stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בואקה
היסטוריה

בשנת 1800 קבוצה הקשורה לבני אקאן, בני אסבו ובאולה התיישבו באזור שבו היה הכפר בואקה, בתחילה הכפר נקרא Gbèkèkro, על שמו של מנהיג בואלה Gossan Kwa Gbeke.
בכפר בואקה הוקם מחנה צבאי צרפתי בשנת 1899 והוא הווה מרכז מנהלי מאז 1914.
בשנת 1996 נפתחה אוניברסיטת בואקה, אך נסגרה בספטמבר 2002. במימון Unesco, האוניברסיטה נפתחה מחדש באפריל 2005.
היסטוריה > המאה ה-21, מלחמת האזרחים

כוחות צבא צרפת וכוחות השמירה על השלום של האו"ם מתגוררים בעיר לאכיפת הפסקת אש בין המורדים שנמצאים בצפון המדינה וכוחות הממשלה המחזיקים בדרום המדינה. לאחר הניסיון להפיל את הנשיא לוראן גבאגבו שנכשל, כוחות המורדים FN (אנ') (כוחות Forces Nouvelles) בראשות גיום סורו (אנ') הפכו את בואקה למרכז השליטה שלהם.
ב-4 בנובמבר 2004 הודיע הקצין ז'אן נואל אביי מצבא חוף השנהב. שכוחות הממשלה השתמשו במטוסי סוחוי- 25 לתקיפת העיר כחלק מהמתקפה ל"שחרור טריטוריאלי". גם העיר קורוגו (אנ'), הנמצאת במרחק 225 קילומטרים מצפון לבואקה, הותקפה באותה תקיפה של החיל האוויר של ממשלת חוף השנהב.
אוכלוסייה

בשנת 1910 כשהוכרזה כעיר, בואקה אוכלסה בעיקר בבני שבט באולה, מהגרים אפריקאים וכוחות הצבא הצרפתי. כשחוף השנהב קיבלה את עצמאותה בשנת 1960, מנתה העיר 60,000 תושבים. עשר שנים לאחר מכן אוכלוסייה זו הוכפלה הודות להגירה ממדינות שכנות (גינאה-קונאקרי, מאלי, בורקינה פאסו, ניז'ר וסנגל) ושיעור הילודה הגבוה.
אוכלוסיית בואקה מורכבת בעיקר מבני שבט באולה מגאנה. בהיותה העיר השנייה המאוכלסת ביותר בחוף השנהב, נהנת בואקה מהגירה מחוץ למדינה ומהגירה אזורית רבה של בני השבטים דיאולה, אגני, אקיה, בטה, מוסי ואחרים.
על פי מפקד האוכלוסין האחרון של חוף השנהב שנערך בסוף שנת 2021, התגוררו בבואקה 832,371 תושבים והיא העיר השנייה בגודלה בחוף השנהב לאחר אביג'אן.
| --- | --- |
שנה: אוכלוסייה
1921: 3,600
1945: 22,000
1960: 60,000
1970: 120,000
1975: 175,000
1988: 329,850
1998: 461,618
2014: 608,138
2021: 832,371
אקלים

האקלים בבואקה מוגדר כטרופי ויבש (Aw) על פי שיטת קפן. האקלים בעיר כולל עונה רטובה ממושכת המתפרשת על פני החודשים מרץ עד אוקטובר, ועונה יבשה קצרה יותר המושיעת על ידי הארמטן (אנ'). העונה היבשה הנמשכת לאורך ארבעת החודשים הנותרים. למרות העונה הרטובה הארוכה, בואקה אינה מגיעה לרמת המשקעים שחווה אביג'אן. כמות המשקעים הממוצעת בשנה בבואקה עומדת על 1.100 מילימטרים בשנה.
| אקלים בבואקה> חודש.טמפרטורה יומית מרבית ממוצעת (C°).טמפרטורה יומית מזערית ממוצעת (C°).משקעים ממוצעים (מ"מ) | אקלים בבואקה> ינואר.33.20.6.12.5 | אקלים בבואקה> פברואר.33.5.21.8.40 | אקלים בבואקה> מרץ.33.8.22.3.83.8 | אקלים בבואקה> אפריל.32.7.22.126.4 | אקלים בבואקה> מאי.31.21.7.123.7 | אקלים בבואקה> יוני.29.9.21.2.147.2 | אקלים בבואקה> יולי.27.8.20.8.117.5 | אקלים בבואקה> אוגוסט.27.7.20.9.128 | אקלים בבואקה> ספטמבר.28.5.21.1.168.1 | אקלים בבואקה> אוקטובר.30.1.21.3.107.9 | אקלים בבואקה> נובמבר.31.3.21.3.30.2 | אקלים בבואקה> דצמבר.31.7.20.3.14.6 | אקלים בבואקה> שנה.30.9.21.3.1,099.9 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
מקור: NOAA. climate-charts.   Climat Bouaké, meteoblue.com
כלכלה

