stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
טרי תומאס
ביוגרפיה

תפקידו הראשון בקולנוע היה בסרט "חייו הפרטיים של הנרי השמיני" בכיכובו של צ'ארלס לוטון (1933) שם הופיע בתפקיד קטן ללא קרדיט. לאחר מכן הופיע בעוד סרטים בריטיים ללא קרדיט. במלחמת העולם השנייה שירת בלהקת בידור לחיילים.
לאחר המלחמה החל להופיע בתיאטרון, בטלוויזיה ובסרטים כמו "Private's Progress" ‏ (1956), "The Green Man" ‏ (1956) ועוד.
ב-1958 השתתף בסרט "אצבעוני" לפי אגדות האחים גרים ביחד עם פיטר סלרס איתו הופיע בארבעה סרטים.
ב-1963 השתתף בסרט "מטורף, מטורף, מטורף העולם" בתור אחד המחפשים אחרי אוצר כסף שדוד.
ב-1965 השתתף בסרט "אנשים מופלאים במכונות מעופפות" בתור סיר פרסי שמנסה בנוכלותו לרמות את כל המשתתפים בטיסה לפריז אבל בסוף נכשל כישלון חרוץ. כן השתתף באתה שנה בקומדיה "כיצד לרצוח את אשתך" לצידו של ג'ק למון.
תומאס החל לסבול ממחלת פרקינסון משנת 1971 ומצבו הלך והידרדר. הטיפולים עלו לו הון והוא נאלץ לחיות בבדידות וחוסר כל. מצבו התגלה ב-1989 ומיטב אמני בריטניה ביניהם פיל קולינס ומייקל קיין ערכו למענו ערב התרמה בו נאספו 75,000 לירות שטרלינג למענו ולמען אגודת חולי פרקינסון בבריטניה. הוא הועבר למוסד סיעודי מכובד במחוז סארי שם מת בגיל 79.
פילמוגרפיה חלקית

האמת העירומה – (1957)
אצבעוני – (1958)
בית ספר לנוכלים – (1960)
העולם המופלא של האחים גרים – (1962)
דירת הרווק – (1962)
מטורף, מטורף, מטורף העולם – (1963)
כיצד לרצוח את אשתך – (1965)
גירושין נוסח אמריקה – (1965)
אנשים מופלאים במכונות מעופפות – (1965)
החולם בהקיץ – דיבוב (1966)
האנגלים באים, האנגלים באים – (1966)
רקטת ז'ול ורן לירח – (1967)
היכן היית כשכבו האורות – (1968)
רובין הוד – דיבוב (1973)
טרי קאמינגס

| --- | --- |
 לידה:  15 במרץ 1961 (בן 63) שיקגו שבאילינוי
 עמדה:  פאוור פורוורד
 גובה:  2.06 מטר
 מספר:  34, 35
 מכללה:  אוניברסיטת דה-פול (1979–1982)
 דראפט:  בחירה שנייה, 1982 סן דייגו קליפרס
 קבוצות כשחקן
 1982–1984   1984–1989   1989–1995   1995–1996   1997   1997–1998   1998   1999–2000:  סן דייגו קליפרס   מילווקי באקס   סן אנטוניו ספרס   מילווקי באקס   סיאטל סופרסוניקס   פילדלפיה 76'   ניו יורק ניקס   גולדן סטייט ווריורס
 הישגים כשחקן
 2 הופעות במשחק האולסטאר (1985, 1989)   חמישיית העונה השנייה (1985)   חמישיית העונה השלישית (1988)   רוקי העונה (1983)   חמישיית הרוקיז של העונה (1983)
רוברט טרל "טרי" קאמינגס (באנגלית: Robert Terrell "Terry" Cummings; נולד ב-15 במרץ 1961) הוא כדורסלן עבר אמריקאי ששיחק במשך 18 עונות בליגת ה-NBA מעמדת הפאוור פורוורד.
קריירה מקצועית

