stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אלכסנדר ליסיאנסקי
קורות חייו

אלכסנדר ליסיאנסקי נולד וגדל בוורונז', ולמד אדריכלות לתואר ראשון ושני במשך חמש שנים באוניברסיטה של העיר. בוורונז' התחתן והוליד את בתו נסטיה. אמו הייתה מורה למתמטיקה ואביו היה מהנדס מכונות.
כשהיה סטודנט שנה רביעית ראה את ההצגה "המלט" בתיאטרון טגנקה במוסקבה, עם ולדימיר ויסוצקי בתפקיד הראשי. ההצגה השפיעה עליו מאוד ובמיוחד התפאורה בעיצובו של דוד בורובסקי. ליסיאנסקי החליט להתמחות אצלו.
ליסיאנסקי החל לעצב הצגות סטודנטים, עבד שם שנה, היה מעצב בית בתיאטרון הילדים של וורונז'. אחר-כך גר במוסקבה במשך עשר שנים (1990-1980). בתקופה זו עבד מספר שנים אצל בורובסקי בתיאטרון טגנקה (1987-1985), אדם אשר השפיע עליו מאוד, אחר-כך התמחה בתיאטרון סוברמניק, מהתיאטראות בעלי השם הגדול ביותר ברוסיה. בהיותו בן שלושים, ב-1988, התמנה למעצב הבית של תיאטרון סוברמניק. בסטודיו של ליסיאנסקי במוסקבה ישבו יבגני אריה וקבוצת תלמידים וקולגות שלו והעלו את הרעיון להקים את תיאטרון גשר בישראל.
בשנת 1990, בהיותו בן 32, עלה ליסיאנסקי לישראל עם אשתו ובתו. שנה לאחר מכן עלו גם אביו, אמו ואחותו. בארץ נולד בנו, שלו קרא דוד, על שמו של בורובסקי.
ליסיאנסקי עלה לישראל כחודש לפני מלחמת המפרץ, הוא שכר דירה בשינקין פינת רוטשילד, והיה מוכן להתחיל קריירה מחדש, לאו דווקא בתיאטרון, אבל בדרך מקרה שב לתיאטרון:
"במלחמת המפרץ נפל טיל ברחוב אלנבי, וכל תושבי האיזור ירדו למקלט. שם נפגשתי עם ישראל אהרוני, שאותו לא הכרתי לפני כן, והתיידדנו. אהרוני לקח את תיק עבודות שלי והביא אותו ל'הבימה', ומייד הזמינו אותי לעבוד. אפשר להגיד שאני בתיאטרון בזכות סדאם חוסיין ואהרוני".
בשנים 2001-1995 כיהן כמעצב הבית של תיאטרון גשר. בשנת 1999 עיצב מחדש את אודיטוריום "נוגה" ביפו, ששימש כמשכנו של תיאטרון גשר. בשנת 2001 עזב את גשר ומאז הוא מעצב באופן עצמאי בארץ ובעולם.
אלכסנדר ליסיאנסקי לימד בבצלאל (1996-1993), באוניברסיטה העברית (1997-1994), בשנקר ובאוניברסיטת תל אביב עד שסגרו את הפקולטה (2007-1996). הוא הכין באוניברסיטת תל אביב פרויקט סיום לתואר שני בעיצוב במה, ששמו "חלל ל'המלט' על החוף בין חיפה לתל אביב" הוצג בקווארדיאנלה של פראג 99 וזכה בפרס אונסקו.
הוא מלמד בשנקר החל מ-2010. רוב המעצבים שעובדים היום בתיאטרון היו תלמידיו באוניברסיטת תל אביב, בהם: מיכאל קרמנקו, קרן גרנק, סבטלנה ברגר, ניסן רפאלי, כנרת קיש ודנה צרפתי.
הוא חבר איגוד מעצבי התפאורה ברוסיה וחבר איגוד מעצבי התפאורה של ישראל (אמב"י).
ליסיאנסקי עיצב תפאורה ללמעלה מ-150 הפקות בימתיות, רובן לתיאטרון, מיעוטן לאופרה. 
ליסיאנסקי עבד בישראל בתיאטראות הבימה, הקאמרי, גשר, החאן ובאר שבע. ועם כל הבמאים החשובים בישראל. הבמאים מיטקו בוזקוב, מישה לוריה ויוליה פבזנר עובדים בעיקר איתו. הוא עובד פעם בשנה עם הבמאי מרק קרזובסקי, בתיאטרון ניקיטסקי וורוט, מוסקבה, רוסיה.
אלכסנדר ליסיאנסקי נשוי לגליה, גננת בגן ילדים ולהם שני ילדים.
עבודות נוספות

