stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אילנית גרשון
פילמוגרפיה > טלוויזיה

בספטמבר 2007 השתתפה בסדרה "בילי" לערוץ ג'טיקס, קומדיית מצבים ישראלית שכתבו גיא עמיר וחנן סביון, בה שיחקה את התפקיד הראשי של חייזרית בשם בילי.
בשנת 2011, דיבבה את מאדי פיצפטריק בסדרה החיים היפים של זאק וקודי. כמו כן שרה את שיר הפתיחה בסדרה "הכוורת" בערוץ הופ, דיבבה את דמותה של קוקו-לוקה בסדרה "הסרטים המצוירים של מיני" ששודרה בערוץ "דיסני ג'וניור" וכן, בסדרות "סם הסנדוויץ'", "דובוני אכפת לי: ברוכים הבאים לארץ אכפתיה", "אמה ודין", "וונדי", "היורשים", "וויספר", "גינת המשאלות", "בובות פיניפון" ו"ברבי: הכי טוב בשתיים".
בשנת 2015 שיחקה בתוכנית "שורום זורום", לצד רינת גבאי וירדן הראל.
בשנת 2021 שיחקה בסדרה מקיף מילאנו, לצד קים אור אזולאי ונאיה בינשטוק.
פילמוגרפיה > קולנוע ודיבוב

גרשון דיבבה מספר רב של סרטי קולנוע, רובם מיועדים לילדים. בין הסרטים שדיבבה:
בסרט "הנסיכה והצפרדע", סרט הנפשה של אולפני וולט דיסני, דיבבה גרשון את טיאנה, גיבורת הסרט (אם כי קטעי השירה של טיאנה בוצעו בידי נינט טייב)
דיבבה את דמותה של קורה בסרט "אסטרו-בוי"
דיבבה את דמותה של לונה בסרט "קופים בחלל 2"
דיבבה את דמותה של מו בסרט "לימונד מאות'", מאולפני וולט דיסני
דיבבה את דמותה של רוזטה בסרט הקצר "טינקרבל: משחקי עמק הפיות"
מכוניות 2
דיבבה את דמותה של לוסיל בסרט "מפלצת בפריז" - אותה מגלמת ונסה פאראדי בסרטי המקור בשפות צרפתית ואנגלית. בשונה מ"הנסיכה והצפרדע", הפעם זכתה אילנית גם לבצע את שירי דמות הזמרת לוסיל בסרט
דיבבה את דמותה של הנסיכה מרידה בסרט "אמיצה" מבית וולט דיסני ופיקסאר
דיבבה את הבת בסרט "מלכת השלג", המבוסס על המעשייה המפורסמת של הנס כריסטיאן אנדרסן
הפיה הכחולה ב"פינוקיו"
דוטי ב"מטוסים" וב"מטוסים 2: לוחמי האש"
פיפי ב"קומבה"
טינה ב"המיניונים"
"מוצאים את דורי"
ברוק ב"עידן הקרח: מסלול התנגשות"
אליס ב"דיפ וחברים בים הגדול"
סינדרלה ב"בלגן בממלכה"
טיאנה ומרידה ב"ראלף ההורס 2"
בו פיפ בסרט "צעצוע של סיפור 4" ו"חיי מנורה"
לילי בסרט "טבאלוגה"
הנסיכה ב"הנסיכה ושבעת הגמדים"
בלה ב"בלאגן על ארבע"
ג'ייד ב"ליגת הקרח"
צ'יצ'י וג'וי ב"חבורת חיות המחמד"
גברת צ'אנג ב"מעל ומעבר לירח"
נמארי בסרט "ריה והדרקון האחרון"
פטרה ודק נורה בסרט המאויר "צוות לעניין"
הדוכסית בסרט "מבצע קוקוריקו"
אבי ג׳אקס בסרט "מרוץ החיות הגדול"
שיחקה בסרטה העצמאי של הבמאית דניאל ג'יידלין, "Folie A Trois" בתפקיד נטלי.
הערות שוליים

↑  משהו קוסמי, ביקורת מאת צבי גורן באתר הבמה
↑   צפו: קליפ לאילנית גרשון, באתר וואלה, 8 ביולי 2014
אנדרטת פורצי הדרך לירושלים

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  אנדרטה 
 מיקום:  פארק יצחק רבין 
 מדינה:  ישראל 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ? – 15 במרץ 1967
 תאריך פתיחה רשמי:  15 במרץ 1967 
 יוצר:  נעמי הנריק 
 
 קואורדינטות:  31°48′08″N 35°04′43″E﻿ / ﻿31.802233333333°N 35.078747222222°E﻿ / 31.802233333333; 35.078747222222
  (למפת הרי ירושלים מוגדלת) אנדרטת פורצי הדרך לירושלים(למפת הרי ירושלים רגילה) אנדרטת פורצי הדרך לירושלים(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום אנדרטת פורצי הדרך לירושלים(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום אנדרטת פורצי הדרך לירושלים
 
