stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
משה דב וולנר
תולדות חייו

נולד בארד שבהונגריה (כיום ברומניה) לרב צבי יהודה ורחל וולנר. אביו כיהן כרב הכפר פולופסלש (אנ'). בילדותו נדדה משפחתו ברחבי הונגריה בשל מאורעות מלחמת העולם הראשונה. למד במשך שמונה שנים אצל הרב דב לבלוביץ' אב"ד קישקרש, בעל 'דיבובי חן', והוסמך על ידו. לפני פטירתו, כתב עליו הרב לבלוביץ': "מובטחני שתהיה בעז"ה לאילנא רברבא בישראל, ותזכה להרביץ תורה ויראת שמים לישראל בערך יותר גדול מאשר זכיתי אני". לאחר מכן למד אצל הרב יוסף אלימלך כהנא, אב"ד אונגוואר וצעהלים. לאחר מכן עבר ללמוד בישיבת פרשבורג אצל הרב עקיבא סופר ("דעת סופר"), שם למד גם מבנו הרב אברהם שמואל בנימין סופר, בעל "חשב סופר" ועוד. נסמך גם על ידי רבה של אויהל, הרב דוד דב מייזליש והתמנה לדיין בבית דינו של הרב ישעיה קאליש. בשנת ה'תרצ"ו (1936) נשא את מרים, בתו של הרב ישראל ולץ רבה של פשט, ועבר לגור בסמוך לחותנו בבודפשט. בבודפשט כיהן כרב קהילה במשך כ-15 שנה, עד תחילת שואת יהודי הונגריה. הוא שהה במספר מחנות ריכוז והשמדה, והיה כמעט היחיד מכל משפחתו ששרד את השואה. לאחר השואה פגש את אשתו, בנותיו וחותנו, והצטרף לחותנו בהנהגת שרידי הקהילה בבודפשט ובניהול בי"ד מיוחד לענייני עגונות שהקים בעיר.
בשנת ה'תשי"א (1951) עלה לארץ ישראל והתמנה לכהן כרב המושב שפיר, שהיה מאוכלס בעולים דתיים רבים מהונגריה. בבואו לארץ התקרב למספר אדמו"רים, בהם האדמו"ר מבעלזא רבי אהרן רוקח, רבי יקותיאל יהודה הלברשטאם מקלויזנבורג ורבי יחזקאל שרגא ליפשיץ הלברשטאם מסטרופקוב. הצטרף ל"חבר הרבנים שעל ידי הפועל המזרחי", ובמסגרת זו פרסם מאמרים רבים בקובצי "התורה והמדינה". בשנת ה'תשי"ג (1953) החל לכהן כרב אשכנזי ראשי וראש אבות בתי הדין באשקלון (שנקראה אז "מגדל גד" ו"מגדל אשקלון"), שהייתה אז עיר צעירה ומאוכלסת ברובה בעולים חדשים. הוא הקים בעיר מוסדות תורה, מקוואות, בתי כנסת ומערכת כשרות. כיהן בתפקיד זה במשך למעלה מ-25 שנה, כאשר בשנת ה'תשט"ו הצטרף אליו הרב הספרדי נתן פרג'ון (עד שנת ה'תשי"ט) ומשנת ה'תש"ך הצטרף אליו כרב ספרדי הרב יוסף שרביט. בשנת ה'תש"ם (1980) פרש לגמלאות (החליפו בתפקיד הרב יוסף חיים בלוי). הוא התגורר לתקופה קצרה בפתח תקווה ולאחר מכן בשכונת קריית משה בירושלים, שם התגורר עד לפטירתו בכ״א באב ה'תשס"ז (11 באוגוסט 2007). נקבר בחלקת הרבנים בהר המנוחות סמוך לקבר חותנו.
משפחתו

בנו, הרב צבי יהודה, הוא ראש כולל צאנז-קלויזנבורג בבני ברק ואב"ד תל אביב בעבר. נישא לרחל, בתו של חה"כ לשעבר הרב שלמה יעקב גרוס.
בתו חיה שרה נישאה לברוך, בנו של הדיין הרב יונה שיבר מרחובות.
בתו צביה נישאה ליעקב דוד גולדרינג, נכדו של הרב נח גד וינטרוב.
ספריו

חמדת צבי (לעיתים: שאילת חמדת צבי)- שו"ת, חמישה כרכים. הספר זכה להסכמות מחותנו, מהאדמו"ר מקלויזנבורג ומהרב יצחק יעקב וייס, בעל 'מנחת יצחק'.
דרושים לחפציהם- דרושים על התורה והמועדים, שלושה כרכים.
אמרי חמודות- על השבת והמועדים. חלק א'- ענייני דרוש על השבת והמועדים. ח"ב- בירורי הלכה בענייני שבת ומועד.
חמדת הלבבות- על ספר תהלים.
פרסם מאמרים רבים בקובצי "התורה והמדינה" של "חבר הרבנים שע"י הפועל המזרחי" ו"פרי הילולים" של ישיבת צאנז-קלויזנבורג.
הערות שוליים