קאמינגס נבחר בבחירה השנייה בדראפט ה-NBA לשנת 1982 על ידי סן דייגו קליפרס. בעונת הרוקי שלו פתח קאמינגס בחמישיית הקבוצה, לצד חבר היכל התהילה לעתיד ביל וולטון והפורוורד המבטיח טום צ'יימברס. לאורך העונה העמיד קאמינגס ממוצעים של 23.7 נקודות ו-10.4 ריבאונדים, שהתבררו מאוחר יותר כשיאי הקריירה שלו, ובסיום העונה זכה בפרס רוקי העונה. על אף הדומיננטיות של הקו הקדמי של הקליפרס, הקבוצה סיימה את העונה במאזן ניצחונות שלילי 25-57 שהציב אותם במקום ה-11 באזור המערבי (מתוך 12 קבוצות). בעונה הבאה המשיך קאמינגס להציג יכולת טובה כשקלע 22.9 נקודות למשחק, אך בהיעדרו של צ'יימברס, שהועבר בטרייד לסיאטל, התקשו הקליפרס וניצחו 30 משחקים בלבד.
בסיום עונת 1983/1984, לאחר שנתיים בסן דייגו, הועבר בטרייד למילווקי באקס. יחד עם סידני מונקריף, ריקי פירס וג'ק סיקמה, הפך קאמינגס את הבאקס לאחת הקבוצות החזקות ב-NBA והעפיל עמה לשלב הפלייאוף בכל חמש עונותיו בקבוצה. הישג השיא של קאמינגס עם הבאקס היה בעונת 1985/1986, אז העפילה הקבוצה לגמר המזרח בו הפסידה לבוסטון סלטיקס בתוצאה 4-0. בתקופתו במילווקי השתתף בשני משחקי אולסטאר (1985, 1989), נבחר פעמיים לאחת מחמישיות העונה (1985, 1988) והעמיד ממוצעים של 21.7 נקודות ו-8.3 ריבאונדים למשחק. בעונת 1984/1985 סיים קאמינגס במקום החמישי בהצבעה לתואר ה-MVP של העונה הסדירה ב-NBA.
לאחר עונת 1988/1989 הועבר קאמינגס לסן אנטוניו ספרס, בטרייד ששלח את אלווין רוברטסון וגרג אנדרסון בכיוון ההפוך. בסן אנטוניו שיחק קאמינגס במשך שש העונות הבאות לצד דייוויד רובינסון, אחד הסנטרים הדומיננטיים של התקופה ב-NBA. בשלוש עונותיו הראשונות בספרס המשיך קאמינגס לספק תרומה מצוינת של 19.3 נקודות ו-8.4 ריבאונדים למשחק, וב-31 בינואר 1990 רשם את משחקו הטוב בקריירה כשקלע 52 נקודות בניצחון קבוצתו על שארלוט הורנטס.
בסיום עונת 1991/1992 נפצע קאמינגס בברכו ונאלץ להחמיץ את מרבית העונה הבאה. מאז אותה פציעה חלה ירידה חדה ביכולתו, ועד סיום הקריירה, 8 עונות מאוחר יותר, שימש כשחקן ספסל שקולע כ-7.5 נקודות למשחק. בעונת 1995/1996 חזר לשחק במילווקי באקס, ובארבע העונות הבאות שיחק עבור סיאטל סופרסוניקס, פילדלפיה 76', ניו יורק ניקס וגולדן סטייט ווריורס. בסיום עונת 1999/2000, לאחר 18 עונות בליגת ה-NBA, הודיע קאמינגס על פרישה ממשחק. ממוצעיו של קאמינגס לאורך הקריירה עומדים על 16.4 נקודות, 7.3 ריבאונדים ו-1.9 אסיסטים למשחק. בעת פרישתו דורג במקום ה-29 ברשימת קלעי ליגת ה-NBA בכל הזמנים, עם 19,460 נקודות בסך הכול.
הערות שוליים

↑  רשימת הנבחרים בדראפט 1982, באתר basketball-reference.com
1 2 3  סטטיסטיקת הקריירה של קאמינגס ב-NBA, באתר basketball-reference.com
↑  תוצאות ההצבעות לפרסי עונת 1984/1985, באתר basketball-reference.com
↑  דוח המשחק בין הספרס להורנטס, באתר basketball-reference.com
↑  קאמינגס מודיע על פרישה, באתר ה"שיקגו טריביון"
↑  מובילי טבלת הקלעים ב-NBA נכון לשנת 2000, באתר basketball-reference.com
חסד אלוהים

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  ברנרד מלמוד
 שפת המקור:  אנגלית
 סוגה:  רומן
 הוצאה
 הוצאה:  פראר, סטראוס וג'ירו 
 תאריך הוצאה:  1982
 מספר עמודים:  175
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  הוצאת עם עובד
 תאריך:  1984
 תרגום:  אמציה פורת
 סדרה
 ספר קודם:  פרקי חיים של דובין. 
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  003379006, 000408517
 
חסד אלוהים (באנגלית God's Grace) הוא רומן בדיוני פרי עטו של ברנרד מלמוד. הסיפור מתרחש על רקע חורבנו של המין האנושי, והישרדותו של אדם בודד. הספר ראה אור בשנת 1982. הספר תורגם לעברית בידי אמציה פורת וראה אור בהוצאת עם עובד (ספריה לעם) בשנת 1984. זהו הרומן האחרון שכתב ופרסם ברנרד מלמוד.
הדמות והתמה

