stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מוניטו דל מונטה
מאפיינים

אורך וגופו של המוניטו דל מונטה הוא כ-11-12.5 סנטימטרים, והזנב באורך של כ-9 סנטימטרים.
בית הגידול שלו הוא בסבך החזרן של צ'ילה וביער הגשם ולדיוויאן טמפרטה (אנ') שבדרום הרי האנדים.
המין הוא לילי, וניזון בעיקר מחרקים ובעלי חיים קטנים ומפירות.
המוניטו דל מונטה מתרבה באביב. האם ממליטה בין 1–4 בשגר, ויש לה כיס ובו ארבע פטמות. כאשר הוולדות גדולים מספיק ויכולים לעזוב את הכיס, הם יוצאים אל הקן שההורים בונים, או נישאים על גב האם. הוולדות נפרדים מההורים לאחר הגמילה מחלב. המין מגיע לבגרות מינית בגיל שנתיים.
הערות שוליים

↑  מוניטו דל מונטה באתר הרשימה האדומה של IUCN
Tmall

| --- | --- |

 נתונים כלליים
 תקופת הפעילות:  2008, הרפובליקה העממית של סין הרפובליקה העממית של סין – הווה
 חברת אם:  קבוצת עליבאבא 
  
 www.tmall.com
 
Tmall (בסינית: 天猫, פין-יין: Tiānmāo, נקראה בעבר: Taobao Mall) היא חברה סינית המתפעלת אתר אינטרנט של שירותי קמעונאות מקוונים (B2C) אשר התפצלה מטאובאו בשנת 2011 וקיבלה מעמד של חברה עצמאית תחת קבוצת עליבאבא הסינית.
הפלטפורמה של Tmall לעסקים סיניים או אחרים למכירת מוצרים בסין, הונג-קונג, מקאו וטאיוואן.
היסטוריה

האתר Tmall.com הוצג לראשונה על ידי טאובאו באפריל 2008 בשם Taobao Mall (קניון טאובאו, בסינית: 淘宝商城) כפלטפורמה המיועד לקמעונאות B2C בתוך האתר המיועד ללקוחות פרטיים של טאובאו.
בנובמבר 2010, Taobao Mall הושק בכתובת משלו tmall.com כדי להפריד בין רשימות הסוחרים של תחום ה-C2C של טאובאו, ובמקביל הושק קמפיין בשווי 30 מיליון דולר לפרסום האתר החדש והעלאת המודעות אליו.
בשנת 2011 הודיע מנכ"ל עליבאבא, ג'ק מא על ארגון מחדש בחברת טאובאו וממנה נוצרו שלוש חברות, אחת שהמשיכה את הקו הקודם של טאובאו, בשם "שוק טאובאו" השנייה היא Tmall והשלישית eTao המספקת שירותי חיפוש עבור קניות מקוונות.
בינואר 2012 TMall.com שינה באופן רשמי את שמו ל-Tian Mao (בסינית: 天猫) שהוא האופן בו נהגה השם בסינית ופירושו המילולי הוא "חתול שמיים".
ברבעון הראשון של 2013 החזיק האתר ב-51.3% מהפעולות המקוונות בתחום B2C בסין.
בין המוכרים ב-Tmall נמצאים: P&G, אדידס, יוניקלו, GAP, Nine West, Reebak, ECCO, ריי באן, ניו באלאנס, יומברו, Lenovo, Dell, Nokia, Philips, סמסונג, לוג'יטק וליפטון.
ברבו לזריאנו

| --- | --- |

 לידה:  5 באוקטובר 1881 בוטושאן, רומניה 
 פטירה:  19 בינואר 1957 (בגיל 75) בוקרשט, הרפובליקה העממית הרומנית 
 מדינה:  רומניה 
 מפלגה:  המפלגה הקומוניסטית הרומנית 
 
ברבו לזריאנו (רומנית: Barbu Lăzăreanu‏; 5 באוקטובר 1881–1957), דוקטור בבלשנות, היסטוריון של הספרות, פובליציסט, מבקר ספרותי וביבליוגרף קומוניסט רומני.
ברבו לזריאנו היה יהודי רומני, הוא נולד ככל הנראה בשם ברוך ליזרוביץ'.
לזריאנו היה חבר באקדמיה הרומנית ומנהל ספריית האקדמיה. בנובמבר 1942 נכלל ברשימת הסופרים היהודים שנאסרו לפרסום ברומניה תחת משטר אנטונסקו. הגלייתו של לזריאנו לטרנסניסטריה, שהובאה לידיעת מלכת האם הרומניה הייתה הסיבה למשבר בין המלך ובין יון אנטונסקו, משבר שבסופו הביא לעצירת ההגליות של יהודי הרגאט והחזרת הגולים שנותרו בחיים.
שולמית שחר

| --- | --- |

 לידה:  2 בנובמבר 1928 ריגה, לטביה 
 פטירה:  9 בינואר 2025 (בגיל 96) ישראל 
 ענף מדעי:  היסטוריה
 מקום מגורים:  ישראל
 מקום לימודים:  סורבון  האוניברסיטה העברית בירושלים  בית הספר הריאלי העברי בחיפה 
 מוסדות:  אוניברסיטת תל אביב 
 פרסים והוקרה:  פרס ישראל (2003) 
 בן או בת זוג:  דוד שחר (1956–2025) 
 צאצאים:  מאיר שחר 
 תרומות עיקריות
 חקר החברה האירופית של ימי הביניים
 
