stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הונדה N360

| --- | --- |

Honda N360, שנת 1969
 מאפיינים כלליים
 נקרא גם:  Honda LN360  Honda N400  Honda LN400  Honda Scamp  Honda N600 Fu Gui  Honda 600
 יצרן:  הונדה
 שנות ייצור:  1967–1972
 הרכבה:  יפן יפן  מלזיה מלזיה  טאיוואן טאיוואן
 מודל אחריו:  Honda Life (אנ') (תחלופה לדגמי "N360")  הונדה סיוויק (תחלופה לדגמי "N600")
 אורך:  2,995 מ"מ
 רוחב:  1,295 מ"מ
 גובה:  1,346 מ"מ
 משקל:  505–550 ק"ג (ריק)
 בסיס גלגלים:  2,000 מ"מ
 מפרט טכני
 מנוע:  2 צילינדרים, 354 סמ"ק המפיק 31 כ"ס, יחס דחיסה 8.6:1, מנוע "הונדה" מסדרה "Honda E engine" (אנ') דגם "EA", מנוע קירור אוויר  2 צילינדרים, 401.54 סמ"ק המפיק 36 כ"ס, מנוע "הונדה" מסדרה "Honda E engine" (אנ') דגם "N400E"  2 צילינדרים, 598.4 סמ"ק המפיק 45 כ"ס, יחס דחיסה 8.3:1, מנוע "הונדה" מסדרה "Honda E engine" (אנ') דגם "N600E"
 הילוכים:  תמסורת ידנית – 4 מהירויות  תמסורת אוטומטית – יוצר מאוגוסט 1968
 מהירות מרבית:  115 קמ"ש (מנוע 354 סמ"ק לדגם 2 דלתות הצ'בק)  129 קמ"ש (מנוע 598.4 סמ"ק לדגם 2 דלתות הצ'בק)
 צריכת דלק:  4.5 ליטר ל-100 ק"מ (מנוע 354 סמ"ק לדגם 2 דלתות הצ'בק)  7.4 ליטר ל-100 ק"מ (מנוע 598.4 סמ"ק לדגם 2 דלתות הצ'בק)
הונדה N360 (באנגלית: Honda N360) היא מכונית סופרמיני המוגדרת בקטגוריית כלי הרכב ביפן "Kei car" (אנ') מתוצרת יצרנית הרכב היפנית הונדה אשר יוצרה בין השנים 1967–1972 ביפן, מלזיה וטאיוואן.
"הונדה "הונדה N360"

2 דלתות.
3 דלתות – סטיישן.
4 נוסעים.
מנוע קדמי.
מנוע בנזין.
סוג הנעה: הנעה קדמית.
קיבולת מכל דלק – 26 ליטר.
תאוצה בין 0–100 קמ"ש היא 19.0 שניות (דגם 2 דלתות הצ'בק, מנוע 354 סמ"ק).
דגמים

"Honda N360" – יוצר ממרץ 1967 – סוף שנת 1970.
"Honda N360 TS" – יוצר מאוקטובר 1968 – דגם סטיישן.
"Honda N400" – יוצר מסוף קיץ שנת 1968.
"Honda N360AT" – יוצר מאוגוסט 1968 – דגם תמסורת אוטומטית.
"Honda NIII360 TS" – יוצר מינואר 1969 – דגם סטיישן.
"Honda NIII360" – יוצר מינואר 1970 – יוני 1972.
"Honda N600" – יוצר בשנת 1972.
תמונות

"הונדה N360"
"הונדה N360", שנת 1969
"הונדה N360", שנת 1969
"הונדה N360"
"הונדה N360"
מנוע "הונדה N360", שנת 1969
"הונדה N600", שנת 1970
"הונדה N360", שנת 1969 – סטיישן
ראו גם

הונדה
הונדה N-Van
הונדה N-WGN
הונדה N-One
הונדה Z
הערות שוליים

↑  "רכבי Kei" נהנים ממספר הטבות מיסוי, רישום ויתרונות כדי לעודד את רכישת הרכבים הזעירים הללו (בקרב רכבי כביש הדורשים רישיון בלבד). התקנות הנוכחיות קובעות שמכונית kei היא מכונית שאורכה פחות מ-3.4 מטר, רוחבה פחות מ-1.48 מטר, וגובהה פחות מ-2.00 מטר, נפח המנוע עד 660 סמ"ק והספק מרבי של 64 כ"ס
↑  "הונדה N360", "הונדה N600" hondan600.com/styled
↑  "הונדה N360" - מפרט hondan600.com/styled
↑  "הונדה N360" web.archive.org/web/20060221162753
↑  "הונדה N600" web.archive.org/web/20080914034127
היכל השלום והאחווה

