stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שיחות ישראל-סוריה (2010)
נושאים במשא ומתן > נושאים נוספים

הדיפלומט מיכאל הרצוג חשף כי ישראל קיוותה לפתוח אפשרות להסכם שלום עם לבנון לאחר השגת ההסכם עם סוריה, בהתחשב בכך שחזבאללה יאבד את אחד מצינורות החמצן המרכזיים שלו, והוא נתיב הברחות הנשק מסוריה.
אחרית הדבר

השיחות נפסקו עם פרוץ מלחמת האזרחים בסוריה. המלחמה הביאה לא רק להיעדר בר שיח אמין בצד הסורי, אלא גם לניתוק מוחלט בין הממשל האמריקני למשטר אסד. בישראל רווח קונצנזוס מאז, לפיו נוכחות ריבונית ברמת הגולן מהווה עומק אסטרטגי לישראל, בלעדיו היו מגיעים ארגוני טרור כמו דאעש ואל-קאעדה לחופי הכנרת. עוד לפני כן, ב-2008, סקרים הראו כי רוב גדול בציבור נגד נסיגה מרמת הגולן, ואף כשליש מהציבור קוראים לחיילים לסרב פקודה במידה ויידרשו לעשות כן. מגמות אלה רק התעמקו מאז.
עדות לקונצנזוס הישראלי הגובר נגד נסיגה מרמת הגולן ניתן לראות גם בכינוס ישיבות ממשלה ברמה, הן ב-2016 בתקופת ממשלת נתניהו הרביעית והן ב-2021 בתקופת ממשלת בנט לפיד, ישיבה שכללה שרים ממפלגת מרצ.
גם הממשל האמריקני שינה את גישתו לסוגיה ובשנת 2019 הכיר בריבונות הישראלית על רמת הגולן.
בתוך כך, החלה ישראל לתקוף בסוריה במסגרת המערכה בין המלחמות, לפיה על ישראל לפעול צבאית על-מנת למנוע העברת נשק בין איראן לשלוחותיה בסוריה ולבנון, וכן לחסל בכירים בציר השיעי על אדמת סוריה, בעיקר באמצעות תקיפות מן האוויר. בין השנים 2018–2022 בוצעו סה"כ כ-145 תקיפות אוויריות בסוריה, המיוחסות לישראל. ממוצע של כ-3 תקיפות אוויריות בחודש.
ראו גם

שיחות ישראל–סוריה (2008)
ועידת מדריד
לקריאה נוספת

Reaching for the Heights: The Inside Story of a Secret Attempt to Reach a Syrian-Israeli Peace, by Fredric C. Hoff
הערות שוליים

↑   נעה לנדאו, כך החליף נתניהו מגעים חשאיים עם אסד בדרישת הכרה בסיפוח, באתר הארץ, 22 במרץ 2019
↑  איתמר אייכנר, "נשתה קפה רק אחרי שתרדו מהגולן": הצצה נדירה למו"מ על השלום עם סוריה, באתר ynet, 23 ביוני 2023
↑  Daniel Pipes, Perspectives on the Middle East and Islam, Transaction Publishers, 2015, עמ' 75-81
↑  במסגרת מסיבת עיתונאים שהתקיימה ב-9/10/2024, במענה לשאלת הכתב מיכאל שמש מ"כאן 11", הכחיש נתניהו שהציע את הגולן לחאפז אסד. ראו כאן: עכשיו 14 (2024-12-09), רה"מ מתפוצץ על מערכת המשפט: "הכל הולך חביבי בניסיון להוריד את ביבי", נבדק ב-2024-12-10
1 2  Israel-Syria Negotiations, www.jewishvirtuallibrary.org
1 2  רון בן ישי, הגולן על השולחן: מה הבטיח רון לאודר לאסד?, באתר ynet, 5 במאי 2009
↑  נתניהו: אסד ויתר לי על החרמון, באתר ynet, 7 ביוני 2007
↑  לוי: שלום עם סוריה אפשרי בתוך פחות מ-15 חודשים, באתר גלובס, 19 ביולי 1999
↑  דלית הלוי, אורי שגיא: הוחמץ שלום עם סוריה, באתר www.inn.co.il, ‏17/05/2010
↑  גידו רן, מה נשתנה: סוריה וישראל - הכל דיבורים, באתר ynet, 24 באפריל 2008
↑  רוני סופר, "אין שום סיבה שבעולם לדיאלוג עם הסורים", באתר ynet, 18 בדצמבר 2006
↑  רועי נחמיאס, מושיט יד לאולמרט ואחמדי-נג'אד, באתר ynet, 21 ביולי 2007
↑  נאום אולמרט המלא: הגיע הרגע לקבל החלטה, באתר ynet, 30 ביולי 2008
↑  אביעד גליקמן, מזוז: אין מניעה להמשיך במשא ומתן עם סוריה, באתר ynet, 2 בנובמבר 2008
↑  Event Extra: The Untold Story of a U.S. Attempt to Forge Israel-Syria Peace, United States Institute of Peace (באנגלית)
1 2 3  streiman, I almost negotiated Israel-Syria peace. Here’s how it happened., Atlantic Council, ‏2022-05-26 (באנגלית אמריקאית)
1 2 3  Faysal Itani, How Close Did Israel Come to Peace with Syria? (Article), New Lines Magazine, 5 May 2022
↑  An Insider’s Attempt at Syrian–Israeli Peace, The Cairo Review of Global Affairs, ‏2022-06-30 (באנגלית)
↑  אורי הייטנר, הגולן שלנו: השיעור הכי טוב הוא המציאות, באתר www.israelhayom.co.il, ‏26 ביוני 2017
↑  סקר: 58% נגד נסיגה מהגולן תמורת שלום, באתר nrg‏, 23 בדצמבר 2008
↑  וויליאם בות', Netanyahu vows that Israel will never give up Golan Heights, הוושינגטון פוסט, 17/04/2016
↑  הממשלה התכנסה לישיבה חגיגית בגולן - ואישרה תוכניות לפיתוח האזור, באתר www.israelhayom.co.il, ‏26 בפברואר 2021
↑  עדן כדורי, המב"ם בסוריה: תמונת מצב ומגמות עיקריות, באתר www.inss.org.il, ‏26 בפברואר 2023
רמת הגולן
ז'ורז'י בן ז'ור

