stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אוניות המערכה מסדרת אוריון
תיאור > שינויים

קונקרור קיבלה מד טווח קטן על גג צריח 'B' ב-1914; ייתכן שגם בשאר הספינות הותקן אחד. באותה שנה נסגרו תותחי סיפון המקלט של אוניות הסדרה בקזמטים. עד אוקטובר 1914, זוג תותחי QF‏ 3 אינץ' (76 מ"מ) נגד מטוסים (AA) הותקנו על גבי כל ספינה. שריון סיפון נוסף התווסף לאחר קרב יוטלנד במאי 1916. בערך באותו זמן הוסרו שלושה או ארבעה תותחי 4 אינץ' מהמבנה האחורי. עד אפריל 1917 החליפו הספינות תותח נ"מ 4 אינץ' באחד מתותחי ה-3 אינץ'. סיפון טיסה אחד או שניים הותקנו על גבי כל ספינה במהלך השנים 1917–1918; אלה הורכבו על גגות הצריח והורחבו על קנה התותחים. אוריון החזיקה אותם על צריחים 'B' ו-'Q'‏, קונקרור ות'אנדרר על גבי צריחים 'B' ו-'X' ולמונרך היה אחד על צריח 'B'. מד טווח זווית גבוהה הותקן במבנה העל הקדמי עד שנת 1921. ת'אנדרר הפחיתה את החימוש המשני שלה לשמונה תותחים במהלך הפיכתה בפברואר-מאי 1921 לספינת אימונים.
אוניות הסדרה

| שם האונייה | המספנה | הנחת השדרית | השקת האונייה | כניסה לשירות | עלות (כולל חימוש) לפי> בארט | עלות (כולל חימוש) לפי> פארקס |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| אה"מ אוריון | HM Dockyard, פורטסמות' | 29 בנובמבר 1909 | 20 באוגוסט 1910 | 2 בינואר 1912 | 1,855,917 £ | £1,918,773 |
| אה"מ מונרך | ארמסטרונג ויטוורת', אלסוויק | 1 באפריל 1910 | 30 במרץ 1911 | 27 באפריל 1912 | £1,888,736 | £1,886,912 |
| אה"מ קונקרור | ויליאם בירדמור, דלמויר | 5 באפריל 1910 | 1 במאי 1911 | 1 בדצמבר 1912 | £1,891,164 | £1,860,648 |
| אה"מ ת'אנדרר | Thames Ironworks, לונדון | 13 באפריל 1910 | 1 בפברואר 1911 | 15 ביוני 1912 | £1,892,823 | £1,885,145 |
היסטוריית שירות

עם כניסתן לשירות, כל ארבע האחיות שובצו בפלגה השנייה של צי הבית או, כפי שהיא סומנה מחדש ב-1 במאי 1912, שייטת אוניות המערכה השנייה (BS). אוריון הפכה לספינת הדגל של סגן מפקד הפלגה, ושמרה על תפקיד זה עד מרץ 1919. מונרך, ת'אנדרר ואוריון השתתפו בסקירת הצי ב-9 ביולי בספיטהד. לאחר מכן הם השתתפו בתמרוני אימון עם תת-אדמירל הנסיך לואי מבאטנברג שפיקד על "הצי הכחול" על סיפון ת'אנדרר. שלוש האחיות נכחו עם שייטת אוניות המערכה השנייה כדי לקבל את נשיא צרפת, רמון פואנקרה, בספיטהד ב-24 ביוני 1913. במהלך התמרונים השנתיים באוגוסט, ת'אנדרר הייתה ספינת הדגל של תת-אדמירל סר ג'ון ג'ליקו, מפקד "הצי האדום".
בין 17 ל-20 ביולי 1914, סדרת אוריון לקחו חלק בניסוי גיוס ובדיקת צי כחלק מהתגובה הבריטית למשבר יולי. לאחר מכן, הם נצטוו להמשיך עם שאר צי הבית לסקפה פלו כדי להגן על הצי מפני התקפת פתע אפשרית של הצי הגרמני הקיסרי. לאחר הכרזת המלחמה הבריטית על גרמניה ב-4 באוגוסט, צי הבית אורגן מחדש כצי הגדול, והוצב בפיקודו של אדמירל ג'ליקו. על פי הדוקטרינה שלפני המלחמה, תפקידו של הצי הגדול היה להילחם בקרב מכריע נגד צי הים הפתוח הגרמני. אולם הקרב הגדול הזה היה איטי להתרחש בגלל חוסר הרצון של הגרמנים לבצע את ספינות הקרב שלהם נגד הכוח הבריטי העדיף. כתוצאה מכך, הצי הגדול בילה את זמנו באימונים בים הצפוני, עם משימה מדי פעם ליירט פשיטה גרמנית או גיחת צי גדולה.
היסטוריית שירות > סקרבורו, הרטליפול וויטבי

