stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
עודד נפחי
הערות שוליים

↑  "אבו נפחי", מעריב, זמן תל אביב, 8.9.1995
↑  האדמינים - הארץ, קפטן אינטרנט, 2.12.1997
↑  הצלחת המערכת תוארה בספרו של האוורד ריינגהולד, Smart Mobs
↑  דודי גולדמן, כנגד כל הסיכויים, באתר ynet, 31 ביולי 2001
↑  Celltrex and Valis to merge, Globes, ‏6 בינואר 2003 (באנגלית)
↑  Hiro Media Recognized by Deloitte Technology, Yahoo Finance, ‏2024-02-24
↑  Patents by Oded Napchi, Google Patents
↑   חגית גינזבורג, גיורא חמיצר: "אם הסדרות שלי היו כל כך משפיעות, היינו עם 80 מנדטים בשמאל", באתר הארץ, 22 ביוני 2023
↑  Oded Napchi, Content Recommendations and the Creation of Emotions, Boxes and Arrows, ‏24 באוקטובר 2018 (באנגלית)
↑  {{{מחבר}}}, Transitioning Media in a Post COVID World, The Economics of Information, Communication, and Entertainment, 2022 doi: 10.1007/978-3-030-95330-0
עמרי מרכוס

| --- | --- |

מרכוס בטקס פרסי הקולנוע של גרמניה
 לידה:  1979 (בן 46 בערך) רמת השרון, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 תקופת הפעילות:  מ-2000
 עיסוק:  איש קריאטיב ותסריטאי
 מקום לימודים:  תיכון אלון רמת השרון  אוניברסיטת תל אביב 
 https://www.omrimarcus.com
 פרופיל ב-IMDb
 
עמרי מרכוס (נולד ב-7 ביולי 1979) הוא איש קריאטיב, עורך תוכן ותסריטאי ישראלי. מייסד ומנהל את The Finger Awards, פרס בינלאומי לקומדיה שחוללה שינוי חברתי.
ביוגרפיה

נולד ברמת השרון ולמד קולנוע בתיכון אלון רמת השרון. הוא החל את הקריירה שלו בטלוויזיה בשנת 1995 כמפיק של כתבות חוץ בתוכנית הילדים "טושטוש", ששודרה בערוץ 2.[דרוש מקור]
מרכוס שירת בחיל האוויר והיה בצוות ההקמה של אתר האינטרנט הראשון בצהל. במסגרת שירותו הצבאי יזם והפיק פרויקט יוצא דופן בשם "צייר לי מטוס". בפרויקט מיטב אמני ישראל ציירו את מטוס הקרב העתידי. בין היתר – מנשה קדישמן, יגאל תומרקין, לאה ניקל, יוסי למל, דודו גבע ואחרים.[דרוש מקור]
קריירה > בישראל

בשנת 2001, עם סיום שירותו הצבאי, החל לכתוב את המדור הסאטירי "סוף הדרך" במוסף השבת של עיתון "מעריב" יחד עם ליאור שליין וארז בן-ארי.
בשנים 2002–2003 כתב את הפינה של ליאור שליין בתוכנית האירוח של יאיר לפיד. בהמשך היה בצוות הפיתוח של תוכנית הסאטירה "משחק מכור".
הוא כתב לפיילוט של תוכנית הבידור "ארץ נהדרת", והיה במשך כשלוש עונות חבר בצוות הכותבים, וראש צוות הכותבים של המבזקים.
ב-2007 הצטרף מרכוס למחלקת הפיתוח של "רשת" כתסריטאי הבית של הזכיינית ומפתח פרויקטים מיוחדים. במקביל המשיך לכתוב לתוכניות טלוויזיה בולטות בישראל ביניהן קצרים, מועדון לילה ועוד. במסגרת תפקידו פיתח פורמט דייטינג בשם "יש עוד אלף כמוך" שהיה פיינליסט בתחרות פורמט השנה של C21 ואופציות עליו נמכרו למספר מדינות.
ב-2009 קיבל את מלגת האקדמיה לפורמטים (EMC), ובמסגרתה טס במשך שנה בעולם ללימודי תוכן, סטוריטלינג ופיתוח.
קריירה > בעולם

