stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ארלינג באוק
הערות שוליים

↑  עמוד אינטרנט לזכרו של ארלינג באוק
↑  אוטובוסים לבנים לאושוויץ
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810648669905606  BIBSYS: 90257218  ISNI: 0000 0000 3003 2549  LCCN: n79125755  VIAF: 30151776796718012107   WorldCat (עם VIAF): 30151776796718012107
ארלינג סקיאלסון

| --- | --- |

מותו של ארלינג סקיאלסון  איור מאת פיטר ניקולאי ארבו
 לידה:  975 סולה, נורווגיה 
 פטירה:  21 בדצמבר 1028 (בגיל 53 בערך) Bokn Municipality, נורווגיה 
 מדינה:  נורווגיה 
 בן או בת זוג:  אסטריד טריגפסדאטיר 
 
ארלינג סקיאלסון רוזן סולה (בנורווגית: Erling Skjalgsson på Sola;‏ 975 – 21 בדצמבר 1028) היה מנהיג פוליטי נורווגי שפעל לקראת סוף המאה ה-10 עד לתחילת המאה ה-11. נודע לרוב כמגן החשוב ביותר של תקופתו של המערכת החברתית הנורווגית ההיסטורית. בתקופתו, נלחם ארלינג עבור הממלכות האוטונומיות הקטנות, כנגד שיטת הת'ינג וכנגד הרפורמיסטים של המלך האראלד הראשון.
רקע

בהתאם לבלדות הנורווגיות-איסלנדיות, ארלינג סקיאלסון היה בנו של טורלייב סקייאלג אוגמונדסון (Torleiv Skjalg Ogmundsson), אשר השתייך לאחד מן השבטים המערב-נורווגיים הבולטים ביותר. ארלינג נולד בעיר סולה, אשר במחוז נורד-יארן (Nord-Jæren).
ארלינג מונה להיות נציג פוליטיקאי של איכרים מחבל גולאט'ינג (Gulaþing) אשר רצו להרחיב את שטחם על ידי התקרבות למלך, לכן פנו האיכרים ובראשם ארלינג אל המלך השלט אז, אולאף טריגפאסון, ודרשו ממנו לתת את ידה של אחותו אסטריד טריגפסדאטיר (Astrid Tryggvesdatter) לארלינג, לאחר לחץ רב המלך אולאף מסכים לדרישותיהם. בתחילה סירבה אסטריד אך מאוחר יותר נכנעה רק לאחר לחץ חזק מצד אחיה. ארלינג סקיאלסון הוטבל ונשא את אסטריד לאישה בקיץ שנת 996. לפיכך הפך ארלינג לבעל ברית חשוב לאולאף בארבע השנים האחרונות שנותרו לתקופתו. אולאף העניק לארלינג את כל האדמות שבין סונפיורד ללינדסנס לחזקתו, וכך ממש ארלינג את רצון האיכרים ואת חובתו כנציגם הפוליטי.
קריירה

לאחר קרב סבולדר וסופו בתבוסתו של אולאף טריגפסון, המנצחים פיצלו את נורווגיה לשלושה אזורי-שליטה נפרדים, דרך החלוקה הזו שירתה את ארלינג היטב, נחלתו הייתה קטנה מכדי לעורר תשומת לב וחזקה מספיק כדי שיוכל לשמור עליה. עם זאת, היציבות הזאת התערערה עם בואו של אולאף האראלדסון, מלך נורווגיה בשנת 1015. בשנת 1016 נלחם ארלינג בקרב נסייאר בצד המפסיד לצד סוון הוקונסון ואיינר טמברסקיילב. לאחר מכן הכריח האראלד את ארלינג לכרות עמו ברית, ודרש ממנו שיוותר על חלקים מסוימים משטחיו.
עם זאת, ארלינג המשיך לאכוף את כוחו בחוף המערבי של נורווגיה מרוגלנד עד ככל הנראה אפילו עד לסוגן. המלך אולאף ניסה לפצל את כוחותיו על ידי מינוי אצילים מקומיים חדשים, אך אלה נדחקו במהירות על ידי פופולריותו של ארלינג. בשנת 1022 עצר המלך האראלד בעצמו את בנה של אחותו של ארלינג, אסבירן סלסביין (Asbjørn Selsbane), בגין רצח. על כך הקים ארלינג צבא בן 1,000 חיילים והלך אל אבלדנס (Avaldsnes), המקום בו אסבירן והאראלד היו והקיף את החווה בה שהו השניים, האראלד נכנע לארלינג ולצבאו ומסר להם את אחיינו. אולם תקרית זו העיבה על היחסים בן השניים וזו הסיבה שבגינה יצא ארלינג בשנת 1027 לאנגליה לחפש תמיכה אצל מלך אנגליה קנוט הגדול.
ארלינג חזר במהלך סתיו בשנת 1028 והתגייס לצבא בכוונה להילחם בהאראלד. אולם כיוון שצבאו הובל על ספינות, ארלינג נלכד בספינה אחת על ידי צייו של המלך האראלד בקרב בוקנפיורדן ליד בוקן ברוגאלנד. הספינה לא הייתה מוכנה וארלינג ואנשיו הותקפו בפתאומיות, ארלינג נלכד וספינתו פונתה. אך בדיוק כשהאראלד אמור היה לחון אותו, ארלינג עצמו נהרג על ידי אסלאק פיט'אסקאל (Aslak Fitjaskalle) ליד סונהורדלנד, ששיסע את ראשו של ארלינג בגרזן.
על פי מחזור העולם של סנורי סטורלוסון, המלך אולאף אמר לרוצח, "טיפש! עכשיו שליטת נורווגיה חמקה מידיי!". תחזית המלך התגשמה על ידי קנוט הגדול. בני בריתו של ארלינג המשיכו לדחוק את אולאף מהמדינה, עד שנהרג לבסוף בקרב סטיקלסטד בשנת 1030.
ראו גם

