stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מחול מודרני
היסטוריה > הפצת המחול המודרני בארצות הברית

בשנת 1927 התחילו העיתונים להעסיק מבקרי מחול כמו וולטיר טרי ואדווין דנבי אשר ניגשו להופעות מנקודת מבט של מומחים לתנועה להבדיל ממבקרי מוזיקה ומבקרי תיאטרון. התחילו להורות מחול מודרני במכללות ובאוניברסיטאות, תחילה במסגרת חינוך גופני ובהמשך במסגרת אמנות הבמה. מורי העתיד במכללות ובאוניברסיטאות עברו את הכשרתם במכללת בנינגטון בה נוסדה בשנת 1934 מסגרת ללימודי מחול.
היסטוריה > התפתחות המחול המודרני

בעוד ראשוני המחול המודרני שאבו את מקורות ההשראה שלהם ממיתוסים, מאורעות השפל הגדול אשר החל בשנת 1929 ועליית הפאשיזם באירופה,
הביאו להתפתחות המחול הרדיקלי שראה במחול כאמצעי לשינוי חברתי ומקורות ההשראה נשאבו מהאירועים הדרמטיים של תקופה זאת. הפעילים הבולטים: הניה הולם, אנה סוקולוב, חוזה לימון, מרס קנינגהם, אריק הוקינס, פול טיילור, ואלווין ניקולאס.
היסטוריה > המחול האפרו-אמריקאי

מחול מודרני המשלב מקורות השראה אפריקניות וקאריביות, הפעילים הבולטים:קטרין דנהם, פרל פרימוס, ואלוין איילי.
ראו גם

מחול אקספרסיוניסטי
איזדורה דאנקן
לואי פולר על ידי אנרי דה טולוז-לוטרק
רות סנט דניס וטד שון בתמונה משנת 1916
מישל דברה

מישל דברה (בצרפתית: Michel Debré‏; 15 בינואר 1912 – 2 באוגוסט 1996) היה פוליטיקאי צרפתי גוליסטי, יהודי מומר. נחשב לאבי החוקה הנוכחית של צרפת, וכיהן כראש הממשלה הראשון של הרפובליקה הצרפתית החמישית תחת הנשיא שארל דה גול בשנים 1959–1962. ראש הממשלה החמישי בתולדות צרפת, שהיה ממוצא יהודי (מתוך שבעה סך הכל).
ציונים לשבח

אות לגיון הכבוד
צלב המלחמה
מדליית הרזיסטנס
מדליית צרפת המשוחררת
פרסומים

La Mort de l’État Républicain, 1947 – (מות המדינה הרפובליקנית)
Ces Princes qui nous gouvernent, 1957 – (אלה שרי הממשלה)
Une certaine idée de la France, 1972 – (תפיסה מסוימת על צרפת)
Une Politique pour la Réunion, 1975 –
Le Pouvoir Politique, 1977 – (כוח פוליטי)
Le Gaullisme, 1978 – (הגוליזם)
Français, Choisissez l’Espoir, 1979 – (צרפתים, בחרו בתקווה)
Lettre Ouverte aux Français pour la Reconquête de la France, 1980
Peut-on lutter contre le chômage?, 1982 – (האם אפשר להילחם באבטלה?)
Trois Républiques pour une France, 4 Bände, 1984 – 1995
Entretiens avec le Général De Gaulle: 1961 – 1969, 1993 – (שיחות עם דה גול: 1961 - 1969)
Combattre Toujours: 1969 – 1993, 1994 –
הערות שוליים

