stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
רייסטלין מאז'ר
מלחמת הנשמות

רייסטלין הופיע עוד פעם אחת אחרונה בהיסטוריה של קרין - בעידן החמישי, רייסטלין עזר לאלים למצוא את עולם קרין שאבד להם, כאשר טאקיזיס חטפה אותו לצד אחר של היקום. הוא היה מבין הנשמות שלא היו מוכנות לעבור לעולם הבא ללא נשמת אחיו, וזו אבדה לו לאחר גנבת העולם. הוא הצליח לעשות זאת, שכן הצליח לחוש בגדילן קוץ-רגל משתמש באביזר המסע בזמן. בכך עזר לאלים לחזור לעולם, ואלו איפשרו לנשמתו יחד עם נשמת אחיו לנסוע בנהר הנשמות ולעבור לעולם הבא.
בתו של רייסטלין

אגדה על רייסטלין מסופרת בסיפור "בתו של רייסטלין" (בטרילוגיית מעשיות הראשונה, ולאחר מכן בשנית בסיפורי דור ההמשך) כי לאחר המבחן בצריח הכישוף, לרייסטלין נולדה בת מאישה מגזע האירדא. אישה זו פיתתה אותו בעזרת כוח קסם וילדה לו בת ולאחר מכן מחקה את זיכרון האירוע ממוחו. קרמון עצמו הכחיש את הסיפור, אך הוא לא היה נוכח במהלך אירועי הסיפור עצמו. בזמן מלחמת הכאוס, הופיעה נערה אנושית אשר גודלה בידי האירדא בשם אושה, והאמינה כי היא בתו. אולם לאחר שהופיע בזמן המלחמה, הכחיש זאת רייסטלין ואמר כי שום קסם שבעולם לא יוכל לגנוב את הידע שהוא תינה אהבים.
אופי

רייסטלין הוא אחד מהדמויות שנוצרו על ידי היקמן ווייס להרפתקאת מבוכים ודרקונים. השחקן אשר שיחק אותו היה טרי פיליפס, המתואר בהקדמתה של וייס לספרה "כבשן הנשמה" כאדם האחראי לאופיו הציני והעוקצני של רייסטלין והוא אף לקח את הדמות למקומות שוויס וטרייסי לא שיערו.
רייסטלין הוא למעשה דמות טיפוסית של אנטי-גיבור או גיבור טראגי, בעל תסביך עליונות חזק במיוחד (ככל שזה נוגע לתבונתו, הידע שלו או כוח הכישוף שלו). נאמנות אמיתית אינה מדברת אליו, אף על פי שהוא נוטה לרוב לקיים את הבטחותיו ולשלם את חובו לאחרים. הוא הולך בעקבות הנהגתו של תניס ולא מתוך חוש חברי או נאמנות (הוא אף מציין זאת בפני לאורנה בספר דרקונים של ליל חורף) אלא כיוון שהדבר משרת את מטרתו. רייסטלין מתנשא, ואף מתמרמר בכל הקשור לחולשותיו הגופניות ולרוב הוא מוציא כעסיו על אחיו התאום אשר עליו הוא נשען לתמיכה פיזית. הדבר מתבטא בקנאתו וסלידתו של רייסטלין מקרמון במקום להכיר לו תודה. למעשה, הוא מקנא בחברותו של אחיו ותשומת הלב החיובית שהוא מקבל, בעוד הוא זוכה להפך מכך. בנוסף, ב"כבשן הנשמה" מתגלה, כי רייסטלין מפתח חיבה קצרת-זמן לנערה מהעיירה, אולם לאחר זמן קצר בלבד, הוא מגלה כי היא מקיימת יחסים עם אחיו, דבר, שכנראה החל את הקרע ביניהם.
כל הדברים האלו מובילים את דרכו של רייסטלין לכיוון הזדון, דבר אשר מתבטא בהחלפת גלימותיו מהאדומות אל השחורות והדבר נסלל בעזרת העסקה האפלה אותה הוא עורך עם רב-המג האפל פיסטנדנטילוס בזמן מבחנו בצריח הכישוף, אשר מתעתד (ורצון זה עובר גם לרייסטלין) להפוך לאל.
למרות כל זאת, לרייסטלין קיימת פינה חמה לחלכאים, אותם נדכאים שגורלם לא שפר עליהם שלא באשמתם (כמו גמדי אשפתות). הוא מזדהה עימם, וממהר לעזור להם כפי שהיה ממהר לעזור לעצמו. ישנם רגעים, בהם רייסטלין חש צער שאינו יכול לחזור לזמן נעוריו, בהם יכול היה להרגיש אהבה מהי. ניתן לומר שהקסם מהווה עבור רייסטלין את כל הדברים האחרים שלא יכול היה להשיג בחייו. הוא מטפח את הקסם שלו, אשר מעניק לו תחושת סיפוק וערך עצמי.
רייסטלין הוא מעשי ביותר. הוא מביט על הסובבים אותו כחיילי-משחק בהם הוא יכול להשתמש, לרוב בעזרת מניפולציות שונות, כדי להשיג את מטרותיו.
הערות שוליים

