stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אורלי ריינר

| --- | --- |

 לידה:  1958 (בת 67 בערך) יפו, ישראל
 ענף מדעי:  גנטיקה מולקולרית, מדעי המוח המולקולריים
 מקום מגורים:  רחובות
 מקום לימודים:  האוניברסיטה העברית בירושלים, מכון ויצמן למדע
 מנחה לדוקטורט:  פרופ' מייה הורוביץ
 מוסדות:  מכון ויצמן למדע
 פרסים והוקרה:  ר' רשימה
 צאצאים:  טלי ריינר ברודצקי 
 מספר צאצאים:  2 
 תרומות עיקריות
 בודדה וזיהתה את תפקידו של הגן LIS1
 
אורלי ריינר (נולדה ב-1958) היא פרופסור לגנטיקה מולקולרית ולמדעי המוח המולקולריים (אנ') במכון ויצמן למדע. משמשת כראש הקתדרה המקצועית לנוירוכימיה ע"ש ברשטיין-מייסון (Bernstein-Mason Professorial Chair of Neurochemistry) וראש מכון יהודית רות למחקר המוח (Head of M. Judith Ruth Institute for Preclinical Brain Research). מחקריה עוסקים בתחום התפתחות המוח, במטרה להבין את המנגנונים המולקולריים, התאיים וההתפתחותיים הגורמים למחלות מוח. המחקרים כוללים מודלים בעכברים ומודלים של אורגנואידים של המוח האנושי תוך שימוש בתאי גזע אנושיים.
קריירה אקדמית

אורלי ריינר סיימה את התואר הראשון שלה בגידולי שדה בפקולטה לחקלאות באוניברסיטה העברית ב-1978. ב-1985 קיבלה תואר מוסמך במיקרוביולוגיה, גם הוא בפקולטה לחקלאות באוניברסיטה העברית. התזה שלה עסקה בנושא של מנגנון המשיכה לחמצן של חיידק קרקע Azospirillum brasilense (אנ'), בהנחיית פרופ' יעקב אוקון. את הדוקטורט בגנטיקה מולקולרית השלימה ריינר ב-1990 במכון ויצמן למדע. התזה שלה עסקה בנושא מבנה ובקרת גנים המעורבים במחלת גושה, מחלת אגירה ליזוזומלית בהנחיית פרופ' מייה הורוביץ.
בין השנים 1990 ל-1993 יצאה ריינר לשלוש שנות פוסט-דוקטורט במרכז הרפואי Baylor College of Medicine (אנ') שביוסטון, טקסס, בהנחיית פרופ׳ תומס קאסקי (אנ'), שלאחריהן חזרה למכון ויצמן כמדענית בכירה ב-1993. כעשור מאוחר יותר, ב-2002, מונתה לפרופסור חבר במכון ויצמן וב-2010 מונתה כפרופסור מן המניין באותו מוסד.
מחקריה

