stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אדריאן פאון
הערות שוליים

↑  מערכת אתר ערוץ הספורט, ‏רשמית: אדריאן פאון חתם בהפועל ב"ש, באתר ערוץ הספורט, 28 בספטמבר 2022
↑  Adrian Paun, Transfermarkt
↑  יגאל גולדשטיין, ‏אדריאן פאון חתם כמושאל בבני סכנין, באתר ערוץ הספורט, 20 בספטמבר 2023
↑  הלחץ גובר: מכבי חיפה סיימה ב-1:1 מאכזב בבית מול בני סכנין, באתר וואלה, 27 בספטמבר 2023
איאן רוברטס

| --- | --- |

 לידה:  31 ביולי 1965 (בן 59) לונדון, הממלכה המאוחדת 
 מידע כללי
 מדינה:  אוסטרליה אוסטרליה
 השכלה:  המכון הלאומי לאמנות דרמטית 
 משקל:  112 ק"ג 
 גובה:  1.96 מטר
 ספורט
 ענף ספורט:  רוגבי
 תקופת הפעילות:  מ-1986 
 מועדון:  סאות' סידני ראביטוס (1989-1986)  מנלי-אורינה סי איגלס (1995-1990)   נורת' קווינסלנד קאובויס (1998-1997)
 הישגים
 פרסים והוקרה:  מדליית הספורט האוסטרלית 
 
איאן רוברטס (באנגלית: Ian Roberts; נולד ב-31 ביולי 1965) הוא שחקן רוגבי בעבר מאוסטרליה בשנות ה-80 וה-90 ושחקן נבחרת הרוגבי של אוסטרליה בשנים 1990–1994.
בשנת 1995 יצא רוברטס מהארון ובכך היה לשחקן הרוגבי הראשון בעולם ולספורטאי אוסטרלי בכיר הראשון שהוא הומו גלוי.
ביוגרפיה

בשנים 1986–1989 שיחק רוברטס בקבוצת הרוגבי סאות' סידני ראביטוס. בשנים 1990–1995 הוא שיחק בקבוצת מנלי-אורינה סי איגלס. ב-1994 השתתף בטורניר קנגורו, בהשתתפות נבחרות הרוגבי של בריטניה, צרפת ואוסטרליה. בשנת 1996 סבל מפציעות ולכן לא שיחק ובשנים 1997–1998 שיחק בקבוצת נורת' קווינסלנד קאובויס. עקב פציעות שסבל מהן ב-1998 החליט לפרוש סופית מרוגבי מקצועני.
בשנת 2000 זכה רוברטס במדליית הספורט האוסטרלי על תרומתו להישגים הבינלאומיים של אוסטרליה בליגת הרוגבי. היה חבר בצוות שופטי ליגת הרוגבי הלאומית בשנות ה-2000.
בשנת 2005 נבחר רוברטס לאחד מ-25 שחקני הרוגבי הטובים ביותר של ניו סאות' ויילס בכל הזמנים.
חייו האישיים

בשנת 1995 סיפר רוברטס על זהותו המיניות בראיונות לעיתונים ולטלוויזיה. באופן כללי הוא זכה לתמיכה בקרב שחקני הרוגבי באוסטרליה. בשנת 1997 יצא לאור ספר אודותיו, "לגלות", שניכתב על ידי פול פרימן.
לאחר שפרש מספורט מקצועי החל ללמוד במכון הלאומי לאמנויות הבמה שבסידני. הוא הופיע במספר סרטים ובסדרות טלוויזיה בתפקידים קטנים.
בשנת 2005 הגיע רוברטס לשלב הגמר בגרסה האוסטרלית של תוכנית הטלוויזיה "רוקדים עם כוכבים" (אנ') ביחד עם נטלי לאו.
בשנת 2010 ביקר רוברטס את האלופה האולימפית בשחייה סטפני רייס וכינה אותה אידיוטית מושלמת לאחר שלעגה לקבוצת הרוגבי של דרום אפריקה בטוויטר וקראה להם "הומואים" ("faggots").
הערות שוליים

↑  25 השמות הגדולים Sydney Morning Herald,‏ 3 במרץ 2005
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb17126749f (data)  LCCN: no2017032114  VIAF: 446148996033359751342   WorldCat (עם VIAF): 446148996033359751342
פרסי ג'קסון וקללת הטיטאן

