stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
עונש מוות בישראל
עמדת המשפט הישראלי בנושא עונש מוות > עונשי מוות בחוק השיפוט הצבאי

לפי סעיף 21(7) לחוק השיפוט הצבאי, רשאי בית דין צבאי להטיל עונש מוות. לפי סעיף 43 יכול בית הדין לגזור גזר דין מוות על חייל שבגד, עזב את המערכה, סייע לאויב או מסר לו מידע ובלבד שמעשה כזה נעשה בתקופת לחימה. לפי סעיף 493(א) לחוק עונש המוות יבוצע בירייה.
בתי משפט צבאיים דנו למוות מחבלים אך פסקי הדין הומרו למאסרי עולם על ידי הרמטכ"ל. הראשונים היו שלושה אנשי פדאיון שנתפסו בתקריות שונות ב-1956 ועונשם הומר למאסר עולם ב-1957. יותר משמונה שנים לאחר מכן, נגזר עונש מוות על מחמוד חיג'אזי שהורשע ביוני 1965 בהסתננות ונשיאת נשק. בעקבות ערעור לבית הדין הצבאי לערעורים התקיים משפט חדש בו נקבע עונשו ל-30 שנות מאסר. הוא שוחרר בפברואר 1971 כנגד השבתו לישראל של שומר ממטולה שנחטף על ידי מחבלים ללבנון.
בין 1967 ל-1989 גזרו בתי משפט צבאיים עונשי מוות בלפחות שמונה מקרים, וכולם הומתקו בערעור למאסרי עולם.
בשנות ה-90 נשפט נאשם בשם בדארנה בבית המשפט הצבאי בג'נין לעונש מוות, בעקבות מעורבותו בתכנון וביצוע שני פיגועי התאבדות בתחנה המרכזית בחדרה ובעפולה. על פי החקיקה באזור יהודה ושומרון, הוגש ערעור אוטומטי לבית המשפט הצבאי לערעורים וזה ביטל את ההרשעה והחזיר את התיק לדיון מחודש, במסגרתו נדון הנאשם למאסרי עולם. הוא שוחרר בעסקת שליט. בשנת 2003 בקשו שניים משופטי ראאד שייח', שוטר פלסטיני שהורשע ברצח שני חיילי המילואים הישראלים בלינץ' ברמאללה, להטיל עליו עונש מוות, אולם לשם כך דרושה הכרעה פה אחד, והשופטת השלישית התנגדה, ועל כן הושתו עליו שני מאסרי עולם. מאז לא דרשה התביעה הצבאית עונש מוות למחבלים, אף במקרים שספגה על כך ביקורת ציבורית.
בעת מתן גזר הדין במשפטו של  רוצח בני משפחת סלומון בחלמיש סבר אחד משופטי ההרכב בדעת מיעוט כי יש להטיל על המחבל עונש מוות.
בינואר 2018 עברה בכנסת בקריאה טרומית הצעת "חוק עונש מוות למחבלים", לפיה עונש מוות שבית דין צבאי רשאי להטיל על מי שהורשע ברצח בנסיבות של מעשה טרור לא ידרוש הסכמה פה אחד, וגם בתי משפט אזרחיים יוכלו לגזור עונש מוות. להצעה לא נמצא רוב והיא נדחתה על ידי ועדת החוקה, חוק ומשפט.
הוויכוח בנושא עונש מוות למחבלים בציבור הישראלי

במשך שנים רבות מתנהל בציבור הישראלי, בחוגי המשפט ובכנסת ויכוח בנושא עונש מוות למחבלים. יש הטוענים שעונש מוות לא מרתיע מחבלים "שהידים" ויש הטוענים את ההפך. מכל מקום בהצבעה טרומית על חוק עונש מוות למחבלים שנערכה בכנסת בשנת 2015 הצביעו רוב גדול מאוד של חברי הכנסת נגד עונש מוות למחבלים.
הוויכוח בנושא עונש מוות למחבלים בציבור הישראלי > הטיעונים להצדקת הטלתו של עונש המוות בכלל ולמחבלים בפרט

הגנה על שלום הציבור: יש הטוענים שקיימת סכנה שגם לאחר שנות מאסר מרובות לא ישנה העבריין את אופיו, ותמיד קיים חשש שעם שחרורו הוא יסכן את שלום הציבור.
הרתעה: עונש חמור יותר הוא גם עונש מרתיע יותר, ובשל כך, על מנת להרתיע אנשים מלבצע עבירות חמורות במיוחד, יש לעשות שימוש גם בעונש המוות. יש להילחם בטרור בכל כלי אפשרי. משום שישראל נלחמת בטרור מסוכן מאוד עליה "להסיר את הכפפות" ולכן להחיל עונש מוות – שישמש ככלי מרתיע כנגד פיגועים.
גמול: החברה מבטאת את סלידתה ממעשה העבירה, והענישה חייבת להיות מותאמת לרמת התיעוב שחשה החברה כלפי אלו שביצעו את העבירה. העובדה שבישראל אין עונש מוות מעוררת צורך של כוחות הביטחון והאזרחים "לעשות צדק" ולקחת את החוק לידיהם. אילו המדינה תהיה זו שמפעילה עונשי מוות, יהיה בכך לרצות את "רגשות הנקמה" של אזרחים (וחיילים) אשר יותירו לכוחות האכיפה המאורגנת את עשיית הצדק.
פתרון לבעיית חטיפת חיילים ועסקאות לשחרור אסירים: בהקשר לשחרורי אסירים (בעסקאות כגון עסקת שליט), הטענה היא שישראל משחררת רוצחים קשים בעסקאות לשחרור חטופים. על כן, יש לוודא שרוצחים אלה לא יישארו בחיים. זאת גם משום ששחרורם העתידי פוגע בהרתעה, וגם משום שכך ייעשה הצדק.
יעילות כלכלית: המחיר הכלכלי של עונש זה לחברה הוא נמוך בהרבה מן המחיר הכלכלי של העונש המקביל לעונש זה – מאסר ללא אפשרות שחרור.
הוויכוח בנושא עונש מוות למחבלים בציבור הישראלי > הטיעונים כנגד הטלתו של עונש המוות בכלל ולמחבלים בפרט

