stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ליטל רוזנצוייג
ביוגרפיה > קריירת משחק

רוזנצוייג למדה בבית הספר למשחק "בית צבי" אותו נטשה כעבור שנתיים. מאוחר יותר השלימה תואר ראשון במכללה למינהל.
פריצתה הגדולה של רוזנצוייג אל עולם הבידור התרחשה ב-2007 כאשר לוהקה לתפקיד ראשי בסדרת המדע בדיוני לילדים ולנוער "הנפילים" של חברת הלוויין yes שם במשך שתי עונות גילמה את דמותה של עדי כץ. באותה השנה החלה להנחות בערוץ לוגי לצד בן פרי את תוכניות הדגל של הערוץ, "שחק אותה סשו" ו"מתחת לאף".
בשנת 2008, הצטרפה אל עונתה הרביעית של תוכנית הסאטירה וההומור "מהדורה מוגבלת" בערוץ ביפ כאחת מחברי הפאנל.
מאוחר יותר באותה השנה, לוהקה רוזנצוייג לטלנובלה של HOT "חשופים" שם גילמה את אלה יוספי, כתבת הספורט הפרובוקטיבית של מהדורת חדשות. כדי להתאים עצמה לדמות צבעה בתחילה את שיערה לחום ובאמצע העונה נאלצה לגזור אותו קצר כחלק מהעלילה.
במרץ 2009 החלה רוזנצוייג בקריירת דוגמנות והובילה כפרזנטורית את קמפיין האופנה של "סטודיו פשה". באוגוסט 2009, לוהקה לטלנובלה של ערוץ 10 - "נשות הטייסים" וגילמה את 'סגן רוני ברג', קצינה בכלביה של הבסיס, לצד שחקנים כגון: שרי גבעתי, גלית גוטמן, מייקל לואיס, יעל גולדמן ועוד. בנוסף בשנת 2009 ליטל השתתפה בתפקיד אורח בתוכנית הילדים "הפיג'מות במופע של דובל'ה".
רוזנצוייג מיוצגת בסוכנות לוק.
בקיץ 2010 נבחרה להנחות את התוכנית NickNet בערוץ ניקלודיאון יחד עם לי בירן, טדרוס ואלין לוי.
בשנת 2011 הנחתה את "מצעד הביפ" ששודרה בערוץ 2. התוכנית הופקה על ידי ערוץ ביפ והציגה סרטוני רשת מצחיקים. בנוסף, נבחרה כפרזנטורית של אתר הקניות "BUY2". ובאותה השנה שחקה ביוני והמחוננים בתור עיתונאית ספורט שבאה לעשות כתבה על יוני הדמות הראשית בסדרה.
בשנת 2012 השתתפה רוזנצוייג בסרט הקולנוע "רווקה פלוס".
בשנת 2015 השתתפה בסרט ״מה כבר יכול לקרות״.
בשנת 2016, גילמה רוזנצוייג בתפקיד אורח את דפנה בסדרה הקומית "אלישע" של ערוץ הילדים . באותה שנה, שימשה כפרזנטורית של מותג בגדי ההיריון "אבישג ארבל" וב-2018 החלה להיות הפרזנטורית של האפליקציה "Easy".
בשנת 2023, לוהקה לסרט "כחול לבן" של רובי דואניס.
בשנת 2024, לוהקה לסרט החרדי דה ז'ה וו בתור הגיבורה הראשית.
חיים אישיים

בשנים 2009-2010 ניהלה מערכת יחסים עם השחקן לירון לבו שאיתו שיחקה בסדרה "נשות הטייסים".
בספטמבר 2012, נישאה לאסף מנור בקיבוץ געש. לזוג ארבעה ילדים.
גרה בניר צבי.
הערות שוליים

↑  "לאשה", מס' 10: ליטל רוזנצוויג, באתר ynet, 9 בפברואר 2004
↑  מיקי לוין, [https://www.makorrishon.co.il/nrg/online/7/ART1/955/542.html אהבה בשחקים
חדשות חמות ממסלול הנחיתה. ליטל רוזנצווייג ולירון לבו, שניהם חברי קאסט "נשות הטייסים", חוגגים זוגיות חדשה וצמודה], באתר nrg
↑  רן בוקר, ליטל רוזנצוויג התחתנה, באתר ynet, 20 בספטמבר 2012
ליטל רוזנצוייג, דצמבר 2007
שי יוכלמן

| --- | --- |

 לידה:  2 ביולי 1969 (בן 55) רמת גן, ישראל
 מדינה:  ישראל
 ידוע בשל:  עבודתו עם להקת הגשש החיור  מבעלי הפסטיגל (2006–2015)  מפיק ההצגות סביב העולם בשמונים יום, אלאדין, שיר נולד, תום סוייר ועוד.
 בת זוג:  נועה רפפורט-יוכלמן
 צאצאים:  3
שי יוכלמן (נולד ב-2 ביולי 1969) הוא אמרגן, מפיק ואיש עסקים ישראלי.
ביוגרפיה

