stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אוולין גלני
פרסים ואותות הוקרה

גלני זכתה בפרסים רבים:
פרס גראמי לביצוע מצטיין של מוזיקה קאמרית לשנת 1989.
"הסקוטי של השנה" 1982
"פרס ציון לשבח של המלכה על מצוינות בכל המובנים" לשנת 1985
"הסקוטית של העשור" לשנת 1990
"אות נגנית כלי ההקשה הטובה ביותר באולפן ובביצוע חי" מטעם מגזין ריתמוס לשנים 1998, 2000, 2002, 2003 ו-2004
"מדליית וולפול למצוינות" לשנת 2002
דוקטורט לשם כבוד מאוניברסיטת הריוט-ואט באדינבורו בשנת 2002
נגנית השנה של אמריקה לשנת 2003
אות סאבי על מפעל חיים לשנת 2006
אלבומים

Rhythm Song (1990)
Dancin'
Light in Darkness (1991) (RCA Victor 60557-2-RC), with Philip Smith, Steve Henderson, Gregory Knowles, Gary Kettel
Ney Rosauro — Eldorado
Keiko Abe —Dream of the Cherry Blossoms
John McLeod —The Song of Dionysius
Ross Edwards (composer)|Ross Edwards—Marimba Dances (tracks 4–6)
Minoru Miki—Marimba Spiritus
Evelyn Glennie—Light in Darkness
Toshimitsu Tanaka—Two Movements for Marimba
Veni, veni Emmanuel (1993) (Catalyst 09026-61916-2. All pieces composed by James MacMillan . Scottish Chamber Orchestra.)
Veni, Veni, Emmanuel
Introit – Advent
Heartbeats
Dance – Hocket
Transition: Sequence I
Gaude, Gaude
Transition: Sequence II
Coda – Easter
After the Tryst
"...as others see us..."
Henry VIII (1491–1547)
John Wilmot (1647–1680)
John Churchill (1650–1722)
George Gordon (1788–1824) and William Wordsworth (1770–1850)
Thomas Stearns Eliot (1888–1965)
Dorothy Mary Hodgkin (b. 1910)
Three Dawn Rituals
Larghetto
Allegro moderato
Andante
Untold
Drumming ( 11–15 December 1994)
Wind In The Bamboo Grove (1995)
Shadow Behind the Iron Sun (1999)
Touch the Sound (soundtrack of the film; 2004)
The Sugar Factory (album) (featuring Fred Frith; 2007)
Music: The Sound Of Hope (2012): contributed to a DVD and CD project in aid of The Clarence Adoo Foundation
Altamira (2016) with Mark Knopfler
אדון בפקדך

אדון בפקדך הוא פיוט מסוג סליחה (מהתת-סוג "שנייה") לפי סדר אלפאביתי שחובר על ידי הפייטן רבינו יצחק הכהן, ובו מתאר המחבר את שפלות האדם הגורמת לו לחטוא ומבקש שהקדוש ברוך הוא יתחשב בכך ויסלח לחטאי ישראל.
הפיוט נאמר בקהילות יהדות אשכנז בסליחות לערב ראש השנה ובפתיחת הסליחות לערב יום הכיפורים, ולפי רוב המנהגים נאמר אף בתפילת שחרית או תפילת מוסף של יום הכיפורים.
מחבר הפיוט

מחבר הפיוט כאמור הוא רבינו יצחק הכהן, אך כמעט ואין ידועים פרטים על חייו וזהותו. ידוע רק שחי לפני שנת ד'תתקצ"ד (1234), משום שמבאר הפיוטים הקדמון רבי אברהם בן עזריאל מפרש את סליחתו.
מבאר פיוטים בן המאה ה-19, ר' משה בידינגן, העלה השערה מקורית לפיה מחבר הפיוט אינו אלא רבי יצחק החבר אלמנגרי (או הסנגרי), שלפי מקורות אחדים מתקופת הראשונים הוא ה"חבר" שהתווכח לכאורה עם בולאן, מלך ממלכת הכוזרים, ושכנע אותו להתגייר עם בני עמו, כשאת שיחותיו עם המלך העלה על הכתב והן ששימשו לאחר מכן בסיס לספר הכוזרי של רבי יהודה הלוי. בידינגן (שחלק את השערתו עם ידידו ר' וולף היידנהיים) הוסיף וטען כי זוהי הסיבה לכך שהפיוט אינו מחורז, שכן "החבר" מביע בספר הכוזרי התנגדות חריפה לחריזת פיוטים. לפי דברים אלו, חי המחבר כבר במאה ה-6 או המאה ה-7.
מבנה הפיוט ותוכנו

