stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ויליאם קופר (משורר)

| --- | --- |

דיוקן של ויליאם קופר. צויר על ידי למואל פרנסיס אבוט, 1792
 לידה:  26 בנובמבר 1731 ברקהמסטד, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  25 באפריל 1800 (בגיל 68) דרהם, הממלכה המאוחדת 
 מדינה:  ממלכת בריטניה הגדולה 
 לאום:  אנגלים 
 מקום קבורה:  נורפוק 
 מקום לימודים:  בית הספר וסטמינסטר 
 שפות היצירה:  אנגלית 
 זרם ספרותי:  הרומנטיקה 
 תקופת הפעילות:  1778–1793 (כ־15 שנים) 
 
וִילְיֶאם קוּפֶּר (באנגלית: William Cowper‏; 26 בנובמבר 1731 – 25 באפריל 1800) היה משורר אנגלי ומחבר מזמורי דת אנגליקני. כאחד המשוררים הפופולריים ביותר בתקופתו, קופר שינה את הכיוון של שירת הטבע של המאה ה-18 על ידי כתיבה על חיי היומיום וסצנות של הכפר האנגלי. במובנים רבים, הוא היה אחד מבשרי השירה הרומנטית (אנ'). סמואל טיילור קולרידג' כינה אותו "המשורר המודרני הטוב ביותר", בעוד שוויליאם וורדסוורת' העריץ במיוחד את שירו "אלון יארדלי" (Yardley-Oak).
לאחר שאושפז בשל אי שפיות, מצא קופר מקלט בנצרות אוונגליסטית קנאית. הוא המשיך לסבול מספקות, ואחרי חלום ב-1773, האמין שהוא נידון להישלח לגיהנום. הוא התאושש וכתב עוד מזמורים דת.
רגשותיו הדתיים והקשר שלו עם ג'ון ניוטון (שכתב את המזמור "חסד מופלא") הובילו לחלק גדול מהשירה שבזכותה הוא זכור לטובה, ולסדרת מזמורי אולני (אנ'). שירו "אור זורח מתוך החושך" העניק לאנגלית את המשפט: "אלוהים נע בדרך מסתורית/ לבצע את נפלאותיו".
הוא גם כתב מספר שירים נגד העבדות והידידות שלו עם ניוטון, שהיה פעיל נלהב נגד העבדות, הביאה לכך שקופר התבקש לכתוב כתמיכה בתנועה לביטול העבדות. קופר כתב שיר בשם "תלונת הכושי" (The Negro's Complaint‏, 1788) שהפך במהירות רבה למפורסם, ולעיתים קרובות צוטט על ידי מרטין לותר קינג במהלך התנועה האפרו-אמריקאית לזכויות האזרח של המאה ה-20. הוא גם כתב עוד כמה שירים פחות ידועים על עבדות בשנות ה-80, שרבים מהם תקפו את הרעיון שעבדות כדאית מבחינה כלכלית.
מוות והנצחה

קופר חלה בבצקת באביב 1800 ומת ב-25 באפריל. הוא נקבר בקפלה של סנט תומאס מקנטרברי, בכנסיית סנט ניקולס במזרח דרהם, וחלון ויטראז' שם מנציח את חייו.
בכנסיית סנט פיטר בברקהאמסטד ישנם שני חלונות לזכרו של קאופר: החלון המזרחי מאת קלייטון ובל (1872) מתאר את קופר ליד שולחן הכתיבה שלו מלווה בארנבות המחמד שלו, ונושא את הכתובת "ישועה לאיש הגוסס, ואל האל העולה" (שורה משירו של קופר "המושיע, איזו להבה אצילית"); ובמעבר הצפוני כתובות בחלון זכוכית חרוט שורות מ"הו! לטיול קרוב יותר עם אלוהים" ו"המשימה". באותה כנסייה יש גם לוח זיכרון לאימו של המשורר, אן קופר. קופר מונצח גם (יחד עם ג'ורג' הרברט (אנ')) בחלון ויטראז' נוסף של קלייטון ובל בקפלת סנט ג'ורג' במנזר וסטמינסטר.
בשנת 1823, התכתובת של קופר פורסמה לאחר מותו מהמכתבים המקוריים שהיו ברשותו של קרובו ג'ון ג'ונסון.
ליד הכפר וסטון אנדרווד, שבו התגורר פעם קופר, נמצאת מבנה פולי בשם בית הקיץ קופר (Cowper's Alcove). הפולי נבנה על ידי לורד האחוזה של בית וסטון, בן למשפחת ת'רוקמורטון ב-1753. קופר נודע כמי שביקר כאן לעיתים קרובות כדי לקבל השראה לשירתו. בית הקיץ מוזכר ב"המשימה" של קופר. הפולי הוקדש לקופר על ידי אחוזת החגורה הירוקה של מועצת המחוז של בקינגהאמשייר, והוצב בה לוח עם החרוז מ"המשימה" המתייחס לבית הקיץ.
הערות שוליים

