stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
גד אולמן
עבודתו האמנותית

גד אולמן הוא אחד המומחים הגדולים בתחום ההדפסים, לא רק כיוצר אלא גם כחוקר שפרסם מגוון רחב של מידע על טכניקות הדפס שונות. הוא משלב בעבודתו הגרפית בנוסף לטכניקות מסורתיות גם מומחיות בצילום והדפסות מסחריות. אולמן הוא אחד הראשונים שהפך את הצילום לגורם עיקרי בתכנון גרפי ובעיתונות, בעקבות ביקורו בארצות הברית בסוף שנות ה-60 והיכרותו עם ההדפסים של אנדי וורהול ואמני הפופ האמריקאים. משנות ה-70 והלאה יצר אולמן ציורי קיר גדולים במרחב הציבורי, למשל על בניין התקשורת, בבית הלוחם, על בנין תדיראן, ועל בנין עיתון "ידיעות אחרונות". קירות אלו נוצרו בשיטות הדפס מגוונות וחדשניות ובשימוש בצילומים מקוריים של האמן. בכל עבודות הקיר התוכן מתייחס למה שנעשה במבנה באופן ייחודי.
משנות ה-80 החל אולמן ליצור עבודות גדולות בחללים ציבוריים שבהן הוא ניצל את ניסיונו בטכניקות חזותיות. חלק מעבודותיו אלה מכילות פיסול קינטי השואב את השראתו ממשחקי ילדים, נדנדות ופעילויות ספורט כמו משחק מטקות.
בשנת 2006 אולמן חוה התקף לב שהשפיע על עבודותיו שלאחר מכן המשקפות את חולשת הגוף וחורבנו העתידי. על אירוע זה והרגשות שנלוו אליו בנוגע לשבריריות החיים ולמוות יצר אולמן סדרה של עבודות מיצג, וידאו, צילום והדפס. בשנים האחרונות החל אולמן לחזור לציור בפחם על משטחים חומים גדולים. ציורים אלה הם בעלי אופי אקספרסיבי ומציגים דמויות גדולות ממדים. חלק מהדמויות מכונות בשמות של אלים, טיטאנים או גיבורים מהמיתולוגיה היוונית. עם זאת הדמויות נראות כמלופפות בקשרי חבלים שמוצאם מהים. יצירותיו של אולמן משנות 2000 והלאה הולכות ונעשות יותר ויותר אישיות, מביעות תחושות ורגשות פנימיים עמוקים, ומתייחסות לגורל האנושי.
עבודתו האמנותית > מגוון החומרים ביצירותיו

נחושת היא המתכת האהובה על האמן. כבר בתקופת הלימודים בבצלאל הוא עסק ביצירת תצריב צילומי על נחושת. מאוחר יותר הוא שילב תצריבי ענק בציפוי קירות כמו: בית אסיה, מלון המלך שלמה ואחרים. בחומר זה הוא גם יצר שבשבות רוח ופסלים בתנועה. הנחושת הייתה החומר האופייני לפסלי הראשים אותם חזר ועשה לאורך שנים.
בשנים שבין 1970 ל-2000 יצר גד אולמן עבודות רבות במרחב הציבורי. אלה היו קירות גדולים מאוד שבהם היו ציורים, הדפסים, תבליטים וחומרים שונים על אמייל, קירות ואריחים. בעבודות אלה השתמש הרבה בצילומים מקוריים. את הצילום היה מעבד להדפס והדפיס על הקירות במרחבים הציבוריים – בנקים, מלונות, ומבני עסקים. אולמן אוהב את הצילום והיה לוקח את מצלמתו איתו לכל מקום. בצילומים היה משתמש כחומר ראשוני ומתאים אותם לסוגי עבודות שונים בהמשך, כולל גם לעיצובים גרפיים ויצירות בציור. 
אולמן מרבה ליצור מטקות מפוסלות מכל מיני סוגי חומרים, עבודות אלה מהוות לעיתים סיפורי אגדות או איורים בספרים שונים כמו "הכריש והדג" שכתב גלעד שליט. אין ספק שעיסוקו רב השנים במשחק זה, משפיע על יצירתו. הוא מבלה כמעט כל בוקר בחוף הים ובמשחק המטקות. על סמך הסקיצות והתצלומים שעשה בשהותו בחוף הים יצר גם סדרת עבודות במגוון של חומרים כמו צבע שמן, אקריליק, עץ ואחרים, שהאמן קורא להן "שפת הים".
עבודות היודאיקה שלו נסמכות על זיכרונות של תשמישי הקדושה מכסף שמילאו את ביתם של סבו וסבתו. במהלך השנים אייר וייצר טיפוגרפיה לשלוש הגדות לפסח, בשנים 1964, 1972, 1985. עם זאת, טיפל בווריאציות שונות ובחומרים שונים, בחלת השבת ובטקס הקידוש של יום שישי.
בבצלאל למד את מלאכת הפרסקו, אצל פרופסור אריה מרגושילסקי. הטיח מהווה מרכיב חשוב בציורים שלו, לעיתים גם בחיבור עם חומרים אחרים כמו זכוכית, נחושת או פסיפס.
בתחילת דרכו נודע גד אולמן בעיקר בזכות רישומיו שהיו, עד מלחמת ששת הימים, רק בצבעי שחור ולבן. במשך השנים הרחיב את טווח יצירתו ועבר לציור בצבעים. בתקופות מלחמה ועתות משבר, הוא שב וחוזר לרישום ללא צבע. בשנת 1978 במסגרת סדנאות אמנות, יצר מיצגים בראש הר משה. לאחר שסיים קורס ביצירת מיצגים, החל מציגם בכל תערוכת יחיד אותה ערך. חלק מהמיצגים מלווים במטקות, אחרים מכילים דמויות מעונות ועטופות כמחווה למשפחתו שנספתה בשואה.
בשנות העשרה של המאה ה-21 חזר אולמן לרישום ספונטני ואינטואיטיבי בפחם על גבי נייר חום או קרטונים גדולים שנפלטו מהעולם המסחרי – אריזות גדולות מאוד של מוצרי חשמל. האריזות מעידות על "תרבות הקרטונים", כפי שמכנה זאת אולמן. במשפחתו לא היו זורקים, אלא עושים שימוש חוזר בחפצים וחומרים. כך גם בעבודות אלה אולמן עושה שימוש חוזר בקרטון. אריזות אלו עמדו בפני עצמן בתערוכת הרישומים בנושא "קשרים" שצוירו עליהן. רישומיו של אולמן בתקופה מאוחרת זו מעידים על וירטואוזיות של עבודת היד, העפרון, המחק והפחם.
בשנות חייו המאוחרות עבר אולמן מתחום העיצוב והפיסול במרחב הציבורי לאמנות אישית החושפת את עולמו הפנימי של האמן ומביעה רגש עז.
לימודים

