stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סאניווייל
היסטוריה > המאה העשרים

בשנת 1901 הודיעו לתושבי מרפי שהם אינם יכולים להשתמש יותר בשמות Encinal או Murphy ככתובות הדואר שלהם. ב־24 במרץ 1901 סאניווייל Sunnyvale קיבלה את שמה. העיר נקראה סאניווייל כי היא הייתה ממוקמת באזור שטוף שמש הסמוך לאזורים בהם ערפל סמיך כיסה את השמים.
העיר סאניווייל המשיכה לצמוח ובשנת 1904 הוחל בייצור פירות יבשים. שנתיים לאחר מכן, חברת מקניל וליבי, חברה לאריזת בשר בשיקגו, החליטה לפתוח את מפעל אריזת הפירות הראשון בסאניווייל. מגדל מים שהוקם בשטח המפעל שעל צויר ציור של כוס קוקטייל פירות, מזהה את האתר לשעבר של המפעל.
בשנת 1906 עברה חברת ההנדסה ג'ושוע הנדי עבודות ברזל (אנ') מסן פרנסיסקו לסאניווייל לאחר שבניין החברה נהרס ברעידת האדמה ב־1906. מפעל הברזל של ג'ושוע הנדי היה מפעל התעשייה הראשון שאינו חקלאי בעיירה. מאוחר יותר עברה החברה מייצור ציוד כרייה למוצרים אחרים כמו מנועי קיטור ימיים.
בשנת 1912 הצביעו תושבי סאניווייל בעד התאגדות, מאז הפכה סאניווייל לעיר רשמית.
בית הספר התיכון פרמונט (אנ') נפתח לראשונה בשנת 1923.
בשנת 1924 נבחרה Edwina Benner לכהונתה הראשונה כראשת עיריית סאניווייל. היא הייתה ראשת העירייה השנייה בתולדות מדינת קליפורניה.
בשנת 1930 החליט הקונגרס להציב את הבסיס הצבאי של ספינות האוויר של החוף המערבי בסאניווייל, לאחר ש"קנה" ארבעה קילומטרים רבועיים של אדמות חקלאיות הגובלות במפרץ סן פרנסיסקו תמורת 1 דולר. שמו של שדה התעופה הימי הזה שונה מאוחר יותר לתחנת האוויר הימית מופט (אנ') ובהמשך לשדה התעופה הפדרלי מופט המכונה בדרך כלל שדה מופט. כמו גם שדה התעופה הבינלאומי של סן חוזה.
בשנת 1939 החלה הוועדה המייעצת הלאומית לאווירונאוטיקה (NACA, שם קודם של נאס"א ) במחקר במעבדת איימס.
במהלך מלחמת העולם השנייה כלכלת המלחמה גרמה לשינוי ומעבר של התעשייה בסאניווייל, מתעשיית הפירות לתעשיית ההיי-טק במחוז סנטה קלרה. חברת ג'ושוע הנדי עבודות ברזל הסבו את מפעלם לבניית מנועי קיטור ימיים עבור האניות הרבות שנבנו לצורכי המלחמה, תותחים ימיים ומשגרי רקטות כדי לסייע במאמץ המלחמתי. עם צמיחת התעשייה הביטחונית בעיר נוצר מחסור בעובדים בענף החקלאות. מהגרים ממקסיקו הגיעו לסאניווייל כדי למלא את המחסור של העובדים בחקלאות.
בשנת 1950 שולבו מחלקת הכבאות ומחלקת המשטרה למחלקה לביטחון הציבור.
לאחר מלחמת העולם השנייה, נעקרו מטעי הפירות וחוות התירס המתוק (אנ') כדי להכשיר את השטח לבניית בתים, מפעלים ומשרדים. בשנת 1956, יצרנית המטוסים לוקהיד העבירה את המטה שלה לסאניווייל. מאז, חברות היי-טק רבות הקימו משרדים ומטות בסאניווייל, כולל החברות AMD ו-ויאהו. אב הטיפוס הראשון של פונג, אחד ממשחקי הווידאו הראשונים במכונות המזל, הותקן בסאניווייל באוגוסט 1972, בבר בשם הטברנה של אנדי קאפ, שנקרא גם Rooster T. Feathers. בשנת 2002 נעקרו הבוסתנים המעטים שנותרו ועליהם נבנו בתים וחנויות. עם זאת, ישנם עדיין פרדסים בבעלות עירונית, כמו בוסתן המורשת ליד מרכז הקהילה של סאניווייל.
בשנת 1979 נפתח הקניון המקורה בשם "מרכז העיר סאניווייל", שבעבר היה אזור קניות מסורתי במרכז העיר. אחרי שנים של הפעלה מוצלחת, הקניון החל לדעוך בשנות התשעים. לאחר שינויים רבים בתוכניות ובבעלות, הקניון נהרס בשנת 2007.
היסטוריה > שנות האלפיים

סאניווייל חגגה מאה שנה להייוסדה ב־25 באוגוסט 2012.
היסטוריה > שנות האלפיים > פיתוח במרכז העיר

