stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פו שי
מותו

פֿוּ שִׂי חי 197 שנים, או על פי גרסאות אחרות 114 שנים, ונפטר במקום שנקרא צֶ'ן (陳, בחְווָאיְיָאנְג (淮阳), מחוז חנאן של היום), שם נמצא עד היום המאוזוליאום שלו, המשמש מוקד תיירות.
חשיבות חברתית

על אחד מהעמודים של מקדש פֿוּ שִׂי במחוז חנאן, ישנו טקסט המתאר את חשיבותו: "מבין שלושת האבות של תרבות חְווָה-שְׂיָה, פֿוּ שִׂי בארץ חְווָאיְיָאנְג הוא הראשון". על פי המסורת שרואה בנוּ'וָה מי שקדמה לו בתפקיד, החברה בתקופתה הייתה מטריארכלית ופרמיטיבית. ילודה נראתה כנס אשר אינו דורש השתתפות של זכר, וילדים הכירו רק את אמותיהם. כאשר הבינו טוב יותר את תהליך הרבייה, עברה החברה הסינית העתיקה למבנה פטריארכלי ופֿוּ שִׂי קיבל מעמד עליון.
בזמני קדם, לפני שהיו שלושת העקרונות ושש השיטות, אנשים הכירו רק את אמם ולא את אביהם, לבשו כסות על קדמתם אך לא הצליחו לכסות על אחוריהם, כאשר שכבו התנשמו וכאשר קמו התנשפו, כשרעבו חיפשו מזון וכששבעו נטשו את השאריות, אכלו בשר מעובד ולבשו כסות מעורות וקנים. בכל זה הביט פֿוּ שִׂי מעלה וסקר את הצורות בשמיים, הביט מטה ובחן את חוקי הארץ, בהגדרת נישואין תיקן את חמשת היחסים, החל לקבע דרך אנוש, והשתמש בציור שמונה הטריגרמות לבסס את השלטון.
פֿוּ שִׂי לימד את נתיניו לבשל את מזונם, לדוג עם רשתות, לצוד עם כלי נשק עשויים ברזל ולגדל עדרים. הוא ייסד את הנישואין והעלה את הקורבן הציבורי הראשון לשמיים.
לפֿוּ שִׂי מיוחסת גם המצאת הגוּצִ'ין (古琴) - כלי מיתר קדום, ביחד עם שֶׁנּוֹנְג והקיסר הצהוב.
הערות שוליים

1 2 3 4 5  Worshiping the Three Sage Kings and Five Virtuous Emperors - The Imperial Temple of Emperors of Successive Dynasties in Beijing. Beijing: Foreign Language Press. 2007. ISBN 978-7-119-04635-8.
↑  白虎通义 של 班固, תרגום ישיר מהמקור: http://www.4hn.org/files/article/html/0/289/20169.html
פוסום מפוספס (סוג)

| פוסום מפוספס |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: קנגוראים
תת־סדרה:: דמויי-קוסקוס
משפחה:: כיסנאיים
סוג:: פוסום מפוספס
שם מדעי
 Dactylopsila ‏גריי, 1858

פוסום מפוספס (שם מדעי: Dactylopsila) הוא סוג של יונקי כיס החיים ביערות צפון אוסטרליה וגינאה החדשה ושייכים למשפחת הכיסנאיים. הסוג פוסום ארך-אצבע שויך בעבר לסוג זה עד שהוקצה עבורו טקסון מונוטיפי; בטקסונומיות רבות הוא עדיין מוכר כמין בסוג.
מאפיינים

אלו יצורים שוכני עצים הפעילים בעיקר בלילות. הם בעלי פרווה כהה או מפוספסת בשחור ומזכירים במראם סנאים בעלי כיס. אורכם 17-32 ס"מ ומשקלם 250-550 גרם. הם בעלי זנב ארוך ושעיר ועיניים גדולות.
יצורים אלה ניזונים מחרקים שוכני עצים כמו חיפושיות וזחלים של חרקים שונים. הם מוציאים אותם החוצה בעזרת טופרי אצבעותיהם הגדולות. בנוסף הם ניזונים גם מעלים, פירות ולעיתים גם מחולייתנים קטנים. את מזונם הם מוצאים באמצעות חוש ריחם המפותח.
מינים

פוסום מפוספס גדול-זנב (Dactylopsila megalura)
פוסום מפוספס טייט (Dactylopsila tatei)
פוסום מפוספס מצוי (Dactylopsila trivirgata)
פנגו (שפה)

| --- | --- |
 מדינות:  הודו
 אזורים:  אסיה
 דוברים:  350,000 (נכון ל־2000) 
 שפת אם:  350,000 (2000)
 כתב:  אלפבית אורייה
 משפחה:  דראווידית דרומית - מרכזית גונדי - קואי מאנדה-פנגו פנגו
 לאום:  הודו הודו
 קוד ISO 639-3:  peg 
 ראו גם:  שפה • כתב • רשימת שפות
 
