stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ספיי קידס

| --- | --- |

עטיפת ה-DVD של הסרט
 בימוי:  רוברט רודריגז 
 הופק בידי:  רוברט רודריגז אליזבת אבלאן הארווי ויינשטיין בוב ויינשטיין
 תסריט:  רוברט רודריגז 
 עריכה:  רוברט רודריגז 
 שחקנים ראשיים:  אנטוניו בנדרס קרלה גוגינו אלקסה וגה דריל סברה אלן קאמינג טרי האטצ'ר דני טרחו צ'יץ' מארין רוברט פטריק מייק ג'אדג'
 מוזיקה:  ג'ון דבני 
 צילום:  גיירמו נבארו 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  דיימנשן פילמס 
 חברה מפיצה:  מירמקס, נטפליקס 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  30 במרץ 2001
 משך הקרנה:  84 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט ריגול, סרט פעולה, סרט קומדיה 
 תקציב:  $50,000,000
 הכנסות:  $147,934,180
 הכנסות באתר מוג'ו:   spykids
 סרט קודם:  מצ'טה קטלני 
 סרט הבא:  ספיי קידס 2: אי החלומות האבודים 
 אתר רשמי
 דף הסרט ב־IMDb
 
ספיי קידס (באנגלית: Spy Kids) הוא סרט מדע בדיוני אמריקני לילדים משנת 2001 בבימויו של רוברט רודריגז. הסרט בכיכובם של אלכסה וגה ודריל סברה. זהו הסרט הראשון בסדרת "ספיי קידס".
תקציר העלילה

כרמן וג'וני הם שני אחים אמריקאים, החיים עם ההורים שלהם אינגריד וגרגוריו קורטז. הילדים חושבים שההורים שלהם משעממים, אולם הם לא יודעים כי הם מרגלים בסוכנות OSS - Organization of Super Spies (אזכור ל-OSS). שני ההורים החליטו לפרוש מחיי הריגול כדי להתאחד עם המשפחה, אולם הם נלכדו על ידי פלופ (מייק ג'אדג') והרובוטים שלו דמויי כפות הידיים. כעת, כרמן וג'וני צריכים להציל את ההורים שלהם ואת העולם מידי פלופ וצבא הרובוטים שלו.
הדמויות וצוות השחקנים

ג'וני (מגולם על ידי דריל סברה, מדובב בגרסה העברית על ידי דניאל מגון) - אחיה של כרמן
כרמן (אלקסה וגה / יסמין עיון) - אחותו של ג'וני
אינגריד (קארלה גוג'ינו / רמה מסינגר) - אמם של כרמן וג'וני
גרגוריו (אנטוניו בנדרס / דני בסן) - אביהם של כרמן וג'וני
מאקט (דני טרחו / מיכה מורים) - דודם של כרמן וג'וני
פאגן פלופ (אלן קאמינג / אוהד שחר) - האיש הרע. כוכב תוכנית הילדים "הפוגליס של פלופ"
סרטי המשך

בעקבות הצלחת הסרט, יצאו שלושה סרטי המשך: ספיי קידס 2: אי החלומות האבודים, ספיי קידס 3: סוף המשחק וספיי קידס 4: כל הזמן שבעולם.
בשנת 2023 עתיד לצאת בנטפליקס סרט אתחול בשם ספיי קידס: ארמגדון.
נקדימון אלטשולר

אין תמונה חופשית
נַקדִימון אַלטשוּלֶר (ט"ו בשבט תרנ"ג, 1 בפברואר 1893 – כ' בטבת תש"מ, 9 בינואר 1980) היה איכר איש רחובות ופעיל התיישבות. בשנות ה-40 היה נציג פיק"א וקק"ל בסוריה, וכן איש המחלקה הערבית והמחלקה הסורית בפלמ"ח. לאחר קום המדינה היה איש הסוכנות היהודית.
ביוגרפיה

