stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אפלייד מטיריאלס
מבנה ופעילות

לאפלייד מטיריאלס ארבעה תחומי עיסוק מרכזיים, שלוש קבוצות טכנולוגיות העוסקות בפיתוח מכונות וטכנולוגיות בתחומים השונים וקבוצת שירות:
קבוצת הסיליקון (אליה משתייכת החטיבה הישראלית) - עוסקת בתעשיית השבבים המוליכים למחצה
קבוצת התצוגה (Display) - עוסקת בתעשיית הצגים השטוחים ומסכים סלולריים
קבוצת אנרגיה ופיתוחים סביבתיים - עוסקת בתחום הפנלים הסולריים ותחומים סביבתיים אחרים
קבוצת שירות – עוסקת בתמיכה וייעול עבודת לקוחות החברה בכל אחת משלוש קבוצות הטכנולוגיה.
החברה מעסיקה כ-35,700 עובדים ב-207 אתרים הפרוסים על פני 24 מדינות ברחבי העולם. מוצרי החברה השונים מיוצרים בארצות הברית, באירופה, במזרח הרחוק ובישראל.
בשנת הכספים 2022, אפלייד הניבה הכנסות של 25.79 מיליארד דולר, רווח גולמי של 46.5%, רווח תפעולי של 7.79 מיליארד דולר או 30.2% מהמכירות נטו ורווח למניה של 7.44 דולר.
פעילות בישראל

אפלייד מטיריאלס נכנסה לפעילות בישראל ביולי 1990, אז הודיעה על הקמת מרכז פיתוח בישראל, ביוזמת דן מידן, שהיה אז סמנכ"ל החברה (מ-1994 שימש כנשיא החברה). המרכז נפתח שנה אחר כך בפארק עתידים בתל אביב, שמחצית מעלות הקמתו מומנה על ידי קרן בירד.
הפעילות בישראל קיבלה קפיצת מדרגה, כתוצאה ממיזוג של שתי חברות ישראליות, אשר נרכשו בשנת 1996 על ידי אפלייד מטיריאלס העולמית, "אורבוט מכשור" ו"אופאל טכנולוגיות". על בסיסן הוקמה החטיבה העסקית הממוקמת בישראל הנקראת PDC (קיצור של Process Diagnostics and Control). חברת אופאל נוסדה בשנת 1986 כספין אוף מחברת אופטרוטק (שלימים הפכה לאורבוטק בעקבות מיזוג בין אורבוט מערכות לאופטרוטק). בשנת 1993 רכשה חברת כלל תעשיות אלקטרוניקה של קונצרן כלל את השליטה באופאל. אופאל פיתחה מערכת לבקרת איכות של תהליך ייצור השבבים, באמצעות מיקרוסקופ אלקטרונים. במאי 1995, הונפקה בנאסד"ק וגייסה 27 מיליון דולר לפי שווי שוק של כ-100 מיליון דולר. אורבוט מכשור הפכה לחברה עצמאית מעט לפני המיזוג בין אורבוט מערכות לאופטרוטק בשנת 1992. בעלי המניות של אורבוט החליטו להשאיר את החברה, שהייתה אז סטארט-אפ קטן, מחוץ למיזוג זה.
בשנת 1999 הושק מוצר הדגל של החברה שפותח בישראל, SEMVision, מערכת אוטומטית לביצוע בקרת איכות בתהליכי הייצור של מוליכים למחצה. היכולות שהציג המוצר היו פורצות דרך בתעשיית המוליכים למחצה והוא הותקן תוך מספר שנים בכל מפעלי השבבים המובלים בעולם
בפברואר 2000, השקיעה לראשונה אפלייד מטיריאלס בחברת אורמיר הישראלית. חברה שהוקמה ב-1992 ועסקה בפיתוח טכנולוגיות לייזר לשוק המוליכים למחצה, לשימוש גם בתהליכי הייצור וגם למטרות בדיקה, לאחר הייצור. אחר כך השקיעה סכום נוסף בחברה, ובמאי 2001 רכשה את מלוא הבעלות.
בקיץ 2000, החטיבה הישראלית עברה לפארק ת.מ.ר ברחובות, למתחם שהוקם בהשקעה של 100 מיליון דולר, הכולל משרדים וחדרים נקיים בשטח של כ-6,900 מ"ר שבהם מתבצע ייצור, פיתוח ומחקר. באוגוסט 2001 הודיעה אפלייד על הרחבת המתחם בהשקעה של 15 מיליון דולר.
במרץ 2003, קרן ההון סיכון התאגידית של אפלייד מטיריאלס השקיעה בחברת ההזנק הישראלית M-Stream. החברה עסקה בפיתוח שבבים לשיפור קליטה של וידאו, מוזיקה ותכני מולטימדיה ברשתות סלולריות מדור 2 ו-3. היא נמכרה לחברת ברודקום שנה אחר כך.
בשנת 2009 החברה קנתה את הקניין הרוחני של חברת "נגבטק", לאחר שהיא נסגרה.
נכון לשנת 2025 אפלייד ישראל מונה כ-2,350 עובדים, רובם בפארק המדע ברחובות. החטיבה מתמחה בייצור מכונות לבדיקת שבבים מתקדמים תוך כדי הייצור שלהם. בין התהליכים השונים, השבבים נכנסים למכונות שבעזרת לייזרים שונים, אופטיקה מורכבת או מיקרוסקופ אלקטרונים, מסווגות בעיות, אם יש, בתהליך הייצור. תהליך זה חוסך ליצרני השבבים, שהם לקוחות החברה, כסף רב. החטיבה בישראל משויכת לקבוצת ה-IPC) Imaging and Process Control) של אפלייד מטיריאלס ועוסקת בפיתוח, בייצור ובהטמעה של מכונות ומוצרי בקרת איכות לתהליכי ייצור שבבים בסביבת חדר נקי.
בשנים 2007–2011 כיהן רונן בנציון כמנכ"ל החטיבה בישראל, הוא הוחלף על ידי איתי רוזנפלד שכיהן בתפקיד עד 2016
בשנים 2017–2022 כיהן עופר גרינברגר כמנכ"ל החטיבה בישראל. מנכ"ל החטיבה בישראל מאז 2022 הוא רפי בן עמי.
היסטוריה של כותנה

