stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פרשת סילבסטר
הערות שוליים

↑  בפסק הדין תועתק שמו כ"סילוסטר"
↑  אצ"ל חטף 5 בריטים בירושלים, הארץ, 8 ביולי 1948
↑  5 הבריטים שנחטפו נמסרו לצבא ההגנה ויעמדו לדין, הארץ, 18 ביולי 1948
↑   יוני אדומי על פרשת סילבסטר, משפט הריגול הראשון (1948) (ערב הצגת עבודות מחקר מצטיינות, האוני' העברית), סרטון  באתר יוטיוב (אורך: 21:21)
↑  כרך 15, גיליון מס' 185, Jewish Telegraphic Agency, מיום 11 באוגוסט 1948
↑  יחיאל גוטמן, טלטלה בשב"כ – היועץ המשפטי לממשלה נגד הממשלה מפרשת טוביאנסקי עד פרשת קו 300, עמ' 154–155 (הוצאת ידיעות אחרונות, 1995)
↑  נסתיימה גביית העדויות במשפט האנגלים, הַבֹּקֶר, 19 באוגוסט 1948
↑  שני הבריטים – לביה"ד המחוזי, מעריב, 20 באוגוסט 1948
↑  יעקב סלומון, באתר משרד עורכי הדין סלומון, ליפשיץ ושות'
↑  יעקב סלומון, בדרכי שלי, ירושלים: עידנים, 1980, עמ' 175
↑  סעיף 3(1)(ג) של הצעת פקודת הסודות הרשמיים, ‏גיליון 306 של העִתון הרִשמי של ממשלת פלשתינה (א"י), מיום 1 במאי 1932, באתר "נבו"
↑  ת"פ 2/48 (מחוזי ירושלים)
↑  7 שנות מאסר למרגל הבריטי סילבסטר, חרות, 10 באוקטובר 1948
↑  ע"פ 1/48, בעמ' 18 מול אות שוליים ז
↑  סילבסטר זוכה ע"י ביה"ד העליון, על המשמר, 17 בנובמבר 1948
פרשת במדבר

מניין בני ישראל
פרשת בְּמִדְבַּר היא פרשת השבוע הראשונה בספר במדבר. היא מתחילה בראש הספר (במדבר, א', א') ומסתיימת, לפי חלוקת הפרקים, בפרק ד', פסוק כ'.
בפרשת במדבר יש 159 פסוקים, והיא השלישית באורכה מבין פרשות התורה מבחינת מספר הפסוקים. היא מחולקת ל-30 פרשיות (מיקום 4), מתוכן 23 פרשיות פתוחות ו-7 סתומות. בפרשה אין כלל מצוות.
זו הפרשה האחרונה, או האחת לפני האחרונה, הנקראת במהלך ספירת העומר. לרוב נקראת הפרשה סמוך לראש חודש סיוון.
תוכן הפרשה

הפרשה עוסקת בעיקר במניינים ובמִפקדים של בני ישראל ושבטיו, בחודש השני (אייר), בשנה השנייה ליציאת מצרים.
פירוט שמותיהם של הפוקדים, בהם משה, אהרון ונשיאי השבטים.
מפקד של כל הגברים יוצאי צבא בעם ישראל לפי שבטים.
חלוקת שנים עשר השבטים לארבעה מחנות.
תיאור תפקידי שבט לוי ומניין הלויים.
פדיון בכורות בני ישראל בבני שבט לוי.
תיאור ספציפי של תפקידי הלוויים בני קהת: נשיאת כלי המקדש.
הפרשה היא חלק מרצף הפרשות בתחילת ספר במדבר העוסקות בהקמת מחנה ישראל ובהכנות לנסיעה מהר סיני אל ארץ ישראל.
תאריכי הקריאה

השבת בה קוראים את פרשת במדבר יכולה לחול בשבעה תאריכים שונים:
שנת השג – כ"ד באייר
שנת החא – כ"ו באייר
שנת זשה ושנת בחה, שנת בשה ושנת גכה – כ"ט באייר
שנת זחג, שנת זשג ושנת בחג – ב' בסיוון
שנת השא ושנת זחא – ד' בסיוון
שנת הכז – ה' בסיוון
שנת בשז ושנת גכז – בארץ ישראל כ"ז באייר, בחוץ לארץ ה' בסיוון
הפטרה

ההפטרה היא בספר הושע, פרק ב', פסוקים א'–כ"ב. ההפטרה נפתחת בפסוק "וְהָיָה מִסְפַּר בְּנֵי-יִשְׂרָאֵל, כְּחוֹל הַיָּם, אֲשֶׁר לֹא-יִמַּד, וְלֹא יִסָּפֵר", המתקשר למניין בני ישראל בפרשה.
בשנה בה ראש חודש סיוון חל ביום ראשון, נוהגים לקרוא את הפטרת 'מחר חודש'.
ראו גם

