stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
לשכת הכלים
מקום הלשכה

מקום הלשכה אינו מפורש במקורות ולא יודעים היכן היא הייתה.
יש אומרים שהיא אחת מהלשכות בדרום העזרה, סמוך לבית אבטינס או שהיא הייתה באחד התאים שמסביב להיכל.
יש האומרים שהיו שתי לשכות הכלים- אחת בעזרה, בסמוך למקום בו השתמשו בכלים, והשנייה הייתה לשכה ניידת שנפתחה אחת לשלושים יום וממנה הוציאו כלים שנתרמו, והיא הייתה על הר הבית אך לא בבית המקדש.
הערות שוליים

↑  

נכנסו ללשכת הכלים והוציאו משם תשעים ושלושה כלי כסף וכלי זהב

— מסכת תמיד, פרק ג' משנה ד'
↑  כדוגמת מזבח הזהב או מנורת הזהב
↑  

...לשכת הכלים, כל מי שהוא מתנדב כלי, זורקו לתוכה. ואחת לשלשים יום, גזברין פותחין אותה. וכל כלי שמוצאין בו צרך לבדק הבית, מניחין אותו. והשאר נמכרין בדמיהן ונופלין ללשכת בדק הבית.

— מסכת שקלים, פרק ה' משנה ו'
↑  כך הציע הרב אהרן הכהן, עבודת הקרבנות פיוטרקוב תרע"ב, סימן לח הערה א
לשכת המוזיקה של הרייך

|  מידע כללי |
| --- | --- |
 מדינה:  גרמניה הנאצית 
 סוכנות אם:  לשכת התרבות של הרייך 
 תאריך הקמה:  15 בנובמבר 1933 
 תאריך פירוק:  1945 
 
לשכת המוזיקה של הרייך (בגרמנית: Reichsmusikkammer) היה מוסד תרבותי בגרמניה הנאצית. הלשכה נוסדה ב-1933 על ידי יוזף גבלס כחלק מלשכת התרבות של הרייך, והיא פעלה עד לנפילת גרמניה הנאצית ב-1945.
לשכת המוזיקה של הרייך קידמה "מוזיקה גרמנית טובה" (מוזיקה שהולחנה על ידי ארים והייתה תואמת את האידיאלים הנאצים) תוך דיכוי מוזיקה מנוונת כגוון: מוזיקה אטונאלית, ג'אז, ומוזיקה של מלחינים יהודים. הלשכה קידמה מוזיקאים כמו בטהובן, וגנר, באך, מוצרט, היידן, ברהמס, ברוקנר.
היסטוריה

מוזיקאים ומלחינים שלא נכנסו להגדרה של ל"מוזיקה גרמנית טובה" קוטלגו כמוזיקה מנוונת ונאסר להשמיע אותן בתחנות הרדיו. המכון אסר על פעילות בתחום המוזיקה של מלחינים יהודים כמו מאהלר, מנדלסון ושנברג וכך גם של מלחינים מתנגדים פוליטית כמו אלבן ברג. מוזיקאים נוספים שהמוזיקה שלהם צונזרה על ידי פאול הינדמית, איגור סטרווינסקי ואחרים מאחר שבמוזיקה שלהם היו רמיזות מיניות.
מוזיקת ג'אז ומוזיקת סווינג נתפסו כמנוונות ואסורות לשמיעה. מוזיקת ג'אז נחשבה "מוזיקה כושית" ומוזיקת סווינג קושרה למלחינים כמו ארטי שו ובני גודמן.
לשכת המוזיקה של הרייך פעל גם כגילדת מוזיקאים, כאשר מלחינים, מבצעים, מנצחים, מורים ויצרני כלי נגינה היו מחויבים להצטרף כדי להמשיך את הקריירה שלהם במוזיקה. היה ניתן לשלול חברות מלשכת המוזיקה. לעשרות מלחינים, כותבי שירים ומוזיקאים נהרסה הקריירה והם איבדו את החברות שלהם בלשכת המוזיקה של הרייך.
כוח אדם

אף על פי שיוזף גבלס ונאצים רמי דרג אחרים בלשכת התרבות של הרייך שלטו בפועל בלשכת המוזיקה של הרייך, מונו למראית עין נשיאים וסגני-נשיאים.
בגלל תהילתו הבינלאומית, ריכרד שטראוס ואף על פי שהוא מבקר חריף של המשטר הנאצי, הוא מונה לנשיא הלשכה בנובמבר 1933. הסיבה ששטראוס הסכים לקבל את התפקיד כדי להגן כלתו היהודייה ונכדיו היהודים. הוא פוטר מתפקידו ביוני 1935 כאשר מכתב ששלח על קולגה המבקר את המדיניות הגזעית הנאצית, יורט על ידי הגסטפו.
פיטר ראבה מונה לנשיא לאחר פיטוריו של שטראוס. ראבה ניסה להתפטר ב-1938, אך התפטרותו לא התקבלה, והוא נשאר בתפקיד עד כניעת גרמניה הנאצית ב-1945.
הערות שוליים

