stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מאטי הילי
אמנותיות > כתיבת שירים

הליריקה של הילי ידועה בשנינות, בהומור ובמודעות העצמית שהיא מתאפיינת בהן. האקלקטיות המוזיקלית שלו מלווה במילים המשמשות זרמים תודעתיים "מורכבים, חכמים וקליטים" ומוקשי לשון, לצד היותן "אקטואליות, מפורשות ובעלות התייחסות עצמית מתמשכת". במגזין קלאש (אנ') צוין כי "היכולת הלירית שלו לבדה מבליטה אותו מעל כמעט כל עמיתיו", וב-NME נכתב עליו כי הוא "ללא ספק אחד מאמני המילים הטובים ביותר של הדור". הגרדיאן אפיין אותו כמשורר פרוזאי, ומגזין Consequence תיאר אותו בתור "המשורר הלאומי של הרוק בכל הנוגע לשברון לב, להתבגרות ולעשיית פַשלות".
הניו יורק טיימס תיאר את הילי כ"אחד מהכותבים הטובים ביותר של התקופה – במיוחד מחוץ לעולם הראפ – על התהליך שבצריכה, בין אם מדובר בסמים, בתרבות או במוצרים". אתר החדשות פיצ'פורק קבע כי הילי "מקולל במודעות עצמית שיכולה להפוך רעיון פשוט למונולוג ביקורתי מתוחכם". מגזין The Fader (אנ') תיאר את הכתיבה שלו כבעלת "ליריקה מרובדת וקלסטרופובית החושפת אדם שאובססיבי לפחד ולשבריריות, להצלחה ולכישלון, ומחפש ללא הרף תשובות על עצמו ועל עולם תרבות הפופ שבו הוא חי באי נוחות". מגזין GQ כינה את הילי "נער הפוסטר של החושבים יתר על המידה", ואן פאוורס (אנ') מ-NPR תיארה אותו כ"מתבונן חריף על החברה אשר פועל גם כמשורר וידויי, בהציעו גילויים שתמיד מעוררים חשד: ייתכן שהוא משקר בכל פעם שהוא פותח את פיו". הגרדיאן התייחס ל"כנות הלירית" שלו: "הוא לא כתב על חיי המסיבות של בני ה-20 ומשהו, אלא על ההשלכות של המסיבות", והוסיף כי "הילי הוא לעיתים קרובות המבקר החריף ביותר של עצמו. הוא משתמש בדיאלוגים בשיריו – חצי אמיתיים, חצי מומצאים – כדי לחקור את עצמו. חלק בלתי נפרד מהמחויבות שלו לכנות ולמודעות עצמית הוא הידיעה שכנות ומודעות עצמית עשויות להפוך לעוד סתם שטיק אם אינך זהיר... [הוא] הוא אחד מכותבי השירים היחידים שיכולים לבחון את תרבות האינטרנט מבלי לגרום לך להשתתק ממבוכה, כי המוזיקה שלו נשמעת כמו התחושות שבעולם המודרני: גירוי יתר ודילוג בין התרגשות לחרדה".
הילי סיפר כי נהג לראות בעצמו משורר של דור הביט, לפני שתיאר את עבודתו במילים "אוצר את חיי דרך המוזיקה". ב-NPR נכתב עליו כי הוא "ראה במשך זמן רב את הכתיבה לדה 1975 בתור היומן שלו". הילי כותב לעיתים קרובות על דור המילניום, על גבריות, על אקטואליה, וכן על חייו ועל מערכות היחסים שלו. בנוסף, חלק מהשירים שכתב עוסקים בשימוש שלו בסמים ובהתמכרות אליהם, וכן במסעיו לגמילה; בין שירים אלה נמנים "Chocolate" (אנ') (מריחואנה), "Ugh!" (אנ') (קוקאין) ו-"It's Not Living (If It's Not with You)" (אנ') (הרואין). בין השירים העוסקים במצבו הנפשי נמנים "Lostmyhead" ו-"Ballad of Me and My Brain", שניהם מהאלבום I Like It When You Sleep, for You Are So Beautiful yet So Unaware of It (אנ'). את שותפותו בכתיבה עם חבר להקתו ג'ורג' דניאל (אנ') הוא תיאר כ"סימביוטית": "יש לנו אוצר מילים מוזיקלי משותף. גם אם שנינו עובדים מרחוק, שנינו עובדים יחד". דניאל תיאר את עצמו בתור "המפיק הראשי" ואת הילי כ"כותב השירים הראשי" של הלהקה.
הילי ידוע במנהגו לכתוב שירים באמצעות מכונת כתיבה וכן בעט ובנייר, בשל ה"מחויבות אשר נלווית לטקס" הכתיבה.
אמנותיות > סגנון בימתי

