stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אליפות העולם באופני כביש – גברים עד גיל 23
טבלת המדליות

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
| אירוח | זהב | כסף | ארד |

| לוגאנו 1996 | איטליה ג'וליאנו פיגראס | איטליה רוברטו סגמבלורי | איטליה לוקה סירוני |
| סן סבסטיאן 1997 | נורווגיה קורט אסל ארווסן | ספרד אוסקר פריירה | אוסטריה גריט גלומסר |
| ואלקנבורג 1998 | איטליה איוואן באסו | איטליה רינאלדו נוצ'נטי | איטליה דנילו די-לוקה |
| ואלקנבורג 1999 | איטליה לאונרדו ג'ורדאני | איטליה לוקה פאוליני | גרמניה מת'יאס קסלר |
| פלואה 2000 | רוסיה יבגני פטרוב | אוקראינה ירוסלב פופוביץ' | איטליה לורנצו ברנוצ'י |
| ליסבון 2001 | אוקראינה ירוסלב פופוביץ' | איטליה ג'אמפאולו קרוזו | אוקראינה רוסלן גרישצ'נקו |
| לימבורג (בלגיה) (אנ') 2002 | איטליה פרנצ'סקו קיקי | ספרד פרנסיסקו גוטיירז | שווייץ דייוויד לוסלי |
| המילטון 2003 | אוזבקיסטן סרגיי לאגוטין | בלגיה יוהאן ואן סומרן | הולנד תומאס דקר (אופניים) |
| ורונה 2004 | בלארוס קנסטנטין סוויטסוב | הולנד תומאס דקר (אופניים) | דנמרק מאס כריסטנסן |
| ורונה 2005 | אוקראינה דימיטרי גרבובסקי | אוסטרליה ויליאם ווקר | רוסיה יבגני פופוב |
| זלצבורג 2006 | גרמניה ג'רלד צ'יולק | צרפת רומיין פייו | רוסיה אלכסנדר חאטונטסב |
| שטוטגרט 2007 | סלובקיה פטר וליטס | אוסטרליה ווסלי סולזברגר | בריטניה ג'ונתן בליס |
| וארזה 2008 | קולומביה פאביו דוארטה | איטליה סימונה פונזי | גרמניה ג'ון דגנקולב |
| מנדריסיו 2009 | צרפת רומיין סיקאר | קולומביה קרלוס בטנקור | רוסיה איגור סילין |
| ג'ילונג 2010 | אוסטרליה מייקל מת'יוס | גרמניה ג'ון דגנקולב | קנדה גיום בואוון   ארצות הברית טיילור פיני |
| קופנהגן 2011 | צרפת ארנו דמאר | צרפת אדריאן פטי | בריטניה אנדרו פן |
| ואלקנבורג 2012 | קזחסטן אלכסיי לוצנקו | צרפת בריאן קוקאר | בלגיה טום ואן אסברוק |
| פירנצה 2013 | סלובניה מאטיי מוחוריץ' | דרום אפריקה לואיס מנצ'יז | נורווגיה סונדרה הולסט אנגר |
| פונפרדה 2014 | נורווגיה סוון אריק בייסטרום | אוסטרליה קיילב יואן | נורווגיה כריסטופר סקייפרינג |
| ריצ'מונד 2015 | צרפת קווין לדנואה | איטליה סימונה קונסוני | צרפת אנטוני טורג'י |
| דוחה 2016 | נורווגיה קריסטופר האלבורסן | גרמניה פסקל אקרמן | איטליה יאקוב מרצ'קו |
| ברגן 2017 | צרפת בנואה קונפרואה | גרמניה לנארד קמנה | דנמרק מיכאל קארבל סוונסגארד |
| אינסברוק 2018 | שווייץ מארק הירשי | בלגיה ביורג למברכט | פינלנד יאקו האניינן |
| יורקשייר 2019 | איטליה סמואלה באטיסטלה | שווייץ שטפן ביסגר | בריטניה תומאס פידקוק |
| פלנדריה 2021 | איטליה פיליפו ברונצ'יני | אריתריאה ביניאם גירמאי | הולנד אולאב קוי |
| וולונגונג 2022 | קזחסטן יבגני פדורוב | צ'כיה מתיאס ואצ'ק | נורווגיה סורן ורנסקולד |
| ציריך 2024 | גרמניה ניקלס ברנס | סלובקיה מרטין סוורצ'ק | בלגיה אלק סגרט |
טבלת המדליות > לפי מדינות

