stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
לפטוספרמון מכבדי
שימושים על ידי בני אדם ובעלי חיים

נהגו להשתמש בעץ ליצור ידיות של כלי עבודה ולגילוף. בנסורת השתמשו לעישון בשר ודגים. שימוש חשוב באוסטרליה ובניו זילנד הוא בדבש מאנוקה, שמייצרות דבורי דבש ולו שימושים בתעשיית התרופות והקוסמטיקה. מהעלים מפיקים שמן אתרי, שגם לו שימוש רפואי.
המאורים השתמשו בצמח עוד מלפני הגעת האירופאים. הם היו מכינים שיקוי מהעלים לטיפול בבעיות בדרכי השתן ולהורדת חום. אדים מעלים מורתחים היו נשאפים כטיפול בהצטננות בדרכי הנשימה העליונות. בנוסף, היו מבשלים את העלים ואת קליפת העץ ומשפשפים בנוזל החם שרירים נוקשים ומפרקים כואבים. שרף אלסטי לבן דמוי מסטיק ניתן לתינוקות וכן שימש לטיפול בצריבות ובכוויות. יש טוענים שלעיסת הקליפה מרגיעה ומשפרת את השינה .
לדבש שמייצרות הדבורים מהצוף ומהאבקה של פרח המאנוקה באזור מוצאו יש תכונות אנטי-מיקרוביאליות שנתגלו למדע בשנת 1988 ונחקרו גם לאחר מכן. זוהה המרכיב הכימי העיקרי שאחראי לתכונה זאת ופותחה שיטה למדידה השוואתית שלה בדגימות דבש שונות.
ישנם תוכים ניו זילנדים קטנים שמשתמשים בעלים ובקליפת העץ כדי להיפטר מטפילים. הם לא רק אוכלים אותם אלא גם מערבבים עלים וקליפה לעוסים עם שמן מבלוטה מיוחדת שבבסיס הזנב ומורחים על נוצותיהם .
הערות שוליים

↑  לפטוספרמון מכבדי באתר הרשימה האדומה של IUCN
↑  Derraik, José G. B. (2008). "New Zealand manuka (Leptospermum scoparium; Myrtaceae): a brief account of its natural history and human perceptions" (PDF). New Zealand Garden Journal. 11 (2): 4–8. Retrieved 2016-05-02.
↑  "Leptospermum scoparium J.R.Forst. & G.Forst". Plants of the World Online. Royal Botanic Gardens, Kew. Retrieved 2020-02-19.
↑  במילון מאורי-אנגלי
↑  Stephens, J. M. C.; Molan, P. C.; Clarkson, B. D. (2005). "A review of Leptospermum scoparium (Myrtaceae) in New Zealand". New Zealand Journal of Botany (published 17 March 2010). 43 (2): 431–449. doi:10.1080/0028825X.2005.9512966. ISSN 0028-825X. S2CID 53515334.
↑  Lignotuber. זוהי בליטה עצית המתפתחת בבסיס הפסיגים או בבסיס העלים הראשונים וגם בבסיס הגזע של שתילים צעירים. הליגנוטובר מצוי מתחת לקרקע, לעיתים בשלמותו ולעיתים רק בחלקו. הוכח כי הוא מכיל מסה של ניצני צמיחה ומאגרי אנרגיה משמעותיים. מינים בהם קיים הליגנוטובר הם לעיתים קרובות עמידים בפני אש, בצורת ונשירת עלים.
↑  Serotiny
↑  Bond, William J.; Dickinson, Katharine J. M.; Mark, Alan F. (19 February 2004). "What limits the spread of fire-dependent vegetation? Evidence from geographic variation of serotiny in a New Zealand shrub: Serotiny in a New Zealand shrub". Global Ecology and Biogeography. 13 (2): 115–127. doi:10.1111/j.1466-882X.2004.00070.x.
↑  זאת תכונה נפוצה מאוד בין הצמחים האוסטרליים ממשפחת ההדסיים.
↑  ר' אדפולוגיה - מחקר יחסי הגומלין בין הקרקע לאורגניזמים החיים בה ועליה
↑  ר' הערה 4 Bond
↑  ר' טרפנים
↑  עם רמות גבוהות של pinenes או triketones או sesquiterpenes
↑  הערך על הפרס בוויקיפדיה האנגלית
↑  לדוגמה, בחבישות
↑  "Manuka Oil Uses and Information". אורכב מ-המקור ב-2016-03-27.
↑  Kākāriki
↑  Uropygial gland
↑  Greene, Terry (1989). "Antiparasitic behaviour in New Zealand parakeets (Cyanoramphus species)" (PDF). Notornis. 36 (4): 322–323. ISSN 0029-4470.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007581553905171
מוזיאון תיסן בורנמיסה

