stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סגול (ניקוד)
שימוש

שימושים אופייניים של הסגול בעברית מנוקדת:
בהברה סגורה לא מוטעמת: אֶתְמוֹל, חֶמְלָה.
במשקלים סגוליים:
במילים במשקל קֶטֶל (או פֶּעֶל) שתי ההברות האחרונות מנוקדות בסגול: למשל כֶּלֶב, מֶלֶךְ, נֶגֶב, גְּבֶרֶת, שׁוֹמֶרֶת, מִתְנַדֶּבֶת.
כאשר האות האחרונה של השורש במילים במשקל קֶטֶל היא אות גרונית, ההברה הראשונה מנוקדת בסגול, והשנייה בפתח: טֶבַע, שֶׁטַח.
במספר המועט של מילים במשקל קֵטֶל (או פֵּעֶל) ההברה האחרונה מנוקדת בסגול והאחרונה בסגול. כמה מהמילים הנפוצות במשקל הזה הן: אֵבֶל, חֵבֶל, חֵלֶק, חֵפֶץ, חֵשֶׁק, סֵדֶר, סֵפֶר, עֵגֶל, עֵרֶךְ, שֵׁבֶט.
בהברה האחרונה של מילים אחדות במשקל שאינו סגולי: אֱמֶת, בַּרְזֶל, גַּרְזֶן, כַּרְמֶל, עֲרָפֶל.
בצורת היסוד של מילים המסתיימות בצליל e והאות ה נכתב סגול: מוֹרֶה, שָׂדֶה, מַשְׁקֶה, וכו'. אבל בצורת הנסמך נכתב צירי: מוֹרֵה דֶּרֶךְ, שְׂדֵה קוֹצִים.
במילים אחדות עם אותיות גרוניות באמצע השורש, למשל: פֶּחָם, לֶהָבָה.
בסיומות גוף שני רבים: אַתֶּם, אַתֶּן, בֵּיתְכֶם, הִסְתַּרְתֶּן.
במילת היחס אֲשֶׁר, וכן במילית ש־: יָדַעְתִּי שֶׁתָּבוֹא, כְּשֶׁנִכְנַסְתִּי.
במילת היחס אֶת שמציינת את המושא הישיר: "כָּל אֵלֶּה שָׁבְרוּ אֶת לִבִּי" (דליה רביקוביץ'). מילת היחס אֵת במשמעות של "עִם" מנוקד בצירי.
במילת היחס אֶל. שם העצם אֵל מנוקד בצירי.
לפני סיומות הקניין ־יה, ־יך: קְרוֹבֶיהָ, הוֹרֶיךָ.
בסיומת הקניין ־הם: יַלְדֵּיהֶם.
ב-ה היידוע כאשר היא מצטרפת למילה הפותחת ב-ע, ח או ה קמוצות או ב-ח המנוקדת בחטף-קמץ: הֶחָשוב
הערות שוליים

↑  1.4 הצירי  |  האקדמיה ללשון העברית, באתר hebrew-academy.org.il
↑  במובן של כאב; אבל חֶבֶל לקשירה – בסגול בשתי ההברות.
↑  במקרא, מילת היחס הזאת מנוקדת בסגול כאשר היא מחוברת במקף למילה שאחריה. ללא מקף היא בדרך־כלל מנוקדת בצירי.
תהום הבדידות

| --- | --- |

כריכת המהדורה העברית, 1953
 מידע כללי
 מאת:  רדקליף הול
 שפת המקור:  אנגלית
 סוגה:  רומן
 מקום התרחשות:  פריז, לונדון 
 הוצאה
 הוצאה:  Jonathan Cape
 תאריך הוצאה:  אפריל 1928
 מספר עמודים:  512
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  001878087
 
תהום הבדידות (באנגלית: The Well of Loneliness) הוא רומן לסבי שיצא באפריל 1928 ונכתב על ידי הסופרת האנגלייה מרגריט אנטוניה רדקליף הול (Radclyffe Hall;‏ 1880–1943). הרומן עוקב אחר חייה של סטיבן גורדון, אשת החברה הגבוהה באנגליה, אשר ה"מהופכות" שלה (במקור inversion, כינוי ארכאי להומוסקסואליות) ניכרת כבר מינקותה. הרומן מתאר נטיות חד-מיניות כדבר טבעי וכמתת האל, ויוצא בקריאה המפורשת: "תנו גם לנו את זכות הקיום".
הרומן הפך מטרה למתקפה ציבורית שערך נגדו עיתונאי הסאנדיי אקספרס ג'יימס דאגלס אשר כתב בין היתר: "הייתי מעדיף לתת לילד בריא או ילדה בריאה בקבוק עם ציאניד מאשר את הרומן הזה". למרות שסצנת יחסי המין היחידה בספר מתוארת במילים: "ובאותו הלילה, הן לא נפרדו", בית משפט בבריטניה קבע כי מדובר בחומר תועבה מכיוון שהוא מגן על "מעשים לא טבעיים בין נשים". בארצות הברית צלח הספר את הקשיים המשפטיים.
הפרסומים בתקשורת אודות המאבקים המשפטיים של הספר הגבירו את הנראות של לסביות בתרבות הבריטית והאמריקאית. במשך שנים היה "תהום הבדידות" הרומן הלסבי המוכר ביותר בשפה האנגלית, ולרוב מקור המידע הראשון אודות לסביות שצעירים יכלו למצוא. הספר קידם באותה התקופה ראייה של לסביות כגבריות או כקרוס-דרסריות ורבים העבירו ביקורת על כך. מבקרי ספרות מודרניים אף טענו כי את גיבורת הספר, סטיבן גורדון, יש לראות כטרנסקסואלית.
עלילה