שולמית שחר (2 בנובמבר 1928 –  9 בינואר 2025) הייתה פרופסור בחוג להיסטוריה כללית באוניברסיטת תל אביב וכלת פרס ישראל לחקר ההיסטוריה הכללית לשנת ה'תשס"ג (2003).
ביוגרפיה

שולמית שחר נולדה בריגה שבלטביה כשולמית וינשטוק, ועלתה לארץ ישראל בגיל חמש. אביה היה תעשיין אמיד. למדה בבית הספר הריאלי העברי בחיפה, אותו סיימה במחזור כ"ז (1946). בגיל צעיר התגייסה ל"הגנה", ובמלחמת העצמאות שירתה בש"י. לאחר מכן הצטרפה זמנית לקיבוץ מעגן מיכאל. עשתה תואר ראשון בהיסטוריה ובספרות אנגלית ותואר מוסמך בהיסטוריה כללית ובהיסטוריה של עם ישראל, שניהם באוניברסיטה העברית. עבודת הדוקטורט שלה נעשתה באוניברסיטת הסורבון בפריז בהדרכתו של פרופסור מישל מולה (צר') עסקה בתאוריה הפוליטית בצרפת במאה ה-14, במיוחד זו שדנה במעמד המלוכה. היא קיבלה את הדוקטורט ב-1965. בשובה לישראל החלה ללמד את תחום ימי הביניים בחוג להיסטוריה כללית שבאוניברסיטת תל אביב. ב-1990 קיבלה דרגת פרופסור מן המניין.
היא שימשה כחברת מערכת כתב העת "היסטוריה"; כראש בית הספר להיסטוריה באוניברסיטת תל אביב; כראש תוכנית לימודי הבי.אי. הכללי באוניברסיטת תל אביב. היא הייתה חברה בהנהלת "החברה ההיסטורית הישראלית"; בוועדה לספרות עיון ב"מוסד ביאליק"; התנדבה מאז שנת 1993 ב"עמותת אישה לאישה. המקלט לנשים מוכות בירושלים".
בשנת 2003 נבחרה לקבל את פרס ישראל בתחום חקר ההיסטוריה. מנימוקי ועדת הפרס: ״פרופ' שולמית שחר היא היסטוריונית פורצת דרך. מחקריה על נשים, על ילדים ועל עולם הזקנה בימי הביניים באירופה התקבלו בעולם כאבני יסוד לחקר ההיסטוריה החברתית ולא איבדו מחשיבותם גם לאחר שהעיסוק בנושאים אלו הפך לאופנתי. במחקריה המעמיקים, המקיפים אזורים נרחבים ותקופות ממושכות, היא הפנתה את הזרקור לקבוצות שוליים שהיו עד אז חסרות קול. נוסף לספריה על נשים, על זקנים ועל טף חקרה מיעוטים כגון מינים, מצורעים ולאחרונה גם צוענים. פרופ' שחר פתחה צוהר לשיטות מחקר חדשניות בהעמידה את הפרט ואת חייו במרכז הבמה של הכתיבה ההיסטורית מתוך אמפתיה ורגישות חברתית עמוקה. בהתרכזותה במעגלי החיים במשפחה עלה בידה לקעקע כמה הנחות יסוד שגויות של חוקרים ידועי שם ואף להוביל לבדיקה מחודשת של נושאים אלה בתקופות נוספות. הודות להתבוננות בפרטים ולסרטוט הדרמה של חיי הדמויות שהיא העלתה מיוון השכחה הצליחה פרופ' שחר לקרב את הוויית ימי הביניים אל הקורא בן ימינו".
היא אלמנתו של הסופר דוד שחר שהלך לעולמו ב-1997; אם לשני ילדים: מאיר, סינולוג, פרופסור באוניברסיטת תל אביב; דינה, מעצבת; וסבתא לשתי נכדות ושני נכדים. בין תלמידיה ניתן למנות היסטוריונים ישראלים מובילים, בהם: מרים אליאב פלדון, יצחק חן, אביעד קליינברג, רון ברקאי, גדי אלגזי, מירי רובין ורבים אחרים.
אחותה נעמי נישאה לאלוף מאיר זורע.
מחקריה > תחומי מחקריה

מחקריה של שחר עוסקים בחברה האירופית של ימי הביניים, בעיקר במאות ה-15-12. הם מתמקדים בקבוצות שוליים בחברה האירופית דאז: נשים, ילדים, זקנים ושאר שוליים בעת החדשה המוקדמת כמו הצוענים. הם מבוססים על קריאה משווה של מקורות מרחבי אירופה השונים לאורך מאות בשנים.
שחר בולטת בכך שבניגוד לחוקרים רבים באקדמיה הישראלית שכותבים באנגלית, היא כותבת את ספריה בעברית בלבד והללו מתורגמים אחרי כן לשפות זרות.
מחקריה > אודות ספריה > המעמד הרביעי: האשה בחברת ימי-הביניים