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  מוזיאון אומנות
 על שם:  Thyssen family 
 כתובת:  שדרת פראדו 8, מדריד
 מיקום:  מדריד 
 מדינה:  ספרד 
 מייסדים:  Hans Heinrich Thyssen-Bornemisza, Heinrich Thyssen 
 מבקרים בשנה:  671,078 (נכון ל־2021)
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1992
 תאריך פתיחה רשמי:  1992 
 אדריכל:  Rafael Moneo 
 קואורדינטות:  40°24′58″N 3°41′42″W﻿ / ﻿40.416041°N 3.694925°W﻿ / 40.416041; -3.694925
 http://www.museothyssen.org
  (למפת מדריד מוגדלת) מוזיאון תיסן בורנמיסה(למפת מדריד רגילה) מוזיאון תיסן בורנמיסה
 
מבנה האגף החדש וחצר המוזיאון
מוזיאון תיסן בורנמיסה (בספרדית: Museo Thyssen-Bornemisza) הוא גלריית אמנות חשובה במדריד, בירת ספרד. המוזיאון נכלל במשולש הזהב של האמנות, יחד עם מוזיאון הפראדו ומוזיאון ריינה סופיה הסמוכים אליו.
האוסף המוצג במוזיאון תיסן בורנמיסה משלים במידת מה את האוספים בשני המוזיאונים האחרים: אל מול מוזיאון הפראדו, מציג האוסף יצירות מוקדמות מאיטליה וכן עבודות מהאסכולות האנגלית, ההולנדית והגרמנית ואל מול מוזיאון ריינה סופיה מציג יצירות מזרמי האימפרסיוניזם והאקספרסיוניזם, לצד יצירות מאירופה ומאמריקה מחלקה השני של המאה ה-20.
היסטוריה

תחילתו של האוסף בשנת 1920, כאוסף האמנות הפרטי של הברון היינריך תיסן-בורנמיסה, אספן אמנות ויזם הונגרי-גרמני, ולאחר מכן של בנו, הברון האנס היינריך תיסן-בורנמיסה, שאסף יצירות אמנות מקרובי משפחתו והמשיך לרכוש יצירות רבות, שהפכו את האוסף לאחד האוספים הפרטיים המרשימים בעולם. ב-1985 התחתן הברון עם כרמן סרברה והציג בפניה את עולם האספנות. השפעתה של כרמן על האוסף הייתה ניכרת, והיא זו שפעלה להצגתו במוזיאון.
המוזיאון נפתח בשנת 1992 לאחר שהושג הסכם בין הברון לבין ממשלת ספרד, וב-1993 האוסף נרכש במלואו. השפעתה של הברונית נמשכה גם לאחר העברת האוסף למוזיאון, והיה לה חלק בעיצוב הפנים של המוזיאון. ב-2006 יצאה הברונית בפומבי נגד ראש עיריית מדריד שהחליט לבצע תהליך פיתוח מחדש של שדרת פראדו, בטענה שהעבודות יפגעו באוסף ובמראה המוזיאון.
האוסף

מרבית היצירות הישנות נרכשו על ידי הברון האב, כאשר בנו התמקד ביצירות מהמאות ה-19 וה-20, ובכך נוצר אוסף המתפרש על-פני שמונה מאות של ציור אירופאי, המתמקד בעיקר בנקודות ציון חשובות ואינו מתיימר להציג את האמנות האירופית על כל היבטיה.
אחד המוקדים של המוזיאון הוא יצירות אירופאיות מוקדמות, ובכלל זה אוסף ציורים איטלקיים של דוצ'ו ובני זמנו מהמאות ה-14 וה-15, לצד עבודות של אמנים הולנדים ופלמים מוקדמים בהם יאן ואן אייק, אלברכט דירר והנס הולביין. מוקד נוסף הוא יצירותיהם של אמני הרנסאנס והבארוק המפורסמים - טיציאן, סבסטיאנו דל פיומבו, פרנצ'סקו דל קוסה, קאראווג'ו, רובנס, ואן דייק, רמברנדט, פרנס הלס, גירלנדיו וקרפצ'יו. המוזיאון מכיל גם אוסף חשוב של אמנות אימפריוניסטית ופוסט-אימפרסיוניסטית ובו יצירותיהם של קלוד מונה, פייר-אוגוסט רנואר, אדגר דגה ווינסנט ואן גוך, וכן יצירות מופת מהמאה ה-20, כגון ציור קוביסטי של פבלו פיקאסו ועבודות מאוחרות של פיט מונדריאן ואדוארד הופר.
אוסף מיצירות המוזיאון מוצג במוזיאון הלאומי לאמנות של קטלוניה בברצלונה.
מוסטפא חאפז

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  25 בדצמבר 1920 
 פטירה:  12 ביולי 1956 (בגיל 35) 
 
בכבאשי (אלוף-משנה) מוסטפא חאפט' (בערבית: مصطفى حافظ, 1920 – 11 ביולי 1956) היה קצין בכיר בצבא המצרי שעסק בארגון ושילוח חוליות פדאיון מרצועת עזה אל תוככי ישראל. נהרג בהתפוצצות מעטפת נפץ שנשלחה אליו על ידי צה"ל.
ביוגרפיה

