stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קופרין (סדרת טלוויזיה)
הערות שוליים

↑  Смотрите на ПБК: лучшие российские актёры сыграли в экранизации Куприна. // limon.postimees.ee (30 мая 2014 года)
↑  Время классики: лучшие российские актёры сыграли в экранизации Куприна. // bublik.delfi.ee
↑  Ради роли Куприна Пореченков похудел за два месяца на 20 кг. // woman.ru (30.05.2014)
↑  «Гранатовый» Куприн. Чего ждать от новой экранизации русской классики? // aif.ru (29.05.2014)
קווינטוס לוטאטיוס קאטולוס

קווינטוס לוטאטיוס קאטולוס קיסר (בלטינית: Quintus Lutatius Catulus Caesar) היה מצביא ומדינאי רומי, שכיהן כקונסול של שנת 102 לפנה"ס
חייו

שמו המקורי היה "סקסטוס יוליוס קיסר", בנו של "סקסטוס יוליוס קיסר" (דודו הגדול של יוליוס קיסר). לאחר אימוצו על ידי קווינטוס לוטאטיוס קאטולוס האב, אימץ את שמו.
במהלך מלחמת הקימברים והטוטונים, שבמהלכה שימש כקונסול, נשלח קאטולוס להגן על מעברי האלפים מפני פלישת הקימברים. קאטולוס, שלא הכיר את השטח, ופחד שאם ימקם את צבאו במעברי האלפים הוא יכותר, החליט למקם את מחנו על החוף השמאלי של נהר האדיג'ה ליד העיר טריינט (טרנטו המודרנית), ולעצור את הקימברים שם. בנוסף הקים גשר על גבי הנהר שיבטיח את יכולתו לסגת לצד הימני של הנהר במקרה של תבוסה.
בקיץ של שנת 102 לפנה"ס, כאשר הגיע צבא הקימברים לאדיג'ה העליונה, נתקפו חיילותיו של קאטולוס בבעתה וברחו לכול עבר. קאטולוס הצליח לרכז את חלקו הגדול של כוחותיו מחדש, ולסגת לחוף הימיני של הנהר. יחד עם זו נפל הגשר לידי הקימברים, וקאטולוס נסוג מעבר לנהר הפו, ובכך מסר לידי הקימברים את כל המישור שבין הרי האלפים לנהר פו.
באביב של שנת 101 לפנה"ס, תוגבר צבאו של קאטולוס (שבזמן זה כיהן כפרוקונסול), בצבאו של גאיוס מריוס, ושני הצבאות, שמנו כ־50 אלף איש, עברו את הפו וצעדו לעבר הצבא הקימברי. שני צבאות היריבים נפגשו על גבי השדה הראודי ליד וורקלה. הקרב הסתיים בניצחונם של הרומים, ובמפלתם הגמורה של הקימברים.
עם סיום הקרבות החלו להתפרץ העימותים הפוליטיים והאישיים בין קאטולוס שהיה מראשי סיעת האופטימטים ובין מריוס שהיה מראשי הסיעה הפופולרית, עימותים שתודלקו על ידי התוצאות השונות של מסעות המלחמה שערכו השניים בשנה הקודמת, והמאבק על היוקרה שבניצחון הקרב. אף על פי שכוחותיו של קאטולוס תפסו 31 דגלים של האויב, מריוס נחשב בעיני בני תקופתו כמנצח האמיתי של המלחמה.
במהלך מלחמת האזרחים הרומית צידד קאטולוס בלוקיוס קורנליוס סולה, וכאשר מריוס השתלט על רומא ב־87 לפנה"ס נכלל קאטלוס ברשימת השחורה של מריוס. כאשר האחרון סירב לחון אותו, התאבד קאטולוס.
מלבד הקריירה הפוליטית שלו נזכר קאטולוס כנואם מפורסם, משורר, ובעל הבנה עמוקה ורחבה באמנות ובספרות יוון העתיקה. לפי קיקרו, קאטולוס חיבר את זיכרונותיו על תקופות הקונסוליה שלו, ועל המלחמה הקימברית, אולם אלה לא שרדו עד לימינו, וכול מה שידוע עליהם הוא ציטוט אחד מאלה שהופיע בכתבי קיקרו.
קאטולוס היה גם אדם בעל הון גדול שנוצל בחלקו לפיאור העיר רומא. מכתביהם של פלוטרכוס, אפיאן וקיקרו, ידוע לנו על שני מבנים ברומא שקאטאלוס בנה: מקדש לאלת המזל הרומית פורטונה, שנבנה כאנדרטה לקרב וורקלה, ו"פורטיקוס קאטולי" ("Forticus Catuli") שנבנה מרווחי מכירת שלל המלחמה הקימברית.
בנו של קאטולוס, שנקרא גם הוא קווינטוס לוטאטיוס קאטולוס, היה מדינאי רומאי בעל חשיבות ושימש כקונסול וקנסור בימיה האחרונים של הרפובליקה הרומית.
לקריאה נוספת

