stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קרפדת קנים
לקריאה נוספת

Tyler, M. J. (1994). Australian Frogs A Natural History. Reed Books. ISBN 0-7301-0468-0
Lever, C. (2001). 'The Cane Toad. The history and ecology of a successful colonist. Westbury Publishing. ISBN 1-84103-006-6
Barker, J, Grigg, G.C, Tyler, M.J. (1995). A Field Guide to Australian Frogs. Surrey Beatty & Sons. ISBN 0-949324-61-2
cane toad (Retrieved on May 8, 2006)
Discover Life - Bufonidae: Bufo marinus (Linnaeus, 1758) - Cane toad, Giant toad, Marine toad, Sapo grande (Retrieved on May 18, 2006)
ADW: Bufo marinus: Information (Retrieved on May 23, 2006)
Freeland, W.J. (1985), "The Need to Control Cane Toads". Search 16(7-8): 211-215
Lawson, Walter J. (1987), The Cane Toad, Bufo marinus: A Bibliography (AES working paper). School of Australian Environmental Studies, Griffith University. ISBN 0-86857-247-0
IUCN red list, Bufo marinus
Simon Easteal, The history of introductions of Bufo marinus (Amphibia: Anura); a natural experiment in evolution, in Biological Journal of the Linnean Society, Vol. 16, Is. 1, 1981, pp. 93-113 doi:10.1111/j.1095-8312.1981.tb01645.x
שליו נודד

| שליו נודד |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: תרנגולאים
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: פסיוניים
תת־משפחה:: חוגלות
סוג:: שליו
מין:: שליו נודד
שם מדעי
 Coturnix coturnix ‏לינאוס, 1758
תחום תפוצה


ראש של שליו
איור של שליו
שליו נודד (שם מדעי: Coturnix Coturnix) הוא מין עוף בינוני-קטן ממשפחת הפסיוניים בסוג שליו.
מאפיינים

על אף משקלו הגבוה ביחס לגודלו, השליו הוא עוף נודד. להקות השלווים מתקבצות ומתחילות את נדידת הסתיו בהליכה ולאחר מכן הן עוברות לשלב התעופה, בדרכן לאזורים הדרומיים של מחוזות תפוצתן מאירופה ובמעוף לילי אחד בן 700 ק"מ הן חוצות את אזור הים התיכון לכיוון אפריקה. הן נוחתות בחופי צפון סיני ובמזרח מצרים תשושות, שם הן מחפשות מסתור תחת צמחים מדבריים, אז ניתן לצוד אותן בקלות. שיטת הציד המקובלת בסיני היא פריסת רשתות בגובה של 3 מטר. במקרא מסופר שבני ישראל אספו את השליו לשם מאכל בעת נדודיהם במדבר.
בעונת הרבייה קורא הזכר קריאות המיועדות למשוך את הנקבה. הוא תוחם את נחלתו ונלחם עליה בנקירות מקור ובשריטות טפרים. בעונת הקינון, הנקבה חופרת גומה קטנה בסבך הצומח ומרפדת אותה בעשב ובקש. בגומה היא מטילה ביצה חלקה ומבריקה מדי יום. לאחר שנשלמה מכסת הביצים מתחילה הנקבה לדגור במשך 17-19 ימים. הזכר נשאר קרוב לקן כדי להגן עליו. האפרוחים בוקעים יחד, הנקבה שומרת עליהם ומחממת אותם בלילות בימיהם הראשונים. בהיותם בני 12-14 יום, מתחילים האפרוחים לעוף. הם מגיעים לכושר מעוף מלא כמה ימים אחר כך, אבל נשארים עם האם עד שהם בני 30-50 יום. בגרותם המינית של השלווים הצעירים מוקדמת אף היא, כנראה, עוד בשנת חייהם הראשונה.
השליו פעיל בעיקר במשך היום, בלילה הוא ישן על הקרקע.
הריסוס המסיבי בשדות חקלאיים גרם לפגיעה קשה באוכלוסיית השלווים בארץ ומאז נחקקו חוקים להגן עליהם מפני ציד. כיום מגדלים בשבי את השלו לנוי ולמאכל.
אזכורים היסטוריים

ההיסטוריון דיודורוס סיקולוס (המאה ה-1 לפנה"ס) כתב על התושבים הקדומים של העיר אל עריש, כי הם ניזונים מציד שלוים. הם היו קולעים רשתות מצמחים, מותחים אותן ולוכדים בהן את השלווים שהיו מגיעים אל החוף בלהקות גדולות.
חוקר הטבע הרומי פליניוס הזקן מהמאה ה-1 התרשם מגודל הלהקות של השלווים וכתב: "פעמים כה מרובים השלווים, עד שהם מטביעים תחתם את האוניה (עליה הם יורדים בדרכם על מנת להחליף כוח)".
חכמי התלמוד ידעו על בואו לחוף ועל בשרו עתיר-השומן.
הגאוגרף הערבי "אל מוהלבי" בספרו של יאקות כתב כי התושבים בחופי חצי האי סיני אכלו את השליו כשהוא טרי, או כשהוא מיובש במלח.
חוקר ארץ ישראל יוסף ברסלבי מראשית המאה ה-20 כתב: "באופקיהם של חופי ארצנו ייראו מחנות השלווים העצומים, הקרבים ובאים כעין ענן-כהה המרחף על-פני המים".
אזכורים היסטוריים > אל עריש 1968

