stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אנדראה ברונו
ביוגרפיה

סיים את לימודיו בפקולטה לאדריכלות באוניברסיטה הפוליטכנית בטורינו בשנת 1956. ברונו מומחה בתחום שימור ארכיטקטוני של מבנים היסטוריים, מוזיאונים ומבנים ציבוריים. בין הפרויקטים שהוביל כאדריכל נמנים בין השאר טירת ריבולי וקתדרלת בגרטי, המוזיאון לאמנות מודרנית בריבולי והפקולטה לכלכלה של אוניברסיטת טורינו באיטליה, תיאטראות הבריגיטות בבלגיה ופרויקטים רבים ברחבי אירופה והעולם.

החל משנת 1974 משמש ברונו כיועץ בכיר של ארגון אונסק"ו ומנהל פרויקטים בשם הארגון במשימות רבות בעולם, במדינות יוגוסלביה לשעבר, בקפריסין, באפגניסטן, במרוקו ובמדינות נוספות, ואף בישראל.

בשנים 1976–1990 שימש פרופסור לשימור ארכיטקטוני בפקולטה לאדריכלות באוניברסיטה הפוליטכנית בטורינו, איטליה. בשנים 1991–2002 שימש מרצה לשימור ארכיטקטוני בפקולטה לאדריכלות באוניברסיטה הפוליטכנית במילאנו, איטליה. בשנים 1997–2010 כיהן כנשיא המרכז הבינלאומי לשימור, Raymond Lemaire באוניברסיטת לובן בבלגיה.
ברונו משמש יועץ בכיר של ארגון ICCROM. הוא לימד ב-ICCROM ברומא, במחזורים שנתיים, את הקורס "שימור ארכיטקטוני בינלאומי", ושימש שופט מומחה בתחרויות לאומיות ובינלאומיות.

בשנת 2006 ביקר ברונו בירושלים כשליח של אונסק"ו במסגרת תוכנית השימור של המורשת התרבותית של העיר העתיקה בירושלים. ב-2016 מונה ברונו להוביל את פרויקט השימור בתל אביב, 1909TLV.
סטודיו האדריכלות של ברונו ממקום בבניין בן שלוש קומות בעל חלל גבוה ופתוח ברחוב אסטי בטורינו, איטליה.
ביוגרפיה > פרסים

פרס IN/ARCH עבור פרויקט שימור טירת ריבולי, איטליה (1991).
פרס ראשון בתחרות מטעם Istituto Italiano del Rame עבור פרויקט מוזיאון Màa בקפריסין (1995).
פרס EUROPA NOSTRA עבור פרויקט השימור של כיכר רומן בספרד (1995).
פרס מטעם מסדר האדריכלים על פרויקט Manica Lunga בטירת ריבולי, איטליה (2004).
מדליה על שימור מטעם האקדמיה לארכיטקטורה בפריז, צרפת (2007).
פרס Concours Construction Acier 2008 על פרויקט הרחבת תיאטראות בריגיטינס בבריסל, בלגיה (2008).
מדליית זהב עבור פרויקט קתדרלת בגרטי, פרס בינלאומי בקטגוריית שימור ושחזור (2012).
תואר נשיאותי של מצוינות מס' 163 מרפובליקת גאורגיה (2013).
תואר רשמי של "מסדר הכוכב של איטליה" (2013) - Ordine della Stella d’Italia.
פרס Architetture Rivelate עבור עיצוב בית סטודיו לאמנים בטורינו, איטליה (2014).
תואר כבוד מהאגודה לאומנות השימור - Conservatoire des Arts et Métiers - CNAM, בפריז, צרפת (2016).
ביוגרפיה > פרויקטים לדוגמה

כיכר קאריגנאנו - PALAZZO Carignano - מוזיאון ה"ריסורג'ימנטו", טורינו, איטליה (1994). שיקום פונקציונלי שמרני, חיזוק הכיכר מהמאה ה-17 עם יצירת חדר קבלה תת-קרקעי בכיכר המרכזית.
המוזיאון לאמנות מודרנית, טירת ריבולי, איטליה (1984). שחזור ושיקום פונקציונלי של טירת Juvarra והפיכתה למוזיאון לאמנות מודרנית.
תיאטראות בריגיטינס - BRIGITTINES THEATER, בריסל, בלגיה (2007). שימור והרחבת הקפלה הישנה של "הבריגיטיות", עם פונקציות משלימות לתיאטרון ובית ספר לריקוד.
תערוכות

2003 - Architetture nel tempo ,Castello Cinquecentesco, ל'קווילה, איטליה.
2014 - Fare, disfare, rifare architettura, ריבולי ובגרטי, קרן וילמונט. ונציה, איטליה.
2015 - Designing the existent - טירת ריבולי - מטירת ריבולי ועד קתדרלת בגרטי, איטליה.
2016 - Designing the existent, יוניפול, טורה ולסקה, מילאנו, איטליה.
פרסומים

