stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
באבא
הערות שוליים

↑  באבא, באתר מילון תרמילאים
↑  ראו באבא ראמדב. עוד דוגמה היא השיר Don't Worry, Be Happy המבוסס על ציטוט של הגורו ההודי מהר באבא.
↑  אוהד שקד, הודו – דתות
↑  יורם בילו, שושלת אבוחצירה - הילולה בנתיבות, אתר מסע אחר
1 2  הרב ד"ר דורון דנינו, "עלייה-לחצרות-מקובלים ולקברי קדושים בישראל המודרנית, עמודים, חשוון-כסלו התשע"א
↑  ע"פ 1828/14 אשר דאהן נ' מדינת ישראל, ניתן ב־27 ביוני 2019
↑  יוסי בר מוחא, מחבר הספר "קדושים בע"מ", "הפנים האמיתיות", ערוץ 10, 11. 4. 7
↑  אלה לוי-וינריב, ‏המקובלים על הכוונת רשות המסים: ה"באבא ברוך" חשוד בהעלמות מס של מיליוני דולרים, באתר גלובס, 17 באפריל 2012
↑  "באבות? רק אתמול חזרו בתשובה", באתר כיכר השבת
↑  באבא נולד: ממאבטח באילת למסיר כישופים, באתר www.hidabroot.org
↑  הגר"מ מאזוז על 'פרשת המן': "לא צריך 'באבות'. תתפללו בעצמכם", באתר בחדרי חרדים
↑  הרב דוד יוסף: השקר של הבאבות. צפו, באתר "סרוגים", 2 בספטמבר 2020
↑  גיא עזרא, ‏הרב דוד יוסף תוקף: "אנשים טיפשים מקבלים ברכות ומשלמים כסף", באתר "סרוגים", 20 באוגוסט 2017
↑  אליהו קאופמן, על באבות ועל בובות, באתר News1 מחלקה ראשונה, 15 באוקטובר 2012
↑  תעשיית הבאבות: כך נבנית התשתית הכלכלית של חצרות הרבנים העשירות בישראל, באתר Forbes Israel, ‏2014-01-19
↑  האם בקרוב מקובלים יצטרכו לשלם מיסים?, באתר נאמני תורה ועבודה, ‏2015-07-14
↑  אי-הסדרת מיסוי ענף המקובלים, באתר רשות המסים בישראל, משרד האוצר
↑  אלה לוי-וינריב, ‏נכדו של הבאבא סאלי ישלם כ-5 מיליון שקל לרשות המסים, באתר גלובס, 18 באוקטובר 2020
↑  אלה לוי-וינריב, ‏המקובלים על הכוונת רשות המסים: ה"באבא ברוך" חשוד בהעלמות מס של מיליוני דולרים, באתר גלובס, 17 באפריל 2012
↑  מס המיליונים של רבי יקותיאל אבוחצירא, באתר כיכר השבת
↑  תקדים משפטי: רבנים ישלמו מס על מתן שירותי דת, באתר מקור ראשון, ‏2019-02-11
קבר באבא סאלי
קברו של הבאבא אלעזר - נרצח בידי מאמין מאוכזב
רבי ברוך אבוחצירא הבאבא ברוך. ה"באבא ברוך"
חתימת הבאבא סאלי, משמש כקמע
ברנרד לאון

| --- | --- |

צילום משנת 2008
 לידה:  7 ביוני 1921 אוטנה, ליטא 
 פטירה:  16 בפברואר 2021 (בגיל 99) צ'סטנט היל, ארצות הברית 
 שם לידה:  Борух Лац 
 ענף מדעי:  רפואה, רפואה פנימית, קרדיולוגיה 
 מקום מגורים:  ניוטון 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת מיין  בית הספר לרפואה של אוניברסיטת ג'ונס הופקינס 
 מוסדות:  אוניברסיטת הרווארד 
 פרסים והוקרה:  פרס גנדי לשלום (1986)  מפקד של מסדר הדוכס גדימינאס הגדול 
 הערות:  שמו בלידה - בורוכס לאצאס   ברוך לאץ
 bernardlown.wordpress.com
 
ברנרד לַאוּן (באנגלית: Bernard Lown; במקור: Boruchas Lacas, ‏ 7 ביוני 1921 – 16 בפברואר 2021) היה רופא קרדיולוג יהודי-אמריקאי ממוצא ליטאי, שפיתח את הדפיברילטור המודרני והדפיברילטורי קרדיוורטר להשתלה (ICD – Implantable Cardioverter Defibrillators). הנהיג את הטיפול בלידוקאין בהפרעות קצב הלב. הוא תיאר לראשונה את התסמונת לאון-גנונג-ליויין והיה אחראי לסיווג ע"ש לאון של ההפעימות המוקדמות החדריות שהיה מקובל למשך תקופה ארוכה.
יחד עם הקרדיולוג יבגני צ'אזוב מברית המועצות היה מייסד האגודה הבינלאומית של רופאים למניעת מלחמה גרעינית, שזכתה בפרס נובל לשלום לשנת 1985.
ברנרד לאון היה פרופסור לקרדיולוגיה בבית הספר ע"ש ט.ה.צ'אן לבריאות ציבורית של אוניברסיטת הווארד ורופא בכיר בית החולים בריגהאם אנד וימנ'ס הוספיטל בבוסטון. הקים את המרכז לאון להפרעות לב ולכלי דם של בית הספר לרפואה של אוניברסיטת הרווארד ואת הקרן המחקר על שם לאון ללב ולכלי דם. כמו כן הקים את מכון לאון ששאף לתרום לרפורמה במערכת הבריאות בארצות הברית ולרפורמה חברתית.
ביוגרפיה

