stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ג'ון אוון לאו
הערות שוליים

↑  Dugan Ramirez, Christina (3 בינואר 2018). "Rob Lowe Says His Sons Are His 'Greatest Achievement': 'I Can Only Take Half the Credit'". People.com. נבדק ב-7 במרץ 2023. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Colon, Beatriz (3 בפברואר 2023). "Rob Lowe plays his look-alike son's 'unstable' father in new comedy series together". Hello. נבדק ב-7 במרץ 2023. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Brunati, Bryan (17 במרץ 2022). "A Complete Guide to Rob Lowe's 2 Sons With Wife Sheryl Berkoff! Meet Matthew and John". Closerweekly.com. נבדק ב-7 במרץ 2023. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Leonard, Elizabeth (19 בינואר 2022). "Rob Lowe's Son John Owen Reflects on Getting Sober and Leaning on His Dad: 'He Never Gave Up on Me'". People.com. נבדק ב-7 במרץ 2023. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Son of a 'Grinder': John Owen Lowe makes his mark". Sioux City Journal. 14 במאי 2016. נבדק ב-7 במרץ 2023. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Palmer, Tamara (25 ביולי 2017). "Rob Lowe's Sons Are Not Only Adorable Like Their Famous Dad, But Also Really Brainy". bravotv.com. נבדק ב-7 במרץ 2023. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Otterson, Joe (6 באפריל 2022). "Rob Lowe, John Owen Lowe Team for Netflix Comedy Series 'Unstable' With 'Santa Clarita Diet' Creator". Variety. נבדק ב-7 במרץ 2023. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Seemayer, Zach (3 במאי 2021). "Rob Lowe Talks Collaborating With Brother Chad and Son John Owen on '9-1-1: Lone Star' (Exclusive)". etonline.com. נבדק ב-7 במרץ 2023. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Thomas, Carly (3 בפברואר 2023). "Rob Lowe and His Son Discuss Taking Father-Son Dynamics to the Small Screen in 'Unstable': "Not a Whole Lot of Acting"". Hollywood Reporter. נבדק ב-7 במרץ 2023. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Goldberg, Lesley (26 באפריל 2022). "Rob Lowe — and His Son — to Star in Netflix Comedy 'Unstable'". Hollywood Reporter. נבדק ב-7 במרץ 2023. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Williams, Alexis Paige (2 באוגוסט 2017). "Rob Lowe's Youngest Son Is An Actor, Too". Bustle.com. נבדק ב-7 במרץ 2023. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Guglielmi, Jodi (2 באפריל 2020). "Rob Lowe's Son John Owen Reveals He's 2 Years Sober: 'I Am More Grateful Than Ever'". People.com. נבדק ב-7 במרץ 2023. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  McClain, James (28 בפברואר 2023). "Rob Lowe's Son John Owen Scores LA Home With Big Views". נבדק ב-7 במרץ 2023. {{cite web}}:  (עזרה)
לואיס הייזלר בול

לואיס הייזלר בול (באנגלית: Lewis Heisler Ball‏; 21 בספטמבר 1861 - 18 באוקטובר 1933) היה רופא ופוליטיקאי אמריקאי ממיל קריק האנדרד, מחוז ניו קאסל, דלאוור. הוא היה חבר במפלגה הרפובליקנית וכיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מדלאוור ושתי קדנציות כסנאטור אמריקאי מדלאוור. הוא היה ידוע בשמו האמצעי.
ביוגרפיה > ראשית חייו ומשפחתו

בול נולד ב-21 בספטמבר 1861 במיל קריק האנדרד, מחוז ניו קאסל, דלאוור, והיה בנם של ג'ון בול ושרה (בולדווין) בול. הוא למד באקדמיית הרוגבי בווילמינגטון, דלאוור, וסיים את לימודיו במכללת דלאוור בניוארק, דלאוור ב-1882. הוא קיבל את התואר הרפואי שלו מבית הספר לרפואה של אוניברסיטת פנסילבניה בפילדלפיה ב-1885  והחל לעסוק ברפואה ב־Brandywine Springs, ליד וילמינגטון ב-1887. הוא התחתן עם קתרין שפרינגר ג'סטיס ב-14 בנובמבר 1893.
ביוגרפיה > העידן של אדיקס

