stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אווה (קבוצה אתנית)
תרבות ואורח חיים

בני האווה חיים בכפרים ונותנים חשיבות רבה להיסטוריה המשפחתית שלהם ולשושלת אליה הם משתייכים, השתייכות הפרט לשושלת מסוימת נקבעת על פי שושלת אביו. בראש כל שושלת עומד אב בעל כבוד רב הנערץ בקרב האווים. הקרקע שבבעלות בני האווה נחשבת למתנת אבות, והם אינם מוכרים מתנה זו. 

לאורך ההיסטוריה, לאחר הניסיון של אנשי האווה במאה ה-17 לתמוך במלך אחד בעל כוח ועוצמה. אנשי האווה סירבו לתמוך פוליטית במלכים חזקים והחלטות הכפר נעשו על ידי זקני הכפר. בעניינים אזוריים, הכומר המסורתי הראשי היה המחליט העיקרי.
בעידן המודרני, ניסו אנשי האווה להתחבר ולבנות תרבות וזהות משותפת בשלוש המדינות בהן הם נמצאים בדרך כלל. באופן מסורתי, נשות אווה מתעסקות בעיקר במסחר, הן הגורם העיקר שאחראי על הסחר הן ברמה הסיטונאית והן ברמה הקמעונאית ורוב החנויות והעסקאות מנוהלות אך ורק על ידי נשים, בעוד שהגברים עוסקים בעיקר בבניה, פיתוח, חקלאות וציד. 

לפי צמד האתנולוגים רוזנטל (Rosenthal) וונקתאלאם (Venkatachalam), בני האווה עוסקים רבות בחלקם ההיסטורי בסחר העבדים שבו עסקו. עיסוק זה מתבטא בהשקעת מאמצים כבירים להנצחת עבדים, בהוקרתם ובכיבודם. אנשי האווה נוטים לשאת אחריות ולהביע ייסורים כבדים על תרומתם לנושא.
תרבות ואורח חיים > שפה

שפת האווה (בלועזית: Ewe language, באווית: Eʋegbe) היא שפה ניגרית-קונגולזית אשר מדוברת בעיקר במחוז וולטה שבגאנה על ידי מעל ל-3 מיליון בני אווה. אווה נחשבת לשפה רשמית בגאנה ובטוגו. שפה זו משתמשת בשילוב של אלפבית לטיני והאלפבית הפונטי הבינלאומי. 

נכון לשנת 2017, יש מעל 20 מיליון דוברי שפה זו כשפת אם. השפה שייכת למשפחת שפות הג'בה (Gbe), שהיא משפחת השפות השולטות באזור זה של אפריקה. קיימים מעל 20 ניבי אווה שונים, רובם ככולם ניבי-כלאיים המשלבים את שפת האווה עם שפות ג'ביות אזוריות נוספות. אווה נחשבת לשפה טונלית, בשפה זו נבדלות משמעויות מילים הנכתבות באופן דומה על ידי טון הגייתן. בכתב, על מנת להבדיל בין המילים, הן מנוקדות לפי הטון המיוחס להן.

דוברי שפת האווה משתמשים בשיטת נתינת שם לילוד בהתבסס על היום בשבוע בו נולד. מנהג זה מקורו באמונה כי שמו האמיתי של הילוד אמור להעיד על אופיו, אשר מתגלה בשבוע לידתו, וכך ניתן לילוד שמו האמיתי בטקס הענקת שם, כשבעה ימים לאחר הולדתו.
אף על פי שזהו שמם הזמני, לרוב נקראים האווים בשם לידתם, ושמם שניתן להם משמש בעיקר למסמכים הקשורים אליהם.
תרבות ואורח חיים > מוזיקה

אנשי האווה פיתחו תרבות מורכבת של מוזיקה בשילוב הדוק עם המסורת שלהם. המוזיקה היא מרכיב עיקרי בתרבותם ובשושלתם של בני האווה והיא תופסת מקום מרכזי ונרחב באורח חייהם.
מוזיקת האווה מכילה ז'אנרים רבים, מתוכם האגבקור (Agbekor), אשר מתייחס לשירים ולמוזיקה סביב מלחמה. ז'אנר זה מתייחס לרגשות הקשורים בתוצאות המלחמה, ונובע מאומץ וסולידריות בהשראת אבותיהם להצלחה הבלתי מנוצחת שמחכה ללוחמים, למוות ולאבל על האובדן במלחמה.
קצב התיפוף הוא האלמנט העיקרי המרכיב את מוזיקת האווה, בני האווה מאמינים שאם מישהו הוא מתופף טוב, הוא ירש זאת מרוח אביו הקדמון שהיה מתופף טוב בעצמו.