נקדימון אלטשולר היה מילדיה הראשונים של המושבה רחובות. הוריו, מחלה ויצחק זאב אלטשולר, היו מחלוצי העלייה הראשונה וממייסדי רחובות. למד בבית הספר ברחובות ובבית הספר למל בירושלים.
בין השנים 1910–1911 עבד בסג'רה כמדריך קבוצת הפועלות.
במלחמת העולם הראשונה הסתיר יחד עם חברו מרדכי בשיסט את יוסף לישנסקי, חבר מחתרת ניל"י הפצוע שנמלט מאנשי השומר, ביקב הנטוש ברחובות. זמן קצר לאחר מכן נמלט לישנסקי לכיוון נבי רובין ובדואים מהאזור הסגירוהו לטורקים.
בין השנים 1919–1923 נסע להולנד ללמוד גידול וטיפוח בהמות חלב ותעשיית גבינות. כששב לארץ ישראל, עבד במשך שלוש שנים במקוה ישראל כמדריך בתחום זה.
בשנות ה-30 עסק ביבוא זבל אורגני מהמדינות הערביות השכנות בשביל החקלאות העברית בארץ ישראל. בסוף שנות ה-30 סייע למשה סמילנסקי ברכישת קרקעות בנגב.
בין השנים 1940–1943 שימש קצין הביטחון של מפעל האשלג בצפון ים המלח. הוא שלט בשפה הערבית והכיר את מנהגי הערבים והבדואים. הוא התגורר בחברת הערבים בקלי"ה, והיה ממונה על איסוף ידיעות מודיעיניות ועל קשר עם אנשי ההגנה.
בשנת 1943 גויס על ידי דוד בן-גוריון, שעמד בראש הסוכנות היהודית, לשמש נציג פיק"א וקק"ל בסוריה, ששוחררה אז משלטון וישי על ידי צבא צרפת החופשית. תפקידו היה לפקח על רישום הקרקעות של היהודים בחורן במסגרת ה"קדסטר" (רישום קרקעות) שערכו הצרפתים בסוריה. במסווה זה סייע ללוחמי המחלקה הערבית של הפלמ"ח, ביניהם ירוחם כהן ומנשה הראל, שנשלחו לארגן את העלייה הבלתי ליגאלית מסוריה. הוא השתתף עמם בארגון העלייה הבלתי ליגאלית, ועסק באיסוף ידיעות על המתרחש בסוריה ובעיראק. הוא סיכן את עצמו ורכב בלילות לקיבוץ עין גב כדי להעביר את המידע לטדי קולק, מוכתר היישוב, ולקבל ממנו הוראות וכסף עבור הלוחמים, שעסקו בהברחת יהודים לארץ ישראל.
באותה תקופה הוא קיים קשר עם מנהיג הכורדים בדמשק ועם האמיר ראזק עבד אל-קאדר, נינו של עבד אל-קאדר אל-ג'זאירי, שהובא לסוריה על ידי הצרפתים מתוך כוונה שלא התממשה להמליכו על דמשק[דרוש מקור]. לימים, לאחר הקמת המדינה, פעל ראזק עבד אל קאדר בשירות המוסד הישראלי באירופה.
בשנים 1943–1946 התגורר אלטשולר בסאחם אל ג'ולן והיה היהודי היחידי בגולן. פעילותו בחורן נמשכה עד שנת 1946, כאשר הצרפתים החלו לעזוב את המקום והסיכוי לאחיזה היהודית בחורן אבד.
לאחר הקמת המדינה עבד בסוכנות היהודית ועסק בהתיישבות. נפטר ברחובות בשנת 1980.
ידידותו עם רחל המשוררת

אלטשולר היה אהוב נעוריה של רחל המשוררת כשהגיעה לרחובות בימיה הראשונים בארץ ישראל. על תמונתה, שהעניקה לו, רשמה הקדשה: "לנקדימון, אהבת נעורי, הלא תזכרני? – רחל".
היה האחרון שנפרד מרחל לפני מותה, לפי בקשתה, על אם הדרך מרחובות לתל אביב. יום לפני פטירתה, בעודה גוססת, רצתה להיפרד מידיד נעוריה אלטשולר וביקשה שיעמיסו אותה על עגלה ויביאו אותה אליו. אלטשולר, שהיה אז בעל משפחה, יצא לראותה ופרץ בבכי. מילותיה האחרונות של רחל היו "שלום נקדימון".
בשיחה עם אורי מילשטיין, נכד אחותה של רחל, אמר אלטשולר שאין הוא סולח לעצמו על שלא טיפל ברחל בלובשטיין בימי מחלתה.
הנצחת דמותו בספרות העברית

דמותו של נקדימון אלטשולר הונצחה בסיפור של משה סמילנסקי "נקדימון" ("העולם", 1907). סמילנסקי מתאר את אלטשולר כילד פרא עצמאי, משוטט בוואדיות וניזון מענבים בכרמים, שקדים בגנים ואבטיחים בגני הירק. אהבתו נתונה לסוסים, שעליהם היה דוהר בלי רשות הבעלים, "יש אשר ירכב לא כדרך בני אדם אלא להפך: פניו אל אחורי הסוס ואחוריו אל פניו".
כעבור תשעים שנה, בשנת 1996, תיאר אותו גם ס. יזהר בנובלה "ריצה אצל הים". לדעת נכדתו, ד"ר מור אלטשולר, היחס המיוחד של יזהר לנקדימון אלטשולר נבע מכך שהוא ראה בו זכר ושריד למשפחות הוותיקות סמילנסקי, וייץ ואלטשולר, חלוצי העלייה הראשונה והעלייה השנייה, וכמו כן הוא ראה בו בבואה של יחיעם ויץ, שהיה אחיינו של אלטשולר ובן דודו של יזהר.
משפחתו

בשנת 1927 נישא לחיה לבית אפשטיין, נצר לעליית החסידים בשנת 1777. אביה, חיים דוד אפשטיין, נולד בטבריה והיה בן-נינו של חיים-דוד "הקטן", ראש הכוללים של טבריה. אמה פרל לבית יפה נולדה בחברון, מצאצאי ישראל יפה, "המדפיס מקאפוסט".
שני בניו הם גדעון אלטשולר, אביהן של ד"ר מור אלטשולר ובשמת סלע; ובנימין אלטשולר, אביו של גילעד אלטשולר, מהמייסדים והבעלים של חברת ההשקעות "אלטשולר שחם".
לקריאה נוספת