פנגו (באנגלית: Pengo) היא שפה דראווידית דרומית-מרכזית שבטית. השפה מדוברת באזור אודישה שבהודו וכמעט כל דוברי השפה מדברים גם אורייה באופן שוטף. השפה נכתבת באלפבית אורייה.
הערות שוליים

↑  Pengo, Ethnologue (באנגלית)
| שפות דראווידיות |
| --- | --- | --- |
| דרומיות | טמילית • מלאיאלאם • קוטה • קודאגו • קאנדה • טולו • מלאיאלאם יהודית • קודאבה טאק • באדאגה • הולייה • קורומבה אטאפדי • טודה • קומבארן • קורומבה קאנדה • מודוגה • אירולה • שולאגה • בטה קורומבה • קאיקאדי • ירוקאלה • ג'סרי • פאניה • אוראלי • מאלארית • קוראגה • בלארי • קאלאנדי • קאניקארית • מולו קורומבה • קאדאר • קונדובאדי • מאלאסאר • מאלה מאלאסאר • קוריצ'ייה • אראנאדאנית • מאלאבדאנית • פאלייאנית • הראבאלאנית • אולאטאנית • ווייאנאד צ'טי • קאקאלה |  |
| דרומיות - מרכזיות | גונדי • מריה • קואי • קונדה • טלוגו • קויה • פנגו • מאנדה • נגארצ'אל • קובי |  |
| מרכזיות | קולאמי • אולארי • דורווה • נאיקי |  |
| צפוניות | קורוך • מאלטו • ברהואי |  |
| לא מסווגות | באזיגאר • וישאבאן • מאלאקוראבאן • אלאר |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007533961805171 
ערך זה הוא קצרמרבנושא שפות ובנושא הודו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
פואבלה

ערך זה עוסק בעיר במקסיקו. אם התכוונתם למדינה בעלת אותו שם במקסיקו, ראו .
פואבלה דה סרגוסה (ספרדית: Puebla de Zaragoza), או בקיצור פואבלה, היא העיר הרביעית בגודלה במקסיקו, אחרי מקסיקו סיטי, גוודלחרה ומונטריי בהתאמה, בירת מדינת פואבלה והעיר הגדולה ביותר בה. העיר מכונה לעיתים פואבלה של המלאכים (בספרדית: Puebla de los Ángeles).
העיר, הממוקמת כ-100 קילומטרים דרומית מזרחית למקסיקו סיטי, ושוכנת על נהר סן פרנסיסקו בנויה בסגנון ספרדי טיפוסי. היא וסביבתה עשירות באתרים ארכאולוגיים. ליופייה תורמים גם שלושה הרי געש המכוסים שלג ונשקפים אליה.
מתגוררים כ-1.5 מיליון תושבים (נכון ל-2005).
קתדרלת פואבלה
אצטדיון קואוטמוק
היסטוריה

פואבלה נוסדה על ידי הכובשים הספרדים ב-30 באפריל 1531. שלא כמו רוב הערים הגדולות במקסיקו, הספרדים בנו אותה בעצמם והיא אינה שוכנת על חורבות עיר או אתר אינדיאני כלשהו. מיקומה האסטרטגי, בחצי הדרך בין מקסיקו סיטי לנמל הימי של וראקרוס, הפך אותה לעיר השנייה בחשיבותה במקסיקו ברוב התקופה הקולוניאלית.
היסטוריה > הקרב על פואבלה

הקרב על פואבלה ב-5 במאי 1862 שהיה במהלך המלחמה הפרנקו-מקסיקנית מוכר בהיסטוריה המקסיקנית כקרב חשוב, בו הביס הגנרל איגנאסיו סראגוסה פולשים צרפתים שניסו להשיג, ללא הצלחה, השפעה קולוניאלית באזור. שמה הרשמי של העיר שונה לפואבלה דה סרגוסה לאחר הקרב, לכבודו של הגנרל המנצח, והיא קיבלה תואר של "עיר הרואית". בנוסף על כך הניצחון בקרב מצוין בסינקו דה מאיו, חג לאומי במקסיקו ב-5 במאי. הקרב מצטרף לשורה של קרבות נגד הצרפתים שניסו לכבוש חלקים ממקסיקו מיום קבלת העצמאות מידי ספרד ב-27 בספטמבר 1821, אך ללא הצלחה.
המפורסמת שבפלישות הצרפתיות, מלחמת המאפים ב-1838, נהדפה בתחילה על ידי הגנרל אנטוניו לופס דה סנטה אנה בוראקרוס בטרם הגיעו הפולשים לפואבלה, אך הצרפתים זכו ביתרון בהמשך והכריזו על ניצחונם הודות ליתרון מספרי (30,000 חיילים צרפתים מול 3,000 בלבד מצבאו של סנטה אנה). רק התערבות דיפלומטית מנעה מן הצרפתים את הניצחון, ואלה נסוגו ב-9 במרץ 1839.
היסטוריה > זמנים מודרניים

