stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מחזור (כימיה)
המחזור השישי

| יסודות המחזור השישי |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| קבוצה (טור) | 18 | 17 | 16 | 15 | 14 | 13 | 12 | 11 | 10 | 9 | 8 | 7 | 6 | 5 | 4 | 3 | לנתידים | לנתידים | לנתידים | לנתידים | לנתידים | לנתידים | לנתידים | לנתידים | לנתידים | לנתידים | לנתידים | לנתידים | לנתידים | לנתידים | 2 | 1 |
| מספר אטומי | 86 | 85 | 84 | 83 | 82 | 81 | 80 | 79 | 78 | 77 | 76 | 75 | 74 | 73 | 72 | 71 | 70 | 69 | 68 | 67 | 66 | 65 | 64 | 63 | 62 | 61 | 60 | 59 | 58 | 57 | 56 | 55 |
| היסוד | Rn | At | Po | Bi | Pb | Tl | Hg | Au | Pt | Ir | Os | Re | W | Ta | Hf | Lu | Yb | Tm | Er | Ho | Dy | Tb | Gd | Eu | Sm | Pm | Nd | Pr | Ce | La | Ba | Cs |
| בלוק(אנ') |  p |  p |  p |  p |  p |  p |  d |  d |  d |  d |  d |  d |  d |  d |  d |  d |  f |  f |  f |  f |  f |  f |  f |  f |  f |  f |  f |  f |  f |  f/d |  s |  s |
| קונפיגורציה אלקטרונית |  {\ce {[Xe] \ 4f^14 \ 5d^10 \ 6s^2 \ 6p^6}} |  {\ce {[Xe] \ 4f^14 \ 5d^10 \ 6s^2 \ 6p^5}} |  {\ce {[Xe] \ 4f^14 \ 5d^10 \ 6s^2 \ 6p^4}} |  {\ce {[Xe] \ 4f^14 \ 5d^10 \ 6s^2 \ 6p^3}} |  {\ce {[Xe] \ 4f^14 \ 5d^10 \ 6s^2 \ 6p^2}} |  {\ce {[Xe] \ 4f^14 \ 5d^10 \ 6s^2 \ 6p^1}} |  {\ce {[Xe] \ 4f^14 \ 5d^10 \ 6s^2}} | (*)   {\ce {[Xe] \ 4f^14 \ 5d^10 \ 6s^1}} | (*)   {\ce {[Xe] \ 4f^14 \ 5d^9 \ 6s^1}} |  {\ce {[Xe] \ 4f^14 \ 5d^7 \ 6s^2}} |  {\ce {[Xe] \ 4f^14 \ 5d^6 \ 6s^2}} |  {\ce {[Xe] \ 4f^14 \ 5d^5 \ 6s^2}} |  {\ce {[Xe] \ 4f^14 \ 5d^4 \ 6s^2}} |  {\ce {[Xe] \ 4f^14 \ 5d^3 \ 6s^2}} |  {\ce {[Xe] \ 4f^14 \ 5d^2 \ 6s^2}} |  {\ce {[Xe] \ 4f^14 \ 5d^1 \ 6s^2}} |  {\ce {[Xe] \ 4f^14 \ 6s^2}} |  {\ce {[Xe] \ 4f^{13}\ 6s^2}} |  {\ce {[Xe] \ 4f^12 \ 6s^2}} |  {\ce {[Xe] \ 4f^11 \ 6s^2}} |  {\ce {[Xe] \ 4f^10 \ 6s^2}} |  {\ce {[Xe] \ 4f^9 \ 6s^2}} | (*)   {\ce {[Xe] \ 4f^7 \ 5d^1 \ 6s^2}} |  {\ce {[Xe] \ 4f^7 \ 6s^2}} |  {\ce {[Xe] \ 4f^6 \ 6s^2}} |  {\ce {[Xe] \ 4f^5 \ 6s^2}} |  {\ce {[Xe] \ 4f^4 \ 6s^2}} |  {\ce {[Xe] \ 4f^3 \ 6s^2}} | (*)   {\ce {[Xe] \ 4f^1 \ 5d^1 \ 6s^2}} |  {\ce {[Xe] \ 5d^1 \ 6s^2}} |  {\ce {[Xe] \ 6s^{2}}} |  {\ce {[Xe] \ 6s^1}} |
המחזור השישי בטבלה מכיל 32 יסודות, והוא הראשון שמכיל את בלוק ה-f. המחזור מכיל את היסוד עופרת - היסוד האחרון שקיים לו איזוטופ יציב, כל היסודות אחרי עופרת הם רדיואקטיבים (לביסמוט, היסוד אחרי עופרת, יש איזוטופ שלו זמן מחצית חיים של  10^{19} שנים, כך שיש המחשיבים גם אותו כיציב). ככל שהמספר האטומי גדל, חוק מדלונג(אנ') גורם ליסודות במחזור להכניס את האלקטרונים שלהם לאורביטלים  {\ce {6s}},  {\ce {4f}},  {\ce {5d}} ו  {\ce {6p}} (בסדר זה). למרות זאת, ישנם יוצאי דופן (מסומנים בטבלה מעל ב(*)) שמעדיפים לשנות את סידור האלקטרונים באורביטלים בכדי להגיע למצבים יותר יציבים אנרגטית.
המחזור השישי > תכונות ומגמות חזרתיות