קדושת החיים: אחת הטענות הקלאסיות שרבים נוהגים להעלות כנגד עונש המוות היא, שלחיים יש ערך מקודש, ובשל כך יש לשלול את הפגיעה בהם, אף אם פגיעה זו נועדה לשרת תכליות ציבוריות חשובות ככל שיהיו. בנוסף, עונש מות סותר את חוק יסוד כבוד האדם וחירותו ואת הזכות לחיים.
עונש מוות אינו מרתיע: נכון להיום, אין ראיות מחקריות חד משמעיות לביסוס ההנחה לפיה עונש מוות אכן מרתיע, וכשהדבר נוגע למחבלים, ספק רב אם מדובר בעונש מרתיע משום שהללו לוקחים בדרך כלל סיכון גדול כי יהרגו במהלך פעולת הטרור. ממחקר שנעשה על ידי פרופ' לקרימינולוגיה מאוניברסיטת קולורדו, מייקל רדלט, ועורכת דין בוגרת האוניברסיטה, טרייסי לקוק, אשר פורסם ב-2009, עולה כי 88% מהקרימינולוגים הבכירים בארצות הברית בעצם שוללים את "אפקט הפחד" מעונש המוות. דוח שפורסם על ידי ה-FBI מראה כי ב-2014, מספר מקרי הרצח בצפון מזרח ארצות הברית, שם מספר ההוצאות להורג הוא הקטן ביותר, ירד ב-5.5%, ולעומת זאת בדרום ארצות הברית, שם מספר ההוצאות להורג הוא הגבוה ביותר, עלה שיעור מקרי הרצח ב־4.4%.
עונש מוות עלול להוביל לחטיפת חיילים ואזרחים: עונש מוות עלול להגביר לחץ לחטיפת חיילים כדי למנוע הוצאות להורג של מחבלים בתקופה הארוכה יחסית שבה ייערך ההליך המשפטי.
השימוש בעונש מוות עלול לפגוע במאבק בטרור, מפני שמחבל שכבר הספיק לרצוח לא ייכנע ביודעו שהוא עתיד להיות נידון למוות וכן משום שמחבלים שיוצאו להורג עלולים להיתפס כקדושים מעונים/שהידים ולהוות מודל לחיקוי.
ענישה אכזרית במיוחד: רוב מדינות העולם הדמוקרטי המערבי אינן מאפשרות הטלת עונש מוות, ובשנים האחרונות ניכרת מגמה של הוצאת עונש זה מספר החוקים, לרבות ברוב המדינות בארצות הברית. עונש המוות נופל תחת ההגדרה של ענישה אכזרית במיוחד, שיש בה פגיעה אנושה בכבוד האדם, ובשל כך, יש להימנע מן השימוש בו.
פגיעה במוסר הציבורי: הטענה בדבר הפגיעה בדמותה המוסרית של החברה מתמקדת בתוצאותיה של הענישה, ולא בלגיטימיות שלה, מלכתחילה. על פי טענה זו, חברה שבה מונהג עונש המוות נעשית חברה אלימה. כך עונש מוות שיוחל על מחבלים עשוי להיות הסנונית הראשונה כשלאחריו עלולה להיווצר לגיטימציה ציבורית להחלתו על עבירות קלות יותר.
החשש מפני הריגת חפים מפשע: במובחן מכל עונש אחר, שהוא הפיך, ובמידה ונעשתה טעות ניתן לתקנה בדרך זו או אחרת, עונש המוות אינו הפיך, ואין דרך שבה ניתן לפצות את הנאשם, במידה והתברר שהוא לא אשם לאחר שבוצע בו עונש המוות.
שרירות ואפליה: חלק ניכר מן הטיעונים נגד עונש המוות קשור להנחה, המגובה לעיתים גם במחקר אמפירי, שלפיה ההליך הפלילי הכרוך בהטלת עונש מוות סובל מהטיות גזעניות, מגדריות וכדומה.
פגיעה מדינית: עונש מוות עשוי לפגוע ביחסי החוץ של ישראל ולשרת את תנועת החרם נגד ישראל, מפני שסביר להניח שרוב הנידונים יהיו מחבלים ערבים, דבר שעשוי להיתפס כאפליה ולהסיט את הדיון מהמעשים בגינן הוטל העונש.
החלטות ממשלה ומדיניות משפטית

