stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קהילת יהודי סטרי
מוסדות הקהילה > רבני הקהילה

ר' בנימין וואלף סג"ל
ר' יצחק
ר' יהודא ליב כ"ץ
ר' אריה ליב הכהן העללער (– ה'תקע"ג, 22 בדצמבר 1812), היה רב, פוסק וראש ישיבה. התפרסם בעיקר בספרו הידוע קצות החשן, שהפך לספר יסוד הן בעולם לימוד ההלכה ופסיקתה והן בעולם הישיבות, כספר למדני. מכונה גם ה"קצות החושן" או בקיצור "הקצות", ה"אבני מילואים" וה"שב שמעתתא", על שם ספריו.
ר' יעקב לארבערבוים (ה'תק"ל, 1770 - כ"ה באייר ה'תקצ"ב, 25 במאי 1832) – רב ופוסק הלכה. הוא בין הבולטים בין האחרונים, וספריו נלמדים הן במסגרת לימוד עיוני ישיבתי והן במסגרת לימודי ופסיקת הלכה. מכונה "הגאון מליסא" או "הרב מליסא" וכן "הנתיבות" וה"חות דעת" על שם ספריו "נתיבות המשפט" על חושן משפט ו"חות דעת" על ה"יורה דעה" שבשולחן ערוך.
ר' יקותיאל אשר ענזיל צויזמיר (לערך ה'תק"נ, 1790 – ה'תרי"ח, 1858) – שימש כרב העיר ארבעים שנה. תלמידו המובהק של ר' אריה לייב הלר, ערך והוציא את ה"אבני מילואים" לאחר מות רבו. מחבר "שו"ת מהריא"ז ענזיל".
ר' אלכסנדר (דודו של העטרת צבי זי"ע) הי' ראב"ד סטריא, כנראה לפני ר' מרדכי זיסקינד (נזכר בספר מטה יששכר לנכדו).
ר' מרדכי זיסקינד סג"ל לנדא (לערך ה'תקמ"ה – ה'תרט"ו) – תלמידם של ר' אורי (ה"שרף") מסטרליסק, ר' יעקב משולם אורנשטיין (ה"ישועות יעקב") ור' יעקב לורברבוים. לאחר שכיהן כרב בסטניסלב, שימש כראב"ד סטרי תחת ר' אשר ענזיל, ומיתן את התנגדותו של ר' אשר ענזיל לחסידות.
ר' אלי' מאיר הכהן רויזענבלום
ר' אריה לייביש הורוויץ
ר' שלום הכהן יאללעס
ר' שרגא פייבל הערץ
גורל יהודי הקהילה בשואה > כיבוש האזור והשפעותיו על הקהילה

עם פרוץ מלחמת העולם השנייה בספטמבר 1939 נכבשה העיר על ידי הוורמאכט, אך כיבוש זה החזיק מעמד פחות משבוע, ובתחילת אוקטובר, לאחר שהושלמו תיקוני הגבולות בין גרמניה לברית המועצות, נכנס לעיירה הצבא האדום. במהלך הכיבוש הסובייטי בוצעו מעצרים רבים של פעילים פוליטיים יהודים ונוצרים, בעיקר פעילי "הבונד" הסוציאליסטים. השלטונות הלאימו מפעלים שהיו בבעלות יהודית ופירקו את רשת החינוך היהודית.[דרושה הבהרה]
ב-2 ביולי 1941, במסגרת מבצע ברברוסה, כבשו הגרמנים את העיר בשנית, וזמן קצר לאחר מכן ערכו אוקראינים ופולנים מקומיים פוגרום ביהודי היישוב, בו נרצחו כ-300 איש. בהמשך הוטלו על יהודי העיר גזירות שונות, ובהן הגבלות תנועה, חובת ענידת סרט זרוע וגיוס לעבודות כפייה, חלקן במחנות עבודה.
גורל יהודי הקהילה בשואה > הקמת הגטו

ב-16 בספטמבר 1941 נערכה בעיר אקציה, בה נלקחו מבתיהם בין 800 ל-1,000 יהודים, ולאחר התעללות בת שלושה ימים הם נרצחו בידי שוטרים גרמנים ואוקראינים ביער סמוך. לאחר מכן, רוכזו כ-10,000 יהודי העיר הנותרים בצפיפות רבה בגטו שהוקם בה. לגטו זו הועברו גם יהודים מוליקה טוריה.
ב-3 בספטמבר 1942 החלה בגטו שבעיר אקציה בת שלושה ימים, בה שולחו כ-3,000 יהודים בקרונות משא דחוסים למחנה ההשמדה בלז'ץ, יחד עם כ-2,000 מיהודי סקולה. כ-500 עד 600 יהודים נרצחו בשעת האקציה.
במחצית השנייה של ספטמבר 1942 הועברו לגטו סטרי כ-1,700 יהודים נוספים מיישובי הסביבה, וב-22 באוקטובר 1942 נערכה בו אקציה נוספת, ברוטאלית במיוחד, בה הציתו הגרמנים בתים על יושביהם והציפו מרתפים במים. כ-2,300 יהודים נרצחו באקציה זו. כמה מאות נרצחו במקום, והיתר שולחו לבלז'ץ. לאחר מכן, הובאו לגטו שבעיר כ-700 יהודים נוספים, שטחו צומצם, והתפרצו בו מגפות.
ב-15 בנובמבר 1942 בוצעה בגטו שבעיר אקציה נוספת, בה גורשו כ-1,500 יהודים לינובסקה ולבלז'ץ. ניסיונות של כמה מיושבי הגטו להימלט ממנו עלו בתוהו, לאחר שנתפסו ונרצחו.
גורל יהודי הקהילה בשואה > השמדת הקהילה