הילי ידוע בכריזמה שלו, בנוכחות הבימתית ובכושר המשחק שלו, ותואר על ידי ה-BBC כ"אחד הסולנים האייקוניים ביותר בדורו". בדיילי טלגרף נכתב עליו שהוא "כוכב רוק מרתק, רב-נגן מחונן... שהכתיבה בעלת הביקורת העצמית ומלאכת הבימוי חסרת המעצורים שלו הבטיחו שיהיה קשה להוריד ממנו את העיניים". הגרדיאן כינה אותו "אחד הפרובוקטורים המרתקים ביותר לצפייה בעולם המוזיקה, הודות לכריזמה הבלתי נמנעת שלו, לכנות חסרת המסכות שלו ולפופ-רוק בסגנון שנות ה-80 הנוצץ והמודע לעצמו של להקתו".
מגזין בילבורד הגדיר את הילי במילים "כוכב רוק לדור שמחובר מדי למציאות מכדי להאמין בכוכבי רוק", וציין כי "כשהוא על הבמה, הוא מבצע דקונסטרוקציה לביצועיו תוך כדי מעשה". רולינג סטון תיאר אותו כ"פרפורמר שסביר שיופיע על הבמה כשהוא לובש פארקה ענקית וחצאית טול באותה מידה שסביר שיופיע בלי חולצה כשהוא לובש סקיני ג'ינס". הילי סיפר שכאשר הוא "על הבמה, השחקן שבתוכו משתלט", והוא מוכר במנהגו לעשן ולשתות מבקבוקים של יין אדום ומבקבוקוני אלכוהול (אנ') במהלך הופעות". במהלך הופעותיו הוא נוהג לגלם דמות, ועל כך סיפר: "אני עושה קצת את הקטע של ג'ים מוריסון, אבל אני יודע שאתם יודעים שאני יודע שזה לא אמיתי". הוא מתעניין בהתעסקות עם המודעות של קהלים בני זמננו לקלישאות של כוכבי רוק: "האבסורדיות הזאת והפילים שבחדר הם תמיד הדברים שהכי מעניינים אותי. הכול, מלבד המוזיקה, מגוחך, כי כולנו יודעים יותר מדי". באתר החדשות ווקס תוארה הפרסונה הבימתית של הילי כ"מופע אירוני ומודע לעצמו של תהילה ואותנטיות בעידן המדיה החברתית". הילי, שמתאר את האני הפרטי שלו כ"רך ושקט", הכיר בכך שגישתו הבימתית ה"מטא-שכבתית" מביאה לכך שקיימות בציבור "תפיסות שגויות" לגביו.
סיבוב ההופעות At Their Very Best (אנ') של דה 1975, שהתקיים בין 2022–2023, ונכתב ובוים על ידי הילי, כלל פרשנות על גבריות בת זמננו: "הוא עוסק באופן שבו אם אתה בחור רווק ובילית שנה לבד באינטרנט, אתה משתגע. ההופעה כוללת מבט על גבריות, מבט על פרסום. היא עוסקת בלהיות מה שאמיתי ומה שכֵּן ושאיננו כן". באובזרבר תוארה ההופעה במילים "חֶלקה אמנות הבמה, חלקה מחזה, חלקה סרט של צ'ארלי קאופמן על כוכב רוק במשבר". קטעים מההופעה הפכו לוויראליים בטיקטוק וברשתות חברתיות שונות, מה שגרר סיקור תקשורתי רחב של מעשיו על הבמה, כאשר היו שכינו אותו "חלאה" או "טינופת רגישה". בסקירה של המגזין רולינג סטון על ההופעה, נכתב כי הילי סיפק "תפיסה חתרנית וסוריאליסטית על גבריות מודרנית", ש"כאשר צופים בה במנותק במדיה החברתית, הניואנס הכל-כך חשוב הזה נעדר לחלוטין". בחלקים במהלך ההופעה הופיע הילי כשהוא אוכל סטייק נא, מדמה בידיו אוננות ומבצע 20 שכיבות סמיכה ברצף. באחת ההופעות בארצות הברית במהלך סיבוב ההופעות, הילי עשה על הבמה קעקוע עם הכיתוב "iM a MaN". כמו כן, במהלך השיר "Robbers" (אנ') הילי הזמין גברים ונשים מהקהל לנשק אותו, כאשר בהזדמנות אחת מצץ את האגודל של אחת המעריצות. בגרדיאן נכתב כי מחוות אלו עוררו שיח בנוגע להסכמה, לפנטזיה ולאמנות בשנת 2022, תוך שהודגש כי הילי ביקש תחילה את רשות המעריצים.
מורשת