לאון נולד בעיר אוטנה שבליטא, ב-7 ביוני 1921 למשפחה יהודית כבנם של ניסן לאץ (ניסונס לאצאס) ובלה לבית גרוסבארד. המשפחה היגרה למדינת מיין בארצות הברית כאשר לאון היה בן 14. הם התיישבו בלואיסטון, מיין. לאחר סיום התיכון החל לאון ללמוד זואולוגיה באוניברסיטה של מיין באורונו וקיבל בשנת 1942 תואר בוגר עם עבודת מחקר על "האללים המרובים בקביעת המין אצל צרעות טפילות הרבוברקון". מיד לאחר מכן המשיך ללימודי רפואה וקיבל תואר M.D מאוניברסיטת ג'ונס הופקינס בשנת 1945. הוא המשיך להתמחות בבתי חולים יוקרתיים והמנטור שלו היה הקרדיולוג המפורסם סמואל אלברט לוין.
חייו האישיים

ברנrד לאון נשא לאישה את דודניתו לואיז בשנת 1946. הם נשארו נשואים עד למותה בשנת 2019. יחדיו הם הביאו 3 ילדים: אן, פרדריק ונעמי.
לאון נפטר בביתו במסצ'וסטס ב-16 בפברואר 2021 כתוצאה מדלקת ריאות ואי-ספיקת לב בגיל 99.
פיתוח הדפיברילטור

לאון סייע בהגברת המודעות למוות כתוצאה מדום לב כסיבת המוות המובילה במדינות המפותחות. ממחקר ותצפיות על מטופליו הוא הגיע למסקנה שדום הלב הפתאומי יכול להיות הפיך וישנה דרך להציל את האדם שלוקה בו.
עד אז ניסו הרופאים לבצע החייאה בעזרת שוק חשמלי של זרם AC בזמן ניתוחי לב פתוחים ולאחר מכן השיטה שימשה גם בניסיונות החייאה של דום לב. אולם השיטה הייתה לא בטוחה ולא יעילה דיה וגם גורמת לנזק ללב ועלולה להיות מזיקה מכפי שהיא מועילה.
על מנת למצוא שיטה מוצלחת יותר להחייאה, לאון נעזר במהנדס חשמל בשם ברוך ברקוביץ (Barouh Berkovits). לאחר שנה של ניסיונות רבים לאון ושותפיו הוכיחו בשנת 1961 ששימוש בזרם DC ממוקד בעת דום לב החזירה את קצב הלב לקדמותו מבלי לגרום נזק וכוויות לאיברים פנימים. כך נסללה הדרך לגישות חדשות להחייאה לאחר דום לב ואפשרויות חדשות בתחום ניתוחי הלב.
פיתוח הדפיברילטור > חידה לטיפול נמרץ קורונרי

הדפבירילטור וה"קרדיוורטר" סיפקו את הכלים העיקריים להקמת יחידת הטיפול נמרץ הכלילי (קורונרי) הראשונה בה מטופלים החולים בעלי סיכון לאריתמיות חדריות. ביחידות אשפוז אלה ניטור קפדני של האלקטרוקרדיוגרם איפשר התערבות מידית להפסקת הפרעות הקצב בעזרת דפיסרילטור-קונוורטר.
פיתוח הדפיברילטור > בתחום שימוש בדיגיטל והלידוקאין

לאון גילה יישומים חדשים בקרדיולוגיה לשתי תרופות שכבר שימשו בטיפול:הדיגיטלה (מאצבעונית ארגמנית) והלידוקאין
בשנות ה-1950 הרעלת דיגיטלה הייתה אחת הסיבות למותם של חולי אי ספיקת לב. בעת עבודתו בבית החולים מונטפיורי בניו יורק, לאון הוכיח את תפקידה המכריע של רמת האשלגן בדם (קאלמיה) בבטיחות הטיפול בדיגיטלה. מחקרו הביא לעזיבת השימוש בהמוצר הדיגיטלי בעל הפעילות ארוכת הטווח, הדיגיטוקסין. לטובת גלוקוזיד דיגיטלי בעל פעילות קצרה יותר.

