stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
כדורעף
תפקידים > מצליב

המצליב הוא מנחית שמתמחה בהתקפה בצידה הימנית של הרשת. המצליב מקבל את שמו מהעובדה שעמדתו תמיד נמצאת בהצלבה למוסר. המצליב יהיה לרוב שחקן ההתקפה היעיל ביותר של הקבוצה, ובכדי להפוך את עבודתו ההתקפית לקלה יותר בדרך כלל הוא אינו נדרש בקבלה של מכת הגשה. מצליב לרוב יחסום בצד ימין של הרשת (בקו הקדמי) ויבצע הגנה בצד הימני של המגרש (בקו האחורי).
תפקידים > קבלן

הקבלנים הם שחקנים שמתמחים בהתקפה בצידה השמאלי של הרשת ובקבלה של מכות פתיחה, ביחד עם שחקן הליברו. על הקבלנים להיות שחקנים יציבים מאוד. קבלן לרוב יחסום בצד שמאל של הרשת (בקו הקדמי) ויבצע הגנה באמצע המגרש (בקו האחורי).
תפקידים > חוסם אמצע

חוסמי האמצע הם שחקנים שמתמחים בחסימה, ובהתקפה באמצע הרשת. חוסמי האמצע לרוב ינחיתו מסירות מהירות מאוד בשביל להקשות על חוסם האמצע הנגדי. על חוסמי האמצע גם לחסום בשני צידי הרשת, ביחד עם השחקנים האחרים, בכדי להקשות על התוקף היריב. שחקן הליברו בדרך כלל יחליף את חוסם האמצע בקו האחורי.
צוות השופטים

במשחק כדורעף צוות השופטים כולל:
שופט ראשי
שופט עוזר
הרשם
עוזר רשם
ארבעה שופטי קו (קוונים)
השופט הראשי והעוזר רשאים לשרוק במהלך המשחק, ובנוסף, הרשם רשאי לשרוק או להשתמש בזמזם אלקטרוני להתראה על עבירת רוטציה.
צוות השופטים > השופט הראשי

השופט הראשי נמצא על דוכן השיפוט והוא שופט ושורק על כל העבירות שהוא רואה. השופט הראשי אחראי על כל צוות השופטים והוא יכול לשנות החלטה של שופטים אחרים.
צוות השופטים > השופט העוזר

השופט העוזר תפקידו הוא לעזור לשופט, אך יש לו גם תחומי אחריות משלו. הוא אחראי על פסקי זמן והחלפות שחקן, עבירות מיקום של קבוצה המקבלת מכת פתיחה, עבירות חסימה ועבירות שקשורות לרשת ולקו.
צוות השופטים > הרשם

תפקידו הוא לרשום בטופס המשחק כל אירוע שקורה במשחק, ובכלל זה ספירת הנקודות, מיקומם של השחקנים, חילופים ופסקי זמן.
איש הקשר של הרשם בכל בעיה הוא השופט העוזר.
צוות השופטים > עוזר הרשם

זהו תפקיד חדש שהוכנס לחוקים הרשמיים בשנת 2005.
עוזר הרשם מפקח על החלפות הליברו ויש לו גם תחומי אחריות משלו.
צוות השופטים > שופטי הקו (קוונים)

ארבעת שופטי הקו ניצבים בפינות המגרש, כמטר מהקו שהם אחראים עליו.
הם אחראים לסמן אם הכדור פגע במשטח בתוך שטח המגרש או מחוץ לו, אם הכדור פגע בשחקן ויצא החוצה, נגיעות בגופים זרים או דריכה על הקו בעת מכת פתיחה.
שופטי הקו משתמשים בדגלים. הם גם משגיחים על מה שקורה מחוץ לקווים.
כדורעף חופים

אחת הווריאציות של משחק הכדורעף היא כדורעף חופים, המשוחק על חול בחוף ים או משטח חול אחר. בכדורעף חופים יש לרוב שני שחקנים בכל קבוצה, ורוב חוקי המשחק דומים לחוקי הכדורעף.
כדורעף חופים הוכר על ידי FIVB ב-1986, והוכנס למשחקים האולימפיים ב-1996.
הכדורעף בישראל

הכדורעף בישראל היה בראשיתו פופולרי בעיקר בקיבוצים, ובמיוחד בקיבוצי השומר הצעיר ששלטו בענף עד שנות ה-70.
בשנים האחרונות הכדורעף מתפתח ומתחיל לתפוס תאוצה בעיקר בליגות בתי ספר. בשנת 1943 הוקמה "ההתאחדות הארצישראלית בכדורעף". בשנת 1947 הצטרפה ההתאחדות הארץ-ישראלית להתאחדות הכדורעף הבינלאומית (FIVB). בשנת 1995 הוחלט כי איגוד הכדורעף יפסיק לפעול תחת "התאחדות לספורט" ותוקם עמותה נפרדת בשם "איגוד הכדורעף בישראל". בשנת 2019 היו 5,553 ספורטאים תחרותיים ששיחקו כדורעף, הענף השלישי מבחינת כמות הספורטאים התחרותיים בישראל.
הכדורעף בישראל > נבחרות

