stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אנרי בריי
ביבליוגרפיה

הרשימה להלן הם ספריו שתורגמו לאנגלית:
Rock Paintings of Southern Andalusia: A Description of a Neolithic and Copper Age Art Group (with M.C. Burkitt and Montagu Pollock). Oxford: Clarendon Press, 1928.
The Cave of Altamira at Santillana del Mar, Spain (with Hugo Obermaier). Madrid, 1935.
Four Hundred Centuries of Cave Art. Montignac, Dordogne, 1952.
The White Lady of the Brandberg (with Mary E. Boyle and E.R. Scherz). London: Faber and Faber; New York: Frederick A. Praeger, 1955.
The Men of the Old Stone Age. New York: St. Martin's Press, 1965.
The Paintings of the Tsisab Ravine
The Rock Paintings of Southern Africa (with Mary E. Boyle)
לקריאה נוספת

Broderick, Alan Houghton. Father of Prehistory. New York: William Morrow & Company, 1963 (published in Great Britain under the title The Abbé Breuil: Prehistorian).
Arnaud Hurel, L'abbé Henri Breuil. Un préhistorien dans le siècle, CNRS Éditions, 2011 Présentation du livre
Straus, L.G. "L'Abbé Henri Breuil: Archaeologist", Bulletin of the History of Archaeology. Vol. 2, No. 2. (1992), pp. 5–9.
Straus, L.G. "L'Abbé Henri Breuil: Pope of Paleolithic Prehistory", Homenaje al Dr. Joaquín González Echegaray. Madrid: Museo y Centro de Investigación de Altamira, 1994, pp. 189–198.
שורי בר, סוסים ואיילים במערת לאסקו
הגברת הלבנה
פרנק גודינג

פרנק רוברט גודינג (באנגלית: Frank Robert Gooding;‏ 16 בספטמבר 1859 –  24 ביוני 1928) היה פוליטיקאי אמריקאי מאיידהו, איש המפלגה הרפובליקנית, שכיהן כמושל איידהו ה-7 בשנים 1905–1909, וכסנאטור מטעמה בשנים 1921 ועד למותו.
ראשית חייו

פרנק גודינג נולד בעיירה טיוורטון שבמחוז דבון, אנגליה. ב-1867 הוא היגר עם משפחתו לארצות הברית. המשפחה התיישבה בחווה ליד הכפר פאו פאו שבמישיגן. גודינג התחנך בבתי ספר ציבוריים שם, וב-1877 עבר למאונט שסטה שבקליפורניה ועסק בחקלאות ובכריה. ב-1881 עבר הוא עבר לטריטוריית איידהו, והיה לאחד ממגדלי הכבשים הגדולים בטריטוריה. הוא התיישב בעיירה קטשאם, שם הוא עבד כדוור ולאחר מכן הוא עסק במכירת עצי הסקה ופחם עץ. ב-1888 עבר גודינג דרומה והתיישב ליד המקום בו שוכנת כיום העיר גודינג הקרויה על שמו.
ב-1890 לאחר שאיידהו הייתה למדינה בארצות הברית, עלה גודינג כמנהיג הסיעה השמרנית של המפלגה הרפובליקנית במדינה. הוא היה דמות רבת כוח באיידהו בראשית המאה ה-20, וכבר בימי חייו נקראו על שמו העיר גודינג ומחוז גודינג.
ב-1896 נבחר גודינג כיושב ראש המפלגה הרפובליקנית במחוז לינקולן. בשנים 1900–1904 הוא שימש כיושב ראש המפלגה בכל המדינה. ב-1898 הוא נבחר לבית המחוקקים של איידהו.
מושל איידהו

ב-1904, עוד לפני שקיבל אזרחות אמריקאית, נבחר גודינג כמושל איידהו השביעי. הוא כיהן כמושל שתי תקופות כהונה בשנים 1905–1909. במהלך תקופת כהונתו נבנה בניין הקפיטול המדינתי בבירת המדינה, בויסי.
מושל איידהו > רצח סטיוננברג