ישראל שצמן, תולדות הרפובליקה הרומית. ירושלים, הוצאת ספרים ע"ש י"ל מאגנס, תש"ן.
הערות שוליים

1 2 3  שצמן, עמ' 370.
↑  שצמן, עמ' 387.
↑  שצמן, עמ' 356.
↑  שצמן, עמ' 500. שצמן מוסר ששווי ביתו של קאטלאוס הוערך ביותר מ-6 מיליון ססטרטים
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810551367805606  GND: 100454372  ISNI: 0000 0003 7415 6502  LCCN: nr95016314  VIAF: 61896709   WorldCat (עם VIAF): 61896709
פול דלארוש

| --- | --- |

 לידה:  17 ביולי 1797 פריז, הרפובליקה הצרפתית הראשונה 
 פטירה:  4 בנובמבר 1856 (בגיל 59) פריז, הקיסרות השנייה 
 שם לידה:  Paul Hippolyte Delaroche 
 מקום קבורה:  Cimetière de Montmartre - Division 5 
 מקום לימודים:  בית הספר הלאומי הגבוה לאמנויות היפות 
 תקופת הפעילות:  1812–1856 (כ־44 שנים) 
 הושפע על ידי:  Louis Etienne Watelet, אנטואן-ז'אן גרו 
 יצירות ידועות:  The Execution of Lady Jane Grey, Charles I Insulted by Cromwell's Soldiers, Bonaparte Crossing the Alps, The Assassination of the Duke of Guise 
 פרסים והוקרה:  קצין בלגיון הכבוד (1834)  אות מסדר ההצטיינות במדעים ואמנויות של גרמניה 
 בן או בת זוג:  Louise Vernet 
 
פול דלארוש (בצרפתית: Paul Delaroche‏; 17 ביולי 1797 – 4 בנובמבר 1856) היה צייר צרפתי, שהשיג את הצלחותיו הגדולות בציור סצנות היסטוריות. הוא התפרסם באירופה בזכות התיאורים המלודרמטיים שלו שהציגו לעיתים קרובות נושאים מההיסטוריה האנגלית והצרפתית.
ראשית חייו

פול דלארוש נולד בפריז למשפחת לורד דה לה רוש, משפחת אמנים, סוחרים, אספנים ומנהלי אמנות. אביו, גרגואר-היפולטה דלארוש, היה סוחר אמנות בולט בפריס. פול דלארוש היה השני מבין שני בנים ונחשף לאמנות יפה בגיל צעיר. בגיל תשע עשרה, אביו סידר לו את האפשרות ללמוד ב L'Ecole des Beaux-Arts.
דלארוש הושפע מאביו והתמקד בנופים בזמן שהיה באקדמיה הצרפתית לציור מכיוון שאחיו, ז'ול-היפוליט דלארוש, כבר התמקד בציורים היסטוריים. לאחר שנתיים בבית הספר לאמנות יפה, הבין דלהרוש את חוסר העניין שלו בנופים והתנגד לשיטת הלימוד במערכת האקדמית הצרפתית. הוא עזב את L'École des Beaux-Art בסוף 1817. בשנת 1818 נכנס דלארוש לסטודיו של אנטואן-ז'אן גרו, שם יכול היה להמשיך את העניין שלו בציורי היסטוריה.
עצמאות אמנותית

ראשית הופעתו של דלארוש בסלון בשנת 1822, שם הציג את ישו המוּרד מהצלב, והצלת ישו. הציור האחרון היה תוצר של השפעתו של גרו וזכה לשבחים כי שתמך בראשית הרומנטיקה.
בזמן הלימודים בבית הספר לאמנות יפה, נחשף לרעיונות האקדמיה והנאו-קלאסיקיזם, ואילו בזמן שבילה בסטודיו של גרו עורר את התעניינותו בהיסטוריה ובייצוגה באמצעות הרומנטיקה. ציורו, ז'אן ד'ארק בכלא, שהוצג בסלון 1824, יחד עם עבודותיו הבאות, משקפות את דרך הביניים שאימץ לעצמו.
דלארוש למד את המסורת של ציור ההיסטוריה האנגלית באותה תקופה, ושילב אותה ביצירותיו. בשנת 1828 הציג את הראשון מציורי ההיסטוריה האנגלית שלו, מותה של המלכה אליזבת. ההתמקדות של דלארוש בהיסטוריה האנגלית הביאה לו פופולריות בבריטניה בשנות ה-1830 וה-1840. בשנות ה-30 הפיק דלארוש כמה מיצירותיו המוערכות ביותר, כולל קרומוול המתבונן בגופתו של צ'ארלס הראשון, הנסיכים במגדל, ויצירתו המוערכת ביותר, הוצאתה להורג של ליידי ג'יין גריי (1833).
מתוך הכרה בכישרונו ובפופולריות שלו, בחרה האקדמיה לאמנות יפה את דלארוש לחברות בשנת 1832. שנה לאחר מכן הפך לפרופסור ב'אקול דה בו-ארטס'. באותה שנה הוא התבקש לצייר ציור קיר גדול בכנסייה L'Église de la Madeleine בפריס. דלארוש זיהה את חוסר הניסיון שלו בציור דתי ולכן נסע במשך שנה אחת באיטליה כדי ללמד את עצמו את מהות היצירות הדתיות של פעם. עם שובו לצרפת אמרו לו שהוא אמור לעבוד עם ז'ול קלוד זיגלר, אך דלארוש נטש את הפרויקט מתוך מחשבה ששניהם לא יסתדרו בביצוע.
בשנת 1837 הציג את סנט ססיליה, שהיה הראשון מציוריו הדתיים המשמעותיים. שינוי הנושא של דלארוש היה פחות מרשים בעיני מבקרי צרפת מיצירותיו הקודמות.
סגנון ונושאים

