stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הפלה תרופתית
הערות שוליים

↑  דן אבן, הנחיות חדשות לביצוע הפלות תרופתיות, באתר הארץ, 14 באוגוסט 2011
↑  הוועדה להפסקת היריון
↑  ההפלה התרופתית
↑  פרוגסטרון
↑  Frequently asked clinical question about medical abortion. WHO, 2006. p. 9
↑  הפלות בתחילת ההריון- באתר בריאות האשה
הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
הסמינר הרוחני של טביליסי

הסמינר הרוחני של טביליסי בשנות ה-70 של המאה ה-19
הסמינר הרוחני של טביליסי (בגאורגית: თბილისის სასულიერო სემინარია, תבּיליסיס סַסוּליאֵרוֹ סֵמינַריַה) היה בית ספר לחינוך נוצרי אורתודוקסי ולהכשרת מורים במאה ה-19 ובתחילת המאה ה-20, שהוקם מחדש בשנת 1993.
התלמיד המפורסם ביותר של הסמינר הרוחני של טביליסי היה יוסף ג'וּרַ'שווילי (סטלין); הוא התקבל למוסד בשנת 1894. סטלין הושפע מאוד מהאופי המדכא של המוסד; הוא התקרב לתלמידים בעלי נטיות מרקסיסטיות וגם לקבוצות של פועלי טביליסי, שהחלו להתארגן באותה תקופה למאבק על זכויותיהם; בשנת 1898, בעודו תלמיד, הוא הצטרף ל"קבוצה השלישית" - הארגון המרקסיסטי הראשון בגאורגיה. בשנת 1899, בשנת הלימודים האחרונה שלו בסמינר הרוחני של טביליסי, סטלין הורחק מהלימודים עקב "אי-הופעה לבחינות מסיבה לא ידועה".
היסטוריה

הסמינר הרוחני של טביליסי הוקם בשנת 1817 (בתקופת שלטונה של האימפריה הרוסית בגאורגיה) על ידי האגזרכיה הגאורגית של הכנסייה האורתודוקסית הרוסית; תחילה הייתה בו רק קתדרה לרטוריקה, שבה נלמד גם שפה וספרות רוסית, היסטוריה של רוסיה והיסטוריה של העולם.
בשנת 1823, בסמינר הרוחני של טביליסי נפתחה הקתדרה לפילוסופיה, שבה לימדו גם לוגיקה, מתמטיקה, פיזיקה ומדעי טבע. בשנת 1827, לסמינר נוספה הקתדרה לתאולוגיה, שבה נלמדו גם תולדות הכנסייה וסלאבית כנסייתית עתיקה.
הלימודים בסמינר הרוחני נמשכו שש שנים, עד תעודת הגמר; במהלך כל השנים הללו, בסמינר לימדו שפות אירופאיות (גרמנית וצרפתית), שפות קלאסיות (לטינית ויוונית), ופדגוגיה. בוגרי הסמינר יכלו לשמש כמורים בבתי ספר ציבוריים או כנסייתיים בכפרים; הם גם יכלו להמשיך את לימודיהם באקדמיה תאולוגית (שהכשירה כמרים) או לאוניברסיטה.
בסמינר הרוחני של טביליסי הונהגה משמעת כמו-צבאית, שנאכפה באמצעות עונשים משפילים, פולשנות לפרטיותם של התלמידים והלשנות הדדיות מצדם; המוסד הגביל מאוד את נגישותם של התלמידים לספרות לא-לימודית. הרקטור של הסמינר משנת 1883, פאבל צ'ודצקי, אסר ללמד במוסד בשפה הגאורגית ואף כינה אותה "שפת כלבים"; בשנת 1886  הוא נרצח בדקירת חרב על ידי התלמיד י' לַר'יאשווילי.
חלק מתלמידי הסמינר הגיבו על צעדי הדיכוי של ההנהלה והמורים בהתארגנות חשאית - הם  הקימו "עיתון", שאותו הם כתבו במו ידיהם, וחיברו גם כרוזים חתרניים; כתבי היד הללו הופצו על ידם בסמינר הרוחני ובקרב צעירי טביליסי, מה שהפך את המוסד החינוכי לאחד ממוקדי המאבק של הפעילות המחתרתית נגד המשטר הצארי.
בדצמבר של שנת 1893, תלמידי הסמינר הרוחני התארגנו להפגנה גדולה בהובלתם של לאדוֹ קֵצחוֹבֵלי, אלֵכסַנדרֵה צוּלוּקידזֵה ומיחַה צחַקאיַה (מהפכנים לעתיד); הם דרשו לבטל את משטר המשמעת של בית הספר, ללמד את השפה הגאורגית, להקים קתדרה לשפה ולספרות גאורגית, לאפשר גישה חופשית לספרות לא-לימודית ולפטר מורים, שהתעקשו על רוסיפיקציה של התלמידים ונהגו בעריצות.
המשטרה פיזרה את ההפגנה של תלמידי הסמינר הרוחני, 67 מהם הורחקו מהלימודים והמוסד נסגר זמנית; גם אחרי פתיחתו מחדש, הפעילות החתרנית של התלמידים העלתה לא אחת את השאלה, להעביר את הסמינר לדרום רוסיה - לסטברופול או אֵקֶַטֵרינוֹדַר (קרסנודר של היום). עד סגירתו הסופית בשנת 1917, המוסד בכל זאת נשאר בטביליסי.
מבנים

