:: סוסיים
סוג:: אורוהיפוס
שם מדעי
 Orohippus ‏מרש, 1872

אורוהיפוס (שם מדעי: Orohippus) הוא סוג נכחד של יונק מתקופת האאוקן של אמריקה הצפונית, שהיה אוכל עלים. יצור זה היה מאבותיו של הסוס.
האורוהיפוס התפתח מהאיוהיפוס לפני כ-50 מיליון שנה. הוא דומה בצורתו החיצונית לאיוהיפוס, וההבדל המשמעותי ביותר הוא העדרן של האצבעות המנוונות בכפות רגליו. לאורוהיפוס ארבע אצבעות בכל רגל קדמית, ושלוש אצבעות בכל רגל אחורית.
המאובנים של סוס קדום זה התגלו בויומינג ואורגון שבארצות הברית.
למרות משמעות שמו שהיא סוס הרים האורוהיפוס לא חי בהרים.
סוס קדום זה תואר על ידי החוקר עותניאל צ'ארלס מארש ב-1872.
אורודס השני, מלך פרתיה

| --- | --- |

 לידה:  שנות ה־70 של המאה ה־1 לפנה״ס 
 פטירה:  38 לפנה״ס ריי, איראן 
 מדינה:  האימפריה הפרתית 
 בן או בת זוג:  Laodice of Parthia 
 
אורוֹדֵס השני (ביוונית: Ορόντης Β; בפרסית: ارد دوم) היה שליט האימפריה הפרתית בשנים 37-57 לפנה"ס. בשנת 57 לפנה"ס הוא השתתף ברצח אביו, המלך פראטס השלישי, ביחד עם אחיו מיתרידטס השלישי, וקיבל את השליטה על המחוזות הצפון-מזרחיים של האימפריה הפרתית (פרתיה). זמן קצר לאחר מכן פרצה מלחמת ירושה בין שני האחים על השליטה באימפריה. לאחר מאבק שארך כ-3 שנים (54-57 לפנה"ס) נתפס מיתרידטס השלישי על ידי הכוחות הנאמנים לאורודס והוצא להורג, ואורודס השני הפך לשליט יחיד של האימפריה הפרתית.
בשנת 53 לפנה"ס פלש לתחומי האימפריה הפרתית צבא רומאי בפיקודו של מרקוס ליקיניוס קראסוס. אורודס שלח כוח פרשים פרתי בפיקוד המצביא המוכשר סורנה נגד צבאו של קראסוס, ואילו הצבא הפרתי העיקרי, תחת פיקודו האישי, פלש לממלכת ארמניה, ששיתפה פעולה עם הרומאים כנגד הפרתים. הצבא הפרתי בראשות אורודס השני אילץ את מלך ארמניה, ארטאווסדס השני, להיכנע ולהכיר בכפיפותו לאימפריה הפרתית, ובמקביל הצליח הכוח הפרתי בפיקוד סורנה להביס את צבאו של קראסוס בקרב חרן ולהשמיד אותו כמעט לחלוטין. בעקבות הניצחון המכריע בקרב חרן ביססו הפרתים את שליטתם על השטחים שממזרח לנהר פרת, אך ניסיונותיהם לנצל את ההצלחה לצורך כיבוש סוריה מידי הרומאים בשנים 52 ו-51 לפנה"ס הסתיימו בכישלון.
במהלך מלחמות האזרחים ברומא בשנים 44-49 לפנה"ס תמכו הפרתים בצד הרפובליקני (או יותר נכון בצד של תומכי הסנאט), תחילה בפומפיוס, ולאחר מכן בראשי הקושרים נגד יוליוס קיסר, ברוטוס וקסיוס, אך נמנעו מלהתערב באופן פעיל במלחמות הפנימיות ברפובליקה הרומית עד שנת 40 לפנה"ס. באותה שנה פלש צבא פרתי, בפיקודו של פאקורוס, בנו של אורודס השני, ובסיוע המצביא הרומאי הרפובליקני קווינטוס לאביינוס לשטחים שבשליטת רומא בסוריה ובאסיה הקטנה, והצליח לכבוש את רובם. אולם שנה לאחר מכן הצליח המצביא הרומאי פובליוס ונטידיוס בסוס להביס את הצבא הפרתי-רומאי בפיקודו של לאביינוס באסיה הקטנה, ובשנת 38 לפנה"ס הובס גם הצבא הפרתי בסוריה בראשות פאקורוס, והאחרון נהרג בשדה הקרב.
אורודס השני, שהושפע קשות ממותו של בנו, החליט לפרוש מכיסאו ומינה את בנו פראטס הרביעי כיורשו. אולם האחרון דאג לרצוח אותו בשנת 37 לפנה"ס, זמן קצר לאחר שירש את כסאו.
אורגזמטרון (מכשיר)