↑  קדמו הרב חיים דוד כהנא שכיהן כרבה של מגדל גד למשך כשנה.
↑  אישים ומוסדות, מעריב, 12 בדצמבר 1962, עמ' 15
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007313121805171  ISNI: 0000 0000 6846 0290  LCCN: n85210337  VIAF: 97439488   WorldCat (עם VIAF): 97439488
ממלכתיות

ערך זה עוסק בגישה אידאולוגית-פוליטית של דוד בן-גוריון. אם התכוונתם להשקפה דתית מבית מדרשו של הרב קוק, ראו .
ממלכתיות הייתה כינויה של גישת דוד בן-גוריון - בתמיכת מפא"י ומפלגות הימין והמרכז - שצידדה בהעברת מרכז הכובד של ההכרעות שעניינן אופייה והתנהלותה של המדינה, ממוסדות המפלגות, התנועות וההסתדרות אל מוסדות מדינת ישראל. הכוונה היא להתקנתה של מדינה מסודרת מודרנית - לאחר ההשתחררות מהכיבוש הבריטי, וזאת ע"ב סדרה של סטייט-ריפורמס, כמו בפרוסיה שאחרי המלחמות הנפוליאוניות.
הגישה העניקה למעשה ביטוי אידאולוגי להעברת מרכזי השליטה במדינה מהמוסדות החברתיים שניהלו את היישוב לממשלה ולביסוס ריבונותה של המדינה. שורשיה של הגישה נעוצים בתפיסה שדגלה במעבר "ממעמד לעם" והדגישה את תפקידיה הלאומיים של מפא"י על חשבון תפקידיה התנועתיים. פירוק הפלמ"ח, חקיקת חוק חינוך ממלכתי שביטל את שיטת הזרמים בחינוך והלאמת לשכות העבודה נתנו ביטוי למעבר מתנועתיות לממלכתיות.
בשנות ההנהגה של לוי אשכול, גולדה מאיר ויצחק רבין בכהונתו הראשונה, 1963-1977 אושררו ובוצרו עקרונות ממלכתיים אחדים, בעיקר כאלה הנוגעים לפן המשפטי של הממלכתיות וכאלה הנוגעים לזכויות אדם. כך למשל בוטל הממשל הצבאי, נחקקו חוקי יסוד שהסדירו את מעמד רשויות השלטון, כונן מוסד ועדת החקירה הממלכתית ומעמדם של בג"ץ ושל היועץ המשפטי לממשלה התעצם.
בתחום הבריאות נשמר מעמדם של הגופים התנועתיים והמפלגתיים, ורק בשנת 1995 חל שינוי בתחום זה, עם כניסתו לתוקף של חוק ביטוח בריאות ממלכתי, שניתק את הקשר ההדוק בין ההסתדרות הכללית (ובעקיפין מפלגת העבודה) לקופת חולים כללית, ואת הקשר הדומה בין הסתדרות העובדים הלאומית לקופת חולים לאומית. צעד זה הרים תרומה חשובה להקניית מעמד ממלכתי לשירותי הבריאות, אם כי נמשכת אספקתם מטעם גופים עצמאיים (קופות החולים), ולא ישירות מטעם המדינה. קבלת שירותי בריאות מקופת חולים מסוימת חדלה להיות תלויה בחברות בארגון העובדים השולט בקופה. אספקת השירותים מטעם גופים עצמאיים אין בה כדי לפגוע בעקרון הממלכתיות, כל עוד ניהול של גופים אלה כפוף לשיקולים ממלכתיים ולא לשיקולים תנועתיים.
לקריאה נוספת

ניר קידר, ממלכתיות: התפיסה האזרחית של דוד בן-גוריון, יד יצחק בן-צבי ומכון בן-גוריון לחקר ישראל והציונות, 2009.
עופר שיף ותמר הרמן (עורכים), כ"א מחשבות על ממלכתיות ישראלית, האוניברסיטה הפתוחה ומכון בן-גוריון לחקר ישראל והציונות, 2023.
אדם רז, משטר היד הקשה: דוד בן-גוריון, פולמוס הממלכתיות והמחלוקת הפוליטית על תוכנית הגרעין הישראלית, כרמל, ירושלים, 2019.
אבי בראלי, מפא"י בראשית העצמאות: 1948-1953, יד יצחק בן-צבי, ירושלים 2007.
אבי בראלי וניר קידר, ממלכתיות ישראלית, המכון הישראלי לדמוקרטיה, ירושלים 2011.
ניר קידר, בן-גוריון והחוקה: חוקתיות, משפט ודמוקרטיה במשנתו של ראש הממשלה הראשון. אוניברסיטת בר-אילן, רמת גן 2015.
סומו-ימם