הילי השפיע ביצירותיו על אמנים רבים, וזמרים-יוצרים שונים שאבו ממנו השראה. העיתון שיקגו טריביון תיאר אותו כ"אחד המנהיגים האמנותיים המשפיעים ביותר של הדור הצעיר". הזמרת-יוצרת האמריקאית בילי אייליש סיפרה שהילי היה לה השראה בראשית דרכה: "ההופעה שלו היא ההופעה השנייה שהלכתי אליה בחיי. הוא שינה כל כך הרבה לגבי מי שאני, איך אני כותבת מוזיקה". הזמרת האמריקאית הלסי סיפרה שהייתה "באמת מושפעת" מהגישה הלירית של הילי, והסבירה: "התוכן הלירי שלו כולל הרבה דיאלוג, הרבה מקומות. הוא מאוד תיאורי, וזה יוצר את התמונה הכנה והאותנטית הזו". הזמר-יוצר הסקוטי לואיס קפלדי נמשך במיוחד ל"מודעות העצמית" של הילי ואמר כי הוא "מקנא" ביכולתו לכתוב מילים הומוריסטיות: "הוא מדהים, אני בהחלט אוהב אותו". הזמר-יוצר האנגלי סם פנדר (אנ'), שזכה בגיל 16 בתחרות שירה שבה שפט הילי, צוטט שנים לאחר מכן באומרו: "בכל פעם שאני רואה את מאטי אני לא יכול שלא להעריץ אותו ממש חזק". הזמרת-יוצרת האנגלייה הולי האמברסטון (אנ') תיארה אותו כ"גאון מוזיקלי", ורובי ויליאמס, שאמר כי סצנת המוזיקה הנוכחית "משעממת", הצביע על הילי כ"כוכב הפופ/רוק המסחרי היחיד שמוכן להיות משהו אחר ולא חסר ייחוד", ותיאר אותו כ"משוגע, סופר-חכם, סופר-מוכשר".
הזמרת האמריקאית סטיבי ניקס תיארה את המילים של הילי ל-"She's American" (אנ') כשירה, והמוזיקאי הבריטי בריאן אינו אמר בפני הילי ש-"Love It If We Made It" (אנ') הוא מסוג השירים הפוליטיים שהלוואי שהיה יכול לכתוב. הזמרת הניו זילנדית לורד אמרה על השיר "Somebody Else" (אנ') כי הוא "באמת השפיע על Melodrama. הוא השפיע על הטונים ועל הצבעים ועל הרגשות". שון מנדס כינה את הילי "הסולן הטוב ביותר" שראה אי פעם, וציין כי האלבום השלישי של הלהקה (אנ') היה ההשראה לסינגל שלו "If I Can't Have You". המוזיקאית האמריקאית מישל זאונר (אנ'), המתארת את עצמה כ"מעריצה ותיקה של דה 1975" אמרה כי הילי הוא "הסולן המושלם" והתפעלה מיכולתו הלירית "לייצר משהו משכנע ועמוק וחכם שהוא גם ממש על הסף של לגרום לאנשים לשנוא אותו".
מיק ג'אגר, טיילור סוויפט, קית' אורבן, אד שירן, הארי סטיילס, היילי וויליאמס, פיבי ברידג'רס, צ'ארלי XCX, אייס ספייס, בייבי קווין (אנ') וסברינה קרפנטר הם ממעריציו הידועים של יצירותיו.
מורשת > "הילי-וייב"

השפעותיהם של הילי ושל דה 1975 על סצנת האינדי פופ זכתה לכינוי "הילי-וֶיְיב" (Healywave, מילולית "גל הַהילי") על ידי המגזין הבריטי NME. השפעה זו, שתוארה על ידי השבועון הבריטי The Big Issue (אנ') כ"ליין גיטרה שנפרט במיומנות עם פאלם מיוט, מקפץ, מדלג וקופץ על פני עבודת סינת'-פופ מבריקה וליריקה בסגנון אימו של הגל השלישי", הוצגה כ"טייק מדומיין על פופ-רוק מהאייטיז". בין אמני ההילי-וייב שמנה ה-NME ניתן למצוא את הלהקות פייל וייבס (אנ'), פיקל פְרֶנְדְס (אנ') ודה אייסס (אנ'). כמו כן, הילי היה מנטור מוזיקלי לאומנים שונים, בהם נו רום (אנ'), ביבדובי, The Japanese House (אנ') והת'ר ברון-גרייסי (אנ'), והיה שותף ליצירותיהם הראשונות. ביבדובי סיפרה שהילי נתן לה "ייעוץ מאוד טוב" על כתיבת שירים, והוסיפה: "אני חושבת שיש לו דרך למצוא משפט שבאמת מכה בך".
בשנת 2021, הזמרת האנגלייה ג'ורג'יה טווין (אנ') הוציאה את הסינגל "Matty Healy" שתואר על ידי מגזין קלאש (אנ') כ"באנגר אלטרנטיב-פופ עוצמתי" שנשען על "אנרגיות הילי-וייב חלקות". בשנת 2023, המוזיקאי האמריקאי נוקס (אנ') הוציא לאור את שיר הפופ-רוק "Not The 1975" בהשראת אישה שהגיבה לו "זה מגניב אבל אתה לא מאטי הילי", לאחר שסיפר לה שהוא מוזיקאי. שנה לאחר מכן, זמרת האינדי פופ האמריקאית לינה קופר, הוציאה לאור את הסינגל "Matty Healy".
פוליטיקה

