stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ג'יימס מיי
קריירת עיתונאית

בתחילת שנות ה-80 של המאה ה-20 שימש מיי כעורך משנה במגזין "אינג'ניר" הבריטי. המגזין התמקד בחדשות בנושאים טכנולוגיה, מדע וכלכלה. מאוחר יותר עבר לתפקיד דומה במגזין הרכב "אוטוקאר". הוא פוטר ממנו ב-1992 לאחר שחמד לצון ושילב בתוך עמודי מוסף סקירת דגמים מסר נסתר שהורכב מהאות הראשונה בכל סקירה. בהמשך הוא עבר לכתוב במגזין "טופ גיר" וטור שבועי בעיתון "דיילי טלגרף". בשנת 2000 הוא קיבל פרס של אגודת עיתונאי הרכב בקטגוריה "עיתונאי הרכב של השנה".
קריירת טלוויזיה

בשנים 1998–1999 הנחה מיי את תוכנית 'דרייב' בערוץ 4 הבריטי, שהייתה המתחרה הגדולה ביותר של "טופ גיר". ב-1999 עבר מיי אל המתחרה 'טופ גיר' (בפורמט הראשון שלה), והחליף בין השאר את ג'רמי קלארקסון שעזב, אך הירידה ברייטינג הובילה את BBC לביטול התוכנית ב-2001.
בנוסף הנחה מיי תוכניות רבות במגוון נושאים, בהם: 'הצעצועים האהובים על ג'יימס מיי', תוכנית בה חקר את הצעצועים שהוא אהב בילדותו ותוכנית המשך 'הצעצועים האהובים על אחותי', 'מבט על כרישים רצחנים', 'המאה ה-20 של מיי', 'הרפתקת היין הגדולה של אוז וג'יימס', במהלכה ערך ביחד עם אוז קלארק טעימות יין ברחבי צרפת ועוד מגוון תוכניות.
מיי הצטרף לתוכנית טופ גיר בפורמט החדש החל מעונתה השנייה ב-2003 ביחד עם קלארקסון והמונד. הוא מכונה שם "קפטן איטיות" ("Captain Slow") על שם הנהיגה הזהירה והאיטית שלו. עם זאת, אין הכינוי משקף את העובדה שהוא בין האנשים היחידים שתועדו בנסיעה בבוגאטי ויירון במהירותה המקסימלית, 407.9 קילומטר לשעה. ובבוגאטי ויירון סופר-ספורט עם 414 קילומטר לשעה, שיא עולמי לדקות אחדות עד שנהג המבחן של פולקסווגן שבר את השיא עם 431 קילומטר לשעה. הוא אף טס במטוס יורופייטר טייפון במהירות 1320 קילומטר לשעה בתוכניתו 'המאה ה-20 של מיי'.
חייו האישיים

מיי נולד בבריסטול, אנגליה, כאחד מארבעה אחים. בילדותו גר בעיירה רוטראהם שבדרום יורקשייר, אותה עיירה בה עמיתו לתוכנית 'טופ גיר', ג'רמי קלארקסון, החל את הקריירה העיתונאית שלו. הוא למד מוזיקה באוניברסיטת לנקסטר ויודע לנגן על פסנתר וחליל.
באוקטובר 2006 קיבל מיי רישיון טיס למטוס קל. כיום הוא גר בלונדון. בת זוגו לחיים מאז שנת 2000 היא העיתונאית שרה פראטר.
ברכת הבנים

ברכת הבנים היא ברכה הנהוגה בחלק מקהילות ישראל, בה ההורים (או האב בלבד) מברכים את ילדיהם בליל שבת ובערב יום הכיפורים, ובקצת קהילות אשכנז גם במוצאי שבת. נוסח הברכה העיקרי הוא ההקדמה של ברכת יעקב - "ישימך אלהים כאפרים וכמנשה" ולאחריה שלושת הפסוקים של ברכת כהנים.
ברכה זו היא מנהג שמתועד לראשונה בראשית תקופת האחרונים.
מקור הברכה

במקרא בפרשת ויחי, מובא שכשברך יעקב את נכדיו אפרים ומנשה, הקדים ואמר ”וַיְבָרֲכֵם בַּיּוֹם הַהוּא לֵאמוֹר: בְּךָ יְבָרֵךְ יִשְׂרָאֵל לֵאמֹר': יְשִׂמְךָ אֱלֹוהִים כְּאֶפְרַיִם וְכִמְנַשֶּׁה” (ספר בראשית, פרק מ"ח, פסוק כ'). לפי פרשני המקרא, הכוונה במילים "בך יברך ישראל" היא כי יעקב קבע שברכה זו תהיה נוסח קבוע של ברכה בה יברך ההורה את ילדיו. אולם מפסוק זה אין ללמוד חיוב או מצווה.
מקור הברכה > מקור המנהג