הפייטן מתאר את אפסותו ועליבותו של האדם, שכולו חומרי ורפה, אל מול כוחות יצרו הרע השוכן בקרבו מרגע לידתו; בכל יום מדיח היצר הרע את האדם לעבור עבירות, והגוף החלוש והרפה אינו מסוגל להתמודד עמו, שכן מלבד טבעו השפל הרי שכל ימיו טרוד האדם בצער, בניסיונות קשים, בטלטולים ובדאגות, ואין ביכולתו לאזור כוחו ולעמוד מול היצר הרע. כמעט בלתי אפשרי לאדם שלא לחטוא, טוען הפייטן, ומי יוכל לזכות במשפט הצדק של האלוקים? על כן הוא מבקש שיראה ה' את התנאים הקשים בהם נתון האדם, יחוס על החוטאים, יסלח לכל עוונותיהם ולא יטה אוזנו לדברי המקטרגים עליהם.
אם כי הפיוט הוא פיוט סליחות מובהק, הוא אינו מתייחס רק ליום הדין הכללי שבראש השנה, אלא גם ובעיקר לדין היומיומי בו מעמיד האלוקים את האדם, לפי דברי הגמרא במסכת ראש השנה: ”ר' יוסי אומר: אדם נידון בכל יום, שנאמר: 'וַתִּפְקְדֶנּוּ לִבְקָרִים'.”
הפיוט מורכב מבתים בעלי שתי שורות ("צלעות" או "טורים"). בסופו חתימת הפייטן: יצחק הכהן החבר חזק. ממאפייני הפיוט הייחודיים היא העובדה שבפיוט אין חריזה כלל.
מבנה הפיוט ותוכנו > אמצעים אמנותיים

אקרוסטיכון - האותיות שבתחילת כל שורה סדורות בסדר אלפביתי, ולאחריהן חתימת המחבר.
הצגת הנושא המרכזי של הפיוט כבר בבית הראשון: בקשת הפייטן מאלוהיו כי לא ידון את האדם במלוא החומרה.
הפיוט עשיר בהרמזים מקראיים והרמזים תלמודיים מרובים, אך עם זאת נשמרת בו הלשון הקלה והבהירה.
הערות שוליים

↑  מחזור ליום כיפור, דניאל גולדשמידט, ירושלים תש"ל, עמ' 240, 262, 502. במרבית הקהילות האשכנזיות כיום בוטלה אמירת הסליחות בתפילות יום הכיפורים.
↑  שהובאה במחזורו, מץ תקע"ז, דף ס"א עמוד א', במוסף ליום הכיפורים.
↑  כך מובא אצל רבי שם טוב אבן שם טוב (הראשון) בספר האמונות שער ב' פרק ד' (עמ' 30 בדפוס פרארה שט"ז) ואצל הרמב"ן בדרשתו "תורת ה' תמימה" (כתבי רמב"ן, חלק א' עמ' קנ"א).
↑  היידנהיים הדפיס את הדברים במחזורו לסוכות, עמ' IV.
↑  סוף מאמר ב'.
↑  דף ט"ז, עמוד א'.
אדווין בארקלי

אדווין ג'יימס בארקלי (באנגלית: Edwin James Barclay;‏ 5 בינואר 1882 – 6 בנובמבר 1955) היה פוליטיקאי ליברי. כיהן כנשיא ליבריה בשנים 1930–1944.
ביוגרפיה

הוריו של אדווין בארקלי עברו לליבריה מברבדוס עם ילדיהם בשנת 1865. אביו, ארנסט בארקלי, ודודו, ארתור ברקלי, היו גם פוליטיקאים חשובים בליבריה. ב-1901, בגיל 19, אדווין כתב שיר פטריוטי על ליבריה, "הכוכב הבודד לעד".
אדווין בארקלי, היה חבר במפלגת הויגים האמיתיים ששלטה באותה התקופה, הוא שימש כשר החוץ ומזכיר המדינה בממשלו של צ'ארלס די. בי. קינג מ-1920 עד 1930. הוא הפך לנשיא ליבריה בשנת 1930 לאחר שהנשיא קינג וסגנו אלן בי. יאנסיי התפטרו בעקבות סקנדל. הוא נבחר בבחירות חוקיות לראשונה בשנת 1931.
בארקלי זכור בגין סיועו להצלת ליבריה מכמה מהאיומים העיקריים על ריבונותה. איומים אלו כללו את איומי חבר הלאומים, שהובל בידי גרמניה, הממלכה המאוחדת וארצות הברית, להפוך את ליבריה שוב לקולוניה אלא אם כן יבצעו רפורמות. איומים נוספים היו פעולות תוקפניות  של צרפת וכן ניסיון הפיכה בידי חברת פיירסטון לצמיגים וגומי ששלטה במרבית משטחיה של ליבריה.
בארקלי פרש ב-1944 והוחלף בידי ויליאם טובמן. ב-27 במאי 1943, היה אדווין בארקלי האדם השחור הראשון שהופיע כאורח כבוד בפני הקונגרס האמריקאי והוצג מן הבמה. הייתה זו מחווה לנשיא פרנקלין רוזוולט בשל מסעו לליבריה לאחר ועידת קזבלנקה.
אדווין בארקלי (מימין) והנשיא האמריקני פרנקלין רוזוולט ב-27 בינואר 1943
אדיגית

| --- | --- |
 מדינות:  רפובליקת אדיגיה שבפדרציה הרוסית
 אזורים:  אין
 דוברים:  500,000
 שפת אם:  כ־300,000
 כתב:  אלפבית קירילי
 משפחה:  קווקזית צפונית צפון-מערבית פרוטו-צ'רקסית אדיגית
 לאום:  אדיגיה אדיגיה
 מוסד:  אין
 קוד שפה:  ady 
 קוד ISO 639-2:  ady 
 קוד ISO 639-3:  ady 
 ראו גם:  שפה • כתב • רשימת שפות
 
