stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סנצ'ו השישי, מלך נווארה
ביוגרפיה

סנצ'ו השישי נולד ב-21 באפריל 1132 והיה בנם הבכור של גרסיה רמירז, המשקם ומרגרט מל'איגל.  הוא ירש בשנת 1150 ממלכה חלשה, נתונה לפשיטות תכופות על ידי ממלכת קסטיליה של אלפונסו השביעי ועל ידי רוזנות ברצלונה של רמון ברנגואר הרביעי, אשר היה גם מלך אראגון, אשר בשנת 1140 הסכים לחלוקת הממלכה בהסכם קאריון.
הוא ניסה לתקן את גבולות ממלכתו, שצומצמו על ידי הסכמי טודיין וקאריון, עליהם נאלץ לחתום עם קסטיליה ואראגון בתחילת שלטונו. בהסכם סוריה, קסטיליה אושרה בסופו של דבר בבעלותה שטחים שנכבשו. לנוכח השתלטות צבאית קסטיליאנית אפשרית על שטחים נוספים במערב נווארה, סנצ'ו השישי החזיר לעצמה את הסמכות המלכותית על ידי הקמת מספר ערים בשנת 1181, כולל סן סבסטיאן, ויטוריה וטרווינו, בין היתר.
הוא היה עוין לרמון ברנגאר הרביעי, רוזן ברצלונה, אך בנו של רמון אלפונסו השני, מלך אראגון, חלק עמו את האדמות שנלקחו ממורסיה בהסכם סנגואסה ב-1168. ב-1190 שוב חתמו שני השכנים בבורחה על הסכם של הגנה הדדית מפני התפשטות קסטיליה.
הוא מת ב-27 ביוני 1194, בפמפלונה, שם הוא קבור.
משפחתו

ב-20 ביולי 1153, התחתן סנצ'ו גארס עם סנצ'ה מקסטיליה, בתם של אלפונסו השביעי, מלך לאון וקסטיליה וברנגריה מברצלונה.  נולדו להם שישה ילדים:
ברנגריה סאנצ'ס, התחתנה עם ריצ'רד הראשון .  היא מתה ללא ילדים.
סנצ'ו סאנצ'ס, שכונה החזק,  ירש את אביו ושלט כמלך נווארה בין השנים 1194 ל-1234, התחתן בתחילה עם קוסטנס מטולוז ולאחר מכן עם בתו של פרידריך הראשון, הרומאי הקדוש. הקיסר או, לפי מקורות אחרים, של יוסוף השני, ח'ליף מרוקו.
בלאנש סאנצ'ס, התחתנה עם תיאובלד השלישי, רוזן שמפאן.  בנה תיאובלד יהפוך למלך נווארה לאחר מות דודו.
פרננדו סאנצ'ס.
תרזה סאנצ'ס.
קונסטנצה סאנצ'ס.
הערות שוליים

↑  Sancho VI entry at the Encyclopedia Britannica
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BIBSYS: 2006368  ISNI: 0000 0000 3176 694X  LCCN: n93002444  SUDOC: 069247943  VIAF: 63213329   WorldCat (עם VIAF): 63213329 
חותם מלכותי לא שלם של סנצ'ו השישי.
סכיזופרניה איטית

סכיזופרניה איטית או סכיזופרניה המתפתחת באיטיות הייתה קטגוריית אבחון ששימשה בברית המועצות כדי לתאר את מה שנטען כסוג של סכיזופרניה המאופיינת בהתפתחות איטית ולאורך זמן. אבחון זה בוצע גם בחולים שלא הראו כלל תסמינים של סכיזופרניה או הפרעות פסיכוטיות אחרות, בהנחה שתסמינים אלו יופיעו מאוחר יותר. האבחנה פותחה בשנות ה-60 על ידי הפסיכיאטר הסובייטי אנדריי סניז'נבסקי (אנ') ועמיתיו, והייתה בשימוש בלעדי בברית המועצות ובכמה המדינות הגוש המזרחי, עד לנפילת הקומוניזם שהחלה ב-1989 השימוש באבחנה זו נעשה לצרכים פוליטיים, כאמצעי להגביל את ההתנגדות הפוליטית למשטר הסובייטי, גם במקרים של אנשים שלא היו להם תסמינים למחלה נפשית. מעולם לא נעשה בו שימוש או הכרה מחוץ לברית המועצות, או על ידי ארגונים בינלאומיים כמו ארגון הבריאות העולמי. אבחנה זו נחשבת לדוגמה מייצגת לשימוש פוליטי בפסיכיאטריה בברית המועצות.
"סכיזופרניה איטית" הייתה האבחנה הידועה לשמצה ביותר שבה השתמשו פסיכיאטרים סובייטים, בשל השימוש בה נגד מתנגדים פוליטיים. לאחר ששוחררו מבית חולים אנשים שאובחנו עם סכיזופרניה איטית, נשללו זכויותיהם האזרחיות, כגון מהימנותם וכושר התעסוקה שלהם. השימוש באבחנה זו ספג גינוי בינלאומי.
בגרסה הרוסית המודרנית של הגרסה ה-10 של ICD – הסיווג הסטטיסטי הבינלאומי של מחלות ובעיות בריאות קשורות (ICD-10), סכיזופרניה איטית אינה רשומה עוד כצורה של סכיזופרניה. עם זאת, היא עדיין נכללת כהפרעת אישיות סכיזוטיפלית בגרסה הרוסית של ה-ICD, בסעיף F21 של פרק V.
פיתוח התיאוריה