חדר 40, שהיה אחראי על פענוח אותות הרדיו באדמירליות, פענח את תעבורת הרדיו הגרמנית המכילה תוכניות למתקפה גרמנית על סקרבורו, הרטליפול וויטבי באמצע דצמבר באמצעות ארבעת סיירות המערכה של קבוצת הסיור הראשונה (קונטר-אדמירל פרנץ פון היפר). בהודעות הרדיו לא הוזכר שצי הים הפתוח עם 14 דרדנוטים ושמונה פרה-דרדנוטים יחזקו את היפר. הספינות של שני הצדדים יצאו מבסיסיהן ב-15 בדצמבר, כשהבריטים מתכוונים לארוב לספינות הגרמניות בהפלגתן חזרה. הבריטים גייסו את ששת הדרדנוטים של שייטת אוניות המערכה השנייה (תת-אדמירל סר ג'ורג' וורנדר), כולל אוריון ואחיותיה, מונרך וקונקרור ושייטת סיירות המערכה הראשונה (תת-אדמירל סר דייוויד ביטי).
כוחות הסיור של כל צד הסתבכו זה בזה במהלך חשכת הבוקר המוקדמת ומזג האוויר הכבד של 16 בדצמבר. הגרמנים השתלטו על חילופי האש הראשוניים, וגרמו נזק קשה לכמה משחתות בריטיות, אך אדמירל פרידריך פון אינגנול, מפקד צי הים הפתוח, הורה לספינותיו להסתובב, מודאג מהאפשרות של התקפה המונית של משחתות בריטיות באור השחר. תקשורת לא תקינה וטעויות של הבריטים אפשרו להיפר להימנע ממגע עם סיירות המערכה. ב-27 בדצמבר, קונקרור נגחה בטעות את מונרך כשהצי הגדול חזר לסקפה פלו במזג אוויר כבד וראות לקויה. למונרך נדרש פחות מחודש של תיקונים אך קונקרור לא הייתה מוכנה לשירות עד מרץ 1915.
היסטוריית שירות > קרב יוטלנד

בניסיון לפתות החוצה ולהשמיד חלק מהצי הגדול, צי הים הפתוח יצא ממפרץ יאדה מוקדם בבוקר 31 במאי 1916 לתמיכה בסיירות המערכה של היפר שהיו אמורים לשמש כפיתיון. חדר 40 שוב יירט ופיענח את תעבורת הרדיו הגרמנית שהכילה תוכניות של המבצע, אז האדמירליות הורתה על הצי הגדול לצאת לפעולה בלילה הקודם כדי לנתק ולהשמיד את צי הים הפתוח.
לאחר שספינותיו של ג'ליקו נפגשו עם שייטת אוניות המערכה השנייה, שהגיעו מקרומארטי, סקוטלנד, בבוקר 31 במאי, הוא ארגן את הגוף הראשי של הצי הגדול בטורים מקבילים של פלגות של ארבע דרדנוטים כל אחת. שתי הפלגות של שייטת אוניות המערכה השנייה היו משמאלו (מזרח), שייטת אוניות המערכה הרביעית במרכז ושייטת אוניות המערכה הראשונה מימין. כאשר ג'ליקו הורה לצי הגדול להתפרס שמאלה וליצור קו אחורה בציפייה להיתקל בצי הים הפתוח, זה הציב באופן טבעי את שייטת אוניות המערכה השנייה בראש מערך הקרב. בשלב המוקדם של הקרב, קונקרור ות'אנדרר ירו לעבר הסיירת הקלה הנכה SMS ויסבאדן עם תוצאות לא ידועות. שתי האוניות גם ירו על דרדנוט גרמנית, אך לא הצליחו להשיג פגיעה כלשהי. מונרך ואוריון, לעומתם, לא ירו לעבר ויסבאדן, אלא ירו ופגעו בכמה דרדנוטים גרמניות. ביניהם, השניים פגעו בספינות הקרב SMS קניג ו-SMS מארקגראף פעם אחת כל אחת, פגעו בהן קלות, ובסיירת המערכה SMS ליצו חמש פעמים, והזיקו לה באופן משמעותי. האחיות לא היו מעורבות בכבדות במהלך הקרב, ואף אחת מהן לא ירתה יותר מ-57 פגזים מהתותחים העיקריים שלהן.
היסטוריית שירות > פעילות לאחר מכן

