stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שרידים אבולוציוניים באדם
שרידיות במבנה ובתפקוד איברים

במשך כ-400 מיליון שנה אבות האדם הלכו על 4 ואילו הוא יצוא הולך על 2 באופן קבוע במשך כ 4 מיליון שנים. דבר זה גורר השלכות על כל איברי הגוף האנושי, כאשר לפעמים יש לדבר חסרונות עיצוביים לאיברים קיימים שמתפקדים בצורה לא אופטימלית. דוגמה אחת לדבר זה היא עיצוב הגב האנושי - דבר הגורר כאבי גב ובעיות נוספות נוספות. שכן עמוד השדרה האנושי התפתח רק כהתאמה לעמוד שדרה של הולכים על 4.
עיצוב בעייתי אחר הוא "מערות האף" או גתות, גתות הלסת העליונה נמצאות מאחורי הלחיים, פתחי הניקוז שלהם באדם נמצאות למעלה ודבר זה יוצר בעיה בניקוז הנוזלים שיש בהם לפעמים. בקרב רוב היונקים, ההולכים על 4, פתחי הניקוז הללו פונים קדימה.
עיצובים בעייתיים אחרים, אינם מיוחדים לאדם אלה משותפים לכלל היונקים. דוגמה בולטת נוספת לנושא זה הוא עצב בית הקול בקרב יונקים - הוא עצב היוצא ישירות מהגולגולת (לא דרך חוט השדרה) וסעיפים שלו מגיע לבית הקול. בקרב יונקים עצב זה עושה עיקוף שנראה בלתי הגיוני (לו בוצע על ידי מתכנן תבוני) בכך שהוא יורד לבית החזה, מבצע עיקוף סביב עורקי הלב ומשם חוזר לצוואר. עיצוב זה מעריך את העצב שלא לצורך בכמה סנטימטרים אצל האדם (לעומת כמה מטרים אצל ג'ירף). הסיבה למבנה המוזר של העצב נעוצה בהיסטוריה של התפתחות שלו. בדגים קדומים העצב יוצא מאזור קדמת היצור אל אזור הזימים וכמה שלוחות שלו מסתעפות אל הזימים האחוריים. היונקים התפתחו מדגים שהיו אבות קדמונים משותפים לדגים המודרניים. במהלך האבולוציה ההתפתחות העוברית השתנתה בקרב היונקים והזימים התפתחו לאיברים שונים ביניהם בית הקול, וזה נדד לכיוון הראש, במקביל היונקים גם פיתחו צוואר. כל צעד קטן של הארכת העצב נראה בעל מחיר קטן יחסית לשלם ולכן התארך העצב עוד ועוד. מעצב תבוני היה מוותר על העיקוף הגדול, אבל דבר זה אינו אפשרי בבעלי חיים שכן הדבר יצריך שינוי גנטי משמעותי, ודבר זה אינו סביר שכן יהיה מדובר ב"קפיצה" הנובעת ממוטציה גנטית גדולה מידי.
דוגמה נוספת לאיבר מתפקד בעל "עיצוב לא תבוני" הוא מבנה צינור הזרע בקרב האדם, וגם זה פגם שקיים בקרב יונקים רבים אחרים. צינור זה מחבר בין האשכים לבין הפין. אלא שביונקים צינור הזרע עולה מן האשכים, מתלפף סביב צינור מוביל השתן (המחבר בין הכליות ושלפוחית השתן) ואז חוזר ויורד לעבר הפין. דבר זה הגיוני עם ההנחה שאבות היונקים היו בעלי אשכים שמוקמו בגובה חלל הבטן בסמוך לכליות. עם התפתחות היונקים ירדו האשכים לכיוון המפשעה, ככל הנראה עקב הצורך להוריד את הטמפרטורה שיש בהם, עם זאת צינור הזרע נמצא מעבר לצד הלא נכון של צינור מוביל השתן ולכן נכרך סביבו.י.
שרירים

מספר שרירים בגוף האדם נחשבים לשרידים, בין אם מעצם היותם מופחתים מאוד בגודלם בהשוואה לשרירים הומולוגיים במינים אחרים, על ידי הפיכתם לגידיים בעיקרם, או בשל היותם משתנים מאוד בתדירותם בתוך או בין אוכלוסיות אנושיות.
שרירים > ראש

האוקסיפיטליס מינור הוא שריר בחלק האחורי של הראש אשר בדרך כלל מצטרף לשרירי האוזן. שריר זה הוא ספורדי מאוד בתדירות - קיים תמיד במלזים, קיים ב-56% מהאפריקאים, 50% מהיפנים ו-36% מהאירופאים, ואינו קיים באנשי ה-קויקוי של דרום-מערב אפריקה ובמלנזיים. שרירים קטנים אחרים בראש הקשורים לאזור העורף ולקומפלקס השרירים הפוסט-אוריקולרי משתנים לרוב בתדירותם.
שרירים > פנים

