stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
כוח גס
התקפת כוח גס בקריפטוגרפיה

התקפת כוח גס קריפטוגרפית ישימה בכמה מישורים כאשר בכולם השיטה בדרך כלל חסרת תחכום ועיקרה הוא ניסוי שיטתי של כל האפשרויות.
התקפת כוח גס בקריפטוגרפיה > ניחוש מידע מוצפן

מהיבט של תורת האינפורמציה צופן מושלם הוא צופן כזה שלא משנה כמה עוצמת מחשוב זמינה בידי המתקיף, הוא לעולם לא יצליח לפענח את הטקסט המוצפן כי פשוט אין בידיו המידע המינימלי הדרוש כדי לפענחו. במילים אחרות הניסיון לנחש את הטקסט הגלוי נותן מספר אפשרויות כל כך גדול שאין בו כל תועלת. אולם ביטחון מושלם אינו בר השגה מבחינה מעשית ולכן בפועל מתפשרים על ביטחון חישובי לפיו ביטחון האלגוריתם נמדד במונחים של הזמן הדרוש כדי לפצח אותו. בהנחה שלא קיימת דרך קצרה אלא הדרך היחידה לפרוץ את האלגוריתם היא באמצעות ניסוי כל המפתחות האפשריים כדי לגלות את המפתח בו השתמש המצפין, הרי שבעצם סיבוכיות ההתקפה נגד האלגוריתם נמדדת לפי אורך המפתח בסיביות ככל שהוא ארוך יותר כך סיבוכיות ההתקפה עולה באופן מעריכי. אילו מפתח ההצפנה היה כאורך המסר עצמו והוא נבחר באקראי מספר האפשרויות במקרה זה היה מקסימלי כמו בפנקס חד-פעמי כאמור, אולם במערכת הצפנה מודרנית בפועל מפתח ההצפנה קטן מאוד בהשוואה לטקסט המוצפן בניסוח פורמלי  |{\mathcal {K}}|<|{\mathcal {M}}|, עובדה זו מדליפה מעט מידע שיכול לשמש את המתקיף, כי בהינתן טקסט מוצפן  c המתקיף יכול לנסות לפענחו עם כל המפתחות האפשריים  k\in {\mathcal {K}} ולקבל רשימה של כל הטקסטים הגלויים האפשריים. הרשימה אינה יכולה להכיל את כל המרחב  {\mathcal {M}} כיוון שמרחב המפתח עצמו קטן יותר ולכן הוא יכול לנחש את המפתח הנכון מתוך רשימת המפתחות האפשריים ולהצליח בהסתברות שהיא טובה יותר מההסתברות במקרה של פנקס חד-פעמי. יתרה מזו, אם נניח שהיריב הצליח לגלות מעט טקסט מוצפן מבלי לנחש את המפתח (ייתכן שהוא השיג זאת בדרך אחרת כמו על ידי ציתות וגנבה) וכעת בידיו מספר זוגות של טקסטים מוצפנים  c_{1},...,c_{\ell } וגלויים  m_{1},...,m_{\ell } כך שמתקיים  c_{i}={\text{Enc}}_{k}(m_{i}) עבור כל הטקסטים מ-1 עד  \ell . הוא יכול לנסות לפענח כל אחד מהטקסטים המוצפנים שבידו עם כל המפתחות האפשריים עד שנמצאת התאמה, כלומר שמתקיים  m_{i}={\text{Dec}}_{k}(c_{i}) עבור כל  i מ-1 עד  \ell . המפתח שיימצא יהיה ייחודי ולמעשה יהיה מפתח ההצפנה שאיתו השתמש המצפין בהסתברות גבוהה, איתו הוא יכול לפענח את יתרת הטקסט המוצפן.
התקפת כוח גס בקריפטוגרפיה > ניחוש מפתח הצפנה