הם משתמשים בנגינה במגוון כלים המנגנים יחדיו ומלווים את התופים השונים, בניהם האקזטזה (axatse) שהוא כלי הדומה לרעשן העשוי מדלעת חלולה המכוסה ברשת של זרעים או חרוזים. הגנקוגו (Gankogui) והאטוקה (Atoke) שהם כלים המשמשים כפעמונים ועשויים מברזל.
לבני האווה תופים בגדלים שונים שהמבנה הכללי שלהם דומה, ראש התוף מורכב מעור של צבי או אנטילופה, הגוף שלו עשוי עץ, לרוב בצורת חבית, ולעיתים מעוטר בגילופים משוכללים. הם מתופפים בעזרת מקלות עץ ובעזרת הידיים, ולעיתים קרובות מנגנים לפי כללים שייחודים למשפחתם ושושלתם. קיימים מספר תופים ייחודים לאווים:

קגן (Kaganu) משמעותו "התוף הצעיר", והוא תוף קטן המפיק את הצליל הגבוה ביותר מבין התופים המשמשים את אנשי האווה, בדרך כלל מנגנים עליו בדפוס של פעימות חוזרות בשילוב עם נגינה בפעמון, הוא מלווה את שאר התופים ומוסיף אנרגיה למוזיקה.
קידי (kidi) הוא תוף בגודל בינוני, לו בדרך כלל תפקיד פעיל יותר בליווי. הקידי עושה את מה שמתואר על ידי בני האווה לדיאלוג עם התוף המוביל ולעיתים מכונה תוף דיאלוג.
קלובוטו (Kloboto) וטוטדצי (Totodzi) אלו הם שני התופים הקטנים ביותר עליהם בני האווה מנגנים, אורכם הוא בדרך כלל בסביבות 18 סנטימטרים, ותפקידם דומה לזה של הקידי (kidi), הם מלווים את התוף המוביל ויוצרים אלמנט של דיאלוג משותף.
סוגו (sogo) התוף הראשי הבסיסי, הוא גרסה גדולה יותר של הקידי, הוא גבוה ורחב יותר ממנו ולעיתים יכול לשמש בתפקיד תמיכה זהה לשלו. ניתן לנגן בו בכמה טכניקות תיפוף שונות, בעזרת מקלות עץ, בעזרת הידיים או בשילוב של שניהם. הוא מפיק צליל נמוך ומנגנים בו בישיבה או בעמידה.
אטסימבו (Atsimevu) הוא תוף מוביל נוסף שגובהו כ-1.37 מטרים, על מנת לנגן בו המתופף חייב להישען על דוכן שנקרא וודצי (vudetsi), לעמוד על צד אחד של התוף ולתופף בעזרת שני מקלות או בעזרת יד אחת ומקל.
אגבובה (Agboba) הוא תוף מוביל חדש יותר, שהומצא על ידי האווה בשנות ה-50, והוא התוף בעל הצליל העמוק ביותר מבין התופים השונים, יש לו גוף רחב והוא נשען על דוכן דומה לזה של האטסימבו.
תרבות ואורח חיים > ריקוד

לאנשי האווה אוסף מורכב של ריקודים המשתנים בין אזוריהם הגאוגרפי וגורמים אחרים נוספים. 

האדוו (adevu) פירושו "ריקוד הציד" וזהו ריקוד מקצועי שחוגג את הציד. הריקוד נועד גם כדי להפוך את הציד לפשוט יותר וגם על מנת לקיים פולחן לחיות הנתפסות, כדי למנוע מרוחן לחזור ולפגוע בצייד.

ריקוד נוסף אגבדזה (Agbadza) הוא ריקוד מלחמה מסורתי, אך כיום הוא משמש גם לצורך פנאי וחברה וגם בשביל לחגוג את השלום. ריקודי מלחמה משמשים לעיתים גם לתרגילים ואימונים צבאיים. מקצב של תוף מלווה את הריקוד, מנחה ומוביל את הלוחמים להתקדם ימינה, שמאלה, למטה וכו'.


האסיאגבקור (Atsiagbekor) הוא גרסה עכשווית של ריקוד המלחמה של בני האווה, התנועות של גרסה זו של ימינו הן בעיקר במבנה פלוגות, והן משמשות לא רק להצגות טקטיות של קרב, אלא גם על מנת לתת אנרגיה ללוחמים ולהמריץ אותם. כיום, האסיאגבקור מבוצע לבידור במפגשים חברתיים ובטקסים תרבותיים שונים של בני האווה.

האציה (Atsia) הוא ריקוד המתבצע בעיקר על ידי נשים, והוא סדרה של תנועות סגנוניות המוכתבות לרקדנים על ידי המתופף הראשי, לכל תנועת ריקודים יש תבנית קצבית קבועה המסונכרנת עם התוף המוביל. 