מחזור זה מכיל את הלנתידים, הידועים בעיקר בשל תכונותיהם המגנטיות. מתכות מעבר רבות במחזור 6 הם יקרות ביותר, כמו זהב. רבים מהיסודות במחזור זה הם רעילים.
המחזור השביעי

יסודות המחזור השביעי
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 | 14 | 15 | 16 | 17 | 18 | 19 | 20 | 21 | 22 | 23 | 24 | 25 | 26 | 27 | 28 | 29 | 30 | 31 | 32 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| קבוצה (טור) | 18 | 17 | 16 | 15 | 14 | 13 | 12 | 11 | 10 | 9 | 8 | 7 | 6 | 5 | 4 | 3 | אקטינידים | אקטינידים | אקטינידים | אקטינידים | אקטינידים | אקטינידים | אקטינידים | אקטינידים | אקטינידים | אקטינידים | אקטינידים | אקטינידים | אקטינידים | אקטינידים | 2 | 1 |
| מספר אטומי | 118 | 117 | 116 | 115 | 114 | 113 | 112 | 111 | 110 | 109 | 108 | 107 | 106 | 105 | 104 | 103 | 102 | 101 | 100 | 99 | 98 | 97 | 96 | 95 | 94 | 93 | 92 | 91 | 90 | 89 | 88 | 87 |
| היסוד | Og | Ts | Lv | Mc | Fl | Nh | Cn | Rg | Ds | Mt | Hs | Bh | Sg | Db | Rf | Lr | No | Md | Fm | Es | Cf | Bk | Cm | Am | Pu | Np | U | Pa | Th | Ac | Ra | Fr |
| בלוק(אנ') |  p |  p |  p |  p |  p |  p |  d |  d |  d |  d |  d |  d |  d |  d |  d |  d |  f |  f |  f |  f |  f |  f |  f |  f |  f |  f |  f |  f |  f |  f |  s |  s |
| קונפיגורציה אלקטרונית | (?)   {\ce {[Rn] \ 5f^14 \ 6d^10 \ 7s^2 \ 7p^6}} | (?)   {\ce {[Rn] \ 5f^14 \ 6d^10 \ 7s^2 \ 7p^5}} | (?)   {\ce {[Rn] \ 5f^14 \ 6d^10 \ 7s^2 \ 7p^4}} | (?)   {\ce {[Rn] \ 5f^14 \ 6d^10 \ 7s^2 \ 7p^3}} | (?)   {\ce {[Rn] \ 5f^14 \ 6d^10 \ 7s^2 \ 7p^2}} | (?)   {\ce {[Rn] \ 5f^14 \ 6d^10 \ 7s^2 \ 7p^1}} | (?)   {\ce {[Rn] \ 5f^14 \ 6d^10 \ 7s^2}} | (?)(*)   {\ce {[Rn] \ 5f^14 \ 6d^10 \ 7s^1}} | (?)   {\ce {[Rn] \ 5f^14 \ 6d^8 \ 7s^2}} | (?)   {\ce {[Rn] \ 5f^14 \ 6d^7 \ 7s^2}} |  {\ce {[Rn] \ 5f^14 \ 6d^6 \ 7s^2}} |  {\ce {[Rn] \ 5f^14 \ 6d^5 \ 7s^2}} |  {\ce {[Rn] \ 5f^14 \ 6d^4 \ 7s^2}} |  {\ce {[Rn] \ 5f^14 \ 6d^3 \ 7s^2}} |  {\ce {[Rn] \ 5f^14 \ 6d^2 \ 7s^2}} | (*)   {\ce {[Rn] \ 5f^14 \ 7s^2 \ 7p^1}} |  {\ce {[Rn] \ 5f^14 \ 7s^2}} |  {\ce {[Rn] \ 5f^13 \ 7s^2}} |  {\ce {[Rn] \ 5f^12 \ 7s^2}} |  {\ce {[Rn] \ 5f^11 \ 7s^2}} |  {\ce {[Rn] \ 5f^10 \ 7s^2}} |  {\ce {[Rn] \ 5f^9 \ 7s^2}} |  {\ce {[Rn] \ 5f^7 \ 6d^1 \ 7s^2}} |  {\ce {[Rn] \ 5f^7 \ 7s^2}} |  {\ce {[Rn] \ 5f^6 \ 7s^2}} | (*)   {\ce {[Rn] \ 5f^4 \ 6d^1 \ 7s^2}} | (*)   {\ce {[Rn] \ 5f^3 \ 6d^1 \ 7s^2}} | (*)   {\ce {[Rn] \ 5f^2 \ 6d^1 \ 7s^2}} | (*)   {\ce {[Rn] \ 6d^2 \ 7s^2}} | (*)   {\ce {[Rn] \ 6d^1 \ 7s^2}} |  {\ce {[Rn] \ 7s^2}} |  {\ce {[Rn] \ 7s^1}} |
(*) - יוצאי דופן בסידור האלקטרונים באורביטלים, שמעדיפים לשנות את סידור האלקטרונים באורביטלים בכדי להגיע למצבים יותר יציבים אנרגטית
(?) - הקונפיגורציה הצפויה לאותו יסוד, אך עדיין לא אוששה.
המחזור השביעי בטבלה מכיל 32 יסודות, ומכיל את היסודות הכבדים ביותר שהתגלו עד כה. חוק מדלונג(אנ') גורם ליסודות במחזור להכניס את האלקטרונים שלהם לאורביטלים  {\ce {7s}},  {\ce {5f}},  {\ce {6d}} ו  {\ce {7p}} (בסדר זה).
המחזור השביעי > תכונות ומגמות חזרתיות

