stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יהודה ביבאס
תולדותיו

נולד בגיברלטר שהייתה שייכת לממלכה המאוחדת. אמו הייתה קרובתו של רבי חיים אבן עטר. הוריו היו מצאצאי מגורשי ספרד, אשר נדדו לאחר גירוש ספרד אל מרוקו והיו תלמידי חכמים בקהילה בעיר תטואן. ואחר כך, עקב רדיפות היהודים, נדדו לגיברלטר והיו ממקימי הקהילה היהודית בה. בילדותו למד בישיבה בגיברלטר. לאחר פטירת אביו עבר לבית סבו מצד אביו בליוורנו, שם קיבל חלק ניכר מתורתו והשכלתו הכללית. ייתכן שבתקופה זו רכש גם את תואר הדוקטור המצורף לחתימתו. בהמשך עמד בראש הישיבה בגיברלטר. לישיבתו נהרו תלמידים רבים מבריטניה, איטליה וצפון אפריקה.
לאחר שנת ה'תק"ע 1810 הגיע ללונדון, יש המשערים כי באותן שנים נוצר קשר בינו לבין משה מונטיפיורי. לאחר מכן חזר לליוורנו. בשל מעמדו הבכיר בקהילה הספרדית היה בקשרים עם שד"רי ארץ ישראל אותם היה מארח בביתו, אוסף למענם כספים, ולעיתים אף היה מתערב בסכסוכים שהתגלעו ביניהם. ידוע כי עמד בקשרים עם השד"ר רבי שלמה זלמן צורף שאף ניסה לפעול למען מינויו של הרב ביבאס לרבה הספרדי של אמסטרדם, עם הרב השד"ר ישראל משה חזן, ועם רבי יהודה הלוי מרגוזה.
החל משנת תקצ"א 1831 החל לכהן כרב הקהילה היהודית "האיטלקית" באי קורפו. במסגרת תפקידו זה יזם תקנות שונות למען אנשי הקהילה. ניהל גם את המוסדות לחינוך הילדים והנוער ופיקח ואף גיבה את כשרות אתרוגי קורפו, שיהודי העולם נהגו לרכוש באמצעות הסוחרים מקהילת קורפו.
בשנים תקצ"ט-ת"ר 1840-1839, ערך מסעות ברחבי אירופה, וביקר בקהילות יהודיות רבות במזרח ובמערב. במסעות אלו קרא ליהודים לעלות לארץ ישראל ולהתיישב בה בכוח חמוש. באותה שנה בעת ביקור בזמון (בסרבית: Земун, בגרמנית נהגה: זמלין) פגש את הרב יהודה אלקלעי. את פגישתם תיאר אלקלעי בהתרגשות רבה. הוא כינה אותו: "איש אלוהים קדוש", "הרב המופלא", "המקובל האלוהי" וסיפר כי דבריו "הרעידו את ליבי וברכי כשלו". עדויות על פעילותו ועל דעותיו מימים אלו נמצאות בספר זיכרונות של שני מסיונרים מ"הכנסייה הסקוטית", אשר סיירו וחקרו את קהילות היהודים באירופה באותה תקופה. הסקוטים שמעו עליו ובקשו להפגש עמו. הם שוחחו עמו ארוכות בסתיו ה'ת"ר 1839, שמעו ממנו כי מטרת מסעותיו "לעורר תיקונים בקרב אחיו"; הוא סיפר כי "הוא נוסע למען אחיו נחותי הדרגה, כדי לדעת מה אפשר לעשות למענם". הוא טען:
יש לבטל את החלוקה בארץ הקדושה ועל היהודים לעבוד ואפילו בכידון בעת הצורך
. תוכניתו של סיר משה מונטיפיורי לקנות קרקעות בארץ ישראל לא תביא תועלת כל עוד אין ביטחון לרכוש בארץ.
תולדותיו > חייו בארץ ישראל

בשנת 1852, כשנה לאחר פטירת רעייתו, עלה לארץ ישראל והתקבל על ידי תלמידיו ביפו. לאחר מכן עבר לחברון שם קבע את בית מדרשו ואת ספרייתו הגדולה ואף ייסד בביתו ישיבה ועמד בראשה. ככל הנראה בחר לגור בחברון שכן בשנת תר"ז (1847) סייע לשליח מחברון בשם רבי חיים שמואל הלוי (החשמ"ל) לייסד בקורפו קופת "מגן אבות", שהכנסותיה ישמשו לקניית נכס בחברון על שם קהילת הקודש קורפו, ורבי יהודה ביבאס התמנה להיות המשגיח על אותה קופה. הוא נפטר בי"ז בניסן תרי"ב (1852) בעת שנשא דרשה ולפתע השתתק, מספר שנים לאחר עלייתו לארץ ישראל. הוא נקבר בבית העלמין העתיק בחברון, על יד המקובל ר' אליהו די וידאש, בעל 'ראשית חכמה'. חכמי חברון תיארו את מיתתו במכתב לאנשי איזמיר: "כי כמעט הייתה מיתתו מיתת נשיקה ממש, כי בהיותו מדבר בדברי תורה ומוציא מפיו רזין עילאין נתעלף והלך לבית עולמו". נספד על ידי הרב חיים פלאג'י.
כנראה נפטרו ילדיו של הרב ביבאס בחייו, ואת ביתו, ואוצר ספריו הנדירים תרם לישיבה שהקים בחברון ונקראה על שמו, ואחרי פטירתו עברה לרשות "כולל הספרדים" בחברון.
קהילת יהודי חברון נהגה לערוך לו מדי שנה טקס השכבה בליל יום הכיפורים, ושמו נזכר בפנקס ההשכבות של הקהילה.
על שמו נקרא רחוב בשכונת נחלאות בירושלים.
הגותו ויצירתו וחייו האישיים

