stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
תכנון ערים ואזורים
תכנון והסביבה

תבנית:Rאו גם
תחום התכנון הסביבתי הוא התחום המגשר בין תכנון העיר והאזור להשפעות הסביבתיות. מתכננים סביבתיים עוסקים בהשלכות סביבתיות של תוכניות בינוי ותשתיות ומפיקים ידע המגשר בין שני עולמות תוכן אלה.
אחד המסמכים החשובים בתכנון ערים הוא תסקיר השפעה על הסביבה, הנערך על פי חשיבות והיקף התכנית ועוסק באינטגרציה תכנונית-סביבתית באשר לממדי ההשפעה השונים של התכנית. דו"ח כזה מכיל לדוגמה פרטים כגון מידדי רעש וחריגות צפויות; פליטות מזהמים; השפעות על המערכות הטבעיות בשטחי התוכניות ותחומים נוספים. מוטיב בסיסי בדו"ח זה הוא מידת השילוב הבין-תחומי ולכן המורכבות הרבה של התכנון הסביבתי.
הארקולוגיה שואפת לאחד את תחומי האקולוגיה והאדריכלות, במיוחד אדריכלות נוף, על מנת לאפשר סביבה הרמונית לכל היצורים החיים. בקנה מידה קטן יותר, תאוריית האקו-כפר המדגישה את הגודל המסורתי של 100–140 איש לקהילה, נעשתה פופולרית.
ברוב המודלים העירוניים או הכפריים המתקדמים, ההקשר המקומי חשוב ביותר. ברבים, לגינון יש מקום מרכזי לא רק כחלק מהחקלאות אלא בחיים היום-יומיים של האזרחים.
תכנון ערים בישראל

| --- | --- |
 :  ראו גם – גאוגרפיה עירונית, בליה עירונית, עיר קומפקטית
תכנון ערים בישראל > תכנון ערים ואזורים במקורות היהודיים

במקורות היהודיים בדרך כלל רוב הערים היו קשורות אל האדמה ואל השטח הטבעי בו היא נמצאת והייתה בנויה בעיקר בצורה חקלאית ועל חשיבות התכנון למען מתן צדקה וגם למען הנזקקים למזון וקורת גג תוך כדי הקפדה על תכנון הבתים והדירות לפי חוקי התורה וההלכה עם דגש על מרחבים פנויים ועל שטחים פתוחים.
תכנון ערים בישראל > תכנון ערים ואזורים במקורות היהודיים > שכונות מגורים

לפי חוקי ההלכה בתים או דירות יהודיות אינם צריכות לפנות עם הכניסה או החזית אחת מול השנייה כנהוג על פי סידור האוהלים של שבטי ישראל סביב המשכן.
תכנון ערים בישראל > תכנון ערים ואזורים במקורות היהודיים > שטחים פתוחים וריאות ירוקות וריאות ירוקות

לפי התורה יש להשאיר "רצועות ירוקות ושטחים פתוחים" גם כדי לתת נחלה אל בני שבט לוי, גר, יתום ו-אלמנה,
...א וַיְדַבֵּר ה' אֶל-מֹשֶׁה, בְּעַרְבֹת מוֹאָב, עַל-יַרְדֵּן יְרֵחוֹ, לֵאמֹר. ב צַו, אֶת-בְּנֵי יִשְׂרָאֵל, וְנָתְנוּ לַלְוִיִּם מִנַּחֲלַת אֲחֻזָּתָם, עָרִים לָשָׁבֶת; וּמִגְרָשׁ, לֶעָרִים סְבִיבֹתֵיהֶם, תִּתְּנוּ, לַלְוִיִּם. ג וְהָיוּ הֶעָרִים לָהֶם, לָשָׁבֶת; וּמִגְרְשֵׁיהֶם, יִהְיוּ לִבְהֶמְתָּם וְלִרְכֻשָׁם, וּלְכֹל, חַיָּתָם. ד וּמִגְרְשֵׁי, הֶעָרִים, אֲשֶׁר תִּתְּנוּ, לַלְוִיִּם--מִקִּיר הָעִיר וָחוּצָה, אֶלֶף אַמָּה סָבִיב. ה וּמַדֹּתֶם מִחוּץ לָעִיר, אֶת-פְּאַת-קֵדְמָה אַלְפַּיִם בָּאַמָּה וְאֶת-פְּאַת-נֶגֶב אַלְפַּיִם בָּאַמָּה וְאֶת-פְּאַת-יָם אַלְפַּיִם בָּאַמָּה וְאֵת פְּאַת צָפוֹן אַלְפַּיִם בָּאַמָּה--וְהָעִיר בַּתָּוֶךְ; זֶה יִהְיֶה לָהֶם, מִגְרְשֵׁי הֶעָרִים. ו וְאֵת הֶעָרִים, אֲשֶׁר תִּתְּנוּ לַלְוִיִּם--אֵת שֵׁשׁ-עָרֵי הַמִּקְלָט, אֲשֶׁר תִּתְּנוּ לָנֻס שָׁמָּה הָרֹצֵחַ; וַעֲלֵיהֶם תִּתְּנוּ, אַרְבָּעִים וּשְׁתַּיִם עִיר. ז כָּל-הֶעָרִים, אֲשֶׁר תִּתְּנוּ לַלְוִיִּם--אַרְבָּעִים וּשְׁמֹנֶה, עִיר: אֶתְהֶן, וְאֶת-מִגְרְשֵׁיהֶן. ח וְהֶעָרִים, אֲשֶׁר תִּתְּנוּ מֵאֲחֻזַּת בְּנֵי-יִשְׂרָאֵל--מֵאֵת הָרַב תַּרְבּוּ, וּמֵאֵת הַמְעַט תַּמְעִיטוּ: אִישׁ, כְּפִי נַחֲלָתוֹ אֲשֶׁר יִנְחָלוּ, יִתֵּן מֵעָרָיו, לַלְוִיִּם.
תכנון ערים בישראל > תכנון ערים ואזורים במקורות היהודיים > מסחר ותעשייה