ב-28 בפברואר 1943 החלה בגטו שבעיר אקציה נוספת, בת 3 ימים, בה נרצחו כ-1,000 יהודים, תוך ירי ביהודים שניסו להימלט. ב-22 במאי 1943 ביצעו שוטרים גרמנים ואוקראינים אקציית חיסול בגטו, בה נכלאו כ-1,000 יהודים במבנה בית הכנסת הגדול בעיר, הוחזקו בו מספר ימים ללא מזון ושתייה, ומשם נלקחו לבית העלמין היהודי המקומי, ונרצחו בו. ב-3 ביוני 1943 ערכו הגרמנים מצוד אחר יהודים מסתתרים בחורבות הגטו, תוך שריפת בתים, הצפת מרתפים ופיצוץ בונקרים. ביולי ובאוגוסט 1943 נרצחו גם היהודים שנותרו במחנות העבודה שבסביבת סטרי.
מכ-11,000 יהודי סטרי שרדו את השואה עשרות בודדות.
הנצחת הקהילה

יוצאי הקהילה בארץ ישראל בשיתוף יוצאי הקהילה בארצות הברית הקימו עוד בשנת 1944 ארגון הנצחה לקהילה "ארגון יוצאי סטרי בישראל" במטרה להנציח את הקהילה ולאגד את יוצאיה שבארץ ישראל. בשנת 1962 הוציא הארגון את הספר: "ספר סטרי" שמספר על תולדות הקהילה.
קיימות שתי מצבות לזכר הקהילה: אחת בבית העלמין קריית שאול, השנייה במרתף השואה.
לקריאה נוספת

שמעון רוזנברג ואביגדור רוטפלד, עריכה: נתן קודיש, ספר סטרי, תל אביב, ארגון יוצאי סטרי בישראל, 1962
הערות שוליים

↑  נתן קודיש, שמעון רוזנברג ואביגדור רוטפלד, ספר סטרי, תל אביב: ארגון יוצאי סטרי בישראל, 1962, עמ' 19-20
1 2  נתן קודיש, שמעון רוזנברג ואביגדור רוטפלד, ספר סטרי, תל אביב: ארגון יוצאי סטרי בישראל, 1962, עמ' 20-22
1 2  נתן קודיש, שמעון רוזנברג ואביגדור רוטפלד, ספר סטרי, תל אביב: ארגון יוצאי סטרי בישראל, 1962, עמ' 27-33
↑  פרטים, סיפור משפחות יובל וקפלן: לזכר קהילת סטרי, באתר סיפור משפחות יובל וקפלן, ‏יום רביעי, 11 במרץ 2009
1 2  נתן קודיש, שמעון רוזנברג ואביגדור רוטפלד, ספר סטרי, תל אביב: ארגון יוצאי סטרי בישראל, 1962, עמ' 65-67
1 2 3  סטרי | מרכז הארגונים של ניצולי השואה בישראל
↑  סטרי (Stryj), באתר יד ושם
↑  מאיר וודנר, אנציקלופדיה לחכמי גליציה ג, עמ' 664.
↑  נתן קודיש, שמעון רוזנברג ואביגדור רוטפלד, ספר סטרי, תל אביב: ארגון יוצאי סטרי בישראל, 1962, עמ' 259
תצלום מהמאה ה-19 של רחוב המסחר המרכזי של היהודים
המוזיאון ההיסטורי של פפאלץ

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  מוזיאון להיסטוריה 
 מיקום:  שפייר 
 מדינה:  גרמניה 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1910
 תאריך פתיחה רשמי:  1910 
 אדריכל:  גבריאל פון זיידל 
 
 קואורדינטות:  49°18′57″N 8°26′30″E﻿ / ﻿49.3157°N 8.44157°E﻿ / 49.3157; 8.44157
 museum.speyer.de
 he
 
המוזיאון ההיסטורי של פפאלץ (בגרמנית: Historisches Museum der Pfalz) הוא מוזיאון שנמצא בעיר שפייר שבריינלנד-פפאלץ, ליד קתדרלת שפייר. המוזיאון נפתח במיקומו הנוכחי בשנת 1910 והוא כולל כמיליון מוצגים (נכון לשנת 2018).
במוזיאון מבקרים למעלה מ-200,000 מבקרים בשנה. יש בו אוספים נרחבים, תערוכות קבועות ותערוכות מיוחדות ומגוונות, ובכך הוא אחד המוזיאונים ההיסטוריים החשובים ביותר בגרמניה.
היסטוריה