באוקטובר 1967 החליטה הממשלה "להורות ליועץ המשפטי לממשלה ולפרקליט הצבאי הראשי כי הפרקליטים והתובעים הצבאיים המופיעים בבתי המשפט ובבתי דין צבאיים, יודיעו בקשר לגזר הדין, שאינם דורשים עונש מוות על הנידונים". עם זאת, עמדת המדינה אינה מחייבת את בתי המשפט, שבמקרים אחדים בכל זאת גזרו עונשי מוות, שלא בוצעו. בפברואר 1976 הסמיכה הממשלה ועדה סודית שמינה ראש הממשלה, להתיר לתובע הצבאי לדרוש עונש מוות בפני בית הדין הצבאי. בהחלטה משנת 1979 נקבע שהתביעה הצבאית תהיה רשאית לדרוש עונש מוות בפני בית הדין הצבאי, בתיאום עם היועץ המשפטי לממשלה והגורמים המדיניים. ולאחרונה[דרושה הבהרה], בשנת 1985 סוכם בין שר הביטחון, היועץ המשפטי לממשלה ושר המשפטים, שתינתן לתביעה הצבאית בעניין זה "יד חופשית". גם מאז סיכום זה התביעה הצבאית נמנעת מלדרוש עונשי מוות.
ראו גם

עונש מוות
עונש מוות לפי מדינה
עונש מוות ביהדות
הערות שוליים

↑  גילי חסקין, מאורעות תרצ"ח - השלב השני של המרד הערבי הגדול
↑  ע"פ 38/49 קנדיל ואח' נ' היועץ המשפטי לממשלה, פ"ד ב-813.
↑  תום שגב, 1949 : הישראלים הראשונים, עמ' 292, הערה.
↑  שאול הון,'"`UNIQ--nowiki-00000003-QINU`"'"מיתת-תליה" - חודש הסעיף שבוטל, מעריב, 17 בפברואר 1961
↑  פסק דין מוות ראשון נגד קאפו, דבר, 6 בינואר 1952
↑  הנשיא החליט להמיר במאסר את פס"ד של הנדונים למוות, על המשמר, 31 במאי 1951
↑  שאול הון,'"`UNIQ--nowiki-00000007-QINU`"'הנידון למוות -שוחרר מהכלא, מעריב, 18 במרץ 1959
↑  שאול רוזנפלד,'"`UNIQ--nowiki-00000009-QINU`"'שבעה הלובשים אדומים, מעריב, 25 ביולי 1950
↑  "הממשלה מציעה ביטול עונש מוות, "הארץ", 12 ביולי 1949
↑  "החל הדיון בחוק ביטול עונש המוות", "הארץ", 4 ביולי 1950
↑  ליטל לוין,'"`UNIQ--nowiki-0000000D-QINU`"'היום לפני 56 שנה / הנידונים למוות הסירו את בגדיהם האדומים, באתר הארץ, 16 בפברואר 2010
↑  נחום רקובר "המשפט העברי בחקיקת הכנסת – המקורות היהודיים בשילובם בדיוני הכנסת ובחוקי מדינת ישראל", בהוצאת ספרית המשפט העברי, משרד המשפטים ומורשת המשפט בישראל (תשמ"ט-1988), כרך ראשון עמ' 517–544: חוק לתיקון דיני עונשין (ביטול עונש מוות על רצח), באתר דעת.
↑  נחום רקובר "המשפט העברי בחקיקת הכנסת – המקורות היהודיים בשילובם בדיוני הכנסת ובחוקי מדינת ישראל", בהוצאת ספרית המשפט העברי, משרד המשפטים ומורשת המשפט בישראל (תשמ"ט-1988), כרך ראשון עמ' 585–590: חוק לתיקון דיני העונשין (ביטחון המדינה), באתר דעת.
↑  משנה, מסכת מכות, פרק א', משנה י'
↑  חוק בתי המשפט (עבירות שענשן מוות), תשכ״א–1961
↑  חוק בדבר מניעתו וענישתו של הפשע השמדת עם, תש"י-1950, באתר נבו
↑  י. דנדור עו"ד,'"`UNIQ--nowiki-00000010-QINU`"'פסק דין מוות ראשון, דבר, 11 באפריל 1956
↑  שאול הון,'"`UNIQ--nowiki-00000012-QINU`"'הומתק דין מוות של 3 פדאין, מעריב, 2 במאי 1957
↑  עו"ד ירון אונגר, "עונש המוות – רקע תאורטי וסקירה משווה", הלשכה המשפטית של הכנסת, כ"ב בכסליו התשע"ד, 2013 בנובמבר 25, עמ' 32
↑  ניר הר-זהב, התביעה לא תבקש עונש מוות, באתר ערוץ 7, 4 באוקטובר 2011
↑  עופר חדד,'"`UNIQ--nowiki-00000016-QINU`"'‏"עונש מוות ראוי לו, צריך להרתיע", באתר ‏מאקו‏, 15 בפברואר 2018
↑  מורן אזולאי,'"`UNIQ--nowiki-00000018-QINU`"'ברוב זעום: חוק עונש מוות למחבלים אושר בטרומית, באתר ynet, 3 בינואר 2018
↑  הצעת חוק העונשין (תיקון - גזר דין עונש מוות למורשע ברצח בנסיבות טרור), התשע"ח-2017, באתר main.knesset.gov.il
↑  ועדת החוקה בדיון ראשון סוער על חוק עונש מוות למחבלים, באתר הכנסת, ‏14 בנובמבר 2018.
↑  דגני , א,'"`UNIQ--nowiki-0000001B-QINU`"'מחמוד חיג'אזי, קו 300 ואינתיפאדת הסכינים, באתר jokopost.com, ‏2018
1 2 3 4 5 6 7 8 9 10  אונגר י','"`UNIQ--nowiki-0000001D-QINU`"'עונש המוות– רקע תיאורטי וסקירה משווה, באתר הלשכה המשפטית, ‏25.11.13
1 2 3 4 5  מרדכי קרמניצר,'"`UNIQ--nowiki-00000024-QINU`"'קידום חוק עונש מוות למחבלים הוא משחק מופקר בחיי החטופים, באתר הארץ, 21 בנובמבר 2023
↑  גיא אלסטר‏, תחיית המוות: העונש החמור מכולם צובר פופולריות חדשה בעולם, באתר וואלה, 20 באוגוסט 2016
↑  שני, קרמניצר, כהן, פוקס, וליבמן,'"`UNIQ--nowiki-00000027-QINU`"'האם חוק עונש מוות למחבלים יגביר את הטרור?, באתר המכון הישראלי לדמוקרטיה, ‏12.11.18
↑  עו"ד ירון אונגר, "עונש המוות – רקע תאורטי וסקירה משווה", הלשכה המשפטית של הכנסת, כ"ב בכסליו התשע"ד, 2013 בנובמבר 25, עמ' 31-30
הגרדום בכלא הבריטי בירושלים
אדולף אייכמן במשפטו (1962)
המפלגה הקומוניסטית של גרמניה

