stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שן ורגל
תשלומי חצי נזק > צרורות

כאשר הנזק לא נגרם באופן ישיר מכח הבהמה, אלא באופן עקיף יותר על ידי דברים שעפו מכוחה ופגעו והזיקו – חייב בחצי נזק בלבד, כגון בהמה שגרמה נזק על ידי חצץ שעף מתחת רגליה, ופגע בכלים ושבר אותם. דין צרורות באופן הקלסי הוא תולדה של רגל, אך יש גם צרורות שהם תולדה של שן, כגון חזיר שנבר באשפה והתיז והזיק.
יש להבחין בין שני האופנים האלו שבהם משלמים חצי נזק בלבד, שהם אינם דומים בדיניהם. באופן הראשון מדובר בנזקי קרן, שבהם הדין הוא שמשלם חצי נזק 'מגופו', כלומר אינו משלם יותר משווי הבהמה שהזיקה. לעומת זאת, בצרורות משלם חצי נזק 'מן העלייה', כלומר משלם כמה שצריך כדי לכסות את חצי גובה הנזק. כמו כן, באופן הראשון שהוא חיוב של נזקי קרן, התשלום נחשב לקנס ואינו פיצוי ממוני רגיל.
הערות שוליים

↑  תלמוד בבלי, מסכת בבא קמא, דף ג', עמוד א'
↑  משנה, מסכת בבא קמא, פרק ב', משנה ב'
↑  תלמוד בבלי, מסכת בבא קמא, דף ג', עמוד א', ודף י"ז, עמוד ב'; תוספתא בבא קמא, פרק א
↑  ארבעה טורים, חושן משפט, סימן ש"צ
↑  תוספות, תלמוד בבלי, מסכת בבא קמא, דף ט"ז, עמוד א' ד"ה והנחש. מדברי המשנה תורה לרמב"ם, ספר נזקים, הלכות נזקי ממון, פרק א', הלכה ו', נראה שהוא חולק על תוס' בעניין זה, וסובר שנזקי חיות הפרא, והנחש בכללן, הם נזקי קרן מועדת
↑  הלכות הרי"ף, בבא קמא, א, ב
↑  פסקי הרא"ש, בבא קמא, פרק א, סימן א
↑  תלמוד בבלי, מסכת בבא קמא, דף י"ט, עמוד א'
↑  שולחן ערוך, חושן משפט, סימן שפ"ט, סעיף ט"ו
↑  מכון הלכה ברורה ובירור הלכה, טעמי הפטור של שן ורגל ברשות הרבים, מערך שיעור לר"מים
↑  תלמוד בבלי, מסכת בבא קמא, דף י"ג-יד
↑  תלמוד בבלי, מסכת בבא קמא, דף מ"ז, עמוד ב'
↑  שולחן ערוך, חושן משפט, סימן שפ"ט, סעיף י"ב-יג
↑  משנה, מסכת בבא קמא, פרק א', משנה ב'
↑  תלמוד בבלי, מסכת בבא קמא, דף ט"ו, עמוד ב'
1 2  משנה, מסכת בבא קמא, פרק א', משנה א'
↑  תלמוד בבלי, מסכת בבא קמא, דף י"ז, עמוד ב'
| ספר שמות |
| --- | --- | --- |
| פרשת שמות | גזירות פרעה • שעבוד מצרים • משה בתיבה • בתיה בת פרעה • בריחת משה למדין • הסנה הבוער • צפורה במלון • משה בארמון פרעה |  |
| פרשת וארא | עשר מכות מצרים • מכת דם • מכת צפרדע • מכת כינים • מכת ערוב • מכת דבר • מכת שחין • מכת ברד |  |
| פרשת בא | מכת ארבה • מכת חושך • פסח מצרים • מכת בכורות • יציאת מצרים • קידוש בכורות • תפילין |  |
| פרשת בשלח | עמוד הענן ועמוד האש • קריעת ים סוף • שירת הים • שירת מרים • מרה • אילם • מן • פרשת המן • תחום שבת • מסה ומריבה • רפידים • מלחמת עמלק |  |
| פרשת יתרו | יתרו וצפורה • עצת יתרו • שלושת ימי ההגבלה • מעמד הר סיני • עשרת הדיברות • לא תעשון אתי |  |
| פרשת משפטים | עבד עברי • אמה עברייה • חובל • נזקי בהמה (קרן, שן ורגל) • נזקי בור • נזקי אש • גנבה והבא במחתרת • דיני שומרים • מפתה • כל אלמנה ויתום לא תענון • טרפה • אחרי רבים להטות • ברית האגנות • לוחות הברית |  |
| פרשת תרומה | בניית המשכן • ארון הברית • הכפורת • הכרובים • השולחן • המנורה • יריעות המשכן • קרשי המשכן • האדנים • הפרוכת • מזבח הנחושת • קלעי חצר המשכן. |  |
| פרשת תצוה | הדלקת הנרות במקדש • בגדי כהונה • קורבן התמיד • שבעת ימי המילואים • חנוכת המשכן • מזבח הזהב |  |
| פרשת כי תשא | מחצית השקל • כיור הנחושת • קטורת הסמים • שמן המשחה • חטא העגל • שבירת הלוחות • שלש עשרה מידות הרחמים • קרינת פני משה |  |
| פרשת ויקהל | יריעות המשכן • קרשי המשכן • הארון • השולחן • המנורה • מזבח הזהב • מזבח הנחושת • כיור  • קלעי החצר |  |
| פרשת פקודי | סיכום הקמת המשכן • חנוכת המשכן |  |
| דמויות בספר | שפרה ופועה • עמרם • יוכבד • משה • אהרן • מרים הנביאה • פרעה • בתיה • יתרו • צפורה • נחשון בן עמינדב • יהושע בן נון • בצלאל בן אורי • אהליאב בן אחיסמך |  |
ספר בראשית • ספר שמות • ספר ויקרא • ספר במדבר • ספר דברים
הבהרה:  המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואין לראות בו פסיקה הלכתית.
צ'אנגן CS85