ב-23 שנות קיומו הראשונות, לסמינר הרוחני של טביליסי לא היה משכן עצמאי. בשנת 1840 הסמינר עבר למשכנו החדש; היה זה בניין, שנבנה בשנים 1838-1835 על ידי האדריכלים האחים השווייצרים בֵּרנַרדוֹצי; הבניין הוקם בהזמנתו של איש העסקים הגאורגי יאקוֹבּ זוּבַּלַשווילי, ושימש כבית מלון עד רכישתו על ידי הכנסייה הרוסית.
בשנת 1903 החלה בניית משכנו החדש של הסמינר הרוחני של טביליסי ברובע ואקֵה; אדריכל המבנה החדש היה הרוסי אלכסנדר רוֹגוֹיסקי. בשנת 1912, הסמינר עבר למשכנו החדש.
הבניין הישן של הסמינר הרוחני התחיל לשמש כמלוֹן "צארסקיֵה נוֹמֵרַה" - עד תחילת תקופת עצמאותה הקצרה של גאורגיה בשנת 1918. בשנת 1921 המבנה שוקם ולמשך תקופה קצרה שימש כמלון "פאלאס". בתקופה הסובייטית, בשנת 1950, הבניין שוקם שוב, ומאז שוכן בו מוזיאון האמנות של גאורגיה.
עם סגירתו של הסמינר הרוחני של טביליסי בשנת 1917, המשכן החדש עוקל; בתקופה הסובייטית בבניין נחנך בית-חולים עירוני מס' 9, שקיים עד היום.
עם פתיחתו מחדש של הסמינר הרוחני בשנת 1993, הוא פועל במבנים שונים ברחבי העיר טביליסי.
הר צניפים

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 גובה:  598 מטר
 מדינה:  ישראל 
 מיקום:  הנגב, ישראלישראל
 קואורדינטות:  30°07′30″N 34°51′28″E﻿ / ﻿30.125°N 34.857777777778°E﻿ / 30.125; 34.857777777778
  (למפת דרום הנגב מוגדלת) הר צניפים(למפת דרום הנגב רגילה) הר צניפים(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום הר צניפים(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום הר צניפים
 
הר צניפים הוא הר בדרום הנגב. פסגתו בגובה 598 מטר מעל פני הים, והוא בולט על פני סביבתו המדברית והמבותרת בנחלים ובערוצים.
השם צניפים ניתן לפי השם הערבי 'א-צנף', שפירושו ומקורו רשום בהמשך מטה. בשיפולי הר צניפים מתחיל נחל ציחור הנמשך צפונה אל נחל פארן, ונחל צניפים המתחבר לנחל חיון היורד אל הערבה. בשיפוליו הדרום מזרחיים נמצא תלם צניפים, רכס נמוך וצר שנמתח לאורך נחל צניפים. המקום שערוץ הנחל חוצה את התלם, נקרא שער צניפים. מדרום להר מצויה בקעת צניפים. בשנת 1957 נעשה בה קידוח נפט שלא העלה דבר על ידי חברת לפידות.
השם צניפים (בערבית: سناف) משמעותו פרי עץ השיטה בצורת תרמיל. עצי השיטה נמצאים באזור חמד אלטלאלקה.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007407785105171  VIAF: 184148570490124310532   WorldCat (עם VIAF): 184148570490124310532 
ערך זה הוא קצרמרבנושא הרים ובנושא גאוגרפיה של ישראל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
הקטפאנות של איטליה

| --- | --- |

 
 היקף טריטוריאלי משוער של הקטפאנות של איטליה בתחילת המאה ה-11. שמות ערים מודרניים (באיטלקית, למעט נאפולי) מסופקים לצד השמות היווניים מימי הביניים.
 ממשל
 :  Katepano of Italy 
 עיר בירה:  בארי
 היסטוריה
 תאריכי הקמה:  965 
 תאריכי פירוק:  1071 
 ישות קודמת:   לונגוברדיה    נסיכות סלרנו
 ישות יורשת:   רוזנות אפוליה וקלבריה
 
