stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הרי אילת
גאולוגיה > תהליכי היווצרות המאסיב באזור הרי אילת

בהרי אילת חשופים סלעי המאסיב הערבו-נובי ברצועה המשתרעת מאזור טאבה בדרום ועד למחשוף הצפוני ביותר שנמצא בבקעת תמנע ובבקעת הירח שמצפון מערב לאילת.
הסלעים המרכיבים את הרי אילת הם ברובם הגדול סלעים פלוטוניים וחלק קטן יותר סלעים מטמורפיים וסלעים געשיים. סלעי המאסיב הקדומים ביותר בהרי אילת הם הסלעים המטמורפיים. לפי הערכה לא ידועה, גילם עולה על 850 מיליון שנה והם הסלעים הקדומים ביותר בישראל. היווצרות הסלעים המטמורפיים קשורה בתהליכי הפחתה של קרום אוקייני שהתרחש האזור. הסלעים המטמורפיים הנפוצים ביותר בהרי אילת הם צפחות וגנייס (הר צפחות). עיקר הסלעים הבונים את המאסיב הערבו-נובי באזור אילת הם סלעים פלוטוניים. הבולט שבהם הוא הגרניט. אותה הערכה גם גורסת כי לפני כ-640 מיליון שנה מתחילה חדירה מאסיבית של גופים פלוטוניים אל תוך הסלעים המטמורפיים. חלק מאותם גופים מתגבש בעומק של קילומטרים ספורים (5–12 ק"מ), והופך בין היתר לסלע גרניט. חלק קטן יותר "שהצליח" לבקוע את קרום כדור הארץ, לעלות לפני השטח ולהתמצק, הופך לסלע געשי (בזלת, ריוליט ועוד). סלעי הגרניט נפוצים בהר ידידיה, בהר יהושפט, בהר שחמון ובהר תמנע. הנוף הכהה של הר נשף והר עמרם בנוי מריוליט.
הערכה אחרת מניחה, כי לפני כ-540 מיליון שנה הסתיים תהליך היווצרות הקרום היבשתי החדש באזורנו והשילד הערבו-נובי נוסף אל הלוח האפריקאי. כשדעכה הפעילות האורוגנית בשלהי הפרקמבריום (540 מיליון שנה), גדעו כוחות הבלייה והסחיפה חלקים נרחבים משרשרות ההרים ונוצר מישור גידוע רחב ממדים - פנפליין. בגג המסיב הערבו-נובי, מעל מישור הגידוע, הורבדו במהלך הזמן סלעי משקע שכיסו את סלעי התשתית היבשתית. השכבות העתיקות ביותר של סלעי המשקע, המונחות ישירות על סלעי הפנפליין הן בנות כ-530 מיליון שנה. מן הראוי להוסיף כי אלו הנחות בלבד, וכי מניין השנים נתון במחלוקת כמו כל שיטת התארוך.
בצדו המזרחי של הבקע הסורי-אפריקני, בשטח ממלכת ירדן, ניתן למצוא סלעי יסוד עד לצפון הערבה, ועל-פי השערת חלק מהחוקרים זוהי אחת מהראיות להזזת הצד המזרחי כ-110 ק"מ צפונה לעומת הצד המערבי.
שמות ההרים

שמות רוב ההרים הם על שם מלכי יהודה השונים וכן על שם שלמה המלך שכן היו בתקופתו מכרות בתמנע והוא השתמש בהם.
שניים מן ההרים הגבוהים קרויים על שם שלמה המלך וחזקיהו. למרות ששלמה הוא המלך שהיה אמור לזכות בהר הגבוה ביותר מכל ההרים (שכן הוא זה שהקים את המכרות במקום), שמו זכה בהר הנמוך יותר מהר חזקיהו.
הר שני והר נשף הם שני הרים בצפון-מערב הרכס אשר אינם קרויים על שמות מלכים, והם גם הגבוהים מבין ההרים. הרים נוספים במקום קרויים בשמות אשר אינם על שם מלכי יהודה, כמו גם ההר הדרומי במדינת ישראל, הר צפחות.
שמורת הרי אילת

שמורת הרי אילת היא שמורת טבע מוכרזת בדרום הנגב שהוכרזה ב-10 באוגוסט 1986, ועברה הרחבה מאז. שטח השמורה הוא כ-415,039.5 דונם.
הרי אילת לפי גובהם מעל פני הים

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  הר נשף – 899 מטר  הר שני – 894 מטר  הר שגוב – 869 מטר  הר עוזיהו – 863 מטר  הר בשמת – 848 מטר  הר ברך – 840 מטר  הר חזקיהו – 838 מטר |  הר יהואחז – 769 מטר  הר יואש – 734 מטר  הר שלמה – 705 מטר  הר יהורם – 680 מטר  הר שחורת – 586 מטר  הר יהושפט – 508 מטר  הר אסא – 502 מטר |  גבעת עמרם – 475 מטר  הר אמיר - 443 מטר  הר ידידיה – 432 מטר  הר רחבעם – 389 מטר  הר שחמון – 325 מטר  הר צפחות – 278 מטר  רמת יותם – 250 מטר |
נחלים

בהרי אילת זורמים נחלי הרי אילת והם נשפכים לים האדום במפרץ אילת.
תחנת מדידת השדה המגנטי