שלט בכניסה לכפר כמא בעברית, אנגלית ואדיגית.
אדיגית (Адыгабзэ "אדיגאבזה") או צ'רקסית מערבית (КӀахыбзэ) הידועה בישראל גם בשם צ'רקסית. היא השפה המדוברת ברפובליקת אדיגיה שבפדרציה הרוסית, שם היא גם השפה הרשמית, והיא מדוברת גם בפי הצ'רקסים בישראל.  האדיגית שייכת למשפחת השפות הקווקזיות הצפון-מערביות, והיא קשורה ישירות לקברדינית המכונה גם "צ'רקסית מזרחית".
השפה מדוברת בפי כ-125,000 תושבים ברוסיה עצמה, חלק גדול מהם באדיגיה, וכן ישנם כ-280,000 דוברים החיים כיום בטורקיה ומהווים את הקהילה הגדולה ביותר בעולם של דוברי אדיגית.
ראו גם

דקדוק אדיגית
אברהם בוטביקה

אברהם בוטביקה (נולד ב-27 באוקטובר 1963 טריפולי, ממלכת לוב), הוא כדורגלן עבר ישראלי, אשר שיחק בעמדת הקשר והבלם, ומזוהה בעיקר עם קבוצת מכבי יפו.
קורות חייו > עד העלייה לישראל

אברהם בוטביקה נולד בטריפולי למבורך (ברכני) ולטוני בוטביקה לבית מזרחי. אביו היה סוחר ומשפץ רהיטים משומשים. ב-1967 במהלך מלחמת ששת הימים התחוללו פרעות ביהודי לוב ככלל ויהודי טריפולי בפרט. אספסוף תקף את בני הקהילה ועשרות מקרב 4,000 בני הקהילה נרצחו ונפצעו. בעקבות הפרעות עזבו מרבית יהודי לוב לאיטליה. בטריפולי נותרה קהילה קטנה של 100 נפשות ועימן נמנתה משפחות בוטביקה. אבי המשפחה החליט להישאר ולהמשיך בעסקיו, ובשל האירועים עברה המשפחה להתגורר בסמוך יותר למרכז העיר.
ב-1969, שלהי תקופת שלטונו של אידריס הראשון, מלך לוב השתררה אנרכיה ברחבי הממלכה הלובית. מעט היהודים שנותרו בטריפולי הותקפו תכופות. באביב של אותה השנה תקף המון מוסת, אשר עימו נמנו אנשי משטרת לוב את בתי יהודי העיר. בני משפחת בוטביקה נמלטו מביתם, והסתתרו בעליית הגג בביתה של משפחה מוסלמית אשר התגוררה בסמוך. ההמון התפרץ לבית המשפחה המוסלמית, אך אם המשפחה מסרה שבני משפחת בוטביקה עזבו את העיר ואינם נמצאים, וכך ניצלו חייהם. למחרת היום עלה בידי בני המשפחה להימלט למחנה צבאי איטלקי הסמוך לעיר. משם מולטה המשפחה לאיטליה וממנה במהלך חודש יוני, עלו לישראל.
קורות חייו > בישראל

לאחר הגעתו לישראל התגורר בוטביקה בשכונת יפו ג' בתל אביב-יפו. ב-1974 הצטרף לקבוצת מכבי יפו. ב-1977 הוזמן לנבחרת ישראל בכדורגל עד גיל 17 תחת המאמן משה מאירי ושיחק לצד אלי אוחנה, רוני רוזנטל, בוני גינצבורג ואבי רן. בהמשך שיחק בנבחרת ישראל בכדורגל עד גיל 19, ועד 21, עימה זכה במדליית ארד במשחקי המכביה האחת-עשרה. בעונת 1980/1981 עלה לשחק בקבוצה הבוגרת של מכבי יפו תחת המאמן שמואל פרלמן ומשחקו הראשון היה ב-27 בספטמבר 1980. באותה העונה סיימה מכבי יפו במקום השלישי בליגה הלאומית שהייתה הבכירה בישראל. בוטביקה שיחק במכבי יפו עד 1990, עבר לעונה אחת לקבוצת איחוד צעירי יפו ובהמשך לעונה נוספת בקבוצת הפועל נוה גולן, אשר לאחריה פרש ממשחק פעיל. לאחר פרישתו עסק בוטביקה בחינוך גופני, אימון ילדים ובני נוער בכדורגל, ובכלל זה בעלי צרכים מיוחדים בבתי ספר ומתנ"סים בעיר בת ים.
אברהם בוטביקה נשוי לאביבה והם הורים לשתי בנות וסבים לנכדים.
תארים

המכביה האחת-עשרה: מדליית ארד
לקריאה נוספת

ברוך פורמן, היידה בי-היידה בו - עלייתה, ירידתה והקמתה מחדש של מכבי יפו, הוצאת תירוש, תל אביב-יפו, 2020.
הערות שוליים

