stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
עונש מוות
יעילות

מטרתו העיקרית של עונש מוות היא הרתעה, מתוך הנחה שאנשים רבים חוששים מהמוות יותר מכל עונש אחר (הנחה שיש במחקר כאלו החולקים עליה). זו הסיבה שמחקרים שבוחנים את יעילות עונש המוות בדרך כלל מתמקדים ביכולת ההרתעה שלו.
מחקרים רבים מאמצע המאה ה-20 ניסו למדוד את השפעת חקיקה או ביטול של עונש מוות. מספר מטא אנליזות שבוצעו בשנים אלו העריכו שלעונש מוות אכן יש בפועל הרתעה רבה ממעשי רצח, אולם מחקרים אלו היו מוטים בגלל שינויי מגמות בתדירות הרצח לאורך השנים, ובעקבות התבססות על הערכות שונות ששינו את הנתונים באופן דרמטי. החוקרים בני התקופה התקשו לקבוע את המידה האמיתית של ההשפעה, ומחקרים שונים הצביעו על טווח רחב, החל מהרתעה משמעותית לבין הרתעה ללא כל אפקטיביות.
כמה מחקרים עדכניים יותר השתמשו בחישובים מדויקים יותר, אולם גם במקרה זה התוצאות הללו אינן מובהקות. בשנת 1976 הגיע יונקר למסקנה שחלק מהבעיות בניסויים הישנים היא שימוש בנתונים בעייתיים, והעריך שמדידת נתונים רק החל משנת 1959 תציג תוצאות אמינות יותר. בבדיקת נתונים אלו בלבד, הגיע יונקר למסקנה שעונש המוות אכן מרתיע באופן משמעותי. מחקר של שיאנג משנת 2004 העלה שלא רק שעונש מוות מחזק את ההרתעה במדינה בה הוא מקוים, אלא גם במדינות נוספות. בין החוקרים שמעריכים את ההשפעה של עונש המוות כשולית נמצא לויט שבחן נתונים מארצות הברית מין השנים 1950–1990, והגיע למסקנה שההרתעה של עונש המוות בטלה, אולם נסיבות אחרות הן אלו שהגבירו את ההרתעה, כמו הגדלת שכיחות המאסר באוכלוסייה. מחקרים שונים של זימרמן ושפרד משנת 2004 מצא עלייה קטנה בהשפעת ההרתעה שמתרחשת בכל פעם שמתפרסם על הוצאה להורג אקטואלית. מספר מחקרים שפורסמו בשנים 2003–2005 ובחנו נתונים עשרות שנים אחורה הגיעו למסקנה שמספר ההוצאות להורג ומקרי הרצח נמוכים מכדי להסיק מסקנה מובהקת. חוקרים אחרים הצביעו על מתאמים שמחלישים את אפקט ההרתעה, למשל, שיהיו יותר הוצאות להורג בתקופות בהן מושלים יחליטו לשים יותר דגש על המאבק בפשע, אולם החלטה זו תגרום במקביל גם לעלייה באכיפה ולעלייה בצורות ענישה אחרות, כך שקשה לקבוע האם ירידה במקרי רצח מתקיימת בגלל שינוי הנוגע לעונש מוות דווקא.
במחקרה של שפרד משנת 2004 הציעה מתאם שעשוי להסביר את התוצאות הסותרות של המחקרים השונים. על פי שפרד, מחקרים שהראו תועלת הרתעתית בעונש מוות, התבססו על נתונים מרחבי כל ארצות הברית. לעומת זאת, מחקרים שהראו חוסר תועלת בעונש ואף פגיעה, התבססו על מדינות מסוימות בהן כמות הביצוע של העונש נמוכה. מסקנתה מהמחקר ההשוואתי היא שרק אם מקיימים תדירות גבוהה מספיק של הוצאות להורג, הן הופכות יעילות הרתעתית.
ראו גם

מיתת בית דין
האמנה הבינלאומית בדבר זכויות אזרחיות ופוליטיות
ההכרזה לכל באי עולם בדבר זכויות האדם
זכויות אדם
הזכות לחיים ולביטחון
עונש מוות לפי מדינה
לקריאה נוספת

