stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שולמית אלוני
ביוגרפיה > החיים הפוליטיים > כהונתה כשרת התקשרות והמדע

אלוני הסתפקה בתפקידים של שרת המדע והאמנויות ושל שרת התקשורת. שולמית אלוני הסכימה לפיחות זה במעמדה בממשלה, משום שלא רצתה לסכן קואליציה בעלת סיכוי לקדם את השלום. בתפקידה כשרת התקשורת פרסם משרד התקשורת מכרז להקמת רשת סלולרית שנייה, בנוסף לחברת פלאפון, מהלך שהוריד בצורה משמעותית את עלות הרכישה והשימוש בטלפונים סלולריים.
עם חתימתם של הסכמי אוסלו ב-1993 הביעה אלוני תחושה לפיה ההסכמים הם תפנית חיובית בקנה מידה היסטורי: "אני מרגישה כמו בכ"ט בנובמבר - אז לא ידענו לקראת מה אנו הולכים, אבל ידענו שאנו הולכים לימים גדולים". בחודש מאי 1995, בעת נאום במלון הילטון בניו יורק, הוכתה השרה אלוני בידי ז'ק אביטל.
ביוגרפיה > החיים הפוליטיים > פרישתה מהפוליטיקה

במשך הזמן התערער מעמדה של אלוני במפלגתה, וכאשר הגיע מועד בחירתה מחדש, הציג יוסי שריד את מועמדותו לתפקיד. אלוני העדיפה שלא להתמודד מולו, ובינואר 1996 הפך שריד ליו"ר המפלגה, ואלוני פרשה מפעילות מפלגתית. נאומה האחרון, שנישא ב-19 בפברואר, נסב על שריון חוקי יסוד בתחום חופש ההתאגדות, חופש הביטוי וחופש היצירה, זכויות במשפט וזכויות חברתיות.
אלוני פרסמה מאמרים רבים בעיתונים ובכתבי עת בישראל ובעולם.
בשנת 1997 ראה אור הספר "לא יכולה אחרת", שהוא פרי שיחותיה עם ההיסטוריונית והעיתונאית לשעבר עדית זרטל בחודשים שלאחר פרישתה מהחיים הפוליטיים הרשמיים. בספר נפרשים זיכרונותיה של אלוני וה"אני מאמין" האידאולוגי והפוליטי שלה.
ב-2008, בערוב ימיה, פרסמה את ספרה האחרון, "דמוקרטיה באזיקים". באותה שנה פרסמה ענת סרגוסטי סרט תעודי על אלוני "האזרחית אלוני".
ביוגרפיה > בריאותה, מותה וקבורתה

בחודש יולי 1985, לאחר משחק טניס בכפר שמריהו, חשה אלוני ברע והובהלה לבית חולים, שם אובחן אוטם שריר הלב. בין השנים 1987–1991 עברה אלוני כמה ניתוחים בשל סיבוכים של דלקת בכבד.
בשנתיים האחרונות לחייה סבלה ממחלת אלצהיימר, ולפי עדות בנה, שבה לדבר יידיש.
אלוני נפטרה ב-24 בינואר 2014 והיא בת 86. לבקשתה, נקברה בקבורה דתית בכפר שמריהו. בטקס לקחו חלק מאות אנשים ובהם נשיא המדינה שמעון פרס, שרים וחברי הכנסת בעבר ובהווה. במהלך הטקס הושמעו שירים. הספידו אותה שלושת בניה, הנשיא פרס וזהבה גלאון. על מצבתה נכתבו שמה, תאריכי לידתה ומותה, והמילה "אזרחית".
אידאולוגיה