במהלך הפוסט-דוקטורט שלה היא בודדה וזהתה את הגן LIS1 כגן המעורב בתסמונת המוח החלק, תסמונת נדירה, אחת ל-30,000 לידות, שמתאפיינת במיעוט הקפלים האופייניים לצורת המוח וגורמת לתמותה בגיל צעיר. מחקר פורץ דרך זה פורסם ב-Nature ב-1993 וזכה לתהודה רחבה. בסדרת מחקרים במעבדתה במכון ויצמן, מצאה כיצד החלבון משפיע על תכונות התא, בשילוב עם חלבונים אחרים, שחלקם מעורבים אף הם במחלות מוח התפתחותיות. המוטציות שגורמות לתסמונת המוח החלק הן באלל אחד של הגן, כך שלחולים יש כמחצית מכמות החלבון. ריינר הכינה מודלים עכבריים במעבדה, שסייעו להבין כיצד כמות מועטה של חלבון ה-LIS1 משבש מהלך התפתחות תקינה של המוח. העדר החלבון גורם למוות של העובר בשלב מאוד מוקדם - לפני, או בזמן ההשרשה לרחם. בדרך כלל ישנם שני עותקים (אללים) מכל גן, אחד מהאם ואחד מהאב. לעיתים יש עודף או חוסר. שלא כמו ברוב המקרים, בהם חוסר בגן אינו מזיק, במקרה של הגן LIS1, חסר של עותק אחד גורם למוח חלק, בעוד שעודף גורם לעיכובים בתהליכי ההתפתחות (developmental delay). בשיתוף פעולה עם הקבוצה של פרופ' James Lupski, הצליחו להראות שעלייה בכמות החלבון גורמת לבעיות התפתחותיות במוח, הן בבני אדם והן במודלים בעכברים. עבודה זו פורסמה ב - Nature Genetics (אנ') ב-2009.
במחקרים נוספים בשימוש במודלים עכבריים, הם הצליחו לעקוב אחר תאי עצב נודדים, להבין תהליכים בסיסיים בהתפתחות המוח, ולהבין מה משתבש כאשר יש שינויים בגנים המבקרים את התהליכים הללו. מחקריה של פרופ' ריינר בתאי עצב עובריים גילו שלמחלות מסוימות עשויים להיות שני גורמים הפוכים: ייצור יתר או ייצור חסר של האנזימים האחראיים לחיבור החומצה השומנית, השולטת במהירות הגירת תאי העצב לשכבות החיצוניות של המוח. מחקרים אחרים גילו שלמערכת החיסון המולדת יש תפקיד ספציפי בהתפתחות המוח העוברי, כאשר היא גורמת לנוירונים לנדוד מהמקום בו נוצרו אל אזורי היעד במוח. אם המערכת אינה מתפקדת כראוי, התפתחות המוח עלולה להיפגע, מה שיכול לגרום להפרעות נוירו-התפתחותיות כגון אוטיזם ולקות שכלית. עבודה זו פורסמה ב- Nature Communications (אנ').
בעשור האחרון קבוצתה החלה להשתמש במודלים של אורגנואידים מתאי גזע אנושיים, שמחקים רקמת מוח מתפתח. מחקרה על קפלי קליפת המוח שהתפרסם בNature Physics (אנ') ב-2018, תיאר מערכת ייחודית המאפשרת לחקור שלבים ראשוניים של התפתחות מוח אדם במעבדה (אורגנואידים) תוך התגברות על מגבלות הזנה על ידי גידולם בצורת מבנה דק ועגלגל העוטף חלל פנימי, מבנה המזכיר צורה של פיתה. המבנה מאפשר הזנה תקינה של התאים והדמיה בזמן אמת של תהליך הגדילה והתפתחות הקפלים הנחוצים להתפתחותו התקינה של המוח, תוך שימוש במודל פיזיקלי. המחקר אימת את המודל על ידי השוואה לאורגנואידים בהם הושתל גן LIS1 בעל מוטציה הגורמת לתסמונת המוח החלק. מיקרוסקופ כח אטומי עזר להוכיח כי התאים המוטנטיים קשיחים פחות מהתאים התקינים, המאפשרים היווצרות קפלים. תגלית זו עשויה לסייע בהבנה של מחלות כמו אפילפסיה וסכיזופרניה. אחד הגורמים המושפעים על ידי פעילות LIS1 הוא ייצור חלבונים חוץ תאיים, Extracellular Matrix (ECM). מחקר שפרסמה לאחרונה ב-Nature Communication הראה ש - LIS1 נקשר ל־RNA ומאות חלבונים בתא ומשפיע על בקרת ביטוי של גנים ברמת השעתוק, שחבור, קישור ל-microRNA, תרגום, ועוד.
פרופ' ריינר פרסמה מעל למאה מאמרים.
הוקרה ופרסים

1990 – פרס מדרשת פיינברג לתואר שני ע"ש גד רשף
1990 - פרס כבוד של הכנסת הישראלית לדוקטורנטים מצטיינים
1990 - פרס פולברייט
1994 - 1996 פרס מצעד הפרוטות (אנ') ליזמים, ע"ש באזיל אוקונור (אנ')
2013 - פרס מטעם נגיד מרכז המצוינות במדעי המוח של בית-הספר לרפואה באוניברסיטת לואיזיאנה, ניו-אורלינס
2011 - פרס המחקר של הנרי גוטווירת' Henri Gutwirth Research Award
2009 - פרס הצטיינות מטעם האגודה למלחמה בסרטן לזכרם של פרופ' דפנה ופרופ' דב יזרעאלי
תפקידים

1994 - 2003 מכהנת כיו"ר של מרכז אסר רוטשטיין Aser Rothstein לפיתוח קריירה במחלות גנטיות
2004 - ועד היום (2023) מכהנת כראש הקתדרה המקצועית לנוירוכימיה ע"ש ברשטיין-מייסון
2019 - ועד היום (2023) מכהנת כראש מכון מ' יהודית רות לחקר מוח פרה-קליני
ביוגרפיה וחיים אישיים

נולדה ב-1958 ביפו, נצר לרבי ישראל משקלוב, שעמד בראש קהילת תלמידי הגאון מווילנה שהגיעו לצפת ב-1809, בעל פאת השולחן, ומחדש היישוב האשכנזי בירושלים.
נשואה לנתן, אמא לשתי בנות, נואית ריינר ופרופ' טלי ריינר ברודצקי. סבתא לשישה נכדים ונכדות. מתגוררת ברחובות.
חיים שהם

ערך זה עוסק ברופא. אם התכוונתם לחוקר ספרות, ראו .
| --- | --- |
אל"ם ד"ר חיים שהם, בעת שרותו כקצין רפואה ראשי בחיל הים.
אל"ם ד"ר חיים שהם, בעת שרותו כקצין רפואה ראשי בחיל הים.
 לידה:  1 במאי 1935 כ"ח בניסן ה'תרצ"ח רחובות, פלשתינה (א"י)
 פטירה:  25 בפברואר 1994 (בגיל 58)
 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל חיל הים הישראלי חיל הים הישראלי
 תקופת הפעילות:  1953–1988 (כ־35 שנים)
 דרגה:   אלוף-משנה
 תפקידים בשירות
 צולל לוחם בשייטת 13  רופא יחידתי שייטת 13  קצין רפואה חיל הים  קצין רפואה בפיקוד הדרום
 פעולות ומבצעים
   מלחמת סיני    מלחמת ששת הימים    מלחמת ההתשה    מלחמת יום הכיפורים    מלחמת לבנון הראשונה
 תפקידים אזרחיים
 מנהל המרכז הרפואי יוספטל באילת  ומנהל המרכז המשולב לרפואה גריאטרית שהם
 הנצחה
 המרכז המשולב לרפואה גריאטרית שהם קרוי על שמו  "חבורת שהם" לעדוד הזמר העברי
 
