stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אי-ספיקת כבד חריפה
סימנים וסימפטומים > דלקת וזיהום

כמעט 60% מכל חולי אי־ספיקת כבד חריפה יש להם את הקריטריונים לתסמונת דלקתית מערכתית ללא קשר לקיומו או היעדרו של הזיהום. לפעמים זה תורם לכשל בהרבה איברים. מנגנון הגנה לקוי מגביר באופן משמעותי את הסיכון לאלח הדם. חיידקי אלח הדם בעיקר "gram positive organisms" ואלח דם פטרייתי "fungal sepsis" נצפו ביותר מ-80% ו-30% מהחולים, בהתאמה.
סימנים וסימפטומים > שיבושים מטבוליים

היפונתרמיה היא כמעט ממצא אוניברסלי בשל החזקת מים ושינוי במעבר תוך תאי של נתרן מעיכוב Na/K ATP.
סימנים וסימפטומים > הפשרה של Haemodynamic (הכוחות הקשורים למחזור הדם) ונשימה אירובית

זרימה היפרדינמית, עם הגדלת קוטר כלי הדם, מובילה לירידה בלחץ הדם. יש עלייה מפצה בתפוקת הלב. אי־ספיקת כליות המתועדת ב-60% ממקרי אי־ספיקת כבד חריפה, יכולה לתרום לפשרת ההיפודינמיקה. למרות שאספקת החמצן לרקמות נאותה יש ירידה בספיגת החמצן וכתוצאה מכך חוסר חמצן ברקמות.
סיבוכים בריאות מתרחשים ביותר מ-50% מהחולים. פגיעה חמורה בריאות והיפוקסמיה גורמת לעלייה בשיעור התמותה. רוב המקרים של פגיעה חמורה בריאות הם בגלל תסמונת מצוקה נשימתית חריפה, עם או בלי אלח דם. דימום ריאתי, תפליט פלאורלי, צמיקת ריאה הם גם גורמים לקשיי נשימה.
סימנים וסימפטומים > הריון

לקראת סוף ההריון תפקוד הכבד יורד באופן משמעותי, וזה בקלות יכול להיות במעקב על ידי בדיקות דם. ביטויים קליניים מוקדמים של אי־ספיקת כבד חריפה בהריון כוללים: חולשה, ירידה בתיאבון, צבע השתן כהה, צהבת, בחילות, הקאות, התנפחות בטן. בקרב חולים שמקרי המוות שלהם יוחסו לאי־ספיקת כבד בהריון מאוחר, רובם חוו לידה טבעית "vaginal deliveries”.
סיבות וגורמי סיכון

כל הגורמים הפוגעים בכבד עלולים, אם פגיעתם תהיה קשה דיה, להביא לאי־ספיקה שלו. הגורמים השכיחים ביותר הם צריכת אלכוהול מוגברת ונגיפי דלקת הכבד B ו-C. תרופות מסוימות, בפרט פראצטמול (אקמול), הן הגורם השכיח לאי־ספיקה דוהרת.
גורמים נוספים לאי־ספיקת כבד:
זיהומים: נגיפי דלקת הכבד A, B, C, D, E
טוקסינים (רעלנים): אלכוהול; תרופות מסוימות: מינון יתר של פאראצטמול (אקמול); כימיקלים מסוימים: פחמן - 4-כלורידי
דלקת כבד אוטואימונית בה הגוף רואה בכבד "גורם זר" ומפעיל את מערכת החיסון כנגדו.
חסימת דרכי המרה: צמקת מרתית ראשונית; דלקת מטרשת של דרכי המרה
חסימת ורידי הכבד (מחלת באד-כיארי)
דלקת כבד שומנית לא אלכוהולית
הפרעה מטבולית הנגרמת מבעיה בעיבוד הכימי המתרחש בכבד באופן טבעי, ושמונעת את תפקודו התקין של הכבד, אחדות מבין הפרעות אלה עלולות להשפיע באופן מיידי, כגון גלקטוזמיה (galactosemia), בעוד הפרעות אחרות עלולות לבוא לידי ביטוי לאחר שנים רבות, כגון מחלת וילסון (Wilson's disease).
מחלות מלידה: מחלת וילסון; מחלת המוכרומטוזיס.
אבחון ובדיקות

האבחנה מתבססת על מישלב של תסמינים באנמנזה, סימנים בבדיקה הגופנית ותוצאות בבדיקות הדם והדימות. בבדיקה הגופנית יחפש הרופא וימצא לפחות חלק מהסימנים כמו דלדול, מיימת, רעד אופייני, צהבת וסימני גרד. ייתכנו גם אדמומיות בכפות הידיים, נימי דם בצורת עכביש בעור, דלדול שיער, ובגברים שדיים גדולים ודלדול אשכים.
בבדיקות דם יתגלו רמות נמוכות של חלבונים שהכבד בלעדי בייצורם, כמו גורמי הקרישה ואלבומין, ורמה גבוהה של בילירובין שהפרשתו נפגעה. רמה גבוהה של אמינוטרנספרזה תעיד על דלקת והרס תאי כבד. קיימות בדיקות דם לגילוי הגורם למחלה - בדיקות לזיהוי נגיפי דלקת הכבד, בדיקת רמת פראצטמול בדם וכדומה.
בדיקות דימות, בפרט טומוגרפיה מחשבית ועל-שמע, תדגמנה כבד בגודל ובמרקם מופרעים. לעיתים, על מנת לקבוע אבחנה ברורה, יש צורך גם בבדיקה מיקרוסקופית של דגימה מרקמת הכבד, המתקבלת בדיקור כבד (ביופסיה).
הטיפול

