stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מדגסקר – דמויות
דמויות משנה

| דמות | תיאור |
| --- | --- |
סקיפר, קובלסקי, ריקו ופרייבט: פינגווינים, מאופיינים בהתנהגות של מרגלי משימה ממשלתית חשאית. מתכננים את הבריחה שלהם אל אנטארקטיקה.
המלך ג'וליאן השלושה עשר: למור מסוג זנב-טבעת, מלכם של הלמורים. כאשר החבורה מגיעה לאזורו, הוא משתמש בהם כדי להבריח את אויביו הפוסות.
מוריס: איי איי שחור. עוזרו של המלך ג'וליאן.
מורט: למור עכברי, עוזרו של המלך ג'וליאן הנוהג להציק לו ולגעת ברגל שלו כל הזמן.
מייסון ופיל: שני השימפנזים אשר רדפו אחרי החיות בזמן שמרטי נעלם, הם פגשו את סקיפר וחבריו בספינה.
נאנא: אישה מבוגרת אשר שונאת את אלכס ונוהגת להכות אותו.
זובא: אביו של אלכס. אריה שחי באפריקה. זובא מכהן כאריה האלפא שתפקידו העיקרי הוא להנהיג את חיות הסוואנה.
מקונגה: אריה נבל, אויבו של זובא, אביו של אלכס. רוצה להיות אריה האלפא ולהנהיג במקום זובא.
מוטו-מוטו: היפופוטם שרירי וחסון (ביחס לאחרים) בעל גוף מוצק. מתאהב בגלוריה ההיפופוטמית.
טיצי: אריה מוצק וענקי, אחד מעוזריו של מקונגה.
ויטאלי: טיגריס זעפן. מופיע בקרקס סרגוסה. בגלל טריק שלו שנכשל הוא כבר לא רוצה יותר להופיע והקרקס המופלא הפך לכישלון.
ג'יה: יגוארית יפה. מופיעה בקרקס סרגוסה. במהלך הסרט מתאהבת באלכס.
סטאפנו: אריה ים. מופיע בקרקס סרגוסה. מדבר במבטא איטלקי.
שנטל דובואה: שוטרת צרפתייה וחסרת כל מעצורים מהמחלקה הווטרינרית של מונקו אשר מעוניינת לערוף את ראשם של החיות ולתלותם על הקיר שלה, במיוחד ראש של אריה. בעזרת שיטותיה והאומץ הרב שלה, שנטל רודפת אחרי החיות כל הדרך עד לניו יורק, וכמעט מצליחה להרעיל את אלכס, אך חיות הקרקס מצילות אותו וסקיפר שולח את שנטל ושלושת עוזריה למדגסקר.
סוניה: דובה שתקנית ומצחינה מרוב דגים. רוכבת אופניים ומופיעה בקרקס סרגוסה. בסרט היא וג'וליאן מתאהבים, וכאשר האופניים שלה נשברים ג'וליאן קונה לה אופנוע ״דוקאלי״.
בית הנבחרים של אוקלהומה

| --- | --- |

 מדינה:  ארצות הברית 
 הרכב
 מספר מושבים:  101 
  
 משכן
  
 Oklahoma State Capitol 
 אתר אינטרנט
 www.okhouse.gov
 
בית הנבחרים של אוקלהומה (באנגלית: Oklahoma House of Representatives) הוא הבית התחתון של בית המחוקקים של מדינת אוקלהומה שבארצות הברית. חברי בית הנבחרים עוסקים בחקיקה, בפיקוח על הרשות המבצעת, ובעיצוב תקציב המדינה. הבית העליון של בית המחוקקים הוא הסנאט המקומי.
חוקת אוקלהומה קבעה את סמכויות בית הנבחרים ב-1907. סמכויות אלו עוד שונו באמצעות משאלי עם חוקתיים. משאלי העם עסקו בסמכויות תקציב המדינה השנתי, אורך ומועדי ישיבות החקיקה. כיום, בבית המחוקקים חברים כ-101 נבחרים מ-101 מחוזות. גבולות המחוזות משורטטים מחדש מדי עשור כדי להבטיח מחוזות בעלי אוכלוסייה שווה. תנאי הכהונה הם גיל 21 ומעלה בעת הבחירה ותושבות במחוז הבחירה. המדינה מקיימת בחירות מחוזיות כל שנתיים במקביל לבחירות הפדרליות ובחירות מיוחדות במידת הצורך לטובת איוש מושבים פנויים. הבית מתכנס מתחילת פברואר ועד יום שישי האחרון במאי. חברי הבית בוחרים את יושב ראש בית הנבחרים של אוקלהומה.
בית הנבחרים ה-59 של אוקלהומה (שנבחר ב-2022) ישנו רוב של כ-81 חברי המפלגה הרפובליקנית, לעומת 20 נציגי המפלגה הדמוקרטית.
היסטוריה

