stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
תערו של אוקאם
הצדקות לתערו של אוקאם

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
במרבית המקרים בהם הטיעון מוצג, הוא מוצג ללא הסבר. הוגים שונים, בעיקר בימי הביניים, ביססו את העיקרון על טיעונים תאולוגיים, כמו ההנחה שהאל אינו בורא דברים שלא לצורך, וממילא ברא את העולם באופן החסכוני ביותר האפשרי. גם מבלי להידרש לתאולוגיה, עד המהפכה המדעית האמינו המדענים כי העולם פשוט, וכי תאוריות על טבעו של העולם צריכות לשקף פשטות זו. הצדקות אלו שייכו את התער לתחום המטאפיזיקה, כלומר הציבו אותו כהנחת יסוד אודות העולם. בעקבות המהפכה המדעית החלו המדענים לפתח תאוריות המראות את טבעו המורכב והחידתי של העולם. אז החלו הפילוסופים להצדיק את העיקרון במונחים אפיסטמולוגיים וקישרו אותו לדרך הפרקטית שבה מתורגם הידע בעת בניית תאוריות מדעיות. על אף שאלו הן ההצדקות המקובלות ל"תערו של אוקאם", יש כאלו הטוענים כי העיקרון נשען על מניעים מטאפיזיים נסתרים.[דרוש מקור]
עם זאת, קיימת לתערו של אוקאם הצדקה מתמטית הסתברותית. כל תאוריה היא בעלת סיכוי להיות נכונה, וחיזוק התאוריה על ידי תצפיות מעלה את סיכוייה של תאוריה להיות נכונה. תורת ההסתברות מראה כי תאוריה מורכבת – כלומר, מכילה פרמטרים רבים – תחוזק לאט יותר על ידי תצפיות: כלומר, כל תצפית תחזק את התאוריה הפשוטה יותר משתחזק את התאוריה המורכבת. עבור בעיות ומודלים המוגדרים בצורה פורמלית ניתן לראות את התער בצורה מתמטית בעקרון "Akaike". עבור תיאוריות מדעיות קשה לכמת את הקריטריון: לא ניתן, למשל, לדעת מה הסיכוי שתצפית היא שגויה, או לנסח בדיוק את הפרמטרים החופשיים של המודלים המושווים ואת השפעת התצפיות עליהן מבחינה סטטיסטית; עם זאת, ההסתברות בהחלט מצדיקה את תערו של אוקאם ככלל אצבע מדעי.
הפילוסופיה ותערו של אוקאם

אף על פי שוויליאם איש אוקאם עצמו לא פקפק בקיומו של אלוהים, בשלב מאוחר יותר נעשה שימוש ב"תערו של אוקאם" על מנת לנסות להכריע בשאלה תאולוגית זו. המדע יכול לספק הסברים להרבה מהתופעות הנצפות והסברים אלו הם פשוטים ומובנים יותר מהסברם כמיסטיים או דתיים. לפי תערו של אוקאם, יש לבחור בהסבר הפשוט יותר, ומכאן נובע שאין להסיק את קיומו של אלוהים. מאידך, מאמינים טענו שההסברים התאולוגיים פשוטים ומובנים יותר ועל כן יש לבחור דווקא בהם, כך שקיום העולם מצביע על קיומו של בורא. בנוסף, יש טוענים כי השימוש ב"תערו של אוקאם" על-מנת להכריע בעניין זה לוקה בטעות, משום שלדעתם, עקרונות הפילוסופיה של המדע ("הגישה המדעית") אינם מתיישבים עם עקרונות התאולוגיה, ועל כן לא ניתן להשתמש ב"תערו של אוקאם" כדי להכריע בשאלות תאולוגיות, שאין טעם לדון בהם בכלים מדעיים.
להלן מספר דוגמאות נוספות:
הפילוסוף הווארד סלסאם טען כי המטריאליזם תואם יותר את עקרון "תערו של אוקאם" משהאידיאליזם, שכן זה האחרון נוקט במושגים כגון "אלוהים", "נפש" וכיוצא בזה, בעוד שהמטריאליזם אינו נזקק להם, ולפיכך הוא פשוט יותר מבחינה אונטולוגית. לעומתו, הפילוסוף מוריס קורנפורת' העיר כי הצדקה כזו של המטריאליזם על יסוד עקרונות אפריוריים היא כולה אנטי מטריאליסטית, וכן כי אם ממשיכים בקו מחשבה זה מסתבר כי הפילוסופיה החסכונית ביותר היא הסוליפסיזם (המנוגד למטריאליזם). בהקשר דומה, הפילוסוף ג'ורג' ברקלי טען כי ה"אידיאליזם", שלפיו ניתן להסביר את כל התופעות הטבעיות במונחים הקשורים בנפש האנושית, היא תאוריה עדיפה, שכן היא אינה נזקקת למושג "חומר" ולפיכך היא פשוטה יותר. הפילוסוף בן המאה ה-20 ז'אק סמארט, יצא כנגד אספקט מסוים בטיעון זה כשאמר כי הגישה המוניסטית, שלפיה ישנה אחדות בין הנפש והמוח, עדיפה על הגישה הדואלית, שלפיה מדובר בשני מונחים שונים.
ביקורת