↑  "Black History and Germany - Afro-German Glossary". About.com. 20 ביוני 2011. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Levi, Erik (2004).  Beate Müller (ed.). Censorship & cultural regulation in the modern age. Amsterdam: Rodopi. p. 76. ISBN 978-90-420-0988-2. נבדק ב-24 בספטמבר 2010. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  Kennedy, Michael (1999). Richard Strauss: Man, Musician, Enigma. Cambridge: Cambridge University Press. pp. 297–302.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007575206005171  GND: 18670-3  LCCN: no92005351  VIAF: 149208533   WorldCat (עם VIAF): 149208533 
ערך זה הוא קצרמרבנושא מוזיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ליאור אדרי

הרב ליאור אברהם אדרי (נולד ב-13 בפברואר 1979, ט"ז בשבט ה'תשל"ט) הוא פוליטיקאי ישראלי שכיהן כחבר הכנסת מטעם מפלגת ש"ס בשלהי כהונתה של הכנסת התשע עשרה.
ביוגרפיה

אדרי נולד וגדל בנתניה. בנם של אשר ונורה. הוא למד בישיבת באר התורה, ישיבה ליטאית בבית וגן אצל הרב גבריאל יוסף לוי ובישיבת עיון התלמוד בקריית ספר אצל הרב אבא ברמן. למד חמש שנים בכולל הלכה של הרב שמעון גבאי והוסמך לרבנות בידי הרב אליהו אברז'ל.
שירת שלוש שנים בצה"ל כמורה חייל. שירת במילואים ברבנות הצבאית. כיום משרת בקצין העיר נתניה כמודיע נפגעים בדרגת רב-סרן.
החל לעבור כמשגיח כשרות ברבנות נתניה, התקדם והפך למפקח רבנות במועצה האזורית חוף השרון. בשנת 2007 הצטרף לחברת השיווק "נטו מלינדה סחר בע"מ" והיה מנהל המותג "עטרה". בשנת 2010 צורף בידי הרב משה יוסף לבד"ץ בית יוסף כאחראי על תחום בשר ושחיטה בישראל ובחו"ל.
בהמשך מונה אדרי לסמנכ"ל בד"ץ בית יוסף ונחשב כמקורבו של הרב משה יוסף.
אדרי משמש כרב בית הכנסת "בית ראובן" בנתניה.
לקראת הבחירות לכנסת התשע עשרה שובץ במקום ה-13 ברשימת ש"ס לכנסת, אך ש"ס זכתה ב-11 מנדטים בלבד. בשלהי כהונת הכנסת התשע עשרה עם התפטרותו מהכנסת של יושב ראש ש"ס אריה דרעי החל אדרי לכהן כחבר הכנסת ב-1 בינואר 2015.
חיים אישיים

אדרי הוא תושב נתניה. נשוי לשרה לבית ארביב, בתו של הרב מאיר ארביב, רבה של רמות ג. הוא אב לחמישה ילדים.
הערות שוליים

↑  הרב ליאור אדרי באתר בד"ץ בית יוסף
↑  ישי כהן, ‏הכירו: הפנים החדשות ברשימת ש"ס, באתר כיכר השבת, 6 בדצמבר 2012
↑  יהדות בשרון, גיליון 130, י"ט בחשוון תשע"ה
לשכת היועצים העסקיים והניהוליים בישראל

לשכת היועצים העסקיים והניהוליים בישראל (ל.י.ה.י) היא אגודה מקצועית המהווה את הגוף היציג בישראל ליועצים עסקיים ומתפקדת כמוסד התנדבותי המאגד ומייצג את כלל היועצים העסקיים והניהוליים בישראל.
היסטוריה

הלשכה הוקמה בשנת 1998  כעמותה ללא כוונת על ידי נשיאה המייסד, יעקב קופרברג. זו נועדה לייצג ולאגד את היועצים העסקיים והניהוליים העצמאיים ופועלת לקידום נושאים רלוונטיים, ביניהם: קביעת קריטריונים לרישוי העיסוק בתחום הייעוץ העסקי והניהולי, קידום ההכרה והמודעות הציבורית שבחשיבות המקצוע ולביסוס מעמדם הציבורי של היועצים העסקיים והניהוליים בישראל, קורסים והשתלמויות מקצועיות, ימי עיון, חוזרים מקצועיים, כנסים ומפגשי יועצים.
בנוסף הקימה הלשכה ועדת גישור וייסדה נציבות תלונות הציבור לגבי שירות ייעוץ עסקי וניהולי בישראל.
בדומה ללשכות מקצועיות אחרות כגון לשכת רואי חשבון, ולשכת עורכי הדין, מהווה ל.י.ה.י את הגוף היציג של היועצים העסקיים והניהוליים בישראל והיא חברה מן המניין בארגון הגג ל.ה.ב (לשכת ארגוני העצמאים והעסקים בישראל).
לשכת היועצים העסקיים התקבלה בשנת 2014 כחברה בארגון הבינלאומי ICMCI.
הנהלת הלשכה

| שם | תפקיד |
| --- | --- |
חיים אייזנפלד: נשיא הלשכה
מנשה רוזנפלד: סגן נשיא ויו"ר ועדת CMC
יוסי וקס: סגן נשיא
ראו גם

