stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שמואל נח אייזנשטדט
מחקריו האחרונים > דפוסי מודרניות שונות

במחקריו האחרונים פיתח אייזנשטדט במספר כיוונים בעיות שונות אשר עלו מתוך מחקר הציוויליזציות ומחקרי ריבוי המודרניות.

בהקשר זה המשיך בחקר דפוסים מודרניים שונים מתוך הדגשה חזקה על ייחודם בארצות שונות, והדרכים בהן הם מושפעים, בין השאר על ידי המסורות הפוליטיות והתרבותיות של ארצותיהם. לדעת אייזנשטדט, אחת הדוגמאות המעניינות ביותר היא הודו. הודו היא המדינה הדמוקרטית הגדולה ביותר בעולם אשר הקסטות הבלתי-הדמוקרטיות שבה משחקות עדיין באופן פרדוקסאלי תפקיד רציני בצורה מעניינת במערכות דמוקרטיות.
פותחו בירושלים על ידי לואיס רוניגר (תלמידו וחברו של אייזנשטדט) אף תוכניות מחקר על ארצות אמריקה הלטינית.
תוך כדי העבודות השונות על המודרניות עיבד אייזנשטדט מחדש את מחקר הציוויליזציה היהודית תוך שהוא מנתח אותה כאחת מציוויליזציות הציר, ומקשר אותה לחקר החברה הישראלית, בהדגישו שיש לראות בחברה זו אחד מהביטויים של ציוויליזציה זו ושאין להבינה בלי לקחת בחשבון את הקשר הזה.
מחקריו האחרונים > זירות ציבוריות והחברה האזרחית

מתוך השאלות שהוצגו לעיל פיתח אייזנשטדט גישה חדשה לחקר החברה האזרחית, נושא אשר הפך בשני העשורים שמאז תחילת שנות ה-90 למרכזי ביותר. באופן דומה, הנובע ממחקרי המודרניות לגווניה, הדגיש אייזנשטדט שבחברות מודרניות שונות מתפתחים דפוסים שונים של חברה אזרחית ושל זירות ציבוריות.
דוגמה לכך היא שוב הודו, מדינה דמוקרטית ותוססת, שלכאורה לא הייתה אמורה להיות כזאת בשל המבנה הכלכלי הלא מפותח שבה, ובעיקר בגלל משטר הקאסטות המהווה מרכיב מרכזי בחברה זו. אך במחקריו טען אייזנשטדט כי ייתכן שהקאסטות הקלאסיות היוו מעין מקבילה לחברה אזרחית. זאת, בדומה לחברה האזרחית האירופית שהחלה כקבוצות חברתיות אוטונומיות שהייתה להן הזכות (שמקורותיה עוד באנגליה של ימי הביניים - המגנה כרטה) להיכנס לזירה הפוליטית כשחקנים משתתפים. כך גם הקאסטות ההודיות שהיו אוטונומיות למדי ביחס לשליטים, אולם הנחות היסוד מאחוריהן היו, ועדיין ממשיכות להיות שונות מאלה של חברה אזרחית אירופית. בעוד זו האחרונה מבוססת על הרעיון של זכויות הפרט, הרי שבהודו הדבר היה מבוסס על מסורת שונה לחלוטין – המסורת של החובות ההדדיות של השליט ושל נתיניו וכולל חובותיו של השליט כלפי אנשי הקאסטות (אם כי בעיקר כלפי הקאסטות העליונות). אך גם בחברה האירופית המודרנית הייתה בתחילתה החברה האזרחית מוגבלת לשכבות הגבוהות.
מחקריו האחרונים > גלובליזציה