חיים שהם (1 במאי 1935 - 25 בפברואר 1994) היה לוחם בשייטת 13 ולימים רופא היחידה, רופא ראשי של חיל הים ופיקוד הדרום, בדרגת אלוף-משנה, מנהל המרכז הרפואי יוספטל באילת, ומנהל המרכז המשולב לרפואה גריאטרית שהם, הקרוי על שמו, בשנים 1989–1994.
משפחה

שהם נולד בתל אביב, בן שני לנח ומרים רטנובסקי. אביו היה איש העלייה השלישית שהקים ב-1925 עם ברל כצנלסון את "דבר" והיה מנהל הדפוס של העיתון. אמו מרים קלצקין בת נווה צדק, נחשבת למורה להתעמלות הראשונה בישראל.[דרוש מקור]
המשפחה התגוררה בשכונת הפועלים בשדרות ק.ק.ל (כיום שדרות בן-גוריון). בגיל 7 נשלח שהם לקיבוץ גבת כילד חוץ, אצל דודו בנימין שהם חבר הקיבוץ.
לוחם קומנדו ימי

בשנת 1953 התגייס לצה"ל והתנדב לשרת בשייטת 13. הוא סיים קורס לוחמים ונבחר לקבוצה של מפעילי ה"חזירים", כלי שיט תת-ימי עליו נוהגים שניים. במסגרת פעילות זו, השתתף בחדירות לשטח אויב וסיורים בנמלי צור וצידון שבלבנון. בן זוגו היה זאב אלמוג שלימים היה מפקד חיל הים.
לימודים

ב 1959 השתחרר ונישא ליעל ליפשיץ מגבעת השלושה. הוא סיים לימודים בפקולטה לחקלאות ברחובות. לאחר מכן החל ללמוד רפואה בירושלים.
רפואה ימית

עם סיום לימודיו התגייס שוב לצה"ל וחזר לשייטת 13 בתור רופא היחידה. שהם היה ראשון הלוחמים שהפך לרופא פעיל בשייטת. בשילוב זה של רופא ולוחם פיתח שיטת אימונים בה שילב חובש-לוחם בכל האימונים ונתן בכך גיבוי רפואי מתמיד ללוחמים.
במאי 1981 מונה לקצין הרפואה הראשי בחיל הים. בין יתר תפקידיו החל בבניית המכון לרפואה ימית בחיפה והכנסת נושא "תא לחץ" מתקן שבאמצעותו ניתן להציל במהירות נפגעי תאונות צלילה. במקביל פיתח פעילות מחקרית מדעית בשיתוף אוניברסיטת חיפה, בנושא צלילה ובדיקות רפואיות שוטפות של העוסקים בצלילה צבאית.
מספר שנים שירת כרופא אוגדתי ורופא של פיקוד הדרום. השתחרר מצה"ל בדרגת אלוף-משנה ב-1986.
רפואה אזרחית

שהם סיים התמחות בגסטרואנטרולוגיה, באיכילוב ובבית חולים קפלן. ב-1988 נתמנה על ידי קופת חולים כמנהל בית החולים יוספטל באילת. הוא הקים בבית החולים את יחידת " תא הלחץ" למתן מענה לתאונות הצלילה באילת. שהם פיתח את הרפואה המשפחתית במקום וחיבר בין גורמי רפואה שונים, בית החולים בבאר שבע ויחידות צה"ל באזור, על מנת ליצור גיבוי רפואי חשוב לעיר המרוחקת.
לאחר שנתיים נתבקש לקחת על עצמו את ניהול בית החולים הגריאטרי הממשלתי בפרדס חנה, שהוא גם הגדול ביותר בתחום זה. הוא פיתח תפיסה חדשה של בית חולים גריאטרי כאשר ביקש לשלב במסגרת זו גם מעון יום לקשישים וגם דיור מוגן. מערכת משולבת זו היוותה מודל חדשני לניהול המערך הגריאטרי הן מבחינה רפואית והן מבחינה כלכלית. בנוסף לכך החל בשילוב מערכות שיקום של נפגעי תאונות שונות, כולל חיילים וילדים. משרד הבריאות החליט להנציח את פעילותו הייחודית ועם מותו נקרא בית החולים הממשלתי בפרדס חנה ע"ש דר' חיים שהם.
שאירים

חיים שהם נפטר ב-1994 כשהיה בן 58 ממחלה אוטואימונית קשה. ייתכן כתוצאה מהצלילות הרבות בהן השתתף בנחל הקישון המזוהם. הוא הובא למנוחות בבית העלמין בקיבוץ גבעת השלושה . השאיר אחריו אישה יעל ושלושה ילדים ונכדים. בנו הבכור יותם חזר בתשובה ונעשה רב מועצה אזורית חוף השרון.
גלריה

