stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ארץ: הקונפליקט האחרון
העונות > עונה שלישית

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
העונות > עונה רביעית

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
העונות > עונה חמישית

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
הזהות הסודית שלי

| --- | --- |
 סוגה:  קומדיית מצבים 
 שחקנים:  ג'רי אוקונל  דרק מקראת' 
 ארץ מקור:  קנדה 
 שפות:  אנגלית 
 מספר עונות:  3 
 מספר פרקים:  72 
 הפקה
 הפצה:  NBCUniversal הפקות 
 אורך פרק:  25 דק' 
 שידור
 רשת שידור:  CTV 
 תקופת שידור מקורית:  1 בספטמבר 1988 – 25 במאי 1991 
 קישורים חיצוניים
 דף התוכנית ב-IMDb
 
הזהות הסודית שלי (באנגלית: My Secret Identity) היא סדרת טלוויזיה קנדית בכיכובם של ג'רי אוקונל ודרק מקגראת'. הסדרה שודרה במקור מ-9 באוקטובר 1988 עד 25 במאי 1991 בערוץ CTV הקנדי. הסדרה שודרה גם בסינדיקציה בארצות הברית. הסדרה זכתה בפרס אמי בשנת 1989 בקטגוריית תוכניות לילדים וצעירים.
בישראל הסדרה שודרה במהלך שנות ה-90 בטלוויזיה החינוכית.
תקציר העלילה

אוקונל מככב בתפקיד הנער הקנדי אנדרו קלמנטס, תלמיד תיכון טיפוסי המתגורר בפרבר הבדיוני בריארווד. חייו של קלמנטס מקבלים תפנית דרמטית כאשר הוא מקבל יכולות על-אנושיות לאחר שנחשף לקרן פוטון בעת שהוא חיפש את חברו המדען ד"ר בנג'מין ג'פקוט (מקגראת').
בעזרתו של ד"ר ג'פקוט הוא לומד לשלוט ביכולותיו החדשות ומחליט להשתמש בהם על מנת להילחם בפשע, לפתור בעיות אישיות ועל מנת לסייע לאחרים.
קלמנטס מחליט להסתיר את זהותו הסודית מבני משפחתו וחבריו לכיתה.
צוות השחקנים הראשי

ג'רי אוקונל בתפקיד אנדרו קלמנטס
דרק מקגראת' בתפקיד ד"ר בנג'מין מריון ג'פקוט
כריסטופר בולטון בתפקיד קירק סטיבנס (1989–1991)
מרשה מורו בתפקיד ארין קלמנטס
וונדה קאנון בתפקיד סטפני קלמנטס
אליזבת לסלי בתפקיד רות שלנבך
יצחק חי בוכבזה

| --- | --- |

 לידה:  1852 ה'תרי"ב גאבס שבתוניסיה
 פטירה:  1930  (בגיל 78 בערך) כ"ג בשבט ה'תר"ץ טריפולי שבלוב 
 כינוי:  אבי-לח"ם
 מקום פעילות:  מוכנין וגאבס בתוניסיה ולוב
 תקופת הפעילות:  ?–1930 
 רבותיו:  הרב אברהם עלוש והרב אברהם חג'אג'
 תלמידיו:  רבי שמעון מימון
 
הרב יצחק חי בוכבזה(המכונה: אבי לח"ם) (1852–1930) היה מקובל ומשורר עברי, מחבר ספרים רבים, מורה צדק, אב בית דין ורב הערים מוכנין וגאבס שבתוניסיה, ורבה הראשי של טריפולי שבלוב. נודע בביקורו במרתפי הוותיקן, שם ראה חלק מכלי המקדש.
ביוגרפיה

