stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ברנהרד זקלס
תלמידים

תאודור אדורנו
פאול הינדמית
אנתוני ואן הובוקן
ארנסט טוך
אריך איטור קאהן
מקס קובלסקי
הנס רוזבאוד
מקס רודולף
סיריל סקוט
אריך שמיד
רודי שטפאן
הערות שוליים

↑  גיזלהר שוברט, "ברנרד זקלס" במילון גרוב למוזיקה ומוזיקאים אונליין.
↑  גרוב
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007287602905171  PLWABN: 9810682147205606  BNE: XX4726262  BnF: cb14640414c (data)  CiNii: DA09175036  GND: 119428970  ISNI: 0000 0001 2028 9022  LCCN: no93008977  MusicBrainz: 5fa3e6b3-a100-4f71-b1f7-4feab346cf28  NKC: mzk2011640252  NLG: 235670  NTA: 280502370  RERO: 02-A005744452  SNAC: w67p9tf2  SUDOC: 179234331  VIAF: 77125305   WorldCat (עם VIAF): 77125305
ברנהרד וייס

| --- | --- |

 לידה:  30 ביולי 1880 ברלין, הקיסרות הגרמנית 
 פטירה:  29 ביולי 1951 (בגיל 70) לונדון, הממלכה המאוחדת 
 מדינה:  גרמניה 
 השכלה:  אוניברסיטת מינכן  אוניברסיטת פרייבורג  אוניברסיטת הומבולדט של ברלין  אוניברסיטת וירצבורג 
 דרגה:  ריטמייסטר 
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם הראשונה 
 עיטורים
 צלב הברזל 
 
ברנהרד וייס צועד בראש הלוויית שני שוטרים שנרצחו בשנת 1931
שלט לזכרו של ברנהרד וייס
שלט זיכרון מחוץ לביתו של ברנהרד וייס בברלין
ברנהרד וייס (בגרמנית: Bernhard Weiß‏; 30 ביולי 1880 בברלין – 29 ביולי 1951 בלונדון) היה עורך דין יהודי-גרמני וסגן מפקד משטרת ברלין בימי רפובליקת ויימאר. בתפקידו זה היה וייס לפקיד הממשלתי היהודי היחיד שהביא למאסרם של פושעים נאציים בימי רפובליקת ויימאר.
ביוגרפיה > ראשית חייו

ברנהרד וייס נולד למשפחה משכילה ומוכרת בברלין. הוא קיבל תואר דוקטור למשפטים לאחר לימודיו באוניברסיטת ברלין, באוניברסיטת מינכן, באוניברסיטת פרייבורג ובאוניברסיטת וירצבורג.
בשנת 1904 התנדב לשירות צבאי וגויס כקצין במילואים בצבא הבווארי המלכותי, משום שכיהודי לא היה רשאי להתגייס לצבא הפרוסי.
במלחמת העולם הראשונה קיבל דרגת סרן (Rittmeister). במסגרת תפקידיו היה לקצין האחראי על יחידה רפואית וזכה בעיטור צלב הברזל מדרגה ראשונה. שלושת אחיו ובן דודו לחמו אף הם במלחמה. אחד נהרג, ואחר נפצע פצעים קשים.
וייס היה פעיל בקהילה היהודית של ברלין. הוא היה חבר ועד סמינר הרבנים הרפורמי בברלין וחבר "האגודה המרכזית של אזרחים גרמנים בני הדת היהודית" (Centralverein deutscher Staatsbürger jüdischen Glaubens). ארגון זה פעל לקידום הזכויות האזרחיות והחברתיות של היהודים בגרמניה וטיפוח זהותם הגרמנית.
וייס נודע כעורך דין מצוין וכשופט יעיל, והיה גם היהודי הראשון שהצטרף לשירות המדינה הגרמני בתקופה שלפני רפובליקת ויימאר.
ביוגרפיה > סגן מפקד המשטרה הפלילית של ברלין