אנדרטת פורצי הדרך לירושלים היא אנדרטה לפורצי הדרך לירושלים במלחמת העצמאות. האנדרטה, השוכנת מול המושב שואבה מעל מחלף שורש, על גבעה במעלה שער הגיא, תוכננה על ידי הפסלת נעמי הנריק ונחנכה בשנת 1967.
הקמה

כבר בשנת 1951 החליטה המחלקה להנצחת החייל במשרד הביטחון להקים בשער הגיא אנדרטה לפורצי הדרך לירושלים. האנדרטה תוכננה להיבנות כחלק משמונה אנדרטאות באתרי קרבות של מלחמת העצמאות. בשנת 1953 הכריזה המחלקה על תחרות "להקמת יד בשער הגיא לזכר פורצי הדרך לירושלים במלחמת העצמאות" בהסכם עם ועדת התחרויות המרכזית באגודת האינג'ינרים והארכיטקטים בישראל. כחלק מתנאי התחרות נקבע כי בשילוב דמויות אדם "יש להסתפק בקווים כלליים בלבד". לתחרות הוגשו 31 הצעות ותוצאותיה הוכרזו באוגוסט 1953. הוועדה לא בחרה באף הצעה למקום הראשון אך המליצה לבצע את הצעתו של הפסל מיכאל קארה שזכתה בפרס 'שני א'. קארה הגיש תוכנית לפסל חצוב בסלע בגובה 12 מטר, במרחק של כ-30 מהכביש, המציג דמות צעיר מתפרץ המחזיק בידו האחת רימון יד ובידו השנייה תומך בחבר פצוע הכורע לידו. על ההצעה נמתחה ביקורת מכיוונים שונים הן על היותה 'פסל בינוני-שגרתי' והן משום שהציגה דמויות אדם בצורה מפורשת בניגוד לדרישות התחרות, אך נחתם זיכרון דברים להקמתה. לאחר כמה שנים התברר סופית שהצעתו של קארה לא תיבנה והמחלקה להנצחת החייל (לאחר התייעצות עם פסלים ומהנדסים) רצתה להקים את האנדרטה שהציע לתחרות אשר חירם, אדריכל הבית של המחלקה ומי שהקים עד אז כבר כמה אנדרטאות לנופלי המלחמה. הצעתו של חירם זכתה אמנם בפרס קניה בתחרות אך אגודת המהנדסים דרשה לבחור בהצעה שזכתה במקום השני או להכריז על תחרות חדשה.
בקיץ 1961 פורסם מכרז נוסף אליו הוגשו 57 הצעות, וב-1962 בחר חבר השופטים (שבו היו חברים אדריכלים, פסל ונציגי משרד הביטחון והאוצר) בהצעתם של הפסלת הירושלמית נעמי הנריק והאדריכל טוביה קץ. פרס שני לא הוכרז. זכייתה זיכתה אותה ב-1,500 ל"י. הקמת האנדרטה עלתה 150,000 ל"י.
האנדרטה נחנכה בטקס חגיגי שנערך ב-15 במרץ 1967 במעמד ראש הממשלה ושר הביטחון לוי אשכול ובנוכחות יותר מאלפיים איש, בהם משתתפי מבצע נחשון ולוחמים ותיקים מחטיבת הראל של הפלמ"ח, בראשם והרמטכ"ל יצחק רבין ואלוף פיקוד המרכז עוזי נרקיס, ובני משפחות שכולות.
האנדרטה מופיעה על בול יום הזיכרון שהונפק לרגל יום הזיכרון לחללי מערכות ישראל באותה שנה (תשכ"ז-1967).
האנדרטה נראית כמזנקת מהגבעה לעבר ירושלים. מבסיס הבטון מזנקים מוטות מפלדת אל חלד המגיעים לאורך של 12 מטר ונשענים על קבוצת מוטות אנכיים נמוכים יותר. הם מסמלים את הפריצה לירושלים. לדברי הפסלת, "האנדרטה היא הפשטה של רעיון הפריצה לירושלים והיא מביעה תנועה דינאמית של פריצה מעל מחסום בכיוון לירושלים".
למרגלות האנדרטה גוש אבן גיר ועליו הכתובת: ”יד לפורצי הדרך לירושלים ולמגיניה: מלחמת הקוממיות תש"ח”, ומעליה הפסוק: ”למען ציון לא אחשה ולמען ירושלם לא אשקוט” (ישעיהו סב, א).
מיקום האנדרטה