מוסטפא חאפט' נולד באלכסנדריה שבמצרים בשנת 1922. בהגיעו לבגרות, התגייס לצבא המצרי והתקדם במהירות בסולם הדרגות. עד מהרה עשה לו שם ונחשב לאחד המוחות הגדולים והמוערכים בצבא. בשנת 1949, בדרגת רב-סרן, מונה לתפקיד "מפקד המודיעין המצרי ברצועת עזה". משימתו הוגדרה כהפעלת כל פעולות הריגול בתוך ישראל, הריגול הנגדי ברצועה ופיקוח על האוכלוסייה הפלסטינית בה. במסגרת זו, הקים חאפז את "יחידת הפדאיון" שאנשיה נשלחו לפעול בדרום ישראל.
בליל 28–29 באוגוסט 1953 יצאו שלוש חוליות של יחידה 101 לפעולות עונשין במחנה פליטים אל בורג'. חוליה בפיקודו של שלמה מרחב, ועימו שמואל ניסים ("פלאח") ומיכאל גולדשטיין, נשלחה לביתו של מוסטפא חאפז במטרה לחסלו, אולם באותו הלילה הוא לא נמצא בבית.
באפריל 1956 הצליח חאפז להחדיר, במהלך השבוע הראשון של החודש, 200 אנשי פדאיון לתוך ישראל. הם רצחו חמישה תלמידי מדרשה ומדריך שלהם בכפר חב"ד, במושב שפיר ובאשקלון. כן תקפו כלי רכב בכביש 40 ליד אחוזם ובכביש רמלה-לוד, ואף הרגו כמה חיילי צה"ל. ב-29 באפריל 1956 חדרו שלושה אנשי משטרה מצרים לשדות קיבוץ נחל עוז, הרגו את רועי רוטברג, המא"ז של הקיבוץ שבא לקראתם, והתעללו בגופתו. חלקה הדרומי של מדינת ישראל היה, למעשה, משותק בצל הטרור המתמשך. נשיא מצרים גמאל עבד אל נאצר הגיע במיוחד לעזה כדי ללחוץ את ידו של חאפז.
לאחר שפעולות תגמול ישראליות נגד הפדאיון לא הצליחו להפסיק את החדירות, נאלץ דוד בן-גוריון לחרוג מערכיו בעניין דרכים לגיטימיות לפתרון בעיות ביחסים בינלאומיים, ובתחילת יוני 1956 הטיל על הרמטכ"ל משה דיין להפעיל את צה"ל בכל דרך אפשרית, לרבות חיסול ממוקד, כדי לפגוע בפעילות הפדאיון. דיין הטיל את המשימה על אגף המודיעין. ראש אמ"ן יהושפט הרכבי קבע את "מודיעין 10" (יחידה 504) כאחראית לביצוע הפעולה. מפקד היחידה, סא"ל רחביה ורדי, הטיל על בסיס ד' (דרום), ששכן בבאר שבע, לחסל את חאפז באמצעות משלוח ספר ממולכד בדואר. מפקד בסיס דרום, גליל אלישיב, הבין שאין אפשרות מעשית לשלוח ספר בדואר האזרחי, משום שהדבר לא היה מקובל בעזה, והחליט לבצע תרגיל עוקץ, שבעיקרו השתמש בסוכן כפול של בסיס דרום, אשר היה ידוע כאיש מהימן על חאפז. בביצוע התרגיל סייעו סגן מפקד הבסיס, יעקב זאגה (גזית), ומפעילו של הסוכן הכפול, צדוק אופיר. ואכן, חאפז "קנה" את הפיתיון. ב-11 ביולי 1956 נפצע קשה כאשר פתח את החבילה שהכילה את הספר הממולכד, ולמחרת היום מת מפצעיו.
המצרים מעולם לא הודו בפומבי שחאפז נפגע על ידי ישראל. ב-12 ביולי פרסם העיתון המצרי אל-אהראם: "ביכבאשי מוסטפא חאפז, שהיה מוצב ברצועת עזה, נהרג בעלות רכבו על מוקש. חאפז היה מגיבורי מלחמת פלסטין ולחם לשחרורה. ההיסטוריה רשמה לזכותו מעשי גבורה, שמו זרע פחד ובהלה בישראל." אולם בדו"ח של ועדת חקירה מצרית, שהוגש לנשיא עבד אל נאצר, ואשר העתק ממנו נמצא בעת כיבוש עזה במבצע קדש, נאמר בין היתר: "זה היה תכנון שטני של המודיעין הישראלי, שאנשיו ניצלו את תמימותו של הסוכן הכפול ועשוהו מכשיר לביצוע מזימה שפלה. המודיעין הישראלי פעל בפיקחות ובדרכים עקלקלות".
בתו של חאפז, נוני דרוויש, ייסדה בבגרותה את קבוצת ערבים למען ישראל.
לקריאה נוספת

"הרוח כבר תביא את המלים", בתוך: יעקב נמרודי, מסע חיי, ספרית מעריב 2003, כרך א', עמ' 134–139.
"כך חוסל מוסטפא חאפז", בתוך: יוסף ארגמן, זה היה סודי ביותר, משרד הביטחון – ההוצאה לאור 1990, עמ' 15–30.
"ויהי מה - מאיר הר-ציון - חייו ופועלו", משה גבעתי, הוצאת העמותה להנצחת מאיר הר-ציון ופעלו בשיתוף בי"ס שדה כפר עציון ויואל אמסטר ובסעו כנרת-זמורה-דביר מוציאים לאור בע"מ, עמוד 213
מאמץ מיטבי