נולד בגאבס שבתוניסיה בחודש פברואר 1853 (אדר ה'תרי"ג) לאסתר (לבית שלי) ולגבריאל כמוס בוכבזה, שהיה נדיב ועשיר מפורסם בעיר. בצעירותו למד אצל מלמדים מקומיים, בהם הרב אברהם עלוש (שהיה אב בית הדין בעיר) ומשם המשיך לישיבה של הרב אברהם חג'אג' בתוניס.
מגיל צעיר עסק בכתיבת שירי מליצה עבריים בנוסח משוררי ספרד, ובגיל 21 החל לשקוד על כתיבת חיבוריו התורניים. בסיום לימודיו חזר לגאבס ונשא לאשה. לאחר שאשתו ובתו נפטרו לאחר מספר שנים, הוא נשא את תיברה, אחותה של אשתו. לפרנסתו עסק בתקופה זו במסחר, ובמקביל קבע עתים לתורה. לאחר מספר שנים סיים את עיסוקו במסחר בשל חוסר הצלחה, וחזר ללמוד תורה בדרך קבע בביתו, והקים בו ישיבה לתלמידים וספריה גדולה שהכילה ספרים יקרי ערך.
לאחר ששלט בתלמוד ובפוסקים, החל ללמוד את תורת הקבלה, וכפי שהעיד עליו הרב כמוס עגיב, רבה של אור יהודה, היה בקיא בכתיבת קמעות וברפואות, ואנשים רבים נרפאו לאחר שקיבלו ממנו את קמעותיו.
בשנת 1905 (ה'תרס"ה) מונה לשמש כרב, כדיין וכמורה צדק בעיר מוכנין שבתוניסיה. בקהילה זו זכה לאהדה רבה, ופעל רבות לשיפור חיי הקהילה.
נודע בקשריו עם רבני ארץ ישראל, ורבנים ושד"רים שהגיעו מארץ ישראל התארחו בביתו שבמוכנין. הוא השפיע רבות על בני קהילתו לתרום למוסדות ארץ ישראל, ובחודש מאי 1911 (אייר ה'תרע"א) אף ביקר בארץ, יחד עם חמישה מידידיו.
בשנת 1921 (ה'תרפ"א) החל לכהן כרב העיר גאבס למשך 5 שנים. בחודש ספטמבר 1925 (תחילת ה'תרפ"ו) נבחר לכהן כרבה הראשי של טריפולי, אב בית הדין וראש הרבנים של לוב. בבית הדין כיהנו לצידו כדיינים הרבנים רחמים עגיב, ציון ביתאן ויוסף ג'יעאן.
ניהל חליפת מכתבים גדולה במשך 30 שנה עם הרב משה דוד חדאד, רב העיר נאבל שבתוניסיה.
ביוגרפיה > ביקורו במרתפי הוותיקן

כשביקר בטריפולי ויטוריו אמנואלה השלישי, מלך איטליה ב-18 באפריל 1928, נערכה לכבודו בקהילה היהודית קבלת פנים גדולה ב-22 באפריל, מספר ימים לאחר הגעתו לעיר. כל בני הקהילה יצאו לקראתו, והרב בוכבזה יחד עם מאה מנכבדי הקהילה יצאו ללוותו לבית הכנסת המרכזי, שם נערך טקס השיא. בבית הכנסת עמדו ויטוריו ובני משפחתו על הבימה המרכזית, והרב בוכבזה עמד לצידם ובירכם בברכת "הנותן תשועה למלכים". ויטוריו השתאה לנוכח אישיותו של הרב בוכבזה, והעניק לו אות כבוד ממדרגה ראשונה.
לפי המסופר, לאחר מספר חודשים מהביקור, הוזמן הרב על ידי המלך להשתתף בחתונת בנו ברומא שבאיטליה. בחתונה, התפעל האפיפיור מאישיותו של הרב, ומתשובותיו לשאלותיו. כשרצה הרב בוכבזה להיפרד מהמלך ולחזור לטריפולי, ביקש ויטוריו להעניק לו מתנה כלשהי, ושאל האם חסר לו משהו, כדוגמת העלאה במשכורת. הרב בוכבזה השיב כי לא חסר לו כלום, אולם ויטוריו התעקש להעניק לו מתנה, ובקשתו של הרב בוכבזה הייתה לבקר בוותיקן ולראות את כלי המקדש. ויטוריו הסביר כי הוותיקן לא בשליטתו, אך לבסוף יצר קשר עם האפיפיור, כדי שזה יעניק לרב אישור לבקר שם. האפיפיור, שמההיכרות הקצרה עם הרב בחתונה התפעל מאישיותו, נאות לאשר לרב ביקור חד פעמי, ובתנאי שלא יכנס איתו אף אדם. לאחר שנקבעו תאריך ושעה, הגיע הרב למתחם הוותיקן, והוכנס למרתף שבו, כך נטען, מאוחסנים כלי המקדש, בליווי נציג מטעם הוותיקן. כשהגיע הנציג להזיז את אחד הווילונות, ענה לו הרב בוכבזה שהוא מסתפק במה שראו עיניו, ואינו מסוגל לראות מעבר לכך, וביקש לסיים את הביקור. בספרו "בית הלחמי" כתב שראה כלים במרתפי הוותיקן, וכתב "ראיתי די". [חסר מקור מדויק]
כשחזר לביתו בטריפולי, לא דיבר במשך 40 יום והסוד נגנז עמו, עד שהלך לעולמו ב-כ"א בשבט ה'תר"ץ.
חיבוריו

ברית יצחק – שיטה על מסכת מכות
בית הלחמי - שאלות ותשובות
לחם חכמים - כללי הש"ס
קרבן אבי לחם - על התורה
לחם לפי הטף - הקדמות בסדר א"ב
ברכה ותהילה - על התהילים בדרך דרש
חי יודוך - על התהלים בדרך הפשט
מבצר יצחק - על הש"ס. בני ברק : מכון קרן לדוד ולזרעו, תשנ"ח.
גנזי ברכה - חידושים והערות על הזוהר והתיקונים, תשנ"ב
מראה זהר - מסורת על הזוהר והתיקונים
צור דבש - על ספר משלי
דרושי הספד
ביתה דרבנן - מזכיר ספרי הראשונים כדוגמת "שם הגדולים"
טובה תוכחת - על ספר משלי, ירושלים, תשל"ג
הערות שוליים