רבי יהודה ביבאס היה דמות ייחודית בין רבני דורו. דעותיו בדבר הדרכים לקירוב הגאולה היו מרחיקות לכת. הוא סבר כי התשובה הדרושה לגאולה אין פירושה צומות, תשובה ותפילות, אלא שובם הממשי של היהודים לארץ ישראל. בדומה להוגים יהודים נוספים בני זמנו כגון תלמידי הגר"א, הוא סבר כי ההתעוררות למעלה אצל האל, תלויה במידה רבה בהתעוררות של בני האדם למטה, ככל האמור בגאולה העתידה של עם ישראל.
 הוא קרא לעלות לארץ ולהתיישב בה, כי כך תתחיל הגאולה, ועם הקשיים והסבל יתעוררו רחמי שמים ותתקרב הגאולה. הרב ביבאס התבונן במלחמת השחרור של העם היווני מעול האימפריה העות'מאנית, וסבר שגם היהודים צריכים לאחוז בנשק כדי שיוכלו לכבוש את הארץ מידי האימפריה העות'מאנית. הסקוטים שעמהם נפגש הרב ביבאס סיפרו שאמר להם: "צריך להדריך את היהודים במדעים ובנשק כדי שיוכלו לקחת בחזקה את ארץ-ישראל מן הטורקים, תחת הנהגתו של המשיח כמו שהיוונים לקחו בחזקה את ארצם".
הרב ביבאס השאיר מספר חיבורים בכתב יד, שרובם לא נשמרו.
יצחק רפאל כותב בביאורו לכתבי הרב יהודה אלקלעי כי "חיבר הרב ביבאס חוברת שירים, פיוטים ותפילות ואף השאיר פסקי-הלכה, שבחלקם היו רשומים בפנקס הקהילה בקורפו. יהודי קורפו היו מעריצים את הרב ביבאס ומזכירים את "הרב הקדוש" "שלוש פעמים בשנה".
תלמידו הרב יהודה אלקלעי היה ממבשרי הציונות הראשונים. הרב אלקלעי עלה לארץ ישראל בשנת תרל"ד 1874 קיבל והרחיב את תורתו של רבו. בכתביו סיפר על הערצתו לרב ביבאס:
"אין אני יכול להתאמץ להסתיר דברי מוסר השכל אשר שמעתי מפי איש אלהים קדוש, הרב המופלא וכבוד ה' מלא. המקובל הר"ר יהודא ביבאס הי"ל (=השם ישמרהו לנצח) יש"ל (=ישתבח שמו לעד) אשר אמר שחס ושלום ישראל פשענו ביוצרנו, פנינו לו עורף ולא פנים. וכבר אמרו רז"ל (=אמרו רבותינו זכרונם לברכה): הדר בחוצה לארץ דומה כמי שאין לו אלוה, חס ושלום, ומה אנו עושים? נדים אנו מעיר לעיר לבקש מחיתנו, ואין אנו הולכים לארץ ישראל, ארץ אשר ה' אלוהיך דורש אותה תמיד, ארץ אשר לא במסכנות תאכל בה לחם, ואכלת ושבעת וברכת את ה' אלוהיך על הארץ הטובהכתוב".
בהיסטוריוגרפיה הישראלית, בכתביהם של ההיסטוריון ונשיא המדינה השני יצחק בן-צבי ופרופ' יעקב כ"ץ מתואר ביבאס כאחד מראשוני ההוגים הציונים, שתפיסתו חילחלה אל רבים בקהילות שהתארח והרצה בהן, ובמיוחד אל משנתו של תלמידו הרב אלקלעי, וכך השפיעה במישרין ובעקיפין על המונים; בן-צבי ראה בחזונו של הרב ביבאס ציון דרך ראשון בדרך אל הקמת מדינת ישראל; פרופ' כ"ץ תיאר את התהליך המורכב ורב השנים שעבר הרב אלקלעי עד שהפנים את הצעותיו, מרחיקות לכת בזמנן, של הרב ביבאס.
הגותו ויצירתו וחייו האישיים > חיים אישיים

רבי יהודה התחתן עם רחל, וידוע שהיו לו לפחות שני בנים, חיים וישועה. נקבר בבית העלמין היהודי העתיק בחברון. ב–י' באדר תשפ"ה (10 במרץ 2025) אותר מקום קבורתו המדויק בבית העלמין העתיק בחברון.
לקריאה נוספת