מדידת עוצמת השדה המגנטי של כדור הארץ וכיוונו מבוצעות באמצעות מגנטומטר, מכשיר שמודד ורושם את עוצמת השדה המגנטי המקומי ואת כיוונו לאורך הזמן. בישראל קיימות כיום שלוש תחנות מדידה (המכונות "מצפים מגנטיים") המופעלות על ידי המרכז למיפוי ישראל: בהר חרמון, בבר גיורא ובהרי אילת.
עמודי עמרם הם חלק מהשמורה
נוף בשמורת הרי אילת
הר יהושפט
הרי אילת וברקע מפרץ אילת
אלי ריקוביץ

| --- | --- |
אלי ריקוביץ
אלי ריקוביץ
 לידה:  21 בדצמבר 1946 (בן 78) תל אביב
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  .M.Sc  הנדסת מכונות ותעשייה, EPFL - הטכניון הפדראלי של לוזאן, שוויץ לימודי מנהל עסקים - שלוחת הטכניון בתל אביב Executive MBA - תל"מ - בית ספר למנהל עסקים, אוניברסיטת תל אביב
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 דרגה:   סגן-אלוף
 תפקידים בשירות
 מפקד פלוגת הסיור של חטיבה 7, מפקד פלוגת סיור במילואים, מג"ד סיור ומודיעין, קצין איסוף גייסי
 פעולות ומבצעים
   מלחמת ששת הימים   מלחמת ההתשה   מלחמת יום הכיפורים   מלחמת לבנון הראשונה   המערכה ברצועת הביטחון
 עיטורים
   עיטור המופת
 
אלי (אליהו) ריקוביץ (נולד ב-21 בדצמבר 1946) הוא איש עסקים, מנהל, יזם ואיש היי-טק. כיהן בתפקידים בכירים בתחומי התעשיות המסורתיות ובהיי-טק, כמנכ"ל, כחבר דירקטוריון ויו"ר במועצות מנהלים. בשירותו הצבאי היה לוחם וקצין בסיירת של חטיבה 7 ובתפקידו האחרון שימש כמפקד היחידה. במילואים שימש בתפקידי מ"פ סיור, מג"ד סיור ומודיעין, וקצין מטה בכיר במסגרת על-עוצבתית. בעל עיטור המופת על פועלו בקרבות מלחמת ששת הימים.
ביוגרפיה

נולד וגדל בתל אביב. למד בין השנים 1960-1964 בבית הספר "תיכון חדש" בתל אביב. הוריו, מרדכי ואסתר ריקוביץ, עלו לארץ מפולין בשנת 1935. האב היה תעשיין בתחום הפלסטיק והאם עובדת התעשייה הצבאית. לאחר השירות הצבאי, בין השנים 1969-1974, למד לתואר ראשון ותואר שני (.M.Sc) הנדסת מכונות ותעשייה ב-EPFL הטכניון הפדראלי של לוזאן, שוויץ.
לריקוביץ שתי בנות. בת זוגו של אלי היא ד"ר רות גלייס.
שירות צבאי

התגייס לצה"ל בשנת 1964 ושירת כלוחם וכקצין בסיירת של חטיבה 7. בתפקידו האחרון בשירות הסדיר שימש כמפקד היחידה. במסגרת שירותו הצבאי השתתף לפני מלחמת ששת הימים ב"מלחמה על המים" בגבול הצפון.
במלחמת ששת הימים שירת ריקוביץ כאחד משלושת מפקדי צוותי הסיור בסיירת חטיבה 7, כאשר כל צוות כלל ארבעה ג'יפים, זחל"ם פיקוד, זחל"ם מרגמה, זחל"ם לוחמים, קומנדקר של החוליה הטכנית ושני טנקים לתגבור. בפרוץ הקרבות, בבוקר 5 ביוני, משימתה של הסיירת הייתה להוביל את חטיבה 7 שהייתה חלק מאוגדה 84 בפיקודו של ישראל טל, ואשר פעלה בצפון סיני וברצועת עזה, במטרה לבצע הבקעה ולהשמיד את הצבא המצרי בקדמת סיני. המשימה של חטיבה 7 הייתה לפרוץ לגזרת ח'אן יונס, לעקוף את רפיח מדרום ולכבוש את החלק הצפוני של מתחם צומת רפיח. פלוגת הסיור הובילה את החטיבה במשך ארבע היממות הבאות, בקרבות קשים ועל אף האבדות הכבדות שספגה, תוך כיבוש מתחמי צומת רפיח, מתחם הג'יראדי, אל עריש, ביר לחפן, ביר חמה, ביר גפגפה ומערבה בואכה צומת איסמעיליה, על גדות תעלת סואץ. סיירת חטיבה 7 הייתה הכוח הישראלי הראשון שהגיע לתעלת סואץ בסיום המלחמה.
אלי ריקוביץ, אז מפקד צוות סיור בדרגת סגן, חצה תחת אש כבדה את מוצבי הג'יראדי, כשהוא נוסע בג'יפ הראשון, המשיך במילוי המשימה ויצר מגע עם אל–עריש, למרות הנפגעים הרבים שהיו בקרב אנשיו. תחת אש הוא ארגן את פינוי הפצועים ונשאר בשטח עד לחבירה עם החטיבה. על כל אלו הוענק לו עיטור המופת. שישה עשר מפקדים ולוחמים מהסיירת נפלו במהלך הקרבות, ולאחד עשר ממפקדיה ולוחמיה הוענקו עיטורים, חלקם לאחר נפילתם.
עם תום מלחמת ששת הימים מונה אלי למפקד פלוגת הסיור, תפקיד שבו כיהן עד לשחרורו משירות הקבע בחודש מרץ 1968.
במשך כשלושים וחמש שנים שימש אלי בתפקידים רבים במערך המילואים:
פיקוד על פלוגת סיור של חטיבת מילואים, כולל פיקוד על הגזרה הדרומית בבקעת הירדן בתקופת המרדפים.
במלחמת ההתשה, פיקוד כ"נמר" על מוצב בגזרה הצפונית של תעלת סואץ, בתקופה בה הגזרה כולה הופצצה על ידי המצרים ללא הרף באש כבדה.
במלחמת יום הכיפורים, פיקוד על כוח סיור בגזרה הדרומית של התעלה, ובהמשך, עם חציית התעלה, הובלת הכוחות עד לנמל אל-אדביה על שפת מפרץ סואץ.
מינוי לתפקיד מג"ד מודיעין, כולל פיקוד על הגדוד מיד עם סיום מלחמת לבנון הראשונה, בגזרה המזרחית בלבנון ולאחר מכן - בגזרת ביירות.
פיקוד על הגדוד במשך השנים שלאחר מלחמת לבנון הראשונה ועד לנסיגת צה"ל מלבנון.
מינוי לתפקיד קצין איסוף של אחד מהגייסות, שכלל את מערך איסוף המודיעין במרחב הלחימה של הגיס.
בתחילת שנות האלפיים - התנדבות לשירות מילואים במסגרת "יחידת התקו"ה - פרויקט מתנדבי קו התפר" שמטרתו הייתה לתמוך ביחידות הלוחמות הסדירות בתנאים המשתנים והמורכבים ששררו בשטח באותה תקופה.
העברת מורשת קרב, במסגרות שונות בצה"ל לחיזוק הקשר של הדורות הצעירים עם ארץ ישראל.
פעילות עסקית וניהולית > דירקטוריונים (מועצות מנהלים)