פרק זה טעון עדכון. אנא תרמו לוויקיפדיה .  הסיבה היא להכניס תוצאות 2024 ולתקן שגיאות בטבלה.
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| מקום | מדינה | זהב | כסף | ארד | סך הכל |
| 1 | איטליה איטליה | 6 | 6 | 4 | 16 |
| 2 | צרפת צרפת | 5 | 3 | 1 | 9 |
| 3 | נורווגיה נורווגיה | 3 | 0 | 3 | 6 |
| 4 | גרמניה גרמניה | 2 | 3 | 2 | 7 |
| 5 | אוקראינה אוקראינה | 2 | 1 | 1 | 4 |
| 6 | אוסטרליה אוסטרליה | 1 | 3 | 0 | 4 |

| 7 | קולומביה קולומביה | 1 | 1 | 0 | 2 |
| 7 | שווייץ שווייץ | 1 | 1 | 0 | 2 |
| 9 | רוסיה רוסיה | 1 | 0 | 3 | 4 |

| 10 | קזחסטן קזחסטן | 2 | 0 | 0 | 2 |
| 10 | סלובקיה סלובקיה | 1 | 0 | 1 | 2 |
| 10 | סלובניה סלובניה | 1 | 0 | 0 | 1 |
| 10 | אוזבקיסטן אוזבקיסטן | 1 | 0 | 0 | 1 |
| 15 | בלגיה בלגיה | 0 | 2 | 1 | 3 |
| 16 | הולנד הולנד | 0 | 1 | 2 | 3 |
| 17 | ספרד ספרד | 0 | 2 | 0 | 2 |
| 18 | אריתריאה אריתריאה | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 18 | דרום אפריקה דרום אפריקה | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 18 | פורטוגל פורטוגל | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 19 | בריטניה בריטניה | 0 | 0 | 3 | 3 |
| 20 | דנמרק דנמרק | 0 | 0 | 2 | 2 |

| 21 | אוסטריה אוסטריה | 0 | 0 | 1 | 1 |
| 21 | סלובניה סלובניה | 0 | 0 | 1 | 1 |
| 21 | פינלנד פינלנד | 0 | 0 | 1 | 1 |
| 21 | ארצות הברית ארצות הברית | 0 | 0 | 1 | 1 |
הערות שוליים

↑  שניהם סיימו בזווית שלא אפשרה להם לקבוע מי חצה קודם, לכן שניהם זכו במדליית הארד
↑  במקור נילס אקוך ההולנדי ניצח, אך הוא נפסל מהתחרות לאחר שהתברר מאוחר יותר שעשה דראפטינג מעבר לזמן המותר
אליפות אירופה ספרינט בשחייה 1994 (בריכת 25 מטר)

אליפות אירופה הרביעית בשחייה (בריכת 25 מטר), נערכה בסטוונגר שבנורווגיה, בין 3 ל-4 בדצמבר 1994.
שחייניות מצטיינות

סנדרה פולקר גרמניה גרמניה - השחיינית המצטיינת של האליפות לאחר שזכתה ב-2 מדליות אישיות ו-2 מדליות קבוצתיות, כולן זהב
טבלת המדליות

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| מקום | מדינה | זהב | כסף | ארד | סך הכול |

| 1 | גרמניה גרמניה | 7 | 4 | 2 | 13 |
| 2 | שוודיה שוודיה | 4 | 4 | 1 | 9 |
| 3 | הולנד הולנד | 1 | 2 | 1 | 4 |
| 4 | פולין פולין | 1 | 1 | 0 | 2 |
| 5 | בולגריה בולגריה | 1 | 0 | 0 | 1 |
| 6 | רוסיה רוסיה | 0 | 1 | 2 | 3 |
| 6 | סלובקיה סלובקיה | 0 | 1 | 2 | 3 |
| 8 | בריטניה בריטניה | 0 | 1 | 1 | 2 |
| 8 | נורווגיה נורווגיה | 0 | 1 | 1 | 2 |
| 10 | ספרד ספרד | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 11 | קרואטיה קרואטיה | 0 | 0 | 2 | 2 |
| סך הכל | סך הכל | 14 | 14 | 14 | 42 |
טבלת התוצאות > נשים

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
 התחרות:  

| 50 מטר חופשי | סנדרה פולקר   גרמניה גרמניה | 25.29 שניות | אנגלה פוסטמה   הולנד הולנד | 25.52 שניות | סו רולף   בריטניה בריטניה | 25.55 שניות |

| 50 מטר גב | סנדרה פולקר   גרמניה גרמניה | 27.96 שניות | דגמרה קומורוביץ'   פולין פולין | 28.85 שניות | מרטינה מורבצובה   סלובקיה סלובקיה | 28.86 שניות |

| 50 מטר חזה | אמה איגלסטרום   שוודיה שוודיה | 32.13 שניות | אלין אוסטוול   נורווגיה נורווגיה | 32.14 שניות | תרי מילר   נורווגיה נורווגיה | 32.43 שניות |

| 50 מטר פרפר | אנגלה פוסטמה   הולנד הולנד | 27.47 שניות | מרטינה מורבצובה   סלובקיה סלובקיה | 27.84 שניות | יוליה וויטוביץ'   גרמניה גרמניה | 27.92 שניות |

| 100 מטר מעורב אישי | לואיסב קרלסון   שוודיה שוודיה | 1:01.89 דקות | סו רולף   בריטניה בריטניה | 1:02.21 דקות | דניאלה הנגר   גרמניה גרמניה | 1:02.48 דקות |

| 4x50 מטר חופשי | גרמניה גרמניה | 1:41.20 דקות | שוודיה שוודיה | 1:42.32 דקות | הולנד הולנד | 1:42.35 דקות |
| 4x50 מטר מעורב | גרמניה גרמניה | 1:53.58 דקות | רוסיה רוסיה | 1:54.21 דקות | שוודיה שוודיה | 1:54.51 דקות |
טבלת התוצאות > גברים