ב-1964 הנהיג לאון שימוש חדש לתרופה לידוקאין:הטיפול בהפרעות קצב חדריות (ונטריקולריות) ומניעתן ביחידה הקורונרית. העבר שימש הלידוקאין כמעט רק ברפואת השיניים בחומר הרדמה מקומית.
פיתוח הדפיברילטור > התסמונת לאון-גנונג-לוין

יחד עם גנונג ולוין ב-1952 תיאר לאון תסמנות אריתמית שהתאפיינה ב-PR קצר QRS נורמטיבי וטאכיאריתמיה על-חדרית
 הוא ייחס אותה גורמים מסוימים במערכת האנדוקרינית ומערכת העצבים האוטונומית. בשנים הבאות עם הפצת רישומים בתוך חדרי הלב של הפעילות החשמלית של הלב התסמונת יוחסה לנוכחותן של פאסיות אנורמליות של הולכה בין העליות לחדרים, בדומה לתסמונת וולף-פרקינסון-וייט.
פיתוח הדפיברילטור > הסיווג לאון

ב-1971 בשיתוף פעולה עם קריולוג אמריקאי אחר, מרשל וולף, הציע סיווג הפרעות הקצב החדריות על בסיס ההשערה שגובה תדירות הקצב ומורכבותו תואמים לפרוגנוזה גרועה יותר:האירוע הפרוגנוסטי שנלקח בחשבון על ידי לאון היה המוות הפתאומי ממקור לבבי. לאון השתמש בהתחלה בסיווג זה אצל החולים אחרי אוטם שריר הלב העוברים רישומי הולטר של אלקטרוקרדיוגרם למשך 24 שעות. כלי זה עדיין משמש לאבחון ופרוגנוזה גם מחוץ למחלת הלב האיסכמית.
פעילות ציבורית

בתחילת 1961 קיבץ לאון רופאים מפורסמים מבתי הספר של בוסטון כדי להעלות את המודעות לאיום שמהווה נשק גרעיני כתוצאה מהמתיחות בין ארצות הברית לברית המועצות. הארגון שהם הקימו נקרא רופאים עבור אחריות חברתית (אנ'). הפעילות שלהם עוררה רופאים ממדינות אחרות להתנגד לנשק הגרעיני. ב-1980 היה ממקימי האגודה הבינלאומית של רופאים למניעת מלחמה גרעינית, בשיתוף עם הקרדיולוג הסובייטי ייבגני צ'אזוב. האגודה איגדה רופאים מ-41 מדינות, ועסקה בהסברה לגבי סכנות המלחמה הגרעינית ובחקר ההשלכות הרפואיות ארוכות הטווח של הנשק הגרעיני. ב-1985 קיבל בשם האגודה את פרס נובל לשלום.
פרסים ואותות הוקרה

1975-1974 - יושב ראש איגוד הידידות בין רופאי ארצות הברית וסין
1985 האיגודה הבינלאומי של הרופאים למניעת מלחמה גרעינית מיסודו של לאון ואחרים - זכה בפרס נובל לשלום
1986 - פרס גנדי לשלום
פרס קרדינל מדיירוס פאס לשלום
ב-1993 הרצה את ההרצאה השנתית לזכר אינדירה גנדי בניו דלהי
פרס שער הזהב ( Golden Door Award) מטעם המכון הבינלאומי של בוסטון
הפרס על שם פול דאדלי וייט - מטעם איגוד הלב האמריקאי
2002 - עיטור המסדר גדימינס של ליטא בדרגת מפקד
2014 - חבר חוץ של האקדמיה הרוסית למדעים
חבר האקרדמיה האמריקאית למדעים ולאמנויות
חבר חוץ של האקדמיה ההונגרית למדעים
21 תוארי דוקטור לשם כבוד בארצות הברית ובמדינות אחרות
הנצחה

2008 - הגשר בין הערים לאויסטון ואוברן במדינת מיין נקרא על שמו
2009 בית החולים "בריגהאם אנד וימנ'ס" בבוסטון הקים את הפרס ברנרד לאון לחינוך
הערות שוליים

↑  McFadden, Robert D. (2021-02-16). "Bernard Lown, Inventive Heart Doctor and Antiwar Activist, Dies at 99". The New York Times (באנגלית אמריקאית). ISSN 0362-4331. נבדק ב-2021-02-19.
↑  DG Julian 2001
↑  W.Bruce Fye Resuscitating a Circulation Abstract go Celebrate the 50th Anniversary of the Coronary Care Unit Concept Circulation nr.124 (17) 2011 pp.1886-1893
↑  R.Kleiger,B.Lown - Cardioversion and digitalis.II Clinical studies, Circulation vol 33 nr 6 pp.878-887
↑  B.Lown - Lidocaine: antiarrhythmic panacea or cardiac cosmetic agent JAMA vol 246, nr 21, pp 2482-3 nov 1981
↑  B Lown WF Ganong SA Levine - The syndrome of short P-R interval, normal QRS complex and paroxysmal rapid heart action Circulation vol 5, nr 5 pp 693-706 May 1952
↑  W.J. Mandel, R.Danzig, H.Hayakawa - Lown Ganong Levine syndrome. A study using His bundle electrograms Circulation vol 44 nr 4 pp 696-708 Oct 1971
↑  B.Lown, M.Wolf - Approaches to sudden death from coronary heart disease Circulation, vol 44, nr 1, pp 130-42 Jul 1971
↑  באתר ראש העיר לואיסטון לארי גילברט
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007349963005171  BNE: XX1005086  CiNii: DA02740835  GND: 123683467  ISNI: 0000 0001 1475 7854  LCCN: n81118993  NDL: 00470700  NKC: xx0273442  NLK: KAC201846111  NTA: 068759177  SNAC: w69k6bwj  SUDOC: 119614944  VIAF: 79485464   WorldCat (עם VIAF): 79485464
דליה (קיבוץ)

