stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אנדרו קלר
ביוגרפיה

אנדרו קלר נולד כילד יחיד במשפחה יהודית בבודפשט, הונגריה. את לימודיו הגבוהים החל בשנת 1943 באוניברסיטת פאזמאני פטר בבודפשט (משנת 1951 אוניברסיטת אטווש לוראנד). בשנת 1944 הוא גורש לזקרפטיה במסגרת שירות העבודה (עבודות כפייה לגברים יהודים עבור הצבא ההונגרי) משם ברח והמתין במקום לצבא האדום שהתקדם מערבה לתוך הונגריה. הסובייטים תפסו אותו והפעם נשלח למחנה בבסרביה. הוא נמלט גם משם וחזר לבודפשט בפברואר 1945, זמן קצר לאחר שחרור העיר. הוא המשיך את לימודיו באוניברסיטה, ובסופו של דבר קיבל את התואר בכימיה בשנת 1947. הוא כבר היה מוכן לסיום הדוקטורט שלו כשהחליט לעזוב את הונגריה בשנת 1948 בשל המצב הפוליטי.
הוא עזב לבריטניה, שם עבד בשנים 1948–1955 במעבדת מנצ'סטר של "אימפריאל כמיקל אינדסטריז" (Imperial Chemical Industries ICI). בשנת 1955 הוצעה לו מלגת מחקר במחלקה לפיזיקה באוניברסיטת בריסטול, בראשותו של פרדריק צ'ארלס פרנק, ולבסוף בשנת 1958 קיבל שם את הדוקטורט. משנת 1963 עבד כמרצה בכיר, משנת 1965 כפרופסור חבר, ומשנת 1969 כפרופסור מן המניין באוניברסיטה בחוג למדעי פולימרים. לאחר פרישתו בשנת 1991 היה פרופסור אמריטוס באוניברסיטה.
נפטר ב-1999 לאחר שלקה בהתקף לב קטלני במהלך חופשת סקי בשווייץ.
עבודתו

בשלב הראשוני של הקריירה שלו – עדיין בבודפשט – עבד עם פרנציס קרשי בייצור מלחי חומצות שומן של כסף ונחושת. הוא גם ביצע ניסויים במעבדתו הפרטית לייצור גפרורים של אבץ-אתילן וייצר נחושת גופריתית לשימוש מסחרי כתכשיר הגנה לצמחים. הוא הוזמן ללמוד פיזיקה פולימרית במעבדת המחקר במנצ'סטר כדי לחקור את היחסים בין המאקרו והמיקרו-מבנה של מקרומולקולות, בעיקר פולימרים, ונטייתם להתגבש. התחלה זו הגדירה את העניין המדעי שלו לכל החיים.
במחקריו שהתבססו על מיקרוסקופ אור של קיטוב (Petrographic microscope), ספקטרוסקופיית אינפרא אדום (Infrared spectroscopy} ופיזור קרני רנטגן. הוא צפה בספרוליטים כדוריים (גבישים) פולימרים גבישיים וזיהה את הלמלות המיקרו-גדולות שיצרו גבישי פולימר. בשנת 1957, כבר כחוקר בבריסטול, הוא פרסם את אחת התגליות המשמעותיות ביותר במחקרי הפיזיקה הפולימרית שלו, לפיה מולקולות השרשרת הארוכה של להבות קריסטל פולימריות מכוונות בניצב לציר הגבישים המוארכים, וכתוצאה מכך. קטעי השרשרת המולקולרית מתקפלים במרווחי זמן קבועים. בהתבסס על מחקריו, הוא פיתח שיטות לייצור ובדיקה של גבישי פולימר בודדים אידיאליים המבטלים פגמים בסריג.
הוא עסק גם במחקר ביופיסי מאז שנות ה-70, ולמד עם עמיתיו את המיקרו-מבנה של הגידים ואת הקולגן שהם מכילים. מחקריו במיקרוסקופ אור מקוטב הבהירו את היחסים בין המאפיינים המבניים והמכניים של קולגן בגידי הזנב של חולדות לבין גיל החולדה.
פרסים, חברויות והוקרה

בנוסף למאות מאמריו המקצועיים, היה חבר במערכת העורכים של כתבי העת
Journal of Polymer Science
Polymer Physics és a Polymer
כהוקרה על הישגיו המדעיים, הוא נבחר ל:
חבר מן המניין בחברה המלכותית בשנת 1972
חבר חיצוני באקדמיה ההונגרית למדעים בשנת 1998.
כן זכה ב:
פרס הפיזיקה הפולימרית של האגודה האמריקנית לפיזיקה 1964
פרס מועדון הבריטי למדעי החומרים בשנת 1969
פרס סווינבורן 1975,
מדליית קלייד של אוניברסיטת יוטה 1981
פרס מקס בורן 1883
פרס הזיכרון של סטיבן פרייזר 1983
וזכה במדליית רמפורד 1994
במדליית קולז' דה פראנס בפריז בשנת 1994
לקריאה נוספת