ד"ר מור אלטשולר, היליד בסיפוריו של ס. יזהר – פיוס מאוחר, על סבא נקדימון אלטשולר
הערות שוליים

↑  דייויד סלע, מהפכן וציוני: סיפורו הלא ייאמן של צאצא הנביא מוחמד, באתר ישראל היום, 8 באוקטובר 2020
↑  אורי מילשטיין, רחל המשוררת מעצבת האליטות, מגזין אימגו.
↑  מור אלטשולר, איש אדיר אחד איש עצום, באתר הארץ, 21 באוגוסט 2008
סידוניו פאיש

סִידוֹנְיוֹ בֶּרְנַרְדִינוֹ קַרְדוֹסוֹ דֶּה סִילְבָה פָּאִיש (בפורטוגזית: Sidónio Bernardino Cardoso da Silva Pais;‏ 1 במאי 1872 – 14 בדצמבר 1918) היה מדינאי, איש צבא ודיפלומט פורטוגזי. במהלך תקופת הרפובליקה הפורטוגזית הראשונה ביצע פאיש הפיכה שהביאה אותו לשלטון בראשות חונטה צבאית בשנת 1917 ולנשיאות פורטוגל בשנת 1918. פאיש שלט בסגנון אוטוקרטי וניתן לו הכינוי "הנשיא-המלך" (Presidente-Rei) על כך. בתקופת שלטונו הייתה פורטוגל בתסיסה אזרחית פנימית שהקשתה על הממשל ובנוסף על כך הייתה גם מעורבותה במלחמת העולם הראשונה על הפרק. מדיניותו וצורת הממשל של פאיש הביאה להתנקשות בחייו בדצמבר 1918 על ידי פעיל השמאל הפוליטי.
ביוגרפיה > קריירה מוקדמת

סידוניו פאיש נולד בקמינהא, עיר בצפון ממלכת פורטוגל לחופי האוקיינוס האטלנטי, בשנת 1872. משפחתו של פאיש הייתה במוצאה חלק מיהדות פורטוגל והמירו את דתם לנצרות קתולית. פאיש היה הבכור באחיו, ובצעירותו לא הראה התעניינות בפוליטיקה וממשל אלא במתמטיקה ופילוסופיה. פאיש החל לעסוק במתמטיקה עד שנטש את המקצוע זמנית בשנת 1888 והתגייס לצבא הפורטוגזי. הוא החל בלימודים באקדמיה צבאית והתרכז בעיקר בארטילריה. היו לו ציונים גבוהים בסך הכל והוא טיפס בדרגות הקצונה עד שבשנת 1916 הועלה לדרגת מייג'ור. לאחר שסיים את לימודיו באקדמיה הצבאית המשיך בחסות הצבא ללמוד מתמטיקה באוניברסיטת קוימברה וקיבל דוקטורט בשנת 1898 בסיום לימודיו באוניברסיטה. בהמשך הפך למרצה באוניברסיטה לצד הקריירה הצבאית שלו.
מימיו באוניברסיטה פיתח פאיש את האידאולוגיה הפוליטית שלו. הוא תמך במהפכת אוקטובר הפורטוגזית בשנת 1910 שהדיחה מהשלטון את מנואל השני, מלך פורטוגל והביאה להקמתה של הרפובליקה הפורטוגזית הראשונה ומיקם עצמו כתומך הלאומיות הרפובליקנית. הודות לתמיכתו בהדחת המשטר המלוכני, פאיש עלה במהרה בדרג הפוליטי לאחר הקמתה של הרפובליקה. תחילה מונה לסגן האספה המכוננת הלאומית והיה לשר ההמסחר והתשתיות הציבוריות משנת 1911. בהמשך אותה השנה מונה גם לתפקיד שר האוצר. במהלך הקריירה הפוליטית המוקדמת שלו היה פאיש מעורב באירועים רשמיים ופיתח את תדמיתו ואת המוניטין שלו בקרב החברה הפורטוגזית הכללית.
ביוגרפיה > דיקטטורה