↑  אחרי החורבן הגדול
↑  טינה דניאל, רומח הדרקון, שישיית המפגשים, כרך ג', לב אפל
1 2  מרגרט וייס, כבשן הנשמה
↑  טרייסי היקמן ומרגרט וייס, רשומות רומח הדרקון, כרך ג', דרקונים של שחר האביב, חלק 2
↑  מרגרט וייס ודון פרין, אחים לנשק
↑  קווין שטיין, סדרת ההקדמות, כרך ג', האחים מאז'ר
↑  טרייסי היקמן ומרגרט וייס, רשומות רומח הדרקון, כרך א', דרקונים של דמדומי הסתיו, חלק 1
↑  טרייסי היקמן ומרגרט וייס, רשומות רומח הדרקון, כרך א', דרקונים של דמדומי הסתיו, חלק 2
↑  טרייסי היקמן ומרגרט וייס, הרשומות האבודות, כרך א', דרקונים של מעמקי הגמדים
↑  טרייסי היקמן ומרגרט וייס, רשומות רומח הדרקון, כרך ב', דרקונים של ליל החורף
↑  טרייסי היקמן ומרגרט וייס, רשומות רומח הדרקון, כרך ג', דרקונים של שחר האביב, חלק 1
↑  טרייסי היקמן ומרגרט וייס, הרשומות האבודות, כרך ג', דרקונים של מג שעון החול
↑  טרייסי היקמן ומרגרט וייס, רשומות רומח הדרקון, כרך ג', דרקונים של שחר האביב, חלק 3
1 2  טרייסי היקמן ומרגרט וייס, אגדות רומח הדרקון, כרך ב', מלחמת התאומים, חלק 1
↑  כינוי שניתן לפיסטנדנטילוס
↑  טרייסי היקמן ומרגרט וייס, אגדות רומח הדרקון, כרך א', עת התאומים, חלק 2
1 2 3  זעמן, על פי תרגום אופוס
↑  טרייסי היקמן ומרגרט וייס, אגדות רומח הדרקון, כרך ב', מלחמת התאומים, חלק 2
↑  טרייסי היקמן ומרגרט וייס, אגדות רומח הדרקון, כרך ב', מלחמת התאומים, חלק 3
↑  טרייסי היקמן ומרגרט וייס, אגדות רומח הדרקון, כרך ג', מבחן התאומים, חלק 2
↑  טרייסי היקמן ומרגרט וייס, אגדות רומח הדרקון, כרך ג', מבחן התאומים, חלק 3
| רומח הדרקון |
| --- | --- | --- |
| ספרים עיקריים | דרקונים של דמדומי הסתיו • דרקונים של ליל החורף • דרקונים של שחר האביב • עת התאומים • מלחמת התאומים • מבחן התאומים • דור ההמשך • דרקוני להבת קיץ • דרקונים של שמש גוועת • דרקונים של כוכב אבוד • דרקונים של ירח נעלם • ענבר ואפר • ענבר וברזל • ענבר ודם • דרקונים של מעמקי הגמדים • דרקונים של שחקי שרת הדרקונים • דרקונים של מג שעון החול • ספרים נוספים |  |
| עולם | קרין  • ההיסטוריה של קרין • דמויות • אלים |  |
| דמויות עיקריות | גדילן קוץ-רגל • חלמיש כור-אש • טיקה ויילן מאז'ר • לאורנה קנן • מי-נהר • סהר-פז • סער בהיר-להב • קיטיארה אות-מאטר • קרמון מאז'ר • רייסטלין מאז'ר • תניס חצי-אלף |  |
| דמויות נוספות | אריאקס • אלהנה צפריר  • דאלאמר ארג'נט • הומא רועץ-דרקון • לורד סות' • פאלין מאז'ר • פיסטנדנטילוס • קריסניה |  |
סרט האנימציה • טרייסי היקמן • מרגרט וייס
שבט מנשה

ערך זה עוסק באחד משבטי ישראל. אם התכוונתם לקהילה יהודית במזרח הודו, ראו .
בול המוקדש לשבטי יוסף: מנשה ואפרים
שֵׁבֶט מְנַשֶּׁה הוא אחד משבטי ישראל המוזכרים בתנ"ך. הוא נקרא על שם אבי השבט מנשה, בנו הבכור של יוסף שהיה בן לרחל וליעקב. יוסף הוא הבכור לבני רחל, ואחיו השני, בנימין, הוא בנה הצעיר.
מפה עתיקה של שבט מנשה
ברכות לשבט > ברכת יעקב

