stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
לואיס ממפורד
רעיונות > הטבע האנושי

בספרו "מצבו של האדם", שפורסם בשנת 1944, תיאר ממפורד את הכיוון שלו בחקר האנושות כ"הומניזם אורגני " ("organic humanism). במונח הנ״ל הוא ניסח גבולות לגבי אפשרויות האדם - גבולות שנקבעים על ידי טבע הגוף האנושי. ממפורד מעולם לא שכח בעבודותיו את החשיבות של איכות האוויר, את זמינות המזון, את איכות המים, או את חשיבות המרחבים הפתוחים, כי על אלה חייבים לשמור אם רוצים לפעול לשגשוג האדם. בהגיון של ממפורד, טכנולוגיה והתקדמות לעולם לא יחרגו ממגבלותיהן כל עוד ה״הומניזם האורגני״ יהיה נוכח כדי לבלום את השפעתן. לצד הישגים בכיבוש הטבע, חשש ממפורד שהאדם יבצע מעשים שליליים ובלתי הומניים.
הכבוד שנתן ממפורד ל"טבע" האנושי, היינו, המאפיינים הטבעיים של היותו בן אדם, סיפק לו פלטפורמה שממנה יכול היה להעריך את הטכנולוגיה. לפיכך, ביקורתו ושיפוטו ביחס לתופעת העיר ובייחס ליישומי הטכנולוגיה, התארגנו ביסודם סביב ההומניזם האורגני אותו ניסח קודם. מנקודת מבט זו ממפורד העביר ביקורת על מרשל מקלוהן, שטען שהטכנולוגיה, לא הסביבה הטבעית, תעצב בסופו של דבר את טבע המין האנושי. אפשרות זו לא נעלמה מעיני ממפורד שראה בה תסריט איימים.
ממפורד האמין שמה שהבדיל את האנושות מבעלי חיים אחרים, לא היה השימוש בכלים (טכנולוגיה), אלא השימוש שלנו בשפה (סמלים). הוא היה משוכנע כי שיתוף מידע ורעיונות בקרב אנשי חברות פרימיטיביות היה טבעי לחלוטין לאנושות המוקדמת. שיתוף כזה היה ללא ספק הבסיס של יצירת חברה מתוחכמת ומורכבת יותר.
רעיונות > התרבות העירונית

הספר - ״העיר בהיסטוריה״ זכה בשנת 1962 בארצות הברית בתואר - הספר הלאומי. בספר רב השפעה זה חקר ממפורד את התפתחותן של תרבויות עירוניות ומתח ביקורת חריפה על ההתיישבות העירונית בדורו. ממפורד טען כי המבנה של ערים מודרניות אחראי לבעיות חברתיות רבות בחברה המערבית. הוא טען כי המתכננים העירוניים צריכים להדגיש יותר את הקשר הטבעי בין בני האדם לבין מרחב המחיה שלהם.
ממפורד השתמש בדוגמה של העיר בימי הביניים כבסיס ל"עיר האידיאלית " וטען כי העיר המודרנית קרובה מדי לעיר הרומית שהגיעה לקריסה; אם העיר המודרנית תמשיך באותו כיוון, טען ממפורד, אז צפוי לה גורל דומה לעיר הרומית.
ממפורד בביקורתו זיהה את המשברים העומדים בפני התרבות העירונית שהם תוצר של המבנים הפוליטיים הקיימים, שפוגעים בתרבות הקהילה המקומית ואינם מתחשבים בה. הוא כתב: "התכנון הפיזי של ערים ותפקודן הכלכלי צריך להיות משני בהשוואה ליחסיהן עם הסביבה הטבעית ולערכי הרוח של הקהילה האנושית".
לדעתו, תופעת הפרברים שאפיינה את אמריקה, באה לשם נתינת פתרון אידיאלי למקום שאפשר לגדל בו ילדים. זאת הייתה סביבה שנתמכה בהשקפת עולם שנבעה מעקרון העונג והאושר המדומה שהחברה האמריקאית דחפה. הפרבר הפך, לפי דעתו למקלט לשימור אשליית האושר, המנותק מהמציאות שהתהוותה בערים. בין השאר הוא טען כי החילון השפיע על התכנון העירוני, ועל ניתוק מבני הדת למילוי התפקוד הרוחני של הקהילות השונות בעיר. טיעון זה כבר כתב בספרו ״אמונה לחיים״ (1940) וציין במפורש כי אחת הבעיות של הערים המודרניות היא ההפרדה בין החיים המעשיים ובין החיים הרוחניים של תושביהן.
ביקורתו של ממפורד על העיר וחזונו על חיי העיר ועל התכנון העירוני, מושתתות על תפיסה ראשונית של המושג - "יכולת חיים", שאותו קיבל מהמורה הבריטי שלו, סיר פטריק גדס.
רעיונות > הטכנולוגיה > גבולות ומגבלות

