stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
גאליה (מושב)

| --- | --- |
פסל הדוגרת במושב גאליה כמחווה לראשוני המתיישבים אשר עסקו בענף הלול. פסל: ישראל פרימו
מדינה: ישראל ישראל
מחוז: המרכז
מועצה אזורית: גן רווה
גובה ממוצע: ‎22 מטר
תאריך ייסוד: 1948
תנועה מיישבת: תנועת המושבים
סוג יישוב: מושב
נתוני אוכלוסייה לפי הלמ"ס לסוף 2023
  - אוכלוסייה: 1,052 תושבים
 מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת גוש דן מוגדלת) גאליה(למפת גוש דן רגילה) גאליה(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום גאליה(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום גאליה31°53′06″N 34°45′56″E﻿ / ﻿31.8850602397666°N 34.7654934607909°E﻿ / 31.8850602397666; 34.7654934607909  heמפת היישובים של מועצה אזורית גן רווה (in English: Gan Raveh Regional Council) באדום - גאליה בירוק - מיקום בניין המועצה tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
מדד חברתי-כלכלי - אשכול לשנת 2021: 9 מתוך 10
www.gealya.co.il
גְּאַלְיָה הוא מושב במישור החוף התיכון, בין הערים יבנה לרחובות. גאליה משתייך לתנועת המושבים ושטחו כ-2,000 דונם. המושב משתייך למועצה האזורית גן רווה ופעיל בתנועת הצופים.
היסטוריה

המושב נוסד בדצמבר 1948 על ידי עולים חדשים מבולגריה. תחילה קיבל המושב את השם "יבנה א'" וב-1952 קיבל את שמו הנוכחי "גאליה". ב-1954 חובר לראשונה לרשת החשמל ונמסר למושב שטח פרדס לעיבוד. בשנים הראשונות היו במושב כ-100 משפחות שעסקו בעיקר בגידולי ירקות, אחר כך היה ענף הלול מקור הפרנסה העיקרי של המושב.
במאי 1992 קיבלה מועצת מינהל מקרקעי ישראל, אז בראשות שר השיכון אריאל שרון, את החלטה 533, החלטה שנועדה לעודד הפשרת קרקעות חקלאיות לבנייה למגורים למען העולים ממדינות חבר העמים. על פי החלטה זו, ניתן היתר למושבים ליזום תוכניות בנייה על קרקעות מינהל שאותן חכרו לצורך מטרות חקלאיות. ההחלטה בוטלה אחר כך, אך מושב גאליה, היה בין המושבים היחידים שהצליחו לנצל את ההחלטה. בשנת 1998 רכש המושב מהמינהל מאות דונמים של מקרקעות פרדסים שלו, שהופשרו לבניית כ־1,700 יחידות דיור, עבור 51% בלבד משוויין. בהמשך חבר המושב לחברות בנייה שונות, לצורך הקמת שכונה במקום, "רחובות ההולנדית" שבמערב העיר רחובות. על פי ההסכם, זכו חברי המושב בכ־30% מכלל התמורות, שהוערכו ב־400 מיליון דולר לפי ערכי אותן שנים. חלק ניכר מחברי המושב העדיפו לקבל את חלקם בצורת דירות בשכונה, שכללו גם דירות בבנייה רוויה וגם קוטג'ים, על מנת שישמשו את הזוגות הצעירים יוצאי המושב.
בשנות ה-2000 שינה המושב את אופיו, רבים מהתושבים הפסיקו לעסוק בחקלאות, הוקמה תחנת דלק ומסעדה ובחלק מהמשקים הוקמו מחסנים ובתי מלאכה.
הערות שוליים

1 2  אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור 
סוף אוגוסט 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור

סוף 2023.
↑  הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021
↑  שמות ליישובים חדשים, דבר, 16 במאי 1952
↑  מושב גאליה בן שש, דבר, 27 בדצמבר 1954
↑  מרדכי ארציאלי, הירקות ושכר החקלאי, הארץ, 1 בפברואר 1954
↑  נגד הגבלות מועצת הלול, מעריב, 27 בדצמבר 1960
↑  אהרן פריאל, אריק שרון יוצא להילחם בעודפי הביצים, מעריב, 31 ביולי 1977
↑  נעה ווסרמן-עמיר, ‏מושב גאליה העביר למינהל את התשלום על הפשרת קרקע ל-1,700 יח"ד, באתר גלובס, 21 ביולי 1998
↑  מגור - חילוקי הדעות עם גאליה הסתיימו, באתר גלובס, 20 ביולי 1998
↑  אלעזר לוין, ‏99 דירות נמכרו ב"רחובות ההולנדית" ביום אחד, באתר גלובס, 17 ביולי 2000
↑   נמרוד בוסו, כשהחקלאים מצאו זהב בקרקע, באתר TheMarker‏, 13 באוקטובר 2014
↑  שירה חורש, ‏סולארפאוור סיימה התקנת מערכת סולארית על גג תחנת דלק, באתר גלובס, 17 בספטמבר 2009
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007438876905171  VIAF: 257149066492965600566   WorldCat (עם VIAF): 257149066492965600566
יהדות פינלנד

