stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
עונת 1983/1984 בליגה הארצית
טבלת הליגה

| מיקום | קבוצה | משחקים | ניצחונות | תיקו | הפסדים | שערי זכות | שערי חובה | הפרש שערים | נקודות | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | הפועל חיפה | 30 | 15 | 9 | 6 | 43 | 24 | 19 | 54 | עלו ליגה |
| 2 | הפועל כפר סבא | 30 | 14 | 10 | 6 | 43 | 19 | 24 | 52 | עלו ליגה |
| 3 | הפועל פתח תקווה | 30 | 14 | 10 | 6 | 38 | 18 | 20 | 52 | עלו ליגה |
| 4 | הפועל ראשון לציון | 30 | 14 | 8 | 8 | 42 | 26 | 16 | 50 |  |
| 5 | הפועל חדרה | 30 | 11 | 12 | 7 | 35 | 29 | 6 | 45 |  |
| 6 | הפועל אשקלון | 30 | 11 | 10 | 9 | 37 | 27 | 10 | 43 |  |
| 7 | הפועל רמת גן | 30 | 11 | 10 | 9 | 26 | 25 | 1 | 43 |  |
| 8 | הפועל ירושלים | 30 | 11 | 7 | 12 | 36 | 40 | 4- | 40 |  |
| 9 | בית"ר חיפה | 30 | 12 | 4 | 14 | 27 | 39 | 12- | 40 |  |
| 10 | בית"ר רמלה | 30 | 8 | 14 | 8 | 21 | 21 | - | 38 |  |
| 11 | הפועל חולון | 30 | 9 | 10 | 11 | 31 | 34 | 3- | 37 |  |
| 12 | הפועל קריית שמונה | 30 | 9 | 9 | 12 | 33 | 39 | 6- | 36 |  |
| 13 | הפועל מרמורק | 30 | 7 | 11 | 12 | 31 | 43 | 12- | 32 |  |
| 14 | הפועל בית שאן | 30 | 6 | 10 | 14 | 26 | 42 | 16- | 28 | ירדו ליגה |
| 15 | הפועל נצרת עילית | 30 | 6 | 10 | 14 | 25 | 49 | 24- | 28 | ירדו ליגה |
| 16 | הפועל בית שמש | 30 | 4 | 12 | 14 | 30 | 49 | 19- | 24 | ירדו ליגה |
סנט'אאוסטאקיו (רובע)

| --- | --- |
סמל סנט'אאוסטאקיוסמל סנט'אאוסטאקיו

סנט'איבו אלה ספיינצה
 מדינה:  איטליה איטליה
 תאריך ייסוד:  המאה ה־13 
 שטח:  16.88 הקטאר
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ ברובע:  1,831 (31 בדצמבר 2020)
 קואורדינטות:  41°53′54″N 12°28′32″E﻿ / ﻿41.89833333°N 12.47555556°E﻿ / 41.89833333; 12.47555556 
 אזור זמן:  UTC+1
  מפת מיקום  מפה מפורטת    he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
ראש אייל בחזית כנסיית סנט'אאוסטאקיו.
סנט'אאוסטאקיו (באיטלקית: Sant'Eustachio) הוא שמו של הרובע השמיני מבין רובעי העיר רומא בירת איטליה.
סמל הרובע הוא האייל המסמל את אאוסטתיוס הקדוש, ומעליו צלב המסמל את ישו הנוצרי. הסמלים בסמל מוזהבים, על רקע אדום. על פי המסורת הנוצרית אסטאקיוס היה חייל רומאי, אשר בעת ציד אייל ראה צלב שהופיע על ראש האייל - מראה הצלב גרם לו להתנצר, ובהמשך הפך לקדוש נוצרי.
מקור שמו של הרובע בכנסיית סנט'אאוסטאקיו הנמצאת בו והמוקדשת לאאוסטתיוס הקדוש.
היסטוריה

בעת העתיקה היה השטח בו ממוקם הרובע חלק משדה מרס, ולימים חלק מהרובע התשיעי של רומא מבין 14 רובעי רומא כפי שאלה נקבעו על ידי הקיסר אוגוסטוס. בתקופת הקיסר נירון נבנו בשטח הרובע מרחצאות.
בימי הביניים נקרא הרובע בשם "רובע אאוסטאקיוס הקדוש ואחוזת טדמאריי" (Regio Sancti Eustachii et Vinee Tedemarii) תוך התייחסות לכנסיית סנט'אאוסטאקיו ולאחוזת משפחת טדמאריוס שהייתה ממוקמת ברובע. מרבית המבנים שנבנו בתקופה הרומית הקדומה נהרסו ברבות השנים. הרובע נותר מיושב בימי הביניים (בניגוד לאזורים אחרים של רומא העתיקה, אשר, בשל המרחק מנהר הטיבר והריסת אמות המים הרומאיות, התרוקנו מיושביהם), ולכן נבנתה בו בנייה צפופה עבור המעמדות הכלכליים הנמוכים שהתגוררו בו.
בשנת 1303 נוסדה ברובע האוניברסיטה הראשונה של העיר רומא. האוניברסיטה נותרה ממוקמת ברובע עד שנת 1935.
במהלך המאה ה-20 נבנו מספר רחובות רחבים ברובע, אשר שינו את אופיו הביניימי.
אתרים בעלי חשיבות

