stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
המילטוניאן
הגדרה קלאסית > מציאת המילטוניאן

על מנת לחשב המילטוניאן יש לבצע את השלבים הבאים:
מציאת הלגראנז'יאן
חישוב התנעים המוכללים  p_{i}={\frac {\partial L}{\partial {\dot {q}}_{i}}}, ומהם חילוץ של  {\dot {q}}_{i}\left(p_{i}\right)
חישוב ההמילטוניאן על ידי הצבת הערכים שנמצאו בהגדרתו.
הגדרה קלאסית > משוואות המילטון

כדי לגזור מ-H את משוואות התנועה יש לפתור את משוואות המילטון:
שמהם מקבלים את משוואות התנועה. צמד משוואות אלה שקול למשוואת אוילר-לגראנז'.
את משוואות המילטון ניתן להסיק באמצעות עקרון הפעולה המינימלית של המילטון כאשר מבוצע על הפונקציונל שנקרא פעולה, שהוא בעל הצורה המיוחדת הבאה:
הגדרה קלאסית > התפתחות המערכת בזמן

הצורה הפונקציונלית של ההמילטוניאן קובעת את ההתפתחות בזמן של הגדלים הפיזיקליים במערכת.

כדי לראות זאת נמצא את הנגזרת השלמה של גודל פיזיקלי כלשהו U לפי הזמן:
בעזרת סוגרי פואסון נוכל לכתוב משוואה זו בקיצור:
{\frac {dU}{dt}}={\frac {\partial U}{\partial t}}+\{U,H\}
משוואה זו משמשת למציאת קבועי תנועה של המערכת, כמו להכללה של המכניקה ההמילטונית אל המכניקה הקוונטית.
הגדרה קלאסית > דוגמאות

עבור לגראנז'יאן מהצורה
ההמילטוניאן בקואורדינטות קרטזיות יהיה
בקואורדינטות גליליות ההמילטוניאן יהיה
ובקואורדינטות כדוריות ההמילטוניאן יהיה
אם נציב בנוסחאות הנ"ל אנרגיה פוטנציאלית ששווה לאפס נקבל את ההמילטוניאן של חלקיק חופשי ששווה
כאשר החלקיק נמצא תחת השפעת פוטנציאל אלקטרו-מגנטי ההמילטוניאן הוא
 H={\frac {({\vec {p}}-e{\vec {A}})^{2}}{2m}}+e\varphi
במכניקת הקוונטים

במכניקת הקוונטים ההמילטוניאן הוא אופרטור הרמיטי (ולכן מהווה גודל פיזיקלי מדיד) שמייצג את האנרגיה של המערכת. להמילטוניאן יש תפקיד חשוב מאוד במכניקת הקוונטים מלבד היותו אופרטור שמודד אנרגיה. ההמילטוניאן הוא זה שקובע את התפתחות המצב הקוונטי של המערכת בזמן באמצעות משוואת שרדינגר:
פתרון משוואה זו (עבור המילטוניאן שאינו תלוי בזמן) הוא
ואומרים שההמילטוניאן הוא היוצר של התפתחות המערכת בזמן.
הדוגמה הפשוטה ביותר היא של מערכת עם חלקיק אחד. בבסיס המקום (r), אופרטור התנע מוצג כ  {\vec {p}}={\frac {\hbar }{i}}{\vec {\nabla }}. ההצגה של ההמילטוניאן בבסיס זה היא לפיכך
H=-{\frac {\hbar ^{2}}{2m}}\nabla ^{2}+V({\vec {r}})\
ולכן משוואת שרדינגר נהיית:
זוהי משוואה דיפרנציאלית חלקית שאפשר לפתור באמצעות הפרדת משתנים ותורת שטורם-ליוביל על ידי מציאת מצבים עצמיים של האנרגיה לחלק הבלתי תלוי בזמן.
בשנים האחרונות התחילו לחקור גם מערכות עם המילטוניאן שאיננו הרמיטי.
ראו גם

מכניקת הקוונטים
מרחב הילברט
הסגרת הבלטים

חיילים שוודים משגיחים על פליטים בלטים בזמן ששוטרים עורכים עליהם חיפוש
הסגרת הבלטים (בשוודית: Baltutlämningen) הייתה אירוע שנוי במחלוקת שהתרחש בשוודיה לאחר מלחמת העולם השנייה. במרכז המחלוקת עמדה הסגרתם של 167 פליטים לטבים ואסטונים אשר לחמו בשירות הוואפן אס אס במהלך המלחמה, לידי ברית המועצות. בנוסף על כך, הסגירה שוודיה לידי הסובייטים תשעה חיילים ליטאים אשר לחמו כנגד כיבוש המדינות הבלטיות.
האירוע

