stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אוגוסטה ואן פלס
הערות שוליים

↑  1890 laut Deportationsliste und Otto H. Frank, Mirjam Pressler (Hrsg.): Anne Frank Tagebuch. Fischer, Frankfurt am Main 1998, S. 7; Angabe auf yadvashem.org und annefrank.org 1900.
↑  Christoph Franken: Experten: Wikipedia irrt sich im Geburtsort Melle auf noz.de, 15. April 2016, abgerufen am 11. Januar 2024.
↑  Miep Gies schrieb in ihren Memoiren, dass Hermann van Pels „mit einer deutschen Jüdin verheiratet“ war. Vgl. Miep Gies: Meine Zeit mit Anne Frank. 9. Auflage. Heyne, München 1996, S. 43.
| יומנה של אנה פרנק |
| --- | --- | --- |
| מתחבאים | אנה פרנק • אוטו פרנק • אדית פרנק • מרגוט פרנק • אוגוסטה ואן פלס • הרמן ואן פלס • פטר ואן פלס • פרידריך פפר |  |
| מסייעים | מיפ חיס ויאן חיס • ויקטור קוגלר • יוהנס קליימן • בפ פוסקאול |  |
פרינסנגרכט 263 באמסטרדם, שם הסתתרה אוגוסטה ואן פלס. כיום מוזיאון בית אנה פרנק
אבן נגף לזכר אוגוסטה ואן פלס ומשפחתה באוסנאבריק
הלן יונאס-רוזנצוויג

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  25 באפריל 1925 קרקוב, הרפובליקה הפולנית השנייה 
 פטירה:  20 בדצמבר 2018 (בגיל 93) בוקה רטון, ארצות הברית 
 שם לידה:  Sternlicht, Helena 
 מדינה:  פולין, ארצות הברית 
 
הלן יונאס-רוזנצוויג (נולדה הלנה שטרנליכט ; 25 באפריל 1925 – 20 בדצמבר 2018) הייתה ניצולת שואה יהודייה ממוצא פולני שנכלאה במהלך מלחמת העולם השנייה במחנה הריכוז פלאשוב, שם אולצה לעבוד כמשרתת עבור מפקד המחנה אמון גת.
נולדה בקרקוב, שרדה את השואה בעזרתו של אוסקר שינדלר, שזכה להכרה כחסיד אומות העולם על הצלת חייהם של כמעט 1,200 עובדי כפייה יהודים. לאחר המלחמה, יונאס-רוזנצווייג היגרה לארצות הברית. היא התגוררה בבוקה רטון, פלורידה. יונאס-רוזנצווייג פגשה את בתו של אמון גת, מוניקה הרטוויג, ושתיהן הופיעו בסרט התיעודי משנת 2006, "ירושה", שנעשה עבור PBS על ידי ג'יימס מול.
ביוגרפיה

הלן יונאס-רוזנצוויג נולדה בשם הלנה שטרנליכט בקרקוב, הרפובליקה הפולנית השנייה בשנת 1925, לשמעון ולולה שטרנליכט. היא הייתה הבת הצעירה למשפחה יהודית שומרת מצוות.  היא זכרה את חייה המוקדמים כמאושרים. היו לה שתי אחיות, ברוניסלבה וסידוניה. כאשר פלישה גרמניה הנאצית לפולין ב-1 בספטמבר 1939, היא ומשפחתה גורשו לגטו קרקוב.
מלחמת העולם השנייה > מחנה הריכוז פלאשוב