| --- | --- |

 מדינה:  רפובליקת ויימאר, גרמניה המזרחית, גרמניה המערבית 
 מייסד:  קרל ליבקנכט, רוזה לוקסמבורג 
 מנהיגים:  ארנסט תלמאן 
 תקופת הפעילות:  30 בדצמבר 1918 – 17 באוגוסט 1956 (37 שנים) 
 אידאולוגיות:  לניניזם, מרקסיזם, קומוניזם, אנטי-פאשיזם, סוציאליזם, מרקסיזם-לניניזם 
 מטה:  ברלין 
 מיקום במפה הפוליטית:  שמאל רדיקלי 
 ארגונים בינלאומיים:  קומינטרן
 
המפלגה הקומוניסטית של גרמניה (בגרמנית: Kommunistische Partei Deutschlands) הייתה מפלגה מרכזית בגרמניה בין השנים 1918–1933, אשר המשיכה להתקיים בסתר בגרמניה הנאצית ופעלה בגלוי בשנים הראשונות לאחר סיום מלחמת העולם השנייה.
היסטוריה > הקמת המפלגה והשנים הראשונות

לפני מלחמת העולם הראשונה המפלגה הסוציאל-דמוקרטית של גרמניה הייתה המפלגה הגדולה ביותר בגרמניה והמפלגה הסוציאליסטית המצליחה ביותר בעולם. למרות שבאופן רשמי היא עדיין דגלה במרקסיזם, בפועל היא הפכה להיות מפלגה מתונה שדגלה במדיניות של רפורמה לא מהפכנית בקפיטליזם.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה בשנת 1914 המפלגה הסוציאל-דמוקרטית הצביעה בעד המלחמה ברייכסטאג, מדיניות לה התנגדו הפלג השמאלי במפלגה בהנהגת רוזה לוקסמבורג וקרל ליבקנכט. חילוקי דעות אלה גרמו לפיצול במפלגה הסוציאל-דמוקרטית ומתנגדי המלחמה הקימו את המפלגה הסוציאל-דמוקרטית הבלתי תלויה וליגת הספרטקיסטים הרדיקלית יותר. עם תבוסת גרמניה במלחמה מהומות מהפכניות פרצו בכל גרמניה. השמאל הקים, בהשראת המהפכה הבולשביקית ברוסיה, את המפלגה הקומוניסטית של גרמניה בדצמבר 1918.
בשנותיה הראשונות המפלגה הקומוניסטית הייתה מחויבת למהפכה אלימה, ובשנים 1919 ו-1920 המשיכה את ההתקוממויות נגד הממשלה הגרמנית. המפלגה הסוציאל-דמוקרטית ששלטה בממשלה דיכאה את ההתקוממויות ביד קשה, תוך שהיא נעזרת במתנדבי הפרייקור, ולוקסמבורג וליבקנכט נהרגו באחת ההתקוממויות בברלין. המפלגה התפלגה לשני פלגים שהפורשים הקימו את מפלגת הפועלים הקומוניסטית של גרמניה, שתי המפלגות הכריזו על נאמנותן לקומינטרן.
כתוצאה מהאיחוד פאול לוי נבחר כמנהיג המפלגה הקומוניסטית. לוי התחיל במדיניות של נסיגה משאיפה לחולל מהפכה מידית בניסיון לזכות בתמיכתם של מצביעי המפלגה הסוציאל-דמוקרטית והמפלגה הסוציאל-דמוקרטית הבלתי תלויה. מאמציו נשאו פרי שחלק גדול מחברי המפלגה הסוציאל-דמוקרטית הבלתי תלויה הצטרפו למפלגה הקומוניסטית והפכו אותה לכוח משמעותי בפוליטיקה הגרמנית.
במשך שנות העשרים המפלגה הקומוניסטית נקרעה בקונפליקט פנימי בין תומכי טרוצקי לתומכי סטלין. בסופו של הפלג הטרוצקיסטי סולק מן המפלגה והקימו את מפלגת האופוזיציה הקומוניסטית. פאול לוי סולק גם הוא משורות המפלגה.
היסטוריה > רפובליקת ויימאר