במרכז הרובע ממוקמת כנסיית סנט'אאוסטאקיו על שמה נקרא הרובע. בראש הגמלון שבחזית הכנסייה פסל בדמות אייל שעל ראשו צלב - סמלו של אאוסטאקיוס הקדוש.
הגבול המפריד בין הרובע לרובע פיניה עובר במרכז כיכר הרטונדה (פיאצה דלה רוטונדה - piazza della Rotonda). הגבול עובר דרך האובליסק שבמרכז הכיכר, כאשר מבנה הפנתאון הנמצא בדרום הכיכר, שייך לרובע פינייה, וחלקה הצפוני של הכיכר, שייכת לרובע סנט'אאוסטאקיו.
מקורו של האובליסק במקדש האלה המצרית איסיס שעמד ברובע קולונה הסמוך.
הכיכר מהווה אתר תיירות פופולרי, ומצויים בה בתי קפה, פאבים ומסעדות רבות.
כיכר נוספת ברובע היא כיכר לה ספיינצה (La Sapienza) ובה בניינים רבים מהמאה ה-16 ובסמוך לה כנסיית סנט'איבו אלה ספיינצה בתכנונו של פרנצ'סקו בורומיני. מבנים אלה וכנסייה זו שימשו את אוניברסיטת רומא מאז הקמתה ועד שעברה מהרובע בשנת 1935. לימים המבנים סביב הכיכר הפכו לארכיב הלאומי של איטליה. מזרקת הספרים שנבנתה בסמוך לאוניברסיטה מסמלת את חשיבות האוניברסיטה ברובע.
ברובע ממוקם ארמון מאדאמה שנבנה עבור משפחת מדיצ'י במאה ה-16, ומשמש כיום כמשכן הסנאט האיטלקי.
ברובע ממוקמת כנסיית סנט'אנדריאה דלה ואלה הידועה בכיפתה הגדולה, ובחוסר הסימטריה שבחזיתה (הפסל ג'אקומו אנטוניו פנצ'לי נעלב מהביקורת שהוטחה בפסל השמאלי שיצר, וסירב לפסל את הפסל בצד הימני של המבנה). כמו כן ממוקמות ברובע הכנסיות סן לואיג'י דיי פרנצ'סקי שנבנתה במאה ה-16 וכנסיית סנט'אגוסטינו שנבנתה בשנת 1483 בסגנון הרנסאנס, ובה ציור קיר מעשה ידי רפאל.
סול בלו

| --- | --- |

 לידה:  10 ביוני 1915 לאשין, קוויבק, קנדה 
 פטירה:  5 באפריל 2005 (בגיל 89) ברוקליין, מסצ'וסטס, ארצות הברית 
 שם לידה:  Solomon Bellows 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מקום קבורה:  Morningside Cemetery 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת נורת'ווסטרן, אוניברסיטת שיקגו, Roberto Clemente Community Academy, אוניברסיטת ויסקונסין-מדיסון, Camp B'nai Brith, Weinberg College of Arts and Sciences 
 שפות היצירה:  אנגלית 
 יצירות בולטות:  הרפתקאות אוגי מארץ', הרצוג, הנדרסון מלך הגשם 
 הושפע מ:  דלמור שוורץ, רודולף שטיינר, מארק טוויין, מרסל פרוסט, פרנץ קפקא, פיודור דוסטויבסקי, ג'וזף קונרד, וילהלם רייך, אנטון צ'כוב, מיגל דה סרוואנטס, ג'יימס ג'ויס, תומאס מאן, סטנדל, ויליאם שייקספיר 
 צאצאים:  אדם בלו 
 פרסים והוקרה:  פרס נובל לספרות (1976)  פרס טובת הכלל (1998)  פרס הלמרייך (1989)  פרס פן/מלמוד (1989)  מדליית אמרסון-תורו (1977)  פרס או. הנרי (1980)  פרס פורמנטור (1965)  הרצאת ג'פרסון (1977)  הפרס הספרותי של סיינט לואיס (1986)  פרס פוליצר לסיפורת (1976)  מלגת גוגנהיים (1948)  פרס הספר הלאומי לספרות בדיונית (1954)  מלגת גוגנהיים (1955)  פרס הספר הלאומי לספרות בדיונית (1971)  פרס הספר הלאומי לספרות בדיונית (1965)  עמית האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים  קצין בלגיון הכבוד  המדליה הלאומית לאומנויות 
 חתימה:   
 
