stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יצחק מג'לד
הערות שוליים

↑  א. בן יעקב. יהודי בבל. p. קסט.
↑  כך הוא מעיד בשער ספרו 'לקוטי דינים'
↑  והעיד עליו שהוא "עולה תמימה כיצחק אבינו" (הרב יהושע משה, בפתח הספר 'אקים את יצחק')
↑  ראו בספר בעמוד 3-4
↑  'צלח רכב', פרשת שמות אות ד, וישעיה אות ג
↑  ראו חתימותיו על קבלות עדות בענייני עגונות שהובאו לבית הדין ב'זבחי צדק' (חלק ב, שו"ת עיגונא, סימן א, סימן ד, וסימן ה)
↑  חתם אז כדיין שני על קבלת עדות בעניין זקוקה לבם (ראו שו"ת 'רב פעלים' חלק ג אבן העזר סימן יא)
↑  יהודי בבל. p. שס"ו.
↑  'צלח רכב', פרשת תזריע אות ד
↑  'קץ הימין' עמוד ע"ב.
↑  'המאסף' - שנה ה', ה'תר"ס, חוברת ה, סימן מ"ו (דף ס"ז ע"א); שנה ו, ה'תרס"א, חוברת ב, סימן י"ז (דף כ"ד ע"א), חידושים על מסכת ברכות.
↑  ראו לדוגמה בעיתון 'הפרח' שיצא לאור בכלכותה שבהודו, שם נשאל בדין ביצה קטנה שנמצאה בתוך גדולה (שנה ו, י"ט בשבט ה'תרמ"ד, גיליון 35, מוסף 'עלי פרח', עמוד 211).
| חכמי הבאשי בבגדאד |
| --- | --- | --- |
| המאה ה-19 | הרב רפאל קצין (1849-1852) • הרב עובדיה אברהם הלוי (1852-1876) • הרב ששון שמוחה (1876-1879) • הרב אלישע דנגור (1879-1884) • הרב אברהם הלל (1884) • הרב אלישע דנגור (1884-1886) • הרב אברהם הלל (1886-1889) • הרב אלישע דנגור (1889-1893) • הרב יצחק מג'לד (1893-1905) |  |
| המאה ה-20 | הרב משה ראובן צדקה (1905) • הרב דוד פאפו (1906-1911) • הרב אברהם הלל (1911-1915) • הרב ירוחם נסים אלישר (1915-1918) • הרב משה חיים שמאש (1918-1923) • הרב עזרא דנגור (1923-1928) • הרב ששון כדורי (1928-1930) • הרב אברהם אצלאן יהודה (1930-1932) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007310586905171  LCCN: no2001029407  VIAF: 97229511   WorldCat (עם VIAF): 97229511 
חכמי בבל (מימין לשמאל): הרב עזרא כהן, הרב יצחק מג'לד, הרב משה שמאש, הרב אברהם הלל, הרב דוד פאפו, הרב ששון שמוחה, הרב אליהו עובדיה, הרב עבדאללה סומך, הרב אלישע דנגור, הרב יוסף חיים, הרב עזרא דנגור, הרב עזרא אדם, הרב יחזקאל משה הלוי, הרב ששון ישראל והרב שמואל מג'לד.
לואי ז'הוט

| --- | --- |

פסל קין המקולל מאת לואי ז'הוט בבריסל
 לידה:  7 בנובמבר 1803 לייז', הרפובליקה הצרפתית הראשונה 
 פטירה:  3 בפברואר 1884 (בגיל 80) בריסל, בלגיה 
 תקופת הפעילות:  1818–1884 (כ־66 שנים) 
 
לואי ז'הוט (בהולנדית: Louis Jehotte; ‏1803, לייז' – 1884, בריסל) היה פסל בלגי.
ביוגרפיה

ז'הוט, בנו של חרט במטבעה בליייז'.
ז'הוט החל את למודיו באקדמיה לציור בלייז' אצל פרנסואה ז'וזף דוונדר (צר').
ז'הוט המשיך את הכשרתו בפריז, אחר כך בפירנצה וברומא שם שהה מ-1824 עד 1829 הודות למענק מקרן למברט דרכיס (אנ').
ז'הוט עבד ברומא בסטודיו של מתיו קסלס (אנ') ובסטודיו של ברטל תורוואלסן.
ז'הוט לימד באקדמיה המלכותית לאמנות של בריסל.
גלריה

קרל אלכסנדר, נסיך לורן ליד ארמון שארל דה לורן בבריסל
פסל רכוב של קרל הגדול בלייז'
לאו פאל

| --- | --- |

 לידה:  2 בפברואר 1873 אולומואוץ, צ'כיה 
 פטירה:  16 בספטמבר 1925 (בגיל 52) וינה, הרפובליקה האוסטרית הראשונה 
 מקום קבורה:  New Jewish Cemetery 
 מוקד פעילות:  ברלין, המבורג, וינה 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה למוזיקה ואמנויות הבמה של וינה 
 סוגה:  אופרה, אופרטה 
 שפה מועדפת:  גרמנית 
 פרופיל ב-IMDb
 