גודינג עלה לתודעה הלאומית במהלך המשפט שהתנהל על ההאשמות לקשירת קשר נגד שלושה ממנהיגי פדרציית הכורים המערבית (WFM), שהואשמו במעורבות ברצח מושל איידהו לשעבר פרנק סטיוננברג. ב-1899 דיכא סטיוננברג מרד של כורים במהלך סכסוך עבודה בקור ד'אלן. כמעט חמש שנים לאחר שסיים את כהונתו כמושל, נרצח סטיוננברג כתוצאה מפיצוץ פצצה מחוץ לביתו בקולדוול בדצמבר 1905, והארי אורצ'רד נעצר כמי שביצע את הרצח.
נשיא בית המשפט העליון של איידהו, צ'ארלס סטוקסלייגר, שיגר מברק בו הוא הזמין את סוכנות הבילוש פינקרטון לחקור את הפרשה. גודינג שוכנע לאשר את הבקשה, וסוכן פינקרטון ג'יימס מקפרלנד הגיע עד מהרה כדי לנהל את החקירה. מקפרלנד הודיע על חשדו שאורצ'רד היה כלי שרת בידי אחרים.
הוראתו הראשונה של מקפרלנד הייתה להעביר את אורצ'רד מכלא קולדוול הנוח יחסית אל אגף הנידונים למוות בבית הכלא של בויסי, עוד לפני שהחל המשפט. לצעד זה התנגד בתחילה השופט סמית', שהיה אחראי על חקירת התיק. השופט המקומי צפה תביעת הביאס קורפוס מוצלחת כנגד טקטיקה זו. מקפרלנד סיפק לו שלושים תקדימים למהלך. גם השריף של קולדוול התנגד.
המושל גודינג ארגן פגישה עם מקפרלנד ונשיא בית המשפט העליון סטוקסלייגר, ואז פגישה עם השופט סמית'. לפני שסמית' הגיע לפגישה, הכריז מקפרלנד שבית הכלא המחוזי אינו בטוח, ושהוא היווה פוטנציאל לפיצוץ בדינמיט. הוא גם הסביר את מטרת העברתו של אורצ'רד לאגף הנידונים למוות: "תוך שלושה ימים אעשה ניסיון להשיג ממנו הודאה". סטוקסלייגר אישר את ההעברה. על פי תכנון מראש, נקרא גודינג אל מחוץ לחדר כאשר השופט סמית' הגיע, וכך נשארו מקפרלנד ושני השופטים לבדם. בתמיכתו של סטוקסלייגר, הסכים גם סמית' להעברה לאגף הנידונים למוות.
בהמשך איים מקפרלנד על אורצ'רד בתלייה מידית, ואמר לו שהוא יוכל להמלט מגורל זה רק אם הוא יעיד כנגד מנהיגי פדרציית הכורים המערבית. אורצ'רד הסכים והתוודה, ואז הוא הועבר מאגף הנידונים למוות אל צריף פרטי בחצר הכלא. גודינג עבר שם כדי ללחוץ את ידו וכדי לברך אותו על שיתוף הפעולה.
לאחר מכן דאג מקפרלנד למעצרם של מנהיגי הפדרציה, ביל הייווד, צ'ארל מוייר וג'ורג' פטיבון בקולורדו, בעשותו שימוש במסמכי הסגרה שבהם נטען באופן כוזב ששלושתם היו נוכחים במקום בזמן ביצוע הרצח של סטיוננברג.
המימון של החקירה והמשפט נעשה באמצעות כספים שהועברו מבעלי המכרות לתובעים בתיק. בכך, בעלי המכרות מימנו באופן מכוון את התביעה של המדינה כנגד מנהיגי איגוד העובדים שהועסקו אצלם. בשומעו על כך, שיגר הנשיא תאודור רוזוולט נזיפה חמורה במיוחד לגודינג, ותיאר את מצב העניינים כ"חוסר תקינות חמור ביותר". הנשיא רוזוולט כתב:
[ממשלת איידהו] תבצע טעות גורלית - וכאשר אני אומר גורלית אני מתכוון פשוטו כמשמעו - שאם היא תרשה לעצמה להיות מזוהה עם מפעילי המכרות יותר מאשר עם הכורים... אם המושל או פקידי הממשל האחרים של איידהו יקבלו סנט אחד ממפעילי המכרות או מכל בעל הון אחר בהקשר כלשהו, באופן ישיר או עקיף, לטובת תביעה זו, הם יפקירו את כבודם של אזרחים טובים ואני באופן אישי אחוש שהם ביצעו פשע של ממש.
בתשובתו של גודינג לרוזוולט ניתן דיווח מסולף על ההסדרים הכספיים לתיק המשפטי, והוא הטיל את האשמה על אחרים, והבטיח להחזיר את הכספים שהועברו על ידי בעלי המכרות. גודינג קיים את הפירוש הצר ביותר של הבטחתו לנשיא. הוא טען לעיתים קרובות בפומבי שאף לא דולר אחד לא התקבל ולא יתקבל משום מקור פרטי או ארגון כלשהו, אך המשיך לקבל כספים מבעלי המכרות.
בסופו של דבר יצאו פטיבון, הייווד ומוייר זכאים מההאשמות לקשירת קשר לרצח. אורצ'רד עצמו הורשע ברצח ונדון למוות. עונשו הומתק והוא בילה את שארית חייו בכלא המדינתי, עד למותו ב-1954.
מושל איידהו > בית הספר של איידהו לחרשים ועיוורים

ב-1906 הוקם בבויסי בית הספר לחרשים ועיוורים, והוא פעל עד שבדצמבר 1908 עלה הבניין שלו באש. במרץ 1909 העביר בית המחוקקים של איידהו חוק להקמת בית ספר קבוע. גודינג תרם קרקע להקמת בית הספר, שהחל לפעול בספטמבר 1910.
סנאטור

