stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מתקפת הנגד של 8 באוקטובר
הקרב > התקפת גדוד 19 מול הדיוויזיה המצרית השנייה

גדוד 19 (בפיקודו של חיים עדיני), גדוד שריון במילואים שסופח לחטיבה 460, נע תחת אש ארטילרית מצרית, הצליח להתקדם עד סמוך לגשר פירדאן וניהל בהצלחה, תוך כדי תנועה, קרב עם כוחות מצריים מהדיוויזיה המצרית השנייה.‏ באותו אזור תוגברה הדיוויזיה המצרית השנייה על ידי חטיבת שריון 24 שהשתייכה במקור לדיוויזיה ממוכנת 23. שתי חטיבות החי"ר יצרו את הקו הראשון במערך המצרי וחטיבה ממוכנת נערכה בקו השני. חטיבת הטנקים 24 נערכה בקו אחורי ויועדה לשמש כעתודה במידה והישראלים יצליחו לפרוץ את המערך המצרי.
בהתקדמם מערבה, הותקפו הטנקים על ידי יחידות חי"ר המצוידות בנשק נ"ט, ואף על פי שארבעה טנקים מהכוח הישראלי הושמדו, הצליח הכוח להגיע עד 500 מטרים מקו המים ודיווח על כך. מעודד מהצלחת הפעולה הורה גונן לאדן לצלוח את התעלה עם יחידה קטנה. אדן התנגד לתוכנית הצליחה בקבוצת הפקודות שנערכה באום חשיבה וגם סבר שפקודה זו היא בניגוד לתכנון המוקדם, אולם העריך כי בידי גונן מידע שאינו מצוי ברשותו ולא ערער על הפקודה. בינתיים, בסביבות 10:30, נתקל גדוד 19 בכוחות חי"ר נוספים ונגרמו לו אבדות כבדות. הוא נסוג תוך ש-15 מתוך 22 הטנקים שלו הושמדו ו-18 מחייליו נהרגו. הגדודים האחרים של חטיבה 460, שהיו אמורים לנוע בעקבות גדוד 19, סטו בתנועתם מזרחה, לא נכנסו כלל למגע אש עם המצרים והגיעו לציר החת"ם.
לטענת אדן, גונן וראש המטה שלו, אורי בן ארי, התעלמו במשך כל הבוקר מדיווחיו על קשיים ומבקשותיו לסיוע אווירי ולסיוע מאוגדת שרון, ולחצו עליו פעמים רבות לתפוס מאחזים בגדה המערבית, להתקדם דרומה, לכבוש את אזור החווה הסינית ולצלוח את התעלה גם שם.
הקרב > אישור המשך המתקפה הישראלית

פיקוד הדרום לא ידע על מצבו הקשה של גדוד 19. בחמ"ל הפיקוד השתררה אווירה אופטימית שחיש מהר הגיעה גם למטכ"ל בתל אביב. בשעה 10:15, תוך שהוא מפחית בחשיבות הדיווחים השליליים שהחלו להגיע מאזור הקרב, ביקש גונן מאלעזר אישור לצלוח את התעלה. אלעזר נמצא באותה עת בישיבת הממשלה, ולא דיבר ישירות עם גונן, אלא נתן לעוזרו, רחבעם זאבי וראש לשכתו, אבנר שלו, לשוחח אתו. לאחר חמש פעמים בהן קראו לו עוזריו לצאת מהישיבה (בחלק מהפעמים העבירו לו פתקים אל חדר הישיבות) כדי לדווח על הדו-שיח עם גונן, שוכנע אלעזר מהדיווחים האופטימיים (ללא שדיבר עם גונן ישירות) ובסופו של דבר אישר לצלוח את תעלת סואץ. בנוסף, אישר לגונן את בקשתו להורות לשרון לנוע דרומה, אך לא במגמת תקיפה בכיוון דרום מערב, אלא לכיוון הכביש המתחבר למעבר הגידי כך שיהיה עליו לתקוף את הארמייה השלישית בהתקפה חזיתית לכשתתקבל הוראת ההתקפה.
ב-10:45 הורה גונן לאדן לצלוח את התעלה, ולשרון הורה להתכונן למשימת תקיפת הארמייה השלישית. אדן ביקש מגונן שיעביר אחד מגדודי אוגדה 143 להיות תחת פיקוד הכוח שלו מאחר שחשש ממתקפה על אגפו הדרומי. גונן אישר זאת והורה לשרון לבצע, אלא שזה סירב לוותר על אחת מחטיבותיו. לאחר המלחמה, בעדותו בפני ועדת אגרנט, הכחיש שרון כי קיבל הוראה שכזו. גם בשעות שלאחר מכן המשיכה האווירה האופטימית בחמ"ל פיקוד דרום. הדיווחים מאוגדה 162 דיברו על קשיים אך על שליטה באירועים.
הקרב > התקפת גדוד 113 מול הדיוויזיה המצרית השנייה