הדפוסים המגוונים של המודרנית השונות מתפתחים בשילוב עם תהליכי הגלובליזציה העכשווית. בחינה עכשווית אחת אותה ערך אייזנשטדט היא השאלה איך הגלובליזציה של ימינו משפיעה על ריבוי המודרניות, או איך מתבטא ריבוי המודרניות בעולם הגלובליזציה של ימינו? האם ריבוי זה בא לידי ביטוי בעיקר במדינות שונות, או שהוא קשור גם ביצירת אזורים אחרים/חדשים גלובליים, טרנס–לאומיים, כמו-גם מרחבים מקומיים שונים החוצים גבולות טריטוריאליים של המדינות הקיימות. בנוסף, הדגיש אייזנשטדט שאחת מתכונות היסוד של תהליכי גלובליזציה בימינו היא התפתחותן של תנועות חברתיות גלובליות הנושאות אידאולוגיות אנטי-גלובליות, ואלו משתלבות עם חדירה גדלה והולכת של פריפריות שונות לתוך המרכזים השונים של המודרנה.
בעבודתו בנושא זה הציב אייזנשטדט אלטרנטיבה לתזה הידועה של התנגשות הציביליזציות, פרי הגותו של סמואל הנטינגטון, ולפיה קיימת התנגשות עולמית בין הציוויליזציה המודרנית לעומת הציוויליזציה הלא-מערבית (בעיקר האסלאם). עמדתו האחרת של איזנשטדט הניחה שמה שמאפיין את הזירה העולמית היום הוא מאבק בין דפוסי מודרניות שונים, אשר כל אחד מהם מעוגן במסורות חברתיות, ובניסיונות היסטוריים שונים, כאשר תהליכי הגלובליזציה מביאים לכך שקבוצות שונות בעלת מאפיינים מסוג מסוים מתגבשות כקהילות טרנס-לאומיות שונות, ובתוך כל אחת מהן נוצרים מתחים בין מגמות מונוליתיות ופלורליסטיות, ומתוך כך מתגבשים בתוך דפוסי המודרניות הגלובליות פוטנציאלים קונסטרוקטיביים והרסניים כאחד.
במאי 2009 נערך בנושא זה בלוקסמבורג כנס של מכון לוקסמבורג ללימודים אירופאיים ובינלאומיים.
הכנס התבסס על מאמר של אייזנשטדט, שהוא גם המאמר הפותח של הספר שיצא לאור בעקבות הכנס.
מחקריו האחרונים > המחשבה המדינית המודרנית

תזה נוספת שפיתח אייזנשטדט בשנותיו האחרונות, תוך זיקה חזקה לחקר החברה האזרחית, היא ניתוח של המחשבה המדינית המודרנית, בעיקר זו שהתפתחה אחרי מלחמת העולם השנייה.
כאן ציין אייזנשטדט שרובן של תורות אלה בין זו של ג'ון רולס ושל יורגן הברמאס או של הגישות הקומוניטריות, מהוות תרומות חשובות לפילוסופיה של המוסר, אך בה בעת הזניחו את ניתוח המרכיב הפוליטי ואת מרכיב הכוח בזירות הציבוריות השונות כולל הפוליטיות. כתוצאה מכך אין תאוריות אלה מתמודדות עם הבעיות המרכזיות של המערכות האלה, כפי שהן המתפתחות במסגרות תהליכי הגלובליזציה.
פרסים ואותות כבוד

פרס מקאיוור (McIver) של האגודה הסוציולוגית האמריקאית (1964)
פרס קפלון במדעי החברה (1969)
פרס רוטשילד למדעי החברה (1970)
פרס ישראל לסוציולוגיה התשל"ג (1973)
פרס בלצן (Balzan) הבינלאומי (1988)
האגודה הסוציולוגית הסינית הכריזה על שנת 1988 כעל שנת אייזנשטדט
פרס מחקר של קרן מקס פלנק (1994)
הפרס האירופי אמלפי (Amalfi) לסוציולוגיה ומדעי החברה (2001)
פרס מחקר מקרן הומבולדט (2002)
אות שגריר של דיאלוג תרבותי, המועצה הפולנית באסיה הפאסיפית (2003)
פרס א.מ.ת, ישראל, (2005)
פרס הזיכרון הבינלאומי על שם הולברג, נורווגיה, (2006)
תוארי דוקטור לשם כבוד
אוניברסיטת הלסינקי (1985)
אוניברסיטת הרווארד (1988)
היברו יוניון קולג' (1988)
אוניברסיטת תל אביב (1997)
אוניברסיטת דיוק (2002)
האוניברסיטה האירופית בבודפשט (2003)
אוניברסיטת ורשה (2005)
אוניברסיטת חיפה (2007)
מינויים

נבחר כחבר האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים (1965)
חבר חוץ של כבוד באקדמיה האמריקנית לאמנות ולמדעים (1966)
חבר חוץ בחברה הפילוסופית האמריקאית (1972)
עמית חוץ באקדמיה הלאומית למדעים בארצות-הברית (1981)
חבר חוץ באקדמיה הסינית למדעי החברה (1983)
חבר חוץ באקדמיה הבריטית למדעי הרוח והחברה (2006)
אייזנשטדט נבחר כחבר כבוד בבית הספר לכלכלה ולמדע המדינה של לונדון; חבר כבוד באגודה הסוציולוגית הפולנית; שימש כעמית בכיר במרכז התרבות באוניברסיטת ייל, וחבר כבוד באוניברסיטה הפתוחה והאגודה הסוציולוגית הישראלית. בנוסף היה חבר במועצה של המכון להיסטוריה גלובלית ומקומית באוניברסיטת סטוני ברוק (Stony Brook) בניו יורק.
ספרי יובל לכבודו

