stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שמואל לאנייאדו
ביוגרפיה

סבו היה רבי שמואל לאנייאדו, אשר התיישב באדריאנופול שבטורקיה לאחר גירוש ספרד ונזכר בתשובות הרא"ם. על אביו, ר' אברהם לאנייאדו לא ידוע רבות, אך הוא מצטט אותו בספריו.
מקום ושנת לידתו של ר' שמואל אינם ידועים, אך ידוע שהוא חי תקופה מסוימת בצפת. בספריו מצוטטות שמועות רבות מפיהם של חכמי הזמן שחיו בצפת באותה עת כגון מהר"י בירב, הרמ"ק, האר"י, ר' שלמה אלקבץ ועוד.
יצא מארץ ישראל בעצת ר' יוסף קארו כדי להנהיג את קהילת ארם-צובא. שם מונה לראש הרבנים בשנת 1601, לאחר פטירת רבי שמואל בן יוסף הכהן.
נפטר ככל הנראה ב-1605 או ב-1610. לאחר פטירתו החליפו ר' אברהם בנו.
רבים מצאצאיו אחריו שימשו כרבני קהילת ארם צובא, ביניהם רבי שמואל (ב"ר שלמה) לאנייאדו - ראב"ד ארם צובא ובעל שו"ת בית דינו של שמואל, שהיה בן נינו.
ספריו

רבים מספריו נקראו בשמות הכוללים את המילה "כלי" ולכן כונה "בעל הכלים".
ספריו > ספריו שיצאו בדפוס

כלי חמדה (ונציה, ה'שנ"ו - 1596) – פירוש על מדרש רבה.
כלי יקר (ונציה, ה'שס"ג - 1603) – פירוש על נביאים ראשונים. הספר הודפס על ידי חתנו ר' אברהם לאנייאדו, מחבר ספר "מגן אברהם" שנדפס גם הוא באותה שנה
כלי חמדה – על התורה. מהדורה חדשה נדפסה בחמישה חלקים יחד עם החומש "תורה אור" על ידי "מכון הכתב" בשנים ה'תש"מ–ה'תשמ"ד
כלי פז (ונציה, ה'תי"ז - 1657) – פירוש על ספר ישעיה. נדפס לאחר פטירתו
מבקש ה' – פירוש על התורה (חיבור שאבד)
פירושיו לנביאים מתמקדים במובאות מגדולי פרשני הראשונים שקדמו לו (כמו רש"י, ראב"ע, רלב"ג ועוד) בעוד פירושו לתורה מתרכז יותר במדרשים. בשנת 1863 הוציא ר' יואל בלאך את הספר "תרועת מלך", ובו ליקוט הקטעים המתייחסים לספר תהלים מתוך פירוש "כלי חמדה" על התורה.
כתבים אחרים שלו נותרו בכתבי יד. בין היתר ידועים פירוש "שכל טוב" על מדרש שוחר טוב וספר "כלי גולה" שהוא כנראה פירוש על חמש המגילות או רק על מגילת איכה.
לקריאה נוספת

דוד לאנייאדו, לקדושים אשר באר"ץ: לתולדות חכמי ורבני אר"ץ, ערך רבי שמואל לאנייאדו (סימן רע"ה), מהדורה שנייה בעריכת אליהו עטייה, ירושלים תש"ם
עזרא בצרי, מבוא להוצאה החדשה של ספר כלי חמדה, ירושלים תש"ם
הערות שוליים

↑  ר' שמואל לניאדו (בעל הכלים), צפת-ארם צובא (המאה ה-16), באתר גליונות פרשת השבוע של נחמה ליבוביץ
↑  ישראל כהן, בהתאסף - גיליון י"ח, ירושלים: הוצאת טקסט רץ, ה'תשפ"ב, עמ' י"ג
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007305276805171  GND: 101001789  ISNI: 0000 0001 1094 2876  LCCN: n86010377  NTA: 243135807  SUDOC: 244166579  VcBA: 495/211724  VIAF: 59444370   WorldCat (עם VIAF): 59444370
שירה (אזור היסטורי)

ערך זה עוסק באזור היסטורי באתיופיה. אם התכוונתם לאזור היסטורי באריתריאה, ראו .
שירה (געז: ሺሬ) הוא אזור היסטורי במדינת תיגראי שבצפון אתיופיה. גבולותיו הם נהר המרב עם סריה שבאריתריאה בצפון, באדיבו בצפון מזרח ובתכזה בדרום.
האזור היה מיושב עוד מתקופות קדומות ובו עברו דרכי מסחר חושבים למצרים וכוש. בתקופת מממלכת אקסום היה לחלק ממנה. האזור בשמו מוזכר במסורת מתקופת המלך האקסומי גברה מסקל ולאחר מכאן על ידי הקיסרים ניואיה קראסטוס ודווית הראשון כמקום שבו ניתנו אדמות למנזרים מקומיים.
בשירה חיו רוב יהודי תיגראי. קהילה זו הייתה בין הראשונות מביתא ישראל שעלו לישראל.
כיום רוב שטח המחוז מחולק בין הנפות אסיגדה צימבלה, מדבאי זנה וקורו התחתית שבמחוז תיגראי הצפונית מערבית.
הערות שוליים

