אוניות המערכה מסדרת לורד נלסון
תיאור > שריון

השריון של סדרת לורד נלסון התבסס על סדרת קינג אדוארד השביעי, אם כי השריון האנכי היה בדרך כלל עבה יותר ושריון הסיפון מעט דק יותר. החגורה הראשית של קו המים הייתה מורכבת משריון מוצק של קרופ (KCA) בעובי 12 אינץ', אם כי הוא הצטמצם ל-6 אינץ' (152 מילימטרים) בקצה התחתון שלו. הוא היה בגובה 7 רגל (2.1 מטרים) מתוכם 5 רגל (1.5 מטרים) מתחת לקו המים. החלק העבה ביותר של החגורה נמשך כ-190 רגל (57.9 מטרים) באמצע האונייה, מהחלק האחורי של הברבטה הקדמית של תותחי 12 אינץ' עד לצד התותחים הראשיים האחוריים. משם העובי היה 4 אינץ' (102 מילימטרים) עד הירכתיים בעוד החלק שליד הברבטה הקדמית היה בעובי 9 אינץ' (229 מילימטרים) ולאחר מכן הצטמצם ל-6 אינץ' בחרטום. מתחת לחגורה בגזע האונייה, הייתה רצועת שריון בעובי 2 אינץ' (51 מילימטרים) מוקרנת כלפי מטה כדי לתמוך באיל ניגוח של האונייה. הרצועות האורכיות האמצעיות כללו לוחות שריון בעובי 8 אינץ' (203 מילימטרים); הם המשיכו קדימה אל החרטום, אם כי בעובי של 6 אינץ' ובהמשך 4 אינץ'. מאחור זה הסתיים במחיצה אלכסונית בעובי 8 אינץ' שחיברה את השריון לברבטה האחורית. רצועת השריון העליונה הייתה גם היא בעובי של 8 אינץ', אך רק כיסתה את השטח שבין תותחי התותחים הראשיים עם מחיצות אלכסוניות באותו עובי המחברים את שריון הצד לברבטות כדי ליצור את המצודה המשוריינת.
חזיתות וצדדי צריחי התותחים הראשיים היו בעובי 12 אינץ' וגגותיהם היו מוגנים על ידי לוחות בעובי 3 ו-4 אינץ'. לברבטות שלהם היו גם לוחות שריון בעובי 12 אינץ' על חזיתותיהם החיצוניים עד לסיפון הראשי. מתחת לזה השריון של הברבטה הקדמית הצטמצם ל-8 אינץ' עד לסיפון האמצעי בעוד שהברבטה האחורית שמרה על עוביו המלא עד לסיפון האמצעי. החזיתות הפנימיות של הברבטות היו בעובי של 3 או 4 אינץ' עבור הברבטה הקדמית ועובי 3 אינץ' עבור הברבטה האחורית. חזיתות צריחי התותחים בקוטר 9.2 אינץ' היו בעלי ציפוי שריון בעובי 8 אינץ', הצדדים שלהם היו בעובי 7 אינץ' (178 מילימטרים) והיו להם גגות בעובי 2 אינץ'. הצריחים ישבו על בסיסים משוריינים בעובי 6 אינץ' ומעליות התחמושת שלהם היו מוגנים על ידי צינורות משוריינים בעובי 2 אינץ'.