מ-17 באוגוסט 1912 עד 9 במרץ 1916 היה פאיש שגריר פורטוגל בקיסרות הגרמנית, תפקיד ממנו הוא שב עם הכרזת המלחמה של גרמניה על פורטוגל במסגרת מלחמת העולם הראשונה. בשובו לפורטוגל הוא התבלט כמתנגד העיקרי לשלטון הדמוקרטי אותו ראה כחסר יכולת לנוכח המלחמה והתסיסה האזרחית החריפה. פאיש עמד בראש ההפיכה ב-5 בדצמבר 1917, שהצליחה להביא אותו לשלטון לאחר שלושה ימים של לחימה קשה נגד הכוחות הנאמנים לממשלה הדמוקרטית. בין ה-8 ל-12 בדצמבר 1917 היה לראש החונטה הצבאית ששלטה בפורטוגל ובהמשך מונה למספר תפקידי מפתח ממשלתיים, בהם ראש ממשלת פורטוגל. במקביל להיותו ראש הממשלה היה פאיש גם שר החוץ ושר המלחמה ותמך בהמשך המלחמה בגרמניה. הוא היה לנשיא הרפובליקה, לאחר שנבחר בבחירות ישירות ב-9 במאי 1918.
אף על פי שנבחר בבחירות דמוקרטיות, פאיש שלט בפורטוגל בסמכויות אוטוקרטיות שקודם לכן לא ניתנו לנשיא המדינה. כינויו "הנשיא-המלך" (Presidente-Rei) נועד להדגיש את אופי שלטונו הסמכותני. ישנן אף השוואות היסטוריות בין משטרו הסמכותני של פיאש לבין משטר "המדינה החדשה" בתקופת אנטוניו דה אוליביירה סלזאר. בפברואר 1918 העביר פאיש שינויים לחוק הפרדת הדת מהמדינה. במרץ הוכרז על חופש זכויות הצבעה לכל תושביה של פורטוגל. באפריל, בחזית המערבית במלחמת העולם הראשונה, חיל המשלוח הפורטוגזי חתף מהלומה קשה במהלך הקרב על ליס (Lys) במסגרת מתקפת האביב. ביולי הושבו על כינם יחסים דיפלומטיים בין פורטוגל והכס הקדוש.
ביוגרפיה > ההתנקשות

מדיניותו הסמכותנית של פאיש הביאה להתנגדות נרחבת לשלטונו מצד פלגים פוליטיים רבים ב-5 בדצמבר 1918 הצליח להתחמק מניסיון התנקשות אך ב-14, תשעה ימים אחר כך, נרצח בעודו עובר בתחנת רכבת על בסיס רקע פוליטי. ההתנקשות בחייו של פאיש הותירה את ההנהגה של המפלגה הרפובליקנית הלאומית ואת ההנהגה הצבאית שתמכה בו במאבק כוח ממושך על ההנהגה של פורטוגל. התסיסה האזרחית והמאבקים הפוליטיים הפנימיים המשיכו עד להקמתה של הדיקטטורה הלאומית בהפיכה צבאית נוספת אשר החלה משטר דיקטטורי מחודש בפורטוגל שנמשך עד ירידתו של אנטוניו דה אוליביירה סלזאר מהכוח בשנת 1968.
סיישל במשחקים הפאראלימפיים

סיישל השתתפה במשחקים הפאראלימפיים לראשונה בברצלונה (1992), אליה שלחה שני ספורטאים לייצג את המדינה. לאחר מכן השתתפה סיישל במשחקים פעם אחת נוספת בלבד, במשחקים הפאראלימפיים ריו דה ז'ניירו (2016). במשחקי החורף לא נטלה סיישל חלק מעולם.
הספורטאים שייצגו את סיישל לא זכו במדליה פאראלימפית, ולא הגיעו להישגים ספורטיביים משמעותיים.
ראו גם

סיישל במשחקים האולימפיים
סיישל במשחקים האולימפיים לנוער
סודי ביותר!

| --- | --- |

כרזת הסרט
 בימוי:  ג'ים אברהמס דייוויד צוקר ג'רי צוקר
 הופק בידי:  ג'ון דיווידסון האנט לוורי
 תסריט:  ג'ים אברהמס דייוויד צוקר ג'רי צוקר מרטין בורק
 עריכה:  פרנסיס בונה ברנרד גריבל
 שחקנים ראשיים:  ואל קילמר לוסי גוטרידג' עומר שריף פיטר קושינג מייקל גוף ג'רמי קמפ כריסטופר וילרס
 מוזיקה:  מוריס ז'אר 
 צילום:  כריסטופר צ'אליס 
 מדינה:  ארצות הברית, הממלכה המאוחדת 
 חברת הפקה:  פרמאונט 
 חברה מפיצה:  סרטי פרמאונט
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  8 ביוני 1984
 משך הקרנה:  90 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  סרט ריגול, סרט פרודיה 
 הכנסות:  $20,458,340
 הכנסות באתר מוג'ו:   topsecret
 דף הסרט ב־IMDb
 
סודי ביותר! (באנגלית: Top Secret!) הוא סרט קומי אמריקאי משנת 1984, בבימוי צוקר, אברהמס וצוקר ובכיכובם של ואל קילמר, לוסי גוטרידג', עומר שריף, פיטר קושינג, מייקל גוף וג'רמי קמפ. הסרט הוא פרודיה על סרטי ריגול בגרמניה המזרחית בתקופת המלחמה הקרה ועל סרטי אלביס פרסלי. את המוזיקה המקורית לסרט הלחין מוריס ז'אר.
תקציר העלילה