סול בלו (באנגלית: Saul Bellow;‏ 10 ביוני 1915 – 5 באפריל 2005) היה סופר קנדי-אמריקאי יהודי, חתן פרס נובל לספרות לשנת 1976.
זכה בפרס הרצאת ג'פרסון לשנת 1977 ובפרסים רבים נוספים.
בלו נודע בעיקר בכתיבת רומנים החוקרים את הבידוד, הניתוק הרוחני והאפשרות להתעוררות האדם. נחשב, על ידי מבקרים רבים, לאחד הגדולים בסופרי ארצות הברית.
קורות חיים

בלו נולד בשם סולומון, בלאשין, פרבר בעיר מונטריאול בקנדה, להורים שהיגרו מסנקט פטרבורג. בגיל 9 עברה משפחתו לארצות הברית לעיר שיקגו. בלימודי התואר הראשון באוניברסיטת נורת'ווסטרן התמקד באנתרופולוגיה, ונטען שללימודים אלו הייתה השפעה על כתיבתו. הוא סיים תואר שני באוניברסיטת ויסקונסין–מדיסון. לימד יותר משלושים שנה בוועדה למחשבה חברתית (Committee on Social Thought) באוניברסיטת שיקגו וכן במוסדות אקדמיים רבים אחרים, בהם אוניברסיטאות מינסוטה, ייל, ניו יורק, פרינסטון ובוסטון, שם הרצה בחוג לאנגלית. לשם קבלת המשרה בבוסטון עזב את שיקגו אחרי שנים רבות, ועבר להתגורר במסצ'וסטס בסוף העשור השמיני לחייו. הוא נפטר בגיל 89 בברוקליין, מסצ'וסטס, והובא למנוחות בבית העלמין היהודי "שיר ההרים" בברטלבורו, ורמונט.
בלו ביקר פעמיים בישראל, שאליה היה לו קשר נפשי עמוק: במלחמת ששת הימים ב-1967, עת סיקר עבור "ניוזדיי" את הקרבות והניצחון, וב-1975 עת שהה שלושה חדשים בירושלים עם אשתו הרביעית, אלכסנדרה, כאורחו של טדי קולק. בעקבות ביקורו השני פרסם את "לירושלים ובחזרה", אחד החיבורים היותר מעמיקים על ישראל (ראה אור גם בעברית, בהוצאת עידנים, בתרגום אהרן אמיר).
קורות חיים > עמדותיו

בלו נמנה עם קבוצת האינטלקטואלים של ניו יורק. הוא היה תומך מובהק של מדינת ישראל, וכתב את הספר "לירושלים ובחזרה" שבו סיפר על פגישותיו עם פוליטיקאים ישראלים בירושלים. העיר ראשון לציון קראה רחוב על שמו.
קורות חיים > חיים אישיים

בלו היה נשוי חמש פעמים, בין היתר לאלכסנדרה בלו ולצד נישואיו, הסוערים בדרך כלל, ניהל פרשיות אהבים לרוב. "אני פוליגמיסט מוצהר ומודע", נהג לומר. בתו האחרונה נולדה כשהיה בן 85, מנישואיו למזכירתו ג'ניס פרידמן, הצעירה ממנו ב-35 שנים.
סגנון ספרותי

מלבד בספר הנדרסון מלך הגשם, רוב גיבורי ספריו של בלו הם גברים יהודים לא-צעירים המתגוררים בשיקגו או בניו יורק.
עלילות ספריו מובלות על ידי מסעות חיפוש אישיים ומשברים של הגיבורים ופחות על ידי פעולה. על פי רוב, גיבוריו של בלו נמצאים בנקודת משבר בחייהם מסיבה רומנטית, כספית או אחרת. הסערה שחווה גיבור הספר מעוררת שאלות קיומיות.
בלו התייחס בספריו ליצירותיהם של פילוסופים גדולים, בדרך כלל מבלי לפגוע בקריאות הספר או להפריע לעלילה. דוגמה מרשימה לכך ניתן למצוא בספר כוכב הלכת של מר סאמלר, העוסק בניצול שואה נרגן שחי בעיר ניו יורק במהלך המהפכה התרבותית של שנות השישים.
בלו שלח ידו גם בכתיבת מחזות - שניים מהם אף הועלו בברודוויי, אך נחלו כישלון חרוץ. כמה מספריו עובדו לסרטים.
ספריו שתורגמו לעברית

