stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מערך ביטחון המידע

| --- | --- |

 פרטים
 כינוי:  מחב"ם
 כינוי עבר:  ענף ביטחון שדה המחלקה לביטחון שדה מחלקת ביטחון מידע
 מדינה:  ישראל ישראל
 שיוך:   צה"ל
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  1949–הווה (כ־76 שנים)
 פיקוד
 יחידת אם:   אגף המודיעין
 דרגת המפקד:    אלוף-משנה
 מפקדים:  ראשי המערך לביטחון מידע
מערך ביטחון המידע היא יחידה באגף המודיעין של צה"ל הנושאת באחריות לסיכול ומניעת חשיפה של מידע צבאי מסווג לכוחות האויב ולגורמים בלתי מוסמכים. המערך עוסק בין היתר בתחומי אבטחת מידע, התאמה ביטחונית, מחקר מודיעין, חקירות ביטחוניות, אכיפה, סיכול פרצות נתונים וביצוע תפקידים רגישים נוספים. המערך פועל בתיאום ושיתוף פעולה עם גופים שונים בקהילת המודיעין ומנחה מקצועית את כלל גופי ביטחון המידע בצה"ל.
היסטוריה

עם התארגנות צה"ל לאחר מלחמת העצמאות, נוסד במסגרת מחלקת המודיעין באגף המטה הכללי ענף ביטחון שדה (עב"ש). המונח ביטחון שדה שאוב מן המונח המקביל בצבא הבריטי (Field Security Service). עם הפיכת מחלקת המודיעין לאגף המודיעין בשנת 1953, נשאר ביטחון שדה בגדר ענף באגף. בתחילת שנות ה-60 עמד בראש המחלקה אהוד אפרת. לפני מלחמת ששת הימים הוכפף ענף ביטחון שדה למחלקת ביטחון והסברה בדובר צה"ל יחד עם ענף הקישור לעיתונות. בשנת 1970 הועלה מעמד ביטחון השדה לרמת מחלקה באגף המודיעין (מחב"ש) ומפקדו הועלה לדרגת אלוף-משנה (אל"ם) הכפוף ישירות לראש אמ"ן. עם תחילת המאה ה-21 הוחלף המונח ביטחון שדה במונח ביטחון מידע ושמה של המחלקה שונה למחלקת לביטחון מידע.
בשנותיה הראשונות של המדינה, מערך אבטחת המידע היה חלק משירות הביטחון המסכל, שהוא מודיעין שמחפש מרגלים בין שורות צה"ל ואזרחי ישראל, וישב תחת השירות הביטחון הכללי. מאוחר יותר, שירות הביטחון המסכל נותר תחת אחריות השב"כ, ומערך אבטחת המידע, שכונה אז "ביטחון שדה", עבר לאחריות הצבא. התצורה הנוכחית של המערך היא מטה באגף המודיעין, ויחידות ביטחון מידע הפרושות בצבא כולו.
בעבר הפעיל המערך את יחידת "עיט" שעסקה בהאזנות לרשת הקשר של צה"ל כאמצעי הרתעה לאכיפת ביטחון קשר. היחידה הוקמה בשנת 1974 כחלק מתהליך הפקת הלקחים ממלחמת יום הכיפורים ונסגרה בשנת 2002.
במהלך מלחמת לבנון השנייה גויסו אנשי המילואים של היחידה לפעילות זמנית כדי למנוע חשיפת מידע מסווג. עם זאת, מלחמה זו נחשבת לכישלון בשמירת ביטחון המידע של צה"ל ובמסגרת הפקת הלקחים נקבעו הסדרים מגבילים משהיו קיימים לכניסתם של כתבים לסיקור לוחמים בזמן אמת.
מחלקת ביטחון המידע והמערך הפרוס הפיקה לקחים משמעותיים וכבר במבצע עופרת יצוקה ניתן היה לזהות שינויים מהותיים באופן השמירה על סודות הצבא. המחלקה אף התפתחה לעולמות הסייבר ופיתחה תורות לחימה משמעותיות בתחום.
בימים אלו[דרושה הבהרה] מובילה המחלקה את תפוסת ההגנה לאסטרטגיית העננים ופורצת דרך בתחום.
במהלך שנת 2019, כחלק מעבודת מטה, הוכר מעמד מחב"ם כמערך מקצועי מטכ"לי – המערך לביטחון המידע. במסגרת זאת תוקפו סמכויות המערך בתחומי החשיפה, מניעה והשפעה לטובת שמירת העליונות של צה"ל במרוצת השנים. בינואר 2021 התקיים כנס חגיגי באמ"ן, לכבוד הפיכת מחלקת ביטחון מידע למערך באופן רשמי, בהתאם להחלטת הרמטכ"ל.
תפקיד ענף הפללת מטרות מודיעין הידוע גם בשמו (ענף 3) הוא שימור העליונות המודיעינית של ישראל. הענף לוקח חלק בשנים האחרונות במערכה שבין המלחמות (המב"ם); כך לדוגמה פעל הענף לספק מידע מודיעני לתקיפות שביצע חיל האוויר כנגד מערכות מודיעין ונכסים ייחודיים של גופי המודיעין של משמרות המהפכה בסוריה ובלבנון.
מבנה ארגוני