ניק ריברס (ואל קילמר, בהופעתו הקולנועית הראשונה) הוא כוכב פופ אמריקאי דמוי אלביס פרסלי אשר מגיע לסיבוב הופעות בגרמניה המזרחית (שמדמה, במובנים רבים, את גרמניה הנאצית) ומתאהב בהילרי פלמונד (לוסי גוטרידג'), צעירה יפה אותה הוא פוגש במסעדה. במהרה מתברר לו כי היא בתו של ד"ר פול פלמונד (מייקל גוף) – מדען שנחטף בידי השלטונות לצורך פיתוח נשק נגד נאט"ו.
ריברס יוצא לעזרתה של הילרי, אך נתפס בידי הרשויות; לאחר מכן מחולץ בידיה והמחתרת, ובמהרה מוצא עצמו נלחם על ליבה כנגד אהבת נעוריה – נייג'ל (כריסטופר וילרס), גבר אותו הילרי ראתה לאחרונה לפני שנים על אי בודד (פרודיה על סרט הקולנוע הלגונה הכחולה), ואשר לאחרונה חזר לחייה כ"האבוקה" – מנהיג מחתרת צרפתית אשר יוצאת לחלץ את המדען החטוף. החילוץ מצליח, אך מתברר שנייג'ל למעשה בגד במחתרת, וחוטף את הילרי. לאחר שריברס מציל אותה מידיו של נייג'ל, הילרי מחליטה לעבור עם ריברס ואביה לארצות הברית.
צוות השחקנים

| שם | דמות | הערות |
| --- | --- | --- |
| ואל קילמר | ניק ריברס |  |
| לוסי גוטרידג' | הילרי פלמונד |  |
| עומר שריף | הסוכן סדריק |  |
| פיטר קושינג | בעלי חנות הספרים |  |
| מייקל גוף | ד"ר פול פלמונד |  |
| ג'רמי קמפ | גנרל סטרק |  |
| כריסטופר וילרס | נייג'ל "האבוקה" |  |
| וורן קלארק | קולונל פון-הורסט |  |
| הארי דיסטון | "דה-קווה" | חברי מחתרת |
| ג'ים קרטר | "דז'ה וו" | חברי מחתרת |
| אדי טגואי | "מוס שוקולד" | חברי מחתרת |
ביקורות ותגובות

הסרט זכה לביקורות מעורבות ולציון 76% באתר ריכוז הביקורות Rotten Tomatoes, מתוך 25 ביקורות.
ראו גם

טיסה נעימה
חטיפה נעימה
הערות שוליים

↑  Top Secret! (1984)
↑  "Top Secret!‎", באתר ביקורות הסרטים Rotten Tomatoes (באנגלית)
| סרטי צוקר, אברהמס וצוקר |
| --- | --- | --- |
| סרטים משותפים | סרט מטוגן (1977) • טיסה נעימה (1980) • מחלק משטרה (1982) • סודי ביותר! (1984) • חטיפה נעימה (1986) • האקדח מת מצחוק (1988-1994) |  |
| סרטי דייוויד צוקר | האקדח מת מצחוק: מתוך תיקי מחלק משטרה! (1988) • האקדח מת מצחוק ½2: מהפח אל הפחד (1991) • הכדור מת מצחוק (1998) • הבת של הבוס שלי (2003) • מת לצעוק 3 (2003) • מת לצעוק 4 (2006) • An American Carol‏ (2008) |  |
| סרטי ג'ים אברהמס | עסקים גדולים (1988) • רוקסי מסובבת את העיר (1990) • לרקוד עם טייסים (1991) • לרקוד עם לוחמים (1993) • טעות בסנדק (1998) |  |
| סרטי ג'רי צוקר | רוח רפאים (1990) • ראשון האבירים (1995) • מיליונר מי שגומר ראשון (2001) |  |
סון נגוק טאן

סון נגוק טאן (באנגלית: Son Ngoc Thanh;‏ 7 בדצמבר 1908 – 8 באוגוסט 1977) היה לאומן קמבודי ופוליטיקאי רפובליקני, עם היסטוריה ארוכה כמורד (ולתקופות קצרות) כשר בממשלה.
תחילת דרכו

טאן נולד בטרווינה, וייטנאם, לאב מבני קמאר קרום ולאם סינית-וייטנאמית. הוא התחנך בסייגון, במונפלייה ובפריז, למד משפטים במשך שנה אחת לפני שחזר להודו-סין. הוא מצא עבודה כשופט שלום וכפרקליט בפנום פן, לפני שנעשה סגן מנהל המכון הבודהיסטי. יחד עם עוד לאומן פאך צ'הון, הוא ייסד את העיתון הראשון בשפה הקמרית, "נאגרווטה" ב-1936. השקפתו המדינית של העיתון נגרוואטה, פנתה לאנשי הקמאר לפעול לשבור את המונופול המסחרי של סוחרים זרים על ידי הקמת עסקים משלהם. טאן ועמיתיו היו חשופים לפשיזם היפני, או כפי שכינה זאת "סוציאליזם לאומי". האידאולוגיה של טאן הייתה בעיקר רפובליקנית, ימנית ומודרנית בתפיסתה. אידאולוגיה זו הפכה אותו ליריב מתמיד של המלך נורודום סיהאנוק. למרות הלאומיות שלו, הוא היה גם תומך גדול של שיתוף פעולה פאן אסייתי, וקרא ללמד את השפה הווייטנאמית בבתי הספר הקמבודיים, כי חשב ששפה זו יש לה פוטנציאל לדחוף למודרניזציה של קמבודיה.
מעורבות בממשלה