חוקת אוקלהומה הקימה גם את בית הנבחרים של אוקלהומה וגם את הסנאט של אוקלהומה ב-1907. בית המחוקקים נפגש בגות'רי עד 1910. וויליאם ה. מארי היה היושב ראש הראשון של בית הנבחרים של אוקלהומה.
בשנותיו הראשונות של בית הנבחרים (עד 1921), שלטה בו המפלגה הדמוקרטית. בשנים אלו הועברו חוקים שהגבילו בפועל את יכולת ההצבעה של אפרו-אמריקאים. החבר האפרו-אמריקאי הראשון של בית המחוקקים איי. סי המלין כיהן רק קדנציה אחת. המפלגה הדמוקרטית גם דחפה להפוך את אוקלהומה סיטי לבירה על פני גאת'רי, שהייתה מעוז הצבעה רפובליקני ואפרו-אמריקאי.
נשים קיבלו את זכות ההצבעה באוקלהומה בשנת 1918 באמצעות תיקון חוקתי שאושר במשאל עם. ב-1920 הפכה בסי ס. מקולגין הרפובליקאית לאישה הראשונה שנבחרה לבית הנבחרים של אוקלהומה.
בשנת 1966, תושבי אוקלהומה הצביעו על יצירת מפגשים שנתיים בני 90 יום. עצומה שקודמה על ידי המושל הנרי בלמון ב-1989 חייבה עוד את ישיבות החקיקה להסתיים עד השעה 17:00 ביום שישי האחרון של מאי.
הערות שוליים

↑  Farmer, Rick, "Legislature", (אורכב 17.01.2015 בארכיון Wayback Machine)" Encyclopedia of Oklahoma History and Culture (אורכב 31.05.2010 בארכיון Wayback Machine) (accessed June 23, 2010).
↑  Kirkpatrick, Samuel A. (Norman: University of Oklahoma Press, 1978). The Legislative Process in Oklahoma, p. 8. מסת"ב 0-8061-1421-5
↑  "A Century to Remember" (אורכב 10.09.2012 בארכיון Wayback Machine), Oklahoma House of Representatives (accessed April 24, 2013)
| בתי מחוקקים בארצות הברית |
| --- | --- | --- |
| הקונגרס | בית הנבחרים של ארצות הברית • הסנאט של ארצות הברית |  |
| מדינות | אוהיו (בית הנבחרים • הסנאט) • אוקלהומה (בית הנבחרים • הסנאט) • אורגון (בית הנבחרים • הסנאט) • איווה (בית הנבחרים • הסנאט) • איידהו (בית הנבחרים • הסנאט) • אילינוי (בית הנבחרים • הסנאט) • אינדיאנה (בית הנבחרים • הסנאט) • אלבמה (בית הנבחרים • הסנאט) • אלסקה (בית הנבחרים • הסנאט) • אריזונה (בית הנבחרים • הסנאט) • ארקנסו (בית הנבחרים • הסנאט) • ג'ורג'יה (בית הנבחרים • הסנאט) • דלאוור (בית הנבחרים • הסנאט) • דקוטה הדרומית (בית הנבחרים • הסנאט) • דקוטה הצפונית (בית הנבחרים • הסנאט) • הוואי (בית הנבחרים • הסנאט) • וושינגטון (בית הנבחרים • הסנאט) • ויומינג (בית הנבחרים • הסנאט) • ויסקונסין (אספת המדינה • הסנאט) • וירג'יניה (בית הנבחרים • הסנאט) • וירג'יניה המערבית (בית הנבחרים • הסנאט) • ורמונט (בית הנבחרים • הסנאט) • טנסי (בית הנבחרים • הסנאט) • טקסס (בית הנבחרים • הסנאט) • יוטה (בית הנבחרים • הסנאט) • לואיזיאנה (בית הנבחרים • הסנאט) • מונטנה (בית הנבחרים • הסנאט) • מיזורי (בית הנבחרים • הסנאט) • מיין (בית הנבחרים • הסנאט) • מינסוטה (בית הנבחרים • הסנאט) • מיסיסיפי (בית הנבחרים • הסנאט) • מישיגן (בית הנבחרים • הסנאט) • מסצ'וסטס (בית הנבחרים • הסנאט) • מרילנד (בית הנבחרים • הסנאט) • נבדה • נברסקה (אספה • הסנאט) • ניו ג'רזי (האספה הכללית • הסנאט) • ניו המפשייר (בית הנבחרים • הסנאט) • ניו יורק (בית הנבחרים • הסנאט) • ניו מקסיקו (בית הנבחרים • הסנאט) • פלורידה (בית הנבחרים • הסנאט) • פנסילבניה (בית הנבחרים • הסנאט) • קולורדו (בית הנבחרים • הסנאט) • קונטיקט (בית הנבחרים • הסנאט) • קליפורניה (אספת המדינה • הסנאט) • קנזס (בית הנבחרים • הסנאט) • קנטקי (בית הנבחרים • הסנאט) • קרוליינה הדרומית (בית הנבחרים • הסנאט) • קרוליינה הצפונית (בית הנבחרים • הסנאט) • רוד איילנד (בית הנבחרים • הסנאט) |  |
| אחרים | מחוז קולומביה • איי הבתולה של ארצות הברית • איי מריאנה הצפוניים (בית הנבחרים • הסנאט) • גואם • סמואה האמריקנית (בית הנבחרים • הסנאט) • פוארטו ריקו (בית הנבחרים • הסנאט) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007359636905171  ISNI: 0000 0004 0628 1421  LCCN: n50073127  VIAF: 125462667   WorldCat (עם VIAF): 125462667 
קפיטול מדינת אוקלהומה
בית הנבחרים של אוקלהומה
החברה ההיסטורית הישראלית