בשנת 1942, שטרנליכט ומשפחתה גורשו מגטו קרקוב ונשלחו למחנות ריכוז. אביה נספה במחנה ההשמדה בלז'ץ. היא, אמה ושתי אחיותיה נשלחו לקרקוב-פלאשוב, מחנה עבודות כפייה.
ביום השלישי למאסרה בפלאשוב, שטרנליכט שטפה חלונות בצריף כאשר גת, מפקד המחנה, נכנס לחדר. הוא העיר על עבודתה והורה לה לעבור לווילה שלו בשטח המחנה כדי לעבוד כמשרתת.
היא עברה מהצריפים למעונו של גת, שם אולצה לעבוד כמשרתת. היא חלקה חדר במרתף עם אישה נוספת, הלן הירש (שדמותה הוצגה ברומן "רשימת שינדלר" ובעיבודו הקולנועי), שגם היא אולצה לעבוד עבור גת. שתי הנשים חלקו את חובות משק הבית בבית המפקד במשך השנתיים הבאות, כשהן חיות בפחד מתמיד לחייהן.
בזמן עבודתה אצל גת, שטרנליכט הייתה עדה לסדיזם הידוע שלו. היא סיפרה שהוא היה יורה באסירים ממרפסת הווילה שלו, והיא ראתה אותו רוצח מספר אנשים ומורה על מותם של רבים אחרים. הוא גם הכה אותה. היא אמרה שבניגוד לתיאורו ב"רשימת שינדלר", גת לא היה מעוניין בה רומנטית במציאות.
מאוחר יותר היא נזכרה שזמן קצר לאחר שעברה לביתו של גת, ראתה אותו לפתע, וללא פרובוקציה, יורה למוות בצעיר יהודי שעבד אצלו כשירות. בתקופה זו היה לשטרנליכט חבר במחנה, אדם שטאב, שהיה חלק מקבוצת התנגדות בתוך המחנה. היא גנבה כמה ניירות מגת שנתנה לשטאב. לגת סופר על פעילותו של שטאב גת ירה למוות בשטאב בטווח שמיעה של שטרנליכט, והיא הייתה בטוחה שהוא יהרוג גם אותה, אבל הוא מעולם לא הזכיר זאת בפניה. גת תלה את גופתו של שטאב בפומבי למען יראו ויראו.
אוסקר שינדלר היה אורח קבוע בביתו של גת והוא תמיד דיבר איתה בנעימות. לאחר מעצרו של גת בגין מעילה ברכוש יהודי מהממשלה הגרמנית, שינדלר הוסיף את שטרנליכט ואחיותיה, יחד עם הלן הירש, לרשימת העובדים שלו, שלימים נודעו כ"יהודי שינדלר". באותה עת, אמה כבר נפטרה מדלקת ריאות בשל התנאים הקשים במחנה.
כאשר הצבא האדום התקרב לקרקוב בסוף 1944, פלאשוב נסגר והאסירים נשלחו למחנות ברחבי פולין, כולל מחנות השמדה כמו אושוויץ. שינדלר תכנן לפתוח מפעל תחמושת בברננץ, בפרוטקטורט הצ'כי. הגברים מרשימת שינדלר נסעו בבטחה ברכבת לברננץ, אך 300 העובדות של שינדלר, כולל שטרנליכט ואחיותיה, נשלחו לאושוויץ. לאחר כמה שבועות של משא ומתן ושוחד מצד שינדלר, הנשים נשלחו גם הן לברננץ. שטרנליכט ואחיותיה בילו את שארית המלחמה בביטחון היחסי של מחנה שינדלר עד לשחרורן על ידי הצבא האדום במאי 1945.
לאחר המלחמה, העידה נגד שטרנליכט אמון גת במשפטו בקרקוב, שם נידון למוות והוצא להורג. היא פגשה את יוסף יונאס יומיים לאחר השחרור, התחתנה איתו והיגרה עם משפחתה לארצות הברית ב-1946.
"ירושה"

בשנת 2004, יונאס-רוזנצווייג נפגשה עם מוניקה הרטוויג, בתו של אמון גת. הרטוויג ביקשה את הפגישה, אך יונאס-רוזנצווייג היססה בשל זיכרונותיה הטראומטיים מגת וממחנה הריכוז. היא הסכימה לבסוף לאחר שהרטוויג כתבה לה "עלינו לעשות זאת למען האנשים שנרצחו."
חיים אישיים

יומיים לאחר שחרורם מהנאצים, היא פגשה את בעלה הראשון, יוסף יונאס. הם התחתנו ב-1946 והיגרו לארצות הברית. הם חיו בברונקס וגידלו שלושה ילדים: בן ותאומות.
בשנת 1980, יוסף, שסבל מרגשות אשם של ניצול, התאבד. לאחר מכן היא נישאה לנדבן ויזם נדל"ן, הנרי רוזנצווייג (נולד ב-5 בספטמבר 1917). היא התאלמנה בשנית ב-2007. היא התגוררה בבוקה ראטון, פלורידה עד למותה בדצמבר 2018.
הערות שוליים

↑  Walsh, Treva (2020-12-14). "Those Who Were There: Helen Jonas". Museum of Jewish Heritage — A Living Memorial to the Holocaust (באנגלית אמריקאית). ארכיון מ-2023-07-20. נבדק ב-2023-07-20.
1 2  Brecher, Elinor J. (1994). Schindler's Legacy. Plume. pp. 53–76. ISBN 9780452273535.
↑  Essential Krakow (27 באפריל 2012). "History of the Krakow Ghetto with photographs" (באנגלית). Krakow-Poland.com. אורכב מ-המקור ב-1 בפברואר 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
המרפסת של ביתו של אמון גת בפלאשוב, ממנה סיפרה הלן יונאס-רוזנצוויג שגת ירה על אסירים. מאוחר יותר, הוא נהג לצאת החוצה כדי לצוד בני אדם, כשהכובע הטירולי שלו מסמן את כוונותיו. זה היה האות לאסירים ותיקים לנסות להסתתר.
הלנה שטרנליכט ושמות שתי אחיותיה ברשימת שינדלר
רשימת ציפורי העולם של קלמנטס

|  מידע כללי |
| --- | --- |
 מאת:  ג'יימס פ. קלמנטס
 שפת המקור:  אנגלית 
 הוצאה
 הוצאה:  Cornell University Press 
 מקום הוצאה:  אית'קה 
 תאריך הוצאה:  יוני 2007 
 
