stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
תומאס הרקר

תומאס ו. הרקר (באנגלית: Thomas W. Harker) הוא פקיד ממשל אמריקאי, ששירת במחלקה לענייני חיילים משוחררים של ארצות הברית ובמחלקת ההגנה של ארצות הברית. הרקר מונה על ידי הנשיא דונלד טראמפ כעוזר מזכיר הצי לניהול פיננסי ולביקורת. מינוי זה אושר ב-20 בדצמבר 2017, והוא הושבע לתפקידו ב-2 בינואר 2018. ב-26 ביוני 2020 מונה הרקר כתת-מזכיר ההגנה לביקורת.
ב-20 בינואר 2021 הושבע הרקר כמזכיר הצי בפועל בממשלו של הנשיא ג'ו ביידן. הוא כיהן בתפקיד זה עד להשבעתו ב-9 באוגוסט 2021 של מזכיר הצי הקבוע, קארלוס דל טורו.
הערות שוליים

↑  "PN1028 - Nomination of Thomas Harker for Department of Defense, 115th Congress (2017-2018) - Congress.gov - Library of Congress". Congress.gov.
↑  Justin Katz (January 2, 2018). "Harker sworn in as Navy comptroller". InsideDefense.com.
↑  Mehta, Aaron (July 6, 2020). "Harker takes over as acting Pentagon comptroller". Defense News.
↑  Thomas W. Harker Secretary of the Navy (Acting) - U.S. Navy Office of Information
↑  "Carlos Del Toro". www.navy.mil.
חלאקה

ערך זה עוסק בטקס תספורת יהודי. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
חלאקה, בהילולה של רבי שמעון בר יוחאי, על ידי מוהרא"ש מברסלב
ביצוע החלאקה, 1992
ביצוע החלאקה, 1992
חלאקה (מערבית: حلاقة, תגלחת; או ביידיש: אָפּשערן, נהגה: Opshern, לסַפר. בחב"ד: אָפּשֶׁערנֶעש, תספורת.) הוא טקס תספורת יהודי, הנערך לילדים כשהם מגיעים לגיל שלוש.
יש הנוהגים לערוך את החלאקה בל"ג בעומר בהר מירון ליד קבר רבי שמעון בר יוחאי, ומספרים שם את כל הילדים שיום הולדתם השלישי חל בין יום הראשון של חג הפסח לל"ג בעומר. כי, לפי המנהג, אין לספר את הילד לפני יום ההולדת השלישי שלו. אולם, כיוון שלא מספרים מתחילת ספירת העומר עד ל"ג בעומר, לכן ממתינים לל"ג בעומר (של אותה שנה). הטקס נעשה בליווי נגינה של כליזמרים. יש שנהגו לערוך את החלאקה בקבר שמואל הנביא, בקבר רבי מאיר בעל הנס או בקבר שמעון הצדיק בירושלים, כאשר בשנים האחרונות רווח המנהג לערוך את החלאקה בכותל המערבי.
המנהג

המנהג חדש יחסית, והוא מובא לראשונה רק בתחילת תקופת האחרונים. לראשונה הוא מוזכר בשו"ת הרדב"ז, כמנהג שרווח אז להסתפר בקבר שמואל הנביא ולתרום לצורכי המקום כמשקל השיער הגזוז.
רבי חיים ויטאל מספר שרבי יונתן סאגיס העיד לו שהאר"י ביום ל"ג בעומר "הוליך את בנו הקטן שם (=למירון) עם כל אנשי ביתו, ושם גילחו את ראשו כמנהג הידוע, ועשה שם יום משתה ושמחה". אולם לפני הוא אומר בהערה: "אבל איני יודע אם אז היה בקי ויודע בחכמה הזו הנפלאה שהשיג אחר כך... וכתבתי כל זה להורות כי יש שורש במנהג הנזכר", כלומר הוא מפקפק במשמעות הקבלית של המנהג.[דרוש מקור][מפני ש...]
המנהג התפשט בהדרגה ברחבי יהדות ארצות ערב, עד לתימן ומרוקו. בקרב האשכנזים המנהג לא היה מקובל, אך לאחר בואם לארץ ישראל קיבלו את המנהג מהספרדים, ובהמשך הוא התפשט אף ליהדות אשכנז שבחוץ לארץ. גם בתוך האשכנזים המנהג התקבל תחלה אצל החסידים, ואחר כך בצורה פחותה אצל שאר הקהילות.
גיל

את מנהג זה עושים בגיל 3.
הסיבה לגיל הזה היא לפי זה שכתוב בתורה כי האדם עץ השדה. כמו שלא קוטפים מעץ בשלוש השנים הראשונות מאז הנטיעה שלו לא מספרים בן אדם לפני גיל 3.
פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. ישנם מספר מנהגים על גיל החלאקה.
מקור המנהג