הסאגה של אולאף טריגפסון
אריזונה דיאמונדבקס

אצטדיון צ'ייס פילד
אריזונה דיאמונדבקס (באנגלית: Arizona Diamondbacks) היא קבוצת בייסבול אמריקאית מליגת ה-MLB, שבסיסה בעיר פיניקס, אריזונה. הקבוצה משחקת בבית המערבי של הנשיונל ליג.
היסטוריה

הקבוצה הוקמה ב-1998 והיא אחת משתי הקבוצות הצעירות ביותר ב-MLB, יחד עם הטמפה ביי רייס. לאחר תחרות פומבית שנערכה לבחירת כינוי לקבוצה החדשה, נבחר השם דיאמונדבקס, כינויו של מין עכסן המצוי באזור אריזונה.
הקבוצה זכתה להצלחה גדולה בשנות קיומה, ב-10 העונות בין 1998 ל-2007 זכתה ארבע פעמים בראשות הבית שלה. בשנת 2001 העפילה לוורלד סיריס, בסדרה שמועד התחלתה נדחה בשל פיגועי 11 בספטמבר התמודדו הדיאמונדבקס מול האלופה המכהנת מהעיר ניו יורק, הניו יורק יאנקיז. בסדרה עצמה בא לידי ביטוי הדומיננטיות של שני המגישים הפותחים רנדי ג'ונסון וקורט שילינג, שביחד זכו ב-4 ניצחונות, והובילו את הקבוצה לזכייה באליפות ה-MLB לאחר ניצחון 3–4 בסדרה. ג'ונסון ושילינג אף התחלקו בתואר ה-MVP.
בעונה 2023, ניצחו בגמר הליגה הלאומית את פילדלפיה פיליז, מחזיקת התואר מהעונה הקודמת, ועלו לוורלד סיריס לאחר 22 שנה מול טקסס ריינג'רס. בוורלד סיריס הפסידו לריינג'רס 4-1 במאזן הסופי, אחרי הפסד בכל משחקי הבית שלהם.
היסטוריה > שחקנים שמספר חולצתם הוצא לגמלאות

| מספר | שחקן | תפקיד | שנים בקבוצה | שנת הפרשה |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 20 | לואיס גונזלס | שמאל השדה | 1999–2006 | 2010 |
| 42 | ג'קי רובינסון | בסיס שני |  | 1997 |
| 51 | רנדי ג'ונסון | מגיש | 1999–2004, 2007–2008 | 2015 |
↑  ה-MLB החליטה להוציא את מספרו של רובינסון משימוש, בשל כבוד והישגיו של השחקן. כלומר, אף קבוצה בליגה לא יכולה לתת לשחקן מסוים את המספר.
אידה רובינשטיין

| --- | --- |

אידה רובינשטיין, סביבות שנת 1922
 לידה:  5 באוקטובר 1885 חרקוב, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  20 בספטמבר 1960 (בגיל 74) ואנס, צרפת 
 מדינה:  רוסיה
 ידועה בשל:  אישיות בל אפוק מצנטית
 מקצוע:  בלרינה שחקנית
 השקפה דתית:  יהדות 
 בן או בת זוג:  רומיין ברוקס 
 
אידה לבובנה רובינשטיין (ברוסית: Ида Львовна Рубинштейн, ‏5 באוקטובר 1885 – 20 בספטמבר 1960) הייתה בלרינה רוסייה, שחקנית, אישיות בל אפוק ומצנטית ידועה.
קורות חיים

