stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ישיבת נתיב התורה
פעילויות נוספות

בנוסף למסגרת הלימודים התורנית המותאמת לתלמידים, מפעילה הישיבה פעילויות נוספות, הנחשבות לבלתי שגרתיות בעולם הישיבות. לישיבה חדר מחשבים, מתקני כושר, שולחן סנוקר, שולחנות טניס ומתקנים נוספים. בנוסף מממנת הישיבה לימודי נגינה לתלמידים מוזיקליים ולמעוניינים מתקיים קורס באנגלית. במסגרת הישיבה יוצאים התלמידים פעמיים בשבוע לחדר כושר, פעם בשבוע למרכז ספורט, ומדי תקופה מתקיימים טיולים אתגריים. תלמידים שעומדים ביעדים חינוכיים והתנהגותיים שמוצבים בפניהם יוצאים פעם בשנה לטיול משמעותי בן עשרה ימים בחו"ל.
הישיבה דואגת לקורסים והכשרות מקצועיות לקידום תעסוקתי של התלמידים. מתקיים בישיבה קורס לכתיבת סת"ם, בעבר תלמידים השתתפו בקורס שחיטה. תלמידים מתאימים משתתפים בקורס גרפיקה ממוחשבת. במקרים מסוימים הישיבה אף דואגת לתלמידים לעבודה בחלק מהיום, כשהם נשארים במסגרת הישיבה בשאר הזמן והכל בהכוונה מלאה של צוות הישיבה.
הערות שוליים

↑  אתר עבודות לחרדים -, הלך לעולמו בפתע: אבי הנוער הנושר – הגרפ"א רונס זצ"ל, ‏5 בינואר 2015 (ארכיון)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007356688905171  VIAF: 83151431622256302630   WorldCat (עם VIAF): 83151431622256302630
לה ליברטה

העיתון במהדורה המרוקאית יהודית (04.08.1922)
לה ליברטה (בצרפתית: La Liberté; במרוקאית יהודית: אלחוררייא; בעברית: החירות) היה עיתון שבועי יהודי-מרוקאי דו-לשוני שיצא לאור בטנג'יר בשנים 1914–1922. העיתון יצא לאור במקביל במהדורה צרפתית ובמהדורה ערבית-מרוקאית יהודית הכתובה באלפבית עברי.
עורך ומייסד העיתון היה שלמה בן חיון, עיתונאי יהודי-מרוקאי אשר ערך קודם לכן מספר עיתונים, בהם העיתון Le Reveil du Maroc (יצא לאור בשנים 1883–1903; נוסד על ידי עו"ד אברהם לוי-כהן). בנוסף לו, כתבו בעיתון באופן קבוע מספר פובליציסטים שונים, ביניהם ד"ר ישראל מני, יליד חברון שהגיע לטנג'יר לעסוק בעריכת דין.
העיתון הכריז על עצמו כ"מייצג האינטרסים היהודיים במרוקו". הוא הרבה לעסוק בנושאים הקשורים ליהדות מרוקו ובמיוחד ליהדות טנג'יר. העיתון עסק גם בעניינים הקשורים ביהדות העולם, בהתפתחות היישוב היהודי בארץ ישראל ובסוגיות עולמיות, כולל דיווחים באשר למלחמת העולם הראשונה שהתרחשה במהלך שנות קיום העיתון. לאורך שנותיו העיתון נקט בעמדה פרו-צרפתית ברורה ואף קיבל מימון חלקי מהרשויות הצרפתיות במרוקו, והעיתון יצא נגד התעמולה הענפה של גרמניה והאימפריה העות'מאנית במרוקו באותן שנים. לעיתון היה יחס חם ואוהד לציונות ולבניין היישוב היהודי בארץ ישראל.
עם פטירתו של שלמה בן חיון ב-1921, גברו הקשיים הכלכליים של העיתון והוא פסק מלהופיע בשנת 1922.
בשנות האלפיים העיתון עבר סריקה והועלה לרשת האינטרנט כחלק מפרויקט עיתונות יהודית היסטורית. נכון לשנת 2014 נסרקו גליונות העיתון שיצאו לאור בין השנים: 1915–1917 ו-1921–1922. עבור שנים אלו נסרקו לאתר הן המהדורה הצרפתית והן המהדורה המרוקאית יהודית של העיתון.
לקריאה נוספת

Cohen, Pierre. La presse juive éditée au Maroc, 1870–1963, Rabat: Publications du GREJM, 2007.
Miège, Jean-Louis, Journaux et journalistes à Tanger au XIXe siècle, Hespéris 41 (1954): 191–228.
ישיבת נחלת שלמה