ב-2010 מונה לשותף תוכן בכיר בתאגיד המדיה האירופי Red Arrow Entertainment. במסגרת התפקיד פיתח פורמטים רבים במגוון רחב של ז'אנרים, משעשועונים ועד לתוכניות ריאליטי.
ב-2017 נסע לננג'ינג על מנת לסייע לאתחול מחדש של 非诚勿扰, תוכנית הדייטינג הנצפית בסין. התוכנית משודרת בהצלחה עד היום למאות מיליוני צופים.
מרכוס מרצה ברחבי העולם על עתיד התוכן, וכותב באופן קבוע במגוון פרסומים בישראל ובעולם. הוא גם משמש כשופט בפסטיבלי טלוויזיה, בהם פרס אמי, הרוז ד'ור ו-C21MEDIA. הוא חלק מצוות אנשי תוכן בפרויקט אירופי להחזרת הקהל לאולמות הקולנוע של חברת BARCO.
מרכוס יזם ב-2014 את הקמת Comedy for Change – קהילת כותבים בינלאומית המחויבים לשינוי חברתי. במסגרת הקהילה אורגן JJJ:Jews.Jokes. Jerusalem (בשיתוף BMP) כנס קומדיה ראשון מסוגו בירושלים אליו הגיעו כותבים מכל העולם לשיח על דרכים שבהם ניתן להפוך את העולם לטוב יותר. במסגרת האירוע התקיימו שיחות שלום קומיות ישראל-העולם הערבי, חדר כותבים רב לאומי ועוד.
ב-2019 החלה קהילת Comedy for Change להעניק את The Finger Awards, הפרס הניתן לקומדיה שחוללה שינוי בעולם כהגדרת הקהילה. לבחירה מועמדים מדי שנה יותר ממאה מקרי מבחן מלמעלה משלושים מדינות. מנעד הנושאים רחב, מבזבוז מזון ועד שוויון במטלות הבית. המועמדים יכולים להיות כל דבר, כל עוד הוא נועד לגרום לחיוך ולמחשבה, או להפך. בין הזוכים היו הקומיקאי הבריטי ריקי ג'רווייס והשחקן האמריקאי הוותיק ג'ורג' טאקיי.
פעילות חברתית

ב-2015 מרכוס הקים מיזם טכנולוגי ישראלי-פלסטיני TCGP, בשיתוף עם ZAITOUN VENTURES.
מרכוס אחראי על התקשורת בארגון Eye from Zion, שעוסק ברפואת עיניים למדינות מתפתחות.
ב-2022 כתב ביחד עם הקומיקאי הגרמני יאן בומרמן והסטנדאפיסט הישראלי תם אהרון, סרטון תמיכה קומי בעם האוקראיני.
השכלה

בוגר התוכנית של EMC, ה-TV FORMATS ACADEMY.
בעל תואר בהיסטוריה ובקולנוע וטלוויזיה מאוניברסיטת תל אביב.
הערות שוליים

↑   מיה אפשטיין, מכתיבת המבזקים ב"ארץ נהדרת" לפורמטים במיליונים, באתר TheMarker‏, 22 במרץ 2013
↑  ליאור ליברובסקי‏, עומרי מרכוס מצטרף לרשת, באתר וואלה, 25 ביוני 2007
↑  לי-אור אברבך, אוטובוס ההיכרויות של גיל ריבה, באתר nrg‏, 1 בינואר 2009
↑  Buzz Off, C21media
↑  עמרי מרכוס, תארוז לי שני פורמטים, אבל שיהיו יפים, באתר ynet, 5 באוקטובר 2009
↑   עמרי מרכוס, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
1 2  Liel Leibovitz, Meet Omri Marcus, Israeli TV's Wunderkind, Tablet Magazine, ‏21 February 2014
↑  What Can You Learn about China from Reality TV? | the TV addict, ‏2017-03-13
↑  International Emmy 2019/2020 Winners Edition by World Screen – Issuu, issuu.com, ‏2020-01-06
↑  Omri Marcus – Rose d'Or Awards
↑  International Format Awards Jury 2022, C21media
↑   Using comedy to drive social change, סרטון בערוץ "CNN", באתר יוטיוב (אורך: 02:11)
↑  עמרי מרכוס, ‏משוך ת'אצבע: 5 מקרים שבהם קומדיה שינתה את העולם ב-2020, באתר "Time Out ישראל", 15 בדצמבר 2020
↑  Why Jewish and Arab cofounders are good for business, The Times of Israel, ‏31 January 2016
↑   PR tips for Ukraine – #itsaboutus | ZDF Magazin Royale, סרטון בערוץ "ZDF MAGAZIN ROYALE", באתר יוטיוב (אורך: 04:53)
אסף סודרי

| --- | --- |
 מדינה:  ישראל 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת תל אביב 
 פרסים והוקרה:  פרס האקדמיה האירופית לקולנוע לצילום (2013)  פרס אופיר לצילום הטוב ביותר 
 פרופיל ב-IMDb
 
אסף סודרי הוא צלם קולנוע ובמאי ישראלי, בוגר החוג לקולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב. זוכה פרס האקדמיה האירופית לקולנוע לצלם הטוב ביותר בפרס האקדמיה האירופית לקולנוע על צילום הסרט "למלא את החלל" וזוכה שני פרסי אופיר של צילום בסרטים "עטאש (צימאון)" ו"למלא את החלל". זוכה טקס פרסי הטלוויזיה בשנת 2021.
סרטיו כצלם