איבון קוזלובסקי-גולן, עד שתצא נשמתך: עונש המוות בארצות הברית - היסטוריה, משפט וקולנוע, רסלינג, תל אביב, 2010.
זאב ויסמן,עם ומלך במשפט המקראי, תל אביב: הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1991. פרק תשיעי: מקומו של העם בביצוע גזרי דין מוות, עמ' 175–184.
אלבר קאמי, הרהורים על הגיליוטינה, ירושלים, כרמל, 2008.Hood, R., & Hoyle, C. (2015). The death penalty: A worldwide perspective. OUP, Oxford.
International Bar Association. (2008). The Death Penalty Under International Law. A Background Paper to the IBAHRI Resolution on the Abolition of the Death Penalty.
Prokosch, E. (2004). The death penalty versus human rights. COUNCIL OF EUROPE. Death : Beyond Abolition. Strasbourg: Council of Europe.
Schabas, William., A. (1998). International Law and Abolition of the Death Penalty. The Washington and Lee Review, 55(3), 797-846.
קונראד השלישי, מלך ירושלים

קונראד השלישי, מלך ירושלים (Conradin, נולד ב-25 במרץ 1252 והוצא להורג ביום 29 באוקטובר 1268), ידוע גם בכינוי קונראד הנער או קונרדין היה השליט האחרון לבית שטאופן (הוהנשטאופן). הוא נשא גם בתואר דוכס שוואביה תחת השם קונראד הרביעי ומלך סיציליה תחת השם קונראד השני.
רקע

ב-25 ביולי 1243 נבחר האפיפיור אינוקנטיוס הרביעי לתפקיד. אפיפיור זה - מתנגד חריף לקיסרות וקנאי למעמד הכס הקדוש עתיד להתגלות כיריב העקשן ביותר של הקיסר פרידריך השני. ב-24 ביוני 1245 נערך בליון סינוד בראשות האפיפיור החדש המורכב בעיקר מקרדינלים צרפתים וספרדים. בנאומו בוועידה קרא האפיפיור לקיסר כופר וקרא להדיחו מכיסא הקיסר, קריאה שנתקבלה בוועידה ביום 17 ביולי. השלכות נידוי והדחה אלו היו מרחיקות לכת, וגלי הלם הכו בכל מדינות אירופה. הקרבות בין הקיסר לתומכי האפיפיור החריפו והתפשטו אל תוך גרמניה.
שליחים של האפיפיור ובהם הארכיבישוף של קלן ושל מיינץ חזרו על הכרזת האפיפיור על פרידריך כמי שהודח מכיסאו, יורש חדש לכיסא הקיסרות הוכרז וקרבות נערכו בפרנקפורט ובנסיכויות אחרות, אך ללא הכרעה. בשנת 1247 בחרו הנסיכים המורדים את וילם השני, רוזן הולנד כקיסר, והוא הוכתר בשנת 1248 לאחר שהעיר אאכן נפלה לידיו. בסדרת קרבות שנערכו בשנת 1250 הצליח קונראד הרביעי, מלך גרמניה לדחוק את רגלי וילם השני לאזור הריין וביסס את שלטונו ואת השפעת הקיסר על רוב שטח גרמניה.
קורות חייו