בספרו ״מיתוס המכונה״ (1970), ממפורד מבקר את המגמה המודרנית של הטכנולוגיה, אשר מדגישה את הייצור והחלפה המתמידים. הוא טען כי מטרות אלה פועלות נגד שלמות טכנית, עמידות, יעילות חברתית, ונגד שביעות הרצון הכללית של האדם.
הטכנולוגיה המודרנית, שאותה כינה "מגה-טכניקות",Megatechnics נכשלה בייצור מוצרים עמידים ואיכותיים זאת על ידי שימוש בשיטות שיווק ככרטיסי אשראי או קנייה בתשלומים. באותה העת, הפכו לשכיחים מוצרים תעשייתיים פגומים שהתבטאו בהתיישנות מתוכננת שלהם ושינויים מינוריים תכופים בדגמים החדשים המשווקים. "ללא הפיתוי המתמיד על ידי פרסום", הוא כתב, "כמות הביקוש הייתה קטנה, לכן היה צורך ל״רמות״ את הביקוש הרגיל בעזרת הפרסום. לדעתו בגישה כלכלית-חברתית אחרת, מוצרים רבים היו יכולים להגיע לרמה של תכנון יעיל יותר, אשר היה דורש רק שינויים מזעריים משנה לשנה.""
ממפורד השתמש במקרר שלו כדוגמה - המקרר "נמצא בשירות במשך תשע עשרה שנה, עם תיקון קטן אחד בלבד: עבודה ראויה להערצה. מקררים אוטומטיים לשימוש יומיומי והקפאה עמוקה הם המצאה בעלת ביקוש קבוע ... אין ספק, כי אם הקריטריונים ההומניסטים היו היחידים שקובעים את הטכנולוגיה, ולא הקרטריונים של האנליסטים בשוק והמומחים לאופנה, היו נוצרים מוצרים טובים יותר עם סיכוי לשימוש ממושך של אותו מוצר".
רעיונות > הטכנולוגיה > מעצמות וטכנולוגיה

ממפורד מתייחס גם לארגונים היררכיים גדולים (מעצמות על, ברית של מדינות) ככוחות מגה-טכנולוגיים. הוא רואה בהן מכונה שמשתמשת בבני אדם כמרכיביה והם אופייניים לציווליזציה האנושית. בדורות אחרונים, הם מתבטאים במעצמות-העל, עם מכלולי הכוח הסובייטיים והאמריקניים המיוצגים על ידי הקרמלין והפנטגון, בהתאמה. בוני הפירמידות, האימפריה הרומית וצבאות מלחמות העולם הן דוגמאות היסטוריות מוקדמות לארגוני-על כאלה.
הוא הסביר כי שלטון קפדני שכופה סטנדרטיזציה, ודואג להעלאת המנהיגים צבאיים למעמד אלוהי, הם תכונות משותפות של ארגוני-העל לאורך ההיסטוריה. הוא הביא דוגמאות של ציורים הקיר במצריים, המתארים את הפרעונים המונצחים בהם, בגודל לא אנושי בהשוואה לאנשים אחרים המופיעים בציורי הקיר. כך גם נהגו בתצוגה פומבית של דיוקנאות מוגדלות של מנהיגים קומוניסטיים כגון מאו צה-דונג וסטלין.
הכרחי לבניית ארגוני-העל הללו היא ביורוקרטיה אדירה של בני אדם העובדת ללא מעורבות וללא שיפוט אתיים. דוגמה שבה הוא משתמש היא של אדולף אייכמן, הפקיד הנאצי שארגן לוגיסטיקה לתמיכה בהשמדת היהודים במהלך השואה. ממפורד מתייחס באופן קולקטיבי לאנשים המוכנים לבצע בשלווה את המטרות הקיצוניות של ארגוני-העל האלה כ"אייכמנים".
רעיונות > שמירת הסביבה