בשנת 1918 התמנה וייס לסגן מפקד המשטרה הפלילית של ברלין, ה"קריפו" (KRIPO - KRIminalPOlizei). בשנת 1925 התמנה לראש ה"קריפו". בשנת 1920 הוא פיקד על המשטרה הפוליטית ולבסוף מונה לסגן מפקד כלל משטרת ברלין בשנת 1927.
וייס היה חבר במפלגה הדמוקרטית הגרמנית (Deutsche Demokratische Partei). הימים היו ימי השלטון הדמוקרטי של רפובליקת ויימאר. שלטון זה היה שינוי קיצוני מהשלטון הרודני הקודם של גרמניה. עקב כך הייתה רפובליקת ויימאר נתונה למתקפות מכל גוני הקשת הפוליטית בגרמניה. וייס פעל רבות להגנה על השלטון הדמוקרטי מפני הקיצוניים הימניים והשמאלניים של התקופה. בתוך האווירה הפוליטית הקשה הזו, הפך וייס את ה"קריפו" למוסד שהגן על הדמוקרטיה הפרלמנטרית.
כסגן מפקד משטרת ברלין היה וייס מעורב מקרוב במצוד אחר רוצחו של ולטר רתנאו שהסתיים בלכידתו של הרוצח. רתנאו, תעשיין ופוליטקאי יהודי, שירת בממשלות ויימאר בתפקידים שונים כולל בתפקיד שר החוץ. רתנאו נרצח בשנת 1922, חודשיים אחרי חתימת הסכם רפאלו. מתוקף תפקידו, פעל וייס רבות כנגד הקומוניסטים מחד וכנגד ה"חולצות החומות" – פלוגות הסער הנאציות מאידך ופעל להחרמת נשקם.
בשנת 1927 הביא וייס לסגירת סניף המפלגה הנאצית בברלין. באותה שנה הביא למעצרם של 500 מחברי המפלגה הנאצית בשל השתייכות לארגון לא חוקי.
ד"ר וילהלם ארנולד דריוז, שר הפנים הפרוסי לשעבר, שמינה את וייס למשטרת ברלין אמר בשנת 1932 על וייס:
כשהחלטנו לראשונה למנות יהודי לשירות המדינה, ידעתי שהראשון יצטרך להיות הטוב מכולם. אני בחרתי בך, ואני שמח שענית על כל ציפיותינו.
עימותים עם יוזף גבלס

בזמן כהונתו, וייס היה מטרה לקמפיין בלתי פוסק של השמצות מצד יוזף גבלס. בימי רפובליקת ויימאר גבלס היה פעיל נאצי בכיר ולימים היה לשר ההסברה הנאצי. גבלס כינה את וייס בכינוי גנאי "איזידור". הוא הצביע עליו כיהודי שמסמל את כל הרע שברפובליקת ויימאר, אותה כינה "הרפובליקה היהודית". בעיתונו "דֵר אַנְגְרִיף" (ההתקפה) פרסם גבלס קריקטורות של וייס המצויר כקוף בעל אף גדול, כחמור וכנחש.
וייס לא נשאר אדיש להתקפות ותקף בחזרה. הוא תבע את גבלס על דיבה וזכה במשפט. גבלס המשיך בהתקפותיו. וייס, שלא הרגיש מאוים, תבע אותו שוב ושוב. ארבעים פעם וייס תבע לדין את יוזף גבלס. בהזדמנויות אחרות הוא אף מנע ממנו לנאום בהפגנות נאציות.
בשנת 1932, בעקבות פעילותו כנגד בכירי השלטון הנאצי, הביא קנצלר גרמניה פרנץ פון פאפן למעצרו של ברנהרד וייס, ואולם זה שוחרר יום למחרת.
בשנת 1940 בסרט האנטישמי היהודי הנצחי, הוזכר שמו ותמונתו כיהודי שהשתלט על גרמניה .
בריחתו של וייס לאנגליה

ימים ספורים לפני שהיטלר מונה לקנצלר גרמניה, נאלץ וייס לברוח מגרמניה. שוטרי משטרת ברלין, פקודיו של וייס, קיבלו צו לעצור את מפקדם לשעבר. הרמן גרינג אף הציע פרס לכל מי שיסייע בלכידתו של וייס.
חבר של וייס בא לעזרתו והסיע אותו ברכבו עד לגבול הצ'כי. מצ'כסלובקיה המשיך וייס לאנגליה.
ברנהרד וייס פתח בפרק חדש בחייו באנגליה. בלונדון הקים עסק של דפוס ומכשירי כתיבה ושם חי עד סוף ימיו.
לאחר בריחתו מגרמניה נשללה מווייס אזרחותו הגרמנית. לאחר תום מלחמת העולם השנייה נאבק וייס להחזרת אזרחותו הגרמנית. בשנת 1951, לאחר מאבק עיקש זכה ברנהרד וייס באזרחות הגרמנית הנכספת. אולם תקופה קצרה לפני כן הוא נפטר מסרטן ולא זכה לראות את פרי מאבקו.
אלמנתו, לוטה וייס (לבית ביס) חזרה לברלין מיד לאחר מות בעלה. היא נפטרה בברלין שנה לאחר מות בעלה, בשנת 1952.
לאחר מותו

