stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אוליבר קרומוול

סמל הפרוטוקטורט, בתקופת קרומוול
אוליבר קרומוול (באנגלית: Oliver Cromwell;‏ 25 באפריל‏ גרגוריאני: 5 במאי‏ 1599 – 3 בספטמבר גרגוריאני: 13 בספטמבר 1658) היה מצביא ומדינאי אנגלי. הוא עלה לגדולה בימי מלחמת האזרחים האנגלית, כמנהיג כוחות הפרלמנט, שאותם הוביל לניצחון לאחר שארגן מחדש את הצבא. ניסה בתחילה להתפשר עם צ'ארלס הראשון אך לבסוף דחף להדחתו ולהוצאתו להורג ב-1649. המלוכה הוחלפה ברפובליקה, שבפועל שלט בה קרומוול יותר ויותר, תוך דחיקת הפרלמנט עד פיזורו וכינון אספה-מטעם, ולבסוף להלכה, מעת מינויו ללורד פרוטקטור ב-1653. הוא הכפיף לקהיליה עוד קודם את אירלנד וסקוטלנד במסעות מלחמה ממושכים, וניהל בראשונה מערכה רצחנית שבה נמחתה לפחות עשירית מן האוכלוסייה והתאפשרה התיישבות פרוטסטנטית על חשבון הקתולים באלסטר. בין הסיעות של תומכי הפרלמנט ייצג את האריסטוקרטים בעלי-הקרקעות ("גרנדים"), ובלם את שאיפות הרדיקלים ("לֶוֶולרים") לשוויון פוליטי ולחלוקת האדמות מחדש. קרומוול היה פוריטני אדוק, ואסר בין היתר על הימורים ועל תיאטרון. הוא מת ב-1658, ולאחר השבת המלוכה הוצאה גופתו מן הקבר וחוללה ב-1661. בתקופתו הורשו היהודים לחזור לבריטניה, לראשונה מאז ימי אדוארד הראשון, 350 שנה קודם לכן.
נעוריו

אוליבר קרומוול נולד בהנטיגדון, עיירה במזרח אנגליה, לרוברט קרומוול (1560–1617 לערך) ולאליזבת סטיוארט (1564–1654). הוא היה צאצא לאחותו של תומאס קרומוול, בכיר בחצר המלך הנרי השמיני. קרומוול למד באוניברסיטת קיימברידג', בגיל 21 נשא אישה ולזוג נולדו תשעה ילדים. במקצועו היה חקלאי, אך נאלץ למכור את אחוזתו עקב חובות שצבר. המשבר האישי שעבר הניע אותו להתעוררות דתית, והוא נעשה פוריטני אדוק ומחמיר.
לאחר שהחליט לא לעבור לווירג'יניה שבאמריקה בעקבות דודו, החל לפתח קריירה פוליטית שבמסגרתה נבחר לפרלמנט האנגלי כנציג הנטיגדון, שם כיהן בין השנים 1628–1629. נאום הבכורה שלו עסק בהגנה על דמוקרט רדיקלי שהטיף בעלון שהפיץ להענקת זכות בחירה לכול. במהלך כהונתו התמיד בהגנה על תושבי מזרח אנגליה, שאותם רצו בעלי אדמות לגרש מאדמתם. קולו הסמכותי והלהט ששידר היו סימן ההיכר שלו בפרלמנט.
הקריירה הצבאית > מלחמת האזרחים הראשונה