יצחק רפאל (עורך), כתבי הרב יהודה אלקלעי, א-ב, ירושלים: הוצאת מוסד הרב קוק, תשל"ה-1975.
יצחק רפאל מולכו, הרב יהודה בן-שמואל ביבאס, אבי-אבות הציונות המדינית, מאה שנה למותו תרי"ז-תשי"ז, ירושלים: תשי"ז-1957.
יצחק רפאל מולכו, בשולי פרשת חייו של הרב יהודה בן שמואל ביבאס, אוצר יהודי ספרד, ג, ירושלים תש"ך-1960.
ישראל קלויזנר, הרב יהודה ביבאס – אחד ממבשרי מדינת ישראל, האומה, 45, טבת תשל"ו דצמבר 1975.
דוד בנבנשתי וחיים מזרחי, רבי יהודה ביבאס וקהילת קורפו בזמנו, ספונות, ב, ירושלים תשי"ח-1958.
מאיר בניהו, ידיעות וחדשות על רבי יהודה ביבאס, אוצר יהודי ספרד, ג, ירושלים תש"ך-1960.
מרדכי אלקיים, יפו נוה צדק - ראשיתה של תל אביב, תל אביב: הוצאת משרד הביטחון, תשנ"א 1990.
יצחק בן-צבי, ארץ ישראל ויישובה בימי השלטון העות'מאני, ירושלים: הוצאת מוסד ביאליק, תשט"ו-1955 (הספר בקטלוג ULI)
הערות שוליים

1 2  לדעה אחרת המופיעה בכמה מקורות, (רבי אברהם יגל, גאי חזיון, כמו בהערה בספר זה, בסוף העמוד), תאריך פטירתו הוא בשנת תרי"ז, אך ראו מאמר על תאריך פטירתו לבירור שנת הפטירה של רבי יהודה ביבאס בו מוכח שתאריך פטירתו בתרי"ב. ככל הנראה הטעות נובעת מכתיבת שנת פטירתו בשנת הברי"ת שזה תרי"ז, אך כנראה שהכוונה בשנת ה-ברי"ת שזה ה'תרי"ב
↑  יעל ויילר ישראל, הרב ד"ר יהודה אריה ליאון ביבאס מבשר הציונות, עת לחננה, (עורך: אסף ידידיה), ירושלים: הוצאת יד יצחק בן-צבי, תשע"ה-2015
↑  ראו למשל: יצחק רפאל מולכו, הרב יהודה בן-שמואל ביבאס, אבי-אבות הציונות המדינית, מאה שנה למותו תרי"ז-תשי"ז, ירושלים: תשי"ז-1957.
↑  ראו: מאיר בניהו, ידיעות חדשות על רבי יהודה ביבאס, אוצר יהודי ספרד, לחקר תולדות יהודי ספרד ותרבותם, ג', ירושלים תש"ך-1960, עמ' 95–96. רבי חיים בן עטר שהה בליוורנו ב-1739, ובה ניסה להקים תנועת עלייה לארץ ישראל, ולאחר שעלה לארץ ישראל, הקים בה ישיבה חשובה, ואצלו למד הרב החיד"א לימים משנות השמונים של המאה ה-18, שכיהן כאחת הדמויות הרבניות הבולטות של ליוורנו עד פטירתו בה ב-1806.
↑  אולם ראו מאיר בניהו, 'מאמרים וידיעות חדשות על רבי יהודה ביבאס', בתוך: אוצר יהודי ספרד, עמ' 96, שמפקפק בכך שכיהן כראש ישיבה בגיברלטר.
↑  ישראל קלויזנר, הרב יהודה ביבאס - אחד ממבשרי הציונות, העולם, ה' כסלו תש"ד, גיליון ז'-ח', עמ' 69.
↑  ראו: דבריו בתוך: יצחק רפאל (עורך), כתבי הרב יהודה אלקלעי, ירושלים: מוסד הרב קוק, 1974, עמ' 21.
1 2 3  עודד אבישר (עורך), ספר חברון, ירושלים: הוצאת כתר, תש"ל 1970, עמ' 147.)
↑  א"י ברוור, סיני, י"ג, עמ' שפ-שפא. יצחק בן-צבי, ארץ-ישראל ויישובה בימי השלטון העותמאני, ירושלים: הוצאת מוסד ביאליק, תשט"ו-1955, עמ' 406.
1 2  אסתר אזולאי -הרב יהודה לאון ביבאס.pdf, באתר Google Docs
↑  ראו: ברכת מועדיך לחיים חלק א דרוש ו לשבת כלה.
↑  ראו למשל: הספר גיא חזיון שנמצא בספרייתו.
↑  ראו: רחוב הרב ביבאס, באתר עיריית ירושלים.
↑  ציטטה מתורגמת מספרם של הסקוטים, בתוך: דוד בנבנישתי וחיים מזרחי, רבי יהודה ביבאס וקהילת קורפו בזמנו, ספונות, ספר שנה לחקר קהילות ישראל במזרח, ספר שני, הוצאת מכון בן-צבי והאוניברסיטה העברית, תשי"ח-1958, עמ' 53.
↑  יצחק רפאל, הקדמה, כתבי הרב יהודה אלקלעי, א, עמ' 21.
↑  ראוי לציון הקשר בין הרב יהודה אלקלעי לסבו ואביו של הרצל שהתגוררו בעיירה זמלין.
↑  כתובות קי ב.
↑  דברים יא יב.
↑  ספר דברים, פרק ח', פסוק ט'.
↑  ספר דברים, פרק ח', פסוק י'.
↑  ראו: יצחק בן-צבי, ארץ-ישראל ויישובה בימי השלטון העות'מאני, ירושלים: הוצאת מוסד ביאליק, תשט"ו-1955, עמ' 416-406.
↑  יעקב כ"ץ, משיחיות ולאומיות במשנתו של הרב יהודה אלקלעי, לאומיות יהודית, מסות ומחקרים, הוצאת הספרייה הציונית, תשמ"ג-1983, עמ' 318-308.
↑  ראו: מאיר בניהו, 'ידיעות חדשות על רבי יהודה ביבאס', בתוך: 'אוצר יהודי ספרד' עמ' 97.
↑  מיכל בקשי, נפתרה התעלומה: אותר קברו של רבי יהודה ביבס זצ"ל בחברון, באתר עכשיו 14, 10 במרץ 2025
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007307096305171  ISNI: 0000 0000 6816 2330  VIAF: 97570676   WorldCat (עם VIAF): 97570676 
הרב יהודה אלקלעי
גראנד סלאם (טניס)