לאחר מותו הונצח ברנהרד וייס באופנים שונים.
"הוא היה אדם של קיצוניות, יהודי שהיה ספוג בערכים פרוסיים, קטן ממדים אבל גדול במעשים ודמוקרט נלהב", כך כתב אווה דננבאום (Uwe Dannenbaum) בעיתון די ולט בטקס חנוכת כיכר לזכרו של ברנהרד וייס לפני תחנת הרכבת פרידריכשטראסה בעיר ברלין.
כיכר נוספת בברלין נושאת את שמו באלכסנדרפלאץ שטראסה. ברנהרד וייס מונצח גם בלוח הנצחה שהוצב מחוץ לבית שבו חי.
בשנת 2005 הופק הסרט של הבמאי ריינר ברוקנר (Reiner Mathias Brueckner) "האיש שרדף אחר גבלס". הסרט המתאר את פועלו של ברנהרד וייס המוצג כמגן הבלתי נלאה של הדמוקרטיה בגרמניה שלפני שלטונו של אדולף היטלר.
בשנת 2007, הפדרציה הגרמנית של החיילים היהודים העניקה פרס לזכרו: "מדליית ברנהרד וייס". המדליה מוענקת מדי שנה לגרמנים שפועלים למען הבנה וסובלנות.
לקריאה נוספת

Michael Berger, : Bernhard Weiß, preußischer Jude und Offizier. In: Eisernes Kreuz und Davidstern. Die Geschichte Jüdischer Soldaten in Deutschen Armeen, trafo verlag, Berlin 2006, ISBN 3-89626-476-1, S. 203–207
Michael Berger, Dr. Bernhard Weiß. Sein Kampf für Demokratie und Rechtsstaat in der Weimarer Republik. In: Eisernes Kreuz – Doppeladler – Davidstern. Juden in deutschen und österreichisch-ungarischen Armeen. Der Militärdienst jüdischer Soldaten durch zwei Jahrhunderte, trafo verlag, Berlin 2010, ISBN 978-3-89626-962-1, S. 146–150
Dietz Bering, Kampf um Namen. Bernhard Weiß gegen Joseph Goebbels, Klett-Cotta, Stuttgart 1991
Joachim Rott, Bernhard Weiß (1880–1951), Hentrich & Hentrich, Berlin 2008, ISBN 3-938485-54-X
Bjoern Weigel, Bernhard Weiß. In: Wolfgang Benz (Hrsg.): Handbuch des Antisemitismus. Judenfeindschaft in Geschichte und Gegenwart. Band 2: Personen. de Gruyter/Saur, Berlin 2009, ISBN 978-3-598-24072-0, S. 880–882
הערות שוליים

↑  יוזף גבלס, Isidor, תרגום לאנגלית של מאמר שפורסם ב-Der Angriff ב-1927, בו גבלס תוקף את וייס
↑  מדליית ברנהרד וייס
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007298812005171  BnF: cb124724423 (data)  GND: 119016648  ISNI: 0000 0000 7101 3571  LCCN: n2003111445  NDL: 00550730  NKC: jo20191057958  NTA: 26259563X  VIAF: 15570644   WorldCat (עם VIAF): 15570644
ברברה סימונס

| --- | --- |

 לידה:  26 בינואר 1941 (בת 83) בוסטון, ארצות הברית 
 ענף מדעי:  מדעי המחשב
 מקום מגורים:  ארצות הברית
 מקום לימודים:  אוניברסיטת קליפורניה בברקלי  מכללת ולסלי 
 מנחה לדוקטורט:  ריצ'רד קארפ 
 מוסדות:  IBM Almaden Research Center 
 פרסים והוקרה:  פרס חלוץ קרן החזית האלקטרונית (1998)  פרס נורברט וינר לאחריות מקצועית וחברתית (1992)  עמית ACM (1994) 
 בן או בת זוג:  ג'יימס האריס סימונס (1959–1974) 
 תרומות עיקריות
 המייסדת ויו"ר ACM לשעבר, שותפה בכתיבת ספר על הצבעה אלקטרונית
 
ברברה סימונס (באנגלית: Barbara Simons;‏ נולדה ב-26 בינואר 1941) היא מדענית אמריקאית בתחום מדעי המחשב, נשיאת ה-ACM לשעבר. היא המייסדת ויו"ר לשעבר של USACM, הוועדה למדיניות ציבורית בארצות הברית. תחומי המחקר העיקריים שלה הם אופטימזציית מהדר ותאוריית התזמון. יחד עם דאגלס וו ג'ונס, סימונס הייתה שותפה בכתיבת ספר על הצבעה אלקטרונית בשם "פתקים שבורים".
חיים אישיים והשכלה

