stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הורות יחידנית
דילמות ואתגרים

היחידנות כרוכה, מעבר להבאת הצאצאים, בדרך חיים שונה מהורות במודל דו הורי. מעבר לעומס הכלכלי, הרגשי והיומיומי מתמודדים יחידניים לאורך מהלך החיים עם אחריות בלעדית הכרוכה בבדידות. בנוסף יתמודדו עם שאלות ייחודיות כמו: העדר ראשוני של שותף, ניהול השפעות העדר בן המין השני על חיי הילדים, הצורך לספר לילדים על יצירת המשפחה, בהתאם לגיל ולשלב ההתפתחותי, משמעויות של משפחה של שניים וההשלכות של הרחבתה למשפחה עם יותר מילד אחד, עיסוק בעתיד הילדים במקרה מחלה או מוות פתאומי של ההורה היחידני, שילוב יחידנות וזוגיות, השגת תמיכה ויצירת מעגלי השתייכות ועוד. כל אלו, לצד התמודדות עם בירוקרטיה ועם מערכות החינוך והבריאות, שאינן בהכרח תומכות בהכרה במבנה משפחתי זה ובצרכיו.
יחידניים רבים נעזרים בהוריהם, באנשי מקצוע, בבני משפחה וחברים בגידול הילדים, כמו גם בקבוצות בפורום הקיים במרשתת משנת 2004, בקבוצות בפייסבוק ובקבוצות וואטצאפ, לשם קבלת מידע, סיוע נקודתי ויצירת קבוצות השתייכות ותמיכה.
מתקיים מחקר בנושא ההורות היחידנית, לצד עיסוק משפטי וציבורי, שמתרחב ככל שהיחידנות מתבססת, והיקפה בישראל מתפשט לעוד מגזרים בחברה .
לקריאה נוספת

דרור אורן, הורות יחידנית – לגדל ילד לבד, תל אביב, הוצאת רסלינג, 2018
הערות שוליים

↑  דרור אורן, "הורות יחידנית - לגדל ילד לבד", הוצאת רסלינג, 2018, עמ' 33-30.
↑  חוק סיוע למשפחות שבראשן הורה עצמאי, תשנ"ב-1992, באתר נבו, ‏נלקח ב-18 בדצמבר 2018
↑  אלון אורן, "הבנייתה של משפחה הומוסקסואלית במודל 'הורות משותפת' עם אישה: הניעות בין האישי, הזוגי והמשפחתי", עבודת גמר לקבלת תואר מוסמך, בית הספר לעבודה סוציאלית, אוניברסיטת חיפה, 2006.
↑  Jane Mattes, "Single mothers by choice A Guidebook For Single Women Who Are Considering or Have Chosen Motherhood". New York: Times Books, 1994.
↑  שולמית אלבק, "אמהות לא נשואות מתוך בחירה", חברה ורווחה, גיליון י"ד (1), 79-67, 1993.
↑  רוני בר-צורי ומיכל טל, "אמהות רווקות, דיוקן 2000", משרד העבודה והרווחה, מדינת ישראל, דפי מידע בנושא שוק העבודה, 2002
↑  הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה, משפחות בישראל - נתונים לרגל יום המשפחה, פרסומי הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה,13,2,2018, באתר הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה
↑  הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה, לידות חי נשים רווקות לפי גיל, טבלה 3.17, נתונים המבוססים על רשות האוכלוסין וההגירה, פורסם ב-18.7.2017, באתר הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה
↑  אבא קומותיים, בלוג אבא יחידני מאת אילן שיינפלד, 2016, באתר אילן שיינפלד, ‏נלקח ב-18 בדצמבר 2018
↑  יורם יובל ואירי ריקין ,  "אבא יש רק אחד", מתוך: משפחה מאושרת בשישה שיעורים, שידורי קשת, עונה 1, פרק 2., 2014, באתר קשת
↑  עידו סולומון, ‏"מגדל את הילדים שלי כמו כל אישה", באתר ‏מאקו‏, 21 ביולי 2018
↑  טלי נבו, "משמעות הבחירה בבנק הזרע כערוץ למימוש אימהות בקרב נשים רווקות בישראל". עבודת תזה, החוג לעבודה סוציאלית, אוניברסיטת בן-גוריון, 2015
↑  טבק אבירם, הורות אחרת? על הדומה והשונה בהורות חד-מינית, פסיכולוגיה עברית, 2011, באתר פסיכולוגיה עברית, ‏נלקח ב-18 בדצמבר 2018
↑  דורית סגל – אנגלצ"ין, פאולין-עירית אררה וג"ולי צוויקל , משמעות הבחירה בדפוס משפחות "הטרו-גיי" מנקודת מבטן של הנשים, בתוך: א. שריד, ד. סגל – אנגלצ"ין, וג". צוויקל. (עורכות):  "שמרי נפשך" בריאות נפשית בקרב נשים בישראל. אוניברסיטת בן גוריון בנגב: באר שבע, 2010, ‏נלקח ב-18 בדצמבר 2018
↑  אמאנחל, "פורום אימהות יחידניות מבחירה", באתר תפוז אנשים, ‏נלקח ב-20 בדצמבר 2018
↑  דורית סגל-אנגלצ'ין, "אמהות חד-הוריות מתוך בחירה: תרומת החשש מפני אינטימיות הטרוסקסואלית והחוסן האישי להסבר איכות חייהן", עבודת דוקטורט, אוניברסיטת תל אביב, 2000
↑  עדן וייס-שדה ורינה שחר, "אימהות יחידנית – דתית וחילונית: הדמיון והשוני השווה בין אימהות יחידניות דתיות וחילוניות בהיבטים סוציולוגים ואישיותיים", סוגיות חברתיות בישראל, 17, עמודים 141–174, 2014
↑  אילנה בת שבע רוזנברג, שם האב: אברהם אבינו "אימהות רווקות מתרומת זרע" הורות יחידנית בעיני האימהות ובעיני החברה, הרפואה והמשפט בישראל בעשור השני של המאה ה-21, הרצליה, הוצאת שיר ושם, 2015
↑  צבי טריגר, "רישיון להורות". זכויות הילד והמשפט הישראלי, עורכת תמר מורג. הוצאת רמות: אוניברסיטת תל אביב, תל אביב, עמודים 389–427, 2010
↑  גליה אליהו, לא חד הורית. יחידנית. מבחירה, באתר ynet, 31 בינואר 2007
↑  נורית רוט, היחידנים, באתר כלכליסט, 28 בדצמבר 2016
↑  דבורה רוס, "נעדיף רווקה ערירית על פני אם יחידנית?", סרוגים, 26.8.2016
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007546149005171  GND: 4068550-0  LCCN: sh85122845  LNB: 000253398  NKC: ph123827
הבני ורוד-פנים