בפרק זה אין מקורות ביבליוגרפיים כלל, לא ברור על מה מסתמך הכתוב בה וייתכן שמדובר במחקר מקורי. 
אנא שקלו לשפר את אמינות הפרק באמצעות הבאת מקורות לדברים ושילובם בגוף הפרק בצורת הערות שוליים. (30 בספטמבר 2023)
ענף הפעלה ומבצעים
ענף סייבר (חקירות, סיכול וניטור)
ענף התאמה ביטחונית
ענף מדיניות
ענף 3 – מחקר מודיעין אויב עוסק בין היתר בהפללת מטרות של מודיעין האויב
ענף בניין הכוח
ראשי המערך לביטחון מידע

| תקופת כהונה | שם |
| --- | --- |
1948–1949: רס"ן אברהם קדרון (קרמר)
1949–1951: רס"ן סיומה סלובין
1951–1953: סא"ל יונה חצור
1953–1955: סא"ל אבנר (ולטר) בר-און (בראון)
1955–1956: סא"ל אסא לפן
1956–1959: סא"ל יעקב חפץ
1959–1960: סא"ל דן ברלי (ברלין)
1960–1963: סא"ל אהוד אפרת (רפפורט)
1964–1968: אל"ם אברהם אלזון
1968–1970: סא"ל יוסף צמחוני
1970–1976: אל"ם אברהם אלזון
1976–1979: אל"ם ינאי זקס
1979–1982: אל"ם יגאל לוטן
1982–1986: אל"ם מוני בן דור
1986–1991: אל"ם יואב דייגי (פישי)
1991–1995: אל"ם רמי יונגמן
1996–1999: אל"ם יואב בן דוד
1999–2002: אל"ם שי אורן
2002–2006: אל"ם רון וויסברג
2006–2008: אל"ם רם דור
2008–2013: אל"ם מרדכי (מוטי) מרדיקס
2013–2016: אל"ם אורי הורביץ
2016–2019: אל"ם אביחי מיבר
2019–2022: אל"ם ר'
2022–היום: אל"ם ג'
מבצעי סיכול ריגול

מבצע קרב ציידים
מבצע ריבאונד
מבצע לב שבור
פרשיות ביטחוניות

הדלפת מידע סודי ברשת החברתית
ראו גם

שירות הביטחון הכללי
הממונה על הביטחון במשרד הביטחון
הצנזורה הצבאית
הערות שוליים

↑  רואים מל"מ, מחלקת בטחון ידע הופכת למערך. (עמ' 9), באתר מל"מ, ‏גליון 63, מרץ 2021
↑   אחרי 73 שנה - מחלקת ביטחון המידע עולה שלב, באתר צה"ל, 28 בינואר 2021
↑  ניר דבורי, ‏הסודות של "ענף 3": מסמנים מטרות בעולם – מאיראן ועד המזרח הרחוק, באתר ‏מאקו‏, 28 בספטמבר 2023
↑  ניר דבורי, ‏הסודות של "ענף 3": מסמנים מטרות בעולם – מאיראן ועד המזרח הרחוק, באתר ‏מאקו‏, 28 בספטמבר 2023
עמוס גלבוע, "ידיעות זהב" שלא הוחמצו, עמוד 21, אוגוסט 2016, באתר המרכז למורשת המודיעין
מבט מל"מ, גיליון 94, עמוד 59, יוני 2023, באתר המרכז למורשת המודיעין
↑  יואב זיתון, נחשפה מתקפת ריגול נגד חיילים: הפרופילים המפתים של חמאס, באתר ynet, 11 בינואר 2017
↑  אור הלר, מחבלי חמאס התחזו לנערות – וניסו להשתלט על טלפונים של חיילים, באתר חדשות 13, 16 בפברואר 2020
↑   אמ"ן חושפים דמויות חדשות של חמאס ברשת, באתר צה"ל, 4 ביולי 2022
↑   כך סוכל שוב ניסיון חמאס להשתלט על הטלפון שלכם, באתר צה"ל, 3 ביולי 2018
↑  גלעד מורג, יואב זיתון, אישום: איש מילואים באמ"ן מסר ידיעות סודיות לנער, שפרסם אותן; חייל נוסף נעצר, באתר ynet, 13 ביוני 2022
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007506337205171  VIAF: 308276360   WorldCat (עם VIAF): 308276360
ז'אן טירול