המלך צ'ארלס הראשון נאבק בפרלמנט ובשנת 1642 החל הסכסוך נושא אופי של מלחמת אזרחים. בשנת 1629 פיזר צ'ארלס את הפרלמנט ושלט בממלכת אנגליה שלטון אישי אבסולוטי. אך לאחר שנזקק למיסים למימון מלחמותיו ולמימון הצי, נאלץ בשנת 1640 לכנס את הפרלמנט מחדש. צעד זה הביא לעימות בין הפרלמנט המרדני ובין צ'ארלס. בשיא העימות הגיע צ'ארלס עצמו אל הפרלמנט ודרש להסגיר לידיו חמישה צירים מרדנים. הפרלמנט הגן על חבריו, והדרך למלחמת האזרחים נפתחה. צבאות הפרלמנט המכונים "עגולי הראש" (צבאות המלך כונו "פרשים" או "קאוואלירים") הונהגו על ידי אצילים שתמכו במטרת הפרלמנט – הרוזנים מאסקס והרוזן פיירפקס.
עד 1643 נלחמו הצדדים ללא הכרעה ברורה. קרבות נוטינגהאם, אדג'היל וטרנהם גרין נסתיימו מבלי להביא לנפילת אחד הצדדים. קרומוול הצטרף אל הצבא כשבליבו להט מהפכני, אך ללא ניסיון צבאי. הוא הקים את "חיל הפרשים של מחוזות המזרח", הביא אותו אל שדה הקרב ונחל הצלחה, אך בסוף 1643 הוחזק עדיין חלק ניכר מאנגליה – בעיקר המחוזות בצפונה ובמערבה – בידי חילות המלך והוא כינס פרלמנט משלו, שהתחרה בסמכויותיו עם הפרלמנט המורד. מורדי הפרלמנט, לעומתו, נעזרו בתגבורת של חיילים סקוטים. הסקוטים נלחמו בעבור תשלום, אך מטרתם המוצהרת הייתה כפיית השיטה הפרסביטריאנית על אנגליה כולה.
אל מול מצב זה החל קרומוול להתבלט. חילותיו היו המאומנים ביותר והוא היה הלוחם הטוב ביותר מבין מנהיגי הפרלמנט. כן הביע עמדה תקיפה נגד הפרסביטריאנים ותמך בחופש דת – פרט לקתולים – דבר שהקנה לו אהדה רבה בקרב אנשי הפרלמנט.
ב-2 ביולי 1644 ניצח צבאו של קרומוול את צבא המלך בקרב מארסטון מור (אנ'). תוצאת הקרב הייתה אובדן צפון אנגליה ומותם של ארבעת אלפים מנאמני המלך. הצלחת קרומוול בצפון אך הדגישה את אוזלת היד של מנהיגי הפרלמנט בדרום, שהפסידו בשורת קרבות שאפשרו לאנשי המלך להתאושש מאסון מארסטון מור.
לאחר מארסטון מור הפך קרומוול למנהיג הבלתי-מעורער של חיילי הפרלמנט וכפה את דעותיו על כל מתנגדיו. אסקס הודח ואף הסקוטים קיבלו את הנהגת קרומוול. הפרלמנט הוציא צו שאסר על חבריו לקבל פיקוד קרבי. אך במהרה הסתבר כי יש לפרש את החוק כך שיחול על כל אדם פרט לקרומוול, שלא היה לו תחליף בהנהגת הכוחות. כך הפך קרומוול ב-1645 לאדם היחיד שהוא מנהיג צבאי ופוליטי כאחת.
ב-14 ביוני 1645 ניצח קרומוול בקרב נייזבי (אנ') שסיים למעשה את מלחמת האזרחים האנגלית הראשונה. בתום הקרב לא נותרה עוד התנגדות מזוינת לפרלמנט בכל רחבי אנגליה.
הקריירה הצבאית > מלחמת האזרחים השנייה

המלך נשבה עתה בידי צבאות הפרלמנט, אשר התנהגו כלפיו בכבוד. רבים רצו לראות בשובה של התקופה שלפני מלחמת האזרחים. נראה היה כי הסכסוך על סמכויות המלך והסכסוך הדתי הוכרעו וניתן להמשיך בענייני המלוכה כמקודם, תוך הגבלות מסוימות על המלוכה. הפרלמנט עצמו הורכב מאנשים חדשים, שהחליפו את הצירים שתמכו בצ'ארלס ועזבו את הפרלמנט. רבים מאנשי הפרלמנט היו פרסביטריאנים. רבים מהם רצו לפזר את הצבא, שלא היה בו כבר צורך.
הצבא, שחייליו כונו עתה "איירונסיידס", חש כי כל שלחם עבורו במשך ארבע שנים עקובות מדם יורד לטמיון. על מנת שלא יתקיים הסדר המנוגד לרצון הצבא, תפס קרומוול את המלך והחזיק בו כשבוי, בטירה תחת משמר הפרלמנט. במשך מספר שבועות בשנת 1647 התקיים משא ומתן בין קרומוול למלך. נראה היה כי ייתכן הסדר שיישא חן בעיני כולם. אך הקצנתם ההולכת וגוברת של אנשי הצבא הראתה לקרומוול כי לא יוכל לשמש משנה למלך ולו אף מבחינה פורמלית ולאחד מאחוריו את הצבא, שנדחף לקיצוניות מדינית ודתית.
משהבין כי אין תועלת במגעים, נמלט צ'ארלס משביו בנובמבר 1647. במשך שנה התגורר באי וייט, בטירת קאריסברוק. בינתיים קמו אנשי הפרלמנט, תומכי המלך, הצבא הסקוטי והצי נגד קרומוול ונגד האיירונסיידס. במסע צבאי קצר ופשוט הביס קרומוול את כל הגורמים שקמו נגדו.
יש הרואים בניצחון זה של קרומוול משום ניצחונה של הדמוקרטיה וניסיון ליצור באנגליה משטר מתקדם בתנאי המאה ה-17, שהקדים במאה וארבעים שנה את המהפכה הצרפתית. לעומתם יש הרואים בניצחון זה של קרומוול ניצחון של סיעה קיצונית, שכפתה את רצונה על העם האנגלי.
קרומוול ראה כי שלטונו (שבו תלויים היו חייו) וחיי המלך אינם עומדים בקנה אחד. המלך הובא מטירתו ללונדון והועמד למשפט. על אף שחילופי שלטון אלימים, הכוללים את הריגתו של המלך, היו לחם חוקה של אנגליה, במיוחד בתקופת מלחמת השושנים, היה מצבו של צ'ארלס שונה. ריצ'רד השני, אדוארד השני והנרי השישי נרצחו במסתרים ואילו כאן התכנס העם האנגלי ושפט את הריבון, שעל פי המסורת לא ניתן לגעת בו. היה זה אקט של חילול הקודש, אשר לא חזר מאז בהיסטוריה האנגלית. על כתב ההוצאה להורג 59 חתימות, אך קרומוול הוא האחראי הבלעדי למעשה.
המלך הוצא להורג בעריפה ב-30 בינואר 1649, וקרומוול היה לריבון על אנגליה, שהוכרזה לראשונה בתולדותיה כרפובליקה (וזאת ב-4 בינואר 1649, עוד טרם הוצאת המלך להורג).
הקריירה הצבאית > סקוטלנד ואירלנד