במהלך שנת 1941 כבשה ברית המועצות את הארצות הבלטיות - אסטוניה, ליטא ולטביה. השלטון הסובייטי לא היה אהוד בארצות אלו, ובמהלך מלחמת העולם השנייה. אזרחים רבים מהארצות הבלטיות התגייסו להילחם לצד גרמניה הנאצית במגוון מסגרות. לאחר סיום המלחמה, ידעו אנשים אלו כי מצפה להם גורל מר מידי הסובייטים, ולפיכך ניסו להימלט למערב. קבוצה קטנה יחסית נמלטה לשוודיה שנשארה נייטרלית לכל אורך המלחמה. לשוודיה נמלטו גם חיילים גרמנים שלא רצו ליפול בשבי. השוודים כלאו את כל לובשי המדים שהגיעו לגבולותיהם עד להחלטה בעניינם.
ב-2 ביוני 1945 דרשו הסובייטים מהשוודים להסגיר לידיהם את כל חיילי מדינות הציר שנמצאים בתחומי המדינה. ממחקרים מאוחרים על הפרשה, עולה שהסובייטים לא באמת ציפו שהשוודים יסכימו להסגיר את הפליטים, ובקשתם הייתה סמלית בלבד. עם זאת, ממשלת שוודיה התייחסה לעניין ברצינות רבה. ב-15 ביוני התכנסה הממשלה כדי לדון בבקשה. הממשלה החליטה לאשר את הבקשה הסובייטית. ההצעה עברה ברוב קולות גם בריקסדאג. המפלגה הקומוניסטית השוודית אף דרשה להסגיר לידי הסובייטים את כל הפליטים הבלטים שנמצאים בתחומי שוודיה.
הסגרתם של 3,000 החיילים הגרמנים שנמצאו בתחומי שוודיה, עברה ללא ביקורת רבה. עם זאת, הסגרתם של החיילים ממוצא בלטי הייתה שנויה במחלוקת. הבלטים נחשבו לאזרחים סובייטיים לכל דבר, ולפיכך היו עתידים לעמוד בפני משפט בעוון בגידה. עם זאת, ממשלת שוודיה החליטה להסגיר גם את הבלטים. בסך הכל הוסגרו 167 חיילים בלטים. 149 מתוכם היו לטבים, והשאר אסטונים. כמו כן, השוודים החליטו להסגיר לידי הסובייטים גם תשעה ליטאים אשר לחמו כנגד הכיבוש הסובייטי ב-1941.
ב-25 בינואר 1946 הועברו הבלטים מטרלבורג ללייפאיה שם הוסגרו לידי הסובייטים. שני קצינים לטבים התאבדו. מבין האסירים, לוטננט קולונל קרליס גייליטיס וקפטן ארנסטס קסליס נידונו למוות אך גזר דינם שונה ל-17 שנות עבודת פרך בגולאגים. שלושה אחרים מדרגים נמוכים יותר נידונו למוות והוצאו להורג ב-1946. רבים אחרים נידונו לעונשי מאסר ארוכים בגולאגים.
הנצחה

ב-1970 יצא לאקרנים הסרט "טרגדיה בלטית" המספר את סיפורם של המוסגרים.
ב-20 ביוני 1994, 40 מבין המוסגרים (35 לטבים, 4 אסטונים וליטאי אחד) נענו להזמנה לבקר בשוודיה. הם התקבלו בארמון סטוקהולם בידי קרל השישה עשר גוסטב, מלך שוודיה. שרת החוץ השוודית מרגרטה אף אוגלס אמרה בתגובה כי ממשלת שוודיה מבינה את הביקורת ההחלטה ומצרה על הסבל שנגרם למוסגרים, אך סרבה להתנצל.
בשנת 2000 הושקה בטרלבורג אנדרטה לזכרם של המוסגרים, מעשה ידיו של כריסטר בודינג.
לקריאה נוספת

P.O. Enquist: Legionärerna, Norstedts, Stockholm, 1968 (och nyutgåva 1990).
Freivalds, O.: De internerade balternas tragedi i Sverige år 1945-1946, Lettiska föreningen Daugavas vanagi, Stockholm, 1968.
Landsmanis, A.: De misstolkade legionärerna, Lettiska nationella fonden, Stockholm, 1970.
Zalcmanis, J.: Baltutlämningen 1946 i dokument, Militärhistoriska förlaget, Stockholm, 1983.
Ekholm, C.: Balt- och tyskutlämningen 1945-1946, Acta Universitatis Upsaliensis, Studia Historica Upsaliensia, sid. 136-137, Uppsala, 1984.
Silamikelis, V.; Baltutlämningen: Under Baltikums Flagga: Dagboksanteckningar, Contra förlag KB, Stockholm, 1996, ISBN 9789186092344.
Ekholm, C. och Schulze, H.: Flyktingminnesvård i Trelleborg, Fritt Militärt Forum, Nr 1, 2000.
Lindholm, Rolf H.: Folkrätt och utrikespolitik, Books-on-Demand, Visby, 2008, ISBN 9789197646383.
הקריפטה הקיסרית

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  קריפטה, burial vault 
 מיקום:  וינה 
 מדינה:  אוסטריה 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1633
 תאריך פתיחה רשמי:  1633 
 קואורדינטות:  48°12′20″N 16°22′11″E﻿ / ﻿48.205555555556°N 16.369722222222°E﻿ / 48.205555555556; 16.369722222222
 www.kapuzinergruft.com
  (למפת וינה מוגדלת) הקריפטה הקיסרית(למפת וינה רגילה) הקריפטה הקיסרית he
 