ב-1918 היה גודינג מועמד הרפובליקנים בבחירות מיוחדות שנערכו לאיוש מושב בסנאט של ארצות הברית שהתפנה עקב מותו של ג'יימס בריידי מוקדם יותר אותה שנה. בבחירות אלו נוצח גודינג על ידי מועמד הדמוקרטים ג'ון ניג'נט בהפרש של 970 קולות.
ב-1920 ניצח גודינג את ניג'נט בבחירות לתקופת כהונה מלאה של שש שנים בסנאט. באמצע ינואר 1921 הוא הושבע כסנאטור, שבעה שבועות לפני המועד המתוכנן, עקב התפטרותו של ניג'נט כדי לקבל על עצמו מינוי שמינה אותו הנשיא וודרו וילסון בשלהי כהונתו לנציבות הפדרלית למסחר (אנ'). ב-1926 נבחר גודינג לכהונה שנייה בסנאט, לאחר ששוב הביס את ניג'נט.
בשנות ה-20 היה שטח של כשני-שלישים של איידהו, בחלק המערבי שלה, באזור הזמן הפסיפי (UTC -8). בעת כהונתו בסנאט קידם גודינג חוק שכל שטחה של איידהו ישתייך לאזור הזמן ההררי (UTC -7), המזרחי יותר, מצב שקיים עד היום.
מותו

בריאותו של גודינג הייתה רופפת עקב מחלת הסרטן שלקה בה, במשך כמה חודשים ב-1928, והוא החלים מניתוח שבוצע בחודש מאי אותה שנה במאיו קליניק במינסוטה.
פרנק גודינג נפטר לאחר שובו לאיידהו, ב-24 ביוני 1928, בגיל 68, בביתה של בתו בעיר גודינג שנקראה על שמו. הוא קבור יחד עם רעייתו אמנדה בבית הקברות אלמווד שבעיר.
הערות שוליים

↑  "Intermountain region loses a champion". Spokesman-Review. Spokane, Washington. June 26, 1928. p. 2.
↑  Senator Brent Hill. "Idaho State Capitol". senatorhill.com. Archived from the original on 2006-09-18.
↑  Famous American Trials, Biographies of Key Figures in the Haywood Trial, James McParland Biography Archived 2007-04-18 at the Wayback Machine.
↑  Big Trouble, J. Anthony Lukas, 1997, pages 350-351.
↑  OPE Report 0503 Archived 2010-01-04 at the Wayback Machine
1 2 3  "Frank R. Gooding". Our Campaigns.
↑  "Idaho goes Republican carrying entire ticket". Lewiston Morning Tribune. (Idaho). November 3, 1920. p. 1.
↑  "Gooding named for U.S. Senate". Spokesman-Review. (Spokane, Washington). (Twice-a-week edition). January 4, 1921. p. 7.
↑  "Gooding to take oath tomorrow". Spokane Daily Chronicle. (Washington). January 14, 1921. p. 8.
↑  "White's bill would put all Idaho in Pacific time zone". Lewiston Morning Tribune. (Idaho). Associated Press. December 25, 1943. p. 14.
↑  "Change to standard time will ease mixup in Idaho". Deseret News. (Salt Lake City, Utah). Associated Press. September 29, 1945. p. 5.
↑  "Senator Frank Gooding dies in Idaho home". Meriden Record. Meriden, CT. Associated Press. June 25, 1928. p. 1.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1186297719  ISNI: 0000 0000 4386 6219  LCCN: no2005052635  SNAC: w6gn09jm  US Congress: G000288  VIAF: 44031693   WorldCat (עם VIAF): 44031693
ג'ומייג'מה

| --- | --- |
 מדינה:  לבנון לבנון
 מחוז:  דרום לבנון
 נפה:  בינת ג'בייל
 גובה:  650 מטרים
 קואורדינטות:  33°12′13″N 35°26′20″E﻿ / ﻿33.2037°N 35.4388°E﻿ / 33.2037; 35.4388 
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת לבנון מוגדלת) ביירות צור טריפולי צידון בעלבכ חלבא זחלה א-נבטיה ישראל סוריה הים התיכוןג'ומייג'מה(למפת לבנון רגילה) ביירות צור טריפולי צידון בעלבכ חלבא זחלה א-נבטיה ישראל סוריה הים התיכוןג'ומייג'מה  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
ג'וּמָייגְ'מה (בערבית: جميجمة) הוא כפר שיעי לבנוני, בנפת בינת ג'בייל במחוז דרום לבנון.
מיקום וגאוגרפיה

הכפר שוכן בגובה ממוצע של 650 מטרים מעל פני הים, כקילומטר מצפון מזרח לספד אל-בטיח', כ-4 קילומטרים מצפון-מזרח לתבנין. צפונית לעיר הנפה בינת ג'בייל.
אטימולוגיה

