stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פרנצ'סקו פוסקארי
קורות חיים

פוסקארי היה בן למשפחת אצילים ונציאנית ותיקה. בטרם בחירתו לתפקיד הדוג'ה, כיהן פרנצ'סקו פוסקארי במספר רב של תפקידים רשמיים ובהם, שגריר של לה סרניסימה, נשיא מועצת הארבעים, חבר מועצת העשרה, אינקוויזיטור רשמי של הרפובליקה, ונציב סן מרקו האחראי על מבני השלטון הממוקמים סביב כיכר סן מרקו (Procuratori di San Marco).
בבחירות שנערכו לבחירתו הביס פוסקארי את המועמד הנוסף לתפקיד - פייטרו לורדאן.
בתקופת כהונתו, הנהיג את ונציה אשר נלחמה באותה עת במילאנו, במאבק על השליטה בצפונה של איטליה. מילאנו הגיעה להסכם שלום עם פירנצה, בת בריתה של ונציה, וונציה נותרה לבדה במאבק מול מילאנו.
לפוסקארי היה בן אחד - יאקופו, אשר נשפט בשנת 1445 בפני מועצת העשרה באשמות שחיתות ושוחד, וגורש מן העיר. בעקבות משפטים נוספים שנערכו ב-1450 ו-1456, יאקופו נאסר בכרתים ומת בכילאו. מותו של יאקופו פגע באביו, אשר הפסיק את כל פעולתו הציבורית וחדל מלבצע את תפקידו. מחדל זה הביא את מועצת העשרה באוקטובר 1457 להכריח את פרנצ'סקו פוסקארי להתפטר מתפקידו. פוסקארי נפטר משברון לב שבוע לאחר מכן. לחץ ציבורי על מועצת העשרה הביא לכך שפרנצ'סקו פוסקארי נקבר בהלוויה ממלכתית רשמית כאילו נפטר בעת כהונתו.
אזכורים תרבותיים

סיפור חייו של פרנצ'סקו פוסקארי היווה השראה למחזה "שני הפוסקארי" מאת לורד ביירון משנת 1821, ולשירו של סמיואל רוג'רס "איטליה". לימים, מחזהו של ביירון היווה השראה ללברית האופרה של ג'וזפה ורדי "שני הפוסקארי" אשר הופעת הבכורה שלה נערכה ב-3 בנובמבר 1844 ברומא.
פרנצ'סקו פטרארקה

| --- | --- |

 לידה:  20 ביולי 1304 לוח שנה לא מוגדר, ככל הנראה יוליאני ארצו, רפובליקת פירנצה 
 פטירה:  19 ביולי 1374 לוח שנה לא מוגדר, ככל הנראה יוליאני Arquà Petrarca, הרפובליקה של ונציה 
 מדינה:  רפובליקת פירנצה 
 מקום קבורה:  Arquà Petrarca 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת מונפלייה, אוניברסיטת בולוניה 
 שפות היצירה:  איטלקית, לטינית של ימי הביניים, renaissance Latin, לטינית, Medieval Italian 
 סוגה:  שירה, פרוזה 
 יצירות בולטות:  Il Canzoniere, Invectiva contra quendam magni status, Invectiva contra eum qui maledixit Italiam, Liber sine nomine, Bucolicum carmen, Epistolae familiares, Africa, Historia Griseldis, Itinerarium ad sepulchrum domini nostri Yhesu Christi, De remediis utriusque fortunae, De viris illustribus, Secretum, Invectivarum contra medicum quendam libri IV, Rerum memorandarum libri, De vita solitaria, De otio religioso, Triumphs 
 מספר צאצאים:  2 
 פרסים והוקרה:  Poet's Crown (1341) 
 
פְרַנְצֶ'סְקוֹ פֶּטְרַארְקָה (באיטלקית: Francesco Petrarca;‏ 20 ביולי 1304 – 19 ביולי 1374) היה משורר ומלומד איטלקי. ממבשרי הרנסאנס האיטלקי ואחד מאבות ההומניזם המוקדמים ביותר. כתביו היוו בסיס ליצירת השפה האיטלקית הספרותית.
פסל בכניסה לגלריית אופיצי
פרסקו מאת אנדראה דל קסטאנו בגלריית אופיצי
תולדות חייו

אביו של פטרארקה, הנוטריון סר פטראצ'ו, גורש מן העיר פירנצה בשנת 1302 בצל מלחמות הגואלפים והגיבלינים ועבר להתגורר עם אשתו הצעירה בעיר אַרֶצו, שמדרום מזרח לפירנצה, שם נולד פטרארקה ב-1304. ב-1312 עברה המשפחה להתגורר בעיר פיזה שממערב לפירנצה, אך ב-1313, בגלל דאגה לביטחונה, היגרה המשפחה לפרובאנס והתגוררה בקרפנטרה שליד העיר אביניון. ב-1319 נשלח פטרארקה על ידי אביו ללמוד בעיר מונפלייה שבדרום צרפת, וב-1323 ללמוד משפטים באוניברסיטה של העיר בולוניה שבאיטליה. אולם פטרארקה הצעיר התעניין בעיקר בכתיבה ובספרות לטינית. ב-1326, אחרי מות אביו, חזר לאביניון שבה שימש ככומר מחליף, מה שהותיר לו פנאי כדי להתמסר לכתיבה.
תולדות חייו > שיריו לגבירה לאורה

