stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
רוקי רואד (קינוח)
אוסטרליה

המרכיבים העיקריים של גרסת הרוקי-רואד האוסטרלי המסורתי הם:
דובדבנים מזוגגים או פטל
שוקולד חלב (לפעמים משתמשים בשוקולד מריר או לבן)
שבבי קוקוס מיובשים או קוקוס מגורר
אגוזים במיוחד בוטנים
מרשמלו
המותג המסחרי המפורסם ביותר של רוקי רואד באוסטרליה, הוא גרסת "המתכון המקורי" של חברת השוקולד האוסטרלית "דארל ליאה" הנמכרת בשם "Rocklea Road". גרסה זו אינה מכילה דובדבנים, והיא מכילה נתחי מרשמלו גדולים יחסית והרבה קוקוס.
אנגליה

המרכיבים העיקריים בגרסת הרוקי-רואד האנגלי המסורתי הם:
פירות יבשים
ביסקוויטים
שוקולד חלב (לפעמים משתמשים בשוקולד מריר או לבן)
ציפוי דק של אבקת סוכר (לא חובה)
ארצות הברית

המרכיבים העיקריים ברוקי-רואד האמריקאי המסורתי הם:
שוקולד חלב
מרשמלו
אגוזי מלך או שקדים
הגרסה הפופולרית ביותר של החטיף הזה בארצות הברית היא בצורת גלידה, המורכבת מגלידת שוקולד, מרשמלו (או לפעמים "מערבולת מרשמלו" - marshmallow swirl) ואגוזים. חברת הממתקים אנאבל מייצרת חטיף בשם "רוקי רואד" המכיל מרשמלו, שכבת שוקולד דקה ואגוזי קשיו. למותג "בטי קרוקר" יש מתכון משלו לרוקי רואד.
ראו גם

מרשמלו
עוגייה
הערות שוליים

↑  "Rocky Road Dessert Pizza". Pillsbury Company. נבדק ב-2014-03-25.
↑  "Edge of gory! Bakers craft creepy cakes". CNN. 2013-10-30. נבדק ב-2014-03-25.
↑  הכי מוגזם: חיתוכיות רוקי רוד (Rocky road) פינק לימונייד, באתר וואלה, 4 ביולי 2021
↑  מתכון: חטיף רוקי רואד, באתר mako
↑  Ali Sultan, National Rocky Road Day, National Today, ‏2021-06-02 (באנגלית אמריקאית)
↑  How To Make Rocky Road Ice Cream, businessdiary.com.ph, ‏2021-07-20 (באנגלית אמריקאית)
↑  "Rocky Road Brownies". Betty Crocker. 2013. נבדק ב-2014-03-25.
רוקי רואד במהלך הכנה בתבנית זכוכית
בראוניז רוקי-רואד אמריקאי
מלכי-צדק

ערך זה עוסק בדמות מקראית. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
יח וּמַלְכִּי-צֶדֶק מֶלֶךְ שָׁלֵם, הוֹצִיא לֶחֶם וָיָיִן; וְהוּא כֹהֵן, לְאֵל עֶלְיוֹן.  יט וַיְבָרְכֵהוּ, וַיֹּאמַר:  בָּרוּךְ אַבְרָם לְאֵל עֶלְיוֹן, קֹנֵה שָׁמַיִם וָאָרֶץ.  כ וּבָרוּךְ אֵל עֶלְיוֹן, אֲשֶׁר-מִגֵּן צָרֶיךָ בְּיָדֶךָ; וַיִּתֶּן-לוֹ מַעֲשֵׂר, מִכֹּל.

— ספר בראשית, פרק י"ד, פסוקים י"ח–כ'
פגישת אברהם (מימין) עם מלכי-צדק (משמאל). ציור מהמאה ה-15. התמונה מוצגת בקתדרלת סנט-פטר בלוון, בלגיה
מַלְכִּי-צֶדֶק מלך שלם, (ירושלים), כהן ל"אל עליון", הוא דמות מקראית. דמותו החידתית במקרא קנתה לו מעמד מיוחד בקרב חוגים שונים ביהדות בית שני, ומאוחר יותר, גם בנצרות. על פי המסורת היהודית מלכי צדק הוא שם בן נח.
יש אומרים שנקרא על שם האל הכנעני הראשי בעל, שעל שמו נקרא גם כוכב צדק; אחרים מקבילים לשמות "צדקמלך" (המופיע כמלך לפש ובכתובת מכרכמיש (אנ')) ו"צדקא" (מלך אשקלון ושם מכתובת פיניקית מכתי), המזכירים כנראה את אל הצדק הכנעני (אנ') (המופיע בשם זה אצל פילון איש גבל ודמסקיוס).
מלכי-צדק במקרא

דמותו של מלכי-צדק מופיעה במקרא פעמיים: בספר בראשית בפרשת לך לך ובאחד ממזמורי תהילים.
מלכי-צדק במקרא > בראשית