מעשיו של קרומוול הובילו להתמרמרות רבה ולתסיסה בסקוטלנד ואירלנד, אשר אף שבאופן רשמי היו עצמאיות, היו שתיהן תחת כיבוש כוחות אנגלים. הדיכוי הברוטלי של תומכי המלוכה והמלך צ'ארלס הראשון ב-1649 השאיר רושם עז על העם האירי. דוגמה בולטת למעשי הטבח היא הטבח של כ-3,500 איש בעיר דרוהדה שבאירלנד, מספר הכולל כ-2,700 חיילים מלוכנים וכל איש בעיירה אשר נשא נשק, כולל אסירים, כמרים קתולים ואזרחים. קרומוול ראה את הטבח כמוצדק משום שמגיני העיר המשיכו להילחם גם לאחר פריצת חומות העיר, דבר שהיווה לטענתו הפרה של נורמות המלחמה. קרומוול טמן את הזרעים למה שבימינו קרוי סכסוך צפון אירלנד בכך שחילק קרקעות רבות שהיו בידי קתולים קודם המרד האירי, והעבירן לידי פרוטסטנטים ששירתו לצידו במערכה, צעד שהוריד את אחוז הבעלות הקתולית על הקרקע מ-59% טרום המרד ל-22% לאחר המרד. מעבר הקרקעות הוביל גם להתיישבות פרוטסטנטית רחבת היקף באירלנד ובעיקר בצפונה. לאחר ניצחונותיו של קרומוול ולפני יציאתו לסקוטלנד העניק לו הפרלמנט את הפיקוד על כלל כוחות הפרלמנט. לאחר כיבוש אירלנד פנה קרומוול לדיכוי התקוממות בסקוטלנד. ב-1651 פלש הצבא הסקוטי לאנגליה על מנת להמליך את המלך צ'ארלס השני, בנו של צ'ארלס הראשון ויורשו. בקרב ווסטר, בספטמבר 1651, הוכרעו הצבאות הסקוטיים וצ'ארלס השני נמלט אך בקושי, כשהוא מסתתר בעץ אלון.
מותו והוצאה להורג לאחר המוות

קרומוול נפטר בשנת 1658 מסיבה לא ברורה, כנראה בעקבות מחלת המלריה או בעקבות הרעלה. בנו ריצ'רד קרומוול ירש את תפקידו, התגלה כשליט בלתי ראוי והורד מהשלטון מקץ שמונה חודשים. לאחר תקופה נטולת שליט הכתיר הפרלמנט מחדש, שנתיים לאחר מותו של קרומוול, את צ'ארלס השני כמלך.
בשנת 1661 הוצאה גופתו של אוליבר קרומוול ממקום קבורתה בכנסיית וסטמינסטר והועברה טקס של הוצאה להורג לאחר המוות ב-30 בינואר, אותו תאריך שבו הוצא להורג צ'ארלס הראשון. גופתו נזרקה לבור וראשו הוצג לראווה על עמוד מחוץ למנזר וסטמינסטר עד 1685. לאחר מכן החליף ראשו מספר ידיים עד שבסופו של דבר הוא נקבר באוניברסיטת קיימברידג' בשנת 1960.
קרומוול בקולנוע, בספרות ובשירה

סרטו של הבמאי קן יוז (אנ') "קרומוול" משנת 1970 נותן תיאור נאמן למדי של חיי קרומוול. את תפקיד קרומוול משחק השחקן ריצ'רד האריס ואת תפקיד המלך צ'ארלס הראשון משחק סר אלק גינס. הסרט הוא ספקטקל הוליוודי בנוסח שנות השישים, וכולל תיאורים נרחבים של קרבות, אך גם תיאור מפורט של עמדות הצדדים בסכסוכים שבין המלך והפרלמנט שהובילו למלחמה.
בספרו של אלכסנדר דיומא האב עשרים שנה אחרי (ספר ההמשך לשלושת המוסקטרים), מתואר מהלך עלייתו לשלטון של אוליבר קרומוול. העלילה בספר שונה קצת מהמציאות, ולא מוזכרת בו השנה שבה שהה צ'ארלס הראשון באי וייט, אלא רק תפיסתו והוצאתו להורג של צ'ארלס. בספר, מנסים ארבעת המוסקטרים להציל את המלך ולהביאו לצרפת, אך נכשלים.
באלבום "Monty Python Sings" מובא בקצרה סיפורו של אוליבר קרומוול, כפי שנכתב על ידי ג'ון קליז. חברי קבוצת מונטי פייתון שרים אודות קורותיו של קרומוול לפי הלחן של ה-Heroic Polanaise בלה מז'ור מאת פרדריק שופן.
בשיר "Irish Blood, English Heart" מביע מוריסי סלידה מאוליבר קרומוול בשורה "I've been dreaming of a time when, The English are... And spit upon the name Oliver Cromwell."
לקריאה נוספת