כנסיית קפוצ'ן
הקריפטה הקיסרית (בגרמנית: Kaisergruft) הוא חדר קבורה מתחת לכנסיית ומנזר קפוצ'ן בווינה, אוסטריה. הכנסייה נמצאת באינרה שטאדט ליד ההופבורג.
את הרעיון לבניית הקריפטה, הגתה הקיסרית אנה מטירול, אשתו של מתיאס, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, אשר רצתה מבנה קבורה מפואר לה ולבעלה. אבן הפינה הונחה ב-1618, אולם הבנייה לא נשלמה בחייהם. בשנת 1632 הושלמה הבנייה, ובשנה הבאה הועברו סרקופגים פשוטים המכילים את עצמותיהם של אנה ומתיאס לקריפטה. שימש כמקום הקבורה העיקרי של בני בית הבסבורג. 145 מבני הבסבורג קבורים בקריפטה, בתוספת כדים המכילים את לבותיהם ואת שרידי שריפתם של ארבעה נוספים. בקריפטה קבורים בין היתר 12 קיסרים ו-18 קיסריות. במהלך השנים נערכו שיפוצים רבים במבנה, כך שמרבית הסרקופגים המכילים את הגופות הועברו ממקומם מתישהו. חלק מהנזירים בכנסייה עדיין מטפלים בקריפטה. בשנת 2003 נעשה בה שיפוץ אחרון במסגרתו היא הפכה נגישה לנכים, והותקנו בה מערכות מיזוג כדי למנוע את הידרדרות מצבם של הסרקופגים. האדם האחרון שנקבר בקריפטה היה אוטו, נסיך הכתר של אוסטריה בשנת 2011.
הסגת גבול (יהדות)

| --- | --- |
 מקרא:  דברים, י"ט, י"ד; דברים, כ"ז, י"ז
 ברייתא:  ספרי, דברים י"ט, פסוק י"ד
 משנה תורה:  ספר נזקים, הלכות גניבה, פרק ז', הלכה י"א
 שולחן ערוך:  חושן משפט, סימן שע"ו
 ספרי מניין המצוות:  ספר המצוות, לאו רמ"ו ספר החינוך, מצווה תקכ"ב
 מקורות נוספים:  שולחן ערוך הרב, הלכות הפקר והשגת גבול
 
שלט המבקש לא להיכנס לחצר פרטית תוך שימוש בפסוק: "לא תסיג גבול רעך"
הסגת גבול היא מצוות לא תעשה במקרא, שנמנית כאחת מתרי"ג מצוות.
האיסור במקרא

נכתב במקרא: ”לא תסיג גבול רעך אשר גבלו ראשונים בנחלתך אשר תנחל” (ספר דברים, פרק י"ט, פסוק י"ד.) רש"י בפירושו למקרא מסביר שמדובר באדם המרמה את שכנו על ידי סימון הגבול בין קרקעותיהם באופן לא נכון. איסור זה הוא מקרה פרטי של איסור גזל, ובכל זאת כאשר מדובר בקרקעות בארץ ישראל ייחד לו המקרא איסור מסוים. לא רק זאת, אלא שנכתב במקום אחר במקרא על מסיג גבול: ”ארור מסיג גבול רעהו” (ספר דברים, פרק כ"ז, פסוק י"ז.)
פרק שני במסכת בבא בתרא, פרק "לא יחפור", עוסק בנושאים אלו בהרחבה.
הרחבת האיסור

בסיפרי קיימת הרחבה של איסור זה לתחומים נוספים:
מנין לעוקר תחומין של שבטים שעובר בלא תעשה? תלמוד לומר (משלי כג) אל תסג גבול עולם.
מנין למחליף דברי רבי אליעזר בדברי רבי יהושע, ודברי רבי יהושע בדברי רבי אליעזר - לומר על טהור טמא ועל טמא טהור, שהוא עובר בלא תעשה? תלמוד לומר לא תסיג גבול.
מנין למוכר קבר אבותיו, שעובר בלא תעשה? תלמוד לומר לא תסיג גבול רעך. יכול אפילו לא נקבר אדם בו מעולם? תלמוד לומר בנחלתך אשר תנחל. הא אם קבר בו אפילו נפל אחד ברשותו, אינו עובר בלא תעשה.
גם בקרב הפוסקים ניכרת גישה מרחיבה ביחס לאיסור זה. בספר הרוקח נכתב כי ”כל המקפח מחיתו של חברו הוא בכלל מסיג גבול רעהו.” בהמשך לכך פסק מהרשד"ם כי דינו של עני המהפך בחררה נובע מאיסור זה של הסגת גבול. בעקבות מקורות אלה נכתב בפוסקים כי קיימת מסורת פרשנית שהפסוק "ארור מסיג גבול רעהו" נסוב על מגוון רחב הרבה יותר של מקרים מאשר הפסוק "לא תסיג גבול רעך", ולעומתו הוא כולל מקרים רבים של פגיעה באדם אחר. בהתאם נפסק כי הסגת גבול בקרקע מחוץ לארץ ישראל אף היא נכללת בפסוק "ארור מסיג גבול רעהו".
איסור הסגת גבול משמש כמקור הלכתי יסודי בהקשר של זכויות יוצרים, כפי שמשתקף באינספור הסכמות שניתנו למדפיסים של חיבורים תורניים, במסגרתן הרבנים המסכימים השתמשו באיסור הסגת גבול כדי לאסור על מתחרים פוטנציאליים להעתיק את החיבור ולהפיצו, ולפגוע בכך בפרנסת המדפיס הראשון.
הערות שוליים