המגזר הכלכלי החשוב ביותר בעיר וסביבתה הוא החקלאות; במיוחד גידול כותנה. מפעל הטקסטיל נוסד בעיר בשנת 1921 והיה החברה התעשייתית הראשונה במדינה. זרעי כותנה משמשים גם לתעשיית השמן והסבון. לפחות עד 2002 בואקה הייתה מרכז כלכלי חשוב כולל השוק הסיטונאי שלה. כתוצאה ממיקומה הגאוגרפי באזור של מפגש כבישים ראשיים ומסילת הרכבת, בואקה נמצאת במצב כלכלי מיוחד, דבר שגרם להקמת חברות ומפעלים רבים בעיר.
המוצרים המיוצרים והמעובדים בבואקה הם: מוצרי טבק, חומרי בניין, טקסטיל, כותנה, סיסל ואורז. מחצבים כגון:- זהב, כספית ומנגן נחצבים במכרות בקרבת מקום.
כלכלת העיר התערערה במהלך שלטון המורדים שנמשך בעשור שהחל בשנת 2002. חברות רבות נסגרו או עברו לעיר אביג'אן, המרכז הכלכלי של חוף השנהב. שני התהליכים האלה הביאו לירידה של 60% בהעסקת העובדים הפורמלית בעיר. לדוגמה, מפעל ייצור הטקסטיל הגדול ביותר בעיר, מפעל גונפרוויל, הפחית 1200 עובדים ממצבת העובדים שלו, ירידה של 80% מכח העבודה של המפעל. ההתאוששות הכלכלית הייתה איטית עד תחילת שנת 2010. לאחר שממשלת חוף השנהב החזירה את השליטה בבואקה בעקבות הבחירות שהתקיימו בין 2010–2011, המשק עבר התחיל להשתקם. הכבישים נסללו מחדש לאחר שנים של הזנחה, מה שאפשר את הובלת הסחורות למשימה הרבה יותר קלה. חומרי הגלם כגון כותנה ואגוזי קשיו החלו לזרום למפעלי העיבוד בבואקה בכמויות גדולות יותר. הקונצרן הבינלאומי לעיבוד קקאו, קפה ואגוזי קאשיו בשם עולם OLAM מסינגפור פתח ב־2012 מפעל לעיבוד קשיו בבואקה, המפעל מספק כמעט 2400 משרות. העסקים החקלאים התחילו לחזור למצבם המקורי שהיה לפני העימות עם המורדים. בנוסף, הבנקים פתחו סניפים חדשים והמרכולים חזרו לפעול כרגיל. הממשלה שנתה את מדיניותה והמריצה צמיחה מחודשת, כגון במחירי מינימום, ופרויקטים להגדלת המסחר, כולל סלילת כביש מהיר לחיבור של בואקה לבירת המדינה יאמוסוקרו.
תחבורה

בעיר נמצא נמל התעופה בואקה (אנ') הממוקם מצפון-מערב לעיר. אורך המסלול כ־3,300 מטרים.
העיר ממוקמת ליד קו הרכבת המחברת בין אביג'אן לואגאדוגו שבבורקינה פאסו, הרכבת, המסילה ותחנת הרכבת שבעיר מנוהלים על ידי חברת הרכבות סיטארל (אנ').
הכבישים העוברים בבואקה ומחברים אותה עם יתר החלקי חוף השנהב, עם כיוון השעון הם ה-A3 וה- A8. מצפון ה-A3 מחבר את העיר עם קטיולה (אנ') ועם קורוגו. הכביש A12 מזרחה מחבר יעדים נוספים בבורקינה פאסו ובמאלי. מזרחה A10 המתחיל בבואקה מתחבר לגאנה ולבונדוקו באמצעות כביש A1 צפונה ואבנגורו דרומה. כביש A8 מתחבר ל- אבנגורו צפונה בכביש A1 ואביג'אן דרומה. A3 דרומה מתחבר לבירה יאמוסוקרו ולמרכז הכלכלי אביג'אן. מערבה על כביש A8 ניתן להגיע ליעדים נוספים בליבריה ובגינאה .
חינוך ובריאות

בבואקה יש 316 בתי ספר יסודיים, 27 בתי ספר תיכוניים ציבוריים ופרטיים, אוניברסיטה (אוניברסיטת אלסאן אואטרה (אנ') הציבורית נוסדה בשנת 1992) והמכון הלאומי להדרכת אחים ואחיות לבריאות הציבור. בעיר הוקם מכון המחקר לכותנה ולסיבי טקסטיל טרופיים. בנוסף לבית החולים האוניברסיטאי, ישנם מספר רב של מרכזי בריאות ומרפאות פרטיות.
צוות רפואי עובד בבית החולים האוניברסיטאי בבואקה מאז 2002.
האקדמיה הנוצרית הבינלאומית הייתה פנימייה אמריקאית, בעיקר לילדים של מיסיונרים. היא נפתחה בין השנים 1961/1962 עם 73 תלמידים. בספטמבר 2002 בית הספר נכלא בין החזיתות במהלך מלחמה האזרחים במדינה. מעל 160 תלמידים והמטפלים שלהם היו מוקפים בכוחות המורדים וכוחות הממשלה במשך שבוע. לאחר מכן פונה בית הספר ושימש את הצבא הצרפתי כבסיס צבאי. בהמשך בית הספר נסגר רשמית בשנת 2005.
מנהל