מנהג ברכת הבנים הופיע לראשונה בסוף המאה השש-עשרה בספרו של הרב חיים בן בצלאל אחי המהר"ל מפראג, וכך הוא כותב:
ונוהגים העולם שהאב מברך את הבן, וכן הרב את תלמידו, ביום הקדוש הזה, לפי שצינורי הברכות פתוחים בו, ואל תהי ברכת הדיוט קלה בעיניך. גם יש בו עוד טעם אחר, לפי שדרך האב שכועס תמיד על בנו ומקללו כל ימי השבוע, וכן הרב על תלמידיו, ולכך מקדים לברכו בתחילת השבוע, ומשברכו לא יכול לקללו עוד על דרך ״וברך ולא אשיבנה״.
מנהג זה השתרש בהרבה קהילות ישראל, ומובא גם הרב יוזפא שמש הביא בספרו מנהגי וורמיזא מנהג זה, גם הרב אהרן ברכיה ממודנה בספרו מעבר יבק תומך במנהג זה ומחזק אותו במקורות קבליים, את דבריו העתיק הרב יחיא צאלח בפירושו לתכלאל.
מקור הברכה > יום הכיפורים

הרב אפרים זלמן מרגליות והרב אברהם דנציג מביאים שהמנהג הנפוץ לברך את הילדים לפני ההליכה לבית הכנסת.
נוסחים

נוסח הברכה הנפוץ הוא:
לבנים: ישימך אלהים כאפרים וכמנשה.
יברכך ה' וישמרך, יאר ה' פניו אליך ויחונך, ישא ה' פניו אליך וישם לך שלום.
השורה הראשונה היא ציטוט מדברי יעקב במעמד המפגש בינו לבין יוסף ובניו ”וַיְבָרְכֵם בַּיּוֹם הַהוּא, לֵאמוֹר, בְּךָ יְבָרֵךְ יִשְׂרָאֵל לֵאמֹר, יְשִׂמְךָ אֱלֹהִים כְּאֶפְרַיִם וְכִמְנַשֶּׁה” (ספר בראשית, פרק מ"ח, פסוק כ') השורה הבאה היא נוסח ברכת כהנים כלשונה.
לבנות: (במקום השורה הראשונה): ישימך אלהים כשרה, רבקה, רחל ולאה.
גרסה זו מושפעת כנראה מדברי העם לבעז במגילת רות, פרק ד', פסוק י"א, "יִתֵּן ה' אֶת-הָאִשָּׁה הַבָּאָה אֶל-בֵּיתֶךָ, כְּרָחֵל וּכְלֵאָה אֲשֶׁר בָּנוּ שְׁתֵּיהֶם אֶת-בֵּית יִשְׂרָאֵל".
הנחת ידיים על הראש

המנהג המקובל הוא שהאב מניח את ידיו על ראש הילדים בעת הברכה, בדומה למעשה יעקב בעת שבירך את בני יוסף – מנשה ואפרים. הרב יעקב עמדין לאחר שמביא מנהג זה בסידורו כותב שיש לברך בנשיאת ידיים על ראש הילדים. כדבריו כתב גם הרב יצחק למפרונטי ולדעתו יש להניח יד ימין על יד שמאל.
בספרות ההלכה תמהו על מנהג זה שהרי קיים איסור להדיוט לברך את ברכת כהנים ככהן.
מחמת חשש זה, מסופר הגר"א, שהאב לא יניח את שתי ידיו בעת הברכה, אלא יד אחת בלבד. אולם הרב עובדיה בשו"ת יחווה דעת דחה הסבר זה למסופר על הגר"א, ומביא טעמים נוספים להקל, ושכך נהגו המקובלים.
מנהגים נוספים

בקהילות גרמניה היו שנהגו שגם האב וגם האם מברכים את הילדים בליל שבת.
יש שנהגו שהאב מברך את בנו גם לפני כניסתו לחופה, ולהבדיל, סמוך לפטירתו של האב.
במעט קהילות בירך כך המורה את תלמידיו, ובאחרות - רב בית הכנסת את ילדי המתפללים.
בני עדות מזרח אחדות נוהגים שהאב פורס את טליתו על כל צאצאיו בשעת ברכת כוהנים, ומברכם.
הערות שוליים

↑  סדר עבודת ישראל, עמ' 309.
↑  ראו פרשני רש"י, המהר"ל והרא"מ.
↑  תלמוד בבלי, מסכת ברכות, דף ז', עמוד א'
↑  ספר במדבר, פרק כ"ג, פסוק כ'.
↑  מעבר יבק, שפתי רננות, פרק שלשה וארבעים.
↑  מטה אפרים סימן תרי"ט אות ב.
↑  חיי אדם סימן קמד, יט.
↑  עמודי שמים עמוד שמ"ד. ובסידור בית יעקב הנהגת ליל שבת סעיף ז.
↑  אנציקלופדיה פחד יצחק ערך ברכה.
↑  שולחן ערוך, אורח חיים, סימן קכ"ח, סעיף א'.
↑  סידור הגר"א ח"ב סימן פ"ז.
ג'ון קמרון (אדמירל)