דַּלִיָּה הוא קיבוץ מזרם הקיבוץ הארצי השומר הצעיר השוכן ברמת מנשה, בתחום השיפוט של מועצה אזורית מגידו. בצד הכביש ממחלף אליקים לקיבוץ גלעד.
שם היישוב נבחר בהשפעת הכפר הערבי השכן - דאלית א-רוחא (دالية الروحا). פירוש המילה העברית "דליה", הוא ענף של גפן. הקיבוץ הוקם על ידי איחוד של שני גרעיני השומר הצעיר, "במעלה" מרומניה ו"במפנה" מגרמניה שרוכזו יחד כקבוצת עלייה.
היסטוריה

הקיבוץ עלה על הקרקע ב-1 במאי 1939 במסגרת יישובי "חומה ומגדל", על קרקע שרכשה חברת "צור". לאחר שפונו אריסים ערבים מהכפר אום א-דפוף שעיבדו את הקרקע במקום הוקם יישוב הקבע של הקיבוץ.
עזרה זהר תיאר את ההתרגשות שעוררה הקמת דליה: ”קמנו מוקדם, כולנו לבושים במדי השומר הצעיר עם העניבות... הייתי אז מפקד הקן והובלתי מצעד אל הכביש בראשי שעבר ליד הקיבוץ, נעמדנו בשורות ארוכות משני עברי הכביש ובראש דגל הקן... מה השמחה? קיבוץ דליה עלה באותו בוקר להתיישב בהרי אפריים... באזור של התיישבות ערבית צפופה...”.
ראשוני העולים של גרעין "במעלה" עברו הכשרה חקלאית ברומניה, הגיעו לארץ ישראל ב-1933 ושהו בכפר מל"ל, ברמתיים ובמגדיאל. הגרעין השני, קיבוץ "במפנה", היה מורכב מחברים יוצאי גרמניה. לפני עלייתם ארצה עברו הכשרה חקלאית בדנמרק ומיעוטם בגרמניה, בצרפת ובאנגליה. ראשוני החברים עלו ב-1933 וכעבור זמן הגיעו למושבה כרכור. בכרכור עבדו החברים בחקלאות, בעיקר בגן הירק על שטח של כ-40 דונם, בעבודת בניין, ובסבלות בנמל חיפה. ההחלטה על איחוד שני הקיבוצים נפלה במזכירות הקיבוץ הארצי ב-26 באפריל 1939.
בשנת 1945 מנה הקיבוץ כ-320 תושבים.
בין שנת 1944 ושנת 1968 הוקם תיאטרון פתוח בטבע ליד הקיבוץ בו התקיים "כנס המחולות של דליה" שהתפרסם בכל הארץ.
היסטוריה > שביל סובב דליה

שביל סובב דליה הוא שביל הליכה המקיף את הקיבוץ ומשקיף על נופי האזור. שביל דליה הוקם ומתוחזק לאורך כל השנה על ידי משפחות הקיבוץ. השביל מחולק ל 15 מקטעים, כאשר כל מקטע מתוחזק ומטופח על ידי משפחה מהקיבוץ. מסלול השביל הוא מעגלי ואורכו הוא כ 5 ק”מ.
כלכלה