הטיפול תלוי באשפוז בבית חולים. לפעמים, נדרש אשפוז ביחידה לטיפול נמרץ. הטיפול תלוי בגורם ובשלב של המחלה. מטרות הטיפול הן לסלק את הגורם הפוגע בכבד, למנוע את הסיבוכים ולטפל בהם משהופיעו. דוגמאות חשובות לסילוק הגורם כוללות הפסקת שתיית אלכוהול, תרופות כנגד נגיפי דלקת הכבד (אינטרפרון, למיבודין) וטיפול לדיכוי מערכת החיסון.
בשלב מתקדם של המחלה נודעת חשיבות רבה גם לדיאטה. כמות החלבון צריכה להיות מותאמת בדיוק רב, שכן כמות רבה מדי תגרום לנזק במוח, ואילו כמות קטנה תביא לדלדול שרירים וחולשה. כמו כן צריכת הנתרן צריכה להיות קטנה ("דל מלח"), כחלק מהטיפול בצבירת הנוזלים. חשוב גם להיזהר בנטילת תרופות, כולל תכשירי הרפואה המשלימה, בגלל האפשרות שאלו יגרמו לדלקת כבד אשר תוסיף לנזק הקיים ואולי אף תכריע את החולה.
בשלבים סופיים של אי־ספיקת כבד הטיפול היחיד שיכול למנוע מוות הוא השתלת כבד. בשנים האחרונות מפתחים במרץ מערכות לתמיכה בכבד. מערכות אלו, אמורות לסלק חומרים רעילים שהצטברו בגוף וחלק מהן אף אמורות לבצע תהליכים ביוסינתטיים, זאת על ידי תאי כבד ממקור חזיר או ממקור אדם הכלולים במערכת. עדיין אין מערכת היכולה להחליף את כל תפקודי הכבד (במקביל למערכת דיאליזה המחליפה את הכליות), אך יומה של מערכת כזאת קרב והולך. המערכת תאפשר להחזיק את החולה בחיים עד אשר הכבד שלו יתאושש או עד שימצא לו כבד להשתלה.
פרוגנוזה

בעבר אחוז התמותה היה גבוה מאוד - למעלה מ-80%. בשנים האחרונות, השתלות כבד ותמיכה בטיפול הנמרץ שיפרו את ההישרדות באופן משמעותי. אחוז ההישרדות עם השתלה הוא יותר מ-65%.
ההחלטה מי חייב השתלת כבד דחופה נעשית על ידי מספר מערכות פרוגנוסטיים. אלה כוללים: King's College Hospital criteria, MELD score, APACHE II, Clichy criteria.
אי־ספיקת כבד חריפה אצל ילדים

הסיבות למחלה הם כמעט דומים אך באחוז גדול מהילדים הלוקים באי־ספיקת כבד חריפה לא יודעים את הסיבות לכך, גם אחרי בירור יסודי. משערים שחלק גדול ממקרים אלו נובעים ממחלה נגיפית לא מזוהה אך חולפת מעצמה ברוב המקרים.
התסמינים של אי־ספיקת כבד חריפה עשויים להיות קלים מאוד ובלתי ספציפיים בתחילה, ואף ייתכן היעדר תסמינים כלל. עם זאת, הילדים עלולים להתקדם במהרה לצהבת או לבלבול (encephalopathy) בנוסף, ייתכנו בצקות בגפיים בגלל חלבון נמוך בדם, או דימום.
האבחנה של אי־ספיקת כבד חריפה מתבצעת באמצעות סדרת בדיקות, ומומלץ כי הטיפול במרכז מומחיות לכבד בילדים חשוב לצורך אבחון מדויק ומהיר. הטיפול באי־ספיקת כבד חריפה מורכב ממספר שלבים. הטיפול ההתחלתי כולל טיפול תומך וממוקד שמטרתו לסייע לגוף להתמודד עם איבוד תפקודי הכבד. לדוגמה, מתן תחליף לסוכרים, לחלבוני הקרישה וטיפול באנצפלופתיה. במקביל, יש לבצע בירור נוסף על מנת לאפיין את הסיבה לאי־ספיקת הכבד. הדבר חיוני כדי לכוון את הטיפול לבעיה הספציפית. בירור זה עשוי לכלול בדיקת דימות (כגון אולטרסאונד) וביופסיית כבד.
התוצאה של אי־ספיקת כבד חריפה לטווח ארוך תלויה בסיבה להפרעה. באופן כללי, יכולתו של הכבד להשתקם ולהחלים טובה, והילדים עשויים להחלים לחלוטין. במצבים נדירים בהם נראה כי הכבד לא מתאושש תישקל הפניה למרכז השתלות לצורך הערכה לקראת אפשרות של השתלת כבד. חשוב להדגיש כי מדובר במקרים נדירים מאוד. גם עבור ילדים הזקוקים להשתלה, התוצאות מבטיחות, עם שיעור הצלחה גבוה והישרדות לטווח ארוך.
אלכסנדרה החשמונאית

| --- | --- |

 לידה:  המאה ה־1 לפנה״ס 
 פטירה:  29 לפנה״ס 
 בן או בת זוג:  אלכסנדר השני 
 
אלכסנדרה החשמונאית (המאה ה-1 לפנה"ס) הייתה אצילה מבית המלוכה החשמונאי של יהודה.
ייחוסה המשפחתי