המונח "סכיזופרניה איטית" הוצג בברית המועצות בשנות ה-30 על ידי הפסיכיאטרית ד"ר גרוניה סוחרבה. סוחרבה השתמשה במונח לראשונה במאמר משנת 1933, בו תיארה סוג של סכיזופרניה שהתפתחה באיטיות בילדים, לפני גיל ההתבגרות. המונח של סוחרבה, שלא היה פוליטי, היה חלק סטנדרטי של ספרי הלימוד הסובייטיים על סכיזופרניה בשנות הארבעים. בשנות ה-60, פיתח פרופסור אנדריי סניז'נבסקי (אנ'), התאורטיקן הבולט ביותר של הפסיכיאטריה הסובייטית ומנהל המכון לפסיכיאטריה של האקדמיה למדעי הרפואה של ברית המועצות, סיווג חדשני של הפרעות נפשיות, המציב קבוצה מקורית של קריטריונים אבחנתיים, על סמך המונח שטבעה סוחרובה. סניז'נבסקי ועמיתיו שפיתחו את הרעיון נתמכו על ידי הפסיכיאטרים הסובייטים פדור קונדרטב, סרגיי סמיונוב ויעקב פרומקין. כולם היו חברים ב"אסכולת מוסקבה" לפסיכיאטריה.
לאור השימוש הפוליטי באבחנה זו, ניתן להניח שהרעיון פותח או הורחב לפי הנחיות של השירות החשאי הסובייטי ק.ג.ב. והמפלגה הקומוניסטית.
שימוש נגד מתנגדים פוליטיים

אבחנות פסיכיאטריות כמו "סכיזופרניה איטית" שימשו בברית המועצות למטרות פוליטיות, לרוב עבור מתנגדים למשטר הסובייטי. "סכיזופרניה איטית" כקטגוריית אבחון, נוצרה כדי להקל על החזקה של מתנגדים והיוותה שורש להונאה עצמית בקרב פסיכיאטרים כדי להרגיע את מצפונם כאשר אותם רופאים פעלו ככלי דיכוי בשם מערכת פוליטית. הפסיכיאטר האמריקני פיטר ברגין מציין כי המונח "סכיזופרניה איטית" נוצר כדי להצדיק טיפול בלתי רצוני של מתנגדים פוליטיים בתרופות המשמשות בדרך כלל לחולים פסיכיאטריים.
המבקרים רמזו שסנז'נבסקי עיצב את המודל הסובייטי של אבחנה זו לסכיזופרניה, כדי להפוך בהמשך התנגדות פוליטית למחלת נפש.
בהתאם למסורות המדע הסובייטי, השערתו של סניז'נבסקי רכשה מיד מעמד של דוגמה שאין לערער עליה, גם בלא שהוכחה לוגית או מדעית. הרעיון של סניז'נבסקי הוכיח את עצמו כנוח מבחינה אבחונית עבור פסיכיאטרים רבים, ושחרר אותם מספק בעת ביצוע אבחנה.
בהוראת ה-ק.ג.ב., אלפי רפורמטורים חברתיים ופוליטיים – מתנגדים סובייטים – נכלאו בבתי חולים לחולי נפש לאחר שסומנו עם אבחנות של סכיזופרניה איטית. סניז'נבסקי עצמו איבחן, או היה מעורב בדרך אחרת, בשורה של מקרים מפורסמים של מתנגדים, ובעשרות מקרים הוא חתם באופן אישי על החלטות ועדה לגבי אי שפיותם המשפטית של מתנגדים פוליטיים שהיו למעשה בריאים בנפשם, כולל ולדימיר בוקובסקי, פיוטר גריגורנקו, ואחרים. הרחבת גבולות הסכיזופרניה, איפשרה הצדקה משפטית ותאורטית להפעיל טיפול כפוי במתנגדים בבתי חולים לחולי נפש.
הנחות לשימוש באבחון

היוזמה העולמית על פסיכיאטריה Global Initiative on Psychiatry – (GIP), היא קרן בינלאומית לרפורמה בבריאות הנפש, שהשתתפה בקמפיין נגד ההתעללות הפוליטית באמצעות פסיכיאטריה בברית המועצות. לפי רוברט ואן וורן (אנ'), מנכ"ל הקרן, ההתעללות הפוליטית בפסיכיאטריה בברית המועצות נבעה מהאמונה שאנשים שמתנגדים למשטר הסובייטי היו חולי נפש (שכן לא הייתה סיבה הגיונית להתנגד למערכת החברתית-פוליטית הנחשבת הטובה ביותר בעולם). האבחנה של "סכיזופרניה איטית" סיפקה מסגרת להסבר התנהגות זו. זה נראה בעיני פסיכיאטרים סובייטים רבים הסבר הגיוני מדוע מישהו יהיה מוכן לנטוש את האושר, המשפחה והקריירה שלו, בגלל שכנוע עמוק השונה באופן כה מהותי ממה שנדמה היה שרוב האנשים האמינו.
פופולריות האבחון