יו"ר הדירקטוריון של חברת סיקא בע"מ (במסגרת תפקידו כמנכ"ל קדם כימיקלים - אשר סיקא חברת בת שלה).
יו"ר פעיל של מועצת המנהלים בחברת "הבונים ברזים ומפעילים לתעשייה בע"מ" מקיבוץ כפר הנשיא העוסקת ביצור, שיווק, מכירה והפצה של ברזים ומפעילים לתעשיות התהליכיות, לתעשיות הנפט בישראל ומחוצה לה.
יו"ר הוועדה האקזקיוטיבית של חברת קוואזר (Quasar Med) בסין ובהונג קונג. החברה מעסיקה למעלה מ-1,000 עובדים ועיקר פעילותה פיתוח וייצור של מוצרים מתוחכמים לתחומי הרפואה (ביניהם צנתרים ומוצרים אחרים של מכשור רפואי).
דירקטור (שאינו חבר קיבוץ) בשגיב משאבי שדה - אגודה שיתופית חקלאית (אגש"ח) בבעלות קיבוץ משאבי שדה.
דירקטור בחברת לודן הנדסה - חברה ציבורית העוסקת בתכנון, ניהול והקמת פרויקטים הנדסיים בארץ ובאירופה.
נציג של קבוצת גרנית הכרמל בדירקטוריון של חברת TRIAD בהודו אשר עסקה בתחום האוטומציה של תחנות דלק.
פעילות עסקית וניהולית > ניהול חברות ועסקים

מנכ"ל משותף ובעלים משותף בחברת סקר, מחברות הייעוץ המובילות בישראל בתחומי הניהול והארגון, הנדסת תעשייה והנדסת מערכות ובתחום התכנון ובהקמת פרויקטים אגרו-תעשייתיים.
בשנים 1990–1992, בדנמרק - אחריות על פעילות השיווק וקידום המכירות של סניף אגרקסקו בסקנדינביה וניהול חברת סחר שעסקה, ממקום מושבה בדנמרק, בהקמת פרויקטים שונים ברוסיה, עם נפילת ברית המועצות.
סמנכ"ל בחברת סנו העוסקת ביצור, שיווק והפצה של מוצרי צריכה בתחום היגיינת הבית והיגיינה אישית.
בשנים 1995–2000, לאחר שניהל והוביל בדיקת נאותות לחברת קדם כימיקלים עבור קבוצת דיסקונט השקעות, שעל בסיסה רכשה דסק"ש את השליטה בקדם כימיקלים בע"מ, מונה אלי מנכ"ל קדם כימיקלים בע"מ. במסגרת תפקידו זה, הוביל מהלך להקמת מיזם משותף עם קונצרן יוניליוור (Unilever), ומונה להיות גם מנכ"ל המיזם המשותף (DIVERSEYLEVER ISRAEL).
מנכ"ל חברת גפים, חברה ממשלתית אשר עסקה, החל משנת 1949, בייצור ואספקה של מגוון ציוד אורתופדי. מינויו של אלי כמנכ"ל נועד להוביל מהלך הפרטה של החברה שעמדה בסוף 2002 על סף סגירה.
שותף, יזם ומנכ"ל של חברת כמיטק שיקום בע"מ - חברה פרטית שעסקה ביבוא, שיווק ומכירה של ציוד שיקום נכים.
פעילות ציבורית

