stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ג'ו-און: תחילתו של הסוף
עלילה

העלילה המוצגת בסרט אינה ליניארית, אך פה היא תוצג לפי הסדר.
בשנת 1995 בטוקיו שביפן מתקבל דיווח בשירותי הרווחה על התעללות בילד בשם טושיו יאמאגה בבית משפחתו. הרשויות וכן המורה של הילד עורכים חיפוש בבית ומוצאים את גופתו בארון בחדר השינה.
בשנת 2004, ארבעה תלמידות תיכון בשם נאנמי, יאווי, אהוי ורינה מבקרות בבית משפחת יאמאגה, שכעת מוצע למכירה על ידי אחותה של אהוי, שהיא מתווכת נדל"ן. נאנמי לא מרגישה בנוח להיכנס בגלל השמועות שהבית רדוף רוחות, אך מובלת פנימה על ידי שאר הבנות. במהלך שיטותן בבית, הבנות מוצאות ציורי ילדים שמתארים מיתות מזוויעות. בתוך הבית, נאנמי שומעת קול בוקע מאחד החדרים בבית ועולה אליו, שם היא מוצאת כתם שחור על הרצפה ומותקפת על ידי רוחו של טושיו. נאנמי מצליחה לברוח מהחדר, אך חברותיה לועגות לה והן עוזבות את הבית. כמה זמן לאחר מכן, הבנות מוצאות את מותן בידי הקללה, כל אחת בהתאם לציור שהן מצאו קודם לכן: יאווי נהרגת על ידי טושיו בחדר האחות בבית הספר, רינה מאבדת את שפיותה בגלל הקללה ומסתגרת בביתה, אך נהרגת על ידי טושיו במטבח, אהוי שואלת את אחותה לגבי אמיתות השמועות על הבית ולאחר מכן נהרגת על ידי טושיו בחדר המקלחת, תוך שהוא תולש מפניה את הלסת התחתונה שלה. בזמן נסיעתה ברכבת, נאנמי מותקפת על ידי הרוחות של חברותיה ומשוגרת בחזרה לבית על ידי הקללה, שם היא מותקפת על ידי כוח בלתי נראה ומתה. לאחר שארבעת הבנות מתו, אחותה של אהוי מוכרת את הבית לטאקאו וקיאקו סא'אקי.
בשנת 2014, מורה בבית ספר יסודי בשם יוי שונו נקראת להחליף מורה בשם מר קונישי. יוי מודאגת לאחר שהיא מבחינה שתלמיד שלה בשם טושיו סא'אקי נעדר בשבוע האחרון מבית הספר ומחליטה לבקר בביתו. בהגיעה לשם, יוי פוגשת את קיאקו, אמו המוזרה של טושיו ומגלה שהארון בחדר השינה בבית נעול עם סרט דביק. יוי מרגישה מאוימת מהתנהגותה של קיאקו ועוזבת את הבית. ביום למחרת, יוי מגלה שמר קונישי מת ומתחילה לחוות הזיות בהן היא רואה את טושיו ומוצאת את היומן של קיאקו. מאותו היום, יוי מתחילה להירדף על ידי רוחות משפחת סא'אקי. בן זוגה של יוי, נאוטו מייאקושי קורא את היומן של קיאקו ולומד ממנו שבעלה של קיאקו, טאקאו הוא איש עסקים שנעדר מהבית רבות וקיאקו נכנסה להיריון לאחר מפגש עם רוח של ילד לבן כסיד שנגע בבטנה. נאוטו נפגש עם קאיסוקה, גיסה של אהוי המכיר את הקללה לאחר שזאת הרגה את אשתו ואת גיסתו ומספר לנאוטו על הילד שנרצח בבית בשנת 1995. נאוטו משווה בין התמונה של טושיו יאמאגה, הילד שנרצח לבין תמונתו של טושיו סא'אקי ומבין שמדובר באותו הילד. נאוטו גם הוא מוצא את מותו לאחר שקיאקו שוברת את מפרקתו.
יוי, הרדופה על ידי הרוחות לאחר הביקור בבית, מתאוששת והולכת לבית משפחת סא'אקי כדי להתעמת עם הרוחות לאחר שאלו הרגו את נאוטו. היא פותחת את הארון הנעול בחדר השינה ומוצאת בתוכו מספר קלטות ממצלמת וידאו המתעדות את משפחת סא'אקי. הקלטות מוכיחות שטאקאו הוא אכן לא אביו של טושיו, אלא שקיאקו נכנסה להיריון לאחר מפגש עם רוחו של טושיו יאמאגה. יוי לפתע חווה חיזיון בו היא רואה את טאקאו רוצח את קיאקו, טושיו ואת חתול המשפחה בביתם לאחר שקיאקו סיפרה לו שטושיו הוא לא הבן שלו. יוי מוצאת את גופתה של קיאקו בעליית הגג והאחרונה לפתע מתעוררת לחיים ומתחילה לרדוף את יוי ברחבי הבית. יוי מתעוררת בביתה ובהליכתה למטבח, מגלה את גופתו בעלת הצוואר השבור של נאוטו המתקדמת אליה באטיות בזמן שרוחו של טושיו צופה במתרחש. גורלה של יוי נותר לא ידוע.
שחקנים