על בלימה (1944), תרגם יותם ראובני, זמורה ביתן, 2000.
הקורבן (1947), תרגם ארז אשרוב, זמורה ביתן, 2010.
הרפתקאות אוגי מארץ' (1953), תרגם אהרן אמיר, זמורה ביתן, 1979.
תפוס את היום (1956), תרגם אביב מלצר, הוצאת אדם, 1980. תרגום נוסף: משה זינגר, זמורה ביתן, 1991.
הנדרסון מלך הגשם (1959), תרגמה אופירה רהט, ספרית פועלים, 1976. תרגום נוסף: משה זינגר, זמורה ביתן, 1992.
הרצוג (1964), תרגם אליהו פורת, ספרית פועלים, 1965. תרגום נוסף: עודד פלד, זמורה ביתן, 1992.
זיכרונות מוסבי וסיפורים אחרים (1968), תרגם יותם ראובני, זמורה ביתן, 2000.
כוכב הלכת של מר סאמלר (1970), תרגם חיים גליקשטיין, ספרית פועלים, 1971. תרגום נוסף (בשם כוכבו של מר סאמלר): משה זינגר, זמורה ביתן, 1993.
מתנת המבולדט (1975), תרגמה אביבה גור, ספרית פועלים, 1978. תרגום נוסף (בשם מתנת הומבולט): מרדכי ברקאי, זמורה ביתן, 1993.
לירושלים ובחזרה - דיווח אישי (1976), תרגם אהרן אמיר, עידנים, 1977.
דצמבר של הדיקאן (1982), תרגם חיים איזק, זב"מ, 1984.
הפה הגדול (1984), תרגם משה זינגר, זמורה ביתן, 1988.
רבים יותר מתים מלב שבור (1987), תרגם משה זינגר, זמורה ביתן, 1990.
גניבה (1989), תרגם אלי הירש, זמורה ביתן, 1994.
ממשות (1997), תרגם יונתן פרידמן, זמורה ביתן, 1999.
קשר בלרוסה ומשהו בשביל שיזכרו אותי, תרגום אירית מילר, זמורה ביתן, 1998
רוולסטין (2000), תרגם מיקי גורן, זמורה ביתן, 2001.
סול בלו, הסיפורים הנבחרים (2001), כנרת, זמורה ביתן, דביר, 2004.
לקריאה נוספת

עדה אהרוני, הקול הפנימי ביצירתו של חתן פרס נובל סול בלו, הוצאת פרדס, 2007. (הספר בקטלוג ULI)
Ruth Miller, Saul Bellow, a Biography of the Imagination, St. Martin's Press, 1991 (הספר בקטלוג ULI)
Ben Siegel, Gloria Cronin (eds.), Conversations with Saul Bellow, University Press of Mississippi, 1994 (הספר בקטלוג ULI)
Zachary Leader, The Life of Saul Bellow: to Fame and Fortune, 1915-1964, Vol. 1, Knopf, 2015 (הספר בקטלוג ULI)
Zachary Leader, The Life of Saul Bellow: Love and Strife, 1965-2005, Vol. 2, Knopf, 2018 (הספר בקטלוג ULI)
James Atlas, Bellow: a Biography, Random House, 2000 (הספר בקטלוג ULI)
Greg Bellow, Saul Bellow: a Son's Memoir, Bloomsbury, 2013 (הספר בקטלוג ULI)
לקריאה נוספת > מבחר מאמרים על יצירתו

האריה המת והכלב החי, על מקומה של היהדות בכתבי סול באלו, מאת צפירה פורת, מאזנים מ"ב, תשל"ו 1976. (המאמר זמין לצפייה במאגר JSTOR לאחר הרשמה)
הדו"ח האישי של סול בלו, מאת יעקב רבי, על המשמר, דצמבר 1976.
סול בלו בירושלים, מאת מיכאל ששר, ידיעות אחרונות, ינואר 1977.
השלמות ומילואים לביבליוגרפיה בעברית על סול בלו, מאת יוסף ירושלמי, עלי-שיח 6, תשל"ט 1979.
ארבעה ניסיונות תיווך בין טקסטים יהודיים ואמריקניים: סופרים יהודים-אמריקנים לנוכח איום האנטישמיות בתקופת מלחמת העולם השנייה, מאת עופר שיף, הציונות כ"א, תשנ"ח 1998.
מסתבר שיש לבבות המקרינים יותר אהבה מאחרים, מאת אלן ללצ'וק, ארץ אחרת 29, תשס"ה 2005.
סנט-מארי (מרטיניק)