כותנה היא סיב רך הצומח סביב זרעי צמח הכותנה ממשפחת החלמיתיים. צמח הכותנה גדל באקלים טרופי ובאקלים סובטרופי. במהלך ההיסטוריה ועד היום משמשים סיבי כותנה כחומר גלם למגוון רחב של מוצרי טקסטיל. גידול הכותנה ועיבודה היו בעבר ועודם כיום פלח משמעותי בכלכלה ובסחר העולמי.
היסטוריה של גידול כותנה

ביות צמח הכותנה החל בשני מוקדים עיקריים: האחד הוא דרום אסיה, משם התפתח לטורקיה וצפון אפריקה, והשני הוא דרום אמריקה, משם הגיע למרכז אמריקה ולאיים הקריביים. השימוש האנושי הקדום בכותנה החל בעיבוד, בקליעה ובקשירה של הסיבים. עם ההתפתחויות הטכנולוגיות של הכלים: כישור, פלך ונול האריגה ניתן היה לעבד את הצמח לשימושים מורכבים יותר כמו טוויה ואריגה.
העדות הקדומה ביותר לשימוש של האדם בסיבי כותנה ליצירת בד נמצאה באתר הארכאולוגי Huaca Prieta בפרו, שם נמצאו בדי כותנה ארוגים, כשהקדומים ביותר מתוארכים לשנים 6000 – 6200 לפנה״ס. ממצא אחר התגלה במרגרה בפקיסטן, שם נמצאו סיבי כותנה ששימשו כחוט והשתמרו בתוך חרוזי נחושת, המתוארכים לתקופה הנאוליתית, סביב 5500 לפנה״ס.
ההיסטוריון היווני הרודוטוס, מזכיר את הכותנה ההודית במאה ה-5 לפני הספירה: ״ישנם עצי פרא שם, שפּריים הוא צמר העולה בטיבו וביופיו על זה של הכבש, ההודים מכינים את בגדיהם מצמר עצים זה״. מאוחר יותר, כאשר פלש אלכסנדר מוקדון להודו, החלו חייליו ללבוש בגדי כותנה, שהיו נעימים, חמים פחות ונוחים לחיילים יותר מאשר הצמר.
במאה ה-6 לספירה, החל בהודו ובסין שימוש במנפטות ידניות, שהשתכללו ובהמשך הופעלו על ידי אנרגיית מים. במנפטות מפרידים את הגרעינים מהסיבים. כמאה שנה לאחר מכן, במאה ה-7 לספירה, הגיעו מוצרי הכותנה לאירופה עם הכיבוש המוסלמי של ספרד.
היסטוריה של סחר בכותנה