בתחילת המאה ה-20, דלאוור עברה מהפך פוליטי. הברור ביותר לציבור היה הפילוג המר במפלגה הרפובליקנית שנגרם, בין השאר, על ידי שאיפותיו של ג'יי אדוארד אדיקס למושב בסנאט האמריקני. תעשיין של חברת גז, הוא הוציא כמויות אדירות מהונו שלו כדי לבנות מפלגה רפובליקנית, מתוך מחשבה על מטרה זו. הוא הצליח במידה רבה במחוז קנט ובמחוז סאסקס הדמוקרטים, ומימן את הארגון של פלג שזכה לכינוי "הרפובליקנים של האיחוד". בינתיים, הוא יצר אויבים מרים של "הרפובליקנים הרגילים" של מחוז ניו קאסל, שרבים מהם ראו בו לא יותר מאשר "שוכר שטיחים" מפילדלפיה.
בול היה "רפובליקני רגיל", ויריב בולט של אדיקס. ככזה הוא נבחר לגזבר המדינה של דלאוור מ-1899 עד 1901. לאחר מכן הוא נבחר לבית הנבחרים של ארצות הברית בשנת 1900 וכיהן עם הרוב הרפובליקני בקונגרס ה-57 מ-4 במרץ 1901 עד 3 במרץ 1903, במהלך הממשל של נשיאי ארצות הברית ויליאם מקינלי ותאודור רוזוולט.
בשנת 1899 התפנה אחד המושבים בסנאט של דלאוור, והרפובליקנים של האיחוד בעצרת הכללית של דלאוור ניסו לבחור באדיקס. למרות שלא היו להם מספיק קולות לעשות זאת, הרפובליקנים של האיחוד הצליחו לחסום את הבחירה של כל מועמד אחר. בגלל הקיפאון הזה, המושב נשאר פנוי במשך ארבע שנים. כאשר מושב הסנאט השני נפתח ב-1901, גם הוא נותר פנוי עקב הקיפאון. לבסוף, ב-1903, העניין הפך לחדשות לאומיות ולמבוכה יותר מדי. אדיקס התרצה ואפשר לבול להיבחר לשנתיים שנותרו במושב הראשון והסגן של אדיקס, ג'יימס פרנק אלי נבחר למושב השני.
ביוגרפיה > סנאטור ארצות הברית

בול נבחר לסנאט האמריקאי ב-2 במרץ 1903, וכיהן בשנתיים הנותרות של הקדנציה עם הרוב הרפובליקני בקונגרס ה-58. בשנת 1905, כאשר הסתיימה כהונתו של בול, האספה הכללית שוב נקלעה למבוי סתום ולקח עוד שנתיים למלא את המושב. חוסר היכולת החוזרת ונשנית של האספה הכללית של דלאוור למלא חובה חוקתית זו השפיע רבות על האומה לצורך בתיקון ה-17 המאפשר את הבחירה העממית של סנאטורים אמריקאים.
בשנת 1918, בול נבחר לסנאט האמריקני בבחירות העממיות השניות של סנאטור אמריקאי בדלאוור, כשהביס את הסנאטור הדמוקרטי האמריקני המכהן וילארד סולסברי הבן במהלך הקדנציה הזו, בול כיהן עם הרוב הרפובליקני בקונגרס ה-66, ה-67 וה-68 של ארצות הברית. בקונגרס ה-66 הוא היה יושב ראש הוועדה להצעות חוק רשומות ובקונגרס ה-67 וה-68 היה חבר בוועדה למחוז קולומביה. הוא גם מונה כחבר בוועדת השכירות של וושינגטון. מעשיו של בול עם עמלת שכר הדירה הכעיסו כמה אנשים. באוגוסט 1921 נורתה ירייה לעבר בול כשהוא נוהג במכונית, למרות שהוא לא נפצע. הסנאטור קיבל מכתב איום ביום התקיפה.
ביוני 1919 הוא הצביע בעד התיקון ה-19 המקנה זכות בחירה לנשים.
בול מעולם לא נחשב לסנאטור אמריקאי יעיל במיוחד מבחינת השגת חסות על דלאוור. הוא הפך ליריב של ט. קולמן דו פונט, הנשיא לשעבר של EI du Pont de Nemours and Company והמנהיג היעיל של המפלגה הרפובליקנית בדלאוור. דו פונט קיווה להיות המועמד הרפובליקני לנשיא ארצות הברית בשנת 1920, אך מאמציו החלו להתמוטט כאשר בול נטש אותו לאחר ההצבעה הראשונה בוועידה הלאומית הרפובליקנית ב-1920. לאחר מכן, בשנת 1922, בול לא תמך בדו פונט כיוון שביקש כהונה מלאה בסנאט האמריקאי בעצמו. ב-1924 דו פונט הביס את בול על מועמדות מפלגתם לכהונה מלאה ב-1924.
ביוגרפיה > מוות ומורשת

בול מת בבוקר ה-18 באוקטובר 1933, בביתו בפוקלנד, דלאוור, עקב דלקת ריאות.   הוא נקבר בבית הקברות של כנסיית סנט ג'יימס אפיסקופלית ליד סטנטון, דלאוור.
הערות שוליים

