stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אישטוואן צ'ילאג (אמן מדליות)
הערות שוליים

↑  Az engedélyt tartalmazó BM rendelet száma/évszáma: 71625/1919. Forrás: MNL-OL 30791. mikrofilm 293. kép 2. karton
↑  "Születési bejegyzése a pesti neológ izraelita hitközség születési akv. 1038/1881. folyószáma alatt". נבדק ב-2020-03-30.
↑  "Halotti bejegyzése a Budapest IV. kerületi polgári halotti akv. 179/1968. folyószáma alatt". נבדק ב-2020-03-30.
↑  "Stern Mór halotti bejegyzése a Budapest VI. kerületi polgári halotti akv. 423/1902. folyószáma alatt". נבדק ב-2020-03-30.
↑  "Stern Mórné halotti bejegyzése a Budapest V. kerületi polgári halotti akv. 331/1920. folyószáma alatt". נבדק ב-2020-03-30.
↑  Köztérkép, Ády műlapja
| --- | --- |
בקרת זהויות :  RKD: 122217 
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "אישטוואן צ'ילאג (אמן מדליות)".
אלכסיי גלאגולב

| --- | --- |

 לידה:  20 במאי 1901 (יוליאני) קייב, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  23 בינואר 1972 (בגיל 70) קייב, ברית המועצות 
 מקצוע:  כהן דת 
 מידע חסיד אומות העולם
 פרסים והוקרה:  חסיד אומות העולם (12 בספטמבר 1991) 
 קישורים חיצוניים
 יד ושם:  אלכסיי גלאגולב
 
אלכסיי אלכסנדרוביץ גלאגולב (ברוסית: Алексей Александрович Глаголев;‏ 2 ביולי 1901 – 23 בינואר 1972) היה כומר אוקראיני אורתודוקסי וחסיד אומות העולם.
משפחה וחינוך

גלאגולב היה בנו של אלכסנדר גלאגולב, כומר ופרופסור באקדמיה התאולוגית של קייב. אביו נפטר בכלא בקייב בשנת 1937. אמו, זינאידה פטרובנה (לבית סלסרסקאיה) הייתה בתו של הספרן הראשי של האקדמיה התאולוגית של קייב. היה לו אח, סרגיי, ואחות, ברברה.
גלגולב סיים בהצטיינות את בית הספר התיכון בקייב. בין 1919 ו-1923 למד באקדמיה התאולוגית בקייב, בעת שהייתה סגורה על ידי הבולשביקים ופעלה באופן בלתי חוקי. ב-1926 נישא לטטיאנה פבלובנה לבית בולאשביץ, בת לבעליו של מפעל סוכר. הם היו חברים בקהילה הדתית של הכומר אנטול זוראקובסקי בקייב. ב-1926 נולדה בתם מגדלינה (Magdalina) וב-1943 - בתם מריה.
ב-7 במאי 1932 גלאגולב נעצר והואשם שפעל נגד המהפכה. הוא שוחרר כעבור שבוע אבל זכויות ההצבעה שלו נשללו. הוא עבד כפועל בניין, כמאבטח ובמפעל מזון. בשנת 1936 החל ללמוד לתואר בפיזיקה ומתמטיקה במכון הפדגוגי של קייב, וסיים בשנת 1940. הוא המשיך לפעול בסתר בכנסייה לא חוקית.
בשנת 1941, לאחר תחילת מלחמת העולם השנייה, מונה גלאגולב לכומר על ידי הארכיבישוף וניאמין נוביצקי (Veniamin Novitsky) ושירת בכנסיית פוקרוב (Pokrov) בקייב.
הצלת יהודים בתקופת הכיבוש הנאצי

בתקופת הכיבוש הנאצי באוקראינה במלחמת העולם השנייה הצילו גלאגולב ומשפחתו יהודים מהנאצים. בני משפחתו של גלגולב הסתירו יהודים בביתם ובבתיהם של חברי קהילתם. גלגולב גם נתן ליהודים אישורי הטבלה שנותרו לו מאביו, הכומר אלכסנדר גלאגולב. באחד המקרים החליפה אשתו של גלגולב טטיאנה את התמונה שלה בדרכונה ונתנה את התמונה ליהודייה שהייתה במקום מסתור. הכומר אלקסיי גלגולב כתב על זה פרק בספר הזכרונות שלו: "אשתי כמעט שילמה בחייה על אותה פעולה פזיזה. הגסטפו חקר פעולות כאלה. הם ביקשו את מסמכיה וכאשר גילו כי לא היה לה דרכון, עמדו לעצור אותה ולקחת אותה למשרדי הגסטפו. מעט מאוד אנשים חזרו לבתים שלהם אחרי מעצרים כאלה. התחננו, ובקושי הצלחתי לשכנע אותם לעזוב אותה, גם בזכות כמה עדים שזיהו אותה."
בני משפחת גלגולב הצליחו להציל משפחה של סגן-אלוף רוסי בצבא האדום - אשתו וששת ילדיו. משפחת גלגולב הסתכנה מאוד. הסתרת יהודים הייתה מעשה שהעונש עליו היה הוצאה להורג, אבל בני המשפחה המשיכו לעשות זאת למרות הריונה של טטיאנה (היא ילדה את מריה ב-1943).
ב-1943 גלאגולב עבד בבית החולים בכנסיית מנזר פוקרוב. הוא נשאר בשכונת פודיל בקייב עם אנשים שהחביא למרות דרישות הממשל הגרמני לעזוב את החלק הזה של קייב. בסתיו 1943 נעצר על ידי השלטונות הגרמניים, הוכה וגורש לגרמניה עם בנו, אבל השניים הצליחו לברוח. ב-1945 כתב גלאגולב מכתב מפורט על היהודים שהציל למזכיר הראשון של הוועד המרכזי של אוקראינה, ניקיטה חרושצ'וב.
אחרי המלחמה

