stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אייל רג'יניאנו
פעילות מוזיקלית

השכלתו המוזיקלית של אייל רג'יניאנו היא עצמאית בעיקרה, אך הוא גם למד ברימון והיה תלמידו של נעם שריף.
בשנת 2010 יצא אלבומו הראשון, "My Unpolished Diamond", בו שולבו זמרים ומבצעים שונים, ביניהם מאיר ישראל ועופר פנחס. לאחר צאת האלבום, ביצע סיבוב הופעות עם אנסמבל שכלל 9 נגנים ורקדנית.
בשנת 2012 הוציא את אלבום הקונספט "Alina", הכולל חמישה פרקים ומשלב בין מוזיקה קלאסית, טנגו ופולק.
בשנת 2013 זכה רג'יניאנו בתחרות מלחינים של "רימון" עם היצירה Thinking of Chopin.
רג‘יניאנו כתב מוזיקה למקהלת האקפלה ווקאלוסיטי ואף ביצע אותה איתם בהופעות בדנמרק.
בשנת 2014 פרסם את סרטון האנימציה "אין עוד מלבדו" - סאטירה על חברה אנושית המתנהגת כעדר, ללא חשיבה עצמאית.
בשנת 2016 יצא אלבומו השלישי Black n Grey עליו זכה רג'יניאנו במענק מאקו"ם. באלבום משתתפים זמרים ונגנים שונים, ביניהם קרן הדר, ויקטור סטניסלבסקי ומיכאל הרן.
באותה שנה הרכיב רג'יניאנו את הרכב ההופעות Reginiano Project, המונה 6 מוזיקאים. מאז ביצעו עשרות הופעות ברחבי הארץ בהם אירחו מוזיקאים שונים, ביניהם את רן ירושלמי, חני דינור וקרן הדר.
חברי Reginiano Project

אייל רג'יניאנו – שירה, גיטרות
רעות לוי – שירה
יהונתן לוגר – כינור
עומרי הדני – קונטרבס
עמית קופררד – פסנתר וסינתיסייזר
עידן ששון - תופים ושירה
אלבומים

My Unpolished Diamond - 2010
Alina - 2012
Black n Grey - 2016
סינגלים

Follow the Sun - 2019
Home Again - 2020
Turning Dark - 2021
Love Song for the Road - 2021
Time to Let Go - 2023
Tale of Kindness - 2023
Wake Up - 2023
2023 - עד סוף העולם
פרסים

| שנה | אירוע | קטגוריה | יצירה | תוצאה | קישור |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2013 | תחרות הלחנת יצירות של רימון | מלחין הכי טוב | Thinking of Chopin | מקום ראשון |  |
| 2020 | International Songwriting Competition | מלחין הכי טוב | Love Song for the Road | חצי גמר |  |
| 2022 | Hollywood Gold Awards | פרס זהב - שיר מקורי | Turning Dark | מקום ראשון |  |
| 2022 | Hollywood Gold Awards | פרס זהב - קליפ | Turning Dark | מקום ראשון |  |
| 2022 | International Cosmopolitan Film Festival of Tokyo | מוזיקה הכי טובה (בכל הקטגוריות) | Home Again | מקום ראשון |  |
| 2022 | International Cosmopolitan Film Festival of Tokyo | שיר קורונה הכי טוב | Home Again | מקום ראשון |  |
| 2022 | International Cosmopolitan Film Festival of Tokyo | מוזיקה הכי טובה באנימציה | Home Again | מקום ראשון |  |
| 2022 | Dubai Indie Film Festival | מלחין הכי טוב בסרטים קצרים | Turning Dark | מקום ראשון |  |
| 2022 | Music Video Underground | קליפ אנימציה הכי טוב | Turning Dark | מקום ראשון |  |
| 2022 | Global Shorts | ציון כבוד | Turning Dark | מקום ראשון |  |
| 2022 | Berlin Short Film Festival | פרס הקהל | Turning Dark | מקום ראשון |  |
הערות שוליים

↑  הלחנת יצירות 2013 - אייל רג'יניאנו (מקום ראשון!), 26 באוגוסט 2013, יוטיוב
↑  הופעה בפסטיבל אורהוס בדנמרק, 31 בדצמבר 2015, יוטיוב
↑  סרטון האנימציה "אין עוד מלבדו", 20 בספטמבר 2014, יוטיוב
↑  רג'יניאנו פרוג'קט מארחים את קרן הדר, 11 באוקטובר 2017, יוטיוב
↑  "תחרות הלחנת יצירות - מקום 1".
↑  "ISC semi finalists".
↑  "Hollywood Gold Awards winners".
↑  "International Cosmopolitan Film Festival of Tokyo winners".
↑  "Dubai Indie Film Festival winners".
↑  "Music Video Underground winners".
↑  "Global Shorts".
↑  "Berlin Short Film Festival winners".
אונור החמישי, נסיך מונקו

אונור החמישי, נסיך מונקו (בצרפתית: Honoré V de Monaco; ‏13 במאי 1778 – 2 באוקטובר 1841), היה נסיך מונקו בין השנים 1819–1841.
ביוגרפיה