↑  יעקב חג'ג'-לילוף, הפרעות בלוב (1967,1948,1945) רקע, מהלך, תוצאות ותגובות, באתר מרכז מורשת יהדות לוב.
↑  ברוך פורמן, היידה בי-היידה בו - עלייתה, ירידתה והקמתה מחדש של מכבי יפו, הוצאת תירוש, תל אביב-יפו, 2020, עמודים 198–199. נתונים היסטוריים: ירון משעל
אוניברסיטת קלגרי

| --- | --- |


בית הספר למנהל עסקים על שם ריצ'רד האסקיין
 autonomous university
 תקופת הפעילות:  1966–הווה (כ־58 שנים)
 בעלי תפקידים
 צוות:  1,848
 סגל:  3,116
 סטודנטים
 כלל הסטודנטים:  36,330
 סטודנטים לתואר ראשון:  28,330
 סטודנטים לתארים מתקדמים:  8,000
 שונות
 הון עצמי:  1.2 מיליארד דולר קנדי
 מיקום
 מיקום:  קלגרי, אלברטה, קנדה
 מדינה:  קנדה קנדה
 קואורדינטות:  51°04′39″N 114°07′59″W﻿ / ﻿51.0775°N 114.13305555556°W﻿ / 51.0775; -114.13305555556
 www.ucalgary.ca
 he
 
אוניברסיטת קלגרי (באנגלית: University of Alberta) היא אוניברסיטה ציבורית, הממוקמת בקלגרי שבקנדה, אשר הוקמה בשנת 1966.
אוניברסיטת קלגרי מורכבת מ-14 פקולטות ומעל 85 מכוני ומרכזי מחקר. המוסד חבר באיגוד אוניברסיטאות חבר העמים הבריטי, בקבוצת אוניברסיטאות המחקר הקנדי U15 ובארגון האוניברסיטאות העולמי. בוגריה הידועים של האוניברסיטה הם ג'יימס גוסלינג, סטיבן הרפר וגארט קמפ.
היסטוריה

שורשיה של אוניברסיטת קלגרי נמצאים עוד במוסד להכשרת מורים שהוקם בקלגרי בשנת 1905. מכללה זו סופחה לאוניברסיטת אלברטה בשנת 1944. בשנת 1965 האוניברסיטה קיבלה אוטונומיה חלקית ובשנת 1966 הפכה לעצמאית לגמרי.
בסוף שנות ה-60, הקמפוס התרחב באופן דרמטי עם בניינים חדשים להנדסה ומדע, פתיחתו של תיאטרון האוניברסיטה ובשנת 1971 נפתחה המחלקה לאדריכלות. בשנת 1988 האוניברסיטה מילאה תפקיד מרכזי באירוח אולימפיאדת קלגרי.
מבנה

האוניברסיטה מורכבת ממספר פקולטות:
בית הספר לרפואה
הפקולטה לאומנויות
בית הספר לאדריכלות, תכנון ונוף
הפקולטה ללימודי תואר שני
הפקולטה לקינסיולוגיה
פקולטה למשפטים
הפקולטה לסיעוד
הפקולטה למדעים
הפקולטה לעבודה סוציאלית
הפקולטה לרפואה וטרינרית
בית הספר למנהל עסקים
בית הספר להנדסה
בית הספר לחינוך
דירוגים > דירוג בין-לאומי

דירוג שאנגחאי: מקום 201–300 (2023)
Times Higher Education: מקום 201–250 (2024)
דירוג QS לאוניברסיטאות: מקום 182 (2024)
דירוגים > דירוג אזורי - קנדה

דירוג שאנגחאי: מקום 8–11 (2023)
Times Higher Education: מקום 9–10 (2024)
דירוג QS לאוניברסיטאות: מקום 8 (2024)
אוביוס (צרעה)

| אוביוס |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: פרוקי רגליים
מחלקה:: חרקים
סדרה:: דבוראים
תת־סדרה:: שנציים
משפחה:: אנקרטידאים
תת־משפחה:: אנקרטינאים
סוג:: Oobius
שם מדעי
 Oobius
Oobius (בתעתיק לעברית: אוביוס) הוא סוג של צרעה טפילית שאינה צורבת במשפחת האנקרטידאים. השם המדעי של סוג זה פורסם לראשונה בשנת 1963 על ידי ולדימיר  טריאפיצין.
מינים

Oobius agrili
Oobius batocerae
Oobius buprestidis
Oobius dahlsteni
Oobius depressus
Oobius longoi
Oobius minusculus
Oobius nearcticus
Oobius primorskyensis
Oobius whiteorum
הערות שוליים

