stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
למבורגיני אורראקו
דגמים

"P200" - יוצרו 66 יחידות.
"P250" - יוצרו 520 יחידות.
"P250" סוג "P111s" (יוצא לארצות הברית בין השנים 1974–1976, 21 יחידות בעלי מנוע 1,994 סמ"ק המפיק 182 כ"ס).
"P300" - יוצרו 190 יחידות
"Urraco Bob".
דגמים > "למבורגיני אורראקו"

יוצרו 791 יחידות.
2 דלתות.
מספר נוסעים: 2+2.
מנוע מרכזי-אחורי.
מנוע בנזין.
סוג הנעה: הנעה אחורית.
בדגם מכונית-על Cizeta-Moroder V16T מתוצרת יצרנית הרכב האיטלקי Cizeta Automobili הורכבו 2 מנועים של "למבורגיני אורראקו" (כל מנוע V8 צילינדרים, סך הכל V16 ב-90°, 5,995 סמ"ק המפיקים 548 כ"ס).
דגמים > תאוצות

תאוצה בין 0–100 קמ"ש היא 7.2 שניות (דגם P300).
תאוצה בין 0–100 קמ"ש היא 6.9 שניות (דגם P250).
תאוצה בין 0–100 קמ"ש היא 5.6 שניות (דגם P300).
תמונות

"למבורגיני אורראקו" דגם "S"
"למבורגיני אורראקו" דגם "S", שנת 1974
"למבורגיני אורראקו" P111
"למבורגיני אורראקו" P111
"למבורגיני אורראקו" דגם "P300"
"למבורגיני אורראקו", דגם "P300", שנת 1979
"למבורגיני אורראקו", דגם "P300"
"למבורגיני אורראקו", דגם "P300"
"למבורגיני אורראקו", דגם "P300"
"למבורגיני אורראקו", דגם "P300", שנת 1976
"למבורגיני אורראקו" מבט לתא הנהג ולוח מחוונים
"למבורגיני אורראקו", דגם "P250"
"למבורגיני אורראקו" - מבט למנוע
הערות שוליים

↑  הספר של "למבורגיני אורראקו" Landsem, Arnstein (Mar 15, 2011). The Book of the Lamborghini Urraco. Veloce Publishing. pp. 13–17. ISBN 978-1-84584-286-4. Retrieved 2012-02-08
↑  "למבורגיני אורראקו" אב טיפוס lambocars.com/v8_engine/urraco_prototype
↑  "למבורגיני אורראקו" - דגמים web.archive.org/web/20161127021931
↑  "למבורגיני אורראקו" דגם "P200"  lambocars.com/v8_engine/urraco_p200.html
↑  "למבורגיני אורראקו" דגם "P250" lambocars.com/v8_engine/urraco_p250
↑  נכלל בספירה של 520 היחידות של דגם "P250"
↑  "למבורגיני אורראקו" דגם "P250" סוג "P111s" lamborghiniregistry.com
↑  "למבורגיני אורראקו" דגם "P300" lambocars.com/v8_engine/urraco_p300
↑  "למבורגיני  אורראקו" topspeed.com/cars/lamborghini/1973-1979-lamborghini-urraco
↑  דגם "Cizeta-Moroder V16T" - מפרט carfolio.com/specifications/models/car
לא באנו להנות

|  מידע כללי |
| --- | --- |
 מאת:  אתגר קרת, רותו מודן
 איורים:  רותו מודן
 שפת המקור:  עברית
 סוגה:  רומן גרפי סיפורת
 הוצאה
 הוצאה:  כתר
 תאריך הופעה ראשונה:  1996
 מספר עמודים:  72
 עורך:  יוסף פסח
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  9650705538
 
לא באנו להנות הוא ספר קומיקס מאת רותו מודן ואתגר קרת, שיצא בהוצאת כתר הוצאה לאור בשנת 1993. הספר מכיל סיפורים קצרים מאוירים, שחלקם מנסים לספר בדיחה אך רובם הגדול מוסרים מסר פוליטי/חינוכי/פילוסופי. הספר היה רב מכר ונחשב לאחד מגדולי ספרי הקומיקס בישראל.
רקע

הספר נכתב במקור כ-22 סיפורים קצרים מאת אתגר קרת, שאת חלקם פרסם זמן מה קודם לכן לא בפורמט של ספר, אלא בפורמט יחידים. רותו מודן, בוגרת בצלאל ובאותה תקופה גם כותבת הקומיקס המפורסמת היחידה בארץ ואחת מהקומיקסאים היחידים בארץ הייתה מפרסמת טורי קומיקס מצחיקים או פוליטיים בעיתונים "מעריב", "דבר" ו"ידיעות אחרונות" (בשנת 2006 הוציאה את ספרה הבלעדי הראשון, "קרוב רחוק"). השניים החליטו לשתף פעולה כשקרת, שהיה ועודנו חובב קומיקס, רצה שסיפוריו יאוירו בקומיקס לפני שיוציא אותם בספרו החדש. השניים עבדו על הספר במשך הרבה זמן, כשקרת היה מביא את הסיפור ומודן הייתה מחלקת אותו לפאנלים ומאיירת אותו. חלק מסיפורים המאוירים צבועים בצבעי מים, חלק בטושים (הסיפור "שיעועית מקופסה") וחלקם בשחור-לבן. לבסוף, בשנת 1993 הוצאת כתר פרסמה את הספר במהדורת כריכה רכה שמכילה 22 סיפורים קצרים מאוירים.
איורים