אחרי המלחמה המשיך גלאגולב לעבוד בתור כומר בכנסיית פוקרוב עד סגירתה בשנת 1960. לאחר מכן עבד בכנסיות אחרות. לקראת סוף חייו חלה מאוד כתוצאה מהמכות שספג בידי ידי הנאצים ב-1943, ועבר מספר ניתוחים.
הנצחה

ב-12 בספטמבר 1991, יד ושם הכיר בגלאגולב, באשתו טטיאנה ובבתם מגדלינה פיילאן (Palyan) בתור חסידי אומות העולם.
ב-8 באוקטובר 2000 הכיר יד ושם בניקולאי גלאגולב בתור חסיד אומות העולם. ניקולאי שימש כשליח בין הוריו ובין אנשים שהצילה המשפחה.
ב-30 בינואר 2002, לזכר יום השנה המאה ללידתו של גלאגולב, הוצב לוח זיכרון לגלגולב על קיר האוניברסיטה הלאומית של קייב-מוהילה (אנ').
הערות שוליים

↑  ביוגרפיה, ברוסית
↑  פרטים על גלגולב באתר יד ושם
↑  זכרונותיה של מריה גלגולב-פליאן
אמיל אדוריאן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  15 באוגוסט 1873 אוראדיה, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  1944 (בגיל 70 בערך) מאוטהאוזן, אוסטריה 
 מדינה:  רומניה, הונגריה 
 
אדוריאן אמיל (במקור אוספיץ עד 1890, בהונגרית: Adorján Emil;‏ תחת שם ספרותי בדוי: Leander נאג'ווארד, 15 באוגוסט 1873 – מאוטהאוזן, סתיו 1944) היה עורך דין מפורסם, סופר, ומשורר יהודי-הונגרי. בונה את אחד הבניינים היפים והמפורסמים בעיר הולדתו (שם מוקמו גם משרדיו) בין היתר היה גם מומחה ומחדש בתחום הקצרנות.
קורות חייו

אמיל אוספיץ נולד במשפחה יהודית ושינה את שם משפחתו מאוספיץ לאדוריין ב-1890. אביו היה אדולף אוספיץ (1836–1909) מנהל בית הספר. אחיו ארמין אדוריאן (1867–1938) היה עיתונאי, עורך, עורך דין. בניו היו: פאל אדוריאן (1905–1983) מהנדס רדיו, עיתונאי, עורך ופטר אדוריין (1913–1944) שנספה בשואה. הוא השלים את לימודיו במשפטים באוניברסיטה בבודפשט (שמה היום אוניברסיטת אטווש לוראנד) ובאוניברסיטת ברלין. כבר במהלך שנותיו באוניברסיטה (1890-1893) ערך את העיתון המקצועי "עיתון הקצרנות", שיצא לאור בבודפשט. ב-1896 חזר לנאג'ווארד, שם היה גם עורך דין וגם עורך בעיתון "נאג'וואראד" עד 1911. בין השנים 1915–1916 הוא היה סגן הנשיא לשכת עורכי הדין, ובין השנים 1916–1919 היה נשיא לשכת עורכי הדין.
הוא השתייך לחוג הידידים של המשורר הגדול אנדרה אדי (1877–1919), ויחד עם אחיו, הוא היה אחד האישים המובהקים של החיים הציבוריים של נאג'ווארד בתחילת המאה ה-20. הוא פרסם כמה מכתביו חובבי האמנות תחת השם הבדוי ליאנדר. הוא היה אספן ספרים ואמנות נלהב. והיה היזם והמפיץ של מערכת הקצרנות Stolze-Fenyvessy בהונגריה.
בעזבונו שימר כמה מכתבי אדי, אותם תרם למוזיאון אדי בנאג'ווארד יחד עם כתבי יד נוספים. הוא היה איש עשיר שבנה את הבניינים המפורסמים ביותר בעיר.
הוא פרש מהחיים הציבוריים לאחר 1919.
ב-1944 הוא גורש למחנה הריכוז מאוטהאוזן, משם לא חזר.
כתביו (חלקי)