לאחר הפגנות נגד הצרפתים ביולי 1942, ברח טאן ליפן, וחזר כאשר סיהאנוק הכריז על עצמאות קמבודיה ב-12 במרץ 1945 ועל הקמת מדינת הבובות היפנית - ממלכת קמפוצ'יאה. בזמן הכיבוש היפני. הוא מונה לשר החוץ. עם החזרת השליטה הצרפתית באוקטובר, הוא נעצר ונשלח לגלות תחילה לסייגון ואחר כך לצרפת. רבים מתומכיו הצטרפו למחתרת ״קמאר איסראק״ כדי להילחם בשלטון הקולוניאלי. ב־1951 החזירו השלטונות את טאן לקמבודיה. הוא סירב לקבל תפקיד בקבינט, ועשה בריתות עם מנהיגים שונים של המורדים בקמאר איסראק, והקים עוד עיתון (קמאר קראוק), שדגל במרד נגד הממשל הצרפתי. העיתון הוחרם במהירות. ב-1952, בלוויית סגנו - פקיד מכס משכיל ואינטלקטואל שמאלני, ומספר תומכים, נעלם טאן ליערות באזור סיאם ריפ והחל להתארגן.
תנועת הגרילה - "איסראק" התחלקה בין מספר פלגים על פי תפיסותיהם הפוליטיות - מהשמאל ועד הימין, טאן ניסה להשיג שליטה כוללת על התנועה על כל פלגיה, במהלך שנות החמישים המוקדמות. כמה ממנהיגי התנועה, כמו הנסיך נורודום צ'נטרינגסי ופוט צ'יי, תמכו זמנית במנהיגותו הכללית. ב־1954 הוא נדחף יותר ויותר על ידי השמאלנים, וקיבל סיוע של סוכנות הביון המרכזית האמריקנית, אשר מימנה רבות מפעילותו בעתיד. אף על פי שטאן שמר על רמה גבוהה של תמיכה בקרב הקמאר קרום, בשנים שלאחר מכן, הייתה לו השפעה מועטה יחסית או תמיכה עממית חלשה בפוליטיקה הפנימית הקמבודית. בייחוד כאשר תנועת סנגקום של סיהאנוק קבלה את רוב התמיכה של המרכז והימין.
קמאר סרי

מלחמת הודו-סין הראשונה הסתיימה ב-1954. בבסיסו ליד סיאם ריפ ארגן טאן את המיליציה של קמאר סרי, שגויסה בעיקר מאנשי הקמאר קרום, כדי להילחם בסיהאנוק, שראה בטאן את אחד האויבים הגדולים שלו. ב-1959 "במניפסט" שלו לקמֶאר סֶירִי, טען טאן כי סִּיהאנוּק, הרשה לעשות קומוניזטיזציה של קמבודיה בידי צפון וייטנאם. הקמאר סרי פעל באזורי הגבול של תאילנד ודרום וייטנאם, והפיק שידורי רדיו חשאיים נגד סיהאנוק, אך התקדם לאט מבחינה צבאית ופוליטית. אם כי הוצע להם להיות כוח צבאי ולבצע הפיכה בשלטון. לאחר שהצבא הקמבודי ולון נול הפילו את סיהאנוק במהפכה ב-1970, הוזמן טאן להשתתף בממשלת הרפובליקה החדשה של קמאר - בתחילה כיועץ לממלא מקום ראש המדינה, צ'נג הנג - והעמיד לרשותו את שירותי קמאר סרי.
ב-1972 התמנה טאן לראש הממשלה, אך לאחר שהיה יעד להתנקשות (שאורגן כנראה על ידי אחיו של לון נול) הוא הורחק על ידי לון נול והוגלה לדרום וייטנאם.
טאן נעצר לאחר הניצחון הקומוניסטי בווייטנאם, ומת במעצר בכלא צ'י הואה בהו צ'י מין סיטי בשל מחלה ב-8 באוגוסט 1977.
הערות שוליים