1949–1955 : מכון אבני אצל יחזקאל שטרייכמן ואביגדור סטימצקי
1960–1956 : באקדמיה לאמנות בצלאל במגמה לעיצוב גרפי ולהדפסים.
1969 : תחריט אצל טוביה בארי
1970 : הדפס אצל אריה קילמניק
1971 : ליתוגרפיה אצל אלימה
2000 : מיצג בסדנה של תמי רבן.
הוראה וכתיבה

1965 : קורסים בסדנת ההדפס של אגודת הציירים והפסלים בתל אביב.
1964 : עורך גרפי של המוסף של עיתון הארץ.
1972–1976 : סדרת מאמרים ברבעון "ציור ופיסול" על טכניקות גרפיות: חיתוך עץ, תחריט, הדפס רשת וליתוגרפיה.
1976–1977 : מרצה לטכניקות גרפיות בפקולטה לאמנויות באוניברסיטת תל אביב.
תערוכות

1965 : תערוכת היחיד הראשונה.
1965 : השתתפות בביאנלה לאמנים צעירים בפריז.
1983 : "צעדים אחרונים" בגלריה "עמליה ארבל".
1997 : "על הפנים" בגלריה לפיסול על שם יוסף קונסטנט ברמת גן.
2003 : "חיות יוצאות מאגדות, מסיפורים וממשלים" (תערוכה קבוצתית) הגלריה העירונית בבית יד לבנים רעננה.
2005 : "לקראת חלה" טובה אוסמן.
2005 : "לב חולה" – בית האמנים ע"ש זריצקי תל אביב.
2005 : "סינמה" (תערוכה קבוצתית) הגלריה העירונית בבית יד לבנים רעננה.
2006 : "אשה רבוע" : גלרינה בת שלמה.
2007 (ינואר) : מוזיאון חניתה.
2007 : "גוף בעימות" (שלשה אמנים) בית יגאל אלון.
2007 : "משחקים" (תערוכה קבוצתית) הגלריה העירונית בבית יד לבנים רעננה.
2008 : "חתכים" הגלריה העירונית לאמנות - עפולה.
2008 : "שיווי משקל" המשכן לאמנות, ע"ש מאירוב, חולון.
2012 : "האם דיוקן עצמי?" (תערוכה קבוצתית) גלריה הבית האדום תל אביב.
2012 : "קשרים והקשרים" בית האמנים ע"ש זריצקי תל אביב.
2019 : "מעוכים" בית האמנים ע"ש זריצקי תל אביב.
פרסים

1982 : פרס בן-יצחק לאיור ספרי ילדים, מוזיאון ישראל, ירושלים.
1993 : פרס צילינדר הזהב, אמנות לעם.
1999–2006 : פרס ראשון בתחרות חתך הזהב, אגודת המעצבים בישראל בתחום העיצוב הסביבתי.
2002 : פרס ראשון, תחרות של ארגון המעצבים הגרפיים הישראלי.
2004 : פרס ראשון, תחרות של ארגון המעצבים הגרפיים הישראלי.
יצירות אמנות במרחב הציבורי