בבעלי חיים ירודים רבים, השפה העליונה ואזור הסינוס קשורים לשפם המשרת תפקיד חושי. בבני אדם, השפמים הללו אינם קיימים, אך עדיין ישנם מקרים ספורדיים שבהם ניתן למצוא אלמנטים של שרירי השפם הללו. בהתבסס על מחקרים היסטולוגיים של השפתיים העליונות של 20 גופות, נמצא שמבנים הדומים לשרירים כאלה היו קיימים ב-35% מהדגימות.
שרירים > זרוע

שריר הכף הארוך נראה כגיד קטן בין שריר כופף שורש היד החישורי לשריר כופף שורש היד הגומדי, אם כי הוא לא תמיד קיים. השריר נעדר בכ-14% מהאוכלוסייה, אולם הדבר משתנה מאוד עם המוצא האתני. מאמינים ששריר זה השתתף באופן פעיל בתנועת הפרימטים, אך כרגע אין לו תפקיד, מכיוון שהוא אינו מספק יותר כוח אחיזה. מחקר אחד הראה כי השכיחות של שריר הכף הארוך ב-500 חולים הודים היא 17.2% (8% דו-צדדית ו-9.2% חד-צדדית). שריר הכף הארוך הוא מקור פופולרי לחומר גיד להשתלות, ומחקרים שנעשו בעקבות השתלות כאלו הראו שלהיעדרו בעקבות לקיחתו להשתלה אין השפעה ניכרת על חוזק האחיזה.
שריר ה-levator claviculae (אנ') במשולש האחורי של הצוואר הוא שריר הקיים רק אצל 2-3% מכלל האנשים אך קיים כמעט תמיד ברוב מיני היונקים, כולל גיבונים ואורנגאוטן.
שרירים > פלג גוף עליון

שריר הפירמידליס של הבטן הוא שריר קטן ומשולש, קדמי לשריר הבטן הישר, ונמצא במעטפת הישר. הוא נעדר אצל 20% מבני האדם, וכאשר הוא נעדר, הקצה התחתון של פי הטבעת גדל באופן פרופורציונלי. מחקרים אנטומיים מצביעים על כך שהכוחות הנוצרים על ידי שרירי הפירמידליס קטנים יחסית.
לשריר הגב הרחיב יש כמה וריאציות ספורדיות. וריאנט מסוים אחד הוא קיומו של השריר dorsoepitrochlearis שהוא שריר העובר מהגיד של שריר הגב הרחיב לראש הארוך של שריר הזרוע התלת ראשי. הוא בולט בשל אופיו המפותח בקופים ובקופים אחרים, שם הוא שריר מטפס חשוב, כלומר ה-dorsoepitrochlearis brachii. שריר זה נמצא אצל כ-5% מבני האדם.
שרירים > רגל

שריר הפלנטריס מורכב מבטן שריר דקה וגיד דק וארוך. אורכה של בטן השריר כ-5–10 סנטימטרים, והיא נעדרת ב-7-10% מאוכלוסיית האדם. יש לו פונקציונליות חלשה מסוימת בהנעת הברך והקרסול, אך בדרך כלל נחשב למיותר ומשמש לעיתים קרובות כמקור לגיד להשתלות. הגיד הארוך והדק של הפלנטריס נקרא בהומור "העצב של הסטודנט הטרי", מכיוון שלעיתים קרובות הוא מזוהה בטעות כעצב על ידי סטודנטים חדשים לרפואה.
שרירים > לשון

דוגמה נוספת לשרידיות אנושית מתרחשת בלשון, במיוחד בשריר הכונדרוגלוסוס. במחקר מורפולוגי של 100 גופות יפניות, נמצא כי 86% מהסיבים שזוהו היו מוצקים וארוזים בצורה המתאימה כדי להקל על הדיבור והלעיסה. שאר 14% הסיבים היו קצרים, דקים ודלילים - כמעט חסרי תועלת, ולכן הגיעו למסקנה שהם ממקור שרידי.
שרירים > שדיים

פטמות או שדיים מיותרים מופיעים לפעמים לאורך קווי החלב של בני אדם, ומופיעים כשריד של אבות יונקים שהיו ברשותם יותר משתי פטמות או שדיים. דו"ח משנת 2021 הראה שכל הצעירים והצעירות הבריאים שהשתתפו במחקר אנטומי של החלק הקדמי של הגוף הציגו 8 זוגות של תלוליות שומן מוקדיות הרצות לאורך רכסי החלב העובריים מבית השחי ועד לירכיים הפנימיות העליונות. אלה היו תמיד ממוקמים באותם אתרים אנטומיים יחסיים - מקבילים למוקדי השדיים ביונקי שליה אחרים - ולעיתים קרובות היו להם שומות דמויות פטמות או שערות נוספות הממוקמות על גבי התלוליות. לכן, בולטות שומניות מוקדיות בחזיתות הגו אנושיים מייצגות כנראה שרשראות של שדיים שרידיים המורכבים משומן שד ראשוני.
שרידיות התנהגותית

