stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
עלילת אקהת
הערות שוליים

1 2  KTU.1.17.I.
1 2  KTU.1.17.II.
↑  KTU.1.17.V.
↑  KTU.1.17.VI.
↑  KTU.1.18.I.
↑  KTU.1.18.IV.
↑  KTU.1.19.I.
↑  KTU.1.19.II.
↑  יש המנסים לקשור בין הכנכת לכנרת, אבל לא ברור אם ההקשר נכון.
↑  KTU.1.19.III.
↑  KTU.1.19.IV.
↑  KTU.1.19.IV.
↑  ספר דברים, פרק י', פסוק י"ח
↑  ספר ישעיה, פרק א', פסוק י"ד
↑  ספר ישעיה, פרק כ"ו, פסוק י"ד, ספר תהילים, פרק פ"ח, פסוק י"א, ספר משלי, פרק ט', פסוק י"ח
↑  אנציקלופדיה עולם התנ"ך: יחזקאל, רביבים, 1984, עמ' 66–67 (גרסה מקוונת של הספר (לבעלי הרשאה), באתר "כותר")
↑  ספר בראשית, פרק י"ח
| אלים במיתולוגיה הכנענית |
| --- | --- | --- |
| מפחרת האלים | אל • אשרה • בעל־הדד • ענת • עשתרת • דגן • אדון • בעלת גבל • בוהו • מוֹת • בעל פעור • ים • שמש • ירח  • כושר וחסיס • כושרות • רשף • חורון • קדש • אשמון • עשתר • כמוש • מלך • קוס • יהוה • שחר • שלם • צד • נכל ואב • שכמן ושנם • לויתן • תנין (אנ') • מלקרת • תנת • בעל חמון • פמי (אנ') • סכן • צדק (אנ') • מישור (אנ') • שלמן • גד • רפאים |  |
| אתרים מקודשים | מרום צפון • חכפת • כפתר • עשתרות • תותול |  |
| ספרוּת | שירה אוגריתית: עלילות בעל וענת ‧ עלילת אקהת ‧ עלילת כרת ‧ הולדת שחר ושלם ‧ חתונת ירח ונכל ‧ לחש עלילת האלים הנאבקים בנחש • כתבי סכניתן |  |
| פולחן | במות • מרזח • פסלים מצבות • מצבות נדר • בית אל • כס עשתרת • מקדש מגדול • תרפים • נסך וקטורת • מזבחות אבן ונחושת • קורבנות, זבחים, מנחות, זבח חלב, שלמים, כליל ועולות • העלאה באוב |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007260028805171  BIBSYS: 90339092  BnF: cb121447230 (data)  LCCN: n86066968  VIAF: 185530905   WorldCat (עם VIAF): 185530905 
עלילת אקהת על לוח חרס מאוגרית
פסל ראש נסיך אוגריתי שנמצא באוגרית
דרך ארוכה

| --- | --- |
 סינגל
 מתוך האלבום דיזנגוף 99
 יצא לאור:  1979
 סוגה:  פופ
 שפה:  עברית
 אורך:  4.29
 חברת תקליטים:  NMC
 כתיבה:  תלמה אליגון-רוז
 לחן:  קובי אשרת
 גרסאות כיסוי:  נינט טייב, משה פרץ, איה כורם ודני רובס
 
"דרך ארוכה" הוא שיר שנכתב על ידי תלמה אליגון-רוז והולחן על ידי קובי אשרת. השיר הוקלט עבור פסקול סרט הקולנוע "דיזנגוף 99", שביים אבי נשר והוקרן בבתי הקולנוע בשנת 1979.
רקע לכתיבת השיר ותוכנו

השיר נכתב על ידי הפזמונאית תלמה אליגון-רוז והולחן על ידי קובי אשרת. אשרת מסר לאליגון-רוז מנגינה, והיא כתבה את המילים העוסקות במסלול חיים של צעירים בתחילת דרכם. השיר מסמל עמידה איתנה על אף החוויות והסערות הפוקדות כל אחד בפן האישי ואת המדינה.
את השיר ביצעה לראשונה גלי עטרי, והוא נכלל בפסקול הסרט "דיזנגוף 99". עטרי אף כיכבה בתפקיד ראשי בסרט. השיר לא הופיע באף אחד מאלבומי הסולו של עטרי. השיר, וכך כל שירי הפסקול, נכתבו והולחנו עבור הסרט, והשיר הוא אחד מהלהיטים הגדולים שיצאו ממנו.
השיר הוצג ב"פינה לשיפוטכם" של מצעד הפזמונים של רשת ג' ב-23 במאי 1979. הוא שהה במצעד 13 שבועות, ובשיאו הגיע למקום השני. במצעד השנתי תשל"ט (1979) של התחנה דורג במקום ה־26.
גרסאות כיסוי ידועות

בשנת 1996 ביצעו עטרי וגידי גוב את השיר בתוכנית "לילה גוב".
בשנת 2003 ביצעו את השיר הזמרות דקלה אשל, מיטל מעודה, מעיין שקד ושירי מימון במסגרת התכנית "כוכב נולד".
בשנת 2005 ביצעה השחקנית מיה דגן את השיר במסגרת הסדרה "השיר שלנו".
בשנת 2005 ביצעה השחקנית מיקי קם את השיר במסגרת ההצגה "כמו בסרט".
ידוע גם ביצוע לשיר של משה פרץ משנת 2009.
באותה שנה ביצעו את השיר איה כורם ודני רובס במסגרת התכנית "דואט ישראלי".
הערות שוליים