קונרד נולד ביום 25 במרץ 1252 בעיר לאנדשוד (גרמנית: Landshuad) שבבווריה. אביו היה קונרד הרביעי, מלך גרמניה ואמו אליזבת מבוואריה. שניהם היו וסלים של פרידריך השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, אביו של קונרד השלישי. קונרדין נולד לתוך מציאות פוליטית סוערת וקשה במהלכה נאבק אביו במתנגדים הגרמניים של האימפריה. עם מות אביו בשנת 1254 והתפוררות הכוח הקיסרי בגרמניה גדל בחצר של דודו לודוויג השני, דוכס בוואריה ודרכו הוא קיבל את תואר דוכס שוואביה בעוד תואר "מלך ירושלים" שניתן לו בירושה על ידי אביו היה חסר תוכן בגלל מאבקי כוח בתוך המדינה הצלבנית שהשליטה בה דה פקטו הייתה בידי מפלגת אצילים מקומית שסירבה להכיר בסמכותו של קונראד והעבירה את השלטון דה-יורה ב"חזקה" לידי אצילים צלבניים מממלכת קפריסין.
מעט ידוע על קונרדין כאדם, מקור בן זמנו מתאר אותו כ"יפה תואר כאבשלום שדיבר לטינית טובה".
בשנת 1262 קיבל קונראדין לידי את השלטון בדוכסות הגרמנית שוואביה - אזור הנמצא ברובו במדינת באדן-וירטמברג של ימינו אך גם באזור במדינת בוואריה של ימינו, שם קיים אזור מנהלי בשם זה. במהלך ימי הביניים הייתה שוואביה מדינה גדולה, שכללה גם חלקים מבאדן, את פורארלברג, נסיכות ליכטנשטיין, שווייץ (בחלקים דוברי הגרמנית שלה) ואלזאס והייתה הבסיס הגרמני לאימפריה הרומית הקדושה. כצאצא הישיר לשושלת השושלת הוהנשטאופן היו לקונראדין אינטרסים באיטליה שם פעל אחיו למחצה מנפרד מסיציליה כשליט סיציליה וניהל מאבקים פוליטיים וצבאיים כנגד הכס הקדוש על השליטה באיטליה. בפברואר 1262 נהרג מנפרד בקרב בנוונטו, ובני בריתו האיטלקים ובראשם אנשי רומא פנו לקונראדין בבקשה לעמוד בראשם במאבק. קונראדין מצידו, שראה הזדמנות לתפוס את השלטון על נחלתו המובטחת בסיציליה, חצה את הרי האלפים עם צבא ובוורונה נתן פומבי לתביעתו לכתר סיציליה.
סביב קונראדין נאספו כוחות צבאיים מפיזה וסיינה ומערים אחרות באיטליה ובספטמבר 1267 נחת צי ספרדי בסיציליה והצליח לדחוק את רגלי השליט האי שארל הראשון, מלך נאפולי וסיציליה לפלרמו בעוד קרבות מתחוללים בכל רחבי האי. הקרב המכריע, קרב טליאקוצו (אנ'), נערך ב-23 באוגוסט 1268 במחוז אברוצו האיטלקי במרחק קטן מרומא ובו הובס צבאו של קונראדין. הוא נמלט לרומא ומשם ברח למצודת טורה אסטורה שעל חוף לאטיום, שם ניסה לעלות על ספינה ולברוח לסיציליה על מנת לחבור לנאמניו שעל האי. תוכניתו נכשלה והוא נתפס על ידי אויביו שהעבירו אותו כאסיר לידי שארל הראשון, שהעביר אותו למצודת דל-אובו שבנאפולי. ב-29 באוקטובר 1268 הוצא קונרדין להורג באשמת בגידה.
בממלכת ירושלים גאו הרגשות ובעכו נערכו מסיבות וחגיגות רבות משתתפים.
”...והיו חגיגות אלה בעקבות מותו של זה שצריך להיות הסניור שלהם ואולם החגיגה לא הייתה מתוך רוע לב אלא מכיוון שהמלך שארל היה מגן הכנסייה והשטאופים לעומתו - היו רודפיה. ורצון האלוהים היה לקחת את המלוכה מצאצאיו של פרידריך שכולם מתו כשהם מנודים על ידי הכנסייה.”
גלריה

קרב טליאקוצו. כתב יד מהמאה ה-14
קונרדין בבית הכלא. תמונה מהמאה ה-18
הוצאתו להורג של קונראדין. כתב יד מהמאה ה-14
חותם של קונארדין
ראו גם

היסטוריה של ממלכת ירושלים
מדיה וקבצים בנושא  בוויקישיתוף
לקריאה נוספת

יהושע פראוור, תולדות ממלכת הצלבנים בארץ ישראל, כרך ב, מוסד ביאליק, מהדורה ראשונה, 1963, מהדורה שלישית מורחבת ומתוקנת, 1973, הדפסה שישית, 2005; הספר זכה בפרס ישראל בתרגומו לצרפתית בפרס האקדמיה הצרפתית.
יהושע פראוור, הצלבנים - דיוקנה של חברה פיאודלית, מוסד ביאליק, מהדורה ראשונה 1975, מהדורה שנייה מורחבת ומתוקנת 1985
Steven Runciman, A History of the Crusades, Cambridge university press, 1952 ISBN 0521061628
Christopher Tyerman, God's war: a new history of the Crusades, Harvard University Press, 2006
הערות שוליים

↑  http://www.piar.hu/councils/ecum13.htm#Bull%20of%20excommunication
↑  http://www.christusrex.org/www1/CDHN/coun14.html
↑  הטמפלר מצור, מצוטט אצל יהושע פראוור, תולדות ממלכת הצלבנים בארץ ישראל, כרך ב, מוסד ביאליק, מהדורה ראשונה, 1963 עמוד 487
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: קונראד השני, מלך ירושלים | מלכי ירושלים  1254–1268 | הבא: הוגו מלך ירושלים |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007295057705171  PLWABN: 9810671434705606  BNE: XX1617379  BnF: cb145784947 (data)  GND: 118565141  ISNI: 0000 0000 6675 6629  LCCN: no94021619  NTA: 175052913  SELIBR: 406445  SUDOC: 118171992  VcBA: 495/57952  VIAF: 267023244   WorldCat (עם VIAF): 267023244
מאדנס

| --- | --- |

הלהקה בהופעה ב-"Open Air Festival" בסקרבורו, 2024
 מקום הקמה:  לונדון 
 מוקד פעילות:  הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת
 תקופת הפעילות:  מ-1976–1986; 1992
 סוגה:  סקא • פופ • גל חדש • רוקסטדי
 חברת תקליטים:  טון רקורדס 2, סטיף רקורדס, ורב רקורדס, וירג'ין רקורדס 
 פרסים והוקרה:  MOJO Awards 
 www.madness.co.uk
 פרופיל ב-IMDb
 חברים
 מייק בארסון גרהאם מקפירסון לי תומפסון מארק בדפורד דניאל וודגייט קארל סמית'
 