נולדה בבוסטון מסצ'וסטס. גדלה בסינסינטי, אוהיו. אביה, שהיה עורך דין במקצועו, עבד בניהול מוסדות יהודיים שלא למטרת רווח כמו המכון למדעי היהדות, ואמה בעלת השכלה גבוהה באנגלית.
סימונס החלה את לימודיה בתחום המתמטיקה במכללת ולסלי, מסצ'וסטס, שהיא מכללה לנשים בלבד. כשהייתה בת 18 פגשה את ג'יימס האריס סימונס, עזבה את הלימודים ועברה לגור איתו בברקלי. הזוג נישא ונולדו לו שלושה ילדים. לאחר מכן התגרשו, אך גם אחרי הגירושין, המשיך סימונס לתמוך בה כלכלית ובמאמציה לרכוש השכלה.
סימונס שבה ללימודים בגיל שלושים באוניברסיטת סטוני ברוק, ניו יורק, ומשם לברקלי להמשיך את לימודי הדוקטורט שלה תחת הנחייתו של חתן פרס טיורינג, ריצ'רד קארפ.
במהלך לימודיה הייתה סימונס מעורבת בפעילויות לעידוד נשים במדעים.
בראיון שנערך איתה אמרה "בעבר התחום היה יותר פתוח לנשים מכיוון שעדיין לא היה לו ערך חברתי. היום ככל שמעמד התחום הולך ועולה הוא הולך ונסגר בפני נשים".
קריירה

לאחר שקיבלה את הדוקטורט במדעי המחשב ב-1981 מאוניברסיטת קליפורניה בברקלי, היא הצטרפה לחטיבת המחקר של יבמ (IBM), שממנה יצאה לפנסיה מוקדמת בשנת 1998. ב-1992, כתב העת האקדמי Science הזכיר אותה במהדורה מיוחדת על נשים במדע. בשנת 2005 סימונס הפכה לאישה הראשונה שקיבלה הפרס היוקרתי של בוגרי מחלקת ההנדסה של ברקלי.
היא כיהנה בוועדת המשנה של מועצת הייצוא בנושא הצפנה ובוועדת הנשיא למגזר הטכנולוגי על "המעבר לשנת 2000". היא נמצאת בדירקטוריון של Verified Voting . היא הייתה גם בוועד המנהל לקרן ההנדסה באוניברסיטת ברקלי במועצת המנהלים של אוניברסיטת ברקלי בקליפורניה קרן ההנדסה, המרכז למידע הפרטיות האלקטרונית, ידע ציבורי, ומכון אוקספורד האינטרנטי, כמו כן המועצה המייעצת של ORG. היא העידה בפני הרשות המחוקקת של ארצות הברית וגם בדיונים בחסות הממשלה. היא הייתה הסגנית הראשונה (והיחידה) בבחירות למושב לצפון אמריקה במועצת ICANN.
סימונס הייתה אחת ממייסדי תוכנית כניסה מחדש לנשים ובני מיעוטים בפקולטה למדעי המחשב באוניברסיטת קליפורניה ברקלי. היא גם בחבר הנאמן של הקואליציה לגיוון במחשוב (CDC) וקרן ברקלי להזדמנויות בטכנולוגיית מידע (BFOIT), קבוצות שפועלות בהגדלת השתתפות נשים וקבוצות בתת-ייצוג במדעי המחשב.
עבודה על מדיניות ההצבעה הטכנולוגית

מאז שנת 2002 סימונס הציגה עמדה ביקורתית על תהליכי הצבעה ממוחשבת והיא נחשבת בדרך כלל כאשת מפתח שגרמה לליגת נשים מצביעות (אנ') לשנות את עמדתה בנושא זה. בתחילה הליגה הסתכלה על ההצבעה הממוחשבת כדרך להפחתת מספר פתקי ההצבעה הפסולים, אבל בכנס הליגה ביוני 2004 היא הובילה מאבק מוצלח כדי להפוך את המדיניות לאחת שנותנת עדיפות למכונות הצבעה המאפשרות ספירת קולות מחדש.
היא הייתה חברה של הסדנה הלאומית להצבעה באינטרנט שזומנה לבקשתו של הנשיא קלינטון והפיקה דו"ח על הצבעה ממוחשבת ב-2001. היא גם השתתפה בקבוצת ביקורת עמיתים לאבטחה עבור פרויקט ההצבעה באינטרנט של מחלקת ההגנה של ארצות הברית והייתה שותפה בכתיבת הדו"ח שהוביל לביטול של פרויקט זה בגלל חששות ביטחוניים. סיימונס השתתפה בישיבת ראש על מחקר ארצי של בוחרים רשומים שהתבצע על ידי ה-ACM. בשנת 2009 היא כתבה במשותף את הדוח של הליגה לנשים בוחרות בנושא ביקורת בחירות. בשנת 2008 היא מונתה לסגל היועצים לוועדה לסיוע הבחירות על ידי הסנאטור הדמוקרטי הארי ריד.
פרסים ואותות הוקרה