↑  האחרים היו: אלכסנדר מילראן 1920), לאון בלום (1936–1937, 1938, 1945), רנה מאייר (1953), פייר מנדס פראנס (1954-1955), לורן פביוס (1984–1986) ואליזבת בורן - ראש ממשלת צרפת המכהנת החל ממאי-2022.
↑  החל דיון בסנאט הצרפתי על הסכמי פאריס, על המשמר, 24 במרץ 1955
↑  שמואל שגב, סוסטל דורש לעצמו את תיק־הפנים, מעריב, 1 בינואר 1959
↑  מישל דברה הקים ממשלה חדשה בלי שיתופם של הסוציאליסטים, דבר, 9 בינואר 1959
↑  פומפידו - ראש ממשלת צרפת, חרות, 15 באפריל 1962
↑  שלמה שפיר, פומפידו במקום דברה, דבר, 16 באפריל 1962
↑  ישראל נוימן, האתגר הגוליסטי והאופוזיציה, דבר, 23 בנובמבר 1962
↑  דה־גול אישר הרכב הממשלה הצרפתית החדשה, דבר, 7 בדצמבר 1962
↑  ישראל נוימן, הגורם החדש בפרלמנט הצרפתי, דבר, 7 בדצמבר 1962
↑  מישל דברה נבחר כציר באי נידח, מעריב, 6 במאי 1963
↑  אורי דן, ידידים רבים לישראל, מעריב, 9 בינואר 1966
↑  הובטח רוב מוחלט למפלגה הגוליסטית, דבר, 6 במרץ 1967
↑  גיל קיסרי, רציפות - כן; תמורה - לאו דווקא, מעריב, 27 ביוני 1969
↑  פומפידו: יש לקצר תקופת הנשיאות, דבר, 4 באפריל 1973
↑  ישראל נוימן, פייר מסמר - בקץ הדרך, דבר, 23 בדצמבר 1973
↑  תמר גולן, ז'יסקר ד'אסטן מפגין רוח יוזמה, מעריב, 31 במאי 1974
↑  פעימות ליבו של עובר, מעריב, 3 בדצמבר 1974
| ראשי ממשלת צרפת |
| --- | --- | --- |
| צרפת של וישי | אנרי פיליפ פטן • פייר לאוואל • פרנאן דה ברינון | דגל צרפת |
| הממשלה הזמנית של הרפובליקה הצרפתית | שארל דה גול • פליקס גואן • ז'ורז' בידו • לאון בלום | דגל צרפת |
| הרפובליקה הצרפתית הרביעית | פול רמדיה • רובר שומאן • אנדרה מארי • רובר שומאן • אנרי קווה • ז'ורז' בידו • אנרי קווה • רנה פלוון • אנרי קווה • רנה פלוון • אדגר פור • אנטואן פינה • רנה מאייר • ז'וזף לניאל • פייר מנדס פראנס • אדגר פור • גי מולה • מוריס בורז'ס-מונורי • פליקס גאיאר • פייר פלימלי • שארל דה גול | דגל צרפת |
| הרפובליקה הצרפתית החמישית | שארל דה גול • מישל דברה • ז'ורז' פומפידו • מוריס קוב דה מירוויל • ז'אק שבאן-דלמאס • פייר מסמר • ז'אק שיראק • ריימון באר • פייר מורואה • לורן פביוס • ז'אק שיראק • מישל רוקאר • אדית קרסון • פייר ברגואה • אדואר בלדור • אלן ז'ופה • ליונל ז'וספן • ז'אן-פייר רפרן • דומיניק דה וילפן • פרנסואה פיון • ז'אן-מארק ארו • מנואל ואלס  • ברנאר קזנב • אדואר פיליפ • ז'אן קסטקס • אליזבת בורן • גבריאל אטאל • מישל ברנייה | דגל צרפת |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007273679905171  PLWABN: 9810630972305606  BIBSYS: 90632350  BnF: cb118989766 (data)  CiNii: DA03002512  GND: 11917975X  ISNI: 0000 0001 2133 9845  LCCN: n50040436  NLA: 49784454  NTA: 071311750  SELIBR: 327673  SNAC: w6t75v55  SUDOC: 027761835  Trove: 1495965  VIAF: 56608238   WorldCat (עם VIAF): 56608238
מעבר לקבר

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  ג'וד ווטסון
 שפת המקור:  אנגלית
 סוגה:  ספר הרפתקאות
 הוצאה
 הוצאה:  תאגיד סקולסטיק 
 תאריך הוצאה:  2009
 מספר עמודים:  187
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  הוצאת מודן
 תאריך:  2011
 תרגום:  רוני בק
 סדרה
 סדרת ספרים:  39 רמזים
 ספר קודם:  גנב החרבות
 הספר הבא:  המעגל השחור
 קישורים חיצוניים
 מסת"ב:  978-0-545-06044-8
 הספרייה הלאומית:  003423101
 
מעבר לקבר (באנגלית: Beyond the Grave) הוא הספר הרביעי בסדרת הספרים 39 רמזים, שנכתב על ידי ג'וד ווטסון. הספר יצא לאור בעברית בשנת 2011. ג'וד ווטסון היא הסופרת הרביעית שכתבה את סדרת הספרים הזו, והיא חולקת עם עוד שישה סופרים את כתיבת הספר, ביניהם גם ריק ריירדן שכתב את הסדרה והתחיל אותה.
תקציר