סוּמוּ-יַמַם או סֻמֻיַמַם היה שליטה של מארי. הוא שלט בין השנים 1795/4 - 1793/2 לפסה"נ. היה בן לשושלת השליטים האמורים של מארי שנוסדה על ידי יגיד-לים מאיגוד השבטים בני שמאל. שלטונו נמשך כעשרים חודשים.
הוא היה בנו של יחדון-לים ונכדו של יגיד-לים. בסוף שלטונו עמד יחדון-לים בראש קואליציה של 12 שליטים אשר נלחמו בשמשי-אדד הראשון, אך הוא נחל כישלון בקרב והודח מכס המלכות על ידי סומו-ימם.
הוא מוזכר במכתב אשר כתב ישמח-אדד לאל נרגל:
...
('6-'9) סומו-ימם ה[ח]ל לעשות (את הרע) ממש [כ]מו אב[י]ו יח'דון-לים, ומעשים (רעים) שאין כמוהם [עשה] במו ידיו: את מקדשך, אשר ב[נו] המלכים הקודמים, הוא החריב ועשה (ממנו) ארמון לאשתו.
('10-'13) באת והבאת [או]תו למשפט (על מעשיו), ועבדיו הרגוהו. את כ[ל] גדת הפרת (ממלכת מארי) הע[ב]רת [לי]דיו של סמסי-אדו.
מתוך מכתב זה עולה כי סומו-ימם גירש את אביו ולבסוף, לאחר תקופת שלטונו הקצר הוא נרצח על ידי משרתיו. כנראה הוא היה וסאל של שמשי-אדד הראשון והוא הפר את הברית ביניהם וזאת הייתה העילה לרציחתו. לאחר רציחתו השתלט שמשי-אדד הראשון על מארי ומינה את בנו הצעיר ישמח-אדד בתור שליטה של מארי.
הישגיו היחידים בתקופת שלטונו הקצר, כפי שעולה משמות השנים של שלטונו הם: ביצור שתי ערים, חלבת וסגרתום.
לקריאה נוספת

נתן וסרמן ויגאל בלוך, האמורים: מסופוטמיה בראשית באלף השני לפנה"ס, כרמל, 2019
משה ענבר, נבואות, בריתות ושבטים בתעודות מארי, מוסד ביאליק, 2007
הערות שוליים

↑  וסרמן ובלוך, עמ' 291.
1 2  ענבר, עמ' 6.
↑  וסרמן ובלוך, עמ' 273.
↑  וסרמן ובלוך, עמ' 260 (הערה 37).
↑  ישנה טביעת חותם, כנראה מתקופת שלטונו של זימרי-לים המציינת כי אביו של יחדון-לים, היה אדם בשם חַ'דני-אַדּוּ, וסרמן ובלוך, עמ' 286
↑  ציטוט מובא מתוך:וסרמן ובלוך, עמ' 281.
↑  ענבר, עמ' 8.
עדיאל שרמר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  7 במרץ 1965 (בן 59) ירושלים 
 ענף מדעי:  היסטוריה 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 מנחה לדוקטורט:  משה דוד הר
 מוסדות:  אוניברסיטת בר-אילן 
 פרסים והוקרה:  פרס מיכאל ברונו (2011) 
 
עדיאל שרמר (נולד ב- 7 במרץ 1965) הוא פרופסור מן המניין במחלקה להיסטוריה של עם ישראל באוניברסיטת בר-אילן, עומד בראשות מרכז הלפרן למחקרי תודעה עצמית במסורת היהודית באוניברסיטת בר-אילן, ועמית מחקר במכון הרטמן. תחומי מחקריו העיקריים הם היסטוריה חברתית של עם ישראל בתקופת הבית השני, המשנה והתלמוד, כתות וזרמים ביהדות, מחשבת חז"ל, מחקר היסטורי של ההלכה, ובתאוריות של המשפט.
מינויים אקדמיים

ראש מרכז הלפרן למחקרי תודעה במסורת היהודית, אוניברסיטת בר-אילן
חבר ועדת המערכת של Journal of Ancient Judaism Supplement Series
חבר בקבוצת המחקר "Jewish Culture in the Ancient World" (תרבות יהודית בעולם העתיק - מיסודה של הקרן למדעי הרוח)
חבר באיגוד ההיסטוריונים של העת העתיקה (Historians Ancient of Association)
חבר באיגוד הבינלאומי לחקר הדת, הספרות והתרבות (ISRLC)
ספריו

זכר ונקבה בראם: הנישואים בשלהי ימי בית שני ובתקופת המשנה והתלמוד, הוצאת מרכז זלמן שזר, ירושלים תשס"ד.
BrothersEstranged: Heresy ,Christianity, and Jewish Identity in Late Antiquity, New York and Oxford: Oxford University Press, 2010,
מעשה רב: שיקול הדעת ההלכתי ועיצוב הזהות היהודית, אוניברסיטת בר-אילן, רמת-גן, 2019.
הערות שוליים

↑  תקציר ספר, באתר צומת ספרים
↑  קטלוג ספרים, באתר הספרייה הלאומית
↑  פרסומים, באתר המחלקה להיסטוריה של עם ישראל, אוניברסיטת בר-אילן
↑  קורות חיים, באתר המחלקה להיסטוריה של עם ישראל, אוניברסיטת בר-אילן
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007281511005171  LCCN: n96081059  NTA: 326791779  SUDOC: 147712106  VIAF: 59322734   WorldCat (עם VIAF): 59322734
שמעון ראם