| --- | --- |

 לידה:  22 במרץ 1939 (בן 85) ריו דה ז'ניירו, ברזיל 
 שם לידה:  Jorge Duílio Lima Meneses 
 שם במה:  Jorge Ben 
 מוקד פעילות:  ברזיל 
 תקופת הפעילות:  מ-1963 
 סוגה:  מוזיקה פופולרית ברזילאית, סמבה-ג'אז, בוסה נובה, סמבה רוק 
 שפה מועדפת:  פורטוגזית 
 כלי נגינה:  גיטרה, כלי הקשה 
 חברת תקליטים:  איילנד רקורדס, Som Livre, וורנר מיוזיק גרופ, פיליפס רקורדס, RGE 
 פרסים והוקרה:  פרס גראמי הלטיני למפעל חיים (2005)  מסדר ההצטיינות בתרבות של ברזיל 
 פרופיל ב-IMDb
 
ז'ורז'י בן ז'ור (בפורטוגזית: Jorge Ben Jor או: Jorge Benjor; נולד ב-22 במרץ 1942) הוא מוזיקאי ברזילאי שכותב ומלחין שירים בסגנון סמבה, פאנק (Funk), רוק וסמבה-רוק. בן ז'ור זוכה לפופולריות רבה במולדתו, ברזיל, כמו גם ברחבי העולם. הציבור בישראל התוודע לשיריו באלבומים כגון ארץ טרופית יפה, בוא לריו ועוד. ב"ארץ טרופית יפה" כלולים כמה משיריו, בין שירי אמנים ברזילאים אחרים, בתרגומו של אהוד מנור, ובעיבוד מחודש של מתי כספי. ב"בוא לריו" מבצעת יהודית רביץ מבחר משיריו בתרגומו של יעקב גלעד.
חייו

בן ז'ור נולד בריו דה ז'ניירו בשם Jorge Duílio Lima Meneses, אך הוא התפרסם בשם-הבמה ז'ורז' בן. ב-1988 החליף את שמו לז'ורז' בן ז'ור.
בן ז'ור החל לנגן בגיל 13, ובגיל 15 החל לשיר במקהלת כנסייה. בגיל 18 החל להופיע במסיבות ובמועדוני לילה. ב-1963 הופיע בן ז'ורז' עם שירו "Mas que Nada" (אשר זכה לפרסום בעולם לאחר שביצע אותו סרז'יו מנדז (Sergio Mendes)). מנהל של חברת "פיליפס" ששמע אותו החליט להפיק את אלבומו הראשון. שיר זה נחשב ללהיט הגדול ביותר של בן ז'ור עד היום.
שירים ידועים אחרים של בן ז'ור הם "Fio Maravilha" ("חוט פלא", שמו (הלא רשמי) של שחקן כדורגל ברזילאי מפורסם דאז, בגרסה העברית: "איזה כדורגל", תרגום: אהוד מנור), ו-"País Tropical" ("ארץ טרופית", בגרסה העברית: "ארץ טרופית יפה", תרגום: אהוד מנור).
שיריו של בן ז'ור זכו לפופולריות רבה בישראל בסוף שנות השבעים, בעיקר בזכות עיבודיו של מתי כספי ותרגומיו של אהוד מנור. המוזיקה הברזילאית בסגנון סמבה ובוסה נובה, ובכלל זה שיריו של בן ז'ור, השפיעו מאוד על המוזיקה הישראלית של סוף שנות השבעים ותחילת שנות השמונים. בתקופה זו אף נוצרו שירים ישראלים חדשים בסגנון ברזילאי.
הערות שוליים