אלכסנדרה הייתה נצר למשפחת החשמונאים. היא הייתה בתו של הכהן הגדול ומלך יהודה הורקנוס השני, ונכדתם של אלכסנדר ינאי ושלומציון המלכה. אביה ואחיו אריסטובולוס השני היו במאבק מתמיד על השלטון בממלכת יהודה. לצורך ברית שלום בין האחים, הושאה אלכסנדרה לבן דודה אלכסנדר השני, בנו של אריסטובולוס השני. הסכם השלום בין האחים נכשל, אולם הנישואים שרדו. לאלכסנדר ואלכסנדרה נולדו מרים החשמונאית ואריסטובולוס השלישי.
בשנת 40 לפנה"ס, כשגיסה של אלכסנדרה, מתתיהו אנטיגונוס השני, כבש את יהודה בעזרתם של הפרתים, נמלט הורדוס יחד עם בני ביתו, ואיתם גם אלכסנדרה ובתה מרים, שהייתה מאורסת להורדוס. לאחר כיבוש הארץ על ידי הורדוס בשנת 37 לפנה"ס חזרה אלכסנדרה ליהודה, וחתונת בתה באותה שנה עם הורדוס נתנה לה מקום בחצר המלוכה.
מינוי בנה לכהן גדול

פעילותה העיקרית של אלכסנדרה הייתה ניסיונה לקדם את בנה אריסטובולוס, היורש החוקי של הממלכה. כשנודע לה שהורדוס מינה את חננאל הבבלי למשרת הכהן הגדול מתוך כוונה להרוס את כוחה הפוליטי של המשרה ולהכפיף אותה לשליטתו, ראתה בכך פגיעה בזכויותיו של בנה. אלכסנדרה ניצלה את ידידותה עם קלאופטרה השביעית מלכת מצרים כדי לארגן לאריסטובולוס ראיון עם מרקוס אנטוניוס, שליט המזרח מבין הטריומווירט השני, שהיה אדונו של הורדוס.
אלכסנדרה ביקשה מקלאופטרה שתדרוש מאנטוניוס להכריח את הורדוס למנות את בנה בן ה-16 למשרת הכהונה הגדולה. אלכסנדרה גם קיבלה את הצעת ידידו של אנטוניוס ושלחה לאנטוניוס את דיוקנותיהם של בנה ובתה, בהנחה שכשיראה אותם, ייענה לבקשותיה. הידיד, שהתפעל מיופיים של אריסטובולוס ומרים, ביקש "למשוך את אנטוניוס לתוך תענוגות" ואנטוניוס אכן הזמין אליו את הנער, אולם "נזהר מפני התרסותיה של קלאופטרה" ולכן נמנע מלהזמין גם את אחותו - אשתו של הורדוס. הורדוס חשש לשלוח את הנער לאנטוניוס וטען בפני מקורביו שאלכסנדרה פועלת בעזרת קלאופטרה שהמלוכה תילקח ממנו לטובת בנה.
הוא הבין כי מפגש בין אנטוניוס לבין היורש הלגיטימי של מלכות בית חשמונאי יהווה סכנה לשלטונו, והיה נחוש בדעתו למנוע את הדבר. לפיכך, נאלץ להדיח את חננאל ולמנות תחתיו את אריסטובולוס לכהן גדול. כאשר הודיע על כך לאלכסנדרה, הסבירה את מעשיה בדמעות, שנבעו מהתרגשות ושמחה, אך גם מתוך פחד שיחשוד בה. היא טענה שהשתדלותה לטובת כהונתו הגדולה של בנה נבעה מתוך דאגה לכבודו ולא מתוך שאיפתה למלכות. היא הבטיחה להורדוס שתסור למרותו בכל עניין, וביקשה את סליחתו במידה ועשתה "מעשה נמהר מדי" בשל אהבתה למשפחתה ובשל "התקיפות הטבועה בה". נדמה היה שהריב הסתיים: אלכסנדרה והורדוס "הושיטו זה לזה יד ביתר חיבה מאשר לפני-כן והשלימו". אך למרות זאת, חשדותיו של הורדוס באלכסנדרה לא פסקו. הוא גזר עליה לשבת בארמונו תחת פיקוח על כל מעשיה. פיקוח זה הרגיז אותה וטיפח בה שנאה. היא שלחה מכתב לקלאופטרה, בו קבלה על מצבה "והתחננה אליה לבוא לעזרתה כפי יכולתה". קלאופטרה הציעה לה לברוח עם בנה אליה למצרים, ואלכסנדרה אכן ניסתה לברוח. היא הכינה שני ארונות, כביכול להוצאת מתים, בשבילה ובשביל בנה, וציוותה על עבדיה להוציא אותם בלילה. אז היו אמורים להגיע אל הים, אל ספינה שהייתה מוכנה להפליג למצרים. אולם תוכניתה נחשפה, כאשר איסופוס, העבד שלה, דיבר על כך עם סאביון, אחד מידידיה, במחשבה שגם הוא יודע על התוכנית. סאביון סיפר על כך להורדוס וזה תפס אותה בשעת מעשה, אלא שלא העז להעניש אותה, כי סבור היה שקלאופטרה, בגלל שנאתה אליו, לא תסכים לכך. תחת זאת, העמיד פנים שהוא סולח לה ולבנה.
רצח בנה ונסיעת הורדוס אל מרקוס אנטוניוס