בשנת 2004 סודרי שימש כצלם של הסרט "עטאש (צימאון)", בבימוי תאופיק אבו ואיל, זוכה פרס הביקורת הבינלאומית בפסטיבל קאן. אסף סודרי זכה עבור צילום הסרט בפרס אופיר לשנת 2004.
ב-2013 צילם את סרטה של חנה אזולאי-הספרי, "אנשים כתומים".
סודרי אף צילם את סדרת הטלוויזיה "טייק אוויי" בבימוי דוד אופק ויוסי מדמוני והמיני סדרה "מלנומה אהובתי" גם היא בבימוי מדמוני ואופק. עבור צילום "מלנומה אהובתי" זכה סודרי בפרס האקדמיה ליצירה טלוויזיונית.
בשנת 2012 צילם אסף סודרי את הסרט למלא את החלל בבימוי רמה בורשטיין שזיכה אותו בפרס הצילום מטעם האקדמיה הישראלית לקולנוע. הסרט עצמו זכה בקטגוריית הסרט הטוב, השתתף בתחרות הראשית בפסטיבל ונציה, בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בטורונטו ובעוד פסטיבלים מרכזיים בעולם.
סרטיו מאופיינים במשחקים נועזים של אור וצל, גישה נטוריאליסטית לתאורה, ומצלמה אקספרסיבית.
סרטיו כבמאי

בשנת 2005 סודרי ביים, יחד עם אמיר טאוזינגר, את הסרט התיעודי "שביתה", העוסק בכרוניקה של שביתה כושלת במפעל "חיפה כימיקלים דרום" שבדימונה ובקשרי ההון והשלטון הפועלים כדי לדכא את השביתה. הסרט הוזמן על ידי הערוץ הראשון, אולם בשל הביקורת הנוקבת שמוצגת בו נגד קשריו של ראש הממשלה אריאל שרון עם בעלי ההון סיריל קרן ואריה גנגר, החליט מנכ"ל הערוץ דאז לאסור את שידורו. רק לאחר שנה של מאבק ציבורי בו ערכו סודר וטאוזינגר הקרנות בכל רחבי הארץ של הסרט, הותר הסרט לשידור.
בשנת 2007 סודרי ביים, יחד עם דוד אופק, את הסרט התיעודי "פרדיגמה", שהוצג בפסטיבל ירושלים, העוקב באופן ביקורתי אחרי הניסיון להעביר לידיים פרטיות את תוכנית ויסקונסין (הכשרת מובטלים והפיכתם לכח עבודה) במגזר הערבי בישראל. בשנת 2009 ביים את הסרט "האסיר", אף הוא סרט תיעודי, העוקב אחר אסיר משוחרר השב אל חייו הקודמים. הסרט זכה בציון לשבח בפסטיבל דוקאביב.
שלא כמו סרטים רבים העוסקים בנושאים חברתיים, סרטיו כבמאי משלבים תמיד עיסוק צורני דומיננטי בלב העשייה שלהם, וכך נמנעים מליפול לתוך תבנית ז'ורנאליסטית-דידקטית.
בשנת 2020 יצר עם אשתו, הבמאית טלי שמש, את הסדרה התיעודית "המניע", העוסקת בפרשת הרצח בעין כרם.
ראו גם

התעוררות
הערות שוליים

↑  נירית אנדרמן, אסף סודרי זכה באוסקר האירופי על צילום הסרט "למלא את החלל", באתר הארץ, 28 באוקטובר 2013
| פרס אופיר לצילום הטוב ביותר |
| --- | --- | --- |
| 1990–2000 | אילן רוזנברג (1990) • אורן שמוקלר (1991) • יואב קוש (1992) • יואב קוש (1993) • דוד גורפינקל (1994) • דוד גורפינקל (1995) • אבי קרפיק (1996) • מנו קדוש (1997) • דוד גורפינקל (1998) • ולנטין בלונוגוב (1999 |  |
| 2000–2010 | עפר ינוב (2000) • איציק פורטל (2001) • ולנטין בלונוגוב (2002) • דוד גורפינקל (2003) • אסף סודרי (2004) • גיורא ביח (2005) • שי גולדמן (2006) • עופר ינוב (2007) • ירון שרף (2008) • גיורא ביח (2009) |  |
| 2010–2020 | אמנון סלומון (2010) • ירון שרף (2011) • אסף סודרי (2012) • גיורא ביח (2013) • טובי הוכשטיין (2014) עפר ינוב (2015) • שי גולדמן (2016) • גיורא ביח (2017) • דניאל מילר (2018) • שי גולדמן ( 2019) |  |
| 2020 ואילך | דניאלה נוביץ  (2020) • עמית יסעור (2021) • בועז יהונתן יעקב (2022) • דוד סטרז'מייסטר (2023) • סער מזרחי (2024) |  |
אריק קפלון

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  26 באוקטובר 1958 (בן 66) מוסקבה, ברה"מ 
 מדינה:  ישראל 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת תל אביב 
 פרסים והוקרה:  פרס אופיר לבמאי הטוב ביותר  פרס אופיר לתסריט המקורי הטוב ביותר 
 פרופיל ב-IMDb
 