יועץ עסקי
ייעוץ אסטרטגי
ניהול
עסק
הערות שוליים

↑  היסטורית הלשכה באתר הלשכה
↑  אודות לשכת היועצים העסקיים - לשכת היועצים העסקיים בישראל
↑  ארגונים חברים בלהב - לשכת ארגוני העצמאים בישראל
↑  פירוט הנהלת הלשכה, אתר לשכת היועצים העסקיים והניהוליים בישראל
ליאופולד נימירובסקי

| --- | --- |

 לידה:  1810 Tahachyn, אוקראינה 
 פטירה:  דצמבר 1883 (יוליאני) (בגיל 73 בערך) לובומל, אוקראינה 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת וילנה 
 תחום יצירה:  ציור 
 
ליאופולד נימירובסקי (בפולנית: Leopold Niemirowski‏; 1810 – 1883) היה צייר פולני אוטודידקט, הוגלה לסיביר בשל פעילותו המהפכנית.
ביוגרפיה

נימירובסקי למד משפטים באוניברסיטת וילנה. מאוחר יותר הוא נלחם במרד נובמבר עם כוחותיו של פיוטר ויסוקי, נפצע בקרב אוסטרולנקה וברח לגליציה, שם התגורר בלבוב.
כשניסה לחזור לביתו הוא נעצר ונכלא בקייב. הוא קיבל חנינה בשנת 1836, אך המשיך בפעילות מהפכנית ונעצר באודסה בשל קשריו עם סיימון קונארסקי. בשנת 1839 הוא נידון למוות, אך העונש הומר לעשרים שנות עבודת פרך בסיביר. בתחילה הוא נשלח לטובולסק, אחר כך לאירקוטסק, שם עבד במכרות המלח.
במהלך תקופה זו הוא עשה רישומים בהם הבחין מנהל העבודה במכרות המלח, שביקש ממנו להעביר שיעורים לילדיו. אמנותו משכה את תשומת ליבו של המושל הכללי וכתוצאה מכך בשנת 1844 הוא ליווה משלחת של האגודה הגאוגרפית הרוסית לקמצ'טקה. המשלחת ערכה מחקרים אנתרופולוגיים על יקוטים, קוריאקים וצ'וקצ'ים. בשנת 1856 רבים מרישומיו הועברו לאנגליה, שם הם הפכו לתחריטים והודפסו באלבום בשם "מסע למזרח סיביר", אך נימירובסקי לא זכה לראותו, בשל מעמדו כאסיר פוליטי.
בשנת 1848, לאחר שובו לאירקוצק, הועברו חברי המחתרת של קונארסקי לטמבוב, ברוסיה האירופית.
בשנת 1857 הוענק לו חנינה, אך הוא חזר להתגורר באירקוצק והמשיך בחקירותיו בסיביר הכפרית. הוא לימד גם רישום ועשה דיוקנאות של גולי פולין ורוסיה בולטים. הוא עזב את סיביר כדי לקיים תערוכות של עבודותיו בפריז (1867) ובוורשה (1870). חלק ניכר מעבודותיו המקוריות אבד במהלך שרפה בביתו בשנת 1877.
בשנת 2010, לרגל 200 שנה להולדתו, התפרסמה מהדורה חדשה של אלבומו המעניקה לו קרדיט מלא.
במקביל, נערכה תערוכה במוזיאון באירקוצק, עם עותקים מיצירותיו שהועברו על ידי משרד התרבות הפולני.
גלריה

אשה יקוטית
סיביר בחורף
ימת באיקל
גבר צ'וקצי
הערות שוליים

↑  Немировский, Леопольд, ИРКИПЕДИЯ - портал Иркутской области: знания и новости (ברוסית)
↑  "Peoples of Northeastern Siberia in the Works of Leopold Niemirowski"
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810688448605606  GND: 1261361180  ISNI: 0000 0003 7069 4223  LCCN: n2012032663  VIAF: 250032524   WorldCat (עם VIAF): 250032524 
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "ליאופולד נימירובסקי".
ליאופולד קרל מילר

| --- | --- |

 לידה:  9 בדצמבר 1834 דרזדן, ממלכת סקסוניה 
 פטירה:  4 באוגוסט 1892 (בגיל 57) וינה, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 מקום קבורה:  בית הקברות המרכזי בווינה 
 מקום לימודים:  האקדמיה לאמנויות בווינה 
 הושפע על ידי:  קרל פון בלאס, כריסטיאן רובן 
 
ליאופולד קרל מילר (בגרמנית: Leopold Carl Müller;‏ 9 בדצמבר 1834 – 4 באוגוסט 1892) היה צייר אוסטרי, שהתמקד בציור תמונות מחיי היום-יום (Genre painting) ונודע ביצירותיו האוריינטליסטיות. הציירת יוזפין סובודה הייתה בת דותתו.
קורות חייו