על תפיסת עולמה אמרה שולמית אלוני:
”מעולם לא הגדרתי את עצמי כסוציאליסטית, משום שכל הסוציאליסטים בארץ ראו במאבק על זכויות האדם ליברליזם בורגני. לכן, כאשר נאלצתי להגדיר את השקפת עולמי, השתמשתי בביטויים כמו ליברליזם רדיקלי, סוציאל-דמוקרטיה רדיקלית וכדומה”.
שולמית אלוני הייתה אתאיסטית מוצהרת, אך נהגה לפקוד את בית הכנסת לתפילת כל נדרי. בנה הבכור חגג בר מצווה עם רב רפורמי. שני בניה האחרים לא חגגו טקס זה.
ב-2003 הצטרפה אלוני לעתירת עמותת "אני ישראלי", בדרישה לשנות את רישום לאומם של העותרים מ"יהודי" ל"ישראלי", מאחר שהם רואים את עצמם כבני הלאום הישראלי המכיל את היהודים והערבים המתגוררים במדינת ישראל, ושאיננו מכיל את יהודי תבל. בית המשפט העליון דחה את העתירה בפסק דין עוזי אורנן נגד משרד הפנים. ב-2007 כתבה אלוני ”היהודים הם עם, אך לא לאום, הם עדה דתית או שבט מכובד ככל שיהיה.”
אלוני הדגישה בתפיסתה ובפעולותיה לאורך השנים מספר מרכיבים עיקריים:
זכויות האדם - אלוני הדגישה כי אסור לרוב לפגוע במיעוט. היא פעלה למען החלשים בחברה, מובטלים, עניים ו"כל מי שהרגיש נפגע על ידי פעילות הממשלה". לדעתה, זכויות האדם לא נעצרות בקו הירוק, ועל כן נאבקה למען זכויות של פלסטינים רבים שנפגעו לדעתה על ידי השלטון הישראלי.
תפיסה כלכלית סוציאל-דמוקרטית - לדעתה, מדינת ישראל צריכה לחזור להיות מדינת רווחה ולגלות סולידריות כלפי מעוטי היכולת.
מאבק בכפייה הדתית - אלוני דרשה להוציא מהרבנות את האחריות הבלעדית למעמד האישי ונאבקה נגד החקיקה הדתית ונגד הקצאת כספים עודפים (לטענתה) לחרדים. בין היתר חיתנה זוגות פסולי חיתון בנישואים אזרחיים.
שיפור מעמד האשה - חקיקת חוקים למניעת אפליית נשים ולחיזוק מעמדן, וסייעה רבות להקמת מעונות לנשים מוכות.
חתירה להסכם שלום עם הפלסטינים על בסיס פשרה טריטוריאלית והקמת מדינה פלסטינית - אלוני נאבקה למען הקמת מדינה פלסטינית עוד בשנים שמושג זה היה "מוקצה מחמת מיאוס" בקרב הציבור הרחב.
למרות תפיסתה המאוחרת שגרסה שיש להקים מדינה פלסטינית, בימים שלאחר מלחמת ששת הימים הצטרפה להלך הרוח הציבורי, שכבש גם אנשי שמאל קיצוני כמו אורי אבנרי ועמוס קינן:
כיום ישראל שלמה בגבולותיה כפי שנקבעו על ידי חבר הלאומים בעת שהובטח להקים את ביתו הלאומי של עם ישראל
לאחר שפרשה מתפקידיה הנבחרים, החריפה אלוני את התבטאויותיה בעניין הסכסוך הישראלי-פלסטיני. בעקבות האינתיפאדה השנייה התבטאה אלוני בראיונות לכלי תקשורת ישראליים וזרים ובכתיבת מאמרי פובליציסטיקה. בין התבטאויותיה: "רק בישראל יכול רוצח להגיע לדרגה של שר ביטחון", "ישראל מבצעת פשעי מלחמה", "אנחנו (ישראל) תמיד משתמשים באנטישמיות כתירוץ", "על שרון לעמוד לדין" ו"ישראל... הפכה למשטר אפרטהייד, למעשה, וזה מתבטא באפליה בתקציבים לשירותים ולפיתוח. ישראל היא מדינה אתנוקרטית ולא דמוקרטית". אלוני התנגדה בצורה חריפה למבצע עופרת יצוקה וטענה כי "הפכנו את עזה למחנה מעצר ענק שבו מיליון וחצי איש. אין יוצא ואין בא. מי שנמצא במחנה מעצר זכותו להגיב". אלוני הרחיבה את ביקורתה לכלל הציבור הישראלי וטענה כי "אנחנו פשוט עם נבזה. מה שאנחנו עושים בשטחים גרוע מכל הפוגרומים שעשו ליהודים".
אלוני הציגה את דעותיה בחריפות ואף השוותה פוליטיקאים ישראלים לנאצים, וספגה תגובות חריפות ממבקריה. התנגדותה לפעילות המפלגות החרדיות, ובפרט מפלגת ש"ס, גרמה בין השאר להתבטאויות חריפות נגדה ברחוב הדתי, כגון דברי הרב עובדיה יוסף ש"צריך לעשות משתה ביום שתמות". במהלך כהונת ממשלת ישראל העשרים וחמש, אחת מהתבטאויותיה הביאה לדרישה של החרדים להדחתה מתפקיד שרת החינוך, דרישה שנענתה בחיוב.
הנצחתה

מאז שנת 2018 מחולק מדי שנה פרס שולמית אלוני הניתן על קידום זכויות אדם, צדק חברתי וחיים משותפים של יהודים וערבים.
על שמה קרויים רחובות בראשון לציון, קריית אונו ורמת גן.
ספריה