↑  Catalogue of Life - 2011 Annual Checklist :: Search all names, www.catalogueoflife.org
ערך זה הוא קצרמרבנושא פרוקי-רגליים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אוניברסיטת קליפורניה בסן דייגו

| --- | --- |

מרכז האוניברסיטה
מרכז האוניברסיטה
 אוניברסיטה ציבורית
 מוטו:  "פיאט לוקס" (בלטינית) ("ויהי אור")
 תקופת הפעילות:  18 בנובמבר 1960 – הווה (63 שנים)
 בעלי תפקידים
 נשיא:  מייקל דרייק
 נגיד:  פראדיפ קוסלה
 סגל:  16,266 (נכון ל־אוגוסט 2020) 
 סטודנטים
 כלל הסטודנטים:  39,687 (סתיו 2024)
 סטודנטים לתואר ראשון:  31,232 (סתיו 2024)
 סטודנטים לתואר שני:  8,455 (סתיו 2024)
 מיקום
 מיקום:  9500 Gilman Dr, La Jolla, CA 92093 
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 קואורדינטות:  32°52′52″N 117°14′17″W﻿ / ﻿32.881111111111°N 117.23805555556°W﻿ / 32.881111111111; -117.23805555556
 www.ucsd.edu
 he
 
ספריית גייזל (אנ') על שם דוקטור סוס
אוניברסיטת קליפורניה בסן דייגו (באנגלית: University of California, San Diego; בקיצור: UC San diego; בראשי תיבות: UCSD) היא אוניברסיטה ציבורית בסן דייגו, קליפורניה, אשר נוסדה בשנת 1960. היא האוניברסיטה הדרומית ביותר מבין עשרת הקמפוסים של מערכת אוניברסיטת קליפורניה (UC), ונחשבת אחת מהאוניברסיטאות הציבוריות הטובות בארצות הברית ובין האוניברסיטאות הטובות בעולם. שטח האוניברסיטה תופס 8,814 דונם ליד חוף האוקיינוס השקט.
האוניברסיטה חברה בהתאגדות אוניברסיטאות האוקיינוס השקט (APRU), באיגוד האוניברסיטאות האמריקניות (AAU), באיגוד אוניברסיטאות המחקר (URA) ומסווגת באופן לא רשמי לליגת הקיסוס הציבורית (אנ') (החל משנת 1985).
כמה מן המחקרים באוניברסיטה התפרסמו, כגון פיתוח ה־Network News Transfer Protocol, ביסוס העובדה כי אכן מתקיימת תופעה של התחממות עולמית, וגילוי ה־GFP.
ארגון אקדמי

אוניברסיטת קליפורניה בסן דייגו מורכבת מ־12 בתי ספר לתואר ראשון, לתואר שני ותארים מקצועיים וכן שמונה קולג'ים למגורים לתואר ראשון, והיא מציעה מעל 200 תוכניות לימוד לתואר ראשון ותארים מתקדמים.
ארגון אקדמי > בתי ספר

מכון סקריפס לאוקיינוגרפיה (1903)
בית הספר למדעי הפיזיקה (1960)
בית הספר למדעי הביולוגיה (1961)
בית הספר להנדסה  (אנ') ע"ש ג'ייקובס (1964)
בית הספר לאמנויות ומדעי הרוח (1965)
בית הספר לרפואה (אנ') (1968)
בית הספר למדעי החברה (1986)
בית הספר למדיניות ואסטרטגיה גלובלית (אנ') (1986)
בית הספר לניהול (אנ') ע"ש ראדי (2001)
בית הספר לרוקחות (אנ') ע"ש סקאגס (2002)
בית הספר לבריאות הציבור ומדע לאריכות ימים אנושית (אנ') ע"ש הרברט ורטהיים (2019)
בית הספר למדעי המחשוב, המידע והנתונים (אנ') (2024)
ארגון אקדמי > קולג'ים למגורים

קולג' רוול (אנ') ע"ש רוג'ר רוול (אנ') (1964)
קולג' ג'ון מיור (אנ') ע"ש ג'ון מיור (1967)
קולג' ת'ורגוד מרשל (אנ') ע"ש ת'ורגוד מרשל (1970)
קולג' ארל וורן (אנ') ע"ש ארל וורן (1974)
קולג' אלינור רוזוולט (אנ') ע"ש אלינור רוזוולט (1988)
קולג' שישי (אנ') (2001)
קולג' שביעי (אנ') (2020)
קולג' שמיני (אנ') (2021)
דירוגים בין־לאומיים

דירוג שאנגחאי - מקום 18 (2024)
דירוג Times Higher Education - מקום 34 (2024)
דירוג QS לאוניברסיטאות - מקום 62 (2024)
דירוג U.S. News & World Report - מקום 21 (2024–2025)
אדווין ג'רוויס

| --- | --- |

אדווין ג'רוויס, כפי שהופיע בחוברת All-New, All-Different Avengers #4. אמנות מאת מחמוד אסרר
 סוג:  דמות משנה
 הוצאה לאור:  מארוול קומיקס
 הופעה ראשונה:  Tales of Suspense #59 (נובמבר 1964)
 יוצרים:  סטן לי, דון הק
 גילום הדמות:  ג'יימס ד'ארסי, "הסוכנת קרטר", "הנוקמים: סוף המשחק"
 מידע
 כינויים:  ברדס הארגמן
 סטטוס:  פעיל
 מקצוע:  טייס, משרת
 כוחות:  ללא כוחות-על
 חבר בקבוצה:  עובד עבור טוני סטארק והאוונג'רס
 חבר לשעבר בקבוצה:  חיל האוויר המלכותי האוונג'רס העוצמתיים
 אזרחות:  הממלכה המאוחדת 
 