בנובמבר 2009 נפתחו מחדש חלקים סגורים מהרחובות הראשיים במרכז העיר סאניווייל כחלק מהפיתוח המתמשך של מרכז העיר בפתיחת קניון מרכז העיר סאניווייל (אנ'), שסימן לראשונה זה למעלה משלושה עשורים שאותם רחובות נפתחו לתנועת כלי רכב והולכי רגל. חלק מהפרויקט כלל בניית בנייני דירות ומשרדים חדשים.
ביניהם שני בנייני המשרדים המאוכלסים על ידי אפל ונוקיה. בניינים לשימוש מעורב נבנו ליד פלאזה דל סול צפונית לשדרת מרפי. באמצע שנת 2015 נפתחו מתחמי דירות רב-קומתיים חדשים, כולל עסקים בקומת הקרקע. כיכר רדווד נפתחה מחדש כפארק בשנת 2017. דירות רבות אוכלסו מיד והיתר אוכלסו בשנת 2020. חברת המזון הול פודס מרקט וחברת התיאטראות של AMC נפתחו באוקטובר 2020
היסטוריה > שנות האלפיים > חברות הטכנולוגיה הגדולות

בראשית המאה העשרים ואחת הפכה סאניווייל למרכז פעילות של חברות טכנולוגיה גדולות רבות, בהן אפל, לינקדאין (שהמטה שלה בסוניווייל), גוגל, מעבדות וולמארט ו-23andMe. גוגל אף הציגה תוכניות על כוונתה להקים מרכז פיתוח גדול באזור פארק מופט, הסמוך לשדה התעופה מופט.
גאוגרפיה

העיר סאניווייל ממוקמת ב-37°22′7.56″N 122°2′13.4″W﻿ / ﻿37.3687667°N 122.037056°W﻿ / 37.3687667; -122.037056.
על פי לשכת המפקד של ארצות הברית, שטחה הכולל של העיר הוא 58.99 קילומטרים רבועיים. מתוכם, 56.9 קילומטרים רבועיים הם יבשה ו-1.8 קילומטרים רבועיים מהשטח (3.09%) הם מים. גובה העיר 38 מטר מעל פני הים.
גאוגרפיה > אקלים

כמו רוב אזור מפרץ סן פרנסיסקו, גם בסאניווייל יש אקלים ים-תיכוני, עם חורפים קלים ולחים וקיצים חמים ויבשים מאוד. הטמפרטורות הממוצעות בקיץ בשעות היום הן הגבוהות בשנה כ-26 מעלות צלזיוס ובמהלך החורף, הטמפרטורות הממוצעות בשעות היום לא יורדות מתחת ל-5 מעלות צלזיוס. שלג הוא נדיר, אך ב־21 בינואר 1962 וב־5 בפברואר 1976 ירד שלג בסאניווייל וברוב אזור מפרץ סן פרנסיסקו. סאניווייל נפגעה לזמן קצר מטורנדו בשנת 1998, אירועי טורנדו נדירים ביותר.
| אקלים בסאניווייל   Sunnyvale   בממוצע בין השנים 1953 לבין 2017> חודש.טמפרטורה יומית מרבית ממוצעת (C°).טמפרטורה יומית מזערית ממוצעת (C°).משקעים ממוצעים (מ"מ) | אקלים בסאניווייל   Sunnyvale   בממוצע בין השנים 1953 לבין 2017> ינואר.15.5.1.84 | אקלים בסאניווייל   Sunnyvale   בממוצע בין השנים 1953 לבין 2017> פברואר.16.8.6.4.90 | אקלים בסאניווייל   Sunnyvale   בממוצע בין השנים 1953 לבין 2017> מרץ.18.7.7.4.65 | אקלים בסאניווייל   Sunnyvale   בממוצע בין השנים 1953 לבין 2017> אפריל.21.8.4.29 | אקלים בסאניווייל   Sunnyvale   בממוצע בין השנים 1953 לבין 2017> מאי.23.5.10.4.13 | אקלים בסאניווייל   Sunnyvale   בממוצע בין השנים 1953 לבין 2017> יוני.26.12.3.3 | אקלים בסאניווייל   Sunnyvale   בממוצע בין השנים 1953 לבין 2017> יולי.27.1.13.6.0.5 | אקלים בסאניווייל   Sunnyvale   בממוצע בין השנים 1953 לבין 2017> אוגוסט.27.1.13.6.1 | אקלים בסאניווייל   Sunnyvale   בממוצע בין השנים 1953 לבין 2017> ספטמבר.26.7.13.5.3 | אקלים בסאניווייל   Sunnyvale   בממוצע בין השנים 1953 לבין 2017> אוקטובר.23.5.10.4.23 | אקלים בסאניווייל   Sunnyvale   בממוצע בין השנים 1953 לבין 2017> נובמבר.18.2.7.1.52 | אקלים בסאניווייל   Sunnyvale   בממוצע בין השנים 1953 לבין 2017> דצמבר.14.8.5.79 | אקלים בסאניווייל   Sunnyvale   בממוצע בין השנים 1953 לבין 2017> שנה.21.5.9.4.444.81 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
מקור: National Centers for Environmental Information - Daily Summaries Station Details (for station USC00046646) ,2020-09-27
דמוגרפיה

| שנת המפקד | מספר תושבים | השינוי באחוזים |
| --- | --- | --- |
| 1930 | 3,094 | - |
| 1940 | 4,373 | 41.3% |
| 1950 | 9,829 | 124.8% |
| 1960 | 59,898 | 509.4% |
| 1970 | 95,976 | 60.2% |
| 1980 | 106,618 | 11.1% |
| 1990 | 117,229 | 10% |
| 2000 | 131,760 | 12.4% |
| 2010 | 140,081 | 6.3% |
| 2019 | 152,3703 ~ | 9% |
דמוגרפיה > מפקד 2010