בני אדם גם נושאים כמה התנהגויות ורפלקסים שרידיים.
שרידיות התנהגותית > עור ברווז

היווצרות עור ברווז בבני אדם תחת לחץ היא רפלקס שרידי; תפקידו בקרב יונקים שהיו אבות האדם בעלי פרווה הוא כפול - מחד הסתמרות הפרווה בעת קור משפרת את בידוד הגוף על ידי הרחבת שכבת האוויר הכלואה בתוך הפרווה. בהמשך שימשה הסתמרות השיער כמנגנון תקשורת חברתית - בשעת כעס או פחד הפרווה סומרת כדי לגרום לבעל החיים להיראות גדול יותר ולהרתיע טורפים או יריבים מסוכנים. בשל כמות השיער המופחתת בבני אדם, היווצרות הרפלקס הסתמרות השיער - או מה שמכונה "עור ברווז" בקור או לחץ גם היא שרידית.
שרידיות התנהגותית > רפלקס הלפיתה

רפלקס הלפיתה נחשב להתנהגות שרידי אצל תינוקות אנושיים. כאשר מניחים אצבע או חפץ על כף היד של תינוק, הוא יאחז אותו בכוח. האחיזה הזו מתגלה כחזקה למדי. חלק מהתינוקות - 37% לפי מחקר משנת 1932 - מסוגלים לתמוך במשקל שלהם באמצעות אחיזת מוט, אם כי הם אינם יכולים להאחז באופן זה באמא שלהם. האחיזה ניכרת גם בכפות הרגליים. כאשר תינוק יושב, כפות רגליו המתוחות תופסות תנוחה מכורבלת, דומה לזו הנצפית אצל שימפנזה בוגר. לפרימאט קדמון היה מספיק שיער גוף שבו תינוק יכול להיאחז, בניגוד לבני אדם מודרניים, ובכך לאפשר לאמו להימלט מסכנה, כמו טיפוס על עץ בנוכחות טורף מבלי שתצטרך להעסיק את ידיה באחיזת תינוקה.
פסאודוגנים

ישנם פסאודוגנים רבים בגנום האנושי. דוגמה אחת לכך היא L-gulonolactone oxidase, גן שמתפקד ברוב היונקים האחרים ומייצר אנזים המסנתז ויטמין C. בבני אדם ובחברים אחרים בתת-סדרת הפרימטים בעלי האף היבש, מוטציה השביתה את הגן וגרמה לו לא להפיק את האנזים. עם זאת, שרידי הגן עדיין נמצאים בגנום האנושי.
ראו גם

שרידים אבולוציוניים
עיוורון צבעים
קוצר ראייה
התפתחות עובר האדם
ביולוגיה התפתחותית אבולוציונית
לקריאה נוספת

Shubin, Neil (2009). Your Inner Fish: A Journey into the 3.5-Billion-Year History of the Human Body. New York: Vintage Books. ISBN 978-0-307-27745-9.
הומלס (אתר אינטרנט)

| --- | --- |

 סוג:  אתר אינטרנט
 תקופת הפעילות:  2000–הווה (כ־25 שנים)
 מייסדים:  פז דרור
 שירותים עיקריים:  אתר מסחר אלקטרוני
 www.homeless.co.il
 
הומלס הוא אתר אינטרנט ישראלי העוסק בפרסום מודעות בתחומים שונים כגון נדל"ן, רכב, הצעות עבודה ועוד. הומלס הוקם בשנת 2000, והוא הלוח האינטרנטי הוותיק בישראל.
היסטוריה

