stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
וולפגנג בורכרט

| --- | --- |

 לידה:  20 במאי 1921 המבורג, רפובליקת ויימאר 
 פטירה:  20 בנובמבר 1947 (בגיל 26) בזל, שווייץ 
 מדינה:  גרמניה 
 מקום קבורה:  בית הקברות אולסדורף 
 מקום לימודים:  Gymnasium Eppendorf 
 שפות היצירה:  גרמנית 
 סוגה:  דרמטורגיה 
 זרם ספרותי:  Trümmerliteratur 
 יצירות בולטות:  בחוץ. לפני הדלת., The Bread, בפסקה זו 2 רשומות נוספות שטרם תורגמו 
 אתר רשמי
 חתימה:   
 
וולפגנג בורכרט (גרמנית: Wolfgang Borchert; ‏20 במאי 1921 - 20 בנובמבר 1947) היה סופר ומחזאי גרמני שיצירתו מתארת, על פי ניסיון חייו, את חוויית השירות בוורמאכט במלחמת העולם השנייה, ואת חוויית החיים ברייך השלישי תחת הדיקטטורה הנאצית.
קורות חייו

בורכרט נולד בעיר המבורג בשנת 1921, כבן יחיד לפריץ בורכרט והסופרת הרטה בורכרט. בורכרט לא התלהב מן הנאציזם, אך הצטרף לנוער היטלר בשל החובה שהייתה מוטלת על בני גילו. לאחר מאמצים מרובים הצליח לעזוב את התנועה. בשנת 1940 נעצר על ידי הגסטאפו ושוחרר. באותה השנה החל לעבוד כשוליה בחנות ספרים, ולקח בחשאי שיעורי משחק. בשנת 1941 עבר בחינות והתקבל לעבוד כשחקן בתיאטרון בהנובר. מספר חודשים לאחר מכן גויס לוורמאכט.
בורכרט נשלח אל החזית המזרחית, שם חווה את המלחמה על כל זוועותיה. הוא היה עד לאבדות המחרידות שספג הוורמאכט בחזית המזרחית, וראה את עצמו ואת חבריו ננטשים למוות בקור, ברעב ובהיעדר ציוד מתאים. כאשר פגע בידו, על מנת להשתחרר מן השירות, הזדהם הפצע, ובורכרט לקה בדלקת כבד. על הפגיעה העצמית נעצר והוחזק בבידוד. הוא הואשם בהפצת "הצהרות המסכנות את המדינה", ונדון לשישה שבועות מאסר בבידוד. מן הכלא נשלח שוב לחזית המזרחית על מנת "להוכיח את עצמו". בחזית לקה בורכרט בכוויית קור ובהתקפי הפטיטיס שהביאו לשחרורו מן הצבא מטעמים רפואיים. עם שחרורו שב ושיחק בתיאטרון בהמבורג. במהלך הופעה לעג לשר התעמולה יוזף גבלס, כשחיקה את דיבורו. הוא נעצר ונשלח לתשעה חודשי מאסר. עם שחרורו גויס שוב ונשלח לחזית המערב. הוא נכנע לצבא הצרפתי במרץ 1945. במהלך נסיעה למחנה השבויים הצליח להימלט והלך מרחק של 600 ק"מ לעיר מולדתו המבורג.
ב-1946 התברר כי הנזק שנגרם לבריאותו של בורכרט יביא למותו בתוך שנה. הוא המשיך לעבוד בתיאטרון והחל בכתיבה. הוא כתב מספר סיפורים קצרים, ופרסם קובץ שירים בשם "פנס, לילה וכוכבים" ("Laterne, Nacht und Sterne"). בינואר 1947 כתב את המחזה "בחוץ. לפני הדלת." ("Draußen vor der Tür"). המחזה הוצג והושמע ברדיו, וכישרונו הספרותי של בורכרט זכה להכרה. בשנת 1947 אושפז בסנטוריום לחולי כבד בעיר בזל בשווייץ. הוא המשיך בכתיבת סיפורים קצרים, וכתב את המניפסט האנטי-מלחמתי הידוע "יש רק דבר אחד!" (!Dann gibt es nur eins). זמן קצר לאחר מכן נפטר.
כתיבתו של בורכרט נוגעת ללב ומצטיינת בפשטות ובישירות. בורכרט מצליח להעביר את חוויית המלחמה על כל מוראותיה, ואת תחושת ההתנגדות שחש האדם החופשי ברוחו לשלטון הדיקטטורה הנאצית. למרות זאת, כתיבתו עוסקת דווקא בסבלם של הגרמנים, כולל החיילים הפשוטים – שלגישתו היו קורבנות המשטר – ומתעלמת לגמרי מהשואה ומהסבל והרצח ההמוני במחנות הריכוז וההשמדה. היבט זה של כתיבתו מגיע לידי תמיהה רבתי במחזה "בחוץ. לפני הדלת."
קובץ סיפוריו בשם "מוצרט הקטן שלנו" יצא בעברית בתרגום גבריאל צורן בשנת 1989. מבחר מסיפורים אלה ("הרבה צרות היו לו עם המלחמות") ראה אור בעריכה מחודשת בשנת 2007. המחזה "בחוץ. לפני הדלת." תורגם לעברית והוצג בארץ בשנת 2017.
ספריו