כל היסודות במחזור השביעי הם רדיואקטיביים. פלוטוניום (יסוד מספר 94) הוא היסוד הכבד ביותר שקיים באופן טבעי בכדור הארץ, וכל היסודות אחריו מיוצרים באופן מלאכותי. לאקטינידים יש דרגות חמצון רבות. הרבה מהיסודות צפויים להיות בעלי תכונות שונות מהקבוצות שלהם, בעיקר ארבעת היסודות האחרונים במחזור זה.
המחזור השביעי > יסודות המחזור

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  פרנציום  רדיום  אקטיניום  תוריום  פרוטקטיניום  אורניום  נפטוניום  פלוטוניום  אמריציום  קוריום  ברקליום |  קליפורניום  איינשטייניום  פרמיום  מנדלביום  נובליום  לורנציום  רתרפורדיום  דובניום  סיבורגיום  בוהריום  האסיום |  מייטנריום  דרמשטאדטיום  רנטגניום  קופרניקיום  ניהוניום  פלרוביום  מוסקביום  ליברמוריום  טנסין  אוגאנסון |
המחזור השמיני

אף יסוד מהמחזור השמיני עוד לא התגלה. במחזור זה צפוי להיות היסוד הראשון מבלוק ה-g. עדיין לא ברור אם בכלל ניתן יהיה לייצר את כל היסודות במחזור השמיני, ולכן לא בהכרח שיהיה מחזור שמיני.
ראו גם

קבוצה (כימיה)
הטבלה המחזורית
הערות שוליים

↑  M. Laing, Where to put hydrogen in a periodic table?, Foundations of Chemistry, ‏2007 (באנגלית)
↑  M.W. Cronyn, The Proper Place for Hydrogen in the Periodic Table, Journal of Chemical Education, ‏1 באוגוסט 2003 (באנגלית)
↑  W.L. Jolly, hydrogen, אנציקלופדיה בריטניקה, ‏9 באוגוסט 2019 (באנגלית)
↑  Helium: physical properties, WebElements (באנגלית)
↑  Helium: geological information, WebElements (באנגלית)
↑  T. Cox, Origin of the chemical elements, New Scientist, ‏3 בפברואר 1990 (באנגלית)
↑  D. Brown, Helium a New Target in New Mexico, American Association of Petroleum Geologists, ‏2 בפברואר 2008 (באנגלית)
↑  W. Masterton, C.N. Hurley, Chemistry : principles and reactions, Belmont, CA: Brooks/Cole Cengage Learning, ‏2009 (באנגלית)
↑  Grochala Wojciech, On the position of helium and neon in the Periodic Table of Elements, Foundations of Chemistry, ‏2018 (באנגלית)
↑  Lithium: the essentials, WebElements (באנגלית)
↑  Chronic beryllium disease or CBD, ‏2001 (באנגלית)
1 2  R. Ash, What are the most common elements in the universe ?, The Top 10 of Everything 2006, ‏2006 (באנגלית)
↑  Structure and Nomenclature of Hydrocarbons, Purdue University (באנגלית)
↑  B. Alberts, A. Johnson, J. Lewis, M. Raff, K. Roberts, P. Walter, The Chemical Components of a Cell, Garland Science (באנגלית)
↑  Trends in Period 3 Elements, Scienceaid.co.uk (באנגלית)
מתכות המעבר מהמחזור הרביעי יוצרים תמיסות מימיות צבעוניות. מימין לשמאל: סגול -  {\ce {KMnO4}}, כחול -  {\ce {CuSO4}}, ירוק(אנ') -  {\ce {NiCl2}}, צהוב(אנ') -  {\ce {K2CrO4}}, כתום(אנ') -  {\ce {K2Cr2O7}}, אדום(אנ') -  {\ce {Co(NO3)2}}.
הבחירות הכלליות בבריטניה 1922

