משחק הדיונון (סדרת טלוויזיה)
נושאים וניתוח > קפיטליזם ופער כלכלי

הוואנג כתב את משחק הדיונון בהתבסס על חוויותיו האישיות ומבטו על קפיטליזם ומאבקי מעמדות כלכליים בתוך דרום קוריאה. הוואנג גם חשב שהתסריט שלו מכוון לנושאים גלובליים בנוגע לקפיטליזם, וקבע, "רציתי ליצור משהו שיהדהד לא רק עבור אנשים קוריאנים אלא (לאנשים) בכל העולם. זה היה החלום שלי". הוא הוסיף, "אני כן מאמין שהסדר הכלכלי העולמי אינו שוויוני ושכ-90% מהאנשים מאמינים שזה לא הוגן. במהלך המגפה, מדינות עניות יותר לא יכולות לחסן את האנשים שלהן, הם נדבקים בווירוסים ברחובות, ואפילו יכולים למות. אז ניסיתי להעביר מסר על הקפיטליזם המודרני, כפי שאמרתי, זה לא התבטא לעומק".
הפרשנים מסכימים שהנושאים במשחק הדיונון משקפים את המציאות של הקפיטליזם והמשבר הכלכלי בדרום קוריאה (אנ'). החובות הגבוהים של המתמודדים בסדרה, שמובילים אותם לסיכון חייהם עבור כסף, משקפים את משבר החוב האישי במדינה, שהגיע לרמות חסרות תקדים בזמן שידור התוכנית. למרות מאמצי הממשלה להגביל שיטות הלוואה ולמנוע הידרדרות נוספת, צעדים אלו הובילו לכך שאנשים רבים נאלצו לקחת הלוואות בריביות גבוהות יותר, מה שהחריף את הבעיה. רבים שנמצאים במצבים כאלה, הידועים בכינוי "כף הלכלוך" (בקוריאנית) (אנ'), נוטים לפנות להשקעות מסוכנות, כמו מטבעות קריפטוגרפיים או הימורים, שמעמיקות את חובותיהם. בנוסף, תלבושות השחקנים בסדרה מרמזות על דימוי ה-"baeksu" – אנשים שלא הגיעו לעצמאות כלכלית, שמכונים "ידיים לבנות" (white hands) בשל כך שאינם עובדים באופן פיזי או תורמים לכלכלה. דימוי זה נושא קונוטציה שלילית בחברה הדרום-קוריאנית, שבה אנשים כאלה נתפסים כבטלנים, סובלים מאפליה חברתית, ונמצאים בשולי החברה.
מספר מבקרי קולנוע שיבחו את "משחק הדיונון" על התמודדותו עם נושאים של אי-שוויון כלכלי ומאבקי מעמדות, תוך הצגת ביקורת חברתית נוקבת. בריאן לורי מה-CNN ציין כי הסדרה מציגה פרשנות ויזואלית מרתקת על דינמיקות של עשירים מול עניים. הנרי וונג מהגרדיאן השווה את הסדרה לסרט פרזיטים והדגיש את השימוש באי-שוויון כלכלי כבסיס למתח עלילתי. מבקרים אמריקאים כמו קייטלין קלארק מהמגזין הסוציאליסטי האמריקאי "ג'ייקובין" ומלאני מקפרלנד מ-"Salon.com" תיארו את הסדרה כחשיפה של פגמי הקפיטליזם. א' תמי קים מ-"The Nation" הוסיף שהסדרה אינה מסתירה את המסר הפוליטי שלה, ואילו מורגן אום מהאטלנטיק הצביעה על הדהוד הנושאים מעבר לדרום קוריאה. מנגד, זאק וייסמולר מ-"Reason" טען שהסדרה אינה ביקורת ישירה על קפיטליזם אלא עוסקת באסטרטגיות הישרדות תחת שליטה אוטוריטרית.
כשהסדרה הוצגה לקראת הבחירות לנשיאות קוריאה הדרומית ב-2022, כמה מהמועמדים החלו להשתמש בתמונות ותצלומים מתוך "משחק הדיונון" במודעות הפוליטיות שלהם ואתגרו את המתנגדים למשחקים דומים, כמו גם שימוש בנושאים מתוך הסדרה הקשורים לפער הכלכלי כחלק מהמצע הפוליטי שלהם. הקונפדרציה הקוריאנית של האיגודים המקצועיים השתמשה בתלבושות ובתמונות המבוססות על משחק הדיונון כחלק מהמסרים וההפגנות שלה נגד הפער הכלכלי הנוכחי בדרום קוריאה. כשמועד הבחירות התקרב, הקמפיין החל להתעסק בהשמצות, כאשר המועמדים השונים קראו לאחרים בשמות גנאי וטענו כי אלה שהפסידו יישלחו לכלא, וכתוצאה מכך, תקופת הקמפיין נודעה בשם "קמפיין משחק הדיונון".
אתר צפון קוריאני בניהול ממשלתי, 'Arirang Meari', השתמש במשחק הדיונון כדי ללעוג בביקורתיות למצב הכלכלי בדרום קוריאה, ואמר שהוא חושף את האופי ה"בהמי" של "החברה הקפיטליסטית הדרום קוריאנית שבה האנושות מושמדת על ידי תחרות קיצונית", ומתאר את דרום קוריאה כמדינה שבה "שחיתות ונבלות לא מוסריות הן דבר שבשגרה". בכיר דיפלומטי ממחלקת המדינה של ארצות הברית אמר, "בלב הסיפור האפל של התוכנית נמצא התסכול שחש הצעיר הקוריאני הממוצע, ובמיוחד המהגרים הקוריאנים, שנאבקים למצוא עבודה, נישואים, או ניידות חברתית – מה שמוכיח שסיכויים כלכליים עגומים הם אכן במרכז צרות החברה הקוריאנית".