| שחקן> ית | דמות |
| --- | --- |
נוזומי סאסאקי: יוי שונו
שו אוייאגי: נאוטו מייאקושי
ריינה טריאנדי: נאנאמי
מיהו קאנאזאווה: רינה
האורי טאקאהשי: אהוי
יואינה קורושימה: יאווי
מאקי אישיקאווה: אינוי
יוקה אטה: מיווה טאקדה
מאסאקו איקדה: שוקו טראדה
מיסאקי סאיסו: קיאקו סא'אקי
קאי קוביאשי: טושיו יאמאגה/טושיו סא'אקי
יאשוהיטו הידה: טאקאו סא'אקי
יושיהיקו האקאמדה: קאיסוקה טאקדה
טריוויה

הסרט מספר מחדש את מקורותיה של קללת משפחת סא'אקי וישנם מספר הבדלים בין הסרטים הקודמים לסרט הזה:
טאקאו לא רצח את קיאקו בגלל התאהבותה בגבר אחר, אלא בגלל שהיא לעגה לו שטושיו הוא לא הבן שלו.
בניגוד לסרטים הקודמים, דמותו של טושיו הפעם היא דמות האנטגוניסט הראשית בסרט, בזמן שאמו קיאקו היא אנטגוניסט משנית.
הבית הפך למקולל בגלל הירצחו של טושיו יאמאגה, לא בגלל הרצח של קיאקו. למרות זאת, קללת הבית התחזקה לאחר שטאקאו רצח את אשתו ובנו.
בגרסה זו טאקאו הוא איש עסקים שמרבה להיעדר מביתו ולא מאייר.
קיאקו מוצגת כאישה הלוקה בנפשה, בניגוד לסרטים הקודמים שם היא תוארה כאישה נורמטיבית.
היומן של קיאקו מספר על כמיהתה העזה לילד, בעוד בסרטים הקודמים היומן סיפר על התאהבותה בשינזוקה קוביאשי.
בניגוד לסרטים הקודמים, בסרט זה טאקאו הוא לא אחד מהרוחות הרודפות את הבית. כמו כן, הוא לא רצח אנשים נוספים מלבד אשתו ובנו.
למרות ההבדלים, ישנם מספר קטעים בסרט המהווים מחוות לסרטים קודמים בסדרה:
אהוי נהרגת על ידי טושיו והלסת התחתונה שלה נתלשת ממקומה, אזכור לדמותה של קאנה מהסרט "ג'ו-און: הקללה".
דמותה של רינה מזכירה את דמותה של איזומי מהסרט "ג'ו-און: הטינה", שתיהן ביקרו בבית המקולל ולאחר מכן איבדו את שפיותן והסתגרו בביתן.
רוחו של טושיו יאמאגה נוגעת בבטנה של קיאקו והיא נכנסת להיריון בדומה לדמותה של קיוקו מהסרט "ג'ו-און: הטינה 2".
טושיו מופיע מול נאנמי בפתאומיות כשהוא עומד לצידה בדומה למיזוהו בסרט "ג'ו-און: הקללה".
גם בסרט זה הקללה משפיעה על מרחב הזמן והחלל ומשגרת את נאנמי מהרכבת בטוקיו ישירות לבית המקולל והורגת אותה שם.
הפקה

הסרט הוכרז לראשונה בזמן מסיבת עיתונאים במקדש שינטו שביפן ב-26 בפברואר 2014 בזמן שטקס טיהור התקיים במקדש. צילומי הסרט החלו בתאריך 4 במרץ 2014 וקדימון לסרט שוחרר בתאריך 9 במאי 2014.
הסרט עלה לאקרנים בתאריך 28 ביוני 2014 ביפן והוקרן בהצגה בינלאומית בפסטיבל ונציה בשנת 2014.
הכנסות

הסרט הכניס 226 מיליון ין ביפן ו-1.90 מיליון דולר בארצות הברית.
סרט המשך

סרט המשך בשם "ג'ו-און: הקללה האחרונה" הוכרז במסיבת עיתונאים במקדש שינטו שביפן בתאריך 17 בפברואר 2015. כמו שהשם מרמז, הסרט נועד להיות הסרט האחרון בסדרת סרטי "ג'ו-און" ומתמקד במאי שונו, אחותה של יוי שחוקרת את היעלמות אחותה לאחר שביקרה בבית המקולל.
הערות שוליים

↑  New Trailer for Ju-on: Beginning of the End, Daily Dead, ‏2014-05-12 (באנגלית אמריקאית)
Playbill

| --- | --- |
לוגו המגזין

 תדירות:  ירחון
 סוגה:  תיאטרון
 מו"ל:  פיליפ ס. בירש
 בעלים:  TotalTheater
 עורך ראשי:  בלייק רוס, אנדרו גיינס, קן ג'ונס
 תאריכי הופעה:  1884–הווה (כ־140 שנה)
 שפה:  אנגלית
 מערכת:  ניו יורק
 תפוצה:  4,073,680 (נכון לשנת 2012)
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 ISSN:  0551-0678
 www.playbill.com
 