| --- | --- |

 כינוי:  .S.E.F
 מיקום:  פאלירו, פיראוס, יוון
 קואורדינטות:  37°56′33″N 23°40′02″E﻿ / ﻿37.942475°N 23.667297°E﻿ / 37.942475; 23.667297
 אבן יסוד:  1981
 תקופת הפעילות:  מרץ 1985 – הווה (כ־39 שנים)
 שופץ:  2004-2002
 עלות הבנייה:  25 מיליון אירו
 בעלים:  משרד התרבות והספורט היווני
 מפעיל:  אולימפיאקוס 
 משטח:  פרקט
 אדריכל:  ת'ימיוס פפיאניס ושות'
 קבוצות:  אולימפיאקוס פיראוס (1992-כיום)
 מושבים:  11,640 (כדורסל)  13,200 (כדורעף)   10,520 (אתלטיקה קלה) 
 www.sef-stadium.gr
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת אתונה מוגדלת) היכל השלום והאחווה(למפת אתונה רגילה) היכל השלום והאחווה  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
היכל השלום והאחווה (ביוונית: Στάδιο Ειρήνης και Φιλίας) הוא אולם ספורט רב-תכליתי הממוקם בעיר הנמל פיראוס, יוון. האולם, אשר נחנך בשנת 1985 ומכיל 11,640 מקומות ישיבה, הוא חלק מהמתחם האולימפי פלירו, הכולל גם אולם כדוריד המכיל כיום 3,836 מקומות ישיבה ואצטדיון כדורעף חופים. ההיכל משמש בעיקר לאירוח משחקיה הביתיים של קבוצת הכדורסל אולימפיאקוס פיראוס.
היסטוריה

בנייתו של ההיכל החלה בשנת 1981 והוא נחנך רשמית במרץ 1985‏ על ידי ראש הממשלה היווני אנדראס פפנדראו לכבוד אליפות אירופה באתלטיקה קלה באולם סגור שהתקיימה בו באותה שנה. מאוחר יותר באותה שנה הוא אירח את גמר גביע אירופה לאלופות בכדורסל בו ניצחה ציבונה זגרב את ריאל מדריד.
האולם אשר נבנה כאולם ספורט רב תכליתי המיועד גם לאתלטיקה קלה (תכנון אשר גרם להיווצרות מרחק רב בין היציעים לבין הפרקט) במהרה החל לשמש בעיקר לתחרויות כדורסל, הבולטות שבהן כללו את אליפות אירופה לשנת 1987 בה זכתה הנבחרת המארחת יוון, משחקיה הביתיים של קבוצת אולימפיאקוס, הפיינל פור של אליפות אירופה לקבוצות אלופות לשנת 1993 והשלבים המוקדמים של אליפות העולם בשנת 1998. בין השנים 2002 ו-2004 עבר האולם שיפוץ נרחב לקראת אולימפיאדת אתונה, שבה אירח האולם את תחרויות הכדורעף.
התכולה הכוללת האולם היא 11,640 מקומות ישיבה קבועים, עם אפשרות להרחבה עד ל-17,000 עם כיסאות המוצבים על משטח האתלטיקה שבין היציעים לפרקט.
גלריה

היכל בזמן תחרויות הכדורעף במסגרת אולימפיאדת אתונה 2004
ההיכל לפני משחק כדורסל
הערות שוליים

↑  Peace and Friendship Stadium
↑  Peace and Friendship Stadium
↑  History
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: סקנדינביום גטבורג | אליפות אירופה באתלטיקה קלה באולם סגור האולם המארח  1985 | הבא: פלאסיו דה דפורטס מדריד |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: אולם הקרח וורנטס ז'נבה | גמר גביע אירופה לאלופות האולם המארח  1985 | הבא: היכל הספורט בודפשט |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: שליירהאלה שטוטגרט | גמר אליפות אירופה בכדורסל האולם המארח  1987 | הבא: דום ספורטובה זגרב |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: היכל הספורט גרנובל | גמר גביע המחזיקות בכדורסל האולם המארח  1989 | הבא: אולם הספורט פירנצה |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: היכל אבדי איפקצ'י איסטנבול | פיינל פור הליגה האירופית של פיב"א האולם המארח  1993 | הבא: היכל הספורט יד אליהו תל אביב |
ערך זה הוא קצרמרבנושא כדורסל ובנושא אצטדיונים ומתקני ספורט. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ה'תקס"ט

ה'תקס"ט (5,569) ובקיצור תקס"ט – היא שנה עברית  אשר החלה ביום א' בתשרי, אור ל-22 בספטמבר 1808, והסתיימה ביום כ"ט באלול, 10 בספטמבר 1809.
המולד של תשרי חל ביום שלישי, 15 שעות ו-455 חלקים. לפיכך זו שנה מסוג הכז. איננה מעוברת, ואורכה 354 ימים.
זו שנה רביעית לשמיטה, ושנת 2 במחזור העיבור ה-294. תקופת ניסן שבשנה זו היא תחילת שנת 25 (סימנה כהלוא) במחזור השמש ה-199.
שנה זו היא שנת 1,740 לחורבן הבית, ושנת 2,120 לשטרות.
אירועים

בז'ולקבה הודפס לראשונה הספר "נתיבות המשפט" מאת רבי יעקב לורברבוים, שהפך לאבן יסוד בדיני ממונות, בעולם הדיינות ובלימוד הישיבתי.
נולדו