אדווין ג'רוויס (באנגלית: Edwin Jarvis) הוא דמות משנה בדיונית המופיעה בחוברות הקומיקס איירון מן והאוונג'רס ביקום מארוול קומיקס. הדמות הופיעה לראשונה בחוברת Tales of Suspense #59 מנובמבר 1964 ונוצרה על ידי הכותב סטן לי והמאייר דון הק.
לפני שהפך למשרתו הנאמן של טוני סטארק, אדווין ג'רוויס שירת בעברו בחיל האוויר המלכותי במהלך מלחמת העולם השנייה. לאחר שסטארק הפגיש לראשונה בין חברי האוונג'רס, הוא תרם את ביתו כדי שישרת את הקבוצה כמפקדתם, וכך ג'רוויס הפך לאיש סודם ודמות אב למרבית מאורחי האחוזה, לרבות קפטן אמריקה לאחר שנמצא קפוא בקרח.
מאז שנות ה-90, דמותו של ג'רוויס מרבה להופיע בעיבודים השונים שנעשו לאיירון מן ולאוונג'רס. ביקום הקולנועי של מארוול, דמותו שוכתבה מחדש כמערכת הפעלה בעלת בינה מלאכותית רב-תכליתית של טוני סטארק. היא מדובבת על ידי השחקן פול בטאני. בסדרת הלייב אקשן "הסוכנת קרטר" מגלם את ג'רוויס השחקן ג'יימס ד'ארסי, ששב להופיע בהופעת קמע בסרט "הנוקמים: סוף המשחק".
ראו גם

אלפרד פניוורת' - דמות בדיונית דומה של חברת DC קומיקס המתחרה
אולימפיק איירליינס

בואינג 737 של אולימפיק איירליינס
איירבוס A300-600 של אולימפיק איירליינס
אולימפיק איירליינס ובדרך כלל רק אולימפיק (ביוונית: Ολυμπιακές Αερογραμμές, באנגלית: Olympic Airlines) הייתה חברת התעופה הלאומית של יוון, ובסיסה היה בנמל התעופה הבינלאומי אתונה-אלפתריוס וניזלוס. למרות שלוגו החברה ושמה מזכירים את אלה של התנועה האולימפית, מקורם ב-12 האלים האולימפיים. בשנת 2009 החברה הופרטה, וב-29 בספטמבר 2009 היא הפסיקה את כל פעולותיה, למעט מספר קווי טיסה בתוככי יוון, המוגדרים כקווים ציבוריים, ומספר קווים בינלאומיים ליעדים מחוץ לארצות האיחוד האירופי. מעמדם של קווים אלה יוכרע במכרז. כל פעולותיה של החברה מבוצעות על ידי החברה הפרטית שירשה אותה - אולימפיק אייר.
החברה נקנתה על ידי חברת אג'יאן איירליינס וכיום היא נמצאת בבעלותה.
תולדות החברה

תולדותיה של חברת אולימפיק איירליינס רצופות משברים כלכליים, מיזוגים ופיצולים, ותוכניות הבראה וארגון מחדש.
תולדות החברה > שנים ראשונות

לאחר מלחמת העולם השנייה פעלו ביוון שלוש חברות תעופה:
"יוזמה טכנית אווירית" (T.A.E., Τεχνικαί Αεροπορικαί Εκμεταλλεύσεις).
"תחבורה אווירית יוונית" (ΕΛΛ.Α.Σ., Ελληνικαί Αεροπορικαί Συγκοινωνίαι).
"נתיבי אוויר יווניים" (,Α.Μ.Ε. Αεροπορικαί Μεταφοραί Ελλάδος).
מצבן של השלוש היה בכי רע, ובשנת 1951 החליטה ממשלת יוון למזג אותן לחברה אחת. החברה החדשה שנקראה "נתיבי אוויר לאומיים יווניים" (T.A.E) נקלעה גם היא לקשיים כלכליים ולכן נסגרה בשנת 1955. ביולי 1956 מכרה ממשלת יוון את החברה לאיל ההון והספנות אריסטוטל אונאסיס, וב-6 באפריל 1957 שונה שמה ל"אולימפיק איירווייז" (Ολυμπιακή Αεροπορία, Olympic Airways).
תולדות החברה > אולימפיק איירווייז