The citadel and the minarets of Herat, Afghanistan, Torino, Sirea, 1976.
Il castello di Rivoli. 1734-1984, storia di un recupero, Torino, U. Allemandi, 1984.
Architetture tra conservazione e riuso. Progetti e realizzazioni di Andrea Bruno a Torino, Milano, Lybra immagine, 1996.
Il Castello di Grinzane Cavour. Un'architettura fortificata tra le vigne di Langa, (con Luigi Cabutto e Giulio Parusso), Alba, Ordine dei cavalieri del tartufo e dei vini di Alba, 2000.
Museo della Lambretta. Storia e memoria, territorio e paesaggio, Soveria Mannelli, Calabria Letteraria, 2007.
לקריאה נוספת

Château de Lichtenberg
Castle of Rivoli
הערות שוליים

↑  "Castello di Rivoli - Renovation".
↑  "Andrea Bruno - UNESCO".
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007451410005171  BNE: XX1499035  BnF: cb162187441 (data)  GND: 119474786  ICCU: CFIV264464  ISNI: 0000 0001 0802 1816  LCCN: n90720811  NTA: 322449278  SUDOC: 099056542  ULAN: 500003579  VIAF: 63801773   WorldCat (עם VIAF): 63801773
פסטיבל הזמר והפזמון 1971

פסטיבל הזמר והפזמון 1971 הייתה תחרות שירים ששודרה בקול ישראל ובערוץ הראשון.
התחרות התקיימה במוצאי יום העצמאות בבנייני האומה בירושלים בהנחיית יצחק שמעוני. המנצח על התזמורת היה לסלו רוט והמפיק היה חנוך חסון.
שלושה הרכבים השתתפו בפסטיבל: שלישיית לא אכפת להם ששמה הנוסף היה "שלושת השמנים" (מתי כספי, גדי אורון ויעקב נוי), צמד הדודאים (ישראל גוריון ובני אמדורסקי) ושלישיית שובבי ציון (חנן יובל, קובי רכט וקובי אשרת).
חלק מהשירים הוקלטו על ידי זמרים אחרים בתקליט שיצא לאור: השיר "חלומות של חושך ואור" בביצוע של טמירה ירדני, השיר "רגע שקט" בביצוע של גבי ברלין והשיר "כשאהיה זקן" בביצוע של רבקה מיכאלי ובני אמדורסקי.
השיר שזכה בתחרות הוא "רק הירח" בביצוע של אילנית. בזמן ההכתרה שכחה אילנית את מילות השיר ופלטה "אוי-ווי".
השירים המשתתפים

| שם המבצע | שם השיר | מילים | לחן | עיבוד | מקום |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| אילנית | רק הירח | שמרית אור | דן עמיהוד | אלכס וייס | 1 |
| ששי קשת | ומתוק האור בעיניים | רחל שפירא | מוני אמריליו | משה וילנסקי | 2 |
| הדודאים | לא נדע הלילה | יורם טהרלב | אבנר קנר | דוד קריבושי | 3 |
| צילה דגן | חלומות של חושך ואור | דליה רביקוביץ | עלי עדשי | אלכס וייס | 4 |
| לא אכפת להם | ציפורים בראש | שמרית אור | מתי כספי | אילן מוכיח | 5 |
| תמר רוזנפלד | טיול בגשם | לאה גולדברג | אליעזר פארלי | שמעון כהן | 6 |
| דני גולן | רגע שקט | רות חשמן | יונתן שחם | אלכס וייס | 7 |
| רבקה זהר | נגן לי ירדן | יעקב שרת | מוני אמריליו | אריה לבנון | 8 |
| בני אמדורסקי ושולה חן | כשאהיה זקן | יורם טהרלב | עלי עדשי | דוד קריבושי | 9 |
| אושיק לוי | אליק השחף שלי | ליאורה ברש | דן זכאי | אלברט פיאמנטה | 10 |
| מירי אלוני | הוא יצא | אפרים רימון | שם טוב לוי | יאיר רוזנבלום | 11 |
| שובבי ציון | בגללי או בגללו | מוטי גלעדי | מוטי גלעדי | אלברט פיאמנטה | 12 |
מרכז אסיה

