stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אדנה צ'אפי
הערות שוליים

↑  Diana Preston, "An Ohioan in China: Adna Chaffee and the Boxer Rebellion." Timeline. Jan/Feb2002, 19#1, pp 32–47.
1 2  Bell, William Gardner (1983). "Adna Romanza Chaffee". .Commanding generals and chiefs of staff, 1775–2005. Washington, D.C.: U.S. Government Printing Office. ISBN 0160723760.
↑  Driscoll, Mark W. (2020). The Whites Are Enemies of Heaven: Climate Caucasianism and Asian Ecological Protection. Duke University Press. doi:10.2307/j.ctv1931h82. ISBN 978-1-4780-1016-6. JSTOR j.ctv1931h82.
↑  Michael H. Hunt, "The forgotten occupation: Peking, 1900–1901." Pacific Historical Review 48.4 (1979): 501–529 online.
↑  "Died: Chaffee". The Washington Post. 8 בנובמבר 1914. p. 3. תבנית:ProQuest. נבדק ב-2023-06-09. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Taps Sound for Gen. Chaffee: Large Military Funeral for Former Lieutenant General of Army". The Washington Post. 10 בנובמבר 1914. p. 7. תבנית:ProQuest. נבדק ב-2023-06-09. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Chaffee, Annie R". ANCExplorer. U.S. Army. נבדק ב-2023-06-09.
| הקצינים הבכירים, הגנרלים המפקדים וראשי המטה של צבא ארצות הברית |
| --- | --- | --- |
| המפקד העליון | ג'ורג' וושינגטון | דגל הדרגה של ראש מטה צבא ארצות הברית |
| הקצינים הבכירים | הנרי נוקס • ג'ון דופטי • ג'וסיה הרמר • ארתור קלייר • אנתוני ווין • ג'יימס וילקינסון • ג'ורג' וושינגטון • אלכסנדר המילטון • ג'יימס וילקינסון • הנרי דירבורן • ג'ייקוב בראון | דגל הדרגה של ראש מטה צבא ארצות הברית |
| הגנרלים המפקדים | ג'ייקוב בראון • אלכסנדר מקומב • וינפילד סקוט • ג'ורג' מקללן • הנרי האלק • יוליסס ס. גרנט • ויליאם שרמן • פיליפ שרידן • ג'ון סקופילד • נלסון מיילס | דגל הדרגה של ראש מטה צבא ארצות הברית |
| ראשי המטה | סמואל יאנג • אדנה צ'אפי • ג'ון בייטס • פרנקלין בל • לאונרד ווד • ויליאם וות'רספון • הודג' סקוט • טסקר בליז • פייטון מרץ' • ג'ון פרשינג • ג'ון היינס • צ'ארלס סומראל • דאגלס מקארתור • מאלין קריג • ג'ורג' מרשל • דווייט אייזנהאואר • עומר בראדלי • ג'וזף לוטון קולינס • מת'יו רידג'וויי • מקסוול טיילור • ליימן למניצר • ג'ורג' דקר • ארל ווילר • הארולד ג'ונסון • ויליאם וסטמורלנד • ברוס פאלמר • קרייטון אברמס • פרידריק וינד • ברנארד רוג'רס • אדוארד מאייר • ג'ון וקהאם • קארל ואונו • גורדון סאליבן • דניס ריימר • אריק שינסקי • פיטר סקומייקר • ג'ורג' קייסי‎ • מרטין דמפסי • ריימונד אודיירנו • מארק מילי • ג'יימס מקונוויל • רנדי ג'ורג' | דגל הדרגה של ראש מטה צבא ארצות הברית |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: n96046578  NARA: 10574921  SNAC: w698954n  VIAF: 60810723   WorldCat (עם VIAF): 60810723 
אדנה צ'אפי הבן
ג'נרל אלקטריק