יעקב בירך את שני בניו של יוסף בברכה ייחודית, מלבד הברכה שבירך מאוחר יותר את יוסף על זרעו יחד עם ברכת שאר בניו של יעקב:
הָאֱ-לֹהִים אֲשֶׁר הִתְהַלְּכוּ אֲבֹתַי לְפָנָיו אַבְרָהָם וְיִצְחָק, הָאֱ-לֹהִים הָרֹעֶה אֹתִי מֵעוֹדִי עַד הַיּוֹם הַזֶּה; הַמַּלְאָךְ הַגֹּאֵל אֹתִי מִכָּל רָע, יְבָרֵךְ אֶת הַנְּעָרִים. וְיִקָּרֵא בָהֶם שְׁמִי, וְשֵׁם אֲבֹתַי אַבְרָהָם וְיִצְחָק, וְיִדְגּוּ לָרֹב בְּקֶרֶב הָאָרֶץ
על אף שיוסף העמיד את בניו לפי סדר חשיבותם, את מנשה הבכור מימין יעקב ואת אפרים הקטן משמאלו, החליף יעקב את ידיו וסמך את יד ימינו על אפרים, ואת יד שמאלו על מנשה. לשאלת יוסף על המעשה, ענה יעקב: ”וַיְמָאֵן אָבִיו, וַיֹּאמֶר: יָדַעְתִּי בְנִי יָדַעְתִּי, גַּם הוּא יִהְיֶה לְּעָם וְגַם הוּא יִגְדָּל; וְאוּלָם, אָחִיו הַקָּטֹן יִגְדַּל מִמֶּנּוּ, וְזַרְעוֹ יִהְיֶה מְלֹא הַגּוֹיִם”.
גם בהוספת הברכה השנייה לבני יוסף, המשיך יעקב להעדיף את אפרים על פני מנשה: ”וַיְבָרֲכֵם בַּיּוֹם הַהוּא, לֵאמוֹר: בְּךָ יְבָרֵךְ יִשְׂרָאֵל לֵאמֹר, יְשִׂמְךָ אֱ-לֹהִים כְּאֶפְרַיִם וְכִמְנַשֶּׁה; וַיָּשֶׂם אֶת אֶפְרַיִם לִפְנֵי מְנַשֶּׁה”.
בעקבות דברי יעקב, המשיך המנהג לברך את הבנים במילים "ישימך א-להים כאפרים וכמנשה" עד ימינו.
ברכות לשבט > ברכת משה

גם משה כלל את שני בני יוסף בברכה אחת בפרשת וזאת הברכה, ופירט את שמות שניהם:
השבט במדבר > סמלי השבט

הדגל של שבט מנשה היה ציור של ראם ושל מצרים על רקע שחור כצבע שוהם שהיא אבן החושן של יוסף.
לשבט מנשה מקושר חודש תשרי או חשוון.
השבט במדבר > נשיאי השבט

בספר במדבר, פרשת נשא נזכר נשיא שבט אפרים במדבר: גַּמְלִיאֵל בֶּן פְּדָהצוּר.
בפרשת מסעי נזכר הנשיא חניאל בן אפוד.
נציג בית יוסף בשנים עשר המרגלים היה: לְמַטֵּה יוֹסֵף לְמַטֵּה מְנַשֶּׁה גַּדִּי בֶּן-סוּסִי. (במדבר יג יב)
השבט במדבר > המסע במדבר

בזמן מסעם של בני ישראל במדבר, חנה שבט מנשה לאחר שבט אפרים במחנה שהיה ממערב למשכן.
במפקד שנערך במדבר לאחר יציאת מצרים מנו הגברים מגיל 20-50 בשבט מנשה 32,200 איש.
לאחר 40 שנה של נדידה במדבר, מניינם היה 52,700 איש.
נחלת השבט

נחלת שבט מנשה הייתה מחולקת לשתי נחלות נפרדות: חצי שבט המנשה שהיה אחד משניים וחצי השבטים שישבו בעבר הירדן המזרחי וחצי המנשה שישב במרכז ארץ ישראל שבעבר הירדן המערבי.
נחלת חצי המנשה שבעבר הירדן המזרחי גבלה בדרומה בנחלת שבט גד, בצפון ובמזרח בארם, בני עמון ואשור ובמערב בשבט דן ושבט נפתלי. בירתו הייתה ככל הנראה העיר יבש גלעד.
נחלת חצי המנשה שבעבר הירדן המערבי גבלה בצפון בנחלות שבט יששכר, שבט אשר ושבט זבולון, במערב בים התיכון, בדרום בשבט אפרים ובמזרח בנהר הירדן ואדמות שבט יששכר.
ערי מנשה נקראו בשמות המשפחות בשבט. גלעד, חוות יאיר, ונובח בעבר הירדן; בהר המרכזי הערים כמו שכם, תרצה, חגלה, נועה, ועמק חפר.
השבט בארץ ישראל