בקיבוץ נמצאים מפעלי התעשייה "זהר דליה" לסבונים ודטרגנטים ו"ארד" לייצור מדי מים, שהיו מחלוצי פיתוח התעשייה הקיבוצית. כן נמצאים בבעלות הקיבוץ בית ההוצאה לאור "מערכת", שהקים המשורר אלי נצר חבר הקיבוץ. לצד התעשייה קיימים בקיבוץ ענפי חקלאות - פלחה, מטעים, צאן ותבלינים - וכן אתר האירוח "זהר בדשא".
מפעל "זהר דליה" הוקם בשנת 1936 כמסבנה (מפעל לייצור סבון) שראשיתה עוד במגדיאל לפני שהקיבוץ עלה על הקרקע, אחד החברים ידע לייצר סבון ויזם את הקמתו. בשנת 1954 החל בייצור חומרי גלם וחומרי ביניים לתעשיית הדטרגנטים ומוצרי ניקוי למשק הבית ולשוק המוסדי. החל מסוף שנות ה-60 היה ליצואן הגדול ביותר בישראל של דטרגנטים.
מפעל "ארד" הוקם בשנת 1941 על בסיס מסגריה שהפעילו הגרעינים המיסדים של הקיבוץ עוד לפני שעבר ליישוב הקבע, ועל בסיס מפעל קטן בחיפה למכניקה עדינה ולייצור חלקי מודדי מים, בבעלותו של מר רקוביצקי, מורה בטכניון (שלימים שינה את שם משפחתו לרכבי). מקור השם החברה הוא ראשי התיבות של איחוד רכבי דליה. בשנת 1950 חתמה החברה על הסכם לשיתוף פעולה טכני עם מפעל שווייצרי למדי מים בשם "אקווה-מטרו" והחלה מייצרת מדי מים לפי דגמי המפעל. ב-1954 הורחב המפעל, והוקם בניין חדש וקיבוץ רמות מנשה נתקבל כשותף. בשנת 1955 ייצא לראשונה המפעל את תוצרתו לטורקיה. עד שנת 1964 סיפק המפעל 500,000 מתוך 600,000 מדי המים שהותקנו במדינת ישראל והחברה נכנסה לתחום חדש של מערכות אוטומציה להשקיה.
גלריית תמונות

בית הביטחון הישן של דליה
מבנים בקיבוץ ומאחוריהם אזור התעשייה
מבנה המכבסה
כלניות בקיבוץ
מבני כיתות המשמשים כיום ארכיון
חזית חדר האוכל
חדר האוכל
חדר האוכל
תמונה בחדר האוכל
אולם חדר האוכל, 24 בספטמבר 2015
אולם חדר האוכל, 24 בספטמבר 2015
גן הפסלים
פסל בגן הפסלים
פסל בגן הפסלים
פסל בגן הפסלים
פסל בגן הפסלים
הערות שוליים

1 2  אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור 
סוף דצמבר 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור

סוף 2023.
↑  הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021
↑  מפת האזור עם סימון הישוב 'דאלית אר רוחה', 1942, בהוצאת 'ההגנה', באתר הספרייה הלאומית, אוסף המפות ע"ש ערן לאור
↑  מפה - גליון זכרון יעקב, 1:100,000 (באנגלית), בהוצאת מחלקת המדידות, 1951, עם הדפסה חופה בעברית. שם הישוב "במפנה" מופיע בסמוך לישובים "גלעד" ו"אבן יצחק"., באתר הספרייה הלאומית, אוסף המפות ע"ש ערן לאור
↑  אדמת דליה נמסרה למתישבים, הארץ, 31 באוקטובר 1939
↑  יוסי ברנע, ‏"לציונות, לקפיטליזם, לאחוות עמים", השילוח,  16, אוקטובר 2019
↑  יהודית רותם, סיפורים לא הירואיים מ"שם", באתר הארץ, 28 בינואר 2002
↑  מנחם מרקוס, רמות מנשה - סקר נוף ומסלולי טיול הוצאת רשות שמורות הטבע, 1995, עמוד 13
↑  שמעון פלס, אלה תולדות "זהר", על המשמר, 30 בספטמבר 1964
↑  ביח""ר "זהר" ־ קיבוץ דליה, על המשמר, 29 בדצמבר 1967
↑  "זהר דליה" ־ היצואן בענף וזדטרגנטים, על המשמר, 25 במרץ 1969
↑  "ארד" - בתי מלאכה מיכניים, משמר, 14 במרץ 1947
↑  התעשייה הקיבוצית מתכוננת ליצוא, על המשמר, 18 באוקטובר 1950
↑  "ארד"-דליה - מפעל לייצור מדי־מים, על המשמר, 24 באפריל 1956
↑  חידוש בייצור מדי־מים "ארד", דבר, 7 ביוני 1955
↑  דגם חדיש של מד־מים "ארד" כובש את השוק הישראלי וארצות־חוץ, על המשמר, 29 ביולי 1964
↑  "ארד" דליה - המפעל המוביל בארץ בנושא אוטומציה בהשקייה, דבר, 16 בספטמבר 1977
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007465870905171  GND: 7723615-4  LCCN: n88192582  VIAF: 132634477   WorldCat (עם VIAF): 132634477
רבותי ההיסטוריה חוזרת

חיילים אוסטרלים בחורבות בצידון, 1941
"רבותי ההיסטוריה חוזרת" הוא שירו של המשורר והפזמונאי הישראלי חיים חפר לאחר 1948. חובר לו הלחן של המלחין שמואל פרשקו; לחן זה חובר תחילה ל"שיר הגעגועים" של נתן אלתרמן, ואחר ל"שיר הוותיקים" של חיים גורי. הושר על ידי יפה ירקוני, יהורם גאון, להקת פיקוד מרכז, ושושנה דמארי.
 השיר המספר על אירועים מכוננים בפלמ"ח בשנים שמאז הקמתו ולקראת הקמת המדינה, נתפס כמייצג ומבטא רוח הזמן ומקובל לנגנו במפגשי קהילות ובימי מועד וזיכרון.