מאדנס (באנגלית: Madness; בעברית: "שגעון") היא להקת סקא-פופ בריטית, שזכתה להצלחה בעיקר בחצי הראשון של שנות השמונים.
דיסקוגרפיה > אלבומי אולפן

| שנה | שם |
| --- | --- |
1979: One Step Beyond...
1980: Absolutely
1981: 7
1982: The Rise & Fall
1984: Keep Moving
1985: Mad Not Mad
1988: The Madness
1999: Wonderful
2005: The Dangermen Sessions Vol. 1
2009: The Liberty of Norton Folgate
2012: Oui Oui, Si Si, Ja Ja, Da Da
2016: Can't Touch Us Now
2022: !The Get Up
2023: Theatre of the Absurd presents C'est La Vie
דיסקוגרפיה > אלבומי אוסף והופעות חיות

| שנה | שם |
| --- | --- |
1982: Complete Madness
1986: Utter Madness
1986: The Peel Sessions; Madness
1992: Divine Madness
1992: Madstock (הופעה חיה)
1999: The Heavy Heavy Hits
דיסקוגרפיה > סינגלים

| שנה | שם |
| --- | --- |
1979: The Prince / Madness
1979: One Step Beyond / Mistakes
1979: My Girl / Stepping Into Line
1980: Work Rest and Play - מיני-אלבום שכלל את הלהיט "Night Boat to Cairo"
1980: Baggy Trousers / The Business
1980: Embarrassment / Crying Shame
1981: The Return of Los Palmas 7 / That's The Way To Do It
1981: Grey Day / Memories
1981: Shut Up / A Town With No Name
1981: It Must be Love / Shadow On The House
1982: Driving In My Car / Animal Farm
1982: Our House  Walking With Mr. Wheeze
1983: Tomorrow's (Just Another Day) / Madness (Is All In the Mind)
1983: Wings of a Dove / Behind the 8 Ball
1983: The Sun and the Rain / Fireball XL5
1984: Michael Caine / If You Think There's Something
1984: One Better Day / Victoria Gardens
1985: Yesterday's Men / All I Knew
1985: Uncle Sam / Please Don't Go
1986: The Sweetest Girl / Tears You Can't Hide
1986: (Waiting for) The Ghost Train / Maybe In Another Life
1988: I Pronounce You (בתור המאדנס)
1988: What's That? (בתור המאדנס)
1992: The Harder They Come
1999: Lovestruck
1999: Johnny The Horse
2000: Drip Fed Fred
2005: Shame and Scandal
2005: Girl, Why Don't You?
הערות שוליים

↑  שרון מולדבי,'"`UNIQ--nowiki-00000001-QINU`"'תקליטים – השקעה בטוחה – מדנס, שיגעון מוחלט, סי בי אס, חדשות, 22 באפריל 1987
↑  יוסי כסיף,'"`UNIQ--nowiki-00000003-QINU`"'שיגעון מפורק, חדשות, 24 בספטמבר 1986
↑  ירון פריד,'"`UNIQ--nowiki-00000005-QINU`"'מכתב מלונדון / ברוכים הבאים הבאים לבית השעשועים המשעשע בעולם, חדשות, 11 באוגוסט 1992
↑  ynet,'"`UNIQ--nowiki-00000007-QINU`"'מיוזיקל חדש על-פי מאדנס, באתר ynet, 30 באוקטובר 2002
↑  משה קוטנר,'"`UNIQ--nowiki-00000009-QINU`"'"מדנס" במיטבה כשאינה מנסה לשחזר את העבר המפואר, באתר הארץ, 6 בנובמבר 2012
↑  דפנה ארד,'"`UNIQ--nowiki-0000000B-QINU`"'"מדנס" השיקה את אלבומה החדש בבית אבות לווטרנים של מלחמת העולם השנייה, באתר הארץ, 15 באוגוסט 2016
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007412865705171  BIBSYS: 4101232  BnF: cb13904747p (data)  GND: 5229698-2  ISNI: 0000 0001 1955 7755  LCCN: n94030031  MusicBrainz: 5f58803e-8c4c-478e-8b51-477f38483ede  NKC: ko2007227719  SUDOC: 168415267  VIAF: 306414293   WorldCat (עם VIAF): 306414293
שלושת הצבעים: אדום