הלקסיקון ההונגרי הגדול. 2000. ISBN 963-9257-02-8
Alan Windle: Andrew Keller. In: Biographical Memoirs of Fellows of The Royal Society XLVII. 2001. 293–310. o
חברי האקדמיה ההונגרית למדעים 1825–2002 II. (I - P)
אנדרו קלר 1925–1999. בתוך: כתב העת סקירת הפיזיקה XLIX. מס' 10 משנת 1999 עמוד 384
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BIBSYS: 52243  ISNI: 0000 0000 5039 6497  LCCN: no00100435  VIAF: 4484309   WorldCat (עם VIAF): 4484309
בית החולים בארל

| --- | --- |

 מידע כללי
 צייר:  וינסנט ואן גוך
 תאריך יצירה:  1889
 טכניקה וחומרים:  שמן על בד
 ממדים בס"מ
 רוחב:  92 ס״מ 
 גובה:  74 ס״מ 
 נתונים על היצירה
 מיקום:  אוסף ריינהארט, שווייץ
 
בית החולים בארל (בצרפתית: Le Dortoir de l'hôpital d'Arles) הם שני ציורים בצבעי שמן של הצייר ההולנדי וינסנט ואן גוך. מרכזם של הציורים הוא בית החולים בארל שבדרום צרפת, ובו הצייר התאשפז בדצמבר 1888 ובינואר 1889. אחד מהציורים מתאר את החצר של בית החולים התחומה בבנייני המוסד, ואילו הציור השני מתאר אגף בתוך בית החולים עצמו. כמו כן, ואך גוך צייר גם דיוקן של ד"ר פליקס ריי, הרופא שטיפל בו.
אודות היצירה

בסוף שנת 1888 מצבו המנטלי של ואן גוך הידרדר קשות בעקבות סכסוך עם חברו הצייר, פול גוגן. באחד מהוויכוחים בין השניים, הצייר כרת לעצמו את האוזן. בעקבות זאת, הוא אושפז פעמיים בבית החולים בארל. בבית החולים הוא הובחן כחולה במאניה חריפה עם הזיות כלליות. ד"ר, פליקס ריי, מתמחה צעיר, טען כי הצייר גם סבל מאפילפסיה נפשית. בינואר 1889, ואן גוך שב לבית הצהוב, אך הוא המשיך לסבול מהזיות שהוא מורעל. במרץ של אותה שנה, המשטרה הוציאה את הצייר מביתו עקב עצומה של השכנים שכינו אותו "האדמוני המשוגע". הותר לואן גוך לבקר בביתו רק בליוויו של פול סיניאק. באפריל, הוא עבר להתגורר בבית שהיה בבעלותו של ד"ר ריי וזאת עקב הצפה בביתו. באותה תקופה הצייר היה במצב נפשי קשה, והוא תיאר זאת במכתביו הרבים. לבסוף, הוא החליט לאשפז את עצמו במוסד לבריאות נפש בסן רמי, והוא עזב את ארל במאי של אותה שנה.
חצר בית החולים היא מכרזה של יצירתו של ואן גוך. החצר מוקפת במקמרות, וניתן לראות כי קיימת קומת גלריה הצופה לחצר. בית החולים עצמו נבנה במאה ה-16 ובמאה ה-17. במאה ה-16 היו 32 מוסדות רווחה בארל. הארכיבישוף של העיר החליט לאחד את כולם למוסד אחד במרכזה של העיר. במהלך הבנייה נעשו עבודות חפירה ובהן נתגלו עתיקות ונקרופוליס רומי. בשנת 1835 הוקצו שלושה אגפים בבית החולים לטיפול במגפת הכולרה. בתחילת המאה ה-20, בית החולים שודרג והגיע לרמת רפואה מתקדמת. אולם, בשנת 1974, נפתח בית חולים חדש בעיר ומרבית המחלקות הרפואיות הועברו אליו. ב-1986 הושלם הליך הסבתו של בית החולים הקדום למוסד שימור ומחקר.
אודות היצירה > הגן בבית החולים בארל

ואן גוך יצר סקיצה של גן בית החולים כבר ביוני 1889. הציור משקף את נקודת ראותו של הצייר מחדרו. בציור ניכרים סוגים שונים של צמחייה ופרחים, כגון אירוס, הרדוף הנחלים, פרג וכדומה. ואן גוך הקפיד לשמר את מרבית הפרטים בגינה, ברם הוא כן הוסיף יותר פרחי אירוסים והגדיל את בריכת הדגים שבמרכז החצר. ואן גוך נהג להשתמש בצבעים ששיקפו את הלך רוחו, ובציור הספציפי הזה נעשה שימוש רב בכחול ובזהב המסמלים עצב. דווקא צבעי הצהוב, הכתום, הירוק והאדום לא מודגשים ביצירה זו, על אף השימוש הניכר בהם ביצירותיו האחרות של ואן גוך כגון חדר שינה בארל.
אודות היצירה > אגף בבית החולים בארל