האתר הוקם בשנת 2000 על ידי פז דרור שחיפש בעצמו דירה והחליט להמיר את המודעות המודפסות לפורמט דיגיטלי ולפרסם אותן באתר אינטרנט שהתמקד בתחילה באזור תל אביב בלבד ולאחר מכן התרחב לשאר אזורי הארץ, שירכז דירות למי שמחפשים למכור, לקנות, להשכיר או לשכור דירות. תחילה העניק האתר את השירותים בחינם, ולאחר שנה החל לגבות תשלום בגין פרסום מודעות.
האתר היה הראשון שהציע לוחות מודעות בפורמט אינטרנטי, והביא למהפכה בתחום הפרסום בארץ, והחליף בעצם את מודעות הלוח שהיוו מקור הכנסה משמעותי לעיתונים עד לאותה תקופה. בין השאר חילק האתר את המודעות לאזורים בארץ, חלוקה שהוא היה הראשון לבצע. בניגוד ללוחות אינטרנטיים אחרים בעולם, הציג האתר מבנה חדשני של טבלאות המציגות את כל תוצאות החיפוש באופן נוח, ומאפשרות הרחבת המודעה בלחיצה על השורה הרלוונטית בטבלה, במקום פתיחת המודעה בחלון נפרד. פורמט זה הועתק גם לאתרי לוחות אחרים בישראל.
בשנת 2003 השיק האתר שירות ייחודי לאותה תקופה, "הסוכן החכם" שאיפשר קבלת מודעות בדואר אלקטרוני ובמסרון ישירות לטלפון הנייד. באותה תקופה החל האתר להציג את מחירי הדירות בשקלים חדשים במקום בדולרים.
באותה שנה השיק הומלס את לוח הרכב האינטרנטי "הקרטל" שאוחד בהמשך לתוך המותג "הומלס". ב"הקרטל" הוצגו קטגוריות חדשות נוספות כמו טרקטורונים ואביזרי רכב.
חידוש נוסף שהציג האתר היה "המודעה המוקפצת", שאפשרה ללקוחות להקפיץ את המודעה שפרסמו לראש לוח המודעות על מנת ליצור חשיפה נוספת, וזאת תמורת תשלום נוסף.
עם השנים התפתח האתר החל להציע מודעות בתחומים נוספים כגון לוח מכירת רכב, לוח הצעות עבודה, בעלי מקצוע ואף תחום המוקדש לחיות מחמד. בשנת 2014 עבר האתר תהליך של מיתוג מחדש, ממשק המשתמש עודכן ונוספו קטגוריות חדשות כמו רכישת דירות חדשות ישירות מהקבלנים המבצעים, תחום שמהווה כיום חלק ניכר מפעילות האתר, וקטגוריה בשם Restless שמטרתה פרסום להצעות עבודה בתחום המסעדנות ובתי הקפה.
מבנה האתר ושירותים עיקריים

האתר מאפשר ללקוחותיו לפרסם מודעות למכירה או השכרה של מוצרים שונים במגוון קטגוריות על פי תבנית מודעה מוגדרת מראש לה ניתן להוסיף גם טקסט חופשי. כשללקוחות ניתנת האפשרות לפרסם מודעה חינמית, או לשלם עבור הפרסום מה שיגדיל את חשיפת המודעה בפני גולשי האתר .
גולש המחפש לרכוש או לשכור מוצר או שירות, יכול לחפש באתר באמצעות חיפוש על פי קטגוריות ולאחר מכן גם לפי שדות נוספים כמו תתי קטגוריות, מחירים, אזור בארץ וחיפוש באמצעות טקסט חופשי. כמו כן מפעיל האתר מוקד טלפוני לייעוץ בתחום הנדל"ן.
באתר מספר קטגוריות לפרסום, לוח דירות ונדל"ן למכירה והשכרה, לוח רכב, לוח דרושים למחפשי עבודה, לוח בעלי מקצוע ולוח Restless שהוא לוח דרושים ייעודי לתחום המסעדנות ובתי הקפה.
הערות שוליים

1 2  לירן סהר, מנכ"ל הומלס: "אנו גובים כסף כדי שלא יכניסו 6 מודעות לכל דירה וינפחו מחיר", באתר ביזפורטל, 25 במרץ 2014
↑  שוקי שטאובר, פז דרור - מייסד, בעלים ומנהל האתר 'הומלס', ריאיון עם פז דרור
↑  נועה פרג, ‏דרור פז, בעלי אתר הלוחות באינטרנט הומלס, יוצא לקרב: "אני מרוויח יותר מכל אחד ממנהלי האתרים המתחרים", באתר גלובס, 7 באפריל 2009
↑  שירלי אסא, האתר הומלס במהלך מיתוג מחדש, 18 במרץ 2014,‏ Allmarketing
צילום מורכב

צילום מורכב של שלוש אחיות; למעלה ולמטה מצולמות האחיות מהחזית ובפרופיל; במרכז - שני תצלומים "ממוצעים" של סדרות התצלומים. "התצלום הממוצע" נוצר על ידי צילום האחד על גבי השני של כל אחד מהפורטרטים הבודדים. גולטון האמין שכך יוכל לחשוף את תווי הפנים מאפיינים של הטיפוסים אותם חקר
שני תצלומי זיהוי של סר פרנסיס גלטון (1822-1911) על פי שיטת הזיהוי של אלפונס ברטיון, אותם קיבל גלטון בעת ביקור במעבדתו של ברטיון בפריז בשנת 1893
צילום מורכב (באנגלית: composite photograph) או פורטרט מורכב הוא שיטת צילום שפותח בשנות השמונים של המאה ה-19 על ידי המדען האנגלי, בן התקופה הוויקטוריאנית ואבי תורת האאוגניקה, סר פרנסיס גולטון, לשם יצירת ממוצע ויזואלי של טיפוסים אנושיים.
הדימוי המורכב שהופק בדרך זו חשף, כביכול, מאפיינים פיזיים גנטיים, או "סימפטומים" חיצוניים של ביולוגיה פנימית. באמצעות הידע החדש ששאף להפיק מאותן "סטטיסטיקות תמונתיות", או "דימויים גנריים", כפי שכינה אותם, ניסה גולטון לסווג ולדרג את האוכלוסייה על פי גזעה, ולהביא להשבחת הגזעים החזקים ולריסון התרבותם של הגזעים החלשים. שיטתו היא ביטוי קיצוני לתפיסה פוזיטיביסטית של הצילום ככלי מדעי, ולתפיסת הפיזיונומיה - קריאת מאפייני אופי דרך סיווג תווי הפנים והראש - כדיסציפלינה מדעית.
מחקרי הצילום של גולטון