החוקר אדוארד פאלמר כתב ב-1881 שפירוש השם הוא "הגולגולות הקטנות".
היסטוריה

בשנת 1881 ביקרה ביישוב משלחת של הקרן לחקר ארץ ישראל והוא תואר: "כפר קטן של אבן ובוץ, שבו כ-100 מתואלים, ממוקם על ראש הגבעה, עם מעט זיתים ותאנים מסביב. אספקת מים מבורות מים".
דמוגרפיה

בשנת 2014 היו רשומים בכפר 1,213 תושבים בעלי זכות בחירה לפרלמנט הלבנוני. כ-99% מהם שיעים.
הערות שוליים

↑  C. R. (Claude Reignier) Conder, Palestine Exploration Fund, Horatio Herbert Kitchener Kitchener, Edward Henry Palmer, The survey of Western Palestine : Arabic and English name lists collected during the survey, London: Committee of the Palestine Exploration Fund, 1881, עמ' 23
↑  C. R. (Claude Reignier) Conder, Horatio Herbert Kitchener Kitchener, Edward Henry Palmer, Walter Besant, The survey of western Palestine : memoirs of the topography, orography, hydrography, and archaeology, London : Committee of the Palestine exploration fund, 1881-1883, עמ' 95-94
↑  أسماء العائلات في بلدة الجميجمه، قضاء بنت جبيل، محافظة النبطية في لبنان, إعْرَفْ لبنان (בערבית)
גף הזיכרון לקרב על בריטניה

| --- | --- |

תג היחידה של הגף
 "פן ישכחו"
 פרטים
 מדינה:  הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת
 שיוך:  חיל האוויר המלכותי 
 בסיס האם:  בסיס חיל האוויר המלכותי קונינגסבי 
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  1973–הווה (כ־52 שנים) 
 נתוני היחידה
 כלי טיס:  מטוס אימון: דה הבילנד DHC-1 צ'יפמנק
 כלי טיס בעבר:  מפציץ: אוורו לנקסטר   מטוס קרב: הוקר הוריקן, סופרמרין ספיטפייר   מטוס מטען: דאגלס C-47 דקוטה
 פיקוד
 דרגת המפקד:  מפקד טייסת
 מפקד נוכחי:  מארק סוגדן
 
גף הזיכרון לקרב על בריטניה (באנגלית: Battle of Britain Memorial Flight) הוא יחידה של חיל האוויר המלכותי הבריטי, המפעילה מטוסים היסטוריים של החיל, אשר שירתו בו במלחמת העולם השנייה. ייעודו של הגף הוא עריכת תצוגות אוויריות במסגרת אירועים נבחרים, בדרך כלל אירועים לזכר המלחמה ומועדים ממלכתיים בריטיים.
אף כי ברשות הגף מצויים 11 כלי טיס, הוא עורך בדרך כלל תצוגות אוויריות במבנה של שלושה כלי טיס בלבד – מפציץ לנקסטר ומטוסי קרב מדגמי ספיטפייר והוריקן. לעיתים מופיע הגף במבנה מלא של כל המטוסים המשתייכים אליו.
הגף משתייך פורמלית ללהק 1, להק מטוסי הקרב של חיל האוויר המלכותי. הוא מוצב בבסיס חיל האוויר המלכותי קונינגסבי שבלינקולנשייר, כ-190 קילומטרים מצפון ללונדון.
מטוסי הגף

ברשות הגף מצויים המטוסים הבאים (נכון ל-2011):
חמישה מטוסי קרב מדגם ספיטפייר. הוותיק שבהם נטל חלק בקרב על בריטניה, והוא האחרון מהמטוסים משתתפי קרב זה שעודו בכושר טיסה כמו גם הוותיק במטוסי הספיטפייר בעולם שעודם בכושר טיסה. מטוסים אחרים מבין השישה השתתפו בליווי שיירות בקרב על האוקיינוס האטלנטי, השתתפו בפשיטה על דייפ ובפלישה לנורמנדי, ושירתו במשימות שונות גם לאחר תום המלחמה ;
שני מטוסי קרב מדגם האריקיין – אחד מהם האחרון שנכנס לשירות בחיל האוויר המלכותי. מטוס זה השתתף בצילומי מספר סרטי מלחמה ;
מפציץ לנקסטר, שנרכש עבור הגף ב-1973. זהו אחד משני המטוסים האחרונים מדגם זה בעולם שעודם בכושר טיסה. מטוס זה נכנס לשירות לקראת תום המלחמה, והשתתף בין השאר בצילומי הסרט תותחי נברון;
מטוס תובלה מדגם דקוטה – מטוס זה נבנה ב-1942 ושירת בחיל האוויר של ארצות הברית ובחיל האוויר הקנדי. הוא נרכש עבור הגף ב-1993. יש בו מושבים בתצורה המקורית ששימשה לתובלת צנחנים, והוא משמש לתצוגות הצנחת צנחנים סמליות. בנוסף לכך הוא משמש כמטוס אימון בעל מנועי בוכנה עבור טייסים המטיסים את מטוס הלנקסטר של הגף;
שני מטוסי אימון מדגם דה הבילנד DHC-1 צ'יפמנק, שהראשון שבהם צורף לגף ב-1983. מטוסים אלו אינם משמשים בדרך כלל את הגף לתצוגות, אלא לאימון טייסים בהטסת מטוסים בעלי גלגל זנב – תצורה שאיננה קיימת עוד במטוסים מודרניים.
המטוסים שבגף הוטסו בשעתם על ידי טייסים בריטים, קנדים, דרום אפריקאים, אמריקנים, פולנים וצ'כוסלובקים.
כדי לכבד מטוסים נבחרים בטייסות שהשתתפו במלחמת העולם השנייה ובמשימות לאחריה, צבועים ומעוטרים מטוסי הגף באותיות הזיהוי ובציורים שנשאו אותם מטוסים. כך, הוותיק שבספיטפיירים נושא את האותיות (XT-L) של מטוסו של אלוף הטיס ג'רלד סטייפלטון מטייסת 603, שהשתתפה בקרב על בריטניה, ומטוס הלנקסטר נושא את אותיות הזיהוי של המפציץ שכונה פנטום הרוהר, אשר ביצע 121 משימות במהלך המלחמה.
תולדות הגף