הגמרא הוסיפה ופרשה על: "הרחקת גורמי תעשייה ומזהמים אחרים מן העיר"
...מרחיקין גורן קבוע מן העיר חמשים אמה. לא יעשה אדם גורן קבועה בתוך שלו, אלא אם כן יש לו חמישים אמה לכל רוח; מרחיק מנטיעותיו של חברו ומנירו, שלא יזיק.
ראו גם

| --- | --- |
 ערים מתוכננות  בנייה  עירוניות (תחום מדעי)  תכנון חברתי  מבנה עירוני  עיר בת-קיימא  תכנון מערכתי  תכנון שימושי קרקע  תכנון אזורי וחקלאי  מורפולוגיה עירונית ואזורית  מתכנן ערים ואזורים  מדעי האזור  המקום השלישי  ארגונים מקצועיים: ISOCARP  המכון לקרקע עירונית  המכון לקרקע עירונית האיגוד הבין-לאומי למדעי האזור  החברה הבין-לאומית להיסטוריה של תכנון עירוני  החברה האמריקאית להיסטוריה של תכנון ערים ואזורים  הפדרציה הבין-לאומית לשיכון ותכנון עירוני ואזורי:  ספרים: עיצוב של ערים  מותן וחייהן של ערים אמריקאיות גדולות  מגזינים: מונו (מגזין)  Journal of Planning History  מונחים מקצועיים: תוכנית בניין עיר  תוכנית מתאר מקומית  גאוגרפיה עירונית ותכנון ערים ואזורים - מונחים  מוזיאונים: מוזיאון תכנון העיר של בייג'ינג  מוזיאון תכנון העיר של שאנגחאי  אירועים בין-לאומיים: יום העירוניות העולמי  הפורום העירוני של מוסקבה  הביאנלה של שנג'ן - הונג קונג לעירוניות ואדריכלות אוניברסיטאות אוניברסיטת יון מינקו לאדריכלות ותכנון עירוני
הערות שוליים

↑  שכונה כזו מתוארת בפרוטרוט, בספר כל החיים לפניו מאת אמיל אג'אר
| מדעי העיר והאזור |
| --- | --- | --- |
| תכנון ערים ואזורים • אדריכלות נוף • אדריכלות נוף עירונית | עיצוב עירוני |  |
| תחומי מחקר | עירוניות |  |
| רעיונות מחקריים | עיר גנים • העיר הקורנת • ברודאייקר סיטי • תוכנית השלבים |  |
| תנועות בזרם התכנון העירוני | עירוניות חדשה • עירוניות ישנה |  |
ראו גם פורטל אדריכלות
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007283813505171  BnF: cb13162693z (data)  GND: 4056754-0  HDS: 007877  LCCN: sh85026282  NARA: 10638025  NDL: 00573354 
תכנון עירוני לעיר ניו יורק מ-1847. דוגמה לתכנון מאוד סדור ורציונלי – רוב הרחובות פרוסים כרחובות שתי וערב ולאזורים שונים בעיר יש תפקידים שונים.
העיר ירושלים במפת מידבא כפי שנבנתה על ידי הרומאים, במרכז עובר הקארדו.
העיר סויט בסלובקיה – במקור, תוכננה ב-1934 כשילוב של עיר גנים ותעשייה.
מודיעין, עיר חדשה בישראל שתוכננה מן היסוד, הוקמה ב-1996.
תכנון רשת הרחובות, הצפיפות העירונית והתחבורה משפיע על היווצרותם או מניעתם של גודשי תנועה.
סינסינטי, ארצות הברית. תכנון של פרבר אמריקאי טיפוסי
ראלף גריבס

| --- | --- |

ארבעה לוחמים בריטים בפגישה בעיר אמיין בשנת 1916 בימי מלחמת העולם הראשונה: בשורה האחרונה משמאל - ראלף גריווס, מימין -סיגפריד ששון תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  1889 קלצ'ת,  ורינגטון, צ'שייר, אנגליה, הממלכה המאוחדת
 פטירה:  1966 (בגיל 77 בערך) 
 מוקד פעילות:  הממלכה המאוחדת 
 מקום לימודים:  הקולג' המלכותי למוזיקה 
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 
ראלף צ'ארלס ג'ונסטון גריבס (באנגלית: Ralph Charles Johnston Greaves; ‏ 1889–1966) היה מלחין, מעבד מוזיקלי, עורך מוזיקלי ופסנתרן אנגלי, שנודע במיוחד בזכות העיבוד לקטע לפי השיר " Greensleeves" שבאופרה של רייף וון ויליאמס "סר ג'ון מאוהב" (1929).
קורות חיים