גבדזימידו (Gbedzimido) הוא ריקוד מלחמה שבוצע בעיקר על ידי אנשי מאפי-גבורקוף, שהוא כפר חקלאי קטן ליד מאפי קומאזה ואמגקאפו (Amegakope) שנמצא במחוז טונגו המרכזי של אזור וולטה של גאנה. גבדזימידו הפך לריקוד עכשווי והוא נראה בדרך כלל רק באירועים חשובות מאוד כמו פסטיבל אספוטו (Asafotu), שנחגג מדי שנה על ידי אנשי טונגו בסביבות דצמבר. הריקוד מתבצע גם בהלוויות של אנשים בעלי מעמד גבוה בחברה, בעיקר גברים.
תרבות ואורח חיים > לבוש

המראה החיצוני והלבוש בעל חשיבות גבוהה לבני האווה, הם תמיד מסודרים, נקיים עורם ללא פגמים והם לבושים בצניעות. הם לובשים בעיקר בגדים בצבעים בהירים, וכשהולכים לכנסייה וללוויות לבושים בבגדים מסורתיים.

הנשים עוטפות את ראשן בכיסוי ראש עשוי בד צבעוני המכונה גאלה (gele) הדומה למעין צעיף צבעוני, ישנן דרכים וטכניקות רבות לקשירת כיסוי הראש, והקשירות השונות נחשבות בקרבן ממש לעבודות אומנות. הן לובשות בדרך כלל ביום יום חצאית ארוכה מבד צבעוני בשילובי צבעים שונים, רבים ומגוונים והחולצה מכסה מעט את החצאית בחלקה העליון.

הגברים, עבור ביקור בכנסייה ועבור אירועים חשובים נוספים, לבושים בדרך כלל בבד כאשר הם קושרים אותו על גופם באופן מלא, או קושרים אותו על כתף אחת וכתפם השנייה חשופה. הלבוש היומיומי שלהם הוא בדרך כלל חולצת טי פשוטה ומכנס ארוך.
בנוסף, אנשי האווה נותנים שמות לבדים השונים. השמות יכולים להיות מורכבים או פשוטים והם מבוססים בדרך כלל על מרכיבים היסטוריים, פילוסופיים או קשורים באלמנט עיצובי כלשהו של הבד. שמות הבדים אינם קבועים והם יכולים להשתנות כל הזמן, לא נדיר שיש חוסר הסכמה בין סוחרי בדים ואורגים שונים על שם הבד. דוגמאות לשמות שניתנו על ידי בני האווה לבדים הן: שריון הצב (the shell of the tortoise), גן עדן וכדור הארץ (heaven and earth) ואתה המנצח (you are the winner).
תרבות ואורח חיים > תזונה

תזונת האווה מורכבת בעיקרה במזונות עתירי עמילן כגון יאם, תירס ומניהוט מצוי (קאסווה), שהם מאכלים נפוצים בגאנה. בנוסף, הם מרבים לאכול הרבה דגים, מאחר שרבים מהם עוסקים בדיג באזורי החוף.
המנה המזוהה עם בני האווה היא בנקו (banku), והיא מורכבת מתירס ומניהוט מצוי המותססים כשלושה ימים לפני הבישול.
הערות שוליים