הקטפאנות של איטליה (ביוונית: κατεπανίκιον Ἰταλίας) הייתה תימה של האימפריה הביזנטית משנת 965 עד 1071. בהיקף הגדול ביותר, היא כללה את איטליה היבשתית מדרום לקו הנמשך ממונטה גרגאנו למפרץ סלרנו. מצפון לקו זה, אמאלפי ונאפולי שמרו גם הן על אמונים לקונסטנטינופול באמצעות הקטפאן. מחוז קפיטנטה האיטלקי נגזר מ-katepanikion.
היסטוריה

לאחר נפילת האקסרכיה של רוונה בשנת 751, ביזנטיון נעדרה מענייני דרום איטליה במשך כמעט מאה שנה, אך עלייתו של בסיליוס הראשון (שלט 867–886) לכס קונסטנטינופול שינתה זאת: מ-868 ואילך, הצי הקיסרי ודיפלומטים ביזנטיים הועסקו במאמץ לאבטח את הים האדריאטי מפני פשיטות סרצניות, לבסס מחדש את השליטה הביזנטית על דלמטיה ולהרחיב את השליטה הביזנטית פעם נוספת על חלקים מאיטליה. כתוצאה מהמאמצים הללו, אוטרנטו נכבשה מהסרצנים ב-873, ובארי, שנלכדה מידי הערבים על ידי הקיסר לואי השני ב-871, עברה לשליטה ביזנטית ב-876. מסעותיו של הגנרל המוכשר ניקפורוס פוקס האב באמצע שנות ה-80 של המאה ה-9 הרחיבו עוד יותר את השליטה הביזנטית על רוב אפוליה וקלבריה. ממשיכי דרכו המשיכו בעקבות הניצחונות הללו והניחו את היסוד להתעוררות מחודשת של הכוח הביזנטי בדרום איטליה, ששיאו בכינון התימה של לונגוברדיה בערך ב-892. אזורי אפוליה, קלבריה ובזיליקטה יישארו בשליטה ביזנטית עד המאה ה-11. בערך בשנת 965, הוקמה תימה חדשה של לוקניה, והסטרטגוס (המושל הצבאי) של בארי הועלה לתואר katepanō של איטליה, בדרך כלל בדרגת patrikios. התואר של katepanō פירושו "העליון ביותר" ביוונית. העלאה זו נחשבה הכרחית מבחינה צבאית לאחר האובדן הסופי של סיציליה הסמוכה, נחלה ביזנטית בעבר, לערבים.
כמה הרפתקנים נורמנים, שעלו לרגל למונטה סנטאנג'לו סול גרגנו, השכירו את שירותיהם כשכירי חרב בשנת 1017 לערים הלומברדיות של אפוליה נגד הביזנטים. משנת 1016 עד 1030 היו הנורמנים שכירי חרב טהורים, ששירתו או את הביזנטים או את הלומברדים, ולאחר מכן את סרגיוס הרביעי, דוכס נאפולי, על ידי הצבת מנהיגם רנולף דרנגוט במבצר אוורסה ב-1030. זה העניק לנורמנים דריסת רגל ראשונה בדרום איטליה שממנה החלו בכיבוש מאורגן של הארץ. בשנת 1030, גיום ודרוגו, שני בניו הבכורים של טנקרד מאוטוויל, אציל מקוטנס בנורמנדי הגיעו לדרום איטליה. השניים הצטרפו לניסיון המאורגן לחלץ את אפוליה מהביזנטים, שאיבדו את רוב המחוז הזה עד 1040. בארי נכבשה על ידי הנורמנים באפריל 1071, והסמכות הביזנטית הופסקה לבסוף באיטליה, חמש מאות שנה לאחר כיבושיו של יוסטיניאנוס הראשון. בשנים 1154–1156, באמצעות תוכנית שרקם הקיסר מנואל הראשון קומננוס, הביזנטים חזרו לזמן קצר למצור על בארי והצליחו במידה בינונית בהסתה של מרד המוני שכמעט ביטל את השליטה הנורמנית (נוצרה הזדמנות להעביר חלק גדול מהקטפאנות לשעבר בחזרה לאימפריה הביזנטית), אבל ההישגים "התהפכו על ידי חוסר מזל".
התואר Catapan of Apulia and Campania הוקם מחדש לזמן קצר בשנת 1166 עבור גילברט, רוזן גרווינה, בן דודה של המלכה העוצרת מרגרט מנווארה. בשנת 1167, עם סמכותו כקטפאן, אילץ גילברט חיילים גרמנים לצאת מקמפניה ואילץ את פרידריך ברברוסה להסיר את המצור על אנקונה.
הערות שוליים

↑  מחוז ביזנטי
השביעייה הסודית

| --- | --- |

כריכת הספר העברית של הספר "השביעייה הסודית בולשת"
 מידע כללי
 מאת:  איניד בלייטון 
 שפת המקור:  אנגלית 
 סוגה:  רומן לילדים, רומן פשע 
 הוצאה
 תאריך הוצאה:  1949 
 