ניחוש מפתח הצפנה הוא ניסיון לפענח טקסט מוצפן נתון באמצעות כל המפתחות האפשריים ולבדוק האם התוצאה מתאימה לטקסט גלוי מסוים. אם נמצאת התאמה המפתח שהתגלה יכול לשמש כדי לפענח את כל המסרים שהוצפנו או יוצפנו עם מפתח זה. מהיבט מעשי, בניגוד לפנקס חד-פעמי שבו המפתח כאורך הטקסט המוצפן, השאיפה היא שיהיה אפשר להצפין מסרים ארוכים עם מפתח קצר. במצב כזה ביטחון ניתן להשגה אך ורק אם מגבילים את יכולת היריב לשבור את הצופן. או לחלופין מגבילים את זמן הריצה שלו כך שלא יהיה לו מספיק זמן כדי להשלים את ההתקפה בכוח גס. למעשה מאפשרים מצב שהיריב יוכל בהסתברות מאוד מאוד נמוכה לשבור את הצופן. התקפה מסוג זה היא ליניארית ביחס ל- |{\mathcal {K}}| וסיבוכיותה מעריכית, ככל שהמפתח גדול יותר מספר האפשרויות גדל באופן מעריכי.
לדוגמה נניח שברשות המתקיף מחשב על שמסוגל לבצע מיליון הצפנות בשנייה, אם המפתח באורך 56 סיביות כמו במקרה של DES יידרשו 2,285 שנים כדי למצוא את המפתח הנכון. לפני כשני עשורים הייתה הערכה שאם יהיה אפשר לבנות מכונה ייעודית המכילה כמיליון שבבים שיכולים לבצע באופן מקבילי כמיליון הצפנות בשנייה אז ניתן יהיה לשבור את DES בכוח גס בזמן של 20 שעות לכל היותר, לעומת זאת אם המפתח באורך 64 סיביות יידרשו 214 ימים. בשנים האחרונות חלה התפתחות טכנולוגית כך שבמחיר של פחות ממיליון דולר אפשר לבנות מכונה לפיצוח DES שתמצא את המפתח בתוך מספר שעות. לפי חוק מור ההערכה הכללית הייתה שכוח המחשוב יוכפל אחת לשמונה עשר חודשים, ואכן כיום קיימים בשוק שבבים ייעודיים שמסוגלים לשבור את DES בזמן מאוד קצר ובעלות נמוכה בהרבה. זו למעשה הסיבה העיקרית מדוע DES הוחלף ב-AES.
אם המפתח באורך 128 סיביות מספר האפשרויות לניחושו הוא  2^{128} שזה מספר אסטרונומי, מספר השנים שיעברו עד שהמתקיף ימצא את המפתח הנכון הוא  10^{25} שנים שזה גדול בהרבה מגיל היקום. ההערכה נכון לשנת 2017 היא שמפתח באורך 128 סיביות נמצא מחוץ להישג יד וחיפוש ממצה של המפתח בכוח גס אפילו בהפעלה מקבילית של מיליוני מחשבי על, אינו מעשי כלל. כמובן שיש להביא בחשבון שבכל רגע עלולה להתגלות דרך מתוחכמת יעילה יותר מכוח גס לשבירת אלגוריתם ההצפנה. מפתחי אלגוריתמים שואפים להגיע למצב שאלגוריתם ההצפנה שפיתחו יהיה ניתן לשבירה אך ורק באמצעות כוח גס כי אז אפשר לשלוט בביטחון האלגוריתם על ידי קביעת אורך מפתח הצפנה באופן כזה שהתקפת כוח גס תהיה מחוץ להישג יד.
התקפת כוח גס בקריפטוגרפיה > ניחוש סיסמה

ניחוש סיסמת משתמש הנקראת גם התקפת מילון היא ניסיון לנחש את סיסמת המשתמש על ידי ניסוי ובדיקה של כל הסיסמאות האפשריות או הסיסמאות הסבירות או הנפוצות ביותר. אם הסיסמה מכילה שמונה תווים מתוך אלפבית בן 36 תווים (26 אותיות ועשר ספרות) והיא אקראית לחלוטין ישנם בסך הכול  36^{8}\approx 10^{13} צירופים אפשריים. גם אם מחשב אחד מסוגל לבדוק מיליון צירופים בשנייה יידרשו 2,821,109 שניות (קצת יותר מחודש) כדי למצוא את הסיסמה הנכונה. ברוב המקרים מערכות אבטחה מציבים מכשולים נוספים כמו הגבלת מספר הניסיונות הכושלים ונעילה של המערכת לפרק זמן ממושך או האטה מכוונת של תהליך הבדיקה עצמו, באופן כזה שלמשתמש הלגיטימי ההאטה תהיה שולית ולא מורגשת ואילו עבור המתקיף היא יוצרת בעיה כיוון שזמן ההתקפה הכולל מתארך עשרת מונים. למעשה במרבית מערכות האבטחה מספר האפשרויות גדול בהרבה. ישנן מערכות שמחייבות הכללה של לפחות סימן פיסוק אחד מתוך 33 אפשריים, בנוסף ל-52 אותיות (רישיות וקטנות) ו-10 ספרות מה שנותן עבור סיסמה בת שמונה סימנים  95^{8}\approx 10^{16} אפשרויות בקירוב.
הבעיה העיקרית היא שלמעשה מרבית המשתמשים נוטים לבחור סיסמאות שקל לזכור כמו שמות, תאריכי לידה או ביטויים נפוצים. במקרה כזה התקפת מילון נחשבת הרבה יותר יעילה מכוח גס.
ראו גם

קריפטואנליזה
התקפת איזון זמן/זיכרון
הערות שוליים

↑  Exhaustive Search
↑  Jonathan Katz and Yehuda Lindell (2007). Introduction to Modern Cryptography (2nd edition).
↑  Schneier, Bruce (1996). Applied Cryptography (2nd ed.). John Wiley & Sons. pp. 366–367. ISBN 0-471-11709-9.
כלי בסיס טבעת

