stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
חסידות אפטא
היסטוריה

רבי מאיר היה אדמו"ר בסטבניץ ובאפטא. חיבר את הספר "אור לשמים". נפטר בכ"ה בתמוז תקפ"ז.
רבי פנחס מילא את מקום אביו רבי מאיר. חתנו של הרב חיים יעקב מדוקלא. נפטר בשנת תקצ"ז.
אחיו רבי ישראל כיהן בסטאשוב בחיי אביהם. נפטר בה' בתמוז תר"ב.
בדור זה כיהנו שני אדמו"רים, בנו של רבי פנחס ואחיו.
רבי מאיר (השני) מילא את מקום אביו רבי פנחס באפטא. חתנו של רבי יהודה לייב בן רבי יחיאל מיכל בנו של רבי חיים מצ'רנוביץ בעל הבאר מים חיים. חתנו היה רבי אליעזר פינקלר מפינטשוב.
רבי יצחק מנחם (תקפ"ב - כ' באדר תרל"ד), היה חתנו של רבי משה בידרמן מלעלוב וממלא מקומו בפולין. לאחר מכן עבר לוואלברום. לא היו לו חסידים רבים.
רבי אלתר מאיר דוד, מילא את מקום אביו רבי יצחק מנחם בוואלברום. נולד בשנת ת"ר. נקרא על שם סביו רבי מאיר מאפטא ורבי דוד מלעלוב. בצעירותו חלה והוסיפו לו את השם אלתר כסגולה לאריכות ימים. היה חתנו של רבי משה מקארוב. היה נוסע גם כאדמו"ר לצדיקים, בהם רבי חיים מצאנז שהיה רבו המובהק, רבי אברהם מטריסק, היהודי הטוב מניישטאט, רבי יהושע מבעלז ורבי נתן דוד משידלובצא. נפטר בכ"ז באדר תרע"א.
שלושת בניו וחתנו של רבי אלתר מאיר דוד היו אדמו"רים.
רבי יוסף נתן מילא את מקום אביו. נפטר לאחר ארבע שנים, בכ"ד בכסלו תרע"ה, ללא ילדים. את מקומו מילא גיסו רבי שלום.
רבי אברהם פנחס שלום (תרכ"ח - חשוון תר"צ) כיהן באפטא, זביירצ'ה וצ'נסטוחובה. חתן רבי אברהם אלחנן מקאלושין.
רבי יצחק מנחם חתן רבי נפתלי מנאווריה. כיהן בבנדין. נפטר בב' בשבט תרצ"ט.
חתניו היו
רבי אהרן מביאלה ביליץ,
רבי בנימין מרדושיץ,
רבי יצחק גליקמן-רובין אדמו"ר ואב"ד בסוסנוביץ (צאצא לשושלת רופשיץ).
רבי שלום רוקח מוואלברום, בן רבי ישכר דב מלובוטשוב. נרצח בשואה בסנדומיר  עם כל משפחתו..
בניו וחתנו של רבי אברהם פנחס שלום היו.
רבי יעקב יצחק אלחנן מילא את מקום אביו. חתן קרובו רבי אליעזר פינקלר מפינטשוב-סוסנוביץ. כיהן באפטא ובצ'נסטוחובה. נרצח בשואה.
חתנו רבי חיים מסאטמר, בנו של רבי שלום אליעזר הלברשטאם מראצפרט.
חתנו רבי משה בן רבי אהרן מבעלז.
בניו וחתנו של רבי יצחק מנחם היו.
רבי מאיר. חתן רבי מאיר שלום מקאלושין. נרצח בשואה.
רבי משה יחזקאל. בזמן מלחמת העולם הראשונה עבר לברלין שם החל להתנהג באדמו"רות. בזמן עלייתו של היטלר לשלטון ברח לווינה ואחר כך לריגה. נרצח בשואה בריגה.
חתניו של רבי שלום רוקח מוואלברום היו.
רבי יהושע מקמינקא-לבוב והרב אלכסנדר מאיר בן רבי פנחס מאוסטילה
החסידות לאחר המלחמה

רבי ישכר בער רוטנברג, בנו של רבי יעקב יצחק אלחנן, כיהן כרב בוודז'יסלאב (באיות יידי: וואוידיסלאוו). לאחר השואה כיהן בארצות הברית כאדמו"ר מוודיסלאב. היה חתנו של רבי שלום מוסקוביץ' משאץ.
ילדיו הם רבי משה (חתן רבי נחמן מספינקא) - ממלא מקומו - נפטר יום כיפור תשע"ח, רבי יעקב (חתן רבי צבי הירש מייזליש), חתנו הרב משה סופר רב קהילת פאפא בירושלים וחתנו רבי אברהם מנחם מנדל ווגשל, האדמו"ר משינאווא מונסי.
רבי מנחם בן ציון רוטנברג-הלברשטאם (תרמ"א - כ"ג בניסן תשי"ז), בנו של רבי אהרן מביאלה-ביליץ, גדל אצל סבו והוסמך על ידו לאדמו"רות. כיהן בוודז'יסלאב (שם היה חתן של רבי אברהם חיים רוטנברג רב העיר) ולאחר מכן בארצות הברית שם כיהן כ"ראש אגודת האדמו"רים בארצות הברית".
סטשוב

