stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
תות לבן
התות הלבן בארץ ישראל

עץ התות המוזכר במשנה (מאה שנייה לספירה) אינו תות לבן אלא זן של תות שחור. התות הלבן, שאפשר שהיה מוכר בארץ כגידול תרבות בשלהי התקופה הביזנטית, הפך לגידול חשוב ונפוץ רק לאחר הכיבוש הערבי. ישנן עדויות מוצקות לגידולו באזורנו רק מהמאה העשירית ואילך. התות הלבן תפס מקום מרכזי בנוף החקלאי של הארץ בעיקר בימי הביניים המאוחרים ועד לעת החדשה. אפשר שרק אז המונח הכללי 'תות' מכוון לתות הלבן, בעוד שהתות השחור נקרא במפורש בשם "שאמי". החל במאה ה-12 ועד שנות ה-30 של המאה ה-20 נעשו ניסיונות נפל רבים לגדל עצי תות לבן בארץ ישראל לטובת תעשיית המשי. באמצע המאה ה-16 ניטעו ממנו שטחים נרחבים בסביבת טבריה לפיתוח תעשיית המשי. מאמצע המאה ה-19 התעוררה התעניינות רבה בארץ ישראל בגידול זחלי טוואי המשי להפקת משי. באביב 1852 נשתלו 23,000 עצי תות בקרבת שער יפו בירושלים. בשנת 1853 היו בגן של מונטיפיורי, בסמוך ליפו, 1,200 עצי תות וברמלה היו 14,000. פקעיות המשי נשלחו לעיבוד לביירות ולדמשק שם התעשייה פרחה והייתה רווחית. בשנת 1860 נפסק גידול תולעי-המשי בארץ ישראל, ישנה סברה שהדבר נבע ממחלה שפגעה בזחלי טוואי המשי כפי שקרה בלבנון ומתנאי האקלים שלא התאימו לגידולם.
לאחר 30 שנים, בסוף המאה ה-19, ניסו שוב להכניסו במושבות הברון רוטשילד. בשנת 1891 ניטע המטע הראשון בראשון לציון ואחר כך ניטעו בראש פינה, פתח תקווה, מאיר שפיה, ג'ילין, זכרון יעקב ויסוד המעלה ובית הספר החקלאי מקוה ישראל. סה"כ ניטעו עצי תות על שטח של יותר משלושת אלפים דונם. פקעיות המשי נשלחו לעיבוד לביירות ולדמשק ואחר כך בראשית המאה 19 אל המַטְוִויָּה שהוקמה בראש פינה. אל המטוויה הגיעו פקעיות משי מן המושבות היהודיות וגם מהיישובים הערבים באזור מטולה ומן הכפר חצביה. משלוחי המשי האיכותי הועברו לביירות או חיפה ומשם לאירופה. בעקבות גירעונות כספיים המטוויה נסגרה בשנת 1904 ובשנת 1906 הופקו פקעיות משי רק במושבה עקרון (מזכרת בתיה).
עם התפשטות השימוש בסיבים מלאכותיים בעולם ירד ערכו של המשי הטבעי, ואתו גם של התות הלבן.
אין בישראל מטעי תות בהיקף מסחרי. במשק היהודי מגדלים את התות לנוי, לצל ולפרי. הוא מקובל גם כעץ בוסתנים. במשק הערבי נהוג גידול מסחרי בממדים קטנים.
בישראל עץ תות לבן נחשב לעץ תרבות וגדל גם כפליט תרבות. הוא גדל בגינות בתים, בשטחים פתוחים, בשולי מטעים, בפארקים עירוניים, וליד מקורות מים כמו אגם החולה. הוא נפוץ בכל ישראל למעט בקעת הירדן, הערבה ודרום הנגב. הוא נפוץ ממטולה ועמק החולה כולל קריית שמונה ועד צפון הנגב. ריבוי העצים נעשה על ידי ייחורים, זריעה או הרכבה. התות מתאים לשתילה בכל ארץ ישראל, במגוון קרקעות, ואינו צרכן מים גדול. עצים בוגרים בקרקעות כבדות יסתפקו במי גשמים. עצים צעירים רצוי להשקות עד להתבססות, בקרקעות קלות רצוי לתת השקיית עזר לעצים בוגרים אם לא ירדה כמות גשמים מספקת.
בשימוש האדם

