stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הזירה הימית במלחמת ההתשה
מעורבות המעצמות

בתקופה הנידונה בריטניה, שהייתה בעבר גורם חשוב במזרח התיכון, מסרה את בסיסה במלטה והקטינה נוכחותה בים התיכון. זאת לעומת התחזקות רבה בנוכחות הצי הסובייטי והצי השישי של ארצות הברית.
צרפת, שנחשבה ידידה של ישראל וסיפקה את צרכיה הביטחוניים, שינתה את התייחסותה. האמברגו הסלקטיבי שהוטל לפני מלחמת ששת הימים אפשר להמשיך ולהצטייד בצרכי הביטחון בצרפת. הקשחת האמברגו בשנת 1969 הפריעה להצטיידות. שאיפתו של נשיא צרפת, שארל דה גול, למקם את צרפת כמעצמה הפועלת במקביל עם ישראל והערבים וכך להוביל את המזרח התיכון לשלום, לא מומשה. ישראל איבדה אמון במנהיגות צרפת.
לנוכח האמברגו הצרפתי על ישראל החלה ארצות הברית לספק צרכיה הצבאיים של ישראל. ב-30 בספטמבר 1970 ביקר הנשיא ריצ'רד ניקסון במזרח הים התיכון, את הצי השישי של ארצות הברית וביוגוסלביה. שר ההגנה האמריקאי ביקר ביוון ובטורקיה. זאת לנוכח המשבר בירדן, ולנוכח התעצמות הצי הסובייטי בים התיכון והמעורבות הסובייטית הגוברת באזור. הידוק יחסי ארצות הברית–ישראל. נשק אמריקאי נשלח לישראל לאיזון ההשפעה הסובייטית.
הסובייטים רצו לקרב אליהם את הערבים ולסגור את משבר האמון שנוצר בעקבות מפלתם במלחמת ששת הימים. במהלך התקופה נבנה כוח ימי סובייטי גדול באזור הים התיכון, שהתבסס בנמלי מצרים וסוריה. אוניית ביון הוצבה באופן קבוע כ-40 מיל ימי מחופי ישראל לקליטת תשדורות ומעקב אחרי השיט וחיל הים הישראלי.
הסובייטים סיפקו לצי המצרי ספינות טילים מדגם אוסה וצוללות. יועצים סובייטיים הדריכו את אנשי הצי המצרי בשימוש באמצעי הלחימה, פיקוד על כלי שיט, כלי שטח וצוללות, הכשרת מפקדים וסגלי כלי השיט לנהל קרבות ימיים, לתקוף יעדים בחופי ישראל, לאתר ולפגוע בצוללות ישראליות, לבצע החפת כוחות בחופי ישראל, ולהגן על חופי מצרים, בסיסי הצי, ומתקנים חיוניים שונים.
היועצים הסובייטיים היו שותפים בתכנון והשתתפו בפעילות המבצעית של הצי המצרי – טיבוע המשחתת אילת, הפגזת מוצבי צה"ל ברומאני. ביזמת היועצים הסובייטים קיימו המצרים שבעה מבצעי צוללות במהלכם אספו מודיעין על יעדים לאורך חופי ישראל מבלי להתגלות.
הפעילות בזירת ים סוף > גזרת מפרץ אילת