עד היום, נבחרת ישראל בכדורעף רשמה שלוש הופעות בטורנירי גמר אליפות אירופה. הפעם הראשונה הייתה ב-1951 בצרפת (מקום 10 ואחרון), השנייה ב-1967 באיסטנבול (מקום 11 מתוך 16) ופעם שלישית ב-1971 במילאנו (מקום 12 ואחרון). בנוסף לאליפויות אירופה הגיעה נבחרת ישראל גם שלוש פעמים לטורניר גמר אליפות העולם (1952, 1956, 1962). נכון ל-2011, מדורגת הנבחרת במקום ה-25 באירופה וה-68 בעולם.
נבחרת ישראל בכדורעף נשים הופיעה לראשונה בשנת 1967 בטורניר גמר אליפות אירופה באיסטנבול, וסיימה במקום השמיני. כעבור ארבע שנים, ב-1971 הופיעה הנבחרת פעם נוספת בטורניר הגמר, וסיימה במקום ה-11. בשנת 2007 התחיל פרויקט שמטרתו לחזק את ענף כדורעף הנשים בישראל, כשהמטרה הסופית היא העפלה למשחקים האולימפיים. לצורך זה מונה להוביל את הנבחרת המאמן הוותיק הבכיר אריה זלינגר. הפרויקט הביא לשינוי משמעותי בענף ובנבחרת. בשנת 2010, לאחר 39 שנים הצליחה הנבחרת להעפיל פעם נוספת לטורניר גמר אליפות אירופה 2011, לאחר שסיימה במקום השני בבית המוקדם ובמשחקי ההצלבה ניצחה את נבחרת בלארוס החזקה. באליפות אירופה הודחה הנבחרת לאחר שהפסידה את שלושת משחקיה. למרות ההכנות הרבות והשיפור הניכר בנבחרת, היא לא הצליחה להעפיל לאולימפיאדת לונדון (2012), ואף לא עלתה לאליפות אירופה 2013.
הכדורעף בישראל > ליגות בוגרים

בישראל קיימות מספר ליגות מטעם איגוד הכדורעף בישראל:
הכדורעף בישראל > גברים

ליגת העל גברים.
ליגה לאומית גברים.
ליגה ארצית גברים.
הכדורעף בישראל > נשים

ליגת העל נשים.
ליגה לאומית נשים.
ליגה ארצית נשים.
ליגות ארציות ולאומיות מתחלקות למחוזות צפון, דרום ומרכז.
בנוסף, קיימת ליגה מעורבת ("ליגה א'") בפריסה ארצית, תחת איגוד הכדורעף הישראלי.
הכדורעף בישראל > ליגות תלמידים

בישראל קיימת התאחדות הספורט לבתי הספר ולאגודות. הליגות מתחלקות למחוזות שונים בארץ. הקבוצות המסיימות במקומות הראשונים בבית עליון במחוז, עולות לליגה ארצית לתלמידים.
הערות שוליים

↑  Volleyball - Sport, אנציקלופדיה בריטניקה
↑  טל וולק, ‏הכדורגל הפופולרי ביותר, הג'ודו וההתעמלות משפרים עמדות, באתר גלובס, 5 באוקטובר 2019
↑  נבחרת ישראל - גברים באתר איגוד הכדורעף הישראלי
↑  נבחרת ישראל - נשים באתר איגוד הכדורעף הישראלי
| ענפי ספורט אולימפיים |
| --- | --- | --- |
| משחקי הקיץ | משחקי הקיץ |  |
| אופניים | אופני BMX • אופני BMX בסגנון חופשי • אופני הרים • אופני כביש • אופני מסלול |  |
| משחקי כדור | בדמינטון • גולף • הוקי שדה • טניס • טניס שולחן • כדורגל • כדוריד • כדורמים • כדורסל • כדורסל 3x3 • כדורעף • כדורעף חופים • רוגבי שביעיות |  |
| ספורט גופני | אתלטיקה • ברייקינג • הרמת משקולות • טיפוס • טריאתלון • ירי תחרותי • סקייטבורדינג • סיף • קרב חמש מודרני • קשתות |  |
| התעמלות | התעמלות אמנותית • התעמלות מכשירים • טרמפולינה |  |
| ספורט ימי | גלישת גלים • חתירה • קאנו/קיאק • שיט |  |
| ענפי קרב | אגרוף • ג'ודו • היאבקות (סגנון חופשי, סגנון יווני רומי) • טאקוונדו |  |
| רכיבה | איוונטינג • רכיבה אמנותית • קפיצות ראווה |  |
| שחייה | קפיצה למים • שחייה תחרותית • שחייה צורנית • שחייה במים פתוחים |  |
| משחקי החורף | משחקי החורף |  |
| ענפי קרח | הוקי קרח • קרלינג |  |
| סקי | ביאתלון • גלישת שלג • סקי אלפיני • סקי בסגנון חופשי • סקי למרחקים • סקי נורדי משולב • קפיצות סקי |  |
| מזחלות | בובסלי • סקלטון • לוז' |  |
| החלקה על הקרח | החלקה אמנותית • החלקה מהירה • החלקה מהירה במסלול קצר |  |
| ענפי עבר במשחקי הקיץ | ענפי עבר במשחקי הקיץ |  |
| ענפי עבר | בייסבול • כדור בסקי • כדור כף יד • כדור מחבט • לקרוס • מרוץ סירות מנוע • משיכת חבל  • סופטבול • פולו • קרוקט • קרוקט אמריקאי • קראטה • קריקט |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007546194405171  BnF: cb11941718x (data)  GND: 4063900-9  LCCN: sh85144299  NARA: 10645068  NDL: 00560523  NKC: ph116630 
מגרש כדורעף
שחקן כדורעף מכה מכת פתיחה.
נבחרת הכדורעף של קיבוץ גן שמואל, 1952
טרפנטין