סטיבן גורדון היא בת יחידה למשפחת אצולה כפרית באנגליה. תיאור ימי ינקותה הולם את ההנחות בנוגע להומוסקסואליות באותם ימים: הוריה משתוקקים לבן זכר, ובטוחים, על פי סימנים גופניים שונים, כי עומד להיוולד להם בן. כשנולדת להם תינוקת (אשר מזכירה בן כבר מעת לידתה), ההורים - ובמיוחד האם - מתקשים להסתיר את אכזבתם, ונותנים לה שם של בן. סטיבן הילדה מתוארה כילדה "נערית", השונאת ללבוש שמלות, משתעממת בחברתן של ילדות אחרות ומעדיפה לשחק במשחקי נערים. בעודה ילדה היא מתאהבת במשרתת העובדת בביתם, ובבגרותה היא מתאהבת בשכנתה, אישה נשואה המפלרטטת איתה, אף כי אהבתם אינה מגיעה לכלל מימוש גופני. כל אותה עת חשה סטיבן מבוכה הולכת וגוברת באשר לנטייתה המינית, שאינה יודעת עליה דבר. רק אחרי מות אביה היא מגלה בספרייתו את ספריו של ריכרד פון קראפט-אבינג, שבהם כתב האב את שמה, ומבינה לראשונה כי היא לסבית - הגילוי מזעזע את כל ישותה כיוון שהלסביות נתפסה אז בקרב המדענים המתקדמים ביותר כמחלת נפש חשוכת מרפא הדנה את החולים בה לחיי סבל וצער. לאחר שבעלה של אהובתה של סטיבן מגלה את היחסים ביניהן פורצת שערורייה, אמה של סטיבן מנשלת אותה, וסטיבן נאלצת לגלות ממקום הולדתה ולעבור להתגורר תחילה בלונדון ואחר כך בפריז. היא מתחילה להתלבש בבגדים גבריים ומקצצת את שערה.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה, שסיפקה הזדמנות נדירה לנשים להתרחק מתפקידיהן המסורתיים ולעסוק בעבודות מוערכות, מתגייסת סטיבן לצבא כנהגת אמבולנס. בזמן השירות היא מתאהבת במרי ליואלין, המשרתת איתה באותה יחידה, אך אוֹשרן המשותף נמנע עקב נידוי וחרם חברתי המתואר בספר כבעל השפעה מכרעת על חייהן של הומואים ולסביות באותה התקופה. אחרי המלחמה עוברות השתיים להתגורר יחדיו בפריז (שבה החוק לא אסר על הומוסקסואליות), והספר מתאר את תת-התרבות ההומו-לסבית שם. בסופו של דבר, בין השאר בעקבות מותן הטראגי של בנות-זוג המיודדות איתן, גם הן בריטיות הגולות בפריז, מגיעה סטיבן למסקנה כי היא גורמת עוול לאהובתה מרי בכך שהיא ממשיכה לחיות איתה ובכך, לתפיסתה, דנה אותה לחיי אומללות. לפיכך היא מסובבת את הדברים כך שמרי תנטוש אותה ותתנחם בזרועותיו של ידיד משותף, מרטין האלאם. בסוף הספר היא שוקעת בתהום של יאוש, שממנה בוקעת תחינה כלפי החברה להבין את ההומוסקסואלים והלסביות ולרחם עליהם.
אודות הספר

דרך הצגתם של הומוסקסואלים ולסביות בספר מבוססת במידה רבה על כתביהם של ריכרד פון קראפט-אבינג והאבלוק אליס (שכתב גם מבוא קצר לספר), ומשקפת את ההשקפה הנפוצה על ההומוסקסואליות בתחילת המאה ה-20. שוב ושוב הם מוצגים כמצורעים ומנודים, ומכונים תדיר "מקוללים", "ארורים", "חסרי תקווה", "אומללים" וכינויים דומים (המילים "הומוסקסואל" ו"לסבית" אינן מופיעות בספר כלל). כמעט בכל פעם שנטייתם המינית מתגלה לסביבתם ההטרוסקסואלית עליהם לארוז את מיטלטליהם ולעבור למקום אחר. כיוון שכך, מבקרים מודרניים האשימו לא פעם את הול בהומופוביה. אף על פי כן, הספר נחשב לאחד המקורות החשובים ביותר לתיאור הסצנה החד-מינית בפריז של מפנה המאה העשרים.
הספר בתרגום לעברית