↑  "Penn and the U.S. Congress Roster of Alumni, Faculty and Trustees 1774 to the present". University of Pennsylvania. אורכב מ-המקור ב-13 בספטמבר 2012. נבדק ב-27 בנובמבר 2011. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  מילה מזעזעת היסטורית ששימשה את תושבי הדרום לתיאור צפוניים לכאורה אופורטוניסטים או מפריעים שהגיעו למדינות הדרום לאחר מלחמת האזרחים האמריקאית, ונתפסו כמנצלים את האוכלוסייה המקומית למטרות כלכליות משלהם, רווח פוליטי או חברתי.
↑  "S. Doc. 58-1 - Fifty-eighth Congress. (Extraordinary session -- beginning November 9, 1903.) Official Congressional Directory for the use of the United States Congress. Compiled under the direction of the Joint Committee on Printing by A.J. Halford. Special edition. Corrections made to November 5, 1903". GovInfo.gov. U.S. Government Printing Office. 13 בנובמבר 1903. p. 12. נבדק ב-2 ביולי 2023. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Shoot At Senator Active In Rent Bill" (PDF). The New York Times. New York. 19 באוגוסט 1921. p. 2. נבדק ב-19 בנובמבר 2009. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Dr. L. H. Ball Dead at 72; Long Active". The News Journal. Wilmington, Delaware. 18 באוקטובר 1933. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Dr. L. Heisler Ball Dies of Pneumonia; Burial Tomorrow". The Morning News. Wilmington, Delaware. 19 באוקטובר 1933. {{cite news}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: n2005175477  SNAC: w61r9597  US Congress: B000100  VIAF: 16642691   WorldCat (עם VIAF): 16642691
שרלוט סקוט

| --- | --- |

 לידה:  8 ביוני 1858 לינקולן, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  10 בנובמבר 1931 (בגיל 73) קיימברידג', הממלכה המאוחדת 
 מקום קבורה:  Ascension Parish Burial Ground 
 מקום לימודים:  גירטון קולג'  אוניברסיטת לונדון  אוניברסיטת קיימברידג' 
 מנחה לדוקטורט:  ארתור קיילי 
 מוסדות:  מכללת ברין מאר (1885–1924)  אוניברסיטת קיימברידג' 
 תלמידי דוקטורט:  Louise Duffield Cummings, Emilie Martin, Virginia Ragsdale, Bird Margaret Turner, Isabel Maddison, Ruth Gentry, מרגריט להר, Mary Gertrude Haseman 
 
שרלוט סקוט (באנגלית: Charlotte Scott;‏ 8 ביוני 1858 – 10 בנובמבר 1931) הייתה מתמטיקאית בריטית שחיה בארצות הברית ופיתחה רבות את החינוך המתמטי לנשים. היא הייתה האישה הבריטית הראשונה שהשיגה דוקטורט במתמטיקה, ופרסמה את המאמר הראשון באמריקה שהתקבל באירופה.
חיים אישיים > ילדות ונעורים

סקוט נולדה ב-1858 לקיילב ואליזה סקוט. היא גדלה במשפחה של נוצרים נון-קונפורמיסטים שהאמינו ברפורמות חברתיות, ובין השאר חינוך נשים. אביה שכר לה מגיל צעיר מורים למתמטיקה, מה שגרם לה להתעניין במתמטיקה כבר בגיל שבע. הסיבה היחידה שהמורים הסכימו ללמד את סקוט היא שאביה היה מנהל של קולג' לנקשייר.
חיים אישיים > לימודים

באותה תקופה, מעט מאוד מקומות הסכימו ללמד נשים לימוד שאינו יסודי, ושום קולג' לא היה מקבל אותן. היא זכתה במלגה בגיל שמונה עשרה לקולג' גירטון בזכות לימודיה הביתיים. ב-1880, אחרי ארבע שנות לימוד, סקוט הגיע למבחנים הסופיים לתואר ראשון במתמטיקה באוניברסיטת קיימברידג'. סקוט קיבלה את הציון השמיני בגובהו באוניברסיטה, והייתה אמורה לקבל פרס בטקס חלוקת הפרסים של האוניברסיטה. אבל, האוניברסיטה לא נתנה באותה תקופה פרסים לנשים. בטקס, כשהכרוז הגיע לשמיני, כל המחזור של סקוט התחיל לצעוק את שמה ולדרוש שיתנו לה את הפרס, אם כי עדיין לא נתנו לה אותו. אבל, כתוצאה ממקרה זה אוניברסיטת קיימברידג' שינתה את חוקיה והתחילה לתת פרסים לנשים.
חיים אישיים > זכויות נשים