ב-1327 ראה בכנסייה באביניון אישה בשם לאורה שעוררה בו רגשות אהבה עזים. הייתה זו אהבה נכזבת, אך פטרארקה הביע את רגשותיו ב-366 "שירים" שכתב במשך יותר מעשרים שנה ושהקדיש ללאורה. שירי אהבה אלה, שנכתבו בשפה האיטלקית, התפרסמו באיטליה וזכו להצלחה רבה. היות שהיה כומר, פטרארקה לא נישא, אך היו לו שני ילדים מחוץ לנישואין.
תולדות חייו > מסעותיו בעולם

ב-1331 נסע פטרארקה לפריז, ומשם לפלנדריה ולגרמניה. ב-1333 גילה בעיר ליאז' (כיום בבלגיה), כתב יד עתיק ובו נאום של קיקרו. משם נסע לרומא וחזר לאביניון. ב-1336 טיפס עם אחיו ושני משרתים אל פסגת מון ונטו (הר גבוה ליד אביניון) ובעקבות כך כתב את חיבורו המפורסם "העלייה להר ונטו". כתיבתו בחיבור זה מתאפיינת ברגישות רבה לעולם הטבע וניתן למצוא בו ביטוי לעיסוק בחיים הארציים לעומת ההתמקדות בתאולוגיה ובאל. רעיון זה עומד בבסיס תרבות הרנסאנס.
ב-1337 קנה בית בכפר פונטן-דה-ווקלוז שבמורדות רכס הרי ווקלוז, וחי שם חיי התבודדות בחיק הטבע. הוא כתב מכתבים לחכמי העולם העתיק: הומרוס, קיקרו וורגיליוס, כאילו היו בני שיחו. שם גם החל לכתוב את "אפריקה", אפוס שחובר בלשון הלטינית ותיאר את ניצחונו של סקיפיו אפריקאנוס על חניבעל. בניסיון להחיות את תפארתם של יוון ורומא בעת העתיקה העניק לו האציל הרומאי ג'יורדנו אורסיני על יצירתו זו את "כתר הדפנה של המשוררים" (Poeta Laureato) ב-1341.
ב-1343 האפיפיור קלמנס השישי שלח את פטרארקה לנאפולי בשליחות דיפלומטית. ב-1345 גילה פטרארקה בעיר ורונה כתב יד עתיק ובו מכתביו של קיקרו לאטיקוס, ברוטוס וקווינטוס. ב-1346 מינה קלמנס השישי את פטרארקה לכומר בעיר פארמה, וזיכה אותו בהכנסות מרכוש הכנסייה.
תולדות חייו > שנותיו האחרונות

ב-1350 פגש פטרארקה את הסופר האיטלקי ג'ובאני בוקצ'ו בפירנצה, והתפתחה ביניהם ידידות מופלאה. פטרארקה כתב על ידידות זו: "היה לנו לב אחד." את עשרים שנותיו האחרונות בילה פטרארקה בערי צפון איטליה. ב-1353 נסע למילאנו ונשאר שם שמונה שנים, בחסות שליט פאביה, גלאצו ויסקונטי השני. ב-1361 עבר לוונציה, ב-1368 לפביה וב-1370 לפדובה. לפני מותו כתב: "יש ברצוני שהמוות ישיגני כשאני עוסק בכתיבה או בתפילה." הוא נפטר ב-1374 בכפר ארקווה, שבגבעות הסמוכות לפדובה, בעת שעסק בקריאה. בצוואתו השאיר סכום של 49 פלורין כדי לקנות מעיל לידידו בוקצ'ו.
שירתו תורגמה לעברית בעיקר בידי המשוררת לאה גולדברג, שהוציאה לאור בשנות ה-50 מבחר משירי פטררקה, בספר בעריכת שלונסקי.
השפעת שירתו

פטרארקה נודע בעיקר בעבור קובץ שירי האהבה שחיבר. אמנם קדמו לפטרארקה, בחיבור שירת אהבה נעלה, צ'ינו דה פיסטויה, מורו וחברו, ודנטה. אלו המשיכו את שירת הטרובדורים תוך פיתוח "סגנון חדש מתוק". אלא שפטרארקה שכלל את צורת הסונטה ככלי לשירת החיים הפנימיים, תוך מבע אחדותי של עומק אינטלקטואלי ורגישות אנושית. מחשבותיו ורגשותיו הנעלים, והסגנון הטהור והנאצל של כתיבתו, עשו את קובץ הסונטות של פטרארקה למודל לחיקוי עבור משוררים ליריים בכל רחבי אירופה במשך דורות רבים. על המשוררים שהושפעו משירתו נמנים לורנצו דה מדיצ'י, חואן בוסקאן, גארצ'ילסו דה לה וגה, לואיש דה קמואש, טאסו, פיליפ סידני, אדמונד ספנסר, ויליאם שייקספיר, מילטון, ליאופרדי, ורבים אחרים.
לקריאה נוספת > כתביו בעברית