| --- | --- |

 מדינה:  ישראל 
 מטה הארגון:  ירושלים 
 יושב ראש:  שמואל פיינר
 מזכיר כללי:  צאלה רובל
 תקופת הפעילות:  1924–הווה (כ־101 שנים)
 www.historical.org.il
 קואורדינטות:  31°45′19″N 35°13′29″E﻿ / ﻿31.75525°N 35.224592°E﻿ / 31.75525; 35.224592
 he
 
החברה ההיסטורית ישראלית היא עמותה ישראלית, המאגדת תחתיה חוקרים במגוון תחומי המחקר ההיסטורי, מחקר העולם העתיק ועד להיסטוריה עולמית עכשווית. עיקר תקציב העמותה מגיע ממשרד המדע, התרבות והספורט ומדמי חבר.
היסטוריה

החברה ההיסטורית הישראלית נוסדה בשנת 1924, בשם "החברה הארצישראלית להיסטוריה ולאתנוגרפיה". בשנת 1950 הוחלף השם לחברה ההיסטורית הישראלית. בין מייסדי הארגון היו הפרופ' בן-ציון דינור והפרופ' יצחק בער. לשורותיה הצטרפו גם היסטוריונים רבים שתחומי מחקרם אינו רק תולדות היהודים והם מיוצגים היום בהנהלת החברה.
נכון ל-2021 עומד בראש הארגון הפרופ' שמואל פיינר.
פעילות עיקרית

משימתה הראשונה של החברה היא לשרת את קהילת ההיסטוריונים באקדמיה. בנוסף, החברה ההיסטורית היא ארגון המהווה נקודת מפגש והחלפת דעות עבור חוקרים, סטודנטים, תלמידים, מורים ובעלי עניין בחקר העבר מהקהל הרחב. החברה שואפת לקשר בין העבר להווה ולעתיד, ולהעמיק את המסר שחקר העבר רלוונטי תמיד.
החברה שואפת לקדם ידע היסטורי בקרב הדורות הצעירים כמו גם לקדם קשרים בין האקדמיה לבין מורים להיסטוריה בבתי ספר תיכוניים וגופי חינוך אחרים.
פעילות עיקרית > פרסומים

החברה מוציאה לאור את כתבי העת "ציון" ו"היסטוריה", המפרסמים מחקרים של ישראלים בשפה העברית. החברה מעניקה מדי שנה פרסים לספר ולמאמר מצטיינים בעברית (פרסי "עם ועולם").
החברה שותפה גם בהפצת כתב העת "זמנים" ביחד עם האוניברסיטה הפתוחה ואוניברסיטת תל אביב ומעניקה חסות לכתב העת "היה היה" בו מתפרסמות עבודות של סטודנטים בחוגים ההיסטוריים השונים.
פעילות עיקרית > פרסומים > סדרת הספרים "בלשון עבר"

הסדרה, פרי יוזמתה של החברה, נועדה להביא לקוראים בישראל ממיטב הספרים בהיסטוריה עולמית, שנכתבו בידי היסטוריונים ישראלים בשפה העברית, ושפורסמו תחילה בשפות זרות. עורכי הסדרה בוחרים מחקרים חשובים, שראו אור בחו"ל בהוצאות אקדמיות מובילות. המהדורה העברית מותאמת לקורא הישראלי ומעניקה לו הזדמנות לערוך היכרות עם פירותיו של המחקר העדכני בסוגיות מרכזיות בתולדות העמים ברמה אקדמית גבוהה ובסגנון רהוט ונהיר בשפה העברית.
בין הספרים שיצאו בסדרה: רון רובין, מכללה מאחורי גדר תיל: חינוך מחדש של שבויי המלחמה הגרמנים, 2020; עמי איילון, מהפכת הדפוס הערבי, 2018; אסתר כהן, רישומים של כאב: דת, משפט ורפואה בימי הביניים המאוחרים, 2019
פעילות עיקרית > הרצאות במת ירושלים להיסטוריה על שם מנחם שטרן