↑  מקורות שונים מציינים גם 1940 ו-1945 כשנת הלידה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007378573005171  PLWABN: 9810537455005606  BIBSYS: 1006074  BNE: XX1089443  BnF: cb13891351s (data)  CiNii: DA12747488  GND: 13461013X  ICCU: UBOV509563  ISNI: 0000 0001 1773 4439  LCCN: n81082503  LNB: 000079023  MusicBrainz: 19499124-36d4-4ccc-b28d-04dde3d2076f  NDL: 001252840  NKC: mzk2011667961  NSK: 000069464  NTA: 071884440  RERO: 02-A002988883  SUDOC: 179228129  VIAF: 22326525   WorldCat (עם VIAF): 22326525
לימור נחמיאס

| --- | --- |

 לידה:  2 בספטמבר 1964 (בת 60) חיפה
 מדינה:  ישראל 
 שפות היצירה:  עברית 
 
לימור נחמיאס (נולדה ב-2 בספטמבר 1964 בחיפה) היא סופרת, תסריטאית ופובליציסטית ישראלית המתגוררת בתל אביב. עיקר יצירתה הוא
ספרי מתח ורומנים מקאבריים, אך היא עוסקת גם בכתיבת תסריטים לקולנוע ולטלוויזיה.
ביוגרפיה

נחמיאס נולדה בחיפה ב-1964. בתיכון היא למדה בבית הספר הריאלי.
את שרותה בצה"ל עשתה כמדריכה בקורס שק"מיסטים. בגיל 19,במהלך שרותה הצבאי, הייתה מעורבת בתאונת דרכים קטלנית בה נהרג בן זוגה.
היא למדה משחק בבית הספר למשחק בית צבי ולאחר מכן למדה פסיכולוגיה באוניברסיטת חיפה ובאוניברסיטת תל אביב.במהלך הלימודים עבדה כחוקרת פרטית.
בגיל 26, החלה לכתוב את "אמא הייתה זוחלת", רומן הביכורים שלה שהפך לרב מכר מיד עם צאתו לאור. בהמשך פרסמה את "צבוטותי", את "פינג פונג חרדות" ואת "סרט לבן על כיפה אדומה".
בנוסף לכתיבת ספרי מתח ורומנים מקאבריים, היא עוסקת גם בכתיבת תסריטים לקולנוע ולטלוויזיה ביניהם "דומינו" ו"מרס תורכי", תסריט לסרט קולנוע המבוסס על "צבוטותי".
נחמיאס היא טבעונית.
ספריה

אמא הייתה זוחלת (כתר ספרים, 1995) – מותחן פסיכולוגי שעניינו משחק חתול ועכבר שמנהלות ביניהן חוקרת פרטית שנונה ורוצחת סדרתית פרברטית, מעל לראשה של המשטרה.
צבוטותי (כתר ספרים, 1996) – מותחן קומי אודות שוטרת סמויה מתוחכמת שמסתבכת במקביל עם המשטרה ועם המאפיה המקומית.
ספורה האמיתי של שונית השקרנית (כתר ספרים, 2000) – ספר ילדים אודות יתושה שקרנית שבורחת מהבית ויוצאת להרפתקה מצחיקה-עצובה.
פינג פונג חרדות (כתר ספרים, 2000) – נובלה בסדרת 'קצרים' של הוצאת כתר, המספרת על שני צעירים שמנסים להתגבר על חרדותיהם ולבנות מערכת יחסים.
סרט לבן על כיפה אדומה (כתר ספרים, 2004) – רומן מתח אפל ומקאברי אודות מטפלת שיאצו נאיבית לכאורה שמוצאת את עצמה מסובכת עם שתי פושעות מטורפות מחד ועם סדיסט פסיכופת שמתאהב בה מאידך.
הרוצח האחרון בפתח תקווה (כנרת זמורה דביר, 2024) – רומן מתח על סצנת הספרות התל אביבית: סופרים, מתרגמים, מו"לים, מבקרים, מנחי סדנאות כתיבה ותלמידיהם.
סרטיה

"דומינו" – סרט קצר מתוך הסדרה 'סיפורים קצרים על אהבה'. הסרט מספר על אישה צעירה שנשלחת על ידי הפסיכולוגית שלה אחורה וקדימה בזמן על מנת לתקן טעויות שעשתה. הסרט זכה בפרס הסרט הקצר הטוב ביותר בפסטיבל סרטי פנטזיה במנצ'סטר, אנגליה. אורי סיון ביים את הסרט.
"מרס תורכי" – סרט קולנוע אותו ביססה נחמיאס בעיבוד חופשי על ספרה "צבוטותי". עודד דוידוף ביים את הסרט.
טלוויזיה

נחמיאס הייתה שותפה בכתיבת התסריטים של כמה מהטלנובלות המצליחות ביותר של ערוץ הוט 3 בטלוויזיה בכבלים: "משחק החיים" ב-2003 ו"מיכאלה" ב-2004.
ב-2006 הייתה היוצרת והתסריטאית של העונה הראשונה של "האלופה".
ב-2009 שודרה בערוץ yes stars ישראלי הסדרה "גירושים נפלאים", שנחמיאס הייתה היוצרת והתסריטאית שלה. ב-2010 שודרה בערוץ yes drama העונה השנייה של הסדרה.
ב-2018 שודרה ב-HOT סדרת הפשע "מלכות", שנוצרה על פי רעיון של נחמיאס, לסדרה שודרו שתי עונות.
הערות שוליים