ערך זה עוסק בחומר גלם. אם התכוונתם לעץ ממשפחת ההדסיים, ראו .
| --- | --- |
 שמות נוספים:  Turpentine
 כתיב כימי:  C10H16 (מקורב)
 מסה מולרית:  136 גרם/מול
 מספר CAS:  8006-64-2
 צפיפות:  0.85-0.87 (מקורב) גרם/סמ"ק
 מצב צבירה:  נוזל
 טמפרטורת היתוך:  -50 °C   223.15 K
 טמפרטורת רתיחה:  154 °C   427.15 K
 הערה כללית:  טמפרטורת היתוך מקורבת; טמפרטורת רתיחה היא 150 עד 170
 
גלויה משנת 1913, בה מצוירים פועלים מפיקים שרף מאורנים, עבור תעשיית הטרפנטין
אלפא-פינן Alpha-Pinene מרכיב עיקרי בטרפנטין
בטא-פינן
טרפנטין (באנגלית: Turpentine) הוא נוזל המופק על ידי זיקוק שרף עצים, בעיקר אורנים. הוא משמש כממס, וכחומר גלם לסינתזה אורגנית. הוא מורכב מטרפנים, בעיקר המונוטרפנים אלפא-פינן ובטא-פינן. טרפנטין טיפוסי מכיל 60%- 70% (משקלי) אלפא-פינן ו 20%-25% בטא-פינן ושורה של חומרים אחרים בהם טרפנים מחומצנים המקנים לנוזל את ריחו. יש לו ריח חזק, המזכיר את ריחו של האצטון. מקור המילה בשם היווני לעץ האלה, terebinthine, שממנו הופק במקור הטרפנטין.
ייצור

כאמור, אחד המקורות המוקדמים ביותר לחומר היה המין אלת טרבינת (Pistacia terebinthus), עץ ים תיכוני נפוץ.
זני האורנים המשמשים לייצור טרפנטין הם:
Maritime Pine Pinus pinaster
Aleppo Pine Pinus halepensis
Masson's Pine Pinus massoniana
Sumatran Pine Pinus merkusii
Longleaf Pine Pinus palustris
Loblolly Pine Pinus taeda
Ponderosa Pine Pinus ponderosa
החומר המכונה "Canada balsam" (או "טרפנטין קנדה") הוא טרפנטין המופק משרף אשוח בלסם (balsam fir). "טרפנטין ונציה" מופק מ-Western Larch Larix occidentalis.
שימושים תעשייתיים

לטרפנטין שני שימושים עיקריים בתעשייה - כממס, וכחומר גלם לסינתזה אורגנית.
כממס, טרפנטין משמש לדילול צבעי שמן, לייצור חומרי ציפוי, וכחומר מקור לתעשייה הכימית. בארצות המתועשות פחת מאוד השימוש בטרפנטין כממס, והוא הוחלף על ידי תחליפי טרפנטין זולים, המופקים מנפט, בייחוד "טרפנטין מינרלי" המבוסס על ספירט לבן.
טרפנטין משמש גם כמקור לחומרי גלם לסינתזה של תרכובות כימיות ריחניות. חומרים מסחריים כמו קאמפור, לינלול, אלפא-טרפינאול וגרניול מופקים כולם מאלפא-פינן ובטא-פינן, שתי התרכובות העיקריות בטרפנטין. פיננים אלה מופרדים ומטוהרים על ידי זיקוק. תערובת הדי-טרפנים וטרי-טרפנים הנותרת לאחר הזיקוק נמכרת כשרף.
טרפנטין גם משמש כתוסף לחומרי ניקוי רבים, בזכות תכונותיו האנטיספטיות, וריחו ה"נקי".
שימושים רפואיים

