stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הצ'יזבטרון
היסטוריה > התוכנית השלישית - "הפלמ"חניק מחפש את המחר"

ב־25 באוקטובר, במהלך פירוקו של הפלמ"ח, עלתה תוכניתה השלישית של הלהקה: "הפלמ"חניק מחפש את המחר", בעקבות השיר באותו השם שהיה השיר הראשון שהלחין חתן פרס ישראל סשה ארגוב ללהקה בפרט והשיר הראשון מבין עשרות רבות שהפכו לקלאסיקות בזמר העברי של צמד היוצרים
חתני פרס ישראל חיים חפר וסשה ארגוב בכלל.
גם עם תוכנית זו הרבו חברי הלהקה להופיע ברחבי המדינה. לתוכנית הזאת הצטרף גם החידונאי לעתיד שמואל רוזן.
חפר כתב עבור התוכנית שירים חדשים, שזכו לפרסום רב: "הפלמ"חניק מחפש את המחר", "החופש תם", "למדבר", ו"השחרור" (כולם בלחניו של סשה ארגוב), "הן אפשר" (בלחנו של דוד זהבי) ו"היי הג'יפ" (בלחנו של שמואל פרשקו).
בתוכנית זו שרה הלהקה בהופעת בכורה עולמית את השיר שיהפוך לאחד מנכסי צאן הברזל הגדולים ביותר בתולדות הזמר העברי : "הרעות", שכתב המשורר חיים גורי והלחין סשה ארגוב ובביצוע הלהקה עם הסולן גדעון זינגר.
בפברואר 1949 נשלחו חברי הלהקה למחנות המעצר בקפריסין, כדי ללוות את אחרוני העצורים בדרכם לישראל. בקפריסין פגשו במוזיקאי מאיר נוי, שהצטרף ללהקה כאקורדיוניסט במקומו של שפירא, שהיה בתהליכי עזיבת הלהקה באותה עת, על מנת ללמוד ניצוח בארצות הברית.
במבצע עובדה לכיבוש אילת הצטרפו חברי הלהקה ללוחמי חטיבת גולני. ללהקה היה שיר מוכן שכתב חפר בשם "היי דרומה לאילת", על פי לחן רוסי. נוי טען כי יש להתאים לשיר לחן מקורי, ובמהלך הנסיעה לאילת הלחין לחן משלו לשיר. השיר בוצע בפני הלוחמים מיד עם ההגעה לאום רשרש ונכלל בתוכנית.
היסטוריה > התוכנית הרביעית - "הטרמפ"

תוכניתה הרביעית של הלהקה, "הטרמפ" (או "הלא תיקחהו עמך"), הועלתה בדצמבר 1949, לאחר תום הקרבות. מבין שיריה התפרסמו השירים (שאת כולם כתב חפר) : "יד לפה", "שב גיבור החיל" (שניהם ללחנים של ארגוב), "הפגישה" (ללחנו של מאיר נוי), ו"שיר אפור" (ללחנו של דוד זהבי). בינואר 1950 שוחררו חברי הלהקה מצה"ל.
היסטוריה > התוכנית החמישית - "שטח הפקר"

בשנת 1950 העלתה הלהקה תוכנית אזרחית בשם "שטח הפקר", לצורך ההפקה הסתייעה הלהקה ממענקים ותמיכות שקבלה מגופים ממשלתיים בעבור חיילים משוחררים . חפר כתב שירים ומערכונים חדשים ולחברים הוותיקים הצטרפה השחקנית זהרירה חריפאי. התוכנית הייתה סאטירית.
דוגמה לשיר ביקורתי מהתוכנית היה השיר "הגנרל המקסיקני (קסטנייטס)" שכתבו חפר וארגוב ושזכה להצלחה המתאר גנרל תאב כיבודים שלא לחם בפועל ויש הטוענים כי נכתב על אחד ממפקדי צה"ל באותה תקופה, דבר שהכעיס מאוד את צמרת הפיקוד הצה"לית. עם זאת ואולי משום כך, התוכנית לא זכתה להצלחה גדולה והלהקה התפרקה, בביקורת שפורסמה לאחר ערב הבכורה באולם אוהל שם בתל אביב נכתב: "הדבר המענין ביותר באולם היה — הפהוקים. גם מבקר אינו אלא איש. והישיבה שם הייתה בשבילנו פשוט סיגוף".
שירים נוספים בתוכנית "שטח הפקר": "זה הכל עניין של אופי" שזכה גם הוא להצלחה, "שטח הפקר", "השלייגרים", "בן דוד בקריה" ועוד.
תוכני השירים