1 2 3 4  שי פאר, מי עושה את "האלופה", באתר ynet, 24 במרץ 2006
↑   עמרי הרצוג, "הרוצח האחרון בפתח תקווה": לימור נחמיאס חוזרת עם אנרגיות גבוהות במיוחד, באתר הארץ, 8 באוקטובר 2024
↑  אורית רונאל, בלי איברים כרותים, באתר nrg‏, 2 באפריל 2006
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007291129005171  BnF: cb14628675n (data)  ISNI: 0000 0000 5522 1178  LCCN: no95017491  VIAF: 78783155   WorldCat (עם VIAF): 78783155 
הסופרת לימור נחמיאס (מימין) משיקה את ספרה במועדון הלילה "דאנג'ן" ביפו. משמאל יעל הדר, 2004
אתל קובינסקה

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  4 ביולי 1926 פולין פולין
 פטירה:  26 באפריל 2015 (בגיל 88)
 מקום קבורה:  בית העלמין חולון
 מדינה:  ישראל ישראל
 עיסוק:  שחקנית
 פרופיל ב-IMDb
אתל קובינסקה (4 ביולי 1926 – 26 באפריל 2015) הייתה שחקנית ישראלית.
ביוגרפיה

קובינסקה נולדה בפולין. בגיל 14, לפני מלחמת העולם השנייה, עברה עם בני משפחתה לרוסיה, וכעבור חודשים אחדים החלה ללמוד שם משחק. בתוך שנים ספורות, היא החלה לשחק בבתי תיאטרון מובילים במוסקבה ונהפכה לשחקנית עסוקה ומצליחה.
בגיל 15 הייתה תלמידתו של הבמאי והשחקן שלמה מיכאלס. במוסקבה ומילאה תפקידים ראשיים בתיאטרון יידישפיל. עם סגירת התיאטרון בפקודת סטלין, שרצח את מיכאלס ואנשי רוח יהודים אחרים עברה קובינסקה לככב בתיאטרון "מוסובייט" בניהולו של יורי זבדסקי.
במוסקבה נישאה ללב קוגן, שהיה מלחין מוערך. ב-1972 עלו לישראל והתגוררו בפרדס חנה במשך כמה חודשים ולאחר מכן עברה לגור עם משפחתה בתל אביב.
קובינסקה שיחקה בהבימה כ-15 שנה, ואחר כך הצטרפה לשמואל עצמון בהקמת תיאטרון יידישפיל.
קובינסקה היא כלת הפרס ע"ש איציק מאנגר, פרס שלום עליכם, פרס שרה גורבי ופרס אמי לשנת 2007.
קריירה

ב-1975 שיחקה בסרט "גם אנחנו שופטים" בתפקיד נטשה.
ב-1976 שיחקה בסרט "ג'וקר" בכיכובו של יהורם גאון גילמה את בלה פוגל.
ב-2001 הופיעה בסדרת הטלוויזיה "טירונות" ששודרה בערוץ 2 שיחקה את צילקה.
ב-2003 גילמה את זיתה בסרט "מתנה משמיים" שביים דובר קוסאשווילי.
ב-2006 גילמה את דמותה של רוזה קלינג בסרט "הימנית האחרונה של מקס בר".
ב-2008 כיכבה בתפקיד ראשי בסרט "אמא של ולנטינה" גילמה את פולה.
ב-2009 התארחה בעונה השנייה של הסדרה הקומית "רמזור" ששודרה בערוץ 2 שיחקה את רוזינה.
מאז ועד צאתה לגמלאות ככבה ושיחקה במגוון הצגות בתיאטרון ביניהן "אמא קוראז' וילדיה", "בני ערובה", "דלתות דופקות", "הדוד וניה", "הדיבוק – בין שני עולמות", "הנפש הטובה מסצ'ואן", "הקמצן", "השקיעה", "יושע עגל", "מלך מרוקאי", "משחק חתולים", "סיפור פשוט", "עלי כינור", "עץ הגוייבה", "פילומנה", "קדיש", "קוויאר ועדשים", "שמו הולך לפניו", "תמול שלשום" "מירל'ה אפרת" לצידה של אורנה פורת, "חלומו של שימלה" ו"הכתובה" מאת אפרים קישון.
חיים אישיים

קובינסקה נפטרה ב-26 באפריל 2015 בגיל 88 ונקברה בבית העלמין חולון.
הערות שוליים

1 2  אתל קובינסקה, באתר archive.habima.co.il
↑  ב, באתר nrg
יא בינת אל סולטן

| --- | --- |
 סינגל בביצוע אחמד עדוויה
 מדינה:  מצרים מצרים
 יצא לאור:  1969
 שפה:  ערבית מצרית
 כתיבה:  חסן אבו עות'מאן
 לחן:  חסן אבו אל-סעוד
 
"יָא בִּינת אֶל סוּלְטָן" (בערבית: "بنت السلطان"; "הו בת הסולטן") הוא שיר של הזמר המצרי אחמד עדוויה משנת 1969, אשר זכה לפופולריות ולגרסאות כיסוי רבות.
השיר