הבחירות הכלליות בבריטניה 1922 התרחשו ב-15 בנובמבר 1922. בבחירות אלו ניצח אנדרו בונאר לואו מן המפלגה השמרנית את ג'ון רוברט קליינס מן מפלגת הלייבור. בבחירות אלו החל עידן חדש בפוליטיקה הבריטית ובו המפלגות הגדולות הן מפלגה השמרנית והלייבור, והמפלגה הליברלית (שגם בבחירות אלו הייתה מפוצלת לשתי רשימות) הפכה למפלגה שלישית ומשנית.
בבחירות אלו לראשונה לא התרחשה הצבעה באירלנד בעקבות חתימת האמנה האנגלו-אירית, והקמת אירלנד העצמאית זמן קצר לאחר הבחירות.
מנהיגי שתי המפלגות הגדולות לא הספיקו לנצל את הישגיהם לאורך זמן. קליינס הפסיד את הנהגת המפלגה לרמזי מקדונלד זמן קצר לאחר הבחירות. ולואור פרש מתפקידו כשבעה חודשים לאחר הבחירות כתוצאה מבריאות רופפת. את לואור ירש בראשות הממשלה סטנלי בולדווין, ובך הפך לואו לראש הממשלה הבריטי שכיהן הכי מעט זמן במאה ה-20.
תוצאות

| מפלגה | מנהיג | מושבים | קולות | אחוז מן הקולות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| המפלגה השמרנית | אנדרו בונאר לואו | 344 | 5,294,465 | 38.5% |
| המפלגה הליברלית | דייוויד לויד ג'ורג' | 53 | 1,355,366 | 9.9% |
| מפלגת הלייבור | ג'ון רוברט קליינס | 142 | 4,076,665 | 29.7% |
| מפלגה ליברלית | הרברט הנרי אסקווית' | 62 | 2,601,486 | 18.9% |
| המפלגה הקומוניסטית |  | 1 | 33,637 | 0.2% |
| אחרים ועצמאיים |  | 13 |  |  |
הכוחות המזוינים הלאומיים של מולדובה

חיילים מולדובים מהחטיבה השנייה במסדר
מצעד חיל האוויר
הכוחות המזוינים הלאומיים של מולדובה (ברומנית: Forțele Armate ale Republicii Moldova) הם הכוחות הצבאיים של רפובליקת מולדובה, הכוחות אחראיים להגנת ושלמות של הרפובליקה. המחולקים לשתי זרועות עיקריות ולמספר תתי זרועות. המפקד העליון העומד בראש הכוחות המזוינים הוא הנשיא, וכיום זו מאיה סנדו.
במולדובה אין גיוס חובה ונכון לשנת 2018 כוח האדם מנה כ-8,000 חיילים בשירות פעיל ועוד כ-60,000 במילואים.
צורת ארגון

לכוחות המזוינים של מולדובה שתי זרועות עיקריות והן הצבא הלאומי והקרבינייר.
צורת ארגון > הצבא הלאומי

הצבא הלאומי מחולק לצבא היבשה וחיל האוויר. ציוד הצבא כולל כ-170 קני ורקטות ארטילריה, כ-300 כלי רכב משוריינים ומספר קטן של טנקים.
צבא היבשה כולל שלוש חטיבות חי"ר, חטיבת תותחנים אחת, גדוד כוחות מיוחדים, ומספר גדודים עצמאיים לאבטחה ומשימות שמירת שלום של האיחוד האירופי והאו"ם.
חיל האוויר משמש בעיקר למטרות הגנה אווירית ולרשותו מספר מצומצם של כלי טיס לתובלה צבאית.
צורת ארגון > הקרביניירי המולדובי

הקרביניירי המולדובי הם כוח הז'נדרמריה של מולדובה הקרביניירי המולדובי אמור להבטיח, יחד עם המשטרה או באופן עצמאי את הסדר הציבורי, הגנה על זכויות וחירויות של אזרחים, נכסי בעלים ומניעת הפרות חוק. מבנה הסוכנות מבוסס על קרביניירי האיטלקי, שם הוא מקבל את שמו. במחלקת כוחות הקרוויין יש 5 יחידות צבאיות וכ-2,000 חיילים העובדים על בסיס חוזה זמן.
בנוסף לכוחות המזוינים יש את כוח הדנובה הוא יחידת שיטור ימית, ובעבר גם את משמר הגבול המולדובי שהועבר למשרד הפנים.
היסטוריה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
ב-2 בנובמבר 1990, לפני קבלת העצמאות במולדובה, הורה הסובייט העליון המולדובי על הקמת של המשמר הרפובליקני המולדובי (Garda Republicană) כסוכנות ממשלתית צבאית. בהמשך הפך כוח זה לצבא מולדובה עם קבלת עצמאותה של רפובליקת מולדובה.
במרץ 1992, שלחה ממשלת מולדובה את צבאה להשתלט על החבל, ובין הצדדים פרצה מלחמת טרנסניסטריה. הכוחות המזוינים של טרנסניסטריה נעזרו במתנדבים אוקראינים ורוסיים אך נשענו בעיקר על יחידות צבא מתוך הארמייה ה-14 הסובייטית שהוצבה בטרנסניסטריה ופעלה עצמאית והורכבה ברובה מחיילים מקומיים. מולדובה לא הצליחה להשתלט על המחוזות המורדים והיא פנתה לעזרת הארגון לביטחון ולשיתוף פעולה באירופה בבקשה להצבת כוח צבאי לפיקוח על האזור. ניסיון זה נכשל והמלחמה הסתיימה ביולי 1992, בהסכם הפסקת אש בתיווך נשיא רוסיה בוריס ילצין. בהסכם שהביא לסוף העימות.
ב-30 באוקטובר 1992, מולדובה אשררה את האמנה בדבר כוחות צבא קונבנציונליים באירופה (אנ'), שהטילה הגבלות מקיפות על רכישה והחזקה של ציוד צבאי קונבנציונלי, וקידמה השמדה של כלי נשק וציוד צבאי שאינם עומדים בקטגוריות שנקבעו באמנה. ב-11 באוקטובר 1994 מולדובה חתמה על האמנה למניעת הפצת נשק גרעיני והצבא שלה לא מחזיק בנשק גרעיני, כימי, וביולוגי.
ב-16 במרץ 1994 מולדובה הצטרפה ליוזמת שותפות לשלום של נאט"ו.
הערות שוליים