אונור נולד בפריז ב-13 במאי 1778, כבנו הבכור של אונור הרביעי, נסיך מונקו ולואיז ד'אומון, בתם של לואי מארי ד'אומון, דוכס אומון השישי ולואיז ז'אן דה דורפור, דוכסית מזארין. בגיל 20 הוא התגייס לחיל הפרשים הצרפתי, והוא היה חייל מוערך בצבא הצרפתי. במהלך הניצחון הגדול של נפוליאון בונפרטה בקואליציה האנטי-צרפתית השנייה נפצע הנסיך אונור בקרב הוהנלינדן, אשר מנע ממנו להשתתף בקרב אוסטרליץ.
בשנת 1819 מת אביו אונור הרביעי, נסיך מונקו, ואונור עלה לשלטון במקומו. ב-2 באוקטובר 1841 מת אונור, ומאחר שלא היו לו צאצאים (מלבד בן אחד בלתי חוקי שלא היה יכול לרשת אותו), עלה לשלטון במקומו אחיו הצעיר פלורסטאן הראשון, נסיך מונקו.
איי אורקני הדרומיים

| --- | --- |

בסיס האי סיגני
 נתונים גאוגרפיים
 מיקום:  האוקיינוס הדרומי, ים סקוטיה 
 קואורדינטות:  60°36′S 45°30′W﻿ / ﻿60.6°S 45.5°W﻿ / -60.6; -45.5
 שטח:  622 קילומטר רבוע
 גובה מרבי:  Mount Nivea
 נתונים מדיניים
 על שם:  דרום 
  (למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיאיי אורקני הדרומיים(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיאיי אורקני הדרומיים
 
איי אורקני הדרומיים (באנגלית: South Orkney Islands, בספרדית: Islas Orcadas del Sur) הם קבוצת איים באוקיינוס הדרומי, כ-604 ק"מ צפונית-מזרחית לקצה חצי האי האנטארקטי. שטחם הכולל הוא כ-620 קמ"ר. הן בריטניה והן ארגנטינה תובעות חזקה עליהם, בריטניה כחלק מן הטריטוריה הבריטית באנטארקטיקה מאז 1962, ולפני כן כשטח חסות איי פוקלנד, וארגנטינה כחלק מאנטארקטיקה הארגנטינאית. בכפוף לברית האנטארקטית משנת 1959, תביעות הריבונות תלויות ועומדות.
הן בריטניה והן ארגנטינה מחזיקות בסיסים על האיים. הבסיס הארגטינאי "אורקאדאס", שנוסד בשנת 1904, שוכן על האי לורי. 11 המבנים של התחנה הארגנטינאית יושבים עד 45 איש בתקופת הקיץ, ובממוצע 14 במשך החורף. בסיס הסקר האנטארקטי של בריטניה, תחנת המחקר סיגני, שוכן על האי סיגני ונוסד בשנת 1947. מלבד הסגל בבסיסים, אין עוד תושבים על האיים.
היסטוריה

איי אורקני הדרומיים התגלו בשנת 1821 על ידי שני ציידי כלבי-ים, האמריקאי נתניאל פאלמר והימאי הבריטי ג'ורג' פאוול. האיים כונו תחילה "קבוצת פאוול", והאי הגדול נקרא אי ההכתרה כיוון שהייתה זו שנת הכתרתו של המלך ג'ורג' הרביעי. ב-1832 ביקר ג'יימס ודל באיים, נתן לארכיפלג את שמו הנוכחי (על שם איי אורקני בסקוטלנד) ואף שינה את שמותיהם של כמה מן האיים. איי אורקני הדרומיים נמצאים פחות או יותר באותו קו הרוחב הדרומי כמו זה הצפוני של איי אורקני (60° דרום לעומת 59° צפון), אם כי לא ידוע אם היה זה המניע לקביעת שמם של האיים.
לאחר גילויים, היו האיים ליעד תדיר לביקורי ציידים של כלבי-ים ולווייתנים, אבל שום סקר יסודי לא נערך במקום עד למשלחת הסקוטית הלאומית לאנטארקטיקה של ויליאם ספירס ברוס בשנת 1903, באונייה "סקוטיה", שעשתה את החורף על האי לורי. ברוס מדד את האיים, הפך על פיהם כמה משינויי השמות של ודל, והקים תחנה מטאורולוגית, שנמכרה לממשלת ארגנטינה עם עזיבתו בשנת 1904. בסיס זה, שנקרא מחדש "בסיס אורקאדאס" בשנת 1951, עודנו פעיל (נכון ל-2007) ומכאן שהוא תחנת המחקר הוותיקה ביותר המאוישת ברציפות באנטארקטיקה.
בשנת 1908 הכריזה הממלכה המאוחדת ריבונות על טריטוריות שונות באנטארקטיקה והדרום אמריקה "מדרום לקו הרוחב ה-50 דרום, ובין קווי האורך במעלות ה-20 וה-80 מערב", כולל איי אורקני הדרומיים. בהמשך לכך נוהלו האיים כחלק משטחי החסות של איי פוקלנד. תחנת מחקר ביולוגית נבנתה ב-1947 על האי סיגני על ידי הסקר הבריטי באנטארקטיקה מטעם שטחי החסות של איי פוקלנד. ב-1962 היו האיים לחלק מן הטריטוריה הבריטית באנטארקטיקה שהוקמה אז.
התביעה הארגנטינאית לחזקה על האיים ראשיתה ב-1925. במקור הוצדקה בכיבוש הארגנטינאי של בסיס האי לורי, ובהמשך הסתכמה בתביעת חזקה טריטוריאלית רחבה יותר.
גאוגרפיה ואקלים