השיר "יא בינת אל סולטן" נכתב על ידי המשורר הלירי חסן אבו עות'מאן. הזמר אַחְמַד עַדַוִיַּה (אנ') נודע לכישרונו של אבו עות'מאן על דרך המקרה, שכן אבו עות'מאן היה הספר שלו, ועדוויה התוודע לכך תוך כדי גילוח. הקשר ביניהם התחזק, ולאחר מכן אבו עות'מאן החל לכתוב את שיריו של עדוויה. בין הידועים שבהם ניתן למנות את השיר "זַחְמַה יַא דֻנְיַא זַחְמַה" (בערבית: زحمة يا دنيا زحمة; "העולם צפוף") משנת 1977, שללחן שלו נכתב השיר "רונה" של הזמר סמיר שוקרי. את הלחן חיבר חסן אבו אל-סעוד מאל-מחלה אל-כוברא, נגן אקורדיון וקלרינט שניגן לצד להקתו של אחמד עדוויה. אל סעוד בעצמו זכה לפרסום, ואף הופיע לצד הזמר פריד אל-אטרש.
השיר "יא בינת אל סולטן" היה מאוד פופולרי בקרב ההמונים במצרים, בעיקר בחתונות, שמחות ומסיבות חפלה. השיר נחשב לידוע בקרב המוזיקה השעאבית (אנ') העממית, מוזיקת רחוב שנקשרה עם ריקודי בטן. בעקבות הצלחת השיר, כונה עדוויה "הסולטן". עדוויה המפורסם בזכות המוואל, האלתור הארוך, האיטי והרגשי שלו. הוא נותן לכך ביטוי גם בשיר "יא בינת אל סולטן", בו הוא מדגים מאוול שאורך כ-4 דקות.
לפי טענה מסוימת, השיר הזה מוקדש למעשה לבת ממשית של סולטן; נסיכה כוויתית. השייח' טלאל בן נאסר אל-סבאח, אמיר כוויתי בן משפחת המלוכה, זעם על עדוויה על כך שהביא כביכול דברי זימה על הנסיכה בשירו "יא בינת אל-סולטן". לפי טענה אחרת, האמיר תפס את עדוויה בזרועותיה של נסיכתו. בשנת 1989, שייח' טלאל בן נאסר הזמין אותו להופיע, רק כדי לתקוף אותו ולהכניסו לתרדמת באמצעות מנת יתר של הרואין, שניתנה על ידי שליחיו של הבעל הקנאי. עדוויה התאושש במידת מה והצליח לחזור לשיר, אך נותר משותק חלקית. על פי הפרסומים בתקשורת המצרית, עדוויה סורס במהלך ההתקפה של השייח' טלאל בן נאסר אל-סבאח, אולם אשתו הכחישה טענה זו. בשנת 2007 השייח' הכוויתי נעצר באשמת סחר בסמים, הוא נידון למוות בתלייה, וזו הפעם הראשונה שבן משפחת המלוכה נידון למוות בכווית. הוא עתר לאמיר כווית סבאח הרביעי בבקשת חנינה, אך לא נענה עד מותו בכלא בשנת 2014.
לדברי עדוויה, הוא הקדיש את השיר "יא בינת אל סולטן" לכל הבנות בעולם: "פניתי לכל הבנות מקבוצות שונות בחברה, לבתו של השליט, הסולטן האמיתי, ולבת השוער, כי כולן בנות של אנשים".
44 שנים לאחר יציאתו לפומבי, עדוויה הוציא גרסה מחודשת ומעודכנת של השיר. הגרסה החדשה יצאה ברמדאן 2021, נכתבה על ידי חאלד אל-שורבגי, והופצה מחדש על ידי מוחמד ראג'ה ומודי מוניר. עדוויה עצמו הסביר שהמוטיבציה להפצת גרסה מחודשת נעוצה ברצונו להגיע לדור הצעיר.
| עברית | ערבית | תעתיק |
| --- | --- | --- |
| הו בת הסולטן, רחמי על בחור מסכן, המים בידייך, ועדוויה צמא | يا بنت السلطان, حني على الغلبان, الميه في ايديكي, وعدويه عطشان, | יא בנת אלסלטאן, חני עלא אלע'לבאן, אלמיה פי אידיכי, ועדוויה עטשאן |
אזכורים

השיר הושר גם על ידי הזמר הערבי ראע'ב עלאמה. גרסת הכיסוי של עלאמה אף התעלתה על הביצוע המקורי של עדוויה.
בישראל זכה השיר להצלחה רבה בקרב חובבי הזמר המזרחי. בספרייה הלאומית מוצגות למעלה מ-15 גרסאות כיסוי לשיר. בין הידועות שבהן ניתן למנות את של הזמר הדרוזי שריף, והזמרת הערבייה-ישראלית נסרין קדרי. גרסה זו בעיבוד מודאני מופיעה באלבומה "בנאדיק", ומשלבת קטעי היפ הופ עברי של הזמר אבי מסיקה. לנסרין אף קונצרט עם תזמורת ירושלים מזרח ומערב בעל שם זהה. בסדרה "עספור" הצמד "קצר וניוטון" מתחזים לאוהדי הפועל אום אל-פחם וממציאים המנון לקבוצה: "יא בינת אל סולטן; איפה רמת גן?; אין כמו אום אל-פחם; הכי טוב בעולם!".
במלחמת חרבות ברזל פורסם סרטון של הזמרת רינת בר שרה לחיילי צה"ל: "יחיא סינוואר; הלוואי תמות מחר; יחד עם נסראללה; ועם כל השאר", למנגינת השיר "יא בינת אל סולטן". גרסה אחרת ששרה, בה היא מאחלת למותם של תושבי עזה, עוררה סערה בעולם הערבי. בין היתר התרעמו על "גניבת" הלחן המצרי. השחקנית המצרייה ריהאם חג'אג' התייחסה לפרשה ואמרה כי הישראלים הם גנבי אדמות וגנבי מוזיקה.
הערות שוליים