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  15 ביוני 1874 לונדון, הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 פטירה:  28 ביולי 1939 (בגיל 65) 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד, הממלכה המאוחדת 
 בן או בת זוג:  Marion Gertrude Granger (14 בפברואר 1906–?) 
 צאצאים:  Marion Eleanora Cameron, Christina Margaret Cameron, Elspeth Fisher Cameron, Alexa Granger Cameron 
 השתייכות:  הצי המלכותי הבריטי הצי המלכותי הבריטי
 תקופת הפעילות:  1887–1929 (כ־42 שנים)
 דרגה:   אדמירל
 פעולות ומבצעים
 מלחמת הבורים  מלחמת העולם הראשונה 
 עיטורים
 חבר במסדר האמבט 
 
אדמירל ג'ון אוון קמרון CB‏, MVO (באנגלית: John Ewen Cameron;‏ 15 ביוני 1874 – 28 ביולי 1939) היה קצין בצי המלכותי שהפך למפקד העליון בחוף סקוטלנד.
ביוגרפיה

קמרון נולד ב-15 ביוני 1874 בלונדון,  הצטרף כקצין בצי המלכותי ב-1887 ונלחם במלחמת הבורים השנייה. הוא שירת במלחמת העולם הראשונה והשתתף בקרב יוטלנד כקפטן הסיירת אה"מ פיטון. לאחר המלחמה פיקד על סיירת המערכה אה"מ טייגר ולאחר מכן על נושאת המטוסים אה"מ גלוריוס.
הוא מונה למפקד העליון, חוף סקוטלנד ב-1928.  הוא הועלה לדרגת תת אדמירל ב-23 במאי 1929 ופרש למחרת. הוא הועלה לדרגת אדמירל ברשימת הגמלאים ב-1 בספטמבר 1933.
הוא התגורר בבנק כריסטון ליד אמבלטון בנורת'מברלנד, שם מת ב-28 ביולי 1939.
משפחתו

ב-1906 התחתן עם מריון גרטרוד גריינג'ר; נולדו להם ארבע בנות.
הערות שוליים

↑  Admiral John Ewen Cameron Royal Navy Flag Officers 1904-1945
1 2 3  Admiral John Ewen Cameron The Peerage.com
1 2  Captains commanding Royal Navy Warships (אורכב 14.07.2015 בארכיון Wayback Machine)
↑  Senior Royal Navy Appointments (אורכב 15.03.2012 בארכיון Wayback Machine)
↑  "Admiral John Ewen Cameron C.B., M.V.O". נבדק ב-21 בינואר 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
גוסטב פלאטו

גוסטב פליקס פלאטו (גרמנית: Gustav Felix Flatow;‏ 7 בינואר 1875 – 29 בינואר 1945), מתעמל יהודי-גרמני. אלוף אולימפי בשתי מדליות זהב. נספה בשואה.
ביוגרפיה

גוסטב פלאטו נולד בעיר ברנט הסמוכה לעיר החופשית דנציג, במזרח פרוסיה. ב-1892 עברה משפחתו להתגורר בברלין. הוא התמחה בתחום התעמלות המכשירים, בעיקר בתרגילי קורה, מקבילים וסוס סמוכות.
גוסטב פלאטו, ובן דודו אלפרד פלאטו, היו שניהם מתעמלים ידועים בגרמניה והתחרו מטעם גרמניה בתחרויות בינלאומיות. הם השתתפו מטעמה באולימפיאדת אתונה (1896), שהייתה האולימפיאדה הראשונה בעידן המודרני. פלאטו זכה בשתי מדליות זהב בתחרויות הקבוצתיות, במקבילים ובמתח, אולם לא זכה במדליות בתחרויות האישיות (בניגוד לבן דודו). בשנת 1899 הודיע על פרישתו מתחום ההתעמלות ופתח עסק בתחום הטקסטיל. הוא ניאות והשתתף גם באולימפיאדת פריז (1900), אך לא זכה במדליות נוספות. כספורטאי שהביא לגרמניה שתי מדליות זהב זכה לכבוד ולהערכה, שהסתיימו באחת, עם עליית המפלגה הנאצית לשלטון.
בשנת 1933, בהיותו בן 58, נמלט גוסטב פלאטו להולנד, עקב יהדותו. בהמשך, עם פלישת גרמניה להולנד נאלץ להסתתר, וחי במחבוא. בערב ראש השנה האזרחי של שנת 1943 נתפס, הוחזק חודשיים במעצר, ובפברואר 1943 נשלח למחנה טרזיינשטט, בו נרצח כבר בשנת 1942 בן דודו אלפרד פלאטו. לפי התיאורים שהה במחנה טרזיינשטט בתנאי חולי ורעב קיצוניים, והגיע עד למשקל הקיצוני של כ-20 ק"ג. הוא נפטר, כפי הנראה בסבל, מעט לפני הגיעו לגיל 70.
כיום, באיחור ניכר, מכבדת גרמניה את זכרם של גוסטב ואלפרד פלאטו. בשנת 1996, עם ציון 100 שנים למשחקים האולימפיים, הוציא הדואר הגרמני בול לזכרם. בשנת 1997 כיבדה עיריית ברלין את זכרם בקריאת אגף באצטדיון האולימפי של ברלין על שמם, וכן בבניית היכל ספורט הנושא את שמם.
גוסטב פלאטו ובן דודו אלפרד פלאטו הונצחו בהיכל התהילה של הספורט היהודי שהוקם בישראל.
האתלטים גוסטב ואלפרד פלאטו, על בול לרגל 100 שנה למשחקים האולימפיים. גרמניה, 1996
ג'ונסבורו (ארקנסו)