בשנת 1993 יסדה החברה ההיסטורית הישראלית לזכרו פרופסור מנחם שטרן את במת ירושלים להיסטוריה, במסגרתה מוזמן מדי שנה היסטוריון מן השורה הראשונה במחקר בעולם לסדרה בת שלוש הרצאות, פרי מחקר חדש שטרם ראה אור. בגלל אופייה המיוחד של במת שטרן הדוברים שמגיעים מדגישים בהרצאותיהם הקשר יהודי או ארץ ישראלי הייחודי בתחום מחקרם. ההרצאות מתקיימות בשפה האנגלית ומיועדות לציבור ההיסטוריונים בארץ, לחוקרים מדיסציפלינות שונות, לסטודנטים, למורים ולקהל הרחב. במהלך ביקורו מקיים האורח פגישות עם תלמידי מחקר מכל האוניברסיטאות בישראל. הנוסח הסופי של ההרצאות רואה אור כספר באנגלית ובעברית. בסדרת הספרים של במת שטרן יצאו (בעברית) בשנים האחרונות: ריצ'רד אוונס, עבר אחר: היסטוריה מנוגדת-עובדות, 2020; גלן באוארסוק, אימפריות מתנגשות בשלהי העת העתיקה, 2019; היינץ שילינג, אירופה אחרי הרפורמציה: דינמיקה של תמורות, 2018.
פעילות עיקרית > כנס שנתי

הכנס השנתי של החברה מופק ומאורגן על ידיה והוא משותף לכל האוניברסיטאות וגופי המחקר בישראל. משתתפים בו בכל שנה למעלה ממאה היסטוריונים. הכנס השנתי מתארח כל שנה באוניברסיטה אחרת, כחלק מחזונה של החברה ההיסטורית להיות גוף על-אוניברסיטאי המאגד תחתיו את כל חוקרי העבר בישראל. את הכנס מארגנת ועדה אקדמית והוא עוסק בנושאים בעלי חשיבות היסטורית מחקרית ואקטואלית. בכל כנס מרצים בין שישה-עשר לעשרים דוברים, חלקם בראשית דרכם האקדמית וחלקם בכירים. הכנס פתוח לקהל הרחב ומאפשר שיח רחב חוצה תקופות ומקומות.
פעילות עיקרית > סדנאות חוקרים צעירים

החברה מקיימת מגוון רחב של סדנאות לחוקרים צעירים אשר מלוות על ידי טובי החוקרים בישראל. מטרתן לחזק את הקשרים בין החוקרים בתחומים השונים ואת שיתוף הפעולה ביניהם. הסדנאות הן מפגשים ייחודיים המאפשרים לחוקרים בראשית דרכם האקדמית להציג את מחקריהם במרחב אקדמי הפתוח לחוקרים מכלל האוניברסיטאות ומכוני המחקר בארץ.
בין הנושאים בהם עסקו סדנאות: חידושים במחקר על תקופת המנדט הבריטי בארץ ישראל, הנאורות ומתנגדיה, חקר החברה החרדית בישראל, נשים, פעילות אזרחית ושינוי חברתי: בין הצפון לדרום הגלובלי, סדנת העת העתיקה לחוקרים צעירים, וסדנת ימי הביניים עכשיו.
פעילות עיקרית > פרסי תלמידים

החברה ההיסטורית הישראלית מחלקת מדי שנה פרסים לתלמידים שכתבו עבודות מצטיינות בתחומי ההיסטוריה. עבודות הגמר, ברמה של חמש יחידות לימוד, נשפטות על ידי ועדה אקדמית על פי אמות המידה המחמירות ביותר. בשנים האחרונות זכו בפרסים עבודות שתרמו תרומה של ממש למחקר ההיסטורי והפגינו רמה גבוהה של כתיבה וידע. התלמידים המצטיינים מציגים את מחקריהם בפורום בינלאומי.
פעילות עיקרית > ייצוג מדינת ישראל בגופי מחקר היסטורי

החברה מייצגת את מדינת ישראל בארגונים בינלאומיים המובילים את תחום המחקר ההיסטורי ומביאה את קולם של החוקרים הישראלים בשדה המחקר ההיסטורי בעולם.
החברה לוקחת חלק בפעילות ארגון Eustory, המאגד ארגונים היסטוריים לא ממשלתיים באיחוד האירופי. הזוכים בתחרות פרסי התלמידים השנתית של החברה ההיסטורית יכולים להגיש את מועמדותם לכנסים של Eustory.
החברה גם מיוצגת באיגוד העולמי של החברות ההיסטוריות הלאומיות (אנ') ונוטלת חלק פעיל בכנסים הבינלאומיים של איגוד זה. החברה אחראית על הקשר בין הארגון לבין חוקרים בישראל ומבטיחה את מקומם של חוקרים ישראלים בתוך השיח האקדמי ההיסטורי העולמי.
לקריאה נוספת

יעקב ברנאי, בתקופה שנעשית היסטוריה, החברה ההיסטורית הישראלית (2024-1924), אדרא הוצאה לאור, 2024
הערות שוליים