בילביל גדול עם עיטור פסי צבע לבן, מוזיאון הכט חיפה
כלי בסיס טבעת זו משפחה של כלי קרמיקה שמקורה בקפריסין. הכלים נעשו ביד. משפחת הכלים שייכת לתקופת הברונזה המאוחרת, שהייתה תקופה של סחר בינלאומי, והכלים משמשים מאובן מנחה לתקופה זו באתרים הארכאולוגים בארץ ישראל. משפחת הכלים אינה קיימת בתקופה אחרת, ומציאתה באתר ארכאולוגי מהווה אינדיקציה לשייכות השכבה בה נמצאו כלים ממשפחה זו לתקופה זו. משפחת כלים זו הייתה נפוצה מאוד בארץ ישראל בתקופה זו.
שם המשפחה ניתן לה בגלל בסיסי הכלים בצורת טבעת המאפיין חלק מהכלים במשפחה. לא בכל הכלים יש בסיסי טבעת.
המשפחה מאופיינת בחומר מיוחד וצורות מאוד ספציפיות. הטין דק מנופה באיכות גבוהה, החומר צרוף בצריפה בחום מאוד גבוה וקשה הנותן לכלים אפקט של מראה וצליל מתכתיים. צבע החיפוי של הכלים חום-אפור-אדום שנראה כעין הנחושת.
ממשפחה זו יובאו לכנען הכלים הבאים: בעיקר  פכים ופכיות, קערות בעלות ידית אתנח, כן נמצאו בכמות קטנה צפחות, ספלים הנקראים טנקרד וכן כלים זואומורפיים. הייבוא המסיבי התקיים במאה ה-14 לפנה"ס ובמחצית הראשונה של המאה ה-13 לפנה"ס.
התמוטטות המערכות המסחריות בסוף תקופת הברונזה המאוחרת באה לידי ביטוי בהיעלמות היבוא בכל הלבנט. יחד איתם נעלמים גם כלים אלה מאתרי ארץ ישראל.
בילביל

הכלים הנפוצים ביותר בארץ ממשפחה זו הם הפכים והפכיות הנקראים בשפת המחקר "בילביל". הם מגיעים ל-90% מממצאי משפחה זו שנמצאה בארץ. הפכים מתחלקים לשתי קבוצות: בילביל גדול ובילביל קטן. הבילביל הגדול הוא פך עגול עם בסיס טבעת, צוואר רחב יחסית וידית משוכה מאמצע הצוואר לכתף הפך. בחלק הארי של הכלים הקצה העליון של הידית נעוץ בדופן הצוואר. גובה הפך בין 30-26 ס"מ לערך. ברוב הכלים הצוואר נוטה הצידה. הסיבה לנטייה לא ברורה. לא נובע מבעיה בייצור.
הבילביל הקטן הוא פך עגול עם צוואר צר קוני כלפי מעלה, עם רכסים מתחת לשפה. הידית מהצוואר לגוף נעוצה כלפי מטה.
נמצאה התפתחות בעיטורים של הכלי. הקבוצה הקדומה יותר מופיעה בתקופת הברונזה המאוחרת א ונמשכת גם לתקופת הברונזה המאוחרת ב אופיינת בעיטור פלסטי של רצועות המודבקות על גבי הכלי. הקבוצה המאוחרת יותר המופיעה בתקופת הברונזה המאוחרת ב ונמשכת גם לברונזה מאוחרת ג, מאופיינת בעיטור של פסי צבע לבן על גבי הכלי הכהה. הפך של קבוצה זו מגושם יותר וגם גדול יותר מהפך של הקבוצה הראשונה.
מכיוון שכלי המשפחות מופיעים גם במקביל הם לא יכולים לשמש מאובן מנחה בתוך התקופה. מכלול באתר שיכלול רק כלים מהקבוצה הראשונה יתן אינדיקציה די טובה שנמצאים בתקופת הברונזה המאוחרת א.
ישנה סברה במחקר הכלים שמדברת על שימושם בטקסים פולחנים, שכן צורת ה"בילביל" במצב הפוך מזכירה את פרח פרג האופיום.
כלים נוספים

כלי אופייני נוסף למשפחת זו היא "קערת בסיס טבעת" רחבה כלפי מעלה ונעשית צרה לקראת בסיס גלילי. לקערה יש ידית גבוהה העולה כלפי מעלה בצורת אתנח. קוטר הקערה כ-18-17 ס"מ וגובהה כ- 10 ס"מ. 
בנוסף נמצאו גם כלים זאומורפים בצורת חיות עשויים מהחומר של משפחה זו עם העיטור האופייני למשפחה.
הצפחת ממשפחה זו עדשתית בעלת ידית אחת שמתחילה מצוואר הכלי ומתחברת לגוף הכלי בחלקה העליון של העדשה. כלי נדיר נוסף ממשפחה זו הוא הספל בעל בסיס טבעת בגובה 8-7 ס"מ.
לקריאה נוספת

