stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
וולבי ביצות
הערות שוליים

↑  וולבי ביצות באתר הרשימה האדומה של IUCN
↑  Swamp wallabies conceive new embryo before birth -- a unique reproductive strategy, ScienceDaily (באנגלית)
| קנגוריים |
| --- | --- | --- |
| וולביים ארנביים מפוספסים | וולביים ארנביים מפוספסים |  |
| וולבי ארנבי מפוספס | וולבי ארנבי מפוספס (סוג ומין יחיד) |   |
| קנגורים | קנגורים |   |
| קנגורו | קנגורו אפור מזרחי • קנגורו אפור מערבי • קנגורו אדום • וולארו האנטילופה • וולארו מצוי • וולארו שחור • וולבי אגיל • וולבי שחור-פס • וולבי טמר • וולבי סבך מערבי • וולבי פרמה • וולבי זנב-שוט • וולבי אדום-צוואר |   |
| קנגורו אילני | קנגורו אילני אפרורי • קנגורו אילני לומהולץ • קנגורו אילני בנט • קנגורו אילני דובי • קנגורו אילני הואון • קנגורו אילני דוריה • קנגורו אילני סרי • קנגורו אילני גודפלו • קנגורו אילני עטוי-זהב • קנגורו אילני שפלתי • קנגורו אילני הוזר • קנגורו אילני וונדיוואי • איפולה • דינגיסו • טנקיל |   |
| וולבי הצבי | וולבי צבי שחור • וולבי צבי לבן-פס • וולבי צבי אפור • וולבי צבי חום |   |
| וולבי יערוני | וולבי יערוני מקלאי • וולבי יערוני זוטר |   |
| וולבי ארנבי | וולבי ארנבי ממושקף • וולבי ארנבי אדמוני |   |
| וולבי זנב-מסמר | וולבי זנב-מסמר מרוסן • וולבי זנב-מסמר צפוני |   |
| וולבי הסלע | וולבי סלע קצר-אוזן • וולבי סלע וילקינס • וולבי סלע פרוסרפיני • וולבי סלע רוטשילד • וולבי סלע צהוב-רגל • וולבי סלע אלייד • וולבי סלע כף-יורק • וולבי סלע גודמן • וולבי סלע הרברט • וולבי סלע חדגוני • וולבי סלע שחור-צד • וולבי סלע מאריבה • וולבי סלע זנב-מברשת • וולבי סלע סגול-צוואר • וולבי סלע שרמן • מונג'ון • נברלק |   |
| פדמלון | פדמלון טסמני • פדמלון בראון • פדמלון כהה • פדמלון קלבי • פדמלון ההרים • פדמלון אדום-רגל • פדמלון אדום-צוואר |   |
| וולבי ביצות | וולבי ביצות (סוג ומין יחיד) |   |
| קווקה | קווקה (סוג ומין יחיד) |   |
התזמורת הלאומית של צרפת

| --- | --- |

 תאריך ייסוד:  1934 
 מייסד:  דזירה-אמיל אינגלברכט 
 מדינה:  צרפת צרפת
 מיקום:  פריז, צרפת
 אולם קונצרטים:  תיאטרון שאנז אליזה
 מנצח:  כריסטיאן מצ'לארו
 אתר רשמי
 
התזמורת הלאומית של צרפת (צרפתית: Orchestre National de France) היא תזמורת סימפונית בניהול רדיו צרפת. היא ידועה גם כתזמורת רשות השידור הלאומית של צרפת.
מאז 1944 שוכנת התזמורת בתיאטרון שאנז אליזה בפריז, שם היא מנגנת מדי פעם בדות בהפקות אופרה. חלק מהקונצרטים מתקיימים גם באולם אוליבייה מסייאן בבניין רדיו צרפת. רדיו צרפת מקליט את כל הקונצרטים של התזמורת.
בשנת 1954 ניגנה התזמורת בביצוע בכורה, בניצוח הרמן שרכן, את "מדבריות" של אדגר וארז.
מנהלים מוזיקליים

כריסטיאן מצ'לארו (2021 - ממשיך)
עמנואל קריבין (2017 - 2021)
דניאלה גאטי (2008 - 2016)
קורט מאזור (2002 - 2008)
שארל דיטואה (1991 - 2001)
לורין מאזל (1977 - 1991)
סרג'יו צ'ליבידאקה (1973 - 1975)
ז'אן מרטינו (1968 -1973)
שארל מינש (1962 - 1968)
מוריס לה רו (1960 - 1967)
אנדרה קלויטנס (1951 - 1960)
רוז'ה דזורמיה (1947 - 1951)
מנואל רוזנטל (1944 - 1947)
דזירה-אמיל אינגלברכט (1934)
התזמורת הסימפונית הבין-דורית

| --- | --- |

 תאריך ייסוד:  2000 
 מדינה:  ישראל ישראל
 מיקום:  הוד השרון, ישראל
 מנצח:  דוד סופר
 