רובינשטיין נולדה בחרקוב (ייתכן שנולדה בסנקט פטרבורג) למשפחה יהודית עשירה, והיא התייתמה בגיל מוקדם. במונחים של בלט רוסי, היא קיבלה מעט מאוד הדרכה בצעירותה. כתלמידה של מיכאיל פוקין, היא ערכה את הופעת הבכורה שלה בשנת 1908, בחלק מהמחזה "שלומית" (בצרפתית: Salomé) של אוסקר ויילד.
סרגיי דיאגילב צרף את רובינשטיין ללהקת המחול הצרפתית בלט רוס, במסגרתה רקדה את התפקיד הראשי ב-"Cléopâtre" שהוצג בפריז בשנת 1909, וב-"שחרזאדה" שהוצג שנה לאחר מכן. את הכוריאוגרפיה לשניהם יצר פוקין, והם עוצבו על ידי ליאון באקסט. רובינשטיין עזבה את בלט רוס בשנת 1911.
ציירים רבים נהגו לצייר אותה, ודיוקן שלה מאת ולנטין סרוב משנת 1910 נחשב למייצג בולט של סגנונו האומנותי. אמן האר דקו דמטרה שיפארוס (Demetre Chiparus) הכין פסל בדמותה, והוא צוירה גם על ידי אנטוניו דה לה גנדרה (Antonio de La Gandara) הצרפתי.
רובינשטיין הייתה ביסקסואלית, ובשנת 1911 החלה רומן בן שלוש שנים עם הציירת רומיין ברוקס אשר ציירה דיוקנאות רבים שלה, ואף השתמשה בה כמודל עירום לציורה את ונוס.
אחרי שעזבה את בלט רוס, הקימה רובינשטיין להקת ריקוד עצמאית, והשיקה כמה הפקות גדולות משל עצמה. בשנת 1911 הופיעה ביצירה המוזיקלית "Le martyre de Saint Sébastien" מאת קלוד דביסי. הצוות האומנותי כלל את מיכאיל פוקין (כריאוגרפיה), באקסט (עיצוב), גבריאלה ד'אנונציו (כתיבה), ופַּרְטִיטוּרָה מאת דביסי עצמו. הפקה זו הייתה גם ניצחון למודרניזם המסוגנן שבה, וגם שערורייה: הארכיבישוף של פריז פנה לנוצרים הקתוליים בקריאה שלא להגיע להפקה, שכן סבסטיאן הקדוש מגולם בה על ידי אישה יהודייה. ב-1928 כתב מוריס ראוול את יצירתו בולרו לבלט שהעלתה רובינשטיין בכוריאוגרפיה של ברוניסלבה ניז'ינסקה. רובינשטיין סגרה את להקתה ב-1935, וקיימה את הופעתה האחרונה ב-1939. בשנת 1936 המירה את דתה לנצרות
בזמן מלחמת העולם השנייה נמלטה דרך אלג'יריה ומרוקו לבריטניה, שם עסקה בעזרה לחיילים פצועים של צרפת החופשית. הלורד מוין, שהיה מאהבה, תמך בה כלכלית ושכר עבורה חדר במלון ריץ היוקרתי בלונדון.
אחרי המלחמה חזרה לצרפת שם נפטרה ב-1960.
תמונות

רובינשטיין בתפקידה ב"שלומית". ציור מאת ולנטין סרוב, 1910
עיצוב של ליאון באקסט לדמותה של רובינשטיין במחזה "הלני אשת ספרטה", 1912
עיצוב של ליאון באקסט לרובינשטיין כסבסטיאן הקדוש עבור מחזה מאת גבריאלה ד'אנונציו, 1912
הערות שוליים

1 2  rane, Debra & Mackrell, Judith 2000. The Oxford Dictionary of Dance. Oxford University Press, Oxford.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007274663805171  BnF: cb123807116 (data)  GND: 119199599  ISNI: 0000 0001 1754 3819  LCCN: n83130116  MusicBrainz: 3e439a22-cdb1-48c1-90db-0fb80c1de12c  NKC: js20050711004  NTA: 075076195  SELIBR: 263011  SNAC: w6bc42m4  SUDOC: 032858965  VIAF: 29614722   WorldCat (עם VIAF): 29614722
ארון פלהאבן

ארון אדם פלהאבן (באנגלית: Aaron Adam Flahavan; ‏ 15 בדצמבר 1975 - 5 באוגוסט 2001) היה כדורגלן אנגלי ששיחק בעמדת השוער בקבוצת פורטסמות', בזמן ששיחקה בליגה הראשונה של הפוטבול ליג.
קריירת מועדונים

פלהאבן שיחק במחלקת הנוער של סאות'המפטון, ובשנת 1994 עבר למחלקת הנוער של פורסטמות' מהליגה הראשונה של הפוטבול ליג. ב-17 באוגוסט 1996 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, כששיחק 59 דקות עד שהורחק בכרטיס צהוב שני בהפסד 3-1 לברדפורד סיטי בליגה. בשלהי שנות ה-90 זכה פלהאבן לדקות משחק רבות יותר על חשבון אלן נייט הוותיק, והפך לשוער הראשון של הקבוצה. בסך הכל ערך פלהאבן 105 הופעות במועדון.
במהלך הקריירה סבל פלהאבן משתי התעלפויות במהלך משחק: בפעם הראשונה בשל וירוס, ובפעם השנייה בשל ירידה בלחץ הדם.
מותו

ב-5 באוגוסט 2001 נהרג פלהאבן בתאונת דרכים בבורנמות'. הוא נהרג כתוצאה משבר בגולגולת, שנגרם לאחר שאיבד שליטה על רכב ה-BMW בשל רמת אלכוהול בדם גבוהה פי 3 מרמת האלכוהול המותרת.
לאחר מותו, הוחלט בסאות'המפטון ובפורטסמות' כי אף שחקן לא ילבש בעונת 2001/2002 את חולצה מספר 1, ששימשה את פלהאבן, כאות כבוד.
משפחתו