האיים נמצאים בין קווי הרוחב '30 60° ל-'83 60° דרום בקירוב וקוי אורך '25 44° עד '25 46° מערב בא7וקיינוס הדרומי. כקבוצת איים, איי אורקני הדרומיים נמצאים בערך ב-60°35′S 045°30′W﻿ / ﻿60.583°S 45.500°W﻿ / -60.583; -45.500.
הארכיפלג כולל ארבעה איים עיקריים, אי ההכתרה הוא הגדול ביותר, באורך כ-48 ק"מ; הנקודה הגבוהה ביותר בו היא מאונט ניבאה, המתנשא לגובה 1420 מ' מעל גובה פני הים. האי לורי הוא המזרחי באיים. שני האיים העיקריים הנותרים הם פוול וסיגני. האיים הקטנים יותר בקבוצה הם איי רוברטסון, אי האוכף והאי אקוניה. שטחו הכולל של הארכיפלג הוא כ-650 קמ"ר, שכ-90% מהם מכוסים קרחונים.
האיים הלא-נגישים, במרחק כ-27 ק"מ מערבה, נחשבים לחלק מאיי אורקני הדרומיים.
האקלים באיי אורקני הדרומיים קר, רטוב ונשוב רוחות רוב הזמן. עונות הקיץ קצרות וקרות (דצמבר עד מרץ), כשממוצע הטמפרטורות עולה עד סביבות 3.5 מעלות צלזיוס, ויורד בחורף עד סביבות 12.8- צלזיוס ביולי. טווח הטמפרטורה הכולל נע בין 12 ל-44- מעלות צלזיוס. הים המקיף את האיים מכוסה קרח מסוף אפריל עד נובמבר.
שקע אורקני הדרומי (60°0′S 45°0′W﻿ / ﻿60.000°S 45.000°W﻿ / -60.000; -45.000) הוא שקע תת-ימי, ששמו מעיד על הקשר אל איי אורקני הדרומיים ואושר ב-10/77 (ACUF 177).
פלורה ופאונה

על אף התנאים הקשים, יש באי צמחייה והם מהווים חלק מאזור סביבת הטונדרה של ים סקוטיה, יחד עם ג'ורג'יה הדרומית ואיי סנדוויץ' הדרומיים, איי שטלנד הדרומיים והאי בובה. כל האיים האלה שוכנים בימים הקרים שמדרום לרכס האנטארקטי. אזורים אלה מאפשרים קיום צמחיית טונדרה, הכוללת מיני טחבי עלים, חזזית ואצה; עופות-ים, פינגווינים וכלבי-ים מוצאים את מזונם במים המקיפים את האיים.
האזור הליטורלי של איי אורקני הדרומיים כמעט נטול חיים או דל מאוד מבחינה ביולוגית; מאכלסים אותו בעיקר צורניות ורב-לוחיתאים. בזמן השפל ניתן למצוא אמפיפודים ותולעים שטוחות מתחת לסלעים. ככל שגדל עומק המים, רב הגיוון בצורות החיים: בעומקים של 2–3 מטרים ויותר מופיעות אצות אדומיות וירוקיות, כוכבי-ים, מלפפוני-ים, ספוגים ואסצידיות. בעומקים הגבוהים מ-8 מטרים גדל באופן משמעותי מספרם של הפרטים ממינים אלו, עד ליצירת מצבורים עצומים שלהם. ביבשה חיים הפינגווין רצועת-הסנטר ופינגווין אדלי.
הערות שוליים

↑  מוריס שוורץ, אנציקלופדיה למדע החופים, עמ' 87
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 151311734   WorldCat (עם VIAF): 151311734 
בול של איי פוקלנד משנת 1944 מוחתם לשימוש באיי אורקני הדרומיים
ממוצע קריאות של טמפרטורות אוויר בבסיס אורקאדס מ-1901 עד 2007 ; NASA.
איירבוס A310

איירבוס A310 הוא פיתוחו של מטוס האיירבוס A300, שהיה המטוס הראשון מתוצרת איירבוס. נועד לשמש בעיקר בנתיבי הטיסה לטווחים הבינוניים באירופה.
בגלל היותו מיושן, רוב חברות התעופה מוציאות אותו משירות, כדי להחליפו באיירבוס A330 וכדומה. עדיין יש חברות תעופה שמשתמשות בו כגון פדקס אקספרס.
מבנה

בעל גוף קצר אך רחב יותר מה-A300 וכנפיים חדשות לגמרי עם אברוני קצה כנף. קיבולת הנוסעים קטנה יותר, אך הטווח שלו גדול יותר (9,500 קילומטר), מה שאפשר לו לבצע טיסות טרנס אטלנטיות בחברות תעופה שונות.
טייסים אשר מטיסים את האיירבוס A300 יכולים להטיס את ה-A310 לאחר הכשרה קצרה בת יום אחד.
היסטוריה ודגמים עיקריים

ההודעה הרשמית על כוונתה של איירבוס לייצר את המטוס הייתה בשנת 1978. טיסתו הראשונה הייתה ב-3 באפריל 1982.