↑  Olaru, Anna (20 במרץ 2018). В Молдове отменят обязательную военную службу. noi.md (ברוסית). נבדק ב-22 באפריל 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  2023 Moldova Military Strength, www.globalfirepower.com (באנגלית אמריקאית)
↑  Dailey, Erika; Laber, Jeri; Whitman, Lois (1993). Human Rights in Moldova: The Turbulent Dniester (באנגלית). Human Rights Watch. ISBN 9781564320896.
↑  Александрович, Жирохов Михаил (2012). Семена распада: войны и конфликты на территории бывшего СССР (ברוסית). БХВ-Петербург. ISBN 9785977508179.
↑  "6. Anularea Hotărîrii Sovietului Suprem al R.S.S. Moldova din 2 noiembrie 1990 "Cu privire la Garda republicană a Moldovei"".
↑  "Signatures of Partnership for Peace Framework Document". North Atlantic Treaty Organization. 2006-10-05. נבדק ב-2006-11-30.
רונדל של חיל האוויר המולדובי
סמל הקרביניירי המולדובי
מרחצאות קרקלה

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  מרחצאות, מוזיאון לאומי איטלקי, פארק ארכאולוגי, מוזיאון, archaeological artifact museum, אתר ארכאולוגי, מבנה רומי עתיק, מוזיאון לאומי, Museum of the Italian Ministry of Culture 
 על שם:  קרקלה 
 כתובת:  via delle Terme di Caracalla, 52 - Roma, Edificio delle Terme di Caracalla 52, 00153 Roma, Edificio Delle Terme Di Caracalla 52, Roma 
 מיקום:  עיריית רומא 
 מדינה:  איטליה 
 מבקרים בשנה:  55,440 (נכון ל־2020)
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–216
 תאריך פתיחה רשמי:  216 
 יוצר:  קרקלה 
 מידות
 שטח:  150,000 מ"ר (נכון ל־2018) 
 קואורדינטות:  41°52′49″N 12°29′34″E﻿ / ﻿41.880264°N 12.492764°E﻿ / 41.880264; 12.492764
  (למפת רומא מוגדלת) מרחצאות קרקלה(למפת רומא רגילה) מרחצאות קרקלה
 
מרחצאות קרקלה הם מרחצאות ציבוריים שנבנו על ידי הקיסר הרומי קרקלה ברומא בין השנים 212–216 לספירה. שרידי מרחצאות אלה מהווים כיום אתר תיירות פופולרי.
תיאור המרחצאות

אורך מתחם המרחצאות היה 225 מטרים ורוחבו 185 מטרים. גובהו המשוער של המבנה היה 38.5 מטרים.
המרחצאות כללו פריג'ידריום (חדר קר), טפידריום (חדר פושר) וקלדריום (חדר חם), וכן שתי פלאסטראות - חדרי כושר וחדרי אגרוף. אמת מים מיוחדת נבנתה על מנת להוביל מים למרחצאות.
המרחצאות היוו למעשה אתר נופש ומרכז תרבותי וכללו גם ספרייה ציבורית הכוללת (כמו כל ספריות התקופה) שני חדרים - האחד לטקסטים יווניים והשני לטקסטים לטיניים.
המבנה חומם באמצעות מערך חימום תת-קרקעי שהופעל על ידי שריפת פחם. מערכת זו הייתה בשימוש עד אמצע המאה ה-19.
בתקופה המודרנית

מבנה המרחצאות שימש כהשראה למספר מבנים מודרניים ובהם תחנת פנסילבניה בעיר ניו יורק וג'אטיו סאנגשאד בהאבאן - בניין האספה הלאומית בדאקה שבבנגלדש.
כיום משמש המבנה כאתר מופעים וקונצרטים. אחד הידועים בקונצרטים היה קונצרט שלושת הטנורים שנערך במקום בשנת 1990.
רעידת האדמה שפגעה באיטליה ב-6 באפריל 2009, ומרכזה היה בל'אקווילה, גרמה נזק למרחצאות.
הערות שוליים