שמעון ראם ( נולד ב-24 במאי 1940) הוא פעיל חברתי, סופר ויקיר העיר חיפה.
ביוגרפיה

ראם נולד בפתח תקווה ולמד בבית הספר שארית ישראל בפתח תקווה ובישיבת הדרום ברחובות וכן בסמינר למורים שהיה צמוד לישיבה.
בסוף שנות החמישים, לאחר בקשה אישית של דוד בן-גוריון, ראש ממשלת ישראל דאז, התנדב לשרת בדימונה כמורה ומנהל בבית הספר "עלומים", שהיה בית הספר התיכון הדתי היחיד בדימונה באותה תקופה. באמצע שנות השישים נשלח כשליח עלייה על ידי הסוכנות היהודית לעיר נאפולי שבאיטליה על מנת לנהל את עליית יהודי רומניה לישראל, תפקיד אותו ניהל ביד רמה.[דרוש מקור]
עם שובו לארץ, שירת בשורה של תפקידים במשרד הדתות ובכלל זה עוזר מנכ"ל, מנהל מחלקת הקבורה, ומנהל מחוז חיפה והצפון. באמצע שנות השבעים הקים בהתנדבות בעיירה מעלות, את קריית החינוך הדתית. בתחילת שנות השמונים במסגרת מבצע שלמה ניהל במסגרת משרד החינוך את קליטת עולי אתיופיה בכל מחוז הצפון. לאורך השנים שימש כיו"ר ועד הורים של שלושה בתי ספר והיה חבר בוועד השכונתי של שכונת נווה שאנן בחיפה.
עם צאתו לגמלאות הקים בחיפה בהתנדבות את המדרשה ללימודי המחתרות, שעוסקת במתן הדרכה בבתי ספר ולציבור הרחב על תקופת טרום הקמת המדינה. הקים בבית הספר תל חי בחיפה מוזיאון לתולדות תקופת טרום המדינה. עבור תרומתו הרבה לעיר חיפה הוענק לו ב-2015 תואר "יקיר העיר חיפה"
ראם הוא חבר מרכז ליכוד ופועל רבות להנחלת מורשת זאב ז'בוטינסקי ובית"ר לציבור הרחב ובכלל זה דאג להעביר בכנסת את "חוק זאב ז'בוטינסקי".
מתגורר בנווה שאנן בחיפה.
ספריו

חיפה בלהבות – תולדות האצ"ל בחיפה
לא כולם ידעו את שמם – סיפורם של ילדים שהוסתרו בתקופת השואה אצל משפחות נוצריות
סבא מספר לגל- זיכרונות ילדות אישים מפתח תקווה של שנות ה-40 של המאה שעברה
הקנטוניסטים – על ילדים יהודים שגויסו לצבא הרוסי במאה ה-19 וה-20
הפולש – תיאור אישי בהתמודדות עם מחלת הסרטן
מצבות מספרות בחיפה – תיאור דמויות שונות הקבורות בעיר והשפעתם על ההיסטוריה העירונית והישראלית
השבויות ממלחמת השחרור – קורותיהן של כמאה נשים שנפלו בשבי הירדנים במלחמת השחרור
אוצר הטמפלרים האבוד – רומן לבני הנעורים על אוצר דמיוני קדום והחיפוש אחריו
הגיבורה מהפלמ"ח – רומן לבני הנעורים על חברת פלמ"ח וקורותיה בימי טרום והקמת המדינה
הטנק עולה – אסופת סיפורים קצרים לבני הנעורים
מצבות מספרות באם המושבות – סיפורם של ראשוני פתח התקווה
ממעמקים - רומן לבני הנעורים על לוחמי מלחמת השחרור
הספיטפייר האדום - רומן לבני הנעורים על מטוס אחד וחבורה נחושה של טייסים וטייסות שכנגד כל הסיכויים היו הזרוע האווירית של צה"ל במלחמת השחרור
התרופה – רומן לבני הנעורים המתארת את הדרך למציאת תרופה למחלת הסרטן
יגאל סלע

יגאל סלע, מארס 2010 (עמק הירדן)
יגאל סלע (2 באפריל 1930 - 1 בספטמבר 2024) הוא מחלוצי שמירת הטבע בישראל.
ביוגרפיה

יגאל סלע נולד בשכונת בורוכוב, גבעתיים, שהוריו היו ממקימיה. לסלע היו שלושה אחים. אחד מהם היה מאומץ, בן דודו מצד אביו, שאומץ לאחר שהוריו נרצחו בשואה. אח נוסף, אבשלום, נהרג כחייל מילואים בירושלים מאש צלפים ב–1962. סלע למד בבית הספר החקלאי בבן שמן ובחברת הנוער בקיבוץ חולדה. בשנת 1946, הצטרף להכשרה בקיבוץ אבוקה בעמק בית שאן והיה שם רועה צאן, התגייס לפלמ"ח לגדוד הראשון, חטיבת יפתח, והשתתף בקרבות מלחמת העצמאות בגליל העליון ובנגב (מלכיה, חרבת מחאז, חלץ [חליקאת]). סיפורים על אישיותו במהלך הקרבות מספר פוצ'ו בספרו "בחיי: קורות חייו של צבר מצוי" (2016). ב-1949 היה בקבוצת המייסדים שהקימה את קיבוץ ראש הנקרה, וחי בקיבוץ עד 1957. ב 1954 היה עוזר אישי לד"ר מנחם דור במכללת בית ברל שבהקמה. בשנים אלה הִרבָּה לשוטט ברחבי הגליל המערבי, והיה בקבוצת מקימי החוג האזורי לידיעת הארץ בגליל המערבי שהחל את פעילתו ב-1952 ופעיל עד היום. החוג האזורי קיים פעילות אינטנסיבית בתחומים שונים -- בוטניים, זואולוגיים וארכאולוגיים ובכלל זה כנסים ופרסומים. ב-1953 השתתף בכנס ההקמה של החברה להגנת הטבע בסמינר אורנים, וב-1956 התמנה ביוזמתו של אמוץ זהבי לעובד הראשון בשכר של החברה להגנת הטבע, שהתחילה את דרכה כאגודה של כמה מאות פעילים מתנדבים.
התגורר בחיפה, היה נשוי לאסתר ונולדו להם שתי בנות ובן.
פעילות להגנת הטבע