פרנצ'סקו פטררקא, מבחר שירים (בתוספת מסה על תקופתו), תרגמה לאה גולדברג, תל אביב 1953
פראנצ'סקו פטרארקה, "מכתב לקרדינל קולונה, 1347", תרגם בנימין ארבל, זמנים, 77 (חורף 2001–2002), עמ' 42
פרנצ'סקו פטררקה, נודד לזמנים אחרים - מבחר כתבים, תרגומים מלטינית: אברהם ארואטי, עמינדב דיקמן, גור זק, נתן רון, הוצאת מאגנס, 2023
לקריאה נוספת > על יצירתו והגותו

ג. לבונסקי, תולדות החנוך באיטליה, רעיון החנוך אצל פטררקה, ב"דאר היום", 1 בינואר 1932.
יורם בורונובסקי, האוהב המודרני הראשון, ב"דבר", 6 בדצמבר 1974.
אראגון, השירה הפוליטית מפטרארקה עד מאיאקובסקי, ב"על המשמר", 8 ביוני 1951.
דבורה ברגמן, הסונט הקלאסי: עמנואל הרומי ופטררקה, ב"דברי הקונגרס העולמי למדעי היהדות", חטיבה ג, כרך ראשון: היצירה הרוחנית היהודית, תשמ"ט, ע' 302-298.
גור זק, "תשוקה, כתיבה ועצמיות ב'קנצוניירה' של פטררקה: מאמר ומבחר סונטות", כרמל כתב עת לשירה, 21 (2021), 115-123
הערות שוליים

↑  Jacqueline de Weever, Fraunceys Petrak, in Chaucer Name Dictionary, (Routledge: 1988)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007266405305171  PLWABN: 9810699621605606  BIBSYS: 90089282  BNC: 000046972  BNE: XX886780  BnF: cb11919436b (data)  CANTIC: a10452229  CiNii: DA02041632  GND: 118593234  HDS: 041573  ICCU: CFIV017574  ISNI: 0000 0001 2128 7790  LCCN: n79092622  LNB: 000006994  MusicBrainz: a2109c59-5f37-4cab-8b7d-1927d586b36f  NDL: 00472990  NKC: jn19990006495  NLA: 35419481  NLG: 273823  NLK: KAC201729120  NLR:   NSK: 000033192  NTA: 068380984  RERO: 02-A000129752  RKD: 337905  SELIBR: 206232  SNAC: w64850xt  SUDOC: 027068935  Trove: 946186  ULAN: 500323951  VcBA: 495/15994  VIAF: 39382430   WorldCat (עם VIAF): 39382430
צ'יוויטו

| --- | --- |

 
 מאכלים
 סוג:  כריך
 מטבח:  המטבח האורוגוואי
 מוצא:  אורוגוואי 
 מרכיבים עיקריים:  סטייק, לחמנייה, עגבנייה, מוצרלה, שינקן, מיונז, זיתים
 
צ'יוויטו (ספרדית: Chivito) הוא כריך בשר המהווה את המאכל הלאומי של אורוגוואי. הכריך עשוי לחמנייה המכילה סטייק בקר חתוך דק, עגבנייה, מוצרלה, שינקן, מיונז, זיתים, ולעיתים גם בייקון וביצה מבושלת או מטוגנת. לרוב יתלווה בצ'יפס בצד.
בארגנטינה מכונה הכריך "לוֹמיטוֹ".
היסטוריה

המילה "צ'יוויטו" (באנגלית: Chivito) משלבת בתוכה את המילה "chivo", שהיא עז, ופירושו ילד (עז צעיר) (אנ'). בארגנטינה, המילה "צ'יוויטו", משמעותה "ילד ברביקיו", והיא מנת אסאדו פופולרית; ישנם דיווחים כי הצ'יוויטו האורוגוואי נהיה פופולרי בעיר פונטה דל אסטה, אורוגוואי, במסעדה בשם "El Mejillón Bar" בשנת 1946, כאשר אישה מצפון ארגנטינה או צ'ילה הזמינה כריך של צ'יוויטו עבור ארוחה קלה ומהירה לילד. לבעל המסעדה, אנטוניו קרבונארו, לא היה את הבשר הזה ובמקום זאת השתמש בסטייק פילה בקר.
וריאציות

הגרסה הקנדית של המאכל מכילה תוספת בייקון.
ניתן להגיש את המאכל בצלחת ללא לחמנייה או כריך, והוא יהיה מוגש בדרך כלל לצד סלט אוליבייה וצ'יפס.
מלדונאדו, אורוגוואי