תרבותו של התות הלבן עבור טוואי המשי החלה בסין לפני יותר מ-4,500 שנה. נכון לעשור השני של המאה ה-21 מוקצים לגידולו בסין 6,260 קמ"ר. עלי התות הלבן נחשבים למזון מועדף עבור טוואי המשי. לשיא ביבול העלים הם מגיעים מגיל 18 עד 20. לא נהוג לקיים עצים שעברו את גיל 50 ונהוג להשאירו נמוך באמצעות גיזום.
חומר גלם לתעשייה: העץ משמש כחומר גלם בהכנת מוצרי ספורט בשל עמידותו, גמישותו והאלסטיות שלו בעיקר למחבטי טניס וכדורי נוצה, מקלות הוקי, רהיטים, כלים חקלאיים, וחומרי בנייה לבית ולסירות. העצה סיבית ומשמשת באירופה ובסין לייצור נייר. הסיבים המתקבלים מהקליפה משמשים לתעשיית האריגה.
מזון לבעלי חיים: באזורים שבהם מגבילה העונה היבשה את זמינות הצמחייה על הקרקע, משתמשים בהם כמספוא לבעלי חיים (פרות, עזים, חזירים עופות וכדומה).
מזון לבני האדם: חלקי הצמח, מלבד הפירות הבשלים, רעילים לאדם ויכולים לגרום לכאבי בטן והזיות. ניתן לאכול את הפירות הבשלים חיים או מבושלים. מכינים מן הפרי ג'לי, ריבות ותוספת לפשטידות, לחם, לעוגיות או לפודינגים. הפרי הוא גם מרכיב בהכנת יין התות. לאחר קלייה וטחינה של הקליפה הפנימית היא משמשת כמעבה מרקים או כתערובת עם דגנים בהכנת לחם. הניצנים הצעירים שימשו כתחליף לתה.
שימושים נוספים: שדרות עצי תות משמשות כשובר רוח להגנה על בעלי החיים, ולמנוע סחף קרקע. שוברי רוח יכולים לעזור ליישובים החיים בתנאי חורף קשים להתמודד טוב יותר עם ההשפעה של סופות חורף ולהפחית את עלויות החימום הביתיות במהלך חודשי החורף.
בספרות ובתרבות

עץ התות לא מוזכר במקרא ולראשונה הופיע בס פירות החיצונית. התות נזכר בפרק ב' של "ספר אחיקר החכם" במשל חכמה שאחיקר מלמד את בנו נדן: "בני, "אל תאץ כשקד השוקד להנץ, ופריו ייאכל לאחרונה, אך השכל כמו תות המאחר להנץ, ופריו ייאכל לראשונה". לאחר מכן התות מוזכר בס פירות חז"ל. בכל המקורות הכוונה לזני המין תות שחור (Morus nigra). התות מוזכר במסכת מעשרות, פרק א', משנה ב' "מֵאֵימָתַי הַפֵּרוֹת חַיָּבוֹת בַּמַּעַשְׂרוֹת? הַתְּאֵנִים, מִשֶּׁיַּבְחִילוּ. הָעֲנָבִים וְהָאֳבָשִׁים, מִשֶּׁהִבְאִישׁוּ. הָאוֹג וְהַתּוּתִים, מִשֶּׁיַּאְדִּימוּ. וְכָל הָאֲדֻמִּים, מִשֶּׁיַּאְדִּימוּ". ר"ע מברטנורה מפרש: "והתותים - בערבי תו"ת ובלע"ז מורא"ש". הרמב"ם מפרש "והתותים – אל-תות". יש מפרשני ימי הביניים שזיהו בעץ תות את ה"בכאים" הנזכרים בשמואל ב', ה', כ"ד.
לדעת ע. לעף מקור השם תות הוא בארצות אירניות וארמניות עד הודו. בהודו שמו בשפת הסנסקריט "טוּטַה" ובשפה המרטהי – "טוּטִי". את השם זה אנו מוצאים גם בפרסית "תות". בסורית השם הוא תותא. ושמו בערבית: תות, תות אלשאמי, (פרצאד - תות לבן) - شجرة الفراولة.
עץ התות שפירותיו הלבנים הפכו לאדום נזכר בסיפור אהבתם של פִּירָמוֹס ותיסבֵּי והתאבדותם העקובה מדם בחלק הרביעי של השיר האפי "מטמורפוזות" של המשורר הרומאי אובידיוס. סיפור אהבתם של פירמוס ותיסבי שימש כמקור ההשראה עבור שייקספיר ל"רומיאו ויוליה", והסיפור עצמו מועלה כמחזה-בתוך-מחזה שמעלות הדמויות בצורה נלעגת בסיומו של "חלום ליל קיץ".
שירו של יוסי בנאי "אני וסימון ומואיז הקטן" מוצב על שלט בגן התות בשכונת אוהל משה שבנחלאות, שכונת ילדותו. בשיר הוא נזכר בגעגוע בעץ תות שכונתי.
גלריה תמונות

תות לבן בפארק הזהב
תות לבן אחד משורת עצים
תות לבן בגובה בניין של ארבע קומות
עץ תות לבן על שפת נחל עין זהב
נצרים מעץ כרות - "תות אורבני"
פירות של תות עם עלי שלכת של קטלב מצוי מרפדים את הקרקע
פרחים זכריים של תות לבן
הערות שוליים