| --- | --- |

Changan CS85
 מאפיינים כלליים
 יצרן:  Changan Automobile (אנ')
 שנות ייצור:  2019 – הווה
 הרכבה:  הרפובליקה העממית של סין הרפובליקה העממית של סין
 סיווג:  קרוסאובר קופה בתצורת פסטבק (אנ')
 מרכב:  מנוע קדמי, הנעה קדמית
 אורך:  4,720 מ"מ
 רוחב:  1,845 מ"מ
 גובה:  1,865 מ"מ
 משקל:  1,685–1,750 ק"ג
 בסיס גלגלים:  2,705 מ"מ
 מפרט טכני
 מנוע:  4 צילינדרים, בטור, 4 שסתומים לצילינדר, 1.5 ליטר המפיק 178 כ"ס ב-5,500 סל"ד (מגדש טורבו)  4 צילינדרים, בטור, 4 שסתומים לצילינדר, 1,998 סמ"ק המפיק 233 כ"ס ב-5,500 סל"ד (מגדש טורבו)
 הילוכים:  תמסורת אוטומטית - 8 מהירויות  תמסורת אוטומטית - 7 מהירויות מסוג "Dual-clutch transmission" (אנ')
"צ'אנגן CS85" (באנגלית: Changan CS85) הוא קרוסאובר בתצורת קופה (פסטבק (אנ')) מתוצרת יצרנית הרכב הסינית Changan Automobile (אנ') אשר מיוצר משנת 2019 ועד היום.
"צ'אנגן CS85"

דגם "צ'אנגן CS85" משווק ממרץ 2019.
5 נוסעים.
5 דלתות - הצ'בק בתצורת פסטבק.
מנוע קדמי.
סוג הנעה: הנעה קדמית 4x2.
מנועי בנזין מגדשי טורבו: 1.5 ליטר, 2.0 ליטר.
5 רמות גימור.
קיבולת מכל דלק - 58 ליטר.
תאוצה בין 0–100 קמ"ש היא 7.5 שניות (מנוע 2.0 ליטר).
מחיר היחידה מדגם "Changan CS85" עומד על 119,900–169,900 רנמינבי (נכון לשנת 2019, בסין).
תמונות

"צ'אנגן CS85"
"צ'אנגן CS85"
"צ'אנגן CS85"
"צ'אנגן CS85"
"צ'אנגן CS85"
"צ'אנגן CS85"
"צ'אנגן CS85"
ראו גם

צ'אנה סטאר 9
צ'אנה X70A
צ'אנגן CS95
הערות שוליים

↑  "צ'אנגן CS85" carscoops.com/2018/11/changan-cs85-coupe-crossover
↑  "צ'אנגן CS85" (בסינית) autohome.com.cn/advice/201811
↑  "צ'אנגן CS85" (בסינית) autohome.com.cn/4885
↑  "צ'אנגן CS85" chinamobil.ru/eng/changan/cs85
↑  "צ'אנגן CS85" chinamobil.ru/eng/changan/cs85
שלום שמחון

שלום שמחון (נולד ב-7 בדצמבר 1956) הוא פוליטיקאי ואיש ציבור ישראלי. בעבר כיהן כחבר הכנסת, ושר בממשלות ישראל מטעם מפלגת העבודה ומפלגת העצמאות.
קריירה מוקדמת וחיים אישיים

שמחון נולד למסעוד וסוזאן שמחון ובנעוריו למד בכפר הנוער בן שמן. שירת בצה"ל בחיל השריון, כמפקד טנק, והשתחרר בדרגת רס"ל.
לאחר שחרורו עבר להתגורר בנהריה ועבד כמדריך ורכז נוער במועצה האזורית מעלה יוסף עד 1982. לאחר מכן שימש משך שלוש שנים מנחה מטעם משרד החינוך בגלבוע ובבקעת הירדן. בשנים 1985–1991 כיהן שמחון, כמרכז חטיבת בני המושבים בנוער העובד והלומד וכחבר מזכירות התנועה, כיו"ר עמותת "יד אליעזר", כחבר בוועד הפועל וכמזכיר המשמרת הצעירה במושבים.
ב-1993 שב לאבן מנחם, שם הוא מתגורר עד היום. בשנה זו נבחר למזכ"ל תנועת המושבים והמרכז החקלאי. כמו כן כיהן כיו"ר הוועדה הבין-מושבית, כיו"ר הנהלת "תנובה", כחבר במועצת המשביר המרכזי וכיו"ר הנהלת "תגמולים".
בכנסת ובממשלות ישראל