רשימת ציפורי העולם של קלמנטס (באנגלית: The Clements Checklist of Birds of the World) הוא ספר מאת ג'יימס קלמנטס המכיל רשימה של כלל מיני הציפורים בעולם, ונחשב לאחד מהרשימות המקיפות והמוסמכות ביותר לטקסונומיה וביוגאוגרפיה של ציפורים.
הגרסה המודפסת העדכנית ביותר היא המהדורה השישית שלו מ-2007, אשר פורסמה על-ידי ההוצאה של אוניברסיטת קורנל מכתבי יד שנמסרו על-ידי אשתו של קלמנטס לאחר מותו ב-2005. המהדורות הקודמות פורסמו על ידי הוצאה עצמאית של המחבר, הוצאת Ibis. עם זאת, מעבדת קורנל לאורניתולוגיה ממשיכה לספק עדכונים שנתיים לרשימה, בדרך כלל באוגוסט, והגרסה העדכנית ביותר זמינה באינטרנט במספר פורמטים. עדכונים אלה משקפים את השינויים המתמשכים בטקסונומיה של ציפורים בהתבסס על מחקרים שפורסמו.
קלמנטס היא הרשימה הרשמית המשמשת את האגודה האמריקאית לצפרות לציפורים ברחבי העולם. eBird גם משתמשים ברשימה בתור רשימת הבסיס לטקסונומיה של eBird, אשר בנוסף למינים מלאים כוללת בני-כלאיים, תת-מינים, ומופעים אחרים שאינם מינים המדווחים על ידי צפרים.
הערות שוליים

↑  The Clements Checklist of Birds of the World by James F. Clements | Hardcover, Cornell University Press (באנגלית אמריקאית)
↑  About the Book – Clements Checklist, birds.cornell.edu
מגדלנה אבקאנוביץ'

| --- | --- |

 לידה:  20 ביוני 1930 פאלנטי, הרפובליקה הפולנית השנייה 
 פטירה:  20 באפריל 2017 (בגיל 86) ורשה, רפובליקת פולין 
 מקום קבורה:  בית הקברות הצבאי פובונזקי 
 מקום לימודים:  האקדמיה לאמנויות היפות, ורשה 
 תחום יצירה:  אמנות סיבים, פיסול, עיצוב טקסטיל 
 זרם באמנות:  אמנות עכשווית 
 יצירות ידועות:  Manus Ultimus, Puellae, Birds of Knowledge of Good and Evil, Nierozpoznani 
 פרסים והוקרה:  קצין מסדר האמנויות והספרות (1999)  פרס הרדר (1979)  מפקד מסדר האמנויות והספרות (2004)  מדליית זהב להצטיינות בתרבות (2005)  מפקד עם כוכב של מסדר פולוניה רסטיטוטה (1998)  אביר במסדר ההצטיינות של הרפובליקה האיטלקית (2000)  עיטור  מסדר הכבוד של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה בדרגת מפקד בכיר (2010)  אות מסדר ההצטיינות במדעים ואמנויות של גרמניה  צלב ההצטיינות המוזהב  פור לה מריט  צלב הכסף של ההצטיינות  אביר במסדר פולוניה רסטיטוטה 
 www.abakanowicz.art.pl
 
ניירוזפוזנאני Nierozpoznani ("הבלתי מזוהים"), יצירה של מגדלנה אבקאנוביץ' במצודה בפוזנן, 2002
Nierozpoznani
מגדלנה אבקאנוביץ' או מרתה מגדלנה אבקאנוביץ'-קוסמובסקה (בפולנית: Magdalena Abakanowicz, ‏
Marta Magdalena Abakanowicz-Kosmowska; ‏20 ביוני 1930 – 20 באפריל 2017) הייתה פסלת ואמנית סיבים פולנייה, נחשבת לאחת מאמניות הסיבים החשובות. אבאקנוביץ כיהנה כפרופסור באקדמיה לאמנויות יפות בפוזנן עד שנת 1990 והייתה פרופסור אורח באוניברסיטת UCLA בשנת 1984. חיה ופעלה בוורשה.
רקע משפחתי ושנות ילדותה

מגדלנה אבקאנוביץ' נולדה כמרתה אבקאנוביץ' בכפר פאלנטי (Falenty), כ-11 ק"מ דרום מזרחית מוורשה. אביה, קונסטנטין, היה רוסי בעל שורשים טטריים. בימי המהפכה הרוסית ב-1917, כמעט כל בני משפחתו נהרגו. האב ואחיו, נמלטו לפולין. שם נשא קונסטנטין לאשה את הלנה דומשובסקה, אמה של האמנית, שהייתה בת למשפחה פולנית מיוחסת ואמידה. האם הייתה מאוכזבת משום שרצתה ללדת בן שיוכל לרשת את הרכוש הרב של המשפחה ויחסה כלפי הילדה היה נוקשה. ככלל, האמנית גדלה תוך יחסים מרוחקים עם הוריה, וחונכה בבית על ידי אומנות ומורים פרטיים ולא הורשתה להיות בקשר עם ילדים זרים. אולם מילדותה, אהבה לטייל ביערות שמסביב והטבע הילך עליה קסם רב יותר מהלימודים.
שנות המלחמה