התזמורת הסימפונית הבין-דורית היא תזמורת חובבים סימפונית שמרכזה בהוד השרון. התזמורת מונה מעל 40 נגנים קבועים מגיל 18 ועד 79. התזמורת הוקמה בשנת 2000 ועברה לפעול בהוד השרון ב-2006. מנהליה המוזיקליים הקודמים היו תומאס אלפנט, גיא פדר וקרין בן-יוסף, והחל משנת 2011 המנהל המוזיקלי והמנצח הוא דוד סופר.
התזמורת, בשיתוף עם מרכז האמנויות בהוד השרון ומחלקת החינוך בעירייה, חותרת למצב את הוד השרון כמרכז מוזיקלי ארצי לנגנים חובבים, והיא שמה לה למטרה להנגיש את המוזיקה הקלאסית גם לקהל שאינו רגיל להאזין לה. התזמורת מעלה בכל שנה שלוש תוכניות קלאסיות, ובנוסף מלווה אמנים שונים ומופעי חוצות. התזמורת מובילה תוכנית קונצרטים חינוכית בשם "כלים שלובים", שבמסגרתה התלמידים עוברים הכנה בבתי הספר לקראת הקונצרט, כדי להעשיר ולעמיק את חוויית ההאזנה. התוכנית התקיימה בית הספר אליאנס בתל אביב, אהל שם ברמת גן, וחטיבת הביניים "השחר" בהוד השרון.
הערות שוליים

1 2  קונצרט התרמה מיוחד של התזמורת הבין דורית
↑  דוד סופר, מנהל מוזיקלי ומנצח
ערך זה הוא קצרמרבנושא מוזיקאים ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ואוה

אדבלדו איזידו נטו (בפורטוגזית: Edvaldo Izidio Neto‏; 12 בנובמבר 1934 – 19 בינואר 2002) מוכר יותר כואוה (Vavá), היה כדורגלן ברזילאי ששיחק בנבחרות ברזיל שזכו במונדיאל 1958 ומונדיאל 1962. ואוה נחשב לאחד החלוצים הגדולים בתקופתו, ותרומתו הייתה גדולה במיוחד לשתי הזכיות הראשונות של ברזיל במונדיאל.
ביוגרפיה

ואוה שיחק 22 משחקים בנבחרת ברזיל, ואף היה מלך השערים של מונדיאל 1962. הוא שיחק בספורט קלוב רסיפה (1949–1950), בוואסקו דה גאמה (1951–1958), באתלטיקו מדריד (1958–1961), בפלמיירס (1961–1963), בקלוב אמריקה (1964–1967), בטורוס נאזה (1967–1968), בסן דייגו טורוס (1968–1969) ובפורטוגזה (1969).
לואוה היה חלק עיקרי בזכייתה של נבחרת ברזיל במונדיאל 1958. במשחק מול נבחרת ברית המועצות הבקיע שני שערים לרשתו של לב יאשין, ובכך ברזיל עלתה לסיבוב הבא. במשחק הגמר מול נבחרת שוודיה הבקיע צמד נוסף, והוא סיים את הטורניר עם 5 שערים בסך הכל.
במונדיאל 1962 עקב פציעתו של פלה, נאלץ ואוה לשתף פעולה עם חלוצים אחרים, ביניהם אמרילדו וגארינצ'ה. ואוה הבקיע ארבעה שערים בטורניר, כולם בשלבים הסופיים של הטורניר, ואחד מהם היה במשחק הגמר מול נבחרת צ'כוסלובקיה.
ואוה הוא אחד מחמישה שחקנים שכבשו בשני משחקי גמר מונדיאל שונים. את ההישג הוא חולק עם פלה, פול ברייטנר, זינדין זידאן וקיליאן אמבפה.
השייטת המערבית

| --- | --- |

דגל הצי המלכותי הבריטי
 פרטים
 מדינה:  הממלכה המאוחדת
 שיוך:  הצי המלכותי
 סוג:  שייטת אוניות מלחמה
 בסיס האם:  מספנת הצי בפלימות'
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  1746–1854 (כ־108 שנים)
 מקים היחידה:  אדמירל ג'ורג' אנסון
 פיקוד
 דרגת המפקד:  אדמירל, אדמירל-משנה
השייטת המערבית (באנגלית: Western Squadron) הייתה שייטת של הצי המלכותי הבריטי שבסיסה במספנת הצי בפלימות'. אוניותיה פעלו בתעלה האנגלית, במבואות המערביים (אנ') ובצפון האוקיינוס האטלנטי (אנ'), והיא הגנה על הנתיבים הימיים לאיים הבריטיים מ-1650 עד 1814 ומ-1831 עד 1854. ב-1746 הורתה האדמירליות הבריטית לאדמירל לורד אנסון לאחד את כל יחידות הצי המוצבות בתעלה האנגלית ליחידה אחת בשם "השייטת המערבית". על השייטת פיקד קצין דגל (אנ') שנשא תואר כפול: המפקד העליון, התעלה האנגלית והמפקד העליון, השייטת המערבית.
תולדותיה