ממפורד היה מודאג מהיחסים שבין הטכנולוגיה לבין ״כושר הנשיאה״ של מקומות שונים. המונח ״כושר נשיאה״, מאפיין את יכולתו של מקום בכדור הארץ, לתמוך בחיים באמצעות המשאבים שלו. לפני הופעתה של הטכנולוגיה, רוב האזורים של כדור הארץ היו בעלי כושר נשיאה ברמה זו או אחרת; עם זאת, כאשר צורות מסוימות של הטכנולוגיה התקדמו במהירות, כושר הנשיאה פחת באופן דרמטית. ערימות של סייגי פסולת של תעשיית המתכת, מים מורעלים, עזובה והזנחה מגבילים את איכות החיים בערים.
ייצוגם בקולנוע של אזורים מוזנחים כאלה ללא ״כושר נשיאה״, הם ייצוג של דיסטופיות, כמו בסרט Bladerunner . ממפורד לא האמין כי יש צורך להגיע להתמוטטות אקולוגית כזאת, כאשר הטכנולוגיה מתקדמת. שכן הוא סבר שאפשר ליצור טכנולוגיות שפועלות בצורה אקולוגית ואחראית, והוא כינה סוג כזה - ״ביו-טכניקות״ Biotechnics. ממפורד האמין כי החברה המאורגנת סביב רעיונות אקולוגיים תגביל את הטכנולוגיה שלה למען מערכת היחסים ברי קיימא בין האדם לסביבה.
כן טען ממפורד שהחברה האקולוגית לא תדבוק באידאולוגיה הקפיטליסטית שהטכנולוגיה צריכה להתרחב ללא הרף. נהפוך הוא - החברה צריכה להגביר את כוחה ולנפץ את האשליה של ההתרחבות המתמדת, כדי ליצור ולשמר את "יכולת חיים". במקום המרדף אחרי העושר של חברות ויחידים, החברה הביו-טכנולוגית תמשיך, את מה שממפורד מכנה "שפע". כלומר, יחסים מאוזנים בין משאבים וצרכים. מושג זה של השפע מתבהר אם אנו מציעים שהחברה האקולוגית תתייחס לטכנולוגיה שלה באופן דומה ליחס שבו בעל חיים מתייחס לאוכל שהוא צד רק כאשר הוא רעב. ממפורד הטיף להפסקת המרדף אחר התקדמות הטכנולוגית "למען עצמו".
לדעתו של ממפורד, המרדף אחר ההתקדמות הטכנולוגית יהיה מוגבל גם על ידי השפעותיו השליליות על האורגניזם. איכות האוויר, איכות המזון, איכות המים, כל אלה מאיימים על קיום האורגניזם בכלל והאנושי בפרט. לדעתו, הערך השלילי הצפוי של רעש, קרינה, ערפיח, כימיקלים מזיקים, ותוצרי לוואי טכניים אחרים יכריע באופן משמעותי את החדרת החדשנות הטכנית החדשה. למימוש הרעיון האקולוגי, החברה צריכה להפעיל תוכניות כלכליות וחברתיות אחרות, לשנות את מערכת הערכים ולהפעיל רגולציה בתחומים שונים כדי שתגיע לאיזון בין הצרכים והמשאבים.
במשפט האחרון בספרו על ״מיתוס המכונה״, הוא כתב, "עבור אלה מאיתנו שזרקו את מיתוס המכונה, המהלך הבא הוא שלנו: כי שערי בית הכלא הטכנוקרטי ייפתחו אוטומטית, למרות הצירים העתיקים והחלודים שלהם, ברגע שנבחר לצאת ". ממפורד האמין שהחברה הביו-טכנולוגית, שאותה חזה, היא זו שאמורה להנחות את בני דורה בזמן שיצאו מדלתות הכלא הטכנולוגי. המהפכה הזאת אפשרית. היא תהיה מהפכה שקטה, כזו שתנבע מהתודעה הקולקטיבית ופעולות של יחידים.
השפעה

ההתעניינות של ממפורד בהיסטוריה של הטכנולוגיה והסבריו, השפיעו רבות על מספר הוגים חדשים יותר. בניגוד אליו, הם דגלו ברעיון שהטכנולוגיה משרתת את בני האדם באופן רחב ככל הניתן. כמה מחברים אלה - כמו ז'אק אלול, הרברט מרקוזה, אריך פרום, תומאס מרטון, מרשל מקלוהן וקולין וורד - היו אינטלקטואלים ואנשים המעורבים ישירות בפיתוח טכנולוגי ובהחלטות על שימוש בטכנולוגיה.
לממפורד הייתה השפעה גם על התנועה הסביבתית האמריקאית, כאשר הוגים שונים מושפעים מרעיונותיו על ערים, אקולוגיה וטכנולוגיה. נאמר על ממפורד כי עבודתו מכילה "חלק מהחשיבה המוקדמת והטובה ביותר על הביו-ריאליזם, המגוון הביולוגי, אנרגיה חלופית, תכנון סביבתי אקולוגי וטכנולוגיה מתאימה".
כתבים

1922 The Story of Utopias
1924 Sticks and Stones
1926 Architecture, Published by the American Library Association in its "Reading With a Purpose" series
1926 The Golden Day
1929 Herman Melville: A Study of His Life and Vision
1931 The Brown Decades: A Study of the Arts in America, 1865–1895
"Renewal of Life" series
1934 Technics and Civilization
1938 The Culture of Cities
1944 The Condition of Man
1951 The Conduct of Life
1939 The City (film)
Men Must Act
1940 Faith for Living
1941 The South in Architecture
1945 City Development
1946 Values for Survival
1952 Art and Technics
1954 In the Name of Sanity
1956 The Transformations of Man (New York: Harper and Row)
1961 The City in History (awarded the National Book Award)
1963 The Highway and the City (essay collection)
The Myth of the Machine (two volumes)
1967 Technics and Human Development
1970 The Pentagon of Power
1968 The Urban Prospect (essay collection)
1979 My Work and Days: A Personal Chronicle
1982 Sketches from Life: The Autobiography of Lewis Mumford (New York: Dial Press)
1986 The Lewis Mumford Reader (ed. Donald L. Miller, New York: Pantheon Books)
כתבים > תרגום לעברית