הלהקה העלתה תוכניות של שירים מקוריים על הווי הפלמ"ח עם מערכוני קישור ביניהם, שתיארו את האווירה של ימי מלחמת העצמאות. היא קיימה הופעות רבות בפני החיילים באזורי הלחימה, בדרך כלל על גבי משאית או סביב מדורה, וזכתה לאהדה רבה בקרב לוחמי תש"ח, שהצטרפו אל הלהקה בשירה. שירי הצ'יזבטרון אומצו על ידי הלוחמים שזימרו אותם ללא הפסק, וכך הם התפרסמו.
נושאי השירים היו מגוונים. חלקם היו שירי זיכרון, למשל "הרעות" או "שב גיבור החיל". שירים אחדים ביטאו תקווה לעתיד, למשל "הן אפשר", שביטא את רצון הלוחמים בסיום המלחמה, "היו זמנים", שתיאר כיצד מאורעות התקופה יסופרו כעבור שנים רבות ("ותיזכר אז בימיך בפלמ"ח"), "השחרור", "הפלמ"חניק מחפש את המחר" או "שיר הפגישה", המנבא כיצד ייפגשו בעתיד לוחמי הפלמ"ח ("אח פגישה אח פגישה שכזאת, זה רק פעם בשניים דורות"). שירים אחרים היו שירי אהבה, כמו "האהבה" או "שיר אפור", וכן שירים הומוריסטיים, שתיארו את ההווי ה"צברי" של הפלמ"ח. כאלה למשל היו "מוטי", המתאר את הערצתן של נערות לחייל שרמנטי, "היי הג'יפ", המתאר נסיעת לוחמים בג'יפ באור רומנטי, "דחילק מוטקה", "בת שבע", "צ'יזבט" ו"ציפ".
השירים השתמשו בשפה היומיומית, ולעיתים אף בסלנג. כך למשל השיר "דחילק מוטקה", שנכתב בעקבות ליל הגשרים, משתמש במילות סלנג שהיו נפוצות בפלמ"ח, כ"דחילק", "ג'וב", "פרבלום" או "פור־ביי־טו". גם השיר "הפגישה" רווי בסלנג התקופה.
סגנונות מוזיקליים

גם מבחינת הלחנים (עליהם הופקדו סשה ארגוב, שמואל פרשקו, משה וילנסקי, מאיר נוי, דוד זהבי, מרדכי זעירא ופרנק פלג) היוו שיריה של הלהקה חידוש, בעיקר לחניו של ארגוב ללהקה, שהיו פורצי דרך בתולדות הזמר העברי במורכבותם הרבה.
עד למלחמת העצמאות התבססו שירי הפלמ"ח בעיקר על שירי תנועות הנוער, ואילו שירי הצ'יזבטרון הולחנו לרוב על פי מקצב הפזמון הפופולרי המערבי (למשל: "מוטי" או "האהבה"). שירים אחדים אף נכתבו על פי לחנים פופולריים קיימים, כ"דחילק מוטקה" או "הפרוטה והירח". סגנונות מוזיקליים נוספים של שירי הלהקה היו בהשפעת מקצב ריקוד ההורה ("היי דרומה", "היי הג'יפ"), שירים בסגנון מארש ("יד לפה", "השחרור") או שירים ליריים ("הן אפשר", "הרעות"). שירים אחדים שימרו את ההשפעה המוזיקלית הרוסית, למשל "שיר הצ'יזבטרון" או "אילת".
העיבודים הקוליים היו לרוב פשוטים. תפקידי השירה חולקו בין קטעי סולו לבין קטעים ששרו כל חברי הלהקה יחדיו, לרוב באוניסון. בדרך כלל ליווה את השירה כלי נגינה יחיד, האקורדיון.
מורשת הלהקה