מחנה ישראל (מדבר סיני)
הערות שוליים

↑  תלמוד בבלי, מסכת מגילה, דף ל"א, עמוד א'.
| ספר במדבר |
| --- | --- | --- |
| פרשת במדבר | נשיאי השבטים • מפקד בני ישראל במדבר סיני • מחנה ישראל • פדיון בכורות • משא המשכן |  |
| פרשת נשא | שילוח טמאים • אשם גזלות וגזל הגר • פרשת סוטה • פרשת הנזיר • ברכת כהנים • נשיאת ארון הברית בכתף • קורבנות הנשיאים |  |
| פרשת בהעלותך | הדלקת הנרות במקדש • טהרת הלויים • פסח שני • חצוצרות הכסף ותקיעת הכהנים בחצוצרות • עמוד הענן • מסע המחנות • חובב בן רעואל • פרשת ויהי בנסוע • חטא המתאוננים • קברות התאווה • שבעים הזקנים ואלדד ומידד • צרעת מרים |  |
| פרשת שלח לך | חטא המרגלים • חטא המעפילים • נסכים • הפרשת חלה • חטאת עבודה זרה • המקושש • פרשת ציצית • ציצית • לא תתורו |  |
| פרשת קרח | מחלוקת קורח ועדתו • פריחת מטה אהרן • שמירת המקדש • מתנות כהונה |  |
| פרשת חקת | פרה אדומה • מי מריבה • מות אהרון הכהן • מלחמת מלך ערד • נחש הנחושת • שירת הבאר • מלחמת סיחון • מלחמת עוג |  |
| פרשת בלק | משלחת בלק אל בלעם • אתונו של בלעם • משלי בלעם • חטא בעל פעור |  |
| פרשת פינחס | מפקד בני ישראל בערבות מואב • בנות צלפחד • מינוי יהושע • קורבן התמיד • קורבן מוסף • מוסף ראש חודש |  |
| פרשת מטות | פרשת נדרים • הפרת נדרים • מלחמת מדין • הכשרת כלים • טבילת כלים • פרשת בני גד ובני ראובן |  |
| פרשת מסעי | נדודי בני ישראל במדבר • גבולות הארץ • נשיאי השבטים • ערי הלויים • ערי מקלט • רוצח בשגגה |  |
| דמויות מרכזיות | משה • אהרן • גרשון • קהת ומררי • אליצפן בן עוזיאל • אלעזר ואיתמר • האישה הכושית • מרים הנביאה • קרח בן יצהר • דתן ואבירם • און בן פלת • סיחון מלך האמורי • עוג מלך הבשן • בלק • בלעם בן בעור • כזבי בת צור • זמרי בן סלוא • פינחס • חמשת מלכי מדין • יהושע בן נון • כלב בן יפונה |  |
ספר בראשית • ספר שמות • ספר ויקרא • ספר במדבר • ספר דברים
| פרשות השבוע |
| --- | --- | --- |
| ספר בראשית | בראשית • נח • לך לך • וירא • חיי שרה • תולדות • ויצא • וישלח • וישב • מקץ • ויגש • ויחי |  |
| ספר שמות | שמות • וארא • בא • בשלח • יתרו • משפטים • תרומה • תצוה • כי תשא • ויקהל • פקודי |  |
| ספר ויקרא | ויקרא • צו • שמיני • תזריע • מצורע • אחרי מות • קדושים • אמור • בהר • בחוקותי |  |
| ספר במדבר | במדבר • נשא • בהעלותך • שלח לך • קרח • חקת • בלק • פינחס • מטות • מסעי |  |
| ספר דברים | דברים • ואתחנן • עקב • ראה • שופטים • כי תצא • כי תבוא • נצבים • וילך • האזינו • וזאת הברכה |  |
פרנסואה טומבלבאי

פרנסואה טומבלבאי בביקורו בישראל, עם לוי אשכול
פרנסואה טומבלבאי, החל משנת 1973 - נגארטה טומבלבאי (בצרפתית: N'garta Tombalbaye, או François Tombalbaye‏; 15 ביוני 1918 - 13 באפריל 1975) היה נשיאה הראשון של צ'אד העצמאית ומנהיג המדינה משנת 1959 ועד לרציחתו.
ביוגרפיה

