stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
טאר ההימלאיה
הבאה למדינות אחרות > כמין פולש

באזורים אליהם הוא הובא, לטאר ההימלאיה יש השפעה שלילית על הצמחייה והמערכת האקולוגית, אשר יכולה להקשות על אוכלי עשב אחרים למצוא מזון. הרעייה המוגברת שלו כמו גם עקירת השורש מהאדמה עלולה להוביל לירידה בחומרים המזינים את האדמה, כזרחן, וכתוצאה מכך מקשה על הפלורה לגדול. בארגנטינה לדוגמה, הויקוניות באזורים מסוימים נאלצו להסתגל ולעבור לגבהים גבוהים יותר בשל הרעייה המוגזמת של הטארים. צמחים רבים שהפכו למוגבלים בזמינותם על ידי הטארים, עשויים להשפיע על מינים של בעלי חיים המסתמכים עליהם כמקור מזון עיקרי.
מאז שהטארים הובאו לניו זילנד יש עשרות נתונים על ההתרחבות המהירה במספרם המתועדים על ידי משרדי הממשלה. מנתונים אלה יוצא כי במשך תקופה של 16 שנים אוכלוסיית הטארים הניו זילנדית הגיע ל-33,000 פרטים - למעלה מפי 2 מהאוכלוסייה הראשונית. בשנת 1930, טאר ההימלאיה הוצא מחוק ההגנה על בעלי חיים בניו זילנד ובכך הוכר רשמית כסכנה לסביבה, אף על פי שברחבי העולם ובמקום משכנם הטבעי בהרי ההימלאיה האוכלוסייה פוחתת בהדרגה. מאז הממשלה החלה בפעולות שונות על מנת להפחית את מספריו ולשמור שהאוכלוסייה תהיה במספר קבוע שאינו מאיים על המערכת האקולוגית. בשנת 1933 מחלקת השימור של ניו זילנד הכינה תוכנית בקרה לשליטה על מספרי הטאר, ושטח התפוצה שלו במדינה חולק בין שבע יחידות ניהול השומרות שהוא לא יתפשט מעבר לגבולות שנקבעו מראש. על פי התוכנית, בכל יחידת ניהול הצפיפות המרבית הקבועה תהיה 2.5-1 טארים לקמ"ר, שנחשבת לצפיפות נמוכה מספיק כדי שההשפעה השלילית של הטאר תהיה מינימלית על המערכת האקולוגית, ואפילו תגרום לשחזור בהדרגה של הצמחייה מקומית. בתנאים אלה, המטרה היא לשמור שמספרי הטאר יהיו נמוכים מכ-10,000 פרטים ברחבי האי הדרומי. לאחר גיבוש התוכנית, מחלקת השימור של ניו זילנד יצרה 59 אזורי ציד פעילים של טארים, וחלוקת רישיונות ציד בתשלום לכל דורש. מאז ועד היום הציד נשאר אמצעי שליטה עיקרי במינים הפולשים של ניו זילנד; על פי הערכות מאז הקמת התוכנית ניצודו למעלה מ-24,000 טארים חלקם על ידי ירי של פקחים ממסוקים, ומרביתם על ידי מספר גדול של ציידים חובבנים. במשך 1960 הייתה תוכנית להפצת כמות גדולה של פתיונות רעל שהייתה יכולה למגר את אוכלוסיית הטארים לחלוטין, אולם לאחר לחצים גדולים מצד קבוצות ציידים ותושבים הוחלט בסוף לבטל את השימוש בו בן השאר בשל חשש להרעלה של כלבים, חתולים, ובעלי חיים נוספים. בניו זילנד כיום, ההכנסה השנתית מציד מינים פולשים מוערכת בכ-840 מיליון דולר המהווה 0.9% מהתל"ג. מתוכם כ-400 מיליון דולר מוקדשים להגנה על הפלורה והפאונה הניו זילנדית.
אף על פי שרשויות השימור של ניו זילנד המליצו לא לייבא טארים למדינות אחרות, העדר חוקים נגד יבוא גרמו לכך שמספר חברות ציד הצליחו לייבא מספר גדול של טארים לארגנטינה. האוכלוסייה ששוחררה כאמור בהרי האנדים, מוגדרת כ"פצצת זמן אקולוגית", והעדר מחסומים טבעיים מאפשרים להם להתרבות ולהתפשט באין מפריע ברחבי האנדים ובמדינות נוספות בדרום אמריקה כדוגמת צ'ילה. בהתחשב בהיסטוריה של הטארים בניו זילנד, סביר להניח שהטארים יגרמו בעתיד לנזק גדול למערכת האקולוגית הארגנטינאית, ועלולים לדחוק מינים רבים מבית גידולם הטבעי כויקוניה, אייל אנדים צ'יליאני ופודו כפי שכבר תועד באזורים מסוימים.
בשאר המקומות שאליהם טאר ההימלאיה הובא כדוגמת ניו מקסיקו, קליפורניה ואונטרוי - הוא מצוי בחוות ציד בלבד.
הערות שוליים