| --- | --- |
סמל ג'ונסבורו

מימין למעלה בכיוון השעון: בית המשפט המחוזי, בית בשכונת ווסט וושינגטון, רחוב במרכז העיר ובניין ספריית האוניברסיטה
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 מדינה:  ארקנסו ארקנסו
 מחוז:  קרייגהד
 ראש העיר:  Harold Copenhaver
 שפה רשמית:  אנגלית
 תאריך ייסוד:  19 בפברואר 1859
 שטח:  205 קמ"ר
 גובה:  79 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  78,576 (1 באפריל 2020)
  ‑ צפיפות:  339 נפש לקמ"ר (2012)
 קואורדינטות:  35°49′41″N 90°41′39″W﻿ / ﻿35.82806°N 90.69417°W﻿ / 35.82806; -90.69417
 אזור זמן:  UTC -6
 http://www.jonesboro.org/
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת ארצות הברית מוגדלת) וושינגטון ניו יורק לוס אנג'לס שיקגו סן פרנסיסקו אטלנטה דאלאס יוסטון בוסטון סיאטל מיאמי ה א ט ל נ ט י  ה ש ק ט  מפרץ מקסיקו  קנדה מקסיקו איי בהאמה ג'ונסבורו(למפת ארצות הברית רגילה) וושינגטון ניו יורק לוס אנג'לס שיקגו סן פרנסיסקו אטלנטה דאלאס יוסטון בוסטון סיאטל מיאמי ה א ט ל נ ט י  ה ש ק ט  מפרץ מקסיקו  קנדה מקסיקו איי בהאמה ג'ונסבורו(למפת ארקנסו רגילה) ליטל רוק פורט סמית' פאייטוויל ספרינגדייל קונוויי רוג'רס פיין בלאף טקסארקנה טקסס א ו ק ל ה ו מ ה  מיזורי טנסי מיסיסיפי לואיזיאנהג'ונסבורו(למפת ארקנסו מוגדלת) ליטל רוק פורט סמית' פאייטוויל ספרינגדייל קונוויי רוג'רס פיין בלאף טקסארקנה טקסס א ו ק ל ה ו מ ה  מיזורי טנסי מיסיסיפי לואיזיאנהג'ונסבורו  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
ג'ונסבורו (באנגלית: Jonesboro) היא העיר הגדולה ביותר והבירה של מחוז קרייגהד שבמדינת ארקנסו שבארצות הברית. ג'ונסבורו היא עיר אוניברסיטאית, בה שוכנת אוניברסיטת מדינת ארקנסו (Arkansas State University) והיא הגדולה בערי חלקה הצפוני של ארקנסו ובאזור הדלתה של נהר הארקנסו. זוהי העיר החמישית בגודל אוכלוסייתה בארקנסו. היא מהווה מרכז אזורי לתעשייה, חקלאות, בריאות, חינוך וסחר.
היסטוריה