באופן כללי בתרבויות שונות יש עניין מיוחד בתספורת הראשונה(אנ'), כטקס מעבר מגיל הפעוטות כך בתרבות הגרמנית הלטינית והסלאבית.
פרופ' דניאל שפרבר בספרו מנהגי ישראל, קושר בין טקסי תספורת והקרבת שערות בספרות היוונית האלילית, לבין העקיקה מנהג המוסלמים לעלות לקברי קדושיהם ולגזוז שם את שערות הילדים, ולבסוף הגיע ליהודים רק במאה ה-16, דרך הנוהגים במנהגי קבלת האר"י.
החוקר אברהם יערי משער כי ייתכן שהמנהג במירון הוא המשכו של המנהג לעלות לקבר שמואל הנביא בנבי סמואל בכ"ח אייר (יום פטירתו של שמואל הנביא), ושם לגלח את ראשם של הקטנים ולתת כסף כמשקל השערות לצורך תחזוקת המקום או לעניים (כפי שהוזכר ברדב"ז), עקב הגבלת השלטונות העות'מאניים (בשנת ש"ל, 1570), העבירו את המנהג צפונה, להר מירון, ושם המשיכו את הטקס על קברו של הרשב"י ובנו בל"ג בעומר.
טעמי המנהג

למנהג זה ניתנו מספר טעמים:
הדגישו את עניין השארת פאות הראש לקטן. כמו שכתוב בתורה "לא תקיפו פאת ראשכם". ניתן לראות מגמה זו גם מתוך תפילות שונות. יש מקורות שהמנהג צוטט בלא ציון של גיל מסוים, אלא בהתייחסות לתספורת הראשונה. וכך כתב ה"שערי תשובה": "המנהג בארץ ישראל לעשות שמחה בתגלחת הראשונה של קטן, שמחנכין אותו במצוה להיות לו פאות הראש".
גיל זה נחשב בתורה כגיל מיוחד. עד גיל שלוש הילד אינו בשל ללימוד תורה ומגיל שלוש אביו מקדישו לתורה, כפי שדורש זאת בילקוט שמעוני מהפסוק (ויקרא י"ט כג): "שלוש שנים יהיו לכם ערלים לא יאכל ובשנה הרביעית יהיה כל פריו קודש הילולים לה'":
ונטעתם וערלתם ערלתו את פריו - מדבר בתינוק. שלש שנים יהיה לכם ערלים - שאינו יכול לא להשיח ולא לדבר. ובשנה הרביעית יהיה כל פריו קדש - שאביו מקדשו לתורה. הלולים - שמהלל להקב"ה. ובשנה החמישית תאכלו את פריו - משעה שהוא מתחיל לקרות בתורה, להוסיף לכם תבואתו.
התנגדות למנהג

מנהג החלאקה איננו נהוג בכל קהילות ישראל ויש אף שהתנגדו לו באופן מהותי או לפרטיו, כגון קיומו הנפוץ באזור קברי צדיקים או קיומו בל"ג בעומר.
יש שטענו שמקור המנהג מגיע מהערבים והודים ועמים אחרים, ויש בכך איסור של חוקות גוים.
לשיטת האר"י אין להסתפר כל משך ספירת העומר כולל ל"ג בעומר, לכן לא מסתבר לפיו לקבוע תספורת החלאקה דווקא אז.
טענה נוספת היא שאינו דרך כבוד למתים להסתפר ולעשות שמחה וחגיגה בתוך בית הקברות. בהלכה נפסק שאין נוהגין בבית קברות בקלות ראש ואף לאכול ולשתות שם או לעשותו קיצור דרך אסור, כל שכן לחגוג שם בשירה וריקודים ולהסתפר שם.
בנוסף לכך היו הרבה רבנים שהתייחסו למנהג כלא מוסמך ובלי מקור. הרב יצחק זאב סולובייצ'יק והרב יעקב ישראל קניבסקי התנגדו למנהג וסירבו לספר ילדים שהובאו אליהם (לעומת זאת בנו הרב חיים קניבסקי נהג לספר ילדי חלאקה שמגיעים לביתו).
לקריאה נוספת

שלום מאיר סיאני ספר אורחות בן שלוש אוצר פסקי הלכות לקטן בן ג' שנים, ירושלים תשע"ה
גבריאל ציננער, נטעי גבריאל - תגלחת הילדים והולכתם לחדר וסעודת החומש, ירושלים תשס"א
בנימין שלמה המבורגר, שרשי מנהגי אשכנז חלק ג', תשס"ב, עמ' 251–267
בצלאל לנדוי, חנוך הילדים בתספורת "חלאקה", בתוך זכור לאברהם, תשנ"ג, עמ' תק"ב - תק"י
הרב זאביק הראל, שמחת החלאקה, תשע"ו - נוסח לאירוע החלאקה, וקובץ הסברים על מנהג החלאקה, הנהגות ותיאורים היסטוריים
יורם בילו, ממילה למלה: ניתוח פסיכו-תרבותי של הבניית זהות גברית בטקסי ילדות בחברה החרדית, אלפיים 19 (תש"ס) 46-16.
הערות שוליים