בתחרות הציבורית שנערכה ב-1953 נקבע שהאנדרטה תוצב מדרום לכביש מספר 1, אולם לאחר דחיית ביצוע העבודה דרש אשר חירם שאתר האנדרטה יוסט לצדו הצפוני של הכביש וייבנה במדרון הפונה לדרום על מנת שיואר על ידי השמש בצורות שונות במהלך היום. למרות שחירם לא תכנן לבסוף את האנדרטה, דרישתו התקבלה לקראת התחרות של שנת 1961.
האנדרטה נמצאת על גבעת מַשַּׁב שמנגד למושב שואבה ומעל למחלף שורש, במזרח פארק יצחק רבין, בקילומטר ה-17 מירושלים, לא הרחק מכביש מספר 1. על גבעה זו שכן עד למלחמת העצמאות כפר ערבי קטן בשם ח'רבת א-זנקולה, שממנו נותר בית אחד. מראש הגבעה, בגובה 662 מטר, תצפית על השפלה ומישור החוף.
מאחר שהאנדרטה נבנתה בטעות על שטח פרטי שהיה שייך לנציב העליון הרברט סמואל וליורשיו, ומאז שנת 2006 למשפחת שושני, אין מתאפשרת גישה מסודרת אל האנדרטה. בתחתית הגבעה נבנתה רחבת הנצחה, ממנה ניתן להגיע אל האנדרטה ב'שביל-עיזים' מפותל ומסוכן.
האנדרטה נראית למרחוק לכל הנוסעים בכביש מספר 1.
גלריה

האנדרטה
אבן הגיר שלמרגלות האנדרטה
שלט הסבר מטעם היחידה להנצחת החייל במשרד הביטחון
האנדרטה מגבעת משב
האנדרטה על רקע חורבת זנקלה, גבעת משב
לקריאה נוספת

מעוז עזריהו, זיכרון בנוף: האנדרטאות הסמויות מן העין - שלושה מקרים, קתדרה 150, דצמבר 2013. עמ' 224 - 230
הערות שוליים

↑  עזריהו, זיכרון בנוף, (ראה ב'לקריאה נוספת'), עמ' 225
↑  מעוז עזריהו, 'חידוש והמשכיות: המסורת היהודית ועיצובם של פולחני הריבונות בישראל', בתוך: מרדכי בר-און, צבי צמרת (עורכים), שני עברי הגשר: דת ומדינה בראשית דרכה של ישראל, ירושלים: יד יצחק בן-צבי, תשס"ב 2002, עמ' 286; אילנה שמיר, לבל יהיו כלא היו: היחידה להנצחת החייל במשרד הביטחון ומיסוד דפוסי הזיכרון הממלכתיים, תל אביב: משרד הביטחון – ההוצאה לאור, תשס"ד 2003, 123; המחלקה להנצחת החייל במשרד הבטחון, "יד בשער הגיא לזכר פורצי הדרך לירושלים במלחמת הקוממיות", על המשמר, 11 באוגוסט 1953.
↑  עזריהו, זיכרון בנוף, (ראה ב'לקריאה נוספת'), עמ' 227-8
↑  עזריהו, זיכרון בנוף, (ראה ב'לקריאה נוספת'), עמ' 228-9
↑  המחלקה להנצחת החייל, מעריב, 11 במרץ 1962.
1 2 3  אנדרטה לפורצי הדרך לירושלים ולמגיניה, דבר, 7 במרץ 1967.
↑  א. לינדנבאום, בשולי הבולים: בול זכרון לפורצי הדרך לירושלים, דבר, טור 1, 16 במרץ 1967; הבול באתר התאחדות בולאי ישראל.
↑  עזריהו, זיכרון בנוף, (ראה ב'לקריאה נוספת'), עמ' 229
בול יום הזיכרון תשכ"ז - אנדרטת פורצי הדרך לירושלים
האנדרטה - מבט ממעוף הציפור
חנקן (ציפור)

| חנקן |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: ציפורי שיר
משפחה:: חנקניים
סוג:: חנקן
שם מדעי
 Lanius ‏לינאוס, 1758
תחום תפוצה


חנקן חום Lanius cristatus
Lanius cabanisi
חַנְקָן (שם מדעי: Lanius) הוא סוג עוף ממשפחת החנקניים, בסדרת ציפורי שיר.
מאפיינים