האזור בו שוכנת ג'ונסבורו היה מיושב במשך אלפי שנים על ידי האינדיאנים. בעת הגעתם של האירופאים, נמנו על השבטים ההיסטוריים באזור שבטי האוסגה, הקאדו והקוופאו. משפתו של זה האחרון נלקח שמה של מדינת ארקנסו. לסוחרים ומניחי המלכודות הצרפתים והספרדים היה קשר עם שבטים אלו.
לאחר שארצות הברית רכשה את האזור הזה במסגרת רכישת לואיזיאנה ב-1803, עשו מתיישבים אמריקאים את דרכם לאזור בו שוכנת כיום ג'ונסבורו. הללו החלו לתור, לצוד, להניח מלכודות ולסחור עם שבטי האינדיאנים המקומיים. התיישבות קבע בג'ונסבורו עלתה על הקרקע זמן קצר לאחר שנת 1815.
ב-1859 סופחו שטחים ממחוזות גרין, מיסיסיפי ופוינסט הסמוכים כדי ליצור את מחוז קרייגהד. ג'ונסבורו יועדה להיות בירת המחוז המקורית. עם הגידול באוכלוסייה במערב המחוז, הוגדרה בנוסף העיר לייק סיטי כבירה משנית של המחוז. ב-1859 מנתה אוכלוסיית ג'ונסבורו 150 תושבים. העיר נקראה על שמו של הסנאטור ויליאם א. ג'ונס, כהוקרה לתמיכתו בייסוד מחוז קרייגהד. במקור נכתב השם Jonesborough, אך מאוחר יותר קוצר שם העיר לאיות הנוכחי.
בסוף המאה ה-19 ניסתה העיר לפתח את מערכת המשפט שלה ואת התשתית העירונית במרכז העיר. זמן קצר לאחר שהיא הפכה להיות בירת המחוז, אותרה הנקודה הגבוהה ביותר בעיר והיא יועדה לבניית בניין בית המשפט. תוכנית זו התעכבה למשך כמה שנים עקב ההפרעה שנגרמה מהבנייה לפעילות ציד הצבאים של המקומיים. בנייתו של בניין בית המשפט הראשון הושלמה לבסוף, אך ב-1869 הוא חרב בשריפה. כמבנה חלופי נשכר מבנה תעשייתי מעבר לרחוב, אך ב-1876 גם הוא עלה באש. בניין חדש שנבנה באותו מקום נשרף גם הוא ב-1878 בשריפה שכילתה את רוב מרכז ג'ונסבורו. זמן קצר לאחר מכן נבנה משכן חדש לבית המשפט שעומד על תילו עד היום.
מסילת הרכבת הדרום-מערבית של סנט לואיס, שהייתה ידועה גם בשם "מסילת חגורת הכותנה", נסללה דרך ג'ונסבורו והיא עברה מדרום למרכז העיר. במסע הבכורה של הרכבת, היא נתקעה והיה צורך לשאת את הסחורות שהובלו בה. מסילה זו קישרה את העיר סנט לואיס עם מקומות שונים בארקנסו ובטקסס. בהמשך נסללו מסילות נוספות שהתחברו לג'ונסבורו, כולל מסילת סנט לואיס – סן פרנסיסקו והמסילה שקישרה את מיזורי אל חוף האוקיינוס השקט. חלק מהמסילות הללו פעילות עד היום.
ב-1899 הוקם בעיר בית הספר המחוזי. ב-1900 הוקם המרכז הרפואי האזורי סנט ברנרד. באותה שנה נפתחה חנות הכולבו הראשונה בעיר. ב-1904 נפתחו קולג' וודלנד ושני בתי ספר נוספים. ב-1909 נפתח קולג' מדינת ארקנסו (כיום אוניברסיטת מדינת ארקנסו). בנייתן של שתי הכנסיות הראשונות בעיר החלה בעשור השני של המאה ה-20. הכנסייה הבפטיסטית הראשונה הוקמה ב-1911 והכנסייה המתודיסטית הראשונה ב-1916.
ב-10 בספטמבר 1931 אישר מושל המדינה, הארווי פרנל, למשמר הלאומי של ארקנסו לפעול בג'ונסובורו כדי להתערב בהתנגשות בין ג'ו ג'פרס לבין דאו ה. הרד, הכומר של הכנסייה הבפטיסטית. תומכיו של ג'פרס תקפו גם את ראש העיר ואת מפקד המשטרה והאירוע סוקר בעמוד הראשי של הניו יורק טיימס.
במהלך המאה ה-20 החלה כלכלת העיר להתגוון והקמתם של מפעלי תעשייה אפשרה את התפתחותה של העיר מעבר לתרבות הכותנה. בנוסף, משכה האוניברסיטה לעיר אוכלוסייה משכילה.
ב-24 במרץ 1998 בוצע טבח בבית ספר בעיר על ידי שני נערים בני 11 ו-13 שירו על תלמידים בבית הספר תוך כדי שהם תופסים מחסה בחורשה סמוכה. השניים הרגו ארבעה תלמידים ומורה אחד ופצעו עשרה בני אדם.
הערות שוליים

↑  "Craighead County Arkansas Genealogy Trails". Genealogytrails.com. 2006-03-03. Retrieved 2012-08-13.
↑  Gannett, Henry (1905). The Origin of Certain Place Names in the United States. Govt. Print. Off. p. 170.
↑  "From wild talk and friendship, to five deaths in schoolyard"., New York Times (March 29, 1998)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007562016905171  GND: 4433326-2  LCCN: n81131896  MusicBrainz: 9f6fa220-2d55-457d-a8b0-8116d9b306e7  SUDOC: 20419198X  VIAF: 240584752   WorldCat (עם VIAF): 240584752
גוסטב פון קאהר

פון קאהר (משמאל) עם אריך לודנדורף (במרכז) ב-1921
גוסטב ריטר פון קאהר (בגרמנית: Gustav Ritter von Kahr; ‏29 בנובמבר 1862 - 30 ביוני 1934) היה פוליטיקאי גרמני שמרני ששימש כראש ממשלת בוואריה מהשנים 1920 עד 1921.
הערות שוליים

↑  David Clay Large, The Politics of Law and Order, in Transactions, American Philosophical Society (vol. 70, Part 2, 1980), pages 20 and 38
↑  David Clay Large, The Politics of Law and Order, in Transactions, American Philosophical Society (vol. 70, Part 2, 1980), pages 36-37
↑  David Clay Large, The Politics of Law and Order, in Transactions, American Philosophical Society (vol. 70, Part 2, 1980), page 69
↑  David Clay Large, The Politics of Law and Order, in Transactions, American Philosophical Society (vol. 70, Part 2, 1980), pages 73-74
↑  Joachim C. Fest, Hitler, page 174
↑  Joachim C. Fest, Hitler, page 175
↑  Joachim C. Fest, Hitler, page 177
↑  Anthony Kauders, Democratization and the Jews: Munich, 1945-1965, page 39
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007594599105171  PLWABN: 9811544838005606  BnF: cb16646373b (data)  GND: 119446901  ISNI: 0000 0000 4916 4912  LCCN: nr2001041595  NTA: 306141442  VcBA: 495/358963  VIAF: 44230392   WorldCat (עם VIAF): 44230392
ברכת בתולים

