stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אורי לבוביץ
הדיווח על מותו

אורי לבוביץ נהרג ב-6 ביוני 1967. רק ביום חמישי, 15 ביוני, דיווח קצין העיר על מותו להוריו המאמצים בקיבוץ גדות, לא נמסרה כל הודעה להורים בקריית מוצקין. ההורים המאמצים בקיבוץ הודיעו לקצין העיר שזה לא תפקידם להודיע למשפחה. אצל קצין העיר נרשם שנמסרה הודעה על מותו. ביום שישי, ה-16 ביוני, בעת שהמשפחה לא הייתה מודעת למותו, פרסמו החברים ליחידה הצבאית מודעת אבל בעיתוני הערב, המבכה את החברים שנהרגו במערכה על ירושלים. המודעה כללה 15 שמות של חללי פלוגה ג' גדוד 66, כולל השם רב"ט אורי ליבוביץ. במשפחת לבוביץ קראו רק את העיתון "דבר", ולא היו מודעים לידיעה בעיתונים. כל השכנים היו מודעים לידיעה הזאת אבל לא העזו להודיע למשפחה. רק במוצאי שבת ב-17 ביוני סיפר שכן קרוב למשפחה על מותו של אורי לבוביץ. ידיעה הגיעה למשפחה מקצין העיר רק ביום ראשון, 18 ביוני 1967. ביום שני, 19 ביוני, פורסמה מודעת אבל של מועצה אזורית הגליל העליון המודיעה על מותו ביחד עם בני יישובים אחרים במועצה. המודעה התייחסה אליו כאל אורי ליבוביץ מקיבוץ גדות.
בתקופה שבין מותו עד לידיעה הסופית על מותו שלחה המשפחה שתי גלויות לכתובת הצבאית עם המסר "אנחנו דואגים, צור קשר", שתי הגלויות הוחזרו למשפחה עם חותמת דואר "מוחזר לשולח" עם סימון המשבצת "סיים שירות" כסיבת החזרת דבר הדואר.
לבוביץ נקבר תוך כדי הקרבות, והמשפחה לא נכחה בהלווייתו. ההחלטה לקבור אותו בהר הרצל לא הייתה של המשפחה. הצבא אפשר להעביר לאחר מכן את מקום הקבר, אבל המשפחה החליטה להשאיר את הקבר בבית הקברות בהר הרצל כשההורים אמרו: ”כאן לחם, כאן נפל וראוי שכאן ינוח בשלום על משכבו”.
הנצחה

אורי לבוביץ מונצח במספר אנדרטאות ברחבי ישראל. ב-2004 הפיקה העמותה להנחלת מורשת הצנחנים סרט לזכרו עם הכותרת אורי ליבוביץ ז"ל. בנוסף יצא ב-2015 ספר אורי לבוביץ, בהוצאת משרד הביטחון, אגף משפחות והנצחה.
בקיבוץ גדות שמו מופיע על גבי גלעד בבית הקברות של הקיבוץ, על גבי לוח האבן נכתב:”גלעד לחברנו שאינם ולא נטמנו באדמתנו”. בעבר נקרא על שמו מתקן השמנים ששכן במסגריה שבקיבוץ.
בבית ספר אחדות בקריית מוצקין, חדר המדעים נקרא על שמו ונקרא "חדר אורי". הוריו יסדו קרן על שמו שמממנת רכישת ציוד ספציפי לבית הספר, הציוד שנרכש נושא עליו לוחית זיכרון, בערב יום הזיכרון מתקיים טקס בבית הספר אליו מוזמנות המשפחות התורמות, ובטקס נאמרים דברים על ידי המשפחות השכולות. שמו גם מופיע על גבי קיר זיכרון לנופלים בבית הספר.
בנוסף הוא מונצח באנדרטה לחללי חטיבת הצנחנים גדוד 66, הניצבת בגבעת התחמושת ובלוחית ההנצחה בגבעת התחמושת, בכיכר התותח בקריית מוצקין, שהיא אנדרטה לזכר בני המקום שנפלו במלחמת ששת הימים, ובבית יד לבנים בקריית מוצקין, באנדרטת הצנחנים כביש גדרה - צומת ביל"ו ליד תל נוף. באנדרטת חיל הרפואה לחללי חיל הרפואה בבית חולים 10 בחיפה, בבית יד לבנים בירושלים, בחדר הנצחה לסיירת צנחנים בבסיס הצבא בבית ליד, באנדרטת הקיבוצים לנופלים בני התנועה הקיבוצית ביערות מנשה ליד משמר העמק. בלוח הנצחת שמות הנופלים בהיכל הזיכרון הממלכתי לחללי מערכות ישראל, שנחנך באפריל 2017.
ראו גם