↑  הרב א.י. גור אריה, ילקוט "אפשערניש", באתר הספרייה הלאומית, ‏1983
↑  חלק ב' סימן תר"ח.
↑  ראו מנהג מוסלמי דומה בטקס העקיקה, ולהלן.
↑  שער הכוונות, דרושי הפסח דרוש יב.
↑  שו"ת פעולת צדיק חלק ג סימן רל"ו
↑  רוברט ברטלט, שיער ומשמעותיו בימי הביניים, זמנים קיץ 2010
↑  אברהם יערי, תולדות ההילולא במירון, תרביץ לא עמוד 27
↑  שו"ע או"ח סי' תקלא סק"ז
↑  סמך זה מופיע בספרי האחרונים, ראו למשל בספר ערוגת הבושם לרב משה גרינוולד שהזכירו.
↑  שרשי מנהג אשכנז, עמ' 259–262. ראו למשל כאן
↑  שרשי מנהג אשכנז עמ' 256-257
↑  שולחן ערוך יורה דעה סימן שס"ח סעיף א'
↑  שרשי מנהג אשכנז, עמ' 258-259
↑  Saul Lieberman, Notes to "JQR" Vol. XXXVI. בן עזי - בן עז - בועז, The Jewish Quarterly Review 37, 1947-04, עמ' 423 doi: 10.2307/1452643
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007537396505171 
לקראת החלאקה, בהילולת רבי שמעון בר יוחאי
אה"מ אינטרפיד (L11)

| --- | --- |
אה"מ "אינטרפיד"
אה"מ "אינטרפיד"
 תיאור כללי
 מוטו:  "Cela va sans dire" "הדבר מובן מאליו"
 סוג אונייה:  אוניית לוחמה אמפיבית בעלת מבדוק נחיתה (LPD)
 צי:  הצי המלכותי הצי המלכותי הבריטי
 סדרה:  "פירלס" (Fearless-class)
 ציוני דרך עיקריים
 מספנה:  ג'ון בראון ושות', קליידבנק, סקוטלנד
 הוזמנה:  1 במאי 1962
 תחילת הבנייה:  19 בדצמבר 1962
 הושקה:  25 ביוני 1964
 תקופת הפעילות:  11 במרץ 1967 – 1999 (כ־31 שנים)
 אחריתה:  נגרטה
 מלחמות וקרבות:  מלחמת פוקלנד
 מידות
 הֶדְחֶק:  הדחק סטנדרטי: 11,240 טון  הדחק במעמס מקסימלי: 17,220 טון  הדחק כשמכלי הנטל מלאים ומבדוק הנחיתה מוצף: 17,220 טון
 אורך:  אורך כללי: 158.5 מטרים  אורך בקו המים: 152.4 מטרים בקו המים
 רוחב:  24.4 מטרים
 שוקע:  6.24 מטרים
 נתונים טכניים
 מהירות:  21 קשר (39 קמ"ש)
 גודל הצוות:  550 איש, כולל יחידת נחתים קטנה (כ-88 לוחמים)
 טווח שיוט:  5,000 מייל ימיים (9,260 ק"מ) במהירות 20 קשר
 הנעה:  2 טורבינות קיטור מתוצרת English Electric ו-2 דודי קיטור מתוצרת Babcok & Wilcox בהספק יעיל של 22,000 כוח סוס (16,000 קילו-ואט)
 צורת הנעה:  2 מדחפים
 אמצעי לחימה
 חימוש:  במקור: 4 משגרים נ"מ סי קאט  2 תותחים נ"מ  אחרי 1990: 2 משגרים לטילי נ"מ סי קאט  4 תותחים 30 מ"מ  2 תותחים 20 מ"מ
 אמצעי גילוי ול"א:  מכ"ם חיפוש דגם 974  מכ"ם ניווט דגם 978
 מסוקים:  עד חמישה מסוקי וסטלנד וסקס
אה"מ אינטרפיד (אנגלית: HMS Intrepid; סימול הצי L11) הייתה אוניית לוחמה אמפיבית בריטית בעלת מבדוק נחיתה (Landing Platform/Dock, LPD). האונייה שירתה בצי בין השנים 1967-1999, הייתה אחת משתי אוניות מסדרת "פירלס" (Fearless) והשמינית והאחרונה, לעת עתה, שנשאה את השם "אינטרפיד".
משרד ההגנה של בריטניה התכוון להוציא את האונייה משירות בשנת 1982, ואולם לאחר פלישת ארגנטינה לאיי פוקלנד באפריל הוחזרה האונייה לשירות בתהליך מזורז. "אינטרפיד" הנחיתה כוחות בריטיים באיים במהלך המלחמה, ועם סיומה חתמו הארגנטינאים על הסכם הכניעה על סיפונה.
תיאור