ישנן עדויות לכך שהודו ייצאה כותנה למצרים ולארצות הים האדום כבר במאה הראשונה לספירה, אך הסחר הגדול והמשמעותי החל במאות ה-12 וה-13 לספירה, דרך היבשה ודרך הים, למזרח אסיה ומרכז אסיה, לארצות ערב ולצפון אפריקה. הודו ייצרה וסחרה בבדי כותנה כגון קליקו (Calico), מוסלין, בדים חלקים, בדים צבועים וגם מודפסים ואף מוצרי טקסטיל ובגדים מכותנה.
בסוף המאה ה-15 החלו חברות אירופאיות מפורטוגל, מהולנד, מצרפת ומאנגליה לסחור עם הודו תמורת בדי כותנה ומוצריה. בתמורה לכותנה הם שילמו בכסף ובזהב. בתקופת הרנסנאס היה ביקוש גדול לבדי כותנה באירופה. מגלה הארצות הפורטוגזי ואסקו דה גאמה (מת ב-1524), פתח את האפשרות לסחר ימי עם אסיה, עובדה שאפשרה העברת מטענים כבדים יותר והעברת סחורות טקסטיל רבות יותר.
עד אמצע המאה ה-18 הייתה הודו יצרנית הכותנה הגדולה בעולם, ותעשיית הכותנה בכללה, הייתה אחת החשובות בעולם. בשנים 1691–1779 לאחר שנים בהן שמרו ההודים על הידע ועל המומחיות של עיבוד הכותנה וצביעתה, התנצרו חלק מיצרני הטקסטיל ובאמצעות כומר צרפתי - האב קורדו - הועבר הידע לצרפת, מהלך שסייע בהתפתחות תעשיית הכותנה באירופה.
בחסות האימפריה הבריטית, הקימה חברת EIC (הודו המזרחית הבריטית) מפעלים בהודו, שייצרו בדים ומוצרים מכותנה בכמויות גדולות לשוק הבריטי, מהלך שהניע תחרות מול תעשיית הצמר והפשתן בבריטניה. בעקבות זאת אסר הפרלמנט הבריטי בשנת 1700 על יבוא בדים מכותנה ובהמשך נאסרה גם מכירת מוצרי טקסטיל מוגמרים מכותנה, אך לא נאסר יבוא כותנה גולמית. יבוא מאסיבי של כותנה מאסיה ואמריקה הביא להתפתחות טכנולוגיות טוויה ואריגה חדשות בבריטניה. המכונות החדשות רוכזו במפעלים שהלכו והתרחבו עד שב-1770 ביקשו בעלי המפעלים מהפרלמנט להסיר את האיסורים במטרה להתחרות בשוק מול חברות הטקסטיל, הייצור והסחר בכותנה מהודו. תעשיית מוצרי הכותנה ההודית שמרה על יתרון תחרותי עד המאה ה-19. כדי לעמוד בתחרות, השקיעה בריטניה בטכנולוגיות לצורך חיסכון בכוח עבודה, לצד יישום מדיניות פרוטקציוניסטית כגון הטלת מכסים ואיסור על ייבוא מהודו.
שלטונה של EIC בהודו פתח שוק חדש לסחורה בריטית, וההון שצברה החברה, הושקע בתעשיות בריטיות, בהן ייצור טקסטיל. מדיניות הקולוניזציה הבריטית אילצה לפתוח את השוק ההודי לסחורות בריטיות, שנמכרו ללא מכסים ומיסים, מהלך שיצר תחרות מול היצרנים ההודים המקומיים. כותנה גולמית מהודו יובאה למפעלים בריטיים ללא מכסים, וכך נוצר מונופול של בריטניה על תעשיית הכותנה ההודית. במאה ה-19 גברה האימפריה הבריטית על הודו והפכה ליצרנית טקסטיל הכותנה המובילה בעולם. בדי הכותנה הפכו למרכזיים ומבוקשים באופנה, בעיקר בזכות מחירם הזול אל מול צמר ומשי.
בדי כותנה מודפסים בטכניקת חותמות עץ (block prints) וצביעה ודיגום בטבילה, ניתן לראות כבר מהאלף הראשון לספירה, בהודו ובמצרים. הבדים המודפסים בטכניקה זו היו חלק משמעותי מבדי הכותנה שייוצרו בהודו ונסחרו באירופה, בפרס ומצרים. במאה ה-15 יחד עם מהפכת הדפוס, מתפתחים גם הדפסי הכותנה. התפתחות ההדפסה באירופה נובעת מפיתוח שיטות הדפסה על נייר, חותמות ותחריטים. צביעת הבדים נעשתה בצבענים טבעיים, במחציתה של המאה ה-19 החלו לייצר צבענים סינתטיים באירופה, ובכך הוזילו את עלותם של הבדים המודפסים.
הכותנה והמהפכה התעשייתית

בשנת 1793 המציא איליי וויטני בארצות הברית את מכונת הניפוט הראשונה, מהלך שהניע גידול מואץ של כותנה בדרום ארצות הברית ושימר את העבדות. חקלאות הכותנה המשיכה להסתמך על העבדות והייתה למנוע המרכזי לשימור העסקת עבדים.
יחד עם המהפכה התעשייתית והתפתחות מנוע הקיטור, התפתחו גם המכונות ליצור אריגים וסריגים מכותנה. הניפוט, הנול, הכישור, ומכונות לטוויה ושזירת חוטים עברו להפעלה תעשייתית יעילה, מהירה וזולה בעזרת מנוע קיטור. בעקבות פיתוח טכנולוגיות תעשייתיות של הדפסה על בדי כותנה, הורחב מגוון הבדים המודפסים, גדלו מאוד כמויות המוצרים, ועימם הורחבו מאמצי השיווק. בשנת 1830, בעקבות המהפכה התעשייתית, לא הצליחו גידולי הכותנה שיובאו מהודו לעמוד בקצב הייצור המהיר של בדי הכותנה בבריטניה. מחיר הכותנה היה זול, אך השינוע היה יקר וארך זמן רב. בעקבות כך, פנתה בריטניה לשוק הכותנה באמריקה, שם היה יתרון לכותנה, כיוון שסיבי זני הכותנה השונים היו חזקים וארוכים יותר.
סביב אמצע המאה ה-19, הפכו גידולי הכותנה למרכז הכלכלה של דרום אמריקה.
הערות שוליים

