stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
האחים מרקס
הוליווד > MGM ולאחריה

שלושת האחים חתמו על הסכם עם אולפני MGM ולפי הצעת המפיק האגדי אירווינג תלברג שינו את "הנוסחה" לפיה עבדו. שאר סרטיהם לא כללו את האנרכיה של הסרטים המוקדמים ואת הביקורת החברתית, אלא כללו עלילות רומנטיות השזורות בסצנות קומיות ומוזיקליות, כאשר מעתה התאנו האחים לדמויות "רשעים" בלבד. סרטים אלו נחשבים ירודים ברמתם מסרטי האחים בתקופת "פרמאונט".
הסרט הראשון בתקופה זו היה "לילה באופרה" (1935) סאטירה מתוחכמת על עולם האופרה, שבה מסייעים האחים לשני צעירים מאוהבים, זמר וזמרת אופרה, באמצעות הפיכת הפקה של האופרה "אל טרובאטורה" לכלל תוהו ובוהו. הסרט היה להצלחה גדולה, ובמשך שנים נחשב לסרטם הטוב ביותר. אחרי סרט זה הגיע "יום במרוצים" (1937), אשר במהלך הפקתו מת תלברג באופן מפתיע, ולאחים אבד מליץ היושר שלהם באולפני MGM.
האחים ניסו את מזלם באולפני RKO בסרט בשם "שירות חדרים" בשנת 1938, ולאחר מכן שבו ל-MGM בשלושה סרטים "האחים מרקס בקרקס" (1939), "האחים מרקס במערב הפרוע" (1940) ו"החנות הגדולה" (1941). סרטים אלו לא הצליחו לחזור על הצלחת שני הסרטים הראשונים של האחים ב-MGM.
שני סרטיהם האחרונים של האחים כצוות קומי הופקו באולפני "יונייטד ארטיסטס" – "לילה בקזבלנקה" (1946) שהיה פרודיה על הלהיט הקולנועי משנת 1942 "קזבלנקה" ו"מאושרים באהבה" ("Love Happy") בשנת 1949.
מיתוס פופולרי מספר כי כאשר יצרו האחים את הסרט "לילה בקזבלנקה" איימו אולפני האחים וורנר לתבוע בגין השימוש במילה "קזבלנקה" אך נסוגו מן הרעיון כאשר איים עליהם גראוצ'ו בתביעה בגין השימוש במילה "האחים" בשם האולפן. האמת היא כי בעת הפקת "לילה בקזבלנקה" עמדו האולפנים בקשר על מנת לוודא כי לא יהיה קשר ברור בין העלילות, אלא בקו העלילה הכללי בלבד, ומכתביו של גראוצ'ו אל האולפנים נשלחו לצורך יחסי ציבור, מבלי שאיש שקל ברצינות הגשת תביעה.
"מאושרים באהבה" היה סרטם האחרון של האחים כצוות קומי קולנועי. לאחר מכן הופיעו האחים בסצנות נפרדות בסרט "סיפור המין האנושי" (1957) ולאחריו בסרט טלוויזיה בשם "שוד היהלומים שלא יאמן" בשנת 1959.
הקריירות הנפרדות

משנת 1947 החלו האחים בפיתוח קריירות נפרדות. הארפו וצ'יקו הופיעו כצוות ובנפרד על במת התיאטרון, וגראוצ'ו החל קריירה כבדרן ברדיו ובטלוויזיה. בשנות ה-50 היה גראוצ'ו המנחה של חידון טלוויזיוני קומי בשם "אתה יכול להתערב על זה" ("You Bet Your Life") שנחשב לפורץ דרך בתחום השעשועונים הטלוויזיוניים. כן הופיעו האחים בנפרד במספר סרטים. בשנת 1959 פרסם גראוצ'ו את ספר זיכרונותיו "גראוצ'ו ואני" ובשנת 1964 פרסם ספר פרוזה בשם "זיכרונותיו של מאהב מדובלל" (Memoirs of a Mangy Lover), וב-1967 את "מכתבי גראוצ'ו" (The Groucho Letters).
בשנת 1970 סיפקו שניים מהאחים קולות לסרט מצויר בשם "הקומיקאים המטורפים" שהופק עבור אולפני הטלוויזיה ABC. "איחוד" זה היה הופעתם הפומבית האחרונה כצוות. צ'יקו והרפו כבר לא היו בין החיים, וזפו שימש בתפקידיהם.
השושלת הראשונה של מצרים

|   |
| --- | --- |
 מדינה:  מצרים העתיקה 
 בית האב:  התקופה השושלתית הקדומה 
 תקופת השושלת:  3150 לפני הספירה – 2850 לפני הספירה 
 