|    טורנירי טניס מקצועני |
| --- | --- | --- |
 טורנירי גראנד סלאם אוסטרליה אוסטרליה הפתוחה  צרפת רולאן גארוס  הממלכה המאוחדת אליפות וימבלדון  ארצות הברית ארצות הברית הפתוחה
| גברים (ATP) |  | נשים (WTA) |
| סבב ה-ATP גמר ה-ATP  מאסטרס 1000  סדרת 500  סדרת 250  דירוג ה-ATP  סבב ה-ATP צ'לנג'ר סדרת 125  טורנירי ITF  הסבב העולמי  גביע דייוויס  אולימפיאדה |  | סבב ה-WTA גמר ה-WTA  WTA 1000  WTA 500  WTA 250  דירוג ה-WTA  סבב ה-WTA צ'לנג'ר WTA 125  טורנירי ITF  הסבב העולמי  גביע בילי ג'ין קינג  אולימפיאדה |
בטניס, גראנד סלאם הוא כינוים של ארבעת טורנירי הטניס החשובים ביותר.
אליפות אוסטרליה הפתוחה
אליפות צרפת הפתוחה (מוכר גם כרולאן גארוס)
אליפות וימבלדון (בריטניה)
אליפות ארצות הברית הפתוחה
טורנירים אלו ידועים גם בשם טורנירי גראנד סלאם. מלבד היותם מרכזיים, הם נחשבים גם לטובים וליוקרתיים מבין כלל טורנירי הטניס בעולם. בהתאם לכך, התגמול לו זוכים הטניסאים המשתתפים ובמיוחד הזוכים (מבחינה כספית ומבחינת נקודות דירוג) גבוה בטורנירים אלו (ביחס לטורנירים אחרים).
היסטוריה

השימוש הראשון במונח נעשה בשנת 1933 על ידי עיתונאי אמריקאי שניסה לתאר את ניסיונו של ג'ק קרופורד לזכות בכל ארבעת הטורנירים לאחר שזכה בשלושה מהם (לבסוף נכשל קרופורד בניסיון זה). הפעם הראשונה בה הושג גראנד סלאם הייתה בשנת 1938 על ידי דון בדג' מארצות הברית.
זוכים בגראנד סלאם > גראנד סלאם מוזהב

גראנד סלאם מוזהב מתרחש כאשר טניסאי זוכה בכל ארבעת טורנירי הגראנד סלאם ובמדליית זהב אולימפית בטניס באותה שנה קלנדרית. תאורטית, אירוע זה יכול לקרות רק אחת לארבע שנים כאשר נערכת האולימפיאדה.
שטפי גרף (גרמניה המערבית גרמניה המערבית) - 1988, זכתה גם בזהב אולימפי
זוכים בגראנד סלאם > גראנד סלאם

זוכים אשר זכו בכל ארבעת הטורנירים באותה שנה קלנדרית:
דון בדג' (ארצות הברית ארצות הברית) - 1938
מורין קונולי (ארצות הברית ארצות הברית) - 1953
רוד לייבר (אוסטרליה אוסטרליה) - פעמיים: 1962, 1969
מרגרט קורט (אוסטרליה אוסטרליה) - 1970
זוכים בגראנד סלאם > מחזיקים בארבעה תארים בו-זמנית

אף על פי שגראנד סלאם אמיתי מתרחש רק כאשר טניסאי זוכה בכל טורנירי הגראנד סלאם באותה שנה, לעיתים נוצר מצב בו טניסאי מחזיק בכל ארבעת התארים אך לא זכה בהם באותה שנה קלנדרית. להלן רשימה של טניסאים שהחזיקו בכל התארים בו-זמנית אך לא באותה שנה:
מרטינה נברטילובה (ארצות הברית ארצות הברית) - 1984-1983
סרינה ויליאמס (ארצות הברית ארצות הברית) - פעמיים: 2003-2002, 2015-2014
נובאק ג'וקוביץ' (סרביה סרביה) - 2016-2015
זוכים בגראנד סלאם > מחזיקים בארבעת התארים ובמדליית זהב אולימפית