השביעייה הסודית (באנגלית: The Secret Seven) היא סדרת ספרים בת 15 כרכים שכתבה איניד בלייטון.
הסדרה מספרת על שבעה ילדים אשר חוקרים ופותרים תעלומות, ולאורך ההרפתקאות הופכים לחברים קרובים.
מקום המפגש הקבוע שלהם הוא בצריף שנמצא בגינתם של פטר וג'נט, וחלק עיקרי מהמפגשים מוקדש לסעודות קטנות המפורטות בספרים.
ספרי השביעייה הסודית תורגמו לעברית על ידי הסופר שרגא גפני, תחת שם העט אבנר כרמלי.
יורם מארק-רייך פרסם קומיקס של סיפורי השביעייה הסודית בעברית בהוצאת ידיעות אחרונות בשנת 1992.
לסדרת ספרים זו יצאה גרסה בעברית שכתב מי שתרגם אותה לעברית הסופר שרגא גפני שנקראה בשם "השביעייה הסודית שלנו" שכללה שישה ספרים.
דמויות > ילדי החבורה

פטר - מנהיג החבורה. עקשן בנוגע לסדר ולארגון החבורה.
ג'נט - אחותו של פטר וסגניתו. בעלת זיכרון טוב ותשומת לב לפרטים. עקשנית ואמיצה.
פם (פמלה) - חברתה של ג'נט מבית הספר. חברתה הטובה ביותר של ברברה, מגחכת לעיתים קרובות.
ברברה - חברה נוספת של ג'נט מבית הספר וחברתה הטובה של פם, מגחכת עם פם.
ג'ק - חברו הטוב ביותר של פטר. כועס לעיתים קרובות על אחותו, סוזי, שמפריעה לשביעיה בניסיון לגלות את סיסמתם ועוד.
ג'ורג' - חברו של פטר מבית הספר וחברו הטוב של קולין.
קולין - חברו של פטר מבית הספר. השקט שבחבורה.
דמויות > דמויות נוספות

קפצן - כלבם הזהוב של פטר וג'נט, אהוב על כולם.
סוזי - אחותו של ג'ק, רוצה להצטרף לחבורה, המונעת ממנה להצטרף אליהם. בתמורה היא לועגת לחבורה ומציקה לה.
הספרים

בסדרה יצאו 15 ספרים:
השביעייה הסודית (1962)
השביעייה הסודית בהרפתקה (1962)
השביעייה הסודית מצטיינת
השביעייה הסודית מנצחת
השביעייה הסודית מתקדמת (1963)
השביעייה הסודית בולשת (1964)
השביעייה הסודית חוקרת (1964)
הידד לשביעייה הסודית (1964)
השביעייה הסודית מופתעת (1964)
השביעייה הסודית מצילה (1964)
השביעייה הסודית חוגגת (1964)
השביעייה הסודית בפעולה נועזת (1964)
השביעייה הסודית נדהמת (1965)
השביעייה הסודית בשבי (1965)
השביעייה הסודית מתפקעת מצחוק (1981)
מהדורה מחודשת (תרגום: דנה אלעזר הלוי, הוצאת אחוזת בית):
הַשְּׁבִיעִיָּה הַסּוֹדִית יוֹצֵאת לַדֶּרֶך (2011)
הַהַרְפַּתְקָה שֶׁל הַשְּׁבִיעִיָּה הַסּוֹדִית (2011)
כָּל הַכָּבוֹד לַשְּׁבִיעִיָּה הַסּוֹדִית! (2012)
הַשְּׁבִיעִיָּה הַסּוֹדִית בַּמַּסְלוּל הַנָּכוֹן (2012)
ראו גם

החמישייה המפורסמת, מאת אניד בלייטון
נדי, מאת אניד בלייטון
חבורת פופיק
חסמבה
כס"ח
הקורפוס ה-50 (ורמאכט)

|  פרטים |
| --- | --- |
 מדינה:  גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית
 שיוך:  ורמאכט ורמאכט
 סוג:  קורפוס
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  8 באוקטובר 1940 – 8 במאי 1945 (4 שנים)
 מלחמות:  מלחמת העולם השנייה המערכה בבלקן  מבצע ברברוסה  הקרב על לנינגרד  כיס קורלנד
 פיקוד
 מפקדים
 
הקורפוס ה-50 (בגרמנית: L. Armeekorps) היה קורפוס של הורמאכט במהלך מלחמת העולם השנייה.
היסטוריה