בגלל אבחנות של "סכיזופרניה איטית", נרשמו ברוסיה בשנת 1974 מקרי סכיזופרניה רבים בהרבה מהממוצע בעולם, 5-7 מקרים של סכיזופרניה לכל 1,000 אוכלוסייה, בהשוואה ל-3–4 לכל 1,000 בבריטניה. בשנות ה-80, היו ברוסיה פי שלושה חולים סכיזופרניים לנפש מאשר בארצות הברית, פי שניים חולים סכיזופרנים ממערב גרמניה, אוסטריה ויפן, ובאופן מובהק יותר חולים סכיזופרנים מכל מדינה מערבית. העיר עם השכיחות המאובחנת הגבוהה ביותר של סכיזופרניה בעולם הייתה מוסקבה.
יחד עם פרנויה, הייתה סכיזופרניה איטית האבחנה ששימשה לרוב לכליאה פסיכיאטרית של מתנגדים. דארל רג'יר מהמכון הלאומי לבריאות הנפש, אחד המומחים בארצות הברית שביקרו בבתי חולים פסיכיאטריים סובייטיים ב-1989, העיד כי מספר ניכר של מתנגדים פוליטיים הוכרו כ"חולי נפש" על בסיס תסמינים כמו "מחשבות אנטי-סובייטיות" או "אשליות על רפורמיזם".
על פי הפסיכיאטר אלכסנדר דנילין, הגישה הנוזולוגית בבית הספר הפסיכיאטרי במוסקבה שהוקם על ידי אנדריי סניז'נבסקי (שדנילין ראה בו פושע ממלכתי) הסתכמה ביכולת לאבחן סכיזופרניה.
השיטתיות

המודל הסובייטי של סכיזופרניה מבוסס על ההשערה שמאפיין יסודי (שבאמצעותו מבחינים קלינית בהפרעות בספקטרום הסכיזופרניה) הוא התפתחותה האיטית ומהלך האורך שלה. ההשערה מרמזת על שלושה סוגים עיקריים של סכיזופרניה:
מתמשך: בלתי פוסק, מתקדם במהירות ("ממאיר") או לאט ("איטי"), עם פרוגנוזה גרועה
תקופתי (או חוזר): מאופיין בהתקף חריף, ואחריו הפוגה מלאה עם התקדמות מועטה או ללא התקדמות
משולב: תערובת של סוגים מתמשכים ותקופתיים המתרחשת מעת לעת ומאופיינת ברמיסיה חלקית בלבד.
חלק מהסיווג של סוגי סכיזופרניה המיוחסים לסנז'נייבסקי עדיין נמצא בשימוש ברוסיה המודרנית, ורואה בסכיזופרניה איטית דוגמה מהסוג המתמשך. השכיחות של התיאוריות של סניז'נבסקי הובילה במיוחד להרחבת גבולות המחלה כך שאפילו השינוי ההתנהגותי הקל ביותר יכול להתפרש כאינדיקציה להפרעה נפשית.
השיטתיות > מצבים המוצגים כסימפטומים