"אינטרפיד" הייתה אוניית נחיתה שחלקה האחורי נבנה כמבדוק צף. מטרתה הייתה להוביל כוחות לנחיתה אמפיבית ולהנחית אותם בחוף המיועד באמצעות מסוקים או נחתות שאותן נשאה "אינטרפיד". בנמל היו כלי הרכב עולים לאונייה מן הרציף ומאוכסנים בסיפון רכב. בעת נחיתה הייתה האונייה יכולה להשקיע עצמה ולהציף את מבדוק הנחיתה, וכך היו נחתות יכולות להתקרב עד קצה סיפון הרכב, להעמיס רכבים ולצאת ישירות אל המים. "אינטרפיד" הייתה יכולה לשאת ארבע נחתות במבדוק הנחיתה, ועוד ארבע נחתות קטנות יותר על דוויתות שהיו קבועות במבנה העילי. האונייה יכולה הייתה לשאת כ-400 חיילים, ועד ל-700 אם האונייה לא נשאה כלי רכב. מעבר לנשיאת הכוח התוקף הייתה "אינטרפיד" מצוידת באמצעי קשר ושליטה, כדי לאפשר לחבורת הפיקוד של הכוח הנוחת לפעול מסיפונה.
שירות

"אינטרפיד" הייתה האונייה השנייה בסדרה, לאחר אה"מ "פירלס". האונייה נבנתה במספנת ג'ון בראון בקליידבנק, סקוטלנד, והושקה ב-1964. האונייה נכנסה לשירות ב-1967. ב-1969 הותקנה באונייה מערכת תקשורת לווינית ראשונה מסוגה בצי המלכותי הבריטי.
בשל קיצוצים בתקציב הצי הוצאה "אינטרפיד" ב-1976 משירות פעיל ונשמרה בעתודה. ב-1979 שוב הוחזרה לשירות פעיל, כאשר "פירלס" נכנסה לטיפול מקיף. ב-1981 הוחלט על הוצאת שתי האוניות משירות פעיל, ו"אינטרפיד" החלה בתהליך ההוצאה משירות. ואולם, עם פלישת ארגנטינה לאיי פוקלנד באפריל 1982 הוחזרו שתי האוניות לשירות פעיל והיו חלק מהמבצע הבריטי להשתלטות מחדש על האיים, במלחמת פוקלנד.
"אינטרפיד" הנחיתה חלק מחטיבת הקומנדו מס' 3 במפרץ סאן קרלוס ב-25 במאי 1982. בימים שלאחר הנחיתה תקפו מטוסים של חיל האוויר הארגנטינאי ושל הצי הארגנטינאי את האוניות הבריטיות והטביעו כמה מהן. "אינטרפיד" נפגעה קלות בתקיפות אלה. ב-6 ביוני השתתפה האונייה בהנחתה נוספת של כוחות בריטיים במפרץ בלאף (Bluff Cove). לאחר סיום המלחמה נכלאו על "אינטרפיד" השבויים הארגנטינאיים, ועל סיפונה נחתם הסכם הכניעה של הכוחות הארגנטינאיים.
בינואר 1984 נכנסה "אינטרפיד" לטיפול מקיף, שהסתיים ביוני 1985. במהלך הטיפול הוסרו משגרי הטילים נגד מטוסים "סי קאט", ונוספו שני תותחי נ"מ 30 מ"מ כפולים ושני תותחי נ"מ 20 מ"מ בודדים. מיוני 1985 עד 1990 הייתה האונייה חלק ממערך האימון וההכשרה לקצינים.
הוצאה משירות

"אינרטפיד" הועברה סופית לעתודה ב-1990, לאחר שהושלם שיפוץ רחב ב"פירלס". מצבה הפיזי של "אינטרפיד" היה גרוע, ולפיכך לא ניתן היה לבצע בה שיפוץ דומה. האונייה הוצבה בבסיס הצי בפורטסמות', ושם הפכה למאגר חלקי חילוף עבור "פירלס". "אינטרפיד" הוצאה משירות ב-1999, והועברה לפיירהאם קריק בהמפשייר בהמתנה לפירוק. הצי הבריטי הזמין אוניות סער אמפיביות חדשות שתמלאנה את מקומן של "פירלס" ו"אינטרפיד", והראשונה שבהן, אה"מ "אלביון", נכנסה לשירות ב-2003.
היו כמה פניות של ותיקי מלחמת פוקלנד אל משרד ההגנה בבקשה למנוע את פירוק האונייה ולשמרה כמצבת זיכרון, ואולם ב-2008 הועברה האונייה לליברפול לפירוק סופי.
מת'יו דונובן

מת'יו פ. דונובן (באנגלית: Matthew P. Donovan;‏ נולד ב-23 באוגוסט 1958) הוא פקיד ממשל אמריקאי.
ביוגרפיה

