stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
חבורה אוניפוטנטית

במתמטיקה ובפרט בגאומטריה אלגברית חבורות אוניפוטנטיות מהוות משפחה חשובה של חבורות אלגבריות ליניאריות. דוגמה לחבורה אוניפוטנטית היא החבורה  U_{n} של מטריצות משולשיות עליונות  n\times n שכל איברי האלכסון שלהן שווים ל-1. חבורה נקראת אוניפוטנטית אם ורק אם היא איזומורפית לתת חבורה אלגברית סגורה של  U_{n}.
חבורות אוניפוטנטיות סגורות לגבי תת-מנות והרחבות. אם המציין של שדה ההגדרה הוא -0, אז כל חבורה אוניפוטנטית היא קשירה ופשוטת קשר.
החבורה  U_{1} איזומורפית לחבורה החיבורית של שדה ההגדרה  \mathbb {G} _{a}. אפשר לראות בדוגמה זו את הדוגמה הפשוטה ביותר לחבורה אוניפוטנטית. במובן מסוים כל החבורות האוניפוטנטיות מורכבות ממנה. לכל חבורה אוניפוטנטית יש מרכז לא טריוויאלי. אם מרכז זה אינו סופי אז הוא מכיל תת-חבורה איזומרפית ל- \mathbb {G} _{a}. אם שדה ההגדרה סגור אלגברית וממציין - 0, אז מרכז זה הוא חזקה של החבורה  \mathbb {G} _{a}. מכאן ניתן להסיק, שבמציין - 0, עבור חבורה אלגברית  G הדברים הבאים שקולים:
G אוניפוטנטית.
ל -  G סדרה מרכזית שגורמיה הם  \mathbb {G} _{a}.
ל -  G סדרה נורמלית שגורמיה הם  \mathbb {G} _{a}.
אם מציין שדה ההגדרה הוא מספר  p\neq 0 אז חבורת רכיבי הקשירות של חבורה אוניפוטנטית היא חבורת p. כמו כן ניתן להראות כי אם שדה ההגדרה סגור אלגברית וממציין  p, אז עבור חבורה אלגברית  G הדברים הבאים שקולים:
G אוניפוטנטית.
ל -  G סדרה מרכזית שגורמיה הם  \mathbb {G} _{a} והחבורה הציקלית בעלת  p איברים  C_{p}.
ל -  G סדרה נורמלית שגורמיה הם  \mathbb {G} _{a} ו -  C_{p}.
לחבורת אוניפוטנטיות תפקיד חשוב בתורת המיון והמבנה של חבורות אלגבריות ליניאריות. כל חבורה אלגברית ליניארית היא הרחבה של חבורה רדוקטיבית וחבורה אוניפוטנטית. אם מציין שדה ההגדרה הוא 0 אז ההרחב הזאת היא מכפלה חצי ישרה.
לקריאה נוספת

Springer, Tonny A. (1998) [1981], Linear Algebraic Groups (2nd ed.), New York: Birkhäuser, ISBN 0-8176-4021-5, MR 1642713
Borel, Armand (1991) [1969], Linear Algebraic Groups (2nd ed.), New York: Springer-Verlag, ISBN 0-387-97370-2, MR 1102012
Humphreys, James E. (1975), Linear Algebraic Groups, Springer, ISBN 0-387-90108-6, MR 0396773
הערות שוליים

↑  כאן אנו מתייחסים למוסכמה המרחיבה, לפיה אין דרישה שהחבורה תהיה קשירה. עם זאת אנו דורשים שהחבורה תהיה קומוטטיבית, דרישה זו נובעת מהפרויקיטיביות/שלמות עבור חבורות קשירות, אך לא במקרה הכללי.
1 2 3  כאן אנו מתייחסים למוסכמה המרחיבה, לפיה אין דרישה שהחבורה תהיה קשירה.
↑  למושג "חבורה קלאסית" יש מספר משמעויות מקובלות. כל המשפחות שמופעות בדיאגרמה כאן תחת "חבורה קלאסית" נחשבות לכאלה על פי כל המשמעוית המוקובלות
↑  כאן אנו מתייחסים למוסכמה המרחיבה, לפיה אין דרישה שהחבורה תהיה קשירה. עם זאת, מעל שדה ממציין 0, חבורה אוניפוטנטית היא תמיד קשירה (ופשוטת קשר), גם אם לא דרשים זאת בהגדרה.
↑  לעיתים מושג זה נקרא "חבורה פשוטה".
↑  כאן אנו משתמשים במוסכמה המצמצמת, שדורשת מחבורה פשוטה להיות חסרת מרכז. המושג ללא דרישה זו נקרא כאן "חבורה כמעט פשוטה".
ערך זה הוא קצרמרבנושא מתמטיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
חסאן יבדה

חסאן יבדה (בערבית: حسان يبدة; נולד ב-14 במאי 1984) הוא כדורגלן עבר אלג'ירי המשחק בעמדת הקשר.
קריירת מועדונים