ספרה זה של שחר ראה אור לראשונה בעברית בשנת 1983 (התשמ"ג) בהוצאת דביר והוא תורגם לאנגלית, גרמנית, הולנדית, הונגרית, סינית וקוריאנית, זהו ספרה המצוטט ביותר. רוב ההיסטוריה שנכתבה היא היסטוריה של גברים וזהו ניסיון לכתוב את ההיסטוריה של הנשים: מעמדן, זכויותיהן של נשים משכבות חברתיות שונות. היו אמהות בתי מנזר שהיו נשים חזקות וחופשיות, שניהלו לפעמים קהילה גדולה עם רכוש. בשכבה השלטת היו נשים שירשו פיאודום שיש והיה כרוך בסמכויות פוליטיות וכלכליות משמעותיות ביותר. הנשים איבדו מקור סמכות זה כשבא הקץ לפיאודליזם הפוליטי והמשטר האבסולוטיסטי החל להתגבש. היה פער גדול בין חיי הנשים בשכבות החברתיות השונות, אולם היה גם מכנה משותף: בכל שכבות החברה היו זכויות הנשים מצומצמות בהשוואה לאלה של הגברים בשכבות החברתיות. גם לפני שחר נכתב על היבטים שונים בחיי הנשים ובמעמדן בתרבות ימי הביניים, אולם זהו הספר הכללי המקיף הראשון.
מחקריה > אודות ספריה > ילדות בימי-הביניים

ספרה זה של שולמית שחר יצא לאור בהוצאת דביר ב-1990. ספר זה הוא אנטיתזה למחקרו של פיליפ אריאס שגישתו שלטה עד אז במחקר. אריאס פרסם את ספרו בשנת 1960 ובו טען שכתוצאה מתמותת הילדים הרבה בימי הביניים, ההורים חיסנו עצמם רגשית בכך שהם נמנעו מלעסוק בילדים ולהתבונן בהם, דבר שגרם לאיבוד כמעט מוחלט של הילדות ולזיקה אליה. שחר סקרה חיי ילדים, בנות ובנים בשלבים שונים של חייהם באזורים רבים ובקרבן של קבוצות שונות בחברה. היא מביאה שלל עדויות המנסות להפריך את טענתו של אריאס והמורות על כך שהיה קיים עולם ילדות, שילדים היו יקרים להוריהם והופיעו בכתבי מחנכים, שליטים והוגים. הורים השקיעו ממון וזמן רב והסתכנו במסעות ארוכים לקברות הקדושים על מנת להביא ילדים לעולם ובגידול ילדיהם והיו רגישים מאוד לסבלם או למותם. היא מסתמכת בין השאר על חיבורים הגיוגרפיים, שבהם מתוארת ילדותו של הקדוש, שחר מניחה שמכיוון שילדותו של הקדוש חשובה פחות לקריירה שלו משלבים מאוחרים של חייו, תהיה השפעתה של הסוגה חלשה יחסית ומכאן תהיה חזקה האמינות ההיסטורית. הספר תורגם לאנגלית, גרמנית והונגרית. (ראו גם: ילדות בימי הביניים)
מחקריה > אודות ספריה > החורף העוטה אותנו: להזקין בימי הביניים

הספר התפרסם ב-1995 בהוצאת דביר. קיימת כיום אידיאליזציה של היחס לאנשים הזקנים בעבר. אולם ממחקרה של שחר מסתבר שהיחס לזקן ותדמיתו לא היו חד משמעיים במערב אירופה של ימי הביניים. לצד תדמית הזקן בעל הניסיון והחכם שחובת הצעירים לכבדו קיימת גם תדמית הזקן הנלעג, והטרדן שכל חוכמתו אבדה לו ושב להיות כילד. קיימת כיום גם הדעה שכל הזקנים טופלו על ידי צאצאיהם במסגרת משפחה מורחבת, ולא היא. בדרום אירופה (ספרד, דרום איטליה וסיציליה) אכן מקובל היה ששלושה דורות יחיו תחת קורת גג אחת וזקן המשפחה שמר על סמכותו עד מותו. אולם בצפון אירופה קיימים היו הסדרים שונים אחרים בכל השכבות החברתיות. מהמחקר עולה בבירור שבניגוד לדיעה הרווחת שאנשים נחשבו בימי הביניים לזקנים בגיל 40, הרי שלמעשה אדם נחשב לזקן בגיל 60–70. אחוז הזקנים באוכלוסייה ללא ספק היה נמוך בהרבה מאשר בחברה המערבית של המאה ה-21, אולם גם אז היו אנשים שהגיעו לזקנה מופלגת. הספר תורגם לאנגלית.
מחקריה > אודות ספריה > מכתבי אבלר ואלואיז

ספר זה יצא לאור בהוצאת דביר בשנת 1997. שחר תרגמה את מכתבי אבלר ואלואיז מלטינית והוסיפה פתח דבר, אחרית דבר והערות.
מחקריה > אודות ספריה > נשים בתנועת מינות של ימי-הביניים: אנייס ואיגט הוולדנסיות