פעילותו בשנים ראשונות אלה, לפני החקיקה לשמירת הטבע במדינת ישראל (1963) והקמתה של רשות שמורות הטבע בשנת 1964, כללה שלושה עניינים: פעילות ישירה לשמירת הטבע, מחקר, הסברה וחינוך. בשלשת התחומים השתתפו עשרות מתנדבים חברי החוג, מורים מסמינר אורנים ועוד אנשים מסורים לעניין הטבע. השתלמות מורים ראשונה במרץ 1957 פתחה את מסורת הסיורים להכרת הטבע בצפון הארץ, לרוב ללא תשלום (סל"ת), ויוזמות מלמטה לשמירת הטבע, שנעשו בשיתוף הדוק עם תושבי האזור, כולל עיריית עכו והמועצות האזוריות. מערכת זו הייתה למעשה אבטיפוס של מה שהיה אחר כך "בית ספר שדה", אם כי ללא בסיס של מבנה קבוע. רק ב–1961 נבנו הבניינים של "בית ספר השדה אכזיב", שהיה הראשון מסוגו.
בין מפעליו הראשונים של סלע, שנשאו פרי והפכו למשימות שמירת הטבע בקנה מידה ארצי וכלל ים תיכוני, היה גילוי הטלות צב הים החום והירוק בחוף אכזיב (1952), שהוביל לשיתוף פעולה עם פרופ' היינריך מנדלסון, אז ראש המכון הביולוגי בתל אביב (לפני הקמת אוניברסיטת תל אביב). מעקב מתמשך שניהל אחר הטלות ובקיעות לאורך החופים, כולל שיטת טיבוע שפיתח, חיבר אותו לרשת מחקר צבי הים באגן הים התיכון ועורר את המודעות בארץ לחומרת מצבם של צבי הים שכבר היו על סף הכחדה גמורה. הרס אזורי ההטלה של הצבים בחופי הארץ הוביל אותו גם לפתוח במאבק להפסקת כריית הזיפזיף בחופים, דבר שנתפס כפגיעה בתנופת הבניה בארץ, אך הוביל בסופו של דבר לעצירת הכרייה הפראית בכל חופי הארץ בעזרת תחיקה (1965). פעולות הצלה נוספות שלו כללו את החזרת הנימפאה הכחולה לנחל הנעמן והדחיפה להקמת שמורות טבע באזור (עין נמפית, אפק); סיכול תוכניות לשאיבה מוגברת בעין תמיר בנחל כזיב ובמעיינות נחל בצת, שהייתה גורמת לעצירת זרימת הנחל; המאבק בשימוש בחומרי הדברה שהופץ על ידי משרד החקלאות באופן מסיבי בשנות החמישים בגלל הופעת חזירי הבר במטעי הגליל, ושהסב נזק רב לחיות קטנות ועופות בר. על בסיס תגלית משנת 1963 ומחקר מתמשך שעשה הציע את ניצול התנשמת לעזרת החקלאות, מה שהתפתח לפרויקט חוצה גבולות.
ב–1961 הקים וניהל את בית ספר שדה אכזיב, שהיה הראשון מסוגו שניזום והוקם באופן מתוכנן על ידי החברה להגנת הטבע, בעזרת ידע שרכש בהשתלמות בבתי ספר שדה בדרום אנגליה. בראשית שנות השבעים ערך סקר ארצי של עופות דורסים עבור אוניברסיטת תל אביב, ומחקר על טריטוריות הציד של עֲקָבִים. במסגרת זו גם היה מעורב בפרויקט טיבוע הציפורים. גילוי (1952) מערת נמר ליד מערת קשת, מערת הנטיפים הראשונה שהתגלתה בארץ, והצלחת גיוס תושבי האזור למפעל הצלה של המערה מפני הרס הנטיפים, הובילו אותו בשנים אלה, ביחד עם איתן עלומי מקיבוץ בית העמק, לערוך את הסקר הראשון לגילוי ומיפוי מערכת של 35 מערות קרסטיות ברחבי הגליל. החומר שאספו הועבר לאוניברסיטה העברית והיה הבסיס לחקר המערות בארץ. במהלך שנות השבעים הביא לארץ את גזע כלבי הסלוקי של סיני ועסק בגידולו ובפיתוחו בארץ.
פעילות להגנת הטבע > פרויקט האילנדים