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מיקום
 מדינה:  ישראל ישראל
 קואורדינטות:  32°05′55″N 34°50′14″E﻿ / ﻿32.098527777778°N 34.837166666667°E﻿ / 32.098527777778; 34.837166666667
  מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת גוש דן מוגדלת) ישיבת נחלת שלמה(למפת גוש דן רגילה) ישיבת נחלת שלמה(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום ישיבת נחלת שלמה(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום ישיבת נחלת שלמה  he ישיבת נחלת שלמהhe ישיבת נחלת שלמהמפת  __ בני ברק (in English: Bnei Brak) [‌גוש דן וסביבותיו‌]מצפון: __ תל אביב-יפו (in English: Tel Aviv) ממזרח: __ פתח תקווה (in English: Petah Tikva), __ גבעת שמואל (in English: Giv'at Shmuel) מדרום וממערב: __ רמת גן (in English: Ramat Gan) tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
ישיבת נחלת שלמה היא ישיבה גדולה חרדית ליטאית השוכנת בשכונת קריית הרצוג בבני ברק. ראש הישיבה ומקימה הוא הרב אברהם ארלנגר.
הישיבה

תחילת דרכה של הישיבה בשיעורים שמסר הרב ארלנגר בביתו לנערים חרדיים שנשרו מן הישיבות הרגילות. בהמשך הקים עבורם הרב ארלנגר את הישיבה.
בתחילת דרכה היו הלימודים בישיבה במסגרת של חצי יום. בהמשך הורחבו שעות הלימודים למסגרת של יום שלם ונוספה פנימייה לתלמידים מחוץ לעיר.
הישיבה > סגנון הישיבה

בישיבה כמאה תלמידים. סדר היום בישיבה קפדני פחות מרוב הישיבות. ראש הישיבה מתיר לבחורים לצאת לעבוד חלקית.
תלמידים המתמידים בלימודם וצוברים סף נקודות מסוים נוסעים לטיול באירופה במימון הישיבה.
סמוך לבניין הישיבה בקריית הרצוג התגבשה קהילה קטנה של בוגרי הישיבה. חלק ניכר מהבוגרים לומדים לאחר החתונה בכולל.
הבחורים משתכנים בפנימייה. עיריית בני ברק הקצתה שטח סמוך לצורך אכלוס הישיבה.
ראו גם

ישיבת שערי יושר (ירושלים)
הערות שוליים

↑  אריאל ליבא, ‏הבחורים ביטלו טיול לחו"ל והישיבה - רק הרוויחה, באתר כיכר השבת, 8 באפריל 2019.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 131892326   WorldCat (עם VIAF): 131892326
כיבוש חיפה במלחמת העולם הראשונה

כיבוש חיפה במלחמת העולם הראשונה ב-23 בספטמבר 1918 על ידי שלוש חטיבות פרשים הודים מחיל המשלוח המצרי (1916) היה חלק ממערכות מגידו. שבוע לאחר מכן, ב-30 בספטמבר, נכבשה דמשק ובכך הסתיימה המערכה על סיני וארץ ישראל במלחמת העולם הראשונה. בתום כיבוש העיר, הגיעה למעגן הימי במפרץ חיפה, לימים נמל חיפה, אונייה ראשונה שהביאה אספקה לכוחות הלוחמים הבריטיים. מסילת הרכבת החיג'אזית הופעלה מחדש, ובאמצעותה הועבר ציוד ותחמושת לתחנת הרכבת שבצמח, ומשם במשאיות לדמשק. חיפה שימשה נקודת יציאה והיערכות לגייסות הצבא שכבשו כעבור חודש, באוקטובר 1918, את ביירות.
הרקע לכיבוש

כל זמן העימות העות'מאני-בריטי בארץ ישראל הייתה חיפה מחוץ לקו החיכוך - מרכזה של הארץ, בין הצבאות, עד להסתערות המכרעת של חיל המשלוח המצרי (1916) בספטמבר 1918, במסגרת קרב מגידו. העות'מאנים הציבו בעיר כוח ארטילרי חזק שכלל תותחים מסוגים אחדים, ומטרתו למנוע מכוחות חיל הים הבריטי מלנחות במפרץ חיפה. נחיתה מוצלחת במפרץ חיפה הייתה עלולה לנתק את מרבית הכח הלוחם העות'מאני, שהיה ברובו במרכז הארץ, מעורפו הלוגיסטי ומפקדותיו בצפון הארץ ובסוריה.
הקרב המכריע