גבעת התחמושת (שיר)
לקריאה נוספת

אורי, חוברת זיכרון בשלושים לנופלו, קיבוץ גדות, 1967
אורי. בדף פנימי: "אורי ליבוביץ ה-י"ח 6.6.67 - 31.1.46 שנה לנפילתו במערכה על שחרור ירושלים", קיבוץ גדות, 1968.
משה נתן, המלחמה על ירושלים, הוצאת אותפז, 1968, עמ' 159–160
מרדכי (מוטה) גור וגרשון גרא, ירושלים של הצנחנים - חטיבה 55 במלחמת ששת הימים, הוצאת מערכות: מפקדת החטיבה בסיוע מטכ"ל, קצין חינוך ראשי, ענף הדרכה והסברה, 1968, עמ' 24
לזכר הבנים שנפלו במלחמת ששת הימים, המועצה המקומית קריית מוצקין, 1968, עמ' 19
אשר נפלו במלחמה, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1968, עמ' 34
מאריות גברו - ספר זיכרון לחללי חטיבת צנחנים 55, עורך: נחמן ס'. מערכת: מוטה גור ודני ר', הוצאת מפקדת החטיבה, תשכ"ח, עמ' 57
מוטה גור, הר הבית בידינו - תחקיר ותיאור קרבות הצנחנים בירושלים בששת הימים, הוצאת מערכות, 1973, עמ' 138–140
שי ארצי, 50 שנה למדינה חוברת הזמינה בספריית גבעת התחמושת, 1998, עמ' 8
שאול ובר, גבעה נעלמה - הקרב על גבעת התחמושת הוצאת מערכות, 2003, עמ' 126
דניאל נדב, רפואה בשישה ימים, הוצאת חיל הרפואה ומשרד הביטחון – ההוצאה לאור, 2007, עמ' 143
בעוז רוחם - עיטורי הגבורה, העוז, המופת, צל"שי הרמטכ"ל ואותות הערכה מטעם הרמטכ"ל, התש"ח-התשע"ג 1948–2013, הוצאת משרד הביטחון - מנהל ההרכשה והייצור, 2014, עמ' 173
ספר "אורי לבוביץ", הוצאת משרד הביטחון - מחלקת ההנצחה, בשיתוף עם: ארגון יד לבנים, אגף הכשרת עובדי הוראה - משרד החינוך, עיריית חיפה, מכללות אקדמיות לחינוך, ערכו: תלמידי בית הספר הטכני: עידן שוורצמן וולדי לוסב, 2015
ביאורים

↑  מיקום הקבר בבית הקברות הצבאי בהר הרצל: גוש: ד, חלקה: 3, שורה: 10, קבר: 3
↑  שם המשפחה הרשמי הוא לבוביץ, בחלק מהאנדרטאות שמו מופיע בתעתיק ליבוביץ, בגלל אי הקפדה על תעתיק מדויק של שם המשפחה כפי שמופיע ברשומות
↑  כחודשיים לאחר שנהרג, הגיעה תעודה ממשרד הפנים  המודיעה על שינוי שם המשפחה מלבוביץ ללביא. השינוי נעשה על ידו לאחר שחרורו מהצבא, המשפחה והצבא לא ידעו, ולכן שמו נרשם בכל האתרים בשם לבוביץ או ליבוביץ. ההורים החליטו להשאיר  על גבי המצבה, האנדרטאות וברישומים, את השם לבוביץ שבו היה מוכר על ידי כולם
↑  נכון ליולי 2017, מתקן השמנים לא קיים יותר בקיבוץ גדות
הערות שוליים

↑  ספר "אורי לבוביץ", הוצאת משרד הביטחון, מחלקת ההנצחה, 2015, עמ' 23
↑  ספר "אורי לבוביץ", הוצאת משרד הביטחון, מחלקת ההנצחה, 2015, עמ' 29
1 2  ספר "אורי לבוביץ", הוצאת משרד הביטחון, מחלקת ההנצחה, 2015, עמ' 48–49
↑  ספר "אורי לבוביץ", הוצאת משרד הביטחון, מחלקת ההנצחה, 2015, עמ' 24–25
↑  ספר "אורי לבוביץ", הוצאת משרד הביטחון, מחלקת ההנצחה, 2015, עמ' 33
1 2 3  מאריות גברו - ספר זיכרון לחללי חטיבת צנחנים 55, עורך: נחמן ס'. מערכת: מוטה גור ודני ר', הוצאת מפקדת החטיבה, עמ' 57
↑  ספר "אורי לבוביץ", הוצאת משרד הביטחון, מחלקת ההנצחה, 2015, עמ' 36
↑  קורות החיים של אורי לבוביץ, באתר "יזכור" של משרד הביטחון
1 2  ספר "אורי לבוביץ", הוצאת משרד הביטחון, מחלקת ההנצחה, 2015, עמ' 45
↑  ספר "אורי לבוביץ", הוצאת משרד הביטחון, מחלקת ההנצחה, 2015, עמ' 39
↑  עיטור המופת שהוענק לרב"ט אורי לבוביץ, באתר "בעוז רוחם" של צה"ל;