אורגזמטרון, ידוע גם בשם מרגיעון, הוא מכשיר עיסוי ידני לראש העשוי מזרועות נחושת המחוברות לידית. המכשיר מעסה ומטפל במרכזי עצבים סביב הראש ובחלקו האחורי של הצוואר, וגורם למרבית האנשים לתחושת עונג, ולפעמים אף לעור ברווז, כאשר עוברים על מרכזי עצבים על הקרקפת.
המכשיר מיוצר על ידי חברה אוסטרלית בעלת אותו השם.
המכשיר הומצא על ידי אדם בשם דוויין לייסי, בשנת 1998. מאז חברות נוספות ייצרו מכשירים דומים,מה שהוביל לתביעות משפטיות מצד לייסי.
הערות שוליים

↑  Hornery, Andrew, Big O goes head to head, The Sydney Morning Herald, ‏19 ביוני 2002 (באנגלית)
ערך זה הוא קצרמרבנושא טכנולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אוסף פריק

| --- | --- |


 מידע כללי
 סוג:  אמנות
 על שם:  הנרי קליי פריק 
 כתובת:  1 East 70th Street New York, NY 10021 (United States)
 מיקום:  מנהטן 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מייסדים:  הנרי קליי פריק 
 מבקרים בשנה:  330,000
 מנהל:  אנה ל. פולט (Anne L. Poulet)
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1913
 תאריך פתיחה רשמי:  16 בדצמבר 1935 
 אדריכל:  ג'ון ראסל פופ, תומאס הייסטינגס
 קואורדינטות:  40°46′16″N 73°58′02″W﻿ / ﻿40.771111111111°N 73.967222222222°W﻿ / 40.771111111111; -73.967222222222
 The Frick Collection
  (למפת מנהטן מוגדלת) אוסף פריק(למפת מנהטן רגילה) אוסף פריק
 
אוסף פריק (The Frick collection) הוא מוזיאון לאמנות במנהטן שבארצות הברית. המוזיאון ממוקם בבית מידות שהיה בעבר ביתו של הנרי קליי פריק (אנ'), אשר תוכנן על ידי תומאס הייסטינגס ונבנה בשנת 1913–1914. האדריכל ג'ון ראסל פופ שינה והרחיב את המבנה בשנות ה-30 המוקדמות כדי להתאימו לשימוש כמוסד ציבורי. המוזיאון נפתח לציבור הרחב ב-16 בדצמבר 1935.
המוזיאון נבנה בתקופה שבה כמעט כל המבנים בשדרה החמישית צפונית לרחוב 59 היו אחוזות פרטיות או מועדונים פרטיים. בתוך כל הפאר הזה, הבית של הנרי קליי פריק היה בין המפוארים ביותר, עם גינות פרטיות הן בחזית השדרה ובחצר הפנימית. הבית מומלץ לביקור בזכות עצמו.
פריק הוא אחד מהמוזיאונים האמנותיים הקטנים החשובים בארצות הברית, עם אוסף ציורים באיכות גבוהה מאוד המשוכנים ב-16 אולמות. האוסף כולל כמה מהציורים הידועים ביותר של מספר אמנים אירופיים, ויצירות רבות של פיסול וקרמיקה, ריהוט צרפתי מהמאה ה-18, פיסות חרסינה, אמייל ושטיחים אוריינטליים.
לאחר מותו של פריק הורחב האוסף על ידי ביתו הלן קליי פריק, שאחראית על הרכישה של שליש מיצירות האמנות באוסף מאז 1919. מוזיאון פריק אחראי גם על ספריית אמנות הסמוכה לו.
אדריכלות