| --- | --- |

סנט-מארי
 מדינה:  צרפת צרפת
 חבל:  מרטיניק מרטיניק
 ראש העיר:  נסטור בורונו אזרו   Nestor Bruno Azérot
 שפה רשמית:  צרפתית
 שטח:  44.55 קמ"ר
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיירה:  14,650 (1 בינואר 2021)
  ‑ צפיפות:  440 נפש לקמ"ר (2007)
 קואורדינטות:  14°44′N 61°01′W﻿ / ﻿14.73°N 61.02°W﻿ / 14.73; -61.02
 אזור זמן:  UTC -4
 http://www.ville-saintemarie.fr
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת מרטיניק מוגדלת) פור-דה-פראנס לה לאמנטין לה רובר ריבייר-פילוט הים הקריביסנט-מארי(למפת מרטיניק רגילה) פור-דה-פראנס לה לאמנטין לה רובר ריבייר-פילוט הים הקריביסנט-מארי  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
סנט-מארי (בצרפתית: Sainte-Marie) היא עיירה והקומונה החמישית בגודלה במחוז שמעבר לים הצרפתי, מרטיניק. העיירה שוכנת בצדו הצפון-מזרחי של האי, גובל בצפון על ידי עיריית מריגוט, בדרום מערב על ידי עיריית גרוס-מורן ובדרום על ידי טריניטי. שטח המחוז הוא 4456 דונם, והאוכלוסייה מונה 17,594 תושבים. הפעילות החקלאית היא הדומיננטית עם יותר מ -500 חוות, מזקקה וגנים קריאוליים רבים.
הפעילות התעשייתית עדיין קיימת במזקקת סנט ג'יימס המייצרת 4.5 מיליון ליטר רום מ -250 דונם של קנה סוכר.
דמוגרפיה

אוכלוסיית העיירה, נכון לשנת 2020, מונה 14,843 תושבים. אוכלוסיית העירה נמצאת בירידה מאז שנת 1999, אז עמדה על מעל ל־20,000 תושבים.

להלן גרף התפתחות האוכלוסייה ביישוב:
הערות שוליים

↑  PRÉSENTATION DE SAINTE MARIE, Saint-Marie
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz: eda704d9-b96b-4691-909e-3268c8322a86
סנחריב מלכי

סנחריב מלכי צבאח (בערבית: سنحاريب ملكي صباح; נולד ב-1 במרץ 1984) הוא כדורגלן עבר ארמי-סורי ששיחק בעמדת החלוץ.
קריירת מועדונים

מלכי נולד בקמישלי שבסוריה ובגיל צעיר היגר עם משפחתו לבלגיה. החל לשחק כדורגל בקבוצת הנוער של ג'טה. בקיץ 2002 הצטרף לרויאל אוניון סן-ז'ילואז מהליגה השלישית בבלגיה.
בינואר 2006 חתם ברוסלארה מליגת העל הבלגית. ב-4 בפברואר ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בתיקו 2-2 נגד לוקרן. ב-4 במרץ הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 1–2 נגד גנט.
בינואר 2007 חתם בגרמינל בירסחוט. בעונתו הראשונה במועדון לא הבקיע ולו שער אחד, אולם עונה לאחר מכן הבקיע 16 שערים.
בינואר 2011 הושאל לפאנטראקיקוס מהליגה היוונית השלישית עד לסיום העונה.
בקיץ 2011 חתם ברודה מליגת העל ההולנדית. את עונתו הראשונה בקבוצה סיים עם 25 שערים ובצוותא עם לוק דה יונג היה שני רק לבאסט דוסט שהבקיע 32 שערי ליגה, בטבלת מלך שערי הליגה. עונה לאחר מכן כבש 17 שערים.
בקיץ 2013 הצטרף לקסימפאשה מליגת העל הטורקית, בה שיחק שלוש שנים.
בהמשך הקריירה שיחק באל-וכרה ופתיח קארגומרוק. בינואר 2020 חזר למועדון נעוריו ג'טה, בו שיחק עד סיום העונה.
קריירה בינלאומית

בשנת 2008, מלכי הצטרף לסגל נבחרת סוריה, אותה היה זכאי לייצג כיוון שנולד בה. ב-17 במאי 2008 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 1–2 נגד כוויית. ב-22 ביוני של אותה שנה הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 1–3 נגד איחוד האמירויות הערביות.
מלכי נכלל בסגל הנבחרת לקראת גביע אסיה בכדורגל 2011.
עונג שבת (אגודה)