| --- | --- |

ז'אן טירול
 לידה:  9 באוגוסט 1953 (בן 71) טרואה, צרפת 
 ענף מדעי:  כלכלה 
 מקום מגורים:  טולוז 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת פריז-דופין (1978)  המכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס (1981)  אקול פוליטקניק  École des Ponts ParisTech 
 מנחה לדוקטורט:  אריק מסקין 
 מוסדות:  Toulouse Capitole University  המכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס  אקול פוליטקניק  בית הספר לכלכלה של טולוז 
 תלמידי דוקטורט:  Roland Bénabou, Guillermo Alger, Giacinta Cestone, Lucy White, Claire Borsenberger, Thomas Mariotti, Alessandro Pavan, Juan D. Carrillo, Florian Schütt, Peter Lewis Klibanoff, Anton Suvorov, David Sraer, Leonardo Felli, Benjamin E. Hermalin, Eric Mengus, Lars A. Stole, Bernard Caillaud, Robert Henry Gertner, Enrico Camillo Perotti, David Alexandre Sraer 
 פרסים והוקרה:  פרס נמרס לכלכלה (2014)  קצין במסדר ההצטיינות הלאומי (14 במאי 2010)  פרס קלוד לוי-שטראוס (2010)  פרס חזית הידע של קרן BBVA (2008)  עמית החברה המלכותית של אדינבורו  קצין בלגיון הכבוד (2015)  פרס נובל לכלכלה (2014)  עמית האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים  מדליית הזהב של המרכז הלאומי הצרפתי למחקר מדעי (2007)  Clarivate Citation Laureates (2007)  Zerilli-Marimò Prize (2004)  מדליית כסף של CNRS (2002)  פרס ג'ון פון נוימן (1998)  Yrjö Jahnsson Award (1993)  מלגת גוגנהיים (1988)  עמית החברה האקונומטרית (1986) 
 idei.fr/vitae.php?i=3
 
ז'אן טירול (צרפתית: Jean Tirole; נולד ב-9 באוגוסט 1953) הוא כלכלן צרפתי, פרופסור באוניברסיטת טולוז ומכהן בה כיו"ר מועצת המנהלים של הקרן על שם ז'אן-ז'אק לפון (Fondation Jean-Jacques Laffont-TSE). טירול הוא מהחוקרים הבולטים בתחום הארגון התעשייתי, תורת המשחקים, בנקאות, כלכלה התנהגותית וכלכלת מידע, מחברם של ספרי לימוד פופולריים ומעל 160 מאמרים אקדמיים. טירול הוא מהכלכלנים המצוטטים והמשפיעים ביותר בעולם.
טירול הוא חתן פרס נובל לכלכלה לשנת 2014.
ביוגרפיה

טירול נולד בטרואה שבצרפת. ב-1976 סיים לימודי הנדסה באקול פוליטקניק, וב-1978 קיבל תואר נוסף בהנדסה מאקול נסיונל דה פון. במקביל סיים תארים מתקדמים (Diplôme d'Etude Approfondie ו-Docteur de 3ème Cycle) במתמטיקה של תורת ההחלטות באוניברסיטת פארי דופן. ב-1981 סיים את לימודי הדוקטורט בכלכלה במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס (MIT) בהנחייתו של אריק מסקין. טירול חזר לצרפת ועבד עד 1984 כחוקר ב"אקול נסיונל דה פון". בשנים 1984 עד 1992 עבד ב-MIT, זכה למלגת סלואן ולמלגת גוגנהיים וקודם לפרופסור מן המניין. ב-1992, במהלך שנת שבתון שבה עבד על ספרו, קיבל הצעה מעמיתו לכתיבה, ז'אן ז'אק לפון, להפוך את אוניברסיטת טולוז לאוניברסיטה ברמה בינלאומית בתחום הכלכלה. השניים ייסדו את המכון לארגון תעשייתי, ובית הספר לכלכלה והמכון נכנסו ברבות הימים לרשימת המוסדות המובילים בעולם בתחומם. בשנים 1994 עד 1996 כיהן פרופסור באקול פוליטקניק. נכון ל-2010 מכהן כפרופסור באוניברסיטת טולוז, ומאז מותו של לפון ב-2004 עומד טירול בראש המכון לארגון תעשייתי וקרן ז'אן-ז'אק לפון בבית הספר לכלכלה של האוניברסיטה.
משנת 1995 חבר טירול במועצה של בית הספר ללימודים גבוהים במדעי החברה. בשנים 1996 עד 2006 ומאז 2008 מכהן טירול במועצת היועצים הכלכליים לראש ממשלת צרפת.
טירול ביקר מספר פעמים בישראל כאורח כבוד והרצה באוניברסיטת תל אביב ובאוניברסיטה העברית בירושלים.
עבודתו