סגן נשיא, חבר הנהלה ויו"ר ועדת הכספים של "המועדון המסחרי והתעשייתי" (מועדון העסקים של ישראל).
מתנדב ומנטור בקרן שמש, חברה לתועלת הציבור (חל"צ) המסייעת ליזמים צעירים בהקמת עסקים חדשים.
לקריאה נוספת

שבתי טבת, חשופים בצריח, הוצאת שוקן, פברואר 1997, עמ' 182. הספר מתאר את לחימתה של אוגדת 84 בסיני, תוך התמקדות בפעולתה של חטיבה 7. הספר כולל גם תיאור התפתחות השריון ופעולות כוחות השריון במלחמת ששת הימים.
Steven Pressfield, הספר: The Lion’s Gate, הוצאת ספרי פינגווין, שנת 2014.
Steven Pressfield, הספר: An American Jew, הוצאת Black Irish Books, שנת 2015.
הערות שוליים

↑  טל זגרבה, עד היום אני רואה את הקנה המצרי השחור מסתכל עליי, באתר הגבורה, ‏28 במאי 2010
↑  אלי ריקוביץ, מהלכי הפלס"ר במלחמה, באתר פלס"ר 7, לוחמי ששת הימים
↑  עיטור המופת לסגן אליהו ריקוביץ, באתר הגבורה
↑  שי שלו, ‏קדם כימיקלים במגעים למכירת מחצית מפעילותה ליוניליבר, באתר גלובס, 29 ביוני 1997
↑  חיים ביאור, החברה הממשלתית גפים תיסגר בינואר; 70 עובדיה יפוטרו, באתר הארץ, 9 בדצמבר 2002
↑  עובדי גפים לבגצ: משהבט מפרק החברה כדי להעביר פעילותה למקורבים, באתר News1 מחלקה ראשונה, 26 באפריל 2004
אלי אבידר

אלי אבידר בעת כינוס בבורסה ליהלומים, פברואר 2018
אבידר (ראשון מימין) במפגש של ראשי ישראל ביתנו עם משלחת חברי הקונגרס האמריקאי בראשות ננסי פלוסי, בשולי אירועי פורום השואה העולמי החמישי בירושלים, ינואר 2020
אלי אבידר (נולד ב-3 בדצמבר 1964; כ"ח בכסלו ה'תשכ"ה) הוא פוליטיקאי ודיפלומט ישראלי שהיה חבר הכנסת ושר מטעם מפלגת ישראל ביתנו.
לפני בחירתו לכנסת כיהן במספר תפקידים דיפלומטיים במשרד החוץ. לאחר מכן כיהן כמנכ"ל מכון היהלומים הישראלי, מנכ"ל הבורסה ליהלומים וסגן נשיא פדרציית התכשיטים העולמית. היה נשיא חברת הפינטק הישראלית "דינדקס". בנוסף פעל כפרשן, סופר ופובליציסט. כיהן גם כשר ללא תיק בממשלת ישראל השלושים ושש עד להתפטרותו ב-24 בפברואר 2022.
ביוגרפיה

נולד בשם אלי אבודרה באלכסנדריה שבמצרים. מוצאה של המשפחה מהעיר יואנינה שביוון. בסוף המאה ה-19 סב המשפחה היגר למצרים. בשנת 1967, מיד לאחר מלחמת ששת הימים, עלה לישראל עם הוריו, יצחק ופורטונה. אבידר גדל בבת ים, התחנך בבית הספר היסודי "הנשיא", והוא בוגר מגמת אלקטרוניקה בתיכון אורט מלטון בת ים מחזור 1982.
התגייס לצה"ל בשנת 1982 כלוחם בנח"ל. עבר קורס קציני מודיעין ושירת ביחידת הסוכנים של חיל המודיעין, יחידה 504. השתחרר מצה"ל ב-1989 והגיע לדרגת רס"ן במילואים. לאחר שחרורו מצה"ל למד באוניברסיטה העברית לימודי המזרח התיכון ולימודים כלליים וסיים תואר ראשון. בשנת 2009 סיים באוניברסיטת תל אביב תואר שני בלימודי המזרח התיכון.
ביוגרפיה > פעילות דיפלומטית