העיר בהיסטוריה (1961), הוצאת הסדנא לעיצוב ואדריכלות, תל אביב, 1990.
הערות שוליים

1 2  "Chronology of Mumford's Life". Lewis Mumford Center.
↑  Sorensen, Lee (ed). "Mumford, Lewis". Dictionary of Art Historians. Retrieved Oct 12, 2010.
↑  "Awards". The College Art Association. Retrieved Oct 11,2010״.
↑  "National Book Awards – 1962". National Book Foundation.
↑  New York Times 2 May 1997
↑  ,Mumford, L., 1944, The Condition of Man, Harvest Book, New York
↑  Mumford, L., 1961, The City in History, Harcourt Brace and World
↑  1979 My Work and Days: A Personal Chronicle
↑  1982 Sketches from Life: The Autobiography of Lewis Mumford New York: Dial Press
↑  Mumford, L. 1940, Faith for Living, pp.140
↑  הספר יצא בשני כרכים:

Mumford, L. 1967, Technics and Human Development

Mumford, Lewis, 1970. The Pentagon of Power: Harcourt Brace Jovanovich
↑  Mumford, L, 1970. The Pentagon of Power: Harcourt Brace Jovanovich.
↑  Ward, Colin. Influences: Voices of Creative Dissent. Green Books, 1991, pp. 106–07
↑  Wall, Derek. Green History, Routledge, 1994, pg. 91
↑  Quoted in Guha, Ramachandra & Martinez-Alier, J. (1997) Varieties of Environmentalism: Essays North and South. London: Earthscan (1997).
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007265624505171  PLWABN: 9810594765405606  BIBSYS: 90072727  BNE: XX1723046  BnF: cb11917220x (data)  CANTIC: a11109452  CiNii: DA00060159  GND: 118735209  ICCU: RAVV011152  ISNI: 0000 0001 1467 8814  LCCN: n80067179  LNB: 000036794  NDL: 00450798  NKC: skuk0004239  NLA: 35368212  NLG: 233650  NLK: KAC199619613  NSK: 000012586  NTA: 07082858X  RKD: 426574  SELIBR: 265953  SNAC: w6s18205  SUDOC: 027042596  TePapa: 23594  Trove: 927826  ULAN: 500288833  VcBA: 495/274203  VIAF: 12312890   WorldCat (עם VIAF): 12312890 
ביתו של לואיס ממפורד באמניה, מדינת ניו-יורק, אתר מורשת בארה״ב
כריכת הספר על ההיסטוריה העירונית, של לואיס ממפורד, מהדורת פליקן 1966
נושא התרבות והטכנולוגיה העסיקו מאוד את ממפורד. כריכת אחד מספריו המוקדמים (1934) שבו העלה את רעיונותיו המורכבים על היחסים בין שניהם.
הביוגרפיה של לואיס ממפורד, מאת דונלד מילר
ישראל איסר שפירא (תל אביב)

| --- | --- |

 לידה:  1886 בוברויסק, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  6 בינואר 1971 (בגיל 85 בערך) תל אביב-יפו, ישראל 
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי בהר הזיתים 
 תקופת הפעילות:  ? – 6 בינואר 1971 
 אב:  רפאל שפירא 
 אם:  דרייזל ברלין 
 צאצאים:  רפאל שפירא (הנכד) 
 
 חתימה:   
 
הרב ישראל איסר שפירא (ה'תרמ"ו, 1886 - ט' בטבת ה'תשל"א, 6 בינואר 1971) היה רב ליטאי-ישראלי. רבה של לאפיטש וראש ישיבת "שערי תורה" ו"כולל הנצי"ב" ביפו. מחבר הספר "עין ישראל" וספרים נוספים.
ביוגרפיה

נולד בבוברויסק, בן זקונים לרבה של העיר הרב רפאל שפירא ראש ישיבת וולוז'ין שהייתה סגורה באותה תקופה, ולדרייזל, בתו של הנצי"ב מוולוז'ין.
נישא לטויבא זלדה בת הרב אביגדור מנקביץ מקובנה. בשנת ה'תרע"ז, 1917, התמנה כרבה של לאפיטש שבפלך מינסק וכיהן במשרתו זו שלוש עשרה שנים.
בשנת ה'תר"ץ (1930) עלה עם משפחתו לארץ ישראל, תחילה התיישב בירושלים ושימש כרב בית הכנסת "תפארת בחורים" בשכונת מזכרת משה ואחר כך עבר לתל אביב שבה ישב עד פטירתו בט' בטבת ה'תשל"א, 6 בינואר 1971. הוא נקבר באותו יום בבית הקברות היהודי בהר הזיתים שבירושלים.
משפחתו