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
 התחרות:  

| 50 מטר חופשי | קשישטוף סבלינה   פולין פולין | 22.01 שניות | יואכים הולמקוויסט   שוודיה שוודיה | 22.55 שניות | סילקו גונצל   גרמניה גרמניה | 22.53 שניות |
| 50 מטר גב | אירקה לצין   גרמניה גרמניה | 25.47 שניות | זולט המגי   שוודיה שוודיה | 25.72 שניות | מירוסלב דולניק   סלובקיה סלובקיה | 25.93 שניות |

| 50 מטר חזה | מארק וארניקה   גרמניה גרמניה | 27.52 שניות | רון דקר   הולנד הולנד | 27.61 שניות | דמיטרי וולקוב   רוסיה רוסיה | 27.95 שניות |

| 50 מטר פרפר | יונס אקרסון   שוודיה שוודיה | 24.25 שניות | קרלוס סנצ'ס   ספרד ספרד | 24.34 שניות | דירק ואנדנהירץ   גרמניה גרמניה | 24.55 שניות |

| 100 מטר מעורב אישי | דניסלב קלצ'ב   בולגריה בולגריה | 55.51 שניות | כריסטיאן קלר   גרמניה גרמניה | 55.58 שניות | גריגורי מטוסקוב   רוסיה רוסיה | 57.31 שניות |

| 4x50 מטר חופשי | שוודיה שוודיה | 1:27.62 דקות | גרמניה גרמניה | 1:29.09 דקות | קרואטיה קרואטיה | 1:30.71 דקות |
| 4x50 מטר מעורב | גרמניה גרמניה | 1:38.01 דקות | שוודיה שוודיה | 1:39.38 דקות | קרואטיה קרואטיה | 1:41.19 דקות |
אליפות אירופה בג'ודו 2022

| --- | --- |
 ענף:  ג'ודו
 ארגון מפעיל:  איגוד הג'ודו האירופי
 תקופת התחרות:  29 באפריל 2022 – 1 במאי 2022 (3 ימים)
 מספר תחרות:  71 
 מספר מקצועות:  7 לגברים ו-7 לנשים
 מספר מתמודדים:  361
 מדינות משתתפות:  40
 עיר מארחת:  סופיה
 אצטדיון:  ארנה ארמייץ
 יבשת:  אירופה
 → אליפות אירופה בג'ודו 2021 אליפות אירופה בג'ודו 2023 ← 
 
אליפות אירופה בג'ודו לשנת 2022 התקיימה בין התאריכים 29 באפריל עד 1 במאי בארנה ארמייץ בסופיה, בולגריה. באליפות התחרו 361 ג'ודוקא מ-40 מדינות.
המשלחת הישראלית לאליפות זכתה בארבע מדליות, כולן בידי נבחרת הנשים; תמנע נלסון-לוי זכתה במדליית הזהב בקטגוריית המשקל עד 57 ק"ג, רז הרשקו זכתה במדליית הכסף בקטגוריית המשקל מעל 78 ק"ג, שירה ראשוני זכתה במדליית הארד בקטגוריית המשקל עד 48 ק"ג וגילי שריר זכתה במדליית הארד בקטגוריית המשקל עד 63 ק"ג.
טבלת המדליות

מדינה מארחת (בולגריה)
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| מקום | מדינה | זהב | כסף | ארד | סך הכול |
| 1 | צרפת צרפת | 3 | 2 | 3 | 8 |
| 2 | הולנד הולנד | 2 | 2 | 1 | 5 |
| 3 | גאורגיה גאורגיה | 2 | 0 | 2 | 4 |
| 4 | בריטניה בריטניה | 2 | 0 | 0 | 2 |
| 5 | ישראל ישראל | 1 | 1 | 2 | 4 |
| 5 | ספרד ספרד | 1 | 1 | 2 | 4 |
| 7 | גרמניה גרמניה | 1 | 1 | 0 | 2 |
| 8 | אזרבייג'ן אזרבייג'ן | 1 | 0 | 2 | 3 |
| 9 | אוקראינה אוקראינה | 1 | 0 | 0 | 1 |
| 10 | איטליה איטליה | 0 | 1 | 3 | 4 |
| 10 | בלגיה בלגיה | 0 | 1 | 3 | 4 |
| 12 | בולגריה בולגריה | 0 | 1 | 1 | 2 |
| 12 | קוסובו קוסובו | 0 | 1 | 1 | 2 |
| 14 | סרביה סרביה | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 14 | פולין פולין | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 14 | פורטוגל פורטוגל | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 17 | הונגריה הונגריה | 0 | 0 | 2 | 2 |
| 18 | טורקיה טורקיה | 0 | 0 | 1 | 1 |
| 18 | יוון יוון | 0 | 0 | 1 | 1 |
| 18 | מולדובה מולדובה | 0 | 0 | 1 | 1 |
| 18 | סלובניה סלובניה | 0 | 0 | 1 | 1 |
| 18 | קרואטיה קרואטיה | 0 | 0 | 1 | 1 |
| 18 | שווייץ שווייץ | 0 | 0 | 1 | 1 |
| סך הכל (23 מדינות) | סך הכל (23 מדינות) | 14 | 14 | 28 | 56 |
הטבלה ממוינת על פי שיטת הספירה של "זהב תחילה".
רשימת הזוכים > גברים