"תערו של אוקאם" זכה במרוצת השנים, מאז יצירתו, לביקורות רבות מצד פילוסופים ומדענים.
ביקורת > עיוות השיקולים המדעיים

הביקורת העיקרית, המושמעת בדרכים רבות, על תערו של אוקאם היא שהוא מכניס שיקולים שאינם ממין העניין אל תוך המדע. המדע עוסק בחקר האמת, כפי שהיא ובחקר העולם כפי שהוא. הכנסת שיקולים התלויים בבני האדם ובתפיסה שלהם (פשטות וחסכונות) לתוך המדע היא בעייתית ועלולה לעוות את המדע. על פי ביקורת זו, כיוון שאין שום סיבה לחשוב שהאמת נמצאת דווקא בתאוריות הפשוטות יותר, וההיסטוריה של המדע רצופה במעברים מתיאורים פשוטים לתיאורים מורכבים ומסובכים יותר – אך גם נכונים יותר, יש להיזהר מלהכניס שיקולים הקשורים לפשטות ולחסכונות לתוך המדע. השיקולים היחידים שצריכים להילקח בחשבון הן אמת והתאמה לעולם. כל קריטריון נוסף יכול לעוות את התמונה.
ביקורת > תלות בזמן

לפי עקרון אוקאם יש לבחור בתאוריה הפשוטה ביותר מתוך התאוריות המסבירות נושא מסוים, אולם בחירה כזו מעוררת בעיה של תלות בזמן. "תאוריה פשוטה" פירושה פשוטה כעת, לפי המידע הנוכחי. ייתכן שבעתיד, בעקבות מידע נרכש נוסף, תאוריה אחרת תהפך לפשוטה יותר להבנה ולישום ואז נאלץ לבחור בה. מכאן נובע שתערו של אוקאם הוא כלל תלוי-זמן שאינו מאפשר העדפת חוקים אוניברסליים ו"נצחיים".
ביקורת > יחסיות וסובייקטיביות

עקרון אוקאם אומר שיש לבחור תאוריות פשוטות וחסכניות יותר. אך המושגים "חסכוני" ו"פשוט" הם מושגים יחסיים שאין להם הגדרה אוניברסלית מוחלטת. כשהגדרה זו חסרה גם חשיבותו של העיקרון פוחתת בהרבה. יש גם להזכיר שפשטות וחסכנות תלויות גם באישיותו, דעותיו הקדומות והאידאולוגיה של המדען ועל כן גם הבחירה של התאוריה הפשוטה יותר הופכת לתלויה בבוחר, כלומר לסובייקטיבית.
ביקורת > עמימות, מעמדם של מושגי הפשטות והחסכונות

מעבר לאפשרות של היותם מושגי הפשטות והחסכונות יחסיים וסובייקטיביים, ייתכן גם שמדובר במושגים עמומים שלא ניתן להציג עבורם הגדרה מדויקת או קריטריונים מדויקים. הבחירה בתאוריה הפשוטה והחסכונית יותר, איפוא, יכולה להיות משימה בעייתית מבחינת ההצדקה שלה.
לדוגמה, ספרות בינאריות הן אומנם מעטות יותר מספרות עשרוניות, ולכן השימוש בהן הוא פשוט מבחינת כמות הסימנים הדרושה, אך ברור מאליו כי חישובים מתמטיים מסוימים יהיו קשים יותר לביצוע בעזרתן. באופן דומה, במערכות הגיוניות שונות, בהן קיימות ישויות מעטות בלבד, נדרשות לעיתים פעולות חיבור רבות יותר, ודווקא ריבוי ישויות הוא זה המפשט את המודל הכולל המיוצג באמצעותן.
פתרון אפשרי לבעיה זו, לפחות לגבי מושג החסכונות, יכול להיות רדוקציה של מושג החסכונות למספר הישים שתאוריה מסוימת מתחייבת לקיומם. אולם, ספירה כזו יכולה להיות גם היא בעייתית שכן היא יכולה להיות תלויה מאוד בתיאור של התאוריה ובדרך הצגתהּ, וכן היא כרוכה בבעיות פילוסופיות רבות (ביניהן בעיית העצם וכמה מהבעיות הבסיסיות של האונטולוגיה). על מנת לספור את מספר הישים (Beings) בתאוריה יש להבין מה ראוי למעמד "יש" ומה לא. אם התאוריה מתחייבת, למשל, לקיומו של בן-אדם – כיצד יש לספור זאת? האם אחד, כיוון שישנו בן אדם אחד? או שמא יותר (כי התאוריה מתחייבת גם לקיומם של לב, ריאה, מוח ועוד ישים רבים שקיומם נובע מקיומו של בן אדם). כשמדובר בישים שאינם חומריים (כגון כוח, אנרגיה וכו') או במושגים מופשטים – הדבר נעשה בעייתי אף יותר. הספירה תלויה מאוד ברמת התיאור, ואילו רמת התיאור יכולה לסבול מבעיה של עמימות.
ביקורת > שמרנות