↑  James Arthur Quirin, The Evolution of the Ethiopian Jews: a History of the Beta Israel (Falasha) to 1920, University of Pennsylvania, 1992, ISBN 9780812231168, p. 2
שברולט אל-קמינו

| --- | --- |

שברולט אל-קמינו, שנת 1959
 מאפיינים כלליים
 יצרן:  שברולט
 שנות ייצור:  1959–1960, 1964–1987
 הרכבה:  ארצות הברית ארצות הברית
 חברת אם:  ג'נרל מוטורס
 אורך:  5,360  מ"מ (דור ראשון)  5,283 מ"מ (דור שלישי)
 רוחב:  2,029  מ"מ (דור ראשון) 1,829 מ"מ (דור שני)  1,850 מ"מ (דור חמישי)
 גובה:  1,430 מ"מ (דור ראשון) 1,374 מ"מ (דור שני)  1,450 מ"מ (דור חמישי)
 משקל:  1,801 ק"ג (דור ראשון) 1,397-1,463 ק"ג (דור שני)  1,540 ק"ג (דור חמישי)
 בסיס גלגלים:  3,023 מ"מ (דור ראשון) 2,921 מ"מ (דור שני) 2,946 מ"מ (דור שלישי) 2,946 מ"מ (דור רביעי)  2,972 מ"מ (דור חמישי)
 מפרט טכני
 מנוע:  6 צילינדרים 3,900 סמ"ק, המפיק 135 כ"ס (דור ראשון) 8V צילינדרים 4,600 סמ"ק המפיק 170 כ"ס (דור ראשון) 8V צילינדרים 5,700 סמ"ק, המפיק 230 כ"ס, 250 כ"ס, 280 כ"ס, 305 כ"ס, 325 כ"ס (דור ראשון) 6 צילינדרים 3,200 סמ"ק (דור שני) 6 צילינדרים 3,800 סמ"ק (דור שני) 6 צילינדרים 4,100 סמ"ק (דור שני) 8V צילינדרים 4,600 סמ"ק (דור שני) 8V צילינדרים 5,400 סמ"ק (דור שני) 8V צילינדרים 6,500 סמ"ק, המפיק 325 כ"ס, 375 כ"ס (דור שני) 6 צילינדרים 3,800 סמ"ק (דור שלישי) 6 צילינדרים 4,100 סמ"ק (דור שלישי) 8V צילינדרים 5,000 סמ"ק (דור שלישי) 8V צילינדרים 5,700 סמ"ק (דור שלישי) 8V צילינדרים 6,500 סמ"ק (דור שלישי) 8V צילינדרים 7,400 סמ"ק (דור שלישי) 6 צילינדרים 5,000 סמ"ק (דור רביעי) 8V צילינדרים 5,700 סמ"ק דור רביעי) 8V צילינדרים 6,600 סמ"ק (דור רביעי) 8V צילינדרים 7,400 סמ"ק (דור רביעי) 6 צילינדרים 3,300 סמ"ק המפיק 95 כ"ס (דור חמישי) 6 צילינדרים 3,800 סמ"ק המפיק 105 כ"ס (דור חמישי) 6 צילינדרים 4,300 סמ"ק (דור חמישי) 8V צילינדרים 4,400 סמ"ק המפיק 145 כ"ס (דור חמישי) 8V צילינדרים 5,000 סמ"ק המפיק 170 כ"ס (דור חמישי) 8V צילינדרים 5,700 סמ"ק (דור חמישי)  8V צילינדרים מנוע דיזל 5,700 סמ"ק (דור חמישי)
 הילוכים:  תמסורת ידנית - 3-4 מהירויות, תמסורת אוטומטית - 2 מהירויות מסוג "Powerglide" של ג'נרל מוטורס (דור ראשון) תמסורת ידנית - 3-4 מהירויות, תמסורת אוטומטית - 2 מהירויות מסוג "Powerglide" של ג'נרל מוטורס (דור שני)  תמסורת ידנית - 3-4 מהירויות, תמסורת אוטומטית - 2 מהירויות מסוג "Powerglide" של ג'נרל מוטורס, תמסורת אוטומטית - 3 מהירויות מסוג  מסוג "Turbo-Hydramatic" (דור שלישי)   תמסורת ידנית - 3-4 מהירויות,  תמסורת אוטומטית - 3 מהירויות מסוג  מסוג "Turbo-Hydramatic" (דור רביעי)    תמסורת ידנית - 3-4 מהירויות,  תמסורת אוטומטית - 3 מהירויות מסוג  מסוג "Turbo-Hydramatic" (דור חמישי)
 מהירות מרבית:  210 קמ"ש (דור ראשון, מנוע 8V צילינדרים, 4,600 סמ"ק)
שברולט אל-קמינו (באנגלית: Chevrolet El Camino) הוא טנדר בתצורת קופה, אשר יוצר על  חטיבת המכוניות שברולט בחברת ג'נרל מוטורס האמריקאית בין השנים 1959–1960 ו-1964–1987.
מכירות דגמי 1959, של "שברולט אל-קמינו" החלו ב-16 באוקטובר 1958.
דורות > דור ראשון