היה נשוי לטויבא זלדה (לבית מנקביץ). מילדיהם:
הרב אליהו חיים שפירא (תרע"ח, 1918 – י"ח בכסלו ה'תש"ן, דצמבר 1989) - בונה ישיבת בריסק בארץ ישראל, מנהל מוסד פנימייתי לילדים ונוער "בית סנהדריה" בירושלים ומנהל כולל ישיבת וואלוז'ין בירושלים.
הרב צבי הירש שפירא (יליד תר"פ) - מחבר הספר "צביון העמודים" על הסמ"ק, חתן פרס הרב קוק לספרות תורנית.
הרב רפאל שפירא - ראש ישיבת תפארת ישראל ותפארת הכרמל ומחבר ספר מים עמוקים.
הרב יקותיאל שפירא (יליד תרפ"ד) - ראש כולל הנצי"ב בתל אביב.
רבקה (ילידת תרפ"ז) - נישאה לרב שאול יוסף ויינגרטן רבה הראשי של בת ים.
שושנה - אשת הרב צבי קפלן ראש כולל "שערי תורה" בתל אביב-יפו, ובנו של הרב ישראל חיים קפלן.
כתביו

אזהרות רבינו אליהו הזקן עם פירוש מתק אזהרות, ירושלים תשל"ב
יאר הפסיק: לבאר הפסיקים שבתורה, ירושלים: קריית נוער, תשמ"ב
עין ישראל - א, על אגדות הש"ס, ירושלים תשס"ב
עין ישראל - ב, על אגדות הש"ס, ירושלים תשס"ח
הערות שוליים

↑  מה חדש בבירתנו ?, דואר היום, 27 במרץ 1931.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007308174905171  GND: 107870757X  ISNI: 0000 0001 1877 4280  LCCN: n95030939  VIAF: 68173432   WorldCat (עם VIAF): 68173432
פלורה מרטוש

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  28 בספטמבר 1897 בודפשט, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  30 בדצמבר 1938 (בגיל 41) פראג, צ'כוסלובקיה 
 מדינה:  הונגריה 
 
פלורה מרטוש (במקור מאנדל, בהונגרית: Martos Flóra;‏ בודפשט, 28 בספטמבר 1897 – פראג, 30 בדצמבר 1938) הייתה מהנדסת כימיה יהודייה-הונגרייה, סוציאל-דמוקרטית ולאחר מכן פוליטיקאית קומוניסטית בולטת ומובילה. ברחבי הונגריה מעונות סטודנטים, בתי ספר תיכוניים, פארקים ורחובות נקראים על שמה.
קורות חייה

פלורה מאנדל נולדה במשפחה יהודית כבתם של טרז ברייטנר, ילידת קונסטנטינופול, ושל הסוחר שמשון מאנדל. בצעירותה רצתה להיות רופאה, אך הוריה לא יכלו לכסות את העלויות שהיו הדרושות ללימודיה. כך, מרטוש הפכה לאסיסטנטית רנטגן בפוליקליניקה Charité. היא הצטרפה למפלגה הסוציאל-דמוקרטית ההונגרית (MSZDP) ב-1918, שם הצטרפה לאופוזיציה השמאלית. בתקופת הרפובליקה הסובייטית ההונגרית, עבדה בתנועת הידידות של הילדים. לאחר נפילת הרפובליקה השתלבה בסיוע לאסירים פוליטיים. היא תמכה בעצירים, בעיקר בתושבי מחנה המעצר בזאלאגרסג. בינתיים היא באה בקשר עם התנועה הקומוניסטית הבלתי חוקית. מאוחר יותר, קיבלה תואר בכימיה תעשייתית ועבדה כמהנדסת במעבדה של מפעל צ'פל של חברת הנפט של. היא הייתה אחד ממארגני הסיוע האדום ההונגרי (בשנת 1923, ביוזמת הקומינטרן הוקמה כחלק ההונגרי של הסיוע האדום הבינלאומי, כדי לעזור למשפחות של קומוניסטים שנרצחו ושל קומוניסטים נרדפים) ולאחר מכן הפכה למנהיגת הארגון הזה. משנת 1927 הייתה חברה במפלגת הקומוניסטים של הונגריה (KMP). היא נעצרה 3 שנים לאחר מכן וישבה 8 חודשים בכלא. לאחר שחרורה השתתפה בעבודת ה-KMP הבלתי חוקית. הוא נעצרה שוב ב-1935 ובילתה עשרים חודשים במאסר. היא שוחררה במרץ 1937, אך לא הצליחה להתגבר על המחלה חשוכת המרפא שרכשה בכלא. לבסוף מתה בסנטוריום בפראג ב-1938.
הנצחתה

