stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אתי אלבוים
ספריה

"סחלבים בשער הגיא" (1998) – רומן היסטורי למבוגרים ונוער, שנכנס כספר בחירה לבחינות הבגרות במספר אולפנות ותיכונים. יצא במהדורה מחודשת (2018) (הספר בקטלוג ULI)
"הארון של אהרן" (1999) – ספר ילדים (הספר בקטלוג ULI)
"התרנגול שהתבלבל" (2009) – ספר ילדים(הספר בקטלוג ULI)
"אמא קסומה וקוסמי המצנפת הסגולה" (2011) - ספר פנטזיה לילדים ונוער, הוצאת ידיעות ספרים(הספר בקטלוג ULI)
"אמא קסומה וקוסמי יערות העד" (2012) - ספר פנטזיה לילדים ונוער, הוצאת ידיעות ספרים (הספר בקטלוג ULI)
"אמא קסומה וקוסמי תיבת ההמצאות" (2013) - ספר פנטזיה לילדים ונוער, הוצאת ידיעות ספרים(הספר בקטלוג ULI)
"תעתועים" (2014) - ספר ראשון בטרילוגיה לנוער, הוצאת ידיעות ספרים
"אמא קסומה וקוסמי החיות האבודות" (2015) - ספר פנטזיה לילדים ונוער, הוצאת ידיעות ספרים
"הנני כי קראת לי" (2015), יחד עם יהודית זמרת - ספר עיון, הוצאת אמי"ת
"נערה באושוויץ" (2016), יחד עם שרה ליבוביץ - ספר תיעוד למבוגרים ונוער, הוצאת ידיעות ספרים
"להטוטים" - ספר שני בטרילוגיה לנוער "תעתועים" (2016) הוצאת ידיעות ספרים
"אמא קסומה וקוסמי טבעת האש" (2018) - ספר פנטזיה לילדים ונוער, הוצאת ידיעות ספרים
"נפלאות" - ספר שלישי בטרילוגיה לנוער "תעתועים" (2019) הוצאת ידיעות ספרים
"ד"ש לגן עדן" (2020) רומן למבוגרים, הוצאת "סחלבים"
"המטמון - סוד מטבעות הזהב" (2020) - ספר ילדים ונוער, הוצאת דני ספרים
"אמא קסומה וקוסמי חרב הכסף" (2021) - ספר פנטזיה לילדים ונוער, הוצאת ידיעות ספרים
"גיבורות התנ"ך" (2022) - ספר לנוער ומבוגרים, הוצאת ידיעות ספרים
"הילי תורן וגביש הברקים" (2024) - ספר פנטזיה לילדים ונוער, הוצאת ידיעות ספרים
מחזות לילדים שכתבה

"עוגת השבת של הדודה טניה" (2011) - תיאטרון אדרת
"שווים זה"ב" (2011) - תיאטרון אספקלריא
"המעיל המופלא" (2011) - תיאטרון עמוקה
"אליהו זכור לטוב" (2012) על הרב מרדכי אליהו - תיאטרון קבוצת אראל
"בדרכי הרצי"ה" (2012) מופע מדרש מוזיקלי על הרב צבי יהודה קוק עם גולן אזולאי - אלול הפקות
"מפתח הלב" (2013) הצגה לילדים מאגדות שלמה המלך - תיאטרון "מפתח הלב"
"מה כבר ביקשתי" (2017) הצגה לנוער ולמבוגרים על נערה בעלת צרכים מיוחדים - תיאטרון "אלומה"
יעקב עציון

| --- | --- |
יעקב עציון
יעקב עציון
 לידה:  פברואר 1927 ברית המועצות ברית המועצות
 פטירה:  22 בספטמבר 1984 (בגיל 57)
 מקום קבורה:  הר המנוחות 
 תאריך עלייה:  1934
 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:   פלמ"ח    צבא הגנה לישראל
 דרגה:   סא"ל
 תפקידים בשירות
 מפקד שייטת 13  מפקד שייטת הטרפדות  ראש מחלקת כח אדם  מפקד זירת ים סוף
 פעולות ומבצעים
   מלחמת העצמאות     מבצע קדש     מלחמת ששת הימים
 תפקידים אזרחיים
 מנהל בחברת אבן וסיד
 
יעקב עציון (צסיס) (פברואר 1927 – 22 בספטמבר 1984) היה מפקד שייטת 13 בשנים 1951–1953.
ביוגרפיה