פלטת נערמר (בסביבות 3200-3000 לפני הספירה).
השושלת הראשונה של מצרים העתיקה (שושלת I) כוללת את הסדרה הראשונה של מלכי מצרים ששלטו על מצרים המאוחדת. זאת מיד אחרי האיחוד של מצרים העליונה והתחתונה, על ידי מנס או נערמר, ומסמנת את תחילתה של התקופה השושלתית הקדומה, כאשר הכוח התרכז בבירה תיניס.
התאריך של תקופה זו נתון לפולמוס אקדמאי על הכרונולוגיה המצרית. היא נופלת בתקופת הברונזה המוקדמת, וההערכה היא שהחלה בין המאות ה-34 וה-30 לפני הספירה. במחקר משנת 2013 המבוסס על תיארוך פחמן רדיואקטיבי, הצטרפותו של חור אחע, המלך השני של השושלת הראשונה, הוצבה בין 3111 ל-3045 לפני הספירה בסבירות של 68%, ובין 3218 ל-3035 בסבירות של 95%. אותו מחקר הציב את תקופתו של דן (אנ'), המלך השישי של השושלת, בין 2928 ל-2911 לפני הספירה בסבירות של 68%, ניתוח פחמן-14 משנת 2023 הציב את תקופת שלטונו של דן מוקדם יותר, בין 3011 ל-2921, בטווח רחב יותר של 3104 עד 2913.
השושלת

מידע על שושלת זו נגזר ממספר אנדרטאות וחפצים אחרים הנושאים שמות מלכותיים, כשהחשובים ביותר הם פלטת נערמר וראש אלת נערמר, וכן רשימות מלכי דן וקע. תיעודים מפורטים של שתי השושלות הראשונות לא שרדו, למעט הרשימות הדלות על אבן פלרמו. התיאור בחיבור ה"אגיפטיקה" של מנתון סותר הן את העדויות הארכאולוגיות והן את הרישומים ההיסטוריים האחרים: מנתון מנה תשעה שליטים מהשושלת הראשונה, שרק אחד משמותיהם תואם את המקורות האחרים, ומציע מידע רק עבור ארבעה מהם. ההירוגליפים המצריים היו מפותחים עד אז, וצורותיהם לא השתנו ושימשו במשך יותר משלושת אלפים שנה.[דרוש מקור]
אלנה בויס ציינה:
"קברים גדולים של פרעונים באבידוס ונקאדה, בנוסף לבתי הקברות בסקארה וחלוואן ליד ממפיס, חושפים מבנים הבנויים בעיקר מעץ ולבני בוץ, עם שימוש מועט באבן לקירות ולרצפות. אבן שימשה בכמות גדולה לייצור קישוטים, כלים, ומדי פעם, עבור פסלים. אשל ("תמריסק" או "ארז מלח") שימש לבניית סירות כמו סירות אבידוס. אחת הטכניקות החשובות ביותר לעיבוד עץ היה שגם ומגרעת, שנוצרה על ידי עיצוב בליטה בקצהו של עץ אחד כך שיתאים למגרעת שנחתכה בחלק העץ השני. שכלול של מחבר זה באמצעות שגם חופשי הפכה בסופו של דבר לאחד המאפיינים החשובים ביותר בבניית ספינות בים התיכון ובמצרים. זה יצר איחוד בין שתי חתיכות או רכיבים אחרים על ידי הכנסת השגם בנפרד לתוך חלל (חור) חתוך בגודל המתאים לכל רכיב."
—אלנה בויס, דוקטורט
מחקר על גולגולות של השושלת הראשונה מהקברים המלכותיים באבידוס ציין זיקה עם קרמה בממלכת כוש. התוצאות הכלליות מדגימות זיקה רבה יותר לקבוצות עמק הנילוס העליון, אך גם מצביעות על שינוי ברור ממגמות קרניומטריות קודמות. זרימת הגנים ותנועתם של פקידי הצפון לעיר הדרומית החשובה עשויים להסביר את הממצאים.
פלטת נערמר
ראש אלת נערמר
שרשראות עם סוגים שונים של חרוזים. קרנליאן, פנינים ונופך.
צנצנת חרס עם מסננת אינטגרלית.
קורבן אדם

הקרבת קורבנות אדם הייתה נהוגה כחלק מטקסי הקבורה הקשורים לכל הפרעונים של השושלת הראשונה. הליך זה מודגם בבירור כקיים בתקופת שושלת זו על ידי שומרים קבורים ליד קבר כל פרעה וכן בעלי חיים שהוקרבו לקבורה. קברו של ג'ר קשור לקבורתם של 338 פרטים. האנשים ובעלי החיים שהוקרבו, כמו חמורים, היו צפויים לסייע לפרעה בחיים שלאחר המוות. מסיבות לא ידועות, נוהג זה הסתיים עם סיומה של השושלת.
לפי ההיסטוריון והבלשן כריסטופר ארת (אנ'), המנהג הפולחני של הקרבת קורבנות שומר מקורו באזור הדרומי של הנילוס התיכון. ארת גם הצהיר שנוהג תרבותי זה היה משותף עם ממלכת קרמה שבאזור הנילוס הנובי העליון.
ראו גם