המבנה, שהיה מקום מגוריו של הנרי קליי פריק במהלך חמש השנים האחרונות של חייו, הוא בעל סגנון נאו קלאסי. התפתחות המבנה מבית מגורים מפואר למוזיאון תרמה לאווירה המיוחדת בתצוגת האוסף. חצר הגינה תוכננה לפי דגם של אטריום רומי, עם אפיריון מעליו ונטיעות עצי דקל בגן. אולם המוזיקה העגול בחצר משמש כיום לקונצרטים וכנסים. בין האמנים הידועים שהופיעו בו נמנים אייזק שטרן, אלפרד ברנדל וונדה לנדובסקה. המשורר טי אס אליוט הקריא בו שירים.
שישה עשר החדרים הגדולים המרכיבים את המוזיאון כוללים סלון שתוכנן על ידי סר צ'ארלס אלום (Allom), מעצב שעבד בעיקר עבור משפחת המלוכה הבריטית.
האוספים

מוזיאון פריק מציג למעלה מ-1,100 יצירות אמנות מתקופת הרנסאנס ועד סוף המאה ה-19. הציור איטלקי ברנסאנס מיוצג על ידי אמנים כגון:
ג'ובאני בליני
ג'נטילה בליני
אניולו ברונזינו
צ'ימבואה
דוצ'ו
ג'נטילה דה פבריאנו
פיליפו ליפי
פיירו דלה פרנצ'סקה
טיציאן
פאולו ורונזה
על אלה נוספים גם אמנים איטלקיים מאוחרים יותר כגג'ובאני באטיסטה טיפולו ופרנצ'סקו גוארדי.
הציור האנגלי מהמאה-18 מיוצג עם שבע יצירות בלבד, של תומאס גיינסבורו. אמנים בריטיים אחרים באוסף הם:
ג'ון קונסטבל
פרנסיס קוט
ויליאם הוגארת
ג'ון הופנר
תומאס לורנס
הנרי ראהבורן
ג'ושוע ריינולדס
ג'ורג' רומני
ויליאם טרנר
בין היצירות החשובות בציור ההולנדי מהמאה ה-17 באוסף נמנים ציורים בולטים של יאן ורמיר ורמברנדט, וכן ציורים של:
חרארד טר בורך
יאן ואן דה קאפלה
אלברט יאקובס קאופ
פרנס הלס
מיינדרט הובמה
חבריאל מטסו
ז'קוב מאריס
אנטון מוב'
יאקוב ואן רויסדאל
סלומון ואן רויסדאל
יזאק ואן אוסטאדה
פיליפס וואוורמן
אחת מדגשי המוזיאון הוא הציור הצרפתי, חדר נפרד מוקדש לציירים פרנסואה בושה וז'אן אונורה פרגונאר. בנוסף נמצאים באוסף עבודותיהם של:
ז'אן-בטיסט פאטר
ז'אק-לואי דויד
ז'אן-מארק נאטייה
אנטואן ואטו,
קלוד לורן,
ז'אן-בטיסט גרז
מהמאה ה-19:
ז'אן-בטיסט קאמי קורו
שארל-פרנסואה דוביני
ז'אן-אוגוסט-דומיניק אנגר
אדגר דגה,
ז'יל דיפרה
אדואר מאנה
ז'אן-פרנסואה מייה
קלוד מונה
פייר-אוגוסט רנואר
תאודור רוסו
קונסטן טרואיון
בנוסף מוצגות במוזיאון יצירות של האמנים הפלמיים פיטר ברויגל האב, ג'רארד דוד, האנס ממלינג, פטר פאול רובנס, יאן ואן אייק ואנתוני ואן דייק. הציור הספרדי מיוצג במוזיאון עם ציורים אחדים של האמן פרנסיסקו דה גויה, אל גרקו ודייגו ולאסקס, ואילו מהאמנות הגרמנית זמינים רק יצירה אחת של קונרד ויטץ, וכן שני ציורים של הנס הולביין.
בין האמנים האמריקאים במוזיאון נמנים גילברט סטיוארט, שהאוסף שלו כולל את דיוקנו של ג'ורג' וושינגטון, וכן מספר יצירות של ג'יימס מקניל ויסלר.
בתרבות הפופולרית