אריק קפלון (נולד ב-26 באוקטובר 1958) הוא במאי קולנוע ותסריטאי ישראלי.
ביוגרפיה

קפלון נולד וגדל במוסקבה, רוסיה. בשנת 1976 החל ללמוד רפואה באוניברסיטה ברוסיה, אולם פרש מהלימודים בשנת 1978. בשנת 1980 עלה לישראל, וב-1981 החל ללמוד קולנוע באוניברסיטת תל אביב. במהלך לימודיו ולאחריהם כתב וביים מספר סרטים, חלקם סרטי עלילה קצרים, ואחרים סרטים תיעודיים. בין סרטיו מהתקופה ההיא: "סולו לטובה" (1986), "מהגרים" (1987) ו"פשע חופשי" (1990).
את סרטו הבולט ביותר, "החברים של יאנה", כתב וביים קפלון בשנת 1999. העלילה עוקבת אחר שתי משפחות של עולים חדשים, תוך התמקדות בסיפור האהבה של אלי (ניר לוי) ויאנה (אוולין קפלון, אשתו של אריק קפלון), על רקע מלחמת המפרץ. הסרט זכה להצלחה רבה ולביקורות משבחות. בטקס פרסי אופיר גרף עשרה פרסים, בהם לארבעת השחקנים הראשיים ושחקני המשנה, ולקפלון עצמו בקטגוריות הבימוי והתסריטאות הטובים ביותר. לאחר מכן זכה הסרט בפרס וולג'ין בפסטיבל הקולנוע ירושלים, הופץ ברחבי העולם. הסרט זכה בפרסים מיוחדים, שרובם הוענקו לקפלון עצמו, בפסטיבלים לקולנוע בפורטוגל, צ'כיה, מונפלייה, ארצות הברית, איטליה, רוסיה ובפיליפינים, והשתתף בפסטיבלים בצרפת, סין, קנדה ובגרמניה.
קפלון לימד תסריטאות וקולנוע בבית הספר קמרה אובסקורה, אוניברסיטה הפתוחה, אוניברסיטת תל אביב, בית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה, ואוניברסיטת אריאל בשומרון.
חייו האישיים

בשנת 1997 נישא לשחקנית אוולין קפלון.
ב-2000 עבר קפלון, יחד עם אשתו, להתגורר בלוס אנג'לס, ופיתח את הקריירה הקולנועית שלו. הזוג חזר לישראל בשנת 2003. בשנת 2001 נולדה בתם המשותפת, איה.
אביעד רוזנבוים

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  15 במרץ 1987 (בן 37) הרצליה, ישראל 
 מדינה:  ישראל ישראל
 השכלה:  אוניברסיטת תל אביב 
 תקופת הפעילות:  מ-2005 
 עיסוק:  מנהל פעילות התוכן של טיקטוק בישראל
 מעסיק:  גלגלצ, תאגיד השידור הישראלי, TikTok 
 קישורים חיצוניים
 פייסבוק:  aviad.rosenbaum
 
אביעד רוזנבוים (נולד ב-15 במרץ 1987) הוא איש ניהול ותוכן ישראלי, מנהל פעילות התוכן של טיקטוק בישראל. בעבר היה מנכ"ל תחנת הרדיו אקו 99FM, העורך המוזיקלי הראשי של כאן ומנהל תחנות המוזיקה של הארגון וסגן מנהל גלגלצ.
ביוגרפיה

רוזנבוים נולד בהרצליה, ובשנת 2005 התגייס לגלי צה"ל, בה שירת כעורך מוזיקלי בגלגלצ וגלי צה"ל. עם שחרורו נשאר לעבוד כאזרח בתחנה. שימש כסגן מנהל גלגלצ ובמהלך שנותיו בתחנה ביצע תפקידים שונים - ממלא מקום עורך מוזיקלי ראשי, עורך הדיגיטל הראשי, מנהל ישיבות הפלייליסט, עורך המצעדים השנתיים ועוד. זכה בשני פרסי מפקד גל"צ על עבודתו בתחנה.
בשנת 2016 עזב את התחנה הצבאית כדי להצטרף לצוות ההקמה של כאן - תאגיד השידור הישראלי. במסגרתו שימש כמנהל תחנות המוזיקה, כאן 88, כאן גימל וכאן קול המוסיקה, וכעורך המוזיקלי הראשי של "כאן". הוביל את עיצוב הקו המוזיקלי ואפיון השידורים של התחנות עם המעבר שלהן מרשות השידור לתאגיד השידור הישראלי. בתקופתו התחנות הגיעו לשיאי האזנה חדשים – כאן 88 הגיעה לשיא כל הזמנים עם 10.8% וכאן גימל הגיעה לשיא של העשור האחרון עם 17.2% (ע"פ סקר TGI).
לקראת אירוויזיון 2018, רוזנבוים שימש כיו"ר הוועדה לבחירת השיר וראש המשלחת הישראלית לתחרות בליסבון, בה זכתה נטע ברזילי עם השיר Toy. בשנה לאחר מכן היה יו"ר צוות השופטים הישראלי והוועדה לבחירת השיר באירוויזיון, Home בביצוע קובי מרימי.
בשנת 2020 מונה למנכ"ל תחנת הרדיו אקו 99FM. בתקופתו הגיעה התחנה לשיא האזנה של כל הזמנים עם 11.1% והייתה לתחנת הרדיו האזורית המואזנת ביותר בישראל (ע"פ סקר TGI).
בסוף שנת 2022 מונה למנהל פעילות התוכן של טיקטוק בישראל.
רוזנבוים הוא בעל תואר ראשון ושני בקולנוע וטלוויזיה מאוניברסיטת ת"א. מרצה בתחום התקשורת ובתחומי הקולנוע והטלוויזיה. נשוי למנהלת גלגלצ הנכנסת, שירה לוקסנבורג.
הערות שוליים

