stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אמלי רורטי
פרסים ותארים

1956-57, Fellow, American Association of University Women
1968-69, Fellow, American Council of Learned Societies
1968-69, Fellow, Center for Advanced Study of the Behavioral Sciences
1971-73, Fellow, King's College, Cambridge
1977-78, 1984-85 Visiting Honorary Research Associate, Philosophy, Harvard University
1980-81, Member, Institute for Advanced Study
1980, 1982, 1989, 1992, Director, National Endowment for the Humanities Summer Seminars
Visiting Research Fellow, Maison de Sciences de l'Homme ,1984
Research Fellow, Rockefeller Bellagio Study Center ,1984
1985-86, Visiting Scholar, Radcliffe College
1986-91, Matina Horner Distinguished Visiting Professor, Radcliffe College
1987-92, Hannah Obermann Professor
1988, Baumgardt Lecturer, American Philosophical Association
1990-91, John Simon Guggenheim Fellow
1993-94, Woodrow Wilson Fellow (שותפה, נדחה)
1993-94, National Humanities Center Fellow (נדחה)
1994-95 National Humanities Center Fellow (נדחה)
1994-1995 Woodrow Wilson Center
Visiting Scholar, Williams College .Summer 2001, 2002, 2003, 2004
2001-2, Distinguished Woman Philosopher of the Year, Society for Women in Philosophy
Summer 2005 Fellow, Clark Art Institute
2007-8 Fellow, National Humanities Center
ראו גם

ריצ'רד רורטי
פילוסופיה של המוסר
הערות שוליים

1 2  MyLife
1 2 3 4 5 6  אוניברסיטת טאפטס (ארכיון)
1 2 3  OAC
1 2 3 4 5 6  אוניברסיטת שיקגו
1 2 3  פילפייפרס, אתר תחת השגחת אוניברסיטת מערב אונטריו והמרכז לפילוסופיה דיגיטלית (ארכיון)
↑  אמזון
↑  אוניברסיטת הארווארד (ארכיון)
↑  מידע בנושא ספרים לקוח מאמזון
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007267116605171  PLWABN: 9810636436305606  BNE: XX1470061  BnF: cb12054169p (data)  CANTIC: a10149223  CiNii: DA01356310  GND: 14034666X  ISNI: 0000 0001 1023 6955  LCCN: n79133188  LNB: 000032664  NKC: jo2018977682  NLA: 36119485  NLG: 69459  NTA: 06926791X  RERO: 02-A003759368  SUDOC: 028775031  Trove: 1215362  VIAF: 32016200   WorldCat (עם VIAF): 32016200
ברק ייבין

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  21 באוקטובר 1963 (בן 61) ירושלים, ישראל
 מוקד פעילות:  ישראל 
 מקום לימודים:  האקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים
 עיסוק:  נגן קרן יער, מוזיקאי, מנצח, מורה למוזיקה, מנהל קונסרבטוריון
 שפה מועדפת:  עברית 
 כלי נגינה:  קרן יער
 מספר צאצאים:  5 
 
ברק ייבין (נולד ב-21 באוקטובר 1963) הוא נגן קרן יער, מוזיקאי, מנצח ומורה ישראלי.
לימודים וקריירה

ברק ייבין נולד בירושלים והוא בוגר האקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים, שם למד ניצוח אצל מנדי רודן. את התואר השני למד באוניברסיטת אינדיאנה בארצות הברית אצל מירון בלום. כמו כן השתלם במסגרת זו בנגינת קרן טבעית, ובניית כלים עתיקים אצל ריק סרפינוף, ואצל ז'אן מישל מארו בפריז.
לאורך השנים שימש ברק ייבין בתפקיד נגן קרן ראשונה בסינפונייטה הישראלית באר שבע, התזמורת הסימפונית הישראלית ראשון לציון, סימפונט רעננה, ונגן אורח בתזמורות והרכבים שונים בישראל ומחוצה לה. בעבר ניגן בתזמורת הסימפונית ירושלים.
ייבין מנחה ומנצח קונצרטים למשפחה ולילדים עם הרכבים שונים לרבות תזמורת הבמה הישראלית, התזמורת הסימפונית הישראלית ראשון לציון, התזמורת הקאמרית רמת גן ועוד. כמו כן, הוא מדריך, ומנצח בסדנאות והרכבים שונים.
ברק ייבין שימש בעבר בתור מנהל הקונסרבטוריון למוזיקה במבשרת ציון (ה"מוזיקון").
ייבין משמש גם כמנהל הקונסרבטוריון של האקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים. שם הוא משמש גם כמורה לקרן יער וגם מנצח ומנהל מוזיקלי של התזמורת הסימפונית הייצוגית.
ברק ייבין היה המנצח של התזמורת הקאמרית אריאל וכיום הוא חבר בחמישיית המתכת הישראלית משנת 1998.
חיים אישיים