חמישה עשר שיעורי קצרנות (Nagyvárad, 1891)
ספר קריאה בקצרנות בשיטת Stolze-Fenyvessy (נאג'ווארד, 1893)
נקמתה של אוליביה (רומן, נאג'ווארד, 1898)
רגעים רציניים (מערכוני הומור, בודפשט, 1899)
החוק האוסטרי (בודפשט, 1900)
לקריאה נוספת

Magyar irodalmi lexikon I. (A–K). Főszerk. Benedek Marcell. Budapest: Akadémiai. 1963. 9. o. (לקסיקון ספרותי הוהנגרי)
Új magyar életrajzi lexikon I. (A–Cs). Főszerk. Markó László. Budapest: Magyar Könyvklub. 2001 .50–51. o. ISBN 963-547-414-8 (לקסיקון ביוגרפי הונגרי חדש)
לקסיקון יהודי הונגרי. 1929. עורך פטר אויווארי. גישה מקוונת
Erdélyi lexikon. Szerk. Osváth Kálmán. Oradea-Nagyvárad, Szabadsajtó Könyv- és Lapkiadó Rt., 1928.
Gulyás Pál: Magyar írók élete és munkái. Bp., Magyar Könyvtárosok és Levéltárosok Egyesülete, 1939-2002. 7. kötettől sajtó alá rend. Viczián János
Gutenberg nagy lexikon. Minden ismeretek tára. Bp., Nagy Lexikon Kiadóhivatal, 1931-1932.
Horák Magda: A magyar értelmiség veszteségei az 1940-es években. [Bp.], Szerző, [1996].
Humorlexikon. Szerk. Kaposy Miklós. Bp., Tarsoly Kiadó, 2001.
Magyar életrajzi lexikon I-II. Főszerk. Kenyeres Ágnes. Bp., Akadémiai Kiadó, 1967-1969.
Révai Új Lexikona. Főszerk. Kollega Tarsoly István. Szekszárd, Babits, 1996-.
Új magyar irodalmi lexikon. Főszerk. Péter László. Bp., Akadémiai Kiadó, 1994.
הערות שוליים

↑  A Belügyminisztérium 1890. évi 54305. sz. rendelete. Névváltoztatási kimutatások 1890. év 1. oldal 4. sor.
↑  Gulyás Pál: Magyar Írói Álnévlexikon, Akadémiai Kiadó, Budapest, 1978 (515. oldal)
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "אמיל אדוריאן".
תומאס סאמטר

תומאס סאמטר (באנגלית: Thomas Sumter;‏ 14 באוגוסט 1734 – 1 ביוני 1832) היה קצין צבאי, בעל מטעים ופוליטיקאי אמריקאי ששירת בצבא הקונטיננטלי כבריגדיר גנרל במהלך מלחמת העצמאות. לאחר המלחמה נבחר סאמטר לבית הנבחרים ולסנאט, שם כיהן בין השנים 1801–1810, כשפרש. סאמטר זכה לכינוי "הגיימקוק הלוחם" בשל הטקטיקות הצבאיות שלו במהלך מלחמת העצמאות.
ביוגרפיה > ראשית חייו

תומאס סאמטר נולד במחוז הנובר במושבת וירג'יניה. אביו, ויליאם סאמפטר, היה טוחן ומשרת לשעבר, ואילו אמו, אליזבת, הייתה מיילדת. אביו נולד באנגליה, וסאמטר היה ממוצא אנגלי ולשי. רוב שנותיו הראשונות של תומאס סאמטר עברו בטיפול בהמות ועזרה לאביו במפעל, לא בבית הספר. בהינתן רק חינוך בסיסי על הגבול, סאמטר הצעיר שירת במיליציה של וירג'יניה, שם נכח בתבוסתו של אדוארד בראדוק.
ביוגרפיה > ראשית חייו > משלחת טימברלייק