↑  Morus alba L. - Classification, World Flora Online - A Project of the World Flora Online Consortium (באנגלית)
↑  Morus alba L., Flora of Pakistan, ‏6-3-2011 (באנגלית)
↑  עדשתית היא רקמה נקבובית המורכבת מתאים עם חללים בין-תאיים גדולים בפרידרם (שכבת שעם) של האיברים המעובים בשנית וקליפת גבעולים ושורשים עציים של צמחים דו-פסיגיים. היא מתפקדת כנקבובית, המספקת נתיב לחילופי גזים ישירים בין הרקמות הפנימיות והאטמוספירה דרך הקליפה, אשר אטומה לגזים. צורת העדשתית היא אחד המאפיינים המשמשים לזיהוי עצים.
↑  Taylor Philip, Gwyneth Card, James House, Michael Dickinson, Richard Flagan, High-speed pollen release in the white mulberry tree, Morus alba L, Sexual Plant Reproduction 19 (1), עמ' 19–24
↑  Vandana Dubey, Comprehensive Notes on Phytochemical and Pharmacological Activity of Morus alba, Pharmaceutical and Biosciences Journal, 1/9/2020
1 2 3 4 5  Morus alba L. white mulberry, USAD United States Department of Agriculture, ‏7/6/2021
↑  זהר עמר, גידולי ארץ ישראל בימי הביניים - תיאור ותמורות, ירושלים: הוצאת יד יצחק בן צבי, 200, עמ' 210-2011, 334-336, 355
1 2  זהר עמר, חידושים אגרונומיים בראי פרשנות ספרי הקודש וההלכה במי הביניים, בד"ד חוב' 3, תשנ"ו, עמ' 92-91.
↑  גלס יוסף, תעשיית המשי בראש פינה
↑  ארנון יצחק, החי והצומח של ארץ-ישראל: אנציקלופדיה שימושית מאויירת - כרך 12 – צמחים ובעלי-חיים במשק האדם, רעננה: ישראל. משרד הבטחון. ההוצאה לאור, 1988, עמ' 120
↑  Nan Hampton, Toxic effect of mulberry fruits and sap, באתר wildflower.org, ‏18 באוגוסט 2009 (באנגלית)
↑  רחלי עינב, פרי האדמה, כרך 3, זכרון יעקב: חוביזה, 2019, עמ' 296
↑  ד"ר משה רענן, ואילו מתותים תאנים ורמונים לא – תות שחור, באתר פורטל הדף היומי, ‏1/6/2021
↑  ר' יונה אבן ג'נאח, ספר השרשים, ערך "בכא"; ר' דוד קמחי, ספר השרשים, הערך "בכא"
שונות במראה הגזעים של תות לבן
שונות רבה בין עלים של תות לבן לפעמים אפילו על אותו ענף
תפרחות זכריות ופרחים סגורים ופתוחים עם האבקנים
פרחים נקביים של תות לבן לאחר חנטה
פירות לבנים של זן תות לבן מתורבת
תות לבן בפארק המעין במטולה
עץ תות לבן בוגר בשלכת קריית שמונה סוף מרץ 2022
קליפסו (דמות מיתולוגית)

| --- | --- |

 תרבות:  מיתולוגיה יוונית
 מקום מגורים:  אוגיגיה
 אב:  אטלס
 אם:  טתיס
 בן או בת זוג:  אודיסאוס
 צאצאים:  Nausithous, לטינוס, Auson, Nausinous, Telegonus, נקסוס
 
"אודיסאוס וקליפסו" ציור של ארנולד בוקלין משנת 1883.
קליפסו (יוונית עתיקה: Καλυψώ) הייתה נימפה במיתולוגיה היוונית, בתו של אטלס, אחד מהטיטאנים ואלת הסערות. ביתה של קליפסו שכן באי המיוער אוגיגיה, ששימש כמרכזם של כל המים.
סיפורה של קליפסו > מלחמת האלים והטיטאנים

במלחמת האלים והטיטאנים, זאוס ואחיו ניצחו את הטיטאנים בהנהגת אביהם, קרונוס. יד ימינו ואחיינו של קרונוס, אטלס, היה אביה של קליפסו, וגורלו היה לסחוב את אורנוס (השמים) על גבו, מכיוון שהיה פצוע לאחר שבנו קרונוס קיצץ את איבר מינו. קליפסו, בתו של אטלס, תמכה בו במלחמה, ולכן נכלאה על אי בודד לנצח. במיתולוגיה הרומית קליפסו הוגלתה ונכלאה באי לפקדה, כאלף שנה לאחר מכן הגיע לאי פוסידון היא התאהבה בו אך היה לה ברור שעליה לוותר עליו. כתוצאה מאהבתם נולד לקליפסו בן בשם נקסוס. ע"פ המיתולוגיה הרומית קליפסו ביקשה מהאלים מזכרת שתזכיר לה את אהבתה לפוסידון וכהסכמה לבקשתה נולד נקסוס עם עיניים כחולות כצבע הים (פוסידון אל הים). כשהגיע נקסוס לבגרותו ייצר עבורו אל הים אי בודד והגלה אותו לשם. האי הידוע עד היום הוא האי נקסוס. ע"פ המיתולוגיה, כל אשר ינסה להגיע אל האי נקסוס גלי הים יעלו עד אשר הספינה תשקע אל מצולות הים וסערה תקיף את האי עד אשר יתרחק כל כובש המנסה לחדור אל האי. במיתולוגיה הרומית וגם במיתולוגיה היוונית מאמינים שנקסוס הוא אב הצאצאים של בעלי העיניים הכחולות בעולם כולו. לאורך כל תקופות ההיסטוריה בקרב הימאים הייתה אמונה לא להעלות לסיפון האנייה ואף לא ליצור קשר עין עם בעלי עיניים כחולות מחשש לזעמו של האל פוסידון לפגיעה כלשהי בצאצאיו. באשר לקליפסו עצמה גורלה היה, שבכל אלף שנה יגיע מישהו לאי והיא תתאהב בו, אך גם אם הוא יחזיר לה אהבה, הוא יהיה מוכרח לעזוב ולא יוכל לחזור לעולם.
סיפורה של קליפסו > קליפסו באודיסיאה