ברק הוא בנם של הסופרת והמחזאית עדה אמיכל ייבין והארכאולוג זאב ייבין. לברק חמישה ילדים. ביניהם הזמרת נעמי ייבין וחוקר התנ"ך יותם ייבין.
הערות שוליים

↑  ברק ייבין, באתר musicon
↑  קונסרבטוריון, באתר קונסרבטוריון האקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים, ‏2010-12-20
↑  חמישיית המתכת הישראלית - קסם המתכת, באתר saltarbutartzi.org.il
↑  חמישיית המתכת הישראלית, באתר www.hironit.co.il
בני גרין (פסנתרן)

| --- | --- |

 לידה:  4 באפריל 1963 (בן 61) ניו יורק, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 השכלה:  תיכון ברקלי 
 מעסיק:  אוניברסיטת מישיגן 
 
בני גרין (נולד ב-4 באפריל 1963) הוא פסנתרן ג'אז הארד בופ אמריקני, שהיה חבר בלהקתו של ארט בלייקי "Jazz Messengers". הוא הושווה לבאד פאוול ואוסקר פיטרסון ומחשיב אותם כמודלים משפיעים.
קורות חיים

גרין נולד בניו יורק, גדל בברקלי, קליפורניה, ולמד פסנתר קלאסי מגיל שבע. הוא הביע עניין בג'אז בשלב מוקדם בחייו. אביו היה נגן סקסופון טנור ג'אז. בני גרין "התגלה" על ידי פיי קרול, ובשנות העשרה לחייו ניגן בחמישייה של אדי הנדרסון. גרין למד בתיכון ברקלי והשתתף בהרכב הג'אז של בית הספר. לקראת סוף לימודיו בתיכון, הופיע מדי שבוע בטריו ג'אז, לקראת כניסתו לעולם הג'אז המקצועי. אחרי התיכון ניגן בסן פרנסיסקו, אך הצליח יותר בשובו לניו יורק.
גרין הצטרף ללהקת בטי קרטר באפריל 1983 ומאז 1991 מוביל טריו משלו. הוא הקליט עבור בלו נוט, Telarc ו־Criss Cross Jazz.
גרין מלמד בסדנאות ברחבי ארצות הברית, בהן ג'אז קאמפ וסט בקליפורניה וסנטרום / ג'אז פורט טאונסנד בוושינגטון. כיום הוא מתגורר בארצות הברית ומסייר ברחבי העולם עם שלישיית בני גרין. בשנת 2018 הקליט את אלבום האולפן "Then and Now" בחברת Sunnyside Records.
דיסקוגרפיה > כמנהיג

| שנת הקלטה | כותרת | חברה | הרכב / הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 1988 | Prelude | Criss Cross | חמישייה, עם טרנס בלאנשארד (חצוצרה), ג'אבון ג'קסון (סקסופון טנור), פיטר וושינגטון (בס), טוני רידס (תופים) |
| 1988–1989 | In This Direction | Criss Cross | שלישייה, עם באסטר ויליאמס (בס), לואיס נאש (תופים) |
| 1990 | Lineage | בלו נוט | שלישייה, עם ריי דראמונד (בס), ויקטור לואיס (תופים) |
| 1991 | Greens | בלו נוט | שלישייה, עם כריסטיאן מקברייד (בס), קרל אלן (תופים) |
| 1991 | Testifyin'!: Live at the Village Vanguard | בלו נוט | שלישייה, עם כריסטיאן מקברייד (בס), קרל אלן (תופים); בקונצרט |
| 1992 | That's Right! | בלו נוט | שלישייה, עם כריסטיאן מקברייד (בס), קרל אלן (תופים) |
| 1994 | The Place to Be | בלו נוט | קטעי סולו פסנתר; קטעים בשלישייה, עם כריסטיאן מקברייד (בס), קני וושינגטון (תופים); קטעים נוספים עם ביירון סטריפלינג (חצוצרה), דלפיו מרסליס (טרומבון), ג'ון קלארק (קרן צרפתית), הרב בסון (טובה), ג'רי דודג'ון (חליל, חליל אלט, סקסופון אלט), גארי סמוליאן (סקסופון בריטון) |
| 1996 | Kaleidoscope | בלו נוט | עם סטנלי טרנטיין (סקסופון טנור), אנטוניו הארט (אלט סקסופון), ראסל מאלון (גיטרה), רון קרטר (בס), לואיס נאש (תופים) |
| 1997 | Oscar and Benny | טלארק | רביעייה, עם אוסקר פיטרסון (פסנתר), ריי בראון (בס), גרגורי האצ'ינסון (תופים) |
| 1999 | These Are Soulful Days | בלו נוט | שלישייה, עם ראסל מאלון (גיטרה), כריסטיאן מקברייד (בס) |
| 2000 | Naturally | טלארק | שלישייה, עם ראסל מאלון (גיטרה), כריסטיאן מקברייד (בס) |
| 2001 | Green's Blues | טלארק | פסנתר יחיד |
| 2002 | Jazz at the Bistro | טלארק | צמד, עם ראסל מאלון (גיטרה); בקונצרט |
| 2003 | Bluebird | טלארק | בצמד, עם ראסל מאלון |
| 2011? | Source | Jazz Legacy |  |
| 2013? | Magic Beans | Sunnyside | שלישייה, עם פיטר וושינגטון (בס), קני וושינגטון (תופים) |
| 2013 | Live in Santa Cruz! | Sunnyside | שלישייה, עם דייוויד וונג (בס), קני וושינגטון (תופים); בקונצרט |
| 2016 | Happiness! Live at Kuumbwa | Sunnyside | שלישייה, עם דייוויד וונג (בס), רודני גרין (תופים); בקונצרט |
| 2018 | Then and Now | Sunnyside | קטעים בשלישייה, עם דייוויד וונג (בס), קני וושינגטון (תופים); קטע קוורטט, עם אן דרמונד (חליל, חליל אלט); שני קטעי קווינטט, עם דרמונד, ג'וש ג'ונס (כלי הקשה); שני קטעי קוורטט, עם ורוניקה סוויפט (שירה) |
| 2020 | Benny's Crib | Sunnyside | גרין מנגן בפסנתר החשמלי של פנדר רודס בכל 11 הקטעים, ובקטע השני – בפסנתר אקוסטי. דייוויד וונג (בס), אהרון קימל (תופים), אן דראמונד (חליל), ג'וש ג'ונס (קונגה). ורוניקה סוויפט שרה. |
מקורות עיקריים:
דיסקוגרפיה > בתור איש צד