1 2  תשובות מהרש"ל, תשובה פט
↑  שו"ת מהרשד"ם, תשובה רנ"ט.
↑  ערוך השולחן, חושן משפט, סימן שע"ו.
↑  דוגמה לשימוש זה ניתן למצוא בהסכמות למהדורת התלמוד של דפוס סלאוויטא.
ערך זה הוא קצרמרבנושא יהדות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
הבהרה:  המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואין לראות בו פסיקה הלכתית.
הואיאנגוזאורוס

| הואיאנגוזאורוס |
| --- | --- |
  למעלה Huayangosaurus taibaii,  למטה השוואה בין גודל הואיאנגוזאורוס לאדם
תקופה
יורה תיכון, 165 מיליון שנה לפני זמננו PreЄ Є O S D C P T J K Pg N     
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: זוחלים
סדרה:: בעלי אגן דמוי עוף
תת־סדרה:: תיראופורה
אינפרא־סדרה:: סטגוזאוריה
משפחה:: הואיאנגוזאוריים
סוג:: הואיאנגוזאורוס
שם מדעי
 Huayangosaurus

הואיאנגוזאורוס (שם מדעי: Huayangosaurus) הוא סוג של דינוזאור מתת-סדרת הסטגוזאורים שחי בתור היורה לפני 165 מיליון שנה. המאובנים של דינוזאור זה התגלו במחוז סצ'ואן שבסין. פירוש שם הדינוזאור הוא: "הזוחל של הואיאנג" - שמה הקדום של סצ'ואן, בו התגלה. לצידו נמצאו התרופוד גסוזאורוס, האורניתופוד קסיאנוזאורוס ומיני זאורופודים כמו שונוזאורוס ואומייזאורוס.
מאפיינים

במראהו ההואיאנגוזאורוס היה דומה לסטגוזאורוס, סטגוזאור גדול ומפורסם שחי כ-20 מיליון שנה באמריקה הצפונית, אך היה שייך למשפחה נפרדת - הואיאנגוזאוריים, לצד סוג נוסף שהתגלה באזור - הצ'ונגצ'ינגוזאורוס.
הוא היה קטן בהרבה מהסטגוזאורוס - הוא הגיע לאורך של 4.5 מטרים בלבד. היו לו רגליים אחוריות יותר ארוכות מהקדמיות. הוא היה בעל שיניים קדמיות בקדמת הלסת שהותאמו ללעיסת צמחייה, דבר שלא היה לסטגוזאורים מאוחרים יותר, וזנב בעל 4 דוקרנים והיה בעל 2 דוקרנים על כתפיו. בדומה לרוב הסטגוזאוריים היו לו 2 שורות זיזים גדולים לאורך גבו עד הזנב, אך מראם דמה לסכינים יותר מהלוחיות של הסטגוזאורוס. ככל הנראה הם שימשו להגנה ואולי גם לשמירה מסוימת על חום הגוף, אם כי היו פחות מוצלחות בכך מהלוחיות הגדולות. לאחד מהגולגולות  של ההואיאנגוזאורוס יש קרניים קטנות מעל העיניים, מדובר כנראה בגולגולת של בוגרים.
בתרבות

דינוזאור זה הופיע במשחק המחשב Jurassic World Evolution.
הקודקס ההיפאטי

הקודקס ההיפאטי (בלארוסית: Іпацьеўскі летапіс; רוסית: Ипатьевская летопись; אוקראינית: Іпатіївський літопис) הוא אסופה של שלושה כרוניקות של רוס - הכרוניקה הרוסית הראשונה, הכרוניקה של קייב והכרוניקה של גליציה-ווהלין. הקודקס נכתב בסלאבית כנסייתית עתיקה עם השפעה סלאבית מזרחית. הכרוניקה המשולבת של קייב ושל גליציה-ווהלין מופיעה במספר כתבי יד נוספים, ונקראת לפעמים "הכרוניקה ההיפאטית".
כתב היד וגלגוליו