1 2 3  Government of Ghana
↑  Ghana, CIA Factbook.
1 2 3 4 5 6  John A. Shoup III (2011). Ethnic Groups of Africa and the Middle East: An Encyclopedia: An Encyclopedia. ABC-CLIO. pp. 89–90. ISBN 978-1-59884-363-7.
↑  Translating the Devil: Religion and Modernity Among the Ewe in Ghana, Birgit Meyer
1 2 3 4 5 6 7 8  James Minahan (2002). Encyclopedia of the Stateless Nations: Ethnic and National Groups Around the World A-Z. ABC-CLIO. pp. 589–591. ISBN 978-0-313-07696-1.
1 2  Anthony Appiah; Henry Louis Gates (2010). Encyclopedia of Africa. Oxford University Press. pp. 454–455. ISBN 978-0-19-533770-9.
↑  Ewe people, Encyclopedia Britannica.
1 2 3  Toyin Falola; Daniel Jean-Jacques (2015). Africa: An Encyclopedia of Culture and Society. ABC-CLIO. p. 1210-1209. ISBN 978-1-59884-666-9.
↑  Meera Venkatachalam (2015). Slavery, Memory and Religion in Southeastern Ghana, c. 1850–Present. Cambridge University Press. pp. 7–8. ISBN 978-1-316-36894-7.
↑  Éwé: A Language of Ghana, Ethnologue.
↑  Gordon, Raymond G., Jr. (ed.), 2005. Ethnologue: Languages of the World, Fifteenth edition. Dallas, Tex.: SIL International. Online version: http://www.ethnologue.com/
↑  Jeff Todd Titon; Timothy J. Cooley; David Locke; (2009). Worlds of Music: An Introduction to the Music of the World's Peoples, Shorter Version. Cambridge University Press. pp. 73–78, 83–84. ISBN 0-495-57010-9.{{cite book}}:  תחזוקה - ציטוט: extra punctuation (link) תחזוקה - ציטוט: multiple names: authors list (link)
↑  Yewevu in the Metric Matrix, MTO, a journal of the Society for Music Theory. v. 16, n. 4. Dec..
↑  Elizabeth may (1983). Musics of Many Cultures: An Introduction. p. 228.
1 2  Abraham Adzenyah; Freeman Donkor (1995). West African Rhythms for Drumset. pp. 9, 58, 62.{{cite book}}:  תחזוקה - ציטוט: multiple names: authors list (link)
↑  Elias Yussif (2013). The Facet Of Black Culture. pp. 100–101.
↑  Steve Reich (2002). Writings on Music, 1965-2000. pp. 59, 61.
↑  Dorling Kindersley (2012). The book of dance. pp. 25–26. ISBN 978-1-4053-9152-8.
↑  Adevu - the warrior dance, adevu cultural troupe.
↑  "Agbadza - The Famous Ewe Rhythm And Dance", African Music Safari. Retrieved 2017-03-06..
↑  African music : traditional and contemporary, 1945-, Agordoh, A. A. (Alexander Akorlie)
↑  James Burns (2016). Female Voices from an Ewe Dance-drumming Community in Ghana: "Our Music Has Become a Divine Spirit". p. 9.
↑  Kathryn Taubert (2012). "10". Yevu (White Woman): My Five Weeks With The Ewe Tribe of Ghana, West Africa.
↑  Ronke Luke-Boone (2011). "African Fabrics: Sewing Contemporary Fashion with Ethnic Flair. p. 96.
1 2  Steven J. Salm; Toyin Falola (2002). Culture and Customs of Ghana. p. 108-109.{{cite book}}:  תחזוקה - ציטוט: multiple names: authors list (link)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007560293305171  BnF: cb11941992w (data)  LCCN: sh85046042  NKC: ph191043  SUDOC: 027361438 
אזורים הדוברים את שפת האווה (צהוב).
כנסיית "אוגוסטין הקדוש" נבנתה ב-1934 על ידי הצרפתים.
רקדנים אווים מבצעים ריקוד מסורתי
נשים אוויות בלבוש מסורתי
הכנה של באנקו
אייל ניידורף

השחקן אייל ניידורף מופיע בלוד ב-2018.
אייל נפתלי ניידורף (נולד ב-26 ביולי 1975 בתל אביב) הוא שחקן ויוצר ישראלי.
ביוגרפיה

נולד בתל אביב, למד בבית הספר מירון, ישיבת בני עקיבא כפר הרואה, ישיבת ההסדר אור עציון וישיבת הקיבוץ הדתי עין צורים.
למד סדנת משחק בהנחיית אייל סלע (גולדברג), ובקבוצת מעבדה של קול ותנועה בהנחיית אבי אשרף. בוגר מגמת התיאטרון של השחקן שולי רנד ומגמת תסריטאות במעלה - בית הספר לטלוויזיה לקולנוע ולאמנויות. כמו כן הוא בוגר מגמת רפלקסולוגיה ודמיון מודרך במכללת רידמן וסדנת הילינג בהנחיית דובב גלס.
ב-1999 היה ממייסדי תיאטרון תאיר. ב-2010 הקים יחד עם ישי מאיר את הצמד "ישי ואייל" – תיאטרון סיטואציות. ב-2013 הקים ביחד עם ישי מאיר ודביר שרייבר את "תיאטרון מפתח הלב" להצגות ילדים. בתיאטרון זה שיחק ב-2013 בהצגה "מפתח הלב" – עיבוד לאגדת "האלמנה והרוח" מאת חיים נחמן ביאליק, וב-2014 שיחק בהצגה "הכבשה מן היער" שכתב דביר שרייבר וביימו ישי מאיר, דביר שרייבר ואייל ניידורף.
ב-2002 גילם את דמותה של אדמה בסרט "אדמה" שכתב וביים משה הרשטיק בהפקת מדרשת התורה והארץ. ב-2008 גילם את אחיו של יוחאי (מוטי ברכר) בעונה הראשונה של הסדרה "סרוגים" שביים לייזי שפירא. שיחק בסרטי הסטודנטים "צב ראשון" ו"סיפור מסגרת".
בתיאטרון האודיו אבות האומה: השתתף בתסכיתים "יצחק אבינו", "יעקב אבינו", ו"יוסף הצדיק" מסדרת "שבעה רועים" שכתב מנחם לוי וביים יואל דרורי.
ביוגרפיה > בתיאטרון