| הבני ורוד-פנים |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: תוכאים
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: דרראים
סוג:: הבני
מין:: הבני ורוד-פנים
שם מדעי
 Agapornis roseicollis ‏וייו, 1818
תחום תפוצה


תוכי אהבה בשביה
Agapornis roseicollis
הבני ורוד-פנים (שם מדעי: Agapornis roseicollis) הוא מין של תוכי המצוי באפריקה הטרופית ושייך לסוג תוכי אהבה ממשפחת.
תוכי קטן יחסית באורך 17–18 ס"מ ומוטת כנפיים של 106 מ"מ בממוצע. הוא בעל נוצות ירוקות בהירות עם ראש בצבע אפרסק שנתן לו את שמו, כשהמצח יותר כהה משאר הפנים. העין בעלת פס לבן מסביבה והמקור אפור. השת כחול והרגליים ורודות בהירות.
התוכי חי בלהקות קטנות בדרומה של אפריקה באנגולה, נמיביה, בוצוואנה ודרום אפריקה. הוא חי עד גובה 1,600 מ' מפני הים ומצוי בחורשות, סוואנות, אזורים תת-מדבריים וכן ליד מקורות מים, להם הוא זקוק כדי לשתות. הוא מצוי גם בערים אפריקניות רבות ומסתגל אליהן במהירות. הוא ניזון מפירות שונים ומזרעים, אותם הוא מפצח במקורו.
מין זה ידוע כתוכי-מחמד מבוקש ובעבר נלכדו רבים ממנו למטרה זו. עם זאת, כיום התוכי מוגן, אסור לסחור בו ומצב השימור שלו הוא ללא חשש. הפרטים המגודלים  בשבי מגוונים יותר בצבעיהם ויכולים להופיע גם בירוק כהה, כחול או אפור. 
גם בשבי הם ניזונים מזרעים. 
קשה מאוד להרבות אותם בשבי.
תת-מינים:
Agapornis roseicollis catumbella
Agapornis roseicollis roseicollis
הערות שוליים

↑  הבני ורוד-פנים באתר הרשימה האדומה של IUCN
הלילה (תוכנית טלוויזיה)

| --- | --- |
 סוגה:  אירוח, בידור
 מנחים:  גבי גזית
 ארץ מקור:  ישראל
 שפות:  עברית 
 מספר עונות:  9
 הפקה
 אורך פרק:  50–60 דקות
 שידור
 רשת שידור:  הערוץ הראשון שידורי קשת בערוץ 2
 תקופת שידור מקורית:  דצמבר 1990 – 2002
 
הלילה הייתה תוכנית אירוח וראיונות ישראלית בהנחיית גבי גזית ששודרה בערוץ הראשון, בשנים 1990–1993, בשידורי קשת בערוץ 2 בשנים 1993–1997 ושוב לתקופה קצרה בערוץ 2 בשנת 2002.
היסטוריה