תיאור שנעשה בקפידה של סכיזופרניה איטית קבע שתסמינים פסיכוטיים אינם חיוניים לאבחנה, אך סימפטומים של פסיכופתיה, היפוכונדריה, דה-פרסונליזציה (אנ') או חרדה היו מרכזיים בה. התסמינים שנחשבו כחלק מ"הציר השלילי" כללו פסימיות, הסתגלות חברתית לקויה וקונפליקט עם הרשויות, והספיקו בעצמם לאבחון פורמלי של "סכיזופרניה אטית עם מעט תסמינים". על פי סניז'נבסקי, מטופלים עם סכיזופרניה איטית יכולים להופיע כשפויים לכאורה, אך למעשה הם מפגינים שינויים אישיותיים מינימליים (ורלוונטיים קלינית) שיכולים להישאר ללא תשומת לב לעין הבלתי מאומנת. גם מטופלים עם הפרעות נפשיות לא פסיכוטיות (או שלא היו כלל מתמודדי נפש) יכולים להיות מאובחנים עם סכיזופרניה איטית.
השכיחות של "סכיזופרניה איטית" גדלה, מכיוון שלדברי סניז'נבסקי ועמיתיו, חולים עם אבחנה זו היו מסוגלים לתפקד מבחינה חברתית באופן כמעט רגיל. הסימפטומים שלהם עשויים להיות דומים לאלה של נוירוזה או פרנויה. מטופלים עם תסמינים פרנואידים שמרו על תובנה לגבי מצבם, אך העריכו יתר על המידה את המשמעות שלהם והיו להם רעיונות גרנדיוזיים של רפורמה בחברה. לסכיזופרניה איטית יכולים להיות תסמינים כמו "הזיות רפורמות", "התמדה" ו"מאבק על האמת". כפי שדיווח ויקטור סטייז'קין, סניז'נבסקי איבחן "הזיות רפורמה" בכל מקרה שבו מטופל מפתח עיקרון חדש של ידע אנושי, או מנסח אידיאל של אושר אנושי או מתכנן פרויקטים אחרים לטובת האנושות.
בשאר העולם המערבי, במהלך שנות ה-60 וה-70, תיאוריות שהכילו רעיונות על רפורמה בחברה, מאבק על האמת ואמונות דתיות – לרוב לא נחשבו להפרעות פרנואידיות הזויות בסיווג פסיכיאטרי. אולם הפסיכיאטריה הסובייטית, מסיבות אידאולוגיות, ראתה ביקורת על המערכת הפוליטית והצעות לרפורמה בה כהתנהגות הזויה ואף מסוכנת. האבחנות של סכיזופרניה איטית והתנהגות פרנואידיות עם הזיות על רפורמה שימשו רק בברית המועצות ובכמה מדינות במזרח אירופה.
בהרצאה של גיבור ברית המועצות גאורגי מורוזוב (אנ'), על פסיכיאטריה משפטית במכון סרבסקי שאל אחד המשתתפים מהקהל: "ספר לנו, החבר גאורגי ואסילביץ', מהי בעצם האבחנה של סכיזופרניה איטית?" מאחר שהשאלה נשאלה באירוניה ענה מורוזוב באירוניה: "אתם יודעים, עמיתים יקרים, זו מחלה מאוד מוזרה. אין הפרעות שווא, אין הזיות, אבל יש סכיזופרניה!"
שני הפסיכיאטרים הסובייטים מאראט וארטאניאן ואנדריי מוחין הסבירו בראיון  לעיתון קומסומולסקאיה פרבדה שיצא ב-15 ביולי 1987  כיצד ייתכן שאדם עלול להיות חולה נפש, בעוד שאנשים הסובבים אותו לא שמו לב לכך, למשל, במקרה של "סכיזופרניה איטית". מה הכוונה באמירה שאדם חולה נפש?  מאראט וארטאניאן אמר, "... כאשר אדם עסוק באובססיביות במשהו. אם אתה מדבר איתו על נושא אחר, הוא אדם נורמלי שהוא בריא, שעשוי להיות גדול ממך באינטליגנציה, בידע וברהיטות. אבל ברגע שאתה מזכיר את הנושא האהוב עליו, האובססיות הפתולוגיות שלו מתלקחות בפראות." וארטאניאן אישר כי מאות אנשים עם אבחנה זו אושפזו בברית המועצות. לדברי מוחין, זה התרחש משום ש"הם מפיצים את הרעיונות הרפורמיסטיים הפתולוגיים שלהם בקרב ההמונים". כמה חודשים לאחר מכן מנה אותו עיתון "עניין גדול במערכות פילוסופיות, דתיות ואמנותיות" בין הסימפטומים של הסכיזופרניה האיטית, מתוך מדריך לפסיכיאטריה של בית הספר במוסקבה של סניז'נבסקי. הראיון התבצע בתקופת הפרסטרויקה, כלומר, בתקופה בה כבר הייתה פתיחות יחסית לרפורמה.
השיטתיות > זיהוי שיטה, טיפול ולימוד

רק פסיכיאטרים שהוכשרו במיוחד, יכלו לזהות, לאבחן ולטפל ב"סכיזופרניה איטית" של מתנגדים פוליטיים. הדבר נעשה ב"בית חולים פסיכיאטרי מיוחד" תוך שימוש במינונים כבדים של תרופות אנטי פסיכוטיות. בהיותם משוכנעים בכך שברית המועצות תישאר לעד, פסיכיאטרים סובייטים, במיוחד במוסקבה, לא היססו לכתוב מאמרים "מדעיים" ולהגן מבחינה אקדמית על האבחון, באמצעות תיאורי מקרים של מתנגדים פוליטיים. לדוגמה, סניז'נבסקי אבחן את הדיסידנט ולדימיר בוקובסקי כסכיזופרן ב-5 ביולי 1962 וב-12 בנובמבר 1971 כתב לסופר ויקטור נקרסוב (אנ') כי מאפייני מחלת הנפש של בוקובסקי נכללו בעבודת הגמר של עמיתו של סניז'נבסקי. כל המסמכים הרפואיים בעניינו היו זמינים בספריות רפואיות, ללא הגנה על פרטיות. כאשר חזר סמיון גלוזמן (אנ') לקייב ב-1982 לאחר היעדרותו של עשר שנים, הוא נדהם לראות את כל הספרות ה"מדעית" הזו פתוחה לציבור בספרייה הרפואית בקייב, ונדהם עוד יותר לקרוא את כל הספרות ה"מדעית" הזו. במאמרים ובעבודות התזה שלהם, המליצו קוסאצ'יוב ופסיכיאטרים סובייטים אחרים על טיפול בליטיגציה ורפורמיזם, על טיפול באשפוז כפוי למתנגדי משטר הסובייטי בעלי עמדות רפורמיסטיות.
ביקורת מערבית