אולימפיק איירווייז התפתחה במהירות: ב-1960 רכשה את מטוס הסילון הראשון שלה מדגם דה הבילנד קומט והחלה בהפעלת טיסות בשותפות קוד עם חברת בריטיש יורופיאן איירווייז (BEA, British European Airways) הבריטית. שיתוף הפעולה בין שתי החברות התרחב, וכלל שימוש הדדי במטוסי החברה האחרת ואת המיתוג המשותף "BEA-Olympic" על המטוסים. ב-1966 קיבלה החברה את מטוס הבואינג 707 הראשון שלה, ופתחה באמצעותו קו תעופה ישיר בין אתונה לניו יורק.
ב-1971 הפך בנו של אריסטוטל אונאסיס, אלכסנדר, את "היחידה למטוסים קלים ומסוקים", שנחשבה עד אז כיחידה במערך של אולימפיק איירווייז, לחברה לכל דבר בשם "אולימפיק אוויאיישן". מטרתה העיקרית של אולימפיק אוויאיישן הייתה לקשר בין איי יוון ליבשת והיא תפקדה כחברה בת של אולימפיק איירווייז. בנוסף המשיכה אולימפיק אוויאיישן להפעיל אקדמיה לטייס שנוסדה עוד ב-1970.
ב-22 בינואר 1973 נהרג אלכסנדר אונאסיס בהתרסקות מטוס, וזמן קצר לאחר מכן, ב-1975, מכר אריסטוטל אונאסיס את כל מניותיו בחברה לממשלת יוון. בסוף שנות השבעים המשיכה החברה להתפתח ויסדה חברה בת בתחום ההסעדה למטוסים (Olympic catering) וכן הזמינה את מטוסי האיירבוס A300 הראשונים שלה.
במחצית שנות השמונים נקלעה החברה למערבולת של שביתות שהובילו, יחד עם ניהול כושל ותופעות של שחיתות, להפסדים וקשיים כלכליים. בנוסף, ב-1999 קמה לחברה מתחרה בדמותה של חברת התעופה אגאן איירליינס (Αεροπορία Αιγαίου) שנכנסה לתחום הטיסות הסדירות. כל תוכניות ההבראה, כולל מחיקת חובות על ידי ממשלת יוון, נכשלו, ולמעשה, מאז רכישת החברה על ידי ממשלת יוון ב-1975, ועד שנת 2006, ידעה החברה רק הפסדים (למעט שנת 1996 שבה הפיקה רווחים).
תולדות החברה > אולימפיק איירליינס

בשנת 2003, כשחובות הקבוצה כולה המשיכו והעמיקו, החליטה ממשלת יוון על ארגון מחדש של קבוצת אולימפיק איירווייז על כל חברותיה:
חברת מקדוניה איירליינס, חברה-בת של הקבוצה, שעסקה בתחום טיסות השכר מאז שנת 1992, המירה את שמה ל"אולימפיק איירליינס" והופקדה על כל מערך הטיסות של הקבוצה, תוך שהיא יורשת את קוד יאט"א וקוד ICAO של אולימפיק איירווייז. אולימפיק איירליינס החלה את דרכה כשהיא חופשית מחובות.
כל יתר חברות הקבוצה למעט אולימפיק אוויאיישן אוחדו לחברה אחת בשם אולימפיק איירווייז-סרוויסס (Ολυμπιακή Αεροπορία Υπηρεσίες), שירשה גם את חובותיה של אולימפיק איירווייז.
אולימפיק אוויאיישן נותרה חברה עצמאית בתוך אולימפיק איירווייז-סרוויסס, אך כיום היא עוסקת בעיקר בהשכרת מסוקים (האקדמיה לטיסה שהייתה ברשותה הועברה לאולימפיק איירווייז-סרוויסס).
אולם בכך לא הבעיות על פתרונן. בשנת 2004 החליטה ממשלת יוון על הפרטת אולימפיק איירליינס, לאחר שניסיונות דומים מצידה כשלו. אולם גם הפעם נחל ניסיון זה כישלון חרוץ בהיעדר קונה אשר הסכים לשלם את התמורה בסך 500 מיליון אירו. בנוסף לכך, הנציבות האירופית הכריזה על המהלך כבטל לאור העובדה שהחברה זכתה לסיוע בלתי חוקי מממשלת יוון.
בחודש מרץ 2009 הוכרז כי קבוצת MIG תקנה חלק מפעילות החברה (חלק מהקווים, חלק מצי המטוסים, ואת המערך הטכני) ותקים חברת תעופה חדשה בשם אולימפיק אייר. ב-28 בספטמבר 2008 קיימה אולימפיק איירליינס את טיסותיה האחרונות ובחצות הופסק רוב פעילותה וחברת אולימפיק אייר החלה את פעולתה.
תאונות ואירועים

29 באוקטובר 1959 - מטוס החברה מדגם DC3 התרסק ליד אתונה. כל 18 הנוסעים ואנשי הצוות נהרגו.
8 בדצמבר 1969 - מטוס החברה מדגם DC6 התרסק ליד אתונה. כל 90 הנוסעים ואנשי הצוות נהרגו.
18 בפברואר 1972 - מטוס תוצרת בומברדייה מדגם Learjet התרסק ליד מונטה קרלו, ושני אנשי הצוות שהטיסו אותו נהרגו.
21 באוקטובר 1972 - מטוס מדגם NAMC YS-11 התרסק סמוך לוולה שליד אתונה. 37 מ-56 הנוסעים ואנשי הצוות מצאו את מותם באירוע.
23 בנובמבר 1976 - מטוס נוסף מדגם NAMC YS-11 התרסק סמוך לקוזאני בצפון יוון. כל 50 הנוסעים ואנשי הצוות נהרגו.
3 באוגוסט 1989 - 34 נוסעים ואנשי צוות נהרגו בהתרסקות מטוס החברה מדגם שורטס 330 באי סאמוס.
ראו גם