פרס נורברט וינר מקצועני מחשב לאחריות חברתית (1992)
עמית ACM לשנת (1993)
עמית האגודה האמריקנית לקידום המדע (1993)
כונתה על ידי Open Computing כאחד מ-100 הנשים המשפיעות בתחום המחשוב
נבחרה על ידי CNET כאחד מ 26 בעלי חזון בתחום ה אינטרנט (1995)
פרס החלוץ של קרן החזית האלקטרונית (1998)
פרס הבוגר הנכבד של אוניברסיטת ברקלי מדעי מחשב (2000)
פרס ACM מצטיין תרומה (2002)
פרס שירות יוצא דופן של Computing Research Association .לשנת (2004)
המכללה אקדמית להנדסה של אוניברסיטת קליפורניה בברקלי, פרס הבוגרים המצטיינים (2005)
ועדת היועצים לבחירות ארצות הברית (2008)
הערכה וביקורת

יש חילוקי דעות לגבי מעמדה מהצבעה ממוחשבת. אחת הטענות המרכזיות שהמתנגדים לעמדותיה טוענים היא: "אם יש בנקאות ממוחשבת למה עדיין אין הצבעה ממוחשבת", סימונס הפריכה טענות אלה וניתן לצפות בתגובה שלה בנושא הזה בקישור הבא למה אין הצבעה ממוחשבת?
לקריאה נוספת > ספרים

דאגלס וו ג'ונס וברברה סיימונס, פתקים שבורים, 2012
לקריאה נוספת > מאמרים

Internet voting: an idea whose time has not come
Internet voting in the U.S.
Computerized voting machines: who is counting your vote?: keynote address
Computerized voting machines: a view from the trenches
Risks of technology-oblivious policy
Electronic Voting Systems: the Good, the Bad, and the Stupid
Analyzing internet voting security
Voting and technology: who gets to count your vote?
Risks of total surveillance
ACM's position on the licensing of software engineers
לקריאה נוספת > ראיונות

BARBARA SIMONS: An interview conducted by Janet Abbate for the IEEE History Center, July 11, 2002
הערות שוליים

↑  Douglas W. Jones and Barbara Simons, Broken Ballots, Center for the Study of Language and Information / University of Chicago Press, 2012. ‏ראו גם כאן
↑  ג'יין אבוט, ריאיון עם ברברה סימונס
↑  VerifiedVoting.org
↑  Ronnie Dugger, "How They Could Steal the Election This Time", The Nation, p.13 August 16/23, 2004
↑  David Jefferson, Aviel D. Rubin, Barbara Simons and David Wagner, A Security Analysis of the Secure Electronic Registration and Voting Experiment (SERVE), Jan. 20, 2004.
↑  Press Release, [Pentagon Decides Against Internet Voting http://www.defense.gov/news/newsarticle.aspx?id=27362], American Forces Press Service, Feb. 6, 2004.
↑  Paula Hawthorn and Barbara Simons (co-chairs), Statewide Databases of Registered Voters: Study Of Accuracy, Privacy, Usability, Security, and Reliability Issues, U.S. Public Policy Committee of the Association for Computing Machinery, Feb. 2006.
↑  Eleciton Audits Task Force, Report on Election Auditing, League of Women Voters of the United States, Jan. 2009.
↑  Barbara Simons: Why can't we vote online?
,
↑  קישור לראיון
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007446866805171  ACM DL: 81100600147  dblp: s/BarbaraBSimons  ISNI: 0000 0001 1069 5174  LCCN: n90693747  MGP: 106237  NLA: 35845049  NTA: 078379091  SNAC: w6mb5m7b  SUDOC: 16672842X  Trove: 1113101  VIAF: 69516520   WorldCat (עם VIAF): 69516520
ברברה סטנוויק

| --- | --- |

תמונה מהסרט סטלה דאלאס, 1937
 לידה:  16 ביולי 1907 ברוקלין, ארצות הברית 
 פטירה:  20 בינואר 1990 (בגיל 82) סנטה מוניקה, ארצות הברית 
 שם לידה:  Ruby Catherine Stevens 
 סוגה מועדפת:  מערבון, פילם נואר 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  1927–1986 (כ־59 שנים) 
 עיסוק:  שחקנית קולנוע, שחקנית טלוויזיה
 מקום לימודים:  תיכון ארסמוס הול 
 בן או בת זוג:  Frank Fay (1928–1935)  רוברט טיילור (1939–1951) 
 מספר צאצאים:  1 
 פרסים והוקרה:  גלובוס הזהב על שם ססיל ב. דה-מיל (1986)  פרס אוסקר לשם כבוד (1982)  פרס אמי לשחקנית הטובה ביותר בסדרת דרמה (1966)  פרס אמי לשחקנית הטובה ביותר במיני סדרה או סרט טלוויזיה (1983)  פרס מכון הסרטים האמריקאי על מפעל חיים (1987)  כוכב בשדרת הכוכבים בהוליווד  פרס גילדת שחקני המסך למפעל חיים 
 פרופיל ב-IMDb
 