↑  Splitstoser, J.C., Dillehay, T.D., Wouters, J. & Claro, A. (2016) Early pre-Hispanic use of indigo blue in Peru
↑  Moulherat, C., Tengberg, M., Haquet, J.F., & Mille, B. (2002) First Evidence of Cotton at Neolithic Mehrgarh, Pakistan: Analysis of Mineralized Fibres from a Copper Bead
↑  Mithen, S.J. (2006). After the Ice: A Global Human History, 20,000-5000 BC. Harvard University
↑  Herodotus, 7.65
↑  Lakwete, A. (2003) Inventing the Cotton Gin: Machine and Myth in Antebellum America. JHU Press
↑  Schmidt, K.J. (2015) An Atlas and Survey of South Asian History. Routledge
↑  “Cotton - a History”. New Internationalist. Vol. 399. 1 April 2007
1 2  Broadberry, S. & Gupta, B. (2005) Cotton Textiles and the Great Divergence: Lancashire, India and Shifting Competitive Advantage, 1600-1850. International Institute of Social History. Department of Economics, University of Warwick.
↑  Cypher, M.C. (2014) The Process of Economic Development. Routledge
↑  Schoeser, Mary, World Textiles: A Concise History (World of Art). London: Thames& Hudson.
↑  “Cotton Gin”. Encyclopedia Britannica
↑  Oyangen, K. (Nov. 2012) “The Cotton Economy of the Old South”. Amrican Agricultural History Primer
צמח הכותנה
השחמה (בישול חלקי)

| --- | --- |
בשר בקר טחון לפני השחמה
 
 
בשר בקר טחון אחרי השחמה
השחמה (באנגלית: Browning) היא תהליך של בישול חלקי של פני הבשר, כדי לפתח את טעמו באמצעות תגובות השחמת מזון שונות ולהעניק לו צבע מושך יותר.
זהו שלב ראשון ושכיח בבישול בשרים ותבשילים מטוגנים.
טכניקות

השחמה מתבצעת בדרך כלל באמצעות מחבת, שעל פי רוב מחוממת מראש לטמפרטורה בינונית גבוהה כדי למנוע הידבקות. כדי להשחים את הבשר כראוי, תחילה יש להסיר ממנו את הלחות שעל פני השטח שלו. זה מושג בדרך כלל על ידי ייבוש פני הבשר במגבת נייר כדי להסיר את המים.
בשר טחון משחים לעיתים קרובות לפני הוספת מרכיבים אחרים, למשל כאשר מוסיפים אותו לתבשילי קדירה או למוצרי מזון ארוזים מראש וטמפרטורת הבישול הסופית לא תהיה גבוהה מספיק, כדי ליזום את תגובת מאייר. אז מערבבים אותו במהלך הבישול, כדי לשבור אותו ולקדם השחמה אחידה. לפעמים מוסיפים בצל ותבלינים בשלב זה. כשהבשר הגיע לדרגת השחמה הרצויה, מסירים את המחבת מהאש ומרוקנים את עודפי השומן.
ראו גם

צריבה (בישול)
הערות שוליים

↑  Julia Child, Louisette Bertholle, Simone Beck, Mastering the art of French cooking
↑  "Restodontê | Descubra receitas a partir de seus ingredientes". Restodontê (בBrazilian Portuguese). נבדק ב-2018-03-17.
ולדימיר פדוסייב (שחמטאי)

| --- | --- |

 לידה:  16 בפברואר 1995 (בן 29) סנקט פטרבורג, רוסיה 
 הדרגה הגבוהה ביותר:  רב אמן משנת 2011
 מד כושר מרבי:  2731 (ספטמבר 2017)
 מד כושר נוכחי:  2698 ‏(אוקטובר 2024)
 מדינה:  רוסיה
 
ולדימיר ואסילייביץ פדוסייב (ברוסית: Владимир Васильевич Федосеев; נולד ב-16 בפברואר 1995) הוא שחמטאי רוסי בדרגת רב-אמן (משנת 2011). ב-2017 זכה בטורניר אירופלוט הפתוח.
דירוג השיא שלו היה בספטמבר 2017: מקום 28 בעולם, והשישי ברוסיה לפי מד כושר.
נכון לנובמבר 2021, מדורג במקום ה-10 ברוסיה וה-34 בעולם.
הישגים בולטים