העיר מלדונאדו שבאורווגאי מקיימת אירוע שנתי בסביבות התאריך 19 באוקטובר המוקדש לכריך. האירוע כולל טעימת מזון, משחקי ילדים והופעות מוזיקה ומחול חיות.
הערות שוליים

↑  The World's Best Street Food. Lonely Planet. באוגוסט 2012. ISBN 9781743216644. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  Burford, Tim (16 בספטמבר 2017). Bradt Travel Guide Uruguay. Bradt Travel Guides. ISBN 9781784770594. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  "EL CHIVITO, EL BOCATA MÁS POPULAR DEL MUNDO. | galiciaunica". 18 במרץ 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  S.L, Titania Cía Editorial (30 באוקטובר 2012). "El chivito, el sandwich uruguayo que hizo feliz al Che e incomodó a Sabina - Sábado, 08 Noviembre 2014 13:55". El Confidencial. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "El chivito, el sandwich uruguayo que hizo feliz al Che e incomodó a Sabina". La Vanguardia. 8 בנובמבר 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Abandon Hope All Ye Who Enter 2010 with New Year's Resolutions! Behold, El Chivito!". weareneverfull.com. נבדק ב-8 במאי 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  (in Spanish) Murió el inventor del chivito uruguayo (אורכב 13.07.2017 בארכיון Wayback Machine)  11 de noviembre de 2003
↑  "Historia de la creación de "El Chivito"" [History of the creation of "el chivito"]. אורכב מ-המקור ב-22 באוקטובר 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
מרכיבים שונים בכריך צ'יוויטו
סנדוויץ' צ'יוויטו עם כל התוספות
צביה גרינפילד

צביה גרינפילד (נולדה ב-27 באוקטובר 1945) היא פעילה פוליטית ישראלית, אשר כיהנה כחברת הכנסת מטעם מרצ בכנסת ה-17. גרינפילד הייתה האשה החרדית הראשונה שכיהנה בכנסת. היא דוקטור לפילוסופיה פוליטית.
ביוגרפיה

גרינפילד נולדה בירושלים במשפחה חרדית ולמדה ברשת החינוך בית יעקב. לאחר מכן למדה לתואר ראשון ושני בפילוסופיה והיסטוריה באוניברסיטה העברית בירושלים. עבודת הגמר שלה לתואר שני, משנת 1994, נשאה את הכותרת "מושג האוטונומיה האישית - אוטונומיה כמושג כללי והכרחי או כמושג תלוי תרבות - גישות ושיקולים". נישאה לרופא ילדים אמריקני חוזר בתשובה והם התגוררו מספר שנים בארצות הברית. לאחר חזרתם ארצה, עברו להתגורר בשכונת הר נוף בירושלים, והם הורים לחמישה. בשנת 2004 קיבלה תואר דוקטור בפילוסופיה פוליטית מהאוניברסיטה העברית בירושלים, על עבודה שכותרתה "המיתוס של הסובייקט : דמוקרטיה כתאוריה מסדר שני על האדם והעולם".
כתוצאה מהתנהלותה ומביקורתה על הציבור החרדי, היא נודתה ממנו הלכה למעשה. גרינפילד מגדירה עצמה כחרדית, ואף נתפסת ככזו על ידי אמצעי תקשורת חילוניים, אך דוברים אחדים בחברה החרדית שהתייחסו אליה טענו כי אינם מקבלים הגדרה זו, משום שלדעתם השתייכות לחברה החרדית משמעה קבלת מערכת אמונות מסוימת, לה גרינפילד כלל אינה שותפה.
פעילות פוליטית

מאז שנות ה-90 פעילה בתחומים פוליטיים וחברתיים. ב-1993 הקימה את מכון "מפנה" לחינוך לשלום, סובלנות ודמוקרטיה בחברה הדתית. גרינפלד הייתה ממקימות תנועת "נשים דתיות למען קדושת החיים", חברה לשעבר בוועד המנהל של "בצלם", ומהחותמים על יוזמת ז'נבה.
גרינפילד כתבה את הספר "הם מפחדים: איך הפך הימין הדתי והחרדי לכוח מוביל בישראל" (ידיעות ספרים/חמד, 2001), שמתח ביקורת קשה על עמדות הציבור הדתי והחרדי. גרינפילד מדמה בספרה את יחסם של החרדים למדינת ישראל לגישתה של הכנסייה הנוצרית כלפי עצם קיומו של העם היהודי. היא טוענת שהחרדים חפצים ואף עמלים להביא בכל הדרכים האפשריות לכישלונה של הציונות ומדינת ישראל במתכונתה החילונית. היא גם מתחה ביקורת על השמאל שלטענתה נטש את הציונות ואיננו מאמין עוד בזכות העם היהודי למדינה בארץ ישראל, תוך שהוא מצדיק באופן עיוור את העמדה הפלסטינית.
בבחירות לכנסת השש עשרה הוצבה במקום ה-100 ברשימת מרצ.
גרינפילד נבחרה למקום השישי ברשימת מרצ-יח"ד לקראת הבחירות לכנסת ה-17 (מקום המשוריין לאישה השנייה ברשימה), אך לא נכנסה לכנסת. ב-4 בנובמבר 2008, לאחר התפטרותו של חבר הכנסת יוסי ביילין, נכנסה לכנסת וכיהנה במשך כשלושה חודשים. בבחירות לכנסת ה-18 הוצבה במקום השמיני ברשימת התנועה החדשה מרצ ולא נבחרה לכנסת.
ב-2011 ראה אור ספרה "תיקון עולם: המאבק בין תרבויות על חירות, שוויון וזכויות האדם" בהוצאת כרמל.
ב-2017 ראה אור ספרה "התרסקות סיפור קריסתו של השמאל בישראל" בהוצאת ידיעות ספרים.
הערות שוליים