נולד בדרזדן להורים אוסטרים, היה תלמידו של קרל פון בלאס ושל כריסטיאן רובן באקדמיה לאמנויות בווינה. לאחר מות אביו נאלץ לשאת בפרנסת המשפחה ועבד שמונה שנים כמאייר עבור כתב העת "פיגארו" בווינה. בהמשך לימודיו ביקר בהונגריה ובאיטליה, שהה בוונציה והתפרסם בסדרת הציורים מחיי האנשים שפגש.
בסוף שנות ה-60 נסע לפריז, שם קיבל השראה מיצירתו של אז'ן פרומנטן ובעקבותיו הפנה את תשומת ליבו לז'אנר ציורי המזרח. מאז 1873 חזר וביקר במצרים, שבה שהה תקופות לא קצרות, והוא שתרם הרבה מן האיורים בספריו של האגיפטולוג הגרמני גאורג אברס. בשנת 1877 מונה לפרופסור באקדמיה בווינה ובשנים 1890–1891 אף כיהן כרקטור שלה. בין תלמידיו היו כמה אוריינטליסטים כמו לודוויג דויטש, פול יואנוביץ' (אנ') וז'אן דיסקארט (אנ').
אחיותיו היו הציירות מריה מילר (1847–1935) וברטה מילר (אנ') (1848–1925) שנודעו באוסטריה בציורי הדיוקנאות שיצרו. האחות השלישית, ג'וזפין, נישאה לצייר הדיוקנאות האוסטרי אדוארד סוובודה (אנ') (1814–1902).
מילר נפטר בגיל 57 בווינה, ונקבר בבית העלמין המרכזי בווינה.
גלריה

כפר בדואי
קבצן עיוור
בית קברות ערבי
שוק במצריים התחתית
קופטי
נערה מצרית
הערות שוליים

↑  Gilman, D. C.; Peck, H. T.; Colby, F. M., eds, Müller, Leopold, The New International Encyclopædia
↑  Müller Leopold Karl
↑  Thornton, L., Les Orientalistes I. Peintres Voyageurs, 1828–1908 Paris, 1983, p. 193
↑  Ägypten in Bild und Wort, 1879
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007265728205171  PLWABN: 9810587903705606  BIBSYS: 99019785  BNE: XX1356019  BnF: cb13507629h (data)  GND: 119337975  ICCU: PALV045931  ISNI: 0000 0001 0959 8596  LCCN: nr97014340  LNB: 000007821  NKC: jn19990005969  NTA: 155354272  PIC: 295721  RKD: 58375  SUDOC: 050245333  ULAN: 500010259  VIAF: 22949006   WorldCat (עם VIAF): 22949006
ליאופולד שפר

| --- | --- |

 לידה:  30 ביולי 1784 באד מוסקאו, Duchy of Jawor 
 פטירה:  16 בפברואר 1862 (בגיל 77) באד מוסקאו, ממלכת פרוסיה 
 שם לידה:  Gottlob Leopold Immanuel Schefer 
 מדינה:  ממלכת סקסוניה 
 שם עט:  Dr. Leopold Bornitz 
 שפות היצירה:  גרמנית 
 
גוטלוב ליאופולד עמנואל שפר (בגרמנית: Gottlob Leopold Immanuel Schefer;‏ 30 ביולי 1784 – 13 בפברואר 1862) היה משורר, סופר ומלחין גרמני.
ביוגרפיה

שפר נולד בעיר באד מוסקאו שבגרמניה. הוא היה בן יחיד להוריו. אביו היה רופא. שפר אהב את אמו אהבה עזה, ואף כתב בנובלה Der Sklavenhändler (סוחר העבדים) כי "רק דבר אחד על פני הארץ הוא יפה וטוב יותר מאשה - זו האם".
בתקופת התיכון למד בעיר באוצן, ואז גם החל לכתוב יומנים, שירים ויצירות מוזיקה, בעידוד מורו יוהאן סמואל פטרי, שהיה מלחין, מנצח וסופר.
לאחר סיום לימודיו, שב למוסקאו, לסייע לאמו שהתאלמנה.
האציל הרמן פון פיקלר-מוסקאו, שהעריך את יצירתו של שפר, סייע לו ללמוד באנגליה. שפר המשיך ללמוד גם בווינה, עם המלחין אנטוניו סליירי, וכן באיטליה, יוון, מצרים וטורקיה.
שפר חזר אל מוסקאו, שם נישא, הפך לאב לבן וארבע בנות, והמשיך ליצור עד מותו.
יצירותיו