| --- | --- |
 מדינה / טריטוריה:  אוזבקיסטן אוזבקיסטן טג'יקיסטן טג'יקיסטן טורקמניסטן טורקמניסטן קזחסטן קזחסטן קירגיזסטן קירגיזסטן
 העיר הגדולה:  טשקנט
 שפה רשמית:  אוזבקית, טג'יקית, טורקמנית, קזחית, קירגיזית, קראקלפקית (אנ'), רוסית
 שטח:  4,003,451 קמ"ר
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בחבל ארץ:  80,072,970 (2023)
  ‑ צפיפות:  17.43 נפש לקמ"ר (2019)
 קואורדינטות:  45°18′N 63°54′E﻿ / ﻿45.3°N 63.9°E﻿ / 45.3; 63.9 
  מפת מיקום  מפה מפורטת    he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
מרכז אסיה על פי הגדרות שונות
מרכז אסיה הוא אזור גאוגרפי ביבשת אסיה. ישנן מספר הגדרות למרכז אסיה ולארצות והמדינות הנכללות באזור זה. ההגדרה השכיחה ביותר היא הרפובליקות הסובייטיות לשעבר האסייתיות הנמצאות בין הים הכספי לסין. אזור זה מוקף כולו ביבשה ואין ממנו גישה ישירה לאוקיינוסים.
ההגדרה הרשמית של הממשל הסובייטי הייתה המדינות אוזבקיסטן, טג'יקיסטן, טורקמניסטן וקירגיזסטן ואילו השימוש הנפוץ מייחס גם את קזחסטן כחלק מאזור זה. הגדרה אחרת של אונסק"ו מתייחסת גם למרכז אסיה כאזור גאוגרפי שאינו תלוי בגבולות מדיניים ופוליטיים הכולל גם שטחים נרחבים של המדינות רוסיה, מונגוליה, סין, הודו, פקיסטן, אפגניסטן ואיראן. הגדרה זו מבוססת על גאוגרפיה, קבוצות אתניות ותרבויות קרובות והיסטוריה של האזור.
מדינות

אוזבקיסטן אוזבקיסטן
טג'יקיסטן טג'יקיסטן
טורקמניסטן טורקמניסטן
קזחסטן קזחסטן
קירגיזסטן קירגיזסטן
ראו גם

הערבה האסייתית
כיבושי אלכסנדר הגדול באסיה התיכונה
בדיל

בדיל (בלטינית: Stannum, באנגלית: Tin) הוא יסוד כימי שסמלו הכימי Sn ומספרו האטומי 50.
היסטוריה

הבדיל הוא אחת משש המתכות המוזכרות בספר במדבר:
אַךְ אֶת הַזָּהָב וְאֶת הַכָּסֶף אֶת הַנְּחֹשֶׁת אֶת הַבַּרְזֶל אֶת הַבְּדִיל וְאֶת הָעֹפָרֶת. כָּל דָּבָר אֲשֶׁר יָבֹא בָאֵשׁ תַּעֲבִירוּ בָאֵשׁ וְטָהֵר...
מקורו בעת העתיקה ובמיוחד בתקופת הארד (או בשמו הלועזי הברונזה) היה מאזור פרס ועילם. כעשירית מהארד שהוא סגסוגת נחושת ובדיל הגיע מהבדיל והשאר מנחושת, ומרכז המסחר בבדיל והעברתו לממלכות המערב והדרום בתקופת הברונזה התיכונה הייתה העיר מארי על ברך הפרת, כיום בגבול סוריה ועיראק.
תכונות

הבדיל הוא מתכת נוחה לעיצוב שאינה מתחמצנת בקלות ועמידה בפני קורוזיה. הבדיל נמצא בטבע בעיקר במינרל קסיטריט (Cassiterite), שהוא תחמוצת הבדיל, SnO2.
בדיל ניתך בטמפרטורה נמוכה וכאשר מכופפים מוט בדיל נשמע צליל אופייני ("צעקת הבדיל" או "בכי הבדיל") הנובע מהימצאות גבישים תאומים.
תכונות > אלוטרופיה

לבדיל שתי צורות אלוטרופיות. האחת, המכונה צורה β, בדיל לבן או בדיל מתכתי, היא צורה היציבה בטמפרטורת החדר. האחרת, המכונה בדיל α או בדיל אפור, אינו מתכתי, כיוון שהוא יוצר סריג אטומרי המורכב אטומים הקשורים קוולנטית, כך שאין אלקטרונים חופשיים להולכה חשמלית, בדומה למבנה הפחמן ביהלום (הנמצא באותו טור בטבלה המחזורית). צורת α יציבה יותר תרמודינמית בטמפרטורות הנמוכות מ 13.2°C, אך אי-ניקיונות, דוגמת אלומיניום או אבץ, מורידים את טמפרטורת המעבר לפחות מ-0°C. בתנאי קור בדיל מתכתי (אלוטרופ β) עובר שינוי ספונטני, אוטו-קטליטי, לבדיל אפור (אלוטרופ α), תופעה הידועה כ"דבר של בדיל". תופעה זו תועדה בימי הביניים באירופה כאשר התגלו צינורות פגועים של עוגבי כנסיות. תופעה זו יוחסה גם לפגיעה בקופסאות שימורים שלקח רוברט פלקון סקוט למסעו באנטארקטיקה ולפגיעה בכפתורי המדים של חיילי נפוליאון במלחמתו ברוסיה, אם כי מהימנותם ההיסטורית של סיפורים אלו מוטלת בספק.
שימושים > בדיל טהור