↑  דרך ארוכה – מילים וביצועים | אשרת, קובי, 1944- מלחין | מוזיקה | הספרייה הלאומית, באתר www.nli.org.il
↑  דרך ארוכה – פזמונט, באתר pizmonet.co.il
צעדות המוות בשואה

צעדת המוות של אסירי מחנה דכאו, גרמניה
תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן.
נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
צעדות המוות בשואה (בגרמנית: Todesmärsche) הוא הכינוי שניתן על ידי אסירי מחנות ריכוז והשמדה של גרמניה הנאצית לצעדות הכפויות ממחנות ריכוז והשמדה ליעדים אחרים. הכינוי אומץ על ידי ההיסטוריונים וחוקרי השואה להובלת שיירות אסירים למרחקים גדולים תחת שמירה כבדה ובתנאים לא-אנושיים, במהלך מלחמת העולם השנייה והשואה. במהלך צעדות המוות נרצחו רבים מהאסירים על ידי שומריהם, ורבים אחרים מתו כתוצאה מהתנאים הקשים.
על אף שצעדות המוות ידועות בעיקר מתקופת חיסול מחנות הריכוז לקראת סופה של מלחמת העולם השנייה, הרי שהתופעה הייתה שכיחה למדי במשך כל שנות המלחמה.
צעדות מוות בראשית המלחמה 1943–1939

צעדת המוות הראשונה יצאה ב-1 בדצמבר 1939 מהעיר חלם, פולין. בצעדת המוות השתתפו כאלפיים גברים יהודים מחלם וכאלפיים גברים יהודים מהרוביישוב. רובם נרצחו.
צעדת מוות נוספת אורגנה על ידי האס אס בינואר 1940 בפולין הכבושה. במחנה השבויים ליפובה (Lipowa) שבלובלין נמצאו שבויי הצבא הפולני שנשבו בעת הפלישה הגרמנית לפולין. ביום ראשון, 14 בינואר, הופרדו כ-800 שבויי מלחמה יהודים מיתר השבויים, ובמשך מספר ימים הוצעדו בליווי פלוגת אס אס רכובה לביאלא פודולסק, מרחק של כ-100 ק"מ. לכל אורך הדרך נרצחו מאות מן השבויים, ובסופה שרדו עשרות אחדות של שבויים שהגיעו ביום האחרון לביאלא פודולסק.
ביוני 1941 החלה הפלישה הגרמנית לברית המועצות (מבצע ברברוסה) ומאות אלפי שבויים סובייטים הועברו על ידי הגרמנים ברחבי השטחים שנכבשו, כאשר רבים מהם נרצחים בדרכים או בגאיות ההריגה. בחודשים יולי-אוגוסט הועברו רבבות מיהודי בסרביה ובוקובינה בצעדות מוות לטרנסניסטריה, אלפים מהם נרצחו על ידי הגרמנים ומשתפי הפעולה הרומנים בדרכם לשם.
עם חיסול הגטאות במזרח אירופה (1942-1943), נערכו עשרות צעדות מוות, שבהן הוצעדו היהודים מגטאות קטנים לגטאות גדולים או לנקודות איסוף בדרכם למחנות המוות. רבים מהם נרצחו על ידי החיילים הגרמנים ומשתפי הפעולה המקומיים.
צעדות המוות ב-1945

בראשית ינואר 1945 היו במחנות הריכוז בגרמניה ובפולין מעל לכ-700,000 אסירים (מרביתם גברים).
אוסוולד פוהל, מי שעמד בראש המשרד הראשי למשק ומנהל של האס אס, העריך במשפטו כי כרבע מיליון מאותם אסירים הועסקו בתעשיות החימוש ומספר זהה של אסירים הועסקו בשיקום התשתיות (שניזוקו קשות כתוצאה מהפצצות בעלות הברית) ובעבודה בתוך המחנות עצמם.
תהליך קבלת ההחלטות ופינוי המחנות התנהל בשני שלבים:
ינואר-פברואר 1945 - פינוי מחנות הריכוז הגדולים במזרח (אושוויץ, שטוטהוף וגרוס-רוזן).
אפריל-מאי 1945 - פינוי מחנות הריכוז בגרמניה ובאוסטריה
ב-12 בינואר פתחו הכוחות הרוסים במתקפתם הסופית על גרמניה ומספר ימים לאחר מכן החל פינוים של יתר מחנות הריכוז שעוד נותרו בפולין.
צעדות המוות ב-1945 > פינוי רשת מחנות אושוויץ-בירקנאו