מאמץ מיטבי (באנגלית: Best Effort) הוא מונח מתחום התקשורת אשר מתאר רמת שירות שלא מבטיחה שהמסר אכן יגיע אל יעדו, ולא מבטיחה שהעברת המסר תעמוד בסטנדרטים מסוימים (כגון השהיה ועיכובים). המונח מתאים הן לתקשורת אלקטרונית והן לתקשורת פיזית (כגון דואר).
יתרונות

במערכות תקשורת ישנה הציפייה שמסר שנשלח יגיע ליעדו באופן שלם, תקין מדויק ומהיר. על מנת להשיג מטרות אלו, מערכות תקשורות נדרשות לקיים מנגנונים לאיתור ותיקון שגיאות, להקצות ערוצי שליחה עבור כל משתמש ומשתמש, ווידוא קבלה של המסר. כל אלו מהווים תוספות על המסר עצמו ומכבידים על מערכות התקשורת, עד כדי צריכת משאבים נכבדים, ואף העלאת צורך בהרחבת המערכות כדי שיהיו מסוגלות לתמוך בתוספות אלו.
היתרון בשירות ברמת מאמץ מיטבי הוא מזעור התקורות, כך שאפשר לקבל שירותי תקשורת יעילים, פשוטים, וזולים יותר (וזאת על חשבון האמינות של השירות).
יישומים של שיטת המאמץ המיטבי > דואר

שירותי דואר המעבירים מכתבים ברמת שירות של מאמץ מיטבי - לא מבטיחים שהמכתב יגיע ליעד תוך זמן מסוים, וזאת בין השאר בגלל שלא הוקצו מראש המשאבים בשביל להעביר כל מכתב ומכתב אל היעד.  שירותי הדואר עושים "מאמץ מיטבי" על מנת להעביר את המכתב אל היעד, אך הגעתו אל היעד יכולה להתעכב במקרים מסוימים (כגון עומס על סניף הדואר, חופשות וחגים). כמו כן, שולח המכתב לא מקבל הודעה כאשר המכתב מגיע ליעדו.
עם זאת, השולח יכול לבחור לשלם מחיר גבוה יותר ולשלוח את המכתב בדואר רשום, אשר מבטיח את הגעת המכתב אל היעד, ומספק אישור בחתימתו של המקבל, על כך שקיבל את המכתב.
יישומים של שיטת המאמץ המיטבי > טלפוניה

שירותי טלפוניה אינם מבוססים באופן ישיר על שירות ברמת "מאמץ מיטבי", שכן ברגע שהוקם הקישור בין קווי הטלפון השונים, השיחה מתקיימת ללא הפרעה. עם זאת, בזמן יצירת השיחה, עלול להיות מצב בו המרכזיה כולה עמוסה ואין לה קיבולת לקשר בין מנויים נוספים. כמו כן, בשירותי טלפון סלולריים ספקי השירות לא מבטיחים כיסוי מלא, ולא מבטיחים כי הסלולרי יוכל תמיד לתקשר עם תחנת בסיס כזאת או אחרת.
יישומים של שיטת המאמץ המיטבי > תקשורת נתונים

מערכות לתקשורת נתונים הפועלת במאמץ מיטבי מספקות למשתמשים השונים שירות בקצב נתונים משתנה ובהשהיות לא קבועות - כל אלו תלויים בעומס התקשורתי שקיים ברשת.
נתבים ברשתות IP מספקים מאמץ מיטבי, ולכן ניתן לבנות אותם בצורה פשוטה וזולה יותר, בהשוואה לנתבים ברשתות עם פרוטוקולי תקשורת אחרים (כגון X.25 ו-ATM). ב-X.25 הנתונים נשלחים מצומת לצומת, ובמצבים של שגיאה הם נשלחים מחדש. ברשתות ATM ניתן לספק שירות בו מובטח הקיום של קישור מנקודה לנקודה ברשת, וגם רוחב הפס או זמן השהייה. עם זאת, ב-ATM קיים מצב ABR בו התעבורה הוא ברמת מאמץ מיטבי, וללא הבטחה לאיכות שירות כזו או אחרת.
אמנם המחיר הנמוך יחסית של ציוד לרשתות IP הפועל במאמץ מיטבי תרם לתפוצתו של פרוטוקול זה, אך כיום גם רשתות IP נוטשות את המאמץ המיטבי, ונתבים חדישים מפעילים מנגנונים לשירותי תקשורת ברמות שונות, בהן רמות מועדפות ומובטחות, וזאת בהתאם לנתונים הנשלחים, חשיבותם ורגישותם. לדוגמה, תעבורה של טלפוניית IP או IPTV יקבלו קצב נתונים קבוע, ועדיפות על פני נתונים אחרים (שתאפשר השהיות נמוכות), אך עדיין לא תהיה הקפדה על הגעה תקינה של כל החבילות ליעד, שכן סוגי תעבורה אלו יכולים להתמודד עם אובדן ברמה מסוימת.
למרות שרשת האינטרנט היא בבסיסה רשת במאמץ מיטבי, ישנן שיטות להבטיח את הגעת הנתונים אל היעד - והן ממומשות בשכבות תקשורת גבוהות יותר (שכבה 4 ומעלה במודל ה-OSI). שיטות אלו לרוב לא ממומשות במערכת התקשורת עצמה, אלא על ידי מנגנונים שקיימים בצד השולח או בצד המקבל. דוגמה לכך היא פרוטוקול ה-TCP שמשויך לשכבת התעבורה של מודל ה-OSI. עוד לפני תחילת שליחת הנתונים, ה-TCP מוודא שאכן ניתן לתקשר עם הצד המקבל, ושהוא יכול לקבל נתונים בצורה תקינה. רק לאחר מכן נשלחים הנתונים בחבילות קטנות, וה-TCP מוודא שכל חבילה וחבילה אכן הגיעה אל היעד בשלמותה וללא תקלות. אם התגלתה תקלה, ה-TCP ישלח שוב את חבילות הנתונים שכשלו, ובמקרה של כשלים רבים, הוא יודיע לשכבות הגבוהות יותר (ובמידת הצורך עד לתוכנה של המשתמש) על כישלון התקשורת.
היבטים אחרים של פרוטוקול ה-TCP הופכים גם אותו לפרוטוקול הפועל במאמץ מיטבי, שכן ה-TCP לא מוודא את זריזות השליחה ולא משריין רוחב פס בעבור הנתונים שעומדים להישלח. על מנת להבטיח פרמטרים אלו, ניתן להשתמש ב-RSVP.
מוסי זראי