איימי ודן טסים למצרים, עם האומנת שלהם נלי גומז, כדי למצוא את הרמז, שהוסתר על ידי קאתרין קהיל (בית אקטרינה). אירינה ספסקי עקבה אחריהם ותקפה אותם, אבל הם ברחו לחנות עתיקות וגילו פסל של האלה סח'מת. הם חשבו שפסל הוא חלק ממרוץ הרמזים אז הם ניסו להימלט מהחנות עם הפסל. אבל בחור בשם תיאו קאטר תפס אותם, ומשכנע אותם שזה מזויף. מיואשים, הם חוזרים לנלי. הם הולכים למלון אקסלסיור ונחים בו. הם מוצאים בחדרם מפקדה סודית של בית אקטרינה. בתוך המפקדה, הם מוצאים שלושה פסלי סח'מת, כשפתאום הם נלכדים על ידי ראש בית אקטרינה באה הו, שמסביר להם את ההיסטוריה של הפסלים, מתברר גם שבאה הוא הבעלים של המלון. באה דורש מהם מידע על אחיינו, אליסטר הו, והוא מכניס אותם למעצר בגלל שהם לא מספקים לו את המידע. הם מצליחים לברוח, אחת מחברותיה של גרייס, הילרי וייל, מוצאת אותם ולוקחת אותם אל ביתה. היא נותנת להם פריטים שגרייס שלחה לה לפני מותה, מדריך טיולים, מכתב ופסל רביעי של סח'מת, הם מגלים שתיאו הוא נכדה של הילרי. הרמז שהם מוצאים בתוך הפסל מוביל אותם לחיפוש במקדש מצרי שם הם נלכדים על ידי אירינה ותיאו (שעשה זאת בטעות). אחרי שאיימי ודן נמלטים מהמקדש (בעזרת נלי), הם נלכדים שוב, הפעם על ידי ג'ונה ויזרד, אשר משאיר אותם על אי בודד בנילוס. אחרי שג'ונה נטש אותם, רודף אחריהם תנין בכל רחבי האי, אך דייג מקומי עוזר להם ומחלץ אותם מהאי. כשהם חוזרים הם מגלים שתיאו והילרי רימו אותם כדי לגנוב את פסל סח'מת מכיוון שהם ניסו להיות עשירים. הם הולכים למלון שם הם מגלים ציור שהושאר שם על ידי גרייס. כאשר הם מנסים לפענח את משמעות הציור הם מגלים שאליסטר הו מאזין להם, אליסטר מציע להם שיתוף פעולה והם מבינים שבלעדיו הם לא יצליחו למצוא את הרמז, הם מגלים שהם צרכים לצלול למקום כלשהו בנילוס אך הכתובת שהייתה אמורה לגלות להם את הרמז הבא הייתה שבורה בחציה. איימי ודן מחליטים יחד עם אליסטר שכדי שהם התפצלו מכיוון שהם לא הצליחו למצוא את הרמז. איימי ודן חוזרים לקהיר כדי לחשוב מה לעשות. הם מבינים שהמכתב שהילרי הביאה להם אמור להביא אותם לרמז הבא. הם הולכים לחנות שבה הם חושבים שנמצא הרמז ובעל החנות, סמי, מביא להם מזוודה עם מנעול. הם מצליחים לפתוח אותה הם מגלים עוד רמז: חצי גרם מור.
מיכאל (מייקל)

| --- | --- |

 לידה:  13 בדצמבר 1949 (בן 74) גבת, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 מקום מגורים:  ירושלים 
 השכלה:  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 מספר צאצאים:  2 
 
מיכאל (מייקל) שיר (נולד ב-13 בדצמבר 1949) הוא מורה דרך ישראלי בטיולים מאורגנים מחוץ לישראל ולשעבר, כתב צבאי ועיתונאי.
ביוגרפיה

מיכאל שיר נולד לחיה ואריה, בקיבוץ גבת שבעמק יזרעאל. לאחר סיום בית הספר התיכון בקיבוץ גבת התגייס לצה"ל לתפקיד כתב בירחון במחנה נח"ל, בשנים 1969-1972.
בין השנים 1968–1969 ערך את "יחדיו", ביטאון חטיבת בני הקיבוץ המאוחד. בשנת 1972 יצא שיר בשליחות עיתונאית לסיקור משחקיה של קבוצת הכדורסל הפועל גבת/יגור באירופה ובין השאר ב"ספורט הפועלים" בעיר גראץ באוסטריה. בתחילת 1973 זכה שיר בתחרות פרס הכתבה הטובה מבין 234 מתחרים ולכן הוזמן על ידי עורכי העיתון, דב יודקובסקי ורם אורן, לתרום לצוות העיתון. בשנת 1973 הועסק בידיעות אחרונות, ככתב לענייני התיישבות וחברה. בין השנים 1974- 1975 ערך את "במבחן", ביטאון תנועת המחנות העולים.
בין השנים 1975–1979 המשיך שיר לכתוב ב"ידיעות אחרונות" ואף יצא בשליחות העיתון ושידורי קול ישראל לסקר את מבצע קליטת פליטי וייטנאם בישראל, עקב ההחלטה שקיבל ראש הממשלה מנחם בגין.
בין השנים 1977–1979 היה שיר לכתב הראשון של "קול ישראל" בהונג קונג, ממנה שידר עשרות כתבות. פרק זה בחייו כלל דיווחים על מלחמת וייטנאם ועל המהפך שעברה סין לאחר הסתלקותו של מאו דזה-דונג. שיר קיים בנידון ראיון עם לורנס כדורי, שפורסם במוסף "7 ימים" של ידיעות אחרונות.
בנוסף, בזמן שהותו בהונג קונג מונה שיר לכתב "הארץ שלנו", והעביר סדרת כתבות על בית הספר הבינלאומי בהונג קונג לתלמידים מכל העולם.
בין השנים 1977–1975, ובשנים 1979–1982 היה רכז תרבותי ומדריך חברתי בפנימיית בית הספר בויאר בירושלים. בין השנים 1975–1977 ובשנת 1979 היה כתב "הארץ שלנו", וחבר מערכת תוכנית הילדים "שקט משדרים" בהפקת הטלוויזיה הכללית, ערוץ 1. בשנת 1977 היה מורה ללימודי ארץ ישראל ו-גאוגרפיה בבית הספר היהודי בהונג קונג. בנוסף הועסק שיר ככתב "שידורי ישראל", וכתב ידיעות אחרונות במזרח הרחוק.
ביוגרפיה > קרן קיימת לישראל