משפחות השבט הגדולות מנויות בתנ"ך באופן פזור. בספרי במדבר ויהושע נמנו שמונה משפחות גדולות יחד: מכיר, גלעד, איעזר, חלק, אשריאל, שכם, שמידע וחפר. בנפרד הוזכרו גם צלפחד בן חפר ובנותיו, יאיר בן מנשה ונובח. בדברי הימים א (ז, יד) נמנו עוד כעשרה מבני השבט.
בין בני שבט מנשה הבולטים היו בין היתר יאיר הגלעדי, גדעון בן יואש ו-יפתח הגלעדי ששפטו את ישראל בתקופת השופטים.
בתקופת המלוכה נגבו המיסים משני שבטים אלה במרוכז וירבעם בן נבט היה אחראי בימיו לסבל בית יוסף שבו השתתפו שבט מנשה ושבט אפרים.
שבט מנשה נחשב במסורת היהודית כאחד מעשרת השבטים האבודים של בני ישראל. עם חורבן ממלכת ישראל בשנת 722 לפנה"ס לערך, רבים הוגלו לרחבי האימפריה האשורית; אחרים נטמעו בממלכת יהודה. אמנם, בספר דברי הימים ב' פרק ל' מוזכר כי בימי חזקיהו, שארית הפליטה של ממלכת ישראל, כולל שבט מנשה, הוזמנו לירושלים על מנת לחגוג את חג הפסח, ובימי יאשיהו, המקדש משופץ בכסף שנאסף גם "מיד מנשה ואפרים ומכל שארית ישראל" (ל"ד, ט'). מספר מחקרים מהשנים האחרונות מעידים כי ההגליות האשוריות באזור השומרון היו כנראה פחות משמעותיות מהמתואר בספרי מלכים, ונראה שרבים מתושביו נותרו במקומם לאחר הכיבוש האשורי. השומרונים מייחסים את עצמם לשבטי אפרים ומנשה (וגם לוי) שנותרו בארץ לאחר הכיבוש האשורי, והמחקר האקדמי בן-זמננו מאשר במידה רבה את טענה זו.
שיבת ציון

בתיאור שיבת ציון בספר דברי הימים מתוארים החוזרים לארץ ישראל כאנשים מהשבטים יהודה, בנימין, לוי, מנשה ואפרים (שני השבטים האחרונים היו חלק מתושבי ממלכת ישראל במקור לאחר פילוג ממלכת ישראל המאוחדת, פרופסורים כמו: מ.ד. קאסוטו וא.ש. הרטום מפרשים זאת כ:"שרידי עשרת השבטים שהתיישבו בממלכת יהודה"), עם זאת תיאור בני השבטים: מנשה ואפרים אינו מוזכר בתיאור השבים ארצה שבספר עזרא שבו מתוארים שבי ציון כאנשים משבט יהודה, בנימין ולוי (כולל הכהנים).
ראו גם

חצי שבט המנשה
נחלת שבט מנשה
הערות שוליים

↑  בראשית, מ"ח, י"ט.
↑  בראשית, מ"ח, כ'.
↑  במדבר רבה, פרשה ב', פסקה ז'.
↑  רבי אברהם בן עזריאל, ערוגת הבושם, חלק א' עמוד 289.
↑  רבי יוסף ג'יקטיליה, שערי אורה, סוף שער ה'.
↑  במדבר כו, כח. יהושע יז, א
1 2  Tobolowsky, Andrew, ed. (2022), "The Tribes That Were Not Lost: The Samaritans", The Myth of the Twelve Tribes of Israel: New Identities Across Time and Space, Cambridge: Cambridge University Press, pp. 69–70, 73–75, doi:10.1017/9781009091435.003, ISBN 978-1-316-51494-8, נבדק ב-2022-08-25
↑  ספר דברי הימים א', פרק ט'
↑  ספר דברי הימים א', פרק ט', פסוקים א'–ב' מתייחסים גם לממלכת ישראל וגם לשבים ארצה משבטי אפרים ומנשה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007535047105171  LCCN: sh2004014428 
הדגל של שבט מנשה לפי הזיהוי של הראם כשור הבר
שורפני

| --- | --- |

זסטפוני. מבט ממצודת שורפני
 מדינה:  גאורגיה גאורגיה
 מחוז:  אימרתי
 נפה:  נפת זסטפוני
 חבל ארץ:  אימרתי
 שפה רשמית:  גאורגית 
 תאריך ייסוד:  המאה ה-3 לפנה"ס
 גובה:  170 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיירה:  1,644 (2022)
 קואורדינטות:  42°05′44″N 43°04′55″E﻿ / ﻿42.09556°N 43.08194°E﻿ / 42.09556; 43.08194
 אזור זמן:  UTC +4
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת גאורגיה מוגדלת) טביליסי כותאיסי בתומי רוסתווי זוגדידי גורי פותי סוחומי חאשורי רוסיה אזרבייג'ן ארמניה טורקיה הים השחור שורפני(למפת גאורגיה רגילה) טביליסי כותאיסי בתומי רוסתווי זוגדידי גורי פותי סוחומי חאשורי רוסיה אזרבייג'ן ארמניה טורקיה הים השחור שורפני  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
שוֹרַפַּני (בגאורגית: შორაპანი) היא עיירה בנפת זסטפוני שבמחוז אימרתי, גאורגיה. העיר נוסדה במאה ה-3 לפנה"ס, כמקום מושבם של נסיכי (אֶריסתַווי) ארגוותי (ידועה גם כדוכסות שורפני) בתקופת יוון הקלאסית ותחילת ימי הביניים. במפקד שנערך בשנת 2014 נמנו בעיירה 1,258 תושבים.
ליד העיר נמצאים שרידי מצודת שורפני, שאוזכרה על ידי סטרבון כ"סַרַפַּנה", ועל ידי פרוקופיוס "סַרַפַּניס", ותוארה כמבצר על הדרך שהובילה מקולכיס שבמערב גאורגיה לממלכת איבריה שבמזרח גאורגיה.
שושנה פלמן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  29 בינואר 1942 (בת 82) 
 מדינה:  ארצות הברית, ישראל 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת גרנובל 
 שפות היצירה:  צרפתית, אנגלית 
 פרסים והוקרה:  מלגת גוגנהיים (1973) 
 אתר רשמי
 