בבראשית מסופר שמלכי-צדק קיבל את פניו של אברהם בלחם ויין ובירך אותו לאחר שניצח במלחמה את ארבעת מלכי המזרח והציל מהם את שבויי סדום והסביבה ואת לוט בן אחיו.
וּמַלְכִּי-צֶדֶק מֶלֶךְ שָׁלֵם הוֹצִיא לֶחֶם וָיָיִן וְהוּא כֹהֵן לְאֵל עֶלְיוֹן. וַיְבָרְכֵהוּ וַיֹּאמַר בָּרוּךְ אַבְרָם לְאֵל עֶלְיוֹן קֹנֵה שָׁמַיִם וָאָרֶץ. וּבָרוּךְ אֵל עֶלְיוֹן אֲשֶׁר מִגֵּן צָרֶיךָ בְּיָדֶךָ וַיִּתֶּן לוֹ מַעֲשֵׂר מִכֹּל.
סיפור המפגש בין מלכי-צדק לאברהם מבקש כפי הנראה לבסס את המסורת של הבטחת הארץ לאבות האומה העברית, ולרמוז על עתיקות קדושתה של ירושלים. הסיפור מבטא גם את הקשר וההערכה שהיו בין שתי דמויות אלה, ואת הזהות באמונתם הדתית (האמונה ב"אל עליון") או לכל הפחות, את הכרתם ההדדית של מלכי-צדק ואברהם זה באלוהיו של זה. המקרא אינו מפרש מי מן השניים נותן מעשר לאחר, אף כי יהיה זה סביר להניח שאברהם הלוחם, הרועה ובעל הנכסים הרבים ששב כרגע ממלחמה בה לקח שלל רב, הוא שנותן מעשר למלכי-צדק הכהן שמשרת בקודש.
אל עליון אותו עבד מלכי-צדק, מזוהה לדעת חז"ל עם אלוהי האבות שברא את העולם, אולם במרחב הכנעני ידוע, בעיקר מן השירה האוגריתית, אך גם מאסטלות ספירה, האל ששמו אל ותארו עליון כראש הפנתאון הכנעני. אפשר כי התורה מבקשת לזהות את אל ועליון עם אלוהי ישראל,[דרוש מקור][מפני ש...] כדי להדגיש כי בירושלים עבדו מימים ימימה את אלוהי ישראל, אף כי עמי הסביבה היו עובדי אלילים. מנגד, ייתכן שגם לפי התורה מדובר באל הכנעני ולא באלהי ישראל, וראיה אפשרית לכך עולה מהשוואת דברי מלכיצדק לדברי אברהם שם: מלכיצדק אומר "בָּרוּךְ אַבְרָם לְאֵל עֶלְיוֹן, קֹנֵה שָׁמַיִם וָאָרֶץ", ואילו אברהם אומר "הֲרִמֹתִי יָדִי אֶל ה' אֵל עֶלְיוֹן, קֹנֵה שָׁמַיִם וָאָרֶץ". בעוד אברהם משתמש במילים 'אל עליון' כתואר לה' אלהי ישראל, מלכיצדק משתמש בהן כשם, ומכאן נראה שמדובר באל הכנעני. "אל קונה ארץ" מוזכר גם בכתובת אזתוד.
מלכי-צדק במקרא > מקומו של הסיפור על פי פרשנות ימי הביניים

פרשנים רבים תהו על טיבה של פגישה זו. התנ"ך אינו מוסר פרטים על אותו מלך וכהן ואף על משפחתו ועמו. מקומו של הסיפור הוא בעייתי, כי הוא קוטע את הרצף הסיפורי.
על כך עולה גם אברבנאל: "סיפור מלכי-צדק וברכותיו, איך נכנס בתוך סיפור המלכים? כי הנה הכתוב אומר: (בראשית י"ד, י"ז) "ויצא מלך סדום לקראתו", קודם שהזכיר הכתוב מה שדיבר מלך סדום לאברהם ומה שהשיבו, הכניס עיניין מלכי-צדק, ואחריו סיפר מה שאמר מלך סדום לאברהם. ויותר ראוי היה שיספר עניין מלך סדום, שאלתו ובקשתו ותשובתו בפני עצמו, ועניין מלכי-צדק וברכותיו אחר זה בפני עצמו.". אברבנאל פותר זאת בכך שמחבר המקראי מבליט את ערמתו של מלך סדום ובכך הוא מאפיין בדרך עקיפה את דמותו החיובית של מלכי-צדק.
רשב"ם רואה בערמתו של מלך סדום דרך לאפיין את דמותו החיובית של אברהם: לכן הפסיק בין 'ויצא מלך סדום' וכתב בינתיים: 'ומלכ-צדק מלך שלם הוציא לחם ויין', ללמדנו שאמת השיב אברהם למלך סדום, כשאמר לו ' בלעדי רק אשר אכלו הנערים', שאמר 'אכלו' הנערים ולא אמר 'אכלנו' כי הוא אכל משל מלכי צדק.
מלכי-צדק במקרא > תהילים

אזכורו של מלכי-צדק בתהילים הוא פסוק סתום קמעה:
נִשְׁבַּע ה' וְלֹא יִנָּחֵם אַתָּה כֹהֵן לְעוֹלָם עַל דִּבְרָתִי מַלְכִּי צֶדֶק.
הפרשנים היהודים הבינו פסוק זה בכמה גוונים; חז"ל פירשוהו כהעברת כהונת מלכי-צדק אל אברהם אבינו כנחלה עולמית לזרעו אחריו (הכהנים), וגם כהבטחה למלכותו המבוססת של מלך ישראל. מתוך ההקשר של הפרק עולה שמדובר בשימוש מטפורי בשמו של מלכי-צדק. יש המייחסים את המזמור למלך יהושפט.
פילון מאלכסנדריה וספר חנוך ב'