בתום מלחמת אנגלו-צ'ירוקי, בשנת 1761, הוזמן סאמטר להצטרף למה שעתיד להיקרא "משלחת טימברלייק", שאורגנה על ידי קולונל אדם סטיבן ובראשם הנרי טימברלייק, שהתנדב למשימה. מטרת המשלחת הייתה לבקר בעיירות אוברהיל צ'רוקי ולחדש בריתות עם הצ'רוקי בעקבות המלחמה. מפלגת המשלחת הקטנה כללה את סאמטר (שמימן חלקית את המיזם בכסף שלווה), טימברלייק, מתורגמן בשם ג'ון מקורמק ומשרת.
לפי היומן של טימברלייק, בשלב מסוים בתחילת המסע הארוך של כמעט שנה וחצי, סאמטר שחה כמעט חצי קילומטר במים הקפואים כדי לחלץ את הקאנו שלהם, שנסחפה משם בזמן שהם חקרו מערה. המשלחת הגיעה לעיירה אוברהיל טומוטלי ב-20 בדצמבר, שם קיבל את פניהם ראש העיר, אוסטנקו (או "Mankiller") ועד מהרה מצאו עצמם משתתפים בטקס מקטרת שלום. בשבועות שלאחר מכן, סאמטר והקבוצה השתתפו בטקסי שלום בכמה עיירות אוברהיל, כמו צ'וטה, סיטיקו וצ'ילהווי.
המשלחת חזרה לוויליאמסבורג, וירג'יניה, מלווה במספר צ'יפים מהצ'רוקי, והגיעה לנהר ג'יימס בתחילת אפריל 1762.
בהיותו בוויליאמסבורג, אוסטנקו הצהיר על רצון לפגוש את מלך אנגליה,  ובמאי 1762 נסע סאמטר לאנגליה עם טימברלייק ושלושה מנהיגי צ'רוקי נכבדים, כולל אוסטנקו. בהגיעם ללונדון בתחילת יוני, האינדיאנים היו אטרקציה מיידית, ומשכו המונים בכל רחבי העיר. שלושת הצ'ירוקי ליוו אז את סאמטר בחזרה לאמריקה, ונחתו בקרוליינה הדרומית ב-25 באוגוסט 1762 או בערך.
ביוגרפיה > ראשית חייו > מאסר בגין חוב

סאמטר נתקע בקרוליינה הדרומית עקב קשיים כלכליים. הוא עתר למושבת וירג'יניה בבקשה להחזר הוצאות הנסיעה שלו, אך נדחה. לאחר מכן, סאמטר נכלא בגין חובות בווירג'יניה. כאשר חברו ועמיתו החייל, ג'וזף מרטין, הגיע לסטונטון, מרטין ביקש לבלות את הלילה עם סאמטר בכלא. מרטין נתן לסאמטר עשר גינאה וטומהוק. סאמטר השתמש בכסף כדי לקנות את דרכו מהכלא בשנת 1766. כאשר מרטין וסאמטר התאחדו מחדש כשלושים שנה מאוחר יותר, סאמטר החזיר את הכסף.
ביוגרפיה > ראשית חייו > חיי משפחה ועסקים

סאמטר התיישב בסטייטבורג, קרוליינה הדרומית, במחוז קלרמונט (לימים מחוז סאמטר) בגבעות הגבוהות של סנטי. הוא התחתן עם מרי ג'יימסון ב-1767. יחד, הם פתחו כמה עסקים קטנים ובסופו של דבר הפכו לחברים במעמד בעלי המטעים, ורכשו בעלות על מטעי עבדים.
ביוגרפיה > מלחמת העצמאות האמריקאית

סאמטר הקים קבוצת מיליציה מקומית בסטייטבורג. בפברואר 1776 נבחר סאמטר ללוטננט קולונל של הרגימנט השני של קו קרוליינה הדרומית ולאחר מכן מונה לקולונל. ב-1780 מונה לבריגדיר גנרל, תפקיד שמילא עד תום המלחמה. הוא השתתף במספר קרבות בחודשים הראשונים של המלחמה, כולל המערכה למניעת פלישה לג'ורג'יה. אולי ההישג הצבאי הגדול ביותר שלו היה המערכה הפרטיזנית שלו, שתרם להחלטתו של לורד קורנווליס לנטוש את הקרוליינות לעבר וירג'יניה.
במהלך הלחימה באוגוסט 1780, הוא הביס כוח משולב של לויאליסטים וסדירים של הצבא הבריטי בהנגינג רוק, ויירט והביס שיירת אויב. אולם מאוחר יותר, הרגימנט שלו כמעט הושמד על ידי כוחות בראשות בנסטר טרלטון. הוא גייס כוח חדש, הביס את מייג'ור ג'יימס ומיס בנובמבר, והדף מתקפה של טרלטון, שבה נפצע. סאמטר נישא לבית בלקסטוק, שם המנתח שלו, ד"ר נתנאל אבני, חיפש והוציא את הכדור מתחת לכתפו השמאלית.
בשנת 1781, בתגובה למספר נמוך של מתגייסים, הכריז סאמטר בפומבי על שלל עבור מגייסי הצבא הקונטיננטלי, שקבע שכל מי שיצליח לגייס מספר מסוים של מתנדבים לקו קרוליינה הדרומית יקבל עבדים בבעלות לויאליסטים כשלל. סאמטר רכש את הכינוי "קרוליינה גיימקוק" במהלך המהפכה האמריקאית, על טקטיקת הלחימה העזה שלו. לאחר הקרב על חוות בלקסטוק, לוטננט קולונל בריטי בנסטר טרלטון העיר שסאמטר "נלחם כמו תרנגול", וקורנווליס תיאר את הגיימקוק כ"מגפה הגדולה ביותר שלו".
ביוגרפיה > קריירה פוליטית

