stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הרכבת התחתית של מדריד
הערות שוליים

↑  נתון מאתר הרכבת התחתית
↑  הרכבות הנוסעות בחתך הצר מורכבות מ-4 קרונות ברציפים של 60 מ' או מ-6 קרונות ברציפים של 90 מ', ולכן מספר הרכבות מסדרה 2000A נע בין 88 ל-132.
↑  נתונים מאתר CAF לגבי סדרה 2000A
↑  נתונים מאתר CAF לגבי סדרה 2000B
↑  נתונים מאתר CAF לגבי סדרה 5000
↑  נתונים מאתר CAF לגבי סדרה 6000
↑  נתונים מאתר CAF לגבי סדרה 8000
↑  תוכנית החומש באתר הרכבת התחתית
↑  תוכנית שיפור איכות השירות באתר הרכבת התחתית
| מדריד  |
| --- | --- | --- |
| כיכרות מרכזיות | פוארטה דל סול • פלאסה מאיור • פלאסה דה סיבלס • פלאסה דה קולון • פלאסה דה אספניה • פלאסה דה קסטייה • פלאסה דה לה ויה • פלאסה דה סנטה אנה |  |
| רחובות חשובים | גראן ויה • שדרת פראדו • שדרת רקולטוס • שדרת קסטיאנה |  |
| אנדרטות ומונומנטים | שער אלקלה • שער הניצחון • שער טולדו • שער סן ויסנטה • אובליסק קאחה |  |
| מבנים ואתרים בעלי חשיבות | הארמון המלכותי • ארמון סיבלס • התיאטרון המלכותי • קתדרלת אלמודנה • פארק בואן רטירו • מקדש דבוד • שער אירופה • AZCA • CTBA • אל רסטרו • נואבוס מיניסטריוס |  |
| מוזיאונים | מוזיאון הפראדו • מוזיאון תיסן בורנמיסה • מוזיאון ריינה סופיה |  |
| תחבורה | נמל התעופה מדריד-בראחס • הרכבת התחתית • הרכבת הפרברית • הרכבת הקלה • תחנת אטוצ'ה • תחנת צ'מרטין • תחנת פרינסיפה פיו |  |
| ספורט | ריאל מדריד • אתלטיקו מדריד • אצטדיון סנטיאגו ברנבאו • פלאסיו ויסטלגרה • קאחה מחיקה • אצטדיון ויסנטה קלדרון • אצטדיון מטרופוליטנו • ארמון הספורט • לס ונטאס |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0000 9989 0840  LCCN: n2007058220  SUDOC: 162308639  VIAF: 148354011   WorldCat (עם VIAF): 148354011 
מפת האזורים התפעוליים לפי רשות התחבורה האזורית
תרשים המערכת בשנת 1951
תחנת חטפה סנטרל (Getafe Central) שבה מתאפשרת החלפה בין קו 12 לרכבת הפרברים
רכבת מתת-סדרה 2000B - "בועה"
רכבת מסדרה 6000
רכבת מסדרה 8000
זולטאן הלמיי

זולטאן הלמיי (בהונגרית: Halmay Zoltán;‏ 18 ביוני 1881 – 20 במאי 1956) היה שחיין הונגרי, אלוף אולימפי בעל 9 מדליות מהן 3 זהב ושיאן עולם.
ביוגרפיה

הלמיי נולד בוישוקה פרי מורבה שבסלובקיה (בעבר מגספלו).
באולימפיאדת פריז (1900) זכה הלמיי ב-3 מדליות, 2 כסף ו-1 ארד. מדליות כסף במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 2:31.4 דקות, אחרי פרדריק ליין מאוסטרליה (2:25.2 דקות) ולפני קארל רוברל מאוסטריה (2:32.0 דקות) ובמשחה ל-4000 מטר חופשי בתוצאה של 1:08:55.4 שעות, אחרי ג'ון ארתור ג'רוויס מבריטניה (58:24.0 דקות) ולפני לואיס מרטין מצרפת (1:13:08.4 שעות) ומדליית ארד במשחה ל-1000 מטר חופשי בתוצאה של 15:16.4 דקות, אחרי ג'רוויס (13:40.2 דקות) ואוטו ואלה מאוסטריה (14:43. דקות).
באולימפיאדת סנט לואיס (1904) זכה הלמיי בשתי מדליות זהב, במשחה ל-100 יארד חופשי בתוצאה של 1:02.8 דקות, לפני צ'ארלס דניאלס וסקוט לירי שניהם מארצות הברית ובמשחה ל-50 יארד חופשי בתוצאה זהה ללירי של 28.2 שניות, אחר כך שחו אחד כנגד השני לקביעת המנצח (swim off), הלמיי (28.0 שניות) ולירי (28.6 שניות) שלישי סיים דניאלס.
בתחרות שחייה שנערכה בווינה בדצמבר 1905 קבע הלמיי במשחה ל-100 מטר חופשי שיא עולם חדש של 1:05.8 דקות.
באולימפיאדת אתונה (1906) זכה הלמיי במדליית זהב במשחה שליחים 4x250 מטר חופשי בתוצאה של 16:52.4 דקות ובמדליית כסף במשחה ל-100 מטר חופשי אחרי דניאלס (1:13.0 דקות) ולפני ססיל הילי מאוסטרליה.
באולימפיאדת לונדון (1908) זכה הלמיי בשתי מדליות כסף במשחה ל-100 מטר חופשי, בתוצאה של 1:06.2 דקות, אחרי דניאלס שקבע שיא עולם חדש של 1:05.6 דקות, ולפני הרלד יולין משוודיה (1:08.0 דקות) ובמשחה שליחים 4x200 מטר חופשי ביחד עם יוז'ף מונק, אימרה זכר ובלה לאש-טורש בתוצאה של 10:59.0 דקות, אחרי בריטניה (10:55.6 דקות) ולפני ארצות הברית (11:02.8 דקות).
בשנת 1956 נפטר הלמיי בבודפשט.
תארים והשגים