שירי הלהקה קובצו בספרו של חיים חפר "תחמושת קלה" משנת 1949.
הפופולריות של שירי הצ'יזבטרון לא חדלה עם פירוק הלהקה. בראשית שנות החמישים, כאשר לקול ישראל היה תדר אחד בלבד ובטרם הונהגו מצעדי הפזמונים, היה המדד להצלחתו של פזמון עברי מידת הביקוש שלו ב"תוכנית כבקשתך לשירים עבריים". תוכנית זו שודרה מדי שבת בצהרים והייתה לה האזנת שיא. במשך שנים אחדות, עד אמצע שנות החמישים עת החלו לפרוח הלהקות הצבאיות של צה"ל, היו שירי הצ'יזבטרון מבין המבוקשים ביותר בתוכנית השבת. המתכונת של הצ'יזבטרון, שירים הומוריסטים בליווי העמדה המתייחסת לשיר במשחק ופנטומימה וקטעי הומור ששובצו בין השירים, אומצה גם בלהקות הצבאיות שבאו אחריה.
רבים משירי הלהקה הוקלטו בגרסאות כיסוי, לעיתים בפרויקטים מרוכזים של חידוש שיריה. כך למשל ב-1949 הקליטה הזמרת יפה ירקוני חלק משירי הצ'יזבטרון באלבום "באב אל וואד" בהם "הן אפשר", "היו זמנים" ו"יצאנו אט". גם שושנה דמארי ביצעה חלק משירי הלהקה, במיוחד התפרסמו ביצועיה ל"בת שבע" ו"היו זמנים". חברי שלישיית גשר הירקון הקליטו בשנות פעילותה הראשונות גרסאות מחודשות לרבים משירי הצ'יזבטרון. בשנת 1972 יצאה להקת הנח"ל בתוכניתה ה-23 "הפלנ"חניק", שהוקדשה למלאת 30 שנה לפלמ"ח ובו מחרוזת משירי הצ'יזבטרון וכן חידושים שלה ל"הפרוטה והירח" ו"הרעות". בשנת 1978 יצא לאור אלבום משותף של הזמר אריק לביא ולהקת שוקולד מנטה מסטיק בשם "הפרוטה והירח", שהורכב כולו מגרסאות כיסוי לשירי הצ'יזבטרון.
שירי הלהקה יצאו בשנת 2007 באלבום מיוחד מבית היוצר של רשות השידור ו"הד ארצי".
לקריאה נוספת

גלעד בן ש"ך (עורך), הצ'יזבטרון, אם הלהקות הצבאיות (מארז הכולל ספר ותקליטור כפול), הוצאת הקיבוץ המאוחד, רשת ג' ואקו"ם, 2007.
טסלר (2007): שמואליק טסלר, "שירים במדים", הוצאת יד יצחק בן-צבי, 2007
הערות שוליים

↑  דיוויד סלע, חברי הצ'יזבטרון משתחררים מצה"ל -וצולעים באזרחות, באתר ישראל היום, 28 בפברואר 2020
1 2 3 4 5 6 7  טסלר (2007), עמ' 37
1 2 3 4 5 6 7 8 9  טסלר (2007), עמ' 38
↑  ה' באייר שלי: חיים חפר באתר מוטק'ה
1 2 3  טסלר (2007), עמ' 39
↑  תוכנית ג' - הפלמ"חניק מחפש את המחר, אתר "שרים במדים"
1 2 3 4 5  טסלר (2007), עמ' 40
↑  תוכנית ד' - הטרמפ, אתר "שרים במדים"
1 2  גליון #652 - 20 באפריל 1950 | ארכיון העולם הזה, באתר thisworld.online
↑  תוכנית ה' - התוכנית האזרחית, אתר "שרים במדים"
↑  הגנרל המקסיקני קסטנייטס, באתר "זמרשת"
1 2  טסלר (2007), עמ' 42
↑  טסלר (2007), עמ' 59
↑  הפגישה, באתר "זמרשת"
1 2 3 4  טסלר (2007), עמ' 43
↑  הקלטות אלו ראו אור באלבום האוסף של שלישיית גשר הירקון משנת 2001
| להקות צבאיות בישראל |
| --- | --- | --- |
| מלחמת העצמאות | הצ'יזבטרון • חישטרון • הלהקה הצבאית הארצית • להקת הכרמל • להקת איילון  הרכבים קטנים: להקת אלכסנדרוני • להקת חיל הים • הצמד עדה וניניו • להקת צלילי הקסם • להקת תל ליטוינסקי |  |
| להקות צבאיות | להקת הנח"ל • להקת פיקוד הצפון • להקת פיקוד המרכז • להקת פיקוד הדרום • להקת חיל הים • להקת גייסות השריון |  |
| צוותי הווי | צוות הווי הנח"ל • צוותי הווי פיקוד מרכז • צוותי הווי פיקוד צפון • צוות הווי פיקוד דרום • להקות חיל האוויר • צוותי הווי גייסות השריון • להקת חיל התותחנים • מקהלת הרבנות הצבאית • צוות הווי הנדסה קרבית • צוות הווי פיקוד ההדרכה • להקת הגדנ"ע • להקת חינוך מיוחד • להקת קיטבג • להקת חילות השדה • להקת החמ"ניות |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007302788505171  LCCN: n2008028922  MusicBrainz: 671093a7-00a3-4cd2-9ef5-87085b7913bb  VIAF: 130722493   WorldCat (עם VIAF): 130722493
הסופר קאפ הספרדי 2018