↑  טאר ההימלאיה באתר הרשימה האדומה של IUCN
| יעלים |
| --- | --- | --- |
| כבשי שור | כבשי שור |  |
| כבש המושק | כבש המושק |     |
| טאקין | טאקין |     |
| יעלים | יעלים |     |
| עבדקן הרעמה | עבדקן הרעמה |     |
| טאר ההימלאיה | טאר ההימלאיה |     |
| טאר ערבי | טאר ערבי |     |
| טאר נילג'ירי | טאר נילג'ירי |     |
| כבש | כבש ארגאלי • כבש מופלון • כבש הבית • כבש אוריאל • כבש גדול-קרניים • כבש דאל • כבש השלג |     |
| כבש כחול | כבש כחול מצוי • כבש כחול גמדי |     |
| יעל | יעל קווקזי מערבי • יעל קווקזי מזרחי • עז מבריגה • יעל איברי • יעל האלפים • יעל נובי • יעל סיבירי • יעל אתיופי • עז הבר (תת-מין: עז הבית) |     |
| צפירים | צפירים |     |
| צפיר | צפיר האלפים • צפיר הפירנאים |     |
| צפיר הקורדילרים | צפיר הקורדילרים |     |
| סרו | סרו יפני • סרו סומטרי • סרו סיני • סרו ההימלאיה • סרו אדום • סרו טאיוואני |  |
| גוראל | גוראל סיני • גוראל ההימלאיה • גוראל אדום • גוראל אמור |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007560451505171 
טאר הימלאיה זכר. ניתן להבחין ברעמת הצוואר הגדולה שלו.
נוף אופייני לבית גידולו של הטאר בהרי ההימלאיה.
זכר ונקבות בגן החיות של פראג.
נפאלי מקומי לצד טאר הימלאיה זכר שניצוד.
טארי ההימלאיה בהר השולחן -דרום אפריקה.
נוף בהרי האלפים הדרומיים - ניו זילנד. טארי ההימלאיה שהובאו לאזור זה השתלבו בו יותר טוב מבית גידולם הטבעי.
פוחלץ של טאר הימלאיה זכר.
חנה רייס

| --- | --- |

חנה רייס, 2003
 לידה:  19 בספטמבר 1911 
 פטירה:  2004 (בגיל 92 בערך) 
 מדינה:  פולין 
 מידע חסידת אומות העולם
 פרסים והוקרה:  חסידת אומות העולם (9 ביולי 1987) 
 קישורים חיצוניים
 יד ושם:  חנה רייס
 
חנה רייס רודוביץ (בפולנית: Hanna Reiss;‏ יולי 1911 – 14 בפברואר 2005) היא חסידת אומות העולם, שפעלה בזמן מלחמת העולם השנייה בלבוב, פולין. חנה, יחד עם שתי חברותיה, מריה דיקר והלנה ביאלק, הסתירה שבעה גברים יהודים בדירה שמצאו עבורם ודאגו לכלכלתם מיולי 1942 ועד יולי 1944.
קורות חייה

חנה נולדה בשנת 1911 בעיר לבוב שבפולין, בתם של יעקב (ין) ומרים רודוביץ.
קורות חייה > מעשה ההצלה

לפני מלחמת העולם השנייה הכירה חנה את בן זוגה - משה רייס שהיה יהודי. לאחר הפלישה הגרמנית לברית המועצות וכיבושה של העיר לבוב, החל משה לעבוד בשדה התעופה הצבאי שליד לבוב יחד עם בני הזוג של שתי חברותיה של חנה - מריה דיקר והלנה ביאלק.
ביולי 1942, כאשר החלו לשלוח את עובדי שדה התעופה הצבאי למחנה הריכוז ינובסקה, הצליח בן זוגה של הלנה ביאלק – איגנצי רדוונסקי – ליצור קשר עם הלנה ולספר לה שהם עומדים להישלח. ביום המחרת הצליח רדוונסקי לחמוק לצד הארי של העיר יחד עם משה רייס, אברהם דיקר – בן זוגה של מריה – ועוד ארבעה חברים: אלי גלאץ', לייב דרוקייר, שלמה קין ופייגה דרוקר.
חנה, מריה והלנה שיכנו את שבעת הפליטים היהודים בדירתה של חנה, שם הם דאגו לכל צורכיהם, נשאו בהוצאות כלכלתם ודאגו לשלומם. חנה עברה לדירתה של מריה שהייתה ממוקמת ברובע שהוסב להיות גטו למברג, כך שחנה הייתה רשומה כדיירת של הגטו. חנה וחברותיה דאגו ליהודים עד לשחרור העיר לבוב על ידי הצבא האדום בפברואר 1944.
קורות חייה > לאחר המלחמה

עם סיומה של המלחמה, נישאה חנה למשה ובשנת 1950 עלו לישראל ועברו להתגורר בבת ים.
ב-1977 נפטר משה בעלה של חנה.
בשנת 1987 העניק יד ושם לחנה רייס, יחד עם חברתה מריה דיקר, את התואר חסידת אומות העולם.
רייס נפטרה בשנת 2005 ונקברה בחלקת חסידי אומות העולם בבית העלמין קריית שאול.
חנה לא הותירה אחריה ילדים או משפחה.
ראו גם