הוא עיצב את פנים תיאטרון ניקיטסקי וורוט, מוסקבה, רוסיה.
הכין תערוכה בקווארדינלה בפראג.
במוזיאון ישראל, בשותפות עם ניצן רפאלי, שהיה תלמידו באוניברסיטה, 
ליסיאנסקי עיצב שתי תערוכות: האחת – אמנות ואוכל (2002), השנייה – אמנות וספורט (2004).
הוא עיצב את תערוכת בגדי התיאטרון הראשונה בישראל (2008).
ליסיאנסקי עשה עיצוב לאולם קפה תיאטרון בתיאטרון הקאמרי (2006).
ליסיאנסקי עובד בתיאטרון ירושלים החל מ-2009 ועד היום (פברואר 2012). הוא עיצב שלושה פרויקטים: הראשון, כל החלק מאחורי הבמה – מועדון השחקנים ואולם השחקנים של אולם שרובר (האולם הגדול ביותר בתיאטרון). השני, חדר שחקנים ומועדון לאולם רבקה קראון. השלישי, חדרי שחקנים ומועדון שחקנים ובעיקר – בנייה מחדש של אולם הנרי קראון שעד היום היה אולם קונצרטים ולא התאים להצגות תיאטרון והסבתו לשני השימושים. כעת הוא עובד על פרויקט רביעי בתיאטרון ירושלים.
ב-25 בינואר 2012 נפתח במוסקבה בניין תיאטרון ניקוצקי. זהו מבנה לשימור של תיאטרון בן מאתיים שנה וליסיאנסקי עיצב את פנים התיאטרון.
ליסיאנסקי הכין ביחד עם מיכאל קרמנקו, מחליפו בתפקיד מעצב הבית של תיאטרון גשר, עיצוב פנים לשתי מסעדות בתל אביב: מועדון "פטיש" (fetish) ומסעדת "דיניץ" (שתיהן נסגרו בינתיים). אחר-כך עיצב לבדו שתי מסעדות בפראג. אחר-כך ליסיאנסקי עיצב חנות לבגדי נשף במוסקבה. המסעדות והחנות הן בבעלותם של אנשי העסקים רומן סורקין, סשה ספיבק ואיליה מרגוליס.
פרסים

2010/11 – "הקסם של אורנה", תיאטרון אורנה פורת לילדים ונוער, זוכה פרס עיצוב הבמה בטקס פרס התיאטרון לילדים ונוער.
2005 – "פרס האמן הטוב ביותר של השנה", הטלוויזיה הישראלית, ערוץ 9.
2005/6 - "יחיד במינו", נאוה הפקות/ תיאטרון ארצי לנוער, זוכה פרס עיצוב הבמה בטקס פרס התיאטרון לילדים ונוער.
2000 – פרס משה שטרנפלד.
2000 - פרס התיאטרון הישראלי למעצב התפאורה, השטן במוסקבה תיאטרון גשר.
1999 – פרס אונסקו בקווארדינלה של פראג.
1999 - פרס התיאטרון הישראלי למעצב התפאורה, תיאטרון גשר, עבור ההצגה "הנהר".
1997 - פרס התיאטרון הישראלי למעצב התפאורה, תיאטרון גשר, עבור ההצגה "סיפורי אודסה".
1996 - פרס התיאטרון הישראלי למעצב התפאורה, תיאטרון גשר, עבור ההצגה "כפר".
1992 - פרס ד"ר גמזו למעצב התפאורה לעונת 1992-1991 במוזיאון תל אביב.
1987 – מדליית זהב בתערוכה "קווארדינלה 87'" בפראג, עבור המדור הסובייטי בתערוכה של תפאורני צ'כוב.
1986 – פרס ראשון בתחרות ארכיטקטורה "תיאטרון העתיד" במוסקבה.
עבודות נבחרות (מתוך כמאה וחמישים)