גולטון עסק בניסויים בצילום במשך שלושים שנה, בין 1877 ולפחות עד-1906, אז פרסם בעיתון Nature בקשה מצלמים מקצוענים וחובבים שישלחו לו תצלומי פורטרט מיותרים שלהם. עם זאת, שיא עיסוקו בתחום היה בשנים 1877 ועד 1888. גולטון החל לעסוק בצילום מורכב במסגרת מחקריו בפסיכולוגיה, מתוך חיפוש אחר מתודה לבחינת השאלה האם פיזיונומיה היא מדד לנפש, ובפרט, האם ישנה התאמה בין תווי הפנים לתכונות נפשיות. הרצאתו הראשונה בתחום נערכה בקיץ 1877, בפני אגף האנתרופולוגיה של אגודת המדעים הבריטית. בהרצאה, שהוזמנה ברגע האחרון, חשף גולטון את מחקריו החדשים בניסיון למצוא דרך מדעית מדויקת לבחינת קבוצת אנשים "הדומה דיה במאפייניה הנפשיים או בפיזיונומיה שלה, או בשניהם, כך שניתן יהיה לסווג אותה". במסגרת מחקרים אלו החל לערוך ניסויים גם בצילום מורכב.
משיכתו של גולטון לצילום הייתה קשורה להיותו המצאה מכנית המאפשרת כר נוח לניסויים, ובמיוחד לניסויי מדידה, שכן האמין שמדידה עומדת בבסיס המדע. הצילום היה עבורו כלי אנליטי, ולא כלי תיאורי או תיעודי. דרך השילוב של אופטיקה וסטטיסטיקה ביקש גולטון לבסס את העדות הצילומית הפרטנית והספציפית בתוך מתודות סטטיסטיות אבסטרקטיות יותר.
גולטון השתמש בצילום ככלי מדידה בתחומים שונים (כגון חישובי שטחים ומרחקים גאוגרפיים), אך הנושא המרכזי שבו עסק היה הצילום המורכב.
מחקרי הצילום של גולטון > שיטת הצילום של גולטון

את הרעיון ליצירת הרכבים תמונתיים שאב גולטון מהרברט ספנסר, שהציע כבר בשנת 1848 (במאמר שלא פורסם) ליצור הרכבים של שרטוטים פרנולוגיים של ראשי-אדם. גולטון פיתח מספר טכניקות להרכבת תצלומי פנים של אנשים שונים בעלי מאפיינים משותפים. בתחילה כללו שיטותיו הצבה של שני פורטרטים שונים במכשיר הסטראוסקופ, כך שבעת הצפייה כל עין רואה פורטרט אחר, ושני הדיוקנאות מתמזגים לכדי מראה אחד. שיטה אחרת התבססה על מתקן מראות שהמציא, שבו נצפות בו זמנית השתקפויות של שישה פורטרטים שונים, זו על גבי זו. גולטון גם ניסה להקרין כמה פורטרטים דרך מספר פנסי קסם ולרכז את ההיטלים המוקרנים זה על גבי זה ליצירת פורטרט מורכב.
השיטה המוצלחת ביותר של גולטון פעלה בעזרת מנגנון צילום רפרודוקציות שהמציא, שבו מצלמה צילמה ברציפות, על אותו לוח צילום, בזה אחר זה, מספר פורטרטים: המצלמה הוצבה מול מקרן, שבו הוצב תשליל של פורטרט שצולם קודם לכן. גולטון צילם בעזרת המתקן כמה וכמה פורטרטים על גבי אותו לוח צילום; הוא חשף שוב ושוב את אותו לוח צילום, אך בכל פעם לפורטרט אחר שהונח במקרן. כל פורטרט קיבל חלק זהה מתוך זמן החשיפה הכולל (כך לדוגמה, אם הצילום הורכב מתריסר פורטרטים, אזי כל פורטרט נחשף לאחד חלקי שנים-עשר מזמן החשיפה הכולל). כך, בעזרת חשיפות כפולות, משולשות ומרובעות, יכול היה לצלם זה על גבי זה מספר רב של פורטרטים שונים, ולהגיע להרכבים של עשרות ואף מאות פרצופים, שהפכו בתהליך זה לתצלום אחד.
כדי שהשיטה תעבוד, טען, חיוני שכל הפורטרטים יצולמו באותו האופן (היינו, מיקום זהה במסגרת, חדות זהה, יחס הגדלה אחיד, רקע קבוע, קנה מידה קבוע, תאורה אחידה, וכדומה). תצלום של שלוש אחיות שצילם גולטון מדגים כיצד שלושה תצלומים סטנדרטיים מהחזית ובפרופיל של כל אחת מהאחיות יכול להיות מאוחד לכדי פורטרט מורכב אחד, שתווי פניו משותפים לכל האחיות גם יחד, ועם זאת, אין הוא זהה לאף אחת מהן בנפרד.
מחקרי הצילום של גולטון > "האדם הממוצע" והפורטרט המורכב