שואת יהודי פולין
קברה של חנה רייס בחלקת חסידי אומות העולם, בית הקברות קריית שאול
טלנקאוון

| טלנקאוון |
| --- | --- |
מאובן של טלנקאוון  טלנקאוון בהשוואה לאדם
תקופה
קרטיקון עליון 96.2 מיליון שנה לפני זמננו PreЄ Є O S D C P T J K Pg N     
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: זוחלים
סדרה:: בעלי אגן דמוי עוף
תת־סדרה:: צרפודה
סוג:: טלנקאוון
מין:: Talenkauen santacrucensis
שם מדעי
 Talenkauen

טלנקאוון (שם מדעי: Talenkauen; מילולית: "גולגולת קטנה" משפת טוולצ'ה, שפת הקבוצה האתנית של הטוולצ'ה מפטגוניה) הוא סוג של דינוזאור קטן אורניתופוד, שחי במשך הקרטיקון העליון לפני 96.2 מיליון שנה מזמננו. הוא נחשב לקרובם של האנביסטיה, המקרוגריפוזאורוס והגספאריניזאורה. הממצאים שלו התגלו בתצורת סרו פורטלסה (אנ') שבפטגוניה, ארגנטינה.
דינוזאור זה הגיע לאורך של 4 מטרים ובמראהו דמה לדריוזאורוס. הוא היה קשור גם למינים גדולים כמו האיגואנודוניים, אך היה בעל צלעות רחבות מאוד, כמו של תנינים, גפיים חזקות ובעלות טפרים גדולים יותר ובמקורו בלטו מספר שיניים ייעודיות לתזונה בחלקו הקדמי, דבר שנעדר אצל אוכלי צמחים מותאמים יותר לצמחייה קשה. דינוזאור זה היה דו-רגלי וכנראה שנע בעדרים ביערות הקדומים. הדינוזאור שייך לקבוצה אלסמריה, הכוללת מינים שחיו בחצי הכדור הדרומי.
לצידו חיו דינוזאורים שונים ביניהם מיני אבליזאוריים, הטיטנוזאור הענק פוארטזאורוס והטורף אורקורפטור שכנראה טרף אותו.
יהודה בן ברזילי הברצלוני

| --- | --- |
 לידה:  סוף המאה ה-11 ברצלונה, ספרד 
 פטירה:  תחילת המאה ה-12 ברצלונה, ספרד 
 מדינה:  רוזנות ברצלונה 
 מקום פעילות:  ספרד
 תקופת הפעילות:  ?–1140 
 השתייכות:  חכמי ספרד, ראשונים
 רבותיו:  רבי יצחק בן ראובן הברצלוני (משוער)
 תלמידיו:  הראב"ד השני (משוער)
 חיבוריו:  ספר העתים יחס שאר בשר ספר הדינים פירוש על ספר היצירה
 
רבי יהודה בן ברזילי הברצלוני (נקרא גם: רבי יהודה הנשיא מברצלונה; ר"י ברצלוני או ברגלוני, אלברצלוני, אלברגלוני) חי מסוף המאה ה-11 עד תחילת המאה ה-12 (על פי הלוח העברי באמצע המאה התשיעית לאלף החמישי). היה מגדולי חכמי ספרד. מחבר ספר העתים.
ביוגרפיה

על פי מחקרו של ד"ר משה שאלתיאל במבוא להגדת שאלתיאל, אביו של רבי יהודה, ברזילי, היה בנו של דוד הנשיא בנו של מר חזקיה בן דוד. יש שטענו כי למד אצל רבי יצחק בן ראובן הברצלוני (מחבר האזהרות ופירוש למסכת כתובות), אך הדבר בספק רב. כמו כן לא ניתן לקבוע מי היו תלמידיו, ובכלל זה האם הראב"ד השני היה תלמידו. עם זאת, ידוע כי הראב"ד הכיר את רבי יהודה באופן אישי והתייעץ עמו בשאלות קשות. כך כותב הרב שמעון בן צמח דוראן:
ומה שרצית לדעת שמו של הרב אלברצלוני ז"ל ואיזה ספר חבר דע כי יש ב' רבנים גדולים מלבד הרשב"א ז"ל שקרויין "הרב אלברצלוני". הראשון הרב ר' יצחק בן ראובן ז"ל אלברגלונ"י שהי' רב גדול בימי ר' יצחק אלפאסי ז"ל והיה פייטן גדול והוא עשה האזהרות שנוהגין לקרות באלו הארצות, המתחילות "איזה מקום בינה".