הקורפוס הוקם ב-8 באוקטובר 1940 בשם "הקורפוס ה-50", והועמד תחת פיקוד גאורג לינדמן.
במהלך המערכה בבלקן היה הקורפוס כעתודת הארמייה ה-12, ובמהלך מבצע ברברוסה לחם הקורפוס בתחילה כעתודת קבוצת ארמיות צפון, ולאחר מכן כחלק מהארמייה ה-16 במסגרת קבוצת ארמיות צפון. באוגוסט לחם הקורפוס כחלק מהארמייה התשיעית במסגרת קבוצת ארמיות מרכז, והשתתף בקרב סמולנסק. בספטמבר לחם הקורפוס כחלק מארמיית הפאנצר הרביעית במסגרת קבוצת ארמיות צפון, והשתתף בקרב לנינגרד, ובאוקטובר הועבר תחת פיקוד הארמייה ה-18, והשתתף בקיום המצור על העיר לנינגרד. ב-19 בינואר 1942 מונה פיליפ קלפל למפקד הקורפוס, שהיה חלק מהארמייה ה-18 במסגרת קבוצת ארמיות צפון, וב-3 במרץ פרש מתפקידו לחופשה קצרה והרברט פון בקמן מונה במקומו למפקד הקורפוס. ב-20 ביולי 1942 חזר קלפל לפקד על הקורפוס, ולחם עמו בקרבות בלנינגרד.
ב-17 בספטמבר 1943 מונה וילהלם וגנר למפקד הקורפוס, וב-24 בספטמבר 1944 החליפו הנס בק-בהרנס. ב-25 באוקטובר 1944 מונה פרידריך-יובסט פולקמר פון קירכנזיטנבאך למפקד הקורפוס, ולחם עמו בכיס קורלנד וב-12 באפריל 1945 החליפו ארפו פון בודנהאוזן, שפיקד על הקורפוס עד סוף המלחמה, ואז הלך בראש כוחותיו לשבי הרוסי.
מפקדים

גאורג לינדמן (8 באוקטובר 1940 - 19 בינואר 1942)
פיליפ קלפל (19 בינואר 1942 - 3 במרץ 1942)
הרברט פון בקמן (3 במרץ 1942 - 20 ביולי 1942)
פיליפ קלפל (20 ביולי 1942 - 17 בספטמבר 1943)
וילהלם וגנר (17 בספטמבר 1943 - 24 בספטמבר 1944)
הנס בק-בהרנס (24 בספטמבר 1944 - 25 באוקטובר 1944)
פרידריך-יובסט פולקמר פון קירכנזיטנבאך (25 באוקטובר 1944 - 12 באפריל 1945)
ארפו פון בודנהאוזן (12 באפריל 1945 - 8 במאי 1945)
סדר הכוחות לאורך המלחמה > המערכה בבלקן

במהלך המערכה בבלקן כלל הקורפוס את היחידות הבאות:
הדיוויזיה ה-46
דיוויזיית הפאנצר ה-16
סדר הכוחות לאורך המלחמה > מבצע ברברוסה

במהלך מבצע ברברוסה כלל הקורפוס את היחידות הבאות:
הדיוויזיה ה-86
דיוויזיית האס אס ה-4
סדר הכוחות לאורך המלחמה > 8 במאי 1945

ב-8 במאי 1945 כלל הקורפוס את היחידות הבאות:
הדיוויזיה ה-11
הדיוויזיה ה-290
הענק מקרדיף