מפקד ארצות הברית 2010 דיווח כי בסאניווייל התגוררו 140,081 תושבים. צפיפות האוכלוסייה הייתה 2,383.8 נפש לקילומטר מרובע. ההרכב ההאוכלוסייה בסאניווייל היה 60,193 (43.0%) לבנים, 2,735 (2.0%) אפרו-אמריקאים, 662 (0.5%) אינדיאנים, 57,320 (40.9%) אסייתיים, 638 (0.5%) תושבי האוקיינוס השקט, 18,533 (13.2%) אחרים. היספנים ולטינים 26,517 נפשות (18.9%). לבנים שאינם היספנים היו 34.5% מהאוכלוסייה בשנת 2010, לעומת 74.7% בשנת 1980.
המפקד דיווח כי 139,232 נפש (99.4% מהאוכלוסייה) התגוררו במשקי בית, 380 (0.3%) התגוררו בשיכונים שאינם ממוסדים, ו-469 (0.3%) בשיכונים ממוסדים.
היו בהם 53,384 משקי בית, בתוכם התגוררו 18,614 (34.9%) ילדים מתחת לגיל 18, 28,583 (53.5%) היו זוגות נשואים החיים יחד, 4,629 (8.7%) היו נשים בעלות בית ללא בעלים. 2,341 (4.4%) היו גברים בעלי בית גבר ללא נשים. היו 2,386 (4.5%) שותפויות של נשים רווקות, ו-357 (0.7%) זוגות נשואים חד-מיניות. 13,457 משקי בית (25.2%) הורכבו מאנשים פרטיים, ו-3,775 (7.1%) גרו בני 65 ומעלה. בממוצע גרו במשקי הבית היה 2.61 נפשות. היו 35,553 משפחות (66.6% מכלל משקי הבית); גודל המשפחה הממוצע היה 3.15 נפשות.
התפלגות האוכלוסייה לפי גיל היה, 31,435 נפש (22.4%) מתחת לגיל 18, 9,350 נפש (6.7%) בגילאים 18 עד 24, 50,919 נפש (36.3%) בגילאים 25 עד 44, 32,721 נפש (23.4%) בגילאים 45 עד 64 ו-15,656 נפש (11.2%) שהיו בני 65 ומעלה. הגיל החציוני היה 35.6 שנים. על כל 100 נקבות היו 101.5 גברים. על כל 100 נקבות בגיל 18 ומעלה היו 100.9 גברים.
היו 55,791 יחידות דיור בצפיפות ממוצעת של 949.4 לקילומטר מרובע, מתוכם 25,623 (48.0%) היו בבעלות הדיירים, ו-27,761 (52.0%) נשכרו על ידי השוכרים. שיעור יחידות הדיור הבלתי מאוכלסות היה 1.1%.
כלכלה

החברות שבסיסן בסאניווייל כוללות את CrowdStrike,‏ Infinera,‏ Fortinet,‏ Intuitive Surgical,‏ Juniper Networks,‏ LinkedIn,‏ Proofpoint, Inc.,‏ Trimble וחברת Yahoo!.
כלכלה > המעסיקים הגדולים ביותר

על פי הדו"ח הכספי השנתי המקיף של העירייה לשנת 2019, המעסיקים המובילים בעיר הם:
| # | מעסיק | מספר עובדים |
| --- | --- | --- |
| 1 | גוגל | 10,695 |
| 2 | Juniper Networks Inc. | 5,130 |
| 3 | אפל בע"מ | 4,000 |
| 4 | מערכות החלל של לוקהיד מרטין | 3,973 |
| 5 | לינקדאין | 3,261 |
| 6 | מרכז פיתוח A2Z בע"מ | 3,091 |
| 7 | וולמארט | 2,288 |
| 8 | NetApp | 1,680 |
| 9 | Intuitive Surgical | 1,526 |
| 10 | מיקרוסופט | 1,409 |
ממשל ופוליטיקה