יבדה התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של אוסר. בינואר 2006 הוא הושאל לסטאד לבאל. בשנת 2007 הושאל ללה מאן, ב-17 בפברואר 2007 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה 1 בהפסד 0–2 לסושו בו הבקיע שער עצמי, וזו הייתה ההופעה היחידה של השחקן באותה עונה. בעונת 2007/2008 יבדה הפך לשחקן הרכב קבוע בלה מאן ועזר לה לסיים במקום ה-9 באותה עונה.
ב-29 במאי 2008 הוא חתם על חוזה לארבע שנים בבנפיקה ליסבון אליה הגיע בהעברה חופשית. בפברואר 2009 הבקיע את שער הבכורה שלו בתיקו 1-1 נגד פורטו. ב-1 בספטמבר 2009 הושאל לפורטסמות' עד לסיום העונה. ב-3 באוקטובר, הבקיע את שער הבכורה שלו בניצחון 1–2 נגד וולברהמפטון וונדררס. בסיום העונה ירד עם המועדון לליגת המשנה. ב-27 באוגוסט 2010 יבדה הושאל לנאפולי האיטלקית עד לסיום העונה. ב-21 בנובמבר הוא הבקיע את השער הראשון שלו בניצחון 1–2 נגד בולוניה במסגרת הקופה איטליה.
ב-22 באוגוסט 2011 יבדה חתם בגרנדה, ל-3 שנים. ב-27 באוגוסט הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בהפסד 0–1 נגד ריאל בטיס.
ב-15 באוגוסט 2014 יבדה חתם לשנה אחת בפוג'יירה.
את עונת 2015/2016 התחיל כשחקן חופשי ובינואר 2016 חתם בבלננסש מליגת העל הפורטוגזית בה שיחק עונה וחצי.
קריירה בינלאומית

בצעירותו, יבדה שיחק בנבחרת הנוער של צרפת ובשנת 2001 זכה איתה באליפות העולם בכדורגל עד גיל 17. בסופו של דבר הוא החליט לשחק עבור נבחרת אלג'יריה. בספטמבר 2009 נכלל לראשונה בסגל הנבחרת במשחק נגד זמביה בו הוא לא שיחק. ב-11 באוקטובר 2009 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בניצחון 1–3 נגד רואנדה במסגרת מוקדמות מונדיאל 2010. בשנת 2010 השתתף עם הנבחרת בגביע אפריקה לאומות 2010 ובמונדיאל 2010. ב-27 במרץ 2011 הוא הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 0–1 נגד מרוקו במסגרת מוקדמות גביע אפריקה לאומות 2012. יבדה נכלל בסגל הנבחרת לקראת מונדיאל 2014 והוא היה שותף להעפלה ההיסטורית של הנבחרת לשמינית הגמר.
תארים

אליפות פורטוגל: 2008/2009
טינון

טינון הוא חלק מתהליך הסרת הסובין מגרעיני הדגן על ידי לחלוח הגרעינים ברטיבות עשבים. לצורך כך היו מטמינים את גרעיני הדגן בתוך מצע של עשבים, במשך כמה שעות. הטינון שימש ביהדות תימן כשלב בהכנת המצות מצווה לחג הפסח.
שבר לבן ("חרמל")
הטינון מופיע בתלמוד ירושלמי (מסכת פסחים ג,א), כתחליף לשיטת הלתיתה השנויה במחלוקת מחשש החמצת גרעיני החיטה, וככל הנראה נעשה בו שימוש בתקופות קדומות, בתימן המנהג השתמר עד לעליית מרבד הקסמים, בדרך כלל השתמשו בשבר לבן (בערבית "חרמל") ולעיתים השתמשו גם באצבעונית ארגמנית (עת'רוב) כשהחרמל לא היה בנמצא. הקפידו לקטוף את העשב לאחר חצות היום, לאחר שהתייבש באופן מלא מטל הלילה, כמו כן נהגו שלא להשהות את החיטים יותר מ-12 שעות מחשש חימום החיטה.
אטימולוגיה

בלשון חז"ל במובן רחב טינון הוא הרטבה לדוגמה: המטנן בטיט הנגוב (משנה מכשירין פ"ג ) שדה מטוננת (בבלי מועד קטן ו ע"ב). יש קושרים למילה "טין" - "טיט" הארמית-מקראית.
ראו גם

לתיתה
סולת
לקריאה נוספת

זהר עמר, "מנהג הטינון בעשבים להכנת מצות במסורת תימן", תימא, גיליון ז' (תשס"א), עמ' 177-186. וכאן.
הערות שוליים

↑  הרב יחיא צאלח, שו"ת פעולת צדיק חלק א סימן קעב. באתר היברו בוקס
↑  ראו כאן חוברת דעת כשרות בד"ץ יורה דעה
↑  ראו האגודה לטיפוח חברה ותרבות של יהדות תימן
חצי האי טאמאן