בשנת 1968 זכה הלמיי להכלל בהיכל התהילה הבינלאומי של השחייה.
ראו גם

מדיה וקבצים בנושא  בוויקישיתוף
התפתחות שיא העולם במשחה ל-100 מטר חופשי
התפתחות שיא העולם במשחה ל-200 מטר חופשי
הערות שוליים

↑  אולימפיאדת אתונה שנערכה בשנת 1906, נחשבה באותו הזמן, כאולימפיאדה הרביעית לכל דבר והשנייה שנערכה באתונה. היה זה אירוע חגיגי לציון עשור למשחקים האולימפיים בעידן המודרני. הוועד האולימפי הבינלאומי הכיר בה אך אינו מחשיב אותה כיום במניין האולימפיאדות. למרות שמדליות הוענקו בה הן לא נספרות במניין המדליות הרשמי של המשחקים האולימפיים ואינן מוצגות עם אוסף המדליות במוזיאון האולימפי בלוזאן, שווייץ.
↑  Zoltan Halmay (HUN) - 1968 Honor Swimmer
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1289061149  VIAF: 3289160909248712870005   WorldCat (עם VIAF): 3289160909248712870005
ויליאם הרד קילפטריק

| --- | --- |

 לידה:  20 בנובמבר 1871 White Plains, ארצות הברית 
 פטירה:  13 בפברואר 1965 (בגיל 93) ניו יורק, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 השכלה:  אוניברסיטת ג'ונס הופקינס  טיצ'רס קולג'  אוניברסיטת מרסר 
 מעסיק:  אוניברסיטת קולומביה 
 
וִילְיֶאם הֶרְד קִילְפֶּטְרִיק (באנגלית: William Heard Kilpatrick‏; 20 בנובמבר 1871 – 13 בפברואר 1965) היה פדגוג אמריקאי ותלמידו, עמיתו וממשיך דרכו של ג'ון דיואי (1859–1952). קילפטריק היה דמות מרכזית בתנועת החינוך הפרוגרסיבי של תחילת המאה ה-20.
פילוסופיה של החינוך

קילפטריק פיתח את "שיטת הפרויקטים" לחינוך לגיל הרך, שהייתה סוג של חינוך פרוגרסיבי שארגנה תוכניות לימודים ופעילויות בכיתה סביב התמה המרכזית של הנושא. הוא האמין שתפקיד המורה צריך להיות של "מדריך" בניגוד לדמות סמכותית. קילפטריק האמין שילדים צריכים לכוון את הלמידה שלהם בהתאם לתחומי העניין שלהם ויש לאפשר להם לחקור את סביבתם, לחוות את הלמידה שלהם באמצעות החושים הטבעיים. תומכי החינוך הפרוגרסיבי ושיטת הפרויקטים דוחים את החינוך המסורתי המתמקד בשינון, לימוד שגרתי, כיתות מאורגנות בקפדנות (שולחנות בשורות; תלמידים יושבים תמיד) וצורות הערכה טיפוסיות.
קילפטריק פרסם את "יסודות השיטה - שיחות לא פורמליות על הוראה" (Foundations Of Method - Informal Talks On Teaching) ב-1925.
לקריאה נוספת