רבי שמואל אהרן, אחיינו של רבי מאיר, היה ראש ישיבה בסטאשוב וסירב לנהוג באדמו"רות. בנו רבי מרדכי התנהג באדמו"רות בסטאשוב. בנו של רבי מרדכי, רבי דוד (תר"ב - ח' באייר תרפ"ב) מילא את מקום אביו בסטאשוב וסוסנוביץ. בנו רבי ישראל יעקב מילא את מקום אביו כאדמו"ר מסטאשוב בסוסנוביץ. היה חסידו של רבי חיים שמואל מחנטשין. נרצח בשואה.
טוויסט

ערך זה עוסק בריקוד בהשפעת הרוקנרול. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
ריקודי טוויסט בברלין, 1964
טוויסט (באנגלית: Twist, מילולית: עווית) הוא ריקוד רוקנרול שהיה אופנה חולפת(אנ') עולמית מסוף שנות החמישים ועד אמצע שנות השישים. באותה תקופה, סוף שנות החמישים וראשית שנות השישים, צצו בארצות הברית חדשות לבקרים אופנות ריקוד קצבי, שלא שרדו יותר ממספר שבועות. ריקוד הטוויסט שרד שנים והיה נפוץ ברחבי העולם כולו. במסגרת הרשאת ריקודים מערביים אחרים נאסר הריקוד בברית המועצות ובגוש הקומוניסטי, דבר שרק הוסיף לקסמו החתרני.
סגנון הריקוד

הריקוד יכול להתנהל כריקוד בו עומדים בני זוג זה מול זה או כריקוד אינדיבידואלי. הרגליים מפוסקות קלות והגוף נע יחד עם אחת הרגליים, כביכול מבצע תנועת מעיכת סיגריה על הרצפה, אך מבלי להזיז את הכתפיים, בעוד הידיים נותרות פשוטות לצדדים, כפופות מרפקים, למטה מגובה הכתפיים. הגיוון בתנועות הוא בתנועות קלות של הרגליים והחלפתן, כאשר התנועה היא בקצב מהיר. על הגוף להיות כפוף מעט, רפוי ומשוחרר.
התפתחות "שגעון הטוויסט"

השיר הראשון שנקרא "טוויסט" היה חידוש של צ'אבי צ'קר לשיר של האנק בלארד מ-1959 ששהה בראש מצעד בילבורד ב-19 בספטמבר 1960. בהמשך ראה אור שירו של צ'קר "Let's Twist Again", שהיה להיט גדול. צד ב' של התקליטון של "Let's Twist Again" בארצות הברית ובבריטניה היה הדפסה מוחדשת של "הטוויסט". ב-1961 הוציאה להקת דני והג'וניורס את הלהיט "Twistin' USA".
בינואר 1962 התפרסם שירה של להקת Joey Dee and the Starliters ממועדון פפרמינט בניו יורק, Peppermint Twist, ששהה שלושה שבועות בראש המצעד. באותה שנה הגיעה האופנה לשיא. אלביס פרסלי הוציא את "Rock-A-Hula Baby", בו דידלי הוציא את האלבום Bo Diddley's A Twister שכלל שירים שכולם יועדו לריקוד הטוויסט כגון "The Twister", "Bo's Twist" ו-"Mama Don't Allow No Twistin" והתוכנית של דיק ואן דייק ייחדה פינה ללימוד צעדי הריקוד. ב-1964 יצא הסינגל "Twist and Shout" של הביטלס. במקביל להתפשטות האפנה בקרב צעירים בדיסקוטקים, צברה התופעה גינויים מצד מחנכים, הורים, אנשי כמורה ועוד שראו בתנועותיו עיוותים בלתי אנושיים ו"חיקוי של קופים", ביקרו את הקצב המהיר והפראי שבו, ביקרו את היותו פרוע ואלים ואת האינדיבידואליזם שבריקוד שניתן לרקוד אותו לבד ולא עם בן או בת זוג.
למרות שהאופנה חלפה לאחר אמצע שנות השישים המשיכו לצאת שירי טוויסט בעיקר כחידושים וכמחוות.
הערות שוליים

↑  "הכשר" לריקודים מערביים ברוסיה, חרות, 15 באפריל 1962
↑  הטוויסט כבש צעירי וארשה, מעריב, 8 בינואר 1962
↑  מאמר בגנות הריקוד מ-9 בפברואר 1962
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NKC: ph224484
חנה חר"ג צונץ

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1915 המבורג, גרמניה
 פטירה:  2007  (בגיל 92 בערך) ישראל
 לאום:  ישראלי
 תחום יצירה:  קדרות
 
חנה חר"ג צונץ (1915–2007) הייתה אמנית קרמיקה ישראלית, ילידת גרמניה. צונץ נחשבת לאחת ממייסדות תחום הקרמיקה בישראל.
ביוגרפיה

