stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ג'ורג'ה רוסו
ביוגרפיה > לאחר המלחמה

בבוקרשט קיבל רוסו תפקיד בוועדה למונומנטים היסטוריים. הוא עבד בשיפוץ כמה מאוצרות האמנות הכנסייתית הרומנית במנזרים דרגומירנה-רראו (1946) וטיסמנה. לאחר המלחמה רוסו נשאר בבוקרשט. בזמן המשטר הקומוניסטי, בשנת 1948, צייר בכנסיית "הנסיכה באלאשה" בבוקרשט בלי שיקבל תשלום. הועמדה לרשותו דירת חדר בפרוכיית ספנטול גאורגה וק (Sfântul Gheorghe Vechi) בבוקרשט. במאי 1949, על אף קרבתו למירון קריסטיה וחברותו לשעבר במפלגה של יוליו מאניו, שנחשבו לחטאים בעיני השלטון החדש, התמנה רוסו על ידי הפטריארך החדש של הכנסייה האורתודוקסית, יוסטיניאן, כיועץ בתחום האמנות בפטריארכיה הרומנית בבוקרשט. בשנת 1950 התמנה לפרופסור לאמנות ביזנטית בפקולטה לתאולוגיה בבוקרשט ונבחר כחבר בוועדה לציור כנסייתי.
באוגוסט 1955 התמנה למנהל אתר השיפוץ הלימודי לציירים במנזר טיסמנה. ששת הציירים בהדרכתו עשו במקום עבודות שימור ושיפוץ נרחבות, כולל של ציורי הקיר מהמאה ה-18 שהועברו להמשך שימור במוזיאון המנזר, ביניהם תמונות ארבע הנסיכות - סטאנה, אשת השליט ראדו פאיסיה ובנותיה, ווייקה, סטאנקה ומריה.
בשנת 1958 צייר רוסו בקתדרלה האורתודוקסית של העיר סיביו. אף על פי שבהדרגה איבד את אור עיניו המשיך בפרויקטים גרפיים לספרי דת והמשיך בעבודתו בהוראה.
כעשרים שנה אחרי פעילותו בצ'רנוביץ חודש הקשר עם משפחת שלקמן ורוסו הגיע ללווייתו של אב המשפחה, דוד, בבוקרשט. אחרי מותו של דוד שלקמן הקשר עם המשפחה התרופף.
בשנת 1970 השיגה בתו דומניצה יאשינסקי-רוסו, את אישור השלטון הקומוניסטי ברומניה לאיחוד המשפחה ולהגירת אביה לברזיל. רוסו חי את שנותיו האחרונות בעיר קוריטיבה במדינת פרנה. הוא נפטר שם ב-1 בינואר 1997.
ילדיו של שלקמן עלו לישראל ופעלו למען הכרתו של רוסו כחסיד אומות העולם.
ביוגרפיה > חייו הפרטיים

ג'ורג'ה רוסו התחתן ב-1920 עם קורנליה לבית מרקוביצ'אן (1900–1979). לזוג נולדה בת יחידה, דומניצה רוסו, לימים דומניצה רוסו-ישינסקי (1921–2012)
הכרה והנצחה

ב-3 באפריל 2006 הוכר ג'ורג'ה רוסו אחרי מותו כחסיד אומות העולם על ידי יד ושם. טקס הענקת התואר התקיים בפטריארכיה של הכנסייה האורתודוקסית הרומנית בבוקרשט בנוכחותם של מאיר שי, בנו של דוד שלקמן, שנודע כמורה למתמטיקה בגימנסיה הריאלית בחיפה . את התעודה קיבל בידיו הפטריארך תאוקטיסט.
מכון התרבות הרומני בעיר קוריטיבה במדינת פרנה בברזיל נקרא על שמו של ג'ורג'ה רוסו.
280 יצירות אמנות מאת ג'ורג'ה רוסו נמצאות במוזיאון לאמנות של העיר קוריטיבה בברזיל.
לקריאה נוספת

Mihai I.Poliec The Holocaust in the Romanian Borderlines - The Arc of Civilian Complicity, Routledge, Oxon, New York 2019
Cristina Păiuşan şi Radu Ciuceanu Biserica Ortodoxă Română sub regimul comunist 1945-1958, vol. I, Bucureşti 2001, p. 118
Lucian N.Leuștean Orthodoxy and the Cold War:Religion and Political Power in Romania 1947-1965 Palgrave MacMillan 2009
Gheorghe Racoveanu - Gravura în lemn la Mânăstirea Neamț, 60 planșe afară de text, Fundația regală pentru literatură și artă, București 1940
Csaba-Istvan Székely, George Russu (1880-1977) in The Holocaust of Memories. Romania: S.C. Alutus S.A., Miercurea Ciuc. pp. 41–45. ISBN 978-973-7875-59-4.
הערות שוליים

