יהדות אונטרלנד

| --- | --- |

יהודים במוקצ'בו, 1938
 דת
 יהדות
יהדות אונטרלנד (כתיב יידי: אונטערלאנד) הוא הכינוי לקהילות היהודיות שהתקיימו בצפון-מזרח ממלכת הונגריה ההיסטורית, ובאותו חבל ארץ לאחר שהועבר לצ'כוסלובקיה ורומניה, מהמאה ה-18 ועד לשואה.
"אונטרלנד", או "הגליל התחתון", הוא מונח היסטוריוגרפי יהודי ייחודי שלא היה בשימוש האוכלוסייה הכללית. אין לבלבל בינו לבין 'הונגריה תחתית' (Unter-Ungarn). המונח נטבע על ידי יהודי אוברלנד ("הגליל העליון") בצפון-מערב הממלכה. מבחינה גאוגרפית, קהילות האונטרלנד התקיימו באזורים שכיום הם צפון טרנסילבניה, מחוז זקרפטיה וחלקי סלובקיה שממזרח להרי טאטרה; הגבול בין הגליל העליון לתחתון עבר ב"קו דמיוני, שנמתח מהטאטרה ועד קלויזנבורג." במהלך ההגירה היהודית ההמונית להונגריה במאות ה-18 וה-19, הגיעו ממערב יוצאי אוסטריה ומוראביה וממזרח יוצאי גליציה; אלה ואלה התיישבו במחוזות הסמוכים לארצות מהם באו, בצפון-מערב ובצפון-מזרח הממלכה. בתווך הייתה שורת מחוזות שהתיישבות יהודים נאסרה בהם עד 1840, וכך נמנע מיזוג בין שתי האוכלוסיות.
יישוב יהודי התקיים באונטרלנד ברצף כנראה עוד מימי מרד חמלניצקי (גזירות ת"ח-ת"ט) באמצע המאה ה-17, עם הגעת מספר קטן של פליטים מהאיחוד הפולני-ליטאי לממלכת הונגריה. כך, לדוגמה, מתועד ברשומות חוכר יהודי במונקאץ' כבר ב-1649. עם זאת, הרוב המוחלט של היהודים היגר לאזור לאחר סיפוח גליציה לנחלות בית הבסבורג על ידי הקיסרית מריה תרזה. אופייה של יהדות אונטרלנד הוכתב על ידי שני גורמים: הקרבה לגליציה הסמוכה ונחשלותו של האזור, שהיה מרוחק, מפגר וכמעט ולא הושפע ממאמצי הממשל המרכזי לקדם מודרניזציה. כך, לדוגמה, ב-1850 הורה הממשל האוסטרי להקים בתי-ספר ציבוריים במסגרת הקהילות היהודיות בממלכה; ב-1858 היו 308 כאלה, אך רק 8 מתוכם היו במחוז קאשוי, שכיסה את מרבית שטח אונטרלנד. בעוד שבאוברלנד היה בית-ספר אחד לכל 650 יהודים, בגליל התחתון היחס היה 1:14,200.
במרכז הממלכה, בערים כמו בודפשט, נטו הקהילות אל היהדות הנאולוגית ובגליל העליון הושפעו רבים מהנאו-אורתודוקסיה של הרב עזריאל הילדסהיימר. מנגד הייתה אונטרלנד מסד התמיכה של הרבנים השמרנים ביותר, ובשנות ה-60 של המאה ה-19 צמחה בה האולטרה-אורתודוקסיה ההונגרית, זרם השקפתי מחמיר שהונהג בידי הרב הלל ליכטנשטיין ושהתנגד לכל שינוי באשר הוא. לאחר הקרע ביהדות הונגריה, כמעט ולא היו במקום קהילות שהסתנפו לארגון הנאולוגי. הגליל התחתון היה גם האזור היחיד בממלכה בו השיגה החסידות דריסת רגל של ממש: ר' יצחק אייזיק טויב ייסד את חסידות קאליב עוד בסוף המאה ה-18, ובאותה תקופה פעל באוהלי ר' משה טייטלבוים, מתלמידי החוזה מלובלין ואבי שושלת סיגט-סאטמר. אופייה המקומי של החסידות ההונגרית, הימנעותו של החת"ם סופר מיציאה נגדה – אף כי הסתייג מהתופעה – והצורך לאחד כוחות אל מול הנאולוגים הביאו לכך שהמתח בין ה"ספרדים", כפי שנודעו אלה על שום נוסח התפילה שלהם, והרוב ה"אשכנזי" לא התפתח לרמות שאפיינו את ההתנגדות לחסידות במזרח אירופה. רבים מהמקומיים היו חסידי אדמו"רים ששכנו בחלקים אחרים של הקיסרות האוסטרו-הונגרית, כמו בעלז, צאנז וויז'ניץ, ולימים קמו בפלך חצרות גדולות משלו, דוגמת ספינקא ומונקאץ'. בקרב יתר יהודי הממלכה ותושביה בכלל יצא למקומיים מוניטין של אנשים אדוקים ונחשלים; הם כונו "פינַאקס", מילה שנגזרה מהשאלה "פון וו ביסט דו?" (בהגייה האונטרלנדית ובחטף, פין וי בּיסטי), 'מהיכן אתה?' בספרו האוטוביוגרפי-למחצה "ללא גורל" תיאר אימרה קרטס, בן למשפחה נאולוגית מבודפשט, את ה"פינאקים" באושוויץ ש"מלמלו את תפילותיהם ללא הרף." כשניסה להתחבר עמם, שאלוהו אם הוא מדבר יידיש; כשהשיב בשלילה, אמרו לו: "דו ביסט קיין ייד, דו ביסט א שייגעץ!" ('אינך יהודי, אתה גוי!')
אוריאל ויינרייך סיווג את היידיש האונטרלנדית כ"עבר-קרפטית מזרחית", וראה בה ניב מעבר שנוצר כתוצאה מהמגע בין דוברי היידיש התיכונה, המשמשת בגליציה, ליידיש האוברלנדית (עבר-קרפטית מערבית). בגלל זמן החשיפה הקצר, האונטרלנדית היא תערובת "אקראית" של שתי האחרות. למרות הדמיון בינה לתיכונה, המאפיין הבולט והמבדיל שלה הוא ההגייה של הרי"ש כעיצור אפיקאלי (אנ'). כמו כן, הדקדוק הושפע מהגרמנית ומילים רבות בהונגרית חדרו לשפה. הניב מוכר היום כלשונם של בני החסידויות ההונגריות, בראש ובראשונה סאטמר.