stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יצחק אבן מר שאול
הערות שוליים

↑  כך היה חותם (חיים שירמן, יצחק בן מר שאול המשורר מלוסינה, בתוך: ספר אסף - קובץ מאמרי מחקר, ירושלים ה'תשי"ג, עמ' 500, הע' 23.) אליסאנה היה שמה היהודי של לוסינה בימי הביניים. (שם, עמ' 496, הע' 1)
↑  חיים שירמן, תולדות השירה העברית בספרד המוסלמית, ערך השלים וליווה בהערות עזרא פליישר, ירושלים ה'תשנ"ו, פרק שני, עמ' 147, הע' 17.
↑  חיים שירמן, יצחק בן מר שאול המשורר מלוסינה, בתוך: ספר אסף - קובץ מאמרי מחקר, ירושלים ה'תשי"ג, עמ'-496.
↑  כתאב אלאצול, (אוסקפורד 1875), 326, ע"פ תרגומו של ח' שירמן, ספר אסף ירושלים התשי"ג עמ' 502.
1 2  חיים שירמן, השירה העברית בספרד ובפרובאנס: מבחר שירים וסיפורים מחורזים בצירוף מבואות, מפתחות וציורים, כרך א, מוסד ביאליק, 1954, עמ' 49. (בiw)
↑  חיים שירמן, תולדות השירה העברית בספרד המוסלמית, ערך השלים וליווה בהערות עזרא פליישר, ירושלים ה'תשנ"ו, פרק שני, עמ' 145
1 2  חיים שירמן, יצחק בן מר שאול המשורר מלוסינה, בתוך: ספר אסף - קובץ מאמרי מחקר, ירושלים ה'תשי"ג, עמ' 502.
↑  ספר הרקמה, ברלין 1929, עמ' רכו, תרביץ שנה ז', עמ' 317-316
1 2  עזרא פליישר, "הפייטן ר' יצחק בר לוי ופיוטיו", בתוך: שרגא אברמסון ואהרן מירסקי (עורכים), ספר חיים שירמן, ירושלים תש"ל, עמ' 285–318.
↑  משה בן יעקב אבן עזרא, ספר העיונים והדיונים: על השירה העברית, מקיצי נרדמים, 1975, עמ' 59. (בiw)
↑  חיים שירמן, אבו אלפהם לוי  אבן אלתבאן בתוך: המשוררים בני דורם של משה אבן עזרא ויהודה הלוי סדר שני, בתוך: ידיעות המכון לחקר השירה העברית, תרצ"ח 1938 עמ' רנב-רעו.
1 2  עזרא פליישר, "השלמות ליצירתו של ר' יצחק בר לוי אבן מר שאול", תרביץ סג [ג] (ניסן תשנ"ד), עמ' 403–442.
1 2 3  ע' פלישר, משה בר־אשר, אהרן דותן, דוד טנא, גד בן-עמי צרפתי (ע), חדשות ביצירתו של ר' יצחק בר לוי (אבן מר שאול), מחקרי לשון מוגשים לזאב בן־חיים בהגיעו לשיבה, ירושלים: מאגנס, תשמ"ג, עמ' 450-425
↑  ע' פלישר, משה בר־אשר, אהרן דותן, דוד טנא, גד בן-עמי צרפתי (ע), חדשות ביצירתו של ר' יצחק בר לוי (אבן מר שאול), מחקרי לשון מוגשים לזאב בן־חיים בהגיעו לשיבה, ירושלים: מאגנס, תשמ"ג, עמ' 432
↑  עזרא פליישר, "הפייטן ר' יצחק בר לוי ופיוטיו", בתוך: שרגא אברמסון ואהרן מירסקי (עורכים), ספר חיים שירמן, ירושלים תש"ל, עמ' 297-287.
↑  חיים שירמן, שירים חדשים מן הגניזה, האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים, ירושלים ה'תשכ"ו 1965, עמ' 157
1 2  חיים שירמן, יצחק בן מר שאול המשורר מלוסינה, בתוך: ספר אסף - קובץ מאמרי מחקר, ירושלים ה'תשי"ג, עמ' 504-505
↑  כל זאת בשיר "צבי חשוק באספמיה". שירמן, שירים חדשים מן הגניזה שם, עמ' 158.
1 2  קוטלג אצל דוידזון, אוצר השירה והפיוט, י, 3915
↑  חיים שירמן, יצחק בן מר שאול המשורר מלוסינה, בתוך: ספר אסף - קובץ מאמרי מחקר, ירושלים ה'תשי"ג, עמ' 506.
↑  התוכחה נדפסה ובוארה מחדש מול תוכחות ספרדיות אחרות על ידי משה יצחקי, החי גפן והמות בוצר, לוד ה'תשמ"ז, עמ' 19
↑  חיים שירמן, יצחק בן מר שאול המשורר מלוסינה, בתוך: ספר אסף - קובץ מאמרי מחקר, ירושלים ה'תשי"ג, עמ' 514-496.
↑  סיני כ"ח, עמ' קסב - קסג (ראו לשירמן בשירים חדשים מן הגניזה, האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים, ירושלים ה'תשכ"ו 1965, עמ' 157–158 שפקפק בחיבור שעשה זולאי).
↑  הארץ, ה' בסיון ה'תש"ט
↑  בין כותלי המכון לחקר השירה העברית, עלי עין, ירושלים תש"ט - תשי"ב עמ' 124, הע' 38
↑  אריאל זינדר, סליחות חדשות ליוסף אבן אביתור וליצחק בן לוי אבן מר שאול, קבץ על יד כה (לה), ירושלים ה'תשע"ז, עמ׳ 157–208.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007369777605171  VIAF: 13150380455913370090   WorldCat (עם VIAF): 13150380455913370090
כלכלת ניגריה