המטוס הראשון נכנס לשירות בשנת 1984 על ידי חברת סוויסאייר.
A310-200- הדגם העיקרי. טס לטווחים של עד כ-8000 ק"מ ונושא כ-180 נוסעים. מונע על ידי מנועי טורבו מניפה מתוצרת פראט אנד וויטני או ג'נרל אלקטריק. משייט עד לגובה של 37,000 רגל במהירות של כ-900 קמ"ש.
A310-300- נמסר לראשונה בשנת 1985 והוא הדגם הארוך ביותר של ה-A310. נושא כמות גדולה יותר של נוסעים לטווח ארוך יותר.
A310-200F- דגם מטען של ה-A310.
תאונות

נכון לספטמבר 2015 היו 12 תאונות אובדן גוף בהן היו מעורבים מטוסי A310 עם סך של 825 הרוגים; ו-9 חטיפות עם סך של חמישה הרוגים.
ב-23 במרץ 1994 התרסק אירבוס A310-300 בטיסת אארופלוט 593 להונג קונג ממוסקבה. כל 75 הנוסעים ואנשי הצוות נהרגו. הסיבה - ילד בן 15 אשר ישב בכיסא הקברניט וכתוצאה מכך גרם לשרשרת אירועים הרת אסון.
ב-31 במרץ 1995: טיסת טארום 371, מטוס A310-324 הנושא 49 נוסעים ו-11 אנשי צוות, התרסק במרחק של כ-3 קילומטר מנמל התעופה הבינלאומי אוטופני, בבוקרשט רומניה. ההתרסקות התרחשה כיוון שתוך כדי המראה המצערת במנוע הימני, הוחזרה אוטומטית לאחור, ללא בלימתה הידנית בידי הטייסים, כיוון שהקברניט באותה עת לקה בליבו ותשומת הלב של הקצין הראשון הייתה נתונה לו. נוצר חוסר איזון בין המנועים, המטוס סטה ממסלולו, צלל ב-80 מעלות, במהירות של כ-600 קמ"ש לקרקע והתפוצץ בקרקע בכדור אש. כל 60 האנשים שהיו על הסיפון נהרגו.
ב-30 ביוני 2009 התרסק אירבוס A310 של חברת ימנייה בטיסה מצנעא, בירת תימן, למורוני, בירת קומורו. על סיפון המטוס היו 153 נוסעים ואנשי צוות. באותו יום נמצאו מספר גופות וחלקי מטוס באזור המשוער של ההתרסקות, בין החלקים גם תא הטייס נמצא. בהתרסקות זו נמצאה ניצולה אחת בת 14 מצרפת ב-1 ביולי. באותו היום נמצאה גם הקופסה השחורה של טיסה IY626.
איג מסן-ויקטור

| --- | --- |

 לידה:  1096 דוכסות סקסוניה 
 פטירה:  1141 (בגיל 45 בערך) פריז, ממלכת צרפת 
 מדינה:  צרפת 
 שפות היצירה:  לטינית 
 
איג מסן-ויקטור (בצרפתית: Hugues de Saint-Victor;‏ 1096–1141) היה חבר בקומונה של כמרים (Canons Regular) בגרמניה של המאה ה-12, ותאולוג חשוב. כתביו החשובים עוסקים במיסטיקה. בשלב מאוחר בחייו יצא מהקומונה והתמקם במנזר סן-ויקטור בפריז, ולימים הפך שם לראש המנזר.
חרף נטייתו אל המיסטיקה, החשיב איג את המדעים ואת הפילוסופיה הרציונלית, וראה בהם נתיב אפשרי חשוב בדרך אל הפעילות הדתית.
בתרבות

בקומדיה האלוהית מאת דנטה אליגיירי מזכיר אותו הדובר בקנטו 12 של "העדן", בונוונטורה הקדוש, כשרוי בגן העדן של התאולוגים והפילוסופים יחד עם מלומדי דורו פדרו הספרדי, פטרוס קומסטור, אנסלם מקנטרברי, יוחנן כריסוסטומוס, יואכים מפיורה ותומאס אקווינס.
De claustro anime, כתב יד מהמאה ה-14. הרפורד, ספריית הקתדרלה, אוסף כתבי יד
איי אוסטרל

| --- | --- |


 נתונים גאוגרפיים
 מיקום:  האוקיינוס השקט 
 קואורדינטות:  23°53′S 147°40′W﻿ / ﻿23.88°S 147.67°W﻿ / -23.88; -147.67
 שטח:  152 קילומטר רבוע
 נתונים מדיניים
 מדינה:  צרפת 
 אוכלוסייה:  6,310 (2007)
 אזור זמן:  UTC-10
 על שם:  דרום 
  (למפת פולינזיה הצרפתית מוגדלת) פפאטה פאאה טאיאוהא רורוטו האוקיינוס השקטאיי אוסטרל(למפת פולינזיה הצרפתית רגילה) פפאטה פאאה טאיאוהא רורוטו האוקיינוס השקטאיי אוסטרל
 