| --- | --- |

 מארחת:  מרוקו
 תקופת התחרות:  12 באוגוסט 2018 – 12 באוגוסט 2018 
 מספר משתתפות:  2
 הזוכה:  ברצלונה
 מספר משחקים:  1
 מספר שערים:  3 (3 בממוצע למשחק)
 מספר צופים:  40,000 (40,000 בממוצע למשחק)
 מלך השערים:  3 שחקנים   (1 שערים)
 → 20172019/2020 ←
הסופר קאפ 2018 הוא המהדורה ה-35 במסגרת הסופר קאפ הספרדי. בפעם הראשונה הטורניר נערך מחוץ לספרד, אלא בטנג'יר שבמרוקו. ברצלונה (זכתה בדאבל) ניצחה במשחק את סביליה (סיימה כסגנית הגביע).
המשחק

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 12 באוגוסט 2018 | סביליה | 2-1 | ברצלונה | סטאד אבן בטוטה, טנג'יר צופים: 40,000 שיפוט: קרלוס דל סרו גראנדה (ספרד) |
| 12 באוגוסט 2018 | סראביה  9' |  | פיקה  42'   דמבלה  78' | סטאד אבן בטוטה, טנג'יר צופים: 40,000 שיפוט: קרלוס דל סרו גראנדה (ספרד) |
| --- | --- |
              סביליה :               ברצלונה
ראו גם

עונת 2017/2018 בלה ליגה
התזמורת הסימפונית של ניו יורק

| --- | --- |

 תאריך ייסוד:  1878
 מייסד:  לאופולד דאמרוש
 תאריך פירוק:  1928
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 מיקום:  ניו יורק, ארצות הברית
 אולם קונצרטים:  קרנגי הול
 
התזמורת הסימפונית של ניו יורק הייתה תזמורת, שעיריית ניו יורק ייסדה באמצעות לאופולד דאמרוש בשנת 1878. במשך שנים רבות הייתה זו מתחרה נודעת לאגודה הפילהרמונית של ניו יורק, הוותיקה יותר. התזמורת הסימפונית פעלה בתמיכת אנדרו קרנגי, שבנה את קרנגי הול (נפתח בשנת 1891) במיוחד בשביל התזמורת. התזמורת נוסדה בשם "האגודה הסימפונית של ניו יורק".
הסימפונית נודעה בביצוע יצירות צרפתיות ורוסיות ססגוניות יותר מן הפילהרמונית, שהצטיינה ברפרטואר גרמני. כשליאופולד דאמרוש נפטר, בנו, וולטר דאמרוש, החליף אותו כמנהל מוזיקלי.
בשנת 1903 עברה התזמורת ארגון מחדש ושמה שונה ל"תזמורת הסימפונית של ניו יורק". בשנת 1920, הייתה זו התזמורת האמריקאית הראשונה שיצאה לסיור באירופה. בשנת 1928, התמזגה התזמורת עם האגודה הפילהרמונית ליצירת "התזמורת הפילהרמונית-סימפונית של ניו יורק", ובהמשך ליצירת הפילהרמונית של ניו יורק.
הר גרנהולם

| --- | --- |

תצלומי לוויין של הר גרנהולם
 מידע כללי
 גובה:  2,440 מ' 
 מיקום:  אזור הברית האנטארקטית,
 רכס הרים:  הרי האדמירליות 
 קואורדינטות:  71°34′00″S 167°18′00″E﻿ / ﻿71.5667°S 167.3°E﻿ / -71.5667; 167.3
  (למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיהר גרנהולם(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיהר גרנהולם
 
הר גרנהולם (באנגלית: Mount Granholm) הוא הר בגובה 2,440 מטרים, הניצב במרחק של 17 ק"מ מדרום-מזרח להר פיטרד בחלק הצפון-מערבי של הרי האדמירליות שבארץ ויקטוריה, אנטארקטיקה. ההר שוכן בחוף פנל, החלק של אנטארקטיקה המשתרע בין כף ויליאמס לבין כף אדייר.
ההר מופה לראשונה על ידי הסקר הגאולוגי של ארצות הברית על בסיס מדידות ועל בסיס תצלומים אוויריים של צי ארצות הברית בשנים 1960–1963. ההר נקרא בשמו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים על שמו של ד"ר נלס ה. קנהולם, ביולוג של תוכנית המחקר האנטארקטי של ארצות הברית ששהה בתחנת האלט בשנים 1967–1968.
הערות שוליים