ברברה סטנוויק בסרט Lady of Burlesque,‏ 1943
ברברה סטנוויק (באנגלית: Barbara Stanwyck;‏ 16 ביולי 1907 – 20 בינואר 1990) הייתה שחקנית אמריקנית, כוכבת קולנוע וטלוויזיה, הידועה במהלך 60 שנות הקריירה שלה כמקצוענית מושלמת ורבגונית בעלת נוכחות מסך חזקה, וחביבתם של במאים בכללם ססיל ב. דה-מיל, פריץ לאנג ופרנק קפרה. אחרי תקופה קצרה של משחק בתיאטרון, היא הופיעה ב-85 סרטים במשך 38 שנים בהוליווד לפני שפנתה לטלוויזיה.
סטנוויק הייתה מועמדת לפרס האוסקר לשחקנית הטובה ביותר ארבע פעמים. וזכתה בשלושה פרסי אמי ופרס גלובוס הזהב. היא קיבלה פרסים על מפעל חיים ממכון הסרטים האמריקאי, מ-Film Society of Lincoln Center, מגלובוס הזהב, מ-Los Angeles Film Critics Association, ומ-Screen Actors Guild. יש לה כוכב בשדרת הכוכבים של הוליווד והיא מדורגת במקום האחד עשר ברשימת כוכבות הסרטים הגדולות ביותר בקולנוע האמריקני בכל הזמנים שבחר מכון הסרטים האמריקאי.
קריירת הסרטים

סרטה המדבר הראשון של סטנוויק היה "The Locked Door"‏ (1928), אחריו הגיע "Mexicali Rose" ב-1929. אף אחד מהסרטים לא נחל הצלחה, אף על פי כן, בחר פרנק קפרה בסטנוויק לסרטו "Ladies of Leisure"‏ (1930).
בעקבותיו באו מספר תפקידים זכורים לטוב, ביניהם האם המקריבה את עצמה בסטלה דאלאס (1937), הופעה בסרט ילד הזהב (1939) לצידו של ויליאם הולדן, הנוכלת שמתאהבת במי שעתיד להיות הקורבן שלה (אותו מגלם הנרי פונדה), ב"ליידי איב" (1941), בתפקיד עיתונאית בסרט פגוש את ג'ון דו לצידו של גרי קופר (1941), האשה שמפתה סוכן ביטוח (Fred McMurray) לרצוח את בעלה ב-"ביטוח חיים כפול" (1944), "אהבתה המוזרה של מרתה אייברס" (1946), והרעיה המרושעת ב"סליחה, טעות במספר" (1948). סטנוויק הייתה אחת מהשחקניות ששקלו לפנות אליה על מנת לגלם את דמותה של סקרלט אוהרה ב"חלף עם הרוח" (1939), אם כי היא אפילו לא עברה מבחן בד. ב-1944, סטנוויק הייתה האשה האשה בעלת השכר הגבוה ביותר בארצות הברית.
"זוהי אשה שגורמת לכל העולם ליפול לרגליה.
(קתלין הווארד על דמותה של סטנוויק ב"Ball of Fire" )
פולין קייל תיארה את משחקה של סטנוויק: "נדמה שהיא חשה אינטואיטיבית כיצד הגוף צריך לנוע לפני המצלמה" ובהתייחס לקריירת הסרטים שלה בראשית שנות השלושים: "רגשנותם של סרטי הקולנוע המדבר הראשונים... רק הדגישו את החדשנות יוצאת הדופן של סטנוויק."
סטנוויק נודעה בשל פתיחותה וטוב-ליבה לצוות מאחורי הקלעים בכל אתר סרטים. היא ידעה את שמות נשותיהם וילדיהם, ושאלה עליהם תוך שהיא מציינת את שמם. פרנק קפרה אמר עליה: "כל הבמאים, השחקנים, אנשי הצוות, וכל היתר אהבו אותה. בתחרות הפופולריות של הוליווד היא הייתה זוכה בפרס הראשון בקלות."
קריירת הטלוויזיה