Playbill הוא מגזין אמריקאי חודשי המיועד לצופי תיאטרון. המגזין קיים במהדורה למנויים, אך רוב עותקיו יוצאים לאור עבור הפקות מיוחדות ומופצים מדלת לדלת. כל גיליון מכיל מאמרים אודות אמנים, מחזות ומחזות זמר חדשים או אטרקציות מיוחדות. ליבה זו זהה לכל מהדורות המגזין, בכל נקודות החלוקה, במהלך אותו החודש. הכתבות מכילות רשימות, תמונות וביוגרפיות של השחקנים; ביוגרפיות של מחזאים, מלחינים ואנשי צוות ההפקה; רשימה של סצנות, כמו גם שירים ומבצעיהם (למחזות זמר); ותיאור קצר של הרקע עבור הפקה מסוימת. כמו כן, ישנו פירוט של מספר ההפסקות ומידע אודות אולם התיאטרון המארח את ההפקה.
היסטוריה

Playbill יצא לאור לראשונה בשנת 1884 עבור אולם תיאטרון בודד, ברח' 21 בניו יורק. כיום, המגזין מופץ כמעט בכל תיאטראות ברודוויי, כמו גם אוף ברודוויי. מחוץ לניו יורק, Playbill מופץ בתיאטראות ברחבי ארצות הברית, בין השאר באינדיאנפוליס, בולטימור, בוסטון, ברמינגהאם, דאלאס, וושינגטון, יוסטון, לוס אנג'לס, מיאמי, מיניאפוליס, ניו אורלינס, סינסינטי, סן דייגו, סן פרנסיסקו, סנט לואיס, פיטסבורג, פילדלפיה, פיניקס, קולומבוס, ושיקגו. נכון לספטמבר 2012, תפוצת המגזין הייתה 4,073,680.‏
Playbill המופץ בערבי פתיחה של הצגות בברודוויי מוטבע בחותם על כריכה ועל עמוד השער של המגזין. באתר האינטרנט של Playbill ניתן לרכוש מהדורות "ערבי פתיחה" שכאלו. במקום מידע אודות צוות שחקנים והפקה מסוימת, חוברת של מנוי מהדורת Playbill מכילה רישומים של הפקות ברודוויי ואוף ברודוויי וחדשות אודות הפקות לונדוניות וסיבובי הופעות של מחזות זמר שונים בצפון אמריקה.
הסמליל הקבוע של Playbill הוא צהוב עם כיתוב שחורה. נכון ל-1 ביוני 2014, הסמליל של Playbill שינה את צבעו הצהוב לצבע אחר לציון ארבעה אירועים בלבד בכל תולדותיו:
| תאריך | הצבע/הצבעים | האירוע |
| --- | --- | --- |
| אוקטובר 2007 | ירוק | היום השנה החמישי של המחזמר מרשעת |
| אוקטובר 2011 | כחול מלכותי | היום השנה העשירי של המחזמר מאמה מיה! |
| אוקטובר 2013 | ירוק | היום השנה העשירי של המחזמר מרשעת |
| יוני 2014 | צבעי הקשת | חודש הגאווה |
| יוני 2015 | צבעי הקשת | חודש הגאווה |
מדיה אחרת

בינואר 1994 השיק המגזין Playbill אתר אינטרנט מקוון. באתר החינמי מופיעות חדשות חמות על תעשיית התיאטרון, המתמקדות בהפקות העולות בניו יורק, אבל גם הפקות אזוריות, בין-לאומיות וסיבובי הופעות. האתר מתעדכן באופן שוטף, וגולשים בו גם צופי תיאטרון, וגם אנשי מקצוע. באתר מתפרסמות הנחות על כרטיסים ובמסעדות.
בשנת 2000, Playbill הוסיפה חנות קניות קמעונאיות באינטרנט המציעה סחורה רשמית של Playbill וסחורה מהפקות נוכחיות והפקות עבר של ברודוויי.
בשנת 2006, Playbill השיקה חברת תקליטים בשם Playbill Records.
בשנת 2007 הושקה תחנת הרדיו Playbill Radio, המשדרת 24 שעות ביממה מוזיקה ממחזות הזמר של ברודוויי, וכן מבזקי חדשות, פודקאסטים ועוד. לתחנה ספרייה מוזיקלית של מעל 20,000 כותרים.
בשנת 2011, הושק האתר Playbill Vault, מסד נתונים מקוונים מקיף של ההיסטוריה של תיאטראות ברודוויי.
תחרות עם Stagebill