| הצגה | מחזאי | תיאטרון | במאי | שנה |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| חצוצרה בואדי | שמואל הספרי על פי סמי מיכאל | תיאטרון חיפה | שמואל הספרי | 2016 |
| מריה פאדילה (אופרה) | אופרה מאת גאטנו דוניצטי | אופרה בוסטון ארצות הברית | יוליה פבזנר | 2011 |
| החולה המדומה | מולייר | תיאטרון באר שבע | מיטקו בוזקוב | 2010 |
| החוטם (אופרה) | דמיטרי שוסטקוביץ' | אופרה בוסטון, ארצות הברית | יוליה פבזנר | 2009 |
| משרתם של שני אדונים. | קרלו גולדוני | התיאטרון הלאומי, סופיה, בולגריה | מיטקו בוזקוב | 2009 |
| העיירה שלנו |  | התיאטרון לנוער, סנקט פטרבורג, רוסיה | מישה לוריה | 2008 |
| הבן הבכור | אלכסנדר ומפילוב | תיאטרון גשר, תל אביב, ישראל | לנה קריינדלין | 2007 |
| יבגני אונייגין (אופרה) | צ'ייקובסקי | וירג'יניה אופרה, נורפוק, ארצות הברית | יוליה פבזנר | 2008 |
| יומן חוף ברייטון | ניל סיימון | התיאטרון הקאמרי, תל אביב | עדנה מזי"א | 2006 |
| קרנפים | אז'ן יונסקו | תיאטרון ניקיטסקי וורוט, מוסקבה, רוסיה | מרק קרזובסקי | 2006 |
| תנין | על פי סיפור מאת פיודור דוסטויבסקי | תיאטרון ניקיטסקי וורוט, מוסקבה, רוסיה | מרק קרזובסקי | 2004 |
| כובע הקש האיטלקי | אז'ן לביש | התיאטרון הקאמרי | מיטקו בוזקוב | 2003 |
| אותלו (אופרה) | ג'וזפה ורדי | קיסריה, ישראל | עמרי ניצן | 2003 |
| טנגו | סלאבומיר מרוז'ק | הבימה | מישה לוריה | 2002 |
| שלוש אחיות | אנטון צ'כוב | תיאטרון גשר | יבגני אריה | 1997 |
| עיר – סיפורי אודיסה | עיבוד לסיפורי איסאק באבל | תיאטרון גשר | יבגני אריה | 1996 |
| כפר | יהושע סובול | תיאטרון גשר | יבגני אריה | 1996 |
| קרב של שחור וכלבים | ברנאר-מארי קולטס | תיאטרון הבימה | רוני פינקוביץ' | 1992 |
| רוחות | איבסן | תיאטרון סוברמניק, מוסקבה |  |  |
לקריאה נוספת

Andy Lavender on Joshua Sobol’s new play, which Israel’s Gesher Theatre is bringing to Britain, “Whishful non-political thinking”, The Times, May 1, 1997.
מיקי טימן, "התפאורה גונבת את ההצגה", מעריב, 9 ביוני 1998, עמ' 21.
Zeida Cawthorne, Review Theatre: Village (K’far), “Journey back in time”, Herald Sun, Arts & entertainment, October 17, 1998, page 104.
Natalee Ward, “Cocoon of a Village”: Village (K’far) (The Playhouse), Reviews Melbourne Festival, Sunday Herald Sun, October 18, 1998
“Visitors from K’far steal the show”, Melbourne Festival, The Australian, October 19, 1998.
אלה סוסנובסקיה, 'אדריכל הבדידות הפומבית: התפאורן אלכסנדר ליסיאנסקי', במה, רבעון לדרמה 128, תשנ"ב 1992, עמ' 31-24.
חגי חיטרון, אתמול: אופרה, "מול המשוכה הוויזואלית" (על האופרה "אותלו" של ג'וזפה ורדי בקיסריה, במסגרת פסטיבל ישראל), הארץ, 2 ביולי 2001, עמ' 2.
אליקים ירון, "ניצחון ישראלי מרשים", ואורה בינור, "גם שקספיר היה מחייך" (על האופרה "אותלו" של ורדי בקיסריה, במסגרת פסטיבל ישראל), מעריב, 3 ביולי 2001, עמ' 22.
Elyakim Yaron, The Iaraeli Opera performs “Otello” at the Rome Theatre, Caesaria, MA’ARIV, July 3, 2001.
בן עמי פיינגולד, לאחר בכורה: "שבוע יווני בבית צבי ובתיאטרון הספרייה" (על "מלחמת טרויה לא תפרוץ", מאת ז'אן ז'ירודו, תיאטרון הספרייה), הצופה, 29 בינואר 2002, עמ' 13.
נילי ברקן, מדד הביקורת/אופרה": "יופי לאורך כל הדרך" (על "יבגני אונייגין", מאת צ'ייקובסקי, האופרה הישראלית), גלובס, 20-19 בינואר 2003.
Nili Barkan, Opera Review (about “Eugene Onegin by Tchaikovsky, Israeli Opera), Globes, January 19-20, 2003.
ראיינה וערכה: מאירה שפי, 'אלכסנדר-סשה ליסיאנסקי על יחסי מעצב-במאי ברוסיה ובישראל: "אני מעדיף להציג דימוי"', תיאטרון: רבעון לתיאטרון עכשווי, גיליון 13, אוקטובר 2004, עמ' 15-13.
Ury Eppstein, Classical Concert Review: EUGENE ONEGINE: Tchaikovsky, The Israeli Opera Tel Aviv, The Jerusalem Post, January 22, 2003.
הערות שוליים