1 2 3 4  תיק חסיד אומות העולם מספר - M.31.2/10818, יד ושם
1 2 3 4 5 6 7  2012 G.Drăgulin
1 2 3 4 5 6  באתר basilica
1 2  L.Leuștean 2009 עמ' 83
↑  Vasile Netea Constantin Romanu-Vivu, prefectul Legiunii XII în anii 1848-1849 Tg Mureș, 1937 עמ' 13
↑  רישום התלמידים של האקדמיה לאמנויות יפות במינכן, 1905
1 2  A.Araújo 1973
↑  M.Gh.Munteanu 2016
↑  אתר המיטרופוליה של קלוז'
↑  אתר הבישופות קובאסנה והרגיטה 2017
↑  על מנזר טופליצה
↑  A.Cioflâncă 2007
↑  A.Cioflâncă 2007
↑  A.Cioflâncă 2007
↑  תערוכת האיקונות של רוסו בקוריטיבה 14.4.2017
↑  40.167.504/0001-15 Instituto Cultural George Russu, cadastroempresa.com.br מכון התרבות הרומנית בקוריטיבה
ארמון המיטרופוליט של בוקובינה, כיום האוניברסיטה הממלכתית של צ'רנוביץ
דיוויזיית היגר ה-42 (ורמאכט)

| --- | --- |

סמל הדיוויזיה
 פרטים
 מדינה:  גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית
 שיוך:   ורמאכט
 סוג:  חיל רגלים
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  15 באוקטובר 1939 – 24 באפריל 1945 (5 שנים)
 מלחמות:  מלחמת העולם השנייה
 פיקוד
 מפקדים:  ראו בהמשך
דיוויזיית היגר ה-42 (בגרמנית: 42. Jäger-Division) הייתה דיוויזיית חי"ר קל של הצבא הגרמני במהלך מלחמת העולם השנייה.
היסטוריה

הדיוויזיה הוקמה על בסיס דיוויזיית הרגלים ה-187 שהתבססה באוסטריה עד ספטמבר 1942, אז הוגדרה מחדש כדיוויזיית המילואים ה-187. הדיוויזיה ה-187 נשלחה לקרואטיה וסומנה מחדש כדיוויזיית היגר ה-42 בינואר 1944. הדיוויזיה השתתפה במבצע מרגרטה (הכיבוש הצבאי של הונגריה) במרץ 1944, ולאחר מכן חזרה ליוגוסלביה במאי. ביולי 1944 הועברה הדיוויזיה לאיטליה שם נשארה לשארית המלחמה ונכנעה באפריל 1945.
כוחות הבריגדה היהודית, שנטלו חלק במתקפת האביב תחת פיקוד הקורפוס העשירי בצבא הבריטי, נלחמו, בין היתר, מול דיוויזיית היגר ה-42 הגרמנית.
פשעי מלחמה

הדיוויזיה הייתה מעורבת בטבח רונקידוסו שנערך בגאג'ו מונטאנו (אנ') שבאמיליה-רומאניה בין ה-28 ל-30 בנובמבר 1944, שבו הוצאו להורג 66 אזרחים.
מפקדים

גנרל חיל הרגלים ולתר גרסנר (15 באוקטובר 1939 – 6 בפברואר 1940)
גנרל-לויטננט קונרד שטפנוס (7 בפברואר 1940 – 15 באוגוסט 1942)
גנרל-לויטננט יוזף בראונר פון היידרין ( 15 באוגוסט 1942 – 26 באפריל 1944)
גנרל-לויטננט ולטר יוסט (26 באפריל 1944 – 24 באפריל 1945)
הבלתי נראים

| --- | --- |

כרזת הסרט
 בימוי:  קלאוס רפלה 
 עריכה:  יורג אהוסשילד 
 שחקנים ראשיים:  אליס דווייר ויקטוריה שולץ רובי או. פי אהרון אלטרס מקסימיליאן מאוף 
 מוזיקה:  Matthias Klein 
 צילום:  יורג וידמר 
 מדינה:  גרמניה 
 הקרנת בכורה:  26 באוקטובר 2017 
 שפת הסרט:  גרמנית 
 סוגה:  דוקו-דרמה 
 מקום התרחשות:  ברלין 
 אתר רשמי
 דף הסרט ב־IMDb
 
הבלתי נראים (בגרמנית: Die Unsichtbaren – Wir wollen leben מילולית: הבלתי נראים – אנחנו רוצים לחיות) הוא סרט קולנוע גרמני מסוגת דוקו-דרמה בבימויו של קלאוס רפלה משנת 2017. הסרט התיעודי מראיין ארבעה ניצולי שואה יהודים גרמניים, שעדיין בחיים (בעת הפקת הסרט), שהסתתרו בברלין במהלך מלחמת העולם השנייה, וכן (בין קטעי הראיונות) הסרט משחזר את האירועים המתוארים בראיונות.
תיאור הסרט