הנשיא יצחק בן-צבי מבקר בחיל הים בליווי מפקד החיל שמואל טנקוס משוחח עם הצולל, לימים ד"ר, חיים שהם.
תחביבים

לחיים היה תחביב נוסף שהוא תחום הזמר העברי בו היה פעיל בנגינה במנדולינה ובתופים וערך עם אשתו יעל ערבי זמר רבי משתתפים שנודעו בארץ כולה.
לאחר מותו הקימה יעל את "חבורת שהם" לזכרו הפועלת כבר 20 שנה ומהווה ארכיון לזמר העברי. מדי שנה מלקטת שירים ישנים לפי נושא או תקופה ומוציאה לאור תקליטור חדש.
הערות שוליים

↑  שלמה מן, קצין רפואה חיל ראובן סיים חיים שוהם מתחיל, 'בין גלים' יוני 1981 עמ' 22.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987008983764005171  VIAF: 3610160364975763680006   WorldCat (עם VIAF): 3610160364975763680006
אשלי ג'אד

| --- | --- |

ג'אד, 2014
 לידה:  19 באפריל 1968 (בת 56) לוס אנג'לס, קליפורניה, ארצות הברית 
 שם לידה:  Ashley Tyler Ciminella 
 סוגה מועדפת:  מוזיקת פופ 
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 תקופת הפעילות:  מ-1991
 מקום לימודים:  בית הספר לממשל ע"ש קנדי באוניברסיטת הרווארד  Paul G. Blazer High School  אוניברסיטת קליפורניה בברקלי  אוניברסיטת קנטקי  Franklin High School 
 בן או בת זוג:  Dario Franchitti (12 בדצמבר 2001–29 בינואר 2013) 
 http://ashleyjudd.com/
 פרופיל ב-IMDb
 
אשלי ג'אד (באנגלית: Ashley Judd; נולדה ב-19 באפריל 1968) היא שחקנית קולנוע ופעילה פוליטית אמריקאית מועמדת שני פרסי גלובוס הזהב ושני פרסי אמי.
התפרסמה בזכות תפקידיה בסרטים "סיכון כפול" ,"יום ולילה", ו"פיית השיניים".
ביוגרפיה

נולדה בשם אשלי טיילר סימינלה (Ashley Tyler Ciminella) בלוס אנג'לס, קליפורניה שבארצות הברית, למשפחה מרקע נוצרי. אמה היא זמרת הקאנטרי נעמי ג'אד, ואביה הוא מייקל סימינלה. אחותה וינונה ג'אד גם היא זמרת קאנטרי.
ג'אד היא קרובת משפחה רחוקה של השחקנים אנדרו ואליזבת שו. לאחר גירושיי הורייה עברה ג'אד עם אמה ואחותה לקנטקי .
בשל קשיי הסתגלות נאלצה ג'אד לעבור כ-13 בתי ספר לפני שהתקבלה לאוניברסיטת קנטקי, שם למדה בין השאר תיאטרון וצרפתית.
לאחר שסיימה את לימודייה ללא תואר עברה ג'אד להוליווד כדי ללמוד ולפתח קריירת משחק.
ב-2007 השלימה ג'אד באיחור של 17 שנים את התואר שלה בצרפתית.
קריירה