ב-2011, פדוסייב זכה במדליית כסף באליפות העולם לנוער בשחמט (עד גיל 18). ב-2014, הוא זכה במדליית ארד באליפות העולם לנוער בשחמט ובמדליית ארד באליפות אירופה בשחמט ליחידים. בעקבות ביצועיו באליפות אירופה הוא העפיל לגביע העולם בשחמט 2015 בו הוא הודח בסיבוב השני. בגביע העולם בשחמט 2017 הוא העפיל לרבע הגמר שם הוא הודח על ידי וסלי סו.
בשנת 2017 באליפות העולם בשח מהיר פדוסייב סיים במקום השני. בגביע העולם בשחמט בשנת 2017 הוא הודח ברבע הגמר.
בגביע העולם בשחמט 2021 הגיע למקום הרביעי.
מבחר תחרויות בהן השתתף

אליפות האמנים של קטר בשחמט 2015
גביע העולם בשחמט: 2017, 2021
תחרות העל טאטא סטיל 2019
פורשה 991

| --- | --- |

פורשה 911 קררה 4S
 מאפיינים כלליים
 נקרא גם:  פורשה 911
 יצרן:  פורשה
 שנות ייצור:  ספטמבר 2011 - דצמבר 2019
 יחידות שיוצרו:  233,540 יחידות
 הרכבה:  גרמניה: שטוטגרט
 מודל קודם:  פורשה 997
 מודל אחריו:  פורשה 992
 סיווג:  מכוניות ספורט
 מרכב:  קופה עם 2 דלתות, ראש טארגה עם 2 דלתות, 2 דלתות עם גג נפתח, ספידסטר עם 2 דלתות.
 מפרט טכני
 מנוע:  טווין טורבו שטוח-6, שטוח-6, שטוח-6, טווין טורבו שטוח-6, שטוח-6.
 הילוכים:  ידנית בעלת 6 הילוכים, ידני 7 הילוכים, PDK עם 7 הילוכים.
 סוללה:  בנזין 
 מעצב:  מייקל מאוור
 
פורשה 991 (באנגלית: Porsche 991) הוא הדור השביעי של מכונית הספורט פורשה 911, שנחשפה בתערוכת פרנקפורט ב-15 בספטמבר 2011 כתחליף לפורשה 997.
סקירה כללית

בהשוואה ל-997, ה-991 מעט גדול יותר, כאשר בסיס הגלגלים גדל ב-100 מילימטרים (3.9 אינץ'), והאורך הכללי עלה ב-70 מילימטרים (2.8 אינץ').
דגמים (2016-2011) > 991 קאררה וקאררה S

הוצגה בתערוכת הרכב הבינלאומית של ז'נבה בשנת 2011, הקאררה מצוידת במנוע בנפח 3.4 ליטר שמספק כ-345 כ"ס ב-7,400 סל"ד. הגרסה להמרה של 991 הוכרזה הן בגרסאות קאררה והן בקאררה S בנובמבר 2011. בספטמבר 2012 בתערוכת הרכב של פריז נוספו גרסאות קאררה 4 וקאררה 4S.
דגמים (2016-2011) > 991 קאררה GTS

הוצג בנובמבר 2014 בתערוכת הרכב בלוס אנג'לס, הספק המנוע הוא 424 כ"ס, תאוצה מ-0 ל-100 קמ"ש בתוך 3.8 שניות.
דגמים (2016-2011) > 991 Targa 4 ו-Targa 4S

בתערוכת הרכב של דטרויט בינואר 2014 הציגה פורשה את דגמי Targa 4 ו-Targa 4S.
דגמים (2016-2011) > 991 GT3

גרסת ה-GT3 נחשפה בתערוכת ז'נבה בשנת 2013, זהו דגם ה-GT3 הראשון שמוצע עם תיבת הילוכים אוטומטית.
דגמים (2016-2011) > 991 GT3 RS

פורשה השיקה את גרסת ה-RS בתערוכת ז'נבה בשנת 2015.
הוא כולל מנוע בנפח 4.0 ליטר שמספק כ-500 כ"ס. המכונית מאיצה בין 0 ל-100 בתוך 3.3 שניות.3
דגמים (2016-2011) > 991 R

הוצג בתערוכת הרכב בז'נבה ב-1 במרץ 2016, ה-991 R מגיע עם תיבת הילוכים ידנית בעלת 6 מהירויות, ומהירות השיא שלו היא 323 קמ"ש (201 מייל לשעה). הייצור הוגבל ל-991 יחידות.
דגמים (2016-2011) > 991 טורבו וטורבו S