קלווין כהן, פלאונטולוג ובנו של רב, שהה בקרקעית האוקיינוס בזמן שהמין האנושי השמיד את עצמו במלחמה תרמו-גרעינית, ונותר לבדו אחרון מבני-מינו. הספר מתחיל בשיחה בין כהן לאלוהים, אשר מסביר ומתרץ כי קיומו של כהן הוא טעות זניחה, אשר תתוקן במהרה. לאחר שיח ודברים מסכים אלוהים להניח לכהן "להתקין עצמו למוות." נוכחותו הישירה של אלוהים נעלמת לאחר דין ודברים אלו. מקץ השיחה הראשונית ועד סיום הספר רומז אלוהים את רמיזותיו באותות, סימנים ושליחים. כהן נותר לבדו, נאלץ לפרש את כוונתו של האל, ולפעול כמיטב הבנתו לפי תוכנית האל.
אולם כהן לא נותר בודד זמן רב. שימפנזה שהיה בספינת המחקר שרד אף הוא את החורבן. במהרה מתברר כי השימפנז, הודות למתקן מיוחד שהושתל בו על ידי מדען, מסוגל לדבר. כהן פותח ספר תנ"ך באקראי ומעניק לשימפנז שם: בוז. כהן והשימפנז (שהוטבל לנצרות על ידי המדען), מגיעים לאי בודד. 
בתחילה האי נטוש – אפילו החרקים אינם. אולם במהרה מצטרפים אל כהן ובוז קבוצת שימפנזים שמופיעים לפתע. כהן מחליט כי עליו להקים באי קהילה אלטרואיסטית, חקלאית. זהו, על-פי פרשנותו, רצון האל – או לפחות ציפייתו מכהן. כהן מייסד מדרשה ומלמד את קהילת השימפנזים פילוסופיה, היסטוריה ומוסר. בוז מלמד את השימפנזים לדבר, והקהילה חרוצה ומשגשגת. כהן מאלתר לנתיניו סדר פסח, מגדיר שבעה דיברות חדשים ומנגן פרקי חזנות של אביו על גבי גרמופון שחילץ מן הספינה. נראה כי האדם האחרון על-פני כדור הארץ הופך מעתה להיות מייסדה של הקהילה הראשונה של העולם החדש.
אולם הדברים משתבשים. השימפנזית הפורייה היחידה בקבוצה מעדיפה את חברתו של כהן על-פני חברתם של הזכרים בני-מינה. לאחר לבטים רבים מחליט כהן להיענות לשימפנזה העונה לשם מרים, והם מולידים תינוקת אדם שימפנזה. כהן רואה בהצלחת ההיריון אישור אלוהי להעזתו. הוא רואה בתינוקת את תחילתו של גזע חדש, זולתני, שיירש את הארץ. חבורת בבונים מופיעה באי, ומעוררים יצרים מודחקים אצל השימפנזים – טריטוריאליות, כוחניות, הדחף לבשר טרי.
אט-אט, כמגדל קלפים, קורסת האוטופיה ששאף ליצור כהן. האם הייתה זו יומרה מצדו? האם חטאיו ויהירותו הכעיסו את האל? ידוע וברור לו, כי יראתו מהאל גדולה מאהבתו אליו. האם על כך העניש אותו אלוהים?
אולם עם כל נוכחותו של האל באותות והתערבותו בהרכב המשתנה אוכלוסיית האי, עדיין נראה כי הבחירה החופשית והחלטותיו של כהן קובעות את גורלו וגורל קהילתו. כהן עומד בפני צמתים חשובים ודבק שוב ושוב בהנחה כי ברואי האל טובים הם מיסודם. 
השאלה העולה היא האם גורלו של כהן היה נתון מראש? האם הניסוי הכביר שלו היה אך כמשחק בעיני האל?
הספר הוא אלגוריה עזה ונוקבת על יחסי האדם והאל. מצויה בו ביקורת על אדישותו או צימאון דמו של האל מצד אחד, ועל יהירותו ותעוזתו של האדם מצד שני.
לקריאה נוספת

אונגר, הנרי, תמונת האנושות כספינה שנטרפה הארץ, כ"ח בחשון תשמ"ה, 23 בנובמבר 1984, עמ' 16.
מלמוד, ברנרד, חסד אלוהים, הוצאת עם עובד, 1984.
פרידלנדר, יוסף, סיפור פסימי על יהודי אופטימי. בארץ ישראל: מדיניות, חברה, כלכלה, ספטמבר 1984, עמ' 45, 59.
חנה לבנת

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1951 (בת 73 בערך) 
 ענף מדעי:  ספרות 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת תל אביב 
 מוסדות:  המכללה האקדמית בית ברל 
 
חנה לבנת (נולדה ב-1951) היא חוקרת ספרות ומתרגמת ישראלית.
ביוגרפיה

ללבנת תואר דוקטור מטעם אוניברסיטת תל אביב. נושא התיזה שלה הוא "בעת משבר - הניסיון לעצב זהות לילדים יהודים ברייך השלישי. מקרה מבחן: ספרות הילדים והנוער של הזרמים המרכזיים ביהדות גרמניה 1933–1938".
היא מלמדת בסמינר הקיבוצים ובמכללה האקדמית בית ברל, במכללה היא החזיקה במספר תפקידים וביניהם ראש "מרכז ימימה לחקר ספרות ילדים ונוער ולהוראתה".
מחקריה עוסקים רבות בספרות ילדים ונוער.
היא תרגמה ספרים רבים לעברית מגרמנית ומצרפתית וביניהם המוהיקני האחרון, היידי בת ההרים וכשף של דיו.
ב-2013 הייתה שופטת בפרס לאה גולדברג לספרות עברית.
מספריה