באודיסאה, היצירה המפורסמת אשר מיוחסת להומרוס ומתארת את מסעותיו של אודיסאוס מלך איתקה לאחר מלחמת טרויה, נזכרת קליפסו כנימפה אשר הצילה את אודיסאוס לאחר שספינותיו טבעו בסערה. תשעה ימים נאבק אודיסאוס בים על קורת עץ בודדת, עד אשר נסחף אל האי של קליפסו, והאלה טיפלה בו עד שהתאושש. קליפסו התאהבה בו וביקשה ממנו שיהיה לה לבעל, ואף הבטיחה לעשותו לבן אלמוות. שבע שנים שהה אודיסאוס באי שלה, אך ליבו עדיין התגעגע אל פנלופה, אשתו המחכה לו באיתקה. לבסוף, נכמרו רחמיו של זאוס על אודיסאוס, ובעצה אחת עם שאר האלים שלח את הרמס להודיע לקליפסו, כי עליה לשחרר את אודיסאוס. בצער רב וביגון נאלצה קליפסו להניח לאהובה ללכת ולחזור לביתו.
קליפסו בתרבות

בספרו של ג'יימס ג'ויס, יוליסס, נקרא הפרק הרביעי בשם "קליפסו". הגיבור, לאופולד בלום, מקבילו הפארודי של אודיסאוס, מתואר כעוזב את ביתו ואת אשתו למסע של יממה ברחבי דבלין.
בבלואי קוראים למורה של בלואי קליפסו.
דמותה של קליפסו, ובמיוחד יחסיה עם אודיסאוס שמשו השראה לציירים רבים: ארנולד בוקלין בציורו "אודיסאוס וקליפסו" משנת 1883, יאן ברויגל האב בציורו "המערה של אודיסאוס וקליפסו" משנת 1616, ג'ון פלקסמן מתוך איור לאודיסאה המתאר את הרמס המוסר לקליפסו את הצו המורה לה לשחרר את אודיסאוס משנת 1810, ומקס בקמן בציור משנת 1943.
סוזן וגה באלבומה Solitude Standing כתבה שיר על קליפסו המתאר את פרידתה מאודיסאוס מנקודת מבטה.
בסרט שודדי הקאריביים: סוף העולם, מבוססת דמותה של המכשפה דאלמה (נעמי האריס) על קליפסו.
בסדרת הספרים פרסי ג'קסון והאולימפיים מופיעה קליפסו בספר הרביעי הקרב על המבוך, כאשר היא מתאהבת בפרסי, שכמו אודיסאוס הגיע לאי שלה. אי אפשר למות באי. לאחר מכן בספר בית האדס ליאו ואלדז מבקר אותה וכשהוא עוזב הוא נשבע בנהר הסטיקס שיחזור אל האי כדי להוציא אותה משם (שבועה בנהר הסטיקס זו שבועה שאסור להפר). לאחר מכן בספר דם האולימפוס ליאו שב לאוגיגיה ומוציא את קליפסו משם, מה שגורם לכך שלא תהיה בת אלמוות, אך היא מוכנה לוותר על כך. הם נהפכים לזוג. בספרי גורלו של אפולו ליאו וקליפסו חוזרים למחנה ועוזרים לאפולו.
הירח קליפסו של שבתאי והאסטרואיד קליפסו 53 (אנ') נקרא על שמה.
קנדה (אפקוט)

| --- | --- |


 מידע כללי
 סוג:  מתחם שעשועים 
 כתובת:  גלריית מדינות העולם 
 מיקום:  אורלנדו 
 מדינה:  ארצות הברית 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ? – 1 באוקטובר 1982
 תאריך פתיחה רשמי:  1 באוקטובר 1982 
 
 קואורדינטות:  28°22′17″N 81°33′05″W﻿ / ﻿28.371484°N 81.55131°W﻿ / 28.371484; -81.55131
  (למפת אורלנדו מוגדלת) קנדה(למפת אורלנדו רגילה) קנדה
 
ביתן קנדה
גני ויקטוריה – גני הביתן הקנדי
ביתן קנדה הוא אחד הביתנים באזור תצוגת העולם של פארק השעשועים אפקוט באתר הנופש דיסניוורלד באורלנדו שבפלורידה.
פעילות