הוצג בשנת 2012, ל-991 טורבו יש מנוע שמספק כ-513 כ"ס. בגרסת ה-S המנוע מספק כ-552 כ"ס. הטורבו S מאיץ מ-0 ל-100 בתוך 3.1 שניות כטענת פורשה אך השיגה 2.6 שניות במבחנים רבים אחרים.
טורבו קבריולה וטורבו S קבריולה התווספו בתערוכת פרנקפורט 2013.
דגמים (2016-2011) > מנועים

| דגם | מנוע | כוח |
| --- | --- | --- |
| קאררה | 3,436 סמ"ק (3.4 ליטר) | 345 כ"ס ב-7,400 סל"ד |
| קאררה S | 3,800 סמ"ק (3.8 ליטר) | 395 כ"ס ב־7,400 סל"ד |
| קאררה S וקאררה GTS | 3,800 סמ"ק (3.8 ליטר) | 424 כ"ס ב־7,400 סל"ד |
| GT3 | 3,799 סמ"ק (3.8 ליטר) | 469 כ"ס ב־8,250 סל"ד |
| GT3 RS | 4,000 סמ"ק (4.0 ליטר) | 493 כ"ס ב־8,250 סל"ד |
| R | 4,000 סמ"ק (4.0 ליטר) | 493 כ"ס ב־8,250 סל"ד |
| טורבו | 3,800 סמ"ק (3.8 ליטר) | 513 כ"ס ב־6,000 סל"ד |
| טורבו S | 3,800 סמ"ק (3.8 ליטר) | 552 כ"ס ב־6,500 סל"ד |
דגמים (2016-היום) > 991 קאררה וקאררה S

בתחילת דצמבר 2015, הדגמים הזמינים היו גרסאות הקופה והקבריולה של הקאררה והקאררה S.
דגמים (2016-היום) > 991 קאררה T

באוקטובר 2017 הודיעה פורשה על 911 קאררה T.
דגמים (2016-היום) > 991 Targa 4 ו-Targa 4S

ה-Targa 4 וה-Targa 4S נחשפו באוקטובר 2015. ה-Targa 4S מגיע עם מנוע שטוח 6 כפול-טורבו בנפח 3.0 ליטר שמספק כ-420 כ"ס.
דגמים (2016-היום) > 991 קאררה GTS ו-Targa 4 GTS

בינואר 2017 הושקו גרסאות GTS חדשות לדגמי קאררה ו-Targa.
דגמים (2016-היום) > 991 GT3

ה-GT3 הוצג בתערוכת ז'נבה בשנת 2017 הוא כולל מנוע שטוח 6 בנפח 4.0 ליטר ותיבת הילוכים ידנית עם 6 הילוכים.
דגמים (2016-היום) > 991 GT3 RS

בפברואר 2018 פורשה הציגה את ה-GT3 RS החדשה בתערוכת ז'נבה 2018.
דגמים (2016-היום) > 991 GT2 RS

ה-911 GT2 RS מופעל על ידי מנוע שטוח 6 טורבו בנפח 3.8 ליטר שמספק כ-690 כ"ס ב-7,000 סל"ד מה שהופך אותו לפורשה 911 החזק ביותר שנבנה אי פעם.
דגמים (2016-היום) > 991 טורבו, טורבו S

בדצמבר 2015 הושקו גרסאות טורבו וטורבו S.
דגמים (2016-היום) > 991 935

הוא מתבסס על ה-GT3 RS. ייצור ה-935 הוגבל ל-77 יחידות עם משלוחים החל מיוני 2019.
דגמים (2016-היום) > מנועים

| דגם | מנוע | כוח |
| --- | --- | --- |
| קאררה, קאררה T ו-Targa | 2,981 סמ"ק (3.0 ליטר) | 365 כ"ס ב־6,500 סל"ד |
| קאררה S ו-Targa S | 2,981 סמ"ק (3.0 ליטר) | 414 כ"ס ב־6,500 סל"ד |
| קאררה GTS ו-Targa GTS | 2,981 סמ"ק (3.0 ליטר) | 444 כ"ס ב־6,500 סל"ד |
| GT3 | 3,996 סמ"ק (4.0 ליטר) | 493 כ"ס ב־8,250 סל"ד |
| ספידסטר | 3,996 סמ"ק (4.0 ליטר) | 503 כ"ס ב־8,400 סל"ד |
| GT3 RS | 3,996 סמ"ק (4.0 ליטר) | 513 כ"ס ב־8,250 סל"ד |
| טורבו | 3,800 סמ"ק (3.8 ליטר) | 533 כ"ס ב־6,400 סל"ד |
| טורבו S | 3,800 סמ"ק (3.8 ליטר) | 572 כ"ס ב־6,750 סל"ד |
| טורבו S | 3,800 סמ"ק (3.8 ליטר) | 599 כ"ס ב־6,750 סל"ד |
| GT2 RS, 935 | 3,800 סמ"ק (3.8 ליטר) | 690 כ"ס ב־7,000 סל"ד |
פרסים

פורשה 991 נקראה מכונית הביצועים העולמית לשנת 2012 זמן קצר לאחר שמת מעצב פורשה המפורסם פרדיננד אלכסנדר פורשה. ל-991 GT3 הוענק תואר מכונית השנה העולמית בשנת 2014
ראו גם