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  קטגוריה |  זהב |  כסף |  ארד |
| 60 ק"ג | ספרד פרנסיסקו גאריגוס | בולגריה יאניסלב גרצ'ב | צרפת סדריק רבול   בלגיה יורה ורשטראטן |
| 66 ק"ג | אוקראינה בוגדן איאדוב | ספרד אלברטו גאיטרו מרטין | איטליה אליוס מאנצי   מולדובה דניס ויירו |
| 73 ק"ג | אזרבייג'ן הידאייט היידרוב | איטליה ג'ובאני אספוזיטו | בולגריה מארק חריסטוב   אזרבייג'ן רוסטם אורוג'וב |
| 81 ק"ג | גאורגיה טאטו גריגאלאשווילי | בלגיה מתיאס קאס | בלגיה סמי שושי   הונגריה אטילה אונגווארי |
| 90 ק"ג | גאורגיה לוקה מאיסורדזה | סרביה דארקו ברשניוביץ' | אזרבייג'ן מוחמד עלי מהדייב   יוון תיאודורוס צלידיס |
| 100 ק"ג | הולנד מייקל קורל | פולין פיוטר קוצ'רה | ספרד ניקולוז שראזאדישווילי   שווייץ דניאל אייך |
| מעל 100 ק"ג | הולנד יור ספייקרס | גרמניה יוהנס פריי | גאורגיה גוראם טושישוילי   הולנד רוי מאייר |
רשימת הזוכים > נשים

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  קטגוריה |  זהב |  כסף |  ארד |
| 48 ק"ג | צרפת שירין בוקלי | פורטוגל קתרינה קוסטה | ספרד ג'וליה פיגרואה   ישראל שירה ראשוני |
| 52 ק"ג | בריטניה צ'לסי ג'יילס | צרפת אמנדין בושארד | קוסובו דיסטריה קרסניקי   קרואטיה אנה ויקטוריה פוליז |
| 57 ק"ג | ישראל תמנע נלסון-לוי | צרפת שרה-ליאוני סיזיק | בלגיה מינה ליבר   גאורגיה אטרי ליפרטליאני |
| 63 ק"ג | בריטניה ג'מה האוול | קוסובו לאורה פאזליו | הונגריה סופי אוזבאש   ישראל גילי שריר |
| 70 ק"ג | צרפת מארי-אב גאייה | הולנד סאנה ואן דייק | צרפת מרגו פינו   סלובניה אנקה פוגצ'ניק |
| 78 ק"ג | גרמניה אלינה בוהם | הולנד חושה סטינהאוס | צרפת מדלן מלונגה   איטליה אליצ'ה בלאנדי |
| מעל 78 ק"ג | צרפת רומן דיקו | ישראל רז הרשקו | איטליה אסיה טבאנו   טורקיה סבילה אקבולוט |
המדינות המשתתפות

באליפות השתתפו בסך הכל 361 ספורטאים מ-40 מדינות:
| --- | --- |
 אוסטריה אוסטריה (10)  אוקראינה אוקראינה (15)  אזרבייג'ן אזרבייג'ן (11)  איטליה איטליה (18)  אירלנד אירלנד (5)  אלבניה אלבניה (1)  אסטוניה אסטוניה (6)  ארמניה ארמניה (2)  בולגריה בולגריה (17)  בוסניה והרצגובינה בוסניה והרצגובינה (5)  בלגיה בלגיה (7)  בריטניה בריטניה (16)  גאורגיה גאורגיה (11)  גרמניה גרמניה (15)  דנמרק דנמרק (3)  הולנד הולנד (17)  הונגריה הונגריה (11)  טורקיה טורקיה (15)  יוון יוון (7)  ישראל ישראל (17):  ליטא ליטא (4)  לטביה לטביה (1)  מולדובה מולדובה (10)  מונטנגרו מונטנגרו (3)  מקדוניה הצפונית מקדוניה הצפונית (2)  סלובניה סלובניה (9)  סלובקיה סלובקיה (4)  ספרד ספרד (18)  סרביה סרביה (15)  פולין פולין (12)  פורטוגל פורטוגל (11)  פינלנד פינלנד (2)  צ'כיה צ'כיה (7)  צרפת צרפת (18)  קוסובו קוסובו (4)  קפריסין קפריסין (6)  קרואטיה קרואטיה (11)  רומניה רומניה (9)  שוודיה שוודיה (2)  שווייץ שווייץ (4)
הערות שוליים

↑  (קובץ PDF) מתחרים לפי מדינות, אליפות אירופה 2022, מאתר איגוד הג'ודו האירופי.
אות מתה