צבי אילן סיפר על ציד השלווים באל-עריש בעת ביקורו בסביבות העיר אחרי מלחמת ששת הימים. רשתות המתוחות בין עמודי עץ המיועדות לציד שלוים נראות בדרך מנחל בשור, דרומית מעזה עד סבחת אל-ברדוויל
הרשתות בחוף הן רשתות דיג ישנות. הן בנויות לגובה של 3-4 מטר. הרשתות הוצבו זוגות: ברשת האחת חורים המאפשרים לציפור להיכנס, להיתפס בראשה ולהמשיך מעבר לרשת השנייה, אשר בה החורים גדולים יותר, שם ממתין הצייד. היות שהשליו תפוס ברגליו, אין הוא יכול להשתחרר.
על מנת לא לעורר חשש מצד העופות על הצפוי להן, הציידים מפזרים שיחים יבשים וענפי דקלים לפני הרשתות, כדי שהשלוים יחשבו כי ניתן למצוא מסתור מתחת למחסות.
אזכורים היסטוריים > הגבלות על הציד

ממשלת המנדט הבריטי בארץ ישראל וממשלת מצרים בחצי האי סיני הגבילו בחוק את הציד.
כך נקבעו כמה רשתות יוצבו ומתי. ביוזמת רשות שמורות הטבע, הממשל הצבאי של מדינת ישראל, אחרי מלחמת ששת הימים, הוציא צווים המגבילים את הציד.
צבי אילן סבר כי הפיקוח על יישום החוק היה דל ולכן מספרם של השלווים היום הוא מועט.
ב-2020 החליט המשרד להגנת הסביבה לאסור על ציד השליו הנודד, בעקבות קמפיין נגד ציד של החברה להגנת הטבע, תנו לחיות לחיות ואנימלס והתמעטות במספר השלווים.
השליו במקורות היהדות

השליו המקראי מזוהה ללא ספק עם העוף הידוע בשם זה בימינו. הדבר בא לידי ביטוי ברוב מסורות התרגום: אונקלוס, תרגום רס"ג, הוולגטה (תרגום התורה ללטינית) וגם בתלמוד. גם סיפור נדידת השליו הנזכר במקרא (שמות טז יג; במדבר יא לא-לג) מתאים מאוד לתכונותיו.
כיום כשרותו של השליו נקבעת להלכה בזכות מסורת כשרות מהימנה שיש אודותיו ברבות מקהילות ישראל. באירופה: אנגליה ואיטליה, באמריקה, בצפון אפריקה ואף בארץ ישראל. בראשית שנות השבעים של המאה העשרים נושא הכשרות עלה לדיון בשל התפשטות השליו המבוית שהגיע לארץ מיפן, ומבחינה הלכתית נחשב לאותו מין כשליו הבר ולפיכך מותר באכילה.
הרבנים הראשיים, הרב אליהו בקשי דורון והרב שלמה גורן, התירו את אכילת השליו. נערכו מספר ניסיונות לגדלו באופן מסחרי על מנת לשווק ביצים ובשר. גידול השלווים בישראל עולה ויורד חליפות בהתאם לתנאי השוק המקומי ורמת ההיצע והביקוש. יש הרואים חשיבות בשימור מסורת אכילתו.
גם בארצות הברית ה-OU התירו את אכילת שליו נודד (Coturnix Coturnix) על פי המסורה של הרב שלמה זאב צווייגענהאפט.
השליו במקורות היהדות > במקרא