פורשה 992
991 מבט קדמי
991 מבט אחורי
פורשה 911 קאררה S
991 קאררה להמרה
Targa 4S
911 GT3
GT3 RS
911 R
991 טורבו
991 - 935
אלאגבאלוס

מטבע זהב של אלאגבאלוס. על צד אחד דמותו של הקיסר עם שמו ותאריו ומהצד השני האבן של אל השמש על גבי קוודריגה והכיתוב "אל השמש הקדוש אלאגבלו" (Sanct Deo Soli Elagabal)
מרקוס אורליוס אנטונינוס אוגוסטוס (בלטינית: Marcus Aurelius Antoninus Augustus) ‏203 בקירוב – 11 במרץ 222, היה שליט רומא בשנים 218–222. ידוע בשם אֶלַאגַבַּאלוּס (בלטינית: Elagabalus) או הֶלְיוֹגַאבַּלוּס (בלטינית: Heliogabalus), על שמו של אל שמש שמרכז הפולחן שלו היה בעיר אמסה, מקום הולדתו של אלאגבאלוס.
מילדות הוא שימש ככוהן העליון לאל השמש. בשנת 218, בגיל 14 בלבד, הועלה לכס השלטון על ידי סבתו יוליה מאיסה ואמו יוליה סואימיאס כחלק ממהלך להחזרת השלטון לידי השושלת הסוורית. אלאגבאלוס הועלה לתפקידו על מנת שישמש כשליט-בובה, דמות ציבורית של שליט עבור סבתו ואמו שתכננו להחזיק הלכה למעשה במושכות השלטון. אלאגבאלוס ישב על כיסא השלטון במשך 4 שנים בלבד. תקופה קצרה זאת הייתה סוערת במיוחד. הוא פעל מיידית עם כניסתו לרומא לקדם את פולחן אל השמש אלגבאל, שם אותו בראש הפנתיאון הרומאי והוריד את האל יופיטר ממרום מעמדו כאל החשוב והעיקרי – מהלך חסר תקדים שלווה בנישואים שערורייתיים לבתולה וסטלית. במהלך שלטונו הוא ניהל חיי הוללות שכללו נישואים וגירושים ממספר נשים לצד נישואים לגבר. הוא התמקד בקידום הרפורמה הדתית בראשותו והותיר את השלטון באימפריה בידי אמו וסבתו. בשנת 222 נרצחו אלאגבאלוס ואמו על ידי חיילים מהמשמר הפרטוריאני ושרביט השלטון הועבר על ידי השליטות האמיתיות לידי בן-דודתו אלכסנדר סוורוס.
המידע על חייו ותקופת שלטונו הקצרה נלקח בעיקר מכתבי היסטוריונים רומאיים בני זמנו. היסטוריונים אלה, שכתביהם מכילים מידע חלקי ולעיתים סותר, מגלים יחס עוין ביותר כלפי הקיסר הצעיר ומתארים אותו כדוגמה לשליט הרע, אדם חלש וחסר מידות מוסריות, שנכנע לדחפים המיניים שלו. תיאורים אלה השפיעו על הדרך בה כתבו על אלאגבאלוס היסטוריונים של העת החדשה. למרות המוניטין ואולי בזכותו העניין באלאגבאלוס לא פסק. נכתבו עליו ספרים ומאמרים, שירים ומחזות, נוצרו סרטים וספרי קומיקס והם מציירים את אלאגבאלוס בדרכים שונות.
מקורות היסטוריים

הגורם המרכזי בחותם שהותיר שלטונו הקצר של אלאגבאלוס בהיסטוריה הם כתבי ההיסטוריונים הרומאיים קסיוס דיו והרודיאנוס, שחיו בזמן שלטונו וכתבו אודותיו. הם לא חוסכים מאלאגבלוס את שבט ביקורתם ועושים זאת מבלי לברור במילים. כתיבתם האכזרית ורווית הבוז לא הותירה מקום לפרשנות או לקול שקול יותר, ורגשי התיעוב שבכתביהם השפיעו על המקור ההיסטורי השלישי ההיסטוריה אוגוסטה, שנכתב במרחק של למעלה ממאה שנים לאחר מותו של אלאגבלוס, ככל הנראה בתקופת קונסטנטינוס "הגדול". כתבים אחרים של היסטוריונים ביזנטיים שסיכמו ועיבדו את כתבי קסיוס דיו הוסיפו גם הם פרטים צבעוניים על דמותו המבוזה של הקיסר הצעיר. הכותבים מתמקדים כל אחד על פי דרכו במגרעותיו האישיות, מעשיו הנפשעים ונפשו הסוטה של אלאגבאלוס ובעיקר באכזריותו, בקנאותו הדתית ובסטיותיו המיניות. מחקרים שנכתבו בתחילת המאה ה־21 חושפים את היקף הדעות הקדומות, האינטרסים הזרים והשנאה העיוורת של ההיסטוריונים הרומאיים שמעוותים את ההיסטוריוגרפיה ויוצרים דמות מפלצתית חד-ממדית. מחקרים אלה מנסים להסתמך על מעט הממצאים הארכיאולגיים שנותרו לאחר שהסנאט ציווה על "מחיקת קיומו" של אלאגבאלוס, בראש וראשונה דרך מטבעות שונים שנמצאו ברחבי האימפריה וכתובות שחמקו ממחיקה.
קורות חייו > ילדותו