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  ריק ריירדן
 איורים:  ג'ון רוקו
 שפת המקור:  אנגלית
 סוגה:  פנטזיה, ספרות נוער-מבוגרים, המיתולוגיה היוונית
 הוצאה
 הוצאה:  מירמקס באנגלית ובעברית גרף
 תאריך הוצאה:  1 במאי 2007 (באנגלית) 2009 (בעברית)
 מספר עמודים:  312 (באנגלית) 332 (בעברית)
 הוצאה בעברית
 תרגום:  יעל אכמון
 סדרה
 סדרת ספרים:  פרסי ג'קסון והאולימפיים
 ספר קודם:  פרסי ג'קסון וים המפלצות
 הספר הבא:  פרסי ג'קסון והקרב על המבוך
 קישורים חיצוניים
 מסת"ב:  מסת"ב 9781423101451
 הספרייה הלאומית:  002652578
פֶּרְסִי ג'קסון וקללת הטיטאן הוא ספר הפנטזיה-הרפתקאות השלישי בסדרת הספרים המבוססת על המיתולוגיה היוונית של ריק ריירדן, "פרסי ג'קסון". הספר ממשיך לסקר את הרפתקאותיו של האל-למחצה בן ה-14, פרסי ג'קסון יחד עם חבריו, גרובר אנדרווד ואנבת' צ'ייס. בספר מצטרפות כמה דמויות-ראשיות נוספות: האלה ארטמיס, אשר נחטפה על ידי לוק בן הרמס, זואי צל-ליל המפקדת על קבוצת ציידות ארטמיס, ביאנקה אשר הצטרפה לציידות בתחילת הספר ותאליה גרייס, בתו של האל זאוס.
"פרסי ג'קסון וקללת הטיטאן" קיבל לרוב תגובות חיוביות ממבקרי הספרים. הספר היה מועמד ואף זכה במספר פרסים ובהם זכה לשהות במקום הראשון בטבלת הספרים הנמכרים ביותר לילדים של הניו יורק טיימס וזכה לשהות במקום הראשון במקבץ הספרים הטובים ביותר לנוער לשנת 2007 של Book Sense.
הספר יצא לאור בארצות הברית ובבריטניה ב-1 במאי 2007. הספר יצא לאור גם כספר מוקלט, כאשר הוא מוקרא על ידי ג'ס ברנשטיין.
עלילה > בווסטאובר הול

בתחילת הספר פרסי, אנבת' ותאליה בת זאוס נסעו לפנימייה צבאית בשם "ווסטאוובר הול" מפני שגרובר מצא שני חצויים חדשים: ביאנקה וניקו די אנג'לו, שהתבררו כחזקים מאוד. על שני החצויים שם עין מפלצת - המנטיקור ד"ר קוטס. פרסי נקלע למצב שבו הוא מופרד מחבריו וצריך להילחם במנטיקור לבדו. בשנייה האחרונה אנבת', תאליה וגרובר מגיעים אבל גם הם לא מצליחים להביס אותו. המנטיקור לועג לחצויים ומדבר על המנהיג החדש של צבאות קרונוס, דמות שנקראת הגנרל. הוא גם מסביר שקורונוס הוביל להתעוררות הגדולה, שבה יצורים רבים חוזרים לחיים. רגע לפני ניצחונו של המנטיקור, נחלצת לעזרתם האלה ארטמיס - אלת הציד ביחד עם צידותיה, אך היא אינה מספיקה להציל את אנבת' שנחטפת על ידי קוטס. האלה ארטמיס יוצאת לחפש את המפלצת המסוכנת שיכולה להשמיד את האולימפוס, אחת המפלצות שעליהן דיבר המוזר, אבל היא נתפסת בטרם גילתה מידע חדש ונהיית שבויה.
עלילה > הנבואה

פרסי, תאליה, גרובר, ביאנקה (שהפכה לציידת ארטמיס) והבכירה שבציידות ארטמיס, זואי צל-ליל (אחותן של ההספרידות) יוצאים לחפש את ארטמיס, אנבת' ואת המפלצת בעקבות הנבואה שהם שמעו מפי האורקל מדלפי ששוכנת במחנה החצויים בגופה של מומיה:
מערבה, אל אלה כבולה, יצאו החמישה,
אחד מהם יאבד, בארץ גשם לא פגשה,
אימת האולימפוס אל הדרך תוביל,
חניכים וציידות - רק איחוד כוחות יציל,
בהתייצבו מול הטיטאן, אחד ישא קללתו,
ואחד אחר ביד הורה ימצא הוא את מותו.
עלילה > מסע החיפושים

כמו מרבית הספרים, גם למשימה הזו יש דדליין: יום אמצע החורף, 21 בדצמבר, כינוס האלים השנתי. הם מחליטים על שילוב של 3 ציידות ו-2 חניכים. התכנון הוא שתאליה, גרובר, זואי צל-ליל, ביאנקה ופיבי הציידת יצאו. אך האחים טראוויס וקונור שוד מרעילים את פיבי, ופרסי בורח מהמחנה כדי להשתתף במסע במקומה. פרסי רואה את הגנרל מצמיח מהאדמה בעזרת שיני דרקון לוחמי שלד, ואז מתגלה בפני החבורה. הם פוגשים ומחסלים את האריה מנמאה, ופרסי מקבל את פרוותו שהופכת למעיל (בדומה להרקולס). הקבוצה יוצאת למסע מרובה הרפתקאות והנבואה התקיימה במלואה: ביאנקה די אנג'לו נהרגת במגרש הגרוטאות של הפייסטוס והאלים שנמצא במדבר, אליו הם מגיעים על גבו של חזיר הבר מארימנתוס, אימת האולימפוס הוא האופיאוטאורוס (חצי פרה וחצי נחש ים שפרסי מתוך חובותיו בתור בנו של פוסידון הציל בתחילת הספר), שאם מישהו יקריב אותו לאלים ויזרוק את קרביו לאש יהיה לו הכוח להשמיד את האולימפוס (את זה הם גילו מפיו של נראוס, הזקן מהים), והם אכן פוגשים את בסי האופיאוטאורוס בנקודות שונות לאורך הדרך. בינתיים פרסי חולם על אנבת' וארטמיס הלכודות מתחת למשקל מוחץ. בסוף המסע מתברר להם כי אותו המשא הוא השמיים שהטיטאן אטלס נהג לשאת. לוק שחרר את אטלס ממשאו, והעביר אותו לאנבת' במרמה. לאחר שארטמיס נלכדה היא חומלת על אנבת' ולוקחת על עצמה את העול.
עלילה > הקרב