↑  קובי אריאלי, יש לה כלב, באתר nrg‏, 19 בינואר 2006
↑  אריק בנדר, מרצ מציגה: הח"כית החרדית הראשונה, באתר nrg‏, 2 בנובמבר 2008
↑  ידידיה ארגמן, צביה גרינפלד: חרדית או לא, באתר News1 מחלקה ראשונה, 5 בנובמבר 2008
↑  אשמת השמאל, באתר הארץ, 15 בנובמבר 2006
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007313048205171  BnF: cb15033485h (data)  GND: 1151648779  ISNI: 0000 0000 7846 9328  LCCN: n87874934  VIAF: 98335789   WorldCat (עם VIAF): 98335789
צנתור עורק הערמונית

תרשים של ערמונית תקינה (משמאל) ותרשים של הגדלה שפירה של הערמונית (ימין)
צנתור עורק הערמונית (באנגלית: Prostatic artery embolization) הוא הליך לא-ניתוחי המבוצע על ידי רדיולוג התערבותי שבמהלכו משתמשים בקטטר על מנת לחסום את אספקת הדם לבלוטת הערמונית בעזרת מיקרו-חלקיקים קטנים על מנת לטפל בהגדלה שפירה של הערמונית (BPH).
גברים עם הגדלה שפירה של הערמונית עלולים לסבול מתסמינים הקשורים לחסימה בדרכי השתן התחתונות, כגון קושי בהטלת שתן, חוסר יכולת להטיל שתן, זרם שתן חלש או צורך במתן שתן לעיתים קרובות (לעיתים קרובות כולל הטלת שתן לילית). אם התסמינים גורמים להפרעה משמעותית באיכות החיים, ניתן לטפל תחילה באמצעות תרופות הניטלות דרך הפה, כגון חוסמי אלפא, מעכבי 5-אלפא רדוקטאז או מעכבי פוספודיאסטראז-5. אלה עם תסמינים חמורים/מתקדמים, אלו הסובלים מתופעות לוואי כתוצאה מהטיפול או כאלה שאינם חווים הקלה בתסמינים לאחר נטילת התרופות, יש לעבור לטיפול מתקדם יותר, כמו צנתור עורק הערמונית או כריתה של הערמונית.
ההליך מבוצע תחת הרדמה מקומית, ולאחריה הרדיולוג ההתערבותי מקבל גישה למערכת העורקים של המטופל על ידי ניקוב וכניסה לעורק הירך או העורק הרדיאלי, בדרך כלל בהנחיית אולטרה סאונד, עם מחט חלולה המכונה "טרוקר". דרך המחט מושחל חוט מנחה ולאחר מכן מוסר הטרוקר המשמש כאמצעי גישה בלבד. מחליקים צינורית על חוט ההנחיה וברגע שהיא נמצאת במקומה מסירים את החוט. לאחר מכן, חומר ניגודי מוזרק דרך הצינורית תחת שיקוף על מנת להעריך את האנטומיה של כלי הדם. טכניקה זו משמשת כדי לסייע באיתור עורק הערמונית וקידום הקטטר אליו. לאחר מכן מוזרקים חלקיקי פוליוויניל אלכוהול (Polyvinyl alcohol) לעורק על מנת לסתום אותו ולמנוע מדם להגיע אל הערמונית, וכתוצאה מכך מופחת גודל הערמונית.
הערות שוליים