זוהי בעצם גרסה "מרוככת" של הגראנד סלאם המוזהב - זכייה בכל ארבעת הטורנירים במהלך הקריירה, אולם לא ברצף ולא באותה השנה, ובנוסף זכייה במדליית זהב אולימפית.
אנדרה אגאסי (ארצות הברית ארצות הברית) - 1992, 1994, 1995, 1999 ומדליית זהב אולימפית ב-1996
רפאל נדאל (ספרד ספרד) - 2005, 2008, 2009, 2010 ומדליית זהב אולימפית ב-2008
סרינה ויליאמס (ארצות הברית ארצות הברית) - 2002-2003 מחזיקה בכל התארים ברצף, מדליית זהב אולימפית ב-2012
נובאק ג'וקוביץ' (סרביה סרביה) - 2008, 2011, 2016 ומדליית זהב אולימפית ב-2024
זוכים בגראנד סלאם > מחזיקים בארבעת התארים במהלך הקריירה

להלן רשימת הטניסאים שזכו בארבעת טורנירי הגראנד סלאם אך לא ברצף ולא באותה שנה:
פרד פרי (בריטניה בריטניה) - 1933, 1934, 1935
דוריס הארט (ארצות הברית ארצות הברית) - 1949, 1950, 1951, 1954
שירלי פריי (ארצות הברית ארצות הברית) - 1951, 1956, 1957
רוי אמרסון (אוסטרליה אוסטרליה) - 1961, 1963, 1964
בילי ג'ין קינג (ארצות הברית ארצות הברית) - 1968, 1967, 1968, 1972
כריס אוורט (ארצות הברית ארצות הברית) - 1974, 1975, 1982
רוג'ר פדרר (שווייץ שווייץ) - 2003, 2004, 2009
מריה שראפובה (רוסיה רוסיה) - 2004, 2006, 2008, 2012
זוכים בגראנד סלאם > נשים > דירוג הזוכות בטורנירי יחידות

בשוויון מספר התארים, השחקנית שהגיעה להישג ראשון רשומה קודם. שחקניות פעילות רשומות בכתב מודגש.
| מס' תארים | שחקניות |
| --- | --- |
24: אוסטרליה מרגרט סמית' קורט
23: ארצות הברית סרינה ויליאמס
22: גרמניה שטפי גראף
19: ארצות הברית הלן וילס
18: ארצות הברית כריס אוורט, צ'כיה/ארצות הברית מרטינה נברטילובה
12: ארצות הברית בילי ג'ין קינג, צרפת סוזן לנגלן
9: ארצות הברית מורין קונולי, יוגוסלביה/ארצות הברית מוניקה סלש
8: ארצות הברית מולה מלורי
7: ברזיל מריה בואנו, אוסטרליה איבון גולגונג, בריטניה דורותי דאגלס צ'יימברס, בלגיה ז'וסטין הנין, ארצות הברית ונוס ויליאמס
6: אוסטרליה ננסי ויין בולטון, ארצות הברית לואיז ברו, ארצות הברית מרגרט אוסבורן דופונט, ארצות הברית דוריס הארט, בריטניה בלאנש בינגלי
5: ארצות הברית פולין בטס אדי, אוסטרליה דפני אקורסט קוזנס, בריטניה לוטי דוד, ארצות הברית אלתיאה גיבסון, ארצות הברית הלן ג'ייקובס, צרפת פרנסואז מאסון, ארצות הברית אליס מרבל, בריטניה שרלוט קופר סטרי, שווייץ מרטינה הינגיס, רוסיה מריה שראפובה, פולין איגה שוויונטק
זוכים בגראנד סלאם > נשים > שיא זכיות על פי טורניר

| גראנד סלאם | כל הזמנים | עידן התחרויות הפתוחות |
| --- | --- | --- |
| אליפות אוסטרליה הפתוחה | 11 - אוסטרליה מרגרט סמית' קורט | 7 - ארצות הברית סרינה ויליאמס |
אליפות צרפת הפתוחה: 7 - ארצות הברית כריס אוורט
וימבלדון: 9 - צ'כיה/ארצות הברית מרטינה נברטילובה
| אליפות ארצות הברית הפתוחה | 8 - ארצות הברית מולה מלורי | 6 - ארצות הברית כריס אוורט, ארצות הברית סרינה ויליאמס |
זוכים בגראנד סלאם > גברים > דירוג הזוכים בטורנירי יחידים

בשוויון מספר התארים, השחקן שהגיע להישג ראשון רשום קודם. שחקנים פעילים רשומים בכתב מודגש.
| מספר תארים | שחקנים |
| --- | --- |
24: סרביה נובאק ג'וקוביץ'
22: ספרד רפאל נדאל
20: שווייץ רוג'ר פדרר
14: ארצות הברית פיט סמפראס
12: אוסטרליה רוי אמרסון
11: אוסטרליה רוד לייבר, שוודיה ביורן בורג
10: ארצות הברית ביל טילדן
8: בריטניה פרד פרי, אוסטרליה קן רוזוול, ארצות הברית ג'ימי קונורס, צ'כיה איוון לנדל, ארצות הברית אנדרה אגאסי
7: ארצות הברית ריצ'רד סירס, בריטניה ויליאם רנשו, צרפת רנה לקוסט, צרפת אנרי קושה, ארצות הברית ויליאם לארנד, אוסטרליה ג'ון ניוקומב, ארצות הברית ג'ון מקנרו, שוודיה מאטס וילנדר
6: בריטניה לורנס דוהרטי, ניו זילנד אנתוני וילדינג, אוסטרליה ג'ק קרופורד, ארצות הברית דון בדג', שוודיה סטפן אדברג, גרמניה בוריס בקר
5: אוסטרליה פרנק סג'מן, ארצות הברית טוני טרברט
זוכים בגראנד סלאם > גברים > שיא זכיות על פי טורניר