העיר עצמה היא עיר מחוז; פרברי העיר הם כפרים הנמצאים מחוץ למרכז העיר. בסביבת העיר נמצאים כ־130 כפרים שרבים מתושביהם מתפרנסים בה.
ספורט

האצטדיון המקומי של בואקה נקרא Stade Bouaké (אנ') הידוע גם בשם אצטדיון השלום, הוא נבנה בשנת 1984 לקראת משחקי גביע אפריקה לאומות 1984, הוא יהיה גם אחד האצטדיונים המארחים לקראת גביע אפריקה 2023. שיפוץ האצטדיון החל בשנת 2020. קיבולת האצטדיון לפני השיפוץ 35,000 מושבים ולאחר השיפוץ הוא יגדל ל־40,000 מקומות.
הקבוצה המקומית נקראת Bouaké FC ומגרש הבית שלה הוא אצטדיון Stade Bouaké.
הספורטאים שייצגו את נבחרת חוף השנהב בכדורגל ושנולדו בבואקה הם האחים קולו טורה ויאיה טורה ואחרים.
ערים תאומות

לבואקה יש הסכם ערים תאומות עם:
מאלי מופטי, מאלי
איטליה ברשה, איטליה
ישראל באר שבע, ישראל
צרפת וילנב-סור-לו (אנ'), צרפת
גרמניה רויטלינגן, גרמניה (מ־1970)
רומניה זימניצ'ה, רומניה
ראו גם

חוף השנהב
אלאסן ואטארה
יאמוסוקרו
קורוגו
אביג'אן
הערות שוליים

↑  פניות לראש העיר באתר הרשמי של העירייה
↑  Ivory Coast: Sub-Prefectures (Regions and Sub-Prefectures) - Population Statistics, Charts and Map
↑  Britannica, Bouaké, britannica.com, USA, accessed on 7 July 2019
↑  Revisited - Ivory Coast's 'rebel city' of Bouaké looks to the future, France 24, ‏2020-05-29 (באנגלית)
↑  Bouake, Ivory Coast Population (2021) - Population Stat, populationstat.com
↑  "Climate: Bouaké - Climate graph, Temperature graph, Climate table". Climate-Data.org. נבדק ב-30 בנובמבר 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Klima Bouaké, Elfenbeinküste - Klimadiagramm, Klimatabelle - WetterKontor, www.wetterkontor.de
↑  "Bouaké, Climate Normals 1961–1990". National Oceanic and Atmospheric Administration. (באנגלית) Retrieved 17 August 2021.
↑  Bouake - Aero, Ivory Coast:; Climate, Global Warming, and Daylight Charts and Data
↑  Climat Bouaké, meteoblue.com
↑  "RGPH 2014, Répertoire des localités, Région Gbêkê" (PDF). ins.ci. נבדק ב-5 באוגוסט 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Villes amies de Bouaké" [Twin towns with Bouaké] (בצרפתית). mairiebke.e-monsite.com. אורכב מ-המקור ב-20 באוקטובר 2014. נבדק ב-20 באוגוסט 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Lista municipiilor înfrățite din România" [List of municipality twinnings in Romania] (ברומנית). אורכב מ-המקור ב-13 באוגוסט 2011. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007560083005171  GND: 4069617-0  LCCN: n84223866  NARA: 10038339  VIAF: 125544297   WorldCat (עם VIAF): 125544297
דולני קובין

דולני קובין
דולני קובין (בסלובקית: Dolný Kubín, בגרמנית: Unterkubin - אונטרקובין, בהונגרית: Alsókubin - אלשוקובין) היא עיירה בסלובקיה על נהר האורבה במחוז ז'ילינה, בגובה 468 מטר מעל פני הים. בשנת 2012 נמנו בעיירה כ-20,000 תושבים, 97% מהם סלובקים.
בדולני קובין מרכז תעשיית ברזל, אך למרות זאת בשנת 1992 היה בה ריכוז יחסית נמוך של עופרת באוויר. לאחר הפרדות סלובקיה מצ'כיה, עברו פועלים סלובקים מאוסטרבה חזרה לסלובקיה, בין השאר לדולני קובין.
בדולני קובין מוזיאון לזכר המשורר פאבל הויזדוסלאב וגשר עץ עתיק מהארוכים ביותר במרכז אירופה.
היסטוריה