הבדיל משמש לציפוי עופרת, אבץ או פלדה למניעת קורוזיה. פלדה מצופה בדיל היא החומר הנפוץ ביותר לייצור קופסאות שימורים לצורך אחסון מזון.
חלונות זכוכית מיוצרים לעיתים על ידי הצפת הזכוכית המותכת על גבי בדיל נוזלי על מנת להשיג לוחות שטוחים.
שימושים > סגסוגות

סגסוגות בדיל חשובות:
ארד (ברונזה) – סגסוגת בדיל ונחושת.
פיוטר – סגסוגת 85%-96% בדיל והשאר נחושת או עופרת.
מתכת הלחמה – סגסוגות שאיתן מלחימים מעגלים אלקטרוניים. משמש להלחמת רכיבים אלקטרוניים בלוחות או במעגלים אלקטרוניים. יתרונו הוא טמפרטורת ההתכה הנמוכה יחסית.
שימושים > מלחים

מלחי הבדיל חשובים ל:
בדיל כלורי משמש כחומר צובע בהדפסי כותנה.
ריסוס מלחי בדיל על זכוכית יוצר שכבה מוליכה חשמלית. ציפוי כזה משמש לתאורת לוחות מכשירים והגנה על שמשות רכב מהצטברות קרח.
שימושים > מוליכות-על

בדיל הופך למוליך-על מתחת ל-3.72°K. תרכובת ניאוביום-בדיל (Nb3Sn) משמשת לייצור מסחרי של תיילים למגנטים מוליכי-על.
צורה בטבע

ישנן 35 מדינות הכורות בדיל ברחבי העולם, כמעט בכל יבשת ישנה מדינה בעלת מכרה בדיל חשוב. בדיל מתכתי מופק ממחצביו בעזרת פחם בכבשן. היסוד לא נמצא בכמויות גדולות בקרום כדור הארץ – ריכוזו הוא 2 חלקים למיליון (ppm), לעומת אבץ לדוגמה, שנמצא בריכוז 94 חלקים למיליון.
כמעט חצי מהבדיל המופק בעולם מגיע מדרום־מזרח אסיה. למרות שבדיל נמצא במספר מחצבים, מחצב הבדיל המסחרי היחידי הוא SnO2.
איזוטופים

לבדיל יש את מספר האיזוטופים היציבים הגבוה ביותר – 10. בנוסף לכך, 18 איזוטופים בלתי יציבים נוספים ידועים.
אמצעי זהירות

כמויות בדיל זעירות שנמצאות במזון משומר אינן מזיקות לאדם, אך ישנן תרכובות בדיל אורגניות רעילות שמצריכות טיפול מיוחד.
ראו גם

חייל בדיל
חייל הבדיל
המקורות והסחר בבדיל בעת העתיקה
"דבר של בדיל" – מדליה עשויה בדיל ועליה אזורים שעברו שינוי מצב אלוטרופי, מהצורה המתכתית לצורת "בדיל אפור" (אלוטרופ α)
מחצב בדיל
אנדרה גאשפאר

| --- | --- |

 לידה:  22 בינואר 1897 דברצן, הונגריה 
 פטירה:  15 באפריל 1955 (בגיל 58) בודפשט, הרפובליקה העממית ההונגרית 
 שם לידה:  Gottlieb Endre 
 מדינה:  הונגריה 
 מקום קבורה:  בית הקברות קרפשי 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת דברצן 
 שפות היצירה:  גרמנית, לטינית, אנגלית, ספרדית, הונגרית 
 פרסים והוקרה:  פרס אטילה יוז'ף (1953) 
 
אנדרה גאשפאר (במקור עד 1935 גוטליב-Gottlieb, בהונגרית: Gáspár Endre; דברצן, 22 בינואר 1897 – בודפשט, 15 באפריל 1955) היה סופר, עיתונאי, מתרגם יהודי-הונגרי, אסתטיקן, זוכה פרס אטילה יוז'ף שהוא הפרס הממלכתי הגבוה ביותר לספרות בהונגריה.
קורות חיים