שושנה פֶלמן (באנגלית: Shoshana Felman;‏ נולדה ב-29 בינואר 1942‏ בתל אביב) היא חוקרת ישראלית- אמריקאית בתחום הספרות ההשוואתית והספרות הצרפתית, פרופסור מן המניין באוניברסיטת אמורי באטלנטה ומחלוצות השילוב בין ספרות לפסיכואנליזה, היגרה לארצות הברית בשנות ה-60.
קורות חיים

פלמן נולדה בשנת 1942 בתל אביב לאם ילידת רוסיה, ואב יליד רומניה. אביה היה מהנדס חשמל שדיבר שבע שפות וסבה היה משכיל ציוני ובצעירותה רבות מחוויותיה נקשרו לציונות. במהלך שירותה הצבאי כקצינת חינוך החלה להתפתח תודעתה הפמיניסטית. ובהמשך התחברה לשפה הצרפתית בשל הליריות שבה.
בגיל 17 פרסמה פלמן את הטקסט הראשון שלה, בעקבות צפייה במחזה על חייה של חנה סנש, כתבה לאמה של סנש מכתב שתרגם עבורה להונגרית המשורר אביגדור המאירי. מאוחר יותר המאירי פרסם את שני הנוסחים, את העברי בעיתון "הארץ" ואת ההונגרי בעיתון הונגרי.
בוגרת תיכון עירוני ה' (תל אביב). פלמן סיימה לימודי תואר ראשון ושני בספרות אנגלית וצרפתית בהצטיינות באוניברסיטה העברית בירושלים בשנים 1964 ו-1966, ובשנת 1970 קיבלה את הדוקטורט מאוניברסיטת גְרֶנוֹבְּל שבצרפת על דיסרטציה שעסקה בסופר הצרפתי אנרי סטנדל.
פלמן ידועה בעיקר על השילוב בין ספרות לפסיכואנליזה, בעיקר זאת של לאקאן, שעל בסיסה בהמשך ניתחה ספרות מנקודת מבט פמיניסטית, בעיקר בחקר השיגעון והטראומה בעדותם של ניצולי שואה.
בספר "עדות", שכתבה בשיתוף עם דורי לאוב, חקרה את נושא השואה, תוך התייחסות לעדויות ממשפט אייכמן, והשפעת השואה בתרבות המערבית, בין היתר דרך סרטו של קלוד לנצמן "שואה".
משנת 1970 שימשה מרצה לספרות השוואתית וצרפתית באוניברסיטת ייל, עד שבשנת 2004 עברה לשמש כפרופסור באוניברסיטת אמורי, תפקיד בו היא מחזיקה עד היום.
בשנת 1982 הוענק לפלמן תואר קצינה (Officier) של מסדר הפאלם אקדמיק (Ordre des Palmes Académiques) מממשלת צרפת, עבור תרומתה לתרבות הצרפתית.
פלמן מתגוררת בארצות הברית משנות ה-60, ומגיעה לביקורים בישראל ובצרפת.
ספריה הרבים, שנכתבו במקור באנגלית ובצרפתית, תורגמו לשפות רבות בהן: יפנית, סינית, הולנדית, ספרדית ושוודית.
עבודותיה > ספרים

עדות : משבר העדים בספרות, בפסיכואנליזה ובהיסטוריה /בשיתוף עם דורי לאוב ; תרגום מאנגלית - דפנה רז ; ייעוץ מדעי - עדו נייגר. תל אביב : רסלינג, 2008.
The Claims of Literature: The Shoshana Felman Reader, ed. by Emily Sun, Eyal Peretz, Ulrich Baer, Fordham University Press, 2007
The Juridical Unconscious: Trials and Traumas in the Twentieth Century, Harvard University Press, 2002
What Does a Woman Want? Reading and Sexual Difference, Johns Hopkins University Press, 1993
Testimony: Crises of Witnessing in Literature Psychoanalysis and History (co-authored with Dori Laub, M.D.) (1992)
Jacques Lacan and the Adventure of Insight: Psychoanalysis in Contemporary Culture (1987)
Editor, Literature and Psychoanalysis: The Question of Reading–Otherwise (1982)
Le Scandale du corps parlant. Don Juan avec Austin, ou la Séduction en deux langues (1980), translated as The Literary Speech Act. Don Juan with Austin, or Seduction in Two Languages (1984), reissued as The Scandal of the Speaking Body. Don Juan with Austin, or Seduction in Two Languages (2002)
Writing and Madness: Literature/Philosophy/Psychoanalysis (1985), reissued with added materials and interviews (2003)
La Folie et la chose littéraire (1978)
La "Folie" dans l'oeuvre romanesque de Stendhal (1971).
הערות שוליים