רב"ט אורי לבוביץ, באתר הגבורה
1 2 3  דניאל נדב, רפואה בשישה ימים, הוצאת חיל הרפואה ומשרד הביטחון – ההוצאה לאור, 2007, עמ' 143
↑  מודעת אבל של חברי היחידה הצבאית, מעריב, עמ' 29, 16 ביוני 1967
↑  מודעת אבל מטעם מועצה אזורית הגליל העליון, דבר, עמ' 4, 19 ביוני 1967
↑  מודעת אבל של מחלקת ציוד בניין סולל בונה, המופנית ליצחק ליבוביץ ומשפחתו, דבר, עמ' 6, 19 ביוני 1967
↑  ספר "אורי לבוביץ", הוצאת משרד הביטחון, מחלקת ההנצחה, 2015, עמ' 69
↑  ספר "אורי לבוביץ", הוצאת משרד הביטחון, מחלקת ההנצחה, 2015, עמ' 106
↑  דף הנצחה לאורי לבוביץ, בקיבוץ גדות
↑  קורות החיים של אורי לבוביץ, באתר "יזכור" של משרד הביטחון, הפרק "הנצחה באנדרטאות"
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987010326671105171  VIAF: 7249163513797411230004   WorldCat (עם VIAF): 7249163513797411230004
911 (מוקד חירום)

מוקד 911 בג'קסון, טנסי
9-1-1 הוא מספר הטלפון של מוקד חירום באמריקה הצפונית. כמו כל יתר מוקדי החירום בעולם מספר זה מיועד לשימוש רק במקרי חירום, והשימוש בו לכל מטרה אחרת (כגון ביצוע מתיחות) נחשב למעשה פשע ברשויות שיפוט מסוימות באמריקה הצפונית.
היסטוריה

בנובמבר 1967 המליצה "ועדת הנשיא על אכיפת החוק ומנהל המשפטים" על יצירת מספר בודד שניתן להשתמש בו בכל רחבי ארצות הברית לצורך דיווח על מצבי חירום. ועדת התקשורת הפדרלית נפגשה עם AT&T לבחור את המספר ובשנת 1968 הוסכם על המספר 911.
ב-16 בפברואר 1968, בוצעה שיחת 9-1-1 הראשונה, מבית עיריית הייליוויל על ידי ראש מועצת מדינת אלבמה, ראנקין פייט, וחבר הקונגרס טום בוויל ענה לקריאה בתחנת המשטרה של העיר. מכשיר הטלפון שענה לקריאה הראשונה, מודל אדום בהיר, נמצא במוזיאון הייליוויל. העתק מדויק שלו עדיין בשימוש בתחנת המשטרה.
מדינות בעולם בהם קיים קו חירום 911

ארצות הברית ארצות הברית
ארמניה ארמניה
ירדן ירדן
מקסיקו מקסיקו
קנדה קנדה
הרפובליקה הדומיניקנית הרפובליקה הדומיניקנית
אל סלוודור אל סלוודור
קוסטה ריקה קוסטה ריקה
פנמה פנמה
גיאנה גיאנה
אורוגוואי אורוגוואי
אקוודור אקוודור
פרגוואי פרגוואי
בוטסואנה בוטסואנה
פיג'י פיג'י
ראו גם

מוקד חירום טלפוני
לולו (ספר)

| --- | --- |

כריכת הספר מהדורת תשי"ח
 מידע כללי
 מאת:  יעקב אשמן
 שפת המקור:  עברית
 הוצאה
 הוצאה:  הוצאת הדר
 תאריך הוצאה:  1958
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  001835906
לולו הוא ספר ילדים שנכתב על ידי הסופר יעקב אשמן ואויר על ידי אלישבע נדל-לנדאו. הספר יצא לאור במהדורה הראשונה בהוצאת הדר בשנת 1958 על בסיס קטעים שפורסמו בעיתון הילדים "הארץ שלנו" החל מחודש מאי 1952. בשנת 1978 יצאה מהדורה מחודשת של הספר ובשנת 1979 יצאה מהדורה נוספת כקלטת שמע.
הדמות

הבסיס לדמותו של הילד לולו הוא ככל הנראה דמותו של אשמן עצמו בתקופת ילדותו.
לולו הוא ילד עירוני בגיל שבין 10-14. הוא רגיש וחולמני המרבה בקריאה ובעל ידע רב יחסית לילדים אחרים בני גילו. עם זאת לולו אינו מנותק מסביבתו ובספר מתוארות אינטראקציות רבות בינו לבין בנות ובני כיתתו וחבריו.
שמו של הגיבור לולו נגזר מתיאורי הגיגיו הדנים בנושאים שונים כגון אירועים היסטוריים, דמויות מתוך ספרים, בין עמים שונים (כגון האסקימוסים או האינדיאנים), ומה היה מתרחש לו הוא עצמו היה שותף או מעורב בהם במועד התרחשותם ובמהלך חייהם.
תוכן