באוקטובר 1889, ואן גוך החל לצייר את הציור השני בסדרה, אגף בבית החולים בארל. הצייר קיבל השראה ליצירה מספרו של פיודור דוסטויבסקי, "רשימות מבית המוות". הצייר תיאר לאחותו במכתב את האגף. בחלק האחורי של האגף נמצא תנור ולידו מספר חולים. החדר של האגף בנוי במסדרון מוארך ומחולקות בו שתי שורות של מיטות חולים. התקרה בנויה מקורות רחבות. בנוסף, ניתן לראות שתי נזירות בחדר המשמשות כאחיות.
אודות היצירה > דיוקנו של ד"ר פילקס ריי

ואן גוך יצר דיוקן של ד"ר פילקס ריי, הרופא שטיפל באוזנו הכרותה של הצייר. ואן גוך תיאר את ריי כחרוץ, כעובד קשה וכאדם שתמיד מנסה לעזור לאחרים. בינואר 1889 הצייר הביא לרופא את הדיוקן כמתנה. ככל הנראה ריי ומשפחתו לא אהבו את הדיוקן. ב-1901, אספן אמנות רכש מריי שלושה ציורים של ואן גוך כולל הדיוקן המדובר. בשנת 2016, הדיוקן הוצב במוזיאון פושקין בהערכת שווי של כ-50 מיליון דולר.
אגף בבית החולים בארל, 1889, אוסף ריינהארט, שווייץ (F646)
דיוקנו של ד"ר פילקס ריי, 1889, מוזיאון פושקין, מוסקבה (F500)
הגן בבית החולים בארל (סקיצה), 1889, מוזיאון ואן גוך, אמסטרדם (F1467)
הערות שוליים

↑  Maurer, 192
↑  "Concordance, lists, bibliography: Documentation", Vincent van Gogh: The Letters. Van Gogh Museum (באנגלית)
↑  Naifeh and Smith (2011), 701 ff., 729, 749
↑  Pickvance (1986). Chronology, 239–242
↑  Tralbaut (1981), 265–273
↑  Maurer, 86
↑  Hughes, 145
↑  "Espace Van Gogh", Visiter, Places of Interest. Arles Office de Tourisme (באנגלית)
↑  "A visit to Van Gogh's Arles", bob.harris.com. (באנגלית)
↑  Fell, 30
↑  Acton, 109-110
↑  "Vincent van Gogh. Letter to Wilhelmina van Gogh. Written c. 20–22 October 1889 in Saint-Rémy", Vincent van Gogh: The Letters. (באנגלית)
↑  Van Gogh; Suh, 242
↑  "Portrait of Doctor Félix Rey Oil Painting Reproduction, 1889", van gogh studio. (באנגלית)
| וינסנט ואן גוך |
| --- | --- | --- |
| יצירותיו | אגוסטינה סגטורי יושבת בקפה דו טמבורין • אוכלי תפוחי האדמה • אירוסים • בית החולים בארל • בית העירייה באובר • ברושים • גולגולת עם סיגריה בוערת • גן בית הכומר בנונן • גשר לנגלואה בארל • דיוקנו של ד"ר גאשה • דיוקנו של פר טנגי • דיוקן אמו של האמן • דיוקן עצמי ללא זקן • דיוקן עצמי עם אוזן חבושה • דיוקן עצמי של ואן גוך • דיוקנאות של וינסנט ואן גוך • דיוקנה של מאדאם ז'ינו • דרך ברושים וכוכב • דרך ליד ארל • הבית הלבן לעת לילה • הבית הצהוב • הזואווי • הרועה (על פי מילה) • זיכרון הגן באטן • חדר שינה בארל • החמניות • הכיסא של ואן גוך • הכנסייה באובר • הכרם האדום • לה מוסמה • ליל כוכבים • ליל כוכבים מעל הרון • מרפסת בית הקפה בלילה • משפחת רולין • נוף מושלג • נוף עם כרכרה ורכבת • נופי פריז מחדרו של וינסנט ברו לפיק • סמטת אליסקאמפס • סרטן על גבו • עגלה ופר שחור • על סף הנצח • עצי זית •  פרחי פרג • פריחות שקד • קפה הלילה • שדה חיטה עם ברושים • שדה חיטה עם עורבים • שדה חיטה עם עפרוני • שורשי עץ • שני סרטנים |  |
| סרטים | תאווה לחיים (1956) • חלומות (1990) • וינסנט ותיאו (1990) • לאהוב את וינסנט  (2017) • ואן גוך: בשערי הנצח (2018) |  |
| ראו גם | תאו ואן גוך • מוזיאון ואן גוך • מוזיאון ד'אורסה |  |
פיניס מקלין

פיניס יואינג מקלין (באנגלית: Finis Ewing McLean‏; 19 בפברואר 1806 – 12 באפריל 1881) היה חבר בית הנבחרים של ארצות הברית מקנטקי.
ביוגרפיה