אזרח ומדינתו: יסודות בתורת האזרחות, תל אביב: מערכות, 1958. (ספר ללימוד אזרחות בבתי הספר התיכוניים; ראה אור במהדורות רבות נוספות)
זכויות הילד בחוקי מדינת ישראל, תל אביב, תרבות וחינוך, תשכ"ד
ההסדר: ממדינת חוק למדינת הלכה, תל אביב: אותפז, תשל"א 1970 (הספר עובד על ידי יהושע סובול להצגה בשם "סטטוס קוו ואדיס", שעלתה בתיאטרון חיפה ב-1973)
נשים כבני-אדם, ירושלים: מבט, 1976.
לא יכולה אחרת: שולמית אלוני משוחחת עם עדית זרטל, אור יהודה: הוצאת מעריב-הד ארצי, תשנ"ז 1997 - ביוגרפיה פוליטית.
דמוקרטיה באזיקים; עורך: יוסף בן טל; תחקיר; רנה אורן, תל אביב: עם עובד, תשס"ח 2008. ISBN 9789651319900.
פרסים והערכה

בשנת 1984 זכתה אלוני בפרס ברונו קרייסקי, וינה, על מאבקה למען זכויות אזרח ולקידום ההבנה בין יהודים וערבים.
ב-1996 זכתה בעיטור כבוד מהאקדמיה הבינלאומית להומניזם (של המועצה להומניזם חילוני (אנ')). שופט בית המשפט העליון בדימוס חיים כהן אמר עליה אז: "מאז עמדה לראשונה על במה ציבורית נשמע קולה הצלול, המאדיר כבוד האדם וזכויותיו הטבעיות והיסודיות. היא הרימה את דגל השוויון בין שני המינים ובין גזעים שונים ובעלי אמונות שונות, ואת דגל המדינה כמגשימה האולטימטיבית של כל המוסרי והיפה שבערכי היהדות. ואין כמותה מייצגת ומגלמת היהדות החילונית".
אלוני קיבלה תוארי דוקטור לשם כבוד ממספר מוסדות: אוניברסיטת קוֹנקוּק בסיאול, קוריאה הדרומית (1995); היברו יוניון קולג' (1996); האוניברסיטה החופשית של בריסל, בלגיה (1997); מכון ויצמן למדע, רחובות (1999), אוניברסיטת בן-גוריון בנגב (2006) ואוניברסיטת חיפה (2013).
בשנת 1999 קיבלה את אות זכויות האדם ע"ש אמיל גרינצוויג מטעם האגודה לזכויות האזרח על מפעל חייה.
בשנת 2000 הוענק לה פרס ישראל בקטגוריה של תרומה לחברה, וזאת חרף מחאות הממסד הדתי (כולל עתירה לבג"ץ, שנדחתה). בין נימוקי השופטים לקבלת פרס ישראל נאמר כי הפרס ניתן לה בזכות "מאבקה על כבוד האדם וזכויותיו היסודיות והטבעיות, היותה פה לאזרח, מאבקה למען תיקון עוולות, הנפת דגל השוויון בין העמים והאמונות השונות בישראל והכבוד ההדדי". השופטים הוסיפו כי "רבים מן הנושאים שעליהם נאבקה אלוני בעוז כחלוצה לפני המחנה הפכו במרוצת השנים לנחלת הכלל, וכמה מהם אינם שנויים עוד במחלוקת".
בבחירות לכנסות ה-16, ה-17, ה-18 וה-19 הוצבה במקום 120 האחרון הסמלי ברשימת מפלגת מרצ לכנסת.
ביוני 2015 בחרה בה ועדה של אגודת הלהט"ב וגופים נוספים לרשימת "40 המשפיעים בתולדות קהילת הלהט"ב".
בדצמבר 2018 הוענק לראשונה פרס היצירה על שמה של אלוני. הזוכים הראשונים בפרס הם המופע "השימוע" של רננה רז והסרט אחרייך של רנא אבו פריחה.
לקריאה נוספת

גיא עד, שולמית אלוני, האישה שהרגיזה פעמיים - כשאמרה, וכשצדקה, אסיה הוצאה לאור, 2024.
הרעלת הבירה ההמונית במוזמביק

| --- | --- |
 סוג:  הרעלה המונית
 תאריך התרחשות:  9 בינואר 2015
 במדינות או באזורים:  עיירות צִ'יטִימַה (Chitima)  וסוׂנְגּוֹ (Songo), מוזמביק
 גורם:  זיהום בירה מתוצרת מקומית בחיידקי Burkholderia gladioli מתת-המין cocovenenans
 הרוגים:  75
 פצועים:  157
 קואורדינטות:  15°44′13″S 32°46′19″E﻿ / ﻿15.737°S 32.772°E﻿ / -15.737; 32.772
  (למפת מוזמביק מוגדלת) מפוטו ביירה נמפולה צ'ימויו נקאלה טנזניה מלאווי זמביה זימבבואה דרוםאפריקה אסוואטיני האוקיינוס ההודימקום ההרעלה(למפת מוזמביק רגילה) מפוטו ביירה נמפולה צ'ימויו נקאלה טנזניה מלאווי זמביה זימבבואה דרוםאפריקה אסוואטיני האוקיינוס ההודימקום ההרעלה
 
