stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יוסף חיים קסטל
הערות שוליים

↑   עופר אדרת, הצהרת בלפור האלטרנטיבית: בית לאומי ליהודים וערבים בארץ ישראל, באתר הארץ, 27 באוקטובר 2017
↑  Yuval Evri, Hillel Cohen, הלל כהן ויובל עברי - בני הארץ, הצהרת בלפור והערבים. תיאוריה וביקורת 49 ׁ2017.pdf., תיאוריה וביקורת
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007299842105171  ISNI: 0000 0000 6866 4963  LCCN: n2020035805  VIAF: 97583285   WorldCat (עם VIAF): 97583285
סלמה באשה

סלמה באשה (בצרפתית: Selma Bacha; נולדה ב-9 בנובמבר 2000) היא כדורגלנית צרפתייה, המשחקת בעמדת המגן השמאלי או כשחקנית כנף שמאל במועדון ליון ובנבחרת צרפת.
ביוגרפיה > נעוריה ותחילת דרכה

באשה גדלה ברובע גראנג' בלאנש בליון, צרפת. היא ממוצא אלג'יראי ותוניסאי. היא נחשפה לכדורגל על ידי אחיה בגיל ארבע. היא הצטרפה לאקדמיה של ליון בגיל שמונה.
ביוגרפיה > קריירת מועדונים

היא המשיכה להתקדם בשורות הנוער בליון. בשנת 2013, הופעותיה משכו את תשומת לבה של סוניה בומפסטור, כדורגלנית לשעבר שהייתה אחראית גם על מרכז האימונים של ליון. היא חתמה על חוזה מקצועי עם ליון במהלך עונת 2017–18. באותה עונה, ליון זכתה בליגת האלופות, כשבאשה פתחה בגמר. ליון שחקה גם בגמר ליגת האלופות ב-2019 כשבאשה הופיעה במשחק כמחליף של אז'ני לה סומר, כשנכנסה בדקה ה-82 של המשחק. בגמר ליגת האלופות ב-2022 בו זכתה ליון - באשה בישלה את השער השני לאדה הגרברג.
ב- דצמבר 2024 האריכה באשה את החוזה בליון עד 2029 למרות שמועות שהיא תעבור ליריבה ברצלונה.
סטטיסטיקות קריירה > סטטיסטיקות קריירה

| מועדון | עונה | ליגה | ליגה> משחקים | ליגה> שערים | גביע> משחקים | גביע> שערים | יבשתי> משחקים | יבשתי> שערים | אחר> משחקים | אחר> שערים | סך הכל> משחקים | סך הכל> שערים |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| ליון | 2017–18 | ליגת העל הצרפתית | 11 | 0 | 6 | 2 | 6 | 0 | — | — | 23 | 2 |
| ליון | 2018–19 | ליגת העל הצרפתית | 15 | 0 | 2 | 0 | 7 | 1 | — | — | 24 | 1 |
| ליון | 2019–20 | ליגת העל הצרפתית | 6 | 0 | 4 | 0 | 5 | 0 | 0 | 0 | 15 | 0 |
| ליון | 2020–21 | ליגת העל הצרפתית | 10 | 0 | 1 | 0 | 5 | 0 | — | — | 16 | 0 |
| ליון | 2021–22 | ליגת העל הצרפתית | 19 | 3 | 2 | 0 | 11 | 0 | — | — | 32 | 3 |
| ליון | 2022–23 | ליגת העל הצרפתית | 3 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 1 | 0 | 4 | 0 |
| סך הכל קריירה | סך הכל קריירה | סך הכל קריירה | 64 | 3 | 15 | 2 | 34 | 1 | 1 | 0 | 114 | 6 |
סטטיסטיקות קריירה > בינלאומי

| נבחרת לאומית | שנה | משחקים | שערים |
| --- | --- | --- | --- |
צרפת: 
| צרפת | 2021 | 2 | 1 |
| צרפת | 2022 | 9 | 0 |
| סך הכל | סך הכל | 11 | 1 |
תארים

ליון
ליגת האלופות לנשים של אופ"א: 2017–18, 2018–19, 2019–20, 2021–22
ליגת העל הצרפתית: 2017–18, 2018–19, 2019–20, 2021–22
הגביע הצרפתי: 2018–19, 2019–20
אלוף האלופים הצרפתי: 2019, 2022
צרפת U19
אליפות אופ"א לנשים עד גיל 19: 2019
הערות שוליים

↑  rabah, Farid Kada (13 במאי 2016). "A la découverte de Selma Bacha, Olympique Lyonnais". {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  Roussel, Vincent (5 במרץ 2018). "Selma Bacha, une merveilleuse histoire du temps" (בצרפתית). Foot d'Elles. נבדק ב-22 בינואר 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Saive, Marion (31 בדצמבר 2019). "Sonia Bompastor: "Selma Bacha est la meilleure joueuse de sa génération"". Le Progrès (בצרפתית). נבדק ב-22 בינואר 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Lyon : L'exemple des championnes de l'OL inspire les plus petites du FC Gerland" (בצרפתית). Franceinfo. 24 במאי 2018. נבדק ב-22 בינואר 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Cinq choses à savoir sur Selma Bacha, la surdouée des Bleuettes". L'Équipe (בצרפתית). 8 באוגוסט 2018. נבדק ב-22 בינואר 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Hess, Alex (21 באוגוסט 2020). "Lyon demolish Barcelona to win Women's Champions League – as it happened". The Guardian. נבדק ב-22 בינואר 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Foot : Selma Bacha prolonge à l'OL jusqu'en 2029, L'Équipe (בצרפתית)
יום אבל לאומי

