stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מקסי רודריגס
נבחרת ארגנטינה

רודריגס היה שותף לזכייתה של נבחרת הנוער של ארגנטינה באליפות העולם ב-2001.
הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במדי הנבחרת הבוגרת ביוני 2003 במשחק הידידות של ארגנטינה מול יפן. הוא היה בסגל ארגנטינה לגביע הקונפדרציות שנערך ב-2005 בגרמניה ולמונדיאל 2006. הוא היה אחד ממצטייני הנבחרת הארגנטינאית במהלך המונדיאל וכבש 3 שערים, צמד מול סרביה ושער מול מקסיקו בהארכה, שער אשר העלה את ארגנטינה לרבע הגמר.
הערות שוליים

↑  "מקסי רודריגז עובר מבחני בריאות בליברפול", מאתר elsf, מיום 13 בינואר 2010
↑  guardian.co.uk, "Maxi Rodríguez leaves Liverpool for Newell's Old Boys in Argentina" ,Retrieved 13 July 2012
משה פונטי

| --- | --- |

 לידה:  29 באוגוסט 1956 (בן 68) ישראל 
 מידע כללי
 מדינה:  ישראל 
 ספורט
 ענף ספורט:  ג'ודו 
 
משה פונטי (נולד ב-29 באוגוסט 1956) הוא ג'ודוקא עבר ישראלי, מאמן נבחרת ישראל בג'ודו בין השנים 1988 ל-1996, יושב ראש איגוד הג'ודו בישראל וחבר הדירקטוריון ובהנהלת איגוד הג'ודו האירופי EJU
ביוגרפיה

פונטי נולד במאלגה שבספרד ועלה לישראל עם הוריו בשנת 1957, בהיותו בן ארבעה חודשים.
את לימודיו התיכוניים סיים בשנת 1975 בפנימייה הטכנית של חיל האוויר במגמת חשמל מטוסים ושירת בצה"ל כמד"ס בבית הספר לטיסה של חיל האוויר.
בשנת 1984 נמנה עם חברי משלחת הספורטאים הישראלית לאולימפיאדת לוס אנג'לס כג'ודוקא במשקל עד 78 ק"ג, והודח בסיבוב הראשון לאחר הפסד למישל נובאק הצרפתי.
לאחר האולימפיאדה, פנה לאימון ג'ודו ובשנת 1987 סיים קורס מאמני ספורט בענף הג'ודו מטעם מכון וינגייט, ושנה לאחר מכן סיים גם קורס מאמני ספורט בכירים בענף.
בשנת 1988 מונה למאמן נבחרת ישראל בג'ודו והיה, בין היתר, מאמנו של אורן סמדג'ה במשחקים האולימפיים של 1992 בברצלונה, בהם זכה סמדג'ה במדליית ארד. פונטי אימן גם את אריק זאבי באליפות אירופה הראשונה בה השתתף, בשנת 1993 בספרד, בה זכה זאבי במדליית זהב.
פונטי כיהן כמאמן נבחרת ישראל בג'ודו עד לשנת 1996, ולאחר סיום כהונתו ייסד, יחד עם שני הרשקו, את עמותת "מיטב" לקידום תרבות הג'ודו בישראל, שהפכה מאוחר יותר ל"מרכז מיטב לקידום תרבות הספורט בישראל".
בשנת 2003 קיבל פונטי את דרגת הכבוד DAN 6 בג'ודו מטעם איגוד הג'ודו העולמי.
ב-10 בינואר 2012, נבחר פונטי ליו"ר איגוד הג'ודו במסגרת הבחירות להנהלת האיגוד.
פונטי נשוי ולו שתי בנות. מתגורר בתל אביב. בבעלותו עסק בתחום פעילויות העשרה ויצירת תוכניות והפעלות לילדים לשעות הפנאי.
הישגים מקצועיים > כג'ודוקא

השתתף במשחקים האולימפיים בלוס אנג'לס 1984 בקטגוריית משקל עד 78 ק"ג והודח אחרי הפסד באיפון בקרב הראשון לאחר 35 שניות.
הישגים מקצועיים > כמאמן ג'ודו

מדליית ארד לאורן סמדג'ה ועמית לנג באליפות אירופה עד גיל 21 בשנת 1991.
אימן את אריק זאבי באליפות אירופה בג'ודו בספרד בשנת 1993 בה זכה זאבי במדליית זהב.
אימן את אורן סמדג'ה באליפות אירופה בג'ודו בצרפת בשנת 1992 ובמשחקים האולימפיים בברצלונה באותה שנה. בשתי התחרויות זכה סמדג'ה במדליית ארד. בשנת 1995 אימן את אורן סמדג'ה כאשר זכה במדליית כסף באליפות העולם בג'ודו בטוקיו.
הישגים מקצועיים > כיו"ר איגוד הג'ודו