↑  שם המשפחה נובע מקיצור של "אבו כבז", שפירושו אבי הלחם, שהוא כינוי למשפחת אופים. בעבר נקרא לעיתים "בוכובזה", וכיום נקרא גם "בוקובזה".
↑  שמעון כהן, אז איפה נמצאים כלי המקדש?, באתר ערוץ 7, 29.7.12
↑  לפי ספרו "גנזי ברכה" שיצא לאחר פטירתו, עמ' 4
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007307180905171  ISNI: 0000 0000 6695 7674  LCCN: nr95000353  SUDOC: 117862355  VIAF: 12193551   WorldCat (עם VIAF): 12193551 
ביקור מלך איטליה בבית הכנסת בטריפולי. הרב בוכבזה עומד על הבמה במרכז עם טלית.
צמרמורת (סדרת טלוויזיה, 1995)

| --- | --- |

כותרת הפתיחה של שתי העונות הראשונות
 מבוסס על:  סדרת ספרי "צמרמורת" מאת ר. ל. סטיין
 סוגה:  סדרת טלוויזיה לילדים, אימה, סרט שמבוסס על ספרים, סדרת אנתולוגיה 
 יוצרים:  ר. ל. סטיין דבורה פורטה
 ארץ מקור:  ארצות הברית ארצות הברית קנדה קנדה
 שפות:  אנגלית 
 מספר עונות:  4 
 מספר פרקים:  74 
 הפקה
 מפיק:  סטיבן ס. לויתן
 מפיקים בפועל:  דבורה פורטה
 חברת הפקה:  Protocol Entertainment Scholastic Productions Gajdecki Visual Effects
 הפצה:  פוקס המאה ה-20 בטלוויזיה, נטפליקס 
 צלמים:  ג'ק לנץ (עונות 1–2) בארי ברגתורסון (עונות 3–4)
 מוזיקה:  ג'ק לנץ (עונות 1 ו-3) בראד מקדונלד (עונות 2 ו-4)
 אורך פרק:  24 דקות (פרקים רגילים) 48 דקות (פרקי ספיישל)
 שידור
 רשת שידור:  קנדה YTV ארצות הברית Fox Kids
 רשת שידור בישראל:  Fox Kids
 פורמט (תמונה):  NTSC
 תקופת שידור מקורית:  27 באוקטובר 1995 – 16 בנובמבר 1998
 קישורים חיצוניים
 אתר רשמי
 דף התוכנית ב-IMDb
 
צמרמורת (באנגלית: Goosebumps) היא סדרת אימה קומית (אנ') אנתולוגית אמריקאית לילדים, המבוססת על סדרת הספרים באותו השם מאת הסופר ר. ל. סטיין.
הסדרה עלתה לשידור באוקטובר 1995, ובוטלה לאחר סיום שידור עונתה הרביעית בנובמבר 1998.
סקירה

| עונה | עונה | פרקים | פרקים | שודרה לראשונה> הפרק הראשון | שודרה לראשונה> הפרק האחרון |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | 1 | 19 | 19 | 27 באוקטובר 1995 | 17 במאי 1996 |
|  | 2 | 25 | 25 | 11 במאי 1996 | 20 ביולי 1997 |
|  | 3 | 22 | 22 | 6 בספטמבר 1997 | 16 במאי 1998 |
|  | 4 | 8 | 8 | 14 בספטמבר 1998 | 16 בנובמבר 1998 |
הפקה

צילומי הסדרה התקיימו באונטריו, קנדה; מפיקי הסדרה בחרו בקנדה כלוקיישן לצילומי הסדרה בשל בתיה המגוונים ובשל קרבתה לנכסים היסטוריים בטורונטו, במרקהם ובאזורים כפריים מרוחקים אחרים, ששימשו כתפאורה לכל פרק, ובכך חסכו לצוות ההפקה זמן ועלות בבניית בתים ומבנים מלאכותיים. קנדה אף נבחרה כלוקיישן בשל המחיר הסביר יותר שדרשו הרשויות בתמורה לצילומים ובשל האסתטיקה ה"אמריקאית" שסיגלה לה, תוך שמירה על אי-בהירות מכוונת מבחינת המיקום והתפאורה. את האביזרים לסדרה עיצבו רון סטפניוק ואלן דוקט; ולאחר ביטול הסדרה, סטפניוק שמר על רבים מהאביזרים האנימטרונים בסטודיו שלו.
שידור