דלארוש כצייר היסטוריה התכוון להציג בעבודתו "ניתוח פילוסופי" של אירוע היסטורי ולקשר אותו ל"הבנת האמת ההיסטורית והזמן ההיסטורי של המאה התשע עשרה." אף על פי שישנם פערים בין העובדות היסטוריות עצמן לבין הדרך שהיא צוירה על ידו, דלארוש ראה חשיבות בהיותו נאמן להצגת עובדות.
דלארוש צייר את כל נושאיו באותו אור, בין אם מדובר בדמויות היסטוריות גדולות מהעבר, מייסדי הנצרות, או בדמויות פוליטיות חשובות בתקופתו כמו מארי אנטואנט או נפוליאון בונפרטה. דלארוש חקר בקפידה את התלבושות והאביזרים שכלל בציוריו, כדי להציג במדויק את נושאו. כדי להדגיש את הדיוק ההיסטורי, צייר דלארוש בפירוט מדוקדק וסיים את ציוריו בקווי מתאר ברורים. התנועה המשתנה של משיחות המכחול שלו יחד עם הצבעים והמיקום של מצויריו, מעניקים לכל אחד מהם מראה ייחודי ומאפשרים להם לפעול ברוח ובטון של אופיים והאירוע.
העין הציבורית פחות רגישה לפרטים העדינים והניואנסים בציור, אך דלארוש העריך את המשמעות הספרותית של ציוריו על רקע ערכם הציורי. הוא מאזן בין ההיבטים הספרותיים לבין התיאטרליות, הנראטיביות והוויזואליות של ציוריו ההיסטוריים.
ציוריו הדרמטיים כוללים את שטראפורד מוּבל להוצאה להורג, ומתאר את הארכיבישוף האנגלי לאוד מושיט את זרועותיו מהחלון הקטן של תאו כדי לברך את תומאס וונטוורת', הרוזן הראשון מסטראפורד, כשסטראפורד עבר במסדרון להוצאתו להורג.
עבודתו של דלארוש הכילה לעיתים אי דיוקים היסטוריים. קרומוול מרים את מכסה הארון ומסתכל על גופת צ'ארלס מבוסס על אגדה, והוצאתה להורג של ליידי ג'יין גריי מוצגת כמתרחשת בצינוק, וזה מאוד לא מדויק. הוא נטה לדאוג יותר להשפעה דרמטית מאשר לאמת היסטורית: ראה גם את המלך בחדר המשמר, שם חיילים פוריטניים רשעים מפיצים עשן טבק בפני המלך צ'ארלס, והמלכה אליזבת גוססת על הקרקע.
עבודות מאוחרות

לאחר 1837, דלארוש הפסיק לחלוטין להציג את עבודותיו. קבלת הפנים הציבורית המאכזבת של ציורו, סנט ססיליה, יחד עם דחייתו הכללית הובילו אותו ל"גלות שהטיל על עצמו מהתערוכות בחסות הממשלה".
לאחר מכן החל דלארוש ביצירת יצירתו המפורסמת ביותר, ״חצי גורן״ - The Hemicycle, שצוירה בבניין ״בית הספר לאמנות יפה בפריז״. ציור הקיר הענק - הוא פנורמה של 27 מטר אורך שכללה למעלה משבעים דמויות של האמנים המפורסמים ביותר מאז ימי קדם. האמנים שנכללו מייצגים אמנות גותית, יוונית, רומאית ורנסאנס. נושאי הציור הזה מתאימים לטעם האקדמי של המאה התשע עשרה.
דלארוש עבד על ציור הקיר בתערובות אנקוסטיות כדי ליצור את היצירה המונומנטלית הזו - טכניקה שבה מערבבים פיגמנט עם שעווה חמה וצובעים על גבי הטיח כדי ליצור משטח חלק. דלארוש לא השלים את הפרויקט לבדו; ארבעה מתלמידיו סייעו לו ויחד הם עבדו בין השנים 1837 ל־1841. בשנת 1855 נגרם נזק קשה לעבודה עקב שרפה ודלארוש השקיע את השנה האחרונה בחייו לשיקום עבודתו.
דלארוש נפטר ב־4 בנובמבר 1856 והשיקום הושלם על ידי טוני רוברט פלורי, תלמידו של דלארוש.
נישואין ללואיז ורנט