אחוזת האוונג'רס ביקום הבדיוני מארוול עוצבה בהשראת בית המוזיאון, שכמוהו מתפרס על כל גוש הבניינים בפינה של השדרה החמישית ומזרח רחוב 70.
תצוגת יצירות

ברונזינו: דיוקן של לודביקו קפוני
הנס הולביין: דיוקן של תומאס מור
El Greco: ישו בבית המקדש
טיציאן: איש בכובע אדום
רמברנדט: דיוקן עצמי
ורמיר: גבירה ומשרתת
אנגר: לואיז דה ברויי
רנואר: אם וילדות
אורגיאה

אורגיאה (נפטרה ב-1275) הייתה חזנית בבית הכנסת של הנשים שבוורמס בימי הביניים.
מרת אורגיאה מתוארת בשני חיבורים בני התקופה. מן הספר "נפשות הצדיקים" מאת לודוויג לויזון (1855) עולה כי אין מקורות רבים אודות מרת אורגיאה ואף לא תיאור שלה בספר הזכרונות של וורמס. היא מתוארת כאישה למדנית שהובילה את נשות הקהילה בתפילה ובפיוטים כשהן התקשו לראות ולשמוע את המתרחש בבית הכנסת של הגברים, שעמד מרחק רב מהן. בספר "הנשים היהודיות במדע, בספרות ובאמנות" מאת מאיר קייזרלינג (Meyer Kayserling ,1879) מתוארת אורגיאה כאישה הידועה באדיקותה.
מצבתה של אורגיאה
על מצבתה שבבית הקברות בוורמס מופיעה הכתובת:
האבן הזאת הוקמה לראש הזאת הגברת:
מרת אורגיאה הבחורה החשובה הנבחרת,
בת החבר ר' אברהם ראש המשוררים תפלתו לתפארת,
בהוד קולו בעד עמו בנעימת עתרת,
והיא גם היא בקול זמרה לנשים משוררת,
בפיוטים ובהעתרת לה תהיה למשמרת,
ובששה באדר ביום א השלימה נפשה ובז' בו הייתה נקברת,
בעדן חנייתה לטובה תהי נזכרת.
הערות שוליים

↑  Meyer Kayserling, Jewish Women in Science, Literature and Art. (German: Die Jüdischen Frauen in der Geschichte, Literatur und Kunst.), Leipzig, F. A. Brockaus, 1879, עמ' 12
↑  לודוויג לויזון, נפשות צדיקים., פרנקפורט: גרמנית, 1855, עמ' 85-86
אוגוסטו מוסיני

| --- | --- |

 לידה:  9 בינואר 1870 רג'ו אמיליה, איטליה 
 פטירה:  1 בנובמבר 1918 (בגיל 48) רומא, ממלכת איטליה 
 מקום לימודים:  האקדמיה לאומנויות של פירנצה 
 תחום יצירה:  ציור 
 
אוגוסטו מוסיני (באיטלקית: Augusto Mussini;‏ 9 בינואר 1870 – 1 בנובמבר 1918) היה צייר ונזיר איטלקי.
ביוגרפיה