הפלישה הגרמנית לפולין ב-1939 שינתה את אורח חייה. נאסר עליה לצאת ליער שבו התחבאו פליטים ופרטיזנים וגם כנופיות אלימות. על כל צרה שלא תבוא לימד אותה אביה לירות ברובה. יום אחד בשנת 1943, ירה גבר שיכור באמה ופצע אותה קשות בזרוע. בתקופה שלאחר מכן השגיחה הבת על אמה וחלמה ללמוד את מקצוע הסיעוד.
בשנת 1944, כשהתקרבה החזית לאזור מגוריהם, חששו הוריה מהתקרבות הצבא הסובייטי, והחליטו לברוח לוורשה. אולם, אחרי 1 באוגוסט, בעקבות המרד הפולני בוורשה, היה הדיכוי הגרמני אכזרי וחלקים רבים בעיר נשרפו בלהבות. בעת פשיטה גרמנית, מרתה בת ה-14 הלכה לאיבוד ואיבדה קשר עם הוריה. המשפחה התאחדה כעבור חודשיים במילאנובק, כפר קטן על יד ורשה.
בו הוקם בית חולים ארעי בבית הספר בשביל לטפל בפצועים, והילדה עזרה לאחיות בו.
בשנים הראשונות של השלטון הקומוניסטי

אחרי מלחמת העולם השנייה הופקע רכוש המשפחה על ידי השלטונות הקומוניסטים החדשים. משפחת אבקאנוביץ' עברה לגור בעיר טצ'ב בפומרניה, בשטחים שפונו מהאוכלוסייה הגרמנית, שם הייתה מודעות פחותה לשורשיה האריסטוקרטיים. המשפחה חייתה בעוני; האב עבד זמן מה כפקח בחקלאות ובהמשך ניהל יחד עם אשתו קיוסק לעיתונים. הילדים הורשו ללכת לבית הספר.
בשנים 1945–1947 למדה אבקאנוביץ' בגימנסיה בטצ'ב ולאחר מכן שנתיים נוספות בבית הספר התיכון לאמנויות בגדיניה. בביקור בשנת 1948 ב"תערוכת השטחים המשוחררים" שהתקיימה בוורוצלב התלהבה מחפצי האומנות המודרנית שהוצגו בה.
בגיל 19 התקבלה מרתה ללימודי ציור על חומרי טקסטיל באקדמיה לאמנויות של גדנסק שנפתחה זמנית בעיר סופוט. היא התקבלה למגמה זאת אחרי שהמדריך שלה לפיסול טען כי אינה מתאימה למגמת הפיסול מפני ש"חסר לה חוש הצורה".
בגיל 20 שינתה את שמה למגדלנה מתוך תקווה לחיים חדשים. גמלה בלבה ההחלטה ללמוד בעיר הבירה ורשה ועל מנת להגשים את תוכניתה מכרה את מעיל החורף שלה. ב-1950 התקבלה ללימודים באקדמיה לאמנויות יפות בוורשה והתגוררה במעונות הסטודנטים בתנאי דוחק. לעיתים לנו שם 16 סטודנטיות בחדר אחד. היא פרנסה את עצמה בעבודות מזדמנות, אפילו ממתן תרומות דם, דבר שזיכה אותה במרק חינם בחדר האוכל של האקדמיה. היא לא רווחה נחת מהלימודים שהתנהלו באותה תקופה ברוח הריאליזם הסוציאליסטי תוך מגבלות רבות על החופש האמנותי. עם זאת, דאגה לסיים את לימודיה על מנת שתוכל להתקבל לאיגוד האמנים הפלסטיים. חברות באיגוד היוותה תנאי לעבודה בתחום האמנותי.
עם מוריה, שהשפיעו עליה בתחום אמנות האריגה והרקמה, ההדפסים ועיצוב הסיבים, נמנו אנה סלדזייבסקה, אלאונורה פלוטימסקה ומריה אורבנוביץ'.
אבקאנוביץ' מצאה עבודה כמעצבת במפעל משי במילאנובק ובלילות המשיכה לצייר בחדר שהוקצה לה באקדמיה בוורשה. בעידוד אחד ממוריה השתתפה בתחרות "צפליה" (Cepelia) לעבודות יד ואמנות עממית וזכתה בפרס לעיצוב.
בשנת 1956 התחתנה עם המהנדס יאן קוסמובסקי.
רבות מעבודותיה המוקדמות של אבקאנוביץ' אבדו או ניזוקו בשל מעברי המגורים התכופים שלה. שרדו רק כמה רישומים עדינים של צמחים. בין השנים 1956–1959 יצרה את העבודות הראשונות הידועות: סדרות של תמונות גדולות בגואש, ציורים בצבעי מים על נייר ויריעות בד תפורות ביחד.
עבודות אלו, שכונו "ביומורפיות", תארו צמחים דמיוניים, צפורים, דגים אקזוטיים וצדפות.
כדברי יואנה אינגלוט, עבודות אלה הצביעו על הקסם שהילכו על אבקאנוביץ' עולם הטבע על תהליכיו של לבלוב, גדילה, פריחה, ונביטה. הן נראות כמו סופגות בתוכן את עצם אנרגיית החיים, תכונה שהפכה לצביון קבוע של אמנותה"
המשך הקריירה האמנותית