בהגיעם לסן פרנסיסקו, החבורה מגלה שהם נפלו במלכודת והמנטיקור תוקף אותם יחד עם שכירי חרב בני תמותה. הם מתקשרים באיריס נט למחנה החצויים, ומבקשים עזרה מדיוניסוס. דיוניסוס בתחילה מסרב, אך כשפרסי מוחל על כבודו, ומבקש ממנו עזרה באופן כנה, הוא מסכים. החבורה ממשיכה להר אותריס, דרך גן ההספרידות, שם מתגלה כי זואי צל-ליל הציידת היא אחת ההספרידות, שהן בנותיו של אטלס. זואי נפצעת מהדרקון, אך החבורה מצליחה לעקוף אותו ולהגיע להר. פרסי ניצב מול הטיטאן אטלס (שהוא בעצם הגנרל) אך מבין כי הוא אינו יכול להביסו. גם זואי נאבקת בו, והוא הורג אותה (לפי הנבואה). פרסי לוקח את עול השמיים על עצמו (את קללתו, לפי הנבואה) ומשחרר את ארטמיס כדי שהיא תוכל להילחם באטלס. ביחד הם מצליחים להפיל את אטלס בנקודה מדויקת, שם נלכד תחת עול השמיים פעם נוספת. הם ניצבים מול צבאו של קרונוס ועומדים בפני תבוסה, כשאביה של אנבת' מופיע במטוס קרב ומפציץ את המפלצות עם כדורים מארד שמימי. ארטמיס מגיעה בזמן למועצת החורף של האלים והם מחליטים לצאת למלחמה כנגד קרונוס.
עלילה > לאחר הקרב

במחנה החצויים ניקו די אנגלו מאשים את פרסי במות אחותו, ולאחר התקף זעם מתגלה כבנו של האדס - אחד משלושת הגדולים. בסוף הספר, תאליה מצטרפת לציידות ארטמיס יום אחד לפני יום הולדתה ה-16 (22 בדצמבר) כדי לא להיות החצויה מהנבואה. כמו כן, גרובר שותה קפה ומקבל הודעה מהאל פאן שאומר: "אני ממתין לך".
איסר חלמיש

| --- | --- |

תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  8 במרץ 1923 זכרון יעקב, פלשתינה (א"י) 
 פטירה:  17 בדצמבר 2008 (בגיל 85) 
 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:   ההגנה  פלמ"ח   צבא הגנה לישראל
 דרגה:    סגן אלוף
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העצמאות 
 
איסר חלמיש (חלמר) (8 במרץ 1923 - 17 בדצמבר 2008) היה לוחם פלמ"ח ואיש המחלקה הערבית. ממקימי וממפקדי היחידה הצ'רקסית והדרוזית. מאנשי הממשל הצבאי של צה"ל. פעל רבות להנצחת מורשת הפלמ"ח ומורשת התרבות הצ'רקסית דרוזית במערכת החינוך.
קורות חיים > ילדותו

איסר נולד ב-1923 בזכרון יעקב כאיסר חלמר להוריו טוכה ויוסף חלמר שעלו ב-1905 מאוקראינה (האימפריה הרוסית), איסר למד בבית הספר המקומי.
ב-1938 עברה המשפחה לבנימינה. את לימודיו התיכוניים השלים איסר בבית הספר מקוה ישראל שם חבר ל-חיים בר-לב שעודד אותו להתגייס לפלמ"ח.
קורות חיים > השירות בפלמ"ח

עם סיום לימודיו ב-1941 התגייס איסר לפלמ"ח והצטרף למחלקה הערבית וב-1944 נשלח לקורס קצינים בג'וערה.
עד תחילת מלחמת העצמאות עסק איסר בפעילויות ביטחוניות שונות. בין השאר הפעילה המשפחה תחנת רדיו מביתה בבנימינה. כמו כן שימש הבית נקודת מעבר כוחות פלמ"ח לפעולות באזור הכרמל
ב-1948 מונה כקצין המודיעין והמבצעים של הגדוד השישי של הפלמ"ח בחטיבת הראל (תחת פיקודו של המג"ד צבי זמיר). גדוד זה עסק בליווי ואבטחת השיירות לירושלים.
במהלך המלחמה השתמש איסר בכישוריו שנרכשו במחלקה הערבית כדי לשכנע חיילי אויב ממוצא צ'רקסי ודרוזי לעבור לצד הישראלי
קורות חיים > השירות בצה"ל