ארנסט תלמאן, שהיה נאמן לסטלין, הפך למנהיג המפלגה הקומוניסטית בשנת 1923. הוא נטש את מטרת המהפכה המידית לטובת התמודדות בבחירות לרייכסטאג שנחל הצלחה מסוימת.
למרות שהמפלגה הקומוניסטית הטיפה להקמת "חזית מאוחדת" של השמאל היא נשארה עוינת למפלגה הסוציאל-דמוקרטית, עוינות שחוזקה בעת שסטלין השיק מדיניות שמאל חדשה בשנת 1928 שדיברה על התקופה השלישית שגורסת שהקפיטליזם נכנס למשבר עמוק והקרקע נהיית בשלה למהפכה. המפלגה הסוציאל-דמוקרטית הוקעה כסוציאל-פשיסטית.
במהלך קיום רפובליקת ויימאר המפלגה הקומוניסטית של גרמניה הייתה הגדולה ביבשת אירופה ונתפשה כ"מפלגת הדגל" של התנועה הקומוניסטית מחוץ לברית המועצות. היא שמרה על בסיס תמיכה יציב בסביבות ה-10% והייתה מיוצגת ברייכסטאג. בבחירות לנשיאות גרמניה בשנת 1932 תלמאן זכה ב-13.2%, לשיא כוחה הגיע המפלגה לאחר המשבר הכלכלי שזכתה ב-16.9% בבחירות שנערכו בנובמבר 1932.
אולם המדיניות של הנאצים מנעה הקמת חזית אחידה עם הסוציאל-דמוקרטים והליברלים כנגד כוחה המתעצם של המפלגה הנאצית, תרמה להחלטה זאת תפיסת המפלגה שחתרה לקיום מהפכה שבמהלכה היא תשתלט על המדינה הגרמנית ותבסס את הדיקטטורה של הפרולטריון - בשל כך היא דחתה כל שותפות עם מפלגה אחרת או רעיון בדבר שיפור הדרגתי של מצב הפועלים. המפלגה הקומוניסטית לא העריכה נכונה את האיום שהיטלר מהווה והיו בטוחים ששלטון הנאצים יתמוטט תוך זמן קצר, מה שיסלול למפלגה הקומוניסטית את הדרך לשלטון.
המיליציה של המפלגה נקראה החזית האדומה והיא פעלה בין 1924 ל-1929 בגלוי ומ-1929 ועד 1933 במחתרת.
בשנת 1924 המפלגה הקימה ארגון Rote Hilfe שתמך בקורבנות רדיפת השלטונות. היו"ר הראשון של הארגון היה וילהלם פיק. לאחר 1933 הארגון התרכז בעזרה לקורבנות השלטון הנאצי. בין הפעילות הבולטות של הארגון בברלין בתקופה זו הייתה אוטילי פוהל.
היסטוריה > גרמניה הנאצית

זמן קצר אחרי עליית היטלר לשלטון הרייכסטאג הועלה באש. מסיתים קומוניסטים הואשמו באחריות לשריפה והיא נתנה לנאצים תירוץ לעצור את חברי המפלגה הקומוניסטית. בזמן שחוק ההסמכה הועבר ברייכסטאג, חבריו הקומוניסטים כבר היו תחת מעצר.
המפלגה הקומוניסטית דוכאה ביד קשה על ידי המשטר הנאצי, אלפים מחבריה, כולל מנהיגה תלמאן, נעצרו ונשלחו למחנות ריכוז.
מטה המפלגה עבר למוסקבה וולטר אולבריכט הפך למנהיג המפלגה בגלות, כמו כן הקומוניסטים הגרמנים הגולים הקימו ארגוני אופוזיציה אנטי-נאצים כגון הנוער הגרמני החופשי והוועד הלאומי למען גרמניה החופשית.
בגרמניה המפלגה הקומוניסטית אולצה לרדת למחתרת, בתחילה היא התרכזה בניסיון לשמור על אחידותה בתקווה לימים טובים יותר אולם עם תחילת מבצע ברברוסה היא עברה להתנגדות אקטיבית למשטר.
היסטוריה > אחרי 1945