אחרי מותו של סטלין ובמיוחד אחרי שנת 1956, תחת הנהגתו של גומולקה, עברה פולין הקומוניסטית תפנית תרבותית וחברתית דרמטית. נוצרה אווירה של ליברליזציה גם בתחום צורות ותכני האמנות, כאשר שיטות האמנות הסטליניסטיות הפכו יעד לביקורת מפורשת מצד השלטונות הפולניים.
ביטוי חשוב של החופש שהוענק לאמנים הפולנים היה ההיתר לנסוע לערים מערביות כמו פריז, ונציה, מינכן או ניו יורק, על מנת לחוות התפתחויות אמנותיות מחוץ לגוש המזרחי.
ליברליזציה זו של האמנויות וההשראה מצורות אמנותיות אחרות השפיעה במידה ניכרת על יצירותיה המוקדמות של אבקאנוביץ'. היא התחילה לאמץ גישה גאומטרית ומובנית יותר. אף על פי שלא קיבלה במלואה את הגישה הקונסטרוקטיביסטית, היא חיפשה שפה אמנותית משל עצמה ובאופן שתהפוך את עבודתה ליותר טקטילית, אינטואיטיבית ואישית. בנסיבות אלה החליטה לאמץ את האריגה כדרך נוספת לחיפוש אמנותי.
באביב 1960 הציגה אבקאנוביץ' תערוכת יחיד ראשונה בגלריה "קורדגרדה" (Kordegarda) בוורשה. בין היצירות שהביאה היו סדרות של ארבע עבודות אריגה יחד עם אוסף של ציורים בגואש ובצבע מים. נתקלה בהתנגדויות מצד ההנהלה בגלל האופי המופשט של עבודותיה. אולם מריה לשקייביץ, מדריכה לעבודות אריגה, שהספיקה להציץ ביצירות דרך החלון הפתוח, התרשמה מאוד מהן וקידמה את שילוחה של האמנית ל"ביאנלה הבינלאומית לגובלנים" שהתקיימה ב-1962 בלוזאן שבשווייץ. היא העמידה לרשותה של אבקאנוביץ' נול גדול במרתף ביתה. אולם העבודות שנועדו להצגה בביאנלה היו צריכות להיות בממדים של 12 מ"ר. על מנת לארוג את עבודותיה נאלצה אבקאנוביץ' להיעזר בחבלי כביסה.
הגובלנים שהציגה בלוזאן היא ונציגים אחרים של האסכולה הפולנית עוררו שערורייה בגלל חדשנותם והועלו איומים בהטלת חרם על הביאנלה מצד גורמים שמרנים.
לבסוף זכתה בהצלחה רבה עם יצירתה "קומפוזיציה עם צורות לבנות". ב-1965 זיכו אותה פסליה העשויים סיבים בפרס בביאנלה בסאו פאולו בברזיל. בין השנים 1965 - 1988 עבדה האמנית בדירת החדר שלה שהייתה לה גם לסטודיו בדירתה בקומה העשירית של שיכון בוורשה. שם יצרה את סדרתה "Alterations".
היא קראה לרקמותיה התלת-ממדיות "אבקאנות" לפי שם משפחתה.
יצרה סדרות של פסלים - "ראשים" (1975), "גבים" (1976-1980), "אמבריולוגיה" (1980), "קתרסיס" (1986).
הציגה ברחבי העולם ציורים, רישומים וכן פסלים בחומרים נוספים ויצירותיה הפכו לנשוא חיקוי בארצות רבות באירופה ובאמריקה.
החל משנת 1964 עבדה מגדלנה אבקאנוביץ' עם האסיסטנטית שלה, סטפניה זגודקה. משנת 1965 לימדה באקדמיה לאמנויות בפוזנן, ובין השנים 1974–1990 כיהנה בה כפרופסור. בעלה היה שותף ליצירתה, עזר לה במציאת פתרונות טכניים שונים, וערך ביבליוגרפיה מקיפה של עבודותיה. בני הזוג עברו בשנת 1988 לדירה עם סטודיו רחב ידיים.
יצירות