מעונות הסטודנטים של הפקולטה לכימיה וביו-הנדסה של אוניברסיטת בודפשט לטכנולוגיה וכלכלה נושאים את שמה.
בית הספר התיכון אובודה נשא את שמה.
עדיין ישנם אזורים ציבוריים גדולים על שמה ביישובים מארטפי, דדשטפולצ'אן, סרווש ובוולנצה.
ב-Balatonfenyves יש על שמה רחוב פלורה מרטוש.
בבודפשט, ברובע 14 רחוב Bolgárkertész נשא את שמה במקור.
בית הספר התיכון המקצועי לבריאות בשופרון, על שמה.
רחוב בגיומנדרד (מחוז אנדרוד) נקרא על שמה.
לקריאה נוספת

Munkásmozgalom-történeti lexikon. Szerkesztette Vass Henrik – Bassa Endre – Kabos Ernő. Budapest: Kossuth Könyvkiadó. 1976. 396. o. ISBN 963 09 0412 8 (לקסיקון לתולדות תנועת הפועלים)
Magyar életrajzi lexikon II. (L–Z). Főszerk. Kenyeres Ágnes. Budapest: Akadémiai. 1969.(לקסיקון ביוגרפי הונגרי. עורכת ראשית אגנש קניירש)
פלורה מרטוש. Magyar Életrajzi Index. Petőfi Irodalmi Múzeum.
ביבליוגרפיה

Magyar félmúlt - Törvénytelen szocializmus - Ávósok (Teljes, 1-2-3). Youtube.com (Hozzáférés ideje: 2015. december 26.)
R. Gilicz Márta: Ifjúságunk példaképei. Válogatott bibliográfia a magyar munkásmozgalom nagy harcosairól. Bp., 1965, Fővárosi Szabó Ervin Könyvtár.
Révai Új Lexikona. Főszerk. Kollega Tarsoly István. Szekszárd, 1996-, Babits.
Új magyar életrajzi lexikon. Főszerk. Markó László. Bp., 2001-2007, Magyar Könyvklub.
HU BFL - VII.5.c - 5209 - 1932
הערות שוליים

↑  A Belügyminisztérium 1916. évi 46050. sz. ítélete. Lásd Martos Flóra születési anyakönyvi kivonata.
↑  Huga házasságkötése bejegyezve Budapest VII. ker. polgári házassági akv. 359/1939. folyószám alatt.
↑  HU_BFL_VII_5_c_1930_9960_I_0122654 Martos Mandel Flóra, 1930 (Személyrekord)(הקישור אינו פעיל, 2019-11)
↑  Martos Flóra Kollégium
↑  Óbudai Gimnázium, azaz volt Martos Fl. Forum. Index.hu (Hozzáférés ideje: 2015. december 26.)
↑  Google térkép (Hozzáférés ideje: 2018. december 21.)
↑  "HU_BFL_XXV_4_a_1961_5957_I_0250055 Varga György, 1961 (Személyrekord)". אורכב מ-המקור ב-2014-10-06. נבדק ב-2014-09-18.
↑  Gyomaendrőd - Martos Flóra utca. data2.openstreetmap.hu (Hozzáférés ideje: 2015. december 26.)
פוליטיקה של בולגריה

הפוליטיקה של בולגריה מתבססת על מערכת של דמוקרטיה פרלמנטרית ייצוגית על פיה ראש ממשלת בולגריה הוא הדמות הדומיננטית בעוד שלנשיא בולגריה תפקידים טקסיים בעיקר. הממשלה נשענת על רוב באספה הלאומית, הפרלמנטהחד ביתי במדינה. הרשות השופטת עצמאית מהרשות המבצעת והמחוקקת.
רקע