תהום הבדידות יצא לאור בעברית פעמיים: לראשונה בהוצאת עידית (תשי"ג) בתרגום יצחק סברדליק, ובפעם השנייה בהוצאת עידית (תשל"ו), אלא שהפעם תחת השם "אהבת נשים", ובכריכה רכה שעליה ציור פורנוגרפי-למחצה של נשים מתגפפות. אף על פי שהטקסט נותר כמעט ללא שינוי, שם המתרגם הופיע כ"א. לביא".
קבלה

תהום הבדידות היה נועז מאוד לתקופתו, והיה אחד הספרים הראשונים בבריטניה שדן באהבה לסבית בגלוי ובמפורש. הול התקשתה למצוא מו"ל לספר, ובסופו של דבר פנתה למו"ל ג'ונתן קייפ, שהסכים להוציא את הספר לאור. פחות מחודש לאחר צאתו של הספר לאור (בקיץ 1928) פתח העיתון השמרני "סאנדיי אקספרס" במאבק ציבורי להחרים את הספר השערורייתי ולהסירו מן המדפים, בין השאר כדי שהחברה "תיטהר מן הצרעת של המצורעים הללו". הוא כתב כי "הייתי מעדיף לתת לנער או לנערה בריאים צפחת של חומצה פרוסית [רעל חזק] מאשר לתת להם את הספר הזה. רעל קוטל את הגוף, אבל רעל מוסרי קוטל את הנשמה." בסופו של דבר אסר שר הפנים על פרסום הספר בבריטניה, אבל הזכויות נמכרו להוצאה פריזאית שהמשיכה להדפיס אותו ולשלוח אותו בסתר לבריטניה. כשהבינו השלטונות את המתרחש, קייפ הועמד לדין והפסיד במשפט: כל עותקי הספר הושמדו והוטל עליו קנס. גם בארצות הברית עמדו מפיצי הספר למשפט ונאלצו להסירו מהמדפים, אך בסופו של דבר התקבל ערעורם והותר להם להמשיך ולהפיץ את הספר. רק ב-1949, אחרי מותה של הול, הודפס הספר מחדש על אדמת בריטניה.
השפעות חברתיות ומורשת

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. .
הערות שוליים

↑  Hall, Radclyffe (1981). The Well of Loneliness. New York: Avon. ISBN 0-380-54247-1.
↑  Doan, Laura (2004). "Sappho's Apotheosis? Radclyffe Hall's Queer Kinship with the Watchdogs of the Lord". Sexuality & Culture 8 (2): 80–106.  ISSN 1095-5143.
↑  Cook, Blanche Wiesen (1979). "'Women Alone Stir My Imagination': Lesbianism and the Cultural Tradition". Signs 4 (4): 718–739. doi:10.1086/493659. ISSN 0097-9740.
↑  Doan, Laura; Prosser, Jay (2001). Palatable Poison: Critical Perspectives on The Well of Loneliness. New York: Columbia University Press. ISBN 0-231-11875-9.
1 2  בדומה לסופרת רדקליף הול עצמה
↑  Rodriguez, Suzanne (2002). Wild Heart: A Life: Natalie Clifford Barney and the Decadence of Literary Paris. New York: HarperCollins. ISBN 0-06-093780-7.
↑  Hall, Radclyffe (1981). The Well of Loneliness. New York: Avon. ISBN 0-380-54247-1.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NKC: aun2008485268  VIAF: 1206151051894733530007   WorldCat (עם VIAF): 1206151051894733530007 
נטאלי קליפורד בארני, אמריקאית שחיה בפריז והפעילה שם סלון ספרותי, הייתה ההשראה לדמותה של ואלרי סימור.
ריטה אוטרוויק

ריטה אירנה אוטרוויק (בנורווגית: Rita Irene Ottervik, נולדה ב-11 בספטמבר 1966) היא פוליטיקאית נורווגית, חברה במפלגת העבודה הנורווגית (AP) וראש עיריית טרונדהיים מאז 2003.
אוטרוויק נולדה בהיטרה, נורווגיה. יש לה רקע כמזכירה בארגון "הליגה לעבודת נוער" (Workers' Youth League) והיא הייתה יועצת פוליטית במשרד ראש הממשלה הנורווגי בזמן כהונתו של תורביורן יאגלנד (Thorbjørn Jagland) כראש הממשלה (1996-1997). אוטרוויק חברה במועצת העיר טרונדהיים מאז 1999, ונבחרה לראשות העיר מחדש בשנים 2007, 2011, 2015 ו -2019.
אוטרוויק דחתה פעמיים הצעות לכהן בממשלה הנורווגית בשל העדפתה לתפקיד ראש העיר, בקואליציה של מפלגת העבודה, ה- SV, MDG ומפלגת המרכז הנורווגית.
הערות שוליים