טרם הבחירות לכנסת ה-14, שמחון זקף לזכותו הישג פוליטי ראשון: בשלהי כהונת הממשלה ה-26 בראשות שמעון פרס מקורבו, התקבלה החלטה להעניק סיוע נרחב ליישובי קו העימות בעקבות מבצע ענבי זעם.
בשנת 1996, שמחון נבחר לכנסת ה-14 מטעם מפלגת העבודה.
ב-1999 נבחר בשנית לכנסת ה-15. בכנסת זו, כיהן כיושב ראש ועדת הכספים. ב-2001, לאחר נפילת ממשלת ברק והבחירות המיוחדות לראשות הממשלה בהן נבחר אריאל שרון, מונה שמחון לראשונה לשר בממשלה ה-29. הוא כיהן כשר החקלאות עד לפרישת מפלגת העבודה מהקואליציה בשלהי שנת 2002.
בכנסת ה-16 כיהן כיושב ראש ועדת הכלכלה ועסק בעיקר בקידום תחום הצרכנות בישראל. גולת הכותרת של פעילות זו- גיבוש עסקת חבילה שתוזיל את עמלות הבנקים לטובת הלקוחות. שמחון נבחר כאיש השנה של ynet בתחום הצרכנות. ועדת הכלכלה בראשות שמחון זכתה בפרס ראש הממשלה למצוינות על תרומתה לעידוד הצמיחה במשק. ב-10 בינואר 2005, עם הצטרפות מפלגתו לממשלה, מונה לשר לאיכות הסביבה. במסגרת תפקידו יזם את פרויקט "הולכים על נקי זו הארץ שלנו" שמטרתו שיפור הניקיון ברשות הרבים, קידם את חוק הקרינה הבלתי מייננת, שמטרתו הסדרת כל נושא הקרינה, והביא לאישור תוכנית פארק איילון בממשלה. שמחון פעל נחרצות, כחבר ועדת השרים להתנתקות נגד כוונת הממשלה להקים יישובים למפוני גוש קטיף בשמורת החולות. מאבקם של שמחון והארגונים הירוקים סיכל את כוונת הממשלה. שמחון התפטר מתפקידו עם פרישת סיעתו מן הקואליציה ב-23 בנובמבר 2005.
ב-4 במאי 2006, עם כינון ממשלת אולמרט שב שלום שמחון לכהן בתפקיד שר החקלאות. במהלך כהונתו התמקד שמחון בהובלת שינויים מבניים במועצות הייצור החקלאיות ובהסדרת ענפי חקלאות מרכזיים והתאמתם לפעילות בשנים הבאות. בנוסף, פעל לחיזוק ופיתוח המגזר הכפרי ולביסוס תעסוקות חלופיות לחקלאות. שמחון קידם מדיניות של חקלאות ירוקה (חקלאות בשירות הסביבה), שעיקרה עידוד השימוש בשיטות עיבוד ידידותיות לסביבה, הפחתת שימוש בחומרי הדברה, שמירת שטחים ירוקים וריאות ירוקות, שימוש במי קולחין ובפסולת עירונית לצרכים חקלאיים. בנוסף, הציב שמחון את תחום רווחת בעלי חיים ושמירת היערות במקום גבוה מאוד בסדר העדיפויות של משרד החקלאות. לצד הדאגה לחקלאים ולסביבה פעל שמחון למען הצרכן הישראלי, בהסדרת תקני איכות לפירות וירקות, בהשלמת התקנות לחקלאות אורגנית ובשמירה על רמת מחירים סבירה לצרכן.
בבחירות לכנסת ה-18 הוצב במקום ה-12 ברשימת העבודה לכנסת. שמחון תמך בכניסת מפלגת העבודה לקואלציה, לאחר שהתברר כי מפלגת קדימה בחרה להישאר באופוזיציה. בממשלת נתניהו מונה שמחון לשר חקלאות, זו הפעם השלישית.
ב-17 ביוני 2010 נבחר כמועמד המוביל לתפקיד יו"ר קק"ל, מטעם הסיעה המשותפת של העבודה-מרץ-זו ארצנו בקונגרס הציוני הל"ו, אך בעקבות צו מניעה שנתן בית המשפט המחוזי מחוז מרכז, לבקשת היו"ר הנוכחי אפי שטנצלר עוכב מינויו.
ב-17 בינואר 2011 פרש ממפלגת העבודה יחד עם ארבעה חברי כנסת נוספים בראשותו של שר הביטחון, אהוד ברק, והקים אתם את מפלגת העצמאות. בעקבות המהלך מונה שמחון לשר התעשייה, המסחר והתעסוקה וכאחראי על ענייני המיעוטים.
בכנסת ובממשלות ישראל > רפורמת הביצים