אוליבר קרומוול – נאום פיזור הפרלמנט הארוך (מאנגלית: יותם בנשלום), דחק - כתב עת לספרות טובה, כרך ה, 2015
ספרו של וינסטון צ'רצ'יל היסטוריה של העמים דוברי האנגלית (הוצאת "עם הספר", 1959) מקדיש חלק ניכר מן הכרך השני לתיאור קרבות מלחמת האזרחים ושלטון היחיד של קרומוול. צ'רצ'יל ראה בקרומוול אישיות שלילית מעיקרה, וגינה את משטרו כרודנות אכזרית.
מוריס אשלי, אוליבר קרומבל והמהפכה הפוריטנית (מאנגלית: עליזה נצר), "הדר" הוצאת ספרים בע"מ: תל אביב תשכ"ו
הערות שוליים

↑  Ian Gentles, The English Revolution and the Wars in the Three Kingdoms, 1638-1652, Routledge, 20007. עמ' 436.
↑  אנטוניה פרייזר בספר Cromwell, Our Chief Of Men
↑  Coulton, Barbara. "Cromwell and the 'readmission' of the Jews to England, 1656" (PDF). The Cromwell Association. Lancaster University. נבדק ב-23 באפריל 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Carlyle, Thomas, Oliver Cromwell's Letters and Speeches with Elucidations, London, Chapman and Hall Ltd, 1897, pp. 109–113 and 114–115
↑  Morrill, John (editor), Oliver Cromwell and the English Revolution, 1990, pp. 137–138, 190, and 211–213.
↑  בריאותו ומותו של אוליבר קרומוול באתר www.olivercromwell.org.
↑  H.F. McMains. (1999). The Death of Oliver Cromwell. The University Press of Kentucky. p.86. ISBN 978-0813121338
↑  עמית סגל, 1, סיפורה של הפוליטיקה הישראלית, ראשונה, עמית סגל בע"מ, 2021, עמ' 20. (בעברית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007260054005171  PLWABN: 9810624620505606  BIBSYS: 90204322  BNC: 000074517  BNE: XX898107  BnF: cb121696507 (data)  BPN: 24522063  CANTIC: a1127394x  GND: 118522841  ICCU: UR1V001685  ISNI: 0000 0001 2100 5431  LCCN: n80067079  LNB: 000210249  MusicBrainz: 3f05a6ce-cb6f-41a4-b322-1267ef068707  NDL: 00620539  NKC: jn20000700339  NLA: 35032264  NLG: 143455  NLK: KAC199606015  NSK: 000140228  NTA: 069858632  RERO: 02-A003144633  RSL: 000020381  SELIBR: 182934  SNAC: w6nc5zdc  SUDOC: 027428974  TePapa: 65887  Trove: 804940  ULAN: 500287104  VcBA: 495/71172  VIAF: 34498004   WorldCat (עם VIAF): 34498004 
פסלו של אוליבר קרומוול, הניצב מחוץ לבית הנבחרים הבריטי, מול כנסיית וסטמינסטר
דמותו של קרומוול על מטבע חצי כתר, 1658
עלואן שמעון אבידני

| --- | --- |

 לידה:  1881 ה'תרמ"א אל-עמאדיה, האימפריה העות'מאנית
 פטירה:  יולי 1981  (בגיל 100 בערך) כ"ט בתמוז ה'תשמ"א ירושלים, ישראל
 כינוי:  חכם עלוואן
 מדינה:  האימפריה העות'מאנית 
 תקופת הפעילות:  ? – יולי 1981 
 
חכם עלוואן שמעון אבידני (ה'תרמ"א 1881 - כ"ט בתמוז ה'תשמ"א יולי 1981) היה חזן, דרשן וחכם באשי באל-עמאדיה שבכורדיסטן העיראקית. מגדולי רבני העדה הכורדית בכורדיסטן ובירושלים, מתרגם התנ"ך לארמית כורדית, מחבר ספרי הלכה ופירושים לספר הזוהר, ויקיר העיר ירושלים.
חיבוריו