מחקריו הבולטים של טירול עוסקים בתחומים הקשורים בהתנהגות הפירמה, כגון ממשל תאגידי, תמריצים ותורת החוזים, רגולציה, עבודתו משלבת תאוריות מתורת המשחקים עם כלכלת מידע, יישומם במודלים של התנהגות ארגונים פרטיים וציבוריים והתנהלותם בשווקים.
ספרו פורץ הדרך מ-1988, The Theory of Industrial Organization, הפך לבסיס ללימוד תאוריית הארגון התעשייתי, בספר נסקרו נושאים כגון כלכלת קוד פתוח, פול פטנטים והסכמים שבשתיקה בין חברות. באותה שנה ניסח עם אריק מסקין את עקרון שיווי משקל משוכלל מרקובי (Markov perfect equilibrium), סט כללים לפתרון סוגיות בתורת המשחקים ובארגון תעשייתי.
במאמרו המצוטט ביותר, "Formal and real authority in organizations", שפורסם ב-1997 במגזין לכלכלה פוליטית בהוצאת אוניברסיטת שיקגו (Journal of Political Economy), הציג יחד עם עמיתו פיליפ אגיון מהקולג' האוניברסיטאי של לונדון, תאוריה בדבר הקצאת סמכויות פורמליות וסמכויות אמיתיות בפירמה שנועדו לסייע בפתרון בעיית המנהל-סוכן. על פי תאוריה זו האצלת סמכויות פורמליות לנציגים כפופים בפירמה מגדילה את מעורבותו החיובית של הנציג בפרויקטים, אך פוגעת ביכולת השליטה של המנהל, עקב כך יעדיפו המנהלים להקצות סמכויות פורמליות לצורך פעילויות או החלטות במקרים בהם הן נחשבות שוליות עבור המנהל, חשובות עבור הנציג או במקרים שלמנהל אין יכולות מקצועיות מספקות. שימור הסמכויות אצל המנהל עלול להביא לנתק במידע המועבר אליו. טירול ואגיון זיהו גורמים המגדילים את הסמכויות האמיתיות, בהן מוטת שליטה רחבה, המייקרת עבור המנהל את העלות השולית בפיקוח צמוד על הנציגים, מספר הנציגים, היסטוריה של התערבות מדודה מצד המנהל ודחיפות ביצוע המשימה.
במאמר מפורסם אחר, "Financial Intermediation, Loanable Funds, and the Real Sector" שפורסם באותה שנה יחד עם עמיתו בנט הולסטרום, הציגו השניים מודל המציג את הפגיעה בחברות לאור שינויים בשוק כגון מחנק אשראי (Credit crunch) או שינויים מוניטריים.
מחקרים אחרים שלו עוסקים במשברים פיננסים ובהתנפצות בועות כלכליות.
ב-2003 הציע שצרפת תאמץ חקיקה לפיה חברות יאלצו לשלם "מסי אבטלה" כשהן מפטרות עובדים, בדומה לעקרון התשלום החל על חברות מזהמות סביבתית.
הרחיב את מחקרו גם לתחום המשלב בין פסיכולוגיה לכלכלה. במאמרים שפרסם עם עמיתו רולנד בנאבו מאוניברסיטת פרינסטון ניתחו השניים כיצד השפעת תמריצים על רקע התנהגות פרו חברתית, וכיצד רגשות כמו כבוד, גאווה ותחושת בשם המשאלה (Wishful thinking), יוצרים עיוותים אנדוגניים בחלוקות יעילות, הנוגדים למשל את חוק קואס, ובכך עלולים לפגוע ביכולת להגיע להסכמים או ליישם רפורמות כלכליות.
פרסים והוקרות

עמית באגודה האקונומטרית (1986) ונשיאה (1998)
עמית זר של כבוד באקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים (1993)
עמית זר של האגודה הכלכלית האמריקאית (1993)
נשיא האגודה הכלכלית האירופאית (2001)
אות לגיון הכבוד בדרגת אביר (2007), אות לגיון הכבוד בדרגת קצין (2015)
מדליית הזהב של CNRS (המרכז הלאומי למחקר מדעי) (2007)
דוקטור לשם כבוד מבית הספר לניהול של אוניברסיטת מונטריאול (HEC Montréal), מבית הספר לכלכלה של לונדון (2007), אוניברסיטת מנהיים (2011), אוניברסיטת לוזאן (2013), אוניברסיטת לויס ברומא (2015), אימפריאל קולג' (2016), אוניברסיטת ברגמו (2018)
פרס חזית הידע בכלכלה מימון וניהול, בסך 400,000 אירו, מטעם ארגון BBVA ‏(2008)
אות מסדר ההצטיינות של נשיא צרפת (2010)
פרס על שם קלוד לוי-שטראוס (2011)
חבר האקדמיה למדעי הרוח והמדינה של צרפת (Académie des Sciences Morales et Politiques) משנת 2011.
פרס סטיבן רוס (2012)
פרס נמרס לכלכלה (2014) - על תרומותיו לתאוריה כלכלית ויישומה למימון, ארגון תעשייתי וכלכלה התנהגותית.
פרס נובל לכלכלה לשנת 2014
עמית זר באקדמיה הלאומית למדעים של ארצות הברית (2015)
ספריו

Inside and Outside Liquidity, MIT Press, January 2011.
Balancing the Banks: Global Lessons from the Financial Crisis, Princeton University Press, 2010.
The Theory of Corporate Finance, Princeton University Press, January 2006.
Financial Crises, Liquidity and the International Monetary System, Princeton University Press, 2002.
Competition in Telecommunications, series “Munich Lectures in Economics”, MIT Press, 1999.
The Prudential Regulation of Banks, MIT Press, 1994.
A Theory of Incentives in Procurement and Regulation, MIT Press, 1993.
Game Theory, MIT Press, 1991.
The Theory of Industrial Organization, MIT Press, 1988.
הערות שוליים