טרפנטין משמש ברפואה מימי קדם:
בשימוש מקומי חיצוני, טרפנטין יעיל מאוד נגד כינים.
אם הטרפנטין מעורבב עם שמן נוסף, מתקבל חומר יעיל נגד מחלות גרון ואף, במריחה על החזה.
בעבר נהגו לשתות טרפנטין, במטרה לחסל טפילים במערכת העיכול. מנהג זה נפסק, עקב הסכנה הרבה בשתיית טרפנטין - החומר רעיל ביותר, ויכול לגרום למוות.
סכנות

טרפנטין הוא ממס אורגני, ורבות מהסכנות שהוא מציב משותפות לכל הממסים האורגניים. מקורו הטבעי אינו הופך אותו לפחות מסוכן מחומרים מלאכותיים. אדי טרפנטין עשויים לגרום לכוויות בעור ובעיניים, לפגיעה בריאות ובמערכת הנשימה, ולנזק למערכת העצבים אם נשאף. בבליעה החומר עשוי לגרום לאי-ספיקת כליות, ובעיות נוספות. בנוסף, הטרפנטין דליק מאוד.
הערות שוליים

↑  Encyclopedia of chemical techology. Volume 22
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4272508-2  NDL: 00572894
ליאו קנר

| --- | --- |

ליאו קנר, 1955 לערך
 לידה:  13 ביוני 1894 Klekotiv, אוקראינה 
 פטירה:  3 באפריל 1981 (בגיל 86) Sykesville, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית, אוקראינה 
 השכלה:  אוניברסיטת הומבולדט של ברלין  אוניברסיטת ג'ונס הופקינס 
 מעסיק:  אוניברסיטת ג'ונס הופקינס 
 פרסים והוקרה:  מדליית תומאס ויליאם סלמון (1974) 
 
ליאו (יחזקאל לייב) קנר (נהגה "קוֹנֶר"; Leo Kanner‏ 13 ביוני 1894 – 3 באפריל 1981) היה רופא ופסיכיאטר יהודי-אמריקאי. נודע בעקבות עבודתו הקשורה באוטיזם.
שנותיו הראשונות

קנר נולד למשפחה יהודית אורתודוקסית בקלקוטוב (Klekotow), כפר קטן מצפון לברודי שבגליציה, אוסטריה (כיום באוקראינה). לפי מחקרים נראה כי אביו לקה בתסמונת שעשויה הייתה להיות מאובחנת כתסמונת אספרגר, אבחנה שלא הייתה קיימת בזמנו.
קנר החל לכתוב שירה כשהיה בן 10. היו לו קשיים חברתיים והוא למד תלמוד ונושאים אחרים באופן כפייתי, להוט לאסוף מידע. בשנת 1913 הוא סיים את גימנסיה סופי (Sophien-Gymnasium) בברלין, והחל ללמוד רפואה באוניברסיטת ברלין. לימודיו נקטעו במלחמת העולם הראשונה כאשר נקרא לשירות חובה בצבא האוסטרו-הונגרי. בשנת 1921, לאחר תום שירותו, חידש את לימודיו באוניברסיטת ברלין וקיבל בה תואר דוקטור לרפואה.
במהלך מלחמת העולם השנייה נורתה אמו של קנר על ידי הנאצים בעודה ישנה, ושלוש מאחיותיו ומשפחותיהן נרצחו במחנות ריכוז. מכל משפחתו שרדו רק אחותו דורה, אחיו וולף והוא עצמו.
לימודיו ועבודתו כרופא

בתקופת ההתמחות שלו ברפואה, עבד בבית החולים שָריטֶה בברלין, ושם פגש ברופא אמריקאי ששכנע אותו לשקול הזדמנויות בארצות הברית. בשנת 1924 היגר לארצות הברית ועבד כעוזר לפרופסור לפסיכיאטריה בבית החולים המחוזי ביאנקטון שבדרום דקוטה. במהלך עבודתו למד בכוחות עצמו את התחום, שהיה חדש וכלל באותה תקופה ידע מחקרי מועט.
בשנת 1930 החל לעבוד בבית הספר לרפואה באוניברסיטת ג'ונס הופקינס, ונבחר לפתח את מחלקת הפסיכיאטריה לילדים הראשונה מסוגה בעולם, בבית החולים לילדים ג'ונס הופקינס בבולטימור. הוא היה הרופא הראשון שזוהה כפסיכיאטר ילדים. הספר הראשון שהוציא ב-1935, "פסיכיאטריית ילדים", היה הספר הראשון באנגלית שהתמקד בבעיות פסיכיאטריות אצל ילדים.
בשנת 1933 הפך לפרופסור עמית במחלקה הפסיכיאטרית ב"ג'ונס הופקינס", ורק ב-1957 הפך לפרופסור לפסיכיאטריית ילדים. ליאו קנר המשיך לכהן בתור מנהל מחלקת הפסיכיאטריה לילדים עד שפרש בשנת 1959, אך הוא נשאר פעיל עד למותו בגיל 87.
לקריאה נוספת