האיורים בספר שונים מאוד מסגנונה הטיפוסי של מודן. רוב האיורים לא ריאליסטיים, עם קווים לא ישרים בכוונה, וצבועים בצבעי מים, שיטת צביעה שאמנם נמנית עם אמנות הציור הקלאסית על קנבסים, אך למעשה מאוד פופולרית בעולם הקומיקס.
ביקורות ודירוגים

הספר התקבל בתגובות מעורבות. מצד אחד, היו מעריצי קומיקס ואתגר קרת שטענו כי מדובר ביצירת אמנות למופת שמגיעה רק פעם בהרבה שנים. לעומת זאת, הספר קיבל גם ביקורות שליליות. חלק מהקוראים התחלחלו מתיאורי האלימות, האכזריות והברוטליות שמופיעות בחלק מהציורים, ולא הבינו את הפואנטה בסיפורים. בביקורת על הספר באתר סלונה נכתב "הסיפורים בספר כה רדודים ושטוחים. אפילו בתור סיפור קצר כ”כ יש קפיצות בזמן ומנושא לנושא. אולי הכוונה שאנחנו הקוראים נמלא את הפערים, אבל אין מספיק תוכן שיאפשר לנו לעשות זאת, גם לא לבעלי דמיון מפותח כמוני. אני רוצה להניח שלפחות בסיפור הראשון שכ”כ לא אהבתי אותו, יש איזה מסר, אבל האמת היא, שאני לא מעוניינת במסר הזה, גם אם אכן הייתה כוונה כזו".
הערות שוליים

↑  לא באנו להנות / אתגר קרת, רותו מודן
מדיטציית חושך

מדיטציית חושך היא משפחה של טכניקות מדיטציה שבמהלכן מתרגל האדם מגע עם חשכה או עם צללים.
מקורו של התרגול בחושך

ישנן מספר דעות לגבי מקורותיהם של תרגולי החושך.
באסכולת הנינגמפה (Nyingmapa) של הבודהיזם הטיבטי ישנה מסורת של תרגולי חושך באמצעות שהות של ימים ואפילו שבועות בתוך מערות או חדרים חשוכים.
גיבור ספרו של קרלוס קסטנדה, דון חואן, מציע טכניקה המתבססת על מעקב אחרי צללים.  הטכניקות של דון חואן מיוחסות למסורת אינדיאנית עתיקה באזור מקסיקו שייתכן ואף קדמו לבודהיזם הטיבטי.
יש מי שטוען שמקור השיטה הוא דווקא יהודי על פי הפסוק כי אשב בחושך, ה' אור לי  (מיכה ז')
תרגולי חושך

אושו מציע מספר דרכים וטכניקות לתרגל מדיטציית חושך.
הגישה הגלובלית - אינה מחייבת תרגול ספציפי  - אבל המתרגל אמור לחיות במשך שבוע שלם ללא תאורה מלאכותית.
הגישה המתודית כוללת שלושה תרגולים הדרגתיים:
ישיבת חושך - ישיבה דוממת בחשיכה מוחלטת במשך שעה לפחות.
שהיית חושך - התמקדות בתחושת החושך בזמן שכיבה.
נשיאת חושך - טכניקת "שוק"הכוללת ריכוז בחושך המוכל באדם.
הערה: בשיטה המתודית לא ניתן לתרגל את השלבים המתקדמים לפני התנסות של מספר חודשים בשלב הראשון
הגישה של התרגול ההפוך הכוללת ריכוז בחשיכה שנוצרת עקב עצימת עיניים ושחרור החשיכה הזו אל האור.
מתרגלים מנוסים בטכניקת חושך יכולים גם לעקוב אחרי צללים באור יום מלא, הטכניקה הזו, כנראה מקורה בכישוף הילידים האמריקאים.
התאוריות של תרגול החושך

העיקרון המנחה מאחורי המקור הבודהיסטי של הטכניקה הוא אלחוש. הכוונה הייתה ליצור חלל תרגול נעדר גירויים שיתאים להתמרה של התת-מודע. ניתן לומר שבאופן הזה מדיטציית חושך מהווה שכלול לויפאסנה המסורתית.

בגישה המודרנית לתרגולי חושך, ניתנה חשיבות גם לתהליך זיהום האור שמהווה, על פי התאוריה, עומס נפשי נוסף המודחק בתת-ההכרה. תרגול החושך מאפשר לאדם להשתחרר מהלחצים הפסיכופיזיים הנגרמים לו על ידי תאורה מלאכותית.
הערות שוליים