התוכנית עלתה לשידור בסוף 1990 בהנחיית גזית, לאחר שקודם הנחה במשך שנתיים את תוכנית האירוח המרכזית בערוץ הראשון בערבי שישי "סופסופ", לסירוגין עם התוכנית "סיבה למסיבה". זאת בעקבות החלטה של מליאת רשות השידור, ומנהל הטלוויזיה יוסף בראל, לרענן את לוח השידורים.
התוכנית שודרה בימי שלישי במשך כ-50 דקות, אחרי מהדורת "מבט לחדשות" וכללה בדרך כלל ראיונות עם 3 עד 4 אורחים. התוכנית זכתה לאחוזי צפייה גבוהים.
מספר תוכניות של "הלילה" עוררו סערה ציבורית. בין היתר: תוכנית בה נטשה נתיבה בן-יהודה את האולפן באמצע דיון על דן בן אמוץ, תוכנית בה אמר הזמר מאיר אריאל שאין סכנה בשימוש בחשיש, תוכנית שכללה ריאיון עם העבריין טוביה אושרי, תוכנית בה התקוטטו הורים שכולים יהודים וערבים, וכן תוכנית בה אמר חבר הכנסת מאגודת ישראל משה זאב פלדמן שהוא נגד זכות בחירה לנשים.
בפברואר 1992, בוטל שידורה של תוכנית עקב חשש לתעמולת בחירות אסורה, והוחלט שלא לערוך ראיונות פוליטיים עד לבחירות לכנסת השלוש עשרה.
עם תחילת השידורים המסחריים בערוץ 2 בשנת 1993, חתם גזית על חוזה עם הזכיינית "שידורי קשת". התוכנית עברה איתו לערוץ 2 ושודרה בימי שישי החל מסוף 1993. התוכנית ידרה משידור בתחילת 1997, לאחר שגזית עבר לשדר תוכנית בוקר במסגרת "שידורי קשת", לאחר שינוי בימי השידור של הזיכיון שלה.
בינואר 2002 החל גזית שוב לשדר את התוכנית בשם "הלילה עם גבי גזית", הפעם במסגרת חברת החדשות של ערוץ 2, תוכנית שהתמקדה בראיונות בנושאים פוליטיים ואירועי השעה. את התוכנית ערך יחד עם גזית העיתונאי ישראל סגל. אולם לאחר חצי שנה הוחלט על הפסקת התוכנית, בגלל תלונות על "נטייתה שמאלה".
הערות שוליים

↑  רון מיברג, טלוויזיה / חסר שיניים וחסר רגישות, חדשות, 12 בדצמבר 1990
↑  אילנה באום, סופסופ בלי גבי גזית, מעריב, 10 במאי 1990
↑  אילנה באום, להוריד את שושלת ־ המליצה מליאת רשות השידור, מעריב, 18 בספטמבר 1990
↑  הגר רם, "הלילה" של גבי גזית במקום השלישי באחוזי הצפיה, חדשות, 2 ביוני 1992
הגר רם, סקר: ׳׳סופשבוע" עם דודו טופז – הפופולוית ביותר, חדשות, 23 באפריל 1993
↑  הגר רם, באמצע השידוד עזבה נתיבה בן יהודה את אולפן ”הלילה", חדשות, 15 בינואר 1992
↑  הגר רם, עשרות טלפונים זועמים בעקבות הופעתו של מאיר אריאל בטלוויזיה, חדשות, 17 באוקטובר 1991
↑  מאיר שניצר, טלוויזיה /  השתגעתם אז מה?, חדשות, 13 במרץ 1991
↑  הגר רם, תקרית באולפן הטלוויזיה בין אלמנה יהודיה לאם ערביה שכולה, חדשות, 9 בדצמבר 1992
↑  אמנון לוי, הכנסת זעמה על הרב פלדמן, חדשות, 19 בדצמבר 1991
↑  הגר רם, היום יידון בטלוויזיה עתידה של "הלילה", חדשות, 12 בפברואר 1992
↑  הגר רם, גבי גזית ימשיך – בלי פוליטיקה, חדשות, 13 בפברואר 1992
↑  הגר רם, קשת: כוכבי הכללית עברו דירה, חדשות, 25 במאי 1993
↑  רונית הורביץ, גבי גזית במו״מ, חדשות, 24 בספטמבר 1993
↑  אביבה קרול, ‏תוכניות הבוקר עולות בערוץ 2, באתר גלובס, 3 בפברואר 1997
↑  אורי אילון, גבי גזית יגיש תוכנית חדשות לילית בערוץ 2, באתר הארץ, 16 באוקטובר 2001
גיורא יהלום, ‏המיותרת, באתר גלובס, 7 בינואר 2002
↑  ישראל סגל יערוך את  "הלילה עם גבי גזית", באתר הארץ, 19 בדצמבר 2001
↑  אורי אילון, תוכניתו של גבי גזית לחופשה בשל "פוליטיות", באתר הארץ, 5 במאי 2002
ניר קיפניס, ‏גע-בי גזית, באתר גלובס, 1 ביולי 2002
הילד בעקבות ריפלי

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  פטרישיה הייסמית'
 שפת המקור:  אנגלית
 סוגה:  מתח
 מקום התרחשות:  צרפת 
 הוצאה
 הוצאה:  היינמאן 
 תאריך הוצאה:  1980
 הוצאה בעברית
 תרגום:  לא תורגם לעברית
 סדרה
 סדרת ספרים:  טום ריפלי
 ספר קודם:  המשחק של ריפלי
 הספר הבא:  ריפלי מתחת למים
 