וולפגנג בורכרט, מוצרט הקטן שלנו. מגרמנית: גבריאל צורן. הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1989.
וולפגנג בורכרט, הרבה צרות היו לו עם המלחמות. מגרמנית: גבריאל צורן. סדרת הספרייה הקטנה, ספרי סימן קריאה, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2008.
לקריאה נוספת

גבריאל צורן, "האטומיזם של בורכרט", סימן קריאה, חוברת 11.
השתנה

הפסל מאנקן פיס בבריסל הוא של ילד קטן עירום אשר משתין אל בסיס של מזרקה
השתנה, או הטלת שתן, הוא שחרור של שתן משלפוחית השתן דרך השופכה אל מחוץ לגוף. השתנה היא צורת ההפרשה של מערכת השתן.
עבור בני אדם בריאים (וכמו גם עבור בעלי חיים רבים אחרים) תהליך ההשתנה מבוצע תחת שליטה מלאה. אצל תינוקות, אצל חלק מאוכלוסיית הקשישים, ואצל אנשים הסובלים מפגיעה נוירולוגית, השתנה עלולה להיות מבוצעת כרפלקס באופן בלתי נשלט. מרבית בני האדם הבוגרים משתינים עד שבע פעמים במהלך היום.
עבור בעלי חיים מסוימים השתנה עשויה לשמש גם כדרך לסימון של טריטוריה. מבחינה פיזיולוגית, השתנה כוללת תיאום בין מערכת העצבים המרכזית, מערכת העצבים האוטונומית ומערכת העצבים הסומטית.
גלריה

איור של גבר משתין
זאב משתין
ראו גם

מערכת השתן
שתן
משק המים בגוף האדם
הערות שוליים

↑  American Urological Association (2014). "Diagnosis and Treatment of Overactive Bladder (Non-Neurogenic) in Adults: AUA/SUFU Guideline" (PDF). אורכב מ-המקור (PDF) ב-2013-09-21. נבדק ב-1 ביוני 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007529762205171  BNE: XX550688  BnF: cb126521457 (data)  GND: 4159140-9  LCCN: sh85141419  NKC: ph273312 
ערך זה הוא קצרמרבנושא פיזיולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
הלוחיב

הלוחיב (באוקראינית: Глухів, בפולנית: Głuchów) היא עיר במחוז סומי שבאוקראינה.
היסטוריה

מתוך מקורות היסטוריים אנו למדים כי העיר הייתה קיימת כבר ב-992.
במאה ה-13 הייתה מרכז של נסיכות הלוחיב שהייתה תחת חסותה של אורדת הזהב. ב-1352 מחלת הדבר הכתה בנסיכות וחיסלה כמעט לגמרי את אוכלוסייתה. החל מ-1503 השליטה על העיר החליפה ידיים מספר פעמים בין נסיכות מוסקבה לבין הדוכסות הגדולה של ליטא. ב-1618 הלוחיב עברה לידיו של האיחוד הפולני-ליטאי. ב-1644 הלוחיב קיבלה זכויות מגדבורג.
בשנות החמישים של המאה ה-17 העיר חזרה לשליטתם של הרוסים. ב-1664 העיר שרדה את המצור שהוטל על ידי יאן השני קז'ימייז', מלך פולין.
במלחמה הצפונית הגדולה עם מעברו של איוואן מזפה לצדו של קרל השנים עשר, מלך שוודיה, ציווה פיוטר הגדול להפוך את הלוחיב לבירתם של הקוזאקים, בין 1708–1764 הייתה העיר מקום מושבם של ההטמאנים האוקראינים.
ב-1874 בעיר הוקם מכון פדגוגי להכנת מורים. ב-1895 בעיר עברה מסילת רכבת מה שעזר לפיתוחה הכלכלי של העיר.
בשנת 1931 בעיר הוקם מכון כלל ארצי לחקר הקנאביס. במכון זה עבר מיקולה הרישקו שפיתוח סוגים חדשים של צמח זה. עד היום מכון זה פועל כמכון לחקר החקלאות האוקראיני.
העיר הייתה תחת הכיבוש הגרמני בין 7 בספטמבר 1941 ל-30 באוגוסט 1943.
אוכלוסייה