לבנת, חנה, 2018. העיתונות לילדים ולבני נוער יהודים בגרמניה בשנים 1933–1938: אזהרה או הרגעה? יד ושם, המכון הבין-לאומי לחקר השואה, ירושלים.
לבנת, חנה, 2009. כמה יפה להיות יהודי – עיצוב זהות לילדים יהודים בגרמניה בשנים 1933–1938. יד ושם, המכון הבין-לאומי לחקר השואה, ירושלים.
דר, יעל, לבנת חנה, שטיימן יהודית, קוגמן טל, 2006. ברוח הזמן – החזרת ספרות הילדים להקשרה ההיסטורי-תרבותי. תמה – תיאוריה ומעשה בהכשרת מורים, מכון מופ"ת, תל אביב.
הערות שוליים

↑  חנה לבנת, באתר המכללה האקדמית בית ברל
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007308039605171  GND: 138114765  LCCN: no2010009278  VIAF: 97235841   WorldCat (עם VIAF): 97235841
חנה כהן

| --- | --- |

 לידה:  6 באוקטובר 1951 (בת 73) ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 שפות היצירה:  עברית 
 
חנה כהן (פוטנציאל; נולדה ב־6 באוקטובר 1951) היא אשת חינוך, סופרת ומשוררת ישראלית.
ביוגרפיה

חנה כהן נולדה בישראל כבת שנייה להורים שעלו מאירן ב־1949. את שנות ילדותה חייתה במעברה בנתניה. שני הוריה עבדו בעבודות דחק על מנת לפרנס את חמשת ילדיהם. למדה בבית ספר היסודי "אלומות" ובתיכון הדתי "בר-אילן" בנתניה.


בילדותה נהגה לכתוב פזמונים ושירים ולקחה חלק בתחרויות שירה.
כהן קיבלה תעודת הוראה מטעם המכללה האקדמית בית ברל ב־1975 והיא בעלת תואר ראשון ביהדות ובחינוך. היא סיימה לימודי מגדר ושוויון בין המינים במכללת סמינר הקיבוצים ב־1997.
פרשה לגמלאות לאחר 35 שנות עבודה במערכת החינוך כמחנכת לגיל הרך בנתניה. ניהלה מרכז למידה לילדים בנתניה.
 השתתפה בכתיבת תוכניות לימודים בהוצאת מט"ח וכתבה מאמרים בתחום החינוך ב"הד הגן".
היא חברה באגודת הסופרים העבריים במדינת ישראל משנת 2007. חברה בקבוצת "שיח כותבים" בנתניה מאז הקמתה. בעלת תעודת "מספרת סיפורים" מטעם בית אריאלה. מופיעה בפני קהל כמספרת סיפורים, שרה ומשחקת. למדה משחק בתיאטרון נתניה והשתתפה במספר הצגות. מרבה להופיע עם ספרה האחרון, "בסך הכל רציתי להיות אמא", שבו היא מספרת את סיפורה האישי על מאבקה להפוך לאם לאחר שלוש לידות שקטות ושתי מערכות נישואים.
בשנת 2023 השתתפה בעונה השביעית של תוכנית המציאות "בואו לאכול איתי".
חנה כהן היא אם לשתי בנות, מתגוררת בכפר יונה.
ספריה

"אינני יודעת", שירה, הוצאת גוונים, עורך: איתמר יעוז קסט, 1980.
"גברים לא מדברים על זה", שירה, הוצאת גוונים, עורך: עמוס לויתן, 2006.
"התיק תיקים של סבתא חנה", ילדים, הוצאת פיוטית, עורכת: חנה כהן, 2013.
"סבתא רצה בנעלי הקסמים", ילדים, הוצאת אוריון, עורך: יאיר בן-חור, 2015.
"בסך הכל רציתי להיות אמא", פרוזה, הוצאת אוריון, עורכת: ציפי לוין, 2020.
"כל זמן שיש לך רגליים, רקדי", הוצאת פיוטית, שירים, 2021
"סבתא חנה לא נחה ועושה בושות", הוצאת פיוטית, 2024
הערות שוליים

1 2 3 4 5  משה גרנות (עורך). כהן, חנה. בתוך: בתוך: לקסיקון סופרי ישראל, אגודת הסופרים העבריים במדינת ישראל ודני ספרים הוצאה לאור, 2009, עמ' 530.
1 2  שי חג'ג', "פמיניזם בספרות" (ריאיון), מקומון עכו, 2012.
1 2 3 4  רותי ברמן, היא תמיד האמינה שבסוף היא תהיה אמא, חדשות נתניה, 20 באוגוסט 2020.
1 2  רותי ברמן, "סבתא בישלה ספר", חדשות נתניה, 24 ביוני 2013.
↑  ישי פלדמן, ספר שירי נתניה הושק בערב חגיגי, השבוע בנתניה, גיליון 2499, 21 ביוני 2018, עמ' 32.
↑  חנה כהן (פוטנציאל), "בסך הכל רציתי להיות אמא", "מה קורא, כפר יונה וישובי השרון", יוני 2020.
↑  תהי-לי פיטרס, "בשם הנשים", מדור ספרות, ידיעות נתניה, 2006.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007305572205171  LCCN: n89135126  VIAF: 97232828   WorldCat (עם VIAF): 97232828
חצי האי טיימיר