ב-2008, כשר החקלאות, הוביל שמחון את "רפורמת הביצים". לפי הרפורמה, לולים במושבים יועברו ללולים תעשייתיים בגליל, שייבנו על חשבון שטחים פתוחים. מתנגדי הרפורמה, לאה יוגב ויוסי אדוני ממושבי הצפון, טענו כי המשמעות היא חיסול המשק המשפחתי והעברת ייצור הביצים ל"אוליגרכים בחקלאות". מבקר המדינה מיכה לינדנשטראוס חקר את הפרשה וקבע כי שמחון פעל בניגוד עניינים, משום שהוא ובני משפחתו עתידים ליהנות אישית מהרפורמה.
חיים אישיים והשכלה

את השכלתו רכש שמחון בבית הספר לעבודה סוציאלית של האוניברסיטה העברית, הוא חקלאי ועובד סוציאלי במקצועו. הוא נשוי לד"ר אורנה שמחון, מנהלת מחוז צפון במשרד החינוך, ואב לשניים. לשמחון יקב בוטיק בשם "יקב שמחון", בשיתוף פעולה עם היינן והכורם ברוך לגזיאל.
הערות שוליים

↑  הקונגרס הציוני אישר בחירת שמחון ליו"ר קק"ל, באתר וואלה, 17 ביוני 2010
↑  משה ליכטמן, ‏שמחון ממשיך לקדם רפורמת הביצים, למרות דו"ח המבקר, באתר גלובס, 26 בדצמבר 2010
↑  טלי חרותי-סובר, הדוקטורט ההונגרי של אורנה שמחון, באתר הארץ, 11 באוקטובר 2015
↑
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007297888805171  ISNI: 0000 0000 6817 1704  LCCN: no2015038418  VIAF: 98481524   WorldCat (עם VIAF): 98481524
א-טירה (חיפה)

ערך זה עוסק בעיירה ערבית לשעבר בחוף הכרמל. אם התכוונתם ללמשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |

מבנים חצי הרוסים של א-טירה ששרדו, בגבעה מעל טירת כרמל
 טריטוריה:  המנדט הבריטי המנדט הבריטי
 מחוז:  מחוז חיפה
 חיפה:  נפת חיפה
 שפה רשמית:  ערבית
 תאריך ייסוד:  התקופה הביזנטית בארץ ישראל
 שטח:  45,262 דונם עות'מאני (1945)
 סיבת נטישה:  מלחמת העצמאות
 תאריך נטישה:  16 ביולי 1948
 יישובים יורשים:  טירת כרמל
 דת:  מוסלמים סונים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ ביישוב לשעבר:  5,270 (1945)
 קואורדינטות:  32°45′43″N 34°58′31″E﻿ / ﻿32.76182778°N 34.97521389°E﻿ / 32.76182778; 34.97521389 
 אזור זמן:  UTC +2
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת חיפה מוגדלת) א-טירה(למפת חיפה רגילה) א-טירה(למפת הגליל המערבי רגילה) א-טירה(למפת הגליל המערבי מוגדלת) א-טירה  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
א-טירה (בערבית: الطيرة, הייתה ידועה גם בשם טירת אל-לוז طيرة اللوز טירת השקדים) הייתה עיירה ערבית בחוף הכרמל, שתושביה גורשו במהלך מלחמת העצמאות של מדינת ישראל, במקומה הוקמה העיר טירת כרמל.
היסטוריה

לפי עדויות ארכאולוגיות הכפר היה מיושב החל מתקופה הביזנטית בארץ ישראל. [דרוש מקור: הכיבוש המוסלמי סיים את התקופה הביזנטית ולא אפשרי שהתקיים בתקופה זו] את אזור הכפר חקר לראשונה בסוף המאה ה-19 הדיפלומט השווייצרי אברהרד פון מילינן שסקר שלוש אמות מים שנבנו על תוואי אחד, כל השלוש הוליכו מים ממעיין עין קדם לעבר הכפר, המרוחק כשני קילומטרים ממערב למעיין. האמות נחפרו במסגרת חפירת הצלה בחודשים נובמבר 2000 - ינואר 2001.
בסוף המאה ה-20 ותחילת המאה ה-21 נערכו מספר חפירות ארכאולוגיות בתחומי טירת כרמל בעקבות עבודות פיתוח ובנייה שונות. בחפירות נחשפו שרידים ארכיטקטוניים רבים שהעידו שהיישוב התקיים ברציפות כ־1,700 שנה, החל בתקופה הרומית וכלה בעת החדשה וכן נמצאו מטבעות, כלי חרס, צמידי זכוכית וממצאי מתכת המעידים כי באזור התקיים יישוב מפותח כבר מהמאה השלישית לפני הספירה (התקופה התלמית).
במקורות מן התקופה הצלבנית נקרא המקום בשם Saint Iohan de Tire (סנט יוהאן דה־טירה). בחפירה ארכאולוגית נחשף קבר מתקופה זו, ובו טבעת ארד הנושאת עיטור דמוי פרח, ראש חץ מברזל ונר חרס כמעט שלם. חלקים ממבנה הקבר מקורם בכנסייה הגותית שניצבה שם.
היסטוריה > בתקופה העות'מאנית