עציון נולד בשם יעקב צסיס בברית המועצות, בנם של חוה ויצחק צסיס, מורה. בגיל שש עלה לארץ ישראל עם הוריו. משפחתו התגוררה בירושלים והוא למד בבית הספר תחכמוני בעיר. כעבור זמן קצר עבר עם משפחתו לנהלל, שם שימש אביו מורה ומנהל בית הספר (בהמשך היה מייסד בית הספר הממלכתי בטבעון). עם סיום לימודיו בנהלל עבר בגפו לחיפה, שם למד בבית הספר הימי שהיה בחצר הטכניון בשכונת הדר הכרמל. לאחר מכן התגייס לפלי"ם, ונשלח למחנה אימונים בקיבוץ מעברות. עם סיום הכשרתו במעברות הצטרף לצי הסוחר ושימש איש קשר של המוסד לעלייה ב'. עסק בהורדת עולים לחופי הארץ ובהברחת יהודים שהיו מבוקשים על ידי הבריטים. הוא פעל בנמלי צפון אפריקה, אירופה, סוריה ולבנון.
לאחר מכן שב לארץ וסיים קורס מ"כים בג'וערה, וקורס מפקדים בסידני עלי. בפרוץ מלחמת העצמאות עלה לירושלים עם חבריו לפלי"ם, והצטרף ללוחמי הגדוד הרביעי. לחם ונפצע בקרבות על הדרך לירושלים ובקרבות בתוך העיר. בקרב על גבעת הרדאר נפצע קשה, ועם פתיחת הדרך לשפלה הועבר לצפון הארץ להחלמה ולאחר שהחלים חזר לשירות.
לאחר קום המדינה והקמת צה"ל היה ממקימי חיל הים וממפקדיו הראשונים. בין תפקידיו היה מפקד שייטת 13, ראש מחלקת כח אדם, מקים ומפקד שייטת הטרפדות (היה אחראי על העברת סירות הטורפדו לאילת), מפקד זירת (מז"ר) ים סוף (זי"ס) במבצע קדש.
לאחר שחרורו מצה"ל בדרגת סגן-אלוף התיישב בקריית טבעון ועבד בחברת "אבן וסיד" כמנהל מחלקת הציוד המכני, ולאחר מכן בניהול אזור מרכז ודרום בחברה.
בשנת 1984 נפטר לאחר שלקה בסרטן. נקבר בבית העלמין גבעת שאול בירושלים.
יעקב היה נשוי לימימה ואב לשלושה בנים. אבנר, אחד מהם, הלך בעקבות אביו. הוא התגייס לשייטת 13 בשנת 1969 ובשנת 1972, נהרג בתאונת אימונים בשייטת.
הערות שוליים

↑  יצחק צסיס, דבר, מודעת אבל, 10 ביוני 1956
ד., לזכר נעדרים: יצחק צסיס, דבר, 15 באוקטובר 1956
↑  יעקב עציון, מעריב, מודעת אבל, 9 בספטמבר 1985
↑  סמל ראשון אבנר נרי עציון ז"ל, באתר עמותת העטלף
אורנה שטרקמן

אורנה שטרקמן (נולדה ב-16 בנובמבר 1982, ל' בחשוון ה'תשמ"ג) היא חברת כנסת לשעבר מטעם ימינה. כמו כן, כיהנה גם כסגנית ראש עיריית נהריה.
ביוגרפיה

נולדה וגדלה בנהריה למיכאל (מיקי) ולחנה, שטרקמן היא המבוגרת מבין ארבע אחיות. המשפחה החזיקה במלון קטן בשם ”שטרקמן אֶרְנָה”, שהוקם בשנות השישים, ובבגרותה ניהלה אותו אורנה, שהייתה גם ממובילות "מחאת המלונאים". המלון זכה באות משרד התיירות למפעל חיים בתחום התיירות לשנת 2022.
לשטרקמן תואר שני במנהל עסקים בדגש על ניהול ארגוני מהקריה האקדמית אונו. היא בוגרת תוכנית מנהיגות מקומית משתפת של מכון שחרית ומכון ראות וקורס דירקטורים של המרכז להכשרת מנהלים באוניברסיטת רייכמן.[דרושים מקורות]
בשנת 2013 נבחרה לכהן כחברת מועצת העיר נהריה, בתחילה מטעם סיעת צעירי נהריה ובהמשך בראש מפלגת הדור הבא, שזכתה לשני מושבים. כיהנה כסגנית ראש העיר ז'קי סבג ובהמשך עמדה בראש האופוזיציה במועצת העיר. שימשה כמחזיקת תיק התיירות בעיר והממונה על תחום הצעירים. נוסף על כך, שימשה כיושבת ראש ”שותפות ביחד נהריה–צפון־ניו־ג'רזי” של הסוכנות היהודית.
לקראת הבחירות לכנסת ה-24, הודיעה על כוונתה להצטרף לפוליטיקה הארצית במסגרת רשימת ימינה (הימין החדש). שטרקמן הוצבה במקום ה-14 ברשימת המפלגה לכנסת. לאחר התפטרותה של עידית סילמן, החלה לכהן כחברת הכנסת בספטמבר 2022. בבחירות לכנסת ה-25 שובצה במקום השישי ברשימת הבית היהודי, רשימה משותפת למפלגת הימין החדש ומפלגת הבית היהודי.
שטרקמן נשואה ואם לילד. מתגוררת בנהריה.
הערות שוליים