↑  Rita Ottervik, STORE NORSKE LEKSIKON
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 4960148209334100460006   WorldCat (עם VIAF): 4960148209334100460006 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
למידה התנסותית

תצלום של סטודנטים המשתתפים בשיעור כלכלת בית עם הכיתוב "היי ילדים, מה מבשלים?"
למידה התנסותית היא גישה חינוכית של למידה פעילה המבוססת על תנועה בין חוויה והתנסות לבין תהליכים קוגניטיביים של פרשנות. הגישה התפתחה מהגישות הקונסטרוקטיביסטיות. מעגל הלמידה של דייוויד קולְבּ (Kolb) מהווה מרכיב מרכזי בתאוריה של הלמידה ההתנסותית שהוא פיתח והוא מכונה גם מעגל הלמידה ההתנסותית (The Experiential Learning Cycle).
היסטוריה

יוהאן היינריך פסטלוצי היה הראשון שהעלה רעיונות של למידה מתוך התנסות ותצפית במאה ה-18.
לטענתו, הלמידה תהיה משמעותית אם תתבסס על סמך תצפיות באופן ישיר. פסטלוצי הגדיר את הלמידה ההתנסותית כהתנסות של למידה בה תפקיד המורה הוא להנחות את הילדים דרך התנסויות חינוכיות.
עקרונות הלמידה ההתנסותית עלו גם אצל הפילוסוף ג'ון דיואי שטען שקיימות דרכים שונות להבניית ידע.
ג'רום ברונר, העלה את המושג למידת חקר כלמידה בה הלומד שותף פעיל בתהליך הלמידה. לדעתו, למידה התנסותית של בעיות, בדרך הגילוי, היא תנאי ללמידה משמעותית אצל הלומדים.
למידה התנסותית

למידה התנסותית התפתחה מהגישות הקונסטרוקטיביסטיות. שתי תאוריות מרכזיות בפסיכולוגיה הובילו להתפתחות הגישה הקונסטרוקטיביסטית: תאוריית ההתפתחות הקוגניטיבית של פיאז'ה והתאוריה התרבותית היסטורית של ויגוצקי.
למידה התנסותית > עקרונות ללמידה התנסותית מתוך התאוריה של פיאז'ה

פיאז'ה הדגיש את החשיבות של למידה באמצעות עשייה. לדעתו הלמידה צריכה לצאת מעובדות ותופעות באמצעות התנסות ישירה של התלמידים או הדגמה של ניסוי על ידי המורים. פיאז'ה הדגיש שהסביבה הלימודית צריכה להיות עשירה בהתנסויות פיזיות ובמניפולציות (פעולות) ישירות על עצמים, תוך דגש על מעורבות הלומדים כמפתח להתפתחות אינטלקטואלית.
למידה התנסותית > עקרונות ללמידה התנסותית מתוך התאוריה של ויגוצקי

לפי ויגוצקי החשיבה נבנית דרך מושגים ספונטניים הנרכשים דרך התנסות קונקרטית ומוחשית ועד למושגים פורמליים מדעיים הדורשים חשיבה גבוהה יותר. כלומר, יש לספק ללומדים הזדמנויות להשתתפות וחוויית למידה שונה אשר צריכה לנבוע מתפיסה של חינוך סביבתי. לא ניתן ללמוד באופן מופשט אלא רק דרך אימון הדרגתי.
למידה התנסותית > השתמעויות ללמידה התנסותית מתוך הגישות הקונסטרוקטיביסיטיות

ידע נרכש הוא שימושי ביותר ללומד/ת כאשר הוא "מתגלה" תוך מאמצים קוגניטיביים של הלומד עצמו, שכן אז הוא מקושר לידע קודם. דרך ההתנסות המעשית הידע אינו ניתן לתלמידים אלא נבנה תוך כדי פעילות.
מעגל הלמידה של קולב