הסיפון העליון מעל המצודה היה בעובי 0.75 אינץ' (19 מילימטרים) והסיפון הראשי לפני המצודה אל החרטום היה בעובי 1.5 אינץ' (38 מילימטרים). הסיפון האמצעי בתוך המצודה היה בעובי 1 אינץ (25 מילימטרים) באזור השטוח, אך בעובי 2 אינץ' היכן שהוא השתפע כלפי מטה כדי לפגוש את הקצה התחתון של חגורת קו המים. הסיפון התחתון היה בעובי 4 אינץ', כאשר הוא השתפל כלפי מעלה כדי לפגוש את הבסיסים של הברבטות הראשיות, אך חוץ מזה היה בעובי 1 אינץ' לפני המצודה. עוביו נע בין 2 אינץ' באזור השטוח ו-3 אינץ' במדרון כדי להגן על ציוד ההיגוי. מגדל הניווט הקדמי היה מוגן על ידי שריון בעובי 12 אינץ' בצדדיו והיה לו גג בעובי 3 אינץ'. למגדל הניווט האחורי היו לוחות שריון בעובי 3 אינץ' מסביב. הלורד נלסון היו הספינות הבריטיות הראשונות שצוידו במחיצות אטומות למים לא מנוקבות לכל התאים הראשיים עם גישה באמצעות מעליות. בשל אי הנוחות של תכונה זו עבור הצוות, במיוחד בחדרי המנועים והדוודים, הובילה לנטישתו בדור הבא של אוניות המערכה.
ההיסטוריון הימי ר.א. בארט העריך את החולשות הגדולות ביותר של תוכנית השריון שלהם, שכן חגורת קו המים הייתה שקועה במעמס מלא והפחתת עובי שריון הברבטה מתחת לסיפון העליון. הוא האמין שהדבר הפך את מחסני התחמושת של האוניות לפגיעות לאש צוללת מטווח רחוק.
השינויים באחיות לפני 1920 היו מינוריים יחסית. בשנת 1909 הצטמצם מספר תותחי ה-3 פאונד לארבעה באגממנון ושניים בלורד נלסון. בשנים 1910–1911 הותקן מד טווח של גג הצריח הקדמי בשתי האוניות ועוד אחד נוסף לראש האיתור באגממנון. בשנה שלאחר מכן לורד נלסון שינתה את החלק העליון שלה כדי להכיל גם מד טווח אחד. בשנים 1913–1914 נוסף לאונייה מד טווח נוסף לגשר שלה. תותחי ה-3 הפאונד הנותרים הוסרו מהאוניות בשנים 1914–1915 וכך גם מדי הטווח של הגג והגשר. זוג תותחי 12 פאונד הוסרו מהמבנה האחורי בתמורה לזוג תותחי הוצ'קיס 3 פאונד על תושבות זווית גבוהה. בשנים 1916–1917, ארבעה תותחי 12 פאונד הוסרו ממבנה העילי הקדמי באגממנון בעוד לורד נלסון איבדה רק שניים, אולם היא איבדה שניים נוספים מהמבנה האחורי שלה ב-1918.
בתחילת 1919 החליטה האדמירליות שהצי זקוק לספינת מטרה מבוקרת רדיו כדי לאמן כראוי קציני ירי. ניסויים נגד לוח שריון הוכיחו שירי תותחי 15 אינץ' (381 מ"מ) בכל פרה-דרדנוט יטביע אותה במהירות, אך השימוש בפרה-דרדרנוט לתרגול מטרה ובדיקות על ידי תותחים בקליבר 6 אינץ' (152 מ"מ) או קטן יותר נראה מעשי. אגממנון נבחרה כספינת המטרה ב-1920 ושונתה כדי להתאים לתפקידה החדש, כולל התקנת ציוד אלחוטי. היא פורקה מנשקה וצריחי התותחים שלה בקוטר 9.2 אינץ' הוסרו, אך לא הצריחים התותחים הראשיים שלה. רוב הפתחים הפנימיים שלה צופו וציוד פנימי רב הוסר. בשל הדאגה מהיציבות שלה עם אובדן של הרבה משקל מהחלק העליון, 1,000 טונות ארוכות (1,016 טונות) של נטל נוספו נמוך באונייה ואגממנון עברה מבחן שיפוע למדוד את יציבותה. עם תפוסה של 14,185 טונות ארוכות (14,413 טונות), אונייה היה גובה מטאצנטרי של 8.56 רגל (2.6 מטרים).