ב-1650 הופקדה ההגנה על התעלה האנגלית מביצ'י הד (אנ') עד לנדס אנד בידיו של קפטן ויליאם פן (אנ'), ולרשותו הועמדו שש אוניות מלחמה. יחידת אוניות זו המשיכה לפעול גם לאחר הרסטורציה האנגלית (1660), והיא הגרעין שממנו נוצרה לימים "השייטת המערבית". מ-1705 עד העשור של 1740 עסקה יחידה זו בעיקר בסיורים ואחר כך גם בהטלת הסגרים ימיים.
ב-1746 הטילה האדמירליות על אדמירל אנסון לאחד את כל יחידות הצי בתעלה האנגלית – תחנת הצי דאונס (אנ'), אדמירל מצרי הים (אנ'), המפקד העליון, פלימות' (אנ') והמפקד העליון, התעלה האנגלית (אנ') בספיטהד – ליחידה אחת, "השייטת המערבית", שבסיסה בפלימות'.
במלחמת שבע השנים (1756–1763) הייתה השייטת המערבית אחד הכוחות החשובים ביותר של בריטניה; אוניותיה ערכו סיורים תכופים בכניסה לתעלה האנגלית, וכמו כן ביצעו גיחות סדירות למפרץ ביסקאיה ולמימי אשנט (אנ'). אחד מתפקידיה היה הבטחת שלומן של אוניות הודו המערבית והמזרחית השבות למולדת. השייטת השתתפה בקרב כף פיניסטרה השני (1747) (אנ'), בקרב מפרץ קיברון (1756) (אנ'), ובקרב אשנט (1778) (אנ'). ב-1801 עדיין הייתה משימתה העיקרית למנוע את כניסתן לתעלה האנגלית של אוניות מלחמה צרפתיות היוצאות מברסט, לה האבר ונמלים נוספים במפרץ ביסקאיה. על יסודותיה של השייטת המערבית הוקמה ב-1854 "שייטת התעלה" (Channel Squadron), אשר לימים הוחלף שמה ל"צי התעלה" – Channel Fleet.
לקריאה נוספת

Braddick, Michael J. (2000). State Formation in Early Modern England, C.1550–1700. Cambridge, Cambridge University Press.
Charters, Erica (2014). "The Royal Navy's Western Squadron". Disease, War, and the Imperial State: The Welfare of the British Armed Forces During the Seven Years' War. Chicago, University of Chicago Press.
Duffy, Michael, ed. (1992). Parameters of British naval power: 1650-1850. Exeter, University of Exeter Press.
Grant, R. G. (2017). 1001 Battles That Changed the Course of History. New York, Chartwell Books.
Harding, John (2014). "Toll for the Brave, Spithead, England 1782". Sailing's Strangest Moments: Extraordinary But True Stories From Over Nine Hundred Years of Sailing. Pavilion Books.
Mackesy, Piers (1964). The War for America: 1775-1783. Lincoln, Nebraska, University of Nebraska Press.
Palmer, Michael A. (2005). Command at Sea: Naval Command and Control Since the Sixteenth Century. Harvard (Mass.), Harvard University Press.
Robson, Martin (2016). A History of the Royal Navy: The Seven Years War. London, I.B. Tauris & Co.
Saunders, Andrew (1997). Book of Channel defences. London, Batsford.
Saxby, C. Richard. "The Western Squadron and the Blockade of Brest". www.historytoday.com. History Today Magazine, Volume 23 Issue 1 January 1973. Retrieved 28 December 2017.
Tucker, Spencer C. (2009). A Global Chronology of Conflict: From the Ancient World to the Modern Middle East. Santa Barbara, ABC-CLIO.
הערות שוליים

↑  "Royal Navy Dockyards: Plymouth" (2017).
↑  Duffy (1992), pp. 60–81.
↑  Palmer (2005), p. 100.
↑  Harrison (2010), "Commander-in-Chief at English Cannel".
↑  Saunders (1997), p. 32.
↑  Charters (2014), pp. 125–128.
↑  Andy (2017).
↑  Braddick (2000), p. 225.
↑  Robson (2016), p. 228.
↑  Saxby (1973).
↑  Tucker (2009), p. 830.
↑  Harding (2014).
↑  Grant (2017), p. 461.
↑  "Channel Fleet 1801" in Nelson-society.com
↑  Mackesy (1964), p. 192.
התזמורת הנשיאותית של רוסיה