יוכלמן נולד ברמת גן וגדל בחיפה ולמד בתיכון חוגים בעיר. את שירותו הצבאי עשה בחיל הים.
לאחר שירותו הצבאי עבד יחד עם אברהם דשא (פשנל) בהפקת הופעות של יוסי בנאי ולהקת הגשש החיוור.
בשנת 1995 הקימו יוכלמן ויקיר אשר את יוכלמן-אשר הפקות. במסגרת זו עבדו השניים יחד עם התיאטרון העממי וכן הקימו יחד את תיאטרון "מקסים".
משנת 2006 ועד 2015 הפיקו יוכלמן-אשר יחד עם סולן הפקות את מופעי הפסטיגל ואת מותק של פסטיבל.
בשנת 2010 הקימו בשיתוף עם טל פורר, את אולפני ההקלטה Eclipse.
בשנת 2019, מכר יוכלמן את חלקו ביוכלמן-אשר הפקות לשותפו יקיר אשר.
יוכלמן הפיק סרטים, סדרות והצגות רבות בישראל, ביניהן:איצ'ה, סביב העולם בשמונים יום, אלאדין, שיר נולד, תום סוייר, מלך סיאם, שיר נולד, שלושת המוסקיטרים מופעים שונים של שי ורועי (בצוללת סיפורים לבמבליק השתוטריקים) ואת ההצגה נסיך האגדות.
במסגרת יוכלמן-אשר, ייצג שי אמנים ישראלים רבים ובהם: דקלה קידר, הדס מורנו, תום אבני, אמיר פיי-גוטמן, אלי פיניש, מריאנו אידלמן,אליענה בקייר, אלי יצפאן וספי ריבלין.
חיים אישיים

ליוכלמן שלושה ילדים, הוא נשוי לנועה רפפורט-יוכלמן והם מתגוררים בתל אביב.
הערות שוליים

↑  ערן בר-און, מאמי, מה נהיה ממני?, באתר ynet, 15 ביולי 2009
1 2   בועות, באתר "ידיעות אחרונות", 27 בינואר 2019
1 2  תולדות החברה | | יוכלמן-אשר הפקות, באתר www.yap.co.il
↑  טל פרי, ‏הפסטיגל נופל וקם, באתר ‏מאקו‏, 6 באוקטובר 2008
↑  טל פרי, ‏איך הפך הפסטיגל למפלצת סלבריטאים של עשרות מיליונים?, באתר גלובס, 20 בנובמבר 2010
↑  היי סקול פסטיגל, באתר www.ishim.co.il
↑  איצ'ה, באתר www.ishim.co.il
↑  סביב העולם בשמונים יום, באתר www.ishim.co.il
1 2 3  רון גרנות, מופלטה בע"מ, באתר ynet, 4 במאי 2005
↑  שלושת המוסקטרים, באתר www.ishim.co.il
1 2  שי ורועי בצוללת, באתר www.ishim.co.il
↑  השתוטריקים, באתר www.ishim.co.il
↑  טל פרי, מצאה נסיך, באתר nrg
1 2 3 4 5 6  ערן סויסה, מצטרפת ליוכלמן, באתר nrg
↑  אדם סרור‏, אליענה בקייר נוטשת, באתר וואלה, 12 במרץ 2007
מרים גולן (משוררת)

| --- | --- |

מרים גולן
 לידה:  ירושלים
 מוקד פעילות:  ישראל 
 עיסוק:  משוררת,מוזיקאית יוצרת
 שפה מועדפת:  עברית 
 שיתופי פעולה בולטים:  צח דרורי, עמיר בניון
 צאצאים:  נעמי בניון, ישראל בניון
 פרסים והוקרה:  פרס הרי הרשון, פרס רחל נגב, פרס שרת התרבות למשוררים, פרס "טבע" מטעם פסטיבל המשוררים במטולה
 
מרים (מירי) גולן היא משוררת ומוזיקאית ישראלית, זוכת פרס שרת התרבות למשוררים, פרס רחל נגב לשירה, פרס פסטיבל המשוררים במטולה ופרס הרי הרשון.
ביוגרפיה

גולן נולדה וגדלה בירושלים במשפחה מסורתית. שירתה בצה"ל בחיל השריון בתפקידי מחשוב. בוגרת האוניברסיטה העברית בירושלים בחוגים לספרות אנגלית ולספרות כללית והשוואתית. למדה בתוכנית אישית למוסמך במדעי הרוח פילוסופיה, שירה עברית ושירה אמריקאית אך לא השלימה את כתיבת התזה. בנוסף למדה תסריטאות בבית הספר לקולנוע ולטלוויזיה 'מעלה' והוראת ספרות במכון כרם.
בראשית שנות העשרים של חייה החלה לנהל אורח חיים דתי. בשנת 2005 נישאה למוזיקאי עמיר בניון, ולהם בן ובת. בשנת 2018 התגרשו.
ספרות