העדות הכתובה הראשונה לעיירה דולני קובין היא מראשית המאה ה-14. מסמך משנת 1381 מעיד על סכסוך קרקעות בין בעלי הקרקעות של דולני קובין וויסני קובין. החל מהמאה ה-15 דולני קובין נמצאת במחוז אורבה של ממלכת הונגריה. תושביו היו צמיתים אשר עיבדו את האדמות של טירת אורבה. דולני קובין קיבלה זכויות של עיירה ובהן הזכות לנהל שוק ויריד בשנת 1632. עם קבלת הזכויות נדרשו תושבי העיירה לבנות רק בתים יפים ונאסר על בניית בתים מעץ ובתים עם גגות קש. הזכויות אושרו על ידי פרדיננד השני בדצמבר 1633.
בשנת 1687 הייתה העיירה מושב להנהלת מחוז אורבה ובשנת 1696 הורשה לעיירה לגבות דמי מעבר מהעוברים במעברה של האורבה בדולני קובין. במטרה לעודד את התפתחות האזור העניק המלך קרל השישי לתושבי דולני קובין פטור מתשלום דמי מעבר במעברה של האורבה וזכות לקיים שוק נוסף. במאה ה-18 נבנה בעיר אולם כנסים והכיכר המרכזית עוצבה מחדש. משקים חקלאיים נדרשו להתמקם רק בחלקים החיצוניים של העיירה, כדי שהבקר לא יסתובב ברחבי העיירה. למרות הצפה בשנת 1813 ושתי שרפות גדולות שפקדו את העיירה בשנים 1893 ו-1895 העיירה המשיכה להתפתח במהלך המאה ה-18 וה-19. כלכלת העיירה התבססה על חקלאות, במיוחד גידול בקר, וייצור בירה ושנאפס.
במאה ה-19 הייתה דולני קובין מרכז של לאומיות סלובקית ובה התגורר, בין השאר, המשורר פאבל הויזדוסלאב (Pavol Országh Hviezdoslav) ומחבר המנון סלובקיה ינקו מטושקה. בשנת 1910 היו בעיירה כ-1800 תושבים: כ-60% סלובקים, כ-30% הונגרים וכ-10% גרמנים, רבים מהם היו יהודים, בעיקר הגרמנים.
לאחר הקמת הרפובליקה הצ'כוסלובקית הוקם בדולני קובין בית ספר תיכון, דבר שנמנע לפני כן על ידי השלטון ההונגרי בגלל הגילויים של לאומיות סלובקית בעיירה. בבית הספר למדו תלמידים אשר בקשו חינוך תיכוני מכל הסביבה.
אקלים

האקלים בדולני קובין הוא אירופי אופייני למקום בהרים. ממוצע המשקעים בדולני קובין מגיע לכ 1000 מ"מ בשנה. הטמפרטורה הממוצעת בינואר היא 5.0- מעלות צלזיוס, וביולי היא 15.6 מעלות צלזיוס.
יהודים

יהודים החלו להגיע לדולני קובין במאה ה-18, בימי מריה תרזה והתפרנסו בעיקר כבעלי חנויות. בית כנסת הוקם במקום בשנת 1775 ובית ספר יהודי נוסד בדולני קובין בשנת 1851. בזכות רמתו הגבוהה, עשירי העיירה הלא יהודיים נהגו לשלוח את ילדיהם לבית הספר היהודי. במקביל, התקיים בדולני קובין גם תלמוד תורה. בשנת 1870 פרשו כ-40 משפחות מהקהילה והקימו קהילה רפורמית נפרדת. בשנת 1886 הקהילות התאחדו חזרה במסגרת הסטטוס קוו. בית הכנסת נהרס בשרפות של 1893 ו-1895 ובית כנסת אחר נבנה במקומו. בית הכנסת משמש כיום כאולם קולנוע. בשנת 1897 הוקמה בדולני קובין אגודה ציונית, שהייתה אחת הראשונות באימפריה האוסטרו-הונגרית. רב העיירה משנת 1909 (בערך) עד השואה, היה רבי שבתאי פרידמן. לפני השואה היו בדולני קובין מעל מאתיים יהודים. כ-75% מהם נשלחו להשמדה בקיץ 1942, אך רוב הנותרים הצליחו לשרוד כאשר נמלטו לאחר ההתקוממות הסלובקית של 1944.
בית הקברות היהודי נמצא בצמוד למרכז העיר ואינו מתוחזק. המצבות בבית הקברות מכילות כתובות בעברית וגרמנית.
הערות שוליים

↑  אתר סטטיסטיקות של סלובקיה
↑  Magda Lovei, Phasing Out Lead from Gasoline in Central and Eastern Europe: Health Issues, World Bank Publications, 1997, page 49
↑  David Turnock, The Human Geography of East Central Europe, Routledge, 2003, page 89
↑  Keith Hitchins, Studies in East European Social History, Brill Archive, 1981, page 41
↑  Dolny Kubin weather
↑  Shmuel Spector, Geoffrey Wigoder, The Encyclopedia of Jewish Life Before and During the Holocaust, NYU press, 2001, page 320
↑  International Association of Jewish Genealogical Societies - Cemetery Project Slovak Republic
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987012193974905171  GND: 4219082-4  MusicBrainz: dcfd638a-54a4-4d8b-9c69-fa732235c930  NKC: ge129056  VIAF: 235554522   WorldCat (עם VIAF): 235554522
שיזף מצוי