כ"ו בשבט – אברהם לינקולן, נשיא ארצות הברית (נרצח בה'תרכ"ה)
י"ט באדר – רבי מאיר ליבוש וייזר (מלבי"ם), מגדולי פרשני המקרא בתקופת האחרונים, פוסק, ורב בקמפן, בבוקרשט ובקניגסברג. (נפטר בא' בתשרי ה'תר"ם)
י' בתמוז – אליעזר הלוי, מזרחן יהודי בריטי ממוצא גרמני, עוזרו ומזכירו של משה מונטיפיורי. (נפטר בא' בכסלו ה'תרמ"ט)
רבי אליעזר יצחק פריד, רבה של וולוז'ין וראש ישיבת וולוז'ין. (נפטר בי"ט באלול ה'תרי"ג)
רבי רפאל יצחק ישראל, רבו של האי רודוס, ובסוף ימיו אב בית הדין הספרדי בירושלים. (נפטר בז' בתמוז ה'תרנ"ב)
רבי יהודה ליב שניאורסון, האדמו"ר מקאפוסט, ענף של חסידות חב"ד, ובנו של רבי מנחם מנדל שניאורסון (צמח צדק). (נפטר בג' בחשוון ה'תרכ"ז)
נפטרו

כ"ה בכסלו – רבי אברהם בן הגר"א, בנו של הגאון מווילנא, פרשן המדרשים, נחשב למייסד חקר האגדה והמדרש.
א' בניסן – חיה'לה קאולה, אשת עסקים ונדבנית יהודיה גרמנית, סוכנת החצר של דוכסות וירטמברג ומראשי הקהילה היהודית בהכינגן. (נולדה בה'תצ"ט)
ב' באלול – רבי מיכל שייאר, ראש ישיבה במיינץ, ואב"ד וורמס ומנהיים. (נולד בה'תצ"ט)
כ"ה באלול – רבי שאול ישועה אביטבול, דיין ורבה של צפרו שבמרוקו.
לוח שנה > מאפייני לוח השנה

שנה מסוג הכז, ובה 354 ימים.
שנה "פשוטה": שאיננה מעוברת ובה חודש אדר אחד.
שנה "כסדרה": שבה חשוון בן 29 יום ואילו כסלו בן 30 יום
ג' בתשרי חל בשבת, ולכן צום גדליה נדחה ליום ראשון ד' בתשרי.
י"ז בתמוז חל בשבת, ולכן צום שבעה עשר בתמוז נדחה ליום ראשון י"ח בתמוז
ט' באב חל בשבת, ולכן צום תשעה באב נדחה ליום ראשון י' באב
היסטוריה של עם ישראל
הונדה N-WGN

| --- | --- |

Honda N-WGN, דור שני
 מאפיינים כלליים
 יצרן:  הונדה
 שנות ייצור:  2013 – הווה
 הרכבה:  יפן יפן
 מודל קודם:  Honda Life (אנ')
 אורך:  3,395 מ"מ (דור ראשון, דור שני)
 רוחב:  1,475 מ"מ (דור ראשון, דור שני)
 גובה:  1,655-1,675 מ"מ (דור ראשון)  1,675-1,725 מ"מ (דור שני)
 משקל:  820-920 ק"ג (דור ראשון)  850-930 ק"ג (דור שני)
 בסיס גלגלים:  2,520 מ"מ (דור ראשון, דור שני)
 מפרט טכני
 מנוע:  3 צילינדרים, 658 סמ"ק, המפיק 58 כ"ס  3 צילינדרים, 658 סמ"ק, המפיק 64 כ"ס (מגדש טורבו)
 הילוכים:  תמסורת אוטומטית רציפה מסוג "CVT"
הונדה N-WGN (באנגלית: Honda N-WGN) היא מכונית סופרמיני המוגדרת בקטגוריית כלי הרכב ביפן "Kei car" (אנ')
מתוצרת יצרנית הרכב היפנית הונדה אשר מיוצרת משנת 2013 ביפן.
"הונדה N-WGN"

5 דלתות - האצ'בק.
מנוע קדמי.
מנוע בנזין.
סוגי הנעות: הנעה קדמית 4x2, הנעה כפולה 4x4.
"הונדה N-WGN" > דורות

דור ראשון (JH1/JH2) - יוצר מנובמבר 2013 - יולי 2019.
דור שני (JH3/JH4) - מיוצר מאוגוסט 2019.
תמונות

הונדה N-WGN, שנת 2013 (דור ראשון)
הונדה N-WGN (דור ראשון)
הונדה N-WGN (דור ראשון)
הונדה N-WGN (דור ראשון)
הונדה N-WGN - מבט לתא הנהג ולוח מחוונים (דור ראשון)
הונדה N-WGN (דור שני)
הונדה N-WGN (דור שני)
הונדה N-WGN (דור שני)
הונדה N-WGN (דור שני)
הונדה N-WGN - מבט לתא הנהג ולוח מחוונים (דור שני)
ראו גם

