stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ניקוי יבש
סינון הממס

לאחר שהממס המשומש יוצא מהתוף, הוא עובר מספר סינונים לפני שהוא מוכנס שוב כממס נקי חזרה לתוף. בשלב הראשון נעצרת הפסולת הגדולה: כפתורים, חלקי רוכסנים, סיבי בד ומטבעות. וזאת כדי למנוע חדירת עצמים אלו אל משאבת הממס (שאחראית לתחלופת הממס בתוף).
לאחר מכן מסוננים מהנוזל הפסולת הדקה ושאריות הסיבים. בדרך כלל המסנן עשוי מרשת דקיקה המכילה שכבה של אבקה המסננת את הממס (אבקה מחומר פעיל, למשל). ישנן מכונות שמשתמשות במסננים ללא אבקה, מסננים אלו מסוגלים לסנן פסולת הגדולה מ-30 מיקרומטר.
במהלך הזמן, מצטברת שכבת לכלוך על המסנן. ולכן יש לנקותו בקביעות. הניקוי מתבצע, על פי רוב כל יום. בהרבה מכונות, יש מסנן שמתנקה באמצעות סיבוב ושטיפה של הממס (מופעל מלוח הפיקוד של המכונה).
לאחר מסנן הסיבים, עובר הממס דרך מסנן נוסף העשוי פחם וחומר פעיל. מסנן זה מנקה את הממס מהחומר המסיס (כולל צבע מהבגדים). כדי להשלים את תהליך הסינון, עובר הממס דרך מסנן נוסף שמנקה את כל שאר הלכלוך שלא הוסר. לאחר מכן, מוזרם הממס למכל הממס המטוהר.
כדי לשפר את ביצועי הממס, מוסיפים לו כמות קטנה של דטרגנט (0.5%-1.5%), וזאת כדי לטפל בלכלוך הידרופילי ולמנוע מלכלוך לחזור ולהידבק לבגדים. ישנן מכונות המשתמשות בדטרגנט אניוני, ויש המשתמשות בקטיוני.
מכיוון שישנו איבוד קטן של ממס בכל הפעלה של המכונה, ומכיוון שמכונות ניקוי יבש לא מנקות היטב כתמים מבוססי מים, החלו לפתח מכונות לניקוי רטוב. ניקוי רטוב בעיקרו מבוסס על ניקוי בעזרת מים וייבוש על ידי אוויר (מבוקרים באמצעות מחשב). ניקוי רטוב הוא תחום הנמצא כעת בהתפתחות, אם כי ניקוי רטוב ברמה נמוכה יותר נמצא בשימוש כבר זמן רב (מכונות כביסה ביתיות).
המשקע שמצטבר במסנן אחר פעולת המכונה מכיל מספר חומרים: סיבי בגדים, שאריות מאבקת המסנן עצמו, פחם, צבע, גריז ועוד. כל הפסולת הזו ספוגה בממס, המוגדר כפסולת מסוכנת.
בריאות ובטיחות

הטטרהכלורואתילן הוא חומר מסרטן, שעלול להשפיע על עובדי הניקוי יבש, על הצרכנים, ועל הגרים בסביבת המכבסה. כאשר מחממים את הטטרכלוראתילן, משתחררים גזים רעילים כמו כלור, פחמן דו-חמצני ופוסגן. חשיפה ממושכת לטטרהכלורואתילן משפיעה על מערכת העצבים וגורמת לגירוי של רקמות ריריות, כולל עיניים ועור. חשיפה לריכוזים גבוהים יותר גורמת לנזק בכליות ובכבד, ומגדילה את הסיכויים לחלות בסרטן הכבד, הכליות, הלבלב, שלפוחית השתן וסרטן הדם. בקליפורניה חוקקו חוקים שמצמצמים בהדרגה את השימוש בטטרהכלוראתילן, שהמטרה היא שבשנת 2023 יופסק השימוש בו לגמרי. שאריות ממס יכולות לגרום לתחושה רעה או לרגישות בעיניים, באף ובגרון, אם נחשפים אליהם בצורה קבועה. אנשים הגרים ליד מכבסת ניקוי יבש, נמצאים בסיכון גבוה יותר לחלות בסרטן מאשר מי שגר ליד בית זיקוק או ליד תחנת כוח. יש להשגיח על החומר שלא ייפלט בכמויות גדולות לאוויר, ושלא יזהם את מי התהום. בנוסף, פליטת החומר לאוויר עלולה לגרום לערפיח במקרה שהוא יפגוש חומרים אחרים.
ממסים בשימוש