ראלף גריבס נולד וגדל בקלצ'ת הול, ליינס, במחוז צ'שייר שבאנגליה, כאחד מילדיו של ה"אסקוויר" א.פ. גריווס. למד בבית הספר היסודי הרו בלונדון. היה במקור פסנתרן בוגר הקולג' המלכותי למוזיקה באוניברסיטת קיימברידג' שבו היה תלמידו של וון ויליאמס.
הוא גויס לצבא הבריטי במלחמת העולם הראשונה בחזית הצרפתית ב-16 באוגוסט 1914 והגיע לדרגת לוטננט במסגרת רגימנט הרגלים Royal Welch Fusiliers. בשלב השני של הקרב באראס ב-24 באפריל 1917 איבד את זרועו הימנית ונפגע קשות גם ביד השמאלית, מה שקטע את הקריירה שלו כפסנתרן. גם אחיו הגדול, הקפטן אדווארד גריווס, הצטיין במלחמה.
בהמשך עבד ראלף גריווס כעורך מוזיקלי בהוצאה לאור של אוניברסיטת קיימברידג'
הוא נודע בשנות ה-1920-1930 כמלחין שירים, כולל שירי משוררים לפי טקסטים מאת ג'ון מייספילד, סיגפריד ששון, כריסטינה ג'ורג'ינה רוסטי ואחרים.
דמותו במדיה האמנותית

דמותו מוזכרת ביומניו ומכתביו של חברו המשורר סיגפריד ששון, איתו השתתף במלחמת העולם הראשונה
היא נתנה השראה לשירו של ששון The One Who Was With Me In The War

ולגיבור וילמות (Wilmot) של הרומן של סיגפריד ששון "זיכרונות של קצין רגלים" (Memoirs of an Infantry Office)
יצירות > כליות

1934 - פנטזיה לפי השיר Greensleeves - עיבוד (באישור המלחין) לתזמורת כלי מיתר, אחד או שני חלילים ונבל (או פסנתר) לקטע לפי השיר העממי Greensleeves מתוך המבוא למערכה השלישית של האופרה "סר ג'ון מאוהב" של וון ויליאמס. באמצע הפנטזיה ציטט וון ויליאמס גם שיר-עם נוסף Lovely Joan.
Idyl לפסנתר וקלרנית
Pastorale לפסנתר
1948 - פתיחה לחג המולד לעוגב - מוקדשת לווילפרד סרג'נט
יצירות > תזמורתיות

פתיחה לחג המולד -  Christmas Overture
יצירות > קוליות

1925 - I Will Go Look For Death (על מילות שיר מאת ג'ון מייספילד)
1926 - Yellow Wine (על מילות שיר מאת ג'ון מייספילד)
1925 - Once Very Long Ago (על מילות שיר מאת ג'ון מייספילד)
1940 - A Poplar And The Moon (על מילות שיר מאת סיגפריד ששון)
1940 - Song of a Ronin (על מילות שיר מאת ג'ון מייספילד)
1946 - When I Am Dead, My Dearest (על מילות שיר מאת כריסטינה ג'ורג'ינה רוסטי)
Lady When Your Lovely Head
Orpheus With His Luth
!My Love Is Like A Red Red Rose עיבוד שיר סקוטי
God Rest You Merry Gentlemen
I Got Me Flowers לסופרן וקולות גברים
1932 - Drink To Me Only עיבוד לקולות גברים
Come Away Death
Charm Me Asleep
1937 - Past Three O'Clock (מילות השיר - מאת ג'ון אוקסנפורד)
Music When Soft Voices Die
לקריאה נוספת

Jean Moorcroft Wilson Siegfried Sassoon
Max Egremont Siegfried Sassoon Pan Macmillan, 2014
Robert Hemmings Modern Nostalgia: Siegfried Sassoon, Trauma and the Second World War
הערות שוליים

↑  Longmans Green, London 1911 פנקס בוגרי בית הספר הרו 1911-1800
1 2  M.Egremont ע' 920
↑  M.Egremont ע' 135
↑  מכתבים של צ'ארלס סקוט מונקריף The Battle of Arras resumed
↑  [Dream Voices:Siegfried Sasson, Memory and War http://www.lib.cam.ac.uk/exhibitions/Sassoon/captions.html]
↑  מפתח הדמויות ברומנים של סיגפריד ששון
↑  אתר בית ההקלטות צ'נדוס The expressive voice of the flute
↑  אתר של לידר
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb14102906x (data)  VIAF: 79706593   WorldCat (עם VIAF): 79706593
מצרית קדומה

| --- | --- |
 מדינות:  מצרים העתיקה
 אזורים:  צפון אפריקה
 דוברים:  אגיפטולוגים
 שפת אם:  נכחדה
 כתב:  חרטומים
 משפחה:  אפרו-אסיאתיות שפות מצריות
 לאום:  אינה שפה רשמית של מדינה כלשהי
 ארגון:  אין
 מוסד:  אין
 קוד שפה:  egy-x-old 
 ראו גם:  שפה • כתב • רשימת שפות
 