John A. Beineke: And there were giants in the land : the life of William Heard Kilpatrick. New York : P. Lang 1998. ISBN 0-8204-3773-5
Herbert M. Kliebard: The Struggle for the American Curriculum, 1893–1958. Boston: Routledge & Kegan Paul 1986. ISBN 0-7102-0055-2
Michael Knoll: Faking a dissertation: Ellsworth Collings, William H. Kilpatrick and the "project curriculum". Journal of Curriculum Studies 28 (1996), no. 2, 193-222.
Michael Knoll:  'A Marriage on the Rocks': An Unknown Letter by William H. Kilpatrick About His Project Method. Eric-online document 511129 (2010-08-04).
Michael Knoll: Dewey, Kilpatrick und „progressive“ Erziehung. Kritische Studien zur Projektpädagogik. Bad Heilbrunn: Klinkhardt 2011.
Michael Knoll: “I Had Made a Mistake”: William H. Kilpatrick and the Project Method. (אורכב 14.01.2022 בארכיון Wayback Machine) Teachers College Record 114 (2012), no. 2, 45 pp.
William Allan Kritsonis, PhD, PHILOSOPHIES OF EDUCATION, BookMasters, Inc., Ashland, OH
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007275941505171  PLWABN: 9810677503505606  BNE: XX1330861  BnF: cb12522973w (data)  CANTIC: a10108877  CiNii: DA00457378  GND: 120142988  ISNI: 0000 0001 0878 3255  LCCN: n50046156  NDL: 00445667  NKC: jo2002113556  NTA: 072066423  SNAC: w6708mvp  SUDOC: 034477330  Trove: 891201  VIAF: 22250906   WorldCat (עם VIAF): 22250906
זאכרטורטה

| --- | --- |

 
 מאכלים
 סוג:  עוגת שוקולד, טורט, עוגת ספוג 
 על שם:  פרנץ זאכר 
 מטבח:  המטבח האוסטרי 
 מוצא:  אוסטריה 
 ממציא:  פרנץ זאכר 
 תאריך יצירה:  1832 
 מרכיבים עיקריים:  שוקולד, ריבה, שוקולד מריר, מִשְׁמֵשׁ, עוגת ספוג, גנאש 
 
זאכרטורט ושטרודל תפוחים במלון זאכר, וינה
זאכרטורטה (או זאכר טורט; מגרמנית: Sachertorte) היא טורט שוקולד שהומצא על ידי הקונדיטור האוסטרי פרנץ זַאכֶר בשנת 1832 עבור המדינאי האוסטרי הנסיך קלמנס ונצל פון מטרניך בווינה, אוסטריה. עוגה זו מהווה חלק בלתי נפרד מהמטבח האוסטרי בכלל ומהמטבח הווינאי בפרט.
מרכיבים

זאכרטורטה היא עוגה המורכבת משתי שכבות צפופות של תערובת שוקולד, מתוקות במידה, עם ריבת משמש ביניהן ומעליהן, ושכבה דקה של זיגוג שוקולד מריר עם חתיכות שוקולד מעליהן ובצדדים. בדרך כלל העוגה מוגשת יחד עם קצפת, מכיוון שהעוגה יבשה מדי מכדי להיאכל כמו שהיא. המתכון המקורי של העוגה נשמר סודי ונמצא נעול בתוך כספת במלון זאכר בווינה שם מוגשת העוגה לפי המתכון שבכספת. המתכונים המופצים באינטרנט הם השערה.
היסטוריה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
הסימן הרשום על עוגת הזאכרטורטה המקורית נרשם על ידי מלון זאכר שהוקם בשנת 1876 על ידי בנו של פרנץ זאכר. המתכון הוא סוד מסחרי. עד לשנת 1965 ניהל מלון זאכר מאבק ממושך עם קונדיטוריית דמל שפיתחה מוצר תחת השם הזהה, עוגת זאכרטורט מקורית. ישנן מספר השערות לאופן שבו הצליחו ראשי קונדיטוריית דמל להשיג את המתכון לעוגת הזאכרטורטה. מאפיית דמל שינתה את שם המוצר שלה לשם עוגת הזאכרטורטה של דמל ושינתה מעט את הרכבה בכך שהסירה את שכבת הריבה שבאמצע העוגה, כך שריבת המשמש ממוקמת בעוגה ישירות מתחת לזיגוג השוקולד.
כיום קיימות מספר גרסאות למתכונים המתיימרים להתקרב כמה שיותר אל המתכון המקורי לעוגת הזאכרטורטה שבמלון (אחדים מהם בקישורים שלהלן).
בתרבות הפופולרית

בעיבוד הישראלי לקומדיית המצבים "בנות הזהב" נוהגת הדמות של ריבה (המגולמת על ידי רבקה מיכאלי) לצעוק "זאכרטורטה!" בתור זעקת הקרב שנועדה להפחיד את הנאצים. במהלך הסדרה היא מגלה שזהו שמה של העוגה האהובה עליה מילדותה בהונגריה. העוגה וסיפורים אודותיה הם ציר מרכזי במספר פרקים בסדרה.
ראו גם