שפר כתב מספר רב של רומנים, נובלות וסיפורים.
בין יצירותיו:
Gedichte, 1811 ("שירים")
Leopold Schefer's Gesänge zu dem Pianoforte, 1813 ("שיריו של ליאופולד לפסנתר")
Palmerio, 1823
Die Deportirten, 1824 ("המגורשים")
Novellen, 5 vols., 1825 (נובלות קצרות)
Die Osternacht, 1826 ("ערב הפסחא")
Der Waldbrand, 1827 ("שריפת היער")
Kleine lyrische Werke, 1828 ("עבודות ליריקה קטנות")
Kleine Romane, 6 vols., 1836 ("רומנים קטנים")
Das große deutsche Musikfest, 1837 ("פסטיבל המוזיקה הגרמני הגדול")
Doppelsonate A-Dur zu 4 Händen, 1838 (יצירה לפסנתר)
Doppelkanon zu 4 Chören, 1838 (יצירה למקהלות)
Der Gekreuzigte oder Nichts Altes unter der Sonne, 1839 ("הצלוב, או: אין חדש תחת השמש")
Viel Sinne, viel Köpfe, 1840 ("הרבה משמעויות, הרבה מוחות")
Sechs Volkslieder zum Pianoforte, 1841 (יצירה לפסנתר)
Graf Promnitz. Der letzte des Hauses, 1842 ("גרף פרומניץ, האחרון בבית")
Vigilien, Gedichte, 1843 (שירים)
Ausgewählte Werke, 12 vols., 1845/46 ("עבודות נבחרות")
Achtzehn Töchter. Eine Frauen-Novelle, 1847 ("18 בנות")
Hausreden, 1855 ("נאומים ביתיים")
Der Hirtenknabe Nikolas, oder der Kinderkreuzzug im Jahre 1212; 1857 ("נער הרועים ניקולאס")
הערות שוליים

↑  Carl Krebs, Johannes Brahms, Des Jungen Kreislers Schatzkästlein, Pendragon Press, 1909, עמ' 59
↑  Ernst-Jürgen Dreyer, Leopold Schefer und die „in der Luft schwebende Musik“: Ein Beitrag zur Frühgeschichte des Liederzyklus', Die Musikforschung. (בגרמנית)
↑  [https://comdeg.eu/compendium/artikel/95377/ Online-Compendium
der deutsch-griechischen Verflechtungen] (בגרמנית)
↑  Bettina Clausen, Leopold Schefer Bibliographie: Werk und Rezeption, 1799-1985 (German Edition), Bangert & Metzler, 1985
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007278433805171  PLWABN: 9810617008505606  BIBSYS: 90243586  BNC: 000482706  BnF: cb14853408q (data)  CiNii: DA14528011  GND: 118606824  ICCU: CUBV143237  ISNI: 0000 0001 1044 7939  LCCN: n84090599  NKC: mzk2010584187  NSK: 000652675  NTA: 070494525  RERO: 02-A011133953  SELIBR: 388100  SNAC: w66t48d5  SUDOC: 128560894  VIAF: 22409326   WorldCat (עם VIAF): 22409326
ליאופריק

בציור למעלה: לאופריק (משמאל) אדוארד המודה (באמצע) ונזיר אשר מראה כי השתקפותו במראה היא ישו. ציור מגרסה של ספר יום הדין מהמאה ה-13
ליאופריק, רוזן מרסיה (Leofric, Earl of Mercia; סוף המאה ה-10 – 30 בספטמבר 1057) היה מייסדם של שני המנזרים בקובנטרי (Coventry) ובמאץ' וונלוק (Much Wenlock) שבאנגליה, ונודע בעיקר בנישואיו לליידי גודייבה, אשר שכנעה אותו להקל על מיסי התושבים בעיר קובנטרי. למרות יצוגו השלילי באגדות עם נחשב כיום ליאופריק על ידי היסטוריונים כאדם נדיב ומנהיג חזק אשר היה מוערך בקרב בני זמנו, ונכתבו עלייו אגדות עם המציירות אותו באור שלילי מאות שנים לאחר מותו.
משפחתו

ליאופריק נולד לרוזן ליאופוויין (Leofwine, Ealdorman of the Hwicce) אשר חי בשנים 950–1028. לא הרבה ידוע על חייו הפרטיים, אך מלבד אח ממחוז נורת'מן אשר נהרג בשנת 1017, היו ללאופריק עוד שני אחים, אדווין, אשר נהרג בשנת 1039, וגודווין, אשר נפטר בסביבות שנת 1057.
לליאופריק היו מספר נשים במהלך חייו, הידועה שבהן הייתה ליידי גודייבה, שהתחתנה עמו לאחר שהתאלמנה מבעלה הקודם.
ליאופריק בתרבות

דמותו של ליאופריק הופיעה במספר יצירות קולנועיות וטלוויזיוניות:
השחקן רוי טראוורס (Roy Travers) גילם אותו בסרט אילם בריטי משנת 1928 בשם "ליידי גודייבה" (Lady Godiva).
בסרט "ליידי גודייבה מקובנטרי" הוא גולם על ידי ג'ורג' ניידר (George Nader), בשנת 1955.
טוני סטידמן (Tony Steedman) גילם אותו בשנת 1965 בסדרת הטלוויזיה של ה-BBC, "רובע ההתעוררות" (Hereward the Wake).
הערות שוליים