| --- | --- |
הטונדרה בטיימיר במהלך הקיץ.
הטונדרה בטיימיר במהלך הקיץ.
 נתונים גאוגרפיים
 מיקום:  ים קארה 
 קואורדינטות:  75°21′40″N 107°41′41″E﻿ / ﻿75.361111111111°N 107.69472222222°E﻿ / 75.361111111111; 107.69472222222
 סוג:  חצי אי
 שטח:  400,000 קמ"ר
 גובה מרבי:  1,125 (הרי בירנגה (го́ры Бырра́нга)) מטר
 נתונים מדיניים
 מדינה:  רוסיה רוסיה
 מגלה:  סימאון צ'ליוסקין
 תאריך גילוי:  1742
 
 
חצי האי טיימיר (ברוסית: Полуостров Таймыр) הוא חצי אי בחבל קרסנויארסק, סיביר, רוסיה, לחופי אוקיינוס הקרח הצפוני, אשר קצהו הצפוני ביותר מהווה את הקצה היבשתי הצפוני ביותר בכל אירואפרסיה. לחופו המערבי של חצי האי ים קארה ולחופו המזרחי ים לאפטב.
גאוגרפיה

חצי האי טיימיר מתפרס על גבי 400,000 קילומטרים רבועים והוא מאוכלס בדלילות, בעיקר בננטים, קבוצה אתנית מקומית. בטיימיר תנאי מחיה קשים הנובעים מאקלים הטונדרה ומהעובדה שבמשך רוב חודשי השנה האזור כולו מכוסה קרח.
חצי האי טיימיר ממוקם בין מפרץ יניסיי (המהווה את הדלתה של הנהר יניסיי) ממערב ומפרץ קאטנגה במזרח. לפי רישומי טמפרטורות מכף צ'ליוסקין, המהווה את הנקודה הצפונית ביותר בכל אירואפרסיה, הטמפרטורות הממוצעות בחצי האי במעלות צלזיוס לפי חודש הן: ינואר -28.2, פברואר -28.4, מרץ -27, אפריל -20.5, מאי -9.9, יוני -1.3, יולי 1.4, אוגוסט 0.9, ספטמבר -2.6, אוקטובר -11.4, נובמבר -20.7, דצמבר -25.8. מסביב לחצי האי עובר רכס ההרים בירנגה. כמו כן, חצי האי מלא באגמים רחבי ידיים כאשר הגדול שבהם הוא אגם טיימיר בן 4,560 קמ"ר.
בתוך טיימיר מגוון מערכות אקולוגיות. במרכז חצי האי ישנם יונקים רבים כגון הרמין, גרגרן, דלק סיבירי ושועל שלג. באזורי החוף מוכר דוב הקוטב. מתוך העופות ישנם אווז, ברווז, קורמורן, שכווי אירופי, אוח השלג ובז. לים, לחופי חצי האי, ישנם דגים כגון חדקן, סלמון סיבירי ואחרים. חצי האי טיימיר מהווה גם בית עבור אייל הצפון, המהווה חלק מרכזי במשק החי שמגודל בידי התושבים הילידים של חצי האי. כבש המושק הוא בעל חיים מוכר באזור.
משלחת סובייטית משנות ה-40 של המאה ה-20 גילתה בחצי האי מטבעות מתקופת מיכאיל הראשון, צאר רוסיה במאה ה-17 המוקדמת. במאי 1742 הגיעה משלחת מטעמו של סימאון צ'ליוסקין לקצה הצפוני של חצי האי ועל שמו נקרא המקום. במהלך המאה ה-19 המאוחרת והמאה ה-20 המוקדמת התקיימו מספר משלחות לחצי האי טיימיר אשר נועדו במקור לחקור את אזורי החוף ולמצוא את נתיב הים הצפוני. רוב המשלחות הונהגו בידי גורמים מטעם האיחוד השוודי-נורווגי או האימפריה הרוסית, דוגמת המשלחת של אדוארד פון טול בין 1900 ל-1902.
מפה משנת 1975 המציגה את חצי האי טיימיר ואת סברנאיה זמליה.
חוק הקולנוע

| --- | --- |

 פרטי החוק
 תאריך חקיקה:  30 בדצמבר 1998
 תאריך חקיקה עברי:  י"א בטבת תשנ"ט
 גוף מחוקק:  הכנסת הארבע עשרה
 חוברת פרסום:  ספר החוקים 10 בינואר 1999, עמ' 53
 הצעת חוק:  פרטית
 משרד ממונה:  משרד התרבות והספורט
 מספר תיקונים:  6
 נוסח מלא:  הנוסח המלא
 