רות עמירן הקרמיקה הקדומה של ארץ ישראל, החברה לחקירת ארץ ישראל ועתיקותיה, 1971, עמודים 210, 211, 214, 215
אבשלום זמר ואורית רוטגייזר, כלי חרס מקפריסין בעת העתיקה, קטלוג התערוכה בהוצאת המוזיאון הימי הלאומי 2011
עופרה ברקאי, כלי בסיס הטבעת מתל אבו הואם: חפירות 2001, עבודת מוסמך,  בהנחיית מיכל ארצי ויובל גורן, החוג לציוויליזציות ימיות, אוניברסיטת חיפה, 2003
בילביל גדול עם עיטור פלסטי של רצועות מודבקות
לאונרדו אסטרדה

לאונרדו רובן אסטרדה (בספרדית: Leonardo Rubén Astrada; נולד ב-6 בינואר 1970 בבואנוס איירס, ארגנטינה) הוא מאמן כדורגל ארגנטינאי. אסטרדה, המכונה אל חפה (El Jefe – בספרדית: המפקד), נחשב לאחד מסמלי ריבר פלייט ושיאן הזכיות באליפות ארגנטינה בתולדות המועדון עם 10 אליפויות. בנוסף, זכתה הקבוצה שאימן פעם אחת באליפות ארגנטינה.
למעט עונה אחת, שיחק אסטרדה במהלך כל הקריירה שלו כשחקן בריבר פלייט. שיחק בקבוצה הבוגרת מ-2 ביולי 1989 עד שנת 2000 אז עבר לעונה אחת בקבוצת גרמיו הברזילאית בטרם חזר לריבר פלייט עד פרישתו בשנת 2003.
אסטרדה שיחק כקשר אחורי. אישיותו ואופיו כמנהיג זיכו אותו בכינוי אל חפה – המפקד. היה שותף לזכייה ב-10 אליפויות, פעם אחת בגביע ליברטדורס ופעם אחת בסופרקופה סודאמריקנה.
לאחר פרישתו ב-2004 מונה אסטרדה כמאמנה של ריבר פלייט במקומו של רמון דיאס. אסטרדה אימן את הקבוצה במשך שנה וחצי, תקופה בה זכתה באליפות אחת (קלאוסורה 2004). ב-2005 מונה כמאמנה של רוסאריו סנטראל אך עזב את תפקידו לאחר מחלוקת עם ראשי הקבוצה. ב-2007 התמנה לתפקיד מאמן קולון סנטה פה אותה אימן עד מרץ 2008.
אסטרדה היה שותף לזכייתה של ארגנטינה בקופה אמריקה בשנת 1991. הוא היה בסגל הנבחרת למונדיאל 1998 שנערך בצרפת.
תארים

אליפות ארגנטינה – 10 פעמים (1988/99, אפרטורה 1991, אפרטורה 1993, אפרטורה 1994, אפרטורה 1996, קלאוסורה 1997, אפרטורה 1997, אפרטורה 1999, קלאוסורה 2002, קלאוסרה 2003)
גביע ליברטדורס – 1 (1996)
גביע סופרקופה סודאמריקנה – 1 (1997)
קופה אמריקה – 1 (1991)
אליפות ארגנטינה – 1 (קלאוסורה 2004)
לידיה ג'קובי

לידיה אליס ג'קובי (באנגלית: Lydia Alice Jacoby; נולדה ב-29 בפברואר 2004) היא שחיינית אמריקאית, האלופה האולימפית (טוקיו 2020) במשחה ל-100 מטר חזה.
ג'קובי היא השחיינית הראשונה מאלסקה שהשתתפה במשחקים האוליממפיים.
ביוגרפיה

ג'קובי נולדה באנקורג', אלסקה וגדלה בסווארד אלסקה. היא החלה לשחות בגיל 6 במועדון השחייה המקומי.
ביוגרפיה > 2021

באליפות ארצות הברית ששימשה כמבחנים האמריקאים לאולימפיאדת טוקיו (2020) שנערכו באומהה, נברסקה ביוני 2021 זכתה ג'קובי במדליית כסף במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:05.28 דקות, אחרי לילי קינג (1:04.79 דקות) ולפני אנני לזור (1:05.60 דקות).
ביוגרפיה > 2021 > אלופה אולימפית

במשחקים עצמם היא זכתה בשתי מדליות, זהב וכסף. מדליית זהב במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:04.95 דקות, לפני טטיאנה סקונמאקר מדרום אפריקה (1:05.22 דקות) ולילי קינג (1:05.54 דקות) מדליית כסף במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב ביחד עם רגן סמית', טורי הסק ואבי וייצל בתוצאה של 3:51.73 דקות, אחרי אוסטרליה שקבעה שיא אולימפי חדש של 3:51.60 דקות ולפני קנדה (3:52.60 דקות), כשחיינית חזה היא שחתה ב"זינוק שליחות" תוצאה של 1:05.03 דקות. נוסף לכך היא סיימה במקום חמישי במשחה שליחות משולב 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 3:40.58 דקות, כשחיינית חזה היא שחתה ב"זינוק שליחות" תוצאה של 1:05.09 דקות, למרות שמשקפי השחייה נפלו לה בזינוק.
ביוגרפיה > 2022