הונדה
הונדה N-Van
הונדה N-One
הונדה N360
הערות שוליים

↑  "רכבי Kei" נהנים ממספר הטבות מיסוי, רישום ויתרונות כדי לעודד את רכישת הרכבים הזעירים הללו (בקרב רכבי כביש הדורשים רישיון בלבד). התקנות הנוכחיות קובעות שמכונית kei היא מכונית שאורכה פחות מ-3.4 מטר, רוחבה פחות מ-1.48 מטר, וגובהה פחות מ-2.00 מטר, נפח המנוע עד 660 סמ"ק והספק מרבי של 64 כ"ס
↑  "הונדה N-WGN" cusco.co.jp/en/news/_cusconew_product_announcement
↑  "הונדה N-WGN", שנת 2019 paultan.org/2019/07/19/2019-honda-n-wgn-cleaner-looks-greater
↑  "הונדה N-WGN" שנת 2019 global.honda/newsroom/news/2019/4190718eng
↑  "הונדה N-WGN", דור ראשון (ביפנית) honda.co.jp/news/2013/4131120-n-wgn
↑  "הונדה N-WGN", דור שני (ביפנית) honda.co.jp/news/2019/4190718-n-wgn
הונדה S800

| --- | --- |

 מאפיינים כלליים
 יצרן:  סוזוקי מוטור
 שנות ייצור:  1966–1970
 הרכבה:  יפן יפן
 מודל קודם:  הונדה S600 
 מודל אחריו:  הונדה S2000 
 אורך:  3,335 מ"מ
 רוחב:  1,400 מ"מ
 גובה:  1,215 מ"מ
 משקל:  720 ק"ג (דגם קבריולה), 740 ק"ג (דגם קופה)
 בסיס גלגלים:  2,000 מ"מ
 מפרט טכני
 מנוע:  4 צילינדרים, 672 סמ"ק המפיק 67.2 כ"ס ב-7,570 סל"ד, יחס דחיסה 9.2:1
 הילוכים:  תמסורת ידנית -  4 מהירויות
 מהירות מרבית:  158 קמ"ש
 צריכת דלק:  6.7 ליטר ל -100 ק"מ
 
הונדה S800
הונדה S800
הונדה S800 (באנגלית: Honda S800) היא מכונית ספורט בתצורות קבריולה (2 מושבים) ובתצורת קופה (4 מושבים), מסוג "מכונית קיי" אשר יוצרה על ידי חברת הונדה היפנית בין השנים 1966–1970.
יורש ה"הונדה S800" היה דגם ה"הונדה S2000".
מנועי דגם "הונדה S800" הורכבו בדגם הסטיישן הונדה L700.
תצורות ה"הונדה S800"

2 דלתות - קופה (4 מושבים)
2 דלתות - קבריולה (2 מושבים)
מכוניות הקיי

קבוצת מכוניות אלו מכונה ביפנית קייג'ידושה (שמשמעותו רכב קל) ובאנגלית נהוג לכנות את מכוניות הקבוצה קייקארס. מאפייני מכוניות אלו מוכתבים על ידי תקנות רישוי יפניות הנותנות הקלות באגרות רישוי, מיסוי, תנועה וחנייה ברחבי יפן.
התקנות הוצגו לראשונה ב-1949 לאחר מלחמת העולם השנייה כדי לקדם ייצור מכוניות זולות וברבות השנים הפכו לרלוונטיות בניסיון לטפל בצפיפות הגדולה בערים. התקנות הראשונות הגבילו את אורך המכונית ל-2.8 מטר ומנוע 150 סמ"ק, אך במהרה עודכנה ההגבלה ל-360 סמ"ק.
עם השנים הועלו הספים השונים והתקנות הנוכחיות מ-1998 מגבילות לנפח של 660 סמ"ק, אורך של 3.39 מטר והספק מרבי של 64 כ"ס. דוגמה למכוניות קיי: סוזוקי ספסיה, סוזוקי פאלט, הונדה S500.
תמונות

הונדה S800 - מבט לתא הנהג ולוח מחוונים
הונדה S800, קבריולט
הונדה S800, קופה
מנוע הונדה S800
הונדה S800, דגם קופה
ראו גם

הונדה
הונדה S500
הונדה S600
הערות שוליים

↑  "הונדה S800" web.archive.org/web/20041211185028
ה'תקס"ב

ה'תקס"ב (5,562) ובקיצור תקס"ב – היא שנה עברית  אשר החלה ביום א' בתשרי, אור ל-8 בספטמבר 1801, והסתיימה ביום כ"ט באלול, 26 בספטמבר 1802.
המולד של תשרי חל ביום שלישי, 11 שעות ו-584 חלקים. לפיכך זו שנה מסוג גכז. היא מעוברת, ואורכה 384 ימים.
זו שנה רביעית לשמיטה, ושנת 14 במחזור העיבור ה-293. תקופת ניסן שבשנה זו היא תחילת שנת 18 (סימנה יחלדז) במחזור השמש ה-199.
שנה זו היא שנת 1,733 לחורבן הבית, ושנת 2,113 לשטרות.
אירועים

רבי שלמה הירשל, בנו של רבי צבי הירש לוין, התמנה כרב ראשי לבריטניה הגדולה, כשלראשונה הוענק למשרה תוקף רשמי.
נולדו

א' בסיוון – רבי אהרן מקרלין (השני), האדמו"ר הרביעי בחסידות קרלין, וגדול אדמו"רים באזורי ליטא. (נפטר בי"ז בסיוון ה'תרל"ב)
נפטרו