מעגל הלמידה נשען על התאוריות של פיאז'ה, של דיואי ושל קורט לוין, לפיהן יש לזמן ללומדים מפגש ישיר וחווייתי עם תופעה משמעותית לחייהם ואשר חקירתה מחייבת התבוננות רפלקטיבית הנשענת על הידע והניסיון הקשורים לתופעה.
התאוריה של הלמידה ההתנסותית עוסקת במהותה בתהליכים קוגניטיביים שמאפיינים למידה. קולב טען שעיקרה של כל למידה הוא בתהליך הניסוי.
לפי קולב, למידה היא תהליך שבו ידע נוצר באמצעות טרנספורמציה של ההתנסות. ככל שהמשימות הנדרשות בתהליך הלימודי יהיו קרובות יותר וקשורות לעבודה של הלומד הדבר עשוי לעורר בו מוטיבציה גדולה יותר ולגרום לו להתמקד יותר בנדרש ולהבין טוב יותר את ההקשר בין הפעילות הלימודית והביצוע המעשי.
במעגל של קולב ארבעה שלבים המתפתחים זה מזה: התנסות קונקרטית, תצפיות ורפלקציה, הבנייה של מושגים מופשטים ושימוש במושגים במצבים חדשים:
ניסיון קונקרטי – על פי מודל זה מתחילה הלמידה בניסיון שהוא חוויה לימודית כלשהי. כלומר, הלומד מתבקש לקחת חלק בביצוע פעילות לימודית מעשית. בשלב זה יש חיבור רגשי של הלומד למשימה. בשלב זה מציעים לתלמידים התנסויות כגון: ניסויים, קריאת טקסטים, פעילות מעבדתית, צפייה בסרט, פעילות ברשת ועוד. פעילויות אלה צריכות להיות משימות אשר יהיו משמעותיות ללומדים.
התבוננות ושיקוף לגבי הפעילות שבוצעה. הלומד שואל את עצמו שאלות על ההתרחשויות שעבר במהלך ההתנסות ומנסה להבינן, באופן אישי ובאמצעות דעותיהם והערכותיהם של חבריו לקבוצת הלימוד או העבודה. בשלב זה יש הבנייה של מושגים, תפיסות ומודלים תאורטיים.
שלב עיצוב מושגים והכללות - בשלב זה מקשרים את החוויות שהועלו בהתנסות ובדיון, בוחנים ומנתחים ומסיקים מסקנות הנובעות מהתנסות זו ומתבניות התנהגות מתאימות. בשלב זה מתחיל תהליך היישום והתרגול של הלומד. בשלב זה עורכים דיון במטרה לסייע ללומדים להבנות מושגים, עקרונות ומיומנויות. דוגמאות לתיווך: יצירת הבחנות, יצירת הכללות, שיום, ערעור קוגניטיבי.
בחינה ויישום של המסקנות - הלומד בוחן ומחבר את מסקנותיו לתנאים המציאותיים של מקום העבודה, והן מכוונות להפנמת ההתנהגות החדשה. בחינה זו מהווה גם בסיס להמשך למידה מתוך הידע והתובנה החדשה. בשלב האחרון ישנו שילוב בין היישום לבין החוויה של הלומד. שנתקבלו. בשלב היישום מזמנים ללומדים פעילויות (כתובות ו/או מתוקשבות) ליישום של הנלמד בהקשרים חדשים - משימות שבהן יוכלו להפגין ביצועי הבנה למושגים, לעקרונות ולמיומנויות שרכשו.
קולב טוען שארבעת השלבים במעגל קשורים לארבע יכולות שונות של לומדים: יכולת של התנסות קונקרטית, יכולת התבוננות רפלקטיבית, יכולת להמשגה מופשטת ויכולת ליישם ולבצע. מעטים יכולים להגיע למיצוי אידיאלי של יכולות אלה.
ראו גם

הגישה הקונסטרוקטיבית
גישת עיבוד מידע
למידת חקר
למידה מבוססת פרויקטים
למידה מבוססת בעיות
טיפול באמצעות שטח
הערות שוליים

1 2 3 4  דרסלר, מ' (2013).מעגל הלמידה לפי קולב. אאוריקה, 36, הוצאת מט"ח
↑  Silber K., 1976. Pestalozzi: The Man and His Work
↑  מלוי, ט', 1985. מונטסורי והילד שלך. רשפים תל אביב
↑  דרסלר, ט', דרסלר, מ', 1997. תוכניות לימודים בהוראת המדעים בסדרה חינוך מדעי וטכנולוגי בבית-הספר היסודי, מרכז ארצי למדע, המרכז לחינוך מדעי וטכנולוגי, אוניברסיטת תל אביב. הוצאת רמות
1 2 3  סלע, ל' (2013). כשאומרים hands on activities - למה מתכוונים? אאוריקה, 35. הוצאת מט"ח
↑  עילם, א' וטרופ ת' (2011). חינוך באמצעות התנסויות ישירות בסביבה.מכון מופ"ת
↑  Kolb, D.A., 1983, Experiential Learning: Experience as the Source of Learning and
.Development, Prentice-Hall, Englewood cliffs, New-Jersey
↑  אוגדן הדרכה, משרד החינוך
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007562815205171  BnF: cb122862113 (data)  GND: 4152726-4  LCCN: sh85046437  NDL: 01175021
היינריך שיף