Eric Schopler, Stella Chess, Leon Eisenberg (1981). "Our Memorial to Leo Kanner". Journal of Autism and Developmental Disorders 11: 257–269. (article on springer.com)
Maureen Aarons, Tessa Gittens, The Handbook of Autism: A Guide for Parents and Professionals, 2nd ed., London [etc.]: Routledge, 1999.
AEI

| --- | --- |
סמליל AEI

בניין AEI ליד כיכר דו פונט בוושינגטון די.סי.
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 מטה הארגון:  וושינגטון די.סי.
 מייסדים:  Lewis H. Brown 
 תקופת הפעילות:  1938–הווה (כ־86 שנים) 
 www.aei.org
 
סגן הנשיא דיק צ'ייני בנאום ב-AEI, בנובמבר 2005
AEI או American Enterprise Institute for Public Policy Research הוא מכון מחקר פוליטי אמריקאי בעל השפעה, שלמרבית חוקריו דעות שמרניות ונאו-קונסרבטיביות. המכון נוסד ב-1943 ומקום מושבו בוושינגטון. תקופת נשיאותו של ג'ורג' בוש (הבן) נחשבת לתקופה בה הייתה למכון השפעה מיוחדת במינה על מדיניות החוץ האמריקאית ואחד מהחוקרים במכון, פרדריק קגן, אף נחשב לאחד הגורמים שהביאו לשינוי המדיניות האמריקאית בעיראק וכתוצאה מזה לשינוי פני מלחמת עיראק ב-2007.
היסטוריה

ה-AEI נוסד ב-1943, כמעין שלוחת המשך של התאחדות בעלי עסקים ניו יורקית בשם American Enterprise Association - AEA, שנוסדה חמש שנים קודם לכן. מטרתה של אותה התאחדות הייתה למנוע ככל האפשר התערבות ממשלתית בכלכלה וה-AEI אכן מציב כאחת ממטרותיו עד היום, קידום יזמות עסקית חופשית ותחרותית.
אחד מתומכיו הראשונים של המכון בתוך מוסדות השלטון האמריקאים היה ציר הקונגרס דאז ולימים נשיא ארצות הברית ג'רלד פורד. הנשיא פורד הפך לאחר פרישתו מהנשיאות לאחד מחוקרי המכון.
בין החוקרים שפעלו במסגרת המכון במהלך השנים מאז היווסדו ניתן למצוא את הכלכלנים מילטון פרידמן זוכה פרס נובל לכלכלה לשנת 1976, ארתור ברנס יו"ר הבנק הפדרלי האמריקאי במשך שמונה שנים בשנות השבעים, פול מקראקן יו"ר המועצה הכלכלית של ריצ'רד ניקסון, רוברט בורק, שהיה מועמדו של רונלד רייגן לבית המשפט העליון של ארצות הברית אך הובס על ידי הרוב שהיה אותה עת לאנשי המפלגה הדמוקרטית בקונגרס, ג'יימס מילר שר האוצר בממשלו של רייגן, דייוויד גרגן לימים עורך ה-U.S. News & World Report, אירווינג קריסטול הנחשב על ידי רבים לאבי הנאו-קונסרבטיזם, ג'ין קירקפטריק לימים שגרירת ארצות הברית לאו"ם בימי רייגן, מלקולם פרייזר ראש ממשלת אוסטרליה לשעבר, דניאל פטריק מויניהאן השגריר לאו"ם וסנטור, ועוד.
חוקרי המכון זכו למישרות בכירות בממשלים רפובליקניים במהלך כל השנים שלאחר מלחמת העולם השנייה והתבלטו במיוחד בממשלי ג'רלד פורד, רונלד רייגן, וג'ורג' בוש (האב). הנשיא רייגן למשל, אמר שה-AEI עמד במרכז המהפכה הרעיונית שלו. עם זאת, לשיא ההשפעה הגיע ה-AEI בממשלו של ג'ורג' בוש (הבן). בממשלו הראשון כיהנו במישרות ייעוץ וניהול בכירות למעלה מעשרים מחוקרי המכון.
בינואר 2007 כתב פרדריק קגן, חוקר בכיר ב-AEI, בתמיכת אשתו קימברלי קגן ו"המכון לחקר המלחמה", דו"ח על עיראק, הנקרא "לבחור בניצחון: תוכנית להצלחה בעיראק". הדו"ח הזה נחשב לרב השפעה ביותר וככזה ששינה את כיוון פני המלחמה בעיראק במהלך 2007. הדו"ח נכתב כתגובה לדו"ח שהגיש ג'יימס בייקר שר החוץ וראש מטה הבית הלבן לשעבר, יחד עם חבר הקונגרס הדמוקרטי מאינדיאנה לי המילטון, באותו נושא, בדצמבר 2006, ואשר טען שארצות הברית איננה יכולה לנצח בעיראק בכוח הזרוע, אלא נדרשת גישה פוליטית במקום הגישה הכוחנית. דו"ח בייקר - המילטון המליץ להוציא בהדרגה את הכוחות האמריקאים בעיראק מכלל פעילות צבאית שם ולהעביר את נטל הלחימה בטרור לכוחות המקומיים. בניגוד להם המליץ דו"ח קגן דווקא להכניס עוד כוחות אמריקאים לעיראק ולהגביר את הלחימה הצבאית הישירה של האמריקאים שם.
נשיא ארצות הברית ג'ורג' בוש (הבן) העדיף את המלצות קגן על פני המלצות בייקר - המילטון, ובהתאם לכך תיגבר את הכוחות האמריקאים הלוחמים בעיראק בינואר-מאי 2007, במה שכונה לאחר מכן ה-"Surge". המהלך הזה נתמך על ידי הזרם הנאו-קונסרבטיבי בארצות הברית, אך נתקל מראשיתו בהתנגדות פוליטית עזה, בעיקר מהכיוון השמאלי של המפה הפוליטית האמריקאית, אך גם מהשמרנים שהיו להם כמובן כוח והשפעה רבה על הנשיא ובתוך המפלגה הרפובליקנית.
בסופו של דבר, ה-Surge שינה את פני הלחימה בטרור בעיראק לטובת ארצות הברית ואיפשר את תחילת נסיגת הכוחות האמריקאים משם.
ה-AEI כיום