בהמשך חייה עברה לארצות הברית, והייתה שם מתמטיקאית חשובה. במהלך כל חייה תמכה מאוד בשוויון זכויות פוליטיות ולימודיות לנשים, והאמינה שעל מנת להגיע לשוויון צריכים לדבוק בקונסרבטיזם במקומות בהם לא פגע בנשים. היא לא הסכימה עם נשים שעישנו או שמו מייקאפ, אבל כן הסתפרה בתסרוקות לא מקובלות לנשים. כשלימדה במכללת ברין מאר, שלחה את המכתב הבא לנשיא המכללה בנושא כיתות נשים: ”
אני מוטרדת ומאוכזבת מאוד לגלות כעת, שאתה נוקט עמדה לפיה ראוי 'לדלל' את המקצועות האינטלקטואלים כדי שיתאימו לנשים, ושיש לאמץ סטנדרט נמוך יותר במכללה של נשים מאשר במכללה של גברים. אני לא מצפה מחברי הסגל האחרים בפקולטה להרגיש כך בנושא זה; הם, כמו (כמעט) כל הגברים שהכרתי, ללא ספק נוקטים יחס של סובלנות, משועשעים וחביבים למחצה, לגבי השאלה כולה; כי גם כאשר גברים מוכנים לסייע בחינוך נשים, הם עושים זאת מתוך מאגר פנימי של התנשאות.”
חיים מקצועיים

לאחר שסקוט עברה לארצות הברית ב-1885, היא הייתה אחת מהמורים הראשונים מכללת ברין מאר לנשים. היא הייתה המתמטיקאית הראשונה בקולג', והובילה את מחלקת המתמטיקה בקולג'. מתוך תשע נשים שקיבלו תואר דוקטור במתמטיקה בברין מאר באותה תקופה, היא לימדה שלוש. בשנת 1894 פרסמה סקוט את ספרה "An Introductory Account of Certain Modern Ideas and Methods in Plane Analytical Geometry". סקוט הייתה אחת מהמתמטיקאים הראשונים שהבדילו בין רעיון כללי לדוגמה ספציפית. היא היוותה חלק משמעותי מהמעבר של המתמטיקה להוכחות אבסטרקטיות. בשנת 1891 היא הפכה לאישה הראשונה באגודה האמריקנית למתמטיקה. היא שירתה כאישה הראשונה במועצה העליונה של האגודה האמריקנית, מה שהיה מעמד גבוה מאוד. המאמר שלה, "הוכחה למשפט היסודי של נתר", שמזוהה כמאמר האמריקאי הראשון שהפך למקובל בבריטניה. בשנת 1906 סקוט שירתה כסגנית הנשיא של האגודה האמריקנית למתמטיקה.
ראו גם

האגודה האמריקאית למתמטיקה
קיימברידג'
הערות שוליים

↑  Oxford Dictionary of National Biography
↑  biographies of women in mathematics
↑  Women of mathematics
↑  encyclopedia of world scientists
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007274039205171  CiNii: DA08609323  GND: 117453463  ISNI: 0000 0001 1699 8264  LCCN: n86863740  MGP: 6965  RERO: 02-A024418310  SUDOC: 245263098  VIAF: 114004357   WorldCat (עם VIAF): 114004357 
דף קטגוריה זה כולל את 3 הדפים הבאים, מתוך 3 בקטג
ניו יורק איילנדרס

ניו יורק איילנדרס (באנגלית: New York Islanders) היא קבוצת הוקי קרח מקצוענית מאלמונט, ניו יורק, ארצות הברית, המשחקת בליגת ה-NHL בה היא חברה בבית המטרופוליטני שבחטיבה המזרחית. הקבוצה מבוססת מאז היווסדה באי לונג איילנד, ומכאן שמה.
הקבוצה נוסדה ב-1972 כדי לתפוס את האולם שהוקם בעיירה יוניונדייל, פרבר של העיר במחוז נסאו בלונג איילנד, ולמנוע מהליגה המתחרה, ה-WHA, מלתפוס אותו בקבוצה משלה. ב-2011 הצביעו תושבי מחוז נסאו במשאל נגד הקמת אולם ביתי חדש לאיילנדרס, שהיה אמור להחליף את ה"נסאו וטרנס ממוריאל קוליסאום" בו שיחקה הקבוצה מאז היווסדה, שנחשב לאולם המיושן ביותר בליגה. כתוצאה מהכישלון במשאל, הכריזה הקבוצה ב-2012 על מעבר לברוקלין עם סיום חוזה השכירות שלה ב"קוליסאום" ב-2015, ועם סיום משחקיה בעונת 2014/15 עברה לביתה החדש - ברקליס סנטר. לאחר חמש שנים שבה הקבוצה זמנית לאולמה הישן ביוניונדייל, כשבמקביל נבנה לה אולם קבוע חדש בעיירה הסמוכה אלמונט, אליו עברה בעונת 2021/22.
האיילנדרס זכו בארבעה גביעי סטנלי בארבע עונות רצופות - מ-1980 עד 1983.
היסטוריה > 1985 - 1993: עליות ומורדות