לאו פאל (בגרמנית: Leo Fall;‏ 2 בפברואר 1873 - 16 בספטמבר 1925) היה מלחין אופרטות יהודי-אוסטרי.
חייו

לאו (או לאופולד) פאל נולד באולומוץ. את לימודי המוזיקה החל אצל אביו, מוריץ פאל (1922-1848), מנצח ומלחין, שהשתקע בברלין. פאל הצעיר למד בקונסרבטוריון של וינה ואחרי לימודיו הצטרף שוב אל אביו בברליו. מוריו בווינה היו רוברט פוקס ויוהאן נפומוק פוקס. בשנת 1895 פתח בקריירה חדשה כמנצח ומלחין אופרטות בהמבורג.
משנת 1904 ואילך הקדיש את כל עתותיו להלחנה. אף כי לא הצליח במעשיו כמו בן-זמנו פרנץ להאר, בכל זאת הוציא מתחת ידו יצירות מלודיות ומתוזמרות היטב. אחרי שעבד בברלין, המבורג וקלן, השתקע לבסוף לישיבת קבע ב-1906 בווינה, שם מת.
האופרטות המוכרות ביותר שלו בארצות דוברות האנגלית הן "נסיכת הדולר" ו"מאדאם פומפדור", שזכתה לרצפי הצגות מוצלחים בלונדון ובניו יורק ונשארה ברפרטואר בגרמניה ובאוסטריה במשך כל המאה ה-20. "Der liebe Augustin" ‏ (1912); ‏  ("Caprice Princess" בלונדון) זכתה ל-3,360 הופעות, מספר ללא תקדים. האופרה "Der goldene Vogel" ("ציפור הזהב") הוצגה אומנם בדרזדן ב-1902 עם ריכרד טאובר ואליזבת רתברג, אך הצליחה פחות.
קרובי משפחתו של פאל חיים כיום בשוודיה ובארצות הברית.
יצירות לבמה

אופרות:
"Paroli" (מערכה 1; 1902)
"Irrlicht" ‏ {1905)
"Der goldene Vogel" ‏ (1920)
אופרטות:
"Der Rebell" (וינה, 1905)
"האיכר העליז" מנהיים, (1907)
"Die Dollarprinzessin" וינה, 1907; עובדה לאנגלית כ"The Dollar Princess" בשנת 1909
"Die geschiedene Frau", וינה, 1907; עובדה לאנגלית כ"The Girl in the Train" ב-1909
"Der Schrei nach der Ohrgeige" וינה, 1909
"Brüderlein fein", (וינה, 1909)
"Das Puppenmädel", (וינה, 1910)
"Die schöne Risette", (וינה, 1910)
"Die Sirene", (וינה, 1911; עובדה לאנגלית ב-1911 למחזמר בשם "The Siren")
"The Eternal Waltz" (לונדון, 1911)
"Die Studentengräfin", (ברלין, 1913)
"Der Nachtschnellzug", (וינה, 1913)
"Der Frau Ministerpräsident", (ברלין, 1914)
"Der künstliche Mensch", (ברלין, 1915)
"Die Kaiserin (Fürstenliebe)", (ברלין, 1916)
"Die Rose von Stambul", (וינה, 1916)
"Die spanische Nachtigall", (ברלין, 1920)
"Der heilige Ambrosius", (ברלין, 1921)
"Die Strassensängerin", (וינה, 1922)
"Madame Pompadour", (ברלין, 1922)
"Der süsse Kavalier", (ברלין, 1923)
"Jugend im Mai", (דרזדן, 1926)
לקריאה נוספת

Fall, Leo(pold) by Andrew Lamb, in 'The New Grove Dictionary of Opera', ed. Stanley Sadie (London, 1992) ISBN 0-333-73432-7
הערות שוליים

↑  at www.world-theatres.com
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007260927905171  PLWABN: 9810627072605606  BIBSYS: 3110541  BNE: XX877374  BnF: cb13893775c (data)  CANTIC: a10289823  GND: 116396717  ICCU: CSAV026909  ISNI: 0000 0000 8128 1254  LCCN: n84130992  LNB: 000037522  MusicBrainz: d6aa9458-a40b-4be7-bcbb-f6ceb811a84f  NKC: jn20010602371  NLA: 36064905  NLG: 258270  NTA: 073143367  RERO: 02-A005655196  SELIBR: 247726  SNAC: w6cn7fwg  SUDOC: 158163478  Trove: 1205399  VcBA: 495/340558  VIAF: 49407851   WorldCat (עם VIAF): 49407851
לא (סרט קולנוע)