ב-14:30 נשלחו שני גדודים להתקפה נוספת על גשר פירדאן, אל אותה גזרה בה פעל גדוד 19 קודם לכן: גדודים 113 (בפיקוד אסף יגורי) ו-142 (בפיקוד נתן פירעם) מחטיבה 217 וגדוד 430 (בפיקוד אלישיב שמשי) מחטיבה 500 שהוכפף תוך כדי קרב לחטיבה 217 ואמור היה להיות בקו האחורי בעת ההתקפה. בעת ההתקדמות נפתחה אש מצרית על גדוד 142 והוא נעצר. גדוד 430, שהיה ברשת הקשר של חטיבה 500, טעה בזיהוי התפתחות הקרב וסבר שגדוד 113 המתקדם שייך לחטיבה השכנה (חטיבה 460), ועל כן לא התייחס להתקדמותו ונעצר גם הוא בעקבות גדוד 142. גדוד 113 נכנס לשטח הריגה בין שתי חטיבות החי"ר המצריות שבקו הראשון ובין החטיבה הממוכנת שהייתה בקו השני. למצרים היה מידע מודיעיני על ההתקפה המתקרבת והם הכינו את כוחותיהם בהתאם. בתוך דקות מפתיחת האש על ידי הכוחות המצריים ספג גדוד 113 32 הרוגים ו-18 טנקים שהושמדו. הטנק של אסף יגורי, המג"ד, נפגע וכאשר הוא ואנשי צוותו מצאו מסתור במכתש של פגז הם נשבו.
ב-14:05, בעת שבפיקוד דרום שררה עדיין הידיעה כי באוגדה 162 נמצאים העניינים בשליטה, הגיעו לחמ"ל ידיעות על כך שהמצרים עומדים לפתוח במתקפה. גונן מצא שחטיבה אחת של שרון, חטיבה 421 (בפיקוד חיים ארז), כבר הגיעה לגזרה הדרומית ושתי חטיבות נוספות נמצאות באזור טסה. גונן שלח במסוק את תא"ל ששון יצחקי, ראש מטה פיקוד הדרום, וזה, לטענת שרון, הורה עתה לשרון לפנות חזרה צפונה לגזרה המרכזית ולסייע הן בבלימת המתקפה המצרית והן בייצוב קו ההגנה של אוגדה 162. בדרכו צפונה קיבל ארז הוראה לתקוף את החווה הסינית שבגזרה המרכזית.
הקרב > מתקפת הנגד המצרית

ב-14:30 החלה ההתקפה המצרית בה הותקף האגף הדרומי של אוגדה 162 על ידי חטיבה ממוכנת מצרית שהצליחה לכבוש שני תעוזים על ציר החת"ם. בנוסף, הצליחו כוחות מצריים לכבוש את אזור "מיסורי" ו"אמיר" (השמות במפת קוד סיריוס לאזור "החווה הסינית") ולרכז כוחות גדולים בנקודות מפתח ממזרח לאגם המר הקטן (באותה שעה נערכו גם התקפות מצריות בגזרה הדרומית של תעלת סואץ). כמו כן, כבשו הכוחות המצרים את מתחמי "חמוטל" ו"מכשיר". בשעות אחר הצהריים לא היה ברור עדיין מצבה של אוגדה 162 ומצב זה של ערפל קרב נמשך עד שעות הערב. בשעה 17:10 דיווח גונן לאלעזר כי חטיבה 217 הנמצאת באגף הדרומי של אוגדה 162 עומדת בפני מתקפה מצרית נרחבת וכי לא תוכל לעמוד בה. במצב זה העדיפו אלעזר וגונן להורות על נסיגת אוגדה 162 וביטול ההתקפה המתוכננת על החווה הסינית כך שאוגדה 143 תישמר כעתודה למקרה של פריצה מצרית.
חיל האוויר הישראלי, שהעדיף בימים הראשונים לרכז את המאמץ בגזרה הסורית, עסק באותו יום בתקיפת סוללות טילי קרקע-אוויר בגזרת פורט סעיד ובתקיפת הגשרים שעל תעלת סואץ, וכוחות הקרקע הישראלים סבלו מחסרונו של סיוע אווירי.
במשך חלק גדול משעות הקרב מיסכו המצרים את רשתות הקשר הישראליות והצליחו להקשות על הישראלים את העברת דוחות המצב והפקודות.
תוצאות הקרב

בערבו של יום הקרב היה ברור כי המתקפה הישראלית נכשלה. המצרים השתלטו על כל שטח קו בר-לב ואף כבשו חלקים מציר החת"ם המרוחק 8-10 קילומטרים מתעלת סואץ. הפיקוד הישראלי החליט להתמקד במגננה בניסיון למנוע פריצת הקו על ידי המצרים. תוצאות הקרב הראו כי צה"ל לא נערך למתקפה בצורה מספקת. תקיפות השריון הישראלי נעשו ללא סיוע של חי"ר ועם סיוע ארטילרי מועט. בעקבות כישלון המתקפה החליט צה"ל לייצב קו הגנה בסיני ולרכז את מרב מאמציו בחזית הסורית.
ניתוח הקרב