עיריית סאניווייל מנוהלת על ידי מועצת העיר. מועצת עיר מורכבת משבעה חברים שנבחרים על ידי תושבי העיר. החל מנובמבר 2020, ראש העיר נבחר ישירות לקדנציה של ארבע שנים. ששת חברי המועצה נבחרים לקדנציה של ארבע שנים. סגן ראש העיר נבחר מבין ששת חברי מועצת העיר על ידי ראש העירייה ומועצת העיר, ומכהן כהונה של שנה. מועצת העיר שוכרת את מנכ"ל עירייה שינהל את הפעילות השוטפת של העיר.
סאניווייל היא העיר הגדולה ביותר בארצות הברית המשתמשת במחלקה מיוחדת לביטחון הציבור, עם קצינים שעברו הכשרה מלאה לביצוע שירותי משטרה, כיבוי אש ושירותי רפואת חירום. משימות הקצין מתחלפות מדי שנה, כאשר חלק ממשימות המומחה נמשכות עד חמש שנים. המחלקה לביטחון הציבור קיימת בסאניווייל משנת 1950.
בבית המחוקקים של מדינת קליפורניה, סאניווייל מיוצגת על ידי נציג המפלגה הדמוקרטית. כך גם בבית הנבחרים של ארצות הברית.
נכון ל-16 באוגוסט 2016, היו בסאניווייל 56,030 מצביעים רשומים.
חינוך

רוב תלמידי העיר בגילאי בתי הספר היסודיים וחטיבות ביניים, לומדים בבתי הספר של המחוז הנמצאים סאניווייל, בעוד שחלק מסוים מהתלמידים לומדים בתי הספר המחוזיים בקופרטינו ובסנטה קלרה. רוב התלמידים בגילאי בתי הספר התיכוניים, לומדים בתיכון המחוזי תיכון פרמונט שבעיר. חלק מסוים של תלמידי העיר לומדים בתיכון המחוזי סנטה קלרה.
שכונות

המחצית האזור הדרומי של סאניווייל הוא בעיקר אזור מגורים, בעוד שרוב החלק של סאניווייל מצפון לכביש 237 מיועד לשימוש תעשייתי.
במחצית הדרומית ישנן מספר שכונות שנבנו בהן המספר הגדול ביותר של בתים מדגם בתי אייכלר (אנ') בכל רחבי סאניווייל. באופן ספציפי יותר, ישנם 16 מתחמי דיור המכילים מעל 1100 בתי אייכלר.
בקטע המזרחי הרחוק יותר של רחוב אל קמינו ריאל בסאניווייל יש ריכוז משמעותי של עסקים בבעלות מהגרים הודים.
שכונות > פארקים

באזור סאניווייל ישנם 476 דונם של פארקים. פארקים אלה כוללים את: פארק לאס פלמאס, פארק אורטגה, פארק שבעת הימים, פארק וושינגטון ליד מרכז העיר, שני מסלולי גולף ציבוריים ופארק ביילנדס שהוא אתר הפיקניק השנתי של לינוקס.
הגנים ברחוב צ'ארלס, מהווים את הגן הקהילתי הוותיק והגדול ביותר של סאניווייל. הם ממוקמים בסמוך לספרייה הציבורית של סאניווייל. בשנת 2017 בתי הספר המחוזיים המאוחדים של סנטה קלרה חכרו את הגנים ממחוז סנטה קלרה על מנת להקים בהם מיזם חינוכי חקלאי.
תחבורה

כמה כבישים ארציים/פאדרלים וכבישים מהירים עוברים דרך סאניווייל:
– הכביש המהיר 280
– כביש 101 של ארצות הברית
– כביש 82 ( אל קמינו ריאל )
– כביש 85 (הכביש המהיר סטיבנס קריק)
– כביש המדינה 237
תחבורה > תחבורה ציבורית

התחבורה הציבורית בסאניווייל מנוהלת על ידי רשות התחבורה בעמק סנטה קלרה ( רכבת קלה ואוטובוסים ) ורכבת הנוסעים של קלטריין (אנ'). שתי תחנות קלטריין ממוקמות בסאניווייל: תחנת סאניווייל שבמרכז המיתולוגי של העיר, ותחנת לורנס במזרח סאניווייל, צפונית לשכונת פונדרוזה.
תחבורה > אופניים

העיר סאניווייל הוקרה על ידי ליגת האופניים האמריקאים כקהילה ידידותית לאופניים ברמת ארד. הוועדה המייעצת בנושאי אופניים והולכי רגל מועצת העירייה מייעצת להמשיך בפיתוח תוכנית האופניים של עיר.
תחבורה > שדות תעופה

בתחום הטיסות, סאניווייל מונגשת לשלושה שדות תעופה בינלאומיים סמוכים:
נמל התעופה הבינלאומי נורמן י' מינטה סן חוזה (SJC) הנמצא במרחק 15 ק"מ ממרכז העיר סאניווייל. ניתן להגיע אליו ברכב וגם באמצעות הרכבת קלטריין, הרכבת הקלה VTA ואוטובוס ה-VTA. מתחנות הרכבת של קלטריין ושל הרכבות הקלות קיימות הסעות בחינם באוטובוסים כדי להגיע למסוף שדה התעופה.
שדה התעופה הבינלאומי של סן פרנסיסקו (SFO), במרחק של 27.7 ק"מ ברכב. שדה התעופה SFO נגיש מסאניווייל באמצעות הרכבת קלטריין והתחבורה המהירה ברכבת הקלה ואוטובוסים של אזור המפרץ (BART).
שדה התעופה הבינלאומי מטרופוליטן אוקלנד (OAK), הנמצא במרחק 60.5 ק"מ ממרכז העיר סאניווייל. גישה לשדה התעופה באוקלנד בתחבורה ציבורית אפשרית.
פשיעה