התקופה השושלתית הקדומה
הערות שוליים

↑  Kuhrt (1995), p. 118.
↑  Heagy, Thomas C. (2014). "Who was Menes?". Archeo-Nil. 24: 59–92.
1 2  Dee, M.; Wengrow, D.; Shortland, A.; Stevenson, A.; Brock, F.; Girdland Flink, L.; Bronk Ramsey, C. (4 September 2013). "An absolute chronology for early Egypt using radiocarbon dating and Bayesian statistical modelling". Proceedings of the Royal Society A: Mathematical, Physical and Engineering Sciences. 469 (2159): 20130395. Bibcode:2013RSPSA.46930395D. doi:10.1098/rspa.2013.0395. PMC 3780825. PMID 24204188.
↑  Quiles, Anita; Tristant, Yann (2023). "Radiocarbon-Based Modeling of the Reign of King den (1St Dynasty, Egypt) and the Start of the Old Kingdom". Radiocarbon. 65 (2): 485–504. Bibcode:2023Radcb..65..485Q. doi:10.1017/RDC.2023.15. ISSN 0033-8222.
↑  "Qa'a and Merneith lists", Xoomer, IT: Virgilio.
↑  The Narmer Catalog http://narmer.org/inscription/1553 Archived 2020-02-08 at the Wayback Machine
↑  The Narmer Catalog http://narmer.org/inscription/4048 Archived 2020-02-19 at the Wayback Machine
↑  Manetho, Fr. 6, 7a, 7b. Text and translation in Manetho, translated by W.G. Waddell (Cambridge: Harvard University, 1940), pp. 27–35
↑  Buis, Alena (2022). "Predynastic and Early Dynastic Art". Art and Visual Culture: Prehistory to Renaissance. Large tombs of pharaohs at Abydos and Naqada, in addition to cemeteries at Saqqara and Helwan near Memphis, reveal structures built largely of wood and mud bricks, with some small use of stone for walls and floors. Stone was used in quantity for the manufacture of ornaments, vessels, and occasionally for statues. Tamarix was used to build boats such as the Abydos Boats. One of the most important indigenous woodworking techniques was the fixed mortise and tenon joint, where the fixed tenon was made by shaping the end of one timber to fit into a mortise (or hole) that is cut into a second timber. A variation of this joint using a free tenon eventually became one of the most important features in Mediterranean and Egyptian shipbuilding. It creates a union between two planks or other components by inserting a separate tenon into a cavity (mortise) of the corresponding size cut into each component.
↑  Keita, S. O. Y. (1992). "Further studies of crania from ancient Northern Africa: An analysis of crania from First Dynasty Egyptian tombs, using multiple discriminant functions". American Journal of Physical Anthropology. 87 (3): 245–254. doi:10.1002/ajpa.1330870302. ISSN 1096-8644. PMID 1562056.
↑  Shaw (2000), p. 68.
↑  Ehret, Christopher (20 June 2023). Ancient Africa: A Global History, to 300 CE. Princeton University Press. p. 114. ISBN 978-0-691-24409-9.
ביבליוגרפיה

Kuhrt, Amélie (1995), The Ancient Near East: c. 3000–330 BC, London: Routledge, ISBN 978-0-415-01353-6.
Shaw, Ian (2000), The Oxford History of Ancient Egypt, Oxford: Oxford University Press, ISBN 0-19-280458-8
ג'נין ג'נין

| --- | --- |

 בימוי:  מוחמד בכרי 
 תסריט:  מוחמד בכרי 
 מדינה:  ישראל והרשות הפלסטינית
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  2002 
 משך הקרנה:  54 דק' 
 שפת הסרט:  ערבית 
 סוגה:  סרט תיעודי 
 מקום התרחשות:  ישראל 
 דף הסרט ב־IMDb
 