בחירת היפותזות לפי עקרון אוקאם יכולה גם להביא לשמרנות יתר. יש שיעדיפו תאוריה פשוטה יותר של אתמול על פני תאוריה מסובכת יותר של היום. דוגמה לכך היא שלא מעט מדענים העדיפו את התאוריה הפשוטה יותר של העברת מידע גנטי על ידי חלבונים בתוך התא על פני התאוריה המסובכת יותר של תפקיד ה-DNA בהעברת המידע הגנטי.
ביקורת > מעמדו של תערו של אוקאם ומגבלותיו

אין להתייחס לעקרון אוקאם ככלל או חוק אלא רק כהמלצה פרגמטית. אם נתייחס אליו ככלל, נבחר בעזרתו בתאוריה מסוימת על היותה פשוטה יותר. לפי קרל פופר, אם יום אחד נמצא תצפית שאינה תואמת תאוריה זו אזי תאוריה זו הופכת מיידית למופרכת ומבוטלת. אך, לפי אותו פופר, זה יפריך ויבטל מיידית גם את עקרון אוקאם שבעטיו בחרנו קודם בתאוריה המופרכת.
טעות שכיחה היא לטעון שתערו של אוקאם אמור לתת כלי לבחירה בין תאוריות אמיתיות ושקריות ולא כך הוא. התער עוזר לנו לבחור מתוך תאוריות אמיתיות שונות, את התאוריה הפשוטה יותר מבחינת הסבר, חסכנות ותוכן ולהשתמש בה להמשך הדרך המדעית. אך מה על שאר התאוריות, אלו שנדחו? הרי גם הן נכונות (לאותה עת)! מדוע בכלל לדחות תאוריות נכונות רק מפני שהן מורכבות ומסובכות יותר להבנה? רבים טוענים שתפקידו של מדען הוא לשלול ולדחות תאוריות שקריות ולא תאוריות מסובכות.
גלילאו גליליי לעג לתערו של אוקאם באומרו שיש לדחות את כל ספרי המדע ולבחור רק באותיות האלף-בית כי הרי בעזרתן אפשר להסביר כל דבר והן פשוטות יותר מספרי המדע.
בכל זאת, אין לשלול לחלוטין את העיקרון של אוקאם. הוא שימושי בתחומים כמו התחום הדידקטי – קל יותר להסביר וללמד תאוריות ומושגים בצורה פשוטה יותר משבדרך מסובכת. בחירה של תאוריה פשוטה יותר יכולה להביא גם להפחתת עלויות בישום התאוריה, לעומת אחת מסובכת יותר.
השימוש בתערו של אוקאם ברפואה

עיקרון מקובל ברפואה בת זמננו הוא עקרון החיסכון האבחנתי. עיקרון זה מנחה את הרופא, כי בעת מתן אבחנה לפגיעה או מחלה, עליו להסביר את כל הסימפטומים הנגלים לעין באמצעות סיבות מועטות ככל האפשר. גישה כללית זו אינה מדויקת במקרים רבים, כמו מקרים בהם החולה סובל מתסמונות מורכבות היכולות לכלול מספר רב מאוד של תסמינים. הרפואה אינה מדע מדויק ובתהליך האיבחון יש מקום רב לגורמים כמו אינטואיציה, רגשות ותחושות.
שימושים נוספים לעיקרון

לעקרון "תערו של אוקאם" שימושים רבים נוספים. העיקרון משמש כקו מנחה בתורת המידע בנוגע לאורך מינימלי של מסר (Minimum Message Length), להצדקת גישות שונות הקשורות לאבולוציה, ועוד.
אוקאם (OCCAM) היא גם שפת-על במחשבים שפותחה על ידי INMOS, ושתוכננה במיוחד כדי לבטא אלגוריתמים מקביליים ואת יישומם ברשת של מעבדים. היא בנויה על העיקרון המינימליסטי של אוקאם, כלומר נמנעת מכפילות של מנגנונים בשפה שלא לצורך.
תערו של אוקאם משמש אף את אנשי המודיעין כפי שמוזכר בספר "מלחמה סודית ביותר" מאת רג'ינלד ויקטור ג'ונס. ג'ונס היה ראש המודיעין המדעי הבריטי בתקופת מלחמת העולם השנייה. בספר הוא מביא את תערו של אוקאם כעיקרון מרכזי להבנת תמונת המודיעין בכלל ומודיעין טכנולוגי בפרט. לדוגמה, היטלר הצהיר במהלך המלחמה שגרמניה תשתמש בנשק הקטלני שלה מול הבריטים, ועל ג'ונס הוטל לבחון איזה נשק חדש גרמניה פיתחה. הוא מצא כי בנאום המלא אמר היטלר שלבריטניה יש צי המהווה את מרכז הכוח שלה, וגם לגרמניה יש כלי מלחמה קטלני. כך הבין ג'ונס שעל פי ההסבר הפשוט ביותר היטלר מתכוון ללופטוואפה, חיל האוויר הגרמני, המהווה את מרכז הכוח שלו.
תיאור יפה של שימוש בתערו של אוקאם לפענוח תעלומת רצח ניתן למצוא בספרו של אומברטו אקו "שם הוורד", המתרחש במנזר בתקופתו של אוקאם, ובו הבלש הפיקטיבי "ויליאם מבסקרוויל" עושה שימוש בכלים הלוגיים שעמדו לרשות אנשי תקופתו על מנת להסיק מסקנות שונות. חקירתו של הבלש הספרותי בן המאה ה-19 שרלוק הולמס מתבצעת אף היא באופן דומה. בספרו "שקיעה" מביא אייזק אסימוב גרסה של אותו כלל פילוסופי וקורא לה "החרב של ת'רגולה" (Thargola's Sword); על פי כלל זה "עלינו להכות בחרב כל השערה שאיננה חיונית בהכרח".
שימוש מבודח בעיקרון זה נעשה בידי הבלש החוקר "שרלוק המלוק" בסדרת ספרים לילדים ואחר כך החבובות של סדרת הטלוויזיה "רחוב סומסום". לדוגמה, בספר "שרלוק המלוק ותעלומת הטווידלבאג הגדול, או: הבלגן בחצר", שרלוק המלוק מגלה שאריות עוגה, נרות, סוכריות, צלחות חד-פעמיות, וכובעי יום-הולדת חרוטיים מנייר, ומשער שמדובר במפלצת איומה, הזורקת חפצים אלו על חיפושיות הטווידלבאג בעת שהיא רודפת אחריהם. השערתו הולכת ומסתבכת, עם גילוי הממצאים, עד שהוא מגיע אל ביתה של כלת יום ההולדת, שלא יכולה לארח אותו בביתה, כי אורחיה הטווידלבאגים ברחו, ומפלצת איומה נמצאת בביתה.
ראו גם