מת'יו דונובן נולד בהנקוק, ניו המפשייר. ב-1977 הוא התגייס לחיל האוויר של ארצות הברית והוכשר כטייס F-15. הקריירה שלו בחיל נמשכה 31 שנים והוא השתחרר כקצין בדרגת קולונל. במהלך שירותו הוא למד לתואר בוגר במדעים בניהול טכני באוניברסיטת ריג'יס ולתואר מוסמך במדעים בניהול באוניברסיטת ובסטר. הוא גם בוגר בית הספר למפקדי טייסות, והמכללה לפיקוד ולמטה של חיל האוויר. הוא גם סיים לימודי מוסמך בבית הספר ללימודים מתקדמים של חיל האוויר ובמכללה לפיקוד ולמטה של צבא ארצות הברית. התפקידים בהם שירת דונובן בחיל האוויר כללו פיקוד על בית הספר לקצינים של חיל האוויר ופיקוד על טייסת הקרב ה-95.
טרם מינויו כפקיד בממשל הפדרלי הוא שימש כמנהל המדיניות הראשי של ועדת הכוחות המזוינים של הסנאט. באוגוסט 2017 מונה דונובן כתת-מזכירת חיל האוויר של ארצות הברית. בתפקיד זה הוא שימש עד דצמבר 2019. במקביל, הוא כיהן כמזכיר חיל האוויר בפועל מיוני ועד אוקטובר 2019.
החל מדצמבר 2019 כיהן דונובן כתת-מזכיר ההגנה לכוח אדם ומוכנות. במרץ 2020 אושר מינויו הקבוע לתפקיד זה. ב-20 בינואר 2021 הוא סיים את כהונתו בתפקיד.
הערות שוליים

↑  "President Donald J. Trump Announces Key Additions to his Administration". The White House. June 29, 2017. Retrieved August 4, 2017.
↑  Kheel, Rebecca (August 2, 2017). "Navy secretary, seven other Pentagon posts confirmed". The Hill.
↑  "Matthew Donovan to become acting Air Force secretary at end of month". Stars and Stripes.
↑  אתר המשרד
ג'ון דמרס

ג'ון צ'ארלס דמרס (באנגלית: John Charles Demers; נולד ב-21 בספטמבר 1971) הוא משפטן אמריקאי, שכיהן כעוזר התובע הכללי של ארצות הברית באגף לביטחון לאומי של מחלקת המשפטים. דמרס כיהן כתובע הכללי של ארצות הברית בפועל במשך שעות אחדות ב-20 בינואר 2021 בעקבות תום כהונתו של ג'פרי רוזן, עד אשר חתם נשיא ארצות הברית ג'ו ביידן על צו נשיאותי שמינה את מונטי וילקינסון לתובע הכללי בפועל בהמשך אותו היום.
ביוגרפיה

דמרס נולד בעיר גוביו, השוכן במחוז אומבריה שבאיטליה, בנם של פרנסס ג'. וג'וזפה פ. דמרס. בשנת 1993 קיבל תואר בוגר בהיסטוריה ממכללת הצלב הקדוש, מכללה ישועית בווסטר שבמסצ'וסטס. במשך שנתיים, מאוגוסט 1994 ועד אוגוסט 1996, עבד ב"מרכז הארצי להתמכרויות ולחומרים מסוכנים" באוניברסיטת קולומביה, כעוזר מחקר מיוחד עבור נשיא המרכז ג'וזף קליפנו, לשעבר מזכיר הבריאות, החינוך והרווחה. בשנת 1999 השלים לימודי תואר שני בבית הספר למשפטים באוניברסיטת הרווארד.
לאחר סיום לימודי המשפטים, החל להתמחות כעוזר משפטי עבור השופט דיארמויד או'סקנליין בבית המשפט הפדרלי התשיעי לערעורים של ארצות הברית, מאוגוסט 1999 עד אוגוסט 2000. בשנים 2000–2003 עבד במשרד עורכי דין פרטי בבוסטון. ביוני 2003 הצטרף דמרס לראשונה אל מחלקת המשפטים של ארצות הברית, ועבד כתובע במשרד היועץ המשפטי של המחלקה עד יוני 2005, אז עזב כדי לעבוד כעוזרו של אנטונין סקאליה, שופט בית המשפט העליון של ארצות הברית מיולי 2005 עד אוגוסט 2006.
מספטמבר 2006 עד ינואר 2009 היה דמרס חבר בצוות ההנהגה הראשון של האגף לביטחון לאומי במחלקת המשפטים. הוא שימש כיועץ בכיר לעוזר התובע הכללי של ארצות הברית ולאחר מכן כסגן עוזר התובע הכללי באגף למשפט ולמדיניות מאוקטובר 2007 עד השבעתו של ברק אובמה לנשיאות. במרץ 2009 החל את תפקידו כסגן נשיא ועוזר היועץ המשפטי של תאגיד בואינג, שם הועסק ד חזרתו אל השירות הציבורי ב-2017. כמו כן, הוא מרצה מן החוץ למשפט הביטחון הלאומי בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת ג'ורג'טאון.
ב-22 בפברואר 2018, דמרס הושבע לתפקידו כעוזר התובע הכללי באגף לביטחון לאומי של מחלקת המשפטים. במרץ 2020 ביטלה מחלקת המשפטים את כתב האישום נגד החברה הרוסית "קונקורד ניהול וייעוץ". כתב האישום הוגש מלכתחילה במסגרת חקירתו של רוברט מולר על אודות התערבות רוסיה בבחירות לנשיאות ארצות הברית ב-2016. דמרס וטיומתי שאה, התובע הפדרלי במחוז קולומביה, טענו כי בעוד ש"התביעה נפתחה כהלכה בראשיתה", המשך קיומו של התיק "עלול לחשוף את הכלים והטכניקות של רשויות אכיפת החוק". כהונתו תמה במחלקת המשפטי ביוני 2021.
הערות שוליים