טנק ברחובות ג'נין במבצע חומת מגן
צילום אווירי של אזור הקרב בג'נין. במרכז התמונה שטחים בהם נהרסו בתים במהלך הקרב. צולם על ידי צה"ל ב־13 באפריל 2002.
ג'נין ג'נין (בערבית: جنين، جنين) הוא סרט תיעודי שנוי במחלוקת של הבמאי הערבי-ישראלי מוחמד בכרי, משנת 2002. הסרט הוכן בעקבות הקרב שניהל צה"ל במחנה הפליטים ג'נין במסגרת מבצע "חומת מגן". הסרט מומן על ידי יאסר עבד רבו ואנשי הרשות הפלסטינית. הסרט מביא טענות של פלסטינים על פשעי מלחמה לכאורה שביצעו חיילי צה"ל ובפרט טענה של קשיש פלסטיני שחייל גנב ממנו חפץ. בתי המשפט קבעו במספר ערכאות שהסרט שקרי ומוציא את דיבת חיילי צה"ל רעה.
בית המשפט המחוזי במחוז המרכז קבע כי יש בו משום לשון הרע וכי בהצגתו כתיעודי נהג בכרי בחוסר תום לב, אך דחה את תביעת הדיבה שהגישו נגדו חמישה חיילי צה"ל במילואים שהשתתפו בלחימה בג'נין, כיוון שאין להם זכות תביעה משום שמדובר בדיבה נגד הציבור. גם ערעורם לבית המשפט העליון נדחה, והיועץ המשפטי לממשלה החליט שלא להגיש כתב אישום פלילי בגין לשון הרע נגד הציבור. סא"ל במיל' ניסים מגנאג'י שהופיע בסרט הגיש תביעה אישית נגד בכרי, במסגרת חוק איסור לשון הרע. ב-11 בינואר 2021 אסר בית המשפט המחוזי מרכז על הפצת הסרט ועל הקרנתו, והורה על החרמת עותקיו. בנוסף היה על בכרי לשלם פיצויים בסך 175,000 ש"ח למגנאג'י נוסף על הוצאות משפטיות בסך 50,000 ש"ח. ב-23 בנובמבר 2022 דחה בית המשפט העליון את הערעור שהגיש בכרי, אסר את הקרנתו של הסרט בישראל ופסק שהסרט מהווה הוצאת דיבה ולשון הרע על חיילי צה"ל.
האירועים שהובילו להפקה > הפיגוע במלון פארק

בערב ליל הסדר תשס"ב, 27 במרץ 2002, נכנס מחבל מתאבד לחדר האוכל של מלון "פארק" בנתניה. באותה עת שהו בחדר האוכל כ-250 אנשים שהיו בעיצומו של ליל הסדר. המחבל פוצץ מטען חבלה שנשא על עצמו, והפיצוץ הביא להחרבתו של חדר האוכל כליל. 30 מהחוגגים נהרגו וכ-160 איש נפצעו. היה זה שיאו של חודש עקוב דם, שבו נרצחו בפיגועים למעלה מ-135 ישראלים.
האירועים שהובילו להפקה > מבצע חומת מגן

יומיים לאחר הפיגוע פתח צה"ל במבצע "חומת מגן", במטרה לחסל תשתיות טרור שגרמו לגל פיגועים בשטח ישראל באותה תקופה. המבצע כלל כיבוש מחדש של רוב הערים הפלסטיניות ולחימה מבית לבית על מנת לעצור מבוקשים ולהרוס את תשתית הטרור. במהלך המבצע נהרגו 497 פלסטינים, נפצעו למעלה מ-1400 אנשים ונעצרו למעלה מ-4000. רבים מהפלסטינים התנגדו בכלי נשק ובכלי נשק מאולתרים לכניסת כוחות צה"ל לערים הפלסטיניות וכך נהרגו במהלך המבצע 29 חיילים ישראלים ולמעלה מ-100 נפצעו. אף על פי שמבחינת האבדות הפלסטיניות, הקרב הקשה ביותר התרחש בשכם (בו נהרגו כ-70 פלסטינים ו-6 מחיילי צה"ל), הקרב שזכה לתשומת הלב העולמית היה זה שנערך במחנה הפליטים ג'נין בו נהרגו למעלה מ-50 פלסטינים ו-23 חיילים ישראלים.
האירועים שהובילו להפקה > הקרב בג'נין

ב-3 באפריל 2002 נכנסו כוחות צה"ל לשטח מחנה הפליטים ג'נין, ששימש בסיס להתארגנות ויציאת מחבלים לשטחי ישראל. לאחר שניתנה לאוכלוסייה במחנה התרעה לעזוב את בתיהם, ניהלו כוחות צה"ל לחימה קשה ביותר עם המחבלים במקום, שכללה הפעלת מטעני חבלה רבים כנגד החיילים, ירי מסיבי לעברם וכדומה. המחבלים התערו באוכלוסייה המקומית שלא שעתה להתראות צה"ל וניהלו את הלחימה מקרבה. צה"ל עשה מאמץ שלא לפגוע באזרחים, ולכן נמנע משימוש בתקיפות מטוסים או ירי ארטילרי. במהלך הלחימה, באחת התקריות, נתקל כוח מילואים של צה"ל במארב מחבלים ונהרגו 13 לוחמים. בתגובה עבר צה"ל לשימוש בדחפורי די-9 משוריינים והחל להרוס בתים שמהם בוצע ירי או הכילו מטעני חבלה. בלחימה במחנה נהרגו 23 חיילים ונפצעו כ-60, ונהרגו כ-65 פלסטינים, חלקם אזרחים, ונגרם נזק רב לרכוש.
בזמן הלחימה ולאחריה לא הותרה כניסת כלי תקשורת למחנה. שמועות וטענות שנטענו על ידי פלסטינים ואף שודרו בכלי תקשורת ברחבי העולם כמידע אמין וודאי, כאילו בוצע טבח על ידי צה"ל, הוכחשו על ידו מכל וכל. טענות אלה נתגלו מאוחר יותר כלא נכונות, ומספר ההרוגים המדווח כמוגזם. אף האו"ם וארגוני זכויות אדם הסכימו כי לא היה טבח.
תמצית