מקים המוזיאון היה אנטיקנהאלה(גר') ויזם אותו נשיא המחוז יוזף פון שטיכנר. הוא נבנה על ידי יוהאן פיליפ מטלנר(גר') בשנת 1826 בבניין קתדרלת שפייר והוצגו בו בעיקר חפצי אבן, בעוד שאר החפצים אוחסנו בבית העירייה.
בשנת 1869 שולבו כל אוספי האגודה ההיסטורית של פפאלץ(גר'), מחוז הריין, ריינלנד-פפאלץ והעיר שפייר, כדי להציג את ההיסטוריה של פפאלץ. בשנת 1873 הועברו כמה חפצים מאולם העתיקות למרתף מבנה בית הספר, אך זמן קצר לאחר מכן הוצבו בחצר, שכן המרתף הושכר ככל הנראה לאנשים פרטיים. בשנת 1874 הובאו לבסוף החפצים מחצר בית הספר ומהאולם העתיק לבית המלאכה לשעבר של בית הספר. במקביל, התצוגה שהוצגה בקומה השלישית גדלה כך שלבסוף התרחבה על כל הקומה של האגף המזרחי. בעיר הוקם אז הבניין הנוכחי של המויאון ליד קתדרלת שפייר על פי תוכניותיו של האדריכל גבריאל פון סיידל(גר'). בסוף 1909 עברו האוספים מבית הספר לבניין החדש שנחנך בשנת 1910. לאחר כ-80 שנה, בשנת 1990, המוזיאון שופץ הורחב.
"המוזיאון ההיסטורי" של קרן פילנתרופית פאלץ שפייר הפך למוזיאון חסות של המוזיאון ההיסטורי של ריינלנד-פפאלץ בשנת 1985. התורמים היו האגודה המחוזית של פפאלץ, העיר שפייר, הכנסייה האוונגליסטית של פפאלץ, מדינת ריינלנד-פפאלץ והאגודה ההיסטורית של פפאלץ.
מנהלי המוזיאון היו מדענים שייצגו כיוונים שונים: מינרד מריה גרווניג היא היסטוריונית לאמנות, קורנליה אוויגלבן היא ארכאולוגית, אלכסנדר קוך היה חוקר פרהיסטוריה. יורשו של קוך היה הארכאולוג אקרט קוהנה, שהיה בעבר ראש מוזיאון רייניש לנדסמייזר בטריר. אחריו הגיע ההיסטוריון אלכסנדר שוברט, שעבד בעבר כמנהל מדעי במוזיאוני רייס אנגלהורן במנהיים.
בנוסף למשימות המסורתיות של איסוף, שימור וחקר, נקבע מבטא חשוב חשוב בתחום הגישור עם אוריינטציה עקבית של מבקרים. הביקור במוזיאון אמור להיות חוויה מיוחדת עבור המבקרים, בה מוצגים היסטוריה ותרבות בצורה מרגשת ותוססת. המוזיאון מבצע את משימותיו של מוזיאון ממלכתי באזור פפאלץ ומטרתו לעורר מעורבות בהיסטוריה התרבותית של האזור.
הנהלה (דירקטורים) > המוזיאון ההיסטורי של פלייר שפייר

פרידריך ספריטר (1920–1949)
קרל שולץ (1949–1977)
אוטו רולר (1977–1992)
מינרד מריה גרווניג (1992–2000)
קורנליה יוויגלבן (2000–2005)
אלכסנדר קוך (2005–2011)
אקארט קוהנה (2011–2014)
אלכסנדר שוברט (מאז 2014)
מספרי מבקרים

2005: 157,333
2006: 191,201
2007: 240,000
2008: 200,000
2009: 210,000
2014: 243,743
2015: 252,537
2016: 160,982
2017: 180,586
2018: 199,307
2019: 180,962
2020: 100,186 (סגירה הקשורה לנגיף קורונה החל מ-15 במרץ עד 31 באוגוסט והחל מ-1 בנובמבר עד 31 בדצמבר 2020)
תערוכות

תערוכות הקבע של המוזיאון מוצגת ההיסטוריה של האזור מפרהיסטוריה ועד תקופת רומא העתיקה והעת החדשה. ישנם תערוכות מיוחדות לילדים, מתבגרים, מבוגרים ומשפחות.
תערוכות > תערוכות קבועות

אוסף הקבע של המוזיאון מתמקד באלה:
תערוכות > תערוכות קבועות > אוצר הקתדרלה

אוצר הקתדרלה מציג את החפצים שנמצאו בקתדרלת שפייר.
תערוכות > תערוכות קבועות > בגדיו האחרונים של הקיסר