1 2  Cameron. "William CowperDereham Norfolk". www.poetsgraves.co.uk.
1 2  "Abolitionist campaigners". www.bl.uk.
↑  King, Martin Luther Jr., Carson, Clayborne; Holloran, Peter; Luker, Ralph; et al. (eds.), The Papers of Martin Luther King, Jr: Threshold of a new decade
↑  Alumni Oxonienses 1500–1714. Vol. Abannan–Kyte. 1891. pp. 338–365.
↑  Taylor, Thomas (1835). The Life of William Cowper, Esq. Seeley.
↑  Rhodes, N., (ed.), William Cowper: Selected Poems, Psychology Press, 2003, p. 8.ISBN 9780415969413
↑  Cowper, William (1772). "There Is a Fountain". Hymnary.org (hymn).
↑  "Commemorations: William Cowper". westminster-abbey.org. Westminster Abbey.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007260142905171  PLWABN: 9810598303305606  BIBSYS: 90178225  BNE: XX1234799  BnF: cb120247791 (data)  CANTIC: a10642092  CiNii: DA02904003  GND: 118670387  ICCU: TO0V007907  ISNI: 0000 0001 1023 6760  LCCN: n79054741  MusicBrainz: 3bd8e7ad-2189-4c55-8894-71304ef609c5  NDL: 00436782  NKC: ola2002159027  NLA: 35031767  NLK: KAC200903775  NTA: 068478151  RKD: 434427  SELIBR: 182355  SNAC: w65q4z89  SUDOC: 028406621  Trove: 804505  VcBA: 495/153752  VIAF: 32009788   WorldCat (עם VIAF): 32009788 
דיוקן של ויליאם קופר. צויר על ידי ג'ורג' רומני
קייט המטורפת, איור ל"המשימה" של קופר מאת הנרי פוסלי (1806–1807).
הארייט הסקת' מאת פרנסיס קואטס
הנווד (צ'ארלי צ'פלין)

| --- | --- |

צ'ארלי צ'פלין בתור הנווד
 הופעה ראשונה:  "ילד מרוצי המכוניות בוונציה"
 הופעה אחרונה:  "זמנים מודרניים"
 יוצרים:  צ'ארלי צ'פלין
 גילום הדמות:  צ'ארלי צ'פלין
 מידע
 מין:  זכר
 מקצוע:  tramp
הנווד הוא הדמות המוכרת ביותר של צ'ארלי צ'פלין על המסך האילם ונהפכה עם השנים לאייקון קולנועי.
הנווד כפי שמתאר צ'פלין בעצמו, הוא ילדותי ומגוחך, אבל טוב-לב. הנווד בסרטיו מנסה להתנהג כג'נטלמן ובנימוסים, על אף מעמדו החברתי בפועל.
הוא לא מוצג כנווד בכל סרטיו של צ'פלין ובכל סרט זוכה לכינוי אחר (כגון: "החבר הקטן", "צ'רלי" ו"הנווד הקטן והמצחיק").
היסטוריה

דמותו של הנווד נוצרה במקרה על ידי צ'פלין כשעבד באולפניו של מאק סנט, בזמן שצ'פלין התלבש לצילומי הסרט "המצב המביך והמוזר של מייבל" בכיכובו שלל מייבל נורמנד.
זה היה למעשה הסרט הראשון בכיכובו של הנווד, אבל הצגת הבכורה של הנווד בציבור הייתה בסרט "ילד מרוצי המכוניות בוונציה" שיצא לאקרנים ב-7 בפברואר 1914 ("המצב המביך והמוזר של מייבל" יצא ב-9 בפברואר אותה השנה).
במהרה נהפכה דמותו של צ'פלין לפופולרית וכיכבה בעשרות סרטים קצרים ומאוחר יותר בסרטים באורך מלא.
הנווד היה מזוהה עם "העידן האילם" ונחשב לדמות בינלאומית. כאשר בשנות ה-20 של המאה ה-20 הסרטים החלו לדבר, צ'פלין סירב בכל תוקף לצלם את הנווד בסרט מדבר. סירובו נבע בעיקר בשל המבטא הבריטי הכבד שהיה לו, והחשש שזה יהרוס את הדמות.
צ'פלין הופיע בדמות הנווד בפעם האחרונה בסרט ״זמנים מודרניים״ בשנת 1936. בסרט זה הנווד הולך עם בת זוגו בכביש אינסופי אל עבר האופק ובכך מסיים את תפקידו. הסרט היה חצי מדבר, ולעיתים נחשב לסרט האילם האחרון. הנווד נשאר אילם כמעט עד סוף הסרט, כאשר בסופו נשמע קולו בשיר ג'יבריש באיטלקית/צרפתית. זה נתן הזדמנות להשמיע את קולו של הנווד, אך עם זאת לא לסכסך אותו עם העידן האילם.
בסרט ״הדיקטטור הגדול״, סרטו הראשון של צ'פלין לאחר זמנים מודרניים, צ'פלין משחק בתפקיד כפול של דיקטטור דמוי היטלר וספר יהודי. אף על פי שצ'פלין הדגיש כי הספר בסרט איננו הנווד, המראה החיצוני של הספר שמר על השפם והמגבעת המזוהים עם הנווד.
בדרן בשם לאו בלום הופיע בדמות נווד ששימשה השראה לצ'פלין, ובלום יצא בהצהרה כי הוא היה הנווד הראשון בתעשיית הבידור.
מאפייני הנווד