ב-2008 שיחק במחזמר "הרשל'ה" שכתבה חמוטל בן זאב וביים גולן אזולאי.
ב-2011 שיחק במחזמר "אביהם של ילדי ישראל" המספר על חייו של הרב מרדכי אליהו, שכתב וביים דביר שרייבר.
ביוגרפיה > בתיאטרון > בתיאטרון תאיר

ב-2002 שיחק בהצגה "בדרך למעלה" - דרמה פסיכולוגית שכתב וביים גלעד אלפסי. ב-2003 יצר ושיחק בהצגה "מחכים לכבודו" - סאטירה חברתית על התנהלות החברה הדתית לאומית שכתב וביים גלעד אלפסי. ב-2004 שיחק בהצגה "הבדלה" - מופע קול ותנועה הנע במרחבי הבדלות שבין קודש לחול; בהצגה "מגדל בבל" שכתב וביים גלעד אלפסי ובהצגה "בדרך למעלה" שכתב וביים גלעד אלפסי. ב-2005 שיחק בהצגה "יודפת" המספרת את סיפורו של יוספוס פלביוס, שכתב וביים אייל סלע. הצגה זו עלתה שוב גם ב-2013. ב-2006 שיחק בהצגה "בדיחותא דשידוכין" שעיבד דודיק סמדר (ע"פ צחות בדיחותא דקידושין מאת יהודה סומו) וביים עמירם אטיאס. ב-2007 שיחק בהצגה "שרשרת הזהב" מאת י"ל פרץ שעיבד וביים גלעד אלפסי.
שיחק גם בהצגות ילדים של התיאטרון: "חבר מרחוב אחר", "הילד מעבר לים" ו"סודו של האר"י".
ביוגרפיה > ישי ואייל

בשנת 2010 הקים ביחד עם שותפו לתיאטרון תאיר את הצמד "ישי ואייל" – תיאטרון סיטואציות. ישי מאיר ואייל ניידורף הם הצמד הדתי הראשון המציג מופעים וסדנאות. שניהם בוגרי מגמת המשחק בניהולו של שולי רנד במעלה - בית הספר לטלוויזיה לקולנוע ולאמנויות. מאז ראשית שנות האלפיים עוסקים בתחום התיאטרון היהודי, במסגרות שונות ובתחומים שונים. שניהם ממקימי תיאטרון "תאיר" ובמשך השנים שימשו כמובילים בעיצובו ובהצגותיו. כמו כן לקחו חלק בחידוני תנ"ך ובמופעי אימפרוביזציה.
ההופעות בנויות מסיטואציות מהחיים ועוסקות בנושאים שונים: "נוער אקסטרים" - על השפעת הניו מדיה על הנוער, "הורים ללא מוצא" - על יחסי הורים וילדים בעולם המודרני, "אין כניסה לחדר מורים" – חייו של המורה, ו"כיפה סרוטה" – סאטירה על החיים בתוך קהילת הציבור הדתי לאומי.
הערות שוליים

↑  ynet, הרב מרדכי אליהו: עכשיו המחזמר, באתר ynet, 12 בדצמבר 2011
↑  אייל סלע כתב את ההצגה בשיתוף השחקנים. המחזה "יודפת 67" מאת ד"ר מרנין פיינשטיין שימש כבסיס לאירועי הפלשבק, וספרו של יורם אבי-תמר "חיי יוסף - הספר הגנוז" שימש כבסיס לאירועים בחיי יוסף הזקן
↑
ברק ליבוביץ', הצגה: "בדיחותא דשידוכין" - צעד אחד רחוק מדי, באתר ynet, 27 בפברואר 2007 *עפרה לקס, שוברת חופות - תרבות ופנאי (הצגה), באתר ערוץ 7, 16 ביוני 2006
↑  שרשרת הזהב באתר "הבמה"
אילקר בשבו

| --- | --- |

 לידה:  29 באפריל 1943 (בן 81) אפיונקראהיסר, טורקיה 
 מדינה:  טורקיה 
 השכלה:  התיכון הצבאי קוללי  Army War Institute  האקדמיה הצבאית המלכותית בסנדהרסט  Infantry School Command  האקדמיה הצבאית הטורקית  NATO Defense College 
 מספר צאצאים:  2 
 השתייכות:  צבא טורקיה 
 תקופת הפעילות:  1962–2010 (כ־48 שנים) 
 דרגה:  גנרל ארבעה כוכבים, חייל 
 