| --- | --- |

 דירוג עולמי:  תמ"ג: 43; תמ"ג לנפש: 182
 מטבע:  נאירה 
 סטטיסטיקה
 תמ"ג:  362,815
 תמ"ג לנפש:  1,551
 צמיחה כלכלית:  2.70% (דירוג: 112; הערכה לשנת 2015)
 מדד ג'יני:  43.7 (דירוג: 47; 2003)
 כוח עבודה:  57,460,000 (הערכה לשנת 2015)
 אבטלה:  8 אחוז (נכון ל־2014) 
 הנתונים מבוססים בעיקר על:  ספר העובדות העולמי של ה-CIA הסכומים הנקובים בדולרים בערך זה, הכוונה לדולר אמריקאי, אלא אם כן צוין אחרת
 
ניגריה היא מהמדינות העניות ביותר באפריקה. פחות משישים אחוזים מתושבי המדינה מתגוררים בבתים המחוברים למים זורמים, או זוכים לשירותי תברואה בסיסיים. עונייה של ניגריה נובע בעיקר מניהול לקוי מאוד של כלכלת המדינה ושחיתות של המעמד השליט. זאת על רקע גידול מתמיד בהיקף התל"ג שבשנת 2014 עבר את התל"ג של דרום אפריקה. בשנים 2011-2015 בתפקיד שר האוצר בעל סמכויות נרחבות כיהנה נגוזי אוקונג'ו-איוולה. במהלך הכהונה היא ניסתה להעביר מספר רפורמות כלכליות לרבות הקטנת הסובסידיות ומעבר חלקים של תקציב המדינה למימון פרויקטים.
ענפי הכלכלה

כ- 60% מתושבי ניגריה עוסקים בחקלאות ועיבוד הקרקע נעשה באמצעים פרימיטיביים, ועל כן התפוקה נמוכה מאוד ומשמשת ברובה לפרנסת החקלאי עצמו ובני משפחתו. הקרקע לגידולי חקלאות מועטה, ומתחלקת לחלקות הולכות וקטנות, בשל הריבוי הטבעי הגדול של האוכלוסייה.
ענפי החקלאות הנפוצים הם: קנה סוכר, מניהוט (קסאווה), דקל ומוצריו (שמן דקלים, תמרים), קפה, בוטנים, תירס, קוקוס, בננות, כותנה, אורז וקאוצ'וק ממנו מיוצר גומי.
בצפון המדינה עוסקים החקלאים גם בגידול משק חי: בקר וצאן.
המשק האוטארקי (שתפוקתו מיועדת לצריכה עצמית), מאלץ את ניגריה לייבא מזון מבחוץ. הקרקע המצטמצמת יוצרת תהליך של עיור, הכולל את עזיבת הצעירים לעיר לצורך פרנסה והזדקנות של האוכלוסייה הכפרית.
בערים קמו שכונות עוני הבנויות פח, בדים או בוץ. תושבי שכונות אלו אינם זוכים לשירותי תברואה, חינוך וכדומה. רק מיעוט קטן מאוד חי בעושר.
עם זאת, המדינה עשירה במשאבי טבע כגון נפט, פחם, זהב, כסף, עופרת, אבץ ועוד. המדינה מפיקה גם את מחצב הקולומביט, ממנו מפיקים את היסוד קולומביום המשמש לסגסוגות פלדה בלתי חלידות (90% מהתפוקה העולמית של מחצב זה מקורה בניגריה). כמו כן לניגריה גם מכרות בדיל גדולים בדרום המדינה.
ניגריה חברה באופ"ק, ארגון המדינות המפיקות נפט. 95% מההכנסות במטבע חוץ של ניגריה נובעות מענף הנפט וכך גם 20% מהתוצר הלאומי הגולמי.
עתודות הנפט, ברובן בחבל ביאפרה, אינן מנוצלות בצורה יעילה על מנת להעלות את רמת החיים ולתרום לצמיחה כלכלית, ומיעוט קטן בלבד באוכלוסייה נהנה מהרווחים. 
ניגריה גם מפיקה ומייצאת פחם בכמויות מוגבלות.
המטבע הלאומי הוא נאירה (סימול בינלאומי NGN - Nigerian Naira). שערו של המטבע ליום 4 בפברואר 2015 הוא 199 נאירה לדולר.
בעיר לגוס פועלת הבורסה הניגרית (סימון בינלאומי NSE) שהיא פעילה, מפותחת, ומודרנית למדי. המחזור היומי בבורסה נע בין 800 מיליון למיליארד וחצי נאירה ליום.
להקטנת שחיתות שלטונית בשנת 2003 הוקמה הוועדה לפשעים פיננסיים כלכליים
יצחק קורייאט (השני)