במשך עשרות שנים, Playbill התמקד בתיאטראות ברודוויי ואוף ברודוויי, ואילו Stagebill התמקד בקונצרטים, אופרה, מחול ובמקומות כגון מרכז לינקולן וקרנגי הול. עם זאת, בשלהי שנות ה-90 Playbill היה רווחי מאוד, בעוד Stagebill הפסיד מיליוני דולרים בשנה, עד לשנת 1998.‏ כדי להגדיל את הכנסותיו, Stagebill פלש לתחום של Playbill: הפסקת האש הופרה לראשונה בשנת 1995, כאשר The Public Theater ערק בשקט ל-Stagebill; בשנת 1997, במהלך הרבה יותר רועש, חברת וולט דיסני חתמה על שיתוף פעולה עם Stagebill לקראת העלאת המחזמר החדש (דאז) "מלך האריות" בתיאטרון "ניו אמסטרדם". נקודת המחלוקת העיקרית של המהלך האחרון הייתה שליטה על תוכן פרסום: Playbill מופץ בחינם לתיאטראות, בהסתמך על הכנסות מפרסום הנמצאות תחת שליטתו וסמכותו הבלבדית, ואילו חברת דיסני דרשה, על פי מדיניות החברה, תוכנית ללא פרסומות לסיגריות או אלכוהול.
בתגובה לפלישה של Stagebill, החלה Playbill בהפקת Showbill, הוצאה לאור מקבילה, שתאמה את דרישות הפרסום של דיסני. עכשיו עם אלטרנטיבה, דיסני עברה מ-Stagebill ל-Showbill עם מלך האריות, בעיצומן של ההופעות בתיאטרון "ניו אמסטרדם". (באופן אירוני, כאשר ההפקה עברה להופיע בתיאטרון מינסקוף, שאיננה בבעלות דיסני, הם היו מחויבים לעבוד עם Playbill, כמו גם שאר הפקות דיסני בתיאטראות אחרים.) מרכז פורד לאמנויות הבמה גם עבדו ביחד עם Showbill כאשר הציגו את Ragtime, ככל הנראה כדי להימנע מפרסומות של יצרניות רכב מתחרות. בנסיבות שונות, המפיקים של הפקת ברודוויי המחודשת של "קברט" ביקשו לשמור על אווירה של מועדון לילה מפוקפק בסטודיו 54, בו הוצג המחזמר, והם התעקשו על חלוקת תוכניית ה-Playbill לצופים לאחר ההופעה, בצאתם מהאולם. ב-Playbill חששו שהם מפסידים חשיפה של הפרסומות שלהם, והציעו למפיקים לחלק תוכניות של Showbill במקום.
בנוסף, Playbill הגיבו למהלך של Stagebill גם באמצעות הפקת תוכניות להופעות של אמנויות קלאסיות, תוך שהם מחזרים באגרסיביות אחר מקומות רבים שהיו בעבר לקוחות של Stagebill. באביב של שנת 2002, Playbill חתמה על חוזה עם קרנגי הול; אבן דרך זו הצטרפה להסכם מוקדם יותר שהושג עם ה-Metropolitan Opera וסיכום על חוזה עם התזמורת הפילהרמונית של ניו יורק – שני לקוחות עבר משמעותיים של Stagebill במרכז לינקולן. עם לקוחות חדשים אלו, Playbill פרצה את גבולות הפורמט הטיפוסי שאפיין אותה עד אז, והחלה לפרסם תוכניות מותאמות באופן אישי, בדומה ל-Stagebill.‏ מהלך זה, בשילוב הבעיות הכספיות שהיו ל-Stagebill, סימנו את סופו של Stagebill כישות פרסום. מאוחר יותר באותה השנה, Stagebill הפכה לחדלת פירעון אחרי חמש שנים של תחרות ראש-בראש מול Playbill, אשר בסופו של דבר רכשה את הסימן המסחרי "Stagebill".‏
Playbill Vault

Playbill Vault הוא בסיס נתונים מקוון שנוצר ואשר מופעל על ידי Playbill, וכולל מידע אודות הפקות תיאטרון בברודוויי, תוכניות, תמונות, לוח דרושים ונתוני מכירות כרטיסים בקופות.
האתר מספק תיעוד של הפקות בברודוויי מאז 1930 ועד היום. המידע באתר כולל רשימת קרדיטים של בעלי תפקידים שונים בהפקות, לרבות צוותי שחקנים מקוריים ונוכחיים, תמונות וקטעי וידאו; כמו כן, ישנם תצלומים של השחקנים השונים, ומהדורות עיתונים סרוקות.
האתר הושק ב-1 בדצמבר 2011, ונמצא כעת בגרסת בטא.
בישראל

כחלק מבכורת המחזמר ״לה קאג׳ או פול״ בישראל, יצאה לאור תוכנייה מיוחדת בשיתוף פעולה ראשון בישראל עם מותג Playbill, אשר חולקה לקהל ללא תשלום כנהוג בברודוויי.
הערות שוליים