פיניס יואינג מקלין נולד ב-19 בפברואר 1806, ליד ראסלוויל, קנטקי. הוא למד בבתי הספר הכפריים ובאקדמיית לבנון במחוז לוגן, קנטקי. מאוחר יותר, הוא למד משפטים, והתקבל ללשכת עורכי הדין. הוא היה אחיו של ג'ון מקלין ודודו של ג'יימס דייוויד ווקר.
מקלין החל לעסוק במשפטים באלקטון, קנטקי בשנת 1827 ועסק גם בחקלאות.
מקלין היה חבר בית הנבחרים של קנטקי בשנת 1837 ומאוחר יותר גם נבחר כמועמד של המפלגה הוויגית לקונגרס ה-31, וכיהן מ-4 במרץ 1849 עד 3 במרץ 1851. חזר לעסוק בעריכת דין וכן עבד בחקלאות. בשנת 1860 עבר למחוז אנדרו, מיזורי, שם עסק בחקלאות עד 1865. לאחר מכן, בשנת 1865, עבר להתגורר בגרינקאסל, אינדיאנה, שם נפטר ב-12 באפריל 1881. הוא נקבר בבית העלמין פורסט היל בגרינקאסל.
הערות שוליים

1 2 3 4  פיניס מקלין, באתר המדריך הביוגרפי של הקונגרס של ארצות הברית (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 120042414X  ISNI: 0000 0000 4736 3483  LCCN: no2008085517  US Congress: M000546  VIAF: 68742951   WorldCat (עם VIAF): 68742951
שיראז (זן ענבים)

לזן השיראז יש מבנה גוון סגול-כהה שמשתקף בצבע היין המופק ממנו.
שיראז או סירה הוא זן ענבים המשמש להפקת יין.
מקור הזן בהכלאה בין שני זנים צרפתיים: דורזה ומונדוז בלנש. יין השיראז הוא בעל גוף מלא, ומוגש בטמפרטורה גבוהה של כ-18 מעלות צלזיוס.
יש הנוטים לבלבל זן זה עם זן פטיט סירה, שהוא הכלאה בין זני הסירה והפלורסין.
מקור השם

במרבית המדינות בעולם המערבי נקרא הזן בשם "סירה", אך במקומות כמו אוסטרליה, קנדה ודרום אפריקה הוא קרוי "שיראז". על פי האגדה, שלא נמצא לה ביסוס היסטורי, הזן נקרא על שם העיר שיראז באיראן, הסמוכה למקורות ייצור היין במדינה זו, והוא נטבע לפני כ-7000 שנים. לפי אחת הגרסאות של האגדה, הובא הזן משיראז לדרום צרפת על ידי פיניקים (צידונים) שהגיעו למרסיי בערך בשנת 600 לפני הספירה. על פי גרסה אחרת, הוא הובא על ידי אביר ששב ממסעות הצלב, בשם גספר דה סטרימבר (Gaspard de Stérimberg), שהפך לנזיר וגידל את כרמו על גבעה תלולה במקום מגוריו, בעמק נהר הרון; משם שמו הנוסף של הזן: הרמיטאג' (Hermitage, Hermit), שמשמעו נזיר.
היסטוריה

במחקר שנערך באוניברסיטת קליפורניה ב-1998, נתגלה כי גפן השיראז המודרנית תורבתה באזור נהר הרון מהכלאה של זני הדורזה והמונדוז בלאנש. בשנת 2001 איששה בדיקת סמני DNA מחקר זה.
שיראז משמש עד היום כזן העיקרי לייצור יין בצפון הרון. שמו נקשר ביינות קלאסיים כגון הרמיטאג', קורנאס וקוט רוטי. בדרום הרון משמש זן זה להפקת יין בעירוב זנים. שיראז נחשב לזן המתאים לעירוב יין (בְּלֵנְדּ) ברחבי העולם, בשל בשרנות הענב והחך הדומיננטי שלו, המשלים בטעמו זנים אחרים בעלי טעם פחות דומיננטי.
ג'ייקוב דודמן

| --- | --- |

 לידה:  22 באוגוסט 1997 (בן 27) צ'רטסי, הממלכה המאוחדת 
 שם לידה:  Jacob Stanley Dudman 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 תקופת הפעילות:  מ-2017 
 מקום לימודים:  St Aidan's Church of England High School  מכללת לונדון לתקשורת  האוניברסיטה לאמנויות של לונדון 
 https://www.jacobdudman.com/
 פרופיל ב-IMDb
 
ג'ייקוב סטנלי דודמן (באנגלית: Jacob Stanley Dudman; נולד ב-22 באוגוסט 1997) הוא שחקן, סופר ויוצר קולנוע בריטי. הוא ידוע בתפקידיו בהפקות "מדיצ'י", "אדם זר", "גורל: סאגת ווינX" ו"שבעה מלכים צריכים למות".
ביוגרפיה

דודמן גדל בריפון, צפון יורקשייר. הוא למד בבית הספר התיכון של כנסיית סנט איידן של אנגליה. לאחר לימודי בתיכון למד הפקת סרטים במכללת לונדון לתקשורת, שלוחה של אוניברסיטת לונדון לאמנויות.
קריירה > יצירת סרטים ויוטיוב