במקרא נזכר השליו כחלק מהתפריט אותו אכלו בני ישראל במהלך נדודיהם במדבר.
מיד עם יציאת מצרים, התלוננו בני ישראל בפני משה ואהרון הכהן על כך שחסר להם "סיר הבשר" ואין להם "לחם לשובע". בתגובה המטיר להם אלוהים את המן בתור לחם והביא אליהם את עופות השליו לבשר. משה ציפה כי בעקבות :"...תֵת ה' לָכֶם בָּעֶרֶב בָּשָׂר לֶאֱכֹל וְלֶחֶם בַּבֹּקֶר לִשְׂבֹּעַ" - יהיה העם שבע רצון.
בספר במדבר בפרשת בהעלותך מוזכר שוב השליו. בני ישראל מתלוננים: "מִי יַאֲכִלֵנוּ בָּשָׂר... זָכַרְנוּ, אֶת-הַדָּגָה...". משה התלבט: "מֵאַיִן לִי בָּשָׂר, לָתֵת לְכָל-הָעָם הַזֶּה?". אך אלוהים אומר כי הם יקבלו בשר "עַד אֲשֶׁר-יֵצֵא מֵאַפְּכֶם". ואכן, השליו הגיע בלהקות גדולות והצליח להזין את העם ובכך עלה על בשיעורו על כמויות הבשר המקובלות שנאמר: "הֲצֹאן וּבָקָר יִשָּׁחֵט לָהֶם, וּמָצָא לָהֶם; אִם אֶת-כָּל-דְּגֵי הַיָּם יֵאָסֵף לָהֶם, וּמָצָא לָהֶם" - הצאן, הבקר והדגים לא הספיקו אבל השלו - כן.
בוא השליו מתואר במקרא: "וְרוּחַ נָסַע מֵאֵת ה', וַיָּגָז שַׂלְוִים מִן-הַיָּם, וַיִּטֹּשׁ עַל-הַמַּחֲנֶה כְּדֶרֶךְ יוֹם כֹּה וּכְדֶרֶךְ יוֹם כֹּה, סְבִיבוֹת הַמַּחֲנֶה וּכְאַמָּתַיִם, עַל-פְּנֵי הָאָרֶץ. וַיָּקָם הָעָם כָּל-הַיּוֹם הַהוּא וְכָל-הַלַּיְלָה וְכֹל יוֹם הַמָּחֳרָת, וַיַּאַסְפוּ אֶת-הַשְּׂלָו הַמַּמְעִיט, אָסַף עֲשָׂרָה חֳמָרִים; וַיִּשְׁטְחוּ לָהֶם שָׁטוֹחַ, סְבִיבוֹת הַמַּחֲנֶה. השליו הגיע מהים, קרוב למחנה, התפרס מסביב לנוחיות העם והכמויות הספיקו לכל.
השליו במקורות היהדות > הרעלת שליו

במקרא מסופר על אירוע נוסף הקשור בשליו: "הַבָּשָׂר, עוֹדֶנּוּ בֵּין שִׁנֵּיהֶם טֶרֶם יִכָּרֵת; וְאַף ה' חָרָה בָעָם, וַיַּךְ ה' בָּעָם מַכָּה רַבָּה מְאֹד. וַיִּקְרָא אֶת-שֵׁם-הַמָּקוֹם הַהוּא, קִבְרוֹת הַתַּאֲוָה".
הרעלה מאכילת שליו מיד לאחר נדידתו ידועה בספרות הרפואית כיום ובספרות ההיסטורית. בין היתר דיווחו על הרעלות כאלו דידימוס העיוור מאלכסנדריה (אנ'), לוקרטיוס (איש התפנית), פליניוס הזקן, גאלן הרופא (קלאודיוס גלנוס), ואף אבן סינא. במאות השנים האחרונות היו דיווחים מאזורים שונים ביוון וסביבתה, ובעיקר הרעלות לא קטלניות באי לסבוס.
ההסבר הרפואי הוא של הרעלת חומצת חלב המצטברת בשרירים (אנ') בטרם היא מתחמצנת בחזרה לפירובט. החומצה גורמת התכווצות לא רצונית ואף שיתוק של שרירי הלב או הריאות. זוהי גם הפרשנות שניתנה בידי חוקרי המקרא האירופיים במאה ה-19. לעומתם, רופא קפריסאי הציע בעיתון האיגוד האמריקאי לרפואה, בעקבות הרעלה נרחבת שאירעה בסיציליה, כי מדובר בְּמִיוֹגלובינוּריה - הרעלת עודף מיוגלובין אחרי התפרקות נרחבת ומהירה של רקמת השריר. במכתב תגובה בשנת 1970, הרופא היהודי פרד רוזנר סיכם את הנאמר בתחום והביא את דברי הרמב"ם על פי היוונים הקדמונים, שמדובר אולי כתוצאה ממזון רעיל לאדם שהשליו אוכל, ובפרט פרח ההֶלֶבּוֹר (אנ').
סיכום הדברים הובא בעברית במאמרו של זאב חנוך (ז'אבו) ארליך, עם תיאור המקרה בסיציליה. תושבי המקום נהגו לצוד ברשתות את השליו ולשלוח אותם לרומא. פעם, בעקבות ריבוי העופות הניצודים, המשלוח התעכב, והם החליטו לאכול מהעוף בעצמם. רבים מאוכלי השליו מתו.
יוסף ברסלבסקי הביא הסברים נוספים למגפה:
לפי "ספרי דבי-רב": "יש אומרים שהרגה בירידתה יותר ממה שהרגה באכילתה", כלומר בני ישראל במדבר נהרגו גם ממהלומות העופות הרבים והעצומים שנפלו על ראשם, וגם מאכילת בשרו של השליו, אולם מן המהלומות יותר מאשר מן האכילה. או, ייתכן כי התורה התכוונה ודאי למגפה שפשטה בעם מיד לאחר אכילת הבשר הרב.
הפרשן קנובל משנת 1861, מביא המלצה בספרי קדמונים (אריסטוטלס, פליניוס ועוד), לפיה עדיף להימנע מאכילת בשר שליו, שעלולה לגרום עווית מעיים וסחרחורת, כי מזונו מגיע בין היתר מזרעונים של צמחי רעל. על דעה זו, כאמור חזר הרמב"ם.
גלריית תמונות

נקבת השלו במערב אירופה
שלו - בתור סימן כתב במצרים העתיקה - מוזאון לובר פריז
זכר השלו
ביצי שליו נודד, אוסף מוזיאון טולוז
ראו גם