גולן החלה לכתוב שירים וסיפורים בילדותה. שירה הראשון בדפוס, "ימים שלמים חייתי מאהבה" פורסם בגיליון 14 של כתב העת חדרים, וזכה לעיבוד תיאטרלי.
בשנת תשנ"ז זכתה בפרס הרי הרשון עבור קובץ השירים in vitro. עד לפרסום ספרה הראשון פורסמו שיריה בכתבי עת שונים, ביניהם כרמל ומשיב הרוח.
בשנת תשס"ה פרסמה בגיליון 10 של כתב העת "כרמל" את המסה "הרוח היא ההרה" על שירתה של המשוררת חביבה פדיה.
בשנת 2010 יצרה וערכה את החוברת המלווה את אלבום הקונספט של עמיר בניון "אלוף בשחור: הרהורים". בחוברת הופיעו שירים פרי עטה לצד שירי האלבום.
בשנת 2014 הקימה את "כנרית", הוצאת ספרים ולייבל מוזיקלי. בשנת 2015 זכתה בפרס רחל נגב מטעם החוג לספרות עברית באוניברסיטה העברית על כתב יד בעילום שם. שנה לאחר מכן ראה אור ספרה "ללה מרי" בהוצאת כנרית. הספר זיכה אותה בפרס שרת התרבות בתחומי היצירה הספרותית ובפרס טבע מטעם פסטיבל המשוררים במטולה.
בשנים 2017 - 2018 הגישה בכאן מורשת תוכנית רדיו אישית בנושא ספרות, יהדות ותרבות בשם "פרשת דרכים"
שיריה הוסיפו להתפרסם בכתבי עת ובעיתונות היומית: בגיליון 18 של כתב העת המוסך ראו אור שירים מתוך המחזור "קריעה".
בשנת 2020 ראה אור בתמיכת מועצת הפיס לתרבות ולאמנות ספרה השני "אל העיר - קינה", גם הוא בהוצאת כנרית. בשנת 2021 פרסמה שירים בכתבי העת "משיב הרוח" ו"יהי", ובמוסף "תרבות וספרות של עיתון "הארץ". ביוני 2022 פרסמה במוסף הארץ את הפואמה "הצהרת הון" שזכתה לתגובות רבות.
בהמשך השנה כתבה טורים על פרשת השבוע עבור עיתון "הארץ" וטורים אישיים על תרבות ויהדות עבור אתר הידברות.
באפריל 2022 הייתה חלק מצוות השיפוט בתחרות הסיפור הקצר של עיתון הארץ. גולן מרבה להתבטא בנושאים חברתיים ופוליטיים, בעיקר בתחומים הקשורים בזכויות נשים. בנובמבר 2022 קיבלה לצד אישי ציבור נוספים את "אות החלוצים החדשים" מטעם האיגוד הספרדי העולמי. באותו חודש ראה אור שירה "עונה" בגיליון כתב העת של אגודת הסופרות והסופרים העברים בישראל מאזנים.
בשנת 2023 פרסמה בהזדמנויות שונות מספר קטעים מתוך הפואמה "לונדון" במוסף "תרבות וספרות" של עיתון הארץ. בחודש מאי השתתפה ברב שיח במסגרת התכנית "פרספקטיבות" של בית אבי חי שעסקה בקיטוב החברתי שהתעורר בעקבות הרפורמה המשפטית לצד אלמוג בהר ושפרה קורנפלד.
עם פרוץ מלחמת חרבות ברזל פרסמה את השיר הארוך "כל הנשים ערות" שעסק בהשפעת אירועי 7 באוקטובר על נשים, ובהמשך את "עננו" (אל מסתתר), פיוט מודרני העוסק באירועי טבח 7 באוקטובר ומבקש גאולה לישראל ואת שחרור החטופות והחטופים.
בינואר 2024 השתתפה בהסכת "תהילים - שירת יחד, תפילת רבים" של הספרייה הלאומית, עם המוזיקאים שאנן סטריט ויאיר הראל. בהמשך השנה ערכה את ספרו של חגי לובר, "בין שני חדרי הלב - יומן מלחמה וחלום", שראה אור בהוצאת ידיעות ספרים.
ספריה

ללה מרי. ספר שירה, הוצאת כנרית, 2016.
אל העיר - קינה. ספר שירה, הוצאת כנרית, 2020.
מוזיקה

גולן כתבה יחד עם עמיר בניון שירים שביצע בשלושה מאלבומיו. באלבום עץ על מים כתבה גולן את השירים "מלך בשדה", "לאן אלך מרוחך", "שיר ארץ", את "אחרי שנקרע הים" שזכה לתגובות חמות, ואת שיר הנושא של האלבום. עבור האלבום סופה נכתבו השירים "כשיבוא השקט", ו"בכל חורף". באלבום "מלה ברוח" בניון מבצע חמישה משיריה, ביניהם את "אין עוד יופי" שזכה להשמעות רבות.
גולן כתבה שירים עבור אמנים שונים, ביניהם מירי מסיקה, ישי לוי ומורן אהרוני.
בשנת 2019 הוציאה גרסת כיסוי לשירם של נתן אלתרמן וסשה ארגוב, "שיר משמר". בהפקת השיר שיתפה פעולה עם המוזיקאים אדם בן אמיתי ודניאל סלומון.
בדצמבר 2022 הוציאה את הסינגל "ואילו פינו", לחן של גולן לטקסט שערכה מתוך תפילת "נשמת כל חי", בהפקת המוזיקאי צח דרורי.
באפריל 2024 הוציאה שיר שכתבה והלחינה בשם "אני לא לבד", סינגל ראשון מתוך אלבום מקורי בהפקת צח דרורי. את השיר ליווה קליפ בבימויו של דניאל דהאן. בסוף 2024 פורסם השיר "בדרך לשם".
הערות שוליים