פרקי הספר אינם מהוים מכלול אחיד הן מבחינה לשונית והן מבחינה תוכנית. חלקם מתאר פנטזיה פרי דמיונו של לולו, חלקם תיאורי אירועים שעברו עליו בפועל ואיך היה שואף לשנותם לו היה הדבר ביכולתו, וחלקם דמיונות המשלבים אותו עצמו בתוך אירועים היסטוריים שהתרחשו באמת. כל פרק דן בנושא מסוים מתוך מכלול מחשבותיו, חלומותיו ואו אירועים שונים אשר בהם מעורב הילד לולו.
תוכן > פרקים

לו הייתי אסקימוס - לולו כבן לשבט אסקימוסים בקוטב הצפוני
באולימפיאדה - לולו כחבר המשלחת הישראלית בקפיצה לרוחק
מה לעשות שיהיה שלום - הצעתו של לולו לשלום עולמי
אני רובינזון קרוזו
בא נהיה חברים - הסכם חברות אינדיאני
הורי עוד יראו - לולו כמדען
מתי תתנהג כבן אדם - לולו ואמא
אני רוצה לעשות משהו גדול - לולו מגלה הארצות
אני מהפנט - כוח על טבעי
מה הם רוצים ממני - לולו ועולם המבוגרים
אני מציל את מירי - פנטזיית אהבה
אהיה דוקטור במכון ויצמן - לולו החוקר
הכלב עמית
יומי הראשון בבית הספר
יום הכיפורים שלי - מחשבות על סליחות
יום הולדתו של עמי - מפגש משפחתי
לעזרת הפילים - לולו רופא חיות
הירח המלאכותי - שימושים טובים ללוין
שלוש משאלות ועוד - לו אפשר היה לשנות את ההיסטוריה
אינני מלאך - אמת ואמונה
הילדות המצחיקות - על ההבדלים בין המינים
יחי הרצון
ביקורת

אוריאל אופק ידידיו ויריבו של אשמן כעורך העיתון המתחרה "דבר לילדים" כינה את "לולו":
עורך "הארץ שלנו" בנימין תמוז, כתב על הסדרה כשהחלה להופיע:
עין פרור

|  מיקום המעיין |
| --- | --- |
 מדינה:  ישראל ישראל
 אזור:  מחוז הצפון 
 קואורדינטות:  32°37′41″N 35°06′15″E﻿ / ﻿32.628055555556°N 35.104166666667°E﻿ / 32.628055555556; 35.104166666667
 גישה למעיין
  (למפת הכרמל מוגדלת) עין פרור(למפת הכרמל רגילה) עין פרור(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום עין פרור(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום עין פרור
 
עין פרור הוא מעיין ברמות מנשה, כקילומטר וחצי ממזרח למושב עין העמק, המהווה אחד ממקורותיו העיקריים של נחל השופט.
אודות המעיין

המעיין שימש בשנות ה-40 של המאה ה-20 כמקור המים של קיבוץ רמת השופט, ובמקום נבנתה משאבת מים, אשר עודנה מוצבת במעיין.
בסמוך למעיין נרצחו במהלך מאורעות 1936 השומרים יואש זולר ויצחק קליצ'בסקי, אשר על שמם נקראו "נחל השניים" המתחבר למעיין, עמק רמת השניים הסמוך, וכן שני המעיינות הסמוכים "עין יואש" ו"עין יצחק".
בסמוך למעיין נמצא תל ארכאולוגי גדול, תל פרור (ח'רבת א-פאריה במקור). התל תואם במיקומו ובשמו ליישוב המוזכר באונומסטיקון של אוסביוס מתחילת המאה הרביעית לספירה בשם ephraia הנזכר במרחק של שישה מייל מצפון ללגיו (מגידו).
האתר נסקר ומופה בידי חוקרי הקרן הבריטית לחקר ארץ ישראל בשנת 1881, ותועדו בו מערות קבורה עתיקות, אשר חלקן עוד מצוי באתר.
בחודשים נובמבר-דצמבר 2017 נערכה באתר חפירה ארכאולוגית ראשונה בידי רשות העתיקות. מדו"ח סיכום החפירה מיולי 2019 עולה כי האתר היה מיושב ברציפות החל מהתקופה הנאוליתית ועד התקופה הביזנטית, וכי במקום נחשפו שרידי כלי צור מהתקופה הכלקוליתית וכן שרידי מבנים וקירות מתקופות שונות.
גרג גאטפלד

| --- | --- |

 לידה:  12 בספטמבר 1964 (בן 60) סן מטאו, ארצות הברית 
 שם לידה:  Gregory John Gutfeld 
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 השכלה:  אוניברסיטת קליפורניה בברקלי  Junípero Serra High School 
 מעסיק:  פוקס ניוז 
 קישורים חיצוניים
 פייסבוק:  ggutfeld
 טוויטר:  GregGutfeld, greggutfeld
 ggutfeld.com
 
גרגורי ג'ון "גרג" גאטפלד (באנגלית: Gregory John "Greg" Gutfeld; נולד ב-12 בספטמבר 1964) הוא מנחה טלוויזיה, מחבר, עורך מגזין ובלוגר אמריקאי.
ביוגרפיה