1976 : אולם הכניסה, בנין ידיעות אחרונות, תל אביב. "האות העברית המודפסת מאל"ף ועד ת"ו" (ציור קיר עשוי אלומיניום)
1977 : בית אסיה, תל אביב. "מדע ועבודות יד", (לוחות נחושת צרובים - בשש הקומות של בית אסיה).
1986 : "מגן הדסה" לפארק עירוני תל אביב, (שמן על עץ).
1991 : "קצה של המים", ציור קיר, בדיור מוגן מגורים, הרצליה.
1993 : "בלתי נראים" בכניסה לסינמטק בתל אביב
1982–2000 : ציורים בארבעה-עשר סניפים של בנק לאומי
2013 : "פסלי ספורטאים" שדרת בן-גוריון בנתניה.
לקריאה נוספת

בנימין תמוז, גדעון עפרת ודורית לויטה, "סיפורה של האמנות הישראלית", הוצאת מסדה 1991.
אבישי אייל, "אות, סימן, חומר ותנועה ביצירתו של גד אולמן", קטלוג תערוכה בגלריה העירונית עפולה, הוצאת הגלריה העירונית עפולה.
נורית שילה־כהן, (עורכת), ספר המאיירים הגדול, זוכי פרס מוזיאון ישראל לאיור ספר ילדים על-שם בן-יצחק בשנים 1978–2004, מוזיאון ישראל ועם עובד, 2005, עמ' 40–47
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6  גד אולמן, עבודות במרחב הציבורי, באתר האתר של גד אולמן, ‏2019
1 2 3  פיטר מלץ, גד אולמן, באתר מפגשים מהסוג החזותי בעידן המודרני
1 2  אבישי אייל, אות, סימן, חומר ותנועה ביצירתו של גד אולמן, קטלוג תערוכה בגלריה עירונית עפולה, 2008, עמ' 7 - 18
↑  אלכסנדרה לוקש, מא' ועד ת': שיחה צפופה עם גד אולמן, באתר ynet, 3 באוגוסט 2016
↑  גד אולמן, מיצגים, באתר האתר של גד אולמן, ‏2006
↑  נאוה סביליה שדה, קשרים טיטאניים, קטלוג התערוכה, דמטר, אוצרות, מחקר והרצאות עומק באמנות, 2012
1 2  הודעות כלליות, קשרים והקשרים - תערוכתו של האמן גד אולמן, באתר News1 מחלקה ראשונה, 7 ביוני 2012
↑  מעוכים, גד אולמן, באתר בית האמנים ת"א, ‏2019
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ICIA: 270218  NLI: 987007297248005171  GND: 1169882390  ISNI: 0000 0000 6695 2881  LCCN: n85346880  NTA: 308223659  VIAF: 72851892   WorldCat (עם VIAF): 72851892
פנאתינאיקוס (אגודה)

| פנאתינאיקוס Παναθηναϊκός |
| --- | --- |

מידע
שם מלא: מועדון האתלטיקה הפאן-אתונאי (Παναθηναϊκός Αθλητικός Όμιλος)
נוסד: 3 בפברואר 1908 (לפני 117 שנים)
צבעים: ירוק, לבן
מיקום: אתונה, יוון
יושב ראש: פנאיוטיס מלקאטס
המנון: Syllogos Megalos (מועדון גדול)
אתר: pao1908.com
מועדון האתלטיקה הפאן-אתונאי (ביוונית: Παναθηναϊκός Αθλητικός Όμιλος, בקיצור PAO), הידוע גם בשם פנאתינאיקוס, הוא מועדון ספורט רב-ענפי הממוקם באתונה, בירת יוון. פנאתינאיקוס הוא אחד ממועדוני הספורט המצליחים והוותיקים ביותר ביוון. שם המועדון נוצר בהשראת יצירתו העתיקה של איסוקרטס "פנאתינאיקוס", בו הוא משבח את האתונאים על השכלתם הדמוקרטית ועליונותם הצבאית והשימוש בהם לטובת כל היוונים.
המועדון הוקם על ידי יורגוס קלפאטיס בשנת 1908 כמועדון כדורגל, כאשר הוא ו-40 ספורטאים נוספים החליטו להתנתק ממועדון פאנליניוס עקב ההחלטה לסגור את קבוצת הכדורגל שלו. המועדון הוא בין המועדונים הפופולריים ביותר במדינה ואחד הגדולים בעולם לפי מספר מחלקות הספורט שלו. זה המועדון שהציג ביוון מספר ענפי ספורט, ביניהם כדורגל, כדורסל, כדורעף, הוקי שדה, טניס שולחן וכדוריד, בזמן שהם גם היו חלוצים ביצירת קבוצות ספורט נשים בכדורגל וכדורסל.
הקבוצות והספורטאים האישיים בפנאתינאיקוס זכו במספר תארים והיו משתתפים בולטים בתחרויות מקומיות ובינלאומיות. קבוצות הכדורסל והכדורגל של המועדון הן הקבוצות היווניות המצליחות ביותר מבחינת הישגים בתחרויות האירופיות. קבוצת הכדורגל של פנאתינאיקוס היא הקבוצה היוונית היחידה שהגיעה לגמר ליגת האלופות (ב-1971) ולחצי הגמר פעמיים (ב-1985 וב-1996). זוהי גם קבוצת הכדורגל היוונית היחידה ששיחקה בגביע הבין-יבשתי. קבוצת הכדורסל של המועדון היא המצליחה ביותר ביוון ואחת המצליחות באירופה, עם שישה גביעי אירופה, גביע בין-יבשתי אחד ושני כתרים משולשים. קבוצות פנאתינאיקוס שיחקו בסך הכל ב-15 משחקי גמר אירופיים ובינלאומיים (בכדורגל, כדורסל, כדורעף גברים וכדורעף נשים).
בענפי הספורט האישיים יש למועדון יש מסורת יוצאת דופן במחלקות האתלטיקה, רכיבה על אופניים, קליעה, סיף ואגרוף. המועדון גידל ספורטאים רבים, אלופי עולם ואלופי אירופה ומדליסטים במשחקים האולימפיים ומשחקי הים התיכון.
היסטוריה > 1908–1945 > מועדון הכדורגל של אתונה