הצילום הומצא בתקופה שבה נוסו שיטות חדשות "לצפות", "להראות" ולאפיין את החברה, בעיקר באמצעים מתמטיים וסטטיסטיים. יישום הסטטיסטיקה על תופעות חברתיות איפשר, לכאורה, להגדיר את החברה במונחים מתמטיים. ה"צילום המורכב" של גולטון הוא אחד הניסיונות המוזרים והמסקרנים ליישום המחקר הסטטיסטי על החברה. ההיגיון שעמד בבסיס השיטה לקוח ממושג "האדם הממוצע" (l'homme moyen), שהמציא בשנת 1835 האסטרונום הבלגי ואחד מאבות הסוציולוגיה והסטטיסטיקה המודרנית, אדולף קטלה (Quetelet 1796-1874). "האדם הממוצע" הוא אדם היפותטי שנבנה מתוך סך נתונים חברתיים רחב, שכל אחת ממידותיו מותאמת לממוצע של אותה מידה במסגרת הקבוצה שלה הוא שייך. קטלה ייצג את "האדם הממוצע" בתבנית סטטיסטית דמוית "עקומת-פעמון", ששאל מתאוריות אסטרונומיות והסתברותיות לחישוב סטיות מהנורמה. החלק המרכזי בעקומה הוגדר כ"אזור הנורמליות", ואילו הסטיות התרכזו בקצות העקומה.
קטלה הניח ש"ככל שיגדל מספר הפרטים הנצפים, יימחקו המוזרויות האינדיבידואליות, בין אם הן פיזיות ובין אם הן מוסריות, וייוותר מראה ברור של העובדות הכלליות." בעקבות זאת הסיק גולטון שאם יצלם על אותו לוח צילום פורטרטים רבים, האחד על-גבי השני, יופיעו בתצלום בסופו של דבר רק:
קווי המתאר החדים והכהים המשותפים למספר רב של רכיבים. הפרטים האינדיבידואליים במובהק, יוצאי הדופן, מותירים רושם מועט, אם בכלל. מאחר שהאחרונים ערוכים בהכרח משני צידי הממוצע, קווי המתאר של הצילום המורכב הם הממוצע של כל המרכיבים [...] הקו יהיה כהה יותר במרכז בכל פעם שלפורטרטים המרכיבים יש את אותם המאפיינים הכלליים
גולטון הדגיש את החידוש שבטכניקה שלו, בהשוואה ל"אדם הממוצע" של קטלה:
תהליך...הסטטיסטיקה התמונתית מתאים ליצירת דימויים גנריים של בני אדם, בדומה לאלו שהתווה קטלה בכלליות בעזרת שיטות מספריות סטטיסטיות רגילות, שאותן תיאר בעבודתו Anthropométrie... בתהליך [הצילום] המורכב אנו משיגים תמונה ולא רק תוואי כללי
אי לכך, דימויים אלו היו אמורים להיות מופע אופטי טהור של אותו "אדם ממוצע".
"האדם הממוצע" של קטלה הוא פיקציה סטטיסטית שיצרה אידיאל – אידיאל של איזון ובריאות חברתיים, שביחס אליו ניתן למדוד כל פרט באוכלוסייה. הפורטרט המורכב של גולטון הוא ניסיון לאייר את אותה ישות ממוצעת מופשטת, ולשוות לה דמות. הפורטרטים המורכבים שיצר הם פיקציה סטטיסטית ואינם ישות ממשית, אך גם ביחס אליהם ניתן למדוד ולהשוות תווי פנים של פרטים באוכלוסייה, וכך לבחון עד כמה הם סוטים (כלפי מטה או כלפי מעלה) מהנורמה.
יישומי הצילום המורכב

גולטון ייעד לשיטת הצילום המורכב מספר יישומים. הוא טען שניתן להשתמש בטכניקה זו כדי:
ליצור דימויים טיפוסיים של גזעים אנושיים שונים;
לחקור טיפוס מובחן במובהק בתוך גזע מסוים, למשל, פושעים או חולי שחפת;
ליצור פורטרטים מורכבים של אותו אדם, במטרה לתפוס את מראהו האידיאלי, מעבר להבעה רגעית אחת;
ליצור הרכבי פורטרטים של אנשי מעלה בהיסטוריה (מתוך ציורים, פסלים ומטבעות);
ליצור הרכבים של בני משפחה אחת, במטרה ליצור "טיפוסי משפחה" שיעזרו במציאת זיווגים נכונים ויאפשרו לחזות את מראה הצאצאים.
יישומי הצילום המורכב > הצילום המורכב והשבחת הגזע