בשנת 1992, עם סיום לימודיו באוניברסיטה העברית, התקבל לקורס הצוערים של משרד החוץ וכשנה לאחר מכן מונה לסגן קונסול בקונסוליה הכללית של ישראל בפילדלפיה, בה שירת שלוש שנים. עיקר פעילותו היה מול מעצבי דעת קהל בקהילה היהודית ומול נבחרים אמריקאים, דרך מעוזי התמיכה שלהם במדינות השונות.
בשנים 1996–1998 שירת במשרד החוץ כאחראי על הנושא האסלאמי בחטיבה הבין-דתית, ופעל לפתח קשרים מול מנהיגים מוסלמים, ממדינות מוסלמיות עמן אין לישראל יחסים דיפלומטים. התקופה הייתה תקופת פיגועי התאבדות של הטרור הפלסטיני וביוזמתו של אבידר חתמו מנהיגי דת אסלאמיים יחד עם הרב הראשי אליהו בקשי דורון על ה'אמנה לקידוש החיים', המגנה את טרור המתאבדים. בין החותמים היה ואחיד עבד אלרחמן, שלימים נבחר להיות נשיא אינדונזיה וכן מוולנא קדרי, מנהיג דת חשוב מפקיסטן.
בשנת 1998 מונה ליועצו המדיני של מנכ"ל משרד החוץ. בינואר 1999 מונה ליועץ מדיני לשר החוץ אריאל שרון. במהלך תקופה זו מינה אותו שרון ליו"ר הוועדה ל'פעימה השלישית' מול הפלסטינים, על פי מתווה הסכם ואי. באותה שנה מונה לעמוד בראש נציגות ישראל בקטר. במהלך תקופה זו פיתח קשרים עם חוגי השלטון הקטרי, וקשרים אלה סייעו לישראל לשמר את היחסים עם קטר לאחר פרוץ האינתיפאדה השנייה בשנת 2000. קטר הייתה אחת המדינות ששימרו, באופן זמני, את יחסיהן עם ישראל, בשונה מעומאן, תוניסיה ומרוקו שניתקו את היחסים מיד עם פרוץ האינתיפאדה. לאחר שנתיים בקטר מונה לקונסול ישראל בהונג קונג ובמקאו.
במהלך שירותו בהונג קונג, בשנים 2001–2005, פעל לקידום יחסי המדינות. הוא הדגיש במיוחד את הייצוא הישראלי, ובמהלך כהונתו גדל מספר החברות הישראליות[דרושה הבהרה] מ-16 ל-60 והייצוא הישראלי הוכפל ועמד על 1.8 מיליארד דולר אמריקאי. כמו כן, במהלך אותן שנים סייע לחברות ישראליות מרכזיות לשפר את תנאי פעילותן בהונג קונג ולהשיג הטבות מעבר להסכמים הקיימים.[דרוש מקור]
בשנת 2006 מונה לאחראי על הקשרים הכלכליים וההומניטאריים מול הרשות הפלסטינית בחטיבת כלכלת המזרח התיכון במשרד החוץ. במהלך מלחמת לבנון השנייה התנדב לשמש כדובר מול התקשורת בערבית ועלה מספר פעמים רב בערוצי אל-ג'זירה, אבו ט'אבי ואלערבייה. עם סיום מלחמת לבנון השנייה החליט אבידר לסיים את תפקידו במשרד החוץ ופנה לפעילות עסקית וציבורית.
ביוגרפיה > פעילות עסקית

בשנת 2007 מונה למנכ"ל מכון היהלומים הישראלי. במהלך תקופתו כמנכ"ל פעל המכון, בין היתר, לביסוס קשריו של ענף היהלומים הישראלי בשוק הסיני. המכון אירח את כינוס מועצת היהלומים העולמים במאי 2007 בירושלים. בנובמבר 2007 אירח המכון את נשיאת ליבריה, אלן ג'ונסון-סירליף, וחתם על מזכר הבנות בין ענף היהלומים הישראלי וממשלת ליבריה.
במאי 2012 נבחר לנשיא לשכת המסחר ישראל-אפריקה.
במאי 2015 נבחר לסגן-נשיא קונפדרציית התכשיטים העולמית - סיבג'ו (CIBJO). אבידר נבחר גם לתפקיד בדירקטוריון, בוועד המנהל וכחבר במועצת הנשיאות. ביוני 2016 סיים את תפקידו, הוענקה לו מדליית הכבוד של הלשכה והתואר "נשיא כבוד".
בין ינואר 2016 לאפריל 2018 כיהן כמנכ"ל בורסת היהלומים הישראלית, במקביל לתפקידו כמנכ"ל מכון היהלומים הישראלי.
בין יוני 2018 לינואר 2019 כיהן כנשיא ויו"ר הדירקטוריון של חברת דינדקס, חברת פינטק המפתחת אינדקסים פיננסיים ומשלבת בין עולם היהלומים לעולם הפיננסי הממוסד.
בשנת 2011 פרסם אבידר את ספרו "התהום" על הפער בין עולמם של היהודים הישראלים לבין זה של הערבים הפלסטינים, ואיך להתגבר עליו. הספר תורגם לאנגלית בשם "The Abyss: Bridging the Divide between Israel and the Arab World".
ביוגרפיה > פעילות וולונטרית > פורום מזרח תיכון חכם

בשנת 2008 יסד אבידר את "פורום מזרח תיכון חכם" והוא עומד בראשו. מטרות הפורום הן התווית חלופות למדיניות למנהיגי המדינה. זאת, מתוך "ההבנה התרבותית של מרכיבי המערכת האזורית, בהעמדת הערך האנושי מעל לפתרונות נסיבתיים".
ביוגרפיה > פעילות וולונטרית > העמותה לקידום דרך אחרת

בינואר 2010 נוסדה "העמותה לקידום דרך אחרת" בה שימש אבידר כיושב ראש. לפי מסמכי היסוד של העמותה, היא שמה לה למטרה לפתח מנהיגות המעורבת בחברה הישראלית, תוך קידום תפיסות עולם התומכות בתכנון מקדים של התהליך; פיתוח התנהלות מחשבתית, יוזמה ואחריות אישית לשיפור איכות החיים בישראל בפרט ובמזרח התיכון בכלל. העמותה נסגרה בשנת 2017.
ביוגרפיה > פעילות פוליטית