בראשית המאה ה-20, כחלק מן התמורות שחלו באירופה, הגיעו לעיר מהגרים רבים, בעיקר מספרד, איטליה וגרמניה. האוכלוסייה האירופית השפיעה רבות על החיים בעיר - בשפה, בתרבות ואף בפסטיבלים שונים כגון האוקטוברפסט הנהוג בבוואריה שבגרמניה.
הודות לרב תרבותיות המאפיינת את העיר, ולמרכז ההיסטורי העשיר והמרשים שלה, הוכרה העיר כאתר מורשת עולמית על ידי אונסק"ו.
כלכלה ותעשייה

העיר פואבלה נחשבת לעיר תעשייתית. היא מפורסמת הודות למפעל גדול של יצרן המכוניות הגרמני פולקסווגן הנמצא בה ומעסיק אלפי עובדים. המפעל המקסיקני אחראי לייצור של מיליוני מכוניות מסוג חיפושית עבור הנהגים בצפון אמריקה.
מלבד ענף הרכב, העיר נחשבת למרכז ייצור טקסטיל ארצי.
חינוך וספורט > חינוך

בעיר פואבלה ישנן לא פחות מ-20 אוניברסיטאות, בהן אוניברסיטאות פרטיות, אוניברסיטאות ציבוריות ומכללות. קמפוסים של מכונים אקדמיים נוספים, כגון המכון הטכנולוגי של מונטריי והאוניברסיטה האיברית-אמריקנית, נמצאים בעיר.
חינוך וספורט > ספורט

לפואבלה שני מועדוני כדורגל מקצוענים גדולים. פואבלה (Puebla FC) ולובוס (Lobos BUAP, "הזאבים"), המשחקים בליגת הכדורגל הראשונה במקסיקו (Primera A). (ליגה אחת מתחת לליגת העל המקסיקנית). מועדון הכדורגל של פואבלה זכה בשתי אליפויות ליגה בהיסטוריה שלו, ב-1983 וב-1990.
לעיר פואבלה שתי קבוצות בייסבול מקצועיות, ה"נמרים" וה"תוכים".
קבוצת הפוטבול של "אוניברסיטת מדינות אמריקה" (Universidad de las Américas), "האצטקים", זכתה בשלוש אליפויות מאז הקמת ליגת הפוטבול למוסדות אקדמיים במקסיקו, ונחשבת לקבוצה חזקה מאוד.
אצטדיון הכדורגל של פואבלה, אצטדיון קואוטמוק (Estadio Cuauhtémoc, בן כ-50,000 מקומות ישיבה), אירח משחקי כדורגל באולימפיאדת 1968 במקסיקו, בגביע העולם בכדורגל 1970 ובגביע העולם בכדורגל 1986 שנערכו במקסיקו.
ערים תאומות

ארצות הברית פואבלו, קולורדו, ארצות הברית.
פולין לודז', פולין.
הערות שוליים

↑  מחבר ערך: לא ידוע, ערך: פואבלה, אנציקלופדיה: האנציקלופדיה העברית כרך: עשרים ושבעה. ערכים: עמר חיאם - פקח, עמ' 324
↑  משחק ההפסד של נבחרת ישראל לנבחרת אורוגוואי 2-0 במונדיאל 1970 התקיים באצטדיון קואוטמוק.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007564348805171  BNE: XX451381  BnF: cb11952897s (data)  GND: 4047790-3  LCCN: n79070133  MusicBrainz: dcbf2147-3560-42ff-a6f2-2629de7b450a  NKC: xx0028476  VIAF: 152431104   WorldCat (עם VIAF): 152431104
פלאות (קומיקס)

| --- | --- |

עטיפת חוברת הספיישל "פלאות", אמנות מאת אלכס רוס.
 מידע קומיקס
 יוצר:  קורט בוזיאק, אלכס רוס
 סוגה:  גיבורי-על
 תקופת פרסום מקורית:  ינואר 1994 – אפריל 1994 (כ־91 ימים)
 סינדיקציה:  מארוול קומיקס
 מסת"ב:  מסת"ב 0-7851-1388-6
 ארץ מקור:  ארצות הברית 
 שפת המקור:  אנגלית 
 מוציא לאור:  מארוול קומיקס 
 מספר החוברות:  4 +חוברת ספיישל מספר 0
 