הנערים והנערות היהודים (המופיעים בעצמם בראיונות): סיומה שנהאוס לוי (מגולם בשחזור על ידי מקס מאוף), האני לוי (מגולמת בשחזור על ידי אליס דווייר), רות ארנדט-גומפל (מגולמת בשחזור על ידי רובי פי) ואויגן פרידה (מגולם על ידי אהרון אלטרס). הסרט עוקב אחרי הגיבורים ומתאר את הסתתרותם מגלי המעצרים של היהודים בברלין. שונהאוס, שהיה מעצב גרפי, זייף תעודות עבור יהודים שהסתתרו והציל את חייהם של רבי. אוגוסטה גרה אותה מגלמת שטפי קינהרט קיבלה את אות חסיד אומות העולם. האני צבעה את שערה לשיער בלונדיני והסתתרה אצל נשים שונות, אויגן חי עם מספר משפחות גרמניות שעם אחת מהן מפיץ כרוזים נגד המשטר הנאצי, רות גומפל מסווה עצמה בתור אלמנת מלחמה ביחד עם בת דודתה ושתיהן עובדות בבית של קצין נאצי המסתיר אותן. הסרט מסתיים עם כיבוש העיר ברלין על ידי הצבא האדום (כאשר על מספר הניצולים לשכנע קצין בצבא האדום שהם אינם גרמנים).
הפקת הסרט

התסריט של הסרט נכתב על ידי קלאוס רפלה על בסיס הראיונות שעשה. הסרט צולם בין ה-30 במרץ ל-4 במאי 2016 בברלין, בנורדריין-וסטפאליה, ובסקסוניה התחתונה.
הערות שוליים

↑  תיאור הפקת הסרט (בגרמנית)
גזה הוואש

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  13 בנובמבר 1905 נג'קניז'ה, הונגריה 
 פטירה:  25 באפריל 1945 (בגיל 39) גונסקירכן (מחנה ריכוז), גרמניה הנאצית 
 מדינה:  הונגריה 
 
גזה הוואש (במקור הניג, בהונגרית: Havas Géza;‏ נג'קניז'ה, 13 בנובמבר 1905 – מחנה הריכוז גונסקירכן, 25 באפריל 1945) היה עיתונאי יהודי-הונגרי לוחם חברתי וסופר רב גוני, מבקר, אסתטיקן, מתרגם ספרותי. הוויכוחים לגבי דעותיו נמשכו גם כמה עשרות שנים לאחר מותו הטרגי בשואה.
הוא ידע להשתלהב, בזמן הזה עיניו אורו, הבחור נעשה יפה, הוא הרים בחומרה את ראשו, עיניו רשפו גיצים וניצוצות, בתשוקה של אהבת לוחמנית, כאילו רוצה לעלות על המוקד עבור הרעיונות או האנשים שהוא אהב. לו ניתן היה להסמיך אותו לסמוך לטפל בכל ענייני החברה בשל אהבת הצדק שלו, העולם סביבנו היה נקי יותר.
מילאן פישט
קורות חיים

גזה הוואש נולד במשפחה יהודית כבנם של ד"ר הוגו הוואש (הניג עד 1886), עורך דין ושל ויוליאנה הורסצקי. הוא למד בבית ספר יסודי ובתחלת התיכון בעיר הולדתו. בין 1915 לבין 1921, היה תלמיד בגימנסיה בנג'קניז'ה, אך ב-1921 סולק מבית הספר בגלל מתיחת שובבות של תלמידים. הוא סיים את שתי הכיתות האחרונות של הגימנסיה בסקשפהרוואר. בתחילה רצה להיות פילולוג קלאסי, אך עקב מות אביו הפך לפקיד בנק מסיבות כלכליות. בגיל 25, בשנת 1930, עקב פעילותו בתנועה הקומוניסטית הבלתי חוקית, הורשע על ידי בית המשפט ואיבד את עבודתו. היה לו תיק פלילי דומה גם מאוחר יותר, בשנת 1932 הועמד לדין עם לאסלו אדלר, דז'ה סיקלאי ויאנוש בראון וזאת בשל פעילותם ב-KIMSZ (נוער קומוניסטי) ובאיגוד הספורט של עובדי העור. בתחילת דרכו עבד זמן מה כמנהל חשבונות וכבלן, אחר כך הפך לסוכן ספרים, ואחר כך לעיתונאי. בשנת 1935 הועמד לדין שוב בגלל מאמר שפורסם במגזין "כתיבה חופשית" (Szabad Írás). האשמה הייתה "השמצת המדינה ההונגרית והאומה ההונגרית שבוצעו באמצעות העיתונות". הוא היה עובד בכיר בנפסבה שופר המפלגה הסוציאל-דמוקרטית ההונגרית, ב"מילה יפה" (ספ סו - Szép Szó) וב"מאה שלנו" (Századunk), וכן ערך את המגזין "פורום". בשנת 1937, הוא נכח בהלווייתו של אטילה יוז'ף. ג'רג' לוקאץ' בכתב העת "אוי האנג" (Új Hang) האשים בעיקר את הוואש ב"פשעים האידאולוגיים" של ספ סו. לוקאץ' ראה ב"סופרי העם" את בעלי בריתו ב"חזית העממית" שקמה מאוחר יותר, אך ספ סו, והוואש בפרט, הדגישו את עמדתם של סופרי העם נגד קידום הנאציזם בטורים של המגזין. ב-1940 תרגם את הכרך "קפיטליזם מוקדם - סוציאליזם מוקדם", בשנה שלאחר מכן כתב את "הסוציאליסטים החדשים". בשל מוצאו היהודי, הוא נצטווה להתייצב במחנות שרות העבודה מספר פעמים בשנת 1942 (עבודות כפייה לגברים יהודים עבור הצבא ההונגרי), בזמן השואה בהונגריה הוא גורש בפברואר 1945, ומת כנראה מהתקף לב במחנה הריכוז גונסקירכן באוסטריה ימים ספורים לפני השחרור.
הוא היה ידיד טוב של זולטאן גאשפאר, אישטוואן ארקין ו-מילאן פישט, אליהם שלח את מכתבו המוכר האחרון. כתביו בין 1937 לבין 1944 פורסמו ב-1990 בשם "קומו מתים" (Talpra, halottak!)
הערכתו מנקודת המבט של הדורות אחריו