הוצאתו מהקרקע של הענק מקרדיף
הענק מקרדיף (באנגלית: Cardiff Giant) הוא השם בו ידועה מתיחה מפורסמת מההיסטוריה של ארצות הברית, שבמסגרתה זויף שלד של ענק והוצג באוקטובר 1869. כממצא ארכאולוגי של ענק מאובן.
ב-5 באוקטובר 1869 חופרי בארות שחפרו באר באדמתו של איכר בשם ויליאם ניואל בקרדיף (ניו יורק) גילו שלד ענק. השלד, שגובהו 3 מטרים, זוהה כשלד של ענק. ויליאם ניואל הקים אוהל מעל התגלית וגבה דמי כניסה ממבקרים, שבאו לראות את התגלית, הידועה כיום בשם "הענק מקארדיף". מחיר הכניסה נקבע בתחילה ל-25 סנט ולאחר מכן, בעקבות הביקוש הגדול, הועלה ל-50 סנט.
עד נובמבר 1869, יותר משנים עשר אלף מבקרים כבר באו לראות את הענק. התגלית המדומה נרכשה תמורת 37,500 דולר והועברה לעיר סירקיוז לתצוגה ציבורית. חרף דבריהם של שאנדרו דיקסון וייט ולאחר מכן עותניאל מארש, פליאונטולוג בולט באוניברסיטת ייל, שבאו בתורם לראות את "התגלית" ושניהם הכריזו עליה כמתיחה, השלד המשיך במסע הניצחון שלו לבוסטון, שם הכריז המשורר המפורסם ראלף וולדו אמרסון לאחר שראה אותו כי הוא "עתיק ללא ספק".
ב-14 בדצמבר 1869 הודה ג'ורג' האל, גיסו של ויליאם ניואל, כי הוא אבי המתיחה. האל הגה את הרעיון לאחר דיון נוקב במיוחד עם כומר מתודיסטי בשם טורק, שטען כי הענקים המוזכרים בספר בראשית אכן היו קיימים. האל, שהיה אתאיסט, אמר מאוחר יותר, כי בילה את הלילה "בתהייה מדוע אנשים מאמינים לסיפורים המדהימים האלה על ענקים בתנ"ך, כשלפתע חשבתי לעשות ענק מאבן ולהציג אותו כאדם מאובן". האל ציין כי השלד המדומה נחצב מגוש גבס בשיקגו ואז הוכה בפטיש ונגרמה לו התיישנות מדומה עם חומצה בטרם הועבר לקרדיף. האל וניוול קברו אותו בנובמבר 1868, וניוול המתין שנה לפני שביקש מהחופרים לחפור באר במקום שבו נקבר הפסל.
למרות הודאה זו, הציע פ.ט. ברנום להאל וניוול 50,000 דולר, כדי לקנות את השלד המדומה לתצוגה ציבורית בניו יורק. לאחר שסירבו, הכין ברנום עותק של השלד המדומה, והתערוכה בניו יורק זכתה להצלחה גדולה. האל וניוול שקלו לזמן קצר לתבוע את ברנום על פלגיאט, אך ויתרו. אף על פי שהענק מקרדיף הוכר כעת כזיוף מפוברק, אלכסנדר מקוורטר, פרופסור בקולג' ייל, אמר כי מדובר בפסל עתיק, עם עקבות של פוליכרומיה, ושעליו זיהה כתובת פיניקית הקשורה לאטלנטיס.
בשנת 1948, מוזיאון האיכרים בקופרסטאון, ניו יורק, רכש את השלד המדומה של הענק מקרדיף, הוא עדיין מוצג שם. העותק של ברנום שמור במוזיאון המכני המופלא של מרווין ליד דטרויט.
בתרבות

מרק טוויין כתב סיפור על שיחה עם רוח המת של הענק מקרדיף. ז'ול ורן, שביקר באותן שנים בארצות הברית, כתב סיפור בשם Le Humbug (ההונאה) על הונאה גדולה המבוססת על מציאה של שלד ענק. הסיפור של ורן פורסם על ידי בנו לאחר מותו.
הקטר הכחול שיכול

| --- | --- |

עטיפת הספר בעברית, 1998
 מידע כללי
 מאת:  ווטי פייפר
 איורים:  ג'ורג' ודוריס האומן
 שפת המקור:  אנגלית
 סוגה:  ספר ילדים
 הוצאה
 הוצאה:  כתר הוצאה לאור
 תאריך הוצאה:  1910
 מספר עמודים:  41
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  כתר
 תאריך:  1998
 תרגום:  לאה נאור
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  002375037
הקטר הכחול שיכול (באנגלית: The Little Engine That Could; בתרגום חופשי: הקטר הקטן שהצליח) הוא ספר ילדים אמריקאי פופולרי מאת ווטי פייפר שראה אור לראשונה בשנת 1910, ומאז הודפס במיליוני עותקים.
הספר יצא לאור לראשונה בעברית בתרגומה של לאה נאור בהוצאת כתר.
דמות הקטר בספר מבוססת על קטר מדגם C. P. Huntington.
תקציר העלילה

רכבת נדרשת לעבור הר גבוה במיוחד בדרך ליעד, על מנת להעביר צעצועים ומזון לילדים שגרים מעבר להר. הקטר של הרכבת מתקלקל, ובעקבות כן מבקשות הבובות שברכבת מקטרים גדולים ומואנשים שונים לבצע את המשימה, אך מסיבות שונות הם מסרבים לעשות כן. לבסוף מתבקש קטר קטן וכחול לבצע את המשימה והוא מסכים לעשות כן. הקטר הקטן מצליח לבסוף למשוך את כל הרכבת במעלה ההר תוך שהוא משנן את המוטו שלו, "אני יכול! אני יכול! אני יכול!".
בשפת המקור, הקטר הקטן הוא למעשה קטרית, וכך גם הקטרית הגדולה שמתקלקלת.
עיבודים

