stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קולטורל לאונסה
היסטוריה

קולטורל לאונסה נוסדה ב-5 באוגוסט 1923. בשנת 1926, זכתה הקבוצה באליפות האזורית. בשנת 1929 שיחקה קולטורל לאונסה בליגה הספרדית השלישית, והעפילה לסגונדה. ב-1931 הופסקה פעילותו של המועדון, ומספר קבוצות נוסדו בעיר במטרה להחלפו, אך לאחר מלחמת האזרחים בספרד חזר המועדון לפעילות.
בשנת 1955, העפילה קולטורל לאונסה לראשונה בתולדותיה ובפעם היחידה עד כה ללה ליגה, אולם כעבור עונה היא נשרה בחזרה לליגת המשנה.
בשנת 2011, המועדון הורד להליגה הספרדית הרביעית עקב אי תשלום משכורות לשחקנים, וכעבור שנתיים שבה הקבוצה לליגה השלישית.
לקראת עונת 2014/2015, הציג המועדון מדים הנראים כמו חליפת טוקסידו. המדים, אשר משכו תשומת לב רבה באתרי התקשורת וברשתות החברתיות, הוצגה לראשונה במשחק צדקה לפני תחילת העונה לתמיכה במשפחות מקומיות.
בשנת 2015 רכשה אקדמיית הספורט הקטרית "אספיר אקאדמי" 99% ממניות המועדון, ובכך נמנע המועדון מפירוק.
ב-28 במאי 2017, העפילה קולטורל לאונסה לליגת המשנה לראשונה אחרי 42 שנות היעדרות, לאחר שניצחה את ברצלונה אתלטיק בפלייאוף העלייה.
עונות

לה ליגה: 1 עונות.
הליגה הספרדית השנייה: 15 עונות.
הליגה הספרדית השלישית: 35 עונות.
הליגה הספרדית הרביעית: 29 עונות.
הערות שוליים

↑  Doce equipos descienden por impagos a futbolistas‏, 30 ביוני 2011
↑  חן ששון, ‏מדי הכדורגל המוזרים ביותר שייצא לכם לראות, באתר ONE‏, 23 ביולי 2014
↑  Aspire compra la Cultural Leonesa y evita su desaparición, באתר אס‏, 16 בספטמבר 2015
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: n82007798  VIAF: 143083660   WorldCat (עם VIAF): 143083660
צוואתו של אדולף היטלר

העמוד הראשון של הצוואה הפוליטית
צוואתו של אדולף היטלר היא הצוואה של מנהיג גרמניה הנאצית, אדולף היטלר. הצוואה נחתמה ב-29 באפריל 1945, יום לפני שהיטלר התאבד יחד עם אשתו הטרייה, אווה בראון, בפיהררבונקר.
בצוואה כתב היטלר כי הוא בחר במוות על פני אפשרות הכניעה. הוא ייעד את מרטין בורמן למוציא לפועל של הצוואה. הצוואה למעשה מחולקת לשני חלקים: בחלק הראשון הוא הודה לאזרחים הנאמנים לו, וביקש מהם להמשיך במאבק; בחלק השני הוא הכריז על היינריך הימלר והרמן גרינג כבוגדים (את הימלר בעקבות ניהול משא ומתן עם בעלות הברית ואת גרינג בעקבות כתיבת מברק גרינג), וקבע תוכנית לממשלה חדשה בהנהגתו של קרל דניץ.
על פי עדותה של מזכירתו של היטלר, טראודל יונגה, בכתיבת הצוואה נעזר היטלר ביוזף גבלס, שאף הוא התאבד יחד עם אשתו בפיהררבונקר זמן קצר לאחר היטלר.
הצוואה > הצוואה האישית

הצוואה הייתה מסמך קצר שנחתם ב-29 באפריל, בשעה 04:00. בצוואה הצהיר היטלר כי הוא בוחר למות על פני להיכנע, והורה לשרוף את גופתו ואת גופת אשתו, אווה בראון.
הצוואה חילקה את חפציו ונכסיו של היטלר באופן הבא:
אוסף יצירות האומנות יושאר ב"גלריה בעירי, לינץ על גדות הדנובה".
אובייקטים בעלי "ערך סנטימנטלי או הכרחיים לקיום חיים פשוטים וצנועים" הוריש לבני משפחתו והקולגות הנאמנים לו
כל דבר אחר בעל ערך הורשו לחזקת מפלגת הפועלים הגרמנית הלאומית-סוציאליסטית, ואם זו לא תתקיים, למדינה. "ואם גם המדינה תיהרס", הוסיף, "הרי שאין צורך בהחלטה נוספת מצדי".
מרטין בורמן יועד להיות המוציא לפועל של הירושה.
הצוואה > הצוואה הפוליטית