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
בסוף חודש אפריל 2002, לאחר האירועים, מוחמד בכרי וצוותו נכנסו למחנה הפליטים ג'נין והסריטו תגובות של תושבי ג'נין על האירועים שהתרחשו, במטרה להשמיע את הצד הפלסטיני.
הסרט מתאר את הלחימה בג'נין מנקודת המבט של התעמולה הפלסטינית ובהצמדות לנרטיב שצה"ל ביצע טבח במחנה. הוא כולל עדויות של פלסטינים שטענו שצה"ל ביצע במחנה פשעי מלחמה חמורים, כולל הריגה מכוונת של אזרחים. הסרט כולל גם האשמות חמורות, ביניהן סצנה הגורסת שצה"ל השתמש בטנקים ונגמ"שים לדרוס פצועים, ומציגה סרט שלכאורה מוכיח זאת (הסרט, התברר מאוחר יותר, הורכב מהדבקה של שני סרטים שונים - טנקים נוסעים, ופצועים פלסטינים - שלא היו קשורים ביניהם).
בכרי הודה שהייתה מגמתיות מסוימת בעריכת חלק מהסצנות אך טען שלא עשה זאת במזיד. אנשי הרשות הפלסטינית ובהם שר ההסברה הפלסטיני, יאסר עבד רבו, השתתפו במימון הסרט.
פולמוס > פסטיבלים ופרסים

הסרט הוקרן בפסטיבלים רבים ברחבי העולם בנוכחותו של מוחמד בכרי, ואף זכה בפרסים שונים: ב-2008 באמסטרדם ב-2010 בסינמה ג'נין ב-2010 באוניברסיטת בוסטון כמו כן בכרי זכה בשני פרסים האחד בפסטיבל הקולנוע הבינלאומי Carthage על בימוי סרטו זה. והשני פרס חירות הדיבור בפסטיבל ברלין.
פולמוס > פסילתו במועצה לביקורת סרטים

הסרט הוקרן בסינמטק ירושלים ובסינמטק תל אביב, ולאחר מכן הוגש למועצה לביקורת סרטים על מנת לקבל אישור להקרינו בהקרנה מסחרית בבתי הקולנוע בישראל. המועצה החליטה ברוב של 8 מול 3, לאסור את הקרנת הסרט בבתי הקולנוע בישראל. המועצה שלחה למוחמד בכרי הודעה על החלטה, ובו נימקה את החלטתה בטיעונים הבאים:
מדובר בהצגה מסולפת של אירועים במסווה של אמת דוקומנטרית העלולה להטעות את הציבור.
מדובר בסרט תעמולה המציג באופן חד-צדדי את עמדת הצד עמו מצויה מדינת ישראל במצב מלחמה ובעת שמלחמה זו עדיין נמשכת ואין זה ראוי שהמועצה תיתן יד והכשר להקרנתו.
מדובר בסרט הפוגע פגיעה קשה ברגשות הציבור העלול לחשוב בטעות, כי חיילי צה"ל מבצעים באופן שיטתי ומכוון פשעי מלחמה, וזאת בניגוד מוחלט לאמת ולממצאים העובדתיים בבדיקות שנערכו על ידי צה"ל ועל ידי גורמים בינלאומיים.
הצגת האירועים גובלת בהסתה ויוצרת דה-לגיטימציה לעצם קיומה של מדינת ישראל.
עקרונות היסוד וטבעה של דמוקרטיה שאינה חפצה לאבד עצמה לדעת מחייבים, לטעמה של המועצה, להימנע ממתן אישור והכשר להקרנת הסרט האמור.
פולמוס > העתירה לבג"ץ

בתגובה להחלטת המועצה לביקורת סרטים החליטו מוחמד בכרי ו"פורום היוצרים הדוקומנטריים" להגיש עתירה לבית המשפט הגבוה לצדק, בטענה כי החלטת המועצה לביקורת סרטים אינה סבירה באופן קיצוני, פוגעת בחופש הביטוי והיצירה, ותוך חריגה מסמכותה משום שלטענתם המועצה אינה רשאית לערב שיקולים מדיניים בהחלטותיה או לפסול סרטים שלדעתה הם שקריים. בעתירתם ביקשו מבג"ץ כי יבטל את החלטת המועצה לביקורת סרטים.
בתגובה לעתירה טענה המדינה כי הסרט מסולף, שקרי, ומעוות את המציאות. המדינה טענה כי פסילת הסרט מחויבת בשל הסכנה הטמונה לשלום הציבור ורגשותיו. כמו כן הצטרפו לעמדת המדינה משפחותיהם של חיילי צה"ל שנפלו בקרבות וכן לוחמים שנטלו חלק בקרבות, שסיפרו על הקרבות שהתרחשו במקום ושיתפו את בית המשפט והציבור בתחושתם הקשה לנוכח העיוות הרב שמשתקף בסרט, המשמיץ אותם על לא עוול בכפם.
ב-11 בנובמבר 2003 החליט בג"ץ פה אחד לקבל את העתירה, לבטל את החלטת המועצה לביקורת סרטים, ולהתיר את הקרנתו של הסרט בבתי הקולנוע בישראל כשהוא מסתמך על בג"ץ קול העם. מנימוקי ההחלטה: חופש הביטוי הוא ערך מרכזי בשיטה הדמוקרטית. על מנת לפגוע בו יש להראות כי קיימת סכנה ודאית לפגיעה בסדר הציבורי. לא ניכר כי כך הדבר במקרה זה. יתר על כן, יש לתת לציבור לשפוט בעצמו את תכניו של הסרט ולקבוע מהי האמת. כמו כן, התייחס פסק הדין לעובדה שהסרט נאסר להקרנה רק בבתי הקולנוע, אולם לא בערוצים אחרים, מה שמוריד מאפקטיביות החלטת המועצה לביקורת סרטים.
פולמוס > תגובות