הכדורגל הופיע ביוון בסוף המאה ה-19. בשנת 1908 עזב ספורטאי צעיר של פאנליניוס בשם יורגוס קלפאטיס, המום מהחלטת המועדון לסגור את קבוצת הכדורגל שלו, יחד עם 40 ספורטאים נוספים, והקים את מועדון הכדורגל של אתונה (Ποδοσφαιρικός Όμιλος Αθηνών). קונסטנטינוס ציקליטירס, שנחשב לגדול ספורטאי יוון בתחילת המאה ה-20, שיחק כשוער בקבוצה החדשה.
היסטוריה > 1908–1945 > מועדון האתלטיקה הפאן-אתונאי

שם הקבוצה שונה למועדון הכדורגל הפאן-הלני (Πανελλήνιος Ποδοσφερικός Όμιλος) בשנת 1911. ב-1918 הוחלט שהסמל הרשמי של המועדון יהיה התלתן, סמל לאחדות, הרמוניה, טבע ומזל טוב, רעיון של השחקן מיכליס פאפאזוגלו. התלתן נחשב בעיני ראשי המועדון גם לסמל אוניברסלי, לא לאומי או מקומי, במטרה לייצג את אתונה כולה במדינה ובעולם.
פאפאזוגלו היה גם המניע העיקרי של הרעיון הפאן-אתונאי, הרעיון להקמת מועדון חדש שישתתף בכמה שיותר ענפי ספורט (רעיון שאומץ מאוחר יותר על ידי כל המועדונים היווניים הגדולים). ב-1919 היה קלפאטיס חבר בנבחרת יוון בכדורגל שהשתתפה במשחקי מדינות ההסכמה בפריז, שם גילה את הכדורסל והכדורעף, שלא היו ידועים אז ביוון. לאחר שובו לאתונה הוא החל את מאמציו ליצירת קבוצות חדשות במועדון.
בשנת 1924 קיבל המועדון את שמו הסופי והנוכחי מועדון האתלטיקה הפאן-אתונאי (ביוונית: Παναθηναϊκός Αθλητικός Όμιλος, בקיצור PAO), שהיה מעתה ואילך מועדון ספורט רב-ענפי. במהלך העשורים הבאים, עם התורם העיקרי אפוסטולו ניקולאידיס, פנאתינאיקוס יצרה קבוצות כמעט בכל ענף ספורט וזכתה באליפויות רצופות רבות ברובם.
מחלקת האתלטיקה נוסדה ב-1919. באותה שנה היה פנאתינאיקוס אחד המועדונים הראשונים ביוון שהקים קבוצת כדורעף.
ב-1922 נוסדה מחלקת הכדורסל, גם היא מהראשונות ביוון, ומאז התפתחה לקבוצת הכדורסל המצליחה במדינה ולאחת המצליחות באירופה. בשנת 1924 נוסדה מחלקת הטניס שולחן, ב-1926 מחלקת הטניס וב-1928 מחלקות הרכיבה על אופניים, הקליעה וההוקי שדה. מחלקות השחייה, הכדורמים והכדוריד נוצרו ב-1930.
באולימפיאדת אמסטרדם (1928) החל לראשונה מצעד המשלחות עם המשלחת היוונית, ואתלט פנאתינאיקוס אנטוניס קריופיליס הפך ליווני הראשון שפותח את המצעד.
פנאתינאיקוס זכתה לראשונה באליפות יוון בכדורגל בשנת 1930. במהלך העונה הם ניצחו את היריבה אולימפיאקוס 8–2, הניצחון הגדול ביותר של קבוצה כלשהי בדרבי היריבות הנצחיות. בשנת 1937 הוקמה קבוצת כדורסל הנשים של המועדון, הראשונה ביוון.
במהלך מלחמת העולם השנייה והשנים האפלות של שלטון מדינות הציר ביוון, מילאו ספורטאי המועדון תפקיד משמעותי בהתנגדות. הכדורגלן מימיס פיירקוס נהרג במלחמת איטליה–יוון, בעוד מיכליס פאפאזוגלו ודימיטריס ינאטוס (חבר מייסד של קבוצת הכדורסל) השתתפו מאוחר יותר בקבוצת ההתנגדות של יז'י איוואנוב-שיינוביץ', ספורטאי ממוצא פולני באירקליס סלוניקי ומרגל של הבריטים, והצליחו להשמיד שלושה מטוסי קרב של הלופטוואפה ולהטביע שלוש ספינות מלחמה קטנות. הם נעצרו, עונו ולבסוף ינאתוס ואיוואנוב הוצאו להורג.
היסטוריה > 1946–1990