הילי מגדיר את עצמו כליברלי וכפרוגרסיבי מסורתי, והביע תמיכה מפורשת ברעיונות פרוגרסיביים מאז ראשית הקריירה שלו. בשנת 2022, הילי, שאישר כי הוא רואה את עצמו "בהחלט בצד השמאלי", סיפר כי הוא "חשדני ביחד לווקיזם כהשקפת עולם מעשית או כאמצעי לשיפור המצב" ורצה להעביר למעריצים הצעירים יותר את הסכנות שבהליכה על פי אמות מידה מוסריות נוקשות מדי: "אתה תעשה טעויות, אתה תפגע באנשים, אתה תעשה דברים שחלק מהאנשים יתפסו כרקובים. זה אותו סטנדרט שאני רוצה לפרק. אני סתם בחור, וגם אתה". עוד הוסיף "אני לא מפחד להתנצל או לשנות את דעתי בפומבי [...] אני יכול לדעת רק כמות מסוימת של דברים, ואם אחד מהם הוא לא בסדר, מה אני יכול לעשות? אני צריך לגדול ולהגיד 'זה היה טיפשי', ושאני מצטער".
במהלך הופעה בדנמרק בשנת 2023, הילי התייחס על הבמה לקומיקאים ולמבקרים החברתיים ג'ורג' קרלין, ביל היקס ולני ברוס כאל "עמודי התווך של השמאל" וכאל ה"גיבורים" שלו, בחושפם צביעות חברתית בצורה וולגרית, והוסיף: "אני כן מרגיש שאם השמאל מאבד את היכולת שלו לעורר בלגן אז אנחנו משאירים יותר מדי מקום לימין".
בשנת 2017, לקראת הבחירות הכלליות בממלכה המאוחדת, הילי הביע תמיכה במפלגת הלייבור ועודד הצבעה אליה, אם כי אמר שהוא לא יודע "איך להשתמש ב'פלטפורמה' [שלו] כדי לתמרץ את הדמוקרטיה". הוא לא תמך פומבית בלייבור לקראת הבחירות הכלליות ב-2019, ומאוחר יותר אמר שהוא "מאוכזב. אני לא אוהב את ג'רמי קורבין, אני לא אוהב את בוריס ג'ונסון, לא סמכתי על אף אחד מהם". בשנת 2023, הילי מתח ביקורת על "אדישות השמאל" בפוליטיקה הבריטית בהווה: "מפלגת הלייבור כאן לא יכולה אפילו לעמוד מאחורי שביתות עובדי הרכבת ושביתות הסוורים". באותה שנה, הילי קרא במהלך הופעה להתנגד לדמוניזציה של שובתים. בנוסף, במהלך שתי הופעות בסקוטלנד, הוא הביע תמיכה בעצמאותה של סקוטלנד.
לפני ביצוע השיר "Loving Someone" (אנ') של דה 1975, שיצא לאור ב-2017, הילי נוהג להקדים בדברים על סוגיות חברתיות; פעמים רבות הוא הקדיש את השיר לקורבנות הירי במועדון הלהט"ב באורלנדו ב-2016, ופעמים אחרות להבעת סולידריות עם אמריקאים שחורים, מוסלמים והומואים בעקבות תוצאות הבחירות בארצות הברית ב-2016, לגינוי "האידיאלים הרגרסיביים" של הברקזיט, וכמחווה לתושבי מנצ'סטר ולונדון בעקבות הפיגוע במנצ'סטר ארנה ב-2017.
פוליטיקה > זכויות להט"ב