החנקנים לוכדים חרקים, ציפורים או יונקים קטנים ומשפדים אותם על קוצים - בעיקר אלו של השיזף. שיטה זו מסייעת להם לבתר את הטרף לפיסות קטנות יותר, וגם לשמור אותו במעין "מזווה" שאליו יוכלו לחזור במועד מאוחר יותר. הסבר אחר לתופעה הוא שמדובר בדוגמה של עקרון ההכבדה אותו טבע הזואולוג אמוץ זהבי. נמצא כי פעמים רבות הטרף מאבד את ערכו כמזון ולכן ייתכן שמטרת השיפוד היא לפרסם את הזכר שיצר אותה ולהגדיל את סיכוייו להיבחר על ידי נקבת החנקן.
מקורם המאונקל מותאם לאכילת בשר, אך הם אינם עופות דורסים אמיתיים, ואין להם טופרים חזקים להחזקת טרפם.
גודלם של החנקנים 15–36 ס"מ, בעלי ראש גדול וזנב ארוך. פס שחור החוצה את הלחי הוא מאפיין מובהק של בני הסוג. ברוב המינים צבעי הזכר עזים יותר.
רוב החנקנים מעדיפים שטחים פתוחים, ואפשר לראותם אורבים לטרפם מנקודות תצפית גבוהות, כגון צמרות עצים או עמודי חשמל. הם עטים על הטרף מלמעלה, ולוכדים אותו במעופם או על הקרקע.
בסוג מינים רבים שתפוצתם באפריקה ובאירואסיה, ושני מינים מצויים בצפון אמריקה. אין נציגים של סוג זה בדרום אמריקה או באוסטרליה. חנקנים מאזורים צפוניים וממוזגים נודדים, המינים הדרומיים יציבים.
בישראל שבעה מיני חנקן, רובם חולפים. מספר המינים יכול להיות אף גדול יותר, לפי שיטות מיון נפרדות לכמה תת-מינים של חנקן.
מינים

Lanius tigrinus
Lanius bucephalus
Lanius collurio
חנקן ערבות (Lanius isabellinus) - בישראל הוא חולף וחורף נדיר אך קבוע
חנקן טורקסטני (Lanius phoenicuroides) - בישראל הוא חולף נדיר למדי, בעיקר בדרום הארץ
חנקן חום (Lanius cristatus)
חנקן אדום-גב (Lanius collurioides) - בישראל הוא חולף נפוץ
Lanius gubernator
Lanius souzae
Lanius vittatus
חנקן חלוד-גב (Lanius schach) - בישראל הוא נצפה פעם בודדת ב-1982
Lanius tephronotus
Lanius validirostris
חנקן שחור-מצח (Lanius minor) - בישראל הוא חולף שכיח, נפוץ יותר בנדידת הסתיו
חנקן לודוויקיאנוס (Lanius ludovicianus)
חנקן גדול (Lanius excubitor ) - בישראל הוא יציב מצוי
חנקן חיוור (Lanius excubitor pallidirostris), תת-מין של חנקן גדול
חנקן דרומי (Lanius meridionalis)
Lanius sphenocercus
Lanius excubitoroides
Lanius cabanisi
Lanius dorsalis
Lanius somalicus
Lanius mackinnoni
Lanius humeralis
Lanius collaris
Lanius newtoni
חנקן אדום-ראש (Lanius senator) - בישראל הוא חולף, מקייץ, ומקנן מצוי למדי; הנפוץ מבין מיני החנקנים בארץ
חנקן נובי (Lanius nubicus) - בישראל הוא חולף מצוי למדי, ומקייץ ומקנן שכיח
הערות שוליים

↑  אורי גורפיין, חנקן גדול, באתר המרכז לטיפוח ציפורי הבר בחצר ובגינה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007555495205171  NKC: ph552268
יוזף ופרנצ'סקה זבונאז'

יוזף זבונאז' (בפולנית: Jozef Zwonarz) (11 במרץ 1899 – 23 בנובמבר 1984) ופרנצ'סקה זבונאז' (בפולנית: Zwonarz Franziska, נפטרה ב-1971) הם זוג פולנים חסידי אומות העולם שהצילו יהודים בשואה.
קורות חיים

יוזף זבונאז', שנולד ב-11 במרץ 1899 בסטניסלב, היה נפח פולני-קתולי ממוצא הונגרי. יוזף גדל בבודפשט, ועם פרוץ מלחמת העולם הראשונה התגייס לצבא האוסטרו-הונגרי. כאשר פולין זכתה לעצמאותה ב-1918, הצטרף לצבא הפולני ולקח חלק פעיל במלחמת פולין-ברית המועצות ב-1920. בין המלחמות התגורר בלסקו שבפולין, שם עבד כמכונאי והיה מוכר בקהילה המקומית, במיוחד לאחר שהצטרף ב-1923 כשחקן לקבוצת הכדורגל המקומית סנוביה.
פעילות בתקופת השואה להצלת יהודים