↑  טכניקות שוק הן טכניקות מדיטציה המבוצעות תוך כדי פעילות יומיומית
מא בופאנג

זהו שם סיני; שם המשפחה הוא .
מָא בּוּפַאנְג (במנדרינית: 马步芳; פין-יין: Mǎbùfāng, אויגורית: ما بوفنگ; 1903 – 31 ביולי 1975) היה מצביא מוסלמי בעת תקופת המצביאים, אשר שלט על קליקת משפחתו במחוז צ'ינגהאי תחילה בנאמנות לממשלת בייאנג ומאוחר יותר לקוומינטנג. בעת שלטונו אירעו מלחמת האזרחים הסינית, מלחמת סין–יפן השנייה ועוד.
לאחר נסיגת הרפובליקה הסינית לטאיוואן הפך מא לשגריר מטעם הרפובליקה הסינית בערב הסעודית. בעת שלטונו על צ'ינגהאי, מא פיתח את מערכת החינוך, הרפואה וההתקדמות התעשייתית, על כן הפך לבין המפורסמים באילי המלחמה הסינים.
ביוגרפיה > שנותיו הראשונות

מא בופאנג נולד בשנת 1903 במוניגו (כיום במחוז נינגשיה), דאז מחוז גאנסו, בשושלת צ'ינג במקור היה יליד למשפחת חווי אתנית מוסלמים מאמיני זרם הסופים; מה בו-קינג, (אשר גם הוא מילא תפקיד בזירה הצבאית והפוליטית במהלך תקופת המצביאים), היה אחיו הגדול. אביו היה מא צ'י, אשר לאחר מהפכת שינהאי, הקמת הרפובליקה הסינית ופירוק סין לידי פלגיה של ממשלת בייאנג הקים את צבא נינגהאי האזורי אשר המקומיים כינו אותו "צבא משפחת מא".
בופאנג קיבל חינוך דתי לקראת קריירה כאימאם. בשנת 1922 הוא החליט להצטרף לצבא במקום זאת, וסיים את הכשרתו הצבאית בחיל הכשרת הקצינים במחוז צ'ינגהאי, מערב סין אך בו בזמן הוא המשיך להוביל את מסגד דונגג'וואן הגדול. בשנת 1928 הוטל עליו הפיקוד על הגדוד ה-9 של נינגהאי. במהלך מלחמת המישורים המרכזיים של 1930, במקור הוא התייצב לצד איל המלחמה פנג יו-שיאנג אשר כונה "הגנרל הנוצרי" אך עד מהרה החליף צד להצטרפות אל תמיכת המפלגה הלאומית (קוומינטנג) במאבקה לאיחוד סין תחת צ'יאנג קאי שק.
ביוגרפיה > קריירה צבאית

בשנת 1931 נפטר אביו, ודודו מה לין ירש את הכוח בברכת ממשלת צ'יאנג. בסוף שנות העשרים ובתחילת שנות השלושים של המאה העשרים, מה בופאנג פתח בשבע משלחות צבאיות לאזור גולוג בגבול טיבט-צ'ינגהאי נגד דרישותיו הטריטוריאליות של טובטן גיאטסו (הדלאי לאמה ה-13) בתוך מסגרת מלחמת סין-טיבט.
בשנת 1932, הטיבטים פתחו במתקפת נגד לתוך סין, כשהם מכוונים להשמיד את צבא נינגהאי, כוחות נינגהאי בפיקוד מא וכוחות לאומניים בפיקודו של ליו וונהוי הביסו את הכוחות הטיבטיים, וסיימו את המלחמה באמנה שהעבירה שטחים למשפחת מא כמו גם סין הלאומנית. בשנת 1936 הוביל מא כוחות לאומניים כנגד כוחות המפלגה הקומוניסטית של סין באזור נינגשיה במהלך המצעד הארוך ובמסגרת מלחמת האזרחים הסינית, וגרם לאבדות קשות לכוחות הקומוניסטים. בשנת 1936 הצבא האדום של ברית המועצות פלש לשינג'יאנג ומא הורה על עצירת כל הפליטים משינג'יאנג מלהיכנס אל צ'ינגהאי, על אף היות רובם מוסלמים.
ביוגרפיה > שלטון בצ'ינגהאי