↑  מיקי טימן, "התפאורה גונבת את ההצגה", מעריב, 9 ביוני 1998, עמ' 21.
↑  אלה סוסנובסקיה, "אדריכל הבדידות הפומבית: התפאורן אלכסנדר ליסיאנסקי", במה, רבעון לדרמה 128, תשנ"ב 1992, עמ' 24.
↑  אלה סוסנובסקיה, "אדריכל הבדידות הפומבית: התפאורן אלכסנדר ליסיאנסקי", במה, רבעון לדרמה 128, תשנ"ב 1992, עמ' 24.
↑  ראיינה וערכה: מאירה שפי, 'אלכסנדר-סשה ליסיאנסקי על יחסי מעצב-במאי ברוסיה ובישראל: "אני מעדיף להציג דימוי"', תיאטרון: רבעון לתיאטרון עכשווי, גיליון 13, אוקטובר 2004, עמ' 13.
↑  ראיינה וערכה: מאירה שפי, 'אלכסנדר-סשה ליסיאנסקי על יחסי מעצב-במאי ברוסיה ובישראל: "אני מעדיף להציג דימוי"', תיאטרון: רבעון לתיאטרון עכשווי, גיליון 13, אוקטובר 2004, עמ' 14.
↑  ראיינה וערכה: מאירה שפי, 'אלכסנדר-סשה ליסיאנסקי על יחסי מעצב-במאי ברוסיה ובישראל: "אני מעדיף להציג דימוי"', תיאטרון: רבעון לתיאטרון עכשווי, גיליון 13, אוקטובר 2004, עמ' 14.
אראלזדרכו

| אראלזדרכו |
| --- | --- |

תקופה
קרטיקון עליון
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: זוחלים
סדרה:: פטרוזאוריה
תת־סדרה:: פטרודקטיליים
משפחה:: אז'דרכיים
סוג:: אראלזדרכו
מין:: Aralazhdarcho bostobensis
שם מדעי
 Aralazhdarcho

אראלזדרכו (שם מדעי: Aralazhdarcho) הוא סוג של פטרוזאור ממשפחת האזדרקיים שחי בקרטיקון העליון. המאובנים שלו נמצאו בקזחסטן ב-2007. הוא נקרא על שם ימת אראל ועל הפטרוזאור הקרוב אליו אז'דרצו. בסוג נמצא מין אחד - Aralazhdarcho bostobensis, הקרוי על שם התצורות בהם נמצא.
פטרוזאור זה היה קרוב לגדולי הפטרוזאורים שחיו מעולם. הוא היה חסר שיניים ובעל מקור גדול, חוליות רבות בצווארו ואצבעות רחבות בקצה זרועותיו איתם דאה מעל הקרקע. המאובן נמצא עם ראש חסר ושרידים שבורים של לסת תחתונה. ייתכן שפטרוזאור זה היה מורכב מפרטים צפוניים של ה-Bogolubovia, ממשפחת האזדרקיים, שחי מעט יותר דרומה.
אנדוסקופיה

אנדוסקופ גמיש
אֶנְדּוֹסְקוֹפְּיָה (Endoscopy; בעברית: שקיפת פְּנים או שקיפה) היא טכניקה כירורגית לבדיקה רפואית (ולעיתים ביופסיה ואף ניתוח פנימי) של גוף האדם, המתבצעת באמצעות החדרת צינור המכיל סיב אופטי ומצלמה, דרך פתחים טבעיים בגוף, או דרך חתך עור.
האנדוסקופ (בעברית: מַשְׁקֵף) הוא למעשה צינור פלסטי גלילי, שבתוכו סיבים אופטיים המקרינים אור לעבר הגוף, ומעבירים תמונות באמצעות מצלמת וידאו זעירה המותקנת בקצהו, לצג הנשקף לעיני המנתח וצוות הרופאים. לאנדוסקופים מספר סוגים. כיום רווחים בשימוש הסוג הקשיח, שעוביו עשוי להגיע לעד 10 מ"מ, והסוג הגמיש, שעוביו כשני מילימטר בלבד.
אולטרסאונד אנדוסקופי (EUS) מאפשר, בנוסף למצלמה, להחדיר מכשיר אולטרה סאונד לבדיקת איבר פנימי ומחט לביצוע ביופסיה.
שימוש

סריקת איברים פנימיים, למשל:
ושט, קיבה ודרכי העיכול, (גסטרוסקופיה), קנה נשימה וסימפונות (ברונכוסקופיה), גרון ומיתרי הקול (לרינגוסקופיה) - דרך הפה
מעי גס (קולונוסקופיה) דרך פי הטבעת
חלל הבטן (צפק), מאפשר סקירת אברי הבטן והאגן, דרך חתך זעיר בדופן הבטן (לפרוסקופיה)
שלפוחית השתן ודרכי השתן (ציסטוסקופיה), נרתיק וצוואר הרחם (קולפוסקופיה) דרך איברי המין
חלל בית החזה - דרך הבינה (מדיאסטנוסקופיה)
הלבלב ודרכי המרה (ERCP), חלל הבטן, כבד ואיברי המין הנשיים (לפרוסקופיה) - דרך הטבור
חלל המפרקים בברך ובמרפק (ארטרוסקופיה) - דרך חתך בעור הסמוך למפרק והיסטרוסקופיה לבדיקת חלל הרחם.
בלוטות הרוק
הבדיקה משמשת בעיקר למטרות אבחנה כגון גילוי מוקדם של גידולים סרטניים, גילוי עצמים שנשאפו לריאות, וגילוי כיבים ופוליפים במערכת העיכול, אולם ניתן להשתמש באנדוסקופ גם לצורך טיפול, בעיקר בתחומי האורולוגיה, האורתופדיה והגינקולוגיה, כמו למשל כריתת פוליפים, קשירה וכריתת חצוצרות, כריתת רחם, כריתת כיס מרה, צריבת גידול בשלפוחית השתן או בפרוסטטה, ניתוחי ברכיים וניתוחי סינוסים. הבדיקה והטיפול בהתאם לסוגה ולכאב וחוסר הנוחות שהיא מעוררת, נעשית בזריקת טשטוש, בהרדמה מקומית, ולעיתים אף בהרדמה מלאה.
יתרונות