במהלך טקס יום הזיכרון בנאום הרמטכ"ל תקף הרמטכ"ל אביב כוכבי את הסרט ואמר: "הסרט מציג באופן מעוות ושקרי את המציאות ופוגע בחיילים שלחמו שם".
תגובות לטענות בסרט

ד"ר דוד צנגן, רופא ישראלי ששירת כרופא קרבי בקרב בג'נין כתב מאמר ובו פרט 7 שקרים המופיעים בסרט. המאמר פורסם לראשונה ב"מעריב" ב-8 בנובמבר 2002 ואחר כך תורגם לאנגלית והופץ על ידי משרד החוץ. בין השקרים שהופיעו בסרט והופרכו על ידי צנגן:
מנהל בית החולים בג'נין ד"ר אבו ראלי טען שצה"ל הפציץ את האגף המערבי והשמיד אותו לגמרי. בפועל, לא היה אגף כזה וצה"ל מעולם לא תקף את בית החולים בפגזים ופצצות. בנוסף אבו ראלי התראיין לאל-ג'זירה וטען שצה"ל הרג אלפי אנשים, האשמות שהתגלו כשקר מוחלט.
זקן בן 75 התראיין לסרט וטען שחיילי צה"ל הקימו אותו מהמיטה באמצע הלילה ואז ירו ברגלו. ד"ר צנגן טיפל באותו איש וטען שברגלו לא היו פציעות ירי. הוא נלקח לבית החולים העמק לטיפול אחרי שבית החולים בג'נין סירב לטפל בו.
בסרט מסופר על תינוק שנורה בחזהו ומת מפצעיו אחרי שצה"ל סירב לאפשר לפנותו לבית חולים. צנגן טוען שפציעה כזאת היא קטלנית ופינוי לבית חולים לא היה עוזר. כמו כן, גופת התינוק מעולם לא נמצאה.
האיש שסיפר על התינוק טוען שפתח דרך נשימה לתינוק באמצעות אצבעו, דבר שהוא בלתי אפשרי מבחינה רפואית. אותו איש טען שטנקים של צה"ל רמסו בזחליהם הלוך ושוב פצועים פלסטינים, דבר שמעולם לא קרה.
בכרי טוען שצה"ל קבר מספר רב של פלסטינים בקבר המוני אך מעולם לא הראה איפה הוא נמצא. כמו כן, 52 הגופות שנמצאו הועברו בסופו של דבר לפלסטינים שיקברו אותם כראות עיניהם.
הסרט טוען שחיל האוויר הישראלי השתמש במטוסי קרב להפציץ את המחנה אף על פי שבפועל צה"ל הפעיל רק מסוקי קרב שירו אש נקודתית כלפי מטרות ולא ביצעו הפצצת שטיח.
בכרי לא היה בג'נין בזמן הקרב אלא הגיע רק שבועיים אחרי סיומו. הוא מבצע מניפולציות גרפיות בצילומיו, כגון הגדלת האפקט של הבתים ההרוסים והסרת פוסטרים של שאהידים ומחבלים מתאבדים שהיו תלויים על הקירות. צנגן שוב חוזר על ההאשמה השקרית שהופיעה בסרט שטענה שטנקים דרסו פצועים פלסטינים, ומתאר כיצד בכרי ניסה לזייף זאת באמצעות "הדבקת" שני סרטים לא קשורים זה לזה.
צנגן מספר שכאשר הוקרן הסרט בסינמטק ירושלים והוא עלה לבמה כדי להגיב להאשמות שבסרט, הקהל צעק לעברו "רוצח" ואחד האנשים אף ניסה לקחת ממנו את המיקרופון בכוח.
בתגובה לסרט "ג'נין ג'נין" הפיק הבמאי הצרפתי פייר רחוב את הסרט "הדרך לג'נין", המצדיק את פעולת צה"ל בג'נין ומציג את טענות הפלסטינים כשקריות.
הערות שוליים