.
| --- | --- |

 נתונים גאוגרפיים
 מיקום:  הים השחור, ים אזוב 
 קואורדינטות:  45°12′N 37°12′E﻿ / ﻿45.2°N 37.2°E﻿ / 45.2; 37.2
 שטח:  387 קילומטר רבוע
 נתונים מדיניים
 מדינה:  רוסיה 
  (למפת מחוז קרסנודאר מוגדלת) קרסנודאר סוצ'י נובורוסיסק ארמאביר ייסק קרופוטקין סלאביאנסק אנאפה טואפסה לבינסק אדיגיה קאראצ'אי צ'רקסיה  סטברופול ק. רוסטוב גאורגיה אוקראינה ים אזוב הים השחורחצי האי טאמאן(למפת מחוז קרסנודאר רגילה) קרסנודאר סוצ'י נובורוסיסק ארמאביר ייסק קרופוטקין סלאביאנסק אנאפה טואפסה לבינסק אדיגיה קאראצ'אי צ'רקסיה  סטברופול ק. רוסטוב גאורגיה אוקראינה ים אזוב הים השחורחצי האי טאמאן
 
חצי האי טאמאן נמצא ברוסיה ומפריד בין ים אזוב מצפון ובין הים השחור מדרום. ממערב לחצי האי טאמאן נמצא מצר קרץ', המפריד בינו ובין חצי האי קרים ומחבר בין הים השחור ובין ים אזוב.
גאוגרפיה

חצי האי טאמאן שוכן בדרום-מערב רוסיה, מבחינה אדמיניסטרטיבית הוא שייך לנפת טמריוק במחוז קרסנודאר.
באלף הראשון לפני הספירה ישבו באי בני שבט הסינדי (Sindi), שהיו ממוצא סקיתי. הם קברו את מתיהם בקורגנים, לעיתים ביחד עם סוסיהם.
בתקופה העתיקה התיישבו בחצי האי טאמאן יוונים שהקימו את המושבות פאנאגוריה וחרמאנוסה (אנ'). בתקופה הקלאסית של ההיסטוריה היוונית חצי האי טאמאן היה חלק מבוספורוס הקימרית. בין המתיישבים במקום היו סרמטים, יוונים ויהודים. במאה הרביעית נפל האזור לידי ההונים ומאוחר יותר הייתה פאנאגוריה בירת בולגריה הישנה.
לאחר כיבוש המקום על ידי הממלכה הכוזרית היה חצי האי לחלק מהמדינה הכוזרית היהודית. הכוזרים בנו את המצודה טמוטאראכאן שכונתה על ידי הערבים בשם סאמקרץ' היהודית, שם שרימז על זהות תושביה.
משנת 980 שלטה במקום רוס של קייב והנסיכות הרוסית של טמוטאראכאן ומשנת 1100 עבר השלטון לידי הקיפצ'קים. במקום שלטו גם המונגולים ובתקופת מסעי הצלב, בשנת 1239, הפך לחלק מהטריטוריה של רפובליקת ג'נובה.
החל משנת 1419 נוהל המקום על ידי משפחה יהודית מג'נובה, כשמייסד השושלת היה שמעון גיזולפי, שבא מג'נובה והתחתן עם הנסיכה המקומית ביחחנים. ב-1483 נכלל חצי האי טאמאן בחאנות קרים ומ-1783 באימפריה העות'מאנית. ב-1791, במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית, עבר חצי-האי לשליטת האימפריה הרוסית. בשנת 1792, בהוראתה של הקיסרית יקטרינה הגדולה התיישבו באזור קוזאקים אוקראינים.
בשנת 2019 החלה תנועה בגשר קרים שמקשר את האזור עם חצי האי קרים שהחל משנת 2014 עבר לשליטה רוסית.
מפת אזור חצי האי טאמאן
חנה יפה (אדריכלית נוף)

| --- | --- |

 לידה:  16 במרץ 1959 (בת 65) חיפה
 תקופת הפעילות:  מ-1983
 תחום יצירה:  אדריכלות
 יצירות ידועות:  פארק נשר
 פרסים והוקרה:  פרס קרוון
 
פארק הכלניות בנשר, בתכנונה של חנה יפה
חנה יפה בהר הקפיצה
חנה יפה (נולדה ב-16 במרץ 1959) היא אדריכלית נוף ישראלית, זוכת פרס קרוון לאדריכלות גנים ונוף על פרויקט פארק נשר
ביוגרפיה