 שם השיר הפך לביטוי עצמאי בשפה העברית ובתרבות הישראלית, ונעשה בו שימוש נרחב מחוץ להקשרו הפואטי וההיסטורי.
אמירות ותכנים

נושא השיר הוא תולדות הפלמ"ח על פי אירועים חשובים ומסעירים ועל כך מכריזות בלשון דיבור נאומית המילים הראשונות בבית הראשון: „רבותי, ההיסטוריה חוזרת / שום דבר לא אבד, לא נשכח”. האני השר בגוף ראשון יחיד, מצרף אל "נאומו" תחזית על שיחה בין חברת הפלמ"ח, שהפכה ל"סבתא" לאחר כשנות דור מזמן חיבור השיר, ודבריה-סיפורה, אם בחיוך ואם בכאב, ל"נכד", על אירועי שנות הארבעים לפני הקמת המדינה. וה"היסטוריה" שאשת הפלמ"ח מספרת לנכדה, היא דברי ימי הפלמ"ח בראייתם של חבריו.
השיר המחורז כולל חמישה בתים. האירוע החשוב הראשון בתולדות הפלמ"ח מובא במילים: „עוד נזכור, תחת גשם עופרת / איך בסוריה צעד הפלמ"ח”, מתוארות מעורבותם והשתתפותם של עשרות חברי הפלמ"ח במערכה בסוריה ובלבנון במלחמת העולם השנייה. אנשי הפלמ"ח, שהוקם רשמית ב-15 במאי 1941, גויסו בהמלצת ראשי היישוב, ובהם משה שרת ראש המחלקה המדינית של הסוכנות היהודית, ועל פי בקשתם של אנשי המודיעין הצבא הבריטי. פעולתם הראשונה במערכה, הייתה הפלגתם של כ"ג יורדי הסירה לפעולה בטריפולי בלבנון, אשר אבדו ללא מידע על גורלם. 37 אנשי פלמ"ח השתתפו בחוליות בגזרות מטולה וראש הנקרה, במערכה לכיבוש סוריה ולבנון. בין הלוחמים היו משה דיין ויגאל אלון. משה דיין נפצע בקרב ואיבד את עינו וכן נפצע ברגלו לוחם פלמ"ח אחר; שאר הלוחמים חזרו לארץ בשלום.
בבית השני מוזכר קרב אל-עלמיין, שהשלכותיו בטרם שהוכרע נצפו כקובעות את הזירה המזרח תיכונית, וארץ ישראל בכללה, ואת גורל היישוב בתקופת מלחמת העולם השנייה. מפקדי הפלמ"ח, בין השאר, פעלו לקראתו, וכפי שמתאר המשורר בשפה פואטית בבית השני: „אל הנגב פלוּגונת נשלחה - / עם מקלות כתחליף לרובים”, בשל המחסור באמצעי תשלום לרכישת נשק הולם. הכוננות לפלישה בארץ ישראל כונתה לימים "מאתיים ימי חרדה".
בבית השלישי פורש האני השר, מפיה של אשת הפלמ"ח "הסבתא" העתידית, על עקרונות הפלמ"ח ורוח הלחימה שלו, בהם מסירות נפש והתגייסות לכל משימה, בכל חזית ושדה הקרב, נכון לכל עבודה כמו "פקק", עובד לעת מצוא בסידור העבודה ובארגונה, למשל בקיבוץ; כך במילים:
...

כל מקום שלפעול בו נחוץ,

שם אומרים לפלמ"חניק ללכת,

וחייו הם כפקק בקיבוץ.
ובמילים:
...

עת מבית איים האסון,

אל העיר חברינו נקראו

וקורא להם שם - ה"סזון".
בבית הרביעי, המספרות על משימתם של אנשי הפלמ"ח בתקופת הסזון.
חפר הטמיע בבית האחרון של השיר, במילים: „כן, הכושי יכול כבר ללכת, / כי הכושי עשה את שלו” המשוחחות עם הביטוי "הכושי עשה את שלו, הכושי יכול ללכת", את כאבם של חברי הפלמ"ח על פירוקו בידי דוד בן-גוריון, ראש ממשלת ישראל, על פי החלטה שהתקבלה בעיצומה של מלחמת העצמאות.
הערות שוליים

↑  ראו: שיר הוותיקים, באתר זמרשת.
פאנץ' (סדרת טלוויזיה)

| --- | --- |

לוגו הסדרה
 סוגה:  דרמה
 משתתפים:  צחי גראד מאור שוויצר דר זוזובסקי איתי זבולון
 ארץ מקור:  ישראל
 מספר עונות:  1
 מספר פרקים:  12
 הפקה
 אורך פרק:  50 דק' 
 שידור
 תקופת שידור מקורית:  2019 
 קישורים חיצוניים
 פאנץ' - סדרת דרמה ישראלית חדשה
 דף התוכנית ב-IMDb
 