| --- | --- |
שער ספרו "מעשה רק"ם"
שער ספרו "מעשה רק"ם"
 לידה:  1730 ה'ת"ץ  מרוקו, טיטואן
 פטירה:  20 בנובמבר 1804 (בגיל 74 בערך) י"ז בכסלו ה'תקס"ה  איטליה, ליוורנו
 מקום קבורה:  איטליה
 מדינה:   מרוקו, האימפריה העות'מאנית (1453–1844) האימפריה העות'מאנית ארץ ישראל ומצרים,  ממלכת אטרוריה איטליה.
 השכלה:  תלמוד, הלכה
 מקום מגורים:  טיטואן, ירושלים, וליוורנו
 מקום פעילות:  טיטואן, ירושלים וליוורנו
 תקופת הפעילות:  המאה ה-18
 השתייכות:  אחרונים
 תחומי עיסוק:  פרשנות התלמוד הבבלי
 רבותיו:  רבי יהודה קורייאט
 בני דורו:  החיד"א, מהרי"ט אלגאזי
 חיבוריו:  "מעשה רק"ם" הכולל: הגהות על תוספות הרא"ש (מסכת קידושין)  "פחד יצחק" (ביאורים על מסכת קידושין)  "מעשה נסים" (על מסכת בבא מציעא)
יצחק קורייאט (סביב ה'ת"ץ, 1730 – ה'תקס"ה,  1804) היה רב ודיין בטיטואן שבמרוקו, שד"ר ודיין בליוורנו, ומחבר הספר "מעשה רק"ם".
ביוגרפיה

נולד בטיטואן שבמרוקו לאביו רבי יהודה שהיה מרבני ודייני העיר ונצר למשפחה של רבנים שפעלה במרוקו שבראשה עמד רבי יצחק קורייאט הראשון, מגדולי הרבנים במרקש.
אחרי פרעות שאירעו שם בשנת ה'תק"ן (1790) עזב רבי יצחק את העיר והתיישב בירושלים. מירושלים הוא יצא בתפקיד שד"ר, האוסף תרומות עבור עניי וחכמי העיר. הוא הגיע לליוורנו שבאיטליה, ובשנת ה'תקנ"ד (1794) הוא הסכים על ספרים שנדפסו שם וכדיין מדייני העיר. באותה תקופה בא לליבורנו אחיו רבי אברהם רפאל קורייאט שכיהן אף הוא כדיין ורב במקום. הוא סידר שם לדפוס את כתביו, שכללו: שאלות ותשובות ו"דרושים" - ביאורים על התנ"ך ומאמרי חז"ל, אבל מבין כתביו נדפס הספר "מעשה רק"ם", בפיזה בשנת ה'תקס"ו (1806), אשר למעשה כלולים בתוכו שלושה חיבורים:
הגהות על תוספות הרא"ש למסכת קידושין
"פחד יצחק" - חידושים על מסכת קידושין
"מעשה נסים" - חידושים על מסכת בבא מציעא
רבי יצחק לא זכה לראות את כתביו יוצאים לאור, שכן הוא נפטר במהלך עבודתו על הכתבים בי"ז בכסלו ה'תקס"ה (נובמבר 1804).
לקריאה נוספת

הרב יהודה אדרעי, "משפחת קורייאט" במבוא לספר נחלת אבות ותקון יצחק מהדורת צילום, מכון בני יששכר, תשמ"ח.
כוס המחילות

| כוס המחילות |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: דורסי לילה
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: ינשופיים
סוג:: כוס
מין:: כוס המחילות
שם מדעי
 Athene cunicularia ‏מולינה, 1782
תחום תפוצה


כוֹס המחילות (שם מדעי: Athene cunicularia) הוא מין של דורס לילה החי במחילות שבערבות עשב. בדרך כלל הוא אינו בונה את המחילות בעצמו אלא משתלט על מחילה של נובחנית כלבית או מכרסם גדול ונפוץ אחר.
אורכו 19–28 ס"מ, משקלו 140–240 גרם ומוטת כנפיו 50.8–61 ס"מ.
המין ניזון מעכברים, עופות, זוחלים וחרקים. הוא ניזון גם מחיפושיות זבל שהוא מושך על ידי הבאת גללי ביזון למחילתו.
המין מצוי באמריקה הצפונית והדרומית מארצות הברית ועד ברזיל ופטגוניה וגם באיים הקאריבים.
תת-מינים

A. c. cunicularia
A. c. grallaria
A. c. hypugaea
A. c. floridana
A. c. guadeloupensis
A. c. amaura
A. c. troglodytes
A. c. rostrata
A. c. nanodes
A. c. brachyptera
A. c. tolimae
A. c. juninensis
A. c. punensis
A. c. arubensis
A. c. intermedia
A. c. minor
A. c. carrikeri
A. c. pichinchae
A. c. boliviana
A. c. apurensis
A. c. partridgei
A. c. guantanamensis
הערות שוליים

↑  כוס המחילות באתר הרשימה האדומה של IUCN
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007292400605171  LCCN: sh85018198 
ערך זה הוא קצרמרבנושא עופות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
נקבת כוס מביאה זחל לאפרוחים
כוונון רגשי