הצי הגדול התייצב ב-18 באוגוסט 1916 כדי לארוב לצי הים הפתוח בזמן שהתקדם לדרום הים הצפוני, אך שורה של תקלות וטעויות מנעו מג'ליקו ליירט את הצי הגרמני לפני שחזר לנמל. שתי סיירות קלות הוטבעו על ידי צוללות גרמניות במהלך המבצע, מה שגרם לג'ליקו להחליט שלא לסכן את היחידות העיקריות של הצי דרומית ל-55° 30' צפון עקב שכיחות הצוללות והמוקשים הגרמניים. האדמירליות הסכימה וקבעה שהצי הגדול לא יצא לפעולה אלא אם הצי הגרמני ינסה פלישה לבריטניה או שתהיה אפשרות חזקה שניתן יהיה לכפות עליו קרב בתנאים מתאימים. יחד עם שאר הצי הגדול, הם יצאו לפעולה אחר הצהריים של 23 באפריל 1918 לאחר ששידורי רדיו חשפו שצי הים הפתוח נמצא בים לאחר ניסיון כושל ליירט את השיירה הבריטית הסדירה לנורווגיה. הגרמנים הקדימו את הבריטים והיו רחוקים מדי מכדי להיתפס, ולא נורו יריות. האחיות נכחו ברוזית', סקוטלנד, כאשר הצי הגרמני נכנע שם ב-21 בנובמבר.
האוניות נשארו חלק משייטת אוניות המערכה השנייה עד פברואר 1919, אך הועברו לשייטת אוניות המערכה השלישית של צי הבית עד מאי, אוריון הפכה לספינת הדגל של השייטת. עד סוף 1919, שייטת אוניות המערכה השלישית פורקה והאחיות הועברו לצי המילואים בפורטלנד, אם כי מונרך הועברה לפורטסמות' בתחילת 1920. מונרך ות'אנדרר הופעלו מחדש באופן זמני במהלך הקיץ של 1920 להעביר חיילים לים התיכון ובחזרה. אוריון הצטרפה למונרך בפורטסמות' בהמשך השנה והפכה לספינת הדגל של צי המילואים. קונקרור הלכה בעקבות אוריון לפורטסמות' והחליפה אותה כספינת דגל באמצע 1921 ואילו אוריון שוב נכנסה לשירות מחדש באופן זמני להובלת חיילים. ת'אנדרר הוסבה לספינת אימונים לצוערים ימיים ב-1921 ואוריון הפכה לספינת אימונים לתותחנות לאחר שהוחלפה. בהתאם לתנאי הסכם הצי של וושינגטון, אוריון וקונקרור נמכרו לגרוטאות ב-1922 ופורקו בשנה שלאחר מכן; מונרך הייתה רשומה בתחילה למכירה, אך הוסבה לספינת מגורים במקום זאת. בשנת 1923 היא הוסבה לספינת מטרה ושימשה לבדיקת השפעותיהן של פצצות ופגזים, עד שטבעה בתחילת 1925. ת'אנדרר הייתה הספינה האחרונה ששרדה ונמכרה בסוף 1926. בדרכה למגרש הגריטה, היא עלתה על שרטון בכניסה לנמל בלית', נורת'מברלנד, אך הוצפה מחדש ונגרטה בשנה שלאחר מכן.
הערות שוליים

↑  Oscar Parkes, British Battleships, Warrior 1860 to Vanguard 1950: A History of Design, Construction, and Armament, Naval Institute Press, 1990, p. 523
תרשימים עבור אוניות המערכה מסדרת המלך ג'ורג' החמישי
מבט מהאוויר על אוניית מערכה מסדרת אוריון, כנראה אוריון בעצמה, בדרכה לאחר מאי 1915, כאשר מנהל בקרת האש נראה מתחת לחלק העליון שלה ומוטות רשת הטורפדו שלה הוסרו.
צריחי התותחים הראשיים מאחור של אוריון, בערך ב-1911 בזמן ניסויי הכניסה
קונקרור בים, מאי 1917
אוריון והמשחתת מוסקטיר בים, 1918
משמאל לימין, המלך ג'ורג' החמישי, ת'אנדרר, מונרך וקונקרור מפליגות דרך מצר סולנט, בערך ב-1914
מפות המציגות את התמרונים של הצי הבריטי (כחול) והגרמני (אדום) ב-31 במאי – 1 ביוני 1916
ארבע אוניות המערכה מסדרת אוריון במערך טורי קדימה, לאחר 1915
הצריחים הקדמיים של מונרך לאחר ששימשו כספינת מטרה
אלברט גטרסון

אלברט לאבג'וי גטרסון (באנגלית: Albert Lovejoy Gutterson; ‏23 באוגוסט 1887 – 7 באפריל 1965) היה אתלט אמריקאי, אלוף אולימפי (סטוקהולם 1912) בקפיצה לרוחק.
ביוגרפיה

גטרסון נולד באנדובר, ורמונט. הוא בעל תואר מהנדס מאוניברסיטת ורמונט.
ביוגרפיה > אלוף אולימפי

באולימפיאדת סטוקהולם (1912) זכה גטרסון במדליית זהב בקפיצה לרוחק בשיא אולימפי ושיא אמריקה חדש של 7.60 מטר, ס"מ פחות משיא העולם של פיטר אוקונור מאירלנד, לפני קלווין בריקר מקנדה (7.21 מטר) ויאורג אברג משוודיה (7.18 מטר).
לאחר שפרש מספורט תחרותי, עבד גטרסון לראשונה כמהנדס בחברת ג'ונס ולמסון מכונות, ואחר כך עבד בתעשיית הנפט בשנים 1950-1925. בשנים 1963-1950 שימש כנשיא חברת כלי עבודה לאבג'וי, שהוקמה על ידי הדוד שלו.
שיאים אישיים