י' בתשרי – רבי יקותיאל בירדוגו, אב"ד וראש ישיבה במקנס ופוסקי ההלכה ביהדות מרוקו. (נולד בי"ב בשבט ה'תצ"ו)
ב' באדר א' – רבי יום-טוב אלגאזי, הראשון לציון, שד"ר, וראש ישיבת המקובלים בית אל בירושלים. (נולד בה'תפ"ז)
ג' באדר ב' – רבי נח חיים צבי ברלין, ראש ישיבה במגנצא ואב"ד קהילות אה"ו. (נולד בה'תצ"ד)
כ' בסיוון – רבי צבי הירש מנדבורנה, מתלמידי המגיד ממזריטש, אדמו"ר ומגיד מישרים בנדבורנה.
לוח שנה > מאפייני לוח השנה

שנה מסוג גכז, ובה 384 ימים.
שנה מעוברת ובה שני חודשי אדר - אדר א' ואדר ב'. חג הפורים נחוג בשנה כזו באדר ב'. בנוסף, בי"ד באדר א' מציינים פורים קטן, ובט"ו באדר א' מציינים שושן פורים קטן.
שנה "כסדרה": שבה חשוון בן 29 יום ואילו כסלו בן 30 יום
י"ז בתמוז חל בשבת, ולכן צום שבעה עשר בתמוז נדחה ליום ראשון י"ח בתמוז
ט' באב חל בשבת, ולכן צום תשעה באב נדחה ליום ראשון י' באב
היסטוריה של עם ישראל
היכל הקרח (סנקט פטרבורג)

| --- | --- |


 מיקום:  רוסיה סנקט פטרבורג, רוסיה
 קואורדינטות:  59°55′18″N 30°27′59″E﻿ / ﻿59.921667°N 30.466389°E﻿ / 59.921667; 30.466389
 אבן יסוד:  1998
 תקופת הפעילות:  אפריל 2000 – הווה (כ־24 שנים)
 קבוצות:  סק"א סנקט פטרבורג  נבחרת רוסיה
 מושבים:  12,300
 ממדי משטח:  30х60 מטרים
 www.newarena.spb.ru
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת סנקט פטרבורג מוגדלת) היכל הקרח(למפת סנקט פטרבורג רגילה) היכל הקרח  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
היכל קרח (ברוסית: Ледовый дворец) הוא מתחם ספורט וקונצרטים בסנקט פטרבורג המכיל 12,300 מושבים ומשמש לאירוח קונצרטים, תחרויות ספורט ואירועים אחרים. שימש כהיכל הבית של מועדון ההוקי קרח סק"א סנקט פטרבורג עד 2024. אחד מאולמות ההוקי הגדולים ברוסיה.
היסטוריה

האצטדיון נבנה במשך שנתיים מ-1998 עד שנת 2000, כשהמשחק הראשון נערך באפריל 2000.
עלות הבנייה הגיעה ל-60 מיליון דולר.
ההיכל נבנה לקראת אליפות העולם בהוקי קרח שנערכה בעיר בשנת 2000. זו הסיבה שההיכל נבנה סמוך לתחנת המטרו "שדרות הבולשביקים" במקום שבעבר היה מלא ביצות ושממה.
מבנה

בין האמפיתיאטרון לבין המרפסת סביב קוטר הזירה ישנם 74 תאי אח"מים שמידת הנוחות בהן משתווה לחדר במלון.
גלריה

קונצרט המוקדש לחגיגות 25 שנה ללהקת "Aria". על הבמה — סרגיי מאברין (20 בנובמבר 2010)
ריקודים במהלך הופעת רוק בהיכל
משחק הוקי סק"א נגד דינמו (08.01.2011)
האנטנה בכניסה הראשית
הכניסה הראשית
מראה ההיכל מכיוון אחת הגבעות המשקיפות על ההיכל (2010)
היכל הקרח ב-2014. מאחורי הגדר — בסיס האימונים של סק"א.
תאורה לילית של היכל הקרח
הערות שוליים

↑  Ледовый дворец станет московским
↑  Квартирный вопрос плюс приватизация. «Амбициозные проекты» в градостроительстве. «Скульптурное» направление благоустройства. Вклад крупного бизнеса в возрождение культуры. Часть II
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb16168457d (data)  MusicBrainz: 80c67973-4779-4fa9-b87b-47fafffac27a  VIAF: 463145424630486830872   WorldCat (עם VIAF): 463145424630486830872
החברה לכתבי עולי הרגל לארץ ישראל