אוגוסטו מוסיני נולד ברג'יו אמיליה, ולמד בבית ספר רג'יה לציור, אצל גייטנו קייריצ'י וקירילו מניקרדי, וסיים את לימודיו ב-1888. בשנת 1890 הוא הקים את הארגון "Cooperativa pittori di Reggio Emilia", שלאחר מכן הפך למנהל האמנותי שלו. בשנת 1892 עבר לרומא, שם למד באקדמיה הצרפתית. לאחר מכן למד ציור דמויות באקדמיה לאמנויות היפות של רומא. בשנת 1893, בזכות מלגת לימודים, הוא עבר לפירנצה, שם נרשם לאקדמיה לאמנות בעיר.
משנת 1896, התחיל מוסיני להציג את יצירותיו בתערוכות חשובות, כמו הביאנלה של ונציה, ועבד בשביל פטרונים חשובים, כולל בית מדיצ'י. ב-1903, הוא התחיל לשתף פעולה עם כתב העת "לאונרדו", תחת השם הבדוי אוגוסטוס.
ב-26 באוקטובר 1903, מוסיני נעלם מפירנצה. הסתבר כי ברח מדו-קרב עם חברו הטוב ביותר, הצייר ג'ובאני קוסטטי, שהפך ליריבו בגלל אישה, הציירת ביאטריצ'ה אנצ'ילוטי גורטי. בדרך לאוסטריה, לאחר ששקל התאבדות, הוא התארח במנזר קפוצ'ינים בגוריציה. לאחר מכן, הוא עבר למנזר פרנציסקני בטריאסטה ולאחר מכן למנזר הפרנציסקני של אסקולי פיצ'נו. שם, לאחר שנה אחת של בידוד ושקיעה בהרהורים, בינואר 1905 הוא הפך לנזיר, וקיבל את שמו של הנזיר פאולו סארפי. לאחר מכן, הוא חזר לפעילותו האמנותית, וקישט כנסיות שונות במארקה, אחד מהן היא סנטה מריה דלה קונצ'ציונה.
הערות שוליים

1 2 3 4  Francesco Santaniello (2012). "Mussini, Augusto". Dizionario Biografico degli Italiani - Volume 77. Treccani.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BNE: XX4721134  GND: 119065797  ISNI: 0000 0001 1607 2250  LCCN: n88065975  ULAN: 500340030  VcBA: 495/105715  VIAF: 22943114   WorldCat (עם VIAF): 22943114
אופוסום לוטרה מסויה

| אופוסום לוטרה מסויה> מצב שימור |
| --- | --- |
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: אופוסומאים
משפחה:: אופוסומיים
סוג:: אופוסום הלוטרה
מין:: אופוסום לוטרה מסויה
שם מדעי
 Lutreolina massoia
תחום תפוצה


אופוסום לוטרה מסויה (שם מדעי: Lutreolina massoia) הוא מין של אופוסום בינוני בסוג אופוסום הלוטרה שאנדמי לאזור היונגאס באמריקה הדרומית, ואחד משני המינים הקיימים בסוג לצד אופוסום לוטרה גדול. זהו מין חדש יחסית: בעבר נחשב כאוכלוסייה מבודדת של המין הגדול, עד שמחקר משנת 2014 קבע שהוא מין עצמאי על בסיס שונות מורפולוגית ואקולוגית. הוא קרוי על שמו של הזואולוג הארגנטינאי אליו מסויה שכתב מאמרים רבים על היונקים הדרום-אמריקנים, והיה בין החוקרים הראשונים שהבחינו בייחודיות של האוכלוסייה המבודדת.
תיאור

אופוסום מסויה כהה וקטן בצורה משמעותית מקרובו הגדול. הוא נבדל ממנו גם בהיבטים מורפולוגיים רבים בגולגולת ובשיניים. אורך הראש והגוף שלו 19–24 ס״מ, אורך זנבו 21–25 ס״מ ומשקלו 280 גרם לכל היותר. מבנה גופו ארוך וגמיש, ראשו רחב ואוזניו קטנטנות. עיניו קטנות, חוטמו קצר ורחב ואפו גדול. הרגליים חזקות וקצרות יחסית והזנב ארוך, דקיק ושעיר. הפרווה של אופוסום מסויה קצרה וסבוכה. צבעה הכללי חדגוני למדי ונע בין חום קפה כהה לחום זית כהה בחלק העליון, וחום קינמון עד כתום בחלק התחתון, בגרון ובלחיים. בניגוד לקרובו הגדול, לאופוסום מסויה אין פס גבי או סימוני פנים בהירים. הזנב הוא תלת-גוני: חום קינמון בבסיס, שחור מפויח באמצע וכתמתם או צהבהב בקצה.
תפוצה ואקולוגיה