הילד בעקבות ריפלי (באנגלית: The Boy Who Followed Ripley) הוא הרביעי בסדרת הספרים אודות מעללי הפושע למחייתו טום ריפלי, הידועה בקרב המבקרים וחובבי הספרים הללו בשם "ריפליאדה", שנכתבה בידי הסופרת פטרישיה הייסמית'. הספר פורסם באפריל 1980.
תקציר העלילה

בספר, ריפלי ממשיך לחיות בשלווה באחוזתו הצרפתית "בל אומברה" (Belle Ombre) ומעורב בחיי הפשע רק בעקיפין. האידיליה שלו נהרסת כאשר הוא פוגש בנער מתבגר שמתחבא מהמשטרה.
נער אמריקני בן 16, שקורא לעצמו בילי, מגיע לכפר ופונה לריפלי המתגורר בו, בבקשה לעבודה. ריפלי מסכים לספק לנער מעט עבודת גננות ומשכן אותו בחדר האורחים, על אף שנראה לו שהוא מזהה את הנער מהעיתון. בירורים נוספים חושפים ששמו האמיתי של "בילי" הוא פרנק פירסון (Frank Pierson), ושהוא בנו של איל הון אמריקני שנמלט מהמדינה, אשר נפטר לאחרונה.
ריפלי מיד מגלה כי פרנק רצח את אביו, והעניין שלו בנער גובר, אולי משום שראה בו נפש תאומה פוטנציאלית. הוא גם מגלה שפרנק חיפש אותו בכוונה בשביל לבקש עצה לאחר ששמע על המוניטין הרע שלו. ריפלי מארגן לפרנק דרכון מזויף, והם נוסעים לגרמניה, שם הם מגיעים למערב ברלין ושוהים אצל חברו של ריפלי, שותפו לפשע בעבר, ריבס מיינוט (Reeves Minot).
במערב ברלין פרנק נחטף. ריפלי יוצר קשר עם משפחת פירסון, משפחתו של פרנק, ועם בלש פרטי שנשלח על ידי המשפחה לפריז. המשפחה שולחת את הכופר המבוקש לברלין, וריפלי מעבירו לחוטפים, ובאותה הזדמנות רוצח ספונטנית את אחד מהם. שאר החוטפים נמלטים. ריפלי לוקח את הכסף בחזרה ומארגן מארב בבר הומואים, שאליו הוא מסתנן לבוש כדראג קווין. הוא מזהה שם את החוטפים ועוקב אחריהם לדירה בה הם מחזיקים את הנער, ואותו הוא מציל.
ריפלי מחזיר את הכסף למשפחת פירסון, מעודד את פרנק לחזור למשפחתו שבניו אינגלנד ומלווה אותו בחזרתו. על אף שריפלי השיב לו את ביטחונו והדריך אותו, פרנק מלא ברגשות אשמה, ובנוסף על כך – הוא מתאהב בנערה צעירה, ולא זוכה לקבל ממנה אהבה בחזרה. הוא מנסה להתאבד ולקפוץ מצוק, אותו צוק שממנו הוא דחף בעבר את אביו שהיה מרותק לכיסא גלגלים; לאחר ניסיון ראשון לא-מוצלח הוא מנסה בשנית ומצליח. מזועזע ועצוב על מותו של פרנק, ריפלי חוזר לאחוזתו "בל אומברה".
מוטיבים מרכזיים

הייסמית' מתארת בספר את האווירה המדכאת בגרמניה של המלחמה הקרה והנהנתנות במערב ברלין, בעיקר בקטע שבבר ההומואים. ריפלי מגלה סימפתיה כלפי ההומוסקסואלים שהוא פוגש, בניגוד לתיעוב-העצמי שחש כאשר הוא נמשך בסתר לדיקי גרינליף בספר הכישרון של מר ריפלי. נרמז גם בספר שהתעניינותו של ריפלי בפרנק היא יותר מהתעניינות אבהית, אך הדבר לא נאמר במפורש. מאמציו של ריפלי להגן על פרנק, והעובדה שהוא לא גנב את כספי הכופר שהגיעו לרשותו, בניגוד לאופיו כפושע, מצביעים על סוג של חמלה נטולת רגש שמתעוררת בו, שלא הייתה חלק מאופיו והתנהגותו בספרים הקודמים.
היומאה

| --- | --- |

 נתונים גאוגרפיים
 מיקום:  הים הבלטי 
 קואורדינטות:  58°53′03″N 22°38′40″E﻿ / ﻿58.884166666667°N 22.644444444444°E﻿ / 58.884166666667; 22.644444444444
 שטח:  989 קילומטר רבוע
 גובה מרבי:  Tornimägi
 נתונים מדיניים
 מדינה:  אסטוניה 
 אוכלוסייה:  8,995 (1 בינואר 2017)
 אזור זמן:  UTC+2
 עיר ראשית:  קרדלה 
  (למפת אסטוניה מוגדלת) טאלין נארווה טרטו ולגה קורסארה פרנו ויליאנדי רקוורה קרדלה פאידה וורו פינלנד לטביה רוסיה הים הבלטיהיומאה(למפת אסטוניה רגילה) טאלין נארווה טרטו ולגה קורסארה פרנו ויליאנדי רקוורה קרדלה פאידה וורו פינלנד לטביה רוסיה הים הבלטיהיומאה
 