אוכלוסיית הלוחיב לפי שנים:
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  | שנה | מספר תושבים |
| 1 | המאה ה-17 | 4,000 |
| 2 | המאה ה-18 | 8,000 |
| 3 | 1859 | 11,464 |
| 4 | 1897 | 14,828 |
| 5 | 1925 | 19,000 |
| 6 | 1939 | 25,000 |
| 7 | 1959 | 22,962 |
| 8 | 1989 | 35,869 |
| 9 | 2007 | 35,349 |
| 10 | 2011 | 35,115 |
הרכב אוכלוסיית הלוחיב לפי לאום בשנים 1897 ו-1989:
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
|  | לאום | אחוז מכלל אוכלוסייה ב-1897 | לאום | אחוז מכלל האוכלוסייה ב-1989 |
| 1 | אוקראינים | 58,1 | אוקראינים | 81,5 |
| 2 | יהודים | 25,9 | רוסים | 17 |
| 3 | רוסים | 15,0 | בלארוסים | 0,4 |
| 4 | פולנים | 0,2 | יהודים | 0,4 |
| 5 | גרמנים | 0,2 | אחרים | 0,7 |
| 6 | בלארוסים | 0,2 |  |  |
| 7 | כלל האוכלוסייה | 14,828 |  | 35,869 |
הערות שוליים

↑  תולדות הלוחיב (ברוסית)
↑  Полное собрание русских летописей. — Т. 10. VIII. Летописный сборник, именуемый Патриаршею или Никоновскою летописью. / Под ред. А. Ф. Бычкова. — СПб., 1885. — 244 с. — C. 224.
↑  מפקד האוכלוסין של האימפריה הרוסית מ-1897 (ברוסית)
↑  מפקד האוכלוסין של ברית המועצות מ-1989 (ברוסית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007572719405171  GND: 4251662-6  LCCN: n93116567  NKC: ge1010576  VIAF: 157256663   WorldCat (עם VIAF): 157256663
היסטוריה של בחריין

לבחריין היסטוריה ארוכה, שראשיתה בעת העתיקה. לאורך הדורות, מיקומה האסטרטגי של בחריין, מדינת אי באזור המפרץ הפרסי, הוביל כוחות רבים לכבוש את המקום או לרצות להשפיע על הנעשה בו. בין המעצמות שעשו כן נמנות פרס, שומר, אשור, בבל, פורטוגל, מדינות ערב, הממלכה המאוחדת ואחרות.
דילמון

בחריין הייתה מאוכלסת החל מהזמנים הפרהיסטוריים. מיקומו האסטרטגי של הארכיפלג במפרץ הפרסי, וכן האדמה הפורייה, מקורות המים המתוקים ומשאבי הפנינים, הפכו את המקום למרכז עירוני לאורך ההיסטוריה.
האי בחריין היה אחד המקומות בהן התקיימה תרבות דילמון העתיקה, המוזכרת לראשונה בלוח חרס בכתב יתדות המתוארך לסוף האלף ה-4 לפנה"ס, הנמצא במקדש של אלת האהבה השומרית איננה, בעיר ארך. על פי הערכות החוקרים, כבר בסביבות המאה ה-23 לפני הספירה היה האי חלק מתרבות דילמון, אשר אנשיה חלשו על דרכי המסחר בין ארם נהריים ותרבות עמק האינדוס בפקיסטן והודו של היום.
בחריין הייתה ידועה בקרב האשורים בשם "תלוון"[דרוש מקור], ומכאן שמה ביוונית ובלטינית: "טילוס"[דרוש מקור]. במאה ה-6 לפני הספירה סופחו הדלמונים לבבלים. לאחר כיבושה המאוחר יותר על ידי האשורים בחריין נכבשה בידי היוונים, הפרסים ולבסוף על ידי הערבים. בנוסף למיישבים אלו, במאה ה-10 שימשו האיים מקלט לכת המוסלמית של הקרמטים, וסופרים קדומים סיפרו שבזמנו הפיניקים גרו בבחריין, וכן מצאו דמיון בין קבריהם לקברי הפיניקים, אולם היום העלו ספק והזהות נשארה לא ברורה.
השושלות הפרסיות

מהמאה ה-6 עד המאה ה-3 לפני הספירה הייתה בחריין חלק מרכזי של האימפריה הפרסית שנשלטה בידי הממלכה האחמנית, הממלכה לא הייתה אלא שושלת איראנית. במהלך המאות 3 לפני הספירה עד המאה ה-7 לספירה נשלטה בחריין בידי המון שליטים ושושלות איראניות אחרות. בשנת 130 לפני הספירה כבשה השושלת הפרתית שטחים בכל מדינות המפרץ הפרסי והשפעתה הורגשה עד עומאן. הפרתים היו זקוקים לנתיבי מסחר טובים, לכן נציביהם הוצבו בדרום חצי האי ערב.
במאה ה-3 לספירה כבשה האימפריה הסאסאנית את בחריין. ארדשיר הראשון כבש את בחריין והוא הוכר בכל המזרח התיכון ואסיה הקטנה כשליט חזק וחשוב. בשנת 651 בעקבות בוא האסלאם האימפריה הסאסאנית נפלה ואיתה גם בחריין.
הגעת האסלאם