המצרית הקדומה היא שפת אנשי מצרים העתיקה הנמנית עם משפחת השפות האפרו-אסיאתיות. שפה זו היא ניב מצרי שהתפתח מהמצרית הארכאית. השפה הייתה נפוצה במצרים בסביבות השנים 2600–2000 לפנה"ס בממלכה הקדומה ובתקופת הביניים הראשונה. הטקסט החשוב ביותר בניב זה, הוא כתבי הפירמידות. בנוסף, קירות הקברים של מעמד האצולה במצרים מכילים מידע אוטוביוגרפי רב על בעליהם במצרית קדומה. ככלל, המצרית הקדומה אינה שונה בצורה משמעותית מהמצרית התיכונה שהתפתחה ממנה.
כתיבת השפה

המצרית הקדומה נכתבה בכתב ההירוגליפי שממנו השתלשלו מאוחר יותר הכתב ההיראטי והדמוטי. לאחר כיבוש מצרים על ידי אלכסנדר הגדול במחצית השנייה של המאה ה-4 לפנה"ס והתבססות בית תלמי, עברו השלטונות להשתמש לכתיבת חולין בכתב הקופטי (שבוסס על האלפבית היווני בצירוף כמה אותיות מן הכתב הדמוטי), אך הכתבים הקודמים המשיכו לשמש בכתבי הקודש.
בתלמוד המצרית מכונה "גיפטית" (כמו Egypt, מצרים) ומצוין שספרי קודש הכתובים בשפה זו, כמו אחרות, פסולים.
ראו גם

מצרית
כתב חרטומים
אבן רוזטה
כתבי פירמידות מקברו של תתי.
הוצאת אוניברסיטת אינדיאנה

| --- | --- |

סמל ההוצאה לאור
 נתונים כלליים
 תקופת הפעילות:  1950–הווה (כ־75 שנים) 
 מיקום המטה:  בלומינגטון, אינדיאנה, ארצות הברית
 מוצרים עיקריים:  ספרים, כתבי עת
  
 iupress.org
 
הוצאת אוניברסיטת אינדיאנה (באנגלית: Indiana University Press) היא חברת ההוצאה לאור של אוניברסיטת אינדיאנה. הוצאה לאור זו, שנוסדה ב-1950, מתמחה במדעי הרוח ובמדעי החברה. משרדי החברה ממוקמים בבלומינגטון שבאינדיאנה. היא מוציאה לאור כ-140 ספרים וכ-39 כתבי עת אקדמיים בשנה.
הוצאת אוניברסיטת אינדיאנה מוציאה לאור פרסומים בעיקר בתחומים הבאים: לימודי אפריקה, אפריקה-אמריקה, אסיה, לימודי תרבות, מדעי היהדות, שואה, לימודי המזרח התיכון, רוסית ומזרח אירופה ולימודי נשים ומגדר; אנתרופולוגיה, לימודי קולנוע, פולקלור, היסטוריה, ביואתיקה, מוזיקה, פליאונטולוגיה, פילנתרופיה, פילוסופיה ודת.
היסטוריה

הוצאת אוניברסיטת אינדיאנה נוסדה ב-1950 כחלק מצמיחת האוניברסיטה בתקופה שלאחר מלחמת העולם השנייה תחת הנשיא הרמן ב. ולס (אנ'). ברנרד פרי, שהיה בנו של הפילוסוף ראלף ברטון פרי (אנ'), כיהן כדירקטור הראשון של ההוצאה. הספר הראשון שיצא תחת ההוצאה היה תרגום של "מסעות אדואר דה מונטולה ברחבי אמריקה" (Edouard de Montulé's Travels in America) שיצא לאור במרץ 1951. בסך הכול יצאו לאור בשנתה הראשונה של ההוצאה שישה ספרים.
ב-1952 ההוצאה הצטרפה כחברה מן המניין לאיגוד ההוצאות לאור האוניברסיטאיים (אנ'). במהלך העשור הראשון לפעילותה, ההוצאה פרסמה למעלה מ-200 ספרים והגדילה את מכירותיה מאפס ב-1950 ל-167 אלף דולרים ב-1960. בנוסף ב-1955 הודפס התרגום לאנגלית של רולף המפריס (אנ') ליצירה מטמורפוזות של המשורר הרומי אובידיוס, שהיה לרב המכר הגדול ביותר של ההוצאה עם למעלה מ-500 אלף עותקים (נכון ל-2010).
ברנרד פרי פרש מתפקיד הדירקטור ב-1976, והלה הוחלף על ידי ג'ון גלמן. עד 1980 המכירות השנתיות של הוצאת אוניברסיטת אינדיאנה התקרבו ל-2 מיליון דולר, וב-1990 נאמדו ב-4.1 מיליון דולר. עם היווסדה של מחלקת ההוצאה לאור של כתבי העת ב-1987 נכללו בה 3 כתבי עת, ונכון ל-2020 נכללים בה 39 כתבי עת. עד תום כהונתו של גלמן כדירקטור בשנת 2000, ההוצאה הוציאה לאור 150 ספרים מדי שנה והגיעה למכירות של קרוב ל-7 מיליון דולר.
פרסים והוקרות