השחקנים שהרכיבו את השושלת שזכתה בארבעת הגביעים הרצופים, שרובם שיחקו בקבוצה במשך כל ארבע השנים, החלו לעזוב בהמשך העשור. בוב ניסטרום פרש ב-1986 בשל פציעה, ובסוף אותה עונה עזב המאמן אל ארבור את הקבוצה. עונה אחת לאחר מכן עזבו גם קלארק ג'יליס שעבר לבאפלו סייברס ומייק בוסי שפרש מפעילות. האיילנדרס נשארו תחרותיים במשך שלוש עונות, אולם לא עברו את הסיבוב השני של הפלייאוף.
בתום עונת 1988 פרש מפעילות גם דני פוטוון, כשבמאזן הקריירה שלו 310 שערים ו-752 אסיסטים, ובסך הכל 1052 נקודות - כולם שיאי NHL עבור מגן (שיאיו נשברו מאז).
עונת 1989 סימנה את הסוף המוחלט של השושלת. גם חזרתו של אל ארבור באמצע העונה לא עזרה לאיילנדרס לחמוק ממאזן שלילי, הגרוע ביותר בליגה, ומהחמצת הפלייאוף לראשונה מאז 1974. בילי סמית, השחקן האחרון שנשאר בקבוצה מאז היווסדה, פרש בתום העונה.
העונות הבאות לא היו טובות גם הן - ב-1990 נוצחו האיילנדרס על ידי הריינג'רס בסיבוב הראשון של הפלייאוף, ובעונת 1991, ללא בראיין טרוטייה שעזב לפיטסבורג פינגווינס, כלל לא עלו אליו לאחר שסיימו את העונה הרגילה עם 25 ניצחונות בלבד.
המנהל הוותיק, ביל טורי, הגיב בסדרה של עסקאות ששינו לחלוטין את סגל הקבוצה. הכוכב הגדול היחיד שנותר בקבוצה, פאט לפונטיין שהגיע ב-1984, הועבר לבאפלו עם שחקנים נוספים ובמקומו הגיעו, בין השאר, החלוץ המוכשר פייר טורז'ון והמגן הגרמני הקשוח אובה קרופ. במסגרת שטף השחקנים הסובייטים לשעבר שהגיעו באותה שנה לליגה עם התפרקות ברית המועצות הגיעו לקבוצה החלוץ הרוסי ולדימיר מלאחוב והמגן הליטאי דריוס קספרייטיס. הללו הצטרפו לשחקנים ששרדו מעונות קודמות כמו דרק קינג וריי פרארו. בעונה הראשונה של הסגל החדש החמיצו האיילנדרס את הפלייאוף. טורי פוטר, ואל משרת המנהל נכנס סגנו, דון מלוני.
בעונת 1993 התברר שעסקת לפונטיין-טורז'ון הייתה משתלמת. טורז'ון כיכב בהתקפת הקבוצה עם 58 שערים ו-74 אסיסטים, והוביל אותה לפלייאוף עם המאזן הטוב ביותר שלה מזה שש עונות.
בסיבוב הראשון בפלייאוף, מול וושינגטון קפיטלס, כיכב ריי פרארו כשהבקיע שערי ניצחון בשני משחקים שהגיעו להארכה. על הניצחון בסדרה העיב זעזוע מוח של טורז'ון, שהותקף על ידי שחקן של הקפיטלס בעודו חוגג את השער שניצח את הסדרה.
ללא טורז'ון הפצוע התייצבו האיילנדרס לסדרה מול הקבוצה שנחשבה לטובה ב-NHL - פיטסבורג פינגווינס, אלופת שתי העונות הקודמות על כוכביה מריו למיה, יארומיר יאגר ורון פרנסיס. הפינגווינס היו מועמדים ברורים לנצח את הסדרה ואף לזכות בגביע בפעם השלישית, אולם בעזרת משחק הגנה משובח בראשות קספרייטיס והשוער גלן הילי הביאו האיילנדרס את הסדרה למשחק שביעי ומכריע. המשחק השביעי, בפיטסבורג, הגיע להארכה, ובה כבש הצ'כי דויד וולק את שער הניצחון של המשחק והסדרה כולה, והשלים ניצחון מפתיע מאוד לאיילנדרס על האלופה היוצאת.
בגמר החטיבתי פגשו האיילנדרס את מונטריאול קנדיאנס, אולם למרות חזרתו של טורז'ון לשורותיהם נוצחו בחמישה משחקים. כפי שהתברר עם השנים, הסדרה מול הפינגווינס בסיבוב השני היא סדרת הפלייאוף האחרונה שהאיילנדרס ניצחו עד 2016.
היסטוריה > 1994 - 2015: שקיעה ממושכת וסוף זמני לעידן ה"קוליסאום"