עבודתו המדעית של גולטון, ובכלל זה מחקריו בסטטיסטיקה וניסוייו בתצלומים מורכבים, כרוכים בעניין שלו בתורשה ובהשבחה גזעית כמנוף לשיפור החברה. גולטון, אבי תורת האאוגניקה ובן דודו של צ'ארלס דרווין, קרא לאנושות לקחת אחריות על האבולוציה של המין האנושי דרך הזדווגות סלקטיבית ופיקוח על הרכב התורשה באוכלוסייה. בעזרת חוקי הפיזיונומיה האמין גולטון כי ניתן לסווג את האוכלוסייה, לברור את המוצלחים ולסמן את ה"פגומים". הצילום הרגיל, טען גולטון, מוגבל למקרה הפרטי ואינו מצליח לתרום להכרת הטיפוסי:
ההבדלים הפיזיונומיים בין אנשים שונים הם כה קטנים ורבים, עד כי לא ניתן למדוד ולהשוות אותם זה לזה, ולחשוף באמצעים סטטיסטיים רגילים את הפיזיונומיה של גזע. הדרך הרגילה היא לברור פרטים שנחשבים למייצגים של הטיפוס, ולצלם אותם; ואולם, אין לבטוח בשיטה זו, משום שהשיפוט עצמו שגוי. הוא מושפע ממאפיינים יוצאי דופן וגרוטסקיים יותר מאשר מאלו הרגילים, והפורטרט שאמור להיות טיפוסי הופך לקריקטורה
הצילום המורכב, מאידך, נועד לסייע באיתור הגזעים והקבוצות הנכונים להשבחה, ובו בזמן לאתר את אלו שיש להגביל את התרבותם. לשם כך יצר גולטון תצלומים מורכבים רבים ממטבעות ומדליות שבהן נראו אנשי שם מיוון העתיקה, משום שהניח שהיוונים היו הגזע האנושי המשובח ביותר בהיסטוריה; ביחס למאפייני הפנים הטיפוסיים שלהם, התכוון לבדוק ולדרג את האוכלוסייה של זמנו. בנוסף יצר גולטון הרכבים של קצינים, מהנדסים ושופטים, משום שנתפסו על ידו כקבוצות איכותיות שמספקות "רמז בנוגע לכיוון שבו ניתן להשביח בקלות את המאגר הגזעי האנגלי". כמו כן יצר גולטון "טיפוסי-משפחה" באמצעות צילום פורטרטים של כמה בני משפחה יחדיו (ראו, למשל, את תצלום האחיות למעלה), במטרה לחזות מראש את החזות הפיזית של צאצאים מנישואים אפשריים, וכן כדי ליצור "מאגרים גזעיים טהורים", שיעזרו בעריכת סלקציה של זיווגים נכונים לשם השבחת הגזע. מן הצד השני יצר גולטון הרכבים של חולים, פושעים וכן מי שגולטון תפס כנחותים יותר, שסיכנו, לדעתו, את התפתחות החברה.
גולטון חשב שהגיע לתוצאות הברורות והמוצלחות ביותר כשצילם בני גזעים שונים, או בני אדם בעלי רקע אתני דומה, בעיקר בסדרת פורטרטים מורכבים של יהודים. קרל פירסון, תלמידו של גולטון והביוגרף שלו, מסביר "הצלחה" זו בכך שהתבססה על מרכיבים בעלי דמיון פיזיונומי רב, בעוד שהרכבי הפושעים שלו התבססו על מאפיינים פסיכולוגיים ומנטליים משותפים, ופחות על מראה חיצוני:
כולנו מכירים את הנער היהודי, והפורטרט של גולטון מביא אותו לפנינו בצורה אליה רק יצירת אמנות גדולה יכולה להשתוות - אך רק כמעט, שכן האמן יכול ליצור אידאל על סמך מודל אחד בלבד
רעיון השבחת הגזע של גולטון אומץ במהירות במדינות שונות והגיע לשיאו הטראגי בשואה, עם המאמץ להשמיד את "הלא-כשירים" וה"נחותים" מבחינה גזעית. גם הרעיונות שעמדו בבסיס מחקרי הצילום של גולטון, שהפיקו ראייה חדשה וגזענית במהותה של החברה - החיבור בין הספירה המדעית והאמנותית; הזיקה בין מראה חיצוני ומהות פנימית; המחשבה שניתן למדוד כל פן באדם ולכמת אותו לנתונים אובייקטיביים מוחלטים - זכו לפיתוחים שונים, אומצו מאוחר יותר על ידי הנאצים, ומצאו את דרכם לתורת הגזע שפתחו. עם זאת, גולטון לא קרא להשמדת עם, או לרצח ה"בלתי כשירים", וחשב שניתן לשפר, בתהליך של השבחה, גם גזעים נחותים.
יישומי הצילום המורכב > קרימינולוגיה: המרדף אחר "טיפוס הפושע"