יום אבל לאומי הוא יום אבל או מספר ימי אבל המוכרזים במדינה באופן חד-פעמי, בעקבות אסון לאומי כלשהו. יום האבל נקבע מכוח חוק, מנהג או בהחלטה אד-הוק, ובו נוהגים מנהגי אבלות ממלכתיים בעקבות מותו של מנהיג או בעקבות אסון לאומי, בין אם מדובר בהרוגים בפעולת איבה או בנספים מאירוע טבע.
מאפיינים

בהכרזה על יום אבל לאומי נקבעים האירועים והמנהגים של יום זה, כגון הורדת דגלי הלאום לחצי התורן, עריכת טקסי זיכרון שונים וסגירת מוסדות בילוי ובידור (בתי קולנוע, מסעדות וכדומה). ביום אבל לאומי יכולים תושבי המדינה לנהוג מנהגי אבלות המקובלים באותה מדינה, כגון ענידת סרטים שחורים או פרחים אדומים על דש הבגד, תליית דגלי הלאום, או הצמדת סרטים שחורים לדגלי לאום תלויים.
היסטוריה

ימי אבל לאומי ידועים מתקופות קדומות ביותר. בעת העתיקה זוהה הלאום עם המונרך העומד בראש המדינה, והוא שהכריז על ימי אבל לאומי. כמו כן, במות המונרך, הונהגו לרוב מנהגי אבלות לאומיים. דוגמה לימי אבל לאומי ניתן למצוא בתנ"ך, כך לדוגמה מוזכר בספר יונה יום אבל שהוכרז בנינווה על ידי מלך נינווה לאחר שיונה הנביא ניבא על חורבן העיר:
וַיַּזְעֵק וַיֹּאמֶר בְּנִינְוֵה מִטַּעַם הַמֶּלֶךְ וּגְדֹלָיו לֵאמֹר: "הָאָדָם וְהַבְּהֵמָה, הַבָּקָר וְהַצֹּאן, אַל יִטְעֲמוּ מְאוּמָה, אַל יִרְעוּ, וּמַיִם אַל יִשְׁתּוּ. וְיִתְכַּסּוּ שַׂקִּים, הָאָדָם וְהַבְּהֵמָה, וְיִקְרְאוּ אֶל אֱלֹהִים בְּחָזְקָה, וְיָשֻׁבוּ, אִישׁ מִדַּרְכּוֹ הָרָעָה וּמִן הֶחָמָס אֲשֶׁר בְּכַפֵּיהֶם."
מתיאור זה, ניתן ללמוד על מנהגי האבלות הלאומיים בעת העתיקה - צום ולבישת שק, הן על ידי האדם והן על ידי בעלי החיים.
בעת העתיקה ובימי הביניים נהגו מנהגי אבלות לאומיים בעת מותו של המונרך, אולם המנהג של הורדת דגל הלאום לחצי התורן הוא מנהג מאוחר, שמקורו בקבלת הגדרת המדינה המודרנית הנפרדת מהמונרך העומד בראשה. כך לדוגמה, בעת מותו של מונרך בממלכה המאוחדת הונהגה מאז מותה של המלכה ויקטוריה הורדת דגל הלאום לחצי התורן, אולם הנס המלכותי נותר תמיד מונף בראש התורן שכן גם במות המונרך יש לו יורש היורש אותו מיידית.
מנהגי האבלות הלאומיים באירופה של העת החדשה כללו לרוב הכרזה על מספר ימי אבל לאומי מלא או חלקי, בהם לא פעלו מוסדות השלטון ובתי המשפט. דוגמה לכך ניתן לראות באימפריה הבריטית בעת מותה של המלכה ויקטוריה. המלכה נפטרה ב-22 בינואר 1901, והוכרז אבל לאומי מלא עד 24 בינואר שנה לאחר מכן, וכן צו מלכותי הורה לציבור ללבוש בגדי אבל מלאים עד 6 במרץ 1901, ובגדי אבל חלקיים עד 17 באפריל 1901.
במדינות רבות בעולם, נהוג להכריז על מספר סמלי של ימי אבל לאומיים, כאשר שלושה ימי אבל הוא המספר הנפוץ ביותר.
ימי אבל לאומי בישראל