איי אוסטרל (בצרפתית: Îles Australes או Archipel des Australes) הם הדרומיים בקבוצות איי פולינזיה הצרפתית. 
קבוצת איי אוסטרל מורכבת משתי קבוצות איים - איי טובואיי ואיי באס.
איי טובואיי

איי טובואיי (בצרפתית: Îles Tubuaï), הקרויים על שם הגדול באיים, כוללים את:
לז איל מריה (les Îles Maria) - במיקום 21°48′00″ דרום, 154°41′00″ מערב.
רימאטארה - 22°38′25″ דרום, 152°50′16″ מערב.
רורוטו - 22°29′04″ דרום, 151°20′03″ מערב.
טובואיי - 23°23′00″ דרום, 149°27′00″ מערב.
ראיוואוואה  - 23°52′00″ דרום, 147°40′00″ מערב.
איי באס

קבוצת איי באס (בצרפתית: Îles Bass) מורכבת מהאיים:
רפה איטי - האי הראשי של קבוצת האיים - 27°35′00″ דרום, 144°20′00″ מערב.
מרוטירי - אי קטן במיקום - 27°55′00″ דרום, 143°26′00″ מערב.
מנהל

איי אוסטרל מהווים תת-יחידה מנהלית המכונה "איי אוסטרל" (בצרפתית: la subdivision administrative des (Îles) Australes), אחת מחמש תת-היחידות של פולינזיה הצרפתית.
כמו כן האיים מהווים אזור בחירה (circonscription des Îles Australes) - אחד מששת אזורי הבחירה של פולינזיה הצרפתית לאספת הנבחרים של פולינזיה הצרפתית.
ראו גם

חלוקה מנהלית של צרפת
אונומריס

| --- | --- |
 תואר:  מנהיגה גלטית (קלטית)
 תקופת כהונה:  סביב המאה ה-4 או ה-3 לפניה"ס
 
אונומריס הייתה מנהיגה גלטית (גאלית - קלטית), והאישה הקלטית הראשונה שמוזכרת במקורות קלאסיים.
היא מתוארת ביצירה היוונית העתיקה "חיבור על נשים דגולות במלחמה". לפי מקור זה, אנשיה, שסבלו ממחסור והיו צריכים לברוח מארצם, הציעו לציית לכל מי שהיה מוכן להנהיג אותם. כאשר אף גבר לא קיבל את ההצעה, אונומריס, המתוארת כאישה גלטית מכובדת, איחדה את כל רכושם לטובת כל השבט והובילה את ההגירה. אונומאריס חצתה את נהר האיסטר (הדנובה) ושלטה על הארץ לאחר שהביסה את התושבים המקומיים בקרב.
לפי ההערכות אונומריס חיה בסביבות המאה ה-3 או ה-4 לפני הספירה, בתקופה שהתאפיינה בהגירות רבות של שבטים קלטים. השם גלטים מיוחס לשבטים קלטים שהיגרו מזרחה לאזור יוון ואסיה הקטנה במהלך המאה ה-3 לפני הספירה, אך ככל הנראה היה בשימוש עוד במאה ה-4 לפני הספירה עבור קלטים שהיגרו לאיטליה והבלקנים. הנסיבות ההיסטוריות של חייה אינן ידועות, ולא ברור אם היא הייתה דמות היסטורית אמיתית או אגדה. המקור היחידי שבו אונומריס מוזכרת הוא "חיבור על נשים דגולות במלחמה" ושם לא מוזכר מאין הגיע המידע עליה (בניגוד לרוב שאר הנשים המוזכרות בחיבור).
שם

השם אונומריס נשמע יווני אך נראה שהוא חיבור של שתי מילים, כאשר החלק השני "מריס" נובע משורש קלטי שפירושו "גדול". פירוש נוסף הוא עץ מסוג Mountain-Ash (אנ'). עוד שתי פרשנויות אפשריות אך פחות סבירות הן שה-"אונ" או "אונו" בשמה פירושו "נהר", עובדה שמסתדרת עם הסיפור על חציית הנהר, או לחלופין ש"ריס" מגיע מ-rix, שמשמעו "מלך".
לקריאה נוספת

Gera, Deborah Levine (1997). Warrior Women: The Anonymous Tractatus De Mulieribus. Brill. ISBN 978-90-04-10665-9.
הערות שוליים