כנער, דודמן העלה לערוץ היוטיוב שלו סרטים קצרים, רשמים ומערכונים קומיים, שזיכו אותו למעלה מ-100,000 מנויים. ב-2016 דודמן ביים את הסרט התיעודי באורך 23 דקות "Save The Rhino Vietnam", שבו הוא והשחקן פול בלקת'ורן נסעו לווייטנאם כדי לחקור את הסחר בקרנפים ולהעלות את המודעות למצוקת הכחדת הקרנפים.
בשנת 2017 הוא כתב, ביים וכיכב במערכונים הקומיים "The Great Curator" ו-"The Solo Jedi" עם ג'ון קולשו, וסיפק קריינות לסרט התיעודי האינטרנטי "The Almost Doctors", שנוצר על ידי אמן המולטימדיה סטיוארט האמפריז. בהמשך השנה, הוא גם ביים והפיק סרט תיעודי של 10 דקות מאחורי הקלעים של "דוקטור הו" עבור ערוץ BBC Worldwide.
קריירה > משחק

בשנת 2018, דודמן לוהק לתפקיד דב בסדרת הטלוויזיה "מלכת האי", אשר שודרה ב-BBC iPlayer. בהמשך השנה, דודמן שיחק בתפקיד ג'וליו דה מדיצ'י, בעונה השלישית של סדרת הדרמה ההיסטורית "מדיצ'י", שיצאה בדצמבר 2019. בשנת 2019, לוהק דודמן לתפקידים במיני-סדרה "הזר" (מבוסס על רומן של הרלן קובן) וסדרת הטלוויזיה "גורל: סאגת ווינX" (מבוסס על סדרת ההנפשה "מועדון ווינX").
קריירה > דוקטור הו

דודמן השמיע את התפקידים של הדוקטורים העשירי, האחד-עשר וה-12 כחלק ממגוון הדרמות שיצאו בקלטות אודיו של דוקטור הו עבור Big Finish Productions. הוא השמיע תפקידים רבים אחרים עבור כותרים שונים ב-Big Finish, כולל מגוון קולות של תפקידים שונים בסדרה דוקטור הו. בשנת 2020, דודמן קריין את הסרט הקצר "שרה ג'יין" שנכתב על ידי ראסל טי דייוויס, ושודר ביום השנה למותה של אליזבת סלאדן.
חיים אישיים

הסנדק של דודמן הוא השחקן פול בלקת'ורן.
פילמוגרפיה

| שנה | כותרת | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2018 | מלכת האי | דב | עונה 1 |
| 2019 | מדיצ'י | ג'וליו דה מדיצ'י | עונה 3 |
| 2020 | אדם זר | תומאס פרייס | 8 פרקים |
| 2021–2022 | גורל: סאגת ווינX | סם הארווי | תפקיד חוזר (עונה 1); תפקיד ראשי (עונה 2) |
| 2022 | Primal | צ'ארלס דרווין | קול, פרק: "The Primal Theory" |
| 2023 | שבעה מלכים צריכים למות | אוסברט |  |
| 2023 | Unicorn: Warriors Eternal | אלדרד | קול, פרק: "ההתעוררות" |
הערות שוליים

1 2  "Bio". jakedudman (באנגלית). נבדק ב-26 במרץ 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Jacob Dudman". Research Gate. נבדק ב-15 בינואר 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Jacob Dudman Joins The Stranger". אורכב מ-המקור ב-31 בינואר 2020. נבדק ב-31 בינואר 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Fate: The Winx Saga Casting Announced". אורכב מ-המקור ב-31 בינואר 2020. נבדק ב-31 בינואר 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Riley, Conor (19 בנובמבר 2016). "Jake Dudman to Release Save The Rhino Documentary". TenEighty. נבדק ב-11 בדצמבר 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz: 68542085-b16f-4f93-952d-0663cc3b057d
אברהם יעקב סלוצקי

| --- | --- |

אברהם סלוצקי
 לידה:  1850 
 פטירה:  1918 (בגיל 68 בערך) 
 מדינה:  האימפריה הרוסית 
 מקצוע:  סופר ופובליציסט
 
אברהם יעקב סלוצקי (ה'תרכ"א, 1861 - ה'תרע"ח, 1918) היה סופר ופובליציסט יהודי-רוסי (אוקראיני) ציוני דתי. הוגה שמו של המזרחי.
לקריאה נוספת

שמואל ליב ציטרון, אברהם יעקב סלוצקי ב-אנשים וסופרים: זכרונות ורשמים מימי בכורי חבת-ציון והציונות, וילנה: ש. שרברק, 1922. עמ' 94–103
גאולה בת-יהודה, אנציקלופדיה לציונות הדתית, כרך ד, בערכו. עמ' 132–136 ,
גאולה בת-יהודה, ראשון לראשונים - ר’ אברהם יעקב סלוצקי הי"ד, פורסם ב- סיני; ירחון לתורה ולמדעי היהדות. ירושלים. קכט-קל.
הערות שוליים