בשנת 1991 הופיעה בשני פרקים של הסדרה מסע בין כוכבים: הדור הבא ואז קיבלה את תפקידה הראשון בסדרת הדרמה "אחיות" שם הופיעה במשך שתי עונות.
ג'אד צלחה את האודישן הקולנועי הראשון שלה לתפקיד ראשי ב-1993 ושיחקה את הנערה רובי בדרמה "רובי בגן עדן", הופעה עלייה זכתה ג'אד בפרס אינדפנדנט ספיריט.
לאחר שנחשפה לראשונה בתפקיד ראשי קיבלה ג'אד תפקידי משנה בסרט הפשע "היט" (1995) בתור שרלין אשתו של הפושע כריס שירליס (ואל קילמר), בקומדיה "עישון" (1995) ובדרמה המשפטית "עת להרוג" (1996) בתור קרלה אשתו של עורך הדין ג'ק בריג'נס (מתיו מקונוהיי).
בשנת 1996 ג'אד שיחקה את נורמה ג'יין לצידה של זוכת האוסקר מירה סורבינו בהפקה הטלוויזיונית של הHBO "נורמה ג'יין ומרילין" והועמדה לפרס אמי ולפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר במיני-סדרה או סרט.
בשנת 1998 שיחקה בסרט הדרמה "סיימון בירץ'" בדמות אמו של הילד ג'ו ונוטוורת' (ג'וזף מאזלו). בשנת 1999 הופיעה במותחן שובר הקופות "סיכון כפול" לצידו של טומי לי ג'ונס בתפקיד אליזבת פרנסוס המואשמת ברצח בעלה.
בשנת 2000 הופיעה לצידה של נטלי פורטמן בקומדיה "מפתח הלב" ובשנת 2001 הופיעה לצידו של יו ג'קמן בקומדיה "מישהו כמוך".
בשנת 2002 ג'אד שיחקה את הצלמת האיטלקייה טינה מודוטי בדרמה הביוגרפית "פרידה".
ג'אד שיתפה פעולה עם זוכה האוסקר מורגן פרימן בשלושה סרטים "חתום בנשיקה" (1997) בתור החטופה קייט מקת'ירן, "זהות שאולה" (2002) בתור עורכת הדין קלייר קובליק ובסרט "סיפורו של דולפין" (2011).
בשנת 2004 ג'אד קיבלה מועמדות לפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר בסרט קומדיה או מוזיקלי על הופעתה בתפקיד לינדה לי תומאס, אשתו של המלחין קול פורטר (קווין קליין) בדרמה המוזיקלית "לילה ויום".
בשנת 2007 גילמה את הדמות הראשית בסרט האימה "באג".
בשנת 2010 שיחקה בפנטזיה הקומית "פיית השיניים" בתור קרלי חברתו של שחקן ההוקי דרק תומפסון "פיית השיניים" (דוויין ג'ונסון).
בשנת 2012 שיחקה בתפקיד ראשי בסדרה "היעלמות" (Missing) כבקה (רבקה) וינסטון, הנשאבת לעברה כסוכנת CIA עקב היעלמותו של בנה מייקל, ועל תפקידה קיבלה מועמדות לפרס אמי לשחקנית הטובה ביותר במיני-סדרה או סרט.
בשנת 2016 שיחקה בסרט הקומי "החופשה הראשונה" לצידם של זואי דויטש, דמיאן ביצ'יר ורנדי קוטור.
חיים אישיים

בין השנים 2001–2013 הייתה ג'אד נשואה לנהג המרוצים הסקוטי דריו פרנצ'יטי, הם נישאו בטקס בטירה בסקוטלנד והעבירו את זמנם בין סקוטלנד לחווה שלהם שבעיר פרנקלין, טנסי.
ג'אד שהתה במרכז טיפולים מיוחד בטקסס במשך למעלה מחודש בשל בעיות דיכאון, התבודדות וחוסר שינה, באותו המוסד שהתה גם אחותה של ג'אד שסבלה מבעיות אכילה.
ג'אד קיבלה תואר של כבוד ממכללת אוניון והוציאה ב-2010 תואר במנהל ציבורי מבית הספר לממשל ע"ש ג'ון פ. קנדי שבאוניברסיטת הרווארד.
ג'אד היא גם פעילה הומניטרית הפועלת ודוברת להעלאת מודעות מחלת האיידס ברחבי העולם, ביקרה במקומות התחלואה הקשים ביותר לרבות במדינות אפריקה.
פילמוגרפיה > קולנוע

עצמאי בשטח (1992)
רובי בגן עדן (1993)
היט (1995)
עישון (1995)
התשוקה של דארקלי נון (1995)
עת להרוג (1996)
חיים נורמלים (1996)
נורמה ג'ין (1996) - סרט טלוויזיה של HBO
זר הפר את השלווה (1997)
חתום בנשיקה (1997)
סיימון בירץ' (1998)
סיכון כפול (1999)
בעיני המתבונן (1999)
החבר שלנו, מרטין (1999) - דיבוב
מפתח הלב (2000)
מישהו כמוך (2001)
פרידה (2002)
הסודות של יה-יה (2002)
זהות שאולה (2002)
לילה ויום (2004)
רצח אינטימי (2004)
השכם בבוקר (2006)
באג (2006)
הלן (2009)
לחצות גבולות (2009)
פיית השיניים (2010)
שוד משותף (2011)
סיפורו של דולפין (2011)
המטרה: הבית הלבן (2013)
מפוצלים (2014)
הזהה (2014)
סיפורו של דולפין 2 (2014)
ביג סטון גאפ (2015)
מורדים (2015)
נאמנים (2016)
בארי (2016)
החופשה הראשונה (2016)
Trafficked‏ (2017)
בלה שובי הביתה (2019)
מילה שלה (2022)
#FBF ‏(2023)
פילמוגרפיה > טלוויזיה

מסע בין כוכבים: הדור הבא (1991)
אחיות (1991–1994)
נורמה ג'ין (1996) - סרט טלוויזיה של HBO
היעלמות (2012)
טווין פיקס (2017)
תחנת ברלין (2019-2017)
מאור קשת

| --- | --- |
 מדינה:  ישראל 
 פרסים והוקרה:  פרס אופיר לעריכה הטובה ביותר 
 פרופיל ב-IMDb
 
מאור קשת (נולד ב-25 ביולי 1965) הוא עורך ישראלי. זוכה פרס אופיר 2010 על עריכת הסרט "המדריך למהפכה".
ביוגרפיה