ב-2008 התמודד בפריימריז של הליכוד במסגרת הרשימה הארצית, ולא נבחר. ב-7 בפברואר 2019 הצטרף למפלגת "ישראל ביתנו" ומונה לראש הצוות המדיני שלה. הוא הוצב במקום הרביעי ברשימת המועמדים, וכיהן כחבר הכנסת מהכנסת ה-21 עד לכנסת ה-24.
במהלך השנים 2020 ו-2021 בהיותו חבר כנסת מטעם ישראל ביתנו תמך במחאה נגד נתניהו ולקח בה חלק פעיל, במסגרת הפגנות מול מעון ראש הממשלה בבלפור, בצמתים ברחבי הארץ וברשתות החברתיות.
עם הקמת ממשלת ישראל ה-36, משלא קיבל הצעה לכהן כשר עם תיק סירב להצעתו של אביגדור ליברמן להתמנות לשר ללא תיק במשרד האוצר, הכריז על עצמו כפורש מסיעת ישראל ביתנו ועל כוונתו להתנהל בכנסת כסיעת יחיד. ביולי 2021 הוחלט שימונה לשר המודיעין אם וכאשר אלעזר שטרן יבחר לתפקיד יו"ר הסוכנות היהודית. עד ששטרן יבחר לתפקיד, אבידר ישמש כשר ללא תיק האחראי על התכנון האסטרטגי במשרד ראש הממשלה. עם מינויו לשר התפטר מהכנסת, בהתאם ל"חוק הנורווגי". בסופו של דבר שטרן לא מונה ליו"ר הסוכנות, ואבידר נשאר בתפקיד שר ללא תיק. אבידר היה חבר הכנסת הראשון שביקר באיחוד האמירויות הערביות לאחר חתימת הסכם הנורמליזציה, שם נועד עם חברי פרלמנט וממשל.
ב-22 בפברואר 2022 הודיע אבידר על התפטרותו מתפקיד השר ללא תיק בממשלה וחזרתו לתפקיד חבר הכנסת, בטענה כי התפקיד חסר תוכן ולא משפיע כלל על הממשלה. ההתפטרות נכנסה לתוקף ב-24 בפברואר 2022. בהמשך הודיע אביגדור ליברמן שאבידר לא יהיה חלק מרשימת ישראל ביתנו לכנסת.
ביולי 2022 פורסם כי אבידר פועל להקמת מפלגה חדשה לקראת הבחירות לכנסת ה-25. ב-8 באוגוסט הגיש בקשה לרישום מפלגה חדשה בשם "ישראל חופשית דמוקרטית" ושבוע לאחר מכן הוא הגיש את התפטרותו מהכנסת. המפלגה התמודדה בבחירות אך קיבלה 1,157 קולות (0.02% מהקולות) ולא עברה את אחוז החסימה.
חייו האישיים

אבידר נשוי ואב לשלושה ומתגורר במושב שורש. בשנת 2014 אימץ אורח חיים טבעוני.
אביו יצחק היה איש ציבור בישראל וכיהן כממלא מקום ראש עיריית בת-ים בשנים 1973–1977.
ספריו

התהום: מה באמת מפריד ביננו לבין העולם הערבי?, הוצאת אגם (2011). הספר תורגם לאנגלית בשם: "The Abyss: Bridging the Divide between Israel and the Arab World"
איקטוס, הוצאת פראג (2015)
הערות שוליים

↑  זעזועים בקואליציה: השר אלי אבידר מתפטר, באתר כיכר השבת, ‏2022-02-22
↑  אלי אבידר, התהום, אגם הוצאה לאור, 2011
↑  האמנה לקדושת החיים בחתימת הרב הראשי לישראל הרב אליהו בקשי דורון
↑  לשכת המסחר ישראל אפריקה הוקמה ביוני 1996 במטרה לתת מענה לחברות ישראליות המעוניינות לעשות עסקים באפריקה, בחיפוש אחר ניצול הזדמנויות עסקיות והגדלת היקף הפעילות.
↑  עינר אביב, סיפורם של פורר ואבידר, באתר ליכודניק, ‏12 במאי 2019
↑  מתי טוכפלד, אלי אבידר הצטרף ל"ישראל ביתנו", באתר ישראל היום, 7 בפברואר 2019
↑  מורן אזולאי, ליברמן: כבשנו את בלפור כמו את הבסטיליה, באתר ynet, 14 ביוני 2021
↑  איתמר אייכנר ומורן אזולאי, דרמה בישראל ביתנו: אבידר סירב לתפקיד שהוצע לו, לא מבטיח להצביע לצד הסיעה, באתר ynet, 13 ביוני 2021
↑  איציק וולף, חכ אבידר פורש מסיעת ישראל ביתנו, באתר News1 מחלקה ראשונה, 13 ביוני 2021
↑  מתן וסרמן, ‏הושגה פשרה: אלי אבידר יכהן כשר הממונה על התכנון האסטרטגי במשרד ראש הממשלה, באתר מעריב אונליין, 22 ביולי 2021
↑  אריק בנדר, ‏הממשלה ממשיכה להתרחב: אבידר הושבע כשר ומיד לאחר מכן התפטר מהכנסת, באתר מעריב אונליין, 3 באוגוסט 2021
↑  לראשונה מאז חתימת חוזה השלום: ח"כ ישראלי ביקר באיחוד האמירויות, באתר וואלה, 2 בנובמבר 2020
↑  מורן אזולאי, אבידר התפטר מהממשלה ותקף את בנט: "היסטרי, מנסה לחקות את נתניהו", באתר ynet, 22 בפברואר 2022
↑  בן כספית, ‏אלי אבידר פועל להקמת מפלגה חדשה: זה השם המפתיע שהוא ניסה לגייס, באתר מעריב אונליין, 6 ביולי 2022
↑  הוגשה בקשה לרישום מפלגה בשם: ישראל חופשית דמוקרטית בראשות אלי אבידר, באתר GOV.IL
↑  אמיר אטינגר, אבידר התפטר מהכנסת: "יאיר לפיד הוא המועמד לראשות הממשלה", באתר ישראל היום, 15 באוגוסט 2022
↑  תוצאות האמת של הבחירות לכנסת ה-25, באתר ועדת הבחירות המרכזית לכנסת ה-25, ‏1 בנובמבר 2022
↑  אלי אבידר בדף הפייסבוק של החזית לשחרור בעלי החיים, 21 ביולי 2019
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007498674605171  BnF: cb16638676g (data)  GND: 1074373758  ISNI: 0000 0003 6664 7715  LCCN: n2012011759  VIAF: 232086059   WorldCat (עם VIAF): 232086059
אמיליה פיתוח