והשני אומרים שהיה תלמיד של זה שמו הרב הנשיא ר' יהודה בן ברזילי אלברצלוני. וגם הוא רב גדול ומיוחס ואליו הם מתייחסים משפחות בני שאלתיאל אשר בקט"לוניא וחבר ספרים גדולים האחד בדיני נשים שמו ספר יחוס שאר בשר והשני בדיני מועד שמו ספר העתים והג' ספר תקון שטרות גדול ונכבד. והרב בעל העטור ז"ל כשמזכירו לזה הרב ז"ל מזכירו סתם כבוד הרב המחבר ז"ל, וזהו הרב אלברצלוני שמזכיר בעל ספר ארחות חיים.
יהודה בן ברזילי היה בן זמנו של אברהם בר חייא הנשיא, וידוע ויכוח שניהל איתו בדבר דחיית מועדה של חתונה. בר חייא שהיה אסטרולוג סבר כי יש לדחות את החתונה משיקולים אסטרולוגיים, ואילו רבי יהודה התנגד לכך בתוקף משיקולים הלכתיים. שיטתו בסוגיית סדר הפרשיות בתפילין היא כרבנו תם, והוא כותב שלא שמע מעולם על תפילין בשיטת רש"י, ושפסיקה כזו היא טעות סופר.
ספר העתים הוא ספרו המפורסם והעיקרי, עוסק בעיקרו בנושאי הלכות התלויות בזמן (סדר מועד וגם על מסכתות ברכות וחולין ועוד). רובו אבד, בשנת תרס"ג נדפסו חלקים ממנו ששרדו ועוסקים בהלכות שבת ועירובין. ספרים נוספים שחיבר: "יחס שאר בשר" - בדיני נשים (אבד), "ספר הדינים" - בדיני ממונות, מתוכו שרד החלק "ספר השטרות" ונדפס בשנת תרנ"ט וכן ליקוט ממנו שנדפס על ידי שמחה אסף בשנת תרפ"ז, ופירוש על ספר היצירה (שרד). וכן חיבר את ספר הבינות וביאר שם את כל שמות קודש וחול על סדר הפרשיות שבתורה.
השלמות לספר העתים מתוך קטעי גניזה נדפסו על ידי הרב אבידע (זלוטניק) ועדיאל ברויאר.
בספריו הוא מתבסס על ספרות הגאונים, ספרי הרי"ף ורבי שמואל הנגיד.
יהודה ברצלוני מתייחס אל איגרת חסדאי אבן שפרוט אל מלך הכוזרים בספר שמתוארך בין השנים 1090 ו-1105. הוא מפקפק באמינותם וחושש כי הם זיוף, וכותב "לא ידעתי אם אמת היה הדבר שנתגיירו הכוזרים שהם מבני תוגרמה או לא".
החיד"א משבחו בספרו שם הגדולים: ”רבנו הרב הנשיא ר׳ יאודה אל-ברצלוני חיבר חיבור גדול ונכבד בכל התלמוד דרך פירוש ופסק, ארוכה מארץ מידה, ורחבה מני ים, שם חושך לאור, ומעקשים למישור.”
הערות שוליים

↑  י"ל אבידע (זלוטניק), 'שני קטעים להשלמת ספר העתים', סיני טז (תש"ה), עמ' קטז-קלח. ובהוצאה נפרדת: הנ"ל, מחברות מני קדם – שני קטעים להשלמת ספר העתים. הוצאה זו נספחה בסוף מהדורות הצילום של ספר העתים. עדיאל ברויאר, 'קטעים חדשים מספר העתים', ישורון, לד (תשע"ו), עמ' כה-סד.
↑  כוזרים וישראלים, מאמר מאת אלי אשד.
| הראשונים לפי אזור גאוגרפי |
| --- | --- | --- |
| אשכנז | רבי משולם בן קלונימוס • רבנו גרשום מאור הגולה • רבי שמעון הגדול • רבי יצחק הלוי • רבי יעקב בן יקר • ריב"א • ראב"ן • רבי אליעזר ממיץ • ראבי"ה • רבי יהודה החסיד • רבי אלעזר מגרמייזא (הרקח) • רבי יצחק אור זרוע • מהר"ם מרוטנבורג • רא"ש • המרדכי • הגהות מיימוניות • תשב"ץ קטן • רבי אליעזר מטוך • רבי יצחק מדורא • האגודה • מהר"ם ס"ל • מהרא"ק • מהר"י טירנא • מהרי"ל • מהר"י וייל • תרומת הדשן • ראשונים נוספים |  |
| צרפת | רש"י • בעלי התוספות (רשב"ם • רבנו תם • ר"י הזקן • ריצב"א • רבי שמשון משאנץ) • בעל התרומה  • רבי משה מקוצי • רבי יחיאל מפריז • יצחק מקורביל (הסמ"ק) • רבנו פרץ • חכמי איוורא • רבי שמשון מקינון •  ראשונים נוספים |  |
| אנגליה | תוספות חכמי אנגליה • רבנו תם מאורליינש • רבי משה מלונדריש • רבי ברכיה מניקולא • רבי אליהו מנחם מלונדריש • רבי יעקב חזן מלונדון • ראשונים נוספים |  |
| פרובאנס | בעל האשכול • יוסף אבן פלאת • בעל העיטור • בעל המאור • הראב"ד • רבי יהונתן מלוניל • המנהיג • בעל שיטת ריב"ב • בעל ההשלמה • רבי שלמה מן ההר • רבי אברהם מן ההר • המאירי • רבי אהרון הכהן מלוניל • ראשונים נוספים |  |
| ספרד | ארבעת השבויים • רבי חנוך בן משה • רבי שמואל הנגיד • רי"ץ גיאת • רבי יצחק הברצלוני • רבי יהודה הברצלוני • רי"ף • ר"י מיגאש • רמ"ה • רבי שמואל הסרדי • רמב"ן • רבי יונה גירונדי • רא"ה • רשב"א • ריטב"א • רבי יהודה בן הרא"ש • רבנו ירוחם • מהר"ם חלאווה • אבודרהם • רבי יעקב בעל הטורים • ר"ן • רבי יוסף חביבא • רבי שמואל ירונדי (אוהל מועד) |  |
| איטליה | רבי משולם בן קלונימוס • רבי נתן מרומי (הערוך) • רבי ישעיה די טראני • רבי אליעזר בן שמואל • ריבב"ן • שבלי הלקט • ריא"ז • מהרי"ק • ראשונים נוספים |  |
| צפון אפריקה | ארבעת השבויים • רבנו חננאל • רב ניסים גאון • רי"ף • רבנו אפרים • רבי יהודה הכהן אבן סוסאן • רבי יוסף אבן עקנין • שמואל אבן ג'אמע • רבי זכריה אגמאתי • ריב"ש • רשב"ץ • רבי ישועה הלוי • רבי אפרים אנקוה |  |
| תימן | בעלי אלשרח (רבי חנניה בן ישועה • רבי נתנאל בן ישעיה • רבי זכריה הרופא • רבי סעדיה עדני • רבי דוד הלוי חמדי • רבי דוד עדני • רבי אברהם בן שלמה |  |
| מצרים | רבי שמריה בן אלחנן • רבי שמואל בן חנניה הנגיד •  רמב"ם •  רבי חננאל בן שמואל • רבי אברהם בן הרמב"ם • רב יוסף ראש הסדר • רבי פרחיה בן ניסים •  רבי דוד הנגיד • רבי תנחום הירושלמי • רבי יהושע הנגיד • רבי דוד ברבי יהושע הנגיד • ראשונים נוספים |  |
ראשונים נוספים תנאים • אמוראים • סבוראים • גאונים • ראשונים • אחרונים
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007270274705171  GND: 120056712  ISNI: 0000 0000 7863 3212  LCCN: no91017422  NKC: ola20241233437  VIAF: 70953128   WorldCat (עם VIAF): 70953128
טאר נילג'ירי

