stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אהרון הפנר
קורות חייו

הפנר נולד למשפחה יהודית מסורתית בעיר פלשן (אנ') דאז בפרוסיה (גרמניה) וכיום בפולין. משפחתו התגוררה במשך דורות במחוז שבו גם כיהן מאוחר יותר כרבם של הקהילות קוזמין וירוצין.
מקצוע האפייה עבר מדור לדור במשפחתו, ולמרות המצוקה הכלכלית שאליה נקלעה משפחתו הוא למד במקביל ללימודי היהדות גם בבית הספר היסודי בעיר.
לאחר מכן התכונן ללמוד בגימנסיה באמצעות לימודי לטינית ויוונית בעזרתו של רב העיר ועבר לעיר אוסטרוב על מנת ללמוד בגימנסיה באוסטרוב שהייתה עיר מרכזית יותר.
באוסטרוב התיידד עם התלמידים הגרמניים-נוצריים שלמדו איתו וביניהם אוטו לנדסברג (אנ').
לאחר שסיים את לימודיו התיכוניים עבר לברלין שם למד בבית המדרש לרבנים בברלין ובמקביל למד במחלקה לפילוסופיה של אוניברסיטת ברלין, בשנת 1890 הוסמך לרבנות ולאחר שהגן בהצטיינות על תזת הדוקטורט שלו שעסקה במגילת רות ובתוספות האפוקריפיות לספר דניאל הוסמך גם כדוקטור לפילוסופיה מטעם אוניברסיטת האלה.
בקיץ 1890 הוזמן על ידי הקהילה היהודית בקושמין לכהן כרב ובשנת 1906 גם החל לכהן כרב ירוצין, באותן שנים החל לעסוק גם במחקר הקהילות היהודיות במזרח אירופה וגם החל לכהן כמפקח על בתי הספר היהודים במחוז.
בנוסף היה פעיל מאוד בתחום הסעד והבריאות.
הוא דאג להעביר חולים מבני הקהילה שנזקקו לאשפוז למרכזים רפואיים גדולים כגון טורון וברסלאו וכן ייסד את הסניף המקומי של אגודת ישראל.
הפנר כיהן כרבן של הקהילות עד לאחר מלחמת העולם הראשונה, בעקבות תבוסת גרמניה במלחמה והקמת פולין חזר השטח שבו היו הקהילות לשלטון פולני והיהודים שראו עצמם כגרמנים עקרו לאזורים שנשארו בידי גרמניה של ווימר.
יחד עם בני קהילתו עבר הפנר לברסלאו שם המשיך לכהן ברבנות, ועסק במחקר היסטורי. כמו כן, הוא הקים שם וניהל את ארכיון הקהילה היהודית.
עם עליית הנאצים לשלטון החלו רדיפות יהודי גרמניה, הפנר שכבר היה אדם זקן הרגיש נבגד על ידי מדינתו. בשנת 1938 נאסרו שני חתניו בידי הגסטפו במחנה הריכוז בוכנוולד ובליל הבדולח נשרפו כל בתי הכנסת בעיר.
ליבו של הפנר לא עמד בכך והוא נפטר מיד לאחר מכן.
על מצבתו ביקש לחרוט רק את המילים "רב בקושמין 1890-1920".
שתיים מבנותיו נספו בשואה.
מחקריו

תחילה חקר הפנר את תולדות הקהילות היהודיות בחבל פוזן ולאחר מכן הרחיב את מחקריו גם לתולדות יהודי ברסלאו (חבל שלזיה).
הפנר ביצע את מחקריו לפני מלחמות העולם והשואה בתקופה שמרבית הארכיונים שהושמדו במאה העשרים היו עדיין נגישים, זו גם הסיבה שלמרות הזמן הרב שעבר מאז ביצע את מחקריו הם עדיין נחשבים לאבן יסוד במחקר יהדות פולין וגרמניה.
מחקרו המונומנטלי היה יחד עם הרב הרצברג על יהודי חבל פוזן.
Posen, 1901 Aus Vergangenheit und Gegenwart der Juden und der Jüdischen Gemeinden in den Posener Landen
(מהעבר אל ההווה של הקהילות היהודיות בחבל פוזן) אשר פרסה את קורות יהדות חבל פוזן מראשית ימי הביניים ועד חלוקת פולין.
מחקר נוסף עסק ביהודי ברסלאו
(Jtidische Persb'nlichkeiten in und aus Breslau (Breslau: Schatzky, 1931
ארכיון קהילת ברסלאו (ורוצלב) שאותו הקים וניהל ניצל בשואה והועבר למכון ההיסטורי היהודי בווארשה.
משפחתו

בנו של ד"ר הרב הפנר, ד"ר יצחק אריה (ארנסט) הפנר (1891
- 1973), היה רופא צבאי, עלה לארץ ישראל עם משפחתו ב-1934 והתיישב בכרם אברהם, בירושלים. הוא היה רופאם של אנשי האצ"ל והלח"י, וטיפל בהם תוך סיכון עצמו ובני משפחתו.
חתנו, יעקב (אוטו) מרקוס שהצליח להינצל ממחנה הריכוז כתב לאחר הגיעו לארץ את הביוגרפיה על חמיו, הרב ד"ר הפנר.
ראו גם