עונג שבת היה יוזמה של חיים נחמן ביאליק למפגשים של הציבור ביישוב עם אנשי רוח, שנערכו מדי שבת בתל אביב, ובהם ניתנו הרצאות בקשת רחבה של תחומי דעת, בהם תנ"ך, תלמוד, היסטוריה, פילוסופיה, גאוגרפיה, בוטניקה ועוד. מפגשים אלה החלו בתחילת 1927 והמשיכו להתקיים עשרות שנים לאחר מותו של ביאליק. לאור הצלחת המפגשים בתל אביב נוסדו מפגשים דומים ברחבי ארץ ישראל וגם בקהילות יהודיות בתפוצות.
את המניע ליוזמה זו הציג הסופר הלל בבלי בדברים שאמר לו ביאליק:
בדצמבר 1926 נוסדה אגודת "עונג שבת", וכעבור חודש, בשבת פרשת יתרו, חנך ביאליק את מפגשי "עונג שבת" בקונסרבטוריון שולמית. לאחר שהייתה אכסניה זו צרה מלהכיל את כל המבקשים להשתתף בה, עברו המפגשים לאולם של גימנסיה הרצליה, שבו היה מקום ל-500 איש. במאי 1929 נחנך אולם "אוהל שם", שבו 1,200 מקומות, כמשכנו הקבוע של מפעל "עונג שבת". גם אולם גדול זה לא הספיק לכל המבקשים להשתתף במפגשים אלה.
ביאליק הנחה את המפגשים ונשא דברי סיכום בסוף כל הרצאה. מפעם לפעם אף הרצה בעצמו. עם המרצים במפגשי "עונג שבת" נמנו הרב פרופ' שמחה אסף, הסופר יהודה בורלא, פרופ' ש"ד גויטיין, ד"ר משה גליקסון, אפרים הראובני, ד"ר חיים הררי, פרופ' נפתלי הרץ טור-סיני (טורצ'ינר), יוסף מיוחס, פרופ' עקיבא ארנסט סימון, פרופ' גרשם שלום, פרופ' משה זילברג ועוד. קדמה להרצאות שירה בציבור בהנחיית מנשה רבינא, פורדהאוז בן ציסי ושלמה רביץ.
לאור הצלחת המפגשים בתל אביב נוסדו מפגשים דומים ברחבי ארץ ישראל וגם בקהילות יהודיות בתפוצות.
בשנת 2015 עיריית תל אביב חידשה את עונג השבת והיא מקיימת מדי פעם אירועי תרבות ואירועים לילדים בחינם בשבת תחת השם "עונג שבת".
הערות שוליים

↑  הלל בבלי, "בחברתו של ביאליק", הדואר, כ"ה בתמוז תשי"ט.
↑  מסיבות עונג שבת על הים, דואר היום, 3 בספטמבר 1935
מסיבת עונג שבת ב"ישורון", הצופה, 9 במאי 1938
מושב באר טוביה הנהיג מפגשי עונג שבת לנוער, הַבֹּקֶר, 30 באפריל 1945
מסיבת עונג שבת בחולון, חרות, 14 ביולי 1957
| חיים נחמן ביאליק |
| --- | --- | --- |
| שירים | אל הציפור • תחזקנה • אם יש את נפשך לדעת •  הכניסיני תחת כנפך • על השחיטה • בעיר ההרגה • המתמיד • מתי מדבר • הבריכה • מגילת האש • לא זכיתי באור מן ההפקר • שיר העבודה והמלאכה • למתנדבים בעם • אכן חציר העם • ראיתיכם שוב בקוצר ידכם • שירתי • זוהר • ביום קיץ יום חום • בגינה • עציץ פרחים • שיר לחמוטל • שבת המלכה • פרש • קן ציפור • הפרח לפרפר • הפרפר לפרח • בין העצים הירקרקים‎ • היא יושבה לחלון • נדנדה • מעבר לים • מתי מדבר האחרונים • יהי חלקי עמכם • לכבוד החנוכה • בערוגת הגינה • מקהלת נוגנים • קומי צאי • יש לי גן • הקיץ גווע • אחרי מותי • לבדי •  תרזה יפה • לא ביום ולא בלילה • בין נהר פרת ונהר חדקל • בשל תפוח |  |
| סיפורים | ספר האגדה • אלוף בצלות ואלוף שום • גילוי וכיסוי בלשון • החצוצרה נתביישה • אריה "בעל גוף" • התרנגולים והשועל • שירים ופזמונות לילדים • אגדת שלושה וארבעה • ויהי היום • מסע הדג‎ • ספיח • יום השישי הקצר • מאחורי הגדר |  |
| הנצחה | קריית ביאליק • בית ביאליק • גבעת ח"ן • פרס ביאליק • כפר ביאליק • שדרות ח"ן (תל אביב) • כיכר ביאליק • מוסד ביאליק • רחוב ביאליק (תל אביב) • קמפוס ביאליק-רוגוזין • שדרות ח"ן (רחובות) • רחוב ביאליק (רמת גן) |  |
| ערכים קשורים | מאניה ביאליק‎ • אירה יאן • מרדכי עובדיהו • משה אונגרפלד • ראדי • אהל שם • עונג שבת |  |
סכר סון לה