היומאה (באסטונית: Hiiumaa) הוא האי השני בגודלו באסטוניה הממוקם בים הבלטי, מצפון לאי סארמאה. בגרמנית ידוע האי בשם Tagö ("אי היממה"), בשוודית Dagö ("אי היממה"), ובפינית כ-Hiidenmaa ("ארץ השטן"). היומאה הוא האי המרכזי במחוז היו.
היסטוריה

התיישבות אנושית באי היומאה נמצאה כבר במאה החמישית לפנה"ס. בחצי האי קוֹפּוּ נמצאו יישובים מתקופת האבן של ציידי כלבי-ים. בשנת 1228 האי הוזכר לראשונה בכתב תחת השם "דָּגֶּיידָּה". בשנת 1563 היומאה סופחה לשוודיה. בשנת 1710 נכבש האי על ידי האימפריה הרוסית.
בשנת 1782 היגרו כ-500 תושבים ממוצא שוודי לפלך חרסון (כיום באוקראינה) והקימו שם את הכפר גמלסוונסקבי (Gammalsvenskby). בשנת 1929 איפשרו שלטונות ברית המועצות לצאצאים לצאת לשוודיה.
במלחמת העולם הראשונה נכבש האי בידי גרמניה. עם נסיגת צבאות גרמניה, האי הצטרף לרפובליקת אסטוניה, רק כדי להיכבש שוב בידי הגרמנים במלחמת העולם השנייה. משנת 1944 עד שנת 1991 היה תחת שליטת ברית המועצות ועם התפרקותה הצטרף האי כמחוז לרפובליקת אסטוניה.
בחצי-האי קופו עדיין עומד על תילו מגדלור בשם דאגרורט, שנבנה במאה ה-14, והוא נחשב כמגדלור השלישי בעתיקותו בעולם שעדיין עומד על תילו. הוא עדיין מאיר למרחק של 50 קילומטרים.
גאוגרפיה ואקולוגיה

שטח האי הוא 989 קמ"ר.
הנקודה הגבוהה ביותר היא גבעת טורנימאגי (68 מטר מעל פני הים), והנהר הארוך ביותר הוא לוגוזה (21 ק"מ).
בנוף ניתן למצוא יערות מחטניים, ביצות ואחו בקרבת חוף הים. עצי אורן מהווים חצי מהיערות באי. ישנם מעל 900 מינים של צמחים במחוז, מתוכם כ-100 מוגנים. מתוך 30 זני יונקים, איילים, שועלים, חזירי-בר וחתולי-בר משוטטים חופשי באיים ונפוצים מאוד באזור. ישנם 250 זני ציפורים על האיים, מתוכם 195 מקננות באופן קבוע.
יותר מ-60% משטח האי מכוסה ביערות - כמו גם 7% של ביצות, ורק 23% אדמה מעובדת ומיושבת.
גלריה

אחו בקרבת חופו הצפוני של היומאה
אחו בקרבת חופו הצפוני של היומאה
אחו בקרבת חופו הצפוני של היומאה
אחו בקרבת חופו הצפוני של היומאה
אחו בקרבת חופו הצפוני של היומאה
ראו גם

מחוז היו
ה'קע"ו

ה'קע"ו (5,176) ובקיצור קע"ו – היא שנה עברית  אשר החלה ביום א' בתשרי, אור ל-5 בספטמבר 1415 (לפי הלוח היוליאני, שהיה נהוג אז), והסתיימה ביום כ"ט באלול, 21 בספטמבר 1416.
המולד של תשרי חל ביום רביעי, 10 שעות ו-202 חלקים. לפיכך זו שנה מסוג החא. היא מעוברת, ואורכה 383 ימים.
זו שנה שלישית לשמיטה, ושנת 8 במחזור העיבור ה-273. תקופת ניסן שבשנה זו היא תחילת שנת 24 (סימנה כדידז) במחזור השמש ה-185.
שנה זו היא שנת 1,347 לחורבן הבית, ושנת 1,727 לשטרות.
לוח שנה > מאפייני לוח השנה