| --- | --- |

 נתונים כלליים
 סוג:  חברה ציבורית (הבורסה לניירות ערך בניו יורק)
 בורסה:  הבורסה לניירות ערך בניו יורק (2 בינואר 1990–2 באפריל 2024–GE)  הבורסה לניירות ערך בטוקיו (30 ביוני 1995) 
 מייסדים:  אליהו תומסון אדווין יוסטון תומאס אלווה אדיסון
 תקופת הפעילות:  1879 – 2 באפריל 2024 (כ־145 שנים) 
 חברות בנות:  GE אנרגיית רוח  NBC  Radio Corporation of America  SABIC Innovative Plastics  GE HealthCare  GE Global Research (Germany)  ג'נרל אלקטריק (ניו זילנד)  GE Aviation Czech  GE Global Research  GE Power  GE Aerospace  General Electric Spain  ScanWind  ג'נרל אלקטריק ישראל  GE אנרגיה  GE צריכה ותעשייה  GE תעשייה  ג'נרל אלקטריק ארגנטינה  GE תאורה  ג'נרל אלקטריק אוסטריה  GE החזקות באיטליה  ג'נרל אלקטריק שווייץ  GE Aerospace 
 מיקום המטה:  בוסטון 
 משרד ראשי:  פיירפילד, קונטיקט, ארצות הברית
 ענפי תעשייה:  קונצרן
 מוצרים עיקריים:  שירותים פיננסיים, מנועים, מכשירי חשמל, מכשור רפואי, אולפני יוניברסל
 שווי שוק:  182.46 מיליארד דולר (2 בינואר 2025)
 הכנסות:  74.2 מיליארד דולר (2021)
 רווח תפעולי:  26,267,000,000 דולר אמריקאי (נכון ל־2013) 
 רווח:  (6,52-) מיליארד דולר דצמבר 2021
 הון עצמי:  37,073,000,000 דולר אמריקאי (נכון ל־31 בדצמבר 2020) 
 מנכ"ל:  H. Lawrence Culp Jr. 
 עובדים:  כ-168,000 (2022)
  
 www.ge.com
 
ג'נרל אלקטריק (באנגלית: General Electric) הידוע גם בקיצור GE, הוא תאגיד רב-לאומי אמריקאי שנוסד בשנת 1892  ופועל מאז במגוון תחומים:  פיננסים, תעשייה, תשתית, רפואה, תקשורת ובידור.
בשנת 2000 דורג התאגיד במקום ה -5 בדירוג החברות של כתב העת פורצ'ן, בשנת 2010 הוא דורג במקום ה-4 ובשנת 2020 הוא ירד למקום ה-33.
בנובמבר 2021  הכריז התאגיד על תוכנית לחלק את עצמו לשלוש חברות ציבוריות שיתמקדו בנפרד בענפים: תעופה, טכנולוגיה רפואית ואנרגיה. הפיצול הראשון של ענף רפואה לחברה חדשה בשם  (GE HealthCare) הסתיים בינואר 2023.
היסטוריה

החברה נוסדה בניו יורק כיצרנית מכשירי חשמל בשנת 1879, על ידי אליהו תומסון ואדווין יוסטון, בשם תומסון-יוסטון. בשנת 1892 רכשה את חברתו המתחרה של תומאס אדיסון, שנוסדה בשנת 1890 בניו ג'רזי. בשנת 1896 נכללה בקבוצה המקורית של מדד דאו ג'ונס, ובשנת 1919 הקימה עם חברת AT&T את רשת הרדיו RCA.
בעשורים הראשונים לקיומה החברה עסקה בפיתוח מכשירי חשמל, ומשנות ה-50 נחשבה לאחת מחברות המחשבים הגדולות ביותר בארצות הברית, עד שמכרה את חטיבת המחשבים לחברת האניוול בשנת 1970. בשנת 1976 רכשה את חברת הבנייה יוטה, בשנת 1986 רכשה את רשת הטלוויזיה NBC, ובשנת 2004 רכשה את חברת התקשורת ויוונדי יוניברסל. לאחר רכישה זו עלה שווי השוק שלה ל-410 מיליארד דולר.
חטיבות

GE Aviation - תעופה (בעיקר מנועי מטוסים)
GE Capital - שירותים פיננסיים - מימון וביטוח לשוק המסחרי
GE Digital - שירותי תוכנה ומערכות מידע
GE Healthcare - מיכשור רפואי
GE Lighting - מוצרי תאורה
GE Power - מכירה ותחזוקה של טורבינות.
GE Renewable Energy - אנרגיה מתחדשת
GE Transportation - מוצרי תחבורה וספנות, רכבות וקטרים
חטיבת מנועי סילון

חטיבת מנועי הסילון של ג'נרל אלקטריק הייתה מהחלוצות בעולם ביצור מנועי סילון. לחברה היה ניסיון רב ביצור מגדשי -על למטוסי בוכנה ולכן נבחרה על ידי הממשל לפתח את ההמצאה הבריטית ולייצר את מנוע הסילון. לאחר פיתוח של 3 שנים יצרה את המנוע J33 והוא נכנס לשימוש מבצעי בשנת 1945.
בשנות ה-50 פיתחה מנוע מתקדם יותר J47 שהניע את מטוסי הקרב F-86 סייבר במלחמת קוריאה ויוצרו ממנו 35 אלף מנועים.
בשנות ה-60 המשיכה בפיתוח מנועי סילון, בהם J79 שהניע את מטוס הפנטום אך החלה גם בפיתוח מנועי סילון אזרחיים ומנועי הליקופטרים. בשנות ה-70 ושנות ה-80 המשיכה בפיתוח מנועי סילון אזרחיים וצבאיים תוך תחרות עזה עם חברת רולס-רויס ופראט אנד וויטני. במקביל, באמצע שנות ה-70 הגיעה להסכם עם חברת סנקנמה הצרפתית על יצור משותף של מנועי סילון חסכוניים מתקדמים למטוסים אזרחיים בינוניים. חברה משותפת זאת שנקראה CFM זכתה להצלחה וייצרה עד היום כ-18 אלף מנועי סילון בשם CFM56 המניעים כ-7,000 מטוסים אזרחיים כבואינג 737 ואיירבוס 320. מנועי החברה משמשים גם את המטוסים החדשים של בואינג: בואינג 747-8 והבואינג 787.
פעילות בישראל