↑  https://www.historical.org.il/WebPages/files/maazan%20historit%202012.pdf
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007256697505171  PLWABN: 9810601944305606  BnF: cb12979246g (data)  CiNii: DA10198367  GND: 1086216679  ISNI: 0000 0001 2114 5792  LCCN: n82033167  RERO: 02-A003374503  SUDOC: 172061040  VIAF: 160482903   WorldCat (עם VIAF): 160482903
הסנאט של אילינוי

| --- | --- |
 מדינה:  ארצות הברית 
 היסטוריה
 תקופת הפעילות:  1818–הווה (כ־207 שנים)
 הרכב
 מספר מושבים:  59 
  
 משכן
  
 הקפיטול של סנאט אילינוי 
 אתר אינטרנט
 www.ilga.gov/senate/
 
חותם האספה הכללית של אילינוי
דיאגרמה של הסנאט
הסנאט של אילינוי (באנגלית: Illinois Senate) הוא הבית העליון של האספה הכללית של אילינוי (הבית התחתון הוא בית הנבחרים של אילינוי אשר מכיל 118 נבחרים) המורכב מ-59 סנאטורים, המייצגים מחוזות בחירה שנקבעים לפי אוכלוסייה, הנבחרים לכהונה בת 4 שנים. מחוזות הבחירה משתנים כמידי 10 שנים על פי מפקד האוכלוסין של ארצות הברית. על פי המפקד האחרון של שנת 2010, כל סנאטור מייצג אוכלוסייה מוערכת המונה כ-217,468 תושבים במדינת אילינוי.
הגוף נוצר אחרי ניסוח חוקת המדינה בשנת 1818.
הבחירות לסנאט המדינתי באילינוי נערכות מדי שנתיים, במקביל לבחירות לקונגרס של ארצות הברית וליתר בתי המחוקקים במדינות ארצות הברית. הסנאט ממוקם בקפיטול של אילינוי, השוכן בעיר הבירה ספרינגפילד.
תפקידי הסנאט הם להעביר הצעות חוק, לאשר את תקציב המדינה, לאשר מינויים של מחלקות המדינה והסוכנויות, וכן לפעול ביחס לשינוי החוקה הפדרלית ולהציע תיקונים חוקתיים עבור המדינה. יש לסנאט גם סמכות לעקוף וטו של המושל באמצעות ברוב של שני שלישים.
נכון לשנת 2015, המפלגה הדמוקרטית מחזיקה ברוב המושבים בסנאט. חבר בולט שכיהן בבית מחוקקים זה הוא נשיא ארצות הברית ברק אובמה.
הרכב מפלגתי

| מפלגה | מפלגה | מושבים |
| --- | --- | --- |
|  | המפלגה הדמוקרטית | 41 |
|  | המפלגה הרפובליקנית | 18 |
| מספר מושבים כולל | מספר מושבים כולל | 59 |
סטנלי ברוס