אחיו הצעיר של פלהאבן, דריל, שיחק גם הוא כשוער, ואף היה בסגל פורטסמות' בעונת 2010/2011, אך לא שיחק במדיה. לדריל בן בשם ארון, לזכר אחיו.
הערות שוליים

1 2  Goalkeeper over drink-drive limit באתר BBC, ‏ 21 בנובמבר 2001 (באנגלית)
↑  Football: Burley and Francis show mutual respect באתר אינדפנדנט, ‏ 18 בספטמבר 1999 (באנגלית)
↑  Pompey keeper dies in crash באתר BBC, ‏ 5 באוגוסט 2001 (באנגלית)
↑  Hundreds pay tribute to Flahavan באתר BBC, ‏ 13 באוגוסט 2001 (באנגלית)
אילן בוארון

אילן בוארון (נולד ב-3 במאי 1972) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת המגן השמאלי.
קריירה

בוארון התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של מכבי נתניה ובגיל 16 הצטרף לקבוצה הבוגרת.
ביולי 1995, בוארון חתם בהפועל פתח תקווה. ב-8 ביולי, בוארון ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בהפסד 2-0 לטירול אינסברוק במסגרת גביע האינטרטוטו, בה גם הורחק. ב-1 בפברואר 1997, הבקיע שער עצמי בניצחון 1-3 נגד הפועל ירושלים. ב-14 במרץ 1998, בוארון הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה, בהפסד 4-2 נגד בית"ר ירושלים.
בקיץ 2001, בוארון חתם בהפועל חיפה, וכעבור שנה חזר לנתניה.
בהמשך הקריירה שיחק בהכח מכבי רמת גן (בהמשך התאחדה עם מכבי רמת עמידר להכח עמידר רמת גן), הפועל באר שבע והפועל רמת השרון, בה סיים את הקריירה.
תארים

גביע הטוטו: 2000/2001
אנשים – יוצרים חברה

| --- | --- |

 מדינה:  ישראל 
 מטה הארגון:  נתניה 
 תקופת הפעילות:  2013–הווה (כ־11 שנים) 
 anashimhr.co.il
 
אנשים - יוצרים חברה היא עמותה שהוקמה בשנת 2013, אשר פועלת למען אנשים המתמודדים עם קשיים חברתיים ובעלי צרכים מיוחדים ליצירת מקום חברתי עבורם.
היסטוריה

העמותה התחילה את פעילותה עם יוזמת הפרויקט "יוצרים זוגיות" (ספידייט) - ערבי היכרויות לאנשים בעלי קושי חברתי, לדוגמה: אנשים המתמודדים עם אספרגר, אוכלוסיות שיקום, פגועי נפש וכן הלאה. עם הזמן, "אנשים יוצרים חברה" הרחיבה את פעילותה במיזמים חברתיים מגוונים במסגרת הפרויקט "פעם בחודש משהו": אחת לחודש מתקיימות פעילויות חברתיות במקומות שונים ברחבי הארץ כדוגמת מסיבות, פיקניקים וטיולים, באמצעות יצירת קשרים ושיתופי פעולה עם עמותות וגורמים נוספים. בנוסף, ישנן קבוצות חברתיות בגילאים שונים הנפגשות פעם בשבוע, כמו גם סדנאות וחונכות אישית . בראש העמותה עומד אדר פילו, בוגר תואר ראשון בעבודה סוציאלית ופילוסופיה, שיזם את הקמתה.
הערות שוליים

↑  מוכר לפעמים גם כאנשים יוצרים חברה ללא מקף
1 2  אנשים - יוצרים חברה
1 2  אנשים - יוצרים חברה בפייסבוק
אסתרינה טרטמן

אסתרינה טרטמן (נולדה ב-9 בנובמבר 1957), היא חברת הכנסת לשעבר מטעם ישראל ביתנו.
ביוגרפיה

טרטמן נולדה כאסתרינה שבתאי למשפחה דתית ספרדית ירושלמית המתגוררת בארץ ישראל זה שבעה דורות. את שמה הפרטי ירשה מסבתהּ. בילדותה למדה בבית הספר החרדי "בית יעקב" ובגיל 15 עברה לקיבוץ הדתי חפץ חיים. שירתה בצה"ל כסמלת מבצעים. שירתה כקצינת העיר ירושלים והשתחררה בדרגת רב-סרן. היא הוסיפה לשרת במילואים כקצינת העיר של מועצה אזורית מטה בנימין ושל גבעת זאב. טרטמן עברה בשירותה קורס צניחה ואף החזיקה בעבר בשיא הצניחות על ידי נשים בצה"ל[דרוש מקור].
לאחר שחרורה מצה"ל הקימה חברה פרטית לכוח אדם.
ביוגרפיה > קריירה פוליטית