↑  Silvia Aloisi,‏ Italy quake damages old churches and Roman baths, באתר רויטרס, 6 באפריל 2009
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007291293205171  GND: 4131683-6  MusicBrainz: 989a2d44-7c59-4681-95a5-03d66dfa60cc  VIAF: 169274945   WorldCat (עם VIAF): 169274945
וילאייט חג'אז

| --- | --- |
דגל

 
 ממשל
 משטר:  מונרכיה
 עיר בירה:  מכה
 גאוגרפיה
 יבשת:  אסיה
 היסטוריה
 הקמה:  חוק הווילאייטים
 הקמה:  1872
 פירוק:  מלחמת העולם הראשונה
 פירוק:  1916
 ישות קודמת:  האימפריה העות'מאנית איילט ג'דה
 ישות יורשת:  ממלכת חג'אז ממלכת חג'אז
 
וילאייט חג'אז (בערבית: ولاية الحجاز; בטורקית עות'מאנית: ولايت حجاز) היה אזור חג'אז בחצי האי ערב כאשר הוא נוהל כמחוז ברמה הראשונה (וילאייט) של האימפריה העות'מאנית. בתחילת המאה ה-20, לפי הדיווחים, שטחו היה 96,500 מילים רבועים (250,000 קילומטרים רבועים). חג'אז כלל את כל האדמות מהגבול הדרומי של וילאייט סוריה, דרומית לעיר מעאן, עד לגבול הצפוני של וילאייט תימן, מצפון לעיר אל לית.
למרות היעדר משאבי הטבע, לאזור הייתה חשיבות פוליטית רבה כערש האסלאם והיה מקור לגיטימציה לשלטון העות'מאנים. סובסידיות שניתנו על ידי המדינה וזכאה היו מקור ההכנסה העיקרי לאוכלוסיית שתי הערים הקדושות, אך גם המסחר שנוצר על ידי החג' היה מקור הכנסה חשוב.
הכוח הסדיר העות'מאני בחג'אז הוקם כפרקה (דיוויזיה), הכפופה לארמייה השביעית בתימן. מחוץ לערים ולעיירות, הסמכות העות'מאנית הייתה חלשה. רק באל-מדינה וג'דה היה חיל מצב קבוע.
היסטוריה > רקע

הסולטאן סלים הראשון ניצח את הסולטנות הממלוכית בשנת 1517 והשתלט על מצרים. חג'אז באותה העת, הייתה סוזרניות ממלוכית והסתמכה על מצרים ליבוא תבואה, אשר הייתה גם תחת איום של צי פורטוגזי אגרסיבי בים האדום. כתוצאה מכך, אמיר מכה, ברקת אבן מוחמד חסיני, שלח את בנו בן ה-12, מוחמד ("אבו נומי" לעתיד), למצרים והתחייב את נאמנותו לסולטן העות'מאני, יחד עם המפתח למכה. הסולטן איפשר לאמיר מכה להישאר בשלטון תמורת נאמנות לסולטן. כדי לחזק את הלגיטימיות של הסולטן בחג'אז ובעולם המוסלמי, אימץ הסולטאן את התואר אפוטרופוס שני המסגדים הקדושים. בתחילה, העות'מאנים ניהלו את חג'אז תחת איילט מצרים. השריף של מכה ייצג סמכות אימפריאלית באזור. מאוחר יותר נפל השלטון בידי מושלי ג'דה, ואיילט ג'דה הפכה מאוחר יותר לווילאייט חג'אז, עם מושל במכה.
היסטוריה > הרקונקיסטה הערבית הראשונה

מאז שנות ה-50 של המאה ה-19 החלו המוסלמים הווהאבים, כת פוריטנית מאזור נג'ד המגובה על ידי משפחת אל סעוד המשפיעה, להוות איום על יציבות חג'אז. בשנת 1801, בעוד תשומת לבו של השער הנשגב הופנתה לפלישה הצרפתית למצרים, הווהאבים השתלטו על הגנות חג'אז המקומיות ולכדו את ערי הקודש. שריף פאשה, מושל ג'דה, נאבק זמנית במכה נגד הווהאבים אך הובס לבסוף בשנת 1806. הווהאבים הטילו את משנתם הדתית המחמירה בערים הקדושות; אזכורו של הסולטן נאסר במהלך דרשות יום שישי, פקידים מארבעת המד'הבים (אסכולות הפסיקה האסלאמית) הודחו והוחלפו בוואהבים. בתחילת 1807 הורה מנהיג הצבא הווהאבי אבן סעוד לגרש את כל עולי הרגל והכוחות הנאמנים לאמיר מכה, ומאוחר יותר בזזו כוחותיו את העיר. נטען כי אבן סעוד אסר על שיירות שליוו עולי רגל חצוצרות ותופים, המנוגדות לדוקטרינות הווהאביות.
הממשלה העות'מאנית מצאה את עצמה לא מסוגלת להתעמת עם הווהאבים, ונתנה את המשימה להביס אותם למוחמד עלי פאשה החזק ממצרים בשנים 1809–1810. מוחמד עלי פאשה שיגר צבא בפיקודו של בנו טוסון פאשה בשנת 1811, והשתלט בהצלחה על מדינה ומכה בשנים 1812 ו-1813 בהתאמה. טוסון פאשה נפטר ממחלה במהלך המערכה והוחלף על ידי אחיו הצעיר, אבראהים פאשא, שהמשיך במערכה אל נג'ד, כאשר המלחמה הסתיימה רק בספטמבר 1818, עם התבוסה והתמוססות מה שהייתה המכונה המדינה הסעודית הראשונה. משנת 1818 עד 1845, האזור נוהל על ידי מצרים, עד שנאלץ מוחמד עלי להשיב את חג'אז לסולטן כתוצאה מהמלחמה המצרית-עות'מאנית השנייה. עות'מן פאשה מונה אז לראשות חג'אז. גבולות המחוז הוגדרו טוב יותר, ושריפות מכה חודשה.
היסטוריה > תקופת הווילאייט