את צוואתו הפוליטית חתם היטלר בצמוד לצוואתו האישית ב-29 באפריל, גם הפעם באזור השעה 04:00.
בחלק הראשון מפרט היטלר את מניעיו בשלושת העשורים האחרונים לחייו מאז שהתנדב במלחמת העולם הראשונה. היטלר חזר על טענתו (אותה טען מספר פעמים עוד בחייו) כי לא הוא ולא אף אחד אחר בגרמניה רצו את המלחמה של שנת 1939 (והתייחס בכך למלחמת העולם השנייה) וטען כי "ניזומה באופן בלעדי על ידי אותם מדינאים בינלאומיים ממוצא יהודי או העמלים למען האינטרסים היהודיים" ואף הוסיף כי "הוא עצמו עשה כל מאמץ למנוע את המלחמה, אך כוחה של היהדות הבינלאומית גבר".
אולם הוא הציג את חזונו לעתיד: "יחלפו מאות בשנים, אך מן החורבות של ערינו ושל נכסי־אָמנוּתנוּ תעלה ותתחדש תמיד השנאה נגד העם, שהוא בסופו של דבר האחראי לכך, ואשר לו לבדו עלינו להודות על כל זה: היהדות הבינלאומית ועוזריה!".
היטלר הוסיף, "לא הותרתי ספק שלא ארשה שמיליוני ילדים אירופאים ממוצא ארי ימותו מרעב... בלי שהאשמים האמיתיים יכפרו על אשמתם, אף כי תוך שימוש באמצעים הומניים יותר", לאחר מכן שיבח והביע הוקרה לעם הגרמני על "תמיכתם והישגיהם". היטלר חזר ואמר כי ברצונו למות ולא "ליפול בידי האויבים ואת ההמונים הזקוקים למחזה שאורגן על ידי היהודים". את הצוואה חתם בקריאה להמשך "המאבק וההקרבה" ואף הביע תקווה כי יתרחש "רנסאנס המפלגה הנאצית".
בחלק השני של צוואתו מפרט היטלר את כוונתו לעתידה של המפלגה הנאצית ופירט מי אמור לרשת אותו ומי יהיו חברי ממשלת גרמניה הנאצית לאחר מותו. הוא הורה לגרש את הרייכסמרשל, הרמן גרינג מהמפלגה ופיטר אותו מכל תפקיד שהיה בו, כמו כן היטלר ביטל את צוואתו הראשונה שנחתמה ב-1941 ובה קבע כי במקרה והיטלר ימצא את מותו גרינג יהיה יורשו. במקומו הוא הורה למנות את גרוס-אדמירל קרל דניץ להיות נשיא גרמניה והמפקד העליון של הכוחות המזוינים. מלבד גרינג היטלר הורה לגרש גם את שר הפנים ורייכספיהרר אס אס, היינריך הימלר מהמפלגה ולהדיחו מכל תפקיד בו נשא וזאת לאור ניסיונו של האחרון לנהל משא ומתן עם בעלות הברית ללא ידיעתו ורשותו של היטלר.
הצוואה > הצוואה הפוליטית > הקבינט

היטלר הורה למנות את האישים הבאים לחברי הקבינט החדש:
נשיא הרייך, המפקד העליון של הכוחות המזוינים, שר המלחמה ומפקד חיל הים: קרל דניץ.
הקנצלר: יוזף גבלס
שר המפלגה: מרטין בורמן
שר החוץ: ארתור זייס-אינקווארט
שר הפנים: פאול גיסלר
מפקד ה-OKH: פרדיננד שרנר
מפקד חיל האוויר: רוברט ריטר פון גריים
ראש האס אס: קרל האנקה
שר הכלכלה: ולטר פונק
שר המזון: הרברט בקה
שר המשפטים: אוטו גאורג טירק
שר התרבות: גוסטב אדולף של (אנ')
שר התעמולה: ורנר נאומן (אנ')
שר האוצר: לוץ שוורין פון קרוזיק
שר העבודה: תיאו הופפאואר (גר')
שר החימוש: קארל אוטו זאור (אנ')
ראש חזית העבודה הגרמנית: רוברט ליי
אלברט שפר, שהיה שר החימוש והאדריכל הראשי של הרייך לא הוזכר כלל בצוואה.
בקטעים הבאים, היטלר גם דחק באלה שנשארו בפיהררבונקר לא למות יחד איתו, אלא להמשיך להילחם במקום אחר.
את הצוואה הפוליטית סיים במשפט: "מעל הכול אני מחייב את הנהגת האומה וההולכים אחריה בשמירה מדוקדקת על חוקי הגזע, ובהתנגדות חסרת־רחמים למרעילי כל העמים – היהדות הבינלאומית".
בערך יום וחצי לאחר שחתם על הצוואה התאבד היטלר יחד עם אשתו אווה. חרף בקשתו האחרונה של היטלר, ב-30 באפריל 1945, התאבדו גבלס ואשתו מגדה, וילהלם בורגדורף, הנס קרבס ואחריהם גם מרטין בורמן. לתפקיד הקנצלר (ראש השרים) מונה לוץ שוורין פון קרוזיק, במקום גבלס שהתאבד.
היסטורית מסמכי הצוואה