חנה יפה נולדה בחיפה ולמדה בבית הספר הריאלי. בשירותה הסדיר בצבא סיימה קורס מפעילי מכ"ם בחיל הקשר ושירתה כמפקדת צוותים.  בוגרת הטכניון בחיפה, בעלת תואר שני במנהל משאבי טבע וסביבה ותואר שני בתולדות ציוויליזציות ימיות עתיקות מאוניברסיטת חיפה, זוכת פרס קרוון לאדריכלות גנים ונוף לשנת 2007. על עבודת התיזה שהגישה בהנחיית פרופ' אבנר רבן ופרופ' יגאל צמיר בנושא מעגנה פנים יבשתית בפיתחת נחל חדרה זכתה לפרס מטעם משרד התיירות המוענק לעבודות מחקר בעלות היבט יישומי. בשנת 2018 הוציאה בהוצאת רסלינג את סיפרה "התרבות והמרחב השבטיים: מסע לשימור והעצמה". לאחר סיום הלימודים התקבלה לעבודה בקרן קיימת לישראל כמתכננת בפס הירק ולאחר מכן כאדריכלית מרחב תיכון. במסגרת זו עסקה במגוון פרויקטים והבולטים שבם הם פארק הזיתים בשכונת נוף העמק במגדל העמק ופיתוח הפארק העוטף את התיאטרון העתיק שנחשף בשוני. במהלך עבודתה השתלמה חנה יפה בתחומים כשיקום ושחזור מטעם לשכת המהנדסים והאדריכלים, דיני ויחסי עבודה, היבטים סביבתיים בתכנון וקורס דירקטורים מטעם "מען - לשכת המסחר והתעשייה לנשים בישראל", וכן השתתפה וסיימה את הקורס הראשון ליועצי נגישות למוגבלים. חנה יפה למדה בודהיזם במסגרות שונות וכן "תיאטרון גוף" - פנטומימה בשיטת ז'אק לקוק, וכן למדה שלוש שנים במחלקת לימודי אסיה באוניברסיטת חיפה במסגרת טרום דוקטורט.
חנה יפה השתתפה כמרצה בקונגרס ECLAS שנערך בשנת 1997 בטכניון, בקונגרס IFLA בבואנוס איירס (1997), בקונגרס IFLA באתונה (1998), בקונגרס IFLA בקוסטה ריקה (2000) ובכנס FAO בויזיאו, פורטוגל בשנת 2001, ובכנס השנתי של האגודה הגאוגרפית הישראלית בשנת 2006 בירושלים.
בשנים 2003–2005 נטלה חלק בפרויקט "Delta" מטעם השוק האירופי המשותף ובשנת 2007 ייצגה את הקרן הקיימת לישראל בסמינר CIPAM לניהול שטחים מוגנים ולשיתוף הציבור במונטנה ואיידהו בארצות הברית.
בשנת 2009 פרשה מהקרן הקיימת לישראל, ומאז עסקה בהכנת תסקירי השפעה על הסביבה, בתכנון התנדבותי בעיקרו לפיתוח פרויקטים למען הציבור. וכמו כן היא כותבת דוקטורט בנושא פרפורמטיביות אקטיביזם וארטיביזם במרחבי הנצחה לאירועי קיצון במלחמת העולם השנייה במסגרת הפקולטה לאדריכלות נוף בטכניון ובמחלקה ללימודי אסיה באוניברסיטת חיפה.
באוקטובר 2018 יצא סיפרה "התרבות והמרחב השבטיים: מסע לשימור והעצמה" בהוצאת רסלינג.
פרויקטים מרכזיים

במסגרת עבודתה בחבל התיכון בקרן הקיימת לישראל הכינה חנה את תוכנית הפיתוח לאתר שוני בסמוך לבנימינה ואף השתתפה בתיעוד הממצאים הארכאולוגיים שנחשפו באתר. כמו כן תכננה נטיעתם של יערות רבים במרחב: בהר יונה, בהר הקפיצה ולגדות נחלים. החל משנת 1992 עבדה חנה יפה כאדריכלית מרחב הצפון בקרן הקיימת לישראל ובמסגרת זו אף ייצגה את "פורום הירוקים" במינוי מטעם משרד הפנים בוועדה מחוזית לתכנון ולבנייה בחיפה ובנצרת. היא עסקה בפרויקטים רבים הכוללים היבטי שימור: מצודת ביריה, מצודת כ"ח, משמר הירדן הישנה, שימור והנגשת בית הכנסת העתיק בנבוריה, גן הברון בראש פינה, פארק המעיין במטולה ובטיילות ובפרויקטים רחבי היקף – טיילת הזיתים, טיילת נוף העמק בנצרת עילית, הפארק הגאולוגי בקריית שמונה, שביל הר שאול בגלבוע ופיתוח שבילים לצידי נחלים רבים כנחל חרוד, נחל קישון, נחל נעמן, ופיתוח פארק נשר על נחל קטיע בעיר נשר, עליו זכתה בפרס קרוון לאדריכלות גנים ונוף בשנת 2007.
פרויקט מרכזי נוסף היה תכנון הפיתוח לקראת בוא האפיפיור יוחנן פאולוס השני בשנת 2000, סביב הר הקפיצה בנצרת, ותוכנית האב לממשק ופיתוח השטחים הפתוחים ביערות "הקשת הגדולה" – סובב בית קשת ונצרת (עליו זכתה בציון לשבח מטעם איגוד המתכננים). חנה תכננה מספר גני פסלים: בצומת ואסט ברמת הגולן, בהושעיה שבגליל התחתון ובקריית שמונה (בכניסה לפארק הזהב ולמרגלות רכבל מנרה). חנה יפה אף הייתה שותפה במנהלת נצרת 2000, בצוות התכנון שתכנן וגיבש את תמ"א 22 - תוכנית המתאר הארצית ליער ויעור, ובצוות התכנון לשביל הארצי לאופניים. חנה יפה תכננה את תוכנית האב לצפרות בעמק המעיינות ופרויקטים מגוונים באגמון חולה – כולל הגן הבוטאני והמצפורים, וכן את השתתפה בעריכת תוכניות האב ליערות מנשה וליערות ביריה, וערכה את תוכנית האב ליערות מישור חוף הכרמל.
במסגרת עבודתה ההתנדבותית למען הציבור היא משתתפת בשלושה פרויקטים שונים בכפר נהר הירדן: גן מדע וחושים, בוסתן וגן תבלינים, וכן בהקמת גינה אקולוגית קהילתית בבית הספר הנרייטה סאלד בחיפה, שעבור תכנון קיר השדה האקוסטי שהציעה את הקמתו זכה הצוות בראשו עמדה בפרס בסך 120,000 ש"ח למימושו ובמקום הראשון בתחרות לתכנון חדשני מטעם המועצה לבנייה ירוקה. כמו כן עמדה בראש הצוות האקולוגי מטעם החברה להגנת הטבע שהתייחס לתוכנית המתאר של חיפה – עיר מגוריה, וסייעה לפורום ציבורי כרמל במאבקים ובגיוס תומכים.
מאמרים נבחרים