הרעלת בירה המונית במוזמביק הייתה אירוע הרעלה המונית שהתרחש ב-9 בינואר 2015, במהלך טקסי קבורה בשתי עיירות במחוז טטה (Tete) שבמוזמביק, בעקבות שתיית בירה מתוצרת מקומית. ההרעלה, שהתרחשה בעקבות זיהום של קמח תירס (המהווה מרכיב עיקרי בבירה המקומית) בחיידקי Burkholderia gladioli מתת-המין cocovenenans, גרמה לאשפוזם של 232 בני אדם ולמותם של 75.
הרעלה

ב-11 בינואר 2015 דיווח רדיו מוזמביק על 69 בני אדם שנספו ועל עוד 196 שאושפזו לאחר השתתפותם בטקסי קבורה בעיירות צִ'יטִימַה (Chitima) וסוׂנְגּוֹ (Songo). למחרת מספר המאושפזים ירד ל-169 וב-13 בינואר ל-35, אולם במקביל מניין הנספים עלה ל-72.
לאחר בדיקה ראשונית עלה כי כל מי שנפגע באירוע צרך במידה זו או אחרת בירה מתוצרת מקומית שנהוג להגישהּ במהלך טקסי הקבורה המסורתיים. כל מי שהפגין את סימני ההרעלה התלונן על תסמינים זהים אשר כללו: שלשול, כאבי שרירים והתכווצויות חריפות בבטן. בסך הכל מתוך 256 המשתתפים בטקסי הקבורה, 232 לקו בתסמיני ההרעלה, ומתוכם נפטרו 75.
חקירת המקרה

במהלך החקירה האפידמיולוגית הרשמית הועלו שתי השערות מרכזיות בדבר מקור ההרעלה המסתורית. אל שתיהן התייחסו הרשויות במדינה כאל אירוע טרור, או לחלופין כאל אירוע פלילי:
הרעלה באמצעות מיץ מרה של תנינים - מיץ המרה, שמקורו בתניני היאור, מוכר במוזמביק בשם Nduru, שם הוא משמש בתור תרופה עממית ולעיתים בתור נשק. ברפואה העממית המקומית מתייחסים לחומר זה כאל רעל פוטנציאלי שעלול לגרום למוות כאשר הוא נלקח במינונים לא נכונים.
גליקוזידים של הלב - תרכובות גליקוזידיות (דיגוקסין ודיגיטוקסין) ניתנות להפקה מן הצמח אצבעונית ארגמנית. אמנם יבשת אפריקה לא נחשבת לתחום תפוצתו הטבעית, קיימים אזורים אליהם הובא על ידי האירופאים. בריכוזים גבוהים שני החומרים הפעילים בצמח מובילים להרעלה ובסופו של הדבר למוות.
שתי השערות אלה לא עמדו במבחן המציאות; בעוד שמיץ המרה של תנינים נחשב במוזמביק לרעיל, לאמיתו של דבר הוא איננו רעיל כלל. אבקת מרה של תנינים מיוצאת באופן קבוע מאפריקה למזרח אסיה לצורכי רפואה סינית, וניסויים שנערכו על עכברים שללו את היותו רעיל ליונקים. מאידך, דוגמאות של הבירה ומרכיביה וכן של דם המאושפזים והנספים נשלחו אל המעבדה בבית החולים המרכזי במפוטו, בירת מוזמביק, שם נשללה כל נוכחות של דיגוקסין ודיגיטוקסין. לאחר בדיקה נוספת בארצות הברית התגלו חיידקי Burkholderia gladioli מתת-המין cocovenenans על שני רעלניו - חומצה בּוֹנְגְּקְרֶקִית (en:Bongkrek acid) וטוֹקְסוֹפְלָבִין (en:Toxoflavin) בשאריות הבירה וקמח התירס, שמהווה את אחד ממרכיביה.
חקירת המקרה > חומצה בונגקרקית