טומבלבאי נולד בדרום המדינה, בסמוך לעיר קומארה, והשתייך לשבט סארה. התחנך בבתי ספר של המיסיון הפרוטסטנטי, ושירת בצבא צרפת החופשית בתקופת מלחמת העולם השנייה.
בשנת 1959 היה למנהיג המפלגה הפרוגרסיבית של צ'אד ומונה לראשות הממשלה, תחת השלטון הקולוניאליסטי של צרפת. הוא שימש בתפקיד זה בתקופת סיום הקולוניאליזם וקבלת העצמאות, ב-11 באוגוסט 1960, והיה למנהיג הראשון במדינה העצמאית. שלטונו התנהל כאוטוקרטיה ושלל קיומן של מפלגות פוליטיות מלבד מפלגתו שלו. בשנת 1963 הורה טומבלבאי על פיזור האספה הלאומית של צ'אד, לאחר שפרצו מהומות במדינה, והחל להלאים את שירות המדינה על ידי החלפת הפקידים מתקופת השלטון הצרפתי בפקידים מקומיים וחסרי ניסיון. בשנים הראשונות לכהונתו הורה על העלאה גדולה במיסים.
תוכניותיו של טומבלבאי עוררו התנגדות גדולה בקרב האזרחים המוסלמים במדינה וב-1 בנובמבר 1965 פרצו במחוז גארה מהומות אלימות שכללו נפגעים. בעקבות מאורעות אלו פרצו מהומות גם בצפון ומרכז המדינה, בסיוע המדינות השכנות לוב וסודאן. צרפת התערבה בנעשה במדינה לבקשתו של טומבלבאי, תוך התניית הסיוע בעריכת רפורמות מטעמו בצבא המדינה, בממשלה ובשירות המדינה, הפחתת נטל המיסים והחזרת האחריות על גבייתם לידי נציגים מקומיים. טומבלבאי נענה בחיוב לדרישות אלו בשנת 1969, לאחר שבין היתר ביקר באוקטובר 1968 בארצות הברית כאורחו של הנשיא לינדון ג'ונסון. לקראת הבחירות שנערכו באותה שנה שוחררו מאות אסירים פוליטיים ממאסר, אך טומבלבאי נותר מועמד יחיד למשרת הנשיא. בשנת 1971 יצאו כוחות צרפת מהמדינה.
באוגוסט 1971 נערך ניסיון הפיכה במדינה, בתמיכתו של שליט לוב מועמר קדאפי. טומבלבאי הצהיר על החרפת היחסים בין המדינות והתיר לכוחות מתנגדים לקדאפי לפעול משטח צ'אד. כוחות ההתנגדות לטומבלבאי שפעלו לאורך השנים משטח לוב (חזית השחרור הלאומית של צ'אד) קיבלו תמיכה מוגברת משלטון קדאפי. בעקבות מהומות בדרום המדינה, שהיה מעוז תמיכתו העיקרי, ביטל את החנינה לאסירים הפוליטיים, לצד הצרת צעדיהם של שותפיו לממשלה וכליאתם של מנהיגים ממפלגתו באשמת שימוש בכישוף בניסיון להפילו מהשלטון. בשנים אלו הוחלפה על ידו גם הנהגת צבא צ'אד. באותה עת החלה בצורת במדינה ואזרחים אולצו לעבוד בחקלאות ללא תמורה.
בראשית שנות השבעים אימץ טומבלבאי אידאולוגיה אפריקניסטית, הדוגלת בחיזוק הזהות האפריקנית ובהתנגדות למורשת השלטון הקולוניאלי. כחלק מגישה זו אסר על פעילות מסיונרית נוצרית, שינה את שם עיר הבירה מפור-לאמי לנג'מנה ואף את שמו הפרטי מפרנסואה לנגארטה (N'Garta).
ב-13 באפריל 1975 נרצח טומבלבאי על ידי קבוצת חיילים והוחלף בתפקידו על ידי חונטה צבאית. הגנרל פליקס מעלום שוחרר ממאסר וכעבור יומיים מונה לנשיא המדינה.
הערות שוליים

↑  About this Collection | Country Studies | Digital Collections | Library of Congress, Library of Congress, Washington, D.C. 20540 USA
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb13506305f (data)  GND: 136553494  ISNI: 0000 0003 5655 2376  LCCN: no99029165  NARA: 10575025  NTA: 315273992  SNAC: w67v3qcc  SUDOC: 050199382  VIAF: 305125435   WorldCat (עם VIAF): 305125435
פילה (פולין)

פילה (בפולנית: Piła; בגרמנית: Schneidemühl, שניידמיל) היא עיר בפרובינציית פולין גדול בצפון מערב פולין. היא בירת מחוז פילה ומהווה גמינה עירונית במחוז.
שם העיר

משמעות המילה פילה (Piła) היא מסור, העיר נקראת כך מכיוון שהיו בה חוטבי עצים רבים. העיר חולקת את שמה עם עוד יישובים רבים בפולין שנקראים כך. בתקופת השלטון הגרמני היא נקראה שניידמיל (Schneidemühl), שם שמשמעו מנסרת עצים.
היסטוריה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
היסטוריה > עד קבלת זכויות העיר

פילה הייתה בתחילה כפר דייגים קטן. במאה ה-13, לאחר סיום הפלישות של האימפריה המונגולית, גרמנים רבים הגיעו לאזור והתיישבו בעיר. הגירתם פחתה בתקופת שלטונו של המלך קז'ימייז' הרביעי, לאחר שהביס את המסדר הטבטוני במלחמת שלוש עשרה השנים (1454–1466) וכבש את בסיסו של המסדר באותה תקופה – טירת מאלבורק. ב-4 במרץ 1513, המלך זיגמונט הראשון, בעידודם של יהודים רבים שהיגרו מבוהמיה, גרמניה וחצי האי האיברי, העניק לפילה זכויות של עיר.
היסטוריה > במלחמת העולם השנייה

במהלך המלחמה הוקם בסמוך לעיר מחנה של אזרחים שבויי מלחמה.
העיר שוחררה ב-14 בפברואר 1945, לאחר שבועיים של לחימה קשה בין הצבא הפולני והצבא האדום, לבין כוחות הנאצים.
במהלך המלחמה, נהרסו כ-75% מהעיר וכ-90% מהעיר העתיקה.
אוכלוסייה