בית הכנסת בטורקו
יהדות פינלנד היא אחת הקהילות היהודיות הקטנות בצפון אירופה. הקהילה קיימת כ-250 שנה, ומונה כיום כ-1,500 איש, בעיקר באזור הלסינקי.
ההתיישבות היהודית הראשונה

היהודים הראשונים התיישבו בממלכת שוודיה, שכללה אז גם את פינלנד, במאה ה-18, תחת שלטונו הסובלני של המלך גוסטב השלישי. הם הורשו להתגורר במספר ערים בחלק השוודי של הממלכה, כמו סטוקהולם וגטבורג, אך לא בחלק הפיני. המתיישבים היהודים הראשונים על אדמות פינלנד היו יהודים רוסים שהתיישבו בסוף המאה ה-18 באזורים שנכבשו על ידי רוסיה במזרח המדינה.
החל משנת 1809, עם סיפוחה של פינלנד לאימפריה הרוסית, התיישבו בה כמה מאות יהודים, רובם ככולם חיילים בצבא הרוסי (קנטוניסטים) שהורשו להתיישב במקום בו שירתו לאחר מספר שנות שירות. חייהם של היהודים שהתיישבו בפינלנד היו מוגבלים, והם לא הורשו לעסוק בכל מקצוע שבחרו. העלייה בכמות התושבים היהודים הובילה לדיון לגבי זכויותיהם בסנאט הפיני בשנות השבעים של המאה ה-19, אולם לא הוחלטה שום החלטה ומעמדם של היהודים במדינה נותר לא ברור.
בשנת 1889 הממשלה הפינית פרסמה צו שקבע אילו משפחות יהודיות יכלו להישאר במדינה ובאילו ערים. הצו גם קבע כי המקצוע היחיד הפתוח ליהודים היה מכירת בגדים משומשים, וכן כי ליהודים אסור לבצע מנהגים יהודיים מחוץ לערים המיועדות לכך. כן נקבע כי חיילים יהודים בצבא הרוסי לא יורשו יותר להשתקע בפינלנד לאחר שחרורם. רבות מגזרות אלו בוטלו בשנת 1898.
פינלנד העצמאית

חייהם של היהודים בפינלנד השתפרו רק עם הכרזת העצמאות של פינלנד בשנת 1917. פינלנד הייתה המדינה הלפני אחרונה באירופה להעניק זכויות מלאות ושוות ליהודים. מאותה שנה היהודים הפינים נחשבו לאזרחים לכל דבר והיה ביכולתם גם להצביע בבחירות.
בשנים שבין שתי מלחמות העולם גדלה הקהילה היהודית בפינלנד, בעיקר כתוצאה מהגירה של יהודים מברית המועצות לאחר המהפכה. יהודים רבים למדו באוניברסיטה, חלקם עסקו ברפואה, בעריכת דין ובהנדסה, אך רובם המשיכו לעסוק בענף הטקסטיל.
בשנת 1930 הוזמן הרב שמעון פדרבוש לכהן כרב של הלסינקי. הוא ארגן ועידה של נציגי שלוש הקהילות בפינלנד: הלסינגפורס, אובו וויבורג, בה נבחר לרב ראשי של פינלנד. הרב פדרבוש ניהל מסע הסברה נגד נשואי תערובת ותיקן שלא להעלות לתורה אדם שנשוי לנכרית. הרב פדרבוש גם קבע שהקהילה אינה רושמת ילדים יהודים שלא ניתן להם שם עברי בפנקס הילודים, ואסר להקים מצבות שאין בהן כתובת עברית גדולה מהלועזית. בשנת 1933 היה ניסיון לאסור את השחיטה בפינלנד, אך הודות לתעמולה של הרב פדרבוש ההצעה נדחתה.
מלחמת העולם השנייה > לחימה בצבא הפיני