תורת ההוויה
מטאפיזיקה
תורת ההכרה
פילוסופיה של המדע
התער של הנלון
הערות שוליים

↑  "האמונות והדעות", מאמר שלישי, פרק ג, תרגום: הרב יוסף קאפח
↑  חובות הלבבות, שער הייחוד, פרק ז
↑  חידושי הרשב"א, קידושין, דף ב עמוד ב, ד"ה וליתני הכא
↑  אורות, זרעונים, למלחמת הדעות והאמונות
↑  רבי סעדיה גאון, מאמר שני, פרק א, ספר האמונות והדעות, מכון מש"ה
↑  Jefferys, William H.; Berger, James O. (1991). "Ockham's Razor and Bayesian Statistics" (PDF). American Scientist. 80 (1): 64–72. JSTOR 29774559. ארכיון (PDF) מ-4 במרץ 2005. {{cite journal}}:  (עזרה) (preprint available as "Sharpening Occam's Razor on a Bayesian Strop").
↑  Philosophy of Data Science review for big-data analytics
↑  על הספר 'שרלוק המלוק ומפלצת הטווידלבאג' (אנגלית, אתר ספרי וינטג' לילדים)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4590566-6 
תער אוקאם; כלי מופשט שנפטר מהסברים מיותרים
אין צורך לטעון שעץ זה הופל על-ידי חייזרים שזעמו על פגיעה ברגשותיהם העמוקים עקב כך שבני האנוש בנו את מגדל פיזה ללא אישור טאבו מהם, ולפיכך "צופים פגיעה" מהם בסגנון תביעה בבית הדין הבין-גלקטי לצדק. והפער שנותר בנוגע לעץ? רוח.
כריסטיאן פוקס

כריסטיאן פוקס (בגרמנית: Christian Fuchs; נולד ב-7 באפריל 1986 בניונקירשן, אוסטריה) הוא כדורגלן אוסטרי המשחק בעמדת המגן השמאלי בקבוצת שארלוט אינדפנדס ובנבחרת אוסטריה.
קריירה > קריירת מועדונים

פוקס הצטרף לבוכום לאחר טורניר יורו 2008 וכעבור שנתיים הושאל לעונה למיינץ 05. כאשר בשנת 2011 הצטרף לשורותיה של שאלקה 04.
פוקס אף הבקיע צמד במשחקה בבית כנגד מכבי חיפה במסגרת הליגה האירופית 2011, משחק שהסתיים בתוצאה 1–3 לטובת קבוצתו.
ב-3 ביוני 2015 חתם לשלוש שנים בלסטר סיטי האנגלית.
קריירה > נבחרת אוסטריה

פוקס הוא קפטן נבחרת אוסטריה וערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת אוסטריה ב-23 במאי 2006 במשחק נגד נבחרת קרואטיה.
נכלל בסגל הנבחרת ביורו 2008 ויורו 2016, שבשניהם נבחרתו לה הצליחה להעפיל משלב הבתים. ב-29 ביוני 2016 הודיע על פרישה מהנבחרת.
סלט דה בף

| --- | --- |

 
 מאכלים
 סוג:  סלט
 מטבח:  רומני ורוסי
 אזור מוצא:  רוסיה רוסיה
 מוצא:  רומניה רומניה
 אופן הגשה:  קר
 מרכיבים עיקריים:  מיונז, תפוחי אדמה, בשר בקר
 