חנה צונץ נולדה בהמבורג, גרמניה, בשנת 1915 למשפחה דתית-אורתודוקסית וציונית. אביה היה רופא שיניים ובבית המשפחה פעל גן ילדים עברי.
בראשית שנות השלושים של המאה ה-20 למדה צונץ חינוך, מוזיקה ואמנות בהמבורג. בין היתר למדה תולדות האמנות אצל ארווין פנופסקי. במקביל ללימודיה שימשה צונץ כמדריכה בתנועת הנוער "ברית הנוער". מאוחר יותר למדה צורפות ואריגה בבית הספר "ריימן" בברלין. את ניסיונה בקרמיקה רכשה לראשונה אצל הקדר זיגפריד מלר (Siegfried Möller) בכפר קופר מילה (Kupfermühle) בגרמניה, אולם נאלצה להפסיק את לימודיה שם בגלל יהדותה. בנוסף, למדה טכנולוגיה קרמית בטפליצה שבצ'כוסלובקיה, שהיה אחד ממרכזי הקדרות המסורתיים הידועים באירופה באותה עת.
ב-21 במרץ 1940, לאחר שנמלטה מאירופה לאנגליה, עלתה לארץ ישראל. בתחילה התיישבה בתל אביב, אולם עקרה לירושלים, שם עבדה שנתיים בסטודיו של הדוויג גרוסמן. באותה עת לימדה ב"בית הספר לחינוך פרוגרסיבי" של דבורה קאלן וייסדה בית מלאכה בבית ג'אלא לייצור פינג'אנים מקרמיקה, בו שיתפה פעולה עם קדרים ערבים.
כבר מראשית עשייתה הקרמית בארץ-ישראל, השתמשה צונץ, כמו גרוסמן, בחומר מקומי במקום בחומר מיובא. בנוסף, הייתה הראשונה שהשתמשה בארץ ישראל באבנית (Stoneware) מקומית, שהכילה חומר מעבר הירדן שעורבב עם חומר מקומי שהתגלה בסקרים על ידי צונץ, גרוסמן ואחרים במוצא.
בשנת 1943 עברה לחיפה. בתחילה שימשה כמנהלת הטכנית של חברת "קונס-קראמיק" (Kühns Ceramics), אולם בשנת 1944 פרשה ופתחה סטודיו פרטי לקרמיקה. על אף שהתרכזה ביצירה עצמאית בסטודיו, הייתה צונץ שותפה להקמה של מספר מיזמים תעשייתיים וחינוכיים. בשנת 1946, לדוגמה, הקימה מחלקה לציור על קרמיקה תעשייתית. במסגרת זו הכשירה עובדים ואף יצרה דגמים לביצוע. בשנת 1948 הקימה בית מלאכה לקרמיקה בכפר הנוער כפר בתיה ובשנים 1951-1949, לאחר מלחמת העצמאות, עסקה בשיקום חיילים עיוורים ביחד עם רופא עיניים מבית החולים רמב"ם בשם פרופ' מייכלסון.
במהלך שנות השישים עסקה צונץ במחקר אודות טכניקת הטרה סיגילטה, שיטת לחיפוי כלי חרס שרווחה בקדרות של עת העתיקה. במהלך המחקר עסקה צונץ בבדיקה של מרבצי חומר, לשם התאמה ושחזור של שיטה זו. בשנת 1963 אף הוזמנה לאיטליה ולגרמניה, לשם מחקר משותף בנושא זה. בשנת 1964 הצטרפה צונץ, כחברה מייסדת וכנציגת מדינת ישראל, אל מועצת האומנויות של אונסק"ו (World Craft Council) ושימשה בתפקיד זה עד שנת 1968. בשנת 1959 הציגה לראשונה תערוכת יחיד במוזיאון וילפריד ישראל לאמנות ולידיעת המזרח, אולם הרבתה בשנים אלו להציג בתערוכות קבוצתיות.
בשנת 1970 הציגה תערוכת יחיד ב"מוזיאון הקרמיקה" במוזיאון הארץ. שם הציגה כלים המעוטרים בחיפוי אנגוב או טרה סיגילטה וכן אלמנטים ארכיטקטוניים כגון אריחים לחיפוי קמין, עשויים חומר גס ומבוקע. תערוכות יחיד נוספות נערכו במהלך שנות השבעים בגרמניה ויפן, שם זכו עבודותיה להערכה רבה.
הייתה נשואה לאורי חר"ג (1901-1993), יליד פולין. בתה היא מיכל אלון, גם היא אמנית קרמיקה.
יצירתה

יצירתה של חר"ג צונץ מאופיינת בשימוש בחומרים מקומיים. מרבית עבודותיה נעשו בשימוש באובניים, אולם היא יצרה גם עבודות בעלות אופי ארכיטקטוני. על אף השימוש העקבי בחומר מקומי, יצירותיה של צונץ נבדלות מן הקו הארכאולוגי שיצרה הדוויג גרוסמן או מן העיטור האוריינטלי של חוה סמואל. צורות הכלים שיצרה הושפעו מן המודרניזם האירופי, בהימנעות מעיטור ובקו האורגני שלהן והן עושים שימוש בחיפוי של טרה סיגילטה או גלזורות.
תערוכות יחיד