1 2  ריקי רט, שירת מרים, מוצ"ש (מקור ראשון), גל' 242 (כ"ב בכסלו תשע"ו, 4 בדצמבר 2015), עמ' 26־34
↑  דודו כהן, מזל שיש לי אותם, באתר מגזין בית אבי חי
1 2 3  ראיון בתכנית "ברית מילה" בכאן תרבות
↑   אלי אליהו, המשוררת מרים בניון גולן לא מתלהבת מהשערוריות שמעורר בעלה עמיר, באתר הארץ, 4 ביוני 2016
↑  מרים גולן, מתוך "קריעה", באתר "הַמּוּסָךְ - מוסף לספרות" של הספרייה הלאומית, 11.01.2018
↑   מרים גולן, לִכְבוֹד פְּקִיד שׁוּמָה יְרוּשָׁלַיִם, חֻלְיָה מֶרְכָּזִית, באתר הארץ, 2 ביוני 2022
1 2   מרים גולן, מרים גולן, באתר הארץ, 20 ביולי 2022
↑  כל הכתבות של מרים גולן, באתר www.hidabroot.org
↑  HTZ Error404 - חדשות, ידיעות מהארץ והעולם - עיתון הארץ, באתר www.haaretz.co.il
↑  אלו האישים שיקבלו את אות החלוצים של האיגוד הספרדי העולמי, באתר אייס, 17 בנובמבר 2022
↑  עונה / מרים גולן, באתר מאזניים, דו ירחון לספרות של אגודת הסופרים, ‏2022-11-22
↑   מרים גולן, שיר | כָּל הַנָּשִׁים עֵרוֹת בַּבָּתִּים, באתר הארץ, 24 באוקטובר 2023
↑  דודי פטימר, ‏לאחר ששכל את בנו: ספרו החדש של הבמאי המפורסם יוצא לאור, באתר מעריב אונליין, 7 ביולי 2024
↑  בן שלו, האלבום החדש של עמיר בניון מצדיק את מעמדו, באתר הארץ, 27 בינואר 2012
↑  עמוס אורן על "מילה ברוח", אתר הבמה, ‏ינואר 2017
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007568803605171  VIAF: 383146461459427730332   WorldCat (עם VIAF): 383146461459427730332
טימבוקטו

טימבוקטו (בצרפתית: Tombouctou) היא עיר במרכז מאלי שבצפון-מערב אפריקה, ובירת מחוז טימבוקטו. העיר נמצאת בקצה הדרומי של מדבר סהרה, באזור של ביצות ומדבריות, כ-15 ק"מ צפונית לנהר ניז'ר. בשנת 2009 הוערכה אוכלוסיית העיר בכ-54,453 תושבים.
טימבוקטו נחשבה תמיד לעיר נידחת ואפופת מסתורין, והייתה יעד מבוקש על ידי נוסעים מערביים. רבים מהנוסעים לא הצליחו להגיע לעיר ונהרגו על ידי השבטים הנוודים שבאזור. המושג טימבוקטו משמש עד היום לתיאור מקום נידח בסוף העולם.
טימבוקטו נוסדה במאה ה-11 והייתה נקודת מסחר חשובה על נתיב המסחר שחצה את הסהרה מצפון לדרום, ועל נתיב הסחר לאורך נהר ניז'ר ממזרח למערב. היא נודעה באוניברסיטת סנקור ובמדרסות ששכנו בה כבר במאה ה-15, והיא הייתה מרכז לימודי חשוב להפצת האסלאם במערב אפריקה. בשנת 1591 הצבא בראשות אחמד אל-מנסור, מלך מרוקו כבש ובזז את העיר. העיר עברה לשליטה של מרוקו ונכנסה לתקופה ארוכה של דעיכה.
בעיר שוכנים שלושה מסגדים ידועים - ג'ינגרבר, סנקור וסידי יאהיה.
מסגד ג'ינגרייבר
בשנת 1990 הכריז אונסק"ו על העיר כאתר מורשת עולמית והכין תוכניות לשימורה. ב-2007 העיר הייתה מועמדת לשבעת פלאי תבל החדשים אך לבסוף לא נכללה ברשימה. לבקשת ממשלת מאלי בשנת 2012, נכללה העיר ברשימת אתרי המורשת העולמית הנמצאים בסיכון בשל המאבק המזוין בצפון המדינה. במהלך החודשים מאי-יוני 2012 כבשו פעילים בארגון אסלאמי את העיר (אנ'), והרסו חלק מהקברים באתר המורשת העולמית. בינואר 2013 שוחררה העיר על ידי כוחות הצבא הצרפתי במבצע סרוואל.
מפת טימבוקטו מתוך מאמרו של היינריך בארת מ-1855
היסטוריה