אנדרה גוטליב נולד במשפחה יהודית, בנם של אמיל גוטליב (1867–1927), מנהל חשבונות, ושל גיזלה פישר. הוא למד באוניברסיטה בעיר הולדתו (אוניברסיטת דברצן) ולמד במקביל הן בפקולטה למשפטים והן בפקולטה למדעי הרוח. בסיום לימודיו באוניברסיטה, עבד כעיתונאי עבור היומון "ידיעון" (Hírlap) בדברצן, ובמהלך הרפובליקה הסובייטית ההונגרית, היה העורך של היומון "רצון העם" (Népakarat). לאחר נפילת הרפובליקה, היגר תחילה לברטיסלאבה ולאחר מכן לווינה, שם עבד כמתרגם בתיאטרון אן דר וין.
ב-7 ביוני 1921 נשא לאישה בווינה את קטלין דיק, בתו של איגנץ דיק. ב-1938, לאחר סיפוח אוסטריה לגרמניה הנאצית (אנשלוס), הוא נעצר, אך שוחרר כאזרח הונגרי. לאחר שעבר חזרה לבודפשט גורש למחנות ריכוז ב-1944. ב-25 ביוני 1944 התאבדה אשתו; היא הרעילה את עצמה. בתם, יהודית ורוניקה גאשפאר (1923–1945) נספתה במהלך המלחמה והשואה.
לאחר המלחמה עבד גאשפאר כמתרגם במספר עיתונים יומיים. עד 1945 תרגם כחמש מאות ספרים של סופרים הונגרים לגרמנית, לאנגלית ולספרדית (פרנץ מורה, יוז'ף נירה, פרידייש קארינתי וכו'). הוא תרגם להונגרית גם את יצירותיהם של קרל מרקס, פרידריך אנגלס, וולט ויטמן, אובידיוס, היינריך היינה, ג'יימס ג'ויס, תומאס מאן, לופה דה וגה, ניקולס גווילן, פדרו קלדרון דה לה ברקה, פרידריך שילר וויליאם שייקספיר מארבע עשרה שפות בסך הכל.
יצירותיו

אנדרה גאשפאר–דיולה קרצג: הצמאים. ארבע דרמות; שבוע דברצן, דברצן, 1917
לאיוש קשאק, האיש ויצירתו ; פישר, וינה, 1924
פרסים והוקרה

מדליית פרו ארטה (1949)
פרס אטילה יוז'ף (1953)
לקריאה נוספת

Adatai a Petőfi Irodalmi Múzeum katalógusában (נתוניו במאגרי המוזיאון הספרותי פטפי)
Magyar életrajzi lexikon I. (A–K). Főszerk. Kenyeres Ágnes. Budapest: Akadémiai. 1967. (לקסיקון ביוגרפי הונגרי. עורכת ראשית אגנש קניירש)
לקסיקון יהודי הונגרי. 1929. עורך פטר אויווארי. גישה מקוונת
ראו גם

Válogatott műfordítások. [Vál. és jegyz. ell. Faludy György]; [bev. Kardos Tibor]. Budapest, 1956, Új M. Kiadó.
Frank László: Café Atlantis. Híradás egy elsüllyedt világból. Bp. 1963.
Gulyás Pál: Magyar írók élete és munkái – új sorozat I–XIX. Budapest: Magyar Könyvtárosok és Levéltárosok Egyesülete. 1939–1944., 1990–2002, a VII. kötettől (1990–) sajtó alá rendezte: Viczián János
Nagy Csaba: A magyar emigráns irodalom lexikona. Bp., Argumentum Kiadó-Petőfi Irodalmi Múzeum és Kortárs Irodalmi Központ, 2000.
Magyar nagylexikon VIII. (Ff–Gyep). Főszerk. Bárány Lászlóné. Budapest: Magyar Nagylexikon. 1999. ISBN 963-85773-9-8
Révai új lexikona VIII. (Gal–Gyi). Főszerk. Kollega Tarsoly István. Szekszárd: Babits. 2001. ISBN 963-901-517-2
Új magyar életrajzi lexikon II. (D–Gy). Főszerk. Markó László. Budapest: Magyar Könyvklub. 2001. ISBN 963-547-414-8
Új magyar irodalmi lexikon I–III. Főszerk. Péter László. Budapest: Akadémiai. 1994. ISBN 963-05-6804-7
Simor András: A százéves Gáspár Endre köszöntése. Ezredvég: irodalmi, művészeti és társadalomkritikai folyóirat, 1997. (7. évf.) 2. sz. 44-45. old.
Görgey Gábor: Gáspár Endre: Válogatott műfordítások. Irodalomtörténet, 1957. (45. évf.) 2. sz. 243-244. old.
הערות שוליים

1 2  Születése bejegyezve Debrecen állami akv. 188/1897. folyószám alatt.
↑  A házasságkötés bejegyezve Budapest IV. ker. polgári akv. 274/1936. folyószám alatt.
↑  Halálesete bejegyezve Budapest VII. ker. polgári akv. 1161/1944. folyószám alatt.
↑  "Gáspár Judit halotti bejegyzése a Budapest V. kerületi állami halotti akv. 288/1964. folyószáma alatt". נבדק ב-2022-08-01.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810589858405606  BNE: XX1475536  BnF: cb10902149t (data)  CiNii: DA16584217  ISNI: 0000 0001 0865 8147  LCCN: no2004042373  SUDOC: 202975002  VIAF: 5650311   WorldCat (עם VIAF): 5650311
מארס 4

| --- | --- |

תיאור הגשושית
 מידע כללי
 מפעיל:  ברית המועצות
 יצרן:  לאבוצ'קין
 תאריך שיגור:  21 ביולי 1973
 משגר:  פרוטון K
 אתר שיגור:  Baikonur Cosmodrome Site 81/23 
 משימה
 גרם שמיים:  מאדים
 משך המשימה הכולל:  21 ביולי 1973 – 10 בפברואר 1974 (205 ימים) 
 מידע טכני
 משקל:  4,000 ק"ג
 קישורים חיצוניים
 מספר קטלוג לוויינים:  06742
 מאגר המידע הלאומי:  1973-047A
 