לאחר שהתמודדה לכנסת ה-15, במסגרת ישראל ביתנו, וה-16 במסגרת הרשימה המשותפת של האיחוד הלאומי וישראל ביתנו, הושבעה כחברת כנסת בסוף דרכה של הכנסת ה-16, בעקבות התפטרותו של מיכאל נודלמן. בבחירות לכנסת ה-17 נבחרה לכנסת במקום החמישי ברשימת ישראל ביתנו. לקראת הבחירות לכנסת ה-18 לא שובצה במקום ריאלי ברשימת ישראל ביתנו לכנסת ה-18, והודיעה על פרישתה מהרשימה ומהפוליטיקה.
במהלך כהונתה בכנסת יזמה טרטמן, יחד עם מיכאל מלכיאור, תיקון לחוק חינוך ממלכתי, המסמיך את שר החינוך לקבוע לגבי מוסד חינוך רשמי כי הוא מוסד חינוך ממלכתי משלב, שבו יינתן חינוך שיכלול לימוד מקורות יהודיים בהיקף רחב, תוך שימת דגש על עיסוק בזהות יהודית.
בתחילת הכנסת ה-17 שימשה כיו"ר סיעת "ישראל ביתנו" וחברה בוועדת הכנסת, ובוועדה לענייני ביקורת המדינה. בעקבות מחלתו של יו"ר ועדת הביקורת, ח"כ יורי שטרן, שימשה כממלאת מקום יושב ראש הוועדה לענייני ביקורת המדינה עד להצטרפות סיעת ישראל ביתנו לקואליציה.
בנוסף שימשה ממלאת מקום בוועדת החוץ והביטחון.
ב-25 בפברואר 2007, אישרה סיעת ישראל ביתנו פה אחד את מינויה לתפקיד שרת התיירות, במקום השר יצחק הרצוג שהתמנה לשר הרווחה. בעקבות החלטה זו החלו להופיע באמצעי התקשורת ידיעות לפיהן קיימות אי-התאמות בין קורות חייה של טרטמן כפי שפורסמו במקורות שונים (בין היתר באתר הכנסת, אתר ישראל ביתנו ובראיונות בערוץ הכנסת ובגלי צה"ל) לבין המציאות. בעוד שטרטמן הציגה עצמה פעמים אחדות כבוגרת תואר ראשון בהצטיינות בחשבונאות וניהול פיננסי מאוניברסיטת בר-אילן וכבעלת תואר שני במנהל עסקים, לאחר בדיקות התברר שעברה רק השתלמות באוניברסיטת בר-אילן, את התואר הראשון קיבלה ממכללת טורו קולג' (שבעת היותה סטודנטית, למוסד בו למדה לתואר ראשון לא הייתה הכרה כמוסד אקדמי על ידי המועצה להשכלה גבוהה) ולימודיה לתואר שני לא הושלמו. כתוצאה מהסערה הציבורית שליוותה פרסומים אלה, היא נאלצה להסיר את מינויה לתפקיד שרת התיירות והוחלפה גם בתפקידה כיושבת ראש סיעת ישראל ביתנו. כחודש לאחר גילוי הפרשה טרטמן אף ננזפה על ידי ועדת האתיקה של הכנסת נזיפה חמורה.
ביוגרפיה > דעותיה הפוליטיות

טרטמן תומכת בנקיטת קו נוקשה ביחס לטרור ומתנגדת למה שהיא מכנה "רפיסות" ו"כניעה" מול הפלסטינים ועמדותיהם. טרטמן טוענת שהפלסטינים וערביי ישראל מהווים איום דמוגרפי על מדינת ישראל, ולכן תומכת בתוכנית חילופי השטחים של יו"ר מפלגתה, אביגדור ליברמן. טרטמן ידועה בסגנונה הישיר ולעיתים אף בוטה, ודעותיה כנגד מינויים של ערביי ישראל לתפקידי מפתח. על מינויו של ראלב מג'אדלה לשר בממשלה ה-31, אמרה טרטמן: "אנחנו צריכים לבער את הנגע הרע מקרבנו".
חיים אישיים

לאחר שחרורה מהצבא נישאה למפקדה עמוס טרטמן (ממייסדי מעלה אדומים וראש המועצה הראשון של היישוב מהקמתו בשנת 1979 עד לאחר הכרזתו כעיר בשנת 1992 ובהמשך ראש מועצת גבעת זאב בין השנים 2003 - 2008). בסוף 1997, לאחר שנולדו לשניים ארבעה ילדים, התגרשו בני הזוג.
באמצע שנות התשעים לקתה בסרטן שממנו החלימה. ב-9 בינואר 1997 נפגעה בתאונת דרכים שריתקה אותה למיטה למשך כשנה לאחר שנפגעה קשות בכל חלקי הגוף, היא נותרה עם 52% נכות. בתביעה נגד חברת הביטוח, קבע רופא תעסוקתי כי עליה לעבוד לא יותר מ-4 שעות ביממה במשך אותה שנה, ולכן עזבה טרטמן את עבודתה בבנק יהב.
ב-2012 טרטמן נישאה בשנית לאדריכל אורי סלי (בעבר שחקן קולנוע).
הערות שוליים