ון קרפלד מונה מספר עניינים שלגביהם ניתן לבקר את ההחלטה הישראלית לצאת למתקפה בחזית הדרום, במועד שנקבע:
חוסר הארגון של הכוחות הישראלים כשפלוגות וגדודים הוכפפו ליחידות שלא היו יחידות האם האורגניות שלהן
ההחלטה לבצע מתקפה בו-זמנית מול הסורים ומול המצרים
ההחלטה על מתקפה מדורגת ולא על התקפה מרוכזת
ההחלטה על מתקפה לאורך החזית ולא הבקעה בנקודה אחת
הוא טוען כי לגבי מספר נקודות אין ויכוח לגבי הכשלים בכוח הישראלי:
תהליך תכנון המתקפה היה פגום מתחילתו ועד סופו
לא יצאו שום סיכומים בכתב לגבי תוכנית ההתקפה.
סיכום הישיבה בערב 7 באוקטובר היה מעורפל והיה נתון לפרשנויות, כפי שאכן התברר מאוחר יותר כשכל מפקד שנכח טען שהבין דברים אחרים. ייתכן ולבלבול והמהומה ששררו בחמ"ל פיקוד דרום ובמפקדת המטה הכללי תרמו לחוסר בהירות זה.
שרשרת הפיקוד הייתה פגומה. גונן פקד על שני אלופים שהיו מפקדיו בעבר הלא רחוק. אדן כלל לא העריך את גונן עוד לפני המלחמה, ואילו שרון עקף בשיטתיות את גונן, גם בימי המלחמה הראשונים, ודיבר ישירות עם הרמטכ"ל.
שי תמרי, שהיה קצין אג"ם פיקוד דרום בזמן המלחמה (וכשנה וחצי לפניה), טוען שהכשל העיקרי במתקפה נבע מכשלים בחשיבה המערכתית. לטענתו, המטרה שהותוותה לפיקוד דרום בפורום המטה הכללי ב-14 במאי 1973 הייתה: "למנוע כל הישג צבאי מהאויב ולהנחיל לו מפלה צבאית והשמדת כוחות ולזכות ביתרונות צבאיים הן ביחסי כוחות והן בקווי הפסקת אש חדשים." תמרי טוען שתוכניות "שובך יונים" ו"סלע" לא התאימו למטרה זו של מניעת הישג צבאי וכי התוצאה הייתה שתוכנית מתקפת הנגד הייתה בצורה ובשטח שלא תורגלו בעבר, לעומת תוכניות המתקפה המרוכזת במטרת צליחה שכן תורגלו. כשל נוסף שבא לידי ביטוי בקרב, הוא אי הכנת השריון הישראלי להתמודדות מול מערך רווי נ"ט.
קיימת טענה כי התגובות הכושלות של ישראל בימי הלחימה הראשונים בחזית הדרום לא נבעו כתוצאה מההפתעה מפרוץ המלחמה, אלא כתוצאה מדוקטרינת לחימה שהתאימה אולי להתמודדות מול הצבא המצרי במלחמת ששת הימים אך מול הצבא המצרי של 1973 עבר זמנה, וכי יום הקרב של 8 באוקטובר היה ההפגנה הברורה ביותר של הדוקטרינה הכושלת.
השפעות

ב-18:00 באותו ערב, הופיע הרמטכ"ל בבית סוקולוב במסיבת עיתונאים מצולמת ואמר בין היתר:
"בחלק מן המקומות חזרנו לתעלה; בחלק מהמקומות עדיין מתנהלת התקפת-הנגד שלנו".
לשאלת העיתונאי דן שילון, האם הוא יכול לחזות מועד של סיום הקרבות, ענה אלעזר:
"אני חוזה עכשיו רק דבר אחד: שאנחנו נמשיך לתקוף ואנחנו נמשיך להכות ואנחנו נשבור להם את העצמות".
לאחר הופעתו של דיין בטלוויזיה בערב שלפני כן, שבה, למרות הביטחון שהביע בכוחו של צה"ל, נראו פניו שלא כתמול שלשום, הייתה הופעתו הבוטחת והנחרצת של אלעזר ההפך הגמור. למחרת, הופיע אלוף (מיל.) אהרן יריב, גם הוא בטלוויזיה הישראלית, ומסר דיווח מאוזן על המצב, אך ההתבטאויות הסותרות הביאו לבלבול בציבור הישראלי ויצרו פער אמינות שנמשך עוד זמן רב. התבטאותו "אנחנו נשבור להם את העצמות" הפכה, בעיני הציבור הישראלי שלאחר המלחמה, לאחד מהסמלים הבולטים לאי הידיעה בה היו נתונים הרמטכ"ל ומקבלי ההחלטות בצמרת הישראלית.
אור ליום 9 באוקטובר, בישיבה שנערכה ב-04:30 בבור עם צמרת הפיקוד הצה"לי, המשיך משה דיין לדבוק בגישתו טרם המתקפה הכושלת והמליץ שנית על נסיגה לקו שארם א-שייח' והמעברים, ובנוסף, על גיוס של מבוגרים ושל צעירים בגיל טרום גיוס. דבריו הכו בהלם את הנוכחים.
ב-10 באוקטובר מונה חיים בר-לב ל"נציג הרמטכ"ל בחזית הדרום" מינוי שלמעשה החליף את אלוף פיקוד הדרום שמואל גונן. ההחלפה נעשתה הן בשל כישלון המתקפה ב-8 באוקטובר והן כתוצאה מיחסים עכורים ששררו בין שרון ובין גונן.
בעדותו בפני ועדת אגרנט טען אריאל שרון כי:
"אני לא ראיתי שום יום בכל המערכה הזאת שהיה יותר קריטי מה-8 לחדש. מצד אחד המצרים נעים קדימה למילוי, לתקיפת קו הרכסים אנחנו באותו זמן יש לנו מספיק כח, אבל אנו מוציאים למעלה ממחצית הכח שהיה לנו. מוציאים אותו ומריצים אותו דרומה. האוגדה שקבלה הוראה לתקוף בגזרה הצפונית לא מבצעת תקיפה אוגדתית ולא מבצעת מתקפה מצפון לדרום אלא ממזרח למערב.
ההיסטוריון הצבאי מרטין ון קרפלד קבע בספרו "Command in war" כי "הייתה זו התבוסה הגדולה בהיסטוריה של צה"ל".
לקריאה נוספת

