stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אמנה חברתית

.
אמנה חברתית היא תאוריה במדעי המדינה המתארת את התהליך בו בני-אדם התקבצו לחברות מטעמים אינטרסנטיים, דבר שהוביל אותם להגביל את חירותם לפי החלטת רצון הרוב או השליט. התאוריה מדגישה כי העם הוא מקור הסמכות של שליט מסוים, וההבדל בין הוגים שונים מתרכז בעיקר סביב הנחות היסוד והטיעונים בגינם מצב מדיני עדיף על "מצב הטבע", בו אין מדינה.
רעיון האמנה החברתית מזוהה עם התגבשות הנאורות והליברליזם באירופה, ופותח על ידי הוגים שונים כגון תומאס הובס, ג'ון לוק, ז'אן-ז'אק רוסו ואחרים.
האמנה החברתית היא לא הסכם כתוב אלא תאוריה המבקשת להסביר את תהליך הקמת המדינות כהתאגדות של פרטים למטרות שימור האינטרסים שלהם. תהליך זה אינו היסטורי והוא מייצג מודל תאורטי בלבד.
מושג זה פותח בהרחבה בספרו של ז'אן-ז'אק רוסו "על האמנה החברתית", בו מתאר רוסו חברה אוטופית קדמונית בה שוררת הרמוניה בין הפרט לבין השלטון בעקבות "חתימה" של האזרחים על אמנה חברתית. ישנן פרשנויות שונות, ולעיתים אף מנוגדות, לספרו המכונן של רוסו, החל בפרשנות ליברלית ועד פרשנות טוטליטרית. אחד ממבטאי הפרשנות הטוטליטרית היה פרופסור יעקב טלמון בספרו "דמוקרטיה טוטליטרית". כך ניתן לראות את רוסו כאבי הליברליזם והטוטליטריות בעת ובעונה אחת.
עקרונות הקונספציה

בבסיס רעיון האמנה עומדות מספר הנחות:
כוחניות - רעיון האמנה החברתית מניח כי האדם הוא אינטרסנט ואנוכי, באופן ראשוני. בניסוח אחר, הטוב עבור האדם הוא בראש ובראשונה קידום מצבו החברתי על חשבון בני אדם אחרים. המציאות, לפיכך, היא מציאות כוחנית בהכרח, ומטרת האדם לשמר את כוחו.
חלוקת הכוח - כוח ניתן לחלוקה בין בני אדם שונים. חלוקה זו עשויה לבטא בעיקר חלוקת משאבים – רכוש, וחלוקת זכויות פוליטיות.
שוויון טבעי - אין יתרון, טבעי או מולד, חזק מספיק, על מנת להכריע את חלוקת הכוח. כל יתרון הוא נרכש. לדוגמה, מונח כי אין אדם חזק מספיק על מנת שיוכל להיאבק בבני אדם אחרים לאורך זמן, בלא שתיווצר התאחדות כנגדו שתשיב את שוויון הכוחות על כנו. הנחה זו מבוססת על כך שגופו הביולוגי של האדם אינו הגורם המרכזי הקובע את מעמדו, וכי יכולות כגון כריזמה, אומץ, חוכמה, עורמה, נחישות וכדומה, מכריעות יותר, ואינן מולדות (תורת הגזע שוללת הנחה זו, שכן היא מניחה כי תכונות אלו מולדות אף הן). כמו כן, הנחה אחרת היא שהבדלים אישיים בתכונות האופי, ניתנים לפיצוי, על ידי מאמץ וסבלנות או על ידי התאגדות. לדוגמה, אדם חזק עשוי להיות מוכרע על ידי אדם ערמומי, המצליח לפגוע בו, על ידי אדם נחוש, שהמתין עד שהחזק יישן, או על ידי התאגדות של פרטים חלשים, שמתגברים עליו בכוחות משותפים.
על פי קונספציה זו, ייתכן מצב בו אדם מסוים יצבור כוח, ובכך יגיע לרמה המאפשרת לו להטיל מרות על בני אדם אחרים. במקרה זה, הופך האדם לשליט, והאחרים לנשלטים. השליט ימשיך לצבור כוח על מנת לשמר את כוחו. על פי רעיון האמנה החברתית, מצב זה נובע מניגוד עניינים, ומחייב ניגוד עניינים.
ההנחה המוסרית הראשונה של הקונספציה המדוברת, היא שמצב זה של מרות סותר את רעיון הצדק. על דרך ההפשטה, נהוג להמשיל את חלוקת הכוח החברתי לחלוקת עוגה בין כמה משתתפים, כאשר כל משתתף מעוניין אך ורק בהגדלת חלקו.
האמנה החברתית עצמה היא ביטוי להסכם תאורטי או ממשי בין פרטים, אשר התאגדו על מנת למנוע מצב בו תהיה ביניהם מרות בלתי צודקת, שאינה מייצגת את מעשיהם. השאיפה היא ליצור מערכת בה קיים שוויון כוחות בסיסי, בו אין לאף פרט נחיתות בשל מוצאו או מעמדו החוקי. האמנה החברתית היא חלופה לשני מצבים תאורטיים: מצב בו כל הפרטים במלחמה מתמדת חסרת הגבלה, המביא לפגיעה בכול, ומצב של מוקד כוח מרכזי המנצל חוזק יחסי על מנת לשמר את כוחו.
בהשלכה על חלוקת העוגה, רעיון האמנה החברתית הוא הסכם בין הפרטים על דרך חלוקת העוגה, בה לא יוכל אף אחד "להתלונן" על החלק אותו קיבל, שכן החלוקה הוגנת (אין מעשה זה מחייב כי החלקים יהיו שווים).
הגבלת הכוח