טטרה כלורו אתילן (Tetrachloroethylene)– נמצא בשימוש מאז שנות ה-40 של המאה ה-20, החומר הנפוץ ביותר, והחזק ביותר. הוא מסוגל לגרום לצבע לדהות (בעיקר בטמפרטורות גבוהות). כמו כן, הוא עלול לפגוע בכפתורים, חרוזים וקישוטים בבגדים מסוימים. חומר זה טוב בעיקר לניקוי כתמים על בסיס שמן, המהווים 10% מכלל הכתמים. הטטרהכלורואתילן משאיר על הבדים ריח של חומר כימי. הוא אינו דליק. על פי מחקרים שנערכו, זהו חומר מסוכן העלול לגרום לסרטן, לזהם מקורות מים, לפגוע באוזון ועוד.
אלקאנים – כושר הניקוי שלו פחות משל הפרכלורואתילן, ומשך זמן הכיבוס שלו ארוך יותר. למרות שהוא מבוסס על נפט, שימוש נכון בחומר ימנע ממנו להתפוצץ או להתלקח.
"סיליקון נוזלי" (Decamethylcyclopentasiloxane) – עדין יותר לבדים מאשר פרכלורואתילן, ולא גורם לדהיית צבע. הפסולת שמשתחררת ממנו אינה רעילה: צורן דו-חמצני, מים ופחמן דו-חמצני.
קרח יבש (פחמן דו-חמצני מוצק) – בעל תכונות ניקוי פחותות. מכונות ניקוי יבש הפועלות באמצעות חומר זה עולות 90,000 דולר יותר מאשר מכונות המנקות באמצעות טטרהכלורואתילן, מה שלא מאפשר למכבסות קטנות לרכוש מכונות יקרות אלו. גם מכוני ניקוי יבש המשתמשים במכונות אלו משתמשים במקביל במכונות מבוססות טטרהכלורואתילן כדי לנקות כתמים קשים יותר. היתרון של חומר זה הוא בניקוי נזקי שרפה מהבגדים: פיח וריח של שרפה.
אתר גליקול (בעיקר אתילן גליקול או פרופילן גליקול) – יעיל פחות מהטטרהכלורואתילן.
ניקוי רטוב – לא משתמש בממס כדי לנקות את הכביסה אלא במים וסבון מתכלה. יצרני מכונות ניקוי רטוב טוענים שהן מסוגלות לנקות בגדים שמיועדים לניקוי יבש בלבד מבלי לגרום להם נזק, כגון: מוצרי עור, זמש, משי, ויסקוזה וצמר (אך לא עניבות). לעיתים, מכוני ניקוי יבש משתמשים במכונות אלו לצד המכונות מבוססות הטטרהכלורואתילן.
חומר בשימוש בעבר

ספירט לבן – חומר דליק מאוד, נקודת הבזק שלו היא 38 מעלות צלזיוס.
טטרהכלורומתאן – רעיל וגורם לשיתוך.
כלורופורם – חומר חזק מדי.
פריאון-113 – פוגע באוזון.
תהליך הניקוי במכבסה

כאשר מכבסה מקבלת בגד לניקוי, מצמידים לבגד תווית המכילה מספר סידורי או כיתוב לגבי בעל הפריט (התווית יכולה להיות מבד או מקרטון, וניתן להצמיד אותה בדבק בסיכות וכדומה). לאחר מכן ממיינים את סוגי הכביסה – כביסה לבנה וכהה. לאחר מכן בוחנים את הכביסה כדי למצוא כתמים. על כתמים אלו מרססים זרז כימי. לאחר מכן, מוכנסת הכביסה למכונת הכביסה, שם היא נשטפת ומתייבשת. כאשר המכונה מסיימת לפעול, הכביסה מוצאת ממנה ומועברת לגיהוץ. הגיהוץ מתבצע באמצעות מגהצי קיטור. לאחר הגיהוץ מועברת הכביסה לקיפול או לתלייה על קולב. על הכביסה הנקייה מרססים מבשם שמסתיר את הריח הכימי של הממס. את הבגד עוטפים בדרך כלל בשקית. על מנת להקל על מציאת הכביסה הנקייה, תולים את הבגדים על מסוע שיש בו תאים ממוספרים. כאשר רוצים לקחת את הכביסה מהמסוע מסובבים אותו (בצורה חשמלית) עד שמגיעים למספר התא המבוקש.
ראו גם

ממס
סבון
בדים
מכונת כביסה
הערות שוליים

↑  Shontavia Johnson, America’s always had black inventors – even when the patent system explicitly excluded them, the conversation, ‏15/2/17
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007565362805171  BnF: cb11967101d (data)  GND: 4009855-2  LCCN: sh85039795  NDL: 01042564  NKC: ph203169 
מסוע חשמלי עליו תולים את הכביסה הנקייה.
שמואל אורבך

| --- | --- |

שמואל אורבך (2010)
 לידה:  14 ביוני 1960 (בן 64) וושינגטון הייטס (מנהטן), ארצות הברית 
 יצירות בולטות:  גבול אדום, קמט בעלילה
 הושפע מ:  חיים ולדר, מיה קינן 
 
שמואל נתן אורבך (נולד בי"ט בסיון תש"כ, 14 ביוני 1960) הוא סופר ופובליציסט חרדי ישראלי.
ביוגרפיה

נולד במנהטן לאהרן יהושע ולאדל, ניצולי שואה, ב-1971 עלה לירושלים. למד בישיבות עטרת ישראל ומיר, ונחשב מקורב לראש ישיבת עטרת ישראל רבי ברוך מרדכי אזרחי, בבגרותו התקרב למוהרא"ש מיבניאל, משמש כיום כ'משיב' בישיבת מיר מודיעין עילית.
אורבך משמש כמדריך במחנה בני תורה ומדי שנה מנהל את רבי-השיח במחנה.
אורבך כתב מספר ספרים ובהם 'חבורות' שמסר בַּישיבה, כמו כן כתב ספרי השקפה וסיפורת. מאמרים שכתב נגד חסידות ברסלב עוררו הד תקשורתי והוא נאלץ לחזור בו מהם לאחר שקיבל איומים על חייו.
ביבליוגרפיה > ספרי קודש