עורכים: חנה הרצוג, טל כוכבי, שמשון צלניקר ; 2007 דורות, מרחבים, זהויות: מבטים עכשוויים על חברה ותרבות בישראל: לשמואל נח אייזנשטדט בהגיעו לגבורות. מכון ון ליר בירושלים והוצאת הקיבוץ המאוחד.
Erik Cohen, Moshe Lissak and Uri Almagor (eds.), 1985 Comparative Social Dynamics", Essays in honor of S.N. Eisenstadt; Westview Press, Boulder and London,.
Klaus Plake und Wolfgang K. Schulz (eds.), 1993 Entillusionierung als Programm: Beitrage zur Soziologie von Shmuel N. Eisenstadt, Deutscher Studien Verlag, Weinheim.
Eliezer Ben-Rafael and Yitzhak Sternberg (eds.) 2005. Comparing Modernities: Pluralism versus Homogenity; essays in homage to Shmuel N. Eisenstadt. Brill: Leiden.
ספר לזכרו
Benjamin Z. Kedar, Ilana Friedrich Silber and Adam Klin-Oron, eds., Dynamics of Continuity, Patterns of Change: Between World History and Comparative Historical Sociology. In Memory of Shmuel Noah Eisenstadt (Jerusalem, Israel Academy of Sciences and Humanities and The Van Leer Institute, 2017), 290 pp.
ספרים שערך

Eisenstadt, S.N. (ed.) 1968. The Protestant Ethic and Modernization. New York: Basic Books. The introduction translated also into Hebrew, Spanish, Italian, German, Portuguese and Japanese)
1969. Max Weber on Charisma and Institution Building, University of Chicago University Press, Chicago. (Also Hebrew translation)
1971. Political Sociology. New York: Basic Books.
Eisenstadt, S.N. and Graubard, S.R. (eds.) 1973. Intellectuals and Tradition. New York: Humanities Press.
Eisenstadt, S.N. (ed.) 1974. Post-Traditional Societies. New York.
Eisenstadt, S.N. and Azmon, Y. (eds.) 1975. Socialism and Tradition. New York: Humanities Press. (Also German translation)
Eisenstadt, S.N. and Lemerchand, R. (eds.) 1981. Political Clientelism, Patronage and Development. Beverly Hills: SAGE Publications.
Eisenstadt, S.N. (ed.) 1986. Origins and Diversity of Axial Age Civilizations. New York: State University of New York Press.
1987. Patterns of Modernity Volumes I and II. London: Frances Pinter.
Eisenstadt, S.N., Roniger, L. and Seligman, A. (eds.) 1987. Centre-Formation – Protest Movements and Class Structure in Europe and the U.S. London: Frances Pinter.
Eisenstadt, S.N., Abitbol, M. and Chazan, N. (eds.) 1988. The Early State in African Perspective: Culture, Power and Division of Labor. Leiden: E.J. Brill.
Eisenstadt, S.N. and Silber, I. (eds.) 1988. Knowledge and Society: Studies in the Sociology of Culture, Past and Present.Greenwich, Ct.: JAI Press Inc.
Eisenstadt, S.N. and Ben-Ari, E. (eds.) 1990. Japanese Models of Conflict Resolution. Lomndon: Kegan Paul International.
Eisenstadt, S.N. (ed.) 1992. Martin Buber on Intersubjectivity and Cultural Creativity. Chicago: University of Chicago Press.
Eisenstadt, S.N. (ed.) Kulturen der Achsenzeit – Teil 1. Griechenland, Israel, Mesopotamien, Teil l. Frankfurt: Suhrkamp Verlag.1987
Eisenstadt, S.N. Kulturen der Achsenzeit Teil 2. China, Indian. Frankfurt: Suhrkamp Verlag.1987
1992. Kulturen der Achsenzeit – Buddhismus, Islam, Altagypten, Westliche Kultur. Teil 3. Frankfurt: Suhrkamp Verlag.
1992. Democracy and Modernity, E.J. Brill, Leiden; The Israel Academy of Sciences and Humanities, Jerusalem.
Eisenstadt, S.N. and Hidehiro, S. (eds.) 1998. Japan in a Comparative Perspective. International Symposium l2. Kyoto, Japan: International Research Center for Japanese Studies.
Eisenstadt, S.N., Schluchter, Wolfgang and Wittrock, Bjorn (eds.) 2001. Public Spheres and Collective Identities. New Brunswick: Transaction Publishers.
Eisenstadt, S.N. (ed.) 2002. Multiple Modernities. New Brunswick (U.S.A.) and London (U.K.): Transaction Publishers.
Eisenstadt, S.N., Sachsenmaier, D. and Riedel, J. (eds.) 2002. Reflections on Multiple Modernities – European, Chinese and Other Interpretations. Leiden: Brill; and Boston.
Eisenstadt, S.N., Arnason, J. and Wittrock, B. (eds.) 2005. "Axial Civilizations and World History", Koninklijke Brill NV, Leiden, The Netherlands.
מונוגרפיות