אהבתו של דלארוש ללואיז, בתו של הוראס ורנט, הייתה התשוקה הבולטת בחייו. הוא התחתן עם לואיז בשנת 1835, ובאותה שנה הציג גם הציור ״ראש מלאך״, שהתבסס על דמותה. נאמר כי דלארוש מעולם לא התאושש מההלם על מותה בשנת 1845 בגיל 31.
לאחר אובדנה הוא הפיק רצף של תמונות קטנות ומורכבות של אירועים ביצירתו על ישו. הוא מיקד את תשומת הלב בדרמה האנושית של הפסיון, כמו בציור שבו מריה והשליחים שומעים את הקהל שמריע לישו על ויה דולורוזה, ואחד אחר בו יוחנן הקדוש מלווה את מריה הביתה לאחר מות בנה.
גלריה

ז'אן ד'ארק
קרומוול והגופה של צ'ארלס הראשון
מותה של אליזבת הראשונה
הוצאה להורג של ליידי ג'יין גריי
פטר הגדול
נפוליאון בפונטבלו
"חצי גורן" חלק 1
"חצי גורן" חלק 2
"חצי גורן" חלק 3
הערות שוליים

↑  Chilvers, Ian. "Delaroche, Paul." In The Oxford Dictionary of Art and Artists. : Oxford University Press,
↑  Duffy, Stephen. "Delaroche and Lady Jane Grey: London." The Burlington Magazine152, no. 1286 (2010): 338–39
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007422766105171  PLWABN: 9810544168605606  AGSA: 3556  BNE: XX1578526  BnF: cb12650989k (data)  CANTIC: a11540412  CiNii: DA01682529  GND: 116057661  ISNI: 0000 0001 2321 3904  KulturNav: 6b04be28-df86-4927-b7ba-e46e3b8695f2  LCCN: n50069678  Léonore: 106796  MusicBrainz: 65c6493b-3e43-441a-97ea-a1edea9a2d3b  NKC: mzk2012707646  NLA: 35703694  NTA: 073272124  PIC: 14118  RERO: 02-A009270250  RKD: 21615  SNAC: w6902qp1  SUDOC: 027574369  TePapa: 591  Trove: 1049971  ULAN: 500115439  VcBA: 495/78608  VIAF: 100180689   WorldCat (עם VIAF): 100180689
ג'ון ברני כרום

| --- | --- |

 לידה:  1 בדצמבר 1794 נוריץ', הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  15 בספטמבר 1842 (בגיל 47) נוריץ', הממלכה המאוחדת 
 מקום לימודים:  בית הספר נוריץ' 
 
ג'ון ברני כרום (באנגלית: John Berney Crome‏; 1 בדצמבר 1794 – 15 בספטמבר 1842) היה צייר נוף אנגלי, שהשתייך לבית הספר לציירים באסכולת נוריץ'. לפעמים הוא ידוע בכינוי 'כרום הבן' כדי להבדיל אותו מאביו ג'ון כרום.
ביוגרפיה

ג'ון ברני קרום נולד בנוריץ', מחוז נורפוק, ב-8 בדצמבר 1794, והוטבל ב־14 בדצמבר בכנסיית סנט ג'ורג', קולגייט, נוריץ'. הוא היה הבכור מבין שבעת ילדיו שנותרו בחיים של הצייר ג'ון כרום (1768–1821), ואשתו, פיבי ברני. אביו היה אמן נוף חשוב ומייסד אגודת האמנים ואסכולת נוריץ'.
כשהבין את המחסור החינוכי שלו, הוא החליט שבנו צריך להיות בעל השכלה טובה, וג'ון ברני כרום למד בבית הספר נוריץ' עד גיל שמונה-עשרה. הוא התחנך כאשר ד"ר סמואל פורסטר והכומר אדוארד וולפי היו מנהלי בית הספר. במקביל, עם שאיפות להיות אמן, הוא ליווה את אביו במסעות רישום.
בשנת 1816 הוא נסע עם חברו לבית הספר ג'ורג' וינסנט, והרופא, בנג'מין סטיל (שהתחתן אחר כך עם אחותו של כרום) לבקר בפריז.
קריירה אמנותית