↑  אוון פרז, Trump's acting attorney general leaves without creating controversial special counsels, באתר CNN‏, 20 בינואר 2021 (באנגלית)
1 2 3  מאט בוינג, Assistant Attorney General, National Security Division: Who Is John Demers?, באתר AllGov‏, 7 בנובמבר 2017 (באנגלית)
↑  Two Bush Veterans Said to Be Top Contenders for Justice Department Posts, באתר וול סטריט ג'ורנל, 2 במאי 2017 (באנגלית)
↑  ג'וש גרסטיין, Justice Department drops plans for trial over Russian interference in 2016 U.S. election, באתר פוליטיקו, 16 במרץ 2020 (באנגלית)
אליהו עצור

| --- | --- |

תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  1936 ז' באדר ה'תרצ"ו תאשמשית
 פטירה:  23 במרץ 2016 (בגיל 80 בערך) י"ב באדר ב' ה'תשע"ו ירושלים
 מקום קבורה:  הר המנוחות
 מדינה:  ישראל 
 מקום פעילות:  ישיבת פורת יוסף, ישיבת אוהל מועד, רב שכונת קטמון
 תקופת הפעילות:  ? – 23 במרץ 2016 
 תפקידים נוספים:  ראש ישיבת אוהל מועד, ר"מ בישיבת פורת יוסף ורב שכונת קטמון
 רבותיו:  ר' מסעוד נחמייאש (דמנאת) ור' מסעוד דהאן (דמנאת). ר' משה בוזגלו (דרע). ר' יצחק חזן, ר' יעקב חזוט (קזבלנקה). ר' לוי נחמני, ר' שלמה אדהאן. הרב משה עדס, הרב יהודה צדקה, הרב בן-ציון אבא שאול (ישיבת פורת יוסף).
 
הרב אליהו עצור (ז' באדר ה'תרצ"ו, 1936 - י"ב באדר ב' ה'תשע"ו, 23 במרץ 2016) היה דיין ורב ישראלי. במהלך השנים שימש כר"מ בישיבת פורת יוסף, רב שכונת קטמונים, ראש ישיבת "אהל מועד" וראש אבות בתי הדין בירושלים.
ביוגרפיה

נולד בשנת ה'תרצ"ו (1936) לאביו ניסים ולאימו מרת סעדה לבית אלמליח בכפר תאשמשית שבהרי האטלס שבמרוקו. בקטנותו נספתה אמו במגפה שהתחוללה בכפר והמשפחה עברה לעיר דמנאת שם נשא אביו אישה שנייה. בילדותו למד בתלמוד תורה של אוצר התורה בעיר דמנאת, ולאחר מספר שנים עבר ללמוד בישיבת אוצר התורה בעיר קזבלנקה בה התבלט כעילוי בלימודו.
בשנת ה'תשט"ו (1955) עלה לארץ ישראל עם משפחתו. בשל פרסומו כעילוי תורני, עם הגעתו לארץ ישראל נשלח הרב נסים טולדנו לנמל חיפה לקחתו ולדאוג ללימודיו התורניים. בישראל למד הרב בישיבת פורת יוסף, במשכנה הזמני בשכונת קטמון, ומונה בתוך זמן קצר לשמש ר"מ בישיבה למרות גילו הצעיר.
לאחר נשואיו למד בכולל שלמה מוסיוף בצוותא עם ראש הכולל דאז הרב שמואל אוירבך, ונסמך על ידו לרבנות ודיינות בשנת ה'תשל"ג. לאחר מכן התמנה לרב שכונת קטמונים בירושלים, ובמקביל כיהן במשך כשנה כראש ישיבת אוהל מועד. בשנת ה'תשמ"ג התמנה לדיין בירושלים ושנים ספורות לאחר מכן הועלה למשרת אב בית דין. בשנת תשס"ה מונה לשמש בתפקיד ראש אבות בתי הדין בירושלים.
לצד עבודתו השיפוטית, עסק הרב עצור במהלך חייו בפעילות ענפה של ההדרת כתבים ומחקר תורני. בשנת ה'תשמ"ו הוציא לאור מחדש את ספר שער כבוד ה' לרבי אפרים אנקווה והקדים לו מבוא לתולדותיהם של מחבר הספר והמוציא לאור (הרב חיים בלייח). כמו כן, היה חבר מערכת במכון 'תולדות' במסגרתו יצאו לאור: ספר המשפט העברי בקהילות מרוקו (ה'תשמ"ד); שו"ת משפט וצדקה ביעקב ב' חלקים לרבי יעקב אבן צור (ה'תשנ"ד); ספרי הרב מכלוף אלעסרי - ליקוטי תורה וטעמי השחיטה. חלק מפסקי הדין שכתב במהלך תקופת כהונתו כדיין פורסם במסגרת 'פסקי דין רבניים' (פד"רים).
שימש במקביל לתפקידו בעולם הדיינות כנשיא מוסדות תורה רבים, ובין השאר היה חבר מערכת שמות הגיטין ומעורכי הפד"רים, כאשר בתפקידו זה ערך מאות פסקי דין חשובים, ובשנותיו האחרונות שימש כרב ארגון הצלה אלו"ן. לצד כל זאת כתב מאות תשובות מעמיקות בהלכה כשחלקם הוא תכתובת בינו לבין גדולי הפוסקים בעשרות השנים האחרונות. רובם המוחלט של כתביו נותרו בכתב יד.
נפטר ביום שלישי י"ב אדר ב' תשע"ו ונקבר בהר המנוחות.
היה נשוי לאביבה (ויויאן) לבית בן סימון, ואב לשמונה ילדים.
רבותיו