תושבי המערב התוודעו לראשונה לאבחנת "סכיזופרניה איטית" ולשימושיה הפוליטיים באמצע שנות ה-70, כתוצאה מהשכיחות הגבוהה המדווחת של סכיזופרניה באוכלוסייה הרוסית. סניז'נבסקי הותקף אישית במערב כדוגמה להתעללות פסיכיאטרית בברית המועצות. הוא הואשם בפיתוח ציני של מערכת אבחון שניתן לנצל למטרות פוליטיות. הפסיכיאטר האמריקני אלן א' סטון (אנ') הצהיר כי הביקורת המערבית על הפסיכיאטריה הסובייטית התמקדה בסנז'נייבסקי באופן אישי, משום שהוא היה אחראי לאבחון של סכיזופרניה איטית אצל תומכי "רפורמות" ואבחן רבים מה"חולים".
בספרם המשותף Sociodinamicheskaya Psikhiatriya (Sociodynamic Psychiatry), מציינים המחברים סיזר קורולנקו (אנ') ונינה דמיטרייבה, כי התיאור הקליני של סמולביץ' של סכיזופרניה איטית הוא חמקמק ביותר וכולל כמעט את כל המצב הנפשי והמצבים האפשריים בשינויים הנפשיים. הם מתרחשים באדם ללא פסיכופתולוגיה, וביניהם: אופוריה, היפראקטיביות, אופטימיות מופרכת, עצבנות, רגישות יתר, חוסר התאמה וחסך רגשי, תגובות היסטריות עם תסמינים מתקשרים ודיסוציאטיביים, ילדותיות, מצבים אובססיביים-פוביים ועקשנות. סמולביץ' מבסס את האבחנה של סכיזופרניה איטית מתמשכת, על מראה ואורח חיים ומדגיש כי קדמת הבמה בתמונת השינויים השליליים נתונה לניגוד בין שמירה על פעילות נפשית (ולפעמים יכולת עבודה גבוהה למדי), לבין מנייריזם, וחריגות במראה החיצוני ובאורח החיים כולו. בראיון שלו ב-2014, אנטולי סמולביץ' אומר, "עכשיו הכל התהפך מעט בצורה אחרת, סכיזופרניה איטית הפכה להפרעה סכיזוטיפלית וכו'. אני חושב שזה לא סוף תורתו [של סניז'נבסקי], כי לאחר זמן מה, הכל יחזור לתלם, אבל זו לא תהיה חזרה פשוטה אלא יקבל כיוון חדש."[דרושה הבהרה]
לפי הפרשנות של האגודה הפסיכיאטרית העצמאית של רוסיה לטקסט משנת 2007 של ולדימיר רוטשטיין, דוקטורנט מבית ספרו של סניז'נבסקי, יש גם בימיו חולים עם אשליית רפורמות במתקני אשפוז פסיכיאטריים לטיפול כפוי. בשנת 2012 הוזכרה אשליה של רפורמיזם כסימפטום של הפרעה נפשית "בפסיכיאטריה: מדריך לאומי". באותה שנה דיווח ולדימיר פשקובסקי במאמרו כי הוא אבחן 4.7 אחוזים מ-300 חולים עם אשליית רפורמה. כפי שכתב הסוציולוג הרוסי אלכסנדר טרסוב, "תטופל בבית חולים כדי שאתה וכל מכריך תזכו ללמוד לנצח שרק אנשים כמו אנטולי צ'ובאיס או גרף הגרמני יכולים להיות עסוקים ברפורמה בארצנו".[דרושה הבהרה] לפי ריימונדס קרומגולדס, חבר לשעבר במפלגה הפוליטית "רוסיה האחרת", הוא נבדק בגלל "אשליה של רפורמיזם", שהולידו הנחה של סכיזופרניה מתקדמת איטית. בשנת 2012, Tyuvina ו-Balabanova במאמרם המשותף דיווחו שהם השתמשו בסולפיריד לטיפול בסכיזופרניה מתקדמת איטית.
ראו גם

דראפטומניה
הערות שוליים

↑  Wilkinson 1986; Merskey & Shafran 1986; Gluzman 2013a; Korotenko & Alikina 2002, p. 18; Gershman 1984; Targum, Chaban & Mykhnyak 2013
↑  להרחבה ראו Political_abuse_of_psychiatry_in_the_Soviet_Union
↑  Robert van Voren‏, Mr Sluggish Schizophrenia
↑  Robert van Voren‏, Political Abuse of Psychiatry—An Historical Overview, בית הספר לרפואה באוניברסיטת מרילנד, 5 בנובמבר 2009
"בית החולים הפסיכיאטרי המיוחד של לנינגרד" שהשתייך למשרד הפנים של ברית המועצות.(אנ')
נכלאו בו ולדימיר בוקובסקי, פיוטר גריגורנקו, אלכסנדר יסנין-וולפין וויקטור פיינברג ואחרים. הוא היה אחד מבתי החולים הפסיכיאטריים מסוג מיוחד, ששימש ל"טיפול" ברפורמיסטים לא לגטימיים.
ציר הזמן של אלכסנדריה