שנה מסוג החא, ובה 383 ימים.
שנה מעוברת ובה שני חודשי אדר - אדר א' ואדר ב'. חג הפורים נחוג בשנה כזו באדר ב'. בנוסף, בי"ד באדר א' מציינים פורים קטן, ובט"ו באדר א' מציינים שושן פורים קטן.
שנה "חסרה": שבה חשוון וכסלו בני 29 יום כל אחד
ג' בתשרי חל בשבת, ולכן צום גדליה נדחה ליום ראשון ד' בתשרי.
ט"ו באדר ב' חל בשבת, ולכן שושן פורים נחוג שלושה ימים - בערים שהיו מוקפות חומה - מיום שישי י"ד באדר ב' ועד יום ראשון ט"ז באדר ב' - זהו פורים משולש.
י"ד בניסן, ערב פסח, חל בשבת, ולכן חלים דיני ערב פסח שחל בשבת.
היסטוריה של עם ישראל
הדיוויזיה ה-29 (ארצות הברית)

| --- | --- |

תג הכתף של הדיוויזיה
 פרטים
 כינוי:  כחול ואפור
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 שיוך:   צבא ארצות הברית
 סוג:  דיוויזיה
 בסיס האם:  פורט בלוור 
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  1917   1985 – 1968   קיימת
 מלחמות:  מלחמת העולם הראשונה   מלחמת העולם השנייה   מלחמת עיראק   מלחמת אפגניסטן
 
הדיוויזיה ה-29 הייתה דיוויזיה של צבא ארצות הברית שלחמה במלחמת העולם הראשונה ובמלחמת העולם השנייה, והיא פעילה עד היום. הדיוויזיה משתייכת למשמר הלאומי, והיא כוללת יחידות ממרילנד, וירג'יניה, צפון קרוליינה ומערב וירג'יניה.
היסטוריה > מלחמת העולם הראשונה

הדיוויזיה ה-29 הוקמה ב-18 ביולי 1917 שלושה חודשים לאחר כניסת ארצות הברית למלחמת העולם הראשונה, והורכבה מיחידות של המשמר הלאומי של ארצות הברית. הדיוויזיה הורכבה מהבריגדה ה-57 שהורכבה מהרגימנטים ה-113 וה-114, שניהם מניו ג'רזי, ומהבריגדה ה-58 שהורכבה מהרגימנט ה-115 ממרילנד ומהרגימנט ה-116 מווירג'יניה. יחידות הארטילריה שלה היו רגימנט הארטילריה ה-110 ממרילנד, רגימנט ארטילריית השדה ה-111 מווירג'יניה ורגימנט הארטילריה ה-112 מניו ג'רזי. מאחר שהדיוויזיה הורכבה מלוחמים ממדינות שלחמו בצפון ובדרום במהלך מלחמת האזרחים האמריקנית, היא כונתה דיוויזיית "כחול ואפור".
הדיוויזיה נחתה בברסט, צרפת ב-8 ביוני 1918, ובסוף ספטמבר לחמה כחלק מהקורפוס הצרפתי ה-17 במסגרת הארמייה האמריקנית הראשונה במתקפת מז-ארגון. במהלך 21 ימי הלחימה, התקדמה הדיוויזיה ה-29 כ-7 ק"מ, תפסה 2,148 שבויים, ולכדה למעלה מ-250 מקלעים או תותחי ארטילריה. 30% מלוחמי הדיוויזיה נפגעו - 170 קצינים ו-5,591 חוגרים נהרגו או נפצעו. זמן קצר לאחר מכן נחתם הסכם שביתת-הנשק עם גרמניה ב-11 בנובמבר 1918, ובמאי 1919 חזרה הדיוויזיה לארצות הברית ולוחמיה שוחררו, אולם הדיוויזיה נשארה פעילה כחלק מהמשמר הלאומי.
היסטוריה > מלחמת העולם השנייה

ב-3 בפברואר 1941 הופעלה הדיוויזיה מחדש, במסגרת התארגנות צבא ארצות הברית למלחמה. הדיוויזיה הורכבה מהרגימנטים ה-115, ה-116 וה-175, גדודי הארטילריה ה-110, ה-111, ה-224 וה-227, ויחידות נוספות. ב-5 באוקטובר 1942 נשלחה הדיוויזיה בפיקודו של לאונרד ג'רואו לבריטניה, שם החלה באימונים לקראת הפלישה לאירופה. ב-30 ביולי 1943 מונה ג'רואו למפקד הקורפוס ה-5, ובמקומו מונה צ'ארלס גרהארט למפקד הדיוויזיה.
ב-6 ביוני 1944 נחתה הדיוויזיה בחוף אומהה, יחד עם הדיוויזיה ה-1 כחלק מהקורפוס ה-5, ועל אף אבדות רבות נאחזו הכוחות בחוף והדפו את הדיוויזיה הגרמנית ה-352 מעמדותיה. ב-7 ביוני כבשה הדיוויזיה את איזיני, וב-14 ביולי הועברה הדיוויזיה תחת פיקוד הקורפוס ה-19. הדיוויזיה השתתפה בקרב על סן-לו, ולאחר מכן לחמה במבצע קוברה ובקרב על ברסט. בדצמבר 1944 הועברה הדיוויזיה תחת פיקוד הקורפוס ה-13, והחזיקה עמדות לאורך נהר הרור. בהמשך לחמה הדיוויזיה כחלק מקורפוסים שונים בקרבות בגרמניה, עד לכניעת גרמניה הנאצית ב-8 במאי 1945. לאחר מכן שהתה הדיוויזיה ככוח כיבוש ליד ברמן, ובינואר 1946 שוחררו חיילי הדיוויזיה, והדיוויזיה חזרה להיות כוח של המשמר הלאומי של ארצות הברית.
היסטוריה > לאחר המלחמה