בשנת 2008 יזמה חברת הכנסת רוחמה אברהם הצעת חוק להסדרת קביעתם של ימי אבל לאומיים, אך היא לא אושרה.
בתקופת המנדט:
באמצע נובמבר 1942 התברר בוודאות דבר קיומו של מסע השמדה שיטתי של יהודי פולין בידי הנאצים. בהגיע האישור הוודאי הכריזה הנהגת היישוב על שלושה ימי אבל, מ-30 בנובמבר עד 2 בדצמבר 1942. נערכו הפגנות ועצרות עם ברחבי הארץ, בוטלו כל הצגות הקולנוע ברחבי הארץ, והעיתונים הופיעו כשעמודיהם הראשונים נתונים במסגרות שחורות.
במדינת ישראל:
בעקבות מותו של נשיא מדינת ישראל יצחק בן צבי ב-23 באפריל 1963, הוכרזו שני ימי אבל לאומי בישראל. ימי אבל הוכרזו כהזדהות גם בארגנטינה, ברפובליקה של קונגו ובקובה.
בעקבות רצח נשיא ארצות הברית ג'ון פ. קנדי ב-22 בנובמבר 1963, הוכרזו בישראל שלושה ימי אבל לאומי.
בעקבות מותו של ראש ממשלת ישראל לוי אשכול ב-26 בפברואר 1969, הוכרזו שני ימי אבל לאומי.
בעקבות מותו של יושב ראש הכנסת ראובן ברקת ב-5 באפריל 1972, הוכרז יום אבל לאומי.
בעקבות אסון צור הראשון ב-11 בנובמבר 1982, הכריזה ממשלת ישראל על יום אבל לאומי כמה ימים מאוחר יותר, לזכר קורבנות האסון.
בעקבות אסון הבונים ב-11 ביוני 1985, נשיא המדינה הכריז על היום כיום אבל לאומי, אך הדבר לא עוגן בהחלטה של הכנסת.
בעקבות רצח יצחק רבין, שהיה ראש הממשלה ושר הביטחון, בידי יגאל עמיר, פעיל ימין קיצוני שרצח את רבין בעקבות הליך הסכמי אוסלו – בעקבות הרצח, שאירע ב-4 בנובמבר 1995, הכריזה ממשלת ישראל על יום אבל לאומי, ובהמשך גם על יום זיכרון לאומי לזכרו של יצחק רבין.
בעקבות אסון המסוקים, שבו נהרגו בתאונה אווירית 73 חיילי צה"ל, ב-4 בפברואר 1997, הכריזה ממשלת ישראל על יום אבל לאומי.
ב-11 בספטמבר 2001 החליטה ממשלת ישראל על יום אבל לאומי בעקבות פיגועי 11 בספטמבר שאירעו בארצות הברית.
בעקבות התרסקות טיסה 1812 של סיביריה איירליינס, מישראל לנובוסיבירסק שברוסיה, שאירעה ב-4 באוקטובר 2001 ובה נספו 78 נוסעים ואנשי צוות, מתוכם 51 ישראלים הוכרז יום אבל לאומי לאחר חג הסוכות ב-11 באוקטובר.
בעקבות מות ראש ממשלת ישראל ונשיא מדינת ישראל לשעבר שמעון פרס, ב-28 בספטמבר 2016, ממשלת ישראל הכריזה על יום אבל לאומי.
בעקבות אסון הר מירון באירועי ל"ג בעומר 2021, החליטה ממשלת ישראל על יום אבל לאומי ב-2 במאי 2021.
בעקבות טבח שבעה באוקטובר, החליטה ממשלת ישראל על יום אבל לאומי בין 26 ל-27 באוקטובר 2024 (יומיים לאחר שמחת תורה).
ראו גם

יום זיכרון לאומי
חג לאומי
הערות שוליים

↑  הצעת חוק הכרזת יום אבל לאומי, התשס"ח-2008, באתר הכנסת
↑  הכיתוב "רחישו לעצור את הדם! הצילו את הנידונים! פתחו שערים!" כאות אבל, הצופה, 1 בדצמבר 1942
↑  הממשלה הכריזה על שלושה ימי אבל לאומי על מות נשיא ארה"ב, דבר, 25 בנובמבר 1963; המשך
↑  Israel Mourns Death of Kennedy; Knesset Holds Commemorative Meeting, Jewish Telegraphic Agency, ‏1963-11-26 (באנגלית אמריקאית)
↑  Alice L. George, The Assassination of John F. Kennedy: Political Trauma and American Memory, Routledge, 2013, ISBN 978-0-415-89556-9. (באנגלית)
↑  ערן אלדר, הדרך ל-77': קריסתה של הגמוניית מפלגת הפועלים, עם עובד, 2018, עמ' 121.
↑  ישעיהו אביעם, אטימות, מעריב, 13 ביוני 1985
↑  הנשיא:היום אבל לאומי, מעריב, 12 ביוני 1985
↑  צבי לביא, ‏23 מהרוגי אסון הובאו אתמול למנוחות. היום - 35 הלוויות נוספות, באתר גלובס, 6 בפברואר 1997
↑  לינוי בר גפן ואפרת וייס, הממשלה הכריזה על יום אבל לאומי, באתר ynet, 11 בספטמבר 2001
↑  אבישי בן חיים ולינוי בר גפן, היום: אבל לאומי להרוגי אסון המטוס, באתר ynet, 11 באוקטובר 2001
↑  הממשלה אישרה: יום אבל לאומי בעקבות האסון במירון יוכרז ביום ראשון, באתר מעריב אונליין, 30 באפריל 2021
↑   יהונתן ליס, הממשלה אישרה יום אבל לאומי לטבח 7 באוקטובר לפי התאריך העברי, באתר הארץ, 13 באוקטובר 2024
מדליות במשחקים האולימפיים