במהלך השנים ערך קשת מספר סרטים. בשנת 1995 שימש כעורך הסרט הדוקומנטרי "באבא לובה", אשר מתעד את הזמר דני בסן וחיפוש אחר אביו אותו נטש לפני כ-40 שנה. בשנת 1997 שימש כעורך הסרט "עפולה אקספרס", בו כיכבו צביקה הדר ואסתי זקהיים.
בשנת 1999 שימש כעורך הסרט הדוקומנטרי "מנליק - נסיך יהודי שחור", אשר מתעד בחור כבן 23, יוצא אתיופיה שאימו נשארה באתיופיה ומתגורר בתחנה המרכזית הישנה של תל אביב. הסרט מלווה את הבחור במהלך נסיעתו לאתיופיה על מנת לפגוש את אימו.
בשנת 2010 ערך את הסרט "המדריך למהפכה", סרט תיעודי, דוקו אקטיביסטי, עלילתי. על עריכת הסרט הוא זכה בפרס אופיר יחד עמי טיר בקטגוריית "העריכה הטובה ביותר".
ב-2016 ערך את סרטו של נוני גפן, "הכל שבור ורוקד".
כמו כן, הוא ערך פרסומות למספר חברות מוכרות, כמו "פלאפון", "אורנג'", "בזק בינלאומי", "האגיס", "פרוקטר אנד גמבל", "תנובה", "שטראוס", "עלית", "אסם", "יונדאי" ו"מפעל הפיס".
הערות שוליים

↑  מאור קשת, באתר של תאריקה ייצוג אמנים
| פרס אופיר לעריכה הטובה ביותר |
| --- | --- | --- |
| 1990–2000 | טלי הלטר-שנקר (1990) • ענת לוברסקי (1991) • איילת מנחמי (1992) • טלי הלטר-שנקר (1993) • ערה לפיד (1994) • טלי הלטר-שנקר (1995) • דב שטויר (1996) • דב שטויר (1997) • עינת גלזר-זרחין (1998) • טלי הלטר-שנקר ועינת גלזר-זרחין (1999) |  |
| 2000–2010 | טובה אשר (2000) • יעל פרלוב (2001) • עינת גלזר-זרחין (2002) • טלי הלטר-שנקר (2003) • עינת גלזר-זרחין (2004) • עינת גלזר-זרחין (2005) • עינת גלזר-זרחין (2006) • זוהר סלע (2007) • נילי פלר (2008) • ירון שני וסכנדר קובטי (2009) |  |
| 2010–2020 | עמי טיר, מאור קשת (2010) • עינת גלזר-זרחין (2011) • יצחק צחייק (2012) • רון עומר (2013) • אריק להב ליבוביץ (2014) • אריק להב ליבוביץ (2015) • שירה ארד (2016) • גיא נמש, אריק להב ליבוביץ (2017) • מיכל אופנהיים (2018) • אריק להב ליבוביץ (2019) |  |
| 2020 ואילך | נטע דבורקיס (2020) • יוסף גרינפלד, אורי בן דב (2021) • נילי פלר, שאולי מלמד (2022) • איילת מנחמי (2023) • שאולי מלמד (2024) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007308166005171  VIAF: 298712021   WorldCat (עם VIAF): 298712021
דניס ראסל דייוויס

| --- | --- |

 לידה:  16 באפריל 1944 (בן 80) טולידו, ארצות הברית 
 מוקד פעילות:  ארצות הברית 
 מקום לימודים:  בית הספר ג'וליארד, Libbey High School 
 סוגה:  מוזיקה קלאסית 
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 כלי נגינה:  פסנתר 
 חברת תקליטים:  ECM 
 פרסים והוקרה:  פרס דיטסון לניצוח 
 פרופיל ב-IMDb
 
דניס ראסל דייוויס (באנגלית: Dennis Russell Davies, נולד ב-16 באפריל 1944 בטולדו, אוהיו) הוא מנצח ופסנתרן אמריקאי.
חייו

דייוויס למד פסנתר וניצוח בבית הספר ג'וליארד, ושם קיבל תואר דוקטור. הוא כיהן כמנהל מוזיקלי של תזמורת סיינט פול משנת 1972 עד 1980. ב-1977 היה שותף לייסוד תזמורת המלחינים האמריקאים עם המלחין פרנסיס ת'ורן, והיה מנהלה המוזיקלי עד 2002. דייוויס היה מנהלה מוזיקלי של הפילהרמונית של ברוקלין מ-1991 עד 1996.
בשנת 1980 עבר דייוויס לשטוטגרט, גרמניה, שם כיהן כמנהל מוזיקלי ראשי של האופרה הממלכתית מ-1980 עד 1987. הוא העלה שם בביצוע בכורה שתי אופרות מאת פיליפ גלאס, יחד עם מספר רב של אופרות מן הרפרטואר הסטנדרטי, במקרים רבים בהפקות שהתייחדו בבימוי חדשני יוצא דופן. הוא עבד עם במאים רבים, בהם רוברט אלטמן בשיתוך פעולה ב"סלומה" של ריכרד שטראוס בהמבורג. כמו כן החזיק במשרות קבועות בתזמורת הקאמרית של שטוטגרט, תזמורת בטהובן-האלה בון (1995-1987) והתזמורת הסימפונית של רדיו וינה. דייוויס היה מנצח ראשי של תזמורת ברוקנר בלינץ
והאופרה של לינץ מ-2002 עד 2017. במרץ 2008 התמנה דייוויס למנהל המוזיקלי השלישי של התזמורת הסימפונית של בזל, מינוי שנכנס לתוקף בעונת 2010-2009, בחוזה התחלתי לחמש שנים. הוא כיהן במשרה זו עד עונת 2017-2016. בספטמבר 2017 הודיעה הפילהרמונית של ברנו על מינוי דייוויס כמנצח הראשי הבא שלה, החל בעונת 2019-2018, בחוזה התחלתי לארבע עונות.
הערות שוליים