בשנת 1959 חולקה הדיוויזיה לצוותי קרב, ובשנת 1963 בוטלו הרגימנטים בדיוויזיה לטובת בריגדות במסגרת ארגון מחדש. בשנת 1968 נשלחו דיוויזיות אחדות של המשמר הלאומי לווייטנאם כחלק ממלחמת וייטנאם, אולם הדיוויזיה ה-29 לא נמנתה עליהם, ואף הוחלט בסוף לפרקה.
ב-6 ביוני 1984 הוחלט על הקמת הדיוויזיה מחדש, והיא הוקמה כדיוויזיה קלה במסגרת המשמר הלאומי. עם תום המלחמה הקרה בשנת 1989 פורקו דיוויזיות מסוימות, אולם הדיוויזיה ה-29 לא נמנתה עליהם, ורק נערך בה ארגון מחדש. בשנת 1998 השתתפו חיילי הדיוויזיה בתרגיל גדול מאוד שנערך בווירג'יניה, ובשנת 2001 נשלחו חלק מחייליה לשרת במסגרת כוח השלום בקוסובו. בשנת 2004 נשלחה הדיוויזיה לאפגניסטן, ובשנת 2006 עברה הדיוויזיה ארגון מחדש, ולאחר מכן נשלחה שוב לשרת בקוסובו. בשנת 2008 נשלח כוח מהדיוויזיה לשירות בכווית ובעיראק, ובשנת 2010 נשלח כוח מהדיוויזיה לשירות באפגניסטן.
הדיוויזיה ה-295 (ורמאכט)

| --- | --- |

סמל הדיוויזיה
 פרטים
 מדינה:  גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית
 שיוך:   ורמאכט
 סוג:  חיל רגלים
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  10 בפברואר 1940 – 8 במאי 1945 (5 שנים)
 מלחמות:  מלחמת העולם השנייה
 פיקוד
 מפקדים:  ראו בהמשך
הדיוויזיה ה-295 (בגרמנית: 295. Infanterie-Division), הייתה דיוויזיה של הוורמכאט במהלך מלחמת העולם השנייה. הדיוויזיה לחמה בקרב סטלינגרד, והושמדה במהלך הקרב. לאחר מכן הוקמה הדיוויזיה מחדש, ולחמה בנורווגיה עד סוף המלחמה.
היסטוריה > הקמה ראשונה

הדיוויזיה הוקמה ב-10 בפברואר 1940, על בסיס יחידות מהדיוויזיה ה-8, והועמדה תחת פיקוד הרברט גייטנר. במהלך המערכה על צרפת לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס ה-26 במסגרת הארמייה ה-18, ובשלב השני לחמה כחלק מהקורפוס ה-9 במסגרת הארמייה השנייה. במהלך מבצע ברברוסה לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס ה-4 במסגרת הארמייה ה-17, ולחמה בקרב אומן ובכיתור הגדול בקייב. במהלך מתקפת הקיץ הגרמנית בשנת 1942, לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס ה-51 במסגרת הארמייה השישית, ולאחר מכן לחמה עמו בקרב סטלינגרד, וב-31 בינואר נכנעו שרידי הדיוויזיה ונלקחו לשבי.
היסטוריה > הקמה שנייה

ב-1 באפריל 1943 הוקמה הדיוויזיה מחדש, ובאוגוסט אותה שנה נשלחה לנורווגיה, שם לחמה בקרבות השונים כחלק מהארמייה ההררית ה-20 עד סוף המלחמה.
מפקדים

הרברט גייטנר (10 בפברואר 1940 - 8 בדצמבר 1941)
קרל גומבל (8 בדצמבר 1941 - 2 במאי 1942)
רולף ווטמן (2 במאי 1942 - 16 בנובמבר 1942)
אוטו קורפס (16 בנובמבר 1942 - 31 בינואר 1943)
רודולף דינטר (1 באפריל 1943 - 27 ביולי 1944)
קרל-לודוויג רהיין (27 ביולי 1944 - 26 בינואר 1945)
זיגפריד מכולץ (26 בינואר 1945 - 8 במאי 1945)
הלילה (שיר של הכל עובר חביבי)

"הלילה" הוא פזמון שייצג את ישראל באירוויזיון 1981. את הפזמון כתבו יובל דור ושלומית אהרון והלחין שוקי לוי. הוא בוצע על ידי להקת הכל עובר חביבי. העיבוד (וכן הניצוח בתחרות האירוויזיון) נעשה על ידי אלדד שרים.
הפקה