1 2  רוני ססובר פורשת מימינה; זו הח"כית במקום סילמן, באתר "סרוגים", 13 בספטמבר 2022
↑  מיכל רז-חיימוביץ', ‏המכה של המלונות המשפחתיים: "אפילו במלחמה זה לא היה ככה", באתר גלובס, 9 באפריל 2020
↑  פוסט באינסטגרם
↑   אורנה שטרקמן – הדור הבא נהריה, ברשת החברתית פייסבוק
↑  "חברי המועצה". 2022-09-13. אורכב מ-המקור ב-2022-09-13.
יערה זרד

| --- | --- |

 לידה:  14 באפריל 1988 (בת 36) כפר סבא, ישראל 
 מדינה:  ישראל ישראל
 השכלה:  אוניברסיטת אריאל בשומרון 
 מעסיק:  עכשיו 14 
 קישורים חיצוניים
 פייסבוק:  yaarazered
 טוויטר:  YaaraZered
 
יערה זרד (נולדה ב-14 באפריל 1988) היא עיתונאית, מגישת טלוויזיה ושדרנית רדיו ישראלית. מגישת תוכנית האולפן הפתוח בערוץ עכשיו 14, ומשמשת כפרשנית פוליטית בו.
ביוגרפיה

נולדה וגדלה בכפר סבא, לאוה שעלתה מעיראק ולשלום שעלה ממרוקו. הצעירה מארבעה אחים. למדה בתיכון רבין בעיר.
לאחר שירות צבאי במסגרת משטרתית, החלה זרד בלימודי תואר ראשון בתקשורת באוניברסיטת אריאל, ולאחריו הצטרפה לעולם התקשורת. לאחר סיום הלימודים עבדה כחמש שנים בתחום הדיגיטל. ב-2016 החלה לעבוד ברדיו גלי ישראל במספר תפקידים, ובין השאר ניהלה את תחום הדיגיטל. ב-2019 התחילה בהגשת תוכניות בתחנה. ב-2020 התחילה לעבוד בעכשיו 14.
הגישה את התוכנית "פעמיים הפוך" לצד עו"ד מיכאל דבורין בגלי ישראל. ביולי 2020 החלה להגיש תוכנית עם יאיר נתניהו בתחנה.
בבחירות לכנסת העשרים ואחת לקחה פסק זמן מהתקשורת ושימשה דוברת במטה ההסברה של קמפיין הליכוד. בנובמבר 2019 נקראה למתן עדות במשטרה במסגרת פרשת החרמות הטלפונים הניידים של יועצי ראש הממשלה.
התנדבה במשך חמש שנים במד"א. הייתה חלק מעמותת עמר"ם בין השנים 2016–2018, חוקרת ומתעדת את פרעות 'הפרהוד', הפרעות ביהודי עיראק בשנת 1941.
הגישה את התוכניות "עכשיו כנסת"' העוסקת בחדשות ממשכן הכנסת, ו"הערכת מצב" בעכשיו 14. משמשת כפרשנית פוליטית בערוץ ומגישה את אולפן מוצ"ש וכמגישה מחליפה את ריקלין ושות.
החל מתחילת מלחמת חרבות ברזל, זרד מגישה לעיתים את תוכנית האולפן הפתוח יחד עם בועז גולן, מנחה את מהדורת מוצ"ש, משמשת כמגישה מחליפה בתוכנית אולפן חמישי, ולוקחת חלק במהדורות השונות בערוץ עכשיו 14. מאוגוסט 2024 מגישה את תוכנית האולפן הפתוח.
חיים אישיים

זרד רווקה ומתגוררת בכפר סבא. מנהלת אורח חיים טבעוני. משנת 2020 החלה להתקרב ליהדות ולשמור שבת.
הערות שוליים

↑  דיווח: יועצת בקמפיין הליכוד נחקרת במשטרה
↑  הידברות (2024-08-14), "הגשמתי את החלום – ואז הגיע המשבר": יערה זרד בריאיון אישי מפתיע, נבדק ב-2024-08-19
↑  העיתונאית יערה זרד שומרת שבת מזה 4 חודשים. זרד: ״שינה לי את כל השבוע״, באתר חדשות 0404‏, 15 בפברואר 2020
|  |
| --- | --- | --- |
| תוכניות | "ישראל הבוקר" • "עדן ועודד" • "האולפן הפתוח" • "ארבע" • "ריקלין ושות" • "הדו"ח של אראל" • "שבע" • "מהדורת החדשות המרכזית של עכשיו 14 "•"הפטריוטים" • ריקלין ושות • "פָתְחִי את שַׁי" • "כלכלי בלילה" |  |
| סגל | דור אזרד  • אמיר איבגי • שגיא אלמוג כהן • נועם אמיר • מולי ארי • עקיבא ביגמן • הלל ביטון רוזן • דרור בלאזדה • יעקב ברדוגו • שרה ב"ק • שי גולדן • שי גולדשטיין • בועז גולן • שרון גל • טל היינריך • עדן הראל • יהונתן וייס • דנה ורון • יותם זמרי • יערה זרד • עידו טאובר • מגי טביבי • ברוך ידיד • שלו כחלון • אדיר לחקים • רונה לוי •  שיראל ללום נהיר • נתי לנגרמן • טל מאיר • ינון מגל • תמיר מורג • עודד מנשה • אראל סג"ל • גיל ססובר • מורן סקיטל • ליאור סודרי • אריאל עידן • איתמר פליישמן • אליה פרג'ון • גלעד צוויק • מוטי קסטל • דני רופ • שמעון ריקלין • עתי שלו • ליטל שמש |  |
דב ליטבינוף