מארס 4 (ברוסית:Марс-4) הייתה גשושית לא מאוישת ששוגרה כחלק מתוכנית מארס הסובייטית. תוכנית זו נמשכה בין השנים 1960 עד 1973 ומטרתה הייתה לחקור את כוכב הלכת מאדים. "מארס 4" שוגרה במקביל לשיגור גשושיות מארס 5, מארס 6 ו-מארס 7. גשושיות "מארס 6" ו-"מארס 7" היו אמורות לנחות על מאדים וגשושיות "מארס 4" ו-"מארס 5" תוכננו להיות לווייני כוכב לכת.
תיאור המשימה

השיגור בוצע מכן שיגור מס' 81 בקוסמודרום בייקונור בעזרת משגר מדגם פרוטון K.
הקשר עם הגשושית בוצע ממרכז התקשרות בחצי האי קרים.
הגשושית כללה יחידת מדחפים, פאנל סולארי, ציוד מדעי וציוד בקרה ותקשורת. במהלך טיסה ליעד הועברו נתוני מדידות ממכשירים שהותקנו על החללית. ב-10 ביולי בוצע עדכון מסלול טיסה ליעד. בהמשך בוצעו עדכונים נוספים. לאחר 204 ימי טיסה הגשושית הגיע לסביבת מאדים. עקב בעיה טכנית לא היה ניתן להעביר אותה לטיסה סביב מאדים והיא עברה במרחק של 1,844 ק"מ ממנו. הועברו צילומים צבעוניים עם רגישות של כ-100 מ'.
דיקטטורה של הפרולטריון

דיקטטורה של הפרולטריון הוא מושג שטבעו קרל מרקס ופרידריך אנגלס בספרם המניפסט הקומוניסטי.
משמעות המושג, שמופיע במחשבה המרקסיסטית והקומוניסטית, הוא שליטה בלעדית של מעמד הפועלים על השלטון ועל אמצעי הייצור.
את המונח יש להבין על רקע תפיסתם של מרקס ואנגלס את ההיסטוריה האנושית. הם כותבים: כל המעמדות הקודמים שכבשו את השלטון ניסו להבטיח את מעמדם החברתי, בכפותם על החברה כולה את תנאיי ניכוסם... כל התנועות עד כה היו תנועת של מיעוטים למען מיעוטים. התנועה הפרולטרית היא תנועתו העצמאית של הרוב המכריע ולמען הרוב המכריע.
ובמקום אחר במניפסט: "כשיתבטלו ההבדלים המעמדיים במהלך ההתפתחות, וכל הייצור ירוכז בידי העובדים המאוגדים, יאבד השלטון הציבורי את האופי המדיני שלו. השלטון המדיני הוא... שלטונו המאורגן של מעמד מסוים לדיכוי מעמד אחר. כאשר הפרולטריון מתאחד למעמד תוך מאבקו בבורגנות, כאשר הוא קונה לעצמו על-ידי מהפכה עמדה של מעמד שליט ומבטל בכוח בתוקף היותו מעמד שליט, את יחסי-הייצור הישנים - הרי בזה האופן הוא מבטל את תנאיי הקיום של הניגוד המעמדי, מבטל את המעמדות בכלל, ובכך - את שלטונו-הוא בתור מעמד." ולכן לקראת סוף המניפסט הם כותבים: "הקומוניסטים פועלים בכל מקום למען קשרים והבנה בין המפלגות הדמוקרטיות של כל הארצות".
מרקס טען שבמדינות הבורגניות ישנה "דיקטטורה של הבורגנות": גם אם יש בהן דמוקרטיה היא משרתת רק את בעלי-ההון, מכיוון שכל המערכת הפוליטית דואגת לחיזוק העשירים: למשל, בשל חוקי הבחירות ועלויות הפרסום חסרי אמצעים לא יכולים להתמודד שווה בשווה מול בעלי ההון, ובשל חוקי הקניין הליברליים, לא ניתן לשנות את מבנה הבעלות על אמצעי הייצור. בניגוד לדיקטטורה של הבורגנות, הדיקטטורה של הפרולטריון, שאמורה, לפי מרקס, לקום אחרי מהפכה סוציאליסטית, תהיה דמוקרטיה פועלית. לדוגמה, עובדי מפעל ייבחרו את מנהליו. כמו כן, בדיקטטורה של הפרולטריון העובדים ייקבעו את מוסדות השלטון. על פי מרקס, הדיקטטורה של הפרולטריון היא השלב האחרון בדרך לקומוניזם, שהוא "הדמוקרטיה של הפרולטריון", בו כבר אין שלטון מרכזי.
הערות שוליים