| שיזף מצוי |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: צומח
מערכה:: בעלי פרחים
מחלקה:: דו-פסיגיים
סדרה:: ורדנאים
משפחה:: אשחריים
סוג:: שיזף
מין:: שיזף מצוי
שם מדעי
 Ziziphus spina-christi ‏דפונטן, 1798
שֵׁיזָף מָצוּי (שם מדעי: Ziziphus spina-christi) הוא עץ או שיח ירוק-עד נמוך וקוצני המשתייך למשפחת האשחריים. גובהו נע בין שלושה לחמישה מטרים, אך לעיתים נדירות יכול להגיע לעשרה מטרים. העץ נפוץ באזורים חמים ויבשים, במיוחד באקלים סודני וסהרו-ערבי, ומשגשג בקרקעות חרסיתיות, לרוב בגבהים של עד 400 מטר מעל פני הים. בישראל תפוצתו משתרעת לכל אורכה, ממורדות החרמון ועד אילת והוא נפוץ בעיקר בבקעת הירדן, בערבה, בשפלה ובמישור החוף.
השיזף ירוק עד, אך במקומות קרים הוא עשוי להשיר את עליו בחורף. באביב מצמיח העץ ענפים חדשים וזיגזגיים, בכל מפרק בענף צומח עלה דמוי-ביצה, משונן קלות, בעל שלושה עורקים. בבסיס העלה ישנם שני קוצים, המהווים גלגול של עלי הלוואי, קוץ אחד ישר והשני כפוף. הפרחים צומחים בקבוצות בחפי העלים. הפרחים צהבהבים, קוטרם כחמישה מ"מ, ובהם חמישה אבקנים. עלי העטיף הבולטים בפרח הם דווקא עלי הגביע. הפרחים צופניים, ומואבקים על ידי דבורים צרעות ומינים נוספים. דבש השיזף זהוב בהיר עשיר בנוגדי חמצון ונוטה שלא להתגבש, נדיר ומבוקש מאוד. ידוע גם בשם "דבש סידר". הפרי הוא בית גלעין כדורי, קוטרו כ-1.5 ס"מ, והוא מבשיל כחודש אחר תום הפריחה. צבעו בעת ההבשלה, צהוב כתום, וטעמו מתוק.
העץ עמיד מאוד, ומסוגל לצמוח גם בקרקעות מעובדות ומרוססות בקוטלי עשבים. במקומות מסוימים צמחו עצי שיזף גדולים שקודשו על ידי ערבים, מעמד שהגן עליהם מכריתה ושריפה. במקומות אלה מגיעים העצים לעיתים לגובה של מעל עשרה מטרים, והיקף גזעם לארבעה מטרים ויותר. שיזף ידוע כזה, הוא השיזף של חצבה. חורשה ידועה של עצי שיזף מצוי נמצאת בעין חוקוק שבגליל העליון המזרחי.
הפרטים המצליחים להתבסס במקומות מתאימים ואינם נכרתים מגיעים לגודל ולגיל מופלגים. השיזף המצוי הגדול בארץ נמצא בעין חצבה, ומעריכים את גילו בסביבות 800 שנה. הוא העץ הזקן ביותר המוכר לנו בישראל, נכון לשנת 2018.
שמות ואזכורים

ר' אשתורי הפרחי, חוקר ארץ ישראל מהמאה ה-14, סבר שהשיזף המצוי הוא האטד המקראי, הנזכר במשל יותם. גם הראובנים סברו כך.
השם העממי העברי הנפוץ לשיזף מצוי הוא "עץ הדומים", אשר זכה להתייחסות בספרה של גילה אלמגור, "עץ הדומים תפוס".
השם המדעי Ziziphus spina-christi מתאר את העץ כ"שיזף עם קוצי ישו", ומשקף שילוב בין תכונותיו הפיזיות (קוצים) לבין הקשרו ההיסטורי-דתי, בהתאם למסורת הנוצרית.
הכינוי העממי Christ's Thorn מתאר את קוצי העץ, המזוהים עם כתר הקוצים של ישו במורשת הנוצרית.
לעומת זאת, השם העממי Jujube הוא שם כללי המתייחס לעצים או שיחים מסוג Ziziphus, בעיקר כאלה הנושאים פירות אכילים.
שימושים

כל חלקי העץ משמשים ברפואה עממית אצל עדות ישראל, ערביי ישראל, תושבי המזרח התיכון וצפון אפריקה. משרה של הפרי או העלים או מרתח מגלעיני הפירות עשוי להקל על כאבי בטן, עצירות, ותולעי מעיים. תחבושות מעלים טריים וירוקים שמשו במקרי דלקות ומורסות. גלעינים יבשים טחונים מתערובת עם שמן שמש לטיפול בדלקות עיניים, וכנגד כאבי שיניים ממרתח של קליפת הגזע. מרתח פירות יעיל כנגד סכרת.
במחקרים מודרניים בהודו נמצא שעלים של שיזף תרבותי מורידים סוכר בדם אצל עכברים. והאלקלואיד בשם זיזיפין מדכא את הטעם המתוק אצל בני אדם.
הפרי נאכל טרי. העלים משמשים למרעה והגזע לבניין, חקלאות וצורכי הבית. ניתן להכין ליקר שיזפים.
מחזור החיים