גרימת נזק מועט לגוף והחלמה מהירה של המטופל תוך מזעור צלקות חיצוניות.
עלות אשפוז נמוכה.
אפשרות להתייעצות ובקרה של צוות גדול, שיש לו אינדיקציה כמו למנתח, ואף שיתוף פעיל בניתוח של מומחה שנמצא הרחק.
חסרונות

קושי בחיטוי של האנדוסקופ ואפשרות להדבקת חולים
אפשרות לפגיעה באיברים פנימיים
שדה ראייה צר של המנתח, שעלול לפגוע בקבלת החלטות ובניתוח.
למרות זאת היתרונות שבשיטה זו גוברים על החסרונות, ויש מגמה להכניס טכניקה זו במקום שהיא יכולה להחליף את הטכניקה הכירורגית המסורתית.
לאחרונה התחילה טכניקה זו לחדור לתחום של הכירורגיה הפלסטית, ונעשים בה מספר סוגי ניתוחים כמו מתיחת מצח, מתיחת בטן, הגדלת חזה ומתיחת פנים.
הערות שוליים

↑  מונחים חדשים ברפואה ובטכנולוגיית המידע והחלטות בדקדוק (תשע"ד, 2014), באתר האקדמיה ללשון העברית, ‏9 במרץ 2014
1 2  מונחי שקיפה באנדוסקופיה במילון מונחים שונים ברפואה ב (תשע"ד), באתר האקדמיה ללשון העברית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007543210305171  BnF: cb11981678b (data)  LCCN: sh85043097  LNB: 000103904  NDL: 00567993  NKC: ph119938 
ביצוע אנדוסקופיה בגולגולת
אנדוקתקציה

אֶנְדוֹקֶתֶקְצְיָה (באנגלית: Endocathection) הוא מונח בפסיכולוגיה, המתאר הפניית יתר אנרגיה ליבידינלית של אדם (קתקסיס) לפעילותו הפנימית למחשבותיו ולרגשותיו; ניתן להגדיר מונח זה גם כמתאר מצב של נסיגה מהחיים המעשיים והתעסקות בחיים התאורטיים. מונח זה הוא הפכו של המונח אֶקְסוֹקֶתֶקְצְיָה.
היסטוריה ואטימולוגיה

את המונח אֶנְדוֹקֶתֶקְצְיָה טבע הפסיכולוג האמריקני הנרי אלכסנדר מוריי (1893-1988 Henry Alexander Murray) בספרו "חקירות של אישיות" (Explorations in Personality) שיצא לאור בשנת 1938.
Endo: the cathection of thought or emotion for its own sake. A preoccupation with inner activities: feeling fantasies, generalizations, theoretical reflections, artistic conceptions, religious ideas. Withdrawal from practical life.
המונח נבנה בשפה האנגלית (התחילית: endo + המילה cathexis > cathection) אך האטימולוגיה של המילה היא מיוונית שבה המשמעות המילולית של השם אֶנְדוֹקֶתֶקְצְיָה (κάθεξις+ ἔνδον) היא אחיזה חיצונית.
ראו גם

אקסוקתקציה
קתקסיס
לקריאה נוספת

Henry Alexander Murray,Dan McAdams, Explorations in Personality, New York: Oxford University Press, 1938 (עמ' 148 ועמ' 210)
Nevitt Sanford, Self & Society: Social Change And Individual Development, New York 1966 (ראו מהדורת 2009 עמ' 65)
Gary R. VandenBos, A.P.A. dictionary of psychology, American Psychological Association, 2007
הערות שוליים

↑  ראו: * Nevitt Sanford, Self & Society: Social Change And Individual Development, New York 1966 (ראו מהדורת 2009 עמ' 65).
↑  Explorations in Personality שם
אפולו גרנפורטה

| --- | --- |

 לידה:  20 ביולי 1886 לניאגו, איטליה 
 פטירה:  11 ביוני 1975 (בגיל 88) מילאנו, איטליה 
 מוקד פעילות:  איטליה, ממלכת איטליה 
 תקופת הפעילות:  מ-1913 
 סוג קול:  בריטון 
 שפה מועדפת:  איטלקית 
 