החל מסוף שנת 1936, החל במסע תככים נגד דודו מא לין; בשנת 1937, מסע זה הצליח לאלץ את מא לין להתפטר (מא לין התפטר בעודו מבצע את החג' במכה, ערב הסעודית, למען לא תשקף סכנה לחייו); מה בופאנג נכנס לתפקיד מושל מחוז צ'ינגהאי בשנת 1938. בתפקיד זה הוא זכה לתמיכה על פתיחת מספר בתי חינוך סוציאליסטי מוצלחים כולל הקמת בית ספר לנערות מוסלמיות, מרכזי חינוך לרפואה, חקלאות, תברואה והנדסה למען יצירת דרכי כביש לקשר בין כל מחוז צ'ינגהאי.
הוא סיפק מעט מאוד מידע על עצמו והטיל צנזורה על התקשורת. בניהולו של המחוז המגוון מבחינה אתנית, מדיניותו בזירה זו הייתה שנויה במחלוקת, מכיוון שהוא אילץ מיעוטים אתניים כמו טיבטים, מונגולים וקירגיזים, לעזוב את שפת האם שלהם ולאמץ את המנדרינית של בני ההאן הסינים.
ברמה האישית, היה ידוע שמא בופאנג היה רודף שמלות, עובדה שהוא התגאה בה רבות ולעיתים קרובות דיבר על הנשים איתן הוא היה בקשר.
כאשר פרצה מלחמת סין–יפן השנייה בשנת 1937, היפנים פנו למא בופאנג למען איחוד כוחות, אך מא סירב לערוק ולבגוד בסין. על פי הנחיות הממשלה הלאומית, הוא ערך הכנת כוחות על הגבול עם טיבט כדי למנוע כל ניסיונות בדלניים בזמן שהלאומים נקשרו במלחמה נגד יפן; לשם כך הוא הורה על פשיטות לאזורי הגבול הטיבטי באופן קבוע.
בשנת 1938 לחמו כוחותיו נגד היפנים במחוז חנאן, מזרח סין. בספטמבר 1940 חייליו נלחמו בהצלחה במתקפה יפנית, אך הם גם זכו למוניטין ברברי מכיוון שסירבו לקחת אסירים כלשהם. לאורך כל שנות הארבעים נותרו כוחותיו על מערך התמיכה של האזורים המערביים של סין, והפעילו לחץ על טיבט בזמן שכוחות הלאומים התגוננו נגד היפנים. בשנת 1943 הוא הפך לקצין הפיקוד של החיל ה-40 הסיני. בשנים 1944 ו-1945, כפי שהורו עליו בממשלה הלאומית, הוא פיקד על כוחות הפרשים נגד הבדלנים תומכי עצמאות הרפובליקה האסלאמית של טורקסטן הנתמכים על ידי ברית המועצות במחוז שינג'יאנג במהלך מרד עילי.
במאי 1945 נבחר מא לוועדה המרכזית השישית של המפלגה הלאומנית. ב-7 באפריל 1949 הודיעו מא בופאנג ובן דודו מא הונג-קוי כי ימשיכו להילחם נגד הקומוניסטים למרות שורת הניצחונות שהקומוניסטים השיגו במלחמת האזרחים בסין בידי פנג דה-חואי, ז'ו דה ולין ביאו. הוא מונה למפקד כל העניינים הצבאיים והפוליטיים של צפון מערב סין על ידי הממשלה הלאומית כדי להמשיך במאבק באזור. באוגוסט 1949 הוא נסע לגואנגג'ואו, מחוז גואנגדונג, כדי לבקש אספקה מהממשלה הלאומית; במהלך היעדרותו שימש בנו מא ג'יואן כקצין הפיקוד בפועל באזור צפון-מערב.
ביוגרפיה > גלות

בספטמבר 1949, עם התקרבות הכוחות הקומוניסטיים, מא בופאנג נטש את שטחו בהבינו כי זו מלחמה בלתי אפשרית וברח לצ'ונגצ'ינג שבמחוז סצ'ואן ואז המשיך להונג קונג.
באוקטובר 1949 הורה לו צ'יאנג קאי שק לחזור לאזור הצפון מערבי של סין כדי להתגונן מפני ההתקדמות הקומוניסטית, אך במקום זאת, בליווי 200 קרובי משפחה וכפופים, מא נמלט למכה, אשר בערב הסעודית בתחילת 1950, בתירוץ כי זאת עלייה לרגל מענייני דת. במאי 1950, באישורו של המלך פארוק, מלך מצרים, הוא עבר להתגורר במצרים, והתיישב בבית מגורים מפואר בפריפריה של הבירה קהיר. בהיותו במצרים הכריז על כוונתו לארגן התקוממות אנטי-קומוניסטית בקרב מוסלמים סינים.
הוא שימש כנציג הרפובליקה הסינית במצרים עד שנת 1957, כאשר ניתקה מצרים את היחסים עם הרפובליקה הסינית (ובמקום זאת הכירה במדינה הקומוניסטית ברפובליקה העממית של סין). והועבר לכהן כשגריר בערב הסעודית; הוא התפטר מתפקידו בשנת 1961 כשפרצה שערורייה שכללה שדרשה את שובו לטאיוואן, הוא סירב לעמוד לדין ולבסוף השיג אזרחות סעודית בה חי עד למותו בעיר ג'דה לחופי ים סוף, בשנת 1975.
ראו גם

צ'ינגהאי
תקופת המצביאים
מלחמת האזרחים הסינית
קוומינטנג
מוסדות הר"ן

הרב צבי וויספיש ראש מוסדות הר"ן
"מוסדות הר"ן בארץ הקודש" (הר"ן ראשי תיבות: הרב נחום; על שם הרב נחום משאדיק, שראש המוסדות הוא מצאצאיו) הוא שם כולל למוסדות חינוך שבראשם עומד הרב צבי וייספיש. המוסדות כוללים תלמודי תורה, מכינות לישיבות קטנות, ישיבה קטנה, ישיבה גדולה וכוללי אברכים בישראל.
המוסדות