ספרה זה של שחר יצא לאור בהוצאת מוסד ביאליק בשנת 2001. ספר זה הוא על שתי נשים שהיו חברות בתנועה הואלדנזית: אנייס ואיגט, שנעצרו ונשפטו בבית דין של האינקוויזיציה באוגוסט 1319. שחר מתארת את הקורות אותן ואת עולמן החברתי והרגשי. בספר זה ובמאמרים שונים של שחר ניסתה שחר לבדוק האם תנועת המינות תורמת להעלאת מעמדן החברתי של הנשים. שחר בדקה האם התאולוגיה או המעמד החברתי השולי של המינים קובע את מעמד חבריהם והגיעה למסקנה שלא התאולוגיה קובעת את מעמד הנשים בחיים הדתיים. מיעוט נרדף וולונטרי נוטה לקיים שוויון בין החברים וזה דבר שהקנה מעמד ריאלי גבוה יותר לנשים בתוך כתות המינות. אף פעם לא היה מעמדן שווה לזה של הגברים, אבל מעמדן היה טוב בהשוואה למעמדן בכנסייה ההגמונית. הספר תורגם לאנגלית.
מחקריה > אודות ספריה > גוף ראשון בשני קולות: האוטוביוגרפיה של גיבר מנוז'ן ויהודה-הרמן

שחר תרגמה שתי אוטוביוגרפיות מלטינית לעברית והם ראו אור בכרך אחד בהוצאת אוניברסיטת תל אביב בשנת 2003. אוטוביוגרפיה היא סוגה מאוד נדירה בימי הביניים, היו מעט מאוד אוטוביוגרפיות מ"הווידויים" של אוגוסטינוס ועד למאה ה-16, אז היא נהפכה לז'אנר מקובל למדי. האוטוביוגרפיות הן של הנזיר גיבר מנוז'ן ושל היהודי המומר יהודה-הרמן, והן פרק בתולדות האוטוביוגרפיה בתרבות המערבית ומקור לחיי החברה והתרבות של תקופת חיבורן.
מחקריה > אודות ספריה > הצוענים: עם הנוודים של אירופה

ספרה זה של שחר ראה אור בהוצאות מפה ואוניברסיטת תל אביב בשנת 2006. ספר זה עוסק בצוענים באירופה בעת החדשה המוקדמת.
שחר ניסתה לבדוק מדוע מצבם של הצוענים גרוע כל כך, כפי שאנו מבחינים בו כיום, בעיקר בארצות מזרח אירופה. היא חקרה את התפתחות היחס אליהם והמעמד שלהם, בראשית הופעתם במערב אירופה, ולאיזה כיוון התפתח. היא גילתה שמצבם לא השתפר, וניסתה לבדוק למה החברה הסובבת אותם מפלה אותם. לפי מחקרה לא היו צוענים במערב אירופה בימי הביניים, הם הגיעו לאירופה המערבית בראשית המאה ה-15. הצוענים נוטים בכל ארץ לקבל את דת הרוב ההגמוני, לכן הצוענים בירושלים הם מוסלמים, וכשהם הגיעו לביזנטיון הם היו נוצרים-אורתודוקסים, בארצות הקתוליות הם היו קתולים, ואחרי הרפורמציה בארצות הפרוטסטנטיות היו לפרוטסטנטים. הם אף לא היוו תחרות פוליטית או כלכלית, ובכל זאת נרדפו. המחקר מנסה לענות על השאלה מדוע. הספר עומד לראות אור בתרגום לאנגלית.
מחקריה > אודות ספריה > קריסטין דה-פיזאן, ספר החיזיון

ספר זה תרגמה שחר מהמקור הצרפתי והוא ראה אור בשנת 2008 בהוצאת כרמל. קריסטין דה פיזאן (1430-1364) נחשבת לסופרת הצרפתית הראשונה. היא הייתה אוטודידקטית; אישה חילונית ואם לילדים שהתפרנסה מהכתיבה. כתביה התקבלו בחוגי החצר, והיא זכתה לכבוד להיבחר לכתוב את הביוגרפיה של המלך שארל החמישי.
מחקריה > מאמרים נבחרים > הקאתאריזם וראשית הקבלה בלאנגדוק

המאמר הזה הופיע בתרביץ בעברית ובמקביל בצרפתית בכתב העת אנאל. הקאתאריזם היווה את אחת מתנועות המינות הגדולות ביותר שהאריכה ימים בימי הביניים. היא הייתה דואליסטית באמונתה, והחזיקה באמונה שלא היה אל אחד, כי אם שני כוחות, כוח הטוב וכוח הרע. בעת התפשטות הקאתאריזם בדרום צרפת, התחילה הקבלה היהודית כתופעה היסטורית באותו הזמן ובאותו המקום. זוהי תקופה שבדרום צרפת מצב היהודים היה טוב למדי, והם לא היו כל כך מוגבלים כמו בצפון צרפת, ולכן שחר סברה שייתכן והייתה השפעה של צד אחד על השני או השפעה הדדית במאות ה-12–13. שחר השוותה את הטקסט הקבלי המוקדם "ספר הבהיר" לכתבים קאתאריים מאותה תקופה, ומראה שקבוצת טקסטים דומים התפתחו במסגרות דתיות שונות. יש כמה תפישות תאולוגיות-פילוסופיות וכמה סיפורי מיתוסים שהיו מקובלים על שניהם.
פרופסור משה אידל במאמרו "האם הושפע אברהם אבולעפיה על ידי הקאתארים" (בספרו "פרקים בקבלה נבואית") סתר את התיזה של שחר. אידל הוכיח שהקשר בין ראשית הקבלה (לפחות זו של אבולעפיה) איננו קיים, אף לא ברמה השטחית.
מחקריה > מאמרים נבחרים > הסובוטניקים ברוסיה