| --- | --- |

 בימוי:  קשישטוף קישלובסקי 
 הופק בידי:  מרין קרמיץ 
 תסריט:  קשישטוף קישלובסקי, קז'ישטוף פיסייביץ' 
 עריכה:  ז'ק ויטה 
 שחקנים ראשיים:  אירן ז'קוב Roland Carey זביגניב זמחובסקי Teco Celio Frédérique Feder בנואה ריג'נט ז'ולייט בינוש ז'אן-לואי טרנטיניאן ז'אן פייר לוריט סמואל לה ביהאן ז'ולי דלפי Marion Stalens בפסקה זו 2 רשומות נוספות שטרם תורגמו 
 מוזיקה:  זביגנייב פרייזנר 
 צילום:  Piotr Sobociński 
 מדינה:  צרפת, פולין, שווייץ 
 חברת הפקה:  France 3, Canal+ 
 חברה מפיצה:  מירמקס, נטפליקס 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  23 בנובמבר 1994 
 משך הקרנה:  99 דק' 
 שפת הסרט:  צרפתית 
 סוגה:  סרט דרמה, סרט בלשי, סרט רומנטי, סרט אמנותי 
 מקום התרחשות:  שווייץ 
 הכנסות באתר מוג'ו:   red
 סרט קודם:  שלושת הצבעים: לבן 
 דף הסרט ב־IMDb
 
שלושת הצבעים: אדום (בצרפתית: Trois couleurs: Rouge) הוא סרט רומנטי מ-1994, בבימויו של הבמאי הפולני קשישטוף קישלובסקי. זהו הסרט השלישי בטרילוגיית שלושת הצבעים (אנ').
הסרט היה מועמד לשלושה פרסי אוסקר כולל פרס הבימוי.
עלילת הסרט

ולנטין דוסו היא סטודנטית באוניברסיטת ז'נבה שעובדת במשרה חלקית כדוגמנית. היא מרבה ליצור קשר עם החבר הרכושני שלה מישל, שנמצא כעת באנגליה. במהלך צילום לקמפיין פרסום של מסטיקים, הצלם מורה לוולנטין להיראות עצובה כשהיא מצטלמת על רקע אדום.
בעודו הולך הביתה לילה אחד, אוגוסט ברונר, שכנו של ולנטיין וסטודנט למשפטים, מפיל את ספרי הלימוד שלו, כשאחד מהם נופל ונפתח בפרק מסוים בחוק הפלילי. תוך כדי נסיעה הביתה באותו לילה, ולנטין דרסה בטעות את ריטה, רועה בלגית בהריון. היא מתחקה אחר הבעלים של הכלב, שופט בדימוס מתבודד בשם ג'וזף קרן. כשהוא לא מראה דאגה, ולנטין לוקחת את ריטה לוטרינר ומחליטה להשאיר אותה. היא בוחרת את התמונה האהובה עליה בסטודיו, ודוחה את החיזור המיני של הצלם. ולנטין מקבלת מאוחר יותר סכום כסף משולח אנונימי בדירתה.
למחרת, ולנטין לוקחת את ריטה לטיול, והכלבה מובילה אותה חזרה לביתו של קרן. קרן מאשר ששלח את הכסף עבור ההוצאות הווטרינריות ואומר לוולנטין לשמור על הכלב. בתוך ביתו, היא תופסת אותו מצותת לשיחת טלפון של שכן זכר עם אהובו. היא דוחקת בקרן לכבד את הפרטיות של שכנו. הוא מאתגר אותה לחשוף את ההאזנה לשכנה. ולנטין הולך לעשות זאת בשכנות, אך עוזבת מבלי להוקיע את קרן לאחר שגילתה את בתו של השכן מאזינה בשלוחת הטלפון.