אפולו גרנפורטה (באיטלקית Apollo Granforte;‏ 20 ביולי 1886 – 11 ביוני 1975) היה זמר בריטון איטלקי. נחשב לאחד הבריטונים הבולטים של שנות ה-20 וה-30 של המאה ה-20.
ביוגרפיה

גרנפורטה היגר לארגנטינה ב-1905, שם למד שירה בבואנוס איירס אצל גווידו קאפוצ'י וניקולה גררה. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו ברוסאריו ב-1913, בתור גרמונט בלה טרוויאטה.
לאחר שחזר לאיטליה, הוא שר באופרה של רומא, לפני שקיים את הופעת הבכורה שלו בלה סקאלה בתור אמפורטס בפארסיפל, ב-1921. בשנת 1924 הוא נסע לאוסטרליה לסיבוב הופעות עם נלי מלבה. במהלך סיבוב הופעות באוסטרליה בשנת 1932, בעונת האופרה הגדולה של ג'יי סי וויליאמסון, קבוצת Eftee Productions שבסיסה במלבורן של פרנק תרינג צילמה כמה מההופעות באופרה של גרנפורטה, כולל סצנות מהספר מסביליה של רוסיני. הסרט הקצר יחסית הזה שוחרר ב-VHS על ידי ארכיון הסרטים והסאונד הלאומי של אוסטרליה ב-1989.
לגרפורטה היה קול בעל נפח גדול וטווח ניכר, והפרשנות שלו לתפקידים באופרות של ורדי ומלחיני הוריזמו זכו להערכה רבה. הוא שר גם תפקידים ואגנריים והשתתף בהקרנת הבכורה של "נירון" של מסקאני ב-1935. הוא נחשב לאחד מגדולי זמרי הבריטון של שנות ה-20 וה-30.
לאחר פרישתו מהבמה, לימד בקונסרבטוריון למוזיקה באנקרה, ולאחר מכן בפראג ובמילאנו, שם בין תלמידיו היההבס רפאל אריה.
ניתן למצוא הקלטות שלו של האופרות הליצנים, אותלו, הטרובדור וטוסקה. הוא הקליט, בשנות ה-20 וה-30, תקליטים של 78 סל"ד עם אריות ודואטים, שמבחר מהם הוצא מחדש בתקליטור על ידי פריזר.
תפקידים

Svarga ב"בת המלך" מאת אדריאנו לואלדי, תיאטרו רג'יו, טורינו, 18 במרץ 1922.
ג'וזפה בתעלומות העליזות של נינו קאטוצו, תיאטרו לה פניצ'ה, ונציה, 6 ביוני 1923.
דון ליבוריו ב-El matrero מאת פליפה בורו, תיאטרו קולון, בואנוס איירס, 12 ביולי 1929.
Menecrate in Nero מאת מסקאני Teatro alla Scala, מילאנו, 16 בינואר 1935.
ברוטוס ביוליוס קיסר מאת ג'אן פרנצ'סקו מליפיירו, תיאטרו קרלו פליצ'ה, גנואה, 8 בפברואר 1936.
אל בקראצ'יולו מאת פרנקו ויטדיני, תיאטרו דל'אופרה, רומא, 8 בפברואר 1938.
יוסוף בג'מנטו מאת אלנה ברברה ג'ורנה, תיאטרו דוניצטי, ברגמו, 10 בספטמבר 1941.
קריאון באנטיגונה מאת לינו ליביאבלה, תיאטרו רג'יו, פארמה, 29 בדצמבר 1942.
לקריאה נוספת

J.B. Steane, Granforte, Apollo, ב-New Grove Dictionary of Music and Musicians, 2001
"Apollo Granforte in Dizionario Biografico degli Italiani - Volume 58 (2002)". Treccani, l'Enciclopedia Italiana.
אלכסנדר קוקורין

אלכסנדר אלכסנדרוביץ' קוקורין (ברוסית: Алекса́ндр Алекса́ндрович Коко́рин; נולד ב-19 במרץ 1991 במוסקבה) הוא כדורגלן רוסי, המשחק כחלוץ באריס לימסול. קוקורין נחשב לאחד הכדורגלנים השערורייתיים ברוסיה.
קריירת מועדונים > במועדוני מוסקבה