↑  שאול חיות, אוצר בדויי השם, וינה תרצ"ג, עמ' 27, פריט 414.
↑  יצחק ניסנבוים, עלי חלדי, עמ' 164 ואילך.
↑  "היהדות הלאומית" של ד"ר גידמאן, בנימין זאב הרצל, באתר פרויקט בן יהודה
↑  שלמה אשכנזי, דורות בישראל, תל אביב תשל"ה, עמ' 160, הערה 37.
↑  מערכת, אברהם יעקב סלוצקי (איסי הבבלי), הצפירה 22 66, 1918
↑  כך על פי דיווח זה:
"More Massacres in Russia," American Jewish Chronicle, July 12, 1918 (על פרעות אלה ראו:
Vladimir P. Buldakov, "Freedom, Shortages, Violence: The Origins of the "Revolutionary Anti-Jewish Pogrom" in Russia, 1917-1918," in: Jonathan Dekel-Chen, David Gaunt, Natan M. Meir, Israel Bartal, eds. Anti-Jewish Violence: Rethinking the Pogrom in East European History. Bloomington: Indiana University Press, 2010, p. 85; Mattis Kantor, "5678 / 1918," The Jewish Time Line Encyclopedia, Lanham, Md.: Rowman & Littlefield Pub., 2004, p. 254; Zvi Y. Gitelman, Jewish Nationality and Soviet Politics: The Jewish Sections of the CPSU, 1917-1930, Princeton, N.J.: Princeton University Press (Princeton Legacy Library), 1972, p. 164). עם זאת, במקורות שונים (מאוחרים יותר) מופיעות קביעות אחרות, הן לגבי זהות הפורעים – יש הטוענים שמדובר בפרעות שערכו הדניקינים, יריבי הצבא האדום – הן לגבי זמן מותו. לפי י"ל הכהן מימון, תולדות המזרחי והתפתחותו, פרק שישי, בתוך: ספר המזרחי, ירושלים תש"ו, פרטי מותם אינם ברורים. לפי שלמה אשכנזי, דורות בישראל (תשל"ה), עמ' 160, בני הזוג נרצחו על ידי הפורעים בחורף תרע"ח. לפי ניסן וקסמן, בני הזוג סלוצקי מצאו את מותם יחד עם הוריו של הרב אברהם יעקב ניימארק ו-80 יהודים אחרים בפרעות ביקטרינוסלב שאירעו בז' בחשוון, ה'תרס"ו (ניסן וקסמן, "ר' אברהם יעקב ניימארק ז"ל", תלפיות, ח,ג–ד, עמ' 556).
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007502660905171  GND: 157491528  ISNI: 0000 0000 7738 7208  LCCN: nr93031966  VIAF: 51564563   WorldCat (עם VIAF): 51564563
בית העלמין היהודי הישן של חיפה

| --- | --- |

 פרטי בית הקברות
 דת:  יהדות
 
 קואורדינטות:  32°49′32″N 34°59′22″E﻿ / ﻿32.82568°N 34.98943°E﻿ / 32.82568; 34.98943
  (למפת חיפה מוגדלת) בית העלמין היהודי הישן של חיפה(למפת חיפה רגילה) בית העלמין היהודי הישן של חיפה(למפת הגליל המערבי רגילה) בית העלמין היהודי הישן של חיפה(למפת הגליל המערבי מוגדלת) בית העלמין היהודי הישן של חיפה
 
הבניין מעל קברו של האמורא רבי אבדימי דמן חיפה
המצבה המחודשת, על פי המסורת על קברו של רבי אבדימי
בית העלמין כנסת ישראל הוא בית העלמין היהודי הישן של העיר חיפה. בית העלמין ממוקם בדרך יפו בסמוך לציון קברו של האמורא אבדימי דמן חיפה.
היסטוריה