1 2 3  Gera 1997, p. 219.
1 2  Freedman, Phillip (2006). The Philosopher and the Druids: A Journey Among the Ancient Celts. New York, NY: Simon & Schuster. pp. 115–116. ISBN 0-7432-8906-4.
1 2 3  Gera 1997, pp. 10-11.
1 2 3  Koch, John (2006). Celtic Culture: A-Celti, Volume I. Santa Barbara, CA: ABC-CLIO. p. 1396. ISBN 1-85109-440-7.
↑  Kazakevych, Gennadii (2021-12-30). "Horse-Rider Image on the Coins of the Eastern Celts and the Cult of Celtic War Goddess". The Ukrainian Numismatic Annual (5): 85. doi:10.31470/2616-6275-2021-5-81-92. ISSN 2616-6275.
↑  Gera 1997, p. 29.
1 2  Gera 1997, pp. 220-221.
↑  Ereira, Alan; Jones, Terry (2009-05-27). Terry Jones' Barbarians - Alan Ereira, Terry Jones. ISBN 9781409070429. נבדק ב-2015-07-10.
אונור אייר

איירבוס A321 של החברה בנמל התעופה המבורג פולסבוטל
איירבוס A320-200 של החברה
אונור אייר (בטורקית: Onur Air Taşımacılık AŞ) הייתה חברת תעופה שבסיס הפעולה המרכזי שלה היה באיסטנבול, טורקיה. החברה הפעילה טיסות שכר ליעדים רבים באירופה, וכן לאיחוד האמירויות הערביות מנמל התעופה הבינלאומי איסטנבול אטאטורק. החברה הייתה בבעלות משותפת ובחלקים שווים של ג'אנקוט בגאנה (Cankut Bagana, המנכ"ל הקודם שלה), היאיירי איצ'לי (Hayri İçli, המנכ"ל) וטולבנטצ'י אונסל (Tülbentçi Unsal).
החל מדצמבר 2021, היא נאלצה להשעות את כל הפעילות עד להודעה חדשה והוכרזה כפושטת רגל באפריל 2022.
תולדות החברה

אונור אייר הוקמה ב-14 באפריל 1992 וחודש לאחר מכן החלה להפעיל טיסות לנמל התעופה הבינלאומי ארג'ן ליד לפקושה ברפובליקה הטורקית של צפון קפריסין באמצעות מטוס איירבוס A320 שכור. תוך 11 חודשים נוספו לחברה עוד כ-3 מטוסים ועד סוף שנת 1995 הפעילה תשעה מטוסים. בין השנים 1996-1999 פקדו קשיים כלכליים את החברה ומספר המטוסים צומצם. לאחר מכאן גדל צי החברה שוב, וכיום הוא מונה 30 מטוסים.
החברה התבססה בעיקר על מטוסים חכורים. כחלק מפשיטת הרגל של החברה, אונור אייר החזירה את כל צי המטוסים לחוכרים.
פעילות החברה בישראל

בעבר החברה ביצעה 17 טיסות שכר שבועיות מנמל התעופה הבינלאומי של אנטליה לנמל התעופה בן-גוריון. הטיסות מטורקיה בוצעו במטוסי האיירבוס A321 והאיירובוס A330 של החברה.
תאונות ותקריות

ב-17 ביוני 2003, טיסה 2263 של החברה במטוס מסוג MD-88 נפגע בעת המראה.
ב-15 במאי 2006 סירב טייס החברה להמריא מנמל התעופה הבינלאומי של אנטליה בטענה שהוא פוחד כי למטוס נשקפת סכנה.
ב-1 בינואר 2007 נפתח תא המטען של מטוס החברה מסוג MD-88 וכל תכולתו נשפכה על המסלול.
ב-7 בספטמבר 2007 אבד הלחץ בתא הנוסעים במטוס איירבוס A321 של החברה, והוא נאלץ לבצע נחיתת חירום בנמל התעופה הבינלאומי איסטנבול אטאטורק. מעדויות הנוסעים הסתבר כי עשן עלה מהמנועים ורק חלק ממסכות החמצן במטוס שוחררו.
הערות שוליים

↑  Türkei: Onur Air droht endgültiges Aus, Aviation Direct, ‏29 בדצמבר 2021 (בגרמנית)
↑  Luke Bodell, Bankruptcy Declared By Turkish Airline Onur Air, Simple Flying, ‏2022-04-15 (באנגלית)
איירבוס A300