בשנים שלאחר מלחמת העולם השנייה נתגבשה מסורת לפיה גף ספיטפייר ומטוס האריקיין הובילו את יעף חיל האוויר המלכותי מעל לונדון במסגרת חגיגות יום הניצחון באירופה. מנהג זה היה הבסיס לרעיון ליצור אוסף היסטורי של מטוסים כשירים לטיס, אשר ישמש לאזכור השתתפותו של חיל האוויר המלכותי בקרבות אותה מלחמה. ב-1957 נוסד גף המטוסים ההיסטוריים (Historic Aircraft Flight) בבסיס חיל האוויר ביגין היל שליד לונדון, ובו שלושה מטוסי ספיטפייר ומטוס האריקיין. ב-1973, עם רכישת מטוס הלנקסטר, קיבל הגף את שמו הנוכחי.
הרכב המטוסים של הגף השתנה מעת לעת, כאשר מטוסים נוספו אליו ואילו מטוסים אחרים הועברו ממנו למוזיאונים או פורקו.
בשנים האחרונות הופיע הגף במסגרת מצעד הדגל (אנ'), ביום הולדתה השמונים של המלכה אליזבת השנייה בשנת 2006, ביום חתונת הנסיך ויליאם וקתרין מידלטון ב-2011, ובתצוגות אוויריות בבריטניה ובאירופה. מטוסיו משתתפים גם ביעפי תצוגה עם מטוסים מודרניים, דוגמת הצוות האווירובטי של חיל האוויר המלכותי (החיצים האדומים).
מרכז המבקרים של הגף

מרכז המבקרים של הגף שוכן בבסיס חיל האוויר קונינגסבי, ומופעל בשותפות בין חיל האוויר המלכותי לבין הרשות המקומית של מחוז לינקולנשייר. הוא מקיים סיורים מודרכים למבקרים שבמסגרתם הם צופים מקרוב במטוסי הגף בעת שאינם בטיסה, ומציג תצוגות קבע ותצוגות זמניות אודות המטוסים.
תמונות מטוסים של הגף

ספיטפייר בצבעי הטייסת הפולנית 303 ועם דונלד דאק, הלוגו האישי של מפקד טייסת זו
הוריקן
לנקסטר
דקוטה
מבנה טיפוסי של הגף - ספיטפייר, לנקסטר והוריקן
הגף בשמי לונדון, 29 באפריל 2011
דראווידר קזגאם

| --- | --- |

דגל הארגון ודגל המוצע של המדינה הדראווידית
 מדינה:  הודו 
 תקופת הפעילות:  1944–הווה (כ־81 שנים)
 נוצרה מתוך:  מפלגת הצדק
 סיעות שהתפצלו:  דראווידה מונטה קזגאם
 מיקום במפה הפוליטית:  שמאל רדיקלי 
 