ב-1974 פרש מהחברה להגנת הטבע, אך המשיך את עיסוקו בשמירת הטבע במסגרת הקרן הקיימת. כחלק מגישתו לנושא התאוששות החורש יזם ב-1980 וניהל, בעזרת הנהלת הספארי, פרויקט ניסויי ראשון מסוגו להכנסת האילנד (Taurotragus Oryx), אנטילופה אפריקאית גדולה, כבהמת מרעה לדילול החורש ומניעת שרפות. זאת בניגוד למטרה המקורית של יבוא האילנד לארץ בשנות השישים על ידי הספארי, שהייתה לצורך יצוא לגני חיות. ניסוי זה נעשה במתחמים ביטחוניים בלבד, ובהם הוכיח את עצמו: באזורים שבהם חיים היום האילנדים אין מה שיישרף על הקרקע. החיות עצמן בריאות, "חסכוניות" במזון ובמים, ואין להן אויבים טבעיים.
פעילות להגנת הטבע > מאבקים להגנת הטבע בחיפה

לאחר פרישתו מקק"ל, ניהל את סניף חיפה של החברה להגנת הטבע, ובמסגרת זו היה ממובילי המאבק שהוכתר בהצלחה לעצירת בניית מגדלי חוף הכרמל ובהמשך גם המרינה בחיפה.
פעילות להגנת הטבע > עצי הזית העתיקים

הפרויקט האחרון שלו היה מחקר מקיף לאיתור ואפיון עצי זית עתיקים ברחבי הארץ ובמיוחד בגליל. במסגרת זו פעל ביחד עם ד"ר מאזן עלי מדיר חנא, לקדם פרויקט מיפוי עצי הזית העתיקים הראויים לשימור מיוחד, והפיכתם למורשת תרבותית לשני הלאומים בארץ. העבודה לתיעוד עצי-הזית העתיקים נעשית בפועל בעזרת תוכנת סקר, "מפת עצי הזית העתיקים", שפיתח מכון דש"א בעזרתו, הנגישה לסוקרים באופן מקוון.
בנובמבר 2011 נערך לכבודו כנס לציון פעולתו להגנת הטבע בהשתתפות ותיקי החברה להגנת הטבע וממשיכיהם, בבית-ספר שדה אכזיב.
הערות שוליים

1 2   עופר אדרת, צבי-ים, מערות ואנטילופות: יגאל סלע, מוותיקי שמירת הטבע בישראל, מת בגיל 94, באתר הארץ, 5 בספטמבר 2024
↑  למשל, "מערבו של גליל: קובץ החוג האזורי לידיעת הארץ", עורכים משה ידעיה ואלי גיל, ינואר 1961.
↑  אלון, עזריה, "החברה להגנת הטבע", טבע וארץ, א' (1): 49–50
↑  ראוי לציין בעיקר את מנחם זהרוני, מיכאל קוסטא, זאב ברלינגר, יוסף כהן ואיתן עלומי.
↑  סלע, יגאל 1967."סכנת השמד של צבי הים בים התיכון". טבע וארץ: כתב-עת לטבע ולידיעת הארץ, ט' [2]: 90–92; Sela, Igal 1981. “Sea Turtles in the Eastern Mediterranean and Northern Red Sea.” In Biology and Conservation of Sea Turtles. Karen A. Bjorndal, ed. Washington D.C.: Smithsonian Institution Press, pp. 417-423.; Sela, Igal 1982. “Can Sea Turtles be Tracked?” In Israel Land and Nature - Spring 1982, Vol. 7, no. 3, pp. 97-99.
↑  סלע, יגאל 1962. "תיפסק השחתת החופים על ידי כריית זיפזיף", טבע וארץ: כתב-עת לטבע ולידיעת הארץ, ד' [10]: 483; סלע, יגאל 1979."הניצחון במאבק על הזיפזיף בא מאוחר מדי לצבי-הים". טבע וארץ: כתב-עת לטבע ולידיעת הארץ, כ"א (2): 58–63
↑  טל, אלון .2006. הסביבה בישראל, הקיבוץ המאוחד, עמ' 174.
↑  סלע, יגאל 1982. "התחזור הנימפיאה לנופי המים שלנו?" טבע וארץ: כתב-עת לטבע ולידיעת הארץ, כ"ה [1]: 28–29.; סלע, יגאל 1968/9. "הנעמן מתייבש". טבע וארץ: כתב-עת לטבע ולידיעת הארץ, י"א [1]: 37–38.
↑  סלע, יגאל 1973. "נחל כזיב". נופים ואתרים, תל אביב, מטכ"ל, קצין חינוך ראשי, ענף ההשכלה, עמ' 114–115.
↑  סלע, יגאל 1963. "המלחמה בחזירי בר במערב הגליל". טבע וארץ: כתב-עת לטבע ולידיעת הארץ, ה' [5]: 238–241.
↑  סלע, יגאל 1982. "התנשמת לתועלת החקלאות". העוזניה, עלון מס' 5, דצמבר 1982, עמ' 37–46. אוניברסיטת תל אביב: המכון לחקר שמירת הטבע.
↑  סלע, יגאל 1975. סקר העופות הדורסים 1970–1975. אוניברסיטת תל אביב: המכון לחקר שמירת הטבע
↑  על פרויקט זה סיפרו פרופ' אמוץ זהבי (ממייסדי החברה להגנת הטבע) ויגאל סלע בכנס מעגן מיכאל (אפריל 2012; ראו סרטון באתר יוטיוב)
↑  סלע, יגאל 1959. "מערת הנטיפים בנחל נמר". טבע וארץ: כתב-עת לטבע ולידיעת הארץ, א' [1–2], עמ' 40–41. בסופו של דבר נפגעה המערה מאוד על ידי המטיילים.
↑  ר' למשל, שבטיאל, ינון 2009. "לתולדות חקר מערות ארץ ישראל". אריאל, 188: 6–39.
↑  יגאל סלע, כלבים סלוקים בסיני, טבע וארץ: כתב-עת לטבע ולידיעת הארץ, י"ג [3], 1971, עמ' 134–136
↑  ראו למשל: אלי אשכנזי, הנשק הסודי של צה"ל בצפון: אנטילופות מסוג אילנד, באתר הארץ, 25 בינואר 2009
↑  סלע, יגאל, עצי זית בני אלפיים? סיכום תצפיות שדה. חוברת בהוצאת החוג האזורי לידיעת הארץ.
↑  מפת עצי זית עתיקים באתר מכון דש"א
↑  Itamar Even-Zohar (2013-12-23), כנס אכזיב לכבוד יגאל סלע, נובמבר 2011, נבדק ב-2024-09-08
חיים כהן (קצין)