חוק הקולנוע, התשנ"ט–1999 אושר בכנסת הארבע עשרה ב-30 בדצמבר 1998, ונועד לעודד יצירת קולנוע ישראלי, בעיקר באמצעות תמיכות מתקציב המדינה. מכוח החוק הוקמה המועצה הישראלית לקולנוע.
היסטוריה חקיקתית

הצעת החוק הוגשה על ידי חברי הכנסת יונה יהב, דדי צוקר וראובן ריבלין. דברי ההסבר להצעת החוק מציגים את המניע לחקיקתו ואת מטרתו:
החוק אושר בכנסת ב-30 בדצמבר 1998, וביטל, החל מ-1 בינואר 2000, את חוק לעידוד הסרט הישראלי, התשי"ד–1954, שקדם לו.
בתיקון לחוק משנת 2014 נוסף לחוק פרק ג׳: תאגידים לניהול משותף של זכויות יוצרים, שנועד לאפשר ליוצרים בתחום הקולנוע ניהול משותף של זכויות היוצרים שלהם (בדומה לפעילות של אקו"ם בתחום המוזיקה). ללא קביעה כזו בחוק, הניהול המשותף עלול להיחשב הסדר כובל לפי חוק ההגבלים העסקיים.
בדצמבר 2016 מינתה שרת התרבות והספורט, מירי רגב, ועדה לבחינת קרנות הקולנוע, וזו הגישה דו"ח מסכם ביוני 2018. בתיקון לחוק משנת 2018 שולבו בחוק אחדות מהמלצותיה של הוועדה, ובנוסף תוקנו סעיפים אחדים העוסקים במועצה הישראלית לקולנוע.
הוראות החוק

החוק מורה על הקמתה של המועצה הישראלית לקולנוע, וקובע את תפקידיה, הרכבה וסדרי עבודתה.
החוק קובע שמתן תמיכות מתוך תקציב הקולנוע ייעשה על פי מבחנים לתמיכה במוסדות ציבור שקבע שר התרבות ובספורט לאחר התייעצות עם המועצה, ובלבד ש־60% לפחות מתקציב הקולנוע יופנה להפקת סרטים ישראליים, ושיעור נוסף ממנו ייוחד לשיווק סרטים ישראליים בשוק הסרטים הבין־לאומי. בשנת 2022 עמד תקציב הקולנוע על 80 מיליון ש"ח. מוסד ציבורי המקבל תמיכה בעד סיוע להפקת סרטים יעסיק לקטורים, בעיקר מתוך מאגר לקטורים שתנהל המועצה. הלקטור יהיה שותף להערכה, לבחינה או לברירה של בקשות המוגשות למוסד לסיוע בהפקת סרטים.
סעיף 13א לחוק, שנוסף בשנת 2018, מאפשר מתן תמיכה גם לגוף שאינו מוסד ציבור, שהפיק סרט ישראלי שזכה להצלחה מסחרית, בהתאם למידת הצלחתו, ובלבד שהסרט הופק בלא סיוע של מוסד ציבור, וכן לגוף שאינו מוסד ציבור, המסייע להפקת סרטים ישראליים לשם השאת רווחים, בעד סרטים כאמור שהפקתם טרם הסתיימה.
שר התרבות ובספורט, בהתייעצות עם המועצה ובאישור ועדת החינוך, התרבות והספורט של הכנסת, יקבע תנאים להכרה בסרט שנעשה על ידי גורמים ישראליים כסרט ישראלי לעניין חוק זה, לרבות תנאים להכרה בסרט כאמור בהפקה משותפת עם גורמים שאינם ישראליים. תנאים אלה נקבעו בתקנות הקולנוע (הכרה בסרט כסרט ישראלי), התשס"ה–2005.
פרק ג' לחוק מתיר ליוצרים בתחום הקולנוע ולבעלי זכויות יוצרים בתחום זה להקים תאגידים לניהול משותף של זכויות יוצרים. ניהול משותף זה כולל:
הערות שוליים

↑  הצעת חוק הקולנוע, התשנ"ט-1998, ה"ח 2754 מ-28 באוקטובר 1998
↑  חוק הקולנוע, התשנ"ט-1999, ס"ח 1698 מ-10 בינואר 1999
↑  חוק הקולנוע (תיקון מס' 4), התשע"ה-2014, ס"ח 2479 מ-4 בדצמבר 2014
↑  הצעת חוק הקולנוע (תיקון מס' 3) (תאגידים לניהול משותף של זכויות יוצרים), התשע"ד–2014, ה"ח הכנסת 569 מ-23 ביולי 2014
↑  הוועדה לבחינת התנהלות קרנות הקולנוע - דו"ח מסכם, יוני 2018
↑  חוק הקולנוע (תיקון מס' 5), התשע"ט-2018, באתר הכנסת;
כל הפרטים על התיקון לחוק הקולנוע, הפורום הדוקומנטרי בישראל, אוקטובר 2018
↑  מבחנים לחלוקת כספי תמיכות של משרד התרבות והספורט למוסדות ציבור בתחום הקולנוע, באתר משרד התרבות והספורט
↑  תקציב לפי חוק הקולנוע, באתר "מפתח התקציב"
↑   תקנות הקולנוע (הכרה בסרט כסרט ישראלי), התשס"ה–2005, ספר החוקים הפתוח, באתר ויקיטקסט
טינו רוסי