נולד בסן מטאו, קליפורניה שבארצות הברית.
גאטפלד שימש כעורך המגזין Maxim הבריטי בין השנים 2004-2006. בין השנים 2005–2008 כתב ל-The Huffington Post וכמו כן ערך את הבלוג האישי שלו The Daily Gut. החל משנת 2011 מופיע גאטפלד כפאנליסט קבוע בתוכנית The Five. החל מחודש מאי 2015, גאטפלד מנחה את תוכנית האקטואליה השבועית The Greg Gutfeld Show ברשת פוקס ניוז, זאת לאחר שהנחה בין השנים 2007–2015 את תוכנית האקטואליה Red Eye.
גאטפלד נשוי לאלנה מווסה ומתגורר בניו יורק. מגדיר עצמו כאתאיסט אגנוסטי וליברטריאן.
ספרים

The Scorecard: The Official Point System for Keeping Score in the Relationship Game (1997).
The Scorecard at Work: The Official Point System for Keeping Score on the Job (1999).
Lessons from the Land of Pork Scratchings (2008).
The Bible of Unspeakable Truths (2010).
The Joy of Hate: How to Triumph over Whiners in the Age of Phony Outrage (2012).
Not Cool: The Hipster Elite and Their War on You (2014).
How To Be Right: The Art of Being Persuasively Correct (2015).
סייד רזי מוסאווי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1962 Mehdishahr County, איראן 
 נהרג:  25 בדצמבר 2023 (בגיל 61 בערך) א-סיידה זיינב, סוריה 
 מקום קבורה:  Imamzadeh Saleh 
 מדינה:  איראן איראן
 השתייכות:  משמרות המהפכה האסלאמית משמרות המהפכה האסלאמית (כוח קודס)
 דרגה:  בריגדיר גנרל
 פעולות ומבצעים
 מלחמת האזרחים בסוריה  מלחמת חרבות ברזל החזית הצפונית במלחמת חרבות ברזל
 
סייד רזי מוסאווי (בפרסית: سید رضی موسوی, תעתיק מדויק: סיד רצ'י מוסוי; נהרג ב-25 בדצמבר 2023) היה גנרל איראני בכוח קודס של משמרות המהפכה, שדרגתו מקבילה לתת־אלוף. לקח חלק פעיל במהלך הסכסוך האיראני-ישראלי במהלך מלחמת האזרחים בסוריה. הוא נהרג בתקיפה אווירית שיוחסה לישראל בא-סיידה זיינב, בריף דמשק שבסוריה, במהלך מלחמת חרבות ברזל. הוא היה האיראני המשפיע ביותר בסוריה.
קריירה צבאית

מוסאווי שירת בסוריה תחת כוח קודס מאז שנות ה-80. היה פעיל בהעברת אמצעי לחימה ומימון לחזבאללה. ב-1990 קיבל על עצמו את תפקיד ראש החטיבה הלוגיסטית האיראנית בסוריה, המכונה יחידה 2250. במהלך מלחמת האזרחים בסוריה עמד מוסאווי בפני ניסיונות התנקשות מרובים מצד ישראל.
חיסולו

מוסאווי נהרג ב-25 בדצמבר 2023 בתקיפה אווירית ממוקדת שיוחסה לישראל, בביתו בא-סיידה זיינב, עשרה קילומטרים מדרום לדמשק, במהלך מלחמת חרבות ברזל. הוא האיראני הבכיר ביותר שחוסל מאז חיסולו של קאסם סולימאני.
חיסולו > תגובות לחיסולו

ישראל לא קיבלה אחריות על התקיפה. כאשר נשאל עליה דובר צה"ל, הוא סירב להתייחס ואמר שהוא לא מתייחס לפרסומים זרים.
נשיא איראן אבראהים ראיסי הגדיר את חיסולו של מוסאווי "סימן לתסכול ולחולשה של המשטר הציוני".
ראו גם

סיכולים ממוקדים במלחמת חרבות ברזל
הערות שוליים

↑  Hashem, Ali (25 בדצמבר 2023). "Inside story: Airstrike kills Iran's 'most influential' commander in Syria". Amwaj Media. נבדק ב-26 בדצמבר 2023. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Who is Radi Mousavi, who was close to Soleimani and Nasrallah, who was killed by Israel in Syria?" (בערבית). Al Arabiya. 25 בדצמבר 2023. נבדק ב-25 בדצמבר 2023. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Razi Mousavi, one of the IRGC forces in Syria and close to Qassem Soleimani, was killed in an Israeli attack" (בפרסית). Iran International. 25 בדצמבר 2023. נבדק ב-25 בדצמבר 2023. {{cite news}}:  (עזרה)
1 2  "Israeli air strike in Syria kills top Iranian military adviser". Al Jazeera. 25 בדצמבר 2023. נבדק ב-25 בדצמבר 2023. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Iran warns Israel will pay after top IRGC commander killed in Syria airstrike". Jerusalem Post. 25 בדצמבר 2023. נבדק ב-25 בדצמבר 2023. {{cite news}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1314983350  VIAF: 4629170468003732370008   WorldCat (עם VIAF): 4629170468003732370008
שירה גורשמן

| --- | --- |
שירה גורשמן
שירה גורשמן  תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  10 באפריל 1906 קדאייני, ליטא 
 פטירה:  4 באפריל 2001 (בגיל 94) אשקלון, ישראל 
 מדינה:  ברית המועצות, ישראל 
 עיסוק:  סופרת יידיש, מחברת סיפורים קצרים וממוארים
 שפות היצירה:  יידיש 
 בן או בת זוג:  מנדל גורשמן 
 