קפיצה לרוחק: 7.60 מטר (1912)
ראו גם

מדיה וקבצים בנושא  בוויקישיתוף
איקה אברבנאל

| --- | --- |

 לידה:  יוני 1954 (בן 70) 
 מדינה:  ישראל 
 תקופת הפעילות:  1972–1998 (כ־26 שנים)
 דרגה:    תת-אלוף
 תפקידים בשירות
 ראש חטיבת התכנון ומנהל כוח האדם
 
איקה אברבנאל (נולד ביוני 1954) הוא מומחה בתחום ניהול שינויים, משאבי אנוש ואינטגרציה של ארגונים שעברו תהליך מיזוג חברות, ואיש צבא לשעבר. שירת בצה"ל במשך 25 שנה והשתחרר בדרגת תת-אלוף כשתפקידו האחרון היה ראש חטיבת התכנון ומנהל כוח האדם, בשנים 1998-1997.
ביוגרפיה > ילדות ושירות בצה"ל

אברבנאל נולד ביוני 1954 בשכונת רחביה בירושלים, בה גדל והתחנך, להורים מוזיקאים, קלוד ושרה, ממקימי האקדמיה למוסיקה בירושלים.
ב-1972, אחרי שסיים את לימודיו בגימנסיה העברית רחביה, התגייס לצה"ל ושירת בעיקר בתפקידים בתחום משאבי האנוש ביחידות השדה.
בין השאר שימש כראש מחלקת כח אדם באמ"ן, ראש חטיבת כח אדם בזרוע היבשה וראש חטיבת התכנון באגף כח אדם.
בשנת 1989, במקביל לשירותו הצבאי, סיים לימודי תואר ראשון ושני במדעי המדינה באוניברסיטת חיפה, וכן השלים מסלול כבוגר המכללה הישראלית לביטחון לאומי.
באוגוסט 2005, מונה אברבנאל על ידי הרמטכ"ל דן חלוץ לבדוק את נסיבות הפיגוע בשפרעם שבוצע בידי החייל נתן זאדה.
ביוגרפיה > בחיים האזרחיים

ב-1998 השתחרר מצה"ל אחרי שירות שארך 25 שנה בדרגת תת-אלוף וכיהן כמנכ"ל לשכת המסחר הישראלית בשנים 1998–2000, וכמנכ"ל חברת הסטרט-אפ Cellfar בישפאר השקעות – מיזם העוסק בתחום ה-MVNO בשנים 2001-2000.
בין השנים 2005-2001 כיהן כסמנכ"ל בכיר לתפעול ושירות לקוחות בחברת פלאפון והיה אחראי על מגוון תהליכים ועל מערך שירות הלקוחות, משאבי האנוש, הלוגיסטיקה והרכש של החברה.
בהמשך, בין השנים 2007-2005, שימש כמשנה למנכ"ל בזק והיה אחראי על תהליך הארגון מחדש שעברה בעקבות הפרטת החברה.
בשנת 2007 הצטרף לחברת טבע ובה כיהן עד 2013 כסמנכ"ל בכיר למשאבי אנוש הגלובלי וכמנהל האינטגרציה הראשי של החברה. ב-2013 מונה כמנהל פעילות חברת טבע בישראל וכמנהל קשרי הקהילה הגלובליים של החברה. במקביל מונה כיו"ר משותף של PGT, השותפות בין טבע לפרוקטר אנד גמבל בתחום התרופות ללא מרשם עד מרץ 2014.
מאפריל 2014 משמש כבעליה של חברת אינטרגרטיקה, המייעצת לחברות בנושאי ניהול שינוי, משאבי אנוש ואינטגרציה שלאחר מיזוגים ורכישות. עם לקוחותיו נמנים, בין השאר, חברות הייטק ו-OTC גלובליות. כמו כן הוא מרצה בפקולטה לניהול באוניברסיטת חיפה בנושא אינטגרציה ובמסגרות נוספות.
פעילות נוספת והישגים

בשנת 2006 קיבל את פרס "מנהל הדור הבא" מטעם חברת דן&ברדסטריט בהיותו סמנכ"ל בזק, בגין תהליכי הארגון מחדש שהוביל בחברות בזק ופלאפון.
בשנת 2004 ייסד את פרויקט "אמץ לוחם" במסגרת פעילות האגודה למען החייל – תוכנית למעורבות חברתית המחברת בין הסקטור העסקי בישראל ובחו"ל לבין היחידות הקרביות של צה"ל.
נוסף על כך, משמש בהתנדבות כיו"ר בית הספר לאמנויות של אוניברסיטת חיפה, במסגרת פעילות בוגרי האוניברסיטה. משמש כנשיא עמותת Prize4life, פרס לחיים הפועלת להאצת חקר ה-ALS.
משפחה