חנוך ברטוב, דדו - 48 שנה ועוד 20 יום, תל אביב: ספרית מעריב, 1978.
אברהם אדן, על שתי גדות הסואץ, הוצאת עידנים, 1979.
אלישיב שמשי, בכח התחבולה, תל אביב: הוצאת מערכות, 1995.
שי תמרי, "התקפת הנגד של 8 באוקטובר: כשל החשיבה המערכתית בפיקוד דרום", בטראומה לאומית: מלחמת יום הכיפורים אחרי שלושים שנה ועוד מלחמה , עורכים: משה שמש, זאב דרורי, מכון בן-גוריון לחקר ישראל והציונות, אוניברסיטת בן-גוריון בנגב, 2008, עמ' 224-213.
הארמייה ה-15 (ארצות הברית)

| --- | --- |

תג הכתף של הארמייה החמש-עשרה
 פרטים
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 שיוך:   צבא ארצות הברית
 סוג:  ארמייה
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  1944–1946 (כשנתיים)
 מלחמות:  מלחמת העולם השנייה
הארמייה ה-15 של ארצות הברית הייתה עוצבה של צבא ארצות הברית, שפעלה במהלך מלחמת העולם השנייה. היא הוצבה בזירת מערב אירופה וניהלה בה פעילות קרבית מוגבלת.
היסטוריה > הקמת הארמייה

הארמייה ה-15 הוקמה בטקסס שבארצות הברית ב-21 באוגוסט 1944 – הארמייה האחרונה שהקים צבא ארצות הברית במלחמת העולם השנייה. כמפקדה הראשון נתמנה מייג'ור גנרל ג'ון לוקאס (John P. Lucas). במהלך חודשי נובמבר ודצמבר באותה שנה פיקד על הארמייה (למעשה רק המטה שלה) קולונל לואיס קומפטון (Louis Compton).
היסטוריה > הגעה לאירופה

קבוצת חלוץ של מטה הארמייה הפליגה מארצות הברית לסקוטלנד ב-3 בנובמבר 1944 והתמקמה באחוזת דודינגטון הול שבחבל צ'שייר. המטה העיקרי של הארמייה הגיע לבריטניה ב-22 בנובמבר. ב-25 לחודש הוכפפה הארמייה לקבוצת הארמיות ה-12. סמוך לאחר מכן יצאה קבוצת החלוץ של הארמייה לאירופה והקימה מטה בבלגיה, אך נאלצה לפנותו לאחר תחילת קרב הארדנים עקב ההתקדמות הגרמנית בבלגיה ולהתמקם מחדש בצפון צרפת. המטה העיקרי של הארמייה הצטרף אליה בראשית ינואר 1945, לאחר שהספינה בה הפליג מבריטניה טורפדה בתעלת למאנש ב-28 בדצמבר על ידי צוללת גרמנית וטבעה (13 מנוסעי הספינה הוכרזו כנעדרים).
ב-2 בינואר 1945 מונה מייג'ור גנרל ריי פורטר (Ray E. Porter) כמפקד הזמני של הארמייה, וב-16 בינואר בא במקומו לוטננט גנרל לאונרד ג'רואו (Leonard T. Gerow). ממחצית ינואר ועד לחודש מרץ עסקה הארמייה במשימה של ציוד מחדש, אימון ושיקום של עוצבות שונות של קבוצת הארמיות ה-12, אשר סבלו אבדות כבדות בקרב הארדנים. כמו כן היא הופקדה על קליטת עוצבות אמריקניות חדשות שהגיעו לנמלי צפון-מערב אירופה עד להצבתן בין יחידות קבוצת הארמיות ה-12.
היסטוריה > לחימה