משנת 1966 ועד 2004 סאניווייל דורגה בעקביות כאחת מעשר הערים הבטוחות ביותר (לערים בסדר גודל דומה) בארצות הברית על פי דיווחי הפשיעה של ה-FBI. בשנת 2005, סאניווייל דורגה כעיר ה-18 הבטוחה ביותר בארצות הברית. בשנת 2009 דורגה סאניווייל במקום השביעי בארצות הברית על ידי מגזין פורבס בניתוח הערים הבטוחות ביותר באמריקה. בשנת 2018, סאניווייל נבחרה לעיר הבטוחה ביותר על ידי SmartAsset.com זו השנה השלישית.
על פי המחלקה לבטיחון הציבור של סאניווייל, חברי כנופיה ידועים מהווים פחות מאחוז אחד מהאוכלוסייה, אם כי 95% מהפשיעה מתבצעת על ידי כנופיות אלימות. סוכנות המשימות-כוח גאנג של סאניווייל, וה-FBI מדווחים שקיימות לפחות שתי כנופיות בעיר מאז שנת 1960.
פוּלקלוֹר

אגדה ארוכת שנים בסאניווייל מספרת על רוח רפאים שרודפת את חנות הצעצועים טויס אר אס שבעיר (נסגרה בשנת 2018). המדיום סילביה בראון הצהירה כי היה מטיף שוודי בשם ג'וני ג'ונסון שעבד ליד משק חקלאי בפרדס בו נבנתה חנות הצעצועים וכי הוא דימם למוות מפציעת גרזן בשוגג ברגלו.
ערים תאומות

צ'ילה צ'ילן, צ'ילה (עד 1970)
יפן איזוקה, יפן (מ־2013) התחיל כהסכם יחסי חליפין ידידותיים לשלוש שנים. ביולי 2016 מועצת העיר הצביעה לשנות זאת למערכת יחסים של ערים אחיות.
ראו גם

פאלו אלטו
לוס אלטוס
מאונטיין ויו
עמק הסיליקון
מפרץ סן פרנסיסקו
הוגו גוטמן

| --- | --- |

הוגו גוטמן, 1918
 לידה:  19 בנובמבר 1880 נירנברג, הקיסרות הגרמנית הקיסרות הגרמנית
 פטירה:  22 ביוני 1962 (בגיל 81) סן דייגו, ארצות הברית ארצות הברית 
 מדינה:  גרמניה 
 השתייכות:  צבא הקיסרות הגרמנית הקיסרות הגרמנית  צבא בוואריה  רגימנט "ליסט"
 תקופת הפעילות:  1902–1919 (כ־17 שנים)
 דרגה:  לויטננט
 תפקידים בשירות
 מפקד פלוגה  שליש גדוד ארטילריה
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם הראשונה החזית המערבית במלחמת העולם הראשונה
 עיטורים
  צלב הברזל דרגה ראשונה   צלב הברזל דרגה שנייה
 תפקידים אזרחיים
 מוכר רהיטים
 
הוגו גוטמן (בגרמנית: Hugo Gutmann; בהמשך הנרי ג' גרנט, Henry G. Grant;‏ 19 בנובמבר 1880 – 22 ביוני 1962) היה קצין יהודי גרמני ששירת בצבא הקיסרות הגרמנית בזמן מלחמת העולם הראשונה. גוטמן ידוע בעיקר בשל היכרותו האישית בתקופת המלחמה עם אדולף היטלר, אשר היה תחת פיקודו. גוטמן זכור גם כאדם אשר המליץ להעניק להיטלר (שהיה אז טוראי ראשון) את עיטור צלב הברזל מדרגה ראשונה על אומץ לב בשעת קרב.
שנותיו המוקדמות וקריירה צבאית מוקדמת

גוטמן נולד ב-19 בנובמבר 1880 בנירנברג. ב-1902 התגייס לצבא הבווארי ועלה לדרגת פלדוובל (Feldwebel, מקביל לרב-סמל) ב-1904, ובאותו זמן הועבר ליחידת המילואים. כאשר פרצה מלחמת העולם הראשונה ב-1914 נקרא גוטמן מחדש לשירות צבאי ושובץ ברגימנט ליסט. ב-15 באפריל 1915, הוא קודם לדרגת סגן ומונה למפקד פלוגה ברגימנט וכשליש גדוד ארטילריה ברגימנט.
בין ה-29 בינואר ל-31 באוגוסט 1918 שירת גוטמן כמפקדו הישיר של אדולף היטלר. בשלב מאוחר יותר המליץ גוטמן על הענקת עיטור צלב הברזל מדרגה ראשונה (בניגוד לדעת הקצין הממונה - עיטור זה היה שמור בדרך כלל לקצינים בלבד) שהוענק להיטלר ב-4 באוגוסט 1918 ליד סואסון. לפי עדויות מסוימות היה זה סגן גוטמן שענד בעצמו את העיטור על חזהו של היטלר.
היטלר נשא את העיטור עד סוף המלחמה והמשיך לענוד אותו גם מאוחר יותר, כשכיהן כפיהרר.
גוטמן עצמו זכה בעיטור צלב הברזל מדרגה שנייה שהוענק לו ב-2 בדצמבר 1914, ובעיטור צלב הברזל מדרגה ראשונה שהוענק לו ב-4 בדצמבר 1915.
לאחר המלחמה ועליית הנאצים