איקה אברבנאל משתייך לשושלת דון יצחק אברבנאל, אבי סבו היה ממקימי ובעלי חברת התרופות גלניקה בשווייץ, סבו ארנסט ניהל את גלניקה במשך שנים רבות ובהמשך הקים עסק בתחום ההוצאה לאור בשווייץ.
דודו של אביו, מוריס אברבנאל, היה מנצח ידוע שבין השאר ניצח על המטרופוליטן אופרה בניו יורק והקים את התזמורת הסימפונית של יוטה בסולט לייק סיטי, עליה ניצח במשך יותר מ-30 שנה.
אחיו הוא אלי אברבנאל, שופט בית המשפט המחוזי בירושלים ומי שהיה משנה ליועץ המשפטי לממשלה.
נשוי לבוני ואב לשלושה ילדים.
הערות שוליים

↑  אלי סניור וחנן גרינברג, אלוף הפיקוד: אסור לקבור את המחבל ביו"ש, באתר ynet, 5 באוגוסט 2005
↑  עינב בן יהודה, יוסי שוסטק מונה למנכ"ל איגוד לשכות המסחר, באתר TheMarker‏, 6 בדצמבר 2000
↑  ערן גבאי, יעקב גלברד ממשיך לבנות את צמרת פלאפון: איקה אברבנאל מונה לסמנכ"ל שירות לקוחות, באתר TheMarker‏, 23 באוגוסט 2001
↑  ערן גבאי, המשנה למנכ"ל בזק אבי פתיר פורש; איקה אברבנאל ימונה כמשנה החדש של גלברד, באתר TheMarker‏, 26 באוקטובר 2005
↑  ערן גבאי, אבי גבאי הוא מנכ"ל בזק החל מהיום; איקה אברבנאל סיים את תפקידו בחברה, באתר TheMarker‏, 26 ביוני 2007
↑  ערן גבאי, איקה אברבנאל - ממלא מקום מנכ"ל בזק לשעבר - מונה לסמנכ"ל משאבי אנוש של קבוצת טבע, באתר TheMarker‏, 16 בספטמבר 2007
↑  יורם גביזון, מרק סבג יחליף את איקה אברבנאל כסמנכ"ל משאבי אנוש בטבע, באתר TheMarker‏, 5 באוגוסט 2013
↑  יורם גביזון, פרישה נוספת בטבע: איקה אברבנאל, סמנכ"ל בכיר, הודיע על סיום תפקידו, באתר TheMarker‏, 6 במרץ 2014
↑  שירי חביב ולדהורן, ‏איקה אברבנאל חובר לקבוצת המיזוגים והרכישות של דלויט, באתר גלובס, 1 במרץ 2015
אלברט גרוס

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  12 בינואר 1819 אוראדיה, האימפריה האוסטרית 
 פטירה:  18 במרץ 1901 (בגיל 82) אוראדיה, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 תפקידים:  רופא, רופא עיניים 
 צאצאים:  אמיל גרוס 
 
אלברט גרוס (בהונגרית: Grósz Albert; נאג'ווארד, 12 בינואר 1819 – נאג'ווארד, 18 במרץ 1901) היה דוקטור לרפואה יהודי-הונגרי, רופא עיניים, מנהל בית חולים. הוא היה חבר בשושלת רופאי העיניים רב-דורית. אביו היה פרידייש גרוס (1798–1858), בנו היה אמיל גרוס (1865–1941), ונכדו היה אישטוואן גרוס (1909–1985), כולם היו רופאי עיניים.
קורות חיים

אלברט גרוס סיים את הגימנסיה בנאג'ווארד והמשיך את לימודיו באוניברסיטת וינה, שם קיבל ב-1845 את התואר ברפואה, וכן הסמכה בכירורגיה וברפואת עיניים. לאחר סיור לימודי קצר בחו"ל השתקע בנאג'ווארד ב-1846. בתקופת מהפכת 1848 בהונגריה ומלחמת העצמאות (כפי שההונגרים מכנים) בשנים 1848–1849 היה תחילה רופא צבאי כללי ב"מחנה דנובה התחתונה" של הצבא ההונגרי ולאחר מכן מנהל בתי החולים הצבאיים בנאג'ווארד. מ-1852 עד 1867 היה הרופא הראשי של העיר נאג'ווארד ומ-1867 היה גם רופא משפטי מלכותי. בשנת 1867 קיבל את צלב הכבוד המוזהב של מסדר פרנץ יוזף. ב-1858 קיבל לידיו את ניהול בית החולים לעיניים שייסד אביו, פרידייש גרוס. הוא היה "חבר יוצא מן הכלל" ב"מועצה הלאומית לבריאות הציבור" בהונגריה.
מאמריו (מבחר)

הם הופיעו תדיר בכתבי העת הבאים:
מאגר רפואי - Orvosi Tár (1848. פרוטוקול לגבי ההצעה שנבחרה על ידי ועד הרופאים של העיר פשט)
שבועון רפואי - (Orvosi Hetilap 1866-1864. המכון לרפואת עיניים של נאגווארד 1863–1865)
רופאים וחוקרי טבע הונגרים (1864). מחלות עיניים וסיבות נפוצות לקטרקט בהונגריה)
כתב עת למורים עממיים - Néptanítók Lapja (1868. מה צריך לעשות כדי להגן על יילודים מעיוורון תמידי?)
עבודותיו ומחקריו