טורטה סטבלי
טורטה קפרזה
עוגת שוקולד מותך
זאכר אלכסנדרוביץ' רוגובין

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  15 באוגוסט 1905 (יוליאני) מוהילב, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  11 באוגוסט 1981 (בגיל 75) מוסקבה, ברה"מ 
 ענף מדעי:  כימיה אורגנית 
 מקום קבורה:  בית הקברות ודנסקויה 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה הטכנית ע"ש באומן במוסקבה 
 מוסדות:  האוניברסיטה לטכנולוגיה כימית על שם דמיטרי מנדלייב  האוניברסיטה הטכנית ע"ש באומן במוסקבה  Vorontsovo Pole, 10 
 פרסים והוקרה:  פרס סטלין (1950)  פרס ברית המועצות (1974)  פרס סטלין (1942)  מדען כבוד של הרפובליקה הסובייטית הפדרטיבית הסוציאליסטית הרוסית  מדליה לגבורת העמל במלחמת המולדת הגדולה 1941–1945 
 בן או בת זוג:  טאגר אנא אלקסנדרובנה  Evgenia Rudnitskaya 
 צאצאים:  ואדים רוגובין 
 
זאכר אלכסנדרוביץ' רוגובין (28 באוגוסט 1905, כ"ז באב ה'תרס"ה – 11 באוגוסט 1981, י"א באב ה'תשמ"א) היה מדען יהודי-סובייטי בתחום כימיה אורגנית, מומחה בתחום הכימיה של תרכובות בעלות משקל מולקולרי גבוה (פולימרים). דוקטור למדעי הכימיה, פרופסור (1938). בשנים 50–1930 פיתח שיטות לייצור סיבים כימיים החדשים, כגון: פלואורלון, מטילון. פיתח שיטת יצור של שרף פוליאמידי 'קפרון' (1944). זכה בשלושה פרסים ממלכתיים של ברית המועצות לשעבר (בשנת 1942, בשנת 1950 ובשנת 1974).
ביוגרפיה

זאכר רוגובין נולד במשפחה יהודית בעיר מוהילב שבמזרח בלארוס, קרוב לגבול עם האימפריה הרוסית. הוא הראשון בין שלושה ילדים של אנא זאכרובנה רוגובינה ורוגובין אלכסנדר יפימוביץ'. אחותו אליסה אלכסנדרובנה רוגובינה הייתה צעירה ממנו בשש שנים. אחיו נעום אלקסנדרוביץ' רוגובין (הצעיר ממנו בשנה) היה מהנדס אנרגטיקה סובייטי ומנהל הייצור עטור פרסים והוקרה של ברית המועצות לשעבר.
בשנת 1928 סיים בית הספר הטכני הגבוה במוסקבה . עד 1931 עבד במכון הפיזיקו - כימי מאת קארפוב, סיים לימודי דוקטורט באקדמיה הכימית הצבאית ולאחר מכן מונה לראש מחלקה ולסגן המנהל מחקר במכון המחקר לכימיה ולמכניקה.
משנת 1931 היה מרצה בכיר בבית הספר הטכני הגבוה של מוסקבה מאת נ. א. באומן. משנת 1934 - מרצה בכיר במכון הממלכתי לטכנולוגיה כימית של מוסקבה מאת מנדלייב. משנת 1938 - פרופסור וראש המחלקה לטכנולוגיית סיבים מלאכותיים במכון הממלכתי לטכנולוגיה כימית של מוסקבה מאת מנדלייב.
משנת 1940 דיקן הפקולטה לטכנולוגיה של המכון הממלכתי לטכנולוגיה כימית של מוסקבה מאת מנדלייב.
בשנים 1941–1945 במקביל מונה כאחראי בתחום הכימי של הוועדת הביטחון הממלכתית. משנת 1946 עמד בראש המחלקה לטכנולוגיית סיבים מלאכותיים במכון הממלכתי הטקסטילי במוסקבה עד פרישתו בשנת 1978.
רוגובין הוא מחבר של שלוש מונוגרפיות עיקריות: "כימיה של צלולוזה" (מוסקבה, 1972); "יסודות הכימיה והטכנולוגיה של סיבים כימיים" (מהדורה רביעית - מוסקבה, 1974); "טרנספורמציות כימיות ומודיפיקציה של תאית" (המהדורה השנייה - מוסקבה, 1979). בשנים 1930–1950 פיתח מספר שיטות לסינתזה של נגזרות תאית, חקר את התנאים והקינטיקה של פילמור קפרולקטם ופיתח שיטת ייצור של שרף פוליאמידי קפרון (1944). פיתח ייצור הסוגים החדשים של סיבים כימיים, כגון: פטורלון, מטילון. פיתח שיטות המודיפיקציה הכימית של סיבים תאיתיים וסינתטיים.
זאכר אלכסנדרוביץ' רוגווין נפטר ב־11 באוגוסט 1981 . הוא נקבר במוסקבה בבית העלמין וובדנסקי .
פרסים