אילקר בשבו (בטורקית: İlker Başbuğ‏האזנהקובץ:En-us-Ilker Basbug from Turkey pronunciation (Voice of America).ogg‏Ⓘ‏; נולד ב-29 באפריל 1943) הוא גנרל טורקי לשעבר, אשר שירת כראש המטה הכללי ה-26 של צבא טורקיה. בשבו הואשם בהפרת סעיפים 309, 310, ו-311 של חוק העונשין הטורקי. באוגוסט 2013, הוא הורשע באשמות של "הקמת והנהגת ארגון טרור" ו"ניסיון להרוס את ממשלת טורקיה או ניסיון למנוע חלקית או לגמרי את תפקודה", ונידון למאסר עולם כחלק ממשפטי ארגנקון. עם זאת, בית המשפט לחוקה של טורקיה קבע כי זכויותיו המשפטיות של בשבו הופרו וביטל את הרשעתו; הוא שוחרר ב-7 במרץ 2014.
ביוגרפיה

בשבו נולד באפיון קרהיסאר, עיר במערב טורקיה, בשנת 1943. הוא סיים את לימודיו באקדמיה הצבאית הטורקית בשנת 1962 ובבית הספר לחי"ר בשנת 1963.
לאורך שירותו בצבא שירת בשבו כמפקד מחלקה ומפקד פלוגה ביחידות שונות תחת פיקוד כוחות היבשה של טורקיה עד שנת 1971. לאחר שסיים את לימודיו במכללת המלחמה כקצין מטה בשנת 1973, הוא החזיק במגוון רחב של תפקידים פיקודיים ומטה, כולל תפקידים במטה הכללי הטורקי ובבריסל, בלגיה במסגרת נאט"ו.
בשנת 1989 קודם בשבו לדרגת בריגדיר גנרל ושירת במספר תפקידים בכירים, כולל כמפקד בריגדה משוריינת ומפקד הקורפוס השני של טורקיה. בשנת 2002 הוא הועלה לדרגת גנרל ושירת בתפקידים בכירים נוספים, כולל כראש המטה של כוחות היבשה הטורקיים וכמפקד הצבא הטורקי הראשון. הוא מונה למפקד הכוחות המזוינים של טורקיה ב-30 באוגוסט 2008 ושירת בתפקיד עד 27 באוגוסט 2010.
לאחר פרישתו כתב בשבו מספר ספרים, ביניהם "סוף ארגוני הטרור" ו"המנהיג הגדול של המאה ה-20: מוסטפא כמאל", אשר הפכו לרבי מכר בטורקיה.
אשמה בהנהגת ארגון טרור

ב-2 בינואר 2012, כ-17 חודשים לאחר פרישתו, נפתחה חקירה נגד בשבו בקשר לפרשת "תזכיר האינטרנט". ב-6 בינואר 2012 נעצר באשמת טרור לאחר שנתן את עדותו. בשבו הכחיש את כל ההאשמות נגדו ותיאר את המצב כ"טרגי-קומי" שראש אחד הצבאות החזקים בעולם מואשם בהנהגת ארגון טרור.
ב-5 באוגוסט 2013 נידון בשבו למאסר עולם. לאחר גזר הדין, הוא הצהיר כי אם אנשים במדינה מטילים ספק בעצמאות השופטים ובתוקף החוקי של פסקי הדין, אין ביכולתם לטעון על עליונות החוק במדינה זו. לפי סקר שנערך על ידי חברת Gezici Research, 67.8% מהציבור סברו שהפסיקה נגד בשבו הייתה שגויה.
אשמה בהנהגת ארגון טרור > ביטול ההרשעה

ב-6 במרץ 2014 ביטל בית המשפט החוקתי של טורקיה את הרשעתו של בשבו והורה על שחרורו, בקביעה כי זכויותיו המשפטיות הופרו. למחרת היום, בית המשפט הכבד באיסטנבול ביטל את הרשעתו, ובשבו שוחרר לקול עידוד ההמונים. הנשיא עבדוללה גול תיאר את החלטת בית המשפט כ"החלטה יקרה מאוד" וסגן ראש הממשלה בולנט ארינץ חיזק את דבריו.
ב-3 במאי 2016 ביטל בית המשפט לערעורים את כל הפסיקות וההרשעות של בית המשפט המקומי וקבע כי יש לדון במקרה של בשבו במועצה העליונה.
הערות שוליים

↑  "Biography: General İlker Başbuğ, Commander of the Turkish Armed Forces". NATO. 24 בפברואר 2009. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Turkey's former Chief of Staff İlker Başbuğ released from jail after top court ruling". Hürriyet Daily News. 7 במרץ 2014. נבדק ב-7 במרץ 2014. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Sözcü, 28 August 2013, This survey will really make PM cry
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1138134325  ISNI: 0000 0000 9367 1065  LCCN: no2010138305  VIAF: 137626718   WorldCat (עם VIAF): 137626718
אלברט אבא סקולמן

אלברט אבא סקולמן (באנגלית: Albert P. Schoolman;‏ 6 בספטמבר 1894 - 7 באפריל 1980) היה מחנך, מנהל והוגה דעות בתחום החינוך היהודי. הוא נחשב לאחד החלוצים בתחום החינוך היהודי בארצות הברית, בו היה מעורב לכל אורך חייו. עיקר פרסומו בא לו בזכות הקמתו וניהולו של מחנה הקיץ CEJWIN בשנת 1919.
חייו ופועלו