| --- | --- |

 סוג:  תחנת כוח הידרואלקטרית, סכר 
 סוכר את:  הנהר השחור 
 אורך:  962 מטר
 ייצור חשמל:  2,400 מגה-ואט
 תקופת הבנייה:  ?–2005
 קואורדינטות:  21°29′59″N 104°00′43″E﻿ / ﻿21.49972222°N 104.01194444°E﻿ / 21.49972222; 104.01194444
  (למפת וייטנאם מוגדלת) האנוי הו צ'י מין סיטי הייפונג קאנטחו דה נאנג ביין הואה נאצ'אנג בואון מה טואוט הואה טהאי נווין הרפובליקה העממית של סין לאוס תאילנד קמבודיה ים סין הדרומי  מפרץ טונקין  מפרץ תאילנד סכר סון לה(למפת וייטנאם רגילה) האנוי הו צ'י מין סיטי הייפונג קאנטחו דה נאנג ביין הואה נאצ'אנג בואון מה טואוט הואה טהאי נווין הרפובליקה העממית של סין לאוס תאילנד קמבודיה ים סין הדרומי  מפרץ טונקין  מפרץ תאילנד סכר סון לה
 
סכר סון לה מצד האגם
סכר סון לה (בווייטנאמית: Sơn La Dam) הוא סכר כבידה בווייטנאם, כ-340 ק"מ מצפון-מערב להאנוי, על הנהר השחור במחוז מונְג לָה (Mường La), בפרובינציה סון לה (Sơn La). הסכר נועד לשמש כתחנת כוח הידרו-אלקטרית. זוהי תחנת הכוח ההידרו-אלקטרית הגדולה ביותר בדרום-מזרח אסיה.
היסטוריה

הפרויקט הוצע בשנות ה-70 ולשם הקמתו, בוצעו מספר מחקרים על ידי חברות ממדינות שונות. במאי 2000, דחתה האספה הלאומית של וייטנאם (the National Assembly of Vietnam) את ההחלטה לגבי הסכר, בשל חוסר מידע על תוכניות להעברת אוכלוסייה ופיצויים וכן קבלת מחקרי היתכנות לגרסה מוקטנת של הסכר. הפרויקט אושר על ידי האספה בדצמבר 2002. התכנון נמסר לידי החברה הרוסית Hydroproject. הבנייה החלה ב-2 בדצמבר 2005 וארכה כחמש שנים. העלות הכוללת של הפרויקט הייתה כשני מיליארד דולר. הסכר נמצא בבעלות חברת החשמל הווייטנאמית (Vietnam Electricity - EVN).
ב-17 בדצמבר 2010 חוברה הטורבינה הראשונה לרשת החשמל. הטורבינה השנייה הופעלה ב-10 במאי 2011, הטורבינה השלישית ב-20 באוקטובר 2011, הטורבינה הרביעית ב-22 בדצמבר 2011, הטורבינה החמישית ב-30 באפריל 2012, והטורבינה השישית ב-26 בספטמבר 2012. הפרויקט כולו הושלם ב-20 בדצמבר 2012.
תיאור

הסכר הוא מסוג "סכר כבידה" שאורכו הוא למעלה מ-1,000 מטרים, גובהו 138 מטרים ורוחבו 90 מטרים בבסיס. הסכר בנוי מבטון, בשיטת Roller-compacted concrete - RCC.
תחנת הכוח מורכבת משש טורבינות, שכל אחת מהן היא בעלת כושר ייצור של 400 מגה-וואט, דהיינו לסכר יש כושר ייצור של 2,400 מגה-וואט. הייצור השנתי הצפוי הוא בשיעור של 10,246 ג'יגה-וואט. הטורבינות הותקנו ומתוחזקות על ידי החברה הווייטנאמית Lilama Joint No 10.
בספטמבר 2008 ובפברואר 2009 התגלו סדקים בסכר, הגדול שבהם היה באורך של 31.5 מטרים, ברוחב של 11 מ"מ ובעומק שישה מטרים. על אף שהסדק נראה גדול, מומחים העריכו כי אינו משמעותי, ביחס לרוחבו של הסכר.
השפעת הבנייה על הסביבה