1955 - "מוצג מחצית החודש", מוזיאון לאמנות חדשה, חיפה
1959 - מוזיאון וילפריד ישראל לאמנות ולידיעת המזרח, הזורע
1960 - בית צבי, רמת-גן
1960 - המוזיאון לאמנות חדשה, חיפה
1964 "שלוש מלאכות עתיקות-חדשות בישראל", תערוכה משותפת עם יוליה קינר וא. כרמל, מוזיאון וילפריד ישראל לאמנות ולידיעת המזרח, הזורע
1966 - מוזיאון וילפריד ישראל לאמנות ולידיעת המזרח, הזורע
1967 - מוזיאון הקרמיקה, מוזיאון הארץ, תל אביב-יפו
1970 - מוזיאון חיפה לאמנות מודרנית, חיפה
1972 - גלריית מיצוקשי (Mitzukoshi) לאמנות, טוקיו, יפן
1973 - גלריית טקשימיה (Takashimaya) לאמנות, טוקיו, יפן
1976 - המוזאון לאמנות ואומנות, המבורג, גרמניה
1998 - מוזיאון הטג'נס (Hetjens), דיסלדוף, גרמניה.
השכלה

1933-1932 תולדות האמנות, אוניברסיטת המבורג, גרמניה
1935-1934 בית ספר לאמנות ריימן, ברלין, גרמניה
1936-1935 קדרות אצל זיגפריד מולר (Siegfried Möller), וגודרון שנק (Gudrun Schenk), גרמניה
1938-1936 הנדסה וטכנאות קרמית, בית ספר לקרמיקה, טפליצה, הרפובליקה הצ'כוסלובקית
1938 אקדמיה לאמנויות יפות, פירנצה, איטליה
1939 אקדמיה לאמנות, פראג, הרפובליקה הצ'כו-סלובקית.
הוראה

1940 - אמנות ואומנות, בית צעירות מזרחי, תל אביב
1942-1941 - בית הספר לחינוך פרוגרסיבי, ירושלים
1949-1948 - הכשרת מורים והקמת סדנת קרמיקה, כפר הנוער אמי"ת כפר בתיה, רעננה
1951-1949 - טיפול באמנות של חיילים עיוורים
1978-1954 - קרמיקה, סמינר אורנים
1965-1956 - קרמיקה תעשייתית, הטכניון חיפה ושלוחת הטכניון בתל אביב, תל אביב-יפו
1963 - כיתת אמן, בית הספר להנדה קרמית, הור-גרצנזן (Höhr-Grenzhausen), גרמניה
1936 - מרצה אורחת, אקדמיה לפורצלן, פירנצה, איטליה
1988-1979 - פרופסור-חבר, החוג לאמנות, אוניברסיטת חיפה, חיפה.
פרסים

1952 - פרס ראשון, תערוכה כללית, בית הנכות הלאומי בצלאל, ירושלים
1955 - פרס ראשון, פרס חיפה לתעשיית קרמיקה, המוזיאון לאמנות חדשה, חיפה
1956 - פרס ראשון, תערוכה כללית, בית הנכות הלאומי בצלאל, ירושלים
1961 - פרס ראשון, תערוכה בינלאומית של אמנות שימושית, תל אביב-יפו
1964 - פרס ראשון, תערוכה ארצית לקרמיקה, בית הקרנות, חיפה
1967 - פרס ראשון, תערוכת "דירה נאה - כלים נאים", תל אביב-יפו
1969 - פרס שני, מוזיאון הארץ, תל אביב-יפו.
לקריאה נוספת

"חנה צונץ - חרג", קדרות, מס' 3, פברואר 1977, עמ' 13–23
"חנה צונץ", "על הוראת הקרמיקה, דברים ביום העיון", קדרות, מס' 10, דצמבר 1984, עמ' 2–3
הערות שוליים

↑  ראו: מילר, אירית, "כחומר בידי צונץ", כלבו, מקומון חיפה, 24 בפברואר 1989
↑  ראו: אלון, מיכל, "חנה חר"ג-צונץ, חלוצת אמני הקרמיקה", 1280°c, עמ' 37
↑  לימים ביתן הקרמיקה במוזיאון ארץ ישראל
↑  ראו: אוה גולדמן, כלי קרמיקה של חנה צונץ, מעריב, 15 במאי 1970
↑  ראו: אלון, מיכל, "חנה חר"ג-צונץ, חלוצת אמני הקרמיקה", 1280°c, עמ' 39
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ICIA: 279221  NLI: 987007300059105171  GND: 121427587  ISNI: 0000 0000 8214 397X  LCCN: n78043076  VIAF: 30392704   WorldCat (עם VIAF): 30392704 
כלי קרמיקה, שנות ה-50 של המאה ה-20 (?)
חיליק בר

יחיאל (חיליק) בר (נולד ב-4 בספטמבר 1975) הוא פוליטיקאי ישראלי, כיהן כחבר הכנסת וכסגן יושב ראש הכנסת מטעם מפלגת העבודה. עד ראשית 2017, שימש כמזכ"ל מפלגת העבודה. בעבר כיהן כחבר מועצת עיריית ירושלים מטעם סיעת "ירושלים תצליח" של ראש העיר ניר ברקת, והחזיק בתיק התיירות וקשרי החוץ.
חיים אישיים

בר נשוי לאדית, מנכ"לית במרכז בלומברג סגול למנהיגות עירונית באוניברסיטת תל אביב, ואב לשלושה ילדים. הוא מתגורר ברמת גן.
הערות שוליים