לאחר מלחמת העצמאות, נבחר סאמטר לבית הנבחרים של ארצות הברית, וכיהן מ-4 במרץ 1789 עד 3 במרץ 1793 ומ-4 במרץ 1797 עד 15 בדצמבר 1801. מאוחר יותר כיהן בסנאט של ארצות הברית, לאחר שנבחר על ידי בית המחוקקים למלא את התפקיד שהתפנה כתוצאה מהתפטרותו של הסנאטור צ'ארלס פינקני. סאמטר התפטר ממושבו בסנאט ב-16 בדצמבר 1810.
ביוגרפיה > מותו

סאמטר מת ב-1 ביוני 1832, במטע העבדים שלו "South Mount", שהיה ממוקם ליד סטייטבורג, קרוליינה הדרומית, בגיל 97. סאמטר היה הגנרל האמריקאי האחרון ששרד ממלחמת העצמאות. הוא נקבר בפארק הזיכרון של תומאס סאמטר במחוז סאמטר, קרוליינה הדרומית.
משפחתו

בנו של תומאס, תומאס סאמטר הבן, שירת בריו דה ז'ניירו בין השנים 1810 ל-1819 כשגריר ארצות הברית בבית המלוכה הפורטוגזי במהלך גלותה בברזיל. אשתו של תומאס הבן, נטלי דה לאגה סאמטר (לבית נטלי דה לאגה דה וולודה), הייתה בת אצולה צרפתית, שנשלחה על ידי הוריה לאמריקה למען ביטחונה במהלך המהפכה הצרפתית. היא גודלה בעיר ניו יורק בין השנים 1794 ל-1801 על ידי סגן הנשיא ארון בר כבת חסותו, לצד בתו שלו תאודוסיה. נכדו, קולונל תומאס דה לאג' סאמטר, שירת בצבא ארצות הברית במהלך מלחמת סמינול השנייה, ולאחר מכן ייצג את קרוליינה הדרומית בבית הנבחרים של ארצות הברית.
אחיו הגדול של סאמטר, ויליאם סאמטר, היה קפטן במלחמת העצמאות.
שמות

העיר סאמטר, קרוליינה הדרומית, שהתאגדה במקור כסאמטרוויל ב-1845, נקראה על שמו של תומאס סאמטר. העיר הקימה לכבודו אנדרטה, וזכתה לכינוי "עיר הגיימקוק" על שם הכינוי שלו.
לפני ששמו שונה למחוז סאמטר ב-1868, מחוז סאמטר נקרא בדרך כלל "מחוז הגיימקוק הישן". השימוש בכינוי זה נמשך לאחר שינוי השם, כאשר המחוז נקרא לאחר מכן "מחוז גיימקוק הישן".
מחוזות בארבע מדינות נקראים על שם סאמטר. אלו הן קרוליינה הדרומית, פלורידה, אלבמה וג'ורג'יה הקהילה הלא מאוגדת של סאמטרוויל, פלורידה, היא המושב לשעבר של מחוז סאמטר, פלורידה. שניהם נקראים על שם תומאס סאמטר.
פורט סאמטר במפרץ צ'ארלסטון, מבצר שתוכנן לאחר מלחמת 1812, נקרא לכבודו. המבצר ידוע בעיקר כאתר שעליו נורו היריות שיזמו את מלחמת האזרחים האמריקאית, בקרב פורט סאמטר.
הכינוי של סאמטר, "Fighting Gamecock", הפך לאחד מכמה כינויים מסורתיים עבור ילידי קרוליינה הדרומית. לדוגמה, הכינוי הרשמי של אוניברסיטת קרוליינה הדרומית הוא "הגיימקוק". מאז 1903, צוותי המכללה ידועים בפשטות בשם " גמקוקס קרוליינה הדרומית". הקמע המחופש של האוניברסיטה מכונה Cocky, קיצור של "Gamecock".
בתי ספר אחרים בקרוליינה הדרומית נקראו על שם סאמטר או משתמשים ב-Gamcock כקמע שלהם.
הקמע של תיכון סאמטר הוא "Gamecock" וקבוצות הספורט של בית הספר מתייחסות לעצמן כ"Sumter High Gamecocks" לכבוד סאמטר.
Thomas Sumter Academy, בית ספר פרטי בתוך מחוז סאמטר, נוסד בשנת 1964. הקמע שלהם מכונה "הגנרל" אך אינו דומה חזותית לתומס סאמטר והוא מתואר בדרך כלל כשהוא לבוש במדים של תקופת מלחמת האזרחים.
מורשת