פלאות (באנגלית: Marvels) היא מיני-סדרת קומיקס שפורסמה בשנת 1994 על ידי חברת מארוול קומיקס. הסיפור נכתב בידי קורט בוזיאק ואויר בידי אלכס רוס. חוברת ספיישל בת 12 עמודים קדמה לסדרה והביאה סיפורים של הלפיד האנושי המקורי משנות ה-40.
תקופת הזמן שמוצגת במיני סדרה היא בין השנים 1939 ל-1974, והיא בוחנת את יקום מארוול מנקודת מבטו של האדם הרגיל, צלם העיתונות פיל שלדון. סדרה זו תיארה את חיי היום-יום בעולם מלא בגיבורי-על, כאשר כל גיליון הציג אירועים ידועים לקוראי הקומיקס של חברת מארוול, ותיאר בפרוטרוט רגעים חשובים של עולם זה.
המיני סדרה הפכה להצלחה מסחרית, זכתה במספר פרסים (בהם שלושה פרסי אייזנר) והזניקה את הקריירה של בוזיאק ושל רוס, שחזרו על התמה של "שגרת החיים היום-יומית של יקום גיבורי-העל" בסדרת הקומיקס Astro City.
המיני סדרה Ruins של הכותב וורן אליס חזרה על התמה בשנת 1995, אולם סדרת המשך לזו של בוזיאק לא פורסמה אלא רק בשנת 2008, "פלאות: עין המצלמה".
חנות הספרים "Forbidden Planet" מיקמה את האוגדן במקום התשיעי ברשימת 50 הרומנים הגרפיים הטובים ביותר שלה.
פרסים

1994:
פרס אייזנר בקטגוריית המהדורה המוגבלת הטובה ביותר - זכייה
פרס אייזנר בקטגוריית הצייר הטוב ביותר (אלכס רוס) - זכייה
פרס אייזנר בקטגוריית העיצוב הפרסומי הטוב ביותר - זכייה
פרס אייזנר בקטגוריית אמן העטיפות הטוב ביותר (אלכס רוס) - מועמדות
הגיליון הבודד הטוב ביותר (Marvels #2: Monsters) - מועמדות
המשכים

חברת מארוול פרסמה במשך השנים מיני סדרות דומות תחת חותם "פלאות" עם צוותי כתיבה ואיור שונים, אם כי אף אחד מהכותרים לא היה מוצלח כמו המקורי.
בשנת 1995, מארוול פרסמה מיני סדרה אפלה בת שני גיליונות בשם Ruins בכתיבתו של וורן אליס ובאיורם של קליף ותרזה נילסן. הסדרה שימשה כפרודיה ל"פלאות" ועסקה ביקום מקביל שבו שלדון חקר יקום מארוול אשר השתבש לחלוטין.
בשנת 2008 פורסם המשך רשמי ל"פלאות" בשם "פלאות: עין המצלמה". המיני סדרה נמשכה כשש חוברות והחזירה את נקודת מבטו של שלדון בשנים לאחר פרישתו. קורט בוזיאק שב למלאכת הכתיבה, בשיתוף עם הכותב רוג'ר סטרן והמאייר ג'יי אנקלטו.
גרסאות נוספות > קץ הממלכה

אלכס רוס עשה גם את עבודת האמנות למיני סדרה מבית DC קומיקס הנקראת Kingdom Come. לדמותו של פיל שלדון יש הופעת קמע במסיבת עיתונאים הנערכת בבניין האו"ם בגיליון השני של הסיפור. הוא מופיע גם בעמוד האחרון שבאפילוג הסיפור במהדורת האספנים, בעודו יושב לצד המיניסטר נורמן מק'קיי והספקטר בזהותו האזרחית כג'ים קוריגן.
גרסאות נוספות > ספיידרמן: כחול

דמותו של פיל שלדון מוזכרת בסצנה הראשונה של פיטר פארקר במערכת העיתון "הדיילי ביוגל" ב"ספיידרמן: כחול" (Spiderman: Blue) - מיני סדרה בת שישה חלקים משנים 2002–2003 בכתיבתו של ג'ף לוב ובאיורו של טים סייל. ג'יי ג'ונה ג'יימסון מבקש משלדון לסקר את ביקורו של הארי אוסבורן בבית החולים. מוזכר לו ששלדון מסקר כבר את משפטו של טוני סטארק.
הערות שוליים

↑  , forbiddenplanet.com
↑  Marvel Mystery Comics #4
↑  Marvel Mystery Comics #9
↑  Captain America #1
↑  Human Torch #5
פול וינפילד

| --- | --- |

 לידה:  22 במאי 1939 לוס אנג'לס, ארצות הברית 
 פטירה:  7 במרץ 2004 (בגיל 64) לוס אנג'לס, ארצות הברית 
 מקום קבורה:  פארק הזכרון פורסט לוון 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  1965–2004 (כ־39 שנים) 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה של פורטלנד  לוס אנג'לס סיטי קולג'  אוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס  אוניברסיטת סטנפורד  תיכון מניואל ארטס 
 פרסים והוקרה:  פרס אמי להופעת אורח הטובה ביותר של שחקן בסדרת דרמה (1995)  פרס אמי 
 פרופיל ב-IMDb
 
פול וינפילד
פול אדווארד וינפילד (באנגלית:  Paul Edward Winfield; ‏22 במאי 1939 – 7 במרץ 2004) היה שחקן קולנוע וטלוויזיה אמריקני. וינפילד זכה בפרס אמי על הופעת אורח בסדרה "סודות העיר" והיה מועמד לפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר לשנת 1972 על תפקידו בסרט "סאונדר".
ביוגרפיה

