יעקב אולייסקי
קורות חיים

יעקב בן צדוק אולייסקי נולד בשנת 1901 בעיירה שאקי שבפלך סובאלק, במערב האימפריה הרוסית (כיום במחוז מאריאמפול שבליטא). למד ב"חדר", בגימנסיה הריאלית העברית בקובנה, ואחר כך אגרונומיה וכימיה באוניברסיטת קובנה שבליטא ובאוניברסיטת האלה שבגרמניה.
משחזר לליטא בשנת 1927 הציב לעצמו יעד להחדיר בשכבות נרחבות של נוער יהודי את הצורך ללמוד מקצוע ואת התודעה והשליחות שברכישת מקצוע.
בשנת לימודים 1928/1927 ניהל בית ספר חקלאי של "אורט" בליטא.
בשנת 1928 הוזמן על ידי "אורט" לשמש כמנהלו של בית ספר מקצועי תיכון בקובנה. וכעבור שנתיים נתמנה גם כמנהל בתי ספר תיכוניים מקצועיים בליטא כולה.
עסק בהוראה בבתי הספר המקצועיים ובהכשרת מורים, מנהלים ומדריכים ברשת "אורט" בליטא.
היה מקורב לחוגי "הבונד" וה"פאלקיסטים" שהרעיון הציוני וארץ ישראל נראו בעיניהם חלום רחוק.
עם סיפוחה של ליטא בקיץ 1940 לברית המועצות, הפכו השלטונות הסובייטים את בית הספר התיכון המקצועי של "אורט" בקובנה לבית ספר מקצועי ממלכתי מס' 4 וכמנהלו השאירו את אולייסקי. בארבעת המדורים של בית הספר – מסגרות מכנית, טכנאות-רכב, טכנאות-חשמל וחייטות-גברית – למדו כ-500 תלמידים (לעומת כ-200 בשנים הקודמות), שחלק ניכר מהם באו מערי-השדה."
עם הכיבוש הנאצי נכלא באוגוסט 1941 בגטו קובנה. גם בתנאי המצוקה ועל אף האיסור לקיים בתי ספר הקים בית ספר למלאכה בגטו שפעל לרוב בתנאי מחתרת באיצטלא של קורסים לבעלי מלאכה שהיו דרושים לעבודות עבור הוורמאכט הגרמני.
ב-24 באפריל 1943 נערך בגטו במחתרת הציונית סדר שלישי של פסח, בראשותו של פרופ' חיים נחמן שפירא. לקראת הסיום קם אולייסקי על רגליו, שם ידו הימנית בתנופה על החזה ובקול רועם פתח ב"וידוי רעיוני":
”טעיתי! תמיד חיפשתי פתרון לבעיית עמנו באנושות, בעמים הנאורים, ניסיתי להאחז ב"לוחות הברית" של תנועות שחרור כלל-עולמיות, כביכול. אך לוחות אלה נשברו מעל לראשי. בעיית העם היהודי – פתרונה בארץ ישראל. עם ישראל זקוק לארץ, בה ייכונו חיים יהודיים מלאים. בלי ארץ ישראל – אין תקומה ליהודים.”
הדברים נאמרו בהתרגשות רבה והדהדו בחלל המרתף בו התקיים "הסדר השלישי" וחדרו ללב כל המסובים. מאז קנה אולייסקי את עולמו במחנה הציוני.
עם חיסול גטו קובנה ביולי 1944 הועבר למחנה הריכוז שטוטהוף ומשם למחנה הריכוז דכאו.
עם סיום המלחמה ב-1945, הפעיל (מאז אוקטובר) במחנה העקורים לנדסברג, כ-60 ק"מ מערבית למינכן שבאזור הכיבוש האמריקני של גרמניה, קורסים להכשרה מקצועית (מכניקה, מכונאות רכב, עבודות מתכת ואחרים) במסגרת ארגון "אורט", בהניחו בכך תשתית לתוכניות "אורט" באזורי הכיבוש האמריקני והבריטי גם יחד. בהתחלה הקים בתי ספר מקצועיים וכיתות לימוד בקרב שארית הפליטה מהמטה שלו בלנדסברג, ואולם לאור הקמתם באזור הכיבוש האמריקני של מחנות עקורים חדשים, העתיק באביב 1946 את משרדו למינכן. ומשם תיאם תוכניות "אורט" עבור אזור הכיבוש האמריקני כולו.
בשנת 1949 עלה לישראל.
ארגן וניהל בית ספר תיכון מקצועי "אורט" בירושלים.
בתקופה 1950–1966 כיהן כמנכ"ל אורט ישראל.
הקים בתי ספר מקצועיים בכל רחבי הארץ וזכה להערכה רבה הן מממשלת ישראל והן מראשי הערים, ועיירות הפיתוח.
במשך שבע עשרה השנים האחרונות בחייו (מאז 1964) שימש כיושב ראש איגוד יוצאי ליטא בישראל. הצליח ליצור קשרים טובים עם יהודי ליטא בתפוצות, הרחיב את קרן המלגות לתלמידים ולסטודנטים יוצאי ליטא, וכאחד מניצולי השואה חש חובה להנציח את פרק ליטא היהודית בסדרה "יהדות ליטא".
נפטר בביתו בתל אביב ב-14 במרץ 1981, בגיל 80. נקבר בבית העלמין נחלת יצחק.
הותיר את אשתו, הלינה, ובן.
בהספידו את אולייסקי אמר חיים הרצוג בין היתר:
”בבואו ארצה נרתם שוב לפעולה קדחתנית, והיה ממניחי היסוד הראשיים של אחת ההצלחות הגדולות ביותר בשדה החינוך בארץ זו – של רשת אורט... אין אנו יכולים לשכוח אותו, מפני שאנו רואים יום-יום את מפעליו והישגיו, כלומר את הארגון הגדול לתפארת שבהקמתו היה לו חלק כה רב...”