עם פרוץ מלחמת העולם השנייה בספטמבר 1939 הצטרף יוזף למחתרת הפולנית, וסייע בהצלת יהודים יחד עם אשתו פרנצ'סקה. ביולי 1942, ד"ר נתן וולך ואשתו יפה פנו אל יוזף ופרנצ'סקה בבקשה להציל את בתם בת השלוש וחצי. למרות שבני הזוג היו אז כבר הורים לחמישה ילדים, החליטו להיענות בחיוב. יוזף גם מצא מקום מסתור עבור בתם של נתן ויפה וולך במרתף הבית של יאן ומגדה קקול. ב-16 בדצמבר 1942, לאחר שהזוג וולך שרדו בנס הוצאה להורג המונית במחנה זאסלאב, הם נמלטו מהאזור וביקשו שוב את עזרתם של יוזף ופרנצ'יסקה. באומץ ותוך סיכון עצמי, יוזף הכין מקום מסתור תת-קרקעי שאותו כינה "הקבר" מתחת לסדנה בה עבד, שהייתה ממוקמת בין מטה הגסטאפו למשטרה הגרמנית, מול המשטרה האוקראינית. במקלט הצפוף וצר המידות, הסתיר חמישה יהודים במשך למעלה משנתיים, כשהוא מספק להם מזון ואף התקין עבורם חיבור לחשמל באופן מוסווה. כל זאת עשה למרות מצבו הכלכלי הקשה. חודש לפני שחרור פולין, פצצה נפלה על הסדנה של יוזף כאשר הצבא הרוסי התקדם אל האזור. ההפגזות של הרוסים אילצו אותו להעביר את היהודים למרתף ביתו. שם שהו שישה שבועות נוספים עד לשחרור העיר בידי הצבא האדום.
לאחר המלחמה

לאחר סיום המלחמה המשיכו יוזף ופרנצ'סקה להתגורר בלסקו עד יום מותם. תושבי העיירה התנכלו להם ואף הטילו עליהם חרם בשל מעשי ההצלה. יוזף מעולם לא הביע חרטה והיה גאה במעשיו. בני הזוג מעולם לא ביקשו תמורה וגם כשהציעו הניצולים ליוזף לשלם תמורה, הוא סירב. במקום זאת, נתן להם את פריטי הערך האחרונים שהיו לו, שעון יד ושטר של 10 דולר כעזרה כדי שיוכלו להתחיל את חייהם מחדש. הקשרים בין הניצולים ליוזף ופרנצ'סקה נשארו טובים והדוקים לאחר המלחמה. פרנצ'יסקה נפטרה ב-1971 ויוזף נפטר ב-23 בנובמבר 1984 בעיירה לסקו שבפולין.
הכרה והנצחה

יוזף ופרנצ'סקה זבונאז' הוכרו כחסידי אומות העולם ב-26 בספטמבר 1967, ביחד עם יאן קקול, בעקבות עדותו של ניצול השואה ד"ר נתן וולך. ב-3 בנובמבר 1980 קיבלו תעודת כבוד מהוועדה לציון חסידי אומות העולם. יוזף ופרנצ'סקה זבונאז' מוזכרים בספרה של ניצולת השואה יפה וולך.
לקריאה נוספת

Jafa Wallach, Bitter Freedom: Memoirs of a Holocaust Survivor, 2006
הערות שוליים

1 2 3 4 5  Zwonarz Józef & Franciszka, יד ושם
1 2  , עדותו של ד"ר נתן וולך על חוויותיו בגטו סאנוק (Sanok) ובגטו זאסלב (Zaslaw) ועל תקופת הסתתרותו אצל הפולנים פרנצ'סקה ויוזף זבונאז' יאן ומגדה קקול, תיק מס' M.31.2/331 ארכיון יד ושם, ארכיון יד ושם, 1966
1 2 3 4  תעודת כבוד של יוזף ופרנצ'יסקה זבונאז', תיק מס' M.31.2/331, ארכיון יד ושם.
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "יוזף ופרנצ'סקה זבונאז'".
דינוזאור (סרט)

| --- | --- |

 בימוי:  ראלף זונדאג אריק לייטון
 הופק בידי:  פאם מרסדן
 תסריט:  ג'ון הריסון רוברט נלסון ג'ייקובס
 עריכה:  לי פטרסון 
 שחקנים ראשיים:  סוויני DB  אוסי דייוויס
 מדבבים:  ד' ב' סוויני (Aladar) Jeff Fischer (קולות נוספים) Greg Finley (קולות נוספים) Zachary Bostrom (קולות נוספים) Barbara Harris (קולות נוספים) Evan Sabara (קולות נוספים) דרן נוריס (קולות נוספים) Andrea Baker (קולות נוספים) Camille Winbush (קולות נוספים) מאט אדלר (קולות נוספים) ג'ואן פלורייט (Baylene) מקס קסלה (Zini) אוסי דייוויס (Yar) אלפרה וודארד (Plio) דלה ריס (Eema) היידן פנטייר (Suri) ג'וליאנה מרגוליס (Neera) סמואל רייט (Kron) Peter Siragusa (Bruton) בילי וסט (קולות נוספים) בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 מוזיקה:  ג'יימס ניוטון הווארד
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  אולפני ההנפשה של וולט דיסני
 חברה מפיצה:  חברת וולט דיסני
 שיטת הפצה:  הפצה לאולמות הקולנוע 
 הקרנת בכורה:  ארצות הברית 19 במאי 2000 ישראל 29 ביוני 2000
 משך הקרנה:  82 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  סרט מוזיקלי, סרט פנטזיה, סרט הרפתקאות 
 תקציב:  127,500,000 $
 הכנסות:  349,822,765 $
 הכנסות באתר מוג'ו:   dinosaur
 תרגום לעברית:  אולפני אלרום - ישראל אובל
 movies.disney.com/dinosaur
 דף הסרט ב־IMDb
 