סטנלי מלבורן ברוס, ויקונט ברוס ממלבורן הראשון (באנגלית: Stanley Melbourne Bruce, 1st Viscount Bruce of Melbourne‏; 15 באפריל 1883 – 25 באוגוסט 1967) היה מדינאי אוסטרלי, שכיהן כראש ממשלת אוסטרליה השמיני. ברוס ביצע מגוון רחב של רפורמות והוביל תוכנית מקיפה לבניית מוסדות האומה, אך טיפולו השנוי במחלוקת במערכת היחסים במגזר התעשייתי הוביל לתבוסתו הדרמטית בבחירות של 1929. בהמשך הייתה לו קריירה דיפלומטית ארוכה ומשפיעה כנציב העליון של אוסטרליה בלונדון, כנציג אוסטרליה בחבר הלאומים וכיושב ראש מועצת ארגון המזון והחקלאות.
כבן למשפחה עשירה ממלבורן, למד ברוס באוניברסיטת קיימברידג' ובילה את ראשית חייו בניהול עסק ליצוא וליבוא של אביו המנוח. הוא שירת בחזית במערכת גליפולי במלחמת העולם הראשונה ושב לאוסטרליה ב-1917 בעקבות פציעה. הוא היה לדובר של המערכה למאמצי הגיוס של הממשלה ומשך את תשומת לבו של מנהיג המפלגה הלאומנית וראש הממשלה בילי יוז, שעודד אותו להיכנס לקריירה פוליטית. הוא נבחר לפרלמנט האוסטרלי ב-1918, מונה לשר האוצר ב-1921 ונבחר להיות ראש הממשלה ב-1923.
בכהונתו כראש ממשלה התמיד ברוס בסדר יום מגוון ואנרגטי. הוא ביצע שינויים מקיפים במנהל הממשלתי ופיקח על העברת הממשל לבירה החדשה, קנברה. הוא יישם רפורמות רבות במערכת הממשל הפדרלי באוסטרליה שחיזקו את מעמדו של הדומיניון. הוא ייסד את "כוח קציני השלום של הדומיניון", שקדם למשטרה הפדרלית של אוסטרליה ואת "המועצה למחקר מדעי ותעשייתי" שהייתה קודמתו של "ארגון המחקר המדעי והתעשייתי" (CSIRO). תוכנית "אנשים, כסף ושווקים" (men, money and markets) שיזם, הייתה ניסיון שאפתני להגדיל באופן מהיר את אוכלוסייתה ואת הפוטנציאל הכלכלי של אוסטרליה באמצעות השקעה ממשלתית מסיבית ובאמצעות קשרים הדוקים עם בריטניה ועם שאר חלקי האימפריה הבריטית. עם זאת, מאמציו לשנות את מערכת היחסים במגזר התעשייתי של אוסטרליה הביאו את ממשלתו לעימותים תכופים עם ארגוני העובדים והצעתו מרחיקת הלכת לבטל את מוסד הבוררות ב-1929 הניעה חברים ממפלגתו לחצות את הקווים ולהפיל את הממשלה. בבחירות שהתקיימו לאחר מכן הוא איבד את מושבו בפרלמנט, אירוע חסר תקדים בהיסטוריה של הפוליטיקה האוסטרלית, שאירע שוב רק ב-2007.
למרות שובו לפרלמנט ב-1931, הייתה תקופת שירותו של ברוס בממשלתו של ג'וזף ליונס קצרה. תחת זאת הוא התמיד בקריירה דיפלומטית והתמנה כנציב העליון אוסטרליה בבריטניה ב-1933. ברוס נעשה לדמות משפיעה במעגלי השלטון בבריטניה ובחבר הלאומים, הגיח כתומך בלתי נלאה של תהליכי שיתוף פעולה בינלאומיים לפתרון בעיות כלכליות וחברתיות, במיוחד אלה שהיו קשורות למדינות מתפתחות. כשהוא חדור התלהבות במיוחד לשיפור מצב התזונה העולמי, ברוס היה אחת מדמויות המפתח בהקמתו של ארגון המזון והחקלאות ושירת כיושב הראש של המועצה של הארגון מ-1946 ועד 1951. ב-1947 הוא קיבל תואר אצולה והיה לאוסטרלי הראשון שישב בבית הלורדים, וכן לנשיא הראשון של האוניברסיטה הלאומית של אוסטרליה. אף על פי שהקריירה הדיפלומטית שלו התנהלה בדרך כלל הרחק מעיני הציבור האוסטרלי, הוא המשיך בכל תקופת שהותו בלונדון להגן מעל כל במה על האינטרסים האוסטרליים, בעיקר במהלך מלחמת העולם השנייה וביקש להיטמן לאחר מותו בקנברה.
שירות צבאי

ברוס שב לזמן קצר לאוסטרליה ב-1914 כדי להחליף תפקידים בחברה עם אחיו ארנסט. באוגוסט פרצה מלחמת העולם הראשונה. ברוס ואחיו רצו לקחת חלק בהגנת האימפריה הבריטית, אך שלושתם בחרו להתגייס לצבא הבריטי ולא לכוח האימפריאלי האוסטרלי. היה קל יותר לקבל מינוי כקצין בצבא הבריטי ולמשפחה הייתה זיקה הדוקה יותר לבריטניה. ברוס התגייס וקיבל דרגת לוטננט ב-7 בפברואר 1915. הוא הוצב בגדוד השני של הרובאים המלכותיים במצרים שהוכפף לדיוויזיה ה-29. הדיוויזיה הצטרפה בסופו של דבר למערכת גליפולי לצדם של גייסות הצבא האוסטרליים והניו זילנדיים (אנזא"ק).
הרגימנט של ברוס נחת בכף הלס בחצי האי גליפולי באמצע 1915, שם הוא בלט במלאכת בניין השוחות וכמפקד מוכשר. הגדוד שלו ספג אבדות כבדות במהלך החודשים הבאים וברוס עצמו נפצע ב-3 ביוני מפגיעת קליע בזרועו, אף על פי שפציעה זו הצילה אותו מקרב קשה בו השתתף הגדוד שלו למחרת ובו נהרגו רבים מחבריו. מאוחר יותר הוא שב לחזית והדיוויזיה שלו הועברה לחזית חדשה במפרץ סובלה, שם הוא היה מעורב בלחימה קשה במיוחד של מלחמת חפירות במהלך אוגוסט וספטמבר. על שירותו בחודשים אלה עוטר ברוס בצלב הצבאי ובצלב המלחמה והועלה לדרגת קפטן. ב-23 באוגוסט הוא נפצע שוב, הפעם מקליע שפגע בברכו, שהותיר אותו נכה למשך כמה שנים ואילץ אותו לשוב לאנגליה כדי להחלים ובמקביל הועבר הרגימנט שלו לצרפת לאחר סיום מערכת גליפולי.
אף על פי שבתחילת המלחמה הוסכם בין שלושת האחים שארנסט יישאר במלבורן וינהל את החברה, הוא החליט להתגייס לצבא הבריטי ב-1915. לפיכך, בספטמבר 1916 החליט ברוס לפרוש מהצבא ולשוב לאוסטרליה כדי לקחת על עצמו את ניהול העסק המשפחתי. משרד המלחמה סירב לבקשתו לפרוש, אך התיר לו ליטול חופשה ולשוב לאוסטרליה בעודו מחלים מפציעותיו. כחייל מעוטר הנעזר להליכה בקביים ובעל כושר דיבור לפני קהל, הוא גויס להיות דובר של ממשלת אוסטרליה למען הגיוס. ההצלחה שלו בתפקיד והאהדה הציבורית שרכש, משכו אליו את תשומת הלב של ראש הממשלה בילי יוז, ששכנע את משרד המלחמה לשחרר את ברוס ביוני 1917.
לאחר ששירת עם רבים מבני ארצו, הוא שב לאוסטרליה עם תחושת גאווה על השליחות שביצע למען מולדתו. אך לאחר שהיה עד לאובדן החיים בגליפולי של רבים מחבריו לנשק, ועקב הטרגדיות שחווה בחיי משפחתו, בגיל 34 חש ברוס שעליו לעשות משהו חשוב בחייו לאחר שאלה ניצלו.
ראש ממשלה