ב-8 בפברואר 1919 שוחרר גוטמן מהצבא הגרמני, אך עדיין המשיך לשמש כסגן במילואים. מאוחר יותר התחתן והפך לאבא לשני ילדים. בשנות ה-20 החזיק בבעלותו חנות לרהיטים משרדיים ברח' פורדרן-שטרנגאסה (Vorderen Sterngasse)‏ 3 בנירנברג.
בסתיו 1933 פנה גוטמן בתביעת פנסיה צבאית שהייתה מובטחת לו. באותה תקופה הוציא הנשיא הינדנבורג מספר פקודות בכתב ובעל פה המגנות על ותיקי מלחמה יהודים-גרמנים מהגל הגואה של האנטישמיות שהחל שוטף את גרמניה עם התחזקותה של המפלגה הנאצית. ב-1935, לאחר חקיקת חוקי נירנברג, איבד גוטמן את אזרחותו הגרמנית ושוחרר רשמית מכל תפקידיו הצבאיים כקצין מילואים. עם זאת הוא המשיך לקבל את הפנסיה, ככל הנראה בידיעתו של היטלר.
ב-1938, נאסר גוטמן על ידי הגסטפו, אך קציני ה-אס אס שידעו על עברו וגורמים אנטי-נאציים במשטרה הגרמנית הביאו לשחרורו ממעצר. ב-1939 נמלטו גוטמן ומשפחתו לבלגיה בעקבות תחילת מלחמת העולם השנייה ככל הנראה בידיעתו של היטלר. במאי 1940, זמן קצר לפני כיבוש בריסל על ידי הנאצים, הצליח להימלט שוב בסיוע אמריקני לפורטוגל דרך צרפת ומשם המשיך לארצות הברית.
גוטמן התיישב לבסוף יחד עם משפחתו בסנט לואיס שבמיזורי, בה שינה את שמו להנרי ג' גרנט (Henry G. Grant) ועסק במכירת מכונות כתיבה. הוא נפטר בסן דייגו ב-22 ביוני 1962 בגיל 81.
שמואל בר-אבן

| --- | --- |

 לידה:  1910 יבוריב, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  1980 (בגיל 70 בערך) 
 שם לידה:  שמואל ברנשטיין 
 מקום קבורה:  הר המנוחות 
 מקום לימודים:  אורנים - המכללה האקדמית לחינוך 
 תחום יצירה:  ציור, פיסול 
 
הפסל "שמש בגבעון דום", שיצר בר-אבן ב-1972
"המאבק" - פסל של בר-אבן בעמק המצלבה בירושלים
שמואל בר-אבן (1910 – 22 באוגוסט 1980) היה פסל וצייר ישראלי.
ביוגרפיה

בר-אבן נולד ביבוריב בשם שמואל ברנשטיין, וכבר בילדותו הצטיין בציור. בשנת 1936 עלה לארץ ישראל, הקים משפחה ועסק בעבודות שונות. בהיותו בשנות הארבעים לחייו למד אמנות בסמינר אורנים, ובין מוריו היו מרסל ינקו ודב פייגין. ב-1957 התיישב, בעקבותיו של ינקו, בכפר האמנים עין הוד, שם עסק בציור ופיסול. כעבור עשר שנים, לאחר מלחמת ששת הימים, עבר לירושלים. שם חי עד סוף ימיו ויצר פסלי אבן גדולים.
בשנות השישים, הוא יצר עיצובים מופשטים מעץ אגוז, עם דגש על הרמוניה. על כך כתבה מבקרת האמנות מרים טל: "הוא לא תמיד היה פסל, לא תמיד היה ירושלמי, ולא תמיד היה בר-אבן [...] לפני שהפך סופית ל"בר-אבן" היה זמן-מה "בר-עץ".
בר-אבן הסביר שעוד בעין הוד התעוררה אצלו כמיהה לפסל באבן גדולת ממדים. בשל מחסור באבן מתאימה בעין הוד, הוא החליט לפנות לירושלים, שם מצא את האבן הירושלמית הצבעונית והקשה. הוא תיאר את רצונו לפסל באבן בנופי ירושלים, על מנת לשלב את סמלי העיר והמיסטיות שלה ביצירותיו. לאחר שחרור העיר העתיקה במלחמת ששת הימים, עלה לירושלים, אותה תיאר כעיר עליזה ותושביה מלאים הודיה. בהשראת התחושות הללו הוא החליט לקבוע בה את מושבו.
לקריאה נוספת