עונת 1994 של האיילנדרס סימנה את תחילת שקיעתה של הקבוצה. השוער גלן הילי סולק מהקבוצה בעקבות חילוקי דעות חוזיים, ובמקומו הובא רון הקסטול, שבנה לעצמו מעמד של כוכב בפילדלפיה. הקסטול התגלה כאכזבה באיילנדרס, ומפח הנפש של האוהדים הגיע לשיאו כאשר הריינג'רס השנואים ניצחו את האיילנדרס בסיבוב הראשון של הפלייאוף בדרך לזכייה בגביע סטנלי לאחר 54 שנים של הפסקה. בתום העונה סיים המאמן הוותיק אל ארבור את הקדנציה השנייה והאחרונה שלו בקבוצה.
המחצית השנייה של שנות ה-90 המשיכו את מגמת הדעיכה של הקבוצה. טורז'ון, מלאחוב ופרארו עזבו, והקבוצה נמכרה ב-1996 לאיש העסקים ג'ון ספיינו, אולם ספיינו שילם רק חלק קטן מסכום הקנייה והקבוצה חזרה לידי פיקט, ותחקיר של עיתון מקומי בלונד איילנד גילה שספיינו הוא נוכל. גם בעמדת המאמן חלו שינויים תכופים, והקבוצה שקעה והלכה, כשהפלייאוף ממנה והלאה לאורך שארית העשור.
לפני עונת 2001 נמכרה הקבוצה לצ'ארלס וונג, מייסד חברת טכנולוגיית המידע "קומפיוטר אסושיאייטס". וונג נתן למייק מילברי, מנהל הקבוצה, יד חופשית בבחירת השחקנים. מילברי הגיב בצעדים שנראו תמוהים כאשר ויתר על מי שנחשב לשוער העתיד של הקבוצה, רוברטו לואונגו, ועל המגן אולי יוקינן. הוא הפתיע גם בדראפט של אותה עונה כאשר ויתר על מי שנחשבו לשתי הבחירות הראשונות הבטוחות, דני היטלי ומריאן גבוריק, ובחר את השוער ריק דיפייטרו. הבחירות של מילברי התגלו ככישלון, כשהקבוצה סיימה עם המאזן הגרוע בליגה ולא עלתה לפלייאוף זו העונה השביעית ברציפות. למגינת לבם של האוהדים, מילברי האשים בכישלון את מאמן הקבוצה, בוץ' גורינג - מגיבורי השושלת של שנות ה-80, ופיטר אותו.
הרכש לפני עונת 2002 היה מוצלח יותר. מייקל פקה הגיע מבאפלו סייברס ומונה לקפטן הקבוצה. האיילנדרס רכשו גם את החלוץ הרוסי אלכסיי יאשין, כוכב מוכח בליגה, מאוטווה סנטורס, והצליחו לשים ידם גם על אחד השוערים הטובים בליגה, כריס אוזגוד. שלושת שחקני הרכש הובילו את האיילנדרס לעונה רגילה של 96 נקודות, המאזן הטוב ביותר של הקבוצה מזה 18 עונות, אך בפלייאוף נוצחו האיילנדרס על ידי טורונטו מייפל ליפס. גם בשנתיים שלאחר מכן נוצחו האיילנדרס בסיבוב הראשון של הפלייאוף.
השנים שלאחר העונה המבוטלת של 2005 לא שינו את מעמדה של הקבוצה בליגה. האיילנדרס לא עלו לפלייאוף מאז ועד 2013, למעט בעונת 2007 בה נוצחו שוב בסיבוב הראשון על ידי באפלו סייברס.
בעונת 2011 ניסתה הקבוצה לגייס לשורותיה את השוער הרוסי הוותיק יבגני נבוקוב, לאחר שלקחה על עצמה את חוזהו בדטרויט רד וינגס. נבוקוב סירב להתייצב בקבוצה, וזו השעתה אותו עד לסיום העונה. נבוקוב שב לקבוצה בעונת 2012, אולם לא היה יכול להצילה מעונה חלשה שהסתיימה במקום האחרון בבית האטלנטי.
בעונת 2012/13 שבה הקבוצה לפלייאוף, אך שוב נוצחה בסיבוב הראשון, הפעם על ידי פיטסבורג פינגווינס. בעונת 2013/14 שבה הקבוצה לסורה, וסיימה במקום האחרון בבית המטרופוליטני, והרצף הלא מחמיא נמשך גם בעונת 2014/15 עם הדחה נוספת בסיבוב הראשון בפלייאוף, בעונה שבסיומה נפרדה הקבוצה מביתה הישן במחוז נסאו ועברה לביתה החדש בברוקלין.
היסטוריה > המעבר לברוקלין