חומצה בונגקרקית היא רעלן חזק ביותר בתהליך הנשימה התאית. הרעלן חוסם לגמרי את תהליך שחרור מולקולות ה-ATP מהמטריקס המיטוכונדריאלי וגורם בכך לעצירה מוחלטת בפעילות ATP סינתאז. מחקרים אף דירגו רעלן זה כחזק יותר מהציאניד, אשר גם הוא פוגע בתהליך הנשימה התאית.
הרעלות מרעלני Burkholderia gladioli מתת-המין cocovenenans תועדו זה מכבר בדרום-מזרח אסיה ובמיוחד במרכז ג'אווה שבאינדונזיה, שם הן מתרחשות כתוצאה מאכילת טמפה בונקרק (מאכל סויה שמעורבב בתהליך הכנתו עם פרי הקוקוס (ציפת פרי הקוקוס נוטה להזדהם בחיידקים מתת-מין זה ולגרום להרעלה בעת אכילתה).
צוות החקירה הממלכתי הגיע למסקנה כי שיטפון שפקד את האזור גרם להצפה שהובילה לריקבון מאגרי קמח התירס ולזיהומם בתת-מין זה של חיידקים. תושבי האזור סברו כי חרף אי התאמתו של הקמח לאכילה, הוא עדיין ראוי לבישול של הבירה. בנוסף לכך נחשף קשר ישיר בין כמות צריכת הבירה לחומרת ההרעלה, שכן משתתפי טקסי הקבורה שצרכו מעט מאוד בירה (כ-50 מ"ל) היו בין 24 האנשים שלא לקו בתסמיני ההרעלה כלל.
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6  ‏Mozambique: Mass Poisoning Caused By Bacterial Contamination.
1 2 3 4 5 6  David Kroll,‏‏Did Crocodile Bile Really Kill 75 People In Mozambique? Forbes, Jan 12, 2015.
1 2 3  ‏Beer that killed 75 in Mozambique brewed with toxic flour, ‏Daily Monitor.
↑  הכוונה לסך משתתפי טקס הקבורה שאושפזו בגין תסמיני הרעלה אשר הצליחו להתאושש.
↑  ‏Bad Beer Kills At Least 69 People, Hospitalizes 169 in Mozambique, ‏NBC News, ‏Jan 12, 2015.
↑  ‏Death toll rises to 72 from contaminated beer in Mozambique, Daily mail, ‏Jan 13, 2015.
↑  ‏Mozambique links contaminated beer deaths to crocodile bile, The Guardian, ‏Jan 12, 2015.
↑  Nyazema NZ. (1984). Crocodile (Crocodylus niloticus) bile acids and arrow poisons. The Central African Journal of Medicine. Jun;31(6):114-6. PMID 4042148.
↑  ‏ ‘Crocodile poison’ beer kills nearly 70 at funeral in Mozambique, Reuters, ‏Jan 12, 2015.
↑  אסף גולן, ‏69 בני אדם מתו אחרי ששתו בירה שעורבבה עם מרה של תנין, nrg, ‏12 בינואר 2015.
↑  Henderson PJF, Lardy, HA. (1970). Bongkrekic Acid: An Inhibitor of Adenine Nucleotide Translocase of Mitochondria. Journal of Biological Chemistry. 245 (6):1319–1326. PMID 4245638. ‏קישור ישיר למאמר.
גבר אפריקאי שותה בירה מתוצרת מקומית (1967)
המבנה הכימי של חומצה בונגקרקית (Bongkrek acid) - אחת משני הרעלנים שנמצאו בקמח התירס ששימש להכנת הבירה
המבנה הכימי של טוקסופלבין (Toxoflavin) - אחד משני הרעלנים שנמצאו בקמח התירס ששימש להכנת הבירה
גמר מונדיאל 2026

| --- | --- |

 אירוע:  מונדיאל 2026
 תאריך:  19 ביולי, 2026
 מיקום:  אצטדיון מטלייף, מזרח רד'רפורד, ניו ג'רזי, ארצות הברית
גמר מונדיאל 2026 יהיה המשחק האחרון של גביע העולם 2026, שבו תיקבע אלופת העולם. המשחק יהיה הגמר ה-23 של המונדיאל. המשחק מתוכנן להתקיים באצטדיון מטלייף במתחם, במזרח רד'רפורד, ניו ג'רזי, ליד ניו יורק, ב-19 ביולי 2026.
רקע

פיפ"א הכריזה על תאריך הגמר ב-16 במרץ 2023. האצטדיון המארח של הגמר, אצטדיון מטלייף, הוכרז על ידי פיפ"א ב-4 בפברואר 2024. ההודעה הייתה צפויה לצאת במקור לקראת סוף 2023, אך נדחתה בשל קשיים בקביעה.
הדרך אל הגמר

| מנצח משחק 101 | מנצח משחק 101 | שלב | מנצח משחק 102 | מנצח משחק 102 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| יריבה | תוצאה | שלב הבתים | יריבה | תוצאה |
|  |  | משחק 1 |  |  |
|  |  | משחק 2 |  |  |
|  |  | משחק 3 |  |  |
|  |  | טבלת הבית |  |  |
| יריבה | תוצאה | שלב הנוקאאוט | יריבה | תוצאה |
|  |  | סיבוב ה־32 |  |  |
|  |  | שמינית הגמר |  |  |
|  |  | רבע הגמר |  |  |
|  |  | חצי הגמר |  |  |
המשחק > פרטים

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 19 ביולי 2026 | מנצחת משחק 101 |  | מנצחת משחק 102 | אצטדיון מטלייף, מזרח רת'פורד |
| 19 ביולי 2026 |   |  |   | אצטדיון מטלייף, מזרח רת'פורד |
הערות שוליים