 www.dravidarkazhagam.org
 
דראווידר קזגאם (בטמילית: திராவிடர் கழகம், מילולית: הליגה הדראווידית) היא תנועה חברתית טמילית שהייתה בסיס למפלגות הפוליטיות העיקריות של טאמיל נאדו.
דרראוויר קזגאם הוקמה על ידי פרייאר, מנהיג טמילי שכיהן כנשיא מפלגת הצדק מ-1938. ב-1944 קיימה המפלגה ועדה בסילם (אנ'), בה התחלקה המפלגה בין הרדיקליים והשמרנים. הרדיקליים, שנשאו עיניהם לנשיא המפלגה פרייאר ומזכירה כ. מ. אננאדוראי, קידמו החלטה לשנות את שם המפלגה לדראווידר קזגאם, שפרשה מפעילות פוליטית. השמרנים הקימו מפלגה מתחרה בשם מפלגת הצדק, שהתקיימה לשנים מספר. הארגון, שחתר למדינה דראווידית עצמאית, התנגד להשתתפות בפוליטיקה מחשש שהפוליטיקה תגבר על האידאולוגיה.
ב-1946 הקים פרייאר זרוע מילטנטית בשם חיל מתנדבי החולצות השחורות. עם הזמן, החלו תומכי פרייאר לדרוש כי כלל חברי המפלגה ילבשו חולצות שחורות, דבר שהביא למתחים בינן לבין אננאדוראי. הארגון הוצא מחוץ לחוק במאי 1946 על ידי ממשלת נשיאות מדראס, שהייתה בשליטת הקונגרס.
הגישות השונות בתוך המפלגה בלטו גם על רקע עצמאות הודו ב-15 באוגוסט 1947. פרייאר, שהלך והקצין בהגותו הדראווידית, קרא לתומכי התנועה לראות ביום חילופי השלטון יום אבל, ומעבר משליטה קולוניאלית בריטית לשיטה ארית. לעומתו, אננאדוראי ראה ביציאת הבריטים אירוע משמח, ויציאת אחד מאויבי הדראווידים. הוא גם טען שתמיכה בעצמאות תסייע לְהָזֵם את טענות הקונגרס שהתנועה אוהדת את הבריטים ולחיזוק התנועה. במוסדות המפלגה נמצאה תמיכה לגישתו של פרייאר, אך אננאדוראי השתמש בשליטתו בעיתוני התנועה כדי לקבוע את גישתו בהם.
ויכוח נוסף בין המחנות היה על דמוקרטיה פנים-מפלגתית. בעוד שבאופן רשמי התקיימו בתנועה גופים נבחרים, בפועל מרבית הסמכויות היו בידי פרייאר, ואננאדרואי ותומכיו התנגדו לגישתו האוטוקרטית.
ביוני 1949 הודיע פרייאר על מינויה של מנייאמי למהיגת המפלגה, החלטה שנפלה כהפתעה על מנהיגי המפלגה. מיד לאחר מכן נודע כי פרייאר מתכנן להינשא למנייאמי. ההחלטה גרמה לפיצול המפלגה, כשאננאדוראי מהקים את דראווידה מונטה קזגאם, היה למעורב בפוליטיקה הרשמית, והפך לאחת המפלגות העיקריות בטאמיל נאדו.
הארגון היה מעורב גם במרד הטמילי בסרי לנקה ותמך בטיגריסי השחרור של טאמיל אילם.
הערות שוליים

1 2 3 4  Y. M. Marican, The Genesis of the DMK, Asian Studies
↑  17th September 1949: Political Party Dravida Munnetra Kazhagam (DMK) was Founded, Maps of India
הרולד הארווי

| --- | --- |

המזח הישן בניולין, 1908
 לידה:  20 במאי 1874 פנזנס, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  19 במאי 1941 (בגיל 66) ניולין, הממלכה המאוחדת 
 מקום לימודים:  אקדמיה ז'וליאן  Académie Delécluse 
 תחום יצירה:  ציור 
 זרם באמנות:  אסכולת ניולין 
 הושפע על ידי:  נורמן גרסטין 
 בן או בת זוג:  גרטרוד הארווי 
 
הרולד הארווי (באנגלית: Harold Harvey; 20 במאי 1874 –  19 במאי 1941) היה צייר מאסכולת ניולין שצייר סצנות של דייגי קורניש, פועלים, חקלאים, כורים ונופים. הוא נולד בפנזנס והתאמן בבית הספר לאמנויות בפנזנס אצל נורמן גרסטין ובאקדמיה ז'וליאן בפריז.
חיים פרטיים

הרולד צ'ארלס פרנסיס הארווי נולד למרי בלרינגר הארווי ופרנסיס מקפרלנד הארווי בפנזנס. אביו היה פקיד בנק. בתקופת נעוריו למד בבית הספר. בין השנים 1894–1896 למד אמנות באקדמיה ז'וליאן בפריז בהדרכתו של נורמן גרסטין. בשנת 1896 למד באקדמיה דקלוז (אנ') ובאקדמיה קולרוסי (אנ').
ב-1911 התגורר הארווי בפנזנס, ובאותה שנה התחתן עם האמנית גרטרוד הארווי (בודינר). הם נפגשו לראשונה כשגרטרוד דגמנה להארווי. היא גילתה שיש לה כישרון אמנותי והפכה לאמנית בפני עצמה במגוון רחב של אמנויות חזותיות וטקסטיל. הזוג הנשוי התגורר בניולין (אנ') בקוטג' מאן. חברים של הארווי כללו את לורה נייט, הרולד נייט, אנני ווק, והכומר ברנרד וולק (אנ') מכנסיית סנט הילרי (אנ').
בשלהי חייו הוא הפך לקתולי. הוא נפטר בניולין ב-19 במאי 1941 ונקבר בפנזנס בבית העלמין סנט קלייר. גרטרוד גרה בקוטג' שלהם עד 1960, אז עברה להתגורר בבית אבות סנט ג'וסט. היא מתה כעבור שש שנים.
קריירה