בדמנאת למד אצל רבי מסעוד נחמייאש ורבי מסעוד דהאן. בכפר דרע למד אצל רבי משה בוזגלו. בקזבלנקה למד אצל רבי יצחק חזן, וכשחלה מילא את מקומו רבי יעקב חזוט. אחר כך למד אצל רבי לוי נחמני וכן אצל רבי שלמה אדהאן. בישיבת פורת יוסף למד אצל הרב משה יוסף עדס, הרב יהודה צדקה והרב בן ציון אבא שאול.
לקריאה נוספת

שלמה מייארא שער כבוד ה', קונטרס זיכרון אליהו, ניסן ה'תשע"ו, עמודים תקלט-תקנז.
הערות שוליים

↑  ait flalad
↑  שלמה מייארא שער כבוד ה', קונטרס זיכרון אליהו, ניסן ה'תשע"ו, עמ' תקל"ט-תקמ"ב
↑  מייארא, תקמ"ב-תקנ"ג
↑  HebrewBooks.org Sefer Detail: שער כבוד ה' -- נקאוה, אפרים בן ישראל, באתר היברובוקס
↑  המשפט העברי בקהילות מרוקו - התקנות / מכון תולדות / חש"ד, באתר אוצר החכמה
↑  טעמי השחיטה / אלעסרי, מכלוף / תשנ"ד, באתר אוצר החכמה
↑  מייארא, עמ' כ"א, תקנ"ו
↑  רבי שלמה אדהאן
↑  מייארא, עמ' תק"מ, תקמ"ב
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007576385905171  ISNI: 0000 0000 5158 4246  LCCN: nr91044478  VIAF: 46621758   WorldCat (עם VIAF): 46621758
Support double

Support double היא קונבנציה בברידג' המבחינה בין תמיכה עם 3 קלפים בסדרת המשיב לבין תמיכה עם 4 קלפים בסדרת המשיב לאחר התערבות שחקן יריב. עם 4 קלפים תומכים בגובה 2 בסדרת המשיב. עם שלושה קלפים מכריזים Double. את הקונבנציה הגה השחקן האמריקאי אריק רודוול (באנגלית: Eric Rodwell).
מטרת השימוש בקונבנציה

הקונבנציה משמשת לחיפוש התאמה של שמונה קלפים בסדרת מייג'ור (שלושה קלפים מול חמישה קלפים) במצבים בהם לא ניתן להראות באופן ישיר תמיכה בסדרה, משום שהשחקן שהכריז את הסדרה הבטיח רק ארבעה קלפים.
בברידג' קיימת העדפה לשחק בסדרת מייג'ור עם התאמה של שמונה קלפים, על פני משחק ללא שליט, משום שעל ביצוע חוזה בסדרת מייג'ור מקבלים 20 נקודות יותר מאשר על ביצוע חוזה דומה ללא שליט. כך למשל, אם מבצעים חוזה של 3NT במצב לא פגיע מקבלים 400 נקודות. על ביצוע חוזה של ♥4 או ♠4 באותו מצב מקבלים 420 נקודות.
מצבים בהם מכריזים Support Double

המצב הבסיסי בו מכריזים הכרזת Support  Double הוא פתיחה בגובה 1 והכרזת סדרת מייג'ור של השותף בגובה 1. לאחר התערבות שחקן יריב באה הכרזת כפל של הפותח. 
דוגמה: ♣1, הכרזת Pass של שחקן יריב, ♥1 של המשיב והכרזת ♠1 של היריב. הכרזת Double של הפותח מראה בדיוק 3 קלפים ב♥.
המשיב הבטיח מינימום של ארבעה קלפים בסדרה. אם יש לו חמישה, לאחר הכרזת ה-Support  Double נמצאה התאמה בסדרת המייג'ור. בדוגמה לעיל, אם למשיב חמישה קלפים ב♥, נמצאה התאמה של 8 קלפים בסדרה.
מקובל להכריז Support Double בסדרת הכרזות עד גובה 2. לדוגמה: ♥1, הכרזת Pass של שחקן יריב, ♠1 של המשיב והכרזת ♦2 של היריב. הכרזת Double של הפותח מראה בדיוק 3 קלפים ב♠.
מצבים בהם מכריזים Support Double > מצבים נוספים בהם מכריזים Support Double