רב-פעלים של מדע וטכנולוגיה של הרפובליקה הסובייטית הרוסית (1965)
פרס סטלין בדרגה השלישית (1942) - עבור פיתוח שיטת ייצור בדים העמידים בפני אש והעמידים בפני מים
פרס סטלין בדרגה השנייה (1950) - עבור פיתוח וייסום של שיטת ייצור סיבים מלאכותיים חדשים
פרס הממלכתי של ברית המועצות (1974) - עבור פיתוח סדרת שיטות המודיפיקציות כימיות של תאית
משפחה

אחיו - נעום אלכסנדרוביץ' רוגובין (1906-1986) המהנדס האנרגטיקה הסובייטי ומנהל הייצור עטור פרסים והוקרה של ברית המועצות לשעבר
נישואים ראשונים עם אנה אלכסנדרובנה טאגר (1912-1999), דוקטור למדעי הכימיה, פרופסור
נישואים שניים עם יבגניה ליבובנה רודניצקיה (1919-1916), דוקטור למדעי היסטוריה, ההיסטוריון
בת - לידיה זכארובנה רוגובינה (ילידת 1932) דוקטור למדעי הכימיה
בן - ואדים זכארוביץ' רוגובין (נולד ב-1937), דוקטור לפילוסופיה, ההיסטוריון, פרופסור
בת - סבטלנה זכארובנה רוגובינה (ילידת 1948), דוקטור למדעי הכימיה, חוקרת מובילה במכון לפיזיקה כימית מאת סמיונוב
בן דוד - זאכר לבוביץ חצביין (1903-1941) - הסופר, כתב צבאי, תסריטאי, עיתונאי, מתרגם
בן דוד - יורי מויסייביץ' קאגן (1928-2019) - הפיזיקאי תאורטי, דוקטור למדעי הפיזיקה והמתמטיקה, פרופסור
בן דוד - בוריס מויסייביץ' קגן (1918-2013) - דוקטור למדעים טכניים (1958) בתחום האוטומציה, קיברנטיקה, מדעי המחשב והנדסת מחשבים, פרופסור, חתן פרס ממשלתי בשם סטלים (1949)
בת דוד - ולנטינה גריגורייבנה ווגרינה (1906-1987), השחקנית בעלת תואר 'האמן המכובד' של רפובליקה הסובטית הרוסית
בת דוד - ילנה מויסייבנה רז'בסקאיה (1919-2017), הסופרת ופרשן צבאי של ברית המועצות לשעבר
הערות שוליים

↑  Л. С. Гальбрайх «З. А. Роговин — учёный, педагог, организатор науки»
↑  Российская еврейская энциклопедия
↑  Татьяна Вирта «Моя свекровь Рахиль, отец и другие...»
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007278861005171  PLWABN: 9810605664705606  GND: 142441805  ISNI: 0000 0001 1614 6459  LCCN: n88660091  NKC: jx20080310026  SUDOC: 076541347  VIAF: 5044154260435924480009   WorldCat (עם VIAF): 5044154260435924480009
זיתא

| --- | --- |
 טריטוריה:  הרשות הפלסטינית הרשות הפלסטינית
 נפה:  טולכרם
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיירה:  2,852 (2008)
 קואורדינטות:  32°23′04″N 35°03′03″E﻿ / ﻿32.384511111111°N 35.050822222222°E﻿ / 32.384511111111; 35.050822222222 
 אזור זמן:  UTC +2
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת צפון השומרון מוגדלת) זיתא(למפת צפון השומרון רגילה) זיתא(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום זיתא(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום זיתא  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
זיתא (בערבית: زيتا) היא עיירה פלסטינית בנפת טולכרם במערב יהודה ושומרון, הממוקמת 11 ק"מ צפונית-מזרחית לטולכרם. על פי הלשכה הפלסטינית המרכזית לסטטיסטיקה, אוכלוסיית זיתא מנתה בשנת 2008 כ-2,852 תושבים. 21.5% מאוכלוסיית זיתא היו פליטים בשנת 1997.
היסטוריה