נעימת הנושא הנשיאותית המנוגנת בכל עת שנשיא רוסיה נכנס.
התזמורת הנשיאותית של שירות פיקוד הקרמלין של מוסקבה של שירות האבטחה הפדרלי של הפדרציה הרוסית (ברוסית: Президентский оркестр Службы коменданта Московского Кремля Федеральной службы охраны Российской Федерации) היא הלהקה המוזיקלית העיקרית במהלך אירועים רשמיים בעלי חשיבות לאומית, כולל בטקס השבעתו של נשיא הפדרציה הרוסית. התזמורת כוללת 140 נגנים מקצועיים.
היסטוריה

התזמורת הנשיאותית נוצרה לראשונה ב-8 באוגוסט 1918 כתזמורת רשמית של הקרמלין. במשך השנים הוא נקרא תזמורת משרד מפקד הקרמלין של מוסקבה, תזמורת המופת של משרד מפקד הקרמלין ותזמורת הקרמלין. ב-1938 התזמורת אורגנה מחדש ופועלת מאז ברציפות.
ב-11 בינואר 1993 שונה שמו לתזמורת הנשיאותית של מפקד משרד הקרמלין של מוסקבה של מינהל האבטחה הראשי של הפדרציה הרוסית. מאוחר יותר שונה שמה לתזמורת הנשיאותית של שירות מפקד הקרמלין של מוסקבה של שירות האבטחה הפדרלי של הפדרציה הרוסית. התזמורת משתתפת בטקסים ממלכתיים בכירים, בפרט היא מלווה את ביקוריהם של ראשי מדינות וממשלה ברוסיה. הסולנים מכירים את ההמנונים של רוב מדינות העולם. בנוסף, התזמורת משתתפת בקבלות פנים המוקדשות לחגים, תאריכים חשובים ואירועים בהשתתפות ראש המדינה. מספר חברי התזמורת והרכבה תלוי בסוג האירועים. כך למשל התזמורת הסימפונית מלווה קבלות פנים, טקסי פרסים, ארוחות צהריים והתזמורת הנשיאותית הרוסית היא אחת התזמורות הצבאיות הבודדות בעולם שיש להן מערך סימפוני.
התזמורת הופיעה עם נגנים מפורסמים, שהרפרטואר שלהם רחוק מלהיות קלאסי כמו קן הנסלי, אוריה היפ, סקורפיונז ולהקת הרוק אריה (עמה התזמורת שיתפה פעולה בהקלטת הסינגל Paradise Lost וקליפ בשם זהה). התזמורת הקליטה מוזיקה ל-40 סרטים, מופעי דרמה, אירועי ספורט, כולל המשחקים האולימפיים במוסקבה. התזמורת ממוקמת במגדל טרויצקאיה בקרמלין, שם ממוקמים אולפני ההקלטות, המשרדים וחדרי התזמורת.
התזמורת הסימפונית הגרמנית

| --- | --- |


 תאריך ייסוד:  1946 
 מדינה:  גרמניה גרמניה
 מיקום:  ברלין, גרמניה
 אולם קונצרטים:  אולם הפילהרמונית של ברלין
 מנצח:  רובין טיקיאטי
 www.dso-berlin.de
 
התזמורת הסימפונית הגרמנית (בגרמנית: Deutsches Symphonie-Orchester Berlin) היא תזמורת שמקום מושבה הקבוע בברלין, גרמניה. התזמורת נוסדה בשנת 1946 על ידי כוחות הכיבוש האמריקאים בשם RIAS-Symphonie-Orchester (ראשי תיבות ל"רדיו המגזר האמריקאי"), או בשמה האחר, "התזמורת הסימפונית של המגזר האמריקאי".
המנצח הראשי הראשון היה פרנץ פריצ'אי. בשנת 1956 שונה שמה של התזמורת לתזמורת הסימפונית של רדיו ברלין. בשנת 1993 אימצה לה התזמורת את שמה הנוכחי.
מנצחים ראשיים

רובין טיקיאטי (2017 - ממשיך)
טוגאן סוחייב (2010 - 2012, מנצח ראשי בתואר) (2012 - 2017 מנצח ראשי ומנהל אמנותי בפועל)
אינגו מצמאכר (2007 - 2010)
קנט נגאנו (2000 - 2006)
ולדימיר אשכנזי (1989 - 1999)
ריקרדו שאיי (1982 - 1989)
לורין מאזל (1964 - 1975)
פרנץ פריצ'אי (1948 - 1954, 1959 - 1963)
השבוע בספורט

| --- | --- |
 סוגה:  חדשות ספורט
 ארץ מקור:  ישראל
 שפות:  ערבית 
 שידור
 רשת שידור:  מַכַּאן 33; בעבר: ערוץ 33, הערוץ הראשון
 תקופת שידור מקורית:  שנות השמונים – הווה
 
השבוע בספורט (בערבית: الرياضة في أسبوع) היא תוכנית ספורט שבועית בערבית אשר משודרת מדי שבוע במַכַּאן 33. התוכנית נחשבת לאחת התוכנית הוותיקות ביותר בטלוויזיה הערבית. המנחה הראשון של התוכנית היה סולומון מוניר אחריו הנחה   ג׳אודאת עודה את התוכנית עד היום.
היסטוריה