הערך מציג את ציר זמן של ההיסטוריה של העיר אלכסנדריה שבמצרים.
התקופה ההלניסטית (331–30 לפנה"ס)

331 לפנה"ס - השם ראקוטיס שונה ל"אלכסנדריה" על ידי אלכסנדר הגדול (תאריך משוער).
330 לפנה"ס - קלאומנס מנאוקרטיס שמונה למושל מצרים על ידי אלכסנדר מתחיל להפוך את הכפר הקטן לבירה של מצרים העתיקה.
התקופה ההלניסטית (331–30 לפנה"ס) > שלטון בית תלמי 323–48 לפנה"ס

בירת מצרים תחת שושלת תלמי
323 לפנה"ס - אלכסנדר מת. תלמי הראשון סוטר ממונה לאחשדרפן (Satrap) של מצרים.
305 לפנה"ס - תלמי הראשון מכריז על עצמו כמלך.
283 לפנה"ס - נפתחת ספריית אלכסנדריה (תאריך משוער).
247 לפנה"ס - נבנה מגדלור אלכסנדריה (תאריך משוער).
170 לפנה"ס - המלך הסלאוקי אנטיוכוס הרביעי אפיפנס כובש את מצרים לזמן קצר
168 לפנה"ס - התערבות רומית ראשונה. פלישה אל העיר לזמן קצר.
המאה הראשונה לפני הספירה - נבנה הקיסריום.
שלטון רומאי (48 לפנה"ס – 365 לספירה)

48 לפנה"ס - יוליוס קיסר כובש את אלכסנדריה.
48 לפנה"ס - הספרייה המלכותית הגדולה של אלכסנדריה נשרפה.
47 לפנה"ס - מצור רומאי על אלכסנדריה; יוליוס קיסר מנצח.
40 לפנה"ס - המלכה קלאופטרה השביעית נישאת לטריומוויר הרומי מרקוס אנטוניוס.
31 לפנה"ס - קרב אלכסנדריה בין כוחותיהם של אנטוניוס ואוגוסטוס.
30 לפנה"ס - מותם של אנטוניוס וקלאופטרה.
29 לפנה"ס - אוגוסטוס כובש את העיר. קורנליוס גאלוס ממונה למושל הראשון של מצרים.
25 לפנה"ס - סטראבון, הגאוגרף והפילוסוף היווני, מבקר באלכסנדריה.
19 לספירה – גרמאניקוס תושב העיר.
38 לספירה – מתבצע פוגרום ביהודים.
115 לספירה – העיר נבזזה במהלך מרד התפוצות היהודי. ייתכן רצח עם.
122 לספירה - הקיסר אדריאנוס בונה מחדש את העיר.
175 לספירה - מהפכה כושלת של אווידיוס קסיוס (אנ').
176 לספירה - בית הספר אסכולת אלכסנדריה (נצרות) (בית הספר העתיק ביותר בעולם) נוסד. חלק מהרשומות אומרות 190 לספירה.
297 לספירה – נבנה עמוד פומפיוס
365 לספירה – רעידת האדמה של כרתים ב-365 משפיעה על האי היווני כרתים בעוצמת מרקאלי מקסימלית של XI (אקסטרים), וגורמת לצונאמי הרסני שמשפיע על חופי לוב ומצרים, במיוחד אלכסנדריה. אלפים רבים נהרגו.
שלטון ביזנטי 390–646

391 - תאודוסיוס הראשון מורה להרוס מקדשים פגאניים.
395 - האימפריה הרומית התפצלה רשמית לשניים. ההתחלה הרשמית של מה שמכונה האימפריה הביזנטית.
415
לינץ' של הפילוסופית היפאטיה על ידי המון נוצרי רדיקלי.
גירוש היהודים מאלכסנדריה, בשנת 414 או 415 בהנהגתו של קירילוס האלכסנדרוני. כ-100,000 יהודים גורשו - פוגרום נוסף או "גירוש אלכסנדריה".
619 - העיר נתונה במצור; הפרסים הסאסאניים בשלטון.
641–642 - העיר נתונה במצור; ערבים בשלטון; בירת מצרים עוברת מאלכסנדריה לפוסטאט.
645 - הביזנטים חוזרים לשלטון.
646 - הערבים חוזרים לשלטון, בעקבות קרב ניקיו (אנ')
שלטון מוסלמי 646–1798