בין השנים 1979–2002 עבד שיר בקרן קיימת לישראל, כחבר הנהלת האגף לחינוך ולנוער. שיר היה מנהל המחלקה לפרויקטים חינוכיים, ובתפקיד זה עסק בארגון וריכוז פרויקטים ארציים דוגמת נטיעות תלמידים ומוסדות חינוך ברחבי הארץ, ארגון טקסי נטיעות ומפעלי הנצחה לבתי ספר ותנועות הנוער. הוא השתתף בפרויקטים חינוכיים בחו"ל שכללו משלחות מורים לפראג ולפריז. כמו כן, שימש מזכ"ל תנועת "המורים למען קק"ל" ועסק בטיפוח רכזי חינוך ציוני ומורשי קק"ל ברחבי הארץ.
היה עורך "שורשים", ביטאון מערכת החינוך של קק"ל, וחבר הנהלת חידון התנ"ך העולמי לנוער יהודי.
ביוגרפיה > הדרכת טיולים מאורגנים ברחבי העולם

בשנים 1995-1996 עבר קורס מלווי קבוצות לחוץ-לארץ מטעם חברת "רימון טיולים". החל משנת 1996 הוא עוסק בהדרכה, בכתיבת מסלולים, ואף בארגון קבוצות, טיולים וסיורים מאורגנים בחוץ-לארץ. הוא משמש מדריך בחברת "סביב העולם".
מ-1986, שיר הוא בוגר החוגים להיסטוריה של עם ישראל ומחשבת ישראל באוניברסיטה העברית בירושלים. בין השנים 1988–1990 למד לתואר שני באוניברסיטה העברית במכון ליהדות זמננו. מלבד זה, בשנת 1968 למד שיר עיתונות ותקשורת המונים במכונים הבריטים להשכלה בכתב ובשנת 1977 הוסמך להוראת העברית בבתי הספר היהודים בגולה מטעם הסוכנות היהודית.
מתגורר בירושלים, נשוי ואב לשתיים. אחת מבנותיו חלתה בגיל צעיר באנורקסיה נרבוזה והגיעה למצב של סכנת חיים. בצמוד לאשתו רות, טיפלו השניים בביתם בתוך ביתם, במקום אשפוז מלא- וזאת במסירות אין קץ ואהבה אינסופית ולמעשה הצילו את חייה.
הערות שוליים

↑  קרן קיימת לישראל - האגף חינוך ולנוער
↑  סביב העולם - מיכאל (מייקל) שיר
מטוקלופראמיד

| --- | --- |

 שם IUPAC
 4-amino-5-chloro-N-(2-(diethylamino)ethyl)-2-methoxybenzamide
 נתונים כימיים
 מסה מולרית:  299.14 יחידת מסה אטומית מאוחדת 
 נתונים פרמוקוקינטיים
 הפרשה:  בעיקר בשתן
 בטיחות
 מעמד חוקי:  תרופת מרשם
 קטגוריית סיכון בהריון:  קטגוריית סיכון A (אוסטרליה), קטגוריית סיכון B 
 מזהים
 קוד ATC:  A03FA01 
 מספר CAS:  364-62-5
 PubChem:  4168
 ChemSpider:  4024
 
מטוקלופראמיד (בלועזית: Metoclopramide, שם מסחרי פראמין) היא תרופה המשמשת בעיקר לטיפול בבחילות והקאות אשר נגרמים עקב טיפולים כימותרפיים ולבעיות ושט וקיבה. לרוב משמשת לטיפול בבחילות והקאות, עוזרת למטופלים עם בעיות קיבה כתוצאה מסוכרת או לאחר ניתוח, ועוזרת לחולים הסובלים מרפלוקס קיבתי ושטי. כמו כן, התרופה משמשת לטיפול במיגרנה.
תופעות לוואי שכיחות כוללות: עייפות, שלשולים ואי-שקט. תופעות לוואי חמורות יותר כוללות: בעיות מוטוריות כמו דיסקינזיה מאוחרת, תסמונת נוירולפטית ממארת ודיכאון. לכן, לא מומלץ לנטול את התרופה למשך יותר מ-12 שבועות. לא נמצאו הוכחות לכך שהתרופה פוגעת במהלך היריון תקין. התרופה שייכת למשפחת התרופות חוסמות קולטני דופמין.
בשנת 2012 מטוקלופראמיד הייתה בין 100 התרופות הנרשמות ביותר בארצות הברית.
שימושים רפואיים