שירה גוֹרְשְׁמַן (בכתיב יידי: שירה (שירע, שירקע) גאָרשמאַן; ברוסית: Шира Григорьевна Горшман;‏ 10 באפריל 1906 – 4 באפריל 2001) הייתה סופרת יידיש, מחברת סיפורים קצרים וממוארים, שפעלה בברית המועצות ובישראל. היא הייתה בין אנשי גדוד העבודה שעזבו את ארץ ישראל ב-1927 והקימו את הקיבוץ היהודי וויו נובה בחצי האי קרים. עם התפרקות ברית המועצות עלתה בשנית לישראל, בה חייתה עד מותה.
יצירתה

סיפוריה של שירה גורשמן מתארים התרחשויות מהווי החיים בעיירה היהודית במזרח אירופה טרם השואה, בקומונות ובערים התעשייתיות בברית המועצות. על פי עורכת הספרות פיית' ג'ונס, יש בהם יסוד "פרוטו-פמיניסטי", ועיסוק בנושאים מחיי הנשים שספרות היידיש כמעט לא נגעה בהם: נשים העוסקות בעבודת כפיים ובעלות מקצוע, נשים המגדלות את ילדיהן לבדן או בוחרות בהפלה מלאכותית, ועוד.
בשל היחס העוין של ברית המועצות כלפי הציונות ומדינת ישראל, נמנעה מלכתוב על גדוד העבודה והקמת התשתית הלאומית היהודית בארץ ישראל כל עוד חיה שם, ורק עם עלייתה ארצה החלה לכתוב גם על חוויותיה מתקופה זו.
ספריה > ביידיש

דער כוח פון לעבען ("הכוח לחיות") - מוסקבה, 1948
33 נאָוועלן (33 נובלות) - ורשה, 1961
לעבן און ליכט ("חיים ואור") - מוסקבה, 1974. תורגם לרוסית 1979, מוסקבה.
ליכט און שאָטן ("אור וצל") - מוסקבה 1977
איך האָב ליב א רום-פאָרן ("אני אוהבת נסיעות") - מוסקבה 1981
יום טוב אין מיטען וואָך ("חג באמצע השבוע") - מוסקבה 1984
אויסדויער: דערציילונגען, נאוועלן, זכרונות - (סיפורים, נובלות, זכרונות) תל אביב, הוצאת "ישראל בוך", 1992
חנה'ס שאף און רינדער: ראמאן - ("הצאן והבקר של חנה" - רומן) תל אביב, הוצאת "ישראל בוך", 1993
ווי צום ערשטן מאל: נאוועלע, דערציילונגען, סקיצן - ("כמו בפעם הראשונה" - נובלה, סיפורים, רשימות) תל אביב, הוצאת "ישראל בוך", 1995
אן א גאל: דערציילונגען, סקיצעס, זכרונות - ("ללא מרה" - סיפורים, רשימות, זכרונות) תל אביב, הוצאת "ישראל בוך", 1996
אין די שפאנען פון "גדוד העבודה" ("בעקבות גדוד העבודה") - תל אביב, הוצאת "ישראל בוך", 1998
ספריה > בתרגום לעברית

הצאן והבקר של חנה; תרגם: דניאל בן-נחום; ערך: חיים פלג, תל אביב: ישראל-בוך, תשנ"ז 1997.
בלי מרה: סיפורים, רישומים, זיכרונות; מיידיש: יעקב שופט, תל אביב: חלונות, תשס"ג 2003. (אוטוביוגרפי)
בעקבות גדוד העבודה (אין די שפאנען פון גדוד העבודה) ביידיש ועברית, תרגום ד"ר לאה איילון, עריכה עברית יורם מלצר, תל אביב: הוצאת ה. לייוויק תשע"ה 2015
הערות שוליים

↑  ראו קישורים חיצוניים.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007306928705171  PLWABN: 9810537712205606  BnF: cb150031643 (data)  GND: 1029077452  ISNI: 0000 0000 7846 9029  LCCN: n84007472  VIAF: 97103899   WorldCat (עם VIAF): 97103899
שאול בן שמחון

| --- | --- |

בן שמחון, 1960
 לידה:  1929 פאס, מרוקו 
 פטירה:  12 ביולי 2017 (בגיל 88 בערך)  אשדוד 
 מדינה:  ישראל ישראל
 מפלגה:  מפא"י, רפ"י והמערך
 פרסים והוקרה
 יקיר ישראל יפה  יקיר העיר אשדוד
 