שליו
לקריאה נוספת

צבי אילן, סיני ורצועת עזה, מפעלי תרבות וחינוך בע"מ, תל אביב, 1968
זהר עמר, מסורת העוף, תל אביב, תשס"ד
הערות שוליים

↑  שליו נודד באתר הרשימה האדומה של IUCN
↑  בשמה הקודם "רינוקורורה" (אנ'), דהיינו: "כרותי האף" על שם העונש שהטיל עליהם אחד הכובשים
↑  צבי אילן עמ' 74
↑  צבי אילן עמ' 82
↑  מסכת יומא דף פב ע"ב
↑  יוסף ברסלבי, נס השליו במדבר - אתר דעת
↑  צבי אילן עמ' 81
↑   צפריר רינת, בעיצומה של עונת הציד: השרה להגנת הסביבה אסרה על ציד תורים ושלווים, באתר הארץ, 9 בספטמבר 2020
↑  להרחבה זהר עמר, מסורת העוף, תל אביב תשס"ד, עמ' 88-102
↑  https://oukosher.org/blog/articles/the-birds-of-the-bible-or-solving-the-mystery-of-which-of-the-species-are-kosher-and-which-are-not/
↑  "בַּחֲמִשָּׁה עָשָׂר יוֹם לַחֹדֶשׁ הַשֵּׁנִי, לְצֵאתָם מֵאֶרֶץ מִצְרָיִם" שמות ט"ז א'
↑  במדבר י"א א
↑  במדבר י"א ל"א
↑  במדבר י"א ל"ג
1 2 3 4  (באנגלית) הרעלת שליו בילד דיווח באתר הרפואה באזורי ספר באוסטרליה, ושם בהערות פירוט מקורות היסטוריים ורפואיים על הרעלה זו.
1 2  (באנגלית) האירוע המקראי של השליו - מכתב תגובה משנת 1970 של ד"ר פרד רוזנר מהמרכז הרפואי רמב"ם (מיימונידס) בברוקלין. כיום המאמר נגיש למנויים אקדמיים בלבד, דרך אתר JAMA של עיתון האיגוד האמריקאי לרפואה.
↑  לטענת רוזנר בתוך ספר רפואות המיוחס לרמב"ם פרק 13. ובספר הרפואות הקצר שער י"ג אינו
↑  במדור ארץ מקרא, במוסף שבת של העיתון "מקור ראשון", י"ג סיון תשס"ט
↑  פרשת בהעלותך, סי' צ"ז
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007551876105171  BnF: cb14464769h (data)  GND: 4188812-1  LCCN: sh99010695  NKC: ph288752
יובל חלד

פרופסור יובל חלד
יובל חלד (נולד ב-1967) הוא פיזיולוג מאמץ, איש אקדמיה, יועץ וסופר. שימש כפיזיולוג הראשי של צה"ל בחיל הרפואה בדרגת סא"ל, כמדען ראשי וכמנהל מכון הלר למחקר רפואי במרכז הרפואי ע"ש שיבא. פרופ' חלד הוא פרופסור מן המניין בפקולטה למדעים במכללת סמינר הקיבוצים בתוכנית לתואר שני בחינוך לפעילות גופנית ובריאות, פרופסור אורח בפקולטה לרפואה באוניברסיטת תל אביב ובפקולטה לרפואה באוניברסיטת USUHS במדינת מרילנד, ארצות הברית. משמש כפיזיולוג הראשי של מרכז מדיקס לרפואת ספורט בתל אביב וכפיזיולוג יועץ במכון הלאומי לרפואת ספורט במרכז הרפואי על-שם שיבא, תל השומר.
פרופ' חלד סיים תואר ראשון בחינוך גופני במכללה לחינוך גופני ע"ש זינמן במכון וינגייט ותואר ראשון במשפטים מהקריה האקדמית אונו. בעל תואר שני בפיזיולוגיה של המאמץ ותואר שלישי (PhD) בפיזיולוגיה מהפקולטה לרפואה באוניברסיטת תל אביב. את לימודי הפוסט דוקטורט סיים בהצטיינות בשנת 2007 בפקולטה לרפואה באוניברסיטת USUSH בבת'סדה שבמדינתמרילנד, ארצות הברית, ושם קיבל מעמד פרופסור חבר. על שם פרופ' חלד מעבדה לחקר הפיזיולוגיה של גוף האדם באוניברסיטת USUHS, ולזכותו מדליית הצטיינות במדע ומחקר מטעם אוניברסיטת USUHS ומשרד ההגנה האמריקאי.
בין השנים 1997 עד 2016 שימש כפיזיולוג במכון לפיזיולוגיה בחיל הרפואה (מכון הלר למחקר רפואי) וסיים את תפקידו כמנהל המכון במעמד הפיזיולוג הראשי של צה"ל בחיל הרפואה. בשנת 2019 קיבל מינוי פרופסור מן המניין בפקולטה למדעים במכללת סמינר הקיבוצים והוא מרצה כפרופסור אורח בבית הספר לפיזיותרפיה ובבית הספר לבריאות הציבור בפקולטה לרפואה באוניברסיטת תל אביב.
משמש כיועץ מדעי לחברות בארץ ובעולם בתחומי הרפואה, בריאות, הזדקנות ואריכות ימים, פיזיולוגיה של המאמץ וביוטכנולוגיה, כיועץ מדעי לאיחוד האירופי, וכפיזיולוג הראשי במרכז מדיקס לרפואת ספורט. נותן חוות דעת מומחה משפטי בתחומו וכן משמש כאורח בתוכניות בוקר בטלוויזיה וברדיו בנושאי בריאות, הזדקנות בריאה, רפואת ספורט, פעילות גופנית ותזונה. מבין תחומי העניין והמחקר שלו: פיזיולוגיה של המאמץ, ויסות חום, תזונה, שינה, תהליכים מטבוליים, הסתגלות לסטרס, מדעי האימון הגופני, אבולוציה, ומדעי ההזדקנות ואריכות הימים.
לפרופסור חלד למעלה מ-100 פרסומים מדעיים בעיתונים מדעיים נבחרים. והוא מחברם של שני ספרים: 'בריאות מחוץ לאזור הנוחות - מדע ההורמזיס' ו- 'עד מתי רק עד 120?'
חברות בארגונים