כוונון רגשי הוא מושג מתחום הפסיכולוגיה המצביע על יכולתה של האם להתאים את רגשותיה לרגשות התינוק ובאופן כללי, יכולתו של אדם להתאים את רגשותיו לרגשות אחר. מושג זה טבע דניאל סטרן, תאורטיקן התייחסותי וחוקר בתחום התפתחות תינוקות וילדים.
חשיבות הכוונון הרגשי

הכוונון הרגשי מאפשר לתינוק להכיר את עצמו כסובייקט ולווסת את רגשותיו. כוונון לקוי הוא מצב בו ההורה לא מותאם לתינוק מבחינה רגשית, דבר היוצר פסיביות, חוסר יכולת לפתיחות רגשית או לחלופין פגיעה נרקיסיסטית המאופיינת בתלות בחיזוקים מבחוץ.
כוונון יתר הוא מצב של סיפוק יתר והוא לא מאפשר לילד להיות לבד עם עצמו, וכך מקשה על התפתחות ממדי עצמי והתפתחות עצמי אמיתי.
על פי סטרן, הלמידה של הילד על עצמו דרך הכוונון הרגשי, היא מרכיב מקדים בדרך לגיבוש תחושת עצמי סובייקטיבי, ובהמשך גיבוש היכולת להסמלה, שתורמת ליכולת לרכישת שפה (סמלים מילוליים), לחוויית האמנות (סמלים חזותיים) ועוד.
שיתוף במצבים הרגשיים של התינוק בינו לבין אמו, הוא מאפיין משמעותי בקשר האינטרסובייקטיבי ביניהם. הכוונון הרגשי של האם ליצירת שיתוף זה, דומה במידה מסוימת ל"שיקוף", "הידהוד" או "היענות אמפתית" של פסיכולוג אל המטופל שלו. לשם כך צריכה האם לקרוא את מצבו הרגשי של התינוק על פי התנהגותו הגלויה (בכי, צחוק, הבעות פנים, תנועות ותזוזות שונות), ולהגיב באופן שתואם התנהגות זו.
כוונון רגשי לעומת חיקוי

בחודשים הראשונים לחיי התינוק, תגובת האם לרגש שמביע התינוק עשויה להתבטא, בין השאר, בחיקוי התנהגותו והבעת רגש דומה (באמצעות הבעות פנים, טון דיבור וכו'). בהמשך החיים, החיקוי הופך להבעות והתנהגות שאינן זהות במדויק לאלו של התינוק, אלא מותאמות לה ומביעות שיקוף שלה, כך שהתינוק יכול לקרוא את התגובה ולפרש אותה כקשורה להתנהגותו ולחווייתו הרגשית ולא רק חיקוי. למשל, תינוק שמתאמץ לזחול ולהגיע אל צעצוע, ואמו מלווה את ניסיונותיו בקולות "אוווו..." המביעים התאמצות והתנשפות, שתואמים את המאמץ הפיזי שחווה התינוק. ניתן לומר כי ההבדל בין חיקוי לכוונון הוא שחיקוי מעביר צורה והתנהגות חיצונית, ואילו כוונון מעביר רגש, בצורת ביטוי שונה, ומהווה דרך להעיד על קשר נפשי פנימי.
מחקר

במחקר בו צולמו בווידאו אינטראקציות בין אמהות לתינוקיהן, נמצא כי 48% מתגובות האם לרגש כלשהו שהביע התינוק, היו כוונון רגשי (תגובות אחרות היו הערות וחיקויים). רוב התגובות התבטאו בהתאמות בעוצמה של התגובה (למשל עוצמת קול של האם שתואמת לעוצמת תזוזה או התנהגות אחרת של התינוק), בתזמון שלה ובצורתה (כלומר מאפיין מרחבי כלשהו בהתנהגות, למשל הזזת הראש בתנועה אופקית כאשר התינוק מזיז את ידו בתנועה אופקית). כשהתבקשו האמהות להסביר את התנהגותן, הסיבה העיקרית שצוינה הייתה "שיתוף בינאישי" (צורך להיות עם התינוק, לחלוק איתו את החוויה ולהצטרף אליו – זאת ללא ניסיון לשנות את פעולותיו). סיבות נוספות שצוינו היו קשורות בתפקוד תקשורתי (לעודד את התינוק, להרגיע, לחזק). ככלל, 32% מהאמהות טענו שהיו מודעות לחלוטין להתנהגותן, והשאר היו מודעות באופן חלקי או לא מודעות בכלל. אך גם מי שטענה למודעות התייחסה בעיקר להשלכות ההתנהגות ולא להתנהגות עצמה, ולפיכך נראה כי תהליך הכוונון עצמו הוא יחסית לא מודע.
במחקר עלו מדי פעם גם כוונונים רגשיים לקויים, בהם תגובת האם לא הייתה מותאמת לרגשות התינוק, אלא הייתה מוגברת או מוחלשת, ונועדה להגביר או להחליש את רמת הרגש או הפעילות שלו, אך מבלי לפגום בתחושת הכוונון. בנוסף התבטאו גם מספר כוונונים רגשיים לקויים שלא בכוונה, בהם שגתה האם בזיהוי מצבו הרגשי של התינוק או עוצמתו, או שהתקשתה לבטא תגובה מותאמת למצב זה.
לקריאה נוספת