מאז הקמתה, אוכלוסיית העיר גדלה כל הזמן, למעט בתקופת מלחמת העולם השנייה (1939–1948), שבה ירדה אוכלוסיית העיר מ-45,000 תושבים ל-10,000 תושבים בלבד. העיר התאוששה במהרה מהמלחמה, ואוכלוסייתה הגיעה לכ-35,000 איש בשנת 1960.
משנת 2001, בעיר יש מגמת הגירה שלילית. להלן גרף התפתחות האוכלוסייה ביישוב:
קטגוריה:דפים עם גרפים מושבתים באופן זמני – 
ההרחבה Graph להצגת תרשימים שיחת תבנית:גרף#שימו לב: הגרפים לא מוצגים בוויקיפדיה!!!.
יהדות פילה

האזכור הראשון של קהילה יהודית מאורגנת בעיר הוא משנת 1563, אז היו שלושה בתים של יהודים ובית כנסת אחד. בשנת 1773, היו בעיר 30 סוחרים, כולם היו יהודים, והם סחרו בבדים, בצמר, במשי, ועוד. הקהילה היהודית בעיר גדלה והגיעה לשיאה כשמנתה 965 איש בשנת 1850, שהיוו אז כרבע מאוכלוסיית העיר.
בתקופת מלחמת העולם השנייה, יהודי העיר נשלחו ממנה למחנות עבודה.
בליל הבדולח, נהרסו חנויות ובתים רבים של יהודים. 35 מהם נעצרו ונשלחו למחנה עבודה.
| שנה | מספר התושבים | מספר היהודים | אחוז |
| --- | --- | --- | --- |
| 1772 | 1,392 | 322 | 23,1 |
| 1815 | 1,992 | 583 | 29,2 |
| 1834 | 2,999 | 648 | 21,6 |
| 1850 | 4,150 | 965 | 23,3 |
| 1871 | 9,725 | 926 | 9,5 |
| 1880 | 11,623 | 805 | 6,9 |
| 1890 | 10,454 | 798 | 7,6 |
| 1910 | 26,126 | 580 | 2,2 |
| 1925 | 37,520 | 586 | 1,6 |
| 1938 | 45,624 | 236 | 0,5 |
| 2013 | 74,609 | – | – |
תחבורה

בעיר ישנן שתי תחנות רכבת שמהן יש שירות רכבות לוורשה, לפוזנן, ולעוד אזורים בפולין. בנוסף לכך, בסמוך לעיר עוברים הכבישים הראשיים 10 ו-11, שמספקים גישה נוחה ליוצאים מהעיר ולנכנסים אליה.
בסמוך לעיר ישנו שדה תעופה אזרחי.
גאוגרפיה

העיר שוכנת בגובה ממוצע של 60 מטרים מעל פני הים בין הגבהים 50–134 מטרים מעל פני הים.
את העיר חוצה נהר גוודה (אנ') ויש בשטחה כמה אגמים.
מפעלים ראשיים

מפעל לייצור מוצרי תאורה של פיליפס
בית דפוס של החברה Quad/Graphics (אנ')
ערים תאומות

צרפת שאטלרו, צרפת (מ־1994)
רוסיה קרונשטאדט, רוסיה
גרמניה שוורין, גרמניה
איטליה אימולה, אמיליה-רומאניה, איטליה
הערות שוליים

↑  היסטוריה של יהדות פילה, באתר השטעטל הווירטואלי (באנגלית)
↑  דמוגרפיה של יהדות פילה, באתר השטעטל הווירטואלי (בפולנית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007564197205171  GND: 1055363-0  LCCN: n80158347  MusicBrainz: 3168a54e-6e78-449b-83de-8bd1929ddb08  NKC: ge563442  VIAF: 146898372   WorldCat (עם VIAF): 146898372
פרשת סטרוסברג

בתל הנרי סטרוסברג
ציור דיוקנו של קרול הראשון, מלך רומניה
פרשת סטרוסברג הוא כינוייה של שערורייה הנוגעת לזיכיונות שנתנה ממשלת רומניה ליזם בתל הנרי סטרוסברג לבניית רשת מסילות ברזל, בראשית שלטונו של קרול הראשון, מכירת המניות ואיגרות החוב של החברה שהוקמה לשם כך, פשיטת הרגל ופעולות אחרות שנעשו בלחץ בעלי החוב וממשלותיהם.
הזיכיון

בסמוך לעלייתו לשלטון החל קרול הראשון לפעול לשם פיתוח רשת מסילות הברזל של רומניה, רשת שהייתה בראשית פיתוחה. קרול פנה לסטרוסברג, שכונה בארצות הגרמניות בשם "מלך מסילות הברזל" וביקש ממנו לקחת על עצמו את עיקר המלאכה. סטרוסברג הגיש הצעה והיא התקבלה וב-10 בספטמבר 1868 הועבר בפרלמנט הרומני "חוק זיכיון מסילות הברזל הרומניות", שאישר את הענקת הזיכיון לסטרוסברג. על פי חוק זה הוענק לסטרוסברג זיכיון ל-90 שנים, כדי שיפתח מסילות ברזל שיחברו את היישובים: רומן - מרששט - טקוץ' - גאלאץ, גאלאץ - בראילה - בוזאו - פלוישט - בוקרשט, בוקרשט - פיטשט - סלטינה - קראיובה - טורנו סברין - ורצ'יורובה. חברות נוספות קיבלו זיכיון לקווים אחרים.
ההתחייבויות