↑  https://www.nytimes.com/2002/04/17/arts/music-review-true-to-his-mission-davies-bows-out-with-orchestra.html אנתוני תומסיני, מדור אמנות ומוזיקה הניו יורק טיימס, "נאמן לשליחותו, דייוויס פורש מתפקידו בתזמורת"] 17 באפריל 2002
↑  =http://diepresse.com/home/kultur/klassik/4669274/Markus-Poschner-wird-neuer-Linz-Opern-und-Orchesterchef-?_vl_backlink=/home/kultur/index.do די פרסה: "האם מרקוס פושנר יהיה המנצח החדש של האופרה והתזמורת?" 22 בפברואר 2015
↑  ג'ולי בלום, תקציר חדשות אמנות בניו יורק טיימס: התזמורת הסימפונית של בזל מודיעה על המנהל 21 במרץ 2008
↑  "דר סטנדרט", איווֹר בולטון יהיה המנצח הראשי החדש של הסימפונית של בזל 30 ביוני 2015
↑  http://www.filharmonie-brno.cz/umeleckym-reditelem-a-sefdirigentem-filharmonie-brno-je-dennis-russell-davies--svetoznamy-umelec-povede-orchestr-od-pristi-sezony-p1518.html ‏ 27 בספטמבר 2017
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007441554505171  PLWABN: 9810551557305606  BIBSYS: 1038274  BNE: XX5808225  BnF: cb13893006m (data)  CiNii: DA07318686  GND: 128428090  ISNI: 0000 0001 2020 1887  LCCN: n81010514  LNB: 000100655  MusicBrainz: e8c64a86-3169-4bf4-a470-b727f416850d  NKC: jx20060321024  NSK: 000593717  NTA: 070828016  RERO: 02-A000047222  SNAC: w6d806s3  SUDOC: 080786227  VIAF: 5117280   WorldCat (עם VIAF): 5117280 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
גילברט קפלן

| --- | --- |

גילברט קפלן   (1982)
 לידה:  3 במרץ 1941 ניו יורק, ארצות הברית 
 פטירה:  1 בינואר 2016 (בגיל 74) ניו יורק, ארצות הברית 
 שם לידה:  Gilbert Edmund Kaplan 
 מוקד פעילות:  ארצות הברית 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת דיוק 
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 
גילברט אדמונד קפלן (באנגלית: Gilbert Edmund Kaplan ‏ 3 במרץ 1941 - 1 בינואר 2016) היה איש עסקים יהודי-אמריקאי ומו"ל פיננסי. כמו כן היה חובב נלהב של המוזיקה של גוסטב מאהלר, ומנצח חובב על הסימפוניה השנייה שלו.
קריירה

קפלן נולד בניו יורק ב-3 במרץ 1941. קפלן למד באוניברסיטת דיוק וקיבל תואר ראשון מ"בית הספר החדש למחקר חברתי". הוא המשיך את לימודיו בבית הספר למשפטים של האוניברסיטה. בשנת 1963 החל קפלן לעבוד ככלכלן בבורסה האמריקאית. הוא ייסד את כתב העת "אינסטיטושונל אינווסטור" בשנת 1967 והיה המו"ל שלו עד 1990, והעורך הראשי למשך שנתיים נוספות, אף כי מכר אותו בשנת 1984. הניו יורק טיימס דיווח: "המחיר לא פורסם אך השמועה אומרת, שהוא בסביבות 75 מיליון דולר."
עניינו של קפלן בסימפוניה השנייה של מאהלר החל בשנת 1965. בשנת 1981 החל לקבל הדרכה בניצוח מצ'ארלס זאכארי בורנשטיין. הוא שכר את אולם אוורי פישר בניו יורק להופעת הבכורה הפומבית שלו כמנצח בשנת 1982, עם התזמורת הסימפונית האמריקאית והמקהלה הסימפונית וסטמינסטר. במקור, ביקשה התזמורת למנוע פרסום ביקורות, אבל לייטון קרנר מ"קול הוילג'" הפר את האיסור הזה בביקורת חיובית על הקונצרט. בהמשך ניצח קפלן על הסימפוניה השנייה של מאהלר ביותר מ-100 הופעות חיות לאורך כל חייו. הוא ייסד את קרן קפלן, שהוקדשה למלגות ולקידום המוזיקה של גוסטב מאהלר. לאחר מחקר אישי, הקליט פעמיים את הסימפוניה השנייה של מאהלר: עם התזמורת הסימפונית של לונדון בשנת 1987, ועם הפילהרמונית של וינה בשנת 2002.הסימפוניה השנייה של מאהלר היא היצירה השלמה היחידה שעליה ניצח בפומבי, אף כי הקליט בנפרד את האדג'טו מתוך הסימפוניה החמישית של מאהלר בהקלטת אולפן.
קפלן היה בעליו של כתב היד החתום של הפרטיטורה של מאהלר לסימפוניה השנייה והוציא לאור מהדורת פקסימיליה של הפרטיטורה בשנת 1986. ב-29 בנובמבר 2016 נמכרה הפרטיטורה במכירה פומבית תמורת 4,546,260 לירות שטרלינג, שיא לכל כתב-יד מוזיקלי במועד זה. כמו כן היה ברשותו כתב-יד של השיר של מאהלר, "Ich bin der Welt abhanden gekommen." קרן קפלן פרסמה פקסימיליה של כתב-יד זה בשנת 2015. קפלן היה שותף לעריכת ההוצאה הביקורתית החדשה של הסימפוניה השנייה כחלק מן ההוצאה הביקורתית השלמה של יצירות מאהלר.
בשנת 1993 ניצח קפלן על הסימפוניה השנייה של מאהלר בביצוע התזמורת הסימפונית הישראלית ראשון לציון עם אגודת הזמר הווינאית.
הערות שוליים