במפרץ אילת נשמר שקט מתוח בין ישראל לירדן במשך השנים, אך בתחילת מלחמת ההתשה אפשרו הירדנים לקומנדו מצרי לצאת לפיגועים בנמל אילת מהחוף הצפוני של עקבה.
לוחמי קומנדו ימי מצריים תקפו שלוש פעמים בשחייה וצלילה את נמל אילת מבסיס שקיבלו מהירדנים בנמל עקבה הסמוך. מאוחר יותר התברר שהגיעו לעקבה כבר באוקטובר 1969 ותצפתו ולמדו את השטח. יצאו לדרכם 4 פעמים. בשתי גיחות נובמבר 1969 ופברואר 1970 הצליחו לגרום לנזקים לכלי שיט. בפעולה שלישית בליל 27 באפריל 1970 לא נמצאו כלי שיט במעגן. בפעולה רביעית ב-15 במאי 1970 נהרג צולל ישראלי.
בליל 15/16 בנובמבר 1969 יצאו הקומנדו המצרי מעקבה בשחייה ובצלילה ותקפו שתי אוניות אזרחיות בנמל האזרחי. למזלה של האניה א/מ דליה של חברת "צים" המיקוש עשה חורים במכלי התחתית הכפולה והיא המשיכה לשוט. האנייה 'הי דרומה' ספגה נזק גדול יותר. האונייה נגררה והונחתה בחוף הצפוני. צוללני יחידה 707 ביצעו את תיקוני אטימה מתחת למים והאונייה המשיכה להפליג עם טלאים מסומררים. אחד הצוללים המצריים נחנק במהלך הפעולה וגופתו פונתה לעקבה על ידי חבריו. להצדקת פעולתם הגדירו המצרים ברישומיהם שהאוניות היו "נושאות גייסות חמושות". האונייה 'הי דרומה' עסקה בחוזה הובלה למשרד הביטחון בין אילת למפרץ שלמה אך לא הייתה חמושה. האונייה 'דליה' הייתה אוניית סוחר לכל דבר.
ב-5 בפברואר 1970 חדרו צוללנים מצריים שיצאו מעקבה לנמל הצבאי באילת והצמידו לשתי אוניות מוקשי עלוקה וחמקו לעקבה. מפיצוץ המוקשים הוטבעה ספינת עזר אח"י בת גלים (ת-81) בצמוד לרציף. והנחתת אח"י בת שבע שנפגעה בחרטום הצליחה להגיע לחוף הצפוני ורק ניזוקה. התקיפה המצרית תואמה עם ירדן, שהסכימה שהמתקפה תצא משטחה. המצרים הפיצו שמועות שהצוללים שלהם הגיעו במסוקים או דרך סעודיה.
התגובה הישראלית הייתה בדרך האוויר נגד ספינות מצריות בנמל ע'רדקה שבים סוף, ובמבצע זיקוקית ב של חיל האוויר הישראלי טובעה מקשת מצרית ונהרגו 80 מלחיה. נגד הירדנים, שללא שיתוף הפעולה שלהם לא היו המצרים מצליחים לחבל, ננקטה הבלגה מוחלטת.
בפעולה שלישית בליל 27 באפריל 1970 לא נמצאו כלי שיט במעגן. בתחילת מאי 1970 הייתה הערכת המודיעין הימי שהמצרים יחזרו לפיגוע תת-מימי בנמל אילת. באותה עת נעשו עבודות הנצלה להצפת האונייה בת גלים שחסמה את המזח. הוצב מארב על ידי אנשי שייטת 13 במשך כמה לילות. לאחר הסרת המארב הגיעו המצרים שוב ב-15 במאי – בעיתוי הקשור ליום העצמאות של ישראל – והניחו מטענים בקרבת האונייה. בבוקר כשנכנסו הצוללים לעבודה אירעו שני פיצוצים. צולל שהיה בקרבת המטענים נהרג ו-2 הצוללים שהיו בבטן האונייה נפגעו קל.
התגובה הישראלית הייתה שוב בדרך האוויר. במבצע קשת אווירי מטוסי פנטום של חיל האוויר הישראלי תקפו את נמל ראס בנאס, כ-450 מיל מדרום לשארם א-שייח'. המשחתת אל קאהר (מדגם Z) טובעה בסמוך לנמל. לאחר הקרב נותרה לחיל הים המצרי בים סוף משחתת אחת בלבד (מדגם סקורי). סטי"ל קומאר וכלי שיט נוספים נפגעו.
ישראל הבליגה לירדן על מתן האפשרות למצרים לביצוע הפעולות. ההבלגה הישראלית לירדן השתלמה. בספטמבר השחור באותה שנה הבין חוסיין, מלך ירדן שהסכנה לממשלו נובעת מהארגונים החמושים הפלסטיניים ויצא נגדם בכוח רב. מאז לא המשיכה ממלכת ירדן לשתף פעולה עם המצרים במלחמת ההתשה.
הספינה "היי דרומה" קיימה קשר נוסעים ומטיילים בין אילת לשארם א-שייח' ב-3 בספטמבר 1970 בסמוך לשעה 22:30 כאשר התקרבה למדרום לנבק עלתה אנית המטיילים על שרטון. הנוסעים חולצו מבוססים במים הרדודים והועבר ברכב לשארם א-שייח'. שתי גוררת שהוזעקה מאילת לא הצליחו לחלץ את האנייה מהשרטון והיא נשארה כשבר.
הפעילות בזירת ים סוף > גזרת מפרץ אילת > גלריה

חדירת קומנדו ימי מצרי לנמל אילת 15 בנובמבר 1969 מיקוש דליה והי דרומה. 5 בפברואר 1970 מיקוש אח"י בת שבע ואח"י בת גלים (ת-41)
האונייה היי דרומה שפעלה במפרץ אילת, ונפגעה מחבלה תת-מימית בנובמבר 1969.
אוניית העזר אח"י בת גלים שקועה בנמל הצבאי באילת מאי 1970. הוצפה וסולקה מהנמל בספטמבר 1970.
זוג מקשות מדגם T-43 של הצי הפולני. מקשת דומה הוטבעה בתקיפה אווירית
רב חובל אבינועם בר על רקע אונית הסוחר היי דרומה היושבת על שרטון בדרום מפרץ אילת.
אח"י בת שבע מונחתת בחוף הצפוני באילת לתיקוני החבלה התת-ימית, פברואר 1970.
זירת הים התיכון > פעילות ישראלית בגזרת חוף סיני בים התיכון