במוזיאון נמצאת תערוכת "בגדיו האחרונים של הקיסר". שם נמצאים ממצאים מהקברים האימפריאליים והמלכותיים בקתדרלת שפייר, המוזיאון מציג את תוצאות המחקר והשימור של טקסטיל חשוב מימי הביניים מקברי הקיסרים והמלכים הקבורים בקתדרלה.
תערוכות > תערוכות קבועות > פרהיסטוריה

הפרהיסטוריה של פפאלץ מציגה תערוכות המתעדות את ההתפתחות התרבותית, החברתית והכלכלית בפאלאטין מהעקבות הראשונים של נוכחות אנושית ועד ערב הכיבוש הרומי.
תערוכות > תערוכות קבועות > התקופה הרומית

האוסף מהתקופה הרומית מספק תובנות לגבי התקופה בה שלטו הרומאים באזור פלטינה של ימינו, שהיה שייך באותה תקופה למחוז גרמאניה סופריור. אובייקט מיוחד קיים בציור מרגע הכיבוש של אוגוסטוס קיסר את הקנטאור.
תערוכות > תערוכות קבועות > זמנים מודרניים

"העידן המודרני" מכיל מידע ומוצגים מתקופת הרנסאנס ועד לתקופת מלחמת העולם השנייה (ממרטין לותר ועד קונראד אדנאואר). ליבת התערוכה הקבועה מורכבת מחרסינה פרנקנטל, מציורי הבארוק ומהגלימות היקרות מעיזבון משפחת בסרמן-ירדן, וכן מהדגל השחור, האדום והזהב שנשא בפסטיבל המבך. עבודותיו של האמן יליד שפייר אנסלם פוירבך נמצאות שם.
תערוכות > תערוכות קבועות > מוזיאון יין

"אוסף מוזיאון היין" מציג תערוכות ייחודיות מעולם היין, כולל היין העתיק ביותר שנמצא, שיוצר במאה הרביעית. הם נותנים תובנה בהיסטוריה התרבותית של גידול גפנים וצריכת יין לאורך תקופה של 2000 שנה.
תערוכות > תערוכות קבועות > כנסייה אזורית אוונגליסטית

ההיסטוריה של הכנסייה האוונגליסטית של פפאלץ מוצגת. המצגת משתרעת על קשת מהקדם-רפורמציה דרך הרייכסטאג של שפייר. הקשר ההדוק בין התפתחות הכנסייה הפרוטסטנטית להיסטוריה של פפאלץ מוצג בתערוכה זו.
תערוכות > תערוכות קבועות > נשדד ושקע בריין - האוצר הברברי (2006)

לפני יותר מ־1700 שנה טבע אוצר ברברי בשיטפונות הריין. בפרויקט בינלאומי הציג המוזיאון ממצא זה לציבור יחד עם מוזיאונים נוספים בגרמניה, בלגיה ולוקסמבורג. עם למעלה מ-1000 פריטים - כלי נשק, מטבעות, כלים, אביזרי סירה ועגלה, כמו גם כלי שולחן ומטבח - עשויים כסף, ברונזה, פליז וברזל. זוהי מציאת המתכות הרומיות הגדולה ביותר באירופה. המוזיאון הראה גם העתק של עגלת תובלה רומאית עמוסה עם תחתית שטוחה. בנוסף לאוצר זה, הוצגו ממצאים רבים אחרים, כולל מתנות לאלים ותכשיטים. תערוכה נוספת בתערוכה הייתה מזבח הניצחון באוגסבורג, אחד המסמכים הכתובים שנותרו בחיים על תולדות הפלישות הגרמניות.
תערוכות > תערוכות קבועות > אטילה וההונים (2007)

בסביבות 1800 המוזיאון הציג את ההיסטוריה והתרבות של הונים. למבקר הוצגו חיי הנוודים של ההונים באמצעות שחזורים, חפצים מעשיים ושחזור של מבצר רומאי מותקף, מוצג בתערוכה גם יורט. בעזרת ההלוואות רבות מגרמניה ומחוצה לה וכן הפקות משוכללות הצליחו לסיים את התערוכה.
תערוכות > תערוכות קבועות > סמוראי (2008)

עם התערוכה הגדולה הזמין המוזיאון את המבקרים לגלות את ההיסטוריה והתרבות של הסמוראים. המבקרים נתקלו בשריון הייחודי, והם יכלו גם לעלות לבמה של תיאטרון נו ולחוות את ההשפעה שהייתה לסמוראי על האמנות והתרבות של יפן העתיקה.
תערוכות > תערוכות קבועות > הוויקינגים (2009)

המוזיאון הקדיש תערוכה מיוחדת מקיפה לויקינגים. מוצגות - אבני רונה, כלי נשק, תכשיטים, אוצרות כסף, מטבעות, חלקי ספינות, מלאי קברים אליליים, עדויות לנצרות ועוד - הגיעו ממוזיאונים, אוספים ומכונים במדינות סקנדינביה עצמם וכן מהאזורים שאיתם ויקינגים היו בקשר.
תערוכות > תערוכות קבועות > מכשפות - מיתוס ומציאות (2010)