הפרויקט דרש יישוב מחדש של למעלה מ-91,000 תושבים, בני כמה מיעוטים אתניים. הייתה זו העברת האוכלוסייה הגדולה ביותר בהיסטוריה של וייטנאם. היישוב מחדש החל בשנת 2005.
הערות שוליים

1 2 3  , Huge hydro plant starts operation in Vietnam, says official, Intellasia | AFP, 22 דצמבר 2010
1 2 3  Chris Lang, - Vietnam starts resettlement to make way for massive Son La dam, world Rainforest Movement, אפריל 2003
↑  , Son La hydropower plant completed ahead of schedule, IntellAsia, 27 דצמבר 2012
1 2  Mohit Joshi, Cracks found on Vietnam's Son La dam, topnews, 11 פברואר 2009
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: n2011047609  VIAF: 172431882   WorldCat (עם VIAF): 172431882
סנט'אאוסטאקיו

ערך זה עוסק בבזיליקה במרכז רומא. אם התכוונתם לאחד מרובעי רומא, ראו .
| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  כנסייה, בזיליקה זוטרה 
 על שם:  אוסטתיוס הקדוש 
 כתובת:  סנט'אאוסטאקיו 
 מיקום:  רומא 
 מדינה:  איטליה 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ? – המאה ה־8
 תאריך פתיחה רשמי:  המאה ה־8 
 סגנון אדריכלי:  אדריכלות הבארוק 
 קואורדינטות:  41°53′55″N 12°28′33″E﻿ / ﻿41.898490381002°N 12.475756397358°E﻿ / 41.898490381002; 12.475756397358
 www.santeustachio.it
  (למפת רומא מוגדלת) סנט'אאוסטאקיו(למפת רומא רגילה) סנט'אאוסטאקיו
 
חזית הכנסייה
סנט'אאוסטאקיו (באיטלקית: Sant'Eustachio) היא כנסייה טיטולרית הבנויה בצורת בזיליקה והממוקמת ברובע סנט'אאוסטאקיו של העיר רומא, בירת איטליה. הכנסייה מוקדשת לאאוסטתיוס הקדוש ונקראת על שמו. הרובע, נקרא על שמה של הכנסייה.
היסטוריה

הכנסייה נוסדה, ככל הנראה, במאה השמינית ובמקור היוותה בית תמחוי וכנסייה. במאה ה-12 נבנה מגדל פעמונים (קמפניליה). במהלך המאה ה-16 נהג פיליפ נרי להתפלל בכנסייה.
הכנסייה שופצה במאות ה-17 וה-18, ולמעשה נבנתה מחדש. מהמבנה המקורי נותר רק מגדל הפעמונים. במסגרת השיפוץ נבנה בשנת 1739 מזבח חדש עשוי שיש וברונזה מעשה ידי ניקולה סלאבי, ובשנת 1749 נבנה בלדקינו (חופה) מעשה ידי פרדיננדו פוגה.
מדי שנה, ב-19 בינואר נערך בחזית הכנסייה טקס בו מברכים חיות שונות. כיום מדובר בעיקר בחיות בית.
לקריאה נוספת

Frank J. Korn,A Catholic's Guide to Rome: Discovering the Soul of the Eternal City, Paulist Press, 2000
הערות שוליים

↑  טקסים ברומא - טקס ברכת החיות
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4618312-7  LCCN: no2006055273  VIAF: 139921669   WorldCat (עם VIAF): 139921669
עונת 1983/1984 בליגת העל ההולנדית

| --- | --- |
 תקופת התחרות:  21 באוגוסט 1983 – הווה (41 שנים) 
 מספר משתתפות:  18
 הזוכה:  פיינורד (7)
 מספר משחקים:  306 
 → עונת 1982/1983עונת 1984/1985 ←
 
עונת 1983/1984 הייתה העונה ה-28 של ליגת העל ההולנדית בכדורגל, שהיא הליגה ההולנדית הבכירה. בסיום אותה עונה זכתה פיינורד באליפות הליגה. DS79, וילם II והלמונד ספורט ירדו לליגת המשנה.
מבנה

על ניצחון הוענקו 2 נקודות ועל תיקו נקודה בודדת. הליגה כללה 18 קבוצות, (15 ששיחקו בעונה שעברה, אליהן הצטרפו DS79, פולנדם ודן בוס שעלו מליגת המשנה) ששיחקו ביניהן במשך 2 סיבובים בני 17 משחקים כל אחד - 34 מחזורים בסה"כ. בסיומם הראשונה זכתה באליפות והקבוצות במקומות 16, 17 ו-18 ירדו לליגת המשנה.