לאחר סיום המלחמה גויס איסר לצה"ל שם המשיך לטפח את הקשרים עם המיעוטים הדרוזים והצ'רקסים, הביא להקמת יחידת המיעוטים במסגרת צה"ל והיה ממפקדיה הראשונים. בתקופה זו שירת איסר בדרום הארץ במניעת הברחות ובלחימה בפדאיון ובהמשך עבר (עם משפחתו) לצפון הארץ.
ב-1960 הועלה לדרגת סא"ל ומונה למושל באזור המשולש הגדול (באקה אל-גרבייה, טולכרם, ג'ת, טייבה ועוד). בתקופה זו גרה המשפחה בנתניה.
ב-1967, לאחר סיום הממשל הצבאי, החל איסר לשרת כמתאם פעולות בשטחי יהודה ושומרון ובטיפול באוכלוסייה הפלשתינאית. בתקופה זו עברה המשפחה להתגורר בלוד.
ב-1971 השתחרר איסר מצה"ל.
קורות חיים > לאחר שחרורו

לאחר שחרורו מצה"ל חזרה המשפחה לגור בבית ההורים בבנימינה ואיסר החל לעבוד בבית החרושת לצמיגים "אליאנס" בחדרה. בגיל 60 פרש לפנסיה.
במקביל עסק איסר רבות בהנחלת מורשת הפלמ"ח ומורשת הגדוד הצ'רקסי דרוזי. בין השאר תרם חומרים רבים למוזיאון הפלמ"ח ברמת אביב.
קורות חיים > גילוי מטוס ה"נורסמן"

ב-10 במאי 1948 שלח חיל האוויר מטוס תובלה קל מסוג "נורדואין UC-64A נורסמן" לסיוע אווירי בכיבוש הכפר בית מחסיר (היום בית מאיר) על ידי חטיבת הראל של הפלמ"ח. צוות המטוס כלל שני טייסים (יריב שיינבאום ודניאל בוקשטיין), אלחוטן/צלם אווירי (שלמה כהן) ושלושה מומחי חימוש (שלמה רוטשטיין, יצחק שקלנביץ וצבי שוסטרמן). המטוס נשא פצצה ניסיונית חדשה – חבית נפץ במשקל 200 קילוגרמים. מסיבה בלתי ידועה התרסק המטוס על פסגת דיר עמר (היום הר איתנים) ועקבותיו ועקבות אנשי צוותו לא נמצאו.
לאחר האירוע סייע איסר לחקור שבוי ערבי ולאתר את המטוס ואת גופות אנשי הצוות. אנשי הצוות הובאו לקבורה בקבר אחים בקריית ענבים ואילו מנוע המטוס שימש להקמת אנדרטה על הר הטייסים.
קורות חיים > חייו האישיים

איסר נישא ב-1945 לרבקה לבית ורזגר (אמיתי) (ילידת 1924) ונולדו להם שני בנים ובת. בנו תא"ל יובל חלמיש שירת כקצין מודיעין ראשי. נכדו גל חלמיש הוא שחקן כדורסל. איסר נפטר ב-2008 בבנימינה ורבקה נפטרה ב-2012. שניהם נקברו בבית הקברות בבנימינה.
הערות שוליים

↑  עם התגייסו לצה"ל נענה איסר לפניית בן-גוריון ועיברת את שמו לחלמיש
↑  לאחר המלחמה נמסר משדר הרדיו לבית הראשונים בבנימינה
↑  בין השאר עברו במקום הכוחות שיצאו לפוצץ את הראדר שעל הכרמל
↑  למשל בקרבות רמת יוחנן שוכנעו דרוזים שנלחמו בצבא ההצלה של קאוק'גי לנטוש את הצד הערבי
↑  שם השבוי היה אחמד אל-חלאדי שנתפס בכפר דיר עמאר
מפרום

| --- | --- |

מפרום וקוסקוס ביתי מסורתי
 
 מאכלים
 מוצא:  לוב
 מרכיבים עיקריים:  בשר טחון, תפוח אדמה 
 
מַפרוּם (מערבית: مفروم - "טחון") הוא מאכל טריפוליטאי (הנפוץ גם בתוניסיה) מסורתי העשוי מבשר בקר וירקות שורש, המתובל בתבלינים שונים ומבושל ברוטב אדום.
שיטת ההכנה של המפרום אינה אחידה, אך היא כוללת ערבוב בשר בקר טחון בתוספת תבלינים (מלח, פלפל שחור, בצל, פטרוזיליה, קינמון, ביצים, תבלין לקציצות טריפולטאי הנקרא "חראראת" ופירורי לחם) לכדי עיסה אחת. לאחר לישת העיסה יוצרים קציצות בינוניות ומטגנים אותן. לאחר הטיגון מכניסים לסיר את הקציצות המטוגנות, לאחר שבתחתית הסיר הונחו תפוחי אדמה חתוכים לעיגולים כדי להגן על המפרום לבל יישרף (בערבית נקראת התחתית 'כער'). נהוג להוסיף מעט פפריקה וירקות נוספים לסיר כדי להעניק טעם עשיר יותר למפרום.
גרסה נפוצה של המפרום היא יצירת חתכים בפרוסות תפוחי-האדמה (כמעט עד לניתוק לשתי פרוסות) כשברווח שנוצר מוסיפים בשר, טובלים את החתיכה הממולאת בבלילה, מטגנים, ובסוף מבשלים הכל ברוטב, רצוי בישול ממושך. כדי לגוון אפשר להחליף את תפוחי האדמה בפרוסות חציל, גזר או כרובית.
המפרום נולד כאוכל עממי אך עם השנים הפך למעדן שמוגש במסעדות גורמה ברחבי ישראל ואף בעולם, לעיתים בשמות שונים. את המפרום נהוג להגיש ביחד עם קוסקוס.
על פי הנהוג לרוב מכינים מפרום לארוחת יום שישי, אך לעיתים גם לארוחת צהריים בשאר השבוע.
כנסיית עמנואל