פינוי מחנה אושוויץ היה הראשון בשורת הפינויים של סוף המלחמה. העברת אסירים מאושוויץ החלה כמספר חודשים לפני פינויו בינואר 1945, החל מאוגוסט 1944 פונו כ-70,000 מאסירי אושוויץ ב-130 טרנספורטים ופוזרו במחנות ריכוז רבים בגרמניה. עם התגברות הלחץ בחזית המזרחית והמשך כיבושי הצבא האדום, הועברו האסירים גם למחנה הריכוז בגרוס-רוזן שהפך לתחנת מעבר מרכזית לאלפי אסירים בטרם ימשיכו בדרכם לעומק גרמניה.
ב-18 בינואר 1945, מספר ימים לאחר פתיחת מתקפת הצבא האדום, החל פינוי מהיר של כ-66,000 אסירים (רובם המכריע יהודים) מאושוויץ ומהמחנות המסונפים לו. פינוי האסירים נעשה באנדרלמוסיה מוחלטת, ורבים מהאסירים יכלו לנצל זאת ולהסתתר בשטחי המחנה הנטושים על מנת שלא להצטרף לשיירות היוצאות. אולם רובם של האסירים העדיף להתפנות מן המחנה ולא לחכות בו עד לבוא הצבא האדום, כפי שהסביר זאת אחד האסירים:
"אחד מידידי הקרובים במחנה [...] בא אלי בליל הפינוי והציע מחבוא משותף. בדרך מן המחנה למפעל "אוניון" נמצא, לדבריו, מקלט עזוב, שיכוסה רק למחצה [...] כוונתו הייתה לצאת את המחנה עם אחת השיירות ואחר הספירה להתחמק בסמוך לשער, ובחשכת הלילה להגיע למקום המרוחק מעט מן המחנה [...] הפיתוי היה חזק מאוד. בכל זאת, אחרי ששקלתי והפכתי בדעתי, העדפתי לצאת עם חברי ולחלוק בכל את גורלם"
האסירים הובלו במסע רגלי מזורז לוודז'יסלאב ומשם הועברו ברכבות משא למחנות שונים (גרוס-רוזן, בוכנוואלד, דכאו ומאוטהאוזן). יותר מ-15,000 אסירים נרצחו ונהרגו באותו המסע.
פינוי רשת מחנות אושוויץ-בירקנאו נמשך עד לשבוע האחרון של ינואר 1945. לאחר פינוי המחנות המרכזיים (אושוויץ, בירקנאו ואושוויץ-מונוביץ), נמשך פינוים של תתי-המחנות הרבים של אושוויץ הפזורים ברחבי שלזיה עילית. בכמה מן המקרים, במקומות עבודה קטנים שבהם היו רק כמה עשרות אסירים, נמלטו אנשי הצוות הגרמנים והשאירו את האסירים לנפשם. באחת היחידות החיצוניות של רשת המחנות הושארה קבוצה כזו שמנתה כ-100 אסירים, לרוע מזלם עברה במקום קבוצת אנשי אס אס שהייתה בדרכה לנוס מערבה ומשנתקלו באסירים רצחו אותם עד לאחרון שבהם.
לאחר הפינוי נותרו באושוויץ כ-2,000 אסירים (מרביתם חולים שלא יכלו לצאת עם השיירות) שלמרבה הפלא לא חוסלו על ידי הגרמנים על אף שאסירים אלו עתידים להיות הראשונים שימסרו לחוקרי הצבא האדום עדות על שהתרחש במחנה.
אחד מהחולים שנותרו במחנה היה פרימו לוי, שתיאר את השבוע הקשה שעבר עליהם עד בואם של הרוסים:
"המחנה שזה עתה נפח את נפשו, כבר נראה בשלבי התפוררות מתקדמים. לא מים, לא חשמל. חלונות ודלתות שנעקרו ממקומם והתנפנפו וחרקו. בכל מקום נשמע שאונם של פחים מעוקמים שהועפו מן הגגות. ענני אפר מהמשרפות היתמרו רחוק וגבוה בשמים. על מה שעוללה ההפצצה נוספו מעשי בני-האדם: שלדים בבלואי סחבות על סף אפיסת כוחות - החולים שעדיין יכלו ללכת - הסתובבו כצבא רימה ותולעה על האדמה שהתקשתה מן הכפור. הפכו את הצריפים הריקים בחיפוש אחר מזון ואחר עצים. התנפלו בחימה שפוכה על החדרים גדושי הרהיטים של ראשי הבלוקים השנואים, שעד לפני ימים מעטים היה אסור להפטלינג הפשוטים להתקרב אליהם. מכיוון שלא יכלו לשלוט במערכת העיכול, טינפו בכל מקום את השלג שכעת היה המקור היחידי למים"
ב-27 בינואר 1945 שחרר הצבא האדום את אושוויץ.
צעדות המוות ב-1945 > ממחנה הריכוז שטוטהוף - ינואר 1945