מאפייניו הפיזיים של הנווד כללו מכנסיים רחבים, מעיל הדוק, מגבעת גבוהה, נעליים גדולות, מקל הליכה ואת השפם הקטן המפורסם. הנווד הלך בצורה מוזרה בעקבות הבגדים שלא הלמו את מידותיו.
בגדיו נראו משומשים, ייתכן והיו יד שנייה או שלו במקור, אך ברור כי הוא לא היה יכול להרשות לעצמו בגדים חדשים.
הנווד היה ממעמד חברתי וכלכלי נמוך, אך שמר על מאפיינים של בן מעמד גבוה. כל עוד הוא התנהג כאדם מכובד, הוא האמין כי הוא אכן כזה.
הנווד היה בדרך כלל קורבן של צירוף מקרים, עובדה שלפעמים הייתה לטובתו. בזמנים מודרניים הוא מניף דגל אדום שנפל ממשאית בניסיון להחזירו לבעליו, ובלי יודעין הופך למנהיג של קבוצת עובדים שמוחה, ונזרק לכלא בעקבות כך. בכלא הוא אוכל בטעות אבקה לבנה (קוקאין), מה שמוביל אותו לקטטה עם אסירים שמנסים להימלט מן הכלא, ובכך הוא מציל את חייו של מנהל הכלא. בתמורה המנהל משחרר אותו, אך הוא מעדיף להישאר בכלא מאשר לבלות בעולם החיצון.
חשיבות הנווד

הפרשנות החברתית של צ'פלין העבירה ביקורת על הקפיטליזם אך גם האמינה ב"חלום האמריקאי".[דרוש מקור]
בזמנים מודרניים, צ'פלין מתאר בעקביות את בעלי ההון העשירים לעומת העובד הפשוט במפעל. בעוד הנווד וחבריו מזיעים את נשמתם על פס הייצור של המפעל, נשיא החברה פותר חידות וקורא קומיקס בעיתון. האובססיה של העובדים להיות כמה שיותר פרודוקטיביים ויעילים בפס הייצור, גורמת לנווד לאבד את שפיותו. עם זאת הסרט מציג את האופטימיות של בני המעמד הבינוני באמריקה. הנווד וזוגתו מוצאים צריף רעוע כדי לגור בו. בעוד הנערה מבשלת ארוחה זולה ופשוטה, הנווד יוצא לעבודה - סממנים מובהקים של בני המעמד הבינוני.[דרוש מקור]
צ'פלין היה ייחודי בין שאר הקומיקאים בעידן האילם, לא רק בזכות משחקו הפיזי, אלא גם בזכות האוניברסליות של התכנים בהם עסק.
צ'פלין השתמש בשתי דמויות המזכירות את הנווד במראן בסרט הדיקטטור הגדול. עם זאת, זה היה הסרט המדבר הראשון שלו. הסרט נוצר בהסתמך על הדמיון שבין שפמו של צ'פלין לזה של הפיהרר הגרמני. בשימוש בדמיון בין השניים, יצר צ'פלין פרודיה על היטלר. בספרו האוטוביוגרפי, הצהיר צ'פלין כי הוא לא היה מודע לשואה שמתחוללת בזמן יצירת הסרט. הוא סבור כי לא היה מסוגל לכתוב קומדיה על הפיהרר הגרמני אילולא ידע על פשעיו הנוראיים. למרות הדמיון בין הנווד לספר בסרט, הספר לא נחשב גרסה של הנווד. ההבדל הבולט בין השניים הוא שערות השיבה של הספר, בניגוד לשיערו השחור של הנווד. כמו כן, הספר לובש בגדים שהולמים את מידותיו והוא מצטייר בבירור כבעל מקצוע.
זווית ראייתו של צ'פלין

בראיון בשנת 1933, הסביר צ'פלין כיצד הגה את המראה של הנווד:
"תפאורה של מלון נבנתה עבור הסרט 'המצב המביך והמוזר של מייבל' בכיכובו של מייבל נורמנד ונאמר לי לשים איפור מצחיק בבהילות. הלכתי לארון והוצאתי זוג מכנסיים רחבים, מעיל הדוק, כובע דרבי קטן וזוג נעליים גדולות. רציתי שהבגדים יהוו מכלול של סתירות, בידיעה כי קווי המתאר של הדמות יהיו ססגוניים על המרקע. כדי להוסיף נופך קומי, לבשתי שפמפם קטן כדי שלא יסתיר את הבעותיי. המראה שלי קיבל תגובות נלהבות מכולם, כולל מר. סנט. הבגדים כנראה החדירו בי את הרוח של הדמות. בעצם נהפכתי לגבר עם נשמה ונקודת מבט. הגדרתי למר. סנט איזה סוג של אדם הוא היה (הנווד): הוא לבש רעב רומנטי, מחפש רומנטיקה לעד, אך רגליו לא יתנו לו"
בשנת 1959, צ'פלין יצא בהצהרה כי הוא טעה בכך ש"הרג" את הדמות וכי נשאר מקום לאיש הקטן בעידן האטום.
הסרט "הנווד"