דירקטור בחברה לפיתוח מועצת גני תקווה
חבר במועצה המדעית של מכללת סמינר הקיבוצים
חבר בכיר בקולג' האמריקאי לרפואת ספורט ACSM (אנ')
חבר בקונסורציום לבריאות וביצועים גופניים (CHAMP) בבית הספר לרפואה USUHS בארצות הברית
חבר במערכת העיתון הישראלי לרפואה צבאית (JIMM)
פרסומים

•   PUBMED - https://pubmed.ncbi.nlm.nih.gov/?term=heled+y&sort=date
ספר -  'בריאות מחוץ לאזור הנוחות - מדע ההורמזיס'
ספר - 'עד מתי רק עד 120?'
הערות שוליים

↑  מאמריו של יובל חלד בגוגל סקולר
↑  חברי מערכת העיתון JIMM
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007262525905171  VIAF: 97896441   WorldCat (עם VIAF): 97896441
תאנה

.
| תאנה |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: צומח
מערכה:: בעלי פרחים
מחלקה:: דו-פסיגיים
סדרה:: ורדנאים
משפחה:: תותיים
סוג:: פיקוס
מין:: פיקוס תאנה
שם מדעי
 Ficus carica ‏לינאוס, 1753
| --- | --- |
 ערך תזונתי ל-100 גרם
 
 מים:  79.11 ג'
 
 קלוריות:  74 קק"ל
 
 חלבונים:  0.75 ג'
 פחמימות:  19.18 ג'
 פחמימות זמינות:  17 ג'
 שומן:  0.3 ג'
 כולסטרול:  0 מ"ג
 
 ויטמינים:  ‏
  ‑ ויטמין A:  7 מק"ג
  ‑ ויטמין B1:  0.06 מ"ג
  ‑ ויטמין B2:  0.05 מ"ג
  ‑ ויטמין B3:  0.4 מ"ג
  ‑ ויטמין C:  2 מ"ג
 
 ברזל:  0.37 מ"ג
 סידן:  35 מ"ג
 אשלגן:  232 מ"ג
 נתרן:  1 מ"ג
 סיבים תזונתיים:  2.9 ג'
 
 מקור: משרד החקלאות האמריקני
תוכן פרי התאנה
עלה תאנה
תְּאֵנָה (שם מדעי: Ficus carica; פיקוס התאנה), היא שיח ממשפחת התותיים. השיח מגיע לגובה של בין 3–10 מטרים. פרי התאנה הוא אחד משבעת המינים בהם השתבחה ארץ ישראל. שיח התאנה גדל בר ליד מעיינות, לאורך בקעת הירדן ובקעת ים המלח.
בספרות המקצועית מקובל להניח שהתאנה בויתה לפני כ-6,500 שנים במזרח הקרוב אך ייתכן כי השיח בוית קודם לכן, כבר בתחילת התקופה הנאוליתית לפני יותר מ-11,000 שנים. למסקנה זאת הגיעו לפי תאנים עקרות שנמצאו בחפירת האתר גלגל הסמוך לקיבוץ גלגל. לפיכך, התאנה היא הגידול התרבותי הקדום ביותר הידוע, כאשר ממצא ביות הדגנים המוקדם ביותר באזור מאוחר בכאלף שנים.
אורך חיי המדף של פרי התאנה קצר ולכן הוא אינו שכיח בשווקים, בניגוד לפרי המיובש, שבימי קדם היה מרכיב מרכזי בתזונה באזור תפוצתו. בעוד פרי התאנה מזין, עץ התאנה, ענפיה ועליה מכילים בין היתר פסוראלן ומגע בהם או במוהל המופרש מהם ("חלב תאנים") יכול לגרום לתגובה דלקתית. לכך מוסיף חספוס החלק העליון של העלים. כמו כן בתרבות המסורתית המקומית שימשו ענפי התאנה וגזעה כחומר בעירה רצוי לקטורת.
בשל אופן הצטברות הסוכר לפרי הבשל, תאנים אינן ניתנות להבחלה מוצלחת ויש לארות (שם הפועל בעברית שמשמעו קטיף תאנים) רק פרי בשל, עובדה המקשה גם היא על הסחר בפרי טרי.
הפגה - פרי התאנה