הרעיון המרכזי של האמנה החברתית הוא הגבלת הכוח בידי הפרטים השונים, על מנת למנוע פגיעה בצדק. על פי תפיסה זו, דפוסי הפעלת כוח מסוימים מוגדרים כבלתי צודקים, כדוגמת פגיעה פיזית מכוונת.
מכיוון שהאמנה החברתית נקבעה על-מנת להביא לכינון מאזן כוח התואם את האינטרסים של כלל הפרטים, עליה למנוע מצב של מלחמה חסרת גבולות, וזאת על ידי הגבלת הפרטים. כל עקרונות האמנה החברתית נקבעים לאור הגבלה זו, המאפשרת את המשך קיום מאבק הכוחות.
על מנת לקיים רעיון זה, האמנה החברתית יוצרת שדה חוקי מוסכם, המאפשר זאת. עם זאת, הגדרות האמנה החברתית מביאות לכך כי הפרט אינו מעוניין בקיום האמנה החברתית באופן יום-יומי, שכן היא מגבילה את כוחו, וזאת אף על פי שעצם קיום האמנה מועיל לו. ניתן להסביר זאת בכך, שהפרט מרוויח מכך שאחרים מקיימים את האמנה, אך לא מכך שהוא מקיים אותה. לכן, הוא שואף לקיום האמנה באופן כללי, אך מנסה להפר אותה באופן ספציפי.
על מנת להתמודד עם מצב זה, נקבעת מערכת סנקציות מוסכמת. מערכת הסנקציות מאפשרת את הגבלת הכוח, אך יוצרת סוגיה מתבקשת, שכן היא עצמה מבטאת הפעלת כוח. על כן, על מערכת הסנקציות להיות מאוזנת עם כוחות אחרים, על מנת למנוע מצב של ריכוז כוח בידיה, שהוא המצב אותו היא אמורה למנוע. ריכוז כוח זה מסוכן, שכן הפרטים המופקדים על קיומו, בהתאם להנחיות הקונספציה, שואפים להגדלת כוחם, ועל כן ישאפו להתרחבות מתמדת של מערכת הסנקציות. המסגרת החברתית העיקרית המבטאת עיקרון זה הוא מערכת החוק, ובעיקר מערכת המשפט, המכילה בתוך עצמה איזונים על מנת למנוע השתלטותה על המדינה.
שוויון כוחות

לשוויון הכוחות באמנה החברתית שתי משמעויות אפשריות, הגוזרות שני דפוסי חברה עיקריים:
שוויון כוחות > שוויון הזדמנויות

המשמעות הראשונה של שוויון הכוחות היא שהוא מחולק בהתאם לשוויון הזדמנויות, כלומר: כמות הכוח של האדם נקבעת באופן ישיר כתוצאה ממעשיו, וכי במאבק על השגת הכוח אין תנאי פתיחה שונים, מלבד כוח נצבר מהעבר. שוויון ההזדמנויות מבוסס בעיקרו על תחרות כלכלית או אחרת בין הפרטים, כך שכל מוקדי הכוח חסומים רק על סמך מאפיינים נרכשים. לדוגמה: שוויון הזדמנויות מחלק את ההשכלה (הנתפסת ככוח חברתי), על פי מדד המאמץ, מיומנויות הלמידה, והמצב הכלכלי של האדם. שלושה מאפיינים אלה הם מאפיינים נרכשים, אשר תולים את יכולתו של האדם להשיג כוח חברתי בהחלטותיו. ההשכלה הנרכשת, מהווה בתורה תנאי לצבירת כוח אחר, כדוגמת שכר.
על פי קונספציית האמנה החברתית, שוויון ההזדמנויות מקביל למצב החייתי הטבעי, בו החיה ניזונה על-פי מאמציה. רעיון שוויון ההזדמנויות הוא להפוך את האדם למעין בעל חיים, הרואה בסביבתו, הטבעית והאנושית-חברתית, מקור חיצוני להשגת צרכיו, שעליו לנצלו ככל הניתן. בהתאם למאמציו ולתבונתו בניסיון לצבור כוח, כך יזכה בו.
בהשלכה על חלוקת העוגה, שוויון ההזדמנויות מקביל למצב בו נקבע כי נעשה חתך אחד בעוגה ממרכזה. הסכין במאונך מוחזקת במרכז העוגה, וסובבת בקצב אחיד על צירה. כאשר אחד המשתתפים מכריז על חלקו, חותכת הסכין חתך נוסף מהמרכז, והוא מקבל חלק זה. לאחר מכן, סובבת הסכין מחדש. כך, אין איש יכול להתלונן על חלקו (גם אם נותר בלא כל עוגה), שכן הוא בחר בו, וזאת אף על פי שהחלקים אינם שווים.
אחת הסוגיות המפורסמות בתחום זה היא שאלת ההגבלה בין הדורות. מחד, כוח צבור משמש קרש קפיצה להשגת כוח נוסף, ועל כן לבנו של אדם עשיר ולבנו של אדם עני, לא יהיה שוויון הזדמנויות. מאידך, העובדה כי האדם רשאי לעשות בכוחו ככל העולה על רוחו, מצריכה את האפשרות להעביר את הישגיו לילדיו, ופגיעה בזכות זו נחשבת לכפייה, במונחי מאבק הכוחות.
המוסד החברתי העיקרי הנגזר מהחתירה לשוויון הזדמנויות הוא כלכלת שוק, בה הבדלי תעסוקה וצריכה הם נרכשים בלבד. מלבד השוק עצמו, קיימים מנגנונים שתפקידם לאפשר את קיומו של השוק כשוק תחרותי, ולמנוע פגיעה בשוויון הזכויות.
שוויון כוחות > שליטה שווה