פאנץ' היא סדרת דרמה תקופתית שנוצרה על ידי יואב גרוס המשודרת ב-yes מ-2019 בכיכובם של צחי גראד, מאור שוויצר ודר זוזובסקי.
הסדרה, בת עונה אחת הכוללת 12 פרקים, מבוססת על דמותו של עמירם גרוס שפתח מועדון סטנד-אפ בפיצרייה ברחוב בן יהודה בתל אביב.[דרוש מקור]
תקציר העלילה

הסדרה עוסקת בעלייתה של סצנת הסטנד-אפ הישראלית בתחילת שנות ה-90.
במרכז העלילה אב ובנו: האבא חמי פרוסט (צחי גראד) - גורו של סטנדאפיסטים קפריזי ונערץ, ששונא את המיינסטרים ובז לטלוויזיה, שהשקיע את כולו באומנים ובקושי גידל את בנו מיכאל (מאור שוויצר) שעזב עם אמו לאמריקה, פוגש את בנו כאשר זה מגיע לקבור את אביו המאמץ בישראל. הבן שמתחבר למועדון וכל האקשן סביבו, מחליט להישאר בארץ לבקשת אביו ומשתוקק להרים את העסק של האב למחוזות חדשים, ולא פחות, על מנת לקבל ממנו חיבה והערכה.
שחקנים ודמויות

| שם השחקן | שם הדמות | אודות הדמות | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| צחי גראד | חמי פרוסט | גורו של סטנדאפיסטים. אביו של מיכאל. | הדמות מבוססת על עמירם גרוס. |
| מאור שוויצר | מיכאל פרוסט | הבן של חמי אשר חוזר מאמריקה. | הדמות מבוססת על יואב גרוס. |
| דר זוזובסקי | שלי גברון | חברתו הצעירה של חמי. ברמנית ב"פיצה פאנץ'" אך חולמת לעלות ולהצליח על הבמה כסטנדאפיסטית. |  |
| דני קמושביץ | קובי ידעיה | סטנדאפיסט רגיש במעטה של ליצן, חברו הטוב של מיכאל. בקונפליקט תמידי בין הערכתו לחמי ולאמת האומנותית, לבין חיבתו לכסף. | הדמות מבוססת על שבי זרעיה. |
| איתי זבולון | שאולי צלביץ׳ | סטנדאפיסט מבריק, שאוהב לדבר עם ועל אלוהים בסטנד-אפ שלו. בן טיפוחיו של חמי שעוזב אותו לטובת ה"שוקן קלאב". | הדמות מבוססת על גיל קופטש. |
| אורלי זילברשץ | לאה חרסונסקי | מבעלי ה"שוקן קלאב". | הדמות מבוססת על שמואל וילוז'ני |
| עוז זהבי | רני שיינרמן | מבעלי ה"שוקן קלאב". | הדמות מבוססת על בן זיידל |
| נועם לוגסי | טליה ארמוזה | סטנדאפיסטית מתחילה, בת למשפחה מפורסמת בתחום הבידור. | הדמות מבוססת על אורנה בנאי. |
| לירן כתבי | אבי איפרגן |  | הדמות מבוססת על שלום אסייג. |
| מוחמד נעמה | חמודי |  | הדמות מבוססת על עבד מואסי. |
| שי יום טוב | מולניק | הסייד-קיקים הראשיים של חמי וגדולי חסידיו, פורצי דרך עם הומור סלפסטיק שהופכים לכוכבים במועדון הקטן. | הדמויות מבוססות על אבי גרייניק ועידן אלתרמן. |
| נוה צור | שירן | הסייד-קיקים הראשיים של חמי וגדולי חסידיו, פורצי דרך עם הומור סלפסטיק שהופכים לכוכבים במועדון הקטן. | הדמויות מבוססות על אבי גרייניק ועידן אלתרמן. |
| רון שחר | ברי שטיין | איש טלוויזיה. מנחה תוכנית אירוח בפריים טיים של ערוץ 2. | הדמות מבוססת על דודו טופז. |
רוברט בראון (בוטנאי סקוטי)

| --- | --- |

 לידה:  21 בדצמבר 1773 Montrose, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  10 ביוני 1858 (בגיל 84) לונדון, הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 ענף מדעי:  בוטניקה, חסרי זרע, פיזיולוגיה של הצמח, מיקרוסקופיה 
 מקום קבורה:  בית הקברות קנסאל גרין 
 מקום לימודים:  Universidad Estatal de Sonora  Montrose Academy  University of Aberdeen School of Medicine  אוניברסיטת אברדין  קולג' מרישל 
 מנחה לדוקטורט:  ג'וזף בנקס 
 מוסדות:  המוזיאון הבריטי 
 פרסים והוקרה:  עמית החברה המלכותית  עמית כבוד של החברה המלכותית של אדינבורו  אות מסדר ההצטיינות במדעים ואמנויות של גרמניה  מדליית קופלי (1839)  עמית האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים 
 