| --- | --- |

כרזת הסרט
 מבוסס על:  המחזה "משאל העם" מאת אנטוניו סקארמטה
 בימוי:  פבלו לוריין 
 הופק בידי:  דניאל מארק דרייפוס, פבלו לראין, חואן דה דיוס לראין
 תסריט:  פדרו פיירנו, אנטוניו סקרמטה 
 עריכה:  אנדראה צ'יניולי
 שחקנים ראשיים:  גאל גארסיה ברנאל
 מוזיקה:  קרלוס קבסאס 
 צילום:  סרחיו ארמסטרונג 
 מדינה:  צ'ילה צ'ילה
 חברת הפקה:  פרטיסיפנט מדיה
 חברה מפיצה:  סרטי סוני
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  18 במאי 2012 (פסטיבל קאן) 9 באוגוסט 2012 (צ'ילה)
 משך הקרנה:  118 דק' 
 שפת הסרט:  ספרדית 
 סוגה:  סרט דרמה, סרט היסטורי 
 הכנסות:  $1,689,834
 הכנסות באתר מוג'ו:   no2013
 פרסים:  בחירת הקהל של פסטיבל טרומוסו הבינלאומי 
 sonyclassics.com/no
 דף הסרט ב־IMDb
 
לא (בספרדית: No) הוא סרט קולנוע צ'יליאני בבימויו של פבלו לראין, המבוסס על מחזה בשם "משאל העם", שכתב אנטוניו סקארמטה. הסרט, שהופק ב-2012, עוסק במשאל העם שנערך בצ'ילה ב-1988, בו נשאלו האזרחים האם הם מסכימים להמשך כהונתו של אוגוסטו פינושה ל-8 שנים נוספות. גיבור הסרט, רנה סאוודרה (גאל גארסיה ברנאל) הוא פרסומאי צעיר שנשכר כדי לייעץ לקמפיין של המתנגדים לשלטונו של פינושה, קמפיין ה"לא".
הסרט היה מועמד לפרס אוסקר לסרט הזר הטוב ביותר בטקס פרסי אוסקר ה-85, והיה הסרט הצ'יליאני הראשון שמועמד בקטגוריה זו.
עלילה

לאחר 15 שנות דיקטטורה צבאית בהנהגתו של אוגוסטו פינושה, נערך בצ'ילה משאל עם בו נשאלו האזרחים האם הם מעוניינים בהמשך כהונתו ל-8 שנים נוספות, או שבשנה שלאחר מכן ייערכו בחירות דמוקרטיות. פינושה, שבמשך שנות שלטונו דיכא באכזריות את האופוזיציה, באמצעות מאסרם, עינויים, העלמתם והוצאתם להורג של מתנגדים פוליטיים, הניח שינצח במשאל העם, וקיווה להשיג כך לגיטימציה בינלאומית לשלטונו.
בחודש שלפני משאל העם הוסרו כמה מהמגבלות הפוליטיות שהיו נהוגות מאז תפס פינושה את השלטון. כן נקבע, כי בכל ערב יוקצו 15 דקות שידור בטלוויזיה לכל צד, לשם שידור תעמולה. רנה סאוודרה, כוכב עולה בשמי הפרסום בצ'ילה, נשכר כיועץ לקמפיין של המתנגדים להמשך שלטונו של פינושה, קמפיין ה"לא".
בראשית הקמפיין, איש ממנהיגי המתנגדים לא סבר כי יש להם יכולת לנצח. חלקם סברו כי הקמפיין הוא לכל היותר הזדמנות להציג בפומבי בפעם הראשונה את עוולות משטר פינושה, והיו גם סברו כי כלל אין להציג קמפיין, כדי שלא לשמש סטטיסטים במופע של פינושה, שסופו ידוע מראש. מובילי הקמפיין תכננו בתחילה להציג את המעשים הקשים שנעשו בתקופת שלטונו של פינושה. ואולם, מרגע שסאוודרה מתחיל להיות מעורב בקמפיין, הוא מציע שיטות פרסום מסחריות, ומוביל קו לפיו על הקמפיין לשדר מסרים אופטימיים. אף שכמה מאנשי האופוזיציה הוותיקים מוחים ורואים בכך עלבון לערכים עליהם נלחמו במשך השנים, גישתו מתקבלת. הקמפיין מלווה בסיסמה "צ'ילה - האושר כבר מגיע", הלוגו כלל קשת בענן, והתשדירים כללו ג'ינגלים שמחים.
אף שאשתו לשעבר של סאוודרה היא פעילה פוליטית, ונרמז כי גם אביו היה פעיל פוליטי, הוא עצמו בעל מודעות פוליטית נמוכה. עם זאת, ככל שמועד משאל העם מתקרב, הוא מוצא עצמו מזוהה יותר ויותר עם הקמפיין אותו הוא מוביל, וכאשר מנהל משרד הפרסום בו הוא עובד, שמייעץ לקמפיין ה"כן", מציע לו שותפות במשרד בתמורה לכך שיפסיק לעבוד עם קמפיין ה"לא", הוא דוחה את הצעתו. בנוסף, בדומה לפעילים אחרים בקמפיין, הוא מתחיל לסבול ממעקבים, הטרדות ואיומים מצד השלטונות.
בעוד שקמפיין ה"לא" היה חדשני ויצירתי ונוהל בידי אנשי מקצוע דוגמת סאוודרה, קמפיין ה"כן" היה מיושן והוכן בהנחיית הדרג הפוליטי. הוא התמקד בדמותו של פינושה וניסה לעורר תחושת פחד מהידרדרות כלכלית ובתחושת הביטחון במקרה שפינושה לא יישאר נשיא. גם אנשי קמפיין ה"כן" מבינים כי הקמפיין שלהם לא מוצלח, והם מנסים לחבל בקמפיין ה"לא", באמצעות פסילת תשדירים. ואולם, אנשי ה"לא" מצליחים להפוך זאת לטובתם, כאשר הם מציגים פעולות אלה לציבור כצנזורה.
ביום משאל העם מגיעים למטה ה"לא" דיווחים סותרים אודות תוצאותיו, ואולם כאשר אנשי הצבא שהקיפו את המטה נסוגים, וקציני הצבא הבכירים מזומנים בדחיפות לארמונו של פינושה, הם מבינים שניצחו. התוצאות הרשמיות פורסמו בסופו של דבר, ולפיהן כ-56% מהבוחרים הצביעו "לא".
דמויות ושחקנים