א.אבקאנות (1975-1966) עבודות מונומנטליות תלת-ממדיות הדומות לבגדים, עשויות סיבים, תלויות בתקרה, רכות וניתנות לקיפול, גסות במגע. נארגו ממגוון רחב של סיבים, כולל חבלי סיסאל שנאספו בנמלים, וחוטיהם נפרמו ונצבעו. מייקל בנסון התייחס אל ה"אבקאנות" לא רק כאל עצמים אלא גם כאל מרחבים.
ה"אבקאנה האדומה" שלה, המזכירה פרפר, ועשויה סיסאל, נמצאת כעת במוזיאון הלאומי לאמנויות בוורוצלב.
"אבקאנה סגולה" בצורת ערווה של אשה - נמצאת במוזיאון המלאכה האמריקאני American Craft Museum בניו יורק.
ב.אמבריולוגיה Embriology) (1980)) מברונזה או אבן - עבודות בעלות חומר רך, רצף של כ-800 חפצים דמויי תפוחי אדמה ממולאים בגדלים שונים, מכוסים בשקים או השופכים את פנימיותם. בהדרגה החפצים נעשים יות ויותר קשיחים אבל הם עשויים חומרים שבירים או פגיעים. הם מוצגים בישיבה או בעמידה, לובשים צורות של גבים, ידיים, ראשים
ג.מרחבים להתבוננות הוזמנו ביפן, איטליה, ישראל (בנגב), קוריאה
קתארסיס (1985) דמויות ברונזה, באוסף ג'וליאנו גורי, על יד פיסטויה, באיטליה
פסלים הומנואידים בשנות 1970 - 1980 פיסלה אבקאנוביץ' סדרות פסלים פיגורטיביים ולא פיסוגרטיבים עשויים ב בדי שק חזקים תפורים וחתוכים יחד וקושרים באמצעות שרפים סינתטיים. עבודות אלה בעלות אופי ייצוגי יותר מפסלים קודמים אבל עדיין יש בהן הפשטה ודו-משמעות.
Alterations ‏ (1974-1975) - 12 דמויות אדם חסרות ראש וחלולות יושבות בשורה.
ראשים (1974-1973) סדרה של תורות ענקיות, מוצקות, המזכירות ראשי אדם נטולי פנים
גבים (1980-1976) - סדרת שמונים פסלים שונים בצורת גבים של בני אדם
המון The Crowd I ) I) ‏ (1987-1986) כחמישים דמויות עומדות
תריסר גושים דמויי ביצה בגדלים שונים - הוצגו בביאנלה בווינה ב-1980
לפי מלגוז'אטה קיטובסקה-לישאק, העבודות ה"הומנואידיות" משנות ה-1970–1980 מתמקדות בחברה האנושית ובטבע ככוליות ובמקומם בעולם המודרני.
ריבוי הדמויות מייצג בלבול ואלמוניות, איבוד אינדיבידואליות. מסבירים זאת בהקשרים של החיים במשטר הקומוניסטי שבו היצירתיות והשכל דוכאו לא פעם לטובת מה שנחשב האינטרס בקולקטיבי.
יצירות > בישראל

פסלים שלה "נגב" (1987) מוצגים בגן האמנות ע”ש בילי רוז של מוזיאון ישראל.
בשנת 1991, השתתפה בתערוכת 'אמנות הסיבים הפולנית בת-זמננו' ב'משכן לאמנות' עין חרוד.
לקריאה נוספת

Brenson, Michael, Magdalena Abakanowicz's Abakans, Art Journal. Volume 54. Issue: 1, 1995
הערות שוליים

↑  Magdalena Abakanowicz, TATE (באנגלית)
↑  J.Inglot p.23
↑  שם
↑  C.Prut p.8-9
↑  גייל וימר, גליה בר אור, מגדלנה אבאקנוביץ, אמנות הסיבים הפולנית בת-זמננו, 1991, תל אביב: מודן, 1991, עמ' 16-20. (בעברית, אנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007515208705171  PLWABN: 9810572293305606  BIBSYS: 90792216  BNE: XX1677716  BnF: cb119493340 (data)  CANTIC: a1928178x  CiNii: DA05619681  DAAO: magdalena-abakanowicz  GND: 119196484  ICCU: MILV126082  ISNI: 0000 0001 0927 6079  KulturNav: b9693e02-6075-4db9-8005-1e0e3d77403d  LCCN: n50039862  LNB: 000259301  NDL: 00461969  NKC: mzk2009517804  NLA: 35795220  NTA: 069752230  RERO: 02-A002902920  RKD: 118106  SNAC: w61s04z8  SUDOC: 027456226  Trove: 1091111  ULAN: 500084577  VcBA: 495/171699  VIAF: 96291179   WorldCat (עם VIAF): 96291179 
"נגב" 1987, מוזיאון ישראל, ירושלים
קוונטין בורדיק

קוונטין נורת'רופ בורדיק (באנגלית: Quentin Northrup Burdick‏; 19 ביוני 1908 – 8 בספטמבר 1992) היה עורך דין ופוליטיקאי אמריקאי. חבר במפלגת הליגה העצמאית-דמוקרטית של דקוטה הצפונית, הוא ייצג את דקוטה הצפונית בבית הנבחרים של ארצות הברית (1959–1960) ובסנאט של ארצות הברית (1960–1992). בזמן מותו, הוא היה הסנאטור השלישי בכהונתו הארוכה ביותר (אחרי סטרום ת'ורמונד ורוברט בירד) מבין חברי הסנאט באותה העת.
ביוגרפיה > ראשית חייו והשכלה