לפי סימני המים על הדפים, כתב היד נכתב כנראה סביב שנת 1420, ככל הנראה בפסקוב, על בסיס מקור דרומי, שנכתב כנראה בסוף המאה ה-13. בשנת 1767 מוזכר כתב היד לראשונה, ונאמר כי הוא נרכש מהמנזר ההיפאטי בקוסטרומה, וכעת הוא נחקר בספריית האקדמיה הרוסית למדעים. ככל הנראה הקודקס נמסר לקיסרית יקתרינה השנייה (1762-1796), בעקבות ביקורה במנזר בקוסטרומה (14–15 במאי 1767), שהיה חלק מ"מסע הוולגה" שערכה בחודשים מאי-יוני 1767. יקתרינה התעניינה מאוד בהיסטוריה העתיקה של רוס, ואספה העתקים רבים של כרוניקות ישנות. אחת ממטרות המסע שלה הייתה להשיג כתבי יד ייחודיים, ולכן התלוו אליה גם אנשי מדע, ביניהם הרוזן ולדימיר גריגורייביץ' אורלוב (1743–1831), אז מנהל האקדמיה למדעים, והוא מתאר ביומנו כיצד הגיע לסיכומים עם ראשי המנזרים בהם ביקרו כי ישלחו כתבי יד לארמון.
בשנת 1768 פורסם דו"ח ראשוני על כתב היד, אך למרות זאת הוא נותר בלתי ידוע לחוקרי ההיסטוריה של רוסיה עוד עשרות שנים. רק ב-1809 הוא הגיע לידי הסופר וההיסטוריון ניקולאי קרמזין, בעקבות גילוי קודקס חלבניקוב הדומה לו, שנכתב בסביבות 1560. קרמזין ציטט מהקודקס בסדרת הספרים המונומנטלית שלו על ההיסטוריה הרוסית, אותה החל לפרסם ב-1816, ואז נודע לציבור הרחב על דבר קיומו של הקודקס. בשנת 1843 הודפס הקודקס לראשונה, במסגרת האוסף השלם של כרוניקות רוסיות, אך ללא הכרוניקה הראשונה בקודקס. רק ב-1871 הודפס הקודקס בשלמותו עם חילופי נוסחאות מכתבי יד מקבילים.
תוכן ומקורות

הקודקס מכיל שלוש כרוניקות שממשיכות אחת את השנייה:
הכרוניקה הרוסית הראשונה (כוללת את השנים 852–1113) - העותק השני בעתיקותו של כרוניקה זו, אחרי הקודקס הלברנטי. כרוניקה זו מתארת את תולדות רוס של קייב עד לראשית המאה ה-12, מעט לפני שקיעתה. זהו המקור המידע העיקרי אודות תקופה זו.
הכרוניקה של קייב (1118 - 1198) - מתארת בפירוט רב את תולדות רוס של קייב במאה ה-12.
הכרוניקה של גליציה-ווהלין (אנ') (המאה ה-13) - במקור לא מדובר בכרוניקה של ממש, אלא תיאור רציף של האירועים, אך בגרסה של הקודקס ההיפאטי הוכנסו תיארוכים. כרוניקה זו מורכבת מהכרוניקה של גליציה (1201–1260) והכרוניקה של ווהלין (1261–1292).
הקודקס חובר כנראה בסוף המאה ה-13.
כתבי יד מקבילים

"הכרוניקה ההיפאטית", כלומר הצירוף של הכרוניקה של קייב עם הכרוניקה של גליציה-ווהלין, השתמרה גם בכתבי יד מאוחרים יותר, שרובן משקפות גרסה שונה מזו של הקודקס ההיפאטי עצמו. ההבדל העיקרי והבולט ביותר הוא המסגרת הכונולוגית בכרוניקה של גליציה-ווהלין, שקיימת רק בקודקס ההיפאטי והעתקותיו, וכנראה משקפת עריכה מאוחרת של הכרוניקה העתיקה.
כתבי יד נוספים של הכרוניקה:
קודקס חלבניקוב (אנ') (נכתב סביב 1560) - ממנו הועתקו עוד שני כתבי יד.
כתב יד ארמולב וכתב יד נוסף נכתבו במאה ה-17 והם מבוססים על קודקס חלבניקוב וגרסאות נוספות שאבדו. בכתבי יד אלו יש תוספות, בין השאר אודות מלכי פולין, הונגריה וליטא.
כרוניקת הוסטין (אנ') מן המאה ה-17 וכתבי היד שהועתקו ממנה, שכוללת גם המשך עד לסוף המאה ה-16.
עותקים של הקודקס ההיפאטי מתחילת המאה ה-19.
לקריאה נוספת > מהדורות

Izbornyk (1908). Лѣтопись По Ипатьевскому Списку [The Chronicle according to the Hypatian Codex]. Complete Collection of Russian Chronicles (PSRL). Volume 2. 3rd Edition. Col. 15. Saint Petersburg: Typography of Edward Prats
Perfecky, George A. The Hypatian Codex Part Two: The Galician–Volynian Chronicle. An annotated translation by George A. Perfecky. Munich: Wilhelm Fink Verlag, 1973.
לקריאה נוספת > מחקר

Maiorov, Alexander V. (November 2018). ""I Would Sacrifice Myself for my Academy and its Glory!" August Ludwig von Schlözer and the Discovery of the Hypatian Chronicle". Russian History 45 (4). Brill: 319–340.
Kloss, Boris M., and Giorgio DiMauro. “Copies of the Hypatian Chronicle and Their Textology”, Harvard Ukrainian Studies, vol. 29, no. 1/4, 2007, pp. 129–47.
usupović, Adrian, The Chronicle of Halych-Volhynia and Historical Collections in Medieval Rus’. Leiden: Brill, 2022.
הערות שוליים