בשלושה מחיבוריו התייחס פילון האלכסנדרוני לדמותו של מלכי-צדק: "על אברהם", "על החינוך המקדים" ו-"פרשנות אלגורית". בזה האחרון מתאר פילון את מלכי-צדק כהתגשמות הלוגוס האלוהי. ללוגוס בתפיסתו של פילון, המושפע מרעיונות אפלטוניים, שמור תפקיד מרכזי בתיווך בין האל, כישות רוחנית לחלוטין, לבין העולם החומרי יציר כפיו, ובתוכו האדם. דומה כי לרעיונות אלה של פילון הייתה השפעה מרחיקת לכת על הפרשנות הנוצרית ועל יחסה למלכי-צדק.
ספר חנוך הסלאבי מזכיר גם הוא את דמותו של מלכי-צדק. שם מסופר כי זמן קצר לפני המבול נולד מלכי-צדק באופן נסי לאשת ניר הכהן, אחי נח. הוא נולד כשהוא מפותח מבחינה גופנית, לבוש ומסומן בחותם הכהונה, ומיד כשיצא מרחם אמו בירך את האל. ארבעים יום לאחר מכן, הוא נלקח על ידי המלאך מיכאל לגן עדן, וכך ניצל מאימת המבול.
מגילות מדבר יהודה

מלכי-צדק מוזכר מפורשות בשתיים ממגילות מדבר יהודה, "המגילה החיצונית לבראשית" (1Q20) ו־11QMelchizedek. בחיבור הראשון זהה דמותו לזו המופיעה בנוסח המסורה של ספר בראשית. אולם בחיבור השני הוא מוצג כדמות שמימית, העתידה להנהיג את בני האור באחרית הימים ולשפוט את העמים.
בחיבור נוסף שנמצא בקומראן (4QAmram) מוזכרת דמות שמימית אחרת, מלכי-רשע, שכפי הנראה הוא שם אחר לבליעל, מנהיג כוחות הרשע. בשל מצבה הפרגמנטרי של המגילה, לא ניתן לדעת אם הוזכר בטקסט גם שמו של מלכי-צדק, אם כי סביר מאוד להניח שכך הוא.
ספרות חז"ל

בספרות חז"ל נעשו כמה ניסיונות להתמודד עם שאלת כהונתו של מלכי-צדק ומלכותו על ירושלים. על-פי המסורת הרווחת ביותר, מזוהה מלכי-צדק ככינוי לשם בן נח. ב"מדרש תהילים" נדרש הפסוק ”יַפְתְּ אֱלֹהִים לְיֶפֶת וְיִשְׁכֹּן בְּאָהֳלֵי שֵׁם” (בראשית, ט', כ"ז) כעדות לכך שהכהונה ניתנה לשם על ידי נח אביו. נראה אפוא שבאמצעות הזיהוי עם שם בן נח, מבקשים חז"ל להסביר את הופעתו הפתאומית של מלכי-צדק בתורה כ"כהן לאל עליון". על פי המדרש ניתן מקום של כבוד למלכי-צדק בקביעת שמה של ירושלים העיר המקודשת, שהיא לדעת המדרש צירוף של השם שאברהם קרא לה "ירא", "הר ה' יראה" שמבטא יראה וחרדת קודש, עם השם "שלם" שמלכי-צדק קרא לה שמבטא אהבה ושלמות, וכך נוצר השם המלא של העיר, המופיע בתנ"ך בדרך כלל כ"ירו-שלם"

מסורת אחרת, שמוזכרת במסכת נדרים בתלמוד בבלי, מבקשת להסביר את מעבר הכהונה ממלכי-צדק (שם בן נח) וצאצאיו הישירים לאברהם וצאצאיו. זאת, באמצעות מדרש המשלב את הפסוקים מבראשית עם הפסוק מתהילים שהובא לעיל. על-פי מדרש זה, מלכי-צדק נענש בשל העובדה שהקדים את ברכתו לאברהם לברכתו לאל עליון, באומרו: ”בָּרוּךְ אַבְרָם לְאֵל עֶלְיוֹן קֹנֵה שָׁמַיִם וָאָרֶץ: וּבָרוּךְ אֵל עֶלְיוֹן אֲשֶׁר מִגֵּן צָרֶיךָ בְּיָדֶךָ” (בראשית, י"ד, י"ח–י"ט).
אמר לו אברהם: וכי מקדימין ברכת עבד לברכת קונו? מיד נתנה לאברהם, שנאמר: נאם ה' לאדני שב לימיני עד אשית אויביך הדום לרגליך, ובתריה כתיב: נשבע ה' ולא ינחם אתה כהן לעולם על דברתי מלכי צדק - על דיבורו של מלכי צדק; והיינו דכתיב: והוא כהן לאל עליון, הוא כהן - ואין זרעו כהן.
הגמרא מפרשת אפוא את הפסוק בתהילים (”נִשְׁבַּע ה' וְלֹא יִנָּחֵם אַתָּה כֹהֵן לְעוֹלָם עַל דִּבְרָתִי מַלְכִּי צֶדֶק”) כעדות לכך שמלכי-צדק נענש על דבריו, וכתוצאה מכך, עברה הכהונה לאברהם ולצאצאיו עד עולם. לפי משנתו של רבי חיים בן עטר, לא הוענש שם - כי הקדים ברכת אברהם לשל האלהים עבור כי זהה מעצמו האלהים בעולם שטוף בפולחן אליליות - אלא מלכי צדק העניק לו הכהונה מרצונו הטוב.
בנוסף למסורות אלה, העוסקות בדמותו הגשמית של מלכי-צדק, התקיימו כנראה גם בחוגי חכמים מסורות המייחסות לו תפקיד אסכטולוגי. כך, למשל, במדרש על שיר השירים מזוהה מלכי-צדק עם אחד מארבעת החרשים בספר זכריה, לצד אליהו הנביא, מלך המשיח ומשוח מלחמה.
מסכת נזיקין, בבא בתרא מייחסים את כתבי דוד בין היתר למלכי-צדק:
דוד כתב ספרו על ידי עשרה זקנים: על ידי אדם הראשון, על ידי מלכי-צדק, ועל ידי אברהם, ועל ידי משה, ועל ידי הימן ועל ידי ידותון, ועל ידי אסף, ועל ידי שלושה בני קורח
.
מלכי-צדק בספרות הנוצרית