אגודת ישראל
נאו-אורתודוקסיה
יהדות ברסלאו
יהדות גרמניה
הערות שוליים

↑  HEPPNER, ARON, Encyclopaedia Judaica encyclopedia.com
↑  קהילת קוז'מין KOZMIN, באתר מרכז מורשת יהדות פולין (ארכיון)
↑  Jarosław Biernaczyk, Heppner Aron (1865 – 1938), rabin, historyk Sylwetki Żydów pochodzących z Pleszewa, absolwentów dawnego Król Gimnazjum w Ostr
↑  Martin Sprungala, Heppner, Aron, kulturportal-west-ost, ‏2017
↑  ורוצלאב - ברסלאו, באתר בית התפוצות
↑  הפנר יצחק אריה ארנסט, באתר העמותה להנצחת מורשת לוחמי חירות ישראל
↑  O. Marcus, A. Heppner, נתניה, 1965
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987010400382905171  PLWABN: 9810573203305606  GND: 1026668549  ISNI: 0000 0001 1048 2144  LCCN: n98027389  NKC: zmp2016921079  NTA: 074372661  VcBA: 495/131329  VIAF: 28062060   WorldCat (עם VIAF): 28062060 
מחקר של הרב דוקטור הפנר אשר נדפס מחדש בשנות האלפיים
אליזבת מיורק

אליזבת מיורק (באנגלית: Elizabeth of York; ‏11 בפברואר 1466 – 11 בפברואר 1503) הייתה אשתו של הנרי השביעי, מלך אנגליה מ-1486 עד מותה. כאשתו של המלך, היא הייתה המלכה הראשונה לבית טיודור. היא הייתה בתו הבכורה של אדוארד הרביעי ואליזבת וודוויל. אליזבת הייתה אחייניתו של ריצ'רד השלישי ונישאה למלך לאחר ניצחונו של הנרי על ריצ'רד בקרב בוסוורת', שהביא לידי סיום את מלחמות השושנים.
נישואין אלו העניקו להנרי זכות נוספת לכתר בשל הירושה של אליזבת וסימלו את קץ מלחמות השושנים, ואת איחוד השושנה הלבנה של בית יורק עם השושנה האדומה של בית לנקסטר לכלל סמלו של בית טיודור - שושנה לבנה המשולבת בשושנה אדומה.
היא הייתה אמם של הנרי השמיני, מרגרט טיודור ומרי טיודור.
ביוגרפיה > מוצא וחיים מוקדמים > לידתה

אליזבת מיורק נולדה בארמון וסטמינסטר, כביתם הבכורה של המלך אדוארד הרביעי ואשתו, אליזבת וודוויל. הטבלתה נחגגה במנזר וסטמינסטר, בחסות סבתותיה, ז'אקטה מלוקסמבורג, הדוכסית האלמנה מבדפורד, וססילי נוויל, הדוכסית מיורק. נותן החסות השלישי שלה היה בן דודה, ריצ'רד נוויל, הרוזן מווריק.
בשנת 1469, בהיותה בת שלוש, היא הייתה מאורסת לזמן קצר לג'ורג' נוויל, אשר עבורו נוצר תואר דוכס בדפורד בציפייה לנישואים. אביו, ג'ון תמך מאוחר יותר בדודו של ג'ורג', הרוזן מווריק, במרד נגד המלך אדוארד הרביעי, והאירוסין בוטלו. בשנת 1475, הסכים לואי האחד עשר, מלך צרפת לנישואיה של אליזבת מיורק בת התשע לבנו שארל, הדופין של צרפת. בשנת 1482, לעומת זאת, לואי האחד עשר ויתר על הבטחתו. היא מונתה לגברת מסדר הבירית בשנת 1477, בגיל אחת עשרה, יחד עם אמה ועם דודתה מצד אביה אליזבת מיורק, דוכסית סאפוק.
ביוגרפיה > מוצא וחיים מוקדמים > אחותו של אדוארד החמישי