אחת החטיבות איגפה את חיפה מצפון, כבשה את שפרעם והגיעה לעכו - כך נחסמה היציאה מחיפה לצפון הארץ.
חטיבות אחרות התקדמו מעמק יזרעאל דרך ג'דה (היום :רמת ישי) לתל חרבג' (היום: ליד כפר חסידים) והגיעו עד בלאד א-שייח' (היום: תל חנן). הכוח הבריטי נבלם על ידי מקלענים עות'מאניים שהוצבו במורדות הצפוניים של הר הכרמל (היום: מעל צומת הצ'ק פוסט). הדרך לעמק זבולון הייתה חסומה בשל הביצות שסביב נחל קישון. די היה בשני פרשים שנבלעו חיים בביצות, ותנועת טור הפרשים נבלמה. בסופו של דבר הסתער כוח בריטי על עמדות המקלעים הטורקים במורדות הר הכרמל, כבש אותן והדרך לחיפה נפתחה.
כיבוש חיפה הושלם על ידי יחידת הפרשים האנגלית "שרווד ריינג'רס" בחלקו המזרחי של הכרמל. הפרשים עלו בנחל קטיע, יובל של נחל נשר, לבמת ההר, כיום אזור אוניברסיטת חיפה ובהדרכת תושב דרוזי הגיעו לרכס המערבי, הקדמי, של הכרמל. החיילים הרכובים נטרלו את התותחים האוסטרים שהוצבו על מנת להגן על המעגן של מפרץ חיפה מפני נחיתת הימיה הבריטית (במרכז הכרמל של היום). בתום כיבוש הרכס, ירדה יחידת הפרשים לעיר חיפה וביחד עם שני הכוחות האחרים שהתקדמו מעמק זבולון כבשה את העיר. כיבוש העיר הושלם ביום 23 בספטמבר 1918. בעת כיבושה חיו בה כ-30,000 תושבים. עם סיום הקרב נערך בדרך יפו מצעד של הפרשים ההודים מחטיבה 15.
במערכה זו איבדה היחידה את רוב סוסיה - 143 במספר - ונשארה עם 15 סוסים בלבד.
תוצאות הלחימה

אבדות הטורקים הסתכמו בעשרות הרוגים, 1,351 שבויים ו-17 תותחים. לבריטים היו 3 הרוגים, בהם רב-סרן (מייג'ור) טהאקור דלפט סינג שהוביל את הסתערות גדוד הרמחים של ג'ודפור (the Jodhpur Lancers). על אומץ לבו בקרב זכה סינג במדליית הצלב הצבאי (Military Cross) ובתואר "גיבור חיפה". בעיר דלהי שבהודו הוקמה אנדרטה לזכרו ולזכר החיילים ההודים שהשתתפו בקרבות בארץ ישראל. ב-2017, לקראת ביקור ראש ממשלת הודו בישראל, תוכננה יוזמה בעיריית דלהי להוסיף לשם השדרה בה נמצאת האנדרטה את שם העיר חיפה, אך יוזמה זו נדחתה.
במערב חיפה טמונים, בשלושה בתי קברות, 355 מחללי האימפריה הבריטית בארץ ישראל במלחמת העולם הראשונה: 305 - בבית הקברות הצבאי הבריטי, 49 מוסלמים - בבית הקברות ההודי, גופות ההינדים נשרפו ואפרם פוזר, ואחד בבית הקברות היהודי.
בתרבות

בקיץ 2022 החלה חברת Vistas Media Capital להפיק סרט עלילתי על הקרב בשם "גיבורי חיפה". הסרט יופק בשיתוף סרטי GRF‏, Yalestar, ו-Hundred Films‏.
ראו גם

היסטוריה של חיפה
לקריאה נוספת

פנחס פיק, כיבוש חיפה במלחמת העולם הראשונה, בתוך חיפה ואתריה (בעריכת אלי שילר ובהשתתפות יוסי בן-ארצי), "אריאל - כתב עת לידיעת ארץ ישראל" 37–39, הוצאת אריאל, ירושלים, 1985
ישיבת נר זרח

| --- | --- |

 ישיבה גדולה
 על שם:  התורם ה' זרח פלוק ז"ל
 השתייכות:  ישיבה ליטאית
 תקופת הפעילות:  קיץ תשס"ו – הווה
 מייסדים:  הרב יששכר מאיר, הרב אהרן יהודה ליב שטינמן
 בעלי תפקידים
 מנהל:  הרב יעקב וירז'בינסקי
 ראש הישיבה:  הרב אליהו אליעזר ברוורמן והרב יצחק זאב פיינשטיין
 משגיח:  הרב אברהם קוזקין
 צוות:  הרב בנימין בראך והרב שמואל אנסבכר שליט"א
 תלמידים
 :  170 (נכון ל־1 בספטמבר 2021) 
 מיקום
 מיקום:  עוצם
 מדינה:  ישראל ישראל
 קואורדינטות:  31°38′12″N 34°42′10″E﻿ / ﻿31.636569°N 34.702758°E﻿ / 31.636569; 34.702758
 https://nerzerach.org
  (למפת השפלה מוגדלת) ישיבת נר זרח(למפת השפלה רגילה) ישיבת נר זרח(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום ישיבת נר זרח(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום ישיבת נר זרח
 