ב-1965, זכתה הוצאת אוניברסיטת אינדיאנה בפרס הודות לעזרתה בפרסום מידע על אודות מלחמת האזרחים האמריקאית. ההוצאה לאור אף זכתה פעמיים, ב-1967 וב-1970, בפרס הספר הלאומי, עבור תרגומי ספרים שהוציאה. ב-2009 סייעה ההוצאה למוזיאון ארצות הברית לזכר השואה בפרסום אנציקלופדיה של המחנות והגטאות, וזה זיכה אותה בפרס הלאומי לספרים יהודיים של אותה השנה בנושא השואה.
בדירוג של מו"לים אקדמיים במדעי המדינה, הוצאת אוניברסיטת אינדיאנה דורגה במקום ה-28 מבין כל המו"לים המלומדים, לפי העדפות המשיבים עבור מוציאים לאור שאת ספריהם הם קוראים או מסתמכים עליהם לצורך המחקר הטוב ביותר במדעי המדינה.
הערות שוליים

↑  IU professor edits new book on zombies, באתר "Indiana University", מאורכב מ-13 בדצמבר 2014 (באנגלית)
1 2 3  IU Press turns 60, באתר "Indiana University",‏ 10 בפברואר 2010 (באנגלית)
↑  IU Press encyclopedia wins a 2009 National Jewish Book Award, באתר "Indiana University",‏ 14 בינואר 2010 (באנגלית)
↑  Ranking Scholarly Publishers in Political Science: An Alternative Approach, אפריל 2011, עמ' 380 (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007312235905171  BnF: cb137370212 (data)  GND: 10107400-1  ISNI: 0000 0001 2149 8432  LCCN: n83057354  NLP: a0000002774103  VIAF: 122335523   WorldCat (עם VIAF): 122335523
סילבי קשת

| --- | --- |

סילבי קשת ב-1970
 לידה:  16 בספטמבר 1930 (בת 94) צרפת ליל, צרפת
 שם לידה:  סילבי שניידר 
 מדינה:  ישראל ישראל
 תקופת הפעילות:  מ-1952
 מעסיק:  העולם הזה, הארץ, ידיעות אחרונות
 קישורים חיצוניים
 פייסבוק:  sylvie.keshet
 טוויטר:  SylvieKeshet
 
סילבי חיה קשת (נולדה ב-16 בספטמבר 1930) היא עיתונאית ובעלת טור ישראלית, שידועה בעיקר בשל טורה הפוליטי-חברתי "חץ מסילבי קשת", שפורסם תחילה ב"הארץ" ואחר כך במוסף לשבת של "ידיעות אחרונות", וסגנון כתיבתה הביקורתי והחריף.
ביוגרפיה