↑  Date set for FIFA World Cup 26™ final, FIFA.com, ‏2 במאי 2023 (באנגלית)
↑  FIFA selects MetLife Stadium to host 2026 World Cup final — as it happened, https://www.nytimes.com/, ‏5 בפברואר 2024 (באנגלית)
↑  FIFA Delays Have Cities Worried About 2026 World Cup Plans, https://www.nytimes.com/, ‏15 בספטמבר 2023 (באנגלית)
| גביע העולם בכדורגל |
| --- | --- | --- |
| טורנירי גמר | אורוגוואי 1930 • איטליה 1934 • צרפת 1938 • ברזיל 1950 • שווייץ 1954 • שוודיה 1958 • צ'ילה 1962 • אנגליה 1966 • מקסיקו 1970 • גרמניה המערבית 1974 • ארגנטינה 1978 • ספרד 1982 • מקסיקו 1986 • איטליה 1990 • ארצות הברית 1994 • צרפת 1998 • יפן וקוריאה הדרומית 2002 • גרמניה 2006 • דרום אפריקה 2010 • ברזיל 2014 • רוסיה 2018 • קטר 2022 • קנדה, מקסיקו וארצות הברית 2026 • ספרד, פורטוגל, מרוקו, ארגנטינה, אורוגוואי ופרגוואי 2030 • ערב הסעודית 2034 |  |
| משחקי גמר | 1930 • 1934 • 1938 • 1950 • 1954 • 1958 • 1962 • 1966 • 1970 • 1974 • 1978 • 1982 • 1986 • 1990 • 1994 • 1998 • 2002 • 2006 • 2010 • 2014 • 2018 • 2022 • 2026 • 2030 • 2034 |  |
| טורנירי מוקדמות | 1930 • 1934 • 1938 • 1950 • 1954 • 1958 • 1962 • 1966 • 1970 • 1974 • 1978 • 1982 • 1986 • 1990 • 1994 • 1998 • 2002 • 2006 • 2010  • 2014 • 2018 • 2022 • 2026 • 2030 • 2034 |  |
אזמל

אזמל
אִזְמֵל הוא מכשיר המשמש לחציבה, חיתוך או חריטה בחומרים קשים כגון עץ, אבן ולעיתים אף לחריטה במתכות רכות.
בעבר שימשו אזמלים לעיצוב כלי עץ שונים כאשר האזמל היה עשוי מעצמות בעלי חיים וכפטיש להכאה שימשה אבן.
השימוש באזמל הידני נעשה תוך כדי הכאה על קצהו העליון בדרך כלל בעזרת פטיש.
האזמל החשמלי או הפנאומטי (פטיש אוויר) הוא אזמל שמורכב על מנגנון חשמלי או מנגנון המופעל בלחץ אוויר שמבצע את ההכאה על קצהו העליון.
ישנו סוג נוסף של אזמל הנועד לביקוע עץ. לאזמל זה אין ידית והוא נראה כמו משולש חד זווית.
אזמל שונה הוא אזמל כירורגי רפואי (Medical scalpel) המכונה גם סקלפל המשמש בניתוחים ולצרכים רפואיים שונים.
מנשה נוי

| --- | --- |

מנשה נוי בשנת 2010
 לידה:  7 באוגוסט 1959 (בן 65) תל אביב-יפו, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 תקופת הפעילות:  מ-1992
 בת זוג:  קרן מור
 מספר צאצאים:  2
 פרופיל ב-IMDb
 
מנשה נוי (נולד ב-7 באוגוסט 1959) הוא שחקן, קומיקאי, תסריטאי ובמאי קולנוע ישראלי.
חיים אישיים

נוי נשוי לשחקנית קרן מור ולהם בת ובן. הוא מתגורר בתל אביב. נוי מגדיר עצמו כיהודי מאמין.
חיים אישיים > מעורבות פוליטית

בעת המחאה החברתית בישראל ב-2011 הביע נוי תמיכה במוחים, ועמד, לצד אשתו השחקנית קרן מור ושאר חברי "החמישייה הקאמרית", בחזית של אמנים שגילו הזדהות פומבית ופעילה עם רוח המחאה.
באוקטובר 2014, בריאיון שנערך עמו עבור מקומון ונחשף ב"גלובס", יצא נוי נגד התנהלות ראש הממשלה בנימין נתניהו, וכמו כן מתח ביקורת על הפגיעה בחפים מפשע במבצע צוק איתן, באומרו, בין היתר, כי ברצונו להיות "חסיד אומות העולם של הפלסטינים".
לקראת הבחירות לכנסת התשע עשרה, תמך במפלגת "ארץ חדשה" של אלדד יניב ורני בלייר והשתתף בסרטוני "השיטה" שהוציאה המפלגה כחלק מתעמולת הבחירות.
לקריאה נוספת

יורם יובל, ישראל - שיחת נפש, כנרת זמורה ביתן, 2012, עמ' 212 - 218 (הספר בקטלוג ULI)
הערות שוליים