|  נתונים כלליים |
| --- | --- |
 בורסה:  הבורסה לניירות ערך בתל אביב
 סימול:  אמפת
 מייסדים:  אמיל פלר
 תקופת הפעילות:  1952–הווה (כ־73 שנים)
 משרד ראשי:  חיפה
 שווי שוק:  810 מיליון ש"ח (13 בפברואר 2025)
 הכנסות:  2.05 מיליארד ש"ח (2023)
 רווח תפעולי:  121 מיליון ש"ח (2023)
 רווח:  61.7 מיליון ש"ח (2023)
 הון עצמי:  1.03 מיליארד ש"ח (2023)
 סך המאזן:  2.60 מיליארד ש"ח (2023)
 יו"ר:  יוסף שחק
 מנכ"ל:  יעל פלר טל
  
 https://emilia.co.il
 
קבוצת אמיליה פיתוח (מ.עו.פ) בע"מ (לשעבר: ח.ל. מימון ושירותים), היא חברת אחזקות תפעולית שמניותיה נסחרות בבורסה לניירות ערך בתל אביב. החברה הוקמה בשנת 1952 על ידי אמיל פלר.
קבוצת אמיליה פיתוח מחזיקה בכ-20 חברות פרטיות וציבוריות אשר מספקות שירותים ומוצרים לתעשייה ולמשק הישראלי בכלל מגזרי הפעילות: בניה ותשתיות, תעשייה תהליכית, מפעלי מזון, תעשיות ביטחוניות, אנרגיה וגז טבעי ועוד.
היסטוריה

אמיליה פיתוח נוסדה בשנת 1952 כחברה פרטית בשם "מחסני ערובה וקרור כלליים" ועסקה בתפעול מחסני ערובה ועמילות מכס. בשנת 1982, לאחר שהשליטה בחברה נרכשה על ידי איש העסקים שאול אייזנברג, נרשמו מניות החברה למסחר בבורסה לניירות ערך בתל אביב והיא הפכה לחברה ציבורית. החברה הוחזקה על ידי אייזנברג באמצעות חברת ההשקעות "פריון" שבעצמה הוחזקה על ידי החברה לישראל. באפריל 1991 שם החברה שונה ל"ח.ל. מימון ושירותים".
בינואר 2000, רכש איש העסקים שמואל גנץ את השליטה בחברה ושנה אחר כך מכר אותה לעודד פלר. באוגוסט 2001 שינתה החברה שוב את שמה, לשמה הנוכחי, לאחר שמוזגה עם חברת "מ.צ. הרשקו השקעות" ומאז החלה לפעול כחברת החזקות.
בסוף 2001 רכשה את השליטה בחברות "פלסטו-שק" קרגל ו"מור תעשיות פלסטיק" וב-2007 מכרה אותם לחברת קרגל.
ב-2005 רכשה השליטה בחברת "אדומים תוספי מזון", וב-2007 מכרה אותה לחברת פרוטרום.
ב-2009 מכרה פריגו את עסקי מוצרי הצריכה (לרבות נקה) לקבוצת אמיליה פיתוח. לאחר כשבועיים, בנובמבר 2009, חברת סנו, באמצעות חברת קוסמופארם שבבעלותה, רכשה מקבוצת אמיליה את כל מותגי "קרליין" לרבות "נקה 7". עם זאת מפעל החברה בירוחם נשאר בבעלות אמיליה פיתוח, שמו שונה ל"זוהר קוסמטיקס", והוא התמקד בייצור מוצרי קוסמטיקה במותג פרטי לרשתות קמעונאיות בארצות הברית. ב-2022 סגרה החברה את המפעל.
בדצמבר 2015 רכשה את השליטה במנדלסון תשתיות תמורת כ-100 מיליון שקל. ביולי 2018 רכשה את השליטה בחברת אוברסיז קומרס תמורת כ-131 מיליון שקל.
בשנת 2017 מונה יוסי (יוסף) שחק ליושב ראש דירקטוריון החברה. משרדיה הראשיים של החברה שוכנים בחיפה.
תחומי פעילות