הסיפור הפך לסיפור ילדים קלאסי, ובשנת 1991 עובד לסרט הנפשה באורך 30 דקות בשם "הקטר הקטן" שהופק בוויילס והופץ בקלטות וידאו. בסרט נקראה דמות הקטר טילי (בדיבוב העברי: רוני) והסיפור הורחב לסיפור גדול יותר על גילוי עצמי. סרט זה שודר בישראל בטלוויזיה החינוכית בדיבוב לעברית, לפני תרגום הספר.
בשנת 2011 עובד הסיפור לסרט הנפשה ממוחשבת בהפקת אולפני יוניברסל, בהשתתפות וופי גולדברג, ג'יימי לי קרטיס, אליסון סטונר וקורבין בליו. סרט זה לא דובב לעברית.
המשרד למצבי חירום והגנה אזרחית של רוסיה

| --- | --- |
סמל המשרד

מבנה המשרד במוסקבה
 
 דגל המשרד
 מידע כללי
 מדינה:  רוסיה 
 תחום שיפוט:  רוסיה 
 סוכנות אם:  ממשלת רוסיה 
 סוכנות בת:  Ural Institute of State Fire Protection Service 
 תאריך הקמה:  27 בדצמבר 1990
 סוכנות קודמת:  משרד ההגנה של ברית המועצות 
 ממשלה:  ממשלת רוסיה
 שר:  אלכסנדר קורנקוב
 תאריך כניסה:  מאי 2022
 מטה מרכזי:  מוסקבה 
 עובדים:  288,568 
 http://www.mchs.gov.ru
 
המשרד לענייני הגנה אזרחית, מצבי חירום וחיסול תוצאות אסונות טבע של רוסיה (ברוסית: Министерство Российской Федерации по делам гражданской обороны, чрезвычайным ситуациям и ликвидации последствий стихийных бедствий; בראשי תיבות: МЧС России) הוא המשרד הממשלתי ברוסיה הממונה על מבצעי חילוץ ברוסיה ומחוצה לה. המשרד מופקד גם על יחידות כיבוי האש של רוסיה, המקבילות לשירותי הכבאות וההצלה בישראל והוא הגוף הממשלתי העיקרי בתחום הכבאות וההצלה.
היסטוריה

המשרד הוקם ב־27 בדצמבר 1990 בשם "חיל החילוץ הרוסי" (Российский корпус спасателей) והוא הארגון הראשון במדינה מסוג זה. בתקופה הסובייטית, הטיפול בענייני מצבי חירום הוטל על סגן שר ההגנה שהטיל זאת על הצבא.
הרקע להקמת המשרד למצבי חירום הרוסי הוא המחדל הסובייטי בחילוץ ופינוי הנפגעים באסון רעידת האדמה האדירה שהכתה את ארמניה ב-7 בדצמבר 1988 והותירה עשרות אלפי הרוגים ופצועים, ואזרחים בלא קורת גג. הצורך בסיוע חיצוני נתפס כמחדל והשלטונות החליטו להקים את חיל החילוץ הרוסי, אחר כך הפך החיל לוועד הממלכתי למצבי חירום.
ב-19 בנובמבר 1991, על בסיס הוועד ועל בסיס מטה ההגנה האזרחית הוקם הוועד הממלכתי לענייני הגנה אזרחית, מצבי חירום וחיסול השלכות אסונות טבע. הוועד הוכפף לנשיא רוסיה וב-10 בינואר 1994, הוועד הפך למשרד ממשלתי והשר למצבי חירום הפך לשותף קבוע במועצת הביטחון של רוסיה.
בינואר 2002 שירותי כיבוי האש הפכו למחלקה במשרד החירום.
בקיץ 2010 פקד את רוסיה גל חום כבד מאוד, שהוגדר ככבד ביותר בתולדות המדינה, הביא לשריפות יער אדירות שהעסיקו מאוד את עובדי המשרד ועשרות אלפי כבאים התפרסו ברחבי המדינה, תוך מאבק ממושך בשריפות היער הענקיות. בדצמבר 2010 נדרשו הכוחות לרתום את ניסיונם שוב, הפעם כדי לסייע לישראל במאבקה בשרפות היער באזור הכרמל. במסגרת זאת, נשלח מטוס הכיבוי האמפיבי מדגם Beriev Be-200 ושני מטוסי כיבוי נוספים מדגם איליושין Il-76. נוסף לכך, המרכז לסיוע פסיכולוגי של המשרד שלח כמה מומחים לצד מומחים נוספים לכיבוי שריפות.
כנוהל קבוע באסונות בקנה מידה ענק, נשלחים צוותי חילוץ והצלה למספר מוקדי אסון, בין השאר המשרד ארגן משלחת של 100 אנשי צוות ומומחים שנשלחו לאסון רעידת האדמה בנפאל באפריל 2015.
מבנה