הילי הוא תומך נלהב בזכויות להט"ב. בשנת 2018, הילי וחבריו ללהקה תרמו תרומה "משמעותית" למרכז קהילתי להט"בי בלונדון. ביוני 2019, הילי זכה בפרס "בעל הברית של השנה" בטקס פרסי מגזין דיווה (אנ'), על שימושו בפלטפורמה שלו לקידום זכויות להט"ב. בשנת 2020, הוא הופיע על שער גיליון "Activists & Allies" ("פעילים ובעלי ברית") של מגזין Attitude. בדצמבר 2022, הוא הופיע במופע הצדקה השנתי של הארגון Ally Coalition לתמיכה בנוער להט"בי.
באוגוסט 2019, נאסר על הילי להיכנס לדובאי לאחר שהניף דגל גאווה ונישק מעריץ גבר על הבמה, מעשה שדינו עשר שנות מאסר, במחאה על החוקים האנטי-להט"ביים באיחוד האמירויות הערביות. בריאיון שנתן לאחר המקרה, הוא סיפר כי בדיעבד "הרגיש די חסר אחריות", אך בסופו של דבר דחה תחושה זאת.
בשנת 2023, הילי ושאר חברי דה 1975 נכלאו לזמן קצר, נאסרה כניסתם למלזיה והרשויות אילצו אותם לסיים בטרם עת את הופעתם בפסטיבל Good Vibes (אנ') במדינה, לאחר שבמהלך ההופעה הילי ביקר את החוקים האנטי-להט"ביים הנרחבים במדינה ונישק את חברו ללהקה רוס מקדונלד על הבמה. בעקבות המקרה, מארגני הפסטיגל ביטלו את שאר ימי הפסטיבל בהוראת הממשלה, שציינה כי "ההתנהלות והאמירות השנויות במחלוקת" של הילי "מנוגדות למסורת ולערכים של התרבות המקומית". המחאה זכתה הן לביקורת והן לשבחים. הילי התייחס לתקרית בהמשך, במהלך הופעה של הלהקה בדאלאס, והצהיר: "אם אתם באמת מאמינים שלאמנים יש אחריות לשמור על המעלות הליברליות שלהם על ידי שימוש בבמה העצומה שלהם, אז יש לשפוט את האמנים האלה על פי הסכנה ואי הנוחות שעומדים בפניהם על שעשו זאת, לא על פי התגמול שהם מקבלים על חזרה כתוכי על הקונצנזוס. אין שום דבר מדהים או אמיץ במיוחד בשינוי תמונת הפרופיל המזדיינת שלך בזמן שאתה יושב בבית שלך בלוס אנג'לס". בטור דעה בגרדיאן, פעיל זכויות האדם פיטר טאצ'ל כתב כי הביקורת על הילי ועל הלהקה "מסיטה את תשומת הלב מהמקום שבו יש להפנות את הביקורות בדחיפות הכבדה ביותר: נגד ההומופוביה של משטר קואלה למפור". עוד הוא הוסיף כי הילי אינו מושיע לבן על שהראה סולידריות לקהילה, שכן "זכויות קווירים הן זכות אדם אוניברסלית, לא מערבית". מארגני הפסטיבל תבעו את הלהקה בבית הדין הגבוה לצדק של הממלכה המאוחדת (אנ') בגין הפרת חוזה ודרשו פיצויים בסך 1.9 מיליון ליש"ט.
הילי מתח ביקורת על החוקים לגבי טרנסג'נדרים במיסיסיפי וכינה אותם "בולשיט" כחלק מדברים שנשא על הבמה במהלך סיבוב ההופעות Still... At Their Very Best (אנ') בשנת 2023.
פוליטיקה > שינוי האקלים

הילי מתבטא רבות בנושאים הנוגעים לשינוי האקלים. בשנת 2019, הוא הזמין את פעילת הסביבה השוודית גרטה טונברי להקליט קטע על שינוי האקלים, ששולב בשיר של דה 1975. חבר הפרלמנט השמרני דייוויד טי. סי. דייוויס (אנ') האשים את הילי ב"צביעות" בהתחשב בלוח הזמנים של סיבוב ההופעות שלו, אך הילי הגיב לו: "הרעיון שאף אחד לא צריך לומר משהו או לנסות לעזור אם הם לא הבינו ב-100% איך להיות במאזן פחמן נייטרלי, יחד עם שאר העולם, הוא דרך ממש לא הגיונית לחשוב על הבעיה".
הילי ודה 1975 משתמשים בשירותיה של חברה ל"ניהול אקולוגי" במהלך סיבובי הופעות; על כל כרטיס שנמכר לסיבוב ההופעות שלהם Music for Cars (אנ'), נשתל עץ; האוכל של הצוות הוא בר קיימא; אין שימוש בפלסטיק; ובכל אולם הופעות מוקם אזור שבו אנשים יכולים ללמוד על "מיחזור נכון". ארבע ההופעות של הלהקה ב-O2 ארנה בלונדון בשנת 2024 יהיו האירועים הראשונים בעולם בעלי פליטת פחמן מחוקה. הדבר כולל שאיבת פחמן דו-חמצני שנוצר מתוך האוויר, וכן נטיעת עצים ופיזור סלעים וולקניים סופגי פחמן דו-חמצני על אדמות חקלאיות".
פוליטיקה > מגדר

הילי מתבטא רבות בנוגע לזכויות נשים, בפרט בכל הקשור לתעשיית המוזיקה. בשנת 2018, הילי התנצל לאחר שקבע כי "הסיבה שאין יותר מיזוגיניה ברוקנרול היא מכיוון שזה אוצר מילים שהיה קיים כל כך הרבה זמן עד שהוא נעקר". מאוחר יותר אמר כי דבריו היו "בורים" ו"שגויים, פשוט מוטעים לחלוטין". בשנת 2019, במעמד הזכייה של דה 1975 בפרס הלהקה הבריטית הטובה ביותר בטקס פרסי הבריטס, הילי ניצל את נאום הזכייה כדי למתוח ביקורת על המיזוגיניה שבתעשיית המוזיקה, תוך ציטוט של קטע מתוך מאמר של כתבת הגרדיאן, לורה סנייפס. באותה שנה, הילי גינה את חוקי ההפלות של אלבמה במהלך הופעה במדינה. ב-2020 הוא התחייב להופיע רק בפסטיבלי מוזיקה המבטיחים איזון מגדרי בתוכנית הופעותיהם.
הילי התבטא בעניין הנטייה של גברים צעירים להקצין לכיוון מעגלים אנטי-פמיניסטיים: "אני כן יודע שהימין מצליח יותר בהשגת גברים צעירים מאשר השמאל, וכמי שהוא בהחלט נמצא בשמאל, מעניין לראות את זה, כי נראה שלשמאל אין גבריות אידיאלית, ואילו לימין יש גבריות מאוד מאוד קלה". הוא ציין שבתרבות הפופ העכשווית, הגבר הנערץ הוא "איזו יצירה מטא-פרפורמנסית על דקונסטרוקציה": "צורת הגבריות היחידה שנחגגת היא כזו שמפרקת אותה [את הגבריות]. אז: בשמלה. אני לא יודע מה זה להיות גבר אם אתה לא רק מפרק את היותך גבר ודואג לחגוג את זה".
פוליטיקה > דת