עם ארט בלייקי
Not Yet (Soul Note, 1988)
I Get a Kick Out of Bu (Soul Note, 1988)
עם בוב בלדן
Straight to My Heart: The Music of Sting (1989)
When the Doves Cry: The Music of Prince (1993)
עם דון בראדן
Quintet Time Is Now (1991)
Wish List (1991)
עם ססיל ברוקס השלישי
Hangin' with Smooth (Muse, 1990)
Our Mister Brooks (2000)
עם ריי בראון
Bass Face (1993)
Dont Get Sassy (1994)
Some of My Best Friends Are... (1994)
Some of My Best Friends Are... (1995)
Seven Steps to Heaven (1995)
Live at Scullers Jazz Club (1996)
SuperBass (1997)
Triple Play (1998)
Walk On (2003)
עם ארנט קוב
Tenor Tribute, Vol. 1 (1988)
Tenor Tribute, Vol. 2 (1988)
עם פרדי האברד
Topsy - Standard Book (1989)
Live at Fat Tuesday (1991)
‏God Bless the Child‏ (1998)
עם אטה ג'ונס
Reverse the Charges (Muse, 1992)
At Last (Muse, 1995)
My Gentleman Friend (Muse, 1994 [1996])
עם ראלף מור
Round Trip (Reservoir, 1985 [1987])
Images (Landmark, 1989)
Furthermore (Landmark, 1990)
Who It is You Are (1993)
עם יוסטון פרסון
עם ג'ימי פונדר
Soul Eyes (1991)
Steel City Soul (1998)
עם ג'ים סניידרו
Mixed Bag (1987)
Blue Afternoon (1989)
While You Were Here (1991)
עם לב טבצ'קין (אנ')
I'll Be Seeing You (1992)
What a Little Moonlight Can Do (1994)
עם ג'ק וולראת
Out of the Tradition (Muse, 1990 [1992])
I Am the Walrath (2000)
עם אחרים
Gary Bartz, Shadows (1991)
Block 16 Morning Sun Remixed (2002)
Betty Carter Look What I Got (1988)
Anat Cohen, Clarinetwork: Live at the Village Vanguard (2010)
Mark Elf Minor Scramble (1996)
Larry Gales Message from Monk (1990)
Tim Hagans Hub Songs: The Music of Freddie... (1997)
Jay Hoggard Little Tiger (1990)
Fred Horn Steady Freddy Collective Cuts (1995)
Jazz Futures Live in Concert (1991)
Milt Jackson Burnin in the Woodhouse (1995)
Ron Jackson Guitar Thing (1991)
Randy Johnston, Walk On (Muse, 1992)
Vince Jones One Day Spent (1991)
Kristin Korb Introducing Kristin Korb With the... (1996)
Diana Krall All for You (1995)
Michael Logan Night Out (1990)
Brian Lynch In Process (1991)
Mingus Dynasty Next Generation Performs Charles... (1991)
Mark Murphy "Dim the Lights" 2004
Amani A. W. Murray Amani A. W. Murray (1990)
Randy Napoleon Between Friends (2006)
Oscar Peterson Oscar Peterson & Benny Green (1998)
Flip Phillips Swing Is the Thing! (2000)
John Pizzarelli Dear Mr. Cole (1994)
Lisa Pollard I See Your Face Before Me (1993)
Clark Terry One on One (2000)
Steve Turre Right There (1991)
Belinda Underwood Greenspace (2008)
Bobby Watson Inventor (1989)
הערות שוליים