בשנת 1983 הקים הרב צבי וייספיש, אז אברך צעיר, את כולל הר"ן, כולל אברכים בשכונת רמות בירושלים. הכולל מנה מאות אברכים ונחשב מהגדולים בישראל. האווירה בכולל הייתה תובענית יותר מהמקובל אז. הוא דרש למשל מהאברכים להשתתף בתפילת שחרית בכולל. כמו כן הנהיג "סדר מוסר" והביא מרצים שייתנו שיחות מוסר בפני תלמידי הכולל, בניגוד לנהוג בכוללים אחרים שבהם לומדים גמרא והלכה בלבד.
בהמשך פתח הרב וייספיש מוסדות נוספים. הרב יוסף שלום אלישיב והרב שמואל אוירבך סייעו לו בגיוס כספים. במשך השנים הקים רשת תלמודי תורה בשם "יחי ראובן" (על שם חותנו הרב ראובן פיין), עם סניפים בשכונת רמות בירושלים, בביתר עילית ובאופקים; וכולל נוסף בשכונת קריית הרצוג בבני ברק.
בשנת 1998 הקים הרב וייספיש יחד עם הרב שמואל רבר ישיבה קטנה בשם "ישיבת ים התורה" בירושלים. בשנת 2014, פרש הרב רבר עם הצוות ורוב התלמידים והקים את ישיבת אוצר התורה.
בשנת 1990 הוקמה ישיבה גדולה בירושלים בשם "ישיבת אבן ישראל", שסונפה לישיבת יד אהרון, בראשות הרב יהושע אייכנשטיין. הרב אייכנשטיין פרש בשנת תשס"ו (2006) עם מרבית הבחורים. לישיבה הובא הרב חזקיהו יוסף שרייבר יחד עם קבוצת תלמידיו. כעבור שנה פרשו שאר התלמידים הוותיקים ונותרה בישיבה קבוצת תלמידי הרב שרייבר.
בשנת 2017 פתח הרב וייספיש ישיבה לצעירים בשם ישיבת הגרי"ש.
הערות שוליים

↑  מוטי סגל, ניסיון ההדחה הוביל לפיצול הישיבה, באתר 'קוקר', 23 באוקטובר 2014](הקישור אינו פעיל)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007303008705171
לוק סבהה

| --- | --- |

 מדינה:  הודו הודו
 סוג:  בית תחתון של הפרלמנט ההודי
 הרכב
 מספר מושבים:  545  543 נבחרים   2 ממונים
 
 קואליציה (332) (הברית הדמוקרטית הלאומית) (332)      מפלגת העם ההודית (301)       ג'נטה דאל (מאוחדת) (16)       שיוו סנה (13)       ‏RLJP‏ (5)  AD(S)‏ (2)  ג'נטה דאל (חילונית) (1)       ‏LJP(RV)‏ (1)        מפלגת הקונגרס הלאומית (1)       ‏AJSU‏ (1)       ‏החזית הלאומית של מיזו (1)       ‏NDPP‏ (1)        החזית העממית של נאגאלנד (NPF) (1)        מפלגת העם הלאומית (1)       סיקים קרנטיקארי מורצ'ה (1)        עצמאים (4) אופוזיציה (205) (I.N.D.I.A.) (141)      הקונגרס הלאומי ההודי (49)       דראווידה מונטרה קזגאם (24)        טרינמול קונגרס (23)  שיוו סנה (UBT) (5)  מפלגת הקונגרס הלאומית (שראד פאוור) (4)       המפלגה הקומוניסטית של הודו (מרקסיסטית) (3)       מפלגת סמג'וואדי (3)  IUML (3)  JKNC (3)       המפלגה הקומוניסטית של הודו (2)        אאם אדמי (1)       המפ. הסוציאליסטית המהפכנית (1)       ג'הרקאנד מוקטי מורצ'ה (1)  VCK (1)  KC(M) (1) מפלגות לא משויכות (63) YSRCP‏ (22)       ביג'ו ג'נטה דאל (12)       בהוג'אן סמג' (9)  BRS‏ (9)        טלוגו דזאם (3)  AIMIM‏ (2)  שירומאני אקאלי דאל (2)  RLP‏ (1)  AIUDF‏ (1)  שירומאני אקאלי דאל (אמריטסר) (1)  עצמאי (1)
 בחירות
 שיטת בחירות:  רובנית
 בחירות קודמות:  11 אפריל - 19 מאי 2019
 בחירות הבאות:  מאי 2024
 מנהיגים
 יושב ראש:  אום בירלה
 מנהיג הבית:  נרנדרה מודי
 מנהיג האופוזיציה:  לא מאויש
 משכן
 
 ניו דלהי, הודו
 קואורדינטות:  28°37′03″N 77°12′30″E﻿ / ﻿28.6175°N 77.208333333333°E﻿ / 28.6175; 77.208333333333
 אתר אינטרנט
 sansad.in/ls
 
לוּק סַבַּהְה (בהינדי: लोक सभा, מילולית: בית העם) הוא הבית התחתון של הפרלמנט ההודי. על פי חוקת הודו, בלוק סבהה יהיו לא יותר מ-552 חברים, כיום יש בלוק סבהה 545 חברים: 543 מהם נבחרו בבחירות אזוריות ישירות, במדינות ובטריטוריות של הודו, והשניים הנותרים הם נציגי הקהילה האנגלו-הודית הממונים על ידי נשיא הודו. הלוק סבהה מכהן חמש שנים, אלא אם הוא מפוזר קודם לכן. ללוק סבהה שמורה הסמכות לשנות את גבולות המדינות והטריטוריות של הודו, באמצעות ועדת התיחום. מהלך כזה בוצע לאחרונה בשנת 2001.
הבחירות ללוק סבהה הנוכחי, ה-17 במספר, נערכו במהלך אפריל-מאי 2019.
היסטוריה