מטוקלופראמיד משמשת בעיקר לטיפול בבחילות - גם אלו הנובעות כתוצאה מטיפולים כימותרפיים ולאחר ניתוחים. קיימות הוכחות ליעילות התרופה גם בחולים הסובלים מגסטרופרזיס ורפלוקס קיבתי ושטי. התרופה נמצאת בשימוש גם כטיפול משני בהיריון לנשים הסובלות מהקאות יתר.
נוגד בחילות והקאות - מטוקלופראמיד משמשת לטיפול בבחילות והקאות הקשורות למצבים כגון אורמיה, תסמונת קרינה חריפה, גידולים ממאירים, לידה, זיהום, מיגרנה ותרופות הגורמות להקאה. במצבים המלווים בכאב, כמו מיגרנות, ניתן לנטול את התרופה בשילוב עם פרצטמול או אספירין.
מגביר פעילות קיבתית - מטוקלופראמיד מגביר פריסטלטיקה בתריסריון ובמעי הריק, מגביר כיווץ שרירי הקיבה, מרפה את הספינקטר הפילורי ובו זמנית מכווץ את סוגר הוושט התחתון.
שימושים נוספים - על ידי עיכוב של פעולת הדופמין, ניתן להשתמש במטוקלופראמיד על מנת לעורר יצירת חלב להנקה. בנוסף, יכול לשכך כאבי מיגרנה.
תופעות לוואי

תופעות לוואי נפוצות כוללות אי-שקט ודיסטוניה פוקאלית. תופעות לוואי שאינן נפוצות כוללות יתר לחץ דם, יתר פרולקטין בדם המוביל לגלקטוריאה, עצירות, דיכאון, כאב ראש, תופעות אקסטרה-פירמידאליות. תופעות נדירות אך חמורות הן אגרנולוציטוזיס, טכיקרדיה על-חדרית, היפראלדוסטרוניזם, תסמונת נוירולפטית ממארת ודיסקינזיה מאוחרת.
מטוקלופראמיד יכולה להיות הגורם הנפוץ ביותר להפרעות תנועה המושרות מתרופות. הסיכון לתופעות אקסטרה-פירמידאליות גבוה יותר בקרב אנשים מתחת לגיל 20, ובמינונים גבוהים או ממושכים.
עקב כך, מנהל המזון והתרופות האמריקאי ממליץ על שימוש קצר טווח בתרופה מטוקלופראמיד, לא יותר מ-12 שבועות.
אזהרות

פאוכרומוציטומה וחסימת מעיים הן התוויות נגד השימוש במטוקלופראמיד. מטופלים הסובלים מפרקינסון צריכים לנקוט בזהירות בשימוש בתרופה, שכן התרופה יכולה להחמיר את הסימפטומים. יש להימנע משימוש ארוך טווח במטופלים הסובלים מדיכאון קליני.
מטופלים הסובלים מהפרעות קשב וריכוז, תסמונת הרגליים חסרות המנוחה, יתר פרולקטין בדם ופרקינסון זקוקים לניטור קבוע בעת השימוש בתרופה. למטופלים הנוטלים תרופות אנטי-פסיכוטיות מומלץ שלא להשתמש בתרופה.
אזהרות > היריון

עד כה, לא נמצאו הוכחות לנזק שיכל להיגרם כתוצאה מהשימוש בתרופה מטוקלופראמיד לאורך כל שלבי ההיריון לאם ולעובר. מחקר קוהורט נרחב שנעשה בקרב תינוקות שנלדו לנשים ישראליות אשר נטלו מטוקלופראמיד במהלך ההיריון הראה כי אין שום הוכחות לכך שהתרופה מעלה את הסיכון למומים מולדים, משקל לידה נמוך, לידות מוקדמות ומוות. מחקר דומה בדנמרק הראה בנוסף, כי אין קשר בין נטילת התרופה להפלות.
התרופה מטוקלופראמיד מופרשת בחלב אם.
מנגנון הפעולה

מטוקלופראמיד ככל הנראה נקשר לקולטני דופמין מסוג D2 ופועל עליהם כאנטגוניסט. בנוסף פועל כאנטגוניסט על קולטני 5-HT3 וכאגוניסט לקולטני 5-HT4.
התרופה פועלת כנוגדת בחילות והקאות בעקבות הפעילות האנטגוניסטית על קולטני הדופמין מסוג D2 הנמצאים במערכת העצבים המרכזית. 
במינונים גבוהים הפעילות האנטגוניסטית על קולטני 5-HT3 יכולה גם כן להקל על בחילות והקאות.
פעילות מערכת העיכול מושפעת מפעילות מוסקרינית, פעילות אנטגוניסטית של קולטני D2 ופעילות אגוניסטית של קולטני 5-HT4.
התוויות נגד

השימוש בתרופה אסור ליילודים, מטופלים הסובלים מאפילפסיה, חולי פאוכרומוציטומה, מטופלים אשר עברו ניתוחי קיבה כמה ימים קודם לכן ומטופלים עם היסטוריה רפואית של דימומים, פרפורציות או חסימות בקיבה.
מסנן חלקיקים