| טאר נילג'ירי |
| --- | --- |
 טאר נילג'ירי (זכר)
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: מכפילי פרסה
משפחה:: פריים
תת־משפחה:: יעלים
סוג:: Nilgiritragus
מין:: טאר נילג'ירי
שם מדעי
 Nilgiritragus hylocrius ‏אוגילבי, 1838
תחום תפוצה


: זכר. : נקבה וגדי.
טאר נילג'ירי (שם מדעי: Nilgiritragus hylocrius; מכונה גם יעל נילג'ירי), הוא סוג של אנטילופת-עז בינונית האנדמי לתת-היבשת ההודית ומהווה מין יחיד בסוגו. תואר לראשונה בשנת 1838 על ידי הזואולוג ויליאם אוגילבי. עד שנת 2005 סווג לצד טאר ההימלאיה וטאר ערבי (שלושת מיני הטארים) תחת השם המדעי Hemitragus hylocrius בעיקר על סמך מבנה הקרניים והאקולוגיה, אך כיום שלושת הטארים נחשבים כסוגים נפרדים, ולכל אחד מהם קרבה לסוגים מסוימים בתת-משפחת היעלים. הטאר הנילג'ירי קרוב לסוג כבש (Ovis) הכולל מינים כדוגמת כבש גדול-קרניים, כבש דאל, כבש מופלון ואחרים, בעיקר בשל הדמיון הגנטי של הכרומוזומים .
השם המדעי נגזר מיוונית כדלהלן: "Nilgiri" = "נילג'ירי", "tragus" = "תיש"; מתייחס למקום חיותו העיקרי בהרי נילג'ירי. "hylocrius" = "עז של היער", ומתייחס לבית גידולו הכולל גם אזורים מיוערים. בשפה הטמילית הוא נקרא "וריאדו" שפירושו "עז הצוקים התלולים". בהודו הכינוי הנפוץ שלו הוא "יעל נילג'ירי", וזאת על עף קביעת החוקרים במאה ה-19 שסיווגו אותו בסוג יעל, הוא אינו קשור אליו כלל. הטאר הנילג'ירי הוא הגדול מבין שלושת סוגי הטאר, והוא החיה הלאומית של מדינת טמיל נאדו ההודית.
אנטומיה > קרניים

הן לזכרים והן לנקבות של הטאר הנילג'ירי ישנם זוג קרני-חרוט דמויות סהר או קשת ויש להם מבנה האופייני לטארים האחרים: הקרניים צומחות לכיוון מעלה ואז מתעגלות ומתעקלות בחדות לאחור כלפי מטה בצורת "C"; בעוד שקרני הזכרים ממשיכות למטה עד כדי כך שהן מקבילות לבסיס, קרני הנקבות קצרות יותר ודומות יותר לנקבות של יעלים או לעיזים. מיקום הקרניים בחלק העליון של המצח - במרחק ניכר מהעיניים והאוזניים. המרחק בין הקרניים די זהה לאורך הקרן, כשבחלק העליון הן מתרחקות מעט לצדדים. לעומת קרני הנקבות שלהם עובי בינוני, הקרניים של הזכרים עבות מאוד בבסיס, ולמרות שמסתיימות בשפיץ חד הן נחשבות לעבות למדי לכל אורך הקרן בהשוואה לסרו, גוראל או צפיר. למרות שבמבט מרחוק קרני הטאר נראות חלקות, בפועל הן מחורצות לאורכם בעשרות חריצים דקים וצמודים אחד לשני, כשרק הקצוות חלקות לחלוטין. בקרניים של פרטים צעירים החריצים גדולים ובולטים יותר, ולעיתים הם נראים כטבעות. קרני הטאר הנילג'ירי שונות מסוגי הטאר האחרים בכך, שהצד החיצוני של הקרן קמור ומשווה לה מראה עגלגל לעומת הצד הפנימי ששטוח לגמרי - בניגוד לקרניים של הסוגים האחרים ששטוחות משני הצדדים. צבע הקרניים אצל נקבות וזכרים צעירים אפרפר או חלודה בהיר, ולזכרים בוגרים הקרן מתכהה לאפור\חלודה כהה, ושחרחר כסוף.
אנטומיה > כסות ומראה חיצוני