| דמות | שחקן |
| --- | --- |
רנה סאוודרה: גאל גארסיה ברנאל
לואיס "לוצ'ו" גוסמאן: אלפרדו קסטרו
חוסה תומאס אורוטייה: לואיס נייקו
ורוניקה: אנטוניה סגרס
אלברטו: מרסיאל טאגלה
פרננדו: נסטור קנטיאנה
סימון: פסקל מונטרו
שר הפנים: חיימה ואדל
הפקה

בסרט שולבו גם תשדירי תעמולה אמיתיים ששודרו לקראת משאל העם ב-1988, וכן צילומי ארכיון מאותה תקופה. במהלך צילום הסרט השתמש לראין במצלמת וידאו מהסוג בו השתמשו רשתות הטלוויזיה בצ'ילה בשנות ה-80, באופן שאפשר לו לשלב בין קטעי הארכיון לצילומי הסרט, ולשוות לצילומים מראה אותנטי יותר.
ביקורות

הסרט זכה לביקורות טובות בעולם. אתר האינטרנט Rotten Tomatoes העניק לו את הציון 92%. מבקר הסרטים של המגזין האמריקני "טיים אאוט", שסיקר את פסטיבל קאן, תיאר אותו "הדבר הקרוב ביותר למאסטרפיס שראיתי עד כה בקאן". בישראל, כתב אורי קליין כי ”לא לעתים קרובות מצליח במאי ליצור סרט העוסק ברגע מכריע בתולדות מדינתו, להתייחס אליו באופן אנליטי, ללא שמץ של נוסטלגיה, ולעצב אלגוריה פוליטית שנונה ומורכבת שהרלוונטיות שלה חוצה מחסומים היסטוריים ולאומיים. "לא"... הוא אחד הסרטים הנדירים האלה... אופן הטיפול של לראין ופייראנו ברגע ההיסטורי אינטליגנטי מאוד ומניב את אחד הסרטים הפוליטיים הטובים ביותר שנראו זה שנים. גם העיבוד הרעיוני המורכב של האירוע הניצב בלב העלילה מלווה בבחירה צורנית נועזת וחכמה”.
בצ'ילה עצמה התקבל הסרט בתחושות מעורבות. כמה מהמגיבים, ובהם חנארו אריאגאדה הררה, שביים את סרטי הקמפיין המקוריים, מתחו ביקורת על כך שהסרט מפשט את ההיסטוריה, ועל כך שהוא מתמקד אך ורק בפרסום בטלוויזיה, אף שאלמנטים אחרים בקמפיין מילאו תפקיד מכריע בהצלחתו. תשובתו של לראין לביקורת הייתה כי מדובר בסרט אומנותי ולא בסרט תיעודי.
פרסים

"לא" היה הסרט הצ'יליאני הראשון שהיה מועמד לפרס אוסקר לסרט הזר הטוב ביותר. הוא זכה בפרס הסרט הזר הטוב ביותר בפסטיבל הקולנוע של סאו פאולו ובפרס חביב הקהל בפסטיבל הקולנוע של סלוניקי וכן היה מועמד לפרס הסרט הטוב ביותר בפסטיבל הסרטים של לונדון. לראין זכה בפרס הקונפדרציה הבינלאומית לאמנות הקולנוע בפסטיבל קאן.
הערות שוליים

↑   אורי קליין, הסרט "לא": הפצע של צ'ילה טרם הגליד , באתר הארץ, 4 במאי 2013
↑  לארי רוטר, ‏One Prism on the Undoing of Pinochet, New York Times, February 8, 2013
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1075475511  LCCN: no2013032669  VIAF: 316753053   WorldCat (עם VIAF): 316753053
לאסלו ז'יגמונד