החברה לכתבי עולי הרגל לארץ ישראל, ה-Palestine Pilgrims' Text Society, היא אגודה שתרגמה והוציאה לאור ספרות מסעות של עולי רגל, ושאר כתבים המשמשים מקורות ראשוניים לחקר ארץ ישראל בימי הביניים (ולמעשה, אף לאחר מכן).
החברה נוסדה בלונדון במטרה לספק לקהל הרחב גישה למקורות שבין המאה ה-4 והמאה ה-15, כשעדיפות ניתנה למקורות מהם ניתן ללמוד על הטופוגרפיה העתיקה של ארץ הקודש.
החברה החלה בעבודתה בשנת 1884, ועד שנת 1897 פורסמו אחד עשר כרכים מתורגמים משלל שפות וכרך מפתח, בשיתוף הקרן לחקר ארץ ישראל.
בין כרכי החברה נמצאים חלק מהכתבים הבסיסיים ביותר להכרת תקופתם, וברבים מהם נותרו פרסומי החברה התרגומים היחידים של כתבים אלה, וכמעט שלא ניתן למצוא עבודת מחקר מקיפה על התקופות הללו שאינה מכילה את ראשי התיבות PPTS.
בין הכתבים שפורסמו על ידי החברה ניתן למנות את ספריהם של הנוסע מבורדו, הירונימוס, פרוקופיוס, בורכרד מהר ציון, פליקס פברי, ברנהרד פון בריידנבאך ועשרות נוספים.
דיסבורג

דיסבורג (גרמנית: Duisburg) היא עיר בקצהו המערבי של חבל הרוהר, במדינת נורדריין-וסטפאליה שבגרמניה. אוכלוסיית העיר מונה 495,885 תושבים (נכון ל־30 בספטמבר 2021). זוהי העיר ה־15 בגודלה בגרמניה והחמישית בגודלה בנורדריין-וסטפאליה. העיר מפורסמת בזכות הנמל שלה, הקרוי דויספורט (Duisport), שהוא הנמל הפנימי הגדול ביותר בעולם. זוהי העיר המרכזית במטרופולין ריין-רוהר. דיסבורג גובלת בערים אסן ודיסלדורף. העיר ידועה בתעשיית הפלדה שלה. כל כבשני האש בחבל הרוהר נמצאים כעת בדיסבורג. בשנת 2000, 49% מכלל המתכת החמה ו-34.4% מכלל ברזל יציקה בגרמניה הופקו בה. כמו כן, העיר ידועה במבשלת הבירה המפורסמת שלה König. אוניברסיטת דיסבורג-אסן, בה לומדים כ-42,000 סטודנטים, מדורגת בין עשר האוניברסיטאות הגדולות בגרמניה.
דיסבורג נמצאת באזור השפלה של הריין, במפגש נהרות הריין והרוהר, ובסמוך לפאתי "Bergisches Land". העיר משתרעת לאורך שתי גדות הנהרות האלה. מאז 1 בינואר 1975, דיסבורג מחולקת לשבעה רבעים.
דיסבורג היא משכנה של בית האופרה "האופרה הגרמנית על הריין", אחד מבתי האופרה הגדולים בגרמניה. התזמורת הפילהרמונית של דיסבורג (אנ'), בעלת המוניטין הבינלאומי, היא אחת התזמורות הגדולות והחשובות בגרמניה.
היסטוריה

שמה הנוכחי של העיר הוא שיבוש של שמה הלטיני – Teutoburgum. ישנם חילוקי דעות לגבי פירוש השם. על פי אחת הסברות, הפירוש הוא "מקום מבוצר במישור", אולם טענה אחרת אומרת כי זה היה "טירה על הגבעה". לפי אגדת עם גרמנית עתיקה, העיר הייתה קיימת כבר בסביבות 2395 לפנה"ס, מה שהופך אותה לאחת הערים הראשונות באירופה, אך לטענה זו אין יסוד ממשי. עם זאת, מחקרים ארכאולוגיים אחרונים מראים כי החלק המרכזי של העיר היה בשימוש כבר במאה הראשונה לספירה, וכי העיר הייתה ממוקמת בהלווג (אנ'), נתיב מסחר חשוב בימי הביניים.
מסמך היסטורי ראשון המזכיר את דיסבורג הוא משנת 883, אז שימשה העיר כחצר מלכותית של הפרנקים.
בסביבות שנת 1000 נהר הריין נע מערבה מן העיר. זה שם קץ להתפתחות העיר כמרכז מסחרי ועד מהרה היא הפכה לעיר כפרית שקטה. עבודותיו של הקרטוגרף והמפאי Gerardus Mercator, יחד עם יסודה של אוניברסיטת דיסבורג בשנת 1655, ביססו מחדש את המוניטין של העיר כ"עיר ההשכלה" ("Duisburgum Doctum"). העיר הפכה לחלק מפרוסיה-ברנדרבורג בשנת 1666.
היסטוריה > תקופת התיעוש