במלחמת ששת הימים כבשה ישראל את חצי האי סיני. לאחר המלחמה נפרשו כוחות צה"ל לאורך הגדה המזרחית של תעלת סואץ, אך הגזרה הצפונית שמול פורט סעיד לא נכבשה במלחמה וקו הפסקת האש בים עבר על קו האורך 30–32 מזרח היוצא מרומני. הצעות חיל הים למנוע אפשרות שנמל פורט סעיד ישמש בסיס קדמי לצי המצרי על ידי כיבוש הצד המזרחי בצפון התעלה שנקרא פורט פואד נדחו. לאחר המלחמה החזירו המצרים כלי שיט לפורט סעיד, ובהמשך אף פקדו אותה כוחות ימיים סובייטים.
ספינות מכמורת ישראליות החלו לדוג מול חופי סיני העשירים בדגה, שהיו סגורים בפניהן לפני המלחמה. הדייגים המצריים לא השלימו עם אובדן אזורי הדיג והמשיכו אף הם לדוג באזור.
חיילים מצריים שלא נפלו בשבי תפסו סירות מפרש והפליגו איתן לפורט סעיד.
כלי השיט של חיל הים לא מנעו זאת מהם לאחר בקורת שאינם חמושים אשרו להמשיך.
חיל הים קיים סיורי אבטחה מול חופי רצועת עזה וסיני באמצעות טרפדות, שתי המשחתות אח"י יפו ואח"י אילת, והקורבטה אח"י נגה (ק-22). פלגת הנחתות 60 מבסיס אשדוד נטלה חלק נכבד בפעילות הביטחון השוטף בגזרה. הנחתות סיפקו סיוע לוגיסטי מתמשך לבסיס דפנה בימת ברדוויל.
זירת הים התיכון > פעילות ישראלית בגזרת חוף סיני בים התיכון > מניעת פעילות מצרית

בתחילת יולי 1967 התגלה שטרפדות מצריות מקיימות גיחות לילה לקרבת חוף אל עריש. סיבת הגיחות לא הובררה, אך בדיעבד התברר שהיו מצוידות בטורפדו וסיכנו את כלי השיט של חיל הים.
לאחר הערכת מצב מיוחדת נערך חיל הים כדי ליצור עדיפות מקומית למקרה של מפגש נוסף. ההתקלות קרתה בליל 11 ביולי 1967 כ-20 מיל מול רומני שבצפון מערב חצי האי סיני. המצרים פתחו באש ראשונים והתפתח קרב רומני, בין כוח של חיל הים הישראלי ובו משחתת ושתי טרפדות, לבין כוח של חיל הים המצרי ובו שתי טרפדות. הקרב נמשך 25 דקות ובסופו התפוצצו כלי השיט המצריים מהטורפדו שנשאו על סיפונם וטבעו. לכוח הישראלי לא נגרם נזק.
זירת הים התיכון > טיבוע אח"י אילת

ב-21 באוקטובר 1967 בשעות אחרי הצהריים ירו שתי ספינות טילים מצריות מדגם קומאר, שנערכו בפתח נמל פורט סעיד, ארבעה טילי "סטיקס" לעבר המשחתת הישראלית אח"י אילת, בעת שביצעה סיור ביטחון שוטף מול חופי חצי האי סיני, וטיבעו אותה. 47 מימאי המשחתת נהרגו.
זירת הים התיכון > הפגזת חוף סיני

בליל 8/9 בנובמבר 1969 הפגיזו שתי משחתות מדגם סקורי דומייאט ונאצר שיצאו מאלכסנדריה, באבטחת שתי ספינות אוסה את עמדות צה"ל בבלוזה ורומאנה. ההפגזה בוצעה לפי התוכנית במלואה אך לא הסבה נזקים. במשחתות היורות נמצאו גם יועצים סובייטיים. שני מטוסי חיל האוויר שהוזנקו נגד המשחתות התקשו לפגוע עקב החשיכה והפעלת מיסוך עשן על ידי המשחתות המצריות. מוביל התקיפה היה עמוס עמיר שהצליח לפגוע במשחתת ולגרום בה דליקה ולאחר מכן נכנס למצב אובדן התמצאות שיצא ממנו בשלום.
זירת הים התיכון > טיבוע ספינת דיג ישראלית

ב-13 במאי 1970 טובעה ספינת הדיג הישראלית "אורית" בירי 4 טילים על ידי ספינת טילים אוסה מצרית. כדי להצדיק פעולה נגד כלי שיט אזרחי תמים תוך עבירה על חוקי המלחמה. הגדירו את המטרה כספינת מחקר. הטילים התפוצצו בקרבת הספינה והיא התפרקה ושקעה. שניים מאנשי צוותה נהרגו ושניים שחו שעות רבות עד שהגיעו לחוף וניצלו. באותו זמן סיירה אח"י סער מצפון לאל עריש ובמרחק כ-35 עד 40 מייל מזרחית ל"אורית". הספינה גילתה את מכ"ם האוסה. בהמשך אף את מכ"ם טיל "סטיקס" לזמן קצר בלבד. בוצעו פעולות התגוננות נגד טיל. בדיעבד הסתבר שהמרחק המשוער בין אח"י סער לבין האוסה המצרית היה כ-53 עד 58 מייל. הייתה זו הוכחה שטילי הסטיקס בידי המצרים עלולים לפגוע בספינות הטילים.
זירת הים התיכון > טיבוע ספינת דיג ישראלית > צוללות מצריות בחופי ישראל