התקדמות הרוסים במזרח המשיכה לתת את אותותיה, וב-22 בינואר 1945 הוציא מפקד מחנה הריכוז שטוטהוף, פאול ורנר הופה, פקודה הכוללת הוראות מפורטות לפינוי המחנה.
על פי הפקודה, הפינוי היה עתיד להתחיל ב-25 בינואר בשעה 06:00. עוד נאמר כי במחנה יושארו החולים אשר אינם מסוגלים להתפנות בכוחות עצמם. הופה מינה את מפקד המשמר, תיאודור מאייר, למפקד הפינוי ולאחראי על ארגונו ולצדו מונו קצין נוסף ואחד מרופאי המחנה, ד"ר לאוב, שמילא תפקיד חשוב בארגון הפינוי בהתחשב בכך שהחולים שאינם יכולים להתפנות היו צריכים להישאר במחנה. הפקודה מפרטת גם את מסלול הפינוי שנקבע בכיוון כללי מערב, לכיוון העיירה למבורק (Lebork). בפקודה הובאו נתונים נוספים, כגון מספר טורי האסירים שייצאו את המחנה, מספר השומרים המלווים ודרכי ההצטיידות. הפקודה גם מבארת את הנוהל לטיפול בגופות האסירים שימותו במהלך הצעדה - יש להעבירן לקבורה בצורה מרוכזת ולדווח על כך למפקד הפינוי, מאייר.
ב-25 בינואר 1945 בשעה 04:00 לפנות בוקר הוצאו האסירים לרחבת המסדרים ועל פי פקודה מסודרת הוצעדו אל מחוץ למחנה בטורים שחולקו לפי ה"בלוקים" שבהם שכנו בזמן שהותם במחנה, כל אסיר קיבל לפני צאתו 500 גרם לחם ו-120 גרם מרגרינה.
התכנון המקדים המדויק נועד להקל על המורכבות הלוגיסטית הכרוכה בפינוים של 46,331 אסירים (מהם כ-35,000 יהודים) מהמחנה הראשי ועוד 22,521 אסירים (מהם כ-18,000 יהודים) ממחנות המשנה. התכנון המקדים לא הורגש במחנות המשנה מאחר שפקודתו של הופה התעלמה מהם לחלוטין. הדוגמה הקיצונית ביותר למנת חלקם של אסירי אותם מחנות הייתה ברשת מחנות המשנה שבאזור קניגסברג (Kenigsberg). בין 15 ל-20 בינואר פונו כ-7,000 אסירים, כולם יהודים, ממחנות האזור ורוכזו במחנה קניגסברג. התקדמות החזית, שסגרה בפניהם את נתיב הנסיגה בדרך היבשה, ואובדן הקשר עם המחנה הראשי, הם אלו שככל הנראה הובילו את פיקוד האס אס המקומי להחליט על הובלת האסירים למכרה נטוש בקרבת פלמניקן (Palmnicken) שלחוף הים הבלטי ושם לנסות ולחסלם על ידי שימוש בחומר נפץ או באמצעות הזרמת גז רעיל, החלטה שבסופו של דבר לא יצאה לפועל. יציאתם של האסירים מהמחנה, נתנה את האות לתחילתו של מסע רצח רצוף שהתנהל בשלג הכבד ובקור העז, האסירים נורו על ידי השומרים ללא הבחנה ובמשך עשרת ימי המסע נרצחו למעלה מ-700 אסירים. ב-31 בינואר הגיעו האסירים לפלמניקן, שם הריצו אנשי האס אס את האסירים הימה, וקצרו בהם במכונות ירייה. ידוע על 33 ניצולים בלבד מאותו טבח נורא.
צעדות המוות ב-1945 > ממחנה גרוס-רוזן - פברואר 1945

שיכונם הזמני של אלפי האסירים שפונו מערבה במחנה גרוס-רוזן ושימושו כתחנת מעבר לאסירים שפונו מאושוויץ, גרמו לכך שהצפיפות ששררה במחנה בסוף ינואר ובתחילת פברואר 1945 הפכה לבלתי נתפסת: בצריפי המחנה, שבדרך כלל הכילו 100–200 אסירים, שוכנו כעת 300–400 אסירים, ובמספר צריפים נדחסו מעל ל-1,500 אסירים.
רק ב-6 בפברואר התקבלו במפקדת המחנה הוראות באשר לפינוי האסירים, ובתוך כיומיים החל פינויו החפוז של המחנה. עשרות צעדות מוות יצאו את שערי המחנה במהלכו של פינוי הרה אסון זה, וכ-44,000 אסירים מצאו את מותם במהלכן. ב-13 בפברואר 1945, עם שחרור המחנה על ידי הצבא האדום, נמצאו במקום כ-70 אסירים שהושארו על ידי הגרמנים על מנת למחוק את עקבות המחנה.
צעדות המוות ב-1945 > המצב במחנות במרץ 1945

במהלך מרץ 1945 ניהלו היינריך הימלר, מפקד האס אס ושר הפנים הגרמני, פעולות דיפלומטיות מסובכות וסותרות. הימלר, שחתר למניעת תבוסה גרמנית כפולה, קיים בחשאי ובניגוד להוראותיו של אדולף היטלר מגעים ישירים ועקיפים עם דיפלומטים מארצות סקנדינביה ומשווייץ, כדי להסדיר כניעה גרמנית לצבאות המערב בלבד ובכך לעצור את הדהירה הסובייטית במזרח.
באותו הזמן, הצפיפות והמצוקה במחנות הריכוז על אדמת גרמניה הגיעו לשיאים חדשים וזאת עקב הגעתם של עשרות אלפי אסירים שפונו מן המחנות במזרח. ב-12 במרץ פקד הימלר על אוסוולד פוהל להורות אישית לכל אחד ממפקדי המחנות להפסיק את רצח היהודים ולהעניק להם טיפול הולם על מנת להשאירם בחיים. באמצע החודש יצא פוהל לסדרה של ביקורי בזק במספר מחנות ושלח את ריכרד גליקס (המפקח הכללי של מחנות הריכוז) למחנות. בפועל, נמשכו הפינויים של מחנות הריכוז השונים, ואלה נעשו תוך כדי מעשי רצח המוניים, ממש עד ליום האחרון של המלחמה באירופה, בתחילת מאי 1945.
ראו גם