1985 – ח. יפה, מ. סרבי: "קיסריה מריטימה – "מסע בין תרבויות" – גן ונוף עמ' 453–455, 503-504.
1996 – ח. יפה: "גן היסטורי גן הברון ראש פינה – שיקום ושיחזור" – עיצוב, רבעון לתכנון ועיצוב (גלובס) מס' 28 עמ' 32–34.
1998 – ח. יפה: "בקצה הפינה הדרומית של העולם" מקור ראשון – מס' 30, עמ' 10–12.
2000 – Yaffe H.: "landscape sculputuring and architectural design an overwhelming combination". Art and landscape, edited by George L. Anagostopoulos Panayotis and Effie Michelis Foundation – Athens.
2002 – ח. יפה: "דרכי נוף" אדריכלות נוף – ביטאון האיגוד הישראלי של אדריכלי הנוף גיליון מס' 6 עמ' 22–23.
2002 – ע. בונה, ח. יפה, י. עמיר: "יער בית קשת – נכס נוף ונופש לאומי או מתחם עירוני ", אדריכלות נוף – ביטאון האיגוד הישראלי של אדריכלי הנוף גיליון מס' 10 עמ' 16–18
2004 – ח. יפה" "על שילוב בין אקולוגיה, ציפורים, חקלאות ותיירות – פרויקט שיקום עמק החולה" – אדריכלות נוף – ביטאון האיגוד הישראלי של אדריכלי הנוף – גיליון מס' 15 עמ' 15–18
2007 – ח. יפה: "פארק נשר – פארק יערני מטרופוליטני" – אדריכלות נוף ביטאון האיגוד הישראלי של אדריכלי הנוף – גיליון מס' 26 עמ' 26–27.
2014 – ח. יפה, "פארק העמק בנשר" – אדריכלות נוף ביטאון האיגוד הישראלי של אדריכלי הנוף – גיליון מס' 51, עמ' 4–7.
2014 – בונה עמרי, כהנא פינחס, סבג שמעונה, יפה חנה: אישורה של תוכנית "יערות הקשת הגדולה" 17304/ג – מחזון למציאות. יער: כתב עת לניהול יערות ושטחים פתוחים גיליון 13 ספטמבר 2014.
2015 – ח. יפה. "הגינה האקולוגית" – אדריכלות נוף ביטאון האיגוד הישראלי של אדריכלי הנוף – גיליון מס' 54, עמ' 6–9.
2015 – Boneh, Omri. Brand, David. Azmon, Gil. Yaffe, Hanna: "Forest Management Growth" in Forest Management policy Israel, Guidelines for Planning And Management. Osem, Yagil. Brand David. Tauber, Israel. Perevolotsky, Avi, Jewish. National Fund, Field Edition, 2015
2015 – Yaffe, Hanna. Ben Yishai, Shali: "Community Forests". in Forest Management policy Israel, Guidelines for Planning and Management. Osem, Yagil. Brand David. Tauber, Israel. Perevolotsky, Avi, Jewish National Fund, Field Edition, 2015.
2018 – Yaffe, Hanna. Tombs of the Righteos. Massa A Journal of Architecture Issue #02 fall 2018. PP. 47-56
הערות שוליים

↑  פרס קרוון לאדריכלית הנוף של קק"ל, ערוץ 7, 18 ביוני 2007
↑  מגזין הטכניון מספר 29
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007407457905171  LCCN: no2019036653  VIAF: 246347740   WorldCat (עם VIAF): 246347740
חנה יפה