במקור שודרה הסדרה בערוץ "YTV" (באנגלית) ובערוץ "Canal Famille" (בצרפתית) בקנדה. מאז 2022, החל ערוץ "Family" הקנדי לשדר את הסדרה בשידורים חוזרים.
במדינות אחרות, שודרה הסדרה בערוץ "Fox Kids" באוסטרליה בשנת 1995 ובערוץ "Fox Kids" בארצות הברית החל ב-27 באוקטובר 1995 ועד ל-16 בנובמבר 1998, עם שידורים חוזרים בערוץ "Fox Family" עד ל-6 בספטמבר 1999 ו-3 בספטמבר 2001, בהתאמה. משנת 2007 ועד לשנת 2009, שידרה רשת "Cartoon Network" את פרקי הסדרה מדי אוקטובר. מ-6 בספטמבר 2011 ועד ל-5 באוקטובר 2014, שודרה הסדרה על ידי ערוץ "The Hub". משנת 2013 ואילך, כל פרקי הסדרה זמינים בשירות הזרמת המדיה "נטפליקס".
בבריטניה, שודרה הסדרה בערוץ "BBC" לילדים בין השנים 1997–1999, ושודרה בשידורים חוזרים עד לשנת 2001. בישראל, שודרה הסדרה בשלוחתה הישראלית של הערוץ "Fox Kids" בין השנים 2001–2005.
שידור > שיווק

במקביל להפצת מספר קלטות של "פוקס" שכללו פרקים מתוך הסדרה, חברת "General Mills" שיווקה את הסדרה במסע פרסום שיווקי לקראת ליל כל הקדושים 1998, במסגרתו הופצו קלטות וידאו של הסדרה, יחד קופונים למוצרים כמו רול-אפס וקוביות גומי בטעם פירות ב-10 מיליון חבילות.
ביקורות

על פי "בילבורד", מהדורות ה-VHS של הסדרה היו בין קלטות הילדים הנמכרים ביותר בנובמבר 1998.
Goosebumps Presents

הספרים מסדרת הספרים המקורית שעובדו לפרקים מתוך הסדרה, יצאו לאור מחדש לאחר מכן בסדרה נפרדת בשם "Goosebumps Presents". הספרים בסדרה זו התבדלו מהספרים המקוריים עליהם התבססו, בכך שהכילו תמונות סטילס מתוך הפרקים. בסדרה יצאו לאור 18 ספרים, משנת 1996 עד לשנת 1998.
עיבוד מחודש

ב-28 באפריל 2020 נמסר על פיתוח עיבוד מחודש לסדרת הטלוויזיה משנות ה-90 של המאה ה-20. במסגרת ההכרזה נמסר כי את הסדרה תפיק חברת "Scholastic Entertainment", בשיתוף פעולה עם חטיבת הטלוויזיה של "סרטי סוני" וחברת ההפקות של ניל מוריץ, שהייתה אמונה על הפקת שני סרטי הקולנוע שהתבססו על ספרי הסדרה. ב-3 במרץ 2021 עדכן ר. ל. סטיין בחשבון הטוויטר שלו כי להפקת הסדרה נשכרו מפיק ובמאי, אך לא חשף את זהותם. ב-4 בפברואר 2022, נמסר כי את זכויות הפצת הסדרה רכשה שירות הזרמת המדיה "דיסני+", וכי עונתה הראשונה של הסדרה תכלול 10 פרקים. עוד נמסר כי על בימוי הפיילוט יופקד הבמאי רוב לטרמן, וכי הוא וניקולס סטולר יופקדו על כתיבת והפקת הסדרה. בניגוד לסדרה המקורית, שהייתה בעלת פורמט אנתולוגי ועיבדה ישירות את עלילות הספרים, עלילת העיבוד המחודש עתידה להיות קרובה ברוחה לעלילת הסרט שהופק על בסיס הספרים, ולהיות בעלת קשת סיפור ליניארי העוסק בחמישה תיכוניסטים שמשחררים בשוגג כוחות על-טבעיים המאיימים להשמיד את עיירתם ונאלצים לעבוד יחד – למרות חברויותיהם, יריבותיהם ועברם המשותף – על מנת להציל את העיירה, ומגלים תוך כדי מסעם כי לסודותיהם של הוריהם מימי נעוריהם קשר הדוק לעברה של העיירה ולכוחות העל-טבעיים שהם שחררו.
הערות שוליים

↑  Goosebumps (TV Series 1995–1998) - IMDb, נבדק ב-2023-05-01
↑  Goosebumps (TV Series 1995–1998) - IMDb, נבדק ב-2023-05-01
↑  Rancic, Michael (23 November 2015). "Goosebumps, Are You Afraid Of The Dark and the Canadian kids' TV boom". nowtoronto.com. Now Toronto. Retrieved May 1, 2023.
↑  "Goosebumps". www.steffxstudio.com. Stefaniuk FX Studio. Retrieved May 1, 2023.
↑  "Search - BBC Programme Index"
↑  McCormick, Moira (8 August 1998). "Casper reappears in new fox title". Billboard. p. 62. Retrieved May 1, 2023.
↑  "Top kid video". Billboard. 14 November 1998. p. 77. Retrieved 30 January 2022.
↑  Petski, Denise (April 28, 2020). ‘Goosebumps’ Live-Action Series In Works By Neal H. Moritz & Scholastic. Deadline Hollywood. Retrieved May 1, 2023
↑  Hickson, Colin (March 6, 2021). Goosebumps Creator R.L. Stine Offers an Update on the TV Show. CBR. Retrieved May 1, 2023
↑  Squires, John (march 4, 2021). R.L. Stine Updates On the New “Goosebumps” Live-Action TV Series That Now Has a Director. Blody Disgusting. Retrieved May 1, 2023
1 2  Otterson, Joe (February 4, 2022). "'Goosebumps': New Live-Action TV Series Lands at Disney Plus (Exclusive)". Variety. Archived from the original on June 9, 2022. Retrieved May 1, 2023.
תשוקות