לאחר מלחמת העולם השנייה הוקמה הרפובליקה העממית של בולגריה שהייתה גרורה של ברית המועצות בגוש המזרחי. במדינה התקיים משטר קומוניסטי חד-מפלגתי. עם סתיו העמים ונפילת המשטר הקומוניסטי בגוש המזרחי התפרקה המערכת הקומוניסטית בבולגריה והוקמה הרפובליקה הבולגרית. בבחירות הראשונות לפרלמנט שהתקיימו במסגרת החוקה החדשה של בולגריה, באוקטובר 1991, זכתה מפלגת איחוד הכוחות הדמוקרטיים (SDS) בריבוי המושבים, לאחר שזכתה ב-110 מתוך 240 המושבים, ויצרה קבינט לבדה עם התמיכה של התנועה לזכויות וחירויות (בבולגרית בקיצור: DPS) הנתפסת באופן נרחב כמפלגה של המיעוט הטורקי האתני בבולגריה. עם זאת, ממשלתם התמוטטה בסוף 1992, וירשה אותה ממשלה טכנוקרטית שהורכבה מטעם המפלגה הסוציאליסטית הבולגרית (BSP), שכיהנה עד 1994, אז גם היא קרסה. הנשיא פיזר את הממשלה ומינה אחד זמני לכהן עד שניתן יהיה לקיים בחירות מוקדמות לפרלמנט בדצמבר.
המפלגה הסוציאליסטית הבולגרית ניצחה בבחירות הללו בדצמבר 1994 ברוב של 125 מושבים מתוך 240. עקב המשבר הכלכלי החמור בבולגריה בתקופת ממשלתה, נפלה ממשלתה של המפלגה הסוציאליסטית הבולגרית ובשנת 1997 מונתה ממשלה זמנית על ידי הנשיא, עד שניתן היה לקיים בחירות מוקדמות לפרלמנט באפריל 1997.
הבחירות באפריל 1997 הביאו לניצחון מוחץ לאיחוד הכוחות הדמוקרטיים, לזכות ברוב של 137 מושבים בפרלמנט, ואיפשרו להם להרכיב את הממשלה הבאה. זו הייתה לממשלה הפוסט-קומוניסטית הראשונה שלא התמוטטה וכיהנה את כהונתה המלאה בת 4 שנים עד 2001.
בשנת 2001 חזר לשלטון המלך לשעבר של בולגריה סימאון סקסקובורגותסקי הפעם כראש ממשלה מטעם התנועה הלאומית סימאון השני (בבולגרית קיצור: NDSV), לאחר שזכה במחצית (120) מהמושבים. מפלגתו נכנסה לקואליציה עם ה-DPS והזמינה שני מתפקדים של ה-BSP (שישבו כעצמאיים). באופוזיציה היו שתי מפלגות השלטון בעבר - המפלגה הסוציאליסטית ואיחוד הכוחות הדמוקרטיים. בארבע השנים באופוזיציה סבלה ה-SDS מעריקתן של קבוצות פיצול רבות. מפלגת השלטון NDSV עצמה פרצה לגרעין פרו-ימני ולקבוצת שוליים פרו-ליברלית. בולגריה נכנסה לנאט"ו ב-2004. ב-2005 עד 2009 כיהן בתפקיד ראש הממשלה סרגיי סטאנישב.
בשנת 2002 הוחלף סטויאנוב כנשיא על ידי גאורגי פרבאנוב, מועמד מקואליציה של קבוצות שמאל ולאומניות בגיבוי ה-BSP, אשר הצהיר על כוונתו לא לסטות ממטרות החברות בנאט"ו ובאיחוד האירופי. פרבנוב נבחר מחדש באוקטובר 2006. בולגריה הפכה לחברה בנאט"ו ב-2004 וחברה באיחוד האירופי ב-2007.
ממשלתו של בוריסוב שקידמה שורה של צעדי צנע לא פופולריים הייתה מעורבת בפרשיות שחיתות ממשלתיות ועלייה במחיר החשמל גרמו לגל של הפגנות משמעותיות ב-2013. שבעקבותן התפטר בוריסוב בפברואר 2013.
הרשות המבצעת > נשיא בולגריה

נשיא הרפובליקה של בולגריה (בבולגרית: Президент на Република България) הוא ראש המדינה של בולגריה והמפקד העליון של צבא בולגריה. זוהי המשרה הרמה ביותר בממשל הבולגרי. מקום מגוריו הרשמי של הנשיא הוא במעון בויאנה שבסופיה.
הרשות המבצעת > ממשלת בולגריה

ממשלת בולגריה, או בשמה הרשמי מועצת השרים (בבולגרית: Ministerski săvet) היא הרשות המבצעת בבולגריה. הממשלה מונהגת על ידי ראש ממשלת בולגריה ושרים נוספים. כאשר חברי הפרלמנט ממונים לתפקידם, עליהם להתפטר מן הפרלמנט. לעיתים ובמטרה לשמור על איזונים פוליטיים. ניתן למנות שר אחד או יותר ללא תיק. מטה מועצת השרים נמצא במרכז הבירה סופיה.
הרשות המחוקקת

האספה הלאומית (בבולגרית: Народно събрание) היא הפרלמנט והרשות המחוקקת בבולגריה אשר מורכבת מבית מחוקקים יחיד ובו כ-240 נציגים, הנבחרים פעם בארבע שנים. היא הוקמה לראשונה ב-1879, אחרי היווצרות החוקה הראשונה בבולגריה - חוקת טרנובו. הנציגים נבחרים במחוזות בחירה ואחוז החסימה עומד על כ-4%. בבולגריה יש מערכת רב מפלגתית.
הערות שוליים