וינפילד נולד בלוס אנג'לס ללואיס ביאטריס אדוארדס ולקלרנס וינפילד ששימש כאביו החורג.
רכש את לימודיו והתנסה בפעם הראשונה על במה באוניברסיטת פורטלנד, משם המשיך לאוניברסיטת סטנפורד ואוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס.
קריירה

וינפילד התחיל את דרכו בתור שחקן בארצות הברית בתקופה שבה כמעט ולא העסיקו  אפרו אמריקאים. שיחק בתחילה לצידו של סידני פואטייה בסרטים "האיש האחרון" ו"האח ג'ון".
בשנת 1972 הפך וינפילד לשחקן האפרו אמריקאי השלישי בהיסטוריה שמקבל מועמדות לאוסקר בקטגוריית פרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר על הופעתו בדרמה "סאונדר" בתפקיד נת'ן לי מורגן, אב המשפחה השחורה קשת היום שנידון לשנת מאסר על גנבת חזיר.
קיבל הערכה רבה בתוספת למועמדות לפרס אמי על הופעתו המרשימה בתור מרטין לותר קינג בסדרה הביוגרפית "קינג".
שיחק בדרמת גזענות נוספת, "כלב לבן" בתור קיס, מאמן הכלבים שלוקח בתור פרויקט אישי לאלף רועה גרמני לבן שתוקף שחורים.
וינפילד צבר לעצמו מעריצים מז'אנר המדע בדיוני בזכות תפקידו כקפטן קלארק טארל מפקד מעבורת החלל "רליאנט" בסרט השני בסדרת סרטי "מסע בין כוכבים", "מסע בין כוכבים 2: זעמו של חאן".
בנוסף שיחק בסדרה "מסע בין כוכבים: הדור הבא" את קפטן דייטון מפקד ספינת הגזע הטמארי ואת הגנרל ריצ'רד פרנקלין בפרק מרכזי בעונה השנייה של  אופרת החלל "בבילון 5".
וינפילד שיחק את אד טרקסלר מפקד תחנת המשטרה שחוקר את שרה קונור (לינדה המילטון) בסרטו של ג'יימס קמרון "שליחות קטלנית". הופעותיו הטלוויזיוניות כללו השתתפות בתפקיד המראה בקומדיית המצבים "שלגיה במאה העשרים", ג'וליאן בארלו בעונה החמישית של קומדיית המצבים "227" והופעות אורח בסדרות כמשימה בלתי אפשרית, סוכן סמוי, אריזה משפחתית, פרקליטי אל איי, ווקר ורצח במשיכת קולמוס.
תפקידיו האחרונים בהם התפרסם היו במותחן "בחזקת חף מפשע" בתור השופט לארן לאייטל במשפטו של התובע המחוזי ראסטי סביץ' (האריסון פורד), בקומדיה הבדיונית של טים ברטון "הפלישה ממאדים" בתור הגנרל קייסי ובתור מפקח המשטרה בסרט "דניס - דני שובבני".
זכה ב-1995 בפרס אמי על הופעת אורח בסדרה "סודות העיר".
חיים אישיים

וינפילד היה הומו אך דאג לא להבליט זאת בפומבי. וינפילד היה חולה סוכרת ונפטר ב"בית החולים הוליווד" ב-2004 מהתקף לב כשהוא בן 64. נקבר לצד שותפו לחיים האדריכל צ'ארלס ג'יליאן ג'וניור ב"פארק הזיכרון פורסט לאוון", לוס אנג'לס.
פילמוגרפיה נבחרת

האח ג'ון (1971)
איש בעייתי (1972)
סאונדר (1973)
המלחמה של גורדון (1973)
קונראק (1974)
פגישה עם הגורל (1975)
סמטת הגיהנום (1977)
הגדול מכולם (1977)
לגיבור אין כלום מלבד סנדוויץ (1978)
עותק פחם (1981)
כלב לבן (1982)
מסע בין כוכבים 2: זעמו של חאן (1982)
שליחות קטלנית (1984)
עניין שולי (1985)
כדור כסף (1985)
עיר כחולה (1986)
מוות לפני חרפה (1987)
שוטים גדולים (1987)
הסרפנט והקשת (1988)
בחזקת חף מפשע (1990)
סחרור מסוכן (1993)
דניס - דני שובבני (1993)
ננס לבן (1995) - סרט טלוויזיה
גנגסטרים אמיתיים (1996)
פיקוד אסטרטגי (1997)
תירגע... זה רק סקס (1998)
שפמנון בטעם שועית שחורה (1999)
וגאס, עיר החלומות (2001)
שנייה למות (2002)
פילמוגרפיה נבחרת > טלוויזיה