ישיבת נר זרח - עוצם (נקראה בעבר נר זרח - זרועה) היא ישיבה גדולה במושב עוצם המשתייכת לזרם החרדי-ליטאי. הישיבה נוסדה על ידי הרב יששכר מאיר ב-2006. שם הישיבה "נר זרח" הוא על שם הרב זרח פלוק. בישיבה לומדים נכון לאלול תשפ"א כ-200 בחורים.
מראשי הישיבה הרב אליהו אליעזר ברוורמן
היסטוריה

הישיבה הוקמה על ידי הרב יששכר מאיר בשנת תשס"ו שהעמיד בראשה את תלמידיו הרב אליהו אליעזר ברוורמן, הרב ישראל לנדא והרב מנחם שפירא. משגיח הישיבה היה הרב אליהו אליעזר יעקובזון רבה של תפרח.
ראשיתה של הישיבה היה במושב זרועה שם הוקמה במתכונת של ישיבת קיבוץ כחלק מחזונו של הרב יששכר מאיר לחזק את התורה והיהדות בנגב, לאחר התנגדות והתנכלויות לישיבה מצד תושבים מעטים, עברה הישיבה באלול תשע"ד ליישוב עוצם בחבל לכיש, שם גם הכניסה הישיבה בשנת תשע"ו את השיעור א' הראשון שלה.
לאחר פטירת הרב יששכר מאיר בתשע"א מונה הרב ישראל לנדא לראש הישיבה, בתפקיד זה שימש עד למינויו לר"מ בישיבת עטרת ישראל בשנת תשע"ג, ולאחר מכן כראש ישיבה בישיבת היכל יצחק (לנדא).
בשנת תשע"א, 2011 מונה הרב יצחק זאב פיינשטיין לראש הישיבה במקביל לרב ישראל לנדא, הרב מנחם שפירא עזב את הישיבה.
בשנת תשע"ב, 2012 נקלעה הישיבה למצב כלכלי קשה, וכדי לנסות לייצבה לקח הרב ברוך ויסבקר ראש ישיבת בית מתתיהו את הישיבה תחת חסותו ואף היה מגיע למסור שיעורים באופן קבוע בישיבה, אך הניסיון לא עלה יפה ולאחר תקופה קצרה פורק.
בשלהי שנת תשע"ג בהוראתו של הגראי"ל שטיינמן הכניס הרב יעקב וירז'בינסקי את הישיבה תחת רשת מוסדות ארחות תורה, כחלק מהשינויים בישיבה מונו רמי"ם חדשים, הרב ישראל לנדא עזב והרב יצחק זאב פיינשטיין בתפקיד ראש הישיבה.
נכון לאלול תשפ"ד לומדים בישיבה כמאתיים בחורים בשמונה ועדים. הוועדים בישיבה קטנים מבישיבות אחרות, זאת על פי הוראותיו של הגראי"ל שטיינמן.
צוות הישיבה

ראש הישיבה הוא הרב יצחק זאב פיינשטיין ומנהלה הרוחני של הישיבה הוא הרב אברהם קוזוקין, נשיא הישיבה הוא הרב שרגא שטינמן ראש ישיבות אורחות תורה
ראש הקיבוץ הוא הרב ישעיהו שיינברגר והרמי"ם הם הרב שמואל אנסבכר והרב בנימין בראך.
המשיבים בישיבה הם הרב שמעון דייטש הרב  שטרנפלד והרב שפירא בסדר א', הרב יעקב מושקט, הרב צבי הרבסט והרב אליהו אליעזר ברוורמן בסדר שני, והרב יחזקאל פרבשטיין והרב מאיר אינגבר והרב ילין בסדר שלישי.
הערות שוליים