↑  אורית שוחט, "מה עשה בגין לגולני", הארץ, 9 ביולי 1999
↑  מנשה נוי מדבר לראשונה על ההתמוטטות העצבים שלו, רדיו ללא הפסקה, 14 בינואר 2009, "כן, הייתי המודל הכי יפה לנער הישראלי, קצין בגולני, גדלתי על ערכים מסוימים, ואז אתה מוצא את עצמך עומד בפאתי ביירות, וזה לא הצבא שאתה מכיר, לא הערכים שאתה מכיר, אתה רואה תופת וגיהנום ועסוק רק בלהציל את עצמך ואת החיילים שלך."
↑  מפריח היונים, באתר אידיבי.
1 2  ליאת רון, ‏מנשה נוי: "נתניהו נלעג; שהישראלים ייצאו למרד מסים ובצה"ל", באתר גלובס, 19 באוקטובר 2014
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007295922105171  GND: 1062077636  ISNI: 0000 0000 9231 4680  LCCN: no2010125573  SUDOC: 182409481  VIAF: 135285798   WorldCat (עם VIAF): 135285798
משבר המים בעיראק

משבר המים בעיראק הוא משבר סביבתי, תשתיתי, פוליטי וחברתי הנגרם מהמחסור במים במדינה. כתוצאה מהמחסור נפגעו ענפי חקלאות רבים, דבר שאילץ משפחות חקלאיות מאזורי הכפר להגר לערים ומוסיף ללחץ הקיים על תשתיות המים בהן. הגורמים למשבר הם רבים ומגוונים, ביניהם: ניהול לקוי של משאבי המים במדינה, התמעטות מקורות המים כתוצאה משילוב של מלחמות אזוריות בהן הייתה עיראק מעורבת החל משנות ה-80, בניית סכרים של מדינות שכנות על הנהרות המהווים את מקורות המים העיקריים של עיראק, והתמעטות והתייבשות של מקורות מים עקב בצורות מתמשכות ומשבר האקלים. ב-2019 הציב האו"ם את עיראק במקום החמישי ברשימת מדינות העולם הנתונות בסיכון בשל מחסור במים ומזון עקב שינוי אקלימי.
רקע

באופן היסטורי, המרחב הגאוגרפי בו נמצאת עיראק כיום מוכר בשם מסופוטמיה (יוונית עתיקה – [הארץ] בין שני הנהרות) המתפרסת על פני חלק ניכר מהשטח שנקרא "הסהר הפורה". מקורות החיים המשמעותיים ביותר של אזור הסהר הפורה הם נהרות הפרת והחידקל שעוברים לאורכה של עיראק. מקור שני הנהרות בטורקיה והם זורמים דרומה דרך סוריה (הפרת ו-44 ק"מ מהחידקל) וכורדיסטן העיראקית (חידקל) ובהמשך לאורך עיראק. לבסוף מתאחדים שני הנהרות בדרום עיראק לנהר שט אל-ערב הזורם אל מי המפרץ הפרסי.
בזכות מקורות מים פוריים אלו התפתחו במסופוטמיה כבר בתחילת תקופת הברונזה (3000 לפנה"ס) ציוויליזציות חשובות שהחלו לעבד את האדמה ולפתח חקלאות במרחב זה. בתקופה זו החל גם פיתוח החקלאות באמצעות תעלות השקיה, תוך שימוש יעיל במי הנהרות. במשך אלפי שנים, איפשרה רשת של תעלות ההשקיה חלוקת מים יעילה בין קהילות בצפון ובמזרח האזור.
מקור משמעותי נוסף של מים היה ועודנו חפירת בארות מים עמוקות, שאיבת מי תהום וצריכתם. התופעה נהפכה לשכיחה במיוחד לאחר הפלישה האמריקנית למדינה בשנת 2003, אז דווח כי אלפי משקי בית פרטיים חפרו לעצמם בארות על מנת ליצור לעצמם מקור מים פרטי וסדיר. רוב הבארות הפרטיות הללו משמשות כמקור השקיה לחקלאות. למעשה, על אף צחיחות המרחב העיראקי, משבר המים הוא תהליך חדש יחסית המתרחש בעיראק במהירות רבה לאורך 30 השנים האחרונות. אין עוררין על כך שבצורות ומחסור במים התרחשו לאורך ההיסטוריה האזורית, אך משבר המים הכרוני הקיים בעיראק הוא תופעה חדשה ומובחנת המחריפה עם הזמן.
טענה מרכזית העולה בדו"ח של OCHA ב-2010 היא כי משבר המים החל בשנות ה-90, עם כניסת עיראק לסבב מלחמות ובראשן מלחמת המפרץ הראשונה. הכיבוש העיראקי של כווית גרר את תגובת הצבא האמריקני במבצע "סופה במדבר" ב-1991, שבמהלכו הפגיזו האמריקנים מפעלים ומתקנים לטיפול במים שהממשל העיראקי השקיע בהקמתם לאורך שנות ה-70. פגיעה קשה זו במפעלי טיפול וטיהור המים של עיראק התווספה אל חרם שהטיל האו"ם על עיראק עוד מאוגוסט 1990, שמנע יבוא של חומרי טיהור מים כמו כלור. האו"ם המשיך להטיל סנקציות מחמירות על ייבוא לעיראק עד 2003, ואלה מנעו מעיראק את שיקום מתקני טיהור המים לאורך תקופה זו.
תוצאה ישירה של אירועים אלו ניתן למצוא בהערכת הארגון יוניסף כי בעשור שבין 1990 ל-2000 כמות מי השתייה לאדם בבגדאד ירדה מ-330 ליטר ל-150 ליטר ובאזורים הכפריים ירדה כמות המים מ-180 ליטר ל-65 ליטר לאדם.
לאחר הפלישה האמריקנית ב-2003