אולם כהונתו של בנה לא האריכה ימים. שנה אחת בלבד לאחר מינויו לכהן גדול, בשנת 36 לפנה"ס, נרצח אריסטובולוס השלישי בהוראת הורדוס. הוא הוטבע בבריכה בארמון ביריחו, שם אירחה אלכסנדרה את הורדוס ומשפחתה לסעודה. אלכסנדרה נתמלאה מחשבות אובדניות, אך גם רגשות נקם, ולכן כתבה לקלאופטרה על כך שהייתה זו מזימה של הורדוס. קלאופטרה, שעוד קודם "הייתה מצרה באסונותיה" של חברתה והשתדלה לספק את רצונה, "עשתה את העניין כולו לשלה" והחלה "להסית את אנטוניוס לנקום את רצח הנער". אנטוניוס זימן את הורדוס להתנצל על פשעו, והורדוס, שפחד מפני שנאתה של קלאופטרה - "שלא פסקה מלהשתדל שאנטוניוס ינהג בו מנהג של אויב" - נאלץ לציית.
לאחר שנסע, דיבר יוסף ה"משגיח על ענייני המלכות" עם מרים על אהבתו הגדולה של הורדוס אליה, אולם אלכסנדרה לגלגה על הדברים. בזמן שנפגש הורדוס עם אנטוניוס, פשטה בירושלים שמועה שאנטוניוס הוציא אותו להורג. אלכסנדרה שכנעה את יוסף לברוח מהארמון אל הלגיון הרומאי שחנה ליד העיר, בנימוק שחייהם בטוחים יותר שם במקרה ותהיה הפיכה. מלבד זאת, קיוותה שאנטוניוס יחזיר להן את השלטון על יהודה לאחר שיראה את תמונתה של מרים.
כאשר חזר הורדוס והשמועה התבררה כלא נכונה, סיפרו לו אחותו ואמו על תוכניתה של אלכסנדרה והוא אסר אותה.
רצח אביה ונסיעת הורדוס אל אוגוסטוס

יוסף בן מתתיהו מספר כי "אלכסנדרה הייתה אוהבת מדנים" ולא פסקה מלנסות להביא לשינוי השלטון. הוא מספר שעל פי זיכרונותיו של הורדוס, היא הפצירה באביה, הורקנוס השני, שיפעל להפסקת פעולותיו של הורדוס כנגד שארית בית חשמונאי. חילופי השלטון ברומא אחרי קרב אקטיום (31 לפנה"ס) העמידו בסכנה את שלטון הורדוס, שהיה נאמנו של אנטוניוס, ואלכסנדרה דרשה מאביה שיבקש מקלט ממלכוס, השליט הערבי, במקרה שהמנצח אוגוסטוס ייקח מהורדוס את השלטון ויחזיר אותו למשפחתם. הורקנוס סירב בתחילה, אולם לאחר שאלכסנדרה לא הרפתה מהעניין, שלח מכתב לידידו דוסיתאוס, ובו סוכם שמלכוס הערבי ישלח לו פרשים שייקחו אותו אל ים המלח. הורקנוס נתן את אמונו בדוסיתאוס, "שהחניף גם לו וגם לאלכסנדרה", אלא שהידיד בחר להעביר את המכתב להורדוס, וזה הוציא להורג את הורקנוס (30 לפנה"ס). יוספוס מדגיש כי להבדיל מהכתוב בזיכרונותיו של הורדוס, אחרים גורסים כי הורדוס האשים את הורקנוס האשמת שוא, והוא מעולם לא תכנן הפיכה והיה זה רק תירוץ להוציא אותו להורג, לפני הופעתו בפני אוגוסטוס.
הורדוס יצא לרודוס להתייצב בפני אוגוסטוס, והשאיר את אימו, אחותו וכל משפחתו במצדה, ואילו את מרים ואלכסנדרה, שבגלל מריבותיה של מרים עם שלומית וקיפרוס לא יכלו לגור באותו מקום, השאיר באלכסנדריון. הורדוס חשד באלכסנדרה שתנצל את ההזדמנות ותמריד את העם ולכן הפקיד עליה ועל מרים את יוסף סוכן הבית ואת סואמוס היטורי, כביכול כדי לשמור על כבודן, אך פקד עליהם כי אם לא ישוב בשלום, יהרגו מיד את שתיהן ויעשו הכל כדי לשמור את המלוכה בידי בית הורדוס.
בזמן נסיעתו, החניפו מרים ואלכסנדרה לסואמוס במילים ובמתנות עד שזה גילה להן את פקודותיו של הורדוס, בתקוה שהורדוס יחזור ללא אישור להמשך שלטונו והוא עצמו יזכה להכרת טובה מהנשים שעשויות למלוך בעצמן. כאשר חזר הורדוס ליהודה, מצא את מרים ואלכסנדרה "שרויות ברוגז", מאחר שהבינו כי הושמו תחת שמירה, לא כדי להגן עליהן, אלא כדי לכלוא אותן.
מרים לא חששה לומר להורדוס את אשר על לבה והייתה תוקפת אותו בפניו על כך שהרג את סבה ואחיה.
אחותו ואמו של הורדוס ניצלו את כעסו על מרים בשל יחסה המריר אליו. הן הסיתו אותו נגדה ועוררו את קנאתו אליה.
במשך שנה מאז שחזר הורדוס מפגישתו עם אוגוסטוס, סיפרו הנשים על מרים עלילות כדי להחשיד אותה בעיניו. כשנקרתה לה ההזדמנות, שלחה שלומית את שר המשקים לספר להורדוס שמרים פיתתה אותו להכין איתה "שיקוי אהבה" בשביל הורדוס ובעצם התכוונה להרעיל אותו. הורדוס ערך לה "משפט" בו הוחלט להוציאה להורג.
ההוצאות להורג של בתה ושלה