אליפות אירופה, צ'ליאבינסק 2012: מדליית כסף לירדן ג'רבי ומדליית ארד לאליס שלזינגר במשקל עד 63 ק"ג, מדליית ארד לסוסו פללשווילי במשקל עד 73 ק"ג, מדליית זהב לאריק זאבי במשקל עד 100 ק"ג. עבור אריק זאבי זאת הייתה התחרות הלפני אחרונה בקריירה כך גם עבור סוסו פללשווילי למרות גילו הצעיר, עבור אליס שלזינגר זאת הייתה תחרות לפני אחרונה לפני שנקלעה למאבק ממושך מול איגוד הג'ודו הישראלי בראשותו של פונטי מאבק שלא נפתר וגרם לבקשת שחרור של אליס מהאיגוד הישראלי בסוף קיץ 2013, פניה שסורבה על יד פונטי וראשי האיגוד, סירוב שהוביל לפנייתה של אליס למאבק משפטי ולהליך בוררות בו דרשה לקבל מכתב שחרור דבר שהוביל בתורו לפנייה של האיגוד לפסכיאטר המחוזי באביב 2014 ולניצחונה של אליס במאבק הבוררות ולמעבר של אליס להתחרות תחת דגל איגוד הג'ודו הבריטי.
אליפות העולם, ריו דה ז'ניירו 2013: מדליית זהב לירדן ג'רבי במשקל עד 63 ק"ג.
אליפות אירופה, בודפשט 2013: מדליית ארד לירדן ג'רבי במשקל עד 63 ק"ג, מדליית ארד לטומי ארשנסקי במשקל עד 60 ק"ג.
אליפות העולם, צ'ליאבינסק 2014: מדליית כסף לירדן ג'רבי במשקל עד 63 ק"ג.
אליפות אירופה, מונפלייה 2014: מדליית ארד לגילי כהן במשקל עד 52 ק"ג.
אליפות אירופה, באקו 2015: מדליית זהב לשגיא מוקי במשקל עד 73 ק"ג, מדליית ארד לירדן ג'רבי במשקל עד 63 ק"ג, מדליית כסף לאורי ששון במשקל מעל 100 ק"ג.
אליפות העולם, אסטנה 2015: מדליית ארד לגולן פולק במשקל עד 66 ק"ג.
אליפות אירופה, קאזאן 2016: מדליית כסף לאורי ששון במשקל מעל 100 ק"ג, מדליית ארד לתמנע נלסון-לוי במשקל עד 57 ק"ג.
אולימפיאדת ריו דה ז'ניירו, 2016: מדליית ארד לירדן ג'רבי במשקל עד 63 ק"ג, מדליית ארד לאורי ששון במשקל מעל 100 ק"ג.
אליפות אירופה, תל אביב 2018: מדליית זהב לשגיא מוקי עד 81 ק"ג
אליפות העולם, טוקיו 2019: מדליית זהב לשגיא מוקי עד 81 ק"ג
המשחקים האולימפיים, טוקיו 2020: מדליית ארד בתחרות הקבוצתית המעורבת.
המשחקים האולימפיים, פריז 2024: מדליית כסף לענבר לניר במשקל עד 78 ק"ג, מדליית ארד לפיטר פלצ'יק במשקל עד 100 ק"ג ומדליית כסף לרז הרשקו במשקל מעל 78 ק"ג
בסך הכל זכו ספורטאי הנבחרות במהלך כהונתו כיו"ר איגוד הג'ודו ב-234 מדליות, מהן 13 מדליות באליפויות אירופה, 4 באליפויות עולם ושש מדליות אולימפיות.
פעילות ציבורית

בשנת 1996 ייסד משה פונטי יחד עם שני הרשקו את עמותת "מיטב" לקידום תרבות הג'ודו בישראל אשר עסקה במשך 17 שנים בהקמה ותפעול של עשרות מועדוני ג'ודו לכל הגילאים ברחבי המדינה, ובהכשרת מאות צעירים כג'ודוקאים. העמותה הפכה בשנת 2013 ל"מרכז מיטב לקידום תרבות הספורט בישראל", ועיקר פועלה כיום הוא קידום ופיתוח של תשתיות ספורט ומועדוני ספורט בישראל.
משה פונטי מכהן כחבר דירקטוריון באיגוד הג'ודו העולמי וחבר הנהלת הוועד האולימפי הישראלי. וחבר המועצה הלאומית לספורט.
ביוני 2022 נבחר להנהלת איגוד הג׳ודו האירופי EJU. והצטרף לדירקטוריון המצומצם של האיגוד האירופי
הערות שוליים