הנווד הוא גם סרט קצר בכיכובה של הדמות. בסרט חסר בית מחליף את הסנדוויץ' של הנווד בעבור לבנים, מה שמאלץ את הנווד לאכול דשא.
אותו הומלס מציק מאוחר יותר לבת איכר והנווד נחלץ לעזרתה בעזרת הלבנים. כשעוד שני הומלסים מגיעים, הנווד דוחף את שלושתם לאגם.
בת האיכר מעסיקה את הנווד בחווה כהוקרה לגבורתו.
הוא הודף את ההומלסים בשנית, כאשר הם מנסים לפרוץ לבית של בת האיכר. ארוסה של בת האיכר מגיע הביתה והנווד יודע כי הוא צריך לעזוב.
הוא משאיר לבת האיכר מכתב פרידה והולך בכביש הפתוח אל עבר האופק.
הסרט יצא לאקרנים ב־11 באפריל 1915.
מורשת

יצירות רבות מתארות את הנווד כאייקון של "השפל הגדול", של צ'פלין עצמו ושל הגיבור המדוכא.
מסרטים של צ'פלין עצמו בעלי מאפיינים של הנווד ועד דמות פינגווין שמזכירה אותו בסרטי באגס באני, הנווד נחקק בתרבות הקולנועית.
בשנות השמונים הדמות השתתפה בקמפיין לקידום המחשב האישי של חברת IBM.
הערות שוליים

↑  Robinson, David, 1930-, Chaplin : his life and art, 1st Da Capo Press ed, New York: Da Capo Press, 1994
הנווד בסרט "חיי כלב"

הנווד ב"הילד"
הנווד ב"המצב המביך והמוזר של מייבל"
צ'פלין בדמות הנווד בסרט ״ילד מרוצי המכוניות בוונציה״
הנווד הולך בכביש אל עבר האופק בסרט "הנווד"
הקונגרס היהודי האמריקאי

| --- | --- |

 מדינה:  ארצות הברית 
 מטה הארגון:  ניו יורק, ניו יורק, ארצות הברית ארצות הברית
 תקופת הפעילות:  1918–הווה (כ־106 שנים) 
 www.ajcongress.org
 
הקונגרס היהודי האמריקאי (באנגלית: American Jewish Congress, או בראשי התיבות AJC, ובעיקר בשמו המקוצר למחצה: AJCongress) הוא ארגון שהוקם בשנות מלחמת העולם הראשונה, לאחר שמגעים להקמתו החלו עוד קודם לכן על ידי יהודים אמריקאים כדוגמת לואי ברנדייס, פליקס פרנקפורטר, לואי מרשל, שמואל בלום ואחרים, שהיו פקידי ציבור אמריקאים רמי מעלה (ברנדייס היה שופט שהתפרסם ב-1906 בסכסוך עובדי סדנאות-היזע בניו יורק; הוא ואחרים שימשו בתפקידים בכירים בממשל רוזוולט בשנות השלושים). בראש הקונגרס היהודי עמד תחילה לואיס ברנדייס, שנבחר בבחירות דמוקרטיות של הקהילה היהודית בארצות הברית. הוא הוקם בשל הרצון, בעיקר של יהודים שהיגרו ממזרח-אירופה, לייצוג דמוקרטי יותר של יהדות ארצות הברית, מאשר זה של הוועד היהודי-אמריקני  שנחשב כ"אריסטוקרטי". אז גם נבחר לצרף א ת השם "קונגרס" (Congress), בהיותו בעל קונוטציה חיובית. לאחר מלחמת העולם הראשונה, נוסף גם צורך קונקרטי לייצוג היהודים בוועידת השלום בפריז (1919).
ב–1918 נערכו בחירות כל-ארציות בהשתתפות כ-335,000 מצביעים. תחילה סוכם כי הארגון יתפזר לאחר סיום ועידת השלום. כאשר הגיע מועד הפיזור ב–1920 החליטו חלק מן הארגונים היהודיים, בעיקר ארגוני המהגרים ממזרח אירופה וארגונים ציוניים, להקים קונגרס קבוע, ואילו חלקים מן הקונגרס, כמו נציגי הוועד היהודי-אמריקני פרשו. הקונגרס, אשר חדל להיות אחרי ועידת השלום גוף המייצג את מרבית יהדות ארצות הברית, שם לו למטרה לפעול הן בענייני יהודי ארצות הברית, הן בענייני בניין הבית הלאומי וענייני יהדות העולם. AJCongress גילה נטייה ציונית מאז היווסדו, ובין ההוראות שניתנו ב-1918 למשלחתו לוועידת השלום, היו כאלה הנוגעות ליישום הצהרת בלפור. כדוגמה אחרת לנטייתו הציונית של הקונגרס, לראש הארגון נבחר החל מ-1930 הרב הרפורמי סטיבן שמואל וייז שהיה גם נשיא הפדרציה הציונית האמריקנית.
ראו גם