| --- | --- |

כהן, 2023
 לידה:  1983 (גיל: 41 בערך) ישראל ישראל
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 תקופת הפעילות:  מ-2002
 דרגה:    אלוף-משנה
 תפקידים בשירות
  מפקד גדוד שקד   קצין אג"ם של עוצבת הפלדה   מפקד עוצבת השרון   מפקד החטיבה הצפונית ברצועת עזה
 פעולות ומבצעים
 האינתיפאדה השנייה  מבצע חומת מגן    מלחמת לבנון השנייה  מבצע עופרת יצוקה  מבצע עמוד ענן  מבצע שובו אחים    מבצע צוק איתן   מלחמת חרבות ברזל
חיים כהן (נולד בשנת 1983) הוא קצין בצה"ל בדרגת אלוף-משנה, המשרת כמפקד החטיבה הצפונית ברצועת עזה. קודם לכן שירת כמפקד עוצבת השרון, קצין אג"ם של עוצבת הפלדה ומפקד גדוד שקד.
ביוגרפיה

כהן התגייס לצה"ל בשנת 2002, והתנדב ליחידת דובדבן. עבר מסלול של לוחם, קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר. בסיום הקורס שב ליחידת דובדבן ומונה למפקד צוות. בהמשך שירת כמפקד פלגת לוחמים ביחידת דובדבן. לאחר מכן עבר לחטיבת גבעתי ומונה למפקד פלוגה מבצעית בגדוד צבר. בהמשך שימש כסגן מפקד גדוד שקד, בין היתר במהלך מבצע צוק איתן. לאחר מכן מונה למפקד בית הספר להכשרות בגדס"ר גבעתי.
בשנת 2017 הועלה לדרגת סא"ל ומונה למפקד גדוד שקד, תפקיד בו שירת עד שנת 2019. לאחר מכן מונה לקצין אג"ם של עוצבת הפלדה בין השנים 2019–2021. ב-5 באוקטובר 2021 הועלה לדרגת אל"ם ומונה למפקד עוצבת השרון, ושימש בתפקיד עד 23 במרץ 2023.
ב-16 באפריל 2023 מונה למפקד החטיבה הצפונית ברצועת עזה, תפקיד בו כיהן בטבח שבעה באוקטובר. בדצמבר 2024 החליט הרמטכ"ל הרצי הלוי להדיחו.
חיים אישיים

כהן נשוי ואב לשלושה.
הערות שוליים

1 2  דובר צה"ל, קורות חייו של אלוף-משנה חיים כהן, ‏17 באפריל 2023
↑   רשימת המינויים החדשים בצה"ל, באתר צה"ל, 3 בינואר 2019
↑  
שגיאות פרמטריות בתבנית:אתר צה"ל 
סוג לא תואם [ 3 ]  אל"ם חיים כהן נכנס לתפקידו כמפקד עוצבת השרון, באתר צה"ל, 5 באוקטובר 2021
↑   רשימת המפקדים החדשים בצה"ל, באתר צה"ל, 28 בנובמבר 2022
↑   אל"ם חיים כהן נכנס לתפקיד מפקד החטיבה הצפונית באוגדת עזה, באתר צה"ל, 17 באפריל 2023
↑  הרמטכ"ל הרצי הלוי החליט: מח"ט צפונית של אוגדת עזה יסיים את תפקידו, באתר ישראל היום, 4 בדצמבר 2024
ערך זה הוא קצרמרבנושא קציני צה"ל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
פרס נשיא המדינה וראש הממשלה