| --- | --- |

 לידה:  29 באפריל 1907 אז'אקסיו, צרפת 
 פטירה:  27 בספטמבר 1983 (בגיל 76) ניי-סיר-סן, צרפת 
 שם לידה:  Constantin Rossi 
 מקום קבורה:  grave of Tino Rossi 
 מוקד פעילות:  צרפת 
 תקופת הפעילות:  1932–1983 (כ־51 שנים) 
 סוגה:  אופרטה 
 שפה מועדפת:  צרפתית 
 כלי נגינה:  גיטרה 
 חברת תקליטים:  קולומביה רקורדס 
 בן או בת זוג:  ליליה וטי 
 צאצאים:  לורן רוסי 
 פרסים והוקרה:  מפקד בלגיון הכבוד (1982) 
 פרופיל ב-IMDb
 
טינו רוסי
קונסטנטינו (טינו) רוסי (באיטלקית: Constantino (Tino) Rossi;‏ 29 באפריל 1907 – 26 בספטמבר 1983) היה זמר ושחקן קולנוע צרפתי יליד קורסיקה. רוסי נחשב לאחד מגדולי הזמר הצרפתי. קול הטנור שלו, ותדמית "המאהב הלטיני" שרכש הפכו אותו לסמל רומנטי בזמנו. רוסי הקליט מאות תקליטים וכיכב בלמעלה מ-25 סרטים. בתקופת הכיבוש הנאצי במלחמת העולם השנייה פרחה הקריירה שלו, עד כדי כך שלאחר שחרור צרפת נחשד בשיתוף פעולה עם הנאצים, נעצר, והועמד לדין. לאחר אירועים אלו המשיך בקריירת הזמרה שלו, ואף זכה בערוב ימיו לאות לגיון הכבוד.
ביוגרפיה

רוסי נולד בעיר אז'אקסיו שבאי קורסיקה. בצעירותו ניגן ושר במקומות זעירים בעיר הולדתו, ולאחר מכן הגיע לעיר מרסיי ושר שם במועדונים המיועדים לנופשים בריביירה. בתחילת שנות ה-30 הגיע לפריז, ושם התגלה כישרונו וזכה להצלחה. הוא חתם על חוזה עם חברת "קולומביה רקורדס" והופיע לצד גדולי זמרי התקופה כלוסיין בואייה, דאמיה, מיריי הרטוש, ז'אן סבלון ואחרים.
להצלחתו סייע שיתוף הפעולה המוצלח שלו עם הפזמונאי והמלחין וינסן סקוטו שכתב את להיטיו הראשונים ושיתף עמו פעולה שנים רבות, הלחין ועיבד רבים משיריו. לפני מלחמת העולם השנייה היה רוסי לכוכב קולנוע בעולם דובר הצרפתית, וב-1938 ערך סיור מוצלח בארצות הברית. סרטו המצליח הראשון היה "Les Nuits moscovites" (לילות מוסקבה; 1934), וסרטו המצליח ביותר היה "מארינלה" (1936). סרטיו היו לרוב סרטים מוזיקליים שנבנו על הצלחתו כזמר. גם בארץ ישראל זכה להצלחה, לאחר שערך סיבוב הופעות בקהיר וזכה לחשיפה ברחבי המזרח התיכון, הוצגו סרטיו בבתי הקולנוע בתל אביב ובירושלים.
לשיא הצלחתו הגיע בתקופת הכיבוש הגרמני במלחמת העולם השנייה. בשנת 1943 הופיע בסרט המצליח "Mon amour est près de toi" וב-1944 בסרט "L'Île d'amour". זיהויו של רוסי עם שיתוף הפעולה הצרפתי עם הנאצים בזמן המלחמה הגיע לידי כך שבשנת 1943 הודיע התועמלן הפרו נאצי פיליפ אנריו, שפעל מטעם משטר צרפת של וישי, כי רוסי נדון למוות על ידי הרזיסטאנס בבית דין חשאי, ויש חשש לחייו. עם השחרור נעצר למספר שבועות בשל חשד לשיתוף פעולה, ולבסוף הואשם בכך ששיתף פעולה עם ארגון בשם "לגיון המתנדבים הצרפתי"  LVF (Légion des Volontaires Français) שעסק במשלוח עובדי כפייה לגרמניה. במשפטו קיבל עונש קל וסמלי.
ב-1946 זכה שירו "Petit Papa Noël" להצלחה רבה ומכר למעלה מ-30 מיליון עותקים ברחבי העולם. השיר עודו אחד השירים האהובים בתקופת חג המולד בצרפת.
ב-1947 נישא לרקדנית צעירה בשם ליליה וטי. לזוג נולד בן, ונישואיהם היו יציבים. בשנות ה-60 היה רוסי גם לכוכב טלוויזיה והופיע בתוכניות אירוח רבות. עם זאת, גילו המתקדם, ועליית סגנון הרוק'נרול הביאו לדעיכת כוכבו בשנות השישים, אם כי עדיין נותר פופולרי בקרב האוכלוסייה הבוגרת.
ב-1982 העניק לרוסי נשיא צרפת, פרנסואה מיטראן את אות לגיון הכבוד. באותה שנה הופיע רוסי בפעם האחרונה בסיבוב הופעות שנמשך שלושה חודשים. בשנת 1983 מת מסרטן הלבלב. גופתו הועברה לאז'אקסיו שם נטמן בחלקת הקבר המשפחתית.
ביקורו בישראל