יהדות ארצות הברית
ועידת הנשיאים
לקריאה נוספת

אביתר פריזל, התנועה הציונית בארצות-הברית בשנים 1897 - 1914.
נאמן ארד, גולי. אמריקה, היהודים ועליית הנאציזם. תגובתם של קרובים-רחוקים. תל אביב: עם עובד. 2006.
השריר העגול הגדול

| --- | --- |

 שיוך:  שריר פנימי בכתף 
 אספקה עורקית:  עורק עצם הזרוע הכותר האחורי 
 עצבוב:  עצב תת-עצם השכם התחתונה
 פעולת שריר:  הארכת הזרוע באמצעות מפרק הכתף, התווכת הזרוע במפרק הכתף, סיבוב מצעי של הזרוע במפרק הכתף 
 תחל שריר:  הזווית התחתונה של השכמה 
 אחז שריר:  המענית הבין-גבשושיתית של עצם הזרוע 
 תיאור ב:  האנטומיה של גריי (מהדורה 20) (442) 
 מזהים
 לטינית (TA98):  m. teres major 
 טרמינולוגיה אנטומיקה:  A04.6.02.011 
 TA2 (2019):  2462 
 FMA:  32549 
 מערכת השפה הרפואית המאוחדת:  C0224232 
 
כתף שמאל במבט אחורי. 3.הגב הרחיב, 5.השריר העגול הגדול, 6.העגול הקטן, 7.הרום קוצי, 8.השריר המך קוצי, 13.הראש הארוך של התלת ראשי של הזרוע.
השריר העגול הגדול (TA: Musculus teres major) הוא אחד השרירים המחברים בין עצם השכם לעצם הזרוע. השריר ממוקם מתחת לעצם השכם והוא מהווה, יחד עם שריר הגב הרחיב את הדופן האחורי של בית השחי. כיווץ השריר מביא לסיבוב פנימי של הזרוע ולקירובה לגו. כאשר הזרוע במנח כיפוף, פועל השריר להנעתה לכיוון פשיטה.
תיאור

תחילתו של השריר העגול הגדול בצד האחורי של הזווית התחתונה של עצם השכם.
חלקו המרוחק של השריר נאחז בשפה התיכונה של החריץ שבין הגבשושיות של עצם הזרוע.
עצבוב

השריר העגול הגדול מעוצבב על ידי שורשי העצב הצוואריים השישי והשביעי (C6, C7) דרך עצב תת-עצם השכם התחתון (Nervus suprascapularis).
ראו גם

אנטומיה טופוגרפית (גו במבט אחורי)
אנטומיה - מונחים
הקונגרס הלאומי ההודי (ארגון)

| --- | --- |

 מדינה:  הודו 
 תקופת הפעילות:  1969–1977 (כ־8 שנים) 
 נוצרה מתוך:  הקונגרס הלאומי ההודי
 התמזגה לתוך:  ג'נטה
 