דניאל סטרן (2005) "עולמו הבינאישי של התינוק", הוצאת פסיכה, תל אביב
הערות שוליים

↑  דניאל סטרן, עולמו הבינאישי של התינוק, פרק 7
כוי

כּוֹי (או כְּוִי), הוא מונח המוזכר במשנה שמתאר בעל חיים שמבחינה הלכתית הוא ספק חיה ספק בהמה, לעניין הגדרותיהם ההלכתיות הנוגעות למגוון הלכות שבהן יש שוני בין חיה לבהמה. הכוי הוא בעל חיים כשר.
זהותו ההלכתית

התנאים והאמוראים בתלמוד הבבלי חלוקים מהו "כוי". לפי דעה אחת, הוא סוג של אייל הנקרא "אייל הבר" והוא חיה. לעומת שיטה זו סבור רבן שמעון בן גמליאל שה"כוי" הוא בהמה, והוא עצמו מעיד שראה אחד שגידל ממנו עדרים רבים. יש הסבורים שכוי הוא בעל חיים שחז"ל לא ידעו להכריע אם הוא נחשב לחיה או בהמה. התוספות הסבירו לגישה זו, שעל אף שבהלכה יש סימנים מיוחדים לבדיקה אם מדובר בחיה או בהמה; הרי שבדיקה זו לא התאפשרה ב"כוי". דעה נוספת המקובלת על הרמב"ם, לפי שיטת רב חסדא בגמרא, גורסת ש"כוי" הוא יצור כלאיים, שנולד מתיש וצביה, ומאחר שאביו (התיש) נחשב לבהמה ואמו (הצביה) נחשבת לחיה, נוצר ספק למה הוא נחשב, ועל כן הוא ספק בהמה ספק חיה.
זהותו כיום

יש המזהים את הכוי עם התאו, ויש המזהים אותו (על פי הדעה שהוא "אייל הבר") ככבש הבר. יש הסבורים שהכוי הוא "cow" - הפרה של השבטים הגרמאניים בתקופת האימפריה הרומית, שהייתה חצי מבויתת.
הגישה ההלכתית

עמדת המשנה לגבי כוי היא שמכיוון וספק אם הוא חיה או בהמה, על כן יש להחמיר בו בכל ההשלכות הנובעות מכך:
חובה לכסות את דמו אחר שחיטתו (אף-על-פי שחובת כיסוי הדם קיימת בחיה בלבד).
אכילת חֵלֶב הכוי אסורה (אף-על-פי שאיסור אכילת חֵלב נוהג בבהמה בלבד).
חייב בשחיטה (בזה שווה הכוי לחיה ולבהמה).
אסור להרביע כוי עם כל מין חיה או בהמה (כך ששונה בזה מחיה ומבהמה, שמותרים כל אחד מהם במינו ממש).
אופן הגיית השם

הגיית השם "כוי" מתחלקת לפי ארצות המוצא; האשכנזים, היו רגילים להגותו: כְּוִי (kvi). לעומתם, אצל התימנים, וכן אצל רוב הספרדים, הוא נהגה: כּוֹי (koy). כיום, גם חלק מן האשכנזים התחילו לכנותו כּוֹי, בעיקר מחמת הוצאות הספרים השונות המהדירות את התלמוד בבלי במהדורה מנוקדת, ומנקדות "כּוֹי", ובעקבות מסקנות אנשי המחקר, כדלקמן.
בקרב החוקרים, נוטים להכריע את קריאת השם: כּוֹי (koy) (על משקל "גוי" ו"נוי") בהסתמך בעיקר על כתבי היד העתיקים (בפירוט: בכתב יד פריז, כתב יד וותיקן וכמה פעמים בכתב יד ליוורנו: כּוֹי. באופן דומה: כּוֹיִ, מופיע בכתב יד קאופמן ובנוסח הבבלי. בכתב יד פרמה א מנקד בשני מקומות: כּוּיִ, על משקל פּוּל. ובכתב יד ליוורנו הוזכר לרוב: כָּוִי).
בתרבות

בשפה העברית נותר הכוי באימרה "כוי פורח על הגג", שפירושה "אירוע שלא היה ולא נברא" (או, בגרסה המלאה: "כוי פורח על הגג ומטיל ביצה").
ראו גם

בהמה וחיה בהלכה
כלאי בהמה
יעז
לקריאה נוספת

מרדכי כסלו, "כוי - כשרותו של בע"ח מיובא", תחומין יז (תשנ"ז), עמ' 415–432.
הערות שוליים