עם פלישת צבא ארצות הברית לעיראק ב-2003, נפגעו ונהרסו בשוגג ובמכוון על ידי צדדים שונים מערכות מים ודרכי מים רבות. מערכת המים של הבירה בגדאד נפגעה במיוחד מירי טילים של הכוח הרב-לאומי בעיראק. לרשות הזמנית של הקואליציה, לא הייתה סמכות לאכוף את חוקי המדינה, מצב שהביא לעלייה במעשי שוד וונדליזם. מתקני המים והביוב שכבר הוזנחו ממילא מאז שנות ה-90 נשדדו, נהרסו ויצאו מכלל שימוש כעת ללא כל הפרעה. כתוצאה מכך, הפסקות מים וחשמל נעשו תכופות ומערכת הביוב במדינה לא תפקדה כראוי בין 2003 ל-2006.
משבר המים בא לידי ביטוי גם בניהול לקוי של מערכות הביוב, שם הפסקות חשמל והזנחה של מתקני הביוב הובילו לאי טיפול של קרוב ל-80% מהביוב. כתוצאה מכך אירעה לעיתים קרובות הזרמה של ביוב למקורות מי שתייה, דבר שהוביל לזיהום המים, לסיכון בריאות הציבור וכן להפצת מחלות זיהומיות כגון שלשול. לפי הוועד הבין-לאומי של הצלב האדום (ICRC), נכון לשנת 2010, לאחד מכל ארבעה עיראקים אין נגישות למי שתייה ראויים לשתייה. יתר על כן, רבים מהעיראקים שנהנים מגישה למקור מי שתייה, צורכים מים שאינם נקיים או ראויים לשתייה.
יחסי חוץ וסכרים

חשיבותם של נהרות הפרת והחידקל באזור צחיח יחסית הופכת אותם למקור חיים בעבור המדינות בהן הם זורמים, אך גם למקור ליצירת אנרגיה ולהשפעה אזורית ופנימית. בעקבות בניית סכרי ענק בנקודות שונות לאורך הפרת והחידקל בטורקיה, בסוריה ובעיראק ירד מפלס מי הנהרות בעיראק, הנמצאת במורד שני הנהרות, באופן דרסטי מאז תחילת שנות האלפיים. המחסור במים ניכר במיוחד בערים בדרום עיראק כמו בצרה, שבה ירידת מפלס מי נהר שט אל-ערב וזיהומו הפכו אותו לתעלה צרה שלא ניתן להשתמש במימיה. ירידת מפלס המים והחרפת משבר המים בעיראק מתסיסה את אזור אגן הנהרות, הפגיע ממילא, ויוצרת סכסוכים בין המדינות החולקות את המים ונלחמות על השליטה בהם. מאז 1975 החלה טורקיה לבנות סכרים ותחנות כוח על שני הנהרות. מהלך זה הוריד את ספיקת המים בשני הנהרות בעיראק ב-80% ובסוריה ב-40% וגרר ביקורת זועמת והאשמות מצידן כי טורקיה אוגרת מים ומסכנת אותן בכך שהיא מונעת מהן את מי הנהרות.
איראן נוכחת גם היא במאבק על מי האזור ובונה סכרים ותחנות כוח על יובלים של נהר החידקל ובכך מצמצמת את כמות המים המגיעה אליו. אחת התגובות של איראן וטורקיה לבצורות שפגעו בהן בשנים האחרונות הייתה הגדלת כמות המים הנשאבים מהנהרות, תוך פגיעה בכמות המים שזורמת לעיראק ולסוריה.
סכסוכי מים אלו נובעים גם מכישלון של מפלגת הבעת' לאורך שנות שלטונה לדרוש ולהגיע להסדרים ולהסכמים משותפים בנושאי מים עם המדינות שאיתן היא חולקת את המשאב היקר. מדינות שכנות אלה לא ששו לשתף פעולה עם עיראק או זו עם זו בענייני חלוקת המים, מכסות שאיבה ובניית סכרים. כתוצאה מאי הסדרת נושא המים, עיראק סובלת בעשורים האחרונים מהידלדלות מי הנהרות שלה, ובמיוחד הפרת, שתהליך ייבושו מואץ במיוחד ואיכות מימיו ירודה.