לאחר המלחמה נוסדה מחדש מחלקת האגרוף ב-1946, ונוסדה מספר מחלקות חדשות: צלילה (1947), הרמת משקולות (1959), שחמט (1960), סיף (1960), התעמלות (1962), סקי מים (1963) והיאבקות (1965).
ב-1966 נוצר ארגון אוהדי האולטראס של המועדון, שער 13, ארגון האוהדים הוותיק ביותר ביוון. יתר באליפות אירופה באתלטיקה אותה שנה זכה הקופץ במוט של המועדון ו-13 פעמים אלוף יוון, כריסטוס פאפאניקולאו, במדליית הכסף.
ב-1970 קפץ פאפאניקולאו לגובה של 5.49 מטרים וקבע שיא עולם.
פנאתינאיקוס שלטה במהרה בכדורגל היווני יחד עם היריבות העירוניות אולימפיאקוס וא.א.ק. אתונה, ועל אף שהיא ממוקמת במקום השני באליפויות המקומיות (בפער גדול מאולימפיאקוס הראשונה), היא הצליחה יותר מכל מועדון יווני אחר בתחרויות האירופיות. ב-1971 הפכה פנאתינאיקוס לקבוצה היוונית הראשונה והיחידה (נכון ל-2023) שהגיעה לגמר תחרות אירופית, כאשר התמודדה מול אייאקס באצטדיון ומבלי על גביע אירופה לאלופות, והפסידה 2–0. בסוף שנות ה-70, כשהכדורגל התמקצע ביוון, עברה מחלקת הכדורגל של המועדון לידי משפחת ורדינויאניס. ב-30 השנים הבאות זכתה הקבוצה באליפות יוון 7 פעמים, בעוד שבאירופה הקבוצה הגיעה גם פעמיים נוספות לחצי גמר ליגת האלופות, ב-1985 וב-1996.
ב-1974 הגיעה קבוצת הטניס שולחן לחצי הגמר גביע ETTU. בשנת 1978 נוסדה מחלקת הקרב חמש מודרני, וב-1980 מחלקת הג'ודו. הישג חשוב לקבוצת הכדורעף היה ההשתתפות בגמר גביע CEV ב-1980. מחלקת הקשתות נוסדה ב-1981 ומחלקת הקטרגל ב-1990.
היסטוריה > 1991–2000

מחלקת כדורסל הגברים התמקצעה ב-1992 ומאז היא בבעלות שני אילי תעשיית התרופות, האחים פבלוס ות'נאסיס ינאקופולוס. בפיינל פור היורוליג 1996 בפריז הפכה פנאתינאיקוס לקבוצה היוונית הראשונה שזכתה בגביע אירופה לאלופות (כיום יורוליג), כשהיא מנצחת ברצלונה בגמר 67–66. בספטמבר אותה שנה זכתה הקבוצה גם בגביע הבין-יבשתי לאחר ניצחון 2–1 בסדרת הטוב מ-3 על אולימפיה מארגנטינה (83–89, 83–78, 101–76). באותה שנה הגיעה קבוצת הכדורגל לחצי גמר ליגת האלופות.
בפיינל פור 2000 שנערך בסלוניקי זכתה פנאתינאיקוס באליפות אירופה בפעם השנייה לאחר ניצחון על מכבי תל אביב 73–67 בגמר. ב-2002 בבולוניה הם זכו ביורוליג בפעם השלישית לאחר ניצחון על המארחת קינדר בולוניה 89–83. כמו כן, בשנת 2000 הגיעה קבוצת כדורעף הנשים לגמר גביע CEV.
היסטוריה > 2001–הווה