מלכי-צדק מופיע כבר בברית החדשה, באיגרת אל העברים המיוחסת לפאולוס, כשהוא נושא מעמד מיוחד המבחין אותו מבני תמותה ומציגו כמעין תקדים לישו מנצרת ”ובהיותו בן-האלהים הוא נשאר כהן לתמיד” (אל העברים ז' 3).
המטרה הפולמוסית של תיאור זה מתבהרת עד מהרה, כאשר מחבר האיגרת משתמש בדמותו של מלכי-צדק שאינו יהודי כעדות לכך שמוסד הכהונה היהודי צריך לעבור מן העולם, ולא רק בשל חורבן המקדש. לשיטתו של המחבר, עם התגשמותו של המשיח בבשר, הוא לקח על עצמו את תפקיד הכהן הגדול. מלכי-צדק, אם כן, מייצג עבורו מודל מקראי שמצדיק את הוצאת הכהונה מידי הלויים:
וזה ברור עוד יותר כאשר, בדומה למלכי-צדק, קם כהן אחר שהיה לכהן לא על-פי תורת החוקים התלויה בבשר ודם, אלא מתוקף כח החיים שאין להם הפסק. הן העיד עליו, "אתה כהן לעולם על-דברתי מלכי-צדק".
מלכי-צדק בתרבות המודרנית

בספר האלכימאי של הסופר הברזילאי פאולו קואלו נעשה שימוש בדמותו של מלכי-צדק, המתואר כאדם הלובש חושן, שיודע את כל סודותיו של הנער, ויועץ לו בתחילת המסע הרוחני שלו כיצד להגיע ליעוד שלו.
"מדינת" מלכיצדק היא ישות פיקטיביות, המוצגת באתרה כמדינה אמיתית הקיימת באוקיינוס השקט. על פי האתר, המדינה מתעתדת לקבוע את בירתה בירושלים, עירו ההיסטורית של מלכיצדק.
הערות שוליים

↑  ראו תהילים, ע"ו, ג'
↑  Robert R Steiglitz, The Hebrew Names of the Seven Planets, 1981
↑  Olivier Masson, Maurice Sznycer, Recherches sur les Phéniciens à Chypre, Librairie Droz, 1972, עמ' 99
↑  משה כספי, "קניתי איש את ה' ", בית מקרא לג, 1987, עמ' 29
↑  נחמה ליבוביץ עיונים בספר בראשית בעקבות פרשנינו הראשונים ואחרונים, ישראל, הסוכנות היהודית עמ' 94-93.
↑  דרכו של מלכיצדק מספר בראשית לספר תהילים יהודה אליצור באתר דעת
↑  לפי רש"י בראשית יד, יח-כ אשר מקורו הוא מדרש רבה
↑  מדרש תהילים, מזמור ע"ו
↑  בראשית רבה נ"ו
↑  אור החיים לבראשית פרק יד
↑  ספר זכריה, פרק ב', פסוק ג'
↑  ילקוט שמעוני, שיר השירים רמז
↑  בבא בתרא, י"ד-ט"ו.
| ספר בראשית |
| --- | --- | --- |
| פרשת בראשית | בריאת העולם • תוהו ובוהו • רקיע • המים העליונים • בריאת אדם וחוה • אדם וחוה • פרייה ורבייה • גן עדן • נחש הקדמוני • חטא עץ הדעת • קללת האדם והאשה • עץ החיים • קין והבל • שירת למך • מעשה בני האלוהים |  |
| פרשת נח | תיבת נח • המבול • ברית הקשת • שבע מצוות בני נח • שכרות נח • תולדות בני נח • מגדל בבל |  |
| פרשת לך לך | מסע אברהם לארץ כנען • ירידת אברהם למצרים • פרידת אברהם ולוט • מלחמת ארבעת המלכים את החמישה • מלכי-צדק • ברית בין הבתרים • בריחת הגר ולידת ישמעאל • ברית המילה |  |
| פרשת וירא | ביקור המלאכים באוהל אברהם • מהפכת סדום ועמורה • לוט ובנותיו • ירידת אברהם לגרר • גירוש הגר וישמעאל • ברית אברהם ואבימלך • עקדת יצחק |  |
| פרשת חיי שרה | רכישת מערת המכפלה • מציאת אישה ליצחק • נישואי אברהם וקטורה • תולדות ישמעאל |  |
| פרשת תולדות | לידת יעקב ועשו • מכירת הבכורה • ירידת יצחק לגרר • הריב על הבארות • ברית יצחק ואבימלך • גנבת הברכות • בריחת יעקב מעשו |  |
| פרשת ויצא | חלום יעקב • נישואי יעקב עם רחל ולאה • לידת בני יעקב • מעשה הדודאים • בריחת יעקב מלבן • ברית יעקב ולבן |  |
| פרשת וישלח | מפגש יעקב ועשו • מאבק יעקב והמלאך • מעשה שכם ודינה • מעשה שמעון ולוי • קיום הנדר בבית אל • מות רחל וקבורתה • מעשה ראובן ובלהה • פרשת שמונת מלכי אדום |  |
| פרשת וישב | מכירת יוסף • מעשה יהודה ותמר • לידת פרץ וזרח • יוסף ואשת פוטיפר • חלומות שר המשקים ושר האופים |  |
| פרשת מקץ | חלומות פרעה • ירידת אחי יוסף למצרים |  |
| פרשת ויגש | התוודעות יוסף לאחיו • ירידת יעקב למצרים • מכירת ארץ מצרים לפרעה |  |
| פרשת ויחי | שבועת יוסף ליעקב • ברכת אפרים ומנשה • ברכת יעקב לבניו • מות יעקב וקבורתו |  |
| דמויות מרכזיות | אדם וחוה • קין והבל • נח • אברהם ושרה • לוט • הגר וישמעאל • יצחק ורבקה • עשו • יעקב רחל ולאה • בלהה וזלפה • ראובן • שמעון • לוי • יהודה • תמר • יששכר • זבולון • דן • נפתלי • גד • אשר • יוסף • בנימין |  |
ספר בראשית • ספר שמות • ספר ויקרא • ספר במדבר • ספר דברים
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007299939605171  GND: 118580515  LCCN: n80163553  NKC: uk2005277718  VIAF: 283467894   WorldCat (עם VIAF): 283467894 
פגישת אברהם ומלכיצדק ציור מעשה ידי פטר פאול רובנס
אסתר ראב