דור ראשון (יוצר בין השנים 1959 - 1960).
בשנת 1959 יוצרו 22,246 יחידות, בשנת 1960 יוצרו 14,163 יחידות.
תאוצת דגם "שברולט אל קמינו" (מנוע 8V צילינדרים, 4,600 סמ"ק) מ-0 - 97 קמ"ש היא 7.0 שניות.
דורות > דור שני

דור שני (יוצר בין השנים 1964 - 1967).
בשנת 1964 יוצרו 32,548 יחידות, בשנת 1965 יוצרו 34,742 יחידות, בשנת 1966 יוצרו 35,119 יחידות, בשנת 1967 יוצרו 34,830 יחידות.
דורות > דור שלישי

דור שלישי (יוצר בין השנים 1968-1972).
בשנת 1968 יוצרו 41,791 יחידות, בשנת 1969 יוצרו 48,365 יחידות, בשנת 1970 יוצרו 47,707 יחידות, בשנת 1971 יוצרו 41,606 יחידות, בשנת 1972 יוצרו 57,147 יחידות.
דורות > דור רביעי

דור רביעי (יוצר בין השנים 1973-1977).
בשנת 1973 יוצרו 64,987 יחידות, בשנת 1974 יוצרו 51,123 יחידות, בשנת 1975 יוצרו 33,620 יחידות, בשנת 1976 יוצרו 44,890 יחידות, בשנת 1977 יוצרו 54,321 יחידות.
דורות > דור חמישי

דור חמישי (יוצר בין השנים 1978 - 1987).
בשנת 1978 יוצרו 54,286 יחידות, בשנת 1979 יוצרו 58,008 יחידות, בשנת 1980 יוצרו 40,932 יחידות, בשנת 1981 יוצרו 35,711 יחידות, בשנת 1982 יוצרו 22,732 יחידות, בשנת 1983 יוצרו 24,010 יחידות, בשנת 1984 יוצרו 22,997 יחידות, בשנת 1985 יוצרו 21,816 יחידות, בשנת 1986 יוצרו 21,508 יחידות, בשנת 1987 יוצרו 13,743 יחידות, בשנת 1988 יוצרו 420 יחידות.
(הדגם התבסס על "GM G platform")
תמונות

שברולט אל-קמינו, שנת 1959
שברולט אל-קמינו, שנת 1959
שברולט אל-קמינו - מבט לתא הנהג
שברולט אל-קמינו - מבט לתא הנהג
שברולט אל-קמינו, שנת 1959
שברולט אל-קמינו - דור שני
שברולט אל-קמינו - דור שני, שנת 1964
שברולט אל-קמינו - דור שני
שברולט אל-קמינו - דור שלישי
שברולט אל-קמינו - דור שלישי
שברולט אל-קמינו, שנת 1967 - דור שלישי
שברולט אל-קמינו, שנת 1977 - דור רביעי
שברולט אל-קמינו - דור רביעי
שברולט אל-קמינו, שנת 1973 - דור רביעי
שברולט אל-קמינו, שנת 1978 (דור חמישי)
שברולט אל-קמינו, שנת 1987 (דור חמישי)
שברולט אל-קמינו  - דור חמישי
שברולט אל-קמינו  - דור חמישי -מבט לתא הנהג
ראו גם

שברולט LUV
הערות שוליים

↑  אל קמינו 1964 - מפרט טכני ומידות gmheritagecenter1964 Chevrolet El Camino Vehicle Information" (PDF). GM Heritage Center.
↑  - הצגת "שברולט אל-קמינו" על ידי חברת שברולט  history.com/this-day-in-history/chevrolet-introduces-the-el-camino ( Chevrolet introduces the El Camino)
↑  שברולט אל-קמינו 1964 superchevy
↑  שברולט אל-קמינו 1970 super-sport
תאופילוס (היסטוריון)

| --- | --- |
 עיסוק:  היסטוריון
 
תאופילוס (ביוונית: Θεόφιλος) היה היסטוריון וגאוגרף מהמאה ה-2 לפנה"ס, במידה והקטעים המצוטטים הבאים מתייחסים לאותו אדם.
אלכסנדר פוליהיסטור מצטט את תאופילוס כעד לדיווחו של ההיסטוריון היהודי הלניסטי אופולמוס, על כך שהמלך שלמה שלח למלך צור את עמוד מזהב המוצג במקדש זאוס בעיר, ומוסיף את דברי תאופילוס עצמו, ששלמה שלח למלך את הזהב שנותר (ממה ששלח אליו חירם לצורך בניית בית המקדש), ומלך צור השתמש בעמוד מזהב לציפוי פסל בגודל מלא של בתו (שעל פי היסטוריון אחר, לאיטוס, נמסרה לשלמה לאשה). ייתכן וזהו אותו תאופילוס שנזכר על ידי יוסף בן מתתיהו בחיבורו האפולוגטי "נגד אפיון", בין אותם סופרים יוונים עתיקים שהזכירו את היהודים בכתביהם.
הספר השלישי בחיבורו של תאופילוס על איטליה (Ίταλικά, איטליקה) והשני בחיבורו על הפלופונסוס מצוטטים על ידי פסאודו-פלוטרכוס. תלמי (גאוגרפיקה (אנ')‏, Geogr. I. 9. § 3) מצטט מתוך חיבור גאוגרפי כלשהו של תאופילוס, שאת שמו הוא לא מציין, אך ללא ספק זהה לחיבור "פרייגיסיס" (Περιήγησις), שאל הספר ה-11 שבו, מתייחס סטפנוס מביזנטיון (בערך Παλική). פסאודו-פלוטרכוס (De Fluviorum et Montium Nominibus, 24) גם מצטט מתוך הספר הראשון בחיבור של תאופילוס בשם περὶ λὶγων.
הערות שוליים