כרום סייע לאביו בהוראה והתמנה לצייר נוף של דוכס סאסקס. הוא הפך לחבר באגודת האמנים נוריץ' והציג שם רבות מתמונותיו בין השנים 1806–1830. הוא מונה לסגן נשיא האגודה בשנת 1818, ובהמשך לנשיא במספר הזדמנויות.
עם מותו של אביו ג'ון כרום באפריל 1821, המשיך ג'ון ברני כרום את עבודתו בהוראת האמנות של אביו ועבר לבית המשפחה ברחוב גילדנגייט, נוריץ ', אליו הוסיף סטודיו.
בין השנים 1811 ו-1843 הציגו עבודות רבות באקדמיה המלכותית לאמנויות, במוסד הבריטי ובחברה לאמנים בריטים בלונדון, וערך נסיעות לרישום וציור בצרפת, הולנד, בלגיה ואיטליה. עבודתו מראה את השפעת אביו, וכמו אביו הוא צייר אפקטים רבים של אור הירח, כמו בציור "הנהר לאור הירח" בשנת 1834.
כתוצאה מחייו הראוותניים, כרום הגיע לפשיטת רגל בשנת 1831, ונאלץ למכור את תכולת בית אביו. ציורים רבים שנעשו על ידי אביו הושלכו בשלב זה. לאחר מכן עבר לגור ליארמות' בשנת 1835, שם המשיך ללמד ציור.
'מחלה חשוכת מרפא' הייתה הגורם למותו ב-15 בספטמבר 1842.
כרום היה נשוי פעמיים, אך לא נולדו לו ילדים.
יצירתו

ג'ון ברני כרום עבד בצבעי שמן, צבעי מים ועיפרון, וצייר סצנות חוף ונוף כפרי. ציוריו של כרום מושפעים ובעלי דמיון חזק לציוריו של אביו, וגם של אמן בית הספר הנוריץ' ג'ורג' וינסנט, ויצירותיהם התבלבלו לעיתים זו עם זו.
בין השנים 1811 ו-1843 הציג שבע עבודות באקדמיה המלכותית, שלושים וחמש במוסד הבריטי וחמישים וחמש באגודת האמנים הבריטים. רבות מיצירותיו הוצגו בחברת האמנים באדינבורו ובחברת האמנים הבריטית.
למוזיאונים של נורפוק יש אוסף משמעותי של עבודותיו, בעיקר במוזיאון הטירה, וציוריו מוחזקים על ידי גלריית טייט, מרכז ייל לאמנות בריטית, אוסף האמנות הממשלתי בבריטניה, מוזיאוני שפילד, מוזיאון בית העירייה של אוקספורד, הגלריה והמוזיאון לאמנות ויליאמסון, ואוסף המורשת האנגלית, קנווד.
ציוריו של ג'ון ברני כרום מעולם לא הגיעו למעמד המזוהה עם אמני הנוף האנגלים הגדולים.
גלריה

אור ירח
תעלת השקיה בנוריץ'
חורבות מבצר
אמסטרדם
סירות מפרש הולנד (?)
אור ירח על הנהר
הערות שוליים

↑  Stephen, Leslie, ed. (1888). "Crome, John Bernay" . Dictionary of National Biography. 13. London: Smith, Elder & Co. pp. 143–4.
↑  William Frederick Dickes, The Norwich school of painting : being a full account of the Norwich exhibitions, the lives of the painters, the lists of their respecitve exhibits and descriptions of the pictures, London ; Norwich : Jarrold & Sons, 1905
↑  Cundall, H. M., The Norwich School : John ("Old") Sell Cotmann, George Vincent, James Stark, J. Berney Crome, John Thirtle, R. Ladbrooke, David Hodgson, M. E. and J. J. Cotman etc., Holme, 1920
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 122202600  ISNI: 0000 0000 6682 3887  RKD: 19210  ULAN: 500008616  VIAF: 45176918   WorldCat (עם VIAF): 45176918
פיטר לילי

| --- | --- |

 לידה:  14 בספטמבר 1618 זוסט, דוכסות וסטפאליה, האימפריה הרומית הקדושה 
 פטירה:  30 בנובמבר 1680 (בגיל 62) קובנט גרדן, אנגליה, הממלכה המאוחדת 
 שם לידה:  Pieter van der Faes 
 זרם באמנות:  ציור בארוק 
 יצירות ידועות:  Peter Pett and the Sovereign of the Seas, Portrait of Charles I, with his second son, James, Duke of York, Portrait of George Monck, 1st Duke of Albemarle, English Admiral and Statesman 
 פרסים והוקרה:  Knight Bachelor 
 
פיטר לילי (באנגלית: Peter Lely‏; 14 בספטמבר 1618 – 7 בדצמבר 1680) היה צייר ממוצא הולנדי, שכמעט כל הקריירה שלו בילה באנגליה, בה הפך לצייר הפורטרטים הדומיננטי בחצר המלכות.
ביוגרפיה