מנת סלט דה בף
סלטה דה בף (ברומנית: Salată de bœuf) הוא סלט רומני חגיגי המבוסס על בקר ומהווה מקבילה לסלט אוליבייה ולסלטים דומים במדינות חבל הבלקן, רוסיה וטורקיה.
הסלט מורכב ממיונז, תפוח אדמה, אפונה, גזר, קוביות בקר או עוף, מלפפון חמוץ וגמבה מוחמצת.
לסלט שמות נוספים כגון: סלט בקר, סלט רוסי, סלט אוליבייה ומלבד הגרסה הבשרית, קיימת גרסה גם ללא בשר.
היסטוריה

נוהגים לחשוב שבבסיסו של סלט זה עומד סלט אוליבייה הנקרא כך על שם השף לוסיין אוליבייה, רוסי ממוצא צרפתי או בלגי שנולד במוסקבה בשנת 1838 ונפטר בגיל 45 ביאלטה. בשנת 1862, לוסיין אוליבייה ייסד במוסקבה, יחד עם שותפו יעקב פגוב, את המסעדה המפורסמת ארמיטז' שם הוא הכין והגיש את הסלט הנושא את שמו. ידוע שבמקור המתכון כלל מעדנים יקרים, חלקם מיובאים מארצות אחרות אך לא תפוחי אדמה, שנחשבו למאכל נחות. המרכיב הסודי שייחד את המנה היה המיונז המיוחד שלוסיין אוליבייה הכין בסודי סודות כאשר הוא צפון לבד במטבחו.
רבים ניסו לפענח את סוד המרכיב המיוחד אך ללא הצלחה, כיוון שהטעם המפורסם לא תואר מעולם בצורה מדויקת. התוצאה הייתה הפצת מתכונים רבים, תחילה ברוסיה עצמה ולאחר מכן בארצות הקרובות ואף המרוחקות. אפשר להסביר את הצלחתו ואת תפוצתו הרבה של הסלט בכך שהוא מאפשר ניצול של שאריות בשר וירקות מבושלים ומוחמצים שונים, דבר המתאים לכל מטבח.
מצרכים והכנה

ברומנית, הסלט נקרא תחילה סלט רוסי. בספר הבישול הרומני המפורסם של סנדה מרין משנת 1936 לא מופיע מתכון לסלט רוסי. במהדורה ה-12 משנת 1946 מופיע בעמוד 30 מתכון של סלט רוסי הכולל תפוחי אדמה, גזרים, שעועית ירוקה וחלבון ביצה מבושלים וחתוכים לקוביות, אפונה ירוקה מבושלת ומיונז בהכנה ביתית. תוספות אפשריות היו ג'לי בקר (כמו ברגל קרושה), שינקן, או בשר דג מבושל.
בעמוד 32 מופיע סלט בשם Vinegreta (Salade de Boeuf) אותו מכינים בדיוק כמו הסלט הרוסי אך בתוספת בשר מבושל או צלוי חתוך לקוביות קטנות.
הערות שוליים

↑  littlemafia, Boeuf Salad Recipe - Food.com, www.food.com (באנגלית)
↑  Boeuf salad – Delicious Romania (באנגלית אמריקאית)
↑  Sanda Marin, Carte De Bucate (4 volume)
כתב יד ארפורט

העמוד הראשון בכתב היד: מסכת ברכות פרק א' (”מאימתי קורין את שמע...”)
כתב יד אֶרְפוּרְט (בכתיב ארכאי: ערפורט) הוא כתב היד הקדום ביותר הקיים כיום של נוסח התוספתא, והוא מתוארך למאה ה-12 לספירה. מלבדו קיימים מספר קטעי תוספתא שנתגלו בגניזה הקהירית שהם אמנם קדומים יותר אולם הם מכילים רק קטעים מועטים מנוסח התוספתא, ועוד שני עדי נוסח עיקריים אחרים, הלא הם כתב יד וינה בן המאה ה-14 לספירה, ונוסח דפוס ונציה משנת 1520–1521 שהסתמך על כתב יד שאינו קיים תחת ידינו כיום.
תיאור כתב היד