פריחת מפעלי הטבק והטקסטיל בסוף המאה ה-17 הציגה פיתוח שהוביל בסופו של דבר את התיעוש המאוחר במאה ה-19 והרחבת שפך ריין-רוהר לנמל היבשה הגדול בעולם עבור העיר שנחשבה ל"עיירת הכורים".
בשנת 1829 תיאר המלומד הגרמני אדולף וו. דיסטרווג בכתבי "תיאור של מחוזות הריין הפרוסית" שלו באופן תמציתי את העיר: "4500 תושבים, קרובה לרוהר ומחוברת באמצעות תעלת המים לנהר הריין, מניעה מסחר חשוב. בעיר קיימת גימנסיה."
בשנת 1823 נוסד "המחוז של דיסבורג" אשר כלל בין היתר, את הערים המודרניות מילהיים על הרוהר, אוברהאוזן ואסן. בשנת 1857 החלקים המזרחיים של המחוז הופרדו והמחוז החדש של אסן נוצר.
בשנת 1824 הוקם בעיר "קורטיוס", מפעל לחומצה גופרתית. זה היה המפעל הגדול הראשון בעיר.
בשנת 1846 חוברה העיר לקווי הרכבת של חב' קלן-מינדן. ב-1873 חלקי העיר של מה שהפך למילהיים של היום הופרדו והקווים של העיר דיסבורג של היום התקבעו והיא הפכה למחוז מוניציפלי. באותו הזמן קמו בצפון ודרום העיר מפעלים חדשים של תעשיות הברזל והפלדה, (כולל תעשיות קרופ ותיסן). למפעלים האלה הייתה השפעה מכרעת על פיתוח העיר כולה.
בייצור של ברזל ופלדה שרר באותו הזמן העיקרון של "המחצב מגיע לפחם". הפחם הוא הבסיס לייצור של אבן פחם, אשר משחק תפקיד חשוב בייצור של ברזל ופלדה. ללא נתיבי תחבורה נרחבים, פחם ואבן פחם הגיעו למפעלי התעשייה של דיסבורג, אשר נהנו מהמיקום הנוח באזור מרכזי של מכרות הפחם, בעיקר באזור רוהר המרכזי והמזרחי.
המפעלים משכו אליהם פועלים מן הריין התחתון, הרייך הגרמני, הולנד, אוסטריה ופולין. יישובים חדשים נוצרו סביב היישובים הישנים ומספר האוכלוסין גדל במהירות והגיע ל-100,000 תושבים בתחילת המאה ה-20. ב-1904 הפכה דיסבורג ל-Großstadt (עיר גדולה), וב-1905 התאגדו הנמל של הרוהר והנמל של מיידריך רוהרטר, עם הנמלים של דיסבורג תחת הנהלה אחת.
היסטוריה > רפובליקת ויימאר ועליית הנאציזם

לאחר תום מלחמת העולם הראשונה בשנת 1918, בדיסבורג שררה אנרכיה, אשר כללה שביתות, קרבות רחוב ומלחמות בין קבוצות הימין והשמאל. ההיפר-אינפלציה מוטטה את המעמד הבינוני של העיר. ב-8 במרץ 1921 כבשו צבאות צרפת ובלגיה את העיר, לאחר שהבינו כי אפסו תקוותיהן לראות בתשלום דמי הפיצויים שנפסקו לטובתן בחוזה ורסאי שסיים את מלחמת העולם הראשונה. צרפת שלטה בדיסבורג ובחבל הרוהר עד קבלת תוכנית דוז ב-1924.
לאחר תקופה קצרה של עידוד כלכלי, העיר התדרדרה כבר בסוף 1929 למיתון חדש. המשבר הכלכלי העולמי בתחילת שנות השלושים פגע בדיסבורג קשה במיוחד וגרם לשיעור אבטלה הגבוה בגבולות הרייך הגרמני (34.1%).
בשנת 1929 מוזגו דיסבורג והמבורן לעיר דוסבורג-המבורן. כבר בשנת 1935, רובע העיר המשותף הזה שונה לשם דיסבורג.
ב-9 בנובמבר 1938, ב"ליל הבדולח", הרסו הנאצים את בית הכנסת הגדול ביונקרנשטראסה.
היסטוריה > מלחמת העולם השנייה

בשל חשיבותה של העיר כמרכז תעשייתי למפעלי פלדה, נחושת וכימיה, הייתה דיסבורג יעד קבוע להפצצות אוויריות של בעלות הברית. לא רק הנמלים, מסילות הברזל והמתקנים התעשייתיים הופגזו, אלא גם יעדים של מרכזי אוכלוסייה האזרחית. משנת 1942 ועד לסיום המלחמה הופגזה העיר על בסיס כמעט יומיומי. על פי הנתונים הרשמיים בשנת 1945 הופגזה העיר 299 פעמים. מחקרים הראו כי היו בסך הכל 311 התקפות אוויריות על העיר. בשל מספרן הרב וחומרתן של ההתקפות, כ-80% מבנייני המגורים בדיסבורג נהרסו או נפגעו קשות והעיר העתיקה נהרסה בצורה ניכרת. 96,000 תושבים נשארו ללא בית.
בין 1942 ל-1944 פעל בעיר מחנה ריכוז אשר היה כפוף למחנה הריכוז בוכנוואלד.
היסטוריה > לאחר המלחמה ועד היום