↑  אלכסנדר כץ, מינויים בגלגלצ: אביעד רוזנבוים מונה לסגן מנהל, יסמין ישבי עורכת מוזיקה ראשית, באתר אייס, 13 במאי 2015
↑  נועה פרייס‏, אביעד רוזנבוים עוזב את גלגלצ ועובר לתאגיד השידור, באתר וואלה, 15 במאי 2016
↑  3=https://twitter.com/kann/status/956158135626076161?s=21
↑  4=https://twitter.com/kann/status/1156520194908532737?s=21
↑  השיר "Toy", שכתבו דורון מדלי וסתיו בגר ייצג את ישראל באירוויזיון, באתר וואלה, 25 בפברואר 2018
↑  מחפשים את הצעצוע החדש, באתר ‏מאקו‏, 29 בינואר 2019
↑   נתי טוקר, מ-88 ל-99: אביעד רוזנבוים מונה למנכ"ל 99FM, באתר TheMarker‏, 9 בדצמבר 2019
↑  סקר TGI: מהפך - תחנות התאגיד עוקפות את גל"צ, באתר אייס, 28 ביולי 2022
↑  גיל משעלי, ‏אביעד רוזנבוים עוזב 99fm ומצטרף לטיקטוק, באתר ‏מאקו‏, 8 בספטמבר 2022
אוהד פרח

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  2 בפברואר 1970 (בן 54) 
 מדינה:  ישראל 
 מקום לימודים:  בית הספר לקולנוע וטלוויזיה ע"ש סטיב טיש 
 פרופיל ב-IMDb
 
אוהד פרח (נולד ב-2 בפברואר 1970) הוא במאי, תסריטאי, יוצר ועורך תוכן בטלוויזיה הישראלית.
פילמוגרפיה

2022 - שנות הירח - בימוי. סדרת דרמה אוטוביוגרפית מוזיקלית ישראלית שיצר אביב גפן
2017 - שלטון הצללים - בימוי שתי עונות. דרמת מתח פוליטית עבור הוט בהפקת קודה תקשורת. יוצרים חיים אביחיל ורז יובן
2015 - צומת מילר - בימוי משותף עם אדיר מילר עבור שידורי קשת בהפקת אנדמול שיין ישראל. יוצר אדיר מילר
2016-2014 - לה פמיליה - יוצר שותף עם אבי בלקין ורן דברת ובמאי של שתי עונות עבור ערוץ עשר בהפקת אולפני הרצליה
2013 - גולשי ספות - עורך ראשי ובמאי העונה הראשונה. דוקוראליטי 25 פרקים עבור הוט בהפקת ארצה הפקות
2009-2013 - רמזור - במאי עונה 2–4. עבור שידורי קשת בהפקת קופרמן הפקות. יוצר אדיר מילר
2008 - היפה והחנון - עורך ראשי יחד עם יעל אבנרי ובמאי של העונה הראשונה עבור ערוץ 10 ובהפקת אבוט רייף המאירי
2006 - מה זה השטויות האלה?! - עונה 3 במאי ארבעה פרקים עבור שדורי קשת בהפקת מטר הפקות. יוצרים אמיר בן סירה, ליאור כפיר רפאל, עדי אשכנזי, אילן עבודי
2004 - הישראלים - במאי נוסף עבור רשת
2003 - שקט מצלמים - בעקבות הסקס האבוד - במאי ותסריטאי עבור yes בהפקת באזז הפקות
2001 - עושים סרט - יוצר ובמאי הסדרה עבור yes בהפקת דבש הפקות
2000 - כל אחד והאוורסט שלו - במאי סרט דוקומנטרי באורך 50 דקות עבור טלעד, בהפקת צפריר קוחנובסקי ויפתח אלוני
1999 - זום - פרידה אובססיה - במאי ותסריטאי - אובססיית האין - דרמת סטילס שחור לבן - 24 דקות
1999 - זום - פרידה געגועים - במאי ותסריטאי - מוטי עושה את סרט חייו שיחזיר אליו מחדש את אהובתו - דוקו. האבטיפוס של מחוברים - 24 דקות
1998 - זום - מציצים - במאי ותסריטאי - הצורך האובססיבי שלנו לראות את מה שאסור - ניאו דוקו - 25 דקות
1998 - זום - צעירים חסרי מנוח - במאי ותסריטאי - אנרכיה למתבגרים שבוחרים לחיות על הקצה ומעבר - פרק פתיחה - דוקו 25 דקות
1995 - רעש / חנן נסע רחוק - במאי קליפ - עבודת הביכורים
הערות שוליים