קבורה יהודית בבית העלמין החלה עוד בתקופת היישוב היהודי הקדום בעיר חיפה המוזכרת כבר בתלמוד. המפורסם בנקברים במקום הוא האמורא רבי אבדימי. בסמוך לקברו מצויות מצבות נוספות ללא כתובת. על פי המקורות רבי אבדימי ורבי יצחק נפחא, נקברו זה ליד זה, בשני כוכים. כיום מצוי קברו של רב אבדימי בגבולו הדרומי של בית הקברות, אך החוקרים מניחים שקברו היה במרכזו של בית הקברות שהמשכו נהרס בעת סלילת דרך יפו-חיפה. יש הסוברים שקברי רבי אבדימי וקדמונים אחרים היו במקומות אחרים בחיפה הקדומה.
במשך הדורות נטמנו בבית העלמין אישים שונים שעלו לארץ ישראל ונקברו בסמוך לקברי הצדיקים במקום. בשל עתיקותן של המצבות טרם זוהו רבים מדמויות אלה. אישים נוספים מהיישוב היהודי בעכו שצוין כי נקברו בחיפה הם רבי שמשון משאנץ, בנו רבי יעקב הקטן, רבי יוסף בנו של רבי יחיאל מפריז המכונה "שיר דילשוש" ויש שטוענים ששם הוא קבר הרמב"ן.
עיקר השימוש בחלקה החדשה של בית העלמין נעשה בשנים 1935-1860 ונקברו בה רבים ממייסדי העיר ומתושביה. וכן מחלוצי המושבות החדשות באזור שטרם היה עבורם בית עלמין. קבורים בבית העלמין בני משפחות כלפון, לסקוב, רוטנברג, אלפסי, פבזנר (בהם שמואל יוסף פבזנר ואשתו שהייתה בתו של אחד העם), גדליהו וילבושביץ ומבני משפחתו, ד"ר אלברט (אברהם) וונדרליך, מראשוני הכירורגים בארץ ישראל, נמצאים בו קבריהם של הרוגי מאורעות תרפ"ט, ושל הרוגי מאורעות תרצ"ו-תרצ"ט, ושל הנספים באסון מחצבת סולל בונה בעתלית. בין הקברים ניכרות מצבות של תלמידי חכמים מהפזורה היהודית באימפריה העות'מאנית שביקשו שיעלו את עצמותיהם ויקברו אותם בארץ ישראל.
אישים נוספים שקבורים במקום הם: הרב חביב חיים דוד סתהון ראב"ד העיר טבריה (בעל "תקפו של נס", "כרסיא דאליהו"), הרב אברהם רפאל כלפון, הרב דוד כלפון, הרב יוסף ניסים אלנקוה, הרב יוסף אלטר הגר מראדוביץ, הרב אברהם הכהן אב"ד חיפה, הרב בנימין חמוי שד"ר קהילת המערבים בירושלים, רב קהילת האשכנזים בקהיר הרב אהרן מנדל הכהן בהר"ן, הרב שמואל ישראל בנו של האדמו"ר לוי יצחק גוטרמן מסורוטין, הרב יצחק פרפלוציק מרבני קרלין ועיירות נוספות, בן רבה של קהילת העיר דמשק ר' יעקב אהרון, המקובל רבי ישראל נהורי. התעשיין ליאון שטיין, התעשיין ד"ר שמעון פרידמן מייסד יקב פרידמן, ד"ר יוסף כהן, בבית הקברות נקבר גם אחד מבין חללי האימפריה הבריטית בארץ ישראל במלחמת העולם הראשונה היהודים שנפלו בקרבות באזור.
כבר בדורות קדומים שימש בית העלמין כאתר קדוש וכמקום תפילה עבור עולי רגל. כך למשל מתאר הנוסע רבי יצחק ב"ר יוסף חילו, ממדינת ארגון שבספרד, שהגיע לארץ ישראל בשנת ה'צ"ג (1333): "מקלמון באים לחיפא. היא יושבת מול הר הכרמל והיא עיר מולדת ר' אבדימי דמן חיפא. בעיר הזאת יש קהילה מפורסמת בחסידותה. ובבית הקברות של היהודים משתטחים כל אלה העולים לארץ ישראל, כי שם קבורים רבים מחכמי ישראל מכל הארצות אשר מתו בעכו".
בית העלמין כיום

נכון ל-2010, מתקיימות בבית העלמין מדי ערב ראש חודש תפילות ציבוריות ובמיוחד בערב ראש חודש אלול[דרוש מקור]. חסידי ויז'ניץ נוהגים לפקוד את בית הקברות מעת לעת בגלל קברו של רבי יוסף אלטר מרדוביץ, בנו של רבי חיים הגר מקוסוב, הנמצא במקום.
במשך שנים רבות סבל המקום מהזנחה ומוונדליזם, מצבות הושחתו ובית הקברות כוסה בפסולת ועשבייה. בשל העובדה שבית הקברות נסגר לקבורה עוד לפני קום המדינה לא היה גורם אחראי לתחזוקת בית העלמין, אך לאחר התעוררות מחאה ציבורית ובסיועם של אישי ציבור ואנשים פרטיים, עבר המקום שיקום: התבצע ניקוי כללי של המקום כולל העשבייה העבותה שגדלה פרא והחלו לצבוע את המצבות. משרד הדתות מתכנן לבצע בעתיד מיפוי של הקברים במקום ולשקם את המצבות.
בית הדין הרבני האזורי בחיפה מינה את עמותת "והחי ייתן אל ליבו" לפקח ולשמור על בית הקברות.
גלריה

קברים ישנים לאחר שהמצבות נצבעו
גלעד לנרצחי פרעות תרפ"ט בחיפה בסמוך לקבריהם
מתחם הקבר של שמואל יוסף פבזנר
קבר רבי יוסף אלטר הגר מרדוביץ בבית העלמין היהודי הישן של חיפה (באמצע, לצד קבר רבי אבדימי דמן חיפה)
הערות שוליים