לאחר שג'רג' לוקאץ', בטורים של העיתון סאבאד נפ באוגוסט 1945 (לאחר מותו של הוואש) מתח עליו בקורת, חזר על כך גם יוז'ף רוואי בביקורתו על הוואש, וכתב: "מי צדק? האם הרעיונות והמחנה של ספ סו הפכו לכוח המסוגל ללכוד את ההמונים? זה לא קרה. והתנועה של סופרי העם: מפלגת האיכרים הלאומית, גורם חשוב בהתפתחות הכפר ההונגרי. בגלל הביקורות שלו על דיולה אייש הוא היה מוקף בסלידה הגדולה ביותר הן מבני דורו והן מאלה אחריו. אפילו בשנת 1990, כתב עליו אישטוואן ואש : "הוואש גילם בצורה הקיצונית ביותר את מה שלא יכולתי לסבול ברדיקליזם הבורגני של ספ סו". בתגובה להתקפות עליו כתב הוואש במרץ 1941 את הדברים הבאים, שעשויים לשמש גם כתגובה להתקפות עליו גם לאחר מכן: "אני אדם שלילי, כי יש להכחיש את המציאות הזו. אי אפשר להודות שעוני הוא מחוקי העולם, אבל גם לא ניתן להודות שהטפות מוסר נעימות או אכזריות ישאו פרי לתיקון העוני.
הנצחה

אישטוואן ארקין In memoriam dr. K. H. G הנציח אותו את זה בנובלה שלו.
עבודותיו העיקריות

הקרטל; פנתיאון, בודפשט, 1937
ליריקה הונגרית חדשה (בכרך לימודי ספרות, בודפשט, 1940)
קומו, מתים! מאמרים עיתונאיים, 1937-1944 ; סדר העיתונות. יאנוש קנדי ; Gondolat–Publicity Club–Szazadvég, בודפשט, 1990 (Ars scribendi)
עבודותיו העיקריות > תרגומיו

קרל מרקס: מבוא לביקורת תורת הכלכלה.
Korai kapitalizmus – korai szocializmus. Angol szocialisták; ford., bev. K. Havas Géza; Szociáldemokrata Párt, Bp., 1940
Új angol szocializmus. Tanulmányok és röpiratok az angol szocializmus köréből; ford., bev. K. Havas Géza; Szociáldemokrata Párt, Bp., 1941
לקריאה נוספת

Magyar életrajzi lexikon I. (A–K). Főszerk. Kenyeres Ágnes. Budapest: Akadémiai. 1967. (לקסיקון ביוגרפי הונגרי. עורכת ראשית אגנש קניירש)
"K. Havas Géza". Petőfi Irodalmi Múzeum. נבדק ב-2015-06-19. (נתוניו במאגרי המוזיאון הספרותי פטפי)
Zalai életrajzi kislexikon. Szerk. Gyimesi Endre. Zalaegerszeg, Zala Megyei Önkormányzati Közgyűlés, 1994., online elérés Nyerges András: Színrebontás: K. H. G., a meddő gáncsoskodó. Élet és Irodalom, XLIX. évf. 20. sz. (2005. május 20.)
Magyar irodalmi lexikon. Főszerk. Benedek Marcell. Bp., Akadémiai Kiadó, 1963-1965.
Bóka László: Magyar mártír írók antológiája (Bp., 1947)
Füst Milán: Emlékezés H. G.-ra (Kortárs, 1965. 5. sz.)
Gulyás Pál: Magyar írók élete és munkái – új sorozat I–XIX. Budapest: Magyar Könyvtárosok és Levéltárosok Egyesülete. 1939–1944., 1990–2002, a VII. kötettől (1990–) sajtó alá rendezte: Viczián János
Új magyar életrajzi lexikon. Főszerk. Markó László. Bp., Magyar Könyvklub
Új magyar irodalmi lexikon. Főszerk. Péter László. Bp., Akadémiai Kiadó, 1994.
Zalai életrajzi kislexikon. 3. javított, bővített kiadás. Szerk. Fatér Bernadett, Horváth József, Kiss Gábor [és mások]. Zalaegerszeg, Deák Ferenc Megyei Könyvtár, 2005.
Lengyel András: Törésvonalak. Tanulmányok az 1919 utáni negyedszázad történetéhez: 176-186. o.
הערות שוליים