ברשומות המס העות'מאני משנת 1596, מופיע הכפר עם 52 בתים ו-286 תושבים בסנג'ק לַג'וּן. תושבי הכפר שילמו מס בסך 25% על גידולי חיטה, זיתים, גפנים, עיזים ועל כוורת דבורים לייצור דבש, בסכום כולל של 26,000 אקצ'ה. בני טורבאי, מושלי סנג'ק לג'ון במרוצת המאות ה-16 וה-17, שחלק מהכנסותיהם הגיע מהמכסים במעגני חיפה וטנטורה, נהגו לשהות בא-טירה. ב-1579 הקימו בכפר מסגד, שבפתחו נקבעה כתובת לפיה "ציווה על בניית זה המקום המבורך האמיר עסאף". בין אנשי חיפה לבין אנשי טירה, כשהייתה עדיין עיירה נידחת, שררה יריבות. על פי עדותה של מרי אליזה רוג'רס בספרהּ "חיי יום-יום בארץ-ישראל", חיפה הותקפה ביום 26 בספטמבר 1855 בידי מאות מאנשי טירה והכפרים בשכנותה, שנסוגו רק מפני התגבורת הצבאית שסיפק הממשל העות'מאני.
בשנת 1870, ביקר הארכאולוג והגאוגרף הצרפתי ויקטור גרן בכפר, וכתב: ”..ובשעה אחת עשרה וארבעים דקות הגענו לטירה, בכפר הזה יש כאלף תושב. תחילה סקרתי מסגד קטן, אשר דומה שהיה לפנים כנסייה נוצרית. הוא מכוון ממערב למזרח, יש בו אולם אחד בלבד, והוא מסתיים בקצה המזרחי באפסיס. נכנסים לתוכו בעד פתח מלבני שמעליו משקוף מונוליתי נאה. הבניין הזה, שנבנה מאבני גזית מהוקצעות היטב, מקורה בקמרון מחודד במקצת שמעליו יש גג שטוח. במקום אחר בכפר הזה נכנסתי לטחנה שגם היא תופסת מקום כנסייה עתיקה אשר נחרבה לשלושה רבעים. לכנסייה הזאת היו שלושה אולמים, ובקצה המזרחי הסתיים כל אחד מהם באפסיס. היא נבנתה מאבנים שהוקצעו בתבנית משוכללת מאוד. רבים מן הבתים נראים בני גילן של שתי הכנסיות הללו. באחד מהם, גדול בהרבה מן האחרים ומעוטר מבחוץ בכרכוב בקצה העליון של הקומה הראשונה, דרות עכשיו כמה משפחות. כל פנימו של הבית שופץ. אומרים שזה היה לפנים מושב מושל הכפר. לא הרחק ממנו עומד מסגד שנוסד לפני שלוש מאות ארבעים ושתיים שנה; רוב אבני בניינו מקורן בבתים קודמים. הרבה קברים חצובים בסלע נראים לאורך המדרון המערבי של הגבעה אשר הכפר הזה יושב עליה. אשר לשם הקדמון של היישוב הזה, הוא היה ככל הנראה השם הנוכחי עצמו. מכל מקום בימי וילהלם מצור הוא נקרא טירוס.”.
במרשם האוכלוסין משנת 1887 היו בכפר 2,555 תושבים, כולם מוסלמים.
היסטוריה > בתקופת המנדט הבריטי

במפקד 1922, שנערך על ידי שלטונות המנדט הבריטי, בא-טירה הייתה אוכלוסייה של 2,346 נפש, כולם מוסלמים למעט 9 נוצרים ויהודי אחד. במפקד אוכלוסין 1931 של ארץ ישראל היו בכפר 624 בתים מאוכלסים, בהם התגוררו 3,191 תושבים, כולם מוסלמים למעט 17 נוצרים.
בזמן מלחמת העולם השנייה הקימו הבריטים שלושה מחנות צבא בשטח המישורי לאורך החוף בין א-טירה לכפר סמיר וחוף כיאט. המחנות שימשו את חיל החימוש, חיל התותחנים ומחסני אספקה של הצבא הבריטי.
בסקר הכפרים בשנת 1945 האוכלוסייה בכפר הייתה 5,270 תושבים, 5,240 מוסלמים, ו-30 נוצרים. שטח הקרקע הכולל של הכפר היה 45,262 דונם. אשר מתוכם הוקצו 3,543 לחקלאות שלחין,ו- 16,219 לגידולי דגנים.
לפי תוכנית החלוקה, שהתקבלה ברוב קולות בעצרת הכללית של האו"ם ב-29 בנובמבר 1947, היישוב נכלל בשטח המדינה היהודית.
ב-12 בדצמבר 1947 התקיף האצ"ל את כפר. הרג 13 אנשים, פוצץ בית על יושביו וגרם נזק למספר בתים נוספים. בין ההרוגים היו גם ילדים וזקנים. דיווח של האצ"ל מדבר על קבוצה של כ-20 חמושים, שהגיעו קרוב לבתים בשולי הכפר, זרקו לעברם רימונים, וירו מנשקם האישי. חוליה אחת פרצה לבית, שפכה לתוכו בנזין והעלתה אותו באש. אחר כך התקרבה החוליה לבית שני, הניחה בו מטענים ולאחר הפעלת מנגנוני ההצתה, נסוגה מן המקום. כעבור מספר שניות נשמעה התפוצצות והבית נהרס עד היסוד. לבסוף נסוגו אנשי האצ"ל דרך המטעים לכיוון כביש החוף, שם חיכה להם רכב מילוט. למחרת היום יצאה משלחת מהכפר לקהיר לבקש עזרה מהוועד הערבי העליון.
בין 21 ל-24 באפריל 1948, גדלה מאוד אוכלוסיית הכפר בשל זרם פליטים שהגיע אליו מחיפה.
ב-22 באפריל 1948, יום כיבוש חיפה בסוף הקרב על חיפה, נערכה התקפה רחבה על טירה, במקביל למתקפה של כוחות ההגנה על חיפה. מטרת המתקפה הייתה ככל הנראה למנוע הגעתם של כוחות ערביים נוספים לאזור ולכפר. לאחר ההתקפה הציע צבא ההצלה להעביר משפחות לירדן. ב-23 באפריל 1948 הופיעו גם סירות מהים והציעו את שירותם להעברת משפחות לחופי לבנון.
שלושה ימים אחרי כיבוש חיפה, היה ניסיון נוסף של כוחות ההגנה לכבוש ולהשתלט על א-טירה, לאחר שבמשך חודשים רבים חסם הכפר את התחבורה היהודית בכביש החוף. המתקפה החלה באמצע הלילה של 25 באפריל 1948. במתקפה נעשה שימוש במרגמות ומקלעים. כוח בריטי הגיע במהרה למקום והפסיק את המתקפה, אך היא חודשה למחרת אחרי עזיבת הכוח הבריטי. הכוח הבריטי סייע בפינוי נשים וילדים מהכפר למקום מבטחים מחוץ לכפר. ב-5 במאי התקיים עוד מבצע פינוי משפחות מא-טירה למקומות מבטחים, וכ-600 אנשים הועברו לאזור ג'נין ושכם. מאות גברים נותרו בכפר כדי להגן עליו.
היסטוריה > לאחר הקמת מדינת ישראל