↑  ראשי, באתר מקור ראשון
↑  ערן בר-און, האמי הבינלאומי: "רמזור" הקומית הטובה ביותר, באתר ynet, 23 בנובמבר 2010
↑  האקדמיה לקומדיה של אוהד פרח, באתר האקדמיה לקומדיה של אוהד פרח
יריב מוזר

| --- | --- |
יריב מוזר, 2012
יריב מוזר, 2012
 לידה:  17 בפברואר 1978 (בן 46) תל אביב-יפו, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 תקופת הפעילות:  מ-2003 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת תל אביב 
 האתר הרשמי
 פרופיל ב-IMDb
 
מוזר בדצמבר 2012
יריב (מרדכי) מוֹזֵר (נולד ב-17 בפברואר 1978) הוא מפיק ובמאי קולנוע ישראלי.
ביוגרפיה

יריב מוזר נולד בעיר תל אביב-יפו וגדל בעיר הרצליה. הוא בנם של חני וגיורא מוזר, שניהם גמלאי שירות הביטחון הכללי. אביו גיורא, יליד העיר עפולה, הוא בנם של רות (אחותו של אלוף במיל' אורן שחור) ואליהו מוזר, שהיה גם הוא בכיר בשב"כ. אמו חני, ילידת העיר באר שבע, היא בתם של גיזה ויהושע נשרי, שניהם ניצולי שואה שברחו במהלך מלחמת העולם השנייה. נשרי שימש בשנות ה-60 נספח כלכלי של ישראל ביפן והיה מניצוליו של צ'יאונה סוגיהארה, הקונסול היפני בליטא במלחמת העולם השנייה. יהושע נשרי פעל בשנת 1968 כדי להעניק לסוגיהרה תואר חסיד אומות העולם.
בוגר תיכון אלון ברמת השרון במגמת תיאטרון. בין מוריו בבית הספר היו אנשי התיאטרון לאה אברהם, דדי ברון, אורנה בן חורין, גדעון ירון, מושיק יוסיפוב, ורויטל איתן.
בצבא שרת כקצין חימוש בחיל התותחנים וסיים את שירותו הסדיר כקצין חימוש גדוד "אייל" (403). לאחר שירותו במלחמת לבנון השנייה הועלה לדרגת רב-סרן במיל'.
מוזר הוא בוגר בהצטיינות של החוג לקולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב.
מוזר הוא הומוסקסואל.
פילמוגרפיה > הפקה

| שנה | שם הסרט | הערות |
| --- | --- | --- |
| 2006 | "המלחמה של גיורי" | בבימוים של דניאל סיון ועודד פרבר |
| 2006 | "חומוס קארי" | בבימוים של יוני ציגלר ונועם פנחס |
| 2007 | "הטוקבקיסטים" | בבימויו של צביקה בינדר |
| 2008 | "הבית ברחוב טבנקין" | בבימויו של ליביו כרמלי |
| 2008 | "לב מג'נין" | בבימוים של ליאור גלר ומרקוס וטר |
| 2008 | "מסדר עד סדר" | בבימויו של שרון לוי |
| 2008 | "מקסיקו" | בבימויה של אולגה סיטובוצקי |
| 2009 | "מופע החיים של גוטל בוטל" | בבימויו של דניאל סיון |
| 2009 | "רגע י-ם" | אוסף סרטים קצרים |
| 2009 | "הילדה שלי תחזור לשיר" | בבימויה של ציפי ביידר |
| 2011 | "ג'נט" | בבימויה של רות ולק |
| 2011 | "לא רחוק מהעץ" | בבימוים של אלון אלשיך וערן יחזקאל |
| 2012 | "הירושה" | בבימויה של היאם עבאס |
פילמוגרפיה > בימוי

| שנה | שם הסרט |
| --- | --- |
2003: "ואלס פסיפלורה"
2008: "המלחמה הראשונה שלי"
2009: "בדרך אחרת"
2010: "סיפורי מיטות"
2012: "גברים בלתי נראים"
2013: "שבלולים בגשם"
2016: "בן-גוריון, אפילוג"
2018: "לטעות זה אנושי"
2019: "איזנקוט"
2020: "בחסדי שמים"
2021: "הפנקס האדום"
2024: "עוד נחזור לרקוד"
גדי שמשון

| --- | --- |

 לידה:  16 באוקטובר 1963 (בן 61) קריית גת, ישראל 
 מדינה:  ישראל ישראל
 השכלה:  אוניברסיטת תל אביב  בית צבי 
 מעסיק:  וואלה, תפוז אנשים, Nana10 
 קישורים חיצוניים
 פייסבוק:  gadi.shimshon
 טוויטר:  Arspoeti
 