↑  بالفيديو: أحمد عدوية يروي قصة الحلاق الذي كتب له أغنية "بنت السلطان", Nablus TV, ‏16/8/2019 (בערבית)
1 2  صدى البلد, كتب كلماتها حلاقه الخاص.. لمن غنى أحمد عدوية «يا بنت السلطان»؟, صدى البلد, ‏4 במרץ 2022
↑  שלו ורני, מילת היום – "זַחְמֶה", באתר ערביט, ‏15 ביוני 2018
↑  لحن «بنت السلطان» الأبرز.. معلومات عن الموسيقار الراحل حسن أبو السعود, Akhbar el-Yom, ‏2 באפריל, 2024 (בערבית)
1 2  إيفون مدحت, عدوية: «يا بنت السلطان» خاطبت بها كل الفتيات.. وهذا هو اسمي الحقيقي, א-שורוק, 31 בדצמבר 2018 (בערבית)
1 2  دنيا الوطن, لماذا عادت قصة "إخصاء عدوية" من قبل أمير كويتي إلى الواجهة؟, دنيا الوطن, ‏9 במאי 2019
↑  Ahmed Adaweyah: King of Shaabi Music, Arab America, ‏1 בספטמבר 2021
↑  After Cutting His Penis.. Egyptian Singer Ahmed Adaweyah Harasses Belly Dancer Diana in a Shocking Video, Al Bawaba, ‏3 בפברואר 2021
↑  Kuwait: Death penalty: Sheikh Talal bin Nasser al-Sabah (m), אמנסטי, ‏26 ביוני 2008 (באנגלית)
↑  أحمد عدوية: «بنت السلطان» بنسخة جديدة, אל-אח'באר, ‏5 באפריל 2021
↑  בינת אל סולטן | קונצרט בביצוע התזמורת ונסרין קדרי בליווי מקהלת אלשיך מרכז למוזיקה מסורתית, באתר תזמורת ירושלים מזרח ומערב
↑   עספור- קצר וניוטון יודעים שאין כמו אום אל פאחם, סרטון בערוץ "HOT", באתר יוטיוב (אורך: 03:26)
1 2  صدى البلد, يا بنت السلطان بالعبري.. إسرائيلية تستبدل كلمات أغنية عدوية وتتمنى الهلاك لأهل غزة, صدى البلد, ‏3 בדצמבר 2023
↑  بلحن يا "بنت السلطان".. مطربة إسرائيلية تغني "يا يحيى السنوار", אל-ערביה, ‏3 בדצמבר 2023
↑  مغنية إسرائيلية تتوعد يحيى السنوار على أنغام "بنت السلطان" (فيديو), waradana.com, ‏30 בנובמבר 2023
↑  المغنية الإسرائيلية رينات بار تغني أمام جنود الاحتلال "غدا يموت يحيى السنوار وغزة كلها".
↑  بلحن أغنية "بنت السلطان".. مطربة إسرائيلية تغني "يا يحيى السنوار" (فيديو) - المركز السويدي للمعلومات - SCI, المركز السويدي للمعلومات - SCI, ‏3 בדצמבר 2023
↑  رنا شوقي, سرقة الألحان المصرية عرض مستمر.. مغنية إسرائيلية تغنى لـ«يحيي السنوار» على أغنية لأحمد عدوية, المصري اليوم, ‏4 בדצמבר 2023
↑  مغنية إسرائيلية تتوعد السنوار وتتمنى الموت للغزيين على أنغام "بنت السلطان"!, א-שורוק, ‏2 בדצמבר 2023
↑  شيرين عصملى, مطربة إسرائيلية سرقت أغنية “بنت السلطان”: إهداء إلى قائد حماس, جريدة البشاير
↑  الأسبوع, ريهام حجاج توجه رسالة للاحتلال الإسرائيلي بعد سرقته أغنية لـ أحمد عدوية, الأسبوع, ‏1 בדצמבר 2023
פרננדו קולור דה מלו

פרננדו אפונסו קולור דה מלו (בפורטוגזית: Fernando Affonso Collor de Mello, נולד ב-12 באוגוסט 1949) הוא פוליטיקאי ברזילאי שהיה נשיא ברזיל מ-1990 ועד 1992.
חייו

קולור הוא נצר למשפחה רבת השפעה בפוליטיקה הברזילאית, שבראשה עמד (אביו) אמון דה מלו, עיתונאי ומושל לשעבר של מדינת אלגואס. הוא תפקד כנשיאה של קבוצת כדורגל ברזילאית ב-1976. בהיותו בעל מראה טוב ופופולרי, הוא נכנס לפוליטיקה, ובזה אחר זה הוא שימש כראש עיריית מסייאו, בירת מדינת אלגואס, נציג פדרלי של אלגואס בקונגרס של ברזיל, ולבסוף מושלה של מדינת אלגואס ב-1987.