לילי נולד כפיטר ואן דר פאס להורים הולנדים בוסטפאליה, שם אביו היה קצין ששירת בכוחות המזוינים של ברנדנבורג. לילי למד ציור בהארלם, ייתכן אצל פיטר דה גרבר. הוא הפך לחבר בגילדת סנט לוק בהארלם בשנת 1637. הוא נחשב כמי שאימץ את שם המשפחה "לילי" כשם צמח השושן שהיה על גמלון הבית בו נולד אביו בהאג.
הוא הגיע ללונדון בסביבות 1643, ציוריו האנגלים המוקדמים, היו בעיקר סצנות מיתולוגיות או דתיות, או דיוקנאות בנוף פסטורלי, מראים השפעות של אנתוני ואן דייק והבארוק ההולנדי. הדיוקנאות של לילי התקבלו היטב, והוא הצליח להחליף את אנתוני ואן דייק (שנפטר בשנת 1641) כאמן הדיוקנאות האופנתי ביותר באנגליה. הוא היה אמן הפורטרטים של צ'ארלס הראשון, מלך אנגליה, והמשיך במעמדו גם לאחר הוצאתו להורג ושירת את אוליבר קרומוול, אותו צייר.
לאחר השיקום האנגלי בשנת 1660, לילי מונה לצייר הראשי של צ'ארלס השני בשנת 1661, עם קצבה של 200 ליש"ט לשנה, כפי שנהנה ואן דייק בתקופת סטיוארט הקודמת. הוא קיבל אזרחות בריטית ב 1662. רוברט הוק הצעיר הגיע ללונדון כדי להיות תלמיד אצל לילי.
לאחר שלילי היה מצייר את ראשו של "היושב", תלמידיו היו משלימים את הדיוקן לעיתים קרובות בכמה סדרות של תנוחות ממוספרות. כתוצאה מכך, לילי הוא הצייר האנגלי הראשון שהשאיר "מסה עצומה של עבודות", אם כי באיכות משתנה.
בין ציוריו המפורסמים ביותר היא סדרה של עשרה דיוקנאות של נשים מהחצר המלכותית, הידועות בשם "יפהפיות וינדזור", בעבר טירת וינדזור אך כעת ארמון המפטון קורט. סדרה דומה עבור אלת'ורפ. סדרה של 12 מהמעריצים והקברניטים שלחמו במלחמת אנגליה-הולנד השנייה, המכונה "אנשי הדגל של לואוסטופט", בבעלות המוזיאון הימי הלאומי בגריניץ'. וכן הציור "סוזאנה והזקנים" שנמצא בבית בורגלי.
עבודתו שאיננה דיוקן, המפורסמת ביותר היא ככל הנראה "נימפות ליד מזרקה" בגלריית התמונות של דוליץ'.
לילי מילא תפקיד משמעותי בהכנסת ההדפסים בשיטת המצוטינט לבריטניה, שכן הבין את האפשרויות הנוספות לפרסום דיוקנאותיו. הוא עודד את אמני המצוטניט ההולנדים להגיע לבריטניה כדי להעתיק את עבודתו, והניח את היסודות למסורת ההדפסים האלה באנגליה.
לילי התגוררה בערך 1651 עד 1680 בכיכר הגדולה בקובנט גארדן. הוא קיבל תואר אביר בשנת 1679.
לילי נפטר זמן קצר לאחר מכן בקובנט גרדן, בזמן שצייר דיוקן של הדוכסית מסומרסט.
סר פיטר נקבר בכנסיית סנט פול בקובנט גארדן.
מורשתו

בחייו, לילי הייה ידוע כמיומן באמנות. אוסף הציורים שאסף של המאסטרים הישנים, כולל טיציאן, קלוד לוריין ורובנס, ואוסף הציורים של עצמו, פורק ונמכר לאחר מותו, וגייס סכום עצום של 26,000 פאונד. כמה פריטים שנרכשו על ידי לילי מאוספי האמנות של צ'ארלס הראשון, נרכשו מחדש על ידי האוסף המלכותי.
בין התלמידים של לילי היו ג'ון גרינהיל וילם ויסינג.
הוא הוחלף כצייר חצר המלכות על ידי סר גודפרי נלר, גם הוא הולנדי יליד גרמניה, שסגנונו היה דומה לזה של לילי אך שיקף מגמות קונטיננטליות מאוחרות יותר. ביניהם הם ביססו את סגנון הדיוקן האנגלי הבסיסי ואחריו ציירים פחות אופנתיים במשך עשרות שנים.
הערות שוליים