בשנת 1939 הקהילה היהודית בפינלנד מנתה כ-1,700 איש, מתוכם כ-1,200 בהלסינקי ו-200 בטורקו. 260 יהודים פינים לחמו בצבא הפיני במלחמת החורף נגד ברית המועצות, 200 מהם בחזית. בנוסף להם לחמו בצבא הפיני גם מספר יהודים שברחו ממדינות אחרות באירופה כתוצאה מהכיבוש הנאצי. החיילים היהודים לא הופלו לרעה ולא ידוע על מקרי אנטישמיות בצבא הפיני באותה התקופה. להפך, העובדה שהיהודים עזרו להגן על עצמאותה של פינלנד הוכיחה לרבים את נאמנותם הבלתי מתפשרת למדינה. עבור החיילים היהודים הוקם בית כנסת שדה שהופעל על ידם בחזית. ארון קודש וספר תורה קטן, שנדדו ביחד עם החיילים ממקום למקום, נמצאים היום בבית המדרש של הקהילה בהלסינקי.
בקיץ של שנת 1941 נכנסה פינלנד למלחמה נוספת נגד ברית המועצות, הפעם בתמיכת גרמניה. מלחמה זו נקראה "מלחמת ההמשך", ובה הועמדה למבחן נאמנותם של היהודים הפינים לארצם. למרות שיתוף הפעולה עם הנאצים, היהודים לחמו בצבא הפיני כמו שאר האזרחים, שכן הם ראו בכך לחימה למען חירותה ועצמאותה של פינלנד. באותה התקופה הברית עם הנאצים הייתה יותר תאורטית ממעשית, ורוב הפינים כלל לא חוו קשר עם הגרמנים. החיילים היהודים בצבא הפיני לא הסתירו את דתם, והיה קיים אפילו בית כנסת בחזית. החיילים הגרמנים שלחמו לצד הפינים היו מודעים לקיומו של בית הכנסת אך לא התערבו בכך. כשמנהיגי הצבא נשאלו לגבי החיילים היהודים, הם הגנו עליהם והצהירו שאין שום הבדל בינם לבין שאר החיילים. רופאים צבאיים יהודים אף טיפלו בחיילים גרמנים והצילו את חייהם. לשלושה יהודים פינים הוענקו עיטורי צלב הברזל (דרגה 2) – ללוחם חי"ר סרן סלומון קלאס, לקצין הרפואה ליאו סקורניק ולחובשת דינה פוליאקוף (לימים דינה שטילר, שעלתה לישראל). שלושתם סירבו לקבל את העיטור.
מלחמת העולם השנייה > פעילות הקהילה בעורף

במהלך המלחמה הקהילה היהודית בעורף פעלה לאיסוף תרומות למען הצבא הפיני. הכסף שימש לטיפול בחיילים ובמשפחותיהם, וכן בחברי הקהילה שנפגעו מהמלחמה, כמו 300 היהודים של העיר ויבורג, שפונו להלסינקי בשל קרבתם לחזית. הקהילה היהודית בשוודיה סייעה לקהילה הפינית, ומספר ילדים יהודים נשלחו למשפחות אומנות יהודיות בשוודיה. הקהילה הפינית סייעה גם לפליטים יהודים מאירופה. בסך הכל הגיעו לפינלנד כ-500 פליטים יהודים, בעיקר מגרמניה, מאוסטריה ומפולין. הממשל לא סיפק תמיכה כלכלית בפליטים והקהילה היהודית הקימה ועדה מיוחדת לטיפול בהם, שכללה איסוף תרומות מחו"ל ובמיוחד מהג'וינט. רבים מהפליטים שוכנו עם משפחות יהודיות ועבדו בעסקים יהודים.
הקהילה היהודית בפינלנד סייעה גם לשבויי מלחמה יהודים מרוסיה ולא ראתה בכך ניגוד אינטרסים, שכן רוב היהדות הפינית הייתה ממוצא רוסי. העזרה שקיבלו השבויים מהיהודים הפינים הייתה חשובה ביותר: הם קיבלו אוכל, ביגוד, ציוד רפואי וספרי תפילה, שעזרו להם לשרוד את תנאי השבי הקשים. שליש משבויי המלחמה בפינלנד מתו במהלך השבי, בעיקר מרעב ומקור. אולם תנאי השבי הקשים לא היו הדאגה היחידה של השבויים היהודים: יותר מאלפיים שבויי מלחמה הוסגרו לגרמניה, מתוכם לפחות 70 יהודים.
מלחמת העולם השנייה > שואת יהודי פינלנד