680 - הקתדרלה הקופטית האורתודוקסית של סן מרקו נבנתה מחדש.
956 - רעידת אדמה.
1303 - רעידת אדמה.
1323 - רעידת אדמה. מגדלור פארוס מתמוטט.
1354 – נבנה בית הכנסת אליהו הנביא.
1365 - אוקטובר: העיר נתונה במצור על ידי כוחות קפריסאים.
1381 – הוקם בית הכנסת זראדל
1477 - הוקם מבצר קאיטבאי
שלטון מוסלמי 646–1798 > שלטון עות'מאני 1519–1798

1519 - כיבוש עות'מאני
1775 – נבנה מסגד אבו עבאס אל מורסי
1798 - כוחות צרפתיים תחת נפוליאון בונפרטה צרים וכובשים את מה שבזמן הזה הוא רק עיר קטנה
1800 – נקודת שפל של העיר. האוכלוסייה: 8,000 בלבד.
המאה ה-19

1801
21 במרץ: קרב בין הכוחות הצרפתיים והבריטיים.
17 באוגוסט - 2 בספטמבר: העיר במצור של הכוחות בריטיים.
2 בספטמבר: כניעה לכוחות הבריטים.
1807
7 במרץ - 25 בספטמבר: העיר נכבשה על ידי הכוחות הבריטיים
1819 - נבנתה תעלת מחמודיה (אנ')
1821 – אוכלוסייה: 12,528.
1829 - פתיחת המספנה ומחסן הנשק.
1833 - אפריל: אובליסק לוקסור נשלח לפריז.
1834 - תחילת בניית ארמון ראס אל-תין (אנ')
1840 – אוכלוסייה: 60,000.
1847 - ארמון ראס אל-טין נבנה.
1850 – שוחזר בית הכנסת אליהו הנביא.
1853 – בית הכנסת עזוז (אנ') נבנה מחדש.
1856
רכבת קהיר-אלכסנדריה מתחילה לפעול.
מוקדשת קתדרלת אוונגליסמוס.
1859
נוסד המכון המצרי.
תיאטרון אירופה נפתח מחדש.
1860 – הוקמה תחנת הרכבת אלכסנדריה רמלה.
1862 - נבנה תיאטרון זיזיניה.
1861 - בום כותנה.
1863
מתחילות לפעול חשמליות רתומות לסוסים.
אוכלוסייה: 170,000.
1865 - הונהגה תאורת גז.
1865–1869 - נוצר נמל חדש.
1872 – אוכלוסייה כ־200,000 (כ-20% זרים).
1873
נבנה בנמל שובר גלים.
נחשף פסל במידן מוחמד עלי.
1875 - העיתון "אל-אהראם" יוצא לאור.
1877 - אחת מהמחטים של קלאופטרה (אובליסק) נשלחה ללונדון.
1880 - העיתון המצרי הושק באלכסנדריה.
1880 - אחת מהמחטים של קלאופטרה נשלחה לעיר ניו יורק.
1880 - שוחזר בית הכנסת זאראדל.
1881 - העיתון "אל-טנקית ואל-תבכית" יוצא לאור.
1882
11 ביולי: מהומות אנטי-אירופיות; העיר הופצצה על ידי כוחות הצי הבריטי.
אוכלוסייה: 232,626.
1883 - נוסדה בורסת אלכסנדריה.
1887 – נבנה ארמון אל-הקניה.
1892
הוקם מוזיאון יווני-רומי.
נבנה ארמון סלאמלק.
המאה ה-20

1901 – הוקם בית הכנסת הירוק.
1902
מתחילות לפעול חשמליות חשמליות.
נוסדה מכללת ויקטוריה.
1903 - נבנה מועדון היאכטות Khedivial.
1905 - נבנתה חומת הים.
1907 – אוכלוסייה: 332,246.
1910 - הוקם מועדון הכדורגל ההלני אלכסנדריה.
1910 – הוקם בית הכנסת ששון.
1914 - הוקם מועדון אל-איתיחאד אלכסנדריה.
1917 – אוכלוסייה כ-460,000 (כ-20% זרים).
1919 - נבנה ארמון הנסיכה פאטמה אלזהרה.
1920 – הוקם בית הכנסת קסטרו.
1920 – הוקם בית הכנסת "נזה ישראל".
1921 - נפתח בית האופרה של אלכסנדריה.
1922 – הוקם בית הכנסת שערי תפילה.
1925 - נוסד בית הספר הסקוטי לבנות.
1927 – אוכלוסייה כ-600,000: 17% זרים, 33% קופטים, יהודים[דרושה הבהרה].
1928 - נוסד קולג' סנט מארק.
1929
נפתח אצטדיון אלכסנדריה.
הוקם בית ספר אנגלי לבנים.
1930 - נפתח אקווריום אלכסנדריה.
1932 –נבנה ארמון אל-חרמליק.
1934 - נבנה קורניש (אלכסנדריה) (אנ').
1935 - מכללת הבנות האנגלית נוסדה.
1937 – הוקם בית הכנסת אליהו חזן.
1938 - ההוצאה לאור של העיתון המצרי עבר מאלכסנדריה לקהיר.
1941 - 19 בדצמבר: עימות בין כוחות הצי האיטלקי והבריטי.
1942 - הוקמה אוניברסיטת פארוק.
1947 – אוכלוסייה: 919,024; (כ-11% זרים).
1950 – הוקם בית חולים חסב.
1952 - מהפכת הקצינים החופשיים במצרים.
1954 - 26 באוקטובר: ניסיון התנקשות לכאורה בגמאל עבד אל נאצר במהלך נאום במנשייה.
1958 - נפתח גן החיות של אלכסנדריה.
1960 - סידיק עבדול-לטיף הופך לראש העיר.
1964 - ספטמבר: התקיימה פסגת הליגה הערבית.
1965 – אוכלוסייה: כ-1.5 מיליון.
1969 – כנסיית סנט טקלה הימנות נחנכה.
1974 – אוכלוסייה: 2,259,000.
1980 - נבנה הכביש המהיר אל-עלמיין – אלכסנדריה.
1986
איסמעיל אל-גאוסאקי הופך לראש העיר.
נבנה נמל דכיילה.
נחנך מוזיאון התכשיטים המלכותי.
1990 - נוסדה אוניברסיטת סנגור.
1992 – אוכלוסייה: 3,380,000 (הערכה).
1996 - נוסד המכון הטכנולוגי של אלכסנדריה.
1997 - עבד אל-סלאם אל-מחגוב הופך לראש העיר.
1999 - הוקם המכון השוודי אלכסנדריה.
המאה ה-21