לאחר שסיים את לימודיו בפריז, חזר הארווי לפנזנס והחל לעבוד עם נורמן גרסטין. עבודותיו כללו נופים ואורחות החיים של קורנוול, נושאים דתיים וחללי תוך בתים. הוא השתמש בצבעי שמן וצבעי מים.
בין השנים 1909–1913 הוא היה חבר באקדמיה המלכותית לאמנויות בקמבריאן (אנ') (RCA), קונווי, ובשנת 1910 היה חבר באגודת האמנות בדרום ויילס. משנת 1910 לערך ועד תחילת שנות השלושים של המאה העשרים, הוא היה חבר באגודת האמנים ניולין, במיוחד עם אמנים מעמק למורנה (אנ').
בשנת 1920, הארווי וחברו הטוב ארנסט פרוקטר הקימו את בית הספר הארווי-פרוקטר בניולין, קורנוול.
גלריה

ליל קיץ
מבט על ניולין
באוטובוס
ארוחת ערב
אסיף אוכמניות
המכתב
צעיף משי אדום
נחל בחורף
ילדות עם פרפר
פורקים סירות
הערות שוליים

↑  Harold HARVEY | Cornwall Artists Index, cornwallartists.org (באנגלית)
↑  Ernest PROCTER | Cornwall Artists Index, cornwallartists.org (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 128818468  ISNI: 0000 0000 6683 915X  LCCN: nr93004962  RKD: 36333  SNAC: w6tf3v5g  ULAN: 500024556  VIAF: 67528826   WorldCat (עם VIAF): 67528826
אלבה (פיימונטה)

ערך זה עוסק באלבה, עיר במחוז פיימונטה באיטליה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |
סמל העיר אלבה

מראה כלל של העיר והמגדלים
 מדינה:  איטליה איטליה
 מחוז:  פיימונטה פיימונטה
 נפה:  קונאו (נפה)
 ראש העיר:  Carlo Bruno Brunelli
 רשות מחוקקת:  עירייה
 בירת העיר:  אלבה 
 העיר הגדולה:  טורינו
 עיר אם:  קונאו
 שפה רשמית:  איטלקית
 שטח:  53.59 קמ"ר
 גובה:  172 מטרים
 דת:  87% נוצרים קתולים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  31,154 (2024)
  ‑ צפיפות:  581.3 נפש לקמ"ר (2024)
 קואורדינטות:  44°41′59″N 8°02′04″E﻿ / ﻿44.699604876101986°N 8.03440161448826°E﻿ / 44.699604876101986; 8.03440161448826
 אזור זמן:  UTC+1
 Città di Vercelli, www.comune.vercelli.it
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת איטליה מוגדלת) בארי נאפולי בולוניה רומא מילאנו טורינו קליארי פלרמו פירנצה ונציה קטנזארו סיציליה סרדיניה קור. צרפת שווייץ אוסטריה סלובניה הונגריה קרואטיה בוסניה והרצגובינה  מ. תוניסיה אלג'יריה הים האדריאטי  הים הטירני הים הליגורי  הים התיכוןאלבה(למפת איטליה רגילה) בארי נאפולי בולוניה רומא מילאנו טורינו קליארי פלרמו פירנצה ונציה קטנזארו סיציליה סרדיניה קור. צרפת שווייץ אוסטריה סלובניה הונגריה קרואטיה בוסניה והרצגובינה  מ. תוניסיה אלג'יריה הים האדריאטי  הים הטירני הים הליגורי  הים התיכוןאלבה(למפת פיימונטה רגילה) טורינו נוברה אלסנדריה אסטי מונקאליירי קונאו שווייץ לומברדיה ליגוריה צרפת ואל ד'אוסטה הים הליגוריאלבה(למפת פיימונטה מוגדלת) טורינו נוברה אלסנדריה אסטי מונקאליירי קונאו שווייץ לומברדיה ליגוריה צרפת ואל ד'אוסטה הים הליגוריאלבה  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
אלבה היא עיר וקומונה עם שורשים עתיקים, עוד מלפני תקופת רומא העתיקה. העיר ממוקמת בחלק המערבי של צפון איטליה, במחוז פיימונטה. מספר תושביה היה 31,154, נכון לתאריך 1 בינואר 2024. העיר נמצאות באזור גבעות לַאנְגֶה, שיחד עם אזורי יין נוספים במחוז, זכו ב-2014 להכרה של אונסק"ו כאתר מורשת עולמית.
מקור השם