דב ליטבינוף (נולד ב-22 באפריל 1960) הוא איש ציבור ישראלי שכיהן כראש מועצה אזורית תמר בשנים 2004–2019. באוקטובר 2018 הורשע בעבירת הפרת אמונים במסגרת "פרשת ישראל ביתנו".
ביוגרפיה

ליטבינוף הוא יליד העיר סלטה שבארגנטינה. לאחר מעברו לקיבוץ עין גדי עבד כשנתיים במאפייה המקומית. סיים לימודי תעודה במינהל בתי מלון וניהול השיווק מהטכניון ובניהול תיירות כפרית ממדרשת רופין. סיים תואר ראשון במדעי הרוח והסביבה באוניברסיטת אריאל.[דרושה הבהרה]
כחמש שנים שימש מנכ"ל חמי עין גדי. לאחר מכן היה רכז התיירות בקיבוצו עין גדי.
כחמש שנים היה מנהל מחלקת התיירות במועצה אזורית תמר ומנהל מתנ"ס "תמרית". במסגרת תפקידו יזם את פסטיבל המוזיקה הישראלית בים המלח, פסטיבל התמר ולאחר מכן את הבאת האופרה הישראלית למצדה מדי שנה, ביצירות אאידה, נבוקו, כרמן, לה טרוויאטה וטוסקה.
בשנת 2004 נבחר לראשות המועצה לאחר שגבר על ראש המועצה המכהן אמנון פישמן ברוב של 57% (408 קולות), ונכנס לתפקידו ב-30 בינואר אותה שנה. בשנת 2008 נבחר ליו"ר איגוד מנהלי התרבות ברשויות המקומיות. בבחירות לכנסת השבע עשרה ב-2009 שובץ במקום ה-115 ברשימת קדימה לכנסת. בשנת 2013 נבחר בשלישית לראשות המועצה, כשבפעם זו התמודד מטעם מפלגת ישראל ביתנו.
לאחר בחירתו לקדנציה הראשונה בראשות המועצה תמר, פעל ליטבינוף לקידום פתרון סדור לבעיית הצפת המלונות באזור עין בוקק בשל עליית המפלס ברקע שיקוע המינרלים בבריכה התעשייתית של מפעלי ים המלח (בריכה 5) . המאבק הוביל להקמת צוות בינמשרדי שהביא לקבלת אחריות הממשלה. הדרך שנבחרה היא הקמת חברה ממשלתית ייעודית שאמונה על מימוש הפתרון האופטימלי שנבחר לאחר מחקר ממושך (פתרון הקציר). החברה להגנות ים המלח אשר פועלת מ-2008 והוסמכה בהחלטת ממשלה נוספת מסוף 2017 לפתח תשתיות תיירות בים המלח.
ב-22 בנובמבר 2016 נחנך מכון מחקר ים המלח למרגלות מצדה, שהוקם ביוזמת מועצה אזורית תמר, אוניברסיטת תל אביב והמשרד לשיתוף פעולה אזורי. ליטבינוף היה יו"ר ועד הנהלת עמותת המכון.
ביוגרפיה > מעורבות בפרשת ישראל ביתנו