הפריחה נמשכת למעלה מחצי שנה מסוף האביב ועד סוף הקיץ, מפברואר ועד אוקטובר. הפריחה נמשכת בשניים או שלושה גלים, ובהתאם לכך יש גם שניים או שלושה גלים של הבשלת פרי. העיקריים בהם הם באביב ובסתיו.
הנביטה מזורזת לאחר שריפה מהירה של הפירות.
בית גידול ותפוצה

תחום התפוצה הטבעי של שיזף מצוי משתרע ממאוריטניה שבמערב אפריקה ועד פקיסטן שבדרום אסיה. הוא גדל בעיקר בבתי גידול מדבריים או בשיחיות יבשות.
טיפוס התפוצה העיקרי של שיזף מצוי הוא סודני שהוא אזור יובשני למחצה במזרח אפריקה, בצפונו של האזור הטרופי, אקלימו מצטיין בחורף חם וחסר גשמים וצמחייתו האופיינית היא סוואנה. באפריקה, עץ זה מהווה מרכיב חשוב בסוואנות, יחד עם מיני השיטה וזקום מצרי.
בישראל תפוצתו משתרעת לכל אורכה, ממורדות החרמון ועד אילת. הוא שולט בכל עמקי החבל הים-תיכוני, מצוי בערוצים גדולים לאורך ים המלח, צפון הערבה והבקעה ונדיר בערבה הדרומית.
שיזף מצוי הוא צמח אוהב חום ולחות ובית גידולו מגוון ביותר, ואדיות גדולים ומעיינות מדבריים, יער פארק ונופי צמח עשבוני בשולי שדות ושדות בור. הוא אינו גדל ברום מעל 600 מטרים, אבל בדרך כלל אין הוא גדל מעל לרום של 400 מטרים. העץ מתבסס בקרקע חרסיתית, שם נקווים מים בשכבות הקרקע העמוקות, ולכן אינו מוגבל בצמיחתו גם בקיץ. הגורם המגביל את תפוצתו הוא כאמור הרום הטופגרפי, המשפיע על צמיחתו ועל התבססות הנבטים. בתנאי לחות מתאימים ובהיעדר מתחרים נובט העץ בשפע. הוא מאכלס אפילו שטחים מרוססים בקוטלי עשבים בצדי דרכים, שם הושמדו מתחריו.
ההאבקה בשיזף מצוי

כדי להבטיח האבקה הדדית בפרחים הדו-מיניים של שיזף מצוי ולהימנע מהאבקה עצמית והאבקת שכנים, נכונו לשיזף מצוי שלשה מנגנונים. שני הראשונים מבוססים על הפרדה בזמן, בין הבשלת האבקנים לבין הבשלת הצלקת, והשלישי הוא מנגנון הפרדה במרחב באמצעות שינוי במיקום האבקנים.
המנגנון הראשון - הפרדה בזמן (הטרודיכוגמיה) של אירוע הפריחה בין פרחים על אותה תפרחת, כלומר תיזמון אירוע הפריחה של שני טיפוסים גנטיים של פרחים הנמצאים באותה תדירות, אך שונים ברצף זמנים שונה של מהלך פריחה. אצל שיזף מצוי נמצאו שני טיפוסי התנהגות מבחינת מהלך ההבשלה של איברי הזכר ואיברי הנקבה בפרח. בטיפוס אחד נפתחים האבקנים בשעות הבוקר והצלקות מבשילות אחר הצהריים, ובטיפוס השני נפתחים האבקנים בצהריים והצלקות מבשילות אחר הצהריים.
המנגנון השני - הפרדה בזמן באותו פרח. בכל פרח נמצא מנגנון של פרוטאנדריה (Protandry) שהיא דיכוגמיה (הפרדה בזמן) שבה האבקנים מבשילים (השלב הזכרי) לפני הצלקת (השלב הנקבי).
המנגנון שלישי - הפרדה מרחבית באמצעות שינוי במיקום האבקנים אל מול עמוד השחלה לפני ההבשלה הסופית של הצלקות. לאחר סיום השלב הזכרי והפצת האבקה מתרחשת הבשלת הצלקת, כאמור במנגנון השני. אבל לפני סיום הבשלת הצלקת מתרחש תהליך נוסף. עלי הכותרת והאבקנים המרוקנים מאבקה פונים אל מתחת לעלי הגביע. ובכך, נמנעת האבקה עצמית משיירי אבקה שנותרים במאבקים ומתאפשרת נחיתה של מאבקים שונים על מצעית מלאת צוף והעברת אבקה מפרח אחר אל הצלקות.
בצמחים אחרים קיים מנגנון אחר של הפרדה בזמן המכונה Flexistyly, כלומר התכופפות של עמוד השחלה במהלך ההבשלה המינית תוך כדי התקדמות או התרחקות אל עמדה המאפשרת האבקה יעילה עם האבקן (ראה האבקה והפצה בערך טופח).
גלריה