באמצע מרץ קיבלה הארמייה את הפיקוד על היחידות אשר קיימו את המצור על הכוחות הגרמניים, שנאחזו עדיין בכמה מן הנמלים האטלנטיים של צרפת וטרם נכנעו.
בחודש מרץ 1945 צלחו הארמיות האמריקניות הראשונה והתשיעית את נהר הריין מזרחה והחלו לתקוף בתנועת מלקחיים במגמה לכתר את חבל הרוהר התעשייתי שממזרח לריין. ב-4 באפריל הושלם הכיתור ובכיס הרוהר נלכדו 21 דיוויזיות גרמניות. לאחר תחילת המתקפה הוטלה על הארמייה החמש-עשרה המשימה להחזיק את קו החזית מול הגזרה המערבית של כיס הרוהר שהלך ונוצר. לאחר השלמת הכיתור צלחה הארמייה את הריין. יחידותיה השתתפו בחיסול הכיס בשיתוף פעולה עם הארמייה התשיעית, ולאחר מכן הן שחררו אותה להמשך התנועה מזרחה. הכוחות הגרמנים בכיס הרוהר – 325 אלף איש - נכנעו ב-21 באפריל. במחצית אפריל עמדה הארמייה בשיא כוחה הצבאי ופיקדה על שש דיוויזיות וביניהן הדיוויזיה המוטסת ה-82.
היסטוריה > סיום המלחמה ופירוק הארמייה

בחודש אפריל החלה הארמייה החמש-עשרה לעסוק גם בתפקידי ממשל צבאי בחלק מהמחוזות בחלקה המערבי של גרמניה, ובמסגרת זאת עסקה בטיפול בשבויים גרמנים ובפליטים ועקורים באותם אזורים. מטה הארמייה התמקם בעיר בד נאוהיים (Bad Nauheim), כ-35 קילומטרים מצפון לפרנקפורט. לאחר כניעת גרמניה הועברו מרבית השטחים הגרמניים שבהם קיימה הארמייה ממשל צבאי לשליטה בריטית וצרפתית (במסגרת אזורי הכיבוש בגרמניה). על הארמייה הוטל להקים את המועצה הכללית של הזירה (Theatre General Board) – גוף שמשימתו הייתה לאסוף מידע, לתעד ולהפיק לקחים מן המבצעים הצבאיים שערכו כוחות ארצות הברית בזירה זו. תיעוד זה הפך למשימתה העיקרית של הארמייה ביתרת חודשי קיומה.
ב-14 באוקטובר 1945 מונה גנרל ג'ורג' פטון למפקד הארמייה, לאחר שהודח למעשה מן הפיקוד על הארמייה השלישית האמריקנית. הוא פיקד עליה עד מותו ב-21 בדצמבר בעקבות תאונת דרכים שעבר. בראשית ינואר 1946 נטל את הפיקוד על הארמייה מייג'ור גנרל הוברט גיי (Hobart R. Gay), ראש מטה הארמייה. הוא פיקד על הארמייה עד לפירוקה ב-31 בינואר 1946.
הערות שוליים

↑  בתפקידו הקודם פיקד ג'רואו על הקורפוס האמריקני החמישי, אשר הוציא לפועל את הנחיתה בחוף אומהה בנורמנדי.
↑  גיי היה גם ראש המטה של הארמייה השלישית בתקופה שבה פיקד עליה פטון.
| הארמיות האמריקניות במלחמת העולם השנייה |
| --- | --- | --- |
| הזירה האירופית | הארמייה הראשונה • הארמייה השלישית • הארמייה החמישית • הארמייה השביעית • הארמייה התשיעית • הארמייה החמש-עשרה |  |
| זירת האוקיינוס השקט | הארמייה השישית • הארמייה השמינית • הארמייה העשירית |  |
תחנת הכוח דוד לוי

| --- | --- |

תחנת הכוח חגית, מבט כללי ממזרח
 מידע כללי
 סוג:  תחנת כוח מופעלת בגז 
 מיקום:  מועצה אזורית חוף הכרמל 
 מדינה:  ישראל ישראל
 בעלים:  חברת החשמל לישראל
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1995
 תאריך פתיחה רשמי:  1996 
 מידות
 שטח:  0.6 קמ"ר
 מידע טכני
 כושר ייצור חשמל:  1,394 מגה-ואט 
 
 קואורדינטות:  32°37′02″N 35°02′26″E﻿ / ﻿32.617338888889°N 35.040419444444°E﻿ / 32.617338888889; 35.040419444444
 אתר תחנת הכוח חגית
  (למפת הכרמל מוגדלת) תחנת הכוח דוד לוי(למפת הכרמל רגילה) תחנת הכוח דוד לוי(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום תחנת הכוח דוד לוי(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום תחנת הכוח דוד לוי  מפה המציגה את תחנת הכוח וסביבתה
 
סרטון קצר המציג את סביבת תחנת הכוח חגית, את הארובות והתחנה בפעולה
מיקום תחנת הכוח חגית, תקריב בהנפשה
תחנת הכוח דוד לוי, שעד שלהי 2024 נקראה "חגית", היא אחת מתחנות כוח פנים-ארציות של חברת החשמל לישראל. זאת תחנת כוח במחזור משולב, המייצרת חשמל באמצעות גז טבעי. התחנה, המבוססת טורבינות גז, בעלת כושר ייצור בהספק 840 מגה-ואט.
בסמוך לה נמצאת תחנת כוח הפרטית "אורות פנינה" ("חגית מזרח" בעבר) שהיא תחנת כוח במחזור משולב מייצרת חשמל באמצעות גז טבעי בעלת כושר ייצור בהספק 660 מגה-ואט. לפני הפיצול וההפרטה בשנת 2022, תחנת הכוח "אורות פנינה" ותחנת הכוח "תחנת הכוח דוד לוי" היו תחנת הכוח אחד בעל כושר ייצור בהספק 1,500 מגה-ואט.
התחנה ממוקמת בסמוך לצומת אליקים, בין רכס הכרמל מצפון לבין רמות מנשה מדרום, בתחום המוניציפלי של המועצה האזורית חוף הכרמל.
נתונים