↑  ראו להלן בהמשך הערך.
↑  ראו: משנה, מסכת בכורים, פרק ב', משנה ח'; משנה, מסכת בכורים, פרק ב', משנה י"א; משנה, מסכת נזיר, פרק ה', משנה ז'; משנה, מסכת חולין, פרק ו', משנה א'; משנה, מסכת בכורות, פרק א', משנה ה'.
↑  תלמוד בבלי, מסכת חולין, דף פ', עמוד א'.
↑  למעשה, על איל הבר עצמו קיימת מחלוקת בין חז"ל (בחולין פ, א) אם הוא נחשב לחיה או בהמה. אך השיטה הסבורה שכוי הוא איל הבר, סבורה שהוא חיה, וכפי שהוכיחו התוספות בחולין (פ, א, ד"ה זה) וכן במקומות נוספים).
↑  על פי מהו כוי, ומה דינו? באתר "shemayisrael".
↑  רש"י מפרש שגישה זו סבורה שלא ייתכן שכוי הוא תוצאה מכלאי בהמה וחיה, מאחר שלדעת חז"ל "אין הבהמה מתעברת מחיה או להפך". כלומר: חיה לא יכולה להתעבר מבהמה, כך שהסברה שכוי הוא בעל חיים שנולד מתיש וצביה, נוגדת את חוקי הטבע.
↑  על פי מסכת חולין, דף פ', א', ובמקומות נוספים.
↑  משנה תורה, ספר קדושה, הלכות מאכלות אסורות א, יג: "כלאים הבא מבהמה טהורה עם חיה טהורה הוא הנקרא כוי חלבו אסור ואין לוקין עליו ומכסין את דמו...". ובפירוש המשניות ביכורים ב, ח: "הוא מין שצורתו בין העִזים והצבאים, וכך אמרו כוי בריה בפני עצמו הוא ולא הכריעו בו חכמים אם מין חיה הוא או מין בהמה".
↑  בניגוד לשיטה הסבורה שמדובר בבעל חיים בפני עצמו שלא נולד מכלאי בהמה וחיה.
↑  ראו: ד"ר מנחם דור, בספרו "החי במקרא, במשנה ובתלמוד"; פרופסור מרדכי כסלו, במאמרו כוי - כשרותו של בע"ח מיובא, תחומין יז (תשנ"ז), עמ' 416–417. לזיהוי זה יש אישוש קל מהמילה הערבית قوي (נהגית כ-קַוִי /kawy) שמשמעותה: חזק.
↑  ראו החי והצומח במשנה (יהודה פליקס), עמ' 240
↑  ראו עוד בספר הערוך השלם (חנוך יהודה קאהוט, וינה תרל"ח-תרנ"ב) להשערות שונות על זהותו.
↑  משנה, מסכת בכורים, פרק ב', משנה ח'.
↑  כגון "תלמוד בבלי המבואר" שבהוצאת ארטסקרול-מסורה (ידוע כתלמוד בבלי מהדורת שוטנשטיין), או "מתיבתא" שבהוצאת עוז והדר.
↑  ראו לדוגמה הערוך השלם (חנוך יהודה קאהוט, וינה תרל"ח-תרנ"ב), כרך ד, עמ' רה; תוספות הערוך (שמואל קרויס, וינה תרצ"ז), עמ' ריח; תורת הצורות של לשון המשנה (משה בר אשר, בשיתוף מוסד ביאליק, תשע"ה), כרך א, תצורת שם העצם, פרק ח, 2.23, עמ' 192.
↑  1400
↑  ביכורים ב, ח; ב, יא; נזיר ה, ז; בכורות א, ה X2; חולין ו, א
↑  ראו מסורת הלשון העברית המשתקפת בניקוד הבבלי (ישראל ייבלין, ירושלים תשמ"ה), חלק רביעי, פרק לו, שמות שבהם תנועה קיימת, עמ' 761.
↑  די-רוסי 138, מהדרות צילום, הוצאת מקור, 1970
↑  ראו תורת הצורות של לשון המשנה (משה בר אשר, בשיתוף מוסד ביאליק, תשע"ה), כרך א, תצורת שם העצם, פרק ח, 2.23, עמ' 192-193.
לואיס רגיירו

לואיס פגולה רגיירו (בספרדית: Luis Regueiro Pagola;‏ 1 ביולי 1908 – 6 בדצמבר 1995) היה כדורגלן ספרדי, ששיחק בעמדת החלוץ.
ביוגרפיה

רגיירו נולד באירון שבחבל הבסקים אשר בספרד. אחיו, פדרו רגיירו, היה גם כן כדורגלן והם שיחקו יחדיו בריאל אוניון ובריאל מדריד. רגיירו התחיל את הקריירה בריאל אוניון שם היה חלק מזכייתה בגביע הספרדי של 1927. משם עבר לריאל מדריד במדיה כבש 53 שערים ב-92 משחקי ליגה, וזכה עימה פעמיים בליגה ובגביע.
במהלך מלחמת האזרחים בספרד נבחר להיות לקפטן הנבחרת הבסקית. בשנת 1938 עבר לשחק בקבוצת אסקדי המקסיקנית, שנוסדה במקור בחבל הבסקים. בשנת 1940 עבר לשחק בקבוצת אסטוריאס המקסיקנית. הוא סיים את הקריירה שלו בקבוצה קלוב אמריקה, שאותה גם אימן.
במדי נבחרת ספרד עשה את הופעת הבכורה ב-22 במאי 1927 בהפסד 4–1 לצרפת. מאז והלך תפס את מקומו הקבוע בהרכב במשך כמעט לעשור. הוא השתתף באולימפיאדת 1928 וכבש צמד בסיבוב הראשון נגד מקסיקו ב-1–7. גם במונדיאל 1934 שיחק וכבש ברבע הגמר נגד המארחת איטליה בתיקו 1–1. ספרד הפסידה לה במשחק חוזר והמשיכה עד לזכייה בתואר. בסך הכל ערך במדיה 25 הופעות וכבש 16 שערים.
אחרי שפרש מקריירת הכדורגל שלו, השתקע במקסיקו והחל לעבוד בתעשיית העץ. רגיירו נפטר ב-6 בדצמבר 1995 במקסיקו סיטי שבמקסיקו, בגיל 87. בנו, לואיס רגיירו אורקיולה, הוא כדורגלן עבר ששיחק במדי נבחרת מקסיקו.
תארים