אלברט אבא סקולמן נולד ללאון ופרידה ליבסון בסובאלק, פולין ב-6 בספטמבר 1894. הוא היגר עם משפחתו בגיל 13 לניו יורק. סקולמן למד הנדסה בסיטי קולג' של ניו יורק ולאחר מכן החליט לפנות לתחום החינוך- הוא נרשם למכוני המורים של הסמינר התאולוגי היהודי ושל אוניברסיטת קולומביה, שם סיים תואר שני בחינוך ב-1922.
בין 1916–1918 שימש סקולמן כמנהל המכינה לבית הספר לבנות של הלשכה לחינוך יהודי בניו-יורק (New York Bureau of Jewish Education). הוא היה מעורב בהקמת המרכז הקהילתי החינוכי היהודי Central Jewish Institute וניהל אותו בין השנים 1918–1945. המכון הוקם במנהטן ב-1916 על ידי שמואל היימן והציע פעילויות חינוך ותרבות שונות. בשיאה של פעילות המכון, היו בו כ-3,500 חברים רשומים.
בשנת 1919 הקים אלברט סקולמן את מחנה הקיץ CEJWIN. שמו של המחנה נוצר מקיצור של שם המכון שבראשו עמד סקולמן– CEntral JeWish INstitute. במחנות CEJWIN שהתקיימו בפורט ג'רוויס, ניו יורק, השתתפו בשיאם אלפי ילדים ובני נוער כאשר המחנה האחרון התקיים בשנת 1992.
בשנת 1922 נשא אלברט סקולמן לאשה את ברכה ברטה סינגר, אשת חינוך בעצמה.
אלברט סקולמן היה בין מייסדי הוועד הלאומי לחינוך יהודי (National Council for Jewish Education) בשנת 1926. ב-1939 הוא הקים יחד עם בן רוזן וישראל צ'יפקין את ה-American Association for Jewish Education, ששם לו למטרה לנטר ולפקח ברמה ארצית על איכות החינוך היהודי בארצות הברית. סקולמן שימש כסגן הנשיא בארגון זה.
לבקשתו של ד"ר יהודה מגנס נשיא האוניברסיטה העברית, סייע סקולמן בשנת 1934 להקים את מחלקת החינוך והכשרת המורים באוניברסיטה. הוא אף סייע להקמת התיכון ליד האוניברסיטה, שהוקם במטרה לאפשר לתלמידי מחלקת החינוך באוניברסיטה להתנסות בחינוך ובהוראה.
סקולמן היה חבר בקרן הרקונסטרוקטיבית ובחברה לקידום היהדות שנוסדה על ידי מרדכי קפלן- מורו וחברו. הוא היה רקונסטרוקטיבי בהשקפתו. כמו כן היה חבר בארגון ציוני אמריקה ונהג לבקר תכופות בארץ ישראל.
ראו גם

יהדות רקונסטרוקטיבית
איש הישר בעיניו יעשה

איש הישר בעיניו יעשה הוא ביטוי עברי תנ"כי שמבטא מצב של אנרכיה בו אין כפיפות של האדם הפרטי לשלטון המרכזי. במקורו בספר שופטים הוא מבטא הסבר לשחיתות מוסרית שהיא סיבה הן לעבירות שבין אדם לחברו והן לעבירות שבין אדם למקום, המקרא תולה את סיבת השחיתות בכך שעדיין לא התחילה תקופת המלוכה בישראל.
הביטוי המנוגד למצב זה, בו האוכלוסייה מוגנת מפני עוולות מוסריות קשות על ידי עוצמתו של השלטון, מבוטא על ידי רבי חנינא סגן הכהנים במסכת אבות. לדבריו יש להתפלל לשלומה של מלכות, משום "שאלמלא מוראה איש את רעהו חיים בלעו".
מקור הביטוי