בבחירות הכלליות של 1922 איבדה המפלגה הלאומנית 11 מושבים בפרלמנט ואת הרוב שלה. רק שלושה מבין מושבים אלה עברו למפלגת הלייבור, שעדיין לא היה לה מספיק תמיכה כדי להקים ממשלה. תחת זאת, המפלגה הליברלית זכתה בחמישה מושבים נוספים ומפלגת הכפר הגדילה את מספר מושביה ל-14 והפכה ללשון המאזניים בפרלמנט. מנהיג מפלגת הכפר, ארל פייג', סירב לתמוך בממשלה מטעם המפלגה הלאומנית כשיוז עומד בראשה והמשא ומתן הקואליציוני שהתנהל במהלך חודשים ינואר ופברואר נכנס למבוי סתום. כדי לא להסתכן בתבוסה בחקיקה, שעלולה הייתה לגרום למושל הכללי לזמן את מפלגת הלייבור להרכיב ממשלה, הפתיע יוז את עמיתיו והודיע על כוונתו להתפטר ב-2 בינואר. סגנו להנהגת המפלגה, וולטר מסי גרין, איבד את מושבו בפרלמנט בבחירות וכעת הציע יוז לברוס לקחת את תפקיד מנהיג המפלגה. לאחר כמה הסתייגויות, הסכים לבסוף ברוס, אף על פי שמאוחר יותר התחרט יוז על החלטתו ונעשה לאחד המבקרים הבולטים של ראש הממשלה החדש.
ברוס דאג במהירות להבטיח לו רוב שיאפשר לממשלתו לתפקד. הוא שכנע את בעל הברית הוותיק של יוז, ג'ורג' פירס, להצטרף לממשלתו וחיזק את התמיכה בו באמצעות חברי מפלגת הלייבור הלאומית לשעבר של המפלגה הלאומנית אשר הורחקו ממפלגת הלייבור יחד עם יוז ב-1916. הוא מינה את ויליאם ואט כיושב ראש בית הנבחרים, ובכך הרחיק מהזירה את אחד ממתנגדיו הבולטים, צעד טקטי שבהמשך הפך לשכיח בפוליטיקה האוסטרלית. אך הישגו הפוליטי ארוך הטווח היה המשא ומתן שבעקבותיו הוקמה הברית בין המפלגה הלאומנית (וממשיכיה עד היום) ומפלגת הכפר. מסגרת זו ממשיכה להתקיים עד היום ומהווה משקל נגד למפלגת הלייבור. למרות ההבדל המשמעותי בדמויותיהם וברקע שלהם, ברוס המסודר והדיפלומט, יצר שותפות חזקה עם מנהיג מפלגת הכפר האינטליגנטי אך הזעפן, ארל פייג'. ברוס שילם מחיר פוליטי גבוה על יצירתה של שותפות זו. כחלק מההסכם הקואליציוני, קיבלה מפלגת הכפר חמישה מושבים מתוך 11 בממשלה. פייג' מונה להיות שר האוצר וסומן כמספר שתיים בממשלה. המפלגה הלאומנית עשתה גם ויתורים משמעותיים בתחום הפיתוח החקלאי ובמדיניות המיסוי, פשרות שגרמו להתמרמרות בקרב כמה מחברי מפלגתו של ברוס. פייג' ששירת כשר אוצר וכסגן ראש הממשלה דה פקטו, הפך למעריץ גדול של ברוס, בציינו, "הוא היה מנהיג שהרשים את עמיתיו עם הכנות והיכולות שלו והרוויח את הנאמנות שלהם כגמול על חוכמתו ועל היושר שלו."
בחירתו של ברוס כראש ממשלה מהווה נקודת מפנה חשובה בהיסטוריה של הפוליטיקה האוסטרלית. הוא היה ראש הממשלה הראשון שלא היה מעורב בתנועה למען איחוד אוסטרליה, שלא היה חבר בפרלמנטים של המושבות או של המדינות והראשון שלא היה חבר בפרלמנט הראשון שנבחר ב-1901. בנוסף, הוא היה ראש הממשלה הראשון שהנהיג קבינט שכל חבריו נולדו באוסטרליה. עם זאת, ברוס עצמו נתפס באופן אירוני בציבור כ"אנגלי שבמקרה נולד באוסטרליה". הוא נהג ברולס-רויס, לבש גמשות (Spats) לבנות ולעיתים נראה מרוחק וחסר את המגע הישיר, מאפיינים שתרמו מעט לחיבה מצדו של הציבור האוסטרלי.
ראש ממשלה > מודרניזציה של הממשלה