לתחנה המשתרעת על שטח של 0.6 קמ"ר, כושר ייצור של 1,500 מגה-ואט וההספק מותקן ב-2017 הוא 1,394 מגה-ואט.
סך כל יחידות הייצור (טורבינות גז וטורבינות קיטור) הוא תשע: שתי יחידות ייצור במחזור משולב (מחז"מ) תלת-צירי בהספק חשמלי כולל של 680 מגה-ואט, ויחידת ייצור מחז"מ חד-צירית בהספק חשמלי של כ-350 מגה-ואט.
מקור האנרגיה הוא גז (דלק ראשי) וסולר (דלק משני), הנצילות הדלק (תרמודינמי) עומדת על 55%-48% וזמן התנעה הוא בינוני-ארוך.
טכנולוגיה

בתחנת דוד לוי פועלות טורבינות גז במחזור משולב. מדובר בשילוב של טורבינות גז תעשייתיות וטורבינת קיטור. בטכנולוגיה זו מנוצל החום השיורי הנפלט מטורבינות הגז ומשמש לצורך ייצור קיטור, באמצעותו מפעילים טורבינה נוספת ללא צורך בתוספת דלק.
במחזור הראשון דלק ואוויר שנשרפים מגיעים לטורבינה בטמפרטורה של 1,350 מעלות צלזיוס. גזי הפליטה החמים מפעילים את טורבינת הגז ונפלטים ממנה בטמפרטורה של כ-600 מעלות צלזיוס.
במחזור השני מנוצלים הגזים הנפלטים לחימום מים ליצירת קיטור המפעיל טורבינה נוספת.
פעולה זו תורמת לחיסכון בניצול הדלק ולשמירה על איכות הסביבה מאחר שהיא מגדילה את כושר הייצור מבלי להגדיל את פליטת המזהמים לאוויר, ובכך מופחתים גזי החממה.
היסטוריה ורקע

בתחילת שנות ה-90, בעקבות העלייה ממדינות ברית המועצות לשעבר והגידול המהיר באוכלוסיית ישראל, גדל מאוד הביקוש לחשמל בארץ. עד לאותו זמן כל התחנות הקיימות בישראל פעלו בטכנולוגיה קיטורית והוקמו לאורך חוף הים התיכון.
כדי לטפל בהגברת הביקוש הוחלט על בניית מערך טורבינות הגז: תחנות כוח בפנים הארץ שיפעלו באמצעות טורבינות גז תעשייתיות. במערך הגז נעשה שימוש בטכנולוגיית קירור המבוססת על קירור באוויר, מה שאפשר למקם את התחנות גם בפנים הארץ ולא רק בסמוך לחוף הים.
כמו כן שטחה של תחנת כוח מסוג זה הוא כשישית בלבד מהשטח הנדרש לתחנת כוח פחמית, ולכן הקמת תחנות אלו התאפשרה על שטח קטן מזה הנחוץ לתחנת כוח קיטורית. המתקנים הפעילים בשטח התחנה הם נמוכים וקטנים יותר, מה שמצמצם פגיעה סביבתית בשטח ומקל על השתלבות התחנה בנוף שבו הוקמה.
לצורך הקמת מערך טורבינות הגז נבנה קו מתח על-עליון 400 קילו-ואט, המקשר בין תחנות הכוח הגדולות לתחנות המיתוג. במסגרת תוכנית הרחבה זו נבנתה תחנת הכוח חגית וכמו כן התחנות: אלון תבור, צפית, גזר, רמת חובב ואילת.
מערך טורבינות הגז הוקם במקור כדי לשמש גיבוי למערכות הראשיות בתחנות הכוח הקיטוריות, וכן כפתרון לזמנים של ביקוש שיא. עם השנים הלך והתרחב מערך טורבינות הגז וכיום הוא מהווה חלק מרכזי במערך ייצור החשמל בישראל.
בשנת 2009 אמר עוזי לנדאו, שר התשתיות, שישנה חשיבות רבה בקידום של פרויקטים מבוססי גז טבעי בענף החשמל בארץ.
לנדאו, במעמד השקת תחנת הכוח:
"לקצב החדרת הגז למדינת ישראל אין אח ורע בעולם המערבי, ואל לנו להתבסס על מקור אנרגיה אחד אלא על תמהיל דלקים מאוזן שיבטיח אספקת חשמל סדירה למשק".
היסטוריה ורקע > התפתחות לפי שנים