כתב מספר חיבורים, בהם פיוטים ושירים.
חוקרים ידועי שם כיצחק בן צבי, פרופ' שמה אסף, פרופ׳ יוסף ריבלין, רפאל פטאי ואברהם בן יעקב נעזרו בספריו.
מעשה הגדולים - עבודה בת 37 שנה, חמישה כרכים ובהם כ-3,000 מעשיות ומשלים על התורה, עם מוסר השכל
ספר סגולות ורפואות
ספר גורלות
הגדה של פסח - בתרגום לכורדית
תרגום התנ"ך לכורדית - כתב יד
תפסירים ושירים - של העדה הכורדית, כתב יד
ספר מדרשים - כתב יד
ספר דיני השחיטה - כתב יד
קרבנין ועלוון - חמישה כרכים על הזוהר, כתב יד
הערות שוליים

↑  הרב אבידני - Historical records and family trees - MyHeritage, באתר www.myheritage.co.il
↑  תשלב - 1971, באתר האתר הרשמי של עיריית ירושלים
↑  עלואן אבידני, באתר www.kurdishjewry.org.il(הקישור אינו פעיל)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007296923405171  ISNI: 0000 0004 0261 9368  VIAF: 298041614   WorldCat (עם VIAF): 298041614
ניקולאס אמברייזיס

| --- | --- |

ניקולאס אמברייזיס
 לידה:  19 בינואר 1929 אתונה, ממלכת יוון 
 פטירה:  28 בדצמבר 2012 (בגיל 83) פאטני, הממלכה המאוחדת 
 ענף מדעי:  סייסמולוגיה הנדסית, עמידות סכרים בפני רעידות אדמה, חקר רע"א היסטוריות
 מקום מגורים:  יוון יוון הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת
 מקום לימודים:  אימפריאל קולג'  האוניברסיטה הטכנית הלאומית של אתונה 
 מנחה לדוקטורט:  Alec Skempton 
 מוסדות:  אימפריאל קולג' 
 תלמידי דוקטורט:  Sarada K. Sarma 
 פרסים והוקרה:  ראו הפרק הרלוונטי
 תרומות עיקריות
 האב המייסד של הנדסת רעידות אדמה והחקר המודרני של רעידות אדמה היסטוריות
 
ניקולאס אמברייזיס (ביוונית: ‏Νικόλαος Αμβράζης‏; 19 בינואר 1929 – 28 בדצמבר 2012) היה סייסמולוג הנדסי יווני. פרופסור לסייסמולוגיה הנדסית בקולג' האימפריאלי למדע טכנולוגיה ורפואה של אוניברסיטת לונדון. במשך שנים רבות אמברייזיס נחשב לדמות והסמכות המובילה בהנדסת רעידות אדמה וסייסמולוגיה באירופה.
ביוגרפיה

אמברייזיס סיים תואר ראשון בהנדסה כפרית ומדידות בשנת 1952 באוניברסיטה הטכנית הלאומית של אתונה (אנ'), ולאחר מכן רכש תואר ראשון בהנדסה אזרחית עם התמחות במכניקה של קרקעות וסייסמולוגיה הנדסית בקולג' האיפריאלי של אוניברסיטת לונדון. בשנת 1958 הוא קיבל תואר דוקטור בקולג' האימפריאלי בנושא של "יציבות סייסמית של סכרים". באותה שנה הצטרף לסגל האקדמי של האוניברסיטה ובשנת 1968 קיבל דרגה של פרופסור מלא בתחום של סייסמולוגיה הנדסית באותה אוניברסיטה.
בשנת 1968 הוא ייסד את החוג לסייסמולוגיה הנדסית באוניברסיטת לונדון ושימש כיו"ר שלו עד שנת 1994, עת פרש לגמלאות, אך המשיך להיות פעיל ביותר במחקר, לרבות הנחיית סטודנטים לדוקטוראט ופרסום מאמרים רבים. הוא הקים את הוועדה הלאומית הבריטית להנדסת רעידות אדמה והיה היושב ראש הראשון שלה.
עבודתו המדעית

מחקריו העיקריים של אמברייזיס התמקדו בסייסמולוגיה הנדסית, ובהנדסה גאוטכנית של רעידות אדמה. הוא התמחה בהערכת סכנות מרעידות אדמה ובעמידות גאוטכנית של מבנים כנגד רעידות אדמה קרי; סכרים ויסודות למבנים. הוא ייסד יחד עם עמית את כתב העת "הז'ורנל להנדסת רעידות אדמה", והיה אחד המייסדים של האגודה האירופאית להנדסת רעידות אדמה. אמברייזיס נמנה עם אחד מהחוקרים המצוטטים ביותר בכתבי העת השונים בתחומי מחקריו, למשל: שני בעולם בהנדסת רעידות אדמה; וראשון בעולם (לעת אחרית ימיו) בסייסמולוגיה ההנדסית, תחום שהוא נחשב לאב המייסד שלו. בשנת 2008 החליטו באגודה האירופית להנדסת רעידות אדמה להעניק מדי שנה פרס כספי על שם פרופ' ניקולאס אמברייזיס לחוקרים ראויים בתחום של הנדסת רעידות אדמה, הפועלים באחת מהמדינות החברות באגודה.
עבודתו המדעית > חקר רעידות אדמה עכשוויות