1 2  אסי ממן, ‏משה פונטי נבחר להנהלת איגוד הג'ודו האירופי, באתר ONE‏, 18 ביוני 2022
↑  תעודת DAN 6 מטעם איגוד הג'ודו העולמי.
↑  חברי הנהלת איגוד הג'ודו הישראלי, באתר איגוד הג'ודו בישראל.
↑  אתר חברת "פונטי'ז" בבעלותו של משה פונטי.
↑  אליפות אירופה בגודו: כסף לג'רבי, ארד לשלזינגר, באתר וואלה, 27 באפריל 2012
↑  ג'ודו: אריק זאבי זכה באליפות אירופה, באתר וואלה, 28 באפריל 2012
↑  דני בורשבסקי‏, עשתה היסטוריה: ירדן ג'רבי אלופת העולם בג'ודו, באתר וואלה, 29 באוגוסט 2013
↑  אורן אהרוני, בודפשט, אליפות אירופה: ג'רבי זכתה במדליית הארד, באתר ynet, 26 באפריל 2013
↑  אורן אהרוני, בודפשט, אליפות אירופה בג'ודו: ארד לטומי ארשנסקי, באתר ynet, 25 באפריל 2013
↑  אורן אהרוני, אליפות העולם בג'ודו: ירדן ג'רבי זכתה במדליית כסף, באתר ynet, 28 באוגוסט 2014
↑  אל' אירופה בג'ודו: גילי כהן זכתה במדליית ארד, באתר וואלה, 24 באפריל 2014
↑  אורן אהרוני, באקו, ג'ודו: שגיא מוקי אלוף אירופה, ג'רבי זכתה בארד, באתר ynet, 26 ביוני 2015
↑  אורן אהרוני, באקו, אורי ששון זכה במדליית כסף באליפות אירופה, באתר ynet, 27 ביוני 2015
↑  גולן פולק זכה במדליית הארד באליפות העולם, באתר ONE‏, 25 באוגוסט 2015
↑  אורן קורנפלד‏, אורי ששון זכה במדליית הכסף באליפות אירופה בג'ודו: "צעד לקראת ריו", באתר וואלה, 23 באפריל 2016
↑  אורן אהרוני, תמנע נלסון לוי זכתה בארד באליפות אירופה, באתר ynet, 21 באפריל 2016
↑  בלי כוכבים, עם הרבה נשמה, באתר וואלה, 20 בנובמבר 2000
↑  יניב טוכמן, הישג נהדר: אורי ששון זכה במדליית ארד בג'ודו מעל 100 ק"ג, באתר וואלה!, 12 באוגוסט 2016.
↑  משה פונטי מונה לחבר דירקטוריון הג׳ודו העולמי. 1 מתוך 10 חברים בלבד, הודעה לתקשורת מאתר scooper, ‏ 13 בנובמבר 2014.
↑  חברי הנהלת הוועד האולימפי הישראלי, באתר הוועד האולימפי הישראלי.
|  משלחת ישראל לאולימפיאדת לוס אנג'לס (1984)  |
| --- | --- | --- |
|  איגרוף | יהודה בן חיים • שלמה ניאזוב |  |
|  אתלטיקה | מאיה בן-צור • אריה גמליאל • מארק הנדלסמן • שם טוב סבג  • יהודה צדוק  • זהבה שמואלי |  |
|  ג'ודו | אדי קואז • משה פונטי |  |
|  הרמת משקולות | מאיר דלויה |  |
|  התעמלות מכשירים | ננסי גולדשמידט • יעקב לוי • יוחנן מויאל • לימור פרידמן |  |
|  התעמלות אמנותית | ליאת חנינוביץ |  |
|  טניס | עמוס מנסדורף |  |
|  סיף | שלומי איל • נילי דרורי • יצחק חטואל • לידיה חטואל |  |
|  קיאק | אבירם מזרחי |  |
|  קליעה | גרי ארמיסט • יאיר דוידוביץ • יצחק יונסי |  |
|  שחייה | יורם כוכבי • אייל שטיגמן • הדר רובינשטיין |  |
|  שיט | יהודה אטדגי • אלדד אמיר • יואל סלע • שמשון ברוקמן • איתן פרידלנדר |  |
המועצה לביטחון המולדת של ארצות הברית

| --- | --- |

הנשיא ברק אובמה בישיבת המועצה לביטחון פנים בחדר הקבינט שבבית הלבן כדי לדון במגפת שפעת החזירים ב-2009
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  2001–הווה (כ־24 שנים) 
 
המועצה לביטחון המולדת (באנגלית: Homeland Security Council, בראשי תיבות: HSC) היא ועדה במסגרת משרד הרשות המבצעת של נשיא ארצות הברית, המופקדת לייעץ לנשיא בעניינים הרלוונטיים לביטחון פנים. היועצת לביטחון המולדת כיום היא ג'וליה נשיוואט, ולפניה היועץ לביטחון המולדת היה טום בוסרט, שהחזיק בדרגת עוזרו של הנשיא לביטחון פנים וללוחמה בטרור.
היסטוריה