בשנת 29 לפנה"ס, הוצאה מרים להורג. כשראתה אלכסנדרה את בתה מובלת אל מותה, הבינה כי גורלה שלה יהיה דומה ונתקפה תבהלה. כדי להראות שאין לה חלק בדברים שהאשימו בהם את מרים, העמידה פנים כמוכיחה אותה:
לאחר רצח בתה, הייתה אלכסנדרה מבודדת בחצר המלוכה, אולם בזמן שהורדוס חלה מאוד, היא ניסתה להשתלט על שני הביצורים השולטים על ירושלים. היא דרשה מהממונים עליהם למסור אותם לידיה ולבניו הקטנים של הורדוס, כדי שאם ימות, לא יוכל מישהו אחר לתפוס את השלטון לפני שבניו של הורדוס יירשו אותו. ניסיון זה נכשל. הממונים על הביצורים לא קיבלו את דרישתה והודיעו מיד להורדוס על כוונתה, וזה ציווה מיד להוציאה להורג.
על פי ההיסטוריון יוסף קלוזנר, אלכסנדרה הוצאה להורג בסוף שנת 29 או בתחילת שנת 28 לפנה"ס.
הערות שוליים

↑  יוסף בן מתתיהו, תולדות מלחמת היהודים עם הרומאים, ספר א, פרק יג, פסקאות ז-ח; קדמוניות היהודים, ספר 14, פרק יג, פסקאות ו-ז, סעיפים 353-351.
↑  יוסף בן מתתיהו, קדמוניות היהודים, ספר 15, פרקים ב-ג, סעיפים 49-23.
↑  יוסף בן מתתיהו, קדמוניות היהודים, ספר 15, פרק ג, פסקה ג, סעיפים 56-53.
↑  יוסף בן מתתיהו, קדמוניות היהודים, ספר 15, פרק ג, פסקה ה, סעיפים 65-62.
↑  יוסף בן מתתיהו, קדמוניות היהודים, ספר 15, פרק ג, פסקאות ו-ז, סעיפים 73-68.
↑  יוסף בן מתתיהו, קדמוניות היהודים, ספר 15, פרק ג, פסקה ט, סעיפים 81, 87.
↑  יוסף בן מתתיהו, קדמוניות היהודים, ספר 15, פרק ו, פסקאות ב-ג, סעיפים 178-165.
↑  יוסף בן מתתיהו, קדמוניות היהודים, ספר 15, פרק ו, פסקה ה, סעיפים 186-183.
↑  יוסף בן מתתיהו, קדמוניות היהודים, ספר 15, פרק ז, פסקה א, סעיפים 206-202.
↑  יוסף בן מתתיהו, תולדות מלחמת היהודים עם הרומאים, ספר א, פרק כב, פסקה ב.
↑  יוסף בן מתתיהו, קדמוניות היהודים, ספר 15, פרק ז, פסקה ג, סעיף 213.
↑  יוסף בן מתתיהו, קדמוניות היהודים, ספר 15, פרק ז, פסקה ד, סעיפים 231-221.
↑  יוסף בן מתתיהו, קדמוניות היהודים, ספר 15, פרק ז, פסקה ה, סעיפים 236-232.
↑  יוסף בן מתתיהו, קדמוניות היהודים, ספר 15, פרק ז, פסקה ח, סעיפים 251-247.
↑  פרופ' יוסף קלוזנר, היסטוריה של הבית השני, כרך ד, שיעור 1, פרק 1, עמוד 20.
אנגרט ריכטר

אנגרט ארגנג ריכטר (בגרמנית: Annegret Irrgang Richter; נולדה ב-13 באוקטובר 1950) היא אתלטית מערב גרמנית. היא אלופה אולימפית, בעלת 4 מדליות מהן 2 מדליות זהב, ו-2 מדליות כסף ושיאנית עולם בריצת 100 מטר.
ביוגרפיה