↑  Maiorov, Russian History 45, p. 320
↑  Maiorov, Russian History 45, pp. 331-332
↑  Maiorov, Russian History 45, pp. 338-340
1 2  Kloss, Boris M., Harvard Ukrainian Studies vol. 29, pp. 130-131.
המשבר החוקתי באוסטרליה (1975)

המשבר החוקתי באוסטרליה (באנגלית: 1975 Australian constitutional crisis) הוא הכינוי למשבר חוקתי ולשערורייה פוליטית שהתרחשה באוסטרליה במהלך 1975. המשבר נסוב סביב פיטוריו של ראש ממשלת אוסטרליה גוף ויטלם ממפלגת הלייבור האוסטרלית, והחלפתו ביריבו הפוליטי מלקולם פרייזר מהמפלגה הליברלית של אוסטרליה. פיטוריו של ויטלם נעשו בהוראת המושל הכללי של אוסטרליה, ג'ון קר, שפעל מבחינה חוקתית מטעמה של המלכה אליזבת השנייה, שהייתה אמורה להישאר נייטרלית בכל הקשור בפוליטיקה. לאורכה של הפרשה היו האשמות בדבר מעורבות חיצונית מצד ה-CIA ובית המלוכה הבריטי.
רקע פוליטי

נכון לשנת 1975 מעמדה של אוסטרליה לא היה כשל מדינה ריבונית לגמרי והיא הייתה קשורה אל הממלכה המאוחדת; לפרלמנט הבריטי הייתה מעורבות מסוימת בתחומי החקיקה של אוסטרליה ואליזבת השנייה, מלכת הממלכה המאוחדת מלכה כמלכת אוסטרליה מאז הכתרתה ב-1952. מטעמה של המלכה פעל באוסטרליה המושל הכללי של אוסטרליה. לפי חוקת אוסטרליה הסמכות המבצעת של המונרך מוטלת בידי המושל הכללי הממנה ראש ממשלה (לפי תוצאות הבחירות הכלליות). המושל הכללי פועל בשיתוף פעולה עם ראש הממשלה בעת מילוי סמכויותיו הכוללות זימון חברי פרלמנט למושב, פיזור הפרלמנט וקריאה לבחירות כלליות ועוד.
בין 1949 ל-1972 הונהגה אוסטרליה בידי סדרת קואליציות שמרניות שהונהגו בידי המפלגה הליברלית של אוסטרליה ומפלגת הכפר שהריצו בשנים הללו את ראשי הממשלה הבאים: רוברט מנזיס, הרולד הולט, ג'ון מקיואן, ג'ון גורטון וויליאם מקמהון. במהלך הבחירות הפרלמנטריות ב-1972 סדר פוליטי זה הגיע לסיומו עם ניצחון מפלגת הלייבור האוסטרלית בבחירות ומינוי מנהיג המפלגה, גוף ויטלם, לראש ממשלה מטעמה. לאחר הבחירות השיגה מפלגת הלייבור רוב זעום של 67 מושבים מתוך 125 בבית הנבחרים האוסטרלי. עם זאת, אף מפלגה לא השיגה רוב בסנאט האוסטרלי אשר הצבעתו נדרשה עבור מעבר חקיקה.
ממשלת ויטלם

ויטלם ומפלגתו ניצחו בעיקר על בסיס מצע בחירות שקרא להעלאת הוצאות האוצר הלאומי עבור פיתוח במעורבות ופיקוח ממשלתי, הוצאת כוחות הצבא האוסטרלי ממלחמת וייטנאם והורדה מסמכויותיהן של המדינות והטריטוריות של אוסטרליה תוך חיזוק סמכות הממשלה המרכזית בקנברה. מצע מדיניות זה פגש בהתנגדות חריפה מצד המפלגות השמרניות שאחזו בהשפעה מכרעת על ההצבעות בסנאט. הסנאט, לאחר הבחירות אליו מ-1970, היה מחולק ב-60 מושביו בין 26 מושבים למפלגת הלייבור, 21 מושבים למפלגה הליברלית ו-5 מושבים למפלגת הכפר (שיחדיו רצו כסיעה מאוחדת וניצחו בסך הכל ב-26 מושבים), 5 מושבים למפלגת הלייבור הדמוקרטית ו-3 מושבים למועמדים עצמאיים למיניהם ללא שיוך פוליטי.
ממשלת ויטלם קידמה כמו כן הליך חקירה של ארגון הביון והביטחון האוסטרלי (ASIO) לאחר שהתגלה שמוקדם יותר הארגון ביצע מעקב על חברים שונים במפלגת הלייבור. המעקב אחר חברי מפלגת הלייבור נבע מחשש לגורמים במפלגה בעלי חיבה לאידיאלים קומוניסטים שנגדו את עמדתה של אוסטרליה במלחמה הקרה כחלק מהגוש המערבי.ב-1973 קידם התובע הכללי, ליונל מרפי, את 'פשיטות מרפי' במסגרתם השתלטו הרשויות על מרכזי הפעילות של ה-ASIO. לאחר האירוע דרש ויטלם מטעם ה-ASIO רשימה של כל חבריו ברחבי אוסטרליה בחשד לריגול נגד הממשלה. כמו כן, ויטלם האשים באופן ציבורי אישים בממשלו בהיותם מעורבים בריגול מטעם ארצות הברית.
הממשל האמריקאי של נשיא ארצות הברית ריצ'רד ניקסון לא ראה לחיבה את האשמותיו של ויטלם ויחסי אוסטרליה–ארצות הברית התערערו במקצת. בהמשך הריע מצבה של ממשלת ויטלם כאשר החל מיתון כלכלי. ויטלם קרא לבחירות פרלמנטריות ב-1974 ובמהלכן הוא שימר את הרוב בבית הנבחרים אך נותר ללא רוב בסנאט. בסמכות ראש הממשלה ניתן היה לבצע הלוואות בקנה מידה לאומי דרך מועצת ההלוואות ללא אישור הסנאט. ממשלת ויטלם עם זאת פעלה מאחורי גבה של מועצת ההלוואות וניסתה לבצע הלוואה מערב הסעודית אשר נותרה סמויה בכדי להימנע מהגעתה לידיעת המועצה.
המשבר החוקתי