| --- | --- |

 לידה:  25 באפריל 1894 פתח תקווה, האימפריה העות'מאנית 
 פטירה:  4 בספטמבר 1981 (בגיל 87) קרית טבעון‏‎, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 מקום קבורה:  בית הקברות סגולה 
 שפות היצירה:  עברית 
 
אסתר ראבּ (25 באפריל 1894 – 4 בספטמבר 1981) הייתה המשוררת והסופרת הבולטת הראשונה מבין ילידי ארץ ישראל ולכן היא כונתה "המשוררת הצברית הראשונה". עובדה זו בולטת בשירתה המושפעת מאוד מהנוף הארצישראלי. ראב הייתה דמות חריגה בחברה, וכך גם שירתה, השונה מסגנון הזמן. ארכיונה הופקד במכון גנזים, אשר בבית אריאלה בתל אביב.
חייה

אסתר ראב נולדה וגדלה במושבה פתח תקווה, שהוריה, לאה ויהודה ראב, נמנו עם מייסדיה. העריצה את אביה שהיה דמות מיוחדת ביישוב העברי, וגם שנים אחר כך תיארה אותו בצורה מיוחדת. בין השאר סיפרה כי הייתה בוכה כאשר הוא נאבק במחלת הלב שלו, שהחלה לאחר ויכוח עם בן דודו יהושע שטמפפר במושבה. בסוף 1909, בהיותה כבת 15 וחצי, אסר עליה אביה ללמוד בבית הספר של המושבה, בו למדו במעורב בנים ובנות. התנגדותו פגעה בה, ולפי דבריה אף השפיעה עליה לאורך שנים.
פתח תקווה ונופיה השפיעו עליה רבות, אותם היא מתארת כך:
היא מתארת כיצד חיה ממש את החקלאות, כיצד היה אביה מודד את התבואה על פי גובהה, וכיצד נעצבה כאשר עקרו כרם יין שנכשל. חייהם במושבה היו קשים, בשל כישלונה של החקלאות במושבה, ובקושי היה מה לאכול.
ב-1913 עברה להתגורר בדגניה, עם חלוצי העלייה השנייה. ב-1914 שבה לפתח תקווה.
בסוף 1921 נישאה בקהיר לבן-דודתה, יצחק גרין, ושהתה כמה שנים במצרים. אחר כך חזרה לארץ והתגוררה בתל אביב עד שנת 1945, ואחר כך חזרה לפתח תקווה. למדה בסמינר למורות ועבדה בהוראה ובחקלאות. את שיריה החלה לפרסם בראשית שנות העשרים.
יצירתה

כאשר הוציאה את ספרה הראשון "קמשונים", בשנת 1930, שלטו בכיפה שתי אסכולות ספרותיות, זו הוותיקה, של ביאליק ובני דורו מצד אחד, והצעירה, שכללה משוררים כשלונסקי ואחרים. אסתר ראב אינה שייכת לשום אסכולה שהיא. היא עצמה הדגישה נקודה זו, ואמרה שחשה קרובה רק ליצחק שנהר. לפי החוקר צבי לוז, קרבה זו אינה מתבטאת בסגנון הספרותי שלהם, אלא בעמידה המשותפת שלהם בשולי הזרם הספרותי.
יצירתה > משוררת הארץ