↑  nrg מעריב, ולתפארת מדינת ישראל, באתר nrg‏, 28 בפברואר 2007
↑  איה מרקביץ', "למרות ההתקפה עליי לא נשברה רוחי, שהייתה קרובה למוות", באתר nana10‏, 1 במרץ 2007
↑  יובל יועז, נשקלת פתיחת חקירה נגד טרטמן בחדש להסתה לגזענות, באתר הארץ, 21 בינואר 2007
↑  ע"א 6129/04 אסתרינה טרטמן נ' "הכשרת הישוב" חברה לביטוח בע"מ, ניתן ב־5 בדצמבר 2005
אילן בוגר

| --- | --- |
אילן בוגר, 2010
אילן בוגר, 2010
 לידה:  1966 (בן 58 בערך)
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  אוניברסיטת בר-אילן 
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 תקופת הפעילות:  1984–2014 (כ־30 שנה)
 דרגה:   תת-אלוף
 תפקידים בשירות
 רמ"ד במחלקת אמל"ח של מטה חיל האוויר  מפקד קורס בבית הספר לטיסה   מפקד טייסת 105  ראש ענף לוחמים בלהק כוח האדם  ראש מחלקת הדרכה בלהק האוויר   מפקד בסיס רמת דוד  ראש להק כוח האדם
 פעולות ומבצעים
 האינתיפאדה הראשונה     המערכה ברצועת הביטחון   האינתיפאדה השנייה     מלחמת לבנון השנייה   מבצע עופרת יצוקה   מבצע עמוד ענן
 
אילן בוגר (נולד ב-10 בדצמבר 1966) הוא תת-אלוף במילואים בצה"ל, כיהן כראש להק כוח האדם בחיל האוויר הישראלי.
חייו

נולד בבסיס תל נוף, שבו שירת אביו, הרצל בודינגר. התחנך בפנימייה הצבאית לפיקוד בתל אביב והתגייס לקורס טיס מספר 111 ב-1984 אותו סיים במגמת קרב ב-1986. שירת בטייסת 102 בה טס על מטוסי A-4 סקייהוק וכפיר, עבר הסבה למטוסי F-16 ושובץ בטייסת 110. מילא תפקיד ראש מדור במחלקת אמצעי לחימה של מטה חיל האוויר, וכמדריך ומפקד קורס בבית הספר לטיסה בחצרים.
בשנת 2000 מונה למפקד טייסת 105, טייסת העקרב, בשנים 2003 עד 2005 כיהן כראש ענף לוחמים בלהק כוח האדם ואחר כך שירת כראש מחלקת הדרכה בלהק האוויר. בשנת 2007 מונה למפקד בסיס רמת דוד ופיקד עליו במהלך מבצע עופרת יצוקה. בספטמבר 2009 מונה על ידי מפקד החיל, עידו נחושתן, לעמוד בראש ועדת חקירה לנסיבות התאונה בה נהרג טייס הקרב אסף רמון, בנו של אילן רמון. ביולי 2010 מונה לראש להק כוח האדם בדרגת תת-אלוף, שירת בתפקיד עד נובמבר 2013 והשתחרר משירות הקבע.
בספטמבר 2012 פורסם כי תתי-האלופים אילן בוגר וזיו לוי, מפקד בסיס חצרים, התקרבו בניגוד לנהלים למרחק של 100 מטר בלבד, במהלך תרגול קרב אווירי בדרום.
משנת 2014 ועד 2016 שימש כמנכ"ל חברת הסטארט-אפ Double Cool והחל משנת 2018 חבר בצוות הנהלת הטייסת - מתחם סימולטורי טיסה שנמצא במבנה סינמה סיטי גלילות.
בעל תואר ראשון בלוגיסטיקה ובכלכלה מאוניברסיטת בר-אילן, בוגר המכללה לביטחון לאומי ובעל תואר שני מאוניברסיטת חיפה. נשוי לעו"ד טל אייל-בוגר, ולהם ארבעה ילדים.
הערות שוליים

↑  אילן בוגר, באתר "בהשקט ובבטחה".
↑  יואב זיתון, 100 מטר מאסון אווירי: תא"לים כמעט התנגשו, באתר ynet, 23 בספטמבר 2012
אנת'רונד

| --- | --- |

 מקום הקמה:  בריסל 
 תקופת הפעילות:  מ-1993 
 סוגה:  בלאק מטאל 
 חברת תקליטים:  Regain Records, נאפלם רקורדס, אוסמוס הפקות 
 www.enthroned.be
 חברים
 Nornagest Cernunnos 
 
אנת'רונד בהופעה בפריז, 2007
אינת'רונד (Enthroned) הבלגית היא להקת בלאק מטאל אופיינית שנוסדה ב־1993, עם אלמנטים חזקים של סצנת הבלאק מטאל הנורווגית.
בשנת 1997 התאבד המתופף המקורי Cernunnos ומאז אין ללהקה מתופף קבוע.
חברי ההרכב

סבאת'אן
נראית' דאאמון
נונאגסט
אלסוויד
אלבומים

| שנת ההוצאה | שם האלבום |
| --- | --- |
1996: Prophecies Of Pagan Fire
1997: Towards The Skullthrone Of Satan
1998: Regie Sathanas
1999: The Apocalypse Manifesto
2001: Armoured Bestial Hell
2002: Carnage In Worlds Beyond
2004: Xes Haereticum
2005: Black Goat Ritual (הופעה חיה)
2007: Tetra Karcist
2010: Pentagrammaton
אריקה (רבקה)

| --- | --- |

 לידה:  5 במאי 1927 וינה, הרפובליקה האוסטרית הראשונה 
 פטירה:  30 ביוני 2024 (בגיל 97)
 שם לידה:  אריקה פרלברג 
 ענף מדעי:  פיזיקה, פיזיקה ניסויית, ביולוגיה, פיזיקה גרעינית 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה העברית בירושלים  תיכון חדש 
 מוסדות:  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 בן או בת זוג:  אריה באומינגר 
 מספר צאצאים:  2 
 