↑  Sir Peter Lely | Dutch painter, Encyclopedia Britannica (באנגלית)
↑  Rossetti, William Michael, Lely, Sir Peter, 1911 Encyclopædia Britannica Volume 16
↑  Officials of the Royal Household, 1660-1837: Department of the Lord Chamberlain and associated offices, University of London, Institute of Historical Research, 1997, ISBN 978-1-871348-40-8. (באנגלית)
↑  Lionel Henry Cust, Lely Peter, Dictionary of National Biography, 1885-1900 Volume 33
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007417923605171  PLWABN: 9810541648305606  AAG: 2033  AGSA: 4057  BIBSYS: 2092855  BNE: XX1519519  BnF: cb149666029 (data)  BPN: 26221745  GND: 124016626  ISNI: 0000 0000 8379 8302  KulturNav: 45d9b88d-26be-46b3-b59a-e1980ce872ea  LCCN: n85028378  NGV: 3409  NLA: 35930356  NTA: 162868634  RERO: 02-A025004941  RKD: 49235  SNAC: w6gf1v3q  SUDOC: 066835186  Trove: 1150891  ULAN: 500002184  VcBA: 495/21924  VIAF: 47033545   WorldCat (עם VIAF): 47033545 
פיטר לילי, נימפות ליד המזרקה
בית הגיהנום

כרזה ובה כתוב "הגיהנום הוא אמיתי", באינדיאנה.
בית הגיהנום (באנגלית: Hell house) הוא מעין תיאטרון המציג סצנות אימה, שנועדו לשמש כהוראה מוסרית.  בדרך כלל בתי גיהנום אלו מופעלים על ידי כנסיות פרוטסטנטיות, אוונגליסטיות או ארגוני פרצ'רץ. בית הגיהנום מציג מעשים שהמארגנים רואים כחטאים ואת תוצאותיהם. חלק ממה שמוצג שם זה נישואים של בני-זוג מאותו המין, הפלה מלאכותית, מין מחוץ לנישואין, רייב, שימוש במשקאות אלכוהוליים וסמים והתאבדות בני נוער. בתי גיהנום אחרים מתמקדים בנושא שבעת החטאים הקטלניים.
משמעות

בתי הגיהנום מדגישים בדרך כלל את האמונה שמי שאינו חוזר בתשובה מחטאיו ובוחר ללכת בעקבות ישו נידון לגיהנום. בית גיהנום, בדומה להצגות של בתים רדופי רוחות רפאים, הוא מרחב בו שחקנים מציגים סצנות קשות לצפייה שמתוארות כמחרידות וכוללות הדרכה וסיפור לאורכן. הם מופעלים לרוב בימים שלפני ליל כל הקדושים.
בתי הגיהנום מתמקדים בסצנות של חיי היום יום ובהשפעות החטא או בגורלם של חוטאים חסרי אמונה בחיים שלאחר המוות.
היסטוריה

בית הגיהנום הקדום ביותר נוצר ככל הנראה לראשונה בסידר היל, טקסס.
הרעיון זכה לפופולריות ראשונה על ידי ג'רי פאלוול בסוף שנות השבעים. פעילויות דומות החלו בכמה אזורים באותה התקופה.
החל משנת 1995 קידם את הרעיון קינן רוברטס, (במקור מרוזוול, ניו מקסיקו), על ידי כך שהקים בית גיהנום בארבאדה, קולורדו. מאז אותה התקופה, בתי הגיהנום הפכו לאטרקציה קבועה של ליל כל הקדושים בחלקים בארצות הברית. החל מ-16 בינואר 2017, "Hell House Kit" עדיין היה זמין.
הערות שוליים

↑  "'Hell House' to include sin scene of date rape". www.deseret.com.
↑  Dawkins, Richard (2006). The God Delusion. United Kingdom: Bantam Books. ISBN 0-618-68000-4.
↑  Herman, Marc. "Evangelical 'Hell Houses' Still a Thing This Year, Now With Additional Creepiness". Pacific Standard. אורכב מ-המקור ב-5 בנובמבר 2013. נבדק ב-27 בנובמבר 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Hell houses, judgment houses etc". ReligiousTolerance.org. נבדק ב-2007-11-17.
↑  "'Hell House' Kits Selling Nationally". Christianity Today. 1996-10-07. נבדק ב-2007-11-17.
יוסי ברג

| --- | --- |

 לידה:  25 ביוני 1966 (בן 58) הרצליה, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 
יוסי ברג (נולד ב-25 ביוני 1966) הוא משורר, אמן, מו"ל, יזם חברתי ועסקי ישראלי, לשעבר היועץ המשפטי של המועצה לצרכנות ומקימי עמותת "אמון הציבור".
ביוגרפיה