| --- | --- |

 לידה:  1975 (בן 49 בערך) אסמרה, אתיופיה 
 השקפה דתית:  הכנסייה הקתולית 
 
מוסי זראי (נולד ב-1975) הוא כומר אריתראי המתגורר בשווייץ, פעיל למען מהגרים ופליטים אפריקאים.
ביוגרפיה

זראי נולד באסמרה, אז תחת שלטון אתיופיה. בגיל 5 מתה אמו ושנתיים לאחר מכן נמלט אביו לאירופה מאימת המשטרה החשאית. זראי גדל אצל סבתו הקתולית. בגיל 14 קיבל מקלט מדיני באיטליה וקיווה לחבור לאביו, אך האב נישא בינתיים מחדש ועבר לניגריה. הוא נותר לבדו באיטליה ועבד במשך שנים בדוכן פירות ברומא. בגיל 35 הצטרף למסדר קתולי ולמד במוסד הכנסייה הקתולית בפיאצ'נצה ולאחר מכן ברומא. ב-2010 הוסמך לכמורה.
זראי היה פעיל לאורך השנים למען מהגרים אפריקאים, ב-2003 החל להפיץ את מספר הטלפון שלו בכלי תקשורת מקומיים על מנת שיעזרו בו כמתורגמן לראיונות עם פליטים מאריתריאה. מספר הטלפון החל להיות נפוץ גם בקרב מבקשי המקלט והוא הפך למוקד סיוע עבורם.
ב-2006 הקים את ארגון "Agenzia Habeshia" הפועל למען זכויות פליטים מצפון אפריקה. פעילותו התגברה בעקבות האביב הערבי וזרם המהגרים שניסו להגיע לאיטליה בספינות מלוב, תוניסיה ומדינות נוספות. הוא הקים את מוקד הסיוע "Watch the Med" אליו פונים בטלפון לווייני מסירות מהגרים שנקלעו למצוקה. מהמוקד מועברים הדיווחים ומיקום הסירות, למשמר החופים האיטלקי על מנת להושיעם, ולכלי תקשורת על מנת שיפעילו לחץ על רשויות החוק המקומיות לקלוט ולסייע להם.
מאיר ינאי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  26 בספטמבר 1928 ברלין, רפובליקת ויימאר 
 פטירה:  18 ביולי 2009 (בגיל 80) 
 מדינה:  ישראל 
 
מאיר ינאי (26 בספטמבר 1928, ברלין – 18 ביולי 2009, תל אביב) היה שחקן תיאטרון, במאי, בעל תיאטרון ומחזאי. לאחר חזרתו בתשובה, בשנת 1975 לערך, החל לעסוק בלימוד קבלה, וכתב ספרי פופולריים בנושא. הוא השתייך לזרם "היוצרים העצמאיים" של הקבלה הפוסט-מודרנית. הושפע עמוקות מהרב יצחק גינזבורג, אותו החשיב למורו ורבו.
ביוגרפיה

ינאי נולד בברלין למשפחה שמוצאה מפולין, ובגיל שבע עלה ארצה עם הוריו. בגיל 17 הצטרף להגנה, וב-1948 גויס לצה"ל ונמנה עם חברי להקת איילון – מחלוצות הלהקות הצבאיות - ששמרו בבקרים והופיעו בערבים. בשנות החמישים הוא כתב רשימות בדבר על התיאטרון באנגליה
ובמקביל הופיע בתיאטרון האהל, בין השאר, ב"הכפר סטפנצ'יקובו", ב"מנדל החוכר" וב"החולה המדומה". ינאי גם הופיע בסרט התנ"כי, דובר האנגלית, "יצחק ורבקה", בה גילם את יצחק. בשנת 1955 הוא כתב מסכת עבור חגיגות 25 לבנינה מחדש של באר טוביה.
ביוגרפיה > יצירתו התאטרלית