הביתן הוקם כדי להציג למבקר בו את התרבות הקנדית ואת אופייה החברתי והגאוגרפי של קנדה. כחלק מהביתן נבנה דגם של תצורות נוף קנדיות אופייניות ובהן עמק ובו מפל, המסמל את אזור הספר הקנדי, גנים ומזרקות המסמלים את אזור החוף המערבי של קנדה, וכן עמודי טוטם המסמל את התרבות האינדיאנית הקנדית.
במרכז הביתן מבנה המדמה את בניין שאטו לורייה שבאוטווה. בביתן מוצג הסרט הו קנדה!. הביתן נבנה בשיטה של "פרספקטיבה כפוייה" – ואף שמדובר בבניין בגובה שלוש קומות, נראה לצופה בבניין כאילו מדובר בבניין בגובה שש קומות.
גני הביתן הקרויים "גני ויקטוריה" (באנגלית: Victoria Gardens), מנסים לחקות את גני בושארד שבקרבת ויקטוריה שבפרובינציית קולומביה הבריטית, הם הגנים הגדולים ביותר (והדורשים תחזוקה רבה ביותר) מכל גני הביתנים שבאזור "תצוגת העולם" (world showcase) של פארק השעשועי.
חנויות הביתן, המצויות במבנה בסגנון לונגהאוס האופייני למבני האינדיאנים בחוף המערבי של קנדה, מוכרות מוצרי מלאכת יד המיוצרים בקנדה, ומוצרי מזון אופייניים (כגון סירופ מייפל).
בחזית הביתן הקנדי שלושה עמודי טוטם שגובהם 10 מטרים. שנים מעמודים אלה עשויים פיברגלס ואחד עשוי עץ. העמודים מתארים שלושה מסיפורי "העורב" המרמה את "ציף השמים" וגונב ממנו את השמש, הירח והכוכבים. העמודים, שעוצבו על ידי האמן דייוויד בוקסלי מקולומביה הבריטית, הוצבו בביתן באפריל 1998.
הביתן זה (כמו גם הביתן המקסיקני) היו שנים משלושת הביתן שהוחלט על הקמתם ועל מיקומם מבלי קשר לקבלת מימון מהמדינה. חברת וולט דיסני החליטה שהביתן של ארצות הברית יהיה במרכז תצוגת העולם, ושתי הארצות הגובלות בה – מקסיקו וקנדה, תהיינה בשתי קצות תצוגת העולם .
הביתן נפתח עם הקמת פארק השעשועים ב-1 באוקטובר 1982.
החלטה 1701 של מועצת הביטחון של האו"ם

| --- | --- |

 תאריך:  11 באוגוסט 2006 
 ישיבה מספר:  5,511
 קוד:  S/RES/1701(2006) (מסמך)
 נושא:  המצב במזרח התיכון
 סיכום הצבעה:  15 הצביעו בעד 0 הצביעו נגד 0 נמנעו 0 נעדרו 
 תוצאה:  התקבלה
 הרכב מועצת הביטחון
 חברות קבועות:  הרפובליקה העממית של סין הרפובליקה העממית של סין צרפת צרפת רוסיה רוסיה הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת ארצות הברית ארצות הברית
 חברות לא קבועות:  ארגנטינה ארגנטינה הרפובליקה של קונגו הרפובליקה של קונגו דנמרק דנמרק גאנה גאנה יוון יוון יפן יפן פרו פרו קטר (מדינה) קטר סלובקיה סלובקיה טנזניה טנזניה
 
החלטת האו"ם 1701 התקבלה ואושרה במועצת הביטחון של האומות המאוחדות ב־12 באוגוסט 2006, וקראה להפסקת אש בין ישראל לחזבאללה במלחמת לבנון השנייה, תוך פריסת כוח או"ם חמוש וצבא לבנון בדרום לבנון, על מנת למנוע מארגון חזבאללה להמשיך לפעול בשטח לבנון.
רקע > הנסיגה מרצועת הביטחון

עם נסיגת צה"ל מרצועת הביטחון בשנת 2000 האו"ם אישר שישראל מילאה את חובותיה בנסיגה עד לקו הגבול המוכר. גבול זה, "הקו הכחול", אינו חדש. הוא הולך בתלם סימון גבול ותיק, עוד מהסכם ניוקומב-פולה משנת 1923 (הסכם גבול בין המנדט הבריטי בארץ ישראל למנדט הצרפתי בלבנון וסוריה). קו זה, שחופף לקו הסכמי שביתת הנשק בתום מלחמת העצמאות משנת 1949, אומץ גם בהסכם ישראל-לבנון 1983.
רקע > מלחמת לבנון השנייה