הסובוטניקים היו קבוצה של רוסים שבראשית המאה ה-19 אימצו חלק ממצוות היהדות. שמם "סובוטניקים" לקוח מהמילה "סובוטה", שפירושה ברוסית "שבת". מתוכם קמו גם גרים שמהם עלו לארץ ישראל. מי שנשארו סובוטניקים ולא התגיירו, ראו בעצמם רוסים המקיימים את דת משה.
ספר יובל לכבודה

נשים, זקנים וטף: קובץ מאמרים לכבודה של שולמית שחר, עורכים: מירי אליאב-פלדון ויצחק חן, מרכז זלמן שזר לתולדות ישראל, ירושלים, תשס"ב 2001.
ספרים שכתבה

ספר החיזיון / כריסטין דה-פיזן; תרגמה מצרפתית, הוסיפה הערות, הקדמה ואחרית דבר שולמית שחר. ירושלים: הוצאת כרמל, תשס"ח 2008.
הצוענים: עם הנוודים של אירופה. עריכה - גיל מיכאלי ומולי מלצר. תל אביב: מפה ואוניברסיטת תל אביב 2006. ISBN 9655210561.
גוף ראשון בשני קולות: האוטוביוגרפיה של גיבר מנוז'ן ויהודה-הרמן/ תרגום מלטינית, הערות והקדמה: שולמית שחר. תל אביב: אוניברסיטת תל אביב, תשס"ג 2003. ISBN 9657241006.
נשים בתנועת מינות של ימי הביניים: אנייס ואיגט הוולדנסיות. ירושלים: מוסד ביאליק, תשס"א 2001. ISBN 9653427199.
מכתבי אבלר ואלואיז/ תרגמה מלטינית והוסיפה הערות, פתח דבר ואחרית דבר: שולמית שחר. תל אביב: הוצאת דביר, תשנ"ז 1997.
החורף העוטה אותנו: להזקין בימי הביניים. תל אביב: הוצאת דביר, תשנ"ו 1995.
קבוצות שוליים בימי הביניים. תל אביב: משרד הביטחון – ההוצאה לאור, האוניברסיטה המשודרת, תשנ"ה 1995. ISBN 965050785X.
המעמד הרביעי: האשה בחברת ימי-הביניים, מהד' 2 מתוקנת. תל אביב: דביר, תשנ"א 1990. ISBN 9650100997.
ילדות בימי-הביניים. תל אביב: דביר, תש"ן 1990.
מורשת ימי-הביניים . תל אביב: משרד הביטחון – ההוצאה לאור, ספריית האוניברסיטה המשודרת, תשמ"ה 1985. ISBN 9650502068.
כנסייה ומלוכה: שתי מערכות נפרדות, בתוך הנ"ל.
המעמד הרביעי: האשה בחברת ימי-הביניים. תל אביב: בית-הספר להיסטוריה ע"ש זלמן ארן אוניברסיטת תל אביב דביר, תשמ"ג.
ספרים שערכה

לנין והמהפכה הרוסית / מאת כריסטופר היל; עברית - יאיר עברון; עריכה מדעית - שולמית שחר. תל אביב: הדר, תשכ"ו.
ימי הביניים ותרבותם: אירופה 1350-1110 / פרידריך הר ...; הקדים מבוא דוד פלוסר; (תרגמה עליזה נצר; הערות והסברים - שולמית שחר). תל אביב: הדר, תשכ"ה.
לקריאה נוספת

ריאיון עם פרופסור שולמית שחר / דיוקנה של היסטוריונית, זמנים מספר 110 / אביב 2010.
"דיוקנה של היסטוריונית", ריאיון עם פרופסור שולמית שחר, זמנים 110, אביב 2010
הערות שוליים

↑  פרופ' שולמית שחר, באתר פרסי ישראל
↑  הקאתאריזם וראשית הקבלה בלאנגדוק: יסודות משותפים לכתבים הקאתאריים ולספר הבהיר, תרביץ מ (תשל"א), 507-483
Le Catharisme et le debut de la Cabale, Annales E.S.C., 29 (1974), pp. 1185-1210
↑  משה אידל, פרקים בקבלה נבואית, 1990 ירושלים
משה אידל, פרקים בקבלה נבואית, 1990 ירושלים, pp. 1185-1210
↑  הסובוטניקים ברוסיה: סיפורה של כת קטנטונת, זמנים 97 (חורף 2007), 83-70.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007273986205171  PLWABN: 9810646319105606  BIBSYS: 90160830  BNE: XX1120390  BnF: cb120320325 (data)  CiNii: DA0139016X  GND: 103245170  ISNI: 0000 0000 8377 4984  LCCN: n83003297  LNB: 000263515  NLA: 35150587  NLG: 134085  NLK: KAC201005822  NSK: 000470093  NTA: 072213434  RERO: 02-A003824962  SUDOC: 028496000  Trove: 843051  VcBA: 495/381260  VIAF: 44314118   WorldCat (עם VIAF): 44314118
CNET

| --- | --- |

 סוג:  עיתון דיגיטלי 
 תקופת הפעילות:  5 במרץ 1994 – הווה (30 שנה) 
 בעלות:  CNET Networks 
 www.cnet.com
 