הילי לא גדל בבית דתי ומגדיר את עצמו כאתאיסט. הוא תומך של האגודה ההומניסטית הבריטית, אגודה המקדמת הומניזם חילוני, זכויות אדם ומייצגת אנשים שאינם דתיים. בשנת 2014, הילי, שתיאר את עצמו כ"מתנגד לדת לחלוטין", צייץ בטוויטר: "דאעש עורף ראשים של ילדות קטנות ואתה רוצה לערער על נקודת מבט הומניסטית לא-דתית? אני לא מבין בכלל את העולם". בשנת 2014, כאשר עומת לגבי הנושא על ידי אישה מוסלמית בת 19 המפעילה חשבון טוויטר בסגנון הארי סטיילס, הוא כתב שהוא "מוחה על כך על כך שחשבון מעריצים של הארי סטיילס 'מחנך' [אותו] בנושא דת". כאשר נשאל מאוחר יותר על המחלוקת שנוצרה עקב כך, ענה הילי: "אולי אני לא פרוגרסיבי כמו שהייתי רוצה להיות. יש בתוכי מבני מחשבה מולדים שאני ממש מתבייש בהם. אני לא מבריק כמו שהייתי רוצה להיות".
בשנת 2018 סיפר הילי על התפתחות בנוגע לאמונתו: "פעם הייתי אתאיסט, עכשיו אני כמו-אתאיסט. זה לא שהתרככתי בַהיגיון או משהו, אבל אני באמת מבין ודי רגיש לתרבות דתית. כי תרבות היא דבר שונה מאוד מכתבי קודש ומדוגמות".
חיים אישיים

הילי מתגורר בצפון מערב לונדון. הוא היה במערכות יחסים עם הזמרות-יוצרות אמריקאיות הלסי (2013) וטיילור סוויפט (2014, 2023). בין לבין, הוא היה במערכת יחסים עם הדוגמנית האוסטרלית גבריאלה ברוקס (2015–2019) והזמרת האנגלייה FKA Twigs‏ (2020–2022). מאז ספטמבר 2023, הוא יוצא עם הדוגמנית והמוזיקאית האמריקאית גבריאט (אנ'). השניים התארסו במאי 2024.
הילי מגדיר את עצמו כסטרייט ואמרה שהוא לא נמשך לגברים ב"צורה גופנית ומינית". בשנת 2019, אתר האינטרנט קווירטי (אנ') פרסם כי הילי יצא מהארון כ"אסתטיקן". בעקבות זאת הילי פרסם הודעה בטוויטר, וביקר את הפרסום על כך שהעניק פרשנות שגויה לדבריו: "לא יצאתי מהארון כמשהו. [...] אני לא משחק משחק ומנסה לתפוס מרחבים קוויריים, אני פשוט מנסה להיות בעל ברית, והכותרת הזו גורמת לי לאי נוחות". הילי היה נער "כחוש ונשי" וחש משיכה לדמויות כמו ג'ורג' מייקל, פרינס ומייקל ג'קסון על פני דמויות מסורתיות של גבריות. הוריו של הילי היו שניהם בתעשיות היצירה ו"סוג האנשים ששאפתי להיות במקרה היו הומואים": "אני מניח שיהיה יותר הגיוני שאהיה הומו או בי. אבל זה בדיוק המקום ממנו אני בא. אני מקווה שלעולם לא אנצל את זה [...] הרעיון של להפוך זהות עצמית של סיס, לבן וסטרייט ליותר מעניינת על ידי התיישרות עם התרבות הזו באמת גורם לי להתכווץ".
הילי עבר ניתוח LASIK לתיקון הראייה. הוא מאובחן קלינית עם הפרעת קשב. בריאיון משנת 2022, הוא ציין כי הוא בתקופת טיפול, וסיפר על התמודדותו עם טראומה מ"כמה חוויות מיניות מוקדמות" שהיה לו "ממש ממש קשה להתמודד איתן" ככל שהתבגר. הילי הוא מכור להרואין בגמילה, ובעבר גם היה משתמש לרעה בקוקאין ובבנזודיאזפינים. בסוף 2017 הוא אושפז לשבעה שבועות במרפאה לגמילה מסמים בבברבדוס, לאחר התערבות של חבריו ללהקה. הוא דיבר בגלוי על השימוש שלו בסמים: "אני לא רוצה לעשות פטישיזציה לזה, כי זה ממש משעמם וזה ממש מסוכן. המחשבה שאהיה עבור נער מה שאנשים כמו בורוז היו עבורי כשהייתי נער גורמת לי להרגיש חולה". נכון לשנת 2022, הילי עדיין מעשן מריחואנה.
דיסקוגרפיה > דה 1975 > מיני-אלבומים