המועצה לביטחון פנים (HSC) היא חלק במשרד ההנהלה של הנשיא, והיא הוקמה על ידי הקונגרס ב־2001, ובהמשך הורחבה על ידי צו נשיאותית לביטחון פנים. הוא שימש כממשיך דרכו של מחלקת ביטחון המולדת, שהוקמה ב-20 בספטמבר 2001, מיד לאחר פיגועי 11 בספטמבר. הקונגרס לאחר מכן חיקק את הקמת המועצה לביטחון המולדת בחוק ביטחון הפנים ב-2002, והטיל עליו ייעוץ לנשיא בענייני ביטחון פנים ואכיפה.
ב־23 בפברואר 2009 פרסם ממשל אובמה את הנחיית המחקר הנשיאותית. תזכיר זה הורה על ביקורת בת 60 יום על ביטחון הפנים של הבית הלבן והמבנה נגד טרור. בבדיקה המליץ הנשיא למזג את הצוות התומך במועצה לביטחון המולדת עם הסגל התומך בהמועצה לביטחון לאומי. ב־26 במאי 2009 חתם ברק אובמה על ההמלצה למזג את המועצה לביטחון המולדת ואת המועצה לביטחון לאומי למועצת ביטחון לאומית אחת. ב-10 בפברואר 2014 שם הנשיא אובמה את ראשות הביטחון הלאומי לסגל המועצה לביטחון לאומי.
קובעי המדיניות והמשקיפים התלבטו אם צוות המועצה צריכה להישאר ישות עצמאית בבית הלבן או להתמזג עם צוות להערכת המטרות, ההתחייבויות והסיכונים של ארצות הברית, והמלצות לנשיא ביחס למדיניות ביטחון פנים.
מבנה

ה-HSC היה דומה למקבילו בביטחון לאומי, המועצה לביטחון לאומי (NSC), שהוקמה בחוק הביטחון הלאומי משנת 1947. ה-HSC שמר גם על קווי דמיון מבניים עם ה-NSC; ה-HSC הורכב מצוות מן המניין המאורגן על ידי אזורי נושא הנוגעים למשימות לביטחון פנים, כאשר המועצה עצמה הורכבה מחברי הקבינט ובכירים בבית הלבן שלמחלקותיהם יש אינטרסים עיקריים בקביעת מדיניות האכיפה וביטחון הפנים. במהלך ממשל בוש עמד בראש המועצה היועץ לביטחון המולדת. המטות המשולבים מורכבים מהיועצים הצבאיים העיקריים של המועצה לביטחון פנים וכן מהמועצה לביטחון לאומי. עקב ההמלצות שביצע אובמה, במועצה לביטחון פנים ובמועצה לביטחון לאומי יש כעת צוות משולב, סגל הביטחון הלאומי (NSS).
אף על פי שדומה בשמו, המחלקה לביטחון המולדת הוא המשרד הרשמי הפדרלי האחראי; בניגוד למחלקה לביטחון המולדת ה-HSC תפקד כחלק מ משרד הרשות המבצעת של נשיא ארצות הברית, ומשך עובדים מכל סוכנויות פדרליות ובשליטתו הישירה של הנשיא.
חברי המועצה

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 | 14 | 15 | 16 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| - | מבנה המועצה לביטחון פנים של ארצות הברית (הנוכחי) | מבנה המועצה לביטחון פנים של ארצות הברית (הנוכחי) | - | יושב ראש | נשיא ארצות הברית | - | משתתפים קבועים | סגן הנשיא, מזכיר המדינה, מזכיר האוצר, מזכיר ההגנה, התובע הכללי, מזכיר האנרגיה, המזכיר לביטחון המולדת היועץ לביטחון לאומי היועץ לביטחון המולדת, השגריר באו"ם | - | יועץ צבאי סטטוטורי יו"ר המטות המשולבים | - | יועץ מודיעין סטטוטורי | ראש המודיעין הלאומי | - | משתתפים נוספים | ראש סגל הבית הלבן, יועץ הבית הלבן, מנהל לשכת הניהול והתקציב |
ראו גם

היועץ לביטחון המולדת
היועץ לביטחון לאומי
המועצה לביטחון לאומי של ארצות הברית
| קהילת המודיעין האמריקאית |
| --- | --- | --- |
| מחלקת ההגנה | DIA (מודיעין צבאי) •  NSA (מודיעין אותות) • ONI (ביון ימי) • משרד הסיור הלאומי (ביון לוויינים) • הסוכנות הלאומית למודיעין חזותי וגאוגרפי (מיפוי מדיעיני) • חיל האוויר ה-16 של ארצות הברית (מודיעין אווירי)  •  משרד מודיעין חיל-הנחתים • משרד מודיעין הצבא • מודיעין משמר החופים  • מרכז מודיעין החלל הלאומי (מודיעין חלל) |  |
| הקבינט של ארצות הברית | לשכת החקירות הפדרלית (FBI) • משרד DEA למודיעין לביטחון לאומי (ONSI)  •  הלשכה למודיעין ומחקר (INR)  • המשרד לטרור ומודיעין פיננסי (TFI)  • משרד המודיעין והמודיעין הנגדי (OICI)  • משרד המודיעין והניתוח (I&A) |  |
| משרד ראש המודיעין הלאומי | המרכז הלאומי למלחמה בטרור • המרכז הלאומי למלחמה בהפצת נשק להשמדה המונית וביו-ביטחון • המרכז הלאומי לסיכול מודיעין נגדי וביטחון • מרכז אינטגרציה לאיומי סייבר |  |
| משרד הרשות המבצעת של נשיא ארצות הברית | היועץ לביטחון לאומי • היועץ לביטחון המולדת • המועצה לביטחון לאומי • המועצה לביטחון מולדת |  |
| פיקוח ובקרה | ועדת המודיעין של הסנאט של ארצות הברית • ועדת המודיעין של בית הנבחרים של ארצות הברית |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: no2005104750  VIAF: 127031127   WorldCat (עם VIAF): 127031127
בן אשכנזי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  ספטמבר 1969 (בן 55) ישראל 
 מקום מגורים:  ניו יורק, ארצות הברית ארצות הברית
 ידוע בשל:  מבעליו של מועדון הכדורסל מכבי תל אביב
 מקצוע:  איש עסקים
 צאצאים:  3
 