כשהקריירה הקולנועית של סטנוויק דעכה ב-1957, היא עברה לטלוויזיה. הסדרה שלה משנת 1962-1961‏ "The Barbara Stanwyck Show" לא זכתה לשיעור צפייה גבוה, אבל זיכתה אותה בפרס אמי הראשון שלה. בסדרת המערבון הטלוויזיונית "The Big Valley" של רשת ABC הפכה סטנוויק לאחת השחקניות הפופולריות ביותר בטלוויזיה, ועל משחקה בה קיבלה פרס אמי נוסף.
היא כונתה "גברת ברברה סטנוויק" ותפקידה כראש משפחת ספר שהייתה דומה לזו של בן קרטרייט, אותה שיחק לורן גרין ב"בוננזה". בין השחקנים שכיכבו לצידה של סטנוויק היו ריצ'רד לונג (שהשתתף עמה גם בסרט All I Desire מ-1953), פטר ברק, לינדה אוונס ולי מייג'ורס.
שנים רבות אחרי כן, זכתה סטנוויק בפרס אמי השלישי שלה, עבור הופעתה במיני-סדרה "ציפורים מתות בסתר". ב-1985 היא הופיעה בשלושה פרקים של אופרת הסבון המצליחה מאוד "שושלת", קודם להשקת הסדרה שיצאה ממנה "The Colbys" ושלא צלחה, שבה היא מככבת לצידם של צ'רלטון הסטון, סטפני ביצ'ם, וקתרין רוס. מאוכזבת מהניסיון, נשארה סטנוויק למשך עונה אחת בלבד.
(הסדרה שרדה שתי עונות), ותפקידה כקונסטנס קולבי פטרסון, היה האחרון שגילמה. ארל האמר הבן, (המפיק של סדרת הטלוויזיה "The Waltons") רצה בתחילה את סטנוויק לתפקיד הראשי של אנג'לה צ'נינג באופרת הסבון המצליחה משנות השמונים "פלקון קרסט", אך היא סירבה להצעה.
ויליאם הולדן זקף לזכותה את הצלת הקריירה שלו כשהם שיחקו ביחד ב"Golden Boy"‏ (1939). הם נשארו חברים לכל אורך חייהם. כשסטנוויק והולדן העניקו את פרס האוסקר לפסקול הטוב ביותר, הולדן אמר דברי תשבחות על סטנוויק. מעט אחרי מותו של הולדן, סטנוויק השיבה לו כשקיבלה פרס אוסקר לשם כבוד, באומרה בהתרגשות "היום נער הזהב שלי הגשמת את משאלתך."
חייה האישיים

בעלה הראשון היה פרנק פיי. הם נישאו ב-26 באוגוסט 1928. ב-5 בדצמבר 1932 הם אימצו בן, דיון אנתוני "טוני" פיי, שהיה בן חודש ימים. (הוא וסטנוויק חיו לבסוף בנפרד.) הנישואים ידעו מהמורות, הצלחת הקריירה של פיי בברודוויי לא התרגמה למסך הגדול, בעוד שסטנוויק הגיעה למדרגת כוכבות בהוליווד, אחרי התחלה צולעת. בנוסף לכך, נמסר שפיי הכה את אשתו הצעירה, במיוחד כשהיה שיכור. כמה היסטוריוני סרטים טוענים שהנישואים היו בסיס לסרט "כוכב נולד". הזוג התגרש ב-30 בדצמבר 1935.
ב-1936, בעודה עובדת על הסרט "His Brother's Wife", פגשה סטנוויק את רוברט טיילור לצידו שיחקה והתאהבה. אחרי רומן סוער, הזוג החל לגור יחדיו. נישואיהם בשנת 1939 אורגנו בעזרת אולפני MGM עמם היה לטיילור חוזה, מנהג נפוץ בתור הזהב של הוליווד. היא וטיילור בילו בנעימים בשנות נישואיהם הראשונות, והיו בעליהם של אקרים רבים של מקרקעין באזור יוקרתי במערב לוס אנג'לס. חוותם הגדולה וביתם באזור Mandeville Canyon של ברנטווד בלוס אנג'לס קרויה עד לעצם היום הזה כ"חוותו של רוברט טיילור" בעיני המקומיים.
טיילור ניהל מספר פרשיות אהבים בזמן נישואיהם, בכללם אחד עם אווה גרדנר. רווחו שמועות שסטנוויק ניסתה לשים קץ לחייה כששמעה על הרומן של טיילור עם לאנה טרנר. היא לבסוף תבעה גירושים ב-1950 כשכוכבנית פרסמה את הרומנים של טיילור. הגירושים נכנסו לתוקפם ב-21 בפברואר 1951. אחרי הגירושים, הם שיחקו ביחד בסרטה האחרון של סטנוויק The Night Walker‏ (1964). נמסר שסטנוויק הייתה הרוסה כשרבים ממכתביו ותצלומיו הישנים אבדו בשריפה בביתה. היא מעולם לא התחתנה שוב, וקיבלה דמי מזונות בסך 15 אחוזים ממשכורתו של טיילור עד למותו ב-1969.
סטנוויק ניהלה רומן עם השחקן רוברט וגנר, אותה פגשה על סט הסרט "טיטניק". וגנר, שהיה בן 22, וסטנוויק, שהייתה בגיל 45 בתחילת הרומן, ניהלו מערכת יחסים רומנטית בת ארבע שנים, כפי שמתואר בזכרונותיו של וגנר, "Pieces of My Heart". סטנוויק ניתקה לבסוף את הקשר.
היא הייתה בקשרי חברות אמיצים עם שחקנית הקולנוע ג'ואן קרופורד החל משנות השלושים ועד למותה של קרופורד מסרטן באביב 1977. היא הייתה פרוטסטנטית.
שנותיה האחרונות ומותה