כתב היד כתוב על קלף בכתיבה אשכנזית מרובעת קדומה ביותר. הסגנון אף הוא סגנון אשכנזי, המאופיין בכתיב מלא יתר על המידה. הסופר ממעט בראשי תיבות ובקיצורים, וגם את המספרים הוא מציין בשמם, ולא באמצעות ספרות עבריות. לחלק מהמילים (למעלה מ-700) אף נלווים סימני ניקוד, אולם הניקוד אינו משמר את ההיגוי המקורי של הנוסח, אלא משקף את ההיגוי של בני אשכנז באותה התקופה; ומאחר שההיגוי של בני אשכנז (בדומה להיגוי המודרני) אינו מבדיל בין קמץ לפתח ובין צירה לסגול, השתמש הנקדן בחמש תנועות בלבד – פתח, צירה, חולם, שורוק וחיריק, וכמו כן לא נעשה שימוש בחטפים.
כתב היד מכיל את נוסח התוספתא על ארבעת סדרי המשנה הראשונים (זרעים, מועד, נשים ונזיקין) במלואם, בהם פרק ב' במסכת מכות שהוא מקור בלעדי לו, מאחר שהוא חסר בשני עדי הנוסח האחרים (כתב-יד וינה ודפוס ונציה). אולם מעט לאחר ארבעת הסדרים הראשונים, באמצע פרק ה' במסכת זבחים שבסדר קדשים, נפסק כתב היד בפתאומיות, על אף שהגיליון הבא אחריו שנשאר חלק, היה משורטט ומוכן לכתיבה.
נוסח התוספתא נפרס על פני 222 דפים, משני צִדי הדף, ובסך הכול 443 עמודים. הקלף משורטט מצידו האחד (כנהוג, לצורך שמירה על שורות ישרות), אולם הוא משורטט בצפיפות יתירה, ויש בכך כדי לרמוז על יוקר הקלף באותם ימים. כתב היד פותח בכותרת ברכה ”בשם י"י (אדוני) נעשה ונצליח”, ולאחריה באים ברהיטות פרקי התוספתא, כאשר בין הלכה להלכה השאיר הסופר מרווח ברור, ובסיומו של כל פרק השאיר הסופר מרווח של שורה עם הכיתוב ”סליק פירקא” ("הסתיים הפרק"). בסיום מסכת הותיר הסופר מרווח כפול של שתי שורות, עם הכיתוב ”סליק פירקא וסליק מסכתא” ("הסתיים הפרק והסתיימה המסכת"). ובסיום הסדר מכריז הסופר ”סליק פירקא וסליק מסכתא וסליק סדר ... אתחיל סדר .... בעזרת שדי”. אין בכתב היד מספור של הפרקים או של ההלכות כפי שיש במהדורות המודפסות, שכן מספור זה הוא פיתוח מאוחר יחסית.
לכתב היד מתווספים עוד ארבעה דפים שאינם קשורים לתוספתא. באחד הדפים נכתב על שני צִדיו בכתב יד שונה פירוש על קטע ממסכת נדה, ועל רצועת קלף בעמוד אחר מופיעה רשימת המסכתות שבסדר זרעים-מועד והערה קצרה על אורך הרגע. כמו כן, בעמוד הראשון (העמוד שלפני תחילת התוספתא) נכתב לפי צוקרמנדל שמו של בעל כתב היד, ”שלי, משה בן משלם הלוי”.
בדף האחרון של כתב היד מופיע "שטר השלשה", המתאר את משכון כתב היד תמורת חוב שנעשה בשנת 1260 לספירה. ”אני יהודה בר שניאור הושלשתי מזאת התוספתא ומן האלפיסי בין ר' יעקוב בר שמחה הלוי ובין ר' אלעזר בר יצחק הלוי. אם יתן לי ר' יעקוב זהובים אחר כהן [...] עד העצרת של זאת השנה, שהיא שנת עשרים לפרט, עלי להחזיר את הספרים האילו לר' יעקוב הלוי או חומש ומחיר שישים בינינו צוריאל בר שלומיאל. ואני אתחייה בזקוק ליתן [...] אשר לוה ר' אלעזר הלוי או לששה שנים לפרט אחר מן דודי(?) או אילו הספרים ואני שליש אשלם להם ביתם קמן יעקוב בר שמחה הלוי הר.”.
השתלשלות כתב היד עד לימינו

מ"ספר זיכרון" עתיק של העיר ארפורט אנו למדים כי ”בשנת 1362 מכר הוועד של העיר ערפורט מִסְפּר של "יודענביכער" (ספרים עבריים) בעד 34 מרקים (מטבע), הספרים האלה נמצאו מונחים באיזה פינה בבניין הוועד ונשארו לפליטה מן ה"יודענשלאכט" (פרעות נגד היהודים) משנת 1349”. (בעקבות מגפת הדבר השחור)
בשנת 1868 פרסם ד"ר אדולף ירצ'בסקי את ספרו על תולדות היהודים בארפורט, ושם ציין כי שישה עשר כתבי יד ששרדו מחורבן הקהילה היהודית מונחים בספריית הכנסייה האוונגליסטית בארפורט, וכי בין הכתבים ישנו כתב יד עתיק על התלמוד הירושלמי (מסומן: N:11 V:12). חוקר המשנה והתלמוד הרב זכריה פרנקל, שעסק באותם ימים בחקר הירושלמי שש על הבשורה, ולצורך כך השיג את רשות הספרייה לעיין בכתב היד – ונדהם בראותו כי אין זה כלל כתב יד על הירושלמי, אלא כתב יד עתיק של התוספתא. את ממצאיו הוא פרסם בשנת 1870 בהקדמה לספרו "מבוא לירושלמי".
ואכן, בשנת 1870 רושם ד"ר וינקְלֶר (Winkler), ספרן הספרייה האוונגלסטית באותם ימים, על דף הכריכה של כתב היד כי "כתב יד זה נחשב תמיד לכתב יד של הירושלמי, אולם לאחר עיון מדוקדק נקבע כי הוא כתב יד של התוספתא". מעל הערתו של וינקלר מופיעה הערתו של פאול דה לגארד החתום עליה בדצמבר 1871, בה הוא מתאר מעט את קורות כתב היד ומצבו.
בשנת 1879 מכרה הכנסייה האוונגלית את כתבי יד היהודיים שברשותה לידי ספריית המדינה בברלין, תמורת 5,000 מרקים. שם הוא שמור עד היום (Or. fol. 1220). מיזם משותף עם הספרייה הלאומית של ישראל מציע גישה מקוונת לכתב היד, ושיטוט בו לפי מסכתות, פרקים והלכות.
מהדורות מודפסות