תומאס סאמטר ומעשיו שימשו כאחד המודלים לדמותו הבדיונית של בנג'מין מרטין בסרט "הפטריוט", סרט קולנוע שיצא בשנת 2000.
הערות שוליים

1 2 3 4  תומאס סאמטר, באתר המדריך הביוגרפי של הקונגרס של ארצות הברית (באנגלית)
↑  Bass, Robert (1961). Gamecock: The Life and Campaigns of General Thomas Sumter. New York: Holt, Rinehart, and Winston. p. 9.
↑  Rees, John U. (2019). 'They Were Good Soldiers': African-Americans Serving in the Continental Army, 1775-1783. Helion & Company. ISBN 978-1-9116-2854-5.
↑  Tisdale, Thomas (2001). A Lady of the High Hills: Natalie Delage Sumter. Univ. of South Carolina Press. ISBN 978-1-57003-415-2.
↑  Schachner, Nathan (1961). Aaron Burr: A Biography. A. S. Barnes. ארכיון מ-17 בינואר 2018. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  Burr, Aaron (1837).  Davis, Matthew Livingston (ed.). Memoirs of Aaron Burr: With Miscellaneous Selections from His Correspondence. New York: Harper & Brothers. p. 387 n.1.
↑  "General Thomas Sumter and Brother William Sumter". The Watchman and Southron. 1907-08-21. p. 2. נבדק ב-2020-12-20.
↑  "The North Carolina Patriots – Capt. William Sumter". www.carolana.com. נבדק ב-2020-12-20.
↑  Sumter, Joel (1 באוגוסט 1874). "Thomas Sumter Papers, Draper Manuscripts, Statement from Joel Sumter to Lyman Draper". Draper Manuscripts. 8VV344-349 [268-269]: 344–349 – via Wisconsin Historical Society. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  Kent, A.A. (27 אפר' 1897). "General Thomas Sumter, A Brother and Other Members of the Family that Lived in Caldwell Co, NC". Newspapers.com. The Lenoir Topic, Lenoir, North Carolina. p. 1. נבדק ב-20 ינו' 2023. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "History & Heritage". City of Sumter, SC (באנגלית). 4 באוגוסט 2018. נבדק ב-21 בדצמבר 2022. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Calhoun Monument Association". The Sumter Banner. Newspapers.com. 8 במרץ 1854. נבדק ב-21 בדצמבר 2022. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "The Atlanta Fair". The Watchman and Southron. Newspapers.com. 23 באוגוסט 1881. נבדק ב-21 בדצמבר 2022. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Krakow, Kenneth K. (1975). Georgia Place-Names: Their History and Origins (PDF). Macon, GA: Winship Press. p. 215. ISBN 0-915430-00-2.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007278375005171  GND: 1204218463  ISNI: 0000 0000 3969 3474  LCCN: n89604783  SNAC: w6br93np  US Congress: S001073  VIAF: 1611892   WorldCat (עם VIAF): 1611892 
שלט בבית המדינה של קרוליינה הדרומית
פסל של תומאס סאמטר על מדשאת בית המשפט בסאמטר, קרוליינה הדרומית
מקום קברו של תומאס סאמטר
סאמטר חולק אנדרטה, שהוקמה ב-1913, בשטח קפיטול המדינה בקולומביה עם שני גנרלים נוספים במלחמת העצמאות: פרנסיס מריון ואנדרו פיקנס
אנטון בורגר

ערך זה עוסק בקצין נאצי, מפקד גטו טרזין. אם התכוונתם לצייר גרמני, ראו .
| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  19 בנובמבר 1911 נוינקירשן, אוסטריה 
 פטירה:  25 בדצמבר 1991 (בגיל 80) אסן, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 מדינה:  אוסטריה, גרמניה הנאצית, גרמניה המערבית 
 מפלגה:  המפלגה הנאצית 
 
אנטון "טוני" בורגר (בגרמנית: Anton "Toni" Burger;‏ 19 בנובמבר 1911 - 25 בדצמבר 1991) היה האופטשטורמפיהרר (קפטן, Hauptsturmführer) באס-אס, שפעל ביוון ובצ'וסלובקיה הכבושה, שם היה מפקד גטו טרזין.
קריירה צבאית