יוסי ברג נולד לרות ויואל ברג, בהרצליה, למד בתיכון הראשונים בעיר.
את שרותו הצבאי עשה כקצין מודיעין ביחידה 8200 והגיע לדרגת רב-סרן במילואים. הוא השלים תואר ראשון כפול במשפטים ובחשבונאות בבית הספר למנהל עסקים באוניברסיטת תל אביב בשנת 1989 ותואר שני במשפט מסחרי באוניברסיטת בר-אילן ב־2007. בנוסף, הוא בוגר לימודי תעודה בהנחית קבוצות בתל"מ. בשנים 1995–2000 הרצה במוסדות אקדמאיים. פעל כמרצה מן המניין בתחום דיני עסקים ודיני נדל"ן באוניברסיטת דרבי, בלימודי החוץ של אוניברסיטת תל אביב וחיפה ובלה"ב בבית הספר למנהל עסקים של אוניברסיטת תל אביב. 2006 הקים יחד עם דוקטור שמוליק בכר את הקליניקה הצרכנית בבית הספר למשפטים של המכללה האקדמית ראשון לציון.
ב-1996 הקים את "הגיגים - הוצאה לאור". ו"הגיגים בכיכר- שבוע הספר תשנ"ח"- כתבה פרי עטו פורסמה בעיתון "הזמן הוורוד" במהלך 1998.
בשנים 2000–2005 כיהן כיועץ המשפטי וראש המחלקה המשפטית של המועצה הישראלית לצרכנות, ממנה פרש והקים את עמותת "אמון הציבור".
ב־2005 הקים, יחד עם גלית אבישי, רונן רגב, ישראל זילברמן ושרון שגיא את עמותת אמון הציבור. ב־2008 הקים את בית הספר ליזמות והשקעות בנדל"ן במסגרת המרכז להשכלה פיננסית.
ב-2011 ייסד, יחד עם גיל טוריאל ואמיר פלג את חברת Safe Future Investments LLC בג'ורג'יה שבארצות הברית, העוסקת ביזמות ובהשקעות נדל"ן ומפתחת מתחמי מגורים, ביניהם מתחם בן 3,000 יחידות דיור בפלורידה, מתחם בין 1,200 יחידות דיור בג'ורג'יה וכן במספר מדינות ברחבי ארצות הברית. במקביל ייסד את חברת מידע ושקיפות בנדל"ן לעתיד בטוח, העוסקת בחינוך פיננסי ומתמחה בסדנאות כלים מעשיים לבדיקת השקעות נדל"ן בארצות הברית.
לאורך השנים עסק ברג בפעילות חברתית ענפה, בעיקר למען הקהילה הלהט"בית.
פעילות חברתית

בשנים 1995–2003 התנדב בקו הקשב "יש עם מי לדבר" ויותר מאוחר באגודת ההומואים הלסביות הבי והטרנס בישראל. ב-1995 הקים את המחלקה המשפטית במשרד שמאי מקרקעין ומדידות נתן בן חיים בתל אביב, ב-2008 ייסד את בית הספר להשקעות ויזמות בנדל"ן במכללה להשכלה פיננסית לבית מטריקס. בין השנים 2008–2011 ייסד וניהל את הקליניקה הצרכנית במרכז משנה בבית הספר למשפטים במכללה האקדמית למנהל בראשון לציון עם דוקטור שמוליק בכר. ב-2009 ייסד, יחד עם יאיר קדר את ארגון משפחות הקשת, ארגון המשפחות הגאות והאלטרנטיביות. הארגון פעל ליצירת מאגר מידע בתחום ההורות הגאה והפיק כנסים בני אלפי משתתפים במרכז הגאה בתל אביב.
פעילותו כמו"ל

בשנת 1995 הקים את הוצאת "הגיגים" במטרה להוציא לאור את שירי רביב לוי, אותם הכיר עשר שנים לפני כן והחליט להוציאם לאור. עד כה יצאו לאור הספרים "חלומות הילדות שחלמנו", "מי שמגדל פרחים" ו"זוטות או פכים קטנים", כמו כן, ניצנים מהקובץ, טיוטות וקובצי השירים "לאהוב ולשיר ולשמוח", "רק העיניים מספרות", "מחפש ולא מוצא" ו"שנה טובה".
בעקבות שירי רביב יצאו בהוצאה גם שיריו של יוסי ברג, תחת שם העט צ. דרור, "אהבתיך", "תאוות עלמים" ו"כמו פקק שנחלץ מבקבוק", ובהמשך מגוון ספרים בתחומי המשפט, ילדים, זוגיות, ניהול, הומור ועוד. ובהם "המילון ללהג הבבלי-יהודי".
בשנת 2000, לחגיגת חמש שנים להוצאה, הופק הדיסק "אצלי בלב", בהשתתפות דפנה ארמוני, יפה ירקוני, מאיר סויסה, מיכל טל ואמנים נוספים.
כמשורר

ברג פרסם שלושה ספרי שירה:
"כמו פקק שנחלץ מבקבוק",
"אהבתיך",
"תאוות עלמים" ספר השירה ההומואירוטית הראשון בעולם בשפה העברית, שאף שילב תמונות עירום.
"מעו"ד מצחיק" ספר בדיחות עורכי הדין הראשון בעולם שנכתב בעברית.
שירים פרי עטו פורסמו בעיתון הארץ, בעיתון עכבר העיר. כמו כן, הופיע בכנסת ישראל עם שיריו בוועדת הכנסת.
ב-2008 פרסם את סיפור הילדים – דוד יוסי הולך להיות אבא.