קוקורין שיחק במחלקת הנוער של לוקומוטיב מוסקבה בין השנים 2002 ל-2008.
בשנת 2008 עבר קוקורין לדינמו מוסקבה. הוא הופיע לראשונה במדי הקבוצה הבוגרת של דינמו ב-4 באוקטובר 2008, כאשר נכנס כמחליף במחצית במשחק נגד סאטורן ראמנסקו. כאשר נכנס, התוצאה הייתה 0–1 לטובת סאטורן ראמנסקו. 18 דקות לאחר שנכנס כבש קוקורין את שער השוויון, והמשחק הסתיים בניצחון 1–2 לדינמו. בגיל 17 שנים ו-199 ימים הפך קוקורין לשחקן הצעיר ביותר שמבקיע שער עבור דינמו מוסקבה בפרמייר ליג הרוסי. ב-3 בנובמבר 2008 כבש את השער היחיד במשחק נגד לוקומוטיב מוסקבה, שהסתיים בניצחון 0–1. ב-29 ביולי 2009 כבש קוקורין את השער היחיד במשחק הראשון של פלייאוף ליגת האלופות נגד סלטיק.
בסיום עונת 2012/2013 נבחר לאחד מ-33 השחקנים הטובים ביותר בפרמייר-ליג הרוסי. ביולי 2013 סיכם קוקורין באנז'י מחצ'קלה, שהסכימה לשלם עבורו 19 מיליון אירו.
לאחר חודש בלבד, הופחת תקציב הקבוצה ובעקבות כך הועמדו למכירה שחקנים רבים. קוקורין, יחד עם יורי ז'ירקוב ואיגור דניסוב הועברו לדינמו מוסקבה תמורת סכום שלא פורסם. הוא שיחק בה 3 שנים.
קריירת מועדונים > זניט

ב-30 בינואר 2016 הוחתם בזניט סנקט פטרבורג והפך לחלוץ מרכזי בקבוצה והתברג כאחד מהמבקיעים המרכזיים בקבוצה בעונת 2017/2018. בעונת 2017/2018 הוא ואמיליאנו ריגוני ניצבו בראש טבלת המבקיעים של הליגה האירופית עם 5 שערים כל אחד, ברם במרץ 2018 נפצע במשחק שמינית הגמר נגד לייפציג והושבת ממשחק פעיל למשך מספר חודשים. חזר להתאמן עם הקבוצה ביוני 2018 ועלה לשחק ב-23 בספטמבר 2018, בניצחון קבוצתו על לוקומוטיב בתוצאה 5:3.
את השער הראשון לאחר חזרתו הבקיע במשחק הגביע הרוסי, ב-26 בספטמבר 2018 נגד וולגר אסטרחן, כשהבקיע את שער הניצחון במשחק, שהסתיים בתוצאה 4:0. גם במשחק החזרה שלו במסגרת הליגה האירופית, חזר לבלוט כחלוץ מרכזי כשהבקיע את שער הניצחון במשחק נגד סלביה פראג ב-4 באוקטובר 2018 שהסתיים ב-1:0 לזניט.
קריירת מועדונים > סוצ'י

בקיץ 2019 הסתיים חוזהו בזניט, השחקן והקבוצה לא הצליחו לנהל מגעים לחידוש החוזה. רק לאחר שחרורו ממאסר בספטמבר 2019, נחתם חוזה מחודש עד לסוף העונה בקיץ 2020 ומשום שנמנע מהקבוצה מלרשום אותו למשחקי הליגה התאפשר לו לשחק במשחקים רשמיים החל מחורף 2020 בלבד. אלא, שעקב עודף חלוצים בקבוצה וכדי לאפשר לו כמה שיותר לשחק הוחלט בהנהלת הקבוצה להשאילו למשך חצי שנה לקבוצת סוצ'י, למרות סירובו של המאמן סרגיי סמאק והתנגדות ראשונית של השחקן, שתחילה, עקב סירובו נשלח לקבוצת המילואים זניט-2 למשך מספר שבועות. לאחר מגעים נוספים הוא נשלח למחנה האימונים של סוצ'י להשאלה עד לתום העונה בהסכם השאלה שנחתם בפברואר 2020.
את הופעת הבכורה ערך במשחק המחזור ה-20 נגד ארסנל טולה ב-1 במרץ 2020, בהפסד קבוצתו 1–2 שבו גם הבקיע את שער הבכורה במדי סוצ'י, כך חזר רשמית למגרשים לאחר הפסקה של שנה וחצי. באותו משחק הוכתר לשחקן המצטיין של המשחק. ב-11 במרץ הבקיע לראשונה 2 שערים במשחק אחד, במדי סוצ'י בניצחון קבוצתו על אורנבורג במשחק השלמה למחזור ה-18. ב-19 ביוני 2020, במשחק המחזור ה-23 מול הרכב קבוצת הנוער של רוסטוב עד גיל 17 הבקיע שלושער ראשון מאז 2014. בתום עונת 2019/2020 בליגת העל הרוסית בכדורגל הוא הצליח להבטיח הישארות של סוצ'י לעונה נוספת עם סיום חוזה ההשאלה שלו בקבוצה.
קריירת מועדונים > חזרה למוסקבה