גדי שמשון (נולד ב-16 באוקטובר 1963) הוא עיתונאי עורך ומומחה ישראלי בתחום האינטרנט.
ביוגרפיה

שמשון נולד בקריית גת ועסק בצילום מנעוריו. כשהשתחרר מצה"ל למד קולנוע באוניברסיטת תל אביב ובבית צבי ולמד בתוכנית המולטימדיה של מרכז הבינתחומי הרצליה.
בשנת 1988 זכה תסריט שכתב במקום הראשון בתחרות של המכון הישראלי לקולנוע והוא ביים לפיו את הסרט "מקום זמני". באותה תקופה החל שמשון בפנייה לתחום התקשורת והחל לעבוד ככתב ועורך בכלי תקשורת מקומיים ביניהם "צומת השרון" ו"תל אביב".
בינואר 1997, כפרויקט במסגרת לימודיו, העלה לרשת מגזין בשם "מוניטור", הנחשב למגזין האינטרנט העברי הראשון. המגזין נסגר בסוף אותה שנה לאחר שנכשל הניסיון למכור אותו ל"ידיעות אחרונות".
שמשון הצטרף לפורטל "וואלה" והיה לעורך הראשון של האתר. בשנת 1999 הוביל את צוות הקמה של פורטל "נענע" ושימש עורכו הראשי במשך כשנתיים.
במשך השנים דבק בו הכינוי "הסבא של האינטרנט", עקב עיסוקיו הרבים בתחום האינטרנט ותפקידיו באתרים ראשיים (נענע, וואלה!, מוניטור). במסגרת תפקידו כעורך "נענע", כתב טור שבועי תחת המדור "הזקן והלינק", באווירת הכינוי שזכה לו.
לאורך השנים כתב וערך במגזינים ועיתונים רבים, ביניהם: בלייזר, הארץ, חדשות, גלובס, העיר, ynet, עכבר העיר, PC מגזין, מעריב, אותות ועוד.
שמשון שימש כדירקטור בחברת "תפוז אנשים" במשך שלוש שנים וחצי, במקביל לעבודתו כיועץ לחברות בתחום האינטרנט. בסוף 2008 הקים שמשון את "פ.צ. בלוגים", המפעילה חמישה בלוגים ישראליים מוכרים תחת חסות של חברת הסלולר אורנג'.
בשנים 2011- 2014 שימש שמשון כמנהל המדיה הדיגיטלית של הסוכנות היהודית.
ב-2015 הקים שמשון את "אלף אלף דיגיטל", סוכנות לשיווק תוכן דיגיטלי.
אורי קלאוזנר

| --- | --- |

 לידה:  21 בינואר 1963 (בן 61) 
 מדינה:  ישראל 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת תל אביב 
 פרופיל ב-IMDb
 
אורי קלאוזנר (נולד ב-21 בינואר 1963) הוא שחקן קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון, תסריטאי ובמאי קולנוע ישראלי.
ביוגרפיה

קלאוזנר נולד וגדל במושב שאר ישוב. את שירותו הצבאי מילא בתיאטרון צה"ל שם כתב וביים מופעים ללהקות צבאיות ולתיאטרון. קלאוזנר הוא בוגר מגמת משחק בחוג לתיאטרון, ומגמת בימוי והפקה בחוג לקולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב.
בשנת 1997 הקים את "סטודיו קיי" שאותו ניהל עד שנת 2004 ועמו ערך סדנאות בתחום הקולנוע והטלוויזיה ברחבי הארץ.
החל משנת 2018, קלאוזנר לוקח חלק פעיל בקהילת Horizon לחינוך לחלל מטעם קרן רמון.
קריירה