טבח גרדלגן
לקריאה נוספת

דניאל בלטמן, צעדות המוות, ירושלים: הוצאת יד ושם, תש"ע 2010.
ישראל גוטמן (עורך), האנציקלופדיה של השואה, ירושלים: הוצאת יד ושם ותל אביב: הוצאת ספרית פועלים, 1990.
אלכסנדר מרטון, 186 המדרגות, ירושלים: הוצאת יד ושם, 1999.
הערות שוליים

↑  הכיבוש הגרמני והקמת הגטו בחלם, באתר יד ושם
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4576551-0 
אנדרטת צעדת המוות מדכאו ביד ושם בירושלים מעשי ידי הפסל הגרמני הוברטוס פון פילגרים
מסלול צעדת המוות ממחנות אושוויץ
תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן.
נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
תפוחים ותמרים

| --- | --- |
 סינגל בביצוע רמי קלינשטיין
 מתוך האלבום תפוחים ותמרים
 יצא לאור:  1995
 שפה:  עברית
 אורך:  3:44
 כתיבה:  איתן נחמיאס-גלס
 לחן:  רמי קלינשטיין
 
תפוחים ותמרים הוא פזמון שכתב איתן נחמיאס-גלס, הלחין רמי קלינשטיין וביצעו רמי קלינשטיין והמועצה. השיר יצא לאור בשנת 1995.
רקע

נחמיאס גלס שיתף פעולה עם קלינשטיין באלבום "במסיבה אצל גידו". השיר נכלל באלבום שנושא את שמו.
במצעד הפזמונים העברי השנתי של רשת ג' לשנת תשנ"ה (1995) הגיע השיר למקום הראשון.
יוסי חרסונסקי סקר את השיר וכתב עליו כך: "כמעט כול שירי האהבה של קליינשטיין עוסקים באהבה ושברונה. והנה מתברר שהרוקר חזק מאוד בתחום הרומנטיקה הרגשנית. וזה שיר רומנטי שמנחם ומלטף, אנושי, חם, נוגע ומחלחל. פשוט – שיר יפהפה".
קלינשטיין סיפר שלקח לו כחמש-עשרה דקות להלחין את השיר. עוד הוא סיפר:
"היו לי אז שירים שהצליחו מאוד ברדיו, אבל יש הבדל בין שיר שנכנס לרדיו לבין שיר שנכנס ללב. השיר הזה הוא פנינה".
השיר בספרי תווים

דן אלמגור, אפי נצר (עורכים), שירים לאוהבים לשיר, עמ' 273, הד ארצי, 1999. (הספר בקטלוג ULI)
תלמה אליגון-רז (עורכת), עכשיו שרים: שירים שטוב לשיר, עמ' 110, הוצאת כנרת, 2003. (הספר בקטלוג ULI)
הערות שוליים

↑  יוסי חרסונסקי, רמי קלינשטיין תפוחים ותמרים, באתר חרסונסקי מיוסיק, ‏3 במאי 2021
↑  רז שכניק, לכבוד ט"ו בשבט: חצי יובל של תפוחים ותמרים, באתר רדיו ללא הפסקה, ‏13 בפברואר 2020
שמואל שאטין

| --- | --- |
 לידה:  1644 ה'ת"ד 
 פטירה:  1 ביולי 1719 (בגיל 75 בערך) ה'תע"ט פרנקפורט, האימפריה הרומית הקדושה 
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי באטונשטראסה 
 תקופת הפעילות:  ? – 1 ביולי 1719 
 
 תפקידים נוספים:  ראש ישיבה 
 
רבי שמואל שאטין כ"ץ (נהגה: שוֹטְן; ה'ת"ד, 1644 – י"ד בתמוז ה'תע"ט, 1719) היה מרבני יהדות אשכנז במאה ה-17 וה-18. רב וראש ישיבה ב'קלויז' הפרנקפורטאי, ורבה של רוזנות הסן-דרמשטדט. מחבר ספר כוס הישועות על התלמוד הבבלי. נודע בכינויו מהרשש"ך.
ביוגרפיה