כשלושה שליחים הוקצו על מנת להוציא את הצוואה מהפיהררבונקר. השליח הראשון, היינץ לורנץ (אנ'), נעצר על ידי הבריטים וחשף בפניהם את קיומם של שני עותקים שהיו לשני שליחים אחרים מלבדו. השליח הנוסף, ששמו היה וילי יוהנמאייר, גם הוא נתפס באזורי הכיבוש האמריקאי יחד עם השליח השלישי, וילהלם זנדר. לפיכך 2 מהעותקים של הצוואה נמסרו לידיים אמריקאיות וה-3 נמסר לידיים בריטיות. הטקסטים של הצוואה פורסמו באופן נרחב בתקשורת הבריטית והאמריקאית עד ינואר 1946, אז שר החוץ הבריטי, ארנסט בווין שקל האם להטיל הגבלות על הגישה למסמכים לאור חששו שהמסמך יהפוך לחפץ פולחן על ידי אוהדיו של היטלר. עם זאת האמריקאים לא חששו לאור העובדה שכבר נחשפו לעיני הציבור במספר הזדמנויות אך הם בכל זאת הסכימו למנוע ככל הניתן מלפרסם אותם פעם נוספת. תעודת הנישואין של היטלר הוצגה בפניו של נשיא ארצות הברית, הארי טרומן.
הצוואה אף התגלגלה לידיים ישראליות, בתקשורת הישראלית פורסם כי הרב ישראל מאיר לאו, רבה הראשי של תל אביב יפו הראה לאדמו"ר החמישי מחסידות ויז'ניץ, משה יהושע הגר צילום של הצוואה.
הערות שוליים

↑  איתמר לוין, ‏הקוזק הנגזל: יורשי היטלר מתכננים תביעת פיצויים, באתר גלובס, 16 ביולי 2000
↑  אורן נהרי‏, צעד אחד מזרחה, באתר וואלה, 30 באוגוסט 2019
1 2  אדולף היטלר, "צוואתי הפוליטית", בתוך: יחיעם ויץ, "עליית הנאציזם", בתוך: דן מכמן, חגית כהן, בימי שואה ופקודה – מקראה, האוניברסיטה הפתוחה, חלק א', יחידה 3, עמ' 218.
↑  ישראל אהרן, ‏כשהאדמו"ר מויז'ניץ החזיק את הצוואה של היטלר, באתר כיכר השבת, 14 במרץ 2012
קניון עיר ימים

| --- | --- |

פנים הקניון
 מידע כללי
 סוג:  מרכז קניות
 מיקום:  נתניה
 מדינה:  ישראל
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–2011
 תאריך פתיחה רשמי:  2011 
 מידות
 קומות:  3
 קואורדינטות:  32°16′45″N 34°50′49″E﻿ / ﻿32.279296765878°N 34.847079583209°E﻿ / 32.279296765878; 34.847079583209
 www.iryamim-mall.co.il
  (למפת נתניה מוגדלת) קניון עיר ימים(למפת נתניה רגילה) קניון עיר ימים(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום קניון עיר ימים(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום קניון עיר ימים
 
קניון עיר ימים הוא מרכז קניות מקורה אשר ממקומם בשכונת עיר ימים הנמצאת בדרום העיר נתניה. קניון עיר ימים הוא הקניון הגדול ביותר בעיר נתניה, ואחד הגדולים באזור השרון.
היסטוריה

הקניון נבנה על ידי החברות "שיכון ובינוי" ו"אזורים". מספר חודשים לאחר פתיחתו, חברת "שיכון ובינוי" עמדה למכור את חלקה בקניון לקבוצת עזריאלי, אולם בסופו של דבר, העסקה לא יצאה לפועל. כמו כן, ביולי 2012 ניסתה חברת "אזורים" למכור את חלקה בקניון, אך גם משא ומתן זה נכשל לבסוף.
במשך שנת 2018 נבנה אגף הרחבה לקניון בהשקעה של 200 מיליון ש"ח. האגף החדש נפתח לציבור בחודש בספטמבר 2018. אגף ההרחבה נבנה על חשבון חניון עילי אשר שכן בכניסה לקניון מיום פתיחתו. כפיצוי על אובדן מקומות החנייה אשר שכנו בכניסה הדרומית לקניון, נבנה מפלס חנייה נוסף מעל המפלס הקיים בחנייה התת-קרקעית אשר נבנה כקומה כפולה כבר בשנת 2010. עם ההרחבה נבנה מגדל אשר מכיל 12 קומות משרדים בצמוד לקניון.
עם פתיחתו, נפתחו בקניון חנויות מותגים רבות, מסעדות, בתי קפה, באולינג וסניפי בנקים.
הווה