אופוסום מסויה אנדמי לאזור הדרומי של היונגאס באמריקה הדרומית שממוקם בין הגראן צ'אקו למורדות הרי האנדים; טווח התפוצה שלו משתרע מצפון-מערב ארגנטינה לדרום-מרכז בוליביה, כאשר מאזור המרכז וצפונה הוא מוחלף בקרובו הגדול; הגבול הצפוני של תפוצתו נמצא כ-300 קמ״ר מערבית ליישוב סן חוזה דה צ'יקיטוס בדרום-מרכז בוליביה.
בית הגידול של אופוסום מסויה ביונגאס מורכב מיער גשם טרופי צפוף ולח ויער עננים עד גובה 2,000 מטר מעל פני הים, ששונים לחלוטין מבתי הגידול הפתוחים והמימיים יותר שמאוכלסים על ידי קרובו הגדול יותר בפמפס, בפנטנל והיער האטלנטי. דרישת בית הגידול העיקרית שלו היא כיסוי סבך צפוף על הקרקע וזמינות של מקווי מים דוגמת נחלים וביצות. החסם הגאוגרפי העיקרי בין הטווח של שני המינים הוא הסוואנות הגדולות של הגראן צ׳אקו היבש. ייתכן ששינויים אקלימים שהתרחשו בעבר הובילו להופעת צמחייה לחה באזור הצ'אקו ואפשרו לאופוסומי לוטרה מהפמפס ומהפנטנל לחצות את הצ׳אקו מערבה עד לאנדים, ולבסוף התייבשות הצמחייה בצ׳אקו בודדה אוכלוסייה ניכרת בלב יערות היונגאס; לאחר מכן, האוכלוסייה המבודדת החלה להסתגל לבית הגידול היערוני וההררי ובתהליך של ספציאציה אלופטרית התפתחה למין חדש.
אופוסום לוטרה מסויה הוא יונק פעיל לילה שחי בגפו. הוא ניזון בעיקר מיונקים קטנים, דגים וחסרי חוליות ובמידה פחותה יותר גם ביצי ציפורים ופירות; נראה ששכיחותו בכל אזור קשורה באופן הדוק למידת נוכחותם של אוגרי העולם החדש המשמשים לו כטרף עיקרי. האופוסום טפסן ושחיין מצוין אך עדיין מעדיף לצוד ולנוע בעיקר על הקרקע. הוא חי בשטח מחיה קבוע שגודלו 1,000-500 מטר. מעבר לכך אין מידע ספציפי אודות הרבייה והרגלים אחרים של המין, והוא ככל הנראה דומה בדברים רבים לקרובו הגדול.
מצב

בשל מחסור במידע, אופוסום לוטרה מסויה מסווג בינתיים על ידי הרשימה האדומה של IUCN במצב השימור ללא חשש (LC), אולם הארגון מציין שייתכן מאוד שמצבו חמור בשל התפוצה המוגבלת שבה מתרחש אובדן בית גידול בהיקף נרחב לחקלאות. האופוסום נמצא במספר אזורים מוגנים דוגמת הפארק הלאומי אל-ריי, הפארק הלאומי קלילגואה והפארק הלאומי באריטו, ונדרשים מחקרים נוספים כדי לאשרר או לשנות את מצב שימורו.
הערות שוליים

↑  אופוסום לוטרה מסויה באתר הרשימה האדומה של IUCN
נוף אופייני לבית גידולו של האופוסום ביונגאס בבוליביה.
אורוגוואי במשחקים הפאראלימפיים