ב-24 בדצמבר 2014 נעצר ליטבינוף ביחד עם שורה ארוכה של ראשי רשויות מקומיות, ראשי עמותות להתיישבות וחברי כנסת בעבר ובהווה במסגרת פרשת ישראל ביתנו. באוקטובר 2015 המליצה המשטרה להעמידו לדין באשמת מתן שוחד, הלבנת הון, מרמה והפרת אמונים.
ב-11 באוקטובר 2018 במקביל לרוב נאשמי הפרשה, חתם ליטבינוף על הסדר טיעון, במסגרתו נמחקו כל סעיפי השוחד, הלבנת ההון והמרמה והוא הורשע בסעיף הפרת אמונים. ליטבינוף הודה במסגרת הסדר הטיעון שכיו"ר ההנהלה של "רשות ניקוז ים המלח", בחן עם היועצים המשפטיים של המועצה ולאחר מכן אישר תשלום מהמועצה האזורית תמר כעמלה לאלכס ויז'ניצר דרך חברה בשם "י.א חי יזמות ואחזקות בע"מ".
בגזר הדין קבע השופט אביחי דורון כי בשל השתתפות הנאשם במתווה הקלוקל ליטבינוף ישא בשלושה חודשי עבודות שירות, כן נקבע שיוטל עליו קלון, כך שהוא יאלץ להתפטר מתפקידו הציבורי שאליו נבחר למספר קדנציות לאורך 16 שנים. בנימוקיו קבע השופט דורון כי: ""הנאשם לא היה שותף זניח, הוא לא 'נאנס' אלא השתתף במתווה הקלוקל" וכן "בחנתי את נטילת האחריות שלו, התנהגותו החיובית ותרומתו לחברה ונסיבות אישיות - אלו עומדות לקולא עבורו. יש להתייחס גם לשיהוי הרב בהגשת הכתב האישום והשפעתו על עינוי הדין והפרסומים הרבים שאיתם הנאשם היה צריך להתמודד. לכן יש להעמיד את העונש ברף התחתון"
חיים אישיים

ליטבינוף נשוי ואב לארבעה בנים.
הערות שוליים

↑  FACEBOOK, דב ליטבינוף
↑  תוצאות הבחירות לראשי המועצות האזוריות, באתר ערוץ 7, 28 בינואר 2004
↑  ילקוט הפרסומים, 9 במרץ 2004
↑  רשימת המועמדים לכנסת באתר המכון הישראלי לדמוקרטיה
↑   חגי עמית, החומרים מהם עשויה שחיתות: "130 מיליון שקל על 1,300 תושבים? צריך לבזבז את זה", באתר TheMarker‏, 2 בינואר 2015
↑  מכון מחקר ים המלח, באתר מועצה אזורית תמר;
נאום דב ליטבינוף בטקס חנוכת מכון מחקר ים המלח, באתר של אוניברסיטת תל אביב
↑  חן מענית ואלה לוי-וינריב, ‏פרשת ישראל ביתנו: המשטרה ממליצה להעמיד לדין 36 חשודים, באתר גלובס, 21 באוקטובר 2015
↑  מערכת כאן ועכשיו, פרשת ישראל ביתנו: כתב אישום יוגש נגד השר לשעבר סטס מיסז'ניקוב, באתר כאן – תאגיד השידור הישראלי, 3 באוקטובר 2017
↑  אלה לוי-וינריב, ‏פרשת ישראל ביתנו: הסדר טיעון לראש המועצה האזורית תמר, באתר גלובס, 11 באוקטובר 2018
↑  גלעד מורג, קלון ועבודות שירות לראש מועצת תמר, באתר ynet, 30 ביולי 2019
אנחנו המהפכה

| --- | --- |
כרזת הסרט
כרזת הסרט
 סוגה:  סרט דרמה, סרט רומנטי
 יוצרים:  מאור זגורי
 כותבים:  מאור זגורי
 בימוי:  מאור זגורי
 שחקנים:  אגם רודברג   מאור שוויצר   עוז זהבי
 ארץ מקור:  ישראל ישראל
 שפות:  עברית
 הפקה
 מפיק:  ענב שנהר
 חברת הפקה:  שנהר הפקות
 הפצה:  קשת 12
 עורכים:  גיא זך   עמית גנתון   עופר זר
 צלמים:  ארז פורטל (צלם ראשי)
 מוזיקה:  מירי לזר
 אורך פרק:  61 דקות
 שידור
 רשת שידור:  קשת 12
 תקופת שידור מקורית:  15 בנובמבר 2020 – הווה
 קישורים חיצוניים
 אתר התוכנית
 דף התוכנית ב-IMDb
אנחנו המהפכה הוא סרט טלוויזיה דרמטי רומנטי ישראלי ששודר ב-15 בנובמבר 2020 בקשת 12. את הסרט כתב וביים מאור זגורי ומשחקים בו אגם רודברג, מאור שוויצר ועוז זהבי. צילומי הסרט החלו בפברואר 2018.
תקציר העלילה

שלושה זרים מקצוות החברה הישראלית נפגשים במהלך הפגנה של הקהילה הגאה: נינה (אגם רודברג), צעירה שהתבשרה לאחרונה שלא תוכל להרות; אדם (עוז זהבי), עורך-דין ביישן ומופנם שבוגד באשתו עם גברים; ומייקל (מאור שוויצר), חייל ששוחרר לאחרונה מהכלא לאחר שהורשע בהטרדה מינית. אל מקום ההפגנה מגיע אדם חרדי שמבצע פיגוע ירי, ולאחר שמייקל משתלט על היורה הוא מחלץ מהמקום את נינה שנפצעה ברגלה. מייקל, נינה ואדם מעבירים את הלילה ביחד, בסמוך למקום הפיגוע, בתוך אוהל, ובסופו מקיימים מנאז' א-טרואה. כשלושה חודשים לאחר מכן השלושה עומדים בראש מחאת אוהלים ונאבקים על זכותם להתחתן בשלישייה. כשנה לאחר מכן, השלושה גרים יחד בדירתו של אדם. כאשר אדם מודיע שהוא מתכוון לעזוב, נינה מבשרת שהיא בהיריון.
תגובות וביקורות