↑  A Belügyminisztérium 1886. évi 59656. sz. rendelete. Névváltoztatási kimutatások 1886. év 5. oldal 42. sor.
↑  "A Kegyes tanítórendiek vezetése alatt álló nagykanizsai kat. főgimnázium értesítője az 1921-1922. iskolai évről". Arcanum. 1922. נבדק ב-2015-06-19.
↑  A Vallás- és Közoktatásügyi Minisztérium 63282/1922. V. számú rendelete.
↑  "A Ciszterci Rend Székesfehérvári Szent István Főgimnáziumának CX. értesítője az 1922-23-as évről". Arcanum. 1923. נבדק ב-2015-06-19.
↑  "HU BFL - VII.5.c - 3802 - 1932". Budapest Főváros Levéltára. Arcanum. נבדק ב-2015-06-19.
↑  "HU BFL - VII.5.c - 3974 - 1935". Budapest Főváros Levéltára. Arcanum. נבדק ב-2015-06-19.
↑  Attila temetése. In: Jegyzetek a kor margójára. Petőfi Irodalmi Múzeum, Budapest, 2011.
↑  A Móra Ferenc Múzeum Évkönyve: Studia Historiae Literarum et Artium. Szeged: Móra Ferenc Múzeum. 1997. p. 28.
↑  A Fővárosi Szabó Ervin könyvtár katalógusa – K. Havas Géza: Talpra, halottak!: publicisztikai írások, 1937-1944, sajtó alá rend. Kenedi János
↑  A Központi Statisztikai Hivatal katalógustára
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0000 7949 0858  VIAF: 121430283   WorldCat (עם VIAF): 121430283 
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "גזה הוואש".
הדיוויזיה ה-137 (ורמאכט)

| --- | --- |
סמל הדיוויזיה
סמל הדיוויזיה
 פרטים
 מדינה:  גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית
 שיוך:   ורמאכט
 סוג:  דיוויזיית חיל רגלים
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  10 באוקטובר 1940 – 2 בנובמבר 1943 (3 שנים)
 מלחמות:  מלחמת העולם השנייה
 פיקוד
 מפקדים
הדיוויזיה ה-137 (בגרמנית: 137. Infanterie-Division) הייתה דיוויזיית חיל רגלים של הוורמאכט במלחמת העולם השנייה.
היסטוריה

הדיוויזיה הוקמה ב-15 באוקטובר 1940, על בסיס יחידות מהדיוויזיה ה-18, הדיוויזיה ה-44 והדיוויזיה ה-262, והועמדה תחת פיקוד פרידריך ברגמן. במהלך מבצע ברברוסה לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס ה-9 במסגרת הארמייה הרביעית, ובמהלך הקרב על מוסקבה לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס ה-13 במסגרת הארמייה הרביעית. לאחר מכן לחמה הדיוויזיה בקרבות שונים בגזרה המרכזית, ובקיץ 1943 לחמה בקרב קורסק כחלק מהקורפוס ה-20 במסגרת הארמייה התשיעית. לאחר מכן לחמה הדיוויזיה בקרבות באזור אוריול, וב-2 בנובמבר 1943 הושמדה הדיוויזיה.
מפקדים

פרידריך ברגמן (10 באוקטובר 1940 – 21 בדצמבר 1941)
זיגפריד היינה (21 בדצמבר 1941 – 28 בדצמבר 1941)
קורט מוהל (28 בדצמבר 1941 – 5 בינואר 1942)
הנס קמקה (5 בינואר 1942 – 5 בפברואר 1942)
זיגפריד היינה (5 בפברואר 1942 – 12 בפברואר 1942)
קרל רודיגר (12 בפברואר 1942 – 25 בפברואר 1942)
פאול מאהלמן (25 בפברואר 1942 – 1 ביוני 1942)
הנס קמקה (1 ביוני 1942 – 15 באוקטובר 1943)
אוטו פון נינורף (20 באוקטובר 1943 – 2 בנובמבר 1943)
דיוויזיית היגר ה-114 (ורמאכט)

| --- | --- |

סמל הדיוויזיה
 פרטים
 מדינה:  גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית
 שיוך:   ורמאכט
 סוג:  חיל רגלים
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  אפריל 1943 – 23 באפריל 1945 (כשנתיים)
 מלחמות:  מלחמת העולם השנייה
 פיקוד
 מפקדים:  ראו בהמשך
דיוויזיית היגר ה-114 הייתה דיוויזיית חי"ר קלה של הצבא הגרמני במלחמת העולם השנייה.
היסטוריה