↑  Scheinin, Richard (25 ביוני 2013). "Review: Pianist Benny Green delivers sheer jazz joy – The Mercury News". San Jose Mercury. נבדק ב-7 ביולי 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Bio". www.bennygreen.music. 22 באוגוסט 2012. נבדק ב-3 ביולי 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Yanow, Scott. "Benny Green | Biography & History | AllMusic". AllMusic.
↑  Cook, Richard; Morton, Brian (1992). The Penguin Guide to Jazz on CD, LP & Cassette (1st ed.). Penguin. p. 445. ISBN 978-0-14-015364-4.
↑  Cook, Richard; Morton, Brian (1996). The Penguin Guide to Jazz on CD (3rd ed.). Penguin. p. 539. ISBN 978-0-14-051368-4.
↑  Cook, Richard; Morton, Brian (2004). The Penguin Guide to Jazz on CD (7th ed.). Penguin. ISBN 978-0-14-101416-6.
↑  Cook, Richard; Morton, Brian (2008). The Penguin Guide to Jazz Recordings (9th ed.). Penguin. p. 597. ISBN 978-0-141-03401-0.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007281436305171  BnF: cb13931571w (data)  GND: 134390148  ICCU: SBNV075167  ISNI: 0000 0001 1480 7057  LCCN: n95048516  MusicBrainz: 28b5fcc9-6bac-418d-971c-4138558a689c  NKC: xx0079351  NTA: 163864020  SUDOC: 082304262  VIAF: 119740525   WorldCat (עם VIAF): 119740525
ג'פרי הרטמן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  11 באוגוסט 1929 פרנקפורט, רפובליקת ויימאר 
 פטירה:  14 במרץ 2016 (בגיל 86) האמדן, ארצות הברית 
 ענף מדעי:  ביקורת ספרות 
 מקום לימודים:  קווינס קולג' (1949)  אוניברסיטת ייל (1953) 
 מוסדות:  אוניברסיטת ייל (1955) 
 פרסים והוקרה:  מלגת גוגנהיים  פרס טרומן קפוטה לביקורת ספרות (2006)  סטרלינג פרופסור 
 
ג'פרי הרטמן (גרמנית: Geoffrey H. Hartman;‏ 11 באוגוסט 1929 - 13 במרץ 2016) היה חוקר ומבקר ספרות יהודי-אמריקאי יליד גרמניה.
חייו

הרטמן נולד בפרנקפורט שבגרמניה; בשנת 1939 נמלט מהנאצים ונשלח בגפו לאנגליה כחלק מהקינדר-טרנספורט. את שארית מלחמת העולם השנייה העביר באחוזת ודסדון וב-1946 היגר לניו יורק, שם חיכתה לו אמו.
ב-1949 השלים הרטמן את לימודי התואר הראשון בספרות השוואתית במכללת קווינס בהצטיינות יתרה והמשיך ללימודים באוניברסיטת דיז'ון שבצרפת כחלק מתוכנית פולברייט. את לימודי הדוקטורט בספרות השוואתית השלים ב-1953 באוניברסיטת ייל.

הרטמן החל ללמד בייל ב-1955, בין השנים 1962-1965 היה פרופסור חבר באוניברסיטת איווה, בשנתיים לאחר מכן כיהן כפרופסור באוניברסיטת קורנל ובשנת 1967 חזר ללמד בייל. בשנת 1997 יצא לפנסיה וחדל ללמד, אולם המשיך לחקור בחסות האוניברסיטה עד 2006 (senior research fellow).
הרטמן היה מרצה אורח במוסדות רבים, בהם ניתן למנות את האוניברסיטה העברית, בר-אילן, תל אביב, ציריך, פרינסטון ועוד.
ב-2018 יצא לאור בעברית ספרו טקסט, רוח ובת קול - מסות, תרגמה דבי אילון, הוצאת רסלינג, 2018
ברוריה קופמן

| --- | --- |

ברוריה קופמן
 לידה:  21 באוגוסט 1918 ניו יורק, ארצות הברית 
 פטירה:  7 בינואר 2010 (בגיל 91) קריית טבעון
 ענף מדעי:  פיזיקה ומתמטיקה
 מקום מגורים:  ארצות הברית, ישראל
 מקום לימודים:  אוניברסיטת קולומביה  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 מנחה לדוקטורט:  L. Onsanger 
 מוסדות:  אוניברסיטת פנסילבניה  מכון ויצמן למדע  אוניברסיטת חיפה 
 תלמידי דוקטורט:  Mayer Humi 
 הערות:  עבדה עם אלברט איינשטיין
 תרומות עיקריות
 מחקרים בתחום מודל איזינג ותורת שדות מאוחדת
 