שליטה שווה המשמעות האפשרית השנייה של הצדק, היא שהכוח מחולק באופן שוויוני. לצורך עניין זה, יש לרכז את הכוח כך שהוא לא יהיה ניתן להעברה ולקבוע מדדים שווים באופן מתמטי. הפרטים השונים מקבלים זכויות שליטה שוות, ומנצלים אותן במאבק הכוחות כך שלא ניתן יהיה לצבור כוח מעבר למנה המוסכמת. הדוגמה הבולטת ביותר היא זכות בחירה. כמות כוח מסוימת נקבעת כמוסד ממשלתי, הנבחר על ידי כלל הפרטים. ריכוז הכוח מצריך חלוקתו באופן שווה, ועל כן ניתן לכל פרט השפעה חלקית בהתאם ליחסו לכלל.
בעייתיות אחת שבמצב זה, היא שהוא מצריך מנגנון ארגוני אשר יקיים את שליטת כל הפרטים כפי שנדרש ממנו. חשש זה נובע מכך שעל פי הגדרת המצב, שאיפת הפרטים היא לצבור כוח, וכך גם שאיפת הפרטים המופקדים על השלטון. לשם כך, מוקמים מוסדות מפקחים (שגם עליהם יש צורך בפיקוח, וכן נבנים מבני שליטה מפוצלים המאזנים זה את זה.
בהשלכה על חלוקת העוגה, רעיון זה מקביל לחלוקת העוגה לפרוסות שוות. על מנת שחלוקת העוגה תעשה באופן שוויוני באמת, נקבע כי מחלק העוגה יוכל לבחור אך ורק את הנתח האחרון.
בעייתיות נוספת היא שאלת שלטון הרוב. על פי חלוקה זו לא ניתן להעביר את הכוח מפרט לפרט (שכן העברה זו הייתה מביאה לצבירתו), אך ניתן ליצור התאגדות של כמה פרטים, לצבירת כוח משותף. כוח משותף זה עשוי להביא למצב של מרות הרוב על המיעוט, שהוא חריגה מגבולות האמנה החברתית.
המסגרת החברתית המבטאת עיקרון זה היא הממשלה הנבחרת. בניגוד לרובם המוחלט של המשטרים, הממשל על-פי האמנה החברתית כפוף לחוק, שכן החוק מייצג את עקרון הצדק, בעוד הממשל מייצג אך ורק את מימושו. רעיון האמנה החברתית מניח כי בניגוד לרוב המשטרים, במשטר זה דווקא השלטון ישאף לביטול החוק, ועל מוסדות חברתיים אחרים (כדוגמת הרשות המחוקקת) לאזנו.
האמנה החברתית על פי רוסו