הפרווה של הטאר הנילג'ירי קצרה וגסה יחסית לעומת הפרוות הארוכות והעדינות של טאר ההימלאיה והטאר הערבי, כנראה כתוצאה מההסתגלות לאקלים הרטוב שבו הוא חי.
הטאר הנילג'ירי מציג דו-צורתיות זוויגית בולטת (הבדל בין הזכרים לנקבות), שמלבד הקרניים ומידות הגוף מתבטא בעיקר בצבע הפרווה:
לזכרים בוגרים הפרווה רבגונית למדי ומזכירה מאוד את פרוות כבש מופלון. הצבע הכללי הוא חום כהה עם שילוב של שערות חומות-בהירות, אפרפרות, וצהבהבות, וככל שהטאר מתבגר הצבע הופך בהדרגה לצבע שוקולד עמוק - תהליך שמתחיל בגיל שנתיים ומסתיים לאחר 4 שנים. למעלה מגיל זה הפרווה מקבלת גוון כמעט שחור לגמרי שבולט בעיקר בצוואר, בכתפיים, במותניים וברגליים; במרכז הרגליים הקדמיות ישנם כתמים לבנים בולטים ומתחתיהם לפעמים ישנם גם כתמים חומים בהירים. מהעורף ועד הזנב לאורך הגב ישנה רעמת זיפים קצרה בצבע שוקולד עמוק, שגדולה ובולטת בעיקר בעורף ובכתפיים ואילו סמוך לעכוז מסתכמת בפס כהה בלבד; הזנב בדרך כלל כהה בהתאם לרעמה. לזכרים מבוגרים מופיע במרכז הגב כתם גדול וייחודי דמוי אוכף בצבע כסוף עד לבן בוהק המתפשט לצדדי הבטן - מתחיל ככתם דהוי ולא ברור בצבע חום בהיר בגיל 5 שנים, ועם הזדקנות הטאר משתנה לכתם בוהק ומוגדר יותר עד גיל 8 שנים. בנוסף לזה גם הגחון והצדדים הפנימיים של הרגליים בצבע לבן בולט.
לנקבות וגדיים הצבע הכללי הוא חום-אפרפר כסוף, עם שילוב של שערות חומות כהות, אדמדמות, וצהבהבות. לעומת הזכר הנקבה הרבה יותר חדגונית, וישנם מספר מועט יחסית של סימונים בפרווה: רעמה חומה-כהה מהעורף ועד לזנב, צוואר אפרפר, גחון ורגליים לבנבנות, כתמים שחורים על הרגליים הקדמיות בניגוד לכתמים הלבנים של הזכר ומתחתם כתמים חומים (לעיתים); סמוך לפרסות ישנם כתמים שחורים נוספים.
אנטומיה > צבעי פנים

גם צבע הראש והסימונים שעליו משתנים בצורה ניכרת בין הזכרים לנקבות:
לזכרים צבע הראש הוא שילוב של שערות אפורות כהות, חומות כהות ושחורות, עם מספר סימונים ייחודיים: סביב כל עין טבעת גדולה בצבע חום בהיר עד כהה, ומתחתיה משולש שחור הנמשך עד ללוע; המצח בצבע כסוף עד צהבהב קרמי, וממנו נמשכים כתמים גדולים ועגלגלים בצבע זהה המקיפים את העיניים מאחור, וכן שני פסים בצבע זהה היורדים מצדדי החוטם עד ללוע במקביל למשולש השחור - מה שיוצר "P" בהיר סביב כל עין ומזכיר במקצת את הצבאים. במרכז החוטם ישנו כתם גדול ועבה בצבע שחור המקיף גם את האף ומתחבר לסנטר - אף הוא בצבע שחור. בחלק העליון של הגרון הסמוך לסנטר יש כתם בינוני בצבע לבן. לזכרים מבוגרים הפנים שחורות לגמרי לבד מהכתמים הטבעות והפסים. האוזניים מתחלקות בין לבן ושחרחר בחלק הפנימי לכסוף או חום בהיר בחלק החיצוני ופס שחור בקצוות.
לנקבות צבע הראש הוא שילוב של שערות אפורות וחומות בהירות כשהסימונים בדרך כלל דהויים ולא מוגדרים: טבעת חומה בהירה סביב כל עין ומתחתיה משולש חום כהה שלעיתים בצבע זהה לטבעת שמעליו. המצח בצבע אפרפר או צהבהב, כשכתם ה-"P" הבהיר דהוי מאוד וכמעט שאינו נראה. במרכז החוטם יש כתם גדול בצבע חום בהיר או כהה, ואף הוא די מתמזג עם הצבע הכללי של הפנים. סביב הלוע יש כתם בהיר בצבע צהבהב קרמי. הצבע של האוזניים די דומה לזה של הזכרים.
אנטומיה > מבנה ומידות גוף