זיתא הוא כפר עתיק ובו נמצאו כותרות קורינתיות במקאם מקומי.
המקום נזכר כישוב שומרוני בתקופת המרד של בבא רבה במאה הרביעית לספירה. על-פי יצחק בן-צבי, במקום גר המנהיג והזקן השומרוני "הכהן לוי".
בנוסף על כך, נמצאו שרידים מן התקופה הביזנטית, המוסלמית ומן ימי הביניים. בשנת 1265 היה זיתא מבין הכפרים שהסולטאן ביברס הקצה לאמיריו לאחר שגירש את הצלבנים. מחצית מזיתא הוענק לאמיר ג'מאל אלדין איידוגדי אל-עזיזי, רבע לאמיר שמס אלדין אילדיקוז אלקאראקי, ורבע לאמיר סייף אלדין קיליג 'אל-בגדדי.
הכפר נכבש על ידי האימפריה העות'מאנית עם שאר ארץ ישראל בשנת 1517. בתיעוד המס העות'מאני משנת 1596 הכפר הופיע בשם זיתא, שנמצא בקאקון נהיה, בסנג'אק בשכם. הכפר הורכב מ-91 משקי בית מוסלמים ו-7 נוצרים. תושבי הכפר שילמו שיעור מס קבוע של 33.3% על תוצרת חקלאית- כולל חיטה, שעורה, גידולי קיץ, עצי זית, עזים בסך הכל הכפר שילם כ-3,440 אקצ'ות. כלי חרס מן התקופה נמצאו בכפר בחפירות ארכאולוגיות.
הכפר מופיע בגיליון 45 במפתו של ז'קוטין שנוצרה במהלך פלישתו של נפוליאון בשנת 1799, אם כי מפה זו אינה נחשבת למדויקת.
במהלך מרד האיכרים בשנת 1834, רדף אבראהים פאשא אחר המורדים עד לזיתא. תשעים מורדים נהרגו בו, ואילו השאר ברחו לדיר אל-ע'וסון הסמוך. בשנת 1838 צוין הכפר באזור המנהלי אש-שעראוויה צפונית לשכם. בשנת 1882 הכפר הוזכר במפת הקרן לחקר ארץ ישראל כ"כפר על אדמה גבוהה בקצה המישור. מוקף בגני תאנים, עם זיתים מדרומו. נראה כי זהו מקום עתיק שיש בו קברים במזרח. אספקת המים היא בעיקר מבארות, אך יש מעיין קטן בדרום מערב. [...] שני מקומות קדושים קיימים בצד הדרומי של הכפר."
במפקד האוכלוסין של ארץ ישראל בשנת 1922 שנערך על ידי שלטונות המנדט הבריטי, מנה זיתא כ-1,087 תושבים – כולם מוסלמים. מספר התושבים גדל במפקד 1931 ל-1,165 נפש החיים ב-237 בתים. בשנת 1961 מנתה האוכלוסייה 1,814 נפשות.
זיתא 1942 1: 20,000
זיתא 1945 1: 250,000
הערות שוליים

↑  2007 PCBS census. Palestinian Central Bureau of Statistics (PCBS). p. 107.
↑  Palestinian Population by Locality and Refugee Status Palestinian Central Bureau of Statistics
↑  Dauphin, 1998, p. 756
↑  Zertal, Adam; Mirkam, Nivi (2016-01-01). "The District of Narbatah – Landscape Unit 25". The Manasseh Hill Country Survey (באנגלית). Vol. 3. Brill. p. 390. doi:10.1163/9789004312302_007. ISBN 978-90-04-31230-2.
1 2  Zertal, 2016, pp. 390-391
↑  Ibn al-Furat, 1971, pp. 80, 210, 249 (map)
↑  Petersen, 2005, p. 131
↑  Hütteroth and Abdulfattah, 1977, p. 137
↑  Palestine Exploration Quarterly Jan-Apr 1944. Jacotin's Map of Palestine. D.H.Kellner. p. 161
↑  Karmon, 1960, p. 170
↑  Robinson and Smith, 1841, vol 3, pp. 135–136
↑  Robinson and Smith, 1841, vol 3, 2nd Appendix, p. 129
↑  Conder and Kitchener, 1882, p. 153
↑  Barron, 1923, Table XI, Sub-district of Tulkarm, p. 27
↑  Mills, 1932, p. 58
↑  Government of Jordan, Department of Statistics, 1964, p. 27
| Flag of Senegalיישובי נפת טולכרם |
| --- | --- | --- |
| ערים | טולכרם (מכילה את השכונות: שוויכה, אירתח) |  |
| מועצות מקומיות | ענבתא • עתיל • בלעא • באקה א-שרקייה • בית ליד • דיר אל-ע'וסון • קפין |  |
| כפרים | פרעון • איכתאבא • עילאר • עזבת שופה • אל-ג'ארושיה • כפר עבוש • כפר ג'מאל • כפר א-לבד • כפר רמאן • כפר סור • כפר זיבאד • ח'ירבת חורייש • כור • א-נזלה אל-ע'רביה • א-נזלה א-שרקיה • נזלה אל-ווסטא • נזלת אבו נאר • נזלת עיסא • רמל זיתא • רמין  • א-ראס • ספארין • סידא • שופא • סיר • זיתא |  |
| מחנות פליטים | נור שמס |  |
נפות הרשות הפלסטינית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987009450882805171  VIAF: 6161149554434940094   WorldCat (עם VIAF): 6161149554434940094
ויליאם הרופ