אות מתה (באנגלית: Dead letter) הוא כינוי לתקנה, הוראת חוק או הוראה מנהלית שהן אומנם בתוקף אך איש אינו אוכפן בשל שינויים במציאות החיים.
יש שהוראה כלשהי (או חוק או סעיף שבו) לא נאכפה מעולם ואינה נאכפת, ולמעשה הייתה בגדר משאלת לב של מנסחיה ותו לא. יש שהוראה נאכפה פרק זמן מסוים, אולם יחס הציבור (או הרשויות) אליה השתנה מבלי שהספיקו לבטא את השינוי בחוק עצמו. לעיתים קרובות חוק הופך לאות מתה קודם לתיקונו (או למחיקת ההוראה ממנו). במקרים אחרים החוק הופך לאות מתה כאשר לשם יישומו דרושה גם חקיקת משנה, והשר האמון עליה אינו פועל לחקיקתה. לעיתים ימְצא בית המשפט לנכון לאכוף את החוק וּלהחיותו פן ייהפך לאות מתה. כך, לדוגמה, הדגישו בתי המשפט כי על אף נטיית השופטים להקל עם עבריינים ולפסוק לרוב עונשים שהם פחותים מן העונש המקסימלי הקבוע בחוק, הרי שהעונש המקסימלי אינו אות מתה, ויש לגזור אותו על עבריינים שנסיבות העבירה אותה ביצעו מצדיקות זאת.
הצירוף אות מתה התגלגל מהברית החדשה: "לא לפי האותיות כי אם לפי הרוח, כי האות ממית והרוח מְחַיה" (איגרת אל הקורינתיים ב ג 6). בשפה העברית משתמשים בו כדי לכנות כל דבר נטול תוקף שאבד עליו כלח והוא אינו רלוונטי עוד לחיי היומיום ("לא פעם מצאו ספרי הקודש את דרכם לספריות מעבר לים, ושם הם שוכבים כגווילים, כאות מתה הממתינה לחסדי החוקרים"). במובנו המשפטי מכונה לעיתים חוק בלי שיניים (השאלה זו קיימת גם באנגלית: toothless).
טענה לדבר אות מתה

לעיתים עולה בבתי המשפט טענה כי הוראה מסוימת שבחוק היא בגדר אות מתה, ולכן יש להתעלם ממנה. טענה זו מוצגת לא רק על ידי אזרחים המתגוננים בפני תביעה המוגשת נגדם, אלא גם על ידי רשויות המדינה. זאת, אף שבידן הכוח לפעול לשינויו של החוק (באמצעות הצעת חוק מטעם הממשלה) ואף להפכו באופן אקטיבי לאות מתה, באמצעות אי יישומו. כך, למשל, בערעור מס הכנסה שבו נדונה זכותו של אב המשלם מזונות לנַכּוֹת תשלומים אלו מהכנסתו החייבת במס התגוננה המדינה בנימוק שיש להשקיף על סעיף 20 לחוק לתיקון דיני המשפחה (מזונות), התשי"ט-1959, "כעל סעיף שאבד עליו הכלח ואשר הפך להיות למעשה אות מתה".
לטענה מסוג זה ענה, בעניין אחר, השופט צבי ברנזון, כי "יכול חיקוק להיות אות מתה במובן זה שאין מקפידים על ביצועו, או שאין הוא מתאים עוד לזמנים החדשים, אבל אין חיקוק עובר ובטל מעצמו. הוא ממשיך לחיות ויש לקיימו במקום ובנסיבות אליהם הוא מתייחס. לא תמיד הוא כיין המשומר ההולך ומשתפר במרוצת הזמן, אך בשל כך בלבד לא פג תוקפו."
לעומת זאת, השופט יצחק עמית כתב ביקורת על עצם השימוש בידי מתדיינים על חוק שהיה לאות מתה:
בספרות

מחזהו של ויליאם שייקספיר, "מידה כנגד מידה" מצביע על הבעייתיות של אות מתה. המחזה מספר על וינה שבה לא נאכפו במשך תקופה ארוכה החוקים האוסרים על פעילותם של בתי זונות ועל קיום יחסי מין מחוץ לנישואים. יום אחד השתנתה גישתו של הממשל, ועל קלאודיו, שהורשע בקיום יחסי מין עם ארוסתו, נגזר עונש מוות. אנג'לו, המושל, מסביר כי "החוק לא מת, הוא רק נמנם מעט".
ראו גם

דסואטודו
לקריאה נוספת

Reuven Yaron "Laws Disregarded", 6 Israel Law Review, 1971, pp. 188-190
הערות שוליים

↑  רוביק רוזנטל, מילון הצירופים, כתר, 2009
↑  חוק שירות לאומי, תשי"ג-1953, אתר נבו
↑  ע"פ 5461/06 מדינת ישראל נ' חיים רמון, פסקה 96
↑  חוק חופש המידע (תיקון מס' 3), התשס"ה-2005, באתר הכנסת
↑  חוק התכנון והבניה (תיקון מס' 26), התשמ"ח-1988, באתר הכנסת
↑  גדעון אלון, שי ארצי, היועמ"ש: "אין מניעה לשחק כדורגל בשבת", באתר ישראל היום, 9 בספטמבר 2015
↑  ע"א 2704/99 משה מילשטיין נ' פקיד שומה תל אביב, ניתן ב־30 ביולי 2003. פ"ד כרך נ"ז, חלק חמישי, עמ' 869
↑  ע"א 398/63 ליבוביץ' נ. כץ, פ"ד יח (1), 391
↑  בג"ץ 1641/10 פלוטקין גיל ו-21 עותרים נוספים נ' רשם האגודות השיתופיות, ניתן ב־10 באוקטובר 2012
↑  מדה כנגד מדה, תרגום: ט' כרמי, ספרית פועלים, 1979.
הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואין לראות בו ייעוץ משפטי.
גיבורי "מידה כנגד מידה" קלאודיו ואיזבלה, שמן על מהגוני, 1850, ויליאם הולמן האנט, אנגליה
אליפות העולם באופני כביש - עלית גברים (נגד השעון)

