stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
החברה לפיתוח קיסריה
פרויקטים > פרויקט שכונה 12

פיתוח שטח, מיתוג שיווק ומכירת מגרשים לבניה עצמית באחת משכונות המגורים צמודות הקרקע בתוך קיסריה עצמה. "שכונה 12" הסמוכה לשכונת הגולף, יושבת על רכס כורכר גבוה המשקיף לים ובליבה מחצבה ארכאולוגית עתיקה שהפכה לפארק ירוק המוסיף מימד של איכות חיים וסביבה. השכונה מתוכננת על פי אמות מידה סביבתיות ומיושמים בה אלמנטים אקולוגיים בשכונה 240 מגרשים לבנייה עצמית בשטח כולל של 465 דונם.
פרויקטים > פרויקט קמרונות הנמל

לאורך התקופות השונות, נחשבה קיסריה לעיר נמל פעילה. חשיבותה ועושרה האדריכלי הפכו אותה לאחת הערים החשובות ברחבי האימפריות הרומית והביזנטית. בחפירות הארכאולוגיות המתנהלות באתר בשנים האחרונות על ידי קרן אדמונד רוטשילד בהשקעה של למעלה מ-100 מיליון ₪ ובשיתוף רשות העתיקות ורשות הטבע והגנים, נגלו שרידים ארכאולוגיים חשובים מימי הורדוס ועד לתקופה הצלבנית. ביניהם נכללת חשיפתה של מערכת קמרונות מרשימה שעמדה בחזית המערבית של "בימת המקדש" שכללה שני אולמות שצידם המערבי צפה אל הים וכל אחד מהם היה מחולק לארבעה קמרונות. בין שני האולמות הוקמה מערכת קמרונות קטנים יותר ומעליה גרם מדרגות מונומנטלי שממנו עלו באי הנמל בעת העתיקה אל עבר המתחם המקודש.
לצד החפירות הארכאולוגיות הנרחבות, מתנהלות בגן הלאומי קיסריה פעולות רחבות היקף של שימור, שיחזור ופיתוח הנמל. בתום הבנייה יקימו החברה לפיתוח קיסריה ורשות הטבע והגנים מרכז מבקרים מתקדם ובו מתקנים לרווחת המבקרים, פארק ארכאולוגי וטיילת שתוביל מאמת המים הקדומה (חוף האקוודוקט) ועד לחיבור עם טיילת החומות והביצורים של קיסריה העתיקה.
פעילות פילנתרופית

חלק ניכר מהרווחים הכספיים של החברה לפיתוח קיסריה עוברים לקרן רוטשילד קיסריה הדואגת להעברת תרומות לגופים ולמוסדות המקדמים את החינוך וההשכלה הגבוהה בישראל.
הקרן פועלת על פי תפיסה של קרן אקטיבית ומעורבת בכל מגוון הפרויקטים בהם היא שותפה.
חלק ניכר מהתרומות הן מלגות לסטודנטים ומענקים עבור מחקרים. החברה גם תורמת לנושאים הקשורים לטיפול בבני נוער ולתחום התרבות.
עשרות אלפי צעירים וילדים, יהודים וערבים, דתיים וחילוניים, ילידי הארץ ועולים חדשים, זכו להגיע להשכלה גבוהה, להצטיין ולהוביל באמצעות מגוון רחב של תוכניות בהן תמכה הקרן. לצד תוכניות מלגות, תוכנית להנגשת השכלה גבוהה ותוכניות חדשניות לצעירים בסיכון, קידמה הקרן גם את המצוינות האקדמית תוך תמיכה במחקר חדשני, במדענים חוזרים והקמת מרכזי מחקר באוניברסיטאות ובמכללות
בין השנים 2005 ל־2010 תרמה הקרן סך של 167 מיליון ₪.
פיתוח קיסריה

בין יתר תפקידיה החברה מכשירה שטחים, מוכרת אותם, מחכירה אותם למשתכנים למטרות בנייה עצמית וכן מכשירה שטחים ליזמים באזור התעשייה של קיסריה ולהקמת מבני תעשייה. בשנת 2001 הוקמה החברה לנכסי קיסריה על מנת להעצים את הפעילות הנוגעת לתחום הנדל"ן.
השקעת כספים

מקורות הקרן הן המקרקעין באזור קיסריה שאותם מפתחת ומשביחה החברה לפיתוח קיסריה. את הכנסותיה מפיתוח היישוב והשבחת נכסיו מעבירה החברה לקרן רוטשילד קיסריה וזו תורמת את רווחיה למוסדות חינוך והשכלה גבוהה בכל רחבי הארץ.
הכנסות החפ"ק נובעות בעיקר מעסקאות נדל"ן: מכירת זכויות על קרקעות למטרת בנייה למגורים, לתעשייה, לתיירות, לנופש וכן להשכרת מבנים. וכן מדמי השירותים שמשלמים התושבים ובעלי עסקים הפועלים במקום.
הקשר עם היישובים הסמוכים