↑  הכלכלנים המשפיעים ביותר על פי המדד המשוקלל המבוסס על RePEc
↑  דירוג עולמי של מחלקות הכלכלה באוניברסיטאות העולם
↑  ז'אן טירול באתר הפרס
↑  Economics Scholars Bengt Holmstrom and Jean Tirole Recognized, אתר FARFE
↑  Nemmers Economics Prize Announced, באתר אוניברסיטת נורת'ווסטרן
| זוכי פרס נובל לכלכלה |
| --- | --- | --- |
| 1969–1975 | פריש, טינברגן (1969) • סמואלסון (1970) • קוזנץ (1971) • היקס, ארו (1972) • לאונטיף (1973) • מירדאל, האייק (1974) • קנטורוביץ', קופמאנס (1975) |  |
| 1976–2000 | פרידמן (1976) • אולין, מיד (1977) • סיימון (1978) • שולץ, לואיס (1979) • קליין (1980) • טובין (1981) • סטיגלר (1982) דברה (1983) • סטון (1984) • מודיליאני (1985) • ביוקנן (1986) • סולו (1987) • אלה (1988) • הוולמו (1989) • מרקוביץ, מילר, שארפ (1990) • קוז (1991) • בקר (1992) • פוגל, נורת' (1993) • הרסני, נאש, זלטן (1994) • לוקאס (1995) • מירליס, ויקרי (1996) • מרטון, שולס (1997) • סן (1998) • מנדל (1999) • הקמן, מקפאדן (2000) |  |
| 2001 ואילך | אקרלוף, ספנס, שטיגליץ (2001) • כהנמן, סמית' (2002) • אנגל, גריינג'ר (2003) • קידלנד, פרסקוט (2004) • אומן, שלינג (2005) • פלפס (2006) • הורוביץ, מסקין, מאירסון (2007) • קרוגמן (2008) • אוסטרום, ויליאמסון (2009) • דיאמונד, מורטנסן, פיסרידס (2010) • סימס, סרג'נט (2011) • רות, שפלי (2012) • פאמה, הנסן, שילר (2013) • טירול (2014) • דיטון (2015) • הארט, הולמסטרום (2016) • ת'יילר (2017) • נורדהאוס, רומר (2018) • קרמר, באנרג'י, דופלו (2019) • מילגרום, וילסון (2020) • אימבנס, אנגריסט, קארד (2021) • ברננקי, דיימונד, דיבוויג (2022) • גולדין (2023) • אג'מולו, ג'ונסון, רובינסון (2024) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007445543405171  PLWABN: 9810675433305606  BIBSYS: 90359105  BNC: 000190605  BNE: XX1137046  BnF: cb12051073x (data)  CANTIC: a11993303  CiNii: DA00934943  dblp: 29/9491  GND: 11488014X  ICCU: CFIV115033  ISNI: 0000 0001 2143 8798  LCCN: n85339961  LNB: 000030849  MGP: 133333  NDL: 00479210  NKC: vse2005270983  NLA: 35902133  NSK: 000041562  NTA: 07257397X  RERO: 02-A003902531  SUDOC: 028736036  Trove: 1138478  VIAF: 93736926   WorldCat (עם VIAF): 93736926
ביצת המלאך

| --- | --- |

כרזת הסרט ביפנית
 בימוי:  ממורו אושי
 הופק בידי:  Hiroshi Hasegawa 
 תסריט:  ממורו אושי
 שחקנים ראשיים:  ג'ינפאצי נזו, מאקו היודו, קייצ'י נודה
 מדבבים:  Jinpachi Nezu Mako Hyōdō 
 מוזיקה:  יושיהירו קאנו
 מדינה:  יפן 
 חברת הפקה:  Studio Deen, טוקומה שוטן 
 שיטת הפצה:  ישירות לווידיאו 
 הקרנת בכורה:  22 בדצמבר 1985
 משך הקרנה:  71 דקות
 שפת הסרט:  יפנית
 סוגה:  אנימה ומאנגה מסוגת הדרמה, thriller anime, סרט דרמה, אנימה ומאנגה מסוגת הפנטזיה, מדע בדיוני 
 דף הסרט ב־IMDb
 