לביצוע הפרויקט נדרשה השקעה של 247,000,000 לאי, כשהמשקיעים היו אמורים לתפעל את הקווים ולהנות מההכנסות במשך 90 שנים, שלאחריהן המסילות יעברו לרשות ממשלת רומניה.
לגיוס הממון הקים סטרוסברג חברה שהנפיקה איגרות חוב המבטיחות ריבית שנתית של 7.5%. בשלב ראשון הונפקו איגרות חוב בשווי המקביל לערכם של 300 קילומטרים של מסילות ברזל. הקונסורציום המנפיק היה ערב לאיגרות חוב אלה עד אשר יושלמו 300 הקילומטרים של מסילות ברזל ומשלב ההשלמה הערבות הייתה צריכה לעבור לכתפי ממשלת רומניה. סדרות נוספות של איגרות חוב היו אמורות להיות מונפקות רק לאחר התקדמות נוספת בבניית מסילות הברזל. מטעם רומניה מונה משגיח על הנפקת איגרות החוב. המשגיח היה גרמני בשם אמברון (Ambron) והיה מקורב לקרול הראשון מאז התבקש לכך על ידי אביו, בעקבות הפסדיו של קרול בבורסה לניירות ערך, לפני שנבחר להיות שליט רומניה.
ב-18 בדצמבר 1868, בברלין, התחילה המכירה של הסדרה הראשונה של איגרות חוב אלה והקונים, פקידים בכירים, נשות חצר וכל הצמרת הברלינאית, עמדו בתור, כדי לקנות אותן, בגלל הריבית הגבוהה. האיגרות, שמכר הקוסורציום של סטרוסברג, התחזו להיות איגרות של ממשלת רומניה, בניגוד למה שהוסכם בחוזה שבין הקונסורציום ובין ממשלת רומניה.
ביטול הזיכיון

בניית מסילות הרכבת ברומניה נתקלה בקשיים שנבעו משימוש בחומרי גלם באיכות נמוכה, חוסר מקצוענות של העוסקים בכך וניהול כושל, לכן הקונסורציום לא עמד בלוח הזמנים שנקבע בזיכיון. עסקיו של סטרוסברג נפגעו קשה ממלחמת צרפת–פרוסיה (1870-1871) ובדצמבר 1870 הכריז שבגלל קשייו אינו רואה עצמו מסוגל לשלם את התלוש המתאים של איגרות החוב, שהיה צריך להיפדות ב-1 בינואר 1871 ושלח את מחזיקי איגרות החוב לתבוע את התשלום מממשלת רומניה. ממשלת רומניה, שלא קיבלה לידיה את מקטע מסילות הברזל, שרק לאחר קבלתו הייתה אמורה לקבל על עצמה את האחריות לתשלום איגרות החוב, התנערה מכל אחריות.
ב-5 ביולי 1871 קיבל הפרלמנט הרומני החלטה המבטלת את הזיכיון שהוענק לקונסורציום של סטרוסברג, שבינתיים יותר ויותר מעסקיו, המושפעים מהמלחמה, פשטו את הרגל.
ב-4 באוקטובר, באותה שנה, בית דין בינלאומי של בוררים קבע שהצדק עם הרומנים ואישר את החלטת הפרלמנט הרומני. בעלי איגרות החוב והמניות, מרביתם בני החברה הגבוהה של גרמניה, הפעילו לחצים חזקים, לחצים בגללם התערב בנושא אוטו פון ביסמרק, שהפעיל את השפעתו על המלך הרומני, גרמני במוצאו ונסמך במידה רבה על קרובי משפחתו בחצר המלוכה הפרוסית.
הערות שוליים

↑  Sorin Cristescu, Hortense Cornu - Confidentul Regelui Carol I
אוטו פון ביסמרק
קאטימה מולילו

| --- | --- |

 מדינה:  נמיביה נמיביה
 מחוז:  מחוז זמבזי
 תאריך ייסוד:  1935
 שטח:  33.4 קמ"ר
 גובה:  1,065 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיירה:  28,699 (2012)
 קואורדינטות:  17°30′04″S 24°16′13″E﻿ / ﻿17.501°S 24.2703°E﻿ / -17.501; 24.2703
 אזור זמן:  UTC +1
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת נמיביה מוגדלת) וינדהוק ואלוויס ביי סווקופמונד צואמב קיטמנסהופ אנגולה זמביה בוטסואנה דרום אפריקה האוקיינוס האטלנטי קאטימה מולילו(למפת נמיביה רגילה) וינדהוק ואלוויס ביי סווקופמונד צואמב קיטמנסהופ אנגולה זמביה בוטסואנה דרום אפריקה האוקיינוס האטלנטי קאטימה מולילו  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
קאטימה מולילו היא עיירה קטנה המשמשת כמרכז האדמיניסטרטיבי של מחוז זמבזי ברצועת קפריבי בצפון־מזרח נמיביה. העיירה, שממוקמת על גדת הנהר זמבזי, מול הגבול עם זמביה, נוסדה בידי הבריטים בשנת 1935 כתחליף למרכז הגרמני שוקסמאנסבורג, כאשר רצועת קפריבי הייתה חלק מדרום-מערב אפריקה הגרמנית. נכון לשנת 2010, בעיירה מתגוררים 28,100 תושבים.
באוגוסט 1999 סבלה קאטימה מולילו מהתקפות בדלנים מקומיים שבעקבותן ברחו כ-2,000 תושבים למדינת בוטסואנה השכנה.
פצ'אמאמה