The Sophisticated Gents‏ (1981)
Go Tell It on the Mountain‏ (1985) - סרט טלוויזיה של PBS
נשים שחורות (1989)
המלכה של אלכס היילי (1993)
סקרלט (1994)
פול וייטמן

| --- | --- |

פול וייטמן ב-1934
 לידה:  28 במרץ 1890  דנוור, קולורדו, ארצות הברית
 פטירה:  29 בדצמבר 1967 (בגיל 77)  דויילסטאון, פנסילבניה, ארצות הברית
 שם לידה:  Paul Samuel Whiteman 
 מקום קבורה:  First Presbyterian Church of Ewing Cemetery 
 מוקד פעילות:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  1907–1967 (כ־60 שנה)
 מקום לימודים:  תיכון איסט 
 סוגה:  סווינג, ג'אז
 כלי נגינה:  כינור 
 חברת תקליטים:  קולומביה רקורדס 
 בן או בת זוג:  מרגרט ליווינגסטון (18 באוגוסט 1931–?) Vanda Hoff 
 פרסים והוקרה:  כוכב בשדרת הכוכבים בהוליווד 
 פרופיל ב-IMDb
 
חלק מנגני התזמורת ב-1921, פרט מכריכת חוברת התווים של Wang Wang Blues. וייטמן עומד ובידו מקל (שני מימין), לצד הפסנתר - פרד גרופה.
וייטמן מנצח על רפסודיה בכחול, 1945
פול וייטמן (Paul Whiteman; ‏ קולורדו, 28 במרץ 1890 - דוליסטון, פנסילבניה 29 בדצמבר 1967) היה מנצח, מוביל תזמורת ג'אז ומוזיקה פופולרית ("ביג בנד"), מלחין ומעבד מוזיקלי. תזמורתו הייתה בין תזמורות הריקודים הגדולות והחשובות בשנות ה-20 וה-30, והוא כונה "מלך הג'אז".
חייו

וייטמן נולד בקולורדו והתחנך כנגן כינור קלאסי. במלחמת העולם הראשונה שימש כמנצח על תזמורת הצי. עם שחרורו ב-1918 הקים את תזמורתו הראשונה שהתמקדה במוזיקה פופולרית לריקודים שנדדה מסן פרנסיסקו דרך לוס אנג'לס והתמקמה לבסוף בניו יורק.
תזמורתו של פול וייטמן

וייטמן ייחס חשיבות רבה להצלחה מסחרית הן באולמות הריקודים, הן באולמות הקונצרטים והן במכירת דפי תווים, לפיכך כיוון את תזמורתו לפי טעם הקהל ודאג להיות פופולרי תמיד. זאת, לעיתים, על חשבון יצירתיות אמנותית ומוזיקלית. עם זאת, כיוון שהיה ביכולתו לשלם את המשכורות הגבוהות ביותר בתחום, ניגנו עבורו כמה מנגני הג'אז הבולטים של התקופה (בעיקר בגרסת ההרכב שמ-1927 ואילך) כאחים הנשפנים ג'ימי וטומי דורסי, ביקס ביידרבק (חצוצרה), ג'ו ונוטי (כינור), פרנק טראמבאואר (סקסופון), אדי לאנג (גיטרה), ג'ק טיגרדן (טרומבון), הזמרים בינג קרוסבי והוגי קרמייקל (שגם הלחין וכתב מילים לרבים מהקטעים המזוהים עם התזמורת) ואחרים. הוא גייס גם מוזיקאים אפרו אמריקאים בשעה שהדבר לא היה פשוט עקב מדיניות ההפרדה הגזעית.
בין השנים 1920 - 1932 העסיק וייטמן את פרד גרופה כפסנתרן ומעבד מוזיקלי קבוע. התזמורים העשירים של גרופה, אשר תזמר עבור וייטמן בין היתר את הרפסודיה בכחול של ג'ורג' גרשווין קנו לו שם בקרב מוזיקאי ג'אז ובשנת 1932 כינה אותו הניו יורק טיימס "ראש הממשלה של הג'אז". התזמורים והעיבודים של גרופה בהנחיית וייטמן היו מדויקים ומתוכננים ולא ניתן דגש לאלתור ולהבעה עצמית של הנגנים, לפיכך נטען שהתזמורת אינה תזמורת ג'אז במלוא מובן המילה.
בין הלחנים והיצירות שנוצרו עברו התזמורת ניתן למנות, בנוסף ל"רפסודיה בכחול" אותה הזמין מג'ורג' גרשווין, סטנדרטים ושירים נודעים כמו Ol' Man River ו- Smoke Gets in Your Eyes (ג'רום קרן), Mississippi Suite ו-Grand Canyon Suite (פרד גרופה), Mississippi Mud (ביקס ביידרבק) וכן Hot Lips, Wang Wang Blues, Willow Weep for Me ו-Wonderful One.
וייטמן היה חלוץ שידורי הרדיו המוזיקליים, והוביל מספר תוכניות לאורך שנות העשרים. הוא היה גם אחד מחלוצי הטלוויזיה ותוכניתו Paul Whiteman's TV Teen Club שודרה מפילדלפיה על ידי רשת ABC מ-1949 ועד 1954.
הקלטת השיר Ol' Man River מ-1928 בביצוע התזמורת של וייטמן והזמר האפרו-אמריקאי פול רובסון הוכללה בהיכל התהילה של פרס גראמי.
בשנת 1930 צולמה הלהקה לסרט "מלך הג'אז" (The King of Jazz).
ב-1935 ניגנה התזמורת במופע "ג'מבו", בהפקתו של בילי רוז, ששילב מחזמר עלילתי (על מנהל קרקס) והופעות קרקס.
לקריאה נוספת