1 2  M. Stern, Greek and Latin Authors on Jews and Judaism, Vol. I (1976), XXII. Theophilus, pp. 126-127
1 2  המילון לביוגרפיה ומיתולוגיה יוונית ורומית בעריכת ויליאם סמית, כרך שלישי, עמ' 1084, THEO'PHILUS (2).
↑  ספר מלכים א', פרק ט', פסוק י"א.
↑  M. Stern, GLAJJ, Vol. I, XXIII. Laetus, pp. 128-130: לאיטוס היה היסטוריון, ככל הנראה מהמאה ה-2 לפנה"ס, שכתב ביוונית על היסטוריה פיניקית, באמצעות תרגום כתביהם של סופרים פיניקים.
↑  אוסביוס, הכנה לבשורה, ספר 9, פרק 24, סעיפים 18–19.
↑  על מסירת בתו של חירם להינשא לשלמה: אוסביוס, הכנה לבשורה, ספר 10, פרק 11, סעיף 10; טטיאנוס, איגרת אל היוונים, פרק 37.
↑  יוסף בן מתתיהו, נגד אפיון, מאמר ראשון, פרק כג.
↑  פסאודו-פלוטרכוס, Parallela Minora, פרקים 13 (309A), 32‏ (313D).
ערך זה הוא קצרמרבנושא היסטוריונים ובנושא יוון העתיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
שלט רחוב

שלט רחוב בדרך יפו בחיפה
שלט רחוב ביפו. השם הוא ראשי התיבות לבנק אנגלו-פלשתינה
תצוגה של מגוון שלטי רחוב ברחוב אגריפס בירושלים
שלט רחוב על שם יועזר איש הבירה ביפו
שילוט משולב לרחוב רמב"ם בתל אביב
שלט רחוב בגטבורג שוודיה
שלט רחוב הוא סוג של תמרור המשמש לזיהוי כבישים ורחובות, בדרך כלל עבור כבישים שאינם נחשבים לאוטוסטרדות. ניתן למצוא שלטי רחוב בצמתים, בדרך כלל בזוגות המאפשרים זיהוי הרחובות משני מעברי הכביש והמדרכה. שלטי רחוב מודרניים מורכבים על עמודי חשמל או על עמודים שנוצרו על מנת שיורכבו עליהם השלטים. כן ניתן למצוא אותם תלויים מעל צמתים בעזרת תומכת ממעל כמו חוטים או על פילונים. עד לסביבות 1900, שלטי הרחוב היו לעיתים קרובות מורכבים על פינות של מבנים, או אפילו מסותתים במהלך הבנייה, ורבים משלטי הרחוב המיושנים עדיין קיימים בשכונות ותיקות.
תפקיד השלט

שלט רחוב יכול להצביע על מספר הבתים הנמצאים בקרבת מקום, או כמספור על בניין עצמו. בנוסף, הם יכולים להציג מידע כגון: תיאור קצר של הסיבה להענקת שם השלט (דמות היסטורית, אישיות פוליטית או תרבותית, אדם שקשור לזיכרון הקולקטיבי של הקהילה). פרטים על המחוז או הרובע, לעיתים הטקסט הוא רב-לשוני, כפי שבישראל שלטי רחוב רבים מופיעים בשפות עברית, ערבית ואנגלית, בשלט יכול להופיע אזכור ללוגו או לדגל מקומי.
במרבית הרחובות ישנו תמרור בכל צומת המציין את שמו של הכביש או הרחוב. העיצוב והסגנון של השלט תלוי במחוז בו הוא מופיע. בשלט מופיע שם הרחוב ולעיתים גם פרטים נוספים, כגון מספר הבלוק או שמו של רובע בלונדון בו ממוקם הרחוב. שלטים כאלה הם לעיתים קרובות יעד לונדליזם, ושלטים בעלי שם יוצא דופן או מפורסם במיוחד, עלולים להגנב.
עיצוב השלט

בדרך כלל, ערכת הצבעים על השלט משקפת את הסטנדרט המקומי (למשל, אותיות לבנות על רקע ירוק נפוצים ברחבי ארצות הברית). עם זאת, במקרים מסוימים, צבע השלט יכול גם לספק מידע. דוגמה אחת ניתן למצוא במיניאפוליס, מינסוטה. בתוך גבולות העיר, כל עורקי הכבישים העיקריים משתמשים בשילוט כחול, כבישי צפון-דרום משתמשים בשילוט ירוק, ומזרח-מערב בשילוט בצבע חום. במקומות אחרים, לעיתים משתמשים בשלטים בגוון כחול או לבן כדי לציין כבישים פרטיים.
שלטי רחוב יכולים להיות מיוצרים בעזרת מגוון רחב של חומרים: מתכת, אבן, קרמיקה, ועוד.
הלוגו של תוכניות הטלוויזיה Sesame Street ורחוב סומסום הוא שלט רחוב עם שם הרחוב עליו.
ראו גם