| --- | --- |
חולצת הקשת, אותה לובש המנצח באירועי נגד השעון

 ענף:  אופני כביש
 תאריך ייסוד:  1927
 ארגון מפעיל:  UCI
 מדינות משתתפות:  משתנה
 זוכה:  נורווגיה טוביאס פוס
 הכי הרבה זכיות:  גרמניה טוני מרטין   שווייץ פביאן קנצ'לרה   4 ניצחונות
 
טוני מרטין לובש את חולצת הקשת ב-2012, לאחר הניצחון שלו באליפות ב-2011
מקצה נגד השעון של העלית גברים באליפות העולם באופני כביש הוא אחד מהמקצים שמתקיימים באליפות. הוא מתקיים במרחקים שונים, במקומות שונים ומאורגן כמו שאר האליפות על ידי ה-UCI.
היסטוריה

האליפות הראשונה התקיימה באגריג'נטו, איטליה, 1994. כריס בורדמן מבריטניה ניצח בה.
שיאני הניצחונות באליפות הם טוני מרטין (2011, 2012, 2013 ו-2016) ופביאן קנצ'לרה (2006, 2007, 2009, 2010), מייקל רוג'רס האוסטרלי עם שלושה ניצחונות (2003–2005) ואחריו רוהאן דניס, עם שני ניצחונות (2018–2019).
האליפות מתקיימת במרחקים שונים מאליפות לאליפות, בהתאם לתנאי השטח. האליפויות הארוכות ביותר היו בטוסקנה 2013 (57 ק"מ) וביורקשייר 2019 (54 ק"מ).
המדליסט הצעיר ביותר עד כה באליפות הוא ג'ושוע טרלינג שזכה במדליית הארד באליפות של 2023. רמקו אוונפול, שזכה במדליית הזהב באליפות של 2023, בעודו בן 23 הוא המנצח הצעיר ביותר. המנצח המבוגר ביותר היה בראדלי ויגינס, הוא עשה זאת בעודו בן 34 והיה המנצח השני מבריטניה, אחרי בורדמן שניצח בשנה הראשונה של האליפות.
טבלה של המדינות הזוכות במדליות

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| מקום | מדינה |  |  |  | סך הכל |
| 1 | גרמניה גרמניה | 7 | 5 | 5 | 17 |
| 2 | שווייץ שווייץ | 5 | 1 | 5 | 11 |
| 3 | אוסטרליה אוסטרליה | 5 | 0 | 0 | 5 |
| 4 | בריטניה בריטניה | 2 | 3 | 6 | 11 |
| 5 | ספרד ספרד | 2 | 3 | 2 | 7 |
| 6 | איטליה איטליה | 2 | 3 | 1 | 6 |
| 7 | הולנד הולנד | 1 | 1 | 2 | 4 |
| 8 | בלארוס בלארוס | 1 | 1 | 1 | 3 |
| 8 | אוקראינה אוקראינה | 1 | 1 | 1 | 3 |
| 10 | קולומביה קולומביה | 1 | 0 | 1 | 2 |
| 10 | צרפת צרפת | 1 | 0 | 1 | 2 |
| 12 | נורווגיה נורווגיה | 1 | 0 | 0 | 1 |
| 13 | בלגיה בלגיה | 1 | 3 | 3 | 7 |
| 14 | ארצות הברית ארצות הברית | 0 | 2 | 1 | 3 |
| 15 | שוודיה שוודיה | 0 | 2 | 0 | 2 |
| 16 | הונגריה הונגריה | 0 | 1 | 1 | 2 |
| 17 | קנדה קנדה | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 17 | סלובניה סלובניה | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 19 | קזחסטן קזחסטן | 0 | 0 | 2 | 2 |
הערות שוליים

↑  דייוויד מילר היה המנצח בשנה זו, אך תואר זה נשלל ממנו לאחר פרשיית אמרוץ
גרד מילר