קוונטין בורדיק נולד ב-19 ביוני 1908 במוניק, דקוטה הצפונית, כבן הבכור מבין שלושת ילדיהם של אשר לויד בורדיק ואמה ססיליה רוברטסון. אביו היה פוליטיקאי רפובליקני ששימש כסגן מושל דקוטה הצפונית (1911–1913) וכחבר בית הנבחרים של ארצות הברית (1935–1959). אמו הייתה בתו של המתיישב הלבן הראשון באזור דקוטה הצפונית השוכנת ממערב לנהר פארק. הוא היה אחיו של יוג'ין אלן בורדיק, שהיה שופט במחוז השיפוט החמישי של דקוטה הצפונית מ-1953 עד 1978. אחותו רוזמרי הייתה נשואה לרוברט וו. לורינג, שהיה חבר בית הנבחרים של ארצות הברית מאוהיו (1959–1961).
בשנת 1910, עבר בורדיק עם משפחתו לוויליסטון, שם אביו עסק בחקלאות ובעריכת דין. כילד, הוא נהנה מללמוד לרתום פוני פראי בחוות אביו. הוא למד בבתי ספר ציבוריים מקומיים, וסיים את לימודיו בתיכון ויליסטון ב-1926, שם היה נשיא הכיתה וראש קבוצת הפוטבול.
בורדיק למד את לימודי התואר הראשון שלו באוניברסיטת מינסוטה, וקיבל תואר ראשון באמנויות ב-1931. במהלך הקולג', הוא שיחק בקבוצת הפוטבול בתור חוסם אחורי עבור ברונקו נגורסקי, והיה נשיא אחוות סיגמא נו. הוא סבל מפציעה בברך בפוטבול שפסלה אותו משירות צבאי במלחמת העולם השנייה. ב-1932 קיבל את התואר במשפטים מבית הספר למשפטים של אוניברסיטת מינסוטה והתקבל ללשכת עורכי הדין.
ביוגרפיה > קריירה מוקדמת

בורדיק הצטרף למשרד עורכי הדין של אביו בפארגו, שם ייעץ לחקלאים שאיים עליהם עיקול במהלך שנות השפל הגדול . מאוחר יותר הוא נזכר, "אני מניח שרכשתי מצפון חברתי באותם ימים רעים, ומאז היה לי הרצון לפעול למען שיפור תנאי החיים של האנשים". בשנת 1933, הוא נישא למרייטה ג'נקי; לזוג נולד בן אחד ושלוש בנות. היא מתה בשנת 1958.
כמו אביו, בורדיק נעשה פעיל בפוליטיקה והצטרף לליגה הלא מפלגתית (NPL), קבוצה פופוליסטית-פרוגרסיבית שהייתה בעלת ברית של המפלגה הרפובליקנית. כמועמד המפלגה, הוא התמודד ללא הצלחה לתפקיד התובע הכללי בשנים 1934 ו-1940, חבר הסנאט של המדינה ממחוז קאס ב-1936 וסגן מושל ב-1942.
בורדיק, שלדבריו האמין כי ה-NPL (המפלגה הפופולרית של דקוטה הצפונית) מחלקת את קולות הפרוגרסיבים במדינה, התחיל לקדם את רעיון חיבור ה-NPL עם המפלגה הדמוקרטית. לאחר מכן הוא התמודד על תפקיד מושל דקוטה הצפונית ב-1946 כדמוקרטי, אך שוב לא הצליח להיבחר. הוא היה ציר עבור סגן הנשיא לשעבר הנרי א. וולאס, שהתמודד כמועמד של המפלגה הפרוגרסיבית, בבחירות לנשיאות ב-1948.
בשנת 1956, התאחדה הליגה הלא-מפלגתית (NPL) עם המפלגה הדמוקרטית כדי ליצור את מפלגת הליגה העצמאית-דמוקרטית של דקוטה הצפונית. באותה שנה, ספג בורדיק את הפסדו השישי והאחרון בבחירות, כאשר התמודד מול הסנאטור הרפובליקני המכהן מילטון יאנג על מושב בסנאט של ארצות הברית.
ביוגרפיה > קריירה בקונגרס > בית הנבחרים של ארצות הברית

באביב 1958, אשר בורדיק, שחשש מתבוסה בבחירות המקדימות של המפלגה הרפובליקנית, הציע להסיר את מועמדותו אם הליגה הלא-מפלגתית (NPL) תסכים לתמוך בבנו כמועמד מפלגת הליגה העצמאית-דמוקרטית למושבו בבית הנבחרים של ארצות הברית. קוונטין קיבל את תמיכת ה-NPL באפריל ונבחר לנציג המחוז הכללי של דקוטה הצפונית בנובמבר שלאחר מכן. הוא היה הראשון מטעם מפלגת הליגה העצמאית-דמוקרטית שנבחר לבית הנבחרים מדקוטה הצפונית.
במהלך כהונתו בבית הנבחרים, ברדיק כיהן כחבר בוועדת הפנים של בית הנבחרים, שם קידם את פרויקט ההטיה גאריסון שנועד לספק מים מנהר מיזורי לדקוטה הדרומית. הוא קיבל דירוגים גבוהים מארגוני העובדים ומהאמריקאים למען פעולה דמוקרטית. כמתנגד למדיניות החקלאות של ממשל אייזנהאואר, בנאום הבכורה שלו במליאת בית הנבחרים, קרא בודיק להתפטרותו של מזכיר החקלאות של ארצות הברית עזרא טאפט בנסון.
ביוגרפיה > קריירה בקונגרס > הסנאט של ארצות הברית