ברוריה קופמן (Bruria Kaufman;‏ 21 באוגוסט 1918, ניו יורק – 7 בינואר 2010, ישראל) הייתה פיזיקאית ומתמטיקאית ישראלית-אמריקאית.
ביוגרפיה

ברוריה קופמן נולדה בניו יורק ב-21 באוגוסט 1918. אביה, יהודה אבן שמואל, היה חוקר חשוב במדעי היהדות, ונודע כמתרגם ספר הכוזרי ומפרש ספר מורה הנבוכים. אחיה הצעיר, שמואל קופמן, נהרג בעת שרותו בפלמ"ח. בסוף שנת 1926 עלתה המשפחה לארץ ישראל. קופמן למדה בבית חינוך לילדי עובדים בתל אביב ובגימנסיה הרצליה. בילדותה הצטיינה ברוריה במדעים ובנגינה בפסנתר.
בשנת 1938 סיימה קופמן את לימודי המתמטיקה באוניברסיטה העברית בירושלים, כאשר קיבלה את התואר הראשון שלה. בשנת 1948 סיימה דוקטורט באוניברסיטת קולומביה - גם הוא בתחום המתמטיקה המתקדמת. לאחר מכן החלה בפוסט-דוקטורט כחוקרת במכון למחקר מתקדם שבפרינסטון עד שנת 1955, שם עבדה עם ג'ון פון נוימן (בין השנים 1947-1948) ועם אלברט איינשטיין (בין 1950 ועד למותו באפריל 1955). בפרינסטון חקרה קופמן אפשרויות לפתרון בעיות פיזיקליות מסובכות בעזרת מתמטיקה.
בדצמבר 1941 נישאה קופמן לבלשן היהודי זליג הריס (אנ').
בדצמבר 1948 חתמה ביחד עם איינשטיין ואישי ציבור נוספים על מכתב למערכת ה-New York Times, שבו גינתה את מנחם בגין ואת תנועת החרות בשל פרשת דיר יאסין.
קופמן והריס היו חברי קיבוץ משמר העמק מסוף שנות ה-50 ועד תחילת שנות ה-80 של המאה ה-20.
קופמן חזרה לישראל בשנת 1960 ושימשה כפרופסור במכון ויצמן עד שנת 1971. מחקרה עסק בתפר בין תורת החבורות ועולם הפיזיקה. בשנת 1965 היא הייתה אחת משתי נשים שהתמנו לוועד המנהל של רשות השידור. לאחר מכן לימדה באוניברסיטת חיפה עד שנת 1988. בשנת 1982 עברה המשפחה לתל אביב, ואחר כך לפילדלפיה, שם לימד הריס באוניברסיטת פנסילבניה, וקופמן התנדבה לשמש כפקידה במוסד שסייע לנכים. לאחר מותו של הריס ב-1992 עברה קופמן לאריזונה. משנת 1993 שימשה כפרופסור אורח באוניברסיטת אריזונה ובאוניברסיטת קולומביה.
בשנת 1996, נישאה לזוכה פרס נובל בפיזיקה ויליס לם, אותו היא פגשה לראשונה בשנת 1941 בעת לימודיהם המשותפים באוניברסיטת קולומביה. נישואיהם הסתיימו בגירושין.
בשנותיה האחרונות חזרה לישראל, כדי לחיות בטבעון לצד בתה תמי (תמר) הריס, אותה אימצה ברוריה בהיותה בת 48, ונכדתה נועם. היא נפטרה ב-7 בינואר 2010 בבית אבות בקריית טבעון, בהיותה בת 91.
עבודה משותפת עם אלברט איינשטיין

ברוריה החלה לעבוד עם איינשטיין כאשר עבדה על פוסט-הדוקטורט שלה במכון למחקר מתקדם שבפרינסטון. השניים עבדו יחד משנת 1950 ועד מותו, בשנת 1955. בכך שימשה ברוריה כעוזרת המחקר האחרונה של איינשטיין טרם מותו.
ברוריה כתבה עם איינשטיין שני מאמרים וכן הייתה שותפה בכתיבת ספרו בנושא תורת היחסות. לאחר מותו ארכבה את רשימותיו ביחד עם המתמטיקאי קורט גדל. באותה שנה נתנה הרצאה בברן, בה סקרה את חזית מחקרו של איינשטיין בניסיון ליצור תורת שדות מאוחדת, שתאחד את כל כוחות הטבע הידועים. סך הכל פורסמו שלושה מאמרים של איינשטיין עם חתימתה המשותפת של קופמן. בשנת 1965, כאשר הובא ארכיונו של איינשטיין לאוניברסיטה העברית, נתמנתה לעבוד יחד עם פרופ' שמואל סמבורסקי על הוצאת כתבי היד המדעיים של איינשטיין.
תרומה אקדמית