| --- | --- |

 סוגה:  אופרת סבון
 יוצרים:  ג'יימס א. ריילי
 שחקנים:  גאלן גרינג לינדסי הארטלי ליזה הובר ג'יימס הייד ברוק קר בן מסטרס ג'ולייט מילס טרייסי רוס אווה טמרגו קים ג'ונסטון אולריך רודני ואן ג'ונסון מקנזי ווסטמור ג'סי מטקאלף טוניה ווקר ריאן מקפארטלין
 ארץ מקור:  ארצות הברית
 שפות:  אנגלית 
 מספר עונות:  9
 מספר פרקים:  2231
 הפקה
 אורך פרק:  38 דקות
 שידור
 רשת שידור:  NBC (ארצות הברית)
 רשת שידור בישראל:  ערוץ 3
 תקופת שידור מקורית:  5 ביולי 1999 – 17 בספטמבר 2007
 קישורים חיצוניים
 www.nbc.com/Passions/
 דף התוכנית ב-IMDb
 
תשוקות (באנגלית: Passions) היא אופרת סבון של רשת NBC האמריקנית. משודרת בארצות הברית ובמדינות נוספות ברחבי העולם החל משנת 1999; "תשוקות" עלתה למסכים בארצות הברית בקיץ 1999, והיא נמכרה לרשתות שידור וערוצים רבים ברחבי העולם, ובכללם ערוץ 3 בישראל (2002). הסדרה זכתה לשיעורי צפייה נמוכים וירדה מהמסכים ב-2008.
עלילה

הסדרה עוקבת אחר קורות חייהם של מספר משפחות המתגוררות בעיירה קטנה בניו אינגלנד העונה לשם "הרמוני" (הרמוניה). משפחת קריין העשירה (ג'וליאן קריין, אייבי קריין ובנם איתן קריין הם מהדמויות הראשיות) משפחת בנט (בפרק הראשון של הסדרה מתמנה אב המשפחה לשריף העיירה); משפחת לופז-פיצג'רלד בני המעמד הנמוך; משפחת ראסל (איב ראסל היא רופאה ובעלה הוא מורה לספורט). חלק נכבד מהסדרה מתרכז במכשפה המקומית, טאביתה לנוקס (המגולמת על ידי השחקנית הבריטית ג'ולייט מילס), המנסה להביא הרס וחורבן לתושביה של הרמוני.
מוות ב"תשוקות"

בשנת 2002, השחקן ג'וש ריאן אוונס, שגילם את טימי, הבובה של הדמות טאביתה לנוקס, עזב את הסדרה על מנת לעבור סדרה של טיפולים רפואיים. בסדרה כתבו את מותו ותכננו להחזיר אותו מן המתים לאחר מספר חודשים. אולם, באותו היום שבו שודר הפרק שבו טימי מת, מת גם ריאן אוונס שגילם אותו מסיבוכים בניתוח.
מקרה דומה קרה עם שחקן אחר של הסדרה: לאחר 5 שנים בהן צופי הסדרה רק שמעו את קולו של אליסטר קריין, ולא ראו את פניו, הוחלט בהפקה לגייס שחקן שישחק את הדמות. השחקן הנבחר, דייוויד ביילי, הפך ללהיט בקרב המעריצים, אך בחג ההודיה של שנת 2004 טבע השחקן בבריכת שחייה. גם מקרה זה אירע באותו היום שבו שודר הפרק בו דמותו מתה. לבסוף הוחלט להביא שחקן אחר (ג'ון ריילי) שיגלם את דמותו של אליסטר.
בישראל

"תשוקות", סדרת רכש בולטת של ערוץ הוט 3, ירדה מהמסך בישראל לאחר כארבע שנים בשל אחוזי צפייה נמוכים וקיצוצים. זאת, לאחר התראה קצרה של שישה ימים בלבד. ב-26 במרץ 2006, שודר "הפרק האחרון" בסדרה (לפי הודעת הערוץ), כשבפועל הסדרה עדיין מצולמת ומשודרת מדי יום בארצות הברית. הפרק האחרון ששודר בישראל הוא פרק מספר 780.
רבים ממעריצי "תשוקות" זעמו לגלות את הבשורה שבוע לפני הורדת התוכנית על ידי פרסום בפורומים באינטרנט, ולתדהמתם גילו שנותרו להם שישה פרקים לצפייה. זאת, לאחר צפייה בסדרה במשך ארבע שנים, חמש פעמים בשבוע. רק שישה ימים לפני הורדת הסדרה, הערוץ המשדר, הוט 3, פרסם כתובית קצרה שהודיעה על תאריך השידור האחרון של הסדרה, והופיעה למספר שניות מועט. מעריצי הסדרה ארגנו מחאות למיניהן, הקימו אתרי אינטרנט בניסיון להציל את הסדרה, ואף שלחו מכתבים לעיתונות. נעשתה פנייה לערוצים שונים על ידי המעריצים על מנת שאלה ירכשו לשידור את המשך הסדרה, אך ללא הצלחה.
סודאן המהדיסטית