בסופו של דבר הפרשה דלפה לידיעת הציבור וכאשר שרים בממשלה ניסו להכחיש את קיומה התגלה כי הם שיקרו לציבור הרחב והמוניטין של ממשלת ויטלם צנח. בהמשך סנאטור מטעם מפלגת הלייבור הוחלף בסנאטור שמרני, מה שהפחית את הסיכוי של ויטלם ומפלגתו להעביר חקיקות דרך פשרות עם המפלגות הקטנות. לנוכח מצב זה ויטלם וממשלתו לא היו מסוגלים להעביר חקיקות בפרלמנט אך סירבו להתפטר ולפזר את הפרלמנט עבור בחירות חדשות. המושל הכללי, ג'ון קר, היה צריך את שיתוף הפעולה של ויטלם עבור הכרזה על פיזור הפרלמנט ויציאה למערכת בחירות פרלמנטריות חדשה.
קר היה חבר קרוב של ויטלם וחשש מפני תוצאות המבוי הסתום בתוך הפרלמנט. על כן החליט קר לפטר את ויטלם מראשות הממשלה ולהחליפו ביריבו השמרני מלקולם פרייזר. נכון לאותה העת לא היה ברור אם בידיו של המושל הכללי נתונה הסמכות לפטר ראש ממשלה שכן מהלך שכזה מעולם לא בוצע קודם לכן. קר היה בקשר עם ארמון בקינגהאם לגבי הבהרת סמכויותיו קודם המהלך הפוליטי במה שנודע בכינוי "מכתבי הארמון" (Palace letters). התכתובת הייתה בין המלכה אליזבת, דרך מזכירה הפרטי, לבין קר.
לפי המכתבים היה בסמכותו של קר לפטר את ראש הממשלה מכיוון שהמושל הכללי היה נציג הממשלה וממלא סמכויותיה הביצועיות באוסטרליה ובבחינה חוקתית היה זה בסמכות המלכה לפטר את ראש הממשלה. בבחינה חוקית לא היה משבר בהחלטה, המשבר צץ עקב העובדה שהמלכה ומוסד המלוכה בכללו, שנועד בבחינה חוקתית להישאר נייטרלי בפוליטיקה, התערב נגד ויטלם וממשלת הלייבור. ויטלם פוטר מתפקידו ללא כל קשר אך האשים את קר בקשריו בעברו עם ה-CIA כמו גם עם ארגוני מודיעין שונים. בהמשך 1975 התקיימו בחירות פרלמנטריות חדשות בהן השיגה הסיעה השמרנית רוב בשני בתי הפרלמנט והמשבר הפוליטי הגיע לסיומו.
ראו גם

פוליטיקה של אוסטרליה
משבר חוקתי
מנהג חוקתי
המושל הכללי ג'ון קר.
ראש הממשלה גוף ויטלם.
מנהיג השמרנים מלקולם פרייזר.
הסגר על ברלין

מפת אזורי הכיבוש אחרי 1945.
ברלינאים מביטים במטוס תובלה דאגלס C-54 סקיימאסטר אמריקאי הנוחת בשדה התעופה של מערב ברלין (טמפלהוף)
הסגר על ברלין הוא הסגר שהטילה ברית המועצות על מערב ברלין, החל מ-24 ביוני 1948 כדי לחסום את הגישה של מדינות המערב אליה. ארצות הברית ובנות בריתה המערביות התגברו על ההסגר באמצעות רכבת אווירית. כעבור 11 חודשים, ב-12 במאי 1949, הוסר ההסגר.
רקע