ב-1989 קולור הביס את לואיז אינסיו דה סילבה במירוץ נשיאותי בעל שני סיבובים, שנערך בהתאם לחוקה החדשה של 1988, ובכך נהיה הנשיא הראשון שנבחר באופן דמוקרטי מאז ההפיכה הצבאית של 1964. הפופולריות שלו הייתה מאוד גבוהה והוא ניצח במדינת סאו פאולו בהתמודדות מול אישים פוליטיים חשובים ובולטים.
זמן קצר אחרי בחירתו, קולור הודיע על מימושה של "תוכנית קולור", שהייתה אמורה לצמצם את היצע הכסף, ובכך להילחם באינפלציה. התוכנית כללה המרה רחבת היקף של חשבונות בנק של צרכנים לאיגרות חוב ממשלתיות שלא ניתן לפורען, ובמקביל הדפסת כסף לשימושה של הממשלה. כל החשבונות שהכילו יותר מ-1,200 קרוזרות (יחידת מטבע ברזילאית) הוקפאו למשך 18 חודשים. צעדיו הקיצוניים של קולור בכלכלה התקבלו בחוסר התלהבות בציבור. אף על פי כן, רבים חשו כי צעדים אלו היו חיוניים על מנת להקטין את האינפלציה. התוכנית נחלה כישלון, שכן מספר חודשים אחרי החלת התוכנית האינפלציה המשיכה לעלות והגיעה ל-25% לחודש.
כיום, כלכלנים רבים טוענים כי מטרתה האמיתית של תוכנית קולור הייתה להנמיך את החוב הלאומי הגבוה. כל עוד היה בידי הממשלה, לכסף המוחרם הייתה ריבית ריאלית שלילית. ההפרש השלילי הזה נוצל כדי להנמיך את חובה של ברזיל. כלכלנים אלו קובעים כי מיגור האינפלציה הגבוהה לא הייתה מעולם מטרת תוכניתו של קולור.
ממשל קולור הנהיג גם מדיניות של הפרטה של מספר חברות ממשלתיות, כמו אסזיטה (מפעל לייצור פלדות מיוחדות). לממשלתו הייתה השפעה מסחרית עצומה, הרי שהן מכסי-המגן על ייבוא סחורות עלו, והן הסחבת בייבואם התארכה. מהלך זה נעשה לכאורה כדי להפוך את התעשייה הלאומית לתחרותית יותר, וכן כדי לספק לאוכלוסיית ברזיל מוצרים איכותיים וזולים יותר. תוצאותיו של מהלך זה נתונות במחלוקת, אך בטוח לומר שהוא הלם קשות בתעשייה הברזילאית המיושנת וחסרת התחרות.
ב-1992 קולור הואשם על ידי אחיו פדרו בשחיתות, ונחקר בעקבות כך על ידי הקונגרס והעיתונות. האשמות רבות התמקדו במנהל הקמפיין של קולור, פאולו סזאר פאריאס, שצבר הון רב כאשר קרנו של קולור עלתה. ראיות הולכות ומתרבות באשר למתן שוחד ומעילה בכספי ציבור, הובילו להפגנות עממיות והפרעות לסדר הציבורי ברחבי הערים הראשיות בברזיל. באוקטובר, הקונגרס הצביע בעד הדחתו של קולור. קולור הואשם בהתנהגות בלתי הולמת ב-29 בדצמבר 1992 וזכותו להתמודד על משרה בפוליטיקה הושעתה לתקופה בת 8 שנים, וזאת לפי החוק הברזילאי הנוגע לשחיתות. מאוחר יותר הוא נוקה מכל חשד ואשמה, אולם מרבית האוכלוסייה עדיין רואה בו מושחת.
אחריו התמנה לנשיא סגנו, איתמר פרנקו, למרות שרבים ראו בו כלא מספיק מיומן לתפקיד הנשיאות. שר האוצר בממשלתו של איתמר, פרננדו אנריקה קרדוזו, נבחר לנשיא ב-1995 לכהונה ראשונה, וב-1998 לכהונה שנייה.
ב-2002 קולור התמודד לתפקיד מושל מדינת לידתו, אלגואס, אך הוא הפסיד בבחירות לראשונה בחייו. ב-1 באוקטובר 2006 נבחר לסנאט הפדרלי מטעם מדינת אלגואס.
ראו גם

היסטוריה של ברזיל: דמוקרטיזציה והיסטוריה עכשווית (1985 - הווה)
פוליטיקה של ברזיל
חברה קדישא

אנשי החברה קדישא של פראג מתפללים ליד מיטת שכיב מרע, ציור מ-1772.
חברה קדישא (מארמית: חברה קדושה), ולחלופין חברא קדישא גומלי חסד של אמת (גחש"א) או ח"ק גומלי חסדים, היא הארגון המופקד על צורכי המת וקבורתו על פי ההלכה בקהילות יהודיות. אזכור לקיומה של חברה כזו מופיע כבר בתלמוד.
במסורת היהודית הדבר מכונה "חסד של אמת" שכן מת אינו יכול לגמול טובה למטפליו. בקהילות התקיימו בעבר גם ארגוני חסד אחרים שנודעו אף הם בשם "חברה קדישא" – לחינוך יתומים, טיפול בחולים וכיוצא בזה – אך כיום השם מזוהה כמעט בלעדית עם האחראים על הקבורה.
תפקיד