ערך זה עוסק בצנחנית בצה"ל. אם התכוונתם לאדריכלית נוף, ראו .
| --- | --- |
חנה יפה, 1957. מאתר עמותת הצנחנים
חנה יפה, 1957. מאתר עמותת הצנחנים
 לידה:  4 באוקטובר 1928 כפר ילדים, פלשתינה (א"י)
 פטירה:  18 במאי 2006 (בגיל 77)
 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:   ההגנה    פלמ"ח    צבא הגנה לישראל
 תקופת הפעילות:  1945–1949, 1954 – 1956
 תפקידים בשירות
 חובשת במפקדת הפלי"ם  קצינת החובשים של הגדוד הרביעי  מקימת יחידת "חר"פ 537"
 פעולות ומבצעים
  מלחמת העצמאות    מלחמת סיני
 תפקידים אזרחיים
 אחות ראשית בבית החולים בילינסון
 
חנה יָפֶה (4 באוקטובר 1928 – 18 במאי 2006) הייתה הצנחנית המבצעית היחידה בתולדות צה"ל.
ביוגרפיה

יפה נולדה לדב ואסתר בכפר ילדים בו היו הוריה חברי סגל, וגדלה בתל מונד ובמושב חרות, אחותם של אברהם יפה ("הקטן"), יוסי יפה ושרה. בקיץ 1945 הצטרפה להגנה כקשרית. ב-1946 התגייסה לפלמ"ח. היא שרתה בייצור נשק בקיבוץ משמרות. היא הוצבה בגדוד הרביעי ("הפורצים") של חטיבת הראל, שמפקדו היה בן דודה, אורי יפה. ב-1947 עברה קורס חובשים ובסיום הקורס עברה לשרת בפלי"ם (שהיה שייך גם הוא לגדוד הרביעי) כחובשת במפקדה בשדות ים ולאחר מכן ביגור. היא השתתפה גם במבצעי הורדת מעפילים. בסוף 1947 עברה קורס קצינים בג'וערה ומונתה לקצינת החובשים של הגדוד הרביעי. ב-1948 שירתה במפקדת הגדוד בקריית ענבים וניהלה את הטיפול בפצועי מבצעי הגדוד ובגופות החללים, ובכלל זה פינויים מזירות הקרבות ואשפוזם, בגזרת הדרך לירושלים הנצורה; בהם שיירת חולדה, מבצע נחשון, מבצע הראל ומבצע יבוסי. בהמשך מונתה כקצינת השלישות של חטיבת הראל.
ב-1949 השתחררה, חזרה למושב חרות והחלה ללמוד סיעוד בבית החולים בילינסון. ב-1952 הייתה לאחות מוסמכת בבית החולים. אולם כבר ב-1954 שכנע אותה אחיה, יוסי יפה (לימים מפקד סיירת צנחנים) לחזור לצבא. יפה חזרה לצה"ל והקימה את יחידת "חר"פ 537" שכונתה "יחידה כירורגית מוטסת" וסופחה לחטיבת הצנחנים (יחידה זו הייתה הבסיס ממנו צמח "בית החולים המוצנח" עליו פיקד דן מיכאלי במלחמת ששת הימים). בשנת 1956 עבר כל סגל היחידה קורס צניחה בתל נוף.
ביוגרפיה > הצניחה במבצע קדש

ב-29 באוקטובר 1956, במסגרת מבצע קדש, הוצנח גדוד 890 ממזרח למעבר המיתלה. יומיים לאחר מכן, נע הגדוד אל תוך המעבר, ובקרב שהתפתח, קרב המיתלה, נפצעו ונהרגו 160 מלוחמי הגדוד. מפקד חטיבת הצנחנים, אריאל שרון, הורה על הכנת מבצע חילוץ מוטס. על החילוץ ומיון הפצועים פיקד בשטח שלמה שיבולת ועל הפינוי המוטס פיקדה חנה יפה מהחמ"ל בתל-נוף, כאשר קצין רפואה ראשי, ברוך פדה, תיאם את כל הכוחות הצבאיים והאזרחיים.
ב-2 בנובמבר ביקש מוטה גור מחנה יפה להצטרף כקצינת ארגון רפואה לצניחה בא-טור. היא צנחה יחד עם כח סיירת צנחנים ואף טיפלה במפקד הכוח, מוטה גור, שנפצע בצניחה. על כך זכתה לענוד כנפי צניחה בעלות רקע אדום, והייתה האשה היחידה בצה"ל לעשות זאת מאז ומעולם.
ביוגרפיה > לאחר שחרורה מצה"ל

בשנים שלאחר מכן הקדישה את זמנה לעבודתה כאחות, ולאחר מכן כאחות ראשית במחלקת פנימית ד' בבית החולים בילינסון.
ב-18 במאי 2006 נפטרה ללא צאצאים.
הערות שוליים

↑  אתר "Billiongraves"
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007310175805171  VIAF: 5337168453547466300006   WorldCat (עם VIAF): 5337168453547466300006
חוסה מנואל מורנו