אלאגבאלוס נולד ככל הנראה בשנת 203 או 204 בשם סקסטוס ואריוס אוויטוס בסיאנוס (לטינית: Sextus Varius Avitus Bassianus), בנו של סקסטוס וריוס מרקלוס (Sextus Varius Marcellus), סנטור רומאי ממוצא סורי, ושל יוליה סואימיאס בסיאנה (Julia Soaemias Bassiana) בת למשפחת אצולה סורית מהעיר אמסה ואחייניתו (מנישואים) של הקיסר ספטימיוס סוורוס, מייסד שושלת הקיסרים הסוורים. הזוג התחתן בתאריך לא ידוע, ככל הנראה לפני שנת 200, ומלבד סקסטוס ואריוס נולד לזוג בן נוסף, ששמו לא ידוע. עם עלייתו לשלטון של הקיסר קרקלה קיבל אבי המשפחה תפקידים בכירים בחצר והמשפחה עברה לרומא, שם נפטר בשנת 215. אלאגבאלוס הפך בהמשך את עיר הולדתו, אמסה, לבירת פרובינקיה סוריה פיניקיה, על חשבון הבירה הקודמת צור.
המקורות הרומאיים בני התקופה משתמשים בשם "אלאגבלוס" או"הליוגבלוס" אך ורק בהקשר לאל השמש של אמסה ומשתמשים בשם "סקסטוס ואריוס אוויטוס בסיאנוס" ולאחר מכן בשמו המלכותי "מרקוס אורליוס אנטונינוס אוגוסטוס". החלפת השם אלאגבלוס כשמו של הקיסר לאורך תקופת חייו החלה באמצע המאה הרביעית ומאז כל המקורות ההיסטוריים, המחקרים והספרות מתייחסים אליו בשם אלאגבלוס.
קורות חייו > ילדותו > כוהן גדול לאל השמש

באפריל 217 נרצח קרקלה בידי חייל שנשלח מטעם מקרינוס, מפקד המשמר הפרטוריאני. במשך מספר ימים נותרה האימפריה הרומית ללא שליט, וב-11 באפריל הכריז מקרינוס על עצמו, בתמיכת הצבא הרומי, בתואר אוגוסטוס ולקח לעצמו את כל התארים והסמכויות של השלטון. אף על פי שחוסר שביעות הרצון ממקרינוס הלכה והתגברה במוקדי הכוח של האימפריה הרומית, הנסיבות שהביאו לנפילתו התפתחו ממקורות הקשורים לשלטון הקודם ולכשלונו של מקרינוס מלבסס את שלטונו בהחלטיות חסרת מעצורים, שהייתה מחויבת עבור שליט חפץ חיים באימפריה הרומית. לאחר תפיסת השלטון מקרינוס שלח את דודתו של קרקלה, יוליה מאיסה, ביחד עם בנותיה יוליה מָמָאֶיאה (אנ') ויוליה סואימיאס ובנה סקסטוס ואריוס בסיאנוס, לגלות באמסה. ליוליה מאיסה הייתה גישה חופשית למקורות העושר של משפחתה ולמקורות הכוח בעיר ובפרובינציה, גורמים שאפשרו לה לחתור תחת מקרינוס.
סקסטוס ואריוס בסיאנוס הפך לכוהן ראשי לאל השמש הפיניקי אל-גבל ובגין עובדה זאת זכה מאוחר יותר לכינוי אלאגבאלוס. דרשותיו הסוחפות הביאו קהל רב למקדשים, ובמיוחד לוחמים של הלגיון השלישי גאליקה. פולחן אל השמש נערך סביב אבן שחורה בצורת חרוט שהייתה ההתגשמות הארצית של האל ולפניה נערך פולחן, ששורשיו בתקופות הקדומות ביותר והיה בעל אופי של אורגיות פולחניות. פולחן זה כלל העלאת קורבנות ואולי גם טקסי סירוס וריקודים שהביאו את המשתתפים לכלל אקסטזה. במהלך הטקסים לבש סקסטוס ואריוס בסיאנוס שמלות מפוארות וניצח על הטקסים. מנהגי פולחן זה שהיו בעל אופי מיני מודגש ומנהגים זרים לפולחן הרומאי היו ככל הנראה בסיס לשמועות, ומאוחר יותר למוניטין שיצאו להפקרותו המינית של מי שעתיד להיות הקיסר אלאגבאלוס.