סגנונה קשור להיותה של אסתר ראב בת הארץ, החשה חופשייה במרחבי האדמה, ואומנם היא כונתה "המשוררת הצברית הראשונה". השפעת הארץ נוכחת בכל כתיבתה, בתיאורים המופיעים בשיריה, בלשון הפשוטה והארצית שבה היא משתמשת ובסגנונה התמציתי, החד לעיתים. מתוך קרבתה לארץ החשופה, היא מסתייגת מן הכרך, ובשיר "תל אביב" היא כותבת:
הארץ, נופיה, הצמחייה והחי שבתוכה שימשו משוררים רבים החל מימי העליות הראשונות, אך ראב ייחודית בכך ש'שירי הארץ' שלה אינם ניסיון להביע מתוך עולמה את האהבה לארץ, אלא הם עצמם עולים ומתפתחים מתוך חוויית הארץ, שלעיתים מכוונת אליה במפורש ולעיתים משמשת כמצע לנושא אחר. כך כותבת ראב על "עריסות החול" של המולדת:
יצירתה > פשטות וחופש

ראב כתבה ב"חרוז חופשי", ואף שקדמו לה בכך משוררים כדוד פוגל ויוסף צבי רימון, מייחד אותה החופש הפשוט שבכתיבתה, שאינו מבקש להשתחרר מעולה של מסורת ספרותית אלא עומד בפני עצמו. רוב שיריה נכתבים כשטף אחד, ללא חלוקה מקטעת לבתים.
סגנון זה שלה, עם חוויית הארץ, פותר לעיתים קונפליקטים, מאחד בין קצוות נפרדים. ניתן למצוא למשל קטע כזה:
היחס בין ישן לחדש, בין המסורת למודרניות מוצג כאן בצורה פשוטה, בניגוד למתח המובע בשירי ביאליק למשל, ואף בשיריו של המשורר הדתי י"צ רימון. הקשר המשותף לארץ ולנוף מאפשר את הקשר עם העבר, כפי שהיא כותבת באותו שיר: "שבע אטבול בים תיכון/ לקראת דוד אלופי המלך... ועם דבורה תחת התומר/ אשתה קהוה ואשוחח...".
יצירתה > שירי האהבה

שירי האהבה שלה נובעים אף הם מאותה חוויה בסיסית של הארץ, ועל כן מוצגת בהן דמות חדשה ומיוחדת של האשה האוהבת. הרומנטיות הרגילה מוחלפת באווירה 'צברית':
האהבה שהיא מציעה איננה אהבה אמיתית ונינוחה, אלא אהבה של טבע פתוח, פראי וכואב. אהבה שיכולה להתקיים רק "על מרומי הצער".
יצירתה > תרגום

אסתר ראב תרגמה שירה משל משוררים שונים ומשפות שונות, ביניהם אוטוקר בז'זינה, שתרגמה מגרמנית, וז'רמן בומון, שתרגמה מצרפתית.
הכרה ופרסים

ראב זכתה בפרס קוגל בשנת 1964, על ספרה "שירי אסתר ראב" שיצא שנה קודם לכן.
על שמה נקרא רחוב "שירת אסתר" בשכונת "נווה גן" בפתח תקווה.
ספריה

קמשונים (שירים), בהוצאת הדים, תר"ץ 1930.
שירי אסתר ראב (כולל "קמשונים"), בהוצאת מסדה, תשכ"ד נובמבר 1963.
תפילה אחרונה (שירים), בהוצאת עם עובד, 1972.
המיית שורשים, מבחר שירים מתוך ספריה הקודמים, בהוצאת הקיבוץ המאוחד, 1976.
אסתר ראב, ילקוט שירים, מבחר שירים ומבוא על שירתה, עריכה ומקורות: אהוד בן עזר וראובן שהם. בהוצאת "יחדיו" ואגודת הסופרים העברים, 1982.
גן שחרב, מבחר סיפורים ושבעה שירים, התקין לדפוס: אהוד בן עזר, בהוצאת תרמיל, משרד הביטחון, 1983.
לאחר מותה כונסה יצירתה לשני ספרים:
כל השירים, המהדיר: אהוד בן עזר, בהוצאת זמורה-ביתן, 1988. מהדורה שנייה מורחבת, יצאה בשנת ה-100 להולדתה של המשוררת, 1994.
כל הפרוזה, המהדיר: אהוד בן עזר, כולל סיפורי "גן שחרב" וסיפורים מהעיזבון, תרגומי שירים ושירים לילדים, בהוצאת אסטרולוג, 2001.
לקריאה נוספת

צבי לוז, "גילוי המציאות החדשה, שירי אסתר ראב", בתוך: מציאות ואדם בספרות הארץ-ישראלית, הוצאת דביר, תל אביב, 1970.
דן מירון, אמהות מייסדות, אחיות חורגות, הוצאת הקיבוץ המאוחד, תל אביב, 1991.
ראובן שהם, "בת הארץ – הקול הדובר בשירת אסתר ראב", בתוך: קול ודיוקן, אוניברסיטת חיפה, 1988.
אהוד בן עזר, ימים של לענה ודבש, סיפור חייה של המשוררת אסתר ראב, הוצאת עם עובד, תל אביב, 1998.
צבי לוז, שירת אסתר ראב, ערכה לאה שניר, הקיבוץ המאוחד, 1998.
לקריאה נוספת > מאמרים