ר' משה שמואל צוקרמנדל, תלמידו של זכריה פרנקל, שנוכח לראשונה שזהו כתב יד של התוספתא, לקח על עצמו את המשימה להוציא לאור מהדורה מדעית של התוספתא שתתבסס על כתב היד העתיק. לצורך כך הוא נעזר בד"ר אדולף ירצ'בסקי, ששהה באותם ימים בארפורט, אשר העתיק עבורו חלקים מכתב היד. מאוחר יותר הוא הצליח להשיג את כתב היד בהשאלה למשך שלושה חודשים, שבמהלכם רשם את כל ההבדלים שבין נוסח כתב היד לבין הנוסחים האחרים שהיו נפוצים בדפוס. את מהדורתו הוציא לאור צוקרמנדל בשנת 1877, והיא זו שעליה התבססו המדפיסים של ש"ס וילנא עשור לאחר מכן, במהדורתם הידועה.
ואולם, המהדורה של צוקרמנדל סבלה משיבושים רבים, בין היתר משום שלמעט תחילתו של כתב היד, שאותו העתיק בעצמו, בכל שאר החיבור הוא הסתמך על העתקות לקויות של אחרים. בשנת 1955 הוציא לאור שאול ליברמן מהדורה מדעית של התוספתא, שנוסח הפנים שלה אמנם מבוסס על כתב יד וינה, אולם נוסחהּ מובא בהשוואה לנוסח כתב יד זה בדיוק מרבי. למהדורתו צירף צילום של כל כתב היד המקורי. ליברמן הספיק להוציא את מהדורתו רק עד סוף מסכת בבא בתרא, חיים פריימן השלים את מהדורתו.
לקריאה נוספת

בית הכנסת הישן (ארפורט)
שאול ליברמן, "הקדמה לתוספתא", בתוך: תוספתא כפשוטה, ניו יורק: תשט"ו, עמ' 7–12.
הערות שוליים

↑  עיול Or. fol. 1220 ספריית המדינה בברלין
↑  יש המציעים להקדים אותו אף למאה ה-11 לספירה.
↑  ראו סקירה מורחבת על סגנון הכתב בדבריו של משה לוצקי, בתוך מבוא לתוספתא מאת שאול ליברמן.
↑  כתב היד מסתיים במשפט ”שחט וקבל על מנת לזרוק את הדם למחר לא פיגל שמחשבה בחוץ בדבר הנעשה בפנים” (אמצע הלכה ג' בפרק ה').
↑  מדברי משה לוצקי, בתוך: מבוא לתוספתא מאת שאול ליברמן.
↑  סוף פרק ב, תחילת פרק ג'.
↑  מ.ש. צוקרמנדל, Erfurter Handschrift der Tosefta,‏ 1876, עמ' 71.
↑  Adolph Jaraczewsky, Die geschichte der Juden in Erfurt nebst noten urkunden, und inschriften aufgefundener leichensteine, pp. 33-34
↑  כיום Bibliothek des Evangelischen Ministeriums im Augustinerkloster Erfurt.
↑  Adolph Jaraczewsky, Die geschichte der Juden in Erfurt, p.117
↑  זכריה פרנקל, מבוא לירושלמי, עמ' 3.
↑  ”Nach allgemeiner Annahme der jerusalemitische Talmud.

G.. Dr. Jaraczewski erklärt diesen Codex jedoch nach reiflichem

Studium desselben für die Tosephta.

Erfurt, d. 1/9.70

Winkler

derzeitiger Bibliothekar”
↑  ”Der Ministerialbibliothek zu Erfurt

gehörig

Auf meine Kosten neu gebunden, die ...

angefügten Blätter...[Verb, dienten o.ä.]... als Bezug in de.

... .. .... ........ . Vierhundertfunfzig Seiten.