אנטון בורגר נולד בנוינקירשן, אוסטריה, בנו של סוחר כלי כתיבה. הוא הצטרף לצבא האוסטרי ב-1930 ולמפלגה הנאצית האוסטרית ב-1932. ביוני 1933 נאסרה פעילותה של המפלגה הנאצית באוסטריה על ידי ממשלתו של אנגלברט דולפוס, וביולי שוחרר בורגר מהצבא בחוסר כבוד. הוא עבר באופן בלתי חוקי ללקפלד ליד אוגסבורג בגרמניה, שם הפך לחבר בלגיון האוסטרי, קבוצה צבאית למחצה שהורכבה מגולים אוסטרים פרו-נאצים. זמן קצר לאחר מכן הצטרף לאס-אה. ב-1935 קיבל אזרחות גרמנית.
בורגר נסע לווינה כדי להשתתף, עם הלגיון האוסטרי, באנשלוס ב-12 במרץ 1938. הוא התקבל לאס-אס והוצב בסוכנות המרכזית להגירת יהודים בווינה, שם היה חבר במשרד הראשי לביטחון הרייך ובמסגרתו - בקבוצת הפעולה המיוחדת "אייכמן" (RSHA Sondereinsatzkommando, תחת אדולף אייכמן).
בקיץ 1939 הועבר בורגר למשרדי הסוכנות המרכזית להגירה יהודית בפראג, שם השתתף בהפקעת כ-1,400 בתי אב יהודים. באפריל 1941 הועלה לדרגת אוברשטורמפיהרר (סגן שני). באביב 1941 קודם לתפקיד ראש סניף המשרד הראשי לביטחון הרייך (RSHA) בברנו.
בשנת 1942 הצטווה בורגר על ידי אייכמן לנסוע לבריסל כדי לתאם את המאמצים לגירוש יהודי בלגיה, הולנד וצרפתים. בורגר שירת במחנה הריכוז אושוויץ ב-1943 וב-3 ביולי 1943 מונה למפקד גטו טרזין. הוא נודע באכזריותו. ב-11 בנובמבר 1943 הורה לכל אוכלוסיית המחנה, כ-40,000 איש, לעמוד במזג אוויר קפוא במהלך מפקד. כ-300 אסירים מתו כתוצאה מהיפותרמיה.
ב-7 בפברואר 1944 נשלח בורגר ליוון על ידי אייכמן כדי להחליף את דיטר ויסליצני. כראש האס-דה באתונה תחת פיקודו של קולונל ולטר בלום, ארגן בורגר גירוש יהודים רומניוטים וספרדים מרודוס, קוס, אתונה, יואנינה וקורפו (למעלה מ-3,000 איש), וקודם לדרגת אס-אס האופטשטורמפיהרר (SS-Hauptsturmführer, קפטן) ביוני 1944.
לכידתו ובריחתו

לאחר המלחמה נעצר בורגר באלטאוזה (Altaussee) שבאוסטריה והוחזק במחנה מעצר ליד זלצבורג. הוא הורשע שלא בפניו על ידי בית המשפט העממי בליטומריצה (Litoměřice) שבצ'כיה ונידון למוות. ביוני 1947, זמן קצר לפני ביצוע גזר דין המוות, נמלט בורגר מבית המעצר. הוא חי תחת שם בדוי בעיר הולדתו נוינקירשן (Neunkirchen). במרץ 1951 נעצר שוב והוחזק במעצר בווינה. ב-9 באפריל 1951 נמלט שוב ונעלם.
הוא חי על גבול גרמניה-אוסטריה תחת שמונה כינויים שונים. מ-1960 עד 1961 עבד כסוהר בהר ליד נהר אלם. לאחר 1961 עבר עם אשתו אלפרידה לעיר אסן והחל לעבוד כסוחר תחת השם וילהלם באואר. בשנת 1974 פוטר ולקה בהתקף לב. הוא חי באסן עד מותו מסיבות טבעיות בחג המולד 1991. זהותו לא נחשפה עד מרץ 1994, יותר משנתיים לאחר מותו. זהותו אושרה בפני מרכז שמעון ויזנטל בווינה על ידי המחלקה המשפטית (Landeskriminalamt) של בוואריה.
ב-2011 נחשף כי השם שאימץ בורגר, "וילהלם באואר", היה שמו של אסיר יהודי בטרזין שבורגר רצח ב-1944. באותה תקופה שיתף בורגר פעולה עם הנאצים ויצר סרט תעמולה בשם "טרזיינשטט", מתוך אמונה ששיתוף הפעולה יסייע לו בהישרדות לאחר המלחמה.
לקריאה נוספת

Hans Safrian: Eichmann und seine Gehilfen. Fischer-Taschenbuch-Verlag, Frankfurt am Main 1995, ISBN 3-596-12076-4.
Ernst Klee: Das Personenlexikon zum Dritten Reich: Wer war was vor und nach 1945. Fischer-Taschenbuch-Verlag, Frankfurt am Main 2007, ISBN 978-3-596-16048-8.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 119438569  ISNI: 0000 0000 4372 5555  LCCN: n95035923  NKC: zmp20211107988  SUDOC: 070204241  VIAF: 40188652   WorldCat (עם VIAF): 40188652
ירוסלב יעקובוביץ'