הגביע הספרדי: 1927
אליפות ספרד (2): 1931/32, 1932/33
הגביע הספרדי (2): 1934, 1936
הגביע המקסיקני (2): 1940, 1941
כליזטורי

| --- | --- |

כליזטורי בהופעת ראווה ב-18 בפברואר 2015, קוויבק, קנדה
 מוקד פעילות:  קנדה
 תקופת הפעילות:  מ-2000
 סוגה:  כליזמר,מוזיקת עולם
 כלי נגינה:  קלרינט 
 חברת תקליטים:  Chandos Records 
 kleztory.com
 חברים
 אייראט רפאלוביץ אישמוראטוב 
 
כליזטורי (באנגלית: Kleztory) הוא הרכב כליזמר ומוזיקה עולמית, שנוסד בשנת 2000 ומקום מושבו במונטריאול, קנדה.
אופי ההרכב

תוך שמירה על המורשת העשירה של הכליזמר, כליזטורי מנצל את חופש הפעולה כדי לעבד חלקים מהמחזות המסורתיים – הדבר מקנה למוזיקה שלו ייחודיות וטעם מיוחד. ההרכב מושפע מהרבה מקורות השראה הכוללים מוזיקת ג'אז, קלאסית, צוענית, קאנטרי, עממית ובלוז. ההרכב זכה בפסטיבל המוזיקה היהודית הבינלאומי השלישי באמסטרדם בשנת 2012 וכן בפרס "אופוס" באותה שנה ל"אלבום מוזיקת ג'אז / עולמית הטוב ביותר של השנה בקוויבק".
חברי הלהקה הם אלבירה מיסבחובה (כינור), אייראט אישמוראטוב (קלרינט וקלרינט בס), מארק פצמה (בס כפול), דני ניקולס (גיטרה) ומלאני ברגרון (אקורדיון).
היסטוריה

כליזטורי נגן במספר רב של אירועים במונטריאול, ובין השנים 2000-2017 הופיע בלמעלה מ-800 אירועים מסביב לעולם. בשנת 2012 כליזטורי נבחר כמשתתף הקנדי היחיד בפסטיבל המוזיקה היהודית הבינלאומי באמסטרדם וזכה בהצלחה בפרס הכליזמר שבעיר פירט ובזכות זה הופיע בפסטיבל הכליזמר שבפירט באביב העוקב.
דיסקוגרפיה

2001 – "כליזטורי" – מוזיקת כליזמר
2004 – כליזמר עם יולי טורובסקי ותזמורת המוזיקאים ממונטריאול (הקלטות צ'אנדוס)
2007 – "נומייד" (אמריקס)
2013 – "ארייבל" (אמריקס).
פרסים

2014 – מועמד ל"האלבום המסורתי של השנה" באיגוד קוויבק לתעשיית ההקלטות, הופעות וסרטונים על "ארייבל'.
2012 – זוכה פרס "אופוס" על אלבום מוזיקת ג'אז / עולמית של השנה בקוויבק על "נומייד".
2012 – זוכה פרס הכליזמר שבפירט בפסטיבל המוזיקה היהודית הבינלאומי באמסטרדם.
הערות שוליים

↑  Bruno Deschênes (1 ביולי 2008). "Kleztory: the soul of klezmer music in Quebec". Montreal: La Scena Musicale - Vol. 13. נבדק ב-2016-12-12. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Kleztory: Past shows". Montreal: kleztory.com. נבדק ב-2016-12-12.
↑  "Erstklassig besetztes Intermezzo". Fürth, Germany: Stadt Fürth. 10 במרץ 2013. נבדק ב-2016-12-26. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Intermezzo Klezmer Festival in Fürth". Hannover, Germany: Israel Magazin. 7 בפברואר 2013. נבדק ב-2016-12-26. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Chandos Kleztory.
↑  Kleztory: Releases.
↑  ADISQ/Album of the Year 2014 – Traditional.
↑  Opus Award Gala 2006-2007.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0001 0447 5132  MusicBrainz: f182a3f0-5242-44b4-b381-1ae723d11c41 
אייראט אישמוראטוב ואלבירה מיסבחובה בהופעת כליזטורי בשנחאי, סין, אוגוסט 2013
לואיס קרפארוטה