גרד מילר (משמאל), פרנץ בקנבאואר (במרכז) והמאמן הלמוט שן (מימין) חוגגים את זכיית גרמניה בגביע העולמי ב-1974
גרהרד "גרד" מילר (בגרמנית: Gerd Müller;‏ 3 בנובמבר 1945 – 15 באוגוסט 2021) היה כדורגלן גרמני ששיחק במשך רוב הקריירה שלו בקבוצת באיירן מינכן ובנבחרת גרמניה המערבית. כבש 68 שערים ב-62 הופעות בינלאומיות בנבחרת גרמניה המערבית ו-398 שערים ב-453 משחקי בונדסליגה במדי באיירן מינכן. הוא כבש 735 שערים במדי הקבוצות בהן שיחק ובמדי הנבחרת בקריירה שלו. הוא במקום השלישי בטבלת מלכי השערים בתולדות גביע העולם בכדורגל עם 14 שערים, ולפי הפדרציה הבינלאומית להיסטוריה וסטטיסטיקה של הכדורגל (IFFHS), הוא ממוקם במקום ה-7 בתולדות הכדורגל העולמי.
כינוייו היו "מפציץ האומה" (Bomber der Nation) ו"מילר הנמוך והשמן" (kleines dickes Müller). הוא היה חלוץ מרכזי קלאסי, אשר ידע לנצל הזדמנויות מול השער באחוזים גבוהים. היה בעל חוש התמצאות נדיר ברחבת ה-16, יכולת בעיטה בשתי הרגליים ומשחק ראש טוב. באוקטובר 2015 דורג על ידי ה"בילד" הגרמני כשחקן הגרמני הגדול בהיסטוריה.
באיירן מינכן

מילר נולד בנרדלינגן שבבוואריה. הוא שיחק בשורות המועדון המקומי TSV 1861 נורדלינגן בשנים 1963–1964. ב-1964 הצטרף לבאיירן מינכן, שם חבר למי שהיו עתידים להתפרסם ככוכבי הכדורגל הגרמני: פרנץ בקנבאואר וספ מאייר. המועדון היה אז בליגה השנייה בגרמניה. לאחר עונה אחת, עלתה באיירן לבונדסליגה והפכה מאז לאחת הקבוצות הבכירות בגרמניה. יחד עם גרד מילר זכה המועדון בתארים רבים בשנות ה-60 וה-70. הוא זכה ארבע פעמים באליפות גרמניה, ארבע פעמים בגביע הגרמני, שלוש פעמים בגביע אירופה ובתארים בינלאומיים רבים נוספים. מילר כבש במסגרת שלושת המפעלים לקבוצות באירופה (גביע אירופה לאלופות, גביע אירופה למחזיקות גביע וגביע ערי הירידים) 62 שערים ב-74 משחקים. במשך שנים רבות היה זה שיא כיבושים, עד 4 בדצמבר 2007, אז הבקיע פיפו אינזאגי את שערו ה-63 במסגרות האירופיות ועקף את מילר (אם כי בימי פעילותו של מילר הייתה נהוגה שיטת הנוק-אאוט בכל השלבים, כלומר, שוחקו הרבה פחות משחקים מאשר בשנות האלפיים).
נבחרת גרמניה בכדורגל

מילר החל לשחק בנבחרת הלאומית של גרמניה ב-1966 וסיים ב-7 ביולי 1974 עם הזכייה במונדיאל 1974 במינכן. באותו טורניר הוא כבש את שער הניצחון במשחק הגמר מול נבחרת הולנד אשר הסתיים בתוצאה 1:2. ארבעה שערים בטורניר במינכן ועוד עשרה במונדיאל 1970 הפכו אותו למלך שערי גביע העולם בכדורגל, תואר אותו נשא עד מונדיאל 2006, בו שבר רונאלדו את השיא. במונדיאל 2010 השווה מירוסלב קלוזה את השיא, ובמונדיאל 2014 הפך קלוזה למלך השערים של כל הזמנים בגביע העולם.
ביורו 1972 זכה מילר עם נבחרת גרמניה בתואר וגם היה מלך השערים בטורניר כשכבש ארבעה שערים.
סיום הקריירה בארצות הברית

לאחר סיום הקריירה שלו בבונדסליגה, עבר מילר ב-1979 לשחק בארצות הברית בליגת ה-NASL, שם שיחק שלוש עונות בקבוצת פורט לאודרדייל סטרייקרס וכבש 38 שערים. הוא הגיע עם קבוצתו פעם אחת לגמר הליגה (1980) אך קבוצתו נוצחה במשחק הגמר 3:0 על ידי ניו יורק קוסמוס.
החיים לאחר הכדורגל

לאחר שסיים את הקריירה ב-1982, התקשה מילר לתפקד ללא התעניינות התקשורת ואור הזרקורים, והפך לאלכוהוליסט. חבריו לשעבר בבאיירן מינכן ובמיוחד אולי הנס שכנעו אותו לעבור גמילה. כשהצליח, הוא קיבל עבודה כמאמן נוער בבאיירן מינכן, שם עבד עד 2012.
באוקטובר 2015 פרסמו משפחתו ומועדון באיירן מינכן כי מילר לקה במחלת אלצהיימר והוא מאושפז. הוא נפטר ב-15 באוגוסט 2021.
תארים > קבוצתיים

אליפות גרמניה (4): 1968/69, 1971/72, 1972/73, 1973/74
הגביע הגרמני (4): 1965/66, 1966/67, 1968/69, 1970/71
גביע אירופה לאלופות (3): 1973/74, 1974/75, 1975/76
הגביע הבין-יבשתי (1): 1976
אלוף האלופים (1): 1967
אליפות אירופה: 1972
גביע העולם: 1974
תארים > תארים אישיים