התוכנית עלתה לראשונה בשנות השמונים, ושודרה בשעה המוקצבת לערבית בטלוויזיה הישראלית. התוכנית אז שודרה בימי שני בשעה 18:30 ועד היום היא משודרת באותו זמן. לאחר סיום השידורים בערבית בערוץ 1 והקמת ערוץ לווייני מיוחד לשידורים בערבית בשנת 2002 עברה התוכנית לערוץ זה. אחר כך עם איחוד ערוץ 33 והערוץ הלווייני עברה לערוץ 33.
אופי המהדורה

המהדורה מסכמת את אירועי השבוע שעבר בספורט בשפה הערבית עם פרשנים מהמגזר הערבי וגם עם כתבות בשפה הערבית . בעבר שודרו תקצירים של מרוצי פורמולה 1.
הרמן סוורין לוונשלד

| --- | --- |

 לידה:  30 ביולי 1815 Ulefoss, נורווגיה 
 פטירה:  5 בדצמבר 1870 (בגיל 55) פרדריקסברג, דנמרק 
 שם לידה:  Herman Severin Løvenskiold 
 מקום קבורה:  Frederiksberg Old Cemetery 
 מוקד פעילות:  נורווגיה, ממלכת דנמרק 
 סוגה:  אופרה 
 שפה מועדפת:  נורווגית 
 כלי נגינה:  עוגב 
 
ברון הרמן סוורין לוונשלד, קופנהגן, דנמרק, בסביבות 1860
ברון הרמן סֶוֶורין לֶוֶוְנשֶלְד (בנורווגית: Baron Herman Severin Løvenskiold;‏ 30 ביולי 1815 – 5 בדצמבר 1870) היה מלחין ונגן עוגב נורווגי, שנודע ביותר במוזיקה שלו לגרסה של אוגוסט בורנונביל מ-1836 לבלט הסילפידה, בשביל הבלט המלכותי הדני בקופנהגן.
ביוגרפיה

הרמן סוורין לוונשלד נולד באולפוס, נורווגיה. בשנת 1829 היגרה משפחתו לדנמרק. הוא למד מוזיקה אצל המלחין פטר קספר קרוסינג והמשיך את לימודיו בווינה, לייפציג וסנקט פטרבורג. לאחר שובו לדנמרק, חיבר מוזיקה למספר רב של יצירות דרמטיות בתיאטרון המלכותי הדני. משנת 1851, היה נגן העוגב בכנסיית ארמון כריסטיאנסבורג (Christiansborg Slotskirke) בסלוטסהולמן, קופנהגן.
יצירות חשובות

הסילפידה, בלט, 1836
Hulen i Kullafjeld זינגשפיל, 1839
"פנלופ החדשה" בלט, 1874
"טורנדוט", אופרה, 1864
Fra skoven ved Furesø, אוברטורה קונצרטית, 1863 (אופוס 29)
רביעיית פסנתר בפה מינור, אופוס 26
אוברטורה "til drammaet Konning Volmer og Havfruen", אופוס 20 (פורסמה בשנת 1848 על ידי הורנמן וארסלב)
הערות שוליים

↑  Løvenskiold, Herman Severin Baron  (Dansk biografisk Lexikon / X. Bind.) "לוונשלד, הרמן סוורין ברון" בלקסיקון הביוגרפי הדני
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007444019705171  PLWABN: 9810580139305606  BnF: cb14849546s (data)  CiNii: DA1285652X  GND: 11716187X  ICCU: RMSV963680  ISNI: 0000 0000 8353 2846  LCCN: n87102107  LNB: 000313869  MusicBrainz: fd842929-1a8b-4526-adbb-9d13a06d328d  NDL: 01166085  NKC: mzk2012732418  NTA: 146078675  SUDOC: 160374189  VIAF: 5701694   WorldCat (עם VIAF): 5701694
התזמורת הממלכתית של בוואריה

| --- | --- |


 מדינה:  גרמניה גרמניה
 מיקום:  בוואריה, גרמניה
 אולם קונצרטים:  התיאטרון הלאומי של מינכן
 מנצח:  ולדימיר יורובסקי
 פרסים:  פרס האופרה הבינלאומי 
 www.staatsoper.de
 