מסנן חלקיקים (באנגלית: Particle filter) הוא אלגוריתם גנטי
סטטיסטי, המבוסס על מסנן בייסיאני, העושה שימוש בשיטת מונטה קרלו לשערוך מצב מערכת המשתנה בזמן. מסנן חלקיקים מיועד לשערך מצבי מערכתיים מסובכים שקשה לתאר אותם בצורה ניתוחית ומדויקת. משמש בתחום הרובוטיקה, ניווט וראייה ממוחשבת.
מצב המערכת מיוצג באמצעות אוסף מצבים דטרמיניסטיים אפשריים, קרי חלקיקים. אלו נקבעים מתוך המידע הזמין על המערכת, וכל חלקיק מקבל משקל בהתאם להתאמתו למידע הקיים. חלקיקים עם משקל גבוה יותר מייצגים מצב סביר יותר של המערכת.
מציאת מיקום במפה נתונה באמצעות מדידות טווח ומסנן חלקיקים. באדום החלקיקים המשתנים בזמן
על אף שהבסיס המתמטי פותח כבר בשנות ה-60 של המאה ה-20 עבור פתרון בעיות לא ליניאריות מתחום מכניקת הזורמים, המונח "מסנן חלקיקים" ניתן לראשונה בשנת 1996 במאמר של דל מוראל.
האלגוריתם משמש בין היתר לפתרון בעיות לא ליניאריות ומודל מרקוב חבוי.
האלגוריתם משתמש רק במדידות החדשות ובמצב המערכת כפי שהתקבל מההערכה שלו, ללא התייחסות לערכים קודמים. לפיכך, קל ליישם את האלגוריתם במערכות זמן אמת.
אלגוריתם

פעולת האלגוריתם כוללת שני שלבים מרכזיים:
חיזוי: הפעלת מודל חיזוי כדי לקבל הערכה של מצב המערכת טרום מדידה (א-פריורי).
עדכון: עדכון ההערכה בעקבות התצפיות/מדידות שהתקבלו בפועל.
אלגוריתם מסנן חלקיקים הוא אלגוריתם רקורסיבי לאחר אתחול החלקיקים - חלקיקים מיוצגים על ידי נקודות אקראיות במרחב הסטוכסטי של המערכת, בכל מחזור מבצע:
קידום מצב החלקיקים - חיזוי המצב הבא של החלקיקים בהתאם למידע הקיים בפונקציית ההסתברות של המערכת, על בסיס מודל.
מדידה - מידע עדכני המתקבל על מצב המערכת. לדוגמה: מדידות מחיישנים.
הערכת משקלים - ניתן לחשב משקל עבור כל חלקיק, כך שמשקל גבוה מייצג התאמת גבוהה בין מצב המערכת המעודכן על בסיס המדידה למצב שמייצג החלקיק.
עדכון מצב המערכת והערכת אי הוודאות.
דגימה מחדש של החלקיקים (resample) - חלקיקים עם משקל גבוה ייווצרו מהם דגימות חלקיקים נוספים, וחלקיקים עם משקל נמוך ייווצרו מהם פחות חלקיקים או יוסרו מאוסף החלקיקים. ישנן מספר שיטות המתארות באילו תנאים נדרש לבצע דגימה מחדש וכיצד מתבצעת.
ראו גם

מסנן קלמן
הערות שוליים

↑  Del Moral, Pierre (1996). "Non Linear Filtering: Interacting Particle Solution" (PDF). Markov Processes and Related Fields. 2 (4): 555–580.
↑  תיאור רצף הפעולות אלגוריתם מסנן חלקיקים, matlab
↑  Resampling Methods for Particle Filtering: Classification, implementation, and strategies, IEEE, 2015
מטופל מזוהה

מטופל מזוהה (באנגלית: Identified patient או IP) הוא מונח מתחום הפסיכותרפיה, המתאר אדם המזוהה עם הקושי הרגשי של משפחתו. האדם נבחר באופן בלתי מודע לתפקיד של נושא החולי המשפחתי, ובדרך זו הוא מייצג את הסכסוך הפנימי במשפחה. הדבר מאפשר לעיתים להסב את תשומת הלב המשפחתית אליו במקום אל הבעיה המשפחתית, ובכך מקל על הכחשתה.
תופעה זו קיימת גם בדינמיקה של קבוצות אחרות שאינן משפחות.
מקור המונח