ערך זה עוסק בכנסייה ביפו. אם התכוונתם לכנסייה בירושלים, ראו .
#invoke:תבנית מידע
האפסיס
ארין-נירה מייסקי מנגנת בעוגב של הכנסייה, 2023
כנסיית עמנואל (בגרמנית: Immanuelkirche) היא כנסייה לותרנית השוכנת ברח' בר הופמן מספר 15 במושבה האמריקאית-גרמנית ביפו, שנבנתה בשנת 1904. בכנסייה מתקיימים טקסים בעברית ובאנגלית במהלך סוף השבוע, ופעילויות נוספות כמו קונצרטים בעוגב לציבור ושיעורי תנ"ך בימים אחרים.
היסטוריה

אבן הפינה לכנסייה הונחה ב-2 בנובמבר 1898 על ידי פרוטסטנטים מגרמניה ומשווייץ שגרו ביפו, ועל ידי מומרים מזרמים נוצריים אחרים, רובם מומרים מקרב הטמפלרים. המיסיונר פטר מצלר והברון הרוסי-גרמני פלטון פון אוסטינוב, מומר מהכנסייה הרוסית הפרבוסלבית לפרוטסטנטית ובעל בית המלון במושבה, תרמו למטרה זו את הקרקע ב-18 ביולי 1898. הכוונה הייתה שהקיסר הגרמני וילהלם השני ורעייתו יהיו נוכחים בטקס הנחת אבן הפינה, בעת מסעם בארץ ישראל ב-1898; אך בסופו של דבר הטקס התעכב במספר ימים והקיסר לא נכח בו. עם זאת הוא תרם מכספו את פעמון הכנסייה, לאחר שבניית המבנה נשלמה ב-1904. הכנסייה תוכננה על ידי האדריכלים ארנסט פוגט ופאול גרות, אך הפיקוח על הבנייה נעשה על ידי בנימין זנדל, בנו של האדריכל תיאודור זנדל. הכנסייה ננטשה במשך שנים אחדות. מאז שנת 1955 מנוהלת הכנסייה בידי המשלחת הכנסייתית הנורווגית בישראל, והמבנה חודש בין השנים 1977–1978.
המבנה

הכנסייה בנויה בסגנון ניאו גותי. היא ניכרת בצריח המחודד המשמש כמגדל פעמונים והניצב בצידה המערבי. היא עשויה מלבנים חומות ונושאת גג רעפים אדום. בכל קירותיה קבועים חלונות שבהם משולבים ויטראז'ים צבעוניים, מעשה ידיו של האמן הנורווגי ויקטור ספארה (Victor Sparre) ב-1977. מעל האולם תלוי יציע בצורת האות ר'. בצידו הצפוני של היציע מותקן העוגב אשר יוצר על ידי פאול אוט (Paul Ott) מגטינגן שבגרמניה בשנת 1977. בצידו המערבי של היציע מושבים נוספים לקהל, ומעליהם חלון עגול גדול המחולק לשבעה חלונות עגולים קטנים יותר. אלה ערוכים בצורת פרח ובחלון האמצעי נראות שתי ידיים שוככות מעל מנורה. ביתר החלונות נראים פרחים צבעוניים.
בקיר המזרחי של אולם הכנסייה קבוע אפסיס, ובו מזבח עץ פשוט הנושא המנורה. באפסיס שלושה חלונות מעוטרים בויטראז'ים, שכל אחד מייצג חלק אחר בשילוש הקדוש: בחלון השמאלי מתוארת לידת ישו, האל הבן. החלון האמצעי מסמל את אהבת האל האב, ונראית בו יד אלוהית על רקע לב אדום שהופך לטיפת דם ובמרכזה כתר קוצים בצורת מגן דוד, בדומה לזה שהושם בצליבת ישו. בחלון הימני נראים רוח הקודש ומלאכים כשהם מרחפים מעל "ירושלים החדשה", כפי שהיא מתוארת בספר חזון יוחנן. זו מתוארת עם 12 שערים ו-12 מגדלים, המסמלים את 12 השליחים ואת 12 שבטי ישראל. מתחת לחלונות קבוע הפסוק:
"כי כה אהב אלהים את העולם עד כי נתן את בנו יחידו למען לא יאבד כל המאמין בו, אלא ינחל חיי עולם".
בכל אחד מקירות הדרומי והצפוני קבועים שלושה חלונות, שהאמצעי שבהם גבוה יותר. בקיר הדרומי מתוארים פטרוס הקדוש מקים את תביטא מן המתים (שמאל), חלום פטרוס (אמצע) וטבילת קורנליוס הרומאי בעקבותיו (שמאל). בקיר הצפוני מתוארים יונה הנביא בבטן הדג (שמאל), חזרתם של תושבי נינוה בתשובה (אמצע) ויונה ישוב תחת העץ (מימין; ראו תמונה להלן).
גלריה