התזמורת הממלכתית של בוואריה (בגרמנית: Bayerisches Staatsorchester), היא התזמורת של האופרה הממלכתית של בוואריה.
התזמורת, שנוסדה בזמנו של לודוויג זנפל והתמחתה במוזיקת קודש, הייתה בין הטובות ביותר באירופה כבר בתקופתו של אורלנדו לאסוס. בשנת 1651 הגיעה האופרה האיטלקית למינכן. משנת 1652 ואילך נקראה בשם "תזמורת החצר", עד שבשנת 1918 קיבלה את שמה הנוכחי. תולדות התזמורת הבווארית כרוכות במידה רבה באלה של האופרה הממלכתית של בוואריה.
התזמורת קיימה קשר ארוך ומוצלח עם המנצח קרלוס קלייבר, אם כי הוא לא כיהן מעולם כמנהלה המוזיקלי. מאז 1998 היה זובין מהטה המנהל המוזיקלי של האופרה הממלכתית ושל התזמורת הממלכתית של בוואריה. בין השנים 2006 - 2013 שימש בתפקיד המנהל המוזיקלי קנט נאגנו ובשנת 2013 החליף אותו בתפקיד קיריל פטרנקו. פטרנקו סיים את תפקידו בשנת 2020 ומחליפו הוא המנצח הרוסי ולדימיר יורובסקי.
התזמורת הממלכתית של בוואריה היא אחת משלוש תזמורות גדולות במינכן, יחד עם תזמורת רדיו בוואריה והתזמורת הפילהרמונית של בוואריה.
מנהלים מוזיקליים כלליים

פרנץ לכנר 1836–1867
הנס פון בילו 1867–1869
פראנץ וילנר 1870–1877
הרמן לוי 1872–1896
ריכרד שטראוס 1894–1896
הרמן צומפה 1901–1903
פליקס מוטל 1904–1911
ברונו ולטר 1913–1922
הנס קנאפרטסבוש 1922–1935
קלמנס קראוס 1937–1944
הנס קנאפרטסבוש 1945
גאורג שולטי 1946–1952
רודולף קמפה 1952–1954
פרנץ פריצ'אי 1956–1958
יוזף קיילברת 1959–1968
וולפגנג זאוואליש 1971–1992
פטר שניידר 1992–1998, זמני
זובין מהטה 1998–2006
קנט נגאנו 2006 - 2013
קיריל פטרנקו 2013 - 2020
ולדימיר יורובסקי 2021 - ממשיך
ואווילה, מיטרופוליט מונטנגרו

ואווילה או באבילה (בסרבית: Вавила; המחצית השנייה של המאה ה-15 - 1520 צטיניה) היה איש כמורה מונטנגרי, שכיהן כמיטרופוליט זטה בערך משנת 1494 ועד שנת 1504. בספרות מצוין לפעמים סיום כהונתו בשנת מותו, 1520.
התעודה הראשונה שבה הוזכר שמו של ואווילה היה צ'רטר שהוצא ב-4 בינואר 1485 על ידי איוואן צרנוייביץ' (ששלט בשנים 1465–1490). הוא כיהן אז כבישוף ממלא מקום לצד המיטרופוליט של זטה, ויסריון, שבזמנו נבנה המנזר העתיק של צטיניה (1485-1484).
באותה תקופה הועברה בירת הנסיכות מאובוד לצטיניה ובמנזר החדש נקבע גם מושבו של המיטרופוליט.
ואווילה ירש מוויסריון את התפקיד מיטרופוליט זטה והמקור הראשון המציין זאת הוא מ-1494, כשבירך ואווילה על הספר "האוקטואכוס (אוקטואיך) מצטיניה", ספר שירים והמנונים כנסייתיים בעריכתו של הנזיר הבכיר מקאריה, הספר הראשון שהודפס באלפבית קירילי בדרום מזרח אירופה. הספר יצא לאור בבית הדפוס שהקים הנסיך ג'וראג' החמישי צרנוייביץ' (1496-1489), כנראה באובוד ואחר כך בצטיניה. בתמיכת הנסיך התמנה וואווילה ל"מיטרופוליט של מונטנגרו ופרימוריה (חוף הים)". הוא היה המיטרופוליט הראשון של זטה שמושבו היה במנזר צ'טיניה.
ב-1496 התפטר הנסיך של זטה, לטובת סטפאן השני צרנוייביץ' שהיה נאמן של העות'מאנים. ב-1499 הפכה זטה לחלק מהסנג'ק סקוטרי של האימפריה העות'מאנית.
ב-1504 מוזכר מיטרופוליט חדש בשם רומאן. לא ברור אם הוא נבחר כממלא מקום לצידו של ואווילה או שהחליף אותו בתפקיד. ב-1514 נפרדה זטה מהסנג'ק סקוטרי והתארגנה כסנג'ק נפרד של מונטנגרו, תחת שלטונו של סטנישב צרנוייביץ', שהמיר דתו ושינה את שמו לסקנדרבג. העם זלזל בנסיך המומר והכוח היחיד שאיחד אותו הייתה הכנסייה.
בספרי היסטוריה אחדים מדברים על היותו ואווילה ה"ולדיקה-נסיך" הראשון של מונטנגרו החל מ-1516, אבל הדבר אינו ברור