מקור המונח הוא ב"פרויקט בייטסון", פרויקט מחקרי בראשות גרגורי בייטסון משנות החמישים וראשית שנות השישים, אודות מערכות האיזון במשפחה (family homeostasis), שלטענתו מהוות דרך למציאת תבניות התנהגות לא מודעות ברובן. בייטסון טען כי כדי למצוא את האיזון במקרים בהם עולים רגשות קשים כלפי המשפחה, מפנים בני המשפחה את האשמה לעבר בן משפחה מסוים. אותו בן משפחה הופך להיות שעיר לעזאזל, הוא המטופל המזוהה.
וירג'יניה סטיר ראתה במטופל המזוהה דמות המגלמת באופן חיצוני את הבעיות הבין-אישיות והאישיות במערכת המשפחתית. גילום הבעיות במטופל המזוהה משמר את הסוד המשפחתי, אך עם זאת, מאפשר גילוי של הסוד והתהליכים הפנימיים במשפחה. הטיפול בבעיה דורש טיפול משפחתי המשלב את כל בני המשפחה - הורים, ילדים ובמקרה הצורך בני משפחה נוספים, על מנת שבני המשפחה יסירו מהמטופל המזוהה את המשא שהוטל עליו.
המטופל המזוהה נקרא גם "נושא התסמין" (symptom-bearer), משום שהוא עלול לגלות תסמינים נפשיים או פיזיים, ולרוב הוא הראשון שהמשפחה מבקשת עזרה עבורו. חברי המשפחה לרוב מביעים דאגה לבן המשפחה שמראה את התסמינים, אך מביעים התנגדות לכל שינוי שמפר את האיזון שהמטופל המזוהה מאפשר.
יש הטוענים כי אם הטיפול המשפחתי מביא לשיפור במצבו של המטופל המזוהה, הדבר עשוי ליצור שינוי חיובי גם אצל בני המשפחה האחרים. אך שיפור רק במצבו של המטופל המזוהה לא פותר את הבעיה, אם לא נוצרה הכרה בקרב שאר בני המשפחה בכך שהקושי הוא במשפחה ולא ממוקד במטופל זה. אם לא נוצרה הכרה כזו במסגרת הטיפול, ולא נוצר שינוי בקרב כל בני המשפחה, עלולה הבעיה לעבור אל מטופל מזוהה אחר בתוך המשפחה, או שעלולה להיווצר בעיה אחרת אצל אותו מטופל מזוהה, וכך המצב לא נפתר.
הרעיון פותח על ידי רונלד לאינג ועמיתיו, שחקרו את הדינמיקה המשפחתית וטענו כי "האדם שנשלח לאבחון הוא חלק מרשת רחבה של דפוסי תקשורת בעייתיים". עוד הוסיפו כי "יש לראות את המטופל כסוג של שליח לעולם שמחוץ למשפחה, שמשימתו היא מציאת סיוע למשפחה כולה".
תפיסה דומה אפשר למצוא בהתייחסות אל עבריינות נוער, לפיה יש לתפוס את ההתנהגות העבריינית של הילד כקריאה לעזרה בשם הוריו. המטופל המזוהה הנושא מאפיינים של עבריינות מגלם את כאב האובדן של הסמכות החיובית במשפחה והכמיהה אל סמכות זו.
באופן דומה, יש גרעין של אלטרואיזם והקרבה עצמית בהתנהגות של השעיר לעזאזל. המטופל שנושא את החולי חש שבגילום השעיר לעזאזל הוא מונע לעיתים תרחישים קשים יותר, כמו גירושים או פירוק התא המשפחתי.
השעיר לעזאזל

בשיח הפסיכו-חברתי, מונח ה"שעיר לעזאזל" מבטא מקרה פרטי של המטופל המזוהה.
מקור המונח הוא במצוות שילוח שעיר לעזאזל, מצווה שנהגו היהודים לקיים ביום הכיפורים בתקופת בית המקדש. במצווה זו, היו משלחים תיש למדבר, לאחר שהכהן הגדול היה מעביר אליו את חטאי הקהילה על מנת לכפר על חטאיה. באופן דומה, המשפחה מטילה אשם על אחד מחבריה ומאמינה כי טיפול בו יביא להקלה על מצוקותיה.
התופעה בטיפול קבוצתי

תופעת המטופל המזוהה מתקיימת גם במסגרת של טיפול קבוצתי.
ארווין יאלום טוען כי הקבוצה משליכה על אחד מחבריה את הכעס על המטפל, כמנגנון של התקה אל מול מטפל שאי אפשר למתוח עליו ביקורת גלויה. בנוסף, זו דרך לא מודעת של חברי הקבוצה להשליך צדדים דחויים של עצמם אל אחר, כדי למנוע את דחייתם מהקבוצה. הקבוצה מחזיקה בפנטזיה שאם אותו שעיר לעזאזל לא יהיה חלק מהקבוצה, בעיותיה ייפתרו. לטענתו של יאלום, לא סביר שהתופעה תתמיד בקבוצה ללא שיתוף פעולה של המטפל.
דוגמאות

בספרה "דיבס, הילד המחפש את זהותו", מתארת וירג'יניה אקסליין ילד עם בעיות רגשיות שהופנה לטיפול במשחק. בשלב מתקדם של הטיפול, מתארת האם בשיחת טלפון את האחריות ההורית למצבו: ”לחמנו בכל רמז כי האשמה הוא בנו. אשמה, תבוסה, תסכול, כישלון - אלה היו רגשותינו, ולא יכולנו לשאת אותם. האשמנו את דיבס, את דיבס הקטן והמסכן. תלינו בו את הקולר על כל מה שהשתבש בינינו, הכל היה באשמתי.” ההורים בחרו לראות את ילדם כילד הסובל מפיגור שכלי, כדרך להתגבר על הקשיים הרגשיים והחברתיים שלהם.
בספר "כלנית בעמק הגרוטאות", מספרת רבקה בן דוד על חייה כילדה בעלת צרכים מיוחדים המשמשת שעיר לעזאזל במשפחתה: ”נראה היה ששוב היא הולכת להטיח אותי בקיר. את ההטחות בקיר שמרה אמא עבורי בלבד. אף אחד מילדיה האחרים לא התנסה בחוויה הפתאומית והמבעיתה הזו, אבל הם תמיד התקבצו סביב לחזות בי: קהל קבוע של צופים אילמים.” הבחירה בה כבור ניקוז לחוליי משפחתה, אפשרה את המשך קיומה של הפתולוגיה המשפחתית.
ראו גם