| גראנד סלאם | כל הזמנים | עידן התחרויות הפתוחות |
| --- | --- | --- |
אליפות אוסטרליה הפתוחה: 10 - סרביה נובאק ג'וקוביץ'
אליפות צרפת הפתוחה: 14 - ספרד רפאל נדאל
ווימבלדון: 8 - שווייץ רוג'ר פדרר
| אליפות ארצות הברית הפתוחה | 7 - ארצות הברית ריצ'רד סירס, ארצות הברית ביל לארנד, ארצות הברית ביל טילדן | 5 - ארצות הברית ג'ימי קונורס, ארצות הברית פיט סמפראס, שווייץ רוג'ר פדרר |
שולי רנד

| --- | --- |

שולי רנד, 2020
 לידה:  6 בפברואר 1962 (בן 63) בני ברק, ישראל ישראל
 מוקד פעילות:  ישראל ישראל
 תקופת הפעילות:  מ-1985
 מקום לימודים:  סטודיו למשחק ניסן נתיב 
 עיסוק:  זמר, מלחין, מוזיקאי, שחקן קולנוע, מדבב, במאי ותסריטאי
 סוג קול:  בריטון
 שפה מועדפת:  עברית 
 שיתופי פעולה בולטים:  עמיר בניון, נאור כרמי
 פרסים והוקרה:  פרס אופיר לשחקן הראשי הטוב ביותר על תפקידו בסרט "החיים על פי אגפא" (1992) פרס אופיר לשחקן הראשי הטוב ביותר על תפקידו בסרט "האושפיזין" (2004)
 shulirand.co.il
 פרופיל ב-IMDb
 
רנד בהופעה בפסטיבל "חדא כנישתא", ט"ו באב ה'תש"ע
שולי רנד ושלומי שטרן
שָלוֹם (שוּלִי) יוֹסֵף רַנְד (נולד ב-6 בפברואר 1962, ב' באדר א' ה'תשכ"ב) הוא שחקן קולנוע ותיאטרון, במאי, תסריטאי, מדבב, מלחין, פזמונאי וזמר ישראלי. זוכה שני פרסי אופיר בשנים 1992 ו-2004 ובפרס שר החינוך לתרבות יהודית בתחום מפעל חיים לשנת 2016.
גם לאחר שחזר בתשובה והפך לחסיד ברסלב ממשיך רנד להשפיע על התרבות הישראלית הכללית. בין יצירותיו המפורסמות ביותר הסרט "האושפיזין" (בתסריט שלו ובכיכובו), המהווה פריצת דרך של הקולנוע היהודי הדתי לזרם המרכזי. בתחום המוזיקלי, אלבום המוזיקה שהוציא, "נקודה טובה", הפך לאלבום פלטינה, לאחר שמכר בתוך כמה חודשים כ-50,000 עותקים.
ביוגרפיה

רנד נולד וגדל בבני ברק למשפחה דתית לאומית, לפרופסור יעקב רנד ולבלהה, אחותו של פרופ' ראובן פוירשטיין. הוא נקרא על שם רב־סבו, שנקרא על שם רבי שלום יוסף פרידמן, בנו של רבי ישראל מרוז'ין (סבו של רנד התנגד לשם שנבחר תחילה, אבשלום, משום שאבשלום מרד באביו). למד בבית הספר היסודי ברחוב מוהליבר, המשיך בבית הספר סגולה, ובחטיבת הביניים למד בישיבת נחלים. בגיל תיכון למד במשך שנתיים בישיבת אור עציון, ולאחר מכן למד מספר חודשים בישיבה לאמנויות ולמדעים בר-אילן, וכשעזב את הישיבה יצא בשאלה. ב-1984, זמן מועט לאחר שירותו הצבאי ביחידה 424 (סיירת שקד שהוקמה מחדש), החל ללמוד בסטודיו למשחק ניסן נתיב וב-1987 סיים את לימודיו שם, לצד יובל זמיר, דן תורן ומיכאל מורים.
בשנת 1998 חזר רנד בתשובה והצטרף לחסידות ברסלב, והוא תלמידו של הרב שלום ארוש. באותה שנה הקים מגמת תיאטרון בבית הספר לקולנוע מעלה, אולם זו נסגרה לאחר כשנתיים. בשנת הלימודים תשע"ד (2014–2015) לימד בתורת החיים - בית הספר לקולנוע יהודי.
רנד מעביר שיעור בליקוטי מוהר"ן בישיבת אש קודש ("נהורא") ברמת גן.
קריירה בתיאטרון