ספירה כוללת של המדליות באולימפיאדות הקיץ משנת 1896 ועד 2024. הספירה אינה כוללת את משחקי אולימפיאדת אתונה (1906), אשר אינם מוכרים עוד על ידי הוועד האולימפי הבינלאומי כמשחקים רשמיים.
הטבלה ממוינת לפי מספר מדליות הזהב שכל ועד אולימפי לאומי זכה בהן. מספר מדליות הכסף נלקח גם כן בחשבון אחרי מדליות הזהב, ולאחריהן נלקח מספר מדליות הארד. אם כמה מדינות עדיין משתוות בסך כל המדליות, הן ימוינו בסדר אלפביתי בהתאם לקוד המדינה לפי הוועד האולימפי הבינלאומי. שיטת מיון זו זהה לשיטה בה משתמשים הוועדות המארגנות של המשחקים, הוועד האולימפי הבין-לאומי, התאחדות האתלטיקה הבינלאומית, ה-BBC. אולם, רשתות החדשות האמריקאית כמו NBC, CNN ו-AP משתמשים בשיטה של ספירה כוללת תחילה ואחר כך זהב, כסף, וארד.
מדליות באולימפיאדות החורף לפי מדינות

ועדים לאומים ומשלחות מיוחדות שהשתתפו בעבר
| מיקום | מדינה | זהב | כסף | ארד | סך הכל |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 |  נורווגיה | 148 | 134 | 123 | 405 |
| 2 |  ארצות הברית | 114 | 121 | 95 | 330 |
| 3 |  גרמניה | 104 | 98 | 65 | 267 |
| 4 |  ברית המועצות | 78 | 57 | 59 | 194 |
| 5 |  קנדה | 77 | 72 | 76 | 225 |
| 6 |  אוסטריה | 71 | 88 | 91 | 250 |
| 7 |  שוודיה | 65 | 51 | 60 | 176 |
| 8 |  שווייץ | 63 | 47 | 58 | 168 |
| 9 |  הולנד | 53 | 49 | 45 | 147 |
| 10 |  רוסיה | 47 | 39 | 35 | 121 |
| 11 |  פינלנד | 45 | 65 | 65 | 175 |
| 12 |  איטליה | 42 | 43 | 56 | 141 |
| 13 |  צרפת | 41 | 42 | 55 | 138 |
| 14 |  גרמניה המזרחית | 39 | 36 | 35 | 110 |
| 15 |  קוריאה הדרומית | 33 | 30 | 16 | 79 |
| 16 |  הרפובליקה העממית של סין | 22 | 32 | 23 | 77 |
| 17 |  יפן | 17 | 29 | 30 | 76 |
| 18 |  בריטניה | 12 | 5 | 17 | 34 |
| 19 |  גרמניה המערבית | 11 | 15 | 13 | 39 |
| 20 |  צ'כיה | 10 | 11 | 13 | 34 |
| 21 | הוועד האולימפי הבינלאומי המשלחת המאוחדת | 9 | 6 | 8 | 23 |
| 22 |  בלארוס | 8 | 7 | 5 | 20 |
| 23 | המשלחת הכלל-גרמנית המשלחת הכלל-גרמנית | 8 | 6 | 5 | 19 |
| 24 |  פולין | 7 | 7 | 9 | 23 |
| 25 | הוועד האולימפי הרוסי משלחת הוועד האולימפי הרוסי | 6 | 12 | 14 | 32 |
| 26 |  אוסטרליה | 6 | 7 | 6 | 19 |
| 27 |  סלובניה | 4 | 8 | 12 | 24 |
| 28 |  קרואטיה | 4 | 6 | 1 | 11 |
| 29 |  סלובקיה | 4 | 4 | 2 | 10 |
| 30 |  אסטוניה | 4 | 2 | 2 | 8 |
| 31 |  אוקראינה | 3 | 2 | 4 | 9 |
| 32 |  צ'כוסלובקיה | 2 | 8 | 15 | 25 |
| 33 | הוועד האולימפי הבינלאומי משלחת הספורטאים האולימפיים מרוסיה | 2 | 6 | 9 | 17 |
| 34 |  הונגריה | 2 | 2 | 6 | 10 |
| 34 |  ליכטנשטיין | 2 | 2 | 6 | 10 |
| 36 |  בלגיה | 2 | 2 | 4 | 8 |
| 37 |  ניו זילנד | 2 | 2 | 2 | 6 |
| 38 |  לטביה | 1 | 3 | 6 | 10 |
| 39 |  קזחסטן | 1 | 3 | 4 | 8 |
| 40 |  בולגריה | 1 | 2 | 3 | 6 |
| 41 |  ספרד | 1 | 1 | 3 | 5 |
| 42 |  אוזבקיסטן | 1 | 0 | 0 | 1 |
| 43 |  יוגוסלביה | 0 | 3 | 1 | 4 |
| 44 |  לוקסמבורג | 0 | 2 | 0 | 2 |
| 45 |  קוריאה הצפונית | 0 | 1 | 1 | 2 |
| 46 |  דנמרק | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 47 |  רומניה | 0 | 0 | 1 | 1 |
| סך הכל | סך הכל | 1171 | 1169 | 1160 | 3500 |
ראו גם