ריכטר נולדה בדורטמונד.
באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה בהלסינקי, פינלנד בשנת 1971 זכתה ריכטר במדליית זהב בריצת שליחות 4x100 מטר בתוצאה של 43.30 שניות.
באולימפיאדת מינכן (1972) זכתה ריכטר במדליית זהב מול הקהל הביתי בריצת שליחות 4x100 מטר, ביחד עם כריסטיאן קראוזה, אינגריד בקר והיידה רוזנדהל בהשוואת שיא עולם - 42.81 שניות, לפני מזרח גרמניה (42.95 שניות) וקובה (43.36 שניות). נוסף לכך, היא סיימה במקום חמישי בריצת 100 מטר בתוצאה של 11.38 שניות. בשלב המוקדמות היא קבעה תוצאה של 11.30 שניות.
באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה ברומא, איטליה בשנת 1974 זכתה ריכטר במדליית כסף בריצת שליחות 4x100 מטר בתוצאה של 42.75 שניות. נוסף לכך, היא סיימה במקום חמישי בריצת 100 מטר בתוצאה של 11.36 שניות.
ביוגרפיה > אלופה אולימפית ושיאנית עולם

באולימפיאדת מונטריאול (1976) זכתה ריכטר ב-3 מדליות, 1 זהב ו-2 כסף. מדליית זהב בריצת 100 מטר בתוצאה של 11.08 שניות, לפני האלופה היוצאת רנטה שטכר ממזרח גרמניה (11.13 שניות) ובת ארצה אינגה הלטן (11.17 שניות). בשלב רבע הגמר היא קבעה שיא אולימפי חדש של 11.05 שניות ובשלב חצי הגמר היא קבעה שיא עולם חדש של 11.01 שניות, שיפור לשיא בן החודש של הלטן (11.04 שניות). מדליות כסף, בריצת 200 מטר בתוצאה של 22.39 שניות, אחרי ברבל ווקל ממזרח גרמניה שקבעה שיא אולימפי חדש של 22.37 שניות, ולפני שטכר (22.47 שניות) ובריצת שליחות 4x100 מטר בתוצאה של 42.59 שניות, אחרי היריבה המושבעת מזרח גרמניה שקבעה שיא אולימפי חדש של 42.55 שניות ולפני ברית המועצות (43.09 שניות).
לאחר המשחקים האולימפיים פרשה ריכטר מספורט תחרותי, אך בשנת 1978 חזרה להתחרות. בתחרות הגביע הביניבשתי של IAAF שנערכה במונטריאול, קנדה בשנת 1979 היא זכתה במדליית זהב עבור נבחרת אירופה, בריצת שליחות 4x100 מטר בתוצאה של 42.19 שניות. לאחר מכן, פרשה סופית בשל פציעה קשה.
היא התחתנה עם מנפרד ריכטר, אצן משוכות.
שיאים אישיים

ריצת 100 מטר: 11.01 שניות (1976) שיא עולם
ריצת 200 מטר: 22.39 שניות (1976)
אילה חכים

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  19 באוגוסט 1960 (בת 64) תל אביב-יפו, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 דרגה:    תת-אלוף
 תפקידים בשירות
 מפקדת יחל"ם  מפקדת ממר"ם  מפקדת יחידת לוטם
 פעולות ומבצעים
   מלחמת לבנון הראשונה   מלחמת לבנון השנייה
 תפקידים אזרחיים
 מנהלת חטיבת הטכנולוגיה של בנק מזרחי טפחות
 
אילה חכים (נולדה ב-19 באוגוסט 1960) היא מנהלת חטיבת הטכנולוגיה של בנק מזרחי טפחות. קודם לכן שירתה בצה"ל בתפקידי מחשוב, וסיימה את שירותה כמפקדת יחידת לוטם בדרגת תת-אלוף.
ביוגרפיה

אילה חכים גדלה בתל אביב. בשנת 1979 התגייסה לצה"ל ושירתה כמתכנתת בממר"ם. בהמשך, שירתה כראש צוות וראש מדור. במהלך שירותה, השלימה לימודים לתואר ראשון בכלכלה ומדע המדינה ותואר שני במינהל עסקים, שניהם באוניברסיטת בר-אילן. היא יצאה לחופשה ללא תשלום מצה"ל למשך ארבע שנים, שבהן נלוותה לבעלה בשליחות בארצות הברית.
בשנת 1996 מונתה לראש ענף בממט"ל, יחידת המחשב של אגף הטכנולוגיה והלוגיסטיקה, בדרגת סגן-אלוף. בשנת 1999 עברה לחיל המודיעין, ובשנת 2002 מונתה למפקדת יחל"ם, יחידת המחשבים של אגף המודיעין, בדרגת אלוף-משנה.
בשנת 2005 עברה ליחידת לוטם של אגף התקשוב כסגנית מפקד היחידה, ובשנת 2006 מונתה למפקדת ממר"ם. בפברואר 2010 מונתה למפקדת יחידת לוטם בדרגת תת-אלוף.
בשנת 2013 העניקה לה לשכת מנתחי מערכות מידע בישראל את הפרס ע"ש לודוויג מיטווך למנהלי מערכות מידע. בשנה זאת, השתחררה מצה"ל.
ביולי 2013 נכנסה לתפקידה כמנהלת חטיבת הטכנולוגיה של בנק מזרחי טפחות.
אילה חכים נשואה ואם לבת.
לקריאה נוספת