שמות רחובות בישראל
תמרור
תאופיל הנסן

| --- | --- |

 לידה:  13 ביולי 1813 קופנהגן, דנמרק 
 פטירה:  17 בפברואר 1891 (בגיל 77) וינה, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 שם לידה:  Theophil Edvard Hansen 
 מקום קבורה:  בית הקברות המרכזי בווינה 
 תקופת הפעילות:  1833–1891 (כ־58 שנים) 
 פרסים והוקרה:  מדליית הזהב המלכותית (1888)  אות המסדר מקסימיליאן של בוואריה למדעים ואמנויות (1875)  אזרחות כבוד של וינה (1883)  דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת וינה 
 
תאופיל הנסן (בדנית: Theophilus Hansen‏, 13 ביולי 1813, קופנהגן - 17 בפברואר 1891, וינה) היה אדריכל דני, אוסטרי שיצר בסגנון נאו-קלאסי.
הנסן למד אצל קארל פרידריך שינקל בווינה ולאחר מספר שנים עבר לאתונה שם למד אדריכלות ועיצוב עם התמקדות בלימודי אדריכלות ביזנטית.
הנסן חזר לוינה להתמחות אצל לודוויג פרסטר.
סגנון עבודתו שנטה לכיוון רומנטי התפתח לכיוון סגנון נאו-קלאסי עם דגש על פרטים ושילוב אלמנטים קלאסיים לתוך הצורות שיצר.
הנסן עבד ביחד עם הפסלים האוסטרים: תיאודור פרידל, לאונידס דרוסיס ווינסנט פילץ, הציירים: קרל ראל ולודויג תירש והאדריכל אוטו וגנר.
בשנת 1884 העניק פרנץ יוזף הראשון, קיסר אוסטריה להנסן תואר ברון.
גלריה

מוזיקפראיין
פנים אולם הקונצרטים מוזיקפראיין
הפרלמנט האוסטרי
האקדמיה של אתונה
הספרייה הלאומית של יוון
זאפיון באתונה
האקדמיה לאמנויות בווינה
קתדרלת המטרופוליטן של הבשורה באתונה
תאופיל פרה

| --- | --- |

 לידה:  6 במאי 1846 פריז, צרפת 
 הוצאה להורג:  28 בנובמבר 1871 (בגיל 25) Satory, ורסאי, צרפת 
 מדינה:  צרפת 
 מקום קבורה:  Levallois-Perret Cemetery 
 
תיאופיל שארל ז'יל פרה (צרפתית: Théophile Ferré;‏ 6 במאי 1845 - 28 בנובמבר 1871) היה חבר הקומונה הפריזאית, אשר אישר את הוצאתם להורג של ז'ורז' דארבואה, הארכיבישוף של פריז וחמישה בני ערובה אחרים של הקומונה ב-24 במאי 1871. 
 הוא נלכד על ידי הצבא ונדון בפני בין דין צבאי והוצא להורג במחנה צבאי. היה הראשון מבין 25 חברי הקומונה שהוצאו להורג בגין תפקידם בקומונה.
ביוגרפיה