בנוסף לפעילות בתחומי ההשכלה הגבוהה, תורמת קרן רוטשילד קיסריה, מדי שנה, לרשויות המקומיות בסביבתה של קיסריה, לקידום מגוון רחב של פרויקטים בתחום החינוך לארבעת היישובים הנמצאים מסביבה. מאז שנת 2009 תורמת החברה מדי שנה סך של 3.5 מיליון דולר בשנה, בעיקר לטובת נושאי חינוך ורווחה.
הליך Damus–Kaye–Stansel

הליך Damus-Kaye-Stansel (בקיצור - DKS) הוא הליך כירורגי קרדיו-וסקולרי (לב וכלי דם) המשמש כחלק מתיקון של כמה מומי לב מולדים. בהליך זה מחברים את עורק הריאה ואבי העורקים במצבים בהם מחזור הדם המערכתי חסום. הוא משמש בדרך כלל כאשר למטופל יש שילוב של חדר שמאל קטן והיפוך יציאת כלי הדם הגדולים של הלב (TGA). במקרה זה ביצוע ההליך מאפשר זרימת דם מהחדר השמאלי לאבי העורקים.
היסטוריה

הליך DKS נקרא על שם שלושה רופאים - פול דאמוס, מייקל פיטר קיי וה.סי. סטנסל - שדיווחו באופן עצמאי על ההליך הזה בספרות בשנות ה-70. באותה תקופה, ההליך שימש עבור מטופלים עם TGA עם פגם במחיצה הבין-חדרית (VSD). עד סוף שנות ה-2000, ההליך הופעל במצבים שבהם החדר הימני גדול יותר מהחדר השמאלי והחדר השמאלי מתחבר לעורק הריאה במקום לאבי העורקים. דוגמאות כוללות חדר שמאלי כפול כניסה, TGA עם אטרזיה תלת-פסיגית ו-TGA עם תסמונת לב שמאל היפופלסטי (Hypoplastic left heart syndrome).
ההליך

בהליך ה-DKS המקורי, המנתחים הפרידו את עורק הריאה הראשי (MPA) ממש מתחת לנקודה שבה הוא מתפצל לעורק הריאה הימני והשמאלי. קצה ה-MPA חובר לאחר מכן לצד אבי העורקים העולה, מה שאיפשר לדם מהלב השמאלי לתקשר ישירות עם אבי העורקים. ההליך בוצע מאוחר יותר באמצעות טכניקת "חבית כפולה" שהביאה לאבי עורקים חדש עם שני מסתמים. מאוחר יותר, דווח על DKS שונה שבו נעשה שימוש בטכניקת דש אבי העורקים.
ראו גם

כירורגיית לב-חזה
הערות שוליים

↑  Mazur, Wojciech; Siegel, Marilyn; Miszalski-Jamka, Tomasz; Pelberg, Robert (2013). CT Atlas of Adult Congenital Heart Disease. Springer Publishing. pp. 303–306. doi:10.1007/978-1-4471-5088-6_27. ISBN 978-1-4471-5087-9.
↑  Gaca, Ana Maria; Jaggers, James; Dudley, L. Todd; Bisset, George (ביוני 2008). "Repair of Congenital Heart Disease: A Primer–Part 1". Radiology. 247 (3): 617–631. doi:10.1148/radiol.2473061909. PMID 18375837. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  Yang, C. K.; Jang, W. S.; Choi, E.; Cho, S.; Choi, K; Nam, J.; Kim, W. (באוגוסט 2014). "The clinical outcomes of Damus-Kaye-Stansel procedure according to surgical technique". Korean Journal of Thoracic and Cardiovascular Surgery. 47 (4): 344–349. doi:10.5090/kjtcs.2014.47.4.344. PMC 4157496. PMID 25207242. {{cite journal}}:  (עזרה)
הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
הליופוליס (רובע בקהיר)

| --- | --- |

צדו האחורי של ארמון הברון אמפן, השוכן ברחוב סלאח סאלם.
 מדינה:  מצרים מצרים
 עיר אם:  קהיר
 על שם:  און 
 שטח:  9.17 קמ"ר
 גובה:  79 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ ברובע:  144,832 (2024)
  ‑ צפיפות:  12,384 נפש לקמ"ר (2006)
 קואורדינטות:  30°08′00″N 31°18′00″E﻿ / ﻿30.133333333333°N 31.3°E﻿ / 30.133333333333; 31.3 
 http://www.cairo.gov.eg/ar/Hay_Heliopolis/Pages/default.aspx
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת קהיר מוגדלת) הליופוליס(למפת קהיר רגילה) הליופוליס  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
הליופוליס, או מצרים החדשה (בערבית: مصر الجديدة, תעתיק מדויק: מצר אלגדידה) הוא רובע יוקרתי בקהיר שבמצרים. הרובע הוקם בשנת 1905 על ידי חברת הליופוליס אואזיס (אנ') שבראשה עמדו התעשיין הבלגי אדואר אמפן ובוע'וס נובאר, בנו של ראש ממשלת מצרים, נובאר באשא.
היסטוריה