העיר נוסדה ב-1087 על ידי סוחרים מוסלמים. במאה ה-14 הייתה העיר גדולה ומפוארת, והתפרסמה כשוק של מלח, זהב, ועבדים, וכמרכז מוסלמי-דתי. במאה ה-15 הייתה טימבוקטו עיר מרכזית באימפריית סונגהאי. במאה ה-17 החלה דעיכה בחשיבות העיר, הן כמרכז מסחרי והן כמרכז דתי.
כשכבשו הצרפתים את העיר ב-1893 הם מצאו אותה הרוסה וריקה למחצה. בידי הצרפתים הפכה העיר למרכז צבאי ורפואי, ושבה להיות מרכז מוסלמי-דתי.
הערות שוליים

| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007550417805171  BNE: XX461023  GND: 4119616-8  LCCN: n82085135  NDL: 00628823  NKC: ge507331  SUDOC: 027649938  VIAF: 228776244   WorldCat (עם VIAF): 228776244 
ערך זה הוא קצרמרבנושא יישובים באפריקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
טימבוקטו בציור מספרו של רנה קאייה, 1830
טימבוקטו בספרו של היינריך בארת, 1858; ציור של יוהאן מרטין ברנאץ לפי רישום שהכין בארת במסעו
לקפוץ את הכריש

פונזי מסדרת הטלוויזיה "ימים מאושרים" קופץ מעל הכריש
לקפוץ את הכריש (באנגלית: Jumping the shark) הוא מושג בעולם הטלוויזיה המציין אירוע במהלך סדרת טלוויזיה המסמן את התדרדרותה הבלתי נמנעת בסקרי הצפייה. אירוע כזה יכול להיות סטייה מעקרון תסריטאי יסודי של הסדרה, התפתחות מופרכת בקו עלילתי ביחס לעולמה הפנימי של הסדרה, שינוי ביחס לדמות מסוימת וכדומה. אירוע זה גורם לאוהבי הסדרה לאבד אמון בה וביוצריה, עובדה הגורמת לצניחה בפופולריות, הגורמת בתורה לנטישת כוכבים וכותבים. בהשאלה משמש המושג לתיאור הרגע בהתפתחות מותג כלשהו שממנו רק ילך וידרדר.
מקור הביטוי

מקורו של הביטוי הוא בפרק הראשון של עונתה החמישית של הסדרה "ימים מאושרים", בו מבקרים פונזי (בגילומו של הנרי וינקלר) וחבורתו בלוס אנג'לס. שם מסתכסך פונזי עם נער מקומי שמזמין אותו לתחרות סקי מים שבמהלכה הוא צריך לקפוץ מעל כריש. האירועים בפרק סטו מהקו המקובל של הסדרה, התנהגותו של פונזי לא תאמה את דמותו והפרק אף סימן את מעברה של דמותו המשנית לקדמת הבמה ותחילת התמקדות הסדרה בו. בראייה לאחור נחשב כי בנקודה זו החלה התדרדרות הסדרה, ולמרות שנמשכה עוד שש עונות, איבדה את רוב קהל הצופים הנאמן שלה.
בשנות התשעים הפך הביטוי פופולרי בשיחות קולג' בהן נדונו סדרות עבר. העיתונאי ג'ון היין, שהיה סטודנט באותן שנים, יצר ב-1999 אתר אינטרנט בשם jumptheshark.com (שנמכר ל-TV Guide בשנת 2006) ובו פירט 200 רגעי "קפיצת כריש" של סדרות טלוויזיה אמריקאיות והפך בכך את הביטוי למקובל בדיווחים על תעשיית הבידור עד כדי הכללתו במילון אוקספורד.
הערות שוליים

↑  רייצ'ל, התינשאי לי? 35 שנה לביטוי "לקפוץ את הכריש"
↑  Happy Days Writer Defends "Jump the Shark" Moment
↑  Henry Winkler Shares The Story Behind The ‘Jump The Shark’ Scene In ‘Happy Days’
↑  ארכיון אתר jumptheshark.com
↑  הגדרה במילון אוקספורד
דוד אנטול ברוצקוס

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1910 סנקט פטרבורג, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  28 באוקטובר 1999 (בגיל 89 בערך) ירושלים 
 מקום קבורה:  הר המנוחות 
 תחום יצירה:  אדריכלות
 
דוד אנטול בּרוּצקוּס (1910, סנקט פטרבורג – 28 באוקטובר 1999, ירושלים) היה אדריכל וצייר ישראלי.
ביוגרפיה

אנטול ברוצקוס נולד בשנת 1910 בסנקט פטרבורג, בירת האימפריה הרוסית, למשפחה יהודית ציונית. הוא היה בנו של בוריס דב ברוצקוס, כלכלן יהודי-רוסי נודע שהיה בהמשך פרופסור לכלכלה חקלאית באוניברסיטה העברית בירושלים. אחיו היה אליעזר ברוצקוס, מתכנן ערים חשוב בישראל. כן היה אנטול ברוצקוס אחיינו של יוליוס ברוצקוס, רופא, פוליטיקאי  ופעיל ציוני.
בשנת 1922 היגרה משפחתו לברלין, עקב גירוש האב בוריס ברוצקוס מרוסיה הסובייטית. את הכשרתו המקצועית רכש ברוצקוס בבית הספר הטכני הגבוה בברלין, שם למד גם בנוסף לימודי אמנות בבית הספר של יוהנס איטן.
בשנת 1935 קיבל ברוצקוס את תואר האדריכל ועלה לארץ ישראל והתיישב בעיר ירושלים, בה התגורר ופעל עד למותו.
בשנותיו הראשונות בארץ עבד ברוצקוס כשכיר במשרדים שונים, והחל משנת 1938 החל לפעול כאדריכל עצמאי. בראשית שנות ה-40 הועסק על ידי שלטונות המנדט הבריטי כמתכנן עבור הצבא הבריטי, ועם קום המדינה מונה לתפקיד מנהל הלשכה המחוזית לתכנון בירושלים.
בשנת 1992 הוענק לברוצקוס פרס יקיר אגודת האדריכלים.
היה נשוי לאיטה ברוצקוס, פסיכולוגית, ואב לקולין (אשתו הראשונה ואם ילדיו של המשורר והמתרגם אהרן שבתאי) ודפנה.
פרויקטים נבחרים