הקניון כולל שלוש קומות מסחר כאשר התחתונה שבהן משמשת כחניון תת-קרקעי בחלקה הדרומי וכקומת מסחר בעלת גישה לפארק הצמוד בחלקה הצפוני.
במתחם הקניון שני מפלסי חנייה תת-קרקעיים ללא תשלום כאשר התחתונה מביניהן בעלת גישה ישירה לקניון. מגדל המשרדים הצמוד כולל כ-12 קומות.
הערות שוליים

↑  גיא קצוביץ', ‏התפוצצה רכישת קניון עיר ימים ע"י קבוצת עזריאלי, באתר גלובס, 8 בינואר 2012
↑  רון שטיין, ‏פוצץ המו"מ למכירת חלקה של אזורים בקניון עיר ימים, באתר גלובס, 31 ביולי 2012
↑  מיטל לשם, קניון עיר ימים התרחב בהשקעה של כ- 200 מיליון ש"ח, נתניה נט, 7 בספטמבר 2018
קניון פרקינס (אנטארקטיקה)

ערך זה עוסק בקניון בארץ מארי בירד שבאנטארקטיקה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 סוג:  קניון 
 מיקום
 מיקום:  אזור הברית האנטארקטית 
 קואורדינטות:  85°27′00″S 124°20′00″W﻿ / ﻿85.45°S 124.33333°W﻿ / -85.45; -124.33333
  (למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיקניון פרקינס(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיקניון פרקינס
 
קניון פרקינס (באנגלית: Perkins Canyon) הוא קניון לאורך צידו הצפוני של רכס ויסקונסין - רכס ההרים המרכזי של הרי הורליק (המהווים חלק מההרים הטראנס-אנטארקטיים), בארץ מרי בירד שבאנטארקטיקה.
הקניון ממוקם בראשו של קרחון קוונסט, בין שלוחת רוססקי לבין הר לשאק.
היסטוריה > גילוי ומיפוי הקניון

רכס ויסקונסין (ובו גם הקניון) מופו על ידי הסקר הגאולוגי של ארצות הברית, בהתבסס על סקרים של הקרקע, ועל תצלומי אוויר שצולמו על ידי צי ארצות הברית בין השנים 1959–1960.
היסטוריה > מקור השם

שמו של ההר ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים.
ההר נקרא על שם דייוויד מ. פרקינס (David M. Perkins), שהיה גאומגנטאי (פיזיקאי חוקר גאומגנטיות) בתחנת בירד, בחורף האנטארקטי 1961.
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7  מידע גאוגרפי והיסטורי
| רכס ויסקונסין |
| --- | --- | --- |
| מישורים | ויסקונסין |  |
| הרים | גודווין • לנץ • לשאק • מינשו • סויאט • פורה • פילי • קופמן • רוססקי • שיטס |  |
| קרחונים | דייוויסוויל • הונמה • נורפוק |  |
| נונאטאקים | אנגוס • בייקר • ג'ירלוף |  |
| קניונים | פרקינס |  |
קולטון גובו

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  20 בספטמבר 2000 (בן 24) גרייטר סדברי, קנדה 
 מדינה:  קנדה 
 תקופת הפעילות:  מ-2015 
 פרופיל ב-IMDb
 
קולטון גובו (באנגלית: Colton Gobbo נולד: 20 בספטמבר 2000) הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה קנדי, הידוע בעיקר בזכות תפקידו כג'ורדן בסדרת הטלוויזיה ג'יני וג'ורג'יה
ביוגרפיה

גובו יליד גרייטר סדברי, אונטריו, שם למד בסנט צ'ארלס קולג', בשנת 2009 שיחק בתפקיד משחק ראשון בהפקה של שיער שהוצג בתיאטרון YES בעיר. הוא למד בתוכנית התיאטרון במכללת ג'ורג' בראון .
גובו החל להופיע בטלוויזיה עם תפקידי משנה ב- "Far Thy Neighbor", אורפן בלאק, "What Would Sal Do?", "חטופה" ו-טיטאנים.
בשנת 2016, גילם גובו את ג'ארד בסרט הטלוויזיה "For Love & Honor" בכיכובם של ג'יימס דנטון ונטלי בראון, בבימויה של לורי לינד, שיצא לאקרנים ב-29 באוגוסט 2017. באותה שנה, שיחק גובו בתפקיד בארני בסרט הדרמה הקומית מבצע חג המולד לצד קייל פיקוק, ג'ייקוב סולי וג'וליה פולו, שיצא לאקרנים ב-10 בדצמבר 2016.
בשנת 2019, הופיע גובו בסרט האימה סיפורים מפחידים שמספרים בחשיכה בבימויו של אנדרה אוברדל, המבוסס על סדרת ספרי הילדים באותו שם מאת אלווין שוורץ, שיצא לאקרנים ב-9 באוגוסט 2019.
בשנת 2021, לוהק גובו לתפקידו ראשי הראשון שלו בתור נואה, בנה של דמותה של נעמי ווטס בסרט המתח "שעה גורלית". באותה שנה החל לשחק בתפקיד חוזר בסדרת הטלוויזיה ג'יני וג'ורג'יה.
בשנת 2022, גובו לוהק לגלם את התפקיד הראשי של מייק קריץ' ג'וניור בסדרה הקומית "Son of a Critch".
פילמוגרפיה