↑  "Granholm, Mount". Geographic Names Information System. United States Geological Survey, United States Department of the Interior.
המסגד הגדול של ג'נה

שלושת הצריחים של המסגד
המסגד הגדול של ג'נה (צרפתית Grande mosquée de Djenné) הוא מבנה החמר הגדול בעולם ונחשב על ידי אדריכלים רבים להישג הגדול ביותר של האדריכלות הסודנו-סאהליאנית, אף על פי שבנייתו הושפעה ממגמות אסלאמיות. המסגד שוכן בעיר ג'נה שבמאלי, על מישור ההצפה של נהר באני. המסגד הראשון באתר נבנה במאה ה-13, אך המסגד הנוכחי מתוארך לשנת 1907. בנוסף להיותו המרכז הקהילתי של ג'נה, המסגד הוא אחד מציוני הדרך המפורסמים ביותר באפריקה. בשנת 1988 הכריז ארגון אונסק"ו על המסגד כאתר מורשת עולמית, כחלק מההכרזה על העיירות העתיקות של ג'נה.
היסטוריה

המסגד הגדול של ג'נה נחשב לחריג בקרב המסגדים שבאפריקה המערבית כיוון שהאתר שעליו הוא שוכן לא קודש לפני הקמתו, לפני כן שכן במקום ארמון. מסגדים אחרים נבנו בצורת מגדלים מחודדים קוניים העשויים מחמר או אבנים, ומייצגים את המסורת המקומית. חלק מהמומחים לאדריכלות אסלאמית, כגון לאבל פרוסין, מאמינים שהמגדלים החרוטיים הללו שולבו לתוך המסגדים ברחבי מאלי, ומצביעים על מסגד ג'נה בתור הדוגמה הבולטת ביותר למגמה זו.
האתר שבו שוכן המסגד כיום שימש כמקום פולחן מאז שהמבנה המקורי נבנה על ידי קוי קאנבורו בשנת 1240, לאחר שמאלי המירה את דתה לאסלאם. דבר זה קרה לפני שג'נה הפכה לעיר חשובה באימפריות מאלי וסונגהאי. המבנה המקורי, בדומה לנוכחי, היה עשוי מחמר (לבני בוץ).
הפוליאני אמדואו לובו שכבש את ג'נה במסגרת הג'יהאד שלו פקד להחריב את המסגד ב-1834. הוא התייחס אל המבנה המקורי, שבמקור היה ארמון, כאל מבנה ראוותני שאינו ראוי לשמש כמסגד. החלק היחיד של המבנה המקורי שעדיין קיים הוא המתחם הסגור שבו נמצאים קבריהם של המנהיגים המקומיים. שחזור של המסגד הראשון הושלם ב-1896, אך מאוחר יותר גם הוא נהרס על מנת לפנות מקום למבנה הנוכחי.
בנייתו של המסגד הנוכחי החלה ב-1906, וככל הנראה הושלמה ב-1907 או ב-1909. בנייתו של המסגד נוהלה על ידי אסמעילה טראורה, מנהיג פועלי הבנייה של ג'נה. באותה תקופה הייתה ג'נה חלק מהקולוניה של אפריקה המערבית הצרפתית, והצבא הצרפתי הציע תמיכה פוליטית וכלכלית לבניית המסגד והמדרסה שלידו.
מסגדים רבים במאלי חוברו לרשת החשמל הלאומית, ונבנו בהם תשתיות מים. בחלק מהמקרים כוסו פני השטח של המסגד בשכבה נוספת, וכך נהרס המראה ההיסטורי של המבנים, ובמקרים אחרים התערערה יציבות המבנים. בזמן שהמסגד הגדול צויד במערכת רמקולים, הביעו תושבי ג'נה התנגדות לתהליך המודרניזציה של המסגד ותמכו באופיו המסורתי. תומכי שימור רבים תמכו בעמדת הקהילה, והעניין במסגד גדל מאוד בשנות ה-90.
המסגד נסגר ללא-מוסלמים לאחר שעל גגו ובתוך היכל התפילה נערכו צילומי אופנה, דבר שנחשב להפרת ההסכם עם המנהיגים המקומיים.
עיצוב