Studies in social structure: Age groups and social structure
Absorption of immigrants in Israel (with special reference to Oriental Jews). Multilit, Jerusalem – the Jewish Agency for Palestine, Department of Oriental Jews an the Hebrew University, 1951
Bureaucracy and bureaucratization. Current Sociology, 1958
Consideraciones de un sociologo sobre Cambio y Transformacion para el Desarrollo. Venezuela, 1967
(with D. Weintraub and N. Toren) Analysis of processes of role change, Jerusalem, 1967
Traditional patrimonialism and modern neo-patrimonialism. SAGE Publications, 1977
"תמורה דתית, שינוי חברתי ומודרניזציה – עיונים בהשלכותיה של 'התיזה על האתיקה הפרוטסטאנטית"', דברי האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים, כרך ג, חוברת 6; ירושלים: האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים, תשכ"ח (1968)
לקריאה נוספת

כרמי דניאל ואמיר פלג, ‏שיחה עם פרופ' שמואל נח אייזנשטדט, ישראלים ‏1, 2007, עמ' 3–17
Eliezer Ben-Rafael and Yitzhak Sternberg, 2005 "Eisenstadt on Social Change", Blackwell Encyclopedia of Sociology, Cambridge University Press, Cambridge,
טל כוכבי, חנה הרצוג, שמשון צלניקר, 2007 "פתח דבר", דורות, מרחבים, זהויות: מבטים עכשוויים על חברה ותרבות בישראל: לשמואל נח אייזנשטדט בהגיעו לגבורות. עורכים: חנה הרצוג, טל כוכבי, שמשון צלניקר, מכון ון ליר בירושלים והוצאת הקיבוץ המאוחד, עמ' 7–18.
Koenig, Matthias. 2005. "Shmuel Noah Eisenstadt“. In: Aktuelle Theorien der Soziologie, ed. by Dirk Kaesler. München: C.H. Beck, pp. 41-63.
Prof. G. Preyer of the University if Frankfurt is preparing a special volume on Eisenstadt's work to be published in Germany. Warsaw University Report on granting to Prof. S.N. Eisenstadt a degree of doctor honoris causa in Warsaw in October 26th, 2005.
The Holberg Prize Committee Report on granting to Prof. S.N. Eisenstadt the Holberg International Prize of 2006 in Bergen.
Gad Yair & Orit Gazit (eds.) 2009. Collective Identities, States and Globalization: An Anthology in Honor of S.N. Eisenstadt for the Occasion of the Holberg Prize - The Hebrew University of Jerusalem: Magnes.
פישר איימס

פישר איימס (באנגלית: Fisher Ames‏; 9 באפריל 1758 – 4 ביולי 1808) היה חבר בית הנבחרים בקונגרס של ארצות הברית ממחוז הקונגרס הראשון של מסצ'וסטס. הוא היה מנהיג חשוב של המפלגה הפדרליסטית בבית הנבחרים, ונודע בזכות כישורי הנאום שלו.
ביוגרפיה > ראשית חייו ומשפחתו

איימס נולד ב-9 באפריל 1758 בדדהאם בפרובינציית מפרץ מסצ'וסטס. אביו, נתנאל איימס, נפטר כשפישר היה רק בן שש, אך אמו, דבורה פישר, החליטה, למרות הכנסתה המוגבלת, להעניק לילד חינוך קלאסי. הוא השתייך לאחת המשפחות העתיקות ביותר במסצ'וסטס ואביו הקדמון היה ויליאם איימס. בגיל שש החל ללמוד לטינית, ובגיל שתים עשרה הוא נשלח למכללת הרווארד, וסיים את לימודיו ב-1774 כשהחל לעבוד כמורה. בזמן שלימד בבית הספר איימס גם למד משפטים במשרדו של ויליאם טיודור. הוא התקבל ללשכת עורכי הדין, והחל לעסוק בכך בדהאם ב-1781.
היה לו אח, שנקרא גם נתנאל איימס. לאחים היו דעות פוליטיות וסגנונות חברתיים הפוכים. נתנאל "נהנה מתפקידו כרופא הארץ, משרת הפרולטריון ואלוף האדם הפשוט". הוא הפך למנהיג המפלגה הדמוקרטית-רפובליקנית בדדהאם. הוא הרגיש בנוח סביב האיכרים והפועלים שאיתם גדל. פישר, לעומת זאת, אהב להתלבש היטב, והתחבר לחברה הגבוהה של בוסטון, והיה פדרליסט רב השפעה. פישר הפעיל את משרד עריכת הדין שלו מהקומה הראשונה של טברנת איימס.
הוא נבחר לעמית באקדמיה האמריקאית לאמנויות ומדעים בשנת 1793. לאיימס היו שישה ילדים, ביניהם ג'ון, סת', וויליאם עם אשתו, פרנסס. איימס היה הבעלים של חווה בפדרל היל בדדהאם שהוא השכיר. אם מזג האוויר היה נאה בזמן שהיה בבית בחופשה מוושינגטון, הוא היה הולך לחווה כל יום כדי לבדוק את היבולים שגדלים שם.
ביוגרפיה > קריירה פוליטית > מסצ'וסטס