קרן אומר לוולנטין שמעשיהם לא ישפיעו על תוצאות חייהם של האנשים האלה. זה מזכיר לוולנטין את אחיה המתבגר, שגילה שהוא לא הבן הביולוגי של אביו. קרן משמיע לוולנטין שיחת טלפון בין אוגוסט לחברתו קארין. מחלונו, קרן וולנטיין מתבוננים בשכן זכר אחר, שקרן חושד שהוא סוחר הרואין, מה שמרגיז את ולנטין. כשקרן מסיק נכון שאחיו של ולנטין הוא מכור להרואין, היא מצהירה שהיא מרחמת על קרן ועוזבת.
באותו לילה, קרן כותב מכתבים לשכניו ולמשטרה ומתוודה על פעילות הריגול שלו, וכתוצאה מכך מביא לתובענה ייצוגית נגדו. בינתיים, אוגוסט עובר את הבחינה שלו כדי להיות שופט, וזיכה את הצלחתו בספר הלימוד שנשמט. התיק הראשון של אוגוסט כשופט הוא משפטו של קרן. בבית המשפט, קרן רואה את קארין פוגשת גבר אחר. מאוחר יותר מגלה קרן לוולנטין שהוא הסגיר את עצמו כדי לראות אם היא תחזור. ולנטיין דנה בטיול הקרוב לאנגליה כדי לבקר את מישל; קרן מציע לה לקחת את המעבורת. הוא מספר על מקרה שבו זיכה בטעות ימאי. כאשר ולנטין שואלת על חיי האהבה של קרן, הוא מתחמק מהשאלה ודן בחלומו האחרון, שבו חלם על ולנטין מאושרת.
כשהוא לא מצליחה להשיג את קארין בטלפון, אוגוסט מטפס לדירתה ותופסת אותה מקיימת יחסי מין עם גבר אחר. הוא מוציא את כעסו על הכלב שלו בכך שהוא משאיר אותו קשור לעמוד פנס. קרן מתקשר לשירות מזג האוויר המותאם אישית של קארין כדי לברר לגבי מזג האוויר בערוץ האנגלי בשבוע הבא, שהיא צופה שיהיה ברור. קארין מתכננת להפליג לשם בקרוב עם החבר החדש שלה, בעל יאכטה.
יום לפני שוולנטין יוצאת לאנגליה, היא מזמינה את קרן לתצוגת האופנה שלה. לאחר מכן, קרן מפרט על חלומו עם ולנטין, בו הייתה בת 50 ומאושרת עם גבר לא מזוהה. לאחר מכן הוא מגלה שהאישה שאהב מתה בתאונה לאחר שעקב אחריה מעבר לתעלת למאנש. המקרה האחרון שלו כשופט כלל את אהובה של חברתו לשעבר. לפני שנפרדו, קרן וולנטין מתכננים להיפגש שוב בעוד שלושה שבועות, כאשר הוא ייתן לה את אחד הגורים של ריטה.
ולנטין עולה על המעבורת לאנגליה. אוגוסט גם עולה על המעבורת, ומתאחד עם הכלב שלו. למחרת בבוקר, לקרן נודע שסערה פגעה בתעלת למאנש, שגרמה גם למעבורת וגם ליאכטה עם קארין והחבר שלה לטבוע. מצפייה בסיקור הטלוויזיה של התקרית, מתגלה שרק שבעה ניצולים חולצו: ברמן, ג'ולי ואוליבייה (מכחול), קרול ודומיניק (מלבן), אוגוסט (ללא הכלב שלו), וולנטין. כשקרן כשרואה את החדשות, הוא חש הקלה.
ראו גם