רוסו הציג את משנתו הפוליטית בספרו הנודע "על האמנה החברתית" שיצא לאור באמסטרדם בשנת 1762. לאחר שכמה שנים קודם לכן, פרסם את המאמר על "המקורות והיסודות לאי השוויון בין בני אדם", בו החל לעסוק במשנתו המדינית, החליט רוסו להרחיב את היריעה ולכתוב חיבור מקיף יותר שתכנן לקרוא לו "יסודות המשטר". ברבות הזמן זנח את התוכנית, לאחר שהגיע למסקנה כי על מנת לסיים כתיבת ספר מקיף כזה הוא זקוק לשנים רבות של עבודה, שאותן לא רצה להשקיע.
"האמנה החברתית", היא למעשה מסכת מקוצרת של החלקים החשובים אותם הצליח רוסו לסיים מ"יסודות המשטר". על פי דבריו של רוסו בפתיחת הספר אלה היו "החלקים הראויים ביותר להיות מוצעים בפני הצבור". את שאר החלקים הלא גמורים הוא העלה באש.
רוסו שאף ליצור דפוס של מערכת חברתית ומדינית בה לא תשרור מתיחות בין השלטון לאוכלוסייה. בדומה להוגים אחרים בתקופתו, כמו הובס, לוק ושפינוזה - גם רוסו התייחס בתורתו המדינית למשטר האידיאלי מבחינתו. הניתוח שלו מתחיל במצב שקדם מבחינה תאורטית למשטר המדיני, זהו ה"מצב הטבעי" שבו חיו בני האדם לפני היווצרות הציוויליזציה. אם כי זה מצב תאורטי שלא התרחש במציאות. רוסו, במאמר על "המקור ויסודות לאי השוויון בין בני אדם", התייחס לעמדותיהם של הפילוסופים שקדמו לו, ולגרסתם אודות "המצב הטבעי". רוסו הדגיש שתפיסתו את המצב הטבעי שונה באופן מובהק מתפיסתם של הובס, לוק, שפינוזה ואחרים. לדעת רוסו, קודמיו התייחסו למצב הטבעי מתוך קונספט שגוי, שלא מצליח להתנתק כראוי מההוויה העכשווית שלהם. קונספט, אשר לדעת רוסו, לא היה נטול השפעות זרות: "...כולם דיברו ללא הרף על הצורך, על חמדנות, על דיכוי, על תחושות, על יוהרה, ובכך העתיקו אל מצב הטבע מושגים ששאפו מן הקיום החברתי". לטענת רוסו, על-מנת לבחון בצורה הטובה ביותר את המצב הטבעי, צריך להתעלם ממה שכתוב בכתבי הקודש - שכן, ברור מתוכם כי האדם הראשון קיבל מהאל באופן מיידי את תכונות המוסר הבסיסיות: "אם נאמין בתורת משה, כראוי לכל פילוסוף נוצרי, הרי שיש לשלול את הדעה כי אפילו לפני המבול נמצאו אנשים אי-פעם במצב טבע טהור...". לכן רוסו, בניגוד לקודמיו, ניגש לחקר וניתוח היסודות הטבעיים של בני-האדם בצורה טהורה - ללא כל התייחסות לידע מוקדם או השפעות אחרות.
רוסו שאף להגיע למצב שבו כל אדם יהיה עצמאי בדעותיו, ולא יהיה נתון להשפעה של החברה, או להשפעתם של אנשים אחרים, כאשר הוא מעורב בעשייה הפוליטית: "צריך שלא תהיינה בתוך המדינה חברות חלקיות, ושכל אזרח ואזרח יחווה את דעתו אך ורק על פי מה שהוא חושב בעצמו" . החופש האמיתי, על פי רוסו, הוא לא "לעשות את מה שרוצים לעשות, אלא דווקא לא לעשות את שאין רוצים לעשות..." אבל אנשים נוטים לעשות אותם בגלל הלחץ החברתי.
ז'אן ז'אק רוסו לא ראה מקום לקיומן של מפלגות פוליטיות בתוך המשטר המדיני שלו. הוא שנא "כל השתייכות לסיעות, מחנות ולפלגים למיניהם". ההתנגדות הזאת נבעה, בין היתר, מהעובדה שאנשים, כאשר הם מאוגדים בקבוצה, עלולים לאבד את החשיבה העצמאית שלהם. זו גם הסיבה שרוסו התנגד לשיטת "הנציגים הנבחרים" שתפקידם לייצג בצורה הנאמנה ביותר את האינטרסים של כלל האנשים שבחרו בהם - אותה שיטת ממשל שאומצה על ידי הדמוקרטיה המודרנית.
לקריאה נוספת

ז'אן ז'אק רוסו, על האמנה החברתית, הוצאת מאגנס.
אנדראו פונטאס

אנדראו פונטאס אי פראט (בקטלאנית: Andreu Fontàs i Prat , נולד ב-14 בנובמבר 1989 בבניולס שבקטלוניה, ספרד) הוא כדורגלן ספרדי המשחק בעמדות הבלם והקשר האחורי במדי ספורטינג קנזס סיטי.
קריירה > קריירה קבוצתית