ג'קובי לא השתתפה באליפות העולם שנערכה בבודפשט ביוני 2022.
ביוגרפיה > 2023

באליפות העולם שנערכה בפוקואוקה, יפן ביולי 2023 היא זכתה בשתי מדליות, זהב וארד. מדליית זהב במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב לאחר ששחתה בשלב המוקדמות. מדליית ארד במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:05.94 דקות, אחרי רותה מיילוטיטה מליטא (1:04.62 דקות) וטטיאנה סקונמאקר (1:05.84 דקות). נוסף לכך, היא סיימה במקום תשיעי במשחה ל-50 מטר חזה בתוצאה של 30.40 שניות.
שיאים אישיים > בריכה אולימפית

50 מטר חזה: 29.81 שניות (2023)
100 מטר חזה: 1:04.95 דקות (2021)
200 מטר חזה: 2:24.03 דקות (2023)
שיאים אישיים > בריכת 25 מטר

50 מטר חזה: 29.97 שניות (2021)
100 מטר חזה: 1:04.62 דקות (2022)
200 מטר חזה: 2:22.36 דקות (2022)
להק

מבנה טיפוסי של כנף בחיל האוויר האמריקאי, המכיל שני להקים, כשכל אחד מהם מורכב משלוש טייסות, המורכבות גם הן, כל אחת מ-3 עד 5 גפים
להק (באנגלית: Group) הוא יחידה ארגונית בחיל אוויר.
בחיל האוויר של ארצות הברית מהווה הלהק יחידה מבצעית, במדרג נמוך מכנף ובו מספר טייסות, בחיל האוויר המלכותי וצי ארצות הברית להק נמצא במדרג גבוה מכנף. בלופטוואפה הגרמני, להק מקביל לטייסת בחיל האוויר המלכותי (או בחיל האוויר של ארצות הברית) וכפוף לכנף (Geschwader) המקבילה ללהק בחיל האוויר של ארצות הברית.
בחיל האוויר הישראלי הלהק הוא יחידת-מטה במפקדת חיל האוויר. בראש הלהק ניצב קצין בדרגת תת-אלוף (או דרגה אווירית מקבילה לבריגדיר גנרל בצבאות העולם).
חיל האוויר הישראלי

להקים במפקדת חיל האוויר הישראלי:
להק האוויר
להק השתתפות ומסוקים
להק כוח האדם
להק מבצעי אוויר
להק המודיעין
להק הציוד
להק ראש המטה
להקים לשעבר:
להק תובלה אווירית – להק בתפיסה של חיל האוויר האמריקאי ולא יחידת מטה
להק הדרכה – יחידת מטה בעבר, הלהק נוסד ב-1949 מתוך אגף הדרכה (אוויר 5) על פי המלצות ועדת שמשוני, היה בשם זה עד מלחמת ששת הימים, לאחר מכן הפך למחלקת ההדרכה במטה החיל האוויר
חיל האוויר המלכותי

לאורך ההיסטוריה של חיל האוויר המלכותי הוקמו עשרות להקים, רובם הוקמו בסוף מלחמת העולם הראשונה או לקראת ובמהלך מלחמת העולם השנייה. להקים אלו פיקדו על מספר כנפות/טייסות לרוב בעלות אזור פעילות וייעוד מבצעי דומה, והם כפופים לאחד מפיקודי החיל או ישירות למטה החיל.
כיום כולל החיל חמישה להקים, כאשר שניים מהם להקי טיסה מבצעיים (להק 1 ולהק 2), ושלושה נוספים; להק 11 (לוחמה אלקטרונית והגנת סייבר), להק 22 (הכשרה ואימון), ולהק 83 (זירת המזרח התיכון).
ראו גם

מבנה ארגוני של יחידות אוויריות במדינות נאט"ו נבחרות, לפי גודל יחסי (באנגלית)
הערות שוליים

↑  מבוסס על ההגדרה של Brigadier General, ב"מילון הקיצורים וראשי התיבות" של צה"ל, אמ"ץ־תוה"ד, שנת 2021, עמ' 250 מתוך 361 בקובץ
| יחידות צבאיות |
| --- | --- | --- |
| העת העתיקה | פלנקס • דקוריה • טורמה • מאניפולוס • קנטוריה • קוהורטה • לגיון • מורה |  |
| העת החדשה | חוליה • כיתה • צוות • מחלקה • פלוגה • גדוד • רגימנט • חטיבה (בריגדה) • אוגדה (דיוויזיה) • גיס (קורפוס) • ארמייה • קבוצת ארמיות • זירה • מטה כללי |  |
| יחידות בחיל הים וחיל האוויר | פלגה • שייטת • מספן • טייסת • כנף • בח"א • להק |  |
| יחידות בצה"ל | חטיבה מרחבית • אוגדה מרחבית • פיקוד מרחבי • המטה הכללי של צה"ל |  |
כביש 21 (ירושלים)

|  מידע כללי |
| --- | --- |
 כינוי:  דרך בית חנינא החדשה
 סיווג:  כביש עירוני
 ציר:  כביש אורך
 אורך:  7.3 ק"מ
 מיקום
 ערים ראשיות:  ירושלים
 נקודת התחלה:  מחלף שער מזרח
 נקודת סיום:  "צומת עטרות" (שם לא רשמי)
 קואורדינטות:  31°49′10″N 35°13′19″E﻿ / ﻿31.81944444°N 35.22194444°E﻿ / 31.81944444; 35.22194444
 he
 