בפיינל פור 2007 באתונה הוכתרה פנאתינאיקוס לאלופת אירופה בפעם הרביעית לאחר שניצחה בגמר היורוליג את צסק"א מוסקבה 93–91. ב-2009 בברלין ניצחו "הירוקים" את צסק"א פעם נוספת 73–71 והפכו לאלופי אירופה בפעם החמישית.
בשנת 2009 הגיעה קבוצת הכדורעף הגברים לגמר גביע ה-CEV, וקבוצת הנשים לגמר גביע האתגר.
פאו זכתה ביורוליג בפעם השישית בברצלונה 2011 לאחר שניצחה את מכבי תל אביב 78–70 בגמר. בתוך כך הפך המועדון לשני הכי מצליח (אחרי ריאל מדריד) בתולדות התחרות.
בשנת 2013 נוסדה לראשונה מחלקת ספורט חדשה לאחר שנים רבות: קבוצת הרוגבי שהוכרזה ב-7 בנובמבר, ולאחר מכן הוקמו גם מחלקות ההוקי שדה והבייסבול.
ב-29 בדצמבר 2016, בעקבות המגמה העולמית, הכריז המועדון על הקמת קבוצת ספורט אלקטרוני.
בדצמבר 2018 הקימה פנאתינאיקוס מחלקת כדורסל בכיסאות גלגלים.
סמל

בשנת 1918 הציע מיכליס פאפאזוגלו את התלתן כסמל המועדון בשל היותו סמל של הרמוניה, אחדות, טבע ומזל טוב. גאורגיוס צ'אצופולוס, חבר המועדון (לימים נשיאו) ומנהל הגלריה הלאומית באתונה, לקח על עצמו את עיצוב הסמל. עד סוף שנות ה-70 נתפר תלתן ירוק או לבן בצד הלב על החולצה של קבוצות המועדון.
עם תחילת המקצוענות בכדורגל היווני נוצר סמל קבוצת הכדורגל עם ראשי התיבות של המועדון ושנת ההקמה (1908). גם קבוצת הכדורסל משתמשת מאז 1992 בלוגו משלה.
בשנת 2014 הציגה הנהלת המועדון סמל נפרד למועדון כולו ולכל מחלקות החובבים.
סמל > התפתחות

עד 2014
2020–הווה
תארים מרכזיים של הקבוצות המקצועיות > כדורגל גברים

כדורגל היא המחלקה הראשונה והוותיקה ביותר במועדון. הקבוצה היא היוונית היחידה שהגיעה לגמר ליגת האלופות (ב-1971) ולחצי הגמר (ב-1985 וב-1996), כמו גם לגמר הגביע הבין יבשתי.
ליגת העל היוונית (20) 1930, 1949, 1953, 1960, 1961, 1962, 1964, 1965, 1969, 1970, 1972, 1977, 1984, 1986, 1990, 1991, 1995, 1996, 2004, 2010
הגביע היווני (19): 1940, 1948, 1955, 1967, 1969, 1977, 1982, 1984, 1986, 1988, 1989, 1991, 1993, 1994, 1995, 2004, 2010, 2014, 2022
הסופר קאפ היווני (3, שיא): 1988, 1993, 1994,
גביע יוון רבתי (1): 1970
גביע הבלקן (1): 1977
תארים מרכזיים של הקבוצות המקצועיות > כדורסל גברים

קבוצת הכדורסל, שנוסדה ב-1919, היא המצליחה ביותר ביוון ואחת המצליחות באירופה, עם שש אליפויות אירופה וגביע בין-יבשתי אחד. מחלקת הכדורסל של פנאתינאיקוס היא גם הקבוצה היחידה באירופה שזכתה בתואר אחד לפחות במשך 24 עונות רצופות, מ-1996 עד 2019.
אליפות יוון (39, שיא): 1946, 1947, 1950, 1951, 1954, 1961, 1962, 1967, 1969, 1971, 1972, 1973, 1974, 1975, 1977, 1980, 1981, 1982, 1984, 1998, 1999, 2000, 2001, 2003, 2004, 2005, 2006, 2007, 2008, 2009, 2010, 2011, 2013, 2014, 2017, 2018, 2019, 2020, 2021
הגביע יווני (20, שיא): 1979, 1982, 1983, 1986, 1993, 1996, 2003, 2005, 2006, 2007, 2008, 2009, 2012, 2013, 2014, 2015, 2016, 2017, 2019, 2021
אליפות אירופה (7, שיא יווני): 1996, 2000, 2002, 2007, 2009, 2011, 2024
גביע בין-יבשתי (1): 1996
תארים מרכזיים של הקבוצות המקצועיות > כדורעף גברים