המשחקים האולימפיים
לקריאה נוספת

מוטי בסוק, המשחקים האולימפיים אתונה - טוקיו (1896–2020), ספרי ניב, 2020
ביאורים

1 2  גרמניה המאוחדת עד 1936, כולל 1952 והחל מ-1992.
1 2  קבוצה משולבת של חבר המדינות (CIS) שהתחרו בשנת 1992 בלבד.
1 2  קבוצת ספורטאים מגרמניה המערבית ומגרמניה המזרחית שהתחרו יחדיו משנת 1956 ועד 1964.
1 2  בעקבות השעיית רוסיה, הותר לספורטאיה להתחרות בשנים 2020 ו-2022 בחסות הוועד האולימפי הרוסי ולא בחסות המדינה.
↑  קבוצות מעורבות של ספורטאים ממדינות שונות שהתחרו יחדיו בין השנים 1896 ל-1904
.
↑  כולל את כל המדליות שזכו בהן אתלטים שיוצגו על ידי הוועד האולימפי הלאומי.
↑  ספורטאים מרוסיה ובלארוס שאושרו להשתתף במשחקים האולימפיים בפריז 2014 אבל מבלי ליצג את מדינתם ואינם נספרים בטבלאות המדליות
↑  ספורטאים מזרח טימור, דרום סודאן וכווית כמשתתפים עצמאיים
↑  ספורטאים יוגוסלבים שהשתתפו ב-1992 כמשתתפים עצמאיים
↑  בעקבות השעיית רוסיה, הותר לספורטאיה להתחרות בשנת 2018 כמשלחת עצמאית ולא בחסות המדינה.
הערות שוליים

1 2  "Medals by Countries" [מדליות לפי מדינות]. Olympic Analytics (באנגלית). נבדק ב-13 בספטמבר 2024. {{cite web}}:  (עזרה)תחזוקה - ציטוט: url-status (link)
| מדליות במשחקים האולימפיים |
| --- | --- | --- |
| אולימפיאדות קיץ | אתונה (1896) • פריז (1900) • סנט לואיס (1904) • לונדון (1908) • סטוקהולם (1912) • אנטוורפן (1920) • פריז (1924) • אמסטרדם (1928) • לוס אנג'לס (1932) • ברלין (1936) • לונדון (1948) • הלסינקי (1952) • מלבורן (1956) • רומא (1960) • טוקיו (1964) • מקסיקו סיטי (1968) • מינכן (1972) • מונטריאול (1976) • מוסקבה (1980) • לוס אנג'לס (1984) • סיאול (1988) • ברצלונה (1992) • אטלנטה (1996) • סידני (2000) • אתונה (2004) • בייג'ינג (2008) • לונדון (2012) • ריו דה ז'ניירו (2016) • טוקיו (2020)  • פריז (2024) |  |
| אולימפיאדות חורף | שאמוני (1924) • סנט מוריץ (1928) • לייק פלאסיד (1932) • גרמיש-פרטנקירכן (1936) • סנט מוריץ (1948) • אוסלו (1952) • קורטינה ד'אמפצו (1956) • סקוו ואלי (1960) • אינסברוק (1964) • גרנובל (1968) • סאפורו (1972) • אינסברוק (1976) • לייק פלאסיד (1980) • סרייבו (1984) • קלגרי (1988) • אלברוויל (1992) • לילהאמר (1994) • נאגנו (1998) • סולט לייק סיטי (2002) • טורינו (2006) • ונקובר (2010) • סוצ'י (2014) • פיונצ'אנג (2018) • בייג'ינג (2022) |  |
יקנעם עילית

אנדרטה לנופלים במערכות ישראל ביקנעם
יָקְנְעָם עִילִּית היא עיר במחוז הצפון בישראל, העיר מוכרת גם בשם מקוצר יקנעם הממוקמת בקצה הצפוני של רמות מנשה, בין הכרמל לעמק יזרעאל. היא הוכרזה כמועצה מקומית בשנת 1950, הופרדה מהמושבה יקנעם בשנת 1967, והוכרזה כעיר ב־18 בדצמבר 2006.
יקנעם עילית גובלת במושבה יקנעם ובמושב עין העמק, וממוקמת במרחק של 5 ק"מ מקריית טבעון. גובהה הממוצע של העיר הוא 151 מ' וגובהה המקסימלי הוא 255 מ' בשכונת "שער הגיא".
שם העיר

שם העיר לקוח משם המושבה יקנעם שלצידה הוקמה, הקרויה על שם היישוב המקראי יקנעם המוזכר בספר יהושע:
ושוב כגבולה הדרומי של נחלת שבט זבולון:
האות יו"ד שבתחילת שם העיר מנוקדת בקמץ קטן והשם הוא מלרעי, כלומר יש להגות "יוֹקנע֫ם".
שמה הרשמי של העיר הוא יקנעם עילית, ובשם זה היא מופיעה במפות, בשלטי דרכים ובפרסומים רשמיים. עם זאת, העירייה מעדיפה את השם יקנעם, וכך הוא מופיע בסמל העיר ובפרסומי העירייה. זאת חרף התנגדותה של המושבה יקנעם, שיקנעם הוא שמה הרשמי.
היסטוריה