קירותיו של המסגד עשויים מלבני בוץ שחוממו בשמש, ומעליהן נמרחה שכבת בוץ המעניקה לבניין את מראהו החלק והמגולף. עוביים של הקירות הוא בין 40 ל-60 ס"מ, והוא משתנה באופן התלוי בגובה הקיר: החלקים הגבוהים יותר הם גם העבים יותר כיוון שנדרשו לתמוך במסה. כדי להפחית את כמות הסדקים הנגרמים בשל השינויים בלחות ובטמפרטורה נבנו בתוך קירות הבניין קורות מעצים דקליים, ששימשו גם כפיגומים לצורך התיקונים התקופתיים. הקירות מבודדים את פנים הבניין מפני החום בשעות היום, ועד לשעות הלילה הם סופגים די חום כדי לשמר את הטמפרטורה בתוך המסגד. המרזבים שנבנו מצינורות קרמיקה, מחוברים לגג ומוליכים את המים המתנקזים אל מעבר לקירות. קיר התפילה של המסגד (קיבלה) פונה מזרחה לכיוון מכה, וממנו ניתן לצפות על השוק העירוני. הקיבלה של המסגד מאופיין על ידי שלושה צריחים "הבוקעים" מקו החזית וכוללים שמונה-עשרה תומכות. בכל צריח גרם מדרגות סלילי המוביל אל הגג, ובראשו קצה מחודד שעליו מונחת ביצת יען.
כמחצית מהמסגד מקורה והמחצית האחרת משמשת כהיכל תפילה פתוח או כחצר. גג המסגד נתמך על ידי שורה של תשעים עמודי עץ המתחילה בהיכל התפילה הפנימי. לפתחי האוורור בגג יש מכסים ניידים העשויים מקרמיקה, וכאשר מסירים אותם האוויר החם יכול להיפלט מהבניין החוצה והחלל הפנימי מתאוורר. היכל התפילה השני נמצא בתוך החצר האחורית של המסגד המוקפת על ידי קירות מצפון, דרום וממערב, ובמסגד עצמו במזרח. בין חומות המסגד יש ארקדה המקיפה את החצר ופונה אליה, וקבועים בה פתחים קשתיים שגובהם 15 מטרים, המאפשרים לצפות או להיכנס לתוך החצר מהארקדה.
נזקי מים, ובייחוד שיטפונות, היו מקור דאגה עיקרי עבור טראורה כאשר תכנן את הבניין. ההצפה השנתית של נהר באני גורמת לג'נה להפוך לאי, ושיטפונות חריגים בגודלם עשויים להציף חלקים נרחבים מהעיר. המסגד נבנה על משטח מוגבה ששטחו 5,625 מ"ר, ועד כה הוכיחה שיטה זו את עצמה גם בפני השיטפונות הכבדים ביותר.
חשיבות תרבותית

קהילת ג'נה כולה לוקחת תפקיד פעיל בתחזוקת המסגד באמצעות פסטיבל שנתי. בפסטיבל נערכים מופעי מוזיקה ומחולק בו מזון, אך מטרתו העיקרית היא לגייס מימון לצורך תיקון הנזקים שנגרמו למסגד בשנה החולפת, בעיקר בליה הנגרמת על ידי משקעים, וסדקים הנגרמים על ידי שינויי טמפרטורה וכתוצאה מלחות. בשבוע שלפני הפסטיבל הטיח מיוצר בתוך בורות. להשלמת תהליך הייצור נדרשים כמה ימים שבמהלכם צריך לערבב את התערובת בפרקי זמן קבועים, ובדרך כלל חברי הקהילה הצעירים הם אלה שמבצעים את המטלה. הגברים מטפסים על פיגומי העצים שמסביב למסגד ומורחים את שכבת הטיח.
קבוצה נוספת של גברים מעבירה את הטיח מהחורים אל הפועלים שבמסגד. בתחילת הפסטיבל נערך מרוץ שבו נבדק מי יהיה הראשון שיצליח להביא את הטיח אל המסגד. הנשים והילדות מביאות מים לחורים לפני הפסטיבל, ולפועלים במסגד במהלך הפסטיבל. חברי גילדת הבנאים של ג'נה מנהלים את העבודות, ואילו זקני הקהילה, שכבר השתתפו בפסטיבל פעמים רבות, יושבים במקומות מכובדים בכיכר השוק וצופים באירועים.
המסגד המקורי נמצא מעל מדרסה שהייתה בעלת חשיבות רבה באפריקה של ימי הביניים, ואלפי תלמידים הגיעו כדי לקנות השכלה מוסלמית בג'נה. למרות שישנם מסגדים עתיקים מזה של ג'נה, הוא עדיין מהווה סמל בולט לעיר ולמאלי כולה.
ראו גם