חוסה מנואל מורנו פרננדס (בספרדית: José Manuel Moreno Fernández;‏ 3 באוגוסט 1916 – 26 באוגוסט 1978) היה כדורגלן ומאמן ארגנטינאי ששיחק בעמדת החלוץ. מורנו, שהיה ידוע בכינויו אל צ'ארו, נחשב לאחד מגדולי הכדורגלנים בדרום אמריקה בכל הזמנים.
מורנו החל את דרכו בריבר פלייט, והיה שותף לחמישייה ההתקפית שזכתה לכינוי "המכונה" ("La Máquina"), בזכות שליטתה בכדורגל הארגנטינאי בשנות ה-40. הוא המשיך את הקריירה בקבוצות פאר שונות ביבשת, והיה לכדורגלן הראשון בהיסטוריה שזכה באליפות בארבע מדינות שונות, לאחר שקטף את התואר בארגנטינה, מקסיקו, צ'ילה וקולומביה. ככדורגלן נבחרת ארגנטינה רשם מורנו 34 הופעות בהן כבש 19 שערים, והיה שותף לשתי זכיות בקופה אמריקה.
קריירת משחק

מורנו נולד בשכונת העוני לה בוקה שבבואנוס איירס. הוא גדל בקרבת אצטדיונה הביתי של בוקה ג'וניורס, הבונבוניירה, ואהד את הקבוצה בילדותו. כשהיה בן 15, ניסה להתקבל למחלקת הנוער של בוקה, אך ניסיונו לא צלח. ב-1933, בעקבות המלצתו של חלוץ הקבוצה ברנאבה פריירה, הצטרף מורנו למחלקת הנוער של ריבר פלייט, יריבתה הגדולה של בוקה ג'וניורס.
בשנת 1934, כשהיה בן 18, צורף יחד עם מספר שחקנים צעירים מהמועדון למסע משחקים בברזיל, ולראשונה היה חלק מהקבוצה הבוגרת. את הופעת הבכורה שלו בליגת העל הארגנטינאית ערך מורנו ב-17 במרץ 1935, בניצחון 1–2 על פלטנסה, ובו אף כבש את שער הבכורה שלו בקבוצה. שנה אחר כך כבר היה מורנו לשחקן משמעותי בהרכב הקבוצה. הוא הפגין טכניקה וראיית משחק ברמה גבוהה, יכולת כיבוש גבוהה בתוך הרחבה ומשחק ראש משובח, שהפכו אותו לשותף בכיר לזכייה באליפויות ב-1936 (קופה קמפאונטו וקופה דה אורו) וב-1937.
בשנות ה-40 היה מורנו לחלק מחמישיית התקפה חזקה של ריבר פלייט, שזכתה לכינוי "המכונה" ("La Máquina") וכללה מלבדו את אדולפו פדרנרה, אנחל לברונה, חואן קרלוס מוניוס ופליקס לוסטו. שחקני "המכונה" היו הגורם העיקרי לשליטתה של ריבר פלייט בכדורגל הארגנטינאי של אותן שנים. בשנים אלו זכה מורנו עם ריבר בשתי אליפויות נוספות (1941, 1942), והעלה את מאזנו לחמש זכיות בתואר במדי ריבר.
לקראת עונת 1945/1946 עזב מורנו לראשונה את ריבר פלייט, והצטרף לקלוב אספניה, סגנית האלופה בליגת העל המקסיקנית. כבר בעונתו הראשונה בקבוצה היה מורנו חלק משמעותי מזכייתה של הקבוצה באליפות מקסיקו הראשונה בתולדותיה. הוא החמיץ שלושה משחקי ליגה בלבד לאורך כל העונה, ותרם שבעה שערים. בעקבות הופעותיו המוצלחות במדי הקבוצה, זכה מורנו לכינוי אל צ'ארו, על שם הכינוי המסורתי לבוקר המקסיקני.
לאחר עונה נוספת, בה כשלה הקבוצה להתברג בצמרת, חזר מורנו ב-1946 לריבר פלייט. שנה אחר כך, הוסיף זכייה נוספת באליפות עם המועדון, שישית במספר. הקדנציה השנייה של מורנו בקבוצה נמשכה שלוש עונות, עד שב-1949 עבר לאוניברסידד קאתוליקה הצ'יליאנית. כפי שעשה במקסיקו, גם בצ'ילה הצליח מורנו להתאקלם במהרה, ותרם שמונה שערים ב-22 הופעות ליגה לזכייתה של הקבוצה באליפות צ'ילה.
ב-1950, בתום עונה אחת בלבד, עבר מורנו לקבוצה אותה אהד מילדות, וליריבתה הגדולה של קבוצת נעוריו, בוקה ג'וניורס. במדיה של בוקה לא הצליח מורנו לזכות באליפות ארגנטינה נוספת, והוא עזב בסיום עונה אחת בה סיימה בוקה כסגנית האלופה, לאחר שכבש שבעה שערים ב-23 הופעות במדי המועדון. לאחר עונה אחת בבוקה, המשיך מורנו את מעבריו התכופים ובמשך שלוש העונות הבאות רשם קדנציות קצרות, בנות לא יותר מ-15 הופעות וללא זכייה בתארים, באוניברסידד קאתוליקה (1951), דפנסור ספורטינג (1952) ופרו קאריל אואסטה (1953).
ב-1954 עבר מורנו לדפורטיבו אינדפנדיינטה מדיין הקולומביאנית. בעונתו השנייה בקבוצה רשם הישג חסר תקדים בזמנו, כשזכה באליפות קולומביה עם הקבוצה, ובכך השלים זכייה בתואר אליפות בארבע מדינות שונות. לאחר זכייה נוספת עם הקבוצה בתואר ב-1957, פרש ממשחק בגיל 41.
קריירת משחק > נבחרת ארגנטינה