↑  "2001: The "royal" prime minister". bnr.bg (באנגלית).
↑  "Bulgaria's Ex-King Party Faces Split - Reports - Novinite.com - Sofia News Agency". www.novinite.com.
↑  "19 Years after Bulgaria Joined NATO, Experts Comment on Its Importance and Challenges". www.bta.bg (באנגלית).
↑  "Bulgaria protests: Clashes outside parliament". BBC. 2013-11-12. נבדק ב-2024-12-08.
סול לוויט

| --- | --- |

 לידה:  9 בספטמבר 1928 הרטפורד, ארצות הברית 
 פטירה:  8 באפריל 2007 (בגיל 78) ניו יורק, ארצות הברית 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת סירקיוז 
 תקופת הפעילות:  1953–2007 (כ־54 שנים) 
 תחום יצירה:  ציור, פיסול, הדפס 
 זרם באמנות:  אמנות מושגית, מינימליזם 
 יצירות ידועות:  Four-Sided Pyramid, Tall Irregular Progression. A les Víctimes del terrorisme, Whirls and twirls (MTA) 
 בן או בת זוג:  Carol LeWitt (1982–?) 
 צאצאים:  Eva LeWitt 
 
סול לוויט, באנגלית: Sol LeWitt ‏  9 בספטמבר 1928–8 באפריל 2007) היה אמן אמריקאי הקשור לתנועות שונות, כולל אמנות מושגית ומינימליזם.
לוויט זכה לתהילה בסוף שנות ה-60 עם רישומי הקיר וה"מבנים" שלו, אך היה פורה במגוון רחב של מדיה כולל רישום, הדפס, צילום, ציור ועוד. הוא ערך מאות תערוכות יחיד במוזיאונים ובגלריות ברחבי העולם מאז 1965.
ביוגרפיה

לוויט נולד בהרטפורד, קונטיקט, למשפחה של מהגרים יהודים מרוסיה. אביו נפטר כשהיה בן 6. אמו לקחה אותו לשיעורי אמנות בהרטפורד. לאחר שקיבל תואר BFA מאוניברסיטת סירקיוז ב-1949, נסע לוויט לאירופה שם נחשף לציורי המאסטרים הישנים. זמן קצר לאחר מכן שירת במלחמת קוריאה, תחילה בקליפורניה, אחר כך ביפן ולבסוף בקוריאה. לוויט עבר לניו יורק ב-1953 והקים סטודיו בלואר איסט סייד, ברובע היהודי האשכנזי הוותיק ברחוב הסטר. במהלך תקופה זו הוא למד בבית הספר לאמנויות חזותיות, תוך כדי התעניינותו בעיצוב במגזין Seventeen, שם עשה הדבקות, מכניות ופוטוסטטים.[5] בשנת 1955, הוא היה מעצב גרפי במשרדו של אדריכל במשך שנה. בערך באותה תקופה, לוויט גילה גם את עבודתו של הצלם מסוף המאה ה-19 אדוורד מיברידג', שמחקריו ברצף ובתנועה השפיעו עליו. חוויות אלו, בשילוב עם עבודה כפקיד קבלה לילה ופקיד ב-1960 במוזיאון לאמנות מודרנית (MoMA) בניו יורק, השפיעו על עבודתו המאוחרת של לוויט.
ב-MoMA, חבריו לעבודה של לוויט כללו את האמנים רוברט רימן, דן פלווין, ג'ין בירי ורוברט מנגולד, ואת מבקרת האמנות והסופרת לעתיד, לוסי ליפארד, שעבדה בספרייה. תערוכת "Sixteen Americans" המפורסמת של האוצרת דורותי קנינג מילר משנת 1960 עם עבודות של ג'ספר ג'ונס, רוברט ראושנברג ופרנק סטלה יצרה מגוון של התרגשות ודיונים בקרב קהילת האמנים שאליהם התחבר לוויט. לוויט התיידד גם עם האן דרבובן, אווה הסה ורוברט סמיתסון.
במהלך שנות ה-60 המאוחרות, לימד במספר בתי ספר בניו יורק, כולל אוניברסיטת ניו יורק ובית הספר לאמנויות חזותיות. ב-1980 עזב לוויט את ניו יורק לספולטו, איטליה. לאחר שחזר לארצות הברית בסוף שנות ה-80, הפך את צ'סטר, קונטיקט, למקום מגוריו העיקרי.
הוא מת בגיל 78 בניו יורק מסיבוכי סרטן.
ביוגרפיה > יצירה

לוויט נחשב כמייסד של אמנות מינימלית וקונספטואלית כאחד. עבודתו הדו והתלת ממדית הפורה נעה בין רישומי קיר (מעל 1200 מהם הוא ביצע) ועד למאות עבודות על נייר של מבנים בצורת מגדלים, פירמידות, צורות גאומטריות ועוד. העבודות הללו נעות בגודלן מספרים ומיצבים בגודל גלריה ועד יצירות חוצות מונומנטליות. הפסלים הסדרתיים הראשונים של לוויט נוצרו בשנות ה-60 באמצעות הצורה המודולרית של הריבוע בסידורים בעלי מורכבות חזותית משתנה. בגיליון 5 של המגזין " 0 עד 9", התפרסם מאמר של לוויט 'משפטים על אמנות מושגית'. יצירה ומאמר זה הפכו לאחד המצוטטים ביותר בשנות ה-60, שחקר את הקשר בין אמנות, פרקטיקה וביקורת אמנות.