ב-9 באפריל 1483, אביה של אליזבת, המלך אדוארד הרביעי, מת באופן בלתי צפוי ואחיה הצעיר, אדוארד החמישי, עלה לכס המלכות; דודה, ריצ'רד, דוכס גלוסטר, מונה ליורש העצר והמגן של אחייניו. גלוסטר נקט בצעדים לבודד את אחייניו מיחסיהם עם וודוויל, כולל אמם.
הוא יירט את אדוארד החמישי בזמן שהאחרון נסע מטירת לדלו, שם חי כנסיך ויילס, ללונדון כדי להיות מוכתר למלך. אדוארד החמישי הושם במעון המלכותי של מצודת לונדון, לכאורה להגנתו, בעוד שדודו אנתוני וודוויל ואחיו למחצה ריצ'רד גריי, ששניהם ליוו אותו, נעצרו ונשלחו לטירת פונטפרקט. אליזבת וודוויל ברחה עם בנה הצעיר ריצ'רד ובנותיה, ומצאה מקלט במנזר וסטמינסטר. גלוסטר ביקש מהארכיבישוף בורצ'ייר לקחת את ריצ'רד איתו, כדי שהילד יוכל להתגורר במגדל ולחבור אל אחיו אדוארד. אליזבת וודוויל, תחת כפייה, הסכימה לכך בסופו של דבר.
חודשיים לאחר מכן, ב-22 ביוני 1483, הוכרזו נישואיו של אדוארד הרביעי כפסולים. נטען כי אדוארד הרביעי, בזמן נישואיו לאליזבת וודוויל, כבר היה מאורס לליידי אלינור טאלבוט. הפרלמנט הוציא הצעת חוק, Titulus Regius ("תואר מלכותי"), לתמיכה בעמדה זו. אמצעי זה הפך את ילדיו של אדוארד הרביעי ללא חוקיים, הפך אותם לא כשירים לירושה, והכריז על דוכס גלוסטר כמלך החוקי. בנו של ריצ'רד הוכתר כנסיך ויילס והבאים בסדר הירושה היו ילדיו של ג'ורג' פלנטג'נט, דוכס קלרנס, אח נוסף לבית יורק אשר הוצא להורג בשנת 1478. דודה של אליזבת, אנתוני וודוויל, ואחיה למחצה ריצ'רד גריי, הוצאו להורג בהוראת גלוסטר ב-25 ביוני. גלוסטר עלה לכס המלכות כריצ'רד השלישי ב-6 ביולי 1483, ואדוארד וריצ'רד נעלמו זמן קצר לאחר מכן. שמועות החלו להתפשט על כך שהם נרצחו, כאשר מקור שמועות אלה אינו ידוע, וייתכן כי חלקן הגיעו מעבר לים.
ביוגרפיה > מוצא וחיים מוקדמים > אחייניתו של ריצ'רד השלישי

על פי מקור יחיד מאוחר יותר מתקופת טיודור בלבד, פולידור ורג'יל, אמה של אליזבת כרתה ברית עם ליידי מרגרט בופורט, אמו של הנרי טיודור, לימים המלך הנרי השביעי, שהציג את עצמו כטוען הכי קרוב לכס המלוכה בקרב המפלגה הלנקסטרית. אף על פי שהנרי טיודור היה צאצא של המלך אדוארד השלישי, תביעתו לכס המלכות הייתה חלשה, בשל חוק פרלמנט של שלטונו של ריצ'רד השני בשנות ה-90 של המאה ה-13, שאסר על עלייתם לכס המלכות של כל היורשים של הצאצאים שקיבלו לגיטימציה של הסבא והסבתא של הנרי, ג'ון מגונט וקתרין סויינפורד. קיימת מחלוקת האם חוק חסר תקדים כזה היה תקף, יתר על כן, היו ענפים לנקסטריים לגיטימיים בבתי המלוכה של פורטוגל וקסטיליה. לא משנה מה היו היתרונות של טענתו של הנרי, לפי ורג'יל, אמו ואליזבת וודוויל הסכימו שהוא צריך לתבוע את כס המלוכה, ולאחר שיתפוס אותו, להתחתן עם אליזבת מיורק כדי לחזק את תביעתו החלשה. בדצמבר 1483, בקתדרלה של רן, נשבע הנרי טיודור שבועה שבה הבטיח להינשא לה והחל לתכנן פלישה.
בשנת 1484, אליזבת מיורק ואחיותיה עזבו את מנזר וסטמינסטר וחזרו לבית המלוכה כאשר אליזבת וודוויל השלימה ככל הנראה עם ריצ'רד השלישי. זה עשוי לרמוז שאליזבת וודוויל האמינה שריצ'רד השלישי חף מכל תפקיד אפשרי ברצח שני בניה. השמועה הייתה שריצ'רד השלישי מתכוון להתחתן עם אליזבת מיורק מכיוון שאשתו, אן נוויל, גוססת ולא היו להם ילדים בחיים. ה-Crowland Chronicle טען שריצ'רד השלישי נאלץ להכחיש את השמועה הלא נעימה הזו. זמן קצר לאחר מותה של אן נוויל, ריצ'רד השלישי שלח את אליזבת מהחצר לטירת השריף האטון ופתח במשא ומתן עם ז'ואאו השני, מלך פורטוגל להתחתן עם אחותו, ז'ואנה, נסיכת פורטוגל, ואליזבת תתחתן עם בן דודם, מנואל, נסיך פורטוגל.
הנרי טיודור וצבאו נחתו בוויילס ב-7 באוגוסט 1485 וצעדו לפנים הארץ. ב-22 באוגוסט לחמו הנרי טיודור וריצ'רד השלישי בקרב בוסוורת'. לריצ'רד השלישי היה הצבא הגדול יותר, אבל הוא נבגד על ידי אחד מהשומרים החזקים ביותר שלו, ויליאם סטנלי, ומת בקרב. הנרי טיודור לקח את הכתר בזכות הכיבוש בתור הנרי השביעי.
ביוגרפיה > מלכת אנגליה > נישואיה להנרי השביעי