מעט ידוע על צעירותו. ייתכן ועבד כפקיד משפטי. הוא היה תומך של המהפכן לואי אוגוסט בלאנקי וביוני 1870 נשפט כשותף במזימה לרציחתו של לואי נפוליאון ה-3 אך זוכה מחוסר ראיות. במהלך המצור על פריז נבחר לוועידת המשמר של מונטרמר.
במרץ 1871 השתלטה ממשלת הקומונה המהפכנית על פריז. פרה כיהן בוועדת ביטחון הפנים של הקומונה, גוף שקיבל סמכויות נרחבות לרדוף את אויבי הקומונה. הוא היה אחראי לזמן קצר גם על כוח השיטור המהפכני, ובהמשך היה לתובע מטעם הקומונה.
ב-5 באפריל הוציאה הממשלה צו למעצרו של כל אדם הנאמן לממשלה הצרפתית בוורסאי. העצורים הוחזקו כ"בני ערובה של תושבי פריז", ובכללם נעצר הארכיבישוף דרבוי וכמה מאות אחרים. תמורת שחרור שבויים אלו, קיוותה ממשלת הקומונה לשחרר את המהפכן בלנקי, שנעצר ב-15 במרץ עוד טרם הקמת הקומונה, אך מונה מבית כלאו כנשיא של כבוד לקומונה. עם זאת, אדולף טייר, ראש הממשלה הצרפתי, סירב לנהל משא ומתן עם הקומונה לשחרור בני הערובה.
ב-21 במאי נכנסו כוחות הממשלה הצרפתית לפריז והחל מה שכונה 'השבוע העקוב מדם' של לחימה בין כוחות הממשלה והמשמר הלאומי של הקומונה. כוחות הממשלה ביצעו הוצאות להורג של אנשי המשמר הלאומי שנשבו, ושל קומונארדים שנלכדו. עד 24 במאי החלה התנגדות הקומונה להחלש. משלחת אנשי המשמר הלאומי בראשות גוסטב ז'נטון, חבר הוועדה לביטחון פנים, הגיעה למטה החדש של הקומונה בבניין העירייה ברובע ה-11 ודרשה את הוצאתם להורג של בני הערובה שהיו בידי הקומונה והוחזקו בכלא לה רוקט. פרה, שכיהן כתובע, היסס ואחרי כן חתם על הצו המאשר את ההוצאות להורג.
ז'נטון ביקש מתנדבים שישמשו ככיתת יורים, והלך לכלא לה רוקט, שם בחר שישה שמות מרשימת בני הערובה, ביניהם הארכיבישוף דארבואה, המטיף של כנסיית מדלן אבה דגורי, נשיא לשכת בית המשפט בונז'יין ושלושה חברי ישועים: אלרד קלרק ודקודרי. מנהל הכלא, פרנסואה, סירב לוותר על הארכיבישוף ללא פקודה ספציפית וישירה מהקומונה. ז'נטון שלח סגן חזרה לפרה כדי לבקש זאת. פרה השיב עם פקודה כתובה, ובה ציין בתחתית הפתק "ובעיקר הארכיבישוף". ששת בני הערובה הוצאו לחצר בית הכלא, ונורו בשורה ליד הקיר.
מגיני הקומונה הצדיקו מאוחר יותר את פעולתו של פרה כמעשה תגמול על ההוצאות להורג המסוכנות שביצע הצבא הצרפתי במהלך השבוע העקוב מדם.
פרה נלכד מאוחר יותר על ידי כוחות הממשלה. הוא נשפט ונידון למוות בבית משפט צבאי באוגוסט 1871, בין היתר בשל חלקו באישור ההוצאה להורג של השבויים. לפנות בוקר 28 בנובמבר הוצא להורג על ידי כיתת יורים, לצד לואי רוסל ופייר בורז'ואה, אנשי צבא צרפת לשעבר שערקו לקומונה. פרה סירב לכסות את עיניו. במטח הירי הראשון רק נפצע, ולאחר מכן נורה ביריה בודדת נוספת.
לואיז מישל מהדמויות הבולטות של הקומונה, הייתה ידידתו הקרובה של פרה, ויש האומרים שבין השניים אף נרקמו יחסי אהבה. מישל נפטרה ב-1905, אך השניים נקברו באותו בין קברות.
תחריט עץ של דמותו של פרה, של פליקס ולוטון (1897)
שירדן

| --- | --- |

 
 מאכלים
 סוג:  קיבה של כבש
 מטבח:  טורקי
 אזור מוצא:  אדנה
 מוצא:  טורקיה טורקיה
 אופן הגשה:  חם
שירדן (בטורקית: Şırdan) הוא מאכל טורקי מסורתי הנחשב לנפוץ בעיר אדנה אך גם במדינות במדינות הקווקז ומרכז אסיה.
המאכל עשוי מהקיבה התחתונה (Abomasum) של הכבש המכונה שירדן בטורקית.
תהליך הכנת המאכל כולל ניקוי יסודי של הקיבה שאותה ממלאים בתערובת של אורז, בשר טחון, תבלינים, ולעיתים גם ירקות קצוצים ולאחר מכן מבשלים.
נהוג לצרוך את המאכל כארוחת צהריים או בשעות הלילה ולהגישו בליווי יוגורט, לחם שטוח, מלח, כמון ופלפל צ'ילי.
שירדן נחשב למאכל המקומי של אדנה ונרשם כפטנט באמצעות משרד סימני המסחר הטורקי.
ראו גם

לוקאניקו
לוקאנקה
צ'וריסו
הערות שוליים

↑  Geoffrey Ballinger, Şırdancı Eşo: Internal Affairs, Culinary Backstreets, ‏2020-02-26 (באנגלית)
↑  Şırdan nedir, tarifi nasıl yapılır? Şırdan hayvanın neresidir? Şırdan tarifi!, CNN TÜRK, ‏2024-07-01 (בטורקית)
↑  Şırdan nedir, şırdan hayvanın neresinden elde edilir? Evde şırdan dolması nasıl yapılır?, web.archive.org, ‏2019-01-12
↑  Coğrafi İşaret Platformu, Coğrafi İşaret Platformu (בטורקית)
תאופילקטוס סימוקאטס

| --- | --- |
 לידה:  580 מצרים 
 פטירה:  630 (בגיל 50 בערך) 
 מדינה:  האימפריה הביזנטית 
 שפות היצירה:  יוונית עתיקה 
 יצירות בולטות:  Ecumenical history 
 