מחלקת הכדורעף נוסדה ב-1919, והיא אחת מקבוצות הכדורעף הוותיקות והמצליחות ביוון.
אליפות יוון (20): 1963, 1965, 1966, 1967, 1970, 1971, 1972, 1973, 1975, 1977, 1982, 1984, 1985, 1986, 1995, 1996, 2004, 2006, 2020, 2022
גביע יווני (6): 1982, 1984, 1985, 2007, 2008, 2010
גביע הליגה היוונית (3): 2020, 2022, 2023
הסופר קאפ היווני (2): 2006, 2022
תארים מרכזיים של מחלקות החובבים > כדורסל נשים

המחלקה נוסדה בשנת 1937, הראשונה ביוון.
אליפות יוון (5): 1998, 2000, 2005, 2013, 2021
הגביע היווני (2): 2000, 2023
תארים מרכזיים של מחלקות החובבים > כדורעף נשים

המחלקה נוסדה ב-1969 והיא קבוצת הנשים עם הכי הרבה תארים ביוון.
אליפות יוון (25, שיא): 1971, 1972, 1973, 1977, 1978, 1979, 1982, 1983, 1985, 1988, 1990, 1991, 1992, 1993, 1998, 2000, 2005, 2006, 2007, 2008, 2009, 2010, 2011, 2022, 2023
הגביע היווני (6): 2005, 2006, 2008, 2009, 2010, 2022
תארים מרכזיים של מחלקות החובבים > אתלטיקה

מחלקת האתלטיקה נוסדה ב-1919, וספורטאיה הראשונים היו שחקני קבוצת הכדורגל של המועדון.
אליפות יוון, גברים (23): 1955, 1956, 1957, 1958, 1959, 1960, 1961, 1962, 1963, 1964, 1965, 1966, 1967, 1919, 1919, 1919, 1919, 1973, 1974, 1977, 1989, 1990
אליפות יוון באולמות, גברים (4): 1986, 1989, 1990, 2023
אליפות יוון קרוס קאנטרי, גברים (27, שיא): 1930, 1931, 1932, 1933, 1934, 1938, 1954, 1955, 1956, 1968, 1969, 1970, 1972, 71, 71, 71, 71 977, 1978, 1979, 1980, 1983, 1996, 1997, 2012, 2016, 2021
אליפות יוון, נשים (3): 1946, 1947, 1949
אליפות יוון באולמות, נשים (1): 2023
אליפות יוון קרוס קאנטרי, נשים (8): 1949, 1950, 1983, 1984, 1985, 1986, 2017, 2022
תארים מרכזיים של מחלקות החובבים > רכיבה על אופניים

מחלקת הרכיבה על אופניים, שנוסדה ב-1928, היא אחת המחלקות המצליחות ביותר במועדון.
אליפות יוון, דירוג כללי (8): 1951, 1956, 1958, 1963, 1967, 1969, 1970, 1973
אליפות יוון, דירוג מסלול גברים (1): 2017
תארים מרכזיים של מחלקות החובבים > טניס שולחן

מחלקת הטניס שולחן נוסדה ב-1924 על ידי ניקוס מנצרוגלו.
אליפות יוון למועדונים, גברים (11): 1951, 1952, 1955, 1956, 1959, 1960, 1961, 1962, 1966, 1968, 1975
אליפות יוון למועדונים, נשים (3): 1972, 1973, 1974
הגביע יווני, גברים (3): 1965,1966, 1969
הגביע יווני, נשים (2): 1972, 2022
גביע ה-ETTU, נשים: 2022
תארים מרכזיים של מחלקות החובבים > אגרוף

מחלקת האגרוף נוסדה ב-1912 על ידי ג'ון סיריל קמפבל, מאמן קבוצת הכדורגל.
אליפות יוון, גברים: (32, שיא): 1949, 1950, 1951, 1952, 1954, 1955, 1957, 1958, 1959, 1960, 1964, 1966, 1969, 1969, 1969, 1919 3, 1974, 1975, 1976, 1977, 1982, 1986, 1992, 1993, 1996, 1997, 1998, 2011, 2015, 2016
תארים מרכזיים של מחלקות החובבים > סיף

כמו מחלקת האגרוף, גם מחלקת הסיף נוסדה ב-1912 על ידי ג'ון סיריל קמפבל.
אליפות יוון, דירוג כללי (13): 1963, 1964, 1965, 1966, 1967, 1968, 1969, 1970, 1971, 1972, 1973, 1974, 1975
תארים מרכזיים של מחלקות החובבים > קשתות

אליפות יוון, גברים (3): 1983, 1984, 1985, 2018
תארים מרכזיים של מחלקות החובבים > קליעה

אליפות יוון, מטרה (8): 1960, 1964, 1982, 1983, 1984, 1989, 1990, 1991
אליפות יוון, חימר (1): 2021
תארים מרכזיים של מחלקות החובבים > צלילה