| שנה | כותרת | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2015 | פחד משכניך | דייוויד קרסי | פרק: "Kill-De-Sac" |
| 2016 | אורפן בלאק | נער מתבגר | פרק: "Transgressive Border Crossing" |
| 2016 | לאהבה וכבוד | ג'ארד | סרט טלוויזיה |
| 2016 | מבצע רשימת חג המולד | בארני | תפקיד ראשי / סרט |
| 2017 | What Would Sal Do? | הארי | פרק: "Fruit of the Womb" |
| 2018 | חטופה | ברט | פרק: "Charm School" |
| 2018 | טיטאנים | קייל | פרק: "טיטאנים" |
| 2019 | סיפורים מפחידים שמספרים בחשיכה | לטרמן מס' 1 |  |
| 2021 | שעה גורלית | נואה |  |
| 2023–2021 | ג'יני וג'ורג'יה | ג'ורדן | תפקיד חוזר |
| 2022–הווה | Son of a Critch | מייק קריץ' ג'וניור. | תפקיד ראשי |
הערות שוליים

↑  Chelsea Papineau and Dana Roberts, "'We were not expecting this kind of reception': Sudbury actor on success of new Netflix series". CTV Northern Ontario, April 29, 2021.
1 2  Mia Jensen, "'It's some of the funniest stuff I've ever got to work on'". Penticton Herald, January 4, 2023.
1 2  Heidi Ulrichsen, "Sudburian Colton Gobbo stars alongside Naomi Watts in Cinéfest gala film ‘Lakewood’". Sudbury.com, September 24, 2021.
↑  Star Staff, STC, YES Theatre kick off Playsmelter Sessions with Inco-inspired work, Sudbury Star, ‏18 בינואר 2023
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb18073389v (data)  GND: 1268665312  ISNI: 0000 0005 1100 2797  VIAF: 3168444941855940147   WorldCat (עם VIAF): 3168444941855940147
קודיירו

קודיירו (בספרדית: Cudillero, באסטורית: Cuideiru) היא עיירת חוף קטנה באסטוריאס, ספרד. הכלכלה המקומית בעיר מסתמכת בעיקר על תיירות אך ידועה גם בתעשיית הדיג הענפה שלה. האגדה מספרת שהוויקינגים הם אלו שהקימו את העיירה. העיירה מהווה תחנה בדרך סנטיאגו.
התקשורת הספרדית מחשיבה את קודיירו כאחת העיירות היפות ביותר בספרד. האזכור ההיסטורי הראשון של העיירה היה במאה ה-13.
תרבויות בקודיירו

בעיר קיימות שתי תרבויות השונות אחת מהשניה:
פיקסלס (Pixels) - אלו מורכבים מהדייגים בעיר ותושבי החלק הדרומי של העיר, שם הבתים בנויים על צידו של ההר.
קאיז'וס (caízos) - אלו שחיים ברחובות המרכזיים בעיר ובעלי הגישה העיקרית לעיירה. זהו אזור המסחר והמקצועות החופשיים והיכן שהסוחרים בדרך כלל ממוקמים.
הערות שוליים

↑  "Así es Cudillero, el pueblo más bonito de Asturias". ELMUNDO (בספרדית). נבדק ב-2020-07-25.
↑  Cudillero, un lugar increíble de Asturias | Turismo Cudillero, CUDILLERO (בספרדית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007565272705171  GND: 4568605-1  LCCN: n90650563  VIAF: 152574284   WorldCat (עם VIAF): 152574284 
ערך זה הוא קצרמרבנושא יישובים בספרד. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
צוג (קנטון)

צוּג (גרמנית: Zug, ‏האזנהקובץ:De-Zug.ogg‏Ⓘ‏, צרפתית: Zoug, באיטלקית: Zugo) הוא קנטון של שווייץ. הוא ממוקם במרכז שווייץ. עיר הבירה, שמה כשם הקנטון, צוג. הקנטון הוא הקטן ביותר מבחינת שטח (אם לא מחשיבים את חצאי הקנטונים) - 239 קמ"ר בלבד.
גאוגרפיה