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  3 בדצמבר 1907 מוהאץ', הונגריה 
 פטירה:  14 באפריל 1992 (בגיל 84) בודפשט, הונגריה 
 שם לידה:  Weisz László 
 מדינה:  הונגריה 
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי פרקשרט, בודפשט 
 מפלגה:  מפלגת הפועלים הסוציאליסטית ההונגרית 
 פרסים והוקרה:  פרס קושוט (1949) 
 
לאסלו ז'יגמונד (במקור וייס עד 1946, בהונגרית: Zsigmond László; מוהאץ', 3 בדצמבר 1907 – בודפשט, 14 באפריל 1992) היה היסטוריון זוכה פרס קושוט (הפרס הממלכתי הגבוה ביותר בהונגריה, מקביל לפרס ישראל), קנדידט (דוקטורט זוטר) למדעים היסטוריים (1952), דוקטורט (1967), חבר האקדמיה ההונגרית למדעים.
ביוגרפיה

לאסלו וייס נולד במשפחה יהודית כבנם של סוחר התבואה ז'יגמונד וייס ושל פרידה קוהן (כהן). הוא למד בפקולטה למדעי הרוח באוניברסיטת פץ' וקיבל תעודת הוראה לבית ספר תיכון בשפות גרמנית-צרפתית. בסיום לימודיו התפרנס מעבודות מזדמנות, כי כמורה היה מובטל. בין 1932 לבין 1937 חי בארץ ישראל המנדטורית. הוא לא נקלט וחזר לממלכת הונגריה. במהלך מלחמת העולם השנייה נלקח מספר פעמים למחנות שרות העבודה (עבודות כפייה לגברים יהודים עבור הצבא ההונגרי). הוא שרד את השואה וחזר לבודפשט
בין 1945 לבין 1953, הוא היה מורה במכללה המפלגתית של המפלגה הקומוניסטית ההונגרית (לימים מפלגת העובדים ההונגרית) וראש המחלקה להיסטוריה אוניברסלית. בשנת 1949 הוענק לו פרס קושוט
מ-1953 עד 1956, הוא היה ראש המחלקה להיסטוריה אוניברסלית במכון להיסטוריה של האקדמיה ההונגרית למדעים
מ-1956 עד 1960, סגן מנהל המחלקה
מ-1960 עד 1977 היה פרופסור וראשי במחלקה להיסטוריה חדשה של אוניברסיטת אטווש לוראנד
הוא פרש ב-1977
ז'יגמונד חבר מערכת שלכתב העת "מאות" (Századok), חבר נספח באקדמיה ההונגרית למדעים משנת 1970, חבר קבוע מ-1979. הוא התגורר ועבד בבודפשט, ונקבר בבית הקברות היהודי פרקשרט. קברו הוכרז מוגן על ידי ועדת הזיכרון והרחמים הלאומית (בשנת 2005).
תחומי המחקר שלו

ההיסטוריה של המחשבה המדינית במאה ה-19 ובמאה ה-20, הדיפלומטיה הבינלאומית לאחר 1918, וההיסטוריה של תנועות הפועלים בגרמניה, צרפת וארצות הברית.
משפחתו

אשתו הייתה רוז'ה מאנדל (1910–2002), בתם של שאול מנדל, שוחט הקהילה היהודית, ושל אסתר פישר (1874–1967).
ילדיהם: אנה ז'יגמונד (1941–), מורה, וגאבור ז'יגמונד (1946–), אתנוגרף ואתנולוג.
פרסים והוקרה

פרס קושוט (1949)
עיטור מסדר ההצטיינות של הרפובליקה העממית ההונגרית (1950)
עיטור מסדר הצטיינות לעבודה סוציאליסטית (1955)
פרס האקדמיה (1961, 1967)
עיטור מסדר ההצטיינות של העמל דרג זהב (1967; 1977)
מדליית יובל השחרור (1970)
כתביו העיקריים

1962 – מסמכים דיפלומטיים למדיניות החוץ של הונגריה : 1936-1945 (עורך)
1961 - גורמים כלכליים ובינלאומיים בתחיית האימפריאליזם והמיליטריזם הגרמני : 1923-1918
1969 - צרפת 1789–1968
1970 - אוסף טקסטים היסטורי אוניברסלי חדש ואחרון (כותב שותף)
לקריאה נוספת

היסטוריה עולמית מוכרת. לרגל יום השנה ה-100 להולדתו של לאסלו זיגמונד. עורך: גאבור סקיי, בודפשט ELTE, 2007. מסת"ב 9789638576712 .
פטר קוזאק: נקודת שם.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007280600705171  PLWABN: 9810679018505606  BNE: XX1338566  BnF: cb126773233 (data)  GND: 1211905756  ISNI: 0000 0000 8085 2051  LCCN: n84235544  NKC: mub20221152466  NTA: 074760815  SUDOC: 130483230  VIAF: 5455295   WorldCat (עם VIAF): 5455295
לוקה פלגריני