↑  "National Rate Card" (PDF). Playbill. בינואר 2013. נבדק ב-2013-11-14. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Wicked Playbill Will Be Greenified for 10th Anniversary on Broadway". Playbill.com. 30 בספטמבר 2013. אורכב מ-המקור ב-2013-10-29. נבדק ב-2013-11-14. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2 3  "Showbill vs. Playbill". Broadway World Message Board. 2 ביוני 2007. נבדק ב-2013-11-14. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Jones, Chris (10 ביוני 2002). "Stagebill is sold to rival Playbill". Chicago Tribune. נבדק ב-2013-11-14. {{cite news}}:  (עזרה)
1 2  Brodesser, Claude; Jones, Oliver (9 במרץ 1999). "Melodrama at Met". Variety. variety.com. נבדק ב-2013-11-14. {{cite news}}:  (עזרה)
1 2  Mandell, Jonathan (25 באוגוסט 2002). "Theater's memory bank expands". הניו יורק טיימס. NYTimes.com. נבדק ב-2013-11-14. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Pincus-Roth, Zachary (18 באוקטובר 2007). "Ask Playbill.com: Playbill® and Showbill®". Playbill. נבדק ב-2013-11-14. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Playbill? Showbill? Stagebill?". Talkinbroadway.com. 19 במרץ 1998. נבדק ב-2013-11-14. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Hofler, Robert (9 ביוני 2002). "Playbill corners legit market". Variety. variety.com. נבדק ב-2013-11-14. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Dries, Kate. "Daily Rehearsal: Theater nerds rejoice over Playbill Vault". WBEZ Onstage/Backstage. wbez.org. אורכב מ-המקור ב-2011-12-05. נבדק ב-2 בדצמבר 2011. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "PlaybillVault aims to be IMDB for theatre". CBC News. CBC.com. 2 בדצמבר 2011. נבדק ב-2013-11-14. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  BWW News Desk, LA CAGE Gets First Playbill In The Middle East, BroadwayWorld.com (באנגלית)
שביל הראשונים כפר סבא

שביל הראשונים הוא שביל הליכה בעיר כפר סבא, שעובר בין מבנים ומקומות היסטוריים חשובים בעיר ומספר את סיפורם ואת סיפור העיר. המסלול נחנך בשנת 2009 והוא קרוי על שם מרדכי שרייבמן, פעיל ציבור ואחד ממייסדי העיר. ראשיתו בבית ספיר, והוא עובר דרך מבנה פרדסנות, קפה פידלר, הרחוב הראשון (רחוב הרצל), צריף הסנדלר, הבאר הראשונה, מבנה הח'אן (בית העירייה כיום), בית נורדשטיין, חלקת מגורשי תל אביב-יפו וחורשת פסקל. בהמשך נוספו לשביל התחנות: הפרדסנות, גן הברון מנשה, תחנת מכבי האש של כפר סבא, בית הומינר, קולנוע עמל, משק האוצר והאקליפטוסים. תחנות נוספות מתוכננות להיבנות ברחבי העיר.
ראו גם

גן מנשה
בית עיריית כפר סבא
חורשת אוסישקין
ג'ו-און: הקללה

| --- | --- |
כרזת הסרט
כרזת הסרט
 בימוי:  טקאשי שימיזו 
 תסריט:  טקאשי שימיזו 
 שחקנים ראשיים:  טקאשי מאטסוימה (טאקאו סאקי) צ'יאקי קוריאמה היטומי מיווה יוראי יאנאגי טאקאקו פוג׳י יומי יושיוקי 
 מדינה:  יפן 
 חברת הפקה:  חברת טואי 
 שיטת הפצה:  ישירות לווידיאו 
 הקרנת בכורה:  11 בפברואר 2000 
 משך הקרנה:  70 דק' 
 שפת הסרט:  יפנית 
 סוגה:  סרט אימה 
 סרט קודם:  קאטסומי ו-4444444444
 סרט הבא:  ג'ו-און: הקללה 2
 דף הסרט ב־IMDb
 
ג'ו-און: הקללה (ביפנית: 呪怨) הוא סרט אימה יפני על-טבעי והראשון בסדרת סרטי "ג'ו-און" מאת הכותב והבמאי טאקאשי שימיזו.
הסרט יצא להפצה ביתית בקלטות וידאו בשנת 2000 ומשמש כהמשך לסרטים הקצרים "קאטסומי ו-4444444444", שגם הם נוצרו על ידי שימיזו.
כמו כל סרטי הסדרה, הסרט מחולק לשישה פרקים המוצגים בסדר לא כרונולוגי ומתמקד בקללה השוררת בבית משפחת סא'אקי שבטוקיו לאחר שטאקאו סא'אקי רוצח את אשתו קיאקו ואת חתול המשפחה מר.
סרט ההמשך "ג'ו-און: הקללה 2" יצא גם הוא בהפצה ביתית באותה השנה.
עלילה