הסרט קיבל מהגולשים ציון 5.1 מתוך 10 באתר אידיבי.
הביקורות לסרט היו שליליות. הוא תואר כ"מבולבל, לא גמור, תיאטרלי במקומות הלא נכונים ומאוד מפוספס" וכ"מוצר טלוויזיוני נחות, לא אמין ומבוים באופן מביך". באחת מהביקורות נכתב כי בסרט אין "שום דבר קוהרנטי שאפשר להיאחז בו והוא מתגשם על המסך כאסופה של רעיונות, מניפסטים חברתיים מנוסחים בעילגות, עלילה מופרכת ודמויות סטריאוטיפיות".
רייטינג

הסרט זכה ל-11.1% רייטינג (262 אלף צופים).
הערות שוליים

↑  עוז זהבי, מאור שוויצר ואגם רודברג ל"אנחנו המהפכה" של מאור זגורי ל"קשת", באתר אידיבי סרטים
↑  ביקורות, דעות ופרסומים על אנחנו המהפכה (2020), באתר אידיבי
↑  סמדר שילוני, "אנחנו המהפכה": במה לעזאזל צפינו אתמול?, באתר ynet, 16 בנובמבר 2020
מריה ממונפראטו

| --- | --- |

 לידה:  5 באפריל 1192 עכו, ממלכת ירושלים 
 פטירה:  אפריל 1212 (בגיל 19) עכו, ממלכת ירושלים 
 בן או בת זוג:  ז'אן דה בריין (15 בספטמבר 1210–?) 
 
הכתרת מריה ממונפראטו וז'אן דה בריין. כתב יד מהמאה ה-13
מריה ממונפראטו (בצרפתית: Marie de Montferrat;‏ 1192–1212) הייתה מלכת ממלכת ירושלים.
מריה ממונפראטו הייתה בתו של קונרד ממונפראטו ואיזבל הראשונה, מלכת ירושלים. אביה קונרד נרצח ביום ה-28 באפריל 1192 בצור על ידי מתנקש מכת החשישיים ואימהּ התחתנה בשנית עם אנרי משמפאן ביום ה-5 במאי בהיותה בהריון מתקדם. עם מות האם בשנת 1205 עבר התואר מלכת ירושלים למריה והיא בת 13.
אחיה למחצה של איזבל האם, ודודה של מריה, ז'אן מאיבלין, אדון ביירות, שימש כעוצר בשמהּ, בעיית הכתר - או היעדר מלך בראש ממלכת ירושלים, דרשה פתרון ואצילי הממלכה פנו בהתאם למסורת לפיליפ השני, מלך צרפת. הוא הועיד לתפקיד אביר "קטן" שעשה לעצמו שם כלוחם אמיץ. כשבידו מענק כספי נדיב ממלך צרפת ומלווה בגדוד אבירים נחת ז'אן דה בריין בעכו ונתקבל על ידי האוכלוסייה המקומית הצלבנית ובכללם אנשי הקהילה היהודית הקטנה של ממלכת ירושלים, שקיבלו את פניו עם ספר תורה בידם בסמוך לשפך נחל נעמן.
ב-14 בספטמבר 1210 התחתנה מריה עם ז'אן דה בריין בנישואים שהוסדרו מראש ונערכו בעכו. בתם היחידה, איזבל השנייה מירושלים (יולנדה), נולדה בשנת 1212. מריה נפטרה זמן קצר לאחר הלידה ככל הנראה מסיבוכים או רעלת הריון.
בתה איזבל ירשה את תואר מלכת ירושלים ואביה ז'אן מלך בשמהּ כעוצר עד שהושאה לפרידריך השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה שנעשה בזכותה למלך ירושלים.
ראו גם

היסטוריה של ממלכת ירושלים
לקריאה נוספת

יהושע פראוור, תולדות ממלכת הצלבנים בארץ ישראל, כרך ב, מוסד ביאליק, מהדורה ראשונה, 1963, מהדורה שלישית מורחבת ומתוקנת, 1973, הדפסה שישית, 2005; הספר זכה בפרס ישראל בתרגומו לצרפתית בפרס האקדמיה הצרפתית.
יהושע פראוור, הצלבנים - דיוקנה של חברה פיאודלית, מוסד ביאליק, מהדורה ראשונה 1975, מהדורה שנייה מורחבת ומתוקנת 1985
Steven Runciman, A History of the Crusades, Cambridge university press, 1952 ISBN 0521061628
Christopher Tyerman. God's war: a new history of the Crusades Harvard University Press, 2006
הערות שוליים