הברון אמפן, יזם אירופי בולט ואגיפטולוג חובב, הגיע למצרים בשנת 1904 במטרה להציל את אחד ממיזמיה של החברה שבבעלותו במצרים – סלילת מסילת הרכבת בין אל-מטרייה לפורט סעיד. אף שהפסיד במכרז על מסילת הרכבת לבריטים, נשאר אמפן במצרים. בשנה לאחר מכן הקים אמפן את "חברת מסילות הברזל החשמליות של קהיר ונאות המדבר של און", אשר רכשה מהשלטון הקולוניאלי שטח מדברי גדול מצפון-מזרח לקהיר במחיר נמוך. על שטח זה הוא בנה את העיירה הליופוליס, 10 ק"מ ממרכז קהיר. העיירה נבנתה בסגנון הליופוליס ותוכננה כעיר של מותרות ופנאי, עם שדרות רחבות המצוידות בכל התשתיות הנדרשות ומתקני בילוי, לרבות מגרש גולף. בעיר הוצע גם דיור בשכירות במגוון סגנונות עיצוביים לצד וילות, בנייני דירות ובקתות עובדים במטרה למשוך מעמדות שונים לעיר.
בתחילה התגוררו בהליופוליס בעיקר אריסטוקרטים מצרים ואזרחים אירופאים. בניגוד לפרברים אחרים של קהיר, בהליופוליס היה בתחילת המאה ה-20 אחוז גבוה יותר של תושבים מצרים. לאחר מהפכת הקצינים החופשיים, שבראשה עמד גמאל עבד אל נאצר, עברו לשכונה מלומדים מן המעמד הבינוני של קהיר. עם התרחבותה של קהיר נבלעה הליופוליס בתוך המטרופולין של קהיר. בשל הגידול המשמעותי באוכלוסייתה, על רוב שטחי הגנים המקוריים שמילאו אותה נבנו בתי מגורים.
בניגוד לאופייה הפרברי השקט בעבר, כיום נחשבת הליופוליס לאזור ראשי בקהיר, ומתגוררים בה פוליטיקאים, ידוענים, שחקני כדורגל ומשפחות מן המעמד הגבוה.
אתרים

להליופוליס חשיבות פוליטית וצבאית מיוחדת במצרים משום שהמטה הכללי של צבא מצרים וחיל האוויר ממוקמים בה. שדה התעופה הצבאי אל-מזה גם כן נמצא בקרבתה. עוד בתחומי הרובע מטותיהם האזוריים של ארגון הבריאות העולמי והסהר האדום. בעיר נמצא מעונו של נשיא מצרים לשעבר, חוסני מובארכ. בשנת 1981 הפך מלון הליופוליס פאלאס לארמון נשיאות הרפובליקה ולמשרדו של הנשיא.
כנסיית הבזיליק הקתולית הנמצאת ברחוב אל-אהראם היא אתר בולט בהליופוליס ומקום קבורתו של הברון אמפן. מלבדה, בעיר בתי תפילה רבים, בהם מסגדים, כנסיות ואף בית כנסת. בית הקברות הצבאי הליופוליס שוכן ברחוב נביל אל-וקאד. בבית קברות זה נמצאת אנדרטת פורט תאופיק לזכר 4,000 חיילי צבא הודו הבריטית שנהרגו במלחמת העולם הראשונה. אנדרטה זו הוקמה במקור בפורט תאופיק, אך הועברה להליופוליס בשנת 1967.
יהודים

בעבר התגוררו בהליופוליס יהודים רבים שעלו לישראל. יהודים אלו היגרו למצרים לאחר מלחמת העולם הראשונה, מאיטליה ומטורקיה בעיקר, ונמנו עם הקבוצה המבוססת ביותר כלכלית במצרים. חיים צרור הקים בשכונה בית ספר עברי שפעל במשך שלוש שנים.
כיום אין יהודים ברובע, לאחר שרובם ככולם עלו לישראל בפרויקט של ראש ממשלת ישראל השני, משה שרת, שהיה מקורב מאוד לראשי הקהילה היהודית המצרית. הקהילה כוללת אנשי רוח ואקדמאים, כמו גם בעלי מקצועות חופשיים שהשתלבו בחברה הישראלית בתפקידי מפתח לאחר שעלו לישראל.
הערות שוליים

↑  EGYPT: Greater Cairo
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987011548472405171  GND: 4096870-4
הממלכה האחרונה (ספר)

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  ברנרד קורנוול
 שפת המקור:  אנגלית
 סוגה:  רומן היסטורי
 הוצאה
 הוצאה:  הוצאת אופוס
 תאריך הוצאה:  2004
 מספר עמודים:  420
 הוצאה בעברית
 תאריך:  2018
 תרגום:  בועז וייס
 סדרה
 סדרת ספרים:  הסיפורים הסקסוניים
 הספר הבא:  הפרש החיוור
הממלכה האחרונה (באנגלית: The Last Kingdom) הוא רומן היסטורי מאת ברנרד קורנוול. זהו הכרך הראשון בסדרת הספרים הסיפורים הסקסוניים העוסקת בקורותיו של אציל אנגלו-סקסוני אשר גודל כוויקינג, על רקע מלחמותיו של אלפרד הגדול.
סדרת הטלוויזיה "הממלכה האחרונה" מבוססת על סדרת הספרים. ב-2018, בעקבות הצלחת הסדרה, תורגם הספר לעברית בידי בועז וייס ויצא לאור בהוצאת אופוס.
עלילה