מטה ג'נרל אלקטריק בישראל ממוקם בשדרות שאול המלך 8 בתל אביב.
לג'נרל אלקטריק פעילות נרחבת בישראל בתחום המיכשור הרפואי בחיפה, טירת כרמל ורחובות:
בשנת 1997 הקימה ג'נרל אלקטריק ואלסינט את חברת "אלג'מס" לפיתוח וייצור מצלמות גרעיניות.
בשנת 1998 רכשה מאלסינט את פעילויות הדמיית תהודה מגנטית והרפואה הגרעינית תמורת 100 מיליון דולר. כמו כן רכשה מאלביט הדמיה את חברת דיאסוניק, שעסקה בפיתוח ובייצור מוצרי אולטרה-סאונד.
בשנת 2000, השקיעה בחברת "אינסייטק" המפתחת מערכת רפואית לטיפולים לא פולשניים באמצעות שילוב של אלומת אולטראסאונד ממוקדת והדמיית תהודה מגנטית.
בשנת 2001, רכשה את חלקה של אלסינט ב"אלג'מס", והגדילה את החזקותיה בחברה מ-50% ל-100%.
בשנת 2008, רכשה את חברת "ורסמד" בכ-40 מיליון דולר.
בשנת 2011, רכשה מחברת אורבוטק את חטיבת הרפואה הגרעינית שלה ב-15 מיליון דולר.
פעילות נוספות בישראל:
בשנת 2011, חטיבת התאורה של ג'נרל אלקטריק רכשה את חברת "לייטק" מלוד. והשקיעה בחברת "פאוואר פייפר".
לג'נרל אלקטריק מרכז פיתוח בהרצליה בתחום התוכנה ומרכז ידע לאינטרנט תעשייתי.
הערות שוליים

↑  FORTUNE 500: 2000 Archive Full List 1-100, money.cnn.com
↑  Fortune U.S. 500 (100) (2022) on rankingthebrands.com, www.rankingthebrands.com (באנגלית)
↑  GE Plans to Form Three Public Companies Focused on Growth Sectors of Aviation, Healthcare, and Energy | GE News, www.ge.com (באנגלית)
↑  GE Completes Separation of GE HealthCare | GE News, www.ge.com (באנגלית)
↑   מנכ"ל GE האמריקאית: "ההשקעות בישראל - מהטובות שעשינו אי פעם", באתר TheMarker‏, 6 במרץ 2013
↑  עמנואל תימור, ‏אלסינט וג'נרל אלקטריק מקימות בישראל חברה לפיתוח וייצור מצלמות גרעיניות, באתר גלובס, 10 בפברואר 1997
↑  שי שלו , ‏זיסר: "לאלביט הדמיה יש אלטרנטיבות טובות בהרבה מהצעת רכש לאלסינט", באתר גלובס, 8 בספטמבר 1999
↑  דוד חיון, ‏נחנך מפעל אלסינט-ג'נראל אלקטריק למיכשור רפואי-גרעיני בטירת כרמל, באתר גלובס, 9 בנובמבר 1998
↑  עמי גינזבורג, אינסייטק מתכוננת להנפקה: חתמה עם ג'נרל אלקטריק על הסכם שיווק עולמי למערכות שלה, באתר TheMarker‏, 18 באוגוסט 2005
↑  אבישי עובדיה, ניר גולדברג, ‏זיסר ממשיך למכור נכסים היסטוריים של אלסינט, באתר גלובס, 9 בנובמבר 2000
↑  אפרת פרץ הרפז, ‏ג'נרל אלקטריק רכשה את ורסמד; שווי העסקה מוערך בכ-40 מיליון דולר, באתר גלובס, 27 במרץ 2008
↑  גלי וינרב, ‏GE לאחר הרכישה מאורבוטק: "לא נוציא פעילות לחו"ל", באתר גלובס, 9 במאי 2011
↑  גיא גרימלנד, גנ'רל אלקטריק רוכשת את מפתחת טכנולוגיות התאורה לייטק; העסקה מוערכת ב-20–30 מיליון דולר, באתר TheMarker‏, 20 ביולי 2011
↑  פז וייסמן, פאוואר פייפר חתמה על הסכם פיתוח משותף עם ג'נרל אלקטריק, באתר הארץ, 20 ביולי 2009
↑  שמוליק שלח , ‏GE פותחת בישראל מרכז פיתוח שיעסוק בתחום התוכנה, באתר גלובס, 30 באפריל 2013
↑   אמיר טייג, ג'נרל אלקטריק תפתח בישראל מרכז ידע לאינטרנט תעשייתי, באתר TheMarker‏, 5 במאי 2015
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007261514105171  BnF: cb11880709c (data)  GND: 305203-5  ISNI: 0000 0001 0943 0267  LCCN: n79078780  NKC: olak2003164566  SUDOC: 027769364  TePapa: 12423  VIAF: 136799030   WorldCat (עם VIAF): 136799030
היצירה (עיתון צרפתי)