↑  חיליק בר, למישהו יש קשרים עם ענת וקסמן?, באתר ערוץ 7, 13 באפריל 2015
↑  טל שניידר, ‏גל פרישות: חיליק בר ואיתן ברושי לא יתמודדו בפריימרז של העבודה, באתר גלובס, 16 בינואר 2019
↑  קרן צוריאל הררי, "אני ח"כ, מעמד ביניים, מרוויח 19 אלף שקל נטו ורק יכול לחלום על דירה", באתר כלכליסט, 6 במרץ 2014
יאגו המעמקים

| יאגו המעמקים |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
מחלקה:: דגי סחוס
סדרה:: כרישאים
משפחה:: כרישוניים
סוג:: יאגו
מין:: יאגו המעמקים
שם מדעי
 Iago omanensis ‏נורמן, 1939
תחום תפוצה
 תחום תפוצתו של יאגו המעמקים

יאגו המעמקים או יָגוֹ הַמְּצוּלוֹת (שם מדעי: Iago omanensis) הוא מין ממחלקת דגי הסחוס וממשפחת הכרישוניים.
הוא מצוי במערב האוקיינוס ההודי, מהים האדום עד צפון מערב הודו, בין קווי הרוחב 30° N ו-10° N, בין עומק של 110 עד 2,200 מטרים. אורכם של הזכרים מגיע ל-37 ס"מ בעוד שאורכן של הנקבות מגיע ל-58 ס"מ. הוא ניזון בעיקר מסילוניות. המין תואר מדעית לראשונה ב-1939. במפרץ אילת דגים אותו באופן מלאכותי. הוא אינו מסוכן לאדם.
האיגוד הבינלאומי לשימור הטבע ומשאבי הטבע הגדיר את יאגו המעמקים במצב שימור ללא חשש.
הערות שוליים

↑  יאגו המעמקים באתר הרשימה האדומה של IUCN
חובב חת

| --- | --- |

 לידה:  1967 (בן 57 בערך) ירושלים, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה העברית בירושלים, אוניברסיטת תל אביב 
 שפות היצירה:  עברית 
 hovav-heth.co.il
 
חובב חת (נולד ב-1967) הוא סופר ישראלי, משפטן וכלכלן.
ביוגרפיה

נולד לרינה ומאיר חת בירושלים וגדל בשכונת הגבעה הצרפתית. בצבא שרת כאלחוטן בחטיבת שריון.
למד משפטים וכלכלה באוניברסיטה העברית בירושלים וסיים תואר שני במנהל עסקים באוניברסיטת תל אביב.
הוסמך לעריכת דין ב-1996. לאחר מכן עבד ככלכלן בחברת טבע.
בתחילת שנת 2000 פגש את אשתו קאי בטיול בתאילנד. הם נישאו בשנת 2007 בטקס תאילנדי בכפר הכלה במחוז סיסקט שבתאילנד. בשנת 2008 עברו לגור בישראל, ובאוקטובר 2009 נולד בנם.
בשנת 2006 פרסם את ספרו הראשון, "היתוש הכתום רוצה שתתחתן" - ספר סיפורים קצרים שיצא בהוצאת ידיעות אחרונות. בשנת 2010 הוציא את ספרו השני "כדור בלב" - מותחן כדורגל, והוא יצא בהוצאת גוונים.
ספרים > כדור בלב - מותחן כדורגל

"כדור בלב" הוא ספר מותחן המתאר את מאחורי הקלעים של עולם הכדורגל. הספר מציג דיוקן של אדם צעיר (שחקן כדורגל) המתלבט בין מוסריות להצלחה, בין חברות לכסף, בין אהבה לפיתויים מיניים. "כדור בלב" הוא ספרו השני של חובב חת, אחרי "היתוש הכתום שרוצה שתתחתן" (ידיעות אחרונות, 2006)
ספרים > היתוש הכתום רוצה שתתחתן - אוסף סיפורים קצרים

"היתוש הכתום רוצה שתתחתן" הוא אוסף של שנים עשר סיפורים קצרים. הסיפורים שבספר עוסקים בנושאים מגוונים כגון התמכרות למשחקי מחשב ובחיי האהבה של חשפן.
ספרים > לאן נעלם יוסף השבלול? ספר ילדים (2015)

"לאן נעלם יוסף השבלול" הוא ספר בלשי לילדים המלווה באיורים על ידי שחר נבות.
ספרים > פעם אחת וזהו - רומן היי טק (2015)

"פעם אחת וזהו" הוא רומן המתרחש בעולם ההיי-טק ועוסק בנושאים כגון בגידות בחיי הנישואין, סיפוק בעולם ההייטק ועוד. הספר מתרחש בתקופת בועת הדוט קום.
כדור בלב - מותחן כדורגל
היתוש הכתום רוצה שתתחתן
חיל הים הברזילאי

| --- | --- |

 
 זרועות
 צבא ברזיל
 חיל האוויר הברזילאי
 חיל הים הברזילאי
 עיטורים ומבנה פיקודי
 עיטורי הכוחות המזוינים של ברזיל
 דרגות הכוחות המזוינים של ברזיל
 היסטוריה צבאית
 היסטוריה צבאית של ברזיל
 היסטוריה של ברזיל
חיל הים הברזילאי (בפורטוגזית: Marinha do Brasil) הוא חיל הים הגדול ביותר באמריקה הלטינית. חיל הים של ברזיל כולל נושאת מטוסים אחת, מספר פריגטות שנבנו בארצות הברית ובבריטניה, קורבטות שנבנו בברזיל וכן מספר צוללות בעלות הנעת דיזל-חשמל. כמו כן, חיל הים הברזילאי כולל את כוח הנחתים השני בגודלו בעולם.
סדר כוחות