אליפות יוון, דירוג כללי (6): 1969, 1972, 1975, 2015, 2016, 2017
תארים מרכזיים של מחלקות החובבים > שחייה

אליפות יוון, דירוג כללי (12): 1951, 1952, 1953, 1954, 1955, 1956, 1958, 1963, 1964, 1965, 1966, 1968
אליפות יוון מאסטרס (3, שיא): 2018, 2019, 2021
תארים מרכזיים של מחלקות החובבים > הרמת משקולות

אליפות יוון, דירוג כללי (1): 2019
אליפות יוון, גברים (5): 1964, 1965, 1966, 1967, 1968
תארים מרכזיים של מחלקות החובבים > קרב חמש מודרני

אליפות יוון, גברים (2): 1980, 1987
תארים מרכזיים של מחלקות החובבים > היאבקות

אליפות יוון, גברים (2): 2014, 2015
שחמט
אליפות יוון (2): 1970,1971
תארים של מחלקות לא פעילות > התעמלות

אליפות יוון, גברים (1): 1972
ספורטאים בולטים

כדורגל: אנטוניס אנטוניאדיס, סטרטוס אפוסטולקיס, מרקוס ברג, ג'יבריל סיסה, מיאט גאצ'ינוביץ', יורגוס קלפאטיס, יורגוס קראגוניס, מיכאליס קונסטנטינו, סבסטיאן לטו, דימיטריס סרוואקוס, פאולו סוזה, גיורקאס סיטארידיס, ז'ילברטו סילבה.
כדורסל: פרגיסקוס אלברטיס, מייק באטיסט, דיאן בודירוגה, דימיטריס דיאמנטידיס, ניקוס גאליס, פנאיוטיס יאנאקיס, ג'יימס גיסט ניקוס גאליס, מייק ג'יימס, שארונאס יאסיקביצ'יוס, יאקה לאקוביץ', ניקולה פקוביץ', ז'ליקו רבראצ'ה, ביירון סקוט, רמונאס שישקאוסקאס, דומיניק וילקינס.
אוהדים

לפי סקרים פנאתינאיקוס הוא אחד המועדונים הפופולריים ביותר ביוון, עם כמעט 30.2% מהאוהדים שתומכים בהם, והפופולרי ביותר באתונה רבתי ובאזור אטיקה. יש להם גם בסיס אוהדים גדול בכל מחוזות יוון, בקפריסין ובקרב היוונים בכל העולם. למועדון אוהדים רבים בקרב המשכילים והמעמד העליון ביוון (המייצג באופן מסורתי את החברה האתונאית הישנה), אך הוא פופולרי גם בקרב מעמד הביניים והמעמד הנמוך.
ארגון האוהדים העיקרי של פנאתינאיקוס ידועים בשם שער 13, והוא מורכב מכ-80 מועדונים קטנים יותר ביוון וקפריסין. הארגון משתמש בזיקוקים ודגלים ירוקים, הצגת כרזות ובעיקר תצוגות צבעוניות וגדולות ועידוד רועש וקבוע. שער 13 הפך עם השנים לחלק מהמועדון על ידי השפעה על החלטות המועדון ומעקב אחר המועדון. PALEFIP (המועדון הפאן-הלני של חברי פנאתינאיקוס) הוא ארגון האוהדים השני בגודלו. פנאתינאיקוס היא קבוצת הכדורגל היחידה בבעלות אוהדים ביוון.
אוהדי פנאתינאיקוס מחזיקים בשיא מכירות הכרטיסים בעונה הרבות ביותר (31,091 ב-2010) ובממוצע הנוכחות הגבוה ביותר לעונה בודדת (44,942 בעונת 1985/86) בתולדות הכדורגל היווני.
אוהדי המעדון בכדורסל, הבולטים בתמיכתם הנלהבת, מחזיקים גם בשיאי נוכחות אירופיים, כמו 20,000 האוהדים נגד בנטון טרוויזו ב-2006 ו-30,000 (רשמית מעל 25,000) הצופים נגד ברצלונה ב-2013.
אוהדים > אוהדים מפורסמים

מלינה מרקורי, שחקנית, זמרת ומדינאית, ממייסדי התנועה הסוציאליסטית הפאן-הלנית
קוסטס קרמנליס, פוליטיקאי, ראש ממשלת יוון מטעם מפלגת דמוקרטיה חדשה
יאניס פאריוס, זמר
אלכסיס ציפראס, פוליטיקאי, ראש ממשלת יוון מטעם סיריזה
אנה ויסי, זמרת, שחקנית, מגישה ושדרנית רדיו
תלתן הזהב

תלתן הזהב של פנאתינאיקוס הוא הפרס המוענק לאישים מיוחדים במועדון. הוא הוענק ל:
ג'ק ניקולאידיס, נשיא המועדון
ז'ליקו אובראדוביץ', מאמן קבוצת הכדורסל
ניקולאוס פלסטיראס, גנרל וראש ממשלת יוון