| --- | --- |
כותרת ה-L'Œuvre ב-24 בספטמבר 1915 עם הסיסמה: 'האימבצילים לא קוראים L'Œuvre' (Les imbéciles ne lisent pas L'Œuvre)
כותרת ה-L'Œuvre ב-24 בספטמבר 1915 עם הסיסמה: 'האימבצילים לא קוראים L'Œuvre' (Les imbéciles ne lisent pas L'Œuvre)
 תדירות:  ירחון (עד 1910) שבועון (1910 - 1915)  יומון (1915 - 1946)
 מייסד:  Gustave Téry 
 תאריכי הופעה:  1904 – מאי 1946 (כ־42 שנים)
 שפה:  צרפתית
 מדינה:  צרפת
 ISSN:  1149-4247
 
היצירה (בצרפתית: L'Œuvre) היה כתב עת צרפתי בעל אג'נדה שמאלית, במקור, שפעל במחצית הראשונה של המאה ה-20 . L'Œuvre נוסד כירחון ב-13 במאי 1904 על ידי גוסטב טרי (Gustave Téry), עורכו לשעבר של העיתון היומי Le Matin (אנ') יחד עם העיתונאי האנטישמי אורבן גוהייר (Urbain Gohier) (אנ'), מהמוציאים לאור של הפרוטוקולים של זקני ציון. ב-1910 הוא הפך לכתב עת שבועי, וב-1915 לעיתון יומי. טרי וגוהייר, פרסמו תכנים אנטישמיים ארסיים, כמו הקובץ "יהודים בתיאטרון" שהתפרסם ב-4 בינואר 1911. תפוצתו של העיתון גדלה עם השנים, בשנת 1915 הוא הופץ בכ-55,000 עותקים, ובשנת 1936 בכ-210,000 עותקים ובשנת 1939 הגיע לשיא תפוצתו עם כ-275,000 עותקים.
במלחמת העולם השנייה

ב-4 במאי 1939 פרסם מרסל דיאט, חבר במערכת היומון ומי שהיה שר האויריה לשעבר, את המאמר שהפך לסיסמה פייסנית - אנטי מלחמתית "מדוע למות עבור דנציג?", ובו טען שאין להלחם לצד פולין ונגד גרמניה הנאצית אם תחליט האחרונה לכבוש את דנציג. לעומת זאת, העיתון פרסם בקביעות גם מאמרים בגנות גרמניה הנאצית מאת הכותב ז'נב טאבוי (Geneviève Tabouis) ועוד. בין מלחמות העולם, L'Œuvre היה העיתון בין היחידים בעיתוני השמאל הפוליטי בצרפת שלא היה עיתון תלוי מפלגתי.
תחת הכיבוש הנאצי בצרפת, ניהל את העיתון מרסל דיאט, והיומון היה לתומך נלהב באידאולוגיה הנאצית ובמשטר וישי. בינואר 1943 תפוצת העיתון הגיעה ל-131,000 עותקים.
בעקבות תמיכת כתב העת בנאצים, ב-11 במאי 1946 סגרה הממשלה את העיתון.
הערות שוליים

↑  François Dubasque, "Les derniers combats d’un homme politique dépassé ?", dans Jean Hennessy (1874-1944) : Argent et réseaux au service d'une nouvelle république, Rennes, Presses universitaires de Rennes, 2008 (lire en ligne), chap.11.
↑  D’après les Archives de la Préfecture de police, citées par Pascal Ory, Les Collaborateurs 1940-1945, Seuil, coll. Points Histoire, 1976, p. 283.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb34429265b (data) 
ערך זה הוא קצרמרבנושא עיתונים ובנושא צרפת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
פורמולה 2 עונת 2020

| --- | --- |

 תאריך התחלה:  4 ביולי 2020
 תאריך סיום:  6 בדצמבר 2020
 מספר עונה:  4
 מספר מרוצים בעונה:  24
 זוכה באליפות הנהגים:  מיק שומאכר
 נקודות הנהג הזוכה:  215
 זוכה באליפות היצרנים:  Prema
 נקודות היצרן הזוכה:  392
 אתר רשמי
 