איירבוס A300 הוא מטוס נוסעים רחב גוף בעל קיבולת וטווח בינוניים ושני מנועים. הוא היה המטוס הראשון מתוצרת איירבוס האירופאית ומטרתו העיקרית הייתה להתחרות במטוסי חברת בואינג האמריקנית. המטוס הושק ב-1972 וייצורו הופסק ביולי 2007 לאחר שנבנו 561 מטוסים.
המטוס, בעל קיבולת של כ-260 עד 300 מושבים, היה הראשון בעל גוף רחב ושני מנועים על הכנפיים. מתחריו העיקריים של המטוס היו: בואינג 767, מקדונל דאגלס DC-10, ולוקהיד L-1011. טיסתו הראשונה של האירבוס A300 הייתה בשנת 1972, והוא הפך את אירבוס למתחרה ראויה לחברת בואינג הוותיקה.
לפני טיסתו הראשונה הוזמנו רק 15 מטוסי A300 על ידי חברות תעופה בעולם, אך ה-A300 הפך מאוחר יותר למטוס נמכר מאוד ואירבוס פיתחה עוד מטוסים כגון: A310, A330 וה-A320 על בסיס ה-A300 בעיקר בגלל תצורתו הטובה של המטוס. המטוס הוצע בשני סוגי מנועים מסוג טורבו מניפה: פראט אנד ויטני JT9D או PW4000 וג'נרל אלקטריק CF6-50A. ה-A300 טס לטווחים של 6,000–7,000 ק"מ במהירות של כ-900 קמ"ש.
מכירות

האיירבוס A300 נמכר לחברות תעופה שונות, ביניהן: אייר פראנס, לופטהנזה, אולימפיק איירליינס, פאן אם, ג'פאן איירליינס, תאי איירווייז אינטרנשיונל, סינגפור איירליינס, מלזיה איירליינס, צ'יינה איירליינס, פקיסטן אינטרנשיונל איירליינס, אמריקן איירליינס.
תאונות

ב-1976 נחטף מטוס של אייר פראנס לאחר חניית ביניים בנמל התעופה הבינלאומי אליניקון (יוון), כאשר היה בדרכו מנמל התעופה בן-גוריון אל פריז. המטוס הונחת בנמל התעופה הבינלאומי אנטבה (אוגנדה), מדינת ישראל חיסלה את החוטפים במבצע יונתן, ו-257 מ-260 הנוסעים חולצו חיים.
ב-3 ביולי 1988, טיסה 655 של איראן אייר הופלה בטעות על ידי טיל שנורה מספינת הצי האמריקאי "וינסנס". כל 290 הנוסעים ואנשי הצוות נהרגו. התברר כי הספינה זיהתה בטעות את המטוס כמטוס קרב מסוג F-14 טומקט איראני.
ב-28 בספטמבר 1992 התרסקה בנחיתה טיסה 268 של חברת התעופה הפקיסטנית ליד קטמנדו שבנפאל. כל 155 הנוסעים ו-12 אנשי הצוות נהרגו.
ב-26 באפריל 1994 התרסקה טיסה 140 של צ'יינה איירליינס על מסלול ההמראה בנגויה שביפן. מתוך 261 הנוסעים ואנשי הצוות רק 7 שרדו.
ב-24 בדצמבר 1994 נחטפה טיסה 8969 של אייר פראנס על ידי טרוריסטים מוסלמים שתכננו לרסק אותו בכוונה בתוך מגדל אייפל. בסופו של דבר המטוס נחת במרסיי שם השתלטו עליו לוחמי יחידת GIGN, חיסלו את החוטפים והצילו את המטוס.
ב-26 בספטמבר 1997 טיסה 152, מטוס של גארודה אינדונזיה התרסק בנחיתה. כל 234 הנוסעים ואנשי הצוות נהרגו.
ב-12 בנובמבר 2001 מטוס של אמריקן איירליינס בטיסה 587 התרסק דקות אחדות לאחר המראה משדה התעופה קנדי בניו יורק לתוך שכונת קווינס בניו יורק.
כל 260 הנוסעים ואנשי הצוות נהרגו.
ב-22 בנובמבר 2003 מטוס מטען של חברת השילוח DHL טס במהלך המלחמה בעיראק משדה התעופה של בגדאד לחזית האמריקנית כדי להביא מכתבים לחיילים. לאחר ההמראה שוגר לעבר המטוס על ידי טרוריסטים, טיל כתף שפגע בקצה הכנף וגרם לאיבוד כל המערכות ההידראוליות במטוס. ללא כל יכולת היגוי, הנחיתו הטייסים את המטוס בשדה התעופה של בגדאד בכוח המנועים בלבד, ועל כך קיבלו אותות כבוד, מטעם איגוד התעופה העולמי.
שלושת הטייסים שהיו במטוס יצאו ללא פגע.
ראו גם

איירבוס בלוגה
אלכסיי צ'ומאקוב

| --- | --- |

 לידה:  12 במרץ 1981 (בן 43) סמרקנד, ברה"מ 
 מוקד פעילות:  אוזבקיסטן, רוסיה 
 סוגה:  מוזיקת פופ 
 סוג קול:  טנור 
 שפה מועדפת:  רוסית 
 בן או בת זוג:  Yulia Kovalchuk (1 באוקטובר 2013–?) 
 www.chumakoff.ru
 פרופיל ב-IMDb
 
אלכסיי צ'ומאקוב (ברוסית: Алексей Гео́ргиевич Чумако́в;‏ נולד ב-12 במרץ 1981, סמרקנד, אוזבקיסטן הסובייטית, ברית המועצות) הוא זמר, סופר, מנחה טלוויזיה ומוזיקאי רוסי.
ביוגרפיה