שלושת הצבעים: כחול
שלושת הצבעים: לבן
מבנים (כתב עת)

| --- | --- |

מבנים פברואר 1999
 תדירות:  חודשי/דו חודשי
 סוגה:  כתב עת רב תחומי לענף הבניה
 פורמט:  מגזיני
 מו"ל:  מירב תעשיות הפקה/מירב דסקלו הפקות
 מייסד:  אהרון פלמון
 בעלים:  אהרון פלמון, הגר פלמון, מנחם בלונדר, ישראל דסקלו
 עורך ראשי:  דב צ'רנוברודה 1981-1992/גילה קולקה 1992-1993/אילת אלגור 1993-2008/לביאה ברומברג 2009–2017
 מנכ"ל:  גידי גלזר/ישראל דסקלו/מנחם בלונדר
 תאריכי הופעה:  1979–הווה (כ־46 שנים)
 שפה:  עברית
 מערכת:  תל אביב: תושיה 6, יד חרוצים 12, סוטין 27/ראש העין: העבודה 11
 תפוצה:  מינויים
 מדינה:  ישראל
 ISSN:  0333-7502
 
מבנים הוא כתב עת ישראלי לענף הבניה.
העיתון משקף היסטוריה מתהווה בתחום הבניה במשך ארבעים שנה, שינויים שחלו בענף וסוגיות שעדיין על הפרק. הכותבים המקצועיים היו בעלי מוניטין בתחומם, והעיתון שמר על כללי העיתונות הקלאסית ומשלב לשוני אחיד. סגנון הכתיבה משובץ במושגים מעולמות התרבות המקומית והגלובלית ("מיתוס הצבר" מול "מיתוס הבטון"). החומר הכתוב לווה בצילומים מהשטח וגרפיקה ייחודית.
מ־1996 נערכה בחירת אנשי השנה של "מבנים". נבחרו אנשי מקצוע משכמם ומעלה שפועלים כסוכני שינוי לטובת החברה. בגיליון ינואר פורסם גם אינדקס מאמרים של השנה שחלפה.
ירידי הבניה בחוץ לארץ שסוקרו בקביעות על ידי "מבנים" היו "Batimat" בפאריס ו"Messe " ו"Bauma" במינכן. מ־1997 "מבנים" סקר את תערוכות הבניה הרב תחומיות "בילדקס" בישראל.
גיליונות נושא וסדרות הדגישו תחומים מתפתחים כמו: בניינים אינטליגנטיים, אתגרים בבניית מרכזים רפואיים, מקצוע האדריכלות על פרשת דרכים, סדרת המילניום, מיתוג ערים, תכנון גדות האיילון, בינוי ותחזוקה בבית המשותף.
עותקי "מבנים" עומדים לרשות הקוראים בספריות אקדמיות, כמפורט ב"מפתח אוניברסיטת חיפה": בספריה הלאומית, באוניברסיטאות – תל אביב, בן-גוריון וחיפה, טכניון, בצלאל – אקדמיה לאמנות ולעיצוב, ובמכללות: למינהל (אדריכלות פנים), ספיר, גליל מערבי, ויצו, כנרת, אחוה, בית ברל ואורט בראודה. עיתון "מבנים" מיוצג גם בארכיון "אדריכלות ישראלית" מייסודו של ד"ר אדריכל צבי אלחייני.
תולדות העיתון

אהרון פלמון (בעלים) ודב צ'רנוברודה (עורך מייסד) הכירו בגרעין נחל במשגב עם. צ'רנוברודה למד אדריכלות בטכניון והקים משרד אדריכלים פרטי שתכנן פרויקטים ברחבי הארץ. במגזר הערבי הוא נחשב לחלוץ בתכנון. שניהם חברו להקים את כתב העת "מבנים". הגיליון הראשון יצא לאור בשנת 1981.
דב צ'רנוברודה נהרג בפיגוע במסעדת מצה בחיפה בשנת 2002.
בתקופתה של העורכת גילה קולקה ניכרה השפעת הסקטור הפרטי על תכנון מבנים לשירות הציבור והבעלות עליהם. קולקה כתבה על תכנון שמשקף שינוי/נטישת ערכים סוציאליסטיים.
בתקופה של העורכת הראשית אילת אלגור הושם דגש על ביקורת קונסטרוקטיבית, הרחבת התחומים המשיקים לענף הבניה בהם עסק העיתון, ומתן במה למגוון דעות.
העיתון יצא לאור על ידי "מירב תעשיות הפקה" בשנים: 1979–1999 ו"מירב דסקלו הפקות" בשנים 1999–2017, חברות שהתמחו בהוצאה לאור של עיתונים מקצועיים לקהלים ממוקדים. ב־2018 נסגר עיתון "מבנים". חברת "מגה מוטור" רכשה את כל הפעילות של רשת "מירב דסקלו", והיא מפרסמת עיתון בשם "מגה מבנים – עיתון לענף הבניה, עיצוב ואדריכלות".
כותבים מקצועיים וכתבים

פרק זה טעון עריכה. אנא תרמו לוויקיפדיה . ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. הסיבה היא: לקצץ משמעותית.
רשימה חלקית:
אדריכלים: פרופ' דן איתן, ד"ר צבי אלחייני, פרופ' מיכאל בורט, חיים דותן, אהרון ויקס, רות להב, צבי לישר, דימיטרי מזו, פרופ' ניצה מצגר-סמוק, נילי פורטוגלי, אלי פירשט, דינה רצ'בסקי, שבי שגיב.
אדריכלי נוף: שלמה אהרונסון, דפנה גרינשטיין, גיל הר-גיל, יעל מוריה, טלי מרק.
מהנדסים: יעקב אהרונוב, עמי בוך, ד"ר אנטולי בנגרט, ישראל דוד, משה ממון, ד"ר יואב סרנה, משה פזנר, ד"ר אברהם בן-עזרא, פרופ' אלכסנדר צייטלין, ד"ר לאה קפלן.
חוקרים מהטכניון: המכון לחקר הבניה - פרופ' רחל בקר, פרופ' משה פוטרמן, פרופ' יגאל שוחט; המרכז לחקר העיר והאזור בטכניון - פרופ' רחל אלתרמן, פרופ' נעמי כרמון, פרופ' ארזה צ'רצ'מן.
כותבים מדיסציפלינות אחרות: פרופ' משה ליסק, סוציולוגיה ואנתרופולוגיה, האוניברסיטה העברית. פרופ' יצחק שנל, גאוגרפיה וסביבת האדם, אוניברסיטת תל אביב. ד"ר דוד רודי, פסיכולוג קליני, עו"ד סמדר בן דור.
כתבי העיתון היו ברובם בוגרי בתי ספר לתקשורת ובעלי ניסיון בעריכת תחקירים, כתיבה מגזינית וניהול דיונים.
הערות שוליים