ויליאם הרופ (בשם מלא באנגלית: William Caldwell Harrop; נולד ב-19 בפברואר 1929) הוא דיפלומט אמריקאי שכיהן כשגריר ארצות הברית בגינאה, קניה, איי סיישל, קונגו-קינשאסה וישראל. הרופ שירת במחלקת המדינה של ארצות הברית במשך 39 שנים.
קורות חייו והשכלתו

הרופ נולד בבולטימור שבמרילנד ב-19 בפברואר 1929. בגיל 10 עברה משפחתו לעיר ניו ברנונסוויק בניו ג'רזי שם עבד אביו כרופא חוקר בחברת התרופות סקוויב. את לימודי התיכון עשה הרופ בפנימיית דירפילד אקדמי שבמסצ'וסטס. בשנת 1950 סיים לימודי תואר ראשון באוניברסיטת הרווארד. לאחר סיום לימודיו חיפש ללא הצלחה משרת עורך בעיתונים שונים ובהזמנת מנהל הפנימיה בה למד כנער שב ללמד בדירפילד אקדמי למשך כחמישה חודשים בטרם התגייס והצטרף למארינס, שם שירת בתקופת מלחמת קוריאה.
בשנת 1952, לאחר ששב לארצות הברית ניגש הרופ לבחינות שרות החוץ של ארצות הברית ועבר אותן בהצלחה. באותה התקופה עדיין התעניין בעיתונות ובזכות מלגת חייל משוחרר סיים לימודי תואר שני בעיתונות בבית הספר לעיתונות של אוניברסיטת מיזורי. עם סיום לימודיו קיבל משרה בשרות החוץ האמריקאי ונשלח לפלרמו.
עבודתו בשרות החוץ

משרתו הראשונה של הרופ הייתה בקונסוליה האמריקאית בפלרמו, איטליה, שם עבד משנת 1954 ועד לאוקטובר 1955 עת הועבר לשגרירות ארצות הברית ברומא בתפקיד עוזר לנספח הכלכלי. בסתיו 1958 שב לוושינגטון די. סי. כדי לעבוד במחלקת כוח אדם של מחלקת המדינה. בשנת 1961 עבר לעבוד בלשכת יחסי אירופה במחלקת המדינה ובשנת 1962 הועבר ללשכת יחסי אפריקה, שם מונה לאחראי ליחסים הכלכליים של ארצות הברית ברפובליקה הדמוקרטית של קונגו בתקופת קיומה של מדינת קטנגה. בשנת 1963 נשלח הרופ לבריסל כדי לשמש ממלא מקום היועץ הכלכלי בשגרירות. בשנת 1966 שימש כפקיד בכיר בקונסוליה האמריקאית בלובומבאשי ברפובליקה הדמוקרטית של קונגו. בשנת 1968 בלימודים בשנת שבתון בבית הספר ליחסים בינלאומיים על שם וודרו וילסון באוניברסיטת פרינסטון. לאחר לימודיו, בין השנים 1969–1971, שב למחלקת המדינה בוושינגטון ושימש מנהל היחסים האזוריים עם אפריקה בלשכת מחקר מודיעיני של מחלקת המדינה ואחר כך כעוזר המזכיר לענייני מודיעין ומחקר. בשנים 1972–1973 היה חבר במועצת תכנון המחקר, עד שעזב למשרת סגן שגריר ארצות הברית בקנברה, אוסטרליה, שם עבד עד לשנת 1975.
ב-29 במאי 1975 מונה לשגריר ארצות הברית בקונאקרי, גינאה, תפקיד בו החזיק עד 15 ביולי 1977. עם סיום כהונתו שב לארצות הברית ועבד בלשכת יחסי אפריקה של מחלקת המדינה כסגן עוזר המזכיר לענייני אפריקה במחלקת המדינה. בשנת 1980 התמנה לשגריר ארצות הברית בקניה ושימש בתפקיד זה עד 1983. באותה עת שימש אף שגריר ארצות הברית באיי סיישל. לאחר סיום תפקידו שב לוושינגטון ושימש כמפקח כללי של שרות החוץ ומחלקת המדינה עד לשנת 1986. בתקופת כהונתו הכניס שינויים רבים בעבודת שרות המדינה בכל הנוגע לחקירות מעשי שחיתות והטרדה מינית. בשנת 1988 מונה לשגריר ארצות הברית בקונגו-קינשאסה ועבד שם עד לשנת 1991. עם תום כהונתו בקונגו מונה לשגריר ארצות הברית בישראל והחליף את ויליאם בראון. הוא נכנס לתפקידו ב-21 בינואר 1992 ושימש שגריר עד 7 במאי 1993.
לאחר פרישתו