יוזמה משמעותית של הצי המצרי בים התיכון הייתה קיום סיורי צוללות. במהלך התקופה נערכו 8 סיורי צוללת בחופי ישראל. תצפיות מול נמלים ותחנות כוח. המומחים הסובייטים העריכו כי לחיל הים הישראלי אין כושר לחימה נגד צוללות. סיורי הצוללות עברו בהצלחה מבלי שנודעו לחיל הים. מערך המודיעין לא ידע עליהם, ואם היו גילויים על ידי מכ"מי החוף או כלי שיט לא היה ביטחון בדיווח. צוללת מצרית, ועליה גם יועץ סובייטי, ניסתה לתקוף בטורפדו כלי שיט מסחרי בקרבת חיפה. אוניית הסוחר הדליקה עליה פנסים וספינות מהירות של חיל הים תקפו אותה. הצוללת חזרה בלא שמילאה את משימתה.
זירת הים התיכון > גזרת חוף ישראל

כל התקופה קוימו סיורי ביטחון שוטף. בתחילה על ידי טרפדות, ספינות טילים ודבורים מול חופי ישראל. נתפסה[דרושה הבהרה] ספינת דיג מול אשדוד על ידי ספינת טילים אח"י מבטח בפיקוד רס"ן חיים שקד. בחיפוש שנערך על ידי צוות ההשתלטות זוהתה כסירת מחבלים. נתפסו 7 מחבלים, אמצעי לחימה, מכשירי קשר וכרוזים. הספינה הושטה לאשדוד והמחבלים נמסרו לשירות הביטחון הכללי.
גזרות נוספות > גזרת נהר הירדן

כבר בשנת 1967 החל נהר הירדן להוות חזית לחדירות מחבלים בבקעה. גם בגזרה צפונת של עמק הירדן נעשתה פעילות מחבלים בהפגזות כנגד יישובי עמק בית שאן. יזמה התקפית בצד המזרחי חייבה חציית מכשול מים ברוחב משתנה וזרימת הירדן השפיעה על החצייה. כישורי יחידות הימיות לתנועה במים נדרשו כדי לאפשר חציה בטוחה לפשיטות ומארבים.
כאשר הוברר כי רכב מחבלים נושא מרגמה ומפגיז יישובים בעמק בית שאן, הוחלט על ידי פיקוד צפון לחסלו. היה ידוע שהרכב נע על הכביש במקביל לירדן מצידו המזרחי. השטח מזרחית לירדן חלקו בוצי וחלקו מטעי בננות עם עלים יבשים מרעישים. כוח משייטת 13 וצנחנים ארב בלילה לרכב שלא הגיע וחזר לפנות בוקר. בלילה השני יצא הכוח, לאותו מקום בדיוק, שהיה בקרבת מוצב של צבא ירדן. הירדנים גילו כנראה עקבות הפעילות של הלילה הקודם והפעם חיכה להם מארב של צבא ירדן. כוח החוד בפיקוד יצחק שמיר הבחין בכך וחיסל את התשמוע. המארב הירדני הפעיל כח אש רב ריקם.
המשימה הייתה לפגוע במחבלים ולא להתכתש עם הירדנים. לא היה טעם בהמשך הפעולה והכוח חזר. הרמטכ"ל חיים בר-לב נפגש באותו יום עם קציני חיל הים. ראה זאת בחומרה והטיח דברים בנוכחות קציני חיל הים. אלוף פיקוד צפון דוד אלעזר תיחקר את שמיר ושיבח את הפעולה של אנשי שייטת 13.
בהמשך בוצעו פעולות רבות של הצנחנים כאשר לכל פעולה צורפו שייטים מיחידה 707 או שייטת 13. השקט חזר לגזרת נהר הירדן, לאחר שבספטמבר השחור שנת 1970, סילק חוסיין מלך ירדן את החמושים הפלסטינים מארצו.
גזרות נוספות > גזרת ים המלח

פעילות צפופה של יחידת בסיס עין גדי ת.פ בסיס אשדוד התקיימה במהלך תקופת ההתשה. בגזרת ים המלח התקיימה פעילות עוינת שעסקה בהעברת מחבלים ואמל"ח בדרך הים למדבר יהודה. בסיס אשדוד שקיבל את הגזרה לאחריותו הציב במעגן עין גדי סירות צרעה. הצרעות ביצעו סיורים תכופים ורצופים מול בסיסי היציאה וסייעו להנחתת כוחות צנחנים של פיקוד מרכז במבצעי מניעה בצידו המזרחי.
גזרות נוספות > מערב אפריקה

ישראל הפיקה נפט מהבארות במפרץ סואץ. הדבר עורר התנגדות מצרית. תנועתה של דוברת קידוח הנפט "קטינג1" שנשאה דגל קנדי ויצאה מקנדה בדרכה למפרץ סואץ התגלתה למצרים ממועד כניסתה לנמל דקר בסנגל או קודם לכן במועד הפלגתה מקנדה. הדוברה נכנסה לנמל אביג'אן בחוף השנהב ב-2 במרץ 1970. ארבעה צוללנים שירדו למים בחצות בין 8 ל 9 במרץ הדביקו מוקשי עלוקה לתחתית הדוברה. הדוברה ניזוקה ולא המשיכה בדרכה. בדיקת ציוד שנמצא על החוף הצביע שמקורו במצרים. לפי מידע מאוחר משבוי מצרי, פעם נוספת נשלח כח צוללים מצרי לאביג'אן בחודש יולי 1970 אך באותו המועד הדוברה כבר עזבה את המקום וחזרה על עקבותיה.
הצורך בדוברת עבודה היה תקף. דוברה חליפית לפלאר נרכשה באירופה ונשלחה עם גוררת איטלקית. היא יצאה מרוטרדם ב-30 ספטמבר 1971 עברה בנמלים מונרוביה, קייפטאון ומומבסה והגיעה לאבו רודס ב-3 בפברואר 1972. מעבר הדוברה נעשה ללא הפרעה של המצרים.
משימות לאומיות בים