המושבה יקנעם הוקמה בשנת 1935. ביולי 1950 הוקמה בצמוד למושבה, במעלה ההר, מעברה שעד שנת 1967 נכללה במועצה מקומית אחת עם המושבה. בראשות המועצה עמד בין השנים 1950–1955 פריץ לוינגר, שהיה מנהל המושבה החל משנת 1940. המעברה החלה את צעדיה הראשונים בהגעת 250 משפחות עולים, לאחר שהמושבה נענתה לאתגר קליטת העלייה והסכימה לקלוט 100 משפחות. עד תחילת שנת 1952 הגיעו עוד כ-400 משפחות עולים, ועל קליטת העולים קיבלה המועצה ציון לשבח. לאחר מספר חודשים הוחל בבניית בתי קבע על פי תוכנית להקמת עיר שתכיל 15,000 תושבים, ולקראת סוף שנת 1951 נכנסו 285 משפחות ראשונות אל בתי הקבע. בשנת 1952 יקנעם התייחדה בכך שהיה בה בית ספר יחיד שלא היה קשור לאחד הזרמים ובו למדו יחד כל ילדי המעברה והמושבה, דתיים וחילונים.
בשנת 1964 כללה יקנעם 4,300 תושבים שמתוכם 160 משפחות התגוררו במושבה. בשנת 1964 עברה הנהלת המועצה המקומית מהמושבה לבניין חדש על ההר. בשנת 1966 ביקשו נציגי המושבה והעיירה ממשרד הפנים להיפרד אלה מאלה, ובשנת 1967 התנתקה המושבה מהמועצה המקומית – השם "יקנעם" נתייחד למושבה, והמועצה המקומית נקראה "יקנעם עִלית", בשל מקומה הגאוגרפי מעל המושבה.
בספטמבר 1990 נסגר מפעל סולתם שהיה מקור הפרנסה העיקרי של יקנעם עילית עד אז. במהלך שנות ה-90 קלט היישוב עולים רבים מארצות חבר המדינות וכן מאתיופיה. ב-18 בדצמבר 2006 הוכרזה יקנעם עילית כעיר.

לפי נתוני הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה (הלמ"ס) נכון לסוף אוקטובר 2024 (אומדן), מתגוררים ביקנעם עילית 25,089 תושבים (מקום 90 בדירוג רשויות מקומיות בישראל).  אחוז הזכאים לתעודת בגרות מבין תלמידי כיתות י"ב בשנת ה'תשפ"ב (2021-‏2022) היה 88.1%. השכר החודשי הממוצע של שכיר במשך שנת 2021 היה 13,361 ש"ח (ממוצע ארצי: 11,330 ש"ח).

להלן גרף התפתחות האוכלוסייה ביישוב:
בפארק התעשייה בעיר פועלות כמאה חברות מתחומי ההיי-טק, הביוטכנולוגיה, התקשורת, הרפואה, המזון, האלקטרוניקה והפלסטיקה.
ליקנעם עילית עתודות קרקע ניכרות לבנייה, ומאז סוף שנות ה־90 היא נמצאת בתנופת בנייה. עקב הבנייה האינטנסיבית, הכפילה העיר בעשור הראשון של המאה ה-21 את שטחה מצידה המערבי ומאז היא כמעט גובלת במושב עין העמק. מערכות הניקוז בעיר אוגרות מים לשימוש חוזר ומי הביוב מגיעים למכון טיהור שפכים שנמצא בקריית טבעון.
פארקים בולטים הם "פארק רבין" ובו פסל של יצחק רבין מעשה ידיו של הפסל מרדכי כפרי ו"פארק בריכות נחל קרת" הנטוע לאורך אפיקו של נחל קרת ובו בריכות מים הנשפכים מבריכה לבריכה במפלים קטנים, פינת חי וגשרים.
בעיר מתקיימת מדי שנה בתחילת חודש מרץ "צעדת יקנעם".
חינוך

ביקנעם עילית פועלים חמישה בתי ספר יסודיים-ממלכתיים: "ארזים", "דליות", "תדהר", בית הספר ע"ש יצחק נבון למדעים ואומנויות ובית הספר לאומנויות ע"ש חיים ואורה הרצוג. בנוסף לאלו, פועל בית ספר ממלכתי דתי בשם "הדסים" ובית ספר דמוקרטי בשם "אורנים". בעיר פועלת חטיבת ביניים בשם "החטיבה לחדשנות וליזמות" לכיתות ז'–ט', ומקיף שש-שנתי "קמפוס תיכון לחדשנות ומצוינות" לכיתות ז'–י"ב, שניהם במסגרת רשת אורט ישראל. שלוחה של האוניברסיטה הפתוחה פועלת במתנ"ס המקומי.
בעיר פועלות תנועות הנוער הצופים, הנוער העובד והלומד, בני עקיבא ו"כנפיים של קרמבו".
בעיר פועלות כיום שלוש להקות עירוניות בשמות "ניצני יקנעם" (כיתות ד'–ו'),"הלהקה הצעירה" (כיתות ז'–ח') ו"צעירי יקנעם" (כיתות ט'–י"ב) בניהולו של יקיר שחף. הלהקות מופיעות באירועים שונים בעיר וצעירי יקנעם מעלים מחזמר שנתי המוצג בתיאטרון יקנעם.
תעשייה