 → פורמולה 2 עונת 2019 פורמולה 2 עונת 2021 ← 
 
עונת 2020 בפורמולה 2 הייתה העונה הרביעית בה התקיימה אליפות הפורמולה 2 המאורגנת על ידי הפדרציה הבינלאומית לרכב (FIA). קטגוריית מרוצי הפורמולה 2 מדורגת כרמה השנייה של מרוצי מכוניות גלגל-פתוח אחרי הפורמולה 1 בהתאם לתוכנית השלבים הגלובלית. אירועי האליפות התנהלו במקביל לאירועי הקטגוריה הבכירה.
בעונה נעשה מעבר לשימוש בצמיגים בקוטר 18 אינץ' במקום קוטר 13 אינץ'. השינוי נועד לאפשר לחברת פירלי, יצרנית הצמיגים לאליפות הפורמולה 1 לאסוף נתונים על הצמיגים לפני מעבר לשימוש בצמיגים בקוטר זה באליפות הבכירה החל מעונת 2021.
התפרצות וירוס הקורונה הביאה לדחייה של פתיחת העונה ושינוי בלוח המרוצים המתוכנן. בתחילת חודש יוני הוצג לוח מרוצים חדש הכולל שמונה סבבי מרוצים שצפויים להתקיים במהלך החודשים יולי-ספטמבר. בהמשך נוספו עוד ארבעה סבבי מרוצים, כך שבסיכומו של דבר, התחרו הנהגים ב-24 מרוצים. מיק שומאכר זכה באליפות הנהגים. קבוצתו, Prema, זכתה באליפות הקבוצתית.
קבוצות ונהגים

| קבוצה | מספר | נהג | מרוצים |
| --- | --- | --- | --- |
| צרפת DAMS | 1 | אינדונזיה שון גלאל | 1–6, 11–12 |
| צרפת DAMS | 1 | אסטוניה יורי ויפס | 7–10 |
| צרפת DAMS | 2 | בריטניה דן טיקטום | 1–12 |
| בריטניה UNI-Virtuosi Racing | 3 | הרפובליקה העממית של סין גואניו ז'ו | 1–12 |
| בריטניה UNI-Virtuosi Racing | 4 | בריטניה קאלום אילוט | 1–12 |
| צרפת ART Grand Prix | 5 | ניו זילנד מרכוס ארמסטרונג | 1–12 |
| צרפת ART Grand Prix | 6 | דנמרק כריסטיאן לונדגארד | 1–12 |
| בריטניה קארלין | 7 | יפן יוקי צונודה | 1–12 |
| בריטניה קארלין | 8 | הודו ג'האן דרוואלה | 1–12 |
| ספרד קמפוס רייסינג | 9 | בריטניה ג'ק איטקן | 1–12 |
| ספרד קמפוס רייסינג | 10 | ברזיל גילרמה סמאיה | 1–12 |
| צ'כיה שארוז רייסינג סיסטם | 11 | שווייץ לואי דלטרז | 1–12 |
| צ'כיה שארוז רייסינג סיסטם | 12 | ברזיל פדרו פיקה | 1–12 |
| הולנד MP מוטורספורט | 14 | יפן נובוהארו מצושיטה | 1–12 |
| הולנד MP מוטורספורט | 14 | צרפת ג'וליאנו אלזי | 10–11 |
| הולנד MP מוטורספורט | 15 | ברזיל פליפה דרוגוביץ' | 1–12 |
| גרמניה BWT HWA Racelab | 16 | רוסיה ארטם מרקלוב | 1–12 |
| גרמניה BWT HWA Racelab | 17 | צרפת ג'וליאנו אלזי | 1–9 |
| גרמניה BWT HWA Racelab | 17 | בריטניה ג'ק יוז | 10 |
| גרמניה BWT HWA Racelab | 17 | צרפת תיאו פורשייה | 11–12 |
| איטליה Prema Racing | 20 | גרמניה מיק שומאכר | 1–12 |
| איטליה Prema Racing | 21 | רוסיה רוברט שוורצמן | 1–12 |
| איטליה טרידנט רייסינג | 22 | ישראל רוי ניסני | 1–12 |
| איטליה טרידנט רייסינג | 23 | יפן מרינו סטו | 1–12 |
| בריטניה הייטק גרנד פרי | 24 | רוסיה ניקיטה מזפין | 1–12 |
| בריטניה הייטק גרנד פרי | 25 | איטליה לוקה גיוטו | 1–12 |
קבוצות ונהגים > שינויים בקבוצות