פרי התאנה הנאכל אינו אלא פרי מדומה, למעשה מדובר בתפרחת (אסופת פרחים) של התאנה, במבנה סגור דמוי כדור או כד חלול שהדפנות הפנימיות פורחות בצפיפות ונקרא "פגה". בתפרחת התות הפרחים פונים החוצה והזרעים מפוזרים על פניה ואילו בתאנה הפרחים פונים פנימה. פי הפגה סגור על ידי קשקשים רעופים המבודדים את חלל התפרחת מהעולם החיצון. גודל התפרחת כ-3- 5 ס"מ, והיא בעלת קליפה בצבע ירוק-בהיר או סגלגל, במבנה בשרני וחלול כשהפנים ירוק או אדום כהה.
צורת פריחה זו של תפרחת או פגה אופיינית לכלל מיני הפיקוס. סוגים אחרים במשפחת התותיים עשויים להציג פגות גם כן (למשל ה-Dorstenia, דומים, אך המשטח עליהם הם פורחים אינו מקומר).
הבשלת התאנים

התאנים מבשילות בדרך כלל, בשניים או שלושה גלים. כל גל נמשך מספר שבועות בהתאם לתכונות הזן ותנאי האקלים. בגל ההבשלה הראשון – מבשילות ה"בכורות" (בין אפריל ליולי). הבכורות יותר מימיות ומתפתחות על ענפים מהשנה שעברה. אלו המבוקשות ביותר למאכל. גל הבשלה שני - ה"קיץ" (מכאן בא השם לעונת השנה) – בו מבשיל היבול העיקרי (בין יולי לספטמבר) שהתפתח בעיקר על ענפים שצמחו באביב האחרון. פגות ה"קיץ" יותר מתוקות וטובות לדבלים. גל שלישי - פגות "אפילות" - סתווי – היבול דליל (ועשוי להופיע מספטמבר עד דצמבר). הגל מותנה בדרך כלל בהפריה של הצרעה והוא מופיע על ענפים שגדלו בעונת הקיץ.
התאנה ביהדות > מונחים עבריים הקשורים בתאנה

גמז - תאנת הבר
ארייה - קטיף תאנים וכן קיץ
גרוגרת - תאנה מיובשת
דְּבֵלָה - גוש תאנים מיובשות הדבוקות זו לזו (בדרך כלל במעין מעגל), וברבים "דְּבֵלִים" ואף "דְּבֵלוֹת"
קציעה
צמל - תאנה בשלה, צימוק תאנה
נובלת
בכורה - פרי שהקדים להבשיל
פגה - פרח התאנה או פרי בוסרי
התאנה היא מין העץ הראשון המופיע בתורה. היא מופיעה בסיפור אדם וחוה, שתפרו לעצמם חגורות מעלי העץ. כמו כן, אחת הדעות בתלמוד היא שפרי עץ הדעת היה תאנה. נוסף על כך, ישנם מקורות יהודיים רבים המזכירים שם זה:
וַיָּשֻׁבוּ כָל הַיְּהוּדִים מִכָּל הַמְּקֹמוֹת אֲשֶׁר נִדְּחוּ שָׁם וַיָּבֹאוּ אֶרֶץ יְהוּדָה אֶל גְּדַלְיָהוּ הַמִּצְפָּתָה וַיַּאַסְפוּ יַיִן וָקַיִץ (רש"י: דבלה) הַרְבֵּה מְאֹד
עָבַר קָצִיר כָּלָה קָיִץ (מצודת ציון: "היא עת שטיחת התאנים ליבשם") וַאֲנַחְנוּ לוֹא נוֹשָׁעְנוּ
הַמַּעֲבִיר תְּאֵנִים בַּחֲצֵרוֹ לִקְצוֹת, בָּנָיו וּבְנֵי בֵּיתוֹ אוֹכְלִין וּפְטוּרִין
כָּנַס אֶת תְּבוּאָתוֹ (ברטנורא: יין של גפנים), וּמָסַק אֶת זֵיתָיו, כָּנַס אֶת קַיְצוֹ (ברטנורא: ליקט תאנים ויבשן והכניסן לביתו), הֲרֵי אֵלּוּ שָׁלֹשׁ שָׁנִים.
השוכר את הפועל לקצות בתאנים
קיץ: זמן לקיטת פירות תאנים, וקרי ליה קיץ לפי שקוצצין אותן ביד
התאנה ביהדות > סוגיות בכשרות