דינוזאור (באנגלית: Dinosaur) הוא סרט קולנוע אמריקאי בהנפשה ממוחשבת, ה-39 בסדרת סרטי ההנפשה הקלאסיים של חברת וולט דיסני, שיצא לאקרנים ב-19 במאי 2000.
זהו הסרט המונפש הראשון של דיסני שכל דמויותיו הונפשו בהנפשה ממוחשבת. כל הרקעים בסרט הם נופים אמיתיים שצולמו במיוחד עבורו.
במשך שמונה שנים נחשב הסרט לכזה העומד בפני עצמו. רק ב-2008 החליטה החברה לצרף את הסרט לסדרת סרטי ההנפשה הקלאסיים שלה, כפי הנראה במטרה לדאוג לכך שהסרט "פלונטר" ייחשב לסרט ה-50 בסדרה.
עלילה

נקבת איגואנודון נאלצת לנטוש את הקן שלה בעקבות הסתערות של קרנוטאורוס טורף. מהקן שלה שרדה רק ביצה אחת. לאחר שהביצה עוברת מסע מטלטל היא מגיעה לאי הלמורים שם היא בוקעת. הלמורים החיים באי מאמצים את האיגואנודון הקטן ומעניקים לו את השם אלאדר. אלאדר גדל והופך לדינוזאור גדול יחד עם ידידיו הלמורים אך יום אחד מטאור פוגע באי ומחריבו. אלאדר מצליח לברוח מהאי יחד עם משפחתו הקטנה שגידלה אותו. אלאדר מגיע לאי חדש שבו בפעם הראשונה הוא פוגש דינוזאורים בני מינו. הוא מצטרף לקבוצת הדינוזאורים הגדולה שעוברת מסע אל אתר הקינון שבו יוכלו לחיות בנחת. אלאדר מתידד עם שתי דינוזאוריות זקנות, ברכיוזאורוסית וסטירקוזאורוסית, שבקושי מצליחות לעמוד בקצב שקרון מנהיג העדר מקציב. אלאדר נאלץ להתמודד עם קרון, מוטבורזאורוס ומנהיג העדר וברוטון עוזרו שמסרבים להקשיב לבקשתו להאט מעט את הקצב כדי לאפשר לחלשים לעמוד במסע המפרך. בסופו של דבר עקשנותו של קרון ללכת אך ורק בשיטות שלו ולא להתחשב בחלשים, גורמת לכך ששני קרנוטאורים כמעט מחסלים את שבט הדינוזאורים, ולכך שקרון עצמו נהרג על ידי קרנוטאורוס ענק.
בסופו של הסרט השבט בא יחד עם אלאדר לאתר הקינון דרך מסלול פשוט יותר שאלאדר מצא. הסרט מסתיים בכך שלאלאדר ובת זוגו נירה (אחותו של קרון) בוקע דינוזאור באתר הקינון.
מדבבים ודמויות

| דמות | סוג | תיאור הדמות | מדבבים בגרסה האנגלית | מדבבים בגרסה העברית |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| אלאדר | איגואנודון | דינוזאור יתום אשר מאומץ על ידי משפחת למורים אשר בורח עם משפחתו מהאי כאשר פגע בו מטאור ויוצא למסע יחד עם שבט דינוזאורים. | ד. ב. סוויני | אלון אופיר |
| נירה | מוטבורזאורוסית | אחותו של קרון שבסופו של דבר מתאהבת באלאדר בגלל אופיו הרחמני. | ג'וליאנה מרגוליס | שירלי דשא |
| יאר | למור פרהיסטורי | למור זקן ומחוספס אשר מתפקד כסבא של אלאדר | אוסי דייוויס | יעקב בוך |
| פליו | למורה פרהיסטורית | למורה אשר מגדלת את אלאדר. פליו היא ביתו של יאר. | אלפרה וודארד | ענת וקסמן |
| זיני | למור פרהיסטורי | חברו הטוב והמשעשע של אלאדר. זיני הוא אחיה של פליו ובנו של יאר. | מקס קסלה | עידו מוסרי |
| זורי | למורה פרהיסטורית | אחותו החורגת של אלאדר וביתה של פליו. | היידן פנטייר | שירלי ורטהיימר |
| קרון | מוטבורזאורוס | מנהיג עדר הדינוזאורים. מאמין בהשרדותם של החזקים ושונא את אופיו הרחום של אלאדר. אחיה של נירה | סמואל א' רייט | יורם יוספסברג |
| ברוטון | מוטבורזאורוס | סגנו העצבני של קרון אשר עושה את המשימות שקרון מטיל עליו, אך לבסוף נוטש אותו. | פיטר סיראגוסה | דני בסן |
| ביילין | ברכיוזאורוס | דינוזאורית קשישה, אחרונת הגזע שלה. | ג'ואן פלורייט | רות גלר |
| אמה | סטירקוזאורוס | דינוזאורית קשישה שהקרן שלה שבורה. | דלה ריס | שפרה מילשטיין |
פסטיבל שירי הילדים