הקונגרס הלאומי ההודי (ארגון), (בהינדי: भारतीय राष्ट्रीय कांग्रेस (संगठन); באנגלית: Indian National Congress (Organisation)) שכונה גם קונגרס (O) או סינדיקט / קונגרס ישן היה מפלגה פוליטית בהודו שהוקמה כאשר מפלגת הקונגרס התפצלה בעקבות גירוש אינדירה גנדי מהמפלגה על ידי הנהלת המפלגה בנובמבר 1969.
ב-12 בנובמבר 1969, ראש ממשלת הודו אינדירה גנדי גורשה ממפלגת הקונגרס בשל הפרת משמעת המפלגה בבחירות לנשיאות הודו ב-1969. נשיא הקונגרס הורה למפלגה הפרלמנטרית של קונגרס לבחור יו"ר חדש במקום גנדי, אך הדרישה לרוב של שני שלישים בשביל להדיח את היו"ר מנעה את התקיימות ההוראה, כש-432 מכלל חברי הוועדה בחרו לתמוך בגנדי. יומיים לאחר מכן התכנסה ועדת הקונגרס האופוזיציוני, כש-111 חבריו בוחרים במורארג'י דסאי ליו"ר המפלגה. בהמפלגה התפצלה לבסוף עם אינדירה גנדי והקימה מפלגה מתחרה בשם הקונגרס הלאומי ההודי (רקוויזיציוניסטים), שזכה לכינוי הקונגרס הלאומי ההודי (R) או אינדיקציה / קונגרס חדש. בוועדת הקונגרס של כל הודו, 446 מתוך 705 חבריה הלכו לצדה של אינדירה. K Kamaraj ומאוחר יותר מורארג'י דסאי היו המנהיגים של הקונגרס (ארגון).
המפלגה שלטה בממשלות ביהר תחת בהולה פאסואן שאסטרי, קרנאטקה תחת ורנדרה פטיל, ובגוג'ראט תחת היטנדרה ק. דסאי. המפלגה הייתה חברה בג'נטה מורחה ששלטה בגוג'אראט תחת באבובאי ג'יי פאטל בין השנים 1975–1976 במהלך מצב החירום.
ניתן לראות בפיצול במובנים מסוימים חלוקה שמאלנית / ימנית. אינדירה רצתה להשתמש באג'נדה פופוליסטית על מנת לגייס תמיכה עממית במפלגה. האליטה האזורית של המפלגה היו בעלי אג'נדה ימנית יותר, וחוסר אמון בעזרת ברית המועצות.
בבחירות הכלליות של 1971 זכתה הקונגרס (ארגון) בכ-10% מהקולות וב-16 מושבים בלוק סבהה, לעומת 44% מהקולות ו-352 מושבים לקונגרס של אינדירה. המפלגה קיבלה לשימושה את סמל אישה אורגת בצ'אקרה.
מרבית מנהיגי המפלגה נעצרו במהלך מצב החירום בהודו, מיוני 1975 ועד לינואר 1977. בינואר 1977 הייתה המפלגה אחת מארבע מפלגות שהצטרפו למפלגת ג'נטה, שניצחה בבחירות שהתקיימו במרץ.
הג'נטה הנחילה תבוסה מוחצת למפלגת הקונגרס של אינדירה. אף על פי כן, שיעור ההצבעה הכולל של הקונגרס (O) ב-1977 ירד כמעט בחצי מ-1971 והם איבדו שלושה מושבים. מאוחר יותר באותה שנה, המפלגה התמזגה רשמית עם בהרטיה לוק דאל, בהרטיה ג'אנה סנג, המפלגה הסוציאליסטית של הודו, מפלגת סוואטנטרה ואחרות כדי ליצור את מפלגת ג'נטה. מנהיג המפלגה מורארג'י דסאי כיהן כראש ממשלת הודו הרביעי בין השנים 1977 ל-1979; זו הייתה הממשלה הראשונה של הודו שאינה מטעם הקונגרס.
תוצאות בחירות

| שנה | מושבים | קולות | אחוזים |
| --- | --- | --- | --- |
| 1971 | 16 / 518 | 15,285,851 | 10.43% |
הערות שוליים

↑  Robert L. Hardgrave, “The Congress in India - Crisis and Split”, Asian Survey 10, no. 3, 1970, עמ' 256–62‏, JSTOR 2642578
↑  Chandra, Bipan & others (2000). India after Independence 1947-2000, New Delhi:Penguin Books, מסת"ב 0-14-027825-7, p.236
↑  S. P. San-varma, Report on the Fifth General Elections in India (1971-72), New Dlehi: Election Commussuon of India, 1972, עמ' 67–66
↑  Singh, Kuldip (1995-04-11). "OBITUARY: Morarji Desai". נבדק ב-2009-06-27.
וורד (אי)

| --- | --- |
האי וורד בחלק העליון של התמונה. אל האי מובילים גשר רוברט פ. קנדי (משמאל) וגשר הלגייט (מימין) מהם לא ניתן לרדת אל האי.
האי וורד בחלק העליון של התמונה. אל האי מובילים גשר רוברט פ. קנדי (משמאל) וגשר הלגייט (מימין) מהם לא ניתן לרדת אל האי.
 נתונים גאוגרפיים
 מיקום:  איסט ריבר שבניו יורק
 קואורדינטות:  40°47′15″N 73°55′31″W﻿ / ﻿40.78750°N 73.92528°W﻿ / 40.78750; -73.92528
 שטח:  2.09 (יחד עם האי רנדל) קמ"ר
 נתונים מדיניים
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
  (למפת ניו יורק מוגדלת) מנהטן הברונקס ברוקלין קווינס סטטן איילנד  ניו ג'רזיוורד(למפת ניו יורק רגילה) מנהטן הברונקס ברוקלין קווינס סטטן איילנד  ניו ג'רזיוורד(למפת מנהטן רגילה) וורד(למפת מנהטן מוגדלת) וורד
 
האי וורד (באנגלית: Ward's Island) הוא אי הממוקם בין נהר הארלם לאיסט ריבר שבעיר ניו יורק. האי מהווה חלק מרובע מנהטן. האי חובר לאי רנדל באמצעות מילוי חלק מהנהר.
מעל האי עובר גשר רוברט פ. קנדי וגשר הלגייט, אולם הגשרים עצמם לא מחוברים לאי. הכניסה לכלי רכב לאי מתבצעת דרך האי רנדל. הולכי רגל יכולים להגיע אל האי באמצעות גשר האי וורד המחבר את האי לשכונת הארלם במנהטן.
באי נמצא בית חולים לחולי נפש, וכן מתקני טיהור שפכים. באי נמצא פארק האי וורד ובו שטחי נופש ומגרשי אתלטיקה.
היסטוריה > התקופה הקולוניאנלית