אולימפיק אייר
אדריכלות נאו-קלאסית

| --- | --- |

מבט מהאוויר על אנדרטת לינקולן
 מידע כללי
 מבנים עיקריים:  הקפיטול, הבית הלבן
 סגנון אדריכלות קודם:  אדריכלות הבארוק
 סגנון האדריכלות הבא:  התחייה הגותית
ה"פדרל הול" בוול סטריט, ניו יורק, מהווה דוגמה לאדריכלות נאו-קלאציסיסטית
נאו-קלאסיציזם באדריכלות הוא סגנון אדריכלי המבוסס על שאיפה למסורת האדריכלית ההיסטורית או לגישות אסתטיקה המבוטאות באמנות יוון ורומא בעת העתיקה. בהקשר המסורתי, המושג "קלאסיקה" מתייחס לכל אמנות מתקופת העת העתיקה או מתקופה עוקבת ומאוחרת ממנה, אשר הושפעה במישרין מאידיאל התקופה הקלאסית.
הנאו-קלאסיקה מתייחסת תמיד לאמנות ולאדריכלות מתקופות מאוחרת מזו הקלאסית, בהן ניכרת רק השפעה מעקרונות התקופה הקלאסית. בהתאם לכן ניתן לומר כי המונחים קלאסיקה ונאו-קלאסיציזם הם משלימים ואף חופפים לעיתים.
החזרה ל"קלאסיקה" אשר שגשגה באמנות ובאדריכלות בתקופה שבין 1750 ל-1830 זוכה לכינוי "נאו-קלאסיקה", וזאת בעיקר על מנת להבדיל אותה מן האדריכלות ה"קלאסית" של רומא העתיקה ושל תקופת הרנסאנס המוקדם. (אותה אדריכלות אליה מנסים לחזור בתקופה הנאו-קלאסיציסטית).
בגרמנית ושפות אירופאיות רבות נוספות, מקובלת ההגדרה KLASSIZISMUS כמתארת התקופה בין 1750 ל-1830, באמנות ובאדריכלות.
כאמור, האדריכלות הנאו-קלאסית החלה דרכה באמצע המאה ה-18, וזאת כתנועת ריאקציה כנגד שרידי תקופת אדריכלות הבארוק והרוקוקו, וכשאיפה לחזור אל מה שנתפש כ"טוהר" של אמנות האימפריה הרומית, יוון העתיקה, וכן במידה אל "קלאסיקת" הרנסאנס, אשר חרת על דגלו את החייאת תקופות אלה.
האדריכלות הנאו-קלאסית זכתה לדריסת רגלה הראשונה בלונדון, באמצעות דוגמאות אדריכליות של סר ויליאם צ'מברס (אשר רכש מיומנותיו האדריכליות בפריז), וג'יימס סטוארט, ובפריז, באמצעות דור אמנים צרפתים אשר חונכו באקדמיה הצרפתית ברומא, והושפעו עמוקות על ידי נוכחותו של שארל-לואי קלאריסו, וכתביו של יוהאן יוהכים וינקלמאן.

הסגנון תפס עד מהרה ואומץ גם על ידי חוגים מתקדמים בשוודיה.
נאו-קלאסיציזם בישראל

בתקופה בה הגיעה האדריכלות הנאו-קלאסית לשיאה בעולם, בארץ ישראל שלטה אדריכלות מקומית שאפיינה את הבנייה הערבית במזרח התיכון. הבנייה האירופית באזור, הייתה אף היא בעלת אופי מקומי ולא התקרבה לסגנון הנאו-קלאסי. הדוגמאות הטובות ביותר לאדריכלות נאו-קלאסית בישראל הם המבנים שבמרכז הבהאי העולמי (הגנים הבהאים) שבחיפה אשר נבנו כולם במחצית השנייה של המאה ה-20 אך מבנים אלו הם יוצאי דופן בנוף האדריכלי של ישראל והם אינם מייצגים סגנון מקומי כלשהו.
ניתן למצוא במשכן הכנסת בתכנונו של האדריכל יוסף קלארווין את הבניין הנאו-קלאסי המובהק ביותר בישראל. על אף שמשכן הכנסת תוכנן ונבנה עשרות שנים לאחר שיאה של התקופה הנאו-קלאסית, ובעוד הסגנון הברוטליסטי היה השליט בארץ, הרי שבניין זה, שכבר מעצם כינויו "משכן" ועד לתוכנית הבניין המקורית ולחזיתות המבנה המוגמר, הרי שאלמנטים נאו-קלאסיים שולטים בסגנון הבניין.
מבנים נאו-קלאסיציסטים מפורסמים

הקפיטול, וושינגטון הבירה
הבית הלבן, וושינגטון הבירה
אנדרטת לינקולן, וושינגטון הבירה
אנדרטת ג'פרסון, וושינגטון הבירה
מוזיאון המטרופוליטן לאמנות, ניו יורק
"הפדרל הול" בוול סטריט, ניו יורק
הפנתאון של פריז
כנסיית מדלן, פריז
ראו גם

נאו קלאסיציזם
התחייה הגותית
אדריכלות פלדיאנית
אדריכלות בארצות הברית
אנדרטת ג'פרסון שנבנתה בשנות ה-30 של המאה ה-20 נראית כאילו נבנתה ביוון העתיקה