כאשר האסלאם השתלט על האזור במאה ה-7, השם בחריין התייחס לאזור רחב יותר - מבצרה עד למצר הורמוז. בחריין אימצה את עצמה אל חיק האסלאם בשנת 629 (שנת ההיג'רה השביעית); הנביא מוחמד פסק בבחריין באמצעות נציג מטעמו, אל-עלאא אל-הדרמי. להרחבת האסלאם לא הייתה השפעה על ההסתמכות של בחריין על סחר, ושגשוגה המשיך להיות תלוי בשווקים במסופוטמיה. בשנת 692 החלה בניית מסגד ח'מיס. לאחר שבגדאד הפכה למקום מושבם של הח'ליפים ב-750 ולמרכז העיקרי של התרבות האיסלאמית, בבחריין הפיקו תועלת רבה מן הביקוש בעיר עבור סחורות זרות (במיוחד מסין ודרום אסיה). בחריין הפכה למקום מרכזי עבור אינטלקטואלים במשך מאות שנים עד למאה ה-18. פילוסופים מבחריין זכו להערכה רבה, כגון המיסטיקן מן המאה ה-13, השייח מית'אן אל בהרני (נפטר בשנת 1299).
השלטון הפורטוגזי

ההתפשטות והכיבושים הפורטוגזיים באזור הודו בראשית המאה ה-16, שבאו בעקבות מסעותיו של ואסקו דה גאמה, גרמו למאבק בין הפורטוגזים לעות'מאנים בדבר השליטה על חופי המפרץ הפרסי. הפורטוגזים, שהתעניינו בנתיבי הסחר במפרץ, השתלטו קודם על אזור אורמוס (הורמוז של ימינו) בטרם הגיעו לבחריין. אניות פורטוגזיות נכנסו למפרץ לראשונה ב-1485. לאחר נפילתה של ממלכת אורמוס ב-1507, נפלה בחריין בידי בית אל-אחסא. כוח משולב פורטוגזי בסיוע חיילים מהורמוז השתלט על האי לתקופה קצרה ב-1521, עד שאיבד אותו לידי בית אל-אחסא. בתגובה שלחו הפורטוגזים כוח נוסף במטרה לבלום את בית אל-אחסא מלהתחזק.
בהמשך המאבק הצליחו הפורטוגזים לבסס את שלטונם באי על ידי שחזור מצודת קלת אל-בחריין ששימשה כבסיס לחיל המצב הפורטוגזי. החוקרים מעריכים כי הפורטוגזים שלטו במקום באופן לא-ישיר. על כל פנים, לאורך תקופת השלטון הפורטוגזי התרחשו כמה מהפכות ומחאות, אחת מהן אף הצליחה להוביל לעצמאות זמנית ב-1534, שהובילו לשליחת חיילים פורטוגזים לאי.
הפורטוגזים שלטו באי באופן כמעט רצוף עד שנת 1602, וניסיונות נוספים שלהם להשתלט על האי סוכלו על ידי נסיך שיראז. המאבק על השליטה באי התרחש במקביל למחלוקות שהלכו וגברו בין המעצמות האירופיות. לבסוף, השתלטה על האי האימפריה הספווית.
החל מהמאה ה-18

בשנת 1717 שליט עומאן כבש את האזור. בשנת 1736 נאדיר שאה כבש את האזור. בהמשך הפרסים מספר פעמים גורשו והשתלתו מחדש על האזור. במחצית שנות ה-70 של המאה ה-18  בית ח'ליפה קיבל מפרסים הסכמה על שליטה באזור עד לשנת 1782. בשנת 1783 הם גורשו וחזרו בשנת 1820.
בתחילת המאה ה-19 נחתם הסכם הגנה עם הממלכה המאוחדת. בריטים שלטו באזור במהלך המאה ה-19. בשנת 1932 לראשונה התגלה נפט ובשנת 1933 החל יצוא נפט.
בשנת 1971 הוכרז על עצמאות המדינה.
בשנת 2006 בעקבות התהפכות של מעברות אל-דנה נהרגו 40 מהנוסעים.
המחאה בבחריין (2011)