| --- | --- |

ייצוג של פצ'אמאמה בקוסמולוגיה, על פי חואן דה סנטה קרוז פאצ'אקוטי ימקי סלקמאיגה (1613), על בסיס תמונה במקדש השמש קוריקנצ'ה בקוסקו
 תפקיד:  אלת האדמה, החיים, הקציר, החקלאות, היבולים והפוריות
 כינוי:  "אמא אדמה", "המלכה פצ'אמאמה"
 תרבות:  תרבויות האנדים, אימפריית האינקה
 אב:  ויראקוצ'ה
 בן או בת זוג:  פצ'ה קמק (אנ'), אינטי
 צאצאים:  אינטי, מאמה קייה
טקס של מנחה לפצ'אמאמה
מוזיאון פצ'אמאמה בארגנטינה
אנדרטה לפצ'אמאמה, פסל בקורדובה בארגנטינה, מאת מיגל פבלו בורגריו. הפסל מייצג את החזון המערבי של אמא אדמה.
פצ'אמאמה מאת מרתה קולווין, 1986. פארק הפסלים, שדרת פרובידנסיה, סנטיאגו דה צ'ילה.
פצ'אמאמה (בקצ'ואה ובאיימרה: Pachamama) היא אלה הנערצת על ידי העמים הילידים של הרי האנדים. במיתולוגיה של האינקה היא אלה מסוג האלה האם, ואלת הפוריות השולטת בנטיעות ובקציר, מגלמת את ההרים וגורמת לרעידות אדמה. היא גם אלה עצמאית הנוכחת תמיד, בעלת כוח יצירתי משלה לקיים חיים על פני כדור הארץ. המקדשים שלה הם סלעים מקודשים, או גזעים של עצים אגדיים, והאומנים מתארים אותה כאישה בוגרת הנושאת יבולים של תפוחי אדמה ועלי קוקה. פצ'אמאמה היא המקור לארבעת יסודות הקוסמולוגיה בקצ'ואה - מים, כדור הארץ, השמש והירח. הכוהנים הקריבו לה קורבנות של למות, קוי (cuy, שרקנים) וילדים (טקס הקפקוצ'ה (Capacocha)) ושרפו בגדים מקושטים מיניאטוריים. פצ'אמאמה היא אימם של אינטי אל השמש, ומאמה קייה אלת הירח, בת הזוג של אינטי.
לאחר הכיבוש הספרדי של אימפריית האינקה, המירו הספרדים את דת האוכלוסיות הילידות של האזור לקתוליות. כתוצאה מסינקרטיזם דתי, נקשרה דמותה של מרים הבתולה לזו של הפצ'אמאמה עבור רבים מהילידים.
כאשר תרבויות האנדים יצרו אומות מודרניות, רבים עדיין האמינו שדמותה של פצ'אמאמה היא טובה, ונדיבה במתנותיה, והשם המקומי ל"אמא טבע". במאה ה-21, עמים ילידים רבים באמריקה הדרומית מבססים חששות לסביבה באמונות עתיקות אלו, ואומרים שהבעיות צצות כאשר אנשים לוקחים יותר מדי מהטבע כי הם לוקחים יותר מדי מפצ'אמאמה.
אטימולוגיה

השם פצ'אמאמה מתורגם בדרך כלל כ"אמא אדמה". תרגום מילולי יותר יהיה "אם העולם" (בשפות איימרה וקצ'ואה). ניתן להתייחס לאלת האינקה במספר דרכים; הדרך העיקרית היא פצ'אמאמה. שמות נוספים עבורה הם: ""מאמה פאצ'ה", "לה פצ'אמאמה" ו"אמא אדמה".
טקסים מודרניים