↑  אין מידע מדויק על תאריך לידתו, ואף תאריך מותו משוער.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: n2007036508  VIAF: 33907092   WorldCat (עם VIAF): 33907092 
כתר רוזן אנגלי
לא ביום ולא בלילה (סרט)

| --- | --- |
 בימוי:  סטיבן הילארד שטרן 
 שחקנים ראשיים:  אלי כהן 
 מוזיקה:  ולדימיר קוסמה 
 מדינה:  ישראל, ארצות הברית 
 הקרנת בכורה:  1972 
 משך הקרנה:  85 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט עצמאי 
 דף הסרט ב־IMDb
 
לא ביום ולא בלילה הוא סרט מ-1972 בבימויו של סטיבן הילארד שטרן המבוסס על מחזה מאת אברהם רז. הסרט הוא קופרודוקציה ישראלית-אמריקאית.
הסרט היה מועמד למספר פרסים בפסטיבל ברלין.
עלילה

אדם, חייל אמריקאי המתנדב לצה"ל ונפצע בישראל, מתחיל לאבד את ראייתו בעת שהוא מאושפז במחלקת עיניים בבית חולים. הסרט בוחן את יחסיו עם אביו שבא לבקרו מארצות הברית, עם חברתו תמי, אשר עוזבת אותו, עם האחות המטפלת בו, יעל, ועם סוקולובה - מורה מבוגרת, עיוורת, העומדת בפני ניתוח שישיב לה את ראייתה, המתחילה להיות משוכנעת שהוא בן זוגה מגדוד העבודה.
שחקנים ודמויות

| שם השחקן/ית | שם הדמות |
| --- | --- |
זלמן קינג (אנ'): אדם, החייל הפצוע
מרים ברנשטיין-כהן: סוקולבה
דליה פרידלנד: יעל, אחות בית החולים
מונה זילברשטיין: תמי, חברתו של אדם
אלי כהן: ראובן
מישה אשרוב: הרופא
ג'טה לוקה: 
דודיק סמדר: נהג
אדוארד ג'י רובינסון: אביו של אדם
לא בא לי לשמוע

לא בא לי לשמוע הוא פזמון שכתב והלחין איתי גלוסקא וביצעה להקת הדורבנים. השיר יצא לאור בשנת 2003.
רקע

השיר נכתב והולחן על ידי איתי גלוסקא סולן הלהקה. הוא נכלל באלבום "קובי" שהיה אלבום הבכורה שלה.
"לא בא לי לשמוע" היה לשיר הנושא של תוכנית המציאות "המופע של סטיב", שיצר יגאל שילון ושודרה בשנת 2003.
השיר מדבר על זמר כושל בתחילת דרכו שעל אף נסיונותיו הוא אינו זוכה לאהדת הקהל, שקורא לעברו "לא בא לי לשמוע".
במצעד הפזמונים העברי השנתי של גלגלצ לשנת תשס"ג (2003) דורג השיר במקום ה-32.
הערות שוליים

↑  אלי כפיר, ‏לא בא לי לשמוע / הדורבנים,  באתר כיפה, 15 ביוני, 2006  0:00
↑  בא לי לשמוע: הדורבנים חוזרים לאלבום 'קובי', באתר 103fm
לוחמת חלל

תחום לוחמת החלל מכיל בתוכו שלושה ממדים של פעילות צבאית. שלושת הממדים הם: לוחמת חלל-חלל, לוחמת חלל-קרקע ולוחמת קרקע-חלל. התפתחות לוחמת החלל, בתחילתה, הושפעה מהעימות הבין גושי. ב-1967 נחתמה אמנת החלל החיצון באו"ם שהגבילה את השימוש במרכיבים של לוחמת חלל. עקב האמנה אין כיום כלי נשק ידועים בחלל. אך מתבצע פיתוח מואץ של אמצעי לחימה חלל ללא הצבתם במסלול. בין השנים 2004–2006 שוגרו 50 לוויינים צבאיים. ב-1998 בלבד, הושקעו 14 מיליארד דולר בטכנולוגיית חלל למטרות צבאיות. כיום, ארצות הברית, מעצמת החלל המובילה, משקיעה מאמצים רבים כדי לשמור ואף להגדיל את יתרונה בחלל.
שיגור טיל נגד לוויינים (ASAT) בניסוי ב-1985
חשיבות השליטה בחלל

החלל הקרוב מאפשר הצבת מערכי סיוע לצבאות הפועלים על כוכב הלכת. מערכי לוויינים מאפשרים כיום יכולות תקיפה מדויקות בעזרת ניווט והנחיה לווייני. יכולות מודיעין על ידי לווייני צילום, האזנה ומעקב אלקטרוני. יכולות שליטה, קשר, בקרה ופיקוד גלובליות על ידי לווייני מעקב ותקשורת לסוגיה. סיוע מטאורולוגי ומערך לווייני תקשורת המסייע לכלכלה ולפיתוח של המדינה. מערכי לוויינים מאפשרים התגברות על שיבושי תקשורת עקב מזג אוויר. מעבדות מחקר ופיתוח בתנאי חלל מאפשרות פריצות דרך מדעיות וטכנולוגיות שקשה להשיגן בתנאים אחרים.
היסטוריה