אף שבהתחלה התעכב לקיים את הבטחתו, הנרי השביעי הכיר בצורך להינשא לאליזבת מיורק כדי להבטיח את יציבות שלטונו ולהחליש את טענותיהם של חברי בית יורק האחרים ששרדו. נראה שהנרי רצה להיראות כמי ששולט בזכות עצמו, לאחר שתבע את כס המלוכה בזכות כיבוש ולא בזכות נישואיו ליורשת בפועל של בית יורק. לא הייתה לו כוונה לחלוק כוח.
הנרי השביעי ביטל את חוק Titulus Regius, ובכך נתן מחדש לגיטימציה לילדים של אדוארד הרביעי, והכיר באדוארד החמישי כקודמו. אף על פי שריצ'רד השלישי נחשב כגוזל השלטון, לא התעלמו משלטונו. הנרי ואליזבת נזקקו למתן רשות האפיפיור להינשא בגלל החוק הקנוני המזעיף פנים כלפי "זיקה": הנרי ואליזבת היו צאצאים, בהתאמה, של ג'ון מגונט ואחיו הצעיר אדמונד בדרגה הרביעית, בעיה שגרמה למחלוקות רבות ושפיכות דמים לגבי איזו טענה עדיפה. שתי בקשות נשלחו, ובסופו של דבר, הנישואין אושרו על ידי הבולה האפיפיורית של האפיפיור אינוקנטיוס השמיני ממרץ 1486 (חודש לאחר החתונה), בטענה שהאפיפיור ויועציו "מאשרים את האישור והיציבות של הנישואים וההתאחדות שנערכו בין אדוננו. המלך הנרי השביעי מבית לנקסטר מהמפלגה האחת והנסיכה האצילית אליזבת מבית יורק."
מכיוון שהמסע לרומא ובחזרה ארך חודשים רבים, ומכיוון שהנרי כמלך רצה להיות בטוח שאיש אינו יכול לטעון שחתונתו עם אליזבת אינה חוקית או נעשית בחטא, ככל שהבקשה המקומית נענתה תחילה - היא נשלחה אל הלגט האפיפיורי עבור אנגליה וסקוטלנד, שחזרו בינואר 1486. הקרדינל בורצ'יר, הארכיבישוף מקנטרברי, כיהן בחתונה של הנרי השביעי ואליזבת מיורק ב-18 בינואר 1486. בנם הראשון, ארתור, נולד ב-20 בספטמבר 1486, שמונה חודשים לאחר נישואיהם. אליזבת מיורק הוכתרה למלכה ב-25 בנובמבר 1487. היא ילדה עוד כמה ילדים, אך רק ארבעה שרדו מינקות: ארתור, מרגרט, הנרי ומרי.
ביוגרפיה > מותה ולאחר מכן

בשנת 1502, אליזבת מיורק נכנסה להריון פעם נוספת ובילתה את תקופת ההריון שלה במצודת לונדון. ב-2 בפברואר 1503, היא ילדה בת, קתרין, שמתה כמה ימים לאחר מכן. בעקבות זיהום לאחר לידה, אליזבת מיורק מתה ב-11 בפברואר, יום הולדתה ה-37. נראה שמשפחתה הייתה הרוסה ממותה והתאבלה עליה עמוקות. לפי ביוגרף אחד, מותה של אליזבת "שבר את ליבו" של בעלה ו"ריסק אותו". סיפור אחר אומר שהנרי טיודור "עזב בפרטיות למקום בודד ולא היה אף אדם שיכל לפנות אליו". זמן קצר לאחר מותה של אליזבת, רישומים מראים שהוא חלה בעצמו במחלה קשה ולא הרשה לאף אחד מלבד אמו מרגרט בופורט להתקרב אליו, כולל רופאים. תוך קצת יותר משנתיים איבד המלך הנרי השביעי את בנו הבכור, אשתו, בתו התינוקת, ומצא עצמו נאלץ לכבד את הסכם השלום התמידי.
הנרי השביעי העלה מחשבות על נישואים מחדש כדי לחדש את הברית עם ספרד - ג'ובאנה, מלכת נאפולי (בתו של פרדיננדו הראשון, מלך נאפולי), חואנה הראשונה, מלכת קסטיליה (בתם של פרננדו ואיזבלה), ומרגרטה מאוסטריה, דוכסית סבויה (גיסתה של חואנה מקסטיליה), כולם הוצעו עבורו - אך הוא מת כאלמן בשנת 1509. המפרטים שהנרי נתן לשגרירים שלו שתיארו את מה שהוא חיפש באישה שנייה תיארו את אליזבת. בכל יום שנה למותה, הוא ציווה לשיר מיסה רקוויאם, לצלצל בפעמונים ולהדליק 100 נרות לכבודה. הנרי גם המשיך להעסיק את המינסטרלים שלה בכל שנה חדשה.
מצודת לונדון ננטשה כמעון מלכותי, כפי שמעיד היעדר תיעוד על השימוש בו על ידי משפחת המלוכה לאחר 1503. לידות מלכותיות בתקופת שלטונו של בנה של אליזבת, הנרי השמיני, התרחשו בארמונות שונים אחרים.
המוניטין של הנרי השביעי כקמצן הלך והחמיר לאחר מותה של אליזבת.
יגאל רביד

| --- | --- |

יגאל רביד ב-2010
 לידה:  13 באוגוסט 1957 (בן 67) ישראל בני ברק, ישראל 
 שם לידה:  יגאל צימט 
 מדינה:  ישראל ישראל
 השכלה:  אוניברסיטת תל אביב  הגימנסיה העברית "הרצליה" 
 מעסיק:  קול ישראל, הערוץ הראשון, חדשות 12 
 קישורים חיצוניים
 פייסבוק:  yigal.ravid
 