Pops: Paul Whiteman, King of Jazz, by Thomas A. DeLong, New Century Publishers, 1983
לקריאה נוספת > ספרים שכתב

Jazz by Paul Whiteman, J. H. Sears, 1926
How To Be A Band Leader by Paul Whiteman and Leslie Lieber, Robert McBride & Company, 1948
הערות שוליים

↑  בעוד רוב תזמורות הריקודים נעו סביב 10 נגנים קבועים היו לוייטמן כ-35 נגנים בהרכב
↑  בין השנים 1920 - 1934 היו לו 32 שירים במקום הראשון במצעד המכירות של הקלטות ושל דפי תווים, [ Whitburn, Joel (1996). The Billboard Book of Top 40 Hits, 6th Edition (Billboard Publications) ספר בילבורד]
↑  מאמר מן הניו יורק טיימס
↑   "The King of Jazz", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007275265105171  PLWABN: 9810557077905606  BIBSYS: 3071119  BNE: XX875528  BnF: cb13901130k (data)  CiNii: DA0650748X  GND: 128535334  ICCU: UBOV525859  ISNI: 0000 0000 8151 7095  LCCN: n83176688  LNB: 000068397  MusicBrainz: b8d920dd-fbd5-477f-9456-1a470b223ff7  NARA: 10569146  NDL: 00550722  NKC: ola2002157334  NLA: 35605215  NLG: 233344  NSK: 000069780  NTA: 072042001  RERO: 02-A005677707  SNAC: w6x63skj  SUDOC: 157307107  Trove: 1012062  VIAF: 71579725   WorldCat (עם VIAF): 71579725
עבד אל-אילה הארון

עבד אל-אילה הארון חסן (בערבית: عبد الإله هارون حسن, בתעתיק מדויק: עבד אלאלה הארון חסן; ‏ 1 בינואר 1997 – 26 ביוני 2021) היה אתלט קטרי יליד סודאן, סגן אלוף העולם באולם (פורטלנד 2016) וזוכה מדליית ארד באליפות העולם (לונדון 2017) בריצת 400 מטר.
חיים אישיים

הארון נולד בסודאן, והגיע לקטר בגיל צעיר. בחודש פברואר 2015 קיבל אישור לייצג את קטר.
ב-26 ביוני 2021 מת הארון בגיל 24 בתאונת דרכים בדוחה שבקטר.
קריירה מקצועית > 2015 > אלוף אסיה

באליפות אסיה שנערכה בחודש יוני בווהאן שברפובליקה העממית של סין זכה הארון במדליית זהב בריצת 400 מטר בתוצאה של 44.68 שניות, לפני יוסף מסרחי מערב הסעודית (45.14 שניות) וקנטרו סאטו מיפן (46.09 שניות). בנוסף, זכה עם נבחרת קטר במדליית זהב בריצת שליחים 4x400 מטר בשיא אליפות חדש של 3:02.50 דקות, לפני נבחרות ערב הסעודית (3:02.62 דקות) ויפן (3:03.47 דקות).
קריירה מקצועית > 2016 > אלוף אסיה באולם

באליפות אסיה באולם שנערכה בחודש פברואר בדוחה שבקטר זכה הארון במדליית זהב בריצת 400 מטר בשיא אליפות של 45.88 שניות, לפני עבאס אבובכר עבאס מבחריין (46.60 שניות) ומיכאיל ליטבין מקזחסטן (46.80 שניות). בנוסף, זכה עם נבחרת קטר במדליית זהב בריצת שליחים 4x400 מטר בשיא אליפות של 3:08.20 דקות, לפני נבחרת איראן (3:11.86 דקות).
קריירה מקצועית > 2016 > סגן אלוף העולם באולם

באליפות העולם באולם שנערכה בחודש מרץ בפורטלנד שבארצות הברית זכה הארון במדליית כסף בריצת 400 מטר בתוצאה של 45.59 שניות, אחרי פאבל מסלק מצ'כיה (45.44 שניות) ולפני דיון לנדור מטרינידד וטובגו (46.17 שניות).
קריירה מקצועית > 2016 > אלוף העולם עד גיל 20

באליפות העולם עד גיל 20 שנערכה בחודש יולי בבידגושץ' שבפולין זכה הארון במדליית זהב בריצת 400 מטר בתוצאה של 44.81 שניות, לפני וילברט לונדון מארצות הברית (45.27 שניות) וקרברו סיבנדה מבוטסואנה (45.45 שניות).
באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו שנערכה בחודש אוגוסט בריו דה ז'ניירו שבברזיל סיים הארון במקום 23 בחצי גמר ריצת 400 מטר בתוצאה של 46.66 שניות, ולא העפיל לגמר.
קריירה מקצועית > 2017 > מדליית ארד באליפות העולם