פונטאס הצטרף בילדותו למחלקת הנוער של בניולס, מעיר הולדתו. לאחר ששיחק במשך שנה בקבוצת הנוער של ז'ירונה, עבר פונטאס לקבוצת הנוער של ברצלונה ב-2007. כעבור עונה קודם פונטאס לקבוצת המשנה של ברצלונה, ברצלונה אתלטיק. מאמן הקבוצה לואיס אנריקה הסיט את פונטאס מעמדת הקשר האחורי לעמדת הבלם. בתחילת עונת 2009/10 החל פונטאס להשתלב בקבוצה הבוגרת של ברצלונה, במקביל לכך שהמשיך לשחק בקבוצת המשנה. ב-31 באוגוסט 2009 נכנס פונטאס כמחליף בניצחון 3-0 על ספורטינג חיחון בליגה, וב-10 בנובמבר נכנס כמחליף במשחק גביע המלך מול קולטורל לאונסה. בעונה זו הופיע 27 פעמים במדי ברצלונה ב', ששיחקה אז בליגה השלישית, והוא עזר לקבוצה לעלות לליגה השנייה בתום העונה.
את עונת 2010/11 פתח פונטאס עם שער שכבש לרשתה של סלטה ויגו, ב-28 באוגוסט 2010, במחזור הראשון של הליגה השנייה. ב-20 בנובמבר פתח פונטאס לראשונה במשחק ליגה עם הקבוצה הבוגרת, במשחק בו ברצלונה הביסה את אלמריה 8-0. פונטאס בישל את אחד השערים לפדרו רודריגס. ב-7 בדצמבר פתח פונטאס במשחק ליגת האלופות מול רובין קאזאן, לאחר שברצלונה כבר הבטיחה את העפלתה לשלב הבא. פונטאס הבקיע את אחד משני שעריו של קבוצתו, שניצחה 2-0. ב-16 במרץ 2011, לאחר שהתגלה גידול בכבד של אריק אבידל, קודם פונטאס לקבוצה הבוגרת באופן מלא. עד אז הספיק לשחק ב-25 משחקים בליגה השנייה עם ברצלונה ב'. עד סוף העונה השתתף פונטאס בעוד 5 משחקים של הקבוצה הבוגרת. באותה העונה זכתה ברצלונה באליפות הליגה הספרדית ובליגת האלופות.
בעונת 2011/12 מיעט פונטאס לשחק במדי ברצלונה. הוא פתח במשחק הליגה מול ריאל סוסיאדד ב-10 בספטמבר 2011, בו ברצלונה סיימה את המשחק בתיקו, בשני משחקי הגביע מול ל'הוספיטלט מהליגה השלישית בספרד ובמשחק ליגת האלופות מול באטה בוריסוב, פעם נוספת לאחר שברצלונה הבטיחה את עלייתה לשלב הבא בטורניר. בגמר אליפות העולם לקבוצות מול סנטוס, שנערך ב-18 בדצמבר, נכנס פונטאס כמחליף. ברצלונה ניצחה 4-0 וזכתה בתואר. במשחק הגביע מול אוסאסונה ב-12 בינואר 2012 קרע פונטאס את ההרצועה הצולבת הקדמית ובשל כך נעדר ממשחק למשך תקופה ארוכה.
לאחר שהחלים מפציעתו, הושאל פונטאס למיורקה ב-15 באוקטובר 2012. פונטאס שיחק רק ב-9 משחקי ליגה וב-4 משחקי גביע עם מיורקה, בעיקר כקשר אחורי ולא כבלם. מיורקה ירדה בסוף העונה לליגה השנייה. בסוף העונה, לאחר שתמה תקופת השאלתו, עבר פונטאס לסלטה ויגו, ששילמה עבורו מיליון אירו והחתימה אותו על חוזה ל-3 שנים. בסלטה התאחד עם מאמנו מברצלונה ב', לואיס אנריקה. בעונתו הראשונה במדי הקבוצה החדשה, עונת 2013/14, השתתף פונטאס ב-35 משחקי ליגה, ברובם הוצב בעמדת הבלם, ופעמים בודדות בעמדת הקשר האחורי. פונטאס סייע לקבוצתו לסיים את הליגה במקום ה-9.
בשנת 2018 הוא עבר לספורטינג קנזס סיטי.
קריירה > קריירת נבחרות

ב-2009 השתתף פונטאס עם נבחרת ספרד עד גיל 20 בטורניר משחקי הים התיכון, בו זכתה נבחרתו. כמו כן, פונטאס לקח חלק בגביע העולם בכדורגל עד גיל 20 שנערך במצרים באותה שנה. פונטאס שיחק בשלושת משחקי שלב הבתים ועזר לנבחרתו להעפיל לשמינית הגמר, בו הודחה על ידי איטליה. פונטאס השתתף במשחק הפלייאוף לאליפות אירופה בכדורגל עד גיל 21 - 2011 מול קרואטיה ועזר לנבחרתו להעפיל לטורניר הגמר, אך הוא לא נכלל בסגל הסופי של נבחרתו, שזכתה לבסוף בטורניר.
סטטיסטיקה

נכון ל-23 ביוני 2014
| מועדון | עונה | ליגה> הופעות | ליגה> שערים | גביע> הופעות | גביע> שערים | אירופה> הופעות | אירופה> שערים | אחר> הופעות | אחר> שערים | סך הכול> הופעות | סך הכול> שערים |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| ברצלונה אתלטיק | 2008/09 | 20 | 0 | - | - | - | - | - | - | 20 | 0 |
| ברצלונה אתלטיק | 2009/10 | 27 | 1 | - | - | - | - | - | - | 27 | 1 |
| ברצלונה אתלטיק | 2010/11 | 25 | 1 | - | - | - | - | - | - | 25 | 1 |
| ברצלונה אתלטיק | סך הכול | 72 | 2 | - | - | - | - | - | - | 72 | 2 |
| ברצלונה | 2009/10 | 1 | 0 | 1 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 2 | 0 |
| ברצלונה | 2010/11 | 6 | 0 | 1 | 0 | 1 | 1 | 0 | 0 | 8 | 1 |
| ברצלונה | 2011/12 | 1 | 0 | 3 | 0 | 1 | 0 | 1 | 0 | 6 | 0 |
| ברצלונה | סך הכול | 8 | 0 | 5 | 0 | 2 | 1 | 1 | 0 | 16 | 1 |
| מאיורקה | 2012/13 | 9 | 0 | 4 | 0 | - | - | - | - | 13 | 0 |
| מאיורקה | סך הכול | 9 | 0 | 4 | 0 | - | - | - | - | 13 | 0 |
| סלטה ויגו | 2013/14 | 35 | 0 | 0 | 0 | - | - | - | - | 35 | 0 |
| סלטה ויגו | סך הכול | 35 | 0 | 0 | 0 | - | - | - | - | 35 | 0 |
| סך הכול | סך הכול | 124 | 2 | 9 | 0 | 2 | 1 | 1 | 0 | 136 | 3 |
תארים