ב־12 ביולי 2006 תקף חזבאללה סיור של צה"ל בשטח ישראל, סמוך לגבול, הרג שלושה מחיילי הסיור וחטף שניים. במקביל ירה חזבאללה פצצות מרגמה ורקטות באזור הר דב כפעולת הסחה. בניסיון לחלץ את החטופים נכנס צה"ל לשטח לבנון, אך נסוג בעקבות אש מסיבית של חזבאללה, ממנה נהרגו עוד חמישה חיילי צה"ל. בעקבות אירועים אלה החלה ישראל בהפצצה אווירית מסיבית של יעדי חזבאללה. חזבאללה הגיב בירי רקטות כבד על יישובי הצפון והאירועים התפתחו לכדי מלחמה בין הצדדים. ישראל הפציצה מטרות צבאיות ואזרחיות בלבנון ואילו חזבאללה ירה רקטות ללא אבחנה לשטח ישראל. בשלב מסוים, כוחות זרוע היבשה של צה"ל נכנסו לדרום לבנון בכוונה לטהר מעוזי חזבאללה, וקרבות קשים התפתחו. המלחמה נמשכה כחודש, עד 14 באוגוסט, ונהרגו בה 44 אזרחים ישראלים, 119 חיילי צה"ל, מאות לוחמי חזבאללה וכ-1,100 אזרחים לבנונים. בתחילת המשבר תמך רוב העולם בישראל והצדיק את פעולותיה, אך ככל שהמשבר התמשך התכרסמה תמיכה זו והחלה פעילות בינלאומית להשגת הפסקת אש. ב־10 באוגוסט מגעים קדחתניים בין ארצות הברית הפרו-ישראלית לצרפת הפרו-לבנונית, שניסו לאזן בין דרישות ישראל לעמדה הלבנונית, הולידו טיוטה להחלטה על הפסקת אש. ב-12 באוגוסט אושרה ההחלטה במועצת הביטחון של האו"ם. במקביל לאישור ההחלטה החלה ישראל במבצע קרקעי רחב שכוונתו הייתה להביא את צה"ל עד לנהר הליטני, אך מבצע זה הופסק עם כניסת הפסקת האש לתוקפה ב-14 באוגוסט בשמונה בבוקר.
נוסח

בהחלטה דובר על תגבור כוח יוניפי"ל בכ־15,000 חיילי או"ם חמושים עם סמכות להפעלת נשק וסיוע של האו"ם לפריסת צבא לבנון בדרום לבנון. לפי סעיף 12 להחלטה: כוח האו"ם "ינקוט את כל הפעולות הנדרשות להבטיח ששטחי הפעילות שלו לא ינוצלו לביצוע פעולות עוינות מכל סוג, ויסתייע באמצעים רבי-עוצמה למניעת ירי". עוד קובע הסעיף את חובת הכוח "להגן על אזרחים מפני איום מתפתח של אלימות פיזית". פריסת הכוח תיעשה בד בבד עם נסיגת צה"ל מדרום לבנון, ועד שהכוח יתפרס ישראל אינה מחויבת לסגת.
כמו כן קבעה ההחלטה שיש למנוע הכנסת נשק לאזור ללא הסכמה של ממשלת לבנון והטילה אמברגו מלא על העברת נשק לחזבאללה.
בנוסף להחלטה זו הופיעו בה שתי קריאות כלליות בחלק ההצהרתי, הלא מחייב של ההחלטה:
קריאה לשחרור החיילים החטופים ללא תנאי
קריאה ליישום מלא של החלטה 1559, לרבות פירוק המיליציות החמושות בלבנון.
בעקבותיה

לבנון לבנון: ב־12 באוגוסט אישרה ממשלת לבנון את החלטת האו"ם.
חזבאללה חזבאללה: בנאום שנשא הודיע ראש הארגון חסן נסראללה כי ארגונו יקבל את ההסכם בתנאי שישראל תיסוג מלבנון ותפסיק את פעולותיה.
איראן איראן: התנגדה להחלטה וכינתה אותה "כניעה" לישראל.
ישראל ישראל: ב־13 באוגוסט אישרה ממשלת ישראל את החלטת האו"ם.
הפסקת אש נכנסה לתוקפה ב־14 באוגוסט בשעה 8:00 בבוקר. לאחר מכן אירעו מספר תקריות אש בין צה"ל לחזבאללה בהן נהרגו 11 מחבלים. ביניהן פעולת קומנדו של סיירת מטכ"ל במסגרתה נהרגו קצין צה"ל, סא"ל עמנואל מורנו ו-3 מחבלים. כמו כן, חשיפה של מערכת בונקרים של חזבאללה סמוך לגבול.
במהלך חודש ספטמבר התפרסו כוחות יוניפי"ל מתוגברים וכוחות צבא לבנון בדרום המדינה, אך לא פעלו למניעת תקריות עם חזבאללה.
ב־1 באוקטובר 2006 בשעה 02:30 לפנות בוקר, יצאו כל כוחות צה"ל מלבנון למעט חלקו הצפוני של הכפר ע'ג'ר.
חרף ההחלטה, חזבאללה שיקם בהדרגה את כוחו וגם התעצם משמעותית בדרום לבנון.
ראו גם

מלחמת לבנון השנייה
החלטה 1559
רצועת הביטחון
גבול ישראל–לבנון
יוניפי"ל
מבצע מגן צפוני
הערות שוליים