כדור הזהב (1): 1970
נעל הזהב האירופית (2): 1969/70, 1971/72
מלך השערים בבונדסליגה (7) (שיא): 1966/67, 1968/69, 1969/70, 1971/72, 1972/73, 1973/74, 1977/78
מלך השערים של המונדיאל: 1970
מלך השערים באליפות אירופה: 1972
כדורגלן השנה בגרמניה (2): 1967, 1969
ב-1972 כבש מילר 85 שערים בכל המסגרות במהלך השנה הקלנדרית וקבע בכך שיא. הוא החזיק בשיא זה עד 9 בדצמבר 2012, בו שבר כדורגלן ברצלונה, ליונל מסי, את שיאו של מילר.
השחקן הטוב ביותר בבונדסליגה בשנים 1963–2003 (40 שנה)
אימרה פלדי

אימרה פלדי (בהונגרית: Földi Imre;‏ קצ'קמט, 8 במאי 1938 – טטבאניה, 23 באפריל 2017) היה אלוף אולימפי מרים משקולות, מאמן, ואביו של אלופת אירופה מרימת המשקולות צ'ילה פלדי.
קורות חיים

הוא הפך למסגר במכרה בטטבאניה. מ-1955 עד 1978, הוא היה מרים משקולות עבור Tatabányai Bányász, במהלך תקופה זו השתתף בנבחרת הונגריה מ-1959 עד 1977. התחרות הבינלאומית הראשונה שלו הייתה בוורשה ב-1959, שם הציג את עצמו לעולם עם מדליית ארד. במהלך הקריירה שלו במשקל זבוב (56 ק"ג) - הוא השיג את ההצלחות הגדולות ביותר שלו במשקל זה הוא התחרה גם במשקל נוצה (60 ק"ג). הוא היה מרים המשקולות הטוב בעולם עם תרגילי הדחיקה שלו. הוא השתתף בחמש אולימפיאדות, 10 אליפויות עולם ו-13 אליפויות אירופה. הוא שיפר את שיא העולם 35 פעמים. בקבוצת המשקל שלו, הוא מחזיק בשיא העולם של כל הזמנים בדחיקה, מאז קבע את הסט העליון ב-1972. היה 13 פעמים אלוף הונגריה. הוא אחד הנציגים ההונגרים המצליחים של הספורט, מלבדו, אין עוד ספורטאי הונגרי שהיה בפסגה העולמית במשך שמונה עשרה שנים. במהלך הקריירה שלו קבע שיאי עולם עשרים פעם ושיא הונגרי חמישים פעם.
הוא סיים את הספורט הפעיל ב-1977 עקב פציעה.
פלדי מת שבועיים לפני יום הולדתו ה-79. בהלווייתו הופיעו בין השאר פאל שמיט, קריסטיאן קולצ'אר, אנדראש בלצו.
קריירת ניהול ספורט

בשנת 1976 הוא קיבל תעודת מאמן במכון ללימודי המשך של המכללה לחינוך גופני, ולאחר פרישתו אימן את מחלקת הרמת המשקולות של "הכורה בטטבאניה" עד 1988.
הנצחתו

בשנת 2009 נקרא על שמו אולם הספורט המשופץ בטטבאניה (Földi Imre Sports Hall).
פרסים והוקרה

ספורטאי מצטיין של הרפובליקה העממית ההונגרית (1962)
מרים המשקולות ההונגרי של השנה (1964, 1965, 1968, 1970, 1972)
חבר במועדון האלמוות (1991)
פרס טורול כסף (1992)
חבר במועדון האלמוות להרמת משקולות (1993)
צלב אמצעי של מסדר ההצטיינות של הרפובליקה של הונגריה (1994)
טבעת זהב אולימפית MOB (1995)
פרס הספורט של טטבאניה (1995)
פרס מורשת הונגריה (1999)
אזרחות כבוד של טטבאניה (2003)
ספורטאי האומה (2007)
טבעת הרפובליקה (2009)
מדליית זיכרון אולימפית (2009)
מסדר מדליית זהב של הפדרציה הבינלאומית להרמת משקולות (2009)
פרס פרימה פרימיסימה (2016)
תוצאותיו בספורט

אלוף אולימפי (1972)
אולימפי מקום שני (1964, 1968)
אולימפי מקום חמישי (1976)
אולימפי מקום ששי (1960)
אלוף עולם חמש פעמים (משולב: 1965, 1969, 1972; הנפה: 1972; דחיקה: 1972)
אליפות העולם חמש פעמים מקום שני. (משולב: 1961, 1962, 1964, 1966, 1968)
אליפות העולם מקום 3 (משולב: 1959, 1963)
אלוף אירופה עשר פעמים (משולב: 1962, 1963, 1968, 1970, 1971; עיתונות: 1969, 1970, 1971; הנפה: 1971; דחיקה: 1973)
אליפות אירופה חמש פעמים מקום שני. (משולב: 1961, 1965, 1966; הנפה: 1969; דחיקה: 1970)
אליפות אירופה פעמיים מקום שני (משולב: 1959, 1964)
אלוף הונגריה 13 פעמים (1959, 1960, 1961, 1962, 1963, 1965, 1968, 1969, 1970, 1972, 1973, 1974, 1975)
אלוף קבוצתי חמש פעמים