הרופ חבר במכון וושינגטון ליחסי חוץ ומנהל האקדמיה האמריקאית לדיפלומטיה. הוא עומד בראש מועצת המנהלים של מוזיאון יחסי החוץ של ארצות הברית הפועלת להקמת מוזיאון הדיפלומטיה האמריקאי. בשנת 2015 קיבל פרס על מפעל חיים בתרומתו לדיפלומטיה האמריקאית מאגודת שרות החוץ האמריקאי. ביולי 2015 הרופ היה אחד מחמישה שגרירים לשעבר בישראל אשר קראו לקונגרס האמריקאי לאשר את הסכם המעצמות על תוכנית הגרעין האיראנית.
לקריאה נוספת

Ambassador William C. Harrop - פרויקט היסטוריה שבעל פה של מחלקת המדינה של ארצות הברית
A Lifetime of Public Service: An Interview with William C. Harrop
זהירות: סופה

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  לינדה סו פארק
 שפת המקור:  אנגלית
 סוגה:  ספר הרפתקאות
 הוצאה
 הוצאה:  תאגיד סקולסטיק 
 תאריך הוצאה:  2010
 מספר עמודים:  196
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  הוצאת מודן
 תאריך:  2012
 תרגום:  רוני בק
 סדרה
 סדרת ספרים:  39 רמזים
 ספר קודם:  צופן הקיסר
 הספר הבא:  בלב הסכנה
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  003423151
 
זהירות: סופה (באנגלית: Storm Warning) הוא הספר התשיעי בסדרת 39 רמזים. הספר נכתב על ידי לינדה סו פארק.
כריכת הספר אפורה, ועליה מצוירת ספינת פיראטים שעליה קואורדינטות. הקואורדינטות מסמנות מקום בג'מייקה, כשישה קילומטרים דרומית לעיירה אלברט טאון, אך ביבשה, דבר היוצר סתירה בכך שהספינה שבכריכה נראית באמצע ים סוער.
עלילה

אחרי שמצאו בסין תמונה של שודדת הים אן בוני, דן ואיימי מחליטים לטוס לאיי הבהאמה ולג'מייקה שבאיי הקריביים, שם הם בפעם הראשונה במירוץ הרמזים, לא רק בורחים אלא גם רודפים, אחרי הקבראים. ההשתלשלות האירועים עם הקבראים מגיעה לכך שהנכד של חברה של גרייס מג'מייקה, לסטר, נהרג מחול טובעני ומגאות בזמן שמנסה לשמור על תיבה חשובה - אחד הסודות המדריגלים. לקראת סיום הספר, הם מגלים את הסוד על המדריגלים, ועל נלי - על כך שעבדה בשביל גרייס, ואומנה לעבודה עמה כבר מילדותה, בלי ידיעתה. בנוסף לכך בסוף הספר הם פוגשים את האיש בשחור, פיסקה קהיל, אחיה הקטן של גרייס. הוא מספר להם על גדעון קהיל, מייסד משפחת הקהילים, שבעת ניסיונותיו למצוא תרופה למחלת הדבר, מצא שיקוי ההופך את השותים אותו למוכשרים בתחומים שונים. את השיקוי חילק בין ארבעת ילדיו. עוד ביום החלוקה, מת גדעון בשרפה, ילדיו הסתכסכו זה בזה והחלו לחפש את 39 הרמזים, הלוא הם מרכיבי השיקוי. בעת מותו של גדעון, אמם הייתה בהריון עם אחותם מדליין. כשגדלה מדליין אמה אמרה לה שמטרתה ומטרת צאצאיה היא לאחד את המשפחה. צאצאיה של מדליין, הקרויים מדריגלים, המשיכו את מדליין, וניסו להשלים את מטרתה, אך טרם הצליחו בכך.
לבסוף נלי, דן ואיימי מקבלים סמכות ודרגה של מדריגלים פעילים. נלי נעשית המדריגלית הפעילה הראשונה שמוצאה אינו ממדליין.
בתיבה של המדריגלים יש את הרמז, משיה, ומכתב שדן פותר את האנגרמה שלו, כך שהמכתב אומר שהם צריכים ללכת ללונדון.
דמויות

איימי קהיל:  ילדה חכמה ומבריקה שתמיד רואה את התמונה הגדולה. בספר "זהירות: סופה", איימי מגלה שהיא מסוגלת להרבה מעבר למה שהיא חושבת על עצמה ומנסה להתמודד עם האמת על האומנת שלה, נלי גומז ועם האמת על המדריגלים.
דן קהיל: אחיה של איימי. ילד שתמיד יכול להסתכל על הדברים בצורה חיובית, כמעט תמיד. מומחה לפרטים הקטנים ובעל זיכרון צילומי מצוין. בספר, דן מגלה את האמת על המדריגלים ועל האומנת שלו ועובר הלם.
זולטאן הורבאט (סייף)

זולטאן הורבאט (בהונגרית: Horváth Zoltán;‏ בלטונפירד, 12 במרץ 1937) אלוף אולימפי, סייף הונגרי (חרב), מאמן.