יגאל רביד (צימט) (נולד ב-13 באוגוסט 1957) הוא שדרן רדיו, מגיש טלוויזיה ועיתונאי ישראלי.
ביוגרפיה

רביד נולד וגדל בבני ברק כיגאל צימט. משפחתו היא מראשוני המתיישבים בבני ברק. הוא בוגר גימנסיה הרצליה.
בשנת 1976 התגייס לצה"ל ושירת במשך שנה וחצי בגלי צה"ל ואת שאר השירות בחיל החינוך.
למד מדע המדינה באוניברסיטת תל אביב ועבד בעסק שהקים אביו, צבי צימט, מחלוצי ענף הרכב בישראל, שסיפק חלקים למכוניות שיוצרו בישראל.
ב-1983 התקבל לקורס שדרנים בקול ישראל, ובשנות השמונים הגיש ברשת ג' את התוכניות "המצעד הלועזי", "הצעקה האחרונה", "הצגה יומית" ושידורים מיוחדים מחוץ לאולפן.
ב-1988 התקבל לתוכנית מיוחדת לחילופי עיתונאים צעירים בארצות הברית, ובין השנים 1989–1992 חי בלוס אנג'לס ושידר לקול ישראל ולערוץ הראשון. היה אחראי לדיווחים מטקסי האוסקר, המהומות בעקבות תקיפת רודני קינג, וכן הפעיל שעה יומית ברדיו מקומי לקהילה הישראלית שנקראה "גלי אל. איי.".
לאחר מלחמת המפרץ והשינויים בעולם התקשורת בישראל (הרחבת רשתות הרדיו ושידורי הערוץ השני) חזר לישראל, ובשנים 1993–1996 ערך והגיש חדשות ויומנים ברשת ב'.
בשנת 1996 החל לשמש כעורך ומגיש בערוץ הראשון, בו הוביל משדרים מיוחדים כגון אירוויזיון 1999, והנחה טקסים ואירועים בינלאומיים בישראל ובחו"ל.
בשנת 1998 עזב לערוץ 2, שם עבד בחברת החדשות והגיש תוכניות במסגרת זכייניות ערוץ 2.
ב-2003 שב רביד לערוץ הראשון ובשנים 2006–2017 הגיש את התוכנית "כך היה", המבוססת על ארכיון הטלוויזיה הישראלית. רביד הוא משתתף קבוע בתוכניות אקטואליה ותרבות המשודרות במדינות איגוד השידור האירופי.
בעקבות טענתו של רביד להתנכלות מצד מנהל חטיבת החדשות של הערוץ הראשון, משה נסטלבאום, הוציא מבקר המדינה, יוסף שפירא, ביולי 2013, צו זמני להגנת חושף שחיתות, האוסר על רשות השידור לפגוע ברביד. בתביעות הדדיות שהגישו רביד ונסטלבאום לבית הדין האזורי לעבודה נפסק שעל נסטלבאום לשלם לרביד פיצוי בסך 150,000 ש"ח בגין הטרדה מינית, התנכלות ולשון הרע, ועל רביד לשלם לנסטלבאום פיצוי בסך 85,000 ש"ח בגין לשון הרע. בתביעה ובערעור נפסקו פיצויים גם ממפרק רשות השידור.
מאז שנת 2019 משמש כתב כאן רשת ב' בלוס אנג'לס ומשדר בעיקר בתוכנית השעה הבינלאומית עם ערן סיקורל
בנובמבר 2017 החל להגיש תוכנית שבועית בשם "היה היה" בתחנת הרדיו רדיוס 100FM.
ביוני 2024 הצטרף לערוץ החדשות i24NEWS והחל לשמש כשליח הערוץ בארצות הברית.
מיולי 2019 מתגורר רביד בלוס אנג'לס.
ב-19 בדצמבר 2024 נולדו לרביד ובן זוגו תאומים בהליך פונדקאות.
הערות שוליים

↑  איציק וולף, צו הגנת חושף שחיתויות ליגאל רביד, באתר News1 מחלקה ראשונה, 25 ביולי 2013
↑  מור שמעוני, ‏בגין הטרדה מינית: העיתונאי יגאל רביד יפוצה ב-150,000 שקלים, באתר מעריב אונליין, 26 באפריל 2017
↑  ערן סויסה, נתן זהבי מגיב לתלונות | ישראל היום, באתר ישראל היום, 16 בנובמבר 2017
↑  יוני קמפינסקי, יגאל רביד יהיה שליח i24NEWS בארצות הברית, באתר ערוץ 7, 27 ביוני 2024
↑  בגיל 67: מגיש הטלוויזיה מהוותיקים בישראל הפך לאבא לראשונה, באתר אייס, 19 בדצמבר 2024
טרופיקנה (סרט)

| --- | --- |

 בימוי:  עומר טובי 
 תסריט:  עומר טובי 
 שחקנים ראשיים:  עירית שלג אורי הוכמן דובר קוסאשווילי לירית בלבן 
 מדינה:  ישראל 
 הקרנת בכורה:  2024 
 שפת הסרט:  עברית 
 סוגה:  סרט דרמה 
 דף הסרט ב־IMDb
 