בין השנים 1963-1983 אמברייזיס מונה על ידי אונסק"ו להוביל ולקיים מחקרים סייסמולוגיים הנדסיים אודות רעידות אדמה שהתרחשו לעת ההיא: באיראן (1962, 1965, 1967, 1968, 1970, 1972, 1973, 1974ו - 1978); באוגנדה, רואנדה, קניה, קונגו וטנגניקה (1962 ו-1964); ביוגוסלביה (1963, 1964, 1965, 1966, 1967, 1968 ו-1969); בטורקיה (1966, 1967ו - 1969); בניקראגואה (1972 ו-1973); בפקיסטן (1975 ו-1977); באיטליה (1976); ב-רומניה (1977); באלג'יריה (1980 ו-1983); וביוון (1969). בכל הדוחות שפרסם בעקבות המחקרים שהוביל במדינות הללו, השאיר אמברייזיס מורשת של נתונים אודות משתנים כמותיים של רעידות האדמה הללו כמו: אורך ההעתק שעליו התרחשה רעידת האדמה; שיעור ההסטה לאורכו; המגניטודה (גודל) והעוצמה הסייסמית המקסימלית שנצפתה.
עבודתו המדעית > סייסמולוגיה של סכרים ויציבות מדרונות

עבודת הדוקטורט של אמברייזיס משנת 1958 עסקה ביציבות סייסמית של סכרים עם מודל לחיזוי הסטה מתמשכת בסכרי עפר אחרי רעידת אדמה, ויצר בכך את הבסיס לשיטת ניומארק הידועה לניתוח גלישת גושים (אנ'). ניומארק עצמו הודה לו על כך בהקדמה למאמר שהציג את השיטה. עבודתו החלוצית בתחום התגובה הסייסמית של סכרים הורחבה ליצירת גאומטריית ה"טריז הקטום"(אנ') של סכרי עפר. מחקריו האחרים בתחום היוו בסיס לפריצת דרך בשיטות מחקר נוספות שבוצעו על ידי עמיתיו בתחום הגאוטכניקה ותלמידו בעבודת הדוקטורט סאראדה ק. סארמה (אנ') שמחקרו הביא לפיתוח "שיטת סארמה למדידת יציבות סייסמית של מדרונות" (אנ').
אמברייזיס שימש יועץ תכנון ומיקום בהקמת סכרים גדולים רבים באזורים סייסמיים המועדים לפורענות בהם: מַנגְלָה (אנ') וקאלאבאג' (אנ') שבפקיסטן; תוכנית אגירת ואספקת מים בהונג קונג; מיזמי סכרי גשלאג' ו-סאר-ששמה, וסכרי קארון II ו-III באירן (אנ'); סכר צ'ירה_פִּייוּרה ומיזם ההשקיה מאנטארו בפרו; מיזמי עמק הירמוך וזרקא וסכר אל-מוחייבה בממלכת ירדן; סכר חמאם גרוז, סכר שליף ומפעל הפלדה ג'יגל באלגיריה; ומיזם ערוץ סטיגלר שבטנזניה.
בשנת 1973 הוא הדריך את קורפוס ההנדסה ויקסבורג מיסיסיפי של צבא ארצות הברית בתכנון עמיד בפני רעידות אדמה של סכרים ומבנים הנדסיים אחרים באזור נהר המיסיסיפי, שעל הקמתם ואחזקתם הם מופקדים.
עבודתו המדעית > חקר רעידות אדמה היסטוריות