אליפות ספרד (2): 2009/10, 2010/11
הגביע הספרדי (1): 2011/12
הסופר קאפ הספרדי (3): 2009, 2010, 2011
ליגת האלופות (1): 2010/11
הסופר קאפ האירופי (1): 2011
אליפות העולם לקבוצות (1): 2011
משחקי הים התיכון 2009
הערות שוליים

↑  כולל את המסגרות הסופר קאפ הספרדי, הסופר קאפ האירופי ואליפות העולם לקבוצות.
פונטאס בתקופתו בברצלונה, 2010
ארתור והמינימונים (סדרת טלוויזיה, 2018)

| --- | --- |
 סוגה:  הנפשה
 ארץ מקור:  צרפת 
 שפות:  אנגלית; דובבה לנוספות, ביניהן עברית
 מספר עונות:  1
 מספר פרקים:  26
 הפקה
 חברת הפקה:  EuropaCorp Studio 100 Animation
 אורך פרק:  24 דקות
 שידור
 רשת שידור בישראל:  ערוץ ג'וניור
 תקופת שידור מקורית:  21 באוקטובר 2018 – הווה
 קישורים חיצוניים
 דף התוכנית ב-IMDb
 
ארתור והמינימונים - הסדרה (באנגלית: Arthur and the Minimoys - The Series) היא סדרת אנימציה ממוחשבת המבוסס מבוסס על הספר והעל הסרט המקורי הילדים "ארתור והמינימונים".
עלילה

עלילותיו של ארתור וחבריו בטאמש וסלניה בעולם המינימונים הנלחמים בכוחות הרשע מלתזסאר שרוצה לנקום ולשבוט בעולם המנימונים עם בנו דארקוס.
דמויות

ארתור - ילד שהפך למינימון ומנסה להציל את עולם המינימונים ממלתזאר.
בטאמש - מינימון שמנמן וצעיר וחבר של ארתור
סליניה - מינימונית נסיכה וביתו של המלך אשר אוהבת את ארתור.
מלתזאר - הנבל של הסדרה, רוצה לנקום ולשלוט בעולם המינימונים וגם בעולמם של בני האדם.
דארקוס - בנו של מאלתזאר וגם זה שעוזר לו במזימותיו, לא חכם במיוחד.
המלך - אבא של סליניה והשליט של עולם המינימונים.
מדבבים בשפה העברית

דניאל מגון - ארתור
לין כהן - בטאמש
אלעד סמוכה - סליניה
גדי לוי - מלתזאר
יובל בינדר - דארקוס
צביקה פורמן - המלך
אמנה בריסו

אמנה בריסו שנקולה (באנגלית: Amane Beriso Shankule; נולדה ב-13 באוקטובר 1991) היא אתלטית אתיופית, אלופת העולם (בודפשט 2023),שיאנית אתיופיה ובעלת התוצאה השלישית בטיבה בכל הזמנים (2:14:58 שעות) בריצת מרתון.
ביוגרפיה > 2015

בחצי מרתון אוסטיה, רומא שנערך ב-2 במרץ היא זכתה במדליית זהב בתוצאה של 1:08:43 שעות.
ביוגרפיה > 2016

במרתון דובאי שנערך ב-22 בינואר 2016 היא זכתה במדליית כסף בתוצאה של 2:20:48 שעות, אחרי טירפי צגיי מאתיופיה (2:19:41 שעות)
ביוגרפיה > 2017

במרתון פראג שנערך ב-2017 זכתה במדליית כסף בתוצאה של 2:22:15 דקות, אחרי ולרי אייביי מקניה (2:21:57 שעות).
ביוגרפיה > 2020

במרתון מומבאיי שנערך ב-2020 היא זכתה במדליית זהב בתוצאה של 2:24:51 שעות.
ביוגרפיה > 2022

במרתון ולנסיה שנערך ב-4 בדצמבר 2022 היא זכתה במדליית זהב בשיא לאומי חדש של 2:14:58 שעות, התוצאה השלישית בטיבה בכל הזמנים.
ביוגרפיה > 2023

במרתון בוסטון שנערך ב-17 באפריל היא זכתה במדליית כסף בתוצאה של 2:21:50 שעות אחרי הלן אובירי מקניה (2:21:38 שעות) ולפני לונה צ'מטאי-סלפטר מישראל (2:21:57 שעות).
ביוגרפיה > 2023 > אלופת העולם

באליפות העולם שנערכה בבודפשט, הונגריה באוגוסט זכתה במדליית זהב בריצת מרתון בתוצאה של 2:24:23 שעות, לפני אלופת העולם היוצאת בת ארצה גוטיטום גבריסלאסי (2:24:34 שעות) ופטימה זהרה גרדי ממרוקו (2:25:17 שעות).
שיאים אישיים