שיזף מצוי
פריחת השיזף
שיזף מצוי בנחל פצאל
עלים, פרחים ופירות של שיזף מצוי בערבה
פירות השיזף המצוי
לקריאה נוספת

אמוץ דפני, אפרים לב ושי לוי, "השיזף המצוי - עץ הרקיע השביעי", אופקים בגאוגרפיה 71, 2008, עמ' 82–94
זהר עמר, ה"בוטניקה הקדושה" של ארץ-ישראל במסורת הנוצרית, אריאל, 156-155, (תשס"ב), עמ' 206–214
הערות שוליים

↑  שיזף מצוי באתר הרשימה האדומה של IUCN
↑  .Ziziphus spina-christi (L.) Desf, POWO plants of the World Online. Published on the Internet, ‏9-2023
↑  .Ziziphus spina-christi (L.) Willd, WFO: World Flora Online. Published on the Internet, ‏10-2023
1 2  שיזף מצוי, באתר צמחיית ישראל וסביבתה
↑  ד"ר שרהל'ה אורן, ד"ר חן שרמן, שֵׁיזָף מָצוּי - Ziziphus spina-christi - פארק נאות קדומים, באתר שמורת טבע נאות קדומים, ‏26 בפברואר 2018
1 2  דן פלביץ' וזהרה יניב, צמחי המרפא של ארץ ישראל, תל אביב: מודן בע"מ, 1991, עמ' 319
↑  רחלי עינב, פרי האדמה -500 צמחי בר נאכלים, זיכרון יעקב: חוביזה 262, 219, עמ' 262
1 2 3 4 5 6  אבינעם דנין, דוד הלר, מיכה לבנה (ע), החי והצומח של ארץ ישראל, רמת גן: משרד הבטחון - ההוצאה לאור, החברה להגנת הטבע, 1982, עמ' 218
1 2 3 4  אורי פרגמן-ספיר, פרחי עין גדי וחוף ים המלח, ירושלים: העמותה לעידוד וקדום שמירת הטבע במזרח התיכון, 2008, עמ' 75
1 2  נעמי פינברון-דותן, אבינעם דנין, המגדיר לצמחי בר בארץ ישראל, ירושלים: כנה, 1998, עמ' 425-426
1 2 3 4  מיכאל זהרי, מגדיר חדש לצמחי ישראל, מהדורה חדשה מתוקנת ומורחבת, תל אביב: עם עובד, 1989, עמ' 298
1 2  א. פאהן, ד. הלר, מ. אבישי, מגדיר לצמחי התרבות בישראל, תל אביב: הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1998, עמ' 251
1 2  אמוץ דפני, דן איזיקוביץ, 37, האבקה בראי ישראלי, ישראל: פרדס הוצאה לאור, 2023, עמ' 289-294
עלים עם שלושה עורקים בולטים
פירות ירוקים של שיזף מצוי
פרי התחלתי עדיין עם העטיף
נוף העץ בירידה לפארק המנחת בקריית שמונה
פרחים בשלבים שונים של פריחה
מהאבאד

| --- | --- |

 מדינה:  איראן איראן
 גובה:  1,317 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  168,393 (2016)
 קואורדינטות:  36°45′0″N 45°43′0″E﻿ / ﻿36.75000°N 45.71667°E﻿ / 36.75000; 45.71667
 אזור זמן:  UTC+3:30
 http://www.mohabad-ag.ir/
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת איראן מוגדלת) טהראן משהד כרג' אספהאן תבריז שיראז קום אהוואז רשת כרמאנשאה בנדר עבאס אפגניסטן פקיסטן טורקמניסטן אוזבקיסטן אזרבייג'ן ארמניה טורקיה עיראק כווית ערב הסעודית  קטר איחוד האמירויות הערביות ע. הים הכספי  המפרץ הפרסי  מפרץ עומאןמהאבאד(למפת איראן רגילה) טהראן משהד כרג' אספהאן תבריז שיראז קום אהוואז רשת כרמאנשאה בנדר עבאס אפגניסטן פק. טורקמניסטן או. אזר. א. ט. עיראק כ. ערב הסעודית  ק. אי. ע. הים הכספי  המפרץ הפרסי  מפרץ עומאןמהאבאד  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
מהאבאד (1959)
מהאבאד (בכורדית: Mahābād, בפרסית: مهاباد, נקראה בעבר "סַאווג'-בּולאק") היא עיר הבירה של מחוז מהאבאד שבפרובינציית מערב אזרבייג'ן, באזור כורדיסטן האיראנית שבצפון-מערב איראן.
העיר קיבלה את שמה הנוכחי בתקופת שלטונו של מוחמד שאה פהלווי. לפני כן היא נקראה "סַאווג'-בּולאק", שהוא צורה פרסית משובשת של השם soghuq bulaq, שפירושו "אביב קר".
אוכלוסיית העיר, המונה (נכון ל-2012) מעל 12,000 תושבים היא כורדית. העיר שוכנת דרומית לימת אורמיה בעמק צר ומוארך בגובה 1,300 מטרים מעל פני הים.
מהאבאד הייתה לתקופה קצרה עיר הבירה של "הרפובליקה של מהאבאד" שהכריזה עצמאות בינואר 1946 תחת הנהגתו של הלאומן הכורדי קאזי מוחמד. הרפובליקה קיבלה תמיכה מהסובייטים ששלטו באזור באותו זמן, והיא כללה את בּוכּאן, פּיראנְשהר, סרדאשת ואושנוויאה.
הערות שוליים