תחילת התעניינותו של אמברייזיס ברקורד ההיסטורי של רעידות אדמה בעולם בכלל, ובהמזרח התיכון בפרט, הייתה לאחר רעידת האדמה בגודל 7.5 שהתרחשה ב-9 ביולי 1956 ליד אמורגוס (אנ'), כ־80 קמ' מצפון-מזרח לאי סנטוריני שלוותה בגל צונאמי קטלני, הגדול במאה ה-20 במזרח הים האגאי. בעקבות הגל הצונאמי הזה, החל אמברייזיס להעמיק גם בחקר ההיסטוריה של גלים אלה בים התיכון. יכולתו לקרוא בשפות מזרח תיכוניות רבות: יוונית; לטינית; ערבית; טורקית; אורדו ופרסית, בנוסף לחצי תריסר שפות אירופאיות לרבות קירילית, אפשרה לו לבדוק בעצמו מקורות היסטוריים רבים הקשורים באירועים אלה. בין השנים 1960 – 1962 הוא פרסם מספר מאמרים שנחשבים לפורצי דרך בכל הקשור למחקר ביקורתי וכולל על רעידות אדמה היסטוריות. הוא מצא שגיאות וכשלים בניתוח של תעודות היסטוריות בעבר, שהביאו לפרסום קטלוגים שגויים של רעידות אדמה שהתרחשו בעבר הרחוק. במאמרים אלה פרסם קטלוגים מתוקנים של רעידות האדמה במזרח הים התיכון ושל הגלים צונאמיים שנלוו אליהם. עקב כך, הוא נחשב לאב המייסד של חקר מעמיק של רעידות אדמה היסטוריות, מתוך תפיסה שבסיס הנתונים המכשירני קיים רק מאז תחילת המאה ה-20 - תקופה שהיא "רגע קצר" בעידן של אלפי השנים האחרונות שבמהלכן התרחשו רעידות אדמה הרסניות, שאין לנו ידע מספיק אודותם, כדי שניתן יהיה להגיע למודל מספק של חיזוי: חיזוי התרחשותן וחיזוי התפרושת המרחבית של ההרס שהן צפויות להביא. הוא שיתף את עמיתיו הרבים מדיסציפלינות מחקר רלוונטיות, כמו היסטוריה וארכאולוגיה, מרחבי העולם בכללים הנכונים שיש לפעול על פיהם בבואם לנסות ולשחזר רעידת אדמה היסטורית. מתוך הכרה בכך שהמזרח התיכון היה ערש התרבות המערבית, ועל כן תעודות היסטוריות שמתעדות את שהתרחש ברעידות אדמה בעבר הרחוק באזור זמינות למחקרים בתחום זה, הירבה אמברייזיס לחקור רעידות אדמה היסטוריות באזור, והמשיך לפרסם מאמרים רבים על כך ומספר ספרים. על כן, מחקרים רבים על רעידות אדמה היסטוריות שהתרחשו במזרח התיכון ופורסמו על ידי חוקרים ישראליים וערבים, מסתמכים על מחקריו, ואלה מעטרים את הרשימות הביבליוגרפיות של כל מחקר כזה.
מחקריו אלה אודות ההיסטוריה הסייסמית של מזרח הים התיכון והמזרח התיכון הביאו למסקנה שהפעילות הסייסמית לאורך ההעתק של צפון אנטוליה במאה העשרים היוותה רק ביטוי עכשווי לרצפים של רעידות אדמה שהתרחשו במהלך אלפיים השנים האחרונות' ושהתקופות של פעילות סייסמית מוגברת לאורך מאות שנים, עברה לסירוגין בין צפון טורקיה לצפון מזרחהּ. באופן דומה, הוא דן בעדויות לתנודות ארוכות טווח בפעילות הסייסמית של מזרח וצפון איראן כמו גם בתנודות כאלה במערכת ההעתקים של ים המלח, ובים מרמרה ומפרץ קורינתוס, כשהוא מספק עדויות מכריעות לכך שהתהליכים הסייסמיים באזורים הללו אינם יציבים. ממצאים אלה מאזורים אלה ומאזורים אחרים בעולם, הביאו להערכה מעודכנת ואמינה יותר של הסכנה הסייסמית (אנ') והסיכון הסייסמי (אנ') הרלוונטי להם.
בעקבות הממצאים הללו על תנודות ברמת הפעילות הסייסמית לאורך ההיסטוריה ברוב האזורים על פני כדור הארץ, איתגר אמברייזיס את תקפות "קשר הגומלין החוזר" או "חוק גוטנברג-ריכטר" המפורסם (אנ'), והעמיד אותו בספק גדול.
אמברייזיס הוביל בתחילת שנות האלפיים את מיזם בסיס הנתונים האירופאי של תאוצת קרקע ברעידות האדמה שהתרחשו בעבר, לרבות פרמטרים כמותיים נוספים של רעידות אלה. המיזם הושלם בשני שלבים עד שנת 2008, והעמיד בסיס נתונים ענק לרשות החוקרים ואנשי הביצוע באירופה.
עבודתו המדעית > פרסים והוקרות

אמברייזיס היה עמית באקדמיה המלכותית להנדסה (אנ'), באקדמיה האירופאית, באקדמיה היוונית (אנ') ובעל מדליות ממספר חברות אקדמיות בממלכה המאוחדת ובאירופה. בשנת 1987 הוזמן אמברייזיס לשאת את הרצאת מאלט-מילן (אנ') היוקרתית הראשונה של החברה לרעידות אדמה והנדסה אזרחית דינמית. בשנת 1998 הוענקה לאמברייזיס מדליית החירות של סקופיה, מקדוניה (אז חלק מיוגוסלביה) כהוקרה על תרומתו לבנייה מחדש של העיר ש-80% מהמבנים בה נהרסו ברעידת האדמה Mw=6.1 בשנת 1963.
בשנת 2004 הוזמן לשאת את הרצאת רנקין (אנ') היוקרתית של האגודה הגאוטכנית הבריטית (אנ').
בשנת 2005 קיבל אמברייזיס את מדליית הארי פילדינג ריד(אנ') מהחברה הסייסמולוגית האמריקאית (אנ') בזכות תרומה יוצאת דופן למדע הסייסמולוגיה והנדסת רעידות אדמה. מדובר במדליה יוקרתית המוענקת פעם אחת בשנה, על ידי החברה שעורכת את אחד מכתבי העת החשובים בעולם בתחום הסייסמולוגיה: הבולטין של החברה הסייסמולוגית האמריקאית (אנ'). בין מקבלי מדליה זו בעבר היו צ'ארלס ריכטר וקארל אליין קורנל (אנ').
האגודה האירופאית להנדסת רעידות אדמה הקימה בשנת 2008 קרן לפרס ההרצאה הטובה ע"ש פרופסור ניקולאס אמברייזיס "לכבוד חלוץ הנדסת רעידות האדמה באירופה".
בכנס העולמי להנדסת רעידות אדמה שהתקיים באוקטובר 2008 בביג'ין, נבחר אמברייזיס להיות אחד משלושה עשר "האגדות" של התחום - האירופאי היחידי שברשימה. רק חמישה מדענים שעודם בחיים, נמנו על שלושה עשר "הגדולים", ואמברייזיס היה כאמור אחד מהם.
בשנת 2014, לאחר מותו, אורגנו בבריטניה מספר כנסים והרצאות לזכרו, לרבות הוצאת גיליון מיוחד של הבולטין להנדסת רעידות אדמה (אנ') לזכרו.
ספרים ופרסומים אחרים