ההשפעה הטובה של מעונות יום לתינוקות, למען האנשים העובדים. נאג'ווארד, 1853
הזמנה למענקים למעונות יום. נאג'ווארד, 1854
המרחצאות של נאג'ווארד. מדריך לשימושים של תושבי הספר. נאג'ווארד, 1855
על מחלות עיניים במצרים. נאג'ווארד, 1860 (גם בגרמנית)
מגלגלי העיניים של יילודים. בודפשט, 1883 (אותו הדבר בגרמנית. בודפשט, 1883)
דיווחי בית החולים לעיניים של נאג'ווארד
לקריאה נוספת

אנדראש גרגיי: לקסיקון של רופאים יהודים הונגרים מפורסמים. בודפשט, מכבי, 2001
פאל גויאש: חייהם ויצירותיהם של סופרים הונגרים. אגודת הספרנים והארכיונאים ההונגרים. 1939–1944
לקסיקון יהודי הונגרי. 1929. עורך פטר אויווארי. אלברט גרוס
יוז'ף סיניאי: חייהם ויצירותיהם של רופאים הונגרים. 1894
אירוויזיון למוזיקאים צעירים 2020

| --- | --- |

 מספר התחרות:  20
 גמר:  התחרות בוטלה
 מנחים:  אנריקו דינדו (איט')
 רשת השידור המפיקה:  HRT
 מיקום האירוע:  קרואטיה כיכר טומיסלב, זאגרב, קרואטיה
 מספר משתתפות:  11
 מדינות שחוזרות לאחר פרישה:  אוקראינה אוקראינה
 מדינות שפרשו מהתחרות:  אלבניה אלבניה   בלגיה בלגיה   הונגריה הונגריה   הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת   ישראל ישראל   סן מרינו סן מרינו   ספרד ספרד   רוסיה רוסיה
 המדינות המשתתפות
 
   מדינות שכבר בחרו יצירה או נציג   מדינות שאישרו את השתתפותן בתחרות בטרם ביטולה   מדינות שהשתתפו בעבר, אך לא בשנה זו
 → אירוויזיון למוזיקאים צעירים 2018 אירוויזיון למוזיקאים צעירים 2022 ← 
 
האירוויזיון למוזיקאים צעירים 2020 הייתה אמורה להיות התחרות ה־20 של האירוויזיון למוזיקאים צעירים. קרואטיה הייתה אמורה לארח את התחרות בכיכר טומיסלב.
ב-18 במרץ 2020 הודיע איגוד השידור האירופי על דחיית התחרות בשל התפשטות מגפת הקורונה.
מדינות משתתפות > חצי גמר

11 מדינות (אוקראינה, אסטוניה, גרמניה, יוון, מלטה, נורווגיה, סלובניה, פולין, צ'כיה, קרואטיה ושוודיה) היו אמורות להתחרות ב-17 ביוני 2020.
מתוכן רק 4 מדינות הספיקו לבחור נציג לתחרות בטרם ביטולה:
נורווגיה - מתיאס רוגסבין (אקורדיון)
סלובניה - סבסטיאן בודה (קרן יער)
קרואטיה - איבן פטרוביץ'-פולאק (פסנתר)
שוודיה - טקילה נילסון (קלרינט)
מתוכם, רק הנציג הקרואטי חזר להתחרות בתחרות הבאה, בשנת 2022.
מדינות משתתפות > גמר

8 מדינות מתוך 11 המדינות היו אמורות להעפיל לגמר ולהתחרות ב-21 ביוני 2020.
מדינות אחרות