בשנת 1788, הוא הפך לחבר בוועידת מסצ'וסטס שאשררה את חוקת ארצות הברית. נאומיו ה"צלולים ומשכנעים" בוועידה עזרו לשכנע מספיק קולות כדי לאמץ את החוקה. מאוחר יותר באותה שנה, הוא נבחר לכהן בבית הנבחרים של מסצ'וסטס לצד נתנאל קינגסברי.
לאחר שפרש מהקונגרס, הוא נשאר בפוליטיקה והיה חבר במועצת המושל מ-1798 עד 1800. בתפקידו החדש, איימס נשא את אחד הנאומים הגדולים על מותו של הנשיא וושינגטון.
ביוגרפיה > קריירה פוליטית > פדרליסט

איימס נבחר לקונגרס הראשון של ארצות הברית, לאחר שניצח את סמואל אדמס על התפקיד. הוא הופתע מהניצחון שלו. הוא היה חבר במפלגה הפדרליסטית, במיוחד ב-Essex Junto שלה. ג'יימס מדיסון כתב לתומאס ג'פרסון ב-1794 כי "אומרים שאיימס חייב את הצלחתו לקולותיהם של כושים ומלחים בריטיים שהוברחו תחת ניהול מאוד רופף של הבחירות שם".
איימס כיהן גם בקונגרסים השני והשלישי וכפדרליסט בקונגרס הרביעי. הוא כיהן בקונגרס מ-4 במרץ 1789 עד 3 במרץ 1797. במהלך הקונגרס הראשון, הוא היה יושב ראש ועדת הבחירות. בשנת 1796, הוא לא הועמד למינוי מחדש, אך חידש את עריכת הדין בדדהאם.
אף על פי שהיה צעיר, הוא נחשב לאחד הנואמים הטובים בקונגרס. איימס נשא את אחד הנאומים הגדולים הראשונים בהיסטוריה של הקונגרס האמריקאי כשדיבר בעד אמנת ג'יי. איימס הגן במרץ על האינטרסים של ניו אינגלנד, כמו התנגדות למס על מולסה. למרות האהדה הפדרליסטית שלו, איימס היה מתנגד למפלגתו כאשר הרגיש שזה לא לטובת המדינה. לדוגמה, בשנת 1789 איימס טען נגד מינויו של תומאס וילינג לנשיא הבנק החדש של המילטון של ארצות הברית.
בשנת 1794, תושבי צ'ארלסטון, קרוליינה הדרומית שרפו את דמותו לצד ויליאם פיט, בנדיקט ארנולד והשטן על עמדותיו הפרו-בריטיות.
ביוגרפיה > קריירה פוליטית > דעות פוליטיות

איימס נהיה מודאג מהפופולריות הגואה של הרפובליקנים של ג'פרסון, שדגלו בארצות הברית לאמץ ממשלה ייצוגית מהסוג הרפובליקני בנוסח הממשל שלאחר המהפכה בצרפת. הפדרליסטים של המילטון (שאיימס היה אחד מהם), אף על פי שגם הם הסכימו עם רפובליקה, דגלו בממשל פדרלי חזק יותר עם סמכויות דומות לדוגמה הבריטית. איימס הרגיש שפדרליזם סביב חוקה ברורה ומוצקה הוא המודל שארצות הברית צריכה ללכת בעקבותיו כדי למנוע מהאומה הצעירה להיכשל. הוא הזהיר מפני עודפי הדמוקרטיה שאינה כבולה על ידי מוסר ותבונה: "ההיגיון הפופולרי לא תמיד יודע לנהוג נכון, והוא גם לא תמיד פועל נכון כשהיא יודע". הוא גם הרגיש שהדמוקרטיה לבדה היא שיטה שברירית מכדי להתנגד לירידה לעריצות. "דמוקרטיה לא יכולה להחזיק מעמד. הטבע שלה קובע שהשינוי הבא שלה צריך להיות עריצות צבאית... הסיבה היא שהעריצות של מה שנקרא העם, ושעל ידי החרב, שניהם פועלים כאחד כדי להשפיל ולהשחית, עד שלא נותרו בני אדם עם הרוח לרצות חירות, וגם לא מוסר עם הכוח לקיים את הצדק כמו המגפה הבוערת שהורסת את גוף האדם, שום דבר לא יכול להתקיים מפירוקו מלבד שרצים". איימס הזהיר את בני ארצו מפני הסכנות של דמגוגים מחמיאים, המסיתים עבור חוסר איחוד ומובילים את ארצם לשעבוד: "המדינה שלנו גדולה מדי לאיחוד, עלובה מדי לפטריוטיות, דמוקרטית מדי לחירות. מה יכול להיות מזה, מי שעשה את זה יודע הכי טוב. סגנו ינהל את זה, על ידי תרגול על האיוולת שלו זה נועד לדמוקרטיות".
ביוגרפיה > קריירה פוליטית > דעות על עבדות