רביד חרובי, במחנה, "קשר חם", גיליון 38, 10 באוקטובר 2013
הערות שוליים

↑  Immediate Report on the Appointment of a Senior Officer, בנק מזרחי טפחות, 29 באפריל 2013 (באנגלית).
↑  יוסי הטוני, ‏איילה חכים תמונה למפקדת יחידת לוט"ם ותועלה לדרגת תא"ל, באתר "אנשים ומחשבים", 4 באוגוסט 2009
יונתן אוריך, תא"ל איילה חכים מונתה למפקדת לוט"ם, באתר צה"ל, 8 בפברואר 2010
↑  מיטל ורדי, פרס ע"ש לודוויג מיטווך ז"ל למנהלי מערכות מידע, באתר News1 מחלקה ראשונה, 10 בדצמבר 2008
↑  אילה חכים מונתה למנהלת חטיבת הטכנולוגיה של מזרחי-טפחות, באתר "ספונסר", 29 באפריל 2013
אל-אופ

| --- | --- |
לוגו אל-אופ

בית אל-אופ בפארק המדע ברחובות
 נתונים כלליים
 סוג:  חברה פרטית
 מייסדים:  עמנואל גולדברג
 תקופת הפעילות:  1937–הווה (כ־87 שנים) 
 חברת אם:  אלביט מערכות
 משרד ראשי:  פארק המדע קריית ויצמן
 ענפי תעשייה:  תעשייה ביטחונית
 מוצרים עיקריים:  מערכות אלקטרו אופטיות
 מנכ"ל:  אורן סבג
  
 www.elbitsystems.com/elbitmain/elop
אל-אופ תעשיות אלקטרו אופטיקה בע"מ הייתה חברה ישראלית שהפכה לחטיבה במסגרת חברת אלביט מערכות. החברה מתמחה בפיתוח וייצור מערכות אלקטרו אופטיות ליישומים ביטחוניים. מטה החברה שוכן בפארק ת.מ.ר שברחובות, ומתקנים נוספים שלה שוכנים בפארק המדע קריית ויצמן.
היסטוריה > הקמת חברה והשנים הראשונות

אל-אופ נוסדה ב-1937 תחת השם "מכשירי גולדברג" על ידי פרופסור עמנואל גולדברג, שהיה מומחה לאופטיקה בדרזדן, גרמניה. החברה עסקה בייצור מכשור אופטי לשימושים אזרחיים וצבאיים והייתה ממוקמת ברחוב דיזנגוף בתל אביב. בשנת 1960 השקיעה מדינת ישראל 200,000 ל"י במפעל וב-1962 רכשה את השליטה בחברה, מאחר שרוב מכירות המפעל היו למערכת הביטחון אך הוא סבל מהפסדים והיה בסכנת סגירה. בשנת 1964 ייצרה אל-אופ מיקרוסקופ אלקטרונים שפיתח פרופסור דוד דנון ממכון ויצמן למדע. בשנת 1965 נחתם הסכם שותפות בין מדינת ישראל ומפעל למערכות אלקטרו אופטיות מהולנד. במסגרת ההסכם סיפקו ההולנדים ידע טכני והחזיקו 60% מהבעלות. המפעל חדש הוקם ברחובות תחת השם "התעשייה האלקטרו-אופטית לישראל". המפעל נחנך בשנת 1967. ב-1969 התמנה אל"ם אריה הלל, ששימש קודם כראש מינהל ההרכשה והייצור במשרד הביטחון, למנכ"ל. באותה עת הועסקו במפעל 200 עובדים.
בסוף שנות ה-70 מוזגה חברת "מכשירי רחובות" עם אל-אופ. חברת "מכשירי רחובות" נוסדה בשנת 1964 בידי פרופסור יוסף צבי יפה בתוך חנות ששכר ובה פיתח וייצר מכשירים מדעיים ובהמשך גם ציוד אלקטרו-אופטי למערכת הביטחון. בשנת 1972 עברה "מכשירי רחובות" לפארק המדע קריית ויצמן וב-1976 רכשה חברת "תדיראן" את החברה. לאחר המיזוג הבעלות באל-אופ הוחזקה באופן שווה בין קונצרן כור תעשיות (בעליה של חברת "תדיראן") ומשפחת פדרמן (מייסדי רשת מלונות דן), שרכשה את הבעלות באל-אופ לפני המיזוג.
היסטוריה > בשנות ה-80 וה-90 של המאה ה-20