תחנת הכוח חגית הוקמה בשנת 1995. בעת ההקמה היו בה ארבע טורבינות גז, שהוסבו בשלב מאוחר יותר (בשנים 2001–2003) ליחידות משולבות המייצרות חשמל במערכת טורבינת גז ובמערכת קיטורית.
בתחילת שנת 2004 החל בישראל ייצור של חשמל באמצעות גז טבעי, מהלך שחסך למשק בארץ כמיליון דולר ביום.
בשנת 2008 אושרה הרחבה של התחנה בהיקף של 375 מגה-ואט. בתחילה המועצה הארצית לתכנון ולבנייה לא אישרה את ההרחבה, אך בעקבות פנייה של בנימין בן אליעזר, שכיהן אז כשר התשתיות, אושרה הרחבה זו.
בן אליעזר לחברי המועצה:
"(...) האלטרנטיבה היא שהמדינה תהיה בעלטה. משק החשמל נמצא במשבר, עקב חוסר היכולת של חברת החשמל לעמוד בביקושים הצפויים לחשמל. (...) דבר שיעלה מיליארדי שקלים למשק"
בשנת 2009, לאחר עיכוב של כמה שבועות בשל עיצומי העובדים שמנעו את המשך העבודות באתר (מה שהסב לחברה נזק כספי של כ-30 מיליון דולר בשל השימוש בדלקים יקרים יותר כמו סולר), חוברה התחנה לגז טבעי. כיום, לאחר השלמת חיבורה של התחנה לקו הגז החופי, התחנה ניזונה מקו הגז הטבעי.
בדצמבר 2024 הוסב שמה לתחנת הכוח דוד לוי, על שם השר וחבר הכנסת לשעבר דוד לוי, על פועלו ותרומתו למדינה.
היסטוריה ורקע > שמירה על איכות הסביבה

בעת הקמת התחנה ננקטו פעולות שונות למזעור הפגיעה בטבע ובנוף שנגרמה בעקבות הקמת התחנה.
הפעולות כללו:
הנמכת פני הקרקע (חפירה לעומק של 25 מטר) והוצאת מאות טונות של עפר כדי שהתחנה וארובותיה לא יבלטו בקו הנוף.
הקמת סוללת עפר סביב התחנה ושחזור הצמחייה הטבעית של האזור לשם הצנעת הסוללה.
העתקת עצי זית שהיו בשטח ונטיעתם מחדש במיקום מתאים ודרומי יותר.
כמו כן, באתר נעשה שימוש בטכנולוגיות הכוללות מערכת ניקוזים משולשת לאיסוף שפכים וטיפול במים ומערכות לצמצום רעש ותאורה.
מאחר שמקורות שונים הצביעו על כך שבשטח שבו אמורה לקום התחנה מצויים ככל הנראה שרידים ארכאולוגיים מהתקופה המקראית והצלבנית, הוחלט לערוך במקום חפירות ארכאולוגיות. במהלך החפירות נחפרו כמה אזורים בפיקוח רשות העתיקות. הממצאים שאותרו בשטח נבדקו והוחלט כיצד לנהוג בהם.
נחל חגית, שהתוואי המקורי שלו עבר בשטח התחנה, הצריך הסדרת ניקוז כך שתוואי זרימתו יישמר. לשם כך נחפרה תחת האתר תעלה ובה צינור בקוטר 2 מטרים לזרימת מי הנחל.
בהתאם להוראות תוכנית מתאר ארצית, היחידה הסביבתית ברשות הטבע והגנים מבצעת ניטור מים בנחל חגית והסביבה, כדי לבדוק את השפעת תחנת הכוח על איכות המים באזור. פקחי הרשות דוגמים ממי הנחל במיקומים ובמועדים שונים כדי לוודא את ניקיון מי הנחל והיעדרותם של מי שפכים תעשייתיים.
קרן קיימת לישראל, במימון חברת החשמל, פיתחה לאחר הקמת התחנה אזור המיועד למטיילים בסמוך לה. במקום הוצבו מתקנים שונים המיועדים למטיילים והוסדרו מסלולי הליכה בדרגות קושי שונות וכן מסלולי אופניים. כמו כן הוצבו באזור שלטים ובהם הסבר על אפשרויות שונות להפקת אנרגיה ממקורות מתחדשים.
באזור הוסדר גם מסלול מונגש - "שביל האנרגיות המתחדשות", המותאם לאנשים עם מוגבלויות. על הדרך המגיעה מבסיס אליקים לתחנה, הוקם מצפור המשקיף על התחנה וסביבתה.
ביקורת על התחנה