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  27 ביוני 1947 (בן 77) צ'כוסלובקיה צ'כוסלובקיה
 מוקד פעילות:  ישראל 
 סוגה:  ג'אז, פאנק 
 כלי נגינה:  סקסופון, סקסופון טנור 
 חברת תקליטים:  CBS ישראל, הד ארצי
 שיתופי פעולה בולטים:  גלי עטרי, מרגלית צנעני, יצחק קלפטר, שלום חנוך
 פרופיל ב-IMDb
 
ירוסלב יעקוּבּוֹביץ' (נולד ב-27 ביוני 1947) הוא סקסופוניסט, מוזיקאי מלחין ומעבד ישראלי-צ'כי.
הערות שוליים

| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007525258405171  ISNI: 0000 0000 7019 1771  LCCN: no98023409  MusicBrainz: e30bd164-7cf5-44f7-a38f-411b6b4fd225  NKC: xx0108216  VIAF: 103139645   WorldCat (עם VIAF): 103139645
פטרישה היל קולינס

| --- | --- |

 לידה:  1 במאי 1948 (בת 76) פילדלפיה
 מדינה:  ארצות הברית
 ידועה בשל:  פיתוח תאוריות בסוציולוגיה ופמיניזם, בעיקר פמיניזם שחור
 השכלה:  אוניברסיטת הרווארד אוניברסיטת ברנדייס בית הספר לחינוך של הרווארד
 מקצוע:  אקדמאית, מחברת ספרים, חוקרת ופילוסופית
 מעסיק:  אוניברסיטת מרילנד, אוניברסיטת טאפטס, אוניברסיטת סינסינטי 
 תפקיד:  פרופסור מחקר, אוניברסיטת מרילנד
 פרסים והוקרה:  פרס ג'סי ברנרד (1993)  Gittler Prize (2013)  פרס ויליאם אדוארד בורגהרד דו בויז (2017)  עמיתת האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים (2022)  American Sociological Association Distinguished Scholarly Book Award  פרס ברגרואן לפילוסופיה 
 
פטרישה היל קולינס (באנגלית: Patricia Hill Collins, נולדה ב-1 במאי 1948) היא פרופסור לסוציולוגיה באוניברסיטת מרילנד הידועה בשל מחקרה על הצטלבות הדיכויים בשל גזע, מגדר, מעמד, מיניות ולאום. בעבר היא כיהנה כראש מחלקת הלימודים האפרו-אמריקאים באוניברסיטת סינסינטי, וכנשיאת המועצה של האגודה הסוציולוגית האמריקאית. קולינס הייתה האישה האפרו-אמריקאית הראשונה שכיהנה בתפקיד זה. מחקרה בתאוריה פמיניסטית שחורה הוא חלוצי: ספרה Black Feminist Thought: Knowledge, Consciousness and the Politics of Empowerment שיצא לאור בשנת 1990 הביא את מחקרה למרכז תשומת הלב האמריקאית וזכה בפרסים יוקרתיים, כמו גם ספרה משנת 2004, Black Sexual Politics: African Americans, Gender, and the New Racism. קולינס מוכרת כתאורטיקנית חברתית המושפעת ממסורות אינטלקטואליות רבות. יותר מארבעים מאמרים ומסות שלה פורסמו במגוון רחב של תחומים הכוללים פילוסופיה, היסטוריה, פסיכולוגיה ובעיקר סוציולוגיה.
תרומה תאורטית

ההתמקדות התמידית של קולינס במחקרה הוא "הסוציולוגיה של ידע", גישה אשר מכירה בכך שייצור והעברת ידע זה תהליך חברתי, אשר מנוסח ומאושרר על ידי מוסדות חברתיים. היא תיארה את האופנים בהם כוח וידע מצטלבים, וכיצד דיכוי מקושר להדרה וביטול של ידע, גם כשהוא קיים אצל רבים, על ידי קבוצות מיעוט בעלי הכוח. מתוך עבודתה זו, קולינס הפכה למבקרת נחרצת של חוקרים ומוסדות הטוענים לנייטרליות כמשקיפים בלתי תלויים, המפתחים סמכות אובייקטיבית לכאורה כמומחים לגבי כל העולם והמגוון האנושי שחי בו. במקום זאת, היא מעודדת חוקרים ואת האקדמיה לפתח כלים להתבוננות עצמית ביקורתית לגבי תהליכי ייצור הידע שלהם, ולגבי מה שמובן להם שהוא תקף או לא, ולהנכיח את נקודת מבטם/המיצוב החברתי שלהם בעבודתם.
תרומות תאורטיות בולטות של קולינס הן בתחום תאוריית נקודת המבט הפמיניסטית, לימודי הצטלביות, וכן בפיתוח מודלים של ידע ונרטיביים נגדיים לידע הגמוני.