שר הביטחון משה דיין ראה בתוצאות מלחמת ששת הימים הזדמנות והטיל על חיל הים משימות שונות. חיל הים נענה בחיוב לכל המשימות שבאו בהפתעה אף כי לחיל הים לא היו אמצעים למלאותם בעת שהוטלו.
היאחזות נח"ל ים – לדיין היה עניין בדיג עוד מימי היותו חקלאי בנהלל. הבין את הפוטנציאל הגלום בימת ברדאויל והטיל על חיל הים להקים היאחזות נח"ל בסיני. הקמת ההיאחזות נעשתה בשנת 1967 בשיתוף פעולה עם חטיבת הנח"ל והתבססה על בוגרי בי"ס לדיג מבואות ים.
סגירת התעלה  – תעלת סואץ נחסמה לתנועת אוניות באזור נמל פורט סעיד בפקודתו של גמאל עבד אל נאצר. היה חשש שהאניות התקועות באגם המר יתפנו דרומה ויצאו מהתעלה בלא לבקש רשות מישראל. ירי נגד אניה בדגל נייטרלי היה גורר את ישראל לסכסוך ממושך. חיל הים קיבל משימה לסגור את התעלה לכיוון דרום. לשם כך נעשה שימוש בשרשרת מצופים.
שותפות בנתיב הים למזרח – בנושא הזה נדרש חיל הים להפגין נוכחות בקרבת מבואות תעלת סואץ. בים התיכון המשימה נקטעה באיבה בעת טיבוע המשחתת אילת, המשימה בים סוף נמשכה לאורך כל התקופה. בשלב ראשון נעשה שימוש במזח עמוק המים באבו זנימה מקום שהיה מוגן מפני הרוח הצפונית השלטת. הטרפדות והגוררת המגויסת צאלה שירדו מאילת בעת המלחמה למפרץ שלמה נשלחו להתבסס במקום. החלו סיורים עד קו רוחב 29.52 צפון. מאוחר יותר נרכשו סירות חמושות צרעות ויצאו לסיורים מראס סודר.
אבטחת מכליות נפט – חברת נתיבי נפט הממשלתית קיבלה את הפקת הנפט מהקידוחים היבשתיים והימיים במערב סיני. אבטחת המכליות משדה אבו רודס הוטלה על חיל הים. לשם כך הוצבו באזור ספינות דבור שנרכשו בארצות הברית.
ספינות סער לים סוף – הנכונות של חיל הים למשימות החדשות סייעה לבנין הכח הימי. ספינות הסער מהסדרות הראשונות היו קטנות מלפעול באפן רצוף בים סוף. משה דיין השתכנע בצורך בבנית ספינות גדולות יותר. ביוני 1968 יצא מפקד חיל הים אל מתכנני הספינות בגרמניה ואלה הציגו לו פתרון תכנוני. כך והוקם פרויקט בניית ספינות סער 4 במספנות ישראל.
חיל הים הישראלי

לאחר מלחמת ששת הימים חיל הים הועמד בצל לאור ההצלחה שנחלו חילות צה"ל האחרים, ונכנס למלחמת ההתשה עם דימוי שלילי שנוצר בעקבות מלחמת ששת הימים.
תקופת מלחמת ההתשה בזירה הימית – בין המלחמות מלחמת ששת הימים ומלחמת יום הכיפורים – היא תקופת הצמיחה המשמעותית ביותר של חיל הים. כוח הלחימה הימי הוכפל ועלה מדרגה. כלי שיט חדשים החליפו את הישנים ואמצעי לחימה מדור מתקדם הוכנסו לפעולה. במהלך התקופה יושמו שיפורים למרבית הקשיים שאתגרו את לוחמי חיל הים במלחמת ששת הימים. יזמה התקפית נשארה שיטת הפעולה המועדפת. נבנתה עדיפות טכנולוגית ויכולת כמותית לעדיפות טקטית. בהפעלת כוחות הקומנדו הימי נשאר העיקרון של חבירה והחזרת המבצעים לאחר הפעולה.
שנת 1968 (מחודש פברואר והלאה) הייתה תקופה שקטה יחסית בזירה הימית. הזמן נוצל במלואו להתארגנות. בתחום האופרטיבי התארגן חיל הים לריכוז המאמץ וביצוע פעולה התקפית אחת עד להצלחתה. הכנה מוקדמת לפי מודיעין וקביעות בצוות המבצע. מפקדת חיל הים תמכה בהתמקדות שייטת 13 לפעילות מבצעית. כמות הלוחמים הוגדלה וסופקו האמצעים שנדרשו אף אם לפעמים נראה בכך הגזמה. כדי לאפשר לקומנדו הימי לרכז מאמץ במשימות הלחימה הועברו משימות צלילה הגנתית לכלי השיט ומשימות שאינן מתוכננות למגע קרבי ליחידה 707. מאוחר יותר שולבה יחידה 707 גם בפעילות קרבית מלאה.
ניהול פעילות כלי שיט בוצע ממוקד השליטה של חיל הים. ניהול מבצעי לוחמה זעירה נוהלו מחפ"ק שהוקם בקרבה מיידית לאזור הפעולה. מפקד בכיר בחפ"ק היה בדרך כלל מפקד חיל הים אברהם בוצר או ראש מספן ים תא"ל הדר קמחי. צמוד נמצא מפקד בכיר מהיחידה, מפקד שייטת 13 או מפקד יחידה 707 כדי למנוע מצב של אי הבנה.
שדרוג כח לחימת השטח