נולדה בשם סילבי שניידר ב-1930 בליל שבצרפת, במשפחה בת שלושה ילדים. הוריה היגרו לשם מגרמניה בסוף שנות-20. היא עלתה עם משפחתה לארץ ישראל בשנת 1935, בערך. קשת גדלה בחיפה, בבית סוציאליסטי וחילוני. היא למדה בבית הספר אליאנס בחיפה, שם עוברת שמה הפרטי ל"חיה".
במלחמת העצמאות שירתה כפקידה במטה גדוד 22 של חטיבת כרמלי, שם הכירה את בעלה לעתיד, צבי קשת, ששימש מפקד מחלקה.
ב-1949 נישאה לצבי קשת ושינתה את שם משפחתה לשם משפחתו. צבי השלים בטכניון לימודי הנדסת מכונות והשניים גרו אצל הוריה. לאחר שסיים בשנות ה-50, עברו לתל אביב. קשת עבדה במגזין "עולם הקולנוע" ואחר כך החלה לעבוד כמגיהה בעיתון "העולם הזה", זאת לאחר שמחתה בפני אורי אבנרי על שפרסם מודעת "דרושים" בלשון זכר בלבד, עם השימוש במילה "מגיה" במקום המילה "מגיהה". ב"העולם הזה" החלה לכתוב ביקורת קולנוע וטור פרובוקטיבי בשם "מכתבים לרותי", בו הוזמנו הקוראים לשלוח לקשת מכתבים עם שאלות, וזו הייתה משיבה להם בבוטות וחריפות. לאחר מכן כתבה את טור הרכילות הפוליטית "ציפור לחשה לי...", שהתבלט גם הוא בפרסומים נשכניים וביקורתיים, דבר שייחד אותה מעיתונאים אחרים והקנה לה גם אהדה מחד גיסא, אך גם (ובעיקר) תגובות שליליות וזועמות מאידך גיסא.
ב-1955 עברה קשת ל"ידיעות אחרונות". ב-1961 התגרשה מבעלה, אך שמרה על שם משפחתו.
ב-1964 עברה קשת לכתוב במוסף השבועי ב"הארץ" מאמרים פוליטיים שהמשיכו את קו הבוטות והנשכנות שבא לידי ביטוי ב"מכתבים לרותי" ו"ציפור לחשה לי...", והחל מגיליון 16 הפכו מאמרים אלו לטור קבוע בשם "חץ מסילבי קשת".
ברשימתה "המלאך רפאל" כתבה כנגד יצחק רפאל, מראשי המפד"ל, בעת שגולדה מאיר, ניסתה למנותו כשר בממשלתה. רפאל הגיש תביעת דיבה כנגד קשת והמשפט, שהתנהל במשך כשלושה חודשים, היה מדובר מאוד בתקשורת. לבסוף הושגה פשרה בין הצדדים בין כותלי בית המשפט.
השבועון האמריקני "טיים" הקדיש לה כתבה אוהדת ביולי 1970. לאחר מערכת יחסים מינית עם עורך העיתון, גרשום שוקן, נאלצה בסוף 1970 לעזוב את העיתון וחזרה ל"ידיעות אחרונות". ב-2005 פרשה מ"ידיעות אחרונות".
כיום קשת פעילה ב"פייסבוק" וב"טוויטר", ומפרסמת פוסטים רבים מדי יום.
מעבר לטון הביקורתי, קשת גם טבעה מספר כינויים שהפכו לשגורים בישראל, והיא עומדת מאחורי מספר חידושים ומטבעות לשון בשפה העברית, בהם:[דרוש מקור]
"טיפשעשרה" - כינוי לשנות הנעורים.
"משקפופר" - כינוי לבעלי משקפי ראייה.
"אינטליגנטואל" - הלחם בסיסים של אינטליגנט ואינטלקטואל.
"דגנרלים" - כינוי גנאי לאלופי צה"ל.
"מפלגת האבודה" - כינוי גנאי למפלגת העבודה.
"משטרע" - כינוי למשטרה.
"צרת החינוך" - כינוי גנאי לשרות החינוך לימור לבנת (בכנסת ה-15 וה-16) ויולי תמיר (בכנסת ה-17).
"אנסי" - כינוי גנאי לנשיא מדינת ישראל השמיני משה קצב, שהורשע באונס.
"מתנחבלים" - הלחם של המילים "מתנחלים" ו"מחבלים". מטרת הביטוי להביע הסתייגות, ולעיתים הוא משמש לתיאור מתנחלים שיצאו לפעולות נקם בכפרי הפלסטינים, באותו אופן בו מתבצעים פיגועי מחבלים.
"שואה ביזנס" - פרפרזה על עסקי שעשועים, בהתייחס למפעלי ההנצחה של השואה, כגון המסע לפולין.
"יהיר לפיד" - כינוי גנאי ליאיר לפיד.
"ביביהו" - כינוי גנאי לראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו, אשר הוא הלחם של כינויו "ביבי" ביחד עם שם משפחתו.
"נהנתניהו" - כינוי גנאי נוסף לראש הממשלה בנימין נתניהו, שהוא הלחם של שם משפחתו והמילה "נהנתן".
"טיילת שקד" - כינוי גנאי לאיילת שקד, הקורץ למה שקשת רואה כאופורטוניזם פוליטי.
"הליקוק" - כינוי גנאי למפלגת הליכוד.
קשת אוימה והותקפה מספר פעמים פיזית בשל תוכן טוריה. בנובמבר 2017 טענה קשת כי בשנת 1963 ניסה יוסף לפיד לאנוס אותה בלונדון, שם שהה לטענתה ככתב "מעריב".
תגובות