↑  "Shoshana Felman,", in: Harold Bloom (Ed.), The Art of the Critic: Literary Theory and Criticism from the Greeks to the Present, Vol. 11 (New York: Chelsea House Publ., 1990), p. 291.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007261188505171  PLWABN: 9810624803105606  BIBSYS: 90096763  BnF: cb11902514d (data)  CiNii: DA00444784  GND: 1060532433  ISNI: 0000 0001 1044 3188  LCCN: n81019682  LNB: 000187749  NDL: 00466382  NKC: kup19970000026698  NSK: 000035934  NTA: 068091834  RERO: 02-A003237197  SUDOC: 026861348  VIAF: 22141668   WorldCat (עם VIAF): 22141668
שדה בז'ין

| --- | --- |

 בימוי:  סרגיי אייזנשטיין 
 תסריט:  סרגיי אייזנשטיין, אלכסנדר רז'שבסקי 
 שחקנים ראשיים:  Erast Garin Boris Zakhava 
 מוזיקה:  גברייל ניקולאיביץ' פופוב 
 צילום:  אדוארד טיסה 
 מדינה:  ברית המועצות 
 חברת הפקה:  מוספילם 
 חברה מפיצה:  מוספילם 
 הקרנת בכורה:  1937 
 משך הקרנה:  30 דק' 
 שפת הסרט:  רוסית 
 סוגה:  סרט דרמה, סרט תעמולה 
 דף הסרט ב־IMDb
 
שדה בֵּזִ'ין (ברוסית: Бежин луг) הוא סרט שהופק בשנים 1935-1937 ובוים בידי סרגיי אייזנשטיין בברית המועצות, אך נגנז בגלל ליקויים שנמצאו בו.
עלילה

שדה בז'ין הוא סרט על נער ברוסיה הסובייטית אשר נאבק כנגד חבורת קולאקים המציקה לקולחוז בו הוא חי ומלשין לשלטונות כנגד אביו אשר שורף שדות של המדינה במאבקו כנגד הקומוניזם. בעקבות ההלשנה, הנער נרצח על ידי אביו. הסרט מבוסס במידת מה על סיפורו של פאווליק מורוזוב, שהיה אחד מגיבורי ברית המועצות בגלל נאמנותו למדינה לפני המשפחה, ונקרא כשם אחד הסיפורים הקצרים של איוון סרגייביץ' טורגנייב בקובץ "תרשימי הציד", שבסיומו נער בשם פאבל (השם ממנו נגזר כינוי החיבה פאווליק) מוצא את מותו.
את הסרט ביים סרגיי אייזנשטיין בשתי גרסאות. את התסריט לגרסה הראשונה שיועדה למבוגרים כתב אלכסנדר רז'שבסקי ואת התסריט לגרסה השנייה, בה הגיבור לא מת, שיועד לילדים כתב איסאק באבל.
הפקה

הבמאי סרגיי אייזנשטיין נחשב בשנות ה-20 של המאה ה-20 לגאון בתחומו בברית המועצות, אך כבעייתי פוליטית בגלל התמקדותו בעניינים טכניים בניגוד לריאליזם הסוציאליסטי שהיה הסגנון האמנותי הרשמי של ברית המועצות. לאחר שהות ממושכת מחוץ לברית המועצות בין השנים 1928-1932 נקרא אייזנשטיין לשוב לברית המועצות, מחשד שיוכרז כעריק. לאחר מספר שנים שלא ניתן לו לביים סרט נוסף, הורשה אייזנשטיין בשנת 1935 לביים את "שדה בז'ין", למרות שהחשדנות כלפיו רק גברה בעקבות שהותו הארוכה מחוץ למולדת.
בהפקת הסרט "שדה בז'ין" אייזנשטיין הרשה לעצמו מרחב החלטה גדול מכפי שהיה מקובל בברית המועצות. הוא החליט על דעת עצמו להכין שתי גרסאות של הסרט, אחת לילדים ואחת למבוגרים, לא עמד בלוחות זמנים וחרג מהתקציב. לאחר שההוצאה על הסרט הגיעה לכשני מיליון רובל, והסרט היה כמעט מוכן, חל עיכוב נוסף בהכנת הסרט בעקבות מחלה של סרגיי אייזנשטיין. הוועד המרכזי של המפלגה הקומוניסטית ניצל את ההזדמנות לבחון את הסרט ופסל אותו כ"לא אמנותי וחסר משמעות פוליטית". על פי המבקרים, הסרט "מבלבל בין מלחמת המעמדות לבין המאבק בין טוב לרע". נקודה בעייתית נוספת בסרט הייתה הצגת קומוניסט שהטיף למען הקולקטיביזציה עם זקן ארוך ששיווה לו מראה של קדוש דתי, בניגוד לאופי החילוני של ברית המועצות. אייזנשטיין עצמו פרסם מאמר בו הודה בטעויות שנעשו בהכנת הסרט. העותק היחיד שנותר מן הסרט המצונזר הושמד על פי הגרסה הרשמית בהפצצת מוסקבה בשנת 1941 במהלך מלחמת העולם השנייה, אך הועלו גם טענות שהוא הושמד במכוון.
בשנת 1968 הוכן בברית המועצות שחזור מקוצר של הסרט באורך 31 דקות, מחומר גלם של הסרט ששרד אצל אשתו של אייזנשטיין. הסרט המשוחזר הוא הכלאה בין סרט אילם למצגת שקופיות מלווה במוזיקה של פרוקופייב ובהקדמה קולית קצרה.
הערות שוליים