במהלך התקופה הושבתו המשחתות, הקורבטה והטרפדות. במקומן נכנסו ספינות מהירות נושאות נשק קטלני. ספינות סער אלה היו אמצאה ישראלית ללוחמה הימית ומהוות מאז את אגרוף הכח הימי. 12 ספינות יועדו לים התיכון. מתוך 6 ספינות שיועדו לים סוף נמצאו בסוף התקופה 2 ספינות כשירות בים התיכון.
חיל הים החל בתהליך התעצמות עוד לפני מלחמת ששת הימים. אף כי המטה הכללי לא ראה לחיל הים תפקיד בלחימה ושם את יהבו על חיל האוויר להגנה מפני כלי שיט תוקפים. מפקד חיל הים שלמה אראל בבניית הכוח הימי מתוך ביטחון שכאשר תקרה מלחמה יהיו משימות שרק כלי שיט קרביים יוכלו לבצע. השאיפה הייתה להגיע לעדיפות איכותית בחימוש כלי השיט הבודד ולהסתפק בספינות קטנות אך מהירות, כדי שניתן יהיה לבנות יחידות לחימה רבות ולהפעילן ביזמה התקפית.
בתקופה שלאחר מלחמת ששת הימים הורחבה הזירה הימית מאוד וחייבה פעילות הרבה. ב-1 בספטמבר 1968 בעת שקיבל אברהם בוצר את הפיקוד, היה נמצא חיל הים בנחיתות מבצעית קשה. תוכנית בנין הכוח טרם הניבה פירות. פעילות חבלנית עוינת של פלסטינים חייבה אבטחה פעילות ביטחון שוטף על חופי המדינה.
במהלך מלחמת ההתשה נמשכה בנייתו של הכוח הימי. בשנים 1967 עד 1969 הגיעו לישראל ספינות הטילים הראשונות. הספינות הגיעו ללא חימוש וכל מערכות הלחימה הורכבו בישראל. הספינות צוידו בנשק קטלני טילי גבריאל מתוצרת התעשייה האווירית. בניית הספינות הקדימה את פיתוח ייצור מערכות הנשק. שלוש הספינות הראשונות הופעלו כספינות תותחים ונקראו "סער 1". בשלוש הספינות הבאות הותקנו מערכות הטילים והן נקראו "סער 2". שש הספינות הבאות תוכננו להתקנת תותח 76 מ"מ והן נקראו "סער 3".
בסוף דצמבר 1969 בוצע מבצע נועה למילוט ספינות שרבורג - 5 ספינות סער שעוכבו בנמל שרבורג עקב הרחבת האמברגו הצרפתי שהושת על ישראל על ידי נשיא צרפת, שארל דה-גול.
במקביל לפיתוח הטילים פיתח חיל הים מערכות לוחמה אלקטרונית, שנועדו לסייע ספינות להימנע מפגיעת טילי הסטיקס אף כי היו בעלי טווח כפול מזה של טילי "גבריאל". בעיית הטילים הסובייטיים בידי הערבים העסיקה רבות את חיל הים. במשך תקופה קצרה מאוד מיוני עד אוקטובר 1967 הייתה הערכת חסר ליכולת הזאת שנבעה מכך שהטילים לא באו לביטוי במלחמת ששת הימים. גובש מענה טקטי רחב שכלל את מערכת "שלדג" לגילוי מכ"ם, "אבשלום", רקטה לפיזור מוץ להטעיית מכ"ם האויב, ומערכת "אמנון" להגנה עצמית.
פותחה תורת לחימה שתורגלה בים ובמתקן תרגול טקטי, ועל פיה זיהו ספינות הטילים ממרחק את ספינות האויב על פי שידורי המכ"ם שלהן, הטעו את הטילים שנורו לכיוונן, וצמצמו את הטווח עד לטווח היעיל של טילי "גבריאל" וכל זאת תוך ביצוע תמרוני התחמקות.
תוכנית בנין הכח זכתה לתמיכה מכיוון בלתי צפוי. שר הביטחון משה דיין אישר בניית ספינות עבור גזרת ים סוף. ב-19 בפברואר 1973 הושקה במספנות ישראל, ספינת טילים חדישה – אח"י רשף. וב-21 באוגוסט אותה שנה אחותה אח"י קשת.
ספינות הסער החדשות שהחלו להתחמש בנשק אפקטיבי גרמו להרגשת יכולת. המורל הגבוה בחיל לא גרם לזחיחות דעת ולא נוצרה שאננות. התזכורות הכואבות ליכולת טילי הסטיקס שבידי המצרים ובעיקר מצב הנחיתות בטווח של טילי גבריאל סייעו לשמור את רמת הכוננות. המשפט ”ספינה היוצאת לים תהיה מוכנה לקרב” נעשה נחלת הכלל. צוותי כלי השיט ראו עצמם יחידות לחימה והיו מוכנים לכך טכנית פיזית ונפשית.
חיזוק הקומנדו הימי > יחידת חבלה ימית