| --- | --- |

 לידה:  7 במרץ 1960 (בן 64) סאות' וינדזור, קונטיקט, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 השכלה:  אוניברסיטת ורמונט  מכללת המלחמה של הצי  South Windsor High School 
 השתייכות:  חיל הנחתים של ארצות הברית
 תקופת הפעילות:  1983–2021 (כ־38 שנים)
 דרגה:   לוטננט גנרל
 תפקידים בשירות
 מפקד רגימנט הנחתים הראשון  קצין אג"ם פיקוד צפון של ארצות הברית  מפקד דיוויזיית הנחתים השנייה  מפקד מרכז כוחות המשימה אוויר-קרקע של חיל הנחתים  מפקד מרכז לוחמת אוויר-קרקע של חיל הנחתים  מפקד כוח המשלוח הראשון של חיל הנחתים  מפקד כוחות הנחתים בפיקוד האינדו-פסיפי של ארצות הברית  מפקד פיקוד האימונים וההדרכה של חיל הנחתים
 פעולות ומבצעים
 מלחמת המפרץ מלחמת עיראק מלחמת אפגניסטן
 עיטורים
   מדליית השירות העילאי של מחלקת ההגנה  לגיון ההצטיינות   כוכב הארד (עם סימון V)
 
לואיס "לו" א. קרפארוטה (באנגלית: Lewis "Lew" A. Craparotta) הוא קצין בדימוס בדרגת לוטננט גנרל בחיל הנחתים.
ביוגרפיה

קרפארוטה נולד בסאות' וינדזור שבקונטיקט. ב-1982 סיים לימודי תואר ראשון במדע המדינה מאוניברסיטת ורמונט.
התגייס לחיל הנחתים במאי 1983, עבר קורס קצינים וקורס קציני חי"ר של החיל. שירת כמפקד מחלקה וסגן מפקד פלוגה בגדוד הראשון של רגימנט הנחתים השביעי. שימש מדריך טירונים ומדריך בבית ספר לקצינים. השתתף במלחמת המפרץ ולאחר מכן שימש יועץ לנחתים של חיל הים המלכותי הסעודי בג'ובייל שבערב הסעודית. פיקד על פלוגה ושימש קצין מבצעים בגדוד הראשון ברגימנט הנחתים התשיעי ושימש סגן מפקד הגדוד הראשון ברגימנט הנחתים הראשון. לאחר מכן שימש קצין לוגיסטיקה ברגימנט הנחתים הראשון. בשנים 1996–1999 שירת במפקדת המבצעים המיוחדים של פיקוד אירופה בשטוטגרט שבגרמניה. במהלך תפקיד זה השתתף ב"מבצע כוח מאוחד" במלחמת קוסובו ובמשימות כוח הייצוב בבוסניה והרצגובינה. בתפקידו הבא שירת במטה דיוויזיית הנחתים הראשונה ולאחר מכן שירת כסגן מפקד רגימנט הנחתים הראשון.
בשנים 2001–2003 פיקד על הגדוד השלישי ברגימנט הנחתים הראשון ולחם עמו במלחמת עיראק. על פועלו כמפקד הגדוד עוטר בכוכב הארד עם אות V לסימון אומץ לב. בשנים 2004–2006 שירת במטות המשולבים. ביוני 2006 מונה למפקד רגימנט הנחתים הראשון והוביל אותו בלוחמה בעיראק. לאחר שלוש שנים בתפקיד מונה לעוזר למפקד דיוויזיית הנחתים השנייה.
באוגוסט 2010 מונה למפקד דיוויזיית הנחתים השנייה וממרץ 2011 עד פברואר 2012 הוביל אותה בלחימה במחוז הלמנד שבאפגניסטן. ביוני 2012 מונה לקצין אג"ם של פיקוד צפון של ארצות הברית. ביוני 2014 מונה למפקד מרכז כוחות המשימה אוויר-קרקע ולמפקד מרכז לוחמת אוויר-קרקע של חיל הנחתים.
ביולי 2016 קודם לדרגת לוטננט גנרל ומונה למפקד כוח המשלוח הראשון של חיל הנחתים. באוגוסט 2018 מונה למפקד כוחות הנחתים בפיקוד האוקיינוס השקט. ב-2020 מונה למפקד פיקוד האימונים וההדרכה של חיל הנחתים.
קרפארוטה בוגר המכללה לפיקוד ומטה של צבא ארצות הברית, בעל תואר שני בביטחון לאומי ואסטרטגיה ממכללת המלחמה של הצי, בוגר מכללת המטה של הכוחות המזוינים וקורס פסגה של האוניברסיטה לביטחון לאומי. נשוי ואב לשלושה.
הערות שוליים

↑  טבלת מקבלי עיטורים, באתר עמותת חיל הנחתים
ישראל במשחקים הפאראלימפיים סידני (2000)

משלחת ישראל למשחקים הפאראלימפיים סידני כללה 33 ספורטאים שהתחרו ב-10 ענפים.
חברי המשלחת > אתלטיקה

נחמן וולף
יוגב קנזי
חברי המשלחת > הרמת משקולות

חגית בריל
חברי המשלחת > טניס בכיסאות גלגלים

גיל נאור
אייל שרטוב
חברי המשלחת > טניס שולחן

זאב גליקמן
חברי המשלחת > כדורעף

יאיר בן-דור
אבי בן-שמחון
דניאל גלעדי
גיל גרוס
עדי דויטש
חגי זמיר
גיל חבה
נסים פרנקו
חן צור
אליעזר קלינה
צבי קרש (קפטן)
חברי המשלחת > סיף

אלישע עזרא