בן אשכנזי (נולד בספטמבר 1969) הוא מיליארדר יהודי-אמריקאי, איש עסקים ואיל נדל"ן, יליד ישראל המתגורר בניו יורק. אשכנזי הוא המייסד, מנכ"ל, יו"ר ובעל רוב המניות של "תאגיד הרכישות אשכנזי" (Ashkenazy Acquisition Corporation), אשר באמצעותה הוא מחזיק בתיק נכסים בשווי של כ-12 מיליארד דולר. בן אשכנזי נחשב לאחד מיזמי הנדל"ן העשירים בארצות הברית, הונו האישי הוערך (יולי 2018) בכ-4 מיליארד דולר. הוא מחזיק בכ-10% מועדון הכדורסל מכבי תל אביב.
ראשית חייו

בן אשכנזי נולד בישראל וגדל בלורנס, לונג איילנד, ניו יורק. הוא בנו של איש הנדל"ן איזי אשכנזי.
אשכנזי קנה את הנכס הראשון שלו בגיל 17. הוא למד לתואר ראשון באוניברסיטת אדלפי, אבל לא סיים.
קריירה

אשכנזי הוא איל נדל"ן המחזיק בנכסים רבים בארצות הברית ובבתי מלון במדינות שונות ברחבי העולם, ב-1987 ייסד את "תאגיד הרכישות אשכנזי", אשר באמצעותה הוא שולט בנכסים בהיקף של מעל 12 מיליארד דולר בכל רחבי העולם.
הוא מחזיק באמצעות החברה בנכסי קמעונאות, מסחר, בנייני משרדים, לוגיסטיקה, מגורים, בתי אבות ומרכזי קניות בארצות הברית, בממלכה המאוחדת ובאירופה. ופורטפוליו רחב של בתי מלון ברחבי ארצות הברית, הממלכה המאוחדת ובאירופה.
אשכנזי מחזיק באמצעות החברה ביותר מ-120 נכסים ברחבי העולם, ושווי תיק הנכסים הכולל של "תאגיד הרכישות אשכנזי" מוערך בכ-12 מיליארד דולר, ההתמקדות של החברה ורוב נכסיה הם בארצות הברית. החברה מעסיקה למעלה מ-100 עובדים והמטה של החברה ממוקם במנהטן, ניו יורק.
מכבי תל אביב

בשנת 2013 נכנס אשכנזי כשותף לקבוצת הכדורסל מועדון הכדורסל מכבי תל אביב, כיום מחזיק בכ-10% מהמניות של הקבוצה.
ככל הידוע, לאשכנזי אין מעורבות בניהול השוטף של הקבוצה והוא מתפקד כשותף בעלים פאסיבי.
חיים אישיים

בן נשוי לדבורה, להם שלושה ילדים, והם מתגוררים בניו-יורק, בשדרה החמישית.
אשכנזי נמנע מפרסום ושומר על פרופיל ציבורי נמוך. פרט לכמה פרטים על האינטרסים העסקיים שלו באתר האינטרנט האישי שלו.
הערות שוליים

↑  הפרופיל של אשכנזי באתר פורבס
↑  "Ben Ashkenazy". נבדק ב-27 בדצמבר 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "New York's Plaza Hotel Is in the Sights of This Shy Billionaire". 14 בספטמבר 2017. נבדק ב-27 בדצמבר 2017 – via www.bloomberg.com. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Who's the Boss?". נבדק ב-27 בדצמבר 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
תרבות מצרים העתיקה

לאורך קיומה, תרבות מצרים העתיקה התפתחה רבות ויצרה חידושים במספר תחומי ידע ואמנות.
מדע

המדע במצרים העתיקה היה מפותח בתחומים אחדים:.
מדע > גאומטריה

המצרים פתחו שיטות למדידת שטחיהם של המלבן והעיגול ואף ידעו לחשב נפח.
מדע > ספירה

במצרים העתיקה התפתחו גם החשבון והמספור. המצרים ספרו בשיטה העשרונית:
כתיבת מספר התבצעה באמצעות כתיבת רצף ספרות. לדוגמה, על גילוף אבן בכרנך נמצא הסימן הזה, שמשמעותו 4622:
גם שברים ידעו המצרים לחשב, אך לכפול ידעו רק ב-2.
מדע > אסטרונומיה

האסטרונומיה המצרית אף היא הייתה מפותחת. המצרים העריכו שאורך השנה היא בת 365 ימים וחילקו את השמיים לקבוצות של מזלות.
רפואה

הרפואה המצרית הייתה מפורסמת בכל רחבי העולם העתיק ואף הניחה את היסוד לרפואה האירופית. הרופאים המצרים אבחנו מחלות רבות ואף נתנו להם הטיפול המתאים. הרופאים המצרים התמחו בריפוי שיניים, בניתוח ראש, ובאיחוי שברים ובחניטה.
אדריכלות