↑  עותקי מבנים באוניברסיטאות ומכללות בארץ, באתר מפתח אוניברסיטת חיפה למאמרים בעברית.
התחנה המרכזית של גדרה

| --- | --- |

 קואורדינטות:  31°48′57″N 34°46′16″E﻿ / ﻿31.81576396513°N 34.771107320888°E﻿ / 31.81576396513; 34.771107320888
  מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת השפלה מוגדלת) התחנה המרכזית של גדרה(למפת השפלה רגילה) התחנה המרכזית של גדרה(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום התחנה המרכזית של גדרה(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום התחנה המרכזית של גדרה  he התחנה המרכזית של גדרהhe התחנה המרכזית של גדרהמפת  __ גדרה  __ בני עי"ש [‌למפה דינמית של השפלה וסביבותיה‌]מצפון וממזרח: __ מועצה אזורית ברנר ממזרח ומדרום: __ מועצה אזורית נחל שורק מדרום: __ מועצה אזורית באר טוביה ממערב: __ מועצה אזורית גדרות tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
תחנה מרכזית גדרה היא מרכז התחבורה הציבורית במועצה המקומית גדרה. התחנה ממוקמת על כביש 40, במערב היישוב.
מבנה התחנה

מבנה התחנה כולל שני רציפים לאיסוף והורדת נוסעים ומספר חנויות ומסעדות. כיום הרציף הפנימי של התחנה אינו בשימוש ומשמש כחניון עם הסטת השירות לכיוון דרום לצידו המקביל של כביש 40.
שירות לתחנה

מהתחנה ישנם שני קווים פנימיים המשרתים לכל שכונות היישוב ושירות בינעירוני לישובי האזור, אשדוד, אשקלון, קריית גת, באר שבע ואילת.
כיום ממבנה התחנה עצמו ישנו שירות לכיוון צפון בלבד והשירות לכיוון דרום הוא בצד המקביל של כביש 40.
| שירות פנימי בגדרה> קו | שירות פנימי בגדרה> מפעילה | שירות פנימי בגדרה> מסלול | שירות פנימי בגדרה> הערות נוספות |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | אגד | גדרה הצעירה - לב גדרה - המושבה - תחנה מרכזית - שולמית - לב גדרה - בית חולים הרצפלד - אחוזת גדרה - גדרה הצעירה | ♿ 🔄 |
| 2 | אגד | כביש 7/מנחם בגין - גדרה הצעירה - בית חולים הרצפלד - בית עלמין - תחנה מרכזית - שכונת הפועלים | ♿ |
| קווים אזוריים ובינעירוניים> קו | קווים אזוריים ובינעירוניים> מפעילה | קווים אזוריים ובינעירוניים> מסלול |
| --- | --- | --- |
| 35 | אפיקים | קדרון - גדרה - שדמה - בניה - יבנה |
| 36 | אפיקים | שתולים - גן יבנה - בצרון - בני עי"ש - גדרה - צומת בילו - רחובות |
| 37 | אפיקים | גן יבנה - בצרון - בני עי"ש - גדרה - צומת בילו - רחובות |
| 38 | אפיקים | גדרה - בני עי"ש - בצרון - נווה מבטח - מחנה חצור - חצור - גן יבנה - אשדוד |
| 221 | אפיקים | רחובות - צומת בילו - גדרה - אשדוד |
| 251 | מטרופולין | אשדוד - מחלף גדרה - גדרה - צומת בילו - רחובות - לוד - צומת אל על - אלעד |
| 301 | אגד | אשקלון - קריית מלאכי - גדרה - רחובות - נס ציונה - ראשון לציון - תל אביב-יפו |
| 323 | אפיקים | רחובות - גדרה - אשדוד |
| 367 | מטרופולין | ראשון לציון - רחובות - גדרה - צומת קסטינה - קריית גת - באר שבע |
| 371 | מטרופולין | ראשון לציון - נס ציונה - רחובות - גדרה - צומת קסטינה - קריית גת - באר שבע |
| 373 | מטרופולין | רחובות - גדרה - צומת קסטינה - שדרות - נתיבות - אופקים |
| 377 | מטרופולין | ראשון לציון - נס ציונה - רחובות - גדרה - באר שבע |
| 393 | אגד | תל אביב-יפו - ראשון לציון - נס ציונה - רחובות - גדרה - צומת קסטינה - באר שבע - דימונה - אילת |