האולם שהיה האולם הביתי של הקבוצה מאז היווסדה, "נסאו וטרנס ממוריאל קוליסאום", לא עבר שיפוץ יסודי מאז הקמתו ב-1972 ונחשב בשנותיהם האחרונות של האיילנדרס בו לאולם המיושן ביותר ב-NHL. הצעה להקים לקבוצה אולם ביתי חדש, בשילוב בנייני מגורים ומרכז מסחרי, עמדה למשאל בקרב תושבי מחוז נסאו ב-1 באוגוסט 2011 ותוצאות המשאל היו התנגדות להקמת האולם. מאחר שהאולם החדש היה חייב להיות מוכן עם סיום חוזה השכירות של הקבוצה ב"נסאו וטרנס ממוריאל קוליסאום" בסיום עונת 2014/15, הרי שתחילת ההקמה הייתה צריכה להתקיים עוד במהלך 2011 או תחילת 2012, כתלות בתוצאות המשאל. לכן, עקב דחיית ההצעה להקמת אולם חדש, הוכרחה הקבוצה לעזוב את מחוז נסאו בסיום עונת 2014/15 ולחפש לעצמה בית חדש.
על מנת להישאר בלונג איילנד, בדקה הקבוצה אפשרות לשחק בברקליס סנטר שבברוקלין - האולם הביתי של קבוצת ה-NBA ברוקלין נטס. האולם לא תוכנן מראש למשחקי הוקי קרח, והאיילנדרס קבעו באולם משחק טרום-עונה מול ניו ג'רזי דווילס באוקטובר 2012 על מנת לבדוק את התאמתו, אך בשל סכסוך עבודה שהתגלע בין ה-NHL לבין איגוד השחקנים שלה הוכרזה השבתת מגן בליגה והמשחק לא התקיים.
למרות זאת, הכריזה הקבוצה רשמית ב-24 באוקטובר 2012 על מעבר לברוקלין החל מעונת 2015/16, תוך שמירת השם ניו יורק איילנדרס. בסופו של דבר, משחקי טרום עונה שנערכו ב-2013 ו-2014 הוכיחו את תאימותו של האולם הלכה למעשה, והוא נקבע סופית כביתם החדש של האיילנדרס.
היסטוריה > 2015 - 2019: ימי ברוקלין

העונה הראשונה של האיילנדרס בביתה החדש הייתה מוצלחת יותר מהאחרונות בביתה הישן, כאשר לאחר עלייה קשה לפלייאוף הפתיעו האיילנדרס את פלורידה פנתרס כנגד חסרון ביתיות, ובכך ניצחו סדרת פלייאוף לראשונה מאז 1993. בסיבוב השני הובסו האיילנדרס מול טמפה ביי לייטנינג והודחו.
עונת 2016/17 נפתחה בצורה קשה, למרות רכש שכלל את הקפטן הוותיק של ויניפג ג'טס אנדרו לד. המאמן הוותיק ג'ק קפואנו פוטר מתפקידו, ושחקן העבר דאג וייט מונה במקומו. למרות ביצועים משופרים בחלק השני של העונה, כשלו האיילנדרס ונותרו מחוץ לפלייאוף, היעדרות שנמשכה גם בעונת 2017/18.
בעונת 2018/19, ללא הקפטן ג'ון טווארס שעזב לטורונטו מייפל ליפס, חזרו האיילנדרס לפלייאוף והדיחו את פיטסבורג פינגווינס בארבעה משחקים בלבד בסיבוב הראשון - אך בסיבוב השני, למרות יתרון ביתיות, הודחו בארבעה משחקים בלבד על ידי קרוליינה הוריקנס.
היסטוריה > השיבה למחוז נסאו