הדיוויזיה הוקמה באפריל 1943, לאחר ארגון מחדש ועיצוב מחדש של דיוויזיית הרגלים ה-714. הדיוויזיה הועברה לאיטליה בינואר 1944, כדי לתגבר את חזית אנציו. הדיוויזיה הושמדה במהלך הלחימה בזירה האיטלקית באפריל 1945.
המטרה העיקרית של דיוויזיות ה-jäger הגרמניות הייתה להילחם בשטח קשה שבו יחידות קטנות ומתואמות היו מסוגלות להילחם בקלות רבה יותר מאשר הכוח הכבד שהציעו דיוויזיות חיל הרגלים הסטנדרטיות. דיוויזיות ה-jäger היו מצוידות יותר מדיוויזיית הרים, אך לא חמושות כמו דיוויזיית חי"ר גדולה יותר. בשלבים המוקדמים של המלחמה הם היו הכוחות שנלחמו בשטחים קשים ובמרגלות גבעות וכן באזורים עירוניים, בין ההרים והמישורים. ה-jägers (ציידים בגרמנית), הסתמכו על רמה גבוהה של הכשרה ותקשורת מעט עדיפה, כמו גם על התמיכה הארטילרית הלא מבוטלת שלהם. בשלבי הביניים של המלחמה, עם צמצום דיוויזיות החי"ר הסטנדרטיות, הפך מבנה ה-Jäger של דיוויזיות עם שני רגימנטים חי"ר לצורת הארגון הסטנדרטית.
פשעי מלחמה

דיוויזיית היגר ה-114 הייתה מעורבת בפשע מלחמה בכפר פילטו די קמרדה, כאשר שבעה עשר גברים נורו כנקמה על הריגת ארבעה חיילים גרמנים ב-7 ביוני 1944 וחלקים מהכפר נשרפו. המפקד באותה תקופה היה מתיאס דפרגר, שהפך לבישוף במינכן לאחר המלחמה ונאלץ להתפטר כאשר חקירות הרצח נפתחו מחדש ב-1969.
הדיוויזיה הייתה מעורבת בטבח מדונה דל'אלברו, אמיליה-רומאניה, ב-27 בנובמבר 1944, אז הוצאו להורג 56 אזרחים.
הדיוויזיה גם השתתפה בירי בארבעים אזרחים בגוביו ב-22 ביוני 1944, כנקמה על התקפת פרטיזנים על שני קצינים, אחד מהם נהרג והשני נפצע.
הדיוויזיה הייתה אחת מאלו שצוינו בתערוכה UK-66, הדו"ח הבריטי על פעולות תגמול גרמניות על פעילות פרטיזנים באיטליה במשפט פשעי המלחמה של בית הדין הצבאי הבינלאומי בנירנברג:
נמצאו ראיות המראות שחלק גדול מהזוועות באיטליה בוצעו על ידי דיוויזיית פאנצר מוצנחת הראשונה הרמן גרינג, דיוויזיית הצנחנים הראשונה, דיוויזיית הפאנצרגרנדיר אס אס ה-16 ודיוויזיית היגר ה-114.
מפקדים

גנרל הכוחות ההרריים קרל אגלזר (אפריל 1943 - 1 בדצמבר 1943)
גנרל-לויטננט אלכסנדר בורקווין (1 בדצמבר 1943 - 19 במאי 1944)
גנרל-לויטננט ד"ר הנס בולסן (19 במאי 1944 - 19 ביולי 1944)
גנרל-מיור הנס-יואכים אהלר (19 ביולי 1944 - 15 באפריל 1945)
גנרל-מיור מרטין שטרהאמר (15 באפריל 1945 - 23 באפריל 1945)
הדיוויזיה ה-168 (ורמאכט)

|  פרטים |
| --- | --- |
 מדינה:  גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית
 שיוך:   ורמאכט
 סוג:  דיוויזיית חיל רגלים
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  1 בדצמבר 1939 – 8 במאי 1945 (5 שנים)
 מלחמות:  מלחמת העולם השנייה
 פיקוד
 מפקדים
 
הדיוויזיה ה-168 (בגרמנית: 168. Infanterie-Division) הייתה דיוויזיית חיל רגלים של הוורמאכט במלחמת העולם השנייה.
היסטוריה

הדיוויזיה הוקמה ב-1 בדצמבר 1939, והועמדה תחת פיקוד הנס מונדט. הדיוויזיה נותרה תחת פיקוד המחוז הצבאי ה-8, ורק לאחר המערכה על צרפת היא צוידה במידה מספקת ונשלחה לשמש כחיל כיבוש בפולין כחלק מהארמייה ה-18. במהלך מבצע ברברוסה לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס ה-55 במסגרת הארמייה השישית, והשתתפה בקרב קייב ובקרב חרקוב הראשון. לאחר מכן לחמה הדיוויזיה באזור וורונז' כחלק מהארמייה ההונגרית השנייה, ובמהלך קרב קורסק היא לחמה כחלק מקורפוס הפאנצר ה-3 במסגרת פלגת הארמייה קמפף. לאחר מכן היא השתתפה בנסיגה לעבר הדניפר וספגה אבדות כבדות, וב-2 בנובמבר 1943 אוחדה עם הדיוויזיה ה-223. לאחר מכן השתתפה הדיוויזיה בנסיגה לעבר הרי הקרפטים, ובמהלך מבצע ויסלה-אודר ספגה אבדות כבדות. לאחר מכן אורגנה הדיוויזיה מחדש בשלזיה, וב-8 במאי 1945 נכנעה הדיוויזיה לכוחות הצבא האדום.
מפקדים