↑  Minorsky, V. and Bosworth, C.E., “Sāwdj-Bulāḳ”, Encyclopaedia of Islam, Second Edition, s.v.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4541485-3  MusicBrainz: 3129f073-3a04-410e-bb73-080f3deaed49 
ערך זה הוא קצרמרבנושא יישובים באיראן. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
זוולה

ערך זה עוסק בעיר בהולנד. אם התכוונתם לקבוצת הכדורגל של העיר, ראו .
זוולה (בהולנדית: Zwolle ‏האזנהקובץ:Nl-Zwolle.ogg‏Ⓘ‏) היא בירת מחוז אוברייסל שבמזרח הולנד. העיר שוכנת כ-120 קילומטרים צפונית-מזרחית לאמסטרדם.
תולדות העיר

ממצאים ארכאולוגיים שנמצאו בקרבת העיר מעידים על התיישבות באזור כבר בתקופת הברונזה. בתקופה הרומית ישבו באזור פרנקים סאלים.
העיר נוסדה במיקומה הנוכחי בסביבות שנת 800 על ידי סוחרים פריזים, חיילים לשעבר של קרל הגדול. שם העיר נגזר מהמילה Suolle, שפירושה "הר". שם זה ניתן לעיר כיוון שהיא ממוקמת על גבעה בין הנהרות המקיפים אותה: אייסל (IJssel), פכט (Vechte) וסוורטה ווטר (Zwarte Water). העיר שהוקמה על הגבעה נשארה יבשה גם כשעלו הנהרות על גדותיהם.
כנסיית סנט מיכאל בעיר הוקמה במאה ה-15. הכנסייה עומדת על תילה עד היום, ובה במה מגולפת מפוארת המתוארכת לשנת 1620.
ב-31 באוגוסט 1230 העניק הבישוף של אוטרכט לזוולה זכויות עירוניות. בשנת 1294 הצטרפה זוולה לברית ערי הנזה, ובשנת 1361 הצטרפה למלחמתן בואלדמר הרביעי מלך דנמרק. לאחר שנחתם ב-1370 חוזה שטרלזונד, שהסדיר את זכויות סוחרי הברית מול דנמרק, התפתח משמעותית המסחר בין זוולה לסקונה שבשוודיה. השנים 1402–1450 היו תור הזהב של זוולה והתמ"ג המקומי גדל פי שישה.
בחודשים יולי 1324 ואוקטובר 1361 הציתו אצילים מקומיים את העיר. לאחר השריפה ב-1324 נותרו רק תשעה מבנים על תילם.
בשנת 1911 היו בזוולה שוק דגים גדול ושוק הבקר השני בחשיבותו בהולנד (אחרי רוטרדם). ענפי תעשייה חשובים נוספים בעיר היו גידול ועיבוד כותנה, עיבוד ברזל, בניית סירות ועוד.
בליל ה-13 באפריל 1945 הצליח חייל קנדי בשם ליאו מייג'ור לשחרר את העיר מהנאצים לבדו. על מעשה זה קיבל את מדליית ההתנהגות המצוינת.
בשנת 2004 זכתה מסעדת דה ליברייה (De Librije) השוכנת בעיר בשלושה כוכבי מישלן. המסעדה היא אחת משתי המסעדות היחידות בהולנד שזכו בדירוג הגבוה.
תולדות העיר > Blauwvingers

תושבי זוולה ידועים בכינוי Blauwvingers (אצבעות כחולות). מקור השם בשנת 1682, כשהתמוטט מגדל הפעמון שהיה בראש כנסיית סנט מיכאל. לעירייה לא היה כסף לשפץ את הכנסייה, והוחלט למכור את פעמוני הכנסייה לעיר השכנה; קמפן. כדי שעיריית קמפן לא תרוויח מהעסקה, דרשה זוולה מחיר גבוה במיוחד. כנקמה שילמה קמפן במטבעות ה"דיוט" העשויות מנחושת (שווי המטבע 1:160 גילדן). תושבי זוולה, שרצו לוודא שקיבלו את מלוא הסכום, ספרו את כל הכסף עד שאצבעותיהם הפכו כחולות מהנחושת.