הקמתה של התחנה במיקום זה לוותה במחאות מצד תושבי האזור, הרשויות, וארגונים הפועלים למען איכות הסביבה.
אף על פי שנעשו ניסיונות מצד חברת החשמל לשמירה על איכות הסביבה, נמתחת ביקורת ציבורית נרחבת על התחנה.
בתחילת שנת 2013 שלחה עיריית יקנעם התנגדות להקמת המתקן לזיקוק גז טבעי באתר חגית. במועצה הארצית הוחלט על הקמת המתקן במיקום זה, לאחר שהמועצה האזורית חוף הכרמל סירבה לאפשר את הקמתו במחצבת עין אילה, שהייתה החלופה העיקרית.
ברשימה שפרסם המשרד להגנת הסביבה בסוף שנת 2014, עלה כי אתר תחנת הכוח חגית קיבל ציון זיהום אוויר של 45 מתוך 50, וציון זיהום מים וקרקע של 20. הקריטריונים בהרכבת המדד היו: כמות שנתית של חומרים מזהמים או פסולת שנפלטים או מועברים, רמת הסיכון הנובעת משימוש או אחסנה של חומרים מסוכנים, קרבה לשימושים רגישים, רגישות הידרולוגית, רגישות הסביבה הימית ורמת הציות של החברות הנכללות במדד לדין הסביבתי.
בפברואר 2014 התקבל דיווח במוקד של המשרד להגנת הסביבה ובעקבותיו אותרה דליפת סולר גדולה לנחל חגית, מה שהביא לכך שבספטמבר 2017 הגיש המשרד להגנת הסביבה כתב אישום נגד חברת החשמל, מנהלי אתר תחנת הכוח חגית, ונושאי משרה באתר, בגין פעילות ללא רישיון עסק, הפרת תנאים בהיתר רעלים, זיהום מים והשלכת פסולת המכילה חומר מסוכן ברשות הרבים.
פרויקט חגית מזרח

במסגרת הרפורמה במשק החשמל, בנובמבר 2020 חברת החשמל יצאה לתהליך המכירה של תחנת הכוח חגית מזרח. מדובר על 6 טורבינות בהספק כולל 660 מגה-ואט. ארצות הברית התנגדה לשיתוף חברה סינית במכרז לבעלות על תחנת הכוח, והחברה הסינית פרשה.
ב-9 בדצמבר 2021 פורסם שקבוצה המשותפת לאדלטק ושיכון ובינוי זכתה במכרז לרכישת תחנת הכוח חגית מזרח, מידי חברת החשמל, תמורת 1.6 מיליארד שקל.
ב-1 ביוני 2022 הועברה החזקה על תחנת הכוח חגית מזרח לבעליה.
שם התחנה שונה מ"חגית מזרח" ל"אורות פנינה".
גלריה

תמונות שצולמו בתחנת הכוח חגית ובאזור הסמוך לה
מבט כללי מכיוון מזרח אל תחנת הכוח חגית
שלט הסבר על שילוב התחנה בסביבה
צינור גז באזור תחנת הכוח
שלט של חברת החשמל בכניסה לאזור תחנת הכוח
שלט הסבר בכניסה ליער הלקוחות בסמוך לתחנה
מבט כללי על תחנת הכוח חגית
ראו גם

משק החשמל בישראל
משרד האנרגיה והתשתיות
חברת החשמל לישראל
רשות החשמל
הערות שוליים

1 2  תחנת כוח תיקרא על שמו של דוד לוי, באתר וואלה, 5 בדצמבר 2024
נווית זומר, תחנת הכוח דוד לוי, באתר ynet, 29 בדצמבר 2024
1 2  תחנת הכוח חגית, באתר www.sviva-sc.org.il
1 2 3 4 5  תחנות-כוח טורבינות גז, באתר /www.iec.co.il
↑  מערכת תשתיות, נחנכה תחנת הכוח "חגית" המופעלת בגז טבעי, באתר tashtiot.co.il, ‏9 בנובמבר 2009
1 2 3  יובל סבר ואריאל כהן, היחידה הסביבתית, רשות הטבע והגנים, ניטור תחנת הכוח "חגית", באתר www.iec.co.il, ‏אוגוסט 2011
↑  גלית שפיר, אושרה הרחבת תחנת הכוח חגית שבצפון, באתר ynet, 2 באפריל 2008
↑  גיא מי-טל, תחנת הכוח חגית חוברה לגז טבעי, באתר כלכליסט, 9 במאי 2009
↑  אתר חגית - יער לקוחות חברת החשמל, באתר www.kkl.org.il
↑  יואב עציון, אתר חגית: עיריית יקנעם הגישה התנגדות, באתר ycom.co.il, ‏ינואר 30, 2013
↑  יואב עציון, בראש המזהמים, באתר ycom.co.il, ‏נובמבר 23, 2014
↑  בעקבות זיהום מים: המשרד להגנת הסביבה הגיש כתב אישום נגד חברת החשמל ומנהלי אתר חגית, באתר sviva.gov.il, ‏11/10/2017
↑  פרויקט חגית מזרח, באתר חברת חשמל, ‏22 בנובמבר 2020
↑   ישראל פישר, ברקע הלחץ האמריקאי: אשטרום תחליף את הסינים במכרז לרכישת תחנת הכוח חגית, באתר TheMarker‏, 19 בספטמבר 2021
↑  ענת רואה, שיכון ובינוי ואדלטק רוכשות את תחנת הכוח חגית תמורת 1.6 מיליארד שקל, באתר כלכליסט, 9 בדצמבר 2021
↑  עידן יוסף, תחנת הכוח חגית מזרח הועברה לבעליה החדשים, באתר News1 מחלקה ראשונה, 1 ביוני 2022
תחנת הכוח חגית
מצפור יער חגית
תחנת הכוח חגית - מבט פנורמי