ב־27 בדצמבר 1950 הגיע רוסי לנמל חיפה, לאחר שהוזמן לסיבוב הופעות בישראל. את סיבוב ההופעות ארגנה חברת אמרגנות של חיילים משוחררים, שביקשה עבורו אשרת כניסה, שאושרה כחודש קודם לבואו. כמה ימים לפני שהגיע החל גל של תגובות לפיהן אדם כרוסי, שהואשם בשיתוף פעולה עם הנאצים, אינו ראוי להופיע בישראל. בתגובה לכך מסר אמרגנו כי רוסי סירב להופיע בפני גרמנים, הופיע רק בפני עובדי כפייה צרפתים, הסתיר בביתו יהודים בזמן המלחמה, וסייע לרזיסטאנס בסכומי כסף גדולים. לטענת האמרגן רוסי אינו אדם פוליטי וכל עיסוקו הוא אך בזמרה ומשחק. רוסי הופיע בישראל מספר הופעות, בהן הופעה מיוחדת לחיילי צה"ל ולנכי המלחמה. בכל מקום בו הופיע, נעשו ניסיונות לפגוע בהופעה. בירושלים הופיע באולם קולנוע אדיסון, שקבוצה של פעילי בית"ר הפגינה בחוץ, בתוך האולם הושלכו רימוני הלם, וחולקו כרוזים בהם נאמר "אל תתנו למשתף הפעולה עם הנאצים אפשרות להופיע". בהופעתו ברמת גן נעצרו באולם תשעה אנשים כשברשותם בקבוקי זפת ואבקה שחורה. בעת שהופיע בתל אביב, פוצץ צעיר בשם אבנר הלפרין את ההופעה בכך שפתח באולם בקבוק אמוניה וגרם לבריחת הקהל מן האולם. הלפרין נעצר, ונדון להתחייבות בת 20 לירות, כי יתנהג טוב במשך שנה. רוסי קיצר את סיבוב ההופעות ועזב את הארץ ב-5 בינואר 1951.
בשנת 1953 התראיין רוסי לכתב העיתון "מעריב" ומסר כי הוא מפחד לשוב ולהופיע בישראל.
הערות שוליים

↑  סרטים - "ניאפולי" עם טינו רוסי - מוגרבי, הַבֹּקֶר, 23 במרץ 1939
מ רצין, "בגורל החטא" - אלנבי, משמר, 25 ביוני 1947
↑  Vichyists fear bloodbath, פלסטיין פוסט, 29 בנובמבר 1943
↑  טינו רוסי נאשם בשיתוף פעולה, הארץ, 12 באוקטובר 1944
↑  טינו רוסי הגיע, מעריב, 27 בדצמבר 1950
↑  הסבר משרד־העליה בענין טינו רוסי, הארץ, 27 בדצמבר 1950
↑  אושר היתר־הכניסה לזמר טינו רוסי, הארץ, 20 בדצמבר 1950
↑  מיכאל גדעונסקו, גילוי דעת על האמן טינו רוסי, דבר, 31 בדצמבר 1950
טינו רוסי מכחיש שיתוף עם הנאצים, הארץ, 2 בינואר 1951
↑  בחסות המשטרה שר ט. רוסי ביפו, קול העם, 5 בינואר 1951
↑  התפוצצויות בקונצרט טינו רוסי, חרות, 3 בינואר 1951
↑  הופרע הקונצרט של טינו רוסי, דבר, 4 בינואר 1951
↑  נעצרו בקונצרט של טינו רוסי, דבר, 2 בינואר 1951
↑  נקנס על הפרעה בהופעת טינו רוסי, דבר, 26 בינואר 1951
↑  טינו רוסי חזר, הארץ, 7 בינואר 1951
↑  טינו רוסי מפחד לבוא, שבלייה יופיע חינם אם יקבל ויזה..., מעריב, 13 בדצמבר 1953
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007502669705171  PLWABN: 9810584918605606  BNE: XX909463  BnF: cb13899206m (data)  GND: 119213575  ICCU: UFEV332928  ISNI: 0000 0000 8354 4476  LCCN: n84076760  LNB: 000094674  MusicBrainz: ddae9cc8-caf5-4e9a-9606-62a065fbc92b  NKC: pna2007397601  NTA: 074099434  SNAC: w6514jtm  SUDOC: 027559807  VIAF: 7575151   WorldCat (עם VIAF): 7575151