לאחר מותו של הסנאטור ויליאם לנגר בנובמבר 1959, התמודד בורדיק בבחירות מיוחדות ב-28 ביוני 1960, למלא את ארבע השנים וחצי שנותרו לתקופת כהונתו של לנגר. יריבו הרפובליקני היה המושל ג'ון דייוויס. במהלך הקמפיין, זכה בורדיק לתמיכה חזקה מאיגוד החקלאים הלאומי. הוא קרא לתמיכה גבוהה במחירי התוצרת ולשליטה קפדנית בייצור דגנים עם עודפים גדולים. הסיסמה של קמפיין הבחירות שלו, "להביס את בנסון עם ברדיק", התייחסה למזכיר החקלאות עזרא טאפט בנסון, שמדיניותו הייתה לא פופולרית בקרב חקלאי החיטה במדינה. בורדיק ניצח בקושי את דייוויס בהפרש של 1,118 קולות.
תשעה ימים לאחר הבחירות, בורדיק האלמן התחתן עם ג'וסלין ברץ' פיטרסון. היו לה שני ילדים מנישואיה הקודמים, ולשניים נולד בן משותף, גייג', שמת ב-23 במאי 1978 בגיל 16 לאחר שקיבל מכת חשמל ממלטשת חשמלית בבית המשפחה.
ב-8 באוגוסט 1960 התפטר בורדיק ממושבו בבית הנבחרים והושבע כחבר הסנאט של ארצות הברית. הוא הבטיח כהונה מלאה של שש שנים בשנת 1964, שנה דמוקרטית במיוחד, לאחר שניצח את תומאס קלפ הרפובליקני.
בורדיק ניצח בקלות את קלפ בהתמודדות חוזרת ב-1970, שנה לאומית דמוקרטית נוספת, והמשיך להיבחר מחדש בפער גדול ב-1976, 1982 ו-1988.
בשנת 1987, מונה בורדיק ליושב ראש ועדת הסביבה והעבודות הציבוריות של הסנאט.
בורדיק זכה לכינוי "מלך החזירים" (King of Pork) על התמקדותו כמעט בכל מאמציו החקיקתיים להבאת מימון פדרלי לדקוטה הצפונית, שהייתה מדינה כפרית, ענייה ופחות מפותחת מאחרות.
ביוגרפיה > מותו

לקראת סוף חייו, סבל בורדיק מבעיות בריאות, כולל אשפוזים בגלל בעיות לב, ואף התקף לב קל. בתום כהונתו, 76% מהתושבים בדקוטה הצפונית סברו כי עליו לפרוש ממושבו. ב-8 בספטמבר 1992, בגיל 84, מת בורדיק מאי ספיקת לב, בבית החולים סנט לוק בפארגו, דקוטה הצפונית. לאחר מותו של בורדיק, אלמנתו, ג'וסלין בורדיק, מונתה על ידי המושל ג'ורג' סינר למלא את מושבו לתקופת כהונה לא מלאה עד שיתקיימו בחירות מיוחדות.
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6  Saxon, Wolfgang (1992-09-09). "Quentin N. Burdick, 84, Is Dead; U.S. Senator From North Dakota". The New York Times.
1 2 3 4 5 6 7 8 9 10  "QUENTIN BURDICK PAPERS". אוניברסיטת דקוטה הצפונית.
1 2 3 4 5 6  קוונטין בורדיק, באתר המדריך הביוגרפי של הקונגרס של ארצות הברית (באנגלית)
↑  "EUGENE A. BURDICK PAPERS". אוניברסיטת דקוטה הצפונית.
↑  "Senator's Son Is Electrocuted". The New York Times (באנגלית אמריקאית). 1978-05-25. ISSN 0362-4331. נבדק ב-2024-03-09.
↑  Saxon, Wolfgang (9 בספטמבר 1992). "Quentin N. Burdick, 84, Is Dead; U.S. Senator From North Dakota". New York Times. נבדק ב-2014-10-13. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Senator Burdick's Wife Is Interim Successor". The New York Times. 13 בספטמבר 1992. {{cite news}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 136006957  ISNI: 0000 0000 5557 1311  LCCN: n87870750  NARA: 10572388  SNAC: w6s76282  US Congress: B001077  VIAF: 38441776   WorldCat (עם VIAF): 38441776 
בורדיק עם הנשיא ג'ון קנדי ב-1961
ריצ'רד אלסופ וייז

ריצ'רד אלסופ וייז (באנגלית: Richard Alsop Wise‏; 2 בספטמבר 1843 – 21 בדצמבר 1900) היה מחנך ופוליטיקאי מווירג'יניה. הוא היה חבר בית הנבחרים של ארצות הברית לחלקים משתי קדנציות. הוא היה בנו של הנרי אלכסנדר וייז, נכדו של ג'ון סרג'נט, אחיו של ג'ון סרג'נט וייז, ובן דודו של ג'ורג' דאגלס וייז, כולם חברי בית הנבחרים.