קבוצת הייטק גרנד פרי הצטרפה לאליפות כקבוצה ה-11.
רשימת מרוצים

תוכנית המרוצים לעונה כללה 12 סבבים של מרוצים, שאמורים היו להתחיל בחודש מרץ. מגפת הקורונה הובילה לדחיית פתיחת העונה ולביטול מספר מרוצים שתוכננו. ב-2 ביוני הוצג לוח מרוצים חדש, שכלל שמונה מרוצים, בהמשך נוספו ארבעה מרוצים נוספים.
| סיבוב | מדינה | תאריך | פול פוזישן | הקפה מהירה | מנצח |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |

| 1 | אוסטריה שפילברג, אוסטריה | 4 ביולי 2020 | הרפובליקה העממית של סין גואניו ז'ו | הרפובליקה העממית של סין גואניו ז'ו | בריטניה קאלום אילוט |
| 1 | אוסטריה שפילברג, אוסטריה | 5 ביולי 2020 |  | ברזיל פליפה דרוגוביץ' | ברזיל פליפה דרוגוביץ' |
| 2 | אוסטריה שפילברג, אוסטריה | 11 ביולי 2020 | יפן יוקי צונודה | ישראל רוי ניסני | רוסיה רוברט שוורצמן |
| 2 | אוסטריה שפילברג, אוסטריה | 12 ביולי 2020 |  | ישראל רוי ניסני | דנמרק כריסטיאן לונדגארד |
| 3 | הונגריה בודפשט, הונגריה | 18 ביולי 2020 | בריטניה קאלום אילוט | רוסיה ניקיטה מזפין | רוסיה רוברט שוורצמן |
| 3 | הונגריה בודפשט, הונגריה | 19 ביולי 2020 |  | הרפובליקה העממית של סין גואניו ז'ו | איטליה לוקה גיוטו |
| 4 | בריטניה סילברסטון, בריטניה | 1 באוגוסט 2020 | ברזיל פליפה דרוגוביץ' | הרפובליקה העממית של סין גואניו ז'ו | רוסיה ניקיטה מזפין |
| 4 | בריטניה סילברסטון, בריטניה | 2 באוגוסט 2020 |  | דנמרק כריסטיאן לונדגארד | בריטניה דן טיקטום |
| 5 | בריטניה סילברסטון, בריטניה | 8 באוגוסט 2020 | בריטניה קאלום אילוט | הודו ג'האן דרוואלה | בריטניה קאלום אילוט |
| 5 | בריטניה סילברסטון, בריטניה | 9 באוגוסט 2020 |  | דנמרק כריסטיאן לונדגארד | יפן יוקי צונודה |
| 6 | ספרד ברצלונה, ספרד | 15 באוגוסט 2020 | בריטניה קאלום אילוט | יפן נובוהארו מצושיטה | יפן נובוהארו מצושיטה |
| 6 | ספרד ברצלונה, ספרד | 16 באוגוסט 2020 |  | צרפת ג'וליאנו אלזי | ברזיל פליפה דרוגוביץ' |
| 7 | בלגיה סטבלוט, בלגיה | 29 באוגוסט 2020 | יפן יוקי צונודה | רוסיה רוברט שוורצמן | יפן יוקי צונודה |
| 7 | בלגיה סטבלוט, בלגיה | 30 באוגוסט 2020 |  | בריטניה ג'ק איטקן | רוסיה רוברט שוורצמן |
| 8 | איטליה מונצה, איטליה | 5 בספטמבר 2020 | בריטניה קאלום אילוט | איטליה לוקה גיוטו | גרמניה מיק שומאכר |
| 8 | איטליה מונצה, איטליה | 6 בספטמבר 2020 |  | יפן יוקי צונודה | בריטניה קאלום אילוט |
| 9 | איטליה מוג'לו, איטליה | 12 בספטמבר 2020 | דנמרק כריסטיאן לונדגארד | הרפובליקה העממית של סין גואניו ז'ו | רוסיה ניקיטה מזפין |
| 9 | איטליה מוג'לו, איטליה | 13 בספטמבר 2020 |  | בריטניה דן טיקטום | דנמרק כריסטיאן לונדגארד |
| 10 | רוסיה סוצ'י, רוסיה | 26 בספטמבר 2020 | יפן יוקי צונודה | שווייץ לואי דלטרז | גרמניה מיק שומאכר |
| 10 | רוסיה סוצ'י, רוסיה | 27 בספטמבר 2020 |  | רוסיה ניקיטה מזפין | הרפובליקה העממית של סין גואניו ז'ו |
| 11 | בחריין סאח'יר, בחריין | 28 בנובמבר 2020 | בריטניה קאלום אילוט | איטליה לוקה גיוטו | ברזיל פליפה דרוגוביץ' |
| 11 | בחריין סאח'יר, בחריין | 29 בנובמבר 2020 |  | שווייץ לואי דלטרז | רוסיה רוברט שוורצמן |
| 12 | בחריין סאח'יר, בחריין | 5 בדצמבר 2020 | יפן יוקי צונודה | גרמניה מיק שומאכר | יפן יוקי צונודה |
| 12 | בחריין סאח'יר, בחריין | 6 בדצמבר 2020 |  | גרמניה מיק שומאכר | הודו ג'האן דרוואלה |
1 2 3 4 5 6  קבע את זמן ההקפה המהירה, אך סיים מחוץ לעשרת הראשונים ולא קיבל את נקודות הבונוס
↑  הקפהמהירה
שיטת הניקוד