האדריכלות המצרית היא אחת העתיקות מהידועות לנו, ואולי אף העתיקה ביותר (אם מדובר על בניה באבני גזית). התחלתה באלף הרביעי לפני הספירה.
בהתחלתה בנו בטיט עשוי מטין הנילוס על מקלע קני סוף. מאוחר יותר עברו לשימוש בלבנים מאותו טיט מיובשות בשמש - ובעץ (שיטת בנייה זו לא פסקה במצרים עד היום). המבנים האופייניים לאדריכלות המצרית הם גדולי ממדים ובעלי קווים חדים.
הפירמידות - מבני ענק שסודם לא פוענח במלואו עד היום - היוו משכנות למתים, שהמצרים האמינו כי הם מוסיפים לחיות חיי נצח.
הספינקס הוא חיה דמיונית בעלת גוף אריה וראש אדם. המצרים הציבו פסלי ספינקסים רבים, לרוב בזוגות, כדי לשמור על מקומות חשובים. הספינקס במישור גיזה הוא הראשון והגדול מכולם.
כתב

כתב החרטומים, או בשמו הלועזי: הִירוֹגְלִיפִים, שימש כצורת כתיבה באמצעות סמלים וציורים. כתב החרטומים היה הכתב הראשון בעולם.
חלק מהסמלים היוו מילים שלמות וחלקם היו חלקים בתוך מילה. בכתב החרטומים היו למעלה מ-2,000 סמלים. כל סמל מייצג עצם כלשהו, וכל עצם כזה מייצג צליל שבו מתחיל שם העצם או רעיון מסוים הקשור בעצם. לכן, לא פלא שמעט מאוד מהמצריים ידעו לכתוב ולקרוא.
הראשון שהצליח לפענח את צופן כתב החרטומים היה החוקר הצרפתי ז'אן-פרנסואה שמפוליון. הוא עשה זאת באמצעות ממצא ארכאולוגי שנקרא אבן רוזטה, שבה אותו טקסט נכתב ביוונית ובשני סוגי כתב חרטומים.
אמנות

האמנות המצרית רבת חשיבות להתפתחות האמנות המערבית. את האמנות יצרו המצרים עבור המלכים שלהם, אשר נחשבו לאלים. על קירות הקבר ציירו אמנים כל שדרוש למלך לאחר המוות, היינו מזון, משרתים וכן הגנות מפני הכוחות השליליים של עולם המתים.
האמנים ציירו לפי מוסכמות קבועות מראש כגון: האדון צויר תמיד גדול יותר מעבדיו ומשרתיו, עורם של הגברים לעולם כהה יותר משל הנשים, הנשים רזות והגברים חסונים וכן- דמויות האלים היו קבועות. הדמויות כולן צוירו בפרופיל.
האומנות המצרית באה לידי ביטוי בשלושה תחומים: פיסול, תבליט קיר וציור. קווי האופי של תחומים אלה לא השתנו במשך אלפיים שנה, וזאת משום זיקתה של האומנות לדת - השתמרותה של הדת הובילה בהכרח להשתמרותה של האמנות. שיטות הציור על הקברים ובמקדשים עברו מדור לדור.
משימושי האמנות המצרית:
פסלים ותבליטים לזכר המת, עלילותיו במהלך החיים ופסל גדול שניצב ליד הקבר כדי לשמור על ה"כא" - הא כוח החיים של האדם שמתווסף אליו עם הולדתו. עם מותו של האדם יש לשמור על ה"כא" כדי שלא תאבד, על כן מוקם הפסל. הפסל, למעשה, שומר על ה"כא" במקום הגוף.
תבליטים רבים אף שמשו כאנדרטות לקרבות המלכים והמלכים תוארו בהם תמיד כמנצחים. לתבליטים אלו נוספו כתובות בכתב החרטומים שתיארו את האירועים.
עם שלטון היוונים במצרים, במאה השלישית לפני הספירה, הם הושפעו רבות מהתרבות המצרית - האמנות והמערכת התאולוגית, והשפעות אלה חדרו במהרה ליוון.
ג'ורג' ראיין

ג'ורג' הומר ראיין (באנגלית: George Homer Ryan;‏ ‏נולד ב־24 בפברואר 1934) הוא פוליטיקאי אמריקאי מאילינוי, איש המפלגה הרפובליקנית, שכיהן כמושל אילינוי ה-39 בשנים 1999–2003. לפני כן הוא כיהן כסגן מושל המדינה, כמזכיר המדינה שלה וכחבר בית המחוקקים שלה, כולל שנתיים כיושב ראש הבית. שמו של ראיין משך תשומת לב ברמה הלאומית כאשר ב-1999 הוא עצר את ההוצאות להורג באילינוי וב-2003 המתיק 167 עונשי מוות למאסר עולם. מאוחר יותר הוא הורשע בבית משפט פדרלי בסעיפי שחיתות וריצה יותר מחמש שנים בבית סוהר פדרלי ושבעה חודשים במעצר בית. הוא שוחרר ממאסרו ביולי 2013.
ראשית חייו