לוקה פלגריני (נולד ב-7 במרץ 1999) הוא כדורגלן איטלקי המשחק כמגן שמאלי עבור לאציו מהסרייה א' האיטלקית ובנבחרת איטליה.
קריירת מועדונים

באפריל 2018 חתם פלגריני על חוזה מקצועי ראשון ברומא עד 2021. הוא הצטרף לקבוצה הבוגרת בעונת 2018/2019, וערך את הופעת הבכורה שלו בליגה בספטמבר 2018 בניצחון 0–4 על פרוזינונה.
בינואר 2019 הושאל פלגריני לקליארי עד סוף העונה.
ביוני 2019 עבר פלגריני ליובנטוס תמורת 22 מיליון אירו, כאשר לאונרדו ספינאצולה עבר בכיוון ההפוך תמורת 29.5 מיליון אירו. באוגוסט 2019 הושאל בחזרה לקליארי לעונה אחת. בספטמבר 2020 הושאל לגנואה לעונה אחת. באוגוסט 2022 הושאל לאיינטרכט פרנקפורט מהבונדסליגה לעונה אחת.
בינואר 2023 הושאל פלגריני ללאציו עד סוף העונה עם אופציה לרכישה. באוגוסט 2023 חזר להשאלה בלאציו ל-2 עונות נוספות עם אופציה לרכישה קבועה.
נבחרת לאומית

פלגריני שיחק בכל הנבחרות הצעירות של איטליה. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת בנובמבר 2020 בניצחון 0–4 על אסטוניה במשחק ידידות.
הערות שוליים

↑  BENVENUTO IN BIANCONERO A LUCA PELLEGRINI!, juventus
לאו פולד

| --- | --- |

 לידה:  29 באוקטובר 1912 רוטרדם, הולנד 
 פטירה:  10 ביוני 1997 (בגיל 84) אמסטרדם, הולנד 
 מקום קבורה:  Vredenhoef 
 מוקד פעילות:  ממלכת ארצות השפלה, ארצות הברית 
 שפה מועדפת:  הולנדית, אנגלית, יידיש 
 חברת תקליטים:  היפו רקורדס 
 אתר רשמי
 
לֶאוֹ (לַזַרוּס) פוּלְד (Lazarus 'Leo' Fuld ;‏ 29 באוקטובר 1912 – 10 ביוני 1997) היה זמר יהודי הולנדי שהתמחה בשירה ביידיש.
לפני מלחמת העולם השנייה, היה לאו פולד אחד מהזמרים המוקלטים והמופיעים ביותר באירופה. פולד הקליט והופיע באירופה ובאמריקה, בשפת היידיש בעיקר, אך גם באנגלית, גרמנית, הולנדית, צרפתית וכן בעברית. לאחר מלחמת העולם השנייה, זכה שוב לפרסום בינלאומי - באולמות הקונצרטים ובמועדונים המפורסמים. בגיל 83 הקליט את תקליטו הטוב ביותר, שכונה ה"סרג'נט פפר" של המוזיקה ביידיש, יחד עם אייב גולדשטיין.
הערות שוליים

↑  לאו פולד, באתר MokumTV (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007310018405171  BnF: cb14179334n (data)  ISNI: 0000 0001 3094 1803  MusicBrainz: 76d6a6f5-5ab9-4c19-abda-8d0ff304aab6  NTA: 155049909  VIAF: 243926826   WorldCat (עם VIAF): 243926826
לוקה פאצ'ולי

| --- | --- |
ציור של לוקה פאצ'ולי מלמד, מיוחס ליאקופו דה ברברי פאצ'ולי מדגים משפט מתמטי של אוקלידס.
ציור של לוקה פאצ'ולי מלמד, מיוחס ליאקופו דה ברברי פאצ'ולי מדגים משפט מתמטי של אוקלידס.
 לידה:  1445 סנספולקרו, רפובליקת פירנצה 
 פטירה:  29 ביוני 1517 (בגיל 72 בערך) סנספולקרו, רפובליקת פירנצה 
 ענף מדעי:  מתמטיקה
 מקום מגורים:  איטליה
 מוסדות:  אוניברסיטת מילאנו  ספיינצה – אוניברסיטת רומא  אוניברסיטת פרוג'ה 
 תלמידי דוקטורט:  דומניקו מריה נובארה דה פררה 
 תרומות עיקריות
 חיבוריו בנושא יחס הזהב ("על הפרופורציה האלוהית")
 