מורנו החל את דרכו בנבחרת ארגנטינה ב-1936, כשהיה בן 20 בלבד. את הופעתו האחרונה רשם בשנת 1950, ובסך הכול ב-14 שנות הקריירה הבינלאומית ערך 34 הופעות בהן כבש 19 שערים.
מורנו היה שותף לשלושה טורנירי אליפות דרום אמריקה. בראשון שבהם, ב-1941, סייע לארגנטינה לזכות בתואר, תוך שהוא כובש שלושה שערים בארבעה משחקים ומסיים כסגן מלך השערים בטורניר. שנה אחר כך, בקופה אמריקה 1942, סיימה ארגנטינה כסגנית האלופה אחרי אורוגוואי. מורנו עצמו היה למלך שערי הטורניר (במשותף) עם שבעה שערים, מתוכם חמישה בניצחון 0–12 על אקוודור. ניצחון זה נותר הניצחון הגבוה ביותר בתולדות המפעל, והחמישייה אותה כבש מורנו הציבה אותו כשיאן השערים במשחק אחד בקופה אמריקה (במשותף עם שלושה שחקנים נוספים). כמו כן, אחד משעריו של מורנו במשחק היה השער ה-500 בתולדות המפעל.
בתקופה בה שיחק בקלוב אספניה המקסיקנית, זכתה ארגנטינה פעמיים נוספות בתואר - אך מורנו לא נכלל אז בסגל של גיז'רמו סטאבילה, שהורכב משחקנים מליגת העל הארגנטינאית בלבד. כשחזר לריבר פלייט, שב גם לסגל הנבחרת לקופה אמריקה 1947, וסייע לנבחרתו לזכות בתואר בפעם השלישית ברציפות והתשיעית בהיסטוריה, כשכבש שלושה שערים במהלך הטורניר. נכון ל-2015, הוא חולק את המקום השלישי בכל הזמנים בטבלת גדולי הכובשים של הקופה אמריקה.
קריירת אימון

מורנו החל את דרכו כמאמן ב-1958, מיד לאחר פרישתו, כשהתמנה לתפקיד מאמן בוקה ג'וניורס. כבר בעונתו הראשונה על הקווים הוביל את בוקה לסגנות, כשתחת הדרכתו כבשה בוקה באותה עונה יותר מכל קבוצה אחרת בליגה, עם שבעים שערים בשלושים משחקים. במהלך 1959 עבר לאמן את אול בויס מליגת המשנה, ובאותה שונה אף רשם קדנציה קצרה כמאמן נבחרת ארגנטינה, אותה הוביל למקום השני בקופה אמריקה 1959 (בטורניר השני מבין השניים באותה השנה). שנה אחר כך חזר לליגה הבכירה כשהתמנה לתפקיד מאמן הוראקן.
ב-1960 חזר לקולומביה, לקבוצת אינדפנדיינטה מדיין שבמדיה פרש. הוא אימן את הקבוצה במשך שנתיים, שבמהלכן אף שב, בגיל 44, לשמש כשחקן פעיל, עם שלוש הופעות ליגה. את הופעתו האחרונה רשם במשחק ידידות שאורגן עבורו ב-1961, בין מדיין לבוקה ג'וניורס. מורנו כבש את שני שעריה של מדיין בהפסד 2–5 לבוקה, וחמש דקות לסיום הניף את ידיו, הודה לקהל ועזב את המגרש בפעם האחרונה.
ב-1962 אימן לתקופה קצרה את קולו-קולו מליגת העל הצ'יליאנית, ולאחריה המשיך לקדנציות קצרות נוספות באול בויס (פעמיים) ובהוראקן. ב-1976 החל לאמן את דפורטיבו מרלו מהליגות הנמוכות בארגנטינה.
ב-1978, בעודו משמש כמאמן פעיל, נפטר מורנו בגיל 62. המועדון חלק לו כבוד וקרא על שמו את אצטדיון הקבוצה, שמאז מחזיקה בכינוי "לוס צ'ארוס", על שמו של "אל צ'ארו" מורנו.
תארים

אליפות ארגנטינה (6): 1936 (קופה קמפאונטו), 1936 (קופה דה אורו), 1937, 1941, 1942, 1947
גביע אלדאו (4): 1936, 1937, 1941, 1947
גביע איברגורן (3): 1937, 1941, 1942
גביע אדריאן אסקובר: 1941
אליפות מקסיקו: 1944/1945
אליפות צ'ילה: 1949
אליפות קולומביה (2): 1955, 1957
קופה אמריקה (2): 1941, 1947
מלך השערים של הקופה אמריקה: 1942
השחקן המצטיין של הקופה אמריקה: 1947