עם תום מלחמת העולם השנייה המפלגה הקומוניסטית הורשתה שוב לפעול בגלוי בגרמניה. חבריה שהיו בגלות בברית המועצות הוחזרו לשטח הכיבוש הסובייטי. המפלגה נתקלה במספר קשיים, קטל אנשיה המרכזים על ידי השלטון הנאצי דלדל את שורותיה והיחס האכזרי של הצבא האדום כלפי האזרחים הגרמנים פגעו בתמיכה הציבורית במפלגה. בלחץ שלטונות הכיבוש הסובייטים המפלגה הקומוניסטית בראשות וילהלם פיק התאחדה עם המפלגה הסוציאל-דמוקרטית בראשות אוטו גרוטהוול שפעלה בשטח הכיבוש הסובייטי והקימו את מפלגת האיחוד הסוציאליסטי של גרמניה ששלטה ברפובליקה הדמוקרטית הגרמנית ברוב שנות קיומה.
פלג של המפלגה הקומוניסטית אורגן גם בגרמניה המערבית. בבחירות בשנת 1949 הם זכו ב-5.7% מהקולות וקיבלו נציגות בבונדסטאג, אולם התפתחות המלחמה הקרה ושלטון הרודנות בגרמניה המזרחית פגעו בפופולריות המפלגה ובבחירות בשנת 1953 היא הצליחה לזכות רק ב-2.2% מן הקולות ולא נכנסה לבונדסטאג.
המפלגה הוצאה אל מחוץ לחוק בגרמניה המערבית ב-17 באוגוסט 1956 אחרי שבית המשפט החוקתי הפדרלי של גרמניה פסק שפעילותה נוגדת את החוקה. בשנת 1968 חברים לשעבר של הפלג המערבי של המפלגה הקומוניסטית של גרמניה הקימו את המפלגה הקומוניסטית הגרמנית.
לקריאה נוספת

Eric D. Weitz, State Power, Class Fragmentation, and the Shaping of German Communist Politics, 1890-1933, The Journal of Modern History, Vol. 62, No. 2 (Jun., 1990), pp. 253-297
ועידת האיחוד של המפלגה הקומוניסטית והמפלגה הסוציאל-דמוקרטית
אקרוטירי ודקליה

מפת אקרוטירי (השטח המערבי)
מפת דקליה (השטח המזרחי)
אקרוטירי (באנגלית: Akrotiri; ביוונית: Ακρωτήρι; בטורקית: Agrotur) ודקליה (באנגלית: Dhekelia; ביוונית: Δεκέλεια; בטורקית: Dikelya) הם שני בסיסים של הצבא הבריטי בקפריסין, במעמד של שטח בסיס ריבוני של הממלכה המאוחדת.
הבסיסים, המצויים באזורים בעלי חשיבות אסטרטגית לחופי הים התיכון, נותרו שטח בריטי אוטונומי בעת שהפכה קפריסין ממושבה בריטית למדינה עצמאית באוגוסט 1960.
היסטוריה

באמצע שנות ה-50, אל מול התרופפות האחיזה של הממלכה המאוחדת באזור תעלת סואץ, הוחל בהקמת מספר מחנות צבא בקפריסין. אלו כללו את דקליה ואת בסיס אקרוטירי, שהיה שדה התעופה הגדול ביותר במזרח התיכון בשנות ה-50. הבסיסים היו ממוקמים באתרים בעלי חשיבות אסטרטגית - במזרח הים התיכון, בקרבת תעלת סואץ.
בחוזה האחריות (Treaty of Guarantee) משנת 1960, שנקבע בעת מתן העצמאות למושבה הבריטית קפריסין הבריטית, נקבעו אזור הבסיסים כבסיסים בריטיים ריבוניים, לאור חשיבותם האסטרטגית.
בשנים שבין 1960 - 1964 שילמו הבריטים דמי חכירה בגין השימוש בשטח, אולם בשל המחלוקת הקפריסאית של שנת 1964 הפסיקו הבריטים לשלם את דמי החכירה, וממשלת קפריסין ממשיכה לטעון שהם מגיעים לה. באוקטובר 1964 קיימו קפריסאים יוונים מהשמאל הפגנות נגד קיום הבסיסים באי. בשנת 1968 השתתפו מטוסים מאקרוטירי בחיפוש אחרי הצוללת אח"י דקר. הבסיס גם שימש את מטוסי ארצות הברית במעקב אחר המצב בתעלת סואץ ובסיני.
ביולי 1974 קיבל מקאריוס השלישי, הנשיא שהודח בהפיכה, מקלט מדיני בשטח הבסיסים. בלחימה שפרצה לאחר מכן, מצאו אזרחים שברחו מהקרבות מפלט בבסיסים ומהם הועברו לבריטניה במטוסים של חיל האוויר הבריטי.
פלישת טורקיה לקפריסין בשנת 1974 לא השפיעה על מעמדם של הבסיסים מאחר שבריטניה לא השתתפה בלחימה, והטורקים לא נכנסו לאזורים הבריטיים מחשש למלחמה עם בריטניה (בזכות זה נותרה איה נאפה בשליטה יוונית, מאחר שהבסיס ניצב בינה לבין הכוחות הטורקיים). בסוף 1974 צמצמה בריטניה את כוחותיה בבסיסים באי, אך הותירה במקום נשק גרעיני.
פוליטיקה

שטח הבסיסים מנוהל על ידי "המנהלן של שטחי הבסיסים הריבוניים" (the Administrator of the Sovereign Base Areas) שהוא מפקד הכוחות הבריטיים בקפריסין. המנהלן ממונה על ידי המונרך הבריטי בעצת שר ההגנה הבריטי. הוא מהווה הן את הרשות המחוקקת והן את הרשות המבצעת, ומשמש למעשה כמושל השטח.
משפט