האיור המצויר הראשון של הרומביקובוקטהדרון מאת לאונרדו דה וינצ'י, שפורסם ב"פרופורציה האלוהית"
תגליף עץ מ"על הפרופורציה האלוהית" המתאר את יחס הזהב המיושם לגבי פני האדם
לוקה פאצ'ולי (איטלקית: Fra' Luca Bartolomeo de Pacioli, חי בסביבות 1445–1514 או 1517) היה מתמטיקאי איטלקי, היסטוריון של המתמטיקה ונזיר פרנציסקני מתקופת הרנסאנס. הוא נודע בזכות חיבוריו בנושא יחס הזהב ("על הפרופורציה האלוהית") אותו אייר לאונרדו דה וינצ'י ותרומתו לתחום החשבונאות וראיית חשבון. הוא נקרא גם לוקה די בורגו על שם מקום לידתו סנספולקרו שבטוסקנה.
חייו

לוקה פאצ'ולי למד בוונציה וברומא ונהיה נזיר פרנציסקני בשנות ה-1470. הוא היה מורה מתמטיקה נודד עד 1497, אז הוא קיבל הזמנה מלודוביקו ספורצה לעבוד בחצרו שבמילאנו. שם הוא שיתף פעולה ולימד מתמטיקה יחד עם לאונרדו דה וינצ'י. פאצ'ולי ולאונרדו נאלצו לברוח ממילאנו כאשר זו נכבשה על ידי לואי ה-12 מלך צרפת. אחרי הבריחה השניים נסעו לעיתים ביחד. אחרי שחזר לעיר הולדתו מת פאצ'ולי בשנת 1514 או 1517.
עבודתו

פאצ'ולי פרסם מספר ספרים במתמטיקה, בהם:
Summa de arithmetica, geometrica, proportioni et proportionalita (או בקיצור "סומה") אותו חיבר בוונציה ב-1494. ספר זה מהווה סינתזה של הידע המתמטי בזמנו והוא ראוי לציון גם בגלל תיאור מערכת חשבונאית למעקב אחרי חשבונות בשם הנהלת חשבונות כפולה ששימשה את סוחרי ונציה בזמן הרנסאנס באיטליה. למרות שפאצ'ולי ניסח את השיטה, ולא ממש המציא אותה, הוא נחשב בעיני רבים כאבי החשבונאות וראיית החשבון. השיטה אותה פרסם משמשת עד ימינו את מנהלי החשבונות ברוב המערכות להנהלת חשבונות. הוא תיאר את השימוש ביומנים וחשבונות (ledger), והזהיר שאל לו לאדם לישון בלילה בטרם כל החשבונות מאוזנים. החשבונות אותם ציין כללו נכסים (כולל חייבים ומלאי), התחייבויות, הון עצמי, הכנסות והוצאות - כקטגוריות החשבונות שמדווחים על ידי ארגון במאזנים ובהצהרות הון. הוא הדגים רשימות סיכום של סוף שנה והציע את שיטת מאזן הבוחן כדי להוכיח חשבון מאוזן. בנוסף חיבורו נוגע במגוון רב של נושאים קשורים מאתיקה של חשבונאות וכלה בחישוב הוצאות.
De viribus quantitatis (באוניברסיטת בולוניה, 1496-1508) - חיבור על מתמטיקה.
Geometry ‏ (1509), תרגום מלטינית של ספרו של אוקלידס.
על הפרופורציה האלוהית De divina proportione (נכתב במילאנו בשנים 1496-1498 ופורסם בוונציה ב-1509. שתי גרסאות של כתב היד המקורי קיימות, אחת ב-Biblioteca Ambrosiana והשנייה ב-Bibliothèque Publique et Universitaire בז'נבה. נושא החיבור היה יחס הזהב, פרופורציה מתמטית שזכתה לתהודה ויישום גם באמנות ובאדריכלות. לאונרדו דה וינצ'י סיפק איורים לספר ובפרט את איורי הפאונים המשוכללים בזמן שקיבל שיעורים במתמטיקה מפאצ'ולי. איוריו של לאונרדו היו כנראה הציורים הראשונים של הפאונים הללו בצורה שלדית שאפשרו הבחנה טובה בין קדימה לאחורה. החיבור הנ"ל דן גם בשימוש בפרספקטיבה אצל ציירים כגון פיירו דלה פרנצ'סקה, מלוצו דה פורלי ומרקו פלמצנו.
הכרך השלישי של "על הפרופורציה האלוהית" היה תרגום לאיטלקית של חיבורו של פיירו דלה פרנצ'סקה על חמשת הפאונים המשוכללים, אך לא כלל ייחוס לפיירו. פאצ'ולי זכה על כך לביקורת רבה בידי ההיסטוריון ג'ורג'ו וזארי. מנגד, ר. אמט טיילור (1889-1956) טען שלפאצ'ולי לא הייתה נגיעה לכרך השלישי ושזה צורף בידי אחרים לחיבורו.
ציטוט

הקדמונים, שלקחו בחשבון את הבנייה הריגורוזית של גוף האדם, פיתחו את כל יצירותיהם, ובפרט את מקדשיהם, לפי פרופורציות אלה; הם מצאו שיש שתי צורות שבלעדיהן אף מיזם איננו אפשרי: המושלמות של המעגל, הראשי בכל הגופים המשוכללים והריבוע שווה הצלעות.
לקריאה נוספת