ואווילה מת בצטיניה בשנת 1520. במקומו נבחר המיטרופוליט גרמן השלישי.
לקריאה נוספת

,, William Miller - The Balkans - Roumania, Bulgaria, Servia and Muntenegro IIId impression, T.Fisher Unwin London, Putnam's Sons 896
הערות שוליים

1 2  A.Stamatoviç
↑  W. Miller 1896
ואוול

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  קומפלקס מבנים, גבעה 
 מיקום:  קרקוב 
 מדינה:  פולין 
 מידות
 גובה מעל פני הים:  228 מ' 
 קואורדינטות:  50°03′15″N 19°56′07″E﻿ / ﻿50.054167°N 19.935278°E﻿ / 50.054167; 19.935278
  (למפת קרקוב מוגדלת) ואוול(למפת קרקוב רגילה) ואוול
 
המצודה (טירת ואוול) מימין וקתדרלת ואוול משמאל
מבט מגדות הוויסלה
וָאוֵול (בפולנית: Wawel) הוא מתחם בנוי בקרקוב, בגובה 228 מטרים מעל פני הים, בגדה השמאלית של הנהר ויסלה. המבנים העיקריים בגבעה הם טירת ואוול, ששימשה במשך כמה מאות שנים משכן למלכי פולין וכיום משמשת מוזיאון, וקתדרלת ואוול, אתר ההכתרה והקבורה של מלכי פולין והאתר בו טמונים שרידיו של סטניסלב הקדוש, הקדוש הפטרון של פולין. הגבעה שמשה כמרכז השלטוני והדתי של ממלכת פולין מן המאה ה-11 ועד אובדן עצמאות פולין במאה ה-17 ונותרה מרכז לאומי חשוב ומחוז-חפץ בעת המאבקים לעצמאות פולין.
היסטוריה

מבחינה גאולוגית הגבעה היא גוש אבן גיר מתקופת היורה. הממצאים הארכאולוגיים בגבעת ואוול מעידים על התיישבות אנושית באתר כבר בתקופת האבן. לפי האגדה נוסדה קרקוב במאה ה-7 על ידי הנסיך קרקוס שבנה אותה מעל למערה בתחתית הגבעה בה התגורר הדרקון של ואוול (Smok Wawelski). במאה ה-9 הוקם על הגבעה קסטרום (מחנה מבוצר) של שבט הויסטולאנים (Wiślanie) הסלאבי. שליט פולין הראשון משושלת פיאסט, מיישקו הראשון, כבש את המקום בסוף המאה ה-10 וקבע בו את אחד מאתרי מגוריו (לאחר פוזנן וגנייזנו). יורשיו המשיכו בכך והמלך ולדיסלב הראשון הרמן קבע את קרקוב כבירתו ב-1038. ב-1320 הוכתר בקתדרלת ואוול ולדיסלב הראשון (ארוך האמה) ומאז הוכתרו בה כל מלכי פולין.
מבנה הקתדרלה הראשון הוקם על הגבעה סמוך להקמתה של בישופות קרקוב בשנת 1000, הקתדרלה הניצבת כיום נחנכה ב-1364.
הטירה הוקמה במהלך המאה ה-14, בימיהם של קז'ימייז' השלישי (הגדול), ולדיסלב השני יגיילו וידוויגה, מלכת פולין.
שני המבנים שופצו והורחבו, בעיקר בתקופת הרנסאנס במאה ה-16, על ידי אדריכלים ואמנים שהובאו מאיטליה.
ב-1609 העביר המלך זיגמונט השלישי ואזה את בירתו לוורשה והגבעה החלה לרדת מגדולתה. במסגרת המלחמה הצפונית הקטנה בשנים 1655–1657 ושוב ב-1702 נכבשה קרקוב על ידי שוודיה וחלקים מהמצודה ניזוקו. בעת חלוקות פולין וכיבושה על ידי רוסיה ופרוסיה, ננטשה הגבעה לפרקי זמן ארוכים ומצבה התדרדר. עם זאת המשיכה הגבעה להיות מוקד ללאומיות ולפטריוטיות הפולנית. ב-1815 נערכה בקתדרלת ואוול הלווייתו של יוזף פוניאטובסקי ומאז היא הפכה לפנתאון לאומי בו נקברו גיבורים לאומיים ומחיי השפה והתרבות הפולנית בהם לוחם החירות תדיאוש קושצ'ושקו; המשורר הלאומי אדם מיצקביץ' (שעצמותיו הועברו למקום ב-1890); "אבי הדרמה הפולנית", יוליוש סלובצקי ואחרים. בשנת 2010 נקברו במקום גם נשיא פולין לך קצ'ינסקי ורעייתו מריה, שנספו בהתרסקות מטוס חיל האוויר הפולני ברוסיה.
בשנת 1905 הורה פרנץ יוזף הראשון, קיסר אוסטריה לחייליו לסגת מהגבעה, דבר שנתן את האות לתנופת שיקום ושיפוץ המבנים הלאומיים בה. במהלך חפירות ארכאולוגיות בעת השיקום התגלתה הרוטונדה של מריה הבתולה המתוארכת ל-970 לערך. עם כינונה של הרפובליקה הפולנית השנייה, לאחר מלחמת העולם הראשונה, הכריז הפרלמנט הפולני על הגבעה כאתר לאומי ייצוגי ועל המצודה כמעונו הרשמי של נשיא פולין.
במהלך מלחמת העולם השנייה שימשה המצודה משכנו של המושל הכללי של השטחים הכבושים בפולין הנס פרנק. באותה תקופה שדדו הנאצים אוצרות רבים מהמצודה והקתדרלה.
מאז כינון הרפובליקה הפולנית השלישית ב-1990 שוקמו מבני הגבעה ונקבעו בה מספר מוזיאונים, בהם מוזיאון המצודה ודירות השרד, מוזיאון יוחנן פאולוס השני והמוזיאון ההיסטורי לתולדות פולין.
הערות שוליים