שערי כתובות, ירושלים, התשנ"ז
שערי יבמות, ירושלים, אדר ב' תשס"ה
שערי בבא קמא, אדר ב', תשס"ה
מדרש כתובה (על מסכת כתובות), מודיעין עילית, אייר תשע"ט
קונטרס והצדיקו את הצדיק (על מסכת מכות), מודיעין עילית, אלול תשע"ט
נוי סוכה (על מסכת סוכה), מודיעין עילית, תשרי תש"פ
הכשר נזיקין (על מסכת בבא קמא), יד לקידושין (על מסכת קידושין), והצדיקו את הצדיק (על מסכת מכות), מודיעין עילית, ניסן תשפ"א
אבן הטוען (על מסכת בבא מציעא), השבתת השאור (על מסכת פסחים), מודיעין עילית, חשוון תשפ"א.
ביבליוגרפיה > הגות

קול קורא במדבר, השקפת עולם ישיבתית עכשווית, מודיעין עילית, ניסן תשע"ד
לכתך אחרי במדבר, השקפת עולם ישיבתית עכשווית, מודיעין עילית, כסליו תשע"ח
ביבליוגרפיה > סיפורת

גבול אדום, סיפורים שהיו והינם, הוצאת יפה נוף, ירושלים, כסליו תשע"ט
קמט בעלילה, סיפורים שהיו והינם, הוצאת יפה נוף, ירושלים, כסליו תשפ"א
מדון, הוצאת יפה נוף, ירושלים, ניסן תשפ"ב
מדון 2, הוצאת יפה נוף, ירושלים, כסלו תשפ"ד
מדון 3, הוצאת יפה נוף, ירושלים, שבט תשפ"ה
הערות שוליים

↑  המורכבות שבפשטות: משיב בישיבה ליטאית חשובה בדברי הספד מרטיטים על כ"ק מוהרא"ש זי"ע, באתר ברסלב סיטי, ‏י"א באדר תשע"ה, 02/03/2015
↑  משה ויסברג, המחבר: "איימו על חיי; אני גונז את המאמר", באתר בחדרי חרדים, 4 במאי 2014
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007306757305171  ISNI: 0000 0000 6693 2186  LCCN: n97039503  VIAF: 63290891   WorldCat (עם VIAF): 63290891
אחמתא

אַחְמְתָא (בפרסית עתיקה: 𐏃𐎥𐎶𐎫𐎠𐎴 הְַגְמַתַנַה; בפרסית אמצעית: 𐭠𐭧𐭬𐭲𐭠𐭭; בפרסית: همدان, תעתיק המדאן; ביוונית עתיקה: Ἐκβάτανα, תעתיק: אקבטנה) הייתה עיר עתיקה, בירת ממלכת מדי, והבירה הראשונה בהיסטוריה האיראנית. מאוחר יותר היא הפכה לבירת הקיץ של האימפריה הפרסית האחמנית והאימפריה הפרתית. היא הייתה גם עיר חשובה בתקופת האימפריות הסלאוקית והסאסאנית. אחמתא נמצאת בהרי זגרוס, ממזרח למרכז מסופוטמיה, על גבעת הגמתנה (טפה-יי-הגמתנה). מיקומה האסטרטגי והמשאבים של אחמתא כנראה הפכו אותה לאתר פופולרי עוד לפני האלף הראשון לפני הספירה. יחד עם אתונה ביוון, רומא באיטליה ושושן בח'וזסתאן, אחמתא היא אחת הערים העתיקות הבודדות בעולם שהמשיכו להתקיים, כיום העיר המדאן.
בוועידת המורשת העולמית ה-46 שהתכנסה בניו דלהי ביולי 2024 הוכרז האתר הארכאולוגי של אחמתא (הגמתנה) כאתר מורשת עולמית של אונסק"ו.
היסטוריה > ממלכת מדי (678–550 לפני הספירה)

לפי הרודוטוס, נבחרה אקבטנה (השם היווני של אחמתא) כבירת מדי בשנת 678 לפני הספירה על ידי דהיכו, השליט הראשון של המדיים. הרודוטוס כתב שהיו לה שבע חומות. כוונתו של דהיכו הייתה לבנות ארמון הראוי לכבודו של מלך. לאחר שבחר באקבטנה כבירתו, החליט דהיכו לבנות ארמון ענק וחזק בצורת שבע טירות מקננות. הרודוטוס כתב שכל אחת מהן הייתה בצבע של כוכב לכת. הארמון המלכותי ובית האוצר היו ממוקמים בתוך הטירה השביעית. ההיקף החיצוני של חומת הטירה היה כמעט בגודל של חומת העיר אתונה.
בארמון המלוכה, שנבנה במבצר הפנימי האחרון, היו מאות חדרים ואנשים בנו את בתיהם גם מחוץ למבצרים הללו, בסמוך לארמון. כמה ארכאולוגים ייחסו את בנייתו גם לפרוורתי, המלך השני של המדיים. אגדות עתיקות אחרות מייחסות את יסודה של אקבטנה לסמירמיס או יימה האגדיים. אקבטנה הוזכרה גם על ידי היסטוריונים יוונים אחרים כמו פוליביוס, קטסיאס, יוסטינוס וקסנופון. נראה שהאשורים לא מזכירים את אחמתא, וסביר להניח שהם מעולם לא חדרו ממזרח לרכס אלוונד (אנ') למרות שתי מאות שנים של מעורבות באזורים המדיניים של מרכז הרי זגרוס.
היסטוריה > האימפריה האחמנית (550–330 לפנה"ס)