טרופיקנה הוא סרט עלילתי ישראלי משנת 2024, בבימויו של עומר טובי. במרכז העלילה אורלי, קופאית מהדרום שחייה משתנים ברגע והיא מוצאת את עצמה במסע אפל של גילויים מיניים.
עלילה

אורלי בלאיש, קופאית בגיל העמידה, חיה ביישוב מרוחק במדבר. היא מחלקת את זמנה בין עבודתה המונוטונית בסופרמרקט והטיפול באימה התובענית ובשאר בני המשפחה. מלבד האם הקשישה אורלי מטפלת גם בבנה הבוגר שלא מרבה לצאת מחדרו, וגם בבעלה.תקרית מסתורית שבמהלכה נרצחת הקופאית הראשית מביאה לקידום בעבודה. אורלי מקודמת ועוברת לנהל את הקופה הראשית, ובד בבד עם הקידום בעבודה והתפקיד אותו "ירשה" מקודמתה שנרצחה, היא יורשת גם את העבר הסוער של הקופאית המנוחה. בעקבותיו יוצאת אורלי למסע הרפתקאות הכולל גילויים מיניים המזמן לה מפגש עם מעמקי תשוקותיה המודחקות וחושף את כמיהתה העזה לקִרבה וחום אנושי.
הפקה

זהו סרט הביכורים הארוך של טובי שביים בעבר סרטים קצרים, סדרת דרמה מוזיקלית ועשרות קליפים לזמרים וזמרות רבים. הסרט הוא קופרודוקציה ישראלית-קנדית, המפיקים של הסרט הם הילה מדליה, פול קאדיו וגיל סימה, העורך גיא נמש ומעצבת התלבושות נלי הורוביץ. מוזיקה: אדם ויינגרוד, בלייז ריבל אמרד, גורדון ניל אלן. עיצוב פסקול: לייז ריבל אמרד, ויקטור האייר.
הבכורה העולמית של הסרט נערכה בתיאטרון העירוני של קרלובי וארי, שם השתתף הסרט בתחרות "פרוקסימה", המסגרת השנייה בחשיבותה בפסטיבל קרלובי וארי. ב"פרוקסימה" מתחרים סרטים המציעים נקודת מבט נועזת על הקולנוע. הסרט הוקרן בפסטיבל הקולנוע ירושלים 2024. הסרט הופק בתמיכת קרן הקולנוע הישראלי, קרן ערבה ומפעל הפיס.
שחקנים

עירית שלג – אורלי
רבקה בכר – אמא של אורלי
אמיר אישהר
אילנית בן-יעקב
לירית בלבן
רינת מטטוב
רגינה ספקטור
דובר קוסאשווילי
מיכאל לוי
אורי הוכמן
דליה בגר
הערות שוליים

↑  פסטיבל ירושלים 2024: ״חוקי מדבר״, ״עיד״, ״טרופיקנה״, ״ציפורים משונות״, באתר סריטה, ‏2024-07-26 (באנגלית)
↑  טרופיקנה, באתר Jerusalem Film Festival
1 2  אמיר קמינר, קרלובי וארי, עם סצנה מינית נועזת: "טרופיקנה" הישראלי שמט לסתות בפסטיבל היוקרתי, באתר ynet, 30 ביוני 2024
↑  כבוד: הסרט הישראלי "טרופיקנה" יתחרה בפסטיבל קרלובי וארי, באתר וואלה, 28 במאי 2024
↑  אמיר קמינר, הסרט הישראלי "טרופיקנה" יתחרה בפסטיבל קרלובי וארי, באתר ynet, 28 במאי 2024
↑  טרופיקנה, באתר www.filmfund.org.il
שמעון פרנקל

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1809 שלזיה עילית, רפובליקת פולין 
 פטירה:  11 בנובמבר 1880 (בגיל 71 בערך) יפו, האימפריה העות'מאנית 
 מקום קבורה:  בית העלמין היהודי ביפו 
 
שמעון פרנקל (1809 - 11 בנובמבר 1880) היה הרופא העברי הראשון, מייסד המרפאה העברית הראשונה בארץ ישראל, ומייסדו של בית החולים היהודי הראשון בארץ ישראל, בדצמבר 1843.
הרפואה בארץ ישראל טרם הגעתו של פרנקל