2001 - נפתח מרכז לאמנויות אלכסנדריה.
2002
נחנכה ביבליותקה אלכסנדרינה.
העיר נקראה בירת הספרים העולמית על ידי אונסק"ו.
2003
אצטדיון חרס אל-הדוד נפתח.
המוזיאון הלאומי של אלכסנדריה נחנך.
2006
עאדל לביב הופך לראש העיר.
ינואר-פברואר: גביע אפריקה לאומות 2006.
אוכלוסייה: 4,110,015.
הוקמה אוניברסיטת פארוס.
2007
נפתח אצטדיון בורג אל ערב.
סן סטפנו גרנד פלאזה בנויה.
2009 – נחנך מוזיאון סאדאת.
2010 – אוכלוסייה: 4,358,439.
2011
מהפכה במצרים
1 בינואר: הפצצת כנסיית הקדושים.
2012 - הפגנות נגד נשיא המדינה מוחמד מורסי.
2013 - ינואר: הפגנות נגד מורסי.
2017 – אוכלוסייה: 5,163,750 (צבירה עירונית).
ראו גם

היסטוריה של אלכסנדריה
רשימת ראשי ערים של אלכסנדריה מאז 1960 (בצרפתית) של אלכסנדריה
קווי זמן של ערים אחרות במצרים: קהיר, פורט סעיד
ציר הזמן של מצרים (fr')
מאמר זה משלב מידע מוויקיפדיה הצרפתית והוויקיפדיה הגרמנית.
לקריאה נוספת > פורסם במאות ה-18–19

Carsten Niebuhr. Translated by Robert Heron, "Of the City of Alexandria". Travels through Arabia., Edinburgh: R. Morison and Son, 1792
H. A. S. Dearborn, "Alexandria", A Memoir on the Commerce and Navigation of the Black Sea,, Boston: Wells & Lilly, 1819
Jedidiah Morse; Richard C. Morse, "Alexandria", A New Universal Gazetteer, 4, New Haven: S. Converse, 1823
Josiah Conder ravelle, "Topographical Description: Alexandria", The Modern Traveller, London:, London: J.Duncan, OCLC 8876014, 1827
Gardner Wilkinson, "Alexandria", Hand-book for Travellers in Egypt, Murray, OCLC 23931478, 1847
J. Willoughby Rosse., "Alexandria". Index of Dates ... Facts in the Chronology and History of the World., London.: H.G. Bohn. hdl:2027/uva.x030807786 – via HathiTrust., 1858
I. Smith Homans, "Alexandria", Cyclopedia of Commerce and Commercial Navigation,, 2, New York: Harper, 1859
Bayard Taylor, "Alexandria After 22 Years", Egypt and Iceland in the Year 1874, New York: G.P. Putnam, 1874H. de Vaujany, Alexandrie et la Basse-Égypte (in French),, Paris: Librairie Plon, OL 24146809M, 1885
Ali Mubarak., "v.7: Alexandria". Al-Khitat (in Arabic)., 1889
Ibrahim-Hilmy, "Alexandria", The literature of Egypt and the Soudan from the earliest times to the year 1885 inclusive: a bibliography,., London: Trübner and Co, 1886
D. Appleton, "Alexandria", Appleton's European Guide Book,, New York:.: D. Appleton & Co, 1888
Library, Boston Public, "Egypt: Places and Cities: Alexandria". Bulletin of the Public Library of the City of Boston, Boston: Library of the City of Boston, 1894