הנס מונדט (1 בדצמבר 1939 – 8 ביולי 1941)
דיטריך קרייס (8 ביולי 1941 – 9 במרץ 1943)
ולטר שאלה דה בוליו (9 במרץ 1943 – 1 בדצמבר 1943)
ורנר שמידט-האמר (1 בדצמבר 1943 – 8 בספטמבר 1944)
קרל אנדרס (8 בספטמבר 1944 – 9 בדצמבר 1944)
ורנר שמידט-האמר (9 בדצמבר 1944 – 6 בינואר 1945)
מקסימיליאן רוסקופף (6 בינואר 1945 – אפריל 1945)
ורנר שמידט-האמר (אפריל 1945 – 8 במאי 1945)
דיוויזיית היגר ה-117 (ורמאכט)

| --- | --- |

סמל הדיוויזיה
 פרטים
 מדינה:  גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית
 שיוך:   ורמאכט
 סוג:  חיל רגלים
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  1 באפריל 1943 – מאי 1945 (כשנתיים)
 מלחמות:  מלחמת העולם השנייה
 פיקוד
 מפקדים:  ראו בהמשך
דיוויזיית היגר ה-117 הייתה דיוויזיית חי"ר קלה של הצבא הגרמני במלחמת העולם השנייה.
היסטוריה

הדיוויזיה הוקמה ב-1 באפריל 1943 בצו מ-15 בפברואר באמצעות ארגון מחדש של דיוויזיית הרגלים ה-717 בקרואטיה. לאחר מכן היא הוצבה ביוון כדי לשמור על הפלופונסוס עד קיץ 1944, אז השתתפה בנסיגה הכללית דרך הבלקן וסבלה אבדות קשות במהלך הלחימה עם הפרטיזנים בספטמבר. הדיוויזיה סיימה את הלחימה בחזית המזרחית ונכנעה לצבא ארצות הברית ליד שטייר באוסטריה במאי 1945.
המטרה העיקרית של דיוויזיות ה-jäger הגרמניות הייתה להילחם בשטח קשה שבו יחידות קטנות ומתואמות היו מסוגלות להילחם בקלות רבה יותר מאשר הכוח הכבד שהציעו דיוויזיות חיל הרגלים הסטנדרטיות. דיוויזיות ה-jäger היו מצוידות יותר מדיוויזיית הרים, אך לא חמושות כמו דיוויזיית חי"ר גדולה יותר. בשלבים המוקדמים של המלחמה הם היו הכוחות שנלחמו בשטחים קשים ובמרגלות גבעות וכן באזורים עירוניים, בין ההרים והמישורים. ה-jägers (ציידים בגרמנית), הסתמכו על רמה גבוהה של הכשרה ותקשורת מעט עדיפה, כמו גם על התמיכה הארטילרית הלא מבוטלת שלהם. בשלבי הביניים של המלחמה, עם צמצום דיוויזיות החי"ר הסטנדרטיות, הפך מבנה ה-Jäger של דיוויזיות עם שני רגימנטים חי"ר לצורת הארגון הסטנדרטית.
פשעי מלחמה

חיילים מהדיוויזיה השתתפו בפשע מלחמה המכונה טבח קלבריטה במבצע נקמה באזור קלבריטה ביוון בעקבות לכידתם ורציחתם של 81 חיילים מהדיוויזיה על ידי פרטיזני ELAS היוונים באוקטובר 1943. במהלך המבצעים הבאים מספר כפרים נשרפו ו-677 אזרחים נהרגו על פי ההערכות האחרונות.
מפקדים

גנרל הכוחות ההרריים קרל פון לה סואר (1 במאי 1943 – 10 ביולי 1944)
גנרל-לויטננט אוגוסט ויטמן (10 ביולי 1944 – 10 במרץ 1945)
גנרל-מיור הנס קרפל (10 במרץ 1945 – מאי 1945)
הערות שוליים