↑  יהושע פראוור, תולדות ממלכת הצלבנים בארץ ישראל, מוסד ביאליק ודביר, ירושלים 1971. כרך ב. עמוד 115
צפרדע חץ שחורה-ירוקה

| צפרדע חץ שחורה-ירוקה |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: דו-חיים
סדרה:: חסרי זנב
תת־סדרה:: ניאובטרכיה
משפחה:: דנדרובטיים
סוג:: Dendrobates
מין:: צפרדע חץ שחורה-ירוקה
שם מדעי
 Dendrobates auratus ‏ז'ראר, 1855
תחום תפוצה


צפרדע חץ שחורה-ירוקה (שם מדעי: Dendrobates auratus) היא מין של צפרדע ממשפחת הדנדרובטיים המכונים גם צפרדעי חץ הרעל על שם רעלם החזק ששימש את האינדיאנים במשיכת חצים מורעלים. צפרדע זו חיה במרכז אמריקה וצפונה של דרום אמריקה וגם בהוואי שבאוקיינוס השקט. למרות תפוצתה הקטנה היא אינה נמצאת בסכנת הכחדה.
תיאור

צבעיה של הצפרדע מהווים אות אזהרה לטורפיה בדבר היותה רעילה ביותר. הצפרדע ניזונה מקרדיות, חיפושיות ונמלים ארסיות ומשתמשת ברעל הקטלני שלהן על מנת להפוך לרעילה. בשבי צפרדע זו מאבדת את רעילותה.
אורכה של הצפרדע ממוצע למשפחתה ומגיע ל-25–42 מ"מ. גוון עורה ירוק כהה עם כתמים כהים הנפרשים לאורך הגוף. הבולט ביניהם הוא הכתם שמתחיל מהעורף עד לקצה עמוד השדרה ומתלכד עם כתמים באזורי אגן הירכיים. למרות שמה, הצפרדע מופיעה לעיתים בצבעים נוספים כגון ירוק מתכתי, ירוק ברקת, טורקיז, צהוב חיוור, ואף כחול. הכתמים עשויים להיות חומים או שחורים ואף להופיע בדוגמת חברבורות כמו שיש לצפרדע Oophaga sylvaticus.
הצפרדע בעלת אצבעות ארוכות עם כריות הדבקה, המאפשרות לטפס במעלה העצים. היא חיה על העצים וישנה בחורים בעץ.
צפרדעים ממין זה מתרבות על קרקע היער, שומרות על ראשניהן בתוך צמחים מטפסים הגדלים במקווי מים ומגינות עליהם מטורפים ומטפילים. הראשנים ניזונים מאצות וחסרי חוליות קטנים החיים בתוך הצמחים.
הערות שוליים

↑  צפרדע חץ שחורה-ירוקה באתר הרשימה האדומה של IUCN
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007559131805171
סקובי דו! והזאב הסרבן

| --- | --- |

כרזת הסרט ב-DVD בשנת 2002
 בימוי:  ריי פטרסון
 הופק בידי:  ברני וולף ויליאם האנה ג'וזף ברברה
 תסריט:  ג'ים ראיין
 מדבבים:  דון מסיק (סקובי דו, סקראפי-דו) אלן אופנהיימר (Imhotep) ג'ים קומינגס (המפלצת של פרנקנשטיין) אד גילברט (ד"ר ג'קייל ומר הייד) המילטון קמפ (דרקולה) קֵיְסי קאסֶם (שאגי רוג'רס) רוב פאולסן ג'ואן גרבר Pat Musick B. J. Ward Brian Stokes Mitchell פרנק ולקר 
 מוזיקה:  Sven Libaek 
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 חברת הפקה:  האנה-ברברה
 חברה מפיצה:  האחים וורנר טלוויזיה, נטפליקס 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה, הוצאה ביתית 
 הקרנת בכורה:  13 בנובמבר 1988
 משך הקרנה:  91 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  קומדיה, הנפשה
 סרט קודם:  סקובי דו ובית הספר ע'ול 
 דף הסרט ב־IMDb
 
סקובי דו! והזאב הסרבן (באנגלית: Scooby-Doo! and the Reluctant Werewolf) הוא סרט טלוויזיה אמריקאי שהופק על ידי האנה-ברברה, כחלק מסדרת הסרטים "Hanna-Barbera Superstars 10". הסרט שודר במקור ב-13 בנובמבר 1988.
תקציר העלילה