החל משנת 1941, עם התחלפותה של הממשלה הפינית, השתנה היחס הפיני ליהודים, והפליטים היהודים סולקו מהערים המרכזיות אל הכפרים, ללא עבודה או מגורים. במרץ 1942 כ-43 פליטים יהודים נשלחו למחנה עבודה גרמני בסאלה שבלפלנד, יחד עם 68,000 עובדים אחרים. העובדים היהודים במחנה בודדו מיתר העובדים ותנאי עבודתם היו קשים. לאחר זמן הועברו הפליטים היהודים למחנה עבודה באי סורסארי.
באוקטובר 1942 נלקחו תשעה פליטים יהודים ממחנה העבודה בסורסארי אל מטה המשטרה הפינית בהלסינקי, שם הוסגרו לידי הגסטאפו באסטוניה יחד עם 20 פליטים אחרים. דבר ההסגרה הגיע לעיתונות שהקימה מחאה גדולה, אליה הצטרפו שרי ממשלה ופוליטיקאים רבים. למרות המחאה וההתנגדות הרבה, החליט שר הפנים הפיני לגרש שמונה יהודים לאסטוניה בנובמבר, יחד עם 19 פליטים נוספים, שנחשדו בריגול מטעם ברית המועצות. הפליטים נשלחו מטאלין לברלין, ומשם לאושוויץ. עם הגיעם למחנה המוות נשלחו מיידית חמישה מהיהודים לתאי הגזים. אחד הנותרים נורה למוות מאוחר יותר, וגורלו של השביעי לא נודע עד היום. רק אחד המגורשים הפינים, גאורג קולמן, שרד את השואה. לא ידוע אם גרמניה דרשה במהלך המלחמה להסגיר לידיה את כל יהדות פינלנד, כפי שציוותה על רבות מבנות בריתה האחרות. חוקרים מאמינים שלא הייתה דרישה כזו, שכן פינלנד הייתה שותפה חשובה לגרמנים, ואלו לא חפצו בקלקול היחסים בין שתי המדינות.
עם עלייתה לשלטון של ממשלה פינית חדשה במרץ 1943, מצבם של הפליטים היהודים השתפר והם שוחררו ממחנה העבודה. חלקם נשלחו לעבוד בחוות מחוץ לערים, ואף קיבלו אזרחות פינית. ביוני של אותה שנה הוחלט להעביר את כל הפליטים היהודים לשוודיה, סידור שהיה מוסכם על כל הצדדים, כולל הקהילה היהודית והפליטים עצמם. לאחר הפצרות רבות בממשלה השוודית, שכללו תיאורי זוועה על מעשי הנאצים, שוודיה קיבלה בשנת 1944 את מרבית הפליטים היהודים.
לאחר המלחמה

עם פרוץ מלחמת העצמאות הישראלית הגיעו למדינה החדשה עולים פינים רבים, שהביאו עמם נשק שנתרם על ידי הממשל הפיני. כ-30 מיהודי פינלנד התנדבו לצה"ל במסגרת המח"ל. שיעורם של מתנדבי פינלנד, כ-2%, היה הגבוה ביותר מבין קהילות היהודים בעולם. בשנות השבעים הקימו מספר מתנדבים פינים את היישוב יד השמונה בפרוזדור ירושלים, שנקרא על שמם של שמונת היהודים שהוסגרו מפינלנד לידי הנאצים בתקופת מלחמת העולם השנייה.
בשנת 1979 נבחר בן זיסקוביץ' לנציג היהודי הראשון לפרלמנט הפיני. יהודים פינים מפורסמים אחרים כוללים את מקס יעקובסון, שהיה שגריר פינלנד לאו"ם (1965–1972) ולשוודיה (1972–1975), ואף היה מועמד לתפקיד מזכ"ל האו"ם, הצייר סם ואני והמלחין והמנצח סימון פרמט.
הרב משה אדלמן, רבה של הקהילה תיאר את ייחודה: "קהילה צפונית זו באירופה הייתה מבודדת יחסית מהעולם היהודי בגלל מיקומה הגאוגרפי, אבל הצליחה לבנות ולשמור על חייה היהודיים. החיים היהודיים שמרו על רצף בין העבר בשטייטל לבין ההווה בקהילה".
הקהילה במאה ה-21

כיום [דרושה הבהרה] חיים בפינלנד כ-1,500 יהודים: 1,200 בהלסינקי, 200 בטורקו והשאר בעיר טמפרה[דרוש מקור]. הקהילה מורכבת מצאצאי מקימי הקהילה, ממהגרים מרוסיה וכן מישראלים שנישאו לבני זוג מקומיים.
במדינה ישנם שני בתי כנסת, בית הכנסת של הלסינקי שנבנה בשנת 1906, ובית הכנסת של טורקו שנבנה בשנת 1912, שניהם אשכנזים אורתודוקסים. הקהילה היהודית בפינלנד, בניגוד לאלה של מדינות רבות אחרות, הסכימה שתוגדר רשמית כמיעוט לאומי בפינלנד. כיום קיים בית ספר יהודי אחד במדינה, בעיר הלסינקי, שהוקם בשנת 1918. הקהילה מנהלת בית ספר בו לומדים כ-120 תלמידים, מחציתם ממשפחות ישראליות.
כמעט כל חברי הקהילה היהודית בפינלנד הם דוברי פינית ושוודית. בעבר השפה הרשמית של הקהילה הייתה יידיש בניב ליטאי, אך כיום מעט מאוד יהודים דוברים בשפה זו ובית הספר היהודי מלמד כיום עברית, ולא יידיש. לקהילה יש עיתון רשמי שנקרא "הקהילה", המפורסם בשפה הפינית ובו תמיד מאמר אחד ביידיש.
מטעמי נוחות וחיסכון שחיטה אינה מבוצעת בפינלנד, וכל הבשר הכשר מיובא אליה ממדינות אחרות, בעיקר מצרפת.
ראו גם