הפרלמנט ההודי, כבית מחוקקים דו-ביתי נלקח בהשראה מהמערכת שנהגה בהודו הבריטית, בה הוקם ב־1920 המועצה המחוקקת האימפריאלית כבית מחוקקים דו-ביתי, מועצת המדינה והאספה המחוקקת המרכזית. שני גופים אלו פעלו עד ל־14 באוגוסט 1947 ופוזרו תחת חוק עצמאות הודו, כאשר האספה החוקתית של הודו תופסת את מקומם כגוף המחוקק הזמני של המדינה החדשה. האספה אימצה ב־26 בנובמבר 1949 את חוקת הודו, שנכנסה לתוקף ברובה לאחר חודשיים ב־26 בינואר 1950. האספה המשיכה לכהן כבית המחוקקים הזמני של הודו למשך כשנתיים נוספות, עד לקיום הבחירות הראשונות לוק סבהה בשלהי 1951 ותחילת 1952.
בחוקת הודו נקראה האספה "אספת העם", וב־1954 אומצה הגרסה ההינדית של המונח - לוק סבהה.
התנאים לחברות בלוק סבהה

סעיף 84 בחוקת הודו קובע את הכשירויות לחברות בפרלמנט. חבר בלוק סבהה חייב:
להיות אזרח הודו.
להישבע אמונים ולחתום עליה בפני אדם שהוסמך לכך על ידי ועדת הבחירות המרכזית.
להיות בן 25 לפחות.
להיות בעל עבר פלילי נקי.
להיות מסוגל לשלם את חובותיו הכספיים.
להיות שפוי בדעתו.
להיות בעל כישורים אחרים שנקבעים בחוק ההודי.
סמכויות הלוק סבהה > אמון בממשלה ומינויים

אמון בממשלה ואי-אמון בממשלה. לרג'יה סבהה אין סמכות זו. אם הצעת אי-אמון בממשלה עוברת בלוק סבהה, הממשלה מתפטרת באופן קולקטיבי. עם זאת, ראש הממשלה יכול להמליץ לנשיא על פיזור הלוק סבהה לפני תום כהונתו.
הדחת הנשיא. נעשה ברוב של שני שלישים. סמכות זו משותפת עם הרג'יה סבהה.
תיקונים בחוקה. נעשה ברוב רגיל עד שני שלישים, תלוי בתיקון. סמכות זו משותפת עם הרג'יה סבהה.
סמכויות הלוק סבהה > חקיקה

הצגת חוק התקציב מתבצעת על ידי שר האוצר בלוק סבהה, ורק לאחר אישורו נשלחת לרג'יה סבהה.
לאחר שחוק אושר בלוק סבהה, הוא נשלח לרג'יה סבהה למשך 6 חודשים. במידה והחוק נדחה או שלא נערך בו דיון, או שהלוק סבהה לא קיבל את תיקוני הרג'יה סבהה, נוצר קיפאון. קיפאון זה נפתר במושב מיוחד של שני הבתים. על מנת להעביר את החוק במושב המשותף נדרש רוב פשוט.
יושב ראש הלוק סבהה

ע"פ סעיף 93 לחוק, הודו, הלוק סבהה בוחר יושב ראש וסגן יושב ראש. אין דרישות מיוחדות לכהונת היושב ראש, למעט חובת הכהונה כחבר הבית. כהונתו של היושב ראש נפסקת רק אם הוא מפסיק לכהן כחבר הבית, מתפטר, או מודח ברוב רגיל.
יושב ראש הבית הוא אום בירלה. הוא נבחר לתפקיד ב-19 ביוני 2019.
ייצוג ומחוזות בחירה

הלוק סבהה מורכב מחברים הנבחרים כל אחד בפני עצמו ממחוזות בחירה. המדינה בעלת הייצוג הכי גבוה בלוק סבהה היא אוטר פרדש, לה 80 נציגים בלוק סבהה. סיקים, נאגאלנד, מיזוראם, לקשאדוויפ, לדאק, צ'אנדיגאר ואיי אנדמן וניקובר כולם בעלות נציג אחד בלוק סבהה.
| מדינה | מספר נציגים | מדינה | מספר נציגים |
| --- | --- | --- | --- |
| אודישה | 21 | אוטראקהאנד | 5 |
| אוטר פרדש | 80 | איי אנדמן וניקובר | 1 |
| אנדרה פרדש | 25 | אסאם | 14 |
| ארונאצ'ל פרדש | 2 | ביהר | 40 |
| ג'אמו וקשמיר | 5 | ג'הרקאנד | 14 |
| גואה | 2 | גוג'ראט | 26 |
| דאדרה ונאגר האוולי ודאמאן ודיו | 2 | דלהי | 7 |
| הימאצ'ל פרדש | 4 | הריאנה | 10 |
| טלנגאנה | 17 | טמיל נאדו | 39 |
| טריפורה | 2 | לדאק | 1 |
| לקשאדוויפ | 1 | מאדהיה פרדש | 29 |
| מגהלאיה | 2 | מהאראשטרה | 48 |
| מיזוראם | 2 | מניפור | 1 |
| מערב בנגל | 42 | נאגאלנד | 1 |
| סיקים | 1 | פודוצ'רי | 1 |
| פנג'אב | 13 | צ'אנדיגאר | 1 |
| צ'האטיסגאר | 11 | קרנאטקה | 28 |
| קרלה | 20 | ראג'סטאן | 25 |
ראו גם