ב-30 ביולי 2020 נפוצו דיווחים בתקשורת הספורט הרוסית לפיהם הוצע לו חוזה במועדוני הכדורגל של מוסקבה, בעיקר דינמו, לוקומוטיב וספרטק, אך את ההתעניינות הגדולה בו גילה מועדון ספרטק ונטען שזניט לא הביעה התעניינות בהארכת חוזהו. באוגוסט 2020 חתם בספרטק על חוזה לשלוש שנים עם אופציה להארכה בשנה נוספת. זמן קצר לאחר הגעתו, נפצע באימון ולא שיחק במשך שלושה שבועות. את הופעת הבכורה במדי ספרטק ערך בדרבי של מוסקבה, בהפסד קבוצתו 3:1 לצסק"א, במחזור 7 שנערך ב-13 בספטמבר 2020. את שער הבכורה במדי ספרטק הבקיע בבעיטת עונשין במחזור 11 מול חימקי, ב-17 באוקטובר 2020.
קריירת מועדונים > איטליה

בינואר 2021 חתם בפיורנטינה מליגת העל האיטלקית בכדורגל, בזכות המלצה מרוברטו מנצ'יני שאימן אותו מימיו בזניט. הוא חתם עד 2024 תמורת 4.5 מיליון יורו. את הופעת הבכורה בליגה האיטלקית ערך ב־5 בפברואר 2021 כשעלה כמחליף בדקה 73 במקומו של דושאן ולאחוביץ' במשחק הליגה מול אינטר מילאן, שבו קבוצתו הפסידה 2:0.
קריירת מועדונים > קפריסין

בקיץ 2022, הושאל לאריס לימסול מהליגה הקפריסאית. הוא הבקיע 3 שערים בשבעת המשחקים הראשונים שלו בקבוצה ובישל עוד 2 שערים נוספים.
במאי 2023, הוכתר לשחקן העונה בליגה הקפריסאית.
נבחרת רוסיה

בשנת 2011 היה קוקורין חלק מנבחרת רוסיה עד גיל 21 באליפות אירופה עד גיל 21.
קוקורין זומן לראשונה לנבחרת רוסיה הבוגרת לקראת משחק ידידות נגד יוון בנובמבר 2011, והופיע לראשונה במדי נבחרת רוסיה במשחק זה. החלוץ זומן לסגל נבחרת רוסיה ליורו 2012. את שער הבכורה של קוקורין בנבחרת רוסיה כבש ב-11 בספטמבר 2012, במשחק מוקדמות מונדיאל 2014 נגד ישראל, במשחק שנגמר בניצחון רוסי 0–4. קוקורין זומן לסגל רוסיה למונדיאל 2014. את שערו היחיד בטורניר כבש במשחק האחרון של שלב הבתים נגד אלג'יריה. המשחק נגמר בתוצאת שוויון 1-1 והנבחרת הרוסית סיימה קמפיין מאכזב והודחה כבר בסיבוב הראשון.
שערוריות

בתחילת יולי 2016, אחרי שנבחרת רוסיה הודחה מאליפות אירופה, התפרסם סרטון בתקשורת ובו מופיעים קוקורין וחברו פאבל ממאייב (המשחק כקשר בקרסנודאר) במועדון הלילה Twiga במונטה קרלו. בעקבות האירוע קוקורין הועבר לשחק בזניט-2. במרץ 2017 נשלל ממנו רישיון הנהיגה שלו בעקבות חציית קו הפרדה שלא כחוק.
ב-8 באוקטובר 2018 היה מעורב יחד עם פאבל מאמייב בקטטה בבית קפה במוסקבה, במהלכה השניים הכו את בכיר משרד התעשייה והסחר, דניס פאק. משטרת רוסיה פתחה בחקירה ובעוד קבוצת קרסנודאר הודיעה על ביטול החוזה שלה עם מאמייב. בזניט הודיעו כי ברור שמצפה לכדורגלן ענישה מצד הנהלת זניט, אך ימתינו לתוצאות החקירה לפני שינקטו בהליכים נוספים כנגד קוקורין. ב-10 באוקטובר הוא הגיע באיחור לחקירה במשטרת מוסקבה שהאשימה אותו בסעיף חוליגניות והכניסה אותו עם ידידו, מאמייב, למעצר זמני עד לתום ההליכים המשפטיים. ב-11 באוקטובר, נידון קוקורין, יחד עם מאמייב, לחודשיים מאסר בפועל בעקבות אירוע התקיפה של הבכיר במשרד התעשייה והמסחר והוא נשלח לכלא בוטירקה במוסקבה. בנובמבר נודע שמאסרו הוארך עד ל-9 בפברואר 2019. באפריל 2019 מעצרו הוארך בחצי שנה נוספת והוא יישאר במעצר עד ספטמבר 2019. במאי 2019 ניתן גזר דינו ונקבע שהוא יישאר במאסר עד דצמבר 2019. ברם בעקבות התנהגות טובה הוחלט ב-6 בספטמבר 2019 על שחרורו בתוך 10 יום. שוחרר יחד עם אחיו קיריל ועם פאבל ממאייב בבוקר 17 בספטמבר 2019.