חנה קרן בר-אבן, ילידת הארץ, אחוה הוצאה לאור - חיפה, 2013
הערות שוליים

↑  שמואל בר-אבן באתר GRAVEZ
1 2  מתוך החוברת "נטורליזם פנטסטי, פיסול 79", 1979
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007519020805171  VIAF: 308268086   WorldCat (עם VIAF): 308268086 
ערך זה הוא קצרמרבנושא ישראלים ובנושא אמנות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מנדל גרוסמן

| --- | --- |

 לידה:  27 ביוני 1913 סטשוב, רפובליקת פולין 
 נרצח:  30 באפריל 1945 (בגיל 31) קניגס ווסטרהאוזן, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 מדינה:  פולין 
 תקופת הפעילות:  1940–1944 (כ־4 שנים) 
 השקפה דתית:  יהדות 
 
מנדל גרוסמן ליד בית כנסת הרוס
מנדל גרוסמן (בפולנית: Mendel Grossman;‏ 27 ביוני 1913 בעיירה גוז'קוביצה שבפולין - 30 באפריל 1945) היה צלם גרפי אמנותי, שעבד במחלקה הסטטיסטית של גטו לודז'. במהלך מלחמת העולם השנייה, צילם גרוסמן את החיים בגטו לודז'. מנדל גרוסמן נורה למוות ב-30 באפריל 1945 על ידי חייל נאצי במהלך צעדות המוות.
ביוגרפיה

גרוסמן נולד למשפחה יהודית חסידית, בנם של שמואל וחנה גרוסמן. לאחר מלחמת העולם הראשונה התיישבה משפחתו בלודז'. בילדותו צייר גרוסמן דיוקנאות וצילם תמונות וסצנות של אנשים ואירועים בקהילות היהודיות בסביבתו. הוא היה חובב ספרות, תיאטרון, ציור וצילום בעיקר. הוא עבד כצלם מקצועי. את התמונת שצילם צבע (בזמנו התמונות היו בשחור לבן) בצבעי אנילין (חומר מוצא לצבעים רבים- צבעי זפת, פחם). במהלך חייו צילם בעיקר פרחים, טבע דומם, נופים, סצנות רחוב ודיוקנאות. הוא עבר להתרכז בנושא אחד - אדם בתנועה. המעבר מצילום נופים לצילום בני אדם בא בבת אחת, ובמקרה.
פרויקט הצילום המקצועי הראשון שלו היה בשנת 1938, כשתיעד הצגות של תיאטרון הבימה שהופיע בלודז'. בעידן שבו היה נהוג לצלם הצגות מצדי הבמה, הוא פיתח שיטת צילום חדשנית: גרוסמן רצה להיות קרוב לשחקנים, להפיק תצלום מתוככי שדה הראייה שלהם. לכן עמד בשולי הבמה, מאחורי הקלעים, ומשם צילם.
בשנת 1940, הנאצים העבירו את גרוסמן, יחד עם יהודים רבים אחרים, לגטו לודז'. שם התחיל לעבוד כצלם במחלקת הסטטיסטיקה. עבודתו כללה הכנת כרטיסי זיהוי, תיעוד עבודתם של שאר האסירים בגטו ואף צילום המחלוקות על המזון בגטו (אנשים רבו על אוכל ומנדל גרוסמן תיעד זאת). במהלך היום, גרוסמן החביא במעילו מצלמה (לא היה לו אישור מהנאצים לצלם), וצילם יהודים בסתר. כך הראה את חומרת המצב. בכך שעשה זאת, העמיד את חייו בסכנה מכיוון שהנאצים חשדו בו. התמונות היו כה קשות (הרעב, העוני והמחלות), עד כי התקשה לצלם אותן.
בין היתר צילם גרוסמן רציחות המוניות ופגיעות במשפחות בודדות. לעיתים נתנו הנאצים לגרוסמן לצלם כדי לזהות את הנרצחים בקבורתם. למשל, אושר לגרוסמן וחברו אריה פרינץ (אריה בן-מנחם) לצלם את הקורבנות שרוכזו בבית הטהרה שבבית הקברות בשביל לזהותם בקבורתם. רוב התצלומים של אירוע זה נמצאים בארכיון יד ושם, ושם כ־571 תצלומים.
בזכות המוניטין שיצאו לו, פנתה אליו ב–1939 הנהלת טא"ז, החברה לשמירת בריאות הילד היהודי, בבקשה שיכין אלבום תמונות בנושא "הילד היהודי", בדגש על ילדי רחוב עניים. התצלומים אבדו במלחמה. פרויקט זה יצא לפועל כדי להראות איך היהודים נראים באותה תקופה.
עם כליאת היהודים בגטאות עבר מנדל מצילום טבע, נופים ודיוקנאות לצילום הטרגדיות ברחובות ובגטו. במהלך השהייה בגטו עם משפחתו תיעד את משפחתו כדי לשמור זיכרונות מהם בעתיד וכך נוצר תיעוד של הידרדרות משפחתו אל המוות.
ביוגרפיה > מותו

הנאצים העבירו את גרוסמן למחנה עבודה בקניגס ווסטרהאוזן. שם שהה עד 16 באפריל 1945. כשנהיה חולה ותשוש, נורה על ידי הנאצים במהלך צעדת מוות בכפייה, כאשר עדיין אחז במצלמה שלו. צילומיו נשלחו על ידי אחותו לישראל אבל כנראה במלחמת העצמאות אבדו בזמן שנכבש קיבוץ ניצנים על ידי המצרים.
חברו של מנדל מגטו לודז', נחמן זונאבנד, הסתיר צילומים של מנדל בתחתית באר בגטו. צילומים אלה נמצאו אחרי המלחמה ונשלחו לארכיון במוזיאון בקיבוץ לוחמי הגטאות.
ראו גם