בנק, רחוב שלמה המלך, ירושלים, 1938.
מבני מגורים, רחוב לברט בשכונת רחביה, ירושלים, 1941.
מבנה מגורים, רחוב אלי כהן 1 קטמון הישנה, ירושלים, 1952.
הגמנסיה העברית, שכונת רחביה, 1947–1961.
תוכניות אב בירושלים, 1971–1950.
בית אבא אבן, הרצליה, 1962.
בית התינוקות ויצו, שכונת בית הכרם, ירושלים, 1953.
ביתני מעבדות למדעי הטבע, קמפוס גבעת רם, 1954–1955.
מרכז רפואי למשפחה "הדסה הקטנה" שכונת קריית יובל, ירושלים, 1955.
קמפוס הפקולטה לחקלאות, רחובות, 1955 - 1992.
המרכז הרפואי ע"ש ברזילי, אשקלון, 1956–1992.
המחלקה לפיזיקה, קמפוס גבעת רם, 1962.
בנייני המשק, קמפוס גבעת רם, 1963.
תיאטרון החאן הירושלמי, רחוב רמז, ירושלים, 1967.
בית הספר לרוקחות, שיכוני סטודנטים, שיכוני רופאים ושיכוני אחיות, המרכז הרפואי של האוניברסיטה העברית הדסה עין כרם, 1968–1972.
בניין המשביר לצרכן (ירושלים), כיכר הכשרת היישוב, ירושלים, 1969.
האנדרטה לנעדרי הצוללת אח"י דקר, הר הרצל, ירושלים, 1969.
המרכז הרפואי שערי צדק (בהשתתפות האדריכל יוסף שנברגר), 1974–1978.
מרפאת קופ"ח, שכונת שיח' ג'ראח, ירושלים, 1982–1987.
בניין מסחרי "חצר דוד המלך", רחוב המלך דוד, ירושלים, 1984.
בניין מסחרי "ארלדן", רחוב הנביאים פינת מונבז, ירושלים, 1987.
בניין מסחרי (קופת חולים מאוחדת), רחוב יפו, ירושלים, 1990.
ראו גם

ערכים על מבנים ואתרים שתכנן דוד אנטול ברוצקוס
לקריאה נוספת

פ. ברנדס, ת. בירון: דוד אנטול ברוצקוס - ארכיטקטורה, קטלוג לתערוכה בבית האמנים בירושלים, 1993.
אקוורלים ובנייני אבן בירושלים, תל אביב: דביר, 1997.
הערות שוליים

↑  אורנה קדוש, בא לי שכל העולם יידע את האמת על אבא שלי, באתר nrg‏, 14 באפריל 2000
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007259104205171  CiNii: DA07749076  GND: 129022381  ISNI: 0000 0000 8378 8884  LCCN: no98112152  NTA: 074309439  ULAN: 500277243  VIAF: 4167161696245916120001   WorldCat (עם VIAF): 4167161696245916120001 
ביתני מעבדות למדעי הטבע בקמפוס גבעת רם בירושלים (מאי 2006)
פנים בניין המעבדות למדעי הטבע בקמפוס גבעת רם בירושלים (מאי 2006)
האולם התת-קרקעי באנדרטת הצוללת אח"י דקר בהר הרצל, 6/12
בית קופת חולים מאוחדת בירושלים, רחוב יפו (1990)
בית ארלדן ברחוב הנביאים
טורבינה סולארית

טורבינה סולארית היא טכנולוגיה חדשנית המשלבת אנרגיית סולארית (אנרגיה שמקורה בשמש) ואנרגיית רוח לייצור חשמל. פיתוח הטורבינה הסולארית נעשה בישראל ומאפשר ניצול יעיל של שני מקורות אנרגיה מתחדשים באותו מתקן.
עקרון הפעולה

המערכת פועלת באופן שיאפשר עבודה רציפה בכל תנאי מזג אוויר על פי העיקרון הבא:
בימים מעוננים עם רוחות חזקות - להבי הטורבינה מייצרים חשמל מאנרגיית הרוח.
בימים שטופי שמש - הפאנלים הסולאריים שעל הטורבינה מייצרים חשמל מקרינת השמש.
מערכת סנכרון מיוחדת מווסתת את פעולת שני המרכיבים לניצול מיטבי של תנאי מזג האוויר ולאספקת חשמל רציפה, המפחיתה את התלות בתשתיות חשמל מקומיות.
המערכת מהווה פתרון מתאים במיוחד לאזורים מרוחקים או בעלי תשתיות חשמל לקויות.
עקרון הפעולה > טורבינת סולארית וקיטור