תרומתה הגדולה של פרופ' ברוריה קופמן למחקר האקדמי הייתה מציאת פתרון אלגנטי המבוסס על תורת החבורות למודל איזינג הדו-ממדי, יחד עם לארס אונסאגר בשנת 1949. פתרון זה היה פשוט בהרבה מהפתרון שפרסם אונסאגר לבדו בשנת 1944.
בנוסף, היא פרסמה שני מאמרים עם אלברט איינשטיין והייתה שותפה לכתיבת ספרו על תורת היחסות. בישראל חקרה יחד עם פרופסור צבי ליפקין את אפקט מסבאואר והשניים פרסמו מאמר יחד, בו שילבה ברוריה מתמטיקה בפיזיקה של האפקט.
הערות שוליים

1 2  עזבונו של איינשטיין לירושלים, מעריב, 31 בדצמבר 1965
1 2 3  איתי נבו, המדעניות פורצות הדרך שנשכחו, באתר מכון דוידסון, ‏8 במרץ 2017
↑  אנשים ומוסדות, דבר, 3 באפריל 1951
1 2 3  אורי דרומי, אחרי מות | פרופ' ברוריה קופמן הריס, באתר הארץ, 15 בינואר 2010
↑  בין הבאים, דבר, 16 במאי 1947
↑  שמונה מדענים במכון ויצמן הועלו לדרגת פרופסור, חרות, 26 ביוני 1961
↑  שידור ברשות, מעריב, 6 ביוני 1965
↑  יבל ברקאי, אחרי מות: המזכירה המדעית האחרונה של פרופסור אלברט אינשטיין נפטרה בשיבה טובה, באתר הקיבוצים, ‏14 בינואר 2010
↑  מברק מרת ו. ויצמן, דבר, 19 באפריל 1955
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987012748664805171  BnF: cb16172158p (data)  ISNI: 0000 0000 7850 826X  LCCN: no2008103239  MGP: 19349  VIAF: 24416887   WorldCat (עם VIAF): 24416887
אנדראס פפנדראו

אנדראס גאורגיוס פפנדראו (ביוונית: Ανδρέας Γεώργιος Παπανδρέου; ‏5 בפברואר 1919 – 23 ביוני 1996) היה כלכלן, מדינאי ופוליטיקאי יווני בולט בהיסטוריה של יוון. כיהן כראש ממשלת יוון בשתי קדנציות - הראשונה בין השנים 1981–1989, והשנייה בין השנים 1993–1996.
נשיא ארצות הברית ביל קלינטון עם אנדראס פפנדראו, 1994. בצד ימין אשתו של פפנדראו, דימיטרה ליאוני
קברו של פפנדראו באתונה
פפנדראו היה מייסד התנועה הסוציאליסטית הפאן-הלנית ומנהיגה במשך שנים רבות, וכיהן כראש ממשלת יוון הסוציאליסטי הראשון. הוא הוביל להצלחתה של מפלגתו במספר מערכות בחירות לפרלמנט ההלני. הוא היה פופולרי מאוד בקרב הציבור היווני, במיוחד בתחילת כהונתו. היה אחראי למספר רפורמות, בהן רפורמה בחוקי הנישואים, קבע בחוק את האמנציפציה לנשים ואף הוריד את גיל ההצבעה מ-21 ל-18.
ביוגרפיה > ראשית חייו

פפנדראו נולד באי כיוס. אביו, יורגוס פפנדראו (אנ') (אין להתבלבל עם נכדו הנושא אותו שם), היה ראש ממשלת יוון שלוש פעמים (בשנים 1944–1945, ב-1963 וב-1964–1965), ומילא שורה של תפקידים פוליטיים בכירים נוספים. אביו נאסר על ידי האיטלקים בזמן כיבוש יוון במלחמת העולם השנייה, ונאסר שוב על ידי החונטה הצבאית ב-1967(ראה בהמשך).
לפני שלמד באוניברסיטה, למד פפנדראו בבית ספר פרטי בשם מכללת אתונה, מכללה שהייתה אז בית ספר פרטי מוביל ביוון. הוא למד משפטים באוניברסיטת אתונה בין השנים 1937–1938. בעת לימודיו באוניברסיטה הוא התנגד למשטר 4 באוגוסט של הגנרל יואניס מטאקסס. לאחר המעצר הוא גורש לארצות הברית ושם הוא הקדיש את חייו ללימודים גבוהים.
בשנת 1943 פפנדראו קיבל כבר אזרחות אמריקאית. הוא השלים לימודי דוקטורט בכלכלה באוניברסיטת הרווארד. לאחר קבלת הדוקטורט שלו, פפנדראו הצטרף לצי ארצות הברית ושירת בו במלחמת העולם השנייה בין השאר בתפקיד של בודק מודלים לשיפוץ אוניות מלחמה. הוא חזר לעבוד באוניברסיטת הרווארד עם סיום מלחמת העולם השנייה בשנת 1946, ושימש כפרופסור ומרצה עד 1947. הוא הרצה במספר אוניברסיטאות בארצות הברית, ביניהן אוניברסיטת מינסוטה, אוניברסיטת נורת'ווסטרן, ובאוניברסיטת קליפורניה בברקלי, (שם הוא היה ראש הפקולטה לכלכלה).
ביוגרפיה > קריירה פוליטית