הבריטים החליטו לסיים את המנדט בשעת חצות שבין 14 ל-15 במאי, כאשר הנציב העליון הוריד את דגל בריטניה בנמל חיפה. ביומו האחרון של המנדט הבריטי, ב-14 במאי 1948 הכריז דוד בן-גוריון על הקמת מדינת ישראל. אך גם לאחר סיומו הרשמי של המנדט המשיכו הבריטים להחזיק במובלעת צבאית במחנות הצבא באזור א-טירה. הבריטים החליטו למסור את המחנות לשליטה ערבית אך כוח צה"ל נכנס לאחד מהם. לאחר משא ומתן בחסות ועדת הביצוע אשר הוקמה על ידי או"ם, כדי לפקח על העברה מסודרת של מנגנון השלטון, הוסכם ב-16 ביוני שהמחנות יעברו לפיקוח האו"ם עד לפינוי המחנות. ב-28 ביוני אחרוני החיילים הבריטים עזבו את המובלעת וחיילי צה"ל נכנסו לשניים משלושת המחנות (אחד המחנות אף נרכש באופן רשמי מהצבא הבריטי).
הכפר נכבש על ידי צה"ל ב-16 ביולי 1948, במהלך קרבות עשרת הימים שבין שתי ההפוגות. בהתקפה הזו, שבמהלכה נכבשו גם כפר לאם ואל-סרפנד, נעשה שימוש בפעם הראשונה בספינות מלחמה שהפגיזו את הכפר מהים. התושבים האחרונים שהיו עדיין בכפר, גורשו לכיוון ג'נין, שכם וטולכרם, חלקם נלקחו בשבי. במהלך הכיבוש נהרג רק חייל צה"ל אחד, ובצד הערבי נמנו עשרות הרוגים.
לפי דיווח בעיתון הארץ, הקרב על העיירה החל עם תום ההפוגה הראשונה, בידי צה"ל הוחזקו 3 מחנות הצבא באזור וכוח עיראקי החזיק במחנה הקרוב לעיירה, לשעבר בית ספר לארטילריה של הצבא הבריטי במזרח התיכון. בין המחנות של שני הצדדים חצצה גדר. ביום ה' בבוקר עבר את הגדר ונכנס לטירה אברהם ספקטור, "מוכתר הר הכרמל", שדרש להיפגש עם מוח'תאר טירה. החיילים העיראקים סירבו וספקטור מסר להם את הדרישה להיכנע. מאחר שטירה נמצאת בתחום המיועד למדינה היהודית לפי תוכנית החלוקה. ניתנה להם שהות עד 4 אחה"צ יום הי. שעתיים לאחר שעבר מועד זה ב־6 אחה"צ, לאחר שלא נתקבלה כל תשובה, נכנסו כוחות צה"ל לפעולה. תחילה נכבשו 3 גבעות על הכרמל, החולשות על טירה ממזרח. אותה שעה יצא כוח נוסף מדרום-מזרח למקום. חיל האוויר ערך הפצצה אווירית במקביל להפצצה ארטילרית מתותחים שנמשכה כל הלילה. בשעה 8 בבוקר נכנסו הכוחות לעיירה וכבשו אותה כמעט ללא התנגדות. בתום הקרב נשארו בטירה כ-300 תושבים.
ב-20 ביולי 1948, פרסמה העיתונאית ברכה חבס כתבה בעיתון דבר בה דיווחה על ביקור שערכה בטירה זמן קצר לאחר כיבושה. היא כתבה:” על גגו השטוח של אחד הבניינים רוכזו כמה עשרות גברים, צעירים וזקנים, שחיכו להישלח למחנה שבויים באוטובוסים שהובאו למטרה זו...במרכז הכפר התגודדו כמאה וחמשים נשים וילדות מבוהלות ומדוכדכות שנתקבצו ממקומות מחבואיהן במערות שבסביבה ומסמטאות הכפר. החיילים חלקו להם כריכים מתוך מכונית צבאית”.
בעקבות ההפגזה הכבדה נפגעו רבים מבתי הכפר, אחר כך נכנסו חיילי צה"ל, ובעקבותיהם גם בוזזים שהרסו חלק מהבתים. בסוף 1948 הוחלט לשכן עולים בבתי הכפר ותוך חודשים ספורים שכנו בו 700 משפחות, כ-2,900 נפש בסך הכל, שהחלו בשיקום ההריסות. חלקם החלו לעבד את אדמות הכפר, אחרים השתלטו על חנויות ובתי מלאכה נטושים. בית הספר של הכפר שנבנה בתקופת המנדט החל לשמש את התושבים החדשים. העולים שיושבו בכפר היו בעיקר יוצאי בולגריה, פולין, טורקיה וצ'כוסלובקיה.
היסטוריה > מא-טירה לטירת כרמל