העלילה המוצגת בסרט אינה ליניארית, אך פה היא תוצג לפי הסדר.
בשנת 1999, המאייר טאקאו סא'אקי רוצח את אשתו קיאקו לאחר שהוא מגלה שהיא מאוהבת במורה של בנם הצעיר בבית הספר, אותו היא מכירה מתקופת לימודם במכללה ושמו שינזוקה קוביאשי. לאחר מכן הוא רוצח את חתול המשפחה מר ומשאיר את טושיו, בנו לבד בבית לגורלו. רגשות הכעס והנקמה סביב הרצח מציפות את הבית ויוצרות עליו קללה הגורמת לקיאקו לחזור מחדש כרוח נקמנית בשם "אונריו". קיאקו לאחר מכן הורגת את טושיו בביתם. בעקבות הקללה, כל מי שיכנס לבית משפחת סא'אקי או יבלה במחיצת אדם שביקר בבית יקולל בקללה ויומת על ידי רוחותיהם של קיאקו וטושיו.
באותו היום, קוביאשי מבקר בבית משפחת סא'אקי לאחר שהוא מבחין שטושיו לא מגיע לבית הספר ומשאיר את אשתו ההרה, מנאמי בדירתם לבד. קוביאשי מוצא את טושיו לבד בבית וטושיו מסרב לדבר איתו. קוביאשי מחליט להישאר עם טושיו בבית עד שהוריו יחזרו. קוביאשי מודאג מהמצב בבית ובהמשך הוא מוצא את יומנה של קיאקו, דרכו הוא לומד על אהבתה אליו ומוצא את גופתה בעליית הגג. קוביאשי מנסה לברוח מהבית ביחד עם טושיו. אולם, הוא מקבל שיחת טלפון מטאקאו שבזמן הזה פרץ לביתם של קוביאשי ומנאמי, הרג את מנאמי ותלש את העובר מגופה. לאחר השיחה, גופתה של קיאקו חוזרת לחיים והורגת את קוביאשי ההמום. בזמן שטאקאו מסתובב ברחובות טוקיו עם העובר המת בידיו, רוחה של קיאקו מופיעה למולו והורגת אותו, בכך גם הוא הופך לרוח נקמנית.
זמן לא ידוע לאחר מכן, בית משפחת סא'אקי נמכר למשפחת מוראקאמי. בת המשפחה, קאנה לומדת בחדר ביחד עם חברתה יוקי עד שהיא נזכרת שהיא צריכה ללכת לבית הספר במטרה להאכיל את הארנבים (שם היא וחברתה היסאו נהרגות על ידי קיאקו). יוקי, הסובלת מפוביה מחתולים נכנסת לארון בחדר לאחר שהיא מבחינה בחתול שחור (מר) שנכנס לשם. היא שומעת רעשים מעליית הגג ועולה אליה דרך הארון, שם קיאקו הורגת אותה. אחיה של קאנה, טסויושי לא מודע להתרחשות ויוצא לבית הספר במטרה לפגוש את חברתו מיזוהו טומורה, אך לא מגיע לבסוף (נהרג על ידי טושיו) ומיזוהו נאלצת לחכות לו בחדר המורים בזמן שאחת המורות יוצאת לחפש אותו. בזמן ההמתנה, טושיו רודף את מיזוהו והיא מקבלת שיחת טלפון מהמספר 4444444444 ולאחר מכן טושיו מופיע לצידה והורג אותה.
בינתיים, הבלש יושיקאווה חוקר את המוות של תלמידת בית ספר תיכון בשם היסאו יושידה (שמתה בזמן שהאכילה את הארנבים יחד עם קאנה) ויחד עם גופתה הוא מוצא חתיכה מלסת אנושית. בחזרה בבית משפחת מוראקאמי, האם נוריקו חוזרת מקניות ומבחינה בביתה קאנה הפצועה עולה במדרגות. קאנה מסתובבת אליה ומתגלה שחסרה לה הלסת התחתונה ונוריקו מתה.
זמן מה לאחר מכן, סוכנות הנדל"ן "סוזוקי" מנסה למכור את בית משפחת סא'אקי. המתווך טאטסויה יוצר קשר עם אחותו קיוקו, הרגישה לעל טבעי ומבקש ממנה לבדוק את הבית עבורו. בהגיעם לבית, קיוקו מבחינה ברוחה של קיאקו בקומה העליונה ומבקשת מאחיה שיביא לה משקה סאקה. לאחר שהיא לוגמת מהמשקה, היא מקיאה אותו ומפצירה באחיה שכל אדם שבא לראות את הבית ישתה מהסאקה הזה, ואם הוא מקיא אותו החוצה זה אומר שהוא לא חזק מספיק להתמודד עם הרוחות שבבית (אף על פי שטאטסויה שתה מהסאקה בעצמו ולא הקיא אותו, בכך נרמז שהקללה חזקה מספיק בשביל להתגבר על המשקה).
בהמשך, קיוקו לומדת מאחיה שהוא מכר את הבית ובזמן שהיא עוברת לידו היא רואה אישה בשם יושימי קיטאדה עומדת בחלון ומביטה בה, בכך קיוקו מבינה שיושימי רדופה על ידי הרוחות.
קאטאסומי ו-4444444444

קאטסומי ו-4444444444 (קאטאסומי מיפנית: 片隅, "נדחק לפינה" בתרגום מילולי לעברית ו-4444444444: עשר רביעיות, מספר המסמל מזל רע בתרבות היפנית) הם שני סרטים קצרים שנוצרו על ידי טאקאשי שימיז. שימיזו יצר את הסרטים כחלק מתחרות סרטי אימה ובעקבותיהם הוא יצר את הסרט "ג'ו-און: הקללה". עלילת הסרטים הקצרים מתרחשת באמצע הסרט "ג'ו-און: הקללה" ועוקבת אחר קאנה וטסויושי מוראקאמי, בני המשפחה שעברו להתגורר בבית משפחת סא'אקי ומצאו את מותם.
קאטאסומי ו-4444444444 > עלילה > קאטאסומי