ב-17 באוקטובר שנת 1963, התקבלה החלטה 1884 באו"ם הקוראת להימנעות מהצבת כלי נשק להשמדה המונית בחלל ועל גופים שמימיים טבעיים.
ב-1967 נחתמה אמנה בינלאומית ששמה "אמנת החלל החיצון" (OUTER SPACE TREATY) שקבעה איסור על הצבת כלי נשק גרעיניים במסלול קבוע בחלל. בשנות ה-60 וה-70 נוסו טילי קרקע כנגד לוויינים. ניסויים מוצלחים נוספים בוצעו בטילים המשוגרים ממטוסים.
בשנות ה-70 וה-80 ניסתה ברית המועצות לוויין קמיקזה חמוש בשם "ISO". מתוך 23 שיגורים של לוויינים חמושים, 7 הצליחו לפגוע בלווייני המטרה. ניסוי אחרון בוצע ב-1982. בתחילת שנות ה-80 מובילה "יוזמת ההגנה האסטרטגית" של ארצות הברית להשקעה תקציבית בתכנון מערכי לחימה בחלל. מסוף שנות ה-80 החלו הצבאות של המעצמות להתבסס על מערכי סיוע חללי ללחימה על כדור הארץ. מסוף שנות ה-80 החלה ארצות הברית ליישם תורת לחימה הנשענת על פעילות חלל. כיום מתקיימים ניסויים בלייזר המסוגל לשבש חלק מפעילות הלוויין.
טקטיקות ואסטרטגיות לחימה

שימוש בכלי נשק נגד לוויינים (ASAT) מאפשר ניטרול או הגבלת פעילות לווייני האויב. ניתן לתקוף מערכת של כלי חלל על ידי תקיפת אחד או יותר מחלקי המערכת. ראשית ניתן לתקוף את הכלי בחלל על ידי אמצעים מהקרקע ומהחלל. שנית, ניתן לתקוף את הממשק בין החלל לקרקע, אם על ידי תקיפת המידע שהוא מקבל (INPUT) ואם על ידי תקיפת המידע שהוא משדר (OUTPUT). במקרים שכלי החלל אינו מקיים ממשק עם הקרקע, דוגמת לווייני תקיפה אוטונומיים אזי חלק זה אינו יישים. אפשרות שלישית היא תקיפת החלק הקרקעי של המערך קרי המערך המגבה את פעילות הכלי על הקרקע. ניתן כיום לתקוף כלי בחלל על ידי מספר אמצעים קיימים. טילי קרקע-חלל וטילי אוויר-חלל מתאימים יותר לפגיעה בכלי חלל במסלול נמוך. אמצעי זול ופשוט מבחינה טכנולוגית לפגיעה במסלול בינוני וגבוה הוא על ידי לוויין המכיל חומרי נפץ. לוויין זה יכול להתפוצץ במגע או בקרבת כלי המטרה. ניתן, במידת הצורך, להשתמש בלוויינים שאינם מכילים חומרי נפץ אך בעלי יכולת תמרון למטרת התנגשות עם כלי המטרה.
אמצעי נוסף הוא לוויין שתפקידו לוחמה אלקטרונית כנגד כלי המטרה. לוויין זה יכול לשבש אלקטרונית את פעילות כלי המטרה.
תאגיד ראנד ציין כי ניתן לייצר אזור השמדה ללוינים על ידי הפעלת נשק גרעיני כ־150 - 200 ק"מ מעל אזור מסוים.
ניתן להגיע ללוינים הנמצאים במסלול גיאוסנכרוני של 36,000 ק"מ על ידי שימוש בכוח המשיכה של הירח. במסלול זה נמצאים לווייני תקשורת וניווט חשובים.
כלי חלל בעלי יישומיים צבאיים

כיום קיימים או נמצאים בתהליכי הצבה בחלל שלושה מערכים של לווייני איכון גלובלי (GPS). המערכים שייכים לארצות הברית, רוסיה והאיחוד האירופאי. מערך האיכון הגלובלי מאפשר שימוש בחימוש מונחה מדויק המסתמך על ניווט והנחיה על ידי המערך הלווייני. לווייני תקשורת ומטאורלוגיה מייעלים את הפעילות הצבאית. לווייני עיקוב אחר שיגורי טק"ק ופעילות גרעינית מאפשרים התרעה מוקדמת. לווייני צילום והאזנה מספקים מודיעין על פעילות האויב.
אמצעי לחימה > לווייני קרב בלוחמת חלל-חלל