נולד בשוטן (אנ') שבהסן לרב יוסף יוזפא כ"ץ. בשנת ה'תמ"ב (1682) הגיע לפרנקפורט והתמנה כרבו של בית המדרש הגדול, ה"קלויז" הפרנקפורטאי, וראש הישיבה בו. בראשית ימיו בפרנקפורט, למד אצל מרא דאתרא רבי ישעיה הלוי הורוביץ (השני). בתקופתו נבנה בנין מפואר עבור הישיבה מעזבונו של הגביר ר' מאניס דרמשטאט, הוא עמד בראש הישיבה בפרנקפורט למעלה מ-30 שנה ולפי חשבונו למדו אצלו ואצל תלמידיו בימי חייו, אלפי תלמידים.
סגנון לימודו היה כמו שהיה מקובל בימיו בשיטת פלפול החילוקים והוא התייחד בכמה נקודות בולטות: א. בעקבות הרב אברהם נפתלי שפיץ מוורמייזא מחבר "מלא רצון" (פפד"מ ת"ע), הוא משתדל לבאר בכל המקומות בהם חולקים שני אמוראים או שני תנאים בשיטת תנא קדום להם, שלא נפלה טעות במסירת דברי התנא אלא נחלקו בהבנת דבריו. ב. הוא עוסק בביאור קושיות התלמוד שמתחילות בהצגת הנחה חיובית שעל בסיסה נבנית השאלה, כמו השאלות הפותחות במילים "בשלמא..." או "הניחא..." וכן איבעיות הפותחות בדין מוסכם: "פשיטא דין פלוני, אבל מיבעיא דין אלמוני".
בשרפה הגדולה שפרצה בפרנקפורט בכ"ד בטבת ה'תע"א, 15 בינואר 1711, השרפה החלה בביתו של רב העיר הרב נפתלי כ"ץ ובין היתר נשרפה בה שכונת היהודים על בתי הכנסת ובתי המדרש שבה. נשרפו 36 ספרי תורה, כתבי יד וספרי דפוס רבים. הרב כ"ץ הואשם בניסויים אסורים ובשימוש במאגיה שחורה ונאלץ לברוח מן המדינה. כתביו הרבים של מהרשש"ך ניצלו, וגם עותקי ספרו "כוס הישועות" שהיו אז על מכבש הדפוס ניצלו בידי נוצרי מקומי. הוא מתאר אירוע זה באריכות בהקדמה לספרו. לאחר שנתיים של פעילות שיקום נבנתה שכונת היהודים מחדש, ומהרשש"ך תיקן סליחה מיוחדת לזכר האירוע הפותחת במילים "אשאג אֶל אֵל נורא ואיום" ומסיימת בחתימת שמו בראשי התיבות: "שמחנו מהר והרחב את לבבנו, שלח את טובך וקבץ נדחינו". הסליחה הייתה נאמרת בקהילת פרנקפורט מדי שנה ביום כ"ד בטבת.
ספרו "כוס הישועות" כולל את חידושיו למסכתות מסדר נזיקין המכונה "סדר הישועות": מסכת בבא קמא, בבא מציעא, בבא בתרא, סנהדרין, מכות, שבועות ומסכת עבודה זרה. חידושיו על מסכת ראש השנה, מסכת ביצה, מסכת כתובות, מסכת גיטין ומסכת קידושין לא נדפסו. הגהותיו למסכתות נדרים, נזיר ובבא בתרא, נדפסו על ידי חתנו הרב אריה ליב בן רבי יוסף שמואל מפרנקפורט יחד עם הגהות אביו במהדורת ש"ס פרנקפורט (ה'ת"פ-ה'תפ"ב) הידועה בהוספות הרבות שנוספו לה.
מנהג ייחודי שלו תועד בידי בן דורו רבי מאיר איזנשטט: הוא נהג לברך בורא פרי האדמה על שתיית תה, בניגוד למקובל לברך עליה ברכת שהכל נהיה בדברו.
מהרשש"ך נפטר בליל שבת י"ד בתמוז ה'תע"ט (30 ביוני או 1 ביולי 1719) והוא הובא למנוחות בבית העלמין היהודי בפרנקפורט ביום ראשון, ט"ו בתמוז. זכרו הונצח בספר ההזכרות של קהילת פרנקפורט. על מצבת קברו נחרת:
הגאון מהר"ש ש"ך

הגאון מ"ו שמואל שאטין אב"ד ור"מ דבית המדרש פה



פה נטמן צנצנת המן כלכל ודרדע חכים ורבן איתקרי בכל מיני חכמה ומדע 

העמיד תלמידים הרבה ושמעתתיה מבדרין בעלמא ובשערים המצוינים שמו נודע

לא הניח דבר גדול ודבר קטן עד ירדו לעומקא והבירור אליו נתודע

ה"ה הגאון ומקובל אלקי נ"י פ"ה ע"ה

מוהר"ר שמואל בהר"ר יוזף יוזפא כ"ץ זצ"ל

נפטר אור ליום ש"ק י"ד תמוז תע"ט
משפחתו

אשתו חנה, הייתה כנראה אחות אשתו של רבי משה פרנקפורט, פרשן המכילתא (מחבר "זה ינחמנו", אמשטרדם תע"ב).
בנו - "החסיד" רבי משה שאטין. בנו של ר' משה היה רבי יוסף יוזפא שאטין (מהריש"ך), ראב"ד ליסא וראש ישיבה בגלוגא. בנו של ר' יוסף היה רבי בנימין זאב שאטין כ"ץ, ראב"ד בדיהרנפורט.
נכד אחר שלו היה הרב חנוך הניך שאטין, ראש הישיבה בקאליש, שהרב חנוך הניך הכהן לוין-שאטין מאלכסנדר, אף הוא צאצא של מהרשש"ך, היה כנראה נכדו.
בתו - נישאה לרבי יהודה לייב אב"ד מטרסדורף, בנו של רבי יוסף שמואל מקראקא, שהדפיס מהדורה של התלמוד הבבלי עם הגהות אביו.
בתו - ריזכה נישאה לרבי משה סופר (נפטר בשנת תפ"ב), בנו ר' שמואל, נקרא על שם סבו הרב שמואל שאטין. והוא אביו של החת"ם סופר.
לקריאה נוספת