גופו של הטאר הנילג'ירי ארוך ורחב, צווארו קצר, ויש לו ראש משולש שקטן למדי ביחס לגוף. הכתפיים והעכוז בגובה זהה בשל עצמות השוקיים הבולטות, והרגליים קצרות ומוצקות. אף על פי שהטאר מזכיר מאוד את היעל או העז, ניתן להבדיל ביניהם בקלות בשל חוסר הזקן אצל סוג זה. לנקבת הטאר הנילג'ירי יש שתי פטמות לעומת ארבע אצל טאר ההימלאיה והטאר הערבי. האוזניים שלהם קטנות וצרות, זנבם קצרצר, עיניהם בינוניות וזהובות ואפם גדול ושחור. הפרסות קצרות וחזקות, ובתחתיתם כריות גומי המסייעות להם לטפס במהירות על זיזים וסלעים. כאמור יש הבדל רב מאוד בין הזכרים לנקבות במבנה הקרניים ובצבעי הפרווה, וכן במידות הגוף כדלהלן.
|  | זכר | נקבה |
| --- | --- | --- |
| משקל | 101-80 ק"ג | עד 53 ק"ג. |
| גובה כתף | 110-99 ס"מ | 80-61 ס"מ |
| אורך ראש וגוף | עד 150 ס"מ | 110-90 ס"מ |
| אורך קרניים | 44-40 ס"מ | 36-30 ס"מ |
אורך הזנב: 15-9 ס"מ
תפוצה ובית גידול

הטאר הנילג'ירי אנדמי לדרום מערב הודו כשמרבית האוכלוסיות נמצאות לאורך הגבול של טמיל נאדו וקראלה וכנראה גם בקרנטקה. כיום הוא מוגבל לכ-5% מהמעברים של הרי גהט המערביים הכוללים גם את הרי נילג'ירי והרי קרדמון - שמהווים חלק מרמת דקאן.
בית גדולו של טאר זה הוא מדרונות הרריים, צוקים ומרעה הררי בגבהים של 2,600-1,200 מטר מעל פני הים[דרוש מקור] שנמצא למעלה מחגורת היערות סביב ההרים, וכן כרי דשא, שיחים וכיסים של יערות ננסיים הידועים בשם "שולאס". מחוץ לעונת הרבייה הזכרים בדרך כלל נמצאים במישורים פוריים, ואילו הנקבות מעדיפות צוקים המגינים עליהם מטורפים. באזורים מסוימים נוכחות של הטאר באזורים נמוכים נגרמת על ידי הפרעה אנושית באזורים הגבוהים. הטמפרטורות בתחומי מחייתו 20–30 מעלות, והאקלים רטוב מאוד בשל סופות המונסונים עם כמות משקעים ממוצעת שנעה בין 1,000 ל-3,000 ומעלה מילימטר לשנה.
אקולוגיה > פעילות

הטאר הנילג'ירי פעיל בכל שעות היום - מעלות השחר ועד שעות הערב מאוחרות, והוא נצפה בתדירות גבוהה יותר בשעות הבוקר המוקדמות ושעות אחר הצהריים המאוחרות. בשעות החמות של היום כאשר השמש בשיאה, הטאר עובר לאזורים גבוהים וסלעיים יותר כדי לנוח בצל של הצוקים. בזמן שהעדר במנוחה או באכילה ישנו לפחות זקיף אחד (בדרך כלל נקבה) שנשאר עירני, ובמקרה של הבחנה בטורפים משמיע קריאת אזהרה שנשמעת כשריקה או נחירה. לטארים יש חושים חדים של ראייה, והם מסוגלים לזהות סכנה מתקרבת מלמטה במרחק רב, אך פחות מודעים לסכנה שמגיעה מלמעלה. כאשר הטאר מאוים, הוא נמלט במהירות מכרי הדשא או המדרונות לאזורי הצוקים הבלתי נגישים - כאשר שם הוא זריז הרבה יותר מרודפו.
טורפיו העיקריים של הטאר הם הנמרים ההודים והדולים, ובמידה מועטת גם טיגריסים בנגלים ועופות דורסים המאיימים על הגדיים.
זכר (למעלה) ונקבות (למטה) ביערות ה"שולאס" הננסיים.
אקולוגיה > תזונה