יחידה 707 הוקמה בשנת 1964 כ'יחידת צלילה הגנתית'. אוישה בקצינים ולוחמים בכושר קרבי, משייטת 13 ויחידות החיל הים, שמצאו את מקומם ביחידה 707. בנוסף החלה היחידה להכשיר אנשים בבית הספר של עצמה.
כאשר החלו הפעולות המבצעיות לאחר המלחמה נוצרו משימות רבות שדרשו צלילה, השטת סירות ומעברי מכשולי מים. מפקד היחידה באותה עת היה סא"ל שאול סלע כמות הלוחמים כ-50 איש, והיא התבססה בחלקו המזרחי של נמל חיפה. כדי לשחרר את שייטת 13 לרכז מאמץ במבצעי יזמה התקפית הוטלו עליה המשימות התת-מימית וסיוע להשטת כוחות ועברו לחבלה ולחימה.
פשיטות על ריכוזי מחבלים בגבול המזרחי חייבו חציה של נהר הירדן הלוך וחזור. אנשי היחידה התמחו בפעילות זאת ואפשרו מעבר לכוח הפושט. פעילות בסירות גומי להשטת כוחות הוטלו על אנשי היחידה ביניהם הובלת הפושטים מסיירת מטכ"ל למבצע אביב נעורים בבירות.
כדי לציין את הכרת צה"ל לשותפות בלחימה הוענק ללוחמי יחידה 707 אות התמנון ב-16 אפריל 1969.
בשייטת הצוללות

הצוללות מסדרת T נרכשו עוד לפני מלחמת ששת הימים והחלו את פעילותן במלחמת ההתשה. שייטת הצוללות וחיל הים ספגו מכה קשה בינואר 1968 עם אובדן אח"י דקר. בצוותה נהרגו צוללנים רבים כולל מפקדה אשר יועד לפיקוד על השייטת.
אח"י לויתן הייתה הצוללת הפעילה במרבית התקופה וביצעה משימות אופייניות לצוללת. חלק מהזמן פעלה גם אחותה, הצוללת אח"י דולפין. למעשה הייתה מרבית הפעילות מיועדת לשמירת הרמה המקצועית של הצוותים עד להגעת הצוללות מסדרת גל.
הצוללות, אח"י לויתן ובהמשך גם אח"י דולפין קיימו סיורים ממושכים במבואות נמלי אלכסנדריה, פורט סעיד, לטקיה וטרטוס. ביצעו מעקב אחר תנועות כלי השיט של האויבים, של אניות הצי הסובייטי וכן של האניות הסובייטיות המבצעות אספקה של נשק למצרים וסוריה. בצוללת נעשה שימוש בעיבוד נתוני הסונר והאלינט.
בתקופה זו בוצעו ניסויים ואימונים רבים בתחום השת"פ בין אח"י לויתן ליחידות שייטת 13 במטרה ליישם את ההתקנות המיוחדות שנעשו בצוללת לשם כך.
יכולת הנחתה ותובלה

תנאי הים והזירה במפרץ סואץ הראו ישימות למבצעי הנחתה. חיל הים התארגן להנחתת כוחות שריון ורגלים.
נחתות 36 מטר – לשם כך הועברו בשנת 1967 3 נחתות 36 מטר בחצאים על גבי מובילים בכביש לאילת שם חוברו יחד וחזרו להיות נחתות. הנחתות ביצעו סיורים במפרץ סואץ ותובלות אחרות ושימשו כח הנחיתה במבצע רביב.
נחתת 90 מטר – משיקולים גאוגרפיים ובעיקר לאחר הצלחת המבצע נעשתה ההנחתה למשימה ראשית של זירת ים סוף. לצורך כך נקנתה אונית מעבורת בנמל דר א סלאם באורך 90 מטר שהובאה למומבסה ומשם לבסיס שלמה. האניה שופצה הותקן לה סיפון קשיח שאיפשר הנחתת מסוקים. מחיצה ראשית אטומה להפרדת המחסן ותוספת מנועים. כך שונתה מעט אופיינית האונייה ממעבורת הפכה לנחתת ונקראה אח"י בת שבע. כושר נסיעה שלה של 16 טנקים טירן במחסן ועוד 24 נושאי גייסות משוריינים על הסיפון. נחתת זאת עשתה הפלגות רבות של תובלה וסיורי ביטחון שוטף בזירה.
שיקמה – רכישה נוספת נעשתה בשנת 1970 של שלוש נחתות טנקים תוצרת אמריקאית מתקופת מלחמת העולם. האוניות נרכשו בים הקריבי והגיעו בהפלגה לבסיס מפרץ שלמה. הן קיבלו את השמות של הטרפדות שכבר הושבתו אח"י אופיר, אח"י שבא ואח"י תרשיש. אח"י אופיר שופצה למצב תקין. לשיפוץ האחרות כבר לא היה מימון. תוך כך גדל כח ההנחתה של חיל הים בהרבה ונעשה למשימה עיקרית של הזירה במלחמת יום הכיפורים. הכלים זכו לכינוי חיבה "אבו נפחא".
נחתות 60 מטר – כוח הנחיתה של חיל הים בים התיכון כלל שלוש נחתות 60 מטר אשר התבססו בבסיס אשדוד.
יכולת הנחתה ותובלה > אוניות עזר