Goettingen December 1871 Paul de Lagarde

Volumen XII

Codex XI”
↑  תיאור המכירה באתר הספרייה, רשומה 1.15.(הקישור אינו פעיל, 11.3.2020)
↑  פרטים מלאים של כתב היד בספרייה: ברלין - ספריית המדינה 1220 FOL.OR (ובגרמנית: Berlin - Staatsbibliothek (Preussischer Kulturbesitz) Or. fol. 1220.
↑  שאול ליברמן, מבוא לתוספתא, עמ' 3
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987009956984805171  LCCN: nr90007036  VIAF: 180959319   WorldCat (עם VIAF): 180959319 
| תוספתא |
| --- | --- | --- |
| כתבי יד ומהדורות יסוד | כתב יד ארפורט (המאה ה-12) • כתב יד וינה (המאה ה-14) • דפוס ונציה (1521-2) • כתב יד לונדון (המאה ה-15) • קטעים מהגניזה הקהירית (תקופת הגאונים) • קטעים מגניזות אירופאיות (ימי הביניים) |  |
| מהדורות מדעיות | מהדורה משה שמואל צוקרמנדל (כתב יד ארפורט) • מהדורת שאול ליברמן (כתב יד וינה) |  |
| פרשני התוספתא | רבי אברהם אבלי הלוי גומבינר • רבי דוד פארדו (חסדי דוד) • רבי שמואל אביגדור תוספאה (מנחת ביכורים) • רבי יחזקאל אברמסקי (חזון יחזקאל) • רבי יצחק שבדרון (מנחת יצחק, שירי מנחה) • שאול ליברמן (תוספתא כפשוטה) • רבי יונה בן גרשון מווילנא (ריב"ג מווילנא) |  |
| חוקרי התוספתא | משה שמואל צוקרמנדל • שאול ליברמן |  |
ספרות חז"ל: המשנה • תלמוד בבלי • תלמוד ירושלמי • מדרשים
טקסט מוגדל
הערת הספרן ד"ר וינקְלֶר (ווינקלער) משנת 1872: "כתב יד זה נחשב לכתב יד של הירושלמי, אבל לאמיתו של דבר הוא כתב יד של התוספתא"
השלכות הנאציזם

הנאציזם וגרמניה הנאצית השפיעו על מדינות, קהילות ואנשים רבים לפני מלחמת העולם השנייה, במהלכה ואחריה. הניסיון של גרמניה הנאצית להשמיד קבוצות שנתפסו כתת-אדם על ידי האידאולוגיה הנאצית, לרבות השמדת היהודים בשואה, נעצרו בזכות בעלות הברית בראשות בריטניה, ברית המועצות וארצות הברית, שהביאו לכניעת גרמניה הנאצית.
העם היהודי

מתוך 18 מיליון היהודים בעולם ב-1939, יותר משליש נרצחו בשואה. מתוך שלושה מיליון היהודים בפולין שרדו בפולין פחות מ-60,000 ועוד כרבע מיליון שברחו מפולין, בעיקר לתוככי ברית המועצות. רוב היהודים הנותרים במזרח ובמרכז אירופה הפכו לפליטים, שלא יכלו או לא רצו לחזור למדינות הגוש המזרחי או למדינות ששיתפו פעולה עם הנאצים בתקופת המלחמה.
פולין

הנאצים התכוונו להשמיד את האומה הפולנית. ב-1941 החליטה ההנהגה הנאצית שפולין תטוהר מפולנים אתניים תוך 10 עד 20 שנה ותיושב על ידי מתיישבים גרמנים כדי לקדם את מדיניות מרחב המחיה. מתחילת הכיבוש, מדיניותה של גרמניה הייתה לשדוד ולנצל את השטח הפולני, תוך הפיכתו למחנה ריכוז ענק לפולנים שהוגדרו כנחותים לפי תורת הגזע הנאצית. מדיניות הביזה והניצול פגשה בתעשייה הפולנית, בחקלאות, בתשתיות ובאוצרות תרבות. ההרס שביצעו הגרמנים נאמד בשווי של 525 מיליארד אירו או 640 מיליארד דולר. התעשייה הפולנית הושמדה או הועברה לרוסיה על ידי הכוחות הסובייטיים לאחר המלחמה.
דו"ח רשמי של ממשלת פולין שהוכן ב-1947 דיווח על 6,028,000 קורבנות מלחמה מתוך אוכלוסייה של 27,007,000 פולנים ויהודים אתניים. מסיבות פוליטיות, הדו"ח לא כלל את מקרי המוות המיוחסים לברית המועצות ואת האבדות בקרב אזרחים פולנים ממוצא אוקראיני ובלארוסי.
גבולה המזרחי של פולין הוזז מערבה אל קו קרזון. כך הפסידה פולין 188,000 קמ"ר. בשטח זה היו 5.3 מיליון פולנים אתניים. על כך אמורה הייתה פולין לקבל פיצוי של 111,000 קמ"ר מגרמניה, שטח ממזרח לקו אודר-נייסה שבו היו 11.4 מיליון גרמנים שגורשו מערבה. גרמניה חטפה כ-20,000 ילדים פולנים שהגרמנים האמינו שהם בעלי "דם גרמני". מתוך החטופים רק 10-15% חזרו הביתה. האליטות הפולניות הושמדו ויותר ממחצית האינטליגנציה הפולנית נרצחה. היו מקצועות ש-20-50% מהעובדים בהם נרצחו, למשל 58% מעורכי הדין הפולנים, 38% מהרופאים ו-28% מעובדי האוניברסיטאות. הגרמנים הרסו את בירת פולין ורשה והחריבו את רוב עריה (למשל ורוצלב). חלקן, למשל לבוב, הועברו לברית המועצות. פולין הפכה למדינת לווין סובייטית, תחת ממשלה קומוניסטית ובשליטה סובייטית עד 1989. כוחות רוסיים נסוגו מפולין רק ב-1993, לאחר התמוטטות ברית המועצות ב-1991.