| --- | --- |
דגל

 
 הטריטוריה המשוערת של סודאן המהדיסטית בשנת 1894 (ירוק בהיר) וגבולות מקסימליים משוערים (ירוק כהה).
 ממשל
 שפה נפוצה:  ערבית סודאנית 
 עיר בירה:  אומדורמאן
 היסטוריה
 תאריכי הקמה:  1885 
 תאריכי פירוק:  1899 
 ישות קודמת:  מצרים (1805–1922) סודאן הטורקו-מצרית
 ישות יורשת:  הממלכה המאוחדת סודאן האנגלו-מצרית    סולטנות דארפור
 
המדינה המהדיסטית, הידועה גם בשם סודאן המהדיסטית או המהדייה הסודאנית, הייתה מדינה המבוססת על תנועה דתית ופוליטית שהושקה בשנת 1881 על ידי מוחמד אחמד בן עבדאללה (לימים מוחמד אל-מהדי) נגד ח'דיוות מצרים, ששלטה בסודאן מאז 1821. לאחר ארבע שנות מאבק, המורדים המהדיסטים הפילו את הממשל העות'מאני-מצרי והקימו ממשלה "אסלאמית ולאומית" משלהם שבירתה באומדורמאן. כך, משנת 1885 שמרה ממשלת המהדיסטית על ריבונות ושליטה בשטחי סודאן עד שקיומה הופסק על ידי הכוחות האנגלו-מצריים ב-1898.
מוחמד אחמד אל-מהדי גייס את תושבי סודאן למה שהכריז על ג'יהאד נגד הממשל שבסיסו היה בח'רטום, שנשלט על ידי מצרים וטורקים. ממשלת ח'רטום ביטלה בתחילה את המהפכה של המהדי; הוא הביס שתי משלחות שנשלחו ללכוד אותו במהלך אותה שנה. כוחו של המהדי גבר, וקריאה שלו התפשטה ברחבי סודאן, כאשר תנועתו נודעה בשם האנצאר. באותה תקופה פרץ במצרים מרד עוראבי, כאשר הבריטים כבשו את המדינה ב-1882. בריטניה מינתה את צ'ארלס גורדון לגנרל - מושל סודאן. חודשים לאחר הגעתו לח'רטום ולאחר מספר קרבות עם המורדים המהדיים, כבשו כוחות המהדיסטים את חרטום, וגורדון נהרג בארמונו. המהדי לא חי זמן רב לאחר הניצחון הזה, ויורשו עבדאללהי אבן מוחמד חיזק את המדינה החדשה, עם מערכות מנהליות ושפיטה המבוססות על פרשנותן של החוק האסלאמי. הנוצרים הקופטים שהיוו חלק ניכר מאוכלוסיית המדינה, נאלצו להתאסלם.
כלכלתה של סודאן נהרסה במהלך המלחמה המהדית ורעב, מלחמה ומחלות הפחיתו את האוכלוסייה ביותר ממחצית. מוחמד אחמד אל-מהדי הכריז על כל האנשים שלא קיבלו אותו בתור המהדי המיוחל ככופרים (כאפר), הורה להרוג אותם ולקחו את נשותיהם ורכושם.
הבריטים כבשו מחדש את סודאן ב-1898, ולאחר מכן שלטו בה באופן עקרוני כשלטון משותף עם מצרים אך בפועל כמושבה. עם זאת, שרידי המדינה המהדיסטית החזיקו מעמד בדארפור עד 1909.
היסטוריה > רקע