בסוף שנות ה-60 של המאה ה-19 נשלחה ועדה לחג'אז לארגון מחדש של המחוז, ובעשורים הבאים החלו רפורמות מנהליות. חג'אז הוכרה מחדש כווילאייט ב-1872 על פי חוק הווילאייטים משנת 1864. המחוז חולק לסנג'קים, kazas ו-nahiyes‏. מכה הפכה למרכז הווילאייט, עם מדינה וג'דה כסנג'קים. המבנה המנהלי של חג'אז שופץ, אך כמה שינויים שחוקקו בשאר האימפריה לא יושמו כאן.
העיירות מכה ומדינה היו פטורות מתשלום מס ולמעשה, קיבלו סובסידיות, הנקראות "surre", מהאוצר העות'מאני שהיה אמור לחלק לעניים במכה ובמדינה. אזור חג'אז קיבל לראשונה סובסידיה בתקופת שלטונו של הח'ליף העבאסי אל-מקתדר במאה העשירית, לאחר מכן נהיה נהוג שח'ליפים וסולטנים אחרים שולחים את הסובסידיות הללו. עם זאת, מלבד תושבי מכה ומדינה, תושבי ערים וכפרים אחרים לא הרוויחו באותה מידה. גם המחוז כולו היה פטור משירות צבאי; הניסיונות לבטל פטור זה נחסמו על ידי השריף ממכה.
העות'מאנים החזיקו חיל מצב של 7,000 חיילים בפיקוד קצינים, בנוסף לשמירה האישית של השריף שכללה 500 חיילים. חיל מצב תקין הוצב בעיירות מכה ומדינה ואילו כוחות קטנים הוחזקו בג'דה, ינבוע וטאיף - כולם היו לצד מסילת הרכבת החיג'אזית האסטרטגית. מלבד התנחלויות אלה, כבישים ותשתיות אחרות לא היו בשליטת העות'מאנים - הכבישים לינבוע ממדינה דרשו מלווים חזקים ותוואי הרכבת מכה -מדינה נסגר באופן קבוע על ידי בני שבט שדרשו תשלום עבור מעבר - שוד בכבישים אלו ורצח היו נפוצים.
העות'מאנים השלימו את מסילת הרכבת החיג'אזית, המקשרת בין דמשק למדינה, בשנת 1908, אך מסילת הרכבת נפגעה קשות במהלך מלחמת העולם הראשונה וננטשה מאוחר יותר. בשנת 1916, כתוצאה ממכתבי חוסיין–מקמהון, הכריז השריף חוסיין בן עלי כמלך חג'אז.
דמוגרפיה

לא ניתן לקבוע את אוכלוסיית החג'אז המדויקת, במיוחד בגלל ניידותם של בדואים ועולים לרגל, וגם בגלל חוסר היכולת של הרשויות העות'מאניות לערוך מפקד במדינות ערב. האוכלוסייה בווילאייט נתונה על ידי המפקד העות'מאני משנת 1885 כ-3,500,000. לדברי ויליאם ל. אוקסנוולד, האוכלוסייה בפועל של חג'אז כולל האסיר בסוף המאה ה-19 נע בין 400,000 ל-800,000.
רוב האוכלוסייה לא התיישבה, וכללה נוודים ונוודים למחצה שהתפרנסו מגידול מקנה. שבטים בדואים שלטו באזור, והשליטה העות'מאנית בהם הייתה בעיקר עקיפה, ומינתה מושלים למדינה וג'דה אך אפשרה שלטון מקומי במקומות אחרים.
כלכלה