בשנת 550 לפנה"ס הביס המלך כורש הביס את אסטיאגס וכבש את אחמתא, ויצר את האימפריה הפרסית האחמנית. למרות שאחמתא איבדה את חשיבותה הקודמת, היא הייתה ממוקמת על הדרך המלכותית, שם היא חיברה את פרספוליס לסרדיס, ונמצאת למרגלות רכס אלוונד (אנ'). אז היא יושבה על ידי השליטים האחמנים. העיר הפכה לבירת הקיץ ולבית האוצר של האחמנים. כאמור בכמה מקורות, העיר שימשה גם כארכיון מלכותי.
בימי קדם הייתה אחמתא ידועה בעושר ובאדריכלות המפוארת שלה. בשנת 330 לפני הספירה כאשר דריווש השלישי התמודד מול אלכסנדר הגדול, אחמתא נהרסה, אך דריווש השלישי הורה לבנות מאות מקומות מסתור באמצע העיר עבור אוצרות ונכסים. כמה שבועות לפני שדריווש השלישי נהרג בהפיכה ביולי 330 לפנה"ס, נכבשה אחמתא ופרספוליס הושמדה על ידי אלכסנדר. אירועים אלה סימנו את סופה של האימפריה האחמנית.
היסטוריה > האימפריה הסלאוקית (312–63 לפנה"ס)

בשנת 330 לפנה"ס כבש אלכסנדר הגדול את אחמתא, והוא בזז את כל עיטורי הזהב והכסף של הארמון. אחמתא היה מקום ההתנקשות בחייו של הגנרל המקדוני פרמניון בפקודת אלכסנדר.
מאוחר יותר, בשנת 305 לפני הספירה, נשלטה העיר על ידי סלאוקוס הראשון. קרב אקבטנה (אנ') נערך בשנת 129 לפני הספירה בין הממלכה הסלאוקית בראשות אנטיוכוס השביעי לבין הפרתים בראשות פראטס השני, והיה הניסיון האחרון מצד הסלאוקים להשיב לחזקתם את מזרח איראן נגד הפרתים. לאחר שהובסו בקרב זה הוגבל שטחם של הסלאוקים לאזור סוריה של ימינו.
היסטוריה > האימפריה הפרתית (247 לפנה"ס - 224 לספירה)

מאוחר יותר הפכה אחמתא לבירת הקיץ של הפרתים, והמטבעה העיקרית שלהם, ויצרה דרכמות וטטרדרכמות ומטבעות ארד בערכים שונים.
עושרה וחשיבותה של העיר בתקופה הקלאסית מיוחסים למיקומה, צומת דרכים חשוב שהפך אותה לתחנת ביניים בדרך הראשית מזרח-מערב. היה לאזור מוניטין של סוסים מעולים וחיטה משובחת (פוליביוס, 5.44.1). נמצאים שם גרפיט, זהב, פלטינה, אנטימון, ברזל ומינרלים שונים; עם זאת, הקלאסיקות מזכירות נביעה של נפט והתלקחויות, ואין עדות לניצול משאבים אלו.
בשנת 130 לפני הספירה, מתוך כוונה להחזיר את השליטה הסלאוקית באיראן, נעצר אנטיוכוס השביעי לפני אחמתא, בדיוק כמו טיגראנס הגדול, ששהה שם שנה לאחר מכן כדי לתקוף את מיתרידטס השני, מלך פרתיה.
היסטוריה > האימפריה הסאסאנית (224–651 לספירה)

אחמתא נשארה נאמנה לפרתים עד שנת 226 לספירה, אז ארדשיר הראשון הביס את ארטאבנוס הרביעי, מלך פרתיה (אנ') וכבש את אחמתא מצפון, לצד אטרופטנה. ישנן עדויות סותרות לגבי האם אחמתא שימשה כבירת הקיץ לסאסאנים או לא. על פי איבן אל-פקיה (אנ'), נבנו מבנים בין קטסיפון (בירת האימפריה הסאסאנית) להר אלוונד, אך לא מעבר לכך.
היסטוריה > חורבן

לאחר קרב נאהוונד בשנת 642 לספירה, נפלה אחמתא בידי המוסלמים, ובסביבות 1220, העיר נהרסה כליל בפלישה המונגולית. אקבטנה נבזזה בשנת 1386 על ידי טימור לנג, והאוכלוסייה נטבחה.
ארכאולוגיה