↑  "Prostate artery embolisation for benign prostatic hyperplasia | Guidance and guidelines | NICE". www.nice.org.uk (באנגלית בריטית). נבדק ב-2017-03-08.
↑  "Prostate artery embolisation for benign prostatic hyperplasia | 2-The-procedure | Guidance and guidelines | NICE". www.nice.org.uk (באנגלית בריטית). נבדק ב-2017-03-08.
↑  Traish AM, Hassani J, Guay AT, Zitzmann M, Hansen ML (במרץ 2011). "Adverse side effects of 5α-reductase inhibitors therapy: persistent diminished libido and erectile dysfunction and depression in a subset of patients". The Journal of Sexual Medicine. 8 (3): 872–84. doi:10.1111/j.1743-6109.2010.02157.x. PMID 21176115. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  "Prostatic Artery Embolization".
↑  de Assis AM, Moreira AM, de Paula Rodrigues VC, Yoshinaga EM, Antunes AA, Harward SH,  et al. (בינואר 2015). "Prostatic artery embolization for treatment of benign prostatic hyperplasia in patients with prostates > 90 g: a prospective single-center study". Journal of Vascular and Interventional Radiology. 26 (1): 87–93. doi:10.1016/j.jvir.2014.10.012. PMID 25541446. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  Wang MQ, Guo LP, Zhang GD, Yuan K, Li K, Duan F,  et al. (באפריל 2015). "Prostatic arterial embolization for the treatment of lower urinary tract symptoms due to large (>80 mL) benign prostatic hyperplasia: results of midterm follow-up from Chinese population". BMC Urology. 15 (15): 33. doi:10.1186/s12894-015-0026-5. PMC 4403829. PMID 25887036. {{cite journal}}:  (עזרה)
הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
צנתור

כלי צנתור
צנתור הוא ניתוח זעיר פולשני שבמהלכו מוחדר צנתר - צינור דק וארוך לתוך כלי הדם במטרה לשמור על יציבות דפנותיו או לחלופין לפתוח את זרימת הדם בכלי הדם. בנוסף הצנתור יכול לשמש לאבחון למידת הסתימה של כלי הדם. הניתוח מבוצע בהרדמה ותחת שיקוף.
סוגי צנתור נפוצים

צנתור לב או צנתור כלי דם כליליים - פרוצדורה אבחנתית וטיפולית הנפוצה בשימוש במחלות כלי דם
צנתור שלפוחית השתן – החדרת צינור דק לשופכה לשם איסוף שתן ישירות משלפוחית השתן
צנתור מוח – לטיפול במחלות של כלי הדם המוחיים
צנתור וירטואלי – פעולת אבחון, באמצעות מכשיר CT, של מחלה של עורקי הלב
פרס גראמי לביצוע הראפ המלודי הטוב ביותר

| --- | --- |
סמליל פרס גראמי
סמליל פרס גראמי
 תיאור:  הישגים יוצאי דופן בתעשיית המוזיקה בקטגוריית הראפ
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 הגוף המעניק:  האקדמיה הלאומית לאמנויות ומדעי ההקלטה
 תקופת הפרס:  2002–הווה (כ־22 שנים)
 http://www.grammy.com
פרס גראמי לביצוע הראפ המלודי הטוב ביותר (באנגלית: Grammy Award for Best Melodic Rap Performance) הוא פרס גראמי, אשר ניתן על ידי האקדמיה הלאומית לאמנויות ולמדעי ההקלטה של ארצות הברית לאמנים מקליטים על שירים איכותיים המכילים שיתוף פעולה של ראפר וזמר "יוצא דופן, ללא התחשבות במכירותיו, מיקומי השיא שלו, הצלחתו, הביקורות שהופנו כלפיו וכדומה". הפרס הוצג לראשונה בטקס פרסי גראמי ה-44 בשנת 2002.
השיר הראשון שזכה בפרס היה "Let Me Blow Ya Mind" של הראפרית איב והזמרת גוון סטפאני. הראפר האמריקאי ג'יי זי השיג כ-7 זכיות בקטגוריה זו, 4 פעמים כאמן ראשי ו-3 פעמים כאמן אורח, מה שהופך אותו לאמן בעל הכי הרבה זכיות בקטגוריה זו.
עד שנת 2017, היה שם הקטגוריה "Best Rap/Sung Collaboration", לאחר מכן הוא שונה. באותה שנה, זכה בפרס השיר "Hotline Bling" של דרייק, השיר היה לשיר הראשון שזכה בפרס בביצוע אמן יחיד. בשנת 2020, שונה שם הפרס מ"ביצוע הראפ/שירה הטוב ביותר" ל"ביצוע הראפ המלודי הטוב ביותר".
אמנים בעלי מספר הזכיות הרב ביותר

7 זכיות
ג'יי זי
5 זכיות
ריהאנה
קניה וסט
2 זכיות
קנדריק לאמאר
ג'סטין טימברלייק
צ'יז'ב

צ'יז'ב (בפולנית: Czyżew) היא עיר על גדת הנהר ברוק במחוז ויסוקומזובייצקי בפרובינציה פודלסיה בפולין.
היסטוריה