נושאת מטוסים אחת, ה-"NAeL São Paulo". (נרכשה מצרפת).
4 צוללות מסוג "Tupi" (מדגם 209 הגרמני).
צוללת אחת מסוג טיקונה "Tikuna".
17 פריגטות.
47 ספינות סיור.
6 שולות מוקשים.
3 ספינות נחיתה אמפיביות.
הערות שוליים

↑  BBC - WW2 People's War - Facing the Unknown: Brazilian Soldiers in Italy, www.bbc.co.uk
↑  ימאי ברזיל על קבר הרצל, דבר, 15 בינואר 1954
↑  ברזיל: חולצה מן המעמקים הצוללת שטבעה במפרץ ריו, באתר וואלה, 4 בינואר 2001
↑   יורם גביזון, אלביט מערכות זכתה בחוזה של 106 מ' ל' לשדרוג מטוסים לחיל הים של ברזיל, באתר TheMarker‏, 23 בדצמבר 2014
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0004 0615 7930  NKC: ko20191051368  VIAF: 49157038139266862898   WorldCat (עם VIAF): 49157038139266862898
חיים על נייר זכוכית

| --- | --- |

עטיפת הספר (ועליה תמונתו של קניוק)
 מידע כללי
 מאת:  יורם קניוק
 שפת המקור:  עברית
 הוצאה
 הוצאה:  ידיעות ספרים, ספרי חמד
 תאריך הוצאה:  2003
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  002759657, 002315947
חיים על נייר זכוכית הוא ספר מאת יורם קניוק שיצא לאור בשנת 2003 והפך לרב-מכר. הספר היה מועמד לפרס ספיר לשנת 2004.
עלילתו

"חיים על נייר זכוכית" הוא ספר אוטוביוגרפי בעיקרו, בו מספר קניוק על פרק בחייו, אחרי שהשתקם מפציעה במלחמת העצמאות. הספר מגולל מעין יומן מסע רוחני רווי בתשוקה, רצונות וחוויות מעשור שנות החמישים בארצות הברית בכלל  ומניו יורק בפרט. הפרוזה מתחילה כסיפור משלים לתש"ח בתיאור קצר לטראומה של אחרי המלחמה. "ציירתי על הקירות כי הרגתי אנשים לפני שנישקתי בחורה" (ציטוט מהחיים על נייר זכוכית). העלילה מגוללת במקצב משפטים קצר ושוטף את חייו הבוגרים של קניוק כצעיר הרעב לתשוקה ולחיים שונים מזה שידע. קניוק מתאר חוויות משנים סוערות ורוויות בתרבות, מוזיקה ואמנות. הספר מוקדש בין היתר לצ'ארלי פארקר.
הערות שוליים

↑  גדעון לוי, "אני מביט ביורם קניוק ומנסה להבין מי ולמה", באתר הארץ, 23 בספטמבר 2007
חיל ההנדסה המלכותי

| --- | --- |

 Quo Fas Et Gloria Ducunt  (לאן שצדק ותהילה יובילו) Ubique (בכל מקום)
 פרטים
 כינוי:  המהנדסים המלכותיים
 מדינה:  הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת
 שיוך:  הצבא הבריטי צבא יבשה
 סוג:  חיל הנדסה
 בסיס האם:  מחנה ברומפטון, צ'טהאם, קנט
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  1717–הווה (כ־307 שנים)
 נתוני היחידה
 כוח אדם:  15 רגימנטים (סדירים) 6 רגימנטים (מילואים) חטיבת זירה אחת ומספר יחידות סיוע קטנות
 פיקוד
 יחידת אם:  פיקוד כוחות היבשה
חיל ההנדסה המלכותי (באנגלית: Corps of Royal Engineers) או בקיצור המהנדסים המלכותיים (Royal Engineers; RE) הוא החיל המהווה את מרכיב ההנדסה בכוחות היבשה של הצבא הבריטי ומשרת את כלל הכוחות המזוינים של בריטניה.
החיל מכיל 15 רגימנטים סדירים הפזורים ברחבי בריטניה, צפון אירלנד וגרמניה, מפקדתו כמו גם בסיס הכשרת מקצועות ההנדסה ממוקם בצ'טהאם שבמחוז קנט. לצד אלו ישנם מספר רגימנטים של צבא המילואים, כמו גם יחידות סיוע, הכשרה ופיקוד, לצד מספר יחידות קטנות יותר השייכות לחיל אך משרתות כחלק מיחידות שדה שונות.
היסטוריה