הנקודות ניתנות לעשרת הנהגים המהירים במרוץ הפתיחה ולשמונת הנהגים המהירים במרוץ הספרינט. 4 נקודות נוספות ניתנות לנהג המזנק מהפול פוזישן במרוץ הפתיחה. 2 נקודות נוספות מוענקות לנהג שקובע את זמן ההקפה המהירה בכל אחד משני המרוצים, בתנאי שסיים באחד מעשרת המקומות הראשונים.
הזינוק למרוץ הספרינט נקבע בהתאם לסדר הסיום של מרוץ הפתיחה, כאשר שמונה המקומות הראשונים נקבעים בסדר הפוך לתוצאות שמונה הנהגים הראשונים במרוץ הפתיחה, כך שנהג שהגיע למקום שמיני במרוץ הפתיחה יזנק מהמקום הראשון במרוץ הספרינט. לא מוענקות נקודות נוספות על זינוק מהפול פוזישן במרוץ זה.
שיטת הניקוד > מרוץ פתיחה

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| מקום | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | פול פוזישן | הקפה מהירה |
| נקודות | 25 | 18 | 15 | 12 | 10 | 8 | 6 | 4 | 2 | 1 | 4 | 2 |
שיטת הניקוד > מרוץ ספרינט

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| מקום | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | הקפה מהירה |
| נקודות | 15 | 12 | 10 | 8 | 6 | 4 | 2 | 1 | 2 |
הערות שוליים

↑  Formula 2 to run 18-inch tyres in 2020 a year ahead of F1, Autosport, 9 May 2019
1 2 3 4 5 6 7  Ferrari places F2 drivers, Schumacher back at Prema, Autosport, 28 November 2019
↑  Guanyu Zhou stays with Renault and Virtuosi in F2, Formula Scout, 28 January 2020
↑  ART Grand Prix confirms Christian Lundgaard’s F2 promotion, Formula Scout, 28 January 2020
↑  Honda junior Tsunoda secures F2 graduation with Carlin, Motorsport.com, 10 January 2020
1 2  DELÉTRAZ AND PIQUET SIGN WITH CHAROUZ RACING SYSTEM, Formula2.com, 18 December 2019
↑  F2 grid complete for 2020 as Nissany joins Trident, Motorsport.com, 26 February 2020
↑  HITECH GRAND PRIX GIVEN 2020 FIA FORMULA 2 ENTRY, Formula2.com, 20 January 2020
↑  F1 confirms first 8 races of revised 2020 calendar, starting with Austria double header, Formula1.com, 2 June 2020
הנכבה

פליטים ערבים פלסטינים עושים דרכם החוצה מהגליל, 1948
הנַכְּבָּה (בערבית: النكبة, בתעתיק: אל-נכבָּה – בתרגום מילולי: "האסון" או "הקטסטרופה") היא המונח הערבי-פלסטיני לעזיבתם, מנוסתם או גירושם של כ-750 אלף ערבים פלסטינים במהלך מלחמת העצמאות (1947–1949) והפיכתם לפליטים. רובם עברו לארצות ערב והאסלאם השונות, או לאזור יהודה ושומרון ("הגדה המערבית") ולרצועת עזה, שנותרו בתום המלחמה בידי ירדן ומצרים בהתאמה. היו גם מעטים שעברו למקומות יישוב אחרים בתחום מדינת ישראל. אירועי הנכבה הביאו ליצירתה של בעיית הפליטים הפלסטינים, וגם לדרישה לזכות השיבה שלהם. רבים מכלילים בכינוי זה גם את אירועי מלחמת העצמאות שהביאו להקמת מדינת ישראל ואת תבוסת צבאות ערב במלחמה, בעוד אחרים טוענים שמדובר בטיהור אתני של האוכלוסייה הפלסטינית בארץ ישראל המנדטורית.
הגורמים לנכבה מהווים מושא למחלוקת היסטוריונים בעולם המחקר. גורמים עליהם מוסכם באופן כללי הם הצלחות והתקדמויות כוח המגן העברי וצה"ל, הרס כפרים ערביים, לוחמה פסיכולוגית, קרבות ומקרי טבח (אנ'), צווי גירוש ישירים על ידי הרשויות הישראליות, התפנות עצמית של בני המעמד הגבוה, התמוטטות ההנהגה הפלסטינית וצווי פינוי ערביים, וכן חוסר רצון לחיות תחת שלטון יהודי.
משלהי שנות ה-90, הפלסטינים מציינים את יום הנכבה בעצרות ובתהלוכות. ברשות הפלסטינית ובמדינות אחרות מצוין יום זה ב-15 במאי, יום סיום המנדט הבריטי על פלשתינה (ארץ-ישראל), והתאריך הלועזי של היום שנועד להכרזת המדינה (בפועל הוקדמה ההכרזה בכמה שעות ל-14 במאי 1948 בגלל כניסת השבת). רבים מערביי ישראל מציינים את יום האסון הפלסטיני, "יום הנכבה", בתאריך חופף לזה של יום העצמאות של מדינת ישראל.
בשנת 2023 ציין האו"ם לראשונה את יום השנה לאסון ה"נכבה" (ב-15 במאי). 32 מדינות, בהן ישראל, החרימו את האירוע.
המונח "נכבה"