ביצת המלאך (ביפנית: 天使のたまご, תעתיק: Tenshi no Tamago; באנגלית: Angel's Egg) הוא סרט אנימה מזרם הסוריאליזם והמינימליזם והאקזיסטנציאליזם. הסרט הופק על ידי חברת טאקומה שוטן ונחשב לאחד הסרטים יוצאי הדופן בסגנון האנימה שמתמחה בזרמים אלו וגם משום הדגש המאסיבי שלו על תורת הנסתר הנוצרית. בזכות ייחודיות זו נבנה בעשור האחרון קהל מעריצים קטן לסרט[דרושה הבהרה], על אף שבזמן יציאתו לאקרנים (1985) הוא קיבל תגובות שליליות גם מהמבקרים וגם מהקהל.
בעשיית הסרט השתתפו אמנים מפורסמים בתעשייה כגון הבמאי והתסריטאי ממורו אושי (הרוח שבמעטפת, גברת פלפלת, נילס הולגרסון), יושיטאקה אמאנו (מעצב סדרת משחקי Final Fantasy) שאחראי על העיצוב האומנותי של הסרט, והמלחין יושיהירו קאנו שסרט זה הוא הראשון והאחרון שהלחין לו מוזיקה עד היום.
עלילה

העלילה בסרט, כאמור, כמעט ולא קיימת. לאורכו מוצגת ילדה שאוספת צנצנות מלאות במים ושומרת על ביצה שכנראה יקרה לה ולא ידוע תוכנה הפנימי. הילדה חיה בעולם כמעט מחוסר אנשים, בלי אור יום. היא פוגשת חייל שמחזיק בידו מן חפץ דמוי צלב. לאחר זמן מה מתפתחת שיחה והחייל מספר לה גרסה אמנזית של תיבת נוח. כאשר מתחיל לרדת מבול, הילדה מספרת שהיא שומעת קולות המבשרים לה שהביצה עומדת לבקוע בקרוב, ושואלת את החייל האם גם הוא שומע אותם. לדבריה, אלו קולות של נשימה רכה וכנפיים, אך הוא משיב לה שאלו הקולות של נשימתה ושל הרוח הנושבת בחוץ. בשנתה במקום המסתור מפני הגשם, וללא ידיעתה, החייל לוקח את הביצה, מנפץ אותה עם הצלב ונעלם. כאשר הילדה מתעוררת ומגלה את הביצה השבורה, היא פורצת בבכי והולכת לחפש אחר החייל. כאשר היא מבחינה בו מרחוק, היא מועדת אל תוך המים (כאשר לא ברור האם כתוצאה מתאונה או מתוך כוונה לשלוח יד בנפשה) ומתה, ולאחר מכן ביצים מתחילות להופיע על פני המים. בסצנת הסיום, החייל חוזה בתיבת נוח מרחפת באוויר ועליה האנשים שמתו במבול והפכו לאבנים, ומגלה על מותה של הילדה כאשר מבחין בנציב האבן של דמותה החובקת את הביצה ביניהם.
רקע

הסרט נעשה כפרויקט ביכורים של הבמאי והתסריטאי אושי לעולם המבוגרים. אושי גודל וחונך כנוצרי קתולי, משפחתו הייתה ממיעוט נוצרי קתולי ביפן. בתקופה של הסרט אושי איבד את אמונתו והפך לאתאיסט. יש הטוענים שזה משתקף בסרט זה.
פירושים

משום שהסרט לא ברור, קיימים מספר פירושים מקצועיים ולא מקצועיים כמספר הצופים. כולם שמים דגש על לפחות אחד מהנושאים הבאים: פירוש סמלים מהתאולוגיה ותורת הנסתר הנוצרית, מאבק מיסטי בין התרבויות העתיקות לתרבות המודרנית והפוסט-מודרנית, תפקיד אלוהים והקדושים בסרט, והיחס והרצייה של אלוהים משתי הדמויות בסרט.
טריוויה

חלקים מהסרט הועתקו לסרט המדע הבדיוני האוסטרלי "In the Aftermath".
פוניו על הצוק ליד הים

| --- | --- |

כרזת הסרט בישראל
 בימוי:  הייאו מיאזאקי 
 הופק בידי:  טושיו סוזוקי, קתלין קנדי, סטיב אלפרט, פרנק מרשל 
 תסריט:  הייאו מיאזאקי 
 עריכה:  הייאו מיאזאקי, טקאשי סאיאמה 
 מוזיקה:  ג'ו היסאישי
 צילום:  אטסושי אוקוי 
 מדינה:  יפן 
 חברת הפקה:  סטודיו ג'יבלי 
 חברה מפיצה:  סטודיו ג'יבלי
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  יפן 19 ביולי 2008 ארצות הברית 14 באוגוסט 2009 ישראל 30 ביולי 2009 (הגרסה המדובבת והגרסה המקורית)
 משך הקרנה:  100 דקות
 שפת הסרט:  יפנית
 סוגה:  סרט פנטזיה, סרט ילדים, סרט הרפתקאות 
 מקום התרחשות:  יפן 
 תקציב:  34 מיליון $ (מוערך)
 הכנסות:  $199,460,313
 הכנסות באתר מוג'ו:   ponyo
 פרסים:  פרס האקדמיה היפנית לאנימציית השנה (הייאו מיאזאקי) 
 www.ghibli.jp/ponyo
 דף הסרט ב־IMDb
 