ברכת בתולים או אשר צג אגוז, היא ברכה שהוזכרה כבר בזמן הגאונים, שיש לבעל לברך לאחר הבעילה הראשונה שבעל חתן את אשתו הבתולה, וקרע את בתוליה. ברכה זו לא הוזכרה בתלמוד, אך הובאה בחלק מספרי הראשונים.
כיום יש שנוהגים לברכה אך בלא הזכרת שם ומלכות.
מקור הברכה

ברכה זו הוזכרה כבר בחיבורי הגאונים כדוגמת בעל הלכות גדולות, וכן הביאה רבנו תם בספר הישר בשם רבי יהודאי גאון.
מועד הברכה

בשולחן ערוך כתב שיש לברך ברכה זו רק לאחר שראה הבתולים, ובספר חלקת מחוקק כתב שהטעם שאין לברך קודם לבעילה מדין 'עובר לעשייתן', הוא מטעם שאינו יודע האם אכן שמרה בתוליה.
מתשובות הרמב"ם עולה שבחלק מהמקומות המנהג היה שהחתן אינו יוצא מביתו במשך שבעת ימי המשתה שלאחר החתונה, ובשבת הציבור היה נאסף לשם להתפלל או לברכו, ואחד מהם היה מברך ברכה זו על כוס יין ועל בשמים.
במקומות אחדים נהגו שלא לחתום על הכתובה עד לאחר בעילת המצווה, ורק במעמד ברכת הבתולים, חתמו על הכתובה.
התנגדות לברכה

התנגדות לברכה הובעה משני גורמים. האחד, מפני שזו ברכה שלא נזכרה בתלמוד, ולדעת פוסקים רבים לא ניתן לחדש ברכות שלא מופיעות בתלמוד, ומשכך, זו ברכה לבטלה. מלבד זאת, הרמב"ם התנגד לברכה גם בשל האזכור הפומבי של הבתולים (על פי המנהג בימיו לברך את הברכה בציבור) דבר המהווה חוסר צניעות, ואף כתב שיש לבטלה:
"ברכה הנקראת ברכת בתולים, הרי היא ברכה לבטלה בלא ספק, נוסף להיותה מנהג מגונה מאוד, שיש בו מחוסר הצניעות ומזניחת קדושת הדת וטהרתה מה שאין למעלה ממנו, רוצה לומר אותה התקהלות מגונה שקוראים קידוש בתולים. ואסור למי שיש בו יראת שמים או צניעות לבוא אליו בשום פנים"
מחמת חשש זה, יש שכתבו לברך ברכה זו בין בני הזוג לאחר שמצא בתולים ולא בציבור, כדי למנוע את בעיית הצניעות.
הברכה בימינו

בשולחן ערוך הביא ברכה זו בשם יש אומרים: ”ויש אומרים שאחר שמצא בתולים מברך: "ברוך אתה ה' אלהינו מלך העולם, אשר צג אגוז בגן עדן”. אמנם הרמב"ם והרי"ף לא הזכירו ברכה זו. יש שכתבו שטעם הדבר הוא משום שהברכה לא נזכרה בתלמוד, ואין לנו לחדש ברכות מעצמנו.
כיום יש שנהגו שלא לברכה כלל, ויש נוהגים לברכה בלא  הזכרת שם ומלכות.
ראו גם

בתולה (הלכה)
לקריאה נוספת

ישראל מ' תא-שמע, "ברכת בתולים", בתוך התפילה האשכנזית הקדומה: פרקים באופייה ובתולדותיה, הוצאת מאגנס, ירושלים תשס"ג, עמ' 181–187.
כתב יד, ברכת בתולים, מאה 15, בודפשט, בפרויקט "כתיב" באתר הספרייה הלאומית
הערות שוליים