הנריק רוס
הערות שוליים

1 2  Mendel Grossman, Holocaust Education & Archive Research Team
↑  קטע מעדותו של זונאבנד בו הוא מתאר איך הסתיר את הצילומים תוך סיכון חייו, באתר יד ושם
↑  ההתנגדות היהודית בשואה, באתר מנדל גרוסמן גיבור מאחורי המצלמה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007467575705171  PLWABN: 9810619499905606  GND: 124284477  ISNI: 0000 0000 6680 7270  LCCN: n95010605  NDL: 00883626  NTA: 135356318  PIC: 334759  RERO: 02-A025073183  RKD: 387115  VIAF: 18152929   WorldCat (עם VIAF): 18152929
שלושה זרים זהים

| --- | --- |

 בימוי:  טים וורדל 
 מדינה:  ארצות הברית, הממלכה המאוחדת 
 חברת הפקה:  CNN Films, Raw TV 
 חברה מפיצה:  ניאון, בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  30 במאי 2019 
 משך הקרנה:  96 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט תיעודי 
 תקציב:  1-4 מיליון דולר
 הכנסות:  12.3 מיליון דולר
 הכנסות באתר מוג'ו:   threeidenticalstrangers
 פרסים:  Sundance Special Jury Prize Documentary 
 אתר רשמי
 דף הסרט ב־IMDb
 
שלושה זרים זהים (באנגלית: Three Identical Strangers) הוא סרט תיעודי משנת 2018 בבימויו של טים וורדל בכיכובם של אדוארד גלאנד, דייוויד קלמן ורוברט שפרן. הסרט בוחן שלישייה אמריקאית של בנים, שנולדו ב-1961 ואומצו כתינוקות בגיל שישה חודשים על ידי שלוש משפחות שונות, שכלל לא ידעו שכל אחת מהן מאמצת ילד שיש לו אחים. ההפרדה נעשתה כחלק ממחקר מדעי סודי של תורשה לעומת סביבה בקרב תאומים, כדי לעקוב אחר התפתחותם של אחים זהים גנטית שגודלו וחונכו בנסיבות שונות. השילוב של צילומי ארכיון, סצנות מחודשות וראיונות של ימינו, חושף כיצד האחים גילו זה את זה בגיל 19, ולאחר מכן ביקשו לגלות ולהבין את נסיבות ההפרדה.
הסרט הוקרן לראשונה בפסטיבל הסרטים סאנדנס 2018,‏ שם זכה בפרס חבר השופטים של ארצות הברית. הסרט היה מועמד בקטגוריית הסרט התיעודי הטוב ביותר בטקס פרסי האקדמיה הבריטית לקולנוע ה-72. הסרט היה גם ברשימת 15 המועמדים הסופיים של האקדמיה האמריקאית לקולנוע עבור הסרט התיעודי הטוב ביותר, מתוך 166 מועמדים.
תקציר העלילה

שלושה אחים נולדו לאם חד-הורית מתבגרת ב-12 ביולי 1961. הם היו למעשה רביעייה; האח הרביעי מת בלידה, אם כי מידע זה, שפורסם על ידי סוכנות הידיעות UPI, לא נכלל בסרט. בהנחיית הפסיכיאטרים פיטר ב' ניובאואר וויולה ברנרד, בחסות מועצת המפקחים היהודית(אנ') וסוכנות האימוץ היוקרתית לואיז וייז, שלושת הפעוטות הושמו בכוונה בשלוש משפחות שונות, בעלות סגנונות הורות שונים ורקע סוציואקונומי שונה - אחת ממעמד הפועלים (צווארון כחול), שנייה ממעמד הביניים, ושלישית - משפחה אמידה. האחים גדלו במשפחותיהם המאמצות כדייוויד קלמן, אדי גלאנד ובובי שפרן, בהתאמה. הם גילו אחד את השני באופן מקרי בשנת 1980, התקרבו מאוד זה לזה והפכו לידוענים. כל השלושה נאבקו בהפרעות נפשיות במשך השנים שבסופו של דבר הובילו להתאבדותו של גלאנד ב-1995.‏ תוצאות המחקר, שהסתיים בשנת 1980, לא פורסמו מעולם. ניובאואר, שנפטר בשנת 2008, הטיל חיסיון עד שנת 2066 על החומרים שנאספו.
תגובות

על פי אתר האינטרט Rotten Tomatoes, לסרט דירוג של 96% על-סמך 168 ביקורות, עם ממוצע של 8.25 מתוך 10. על פי דעת הרוב באתר, הסרט "סוריאליסטי ומפתיע" ו-"מטיל ספק בטבען של המציאות והזהות". על פי אתר האינטרנט Metacritic, לסרט ציון משוקלל של 81 מתוך 100, על בסיס 30 מבקרים, המעיד על "תשבחות כלליות" לסרט.