הכרזת כפל של הפותח אחרי ששני היריבים והמשיב הכריזו בסדרות
| דרום South | מזרח East | צפון North | מערב West |
| --- | --- | --- | --- |
| ♦2 |  ♠1 | ♦1 | ♣1  |
|  | ‏ |  | ‏ DBL |

הכרזת כפל של הפותח אחרי שיריב הכריז 1NT
| דרום South | מזרח East | צפון North | מערב West |
| --- | --- | --- | --- |
| 1NT |  ♠1 | Pass | ♣1  |
|  | ‏ |  | ‏ DBL |
Support Redouble

כאשר שחקן יריב מכפיל במקום לבצע אוברקול מראה הכרזת Redouble תמיכה של שלושה קלפים בדיוק. גם במקרה זה, המשיב מבטיח לפחות ארבעה קלפים בסדרה בה הכריז. לאחר שהפותח הראה שלושה קלפים בסדרה, אם למשיב חמישה קלפים לפחות בסדרה נמצאה התאמה של 8 קלפים בסדרה.
דוגמה: ♣1, הכרזת Pass של שחקן יריב, ♥1 של המשיב והכרזת Double של שחקן יריב. הכרזת Redouble של הפותח מראה בדיוק 3 קלפים ב♥.
המשיב הבטיח מינימום של ארבעה קלפים בסדרה. אם יש לו חמישה, לאחר הכרזת ה-Support Redouble נמצאה התאמה בסדרת המייג'ור. בדוגמה לעיל אם למשיב חמישה קלפים ב♥ נמצאה התאמה של 8 קלפים בסדרה.
ראו גם

Takeout Double
Negative Double
ג'קובי טרנספר
סטיימן (ברידג')
סמולן (ברידג')
הערות שוליים

↑  Support Doubles and  Support Redoubles, Bridgeguys
↑  Support Doubles and  Support Redoubles, Bridgeguys
ישראל השנייה

ישראל השנייה הוא מונח בחברה הישראלית, בתקשורת ובאקדמיה במדינת ישראל המשמש לתיאור מעמדות חברתיים-כלכליים, כחלק מהשיח על השסע העדתי.
תולדות הביטוי

הביטוי 'ישראל השנייה' הוזכר לראשונה בתקשורת בסוף שנות ה-40 של המאה ה-20, בסמוך לקום המדינה, בהתייחס לעולים החדשים שבאו מארצות האסלאם.
במשך עשרות שנים הוזכר הביטוי בכתבות שונות על חוסר השתלבותן של תושבי הפריפריה במדינת ישראל שברובם היו בנים ליוצאי ארצות האסלאם.
בעשור הראשון לקיומה של מדינת ישראל, הביטוי "ישראל השנייה" התייחס לאוכלוסיית יהודים עולים חדשים, מחוסרי אמצעים ולרוב נקשר ליושבי המעברות, לעיתים תוך אזכור מוצא המתיישבים, יוצאי ארצות האסלאם.
ההיסטוריון רפי מן הגדיר את המונח "ישראל השנייה":
כינוי לתושבי השכונות ועיירות הפיתוח, ובעיקר לעולים שהגיעו מארצות ערב ומצפון אפריקה בגל העלייה הגדול שלאחר הקמת המדינה.
בשנת 1951 פרסם העיתונאי עמוס אילון, חבר מערכת "הארץ", כתבה תחת הכותרת "שבועיים בישראל השנייה" ובה הוא מציין את התרשמותו מהתנאים במעברה ומחייהם של בני "ישראל השנייה". במשך שבועיים התחזה אילון לעולה חדש וסייר במעברות שונות ברחבי הארץ. הוא גילה "תהום חברתית", לפי דבריו, "בין שני עברי מסך הפחונים".
בשנת 1957 נעשה שימוש בכינויים אלה, על ידי שר החינוך זלמן ארן, שהתייחס לעולים החדשים ולתושבי עיירות הפיתוח.
בשנת 1971 ערכה תנועת "ישראל השנייה" עצרת בירושלים בהשתתפות הפנתרים השחורים.
בשנת 2018 הוזכר הביטוי על ידי איש התקשורת אבישי בן-חיים. באותה עת הוא יצר סדרת כתבות בטלוויזיה בשם "גנבו לנו את המדינה", בה סקר מספר קבוצות מייצגות של החברה הישראלית. במהלך הסדרה הוא עשה שימוש רב בכינויים "ישראל הראשונה וישראל השנייה" כהסבר לפערים החברתיים בישראל. בשנת 2022 הוציא בן-חיים את הספר ישראל השנייה – הבשורה המתוקה, הדיכוי המר, ובו סקירה רחבה על הנושא.