↑  A Sportsman's Sketches, Ivan Turgenev
↑  Бежин луг (1935-1936) - информация о фильме - советские фильмы - Кино-Театр.РУ
↑  בחלק מהמקורות נטען שאיסאק באבל הוזמן לתקן את התסריט של הסרט The First Master of Russian Film, By Paul E. Richardson, באחרים שהוא היה שותף בעבודה
↑  Rebuke and Reorganisation, מגזין טיים, מרץ 29 1937
↑  בז'ין מדו, דייוויד אהרנשטיין, נובמבר 2002
↑  דיווחים שונים מספרים על אורכים שונים, בין 25-35 דקות
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 207955662   WorldCat (עם VIAF): 207955662
שורק 4

חתך מנוע שורק 4
שורק 4 מתוצרת חברת מנועי בית שמש הוא מנוע טורבו סילון פשוט בקוטר נמוך. המנוע הוא בעל פיר אחד, ציר אחד, מדחס צנטריפוגלי אחד והוא מונע על ידי טורבינה אחת.
הנעת המנוע היא פירוטכנית ואפשר להניע אותו בעזרת מתנע פירוטכני מיוחד. המנוע כולל בקרת שליטה דיגיטלית מלאה (FADEC) ואלטרנטור מובנה במנוע מפיק חשמל בהספק של 1.5 קילו-וואט לשעה.
המנוע בעל עילוי של 5.6 קילוגרם\שנייה, שוקל 72 קילוגרם, באורך של 42.6 אינץ' ובקוטר מקסימלי של 13 אינץ'. (הקישור אינו פעיל)
כלי טיס המשתמשים במנוע

טיל דלילה
שדה בריר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 סוג:  surface mine 
 מיקום:  הנגב 
 מדינה:  ישראל 
 קואורדינטות:  31°12′07″N 35°10′31″E﻿ / ﻿31.201956°N 35.175179°E﻿ / 31.201956; 35.175179
  מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת צפון הנגב מוגדלת) שדה בריר(למפת צפון הנגב רגילה) שדה בריר(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום שדה בריר(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום שדה בריר  he שדה ברירhe שדה ברירמפת  __ ערד (in English: Arad, Israel) [‌דרום הנגב‌]מצפון, ממזרח ומדרום: __ מועצה אזורית תמר (in English: Tamar Regional Council) ממערב: __ כסייפה (in English: Kuseife), הבנייה הבלתי חוקית בפזורה הבדואית tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
שדה בריר הוא אזור בנגב, הנמצא כ-3.7 ק"מ מערבית לערד וכ-3.5 ק"מ מכסייפה. בשדה בריר נמצא היישוב הבדואי אל-פורעה, שבו אלפי תושבים, וכפרים בלתי מוכרים. שדה בריר מיועד להקמת מכרה פוספטים של חברת כיל רותם מקבוצת כימיקלים לישראל, ותוכנית זו נתקלה בהתנגדות עזה של תושבי היישובים הסמוכים, בנימוק שהכרייה תפגע בבריאותם.
ריבוי מי שפיר

| --- | --- |
 תחום:  מיילדות 
 קישורים ומאגרי מידע
 eMedicine:  article/975821 
 DiseasesDB:  10319
 MeSH:  D006831
 MedlinePlus:  003267
 סיווגים
 ICD-10:  O40
 ICD-11:  JA87 
 
ריבוי מי שפיר (באנגלית: Polyhidramnions) הוא מונח רפואי הבא לתאר מצב בו קיים עודף במי שפיר בשק השפיר ברחם במהלך ההריון.
שכיחות המקרים בהם יש ריבוי מי שפיר עומדת על כ-1%-2% מכלל ההריונות. ריבוי מי שפיר מוגדר כמצב בו מדד מי השפיר (Amniotic Fluid Index או AFI) הוא מעל 24–25 ס"מ.
הסיבוכים המיילדותיים הקשורים בריבוי מי שפיר כוללים לידה מוקדמת, סיכון מוגבר להיפרדות שליה ו-Prolapse של חבל הטבור באופן שבו לעובר נגרמת טכיקרדיה ומצוקה עוברית. ריבוי מי שפיר קשור גם ביותר מצגי עכוז ובסיבוכים שונים במהלך הלידה. גם לאחר הלידה קיים סיכון מוגבר יותר לדימום במשכב הלידה (Post-partum hemmorhage) - הרחם, שהיה עד מועד הלידה מורחב מאוד, מתקשה להתכווץ.
סיבות לריבוי מי שפיר