קלאוזנר כתב וביים את הסרטים "שעשועי פרויד" (1991) ו"רגעים של חסד" (48 דק', 2004). הוא התפרסם לראשונה בעקבות תפקידו בסרט "החיים על פי אגפא" של אסי דיין, שם שיחק בתפקיד ערס בהמי בשם משה, חבר בחבורה של לוי ומלכה (בגילומם של שמיל בן ארי ורבקה נוימן). דמויות משנה אלו כיכבו גם בסרט השני בטרילוגיה של דיין - "שמיכה חשמלית ושמה משה", הפעם כדמויות הראשיות סביבן סובבת העלילה.
בשנת 2001, שיחק בסרטו השני של הבמאי בני תורתי "כיכר החלומות" (זוכה 5 פרסי אופיר), ובסרטו השלישי של תורתי "בלדה לאביב הבוכה" (זוכה 4 פרסי אופיר).
בנוסף, שיחק קלאוזנר בסדרות טלוויזיה רבות, ביניהן: "תמונות יפואיות", "רמת אביב גימל", "כחול עמוק", "הסודות של כנרת", "שבתות וחגים", " "תיק סגור", "השיר שלנו", "מילואים", "גאליס", "מבצע קיפוד", סדרת הנוער של ערוץ הילדים, "דאוס", העונה השלישית של הטלנובלה "האלופה" אשר שודרה ב-HOT3, וכן בדרמת הפשע של רשף לוי "הבורר" ועוד.
קלאוזנר הופיע בסרטי קולנוע רבים של מגוון במאים מובילים בתעשייה המקומית, ביניהם: "גמר גביע" של ערן ריקליס, "החיים על פי אגפא" ו"שמיכה חשמלית ושמה משה" של אסי דיין, "ההסדר" ואזור חופשי" של עמוס גיתאי, "10% ילדה שלי", "כיכר החלומות" ובלדה לאביב הבוכה" של בני תורתי, "שנת אפס" של יוסף פיצ'חדזה, "בקרוב יקרה לך משהו טוב" של אייל שיראי (2006).
בשנת 2015 הופיע קלאוזנר בסרט הקולנוע "היורד למעלה", בבימויו של אלעד קידן. בגין עבודתו על סרט זה, קלאוזנר זכה בפרס "השחקן הטוב ביותר" מטעם פורום מבקרי הקולנוע בישראל לשנת 2015. באותה שנה שיחק בסרט "פנסיון פראכט", דרמה תקופתית בבימויה של תמר ירום, ובסרט "10% ילדה שלי", דרמה קומית של הבמאי אורי בר-און.
בשנת 2016 גילם את הרב פיינשטיין בעונתה השנייה של סדרת המתח "פצועים בראש" ששודרה ב-HOT3 ויצרו חנן סביון וגיא עמיר. ב-2018 שיחק בדרמה החרדית אוטונומיות.
הערות שוליים

1 2  רן בן נון, אני לא הבן אדם הבי נורמלי בעולם - אורי קלאזנר השאיר רושס מצוץ כאיש הרשע כ"החיים על־פי אגפא, חדשות, 7 בינואר 1993
↑  רינת אבולעפיה, ‏תעשה לך תמונה, ואם אפשר שתזוז קצת, באתר גלובס, 9 בדצמבר 2004
↑  גואל פינטו, הייאוש נהפך לחלום, באתר הארץ, 8 במאי 2001
↑  מירב אלוש לברון, לא בורקס, לא שיכוני בטון, באתר "העוקץ", 17 בדצמבר 2012
זהר וגנר, "בלדה לאביב הבוכה": אגדה מוזיקלית קסומה, באתר הארץ, 7 בדצמבר 2012
↑  חגי לוי, סרטים חדשים - ביום בהיו מובלים לביירות - איבגי הוא מילואימניק שבונה על נסיעה למונדיאל 82' אבל נופל בשבי המחבלים, חדשות, 11 ביולי 1991
↑  נסים דיין, ‏אבל כבוד הרב, הבחור מאוהב, באתר גלובס, 29 בנובמבר 2000
↑  אורי קליין, איפה התסריט?, באתר הארץ, 23 ביוני 2005
↑  גואל פינטו, סרטים חדשים - בקרוב יקרה לך משהו טוב, באתר הארץ, 17 במאי 2006
↑  אורי קליין, "היורד למעלה" היה נקודת אור ישראלית בפסטיבל, באתר הארץ, 15 במאי 2015
↑  נירית אנדרמן, "הגננת" זכה בפרס הסרט הטוב ביותר מטעם פורום מבקרי הקולנוע בישראל, באתר הארץ, 20 בדצמבר 2015
↑  אורון שמיר, עכבר העיר, "פנסיון פראכט": שימור היידיש כמשל לזכר השואה, באתר הארץ, 16 באפריל 2015
↑  דנה שמש, עכבר העיר, "פצועים בראש 2": ערוץ הילדים זה אנחנו, באתר הארץ, 29 בינואר 2016
↑  קרלו שטרנגר, אוטונומיה לכולם — שנוכל לנשום פה ולחיות, באתר הארץ, 23 באוקטובר 2018
איתי שטרן, אוטונומיות: סוף סוף גם בישראל יש דיסטופיה עם חומה, באתר הארץ, 7 בספטמבר 2018
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007346401305171  GND: 1061626288  ISNI: 0000 0003 8339 9362  LCCN: no2007133109  NTA: 39285838X  SUDOC: 061076376  VIAF: 269594389   WorldCat (עם VIAF): 269594389
דב שטויר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  15 בפברואר 1963 (בן 61) 
 מדינה:  ישראל 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת תל אביב 
 פרסים והוקרה:  פרס אופיר לעריכה הטובה ביותר  פרס אופיר למוזיקה המקורית הטובה ביותר 
 פרופיל ב-IMDb
 
דב שטויר (נולד ב-15 בפברואר 1963) הוא עורך, מפיק, תסריטאי ומעצב פסקול ישראלי. זוכה שלושה פרסי אופיר. זוכה טקס פרסי הטלוויזיה בשנת 2021.