לוגו פסטיבל שירי הילדים 2008
הפסטיבל הישראלי לשירי ילדים היה תחרות שירי ילדים שנתית שהתקיימה בישראל בחג החנוכה, 17 פעמים רצופות בין שנת 1970 לשנת 1987, בשנת 2007 חזר פסטיבל שירי הילדים ביוזמתו של היוצר והמנהל האומנותי אלי ניסמן במתכונת חדשה בשם "פסטיבל ילד פלא" ולאחר שזכה להצלחה ענקית החליטו מפיקים מסחריים להפיק פסטיבל שירי ילדים מסחרי תחת המותג הוותיק פעמיים נוספות בשנים 2008 ו-2009.
מבנה הפסטיבל

התחרות הייתה מורכבת משני חלקים: בחלק הראשון ביצעו זמרים מוכרים את שירי הפסטיבל ובחלק השני ביצעו את אותם שירים ילדים שכונו "ילדי הפסטיבל" ולוהקו באמצעות אודישנים. לעיתים ביצעו את השיר הזמר הבוגר והילד בדואט. בסיום התחרות בחרו הצופים את השירים האהובים ביותר ואלו הוכרזו כמנצחים.
הנחיית הפסטיבל נעשתה על ידי מנחה אחד או יותר, תחילה רק לצורך הצגת השירים והמבצעים אולם מאוחר יותר כחלק מתוך סיפור מסגרת שנכתב במיוחד והיה חלק מן התוכנית.
החל מהפסטיבל התשיעי, סמל האירוע הייתה הבובה "פֶסטי" – עליה כתב גידי קורן שיר שביצעה ילדת הפסטיבל לילך גליקסמן, ושהפך לימים להמנון הפסטיבל.
מספר ילדים שלוהקו ל"ילדי הפסטיבל", הפכו לידוענים מספר שנים לאחר שהופיעו בו, בהם עירית ענבי (בשיר "למה ככה"), נועם קניאל (בשיר "גלי"), משה דץ (בשיר "רולי רול"), דוד ד'אור (בשיר "למה הגדולים לא לומדים מהקטנים"), מומי לוי (בשיר "סיבה למסיבה"), לילך גליקסמן (בשיר "מר אפצ'י"), ליאור אלבו (בשירים "אב לילדתו אומר" ו"עודני ילד"), רונן בהונקר (בשיר "אמא"), גלית גוטמן (בשיר "עוד בעודי צעיר") ומיכל ינאי (בשיר "אתה לא לבד"). קניאל, גליקסמן, אלבו, דץ ובהונקר זכו אף להוציא תקליט משלהם לאחר שהתפרסמו במסגרת הפסטיבל.
במהלך הפסטיבל ליוותה את הזמרים "תזמורת הפסטיבל", שמנצחיה ונגניה היו מהתזמורת הפילהרמונית הישראלית. מהפסטיבל הראשון עד הרביעי וכן בפסטיבל השמיני ניצח על התזמורת שמעון כהן; בפסטיבל השביעי ומהפסטיבל התשיעי ועד הפסטיבל החמישה-עשר ניצח יצחק גרציאני; ובשני הפסטיבלים שלאחר מכן (16 ו-17) ניצח על התזמורת רוני וייס.
השירים המתחרים > משתתפי הפסטיבל

מעמדו התרבותי של הפסטיבל נבע מכך שהמשתתפים בו והכותבים לו היו יוצרים מהשורה הראשונה, בהם רבים שעסקו גם ביצירה למבוגרים. ואכן שירי פסטיבל רבים נהפכו לאהובים ומהווים חלק בלתי נפרד משירי הילדים, לצד שירים שהפכו גם ללהיטים של האמנים הבוגרים, כדוגמת "הופה היי", "עודני ילד", "לא נעצור" ואחרים.
בין הפזמונאים שכתבו לפסטיבל היו שייקה פייקוב, יורם טהרלב, עוזי חיטמן, אהוד מנור, גידי קורן, דודו ברק, שמרית אור, תלמה אליגון, שלמה ארצי, רחל שפירא וירון לונדון.
בין המלחינים היו שייקה פייקוב, יאיר מילר, גידי קורן, עוזי חיטמן, נורית הירש, מתי כספי, דפנה אילת, קובי אושרת, אלדד שרים, יאיר רוזנבלום, אילן וירצברג, אבנר קנר ויהודית רביץ.
השירים המתחרים > שיאי השתתפות