ב-14 בפברואר 2011 החלו מחאות עממיות בבחריין. המחאות החלו על רקע "האביב הערבי" ובעקבות המהפכות בתוניסיה ובמצרים. המפגינים דרשו חופש פוליטי ושוויון בעבור האוכלוסייה השיעית שבממלכה, ולאחר מכן לסיום השלטון המונרכי.
ב-17 בפברואר נהרגו כמה מהמפגינים מירי כוחות הביטחון של בחריין. במרץ הכריז מלך בחריין על שלושה חודשים של מצב חירום. ב-17 במרץ הפגינו כ-100 אלף מפגינים במנאמה נגד המלך ובעד בחירות במדינה לציון שנה מתחילת הפגנות, עד אותו יום נהרגו לפחות 91 אנשים, 5,400 נוספים נפצעו ויותר מ-3,000 נוספים נעצרו כמו מאות אחרים שעונו בידי המשטר.
ההפגנות והמהומות נמשכו גם לאחר שנת 2011. לבקשת בחריין, סעודיה ואיחוד האמירויות סייעו לדכא את המחאה - ושלחו 1,500 חיילים כדי לעצור את ההפגנות. בדצמבר 2014 נידונה פעילת זכויות האדם זיינב אל-חוואג'ה לשלוש שנות מאסר בגין קריעת תמונתו של המלך חמאד. בשנת 2016 היא שוחררה על תנאי וגורשה מהמדינה.
הערות שוליים

1 2  Curtis E. Larsen, Life and Land Use on the Bahrain Islands: The Geoarchaeology of an Ancient Society, אוניברסיטת שיקגו, 1983, עמ' 68-69, ISBN 9780226469065
↑  Al-Khalifa, Bahrain Through The Ages, Routledge, 2014, עמ' 147, ISBN 9781136146503
↑  Dejanirah Couto, Rui Manuel Loureiro, Rui Loureiro (ע), Revisiting Hormuz: Portuguese Interactions in the Persian Gulf Region in the Early Modern Period, Otto Harrassowitz Verlag, 2008, עמ' 107, ISBN 9783447057318
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007467799705171 
מכתב שנשלח ממוחמד לנציגו בבחריין
מבצר פורטוגזי בבחריין, 1870
המרכז העולמי שנגלונג

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  בניין 
 שימוש:  משרדים
 מיקום:  פוג'ואו
 מדינה:  הרפובליקה העממית של סין 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  2012–2019 (כ־7 שנים)
 תאריך פתיחה רשמי:  2017 
 מידות
 גובה:  300 מטרים (984 רגל) מטר
 קומות:  57
 
 קואורדינטות:  26°03′41″N 119°16′51″E﻿ / ﻿26.0615°N 119.2808°E﻿ / 26.0615; 119.2808
 he
 
המרכז העולמי שנגלונג הוא גורד שחקים אשר נבנה בעיר פוג'ואו שבמחוז פוג'יין אשר נמצא בדרום-מזרח סין. לאחר שבניית המגדל תסתיים הוא יתנשא לגובה של 300 מטרים (943 רגל) ויכלול 57 קומות. בניית המגדל החלה בשנת 2012 והסתיימה בשנת 2019.
הערות שוליים

↑  http://skyscrapercenter.com/building/shenglong-global-center/13237
ערך זה הוא קצרמרבנושא סין ובנושא גורדי שחקים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
הממלכה המשולשת

כל שלוש הממלכות יוצגו בשלט האצולה של קרואטיה-סלאבוניה.
דגל הבאן יוסיפ ג'לאצ'יץ', תקן טריקולור ראשון עם מעיל הנשק המאוחד של קרואטיה, דלמטיה וסלאבוניה ששימש בין השנים 1848–1859
הממלכה המשולשת (בקרואטית: Trojedna kraljevina) או ממלכת קרואטיה, סלאבוניה ודלמטיה המשולשת (בקרואטית: Trojedna Kraljevina Hrvatske, Slavonije i Dalmacije) הייתה התפיסה שדגלו בה מנהיגי התחייה הלאומית הקרואטית מהמאה ה-19 של ממלכה מאוחדת בין קרואטיה, סלאבוניה ודלמטיה, שכבר היו חלק מהאימפריה האוסטרית תחת מלך אחד, שהיה גם קיסר אוסטריה, אך היו ישויות נפרדות מבחינה פוליטית ומנהלית. למושג זה היו שורשים בתקופת ימי הביניים המוקדמים, כממשיכה של ממלכת קרואטיה ההיסטורית שהורכבה מאותם אזורים.
לאחר פשרת 1867, קרואטיה וסלאבוניה היו במחצית ההונגרית של האימפריה האוסטרו-הונגרית והתאחדו בשנת 1868 כממלכת קרואטיה-סלאבוניה, כאשר שמה הרשמי היה הממלכה המשולשת של קרואטיה, סלאבוניה ודלמטיה. עם זאת, דלמטיה, שנמצאת במחצית האוסטרית, נותרה עדיין נפרדת למעשה. עד סוף האימפריה האוסטרו-הונגרית, כמה מפלגות וקבוצות פוליטיות קרואטיות ביקשו הכרה בממלכה המשולשת ושילוב דלמטיה בקרואטיה-סלאבוניה. האינטליגנציה הקרואטית, במיוחד עורכי דין והיסטוריונים, מילאה תפקיד מרכזי בפרשנות מקורות היסטוריים כדי לתת לגיטימציה לדרישה לממלכה המשולשת.
היסטוריה