ג'ורג' ראיין נולד בעיר מקוקיטה שבאיווה לג'אנט (לבית באומן) ותומאס ראיין, רוקח במקצועו, וגדל בקנקאקי, אילינוי. לאחר שירות בצבא ארצות הברית במלחמת קוריאה, הוא עבד בשני בתי המרקחת של אביו. הוא למד בקולג' פאריס המדינתי לרוקחות (כיום האוניברסיטה המדינתית פאריס) בביג רפידס, מישיגן. בסופו של דבר הוא הפך את צמד בתי המרקחת של אביו לרשת מצליחה בניהול משפחתי, שהרוויחה ממכרזים ממשלתיים לאספקת תרופות למוסדות סיעודיים, ונמכרה ב-1990. בעת שגויס לשירות במלחמת קוריאה, שירת ראיין שם 13 חודשים כרוקח.
ב-1956 נשא ראיין לאישה את אהובתו מימי בית הספר התיכון, לורה לין לאו, שגדלה בארומה פארק, אילינוי, שם משפחתה, שמוצאה מגרמניה, חיה מאז 1834. בבעלותו של אביה הייתה אחת מהחברות הראשונות בארצות הברית לזרעי כלאיים. לזוג נולדו חמש בנות (מתוכן שלישייה אחת) ובן אחד. לורה לאו ראיין נפטרה מסרטן הריאה ב-2011. אחיו של ראיין, טום, היה דמות בולטת בפוליטיקה של מחוז קנקאקי.
קריירה פוליטית

הקריירה הפוליטית של ראיין החלה כאשר הוא היה חבר במועצת מחוז קנקאקי בשנים 1968–1973 (אחיו, טום ג'. ראיין, היה ראש עיריית קנקאקי בשנים 1965–1985). לאחר מכן הוא נבחר לבית הנבחרים של אילינוי, שם הוא כיהן בשנים 1973–1983, כולל שתי תקופות כהונה כיושב ראש סיעת המיעוט ותקופת כהונה אחת כיושב ראש הבית. בעשרים השנים הבאות הוא כיהן בתפקידים מדינתיים, כסגן המושל תחת המושל ג'יימס תומפסון בשנים 1983–1991, כמזכיר המדינה של אילינוי בשנים 1991–1999, וכמושל אילינוי בשנים 1999–2003. במהלך תקופת כהונתו הראשונה כמזכיר המדינה, נמתחה עליו ביקורת בפומבי ממי שכיהן אז כגזבר המדינה, פאט קווין. במיוחד הוא ביקר אותו על רישיונות נהיגה שמשרדו של ראיין הנפיק לנהגי רכב כבד. היריבות בין השניים הובילי את קווין לניסיון כושל להתמודד מול ראיין בבחירות הכלליות למשרת מזכיר המדינה ב-1994.
מושל אילינוי

ב-1998 נבחר ראיין כמושל אילינוי לאחר שזכה ב-51 אחוזים מן הקולות מול 47 האחוזים שקיבל המועמד הדמוקרטי גלן פושארד. שותפתו למרוץ של ראיין הייתה חברת בית הנבחרים של אילינוי, קורין ווד, שנבחרה כסגנית המושל האישה הראשונה באילינוי. הוצאות מסע הבחירות של ראיין היו גבוהות פי ארבעה מאלו של פושארד, שהיה מאמין גדול ברפורמות במימון מסעות הבחירות, הציב מגבלות על תרומות של יחידים וסירב לקבל תרומות מתאגידים או מבעלי אינטרסים מיוחדים.
אחד המיזמים שהיו חביבים על ראיין כמושל היה מהלך תיקון נרחב של מערכת הכבישים המהירים של אילינוי שנקראה "Illinois FIRST" (מילולית: "אילינוי תחילה"). FIRST היו ראשי תיבות של "Fund for Infrastructure, Roads, Schools, and Transit" ("מימון לתשתיות, כבישים, בתי ספר ותחבורה"). החוק בעניין, שנחתם במאי 1999 קבע חבילה תקציבית של 6.3 מיליארד דולר לשימוש לבתי ספר ולמיזמי תחבורה. עם תוכניות מימון משלימות, סיפקה תוכנית FIRST סכום של 2.2 מיליארד דולר לבתי ספר, 4.1 מיליארד דולר לתחבורה ציבורית, 4.1 מיליארד דולר לכבישים, ו-1.6 מיליארד דולר למיזמים אחרים. הוא גם שיפר את טכנולוגיית התשתיות של אילינוי, יצר את אחד ממשרדי הטכנולוגיה הראשונים בארצות הברית ברמה המדינתית, והעלה את הדירוג הטכנולוגי של אילינוי מהמקום ה-48 מתוך 50 המדינות כשנכנס לתפקידו אל המקום הראשון שנתיים לאחר מכן. ראיין קבע שיא בשיעור המימון למערכת החינוך, כולל 51 אחוזים מכלל הכנסות המדינה החדשות בעת כהונתו כמושל, בנוסף למיליארדי דולרים שהוצאו באמצעות תוכנית FIRST שבמסגרתה נבנו ושופצו ביתי ספר ותשתיות חינוכיות. ב-1999 גרם ראיין למחלוקת כאשר היה המושל המכהן הראשון בארצות הברית שנפגש עם נשיא קובה פידל קסטרו. בעקבות ביקורו של ראיין בקובה הועבר אליה סיוע הומניטרי של מיליון דולר, אך הוא ספג ביקורת מצד קבוצות של מתנגדי קסטרו. ב-2000 שימש ראיין כיושב ראש אגודת המושלים של המערב התיכון.
משפטו והרשעתו