כביש 21 הוא כביש בצפון ירושלים, שמחבר בתכנון התחבורתי המחוזי בין כבישי הרוחב המחוזיים - כביש 9 (כביש 1 ארצי) לכביש 20 (כביש 4197 ארצי), ומשפר את הגישה לשכונות בית חנינא ושועפט.
תוואי הכביש

הכביש מחבר את שדרות יגאל ידין בדרום (כביש 9 מחוזי, כביש 1 ארצי) דרך כביש 20 מחוזי (כביש 4197 ארצי) (יקותיאל אדם) בואכה לדרך בית חורון, הכביש כולל 4 מקטעים:
מקטע 1: מיגאל ידין (כביש 9 מחוזי, כביש 1 ארצי) עד לכניסה הדרומית לשכונת רמת שלמה - אורך כ-350 מ'. בתוך שטח ואדי נחל צופים שביער רמות.
מקטע 2: מהכניסה דרומית לרמת שלמה, עד לכניסה הצפונית לרמת שלמה – אורך כ-1.2 ק"מ.
מקטע 3: מהכניסה צפונית לשכונת רמת שלמה ועד לכביש 20 מחוזי (כביש 4197 ארצי) – אורך כ-2.7 ק"מ.
מקטע 4: מכביש 20 ועד לדרך בית חורון (הקטע הצפוני) – אורך כ-3.1 ק"מ.
היסטוריה

תוואי הכביש תוכנן בסוף שנות ה-90 של המאה ה-20, על ידי צוות תוכנית אב לתחבורה ירושלים, כחלק מפרוגרמה של עיריית ירושלים לפעול לצמצום הפערים בתשתיות בין מזרח העיר למערבה. בשנת 2002 סיימה חברת מוריה חברה לפיתוח ירושלים את התכנון המפורט שלו, בעלות של כ-60 מיליון שקל, ותכננה לפרסם את המכרז לביצוע עבודת הסלילה לקראת סוף שנת 2002.
סלילת הכביש בפועל התעכבה במשך משפר שנים ובשנת 2011 בוצעו עבודות להכנת התוואי. בשנת 2013 החלה סלילת הכביש. בשנת 2014 נפתח חלקו הראשון של הכביש מדרך יגאל ידין עד לכניסה לרמת שלמה. בפברואר 2017 נפתח המקטע השני והשלישי עד כביש 20. ביוני 2020 נחנך המקטע האחרון בכביש 21, שמחבר בין כביש 9, דרך בית חנינא ועד לכביש 443.
הערות שוליים

↑  גל ניסים, ‏ירושלים: מוריה מתכננת את כביש 21 ב-60 מיליון שקל, באתר גלובס, 10 במרץ 2002
↑   ניר חסון, תנופת סלילת הכבישים בירושלים מסכלת חלוקה עתידית של העיר, באתר הארץ, 11 במאי 2013
↑  מעיין הרוני, עומסי התנועה בצפון ירושלים: נפתח לתנועה כביש 21 החדש, באתר כל העיר, 28 בפברואר 2017
↑  ציר עוקף בגין צפון: נחנך כביש גישה חדש ליציאה מירושלים, באתר כל העיר, 2 ביוני 2020
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987010266371105171
לאונרדו אוז'ואה

חוסה לאונרדו אוז'ואה (בספרדית: José Leonardo Ulloa;‏ נולד ב-26 ביולי 1986) הוא כדורגלן ארגנטינאי המשחק בעמדת החלוץ בקבוצת ראיו ואיקאנו.
קריירת מועדונים

אוז'ואה החל את הקריירה בבוגרים בקומיסיון דה אקטיבידדס אינפנטילס מהליגה הארגנטינאית השנייה. ב-2005 עבר לסן לורנסו מהליגה הבכירה, עמה זכה באליפות לאחר שנתיים. בשנתיים הבאות שיחק בארסנאל דה סרנדי ואולימפו. בקיץ 2008 עבר לקאסטיון מהליגה הספרדית השנייה בה כבש 31 שערים בשתי עונות.
ביוני 2010 חתם באלמריה מהליגה הספרדית. ב-29 באוגוסט ערך את הופעתו הבכורה בקבוצה בתיקו 0-0 נגד אוססונה. ב-13 בספטמבר הבקיע את שערו הראשון בקבוצה בתיקו 2-2 נגד ריאל סוסיאדד, בעונתו הראשונה הבקיע שבעה שערים בליגה אך קבוצתו ירדה לליגה השנייה.
ב-16 בינואר 2013 חתם בברייטון אנד הוב אלביון מהליגה האנגלית השנייה. ב-26 בינואר 2013 הבקיע את שערו הראשון בקבוצה בהופעתו הבכורה בהפסד 3-2 לארסנל בגביע האנגלי. ב-2 במרץ 2013 הבקיע שלושער בניצחון 4-1 על הדרספילד טאון. אוז'ואה הבקיע 26 שערים בתקופתו בקבוצה בכל המסגרות.
ב-22 ביולי 2014 חתם אוז'ואה בלסטר סיטי מהפרמייר ליג. ב-16 באוגוסט בהופעתו הבכורה בקבוצה הבקיע את שערו הראשון בתיקו 2-2 נגד אברטון. בשבעת המשחקים הראשונים בקבוצה החדשה, בפריימרליג, לאונרדו כבש 5 שערים והוסיף עוד 3 בישולים. בעונתו הראשונה בקבוצה כבש 13 שערים בכל המסגרות. בעונתו השנייה הקבוצה הבקיע 6 שערים בליגה, וסייע לקבוצה לזכות באליפות הראשונה בתולדותיה. ב-29 בינואר 2018 חזר לברייטון אנד הוב אלביון והושאל עד לסוף העונה. ב-13 באוגוסט 2018 חתם בפצ'וקה המקסיקנית. ב-30 באוגוסט 2019 חזר לספרד וחתם בראיו ואיקאנו מהליגה השנייה.
לידיה גיילר