CNET הוא אתר מדיה אמריקאי המפרסם סקירות, חדשות, מאמרים, בלוגים, פודקאסטים ווידאו בנושאי טכנולוגיה. האתר נוסד ב-1994 על ידי האלסי מינור ושלבי בוני. במקור CNET הפיק תוכן לשידור בטלוויזיה וברדיו בנוסף לאתר האינטרנט שלו, וכיום הוא משתמש בניו מדיה להפצה באמצעות שידורי טלוויזיה באינטרנט, פודקאסט ובלוג.
ל-CNET יש גם גרסאות מותאמות אישית לאזורים ולשפות שונות. האזורים כוללים את בריטניה, אוסטרליה, סין, יפן, צרפת, גרמניה, קוריאה וספרד. על פי אתרים לניתוח תנועת גולשים, אלכסה ו-SimilarWeb, האתר מדורג כנקרא ביותר מבין אתרי חדשות הטכנולוגיה ברשת האינטרנט, עם מעל 200 מיליון גולשים בחודש, ובין 200 האתרים הגדולים ביותר בעולם בשנת 2015.
היסטוריה

ב-1994 CNET הפיקו 4 תוכניות פיילוט לטלוויזיה בנושא מחשבים, טכנולוגיה ואינטרנט. התוכנית הראשונה, CNET Central נוצרה ושודרה לראשונה ברשת USA. בהמשך שודרה ברשת האחות של USA, בערוץ ה-Sci-Fi ביחד עם The Web, ו-The New Edge. בהמשך הוקם בשנת 1996 TV.com. ראיין סיקרסט היה המנחה של התוכנית The New Edge. בנוסף CNET הפיקו תוכנית טכנולוגיה נוספת שנקראה News.com אשר שודרה ב-CNBC בתחילת 1999.
בין השנים 2001–2003 הפעילה CNET את CNET רדיו. לאחר שלא הצליחו למשוך מספיק מאזינים, הופסקה הפעילות בינואר 2003 בשל הפסדים כספיים.
היסטוריה > רכישות והתרחבות

CNET ביצעו מספר רכישות על להרחיב את שליטתם במספר אתרים, אזורים ושווקים. ביולי 1999 נרכשה חברת GDT השווייצרית, בהמשך שונה שמה ל-CNET Channel. בינואר 2000, באותו הזמן שבו CNET הפכו ל-CNET Networks, הם רכשו את אתר השוואת המחירים mySimon תמורת 736 מיליון דולר. באוקטובר 2000 רכשו את ZDNet תמורת כ-1.6 מיליארד דולר. באפריל 2001 רכשו את TechRepublic אשר מספקת תוכן IT מקצועי מגרטנר תמורת 23 מיליון דולר.
במאי 2008 הוכרז כי CBS Corporation ירכשו את CNET תמורת 1.8 מיליארד דולר. ביוני 2008 הרכישה הושלמה. כיום CBS הם הבעלים של סיומות אינטרנט משניות רבות שנוצרו במקור על ידי CNET כולל Download.com, TV.com, chat.com, computers.com, help.com, shopper.com, radio.com, com.oom, ו-cnet.com.
הערות שוליים

↑  "Top 50 sites in the world for News And Media > Technology News". similarweb.com. נבדק ב-28 ביוני 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Cnet.com Analytics". similarweb.com. נבדק ב-28 ביוני 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Cnet.com Traffic, Demographics and Competitors - Alexa, web.archive.org, ‏2016-10-09
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007446254205171  ISNI: 0000 0000 9827 0711  LCCN: n2004101923  VIAF: 145624829   WorldCat (עם VIAF): 145624829
נבוכדנאצר הראשון

| --- | --- |
נבוכדנאצר הראשון מעניק פטור ממסים לכוהני האל מרדוך
נבוכדנאצר הראשון מעניק פטור ממסים לכוהני האל מרדוך
 לידה:  המאה ה־12 לפנה״ס 
 פטירה:  1104 לפנה״ס בבל, בבל 
 מדינה:  בבל 
 