נשיא המכון החל מה-1 בינואר 2009 הוא ארתור ברוקס, סופר ולשעבר פרופסור למינהל עסקים ולממשל באוניברסיטת סירקיוז. במטה המכון נמצאים כיום כ-190 חוקרים ובנוסף להם משויכים אליו עוד כמה עשרות חוקרים באוניברסיטאות שונות ברחבי ארצות הברית. למחקר שלושה כיוונים: א. מדיניות כלכלית. ב. חברה ופוליטיקה. ג. מדיניות חוץ והגנה. השפעתו על ממשלו הדמוקרטי של אובמה נמוכה ואחדים מראשי החוקרים הנאו-קונסרבטיבים עזבו אותו ועברו למכוני מחקר אחרים.
בין החוקרים כיום במסגרת המכון: לין צ'ייני אשתו של דיק צ'ייני סגן הנשיא שהיה בעצמו חוקר במכון, ניוט גינגריץ' יו"ר בית הנבחרים האמריקאי לשעבר, פול וולפוביץ' סגן שר ההגנה לשעבר, גרטרוד הימלפרב, פרדריק קגן, סמואל הנטינגטון, אירווינג קריסטול, ריצ'רד פרל, ג'ון בולטון השגריר לאו"ם לשעבר, אייאן חירסי עלי חברת הפרלמנט ההולנדי לשעבר ולוחמת פמיניסטית כנגד האסלאם הקנאי, לאון קס, ועוד.
פרס אירווינג קריסטול

המכון מעניק את פרס אירווינג קריסטול לאישים שתרמו תרומה אינטלקטואלית או מעשית יוצאת דופן, לשיפור מדיניות הממשלה, הרווחה החברתית וההבנה של המערכת הפוליטית. הפרס הוקם ב-2002 לזכר אירווינג קריסטול, והחליף את פרס פרנסיס בוייר שהוענק על ידי המכון משנת 1977.
בין מקבלי הפרס הרב יונתן זקס וראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו.
ראו גם

מכון ברוקינגס
הערות שוליים

↑  באתר The Right Web
↑  מרק בנג'מין / קבוצת החקר האמיתית על עיראק
↑  אבידות אמריקאיות בעיראק, לפני ואחרי ה - Surge
↑  ניצן קידר, וושינגטון, "לא מבקשים כוחות צבא אלא כלים להגנה עצמית", באתר ערוץ 7, 10 בנובמבר 2015
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007257764505171  PLWABN: 9811987749605606  BIBSYS: 90076150  BnF: cb11870675p (data)  CiNii: DA00297704  GND: 1004042-0  ICCU: BVEV001762  ISNI: 0000 0004 0480 3345  LCCN: n78083381  LNB: 000023653  NKC: kn20071108021  NLA: 35004876  RERO: 02-A000006799  SUDOC: 026462834  Trove: 786426  VIAF: 128564449   WorldCat (עם VIAF): 128564449
רוברט פרליך

| --- | --- |

 לידה:  12 בנובמבר 1965 (בן 59) בודפשט, הרפובליקה העממית ההונגרית 
 מדינה:  הונגריה 
 השקפה דתית:  יהדות 
 frolich.xxl.hu
 
רוברט פרליך (בהונגרית: Frölich Róbert; בודפשט, 12 בנובמבר 1965) הוא תא"ל בדימוס, לשעבר הרב הצבאי של הצבא ההונגרי, כיום הרב הראשי של בית הכנסת הגדול של בודפשט ברחוב דוהאני. היה הרב הראשי הניאולוגי של הונגריה בין השנים 2015–2018.
קורות חיים