איימס התנגד בתוקף לעבדות, וכך גם שני הוריו. איימס תמך בביטול העבדות במסצ'וסטס בתחילת שנות ה-80 של המאה ה-18, ותמך הוצאת העבדות מחוץ לחוק בכל המדינות העצמאיות החדשות לאחר המהפכה האמריקאית. הוא היה מכר אישי של ותיקי בנקר היל פיטר סיילם וסיילם פור, מה שאולי השפיע גם על דעותיו נגד העבדות.
ביוגרפיה > אחרית חייו

בסוף המאה ה-18, מסצ'וסטס הייתה מדינה פדרליסטית מוצקה. דדהאם, לעומת זאת, הייתה מחולקת בין פדרליסטים ורפובליקנים.
איימס חזר הביתה לדדהאם ב-1797. עם שובו, הוא נבהל מהמספר ההולך וגדל של הרפובליקנים בעיר, ובראשם אחיו נתנאל, שגר בסמוך. בשנת 1798, הוא אירח מסיבת 4 ביולי עבור 60 תושבים, שהייתה רוויה עם שירים ונאומים פטריוטיים. המשתתפים כתבו מכתב מחמיא לנשיא ג'ון אדמס, והבטיחו את תמיכתם אם האומה החדשה תצא למלחמה עם צרפת. בהתייחסו לפרשת XYZ, הם רצו שצרפת תדע ש"איננו נושאים עול זר – לא נשלם בכבוד".
נתנאל איימס כתב ביומנו כי אחיו שכנע "כמה אנשים אחוזי עיניים" לחתום על המכתב על ידי שהרווה אותם באוכל ושתייה. למרות מאמציו של אחיו חבר הקונגרס, נתנאל האמין ש"רוב האנשים" בעיירה היו עם הרפובליקנים. פישר מצדו כתב לשר החוץ טימותי פיקרינג לאחר המסיבה ש"התקדמות הדעות הנכונות" מנצחת בדדהאם על "אולי הרוח הכי רעה שקיימת", המפלגה הרפובליקנית. חברי האליטה הפדרליסטית המשיכו לבקר אותו בביתו בדדהאם, כולל אלכסנדר המילטון ב-24 ביוני 1800.
איימס תמך בקריאה של ג'ושוע בייטס ככומר של הכנסייה הראשונה והפרישיה בדדהאם, אך מאוחר יותר עזב את הכנסייה הזו והפך לאפיסקופלי.
בזמן שהשתתף במפגש עירוני בדדהאם, הוא קם לדבר ונשא את אחת מ"פניני הלשון שלו". פועל קם לדבר אחריו ואמר "אדוני מנחה, רהיטותו של אחי איימס לא מזכירה לי דבר מלבד זוהר של גחלילית, שנותנת מספיק אור כדי להראות את חוסר החשיבות שלו." לאחר מכן התיישב מיד.
בשנת 1805, איימס נבחר לנשיא אוניברסיטת הרווארד. הוא סירב לשרת בגלל בריאות לקויה. איימס מת ב-4 ביולי 1808. נתנאל התארגנה להלוויה בדדהאם ושלח פרטים להדפסה עבור פרסום. ג'ורג' קבוט שלח עובד לדבר עם אלמנתו של איימס על אירוח ההלוויה בביתו. האלמנה הסכימה. נתנאל האמין שכוונותיו של קבוט היו להביך את העיירה דדהאם בשל דעותיה הפוליטיות הרפובליקניות ולא השתתף. איימס נקבר בבית הקברות של הכפר הישן.
טברנת איימס
לוח הנצחה לאיימס במחוז נורפוק
מייקל רוסבאש

| --- | --- |

 לידה:  7 במרץ 1944 (בן 80) קנזס סיטי, ארצות הברית 
 ענף מדעי:  גנטיקה, כרונוביולוגיה
 מקום מגורים:  ארצות הברית ארצות הברית
 מקום לימודים:  המכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס  המכון הטכנולוגי של קליפורניה  בית ספר ניוטון הצפוני 
 מנחה לדוקטורט:  Sheldon Penman 
 מוסדות:  אוניברסיטת ברנדייס 
 פרסים והוקרה:  פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה (2017)  פרס שאו במדעי החיים ורפואה (2013)  פרס קרן גיירדנר הבינלאומי (2012)  פרס מסרי (2012)  פרס לואיזה גרוס הורביץ (2011)  פרס גרובר בניורולוגיה (2009)  מלגת גוגנהיים 
 תרומות עיקריות
 מחקריו בתחום השעון הביולוגי
 