הקריירה הפוליטית של ראיין עמדה בצילה של שערורייה שכונתה "מבצע דרך בטוחה" (Operation Safe Road), שכללה מכירה בלתי חוקית של רישיונות ממשלתיים, חוזים והסכמי חכירה על ידי עובדי מדינה במהלך תקופת כהונתו כמזכיר המדינה של אילינוי. בעקבות הרשעתם של רבים מעוזריו לשעבר, הוא בחר שלא להתמודד בבחירות לכהונה שנייה כמושל ב-2002. נגד 79 עובדי מדינה לשעבר, לוביסטים ואחרים, הוגשו אישומים בעקבות חקירה, ולפחות 76 מתוכם הורשעו.
פרשת השחיתות שהובילה לנפילתו של ראיין החלה יותר מעשור קודם לכן במהלך חקירה פדרלית בנוגע לתאונת דרכים קטלנית שארעה בוויסקונסין. בתאונה נהרגו שישה ילדים ממשפחת ויליס משיקגו. הוריהם, הכומר דואן וג'נט ויליס, נכוו קשות. בחקירה נחשף שבמסגרת עבודת מחלקת המדינה בראשותו של ראיין ניתנו רישיונות נהיגה לנהגי משאיות בלתי כשירים תמורת שוחד.
במרץ 2003 הורשע סקוט פאוול, לשעבר ראש הסגל של ראיין ומנהל מסע הבחירות שלו, בהאשמות פדרליות על סחיטה והונאה. הוא נדון לתקופת מאסר של שש שנים וחצי. סגן מנהל מסע הבחירות לשעבר, ריצ'רד ג'וליאנו, הודה באשמה בעברות אלו והעיד נגד פאוול במשפט. רוג'ר סטנלי, לשעבר חבר בית הנבחרים של אילינוי מטעם הרפובליקנים, שהועסק על ידי ראיין, והעיד גם הוא נגד פאוול, הודה באשמה בסעיפים רחבים של שחיתות, שעל פיהם הוא שילם תשלומי שוחד כדי לזכות בחוזים מטעם המדינה, שלח בדואר באופן אנונימי התקפות שווא על יריבים פוליטיים ועזר להשיג עבודות דמה בשכר.
משפטו והרשעתו > ההגנה והערעור

ההגנה במשפטו של ראיין ניתנה פרו בונו על ידי משרד עורכי הדין "וינסטון וסטראון" שנוהל על ידי מושל אילינוי לשעבר ג'יימס תומפסון. עד אמצע נובמבר 2005 הגיעה עלות המשפט עבור ההגנה ל-10 מיליון דולר. ההערכות על עלות המשפט עבור המשרד עד ספטמבר 2006 הגיעו ל-20 מיליון דולר. ראיין כיהן כסגן המושל תחת תומפסון בשנים 1983–1991. לאחר שבית המשפט העליון של ארצות הברית דחה את בקשתו של ראיין לעיון בפסק דינו, ציין תומפסון שהוא יבקש מנשיא ארצות הברית ג'ורג' ווקר בוש להמתיק את עונש המאסר לזמן שאותו הוא ריצה עד לאותו רגע. ב-1 בדצמבר 2008 כתב הסנאטור דיק דרבין מכתב לנשיא בוש, בו הוא ביקש להמתיק את עונשו של ראיין, בציינו את גילו של ראיין ואת בריאותה הרופפת של רעייתו, באומרו, "צעד זה לא ימחל על פשעיו או ימחק את הרשעתו, אך הוא יאפשר לו לשוב לאשתו ולמשפחתו לשארית חייהם". עד לתום נשיאותו ב-20 בינואר 2009 לא המתיק הנשיא בוש את עונשו של ראיין.
לאחר הרשעתו של ראיין, הושעתה על פי חוק הפנסיה השנתית שלו מהמדינה שהגיעה אז לסכום של 197,037 דולר. בעניין זה עתרו פרקליטיו של ראיין בכל הערכאות עד לבית המשפט העליון של אילינוי, שב-19 בינואר 2010 פסק שחוק המדינה "קובע באופן ברור שאף אחת מההטבות שראיין זכאי להן על פי הכללים לא ישולמו לו". במהלך שלוש השנים בין פרישתו לבין הרשעתו שולמה לראיין פנסיה בסכום של 635,000 דולר, בנוסף ל-235,500 דולר בתשלומים מההפרשות מהשכר שלו שהוא צבר במשך 30 שנות שירותו הציבורי.