2012: Facedown (אנ')
2012: Sex (אנ')
2013: Music for Cars (אנ')
2013: IV (אנ')
דיסקוגרפיה > דה 1975 > אלבומי אולפן

2013: The 1975 (אנ')
2016: I Like It When You Sleep, for You Are So Beautiful yet So Unaware of It (אנ')
2018: A Brief Inquiry into Online Relationships (אנ')
2020: Notes on a Conditional Form (אנ')
2022: Being Funny in a Foreign Language (אנ')
דיסקוגרפיה > טרומן בלאק

2024 – "Loads of Crisps"
דיסקוגרפיה > יצירות נוספות

2015 – The Japanese House (אנ')‏ – Pools to Bathe In (אנ') (מפיק שותף)
2015 – The Japanese House‏ – Clean (אנ') (מפיק שותף)
2017 – The Japanese House‏ – Saw You in a Dream (אנ') (מפיק שותף)
2018 – פייל וייבס (אנ') – My Mind Makes Noises (אנ') (כותב שותף ומפיק שותף של "Television Romance" (אנ') ו-"There's a Honey" (אנ'))
2018 – נו רום (אנ') – RIP Indo Hisashi (מפיק שותף, קולות ב-"Narcissist")
2019 – נו רום – Crying in the Prettiest Places EP (מפיק שותף)
2021 – ביבדובי – Our Extended Play (אנ') (מפיק שותף)
2021 – הולי האמברסטון (אנ') – "Please Don't Leave Just Yet" (כותב שותף, מפיק שותף)
2021 – נו רום – "Spinning" (אנ') (קולות, כותב שותף, מפיק שותף)
2022 – FKA Twigs‏ – "Pamplemousse" (קולות נוספים)
2022 – הולי האמברסטון – "Sleep Tight" (כותב שותף)
2022 – ביבדובי – Beatopia (אנ') (כותב שותף ל-"Pictures of Us" ול-"You're Here That's the Thing", קולות, גיטרה)
2023 – The Japanese House‏ – "Sunshine Baby" (קולות גיבוי)
2023 – The Japanese House‏ – "Boyhood" (גיטרה, תופים נוספים)
2024 – בליצ'רס (אנ') – "Hey Joe" (פסנתר)
וידאוגרפיה

2017 – "Television Romance" (אנ') – במאי
2018 – "Ashleigh" – במאי שותף
2019 – "Frail State of Mind" (אנ') – במאי שותף
2022 – "I'm In Love With You" (אנ') – מנהל קריאייטיב, כותב
2022 – "Happiness" – מנהל קריאייטיב
סיבובי הופעות

2013–2015: The 1975 Tour
2016–2017: I Like It When You Sleep Tour
2018–2020: Music for Cars Tour (אנ')
2022–2023: At Their Very Best (אנ') (גם כותב ובמאי)
2023–2024: Still... At Their Very Best (אנ') (גם כותב ובמאי)
פרסים והוקרה

בין הפרסים שקיבל הילי נמנים ארבעה פרסי בריטס, ושני פרסי אייבור נובלו, בהם פרס כותב השירים של השנה. כמו כן, הוא גם היה מועמד פעמיים לפרס מרקיורי ופעם אחת לפרס גראמי.
רשימת קונסולות המשחקים הנמכרות ביותר

פלייסטיישן 2 של סוני היא מערכת המשחקים הנמכרת ביותר בסך הכל עם למעלה מ-160 מיליון יחידות ברחבי העולם.
קונסולת משחקי וידאו היא מכשיר מחשוב סטנדרטי המותאם למשחקי וידאו . הגודל הקומפקטי של קונסולות משחקי וידאו מאפשר להשתמש בהן בקלות במגוון מקומות, מה שהופך אותן לניידות. קונסולות משחקי וידאו עשויות להשתמש בהתקן אחסון נתונים אחד או יותר, כגון כונני דיסקים קשיחים, דיסקים אופטיים וכרטיסי זיכרון עבור תוכן שהורד.
קונסולת משחקי וידאו ביתית דורשת צג מחשב או טלוויזיה. בקרים כף יד משמשים בדרך כלל כהתקני קלט . המהנדס ראלף ה. בר מחברת סאנדר אסוסיאיטס יחד עם עובדי החברה ביל האריסון וביל רוסץ' נתנו רישיון לטכנולוגיית משחקי הטלוויזיה שלהם ליצרנית הטלוויזיה Magnavox . זה הביא לשחרור 1972 של Magnavox Odyssey - קונסולת משחקי הווידאו הראשונה הזמינה מסחרית.
קו המוצרים של Nintendo DS הם קונסולות כף היד הנמכרות ביותר, הנמכרות ב-154.02 מיליון יחידות ברחבי העולם. רוב המכירות הגיעו מה- DS Lite ב-93.86 מיליון יחידות.
הערות שוליים