החזית הצפונית ובסיסו של הצריח
הכיתוב באפסיס
היציע והחלון העגול בקיר המערבי
העוגב והחלון הימני בקיר הצפוני (יונה תחת העץ)
פטרוס מקים את תביטא מן המתים (שמאל), חלום פטרוס (אמצע) וטבילת קורנליוס הרומאי
לידת ישו (שמאל), יד אלוהית על רקע לב אדום שהופך לטיפת דם ובמרכזה כתר קוצים בצורת מגן דוד (מרכז), רוח הקודש (נצרות) ומלאכים כשהם מרחפים מעל "ירושלים החדשה" (ימין)
עוגב הכנסייה, 2023
עמדת האורגניסטית, 2023
הערות שוליים

↑  איל יעקב איזלר, "פטר מרטין מצלר (1907-1824): סיפורו של מיסיונר נוצרי בארץ-ישראל", חיפה: אוניברסיטת חיפה / המכון ע"ש גוטליב שומכר לחקר פעילות העולם הנוצרי בארץ-ישראל במאה ה-19, 1999, כרך 2, דף מג ודף 51. ISBN 965-7109-03-5
חזית קדמית של כנסיית עמנואל מצד צפון-מערב, 2023
פלמני

| --- | --- |

 
 מאכלים
 סוג:  frozen meat semi-finished products, prepared and preserved meat and poultry meat, meat offal or animal blood products, other; extracts and juices from meat, fish and aquatic invertebrates (OKPD 15.13.12), פסטה ממולאת, כיסונים, בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 מטבח:  המטבח הרוסי 
 מוצא:  רפובליקת קומי 
 מרכיבים עיקריים:  בצק, מלח שולחן, ביצה, chicken stock, beef stock, פלפל, בצל, dill, בשר, חמאה 
 
פלמני (מרוסית: Пельмени) הם כיסונים מן המטבח הרוסי אשר עשויים מציפוי דק של בצק וממגוון מילויים שונים, בעיקר בשר טחון.
מאפיינים

בצק הפלמני מורכב מקמח ומים, ולעיתים גם ביצה. כמילוי מקובל להשתמש בבשר טחון מחזיר, בקר, טלה, דגים או פטריות. מקובל גם להשתמש במילוי שמורכב מכמה סוגי בשר. למשל המילוי המקובל בחבל הארץ אודמורטיה הוא 45% בקר, 35% טלה ו-20% חזיר. פלמני באזור פרם ממולאים באופן מסורתי בשילוב של פטריות, לפת ובצל. מקובל להוסיף למילוי תבלינים כמו פלפל שחור ובצל.
מאכלים דומים לכיסוני הפלמני נמצאים בעמים רבים. במטבח הפולני נקראים כיסונים פירוגי, במטבח האוקראיני נקראים ורניקי, ובמטבח היהודי נקראים כיסונים קרעפלאך. אולם הפלמני מאופיינים בכך שבניגוד לפירוגי או לורניקי, הבצק בהם דק ככל האפשר, בעוד שהמילוי גדול יותר. בנוסף, פלמני לעולם לא מוגשים במילוי מתוק. כמו כן, מילויי הפלמני הם בדרך כלל נאים, בעוד שבפירוגי ובורניקי הם מבושלים מראש.
השם פלמני מגיע מן המילה пельнянь, שמשמעה "בצק אוזן", בשפות פינו-אוגריות, שמדוברות על ידי העמים הילידים שבאזור סיביר. לא ידוע בדיוק מתי המאכל נהיה נפוץ בקרב עמים אלה, ומתי הוא חדר לרוסים. תאוריות מסוימות טוענות כי מקורם של הפלמני בסיביר, אליהם הגיעו מן המטבח הסיני, שם מכונים ג'יאוזי. הפלמני איפשרו לשמר בשר בצורה טובה במהלך החורף הסיבירי הקשה, בלי צורך להאכיל את הצאן. [דרושה הבהרה]
שלבי הכנה של פלמני
ג'ו מקלדרי

| --- | --- |

 לידה:  16 ביוני 1991 (בן 33) סאות' שילדס, הממלכה המאוחדת 
 מוקד פעילות:  הממלכה המאוחדת 
 תקופת הפעילות:  מ-2009 
 מקום לימודים:  מכללת ניוקאסל 
 סוגה:  מוזיקת פופ 
 סוג קול:  מוזיקת קרוסאובר 
 שפה מועדפת:  איטלקית 
 חברת תקליטים:  סוני מיוזיק 
 joemcelderryofficial.com
 פרופיל ב-IMDb
 