הלית ישורון, איך עשית את זה? – ראיונות 'חדרים', הוצאת הקיבוץ המאוחד/ספרי סימן קריאה, 2016, עמ' 11–16, ראיון עם אסתר ראב מדצמבר 1980.
אהוד בן עזר, אסתר ראב והערבים, נתיב 52, ספטמבר 1996, עמ' 72–78.
עמינדב דיקמן, 'צמח הארץ – אני היא' – דבר על הילידיות בשירת אסתר ראב, מחקרי ירושלים בספרות עברית כד, אוגוסט 2011, עמ' 159–180. (המאמר זמין לצפייה במאגר JSTOR לאחר הרשמה)
שיבולת זית, "אני אמרתי את כל האמת, אני נשבעת": המודל הביוגרפי של אסתר ראב, מסד 2, 2004, עמ' 21–29.
אן (חנה) לפידות לרנר, 'כפתורים ופרחים': ילדים בשירתה של אסתר ראב, בתוך: צביה בן-יוסף גינור (עורכת), מחקרים בספרות ישראל: מוגשים לאברהם הולץ, ניו יורק: בית המדרש לרבנים באמריקה, 2003, עמ' 159–175.
ראובן שהם, הריתמוס החופשי בשירת אסתר ראב, הספרות 24, 1977, עמ' 84–91.
ביאורים

↑  לרגל ט"ו בשבט תשפ"ה, פרסם מכון גנזים את שירהּ "אלון". לקריאה בשיר ראו כאן.
הערות שוליים

↑  ציון לנפש יקרה, דואר היום, 14 במרץ 1932
↑  הדים, דואר היום, 10 ביולי 1922
הדים, דבר, 3 באפריל 1927
↑  ט"ו בשבט – ילדי עִברים מקיפים אותי, באתר הבלוג של מכון גנזים – אגודת הסופרים, 12 בפברואר 2025
↑  אהוד בן עזר, אסתר ראב כמתרגמת, מאזנים, מרץ 1995, עמ' 52
↑  דאבון לז'רמן בומון, תרגמה מצרפתית: אסתר ראב, מאזנים, ניסן-אייר תשכ"ט (1969)
↑  א. ראב וי. רבינוב חתני פרס קוגל, דבר, 7 בינואר 1964; גם השנה חילקה חולון את "פרס קוגל" לשניים, מעריב, 9 בינואר 1964; אסתר ראב וי. רבינוב זכו בפרס קוגל, דבר, 3 בפברואר 1964.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007266715805171  BnF: cb12546529p (data)  GND: 12367526X  ISNI: 0000 0000 6649 6097  LCCN: n83148259  VIAF: 59197696   WorldCat (עם VIAF): 59197696 
שלט לזכרה של אסתר ראב על קיר ביתה בתל אביב
חטיבת כרמלי

| --- | --- |
סמל חטיבת כרמלי
סמל חטיבת כרמלי
 פרטים
 מדינה:  ישראל ישראל
 שיוך:   צה"ל
 סוג:  חטיבת חי"ר במילואים
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  נובמבר 1947 – הווה (כ־77 שנים)
 מקים היחידה:  משה כרמל
 מלחמות:    מלחמת העצמאות   מלחמת ששת הימים   מלחמת ההתשה   מלחמת יום הכיפורים   מלחמת לבנון הראשונה   מלחמת לבנון השנייה מלחמת חרבות ברזל
 פיקוד
 יחידת אם:  עוצבת המפץ
 יחידות בת:  גדוד 221  גדוד 222  גדוד 223  גדס"ר 224  יחס"ם  פלחי"ק 5172
 מפקדים:  מפקדי החטיבה
משה כרמל, מייסד החטיבה ומפקדה הראשון.
חטיבת כרמלי – חטיבה 2 (בעבר נקראה חטיבה 165 וחטיבה 612) היא חטיבת חי"ר במילואים בצה"ל, ואחת משלוש חטיבות יוצאי חטיבת גולני, יחד עם חטיבת אלכסנדרוני וחטיבת עודד. החטיבה כפופה לעוצבת המפץ, אוגדת מילואים בפיקוד צפון.
כיום החטיבה מוזנת מיוצאי גדוד 13 של חטיבת גולני.
הקמת החטיבה (תש"ח)

בפקודת המבנה הארצי מנובמבר 1947 החליט דוד בן-גוריון להקים מתוך גדודי ופלוגות החי"ש בערים ובמחוזות ארבע חטיבות סדירות, שהפכו בהמשך לשש, ולהתחיל בגיוס כל הכוח המסוגל ללחימה. בצפון הקימה מפקדת ההגנה את חטיבת לבנוני שנקראה בתוכניות המוקדמות "חטיבת הצפון" וכללה את כל המרחב שמזכרון יעקב וצפונה. מפקד החטיבה היה משה זליצקי (לימים משה כרמל) והיא כללה את כל כוחות החי"ש במרחב.
ב-28 בפברואר 1948 פוצלה החטיבה לחטיבת גולני בנפת יזרעאל, הכנרת, גלבוע ועד תל חי וחטיבת כרמלי (על שם הר הכרמל) באזור חיפה ונפת זבולון (כלומר חיפה והגליל המערבי). במקביל פעלה בגזרה חטיבת יפתח של הפלמ"ח.
למסגרת החטיבה הוכפפו 3 גדודים – 21 (שגרעינו בני נשר-יגור, נהריה והקריות שמצפון לחיפה), 22 (שגרעינו סטודנטים מהטכניון) ו-23 (שהוקם מיחידת "הדרי" – חיל משמר העם של חיפה ועולים חדשים בעיקר שארית הפליטה). במהלך המלחמה הוקם גדוד נוסף – 24, גם הוא על בסיס יחידת "הדרי" ועולים חדשים (שארית פליטה).
עם הקמת המדינה מנתה חטיבת כרמלי 2,238 חיילים ומפקדים.
פעילות החטיבה במלחמת העצמאות