↑  רוני סופר וסי"צ, ממשלת לבנון קיבלה את החלטת מועצת הביטחון, באתר ynet, 12 באוגוסט 2006
↑  רועי נחמיאס, נסראללה: נפסיק את האש כשצה"ל ייסוג, באתר ynet, 12 באוגוסט 2006
↑  רוני סופר, הממשלה אישרה הצעת הפסקת האש של האו"ם, באתר ynet, 13 באוגוסט 2006
↑  אבי יששכרוף, ושוב אתכם: דרום לבנון שוב בידי החזבאללה, באתר הארץ, 9 ביולי 2010
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 7626798-2  VIAF: 197691514   WorldCat (עם VIAF): 197691514
רבשקה

לוחמים יהודים מקשיבים לנאום רבשקה. פרט מתצוגה במוזיאון מגדל דוד
רַבשָׁקֵה או רַב-שָׁקֵה (מאכדית: Rab šaqē – "שר המשקים") הוא תוארו של שר בכיר בממלכת אשור. משרה זו הייתה אחת הבכירות בממלכה – השלישית בדרגה, לאחר המלך והתרתן, או הרביעית, לאחר הכרוז המלכותי. בניגוד לתפקידם של התרתן והרב סריס, ששימשו לרוב בתפקיד שרי הצבא, היה תפקיד הרבשקה לרוב בחצר המלוכה.
בתנ"ך נזכר רבשקה בתקופת שלטונו של סנחריב, שהשתתף במשלחת אל חזקיהו מלך יהודה בזמן מסע סנחריב בשנת 701 לפני הספירה. רבשקה נשא נאום, שבו קרא לחזקיהו ולעמו להיכנע מלפני אשור. על פי חז"ל וחוקרים מסוימים היה רבשקה יהודי מומר.
בתנ"ך > בעקבות הנאום

כאשר שמע חזקיהו את דברי רבשקה קרע אף הוא את בגדיו ושלח איגרת אל ישעיהו הנביא בבקשה שיתפלל עבורם. ישעיהו הודיע לשליחי חזקיהו שה' יגן על ירושלים, למען דוד עבדו ושסנחריב יפול. ישעיהו בעצמו מציג נבואה שנאמרת כמענה להתרסה של רבשקה ומכילה גם היא מגוון דימויים ותוכן, אך השיא שלה הוא הכינוי המלגלג כלפי רבשקה והשרים שהתלוו אליו:
וַיֹּאמֶר לָהֶם יְשַׁעְיָהוּ, כֹּה תֹאמְרוּן אֶל-אֲדֹנֵיכֶם:  כֹּה אָמַר יְהוָה, אַל-תִּירָא מִפְּנֵי הַדְּבָרִים אֲשֶׁר שָׁמַעְתָּ אֲשֶׁר גִּדְּפוּ נַעֲרֵי מֶלֶךְ-אַשּׁוּר אֹתִי.
רבשקה שב אל סנחריב ומצא אותו צר על ליבנה. רבשקה לא נרתע ושב לירושלים לנאום נאום תקיף יותר אך מלאך ה' הרג במחנה סנחריב 185 אלף איש בלילה אחד, והצבא נסוג מיהודה.
בחז"ל

מסיפור רבשקה לומדים חז"ל את החיוב על קריעת בגדים בעקבות שמיעת קללת ה' מפי יהודי, שכן שרי חזקיהו קרעו את בגדיהם כאשר שמעו את דברי רבשקה שנשלח "לחרף אלוהים חי". כמו כן, לומדים חז"ל שגם מי ששומע ציטוט של קללת ה' חייב לקרוע, שכן גם חזקיהו קרע את בגדיו; אך העדים שמספרים את דבר הקללה אינם צריכים לקרוע שנית. באותו הקשר כתבו חז"ל שרבשקה לא היה נכרי, אלא יהודי מומר. טענה זו נתמכת גם בדברי החוקרים, וזאת בשל יכולתו יוצאת-הדופן של רבשקה לדבר בשפה העברית. מדרש נוסף טוען שרבשקה היה בנו של חזקיהו עצמו (תרגום לארמית על קהלת, י', ט'), אם כי ממדרש דומה לו משתמע שמדובר בשני אנשים שונים בשם רבשקה: האחד בנו של חזקיהו שנהרג בהיותו קטן, והשני שליחו של סנחריב (הגהות הב"ח על תלמוד בבלי, מסכת ברכות, דף י', עמוד א').
על פי המדרש, היה אותו הלילה ליל הסדר, וכאשר שמע רבשקה את קריאת ההלל, אמר לסנחריב לשוב מעל העיר שכן לילה זה הוא לילה שבו נעשים ניסים.
לקריאה נוספת

מלכים ב', פרקים י"ח-י"ט. ספר ישעיהו, פרקים ל"ו-ל"ז. ספר דברי הימים ב', פרק ל"ב
אנציקלופדיה מקראית, ערך רבשקה
הערות שוליים