ברוס יישם את עקרונותיו העסקיים בממשלתו, כשהוא משתמש בניסיונו כמנהל חברה וכמאמן חתירה כדי להביא סדר ומעשיות לסדר היום של הקבינט. הוא יישם מערכת פורמלית שלפיה הוכן סדר יום מסודר של ישיבות הקבינט עם אחריות של כל אחד ואחד מהשרים לסעיפים בסדר היום על ידי זה שהפיץ מסמכים בין כל השרים כדי שיהיו מעודכנים בנושא עליו הם אחראיים. תהליכי קבלת ההחלטות שלו הבטיחו שעמיתיו היו מיודעים ושותפים באופן פעיל בהחלטות, או אם אין הם מסכימים עם ההחלטות, הוא אפשר להם לעזוב את הישיבות כדי לשמור על הסולידריות של הממשלה. מבחינה זו הרוויח ברוס את הכבוד שרחשו לו עמיתיו, ובמובנים רבים הוא הצליח לשלוט בממשלה באמצעות חריצותו וידענותו. השר ג'ורג' פירס ציין מאוחר יותר שברוס היה ראש הממשלה הטוב ביותר מבין אלה שהוא שירת תחתם או התנגד להם במהלך הקריירה הפרלמנטרית שלו בת 38 השנים.
במידה רבה ברוס גם חיזק את יכולות איסוף המידע והמחקר של שריו ושאף שקבלת ההחלטות וגיבוש המדיניות תהיה על בסיס של המידע הטוב ביותר הקיים. שיא של 22 ועדות מלכותיות הגישו את הדוחות שלהם לממשלתו של ברוס, וזאת בנוסף לעשרות של מיזמי חקירה ומחקר שבוצעו על ידי הממשלה במגוון רחב של נושאים, בעיקר בסוגיות הכלכליות, התעשייתיות והחקלאיות. בהבינו שהשקעה במדע היא חיונית כדי למצות את ההזדמנויות לפיתוח חקלאי וכלכלי של אוסטרליה, הקים ברוס את המועצה למחקר מדעי ותעשייתי (Council for Scientific and Industrial Research). הוא הקים את המשרד למחקר כלכלי ב-1929 ולראשונה הועסקו כלכלנים באופן סדיר כיועצים לממשלה בנושאים שעד אז נחשבו לפוליטיים בלבד. עם סיום כהונתו של ברוס כראש ממשלה, כבר היו מונחים היסודות למבנה רחב של אספקת מידע לראש הממשלה ולרשות המבצעת ברוב תחומי עיסוקם, התפתחות חשובה ביכולות המקצועיות של ראש ממשלת אוסטרליה.
בתקופת כהונתו של ברוס עברה הממשלה גם למושבה הקבוע בעיר הבירה המתוכננת קנברה. תוכניות לעיר בירה פדרלית חדשה הוכנו כבר בתקופת איחוד אוסטרליה והאתר על גדות נהר מולונגלו נבחר כבר ב-1913. תהליכי התכנון הואטו עקב המלחמה ועקב בעיות תקציביות וניהוליות. ברוס היה תומך נלהב בהקמתה של הבירה החדשה. ב-27 במאי 1927 עבר הפרלמנט הפדרלי למושבו החדש בקנברה. כמה ימים לאחר מכן עברו ברוס ואשתו להתגורר בלשכתו (The Lodge). בטקס פתיחת הפרלמנט הפדרלי, החליט ברוס שקולותיהם של פקידי בית הנבחרים והסנאט מתאפיינים במבטא אוסטרלי מדי ועמד על כך שהוא באופן אישי יקבל את פניו של הדוכס מיורק וביחד הם יפתחו את הבניין החדש, צעד שספג ביקורת מצדם של כמה מחברי הפרלמנט. תהליכי ההעברה של הממשלה לבירה החדשה נמשכו לאיטם בשנים 1927 ו-1928. הייתה זו משימה ניהולית שדרשה חלק ניכר מזמנה של הממשלה באותם ימים, כשמשרדים רבים עברו בהדרגה ממלבורן.