קאנה היא תלמידת תיכון שנפגשת עם חברתה היסאו בבית הספר מכיוון שזהו תורן להאכיל את הארנבים במוסד. קאנה נפצעת בידה והיסאו יוצאת להביא ערכת עזרה ראשונה, אך ישות בלתי נראית תוקפת את קאנה. כאשר היסאו חוזרת, היא מבחינה באישה בעלת עור חיוור ושיער שחור הלבושה בכותונת לבנה (קיאקו סא'אקי) מתקדמת לעברה. היסאו מנסה להתגונן בעזרת כף חפירה, אך מותקפת מהצד על ידי גופתה של קאנה, שחזרה לחיים. הסרט נגמר כשלא ידוע מה עלה בגורלה של היסאו.
קאטאסומי ו-4444444444 > עלילה > 4444444444

טסויושי הוא אחיה של קאנה הרוכב על אופניו בדרך לבית הספר במטרה לפגוש את חברתו מיזוהו. בדרכו, הוא שומע טלפון סלולרי מצלצל באחד הפחים ועוצר כדי לענות לו, אך שומע ייללות חתול מגיעות מצידו השני של הקו. לאחר שטסויושי מנסה לברר מי המתקשר, הוא מבחין בטושיו סא'אקי יושב לצידו והורג אותו.
שחקנים

| שחקן / שחקנית | דמות |
| --- | --- |
יוראי יאנאגי: שינזוקה קוביאשי
צ'איקי קוריאמה: מיזוהו טמורה
היטומי מיווה: יוקי
אסומי מיווה: קאנה מוראקאמי
ריוטה קויאמה: טושיו סא'אקי
טאקאקו פוג'י: קיאקו סא'אקי
טאקאשי מאטסויאמה: טאקאו סא'אקי
קאזושי אנדו: טסויושי מוראקאמי
יומי יושיוקי: נוריקו מוראקאמי
יואה: מנאמי קוביאשי
קאורי פוג'י: יושימי קיטאדה
יוקו דאיקה: קיוקו סוזוקי
מאקוטו אשיקאווה: טאטסויה סוזוקי
| שחקן/שחקנית | דמות |
| --- | --- |
אייקו אומורה: היסאו יושידה
קאנה קאשימה: קאנה מוראקאמי
טאקאקו פוג'י: קיאקו סא'אקי
קאזושי אנדו: טסויושי מוראקאמי
דאיקי סאוואדה: טושיו סא'אקי
המשכיות

במהלך הסרט דמויותיהם של קאנה ושל טסויושי נהרגות "מחוץ למסך" (מותם לא מוצג לצופה). מותם מוצג בסרטים הקצרים "קאטסומי" ו-"4444444444".
חלקו האחרון של הסרט מוקדש ליושימי קיטאדה, לקיוקו ולטאטסויה סוזוקי. סיפורם המלא מסופר בסרט ההמשך "ג'ו-און: הקללה 2".
טריוויה

מותה של מיזוהו עובד בחלקו לגרסה האמריקאית. בסרט "הטינה 2", ונסה נרדפת על ידי טושיו באותה הדרך שבה מיזוהו נרדפה.
מותה של יוקי גם הוא עובד לגרסה האמריקאית ובסרט "הטינה" יוקו מוצאת את מותה באותה הדרך.
באמצע הסרט, גופתה של קאנה חוזרת כמעין זומבית חסרת לסת תחתונה ההורגת את נוריקו. בגרסה האמריקאית, גופתה של יוקו חסרת הלסת הורגת את אלכס.
הסרט הקצר "קאטאסומי" הציג את הופעתה הראשונה של השחקנית טאקאקו פוג'י בתור קיאקו סא'אקי, דמות אותה היא תגלם עד הסרט "הטינה 2" האמריקאי.
בסרט הזה טאקאו הרג את מר החתול בעזרת כליאתו במיקרוגל דולק, בעוד בגרסה האמריקאית הוא הטביע אותו באמבטיה ביחד עם טושיו. כמו כן, טאקאו לא הרג את טושיו, אלא אמו הרגה אותו "מחוץ למסך".
דמותו של פיטר קירק מהסרט "הטינה" מבוססת באופן רופף על דמותו של שינזוקה קוביאשי. ההבדל ביניהם הוא שקוביאשי הכיר את קיאקו במכללה וכיום הוא המורה של טושיו, בעוד פיטר משער שקיאקו היא תלמידתו לשעבר. כמו כן, טאקאו הורג את מנאמי (אשתו של שינזוקה), אולם מריה קירק נשארת ללא פגע.
קיאקו מופיעה בפני טאקאו מתוך אריזת פלסטיק באמצע הרחוב והורגת אותו, בעוד בסרט "הטינה" היא תולה אותו למוות בעזרת שיערה בחדרו של טושיו.
הפצה

הסרט יצא להפצה ביתית בקלטות וידאו ב-11 בפברואר 2000.
אריאל (הוצאת ספרים)