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  18 בנובמבר 1951 גמונדן, אוסטריה 
 פטירה:  23 בדצמבר 2016 (בגיל 65) וינה, אוסטריה 
 מוקד פעילות:  אוסטריה 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה למוזיקה ואמנויות הבמה של וינה 
 סוגה:  מוזיקה קלאסית 
 כלי נגינה:  צ'לו 
 חברת תקליטים:  פיליפס רקורדס, EMI קלאסיקס, Philips Classics Records 
 פרופיל ב-IMDb
 
היינריך שיף (בגרמנית: Heinrich Schiff; ‏18 בנובמבר 1951 גמונדן, אוסטריה - 23 בדצמבר 2016, וינה) היה צ'לן ומנצח אוסטרי.
חייו

שיף למד נגינה בצ'לו אצל טוֹבּיאַס ְקֵינֶה (Tobias Kühne) ואנדרה נאווארה והופיע לראשונה כסולן בווינה ובלונדון בשנת 1971. הוא למד ניצוח אצל הנס סווארובסקי והופעת הבכורה שלו כמנצח הייתה בשנת 1986.
שיף היה מנהל אמנותי של הסינפוניה המלכותית הצפונית משנת 1990 עד 1996, והקליט עמה לחברת NMC. כמו כן היה המנצח הראשי של הפילהרמונית של קופנהגן בדנמרק מ-1996 עד 2000, ושל תזמורת מוזיק קולגיום של וינטרטור בשווייץ.
בשנת 2004 מונה שיף למנצח התזמורת הקאמרית של וינה וכיהן במשרה זו משנת 2005 עד 2008. בשנת 2008 פרש ממשרתו עקב בעיות בריאות.
שיף ניגן בצ'לו "מארה" של סטרדיוואריוס משנת 1711 ובצ'לו "היפהפייה הנמה" שבנה דומניקו מונטאניאנה בוונציה בשנת 1739. ההקלטה שלו לסוויטות הצ'לו של באך זכתה לפרסים, וההקלטה שלו לקונצ'רטי של שוסטקוביץ' זכתה ב"גראן פרי די דיסק" (Grand Prix du Disque) ההקלטה שלו לקונצ'רטו הכפול של ברהמס עם פרנק פטר צימרמן ווולפגנג זאוואליש זכתה ב"פרס התקליט הגרמני" (Deutscher Schallplattenpreis). מלחינים שונים כתבו קונצ'רטי לשיף, בהם ג'ון גאסקן ופרידריך צֶרְהָא (Friedrich Cerha) בין תלמידיו רודי שפרינג.
הערות שוליים

↑  אנדרו קלמנטס, גארדיאן, אנגליה, 4 ביולי 2003
↑  ביל גריפיתס, "נורת'רן סינפוניה", הוצאת אוניברסיטת נורת'מבריה, עמ' 21 (ISBN 1904794076)
↑  גריפיתס
↑  אנדרו קלמנטס, "צבע ותבלין: הקונצ'רטו לצ'לו של צרהא" (רויאל אלברט הול), 10 באוגוסט 1999
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: ריצ'רד היקוקס | מנהל אמנותי, נורת'רן סינפוניה,  1990- 1996 | הבא: ז'אן-ברנאר פומייה |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: יאנוש פירסט | מנצח ראשי, תזמורת מוזיק קולגיום של וינטרטור,  1995 - 2001 | הבא: יאק ואן סטן |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: אוקו קאמו | מנצח ראשי, הפילהרמונית של קופנהגן,   1996-1999 | הבא: ג'ורדאנו בלינקאמפי |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: כריסטוף אברלה | מנצח ראשי, התזמורת הקאמרית של וינה,   2005-2008 | הבא: שטפן ולדר |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007604079605171  PLWABN: 9810590022405606  BIBSYS: 1078666  BNE: XX891266  BnF: cb138994828 (data)  CiNii: DA08620326  GND: 124867227  ICCU: LO1V177560  ISNI: 0000 0001 1471 9807  LCCN: n81022287  LNB: 000117438  MusicBrainz: e6dfd29a-5c7d-4708-9ff5-25cd5f5de5b5  NKC: xx0162853  NLA: 35811533  NTA: 070827079  SNAC: w6jm616c  SUDOC: 086914685  Trove: 1098569  VIAF: 46947586   WorldCat (עם VIAF): 46947586
נוקיה