בכשני שלישים מהמקרים, לא ידועה הסיבה לריבוי מי שפיר, כאשר בשאר המקרים הסיבות יכולות לכלול בין השאר:
סוכרת - סיבה שכיחה יחסית לריבוי מי שפיר. הפתוגנזה אינה ברורה לגמרי- ככל הנראה, בשל ההיפרגליקמיה של העובר, יש דיורזה אוסמוטית. לא לכל הנשים עם סוכרת הריונית יהיה ריבוי מי שפיר, ובפרט אם היא מאוזנת. ריבוי מי השפיר לרוב יהיה קיים בנוכחות של עובר מאקרוזומי.
מומים עובריים של מערכת העיכול - הפתוגנזה היא עובר שאינו בולע מספיק כתוצאה ממומים שונים במהלך מערכת העיכול, כגון אטרזיה של הוושט, אטרזיה של התריסריון.
הפרעה בהפרשת הורמון נוגד השתנה.
אי התאמת גורם RH (האם RH שלילי, והעובר RH חיובי, ונוצר מצב של הידרופס פטאליס).
תסמונות כרומוזומליות שונות כגון תסמונת דאון.
זיהום תוך רחמי.
כוריואנגיומה של השליה.
טיפול

טיפול בריבוי מי שפיר נעשה רק במצבים בהם ה-AFI גבוה מ-25 ס"מ. כאשר יש לידה, בנוכחות ריבוי מי שפיר, יש לפקוע את מי השפיר באמצעות מחט וכך להגיע לפקיעה מבוקרת. זאת כדי להימנע ממצב בו המים יורדים במהירות ונוצר Prolpase של חבל הטבור.
במקרים קשים של ריבוי מי שפיר אין טיפול יעיל, ניתן להוריד את הלחץ הבטני על ידי ניקוז מי שפיר, אולם אין טיפול תרופתי מתאים.
ראו גם

מיעוט מי שפיר
שומרי הארזים

| --- | --- |
 סמל "שומרי הארזים" עם הכיתוב "לפקודתך לבנון"
 מדינה:  לבנון לבנון
 מנהיגים:  אטיין סאקר
 תקופת הפעילות:  1975 – 1990 (כמיליציה) 1990 – 2000 (השתלבות בצד"ל) 2000 – הווה (כמפלגה)
 אידאולוגיות:  לאומיות לבנונית, פיניקיזם
 מיקום במפה הפוליטית:  ימין
 www.gotc.info
שמה של המפלגה בתעתיק לטיני מותאם לערבית לבנונית (שנוצר על ידי סעיד עקל).
ה-X מייצגת את העיצור ח' (ح בערבית), וה-C עם הלוכסן התחתון השמאלי, מייצגת את האות והעיצור "אליף" - ا
כיתוב עליון: "שומרי הארזים"
כיתוב תחתון: "תנועת הלאומיות הלבנונית"
מפלגת שומרי הארזים (ערבית: حراس الأَرز, תעתיק מנוקד: חֻרַּאס אל-אַרְז) היא מפלגה לבנונית ימנית לאומית, שבעבר פעלה גם כמיליציה. דו"ח של מחלקת המחקר של הקונגרס האמריקני מה-1985 כינה את הארגון כ"ארגון טרור מרוני קיצוני", אם כי המפלגה מעולם לא הוגדרה כארגון טרור באף מדינה. המפלגה נוסדה על ידי אטיין סאקר, שזכה לכינוי "אבו אַרְז" (בערבית: אבי הארזים), במקביל לייסודה של מפלגת ההתחדשות הלבנונית בתחילת שנות השבעים. שומרי הארזים פעלו במלחמת האזרחים בלבנון תחת הסיסמה "לבנון, לפקודתך". באופן רשמי, המפלגה מגדירה עצמה כחילונית, אך לחבריה זיקה נוצרית-מרונית חזקה.
שומרי הארזים נוצרו כמיליציה בשנים שהובילו למלחמת האזרחים השנייה, והחלו במבצעים צבאיים במהלך אפריל 1975. בספטמבר 1975 יצא הקול הקורא מס' 1 של התנועה, שהוקיע את התומכים בחלוקתה של לבנון. הקול הקורא השני כלל מתקפה נחרצת על הפלסטינים, והשלישי ביסס את עמדתה של המפלגה בנוגע לזהות הלבנונית לפיה על לבנון לנתק את עצמה מהזרם הערביסטי. המפלגה הפיצה את מסריה באמצעות כתובות גרפיטי במזרח ביירות, ביניהן: "לא לסוריה, לא להתנגדות האסלאמית, לא לערביות; לבנון תהיה בית הקברות של הטרוריסטים הפלסטינים". שומרי הארזים הצטרפו למיליציות נוצריות נוספות בלבנון כדי ליצור ב-1976 את החזית הלבנונית.