ריצת מרתון: 2:14:58 שעות (2022), שיא אתיופיה
אנה הולט

| --- | --- |

 לידה:  16 בנובמבר 1958 (בת 65) לרוויק, וסטפולד, נורווגיה 
 מדינה:  נורווגיה 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת ברגן, Kongsbakken Upper Secondary School 
 שפות היצירה:  נורווגית 
 סוגה:  ספרות בלשית 
 תקופת הפעילות:  מ-1993 
 בן או בת זוג:  Tine Kjær 
 פרסים והוקרה:  פרס המוציאים לאור הנורווגי (1995)  Radio Bremen Crime Fiction Award (2021)  פרס ריברטון (1994)  Cappelen Prize (2001)  פרס ריברטון (2023) 
 www.anneholt.com
 
אַנֶּה הולט (בנורווגית: Anne Holt; נולדה ב-16 בנובמבר 1958) היא סופרת ופוליטיקאית נורווגית. נודעת בשל מותחני הפשע שכתבה ובשל היותה שרת המשפטים לשעבר של נורווגיה.
ביוגרפיה

נולדה בלרוויק וגדלה בלילסטרם (אנ') ואחר כך בטרומסה. ב-1978, בהיותה בת 20, עברה לאוסלו. היא השלימה לימודים לתואר במשפטים באוניברסיטת ברגן ב-1986 במקביל לעבודתה עבור תאגיד השידור הנורווגי (NRK).
ב-1988 עזבה את תאגיד השידור לטובת קריירה קצרה בת שנתיים כתובעת משטרתית במשטרת אוסלו, כחלק מתהליך קבלת הרישיון לעריכת דין בנורווגיה.
ב-1990 חזרה לתאגיד השידור ועבדה בו כעיתונאית. אנה הולט היא סוציאל-דמוקרטית וחברה במפלגת העבודה הנורווגית. בחורף 1996–1997 כיהנה במשך כשלושה חודשים כשרת המשפטים של נורווגיה אך התפטרה מסיבות בריאותיות. היא תומכת במדיניות ההגירה של שוודיה ודוחה את הביקורת מימין לפיה הייתה מדיניות זו פזיזה ומסוכנת.
ספריה

הולט היא אחת מסופרות הפשע המצליחות ביותר בנורווגיה, וספריה התפרסמו בלמעלה מ-25 מדינות.
רומן הפשע הראשון שלה, "האלה העיוורת" ראה אור בשנת 1993 (תורגם לעברית ב-2017). גיבורת הספר, החוקרת האנה וילהלמסן מככבת בשמונה מספריה.
ב-2004 הייתה הולט שותפה להקמת הסניף הנורווגי של הוצאת הספרים פיראטפורלאגט (נורב') שהוקמה בידי סופרים שוודים מצליחים במטרה מוצהרת להוזיל את מחיריהם של ספרים רבי מכר. בקרב הוצאות הספרים עלתה טענה מנגד, כי המהלך נועד לנטרל את הוצאות הספרים ועתיד להגביר את הפערים בין הסופרים המרוויחים הרבה ובין אלו המרוויחים פחות.
לקריאה נוספת

יונתן דה שליט, קסמו האפל של הכפור: על בלשים ומרגלים, הוצאת כתר, 2022. עמ' 195–198
האלה העיוורת; מאנגלית [!] קטיה בנוביץ', אור יהודה: כנרת זמורה-ביתן, תשע"ד/2014
ביחחנים

מפת אזור חצי האי טאמאן
בּיחַחַנים (המאה ה-14 - המאה ה-15) הייתה נסיכה ששלטה על פוליטיה קטנה שהייתה ממוקמת בחצי האי טאמאן (כיום בדרום רוסיה). מוצאה אינו ברור לגמרי, וכנראה היה צ'רקסי, גאורגי או קומני.
ההיסטוריון הרוסי, ברון, טען כי ייתכן ושמה של הנסיכה אינו ביחחנים אלא ביחחטון, ומכאן שהייתה בתו של הנסיך הגאורגי בקה השני ג'ק'לי (נפטר ב-1391), שליט סאמצחה וקלארג'תי
ביחחנים נישאה בשנת 1419 ליהודי מג'נובה בשם סימון דה ר'יסולפי, שבאמצעות נישואין אלה הפך לשליט הממלכה תחת שליטה גנואית. בשנת 1482 עדיין שלט בה אחד מיורשיו, זאצ'אריאס דה ר'יסופלי.
הערות שוליים

↑  פוליטיה (Πολιτεία) - עיר-מדינה ביוון העתיקה
↑  Brun, F. K. Trudy Pervago Archeologickeskago Syezda v Moskve, 1869, ii. 386
↑  פרופ' מרי-פליסיטה ברוסט (Marie-Félicité Brosset), "ההיסטוריה של גאורגיה".
ערך זה הוא קצרמרבנושא היסטוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אנטוני טאפייס