בשנות החמישים והשישים היה דמות מרכזית בעולם התיאטרון הישראלי. הוא שיחק וביים בתיאטרון האהל, שם הכיר את רעייתו שושנה (לבית הולנדר) שעבדה שם כמזכירה, ועמה התחתן ב-1955 לזוג שתי בנות – סמדר שמשון וטלי גולומב.
בסוף שנת 1956 הקים עם השחקן והמחזאי זיגמונט טורקוב ועם ברטה וילנסקה את תיאטרון "זוטא", תיאטרון נוסע של שלושה שחקנים שהופיע ברחבי הארץ בין השנים 1956–1967. ולאחר סגירתו ייסד וניהל את תיאטרון "עידן" בו הוצגו, בין השאר, החייל האמיץ שווייק בכיכובו של מאיר מרגלית, זורבה היווני וכן מחזות שכתב ינאי עצמו כמו "בלדה לזוג מפוצל", מישמַש" ו"המסיבה". בשנת 1953 ינאי כתב על הצורך לעודד יצירה ישראלית מקורית בתיאטרון ובמהלך הקריירה שלו הוא הפיק וביים מחזות ישראליים של נתן שחם, חנוך ברטוב, יהושע בר-יוסף ועוד. ב-1968 המחיז וביים במסגרת תיאטרון "עידן את ספרו של פנחס שדה, החיים כמשל בכיכובו של השחקן אמיר אוריין.
בשנת 1960 שיחק בסרט "אקסודוס" בתפקיד משנה.
ביוגרפיה > עיסוקו בקבלה

בעקבות מלחמת יום כיפור החל ינאי לקרוא ספרי יהדות ולהתקרב אל הדת. הוא הושפע בין השאר מספריו של אליעזר שטיינמן על החסידות ומכתבי חסידות חב"ד. עם חזרתו בתשובה זנח את תחום התיאטרון ובשנות השמונים החל לתת שיעורי קבלה בבתי כנסת (ברמת אביב ובשיכון למד) ולכתוב ספרי קבלה שזכו לקהל קוראים מגוון. עד פטירתו ב-2009 פרסם כ-15 ספרים, רובם בהוצאת מודן, חלקם יצאו בכמה מהדורות.
ספריו כתובים בצורה אסוציאטיבית ובסגנון של דרשות בעל פה. יש בהם אמרות שנונות ואזכורים לעברו של המחבר ככותב מחזות. הספרים מציגים הסבר קבלי-עממי למהלך ההיסטוריה היהודית, כולל השואה והקמת מדינת ישראל, ולתופעות חברתיות ופסיכולוגיות שהעסיקו את ינאי גם כמחזאי. בחלק מהספרים יש שימוש נרחב בגימטריה.
מאיר ינאי נפטר בכ"ו בתמוז תשס"ט ונטמן בבית העלמין בקיסריה.
ספריו

כה אמר שטיינמן, הוצאת אל"ף, תשל"ו
ספר ארבעת המאמרים
ספר תמצית החיים, הוצאת נזר דוד, תשנ"ה
סוד המֹח, הוצאת מודן, תשס"ד
קבלה – הכח של הכח, הוצאת עולם הספר התורני, תשנ"ה; הוצאת מודן, תשס"א
תמצית כל האין והיש
תמצית האדם, הוצאת עולם הספר התורני, תשנ"ח
ספר התמצית, הוצאת מודן, תשס"א
אורות התמצית, נזר דוד - הוצאת אריאל, תשס"א
תמצית החיים הטובים, הוצאת מודן, תשס"ג
תמצית החלומות, הוצאת מודן, תשס"ה
תמצית העתיד, הוצאת מודן, 2006
הערות שוליים

↑  בסוף ספרו 'תמצית החלומות', מספר על החלומות השונים שחלם אודות הרב גינזבורג והרבי מליובאוויטש, והקשר העמוק שלו עם השניים.
↑  מאיר ינאי, ביקור בתיאטרון יהודי בלונדון, דבר, 1 בספטמבר 1950
↑  מאיר ינאי, מה ראינו בלונדון?, דבר, 31 באוגוסט 1956
↑  "הכפר סטפנצ'יקובו" ב"אהל", דבר, 23 בפברואר 1951
↑  י. מ. ניימן, "מנדל החוכר" ב"אהל", דבר, 8 במאי 1953
↑  י. מ. ניימן, "החולה המדומה" ב"אהל", דבר, 16 באוקטובר 1953
↑  ב. דור, אורות, מצלמה, פעולה, דבר, 9 במאי 1952
↑  מחר תחוג באר טוביה את מחצית היובל לבנינה מחדש, דבר, 2 במרץ 1955
↑  שושנה ינאי נולדה בפולין ב-1934 וב-1939 ברחה עם משפחתה לרוסיה. ב-1948, בת 14, עלתה לארץ ישראל באוניית המעפילים אקסודוס. עבדה שנים רבות כמורה ליוגה והייתה מזכירת ארגון מורי היוגה בישראל
↑  "תיאטרון זוטא" של טורקוב יציג בת"א, דבר, 15 בינואר 1957
חייים גמזו, שלוש שנים לתיאטרון *זוטא", הארץ, 12 במאי 1959
↑  מיכאל אוהד, 3 שחקנים - תיאטרון, דבר, 17 באוקטובר 1958
↑  מאיר ינאי מזמין שוב למסיבה ישראלית, דבר, 9 ביוני 1970
↑  מאיר ינאי, משלנו ומשלהם בתיאטרון, דבר, 10 ביולי 1953
↑  הכנות אחרונות לפני הסרטת >>אכסודוס<<, הארץ, 14 במרץ 1960
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007300478505171  ISNI: 0000 0000 6665 6599  LCCN: n88291104  SUDOC: 25099688X  VIAF: 15190501   WorldCat (עם VIAF): 15190501
מאפיה (אי)