מייקל רוֹסבּאש (באנגלית: Michael Rosbash; נולד ב-7 במרץ 1944) הוא גנטיקאי וכרונוביולוג יהודי-אמריקאי. זוכה פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה לשנת 2017 על מחקריו בתחום השעון הביולוגי, יחד עם ג'פרי סי. הול ומייקל יאנג.
חייו

מייקל רוסבאש נולד בקנזס סיטי שבמיזורי להורים מהגרים יהודים שברחו מגרמניה הנאצית בשנת 1938. אביו היה חזן בבית הכנסת המקומי. בשנת 1946 עברה משפחתו לבוסטון. בצעירותו גילה רוסבאש עניין מיוחד במתמטיקה, אולם החליט לבחור בלימודי הכימיה והביולוגיה. במהלך חופשת הקיץ של לימודיו, החל לעבוד במעבדתו של נורמן דייווידסון, בה עסק במחקר ביולוגי, ואז החליט להמשיך בלימודיו לתארים מתקדמים.
רוסבאש סיים את לימודיו במכון הטכנולוגי של קליפורניה ב-1965 עם תואר בכימיה. בהמשך עבד כשנה במכון לביולוגיה פיזיקלית וכימית בפריז. בשנת 1970 קיבל תואר דוקטור בביופיזיקה מהמכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס. לאחר מכן, עשה פוסט-דוקטורט באוניברסיטת אדינבורו בסקוטלנד, בה עסק במחקרים בתחום הגנטיקה. מאז 1974 הוא חבר סגל באוניברסיטת ברנדייס שבארצות הברית.
הזכייה בפרס נובל

ג'פרי סי. הול, מייקל רוסבאש ומייקל יאנג זכו בפרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה לשנת 2017, על גילוי המנגנונים המולקולריים שבבסיס המקצב הצירקדי, מקצב שפועל במחזוריות של כ-24 שעות ונועד להתאים את פעילותו של היצור החי להשפעות משתנות לאורך היממה. מקצב זה קובע את השעון הביולוגי המרכזי של האורגניזם.
הזכייה בפרס נובל > גילוי הגן האחראי על פעילות השעון הביולוגי

בשנת 1984, שני החוקרים ג'פרי סי. הול ומייקל רוסבאש, שעבדו בשיתוף פעולה הדוק באוניברסיטת בוסטון, יחד עם מייקל יאנג, באוניברסיטת ניו יורק, הצליחו לבודד ולזהות את הגן השולט במקצב הביולוגי. החוקרים עשו שימוש בזבובי פירות בתור מודל, והצליחו להראות כי גן זה מקודד חלבון המצטבר בתאים במהלך שעות הלילה, ומתפרק במהלך שעות היום, במחזור של 24 שעות, ובסנכרון מלא עם המקצב הצירקדי. בעקבות כך, הם גילו רכיבי חלבונים נוספים המרכיבים את המערכת הזו, תוך חשיפת המנגנון השולט בשעון הביולוגי בתוך התאים עצמם.
הזכייה בפרס נובל > חשיבותה של התגלית

השעון הביולוגי ביצורים החיים משפיע על ויסות תפקודים חיוניים בגוף, בהם: טמפרטורת הגוף, הפרשת הורמונים, חילוף חומרים, ומצבי ערנות ושינה.
בריאותם של האורגניזמים קשורה ביכולתם להשיג איזון בין הסביבה החיצונית לשעון הביולוגי הפנימי. יש רמזים לכך שחוסר איזון כרוני בין אורח החיים לבין המקצב המוכתב על ידי השעון הפנימי קשור לסיכון מוגבר להפרעות בתפקוד הקוגניטיבי, הפרעות דו-קוטביות, בעיות זיכרון, הפרעות שינה, דיכאון, ואף להתפרצותם של זיהומים, ומגוון מחלות לרבות סרטן ומחלות ניוון.
מכאן סבורה ועדת הפרס, כי התגליות אודות השעון הביולוגי, עשויות להוביל למציאת דרכי אבחון ומניעה, ולסייע בפיתוח תרופות (ראו: תרופה ביולוגית) שבכוחן יהיה למנוע מחלות, ולסייע בהצלת חיי אדם.
תפקידים