בית המשפט העליון של הודו
בתי מחוקקים לפי מדינה
הפרלמנט ההודי
פוליטיקה של הודו
רג'יה סבהה
הערות שוליים

↑  The early years of India's Parliament, PRS Legislative Research
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007262800605171  BnF: cb134943091 (data)  CiNii: DA06084182  ISNI: 0000 0001 2288 4431  LCCN: n79124716  NLA: 36562915  SUDOC: 050333380  VIAF: 134292529   WorldCat (עם VIAF): 134292529
למבורגיני 400 GT

| --- | --- |

Lamborghini 400 GT
 מאפיינים כלליים
 יצרן:  למבורגיני
 שנות ייצור:  1966 – 1968
 יחידות שיוצרו:  247
 הרכבה:  איטליה איטליה
 מודל קודם:  למבורגיני 350 GT
 מודל אחריו:  למבורגיני איסלרו
 סיווג:  מכונית ספורט בסגנון גראן טוריסמו
 מרכב:  מנוע קדמי, הנעה אחורית
 אורך:  4,470 מ"מ
 רוחב:  1,727 מ"מ
 גובה:  1,257 מ"מ
 משקל:  1,472 ק"ג (ריק)
 בסיס גלגלים:  2,550 מ"מ
 מפרט טכני
 מנוע:  V12 צילינדרים, ב60°, 3,929 סמ"ק המפיק 324 כ"ס ב-6,500 סל"ד
 הילוכים:  תמסורת ידנית - 5 מהירויות מתוצרת "ZF Friedrichshafen" (אנ')
 מהירות מרבית:  249 קמ"ש
למבורגיני 400 GT (באיטלקית: Lamborghini 400 GT) היא מכונית ספורט בסגנון גראן טוריסמו מתוצרת יצרנית מכוניות הספורט האיטלקית למבורגיני אשר יוצרה בין השנים 1966 – 1968 בעיירה Sant'Agata Bolognese (אנ') במטרופולין של בולוניה (אנ') במחוז אמיליה-רומאניה באיטליה.
דגמים

"400 GT Interim" (קרוי גם "400 GT").
"400 GT 2+2".
"למבורגיני 40 GT"

יוצרו 247 יחידות.
2 דלתות.
מספר נוסעים: 2+2 (מאחור מושב צר מאד).
מנוע קדמי.
מנוע בנזין.
סוג הנעה: הנעה אחורית.
מנוע קירור מים.
6 מאיידים.
מערכת חשמל - 12 ואט.
קיבולת מכל דלק - 86.8 ליטר.
קוטר סיבוב מינימלי - 11.5 מטר.
יחס כוח / משקל: 220.41 כ"ס ל-1,000 ק"ג.
"למבורגיני 40 GT" > תאוצות

תאוצה בין 0–100 קמ"ש היא 6.4 שניות.
זמן נסיעה 400 מטר ראשונים - 15 שניות.
זמן הנסיעה של הקילומטר הראשון - 25.9 שניות.
תמונות

"למבורגיני 400 GT"
"למבורגיני 400 GT", דגם 2+2, שנת 1967
"למבורגיני 400 GT", דגם 2+2, שנת 1967
"למבורגיני 400 GT"
"למבורגיני 400 GT", דגם 2+2, שנת 1966
"למבורגיני 400 GT", דגם 2+2, שנת 1966
"למבורגיני 400 GT", דגם 2+2, שנת 1968
"למבורגיני 400 GT"
"למבורגיני 400 GT", דגם 2+2, שנת 1967
"למבורגיני 400 GT" - מבט לתא הנהג ולוח מחוונים
"למבורגיני 400 GT" - מבט לתא הנהג ולוח מחוונים
הערות שוליים

↑  "למבורגיני 400 GT" motorbase.com/vehicle/profile/lamborghini-400gt
↑  "למבורגיני 400 GT" דגם 2+2 - מפרט carfolio.com/specifications/models/car
↑  "למבורגיני 400 GT" lamborghini.com/en-en/brand/masterpieces/400-GT
↑  "למבורגיני 400 GT" autoevolution.com/cars/lamborghini-400-gt-1965
לא בשם האל

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  יונתן זקס 
 שפת המקור:  אנגלית
 הוצאה
 הוצאה בשפת המקור:  הוצאת מגיד
 מקום הוצאה:  לונדון, אנגליה
 תאריך הוצאה:  2015
 הוצאה בעברית
 תאריך:  2016
 תרגום:  צור ארליך
 מספר עמודים:  310
 קישורים חיצוניים
 מסת"ב:  מסת"ב 978-965-526-195-0
 
לא בשם האל - אל מול האלימות הדתית (באנגלית: Not In God's Name) הוא ספר העוסק באלימות הפועלת בשם הדת, שחיבר הרב יונתן זקס, הרב הראשי של הממלכה המאוחדת. הרב זקס מציע מספר פרשנויות, ולמסקנה לאחר הבאת מקורות מכל רוחבי הספרות היהודית הוא מציע מניע חדשני לאלימות הדתית.
הספר