יקנעם נחשבת לאחד ממרכזי ההיי-טק הגדולים בארץ עם יצוא של כ-8 מיליארד דולר ומעל 150 חברות העוסקות במחקר ופיתוח. אזור התעשייה של העיר משתרע לאורך כביש 722. בעבר, היה מפעל התעשייה העיקרי בעיר מפעל המתכת "סולתם", שעסק בייצור מרגמות, כלי מטבח ועוד. במהלך השנים התכווץ המפעל, ואת מקומו כמוקד תעסוקה תפסו מפעלים אחרים כגון יקב מורד שנוסד בשנת 1999 במקום שבו שכן בעבר מבנה של חברת סולתם, וחברות היי-טק. בעשור הראשון של המאה ה-21 נבנו באזור התעשייה מבנים אחדים לתעשיית ההיי-טק שביססו את מעמדו של האזור בסיליקון ואדי. עם מפעלי ההיי-טק שמרכזם בעיר נמנים Nvidia (לשעבר מלאנוקס טכנולוגיות), גיוון אימג'ינג, מאינד סי.טי.אי., ביוסנס וובסטר, מארוול ישראל, סינאל תעשיות, פנסוניק, ReWalk Robotics ועוד. כן פועלים באזור התעשייה מפעל מזון של חברת אסם ומפעל של כתר פלסטיק.
אקלים

ממוצע המשקעים ביקנעם עילית, בדומה לקריית טבעון, עומד על 655 מ"מ בשנה הודות לקרבת שני היישובים לרכס הכרמל.
הטמפרטורות ביקנעם עילית זהות לשאר יישובי עמק יזרעאל. טמפ' המינימום בחורף נעות בממוצע סביב 1°C ל-7°C מעל האפס, טמפרטורות מתחת לאפס מתקבלות כאשר אוויר קר מגיע מצפון בשילוב עם שמיים בהירים (רמה סיבירית). ערפילי בוקר כבדים נפוצים מאוד בחודשי החורף ביקנעם ובשאר יישובי עמק יזרעאל. הקיץ ביקנעם עילית הוא חם ויבש: טמפ' המקס' בקיץ נעות סביב 32°C ל-39°C.
הטמפ' הגבוהה ביותר שנמדדה מאז הקמת התחנה היא 41.5°C ונמדדה ב־27 במאי 2015, ואילו הטמפ' הנמוכה ביותר היא (1.2°C-) שנמדדה ב־10 בינואר 2015 בשעה 06:30. בשנים 1950, 1992, ו-1999–2000 ירדו כמויות קטנות עד בינוניות של שלג (50 ס"מ ומטה של שלג). בשנת 2015 ירד שלג קל בשכונות הגבוהות של העיר ונערם ממחלף אליקים (שליד יקנעם) עד לדלית אל-כרמל.
כמויות המשקעים שנמדדו בעיר בשנים 2009–2015 על פי תחנת יקנעם:
2010-2009: 552.9 מ"מ (84% מהממוצע).
2011-2010: 486.9 מ"מ (74% מהממוצע).
2012-2011: 575.8 מ"מ (88% מהממוצע).
2013-2012: 668.1 מ"מ (102% מהממוצע).
2014-2013: 326.1 מ"מ (50% מהממוצע).
2015-2014: 670.0 מ"מ (102% מהממוצע).
תחבורה

כביש 722, העובר בנחל יקנעם חוצה את יקנעם עילית ומפריד בין אזור המגורים לבין אזור התעשייה. ב-20 ביולי 2009 נפתח לתנועה מחלף עין תות, המקשר את כביש 70 (כיום כביש 67) עם כביש 6, ומאפשר גישה מהירה מיקנעם עילית למרכז ישראל ולדרומה. המשכו של כביש 722 (צפונה) מקשר את יקנעם עילית לעמק יזרעאל ולגליל.
התחבורה הציבורית בעיר הופעלה לאורך השנים באופן כמעט בלעדי על ידי קואופרטיב אגד. החל מינואר 2011, החליפה חברת אומני אקספרס את חברת אגד בהפעלת השירות האוטובוסי הפנימי והפרברי (ליישובי הסביבה ולחיפה). עם כניסת החברה החדשה, הופעלו בעיר לראשונה קווי לילה לחיפה ולרמת ישי דרך קריית טבעון. קווי הלילה פועלים גם בליל שישי. ב-19 בדצמבר בשנת 2014 הוחלפה הזכיינית, וחברת סופרבוס זכתה במכרז.
תחנת הרכבת יקנעם – כפר יהושע, הממוקמת שלושה ק"מ מיקנעם, היא חלק מקו הרכבת מסילת העמק, ומשרתת את תושבי העיר. ניתן להגיע אליה וממנה באמצעות קו אוטובוס פנימי.
ערים תאומות