סבורים, שמקורו של השם "אלבה" מגיע מתקופת רומא העתיקה, הרפובליקנית. בשנת 89 לפני הספירה הקונסול הרומאי קניאוס פומפיוס סטרבו (Cneius Pompeius Strabo), אביו של גנאיוס פומפיוס מגנוס, כובש ירושלים, אישר אזרחות רומית לתושבי האזור שמדרום לאלפים. כאות תודה לקונסול, קראו התושבים לאזור על שמו, "אלבה פומפיאה" (Alba Pompeia), שפירושו "זריחה/דמדומי השחר של פומפיוס". במהלך השנים שמו של הקונסול נשמט, ונותרה אלבה בלבד. השם "אלבה" משמש בסיס לשמם של אתרים נוספים באיטליה, למשל העיר אלבה לונגה, והאי אלבה וגם בסיס לשמות של אתרים מחוץ לאיטליה. סברה אחרת גורסת, כי מקור השם אלבה מהמילה הלטינית "אלביון" (Albion), המפורשת כ"עיר", או "עיר מרכזית".
גאוגרפיה ואקלים

אלבה נמצאת בחלק הדרומי של מחוז פיימונטה, בנפת קונאו. נהר טנרו (Tanaro), אחד מיובלי נהר הפו, זורם דרך החלק הצפוני של העיר. מרחקה של אלבה מטורינו בירת המחוז מסתכם בכ-63 ק"מ. המרחק עד עיר הנמל ג'נובה הוא כ-87 ק"מ, ולעיר הנפה קונאו יותר מ-60 ק"מ. העיר נמצאת במרחק של כ-50 ק"מ מגבול איטליה-צרפת. אלבה גבוהה ב-172 מטרים בממוצע מפני הים. התחום המוניציפלי של העיר כולל ארבעה יישובים נוספים: בלמונטה (Belmonte), ביליני (Biglini), גלו (Gallo), מוסוטו (Mussotto). הערים המשמעותיות הקרובות ביותר לאלבה הן אסטי, כ-28 ק"מ, וברה (איטליה), (Bra) כ-17 ק"מ.
מיקומה של אלבה בקרבה יחסית של כ-50 ק"מ לים הליגורי (חלק צפוני בים התיכון), ממתן מעט את ההשפעות הצפוניות של מזג האויר. למרות ההשפעה הממתנת של הים, עונות הקיץ בעיר חמות והחורפים קרים. החודש החם ביותר בממוצע הוא יולי, במהלכו מגיעות הטמפרטורות ל-28 של מעלות צלזיוס בממוצע ביום, ובלילות יורדות עד 18 מעלות. בחודשי הקיץ הלחות עולה עד ל 40-45%, ביתר החודשים יש יותר יובש באוויר. החודש הקר ביותר הוא ינואר, במהלכו ממוצע הטמפרטורות בימים עומד על 7 מעלות, ובלילות צונח הממוצע ל-0. לפי הממוצעים החודשיים, אין באלבה חודש ללא ימי גשם. החודש בו מספר ימי הגשם רב ביותר הוא מאי, עם 7.8 ימים בממוצע, אך החודש בו כמות הגשם היא הגדולה ביותר הוא אוקטובר, 82.1 מ"מ. כמות הגשם השנתית בממוצע רב שנתי מסתכמת ב-620.9 מ"מ. מספר היממות המושלגות בעיר הוא 1.4 יממות שלג לשנה בממוצע, והכמות השנתית של השלג הנה 199.44 מ"מ.
היסטוריה

ממצאים ארכאולוגיים מהמאה ה-19, מצביעים על נוכחות אנושית עתיקה מאד באלבה. נמצאו עדויות להתיישבות אנושית עוד מהתקופה הנאוליתית (12000-4500 לפני הספירה). קיימים ממצאים ארכאולוגיים גם מתקופת הברזל (1150-586 לפנה"ס). ב-89 לפנה"ס אישר הקונסול פומפיאוס סטרבו מעמד אזרחי לתושבי האזור, וגם סלל דרך לכיוון טורינו, שהייתה בשימוש צבאי וגם מסחרי. בימיי רומא הקיסרית, היסטוריונים הסיקו שהיה לעיר מעמד של מוניציפיאום (municipium romanum), מונח שהיה שמור לערים שנהנו ממידה של חירות בניהול ענייניהן הפנימיים. לאחר נפילת האימפריה הרומית, נהרסה העיר על ידי הסרצנים, פולשים מוסלמים. במאה ה-12 העיר נבנתה מחדש וזכתה לתקופת פריחה. נבנו בה מגדלים רבים, שבאותה העת היו הוכחה לעוצמה, יוקרה וליכולות כלכליות, ושימשו גם למטרות הגנה. רוב המגדלים בעיר הושמדו במהלך מלחמות רבות שנמשכו דורות, עם העיר הקרובה אסטי. בימיי הביניים, הייתה תחרות על הנהגת העיר בין גיבלינים לגולאפים. בחלק מהזמן שלט בעיר בית גונזגה. ב-1628 הייתה אלבה הרבה פחות חשובה ודומיננטית מאשר בתקופות קודמות, ועברה לשליטת בית סבויה. ב-1861 נכללה אלבה בממלכת איטליה המאוחדת, שהקים המלך ויטוריו אמנואלה השני.