אמנות מוסלמית
מסגדים בסגנון סודאני בצפון חוף השנהב
לקריאה נוספת

J. Paul Getty Trust (1999). ArtsEdNet – Great Mosque: Djenné, Mali.
J. Paul Getty Trust (1999). ArtsEdNet – Cross Section of the Great Mosque.
J. Paul Getty Trust (1999). ArtsEdNet – Site Plan of the Great Mosque.
"Heaven on Earth: Islam", November 23, 2004 video documentary, History Channel. Producer/director, Stephen Rooke. Scriptwriter/host: Christy Kenneally
הערות שוליים

1 2  "Heaven on Earth: Islam", November 23, 2004 video documentary, History Channel. Producer/director, Stephen Rooke. Scriptwriter/host: Christy Kenneally
קורות העץ
הכניסה הראשית למסגד
הקורפוס הראשון (בוואריה)

| --- | --- |

סמל מפקדת קורפוס בצבא הקיסרי הגרמני
 פרטים
 מדינה:  ממלכת בוואריה ממלכת בוואריה הקיסרות הגרמנית הקיסרות הגרמנית
 שיוך:   הצבא הבווארי  צבא הקיסרות הגרמנית
 סוג:  קורפוס
 בסיס האם:  מינכן
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  8 בינואר 1869 – 25 באפריל 1919 (50 שנה)
 מלחמות:  מלחמת צרפת–פרוסיה מלחמת העולם הראשונה
הקורפוס הראשון (בבווארית: I. Armee-Korps) היה קורפוס בצבא הבווארי ומאוחר יותר בצבא הקיסרות הגרמנית. הקורפוס לחם במלחמת צרפת–פרוסיה ומלחמת העולם הראשונה ופורק ב-1919.
היסטוריה > מלחמת צרפת–פרוסיה

כחלק מרפורמה גדולה שנערכה בצבא הבווארי ב-1868, הוקם בתחילת 1869 הקורפוס הראשון. הקורפוס נערך בדרום ממלכת בוואריה בעוד הקורפוס השני נערך בצפון. בין השנים 1870–1871 נערכה מלחמת צרפת–פרוסיה. בוואריה הייתה קשורה עם פרוסיה במסגרת חוזי ההגנה של הקונפדרציה הצפון-גרמנית, ולפיכך הקורפוס הראשון נשלח לסייע לפרוסים כחלק מהארמייה השלישית בפיקוד פרידריך, נסיך הכתר של פרוסיה. הבווארים השתתפו בקרב וורת, קרב בומונט, קרב באזיי וקרב סדאן. לאחר המלחמה התבצע איחוד גרמניה ומדינות גרמניה השונות אוחדו ליצירת הקיסרות הגרמנית. כחלק מרפורמה זו, אוחדו צבאותיהן של שאר המדינות עם הצבא הפרוסי ליצירת צבא הקיסרות הגרמנית.
מכיוון שבוואריה הייתה המדינה הגדולה ביותר בקיסרות אחרי פרוסיה, היא נהנתה מפריבילגיות שונות שהתבטאו בין היתר בתחום הצבאי. בעוד שבעתות מלחמה היו חייבות שאר המדינות לאחד את המטות הכלליים של צבאותיהן עם המטכ"ל הפרוסי, בוואריה הורשתה להחזיק מטכ"ל עצמאי. בעתות מלחמה היו הקורפוסים של שאר המדינות מתאחדים עם הקורפוסים הפרוסיים ובהתאם לכך ממוספרים מחדש. הקורפוסים הבווארים נותרו עצמאיים ושמרו על המספור המקורי שלהם.
היסטוריה > מלחמת העולם הראשונה

עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה באוגוסט 1914, היה הקורפוס תחת פיקוד אוסקר פון קסילנדר. הוא נערך בחזית המערבית במסגרת הארמייה השישית אשר חייליה גויסו בעיקר מבוואריה (למעט הקורפוס ה-21 הכלל גרמני) והייתה תחת פיקוד רופרכט, נסיך הכתר מבוואריה. הקורפוס לקח חלק בקרב לורן, ולאחר מכן במלחמת החפירות באזור פיקרדי, פרון ואראס. הקורפוס השתתף בקרב ורדן, אולם עד סוף המלחמה הושאר רוב הזמן בעתודה. הוא פורק עם סיום המלחמה ופירוקה של ממלכת בוואריה (והקיסרות הגרמנית בכלל).
הפסה סולטאן

עַאִישֶׁה הַפְסָה סוּלְטַאן (בטורקית עות'מאנית: حفصه سلطان; 1478 - מרץ 1534) הייתה אשתו של סלים הראשון והולידה סולטאן הראשונה של האימפריה העות'מאנית כאמו של סולימאן המפואר. במשך התקופה שבין המלכתו של בנה ב-1520 עד למותה ב-1534, היא הייתה אחת האישים המשפיעים ביותר באימפריה העות'מאנית.
מוצא