אלכסיי צ'ומאקוב נולד בסמרקנד, אז בתחומי ברית המועצות. אביו היה ממוצא בולגרי ואמו ארמנית. בילדות הוא השתתף בחוגי מוזיקה. בשנת 1994 הוא קיבל דיפלומה על השתתפותו בתחרות שירה. בשנת 1995 המשפחה עברה לטיומן.
בהיותו בטיומן צ'ומאקוב התחיל ללמוד שירה אך כעבור שנה עבר לטשקנט בה למד בבית הספר לאמוניות וסיים אותה בשנת 1998 עם התמחות לניצוח ושירת מקהלה. לאחר סיום הלימודים צ'ומאקוב חזר לרוסיה.
בשנת 2003 הוא עבר למוסקבה ותוך זמן קצר העביר לעיר את הוריו. בשנת 2003 צ'ומאקוב זכה במקום השלישי בתחרות ריאליטי בערוץ רוסיה-1. בשנת 2006 הזמר הוציא את האלבום הראשון. צ'ומאוקב המשיך להשתתף בתוכניות טלוויזיה שונות בקביל לקריירה של זמר. בשנת 2013 הוא ניצח בתחרות שירה בערוץ הראשון. באותה שנה הוא הוציא את האלבום השני.
בשנת 2014 צ'ומאקוב התחתן עם הזמרת ושחקנית יוליה קובלצ'וק. באותה השנה הם הקליטו שיר משותף ובשנת 2015 השתתפו בסרט בו שיחקו את התפקידים הראשיים.
בשנת 2016 צ'ומאקוב ניצח בפעם השנייה בתחרות שירה בערוץ הראשון.
בשנת 2019 הוא שיחק בסדרת טלוויזיה "בארס".
החל משנת 2021 צ'ומאקוב ואשתו מנחים תוכנית טלוויזיה בערוץ "CTC".
אונור הרביעי, נסיך מונקו

אונור הרביעי, נסיך מונקו (בצרפתית: Honoré IV de Monaco;‏ 17 במאי 1758 – 16 בפברואר 1819), היה נסיך מונקו בין השנים 1795–1819.
ביוגרפיה

אונור הרביעי נולד ב-17 במאי 1758 בפריז, לאונור השלישי, נסיך מונקו ולמריה קתרינה בריניולה, בתם של ג'וזפה בריניולה, מרקיז גרופולי ומריה אנה בלבי.
ב-15 ביולי 1777 התחתן אונור עם לואיז ד'אומון בפריז, ממנה נולדו לו 2 ילדים, ובשנת 1798 התגרשו השניים.
במהלך המהפכה הצרפתית נפרדה המשפחה: אונור התגורר עם אביו, אונור השלישי, נסיך מונקו. בספטמבר 1793 נעצרו הוא, אביו ושני בניו על ידי המהפכנים ונאסרו במחנה סבר. אשתו לואיז ד'אומון ובנו פלורסטאן שוחררו על ידי ד"ר דזורמאו, ידיד המשפה, שאיפשר להם להישאר בביתם עד סוף תקופת הטרור. אונור היה בכלא במשך 7 שנים, ובמהלך המאסר בריאותו התדרדרה.
ב-21 במרץ 1795 נפטר אביו אונור השלישי, נסיך מונקו ואונור עלה לשלטון במקומו. אולם באותה התקופה כבשו כוחות צרפתיים את הנסיכות, ורק לאחר קונגרס וינה חזר אונור לשלוט בנסיכות. ב-30 במאי 1814 חזר אונור לשלטון, אך בריאותו המשיכה להתדרדר. אונור מינה את אחיו ז'וזף, נסיך מונקו כעוצר, אולם בנו אונור התקומם על ההחלטה, וכעבור 5 ימים תפס את השלטון. ב-16 בפברואר 1819 מת אונור בפריז, ובנו אונור החמישי, נסיך מונקו עלה לשלטון במקומו.
משפחתו

ב-15 ביולי 1777 התחתן אונור עם לואיז ד'אומון בפריז, ממנה נולדו לו 2 ילדים:
אונור החמישי, נסיך מונקו (1778–1841)
פלורסטאן הראשון, נסיך מונקו (1785–1856)
אייר קירגיזסטן

אייר קירגיזסטן (בקירגיזית: Эйр Кыргызстан Авиакомпаниясы, ברוסית: Эйр Кыргызстан) היא חברת התעופה הלאומית של קירגיזסטן שבסיסה בנמל התעופה הבינלאומי מאנאס בבישקק. החברה מפעילה טיסות פנימיות ובינלאומיות ל-13 יעדים, כמו כן מפעילה החברה טיסות שכר.
היסטוריה

החברה נוסדה באפריל 2001, תחת השם אלטין אייר. ב-28 ביולי 2006, מותגה חברת התעופה מחדש תחת השם חברת קירגיזסטן אייר לאחר שנהייתה לחברה הלאומית של המדינה תחת חברת הדגל הקודמת, קירגיזסטן איירליינס.
יעדים

החברה מפעילה קווי טיסות בעיקר לאזורי חבר המדינות.