| --- | --- |
מבט אווירי אל שדה התעופה של האי מאפיה
מבט אווירי אל שדה התעופה של האי מאפיה
 נתונים גאוגרפיים
 מיקום:  האוקיינוס ההודי 
 קואורדינטות:  7°51′00″S 39°47′00″E﻿ / ﻿7.85°S 39.783333333333°E﻿ / -7.85; 39.783333333333
 שטח:  435 קמ"ר
 אורך:  49 קילומטר
 רוחב:  17 קילומטר
 גובה מרבי:  53 מטר
 נתונים מדיניים
 מדינה:  טנזניה טנזניה
 אוכלוסייה:  46,850 (2012)
 אזור זמן:  UTC +3
 עיר ראשית:  קילינדוני
  (למפת טנזניה מוגדלת) דודומה דאר א-סלאם זנזיבר סיטי ארושה קילימנג'רו מוואנזה מביה קיגומה מטווארה קניה אוגנדה רואנדה בורונדי זמביה רפוב. דמוק. קונגו  מלאווי מוזמביק האוקיינוס ההודי מאפיה(למפת טנזניה רגילה) דודומה דאר א-סלאם זנזיבר סיטי ארושה קילימנג'רו מוואנזה מביה קיגומה מטווארה קניה אוגנדה רואנדה בורונדי זמביה רפוב. דמוק. קונגו  מלאווי מוזמביק האוקיינוס ההודי מאפיה
 
 
מאפיה (או: צ'ולה שמבה, בסוואהילי: Kisiwa cha Mafia) הוא אי בטנזניה לחופי האוקיינוס ההודי הנמצא כ-25 ק"מ מחופי טנזניה ומונה כ-46 אלף תושבים, רובם מוסלמים ומיעוטם נוצרים. האי אינו חלק מזנזיבר ושייך מנהלית למחוז פוואני (Pwani (אנ')). כלכלת האי מבוססת בעיקר על דייג, חקלאות לצריכה מקומית ומעט תיירות.
נמל תעופה אזרחי ורציף עגינה ימי לספינות קטנות ממוקמים בעיר קילינדוני (אנ'), העיר הגדולה באי, המהווה בית לכ-12 אלף איש.
בחלקו הדרומי של האי נמצאת שמורת טבע (אנ') המהווה מוקד משיכה לצוללנים מרחבי העולם.
אף על פי שאין הסכמה ברורה לגבי מקור השם, שם האי נגזר כנראה מהביטוי הסוואהילי "מאהלי פה אפיה" (mahali pa afya) שמשמעו "מקום בריא".
גאוגרפיה

ארכיפלג מאפיה מורכב מכמה איים: אחד גדול בשטח של 394 קמ"ר ושאר האיים קטנים. רוב האוכלוסייה מתגוררת באי הגדול, אך מעט מתגוררים גם באיים הקטנים יותר כדוגמת האי צ'ולה. מפרץ צ'ולה, המוכל בשמורת הטבע, משובץ באיים קטנים והוא גם המקום היחיד בארכיפלג בו ניתן למצוא הריסות ארכאולוגיות.
פני השטח מישוריים ומכוסים יער. עצי מנגרוב שוכנים לאורך החוף.
אקלים

האי מאפיה מאופיין באקלים טרופי. הטמפרטורה הממוצעת בעיר קילינדוני היא 26.7 מעלות צלזיוס. כמות המשקעים השנתית הממוצעת היא 1,705 מ"מ. העונה הרטובה מתרחשת בין מרץ למאי והעונה היבשה משתרעת בין יולי לאוקטובר.
תחבורה

מעט מאוד מן הדרכים באי סלולות, השאר כבישי עפר נוחים יחסית.
אמצעי התחבורה הנפוצים ביותר בקרב תיירים ומקומיים כאחד הן מוניות-אופנוע ובאג'ג' (טוק-טוק), כנפוץ בשאר חלקי המדינה. בנוסף, קיים קו אוטובוס מקומי (דאלה-דאלה) שעובר לאורך הדרך המרכזית באי מדרום (קילינדוני) לצפון (בוואני).
אל האי ניתן להגיע דרך האוויר או דרך הים.
תחבורה > דרך האוויר