בתערוכה שכותרתה "מכשפות - מיתוס ומציאות" חוו המבקרים כיצד נראית אמונת המכשפות בעבר וכיצד התפתחו פנטזיות מכשפות בעידן המודרני. במסגרת זמן מהתקופה המודרנית המוקדמת ועד ימינו, המוזיאון ניגש לתופעת המכשפות דרך המכלולים התמטיים של אמונה במכשפות, רדיפות מכשפות וקבלת מכשפות. מבוסס על תפיסת העולם והידע של המאות ה-16 וה-17. התערוכה הראתה את הסיבות השונות לרדיפת המכשפות. סכסוכים דתיים, מלחמות ותקופת הקרח הקטנה, המשברים החקלאיים הנלווים, הרעב והמחלות, אך גם תחילתו של עידן תקשורתי חדש, עיצבו את חיי היומיום בהם הקסם היה חלק טבעי מכל מעמד. מסמכים נדירים כמו מכתבו של ראש עיריית באמברג, יוהנס ג'וניוס, נתנו תובנה לגורלם הנוקב של אנשים שהיו קורבנות ציד המכשפות.
תערוכות > תערוכות קבועות > עתיקות

התערוכות כללו דוגמאות לאמנות ספרים ושן שנהב מימי הביניים וכן ממצאים ארכאולוגיים מהמאה ה-11 וראשית המאה ה-12. מֵאָה. המבקרים קיבלו תובנות על חיי הקיסרים, עקבו אחר ההיסטוריה של הקהילה היהודית בשפייר מימי הביניים וחוו כיצד נבנתה קתדרלת שפייר באתר הבנייה הגדול ביותר בימי הביניים.
תערוכות > תערוכות קבועות > גילוי אוצרות מצרים - יצירות מופת מהמוזיאון המצרי טורינו (2012)

בשנת 2012 הציג המוזיאון עדויות לתרבות מצרים העתיקה מהמוזיאון המצרי (טורינו). הכולל פסלי פרעונים, מומיות, חפצים יומיומיים שלמים ותכשיטים יקרים. החפצים מאוסף טורינו כללו, למשל, את פסלו בן 3000 שנה של פרעה תחותמס הראשון, הסרקופג של הסופר המצרי העתיק בוטהמון, שבתוכו מה שמכונה פולחן פתיחת הפה מתאר את דרכו של המנוחה לחיים שלאחר המוות, או את כמעט מתחם ממצאים משומר לחלוטין מקבר מינהוטפ, שתוספותיו מעידות על עבודות הסדנאות המצריות העתיקות באסיוט. בתערוכה שולבו עדויות חשובות מכל השלבים המרכזיים בהיסטוריה של מצרים במערך עם תחנות מדיה אינטראקטיביות. במקביל, הוצגו תוצאות מחקריות חדשות מאסיוט, מצרים, המבוססות על שיתוף פעולה בינלאומי עם מדענים מאוניברסיטת סוהאג במצרים, אוניברסיטת מיינץ ו-האוניברסיטה החופשית של ברלין.
תערוכות > תערוכות קבועות > טיטניק - התערוכה: ממצאים אמיתיים, גורלות אמיתיים (2014/2015)

התערוכה "טיטניק" "ממצאים אמיתיים, גורלות אמיתיים" התבססה על התערוכה שכבר הוצגה בפריז, באמסטרדם ובבריסל והציגה 250 יצירות מקוריות ששוחזרו במהלך המסעות בין השנים 1987–2010, וכן שחזורים של חדרים שונים של הטיטאניק. התערוכה שופכת אור גם על הרקע לתכנון, הנסיבות סביב טביעת הטיטאניק והסיבות לנוסעים לנסוע עם ספינה זו. המצגת בשפייר שמה דגש מיוחד על מהגרים מפפאלץ שרצו לצאת לחיים חדשים ביבשת אמריקה על הטיטניק.
תערוכות > תערוכות קבועות > החיים אחרי לותר - היסטוריה תרבותית של הכנסייה הפרוטסטנטית (2015/2016)

בין השנים 2014–2017, המוזיאון ההיסטורי הגרמני שלח את התערוכה "חיים אחרי לותר - היסטוריה תרבותית של הכומר הפרוטסטנטי" לסיור ארצי. זה מורכב מ-30 לוחות תמונה וטקסטים, אשר משלימים כמה דגמים, תחנות מדיה ואלמנטים חינוכיים במוזיאון. בנוסף, התערוכה במיקום התערוכה בהתאמה מתרחבת לעיתים קרובות כך שתכלול תערוכות מהאזור. בשפייר היא הייתה מ-12 בספטמבר 2015 עד 10 בינואר 2016.
תערוכות > תערוכות קבועות > טירת דראכנפלס - נסיעה לימי הביניים (2010 עד 2012)