↑  צביקה ליברמן, החילונים בזרועה חוששים מ"תפרח 2".., באתר כיכר השבת, ‏2013-12-22
↑  שאול כהנא, תושב זרועה: חלם את רבי יששכר מאי.., באתר כיכר השבת, ‏2013-08-09
↑  ישראל כהן, שיעור של הגראי"ל שטיינמן בוטל בג.., באתר כיכר השבת, ‏2013-08-08
↑  שרי רוט, אחרי התנגדות התושבים: ישיבת זרועה עוברת למושב עוצם, באתר חרדים10, 16 ביוני 2014.
↑  בנו של הרב חיים פיינשטיין ר"י עטרת שלמה סורוצקין.
1 2  ומי מונה לראש ישיבת 'זרועה'? נכד הבריסקע'ר רב, באתר בחדרי חרדים, ‏2016-07-20
↑  מיזוג רישמי: ישיבת זרועה - סניף של בית מתיתיהו, באתר בחדרי חרדים, ‏2016-07-20
↑  'בית מתתיהו' תחזק את ישיבת 'זרועה', באתר בחדרי חרדים, ‏2016-07-20
↑  הַרְחִיבִי מְקוֹם אָהֳלֵךְ • 'ארחות תורה' פותחת סניף בזרועה, באתר בחדרי חרדים, ‏2016-07-20
↑  עד כשישים בחורים, בערך, (בכל ועד).
↑  ראש הישיבה: "החיילים מוסרים נפש -ומה איתנו?", באתר www.inn.co.il
↑  קול הקורא קדוש אלול: הגר"ש שטיינמן בישיבת נר זרח – עוצם
↑  נכדו של הרב מרדכי מן.
↑  חתנו של הרב חזקיהו מישקובסקי שליט"א משגיח בישיבת אורחות תורה.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007376688505171
לואיס קלארק

ערך זה עוסק באתלט אמריקאי-יהודי. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
לואיס קלארק
לואיס אלפרד "פינקי" קלארק (באנגלית: Louis Alfred "Pinky" Clarke; ‏23 בנובמבר 1901 – 24 בפברואר 1977) היה אתלט אמריקאי-יהודי, אלוף אולימפי ושיאן עולם.
קורות חיים

קלארק נולד בסטייטסוויל שבקרוליינה הצפונית למשפחה יהודית. הוא למד באוניברסיטת ג'ונס הופקינס.
בשנת 1922 זכה קלארק באליפות ארצות הברית לנוער בריצת 220 יארד.
באליפות המכללות שנערכה בשיקגו ב-16 ביוני 1923 הוא זכה במדליית זהב בריצת 100 יארד, בתוצאה של 9.9 שניות.
בפברואר 1924 קבע קלארק בריצת 100 יארד באולם שיא עולם חדש של 9.8 שניות.
באולימפיאדת פריז (1924) זכה קלארק במדליית זהב בריצת שליחים 4x100 מטר כשהשוו את השיא העולמי שקבעו בשלב חצי הגמר 41.0 שניות, לפני בריטניה (41.2 שניות) והולנד (41.8 שניות). בשלב המוקדמות הוא וחבריו קבעו שיא עולם חדש של 41.2 שניות.
קלארק נפטר בגיל 75 בפישקיל שבניו יורק.
שיא אישי

ריצת 100 מטר: 10.7 שניות (1924)
לירון וילנר

לירון וילנר (נולד ב-7 בפברואר 1979) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת החלוץ.
קריירה

וילנר, יליד נתניה, החל את קריירת המשחק שלו במחלקת הנוער של מכבי נתניה והתקדם בקבוצה הבוגרת בתקופה שזו הייתה בליגה הארצית (אז הליגה השנייה בישראל). את עונת 1998/1999 פתח בקבוצת מכבי חיפה מהליגה הראשונה אך במהלך העונה עבר לקבוצת מכבי הרצליה, אז בליגה הבכירה גם כן.
בעונת 1999/2000, עם חזרתה של נתניה לליגה הראשונה, אז שונה שמה לליגת העל, חזר וילנר לקבוצה ושיחק בה עד עונת 2005/2006, למעט גיחה של כחצי עונה בעונת 2002/2003, במהלכה שיחק בקבוצת בני יהודה תל אביב כיוון שלא זכה למספיק דקות משחק במכבי נתניה.
בשנת 2000 היה מעורב וילנר במה שזכה לכינוי "פרשת הנבחרת הצעירה", במסגרתה הואשם יחד עם עוד שישה שחקנים מהנבחרת הצעירה של ישראל בקיום יחסי מין עם צעירה בת 17 ערב משחק הנבחרת. וילנר הושעה על ידי בית הדין של ההתאחדות לכדורגל לשנתיים בפועל מפעילות בנבחרות הלאומיות ועוד שנתיים על תנאי, אך זכה לחנינה בפברואר 2002.
בסוף עונת 2003/2004 ירדה מכבי נתניה לליגה הלאומית (הליגה השנייה בישראל). וילנר המשיך בקבוצה גם בליגה הלאומית ועלה עם נתניה בחזרה לליגת העל, תוך עונה אחת. בעונת 2005/2006, כשהקבוצה שיחקה בליגת העל, וילנר, שחש שלא זכה למספיק דקות משחק בקבוצה רצה לעזובה במהלך העונה, ביקש לעזוב אך בשל הקשיים שלו לעזוב התבטא אביו, יהודה וילנר, כנגד מאמן הקבוצה באותה תקופה, ראובן עטר, בשל כך שהעדיף בהרכב הקבוצה את פפי קימוטו ולא את וילנר. לבסוף, לאחר מאבק בין הקבוצה למשפחת וילנר, עבר השחקן לתקופת השאלה של חצי עונה להכח עמידר רמת גן ועזר לה בהעפלתה לליגת העל.
בעונת 2006/2007 עבר וילנר לבני סכנין שירדה בעונה שלפני כן לליגה הלאומית, ועזר לה במהלך עונה זו לעלות לליגת העל ובכך השלים שלוש עליות ליגות בקריירה עם שלוש קבוצות שונות. וילנר עזב את סכנין בינואר 2008 ועבר להפועל חיפה, משום שלא קיבל הרבה דקות משחק בבני סכנין. בתום העונה עבר להפועל רעננה, ולאחר מכן שיחק בקבוצות נוספות בליגות הנמוכות, עד שפרש ממשחק פעיל בקיץ 2010.
תארים