פעילותה של אמיליה מתקיימת על ידי שלוש קבוצות אשר כל אחת מהן אחראית על מגזר פעילות אחר.
מגזר שירותים לתעשייה - קבוצת כימוביל: מספקת שירותים ומוצרים לתעשייה כגון אספקת חומרי גלם, הובלה בצובר, אחסנה, טיפול בפסולות ושירותי מעבדה מגוונים, זאת על ידי חברות הבת כימוטל, דיפוכם, בקטוכם, טביב, המבדקה הכימית ודרך המעבדה.
מגזר לוגיסטיקה – קבוצת אוברסיז: מספקת שירותים 'מהנמל אל המדף' על ידי הפעלת מחסני ערובה ומחסנים חופשיים בעורפי נמלי חיפה ואשדוד ובנתב"ג על ידי חברת אוברסיז קומרס, ושירותי שינוע והפצה בפריסה ארצית על ידי חברת אוברסיז שינוע.
מגזר הולכת זורמים ומתכות – קבוצת מנדלסון תשתיות ותעשיות: עוסקת ביבוא, הפצה ויצור של מגוון רחב של צינורות, מגופים, שסתומים, מערכות כיבוי אוויר ואש, מוצרי אינסטלציה, מתכות ייחודיות לתעשייה הביטחונית ועוד. תחת קבוצה זו פועלות חמש חברות: מנדלסון, אלכסנדרוביץ'. פלעד, פרופילון ומנדלסון מתכות איכות.
בעלי עניין

בתקפיד יו"ר דירקטוריון הקבוצה מכהן יוסי שחק, ויעל פלר – טל מכהנת כמנכ"לית הקבוצה. כ-86.08% ממניות הקבוצה מוחזקות על ידי עודד פלר ושאר המניות הן בידי הציבור.
הערות שוליים

1 2 3 4 5  אמיליה פיתוח: נתונים כספיים באתר מאי"ה.
↑  החשד: אלבין, מעריב, 5 באוגוסט 1985
↑  אורי נחשון, מחסני ערובה הופכת לזרוע הפיננסית של החברה לישראל, מעריב, 13 במרץ 1991
↑  שכירות עם אופציה לרכישה מהווה, למעשה, הסכם מכר, באתר גלובס, 24 בדצמבר 1996
↑  שי שלו, ‏החברה לישראל במו"מ למכירת ח.ל מימון לתפארת המכונית, באתר גלובס, 6 בינואר 2000
↑  שמואל גנץ השלים רכישת השליטה בח.ל. מימון, באתר גלובס, 10 בינואר 2000
↑  ח.ל מימון - הושלמה העברת השליטה לפלר, באתר גלובס, 5 בפברואר 2001
↑  טלי ציפורי, ‏8 מיליון שקל באופציות ליצחק אנגל מליפמן, באתר גלובס, 24 בפברואר 2002
↑  ספיר פרץ, ‏אושר מיזוג בין מ.צ הרשקו לבין ח.ל מימון ושירותים, באתר גלובס, 28 באוגוסט 2001
↑  הרשקו ימכור לפלסטו-שק את מניותיו במור תעשיות במעל הערכתה של גיזה, באתר גלובס, 12 בדצמבר 2001
↑  אורי שוסטר, ‏בעלי השליטה בפלסטו שק מוכרים אותה לקרגל לפי 180 מיליון שקל, באתר גלובס, 5 באפריל 2007
↑  אמיליה רכשה מחצית מהשליטה באדומים, באתר גלובס, 8 ביוני 2005
↑  יורם גביזון,מאת, פרוטרום רכשה את פעילותה של חברת אדומים תמורת 18 מיליון שקל, באתר הארץ, 2 ביולי 2007
↑  עדי דברת-מזריץ, קרליין פריגו נמכרת תמורת 205 מיליון שקל, באתר הארץ, 2 בנובמבר 2009
↑  עדי דברת-מזריץ, סנו רכשה את קרליין מאמיליה פיתוח תמורת 85 מיליון שקל, באתר TheMarker‏, 17 בנובמבר 2009
↑  יורם גביזון, במפעל קטן בירוחם מייצרים קוסמטיקה עבור מיליוני אמריקאיות, באתר TheMarker‏, 12 באוקטובר 2011
↑  ניצן צבי כהן, ‏מפעל אמיליה קוסמטיקס בירוחם ייסגר, ההסתדרות: "נפעל בכל האמצעים להגן על העובדים", באתר דבר העובדים בארץ ישראל, 16 ביוני 2022
↑  אביב לוי, ‏אמיליה רוכשת את השליטה במנדלסון תשתיות תמורת כ-100 מ' ש', באתר גלובס, 6 בדצמבר 2015
↑  אביב לוי, ‏פימי מוכרת את השליטה באוברסיז לאמיליה בכ-92 מיליון שקל, באתר גלובס, 4 ביולי 2018
↑  שי שלו, ‏גם אמיליה מרוויחה מהפשרה של רודב וגת עם פקיד השומה, באתר גלובס, 5 בנובמבר 2003