לכל הילדים והמבקרים הצעירים, התערוכה המעשית מימי הביניים אמרה: "עקוב אחר קיסרים ומלכים, סע איתם לעולם ימי הביניים, על פני ערים מפוארות וחצרות מפוארות. בתערוכה המשפחתית "בורג דראכנפלס - מסעות בימי הביניים", הילדים הכירו את החיים ואת חיי היומיום של תקופה זו על כל פניה: בכיכר העיר הם יכלו לעקוב אחר המולת בעלי המלאכה והסוחרים. כאן יכלו המבקרים הקטנים לגלות ולהתנסות רבות: איזה סחורה מציע הסוחר למרחקים ארוכים בחנותו? מי עובד בסדנאות? באתר הבנייה המרשים של הקתדרלה הם ראו כיצד מקימים קירות ענקיים בעזרת מנוף גדול. הם חקרו את טירת דראכנפלס והכירו את החיים בטירה עם אולם אבירים מפואר, מגדל גבוה וצינוק חשוך. למרגלות הטירה הייתה ההזדמנות לטבול בחיים הפשוטים של החקלאים וללמוד עוד על חייהם העמוסים והקשים של משפחות באזור הכפרי. לעומת זאת, היה שקט בסקריפטוריום של המנזר. כאן תוכלו לנסות את עיצוב האותיות או להכיר את צמחי המרפא בגן המנזר. התערוכה טירת דראכנפלס - מסעות בימי הביניים סיפקה תובנות תוססות על חייהם של אנשים בימי הביניים עם עמדות משחק משוכללות, מקורות רבים מאחזקות מוזיאון ההיסטוריה של פאלץ ודידקטיקה המתאימה לילדים.
ארכיטקטורה

בניין המוזיאון ממוקם במרכז העיר שפייר. הוא נוצר על פי תוכניות ובהנחיית האדריכל גבריאל פון סיידל ונפתח בשנת 1910. בשנת 1990 הוגדל שטח התערוכה באמצעות הרחבה. חלקים גדולים מהאוספים מאוחסנים במחסן של "מרכז האיסוף לסביבון כותנה ישן". המבנה הפינתי עשוי אבן חול אדומה ומוכתר בשני צריחים. החזיתות משני הצדדים לבנות מטויחות, החלונות ממוסגרים באבני חן אדומות.
הערות שוליים

↑  Mannheimer Morgen, Ausgabe vom 1. Juli 2014, Seite 22.
↑  SWR Fernsehen SWR Landesschau aktuell Rheinland-Pfalz vom 9. April 2014: Speyer – Neuer Direktor beim Historischen Museum der Pfalz, abgerufen am 14. April 2014.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007262732205171  BIBSYS: 11031798  BNE: XX118311  BnF: cb12161567r (data)  CiNii: DA04143123  GND: 2012213-5  ISNI: 0000 0001 2097 1822  LCCN: n86067531  LNB: 000128790  NKC: kn20101025011  RERO: 02-A000185935  SUDOC: 030139694  ULAN: 500309146  VcBA: 494/6987  VIAF: 122897337   WorldCat (עם VIAF): 122897337 
"רוט בלאו", מיצב קל מאת מייקל סייל, 1998
מבט מדרום מזרח (2009)
מוזיאון היין, היין הרומי, שנוצר בשנת 325 לערך (התגלה בשנת 1867), נחשב ליין הענבים המשומר העתיק ביותר בעולם.
חצר מקורה, נקרא "הפורום"
בית הכנסת של אגר

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  בית כנסת 
 מיקום:  אגר 
 מדינה:  הונגריה 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ? – 13 בספטמבר 1913
 תאריך פתיחה רשמי:  13 בספטמבר 1913 
 תאריך פירוק:  1967 
 אדריכל:  ליפוט באומהורן 
 סגנון אדריכלי:  לקטנות, אר נובו 
 
 קואורדינטות:  47°54′06″N 20°22′48″E﻿ / ﻿47.901731°N 20.379965°E﻿ / 47.901731; 20.379965
  (למפת הונגריה מוגדלת) בודפשט דברצן מישקולץ סגד פץ' גיור נירג'האזה קצ'קמט אוסטריה סלובקיה אוק. רומניה סרביה קרואטיה סל.אגר(למפת הונגריה רגילה) בודפשט דברצן מישקולץ סגד פץ' גיור נירג'האזה קצ'קמט אוסטריה סלובקיה אוק. רומניה סרביה קרואטיה סל.אגר
 
בית הכנסת של אגר (בהונגרית: Egri zsinagóga) הוא מבנה שכבר לא קיים בעיר אגר. המבנה היה קיים במחצית הראשונה של המאה ה-20.
היסטוריה

בית הכנסת נבנה בין השנים 1911 לבין 1913 על פי תוכניותיו של אדריכל בתי הכנסת ההונגרי-יהודי הגדול ליפוט באומהורן, בסגנון אקלקטי מאוחר ובסגנון אר נובו. הוא נבנה בפינת רחוב קארוי היבאי (Hibay Károly) של היום ורחוב לאיוש קושוט. הבניין נחנך ב־13 בספטמבר 1913. צורתו וסגנונו אופייניים לאדריכלות בית הכנסת של באומהורן ולכן ניתן לראות דמיון ברור עם בית הכנסת החדש של סגד או בית הכנסת של נובי סאד. בית הכנסת הצליח לשרת את הקהילה היהודית הניאולוגית של אגר במשך כמה עשורים בלבד. כיוון שהקהילה היהודית המקומית הושמדה ברובה (כ-90%) במהלך השואה במלחמת העולם השנייה, היהודים שרידי השואה לא יכלו לשמור על הבניין השדוד, ההרוס והמוזנח ומכרו אותו לעיריית העיר אגר.
ההריסה