שעיר לעזאזל (חברה)
השלכה (פסיכולוגיה)
טיפול משפחתי
תסמונת מינכהאוזן באמצעות שליח
הערות שוליים

↑  ארווין יאלום, טיפול קבוצתי תאוריה ומעשה,  הוצאת מאגנס וכנרת זמורה-ביתן דביר, 2006. עמ' 320
↑  וירג'יניה אקסליין, דיבס, הילד המחפש את זהותו, הוצאת ספריית הפועלים, 1968. עמ' 138.
↑  רבקה בן דוד, "כלנית בעמק הגרוטאות", הוצאה עצמית, 2018.
מוקדמות מונדיאל 1994 - אירופה

147 נבחרות לאומיות נרשמו למוקדמות מונדיאל 1994, והתחרו על 24 מקומות בטורניר הגמר. ארצות הברית, המארחת, וגרמניה, האלופה המכהנת, העפילו אוטומטית והותירו 22 מקומות לשאר הנבחרות.
לאירופה (אופ"א) הוקצו 13 מקומות, מתוכם אחד לאלופה גרמניה ועל 12 האחרים התחרו 38 נבחרות כולל ישראל.
מהלך המוקדמות

מספר הנבחרות שהתחרו בפועל היה 36, כיוון שגרמניה העפילה אוטומטית, ליכטנשטיין פרשה לפני הגרלת המשחקים, ויוגוסלביה הושעתה על ידי פיפ"א בעקבות הסנקציות שהוטלו עליה על ידי האומות המאוחדות בגין מלחמות יוגוסלביה. שינוי נוסף היה החלפתה של ברית המועצות על ידי רוסיה בעקבות פירוק ברית המועצות. 37 הנבחרות חולקו לחמישה בתים בני שש נבחרות כל אחד ובית אחד בן שבע נבחרות (בית 5 היה בפועל עם חמש נבחרות בעקבות השעיית יוגוסלביה). הנבחרות שיחקו אחת נגד השנייה בשיטת בית-חוץ. שתי הנבחרות הראשונות בכל בית העפילו למונדיאל.
הגרלת הבתים נערכה ב-8 בדצמבר 1991, והייתה מבוססת על קבוצות הדירוג הבאות:
קבוצה א': בלגיה, אנגליה, צרפת, איטליה, ברית המועצות, ספרד
קבוצה ב': אוסטריה, צ'כוסלובקיה, הולנד, אירלנד, סקוטלנד, יוגוסלביה
קבוצה ג': דנמרק, הונגריה, פולין, פורטוגל, רומניה, שוודיה
קבוצה ד': בולגריה, יוון, צפון אירלנד, נורווגיה, שווייץ, ויילס
קבוצה ה': אלבניה, קפריסין, פינלנד, איסלנד, מלטה, טורקיה
קבוצה ו': אסטוניה, איי פארו, ישראל, לטביה, ליטא, לוקסמבורג, סן מרינו
מהלך המוקדמות > בית 1

איטליה ושווייץ העפילו.
מהלך המוקדמות > בית 2

נורווגיה והולנד העפילו. במשחק בין סן מרינו לאנגליה הבקיע דויד גואלטיארי הסן מרינזי את השער המהיר ביותר בתולדות מוקדמות המונדיאלים. שיא שהחזיק מעמד עד אוקטובר 2016.
, והעלה את נבחרתו ליתרון מול אנגליה כבר לאחר 8.3 שניות. המשחק עצמו הסתיים בניצחון אנגלי בתוצאה 7 - 1.
מהלך המוקדמות > בית 3

ספרד ואירלנד העפילו.
מהלך המוקדמות > בית 4

רומניה ובלגיה העפילו. צ'כוסלובקיה התפרקה אחרי שני המשחקים הראשונים, אך למרות זאת הוסכם כי שתי המדינות החדשות, צ'כיה וסלובקיה, ימשיכו להיות מיוצגות על ידי הנבחרת המאוחדת.
מהלך המוקדמות > בית 5

יוון ורוסיה העפילו. יוגוסלביה הושעתה ממשחקי הבית בעקבות הסנקציות של האומות המאוחדות.
מהלך המוקדמות > בית 6

שוודיה ובולגריה העפילו. אמיל קוסטדינוב מבולגריה הבקיע את שער הניצחון מול צרפת בשניות האחרונות של המשחק בפארק דה פראנס. בולגריה העפילה למונדיאל בזכות הניצחון, ומנעה מצרפת את ההעפלה כיוון שזו הייתה זקוקה לתיקו לכל הפחות במשחק המכריע נגד בולגריה. לצרפת נותרו שני משחקים, נגד ישראל ונגד בולגריה. צרפת הייתה חייבת לנצח את ישראל כדי להבטיח העפלה במשחק הלפני אחרון. כשלא עשתה זאת הייתה חייבת לסיים לפחות בתיקו במשחק המכריע נגד בולגריה וגם במשימה זאת נכשלה ולא העפילה למונדיאל. הניצחון 3 - 2 של ישראל על צרפת בפארק דה פראנס נחשב עד היום לאחד מהישגיה הטובים ביותר של נבחרת ישראל.