"שאלות פיזיות", 1597
תאופילקטוס סימוקאטס (ביוונית: Θεοφύλακτος Σιμοκάτ(τ)ης; בלטינית: Theophylactus Simocatta; פעל בתחילת המאה ה-7) היה היסטוריוגרף ביזנטי, שנחשב כהיסטוריון האחרון של שלהי העת העתיקה, שכתב בתקופתו של הקיסר הביזנטי הרקליוס (סביב שנת 630) על הקיסר מאוריקיוס (582–602).
מוצאו של תאופילקטוס ממצרים, אולם רצונו להשיג השכלה משפטית הוביל אותו לקונסטנטינופוליס, שם הבחין בו הפטריארך סרגיוס, שנראה שעודד אותו לכתוב היסטוריה שתמשיך את תיאור האימפריה הביזנטית מעלייתו לשלטון של הקיסר מאוריקיוס (582), נקודת הזמן שבה פסק דיווחו של מננדרוס פרוטקטור.
ה"היסטוריה" היא יצירה המחולקת לשמונה ספרים, על שלטונו של הקיסר מאוריקיוס (582–602), שאודות תקופת שלטונו תאופילקטוס סימוקאטס הוא הסמכות הטובה והעתיקה ביותר. על אף שחיבורו הוא בעל מעמד נמוך מזה של חיבורו של פרוקופיוס, וסגנונו הקלאסי המודע לעצמו הוא פומפוזי, הוא מהווה מקור מידע חשוב בנוגע לסלאבים (אנ'), לאווארים ולפרסים של המאה ה-7 ולסופו הטראגי של הקיסר. הוא מזכיר את מלחמתו (אנ') של הרקליוס נגד הפרסים (610–628), אך לא את מלחמתו נגד הערבים (אנ') (תחילת 629), כך שסביר להניח שהוא כתב בסביבות שנת 630. בין מקורותיו הוא השתמש בהיסטוריה של יואנס אפיפניאוס (אנ'), היסטוריון ביזנטי משלהי המאה ה-6.
ההיסטוריה כוללת מבוא בצורת דיאלוג בין היסטוריה לפילוסופיה.
בתקופת הרנסאנס תרגם ניקולאוס קופרניקוס פסקאות ביוונית מאת תאופילקטוס לפרוזה לטינית, ותרגומו, שהוקדש לדודו לוקאס וצנרודה (אנ'), יצא לאור בקרקוב בשנת 1509 על ידי יוהאן האלר (אנ'). זה היה הספר היחיד שקופרניקוס הוציא לאור על חשבונו.
תאופילקטוס סימוקאטס היה גם המחבר של "סוגיות במדעי הטבע" (בלטינית: Quaestiones physicae), חיבור על תולדות הטבע, ושל אוסף של 85 חיבורים בצורת איגרות.
בהתייחס למזרח הרחוק, סימוקאטס כתב תיאור מדויק בדרך כלל של איחודה מחדש של סין על ידי הקיסר ון (שלט בשנים 581–604) משושלת סווי, עם כיבושה של שושלת צ'ן (אנ') היריבה בדרום סין, תוך מיקום נכון של אירועים אלו. בתקופת שלטונו של הקיסר הביזנטי מאוריקיוס. סימוקאטס גם סיפק מידע שטחי על הגאוגרפיה של סין (אנ') יחד עם המנהגים והתרבות שלה, כאשר הוא רואה את אוכלוסייתה כ"עובדי אלילים" אך נבונים בממשל. הוא גם סיפר שהשליט נקרא "טאיסון", שמשמעותו הייתה "בן אלוהים", אולי נגזרת מהמילה הסינית Tianzi ("בן השמיים", תואר של קיסר סין) או אפילו שמו של השליט בן זמנו, הקיסר טאידזונג משושלת טאנג.
הערות שוליים

↑  Theophylact Simocatta, אנציקלופדיה איראניקה
1 2 3 4 5  Simocatta, Theophylact, המהדורה האחת-עשרה של אנציקלופדיה בריטניקה
↑  Henry Yule, Cathay and the Way Thither: Being a Collection of Medieval Notices of China, Vol I: Preliminary Essay on the Intercourse Between China and the Western Nations Previous to the Discovery of the Cape Route, London: Hakluyt Society 1916, pp. 29-30, n. 4
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007268213805171  PLWABN: 9810538088805606  BIBSYS: 90125561  BNE: XX1135026  BnF: cb130917160 (data)  CiNii: DA01461847  GND: 118621807  ICCU: CUBV146068  ISNI: 0000 0001 1294 9457  LCCN: n85238591  NKC: jn20000701639  NLG: 19099  NSK: 000133752  NTA: 068671423  RERO: 02-A000161736  SELIBR: 96548  SUDOC: 027984966  VcBA: 495/52867  VIAF: 22277871   WorldCat (עם VIAF): 22277871
שירה (משקה)

| --- | --- |

 
 מאכלים
 סוג:  משקה
 מטבח:  טורקי
 אזור מוצא:  מרכז אסיה
 מוצא:  טורקיה טורקיה
 אופן הגשה:  קר
 מרכיבים עיקריים:  ענבים
שירה (בטורקית: Şıra; באזרית: Nabız Şırası) הוא משקה טורקי שאינו אלכוהולי, הנחשב לנפוץ במדינות המזרח התיכון ומרכז אסיה.
טעמו של המשקה מתוק וחריף והוא מופק מתסיסה של ענבים וסוכר, אך קיימות גרסאות המבוססות על פירות אחרים.
נהוג לשתות את המשקה בכוס קטנה כשהוא קר ולהגישו בחתונות, פסטיבלים ומפגשים חברתיים.
למשקה גרסאות שונות ומלבד הגרסה הטורקית, קיימת גרסאות שונות נפוצות בעיקר באזרבייג'ן, גאורגיה, ארמניה, בולגריה, קזחסטן וקירגיזסטן.
ראו גם