פיתוח נוסף העוסק בחיבור טכנולוגיית הטורבינה ואנרגיה סולארית היא טורבינה שמאפשרת הפקת חשמל באמצעות המרת אנרגיית השמש לקיטור שמסייע בהפעלת טורבינת הרוח.
הערות שוליים

↑  פיתוח ישראלי מנצל השמש והרוח: טורבינה סולארית, באתר nrg
↑  אנרגיה סולארית ושימושיה - אור השחר, באתר www.israel-solar.com
↑  191natan@gmail.com, מקורות אנרגיה מתחדשת, באתר פורטל מיחזור בישראל, ‏2010-09-15
↑  Solar Turbine - Concentrated Solar Power, TurbineGenerator (באנגלית אמריקאית)
| אנרגיה מתחדשת |
| --- | --- | --- |
| אנרגיה סולארית | תא פוטו-וולטאי • פאנל סולארי • מגדל שמש • טורבינה סולארית • ארובת שרב (טכנולוגיה מוצעת) • בריכת שמש • דוד שמש • לייזרים שאובי-שמש • הליוסטט • תנור שמש |  |
| אנרגיית רוח | טורבינת רוח • טחנת רוח |  |
| אנרגיית מים | אנרגיה הידרואלקטרית • תחנת כוח הידרואלקטרית • אנרגיית גלים • אנרגיית גאות ושפל • טחנת מים • מבטשה • אנרגיה שאובה |  |
| כוחות נוספים | דלק ביולוגי (ביו דיזל) • ביוגז • אנרגיה גאותרמית |  |
גוד ניסנוב

| --- | --- |

 לידה:  24 באפריל 1972 (בן 52) קירמיזי קסבה, אזרבייג'ן 
 מדינה:  אזרבייג'ן אזרבייג'ן
 מקום מגורים:  מוסקבה 
 השכלה:  Azerbaijan College of Finance and Economics 
 עיסוק:  איש עסקים
 מעסיק:  Kievskaya Ploshchad
 השקפה דתית:  יהדות
 מספר צאצאים:  4
 פרסים והוקרה:  עיטור הידידות (רוסיה)  3rd degree "For Service to the Fatherland" order  עיטור הצדקה  תעודת כבוד נשיאותית של הפדרציה הרוסית  Taraggi Medal  מדליה להנצחת 70 שנים לניצחון במלחמת המולדת הגדולה 1941-1945  אות מסדר הידידות 
 god-nisanov.ru
 
גוד סמנוביץ' ניסנוב (באזרית: Qod Semyonoviç Nisanov; נולד ב-24 באפריל 1972) הוא מיליארדר ואיש עסקים יהודי-אזרי, בעליה של רשת הנדל"ן קייבסקאיה פלושצ'אד (Kievskaya Ploshchad).
הונו של ניסנוב מוערך בכ-2.7 מיליארד דולר והוא מדורג במקום ה-43 בין עשירי רוסיה ובמקום ה-132 בין היהודים העשירים בעולם על פי מגזין פורבס.
ביוגרפיה

ניסנוב נולד בשנת 1972 בכפר קירמיזי קסבה, אזרבייג'ן לסמיון ניסנוב שהיה דירקטור במפעל השימורים שחדאג (Shahdag) במחוז גובה אשר בצפון אזרבייג'ן.
ניסנוב למד במכללה לפיננסים (Finance and Credit College) הממוקמת בעיר באקו ושירת בביטוח הלאומי בעודו עובד במפעל השימורים של אביו.
בתחילת שנות ה-90 לאחר שסיים את לימודיו, עבר להתגורר במוסקבה.
ביוגרפיה > קריירה

בשנת 1992, הקים יחד עם זרח אילייב את קבוצת קייבסקאיה פלושצ'אד (Kievskaya Ploshchad) העוסקת בפיתוח נדל"ן, מלונאות ומסעדנות.
בשנת 2014, נבחר לתפקיד סגן נשיא הקונגרס היהודי העולמי, אך איבד את תפקידו בשנת 2022 בשל הסנקציות שהטילה עליו ארצות הברית.
בחודש מרץ 2024, הפך לחבר בקונגרס היהודי-רוסי.
ביוגרפיה > חיים אישיים