במחצית הראשונה של המאה ה-19 לא היו בתי חולים בירושלים העות'מאנית, ולחולים לא היה מוסד רפואי מסודר שאליו ניתן לפנות בעת הצורך. משה מונטיפיורי ביקר מספר פעמים בארץ ישראל ובירושלים והזדעזע מרמת התחלואה הגבוהה ומתנאי ההיגיינה והסניטציה הקשים, ויזם הקמת בית חולים בירושלים. מנגד עמד ארגון הפקידים והאמרכלים של אמסטרדם, שניהל את איסוף וחלוקת כספי החלוקה, והתנגד לכל מודרניזציה, מאחר שראה בה איום חילוני על דרכי החיים המסורתיות. בכוחו ובמעמדו הכלכלי כפה הארגון את עמדותיו על יהודי ארץ ישראל. במכתב אל הראשון לציון, הביע מנהל הארגון את דעתו נגד הקמת בית חולים יהודי, ונגד העסקת רופא יהודי "העלול להחדיר מינות וכפירה לירושלים".
המאה ה-19 לא היטיבה עם ארץ ישראל, ומצבם של היהודים בה החמיר בעקבות מלחמת מוחמד עלי (שליט מצרים) עם האימפריה העות'מאנית. יחד עם המלחמה בא רעב ועימו מגפות חולירע, טיפוס ומלריה. בסופו של העימות, בשנת 1840, החזירו הטורקים לידם את השלטון על ארץ ישראל. באותה תקופה התגברה השפעתן של המעצמות הזרות בארץ, וקונסולים מטעמן פעלו באופן נמרץ בירושלים.
בשנת 1838 פתח הקונסול הבריטי מרפאה בירושלים, ובשנת 1844 הפכה מרפאה זו לבית החולים של המיסיון האנגלי, שמשך יהודים נזקקים על ידי אספקת מזון כשר, קביעת מזוזות בדלתות, ובעיקר בהצעת שירות רפואי, תרופות, מזון וביגוד חינם.
הרופאים הראשונים שהגיעו לארץ ישראל היו נוצרים, שנשלחו מטעם המיסיון לירושלים החל משנת 1825. המיסיונרים קיוו לשכנע את היהודים, הנזקקים בדחיפות לעזרתם הרפואית, כי ימירו את דתם. ואומנם השירותים הרפואיים שלהם נתמכו על ידי "החברה הלונדונית לקידום הנצרות". כתשובה למגמה זו החליט משה מונטיפיורי לשלוח רופא יהודי לירושלים. הוא תר אחרי אדם מתאים, שיסכים לעזוב את אירופה המערבית ולעלות לארץ. ד"ר שמעון פרנקל ואשתו מינה קיבלו על עצמם את האתגר הקשה.
בהגיעו לרובע היהודי בירושלים פתח פרנקל את המרפאה היהודית הראשונה, שנקראה אחר כך בצדק "מרפאת מונטיפיורי". היה ידוע, שהמטרה היא להוות משקל נגד לשליטה הנוצרית ברפואת עיר הקודש, עד שכינו את ד"ר פרנקל בשם: "הרופא האנטי מיסיונרי". באותו זמן פעל במקום הרופא המיסיונר ד"ר מיקגואן, והמטרה הייתה להכשיל את השפעתו המזיקה. המחלוקת האידאולוגית בין השניים לא הפריעה להם לשתף פעולה ולעבוד בצוותא למען חולֵי ירושלים. עם זאת, ד"ר פרנקל לא זנח את מלחמתו נגד המיסיון. זמן קצר לאחר עלייתו לארץ הוא החל במאבק למען פתיחת בית חולים יהודי בירושלים, שיהווה תשובה הולמת לבית החולים האנגלי, שעמד לקום במקביל.
העדה הספרדית בירושלים סייעה לפתיחת בית החולים היהודי, כאשר שכרה למטרה זו בניין מרשים בן שלוש קומות, אחד המבנים הגדולים ברובע היהודי. כך הצליח ד"ר פרנקל לפתוח בית חולים יהודי בהיותו שנה בלבד בארץ, ימים ספורים לפני פתיחת בית החולים של המיסיון. לעומת בני העדה הספרדית, החרדים הקנאים התנגדו לפעילותם של ד"ר פרנקל וחבורתו, מתוך חשש לחדירת הרוח המודרנית ויחד עִמה הרפורמה. מאידך גיסא המעיטו בסכנת הרופאים המיסיונרים. כך או כך, המוסד הרפואי החזיק מעמד פחות מארבע שנים ונסגר מחוסר תקציב.
בשנים 1835–1914 הוקמו בירושלים שישה בתי חולים ומרפאות רבות.
ביוגרפיה