שאול בן שמחון (1929 – 12 ביולי 2017) היה איש ציבור ופעיל חברתי. ממקימי העיר אשדוד, זוכה באות 'יקיר ישראל יפה' ונבחר כיקיר העיר אשדוד.
בן שמחון שנשלח על ידי דוד בן-גוריון להקים את אשדוד, היה מזכיר מועצת הפועלים הראשון של אשדוד, בהמשך, חבר הוועדה המרכזת של ההסתדרות במשך כ-30 שנה ברציפות, כיהן כיו"ר ברית יוצאי מרוקו, ויו"ר הארגון העולמי של יוצאי צפון אפריקה.
חייו

בן שמחון נולד בפאס שבמרוקו בשנת 1929, בשם שרל בן סימון, בן לסוליקה ולחיים. הוא היה חניך בתנועת הנוער 'בן יהודה' ותלמיד בבית הספר אליאנס. כשהיה בן 19 הצליח לעלות, בצורה בלתי לגאלית באוגוסט 1948. התגייס לצה"ל ושרת בגדוד השמיני של חטיבת הנגב. הוא התגורר אצל קרובי משפחה בירושלים, שם הצטרף למשמרת הצעירה של מפא"י. בן שמחון עבד כשומר, כפועל בנין, כמדריך חברתי ולימד עברית במושבי העולים יכיני ונס הרים במסגרת השירות החלוצי לישראל, וכפקיד במשרד המסחר והתעשייה. הוא עסק בפעילות מפלגתית וציבורית כחבר בוועד העובדים, חבר מזכירות המשמרת הצעירה, ומזכיר התאחדות עולי צפון אפריקה בירושלים. בשנים 1955–1956 למד במחזור הראשון של המכון למחקר כלכלי-חברתי בבית ברל. את אשתו, ז'קלין, פגש ב-1956 כשהגיע לאשדוד כשליח של בן-גוריון. היא הייתה אז בת 15, עולה חדשה שחיה עם הוריה בצריף דל, והוא עשה את צעדיו הראשונים בפוליטיקה הישראלית. את לימודיה השלימה ז'קלין בצרפת, וכשחזרה לישראל נישאו. בן שמחון יצר קשרי חברות קרובים עם פוליטיקאים מרכזיים כמו בן-גוריון, פרס, רבין ודיין. בן שמחון האמין ביצירת שינוי מבפנים, מתוך השתלבות בתוך הממסד. הוא רצה מעמד של זה שיכול לתת ולעזור לאחרים ולא להיעזר. הוא דגל בהשתלבות בחברה הישראלית. יגאל בן נון מספר שנהג לומר "לא באנו לא לארץ להיות מרוקאים אלא בראש ובראשונה ישראלים".
חייו > בהסתדרות

בנובמבר 1956 נשלח בן שמחון לאשדוד, מיד אחרי הקמתה, בתפקיד מזכיר מועצת הפועלים, מטעם המחלקה לקליטה ופיתוח בהסתדרות. הוא נאלץ לעזוב את התפקיד פעמיים, ב-1961 וב-1965, כאשר הצטרף לרפ"י.
בשנים 1962–1963 שהה בן שמחון בשליחות ההסתדרות בסנגל, וסייע שם לאיגודים המקצועיים. בסנגל נולדה בתו, גלית, וכמה ימים לאחר מכן, נפצע קשה בתאונת דרכים. כל גופו היה נתון בגבס חוץ מיד שמאל. הוא שב מוקדם ארצה עם משפחתו ולא השלים את שליחותו באפריקה, אך השתקם ועד מהרה חזר לחיים הפוליטיים.
ב-1966 נבחר בן שמחון כנציג רפ"י לוועדה המרכזת של ההסתדרות, וכיהן בה עד 1994. כחבר הוועדה המרכזת היה אחראי לתחומי הבטיחות והגיהות, ההכשרה המקצועית, ומטה "כחול לבן".
בבחירות לרשויות המקומיות ב-1973 היה בן שמחון מועמד מטעם המערך לראשות עיריית אשדוד. בבחירות לכנסת התשיעית, ב-1977, היה מועמד במקום ה-41 ברשימת המערך.
בן שמחון הוביל לחלוקת מלגות לימודים לסטודנטיות וסטודנטים מהפריפריה, יזם קונגרסים בינלאומיים של ארגון יהודי צפון אפריקה והיה מעמודי התווך של קשרי המסחר בין מרוקו לישראל כשהקים את משרד המסחר בין ישראל ומרוקו.
חייו > בארגונים של יוצאי מרוקו