רוברט בראון (באנגלית: Robert Brown;‏ 21 בדצמבר 1773 – 10 ביוני 1858) היה בוטנאי ופליאובוטני סקוטי שתרם תרומות חשובות לבוטניקה בעיקר בזכות השימוש החלוצי שלו במיקרוסקופ. תרומותיו כוללות את אחד התיאורים המפורטים המוקדמים ביותר של גרעין התא והזרימה הציטופלזמית; התבוננות בתנועה בראונית (הקרויה על שמו); עבודה מוקדמת על האבקה והפריה של צמחים, כולל היותו הראשון שזיהה את ההבדל המהותי בין חשופי זרע ובעלי פרחים; וכמה מהמחקרים המוקדמים ביותר בפלינולוגיה. הוא גם תרם תרומות רבות לטקסונומיה של צמחים, ובעיקר קבע מספר משפחות צמחים המקובלות עד היום; ועוד סוגים ומינים של צמחים אוסטרליים רבים, פרי חקר יבשת זו עם מתיו פלינדרס.
ביוגרפיה > ראשית חייו

רוברט בראון נולד ב-1773 במונטרוז, סקוטלנד, בבית ששכן באתר שבו נמצאת כיום ספריית מונטרוז. הוא היה בנו של ג'יימס בראון, כומר בכנסייה האפיסקופלית הסקוטית עם זיקה כה עזה ליעקוביטים עד שב-1788 התריס נגד החלטת הכנסייה שלו לתת אמונים לג'ורג' השלישי, מלך הממלכה המאוחדת. אמו הייתה הלן בראון לבית טיילור, בתו של כומר פרסביטריאני. בילדותו למד בבית הספר המקומי (הקרוי כיום אקדמיית מונטרוז), והמשיך במכללת מרישאל באברדין, אך פרש בשנת לימודיו הרביעית כאשר המשפחה עברה לאדינבורו ב-1790. אביו נפטר בסוף השנה שלאחר מכן.
בראון נרשם ללימודי רפואה באוניברסיטת אדינבורו, אך פיתח עניין בבוטניקה ובסופו של דבר השקיע בה יותר מזמנו באחרון מאשר בלימודי הרפואה. הוא השתתף בהרצאותיו של ג'ון ווקר; ערך משלחות בוטניות להיילנדס הסקוטיים, לבדו או עם מלווים כמו ג'ורג' דון; וכתב תיאורים בוטניים מדוקדקים של הצמחים שאסף. הוא החל להתכתב ולאסוף עבור ויליאם וית'רינג (אנ'), אחד הבוטנאים הבריטיים הבולטים של ימיו. הישגים בולטים של בראון בתקופה זו כוללים את גילויו של זן חדש של עשב, Alopecurus alpinus, ואת המאמר הבוטני הראשון שלו, "ההיסטוריה הבוטנית של אנגוס", שהוקרא לאגודת הטבע של אדינבורו בינואר 1792 אך לא פורסם בדפוס בחייו של בראון.
בראון נשר מלימודי הרפואה ב-1793. בסוף 1794 התגייס ל-Fifeshire Fencibles, והגדוד שלו הוצב באירלנד זמן קצר לאחר מכן. ביוני 1795 מונה לעוזר מנתח. הגדוד לא דרש פעילות רבה, כך שלבראון היה פנאי רב, שכמעט את כולו הקדיש לבוטניקה. הוא היה מתוסכל מחיו הנדודים, שמנעו ממנו לבנות את ספרייתו האישית ואוסף הדגימות כפי שהיה רוצה, וניתק אותו מהעשביות והספריות החשובות ביותר.
בתקופה זו בראון התעניין במיוחד בחסרי זרע, ואלה הפכו לנושא הפרסום הראשון שלו, אם כי ללא ייחוס. בראון החל בהתכתבות עם ג'יימס דיקסון (אנ'), ועד שנת 1796 שלח לו דגימות ותיאורים של טחבים. דיקסון שילב את תיאוריו של בראון בספרו Fasciculi plantarum cryptogamicarum britanniae, ברשותו של בראון אך ללא ייחוס.
עד 1800 בראון התבסס היטב בקרב בוטנאים אירים והתכתב עם מספר בוטנאים בריטים וזרים, כולל וית'רינג, דיקסון, ג'יימס אדוארד סמית' (אנ') וחוסה קוריה דה סרה (אנ'). הוא היה מועמד לאגודה הלינאית של לונדון; תרם ל-Fasciculi של דיקסון; זכה להכרה במספר יצירות אחרות; והיה לו זן של אצות, Conferva brownii (כיום Aegagropila linnaei), שנקרא על שמו על ידי לואיס וסטון דילווין (אנ'). הוא התחיל להתנסות במיקרוסקופיה. עם זאת, כמנתח צבאי המוצב באירלנד, נראה היה סיכוי קטן שימשוך את תשומת לבם של אלה שיכולים להציע לו קריירה בבוטניקה.