שמו של היישוב מופיע במסמכים כנסייתיים משנת 1187, כרכושו של בעל תפקיד בכנסייה המקומית, ושוב במסמך משנת 1239. העיירה כנראה נהרסה במאה ה-13 אך יושבה מחדש בסוף המאה ה-14. במאה ה-16 הורכבה הרשות המקומית צ'יז'ב ממספר יישובים קטנים סמוכים, ששמם המשותף היה צ'יז'ב ושמותיהם הנפרדים הנוספים נבעו משמות מייסדיהם, בעליהם או המשפחות החשובות ורבות ההשפעה ביותר באזורו של כל אחד מהם. 
בין השנים 1738 ל-1870 החזיקה העיר בזכויות עיר.
ב-1854 חובר היישוב למסילת הברזל שבין ורשה וסנט פטרסבורג. קו תחבורה זה תרם לפיתוחה של העיירה ומספר תושביה עלה ל-1,500, כמעט כולם יהודים. בסוף המאה ה-19 היו ביישוב כנסייה בנויה מלבנים, בית משפט מחוזי, בית ספר, בית כנסת וסניף דואר. בעת זו כבר היו בעיירה כ-2,300 תושבים, 94% מהם יהודים.
בספטמבר 1939 כבשו הגרמנים את צ'יז'ב במסגרת המערכה בפולין. באוקטובר 1939 הועברה העיירה לשליטת ברית המועצות במסגרת הנספח הסודי להסכם ריבנטרופ–מולוטוב. ביוני 1941 שבו הגרמנים וכבשו את צ'יז'ב, במהלך מבצע ברברוסה. היישוב נכבש על ידי הצבא האדום במחצית הראשונה של 1944 ונכלל בתחומי פולין לאחר תום מלחמת העולם השנייה.
בשנת 2011 הוכר היישוב שוב כעיר.
אתרים בעיירה

בעיירה ניצבת כנסייה על שם ניקולאוס הקדוש, יעקב בן זבדי ואנה הקדושה, כנסייה שהוקמה במאה ה-15, וכן בית כנסת מהמאה ה-19, מספר וילות מעץ מהמאה ה-19, בית קברות לחללי מלחמת העולם הראשונה, בתי קברות נוספים וכן אתרים נוספים.
יהודים

בשנות השלושים של המאה ה-20 חיו בצ'יז'ב כ-1,600 יהודים. בעיירה פעלו סניפים של טו"ז ושל "צנטוס". בעיירה פעל בית ספר לבנות מרשת "בית יעקב" וכן הייתה בה פעילות ציונית.
בתקופת הכיבוש הגרמני הקצר, בין ספטמבר לאוקטובר 1939, גויסו חלק מיהודי העיר לעבודות כפייה. כשעברה העיירה לשליטת ברית המועצות הלאימו הסובייטים עסקים של יהודים ופיזר את המפלגות הציוניות. פליטים יהודים רבים הגיעו לעיירה מאזורי פולין שסופחו לגרמניה הנאצית. רבים מהם המשיכו מזרחה לשטחי ברית המועצות, אך כאלפיים מהם נותרו בעיירה.
עם כיבושה מחדש של צ'יז'ב בידי הגרמנים, ביוני 1941, שבו הגרמנים וגייסו יהודים לעבודת כפייה. כמו כן שדדו מהם כספים ורכוש.
באוגוסט 1941 הובלו רוב היהודים שהיו בעיירה ליער סמוך ונרצחו שם - או בדרך לשם - בירי.
בין מאה למאתיים בעלי מקצוע שוכנו באזור שהיה גטו או מחנה עבודה בעיירה. ילדים שהתגנבו לגטו נתפסו ונורו למוות בבורות סמוכים.
בנובמבר 1942 הוסעו תושבי הגטו לזמברוב, שם רוכזו עשרות אלפי יהודים. מקום ריכוז זה חוסל בתחילת ינואר 1943 וכל תושביו נרצחו. 
מעטים מיהודי צ'יז'ב שרדו.
ילידי המקום

יחיאל אליאש (ט' באייר תרס"ח, 10 במאי 1908 – ז' בתשרי תשנ"ח, 8 באוקטובר 1997) היה מייסד בני עקיבא ומשמרות אליצור, אחראי על הפלוגות הדתיות בהגנה.
בניין תחנת הרכבת בעיר
וילה מעץ שהוקמה במאה ה-19 בצ'יז'ב
פרסאידים

מטר פרסאידים (Perseids) הוא מטר מטאורים חזק המתקיים בין 17 ביולי ל-24 באוגוסט, כאשר כדור הארץ חולף דרך שובל האבק שמותיר אחריו השביט סוויפט-טאטל (Swift-Tuttle). הפרסאידים קרויים כך משום שנקודת ההקרנה (radiant) שלהם נמצאת בקבוצת הכוכבים פרסאוס.
המטר ניתן לצפייה מאמצע יולי, ושיאו בין 9 ל-14 באוגוסט, תלוי במיקום המסוים של השובל. במהלך השיא ניתן לראות יותר מ-60 מטאורים בשעה. הם נראים בכל כדור הארץ, אולם עקב מיקום המסלול של השביט סוויפט טאטל, הוא ניתן לצפייה בעיקר בחצי הכדור הצפוני. כמו במטרי מטאורים רבים, קצב הפגיעה גבוה יותר בשעות שלפני השחר, מאחר שהחלק של כדור הארץ הפונה לכיוון התנועה סביב השמש נתקל ביותר מטאורים. רוב הפרסאידים נגוזים בהגיעם גבוה יותר מ-80 ק"מ.
מטר הפרסאידים הוא מטר המטאורים הנוח ביותר לצפייה בחצי הכדור הצפוני, גם לצופים שאינם מנוסים בתחום:
זהו אחד משני מופעי מטר המטאורים השנתיים החזקים ביותר (השני הוא מטר הג'מינידים, בדצמבר).
המטר מתרחש בשיא הקיץ, כך שישנו סיכוי נמוך לעננות גבוהה בשמי ישראל, וכן מזג האוויר מאפשר לצפות בנוחות בשמים.
פרסאידים באזור מצפה החורבות ליד עזוז 2022נקודת ההקרנה שלו ("נקודת־המוצא" המדומה של כל המטאורים) נמצאת גבוה בשמים בקווי־הרוחב הצפוניים, ולפיכך עולה קצב המטאורים הנצפה.
הפרסאידים של 2004