כוחות הנדסה ופלסים האמונים על בניית תשתיות לסיוע הצבא, היו חלק חשוב מהכוחות האנגליים מאז ימי הביניים. חיל ההנדסה עצמו הוקם בשנת 1717 והורכב תחילה על ידי קציני הנדסה שפיקחו על עבודות בנייה ותשתיות של עובדים אזרחים בשירות הצבא. בשנת 1782 החלו לשרת בחיל גם חיילים סדירים עם הצורך בבניית התשתיות בגיברלטר, מספר שנים לאחר מכן פלוגת ההנדסה בגיברלטר אוחדה לתוך החיל ובהדרגה הוא החל לגדול. בשנת 1787 חיל ההנדסה קיבל את התואר מלכותי ונקרא החל מ-1812 חיל הפלסים והכורים המלכותי.
בשנותיו הראשונות ועד לשנת 1855 היה החיל מרכיב של 'ועדת החימוש' של ממשלת בריטניה, עד שזו נסגרה והחיל סופח לתוך הצבא הבריטי. במהלך המאה ה-19 ובמיוחד במחציתו השנייה, הצבא הבריטי היה מעורב במספר רב של עימותים מקומיים ברחבי האימפריה, אשר לרוב התרחשו באזורים נידחים ללא תשתיות מתאימות לניוד הצבא וניהול מערכה. בכל מקום אליו נשלחו יחידות הצבא, נשלחו גם יחידות הנדסה שעסקו בבנייה ושיקום גשרים, מסילות ברזל, כבישים וביצורים בסיוע למאמץ המערכתי. כך התרחבו בהדרגה תפקידי יחידות ההנדסה מהקמת ביצורי שדה במצור ועבודות על ביצורים צבאיים, לכדי בנייה של מבניים מסוגים שונים, ניתוח טופוגרפי, מיפוי, שיפור תשתיות, הקמת רשתות תקשורת ותפקידים רבים נוספים.
חיילי החיל נחשבו מקצועיים מאוד וזכו להערכה רבה ברחבי הצבא. חיילי החיל נחשבים כחיילי רגלים לכל דבר ועניין ומקצועיים גם בתחום זה. רבים מקציני החיל פיקדו על כוחות צבאיים משולבים במערכות שונות ואף המשיכו לשרת בתפקידי מטה גבוהים במשרד המלחמה. בנוסף היו קצינים שעסקו בתכנון והקמה של מבנים אזרחיים ברחבי האימפריה, כגון האלברט הול בלונדון שתוכנן על ידי פרנסיס פוקה ותעלת רידו בדרום מערב קנדה אשר תוכננה על ידי ג'ון ביי, שניהם קציני המהנדסים המלכותיים.
מבנה וייעוד > בית הספר המלכותי להנדסה צבאית

בית הספר הוקם בתור מוסד ההנדסה המלכותי בשנת 1812, בשנת 1868 שונה שמו לבית הספר להנדסה צבאית. המוסד קיבל את התואר מלכותי בשנת 1962. החלק העיקרי של בית הספר נמצא בצ'לטהאם, בעוד שישנם חלקים נוספים הפזורים במספר מוקדים סביב בריטניה, המוסד מרכז את כלל ההכשרות למקצועות ההנדסה הצבאית, הבנייה הצבאית ומרכיבי סיוע נוספים.
בית הספר המלכותי להנדסה צבאית
בית ספר להנדסה צבאית
בית ספר לבנייה הנדסית
אגף ההנדסה הלוחמת
בית ספר לסריקה וביטחון מחימוש נפיץ (סילוק פצצות)
מרכז ביטחון בעלי החיים
אסקדרון האימון 28, רגימנט האימון של הצבא
יחידת הנהיגה של הצבא (בית ספר לנהיגה צבאית)
תזמורת חיל ההנדסה הצבאית
מבנה וייעוד > יחידות זירה

חטיבת ההנדסה של הכוח השמיני
קבוצת ההנדסה ה-12 (סיוע אווירי)
רגימנט ההנדסה ה-39
קבוצת העבודה ה-20
קבוצת סילוק פצצות וסריקה ה-29
רגימנט ההנדסה ה-33 (סילוק פצצות)
רגימנט ההנדסה ה-101 (סילוק פצצות)
רגימנט סילוק הפצצות ה-11
רגימנט ההנדסה ה-36 (סריקה)
רגימנט כלבי העבודה הצבאי הראשון
קבוצת ההנדסה ה-170 (סיוע תשתיות)
מבנה וייעוד > רגימנטים סדירים

רגימנט ההנדסה ה-21
רגימנט ההנדסה ה-22
רגימנט ההנדסה ה-23 (תקיפה אווירית) - חלק מחטיבת התקיפה האווירית ה-16.
רגימנט הנדסה קומנדו ה-24 - חלק מחטיבת הקומנדו השלישית, חיל הנחתים המלכותי.
רגימנט ההנדסה ה-26
רגימנט ההנדסה ה-28
רגימנט ההנדסה ה-32
רגימנט ההנדסה ה-33 (סילוק פצצות) - רגימנט משולב סדיר ומילואים.
רגימנט ההנדסה ה-35
רגימנט ההנדסה ה-36 (חיפוש וסריקה)
רגימנט ההנדסה ה-39
רגימנט ההנדסה ה-42 (גאוגרפי)
אסקדרון סיוע קפריסין ה-62 - חלק מכוחות הצבא בקפריסין.
רגימנט ההנדסה (של לונדון) ה-101 (סילוק פצצות) - רגימנט משולב סדיר ומילואים.
מבנה וייעוד > רגימנטים של צבא המילואים