פירות וירקות כשלעצמם כשרים לאכילה, בכפוף להלכות השייכות להם. אמנם בחלק מהפירות והירקות קיימת שכיחות גבוהה להמצאות חרקים, האסורים באכילה לפי ההלכה, ועל כן יש לבודקם או לנקותם היטב בטרם האכילה. גם בתאנה, כביתר פירות הפיקוס, קיימת שכיחות רבה להמצאות חרקים שונים: בפירות המבשילים על העצים הנקביים שכיחוֹת צרעות בוגרות, ובפירות שעל העצים הזכריים ניתן למצוא את כל גלגולי הצרעה.
הרב יהודה הלוי עמיחי, ראש מכון התורה והארץ, הסביר את היתר אכילת התאנים, למרות הצרעות שחדרו לתוכן, וכתב:
... עם זאת, ברור שאין לפקפק על ההיתר לאכול תאנים וזאת מכמה טעמים:

א. הצרעה אמנם נשארת בתאנה אך יש לה דין "בריה" שאינה בטלה באלף, שהרי במהלך כניסתה לתאנה נושרים ממנה הכנפים וא"כ אין זאת בריה שלמה, והיא בטלה בפרי במידה והיא אינה ניכרת... אין הצירעה ניכרת בפני עצמה, ואין אדם רואה את חלקי הצרעה. כמו כן אין אוכלים את הצירעה לבד ולכל היותר היא נאכלת עם התאנה, והרי זה כמו הקום בחמאה שהותר...

ב. בחוברת תורה ומדע (כרך יא א תשמו) הוסבר שהתאנה מותרת כי התורה מנתה את התאנה כאחד משבעת המינים א"כ התורה התירתו באכילה, שהרי לא ייתכן שהקב"ה שיבח את ארץ ישראל באחד מהמינים האסורים באכילה...

על כן נראה שאין כל מקום לחשוש בדבר היתר אכילת תאנים, "יאכלו ענוים וישבעו".
אמנם היות שבדיקת התאנים מחרקים כרוכה בטרחה ניכרת ודורשת תשומת לב ומיומנות רבה, יש הנמנעים לחלוטין מאכילת תאנים.
הרב משה ויא, מומחה לענייני מזיקים במזון, טוען שאחוזים גבוהים מהן מתולעות ולא ניתן להבחין בהן מחמת צפיפות הפרי והשכבות שבתוכו. אמנם בספרו "בדיקת המזון כהלכה", הוא מדריך כיצד לטפל בתאנה, וכיצד לבדוק אם התאנה מתולעת או שלא התפתחו בה תולעים על ידי השרייתה במים.
מזיקים

התאנה רגישה במיוחד למזיק בשם יקרונית התאנה. המזיק, חיפושית, שמקורה ממזרח אפריקה מטילה את ביציה על גזעי וענפי תאנים בוגרות והזחלים שבוקעים מהביצים מכרסמים בעץ ויוצרים מחילות גדולות בגזעו. על פי רוב מביא המזיק למות העץ.
תפקיד בהדברה ביולוגית

נטיעת תאנים בכרמי זיתים תורמת בהגנה על הזית מפני פשפשים טפיליים.
לעץ התאנה קיים פשפש ייחודי בשם Homotoma ficus המופיע על קליפת הגזע. פשפשים אחרים, מסוג אנתוכוריס, טורפים פשפש זה. כאשר פשפש התאנה נודד, טורפיו עוברים לעצי המטע וניזונים מהפשפשים הייחודיים להם. השתתפות דומה בהדברה ביולוגית מספק גם כליל החורש.
ראו גם

עלה תאנה
בוכא - משקה מזוקק המופק מתאנים
הערות שוליים

↑  תאנה באתר הרשימה האדומה של IUCN
↑  Kislev, M. E., Hartmann, A., & Bar-Yosef, O. (2006). Early domesticated fig in the Jordan Valley. Science, 312(5778), 1372-1374.
↑  ביררו משם עצי תאינה יפים - תאנה, באתר "פורטל הדף היומי"
↑  תוספתא שביעית א י "מסלקין, מקוצין, מקטפין, מסתתין ומצדדין ומגמזין עד ראש השנה"
↑  תויו"ט דמאי ה, ה
↑  ראו ספר ישעיהו, פרק ל"ד, פסוק ד'
↑  ראו ספר הושע, פרק ט', פסוק י'
↑  ראו מגילת שיר השירים, פרק ב', פסוק י"ג
↑  יהודה הלוי עמיחי, אכילת תאנים מופרות, באתר מכון התורה והארץ, מכללת הרצוג
↑  כך במקור, אולם צריך להיות "אין"
↑  ראה הדרכה בקצרה בקישור: https://ashoova.co.il/checking-food-from-worms/
↑  מאמר בצרפתית אודות תפקידם של עצים הנטועים כגדרות בהגנה על מטעים (עמוד 27) http://olivarbo.fr/wp-content/uploads/2013/03/haies-2011-NOL-84.pdf
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007531237505171  BnF: cb12011475w (data)  GND: 4153852-3  LCCN: sh85048146  NDL: 00564320 
עץ תאנה צומח במפל התנור
"התאנה חנטה פגיה" (שיר השירים, ב', י"ג)
תאנים יבשות
יעל קרשון

| --- | --- |

 לידה:  1964 (בת 60 בערך) 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת הרווארד 
 מנחה לדוקטורט:  שלמה שטרנברג 
 מוסדות:  המכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס  אוניברסיטת תל אביב 
 תלמידי דוקטורט:  ליאת קסלר, Kathleen Smith, Jordan Watts, Robin Chhabra, Alexander Caviedes Castro, Jennifer Vaughan, Michael Alexander Bailey, בריאן לי, Mark Hamilton, Masrour Zoghi, Alvaro Pelayo, שי פוקס, Jeremy Lane 
 פרסים והוקרה:  פרס קריגר נלסון (2009) 
 בן או בת זוג:  רועי בר 
 