↑  "2000 PlayStation 2 - PSP PlayStation Portable | PlayStation History timeline". PlayStation (באנגלית בריטית). נבדק ב-2024-11-26.
1 2  Shelly, Gary; Misty, Vermaat (25 בפברואר 2010). Discovering Computers 2011: Living in a Digital World, Complete. Shelly Cashman. Contributing authors: Quasney, Jeffrey; Sebok, Susan; Freund, Steven. Cengage Learning. p. 24. ISBN 9781439079263. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  Lee, Robin (23 באוגוסט 2012).  Peitz, Martin; Waldfogel, Joel (eds.). The Oxford Handbook of the Digital Economy. Oxford University Press. p. 84. ISBN 9780195397840. ארכיון מ-30 באוקטובר 2019. נבדק ב-29 בדצמבר 2013. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  Edwards, Benj (15 במאי 2007). "Videogames Turn 40 Years Old". 1UP.com. p. 4. אורכב מ-המקור ב-16 בינואר 2013. נבדק ב-15 בינואר 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Reimer, Jeremy (10 באוקטובר 2005). "The evolution of gaming: computers, consoles, and arcade". Ars Technica. ארכיון מ-22 ביוני 2014. נבדק ב-10 במאי 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
הקונסולה הביתית הפופולרית הראשונה, Atari 2600 (בתמונה גרסת 1980), שוחררה בשנת 1977.
מחברת המוות

| --- | --- |
 
 סוגה:  בלשי, מותחן על טבעי, טרגדיה, פנטזיה אפלה, מותחן פסיכולוגי

 מאנגה
 יוצר:  אובה טסוגומי וטקשי אובטה
 מאייר:  אובאטה טקאשי
 הוצאה:  Shueisha
 התפרסם לראשונה במגזין:  שונן ג'אמפ השבועי
 קהל יעד:  שונן
 תקופת הפרסום המקורית:  דצמבר, 2003 – מאי, 2006
 מספר הכרכים שהתפרסמו:  13

 אנימה
 אורך פרק:  25 דקות
 במאי:  טטסוּרוֹ אראקי
 תסריטאי:  טוֹשיקי ינוֹאה
 אולפני אנימציה:  Madhouse
 רשת שידור:  NTV
 תקופת שידור מקורית:  3 באוקטובר 2006 – 26 ביוני 2007
 מספר העונות:  1
 מספר הפרקים:  37
מחברת המוות (ביפנית: デスノート, תעתיק: Desu Nōto; באנגלית: Death Note) היא מאנגה וסדרת אנימה יפנית מסוגת המותחן הפסיכולוגי, שנכתבה על ידי צוגומי אוֹבה ואוירה על ידי טקֶשי אוֹבָטַה.
הסדרה מספרת על ריוק, שיניגאמי (בתרבות היפנית מהווים כמעיין 'מלאכי מוות') מן המישור העליון אשר מפיל את אחת ממחברות המוות שלו אל תוך העולם האנושי בתקווה להכניס קצת עניין למה שהוא קורא לו "השגרה הרקובה".
המחברת מתגלגלת לידיו של יאגאמי לייט (ביפנית מבוטא ראיטו), תיכוניסט בן 17 המתגורר בטוקיו, גאון אולטימטיבי בעל ראיית-עולם דומה לזו של השיניגאמי אשר המחברת שייכת לו.
לייט מגלה כי למחברת כוח אימתני; אדם אשר שמו ייכתב בה יומת בדרך בה יבחר הכותב או בהתקף לב כברירת מחדל. לייט ההמום מן הכוח האלוהי שנפל עליו, מחליט 'לנקות' את העולם מרוע ופושעים ולהופכו למה שהוא רואה כעולם האידיאלי; עולם ללא פשע, או ללא אנשים אשר בעיניו נחשבים ללא נחוצים. לייט מתחיל לרצוח בעילום שם פושעים ביפן וברחבי העולם על ידי התקפי לב. ומכונה על ידי הציבור קירא (ביפנית: キラ; ההגייה היפנית של המילה האנגלית "killer", שפירושה "רוצח").
אך כשכל כך הרבה פושעים מתים בזמן כה קצר, הרשויות המקומיות ביפן מתחילות לחשוד וממנות את הבלש הבין-לאומי L, אשר פתר את הגדולות שבתעלומות ברחבי העולם, על החקירה.
המאנגה זכתה לפופולריות רבה ולעיבודים בתחומי מדיה שונים: סדרת אנימה, שני סרטי הנפשה, שלושה סרטי לייב אקשן, נובלה ומספר משחקי וידאו. סרט הוליוודי המבוסס על שלושת הכרכים הראשונים של המאנגה בהפקת האחים וורנר יצא בשנת 2017.
עלילה

עלילת המאנגה מתחלקת לשני חלקים. הראשון נמשך בכרכים 1–7 והשני בכרכים 8–12.