↑  Corfield 2009, p. 35: "The first of the Khmer Krom to arrive on the scene in Phnom Penh was Son Ngoc Thanh. Thanh had been born in Cochinchina, and his father was a Khmer Krom landowner, while his mother was from a Chinese-Vietnamese family."
↑  Kiernan, Ben (2004). How Pol Pot came to power. Yale University Press.p. 21
↑  Kiernan, Ben (2004). How Pol Pot came to power. Yale University Press.p. 51
↑  Kiernan, Ben (2004). How Pol Pot came to power. Yale University Press.p. 105
↑  Corfield, Justin J. (2009). The History of Cambodia. ABC-CLIO
↑  Kiernan, Ben (2004). How Pol Pot came to power. Yale University Press.p. 186
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BIBSYS: 1691037119724  GND: 130088455X  LCCN: no2022131553  NKC: jo20241230775  SUDOC: 271437693  VIAF: 3668166838912436200006   WorldCat (עם VIAF): 3668166838912436200006
סטלה ארטואה

| --- | --- |

סמליל סטלה
 סוג:  לאגר, פילסנר
 אחוז אלכוהול:  5.0%
 יצרן:  Anheuser–Busch InBev
 מוצא:  בלגיה
 מועד הכנה ראשוני:  1366
כוס סטלה ארטואה
סטלה ארטואה (Stella Artois) היא מותג בירה שמקורו בבלגיה. הבירה היא בירת לאגר כהה מעט מסוג פילסנר המבושלת בתסיסה תחתית, הבירה מכילה 5.0% כוהל בנפח, והחל משנת 2008 נמכרת גם בגרסה של 4% בבריטניה, אירלנד וקנדה.
סטלה ארטואה נמצאת כיום בבעלות Interbrew International. שהיא חברת בת של המבשלה הגדולה בעולם, אנהאוזר-בוש אינבוו.
היסטוריה

בשנת 1708 הפכה Sébastien Artois (מבשלה שהוקמה בשנת 1366) להיות למבשלה הראשית ב-Den Hoorn אשר בלוון. ובשנת 1717 רכש ארטואה את המבשלה – ושמה שונה ל-Brouwerij Artois.
בשנת 1926, השיקה Brouwerij Artois את בירת 'סטלה' כבירה לחג המולד, על שם כוכב חג המולד, ('סטלה' בלטינית - כוכב). הוא נמכר לראשונה בעונת החורף, ובסופו של דבר היא נמכרה כל השנה, כאשר היצוא לשוק האירופי הרחב החל משנת 1930. הייצור הופסק לתקופה בה הפסיקה Brouwerij Artois את פעילותה במהלך מלחמת העולם השנייה.
עד 1960 הופקו כמאה מיליון ליטרים של סטלה ארטואה בשנה.
בשנת 1988 Brouwerij Artois התמזגה לחברת Interbrew. באותה שנה, הסטלה התחדשה בעיצוב הבקבוקים והלוגו. תווית הבקבוק המקורית משנת 1926 היוותה השראה לעיצוב, שהחליף את העיצוב הישן. העיצוב משלב את סמל הקרן ותאריך 1366 של מבשלת הבירה המקורית Den Hoorn. התווית מציגה גם מדליות הצטיינות שהוענקו ל-Brouwerij Artois במספר תערוכות בבלגיה במאות ה-19 וה-20. השם סטלה ארטואה מוחזק בתוך כרטוש שהושפע מסגנון האדריכלות הבלגית בלוון.
בשנת 1993, העבירה Interbrew את הייצור של סטלה ארטואה למבשלת בירה אוטומטית חדישה בלוון. בשנת 2004 Interbrew הייתה חלק מהמיזוג שיצר את InBev, ובשנת 2006 נפח הייצור השנתי הכולל של סטלה ארטואה עלה על מיליארד ליטר.
בשנת 2008 InBev הייתה חברה במיזוג שיצר את חברת המבשלות הגדולה בעולם (Anheuser-Busch InBev (AB InBev. באותה שנה הוצגה בבריטניה גרסת אלכוהול נמוכה יותר, סטלה ארטואה 4%. בשנת 2011 הושק סיידר, סטלה ארטואה.
בשנת 2012, AB InBev הפחיתה את כמות האלכוהול של בירותיהם לשוק בבריטניה, מ-5% ל-4.8%. החוזק המקורי בבריטניה של סטלה ארטואה היה 5.2%.
ייצור

סטלה ארטואה מתבשלת בבלגיה (בערים לוון, ויופיל) ובבריטניה, כמו כן גם במדינות אחרות. חלק ניכר מהבירה המיוצאת מאירופה מיוצרת במבשלת InBev בבלגיה, ונארזת במבשלת בק בברמן, גרמניה. בארצות הברית מיובאת ומופצת סטלה ארטואה על ידי 'אנהאוזר-בוש' אינבוו. עבור השוק ההונגרי, סטלה ארטואה מתבשלת גם בבץ', הונגריה, על ידי Borsod Brewery, ברישיון של InBev.
בישראל מיובאת הבירה על ידי יקבי כרמל יבוא וסחר.
הערות שוליים

| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz: 15d5729e-891b-483a-badc-2d4999808ac9 
מבשלת סטלה ארטואה בלוון
נושאות המטוסים מסדרת קורייג'וס
קריירה כסיירות מערכה