פפנדראו חזר ליוון בשנת 1959. עד שנת 1963 הוא כיהן בכמה תפקידים כלכליים. בשנת 1963 הוא הצטרף לפוליטיקה בעקבות אביו וייסד סיעה שמאלנית בתוך המפלגה הליברלית של אביו, איחוד המרכז (EK) (אנ') . הוא נבחר לחבר בפרלמנט ההלני וכיהן כשר בממשלה בראשות אביו. עמדותיו השמאליות הביאו לפיצול בתוך המפלגה. ביולי 1965 ניצל המלך היווני הצעיר ניסיון התערבות של פפנדראו הבן במינוי שר הביטחון על מנת להדיח את אביו מראשות ממשלת יוון, בפרשה הקרויה "אפוסטסיה" (אנ').
באפריל 1967 השתלטה חונטה צבאית על יוון, והחל משטר הקולונלים. בעקבות זאת נאסרו פפנדראו ואביו. אחרי לחץ כבד של אינטלקטואלים אמריקאים כמו ג'ון קנת גילברת, ידידו של אנדראס מימי לימודיהם בהרווארד, שוחרר הבן מהכלא, שמונה חודשים לאחר מאסרו, בתנאי שיצא מהמדינה לגלות. אביו של פפנדראו נפטר תחת מעצר בית בספטמבר 1968. פפנדראו יצא בפעם השנייה לגלות, עם אימו, אשתו וארבעת ילדיו, תחילה לשוודיה, שם לימד באוניברסיטת סטוקהולם. כמו כן הרצה פפנדראו באוניברסיטת יורק שבקנדה. פפנדראו פעל לשחרור יוון משילטון הקולונלים, והירבה לסייר בעולם ולנאום ולפעול כנגד השלטון הצבאי בארצו. למרות הקריירה האקדמאית שלו בארצות הברית, הוא ראה ב-CIA את הגורם מאחורי ההפיכה הצבאית, וטען שיוון נמצאת תחת "כיבוש אמריקאי". מאמציו תרמו לסיום המשטר הצבאי ביוון ב-1974.
עם נפילת המשטר שב פפנדראו ליוון. הוא העיד על הקשרים בין החונטה הצבאית ל-CIA, והקים את התנועה הסוציאליסטית הפאן-הלנית (PASOK), אליה הצטרפו רבים ממפלגת איחוד המרכז שהקים אביו, וכן אנשים ממפלגות שמאל אחרות. בבחירות הכלליות של 1974 קיבלה PASOK 1 כ-13.5% מהקולות, ובבחירות של 1977 קיבלה 25% מהקולות, ופפנדראו הפך לראש האופוזיציה.
בבחירות הכלליות שנערכו ביוון ב-1981 זכתה מפלגתו של פפנדראו בניצחון סוחף בבחירות והוא נבחר לראשות ממשלת יוון.
ביוגרפיה > קריירה פוליטית > ראש ממשלת יוון > מדיניות חוץ

פפנדראו זכה לשבחים על ניהול מדיניות חוץ עצמאית רב ממדית, ויש שהגדירו אותו כמאסטר בכל הנוגע לדיפלומטיה, לאחר שהעצים את חשיבותה של יוון במערכת הבינלאומית.
למרות הקריירה האקדמאית המרשימה שלו בארצות הברית, הרטוריקה של פפנדראו ומפלגתו הייתה תמיד אנטי-אמריקאית. עד שנות התשעים הוא סירב לערוך ביקור רשמי בארצות הברית, והנהיג מדיניות לעומתית בנושאים כמו השתתפותה של יוון בברית נאט"ו והבסיסים של הצבא האמריקאי ביוון. הוא התנגד למעורבותה הצבאית של ארצות הברית ביוון ואף איים מספר פעמים להוציא את יוון מנאט"ו. לרטוריקה זו היה חלק בפופולריות הגדולה שלו בציבור היווני, שראה במנהיגים הקודמים מהמפלגות השמרניות עושי-דברה של ארצות הברית. לדעת תומכיו, פפנדראו היה הראשון שהתאים את צרכיה הביטחוניים של יוון לאינטרסים שלה, לאחר שמ-1947 ועד 1981 הייתה לארצות הברית יותר השפעה על המדיניות הביטחונית של יוון מאשר ליוון עצמה, בעיקר בשל המעורבות העמוקה של ארצות הברית במלחמת האזרחים היוונית.
עם זאת, עם עלייתו לשלטון מיתן את עמדותיו הרדיקליות ושימר חלק ממדיניות החוץ של יוון.
פפנדראו ידע להרחיב את השפעתה הבינלאומית של יוון, וליצור קואליציות בינלאומיות יוצאות דופן, כמו למשל ב-1982 "יוזמת השש" עם מקסיקו, ארגנטינה, שוודיה, טנזניה והודו, שחברו יחד בעיקר כדי ללחוץ על ארצות הברית וברית המועצות להפסיק את הניסויים בנשק אטומי.
פפנדראו תמך בהקמת מדינה פלסטינית, נפגש פעמים רבות עם יאסר ערפאת, איפשר הקמת מטה של אש"ף ביוון, גינה את המדיניות הישראלית בשטחים הכבושים, ובכלל נקט רטוריקה אנטי ישראלית ולעיתים חריפה. בכך המשיך פפנדראו את הקו האנטי ישראלי שהיה ביוון עוד לפני עלייתו לשלטון, ואף החריף אותו, כיוון שראה בישראל גרורה אמריקאית.
ביוגרפיה > חיים אישיים