נבוכדנאצר הראשון או נבו־כודורי־אוצור (בבבלית: Nabû-kudurrī-úṣur (AN-AG-ŠA-DU-ŠIŠ)) היה מלך בבל בשנים 1146–1123 לפנה"ס או 1126–1103 לפנה"ס לפי הכרונולוגיה התיכונה.
המלך הרביעי מהשושלת הרביעית של איסין שמלכה בבל, שהייתה השושלת השנייה של איסין. השושלת תפסה את השלטון בבבל מממלכת עילם לאחר שעילם הביסה את מלכי השושלת הכשית ששלטה בבל במשך כ-400 שנים.
בתחילת מלכותו הוא אסף צבא ופלש לעילם, אבל הכתה אותו מגפה והוא נסוג. הוא חיכה לאות משמים, וקיבל אותו בקיץ. שוב הוא ארגן צבא ופלש לעילם והביס אותה. הוא נכנס לעיר שושן ולקח את פסלי האלים מרדוך ואשתו שרפניתום, ששהו בשבי העילמי, והחזיר אותם לעיר הבירה בבל. הוא הקים מחדש מקדשים שהעילמים הרסו בניפור ואור. ניצחון זה על עילם הוא אחד הניצחונות הידועים ביותר של נבוכדנאצר הראשון.
במיוחד נודעה חשיבות לשיקום מקדשו של האל מרדוך, אסגילה, בעיר בבל. המקדש הפך למקדש המרכזי של ממלכת בבל עד לחורבנה בשנת 538 לפנה"ס ואף אחר כך, כשבבל הייתה תחת שלטון פרסי ויווני. בימיו הוכר האל הבבלי מרדוך כמלך האלים וראש הפנתיאון הבבלי. גם הכרה זו נמשכה מאות שנים אחרי שבבל עברה לחסות פרסית ואחר כך יוונית. אומנם על פי סיפור הבריאה הבבלי אנומה אליש הוכתר מרדוך למלך האלים עם בריאת העולם ותוכניות הבנייה של מקדש אסגילה ניתנו לבני האדם כבר אז, אולם חיבור זה שייך, ככל הנראה, לימי נבוכדנאצר הראשון. מרדוך החליף את האל הראשי הקודם מאז ימי שומר הקדומה – אנליל.
לאחר מותו ירש אותו בנו אנליל־נדין־אפלי (אנ'), שמת בעודו נער.
סיבה למסיבה

| --- | --- |

פתיח התכנית
 סוגה:  אירוח, בידור
 יוצרים:  אהרון גולדפינגר
 בימוי:  חגי מאוטנר
 מנחים:  מני פאר (1984 - 1985) דניאל פאר (1985) רבקה מיכאלי (1986 - 1990)
 ארץ מקור:  ישראל
 שפות:  עברית 
 הפקה
 אורך פרק:  60 דקות
 שידור
 רשת שידור:  ערוץ 1
 תקופת שידור מקורית:  14 בדצמבר 1984 – 29 ביוני 1990
 
סיבה למסיבה: מני פאר וליאור ייני
סיבה למסיבה הייתה תוכנית האירוח המרכזית של הערוץ הראשון, ושודרה בליל שבת בשנים 1984–1990. התוכנית הייתה המשך "משופר" של התוכנית "שעה טובה".
היסטוריה

את התוכנית הנחה תחילה מני פאר, במשך עונת שידור אחת. התוכנית שודרה לראשונה בדצמבר 1984. לאחר פרישתו הנחה דניאל פאר את התכנית לתקופה קצרה, ולאחר מכן הנחו את התוכנית מנחים מתחלפים ובהם: גידי גוב, ספי ריבלין, אילי גורליצקי, דודו דותן, אבי אתגר, מאיר שלו ועוד. לבסוף נבחרה רבקה מיכאלי כמנחה קבועה בשנת 1986. את התוכנית הפיק אהרון גולדפינגר, והיא שודרה פעם בשבועיים. ברוב שנות התוכנית שודרו במקביל אליה תוכניות אירוח אחרות ("ממני", "סופסוף"). בתוכנית התארחו טובי היוצרים, האמנים ואנשי החברה הישראלית של שנות ה-80, ובה התגלו לראשונה הזמרות ריטה ומרגלית צנעני. גם הזמרת רינת גבאי זכתה לחשיפה ראשונה לקהל בתוכנית.
את פתיח התוכנית הלחין אלדד שרים. את התוכנית ליוותה מוזיקלית תזמורת הטיילת בניצוחו של דוד קריבושי.
פינות ידועות בתוכנית: פינת הסאטירה של שלמה ניצן, פינת החיקויים של טוביה צפיר ורבקה מיכאלי, פינה שממנה יצאו בין השאר הקטעים: "הגבעטרון – חברי הכנסת", "ארוחת הבוקר", "עם אחד עם שיר אחד" ועוד רבים. בנוסף, נכתבו שירים במיוחד לתוכנית. אחד הידועים שבהם הוא השיר "סיירת עולם", אותו חיברה והלחינה נעמי שמר במיוחד לתוכנית, והוא מבוצע על ידי מוני מושונוב, שלמה בראבא ורבקה מיכאלי.
בשנת 2016 חזרה התוכנית לסיבוב פרידה של ארבע תוכניות בהנחיית רבקה מיכאלי.
הערות שוליים

↑  לאה ענבל, המילה האחרונה - פנינה רוזנבלום, כותרת ראשית, 19 בדצמבר 1984
↑  אילנה באום, רבקה מיכאלי - בין המועמדים להנחיית "סיבה למסיבה", מעריב, 2 בפברואר 1986
↑   רוגל אלפר, חלפו 30 שנה ועדיין בא להקיא מ"סיבה למסיבה", באתר הארץ, 28 בנובמבר 2016
↑  סער גמזו, עכבר העיר, "סיבה למסיבה": למה הקאמבק הזה מגיע לנו?, באתר הארץ, 26 בנובמבר 2016
חסידות דינוב