באימפריית האינקה סגדו לפצ'אמאמה ולבנה ובעלה, אינטי, כאלים מיטיבים. אימפריית האינקה השתרעה במאה ה-16 בהרי האנדים ומישור חוף האוקיינוס השקט בבוליביה, אקוודור, צפון ומרכז צ'ילה, פרו וצפון ארגנטינה של ימינו, והשפיעה על הדת והמיתולוגיה של תושבי אזורים אלו. צאצאיהם שמרו על חלק מהפולחן. אנשים בדרך כלל מרימים כוסית לכבוד פצ'אמאמה לפני פגישות וחגיגות. באזורים מסוימים, אנשים מבצעים סוג מיוחד של נסך המכונה צ'אייה (challa) על בסיס יומי. הם שופכים כמות קטנה של צ'יצ'ה על הרצפה, עבור האלה, ואז שותים את השאר.
לפצ'אמאמה יש יום פולחן מיוחד שנקרא "מארטס דה צ'אייה" (Martes de challa, יום שלישי של צ'אייה). אנשים קוברים אוכל, זורקים סוכריות ומדליקים קטורת כדי להודות לפצ'אמאמה על היבול שלהם. בחלק מהמקרים החוגגים מסייעים לכוהנים מסורתיים, הידועים בשם יאטיריס (yatiris) באיימרה, בביצוע טקסים עתיקים כדי להביא מזל טוב או את רצונה הטוב של האלה, כמו הקרבת שרקנים או שריפת עוברי לאמה (אם כי זה נדיר כיום). הפסטיבל חופף לחג הנוצרי של יום שלישי (היום שלפני יום רביעי של האפר), שנחגג גם בקרב הקתולים כקרנבל או מרדי גרא.
הטקס המרכזי של פצ'אמאמה הוא "צ'אייה" או "פאגו" (Pago, תשלום). הוא מתבצע במהלך כל חודש אוגוסט, ובמקומות רבים גם ביום שישי הראשון של כל חודש. טקסים אחרים מבוצעים בזמנים מיוחדים, כמו ביציאה לטיול או במעבר על פני אפאצ'טה (סוג של גל-עד). לדברי מריו רבי (Mario Rabey) ורודולפו מרלינו (Rodolfo Merlino), אנתרופולוגים ארגנטינאים שחקרו את תרבות האנדים משנות ה-70 עד שנות ה-90:
הטקס החשוב ביותר הוא הצ'לאקו. צ'לאקו (Challaco) הוא עיוות של המילים בקצ'ואה "צ'אלאי" (ch'allay) ו"צ'אלאקוי" (ch'allakuy), המתייחסות לפעולה של הזלפה מתמשכת. בשפה הנוכחית של האיכרים של דרום האנדים המרכזיים, המילה צ'אלאר (challar) משמשת במובן של "להאכיל ולהשקות את האדמה". הצ'לאקו מקיף סדרה מורכבת של שלבים פולחניים שמתחילים בבתי המשפחה בלילה הקודם. הם מבשלים אוכל מיוחד, הטיחטינצ'ה (tijtincha). הטקס מגיע לשיאו באגם או בנחל, שם האנשים מציעים סדרה של מנחות לפצ'אמאמה, כולל "אוכל, משקאות, עלי קוקה וסיגרים".
טקסים מודרניים > טקסים ביתיים

טקסים לכבוד פצ'אמאמה מתקיימים כל השנה, אך הם גדושים במיוחד באוגוסט, ממש לפני עונת הזריעה. מכיוון שאוגוסט הוא החודש הקר ביותר בחורף בדרום האנדים, אנשים מרגישים פגיעים יותר למחלות. אוגוסט נחשב אפוא כ"חודש מסובך". במהלך תקופה זו של פגיעות מאמינים אנשי האנדים שהם חייבים להיות ביחסים טובים מאוד עם הטבע כדי לשמור על עצמם ועל היבולים ובעלי החיים שלהם בריאים ומוגנים. על מנת לעשות זאת, משפחות מבצעות טקסי טיהור על ידי שריפת צמחים, עצים ופריטים אחרים על מנת להפחיד רוחות רעות, שלפי אמונתם נמצאות בשפע יותר בתקופה זו. אנשים גם שותים מאטה (משקה חם דרום אמריקאי), שלדעתם מעניק מזל טוב.
בלילה שלפני 1 באוגוסט מתכוננות המשפחות לכבד את פצ'אמאמה על ידי בישול כל הלילה. לאחר מכן המארח של ההתכנסות חופר בור בקרקע. אם האדמה תצא יפה, זה אומר שתהיה שנה טובה; אם לא, השנה לא תהיה שופעת. לפני שמותר למישהו מהאורחים לאכול, על המארח לתת תחילה צלחת אוכל לפצ'אמאמה. אוכל שנותר נשפך על האדמה ומתאספים מדקלמים תפילה לפצ'אמאמה.
טקסים מודרניים > מצעד יום ראשון

האטרקציה העיקרית של פסטיבל פצ'אמאמה היא מצעד יום ראשון. הוועדה המארגנת של הפסטיבל מחפשת את האישה המבוגרת ביותר בקהילה ובוחרת בה את "מלכת הפצ'אמאמה של השנה". בחירה זו התרחשה לראשונה בשנת 1949. נשים ילידיות, בפרט נשים בכירות, נתפסות כהתגלמות המסורת. וכסמלים חיים של חוכמה, חיים, פוריות ורבייה. מלכת פאצ'מאמה שנבחרה מלווה על ידי הגאוצ'וס, המקיפים את הרחבה על סוסיהם ומצדיעים לה במהלך מצעד יום ראשון. מצעד יום ראשון נחשב לשיא הפסטיבל.
פצ'אמאמה ו"העידן החדש"