גביע הטוטו לליגת הלאומית (1): 2004/2005
הערות שוליים

↑  גולן בר יוסף ויניב חרמש, פרשת הצעירה: ההתאחדות תגיש כתבי אישום, באתר ynet, 3 בדצמבר 2000
ישיבת נתיב אריה

| --- | --- |


בניין ישיבת נתיב אריה
 ישיבה
 תקופת הפעילות:  ספטמבר 2003 – הווה (כ־21 שנים)
 מייסדים:  הרב אהרון בינה, הרב יעקב כץ
 בעלי תפקידים
 ראש הישיבה:  הרב אהרון בינה
 סגל:  הרב יעקב כץ, הרב בייניש גינזבורג, הרב אביגדר נבנצל, הרב חזקיה נבנצל
 מיקום
 מיקום:  ירושלים, ישראל
 מדינה:  ישראל ישראל
 קואורדינטות:  31°46′37″N 35°13′59″E﻿ / ﻿31.7769°N 35.2331°E﻿ / 31.7769; 35.2331
 https://yna.edu/
  (למפת ירושלים העתיקה מוגדלת) ישיבת נתיב אריה(למפת ירושלים העתיקה רגילה) ישיבת נתיב אריה(למפת ירושלים רגילה) ישיבת נתיב אריה(למפת ירושלים מוגדלת) ישיבת נתיב אריה
 
ישיבת נתיב אריה היא ישיבה גבוהה ציונית דתית המיועדת לתלמידים מארצות הברית, הישיבה נמצאת ברחבת הכותל המערבי בעיר העתיקה בירושלים.
הישיבה הוקמה בשנת 2003 על ידי ראש הישיבה הרב אהרון בינה.
היסטוריה

בשנת 2002 התנהל דיון בישיבת הכותל על ההיקף הראוי של התוכנית לבני חו"ל בראשות הרב אהרן בינה, שעד אז היוותה חלק מרכזי בישיבה מבחינת כמות התלמידים. בסופו של דבר הוחלט יחד עם הנהלת מרכז ישיבות בני עקיבא כי הרב בינה יעזוב עם חלק מאברכיה הוותיקים של הישיבה ועם ראש הכולל הרב יעקב כ"ץ, ויקים במתחם ישיבת האידרא הסמוך ישיבה לבני חו"ל בשם "נתיב אריה", ע"ש אביו, הרב אריה בינה.
הישיבה נפתחה בספטמבר 2003 לאחר הפיצול עם למעלה מ-200 תלמידים.
תוכנית הלימודים בישיבה מורכבת מלימודי גמרא, תנ"ך, הלכה, מחשבת ישראל, ציונות וחסידות.
רבני הישיבה > ראשי הישיבה

הרב אהרון בינה
הרב אביגדר נבנצל
הרב יעקב כ"ץ – משמש גם כראש הכולל של הישיבה
רבני הישיבה > רבנים נוספים

הרב חזקיה נבנצל – רב העיר העתיקה בירושלים
ביבליוגרפיה

Yeshivat Netiv Aryeh at the Kotel: In honor of Yitzchak Leib and Ruth Rennert: The overseas program. Yeshivat Netiv Aryeh. 2006.
הערות שוליים

1 2  אודות, באתר ישיבת נתיב אריה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007515462805171  LCCN: no2012021405  VIAF: 232181547   WorldCat (עם VIAF): 232181547
כריסטיאן ורז'ה

| --- | --- |

צילום משנות ה-1930 (בארכיון המוזיאון SACEM)  תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  24 במרץ 1903 
 פטירה:  9 במרץ 1974 (בגיל 70) 
 