יעל קרשון (נולדה ב-1964) היא מתמטיקאית ישראלית-קנדית שתוארה כ"אחד המומחים המובילים בקנדה בגאומטריה סימפלקטית" (אנ'). משמשת כפרופסור באוניברסיטת טורונטו מיסיסאוגה (אנ') ובאוניברסיטת תל אביב.
ביוגרפיה

קרשון היא בתו של הפיזיקאי פרופ' אורי קרשון ממכון ויצמן למדע, ואחיה יזהר קרשון הוא נגן צ'מבלו. היא ייצגה את ישראל באולימפיאדת המתמטיקה הבינלאומית בשנת 1982. בשנת 1985 קיבלה תואר ראשון במתמטיקה ובשנת 1989 קיבלה תואר שני במתמטיקה, שניהם מאוניברסיטת תל אביב. בשנת 1993 קיבלה תואר דוקטור מאוניברסיטת הרווארד, בהנחייתו של שלמה שטרנברג.
לאחר שעבדה במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס, בשנת 1995 עברה לאוניברסיטה העברית בירושלים, שבה הייתה מרצה בכירה בשנים 1997–2001 במלגת אלון, ובשנת 2002 מונתה לפרופסור חבר. בשנת 2002 עברה לאוניברסיטת טורונטו מיסיסאוגה, ובשנת 2006 מונתה שם לפרופסור מן המניין. החל משנת 2021 היא גם פרופסור באוניברסיטת תל אביב.
קרשון עוסקת במחקרה בפעולות המילטוניות של חבורות לי. מגרעין המחקר הזה היא עוסקת בתחומי מחקר נוספים.
בשנת 2002 יצא לאור, בהוצאת האגודה האמריקאית למתמטיקה, הספר Moment Maps, Cobordisms, and Hamiltonian Group Actions, שמחבריו הם ויקטור גילמין (Victor Guillemin), ויקטור גינזבורג (Viktor Ginzburg) ויעל קרשון.
פרסים והצטיינות

מלגת יגאל אלון, 2001-1997
Ernst D. Bergmann Memorial Award, 1997
McLean Award, אוניברסיטת טורונטו, 2005
קרשון זכתה בפרס קריגר-נלסון מטעם האגודה המתמטית הקנדית בשנת 2009
חיים אישיים

קרשון נולדה בישראל, התגוררה בארצות הברית במשך עשר שנים. היא קיבלה אזרחות קנדית בשנת 2011. מנישואיה למתמטיקאי דרור בר-נתן, יש לה שני בנים. כיום בזוגיות עם הכימאי התאורטי פרופ' רועי בר.
הערות שוליים

↑  Yael Karshon, International Mathematical Olympiad
↑  Moment Maps, Cobordisms, and Hamiltonian Group Actions, American Mathematical Society
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007519184405171  GND: 1146225482  ISNI: 0000 0001 1463 4133  LCCN: n99032277  MGP: 69039  NTA: 189094222  SUDOC: 07518060X  S2AuthorId: 11319104  VIAF: 116944797   WorldCat (עם VIAF): 116944797
סום (נהר)

| --- | --- |
נהר הסום
נהר הסום
 מידע כללי
 אורך:  245 ק"מ
 ספיקה ממוצעת:  35 מ"ק לשנייה
 אגן ניקוז:  6,000 קמ"ר
 מוצא:  בכפר פונסום שבצפון צרפת
 גובה מוצא הנהר:  85 מטרים
 יובלים:  Avre, Germaine, Dien, Cologne, Nièvre, Scardon, Saint-Landon, Sommette, Tortille, Beine, Allemagne, סל, Ancre, Amboise, Hallue, Airaines, Omignon, Trie 
 שפך:  תעלת למאנש
 מדינות באגן הניקוז:  צרפת
 
 תוואי הנהר בחבל פיקרדי
 
סום (בצרפתית: Somme) הוא נהר בחבל פיקרדי בצפון צרפת.
מוצאו בכפר פונסום שליד העיר סן-קנטן במחוז אן שבחבל פיקרדיה. הוא זורם מערבה לאורך 245 ק"מ ונשפך למימי תעלת למאנש בעיירה סן-ואלרי-סור-סום. שפך הנהר מהווה תחנה של נדידת עופות בשם מארקנטר. גובה הנהר בנקודת המוצא 85 מטר מעל פני הים והוא זורם דרך הערים סן-קנטן, פרון, אמיין ואבוויל. אגן הניקוז של נהר הסום מגיע ל-6,000 קמ"ר. בין 1770 ו-1843 נבנתה תעלת הסום שמימיה זורמים לצד הנהר. כיום התעלה משמשת למטרות נופש בלבד. ב-2001 הנהר עלה על גדותיו והציף את עמק הסום.