רוברט פרליך סיים את לימודיו בגימנסיית אנה פרנק בשנת 1984 והמשיך את לימודיו בבית המדרש לרבנים בבודפשט, שם סיים את הכשרתו בשנת 1990 וקיבל סמיכה לרבנות. בשנים 1990 וב-1991 סיים שני קורסי המשך להכשרת רבנים בירושלים.
בין השנים 1986–1988 עבד כמורה לדת בבית הכנסת של כיכר בתלן, ואחר כך בשנת 1989 הפך למשנה לרב בבית הכנסת בדרך דוז'ה ג'רג'. משם עבר לבית הכנסת באויפשט בשנת 1990, שם מונה לרב. הוא החליף תפקיד זה בשנת 1991 בתפקיד רב בית הכנסת ברחוב פאווה. הוא עזב ב-1993 מכיוון שהתמנה אז לרב הראשי של בית הכנסת הגדול של בודפשט ברחוב דוהאני, בתפקיד בו מחזיק מאז. ב-5 בינואר 2015 פוטר על ידי מנהיג הקהילה היהודית של בודפשט, דוד שוויצוף, בשל מכרז לא הוגן לדעת שוויצוף, אולם קהילת בית הכנסת ברחוב דוהאני והגוף הרבני ביטלו את הפיטורין ב-8 בינואר ואישרו את פרליך בהמשך תפקידו.
בנוסף לקריירה הרבנית האזרחית שלו, הייתה לו גם קריירה כרב צבאי. בשנת 1991 הוא גם הפך למורה בבית הספר היהודי לאודר יבנה וגם בגימנסייה אנה פרנק. את לאודר יבנה עזב בשנת 1993 ואת אנה פרנק בשנת 1996, כשהפך למרצה בבית המדרש לרבנים בבודפשט ומאז 1998 מרצה בכיר.
בשנת 1991 הצטרף למשרד המלחמה ההונגרי, שם עבד תחילה כמומחה דתי בלשכת מומחים לדתות ולאחר מכן בשנת 1993 הפך לרב צבאי כפוף למכון הדתות הצבאי. בשנת 1994, הועלה לדרגת קולונל (אלוף-משנה). בשנת 1995 הועלה לדרגת גנרל כוכב אחד (תא"ל). הוא פרש משירות צבאי פעיל בשנת 2012, כאשר פטר יואל טותה ירש אותו כרב צבא הונגריה.
פרליך נשוי ואב לשני ילדים.
לקריאה נוספת

תוכניות לימודים (רוברט פרליך), honvedelem.hu
מי זה מי בהונגריה
מכתב אנטישמי מבית העירייה של מזהברני, news6.hu, בנובמבר 2008.
רוברט פרליך נותר הרב הראשי של בית הכנסת ברחוב דוהאני, hirado.hu, 8 בינואר 2015
בית ארלינגטון

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  אתר הנצחה לאומי של ארצות הברית, אחוזה 
 כתובת:  בית הקברות הלאומי ארלינגטון 
 מיקום:  מחוז ארלינגטון 
 מדינה:  ארצות הברית 
 בעלים:  ג'ורג' וושינגטון פארק קוסטיס 
 מפעיל:  שירות הפארקים הלאומיים של ארצות הברית 
 מבקרים בשנה:  361,174 (נכון ל־1940)
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1803
 תאריך פתיחה רשמי:  1803 
 אדריכל:  ג'ורג' הדפילד 
 סגנון אדריכלי:  התחייה היוונית 
 
 קואורדינטות:  38°52′52″N 77°04′22″W﻿ / ﻿38.881167°N 77.07265°W﻿ / 38.881167; -77.07265
 www.nps.gov/arho/index.htm
  (למפת וירג'יניה מוגדלת) ריצ'מונד וירג'יניה ביץ' נורפוק אלכסנדריה רואנוק לינצ'בורג וושינגטון מרילנד וירג'יניה המערבית  קנטקי טנסי קרוליינה הצפונית האוק. האט. בית ארלינגטון(למפת וירג'יניה רגילה) ריצ'מונד וירג'יניה ביץ' נורפוק אלכסנדריה רואנוק לינצ'בורג וושינגטון מרילנד וירג'יניה המערבית  קנטקי טנסי קרוליינה הצפונית האוק. האט. בית ארלינגטון
 
בית ארלינגטון (שמו הרשמי: בית ארלינגטון, אנדרטת רוברט אי לי; אנגלית: Arlington House) הוא בית אחוזה לשעבר בארלינגטון שבמדינת וירג'יניה בארצות הברית. הבית ניצב על גבעה על גדתו המערבית של נהר הפוטומק ליד העיר וושינגטון, בירת ארצות הברית, ומשקיף על הנהר, גשר הזיכרון ארלינגטון והעיר. הוא שימש בעבר כביתו של גנרל רוברט אי לי, בכיר מפקדי צבא הדרום במלחמת האזרחים האמריקנית. כיום משמש הבית כאנדרטה ללי. סביבו, על חלק מאדמות אחוזת לי לשעבר, משתרע בית הקברות הלאומי ארלינגטון.
תולדות הבית > לפני מלחמת האזרחים