התזונה של הטאר הנילג'ירי מורכבת מסוגים שונים של עשבים, עשבי תיבול, שיחים, עלים, ועוד. המערכת החברתית של טאר נילג'ירי היא די גמישה. הם עשויים לחיות בקבוצות קטנות של 6 פרטים עד לעדרים גדולים של 150 פרטים, ובדרך כלל עדר ממוצע מכיל 11–71 פרטים. בפארק הלאומי אראויקולאם גודל ממוצע של עדר הוא 42 פרטים. עדרים מעורבים הם די שכיחים, אך רובם מורכבים מעדרים נפרדים של זכרים צעירים ובוגרים ועדרי נקבות וצאצאיהן. זכרים מבוגרים נמצאים בעדרים מעורבים בעיקר בעונת הרבייה, ולעיתים קרובות הם בודדים או נמצאים בקבוצות קטנות המורכבים מזכרים בלבד בייחוד בעונה היבשה. בעוד עדרי הנקבות נמצאים בדרך כלל בשטחי מחיה קבועים, הזכרים הבוגרים נוודים יותר ועוברים בין מספר שטחים של עדרי נקבות. יחס המינים של האוכלוסייה בטבע מוטה כלפי נקבות, עם ממוצע של 59 זכרים לכל 100 נקבות, כשמתוכם %45-40 נקבות בוגרות.
אקולוגיה > רבייה

עונת הרבייה העיקרית של הטאר הנילג'ירי בטבע היא מיוני עד אוגוסט - מתחילת סופות המונסונים, ובמשך מספר חודשי הגשמים הכבדים. בתקופה זאת הזכרים הבוגרים מצטרפים לעדרי הנקבות ומתפתחת היררכיה דומיננטית המבוססת על הגודל והכוח של הטאר, כשכל זכר מקשט את קרניו בבוץ ועשבים. במקרה ויש שני זכרים יריבים עם גודל וכוח שווה, מתקיים ביניהם מאבק העשוי להימשך שעות. במהלך הלחימה הם יכולים להיות שקועים כל כך בקרב ואדישים לגמרי לסביבה, וכיון שהם מתכתשים תוך כדי ירידה במדרון, הם עלולים למצוא את עצמם בסוף הקרב מתחת לכרי הדשא והיערות הננסיים ואפילו באזורים מישוריים לגמרי. הקרב מתחיל עם תצוגה טקסית שבו הם מורידים את ראשיהם ומותחים את צווארם תוך כדי הילוך נוקשה. ישנם מספר עמדות הלחימה שנצפו אצל הקרבות של הזכרים: שניהם עומדים זה לצד זה, פונים במהירות לאותו כיוון ואז מתנגחים; התרסקות עם הקרניים ראש בראש, ונגיחה בכתפיים ובגפיים. למרות שהקרניים המעוקלות מונעות בדרך כלל פציעה חמורה כפי שקורה אצל צפיר הקורדילרים, תנוחת הלחימה המסוכנת ביותר היא הורדת הראש והנפתו במהירות למעלה כשהשפיץ של הקרניים מכוון כלפי הגרון או הראש, מה שיכול לגרום לקרב להסתיים במוות של אחד מהצדדים. לאחר הקרב הזכר מפסיד עוזב בדרך כלל את הקבוצה שבה נמצא הזכר המנצח, למרות שהוא עשוי לחזור אליה ולהיות נסבל על ידי הזכר הדומיננטי.
אקולוגיה > מחזור חיים

ההיריון של הנקבה נמשך 178–190 ימים לאחריהם נולד גדי אחד ולעיתים רחוקות שניים. שיאם של הלידות מתרחש במזג האוויר הקריר של ינואר ופברואר, אם כי ניתן לראות גדיים לאורך כל השנה. הנקבות מגוננות מאוד על צאצאיהן, והן תאמצנה תנוחות מאיימות במקרה והנקבות האחרות בעדר יתקרבו אל הגדי שלהם יתר על המידה.
בשבועות הראשונים לחייו הגדי חבוי בצמחייה העבותה כשאמו נמצאת בקרבת מקום, ועד גיל חודש הוא כבר מסוגל לעקוב אחר אימו ומצטרף לעדר. הגדי עשוי להתחיל לטעום מזון מוצק כבר מספר שבועות לאחר הלידה, אך למרות זאת נגמל לחלוטין רק בגיל 4 או 6 חודשים. הגדיים מגיעים לבגרות בדרך כלל סביב גיל שלוש, אם כי נקבות בשבי עשויות להמליט את הצאצאים הראשונים כבר לאחר 22 חודשים, מה שמעיד על בגרות סביבות גיל 16 חודשים ואפילו למטה מזה. הנקבות בשבי מסוגלות להמליט גדיים כל 7–10 חודשים.
תוחלת החיים הפוטנציאלית לטאר הנילג'ירי היא לפחות 9 שנים, אך תוחלת החיים הממוצעת בטבע נמוכה יותר ועלולה להיות כ-3.5 שנים בלבד.
מצב

הטאר הנילג'ירי מסווג על ידי IUCN במצב השימור סכנת הכחדה (EN), בשל ירידה חמורה במספריו במהלך המאה ה-19, ובשל העובדה שטווח התפוצה הכולל שלו כיום מהווה עשירית בלבד מטווח התפוצה ההיסטורי שלו.
מצב > איומים

מגמת האוכלוסייה הכללית בירידה. האיומים העיקריים עליו הם אובדן בית גידול למטרות חקלאות, תחרות עם בעלי חיים מקומיים, התפשטות של צמחים פולשניים המשמידים את צמחי התזונה שלו, וציד לא חוקי לבשר ופוחלצים. האוכלוסיות של הטארים קטנות ומבודדות, מה שהופך אותם לפגיעים להכחדות מקומיות.