לקראת סוף מלחמת העולם השנייה היה ברור שגרמניה הנאצית תיכנע משום שתקפו אותה הן ממערב והן ממזרח. בראשית 1945 רוזוולט, צ'רצ'יל וסטלין התכנסו ביאלטה בניסיון למצוא פתרון לשאלת גרמניה. בוועידת יאלטה הוחלט לחלק את גרמניה לארבעה אזורי כיבוש: רוסי, אמריקני, בריטי וצרפתי. הוחלט כי תקום ועדת פיקוח צבאית משותפת לכל ארבעת הצבאות שמרכזה יהיה ברלין, שהיא עצמה חולקה לארבע באופן דומה. מאחר שהעיר נמצאה בשטח הרוסי הנוכחות המערבית שם גרמה לכעס רב בהנהגה הסובייטית.
המעצמות ראו בגרמניה אחראית לפריצת שתי מלחמות העולם, וגרסו כי לא ניתן היה לאפשר לגרמניה להמשיך להתקיים כמדינה עצמאית ללא פיקוח. אולם, זיכרון הסכם ורסאי היה עדיין טרי בעיני המעצמות. היה ברור, כי כל הסכם אליו יגיעו המעצמות, יצטרך לכלול בתוכו את שיקום גרמניה, ולא רק ענישתה.
מעבר לכך, לכל צד היו אינטרסים שונים. הרוסים שאפו להשיג שתי מטרות: לטווח הקצר, להוציא את האמריקנים מברלין, ולנצל את גרמניה כעונש על תוקפנותה. לטווח הארוך, לערער את השליטה האמריקנית בחלק המערבי של גרמניה כולה, תוך מטרה לחדור לגרמניה כולה. גם המערב ביקש להשיג שתי מטרות: האחת, לבסס את הכוח האמריקני במערב ברלין ובשום אופן לא להיכנע ללחץ הסובייטי; השנייה, לאחד בהדרגה את אזור הכיבוש בחלק המערבי ליחידה כלכלית שלמה, אשר בבוא הזמן תתפתח ליחידה פוליטית. תוך זמן קצר הפך חלקה המערבי של גרמניה ליחידה כלכלית משותפת, כאשר החלקים של בריטניה וארצות הברית התאחדו לכדי "ביזוניה", בחסות האמריקאים שאף החלק המערבי לעודד את התאוששות גרמניה, הן מבחינה כלכלית והן מבחינה פוליטית. שתי מגמות אלה פגעו קשות בברית המועצות.
ארצות הברית ובריטניה החליטו לצורך שיקום גרמניה ליזום ב-1948 מהלך כפול. חלקו הראשון נגע להחלפת הכסף המקומי אשר סבל מאינפלציה בחלקים המערבים של גרמניה וברלין במטבע חדש. מהלך זה אפשר למעשה להפסיק את נזילת הכסף המערבי לידיים סובייטיות. אולם אם לא די בכך, החליטו שלוש המדינות על כינון חוקה חדשה לחלקה המערבי של גרמניה. חוקה זו אמורה הייתה ללבות שוב את המודעות הלאומית של הגרמנים, ולעודד אותם לקראת ממשל אוטונומי, לפחות במדיניות הפנים. בעוד שהמהלך הראשון, הכלכלי, יצר בברית המועצות אי נוחות בלבד, הרי שהמהלך השני, הפוליטי, גרם בברית המועצות לחרדה אמיתית. ברית המועצות לא הייתה מוכנה בשום פנים ואופן לחזות שוב בתקומתה של גרמניה חזקה ובעלת מודעות לאומית על גבולותיה.
הסגר על ברלין

לאחר שעקרונות אלו הוצגו לסטלין ביוני 1948, החליט לסגור במחאה את דרכי הגישה לברלין המערבית, ששכנה עמוק בתוך גרמניה המזרחית. היה זה למעשה המשבר הראשון של המלחמה הקרה, והוא בחן את נחישותה של ארצות הברית להגן על בעלות בריתה באירופה. לא הייתה בכך בחינה אמיתית של המדינות הנוספות שכן מלחמת העולם השנייה הותירה למעשה את בריטניה וצרפת במצב קשה מאוד. היה ברור לחלוטין כי המשבר ניצת בין שני הכוחות המובילים בעולם באותה עת - ארצות הברית וברית המועצות.
הכוח האמריקני בגרמניה לא היה ערוך לפריצה קרקעית של ההסגר. בנוסף, פריצה בכוח של המחסומים משמעו היה פריצת מלחמה נוספת ביבשת אירופה, דבר שאף אחת מהמעצמות המערביות לא שאפה לו. הפתרון הזמני למשבר היה העברה באמצעות רכבת אווירית של ציוד רב ל-2.5 מיליון התושבים הנצורים. הרכבת האווירית לברלין, שאמורה הייתה להיות פתרון ראשוני בלבד, התמשך לכדי מאמץ שבו במהלך 11 חודשי המשבר הוטסו מדי יום מצרכים כגון מזון ודלק אל העיר הנצורה. לבסוף הבין סטלין כי לא ירוויח דבר ממצור זה, והסירו במאי 1949.