↑  המניפסט הקומוניסטי / ק. מרכס, פ. אנגלס ; תרגם מ. דורמן | הספרייה הלאומית, באתר www.nli.org.il
ערך זה הוא קצרמרבנושא מדע המדינה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007552913805171  BnF: cb119719183 (data)  GND: 4149921-9  LCCN: sh85037698  NKC: ph202190
ישראל משולם זלמן אשכנזי

הרב ישראל משולם סלומון (בשמו המקורי: הרב ישראל משולם זלמן אשכנזי) נולד בשנת תפ"ג - 1723, לרבי יעקב עמדין שהיה בנו של ה"חכם צבי". באלטונה שליד המבורג, ונפטר בכ"ט בכסלו תקנ"ה - 21 בדצמבר 1794 בהמבורג שבגרמניה, ושם נקבר.
ביוגרפיה

הרב סלמון היה רב העיר פודהייצה שבגליציה, משנת תק"ה-1745, בערך עד שנת תקכ"ד-1764 בה היגר ללונדון. בשנת 1764 התמנה לרב בית הכנסת ההמבורגרי המברו שבלונדון. בית הכנסת שילם את משכורתו בסך 150 ליש"ט, והעניק לו 50 ליש"ט להוצאות נסיעה ו-120 ליש"ט להקמת בית בלונדון.
לאחר שהרב הראשי של בריטניה, הרב צבי הירש לוין עזב את לונדון בשנת 1764 הוסכם כי יורשו ימונה על ידי בית הכנסת הגדול ובית הכנסת המברו במשותף. אך הקהילות לא הגיעו להסכמה ביניהם, ומתפללי בית הכנסת הגדול מינו את רבם, דוד שיף, לרב ראשי, ואילו מתפללי בית הכנסת המברו מינו את רבם, ישראל משולם זלמן (שהיה בן דודו של הרב שיף), ונודע באנגליה בשם הרב משולם סולומון, לרב הראשי.
בחירת שני הרבנים גרמה לפילוג ברבנות לונדון. ויהודי הממלכה היו חלוקים מיהו הרב הראשי. הרב סולומון טען לסמכותו כרב הראשי של הממלכה המאוחדת בין השנים 1765 ל-1780, ואילו הרב דוד שיף טען לאותה סמכות בין השנים 1765 ל-1791 (בה נפטר הרב שיף). שני בתי כנסת תמכו ברב סלמון, ושילמו את משכורתו, לעומת בית כנסת אחד שקיבל את הרב שיף (אמנם היה זה בית הכנסת הגדול והעשיר יותר). בהצבעה שנערכה הצביעו 16 מחברי הוועד הבוחר בעד הרב סלמון, ורק 8 הצביעו עבור הרב שיף.
הרב סלומון הכריז על עצמו כראש ק"ק כנסת ישראל ו"רב הקהילות האשכנזיות בממלכה המאוחדת". וכינה את הרב שיף "רבה של לונדון והמחוזות". בשנת 1777 פורסמה תרגום של דרשתו מחודש דצמבר 1776, להצלחת הצבא הבריטי במלחמת העצמאות של ארצות הברית, היה זה הנאום הקדום ביותר מבית כנסת אשכנזי באנגליה שפורסם בדפוס לציבור הרחב.
ככל הנראה יחסיו עם אנשי קהילתו לא היו טובים, וכשהכנסתם ירדה, לא יכלו להמשיך ולשלם את משכורתו של הרב ובשנת 1780 עזב הרב סלמון את לונדון לטובת משרה ברוסיה, כשהקהילה ממשיכה לשלם לו שכר של 50 ליש"ט לחודש עד לפטירתו. לאחר עזיבתו הסתיים הסכסוך, וכל קהילות הממלכה קיבלו ללא עוררין את מרותו של הרב שיף והוא קיבל גם את התואר הרב הראשי של הממלכה המאוחדת.
נוסח מצבתו

פ"נ, איש חי רב פעלים מקבציאל, בקרב ישראל, שמו נודע בשערים המצויינים בהלכה, הלכה אדם מישראל, ישראל עשה חיל, ראש גולת אריאל, חמדת תפארת ישראל, משולם המושלם, בעובדי יאי ואורייתא יאי, אביהם של ישראל, זלמן שמו כמן טעמו, וכעין הבדולח עינו עין ישראל, הוא ניהו רב האי גאון מה"ו ישראל משולם זלמן אב"ד דק"ק לונדן, מנה בן מנה מזה בן מזה, זה לבית אבי אבות התורה, בן איש חי הגאון הגדול מ' יעקב זצ"ל, ונין ונכד להגאון האמיתי חכם צבי זצ"ל, עלה השמימה מוצאי שבת קדש, ונקבר יום א' כ"ט כסליו תקנ"ה תנצבה
הערות שוליים