Bambach, Carmen (2003). "Leonardo, Left-Handed Draftsman and Writer". New York: Metropolitan Museum of Art. נבדק ב-2006-09-02.
Pacioli, Luca. De divina proportione (English: On the Divine Proportion), Luca Paganinem de Paganinus de Brescia (Antonio Capella) 1509, Venice
Taylor, Emmet, R. No Royal Road: Luca Pacioli and his Times, 1942
ליסבת פלמה

| --- | --- |

 לידה:  14 במרץ 1931 סטוקהולם, שוודיה 
 פטירה:  18 באוקטובר 2018 (בגיל 87) בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה, שוודיה 
 שם לידה:  Anna Lisbeth Christina Beck-Friis 
 מדינה:  שוודיה שוודיה
 מקום קבורה:  בית הקברות של כנסיית אדולף פרדריק 
 השכלה:  אוניברסיטת סטוקהולם 
 מעסיק:  קרן החירום הבין-לאומית של האומות המאוחדות לילדים 
 תפקיד:  Spouse of the Prime Minister of Sweden (14 באוקטובר 1969–8 באוקטובר 1976)  Spouse of the Prime Minister of Sweden (8 באוקטובר 1982–28 בפברואר 1986)  שגריר הרצון הטוב של יוניסף 
 מפלגה:  מפלגת הפועלים הסוציאל-דמוקרטית של שוודיה 
 בן או בת זוג:  אולוף פלמה (9 ביוני 1956–28 בפברואר 1986) 
 
ליסבת פלמה (בשוודית: Lisbeth Palme;‏ 14 במרץ 1931 - 18 באוקטובר 2018) הייתה פסיכולוגית שוודית.
ביוגרפיה

פלמה לבית פריס נולדה בסטוקהולם שוודיה. ב-1955 היא סיימה את אוניברסיטת סטוקהולם בפסיכולוגיה, היא עבדה כפסיכולוגית ילדים במועצת מחוז סטוקהולם.
מ-1987 ועד 1999 הייתה יושב ראש מועצת קרן החירום הבינלאומית של האומות המאוחדות לילדים-שוודיה ופעלה כנגד ניצול מיני של ילדים, מ-1990 ועד 1991 שימשה כיושבת ראש כלל הארגון.
היא נישאה לאולוף פלמה ב-1956, לאחר מכן הוא כיהן פעמיים כראש ממשלת שוודיה, מתוקף כך כיהנה כגברת הראשונה, ב-1986 הייתה עדה לרצח בעלה.
לאו פופר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  11 בנובמבר 1886 בודפשט, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  1911 (בגיל 24 בערך) Sokołowsko, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 מדינה:  האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 
לאו פופר (בהונגרית: Popper Leó; בודפשט, 11 בנובמבר 1886 – גרברסדורף-Görbersdorf, שלזיה (היום: Sokołowsko), 22 באוקטובר 1911) היה היסטוריון אמנות יהודי-הונגרי, צייר, מבקר. גאונותו בתבטאה בעבודותיו הרבות שנכתבו כבר החל מגיל 16. ועד מותו ממחלה כבר בגיל 24.
ביוגרפיה

פופר הוא בנו של דויד פופר, מלחין ונגן צ'לו. אביו נולד בפראג ועבר לבודפשט עם אשתו בשנה שבה נולד לאו. דויד פופר זכה לתהילה כמורה מהולל באקדמיה למוזיקה ע"ש פרנץ ליסט.
פופר הצעיר סיים את לימודיו בבודפשט וקיבל את תעודת הבגרות ב-1905. הכישרון המיוחד הרב-גוני שלו התגלה בשלב מוקדם מאוד, במיוחד בתחומי המוזיקה והאמנות החזותית. הוא התמחה בכינור באקדמיה למוזיקה, ובשנת 1903 היה כבר סטודנט יוצא מן הכלל באוניברסיטה ההונגרית לאמנויות יפות. בקיץ 1906 ביקר במושבת האמנים של באיה מארה במסלול של קורס ציור. מכתביו מגלים שהוא צייר ואף עבד בפיסול בפריז. עם זאת, הוא באמת מצא את ההזדמנות שלו להתפתח בז'אנרים של חיבורים וביקורת העוסקים בתורת האמנות.
מילדותו הייתה לו ידידות רבה עם ג'רג' לוקאץ', והתכתבותם הקבועה חשובה גם מנקודת מבט אסתטית, אמנותית תאורטית ופילוסופית. פופר סבל ממחלת ריאות קשה, ששמה קץ לחייו בסנטוריום בגרמניה. לדברי אמו, הוא הובא למנוחות בדרזדן ב-21 באוקטובר. ההספד שלו נכתב על ידי לוקאץ' ופורסם בעיתון בשפה הגרמנית בבודפשט ה-פסטר לויד ב-18 בדצמבר 1911.