↑  מרגלית פוקס, הניו יורק טיימס, "גילברט א. קפלן, מו"ל ומנצח לעת מצוא, מת בגיל 74" 6 בינואר 2016
↑  אמילי לנגר, וושינגטון פוסט, גילברט קפלן, איש עסקים מיליונר ומאסטרו חובב של יצירות מאהלר מת בגיל 74 4 בינואר 2016
↑  סטיבן מוס, הגרדיאן 6 בפברואר 2016
↑  אנתוני הולדן, "תקליטור קלאסי של השבוע", האובזרבר, לונדון, 16 בנובמבר 2003
↑  טים פייג' כתב בניו יורק טיימס: "רק עכשיו יוכלו נגנים, מלומדים והציבור הרחב להחזיק בהעתק של כתב היד המקורי של אחת הסימפוניות של המלחין."
↑  מייקל האן, "הגרדיאן", כתבב היד של הסימפוניה השנייה של מאהלר נמכר במחיר שיא 29 בנובמבר 2016
↑  בן פיניין, Lost to the World, כתב העת Listen, אביב 2015, כרך 7, גיליון 1, עמ' 32-29
↑  http://dictionnaire.sensagent.leparisien.fr/אגודת הזמר הווינאית/he-he
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007273164105171  PLWABN: 9810647007405606  BnF: cb14052702v (data)  GND: 119514702  ISNI: 0000 0003 7462 2059  LCCN: n82134028  MusicBrainz: fec5318a-a006-443c-bfab-9c129c87059d  NKC: jcu2013758421  NLK: KAC201204866  NTA: 104857765  SELIBR: 392574  SUDOC: 245197028  VIAF: 132556162   WorldCat (עם VIAF): 132556162
יעחמס הראשון

| --- | --- |

 לידה:  לא ידוע
 פטירה:  1525 לפנה״ס? 
 מדינה:  הממלכה החדשה של מצרים (אנ')
 מקום קבורה:  מצרים אבידוס, מצרים
 בן או בת זוג:  יעחמס-נפרתרי Ahmose-Nebetta 
 
יעחמס הראשון (לעיתים אמוסיס הראשון, וגם יע'ח מאסייה - "ירח נולד") היה פרעה מצרים העתיקה ומייסד השושלת ה-18. יש הטוענים שזהו הפרעה של יציאת מצרים.
הוא חי כ-35 שנים, ואם עלה לשלטון בגיל עשר בערך, ארכה תקופת שלטונו כ-25 שנים. קיימת מחלוקת על תאריך עלייתו לשלטון. חלק מהחוקרים הציעו את שנת 1570 לפנה"ס בערך, ואחרים הציעו תאריכים בסביבות אמצע המאה ה-16 לפנה"ס.
יעחמס ("הירח נולד") היה בן המלך טאו השני האמיץ, ואחי המלך כא מוס, אחרון מלכי השושלת ה-17. הוא ירש את הכתר בגיל עשר, בעקבות מות אחיו כא מוס. לאחר הכתרתו קיבל את השם נֵבּ-פֵּחטִי-רֵע (אדון הכוח הוא רע). שלטונו אופיין במאבק בשליטי החיקסוס של הדלתא של הנילוס, ואף שיצא מנצח, איבד את אחיו ואביו. כמו כן, השיב את הסמכות והכוח המצרי לנוביה וכנען. במעשיו הניח את היסודות לאימפריה המצרית בתקופת הממלכה החדשה, שהגיעה לשיאה בימים של תחותמס השלישי ורעמסס השני. יורשו היה בנו, אמנחותפ הראשון.
שרידי הפירמידה שלו באבידוס נתגלו בשנת 1899, וזוהו בשנת 1902. הפירמידה ומבניה נסרקו מחדש בשנת 1993 בידי משלחת מאוניברסיטת המדינה של פנסילבניה ואוניברסיטת ייל.