פרס נשיא המדינה וראש הממשלה הוא פרס ישראלי המוענק החל משנת 1988 בידי המועצה להנצחת נשיאי ישראל וראשי ממשלותיה.
הפרס מוענק מדי שנה על "עבודות או יצירות בתחום המחקר או האומנות ו/או על פעילות בתחום החינוך, החברה או הכלכלה, הקשורות קשר ישיר והדוק לדמותו, להגותו או לפועלו של אחד מן האישים המונצחים". בכל שנה מוקדש הפרס לנשיא אחד ולראש ממשלה אחד במחזורים של עשר שנים. לאורך השנים נמנו בין הזוכים חוקרים ואנשי אקדמיה, אמנים ומוסדות חינוך.
על-פי תקנון הפרס (שאושר בשנת 2020) הזוכים בפרס נבחרים בידי ועדה ציבורית המורכבת מאיש ציבור בעל רקע בתחום ההיסטוריה, נציג של ארכיון המדינה, נציגים מגופי ההנצחה הרלוונטיים לדמויות הנבחרות בכל שנה, שני אישי ציבור חיצוניים ושניים מבין נציגי הציבור החברים במועצה להנצחת נשיאי ישראל וראשי ממשלותיה. את החלטת הוועדה מאשרים ראש הממשלה ונשיא המדינה והוא מוענק בידיהם בטקס ממלכתי המתקיים בבית הנשיא מדי שנה בא' בניסן (ראש השנה למלכים, על פי המסורת היהודית).
בין הזוכים בפרס בעבר: איתמר רבינוביץ', יורם פרי, רדא מנצור, אריאל פלדשטיין, אבי שילון, פולה קבלו, עדי שרצר, מוטי גולני, יהודה ריינהרץ וההצגה גברתי ראש הממשלה.
הערות שוליים

↑  מתוך טופס הגשת המועמדות לפרס
↑  מתוך תקנון הפרס
מעברת מורשה

מעברת מורשה התקיימה בין שנת 1950, שנת הקמתה, עד לשנת 1957 שנת חיסול המעברה. מעברת מורשה הוקמה לצורך קליטת עולים חדשים לישראל. סיפור הקמתה ופינויה של מעברת מורשה מראה כיצד מועצה מקומית קטנה מתמודדת עם הקמת מעברה בפתחה וכיצד מערך בירוקרטי על ידי המדינה מפריע לקליטת המעברה ושילוב העולים בתחום המועצה.
רקע

עם הקמת מדינת ישראל קלטה מדינת ישראל המוני עולים. בתחילה שוכנו העולים ביישובים ערבים נטושים, ולאחר שאלו התמלאו הוקמו מחנות עולים כפתרון זמני, אך פתרון זה הפך למוקד מצוקה, כאשר המדינה לא הצליחה לפנות את המחנות, ואלו הופכו למקומות של מצוקה. בניסיון לפתור את מצוקת המחנות ולקלוט עולים נוספים הוקמו המעברות, כשחלקן הוקמו לצד יישובים קיימים.
בשנת 1950 הוקמה מעברת מורשה בשטח הנמצא כיום מזרחית לכביש 482 ועד לאזור מחלף מורשה כיום. התנאים במעברה היו קשים כפי שכתב תושב המעברה במכתב המופנה אל שרת העבודה גולדה מאיר.
קשיים בסיפוח המעברה לרמת השרון

מועצת רמת השרון פעלה לסיפוח שטח המעברה ולקליטת העולים. הוקם ועד ציבורי לחיסול המעברה. המועצה יצאה עם תוכנית לשיכון משפחות גדולות תחילה, ותכננה לאפשר זאת על ידי מתן הלוואות למשפחות, כשחלק מהעבודה לבניית הבתים יעשה על ידי העולים עצמם. עמדת המדינה הייתה שאין לבנות כלל מבני קבע בשטח המעברה וכי יש לפנות את המעברה, שהרי מלכתחילה לא תוכנן ישוב קבע והמעברה הייתה אמורה להיות מחנה ארעי בלבד. למרות פניות של מועצת רמת השרון למשרדי הממשלה בדבר סיפוח המעברה ואף הצגת תוכנית לקליטת המעברה לתוך שטח רמת השרון, משרדי הממשלה ניהלו סחבת בירוקרטית בנושא. פעולה חשובה לשיפור מצב התושבים והתשתיות במעברה הייתה יוזמה של מועצת רמת השרון לסלילת כבישים - יוזמה אשר מעבר לשיפור התשתית הייתה בה אפשרות לספק מקומות עבודה לתושבי המעברה ובכך לשפר את מצבם הכלכלי. מועצת רמת השרון פנתה למשרד העבודה לקבלת הלוואה בסף 18,000 לירות לסלילת כבשים בשטח המזרחי של המושבה. הקמת מבנים על ידי חברת החשמל לצרכים צבאיים לא עזרה למצב ותרמה לאי שביעות רצון מצד מועצת רמת השרון לגבי רשויות המדינה, אשר מנקודת המבט של מועצת רמת השרון הערימו קשיים על קליטת המעברה וסיפוחה לשטח רמת השרון. טענות נוספות מצד מועצת רמת השרון הופנו למשרד החינוך שלטענת המועצה סירב לתקצב את תוספת אוכלוסיית התלמידים אשר יתווספו עם סיפוח המעברה לרמת השרון.