לאחר רפורמת המטבע, התאפיינה העיר בעלייה בלתי פוסקת בכל תחומי החיים. העיר נבנתה מחדש בזריזות לאחר המלחמה, ומבנייניה העתיקים כמעט ולא נותר זכר. תעשיות הפחם והפלדה חזרו להיות המנוע העיקרי של העיר ובסוף שנות החמישים לא הייתה כמעט אבטלה במחוז דיסבורג. כוחה הכלכלי של דיסבורג היווה כמעט 50% מעל הממוצע הארצי וגרמנים רבים עברו להתגורר בה. בשנת 1961 מספר התושבים בעיר עלה ל-502,933. למרות משבר הפחמן שהחל ב-1957, שהוביל גם לסגירה של מכרות הפחם בדיסבורג, תעשיית הפלדה חוותה פריחה כלכלית לאורך כל שנות ה-60. עם זאת, בשל המשבר הכלכלי במחצית הראשונה של 1970, ירד מספר העובדים בענף בצורה ניכרת. ב-1975 התמזגו הכפרים וולסום, הומברג, ריינהאוזן, רומלן-קלדנהאוזן ובארל. סכסוך עבודה שהחל בריינהאוזן, שנועד למנוע את סגירת מפעל הנחושת המקומי של תעשיות קרופ, סחף אחריו גם את דיסבורג וחלקים גדולים של אזור הרוהר. בסופו של דבר השביתה המסיבית כשלה והמפעלים של קרופ נסגרו ב-15 באוגוסט 1993.
דיסבורג, שהייתה אחת הערים החזקות ביותר בגרמניה, עם ההכנסות ממיסים לנפש הגבוהות ביותר במשך שנות ה-60 וה-70, נאלצה להתמודד לפתע עם בעיות רבות בשל המבנה הכלכלי של העיר, אשר נשען לחלוטין על המפעלים התעשייתיים. בשנת 1988 יסדה העיר, בשיתוף עם הלשכה האזורית לתעשייה ומסחר את "החברה לקידום כלכלי דיסבורג בע"מ". מטרת החברה היה לסייע להכין בסיסים לתעשיות חדשות ולהקמת חברות שירות ותחבורה.
בספטמבר 2008, נפתח מרכז קניות בעיר הפנימית, "פורום דיסבורג", אשר יחד עם מרכז הקניות City Palais,שבה שוכנים השוק המקורה Mercatorhalle והקזינו, מהווים אטרקציה חדשה במרכז העיר. בתחנה המרכזית של דיסבורג מתוכנן להיבנות מרכז חדש לבילוי ופנאי Duisburger Freiheit. זאת ועוד, בפאתי מרכז העיר, בסמוך לנמל הפנימי, נבנה בימים אלו מתחם חדש עבור משרדים, מגורים, גסטרונומיה ומלון. המתחם הוא פרויקט הדגל של דיסבורג והוא אמור להוות חיבור בין העיר הפנימית לנמל.
היסטוריה > אוכלוסייה

בימי הביניים ובתחילת העת החדשה מנתה העיר כ-4,000 תושבים. בעקבות מהפכת התיעוש החלה העיר לצמוח במהירות. עקב סיפוח יישובים סמוכים לשטח המוניציפלי גדלה האוכלוסייה בשנת 1903 מעבר ל-100,000 תושבים וב-1906 מעבר ל-200,000 תושבים והפכה רשמית ל"עיר גדולה" (Großstadt). בשנת 1929 עקב הרחבה נוספת בשטח המוניציפלי גדלה האוכלוסייה מעבר ל-400,000 איש.
לשיאה הגיעה העיר ב-1975 עם 600 אלף תושבים. בשלושה העשורים האחרונים עברה דואיסבורג כמו רבות מהערים במערב גרמניה מהפכה תעשייתית שבעקבותיה התחלפו התעשיות המסורתיות של הפחם והפלדה לתעשיות מודרניות המהוות כיום את ליבת תעשיית היצוא של גרמניה שמעמידה את גרמניה בשורה הראשונה של הכלכלות החזקות בעולם. דויסבורג סבלה בסוף המאה הקודמת מהגירה שלילית ומהזדקנות של האוכלוסייה מגמה זו השתנתה לחלוטין בעשר שנים האחרונות כשרבים נהרו אל העיר שבה מצאו מקומות תעסוקה בשפע.
כ-15% מתושבי העיר אינם בעלי אזרחות גרמנית; כ-60% מהזרים טורקים. 8% מתושבי העיר מוסלמים.
תשתיות וכלכלה > תחבורה

כבר לפני יותר מחמשת אלפים שנה, עברו הנוסעים דרך אזור דסבורג ומעל נמל הריין לדרך הלווג. כיום, העיר דיסבורג מהווה מרכז תחבורה בעל חשיבות כלל-אירופית, והיא נגישה בעזרת כבישים רבים, מסילות רכבת וגשרים. בסך הכל יש באזור העיר דיסבורג 650 גשרים (נכון לשנת 2008), מתוכם 156 מנוהלים ישירות על ידי העיר העיר. השאר הם תחת ניהול של מסילות ברזל, נמלים ועוד.
דיסבורג מהווה מרכז למסחר בינלאומי ולוגיסטיקה, ויש לו חיבור אופטימלי לרשת הדרכים, הרכבות והמים. נמל התעופה של ריין-רוהר נמל התעופה הבינלאומי דיסלדורף, נמצא במרחק של 7 דקות נסיעה ברכבת מהתחנה המרכזית של דיסבורג. יתרה מכך, באזור הכפרי התחתון Lower Rhine ממוקם נמל התעופה נוסף – Weeze Airport.