↑  Wawel Krakow | Wawel Hill & Castle Krakow
↑
↑  Journey of Wawel Treasures to Canada
↑  How Poland’s National Treasures Ended Up In Canada
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007542763405171  GND: 4499187-3  LCCN: n97033738  NKC: ge131403  VIAF: 146753422   WorldCat (עם VIAF): 146753422
וולבי גריי

| וולבי גריי |
| --- | --- |
 איור של זוג וולביי גריי
מצב שימור
 נכחד נכחד (EX) 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: קנגוראים
תת־סדרה:: דמויי-קנגורו
משפחה:: קנגוריים
סוג:: קנגורו
מין:: וולבי גריי
שם מדעי
 Macropus greyi
תחום תפוצה


וולבי גריי או וולבי טולאץ' (שם מדעי: Macropus greyi) הוא מין נכחד של יונק כיס בינוני-קטן בסוג קנגורו שהיה אנדמי לדרום ויקטוריה שבאוסטרליה, והוכחד מן העולם בשנת 1939 או ב-1970. הוא תואר מדעית לראשונה בשנת 1845 על ידי הזואולוג הבריטי ג'ורג' רוברט וטרהאוס (אנ'), והוא משויך לתת-הסוג Notamacropus. שמו המדעי נגזר כדלהלן: Macropus = '"רגל גדולה" ומתייחס לרגליו הארוכות שמאפיינות את הקנגוראים. greyi הוא על שמו של הזואולוג והטקסונום הבריטי ג'ון אדוארד גריי (אנ'). מבחינה גנטית וחיצונית וולבי גריי היה דומה בעיקר לוולבי סבך מערבי ולוולבי זנב-שוט.
אנטומיה

וואלבי גריי היה בעל חיים חינני ורזה, והתאפיין במבנה גוף קומפקטי ועגול עם אוזניים צרות ועגלגלות. הראש שלו היה רחב וקצר עם חרטום משולש. העיניים והחוטם שלו היו בינוניים ושחורים. הגפיים הקדמיות שלו היו קצרות ביותר ובעלות טפרים דקיקים וחדים, והגפיים האחוריות היו ארוכות וחזקות יחסית עם 3 אצבעות בעלות 4 טפרים. הזנב היה דק וארוך למדי. אורך ראש וגוף הזכרים היה עד 810 מ"מ, ושל הנקבות עד ל-840 מ"מ. אורך זנב הזכרים היה 730 מ"מ, ושל הנקבות עד 710 מ"מ.
הפרווה של וולבי גריי הייתה קצרה ודקה למדי, והייתה מורכבת משערות צפופות דמויות צמר. הצבע הכללי של מין זה היה אפור-חום אפרפר בהיר, עם גוון צהבהב כהה על הגב; אזור הגחון והחזה היה צהבהב חיוור. הכתפיים והצד האחורי של האוזניים היו עם גוון אדמדם, כשהצד הפנימי של האוזניים היה לבנבן וקצוותיהן היו שחרחרים. מאחורי הכתפיים ועד לבסיס הזנב הפרווה הייתה מסומנת בכתריסר פסים דהויים רוחביים בדומה לנומבט, והם היו בצבע אפור בהיר וכהה לסירוגין. הזנב היה בצבע אפור חיוור בבסיס, והפך לחיוור יותר ויותר עד צבע כמעט לבן בקצהו.

הגפיים והרגליים היו בצבע חום בהיר וחיוור בניגוד בולט לכפות הידיים והרגליים השחורות. מעל העיניים היו גבות לבנות בולטות. בדומה לצבי לוולבי גריי היה פס שחור עבה ובולט מהעין עד לאף, והוא גבל בפס לבן עבה יותר מתחתיו, שהיה מתוח מהשפתיים לאורך הלחי - כמעט עד לאוזן. סביר להניח שהמרקם של פרוות הוולבי השתנה בין העונות ובין הזכרים לנקבות.