משה נחום צובל, "משפחת סופרים", סיני ח (תש"א), עמ' רצה–רצח.
הרב מרדכי הורוויץ, רבני פרנקפורט, מוסד הרב קוק, ירושלים תשל"ב, עמ' 80–81, ובהשלמות הרב יוסף אונא שם, עמ' 217–218.
הערות שוליים

↑  לפי תיאור פטירתו בספר ההזכרות של פרנקפורט המצוטט אצל צובל, להלן "לקריאה נוספת".
↑  ראו בהסכמתו, חידושי הריטב"א, אמשטרדם תפ"ט, באתר היברובוקס.
↑  הקדמתו לספרו "כוס הישועות".
↑  שו"ת "פנים מאירות" ח"ב סימן ק"צ: "ומעיד עלי שמים וארץ שבהיותי בק"ק ווירמייזא באוהל ב"מ [=בית מדרש] והייתי כאורח עובר בק"ק פ"פ [=פרנקפורט], וראיתי שהרב הגדול החסיד מוהר"ר שמואל שאטין בירך על הטהע בפה"א ונתווכחתי עמו שהוא נגד העולם, והשיב לי שכל מנהג שלא נתייסד על פי חכמים לא משגחינן במנהג. וזה הוא החכם שכתבתי בספרי שבירך בפה"א ולדינא א"א לדחותו מטעמים שכתבתי.
↑  לפי תלמידו, הרב אלעזר ליסר, מחבר "חומת אש" (ברסלאו תקנ"ט), הסתגר שבע עשרה שנה בישיבתו ולא יצא ממנה.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007299051205171  GND: 1081268220  ISNI: 0000 0004 0366 0223  LCCN: no2009056814  VIAF: 298635745   WorldCat (עם VIAF): 298635745
היפוגונדיזם

| --- | --- |
 תחום:  אנדוקרינולוגיה 
 טיפול:  fluoxymesterone  טסטוסטרון  bromocriptine  טסטוסטרון  estropipate  ethynodiol diacetate  מתילטסטוסטרון  norethindrone  אסטרדיול  fluoxymesterone  chlorotrianisene  ethinylestradiol 
 קישורים ומאגרי מידע
 MeSH:  D007006
 סיווגים
 ICD-10:  E28.3, E29.1, E23.0 
 
היפוגונדיזם (בלועזית: Hypogonadism) היא תסמונת המתארת ירידה בתפקוד בלוטות המין - באשכים של זכרים או בשחלות של נקבות - שתוצאתה היא ביוסינתזה הורמונלית מופחתת. התופעה משפיעה על מגוון תפקודים פיזיים, הכוללים ירידה בחשק המיני, דיכאון, השמנה, עייפות, ירידה במסת העצם והשריר, ואי-פוריות. אצל זכרים, הטסטוסטרון מופרש מהאשכים ומבלוטות יותרת הכליה ומסייע לעלייה בצפיפות העצם, לבניית מסת שריר ועקב כך גם לצמצום רקמות השומן בגוף. הורמון זה גם אחראי על סימני המין המשניים הגבריים: שיער הפנים והחזה, יצירת תאי זרע והדחף המיני. בתחום ההתנהגותי, רמות גבוהות מדי של הורמון זה מובילות לאגרסיביות ותחרותיות, ואילו רמות נמוכות מדי עלולות לגרום לירידה במצב הרוח, עייפות ופגיעה בזיכרון. בדיקות רמות טסטוסטרון מעידות כי כ-20% מכלל הגברים שגילם עולה על 55, סובלים מרמות נמוכות של טסטוסטרון. בדיקה של רמת ההורמון השמיש ביולוגית, מעידה כי מחצית מכלל הגברים מעל 55 שנים סובלים מהתופעה.
תסמינים

חוסר בטסטוסטרון מתבטא בתסמינים רבים, ביניהם פגיעה בתפקוד המיני, ירידה במסת השריר, עלייה במשקל, מצב רוח ירוד עד כדי דיכאון, ועוד. סימפטומים עיקריים:

התסמונת המטבולית: קבוצה של גורמי סיכון למחלות לב וכלי דם המופיעים יחד, ביניהם סוכרת, השמנה בטנית, יתר לחץ דם, ועלייה ברמת השומנים בדם.

חשק מיני נמוך: תסמין עיקרי של היפוגונדיזם הוא ירידה בחשק המיני, לצד ירידה בכמות הזקפות העצמוניות, ירידה בפעילות המינית וליבידו נמוך. ההערכה המקובלת בקרב רופאים מומחים במיניות היא שעל כל 15 גברים שמתלוננים על בעיות זקפה, יש גבר אחד שמתלונן על בעיות בחשק המיני. הטיפול להחזרת התפקוד והחשק המיני נעשה באמצעות מתן ההורמונים החסרים, באמצעות תכשירים להזרקה נבידו, תכשירים להשתלה תת-עורית, ומדבקות באזור שק האשכים.