כלכלת הווילאייט נשענה במידה רבה על החג' והעלייה לרגל השנתית, בה מגיעים מוסלמים מכל רחבי העולם לערים מכה ומדינה. חשיבות העלייה לרגל הייתה כזו שרוב תושבי העיירה, בייחוד תושבי מכה ומדינה, הסתמכו על סערת עלייה לרגל לצורך פרנסה יומיומית. תושבים רבים עבדו כמדריכים עבור עולי רגל, מתווכי גמלים, בנו וסיפקו לינה לרגל, מכרו או חילקו מי זמזם. אחרים עבדו בתחזוקת מסגד אל-חראם ומסגד הנביא כמטאטאים, שוערים, משרתים, מנהיגי תפילה, מטיפים או מנקים נרות. מבין העיסוקים הללו, רבים ביותר היו מדריכי העלייה לרגל. למדריכים אלה הייתה המשימה לארגן את לינתו של הצליין, הובלתו, לפעול כמתרגם ובאופן כללי להדריך את הרגל לאורך הטקסים והתפילות הנדרשות. פרט לתשלום מצד עולי רגל, המדריך יוכל לבצע כל עסקאות על שם הצליין.
הייצוא העיקרי של חג'אז היה תמרים, חינה, עורות, בלסאם מקאני, מסטיק, דר ומי זמזם. מכיוון שיש מעט משאבי טבע באזור, היה צריך לייבא את הרוב המכריע של המוצרים, נוהג שנמשך עד תחילת המאה ה-20.
המרכז המסחרי של האזור היה עיר הנמל ג'דה, שהייתה הנמל העיקרי של ים סוף. כשהנמל חלש על נתיב סחר הקפה מתימן ונתיב הסחר מהודו, עברו דרך הנמל ספינות מערב, הודו, אפריקה ודרום אירופה, כאשר רוב הסוחרים האירופאים הקימו משרדים בנמל. מכס שנאסף בנמל היה מקור הכנסה נוסף הן לווילאייט והן לאמירות מכה. לפתיחת תעלת סואץ בשנת 1869 הייתה השפעה שלילית על המסחר בג'דה מכיוון שספינות קיטור היו יכולות לעגון בנמלים קטנים יותר כמו ינבוע על קו החוף.
בשל החום העז באזור ומחסור הגשמים, חג'אז לא יכולה הייתה לתמוך בכלכלה מבוססת חקלאות. חקלאות הייתה אפשרית רק בנווה מדבר ובפאתי השקיה של עיירות מרכזיות, כשהתמרים הם הגידול העיקרי שגדל. שבטים נוודים למחצה היו עוסקים גם בחקלאות או גידלו עדרי כבשים וגמלים.
חטיבות מנהליות

סנג'קים של הווילאייט:
סנג'ק מכה
סנג'ק אל-מדינה; הפך לסנג'אק עצמאי בקיץ 1910.
סנג'ק ג'דה
הערות שוליים

1 2  Asia by A. H. Keane, page 459
1 2 3 4  Gábor Ágoston; Bruce Alan Masters (2009). Encyclopedia of the Ottoman Empire. Infobase Publishing. p. 253. ISBN 978-1-4381-1025-7.
↑  James Minahan (2002). Encyclopedia of the stateless nations. 2. D - K. Greenwood Publishing Group. p. 734. ISBN 978-0-313-32110-8.
1 2  Nikshoy C. Chatterji (1973). Muddle of the Middle East. Abhinav Publications. p. 189. ISBN 978-0-391-00304-0.
↑  Nabataea: Hijaz Railway: History
↑  Ochsenwald, William. "Religion, Society And The State In Arabia: The Hijaz Under Ottoman Control, 1840-1908". Ohio State University Press: 10 [26].
↑  Ochsenwald, William. "Religion, Society And The State In Arabia: The Hijaz Under Ottoman Control, 1840-1908". Ohio State University Press: 17 [33].
↑  Ceziretül Arab – Hicaz ve Yemen Vilayetleri | Tarih ve Medeniyet
↑  Timothy J. Paris (2003). Britain, the Hashemites and Arab Rule: The Sherifian Solution. Taylor & Francis. p. 11. ISBN 978-0-203-00909-3.
הכעבה במכה, 1889
חצי האי ערב בשנת 1914
מפה המציגה את הפילוגים המנהליים של האימפריה העות'מאנית בשנת 1899, כולל וילאייט חיג'אז והסנג'קים.
HAZOP

HAZOP (הַזוֹפ; Hazard and operability study) היא טכניקה לזיהוי ולניתוח סיכונים. זוהי שיטת בדיקה מובנית ושיטתית לבחינת תהליך או פעולה מתוכננים או קיימים. שיטה שנועדה לזהות ולהעריך בעיות אשר עשויות להוות סיכון לאנשים או לציוד, ולמנוע תפקוד יעיל של מערכת.
טכניקת HAZOP פותחה בתחילה לניתוח מערכות ותהליכים כימיים. מאוחר יותר הורחבה השיטה למערכות ותהליכים נוספים ומורכבים, ולמערכות תוכנה. HAZOP היא טכניקה המבוססת על מילים מנחות, ומבוצעת לרוב על ידי צוות בעלי מקצוע בתחומים שונים (הרכב מולטי-דיסציפלינרי), ומתבצע בסדרה של פגישות.
ראו גם

ניהול סיכונים
בטיחות
הנדסה כימית
HACCP