ב-1988 גילם בפסטיבל עכו את שיילוק בהצגה "קרנבל בוונציה" מאת משה שמיר שביימה רינה ברוך.
בתיאטרון הבימה: ב-1988 גילם את חנן בהצגה "הדיבוק" מאת ש. אנסקי שביים הבמאי הפולני אנז'י ויידה ב-1989 גילם את אורקה בהצגה "זהב" שכתב יוסף בר-יוסף וביימה אופירה הניג; וב-1990 גילם את ג'ורג' בהצגה "על עכברים ואנשים" מאת ג'ון סטיינבק שביימה נולה צ'לטון.
בין השנים 1989–1993 גילם את המלט בגרסה העברית מעוררת המחלוקת של רנה ירושלמי ל"המלט" מאת שייקספיר. הצגה זו הועלתה לראשונה ב-1988 בפסטיבל עכו לתיאטרון אחר והובילה לייסוד אנסמבל עיתים שנה לאחר מכן. הצגה זו הועלתה בפסטיבל הבין-לאומי של שייקספיר בבראונשוויג ובאקדמיית ברוקלין למוזיקה. בין השנים 1991–1993 שיחק בהצגה "וויצק" שעיבדה וביימה רנה ירושלמי על פי גאורג ביכנר.
קריירה בתיאטרון > בתיאטרון הקאמרי

ב-1990 גילם את קוליגין בהצגה "שלוש אחיות" מאת צ'כוב שביים אהרון אלמוג. ב-1991 שיחק בהצגה "השחף" מאת אנטון צ'כוב שביים בוריס מורוזוב. שיחק בהצגה "הכלה וצייד הפרפרים" שכתב וביים נסים אלוני. ב-1992 שיחק בהצגה "ריצ'רד השלישי" מאת שייקספיר שביים עמרי ניצן; שיחק בהצגה "תפילה" שכתב גרגורי גורין (על פי טוביה החולב של שלום עליכם) וביים מארק זכארוב, ושיחק בהצגה "מהגר עובר ושב" שכתב יוסף מונדי וביים ישראל גוריון. ב-1993 שיחק בהצגה "שקספיר מה זה הדבר הזה?!", שכתב וביים איתן בלום, וביצע את ההצגה במשותף עמו בכלא רמלה, וגילם את פריור ב"מלאכים באמריקה", שכתב טוני קושנר וביים שמואל הספרי. ב-1994 שיחק בהצגה "השיבה הביתה", שכתב הרולד פינטר וביים איתן בלום, וב"הסוחר מוונציה" מאת שייקספיר, שביים עמרי ניצן. ב-1995 גילם פעור פה בהצגה "פעורי פה", שכתב חנוך לוין וביים רוברט סטורואה, וגילם את יונתן פולארד בהצגה "פולארד" מאת מוטי לרנר, שביים אילן רונן. ב-1996 גילם את רוברט בהצגה "סיפור משפחתי" מאת עדנה מזי"א, שביים עמרי ניצן. מזי"א סיפרה בריאיון כי משחקו של רנד בהצגה גרם לה לרצות לפתח את המחזה לספר: "כשכתבתי את המחזה היה לי בראש שולי רנד לתפקיד של רוברט. כשפנינו אליו כבר התחילו לו המחשבות על חזרה בתשובה, אני זוכרת שהוא אמר לי שהוא רוצה להיות או רב גדול או שחקן גדול. בסופו של דבר הוא שיחק את התפקיד. בהצגה היו קטעים שהוא צריך ללטף לרות, הגיבורה, את הרגל, אבל על הבמה הוא רק העביר את היד שלו מעל הברך של השחקנית. אז הבנתי שההליכה של שולי לדת היא כמו ההליכה של רוברט לקומוניזם, והבנתי שאני צריכה לפתח את הרעיון הזה. הריק בנפש של שולי נראה לי כזה חד וברור, חוסר הסיפוק, החיפוש אחר משהו ערטילאי. אבל בניגוד לסמים, לאהבה ולאידאולוגיה – מהדת, בדרך כלל, לא חוזרים".
קריירה בתיאטרון > לאחר החזרה בתשובה

החזרה של רנד לעולם התיאטרון התרחשה ב-1995 כאשר אודי לאון, מנהל מעלה – בית הספר לטלוויזיה לקולנוע ולאמנויות, הזמין את רנד לעמוד בראש מגמת התיאטרון בבית הספר. באותה שנה רנד כתב וביים את המחזה "בן המלך ובן השפחה שהתחלפו" (על בסיס סיפורו של ר' נחמן). תלמידיו הביאו לפריחת קבוצות התיאטרון הראשונות במגזר הדתי, בהן אספקלריא ו"תיאטרון תאיר".
בשנת 2000 העלה את ההצגה "יארצייט" על פי סיפורו של ש"י עגנון "שני תלמידי חכמים שהיו בעירנו". ההצגה הועלתה כ-600 פעמים, בין השאר גם בפסטיבל ישראל ובתיאטרון החאן. בהצגה זו גילם רנד כ-20 דמויות. הצגה זו זכתה בפרס מרגלית למחזאות.
ב-2004 שיחק בהצגת היחיד "מים אחרונים" שעיבד רנד על פי 3 סיפורים מאת ש"י עגנון ("מעשה בחוטב עצים", "בלתי לה' לבדו" ו"מעשה בעזריאל משה שומר הספרים"), שביימה מי שהייתה אשתו באותה התקופה - מיכל רנד (דנינו).
ב-2013 כתב את המחזמר "שומר הסיפורים" שביימה שירה קצנלנבוגן והפיקה איילת ריפס.
ב-2016 שיחק במחזמר "שער הזהב" שכתב וביים ירון כפכפי והפיקה איילת ריפס..
קריירה בקולנוע ובטלוויזיה