אמברייזיס פרסם 330 מאמרים, 2 בסיסי נתונים דיגיטליים ו-6 ספרים:
Ambraseys, N., Melville, C. (1982) A history of Persian earthquakes, Cambridge University Press.
Ambraseys, N., Melville, C., Adams R. (1994) Seismicity of Egypt, Arabia and the Red Sea, Cambridge University Press.
Ambraseys, N., Finkel C. (1995) The seismicity of Turkey, Eren Press.
Ambraseys N., Sigbjörnsson R. (1999) Reappraisal of Seismicity of Iceland, Polytechnica Pub., Reykjavik.
Ambraseys N., Adams R. (2000) The seismicity of Central America, Imperial College Press.
Ambraseys N. (2009) Earthquakes in the eastern Mediterranean and the Middle East: a multidisciplinary study of seismicity up to 1900, Cambridge University Press. (ISBN 9780521872928)
ביאורים

↑  בנוסף לחקר הסיכונים מצונאמי לנמלי הים וישובי החוף שבאו בעקבות רעידת האדמה של 1956.
↑  סייסמוגרפים החלו לפעול ברחבי העולם רק משנת 1900 ואילך.
↑  קרי: השבר הסורי אפריקאי.
↑  הסכנה הסייסמית מוגדרת כ"הסתברות שתתרחש תאוצת קרקע ברמה מסוימת כתוצאה מרע"א באתר נתון ובתקופת זמן מסוימת". לצורך הגדרת הסיכון הסייסמי יש להוסיף כאן את הגדרת פגיעות מבנים שהיא "שיעור הנזק שנגרם לגוף כלשהו כתוצאה מרעידת אדמה בעוצמה סייסמית נתונה". הסיכון הסייסמי יהיה אם כן "ההסתברות לשיעור נזק הצפוי כתוצאה מרע"א במהלך תקופה מסוימת ובמונחים של נזק לרכוש (ונפגעים)". ראו בערך סכנה וסיכון סייסמי.]
↑  החוק מגדיר את היחס בין המגניטודה של רע"א לסך כל רעידות האדמה בכל אזור וזמן מוגדרים, עבור רעידות אדמה במגניטודה M ומעלה, וכדלקמן: Log10 N=a-bM כאשר N הוא מספר רעה"א ממגניטודה M ומעלה כש: a ו-b הם קבועים התלויים בסדרת התצפיות שיש לנו אודות רעידות האדמה לאורך התקופה הנדונה.
ריבאל דהאמשה

ריבאל פהד עדל דהאמשה (בערבית: ريبال فهد عدل الدهامشة; נולד ב-8 ביוני 2002) הוא כדורגלן ערבי-ישראלי, המשחק בעמדת החלוץ בהפועל רעננה. במקביל, דהאמשה משחק בנבחרת פלסטין.
קריירת מועדונים

דהאמשה התחיל את הקריירה שלו בקבוצת הילדים של בית"ר טוברוק. בשנת 2016, הצטרף לקבוצת הנערים של צעירי כפר כנא, במדיה כבש 51 שערים בכל המסגרות. שנה לאחר מכן, הצטרף לקבוצת הנוער של הפועל נוף הגליל. בגיל 18, הצטרף לבית"ר כפר כנא.
בקיץ 2021 דהאמשה חתם בהילאל אל-קודס מליגת העל הפלסטינית. בפברואר 2022 חזר לליגות הישראליות וחתם בהפועל בני זלפה מליגה א' צפון.
באוגוסט 2023 חתם בהפועל רעננה.
קריירה בינלאומית

בינואר 2020, דהאמשה זומן לראשונה לסגל נבחרת פלסטין. ב-15 בינואר 2020, דהאמשה ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת, בניצחון 0–2 נגד בנגלדש. דהאמשה, נכלל בסגל הנבחרת לקראת הגביע הערבי בכדורגל 2021.