היסטוריה של פינלנד
יהדות שוודיה
יחסי ישראל–פינלנד
הערות שוליים

↑  א.ש. ענגעל, היהודים בפינלנד, המליץ, 7 בפברואר 1898
↑  הרב דוד טלזנר, הרב ד"ר שמעון פדרבוש, בתוך: יהודה לייב פישמן מימון, ספר יובל מוגש לכבוד הרב פדרבוש, עמוד יז, באתר היברובוקס.
↑  הרב דוד טלזנר, הרב ד"ר שמעון פדרבוש, בתוך: יהודה לייב פישמן מימון, ספר יובל מוגש לכבוד הרב פדרבוש, עמוד יח, באתר היברובוקס.
↑  אביבה לורי, יהודים לחמו בשורות הנאצים. זה קרה בפינלנד, באתר הארץ, 7 באוקטובר 2010
↑  Suomi ja holokausti. (בפינית)
↑  הרב אליהו בירנבוים, שלווה צפונית - מקור ראשון - 5 דצמבר 2007
↑  לא קיים בפינלנד רישום על פי מוצא. יהודים שאינם דתיים ואינם קשורים למסגרות היהודיות, אינם מוזכרים כאן ומספרם אינו ידוע.
| יהדות אירופה |
| --- | --- | --- |
| מדינות | אוסטריה • אוקראינה • אזרבייג'ן • איטליה (סיציליה) • איסלנד • אירלנד • אלבניה • אנדורה • אסטוניה • ארמניה • בולגריה • בלגיה • בלארוס • בוסניה והרצגובינה • בריטניה (גיברלטר • סקוטלנד • ויילס) • גאורגיה • גרמניה • דנמרק • הולנד • הונגריה • טורקיה • יוון • לוקסמבורג • לטביה • ליטא • ליכטנשטיין • מולדובה • מונקו • מלטה • מקדוניה הצפונית • נורווגיה • סלובניה • סלובקיה •  סן מרינו • ספרד • סרביה • פולין • פורטוגל • פינלנד • צ'כיה • צרפת • קפריסין • רומניה • רוסיה • שוודיה • שווייץ • ברית המועצות • יוגוסלביה |  |
| מדינות שההכרה בהן מוגבלת | אבחזיה • קוסובו • צפון קפריסין • דרום אוסטיה • טרנסניסטריה |  |
| אזורים היסטוריים | אשכנז • מזרח אירופה • אוברלנד • אונטרלנד • אלזס • גליציה • טרנסילבניה • קטלוניה • הקרפטים |  |
הבמה וארון הקודש בבית הכנסת בהלסינקי
ימי התום 2019

ימי התום 2019 הוא סיבוב הופעות של הזמרת-יוצרת הישראלית ריטה, אשר נתמך על אלבומה ימי התום, שיצא בשנת 1988 והתקיים ברחבי ישראל. המופע עלה ב-19 בינואר 2019 והסתיים ב-5 בספטמבר 2019 וכלל 4 הופעות. סיבוב ההופעות כלל שירים מהאלבום ימי התום ושירים משאר הקריירה שלה.
רקע

על המופע נודע ב-5 בנובמבר 2018, שבמקור תוכנן לעלות כמופע חד-פעמי במסגרת פסטיבל "סאונד סיסטם - מנגנים אלבומים" של גולדסטאר. לאור הביקוש שנוצר בעקבות ההופעה הוחלט להעלות הופעות נוספות. סיבוב ההופעות הנוכחי עלה לאחר סיום סיבוב ההופעות "ניסים שקופים".
רשימת השירים

על פי המופע שהתקיים ב-5 בספטמבר 2019:
עטוף ברחמים
בוא
הנסיכה והרוח
ימי התום
חברה
נוצה ברוח
שיר הקשת
כמו בתמונה
שרה ברחובות
מחול מטורף
בזמן האחרון (עם עידן עמדי)
עד שתעזוב (עם עידן עמדי)
חלק מהזמן (עם עידן עמדי)
שביל הבריחה
בגידה
אני חיה לי מיום ליום
שאנה
שאה דומאד
מחכה
אגדת השמש והירח
ילדים זה שמחה
תאריכי הופעות

| תאריך | עיר | מיקום | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 19 בינואר 2019 | תל אביב-יפו | האנגר 11 | פסטיבל "סאונד סיסטם - מנגנים אלבומים" של גולדסטאר |
| 11 במאי 2019 | בנימינה | זאפה אמפי שוני |  |
| 9 ביוני 2019 | בנימינה | זאפה אמפי שוני | מופע שקיעה |
| 5 בספטמבר 2019 | ראשון לציון | זאפה לייב פארק | זמר אורח: עידן עמדי |
הפקה