| --- | --- |

 לידה:  13 בדצמבר 1923 ברצלונה, ספרד 
 פטירה:  6 בפברואר 2012 (בגיל 88) ברצלונה, ספרד 
 מקום לימודים:  בית הספר הגרמני בברצלונה 
 תחום יצירה:  ציור, פיסול, תחריט 
 זרם באמנות:  אינפורמליזם 
 יצירות ידועות:  Les quatre cròniques, Mitjó, Rinzen 
 פרסים והוקרה:  דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת מדריד (2003)  פרס תומאס פרנסיסקו פרייטו (1991)  מדליית הזהב של הז'נרליטט של קטלוניה (1983)  פרס רובן (1972)  פרס המבקרים של סרה ד'אור (1975, 1978)  פרימיום אימפריאל (1990)  פרס וולף לאמנויות (1981)  פרס נסיך אסטוריאס לאמנות (1990)  דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת ברצלונה  מפקד מסדר האמנויות והספרות  מפקד בלגיון הכבוד  דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת האיים הבלאריים  מסדר האמנויות והספרות 
 צאצאים:  Antoni Tàpies i Barba, Miquel Tàpies Barba 
 
אנטוני טאפייס אי פוץ' (בקטלאנית: Antoni Tàpies i Puig; ‏13 בדצמבר 1923 – 6 בפברואר 2012) היה צייר ופסל קטלאני-ספרדי, שהוגדר כאחד מגדולי האמנים המודרניים שחיו באירופה.
ביוגרפיה

טאפייס נולד בברצלונה שבספרד ובצעירותו התגורר בפריז. לאחר שלמד שלוש שנים משפטים החליט בשנת 1943 להקדיש את חייו לציור בלבד. ב-1950 הציג את תערוכת היחיד הראשונה שלו, בברצלונה. טאפייס היה ממייסדי תנועה אמנותית שנקראה "דאו-אל-סט", שקמה בספרד לאחר מלחמת העולם השנייה, ושהייתה קרובה ברוחה לסוריאליזם ולזרם הדאדא. האמנות של טאפייס הושפעה רבות מפאול קלי וז'ואן מירו.
טאפייס זכה בהכרה עולמית החל מסוף שנות ה-50. מסוף שנות ה-50 ועד תחילת ה-60 עבד עם מספר ציירים ספרדים מפורסמים, בהם אנריקה טברה ומנואלו מילרס. משנות ה-70 (בהשפעת אמנות הפופ) החל להכניס לציוריו אלמנטים בולטים יותר, כמו חלקים מרהיטים.
ב-1981 זכה טאפייס בפרס וולף לאומנות. ב-2010 זכה לקבל מעמד אצולה ספרדית מחואן קרלוס הראשון, מלך ספרד, וקיבל את התואר "המרקיז מטאפייס".
מכון אנטוני טאפייס שנמצא בברצלונה הוא מוזיאון המוקדש לעבודתו והוקם בשנת 1990. על גג המבנה מוצגת יצירתו של טאפייס "ענן וכיסא" (Núvol i cadira), המוארת בשעות הלילה.
בית המצבור

| --- | --- |

כרזת הסרט
 בימוי:  אדוארדו רודריגס 
 הופק בידי:  משה דיאמנט אלן עמיאל ג'ואל סילבר קורטני סולומון
 תסריט:  גארי ספינלי
 עריכה:  דון אדמס אדוארדו רודריגס
 שחקנים ראשיים:  שון פריס בריאנה אביגן דולף לונדגרן ג'ון הְוּוֵרְטַאס
 מוזיקה:  לואיס אסקאניו
 צילום:  מתיו ארווינג
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  After Dark Films Signature Entertainment Dark Castle Entertainment
 חברה מפיצה:  IM Global After Dark Films
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה, direct-to-video 
 הקרנת בכורה:  11 במאי 2012
 משך הקרנה:  99 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  מותחן, דרמה, פלישה לבית
 תקציב:  $3,876,113
 תרגום לעברית:  אורנה צברי
 דף הסרט ב־IMDb
 
בית המצבור (באנגלית: Stash House) הוא מותחן פלישה לבית אמריקאי משנת 2012 שביים הבמאי הונצואלי אדוארדו רודריגס לפי תסריט של גארי ספינלי.
במרכז העלילה בני זוג נשוי העוברים להתגורר בבית שרכשו לאחרונה, מגלים שהבית קשור לפעילות של קרטל סמים, ונאבקים עם שליחי הקרטל הפורצים לתוכו. בתפקידים הראשיים: שון פריס, בריאנה אביגן, דולף לונדגרן וג'ון הְוּוֵרְטַאס.
הסרט יצא בארצות הברית לבתי הקולנוע ולצפייה על פי דרישה ב-11 במאי 2012, וקיבל ביקורות שליליות בדרך כלל.
ליהוק

| שחקנים | דמויות |
| --- | --- |
שון פריס: דייוויד נאש
בריאנה אביגן: איימי נאש
דולף לונדגרן: אנדרו ספקטור
ג'ון הְוּוֵרְטַאס: ריי ג'אפה
ריצ'רד הולדן: מילארד הנסון
אלישה אוקסי: טריש
דון יסו: בלש משטרה
הפקה והפצה

הסרט צולם בבאטון רוז', לואיזיאנה, בין התאריכים 9 במאי – 2 ביוני 2011, ויצא לקהל הרחב בארצות הברית ב-11 במאי 2012. ברוב המדינות יצא הסרט בעיקר בפורמט DVD ו-Blu-ray.