איסלנד איסלנד - בדצמבר 2019, הודיעה רשות השידור האיסלנדית RÚV כי לא תשתתף בשנה זו.
אירלנד אירלנד - בנובמבר 2019, הודיעה רשות השידור האירית RTÉ כי לא תשתתף בשנה זו.
אלבניה אלבניה - אלבניה אישרה את השתתפותה בנובמבר 2019. עם זאת, אלבניה לא הופיעה ברשימת המדינות המשתתפות.
אסטוניה אסטוניה - בינואר 2020 הודיעה רשות השידור האסטונית EER שלא תשתתף בשנה זו.
בולגריה בולגריה - בנובמבר 2019, הודיעה רשות השידור הבולגרית BNT כי לא תשתתף בשנה זו.
בלגיה בלגיה - רשות השידור הבלגית RTBF אישרה את השתתפותה באוגוסט 2019. עם זאת, בלגיה לא הופיעה ברשימת המדינות המשתתפות.
גאורגיה גאורגיה - בינואר 2020, הודיעה רשות השידור הגאורגית GPB כי לא תשתתף בשנה זו.
דנמרק דנמרק - ב-7 בנובמבר 2019, הודיעה רשות השידור הדנית DR כי לא תשתתף בשנה זו. רשות השידור הדנית שקלה לחזור לתחרות לאחר ניצחונה באירוויזיון למקהלות 2019. עם זאת, דנמרק לא הופיעה ברשימה הסופית של המדינות המתחרות בתחרות.
הולנד הולנד - בנובמבר 2019, הודיעה רשות השידור ההולנדית NTR כי לא תשתתף בשנה זו.
הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת - באוגוסט 2019, הודיעה רשות השידור הבריטית BBC כי לא תשתתף בשנה זו.
ישראל ישראל - ב-14 בפברואר 2020, תאגיד השידור הישראלי הודיע שלא תשתתף בשנה זו.
לטביה לטביה - בנובמבר 2019, הודיעה רשות השידור הלטבית LTV כי לא תשתתף בשנה זו.
סלובקיה סלובקיה - בנובמבר 2019, הודיעה רשות השידור הסלובקית RTVS כי לא תשתתף בשנה זו.
ספרד ספרד - ביולי 2019, אמרה אנה מריה בורדאס, ראש המשלחת לאירוויזיון בספרד, שישנה סבירות שספרד תשתתף בשנה זו. עם זאת, ספרד לא הופיעה ברשימה הסופית של המדינות המתחרות בתחרות.
סקוטלנד סקוטלנד - בדצמבר 2019, הודיעה רשות השידור הסקוטית BBC Alba כי לא תשתתף בשנה זו.
שווייץ שווייץ - ב־14 בינואר 2020, תאגיד השידור השווייצרי (SRG SSR) אמר כי ניתן יהיה לראות את שווייץ חוזרת לתחרות 2020, למרות שההחלטה הסופית טרם התקבלה, אך אין לשלול אותה כפי שקרה במהדורות קודמות. שווייץ השתתפה לאחרונה ב-2006. עם זאת, שווייץ לא הופיעה ברשימה הסופית של המדינות המתחרות בתחרות.
הערות שוליים

↑  Zwart, Josianne (8 ביולי 2019). "Eurovision Young Musicians heading to Zagreb in 2020". eurovision.tv. European Broadcasting Union. נבדק ב-8 ביולי 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Eurovision Young Musicians 2020 Has Been Postponed". eurovoix.com. 18 במרץ 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Herbert, Emily (17 בפברואר 2020). "Eleven Countries to Participate in Eurovision Young Musicians 2020". eurovoix.com. נבדק ב-17 בפברואר 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Eurofestivales: Islandia descarta participar en Eurovisión Jóvenes Músicos 2020, Eurofestivales, ‏2019-12-23
↑  Eurofestivales: Irlanda: RTÉ descarta participar en Eurovisión Jóvenes Músicos 2020, Eurofestivales, ‏2019-11-05
↑  "Albania Young musician". Facebook (באלבנית). 24 באוקטובר 2019. נבדק ב-24 באוקטובר 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Eurofestivales: Estonia se retira de Eurovisión Jóvenes Músicos 2020, Eurofestivales, ‏2020-01-02
↑  Eurofestivales: Bulgaria descarta participar en Eurovisión Jóvenes Músicos 2020, Eurofestivales, ‏2019-11-04
↑  Granger, Anthony (22 באוגוסט 2018). "Belgium: RTBF Commits to Eurovision Choir of the Year & Eurovision Young Musicians". Eurovoix (באנגלית בריטית). נבדק ב-8 ביולי 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Georgia descarta participar en Eurovisión Jóvenes Músicos 2020". eurofestivales.blogspot.com (בספרדית). 3 בינואר 2020. נבדק ב-3 בינואר 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Granger, Anthony (7 בנובמבר 2019). "Denmark: DR Will Not Participate In Eurovision Young Musicians 2020". eurovoix.com. נבדק ב-7 בנובמבר 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Eurofestivales: Países Bajos descarta participar en Eurovisión Jóvenes Músicos 2020, Eurofestivales, ‏2019-11-06
↑  Owen Purcell, EXCLUSIVE: The UK withdraws from Eurovision Young Musicians, ESCTAKEOVER.com, ‏2019-10-24 (באנגלית) (ארכיון)
↑  Granger, Anthony (2020-02-13). "Israel: Withdraws From Eurovision Young Musicians". Eurovoix (באנגלית בריטית). נבדק ב-2020-02-13.
↑  Eurofestivales: Letonia no participará en Eurovisión Jóvenes Músicos 2020, Eurofestivales, ‏2019-11-13
↑  Eurofestivales: Eslovaquia descarta participar en Eurovisión Jóvenes Músicos 2020, Eurofestivales, ‏2019-11-14
↑  "Así trabaja y gestiona TVE Eurovisión en la 'era Bordás'" (בספרדית). 17 ביולי 2019. נבדק ב-17 ביולי 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Eurofestivales: BBC Alba descarta participar en Eurovisión Jóvenes Músicos 2020, Eurofestivales, ‏2019-12-11
↑  "Suiza podría regresar a Eurovisión Jóvenes Músicos 2020?" (בספרדית). 14 בינואר 2020. נבדק ב-17 בינואר 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
אליזבת יונגמן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1894 לובליניק, רפובליקת פולין 
 פטירה:  28 בדצמבר 1958 (בגיל 64 בערך) 
 מדינה:  גרמניה 
 בן או בת זוג:  Max Beerbohm (20 באפריל 1956–?) 
 