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  אלדד ציטרין - מפיק מוזיקלי  איתמר מאירי - גיטרה |  אייל הלר - גיטרה חשמלית  מעיין נהרי - תופים |  אריאל אלייב - אקורדיון  גליה - כינור |  לאוניד דרור - כלי נשיפה  איתי ניצן - תופים |  צביקה אלייב - כלי נשיפה  מיכאל פוט - גיטרה חשמלית |  |  |  |
שכונות הפשע

| --- | --- |

כרזת הסרט
 מבוסס על:  פרבר 13
 בימוי:  קאמיל דלאמר 
 הופק בידי:  לוק בסון  קלוד לאגר   ג'ונתן ונגר
 תסריט:  לוק בסון 
 עריכה:  קרלו ריזו ארתור טרנובסקי
 שחקנים ראשיים:  פול ווקר דוד בל ריזה גאוצ'ו בוי קטלינה דניס קרלו רוטה
 מוזיקה:  טרבור מוריס 
 צילום:  כריסטוף קולט
 מדינה:  צרפת, קנדה 
 חברת הפקה:  EuropaCorp Ciné+ Canal+ D8
 חברה מפיצה:  האחים וורנר (בריטניה) Relativity Media (ארצות הברית) VVS Films (קנדה)
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  23 באפריל 2014 (צרפת) צרפת   25 באפריל 2014 קנדה ארצות הברית
 משך הקרנה:  90 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט פעולה
 תקציב:  28 מיליון $
 הכנסות:  68.9 מיליון $
 הכנסות באתר מוג'ו:   brickmansions
 brickmansions.tumblr.com
 דף הסרט ב־IMDb
 
שכונות הפשע (באנגלית: "Brick Mansions") הוא סרט פעולה אמריקאי משנת 2014 בכיכובם של פול ווקר, דוד בל וריזה.
הסרט מבוסס על סרט האקשן הצרפתי משנת 2004 "פרבר 13", שבוים על ידי פייר מורל והופק על ידי לוק בסון, שגם כתב והפיק את הסרט הזה.
בסרט מככבים פול ווקר ודוד בל. בל כיכב גם בסרט "פרבר 13", עליו מבוסס סרט זה. הסרט יצא לאור 5 חודשים לאחר מותו של פול ווקר ב-30 בנובמבר 2013, והסרט הוקדש לזכרו. הסרט הזה הוא הסרט האחרון בו ווקר שיחק, אף על פי שמהיר ועצבני 7 יצא אחריו.
הסרט יצא לאור ב-23 באפריל 2019 בצרפת וב-25 באפריל 2019 בארצות הברית ובקנדה.
עלילה

בדטרויט של שנת 2018 שוררת דיסטופיה וכאוס מוחלט. מועצת העירייה מחליטה כי יש חלקים מהעיר שאין בהם שליטה של אוכפי החוק, והן בונים חומה בגובה 40 מטרים בין העיר ובין אזורים אלו, המכונים "הפרויקטים".
דמיאן קוליאר (פול ווקר) הוא שוטר סמוי הפועל בפרויקטים ומקווה לנקום את רצח אביו בידי אנשי הפרויקטים.
במקביל, חברתו של לינו דופר (דוד בל), נחטפת בידי טרמיין (ריזה), סוחר סמים השולט בפרויקטים. ערב השתלשלות האירועים לינו ודמיאן מתעמתים עם טרמיין, כשלבסוף נחשף כי מועצת העירייה היא מושחתת, והיא זו שגרמה להרצחו של אביו של דמיאן, וכעת היא מנסה להשמיד את הפרויקטים באמצעות פצצה מיוחדת. דמיאן, לינו וטרמיין מאחדים כוחות ומשתלטים חזרה על מועצת העירייה.
שחקנים

פול ווקר – דמיאן קוליאר
דוד בל – לינו דופר
ריזה – טרמיין אלכסנדר
גאוצ'ו בוי – K2
קטלינה דניס – לולה
קרלו רוטה – גרגור "היווני"
קורסי סונגואי – ססיל הגדול
רוברט מיילט – יטי
עיישה עיסא – רייזה
ריצ'רד זמן – רנו
ברוס ראמזי – ראש העיר
אנדראס אפרגיס – ברניגר
ראיין טרודו – פלויד
צ'ימוומוואה מילר – גזבר העירייה
קרולינה בארצ'אק – נורס קלרה
הערות שוליים