קרואטיה פוז'גה, פוז'גה-סלאבוניה, קרואטיה
צרפת לה גרן קולומב, איל-דה-פראנס, צרפת
הרפובליקה העממית של סין מיאניאנג, סצ'ואן, הרפובליקה העממית של סין
איטליה לוגו, אמיליה-רומאניה, איטליה
צ'ילה סן פדרו דה אטקאמה, אנטופגסטה, צ'ילה
גרמניה וייל אם ריין, נורדריין-וסטפאליה, גרמניה
ארצות הברית סנט לואיס, מיזורי, ארצות הברית
ארצות הברית אטלנטה, ג'ורג'יה, ארצות הברית
קזחסטן אוסקמן, מזרח קזחסטן, קזחסטן
דגל העיר

הדגל מבוסס על דגל ישראל, הוא בעל רקע לבן, ועליו שני פסים אופקיים בצבע ירוק, וביניהם סמל העיר. הצבע השולט בדגל, ירוק, מקורו בסמל העיר ומסמל את יקנעם כעיר ירוקה. ערים רבות בישראל אימצו בדגלן את שני הפסים הכחולים בדגל המדינה המבוססים על הטלית, אך דגל יקנעם עילית הוא היחיד, למעט דגל העיר גבעתיים, המציג מבנה זה עם פסים ירוקים.[דרוש מקור]
בעבר העיר השתמשה בדגל מוניציפלי פשוט, בעל שדה לבן ועליו מוטען סמל המועצה בכחול וירוק. דגל זה אומץ ב-28 בדצמבר 1961. בתחילת המאה ה-21 עודכן הדגל, השדה נצבע בכחול והסמל ללבן, והתווסף שם המועצה בלבן מעל הסמל (בעברית) ומתחת לסמל (בכחול). עם הפיכתה לעיר שונה סמל העיר ושונה גם דגלה.
לקריאה נוספת

אריה קרישק, יקנעם של מעלה – סיפורה של יקנעם עילית, הוצאת "דיוקן", 2000
בנק הגנים הישראלי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 סוג:  בנק זרעים
 כתובת:  דרך המכבים 68
 מיקום:  ראשון לציון
 מדינה:  ישראל
 
 קואורדינטות:  31°59′34″N 34°49′02″E﻿ / ﻿31.992801564401°N 34.817122805455°E﻿ / 31.992801564401; 34.817122805455
 igb.agri.gov.il
  (למפת גוש דן מוגדלת) בנק הגנים הישראלי(למפת גוש דן רגילה) בנק הגנים הישראלי(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום בנק הגנים הישראלי(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום בנק הגנים הישראלי
 
בנק הגנים לצמחי ארץ ישראל או בשמו המקוצר בנק הגנים הישראלי הוא בנק זרעים האחראי על איסוף ושימור זרעי הבר של כלל צמחי ישראל ובדגש על צמחי בר בעלי פוטנציאל כלכלי-חקלאי או חברתי-תרבותי בלתי ממומש, העשוי לשמש לדורות הבאים. הבנק שוכן במרכז וולקני שבצפון-מזרח ראשון לציון.
בנק הגנים מקדם מחקר אודות הקמת והחזקת מאגרים גנטיים, איתור תכונות חשובות לתועלת האדם והסביבה ויצירת קשרים ושיתופי פעולה לאומיים ובינלאומיים, בנושאים של תפעול בנקי גנים, שימור זרעים ושימור שונות גנטית.
הבנק

אוסף הבסיס של בנק הגנים במתקני מנהל המחקר החקלאי כולל כ-30,000 דוגמאות של כ-2,070 מינים שונים. כ-15,000 מדוגמאות אלה נאספו בישראל בעיקר מאוכלוסיית הבר.
בנוסף, קיים אוסף נרחב של זני תרבות מסורתיים ומסחריים שמקורם ב-152 מדינות.
בנק הגנים החל בתהליך של הקמת מאגר זרעי קנאביס רפואי.
ראו גם

כספת הזרעים הגלובלית של סבאלברד
גנים בוטניים בישראל
פיגוע הירי בעין יברוד

| חלק מהסכסוך הישראלי-פלסטיני |
| --- | --- |
 תאריך:  19 באוקטובר 2003
 תאריך עברי:  כ"ג בתשרי ה'תשס"ג
 מקום:  עין יברוד, הרי בנימין
 סוג:  פיגוע ירי
 הרוגים:  3
 פצועים:  1
 מבצע:   גדודי חללי אל-אקצא
 
פיגוע הירי בעין יברוד הוא פיגוע טרור פלסטיני שהתרחש באינתיפאדה השנייה ב-19 באוקטובר 2003, בעין יברוד שבהרי בנימין. במהלכו נורו למוות, במהלך פטרול שגרתי בכפר, שלושה חיילי צה"ל מגדוד דוכיפת וחייל נוסף נפצע קשה. המחבלים ביצעו וידוא הריגה בחיילים ולקחו את נשקיהם.