↑  הלכות גדולות, תחילת הלכות כתובות
↑  סימן מה.
↑  שולחן ערוך, אבן העזר, סימן ס"ג, סעיף ב'.
↑  שו"ת הרמב"ם (בלאו) סימן רז.
↑  כך עולה מסילוק של ר' אמיתי בן שפטיה, המצוטט במאמרו של תא-שמע (להלן, 'לקריאה נוספת').
↑  תשובות הרמב"ם בפאר הדור סי' קכט, ואיגרות הרמב"ם (שילת), כרך ב עמ' תקצד.
↑  שו"ת הרמב"ם (בלאו) סי' רז.
↑  רא"ש, מסכת כתובות, פרק א, סימן טו. שולחן ערוך, אבן העזר, סימן ס"ג.
↑  דרישה על ארבעה טורים, אבן העזר, סימן ס"ג.
↑  חידושי המהרש"ל על הטור אבן העזר שם, ובערוך השולחן אבן העזר סג י.
| ברכות |
| --- | --- | --- |
| ברכות הנהנין | המוציא לחם מן הארץ • בורא מיני מזונות • בורא פרי הגפן • בורא פרי העץ • בורא פרי האדמה • שהכל נהיה בדברו  • ברכות הריח |  |
| ברכות השבח | אשר יצר • אלוהי נשמה • ברכות השחר • ברכת החמה • ברכת הלבנה • משנה הבריות • ברכת האילנות • ברכת הגומל • הטוב והמיטיב • ברכת הנסים • שהחיינו |  |
| ברכות הראייה | ברכת המלכים • ברכת הים הגדול • חכם הרזים • שחלק מחכמתו ליראיו • שנתן מחכמתו לבשר ודם • שככה לו בעולמו  • עושה מעשה בראשית • שכוחו וגבורתו מלא עולם • זוכר הברית • ברכת מחיה המתים •  אשר יצר אתכם בדין • מציב גבול אלמנה |  |
| ברכות המצוות | ברכות התורה • ברכת השחיטה • ברכת אירוסין • ברכת לשמור חוקיו • ברכת לישב בסוכה |  |
| ברכה אחרונה | ברכת המזון • מעין שלוש • בורא נפשות |  |
| ברכות שונות | ברכת בתולים • ברכת חתנים  • ברכת מעין שבע • ברוך דיין האמת • ברכת הגשמים • ברוך שפטרני מעונשו של זה • בורא מאורי האש • ברכת השיר • ברכת ברוך ה' לעולם • ברכת אבלים • ברכת רופא חולים |  |
| דינים כלליים | מאה ברכות • ברכה שאינה צריכה • ברכה לבטלה • הפסק • תוך כדי דיבור • שם ומלכות • שומע כעונה • ספק ברכות להקל • תדיר ושאינו  תדיר • עובר לעשייתן • ברכה הסמוכה לחברתה • עניית אמן • ברוך הוא וברוך שמו • סדר קדימה בברכות |  |
| חיי אישות ביהדות |
| --- | --- | --- |
| סדר הנישואין היהודי | שידוך • אירוסים • שטר תנאים • קידושין • חופה וקידושין • ברכת אירוסין • כתובה • חדר ייחוד • שבע ברכות • בעילת מצווה • ברכת בתולים |  |
| מצוות והלכות בזוגיות | פרייה ורבייה • לידה בהלכה • שאר כסות ועונה • יחסי אישות • איסור משכב עם נידה • איסור עריות • לא תנאף • שיור • הוצאת זרע לבטלה • ביאה שלא כדרכה • ביאה דרך איברים |  |
| טהרת המשפחה | דם בתולים • דם חימוד • נידה • זבה • שומרת יום כנגד יום • יולדת  • פולטת שכבת זרע • רואה כתם • רואה מחמת תשמיש • פרישה סמוך לווסת • הפסק טהרה • שבעה נקיים • טבילה • בדיקת עד |  |
| צניעות | שמירת נגיעה • איסור הסתכלות בערווה • איסור ייחוד • כיסוי ראש לנשים |  |
| מסכתות בסדר נשים | יבמות • כתובות • נדרים • נזיר • סוטה • גיטין • קידושין |  |
ג'וזף דנקס

| --- | --- |

 לידה:  17 ביוני 1962  (בן 62) ביי סיטי (אנ'), מישיגן, ארצות הברית
 מדינה:  ארצות הברית
ג'וזף מרטין דנקס (באנגלית: Joseph Martin Danks, נולד ב-17 ביוני 1962) הוא רוצח סדרתי ורוצח המונים אמריקאי אשר רצח לפחות שישה מחוסרי בית במהלך שנת 1987 בשכונת קוריאה טאון (אנ') שבלוס אנג'לס, רציחות שבגינן הורשע ונידון למאסר עולם במתקן העונשין של קליפורניה (אנ') בטהצ'פי (אנ'), אולם לאחר שרצח גם את שותפו לתא, וולטר הולט בן השישים ושבע, נשפט בשנית ונידון למוות ב-1990, וכיום הוא ממתין לביצוע גזר דינו באגף המוצאים להורג של בית הסוהר סן קוונטין.
הרציחות