עיקר פעילותה של החטיבה הייתה בכוננות לקראת תפיסת הבסיסים הלוגיסטיים של הבריטים בסביבת חיפה עם עזיבתם ובמיוחד הנמל ודרכי הגישה אליו ובתי הזיקוק. החטיבה ערכה פעולת נקם כנגד הכפרים בלד א-שייח' (היום נשר) לאחר טבח בתי הזיקוק ב-30 בדצמבר 1947 שבו נהרגו כמה מתושבי הכפר. ב-14 במרץ 1948, פוצצו חיילי גדוד 21 של החטיבה את מנהרות הרכבת בראש הנקרה וזאת כדי למנוע מעבר כוחות מלבנון דרך המסילה. ב-27 במרץ 1948 יצאה שיירה של החטיבה שנודעה בשם שיירת יחיעם, לעקוף את עכו ולהביא אספקה ליישובי הצפון. השיירה הותקפה סמוך לנהריה ונגרמו לה אבדות קשות. באפריל 1948 התמודדה החטיבה עם צבא ההצלה בקרבות משמר העמק ורמת יוחנן. באפריל 1948 סיימה החטיבה בהצלחה את הקרב על חיפה, הודות לתכנון המדויק ולהיכרות עם הסביבה והמתקנים. כך הצליחה החטיבה תוך פחות מ-24 שעות לתפוס את כל הבסיסים הבריטיים והמפעלים האסטרטגיים בעיר. החטיבה הכניעה את ההתנגדות הערבית והשתלטה על העיר. לאחר פלישת צבאות ערב הכניע כוח של החטיבה את עכו במבצע בן עמי (שנקרא על שם בן עמי פכטר שהיה מפקד גדוד בחטיבת כרמלי ונפל בשיירת יחיעם). מפקד החטיבה הראשון היה משה כרמל והשני היה מרדכי מקלף, לימים הרמטכ"ל השלישי של צה"ל.
עם הקמת צה"ל הפכה כרמלי לחטיבת צה"ל. לאחר הכרזת המדינה השתתפה החטיבה בפיקודם של משה כרמל ולאחר מכן בפיקודו של מרדכי מקלף, בכל קרבות חזית הצפון ובטיהור כל אזור הגליל, במהלך מלחמת העצמאות. בנוסף נטלה חלק במבצעי יצחק, דקל, ברוש וחירם. החטיבה ספגה אבדות כבדות בניסיון שכשל לכבוש את ג'נין במבצע יצחק וגם בנפילת שיירת יחיעם.
גדודי כרמלי (תש"ח)

| מספר הגדוד | הרכב | תאריך הקמה | פעילות עיקרית | מפקדים ואנשי מפתח |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 21 | גדוד "נפת זבולון" כלל 3 פלוגות, פלוגה 11 חבל נהריה מפקדה: יעקב פונדק, פלוגה 12 – חבל קריות מפקדה חיים בן-דוד. פלוגה 13 – חבל יגור מפקדה חנן זלינגר (על שמו שכונת תל חנן בעיר נשר), ולאחר נפילתו יוסי האס. | דצמבר 1947 | אבטחת התחבורה בגזרת מפרץ חיפה והגליל המערבי. פעולת הגמול בבלד א-שייח' (נשר), שיירת יחיעם, מבצע בן עמי. קרבות רמת יוחנן, מבצע דקל והדיפת הצבא העיראקי ליד ג'נין. | בן עמי פכטר, אהרן יריב |
| 22 | אנשי חי"ש טכניון ("פלוגת הסטודנטים"), ותיקי חי"ש ומגויסים מהעיר חיפה. | דצמבר 1947 | אבטחת תנועה בחיפה, פעולת הגמול בבלד א-שייח' (נשר), מבצע בן עמי. לאחר הקמת צה"ל, קרבות משמר הירדן ומבצע חירם. | מרדכי מקלף ואחריו בן ציון ענבר |
| 23 | אנשי חי"ם מחיפה (פלוגת "הדרי") וחיילים משוחררים מהצבא הבריטי | דצמבר 1947 | סיוע לחטיבת "עודד" בקרבות משמר הירדן, מבצע ברוש | מקסים כהן, צבי בן ארי |
| 24 | גדוד המשמר הנייד של חי"ם חיפה | דצמבר 1947 | אבטחת הכרמל מקיבוץ יגור ועד עתלית, כיבוש עין חוד. עם הקמת צה"ל הוסב לגדוד סיוע חטיבתי (כלל פלוגת סיור ופלוגת משוריינים) | שמעון יפתח |