אריקה רבקה באומינגר (5 במאי 1927 – 30 ביוני 2024) הייתה פיזיקאית ניסויית ישראלית, פרופסור במכון רקח לפיזיקה באוניברסיטה העברית בירושלים. היא השתמשה במחקריה בעיקר בספקטרוסקופיית מסבאואר ובמשך השנים חקרה, יחד עם עמיתים נוספים, נושאים שונים, בהם נושאים בפיזיקה גרעינית, פיזיקה של מצב מוצק, וכן נושאים מתחום הביולוגיה והרפואה.
ביוגרפיה

נולדה ב-5 במאי 1927 כאריקה פרלברגר בווינה, לישראל ותרזה (טרניה) פרלברגר. סיימה בווינה את בית הספר העממי (כיתה ד') והחלה את לימודיה בגימנסיה ריאלית כללית.
בשנת 1938, עם סיפוח אוסטריה לגרמניה הנאצית, נאלצה לעזוב את הגימנסיה יחד עם כל יתר התלמידים היהודים, והועברה לבית ספר ליהודים בלבד. בהמשך עברה לגימנסיה על שם צבי פרץ חיות (חייס גימנזיום), הגימנסיה היהודית היחידה בווינה. בעוד הוריה ממתינים לסרטיפיקט שיאפשר להם לעלות לארץ ישראל, ולאחר תחנונים רבים, זכתה לקבל אחד מתוך עשרה רישיונות הגירה שהוקצו לילדים יהודים בווינה, במסגרת "עליית ילדים".
בתחילת אפריל 1939 הגיעה לארץ ישראל בגפה, ונשלחה למוסד "משק ילדים" בפרדס חנה. במוסד זה הוסף לה השם רבקה, בו הרבתה להשתמש גם בהמשך - בבתי הספר, באוניברסיטה ובמוסדות ציבוריים.
ב"משק ילדים" סיימה את בית הספר היסודי (כיתה ח'), ונשארה בו שנה נוספת, בה למדה בבית הספר התיכון החקלאי פרדס חנה.
הוריה הצליחו להגיע לארץ ישראל בנובמבר 1939 והתיישבו בתל אביב.
בשנת 1942 עברה לתל אביב, שם למדה בתיכון חדש במגמה הריאלית. עם סיום לימודיה יצאה להכשרה במסגרת התנועה המאוחדת לקיבוץ דורות.
ב-1946 החלה את לימודיה במתמטיקה ופיזיקה באוניברסיטה העברית בירושלים.
בנובמבר 1947, עם פרוץ מעשי האיבה בארץ בעקבות החלטת האו"ם על סיום המנדט, הופסקו הלימודים באוניברסיטה, ואריקה נשלחה על ידי "ההגנה" לרובע היהודי הנצור בעיר העתיקה, יחד עם סטודנטים נוספים. היא שימשה כמזכירת המטה, ושהתה ברובע הנצור עד תחילת מאי 1948, אז הוחלפו, היא וארבע נשים אחרות, בכוח נשי אחר. לאחר מכן עבדה במפקדת גדוד "מוריה" ובמערכת הקשר עם הנצורים בעיר העתיקה. עם תחילת ההפוגה הראשונה הגיעה לתל אביב, ורק אז גויסה רשמית לצה"ל ונשלחה לקורס קשר של חיל האוויר. בעודה בקורס נהרג אחיה היחיד, סגן עמנואל (עימי) זאב פרלברגר, שהיה קצין הדלק של חזית הצפון, והיא הוצאה לחופשה, כשחזרה שובצה למטה חיל האוויר.
בינואר 1949 חודשו הלימודים באוניברסיטה. בשנת 1953 סיימה תואר M.Sc בפיזיקה ומתמטיקה, והחלה את עבודת הדוקטורט בפיזיקה גרעינית בהדרכתו של פרופסור סולי כהן.
בשנת 1950 נישאה לד"ר אריה באומינגר, ניצול וחוקר השואה, שעבד במשרד החינוך וב"יד ושם". בשנת 1953 נולד בנם, אילן, ובשנת 1956 נולדה בתם, אורלי. התגוררה בשיכון העיתונאים.
בשנת 1958 קיבלה תואר דוקטור, ומאז שימשה כחוקרת ומרצה באוניברסיטה העברית בירושלים.
בשנים 1962–1964 שימשה כעמית מחקר ב-MIT בארצות הברית.
בשנים 1973–1976 שימשה כראש החוג לפיזיקה, ובשנים 1990–1992 שימשה כראש מכון רקח לפיזיקה.
בשנת 1981 מונתה לפרופסור מן המניין בפיזיקה.
באומינגר פרסמה למעלה מ-250 עבודות בספרות המדעית על אודות רמות אנרגיה גרעיניות ביסודות שונים, בעיקר בתרכובות של ברזל ועפרות נדירות, אינטראקציות על דקות, מבנה מגנטי וחשמלי במוצקים שונים, על-מוליכות, תנודות במטען ובערכיות, דינמיקה של שריג בגבישים, דינמיקה בחלבונים וברזל במערכות ביולוגיות ורפואיות.
נפטרה ביוני 2024 והובאה לקבורה בהר המנוחות.
מחקר