בשנות ה-80 נכנסה החברה לתחומי פעילות חדשים, בין השאר שימוש בטכנולוגיית לייזר במדי־טווח לצורכי חיילות הרגלים והשריון ומשקפות המאפשרות תקשורת באמצעות לייזר. ב-1981 הגיעו הכנסות החברה ל-30 מיליון דולר והיא העסיקה 750 עובדים. ובשנת 1985 הגיעו ההכנסות ל-110 מיליון דולר והיא העסיקה 1,300 עובדים. באותה שנה מונה נתן שרוני למנכ"ל.
בשנת 1989 ביקשה חברת "אלביט" לרכוש את "אל-אופ", אך החברה סבלה מהפסדים באותה עת והמשא ומתן נפסק. ביולי 1991 הודיעה "תדיראן" שהיא מבקשת למכור את חלקה בחברה. במרץ 1992 רכשה משפחת פדרמן את חלקה של "תדיראן" בחברה, תמורת כ-20 מיליון דולר, והחזיקה 100% מהמניות. מיקי פדרמן מונה ליושב ראש החברה.
בשנת 1997 נכנסה החברה לתחום התעופה האזרחית בארצות הברית, כאשר רכשה את חברת "קולסמן" (Kollsman). חברה שנוסדה בשנת 1928 על ידי פול קולסמן שהמציא ציוד ל"טיסת מכשירים". באותה שנה הקימה אל-אופ, בשיתוף עם התעשייה האווירית ומשקיעים פרטיים, את חברת "אימאג'סאט אינטרנשיונל", במטרה למסחר את הטכנולוגיה שפותחה לפרויקט הלוויין הצבאי "אופק". למיזם גויסו כ-90 מיליון דולר והוא החל בבניית הלוויין ארוס A. הלוויין פותח ויוצר על ידי מפעל מבת של התעשייה האווירית, ושוקל פחות מ-250 קילוגרם, בלוויין הותקנה מצלמה דיגיטלית, שפותחה ומיוצרת על ידי "אל-אופ". הלוויין שוגר ב-5 בדצמבר 2000 מאתר הטילים סבובודני שבסיביר. ב-2002 השיקה "אל-אופ" מצלמת חלל צבעונית בהפרדה גבוהה הראשונה מסוגה בעולם.
בשנת 1999 מוזגה חברת "אל-אופ" עם חברת "אלביט מערכות" באמצעות החלפת מניות. שווייה של אל-אופ הוערך בכ-250 מיליון דולר, ואלביט נסחרה בבורסה בערך של 435 מיליון דולר. משפחת פדרמן קיבלה 32.5% ממניות החברה הממוזגת, בהמשך רכשה מניות נוספות והפכה בעלת המניות העיקרית ב"אלביט מערכות".
היסטוריה > במאה ה-21

בשנת 2000 חיים רוסו מונה למנכ"ל. בתקופתו מספר עובדים הגיע לכ-1,500. ב-2003 זכה רוסו בפרס התעשייה של התאחדות התעשיינים בישראל. בתחילת 2009 החליף עדי דר את חיים רוסו.
בשנת 2003 הציגה "אל-אופ" גרסה מוקדמת של "מגן רקיע", מערכת הגנה אקטיבית מסוג DIRCM, להגנת כלי טיס אזרחיים מפני טילי כתף. מערכת שפותחה בעקבות ירי שני טילי כתף מדגם SA-7 אל עבר טיסה 582 של ארקיע, במומבסה בשנת 2002.
בשנת 2004 הקימה "אל-אופ" וחברת OHB-System הגרמנית מיזם משותף בתחום החלל, העסוק בפיתוח ושיווק מערכות אלקטרו-אופטיות ומטעדי אינפרא-אדום, ליישומי חלל ולמטוסים ללא טיס. באותה שנה גם זכתה בחוזה לאספקת מצלמת חלל ללוויין הודי.
בשנת 2005 נבחרה "אל-אופ" לספק את מערכות התצפית לפרויקט ה"ווטשקיפר" של צבא בריטניה להצטיידות בכלי טיס בלתי מאוישים (כטב"ם) למשימות סיור ומודיעין.
בשנת 2015 מוזגה "אל-אופ" לתוך חטיבת המל"טים האלקטרו-אופטיקה והמודיעין של "אלביט מערכות", שבראשה מונה לעמוד אלעד אהרונסון. בשנת 2020 בוצע שינוי ארגוני נוסף, חטיבת המודיעין פורקה ובמקומה אל-אופ הפכה לחלק מחטיבת האלקטרו-אופטיקה, שכוללת גם את חברת הבת ללוחמה ולמודיעין אלקטרוני אלישרא, בראש חטיבה זו עומד אורן סבג.
בשנת 2010 יצא לאור הספר "המרחיק ראות" המתאר את העשייה והחזון של חברה אל-אופ מיום הקמתה עד שנת 2009. הספר נכתב על ידי חיים רוסו מנכ"ל החברה עד 2009.
בשנת 2017 יצאה מהדורה מעודכנת לספר המכסה את התקופה עד 2017
תחומי פעילות

החברה מפתחת מוצרים ומערכות בתחומים הבאים:
לייזרים
הדמאה תרמית
מערכות לחימה לרכב קרבי משוריין (רק"מ)
מערכות חלל ותצפית
מערכות תצוגה עילית למטוסים
מוצרים בולטים

מצלמות חלל, המותקנות בלוויינים הישראליים מסדרת אופק
פרסי ביטחון ישראל

חברת אל-אופ זכתה פעמים אחדות בפרס ביטחון ישראל. אופיים המדויק של הפיתוחים שזיכו את החברה בפרסים לא פורסם. זכיות שפורסמו:
1997 - הפרס הוענק על פיתוח מערכת בקרת האש לטנק המרכבה ברק זוהר.
2005 - הפרס הוענק על פיתוח מערכת מודיעין חזותי מתקדמת ובעלת יכולות ייחודיות בלוחמה בטרור.
2007 - הפרס הוענק לצוות של אל-אופ, מפא"ת ומפקדת זרוע היבשה על פיתוח וישום של מערכת נשק מהפכנית בחזית הטכנולוגיה. מדובר במערכת המהווה בסיס לתפיסת לחימה חדשה ויצירתית בשדה הקרב.
אלכסנדר טייקוב

אלכסנדר ולדימירוביץ' טייקוב (בבלארוסית: Аляксандр Уладзіміравіч Тайкоў; נולד ב-23 ביוני 1970) הוא כדורגלן עבר בלארוסי ששיחק בעמדת הבלם ולעיתים גם כקשר אחורי.