לאחר שאיש הזאב פרש ממרוץ המכוניות השנתי של המפלצות, דרקולה נאלץ ליצור איש זאב חדש למרוץ, לשם כך הוא כישף את שאגי והפך אותו לאיש זאב כאשר הוא הסתכל על ירח מלא. לשם כך, יחד עם חבריו לצוות, סקובי-דו, אחיינו סקראפי-דו וחברתו הטובה גוגי הם מנסים למצוא כישוף שיחזיר את שאגי להיות בחזרה לבן אנוש. דרקולה סיכם עם שאגי שהוא יחזור להיות אנושי בתנאי שהוא ישתתף במרוץ המכוניות השנתי של המפלצות, בהתחלה שאגי סירב אבל לאחר מכן הוא הסכים לעסקה.  במרוץ, בעזרתם של סקראפי-דו וגוגי, ששיפרו את המכונית של איש הזאב, שאגי וסקובי-דו מתגברים על המכשולים של המפלצות וזוכים במרוץ. למרות זאת, דרקולה הפר את ההסכם אולם אשתו של דרקולה, ואנה פירה, סיפרה להם שביטול הכישוף נמצא בספר הכשפים, החבורה לקחה את הספר וברחה מהטירה. בחזרה, גוגי שינתה את שאגי בחזרה לקדמותו כיצור אנושי וכל החבורה שמחה שהם צופים בסרט אימה ואוכלים פיצה להנאתם.
מאבק בדואר זבל אלקטרוני

משתמשי קצה ומפעילי מערכות של שרתי דואר אלקטרוני משתמשים בשיטות שונות ללחימה בדואר זבל אלקטרוני - דואר אלקטרוני שנשלח על ידי מפרסמים בתפוצה גדולה, ולרוב אין לו ערך עבור הנמען. אף אחת מן השיטות אינה מהווה פתרון כולל וחד-משמעי לבעיית דואר הזבל, ולכל שיטה יתרונות וחסרונות.
בשיטות השונות יש כאלה הדורשות התערבות של משתמש הקצה, וכאלה הפועלות באופן אוטומטי.
הטיפול בהודעות דואר זבל מבזבז זמן עבודה רב בארגונים, וכן אצל משתמשים ביתיים. ככל שהולך וגדל מספר ההודעות מסוג זה, קטנה גם הנכונות לפתוח הודעות דואר אלקטרוני לגיטימיות מאנשים לא מוכרים, מה שמקטין זמינות מידע ופוטנציאל עסקי. מצב זה מחייב סינון אוטומטי של הודעות דואר זבל באמצעות כלי תוכנה, בנוסף לאמצעים אחרים ללחימה בדואר זבל אלקטרוני. השולחים הם בדרך כלל אנשים פרטיים (במקרים רבים, סוכני הפצה של מוצרים) ולא חברות, עובדה זו מפחיתה את היכולת להקטין את כמות דואר הזבל באמצעות תביעות משפטיות.
לחימה בדואר זבל אלקטרוני כוללת שיטות הגנתיות, שבהן המשתמש מנסה לצמצם את הנזק מדואר זבל, ושיטות התקפיות, שמטרתן פגיעה בשולח של דואר זבל.
שיטות הדורשות התערבות של משתמש הקצה

ישנן מספר שיטות שדורשות התערבות מצד משתמש הקצה.
שיטות הדורשות התערבות של משתמש הקצה > הפעלה ושימוש בשיטות אוטומטיות

לספקי אינטרנט ותוכנות דואר אלקטרוני רבות יש שיטות אוטומטיות למניעת דואר זבל, אך על משתמש הקצה להפעיל אותן ולדעת להשתמש בהן. כיוון שברוב השיטות האוטומטיות יש אחוז מסוים של זיהויים שגויים (דואר אלקטרוני לגיטימי שמזוהה בטעות כדואר זבל) הן לא מופעלות כברירת המחדל במערכת או שהן מופעלות אבל לא בצורה היעילה ביותר שלהן. על משתמש הקצה להפעיל אותן ולדעת להשתמש בהן בצורה שלא תחסום קבלת דואר אלקטרוני לגיטימי.
רוב השיטות האוטומטיות שהמשתמש מפעיל יסמנו דואר זבל בצורה מסוימת, אם באמצעות הוספת המילה spam בתחילת כותרת ההודעה, או באמצעות העברה של הודעות הזבל לתיקייה מיוחדת. כך יכול המשתמש לעבור מפעם לפעם על תיקיית דואר הזבל, לזהות מכתבים שהועברו אליה בטעות, לאשר את כשרות המוען, ולאחר מכן למחוק את תוכן התיקייה.
שיטות הדורשות התערבות של משתמש הקצה > תוכנות אנטי ספאם

אנטי-ספאם הוא תוכנה שתפקידה זיהוי וסינון דואר זבל.
בדואר אלקטרוני, כמו בשאר האינטרנט, קיימת בעיה של סינון המידע, והאנטי-ספאם נועד למנוע בעיה זו. הגידול בכמויות הדואר האלקטרוני יוצר בעיות שונות, כגון אחסון וניהול המידע, בעיות אבטחת מידע ותופעת דואר הזבל.