הפרעה בזקפה: גברים הסובלים מהפרעה בזקפה מתקשים להגיע לזקפה, כאשר הפרעה בזקפה יכולה להיגרם מרמה נמוכה מדי של טסטוסטרון בגוף. טיפול הורמונלי במתן טסטוסטרון נבידו המיועד לטיפול גם בהפרעה בזקפה, יביא את הטסטוסטרון לרמה תקינה ויסייע לשיפור הזקפה. לעיתים ניתן לשלב טיפול הורמונלי יחד עם התרופות לזקפה (ויאגרה, סיאליס ולויטרה בטבלייה מסיסה - ורדנפיל) אם התרופות לבדן לא מועילות.
היפוגונדיזם ותסמונת מטבולית

חסר בטסטוסטרון קשור להופעת התסמונת המטבולית והוא משפיע עליה לרעה. מחקרים הראו שטיפול בטסטוסטרון מסייע בשיפור התסמינים. מחקר שפורסם ב-2012 במגזין Obesity, מראה כי טיפול בטסטוסטרון במשך חמש שנים הוביל להפחתת משקל משמעותית וירידה ניכרת בהיקף המותניים בגברים שסבלו מחוסר בטסטוסטרון. החולים שהשתתפו במחקר היו 255 גברים שפנו לאורולוג כדי לטפל בבעיות בתפקוד המיני. הם הופנו לקבלת טיפול בזריקות טסטוסטרון הניתנות אחת לשלושה חודשים (Nebido). לצד השיפור בסימפטומים של בעיית חוסר בטסטוסטרון, נמצא גם כי החולים ירדו במשקל - תופעה שלא הייתה צפויה באופן כל כך משמעותי או מכוונת כחלק משאלת המחקר המרכזית.
היפוגונדיזם וסוכרת

הקשר בין היפוגונדיזם לסוכרת הוא קשר ידוע ומבוסס, אולם קיימת אי בהירות בשאלה אם הסוכרת מחמירה את הירידה ברמת הטסטוסטרון, או שמא רמת הטסטוסטרון הנמוכה מדי מחמירה את הסוכרת. ב-2005 פרסמה האגודה האמריקאית לסוכרת מחקר ובו נתונים על כך שחולי סוכרת סובלים מחוסר בטסטוסטרון בשיעור כפול משיעורה של תסמונת זו בכלל האוכלוסייה: בחולי סוכרת גילאי 40–79 נמצא כי 21% סובלים גם מהיפוגונדיזם, בעוד שבקרב גברים שאינם חולי סוכרת רק 13% סבלו מהיפוגונדיזם. במחקר שבדק גילאי 73 ומעלה נמצא כי בקרב חולי הסוכרת 64% סבלו גם מהיפוגונדיזם, לעומת 38% מהגברים שאינם חולי סוכרת.

הטיפול בהיפוגונדיזם כשלעצמו יכול לסייע לטיפול בסוכרת, כך התברר במחקר שהוצג בכינוס האגודה האמריקאית לאנדוקרינולוגיה קלינית ב-2015. המחקר, שהתפרסם ב מצא כי מתן טסטוסטרון למשך שישה חודשים ממתן את התנגודת לאינסולין המתפתחת בחלק מחולי הסוכרת.
אבחון

כשמופיעים הסימפטומים האופייניים למחסור בטסטוסטרון, כגון ירידה בזקפה ובדחף המיני ותנודות במצב הרוח, עייפות, ירידה במוטיבציה, ירידה בכוח הפיזי, מדובר בבעיה בריאותית הדורשת טיפול. אבחון התסמונת ייעשה באמצעות:

שאלון אבחון: אמצעי שנקרא מבחן ADAMׁ) Androgen Deficiency in the Aging Male) הוא כלי ראשוני באבחון מחסור בטסטוסטרון. הוא נכתב על ידי חוקרים מאוניברסיטת סנט לואיס ב-2009 ומוכר בכל העולם ככלי עזר לרופאים. הכלי כולל את השאלות הבאות: האם אתה מרגיש ירידה בדחף המיני? האם אתה סובל מחוסר באנרגיה? האם אתה מרגיש ירידה בכוח או בסיבולת? האם אתה מרגיש שחלה ירידה בגובהך? האם אתה מרגיש ירידה בטעם לחיים או בהנאה בחיים? האם אתה מרגיש מדוכא ו/או עצבני? האם אתה מרגיש ירידה בחוזק הזקפה? האם אתה מרגיש ירידה ביכולתך הספורטיבית? האם אתה מרגיש שאתה נרדם לאחר הארוחה? והאם אתה מרגיש שחלה הידרדרות בביצועיך בעבודה. ניתן לבצע בדיקה עצמית באמצעות שאלון ADAM באתר החברה הישראלית להפרעות בתפקוד המיני - היל"ם ("שאלון ADAM לאבחון עצמי", היל"ם).

בדיקת דם: מי שנמצא בסיכון מוגבר לחסר טסטוסטרון או סובל מהתסמינים האופייניים של חסר טסטוסטרון, כדאי לפנות לרופא ולבקש בדיקת טסטוסטרון. בדיקת הטסטוסטרון היא בדיקת דם פשוטה, אינה דורשת צום או הכנה מיוחדת וזמינה בכל קופות החולים. אם נמצאה רמת טסטוסטרון תקינה, יש צורך להמשיך ולחפש את הגורם לתסמינים.