אורוגוואי השתתפה לראשונה במשחקים הפאראלימפיים בברצלונה (1992), ומשתתפת במשחקי הקיץ הפאראלימפיים מאז בקביעות. במשחקי החורף לא נטלה אורוגוואי חלק מעולם.
המשלחת הראשונה של אורוגוואי אל המשחקים הפאראלימפיים כללה שני ספורטאים בלבד, אשר התחרו במקצועות האתלטיקה. הישג השיא של המשלחת הפאראלימפית היה זכייתו של האצן חורחה לרנה במדליית הארד בריצת 200 מטר (קטגוריה T10) כאשר רץ את המרחק ב-24.28 שניות, והגיע אחרי הבריטי אנדרו קרטיס שזכה במדליית הכסף, והספרדי חוליו רקנה שזכה בזהב.
ראו גם

אורוגוואי במשחקים האולימפיים
אורוגוואי במשחקים האולימפיים לנוער
אורגולו קריטיקו

| --- | --- |

 סוג:  אירוע, מצעד הגאווה 
 מדינה:  ספרד ספרד
 מיקום:  מדריד 
 מועדים
 תאריכי פעילות:  2006–הווה (כ־18 שנים) 
 אתר רשמי
 
אורגולו קריטיקו (בספרדית: Orgullo crítico; באופן מילולי: גאווה ביקורתית) הוא שמו של מספר הפגנות מחאה שנתיות להט"ביות שנערכות מאז 2006 בספרד. ההפגנות מתרחשות ב-28 ביוני מדי שנה, כתזכורת למהומות סטונוול. מארגני הפגנות אלו מציגים את המחאות כאלטרנטיבה למצעדי הגאווה והפסטיבלים המקוריים, שלפי דעתם הם מצעדים פוליטיים וממוסדים.
התנועה קוראת לאי-מסחור ופוליטיזציה מחודשת של הגאווה הלהט"בית, ומבקרת את הרעיוניות לקפיטליזם ורוד (אנ'), ג'נטריפיקציה, הומונורמטיביות, פינקוושינג והומונציונליזם (אנ')‏.
הערות שוליים

↑  Un Orgullo crítico y anticapitalista marcha masivamente en Madrid contra el capitalismo rosa. (אורכב 19.08.2022 בארכיון Wayback Machine) Izquierda Diario. 29 June 2017.
↑  Orgullo Crítico: "Estamos contra el capitalismo rosa y los políticos en las carrozas". (אורכב 07.08.2022 בארכיון Wayback Machine) El Español. 30 June 2017
↑  El Orgullo Crítico: la otra cara del movimiento LGTBI. (אורכב 13.08.2022 בארכיון Wayback Machine) Vice. 28 June 2018.
↑  Sevilla tendrá dos ‘Orgullos’: el oficial y el «crítico». (אורכב 27.06.2022 בארכיון Wayback Machine) El Correo. 20 May 2018.
↑  El Orgullo Crítico en Barcelona contra la precariedad laboral y la LGBTIfobia. (אורכב 24.06.2019 בארכיון Wayback Machine) Izquierda Diario. 3 July 2017.
↑  "No desfilamos, nos manifestamos". (אורכב 30.11.2020 בארכיון Wayback Machine) La Opinión de Murcia. 20 June 2019.
↑  Jóvenes de ANC apoya el bloque crítico del Día del Orgullo LGTBI. (אורכב 07.08.2022 בארכיון Wayback Machine) El País Canario. 28 June 2018.
↑  Recorrido por los orgullos LGTBI que no se celebran en Madrid (ni en Casa de Campo). (אורכב 20.10.2021 בארכיון Wayback Machine) Cuarto Poder. 5 June 2019.
↑  Counter-Pride March in Madrid: The Sisters of Stonewall Would Have Been Proud of Us. (אורכב 18.08.2022 בארכיון Wayback Machine) Left Voice. 15 July 2017.
↑  El Orgullo Crítico toma la calle: "El Orgullo no se vende, se defiende". (אורכב 01.05.2020 בארכיון Wayback Machine) eldiario.es. 28 de junio de 2018.
איגור ג'וזלוב

איגור ג'וזלוב (במקדונית: Игор Ѓузелов; נולד ב-2 באפריל 1976) הוא כדורגלן עבר מקדוניה ששיחק בעמדת הבלם.