(שירים מתחרים בלבד)
ירדנה ארזי – כחברת שלישיית "שוקולד מנטה מסטיק" – 1972, 1974-פסח, 1974-חנוכה, 1977, כסולנית – 1980, 1981, 1983, 1984, 1985
ציפי שביט – 1971, 1972, 1974-פסח, 1976, 1977, 1978, 1981, 1983, 2009
דודו זכאי – 1974-פסח, 1974-חנוכה, 1975, 1976, 1977, 1978, 1979
מייק בורשטיין – 1971, 1977, 1978, 1979, 1980, 1982
סקסטה – 1978, 1979, 1980, 1981, 1982 ,1983
אבי טולדנו – 1970, 1971, 1972, 1974, 1983, 1984
יגאל בשן – 1979, 1980, 1981, 1983, 1987, 2009
גידי גוב – 1981, 1982, 1983, 1984, 1985, 2008
נורית גלרון – 1977, 1978, 1980, 1984, 1987
תיקי דיין – 1972, 1974-פסח, 1974-חנוכה, 1975, 1982
השירים המתחרים > שיאי זכיות במקום הראשון > כותבים

יורם טהרלב – 1984, 1985
שייקה פייקוב – 1971, 1981
השירים המתחרים > שיאי זכיות במקום הראשון > מלחינים

יאיר מילר – 1972, 1974-פסח, 1974-חנוכה
שייקה פייקוב – 1970, 1971, 1981
השירים המתחרים > שיאי זכיות במקום הראשון > מבצעים

מייק בורשטיין – 1977, 1979, 1982
אבי טולדנו - 1970 (ביחד עם עירית ענבי), 1983
ירדנה ארזי - 1984,1985
היסטוריה

"הפסטיבל הישראלי לשירי ילדים" החל את דרכו כהפקה מסחרית שפעלה כל שנה כמעט במהלך חג החנוכה משנת 1970 עד שנת 1987.
הפסטיבל עלה לראשונה בחנוכה תשל"א, 28 בדצמבר 1970.
בשנת 1974 הפסטיבל נערך פעמיים – הן בחג הפסח והן בחנוכה, וזאת מפני שבחג החנוכה שלאחר מלחמת יום הכיפורים קיומו לא אושר, והוא נערך באביב, אחרי הפרדת הכוחות הישראלים-מצרים.
בשנות ה-80 חלה ירידה בפופולריות של הפסטיבל, עקב תחרות מצד השירוויזיון ובעיקר מכיוון הפסטיגל, שנערך החל משנת 1981. זאת על אף שהפסטיגל החל את דרכו בחיפה, תוך סיכום בין מפיק הפסטיגל מיקי פלד למפיק הפסטיבל אבשלום רובין שהפסטיגל לא יופיע בתל אביב וכך לא יהווה תחרות ישירה. אך הפסטיבל לא הסתגל לשינויים בשוק הבידור לילדים, לפירוטכניקה ולכוכבים שהציעו המופעים המתחרים, ומעמדו דעך בעוד פופולריות הפסטיגל התגברה.
ב-1987 הוא התקיים בפעם האחרונה ואילו "אחיו הקטן", הפסטיגל, ממשיך עד היום. יש הטוענים[דרוש מקור][מפני ש...] שהפסטיבל השתייך לימים, בהם שירי הילדים היו במוקד התחרות עם תפאורה פשוטה וזמרים, לפני עידן הפירוטכניקה, הבמות המסתובבות, הדוגמניות וכוכבי הטלוויזיה המאפיינים את הזמר והבידור לילדים מאז שנות התשעים.
היסטוריה > הוצאה מחודשת של שירי הפסטיבלים

בתקופה בה התקיימו הפסטיבלים באופן רציף הועלה כל פסטיבל על-גבי תקליט בשנה בה הוא התקיים. בשנות ה-90 יצא אוסף שירי הפסטיבלים בארבעה תקליטורים ובשנת 2006 יצא DVD עם מיטב שירי הפסטיבלים עד אותה שנה.
בשנת 2012 הוציאה חברת התקליטים ויזארט בע"מ את כל האלבומים המקוריים של פסטיבלי הילדים משנות ה-70 וה-80 (פסטיבלים 1 עד 17) על גבי תקליטורים. רבים משירי הפסטיבלים, שלא נכללו באוספים, הופיעו בפעם הראשונה על גבי תקליטורים.