פראטס השלישי
פראטס החמישי  ואימו מוסה
עיטור מעגלי עם אריה מכונף, זהב אחמני
מבחינה טופוגרפית, המדאן מאופיינת בשלוש גבעות, מוסאללה (מקום התפילה), תל הגמתנה (טאפה-י הגמתנה) וסאנג-אי סר, והנהר אלוז'רד, הזורם מצפון לדרום, מפריד את העיר לשני חלקים.
פסגת המוסאללה, גבעת סלעית בגובה 80 מטרים בגזרה הדרום-מזרחית, מכילה שרידי אבן ולבנים של מבצר מלבני עם מגדלים. מאמינים שזו המצודה של ממלכת מדי, שראשיתה לא לפני התקופה הפרתית.
לתל הגמתנה, הנקרא גם "טאפה הגמתנה" (נחשב כמצודה העתיקה של אחמתא) יש היקף של 1.4 קילומטרים ושטח של כ-400 דונם, התואם דיווח מפוליביוס, אם כי סביר להניח שהדיווחים היוונים הרומיים הקדומים מגזימים בעושר, בפאר ובפזרנות של אחמתא.
ניתן לתארך ממצאים מעטים יחסית לתקופת מדי. ישנו "חדר קטן ופתוח עם ארבעה עמודים פינתיים התומכים בתקרת כיפה, בדומה למבנה מתקופת מדי מטפה נוש-אי ג'אן (אנ'), המקובל כמקדש אש זורואסטרי". חפירות חשפו חומת הגנה מסיבית. עשויה מלבני בוץ, ומתוארך לתקופת מדי על סמך השוואה לטפה נוש-אי ג'אן וגודין טפה (אנ'). יש גם שני בסיסי עמודים מהתקופה האחמנית, וכמה מבנים מלבני בוץ שנחשבו מתקופת מדי או התקופה האחמנית. תיארוך של פסל אריה מאבן שניזוק מאוד שנוי במחלוקת: ייתכן שהוא אחמני או פרתי. מבנים רבים מתקופת הפרתים מעידים על מעמדה של אחמתא כבירת קיץ של השליטים הפרתיים. בשנת 2006, חפירות באזור מצומצם של גבעת הגמתנה לא הצליחו לגלות דבר עתיק יותר מהתקופה הפרתית, אך אין בכך כדי לשלול שכבות ארכאולוגיות ישנות יותר שקיימות במקומות אחרים באתר ששטחו 350 דונם.
אחמתא נחפרה לראשונה בשנת 1913 על ידי האשורולוג הצרפתי שארל פוסה (אנ'). פוסה גילה שברים של בסיסי עמודים מעוטרים בערבסקות וכתובות, לבנים מזוגגות ואריחי פאיאנס במהלך החפירה בת ששת השבועות של תל מוסאללה. בהתבסס על התגליות המקריות שלו, נראה שגבעת הגמתנה, תל בגובה 30 מטרים, הוא האתר של המצודה המדיאנית והבנייה המלכותית האחמנית. ראשו המפוסל של נסיך נמצא במהלך שלושת החודשים החפירה של החלק המזרחי.
החפירות הוגבלו בשל העיירה המודרנית המכסה את רוב האתר העתיק. בשנת 1969 החל משרד התרבות והאמנות ברכישת נכסים בתל לתמיכה בארכאולוגיה, אם כי החפירה החלה רק בשנת 1983. עד 2007 נערכו 12 עונות של חפירות. בשנת 1974 ביצע המרכז האיראני למחקר ארכאולוגי חפירות בבית הקברות הפרתי הממוקם בדרום מזרח המדאן. העבודה על התל נמשכת.
אחמתא ביהדות

בספר עזרא מסופר (בארמית) על תעודות הקשורות להכרזת כורש, שנמצאו בבית גנזיא, כלומר גנזך, באחמתא, לאחר שציווה המלך דריווש לבדוק אחריהן בערי הממלכה:
בֵּאדַיִן דָּרְיָוֶשׁ מַלְכָּא שָׂם טְעֵם וּבַקַּרוּ בְּבֵית סִפְרַיָּא דִּי גִנְזַיָּא מְהַחֲתִין תַּמָּה בְּבָבֶל: וְהִשְׁתְּכַח בְּאַחְמְתָא בְּבִירְתָא דִּי בְּמָדַי מְדִינְתָּה מְגִלָּה חֲדָה וְכֵן כְּתִיב בְּגַוַּהּ דִּכְרוֹנָה
יהודי איראן מזהים את המדאן עם שושן שמופיעה במגילת אסתר, אך הזיהוי איננו מקובל במחקר. בהמדאן נמצא ציון קבר אסתר ומרדכי.
אתר המורשת העולמית