הדמות הראשית בספר הוא אות'רד, בן אצולה אנגלו-סקסוני אשר משפחתו שולטת בבבנבורג שבממלכת נורת'מבריה. כשהוא בן תשע, פושטים ויקינגים דנים על נורת'מבריה, ואות'רד יוצא עם אביו להילחם בהם. הדנים מנצחים בקרב, אביו של אות'רד נהרג ואות'רד מאומץ בידי יארל ראגנר ומתחנך כדני פגאני לכל דבר. הוא נאלץ לבחון מחדש את זהותו כאשר ראגנר נרצח בידי דני אחר בשם קיירטן. הוא מוצא מקלט בממלכה האנגלית העצמאית האחרונה - ממלכת וסקס, ומסייע למלכה, אלפרד הגדול, במלחמתו כנגד הדנים.
המפלגה היוניוניסטית הדמוקרטית

| --- | --- |

 מדינה:  הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת
 מייסד:  איאן פייזלי 
 מנהיגים:  ארלין פוסטר
 תקופת הפעילות:  1971–הווה (כ־53 שנים)
 אידאולוגיות:  יוניוניזם שמרנות לאומיות בריטית אירוסקפטיות פופוליזם ימני
 מטה:  שדרות דונדלה 91, בלפסט, הממלכה המאוחדת
 מיקום במפה הפוליטית:  ימין
 נציגויות בפרלמנטים
 בית הלורדים:  4 / 795
 בית הנבחרים הבריטי:  8 / 650
 האספה של צפון אירלנד:  25 / 90
 www.mydup.com
 
המפלגה היוניוניסטית הדמוקרטית או בראשי תיבות שמה באנגלית DUP‏ (Democratic Unionist Party, נוסדה ב-30 בספטמבר 1971) היא מפלגת ימין שמרנית בצפון אירלנד, הגדולה מבין שתי המפלגות היוניוניסטיות, התומכות בהישארות צפון אירלנד כחלק מבריטניה. מנהיגה ומייסדה הראשון היה איאן פייזלי ונכון ל-2020 היא מונהגת על ידי ארלין פוסטר.
הקמת המפלגה ועיקרי מצעה

רובה של פסקה זו אינו כולל מקורות או הערות שוליים, וככל הנראה, הקיימים אינם מספקים. 
אנא שקלו לשפר את אמינות הפסקה באמצעות הבאת מקורות לדברים ושילובם בגוף הפסקה בצורת קישורים חיצוניים והערות שוליים.
המפלגה היוניוניסטית הדמוקרטית נוסדה ב-30 בספטמבר 1971 על ידי איאן פייזלי וחברים נוספים מ"המפלגה היוניוניסטית הפרוטסטנטית" - PUP. פייזלי היה מנהיגה של ה-PUP והמשיך להיות המנהיג, גם של יורשתה. שתי המפלגות, הישנה והחדשה שהחליפה אותה, זהות בעצם והן בעיקרן מפלגות פרוטסטנטיות, שמרניות, בעלות אידאולוגיה יוניוניסטית, דהיינו, דוגלות בשמירת האיחוד של צפון אירלנד עם בריטניה ומתנגדות לאיחודה של צפון אירלנד אל אירלנד הקתולית. בתוך המחנה היוניוניסטי מדובר בפלג היותר מיליטנטי, לעומת הפלג המתון יותר, הקרוי "המפלגה היוניוניסטית של אלסטר" - UUP. המחנה הנגדי בצפון אירלנד הוא המחנה הקתולי-לאומי אירי, שהמפלגה הגדולה ביותר בו היא השין פיין והוא דוגל באיחודה של צפון אירלנד אל אירלנד הקתולית.
היסטוריה

רובה של פסקה זו אינו כולל מקורות או הערות שוליים, וככל הנראה, הקיימים אינם מספקים. 
אנא שקלו לשפר את אמינות הפסקה באמצעות הבאת מקורות לדברים ושילובם בגוף הפסקה בצורת קישורים חיצוניים והערות שוליים.
היסטוריה > עלייה (1971–1983)