סגנונה החריף של קשת גרר אחריו תגובות רבות, רובן שליליות וזועמות, ולעיתים התנצלויות מצדה של קשת, אם כי לא כך היה ברוב המקרים. דוגמאות לכך:
ב-1970 פרסמה בטורה "חץ מסילבי קשת" ביקורת חריפה על ראש ממשלת ישראל גולדה מאיר, תחת הכותרות "גברת הממלכות" ו"לא כל הנוצץ גולדה" (על משקל הפתגם "לא כל הנוצץ זהב"). קשת כינתה את מאיר "האם הגדולה, המטריארכית התקיפה, אחרונת הנפילים, אחרונת הבולשביקים, שחקנית גדולה מן האסכולה הישנה, פאתוס של יד על הלב, זעם קדוש, דרקון המתחזה לג'ורג' הקדוש, ליידי מקבת ומדוזה, הגורגונה האימתנית, המשתקת ומאבנת את המנסים לקום עליה. מדיאה השורפת את ילדיה בלהט ומתחסדת כמירל'ה אפרת". תלונה על המאמר הוגשה למועצת העיתונות, ובשלב מסוים איים המערך בחרם מודעות על עיתון "הארץ" בשל טוריה של קשת התוקפים את מאיר.
חבר הכנסת שלמה כהן-צידון הגיש נגד קשת קובלנה פלילית לפי חוק לשון הרע, על טור שלה שלטענתו רומז אליו. חבר הכנסת יצחק רפאל הגיש אף הוא נגדה קובלנה פלילית פרטית לפי חוק לשון הרע, משום שטענה שביקר במועדונים מפוקפקים וכי יש לו קשרים עם אנשי העולם התחתון. קשת הגישה נגדו תביעה אזרחית, על שטען כי בכתבתה "הגדישה את הסאה, גם לפי דרכה, במידת השקרים ובהיקף העלבונות". השניים התפשרו מחוץ לבית המשפט והבהירו כי לא התכוונו לפגוע זה בזה, וקשת הצהירה כי לא היה יסוד לדברים ולמשמעויות שפורסמו בכתבתה.
ב-22 באוקטובר 1971, בעיצומה של ההערצה של מפקדי צה"ל בתקופה שלאחר מלחמת ששת הימים, פרסמה טור בשם "בצבאו של החנראל המכסיקני קסטאנייטאס", ובו ביקורת חריפה על אדם אותו כינתה קשת בשם "החנראל המכסיקני קסטאנייטאס" ונמנעה מלנקוב בשמו. עם זאת, הקוראים לא התקשו לזהות שבכינוי זה קשת רמזה שהמדובר באלוף פיקוד המרכז, רחבעם זאבי. כעבור שבוע פרסם העיתון הבהרה: "בכתבה הופיעו פרטים שאין להם יסוד עובדתי אך פרסומם מטיל דופי במפקד בכיר, בחבריו המפקדים ובצה"ל. מערכת 'ידיעות אחרונות' מביעה את צערה על כך". באוקטובר 1974 התפוצצה לבנת חבלה צה"לית במשקל רבע ק"ג בפתח דירתה בתל אביב. בתחקיר "עובדה" מ-14 באפריל 2016, סיפר העבריין טוביה אושרי שהוא הורה לאנשיו להניח את הפצצה, לאחר שרחבעם זאבי ביקש ממנו "לטפל" בקשת כנקמה על פרסום הטור.
במהלך מבצע של יחידת דובדבן שהתקיים בכפר עסירה א-שמאלייה, סברו בטעות שלושה מצלפי היחידה שהאנשים ששכבו על גג באזור המבצע הם מחבלים וירו בהם למוות. מיד לאחר מכן התברר לשלושת הצלפים כי הם ירו בחבריהם, אותם חשבו בטעות למחבלים. בעקבות זאת ביקרה קשת את הבלבול וטענה שהיחידה היא "יחידה בלתי אנושית של נערים שאולפו קודם לירות ואחר כך לשאול שאלות, סופם שהם טובחים בחבריהם". הדבר הוביל לתלונה שהגיש אזרח נגדה למשטרה על המרדה.
לקריאה נוספת

סילבי קשת, חץ מסילבי קשת, הוצאת שוקן.
הערות שוליים

↑  מרדכי חיימוביץ, חלפה עם הרוע, באתר nrg‏, 25 בנובמבר 2005
↑  העיתונאית סילבי קשת: טומי לפיד הפיל אותי על השטיח וקרע את שמלתי, באתר ynet, 3 בנובמבר 2017
↑  הרוב בוועדת מועצת העתונות מגנה רשימת סילבי קשת על גולדה מאיר, דבר, 7 ביוני 1970
↑  ראו גם ביקורתו של ע. הלל בעקבות טור זה: ע. הלל, מדברים עליה, למרחב, 10 במרץ 1970
↑  קובלנה פלילית לפי חוק לשון הרע - נגד סילבי קשת, מעריב, 9 במאי 1967
↑  יהושע כהנא, "לא מודים בעובדות, כופרים באשמה", מעריב, 7 באפריל 1970
↑  סילבי קשת תובעת לירה אחת מח"כ רפאל, מעריב, 28 במאי 1970
↑  יהושע כהנא, המשפט של רפאל נגד קשת הסתיים ב"הצהרת פשרה", מעריב, 25 ביוני 1970
1 2  סילבי קשת, בצבאו של החנראל המכסיקני קסטאנייטאס, באתר ynet, 22 באוקטובר 1971
↑  נמשכת החקירה בפיצוץ ליד דירתה של העתונאית סילבי קשת, דבר, 1 בנובמבר 1974
↑  יהונתן ליס, תחקיר "עובדה": רחבעם זאבי תקף מינית באופן סדרתי והילך אימים באמצעות עבריינים, באתר הארץ, 14 באפריל 2016
↑  רע"א 2572/04 רפאל פריג' נ' כל הזמן, ניתן ב־16 ביוני 2008
↑  שמואל שי, קשת חיצים בספר אחד, דבר, 11 באפריל 1969
יונה בחור, החץ הקשת והמראה, למרחב, 13 ביוני 1969
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007518710705171  BnF: cb14059317g (data)  ISNI: 0000 0000 0338 483X  SUDOC: 242246710  VIAF: 39580734   WorldCat (עם VIAF): 39580734
שרון פרי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  30 באפריל 1972 (בת 52) חיפה, ישראל
 מדינה:  ישראל ישראל
 השכלה:  בית ספר חוגים
 עיסוק:  מגישת "חדשות הספורט"
 מעסיק:  ספורט 5
 קישורים חיצוניים
 פייסבוק:  sharon.perry.9847
 www.sharonperry.online
 
שרון פרי (נולדה ב-30 באפריל 1972) היא עיתונאית, שדרנית ספורט ואשת רדיו וטלוויזיה ישראלית.
קריירה