בשנת 1958 קיבל רודולף מסבאואר את פרס נובל על גילוי "בליעה רזוננטית ללא רתע של קרינת גמא". אפקט זה נקרא מאז על שמו "אפקט מסבאואר". כיוון שאפקט זה רגיש במיוחד לברזל, וברזל נפוץ מאוד בטבע, היו לאפקט שימושים רבים במחקרים בפיזיקה, בכימיה, בביולוגיה, בגאולוגיה, ברפואה ועוד.
פרופסור באומינגר השתמשה בטכניקה זו בכל מחקריה, כשהיא משתפת פעולה עם עמיתים פיזיקאים, כימאים, ביולוגים ורופאים.
מיד עם פרסום האפקט, החלה הקבוצה הירושלמית (הפרופסורים סולי כהן, שמעון עופר, ישראל נוביק ואריקה רבקה באומינגר) להשתמש בו ככלי בשטחים שונים, תחילה בפיזיקה גרעינית ובהמשך בפיזיקה של מצב מוצק, בחקירת חומרים ביולוגיים או גאולוגיים וברפואה.
הקבוצה הירושלמית הייתה הראשונה להשתמש באפקט מוסבאואר בעפרות הנדירות, דבר שגרם לכך שפרופסור מסבאואר הגיע לישראל ישירות מטקס קבלת פרס נובל בסטוקהולם.
היא ועמיתיה היו הראשונים לבצע מדידות בעזרת שימוש באיזוטופ 161dy, ולהשתמש בהרבה איזוטופים נדירים אחרים במחקריהם.
עבודותיה הראשונות של פרופ' באומינגר בתחום הרפואי-ביולוגי עסקו בברזל בחיידקים שונים, במחלות דם כגון תלסמיה, מלריה ועוד. הן נעשו בשיתוף עם פרופ' יחיאל רחמילביץ והמחלקה ההמטולוגית בית החולים הדסה עין כרם.
באומינגר השתתפה עם קבוצת ביוכימאים מבריטניה בראשות פרופ' פאולין הריסון במחקר מקיף על השלבים הראשונים של יצירת הליבה של ברזל בפריטין, שהוא מחסן הברזל בגוף החי, ומונע את ההשפעה הרעילה שיש לברזל חופשי על הגוף.
בהמשך חקרה, בשיתוף נוירולוג ופיזיקאית מפולין, את תפקיד הברזל במחלות נוירולוגיות, כמו מחלת פרקינסון, מחלת אלצהיימר ועוד.
הערות שוליים

1 2  כנס לרבקה (אריקה) באומינגר ככבוד לעבודתה
↑  אריקה באומינגר באתר GRAVEZ
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007258337705171  ISNI: 0000 0004 0293 0164  VIAF: 298887058   WorldCat (עם VIAF): 298887058
ארמיית ההלם הרביעית

|  פרטים |
| --- | --- |
 מדינה:  ברית המועצות ברית המועצות
 שיוך:  הצבא האדום הצבא האדום
 סוג:  ארמייה
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  1941–1945 (כ־4 שנים)
 מקים היחידה:  משרד ההגנה של ברית המועצות
 מלחמות:  מלחמת העולם השנייה
 פיקוד
 מפקדים
 
ארמיית ההלם הרביעית (ברוסית: ударная армия ‏я‏-4) הייתה ארמייה של הצבא האדום שלחמה במלחמת העולם השנייה.
היסטוריה

היחידה הוקמה ב-25 בדצמבר 1941 על בסיס הארמייה ה-27 ותגבורה ביחידות נוספות. בינואר 1942 היא תפסה קו ההגנה במחוז נובגורוד.בהמשך היא השתתפה במתקפות באזור ויטבסק ופולוצק. במחצית השנייה של שנת 1944 הוא הועברה תחת פיקוד של החזית הבלטית השנייה (ביולי) והחזית הבלטית הראשונה (באוגוסט). במהלך זה היא השתתפה במתקפות לכיוון ריגה, קלייפדה וכיתור כוחות ורמאכט באזור קורלנד.
הארמייה פורקה ב-9 במאי 1945.
מפקדים

אנדריי יריומנקו (דצמבר 1941 - פברואר 1942)
פיליפ גוליקוב (פברואר 1942 - מרץ 1942)
ולדימיר קוראסוב (מרץ 1942 - אפריל 1943)
דמיטרי סלזניוב (אפריל 1943 - מאי 1943)
וסילי שבצוב  (מאי 1943 - דצמבר 1943)
ניקולאי סימוניאק (אוקטובר 1944 - מרץ 1945)
פיוטר מלישב (דצמבר 1943 - מאי 1945)
אריק שריקי

אריק שריקי (נולד ב-28 באוגוסט 1971) הוא כדורגלן עבר ישראלי, ששיחק בעמדת הקשר האחורי.