בבסיסים פועלת מערכת משפטית עצמאית הנפרדת מזו הקפריסאית וחלים בה חוקי מושבת קפריסין נכון לאוגוסט 1960 (בשינויים הנדרשים). בשטחים מצויה הן מערכת בתי משפט אזרחיים והן מערכת בתי משפט צבאיים.
גאוגרפיה

אקרוטירי ודקליה מהווים 3% משטחי היבשה של קפריסין (254 קמ"ר) מהם 122 קמ"ר באקרוטירי ו-132 קמ"ר בדקליה. 60% מהשטחים מצויים בבעלות פרטית (בין של אזרחים קפריסאים ובין של אזרחים בריטיים) ויתרת השטח מהווה שטח צבאי המצוי בחזקת הכתר הבריטי.
אקרוטירי ממוקמת בדרום מערב האי, בקרבת העיר לימסול. דקליה ממוקמת בדרום מזרח האי, בקרבת לרנקה. אקרוטירי גובלת בשטחי רפובליקת קפריסין ודקליה גובלת הן בשטחי רפובליקת קפריסין והן בשטחי האו"ם המפרידים בין רפובליקת קפריסין לבין הרפובליקה הטורקית של צפון קפריסין.
הכפרים קסילוטימוו ואורמידליה הם מובלעות קפריסאיות בשטח בסיס דקליה, גם תחנת הכוח בדקליה וישוב הפליטים שנמצא בבעלותה מהווים מובלעות בשטח הבסיס דקליה.
דמוגרפיה וכלכלה

בעת שהוקם השטח העצמאי של הבסיסים נקבעו גבולות השטחים במטרה שמספר מועט של אזרחים יהיו בשטח. כיום כ-14,000 תושבים מתגוררים בשטחים מהם כ-7,000 אזרחי קפריסין וכ-7,000 חיילים ובני משפחותיהם.
כל אזרח קפריסאי המתגורר בשטח זכאי לקבל אזרחות של מושבה בריטית (British Overseas Territories citizenship), אולם קפריסאים אלו אינם זכאים לאזרחות בריטית מלאה.
כלכלתם של התושבים המקומיים מתבססת על סיפוק צורכי הבסיסים הצבאיים ועל חקלאות.
תחבורה ותקשורת

הכבישים הקפריסאים עוברים בשני האזורים. אין נמל תעופה ציבורי בתוך השטחים, אבל בסיס האוויר אקרוטירי של חיל האוויר המלכותי, אשר נמצא שם, ושיש לו מסלול מתאים לטיסות למרחקים ארוכים, אינו משמש לטיסות מסחריות.
אזורי הבסיס מהווים חלק מקידומת הטלפון של רפובליקת קפריסין, תוך שימוש בקידומת הבינלאומית 357+. מספרים קוויים נמצאים באותו פורמט בן 8 ספרות, כאשר ארבע הספרות האחרונות הן מספרי ההרחבה. המספרים בדקליה מתחילים עם הספרות 2474, ואילו אלה באקרוטירי מתחילים עם הספרות 2527.
שירותי הדואר מסופקים על ידי משרד הדואר של הצבא הבריטי. הדואר אל אקרוטירי מופנה אל BFPO 57, בעת שהדואר אל דקליה ואל אייקוס ניקולאוס מופנה אל BFPO 58.
ראו גם

מפרץ גואנטנמו - מובלעת של ארצות הברית באי קובה, בה שוכן בסיס צבאי
גיברלטר - מובלעת של בריטניה בחצי האי האיברי, בה שוכן יישוב עתיק וכן בסיס צבאי
שטחי בסיס ריבוניים
הערות שוליים