| --- | --- |


 נתונים כלליים
 סוג:  חברה ציבורית
 בורסה:  הבורסה לניירות ערך בניו יורק (NOK)  הבורסה לניירות ערך בפרנקפורט (NOA3)  Nasdaq Helsinki Ltd 
 מייסדים:  פרדריק אידסטם
 תקופת הפעילות:  1865–הווה (כ־159 שנים)
 חברות בנות:  Nokia Networks  Luxor AB  מעבדות נוקיה בל  אלקטל-לוסנט (ארצות הברית)  RapidAPI  נוקיה (אוסטרליה)  נוקיה (גרמניה)  Withings  נוקיה (ארצות הברית)  נוקיה (הממלכה המאוחדת)  נוקיה (קנדה)  נוקיה (אירלנד)  אלקטל-לוסנט (סין)  נוקיה (סין) 
 מיקום המטה:  אספו 
 משרד ראשי:  פינלנד אספו, פינלנד
 ענפי תעשייה:  שירותי תוכנה (Z לאנצ'ר, מפות HERE), תשתיות תקשורת (נוקיה סימנס) בעלות על אלקטל לוסנט
 מוצרים עיקריים:  שירותי ומוצרי תוכנה לטלפונים ותשתיות ומוצרי תקשורת סלולרית
 שווי שוק:  23.29 מיליארד דולר (26 בנובמבר 2024)
 הכנסות:  23.147 מיליארד אירו (2017)
 רווח תפעולי:  −1,100,000,000 אירו (נכון ל־2016) 
 רווח:  -1.437 מיליארד אירו (2017)
 הון עצמי:  16,218,000,000 אירו (נכון ל־2017) 
 יו"ר:  Sari Baldauf 
 מנכ"ל:  פקה לונדמרק 
 עובדים:  102,761 (2017)
  
 company.nokia.com (באנגלית)
 
סמלילה הקודם של החברה, שהיה בשימוש בשנים 2005–2023
המרכז הראשי של נוקיה באספו, פינלנד
טלפונים חכמים תוצרת נוקיה
נוקיה (Nokia) היא חברה פינית רב-לאומית שמוצריה העיקריים הם שירותי טלקומוניקציה, טכנולוגיות מידע ומוצרי אלקטרוניקה. החברה הוקמה בשנת 1865 ומשרדה הראשי ממוקם בעיר אספו בפינלנד. ב-2017, היו לנוקיה 102 אלף עובדים ביותר ממאה מדינות עם הכנסה שנתית של 23 מיליארד אירו. נוקיה היא חברה ציבורית בערבון מוגבל. ניירות ערך החברה נסחרות בבורסה לניירות ערך בהלסינקי וניו יורק. נוקיה היא החברה ה-457 הכי גדולה בעולם לפי רשימת Fortune 500.
החברה עסקה בתעשיות שונות במהלך שנות קיומה. החברה הוקמה בתור טחנת נייר ועסקה גם בגומי וכבלי חשמל אבל התפרסמה בתור חברת תקשורת וטכנולוגיה בשנות ה-90 של המאה ה-20. החברה הייתה מהיצרניות המובילות בעולם של טלפונים סלולריים וסייעה בפיתוח של GSM,‏ 3G ו-LTE (היום עובדת על 5G), והייתה מוכרת הטלפונים הסלולריים הגדולה בעולם במשך תקופה. לאחר שיתוף פעולה עם מיקרוסופט, מחלקת הטלפונים הניידים נמכרה למיקרוסופט וכך הוקמה Microsoft Mobile בשנת 2014. לאחר הרכישה, נוקיה התחילה להתמקד יותר בתשתיות תקשורת ובאינטרנט של הדברים באמצעות פיזור השקעות בחברת המיפוי Here ורכישתה של אלקטל-לוסנט. החברה גם התחילה לפיתוח מציאות מדומה ומוצרי בריאות דיגיטלית. בבעלות נוקיה גם מעבדות בל. נוקיה היא בעלת נוקיה נטוורקס, ספקית ציוד רשת תקשורת ושירותים (לשעבר בבעלות משותפת עם חברת סימנס הייתה ידועה בשם "נוקיה סימנס נטוורקס"). המותג נוקיה חזר מאז למכשירים הניידים והטלפונים החכמים דרך הסכם המאפשר ל-HMD Global להשתמש בו.
מרכזה של נוקיה בפינלנד והיא החברה הגדולה ביותר בפינלנד, שם בשיאה, בתקופת בועת הדוט-קום, היא תרמה 4% לתוצר הלאומי הגולמי והיוותה יותר מ-20% מסך היצוא של פינלנד. יש המכנים את היחס בין נוקיה לפינלנד כ"חברה גדולה במדינה קטנה". החברה קרויה על שם העיירה נוקיה אשר בה החלה במאה ה-19 הפעילות של החברות שמאוחר יותר התאחדו לתאגיד נוקיה.
היסטוריה > 1865–1967