המונח "נכבה" בהקשר הערבי-פלסטיני נטבע לראשונה על ידי קונסטנטין זורייק (אנ') (قسطنطين زريق), פרופסור סורי למזרחנות באוניברסיטה האמריקנית בביירות, בספרו, שיצא לאור באוגוסט 1948 "מענא א (ל)-נּכבה" (معنى النكبة, "משמעות האסון"). במקור כיוון זורייק, שכתב את ספרו במהלך מלחמת העצמאות, לכשלונן הצבאי של מדינות ערב, שהתבטא לדעתו בהסכמתן להפוגה הראשונה:
"מפלת הערבים בארץ-ישראל אינה סתם כישלון או רעה חולפת. זהו אסון במלוא מובן המילה ואחד הקשים ביותר שנחלו הערבים במהלך ההיסטוריה הארוכה שלהם. שבע מדינות ערביות מכריזות מלחמה על הציונות בארץ ישראל, עוצרות חדלות-אונים וסובבות על עקביהן. שבע מדינות מבקשות לבטל את החלוקה ולהכריע את הציונות, אך הן נוטשות את הקרב לאחר שהפסידו חלק נכבד מאדמת ארץ ישראל, אפילו אותו החלק ש"ניתן" לערבים. הן נאלצות לקבל הפוגה שאין בה לא יתרון ולא רווח מבחינתן".
בין הפלסטינים הראשונים שהשתמשו במונח "נכבה" היה ההיסטוריון עארף אל-עארף, שהסביר בספרו: "איך לא אקרא למאורע הזה 'נכבה' אחרי האסון הכבד שפקד אותנו בצורה שכמוה לא ידענו מאות רבות של שנים? מולדתנו נגזלה, גורשנו מבתינו, איבדנו רבים מבנינו ומעל הכול הוכינו מכה אנושה בכבודנו".
בעקבות ספריו של עארף אל-עארף הפך המונח "נכבה" למזוהה עם הפליטים הפלסטינים.
על פי אילן פפה, המונח נכנס לשימוש כניסיון לאזן את "העומס המוסרי" של השואה. לעיתים נעשה שימוש במוטיבים שונים המדמים את הנכבה לשואה.
במסמך שפרסמה הלשכה הפלסטינית המרכזית לסטטיסטיקה בשנת 2011 ניתנה התייחסות לפירוש המילה "נכבה" בשפה הערבית ולמשמעותה בהקשר הפלסטיני: "בלשון הספרותית, נהוג להתייחס למילה 'נכבה' כאל אסון טבע כמו רעידת אדמה עזה, התפרצות קטלנית של הר געש או סופות חזקות. לעומת זאת, הנכבה של פלסטין היא תהליך של טיהור אתני המלווה בחורבן ובעקירה חמושה ושיטתית של עם מארצו, כדי שאת מקומו תתפוס אומה אחרת... הנכבה הפלסטינית התרחשה כחלק מתוכנית צבאית דקדקנית מעשה ידי אדם, שלקחו בה חלק מדינות גדולות – והביאה לטרגדיה הגדולה שפקדה את העם הפלסטיני".
לאחר מלחמת ששת הימים שימש המונח "נכבה" גם בהוראה של מאורעות מלחמה זו, כגון "שואת העולם הערבי" (זורייק היה גם מחלוצי מינוח זה: "הייתה זו שואה ולא מפלה, ומה שפגע בנו עתה דומה לה, ואפילו גרוע הימנה").