בשנת 2004 היו שני שיאים לפרסאידים. השיא הרגיל היה, כבכל שנה, ב־12 באוגוסט בערך בשעה UTC ‏11:00 (14:00 לפי שעון ישראל), כלומר לאחר הזריחה בישראל. אך היה גם שיא נוסף, ב־11 באוגוסט בשעה UTC ‏21:00 (חצות לפי שעון ישראל): בערך בזמן הזה חלף כדור הארץ דרך שביל־אבק חדש יחסית, שהושאר מאחור על ידי סוויפט-טאטל בשנת 1862. קצב המטאורים הנצפה בזמן הזה היה כ־60 מטאורים בשעה.
הפרסאידים של 2007

בשנת 2007 נצפה שיא למטר הפרסאידים ביום שני, ה-13 באוגוסט, בשעה 3:00 בקירוב, על פי שעון ישראל. יש לציין כי בשנה זו התצפית הייתה נוחה ביותר, שכן הירח היה במולדו ולא הפריע לצופים, שיכלו לצפות בפרסאידים גם מאזורים מיושבים (בעיקר בחופי הים).
הפרסאידים של 2008

בשנת 2008 היו שני שיאים למטר הפרסאידים, הראשון השיא הרגיל, שהיה חלש יחסית עם קז"ש של כ-80, והשני, שיא לא צפוי, שהופיע בהפתעה לילה לאחר ליל השיא, והגיע לקז"ש של כ-130 למשך זמן קצר.
הפרסאידים של 2009

בשנת 2009 ניתנו מספר תחזיות מפי אסטרונומים מובילים בתחום המטאורים, לפעילות חזקה מהרגיל של הפרסאידים. התחזיות התממשו, והופיעו שלושה שיאים שונים במהלך 24 שעות, בקז"ש של 160, 200 ו-220. עקב התחזיות המטר קיבל פרסום רב בעולם, אשר חלחל גם לישראל, למרות שהתנאים לראותו בשנה זו היו נחותים, עקב מופע ירח גדול, ובמיוחד בישראל, עקב שעות שיא לא מתאימות. לכן על אף הציפיות הגדולות, היה זה מטר פרסאידים חלש יחסית מנק' מבטו של צופה בישראל, שלא זכה "להרגיש" את ההתפרצויות.
הפרסאידים של 2012

ב-2012 ניתן היה לצפות בפרסאידים מישראל בלילות שבין 11 באוגוסט לבין 13 באוגוסט. במקומות שבהם לא היה זיהום אור ניתן היה לצפות במספר של עד כ-200 פרסאידים בשעה. בישראל היו מספר תצפיות מאורגנות, המרכזיות שבהן בפארק תמנע בשיתוף האגודה הישראלית לאסטרונומיה וברמת יששכר שבמועצה האזורית הגלבוע.
הפרסאידים של 2028

בשנת 2000 התפרסם מאמר מאת חוקר המטאורים אסקו לייטינן, אשר חזה את התפרצות הפרסאידים בשנת 2004. בנוסף, באותו מאמר נתן החוקר תחזית להתפרצות חזקה מאוד של הפרסיאדים בשנת 2028, שתגיע לרמה של סופת מטאורים, משמע, אלפי מטאורים בשעה. תנאי התצפית באותה שנה יהיו קשים מבחינת אור ירח, אך המופע עדיין צפוי להיות מרשים, והאזור האידיאלי בכדור הארץ לצפות ממנו יהיה בצפון יבשת אמריקה.
הערות שוליים

↑  Rebecca Harbison (10 בפברואר 2016). "Do more meteorites fall at low latitudes?". Ask an Astronomer. Astronomy Department at Cornell University. נבדק ב-20 בנובמבר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Perseids 2009: visual data quicklook". Imo.net. אורכב מ-המקור ב-2016-10-16. נבדק ב-2009-08-11.
↑  אילן גטניו, מופע הזיקוקים של השמיים, ישראל היום, 12 באוגוסט 2012
פרסאידים ממכתש רמון (2016), בחזית מכונת כרייה ישנה.