ב-1950 הוחלט לשנות את שם היישוב מטירה ל"טירת כרמל", ובנוסף להתיישבות בבתי העיירה הוקמו בשטח המישורי שממערב שתי מעברות לשיכון אלף משפחות. ב-1953 כבר גרו במקום 17,000 תושבים. בנוסף לעיר טירת הכרמל, הוקמו על אדמות א-טירה, באוגוסט 1949 המושב מגדים (שנקרא תחילה "צפון עתלית"), ב-1952 בית הספר החקלאי כפר גלים, ב-1953 כפר צבי סיטרין.
מספר משפחות ערביות שעזבו חזרו להתגורר בא-טירה, אך כל בתי הכפר נתפסו על ידי רשות הפיתוח כנכסי נפקדים. אחר כך הוכרזו רבים מהם כמבנים מסוכנים וגם משפחות יהודיות שגרו בהם פונו והם נהרסו בשנות ה-60
רוסתם בסתוני, חבר הכנסת הערבי הראשון שכיהן מטעם מפלגה ציונית, היה יליד א-טירה.
מבנים ששרדו מא-טירה

במשך השנים רוב המבנים שהיו בא-טירה נהרסו, אך מספר מהם שרדו, ביניהם:
בית המוח'תאר עבד אללה סלמאן משמש כתחנת המשטרה של טירת הכרמל.
בית הקברות המרכזי של א-טירה הממוקם בסוף רחוב החרוב.
המסגד המרכזי של א-טירה, שהפך לבית כנסת "אם הבנים" ברחוב הפלמ‘‘ח.
בית הספר לבנים היה מתחם של שני מבנים, מבנה אחד גדול בו קשתות לאורך הקומה השנייה, שהפך לחלק מבית הספר התיכון שיפמן. ומבנה שני, ששימש את הכיתות הנמוכות, עמד על גבעה בסמוך נטוש והרוס חלקית עד שנת 2016. המבנה נהרס ובמקומו נבנה בית מלון בשם "קדם" שנחנך בשנת 2019.
תמונות

מבנים ששרדו מא-טירה
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  בית המוח'תאר עבד אללה סלמאן משמש כתחנת המשטרה של טירת הכרמל  |  בית הספר לבנים המנדטורי, נהרס ב-2016 ובמקומו הוקם מלון קדם |  בית הכנסת אם הבנים ששימש קודם כמסגד העיירה א-טירה וכנסייה. בתקופת הצלבנית והביזנטית עמדה באותו המקום כנסייה |  |
מפות היסטוריות של א-טירה
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  מפת הקרן לחקר ארץ ישראל 1875  |  מפה מנדטורית משנת 1932  |  מפת אזור חיפה 1945 |  |
הערות שוליים