פוניו על הצוק ליד הים (ביפנית: 崖の上のポニョ) הוא סרט קולנוע אנימציה יפני, אשר בוים על ידי הייאו מיאזאקי והופק על ידי סטודיו ג'יבלי. זהו סרטו העשירי של מיאזאקי. עלילת הסרט עוקבת אחר דגיגה קסומה המתיידדת עם סוסקה, ילד בן חמש, ובעקבות ההכרות ביניהם, רוצה להפוך לילדה.
הסרט זכה במספר רב של פרסים, בהם פרס האקדמיה היפנית לקולנוע בקטגוריית סרט האנימציה הטוב ביותר של השנה.
הסרט יצא ביפן ב-19 ביולי 2008 ובקנדה ובארצות הברית ב-14 באוגוסט 2009.
תקציר העלילה

פוניו היא דגיגה קסומה - בתם של אלת הים ופוג'ימוטו, מכשף שהיה בעבר בן אנוש. פוג'ימוטו רוקח בביתו התת-ימי שיקויים כדי להחזיר את הים לקדמותו, כמו בעת שהאוקיינוסים האדירים, ובהם בעלי חיים פרה-היסטוריים, כיסו את היבשה. פוניו מתגנבת מביתה בים, נלכדת בבקבוק זכוכית ונשטפת לחוף עיירת דייגים ביפן. סוסקה, ילד בן חמש, מוצא אותה, מציל אותה, שובר את הזכוכית שעטפה אותה, מוציא אותה לחופשי והשניים מתיידדים.
פוג'ימוטו יוצא לחפש אחר בתו ושולח יצורים קסומים דמויי נחשולים לצוד אחריה. לבסוף הוא מצליח להחזירה לביתו, אך פוניו מאוהבת בסוסקה ומאסה באביה. היא מצליחה לגדל באופן קסום איברים דמויי ראש, ידיים ורגליים ושותה בהחבא את שיקויו של אביה ושופכת כמה מהם, במקרה. כתוצאה מכך פוניו הופכת לילדה דמוית אנוש, אך הים מתחיל לגעוש ולהתעצם בעקבות השיקויים שנשפכו.
פוניו רוכבת על הגלים ומאתרת את סוסקה ואמו ליסה, אשר לוקחים אותה לביתם הממוקם על ראש גבעה, בעוד שבחוץ רוגשת סערה אדירה. במהלך הליל נקראת אמו של סוסקה לבית האבות בו היא עובדת, אך עד מהרה מנותק החשמל ובבוא הבוקר סוסקה ופוניו מוצאים עצמם לבדם בבית, אשר עתה הפך לאי מוקף ים. פוניו משתמשת בכוחותיה הקסומים להגדיל סירת צעצוע והשניים יוצאים לחפש אחר אמו של סוסקה, ופוגשים ניצולים אחרים המשייטים בסירות בין הגבעות - בעוד שמתחתיהם הים הקדמוני חזר לשלוט.
אט-אט כוחה של פוניו תש עד שהיא מתעלפת, וסוסקה פוגש באביה. פוג'ימוטו אולץ על ידי אלת הים לאפשר לפוניו לחיות לצד סוסקה אם הוא אכן אוהב אותה. בתשובתו לאלת הים סוסקה אומר שהוא אוהב את פוניו בכל מצב, גם במצבה כדגיגה קסומה, וגם במצבה כבת אדם רגילה ואף כמי שעלולה לאבד את הכוחות הקסומים שלה, כאשר תהפוך להיות בת אדם רגילה. פוניו מועברת לידי סוסקה בתוך בועה שקופה וקטנה כדגיגה קסומה, ורדומה. ועם בואם אל חוף מבטחים, מופיע לפתע פוג'ימוטו שגם הוא מבקש לשמור על בתו ולהגן עליה. ואז לפתע הבועה שבתוכה נמצאת פוניו קופצת גבוה מעל סוסקה, ובעת שהיא נוחתת ראשיהם נפגשים בנשיקה, המסירה את הבועה ומחזירה את פוניו לגופה האנושי. סוסקה מוכיח את אהבתו בדאגתו הרבה לפוניו ולכן הוריה נותנים לה לבלות את שארית חייה כבת אנוש לצדו של סוסקה.
הסרט מסתיים בסצנה זו ולא מרחיב על גורל העולם המוצף.
הדמויות הראשיות

פוניו - דגיגת-זהב לשעבר, נהייתה לילדה בת-אנוש. יש לה כמות עצומה של אחיות. התאהבה בסוסקה ורצה להיות בת-אנוש כמותו.
סוסקה - ילד כבן 5, הציל את פוניו. נפצע בזמן שניסה לשחרר אותה מתוך צנצנת. טיפת-הדם שניגרה הקנתה לפוניו יכולת להקנות לעצמה צורה אנושית בגלל שטעמה את הדם. קורא לאמו ליסה בשמה.
ליסה - אמו של סוסקה. גרה איתו ועם בעלה במגדלור ועובדת בבית-אבות.
פוג'ימוטו - קוסם שהתאהב באמה של פוניו ופרש לחיים בים, אביה של פוניו ואחיותה הרבות ובעלה של אלת הים הגדולה. שונא את בני-האנוש עקב הנזק שהם גורמים לים.
קואיצ'י - בעלה של ליסה. רב-חובל.
טוקי - קשישה מבית-האבות.
גראנמאמארה - אמה של פוניו.
קומיקו - ילדה מהגן של סוסקה.
מדבבים