↑  דירוג שטח יבשתי - מתוך אתר Worldometer, כפי שפורסם ב-28 במאי 2021
↑  תולדות הסכם סואץ, חרות, 21 באוקטובר 1954
ג'ראלד פיי,'"`UNIQ--nowiki-00000003-QINU`"'יציאה מאזור התעלה - כניסה לקפריסין, על המשמר, 26 באוגוסט 1955
↑  ת. לויטה,'"`UNIQ--nowiki-00000005-QINU`"'מטוס ארקיע נחת באונס, מעריב, 10 ביולי 1957
↑  הוגשה הצעת חוק על הכרזת עצמאות קפריסין, חרות, 8 ביולי 1960
↑  היוונים בקפריסין הפגינו נגד נאט"ו ולמען רוסיה, חרות, 12 באוקטובר 1964
↑  אין מקום לפסימיות קיצונית, דבר, 28 בינואר 1968
הכתם שלא נבדק, דבר, 2 במאי 1969
↑  ארה"ב ממשיכה לצלם התעלה באמצעות לוויני התצפית, מעריב, 2 בדצמבר 1970
↑  המראות הביון של ארה"ב מעל כוחות הערבים וישראל - מקפריסין, דבר, 28 בפברואר 1975
↑  תורכיה מרכזת כוחות גדולים, מעריב, 17 ביולי 1974
↑  השיירה הישראלית הקטנה נורתה בדרך מלימסול, מעריב, 23 ביולי 1974
↑  אבישי אמיר,'"`UNIQ--nowiki-0000000E-QINU`"'בבטן נושאת המסוקים הבריטית ציפו לפליטים ארוחה חמה ושתייה, מעריב, 25 ביולי 1974
↑  נשק גרעיני בריטי יישאר בקפריסין, דבר, 6 בדצמבר 1974
| מדינות אירופה |
| --- | --- | --- |
| מדינות ריבוניות | אוסטריה • אוקראינה • אזרבייג'ן 1 • איטליה • איסלנד • אירלנד • אלבניה • אנדורה • אסטוניה • ארמניה 2 • בולגריה • בלגיה • בלארוס • בוסניה והרצגובינה • גאורגיה 1 • גרמניה • דנמרק • הולנד • הונגריה • הממלכה המאוחדת • הרפובליקה הצ'כית • ותיקן • טורקיה 1 • יוון • לוקסמבורג • לטביה • ליטא • ליכטנשטיין • מולדובה • מונקו • מונטנגרו • מלטה • מקדוניה הצפונית • נורווגיה • סן מרינו • סלובניה • סלובקיה • ספרד • סרביה • פולין • פורטוגל • פינלנד • צרפת •  קזחסטן 1 • קפריסין 2 • קרואטיה • רומניה • רוסיה 1 • שוודיה • שווייץ |  |
| חבלי ארץ "לא מוכרים" | אבחזיה • דרום אוסטיה • טרנסניסטריה • קוסובו • צפון קפריסין 2 |  |
| שטחים תלויים | אולנד • אקרוטירי ודקליה 2 • איי פארו • גיברלטר • גגאוזיה • גרנזי • יאן מאיין • ג'רזי • האי מאן • סבאלברד |  |
| הערות | 1 חלק משטח המדינה נמצא באסיה. 2 מבחינה גאוגרפית נמצאת באסיה, אך נחשבת חלק מאירופה מסיבות היסטוריות. |  |
| מדינות ואזורים לחופי הים התיכון |
| --- | --- | --- |
| מדינות ריבוניות | איטליה • אלבניה • אלג'יריה • בוסניה והרצגובינה • טורקיה • יוון • ישראל • לבנון • לוב • מונקו • מונטנגרו • מלטה • מצרים • מרוקו • סוריה • סלובניה • ספרד • צרפת • קפריסין • קרואטיה • תוניסיה |  |
| טריטוריות חסות של הממלכה המאוחדת | אקרוטירי ודקליה • גיברלטר |  |
| טריטוריות לא עצמאיות | הרשות הפלסטינית • צפון קפריסין |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007537956605171  LCCN: no89008166  VIAF: 137483113   WorldCat (עם VIAF): 137483113 
CH-53 סי סטאליון 
של חיל הנחתים של ארצות הברית  בבסיס חיל האוויר המלכותי אקרוטירי.
תחנת משטרה באקרוטירי
הכפר אקרוטירי
יצחק דב במברגר

| --- | --- |

מצבת הרב במברגר בבית הקברות היהודי בהכברג(גר').
 לידה:  6 בנובמבר 1807 ה' בחשוון ה'תקס"ח ויזנברון (אנ'), ממלכת בוואריה
 פטירה:  13 באוקטובר 1878 (בגיל 70) ט"ז בתשרי ה'תרל"ט וירצבורג, ממלכת בוואריה
 מדינה:  ממלכת בוואריה ממלכת בוואריה
 תקופת הפעילות:  ? – 13 באוקטובר 1878 
 השתייכות:  יהדות גרמניה
 תחומי עיסוק:  רבנות
 רבותיו:  רבי אברהם בנימין זאב המבורג, רבי אברהם בינג, הרב מנחם מנדל קרגוי
 תלמידיו:  רבי דוד צבי הופמן, הרב יוסף אלטמן
 חיבוריו:  מלאכת שמים, אמירה לבית יעקב, מורה לזובחים, נחלי דבש, ועוד
 צאצאים:  שמחה במברגר (אשפנבורג)  נתן במברגר  שלמה במברגר  משה אריה במברגר 
 
 תפקידים נוספים:  כתיבת ספרות תורנית
 
הרב יצחק דב (זֶליגמן בֶּר) הלוי בַּמבֶּרגֶר (בכתיב יידי, שנהג בזמנו: זעליגמאן בער באמבערגער; בגרמנית: Seligmann Bär Bamberger;‏ ה' בחשוון ה'תקס"ח, 6 בנובמבר 1807 – ט"ז בתשרי ה'תרל"ט, 13 באוקטובר 1878) היה רבה של וירצבורג, פוסק הלכה, ומגדולי רבני גרמניה במאה ה-19. נודע עקב מחלוקתו עם הרש"ר הירש בנוגע לפרישת האורתודוקסים מקהילות שבהן רוב ליברלי-רפורמי והקמת קהילות מתבדלות. הרש"ר הירש תמך בכך בעוד שהרב במברגר התנגד. היה בין מניחי היסודות ל"אורתודוקסיה הקהילתית" (Gemeindeorthodoxie) הלא-מתפלגת בארצו.
מצבת זיכרון לזכר הרב במברגר באוניברסיטת וירצבורג