שמעון פרנקל נולד ב-1809 בעיירה צילץ שבשלזיה, באותה עת בגרמניה. הוא למד רפואה במינכן והתמחה בברלין במחלות טרופיות.
עלה כרופא על סיפון אוניה הולנדית, הפליג לאיי הודו המערבית, ההולנדית, ושם הכיר את מינה לבית זקס. הזוג התחתן והמשיכו לירח דבש בלונדון. בלונדון נודע להם ממודעה ב-"Jewish Chronicle" שמונטפיורי מחפש רופא יהודי לעבודה בארץ ישראל. משה מונטיפיורי שילם את הוצאות הנסיעה, צייד את הרופא בבית מרקחת ובמכשירים כירורגיים ומימן את משכורתו. כן הבטיח לו את הגנתם של הקונסול האנגלי ושל הפחה הטורקי. ב-11 באפריל 1843 הגיעו בני הזוג לירושלים.
פרנקל פתח מרפאה שהייתה המרפאה היהודית הראשונה בארץ ישראל ונקראה בפי התושבים "מרפאת מונטפיורי". המרפאה נמצאה בצפון מערב הרובע היהודי.
המרפאה שירתה את תושבי ירושלים כולם בלי הבדל דת ולאום. עם בואו של פרנקל לירושלים הוכפל מספר רופאי העיר מ-1 ל-2. הרופא השני שפעל בירושלים היה ד"ר אדווארד מקגוון (McGowan), ששיתף פעולה עם פרנקל בניתוחים שונים (ב-1844 פתח מקגוון את בית החולים של המיסיון בעיר העתיקה וניהלו עד שנת 1860). פרנקל ניהל את המרפאה במשך כ-15 שנה. פעילותו נבדקה בקפדנות, וכל צעד חריג שעשה זכה לתגובה. למרות זאת לא העזה ההנהגה היהודית לאסור על עבודתו הרפואית או להגבילה מאחר שלא היה לו תחליף.
ב-1842 העלה לודוויג פיליפסון ממנהיגיה של יהדות גרמניה את הרעיון להקמתו של בית חולים יהודי, בירושלים, אך הדבר לא יצא לפועל.
מספר חודשים לאחר בואו של פרנקל לירושלים, התחיל לפתוח בהליכים להקמת בית חולים יהודי בעיר. לצורך זה פנה לברון ליונל דה רוטשילד שהתגורר בלונדון. בקרב העדה הספרדית התארגנה קבוצת תומכים בהקמת בית חולים יהודי. בקיץ תר"ג שכרה העדה מבנה בן 3 קומות ששימש בעבר בית חולים של הצבא המצרי, בעת שלטון מוחמד עלי בארץ ישראל, הבניין שופץ במהירות ובית החולים היהודי הראשון בארץ ישראל נפתח ימים אחדים לפני חנוכתו של בית החולים המסיונרי האנגלי.
בית החולים היהודי נסגר לאחר 4 שנות פעילות. בדו"ח של החברה המסיונרית משנת 1849 נכתב: "בית חולים יהודי הוקם על ידי היהודים בירושלים אך נסגר לאחר ארבע שנים. היה להם רופא בעל יכולת וידע רב ד"ר פרנקל שנשלח על ידי משה מונטיפיורי לנהל את בית החולים... מדוע לא הצליח בית החולים של היהודים? אין זאת אלא משום שלא היה מבוסס כבית החולים המיסיונרי על אהבה ברוח הנצרות וגמילות חסדים…", לאחר סגירת בית החולים דיווח על כך עיתון יהודי בלונדון והסביר את סיבת הסגירה בכך שהתברר שהוא נחות לעומת בית החולים המיסיונרי.
ב-1856 נפטרה רעייתו מינה בזמן שילדה את בתם השנייה. פרנקל נשאר לבד עם שתי בנותיו הקטנות - רוזלי בת ה-3, ומינה התינוקת שנקראה על שם אמה המנוחה. ב-1858 נסע פרנקל עם בנותיו לאירופה. ב-1879 נראה בירושלים, ובשלהי אותה שנה נסע ליפו. כבר בימיו הראשונים ביפו קנה חלקת קבר ושילם מראש עבור סידורי הלווייתו. כן, חתם על צוואתו לחלוקת רכושו בין שתי בנותיו: רוזלי, שהתגוררה באוסטרליה, ומינה, בגרמניה.
שלושה שבועות לאחר הגיעו ליפו. ב-9 בינואר 1880, הניח תפילין ותוך כדי התפילה איבד את הכרתו. למחרת, נמצא על ידי בעל ביתו חסר הכרה. זה הזעיק את הרופא הגרמני ד"ר פרנץ גוטליב פאולוס, שהזעיק עקב חומרת המצב את ד"ר אברהם סדוף. יומיים אחר כך, נפטר פרנקל. הוא נטמן בבית העלמין היהודי ביפו.
נינתו ד"ר לוטה (אהובה) זלץ לבית ווכטל (1980-1905), הייתה רופאת ילדים. במלחמת העצמאות טיפלה בפצועים בבאר טוביה ולא פונתה עם הנשים והילדים לעורף.
לקריאה נוספת

נסים לוי, "ד"ר שמעון פרנקל (1880-1809) - הרופא העברי הראשון בארץ-ישראל", הרפואה, כרך 118, עמוד 489, 1990
אריה מורגנשטיין, "השיבה לירושלים", מוציא לאור: מרכז שלם הוצאה לאור, יוני 2007
נסים לוי, יעל לוי, "רופאיה של ארץ-ישראל 1948-1799", הוצאת איתי בחור, מהדורה שנייה, מרץ 2012, "ראשון הראשונים" - חייו המופלאים של ד"ר שמעון פרנקל, הרופא העברי הראשון ומקימו של ביה"ח היהודי הראשון בארץ-ישראל, עמודים 20–22, ערך: פרנקל, שמעון, עמ' 352
פרופ' ישעיהו ליבוביץ, "לתולדות בתי החולים היהודיים בירושלים", מכון שלזינגר לחקר הרפואה על פי התורה ליד המרכז הרפואי שערי צדק, ע"ר
הצבי, י"ד בשבט תרמ"ה, שנה ראשונה, גיליון ט"ו, עמוד 2 - פרטים על ד"ר שמעון פרנקל
ד"ר מרדכי נאור, "רופאים וחולים בירושלים של פעם" - דיווחים רפואיים בעיתונות המאה ה-19 וראשית המאה ה-20