קנטון צוג ממוקם במרכז שווייץ. ממערב לו נמצאים הקנטונים לוצרן וארגאו. מצפון גובל צוג בקנטון ציריך וממזרח ומדרום לו נמצא קנטון שוויץ.
רוב השטח ראוי לעיבוד חקלאי. אגם צוג ואגם אגרי תופסים חלק משמעותי משטח הקנטון. אגרי נמצא כולו בשטח הקנטון ואגם צוג נמצא חלקית גם בקנטונים לוצרן ושווייץ.
אזור הקנטון הוא גבעתי. הנקודה הגבוהה בקנטון מגיעה ל-1,250 מטר.
נהר לורצה הוא המרכזי בקנטון. הוא יוצא מאגם אגרי, משם זורם צפונה ונשפך לאגם צוג, ממנו הוא יוצא ומתמזג עם הנהר רויס, המהווה את הגבול המערבי של הקנטון.
היסטוריה

היסטוריית הקנטון דומה מאוד להיסטוריה של עיר הבירה צוג. מ-1728 עד 1738 התרחשו בקנטון אירועים אלימים בעקבות ויכוח על חלוקת הפנסיונים הצרפתיים. ב-1798 הצליחו התושבים להתנגד לכיבוש צרפתי. הקנטון היה אחד המחוזות בקנטון הענק ולדשטטן ברפובליקה ההלבטית. ולדשטטן הכיל גם את השטח שכיום הם הקנטונים אורי, לוצרן, אונטרוולדן ושוויץ.
ב-1803 קיבל הקנטון את עצמאותו בקנטון נפרד. בעקבות החוקה של 1814 נסגרו בתי הנבחרים שפעלו בקנטון מאז 1376. ב-1845 הפך הקנטון לחבר בזונדרבונד, קבוצת קנטונים קתולים וקונסרבטיבים שמגנה על האינטרסים של החברים בה. כחבר בסונדרבונד נלחם צוג במלחמה ב-1847 בה הפסיד הזונדרבונד לאיחוד השווייצרי. בשנים 1848 ו-1874 הצביעו אנשי הקנטון נגד חוקה פדרלית. החוקה ב-1876, שונתה ב-1881 והוחלפה בחוקה חדשה ב-1894.
בחוף המזרחי של אגם אגרי נערך קרב מורגרטן המפורסם, בו ניצחו השווייצרים ב-1315 את בית הבסבורג החזק.
תחבורה

מסילות רכבת מחברות את צוג עם לוצרן וציריך. קווי רכבת בצד השני של אגם צוג מתחברים לדרך סנט גוטהרד, שמגיעה לבסוף לגרמניה ואיטליה.
דמוגרפיה

רוב האוכלוסייה הוא קתולי ודובר גרמנית, בעיקר את ניב הגרמנית שווייצרית של מרכז שווייץ. עד 1814 היה צוג חלק מהבישופות של קונסטנץ, אך בהתפרסות מחדש של בישופות בזל ב-1828 הפך לחלק ממנה. מספר התושבים הוא 118,118 (2013).
כלכלה

באזורים הגבוהים יותר של הקנטון האוכלוסייה מתפרנסת בעיקר ממקצועות פסטורליים כמו רעיית בקר. הקנטון ידוע בזכות מפעל החלב של נסטלה.
בבירה צוג יש מספר גדול של חברות שרק הנהלתן נמצאת בעיר. זאת בגלל שצוג היא אחת הערים בעלות המיסוי הנמוך ביותר בשווייץ.
החיים היהודיים

בצוג מתקיימת פעילות יהודית על ידי שלוחים של תנועת חב"ד. The Zug Chabad Learning Center ממוקם במרכז העיר סמוך לתחנת הרכבת
הערות שוליים

↑  Switzerland's population in 2019, נוישאטל 2020, באתר המשרד הפדרלי לסטטיסטיקה, שווייץ. (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007564453105171  BnF: cb12354706z (data)  GND: 4068064-2  HDS: 007373  ISNI: 0000 0001 1533 7501  LCCN: n82050742  MusicBrainz: 81c0bef1-9878-48bf-aaa2-e0342f0688cc  NKC: ge663903  SUDOC: 082029717  VIAF: 20144647636134910488   WorldCat (עם VIAF): 20144647636134910488
קפה ג'ו

| --- | --- |

 נתונים כלליים
 סוג:  חברה פרטית
 מייסדים:  דייוויד קליין ודב גולדפרב
 תקופת הפעילות:  1997, ישראל ישראל – הווה
 חברת אם:  דלק ישראל
 ענפי תעשייה:  רשת בתי קפה
  