מיד עם הקמתה ב-1971 היה ל-DUP חבר פרלמנט אחד מתוך 635 חברי הפרלמנט הבריטי באותה תקופה, איאן פייזלי עצמו, שנבחר שנה אחת קודם לכן מטעם ה-PUP. כמו כן, הצטרפו אליה בשבוע הראשון להקמתה ארבעה חברי פרלמנט בפרלמנט של צפון אירלנד, כ-8% מ-52 החברים שהיו בו אז, לרבות פייזלי שהיה חבר בשני הפרלמנטים, הבריטי והצפון אירי וכן סנאטור אחד מתוך 26 חברי הבית העליון של הפרלמנט הצפון אירי. לשם השוואה, בפרלמנט הבריטי מדובר בחבר פרלמנט אחד מתוך 12 חברי הפרלמנט הצפון אירים וגם בפרלמנט הצפון אירי, הרוב הגדול, כמו גם ראש הממשלה השתייכו למפלגה היוניוניסטית, המתונה יותר והגדולה יותר אז, ה-UUP (המפלגה היוניוניסטית של אלסטר), אשר בבחירות 1969 זכתה שם ב-36 מ-52 המושבים.
הפרלמנט הצפון אירי בוטל עם החלת "השלטון הישיר" של בריטניה, בעקבות המהומות של ראשית שנות השבעים ומשנוסד מחדש, בבחירות יוני 1973 זכתה המפלגה בכ-10% מהקולות וב-8 מ-78 מושבי הפרלמנט הצפון אירי קצר הימים החדש. ב-1975, בבחירות לאספה המכוננת הצפון אירית עלה המספר ל-12 מ-78 (כ-15%). במקביל, איאן פייזלי אישית הצליח לשמור בבחירות הכלליות הבריטיות של פברואר ואחר כך גם אוקטובר 1974 על מושבו בפרלמנט הבריטי, כנציג המפלגה היחיד, מתוך 12 נציגי צפון אירלנד, שם.
הבחירות הבאות בצפון אירלנד התקיימו רק באוקטובר 1982, שוב, בשל מהומות הדמים בין הקתולים לפרוטסטנטים, שהגיעו לשיאן ב-1981, בשביתות הרעב של האסירים האירים הקתולים, בהן מתו 10 אסירים לאחר שהרעיבו את עצמם למוות. הפעם עלתה המפלגה ל-21 צירים שנבחרו, מתוך 78 חברי הפרלמנט הצפון אירי, כ-23% מהקולות וקרוב למדי כבר ליריבה היוניוניסטית הגדולה יותר, שזכתה בכ-30% מהקולות.
בפרלמנט הבריטי, עלה כוחה של המפלגה בשנים אלה, מציר בודד אחד ב-1971, פייזלי עצמו, מתוך 12 הצירים שהוקצו לצפון אירלנד בפרלמנט הבריטי, ל-3 צירים מתוך 17 בבחירות הכלליות של 1983.
עליית כוחה של ה-DUP במהלך העשור ויותר של שנות השבעים וראשית שנות השמונים מקבילה לתהליך ההקצנה הדומה שעבר המחנה הקתולי של צפון אירלנד באותן שנים. והשיא של המפלגה בבחירות אוקטובר 1982 לפרלמנט הצפון אירי, מקביל פחות או יותר לשיא העלייה של השין פיין של אותה תקופה, במחנה הקתולי. בחירות 1982 התנהלו כשנה לאחר סופן של שביתות הרעב של האסירים האירים הקתולים והן ביטאו שיא זה בשני המחנות, גם מהבחינה הפוליטית. במחנה הקתולי הצטרפה השין פיין בבחירות אלה, לראשונה, לפרלמנט וזכתה לראשונה בכ-10% מהקולות וחמישה מתוך 78 המושבים, בעיקר על חשבון יריבתה הגדולה יותר והמתונה יותר במחנה הקתולי, ה-SDLP.
היסטוריה > קפאון (1983–1998)

ב-1996, לראשונה אחרי הפסקה של 14 שנה עקב המהומות ופעולות הטרור והדמים בין הקתולים לפרוטסטנטים, נערכו בצפון אירלנד בחירות חדשות. מתוצאותיהן של בחירות אלה הסתבר שדבר לא השתנה בעצם, והמפלגה היוניוניסטית המתונה יותר - UUP זכתה ב-30 מתוך 110 המקומות ב"פורום הצפון אירי", לעומת 24 (כ-22%) ל-DUP. עם זאת, המחנה היוניוניסטי כולו, אף שהיה עדיין הרוב יחד עם מפלגות קטנות אחדות, ירד וכוחם של הקתולים בצפון אירלנד עלה.
תוצאות אלה חזרו על עצמן פחות או יותר גם ב-1998, בבחירות לפרלמנט הצפון אירי החדש, כאשר במקביל גם נמשכת ההידרדרות האיטית בכוחו של המחנה היוניוניסטי כולו והעלייה האיטית המקבילה של המחנה הקתולי. ה-DUP זכו בבחירות אלה ב-20 מושבים מתוך 108 בעוד ה-UUP זוכים ב-28 מושבים.
גם בפרלמנט הבריטי הצטיירה במהלך התקופה כולה תמונה דומה וה-DUP זכתה שם בשניים - שלושה צירים, מתוך 17–18 המקומות שהוקצו לצפון אירלנד (המספר השתנה במהלך השנים).
ב-10 באפריל 1998 נחתם הסכם יום שישי הטוב בין המחנה היוניוניסטי למחנה הקתולי בצפון אירלנד. הסכם זה סיים בפועל את מאבק הדמים בן כשמונים השנים בין שני המחנות. הגורם החשוב היחידי שהתנגד להסכם היה המפלגה היוניוניסטית הדמוקרטית, אבל למרות ההתנגדות היא קיבלה עליה את מרות הרוב. דייוויד טרימבל, מנהיג המפלגה היוניוניסטית הגדולה יותר, ה-UUP, נבחר לשר הראשון (ראש הממשלה) הראשון של צפון אירלנד, ואילו מנהיג המפלגה הקתולית הגדולה ביותר אז, SDLP, נבחר לסגנו.
היסטוריה > מהפך במחנה היוניוניסטי (2001–2003)