ניסנוב נשוי, מתגורר במוסקבה ואב לארבעה ילדים.
הערות שוליים

↑  היהודים העשירים בעולם 2020 (131-150), באתר דירוגי פורבס
↑  God Nisanov, Forbes (באנגלית)
↑  Год Нисанов, Forbes.ru (ברוסית)
↑  Связи, на которых держится бизнес Илиева и Нисанова, ko.ru (ברוסית)
↑  Год Семенович Нисанов, versia.ru (ברוסית)
↑  Выяснились обстоятельства смерти отца миллиардера Года Нисанова, www.mk.ru, ‏2023-12-06 (ברוסית)
↑  Год Азербайджана в России., Proekt Media
טל בורשטיין

| --- | --- |

 לידה:  19 בפברואר 1980 (בן 44) תל אביב שבישראל
 עמדה:  רכז, קלע, סמול פורוורד
 גובה:  1.98 מטר
 קבוצות כשחקן
 1997–2000   2000–2009   2009–2010   2010–2012:  בני הרצליה   מכבי תל אביב   פואנלברדה   מכבי תל אביב
 הישגים כשחקן
 תגלית העונה בליגת העל (1998)   10 אליפות המדינה (2011–2012 ,2009 ,2001–2007)   8 גביע המדינה (2011–2012 ,2001–2006)   3 אליפויות אירופה (2005, 2004 ,2001)   אליפות הליגה האדריאטית (2012)
 קבוצות כמאמן
 2017–2018:  מכבי תל אביב (עוזר מאמן)
טל בורשטיין (נולד ב-19 בפברואר 1980) הוא כדורסלן עבר ישראלי ששיחק בעמדות הרכז, הקלע והסמול פורוורד בקבוצות בני הרצליה, מכבי תל אביב ובנבחרת ישראל. בורשטיין זכה עם מכבי תל אביב ב-3 גביעי אירופה, 10 אליפויות, וב-8 גביעי מדינה. גובהו 1.98 מטר.
קריירה

לפני שהגיע למכבי שיחק בורשטיין בקבוצת הנוער של בני הרצליה ו-3 שנים בקבוצה הבוגרת. בורשטיין היה קפטן הנבחרת הצעירה עד גיל 20 ולאחר מכן גם קפטן נבחרת הבוגרים.
בורשטיין הגיע למכבי תל אביב בעונת 2000/2001, וקיבל את חולצה מספר 10 (חולצה שהייתה שייכת לעודד קטש לפניו). הוא החל את העונה על הספסל, אבל לקראת אמצע העונה הוא הפך לשחקן חמישייה קבוע.
בסוף עונת 2005/2006, לאחר 6 עונות במכבי רבו השמועות על כך שבורשטיין יעזוב את מכבי בסוף העונה, בעיקר דובר על מעבר לקבוצת ז'ירונה מספרד, אולם במשחק האחרון של העונה (משחק האליפות נגד הפועל ירושלים), נפצע דקות ספורות לפני הסיום. בעיתוני הרכילות סופר שהוא נתקע במאיר טפירו אך מריאיון עם טל בערוץ ניקלודיאון נובע כי מאיר טפירו לא נגע בו ("אני לא מאשים את מאיר, הוא אפילו לא נגע בי," סיפר טל בראיון). כתוצאה מהפציעה קרע את גיד אכילס, נותח למחרת והושבת מאימונים למשך כמה חודשים. למרות הפציעה, במהלך הקיץ בורשטיין חתם במכבי על חוזה ל-3 שנים נוספות. באחד הראיונות, אישר בורשטיין שאם לא היה נפצע הוא היה עוזב את מכבי. במהלך העונה שלאחר מכן, תחת הדרכתו של המאמן הקרואטי נבן ספאחיה, חזר בינואר בורשטיין למשחק פעיל. לאחר מספר משחקים ביורוליג ובליגה הישראלית (במהלכם היה בורשטיין בורג מרכזי), הבין כי הפציעה לא תאפשר לו לחזור ולשחק בתקופה הקרובה, והוא נאלץ לחזור לטיפולים פיזיותרפיים.
לקראת יורובאסקט 2007 הודיע טל כי אין בכוונתו לשחק במדי הנבחרת באותו קיץ, סוגיה שעוררה מחלוקת קשה בעקבות הצהרות רופא הנבחרת שהוא דווקא כשיר לשחק.
בורשטיין חזר לשחק בשורות מכבי באמצע עונת 2007/2008 וסיים איתה עונה נטולת תארים.
בטקס שנערך ב-28 בפברואר 2008 לציון 50 שנה להיווסדות המפעלים האירופאים בכדורסל קיבל בורשטיין אות הוקרה מטעם היורוליג כאחד מ-13 הסמלים הגדולים של מכבי תל אביב בכל הזמנים.
ב-8 באוקטובר 2009 חתם לעונה אחת בקבוצת פואנלברדה מספרד.
ב-15 ביוני 2010 חזר בורשטיין למכבי וחתם על חוזה לשלוש עונות בקבוצה. בעונת 2010/2011 זכה בורשטיין ביחד עם מכבי באליפות ובגביע המדינה. ב-1 בספטמבר 2011 מונה לקפטן מכבי תל אביב לאחר פרישת הקפטן הקודם דריק שארפ.
ב-27 באוגוסט 2012 הודיע בורשטיין על פרישתו מכדורסל מקצועני בעקבות פציעה בירך, קרע בלברום האצטבולרי. ב-28 באוגוסט, לפני פתיחת משחק מול נבחרת סרביה, ערכה עבורו נבחרת ישראל, שבמדיה שיחק 113 משחקים, טקס פרידה.
ב-30 ביוני 2017 מכבי תל אביב הודיעה על החתמתו של בורשטיין כעוזר מאמן שלישי של הקבוצה.
ב-3 ביולי 2018 הודיע על עזיבת מכבי תל אביב לטובת משפחתו.