גולטון ניסה ליישם את שיטת הצילום המורכב במחקריו בקרימינולוגיה. הקבוצה הראשונה שבחן בעזרת הצילום המורכב, הייתה של "פושעים אנגליים שהורשעו לתקופת מאסר ארוכה עם עבודת פרך בגין פשעים אכזריים". מחקר זה נבע מניסיונותיו לאפיין את הקלסתרון הפסיכולוגי והביולוגי של "טיפוס הפושע" או "הפושע האידיאלי". גולטון האמין שישנן קבוצות בעלות מאפיינים מנטליים וביולוגיים מובחנים, כמו פושעים, והניח, במסגרת הפרדיגמה של הפיזיונומיה והפרנולוגיה, כי הבדלים אלו יכולים להיות נראים לעין, שכן ישנו שוויון ערך בין תכונות פיזיות ומנטאליות. מבחינתו של גולטון היוו הפושעים קבוצה מובחנת שמאפייניה המנטליים היו שונים מאלו של הבורגני שומר החוק ועתה לא נותר אלא להוכיח כי היא גם מובחנת כקבוצה בהופעתה החיצונית. לשם כך אסף פורטרטים של פושעים שחולקו בהתאם לסוג הפשע (רוצחים, גנבים, עברייני מין), מתוך מטרה לחלץ מאפיינים פיזיים המבחינים כל סוג של פשיעה ולהשוות בינם לבין פורטרטים של שומרי חוק.
יש להדגיש כי גולטון לא היה הראשון שהשתמש במצלמה בניסיון לאתר ולתפוס פושעים. תצלומי פושעים הופיעו כבר בעשור הראשון של הצילום (שנות הארבעים של המאה ה-19), ואף הפורטרטים שבהם השתמש גולטון נלקחו בחלקם מארכיון מנהלת בתי הסוהר. גולטון הכיר מקרוב את שיטת הברטיונז' שפיתח בצרפת אלפונס ברטיון, שניסחה את תצלום הזהות הסטנדרטי של עצורים ואסירים. הסטנדרטיזציה של תצלום הזהות היית החשובה ליישום שיטת הצילום המורכב כי היא קבעה פרוטוקול אחיד מבחינת תאורה, עדשות, מרחק, יחס הקטנה, זווית צילום ועוד, שהקלו על הרכבת התצלומים זה על זה בשיטה של גולטון. ואולם, שימושים משטרתיים במצלמה, נוסח הברטיונז', התמקדו בפרטים אינדיבידואליים, וניסו ללכוד פושעים ספציפיים, ואילו גולטון ניסה לצלם את דמותו הממוצעת וההיפותטית של "טיפוס הפושע".. גולטון, כמו ברטיון, שילב את תצלומיו במסגרת סטטיסטית, כאמור בעיקר ביחס למושג ״האדם הממוצע״ ולעקומת הפעמון. אך בשונה מברטיון, שיצר ארון תיקיות משרדי שמכיל ארכיון של כרטיסיות זהות שסודרו לפי חוקי ההתפלגות מהממוצע שעקומת הפעמון חושפת, תצלומי הפורטרט המורכבים של גולטון מכילים את עקומת הפעמון בעצמם. כפי שניסח זאת אלן סקולה במחקרו על גולטון, הפורטרט המורכב הוא ״עקומת הפעמון שלבשה פנים אנושיות״. בנוסף, המידע שהפיקה שיטת הזיהוי של ברטיון לא הייתה נגישה לראייה בלתי אמצעית; ברטיון פיתח שיטה בה הזהות של העבריין אינה נגזרת ממידת דמיונו לתצלום הפורטרט שלו (כפי שהוא נראה לעין של צופה לא מיומן) אלא נגזרה משיטת המדידות והתיוק שהוא פיתח. לשיטתו, רק שוטר מיומן היה מסוגל לתרגם את המידע הלא נראה שמוכל בארכיון ולהופכו לבסוף למידע נראה - תצלום של העבריין המבוקש. לעומת זאת, הצילום המורכב של גולטון פעל בכיוון ההפוך, משום שהוא השתמש במידע נגיש לראייה - תצלומי פנים של עבריינים - במטרה לתאר אובייקטים בלתי ניתנים לראייה (המראה של "הפושע הממוצע").
ניסיונו של גולטון לצלם את "טיפוס הפושע" לא הניב תוצאות חד משמעיות; הפורטרטים שיצר לא הסגירו תווי פנים מאפיינים ברורים. בכנס שבו הציג את הפורטרטים המורכבים שלו, טען גולטון כי הפנים האינדיבידואליות של הפושעים אכן מראות אכזריות, אך באופנים שונים, ובעת ההרכבה סימני הרשע יוצאי הדופן טושטשו ונעלמו, והותירו בדימוי רק את המאפיינים האנושיים הבסיסיים המשותפים לכל. הסברו ספג ביקורת מצד המשתתפים, שטענו כי הוא מכסה על העובדה שאין בנמצא מראה פיזי מובחן לפושעים.