בשנת 1637 רכשו המתיישבים ההולנדים את האי מהאינדיאנים שגרו באזור. באותה עת נקרא האי "טנקנאס" שמשמעו "ארצות הפרא". שם האי שונה מספר פעמים במהלך השנים והוא נקרא גם "האי ביוקנן" ("Buchanan's Island" ) ו"אי האסם הגדול" (Great Barn Island)- שניהם ככל הנראה שיבוש של שמו המקורי של הבעלים של האי - ברנדט (Barendt).
במהלך מלחמת העצמאות של ארצות הברית שימש האי מוצב בריטי.
היסטוריה > התקופה שלאחר הקמת ארצות הברית

עם תום מלחמת האזרחים רכשו את האי ג'ספר וברתולומיו וורד, וקראו לאי על שמם. האחים וורד בנו באי מטוויית כותנה ובנו את הגשר הראשון על איסט ריבר - גשר שחיבר את האי למנהטן (ברחוב 114) בשנת 1807.
הגשר היה גשר עץ והוא נהרס בסופה בשנת 1821.
לאחר שנהרס הגשר, ננטש האי עד שנת 1841 עת שהפך למזבלה עירונית. מאוחר יותר שימש האי גם כבית קברות, ובשנת 1847 נפתח באי בית חולים למהגרים (מבנה בית החולים היה הגדול בעולם באותה עת).
בשנת 1863 נפתח באי בית חולים לחולי נפש. בין השנים 1860–1892 שימש האי מרכז לקליטת מהגרים - מרכז שעבר בשנת 1892 לאי אליס.
בשנת 1899 נפתח באי בית חולים נוסף לחולי נפש, שהיה הגדול בעולם באותה עת.
היסטוריה > שיקום

בשנת 1930 המליצה ועדה מטרופוליטנית להפוך את האי רנדל והאי וורד לפארק ציבורי. הקמת הפארק החלה בשנת 1936 והסתיימה שבע שנים מאוחר יותר.
הגשר הנוכחי המקשר את האי למנהטן (ומשמש להולכי רגל בלבד) נבנה בשנת 1951 במטרה לאפשר גישה מהארלם לאי מאחר שבהארלם שטחים ירוקים מועטים.
ראו גם

האי רנדלס
הנמכת מדרכה

הנמכת מדרכה לעגלות תינוק
הנמכת מדרכה (ידועה גם בכינויים "רמפת שפה", "שפת מדרכה" ו"רמפה לעגלה") היא רמפה מוצקה עשויה מבטון בדרך כלל, המדורגת מטה מעל המדרכה אל פני הרחוב הסמוך. הנמכת מדרכה מיועדת בייחוד לשימושם של הולכי הרגל, לאנשים עם עגלות, משתמשי כיסאות גלגלים, רוכבי אופניים וכדומה.
בהשוואה למדרכה רגילה, המסתיימת בזווית ישרה של 10–15 ס"מ מעל פני הרחוב, המדרכה המונמכת מסתיימת בשיפוע ביניים המחבר את שני המשטחים, לעיתים בריצוף מישוש.
היסטוריה

הנמכות מדרכה הופיעו לראשונה בשנות השלושים של המאה ה-20 בבריטניה, כדרך להקל על הולכי רגל עם עגלת תינוק. בשנות ה-40 הותקנו הנמכות מדרכה בעיר קַלַמַזוּּ (אנ') מישיגן בארצות הברית כפרויקט פיילוט לסיוע בהעסקת אזרחים יוצאי צבא עם מוגבלות.
בשנות ה-60, לפני שנחקקו חוקי נגישות, אוניברסיטת ברקלי בקליפורניה שימשה כבית לאוכלוסיית סטודנטים עם מוגבלויות שונות אשר גרו בבניין נגיש לאנשים המתניידים בכיסאות גלגלים, אך העיר עצמה לא הייתה נגישה עבורם. הסטודנטים פעלו על מנת לקבל יותר זכויות כדי לבנות עיר מונגשת. הפרויקט, שהובל על ידי אד רוברטס ואחרים במרכז לחיים עצמאיים, הוביל לבניית הנמכות מדרכה בשדרות המרכזיות וליצירת דרך נסיעה מונגשת בעיר. בהמשך התקנת הנמכות מדרכה נעשתה לרוב בהתנדבות על ידי הרשויות העירוניות ומפתחים.
הנמכת מדרכה במדינות המערב חויבה בחקיקה בשנות ה-90. תומכי החקיקה מצביעים על חובת קיום הנמכת מדרכה כדוגמה לחקיקה בנושא זכויות נכים שיכולה להועיל לכל משתמש במרחב הציבורי, ולא רק לאנשים עם מוגבלות.
מידות ועיצוב