לידיה גיילר טחאדה (Lidia Gueiler Tejada;‏ 28 באוגוסט 1921 – 9 במאי 2011) הייתה פוליטיקאית בוליביאנית, שכיהנה כנשיאת בוליביה ה-56 בשנים 1979–1980. היא כיהנה על בסיס זמני, לאחר שהחונטה בראשות אלברטו נטוש, ששלטה כשבועיים בנובמבר 1979, נאלצה לפנות את השלטון. תפקידה המרכזי של גיילר היה לדאוג לקיומן של בחירות. לאחר הבחירות ביוני 1980, ולפני שממשל חדש הספיק להיכנס לשלטון, הודחה גיילר בהפיכה אלימה על ידי בן דודה, לואיס גרסיה מסה. גיילר הייתה האישה הראשונה שכיהנה כנשיאה בבוליביה, והאישה השנייה שכיהנה כראשת מדינה באמריקה הלטינית, לאחר איסבל פרון בארגנטינה. היא כיהנה גם כשגרירת בוליביה בגרמניה המערבית, קולומביה וונצואלה.
ראשית חייה, משפחתה והשכלה

גיילר נולדה בקוצ'במבה למשפחה ממעמד הביניים. אביה, מויסס גיילר גרונוולט, היגר לבוליביה מגרמניה; אימה, ילידת בוליביה, הייתה ראקל טחאדה אלבורנוס. גיילר היא קרובת משפחה של השחקנית האמריקאית ראקל ולש.
גיילר קיבלה הסמכה כרואת חשבון באוניברסיטה בעיר הולדתה. לאחר מכן התחתנה עם מראיריים פרס רמירס, שהיה חייל פרגוואיי, שבוי מלחמה מתקופת מלחמת הצ'אקו. מנישואים אלה, שהחזיקו מעמד זמן קצר, ילדה גיילר בת, שאותה היא שלחה לפנימייה.
קריירה פוליטית

גיילר החלה את פעילותה הפוליטית באיגוד עובדים בנקאיים, וב-1948 הצטרפה למפלגת התנועה הלאומנית המהפכנית, ה-MNR. בתחילת שנות ה-50 היא הייתה פעילה בתנועות שהובילו למהפכה הבוליביאנית של 1952. בין השאר, השתתפה בשביתת רעב של קרובות משפחה של אסירים פוליטיים. היא הייתה חלק מההנהגה של המהפכה.
לאחר המהפכה התמנה ויקטור פאס אסטנסורו, מנהיג ה-MNR, לנשיא. גיילר הואשמה ב-1953 במעורבות בקשר נגד פאס, וכאמצעי להרחיקה היא נשלחה לכהן כשגרירת בוליביה בגרמניה המערבית. היא חזרה לבוליביה ב-1956, ובשנה זו נבחרה כנציגה בבית התחתון של הפרלמנט הבוליביאני. היא שימשה בתפקיד זה עד 1964, השנה בה הודח אסטנסורו מהשלטון בהפיכה צבאית, שהפכה את סגנו רנה באריינטוס לנשיא בחסות הצבא. בעקבות ההפיכה גלתה גיילר מהמדינה. באותה תקופה נישאה גיילר בשנית, לאדווין מולר, שהיה ממקימי "המפלגה המהפכנית של השמאל הלאומני" (PRIN), ובהשפעתו התרחקה גיילר מפאס והצטרפה ל-PRIN.
התקופה הבאה בפוליטיקה הבוליבייאנית התאפיינה באלימות פוליטית והפיכות תכופות שהעלו לסירוגין חונטות שונות לשלטון. גיילר חזרה לבוליביה ב-1978 לאחר הדחת הדיקטטור הוגו בנסר וזכתה שוב במושב בקונגרס בבחירות שהתקיימו ב-1979. בחירות אלה היו הוגנות, בניגוד לרוב מערכות הבחירות שקדמו, אך אף אחד ממנהיגי המפלגות לא השיג את הרוב הדרוש לכהונה כנשיא. הקונגרס החליט בעקבות זאת לקיים בחירות נוספות ב-1980, עם ולטר גווארה כנשיא זמני עד לקיומן. גיילר נבחרה לנשיאת בית הנבחרים. לאחר מספר חודשים הודח גווארה בהפיכה נוספת, שאורגנה על ידי קצין מהצבא, אלברטו נטוש. ההפיכה עוררה מחאות נרחבות, ונטוש ויתר לאחר כשבועיים על כס הנשיא, בתנאי שגווארה לא יחזור לכהן. כנשיאת בית הנבחרים נבחרה גיילר לכהן כנשיאה באופן זמני, עד לקיום הבחירות.
קריירה פוליטית > נשיאותה והדחתה