באליפות העולם שנערכה בחודש אוגוסט בלונדון שבממלכה המאוחדת זכה הארון במדליית ארד בריצת 400 מטר בתוצאה של 44.48 שניות, אחרי וייד ואן ניקרק מדרום אפריקה (43.98 שניות) וסטיבן גארדנר מאיי בהאמה (44.41 שניות).
קריירה מקצועית > 2018 > אלוף אסיה באולם

באליפות אסיה באולם שנערכה בחודש פברואר בטהראן שבאיראן זכה הארון במדליית זהב בריצת 400 מטר בתוצאה של 46.37 שניות, לפני יוסף כרם מכווית (46.66 שניות) ובן ארצו מוחמד נאסר עבאס (46.76 שניות). בנוסף, זכה עם נבחרת קטר במדליית זהב בריצת שליחים 4x400 מטר בתוצאה של 3:10.08 דקות, לפני נבחרות קזחסטן (3:11.68 דקות) ואיראן (3:11.74 דקות).
קריירה מקצועית > 2018 > מדליית זהב במשחקי אסיה

במשחקי אסיה שנערכה בחודש אוגוסט בג'קרטה שבאינדונזיה זכה הארון במדליית זהב בריצת 400 מטר בתוצאה של 44.89 שניות, לפני מוהמד אנס מהודו (45.69 שניות) ועלי ח'מיס מבחריין (45.70 שניות). בנוסף, זכה עם נבחרת קטר במדליית זהב בריצת שליחים 4x400 מטר בשיא אסיה חדש של 3:00.56 דקות, לפני נבחרות הודו (3:01.85 דקות) ויפן (3:01.94 דקות).
קריירה מקצועית > 2019

באליפות העולם שנערכה בחודש אוקטובר בדוחה שבקטר סיים הארון במקום 37 במוקדמות ריצת 400 מטר בתוצאה של 47.76 שניות, ולא העפיל לחצי הגמר.
שיאים אישיים > אצטדיון

ריצת 400 מטר: 44.07 שניות (2018)
ריצת 500 מטר: 59.83 שניות (2016)
שיאים אישיים > אולם

ריצת 400 מטר: 45.39 שניות (2015)
הערות שוליים

↑  LE QATAR ET LE BAHREIN RENFORCENT LEURS ÉQUIPES באתר SPE15, ‏ 25 בפברואר 2015 (בצרפתית)
↑  Abdalelah Haroun: Qatari sprinter killed in car crash in Doha, aged 24 באתר BBC, ‏ 26 ביוני 2021 (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  World Athletics: 14686631
עונת 2018/2019 ביורוליג

| --- | --- |

 תאריך התחלה:  11 באוקטובר 2018
 תאריך סיום:  19 במאי 2019
 מספר משתתפות:  16
 מארחת:  פיינל פור: (פרננדו בורסה ארנה)
 ערים מארחות:  ויטוריה
 זוכה:  רוסיה צסק"א מוסקבה
 מספר משחקים:  עונה סדירה: 30   רבע גמר: הטוב מ-5   פיינל פור: חצאי גמר וגמר
 השחקן המצטיין:  יאן וסלי
 מלך הסלים:  מייק ג'יימס  20.2 למשחק
 מלך הריבאונדים:  ונסן פוארייה  19.8 למשחק
 מלך האסיסטים:  ניק קלאת'ס  8.7 למשחק
  אתר האינטרנט הרשמי של היורוליג
 → 2017/20182019/2020 ←
 
עונת 2018/2019 ביורוליג היא העונה ה-62 של המפעל הראשון בחשיבותו בכדורסל האירופי, והעונה ה-19 תחת השם "יורוליג" (לפני כן נקרא המפעל גביע אירופה לאלופות בכדורסל). זו העונה השלישית ברציפות בפורמט הליגה ובדרך בחירת הקבוצות המשתתפות בה, שנקבעו עקב סכסוך יורוליג-פיב"א בשנים שקדמו לה.
העונה נפתחה ב-11 באוקטובר 2018 ומשחק הגמר של הפיינל פור נערך בפרננדו בואסה ארנה שבוויטוריה, ספרד, בחודש מאי 2019.
מתכונת התחרות

בתחרות משתתפות 16 קבוצות, שיתחרו בפורמט של ליגה בעלת שני סיבובים - כל קבוצה משחקת משחק בית ומשחק חוץ נגד כל הקבוצות, כאשר בסיום העונה הסדירה שמונה הקבוצות המדורגות ראשונות יעפילו לפלייאוף, בו ישחקו המדורגת בשיטת הצלבה של הראשונה נגד המדורגת שמינית, שנייה נגד שביעית, שלישית-שישית ורביעית-חמישית. הפלייאוף יתקיים בפורמט של סדרות "הטוב מחמישה", כאשר בסיומו התקיים פיינל פור, שנערך בשנה זו בפרננדו בואסה ארנה שבויטוריה, ספרד בחודש מאי 2019.