↑  ציון רבי אבדימי דמן חיפה
↑  איגרת יחסותא דצדיקיא דארעא דישראל
↑  על פי מחקר שנעשה המקום המצוין כיום כקברו של רבי אבדימי, אינו מתאים לדברי עולי הרגל, ואכן קברו של רבי יצחק נפחא לא נמצא
↑  יעקב עולמי, "אתרים היסטוריים וארכאולוגיים בחיפה". בספר "חיפה ואתריה" עמ' 98
↑  כך כותב תלמיד הרמב"ן בחיבורו "תוצאות ארץ ישראל"
↑  תמונת קברו של הרב יוסף אלטר הגר מראדוביץ, באתר Mytzadik
↑  מיטל בן-סימון, הזנחה קשה בבית העלמין העתיק של חיפה, באתר mynet (כפי שנשמר בארכיון האינטרנט), 14 בספטמבר 2009
↑  ניצן ארליך, הרב רוטר יוצא למלחמה נגד השר מרגי, באתר כיכר השבת, 27 באפריל 2010
↑  שמעון כהן, סוף לקוצים שהסתירו את קבר האמורא, באתר ערוץ 7, 12 במאי 2010
↑  הודעת משרד הדתות על שיקום המקום, הודעת עיריית חיפה
דוד ויטמן

| --- | --- |

צילום משנת 1960
 לידה:  2 בדצמבר 1904
 פטירה:  1 באוגוסט 1962 (בגיל 57)
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי חוף הכרמל 
 
דוד ויטמן (David Wittman)‏ (2 בדצמבר 1904 – 1 באוגוסט 1962) היה אדריכל וצייר ישראלי שפעל בעיקר בחיפה. ממקימי כפר האמנים עין הוד ב-1953. תכנן ובנה את בית שאגאל ובית האמנים בחיפה.
ביוגרפיה

נולד בעיר גיור (Győr), הונגריה בשנת 1904 למשפחה יהודית מתבוללת. אביו יואל ויטמן היה סוחר, והבן נשלח לבית ספר תיכון ריאלי. בתקופת לימודיו האקדמיים התקרב לרעיון הציוני דרך קשריו עם רב מקומי. סיים שנת ההשתלמות בפריז במסלול בתחומי האמנות החופשית והאדריכלות. בשנת 1932 עלה לישראל. תחנתו הראשונה הייתה בקיבוץ גבעת ברנר, אך מטעמי בריאות נאלץ לעזוב והשתקע בחיפה, בה פתח משרד אדריכלות. בשנת 1938 חזר להונגריה ונישא למרים (אניקו) לבית פוגל. הזוג חזר לארץ והתגורר בחיפה עד 1962. בחיפה נולדה בתם עדנה. השתתף בהקמת כפר האומנים עין הוד, ואף החזיק בדירה בכפר אליה הגיע עם משפחתו. בשנת 1962 נפטר בחיפה בגיל 57. הבת עדנה פפו תרמה בשנת 2008, למוזיאון העלייה הראשונה, את רישומיו של ויטמן מאתרים בזכרון יעקב, אותם צייר בראשית שנות הארבעים, כששהה במושבה בחופשות קיץ.
ביוגרפיה > לימודים

1927-1923 ארכיטקטורה באוניברסיטה הטכנית בבודפשט וציור באקדמיה לאמנות, בודפשט
1931-1930 השתלמות, האקדמיה החופשית, פריז
1941-1939 לימודי תחריט אצל הרמן שטרוק בחיפה.
אדריכלות

ויטמן תכנן בתי דירות בחיפה של שנות השלושים והארבעים, וגם מבני ציבור בהם בית שאגאל, כיום בית האמנים בחיפה. תכנוניו מתאפיינים באלמנטים של הסגנון הבינלאומי כגון שילוב של צורות גאומטריות בסיסיות, קווים פשוטים ונקיים, ריבוי מרפסות מלבניות ומתעגלות וחלונות סרט, העדר סימטריה, השתלבות בצורת הרחוב וחדרי מדרגות מודגשים. ניתן להבחין בלקטנות מסוימת בחלק מעבודותיו המוקדמות יותר ובמרכיבים של ארט-דקו במבנים שתכנן ביחד עם האדריכל נ. אפשטיין, כגון בבית ICI בחיפה.
רשימת בתים שתכנן בעיר חיפה

בנין "אימפריאל כמיקל אינדסטריז" (ICI), חטיבת גולני 21 (1928-1933, בשיתוף עם נ. אפשטיין)
חסן שוקרי 17 (1929)
הציונות 62, בית דירות מהנדס מ. ניומן לוי (1933)
דרך הים 36 (1935, בשיתוף עם נ. אפשטיין)
רחוב מסדה 37 (1935)
מוריה 35, פינת רחוב הספורט (1936)
חרמון 4 (1937)
מוריה 100 (1945, בית ניסים צורי, בן  משה צורי)
לוטוס 10 (1947)
פבזנר 8, 13, 58
מוריה 29 (1956)
מוריה 105
רח' קיש 10
רח' הבנקים [דרושה הבהרה]
מלצ'ט 6
פבזנר 62
קדימה 3 (שינויים, התגורר בבנין)