פרי החלה את דרכה בתקשורת הספורט לאחר שנקלטה לעבודה בתוכנית הרדיו "שירים ושערים" כשדרנית קווים במשחקי הליגה הלאומית בכדורגל, אז הליגה הבכירה, בתום קורס קריינות. לצדה עבדו בשנים אלו אופירה אסייג ואורלי אלקלעי.
כעבור שנתיים, הצטרפה לחברת ההפקות של יורם ארבל גם כן כשדרנית קווים, אך הפעם במשחק המרכזי ששודר בטלוויזיה בערוץ 2. בנוסף, הגישה פרי עם ארבל את תוכנית סיכום המחזור, "הדקה ה-91" בערוץ 2. עם רכישת זכויות השידור על ידי ערוץ הספורט, עברה פרי לשמש כתבת באתר האינטרנט ONE וסיקרה את מכבי והפועל חיפה.
בין השנים 2003–2010 עבדה פרי בערוץ הספורט, שם הגישה בין היתר את התוכניות "רואים תוצאות", את תוכנית הסיכום "הרגעים הגדולים" עם נדב יעקבי ושימי ריגר ואת מהדורת החדשות של הערוץ, "חדשות הספורט", לרוב במהדורה המוקדמת, אך גם את מהדורת הלילה בהיעדרה של המגישה הקבועה מירי נבו. כשנה לאחר עזיבת הערוץ, בעונת המשחקים 2011/2012 הנחתה בערוץ ONE את הגרסה הטלוויזיונית ל"שירים ושערים" שנקראה "שבת של כדורגל".
בשנת 2012 הנחתה תוכנית יומית במסגרת אולימפיאדת לונדון בערוץ הראשון כפרילנסרית, ובהמשך החלה לעבוד ברשות השידור תחת חוזה. במסגרת עבודתה בערוץ, הגישה פרי את תוכנית הסיכום לאחר שידור המשחק המרכזי בפורמטים שונים וכן את התוכנית "היום בספורט" לסירוגין. כיום היא מגישה את תוכנית האולפן המשודרת לפני המשחק המרכזי, במחציתו ובסיומו. במונדיאל 2014 הנחתה את אולפן המונדיאל בערוץ.
בשנת 2013 מונתה למגישת התוכנית "שירים ושערים" שבה החלה את דרכה בתקשורת. מינוי זה נתקל בהתנגדות עובדי קול ישראל שמחו על כך שלא מונה עובד רדיו לתפקיד וכמחאה, קטעו את התוכנית למשך שעה לטובת שידור שירים. עד לשנת 2016 אז הפסיקה רשת ב' לשדר את התוכנית "שירים ושערים".
כחברת מחלקת הספורט, מגישה פרי תוכניות ופינות ספורט נוספות בתחנת הרדיו של רשת ב'.
בינואר 2017 הצטרפה פרי לתאגיד השידור הישראלי שבו היא הנחתה את תוכנית הספורט היומית בתחנת הרדיו כאן ב' לצד השדרן ליאן וילדאו. במרץ 2018 עזבה את התאגיד לאחר סגירת התוכנית, בעקבות שימוע בו לא נמצא לה תפקיד בלוח השידורים או במשחקי המונדיאל הקרבים.
ב-2017 השתתפה פרי בתוכנית הדוקו-ריאליטי "להיות זמרת" בערוץ 24, שעקבה אחר חמש נשים המנסות להשתלב בתעשיית המוזיקה כזמרות, ובמסגרת התוכנית הוציאו סינגל.
החל מ-2018 היא מגישה בערוץ הספורט, היא בין המגישות של מהדורת הערב של "חדשות הספורט", והחל מעונת 2021/2022 בליגת העל בכדורגל, היא מגישה את תוכנית סיכום המחזור "שער השבת". והנחתה בערוץ הספורט גם תוכנית כושר יומית לצד אחותה רויטל פרי ב-2020.
פרשת גניבת הטלפון הנייד

ב-2016 נגנב מכשיר הטלפון הנייד ופריטים אישיים אחרים מרכבה של פרי בזמן שהיא שהתה בחוף הים, כשבמכשיר הנייד היו גם תמונות אישיות שלה שהופצו ללא ידיעתה על-ידי הגנב ברשתות החברתיות שלה. לאחר שגילתה על המקרה דרך הטלפון של בנה ששימש לה כתחליף זמני באותה עת, הגישה פרי תלונה במשטרה. השר לביטחון פנים גלעד ארדן הורה למשטרה לתת עדיפות לחקירת המקרה, בספטמבר 2016 הוגש כתב אישום נגד חשוד במעשה במגוון עבירות.
במאי 2018, הורשע סאבר אבו אצע, צעיר בדואי בן 29 מהפזורה בדרום שמתגורר בתל שבע, בכך שהפיץ את תמונות העירום של פרי בכוונת זדון, אך הוא נמלט מהמשטרה אל שטחי הרשות הפלסטינית.
באפריל 2020, אבו אצע נעצר שוב, והובא לבית המשפט המחוזי בבאר שבע לקבלת דינו, כשכחודש לאחר מכן, נגזרו על סאבר אבו עצא כמעט 4 שנות מאסר בכלא.