החברה קדישא דואגים לכל צורכי המת והקבורה, ובכלל זה ביצוע של טהרת המת (רחיצת גוף הנפטר מכף רגל ועד ראש), הלבשת המת בתכריכים ועוד. לאחר מכן הם אחראים לסדר הלוויה, להכנת הבור לקבר ולקבורה עצמה, ובמקרה הצורך גם לאמירת קדיש ולדאגה ל"מת מצווה" (מת שאין לו קרובים שידאגו לו ואפילו כהן מחויב להיטמא לו, קרי, לעסוק בקבורתו).
בקהילות יהודיות בגולה

חברי החברה קדישא דאגו לצורכי המת ולקבורתו גם בקהילות יהודיות בגולה, ועמדו בקשר עם הפרנס, הגבאי ורב הקהילה.
אף שתפקיד החברה נוגע רק לסידורי הלוויה והקבורה, אנשי החברה קדישא נחשבו לעיתים הוועד הרוחני של העיר (אולי בגלל הסמכות שהייתה בידם לקבוע את גדלותו של כל אחד מהתושבים ועל פי זה היכן ייקבר), וכך מוצאים אנו "פנקסי חברה קדישא" (מפורסמים גם בשמם המודרני "פנקסי הקהילות") מערים ועיירות שונות באירופה שתיעדו בנוסף לתאריכי הפטירות ומקומות הקבורה, גם ציוני דרך נוספים בקהילה וכן את המנהגים המיוחדים לקהילה.
החברה קדישא הקדומה ביותר שנשתמר ממנה תיעוד היא זו שפעלה בפראג ונוסדה בידי המהר"ל מפראג (רבי יהודה ליווא בן בצלאל) לאחר שעזב את כס הרבנות בניקלשבורג בשנת 1573 ועבר להתגורר בפראג כאדם פרטי. התקנות שכתב לחברה קדישא שהקים בעיר שימשו בסיס לתקנותיהן של חברות דומות ברחבי אירופה.
חברה קדישא בבלארוס היו נוהגים להתענות ביום ט"ו בכסלו – מכיוון שהוא קרוב ליום הקצר ביותר בשנה.
לחברה קדישא היו מתמנים רק פעם בשנה, בזמן המסיבה שהיו עורכים חבריה. מי ממשתתפי המסיבה שרצה בכך היה מגיש את מועמדותו המנומקת וחברי החברה היו שוקלים אותה. הדרישות נגעו למעמד, גיל, חוכמה וכדומה. תהליך הסינון והבדיקה נחשב אמין וקפדני, ומי שנבחר לשמש בחברה קדישא בעיירה אחת יכול היה להתמנות ביתר קלות לתפקיד ציבורי גם במקומות יישוב יהודיים אחרים בזכות הבדיקה המדוקדקת שכבר עבר. היהודי הצעיר ביותר שהתמנה לחבריא הוא שניאור זלמן מלאדי מייסד חסידות חב"ד המכונה 'האדמו"ר הזקן' ו'בעל התניא' שהתמנה לכך בגיל 10 שנים בלבד.[דרוש מקור][מפני ש...]
במדינת ישראל

בישראל כיום למעלה מ-600 חברות קדישא. כמה מהן פועלות כחברות עצמאיות (גחש"א) ואחרות כחלק מן המועצה הדתית המקומית. בערים מסוימות פועלות כמה חברות קדישא (בירושלים, לדוגמה, יותר מעשר). הרשות הארצית לשירותי דת של המשרד לשירותי דת מסדירה את פעולתן של החברות ומפקחת עליהן.
נהוג כי כמה משירותי החברה קדישא ניתנים לציבור ללא תשלום. החפיפה בין השירותים שמגישות החברות השונות ניכרת, אך אינה בהכרח מלאה. אלה כוללים
תיאום לוויה
העברת הנפטר ממקום הפטירה לבית העלמין בשעות העבודה
הכנת הנפטר לקבורה והבאתו לקבורה
קיום טקס הקבורה
העברת תושבי חו"ל וקבורתם בישראל
מוקדי רישום הלוויות בבתי החולים
מחשוב שירותי הקבורה
מוקד שירות טלפוני
בבתי העלמין:
תחזוקה ושיפוץ אולמות ההספדים
התקנת ספסלי ישיבה ומתקני שתייה
אנשי החברה קדישא נוהגים לצום בז' באדר, יום לידת ופטירת משה, לאות אבל על המתים שמקום קבורתם לא נודע וככפרה על פגיעה בכבוד הנפטרים שאולי לא נהגו בהם כשורה.
עמותת פורום החברות קדישא בישראל ע"ר פועלת לייצג את חברות הקדישא החברות בה מול רשויות המדינה וגופים רשמיים אחרים בכל עניין הנוגע לנפטרים יהודים ולשירותי קבורה בישראל ובחו"ל. עם חברי העמותה נמנים אברהם מנלה ויצחק דב גלבשטיין, המנהלים גם חברות קדישא.
ראו גם

קבורה
הלוויה
זק"א
מערכת מידע לבית קברות
קריוניקה