כריסטיאן ורז'ה או כריסטיאן ורז'ה בוברי מכונה גם Maud Lélih (מוד ללי) (בצרפתית: Christiane Verger,נשואה Boverie ‏ 24 במרץ 1903 קרון –9 במרץ 1974) היא מלחינה צרפתיה של מוזיקה קלה.
ביוגרפיה

כריסטיאן ורז'ה נולדה בשנת 1903 בעיירה קרון (Crosne), במחוז אסון באיל דה פראנס, לא רחוק מפריז.
למדה מילדות פסנתר אצל מרגריט לונג.
ב-20 באפריל 1910 בגיל 7 ביצעה באולם גאבו בפריז (לפי מקורות אחרים הייתה זו ז'אן ללה Leleu) יחד עם ז'נבייב דירוני (או עם ז'רמן דיראמי, תלמידה אחרת של לונג) את היצירה אמא אווזה ("Ma mère l'oye" ) (5 קטעים לילדים לפסנתר ב 4 ידיים) מאת מוריס ראוול .
ידידת ילדות של המשורר ז'אק פרוור, הייתה הראשונה שהלחינה שאנסון על מילות שיר שלו, שנכתב בשנת 1928:
Les animaux ont des ennuis . כתבה שנסונים רבים, חלקם על שירי משוררים כמו אותו ז'אק פרוור (Chanson de la lune, Quand tu dors), פיליפ סופו (Funèbre), רובר דנו (Le Pelican), פייר מק אורלאן (Les Saintes Maries de la mer, La Chanson de bagatelle), ועוד.
שנסונים שלה נכנסו לרפרטואר של זמרים כמו קורה ווקר (למילים של ז'אן פלרן - La grosse dame chante), קתרין סובאז', ברברה, ז'אק דואה (Triste Privilège, מילים:ז'אן רוז'ל), ז'רמן מונטרו, מריאן אוסוואלד (Évidemment bien sûr) ואחרים.
כריסטיאן ורז'ה הייתה נשואה לאדריכל והתפאורן אנרי בּוברי ואמה של שחקנית התיאטרון והקולנוע נדין אלארי
(2016- 1927) (בשמה האמיתי ברנאדט פרקדריק ניקול בוברי).
ביוגרפיה > בעברית

בישראל ידועה גרסה עברית של חיים חפר לז'אווה Totor têtu ("טוטור העקשן") על מוזיקה של כריסטיאן ורז'ה (המילים הצרפתיות של פביין לוריס): "אין כמו יפו בלילות".
לחנים

Les hiboux (הינשופים)
Tu te moques (אתה עושה צחוק)
Le ruisseau (הנחל)
L'addition (החשבון)
La grosse dame chante (הגברת השמנה שרה) (מילים - ז'אן פלרן, ביצוע:קורה ווקר)
Quand tu dors (כשאתה ישן) (מילים:ז'אק פרוור)
1932 - Les animaux ont des ennuis (לחיות יש בעיות) (מילים:ז'אק פרוור)
Funèbre (שיר אבל) (מילים:פיליפ סופו, ביצוע: קתרין סובאז')
1953 - Chanson de la Lune (שיר הירח) (מילים:ז'אק פרוור) - ב"אופרת הירח"
1965 - Les Saintes Maries de la mer (מילים:פייר מק אורלאן, ביצוע: ז'רמן מונטרו)
1955 - La chanson de bagatelle (מילים:פייר מק אורלאן, ביצוע: ז'רמן מונטרו)
A Suresne - 1955
Le grand duc Cyrille  - (הדוכס הגדול קיריל) לפסנתר
1950 - *Pas grand-chose (לא מי יודע מה)
Le cirque
Dolly.Piano
1955 - Ciel de suie (שמיים של פיח)
1955 - Au pont de Charenton (בגשר שרנטון)
Tombe la pluie (יורד הגשם)
Le Rève (החלום)
Le poisson volant (הדג המעופף)
Adrien (אדריין)
Un elephant se balançait (פיל היה מתנדנד) (מלי:פייר קאמי)
Le Poulailler (מילים: אנדרה טריפר)
Devoir de vacances (שיעורי חופש, מילים:ביירן יוהנסן)
Roman de quatre sous paroles (מילים:אנרי ספאד)
Les Koalas (דובי קואלה)(מילים:אנדרה טריפר)
Monsieur Cithare (אדון סיטאר, מילים:פביין לוריס, בשמו האמיתי - פביין דומיניק טרראן)
Le Pélican (השקנאי, מילים: רובר דנו)
Trois et trois font six (שלוש ועוד שלוש שווה שש, מילים:א. טריפר)
Évidemment bien sûr (כמובן בוודאי) (מילים:ז' ואריו, ביצוע:מריאן אוסוואלד)
Le Chouette quartier (מילים:קסטון ריקו)
Triste privilege (פריבילגיה עצובה) (ביצוע:ז'אק דואה)
1952 ינואר -קומדיית-בלט Le Coeur de Docker הלב של דוקר" על מלים של ז'אק פרוור
1953- :Tour de chant - שירי פרוור ומשוררים אחרים, מערכונים מאת פביין לוריס, על מוזיקה מאת כריסטיאן ורז'ה וארתור הונגר
1953 - l 'Opéra de la lune (אופרת הירח) - על שירי ז'אק פרוור, מערכונים מאת ז'קלין דיאם (Duhême) - מוזיקה מאת כריסטיאן ורז'ה
לקריאה נוספת