| דמות | מדבבים> בגרסה היפנית | מדבבים> בגרסה האנגלית |
| --- | --- | --- |
| פוניו | יוריה נארה | נואה סיירוס |
| סוסקה | הירוקי דוי | פרנקי ג'ונאס |
| ליסה | טומוקו ימגוצ'י | טינה פיי |
| קואיצ'י | קאזושיג' נגשימה | מאט דיימון |
| גראנמאמארה | יוקי אמאמי | קייט בלאנשט |
| פוג'ימוטו | ג'ורג' טואקרו | ליאם ניסן |
| טוקי | קאזוקו יושיוקי | לילי טומלין |
| יושי | טומוקו נאראוקה | בטי ווייט |
| קומיקו | אמי היראוקה | ג'נסה רוז |
כביש 4197

| --- | --- |


 מידע כללי
 כינוי:  כביש 20 דרך חיזמא
 סיווג:  כביש מקומי
 ציר:  כביש רוחב
 אורך:  4.2 ק"מ
 הקמה
 תקופת הבנייה:  ?–2013
 מיקום
 ערים ראשיות:  ירושלים
 נקודת התחלה:  מחלף בנציון ( כביש 50)
 נקודת סיום:  כיכר חיזמא (  כביש 437)
 
 קואורדינטות:  31°49′46″N 35°13′34″E﻿ / ﻿31.82944444°N 35.22611111°E﻿ / 31.82944444; 35.22611111
  מפת מיקום  מפה מפורטת    he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
רחוב עבד אלחמיד שומאן (ער') וסביבותיו בבית חנינא - חלק מכביש 4197
כביש 4197, המסומן בסימון התכנון המחוזי הירושלמי ככביש 20,[דרוש מקור] הוא כביש רוחב המקשר בין הכניסה הצפונית-מזרחית לירושלים (כביש 437 ומחסום חיזמא), דרך השכונות פסגת זאב ובית חנינא לבין כביש 50 (שדרות בגין). קטע הכביש שבין בית חנינא ועד כביש בגין נפתח לתנועה ב-5 במאי 2013[דרוש מקור].
על הכביש

הכביש יוצר חיבור ישיר מפסגת זאב וישובי בנימין לכביש בגין, ללא מעבר בדרך עוזי נרקיס (כביש 60) ומחלף שער המזרח. הדרך מאפשרת תנועה משכונות אלו לכיוון מרכז ודרום ירושלים דרך כביש 50 או לכיוון תל אביב דרך כביש 443 וגישה קלה ליישובי דרום השומרון (דרך מחסום חיזמא בכניסה לכביש 437) מכביש 50 ו-443 ללא מעבר בצומת הגבעה הצרפתית. המחלף המחבר את כביש 4197 וכביש 50 נקרא מחלף בנציון, על שמו של פרופסור בנציון נתניהו.
הכביש תוכנן להיפתח כבר בראשית 2011, אך בשל התנגדויות התעכבה בנייתו והוא נפתח רק בחודש מאי 2013. הקמתו כללה בניית גשרים הנושאים את מרבית התוואי באוויר ועלויות ההקמה הגיעו לכדי מאה ושמונים מיליון ש"ח, מרביתם במימון משרד התחבורה. הכביש נסלל כדו-מסלולי ודו-נתיבי.
להקמת הכביש נלוו התנגדויות של ארגוני שמאל בטענה שהוא עובר בשטחים בבעלות פלסטינית. כדי להימנע מהפקעת אדמות אלו, נסלל חלקו המערבי של הכביש על גבי גשר באורך 200 מטרים, אשר עמודיו ניצבים על קרקע ישראלית מעל נחל עטרות.
בחודש אוגוסט 2014 לאחר אירוע חטיפתם ורציחתם של שלושת הנערים הישראלים והנער הפלסטיני מוחמד אבו חדיר, היה הכביש לחלק ממוקד עימות ונתקבלו דיווחים רבים של ישראלים על ידויי אבנים אל עבר מכוניות ישראליות בידי תושבי המקום.[דרוש מקור]
הערות שוליים

↑  ניר חסון, בהליך מקוצר: נחנך מחלף בירושלים על שם אביו של נתניהו, באתר הארץ, 5 במאי 2013
↑  נחנך כביש "עוקף צומת הגבעה הצרפתית", באתר ערוץ 7, 5 במאי 2013
↑  יקותיאל צפרי, פטנט עולמי עוקף הפקעה - mynet ירושלים, באתר web.archive.org, ‏16 בנובמבר, 2008
מחלף בנציון נתניהו והגשר בקצה כביש 4197 אשר עמודיו ניצבים על קרקע ישראלית מעל נחל עטרות