האיחוד בין שלוש הממלכות החל לצבור פופולריות במאה ה-14 ושימש במקור בתואר באן קרואטיה, סלבוניה ודלמטיה בממלכה הקרואטית מימי הביניים. השימוש הראשון במונח הממלכה המשולשת היה בשנת 1527 על ידי ההבסבורגים, כדי לגרום לתואר קרואטיה, דלמטיה וסלבוניה להיראות גדול יותר, ניתן לראות זאת בתארים שניתנו לקרסטו פרנקופאן, כמו גם בדוגמאות אחרות משנת 1527. הסבור הקרואטי, בשנת 1681, נקרא רשמית בשם Congregatio Croatiae, Dalmatiae et Slavoniae מאוחר יותר במאה ה-18 ייסדה מריה תרזה את המועצה המלכותית לממלכת קרואטיה, דלמטיה וסלאבוניה. אולם רק בתחילת המאה ה-19, במקביל לדרישות לאיחוד שלוש הממלכות הקרואטיות ובניית האומה המודרנית, התעצם השימוש בשם "הממלכה המשולשת".
לפני 1848 תבעו הקרואטים שטחים שנתבעו הן על ידי ההונגרים והן על ידי מועצת המלחמה של בית המלוכה בווינה בתוך האימפריה האוסטרית, וגם על ידי האימפריה העות'מאנית. במהלך המהפכות של 1848 הציעו לאומנים קרואטים בסאבור את איחוד הממלכה המשולשת, שתהיה איחוד תרבותי ופוליטי קרואטי אוטונומי בתוך האימפריה ההבסבורגית. נציגים פוליטיים של קרואטיה הביאו את הרעיון לקיסר, ודרשו את איחוד שלוש הממלכות הקרואטיות. במהלך המהפכות, דלמטיה הוכפפה זמנית לשליטתו של הבאן יוסיפ ילאצ'יץ' הקרואטי. עם זאת, האליטה דוברת האיטלקית השולטת בדיאט הדלמטי דחקה באוטונומיה של הממלכה כאדמת כתר אוסטרית – נגד דרישת תנועת התחייה הלאומית הקרואטית לממלכה משולשת.
בעקבות הפשרה האוסטרו-הונגרית של 1867 והפשרה הקרואטית-הונגרית משנת 1868, ויתרו באופן רשמי התביעות ההונגריות על ממלכת סלאבוניה והתביעות האוסטריות על הגבול הצבאי. קרואטיה וסלאבוניה אוחדו לממלכת קרואטיה-סלאבוניה. עם זאת, איחוד עם דלמטיה נשלל ובעוד קרואטיה-סלאבוניה שולבה בארצות הכתר של אישטוואן הקדוש (המחצית ההונגרית), דלמטיה נותרה ארץ כתר של ציסלייטניה (המחצית האוסטרית) של המלוכה הכפולה. קרואטיה-סלאבוניה אף כינתה את עצמה רשמית "הממלכה המשולשת של קרואטיה, סלבוניה ודלמטיה", ובכל העלתה את טענותיה על דלמטיה.
חלקים מהפשרה הקרואטית-הונגרית משנת 1868 הפכו לסוגיות שנויות במחלוקת, שכן הגרסה הקרואטית הגדירה את שטח "ארצות כתר סטפן הקדוש" כ"איחוד ממלכתי של ממלכת הונגריה וממלכות דלמטיה, קרואטיה וסלאבוניה". הגרסה ההונגרית לאותה פשרה, כינתה אותה בינתיים כקרואטיה, סלאבוניה ודלמטיה, כשהיא מונעת את המילה "ממלכה" ומשנה את סדר שמות המדינות. מסמכים שהונפקו על ידי אוסטריה הגדירו את השטחים כ"דלמטיה, קרואטיה וסלאבוניה", לאחר הנחיות מאת פרידריך פרדיננד פון בוסט להבדיל בין דלמטיה לבין קרואטיה וסלבוניה על מנת להדגיש את חברותה במחצית האוסטרית של האימפריה.
במהלך התחייה הלאומית של קרואטיה ובמחצית השנייה של המאה ה-19, האינטליגנציה הקרואטית, במיוחד עורכי דין והיסטוריונים, במאבק על ממלכה משולשת מאוחדת, היו מעורבים בפרשנות מקורות היסטוריים המבקשים לתת לגיטימציה וטענה פוליטית על מלוא משמעות השם של הממלכה המשולשת. בסוף המאה ה-19, ההכרה בממלכה המשולשת הייתה המטרה העיקרית של מפלגת העם העצמאית, כמו גם מפלגת העם של דלמטיה.
הערות שוליים