↑  "Brick Mansions". bbfc.co.uk. British Board of Film Classification.
↑  Kaufman, Amy (24 באפריל 2014). "'Other Woman' to take down mighty 'Captain America' at box office". Los Angeles Times. נבדק ב-25 ביולי 2018. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Brick Mansions (2014)". Box Office Mojo. נבדק ב-19 באוגוסט 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "'Brick Mansions', le reboot US de 'Banlieue 13' avec Paul Walker, sortira finalement en France le 23 avril 2013" (בצרפתית). AlloCiné. 13 בינואר 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Brandt, Jaclyn (10 בינואר 2013). "'Homeland' Actor May Be Replacing Paul Walker In Film". ContactMusic.com. {{cite web}}:  (עזרה)
איי לייק מייק

| --- | --- |

עטיפת התקליט "איי לייק מייק" (1968)  בשורה הראשונה מימין לשמאל: ראובן שפר, מרים אורית, ליאור ייני, ליה דוליצקיה, אברהם מור, דליה פרידלנד, מוטי ברכאן, שולה חן, מוטי גלעדי, רפי טיילור, יגאל בשן.
 כתיבה:  אהרן מגד 
 מילות השירים:  חיים חפר 
 מוזיקה:  דובי זלצר 
 סוגה:  מחזמר 
 הצגת בכורה:  20 בספטמבר 1956 
 שפה:  עברית 
 
הקרנת הבכורה של הסרט איי לייק מייק בקאן, 1961, בתיה לנצט במרכז התמונה, פיטר פריי (מזוקן) מאחוריה
"אַיי לייק מייק" הוא מחזה מאת אהרן מגד שהפך לסרט ולמחזמר מצליח.
הפקה

המחזה בבימויו של ישראל בקר הוצג לראשונה בתיאטרון הבימה ב-20 בספטמבר 1956. בהפקה זו השתתפו: שמואל רודנסקי, ניורה שיין, טניה פרס, חנה'לה הנדלר, שלמה בר-שביט, רינה פז ועדה טל (טרייבמן). הפקה זו זכתה לרוב לביקורות חיוביות אך ירדה לאחר 127 הצגות.
בשנת 1960 הופק סרט על בסיס המחזה, בבימויו של פיטר פריי ובהשתתפות גדעון זינגר, גאולה נוני, בתיה לנצט, זאב ברלינסקי, אילנה רובינא, אבנר חזקיהו וחיים טופול.
בשנת 1968 הוחלט להעלותו כמחזמר בתיאטרון גיורא גודיק בבימויו של יואל זילברג, ובו שיחקו בין היתר ליאור ייני, דליה פרידלנד, מוטי ברכאן, יגאל בשן, מוטי גלעדי, שלומית אהרון, טניה פרס ושולה חן. המחזמר זכה להצלחת ענק. גם הפזמונים מתוכו, למילותיו של חיים חפר וללחנים של דובי זלצר, הצליחו מאוד, בייחוד השירים "מה צריך בסך הכול בנאדם" ו"לחיי העם הזה". שירי המחזמר הוצאו באותה שנה על גבי תקליט (וכעבור מספר שנים גם על גבי דיסק). בסך עלתה הפקה זו כ-300 פעמים עד תחילת שנת 1970.
בשנת 2016 הועלה המחזמר שוב על ידי תלמידי בית צבי.
עלילה

עלילת המחזה עוסקת באם שאפתנית ששומעת על בחור יהודי-אמריקאי צעיר, בן למשפחה עשירה בשם מייק, המבקר בישראל כתייר. היא מנסה לשדך אותו לבתה תמרה, על מנת שהמשפחה תוכל לנסוע יחד איתם לארצות הברית. בתמרה מאוהב גם קיבוצניק עני. המשפחה נכנסת לסחרור לקראת הפגישה עם מייק, אך הוא מצדו נקשר לישראל ורוצה להיות חקלאי בנגב.
המחזה הוא סאטירה על "החלום האמריקאי" של ישראלים רבים, ועל הערצת הכסף והמעמד שבאים לפעמים על חשבון אהבת אמת. שמו מזכיר את סיסמת הבחירות "איי לייק אייק" ("I like Ike)" של דווייט אייזנהאואר.
הערות שוליים

↑  רות אלמוג, חסרים לי אנשים כמו אהרן מגד, באתר הארץ, 30 במרץ 2016
↑  "אי לייק מייק" ב"הבימה", דבר, 21 בספטמבר 1956
↑  ביקורות:
ב.צ., אמש בתיאטרון - איי לייק מייק  בהבימה, הארץ, 23 בספטמבר 1956
מיכאל הרסגור, חצים שתעו בדרך, קול העם, 28 בספטמבר 1956
↑  הצגת בכורה של "איי לייק מייק", הארץ, 9 בדצמבר 1960
יצחק שמור, "איי לייק מייק" על הבד, קול העם, 16 בדצמבר 1960
↑  ביקורות:
מנשה רבינא, תוים: "אי לייק מייק", דבר, 22 במרץ 1968
אוליה זילברמן, בין בוחנת - איי לייק מייק, על המשמר, 29 במרץ 1968
ת אטינגר, ציפי מנהלל, מעריב, 29 במרץ 1968
נחמן בן-עמי, ערב הכלים המרהיבים, מעריב, 24 במרץ 1968
↑  רפאל בשן, איך להוריד הצגה, מעריב, 20 בפברואר 1970
מעמד חברתי