שנות פרישתה של סטנוויק היו גדושות פעילות, היא ניהלה פעילויות צדקה הרחק מאור הזרקורים. הידרדרותה החלה בעת פריצה לביתה בבוורלי הילס ב-1981, במהלכה הוכתה.
ברברה סטנוויק הלכה לעולמה כתוצאה מאי-ספיקת לב, נפחת ומחלת ריאות חסימתית כרונית בבית החולים סנט ג'ון, בסנטה מוניקה, קליפורניה. היא הייתה בת 82 במותה. גופתה נשרפה ואפרה פוזר בLone Pine, קליפורניה.
ביבליוגרפיה

Bachardy, Don. Stars in My Eyes. University of Wisconsin Press, 2000. ISBN 0299167305.
Balio, Tino. Grand design: Hollywood as a modern business enterprise, 1930-1939. University of California Press, 1995. ISBN 0520203348.
"A Century of Stanwyck." The Commercial Appeal (Memphis, TN) 4 May 2009. Accessed through Access World News on 16 June 2009.
Chierichetti, David, and Edith Head. Edith Head: the life and times of Hollywood's celebrated costume designer. HarperCollins, 2003. ISBN 0060567406.
Eyman, Scott. "The Lady Stanwyck." The Palm Beach Post (FL) 15 July 2007. P. 1J. Accessed through Access World News on 16 June 2009.
Flint, Peter B. "Barbara Stanwyck, Actress, Dead at 82." The New York Times.  January 22, 1990. D11.
Hall, Dennis. American icons: an encyclopedia of the people, places, and things that have shaped our culture. Greenwood Publishing Group, 2006. ISBN 027598429X.
Hirsch, Foster. The Dark Side of the Screen: Film Noir. Da Capo Press, 2008. ISBN 0306817721.
King, Susan. "Wagner Memoir Tells of Wood Death, Stanwyck Affair." San Jose Mercury News (CA) 5 October 2008. P. 6D. Accessed through Access World News on 16 June 2009.
Lesser, Wendy. His Other Half: Men Looking at Women Through Art. Harvard University Press, 1992. ISBN 0674392116.
Madsen, Axel. Stanwyck: A Biography. HarperCollins, 1994. ISBN 006017997X.
Muller, Eddie. Dark City: The Lost World of Film Noir. St. Martin's Griffin, 1998. ISBN 0312180764.
Nassour, Ellis, and Beth A. Snowberger. "Stanwyck, Barbara." American National Biography Online (subscription only), February 2000. Accessed 1 July 2009.
Schackel, Sandra. "Barbara Stanwyck: Uncommon Heroine." In Back in the saddle: essays on Western film and television actors. Ed. by Gary A. Yoggy. McFarland Publishing, 1998. ISBN 078640566X.
"The Rumble: An Off-the-Ball Look at Your Favorite Sports Celebrities." New York Post 31 December 2006. Accessed 16 June 2009.
ברק יחזקאלי

| --- | --- |

יחזקאלי ב"אנחנו על המפית" בכאן 11 (2018)
 לידה:  1972 (בן 52 בערך) ישראל חיפה, ישראל
 סגנון בישול:  מטבח צרפתי  מטבח ישראלי
 מסעדות:  בורק
 טלוויזיה:  אוכל עם ברק  במהירות הברק  אנחנו על המפית  ליד המפית  ארוחת ארבע  המסעדה הבאה (שופט אורח בפרק 10)
ברק יחזקאלי (נולד ב-28 בדצמבר 1972) הוא שף, מסעדן, ומנחה טלוויזיה ישראלי, מגיש את התוכנית אנחנו על המפית בערוץ כאן 11.
ביוגרפיה

יחזקאלי נולד וגדל בחיפה לאם יוצאת ליטא ולאב יוצא כורדיסטן.
לאחר שירותו הצבאי החל את דרכו הקולינרית בהודו, שם חי כשנה, ולאחריה עבר לעבוד במסעדה צרפתית בבוסטון שבארצות הברית.
ביוגרפיה > מסעדות

בישראל, בישל במספר מסעדות, בהן מסעדת "בועז מבשל" במצפה הילה, שם עבד עם השף בועז קוינטר, ובהמשך ניהל את המקום בעצמו; ב"יועזר בר-יין", ב"פסטיס", ב"וינס ותמר" וב"רפאל". בשנת 2007 הקים ברחוב דיזנגוף בתל אביב, ביחד עם אוהד פלג, מסעדה ספרדית בשם פאייה.
בנוסף ניהל קייטרינג לאירועים ובית קפה בתל אביב.
בשנת 2018 הקים את "בורק", חלל סטודיו-מטבח בתל אביב אשר פתוח רק פעם בשבוע ונועד "ליצור חוויות קולינריות ייחודיות ובלתי מחייבות, בארוחות שף אינטימיות".