בקטגוריה זו נמצאים כיום מספר סוגים של לווייני קרב.
לוויינים מתפוצצים חמושים בחומר נפץ ומשמשים לתקיפת לוויינים של האויב. הלוויינים מתפוצצים בקרבת המטרה או בעת התנגשות בה. לוויינים אלו צריכים להיות בעלי יכולת תמרון על מנת להגיע לקרבת לוויין האויב.
מוקש חלל הוא לוויין המוצב במסלול בחלל. זהו תת-פיתוח של הקטגוריה הקודמת. הלוויין מכיל מערכת זיהוי המופעלת אוטונומית או מתחנה בכדור הארץ כך שבעת שלוויין אויב חולף בקרבתו הוא מתפוצץ.
לווייני תקיפה - משמשים כפלטפורמה לכלי נשק אך הם עצמם אינם מהווים ראש קרב. הם משגרים כלי נשק אך אינם מתפוצצים בעצמם. כיום, כלי הנשק הנחשב יעיל וזול במידה סבירה הוא טיל קטן. מדובר בנשק קינטי במשקל של מספר קילוגרמים ועד 50 קילו לטיל. הטיל משוגר מכוורת טילים המחוברת ללוין המשגר.
תת קטגוריה, העומדת בפני עצמה עקב עוצמתה, היא לוויין החמוש בראש קרב גרעיני. כלי נשק זה מאפשר השמדת תא שטח בחלל בניגוד להשמדה נקודתית, שמבצעים לוויינים שהוצגו קודם. השמדת תא שטח מאפשרת פגיעה בלוויינים רבים הנמצאים בתוך רדיוס הפגיעה המידי. בנוסף, לוויינים שייחשפו לפגיעת הפעימה אלקטרומגנטית (EMP) הנוצרת מהפיצוץ הגרעיני ייפגעו אף הם. ניסויים הראו שלאחר הפיצוץ נותרה חגורה של קרינה רדיואקטיבית הפוגעת בלוויינים חולפים. חולשת אמצעי לחימה זה נובעת מרדיוס פגיעה רחב ואי אפשרות לבדל בתוצאות הפגיעה בין לווייני אויב לאלו הידידותיים.
אמצעי לחימה > לווייני קרב בלוחמת חלל-קרקע

בעבר נשקלה האפשרות להציב לוויינים החמושים בנשק גרעיני על מנת לתקוף מטרות על הקרקע. לוויינים אלו יכולים להיות משוגרים למסלול ולחכות להוראה לפעול. התקפה כזו מקטינה את זמן ההתרעה שיש למותקף בצורה דרסטית. ההתקפה מבוצעת ללא התרעה כלשהי וזאת מפני שאין זיהוי של שיגור טילים גרעיניים. ההסכם הבינלאומי, "אמנת החלל החיצון", נועד למנוע מצב זה.
בנוסף נבחנה האפשרות להציב בחלל חודרנים קינטיים שישוגרו כנגד מטרות מוקשחות על הקרקע. קונספט זה זכה לכינוי "Rods from God".
אמצעי לחימה > טילים בלוחמת קרקע-חלל

ניסויים בהשמדת לוויינים הנעים במסלול נמוך הסתיימו בהצלחה. ניתן לשגר טילים מפני הקרקע להשמדת לוויינים. טילים המשוגרים ממטוסים הצליחו, אף הם, ליירט לוויינים שנעו במסלול נמוך, קרוב לאטמוספירה. ניסוי לשיגור טיל אוויר-חלל ממטוס F-15 בוצע בשנת 1985 על ידי ארצות הברית והסתיים בהצלחה.
האחרונה לנסות טיל קרקע כנגד לוויינים הייתה סין שהצליחה להשמיד ב-11 בינואר 2007 לוויין שטס בגובה של 700 ק"מ.
מבצע קרח שרוף - ב-21 בפברואר 2008, שוגר טיל יחיד מסוג SM-3 מספינת חיל הים האמריקני לייק אירי, אל עבר לוויין ביון תועה. היירוט הצליח והלוויין הושמד, בגובה של 247 ק"מ.
אמצעי לחימה > כלי נשק נוספים

לטענת הקוסמנאוט בוריס וולינוב הוצב תותח בתחנת החלל של ברית המועצות סליוט 3 (אלמז) למקרה של ניסיון השתלטות על ידי חללית מאוישת עוינת.
ניסוי בתותח הראה כי שיטה זו מהווה סכנה לצוות התחנה.
ב-2003, בעת מלחמת עיראק חסמו העיראקים את שידור מערך האיכון הגלובלי (GPS) על ידי שיבוש אלקטרוני של תחנות הקרקע של המערך.
אמצעי לחימה בפיתוח

במסגרת החשיבה האסטרטגית של ארצות הברית מושקעים אמצעים רבים בשמירת ואף הגדלת היתרון שלה בחלל. ארצות הברית מפתחת אמצעי לחימה המבוססים על טכנולוגיות לייזר ופיתוחים המבוססים על אלקטרומגנטיות. כרגע מתמקדים הניסויים בירי לייזר ותכנון משגרים אלקטרומגנטיים. צפוי שטכנולוגיות אלו יבשילו בעשורים הבאים לכלל כלי נשק מבצעיים.
ראו גם

אתיקת חלל