אתר המורשת העולמית "הגמתנה" (Hegmataneh), שמה הפרסי של אחמתא, הוכרז בוועידת המורשת העולמית ה-46 שהתכנסה בניו דלהי ביולי 2024. האתר משתרע על 750 דונם, ומוקף באזור חיץ בן 2,870 דונם במרכז העיר המדאן, כשכיוונו הכללי מצפון-צפון מזרח לדרום-דרום מערב, החל מכיכר הגמתנה ועד לקברו של אבן סינא (כולל). האתר כולל את האלמנטים הבאים:
האתר הארכאולוגי – "גבעת הגמתנה" היא אתר ארכאולוגי שפונה ממבנים במאה ה-20. באתר זה וכן בחפירות שבוצע בחלקים מכיכר האימאם חומייני הסמוכה ב-2017 וכן בסימטת ג'אראהאן ובמסגד ג'אמה התגלו שרידים מתקופת ממלכת מדי, האימפריה האחמנית, האימפריה הפרתית ותקופות מאוחרות יותר. מרבית התגליות כוסו בעפר והממצאים הבולטים מוצגים במוזיאון הגמתנה ובמוזיאון הארכאולוגי של המדאן, שניהם שוכנים על "גבעת הגמתנה".
הבאזאר של המדאן (פר') (34°48′07″N 48°30′54″E﻿ / ﻿34.801959°N 48.514965°E﻿ / 34.801959; 48.514965) – אף שבוצעו בו שינויים בקנה מידה גדול במאה ה-20 הבאזאר הוא עדיין השריד העיקרי למרכז ההיסטורי של המדאן. בבאזאר, כמו בכל באזאזר פרסי, יש מעברים מקומרים עם קשתות מרהיבות, כיכרות, חנויות, סדנאות ומחסנים. בולטים בבאזאר הח'אנים ההיסטוריים של גולשאן, מירזה קאזם ואחרים שהוקמו בתקופת האימפריה הספווית ואחריה.
אתרים מוסלמיים
מסגד ג'מאה (אנ') (34°48′00″N 48°30′52″E﻿ / ﻿34.800037°N 48.514472°E﻿ / 34.800037; 48.514472) – משערים כי נבנה בתקופה האסלאמית המוקדמת ושולב בבאזאר. המבנה הוקם מחדש ב-1833 ובמאה ה-20 תחת השושלת הקאג'ארית. חפירות באתר חשפו בית בד ושרידים של מקדש אש זורואסטרי.
קבר חוסיין שהזאדה – נבנה בתקופות האימפריה הספווית והשושלת הקאג'ארית.
מסגד אלאוויאן ומאוזוליאום גונבאד-י אלאוויאן – המאוזוליאום, שמצטיין בעבודת הלבנים והעיטורים מתוארך לשלהי תקופת השושלת הסלג'וקית או תחילת השושלת האילח'אנית (המאות ה-13-ה-14).
המאוזוליאום של אבן סינא (אנ') (34°47′30″N 48°30′48″E﻿ / ﻿34.791600°N 48.513200°E﻿ / 34.791600; 48.513200) – קברו של הרופא, הפילוסוף והמדען הפרסי הנודע אבן סינא. המתחם המונומנטלי המודרני שהושלם ב-1951 קיבל השראה מהאדריכלות ועיצוב הגנים הפרסיים.
אתרים יהודיים
קבר אסתר ומרדכי (34°47′53″N 48°30′46″E﻿ / ﻿34.798090°N 48.512900°E﻿ / 34.798090; 48.512900) – אתר שנוי במחלוקת שנבנה בין המאה ה-12 למאה ה-15 בסגנון מוסלמי. לפי מסורת יהודי פרס שוכנים בו אסתר המלכה ומרדכי היהודי. האתר משמש כמקום עלייה לרגל עבור היהודים במדינה. קבריהם של אסתר ומרדכי ממוקמים במערת קבורה שבה שתי מצבות עץ גדולות המכוסות בפרוכות.
קבר הנביא חגי – שולב במאה ה-20 במסגד פייגמהאבר.
בית הכנסת של המדאן (34°47′53″N 48°30′46″E﻿ / ﻿34.798090°N 48.512900°E﻿ / 34.798090; 48.512900) – נבנה במאה ה-19 והוא עדות לקיומה של קהילה יהודית מתקופות קדומות.
כנסיית סטפן גרגורי (פר') וכנסיית מריה הקדושה (פר') – שתי הכנסיות, הראשונה והעתיקה יותר אורתודוקסית, והשנייה פרוטסטנטית, נבנו על ידי הקהילה הארמנית של המדאן במאות ה-19 וה-20. ארמנים רבים נמלטו מהאימפריה העות'מאנית בתקופת מלחמת העולם הראשונה והתיישבו, בין היתר בהמדאן. במקור הכנסיות שכנו בתוך שכונה עירונית צפופה, אבל משום ששכונה זו שכנה על האתר הארכאולוגי תושביה פונו במחצית השנייה של המאה ה-20 ובתיה נהרסו ופונו.
מבנים מתקופת השושלת הקאג'ארית – בתחומי אתר המורשת יש כמה בנייני מגורים ובנייני ציבור היסטוריים שיש להם ערך היסטורי תרבותי ואדריכלי, ובהם בתי האחוזה שבאזיאן, אסגארי ונושאדי, מרחצאות, בית ספר ואולם ספורט מסורתי (זורחנה).
לקריאה נוספת

הערך: אחמתא, לכסיקון מקראי, (עורכים: מנחם סוליאלי, משה ברכוז), א-ב, תל אביב: הוצאת דביר, תשכ"ה-1965, עמ' 35.
יוחנן אהרוני, אטלס כרטא לתקופת המקרא, ירושלים: הוצאת כרטא, 1974.
שמואל פרנקל (תעשיין)

| --- | --- |

 לידה:  22 בנובמבר 1801 צילץ, ממלכת פרוסיה 
 פטירה:  28 ביולי 1881 (בגיל 79) פרודניק, הקיסרות הגרמנית 
 מדינה:  פולין פולין
 מקום קבורה:  פרודניק
 מקום מגורים:  פרודניק
 ידוע בשל:  תעשיית בדי הפשתן
 תקופת הפעילות:  1845–1881 (כ־36 שנים)
 מקצוע:  תעשיין
 תפקיד:  בעלים של מפעלי שמואל פרנקל לאריגת בדי פשתן
 השקפה דתית:  יהודית חרדית
 בת זוג:  אסתר
 מספר צאצאים:  14
 