מאז סוף המאה ה-20 התפתח מנהג של העידן החדש של פולחן פצ'אמאמה בקרב עמי האנדים הלבנים והמסטיסים. המאמינים מקיימים פולחן שבועי המתקיים בימי ראשון וכולל קריאות לפאצ'מאמה בקצ'ואה, אם כי ייתכנו כמה אזכורים בספרדית. יש להם מקדש, שבתוכו יש אבן גדולה ובה מוטבע מדליון, המסמל את קבוצת העידן החדש ואמונותיה. קערת עפר בצד ימין של האבן היא שם כדי לייצג את פצ'אמאמה, בגלל מעמדה כאמא אדמה.
סוכנויות נסיעות מסוימות נעזרו בתנועת העידן החדש המתהווה בקהילות האנדים (שאובות משיטות פולחן קצ'ואה) כדי להאיץ בתיירים לבקר באתרי האינקה. לתיירים המבקרים באתרים כמו מאצ'ו פיצ'ו וקוסקו, מוצעת גם הזדמנות להשתתף במנחות פולחניות לפצ'אמאמה.
פצ'אמאמה ונצרות

טקסים רבים הקשורים לפצ'אמאמה מבוצעים בשילוב עם אלה של הנצרות, עד כדי כך שמשפחות רבות הן נוצריות ופצ'אמאמיסטיות בו-זמנית.
לפי המלומד מנואל מארסל (Manuel Marzal), בפרו של ימינו קיבל פולחן פאצ'מאמה, במקרים מסוימים, מאפיינים נוצריים או פורש מחדש במסגרת דתית קתולית. טקסים כמו הקורבן לפצ'אמאמה שילבו "סמלים ותפילות נוצריות מסוימות" והיו גם "מושא לפירושים מחדש של הנצרות", הן מרומזים והן מפורשים. אחד הפירושים המחודשים הללו הוא שפצ'אמאמה מייצגת את השפע הטבעי שנוצר על ידי אלוהים. עבור חלק מתושבי האנדים, כך כתב, "פצ'אמאמה איבדה את זהותה המקורית והפכה לסמל ההשגחה של האל האחד, או [...] מציאות מקודשת המזינה את האנושות מטעם האל".
על פי רעיונות דומים, זיהה האפיפיור יוחנן פאולוס השני, בשתי הדרשות שנאמרו בפרו ובבוליביה את המחווה לפצ'אמאמה כהכרה של האבות הקדמונים בהשגחה אלוהית, שבמובן מסוים הקדימה גישה נוצרית כלפי הבריאה. ב-3 בפברואר 1985 הוא הצהיר כי "אבותיכם, על ידי חלוקת כבוד לאדמה (מאמה פאצ'ה), לא עשו דבר מלבד להכיר בטובו של אלוהים ובנוכחותו המיטיבה, שסיפקו להם מזון באמצעות האדמה שהם עיבדו". ב-11 במאי 1988, הוא הצהיר שאלוהים "יודע מה אנחנו צריכים מהמזון שהאדמה מייצרת, המציאות המגוונת ורבת הביטויים הזו שאבותיכם כינו "פצ'אמאמה" והמשקפת את עבודת ההשגחה האלוהית כפי שהיא מציעה לנו את מתנותיה לטובת האדם".
מארסל גם קבע כי עבור חלק מתושבי האנדים, פצ'אמאמה שומרת על "תפקיד מתווך" בין אלוהים לאדם במסגרת קתולית בעיקרה הדומה לזו של הקדושים בנצרות. כמה חוקרים אתנוגרפיים ציינו גם זיהוי סינקרטי של פצ'אמאמה עם הבתולה מריה. קיים גם זיהוי סינקרטי של פצ'אמאמה בתור הבתולה של קאנדלאריה.
באוקטובר 2019 הוצגו יצירות אמנות ילידיות של אמזוניה בגני הוותיקן, ובכנסייה רומית, לפני הסינוד של הבישופים לאזור פאן-אמזונאס. פסלי עץ בדמות אישה בהריון כונו בתקשורת "פצ'אמאמה", אף על פי שאינם תואמים את הייצוג המסורתי של פצ'אמאמה, והפסלים נקראו "גבירתנו של האמזונאס" באירוע. האפיפיור פרנציסקוס התנצל כאשר הם נגנבו והושלכו לטיבר על ידי תוקפים שהאשימו שהפסלים מייצגים עבודת אלילים. בהצהרתו הבהיר האפיפיור כי "לא הייתה כוונה לעבודת אלילים" בהבאת הפסלים לוותיקן. הקרדינל גרהרד מולר הצהיר כי "הטעות הגדולה הייתה להכניס את האלילים לכנסייה, במקום להוציא אותם החוצה".
שימוש פוליטי

האמונה בפצ'אמאמה מופיעה באופן בולט בנרטיב הלאומי הפרואני. הנשיא לשעבר אלחנדרו טולדו ערך השבעה סמלית ב-28 ביולי 2001 במאצ'ו פיצ'ו. הטקס כלל איש דת קשיש דובר קצ'ואה שנתן מנחה לפצ'אמאמה. כמה אינטלקטואלים מהאנדים מזהים את פצ'אמאמה כדוגמה ללאומנות אתנית המקדמת זהות של עם ילידי.
נשיא בוליביה לשעבר, אבו מוראלס, הזכיר את שמה של פצ'אמאמה, וכן השתמש בנאומים לאורך כהונתו בשפה ובסמלים שהיו מופנים ישירות לאוכלוסיית הילידים של בוליביה.