ג'ו מקלדרי, 2012
ג'וסף "ג'ו" מַקֵלְדֵרִי (באנגלית: Joseph "Joe" McElderry, נולד ב־16 ביוני 1991), הוא זמר בריטי, זוכה תוכנית אקס פקטור לשנת 2009.
שנותיו המוקדמות

מקלדרי, בן יחיד להוריו, נולד בעיירה "דרום שילדס" בסמוך לנהר טיין בצפון-מזרח אנגליה. הוא סיים תואר ראשון באומנויות הבמה ב"ניו קסטל קולג'".
קריירה > האקס פקטור

מקלדרי התחרה בעונה השישית של תחרות השירה הטלוויזיונית "אקס פקטור" הבריטית בשנת 2009. מהאודישן הראשון שביצע הצטיין באיכות שירתו ובהופעתו, ובגמר שנערך ב-12 בדצמבר 2012 זכה בתחרות כשלמקום השני הגיע הזמר אולי מארס.. שנה לאחר מכן השתתף בתחרות השירה הטלוויזיונית "Popstar to Operastar" והגיע למקום השני אף כזמר אופרה.
קריירה > לאחר האקס פקטור

הסינגל הראשון שהוציא, לאחר זכייתו ב"אקס פקטור", היה גרסת כיסוי לשיר
The climb‏. השיר הגיע למקום הראשון במצעד הפזמונים הבריטי והאירי. בהמשך הוציא מקלדרי שלושה אלבומים. אלבומו השני, "קלאסיק", שפורסם באוגוסט 2011, הגיע למעמד של אלבום זהב עשרה ימים לאחר תחילת הפצתו.
חיים אישיים

מקלדרי יצא מהארון באופן פומבי בריאיון עיתונאי, מיד לאחר זכייתו בתוכנית "אקס פקטור". לדבריו, רכילות ברשתות חברתיות מקוונות אודות זהותו המינית חייבה אותו להגיב, משום שהיעדר תגובה היא למעשה הכחשת זהותו. מאז הוא מתראיין לגבי הנושא בפתיחות, מופיע באירועי גאווה שונים בבריטניה, ונחשב כמודל לחיקוי בבריטניה בתחום הלהט"ב.
הערות שוליים

↑  הופעתו הראשונה של מקלדרי בתוכנית אקס-פקטור, מתוך הערוץ הרשמי של התוכנית אקס פקטור ביוטיוב
↑  ראו להלן פירוט בוויקיפדיה באנגלית
↑  ‏Classic בוויקיפדיה באנגלית
↑  Joe McElderry: Gossip on Twitter made me decide to come out The sun
↑  X Factor winner Joe McElderry to launch album at G-A-Y:entertainment.stv.tv
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1248443780  ISNI: 0000 0001 0834 7357  LCCN: no2010193821  MusicBrainz: c13c9d4f-4bf2-4df9-b3a0-4b7ea6e80d04  NTA: 331363283  VIAF: 160836549   WorldCat (עם VIAF): 160836549
מנזר כיפת הזהב של מיכאל הקדוש

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  מנזר וקתדרלה
 מיקום:  קייב 
 מדינה:  האימפריה הרוסית 
 בעלים:  הכנסייה האורתודוקסית האוקראינית
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ? – המאה ה־12
 תאריך פתיחה רשמי:  המאה ה־12 
 תאריך פירוק:  1934 
 אדריכל:  Ivan Hryhorovych-Barskyi 
 סגנון אדריכלי:  בארוק
 
 קואורדינטות:  50°27′20″N 30°31′22″E﻿ / ﻿50.455555555556°N 30.522777777778°E﻿ / 50.455555555556; 30.522777777778
  (למפת קייב מוגדלת) מנזר כיפת הזהב של מיכאל הקדוש(למפת קייב רגילה) מנזר כיפת הזהב של מיכאל הקדוש
 
מנזר כיפת הזהב של מיכאל הקדוש (באוקראינית: Михайлівський золотоверхий монастир) הוא מנזר נוצרי אורתודוקסי פעיל בקייב, בירת אוקראינה ומרכז הכנסייה האורתודוקסית האוקראינית. בליבו של המנזר מצויה הקתדרלה של מיכאל הקדוש. המנזר ממוקם על גבעה ונשקף אל הדנייפר ואל הרובע ההיסטורי פודיל. המנזר הוקם בסביבות שנת 1100 בהוראת סוויאטופולק השני, נסיך קייב, סבל הרס בעת הפלישה המונגולית ב-1240 ושוקם במהלך מאות ה-15 וה-16. מבנה הקתדרלה המרכזית נהרס על ידי השלטון הסובייטי בשנות השלושים, אולם היא הוקמה מחדש ונחנכה מחדש בשנת 1999.
הקמת המבנים