1 2 3 4 5  Hrvatska enciklopedija (LZMK). "Trojedna kraljevina". נבדק ב-2019-04-05.
1 2  Charles Jelavich, Barbara Jelavich, The Establishment of the Balkan National States, 1804–1920, University of Washington Press, 1977, p. 253
↑  Mandušić, Iva (בדצמבר 2009). "Hungarian Historian Nicholas (Miklós) Istvánffy (1538-1615) and His Manuscript 'Historiarum De Rebus Ungaricis' in the Croatian Historiography". Croatica Christiana Periodica (בקרואטית). pp. 52–54. נבדק ב-2 במאי 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Bojničić, Ivan, Armorial of the Kingdom of Slavonia, 1895, Zagreb, p-20
↑  "Trojedna kraljevina" [Triune Kingdom]. Croatian Encyclopedia (בקרואטית). נבדק ב-2 במאי 2019. {{cite encyclopedia}}:  (עזרה)
1 2  Heka, László (2012). "ANALIZA AUSTRO-UGARSKE I HRVATSKO-UGARSKE NAGODBE (U POVODU 150. OBLJETNICE AUSTRO-UGARSKE NAGODBE)". נבדק ב-5 באפריל 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Teich, Mikuláš; Porter, Roy, eds. (28 במאי 1993). The National Question in Europe in Historical Context. Cambridge University Press. p. 284. ISBN 978-0521367134. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  Barbara Jelavich, History of the Balkans: Twentieth century, 1999 edition, p.57, "The National Party [in Dalmatia] wished to be united with Croatia to form the reconstituted Triune Kingdom."
החתמה גנומית

החתמה גנומית (באנגלית: genomic imprinting) היא תופעה אפיגנטית, העומדת בבסיס בקרת ביטוי גנים (תיעתוק ה-RNA), כך שיופעל עותק אחד של גן (אלל) על פי זהות ההורה המוריש (האם או האב). לפיכך, ישנם גנים בהם תמיד יופעל האלל ממקור האבהי וישנם גנים בהם תמיד יופעל האלל ממקור האימהי. ישנם גם מצבים של החתמה חלקית בהם אללים של הורים שונים מבוטאים באופן חלקי שונה במקום להיות מושתקים לחלוטין. בנוסף, ההחתמה הגנומית יכולה לבקר ביטוי גנים על פי מין ההורה באורח ייחודי לרקמה: רק ברקמה מסוימת יתבטא אלל ממקור הורי מסוים, בעוד שברקמות אחרות שני האללים יתבטאו. תופעת ההחתמה תוארה בפטריות, צמחים ובעלי חיים. בשל המחקר הנרחב בעכברים ובבני אדם ידועים מעל 200 גנים מוחתמים בכל אחד מהיצורים הללו, וחלקם אף נמצאים בתאחיזה יחד על אותו כרומוזום (סינתניה) בעכבר ובאדם.
הגדרת התופעה

החתמה היא דוגמה לתופעה בה יש הורשה לא גנטית (ללא שינוי ברצף הגנטי). במקרה של החתמה ישנו סימון אפיגנטי באמצעות מודיפיקציה של ההיסטונים - מתילציה ואצטילציה (לרוב H3K27me3‏)(אנ'), ומתילציה של רצפים ב-DNA, באזורים מוגדרים בגנום לפי המקור ההורי שלהם. סימון זה עובר בתורשה לצאצא, כך שיושתק האלל שהגיע מההורה המסומן ויבוטא האלל מההורה הלא מסומן. המתילציה ברמת ה-DNA היא הוספה של קבוצת מתיל (CH3) לנוקלאוטיד ציטוזין במהלך יצירת תאי המין (הגמטות), אשר מתבצעת על ידי משפחת אנזימים הקרויים DNA מתיל טראנספראז (DNA methyltransferase או DNMT)(אנ'). הרכישה של מתילציה לפי מקור הורי מתרחשת באזור מועשר ברצפים CpG הנקרא אזור שליטת החתמה (ICR), שעשוי להיות מעורב בבקרת ביטוי של מספר גנים. שינויים אלה הכרחיים להבטחת ביטוי רק של אלל יחיד (בעל מקור הורי מסוים) ומהווה 'זיכרון אפיגנטי' גם לאחר ההפריה .
היסטוריה