1 2  ע"א 1726/21 מוחמד בכרי נ' ניסים מגנאג'י ואחרים, ניתן ב־23 בנובמבר 2022;
אברהם בלוך, ‏העליון הכריע סופית: הסרט ג'נין ג'נין נאסר להקרנה בישראל, באתר "סרוגים", 23 בנובמבר 2022.
↑  Matt Rees,‏ The Battle of Jenin, באתר כתב העת טיים
↑  גואל פינטו, מוחמד בכרי: עשיתי טעות מרה ב"ג'נין ג'נין", באתר הארץ, 23 בפברואר 2005
↑  מיכאל דבורין, מוחמד בכרי מאשר: עבד רבו השתתף במימון הסרט "ג'נין ג'נין", באתר News1 מחלקה ראשונה
↑  "ג'נין, ג'נין" וטלי פחימה בפסטיבל קולנוע ישראלי באמסטרדם, עכבר העיר
↑  Cinema Jenin Festival August 5th-7th 2010, web.archive.org, ‏2010-08-06
↑  Boston University Palestine Film Festival: "Jenin, Jenin", www.bu.edu
↑  http://www.ism-france.org/analyses/Declaration-de-soutien-a-Mohammad-Bakri-realisateur-de-Jenin-Jenin--article-13382
↑  בג"ץ 316/03 מחמד בכרי נ' המועצה לביקורת סרטים ואח', ניתן ב־11 בנובמבר 2003
אייל הראובני ומרב יודילוביץ', בג"ץ התיר את הקרנת הסרט "ג'נין ג'נין", באתר ynet, 11 בנובמבר 2003
↑  משה ריינפלד, פיצוי ל-5 מילואימניקים בגלל הסרט ג'נין ג'נין, באתר News1 מחלקה ראשונה, 26 בנובמבר 2007
↑  נעם ברקן, פיצוי לחיילים על "ג'נין ג'נין", באתר nrg‏, 25 בנובמבר 2007
↑  פסק הדין בתביעת הדיבה האזרחית ת"א 6053-08-07 בן-נתן ואח' נ' בכרי ואח'
עפרה אידלמן ונירית אנדרמן, הסרט "ג'נין ג'נין" שקרי, אך בכרי לא יפצה, באתר הארץ, 30 ביוני 2008
↑  רותי אברהם, לוחמי הקרב בג'נין מערערים: דמנו הותר, באתר News1 מחלקה ראשונה, 7 באוקטובר 2008
↑  יובל יועז, ‏מזוז: לא יוגש אישום נגד מוחמד בכרי על לשון הרע ב"ג'נין ג'נין", באתר גלובס, 5 בינואר 2010
↑  שני גורקביץ'‏, פרשת מוחמד בכרי ו"ג'נין ג'נין": נדחתה הצעת הפשרה, באתר וואלה, 7 במרץ 2011

 איציק וולף, נדחתה הצעת הפשרה בערעור בפרשת 'ג'נין ג'נין', באתר News1 מחלקה ראשונה
↑  פסק הדין בבית המשפט העליון: ע"א 8345/08 עופר בן נתן ואחרים נ' מוחמד בכרי, ניתן ב־27 ביולי 2011
↑  יהודה וינשטיין, היועץ, עמ' 232–233
↑  החלטה בבקשה לבחון מחדש החלטות שלא לפתוח בחקירה נגד מר מחמד בכרי, באתר של משרד המשפטים, 10 בדצמבר 2014
עדנה אדטו, וינשטיין: על אף השקרים, לא תיפתח חקירה נגד יוצר הסרט "ג'נין ג'נין", באתר ישראל היום, 11 בדצמבר 2014.
↑  משה ויסטוך, ‏מנדלבליט החליט לתמוך בתביעת הדיבה נגד יוצר ג'נין ג'נין,  באתר כיפה, 20 בדצמבר, 2017,
איתמר לוין, מנדלבליט: לפצות על "ג'נין ג'נין", באתר News1 מחלקה ראשונה, 20 בדצמבר 2017.
↑  אברהם בלוך, ‏מנדלבליט: ליוצר הסרט ג'נין ג'נין אין הגנה מתביעה, באתר "סרוגים", 24 בספטמבר 2020
↑  ניצחון ללוחמי צה"ל: נאסרה הקרנת הסרט "ג'נין ג'נין", מוחמד בכרי חויב לשלם פיצויים, באתר ערוץ 7, ‏11 בינואר 2021
↑  גלעד מורג, פסק דין תקדימי: הסרט "ג'נין ג'נין" נאסר להקרנה בארץ, באתר ynet, 12 בינואר 2021.
↑  דון סוסונוב ואילנה שרון-יהב, ‏איסור הקרנת "ג'נין ג'נין": דה-פקטו - לא קרה כלום | דעה, עו"ד דון סוסונוב ועו"ד אילנה שרון-יהב, באתר גלובס, 25 בינואר 2021.
↑  Seven Lies About Jenin: David Zangen views the film "Jenin, Jenin" and is horrified, ד"ר דוד צנגן, פורסם במקור ב"מעריב", 8.11.2002, ומתורגם לאנגלית באתר משרד החוץ.
↑  גדעון שניר: הרמטכ"ל נגד הסרט ג'נין ג'נין, באתר ייצור ידע, ‏4 ביולי 2020
↑  THE ROAD TO JENIN
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987012838263105171
אבל גאנס