על אף שהמסורת מייחסת את בניית המתחם לאיזיאסלאב הראשון, נסיך קייב כמי שהקים במקום מנזר בשם דמטריוס הקדוש, הרי שהעדויות הן שהיה זה בנו, סוויאטופולק השני, שהורה על הקמת המנזר והכנסייה לכבוד פטרונו האישי, המלאך מיכאל לציון ניצחונות על הקומנים. ככל הנראה כיפות המנזר היו הראשונות ברוס של קייב שצופו בזהב, ולפיכך זכה המנזר בכינוי "בעל כיפת הזהב" או "המחופה בזהב". בעת הפלישה המונגולית ב-1240 פירקו המונגולים את הציפוי המוזהב. ב-1496 נפתח המנזר מחדש ובמהלך המאה ה-16 שוקמה הקתדרלה והמנזר הורחב עד כי המקום הפך לאחר החשובים והמרכזיים באוקראינה. ב-1620 היה המקום למושבו של המטרופוליט של קייב וזכה למעמד מוגן על ידי ההטמאנים המקומיים.
המקום היה אחוזת קבר של משפחת המלוכה, משפחת סוויאטופולקי. במנזר מאוחסנים גם שרידיה הקדושים של ברברה הקדושה, שהובאו מקונסטנטינופול ב-1108 והם היו נתונים בלי כסף שנתרם על ידי ההאטמן איוואן מזפה במאה ה-17. ב-1713 נוסף למנזר מבנה הרפקטוריום על שם יוחנן ומגדל הפעמונים התווסף בשנים 1716–1719. מאז 1800 הייתה הקתדרלה שבמקום מקום מושב הבישוף של צ'רניהיב.
על אף שחלק ניכר מאדמות המנזר נלקחו לצורך שימושים אחרים, הרי שהוא המשיך להיות אחד המנזרים הגדולים באוקראינה ובמאה ה-19 וראשית המאה ה-20 נמנו בו 240 נזירים והתקיימו בו בית ספר וסמינר לכמרים.
הרס

ביוני 1934 החלה הריסת מבני המנזר על ידי השלטונות, כחלק ממבצע "הטיהור התרבותי" עליו הכריז יוסיף סטלין, על סמך מחקר אדריכלי שהוכיח שאיננו מבנה אותנטי מימי הביניים, כפי שנטען, אלא גיבוב מבנים מן המאה ה-16. התוכנית הייתה להרוס את מבני המנזר כולם ולפנות את השטח למבני ציבור וממשל, לאור העברת בירת אוקראינה הסובייטית מחרקוב לקייב. פריטים עתיקים, בעיקר פסיפסים, הועברו למוזיאון ארמיטאז', גלריית טרטיאקוב והמוזיאון הרוסי הממלכתי. חלקם נשדדו בהמשך על ידי הנאצים, נתפסו על ידי האמריקאים והושבו לאוקראינה. ב-1935 הוסרו כיפות הזהב, השערים המוזהבים, האיקונוסטאזיס וכלי הכסף לשרידי קדושים של מזפה ונמכרו כמתכת. שרידי הקדושה הועברו לקתדרלת ולדימיר הקדוש. מבנה הקתדרלה ומגדל הפעמונים פוצצו באמצעות דינמיט בקיץ 1936. המבנה היחיד ששרד מבין מבני המנזר הוא מבנה הרפקטוריום. הכיכר הפנויה נקראה "כיכר הממשלה" והשלטון פרסם תחרות אדריכלים לבניית קריית ממשל חדשה במקום. המבנה היחיד שהוקם ושרד מתוכנית זו הוא מושב משרד החוץ האוקראיני. פרוץ מלחמת העולם השנייה שם קץ לתוכנית ובמקום הפנוי התקיימו בעיקר אירועי ספורט.
ב-1973 הכריזה מועצת העיר של קייב על "פארק ארכאולוגי" בחלק מאזור המנזר. במקביל החלו להרקם תוכניות להקמתו מחדש, שלא יצאו לפועל עד לפירוק ברית המועצות.
הקמה מחדש

שיקום מבנה הרפקטוריום החל כבר באמצע שנות השמונים, עם סיומן בד בבד עם עצמאות אוקראינה ב-1991 החלו להשמע קולות לפיהם הרס המנזר היה פשע שהדרך היחידה לתקנו היא שחזור מוחלט ומלא של המנזר. הקמת המנזר לפי מתכונתו המקורית הסתיימה ב-1998. במסגרת השחזור בוצעו באתר חפירות ארכאולוגיות ושרידי יסודות המבנים העתיקים, כמו גם הקריפטה, שולבו במבנה הסופי.
במגדל הפעמונים הותקנה מערכת פעמונים חשמלית ובה 40 פעמונים, המנגנת 23 לחנים שונים על פני היממה. עבודות האמנות בפנים המבנה כוללות שחזורי איקונות עתיקות ויצירות אמנות מודרניות מקוריות.
המנזר החדש נחנך ב-30 במאי 1999, אך שיקום מלא וסופי של החלל הפנימי הסתיים רק ב-28 במאי 2000. עד 2005 הושבו מרוסיה 18 מתוך 29 פסיפסים ויערות אמנות שאוחסנו במוזיאוניה.
ב-15 בדצמבר 2018 הוכרז המנזר כמטה המרכזי של הכנסייה האורתודוקסית האוקראינית והמטרופוליט של קייב וכל אוקראינה.
המנזר ומגדל הפעמונים בשנת 1888