תפקידה העיקרי של גיילר היה להוביל את המדינה לבחירות, שנקבעו ל-29 ביוני 1980. המדינה בתקופת נשיאותה הייתה נתונה במשבר כלכלי קשה ועימותים עם איגודי העובדים.
הבחירות שנערכו ב-1980 היו הוגנות. בבחירות זכה ארנאן סילס סואסו ברוב הקולות, והוא היה מיועד לכהן כנשיא, אך לפני שהוא הספיק להיכנס לתפקיד נערכה הפיכה נוספת ("הפיכת הקוקאין"), שבה תפס את השלטון הגנרל לואיס גרסיה מסה, בן דודה של גיילר, והוא אילץ אותה להתפטר. כחודשיים לאחר ההפיכה גלתה גיילר שוב מבוליביה. גרסיה מסה השליט דיקטטורה שרצחה יריבים פוליטיים ופעלה בנוקשות נגד ארגוני העובדים.
קריירה פוליטית > לאחר נשיאותה

ב-1982 חזר השלטון האזרחי לבוליביה, שהחלה בתהליך דמוקרטיזציה. גיילר לא חזרה להתמודד על תפקידים פוליטיים, אך היא כיהנה כשגרירת בוליביה בקולומביה בשנים 1983–1985 וכשגרירה בוונצואלה בשנים 1990–1993. היא המשיכה לפעול למען זכויות נשים והייתה פעילה בארגונים פמיניסטים בבוליביה.
גיילר נפטרה ממחלה בלה פאס בגיל 89.
כתביה

גיילר כתבה שני ספרים. כותרת הראשון, משנת 1960, היא "האישה והמהפכה" (La mujer y la revolución). הספר השני הוא אוטוביוגרפיה משנת 2000, בשם "תשוקתי להנהגה" (Mi pasión de lidereza).
לקריאה נוספת

Alfonso Crespo, Lydia: una mujer en la historia (Plural editores: 1999)
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7  Lidia Gueiler, The Times, July 1, 2011
1 2 3 4  Barbara Potthast, "Gueiler Tejada, Lydia, The Oxford Encyclopedia Women in World History, 2008
↑  Herbert S. Klein, A Concise History of Bolivia, 3rd Edition, (Cambridge University Press: 2021), pp. 209-238
1 2  Herbert S. Klein, A Concise History of Bolivia, 3rd Edition, (Cambridge University Press: 2021), pp. 237
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 124349684  ISNI: 0000 0000 2780 7366  LCCN: n86813987  NTA: 131519557  SUDOC: 083050671  VIAF: 77810056   WorldCat (עם VIAF): 77810056 
לידיה גיילר על כס הנשיאה ב-1980. התמונה חתומה על ידה עם הקדשה לחברתה דייזי ונדה, מעצבת אופנה בוליביאנית.
להק 1 (חיל האוויר המלכותי)

| --- | --- |

 מהיר לתקוף Swift to attack
 פרטים
 מדינה:  הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת
 שיוך:  חיל האוויר המלכותי חיל האוויר המלכותי
 סוג:  לוחמה אווירית
 בסיס האם:  בסיס חיל האוויר המלכותי היי ויקומב
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  1918 – 1926  1927 – 1939  1940 – הווה
 מלחמות:  מלחמת העולם הראשונה 
 פיקוד
 יחידת אם:  פיקוד האוויר של חיל האוויר המלכותי
 יחידות בת:  20 טייסות ויחידות נוספות
 דרגת המפקד:  מרשל אוויר משנה
 
להק 1 של חיל האוויר המלכותי (באנגלית: No. 1 Group RAF) הוא להק האמון על יחידות התקיפה והלחימה האווירית חיל האוויר המלכותי, הוא אחד משני הלהקים המבצעיים של החיל (לצד להק 2) ומכונה להק הלחימה האווירית.
הלהק מהווה את כלל יכולות מטוסי ההגנה האווירית של חיל האוויר המלכותי על בסיס 20 טייסות, רובן טייסות קרב מבוססות מטוסי יורופייטר טייפון. מפקדת הלהק נמצאת תחת פיקוד האוויר ויושבת בבסיס חיל האוויר המלכותי היי ויקומב.