אדמו"ר רבי יצחק יעקב ראבינאוויטש מדינוב
חסידות דינוב הייתה חסידות גליציאנית. מקים החסידות היה רבי צבי אלימלך שפירא, ה"בני יששכר". השושלת המרכזית נכחדה בשואה, אך משושלת זו הסתעפו חסידות מונקאטש וחסידות בלאז'וב הקיימות עד היום. כנהוג בחסידויות גליציה והונגריה, האדמו"רים שימשו בדרך כלל גם ברבנות העיר. כיום משתמשים מספר אדמו"רים בשם דינוב אך הם אינם ממשיכים ישירים של אדמו"רי השושלת מלפני השואה.
כמו כן, בחסידות צאנז קלויזנבורג נוהגים חלק ממנהגי דינוב, משום שרבי יקותיאל יהודה הלברשטאם היה נכד של ה"בני יששכר" דרך אמו, בחסידויות בית תולדות אהרן נהוגים חלק ממנהגי דינוב, משום שאבי השושלת, רבי אהרן ראטה, היה תלמידו של רבי צבי אלימלך מבלאז'וב, וכן בחסידות סטוטשין נהוגים חלק ממנהגי דינוב, משום שהאדמו"ר הקודם, רבי יהודה הורוביץ, היה חתן של האדמו"ר מריבטיטש משושלת בלאז'וב.
לחסידות יש שיר מוכר על יה ריבון המושר בחצרות צאנז קלויזנבורג ותולדות אהרן
תולדות החסידות

רבי צבי אלימלך שפירא, נולד לרב פסח בשנת תקמ"ג. אמו הייתה אחיינית של רבי אלימלך מליז'נסק ורבי זושא מאניפולי. על פי הוראת רבי אלימלך מליז'נסק נקרא בשמו (אלימלך). היה תלמידם של החוזה מלובלין, המגיד מקוז'ניץ ורבי מנחם מנדל מרימנוב. כיהן ברבנות בעשר עיירות (רובן ברחבי גליציה) כשבכל מקום אליו הגיע היה מעמיד דיינים ומסדיר את ענייניה הרוחניים של העיירה. בשנת תקנ"ט בגיל 16 כיהן כבר כדיין בדינוב תחת בית דינו של רבי יהושע רבה של דינוב. בשנת ה'תק"ע החל לשמש בריבטיטש (פולנית: Rybotycze) ואחר עבר לסטריז'וב, לנצוט, קולומיאה, הולשיץ, בערטש, דז'ילבריץ (אנ'), דובצק ובשנת תקפ"ה במונקאץ'. לאחר מכן חזר לדינוב לכהן ברבנות. חיבר ספרים רבים ביניהם: "בני יששכר" "אגרא דפרקא", "דרך פיקודיך" ו"אגרא דכלה". נפטר בי"ח בטבת תר"א.
רבי דוד שפירא (תקס"ד - י"ט באדר תרל"ד) בנו של רבי צבי אלימלך, מילא את מקומו. היה תלמידם של רבי ישראל מרוז'ין, רבי שלום מבעלז ורבי שמעון מירוסלב. הרב מצאנז שלח אליו את בנו רבי יחזקאל שרגא משינאווא. מחבר ספר "צמח דוד". חתניו היו רבי יהודה רוקח מדינוב, רבי טוביה ממיידאן, רבי מנדל מרופשיץ ורבי אלתר משה חיים בן רבי יעקב יוסף מגלגוב.
רבי ישעיה נפתלי הירץ שפירא בנו של רבי דוד מילא את מקומו. נולד בערך בשנת תקצ"ח. היה חתנו ותלמידו של דודו רבי אלעזר מלנצהוט. כמו כן נסע לרבי חיים מצאנז. חסידיו נמנו באלפים. התפלל בצעקות ובהתלהבות. חיבר ספר בשם "הנותן אמרי שפר" על התורה ועל המועדים, שני חלקים (פרמישלא תרמ"ח-תר"נ). הוא היה אדם חלוש וחולה ונפטר בגיל 47 בד' בסיוון תרמ"ה. הותיר שתי בנות, חנה מינדל אשת בן דודה רבי יוסף שפירא ונחמה טילא אשת בן דודה רבי נחמיה שפירא מסאסוב-סטריזוב.
רבי יוסף שפירא, חתנו של רבי ישעיה מילא את מקומו ברבנות ואדמו"רות. נולד בערך בשנת תר"כ. נפטר בי"ז באדר א' תרצ"ב. מחתניו היו רבי חיים בעריש מברדיוב ארצות הברית, רבי דוד משה הלברשטאם מדינוב והרב אלעזר רוקח בן רבי בער מלובאטשוב.
רבי דוד שפירא בנו של רבי יוסף מילא את מקומו, נולד בשנת תרל"ז, היה חתנו של רבי מאיר יהודה שפירא מבוקובסק, נפטר בכ"ו בתשרי ה'תרצ"ד.