↑  (הוא השתמש בשם משפחתו של סבו, אשכנזי, ולא בשם משפחת אביו, עמדן.)
↑  רשימת רבני פודהייצה באתר JewishGen (באנגלית)
↑  בית הכנסת המברו באנציקלופדיה היהודית (באנגלית)
1 2 3 4  היסטוריה של בית הכנסת הגדול באתר JewishGen (באנגלית)
↑  תולדות הרבנות הראשית בבריטניה
| הרבנים הראשיים לאנגליה |
| --- | --- | --- |
| הרבנים האשכנזיים | (לא רשמיים): אורי פייבוש המבורגר (אהרן הרט) • צבי הירש לוין • משולם סלמון • דוד שיף (רשמיים): שלמה הירשל • נתן מרקוס אדלר  • נפתלי הרמן אדלר • יוסף צבי הרץ • ישראל ברודי • עמנואל יעקובוביץ • יונתן זקס • אפרים מירוויס |  |
| רבני הקהילה הספרדית-פורטוגלית | יעקב ששפורטש • יהושע דה סילבה • יעקב אבנדנה • שלמה אאיליון • דוד ניטו • יצחק ניטו • משה גומז דה מסקיטה • רפאל מילדולה • רפאל ד'אזבדו • בנימין ארטום • משה גסטר • שלמה גאון • אברהם לוי • יוסף דוויק הכהן (בפועל) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007268117605171  LCCN: nr93005752  VIAF: 12176393   WorldCat (עם VIAF): 12176393
מרדכי זוסיא טברסקי

רבי מרדכי זוסיא טברסקי (ה'תר"ך – כ"ז באדר ה'תרצ"ו) היה האדמו"ר מטריסק-הוצלס-יאס והשלישי לשושלת חסידות טריסק. נכד רבי אברהם טברסקי (המגיד מטריסק).
ביוגרפיה

נולד בעיר טוריסק שברוסיה לרבי מנחם נחום טברסקי, האדמו"ר מטריסק-בריסק השני לשושלת טריסק, ולחיה בת רבי דוד טברסקי מטולנה. נישא בי"ב באדר א' ה'תרל"ח לחוה גיטל בת רבי יצחק פרידמן מבוהוש והתגורר ליד בית חותנו בבוהוש.
לאחר פטירת סבו רבי אברהם טברסקי בב' בתמוז תרמ"ט נקרא רבי מרדכי זוסיא לכהן למלא מקומו בטוריסק אך סירב, ורק בשנת ה'תרנ"א השפיעה עליו אמו להיענות לבקשת יהודי הוצלס (מחוז חרסון) ולהתמנות שם כאדמו"ר. לאחר מספר שנים עבר לבוהוש ולבסוף קבע מושבו ביאס שם כיהן כאדמו"ר עד לפטירתו בכ"ז באדר ה'תרצ"ו ושם נקבר.
בנו השלישי רבי יעקב אריה טברסקי מילא את מקומו כאדמו"ר הרביעי מטריסק בלונדון ובבני ברק.
תורותיו נדפסו בספר "נועם מרדכי" (ירושלים תשס"ה) על ידי נכדו רבי יצחק דוד טברסקי.
צאצאיו

ר' שלום יוסף טברסקי, אדמו"ר מטריסק-בורו פארק (נפטר כ"ה שבט תש"ח)
ר' דוד טברסקי, מילא את מקום חמיו (רבי ישראל שלום יוסף פרידמן) בבוהוש (נפטר בכ"ג בכסלו ה'תרצ"ד)
ר' יעקב אריה טברסקי, אדמו"ר מטריסק-לונדון (נפטר הושענא רבה ה'תש"ם)
ר' נחום יצחק טברסקי, רב בתל אביב
בלומא רייזיל טברסקי, אשת הרב אביגדור שור (אדמו"ר מבורדיטשוב)
פייג'לה טברסקי, אשת הרב מנחם נחום מרגליות (הרבי משטפנשט)
אלטע חיה שרה טברסקי (נפטרה ה'תשמ"ה), אשת הרב ישראל רבינוביץ' (אדמו"ר מקישינב בן רבי ברוך פנחס מסקאליה)
דבורה טברסקי, אשת הרב מרדכי העשיל מבני ברק (זיווג ראשון) ואשת הרב משה יהושע לנדמן מבנדר (זיווג שני)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007595525705171  VIAF: 1043146461611927731929   WorldCat (עם VIAF): 1043146461611927731929