 אתר הרשת
 
קפה Joe היא רשת בתי קפה ישראלית, שנוסדה בשנת 1997 עם פתיחת הסניף הראשון ברחוב החשמונאים בתל אביב.
מקור שם הרשת מגיע ממיתוס אמריקאי, שלפיו בשנת 1913 אסר מזכיר הצי של ארצות הברית ג'וספוס דניאלס (או בקיצור ג'ו) את צריכת האלכוהול בספינות הצי, כך שחיילי הצי נותרו עם הקפה כמשקה המוביל. לכוס קפה ניתן הכינוי Cup o' Joe (קיצור של Cup of Joe) על שם מזכיר הצי.
היסטוריה

הרשת הוקמה בשנת 1997 על ידי בעלי הרשת, דייוויד קליין ודב גולדפרב אשר מטרתם הייתה להציע חוויית קפה שונה מזו שהייתה מוכרת בארץ. לאחר מחקר מעמיק בתחום, הוחלט על ייבוא קפה ירוק לא קלוי כדי לייצרו בארץ. מטרתם הסופית הייתה להחדיר את תרבות בתי הקפה לארץ.
בתחילת הדרך, ייצור הקפה התבצע בתוך הסניף הראשון ברחוב החשמונאים בתל אביב. בבית הקפה הוצב תנור קלייה ובמרתף עסקו בטחינת הקפה ואריזתו. לאחר עליית הביקוש, נחתם הסכם שותפות עם חברת "STA Impianti" האיטלקית ונוצר קו ייצור מיוחד המסוגל להפיק קפה בצורה נרחבת יותר. מפעל זה קולה כ-13 טון של קפה בחודש אשר מוגשים בסניפי הרשת ובמקומות אחרים.
בספטמבר 2011 נרכשו 51 אחוזים מהחברה על ידי חברת דלק ישראל.
ב-26 במרץ 2012 הכריזה הרשת על הסכם שותפות עם חברת דלק ישראל כהמשך של עסקת הבעלות. העסקה נעשתה לפי שווי חברה של 18 מיליון שקל, כאשר דלק הזרימה 13 מיליון שקל באמצעות מניות והלוואות מהבנקים.
לכלל סניפי הרשת, תפריט משותף ועיצוב סניפים דומה על פי מדיניות רשת אחידה. בסניפי הרשת מוגש קפה אשר נקלה במקום בתוספת מאפים וארוחות קלות.
ב-2015 עוצב סמליל החברה מחדש ועיצוב הסניפים הוחלף לעיצוב בגווני שחור-לבן.
הרשת מונה (נכון ל-2015) 250 סניפים אשר מתוכם 35 פועלים כבתי קפה בעלי זיכיון עצמאי, ויתר הסניפים כנקודות מכירה בתוך סניפי חנויות הנוחות מנטה אשר בבעלות חברת האם "דלק".
הערות שוליים

↑  אורנה יפת, "קפה ג'ו תהפוך לרשת בתי הקפה המובילה בישראל בתוך שנתיים", באתר כלכליסט, 26 במרץ 2012
↑  נורית קדוש, קפה ג'ו בלי קפה: הרשת עוברת מיתוג מחדש ושמה קוצר לג'ו, באתר כלכליסט, 3 באוגוסט 2014
סמליל הרשת עד 2015
צווטאן טודורוב

| --- | --- |

 לידה:  1 במרץ 1939 סופיה, ממלכת בולגריה 
 פטירה:  7 בפברואר 2017 (בגיל 77) הרובע השלושה-עשר של פריז, צרפת 
 ענף מדעי:  בלשנות, ספרות 
 מקום לימודים:  בית הספר ללימודים גבוהים במדעי החברה (1966)  אוניברסיטת סופיה 
 מנחה לדוקטורט:  רולאן בארת 
 מוסדות:  אוניברסיטת הרווארד  אוניברסיטת קולומביה  המרכז הלאומי למחקר מדעי  אוניברסיטת ייל  אוניברסיטת קליפורניה בברקלי  אוניברסיטת פריז VIII 
 פרסים והוקרה:  פרס מוז'אן (1989)  Prix de la critique (2011)  Jean-Michel Gaillard Prize (2009)  פרס לה ברייר (2001)  פרס המסאי האירופאי על שם שארל ויון (1998)  פרס נסיכת אסטוריאס למדעי החברה (2008)  קצין מסדר האמנויות והספרות  אביר בלגיון הכבוד 
 בן או בת זוג:  Nancy Huston (1981–2014) 
 צאצאים:  Léa Todorov 
 תרומות עיקריות
 חתימה:   
 