אליזבת יונגמן (בגרמנית: Elisabeth Jungmann; ‏1894 - 28 בדצמבר 1958) הייתה אחות ומתרגמת יהודייה.
ביוגרפיה

אליזבת יונגמן נולדה בשלזיה שהייתה חלק של האימפריה הגרמנית וגדלה בבית יהודי מתבולל ביחד עם אחותה אווה רייכמן. בין משפחתה לרב הקהילה, ליאו בק, שררו יחסי ידידות. לאחר תחילת מלחמת העולם הראשונה היא הייתה אחות בצבא הקיסרות הגרמנית.
לאחר סיום המלחמה אליזבת יונגמן עברה לגרמניה והייתה מזכירה ומתרגמת של גרהרט האופטמן בשנים 1922–1933. לאחר מכך היא הייתה קרובה לרודולף בינדינג והם אף תכננו להתחתן, אך לא יכלו לממש את הרצון בגלל חוקי נירנברג.
בשנת 1927 אליזבת יונגמן הכירה את משפחת מקס בירבום, קריקטוריסט וחקיין בריטי. הם נפגשו באופן קבוע בבית בירבום ברפאלו שבאיטליה. לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה אליזבת יונגמן עברה לבריטניה. במהלך המלחמה היא עבדה בארגונים היהודים בלונדון ובמשרד העורף. לאחר המלחמה היא המשיכה להתגורר בבריטניה.
היחסים הקרובים עם מקס בירבום נמשכו, כאשר בשנת 1951 אשתו נפטרה, אליזבת יונגמן עזרה לו בסידורים. החל מתקופה זו היא הייתה המזכירה של בירבום ועזרה לו בניהול הבית. ב-20 באפריל 1956 הם התחתנו ואליזבת יונגמן הייתה היורשת שלו ובעלת זכויות לכל יצירותיו כאשר הוא נפטר במאי 1956.
נפטרה בשנת 1958.
איקאר

איקאר קווי תעופה היא חברת תעופה רוסית המפעילה טיסות פנים-ארציות ובינלאומיות.
משרדי החברה ממוקמים בעיר אורנבורג, רוסיה ובין השנים 2015–2022, פעלה החברה תחת השם פגאס פליי (Pegas Fly).
היסטוריה

איקאר קווי תעופה נוסדה בשנת 1993, במטרה להפעיל צי של מסוקי מיל מי-8 ומטוסי An-28 לכיבוי שריפות והובלות מטען אווירי.
בחודש אפריל 2013, החלה החברה להפעיל טיסות בינלאומיות ושתפה פעולה עם חברת התיירות פגאס טוריסטיק (Pegas Touristik).
בשנת 2015, מיתגה החברה את מטוסיה תחת השם פגאס פליי (Pegas Fly) וזאת למרות ששם החברה הרשמי לא השתנה.
בחודש יוני 2022, חזרה החברה למתג את מטוסיה תחת השם איקאר לאחר שתוקפו של הסכם הרישיון לסימן המסחרי פגאס פליי (Pegas Fly) פג ולא חודש.
צי המטוסים

לחברה 15 מטוסי נוסעים הטסים בקווי החברה. להלן פירוט המטוסים, נכון לספטמבר 2019:
| מטוס | בשירות | בהזמנה | נוסעים>  P | נוסעים>  Y | נוסעים> סה"כ | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| בואינג 737 הדור הבא | 3 | — |  | 215 | 215 |  |
| בואינג 767 | 4 | — | 12 | 278 | 290 |  |
| בואינג 767 | 4 | — |  | 340 | 340 |  |
| בואינג 777 | 2 | — |  | 440 | 440 |  |
| אמבראר 190 E-Jets | 6 | — |  | 110 | 110 |  |
| סה"כ | 15 |  |  |  |  |  |
יעדים

לחברה יש 16 יעדי פנים ו-17 טיסות ליעדים בינלאומיים.
יעדים > טיסות פנים

רוסיה רוסיה
בלאגובשצ'נסק
אירקוטסק
מוסקבה
יקטרינבורג
אופה
סוצ'י
סמרה
פסקוב
פרם
נובוסיבירסק
ניז'נברטובסק
מגדן
קרסנויארסק
חברובסק
קמרובו
קאזאן
יעדים > טיסות בינלאומיות

ארמניה ארמניה: ירבאן
בלארוס בלארוס: מינסק
הרפובליקה העממית של סין הרפובליקה העממית של סין: גואנגג'ואו, פוג'ואו, האיקואו, ג'ינאן, שיאן
תאילנד תאילנד: קראבי, פוקט, פאטאיה
טורקיה טורקיה: אנטליה, דלאמן
איחוד האמירויות הערביות איחוד האמירויות הערביות: דובאי
וייטנאם וייטנאם: נאצ'אנג