שמואל פרנקל (נוֹלָד 22 בנובמבר 1801 צילץ, נפטר 28 ביולי 1881  בפרודניק) היה תעשיין יהודי גרמני, מייסד מפעל אריגת בדי פשתן ודמשק (גר') (שנקרא לימים "פרוטקס") בפרודניק.
קורות חיים

פרנקל נולד למשפחת סוחרים יהודית. הוא היה בנם של אברהם יצחק פרנקל (1750–1835) ואשתו השנייה שאנדל'ה פרנקל (1773–1866). בשנת 1824 התחתן שמואל עם אסתר פולקה-Polke ‏(1802–1879), בתם של לובל פולקה וברכה אדלר. מנישואים אלה נולדו 14 ילדים, שאחד עשר מהם שרדו את ילדותם, בהם הרמן פרנקל (פו') (1844–1901).
קורות חיים > קריירה

עד גיל 26 שמואל גדל בקהילת יהודי צילץ. בשנת 1827 עבר שמואל פרנקל ומשפחתו מצילץ לפרודניק. בפרודניק הוא הקים חנות בבית שכור שהיה בכיכר השוק (פו'). שם הוא מכר בין היתר בדים המיוצרים בבתי המלאכה המקומיים, חוטים וחומרי תפירה מפשתן, מטריות, כלי חרסינה וצעצועים. רק בשנת 1839, הוא קנה את הבניין מברברה פולזנר Pulzner תמורת 3090 טאלרים.
בשנת 1845 הקים פרנקל מפעל לבדי פשתן ודמשק (גר') ממש על גדות נהר פרודניק (פו') שזרם במרכז העיר, ברחוב ניסקה (לשעבר Neisserstrasse ). בשנת 1847 פרנקל קנה מפעל מתחרה שפשט רגל בשם אוגוסטה ת'יל מהכפר קרולובגו (פו') הנמצא בפרברי פרודניק. המפעל של פרנקל הפך מהר מאוד לאחד ממפעלי הטקסטיל הגדולים לא רק בשלזיה ובגרמניה, אלא גם באירופה. שמואל פרנקל פתח כמה סניפים נוספים, בברלין, אאוגסבורג, גלוצ'ולאזי (פו'), קיטרז (פו') וקורפנטוב (פו') כך הפך לאחד מיצרני בדי הפשתן הגדולים בעולם.
בשנת 1854 שמואל פרנקל הפך ליושב ראש הקהילה היהודית בפרודניק לאחר שהקים אותה באותה שנה.
בשנת 1862, שמואל פרנקל, יוסף פינקוס (חתנו של שמואל פרנקל) ובנו אלברט, ערכו סיור לימודים ברחבי אנגליה וסקוטלנד כדי ללמוד ולצבור ניסיון בתעשיית הטקסטיל, בניסיון שצברו באותו סיור השתמשו אחר כך לפיתוח מפעל הטקסטיל המשפחתי.
בדצמבר 1864 המבנה הארגוני של החברה השתנה. מאותה תקופה ועד שנת 1934 החברה הייתה רשומה במרשם המסחרי הגרמני כ-Die Offene Handelsgesellschaft S. Fränkel (החברה המסחרית הפתוחה S. Fränkel (פו')). רשימת בעלי המניות בחברה הורכבה משמואל פרנקל, בנו אלברט ובעלה של בתו אוגוסטה, יוזף פינקוס.
קורות חיים > קריירה > תרומת משפחת פרנקל לקהילה