שורשיה של נוקיה מתחילים בשנת 1865, כאשר מהנדס כרייה פיני-שווידי בשם פרדריק אידסטם הקים מפעל לעיבוד עץ בעיר טמפרה, פינלנד (אז הייתה שייכת לאימפריה הרוסית). שלוש שנים מאוחר יותר, אידסטם בנה מפעל שני לעיבוד עץ בעיר נוקיה. בה היו משאבי אנרגיית מים יותר טובים. ב-1871, ביחד עם חברו ליאו משלין הקים חברה משותפת בשם נוקיה.
ב-1896, אידסטם פרש מהחברה ומינה את משלין ליושב ראש. בשנת 1902 משלין הרחיב את החברה לייצור חשמל. כעבור שנתיים, אדוארד פולון הקים חברת גומי, הקים מפעל בעיר נוקיה והשתמש באותו שם.
בשנת 1922, נוקיה של משלין נכנסה לשותפות עם חברת הגומי ועם חברה ליצור כבלי חשמל. תחת שיתוף הפעולה בהנהגת פולון, חברות הגומי והכבלים עברו לעיר נוקיה וגדלו במהירות בזכות אספקת החשמל שהייתה בעיר.
משנות ה-30 עד שנות ה-90, נוקיה ייצרה בין היתר גם מסכות גז לשימוש אזרחי וצבאי.
היסטוריה > 1967–1990

בשנת 1967, שלוש החברות התמזגו וכך נוצר תאגיד נוקיה. החברה הממוזגת התמקדה בארבע תעשיות: יערנות, כבלים, גומי ומוצרי חשמל. בשנות ה-70 המוקדמות, נוקיה נכנסה לתעשיית התקשורת והרדיו. נוקיה גם התחילה לייצר ציוד צבאי לכוחות הביטחון של פינלנד. כגון מסכות גז ומכשירי תקשורת טקסט. נוקיה גם התחילה לייצר מכשירי קשר, מרכזיות, קבלים וכימיקלים.
לאחר הסכם הסחר של פינלנד וברית המועצות בשנות השישים, נוקיה התרחבה לשוק הסובייטי והתחילה לייצר גם מרכזיות אוטומטיות. בשנות השבעים, ברית המועצות נהייתה שוק משמעותי עבור נוקיה והרוויחה הרבה ממכירותיה במדינה (נוקיה התפרסמה בתור חברת טלפונים ניידים לאחר שמיכאיל גורבצ'וב התחיל להסתובב עם מכשיר תוצרת החברה). נוקיה גם עבדה על טכנולוגיה מדעית עם ברית המועצות. למרות יחסי החברה עם ברית המועצות, היא הייתה נייטרלית במהלך המלחמה הקרה בעוד שסחרה גם עם ארצות הברית.
בשנת 1977, קארי קאירמו מונה למנכ"ל ושינה את ייעוד החברה. באותו הזמן, פינלנד הפכה למה שנקרא "יפן הנורדית". תחת הנהגתו, נוקיה רכשה מספר רב של חברות. בשנת 1984 רכשה את יצרנית הטלוויזיות Salora, יצרנית המחשבים Luxor ב-1985 ואת יצרנית הטלוויזיות Oceanic ב-1987. זה הפך את נוקיה ליצרנית הטלוויזיות השלישית הגדולה באירופה (מאחורי Philips ו-Thomson). מותגי הטלוויזיה הקיימים המשיכו לייצר טלוויזיות עד 1996.
בשנת 1987, נוקיה קנתה את Schaub-Lorenz, מחלקת מוצרי החשמל לצרכן של Standard Elektrik Lorenz (SEL)‎, הכללה את המותג "Graetz". היא הייתה במקור חלק מתלכיד International Telephone & Telegraph (ITT)‎ ולאחר הרכישה, מוצרי החברה נמכרו תחת מותג "ITT Nokia".
ב-1 באפריל 1988, נוקיה קנתה את מחלקת המחשבים של אריקסון, אשר התחילה בתור מחלקת המחשבים של סאאב ונקראה במקור דאטאסאאב. מחשבי החברה שעד אז נקראו MikroMikko זכו לשם החדש Nokia Data.
נוקיה גם קנו את מובירה, חברת טלפונים ניידים שהיוותה את הבסיס לתעשיית הטלפונים הניידים העתידית של נוקיה. בשנת 1981, מובירה התחילה הרשת הסלולרית הבינלאומית הראשונה והראשונה שאפשרה נדידה בינלאומית. שנה מאוחר יותר, מובירה השיקה את טלפון הרכב, מובירה סנטור, הטלפון הנייד הראשון של נוקיה. באותו זמן, לא היה לחברה עניין בייצור טלפונים ניידים אשר נחשבו אז למוצרי נישה. אחרי כל הרכישות של נוקיה, רווחי החברה עלו ל-2.7 מיליארד דולר. מנכ"ל החברה קאירמו התאבד בתאריך 11 בדצמבר 1988.
בשנת 1987, מפעל כבלי החשמל של נוקיה נסגר לאחר 44 שנות פעילות.