| --- | --- |

 לידה:  25 באוקטובר 1889 rue de la Charbonnière, הרובע השמונה-עשר של פריז, צרפת 
 פטירה:  10 בנובמבר 1981 (בגיל 92) rue de l'Yvette, הרובע השישה-עשר של פריז, צרפת 
 מקום קבורה:  בית הקברות אוטויי 
 שם לידה:  Abel Eugène Alexandre Perthon 
 מדינה:  צרפת 
 מקום לימודים:  תיכון שפטל 
 בן או בת זוג:  סילבי גאנס (7 באוקטובר 1933–19 בנובמבר 1978) 
 פרסים והוקרה:  פרס באפט"א למפעל חיים (1981) 
 פרופיל ב-IMDb
 
אבל גאנס (בצרפתית: Abel Gance;‏ 25 באוקטובר 1889 – 10 בנובמבר 1981) היה במאי ראינוע וקולנוע צרפתי.
שודדי הקאריביים (מתקן שעשועים)

שודדי הקאריביים (באנגלית: Pirates of the Caribbean) הוא אחד מתקני השעשועים המוכרים ביותר בפארקים של חברת וולט דיסני. זהו מתקן אפל המצוי בדיסנילנד, בממלכת הקסם, בדיסנילנד טוקיו ובדיסנילנד פריז.
המתקן מתאר את עלילותיהם של שודדי הים הקאריביים האמיתיים שפעלו במאות ה-17 וה-18. המתקן נפתח לראשונה בדיסנילנד בשנת 1967 והיה הגדול במתקנים המשתמשים באודיו אנימטרוניקה באותה עת, והמתקן האחרון שוולט דיסני היה מעורב בתכנונו בטרם נפטר.
המתקן מציג סצנות של שוד ימי, שלדים רבים (וישנה שמועה שהגולגולת והעצמות בסצנת מיטתו של רב החובל של שודדי הים אמיתיים ונמסרו לוולט דיסני כמתנה).
מתקן זה לא נועד היה להיבנות גם בממלכת הקסם בשל חשש המתכננים שתושבי פלורידה לא ימצאו את המתקן כאקזוטי ומעניין מספיק, ובמקומו תכננו לבנות במקום מתקן שנקרא "מסע מחקר לנהר המערבי" - הרפתקאה הכוללת בוקרים ואינדיאנים. רק בשל לחץ ציבורי הוחלט לבנות גם בפלורידה את מתקן "שודדי הקריביים" - אולם המתקן שנבנה (ונפתח לציבור שנתיים לאחר פתיחת ממלכת הקסם) היה קצר ב-2/3 מהמתקן בקליפורניה.
המתקן נבנה גם בטוקיו וביורודיסני ונפתח ביום הפתיחה של פארקי השעשועים (ב-15 באפריל 1983 וב-12 באפריל 1992 בהתאמה). המתקן מתוכנן להיבנות, בשינויים קלים, גם בדיסנילנד הונג קונג.
תיאור המתקן

בתחילת המתקן עולים המבקרים על סירות, ונכנסים לתוך ארץ הביצה כאשר ברקע מתנגנת על באנג'ו המנגינה של השיר או! סוזנה.
משם שומעים את המפל המתקרב ושני מפלים מפילים את הסירה לתוך מערה תת-קרקעית בה רואים את השרידים של שלדי שודדי ים והאוצר שלהם.
בצאת המבקרים מהמערה הם נמצאים תחת מטח של יריות תותחים הנורה ממצודה באיים הקאריביים אל עבר ספינת שודדי ים, בעוד הכפר הסמוך למצודה נשדד ועלה באש על ידי שודדי הים, השותים לשוכרה רום, משקים את בעלי החיים בכפר רום, תוך כדי שירת השיר: "יו הו, יו הו, חיי שודד ים בשבילי" ("Yo Ho, Yo Ho, A Pirate's Life For Me!").
לאחר מכן סירת המבקרים עוברת דרך כלא בו מצויים השודדים ומנסים להימלט, על ידי שכנוע הכלב של שומר הכלא, המחזיק בפיו את המפתח, לתת להם את המפתח.
לבסוף שומעים קולות של עץ בוער והגג הבוער של המבנה מתחיל לקרוס, אולם סירת המבקרים ממשיכה בצאתה מן הכפר ושבה לביצה ממנה מתחיל המתקן.