בניית הנמכות מדרכה התחילה בעקבות עקרונות התכנון של עיצוב אוניברסלי. לא כל שיפוע בין המדרכה לכביש מהווה הנמכה מדרכה נגישה. קיימים כללים בתקנות המכתיבים את זווית השיפוע, קיומו של מרחב נקי מהפרעות, וכן חריצות בבטון לצורך מניעת החלקה וככלי לאזהרת אנשים עם לקות ראייה.
משתמשים ושימושים

הנמכות מדרכה המוצבות בצמתים ברחוב מאפשרות למשתמשי כיסאות גלגלים, הולכי רגל המשתמשים בהליכון או במקל, דוחפים עגלת תינוק, מושכים עגלת סופר; כמו גם כל מי שרוכב על אופניים, גלגיליות או סקייטבורד, לנוע על מדרכה או לצאת ממנה בפחות קושי. הנמכות מדרכה רבות כוללות גם ריצוף מישוש, דפוס של בליטות עגולות המאותתות להולכי רגל לקויי ראייה שהם עומדים להיכנס לכביש.
הנמכות מדרכה אחרות

הנמכת מדרכה רחבה יותר שימושית גם לכלי רכב מנועים להיכנס לחניון או לחניה בצד השני של המדרכה.
בישראל

בשנת 2001 הותקנו תקנות בישראל שמפרטות על הנושא נגישות הסביבה הבנויה – הסביבה שמחוץ לבניין, כולל הנחיות לבניית מעברי חציה מונגשים והנמכות מדרכה.
הערות שוליים

↑  Institution Of Municipal Engineers, London (1935-07-30). "Proceedings, Institution of Municipal Engineers, London, Volume 62, Issue 3". נבדק ב-31 במאי 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Brown, Stephen. "The curb ramps of Kalamazoo". Independent Living Institute. Retrieved July 18, 2011.
↑  Williamson, Bess. (2012). The People's Sidewalks: Designing Berkeley's Wheelchair Route, 1970–1974. Boom: A Journal of California, 2(1), 49-52.
↑  "Paths: Infrastructure and Asset Management Plan" (PDF). City of Tea Tree Gully Council. City of Tea Tree Gully. August 2009. p. 17. Archived from the original (PDF) on 20 February 2011. Retrieved 12 November 2010.
↑  Grabar, Henry. “American Cities Are Squandering Some of Their Most Valuable Real Estate: the Curb.” Slate Magazine, Slate, 19 July 2018, slate.com/business/2018/07/curb-space-is-way-too-valuable-for-cities-to-waste-on-parked-cars.html.
↑  McParland, Tom (9 February 2017). "Here's What Those Bumps In The Sidewalk Are For". Jalopnik. Gawker Media. Retrieved 9 February 2017.
↑  תקן ישראלי 1918 חלק 2: נגישות הסביבה הבנויה: הסביבה שמחוץ לבניין
הנמכת מדרכה לכיסא גלגלים
ולודרום דה ונסן

| --- | --- |

ולודרום דה ונסן
 כינוי:  ולודרום דה ונסן
 כתובת:  49 Avenue de Gravelle 75012 Paris 
 מיקום:  ונסן בקרבת פריז שבצרפת
 קואורדינטות:  48°49′33″N 2°24′42″E﻿ / ﻿48.82596°N 2.41173°E﻿ / 48.82596; 2.41173
 תקופת הפעילות:  1894–הווה (כ־130 שנה)
 בעלים:  ראסינג פריז, עיריית פריז 
 אתר רשמי
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת פריז מוגדלת) ולודרום דה ונסן(למפת פריז רגילה) ולודרום דה ונסן  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
ולודרום דה ונסן (צרפתית: Vélodrome de Vincennes) או, בשמו הרשמי ולודרום ז'אק אנקטיל לה סיפאל (צרפתית: Vélodrome Jacques Anquetil - La Cipale) הוא אצטדיון בוונסן בקרבת פריז שבצרפת.
היסטוריה

האצטדיון נבנה כוולודרום בשנת 1894 והפך להיות האצטדיון האולימפי של אולימפיאדת פריז בשנת 1900. בעת האולימפיאדה הכיל האצטדיון 30,000 מקומות. תחרויות הריצה לא נערכו באצטדיון אלא במשטח המרוצים של מועדון המרוצים של צרפת. באצטדיון נערכו תחרויות הרכיבה על אופניים, משחקי הקריקט והרגבי, ומשחקי הכדורגל וכן תחרויות האתלטיקה.
באצטדיון נעשה שימוש בשנית לתחרויות הרכיבה האולמפיות באולימפיאדת פריז בשנת 1924 וכן למשחקי הכדורגל.
בין השנים 1968 ו-1974 שימש האצטדיון כנקודת הסיום עבור הטור דה פרנס.
ב-1987 הוסב שם הוולודרום לשמו הנוכחי, ונקרא על שם רוכב האופניים הצרפתי, ז'אק אנקטיל, שמת באותה שנה.
כיום האצטדיון משמש בעיקר למשחקי כדורגל ורוגבי.
תרשים של האצטדיון וסביבתו