↑  Mcoy, Breaker (2009). German Army 101st Light Division, 101st Jager Division 1941 – 42. אורכב מ-המקור ב-29 יוני 2009. נבדק ב-3 אפריל 2009.
| גרמניה הנאצית דיוויזיות הוורמאכט ורמאכט |
| --- | --- | --- |
| דיוויזיות חי"ר | 1 • 2 • 3 • 4 • 5 • 6 • 7 • 8 • 9 • 10 • 11 • 12 • 13 • 14 • 15 • 16 • 17 • 18 • 19 • 20 • 21 • 22 • 23 • 24 • 25 • 26 • 27 • 28 • 29 • 30 • 31 • 32 • 33 • 34 • 35 • 36 • 38 • 39 • 44 • 45 • 46 • 47 • 48 • 49 • 50 • 52 • 56 • 57 • 58 • 59 • 60 • 61 • 62 • 64 • 65 • 68 • 71 • 72 • 73 • 75 • 76 • 78 • 79 • 81 • 82 • 83 • 84 • 85 • 86 • 87 • 88 • 89 • 90 • 91 • 92 • 93 • 94 • 95 • 96 • 97 • 98 • 99 • 100 • 101 • 102 • 111 • 112 • 113 • 121 • 122 • 123 • 125 • 126 • 129 • 131 • 132 • 134 • 137 • 141 • 148 • מילואים 148 • 151 • 153 • מילואים 153 • 157 • 158 • 161 • 162 • טורקסטנית 162 • 163 • 164 • 167 • 168 • 169 • 170 • 176 • 177 • 179 • 180 • 182 • 183 • 187 • 189 • 193 • 196 • 197 • 198 • 203 • 205 • 206 • 207 • 208 • 209 • 211 • 212 • 213 • 214 • 215 • 216 • 217 • 218 • 221 • 223 • 225 • 227 • 228 • 232 • 239 • 240 • 242 • 243 • 244 • 246 • 250 • 251 • 252 • 253 • 254 • 255 • 256 • 257 • 258 • 260 • 262 • 263 • 267 • 268 • 269 • 272 • 275 • 276 • 277 • 282 • 286 • 290 • 291 • 292 • 293 • 294 • 295 • 296 • 297 • 298 • 299 • 300 • 301 • 302 • 303 • 305 • 306 • 319 • 320 • 326 • 327 • 329 • 332 • 333 • 334 • 335 • 336 • 337 • 339 • 340 • 342 • 344 • 345 • 346 • 347 • 352 • 353 • 355 • 356 • 357 • 359 • 362 • 363 • 370 • 371 • 376 • 383 • 384 • 385 • 387 • 389 • 390 • 404 • 462 • 463 • 490 • 526 • 554 • 604 • 707 • 708 • 709 • 710 • 711 • 712 • 714 • 715 • 716 • 717 • 718 • 719 • 999 |  |
| דיוויזיות חי"ר הרריות | 1 • 2 • 3 • 4 • 5 • 6 • 7 • 8 • 9 • 157 • 188 • סקי 1 |  |
| דיוויזיות חי"ר גרנדיר | 6 • 31 • 36 • 45 • 78 • 153 • 552 • 553 • 560 • 561 |  |
| דיוויזיות חי"ר פולקסגרנדיר | 6 • 9 • 12 • 16 • 18 • 19 • 22 • 26 • 31 • 36 •  46 • 47 • 61 • 62 • 167 • 183 • 211 • 212 • 246 • 256 • 257 • 272 • 276 • 277 • 320 • 326 • 337 • 340 • 347 • 352 • 363 • 462 • 553 • 560 • 561 • 564 • 565 • 566 • 568 • 570 • 571 • 572 • 573 • 574 • 575 • 577 • 578 • 579 • 580 • 581 • 582 • 583 • 586 • 587 • 588 • 708 |  |
| דיוויזיות חי"ר פאנצרגרנדיר | 3 • 10 • 15 • 16 • 18 • 20 • 25 • 29 • 60 • 90 • 233 • גרוסדויטשלנד |  |
| דיוויזיות שריון | 1 • 2 • 3 • 4 • 5 • 6 • 7 • 8 • 9 • 10 • 11 • 12 • 13 • 14 • 15 • 16 • 17 • 18 • 19 • 20 • 21 • 22 • 23 • 24 • 25 • 26 • 27 • 116 • 178 • 232 • 233 • הולשטיין • טטרה • להר • פלדהרנהאלה • פלדהרנהאלה 2 • קורמארק • קלאוזביץ |  |
| דיוויזיות שריון מילואים | 155 • 179 • 233 |  |
| דיוויזיות שריון מוצנחות | 1 • 2 |  |
| דיוויזיות צנחנים | 1 • 2 • 3 • 4 • 5 • 6 • 7 • 8 • 9 • 10 |  |
| דיוויזיות יגר | 5 • 8 • 28 • 42 • 97 • 100 • 101 • 114 • 117 • 118 |  |
| דיוויזיות אבטחה | 52 • 203 • 207 • 213 • 221 • 286 • 390 |  |
| דיוויזיות השדה של הלופטוואפה | 3 • 4 • 6 • 7 • 9 • 10 • 12 • 13 • 16 • 20 • 21 |  |
| דיוויזיות פרשים | 1 |  |
| דיוויזיות נ"מ | 9 • 19 |  |
| דיוויזיות ארטילריה | 18 |  |
| דיוויזיות אימונים | 286 • 404 |  |
הדיוויזיה ה-189 (ורמאכט)

|  פרטים |
| --- | --- |
 מדינה:  גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית
 שיוך:   ורמאכט
 סוג:  חיל רגלים
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  26 בספטמבר 1942 – אפריל 1945 (כשנתיים)
 מלחמות:  מלחמת העולם השנייה
 פיקוד
 מפקדים:  ראו בהמשך
 
הדיוויזיה ה-189 הייתה דיוויזיית עתודה של הוורמכאט במהלך מלחמת העולם השנייה.