.
|  נתונים כלליים |
| --- | --- |
 מייסדים:  אלי שילר 
 תקופת הפעילות:  1975–הווה (כ־49 שנים) 
 מיקום המטה:  ירושלים 
 ענפי תעשייה:  הוצאה לאור 
 מוצרים עיקריים:  ספר 
  
 www.arielp.co.il
 
אריאל היא הוצאת ספרים ירושלמית אשר מטרתה המוצהרת לפרסם ספרות פופולרית בידיעת ארץ ישראל. הפרסומים נועדים לחובבי ידיעת ארץ ישראל ומורי דרך.
היסטוריה

במרכז הפרסומים של ההוצאה עמדה ירושלים, כעדות לשמה: "אריאל",שהוא אחד מכינויי ירושלים במקורות. ההוצאה נוסדה בשנת 1975 על ידי אלי שילר והתקיימה עד מותו בשנת 2018.
בשנת 2022 לקחה על עצמה עמותת מכון ישראלי לארכאולוגיה את ההוצאה, על מנת להמשיך את מפעל חייו של אלי שילר.
הפרסומים של ההוצאה מאפשרים לקורא למצוא מידע מקיף המוגש על ידי חוקרים מובילים בתחומם. סקירות היסטוריות, תיאורים גאוגרפיים, מדריכי סיור באתרים וספרות היסטורית מתורגמת העוסקת בארץ ישראל.
פרסומי ההוצאה כוללים גם סקירות נרחבות על הארצות השכנות לארץ ישראל, בהן: לבנון וירדן.
ההוצאה מוציאה כתב עת בשם "אריאל" (משנת 1978–1985 היה שמו "קרדום") אשר לעיתים מקיף נושא מסוים ולעיתים מאגד קובץ מאמרים.
העורך הראשי של ההוצאה הוא ד"ר אלון שביט – מנכ"ל עמותת מכון ישראלי לארכאולוגיה.
חברי המערכת: פרופ' רות קרק, פרופ' גדעון ביגר, פרופ' זוהר עמר, פרופ' אבי ששון, ד"ר ענת קדרון, מר עמי מיטב ומר נפתלי שושני.
Answers.com

| --- | --- |

 סוג:  אתר שאלות ותשובות 
 תקופת הפעילות:  1999–הווה (כ־25 שנים)
 מייסדים:  בוב רוזנשיין
 בעלות:  אייפקס פרטנרס 
 שירותים עיקריים:  מתן תשובות לשאלות הגולשים
 www.answers.com
 
Answers.com הוא אתר אינטרנט שהוקם בישראל, המספק למשתמשים מכל רחבי העולם מידע המתבסס על תשובות לשאלות שמעלים הגולשים. האתר נמצא בבעלות חברת System1 במקור היה בבעלות חברת Answers Corporation.
היסטוריה > הקמת החברה

Answers Corporation נוסדה בשנת 1999, בשם גורונט (GuruNet) על ידי בוב רוזנשיין, שפיתח קודם, יחד עם אחיו ג'פרי רוזנשיין, את מעבד התמלילים דגש, שהיה הראשון שפעל בעברית על מערכת ההפעלה Microsoft Windows. החברה שהקימו, "אקסנט תוכנה", פיתחה גרסאות של התוכנה לשוק הבינלאומי והוזמנה על ידי חברת מיקרוסופט לסייע בתרגום Windows לעברית בשנת 1991. על בסיס פרויקט זה פיתחה תוכנת תרגום שזכתה להצלחה, החברה הונפקה בבורסה בניו יורק ב-1995 וגדלה ל-150 עובדים, מתוכם כ-80 במרכז הפיתוח שלה בירושלים. אולם החברה החלה בשנים 1996–1997 לצבור הפסדים. באפריל 1998 בעלי המניות פיטרו את בוב רוזנשיין, שהיה סמנכ"ל טכנולוגיה, ואחר כך גם סגרו את מרכז הפיתוח בירושלים.
גורו-נט הוקמה בהתבסס על רעיון תוכנת תרגום והתאמתו לעידן האינטרנט, היא פיתחה תוכנה המשמשת כלקסיקון שבאפשרותה ניתן היה לקבל מילון מונחים, הפניות לאתרי אינטרנט בנושא המבוקש, אפשרות לרכישת ספרים ומידע שימושי מסוגים שונים. התוכנה הופצה בחינם והכנסות החברה היו אמורות להגיע משיווק ופרסום לפי מודל הדוט-קום. בשיא בועת הדוט-קום גייסה מעל ל-32 מיליון דולר בשני סביבי גיוסים. בין המשקיעים בחברה היה היזם יוסי ורדי וחברת אמריקה און ליין שהייתה אז ספקית שירותי האינטרנט הגדולה בעולם. יוסי ורדי היה גם זה שנתן לרוזנשיין את הרעיון לפתח פתרון מבוסס אינטרנט (עוד לפני שהשקיע בחברה). מרכז הפיתוח של החברה היה ממוקם בגן הטכנולוגי מלחה בירושלים, והיא פתחה משרדים גם בארצות הברית.