מתחילת המאה ה-19 החלה מצרים לכבוש את סודאן והכניעה אותה כמקור למשאבים אנושיים וחומריים. תקופה זו נודעה מקומית בתור סודאן הטורקו-מצרית, כלומר השלטון ה"טורקי" על ידי איילט ואחר כך ח'דיוות מצרים. השם היה מעט שגוי: המצרים גייסו סודאנים מקומיים לתפקידים רשמיים בהתחלה ברמה נמוכה, ואחר כך די בכירה. השליטה המצרית שילבה את סודאן ברשתות מסחריות גלובליות, אבל הקשרים הטרנס-ים תיכוניים של מצרים הוכחו כחרב פיפיות. ב-1869 נפתחה תעלת סואץ והפכה במהרה לחבל הצלה כלכלי מרכזי של האימפריה הבריטית בהודו ובמזרח הרחוק. כדי להגן על נתיב המים הזה, בריטניה חיפשה תפקיד גדול יותר בענייני מצרים.
בשנת 1873 תמכה אפוא ממשלת בריטניה בתוכנית לפיה ועדת חוב אנגלו-צרפתית לקחה על עצמה את האחריות לניהול העניינים הפיסקאליים של מצרים. כדי לפייס את הוועדה, אפשרו המצרים למיסיונרים נוצרים להסתובב ברחבי סודאן. בינתיים, ח'דיו איסמעיל מינה את הבריטי צ'ארלס ג'ורג' גורדון כמושל הכללי של סודאן. המחויבות של גורדון (והבריטים בכללית) לביטול העבדות התנגדה באופן מוחלט לכלכלה הסודאנית המסורתית, שעמדה במרכזה של סחר העבדים כעת, כאשר מקורות השנהב מוצו.
ועדת החוב אילצה בסופו של דבר את הח'דיו להתפטר בשנת 1877 עבור בנו המקובל יותר מבחינה פוליטית, תאופיק (שלט בין השנים 1877–1892). בשנת 1879, מצרים נקלעה לתוהו ובוהו של מרד עוראבי, וזמן קצר לאחר מכן התפטר גורדון. יורשיו איבדו שליטה מקהיר, וחוסר שביעות הרצון הסודאנית גדלה במהירות. סחר העבדים הבלתי חוקי התחדש, אם כי לא מספיק כדי לספק את הסוחרים שגורדון גרם להם לפשוט את הרגל. צבא סודאן סבל ממחסור במשאבים, וחיילים מובטלים מיחידות מפורקות הטרידו עיירות חיל מצב. גובי מיסים הגדילו באופן שרירותי את המיסוי.
היסטוריה > מוחמד אחמד

באווירה בעייתית זו, הגיח מוחמד אחמד אבן סייד עבדאללה, ששילב כריזמה אישית עם שליחות דתית ופוליטית, נחוש לגרש את הטורקים ולהחזיר את האסלאם לטהרתו המקורית. בנו של בונה סירות מדונגולה, מוחמד אחמד הפך לתלמידו של מוחמד א-שריף, ראש המסדר הסופי של סמנייה. מאוחר יותר, כשייח' מהמסדר, בילה מוחמד אחמד מספר שנים בהסתגרות וזכה למוניטין של מיסטיקן ומורה.
בשנת 1881, מוחמד אחמד הכריז על עצמו כמהדי ("הצפוי"). כמה מחסידיו המסורים ביותר ראו בו השראה ישירה מאללה. הוא רצה שהמוסלמים יחזרו על הקוראן והחדית' כמקורות היסוד של האסלאם, ויצרו חברה צודקת. בהתייחס ספציפית לסודאן, הוא טען שהעוני שלה הוא סגולה והוקיע את העושר והמותרות העולמיים. עבור מוחמד אחמד, מצרים הייתה דוגמה לעושר שהוביל להתנהגות מרושעת. קריאותיו של מוחמד אחמד להתקוממות מצאו משיכה רבה בקרב הקהילות העניות ביותר לאורך הנילוס, שכן הן שילבו אג'נדה לאומנית ואנטי-מצרית עם ודאות דתית פונדמנטליסטית.
גם לאחר שהמהדי הכריז על ג'יהאד, או מלחמת קודש, נגד המצרים, ח'רטום דחתה אותו כקנאי דתי. ממשלת מצרים הקדישה יותר תשומת לב כאשר להטו הדתי פנה להוקעת גובי מיסים. כדי להימנע ממעצר, המהדי וקבוצת חסידיו, האנצאר, ערכו צעדה ארוכה לכורדופן, שם הוא צבר מספר רב של מתגייסים, במיוחד מהבגארה. ממקום מקלט באזור, הוא כתב פניות לשיח'ים של המסדרים הדתיים וזכה לתמיכה אקטיבית או הבטחות נייטרליות מכולם פרט לחתמיה הפרו-מצרית. סוחרים ושבטים ערביים שהיו תלויים בסחר בעבדים הגיבו גם הם, יחד עם האנדואה בז'ה, שגויסו אל המהדי על ידי קפטן אנצאר, עות'מאן דיגנה.
המדיניות החדשה של אחמד תפקדה כמדינת ג'יהאד, המתנהלת כמו מחנה צבאי. המהדייה השוותה את אזרחיה הגברים בסגפנות טוטליטרית, תוך שחייבה ג'יבה קהילתית; והדירו בתוקף נשים מכל המרחב הציבורי. המהדי פיזר את כל הפיקה, והתעקש על המשמעות המילולית של הקוראן. בתי המשפט השרעיים אכפו את החוק האסלאמי ואת מצוות המהדי, שהיו בעלות תוקף של חוק. צופה בן התקופה מטעם מוחמד א-סאנוסי תיארה את הארץ כ"ארץ בוערת, גוססת וסוחפת מוות".
היסטוריה > התקפות מתקדמות