מנהל המרכז הלאומי ברנדייס לגנומיקה התנהגותית
חבר במרכז למדעי המוח ע"ש פיטר גרובר
מייסד וחבר המועצה המייעצת המדעית של חברת Hypnion, העוסקת במחקר ופיתוח של תרופות לטיפול בבעיות במערכת העצבים
חבר במושב המייעץ של המרכז הלאומי להפרעות שינה ה־NIH (ארצות הברית)
חבר המרכז לכרונוביולוגיה של NSF
חוקר במכון הרפואי ע"ש הווארד יוז (1989 עד היום)
עמית באגודה האמריקנית לקידום המדע (2007)
חבר באקדמיה הלאומית למדעים (2003)
חבר באקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים (1997)
מלגת גוגנהיים (1989 - 1990)
עמית הלן היי ויטני (1971 - 1974)
תוכנית פולברייט (1965 - 1966)
פרסים

פרס שאו (2013)
פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה (2017)
משפחתו

מייקל רוסבאש נשוי למדענית נדיה אבוביץ', שהייתה בעבר סטודנטית שלו. יש לו בת חורגת בשם פאולה (1975) ובת בשם טניה (1986).
רם סופר

| --- | --- |
רמי סופר (מימין), משחק נגד האלוף הבריטי, ניגל דייוויס
רמי סופר (מימין), משחק נגד האלוף הבריטי, ניגל דייוויס
 לידה:  6 בספטמבר 1965 (בן 59) רמת גן, ישראל 
 הדרגה הגבוהה ביותר:  רב אמן
 מד כושר מרבי:  2575 (יולי 1997)
 מד כושר נוכחי:  2471 (אפריל 2021)
 השכלה:  אוניברסיטת תל אביב 
 מקצוע נוסף:  פרובלמאי 
 מדינה:  ישראל ישראל
 
רם סופר (נולד ב-6 בספטמבר 1965, רמת גן) הוא שחמטאי ישראלי בדרגת רב אמן, מחבר ספרי שחמט, מאמן שחמט ופסנתרן מקצועי, שחקן ומורה לברידג'.
אלוף ישראל בפתרון בעיות שחמט לשנת 2018. זכה עם נבחרת ישראל בפתירת בעיות ארבע פעמים במקום הראשון בעולם, אימן את משלחת הנוער של ישראל לאליפות העולם ואירופה בשחמט ופרסם עשרות מאמרים בתחום.
משנת 2005 סופר משמש ככתב ופרשן לענייני שחמט בעיתונות הישראלית: בעיתון "מעריב" ובאתר האיגוד הישראלי לשחמט. ערך בעבר את ירחון השחמט הישראלי. שימש יועץ מקצועי עבור הספר Play Unconventional Chess and Win ועורך בספר Think like a machine.
נכון לינואר 2022 הוא מדורג במקום השמיני בדירוג העולמי בפתירת בעיות שחמט.
נמנה עם צוות השופטים באליפות אירופה בשחמט 2015, שנערכה בירושלים.
נכון למאי 2022, מדורג במקום ה-27 בישראל לפי מד כושר.
סופר מתגורר בראשון לציון.
הישגים בולטים בשחמט

1978 - זכה באליפות הארץ בשחמט לילדים עד גיל 14.
1998 - היה לשני בהיסטוריה אחרי ג'ונתן מסטל שהיה לרב אמן גם בשחמט קלאסי וגם בתחום פתירת בעיות שחמט.
מבחר תחרויות בהן השתתף

אליפות אירופה בשחמט 2015
אליפות ישראל בשחמט 2016
ברידג'

סופר בעל תואר רב אמן כסף. הוא התחיל לשחק ברידג' תחרותי בשנת 1994 והקים בית ספר לברידג' ולימד מאות תלמידים. הוא כותב קבוע בירחון הברידג' הישראלי ואת טור הברידג' בירחון "לאישה".

 סופר כותב בשנים האחרונות את העיתון היומי של פסטיבל הברידג' הבינלאומי לברידג' בתל אביב. הוא ערך שלושה ספרי ברידג' בנושא הכרזות שכתב מוטי גלברד.
מספריו

משחק המלכים
ספר תרגילים למתקדמים
על קודמי הגדולים
לקריאה נוספת

חוברת שנכתבה על ידי רם סופר במסגרת פעילות שוטפת של ההתאגדות הישראלית לברידג': רם סופר, תחרות סימולטנית ארצית 2014-6, אוקטובר, 2014.
מנגן

מַנְגַּן (Manganese) הוא יסוד כימי שסמלו הכימי Mn ומספרו האטומי 25. מנגן הוא מינרל קורט חשוב בגוף האדם.
תכונות

מנגן הוא מתכת אפורה-לבנה. זוהי מתכת קשה ומאוד שבירה, קשה להתכה ומתחמצנת בקלות. מתכת המנגן היא פרומגנטית רק אחרי טיפול מיוחד.

דרגות החמצון העיקריות של מנגן הן 2+, 3+, 4+, 6+ ו-7+. מנגן דו ערכי מחליף לעיתים מגנזיום דו ערכי במערכות ביולוגיות.