↑  אורית סגל, ‏טירת כרמל (ב'), באתר "חדשות ארכיאולוגיות", גיליון 118, 3 בנובמבר 2006
↑  אורית סגל, ‏טירת כרמל (א'), באתר "חדשות ארכיאולוגיות", גיליון 118, 3 באפריל 2006
↑  אורית סגל, ‏טירת כרמל, באתר "חדשות ארכיאולוגיות", גיליון 120, 4 בדצמבר 2008
↑  רוני טואג, חפירת בדיקה בטירת הכרמל, אוניברסיטת חיפה, ינואר 2004
↑  "תעלומת הקדוש מהכרמל - מזרח-תיכון - מסע אחר". מסע אחר. נבדק ב-2018-04-25.
↑  Hütteroth, Wolf-Dieter; Abdulfattah, Kamal (1977). Historical Geography of Palestine, Transjordan and Southern Syria in the Late 16th Century. Erlanger Geographische Arbeiten, Sonderband 5. Erlangen, Germany: Vorstand der Fränkischen Geographischen Gesellschaft. ISBN 3-920405-41-2.
↑  תצלום של הכתובת נעשה על ידי המזרחן והדיפלומט פון מולינן (E.F. von Mülinen) ב-1908, והוא מובא גם בתרגום לעברית של ספרו, "הכרמל של פון מולינן" (הוצאת מאגנס, 2013), בעמ' 174–175
↑  אורי קציר, "המצור על חיפה", בבלוג 'אפלטון', 20.6.2007; מרי אליזה רוג'רס, חיי יום-יום בארץ-ישראל (תרגמה: שולמית הרן, ההדיר: רחבעם זאבי), משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 1984, עמ' 80–82
↑  ויקטור גרן, תיאור גאוגרפי, היסטורי וארכאולוגי של ארץ - ישראל - כרך חמישי : השומרון (ב), ירושלים: יד יצחק בן צבי, 1984 - עמוד: 196
↑  Schumacher, 1888, p. 178
↑  Mills, Census of Palestine, 1931, page 48
↑  Government of Palestine, Department of Statistics, 1945, p. 26
↑  13 ערבים נהרגו בכפר טירה, המשקיף, 14 בדצמבר 1947
↑  13 ערבים נהרגו בטירה - עוד 8 קבורים תחת מפולת הבית?, משמר, 14 בדצמבר 1947
↑  ספר תולדות ההגנה, ג, עמוד 1543
↑  משלחת מכפר טירה - לקהיר, המשקיף, 23 בדצמבר 1947
↑  בני מוריס, לידתה של בעיית הפליטים הפלסטינים 1947–1949, עמ' 132.
↑  התקפה כבדה על טירה, המשקיף, 23 באפריל 1948
↑  התקפה על טירה, מעריב, 26 באפריל 1948
↑  אש הצבא מהאגף מנעה טיהורו היסודי של כפר טירה, הצופה, 27 באפריל 1948
↑  ההגנה התקיפה את כפר טירה, קול העם, 26 באפריל 1948
↑  בני מוריס, לידתה של בעיית הפליטים הפלסטינים 1947–1949, (תרגם מאנגלית: ארנון מגן), תל אביב: עם עובד, תשנ"א 1991, עמוד 133–134
↑  מחנות טירה לפיקוח או'"מ עם גמר הפינוי יופקד בהם משמר יהודי, דבר, 17 ביוני 1948
↑  המפקדה הבריטית בחיפה וויתרה על מסירת מחנה-טירה לערבים, על המשמר, 17 ביוני 1948
↑  פינו מחנות בריטיים בסביבת חיפה, דבר, 15 ביוני 1948
↑  מחנות טירה ליד צבא-ישראל, המשקיף, 28 ביוני 1948
↑  נכבש כפר טירה ליד חיפה, על המשמר, 18 ביולי 1948
↑  ש. זרחי, "כיס" טירה חוסל, דבר, 18 ביולי 1948
↑  אריה נשר, כיבוש טירה ע"י חיילי ישראל, הארץ, 18 ביולי 1948
↑  ברכה חבס, בטירה ביום כיבושה, דבר, 20 ביולי 1948
↑  אריה נשר, זו טירה שיושבה מחדש, הארץ, 22 ביולי 1949
↑  תערוכת היבול הראשון בכפר טירה, דבר, 13 ביולי 1949
↑  מעברת טירה תקלוט 1000 משפחות, על המשמר, 17 באוגוסט 1950
↑  ק. שבתאי, טירה - בטירה פגעה, דבר, 11 בספטמבר 1950
↑  יהושע גלבוע, מעברה על רקע של אבטלה, הארץ, 23 בפברואר 1953
↑  מקימים 4 מושבי עולים חדשים, דבר, 15 באוגוסט 1949
↑  הרישום לביה"ס בחיפה - מהיום, הַבֹּקֶר, 26 באפריל 1954
↑  17 משפחות ערביות מנושלות זו הפעם השניה, קול העם, 3 ביוני 1956
↑  פינוי שכונות העוני בטירה, הצופה, 17 באפריל 1968
↑  דיור לעולים בטירת כרמל, למרחב, 25 בדצמבר 1968
↑  חנוכת בית הכנסת בטירה, הד-המזרח, 25 באוגוסט 1950
↑  מיכל רז-חיימוביץ', ‏שמים את חיפה (וסביבתה) על מפת התיירות: מלון קדם ייפתח בסוף השבוע הקרוב, באתר גלובס, 27 במאי 2019
כל בו (ספר)

|  מידע כללי |
| --- | --- |
 סוגה:  ספר הלכה
 נושא:  ברכה, תפילה, מנהג, שבת ומועדי ישראל ועוד.
 הוצאה
 תאריך הופעה ראשונה:  ה'ר"נ (1490)
 קישורים חיצוניים
 היברובוקס:  41178
 
כלבו הוא ספר הלכה שנכתב בתקופת הראשונים. הספר נדפס לראשונה בנאפולי בשנת ה'ר"נ (1490), ובשנית בקושטא ה'ר"פ (1519). בספר נכללים כמאה וחמישים קטעים ("סימנים") העוסקים בברכות, תפילות, מנהגי שבתות וחגי ישראל ומועדיו, נישואים, ענייני ממון, הלכות מזון ומנהגי אבלות. כן נכלל בספר אחד הביאורים המוקדמים ביותר להגדה של פסח.