הביטוי מופיע בפסוק בספר שופטים:
”בַּיָּמִים הָהֵם אֵין מֶלֶךְ בְּיִשְׂרָאֵל אִישׁ הַיָּשָׁר בְּעֵינָיו יַעֲשֶׂה.”.
פסוק זה מופיע פעמיים בספר שופטים. בפרק י"ז, פסוק ו' מופיע הפסוק כפתיחה לסיפור פסל מיכה, בו מתוארת שחיתות מוסרית של עבודה זרה וגנבה.
הפסוק מופיע שוב בסיום ספר שופטים, בפרק כ"א, פסוק כ"ה, בסיום סיפור פילגש בגבעה, המבטא שחיתות של גילוי עריות שמביאה בסיומה גם לשפיכות דמים ולמלחמת אחים.
הרב דוד לאו מסכם את המצב בו "איש הישר בעיניו יעשה" בשתי פרשיות אלה, כך:
”מעשה פילגש בגבעה ופסל מיכה נכתבו מפני שבלימודם נבחין מה קורה לעם שאין בו הנהגה ואיש הישר בעיניו יעשה, זהו לימוד לדורות, המלמד יהודי מה יקרה לו אם יסרב לקבל מנהיגות וסמכות. כשהתקופה היא תקופה שאין בה מלך, יכולה אישה להקדיש ממון רב, בהתלהבות רבה, ולחשוב ש"הקדש הקדשתי לה', לעשות פסל מסכה". איזה עיוות! להקדיש לה' לשם מה? לעשות פסל ומסכה, עליהם מצווה ה' שלא לעשות כמותם. כשאין מי שמכוון מגיעים לטעות חמורה שכזאת, כשאין מנהיג משותף מגיעים למלחמה קשה כל כך. מחפים על בני בליעל מחד, ומוכנים להרוג שבט שלם מאידך.”
ראו גם

יש דין ויש דיין
תפילה לשלום המלכות
הערות שוליים

↑  משנה, מסכת אבות, פרק ג', משנה ב'
↑  הרב דוד לאו, מגילת רות, באתר "חברותא"
אלברט קטלבי

| --- | --- |

 לידה:  9 באוגוסט 1875 אסטון, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  26 בנובמבר 1959 (בגיל 84) קאוז, הממלכה המאוחדת 
 שם לידה:  Albert William Ketelby 
 מקום קבורה:  Golders Green Crematorium 
 מוקד פעילות:  הממלכה המאוחדת 
 מקום לימודים:  הקונסרבטוריון המלכותי של ברמינגהאם 
 סוגה:  מוזיקה קלאסית 
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 כלי נגינה:  פסנתר 
 www.albertketelbey.org.uk
 פרופיל ב-IMDb
 
אלברט ויליאם קטלבי (באנגלית: Albert William Ketèlbey; ‏9 באוגוסט 1875 - 26 בנובמבר 1959) היה מלחין בריטי.
חייו

קטלבי נולד בעיר ברמינגהאם. בגיל צעיר החל ללמוד נגינה בפסנתר ולהפגין כישרון מוזיקלי. בגיל 11 חיבר סונאטה לפסנתר וניגן אותה לפני אדוארד אלגר ששיבח את היצירה ואת מבצעה הצעיר. (בשנת 1998 נמכר כתב היד של הסונאטה במכירה פומבית על ידי חברת סותבי לעיריית ברמינגהאם).
לאחר שסיים את לימודי המוזיקה בברמינגהאם התחרה קטלבי על מלגת לימודים לטריניטי קולג' בלונדון וזכה בה תוך שהוא גובר על המלחין גוסטב הולסט.
קטלבי החל לחבר בהצלחה קטעים של מוזיקה קלאסית קלה. היצירות שלו מצטיינות במוזיקה המתארת אווירה מיוחדת. תקופה מסוימת השתמשו ביצירותיו כרקע מוזיקלי לסרטים אילמים. יצירותיו זכו להצלחה רבה. במשך מספר שנים היה המנהל המוזיקלי של חברת התקליטים קולומביה.
מיצירותיו של קטלבי יש לציין את:
פעמונים באחו (1921) - נעימה שקטה המדמה את מרחבי השדות בהם רועות פרות שעל צוואריהן פעמונים.
בגן המנזר (1915) - ביצירה משתתפת מקהלת גברים השרה קיריה אלייסון.
בשוק פרסי (1921) - היצירה המפורסמת ביותר של קטלבי והמזוהה ביותר אתו. גם כאן מופיעה מקהלת גברים המדמים קבצנים ושרים: בקשיש, בקשיש אללה.
בגן המקדש הסיני.
בארץ מצרים המסתורית.
קטלבי היה דודו של הפסנתרן הבריטי קליפורד קרזון.
אימאני אוזורי

| --- | --- |
 מוקד פעילות:  ארצות הברית
 סוגה:  מוזיקת נשמה
 שיתופי פעולה בולטים:  הרבי הנקוק, סוניה סאנצ'ז
 http://www.imaniuzuri.com
 
אימאני אוזורי (באנגלית: Imani Uzuri) היא זמרת מוזיקאית ומלחינה אפרו-אמריקאית. היא מלחינה וחוקרת מוזיקה המשקפת את שורשיה הכפריים של צפון-קרוליינה, שם גדלה ושרה מזמורי ספיריטואלז ופיוטים דתיים עם סבתה ומשפחתה המורחבת.
אוזורי שיתפה פעולה עם אמנים בתחומים שונים, כולל כתיבה משותפת ושירת השיר "Be Still" לאלבום "Future 2 Future" של הרבי הנקוק.