המונח החתמה גנטית (imprinting) נטבע לראשונה ב-1960 על מנת לתאר את המצב בו רק אחד מכרומוזומי ה-X מבוטא בתאי נקבה ביונקים. ב-1970 דווח לראשונה על גן מוחתם בצמחי תירס, בהם נמצא שהאללים בגנים המעורבים בקביעת צבע בגרגרים, שנישאו על גבי הגמטות הנקביות השפיעו אחרת על ביטוי התכונה מהאללים לצבע שנישאו על הגמטות הזכריות. ב-1974 תועדה החתמה גנטית בעכברים בהם נמצא שחֶסֶר באזור הגנומי של הגן TME‏ (T-Associated Maternal Effect) גרם למות עובר כאשר החסר התקבל מגמטה ממקור אימהי, אך לא כאשר החסר הורש דרך הגמטות האבהיות. ב-1980 דווח לראשונה על השפעה של החתמה בבני אדם, באמצעות מחקר בעוברים, שהראה שבתהליך התפתחות העובר, בשלב הגסטרולציה צריך שיהיו עותקים של הגנום משני ההורים כדי שתימשך ההתפתחות. ב-1989 פורסם שדגם התורשה של תסמונת פראדר וילי קשור לתופעת ההחתמה הגנטית. ב-1991 נתגלו לראשונה גנים המוחתמים ביונקים. אחד מהם הוא Igf2r ‏(insulin-like growth factor 2 receptor)(אנ') אשר מבוטא רק מהכרומוזום המורש מהאם ומשפיע על התפתחות וגדילה. הגן השני, H19, הוא RNA לא מקודד שתפקודו בקרתי והוא מתבטא מהכרומוזום האבהי. במהלך שנות ה-90 של המאה ה-20 והעשור הראשון של המאה ה-21 פורסמו גילויים רבים הקשורים להחתמה ולמנגנון של ההחתמה; בין הגילויים אפשר למצוא את החשיבות של המתילציה במנגנון ההורשה של ההחתמה, זיהוי של נתיב ההורשה של ה-ICR בקווי הנבט והשפעתם של מתיל-טרספראזות (DNMT) על מנגנון ההחתמה.
מנגנון מולקולרי

מתילציה של DNA מתווכת על ידי משפחה של DNA מתיל-טרנספרז (DNMT). התפתחות עוברית ביונקים מאופיינת בכך שיש הורדה והוספה של שיירי מתיל על גבי הנוקלאוטיד ציטוזין ב-DNA באתרים מסוימים. אחרי ההפריה מתרחשת מחיקה של המתילציה ברב האתרים שהגיעו ממותלים בגנום הגמטות של שני ההורים, פרט למקומות ספורים, ביניהם ה-ICRs ששומרים בצורה יציבה על דגם המתילציה ההורי. זהו בעצם הייחוד של ה-ICR – שמירה על יציבות השינוי האפיגנטי גם במהלך הארגון מחדש של המתילציה בעובר הראשוני, בשלבים שלאחר ההפריה. בגמטות של העובר המתפתח מתרחשת מחיקה של המתילציה גם באזורים אלה, ודגם מתילציה חדש 'נכתב' באזורים לפי סוג הגמטה ומין הפרט (זכר או נקבה). המתילציה בגמטות מתרחשת על ידי האנזים DNMT3A בסיועו של האנזים DMNT3L – חלבון חסר פעילות של מתיל טרנספראז. אזורים אלה DMR‏ (Differentially methylated region) משחקים תפקיד בשלב הראשוני ליצירתו של דגם המתילציה השונה (שמעורב בהחתמה). באדם תוארו שלושה אזורים כאלו בקו הנבט האבהי ויותר מ-20 בקו הנבט האימהי, וכל אזור משפיע על בקרת ביטוי של גן אחד או מספר גנים, אשר חלקם יכול לבקר בעצמו גנים נוספים. דוגמה לכך – החתמה של האזור המבקר את הביטוי של RNA שאינו מקודד לחלבון (כמו H19), אשר מעורב בבקרת ביטוי גנים.
אחת התכונות שמבדילה את ה-ICRs משאר האזורים שעוברים מתילציה בגנום היא אתרי קישור של ZFP57‏ (KRAB-zinc finger protein)(אנ'). ישנם מאות אתרי קישור של ZFP57‏ בגנום, שתוארו כפעילים בשלב הבלסטוציסט בעובר יונקים, אבל רק אתרים מעטים שורדים בפעילותם עד השלב שלאחר ההשרשה ברחם. אותם אתרים ששרדו את שלב ההשרשה ברחם יהיו, בדרך כלל, מוחתמים (כלומר יהיו פעילים באלל אחד, ממוצא אבהי או אימהי). עוד מנגנון שמעורב בתהליך ההחתמה, מערב את פעילותו של חלבון דמוי יוביקוויטין המכיל פוספט דהידרוגינאז ואתרי UHRF1‏ (RING finger)(אנ'). חלבון זה מסייע בגיוס המתיל טרנספראז DNMT לאזורים הממותלים בחלקם (רק אלל אחד) כדי לשמר את דגם המתילציה שלהם.