↑  כציפור בכלוב – על מסע סנחריב – מתוך הפודקאסט ״דברי הימים״
↑  תלמוד בבלי, מסכת סנהדרין, דף ס', עמוד א'
↑  ילקוט שמעוני, אסתר, רמז תתרנח
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007513514405171
מצד מאגורה

| --- | --- |

 היסטוריה
 תקופות:  תקופת הברזל, התקופה הביזנטית בארץ ישראל 
 מיקום
 מדינה:  ישראל 
 קואורדינטות:  30°51′56″N 34°45′03″E﻿ / ﻿30.865468°N 34.750957°E﻿ / 30.865468; 34.750957
  (למפת צפון הנגב מוגדלת) מצד מאגורה(למפת צפון הנגב רגילה) מצד מאגורה(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום מצד מאגורה(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום מצד מאגורה
 
מצד מאגורה הוא מצד השוכן ברכס חלוקים, כ-3.4 ק"מ מערבית למדרשת שדה בוקר. האתר צופה על נחל הבשור בו עברה דרך הבשמים בין פטרה לעזה. האתר נסקר בשנת 1953, ונחפר בשנת 1970 על ידי הארכאולוגים רודולף כהן וזאב משל, ואובחנו בו שלושה שלבי בניה.
השלב הראשון - מבנה גדול (34X40 מטר) שתוארך לתקופת הברזל.
השלב השני - מצודה שנבנתה מעל המבנה הקודם (40X22 מטר), אותו תיארכו לתקופה הרומית ויחסו את בנייתו לנבטים.
השלב השלישי - מצודה מרובעת (21X21 מטר) עם ארבעה מגדלי פינה ששרדה לגובה של כ- 2.5 מטר, בנויה מאבני גזית שתוארכה לתקופה הביזנטית. בתקופה זו נחצב גם בור המים מדרום, שהוזן על ידי תעלת מים.
שמו של המצד ניתן לו בשל בור המים מסוג "מאגורה" שנמצא למרגלותיו.
ניתוח חדש של הממצאים שעשתה הארכאולוגית טלי אריקסון גיני מרשות העתיקות, הוביל למסקנה שהשלב השני הוא למעשה מצודה חשמונאית. המכלול הקרמי מאפיין יותר את ממלכת יהודה ולא את הממלכה הנבטית. באחד מהמגדלים התגלה חדר רחצה, שמזכיר בתפקודו את חדר הרחצה מארמון התאומים ביריחו, שבנתה שלומציון המלכה. המצודה כנראה נבנתה לאחר כיבוש עזה על ידי אלכסנדר ינאי, אשר שלט גם בתל ניצנה, על פי מטבעות חשמונאיים וכלים שנתגלו בחפירת האתר. ממצאים אלה מחזקים את הדעה שממלכת יהודה החשמונאית שלטה על חלק גדול מהנגב.
חדרי סוגרים של המצודה החשמונאית
בור המים של המצודה הביזנטית
מצד מאגורה - מראה מהאוויר
1003

שנת 1003 היא השנה השלישית במאה ה-11. זוהי שנה רגילה, שאורכה 365 ימים. באותה תקופה הלוח הגרגוריאני עוד לא היה קיים, ולכן שנה זו קיימת בלוח היוליאני בלבד.
כל התאריכים שלהלן הם לפי הלוח היוליאני.
אירועים

אישטוון הראשון כובש את טרנסילבניה
רובר השני מלך צרפת פולש לדוכסות בורגונדיה, אך נסוג
צבא מורים הרס את לאון
16 במאי – יוחנן השבעה-עשר הופך לאפיפיור ה-140
נפטרו

אייריק תורוואלדסון - "אריק האדום" - מנהיג ויקינגי שככל הנראה היה הראשון ליישב את גרינלנד
12 במאי – סילבסטר השני, האפיפיור ה-139 למניין (נולד בסביבות 946)
3 באוגוסט – א-טאאע, הח'ליף העבאסי העשרים וארבעה (נולד ב-932)
6 בנובמבר – יוחנן השבעה-עשר, אפיפיור (נולד ב-945)
ראו גם

ילידי 1003‎
נפטרים ב-1003‎
גרמניה (אפקוט)

| --- | --- |


 מידע כללי
 סוג:  מתחם שעשועים 
 כתובת:  גלריית מדינות העולם 
 מיקום:  פלורידה 
 מדינה:  ארצות הברית 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ? – 1 באוקטובר 1982
 תאריך פתיחה רשמי:  1 באוקטובר 1982 
 
 קואורדינטות:  28°22′05″N 81°32′49″W﻿ / ﻿28.3681°N 81.5469°W﻿ / 28.3681; -81.5469
  (למפת אורלנדו מוגדלת) גרמניה(למפת אורלנדו רגילה) גרמניה
 
הביתן הגרמני
פוסטר משנת 1976 המתאר את הכניסה למתקן מסע בנהרות הריין.
דגם הכפר ודגמי הרכבת
ביתן גרמניה הוא אחד הביתנים באזור תצוגת העולם של פארק השעשועים אפקוט שבאתר הנופש דיסניוורלד באורלנדו שבפלורידה.