הבית, שנקרא בעבר מעון קאסטיס-לי, נבנה בהזמנתו של ג'ורג' וושינגטון פארק קאסטיס, נכדו המאומץ של נשיא ארצות הברית הראשון ג'ורג' וושינגטון. הבית נבנה בראש גבעה בתחומי אחוזה בת 4,450 דונם שרכש אביו של קאסטיס בשנת 1778.
הבניין, שתוכנן בסגנון התחייה היוונית, תוכנן על ידי האדריכל האנגלי ג'ורג' הדפילד (George Hadfield), אחד ממתכנני בניין הקפיטול בוושינגטון. שני אגפיו הצדדיים של הבית הושלמו ב-1804, אך חלקו המרכזי הושלם רק ב-1817 ויצר עמם חזית ברוחב של 43 מטר, בה היו משולבים שמונה עמודים בקוטר של 1.5 מטרים כל אחד.
בתו של קאסטיס (היחידה מילדיו שהגיעה לגיל בגרות), מרי אנה רנדולף קאסטיס, נישאה ב-1831 לרוברט אי לי. הזוג חי בבית ארלינגטון במשך 30 השנים הבאות (שבמהלכן גם נדד בין מקומות הצבה צבאיים שונים של לי) ובו נולדו שישה משבעת ילדיהם. הוריה של מרי נקברו לאחר מותם בתחומי האחוזה, באתר שהוא כיום חלק מבית הקברות ארלינגטון. הם הורישו את האחוזה לבתם.
תולדות הבית > בעת מלחמת האזרחים

במאי 1861, חודש לאחר תחילת מלחמת האזרחים האמריקנית, פרשה מדינת וירג'יניה מארצות הברית והצטרפה לקונפדרציה של מדינות הדרום. באותו זמן החליט לי, שהסתייג מפרישת וירג'יניה מולדתו מארצות הברית, כי לא יוכל להילחם נגדה והצטרף לצבא הדרום. מחשש לשלומה שכנע לי את אשתו לעזוב את הבית והיא גם פינתה ממנו את מרבית חפצי הערך של המשפחה, לאחר שנודע לה כי צבא הצפון צפוי לתפוס את הבית.
הבית נתפס על ידי צבא הצפון מעט לאחר יציאת לי ואשתו ממנו והפך למפקדתה של ארמיית הפוטומק של הצבא. חלק מרכוש משפחת לי שנותר מאחור, ובו גם מזכרות מבית הנשיא וושינגטון במאונט ורנון, הועבר לוושינגטון למשמורת. חלק אחר נבזז על ידי חיילי צבא הצפון ששהו בבית.
ב-1864 הפקיעה הממשלה הפדרלית את הבית והאחוזה שסביבו מבעליהן, מרי אנה קאסטיס לי, בנימוק שהיא לא שילמה כדין את מיסי המקרקעין שהוטלו עליו. עד אותה שנה כבר התמלאו בתי הקברות בוושינגטון וסביבותיה בקברי חללי צבא הצפון במלחמה. קצין האפסנאות הראשי של הצבא, גנרל מונטגומרי מיגס (Montgomery Meigs), הורה להקים בתחומי אחוזת קאסטיס-לי בית קברות צבאי חדש ובפקודתו נקברו תחילה 26 מחללי צבא הצפון בגן הורדים הידוע של הגברת לי. מיגס (שבנו נהרג במלחמה בשלהי 1864) היה איש ג'ורג'יה ששירת בעבר תחת פיקודו של גנרל לי. הוא תיעב את מדינות הדרום וראה בהחלטת לי לשרת בצבאן נגד האיחוד משום מעשה בגידה. מעשהו הונע לפחות באופן חלקי מהרצון להבטיח שלי לא יוכל עוד להתגורר בבית. זו הייתה ראשיתו של בית הקברות הלאומי ארלינגטון.
תולדות הבית > לאחר מלחמת האזרחים

לאחר כניעת מדינות הדרום וסיום מלחמת האזרחים החליטו לי ואשתו שלא להיאבק נגד הפקעת הבית והאחוזה. לי לא חזר מעולם אל הבית. אשתו ביקרה בו פעם אחת נוספת מעט לפני מותה ב-1873.
ב-1870, לאחר מות לי, הגיש בנו הבכור, ג'ורג' וושינגטון קאסטיס לי (שהיה בעצמו קצין בכיר בצבא הדרום), תביעה לבית משפט פדרלי בווירג'יניה במטרה לבטל את ההפקעה. ב-1882 נתן בית המשפט העליון של ארצות הברית פסק דין סופי בתביעה וברוב של 5 נגד 4 ביטל את ההפקעה והורה להשיב את הבית והאחוזה ליורשי בעליהם. בשנה שלאחר מכן מכר בנו של לי את הבית והאחוזה לממשלת ארצות הברית תמורת סכום של 150 אלף דולר (השקול ל-3.5 מיליון דולר במחירי 2011).