Madeleine Goss _ Bolero - The Life of Maurice Ravel, Henry Holt, 1940
p.448 Donald N. Ferguson Masterworks of the Orchestral Repertoire: A Guide for Listeners, Minnesota University Press 1954
הערות שוליים

↑  אתר SACEM
1 2  M.Goss 1940
↑  באתר הפילרמוניה של פריז
↑  D.Ferguson 1954 עמ' 448
↑   album
כיבוש טוגולנד

טוגולנד. החלק הוורוד - טוגו בשליטת צרפת, החלק הירקרק - טוגולנד הבריטית
כיבוש טוגולנד (כיום טוגו וחלק מגאנה), אחת משתי המושבות הגרמניות במערב אפריקה (השנייה הייתה קמרון), היה מבצע צבאי שנערך בשבועות הראשונים למלחמת העולם הראשונה. במבצע נטלו חלק צבאות קולוניאליים של בריטניה וצרפת. מגיני המושבה היו מגויסים מקומיים בעלי רקע ואימון צבאי למחצה, שכמו אצל מקביליהם ממדינות ההסכמה, מפקדיהם היו ממוצא אירופי. צבאות מדינות ההסכמה כבשו את טוגולנד באוגוסט 1914 תוך פחות משלושה שבועות, לרוב תוך שנתקלו בהתנגדות קלה.
רקע

טוגולנד הייתה מושבה גרמנית משנת 1884, ובשלושים השנים של שליטה גרמנית היא שגשגה למדי. אוכלוסייתה מנתה כמיליון בני שבט ההאוסה וכ-300 עד 400 אירופים. עם פרוץ מלחמת העולם, מצבה של טוגולנד היה חסר תקווה מבחינה אסטרטגית: המושבה הייתה מוקפת במושבות של מדינות ההסכמה, כמו דהומיי הצרפתית (כיום בנין), לה היה לטוגולנד גבול ארוך ממזרח, או וולטה עילית הצרפתית (כיום בורקינה פאסו) בצפון, שתיהן מושבות של צרפת, וממערב גבלה בחוף הזהב, שהייתה מושבה בריטית.
למדינות ההסכמה היה יתרון ימי מכריע גם במפרץ גינאה, שנשק למושבה מדרום. לפיכך, טוגולנד הייתה המושבה הראשונה באפריקה, וגם הקלה ביותר, להשתלטותן של מדינות ההסכמה. עוד הקלה על השתלטותן של מדינות ההסכמה העובדה שבמושבה לא היו כלל כוחות צבא, אלא משטרה (416 איש), מיליציה (152 איש) ומשמר גבול (125 איש), סה"כ 693 במספר, כמעט כולם אסקרי - לובשי מדים אפריקנים בפיקוד אירופי, חלקם בעלי הניעה (מוטיבציה) ורוח קרב ירודים.
בנוסף, כמאתיים גרמנים היו בעלי רקע צבאי כחיילי מילואים, ובהחל הקרבות, גויסו אפריקנים נוספים לצד הגרמני. נשקם של הגרמנים כלל ארבע מכונות ירייה ורובים, כמעט כולם מיושנים. לבריטים היה בחוף הזהב רגימנט (כשני גדודים) של חיילים אפריקנים שגויסו במקום, בפיקוד בריטי, עם סיוע ארטילריה קלה. לרגימנט זה נוספו עוד כ-1,500 מגויסים מכוחות עזר בעלי אימון צבאי-למחצה. בנוסף, יכול היה הצי הבריטי לסייע באש, כל עוד החזית הייתה קרובה לחוף, ובתובלה.
לצרפתים, מצידם, היו כ-3,500 חיילים במושבותיהם, וכמה מאות מהם השתתפו בפלישה, יחד עם כאלף סבלים.