שרבט
בראגה (משקה)
הערות שוליים

↑  DİMES Traditional Ottoman Grape Drink (Şıra) | DİMES | Products, DİMES - The Fresh Side of Life (באנגלית)
↑  https://travelfeed.io/@braveboat, Must-Try Traditional Drinks of Turkey- Şıra, Ayran, Kahve, & Çay, TravelFeed, ‏2021-10-28 (באנגלית)
↑  Şıra | Local Grape Juice From Turkiye, tasteatlas.com
↑  Rosie Ayliffe, The Rough Guide to Turkey, Rough Guides, 2003, ISBN 978-1-84353-071-8. (באנגלית)
↑  Şıra Nedir, Nasıl Yapılır, Faydaları Nelerdir?, Kuruyemiş Borsası (בטורקית)
שלה

ערך זה עוסק בדמות מקראית. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
שֵׁלָה הוא דמות מקראית, בנם של יהודה ובת שוע ואבי משפחת הַשֵּׁלָנִי.
אביו יהודה היה בנם של יעקב ולאה, ואמו הייתה ”בַּת אִישׁ כְּנַעֲנִי וּשְׁמוֹ שׁוּעַ” (בראשית, ל"ח, ב'). הוא היה להם הבן השלישי, לאחר ער ואונן, ונאמר עליו כי ”וְהָיָה בִכְזִיב בְּלִדְתָּהּ אֹתוֹ” (שם, פסוק ה'), שפירושו כנראה הוא ששלה נולד במקום בשם "כזיב", שיש המזהים אותו עם אכזיב שבשפלת יהודה.
ער, אחיו הבכור של שלה, נשא אישה בשם תמר, אך מת לפני שהספיק להעמיד ממנה צאצאים. לפי מנהג הייבום, במקרים שכאלה אחיו של הבעל המת צריך לעבר את האלמנה, והילד נחשב כבנו של הבעל המת. בהתאם לכך יהודה דורש מאונן לייבם את תמר, אך אונן לא רצה להוליד בנים שלא יהיו שלו, ושפך את זרעו ארצה, לכן אלוהים הרג גם אותו. כעת שלה, האח היחיד שעודו חי, היה אמור לייבם את תמר ולהקים זרע לאחיו; אך אביו יהודה חשש שאם יינשא שלה לתמר, הוא ימות בדומה לאחיו הגדולים, ולפיכך הוא סירב לתת אותה לו - בתחילה באומרו ששלה עודו צעיר מכדי לשאת את תמר, אך גם ”כִּי גָדַל שֵׁלָה, וְהִוא לֹא נִתְּנָה לוֹ לְאִשָּׁה” (בראשית, ל"ח, י"ד).
כך שלה נותר היחיד מבניה של בת שוע שנשאר בחיים, ובהמשך ירד למצרים עם כל משפחת יעקב, והוליד צאצאים משלו:
בְּנֵי שֵׁלָה בֶן יְהוּדָה: עֵר אֲבִי לֵכָה, וְלַעְדָּה אֲבִי מָרֵשָׁה, וּמִשְׁפְּחוֹת בֵּית עֲבֹדַת הַבֻּץ לְבֵית אַשְׁבֵּעַ, וְיוֹקִים, וְאַנְשֵׁי כֹזֵבָא, וְיוֹאָשׁ וְשָׂרָף אֲשֶׁר בָּעֲלוּ לְמוֹאָב, וְיָשֻׁבִי לָחֶם, וְהַדְּבָרִים עַתִּיקִים. הֵמָּה הַיּוֹצְרִים, וְיֹשְׁבֵי נְטָעִים וּגְדֵרָה, עִם הַמֶּלֶךְ בִּמְלַאכְתּוֹ יָשְׁבוּ שָׁם.
לפי מפקד בני ישראל בערבות מואב, אחת מהמשפחות המרכיבות את שבט יהודה היא ”מִשְׁפַּחַת הַשֵּׁלָנִי” (במדבר, כ"ו, כ'), מבניו של שלה. המשפחות האחרות בשבט יצאו מפרץ וזרח, אותם ילדה תמר ליהודה. על פי דברי הגמרא (בבא בתרא צא ב), "יוֹאָשׁ וְשָׂרָף" הם מחלון וכליון ממגילת רות, ילידי בית לחם (מכאן "וְיָשֻׁבִי לָחֶם") שנישאו לנשים מואביות (רות וערפה), ואם כך הרי שאלימלך ובניו הם ממשפחת השלני.
שמו של שלה מתפרש כשם סמלי המורה על אחריתו, מן השורש של"ה (אשליה). סמליות זו מתקשרת גם למקום הולדתו כזיב, מן השורש כז"ב (כָּזָב או תוחלת שנכזבה).