במהלך עונת 2017/18 הודיעו האיילנדרס על כוונתם לשוב אל מחוץ לתחום המוניציפלי של העיר ניו יורק, ועל אולמם המיועד החדש, העומד להיבנות בעיירה אלמונט שבמחוז נסאו, על גבול רובע קווינס של העיר. ב-2020 הודיעה הקבוצה כי האולם החדש ייקרא "UBS ארנה".
כמו כן הודיעה הקבוצה כי עד שהאולם יהיה מוכן תשוב הקבוצה חלקית למחוז נסאו, ותשחק חלק ממשחקיה הביתיים באולמה הישן, "נסאו וטרנס ממוריאל קוליסיאום" ביוניונדייל, שעבר לצורך כך שיפוץ מקיף. את שתי העונות הראשונות מאז ההודעה אכן שיחקה הקבוצה תוך שהיא מפצלת את משחקיה הביתיים בין שני האולמות.
לקראת עונת 2020/21 הודיעה הקבוצה שתשוב באופן מלא לארח את משחקיה ביוניונדייל, לעונה אחת אחרונה לפני המעבר לאולם החדש. "UBS ארנה" נחנך כאולמה החדש והקבוע של הקבוצה בעונת 2021/22.
היסטוריה > ריצות הפלייאוף של 2020 ו-2021

בעזרת יכולת הגנתית משובחת בהנהגת השוער הרוסי סמיון ורלאמוב ומגן הרכש אנדי גרין, עלו האיילנדרס לפלייאוף שנערך במתכונת מיוחדת לאחר שהעונה הרגילה נעצרה טרם סיומה עקב מגפת הקורונה. בסיבוב המוקדם שנוסף לפלייאוף ניצחו האיילנדרס את פלורידה פנתרס ולאחר מכן הפתיעו בסיבוב הראשון את וושינגטון קפיטלס תוך שיפור משמעותי גם בחלק ההתקפי. בסיבוב השני חוללו האיילנדרס הפתעה נוספת כשהדיחו את המדורגת ראשונה בחטיבה המזרחית, פילדלפיה פליירס, תוך שהם מחלקים את עמדת השוער בין ורלאמוב למחליפו הגרמני תומאס גרייס.
בגמר החטיבתי לא עמד לאיילנדרס כוחם מול טמפה ביי לייטנינג העדיפה, והם הודחו בשישה משחקים.
בעונת 2020/21, שנערכה בחלוקת בתים מיוחדת ובמתכונת מקוצרת עקב מגבלות מגפת הקורונה, סיימו האיילנדרס במקום הרביעי בבית המזרחי. למרות זאת עברו שתי קבוצות שדורגו מעליהם, פיטסבורג פינגווינס ובוסטון ברואינס, בשני הסיבובים הראשונים, תוך שסמיון ורלאמוב הולך ומשתלט על עמדת השוער הראשון על פני הכוכב הצעיר איליה סורוקין.
בסיבוב השלישי שוב פגשו האיילנדרס את יריבתם מהעונה הקודמת, האלופה המכהנת טמפה ביי לייטנינג. הסדרה ההפכפכה נגררה למשחק שביעי, שבו ניצחו הלייטנינג בשער בודד ושוב מנעו מהאיילנדרס הגעה לסדרת הגמר.
היסטוריה > 2021 - ההווה

בעונת 2021-22 עברו האיילנדרס אל ביתם החדש והקבוע, UBS ארנה בעיירה אלמונט שבמחוז נסאו. העונה הראשונה בבית החדש הסתיימה בכישלון, כאשר לאחר שלוש עליות רצופות לפלייאוף החמיצה הקבוצה את הפלייאוף. בסיום העונה פוטר המאמן שהוביל אותה להצלחות בעונות הקודמות, בארי טרוץ. האיילנדרס שבו לפלייאוף בשתי העונות שלאחר מכן, אך הודחו בסיבוב הראשון.
לוגו

הלוגו המקורי של האיילנדרס, בצבעים כחול וכתום, כלל את האותיות NY כאשר האות Y כוללת בתוכה צורה של מקל הוקי. ברקע צוירה צללית של החלק המזרחי של לונג איילנד - החלק של האי שאינו כלול בתחום המוניציפלי של העיר ניו יורק.
ב-1995 נעשה ניסיון לעדכן את הלוגו של הקבוצה, עם לוגו חדש שנודע בשם "לוגו הדייג", שבמרכזו דייג אוחז במקל הוקי ומגן על שער. הלוגו התקבל בעוינות על ידי האוהדים והוסר כעבור שתי עונות בלבד לטובת חזרה ללוגו המקורי. לקראת עונת 2011 ביצעה הקבוצה שינוי שולי בלוגו - למקל ההוקי באות Y נוספה חריטה נוספת, רביעית, כדי לסמל את ארבעת גביעי סטנלי בהם זכתה הקבוצה.