הבעלים החדש לא טיפל כראוי בבניין, בית הכנסת שימש כמחסן, ועמד ריק עם דלתות פתוחות ופרוצות במשך זמן רב. לבסוף פוצץ בשנת 1967 בתירוץ ש"גודלו המוגזם מקלקל את הנוף העירוני".
על כך דיווח בשבחים היסטוריון האמנות המפורסם של אותה עת מיהאי דצ'י (Detshy Mihály):
מלון יוניקורניס, שנבנה במקום בית הכנסת ונקרא על שם החד-קרן שמופיע בסמל העיר של אגר, נפתח ב-3 באוקטובר 1969. הבניין עומד שם עד היום. זיכרון בית הכנסת נשמר בכמה גלויות צבעוניות ותצלומים בשחור לבן.
בקרבת מקום נמצא בית כנסת נוסף באגר, בית הכנסת הקטן, שנבנה בשנות ה-40 של המאה ה-20 ובו מתקיימות כיום תערוכות אמנות בת זמננו.
ראו גם

רשימת בתי הכנסת בהונגריה
לקריאה נוספת

לאסלו גרה: בתי הכנסת של הונגריה, בודפשט, 1989,ISBN 963-10-8231-8
הרס אנדרטאות במרכז אגר
"ועשו לי מקדש ושכנתי בתוכם": היה פעם בית כנסת באגר, (בהונגרית)
רודולף קליין: בתי כנסת בהונגריה 1918-1782 Rudolf Klein: Zsinagógák Magyarországon 1782–1918: Synagogues in Hungary 1782–1918. 2011 ISBN 978-963-9968-01-1 .
בית הכנסת הגדול (לונדון)

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  בית כנסת שנחרב 
 מיקום:  לונדון 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 נוסח תפילה:  נוסח אשכנז
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ? – 18 בספטמבר 1722
 תאריך פתיחה רשמי:  18 בספטמבר 1722 
 תאריך פירוק:  10 במאי 1941 
 אדריכל:  ג'יימס ספילר 
 סגנון אדריכלי:  אדריכלות נאו-קלאסית 
 
 קואורדינטות:  51°30′51″N 0°04′40″W﻿ / ﻿51.5141°N 0.0779°W﻿ / 51.5141; -0.0779
  (למפת לונדון מוגדלת) קנט סארי ברקשייר בקינגהאם הרטפורדשייר אסקסבית הכנסת הגדול(למפת לונדון רגילה) קנט סארי בר. בקי. הרטפורדשייר אסקסבית הכנסת הגדול(למפת הסיטי של לונדון רגילה) בית הכנסת הגדול(למפת הסיטי של לונדון מוגדלת) בית הכנסת הגדול
 
בית הכנסת הגדול (באנגלית: The Great Synagogue) בלונדון היה בית כנסת אשכנזי אשר היווה במשך מאות שנים המרכז הרוחני של הקהילה היהודית-אשכנזית בלונדון, אחת הקהילות הוותיקות והגדולות של יהדות אנגליה. בית הכנסת נחרב במהלך הבליץ על לונדון במלחמת העולם השנייה.
היסטוריה

בית כנסת ראשון בלונדון לאחר שיבת היהודים לאנגליה ב-1655 מאז שגורשו ממנה ב-1290, נבנה ב-Duke's Place סביבות שנת 1690 במימונו של בנימין לוי. בערך לאחר שש שנים ייסדו היהודים במקום גם בית קברות יהודי.
בראש השנה ה'תפ"ב, ספטמבר 1722, נחנך מבנה חדש לבית הכנסת, אשר בנייתו מומנה בעזרת 2,000£ שתרם איש העסקים משה הרט (אנ'), אחיו של הרב הראשי של בריטניה דאז הרב אורי פייבוש המבורגר (אהרן הרט). בניין גדול יותר בעיצובו של ג'ורג' דאנס האב נחנך כעבור 44 שנים, באוגוסט 1766.
בין השנים 1788-1790 שוב נבנה בית הכנסת מחדש, ועמד על תילו למעלה ממאה וחמישים שנה. על ניהול התרומות להקמת בניין זה הייתה ממונה ג'ודית' הרט לוי (אנ'), בתו של משה הרט. התקציב להקמת הבניין היה הפעם 4,000£. האדריכל, ג'יימס ספילר, עיצב את המבנה בסגנון קלאסי המזוהה עם ג'ון אדם.
בית הכנסת נחרב בהפצצות הגרמנים על לונדון במלחמת העולם השנייה ב-10 במאי 1941.
הערות שוליים