קיימות טיסות סדירות מדאר א-סלאם וזנזיבר אל האי וממנו, המופעלות על ידי מטוסים קלים בעלי 6–12 מושבים. טיסה ממוצעת אורכת כחצי שעה.
תחבורה > דרך הים

קיים שירות מעבורת בין הרציף בקילינדוני באי מאפיה לבין הכפר ניאמיסאטי (Nyamisati) השוכן על החוף סמוך לשפך נהר הרופיג'י. ההפלגה נמשכת כארבע שעות ולוח הזמנים משתנה תדיר בכפוף לתנאי הים ומזג האוויר. עקב הגידול בתעבורה לאי, ממשלת טנזניה החלה בהקמת נמל ורציף מודרני בצד היבשה (ניאמיסטי) הצפוי להיפתח בשנת 2020.
תיירות

בניגוד לאיים המפורסמים של טנזניה זנזיבר ופמבה, תיירות באי מאפיה קיימת בקנה מידה זעיר. ישנם לודג'ים ואתרי בילוי בעיקר בעיר קילינדוני ובכפר אוטנדה השוכן בתוך תחומי שמורת הטבע.
מוקדי המשיכה העיקריים הם החופים הרגועים ואתרי הצלילה השוכנים בין כ-100 ל-250 מטרים מקו החוף.
כמו כל שמורות הטבע במדינה, גם באי מאפיה גובים דמי כניסה יומיים לשמורה, העומדים בשנת 2019 על סך של 23 דולר ליום כולל מיסים.
גלריה

חוף האי
אחת מהספינות המשמשות את שירותי המעבורת לאי
חוף בקילינדוני. לדייג מקום מרכזי בכלכלת האי
אף על פי שקיים רציף עגינה באי, הדרך אליו צרה מלהכיל כלי רכב כבדים. לכן ספנים מגיעים אל החוף בשיא הגאות, פורקים את הסחורה בזמן השפל ויוצאים חזרה לים בגאות הבאה
מאיר כהן (חייל צה"ל)

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  11 בינואר 1947 אוג'דה, מרוקו מרוקו
 נהרג:  5 ביוני 1967 (בגיל 20) שיח' זוויד, מצרים מצרים (1958-1972)
 מקום קבורה:  בית הקברות הצבאי בהר הרצל 
 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 תקופת הפעילות:  1966–1967
 דרגה:  רב-טוראי
 תפקידים בשירות
 לוחם בחטיבת הצנחנים
 פעולות ומבצעים
   מלחמת ששת הימים
 עיטורים
   עיטור העוז
 
מאיר כהן (11 בינואר 1947 – 5 ביוני 1967) היה חייל צה"ל שעוטר בעיטור העוז על פעולתו ברצועת עזה ביום הראשון של מלחמת ששת הימים. הוא נהרג בקרב בשיח' זוויד שבסיני בהמשך אותו יום.
ביוגרפיה

מאיר כהן נולד בעיר אוג'דה שבמרוקו. הוא עלה לישראל בגיל שמונה. למד בבית הספר היסודי "ענף החיים" בירושלים. הוא החל ללמוד בבית ספר תיכון, אך כעבור שנה נאלץ להתחיל לעבוד בבקרים כדי לסייע בפרנסת משפחתו ועבר ללמוד בלימודי ערב.
במאי 1966 התגייס כהן לשירות סדיר בצה"ל, והתנדב לשרת בחטיבת הצנחנים. בנובמבר 1966 נפצע בפעולת סמוע. לאחר זאת דרשו הוריו שיבקש העברה מיחידתו, אך הוא סירב.
ביוגרפיה > במלחמת ששת הימים

עם פרוץ מלחמת ששת הימים יצא כהן לקרב עם יחידתו במסגרת אוגדה 84, שמשימתה הייתה הכרעת הצבא המצרי שחנה ברצועת עזה. חיילי חטיבת הצנחנים יצאו לקרב כשהם רכובים על גבי זחל"מים. ביום המלחמה הראשון, 5 ביוני 1967, הם נתקלו ליד כפר שאן שבקרבת רפיח בטנקים מצריים שפגעו בכלי רכבם ונגרמו להם אבדות רבות. במהלך הקרב ירה כהן רימון רובה נגד טנקים לעבר משאית מצרית ופגע בה. בהמשך נמצא הזחל"ם שבו ישב במרחק של 40 מטרים מטנק מצרי מדגם T-34. כהן ירה רימון רובה נוסף מעל דופן הזחל"ם לעבר הטנק, שנפגע והתלקח.
בהמשך היום נהרג כהן מפגיעת פגז טנק מצרי בקרב שנערך בשיח' זוויד שמדרום לרפיח.
מאיר כהן היה בן 20 במותו. הוא הובא לקבורה בבית הקברות הצבאי הארעי בבארי. לאחר מספר חודשים הועבר ארונו לקבורה בבית הקברות הצבאי בהר הרצל בירושלים.
הנצחה

בשנת 1973 הוענק לכהן לאחר מותו עיטור העוז על פעולתו בכפר שאן.
שמו של כהן הונצח באנדרטת הצנחנים שליד תל נוף ובאנדרטה בבית יד לבנים בירושלים.