בשנת 1989 גילם את שמעיה בן-דוד לצד רונית אלקבץ בסרטו של דניאל וקסמן "המיועד", שזכה במועמדות לאוסקר ולהשתתפות בפסטיבל קאן במסגרת לא תחרותית. במהלך הצילומים פיתח רנד עם רונית אלקבץ מערכת יחסים מתוקשרת. בשנת 1992 גילם את בני השוטר בסרטו של אסי דיין "החיים על פי אגפא". בטקס פרס אופיר באותה השנה זכה הסרט בפרס "הסרט הטוב ביותר", ורנד עצמו זכה בפרס "השחקן הראשי הטוב ביותר"; לאחר מכן השתתף הסרט בפסטיבל הסרטים הבין-לאומי בברלין, וזכה בו בציון לשבח. באותה שנה השתתף בסרטו של גידי דר "אדי קינג" לצד איתן בלום ורונית אלקבץ. בשנת 1994 גילם את מלול בסרט שכתב קובי ניב וביימה אורנה בן דור "ארץ חדשה". ב-1996 השתתף בסרטו של עמוס גיתאי "מילים". באותה שנה גילם את מרקו פולו בסרטו של רפי בוקאי "מרקו פולו: הפרק האחרון". ב-1997 שיחק לצד שירה גפן בסרט קצר בשם "לאור היום".
לאחר שחזר בתשובה חדל לשחק במשך שש שנים. בשנת 2004 גילם את משה בלנגה, התפקיד הראשי, בסרט הקולנוע "האושפיזין", אותו כתב ויצר יחד עם גידי דר. הסרט מספר על המפגש בין העולם החילוני לדתי, תוך הצגת התפילה האישית של חסידות ברסלב ומשרטט תמונה של ההווי בשכונות החרדיות בירושלים. בשנת יציאתו גרף רנד את פרס אופיר לשחקן הראשי.
ב-2008 לקח חלק בכתיבת הסרט "ממעמקי הג'ונגל" של יהודה גרובייס.
ביולי 2014 החל להגיש תוכנית בערוץ 20 בה הוא פגש יוצרים ישראליים לשיחה על ישראליות, יהדות ומוזיקה.
ב-2018 שיחק בסרט "הבלתי רשמיים", סרט מאת אלירן מלכה העוסק בהקמת מפלגת ש"ס, בתפקיד ראשי את יעקב כהן. באותה השנה שיחק בסדרה "אוטונומיות" את הרבי מקרייניץ, שליט המדינה החרדית.
ב-2019 גילם דמות של ראש ישיבה חרדי בסרט "מודה במקצת" של שניאור אנטבי.
בשנת 2020 גילם את ראש הישיבה בעונה השלישית של הסדרה "שטיסל", שהופקה ושודרה ב-yes, ולאחר מכן בנטפליקס.
ב-2021 השתתף בסדרה שבאבניקים בתפקיד איש העסקים האמריקאי מוטי בראון.
ב-2021 כתב וביים ביחד עם גידי דר את הסרט המצויר אגדת חורבן, בו גם דיבב את הדמות המרכזית בסרט של בן בטיח.
בשנת 2023 רנד שימש כפרזנטור של רשת אושר עד בקמפיין שהעלתה לקראת חגי חודש תשרי.
בשנת 2024 התחילו צילומים לסרט חדש של רנד, בשם "הבדחן", יחד עם שותפו ליצירה הבמאי גידי דר. הצילומים התרחשו בירושלים ובמרכז הארץ, בהשתתפות כאלף ניצבים ושחקן הוליוודי. הסרט יעסוק גם הפעם במגזר החרדי ויהיה על עולם הבדחנות והשמחות במגזר החסידי.
חיים אישיים

בתחילת שנות ה-90 של המאה ה-20 היה בן זוגה של השחקנית רונית אלקבץ.
לאחר מכן נישא לשחקנית והבמאית מיכל רנד (אחותו של יהונתן דנינו), והשניים הם הורים לשבעה. ביולי 2016 פורסם שנקלע לקשיים כלכליים ופונה מביתו. באותו חודש זכה בפרס שר החינוך לתרבות יהודית בתחום מפעל חיים. הזוג נפרד בשנת 2016. ב-2019 הגישה אשתו תביעה בסך 2.5 מיליון שקל נגד רנד ונגד המפיק שלו, ניצן זעירא, בטענה להפרת חוזה ניהול ונישולה מזכויות בהכנסותיו. בריאיון באותה שנה טענה כי רנד היה אלים כלפיה והכה אותה כמה פעמים. מנגד טען רנד כי היא שהכתה אותו ובזבזה סכומים שהרוויח. בשנת 2020 סיפר בתוכנית "המקור" שהיה קורבן לאלימות נפשית, פיזית וכלכלית מצד אשתו במשך שנים. לאחר שאשתו סירבה לפסק בית הדין כי עליו לגרשה, ביקש היתר לשאת אישה נוספת. רנד קיבל לשם כך "היתר מאה רבנים".
משנת 2020 רנד בזוגיות עם צופית גרנט. השניים נישאו ב-9 בנובמבר 2021.