טרימבל כיהן כשר הראשון של צפון אירלנד במשך כארבע שנים, עד 2002. תקופת כהונתו הייתה רצופת משברים פוליטיים עקב סירובו של הצבא האירי הרפובליקני, הזרוע הצבאית העיקרית של המחנה הקתולי, ובפועל של מפלגת השין פיין, להתפרק מנשקו, כפי שדרש "הסכם יום הששי הטוב". הסירוב הזה גרם מצידו גם להקצנה חוזרת במחנה היוניוניסטי ולעלייה בכוחה של המפלגה היוניוניסטית הדמוקרטית, עד כדי הפיכתה למפלגה הגדולה יותר במחנה זה.
בחירות יוני 2001 לפרלמנט הבריטי מסמנות את תחילתו של המהפך המדובר, במחנה היוניוניסטי הצפון אירי. המפלגה היוניוניסטית הגדולה יותר, UUP הפסידה בבחירות אלה ארבעה מקומות וקיבלה רק 6 צירים בפרלמנט, בעוד המפלגה היוניוניסטית הדמוקרטית עולה, משני המנדטים שהיו לה קודם לכן, לחמישה, צמוד מאוד ליריבתה היוניוניסטית הגדולה.
חשוב להזכיר כאן גם את התהליך המקביל - עלייתו האיטית של המחנה הקתולי כולו, ומאידך שקיעתו האיטית של המחנה הפרוטסטנטי כולו, בצפון אירלנד, תהליך שהגיע לשיאו בבחירות אלה, כאשר השין פיין זכתה בארבעה צירים והמפלגה הקתולית השנייה קיבלה שלושה. הקתולים נשארו אמנם עדיין מיעוט, אבל מיעוט גדול יחסית. התהליך נבע בעיקרו מדמוגרפיה - אחוז הקתולים בצפון אירלנד עלה בארבעים השנים שבין מפקד 1961, למפקד 2001, מכ-35% מהאוכלוסייה, לכ-40% מהאוכלוסייה. לכך יש להוסיף גם גידול בהשתתפות הקתולים במערכת הפוליטית הצפון אירית. עם זאת, בעשור וחצי הראשונים של המאה העשרים ואחת, נראה כי התהליך הגיע למיצוי מסוים - המחנה היוניוניסטי כולו זוכה מידי מערכת בחירות מאז 2001, בערך ב-50% מהקולות בצפון אירלנד, בעוד המחנה הקתולי זוכה בכ-40% והכוחות הנייטרליים ביתרת 10% מהקולות.
ההקצנה בשני המחנות היריבים בצפון אירלנד, גם אם לא החזירה את הטבח ההדדי ביניהם, הביאה ב-2002 להתפטרותו הסופית של טרימבל מתפקיד השר הראשון ולפיזור הפרלמנט הצפון אירי.
בנובמבר 2003 נערכו בחירות חדשות לפרלמנט הצפון אירי. המהפך ועלייתה של ה-DUP למעמד של מפלגת רוב, הושלמו. בבחירות אלה עלתה המפלגה מ-20 המנדטים שהיו לה ב-1998, ל-30 ואילו יריבתה היוניוניסטית הגדולה - UUP הפכה לראשונה למפלגה היוניוניסטית השנייה בגודלה, כשהפסידה מנדט אחד וירדה מ-28 ל-27 צירים בלבד בפרלמנט החדש. הרווח של ה-DUP נבע בעיקרו ממעברם אליה, של מצביעים ממפלגות יוניוניסטיות קטנותP. בבחירות אלה, המחנה הקתולי חזה גם הוא בהשלמת מהפך משלו, כאשר השין פיין, שהפכה כבר ב-2001 למפלגה הגדולה יותר בקרב הקתולים בבחירות לפרלמנט הבריטי, הייתה כעת למפלגה הקתולית הגדולה ביותר גם בפרלמנט הצפון אירי.
למרות קיומן המוצלח של הבחירות, סירובו של ה-IRA להתפרק מנשקו מנע גם את המשך מימושו של "הסכם יום הששי הטוב" ושום שר ראשון חדש לא נבחר במקום טרימבל. השלטון הישיר הבריטי עתיד היה להימשך עד 2007.
היסטוריה > העלייה לשלטון (2005–2007)