בזירת ים סוף – לצורך הלוגיסטיקה של זירת ים סוף נרכשו שתי אוניות סוחר קטנות לשימוש הזירה אח"י בת-ים ואח"י בת גלים.
בים התיכון – לצורך אימוני קורס חובלים ובתי ספר ימיים ואחרים בים התיכון נרכשה בהולנד אונייה אח"י נגה.
אח"י בת שבע עוגנת בנמל שארם א-שייח' וסביבה רשת הגנה מפני חדירת צוללים, 1971.
נחתת מדגם "שיקמה" בכינוי "אבו נפחא" מתרגלת הנחתה בחוף סיני 1973.
אונית העזר אח"י בת גלים במשימת אספקה במפרץ שלמה.
אנית התובלה אח"י בת ים במעגן שארם א-שייח'
הגנת נמלים

עם גילויי התעוזה של הקומנדו הימי המצרי החלו בסיסי חיל הים להתארגן להתגוננות. מעגני כלי השיט הצבאיים בתוך הנמל נסגרו בגדר תת-ימית עם שערי רשת. דוברות שעליהן סונארים לגילוי צוללים הוצבו בקרבת פתחי הגדר הימית. הוצבה תאורה תת-מימית מיוחדת ונוספו סיורי סירות שהטילו מטעני עומק נגד אדם ברצף.
שיטת פעולה של קומנדו ימי היא הדבקת מוקשים בתחתית כל השיט. לאור הצלחות הקומנדו הימי המצרי נקבע נוהל בדיקת התחתית כפעולה ראשונה בבוקר. הפעולה מחייבת צלילה למים רדודים נעשתה בתחילה על ידי אנשי מילואים משייטת 13 אך כארבעה אנשי צוות מכל ספינה עברו קורס צלילה מים רדודים וקיימו תורנות בדיקת תחתיות. כך ירד העומס משייטת 13 וגם מיחידה 707.
הגנת נמלים > ספינות ביטחון שוטף

הטרפדות 16 מטר מאילת שנכנסו לשארם א-שייח' במלחמת ששת הימים הוצבו במעגן אבו זנימה. הן היו מעטות אף כי הופעלו בצפון המפרץ הוכח כי אינן מתאימות לשירות. היה צורך דחוף בספינות בעלות כושר להחזיק מעמד בגלים. גם הטרפדות בים התיכון היו מעטות ונראה שסיימו את תקופת היעילות שלהם מול הצורך בסיורים רצופים בים.
אל"ם צבי תירוש וסא"ל אמנון סלעי נשלחו לארצות הברית בפברואר 1970 לבדיקת ספינות משמר אמריקאיות. בעקבות החלו להגיע החל מספטמבר 1970 ספינות דבור:
הזמנה ראשונה של 10 דבורים – דגם 1 אמריקאי (צריחים עגולים בדפנות, חמושים במקלעי 0.5 דו קני שחולקו לפלגה 914 בב"ח (במסגרת ש/7), לסיירת חדשה באשדוד (913, לימים הפכה לפלגה 916), ולסיירת 915 בזי"ס. הדבורים כלי שיט קטנים, לא נקראו בשמות וקבלו רק מספרים: 851, 852, 853, 854.שלישייה הבאה 871, 872, 873, ושלישייה 881, 882, 883.
כעבור כשנה מההזמנה הראשונה, התקבלה הזמנה שנייה הפעם 8 דבורים, דגם 2 אמריקאי – שהתקבלו בשני סבבים, וקבלו את המספרים מ-861 עד 868. חמש מהם הגיעו לפני מלחמת יום הכיפורים. שלושת הנותרים הגיעו ביום הראשון למלחמה על גבי אוניית סוחר שפרקה אותם בנמל אשדוד.
לסיורים בימת ברדוויל הרדודה בהתבססות על בסיס דפנה נרכשו ספינות ברטרם המונעות על ידי משאבות מים פנימיות. הכלים החלו פעולתם בבסיס אשדוד בכינוי יתושים.
בסיס חיפה במלחמת ההתשה מוגן ברשת נגד צוללים, 1970.
מפרץ ונמל חיפה. נראית רשת נגד צוללים שנפרשה סביב בסיס חיל הים בחיפה במהלך מלחמת ההתשה
סירת ברטראם ברקע הגדר הימית בנמל חיפה, 1969.
ספינות דבור ראשונות שהגיעו לחיל הים.
התארגנות בסיסי פעילות

הבסיס העיקרי ומוקד הכנת הכוח של חיל הים היה בחיפה. הרחבת החוף בים התיכון ובים סוף חייבה הקמת מפקדות אזוריות ובסיסי תחזוקה חדשים.