שתי האוניות הראשונות של הסדרה, קורייג'וס וגלוריוס, בילו את מלחמת העולם הראשונה בסיורים בים הצפוני, שהגיעו לשיא בקרב מפרץ הלגולנד השני בנובמבר 1917. אחותם למחצה פיוריוס עוצבה עם זוג תותחי 18 אינץ' (457 מילימטרים) - בניגוד לארבעה תותחי 15 אינץ' (381 מילימטרים) - אך שונתה בזמן שנבנתה כדי להחזיק סיפון טיסה והאנגר במקום הצריח הקדמי והברבטה שלה. לאחר שביצעה כמה סיורים בים הצפוני הוסר הצריח האחורי שלה ונוסף סיפון טיסה נוסף. המטוס שלה תקף את סככות הצפלין במהלך הפשיטה בטונדרן ביולי 1918.
כל שלוש האוניות צומצמו למילואים לאחר המלחמה. הסכם הצי של וושינגטון משנת 1922 הגביל את המדינות החתומות לכמות מוגדרת של אוניות ראשה; כל האוניות החורגות מהנתון הזה היו צריכים להתבטל. עד 66,000 טונות ארוכות (67,000 טונות) של אוניות קיימות יכלו להפוך לנושאות מטוסים, והצי המלכותי החליט להשתמש באוניות מסדרת קורייג'וס בשל מהירותן הגבוהה. כל אונייה נבנתה מחדש עם סיפון טיסה במהלך שנות ה-20.
תיאור

אוניות הסדרה היו באורך כולל של 786 רגל 9 אינץ' (239.8 מטרים), רוחב של 90 רגל 6 אינץ' (27.6 מטרים), ושוקע של 28 רגל (8.5 מטרים) במעמס מלא. אלו היו עליות של 9 רגל 6 אינץ' (2.9 מטרים) ברוחב האונייה ומעל 2 רגל (0.6 מטרים) בשוקע בהשוואה לגלגול שלהם המוקדם יותר כסיירות מערכה. הדחק האוניות היה 24,210 טונות ארוכות (24,600 טונות) בתפוסה סטנדרטית ו-26,990 טונות ארוכות (27,420 טונות) במעמס מלא, עליות של למעלה מ-3,000 טונות ארוכות (3,000 טונות). גובהם המטאצנטרי ירד מ-6 רגל (1.8 מטרים) במעמס מלא עד 4.4 רגל (1.3 מטרים) ולאוניות הייתה תחתית כפולה שלמה. בשנת 1939, לקורייג'וס היו 807 קצינים ומלחים, בתוספת 403 אנשי צוות בקבוצת האוויר שלה.
אחותם למחצה פיוריוס הייתה באותו אורך, אך הייתה בעלת רוחב של 89 רגל 0.75 אינץ' (27.1 מטרים), ושוקע ממוצע של 27 רגל 3 אינץ' (8.3 מטרים) במעמס מלא, 2 רגל יותר מלפני ההסבה. ההדחק שלה היה 22,500 טונות ארוכות (22,900 טונות) בתפוסה סטנדרטית ו-26,500 טונות ארוכות (26,900 טונות) במעמס מלא, למעלה מ-3,000 טון ארוך יותר מההדחק הקודם שלה של 19,513 טונות ארוכות (19,826 טונות) בתפוסה סטנדרטית ו-22,890 טונות ארוכות (23,260 טונות) במעמס מלא. הגובה המטאצנטרי של פיוריוס היה 3.6 רגל (1.1 מטרים) במעמס מלא הפחתה של 1.48 רגל (0.5 מטרים) לעומת קודם ההסבה. ב-1932, לפיוריוס היו 738 קצינים ומלחים, בתוספת 468 אנשי צוות בקבוצת האוויר שלה.
תיאור > הנעה

אוניות הסדרה היו ספינות המלחמה הגדולות הראשונות בצי המלכותי שהיו להן טורבינות קיטור. מסודרות בשני חדרי מכונות, כל אחת מהטורבינות הניעה את אחד מארבעת צירי המדחף. המדחפים של פיוריוס היו בקוטר 11 רגל 6 אינץ' (3.5 מטרים). הטורבינות הונעו על ידי 18 דוודי צינורות קטנים של Yarrow שחולקו באופן שווה בין שלושה חדרי דוודים. הטורבינות תוכננו להפיק סך של 90,000 כוחות סוס (67,000 קילוואט) בלחץ עבודה של 235 PSI ‏(1,620 קילו-פסקל, 17 קילוגרם-כוח לסמ"ר). לא בוצעו שינויים משמעותיים במכונות במהלך תהליך ההסבה לאף אחת משלוש האוניות, אך ההדחק המוגבר שלהן הפחית את מהירותן לכ-30 קשרים (56 קמ"ש).
קיבולת הדלק של פיוריוס הוגדלה ב-700 טונות ארוכות (710 טונות) במהלך השיפוץ שלה, שהגדיל את הטווח שלה ל-7,480 מיילים ימיים (13,850 ק"מ) במהירות של 10 קשרים (19 קמ"ש). קיבולת הדלק המקסימלית של קורייג'וס וגלוריוס הוגדלה במהלך ההמרה ל-3,800 טונות ארוכות (3,900 טונות) של מזוט, העניק להם טווח של 6,630 מיילים ימיים (12,280 ק"מ) במהירות של 10 קשרים.