במאי 2005 נערכו בחירות כלליות בבריטניה וכוחה של המפלגה היוניוניסטית הדמוקרטית הגיע בהן לשיא כל הזמנים, כאשר זכתה בכ-33% מהקולות וב-9 מקומות מתוך ה-18 שהוקצו לצפון אירלנד. היריבה היוניוניסטית UUP נמחקה כמעט לחלוטין, כשזכתה במנדט אחד בלבד. במחנה הקתולי, השין פיין הקיצונית יותר זכתה בחמישה מנדטים ואילו ה-SDLP בשלושה.
כחודשיים לאחר מכן, ביולי 2005 הודיע "הצבא האירי הרפובליקני" כי המלחמה עם הבריטים הסתיימה ולראשונה מאז שב ונדרש לכך על פי "הסכם יום הששי הטוב" מ-1998, נתן הוראה ברורה לכל הפלגים והארגונים המאוגדים תחת השם IRA, להניח את נשקם ולהשמיד את מצבורי הנשק שברשותם. בכך הוא נענה בעצם לדרישתה העיקרית של ה-DUP, שמנעה עד כה את מימוש "הסכם יום הששי הטוב" במלואו. ואכן, סמוך לאחר ההכרזה נפתחו שיחות בין כל הצדדים ליישומו המלא של ההסכם.
ב-7 במרץ 2007 התקיימו הבחירות לאספה הצפון אירית השלישית. ה-DUP בהנהגת איאן פייזלי הוותיק זכתה ב-36 מ-108 צירי הפרלמנט וה-UUP ב-18. במחנה הקתולי, השין פיין קיבלו 28 מושבים ואילו ה-SDLP קיבלו 16. יתר 10 הצירים החדשים השתייכו למפלגה הנייטרלית שבין שני המחנות ולנבחרים עצמאיים. ב-8 במאי 2007 נבחר איאן פייזלי בן ה-81 לשר הראשון של צפון אירלנד, השני במשרה זו מאז היא נוצרה ב-1998.
מפלגת השלטון

איאן פייזלי הגיע למשרה הרמה בגיל מאוחר מדי. במרץ 2008, עשרה חודשים בלבד אחרי בחירתו הודיע שהוא מתפטר. את מקומו בראשות המפלגה ירש מי שהיה סגנו מאז 1980, פיטר רובינסון, אשר ב-31 במאי מונה פורמלית למנהיגה של ה-DUP, המנהיג השני בלבד לאחר 37 שנות כהונה של פייזלי. הוא נבחר לתפקיד פה אחד על ידי כל צירי המפלגה שבפרלמנט הצפון אירי. ב-5 ביוני 2008 הוא גם נבחר על ידי הפרלמנט הצפון אירי לשר הראשון. ב-17 בדצמבר 2015 החליפה אותו כמנהיגה ארלין פוסטר.
ה-DUP היא מפלגת הרוב היוניוניסטי העיקרית בצפון אירלנד, גם נכון ל-2014. בבחירות האחרונות עד כה לפרלמנט הצפון אירי, שנערכו במאי 2011 היא קיבלה 38 מושבים מתוך 108 בפרלמנט, לעומת 16 בלבד ליריבתה היוניוניסטית העיקרית ה-UUP. במחנה הקתולי, השין פיין היא המפלגה הגדולה ביותר עם 29 מנדטים, לעומת 14 ל-SDLP, כאשר שאר חברי הפרלמנט הם נייטרליים ועצמאים. ל-DUP יש גם שמונה מושבים מתוך ה-18 המוקצים לצפון אירלנד בפרלמנט הבריטי, על פי תוצאות הבחירות שנערכו לפרלמנט זה ב-2010 וכן יש לה נציג אחד בפרלמנט האירופי, מתוך השלושה המוקצים בו לצפון אירלנד, ושלושה חברים בבית הלורדים, הבית העליון של הפרלמנט הבריטי.
לאחר שלא השיגה רוב בפרלמנט של הממלכה המאוחדת, תרזה מיי הקימה ממשלת מיעוט בתמיכת המפלגה היוניוניסטית הדמוקרטית.
החל מסוף העשור השני של המאה ה-21, היוניוניסטים עסקו בסוגיית הברקזיט, אשר הובילה לדיון על אופן הסחר בגבול עם הרפובליקה האירית. בשנת 2022, השיגה המפלגה את מספר הקולות השני בגודלו בפעם הראשונה מאז הסכם יום שישי הטוב משנת 1998.
היחס לישראל