בתחילת 1882, האנצאר, חמושים בחניתות וחרבות, הכריעו כוח מצרי בפיקוד בריטי של 7,000 איש לא הרחק מאל עובייד ותפסו את רוביהם, תותחי השדה והתחמושת שלהם. המהדי עקבו אחר הניצחון הזה על ידי הנחת מצור על אל עובייד והרעיב אותו לכניעה לאחר ארבעה חודשים. האנסצאר, 30,000 איש, הביסו אז כוח סיוע מצרי בן 8,000 איש בשייקאן. בפעולות אלה, האנצאר התגבר על סלידה מוקדמת יותר משימוש בכלי נשק אירופיים (רובים).
ממערב, המרד המהדיסטי הצליח לסמוך על תנועות ההתנגדות הקיימות. השלטון הטורקי בדרפור התרעם על ידי המקומיים, וכמה מורדים כבר החלו במרידות. מורדי באגרה בפיקודו של ראש ריזיגאט מדיבו (מדיבבו עלי) התחייבו בפני המהדי וצרו על המושל הכללי של דארפור, רודולף קרל פון זלאטין, אוסטרי בשירות הח'דיו, בדארה. דת הד'ימי של סלאטין כבר דיכאה את המורל בקרב אנשיו, והסגן הראשי שלו התחתן עם קרוב משפחה עם המהדי. זלאטין נלכד ב-1883, ובעקבות כך הצטרפו שבטים דארפורים נוספים למהפכנים. עד מהרה השתלטו הכוחות המהדיסטיים על רוב שטחי דארפור. בתחילה, החלפת המשטר הייתה פופולרית מאוד בדארפור.
ההצלחה הצבאית העקבית של המהדייה גם סייעה לבסס את כוחו של אחמד. בעקבות הקרב בשייקאן, הוא הורה לכל הפקודות הסופית שבשליטתו להתפרק, פן יחלקו את האנצאר אידאולוגית.
התקדמות האנצאר וההאדנדובה במזרח סיכנה את התקשורת עם מצרים ואיימה לנתק כוחות מצב בח'רטום, קסאלה, סנאר וסואקין ובדרום. כדי לא להיגרר להתערבות צבאית יקרה, ממשלת בריטניה הורתה על נסיגה מצרית מסודאן. גורדון, שקיבל מינוי מחדש כמושל הכללי, דאג לפקח על פינוי החיילים והפקידים המצרים וכל הזרים מסודאן.
היסטוריה > כיבוש ח'רטום

לאחר שהגיע לח'רטום בפברואר 1884, החליט גורדון עד מהרה שאינו יכול לחלץ את כוחות המצב, וקרא לתגבורת. ממשלת בריטניה סירבה שוב ושוב לספק אותם, אך גורדון לא ציית לפקודות, התכונן למצור, ובסופו של דבר התמיכה העממית הבריטית אילצה את ראש הממשלה גלדסטון לגייס כוח סיוע בפיקודו של הלורד גרנט ג'וזף וולסלי. הכוח הגיע מאוחר מדי: החיילים הראשונים בספינת קיטור הגיעו לח'רטום ב-28 בינואר 1885, וגילו שהעיירה נפלה יומיים קודם לכן. האנצאר חיכו לשיטפון הנילוס לפני שתקפו בסירות את גישת הנהר המוגנת בצורה גרועה לחרטום, שחטו את חיל המצב, הרגו את גורדון ומסרו את ראשו לאוהל המהדי. קאסלה וסנאר נפלו זמן קצר לאחר מכן, ועד סוף 1885, האנצאר החלו לנוע לאזור הדרומי. בסודאן כולה נותרו בידיים אנגלו-מצריות רק סוואקין, מתוגברת בכוחות צבא הודו, וואדי חלפה בגבול הצפוני.
המהדיסטים הרסו את ח'רטום העות'מאנית, ובנו בירה חדשה מעבר לנהר באומדורמאן. כל המבנים נהרסו ונבזזו; כאשר הבריטים בנו מחדש את העיירה 15 שנים מאוחר יותר, לא נותרה אדריכלות בסגנון עות'מאני. העושר החדש שנתפס אולי חולל שינוי בסטנדרטים של התנהגות מהדיסטיים: לפי אויביו, "בפומבי [המהדי] המשיך לדרבן מתינות בחסידיו, אבל בפרטיות הוא התמכר לחושניות הטורקית". ייתכן שחבריו התנהגו באופן דומה. בהחלט, הממשל המהדיסטי הגיב לכספים החדשים שלו. "בית אל-מל", או האוצר הציבורי, החל לחלק כספים לעניים, והפך לארגון שירותים חברתיים. אותן נשים שנלכדו במצור, שלהן היו קרובי משפחה או בעלים זכרים ששרדו, שוחררו למשפחתם, אבל השבויות הרבים ללא אפוטרופוס גברי הוסיפו את האידיאל המהדיסטי של הסתגרות נשית. המהדי קבע שהם צריכות "להתחתן", ובעצמו לקח שלוש נשים.
המהדי גם נאבק להאציל אחריות. הצדק היה איטי, שכן החלטות בית המשפט דרשו את אישורו האישי; והוא המשיך לפקד על קציניו בשדה גם כשחלה.