פפנדראו הוא בנם של זופיה וג'ורג' פפנדראו, פוליטיקאי ליברלי. סבו מצד אמו, זיגמונט מינקו(אנ'), היה אציל, קצין מהנדס ומדען פולני שהגיע ליוון ב-1878 עקב תפקידו כמהנדס ראשי, התחתן עם אישה יווניה ממשפחה חשובה, ויצר קשרים עם האינטליגנציה היוונית. כן נטל חלק במלחמות של יוון נגד טורקיה ב-1897 וב-1913 וקיבל עיטור מיוחד על תרומתו לצבא היווני. סבתו של פפאנדראו מצד אמו הייתה יוונייה.
משנת 1948 ניהל אנדראס פפאנדראו מערכת יחסים עם סטודנטית לעיתונאות בשם מרגרט צ'אנט, ובשנת 1951 הם נישאו. לצ'אנט ופפנדראו נולדו שלושה ילדים וילדה אחת, בהם יורגוס פפנדראו, גם הוא פוליטיקאי, שכיהן כראש ממשלת יוון בזמן משבר החוב של יוון, הקרוי על שם אביו של אנדראס. כמו כן, נולדה לו בשוודיה ב-1969 בת מחוץ לנישואין, מיחסים שהיו לו עם שחקנית שוודית בשם רניה ניבלום.
לפפנדראו היו שלוש נשים: לראשונה, כריסטינה רסיה, היה נשוי בשנים 1941–1951. לאחר מכן התחתן עם מרגרט צ'אנט, אימם של ארבעת ילדיו, לה היה נשוי בשנים 1951–1989. ב-1988 נחשף הרומן שלו עם דימיטרה ליאוני, דיילת אוויר צעירה ממנו ב-37 שנים. ב-1989 הוא התגרש ממרגרט צ'אנט, ונישא לליאוני, לה היו נשוי עד מותו.
בעשור האחרון לחייו סבל מבעיות לב וכליות, שהקשו על תפקודו.
פפנדראו השתייך לכנסייה היוונית-אורתודוקסית.
פרסום צוואתו ב-13 ספטמבר 1996 גרם לדיון ציבורי סוער, כיוון שהוא הותיר את כל רכושו לאשתו בת ה-41, בלי להשאיר דבר לאשתו השנייה צ'אנט, לה היה נשוי 38 שנה, וגם לא לאחד מחמשת ילדיו.
צוואתו של אנדראס פפנדראוס הובילה לפרשה נוספת: כשהתפרסמה צוואתו של אנדראס, התברר שהוא כלל בה מתקפה על קטסנבס(אנ'), אז חתנה של בתו סופיה (הזוג התגרש בשנת 2000). אנדראס כינה את קטסנבס "בושה למישפחה" והאשים אותו בכל שמטרתו הייתה "לרשת את פירות המאבק של גיאורגיוס פפנדראו (אביו) ואנדראס פפנדראו". קטסנבס הטיל ספק באמיתות הצוואה.
כעבור כ-18 שנה, ב-2014, חלה התפתחות נוספת בפרשה: קטסנבס תבע בבית המשפט עורך בוויקיפדיה היוונית בשם Diu, בשל אזכור הפרשה בערך עליו. קטסנבס תבע גם את האגודה היוונית לקוד פתוח, למרות שאין לאגודה שליטה בוויקיפדיה היוונית. תחילה הורה השופט לבטל זמנית את האזכור מהערך. אבל האזכור הוחזר על ידי עורך אחר. התביעה של קטסנבס גרמה לאפקט סטרייסנד, כאשר הערך של קטסנבס, עם האזכור שהפריע לו, הועתק לויקיפדיות רבות בשפות אחרות. ב-2018 נסוג קטסנבס מכל טענותיו ובכך באה הפרשה לסיומה, מבלי שהאזכור יוסר.
ראו גם

יורגוס פפנדראו
לקריאה נוספת

ריצ'רד לוג, אנדראס פפנדראו - פרופיל פוליטי, 1996 (באנגלית)