מילות השיר מתארות ציפייה לרמה גבוהה יותר של אינטימיות בין בני זוג. הפזמון זכה בקדם אירוויזיון (שהיה למעשה הקדם-אירוויזיון הראשון) ונבחר לייצג את ישראל בתחרות האירוויזיון ה-26 שנערכה בדבלין שבאירלנד. בזמן התחרות הייתה שלומית אהרון בחודש השביעי להריונה. הפזמון הגיע למקום ה-7 מתוך 20, עם 56 נקודות (במקום הראשון זכתה הממלכה המאוחדת עם 136 נקודות).
גרסאות כיסוי

בשנת 2007 נעשה לשיר רמיקס על ידי המפיק המוזיקלי Henree.
בשנת 2019, כחלק ממחווה של כאן 88 לרגל אירוח ישראל את אירוויזיון 2019, ביצעה המוזיקאית דניאל רובין גרסת כיסוי עדינה יותר לשיר, שהופיעה באלבומה השני הסיפור בגדול.
בשנת 2023 ביצעה השחקנית לאורה ריבלין גרסת כיסוי לשיר במסגרת האלבום בעיר זרה.
הערות שוליים

↑  איתי שטרן, סינגולר נשי/חורפי, באתר nrg‏, 21 בנובמבר 2007
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz work: 6f1ebea0-6abb-405f-a6a4-84598dee1fa6 
ערך זה הוא קצרמרבנושא ישראל ובנושא שירים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
החטא הקדמון (קומיקס)

| --- | --- |

עטיפת החוברת Original Sin #1 ממאי 2014. אמנות מאת מייק דאודטו.
 מידע קומיקס
 יוצר:  ג'ייסון אהרון ומייק דאודטו
 סוגה:  קומיקס
 תקופת פרסום מקורית:  אפריל 2014 – ספטמבר 2014 (כ־154 ימים)
 מסת"ב:  מסת"ב 9780785190691
 ארץ מקור:  ארצות הברית ארצות הברית
 שפת המקור:  אנגלית
 מוציא לאור:  מארוול קומיקס
 מספר החוברות:  סדרה ראשית: 9 חוברות קשורות: 54
החטא הקדמון (באנגלית: Original Sin) היא מיני-סדרה ואירוע קרוסאובר שפורסם בחוברות הקומיקס ביקום מארוול על ידי חברת מארוול קומיקס, ונמשך לאורך 9 חוברות בסדרה הראשית ו-54 חוברות קשורות בין אפריל לספטמבר 2014. את הסיפור כתב ג'ייסון אהרון באיורו של מייק דאודטו.
העלילה מציגה את הרצח הפתאומי של אואטו הצופה, והחקירה של גיבורי-העל מכדור הארץ בחיפוש אחר הרוצח. במהלך האירועים, שכיר החרב גלגל-העין מפעיל את עינו של אואטו ובכך חושף את סודותיה. שלל גיבורי ונבלי-על נחשפים לחיזיונות המגלים להם פרטים חדשים על עברם, ולחלקם זה משנה לחלוטין את חייהם. כלי עלילתי (אנ') זה סייע להצגת דמויותיהן של אנג'לה וסילק ושכתוב ההיסטוריה והביוגרפיה של ניק פיורי.
היסטוריה פרסומית

העלילה הראשית של האירוע התפרסמה במיני-סדרה "Original Sin". חוברת פרולוג, שהציגה את דמותו של אואטו הצופה לקהל הקוראים והעניקה אקספוזיציה לתפקידו ביקום, יצאה לאור באפריל 2014, והיא התחילה את הקרוסאובר באופן רשמי. הסיפור העיקרי החל חודש אחר כך, במאי, עם הפצה דו-חודשית לשווקים של החוברות. בסך הכל יצאו תשע חוברות בסדרה הראשית, עד ספטמבר.
נוסף על כך, נוצרו חמש סדרות מוגבלות במיוחד לאירוע זה – "Operation S.I.N.‎" בת חמש החוברות שסיפרה על הרפתקאותיהם הסודיות של פגי קרטר והווארד סטארק בשנות ה-50, "Original Sin: Iron Man vs. Hulk" בת ארבע החוברות שהציגה את העימות בין טוני סטארק לברוס באנר לאחר שנחשפו לחיזיון מתעתע בנוגע לעברם, "Original Sin: Secret Avengers" בת שתי החוברות שהרחיבה את סיפורו של ניק פיורי ברקע האירוע, "Original Sin: Thor & Loki: The Tenth Realm" בת חמש החוברות שעקבה אחר מסעם של תור ולוקי בחיפוש אחר אחותם האבודה אנג'לה, ו-"Original Sins" בת חמש החוברות שחשפה שלל סודות על חייהם של גיבורי ונבלי-העל ביקום.
במקביל, התפרסמו גם בסדרות הקבועות השונות חוברות קשורות. בסך הכל, בסדרות אלו נקשרו 32 חוברות אל אירועי "החטא הקדמון" בכותרת שלהן. חוברות אלו הציגו את השפעת אירועי הסדרה הראשית על הדמויות, וב-"The Amazing Spider-Man" השפעה זו ניכרה לאורך זמן רב גם בתום האירוע.