המפלגה היוניוניסטית הדמוקרטית נוקטת עמדות פרו-ישראליות מובהקות. ב-2012 היא תקפה בחריפות את תנועת החרם האירית כנגד מוצרים ישראליים מההתנחלויות, בתחילת 2014 פנתה למשטרת צפון אירלנד בבקשה לחקור את חוקיותן של הפגנות אנטי ישראליות, וב-11 ביוני 2014 אף הוקמה במסגרתה אגודת ידידי ישראל מיוחדת, כאשר אחד ממשתתפי טקס ההקמה היה לא אחר מאשר מנהיג המפלגה והשר הראשון של צפון אירלנד פיטר רובינסון.
עם זאת, גולת הכותרת של התמיכה הנלהבת בישראל התגלתה ב-13 באוקטובר 2014, כאשר נערכה בפרלמנט הבריטי הצבעה שאיננה מחייבת, בעד או נגד הכרה במדינה פלסטינית לצד מדינת ישראל, גם לפני השגת הסכמה בין ישראל לפלסטינים בעניין זה. 364 מתוך 650 חברי הפרלמנט נעדרו, אבל בין הנוכחים היו התוצאות 12–274 לטובת תומכי המדינה הפלסטינית. חמישה מתוך שמונת חברי הפרלמנט מטעם המפלגה היו בין 12 הבודדים שהצביעו באותו דיון בעד ישראל וכנגד הכרה חד צדדית במדינה הפלסטינית. שאר השלושה היו בין הנעדרים מההצבעה. איש מצירי המפלגה בפרלמנט הבריטי לא הצטרף לרוב העצום שתמך בהצעה.
ראו גם

UKIP
לקריאה נוספת

Steve Bruce, God Save Ulster: The Religion and Politics of Paisleyism, 1986, reissued 1989
הערות שוליים

↑  תרזה מיי השיגה את הרוב להרכבת ממשלה, באתר כלכליסט, 26 ביוני 2017
↑  Landler, Mark (2022-05-06). "Sinn Fein Is Winning in Northern Ireland". The New York Times (באנגלית אמריקאית). ISSN 0362-4331. נבדק ב-2022-05-07.
↑  Sinn Féin wins big in Belfast assembly election, POLITICO, ‏2022-05-06 (באנגלית אמריקאית)
↑  "From Ulster with love, Israel’s unlikely ally",‏ 17 באוקטובר 2014, באתר Jewish News
↑  "Stormont meeting launches DUP ‘Friends of Israel’ group",‏ 12 ביוני 2014
↑  "UK Parliament Votes To Recognise State Of Palestine In Non-Binding, Anti-Israel Supportrs' Motion",‏ 13 באוקטובר 2014
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1054369119  LCCN: nr2005023478  SUDOC: 183009975  UKPARL: S4nbut2r  VIAF: 141192169   WorldCat (עם VIAF): 141192169 
ארלין פוסטר, 2015.
איאן פייזלי מייסד ה-DUP ומנהיגה הראשון, השר הראשון (ראש הממשלה) השני של צפון אירלנד, 2009
המיילדת מוונציה

המיילדת מוונציה (באנגלית: The Midwife of Venice) הוא רומן היסטורי מאת רוברטה ריץ' אשר יצא לאור בשנת 2011. הספר עוקב אחרי חנה לוי, מיילדת בגטו היהודי בוונציה במאה ה-16. הספר תורגם ל-8 שפות שונות ויצא בישראל בתרגומה של סמדר מילוא בהוצאת כנרת בשנת 2014.
בשנת 2018 יצא ספר המשך, "משפט בוונציה".
עלילה

"המילדת מוונציה" הוא סיפורה של חנה, מיילדת יהודייה כבת 25 הגרה בגטו בוונציה של המאה ה-16. חנה נשואה לאיזק אך עדיין לא נולד לה ילד משלה. בעלה איזק הוא סוחר, שנשבה על ידי שודדי ים ומוחזק במלטה עד שייאסף הכופר לשחרורו.
בתחילת הסיפור מגיע הרוזן פאולו די פדובאני לביתה של חנה ומבקש ממנה שתבוא להציל את אשתו משום שכבר יומיים היא מתקשה בלידה. הוא מוכן לעשות כל מה שברצונה של חנה כדי שתבוא לקראתו ותעזור לו. חנה דורשת 200 דוקטים, כסכום הכופר שנדרשה כדי לשחרר את בעלה. סכום זה נחשב באותה תקופה לסכום גבוה וכמעט בלתי נתפס. חנה מסכנת את כל היהודים בגטו, שכן באותה תקופה חל איסור על יהודים העוסקים במקצועות הרפואה לטפל בנוצרים.
בהגעתה של חנה לבית הרוזן מתואר המאבק שהיא מנהלת על חייה של לוצ'יה, אשת הרוזן, ועל חיי התינוק.
התינוק ששמו מתאו, נולד בריא ושלם, והרוזן משלם לחנה 200 דוקטים בהתאם להבטחתו אליה.
במקביל, איזק, בעלה של חנה, מפליג למלטה כדי לקנות בדים שאותם ימכור וירוויח עליהם כסף. במהלך ההפלגה שודדי ים תוקפים את האונייה בה הפליג. הוא נמכר לג'וזף, סוחר עבדים. הרוזן ואשתו נאלצים לצאת למסע כלשהו, וחנה מגלה כי מתאו, התינוק שלהם, נעלם מעריסתו.
חנה מצילה את מתאו מידי ניקולו, אחיו של הרוזן אשר חטף את התינוק. חנה עולה על אונייה עם מתאו בעקבות איזק למלטה.
היא מגיעה לאדמת מלטה והולכת לכיכר העיר. שם היא רואה את איזק. הם מתאחדים בשנית ומחליטים לגדל יחדיו את מתאו.