רגימנט ההנדסה המלכותי של מונת'שייר
רגימנט ההנדסה ה-71 (מתנדבים) (סיוע אווירי)
רגימנט ההנדסה (מהנדסי חשמל טיין) ה-72 (מתנדבים) (סיוע קרוב)
רגימנט ההנדסה ה-73 (מתנדבים) (סיוע אווירי)
רגימנט ההנדסה ה-75 (מתנדבים) (שדה)
רגימנט ההנדסה ה-77 (מתנדבים)
אסקדרון הנדסה מלכותי גאוגרפי עצמאי ה-135
אסקדרון שדה עצמאי ה-591 (צפון אירלנד)
לקריאה נוספת

Raugh, Harold E. Jr., Victorians at war, 1815-1914: Encyclopedia of British military history, California, US, ABC-CLIO, 2004.
Messenger, Charles,. 1986. History of the British army. Novato, CA, USA: Presidio.
הערות שוליים

↑  Raugh, 2004, עמ' 132-4
מפקדת חיל ההנדסה המלכותי במחנה ברומפטון.
חיילי אסקדרון 37, רגימנט ההנדסה ה-35, במהלך הכנות לבניית גשר באפגניסטן.
שיירת רכבי הנדסה ממוגנים של רגימנט ההנדסה ה-35, באפגניסטן.
חייל מצוות סריקה בוחן תעלת ניקוז בחיפוש אחר מטעני נפץ.
חסידות אלעסק

ערך זה עוסק בחסידות אלעסק מגזע רבי חנוך העניך מייער ה"לב שמח". אם התכוונתם לחסידות אלעסק מגזע רבי שלמה מלוצק, ראו .
|  שורשים, סיווג והנהגה |
| --- | --- |
 דת:  יהדות
 קבוצה:  תנועת החסידות
 מקור השם:  אולסקו 
 מקום ייסוד:  אולסקו 
 מייסד:  רבי חנוך העניך מייער
 
חסידות אלעסק הייתה חסידות גליציאנית. אבי החסידות היה רבי חנוך העניך מייער, חתנו של רבי שלום רוקח מבעלז. נכון לתש"ע, מכהנים מצאצאי השושלת באדמו"רות סטניסלב ואלעסק. חסידות נוספת מגזע זה היא חסידות סאסוב.
תולדות החסידות

רבי חנוך העניך נולד בשנת תק"ס (1800) לרב שמואל מאיר מאלעסק. נישא לפריידא בתו של רבי שלום מבעלז. היה חסידם של רבי אורי מסטרליסק, של רבי נפתלי צבי הורוביץ מרופשיץ ושל חותנו. בילדותו היה אצל החוזה מלובלין. כיהן ברבנות בסטינוב ובאלעסק שבגליציה, (אולסקו, כיום אוקראינה). לאחר פטירת חותנו החל לכהן באדמו"רות. נודע כבעל מופת ופועל ישועות. חיבר ספרים בשם "לב שמח" על התורה, הגדה של פסח וסידור. נפטר בא' באלול תרמ"ד (1884). חתניו היו רבי משה זילברפרב, רבי צבי רוקח ורבי אשר אנשיל אשכנזי (בנו של רבי יואל אשכנזי, רבה של זלוטשוב, מחבר שו"ת מהר"י אשכנזי, חתן רבי צבי הירש תאומים).
בנו רבי יצחק מילא את מקומו. נולד בשנת תקפ"ט (1829). היה חתנו של רבי יוסף יוסקה מלאשקביץ. לאחר חתונתו שהה אצל רבי מאיר מפרמישלאן (חותן חותנו). היה חסידם של רבי ישראל מרוז'ין ושל סבו רבי שלום מבעלז. לאחר פטירת אביו מילא את מקומו. כאביו היה מפורסם כגדול בתורה ובקדושה וכבעל מופת. נפטר בכ"ד באדר תרס"ד (1904).
חתנו של רבי יצחק, רבי אהרן מנחם מנדל אייכנשטיין, בנו של רבי אלכסנדר סנדר מזידיטשוב מילא את מקום חותנו באדמו"רות וכקודמיו גם הוא נודע בקדושתו ובמופתיו העל טבעיים. במלחמת העולם הראשונה עבר ללבוב ונפטר שם בי"ט באב תרפ"ג (1923). בן נוסף של רבי חנוך הניך היה רבי שלמה, אבי חסידות סאסוב.
נכדו של רבי חנוך הניך (בן חתנו רבי משה), רבי משולם זלמן כיהן כרב ואדמו"ר בטופורוב. נולד בשנת תר"ל (1870). היה חתנו של רבי אהרן מקוידנוב. נרצח ביער טופורוב בשנת תש"ד. חתנו היה רבי חיים מאיר יחיאל שפירא מנארול. רבי חנוך דב זילברפרב, בנו של רבי משולם זלמן, כיהן כאדמו"ר בבוטושאן ובתל אביב כאדמו"ר מקוידנוב. ממנו נמשכת היום חסידות קוידנוב.
כיום מכהנים באדמו"רות אלעסק, נכדי השושלת דרך ענף סטניסלב.
לקריאה נוספת

יצחק אלפסי, החסידות, מהדורה שנייה, הוצאת ספרית מעריב, 1977, עמ' 156–163