.
כרזה אמריקאית משנת 1911, אשר מציגה את החברה הקפיטליסטית בה הכסף שולט בכל, המלוכה והממשל עומדים בראש, הכמורה כפופה לממשל, הצבא מתחת לכמורה, הבורגנות נושאת עיניה אל הצבא, והפועלים נושאים על גבם את כולם.
במדעי החברה, מתאר המונח מעמד קבוצת אנשים החולקים סטטוס חברתי דומה. מקור המושג מעמד חברתי בהגות החברתית של סוף המאה ה-18, והמושג זכה לחשיבות גדולה במיוחד בעקבות המהפכה הצרפתית.
המונח המקביל אצל בעלי חיים קרוי מדרג חברתי.
המעמד הכלכלי

השימוש הנהוג ביותר במונח "מעמד" הוא לציון מעמד כלכלי (או "סוציו-אקונומי"). באמצעות מושג זה, סוציולוגים, כלכלנים והיסטוריונים רואים את החברות כמחולקות למערכת היררכית המבוססת על עושר. בחברות מסורתיות למושג של המעמד הכלכלי הייתה פחות רלוונטיות מאשר לגורמים אחרים, כגון עוצמה צבאית ופוליטית, מעמד אצולה, או תפקיד קלריקלי (דתי), אשר קבעו, יותר מאשר העושר החומרי עצמו, את ההיררכיות החברתיות המרכזיות. עם התבססותה של השיטה הכלכלית הקפיטליסטית הפך הניתוח הסוציולוגי על פי המעמד הכלכלי לניתוח המקובל ביותר, ובניתוח כזה מופיעים לרוב שלושה מעמדות: מעמד גבוה של בעלי רכוש, יזמים ובעלי מפעלים (הבורגנות הגבוהה), מעמד בינוני של בעלי מקצועות חופשיים, פקידים וכו' (מעמד הביניים או "צווארון לבן"), ומעמד נמוך של פועלים (פרולטריון או "צווארון כחול").
אף שמושג זה הוא מן השגורים ביותר בפי הסוציולוגים, אין תמימות דעים באשר לדרך הטובה ביותר להגדירו. על-פי מרקס, מעמד הוא קבוצת אנשים השווים זה לזה ביחסיהם כלפי אמצעי הייצור. גם ובר ראה במעמד קטגוריה כלכלית, אך הוא הדגיש את האינטראקציה בינו לבין הסטטוס החברתי והמשיכה ל"מפלגה". כמה חוקרים במדעי החברה מרבים לאחרונה להשתמש במקצועות כמדד של מעמד חברתי, אחרים מדגישים בעלות על נכסים, וחוקרים נוספים מתמקדים בסגנונות החיים.
המעמד הכלכלי > מעמד הביניים בישראל

אין הסכמה בין החוקרים כיצד יש לנתח את ההתפלגות המעמדית של החברה הישראלית, ומהם גבולותיו של מעמד הביניים, שאת קיפוחו חרתה על דגלה תנועת המחאה החברתית (מחאת האוהלים) של שנת 2011.
חוסנו הכלכלי של מעמד הביניים תופס מקום מרכזי בשיח הציבורי והפוליטי בישראל. נראה כי שיח זה איננו מכוון להגדרה מצמצמת של מעמד הביניים, אלא להגדרה רחבה יותר, הכוללת גם אוכלוסיות חזקות יותר. אולם נראה דווקא כי בשל הקיטוב הגובר של ההתפלגות הכלכלית במדינה, ובניגוד לדימוי הספרותי והתקשורתי, רובד הביניים של ההכנסות בחברה הישראלית (75%–125% מההכנסה החציונית) דומה יותר במאפייניו לדימוי המקובל בקרב החוקרים עבור מעמד הפועלים. ברור כי כאשר מעמד הביניים נתפס באופן אחר, למשל כמשקי בית שהכנסתם נעה בין 125%–200% מההכנסה החציונית, לקבוצה זו תהיה מאפיינים שונים בהרבה, וייתכן שדווקא זו היא הקבוצה שנשאה את דגל המחאה החברתית של 2011.
כוח וריבוד מעמדי

סוציולוגים והיסטוריונים רבים מבינים את היחסים בין המעמדות השונים כיחסי שליטה וניצול. כך למשל בתאוריה המרקסיסטית הכלכלה המודרנית, שלאחר המהפכה התעשייתית, נשלטת על ידי הבורגנות, מעמדם של בעלי הרכוש והמשקיעים הקפיטליסטים, אשר מרוויחים מניצול עבודתם של בני מעמד הפועלים.
ישנן גם גישות סוציולוגיות ביקורתיות פחות, המדגישות לא את יחסי הכוח שבין המעמדות אלא את תרומתו של כל מעמד לתפקוד הכולל של החברה. בתאוריות פונקציונליסטיות כאלו, ניתן למשל לראות במעמד הבינוני כמקור לחדשנות ולקידמה של החברה כולה.