↑  Gerald David Black, Jewish London : an illustrated history, Derby : Breedon Books Pub, 2003, עמ' 25
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007261901205171  LCCN: n80008754  VIAF: 268734658   WorldCat (עם VIAF): 268734658 
רב בית הכנסת, יוסף צבי הרץ צופה בהריסות בית הכנסת לאחר הפצצתו על ידי הגרמנים
יחסי ישראל–ליבריה

| יחסי ישראל–ליבריה |
| --- | --- |
ישראל: ליבריה


ישראל: ליבריה
שטח (בקילומטר רבוע)
22,072: 111,369
אוכלוסייה
10,019,883: 5,662,142
תמ"ג (במיליוני דולרים)
509,901: 4,332
תמ"ג לנפש (בדולרים)
50,889: 765

נשיא ליבריה ויליאם טובמן (אנ'), אוחז בסיגר, משוחח עם דוד בן-גוריון במשרד ראש הממשלה שבירושלים, 22 ביוני 1962
בן-גוריון פוגש את מזכיר המדינה של ליבריה ג'וזף רודולף גרימס, 27 בפברואר 1963
ראש הממשלה לוי אשכול מסייר על המזח בנמל מונרוביה לצד הנשיא טבמן, 3 ביוני 1966
לוי אשכול מלווה את אנטואנט טבמן, רעיית נשיא ליבריה, לארוחת ערב חגיגית שנערכה לכבודו במלון "דוקור פאלאס" שבמונרוביה, 4 ביוני 1963
הרמטכ"ל יצחק רבין מקבל את פניו של ראש המטה הכללי של ליבריה ג'ורג' ט. וושינגטון בתל אביב-יפו, 14 במאי 1967
נשיא המדינה ראובן ריבלין בפגישה עם נשיא ליבריה ג'ורג' ואה בבית הנשיא, ירושלים, פברואר 2019
בין מדינת ישראל לרפובליקת ליבריה מתקיימים יחסים דיפלומטיים מלאים מאז שחודשו ב-1983. בעקבות מלחמת יום הכיפורים ניתקה ליבריה באופן חד-צדדי את יחסיה עם ישראל. כעשור מאוחר יותר התחדשו היחסים ומאוחר יותר נחתמו אמנות שיתוף פעולה בתחומי ביטחון כולל הסכם בנושא תעופה, כלכלה, טכנולוגיה ועוד. כיום יש יחסים דיפלומטיים מלאים. מנובמבר 2007 הודקו היחסים, וליבריה שוב נעזרת בישראל בענייני ביטחון וכלכלה.
הנציגות הדיפלומטית האמונה על ליבריה היא שגרירות ישראל באקרה, בירת גאנה.
היסטוריה > כינון היחסים

ליבריה הצביעה בעד תוכנית החלוקה של האומות המאוחדות ב-29 בנובמבר 1947.
יחסים בילטרליים בין שתי המדינות נכונו לראשונה ב-1954. ב-14 באוקטובר 1958 הגיש ארנסט ג'רום ינסי, שגריר ליבריה הראשון בישראל את כתב האמנתו לנשיא המדינה. באותה השנה מונה איש ההגנה אהוד אבריאל לשגריר ישראל בליבריה. באפריל 1959 נחתם חוזה ידידות ראשון בין שתי המדינות. ב-1958, כששרת החוץ גולדה מאיר נסעה לסדרת ביקורים באפריקה, הציע לה השגריר אבריאל להשתתף בחגיגות יום השנה הראשון לעצמאות גאנה, ובאותה ההזדמנות לבקר גם בליבריה ובשאר מדינות כדוגמת ניגריה, חוף השנהב וסנגל. מאיר נחתה בבירת ליבריה מונרוביה כאורחתו של הנשיא ויליאם טאבמן (אנ'). במונרוביה היא נועדה עם בני העם המקומיים ועם שרי הממשלה הליברית. שיאו של ביקור זה לדבריה הטקס בו הוכתרה לצ'יף עליון של שבט גולה.
ב-22 ביוני 1962 הגיע נשיא ליבריה טאבמן לביקור ממלכתי בישראל. במהלך הביקור, שנמשך עד ה-2 ביולי, ביקר טאבמן בתל אביב-יפו, חנך רחוב על שם מדינתו בחיפה וסייר בקיסריה. באוגוסט של אותה השנה ביקר נשיא מדינת ישראל יצחק בן-צבי בחמש מדינות במערב אפריקה, ובכללן ליבריה. ביקורו בליבריה היה ביקור גומלין שביקר בישראל קודם לכן. ביוני 1966, במסגרת מסעו לאפריקה, ביקר ראש ממשלת ישראל לוי אשכול בליבריה.
הפעילות הישראלית בליבריה בשנות ה-60 כללה, משלחת של מומחים שנשלחה על ידי המחלקה לשיתוף פעולה בינלאומי של משרד החוץ, בה רופאים ומהנדסים, מספר יועצים צבאיים ואנשי עסקים שפעלו במדינה.