מחלקת שירותי כיבוי האש.
מחלקת ההגנה האזרחית.
המחלקה לשיתוף פעולה בינלאומי.
הפיקוח הראשי על סירות קטנות (Государственной инспекции по маломерным судам) - אחראית להנפקת רישיונות בעלות לסירות קטנות ברוסיה. הוקמה בשנות ה-80 והפכה לחלק מהמשרד בשנת 2003.
מינהל מדעי טכני.
המינהל לטיפול בתוצאות אסונות ותקריות רדיואקטיביות.
להק התעופה (ובו מעל 50 מטוסים ומסוקים מדגמים שונים).
המחלקה לביטחון מידע ואבטחת מבצעי חילוץ.
האקדמיה להגנה אזרחית, הוקמה ב-1992 ושוכנת בנובוגורסק, חימקי, מחוז מוסקבה.
אקדמיית שירותי כיבוי האש, הוקמה ב-1933.
צוות חילוץ אוויר מרכזי הוא יחידה מצוידת היטב במסוקים ומטוסי תובלה כאנטונוב ואיליושין. היחידה נטלה חלק במבצעים הומניטריים של האו"ם.
יחידת "לידר" לסילוק פצצות.
יחידת "צנטרוספאס" («Центроспас») - זהו מרכז החילוץ הארצי המבצע את כל מבצעי החילוץ הרוסיים.
המרכז הלאומי לטיפול במשברים (Национальный центр управления в кризисных ситуациях), הוקם ב־1994 אורגן מחדש באוקטובר 2008, כדי לפתח את המערכת הפדרלית למניעת וטיפול במצבי חירום במדינה. פורק בספטמבר 2020 לאחר שתפקיד זה החל לבצע המרכז הלאומי לניהול הגנת הפדרציה הרוסית.
שירות החילוץ האווירי למבצעים תת-ימיים מיוחדים (Аварийно-спасательная служба по проведению подводных работ специального назначения).
המרכז לסיוע פסיכולוגי חמור (Центр экстренной психологической помощи МЧС России).
בנוסף לכך קיימים משרדים אזוריים של המשרד. המשרד למצבי חירום פועל בשיתוף פעולה עם יחידות משרד הפנים הרוסי ומשרד ההגנה הרוסי. המשרד למצבי חירום ביצע מבצעי חילוץ כמעט בכל נקודה על פני כדור הארץ ושלח סיוע הומניטרי או יחידות חילוץ לאסונות רבים כמו רעידת האדמה שהכתה בצפון מערב סין ב-2008, רעידת האדמה האדירה שפגעה בהאיטי בסוף 2009 תחילת 2010 ועוד רבים אחרים.
השר למצבי חירום

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
| דיוקן | שם | תקופת כהונה | הערות |
|  | סרגיי שוייגו | 1990—2012 | מקים המשרד |
|  | ולדימיר פוצ'קוב | 2012—2018 |  |
|  | יבגני זיניצ'ב | 2018—2021 | נהרג בעת מילוי תפקידו |
|  | אלכסנדר צ'ופריאן | 2021—2022 | ממלא מקום |
|  | אלכסנדר קורנקוב | 2022— |  |
ציוד > תעופה

| שם | דגם | מדינה מייצרת | תצלום |
| --- | --- | --- | --- |
| קאמוב Ka-226 | מסוק | רוסיה רוסיה |  |
| קאמוב Ka-32 | מסוק תובלה | רוסיה רוסיה |  |
| מיל Mi-26 | מסוק תובלה כבדה | ברית המועצות ברית המועצות |  |
| מיל Mi-8 | מסוק תובלה | ברית המועצות ברית המועצות |  |
| ‏Il-76TD | מטוס תובלה | ברית המועצות ברית המועצות |  |
| An-3 | מטוס רב תכליתי | אוקראינה אוקראינה רוסיה רוסיה |  |
| An-74P | תובלה | ברית המועצות ברית המועצות |  |
| Be-200 | מטוס אמפיבי רב תכליתי | רוסיה רוסיה |  |
| An-148 | מטוס נוסעים | אוקראינה אוקראינה |  |
| Il-62 | מטוס נוסעים | ברית המועצות ברית המועצות |  |
| Yak-42D | מטוס נוסעים | ברית המועצות ברית המועצות |  |
ציוד > רכבים

| שם | דגם | מדינה מייצרת | תצלום |
| --- | --- | --- | --- |
| GAZelle GAZ-2705 |  | רוסיה רוסיה |  |
| PPU48-03 (קאמאז-43118) | נקודת פיקוד ניידת | רוסיה רוסיה |  |
| ASM-41-022 (על בסיס דגם UAZ-3909) | רכב חילוץ | רוסיה רוסיה |  |
| ASM-48-031 (קאמאז-43118) | רכב חילוץ | רוסיה רוסיה |  |
| רכב להובלת יחידת חילוץ הררית (על בסיס קאמאז-4308) |  | רוסיה רוסיה |  |
| פטרוביץ'-60–204 | רכב רב-תכליתי | רוסיה רוסיה |  |
| ZiL-49061 | רכב אמפיבי | ברית המועצות ברית המועצות |  |
ציוד > אוניות

| שם | דגם | מדינה מייצרת | תצלום |
| --- | --- | --- | --- |
| Mars-700 | רחפת | רוסיה רוסיה |  |
| Mars-2000 | רחפת | רוסיה רוסיה |  |
| Khivus-6 | רחפת | רוסיה רוסיה |  |
| Mongoose (פרויקט 12150M) |  | רוסיה רוסיה |  |