צווטאן טודורוב (בבולגרית: Цветан Тодоров; בצרפתית: Tzvetan Todorov; ‏1 במרץ 1939 – 7 בפברואר 2017) היה הוגה צרפתי יליד בולגריה. עיסוקו העיקרי היה חקר תורת הספרות, בה הוא נחשב לחוקר סטרוקטורליסט ופוסט-סטרוקטורליסט ולמתרגם חשוב של ההפורמליזם הרוסי והצגתו במערב. הגותו השפיעה על לימודי תרבות, אנתרופולוגיה, סמיוטיקה, סוציולוגיה והיסטוריה של הרעיונות. תחומי העיסוק שלו ושיטתו קרובים לאלו של בת-ארצו, ז'וליה קריסטבה. כן עסק רבות בחיים ובהתגברות רוח האדם על מוראות מחנות הריכוז (הן בגרמניה הנאצית והן בברית המועצות ובולגריה) כמאפיין מרכזי של המאה ה-20.
ביוגרפיה

נולד בסופיה, בירת בולגריה. ב-1963 עבר לצרפת, לאחר שהשלים לימודי תואר שני בפילולוגיה באוניברסיטת סופיה ובשנת 1966 השלים לימודי דוקטור לפסיכולוגיה בהדרכתו של רולאן בארת. בשנת 1968 התקבל למרכז הלאומי למחקר מדעי (CNRS) בפריז, שם פעל רוב חייו המקצועיים. נוסף על כך היה מרצה אורח באונברסיטאות הארוורד, ייל, קולומביה וברקלי.
קריירה מקצועית

את רוב הקריירה המקצועית שלו פיתח טודורוב ב-CNRS. בשנת 1970 היה ממייסדי כתב העת Poétique. בשנים 1983–1987 ניהל את מכון המחקר לשפות ואמנות, מכון משותף של המרכז ושל בית הספר ללימודים גבוהים במדעי החברה (EHESS).
פרסומו הראשון בא מניתוחו את סוגת הפנטזיה בספרות בספרו מ-1970, Introduction à la littérature fantastique. במקביל הציג שני חיבורי יסוד במחקר הסטרוקטורליסטי The Poetics of Prose (1971) ו-(1981) Introduction to Poetics. במהלך שנות השמונים תרגם הוגים מרכזיים של הפורמליזם הרוסי, בפרט מיכאיל בכטין, שבתיווך תרגומו ופרשנותו של טודורוב הכה גלים במערב. בין היתר היה זה טודורוב שהגדיר בספרו Mikhail Bakhtin: The Dialogical Principle (1984) את מושג ה"דיאלוגיזם" המרכזי בהגותו של בכטין, מבלי שבכטין עצמו השתמש במושג זה בכתביו המקוריים.
בשנות התשעים הרחיב את הגותו לתחומי התרבות והאנתרופולוגיה. ב-1991 ראה אור ספרו Facing the Extreme: Moral Life in the Concentration Camps, בו חקר עדויות של ניצולי השואה וניצולי מחנות הגולאג. התזה המרכזית שהעמיד היא, שעל אף תנאי המחיה הקיצוניים, המעודדים "מלחמת הכל בכל" של האסירים, התנהגות חייתית וביטול המוסר האנושי - הרי שהעדויות מדגישות שקשה מאוד לשבור את רוח האדם ואת המוסר האנושי. שגם בתנאי חיים בלתי נסבלים וגם על סף מוות בטוח, היו גילויים של אחווה אנושית, הקרבה עצמית ומצפן מוסרי של האסירים. בהמשך כתב עוד על הנושא בספריו Voices from the Gulag: Life and Death in Communist Bulgaria (1999),Memory as a Remedy for Evil (2010) ו-The Totalitarian Experience (2011).
פרסים והוקרה

2001 - פרס לה ברייר של האקדמיה הצרפתית (פרס גבוה בפילוסופיה)
2008 - פרס נסיך אסטוריאס במדעי החברה
חבר מסדר האמנויות והספרות ואביר לגיון הכבוד.
חייו האישיים

אשתו הראשונה הייתה מרטינֶה ון-ווקנס (Martine van Woerkens), עמה היה לו בן אחד. אשתו השנייה הייתה הסופרת ילידת קנדה ננסי יוסטון (Nancy Huston), לשניים נולדו שני ילדים.
לקריאה נוספת

ג'ון לכט, 50 הוגים מרכזיים בני זמננו, כרך ב', תרגמה אנה ברויר, הוצאת רסלינג, תל אביב 2004.
הערות שוליים

↑  תזת הדוקטורט
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007268932505171  PLWABN: 9810587100305606  BIBSYS: 90055623  BNE: XX901473  BnF: cb11926748n (data)  CANTIC: a10163992  CiNii: DA00702733  GND: 119428237  ICCU: CFIV011838  ISNI: 0000 0001 2135 587X  LCCN: n81031957  LNB: 000015392  NDL: 00458864  NKC: jn19990008559  NLA: 36529154  NLG: 61921  NLK: KAC199627650  NSK: 000010494  NTA: 069173370  RERO: 02-A003903685  SELIBR: 316280  SNAC: w68d7gpv  SUDOC: 027164721  Trove: 1274780  VcBA: 495/280709  VIAF: 61553092   WorldCat (עם VIAF): 61553092