בן שמחון הוביל את חידוש חגיגות מימונה החל בשנת 1965. החזון שלו היה להפוך את חגיגות המימונה לחג לאומי שיאפשר גאווה ומתן הכרה בתרבות המרוקאית וישים אותה בקדמת הבמה. הוא שאף לכך שהמימונה תהפוך לחג המשותף לכל הישראלים. משנה לשנה גדל האירוע שארגן וב-1971 השתתפו באירוע שהתקיים בגן סאקר יותר ממאה אלף אנשים.בן שמחון נמנה עם מקימי ברית יוצאי מרוקו, והיה יושב הראש הראשון שלה. הוא יזם את הקונגרס העולמי של יוצאי מרוקו, שהתכנס לראשונה ב-1972, ואת הקמת הארגון העולמי של יוצאי צפון אפריקה.
חייו > הוקרה

בן שמחון היה יקיר העיר אשדוד לשנת תשנ"ז.
ב-2012 הוענק לו אות יקיר ישראל יפה.
הקרן למחקר יהדות צפון אפריקה, המשותפת לאוניברסיטת בן-גוריון ולארגון העולמי של יהודי צפון אפריקה, מעניקה החל משנת 2017 פרס שנתי על שמו.
בית האבות אשדוד ייקרא על שמו "בית שאול".
חייו > משפחתו

בן שמחון היה נשוי לז'קלין בן שמחון ואב לארבעה, בהם בתו הבכורה גלית בן שמחון, רן בן שמחון ואייל בן שמחון.
הערות שוליים

↑  יהל פרג', ‏האיש שהפך את המימונה מאירוע פרטי לחג לאומי, באתר דבר העובדים בארץ ישראל, 2 באפריל 2021
↑  יעקב העליון, שאול בן-שמחון: שומר הלילה בבית צפפה נהיה למנהיג בהסתדרות, מעריב, 6 באפריל 1980
↑  פרק 5 - מהומה במימונה, באתר כאן – תאגיד השידור הישראלי, 20 באוקטובר 2020
↑  יהל פרג', ‏האיש שהפך את המימונה מאירוע פרטי לחג לאומי, באתר דבר העובדים בארץ ישראל, 2 באפריל 2021
↑  ש. בן-שמחון חזר משליחותו בסנגל, דבר, 15 ביולי 1963
↑  יהל פרג', ‏האיש שהפך את המימונה מאירוע פרטי לחג לאומי, באתר דבר העובדים בארץ ישראל, 2 באפריל 2021
↑  שמואל נפתלי, שיחה עם שאול בן-שמחון, האיש המיועד לראשות העיר אשדוד מטעם המערך, דבר, 31 ביולי 1973
↑  יהל פרג', ‏האיש שהפך את המימונה מאירוע פרטי לחג לאומי, באתר דבר העובדים בארץ ישראל, 2 באפריל 2021
↑  יהל פרג', ‏האיש שהפך את המימונה מאירוע פרטי לחג לאומי, באתר דבר העובדים בארץ ישראל, 2 באפריל 2021
↑  כנס עולמי של יוצאי מרוקו ייערך בישראל בחודש מארס, מעריב, 5 בינואר 1972
↑  חיים איזק, אנו רוצים באינטגראציה, איננו רוצים ברשימה עדתית - על דרכה של התנועה העולמית של יהודי צפון-אפריקה, דבר, 13 באוקטובר 1976
↑  יקירי אשדוד באתר האינטרנט של עיריית אשדוד
↑  אות יקיר ישראל יפה באתר המועצה לישראל יפה
יקיר ישראל 2012 - שאול בן שמחון, באתר "אשדודנט"
↑  פרס שאול בן שמחון יחולק היום (רביעי) על ידי אוניברסיטת בן-גוריון, מאת אייל בן שמחון, באתר "באר שבע נט"
↑  רבקה יניב, עיריית אשדוד פורשת מחברותה בעמותת בית אבות אשדוד, באתר "כאן דרום", 10 ביוני 2018
↑  אייל בן שמחון, רגע שמסכם חיים שלמים, באתר "אשדודנט"
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007377598205171  VIAF: 38150940057226601682   WorldCat (עם VIAF): 38150940057226601682 
שאול בן שמחון בחגיגת המימונה באשדוד עם שגריר ארצות הברית, דן שפירו (במרכז בלבוש מסורתי) ויחיאל לסרי (מימין), אפריל 2014
אאורות (מיתולוגיה)

| --- | --- |

אאורה, פרט מאגרטל שנמצא באתונה, מתוארך למאה החמישית לפני הספירה
 תפקיד:  נימפות רוח
 תרבות:  יוון העתיקה
 אב:  בוריאס
 אם:  אוריתיה 
 
במיתולוגיה היוונית, האאורות (יוונית עתיקה: Αὔραι) היו נימפות רוח ובנותיהם של בוריאס ואוריתיה.
אטימולוגיה

שם העצם היווני αὔρα פירושו "בריזה, אוויר צח", רוח קרירה במיוחד. זה קשור למילה ἀήρ, שפירושה אוויר או ערפל בוקר, משורש פרוטו-הודו-אירופי מוקדם יותר *h₂ewsḗr.