בשנת 1873, שמואל פרנקל, לרגל יובל נישואי הזהב שלו תרם 1,000 מטבעות טאלרים לגימנסיה המקומית.
ב־3 במאי 1877 שמואל פרנקל חנך את בית הכנסת הגדול בפרודניק שהוא ממן את הקמתו.
בשנת 1896 בני משפחת פרנקל, ממנו, ציורי שמן של הקיסרים וילהלם הראשון, פרידריך השלישי ווילהלם השני לטובת בניין העירייה החדש שנבנה. כמו כן, ארגנו לעיתים קרובות ערבי קריאת שירה וקונצרטים קאמריים של פסנתרנים מפורסמים בעולם (כולל וילהלם בקהאוס (גר') וולטר גיסקינג).
יהודים עשירים מפרודניק תרמו תרומה נכבדה לטובת העיר. בשנת 1904, בעל המפעל, עמנואל פרנקל (בנו של שמואל פרנקל), תרם 9,000 טאלרים להקמת אנדרטה לקיסר וילהלם הראשון. אברהם פרנקל (בן של שמואל פרנקל), יו"ר הקהילה היהודית בפרודניק, שמת ביוני 1904, תרם 50,000 מארקים לקופת העיר לטובת נזקקים, ללא קשר לדת. בדצמבר אותה שנה הקים התעשיין מקס פינקוס (נכדו של שמואל פרנקל) בית חולים ובשנת 1910 הוא תרם את בית החולים לעיר.
בשנת 1908, בני משפחת פרנקל הקימו שלוש טורבינות שסיפקו חשמל לא רק למפעל הבדים עצמו, אלא גם לבית החולים ולתחנת הכוח באופולה.
בשנת 1910, מפעלי פרנקל העסיקו 4,000 עובדים מתוך כ-19,000 מתושבי העיר (כלומר כל תושב חמישי בעיר עבד במפעלי החברה). הבעלים, בני משפחת פרנקל, טיפלו בצוות העובדים, באופן שלא היה נהוג עד אז: הם הקימו דירות לעובדים, שנבנו ברחוב קרולה מיארקה אי פולנה (ul. Karola Miarka i Polna), במפעל נבנה בית חולים של המפעל (נתרם לימים לעיר; הוא היה ברחוב רחוב פיאסטובסקה-Piastowska).
בשנת 1928, בניו של שמואל פרנקל הקימו את בית הספר לילדי העובדים במפעליו ברחוב Prążyńska. הם תרמו לעיר את בית המרחץ העירוני (ברחוב ul. Parkowa), את בית החולים של החברה וביתן בפארק העירוני. בניו של שמואל פרנקל גם מימנו את הקמת המנזר והכנסייה אוונגליסטית. ביוזמתם הוסדרה גם הבנייה לאורך נהר פרודניק, רחובות רבים נסללו וגשר הוקם מעל רחוב ניסקה. הווילה המרשימה של משפחת פרנקל הייתה ברחוב ויזנר (שם הרחוב המעודכן קושיצ'יסקי-Kościuszki ), ואילו הווילה הייצוגית שלו עמדה ברחוב נייזר (שם הרחוב המעודכן ניסקה-Nyska ).
בשנת 1928, הוקם בית ספר לילדי העובדים במפעלי החברה.
קורות חיים > קריירה > בשואה

בשנת 1938 עם החלת חוקי הרייך השלישי של המפלגה הנאצית המגבילים את זכויות יהודי גרמניה, כולל איסור על היהודים להחזיק עסקים, הוחרם המפעל מבני משפחת פרנקל-פינקוס ובני המשפחה נאלצו לברוח מגרמניה ולוותר על הזכויות שלהם במפעל ויתר הפרויקטים בעיר שהקימו. תחת ההנהלה הנאצית, החברה קיבלה את השם Schlesische Feinweberei AG.
בסוף ספטמבר 1944, הנאצים הקימו על שטחי המפעל, מחנה משנה של אושוויץ, בו נאלצו לעבוד בעבודות כפיה כ־400 נשים, בעיקר יהודיות מהונגריה. הן עבדו במכונות האריגה. הן הועסקו בין היתר בייצור מצנחים לצבא הגרמני. המפעל נוהל על ידי SS-Oberscharführer ברנהרד בקר ועוד כעשרים אנשי אס אס נוספים. מחנה המשנה הפסיק לפעול ב־19 בינואר 1945 והנשים שעבדו בו בעבודות כפייה נאלצו לצעוד ברגל בצעדת מוות למחנה הריכוז גרוס-רוזן. משם הן הובלו למחנה הריכוז ברגן-בלזן; לא ידוע מי מהן שרדה.
קורות חיים > קריירה > לאחר המלחמה

בשנת 1949 לאחר מלחמת העולם השנייה המפעל עבר שחזור ושיפוץ. תקופת ההתאוששות הייתה ארוכה בגלל המצב הכלכלי, שבה נמצאה פולין (כתוצאה ממלחמת העולם השנייה פרודניק ויתר שלזיה העליונה עברו מגרמניה לפולין).
בשנת 1965 מפעלי משפחת פרנקל בפרודניק קיבלו את השם "פרוטקס-Frotex". בשנת 1992, חברת "פרוטקס" עברה תהליכי מודרניזציה והפכה לחברת ממשלתית. בשנת 1995 מפעל "פרוטקס" הוכנס לתוכנית ההפרטה הכללית ונכלל בקרן ההשקעות הלאומית השנייה.
ב-5 ביולי 2014 "פרוטקס" הפסיקה את פעילותה.
קורות חיים > פטירתו

שמואל פרנקל נפטר ב־28 ביולי 1881. הוא נקבר בבית העלמין היהודי בפרודניק ברחוב בהנהופשטראסה-Bahnhofstrasse (השם המעודכן רחוב קולייובה 40-Kolejowa). על בסיס צוואתו הוענקו 900 מארקים גרמנים לבתי חולים בפרודניק, 2,100 מארקים למנזר בוניפרטרים (פו') לרכישת מיטות חדשות למרפאת המנזר ו-15,000 מארקים לעירייה פרודניק, מתוכם לרכישת פחם לתושבי העיר הנזקקים מדי שנה בתאריכים 11 בנובמבר ו-11 בדצמבר. בצוואתו שמואל פרנקל העביר את הבעלות על המפעל לחתנו יוזף פינקוס, ואחריו לנכדו מקס פינקוס (פו'). החברה התקיימה עד שנת 2011 בשם זקלאדי פשמיסלו קוטונובגו "פרוטקס"-Zakłady Przemysłu Bawełnianego „Frotex”.