עם הגעתו ללוס אנג'לס החל דנקס לרצוח מחוסרי בית שונים בהם נתקל ברחבי שכונת קוריאה טאון (אנ'), כאשר המודוס אופרנדי לפיו פעל היה כרוך בדקירת קורבנותיו בגבם בחוזקה רבה והימלטות מזירת הפשע.
האדם הראשון שרצח היה כריסטופר מייקל פורסבלייד בן הארבעים, בו פגש ב-6 בינואר 1987 ברחוב ורמונט אבניו (אנ'). כעבור שמונה ימים ביצע רצח כפול לאחר שדקר למוות את אייזק דייוויס בן החמישים ושמונה וכעבור פחות משלוש שעות גם את ג'ון צ'ארלס קובל בן החמישים וחמש. כעבור יומיים רצח אלמוני לא מזוהה שנאמד להיות בן כארבעים ושלוש.
מעטה הסודיות של דנקס דעך לאחר שכעבור יום תקף את אלמונד לורד בן השישים וארבע אשר נאבק בו בפראות והצליח להימלט, בטרם מסר תיעוד מפורט אודות דנקס לידי המשטרה, אשר סייע רבות בבניית קלסתרון של פניו. קורבן נוסף שהצליח לחמוק מבין ידיו היה ג'יימס ליונס בן החמישים ושמונה אשר פגש בדנקס ב-20 בינואר. הלה דקר אותו מספר פעמים אך הוא שרד את פציעותיו.
מספר שעות לאחר שניסה לרצוח את ליונס רצח דנקס מחוסר בית נוסף בשנות החמישים לחייו שזהותו מעולם לא התבררה. היה זה הרצח היחיד אשר נצפה בידי עד, אשר רדף אחרי דנקס לאורך מספר בניינים בטרם נעצר ודיווח על כך למשטרה.
מעצר

בעזרת סיועם של שני מחוסרי הבית אשר נמלטו מידיו של דנקס וכן העד הבודד אשר חזה ברצח האחרון שביצע, הצליחה המשטרה לעלות על עקבותיו ובבוקר ה-20 בינואר לכדה אותו לאחר שנכנע ללא כל התנגדות. לפני כן ניסה דנקס להיפטר מכלי הנשק בעזרתו ביצע את הרציחות, סכין מטבח, אותה עטף בנייר עיתון בטרם זרק אותה, על אף שנמצאה מאוחר יותר במהלך חיפושי המשטרה.
בראשית חקירתו ויתר דנקס על זכויות מירנדה להן היה זכאי והודה ישירות בששת הרציחות. הראייה המרכזית אשר שימשה נגדו, מלבד הודאתו, הייתה הסכין בה השתמש כדי לרצוח את קורבנותיו, שאורכה ורוחבה התאימו לעומק הפציעות שנמדדו בגופות הקורבנות. לאחר מעצרו שוחרר כריסטופר ג'ון ריגל בן השלושים וארבע אשר הפך לחשוד אפשרי בגין הרציחות והוחזק במשמורת במשך מספר ימים.
בהמשך חקירתו הודה דנקס ברצח נוסף, לכאורה, אותו המשטרה לא הצליחה לאמת, של אדם בשם אדווין טרוחילו אותו דקר למוות בסנטה מוניקה בשעה שחווה התקף זעם ביום חג המולד לאחר שלא הורשה לישון בבית מחסה לדרי רחוב בשל צפיפות יתר. בנוסף, טען כי המניע שהוביל אותו לרצוח את שאר קורבנותיו היה תחושת איבה שחש כלפי ”בטלנים מלוכלכים ומטונפים”.
משפט > משפט בגין רציחות מחוסרי הבית

בראשית המשפט במרץ 1988 התבקש דנקס לקבל הסדר טיעון שהוצע מטעם הפרקליטות, במהלכו יודה באשמה בתמורה לכך שהתביעה לא תדרוש את עונש המוות עבורו, אך סירב. לאורך ההליכים נותר עצור בבית הכלא המחוזי והחל להפגין סימנים של פרנויה קיצונית אשר הובילו אותו לפתח חששות כנגד סגל הסוהרים. תחילה התלונן כי המזון שהוגש לו הורעל, ובהמשך טען כי הידוענים ברט ריינולדס וג'וני קרסון שהו יחד עמו בתאו ועשו את צורכיהם בתוך מזונו. כמו כן האשים את הנהלת הכלא בהפעלת מניפולציות פסיכולוגיות נגדו באמצעות שידור מוזיקה דרך מצלמות האבטחה של המוסד. הפרעותיו הטורדניות נמשכו אף הן באותה העת, ודנקס נהג לסדר את תאו בקפדנות ולצחצח את שיניו עד כעשר פעמים ביום. במהלך אחד משימועיו המשפטיים תקף את עורך דינו בעזרת מברשת שיניים אליה חיבר סכיני גילוח, אך פצע אותו רק באופן שטחי.
באחרית אותה שנה הסכים דנקס לקבל את הסדר הטיעון של הפרקליטות בעצת עורך דינו. הוא הודה באשמת ששת הרציחות ונידון למאסר עולם עם אפשרות לשחרור מוקדם לאחר כ-156 שנים. בשל מצבו הנפשי הרעוע הועבר תחילה לבית החולים המדיני אטאסקדרו (אנ') בו שהה בין יוני 1989 למרץ 1990. בזמן שהותו במקום אובחן כסובל מסכיזופרניה פרנואידית וכן מהפרעת אישיות אנטיסוציאלית, ומנת המשכל שלו הוערכה בכ-106. בנוסף עבר סדרה של בדיקות נוירולוגיות על מנת להעריך האם נמצאה ציסטה במוחו, אשר השיבו תוצאות שליליות. בתום הטיפול השתפר מצבו הנפשי וב-23 באוגוסט אותה שנה הועבר למתקן העונשין של קליפורניה בטהפצ'י.