הספר נכתב במשך 12 שנה והרב זקס כתב 4 גרסאות שלו. הספר יצא לאור בלונדון ב-2015 בהוצאת מגיד. הספר תורגם לעברית על ידי צור ארליך ויצא לאור בהוצאת מגיד באותה שנה. למהדורה העברית נכתב מבוא מאת נשיא מדינת ישראל, רובי ריבלין.
הספר הוא רב מכר של הניו יורק טיימס.
הרב זקס ייעד את הספר לקהל הקוראים הנוצריים בכדי שיעמדו לצד היהודים בהתנגדות לאנטישימיות המוסלמית.
תוכן הספר

לספר שלושה שערים.
השער הראשון מנתח את שורשי האלימות בדורנו, הרב זקס מגדיר אותה כרוע אלטרואיסטי – רוע הנעשה בשם מטרה נעלה, זקס מזהה את רוע זה בדואליזם הקיצוני, לדבריו המונותאיזם חולק על גישה זו.
השער השני עוסק בסיפורי ספר בראשית, בסיפורים העוסקים במחלוקות – ישמעאל עשיו ועוד. הרב זקס מציע פרשנויות מגוונות לפרשיות אלו, לדבריו על אף שלכאורה המקרא דוחה את דמויות אלו, לאמיתו של דבר המקרא קורא לאמפתיה ולסובלנות כלפיהם.
בשער השלישי הרב זקס קורא לשלוש הדתות המונותאיסטיות לפעול נגד האלימות בשם האל.
מסקנת הספר היא שהאלימות הדתית לא נובעת מהדת עצמה, אלא מהשבטיות שבדת. הדת מאגדת אנשים לקבוצה אחת, מה שמוביל לחיכוך עם קבוצות אחרות.
לאלימות אין שום קשר לדת היותה דת. היא קשורה לזהות ולחיים בקבוצות. הדת מקיימת קבוצות ביעילות רבה יותר מכל כח אחר. היא מדכאת אלימות פנימית. היא עונה לאיומי האלימות מבחוץ, לרובי הסכסוכים והמלחמות אין דבר וחצי דבר עם הדת. הם חגים סביב כוח, שטח ותהילה, דברי חול ואף דברי טומאה. אבל אם אפשר לגייס את הדת היא תגויס.
אם כן השאלה המתבקשת היא שאם הדת גורמת בעקיפין לאלימות, אולי כדאי לוותר עליה. בהמשך דבריו עונה על כך הרב זקס ומסביר את חיוניות הדת לאורך ההיסטוריה עד המאה העשרים ואחת.
הרב זקס בספר מבדיל בין תפישת "העם הנבחר" לבין התפישה "גזע אדונים". "עם נבחר הוא היפוכו של גזע אדונים, ראשית מפני שאין כאן גזע אלא ברית; שנית, כי הוא קיים כדי לעבוד את האלוקים, לא כדי לשעבד אחרים. גזע אדונים סוגד לעצמו; עם נבחר סוגד להוויה שמעבר לו. גזע אדונים מעריץ את החוזק; עם נבחר דואג לחלש. גזע אדונים מאמין בזכויותיו, עם נבחר יודע רק שיש לו אחריות..."
בראיון בנושאי הספר הרב זקס טען שהיהדות יכולה להיחשב דת אלימה מפני שיש בה טקסטים כאלו, אך כמו שהיהדות התמודדה עם הטקסטים ופירשנה אותה בהתאם לתקופה כך גם האסלאם צריך לעשות.
ביקורת

על נספר נכתבו כמה ביקורות. ניר מנוסי טען שהשאלה שעמדה לפני מחבר הספר היא האלימות המוסלמית, אך בפועל הספר מדבר על האלימות בשם הדתות האברהמיות וכך למשל הביא מקרים של אלימות יהודית - טבח מערת המכפלה, ופרשת רצח מוחמד אבו ח'דיר, אף שמקרים כאלו היו מעטים מאד, עוד טען מנוסי שהספר מציג את התנ"ך באור מודרני, על אף שבתנ"ך ללא פרשנות העכשווית מובאים מקרים רבים הרואים את האלימות בשם האל באור חיובי.
הוול סטריט ג'ורנל כתב כי "זקס מאמין שאלימות אסאלמית כמו אלימות יהודית ונוצרית, נובעת מאי הבנה בסיסית של כתבי הקודש. ב'לא בשם האל' מציג זקס אמונה דתית חכמה יותר, אלהים עדין יותר, ספר חד עמוק ויפהפה".
הערות שוליים

1 2  אריאל שנבל, הדת היא הפתרון: הרב שגילה את סוד השלום העולמי, באתר nrg‏, 27 במאי 2016
↑   מירון איזקסון, יהודים, לא אדונים, באתר הארץ, 29 במאי 2016
↑  הלב הפתוח, באתר ישראל היום, 10 במאי 2016
↑   רואים עולם - ראיון עם הרב ג'ונתן זקס, סרטון בערוץ "כאן 11 - תאגיד השידור הישראלי", באתר יוטיוב (אורך: 04:54)
↑  ניר מנוסי, הפיל המוסלמי שבחדר, מקור ראשון, 24.6.2016