ההשקפה המסורתית היא שהאפסה סולטאן הייתה בתו של מנלי הראשון גיריי (1445–1515), החאן של הטטרים בקרים במשך רוב התקופה שבין 1466 ל-1515, הנשענת על עדויות סופרים מערביים של המאה השבע עשרה, תויכה לטובת מקורה כשפחה נוצרייה המבוסס על עדויות תיעודיות עות'מאניות. כמה היסטוריונים עדיין דוגלים בתפיסה המסורתית, כולל בריאן גלין ויליאמס. רשאט קסבה מזכיר את הנישואין בין סלים הראשון להאפסה סולטאן כ"נישואין האחרונים בין סולטאן עות'מאני לבין בת למשפחת מלוכה מוסלמית שכנה". עם זאת, אסין אטיל מציין כי בעוד שחלק מההיסטוריונים מצהירים שהיא בתו של גיריי, אחרים הזכירו כי הנסיכה הקרימאית בשם "עאישה" הייתה אחת מנשותיו של סלים הראשון וכי "האפסה" הייתה ממוצא עבדים. איליה זייצב טוען כי "עאישה (בתו של מנגלי-גיריי הראשון) התחתנה לראשונה עם שהזאדה מהמט, מושל קֵפֶה, וכי מאוחר יותר התחתנה עם אחיו סלים הראשון; כתוצאה מכך, נישואיה לשושלת העות'מאנית היו אחד משני המקרים הבולטים בין הנישואים לעות'מאניים (השני היה הנישואין של בתו של סלים הראשון לסעדת-גיריי)". אלן פישר, לסלי פירס ופרידון אמסן רואים כולם את האפסה ממוצא עבדים ולא כבתו של חאן קרים.
חייה

לאחר שהתגוררה בעיר מניסה שבמערב טורקיה עם בנה סולימאן, שניהל את האזור שמסביב בין השנים 1513 ל-1520 (העיירה תפקדה כאחד מהמעונות המסורתיים של נסיכי הכתר העות'מאניים (שהזאדה) כחניכה לשלטון העתידי), האפסה סולטאן יזמה את "פסטיבל מסיר" של מניסה, מסורת מקומית שנמשכת עד היום. היה לה גם מתחם גדול שנבנה בעיר המורכב ממסגד המכונה "מסגד הסולטאן", בית ספר יסודי, מכללה והוספיס.
היא הייתה גם האישה הקיסרית הראשונה שהחזיקה בתואר "סולטאן" לאחר שם שמה, והחליפה את התואר "האטון". שימוש זה שיקף את התפיסה העות'מאנית של כוח ריבוני כ"פררוגטיבה משפחתית". כתוצאה מכך, התואר ולידה האטון (התואר לאם החיה של הסולטאן העות'מאני המכהן עד למאה ה-16) הפך לולידה סולטאן, מה שהפך את האפסה לולידה סולטאן הראשונה. העידן שלה סימן את מעמדה המשתנה של אמו של הסולטאן ואת חלקה המוגבר בשלטון.
פטירה

האפסה סולטאן נפטרה במרץ 1534 ונקברה ליד בעלה במאוזוליאום על שמו באיסטנבול.
הצליבה (סרט)

| --- | --- |

 בימוי:  קסבייה ז'ן
 הופק בידי:  לאון קלרנס   פיטר ספרן
 תסריט:  צ'אד האייס   קרי האייס
 עריכה:  אדם טרוטמן
 שחקנים ראשיים:  סופי קוקסון   בריטאני אשוורת'   קורנליו יוליצ'י
 מוזיקה:  דייוויד ג'וליאן
 צילום:  דניאל אראניו
 מדינה:  ארצות הברית   בריטניה   רומניה
 חברת הפקה:  לוטוס אנטרטיינמנט   מושן פיקצ'ר קפיטול   פוזנן פילם גרופ   פרמייר פיקצ'ר   ספראן קומפני
 חברה מפיצה:  גרינדסטון אנטרטיינמנט גרופ   ליונס גייט
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  6 באוקטובר 2017
 משך הקרנה:  90 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  אימה • מותחן • בלשי
 דף הסרט ב־IMDb
 
"הצליבה" (באנגלית: The Crucifixion) הוא סרט אימה על-טבעי אמריקאי, אשר בוים על ידי קזבייה ז'נס. תסריטו נכתב על ידי צ'אד האייס וקרי האייס. שחקניו הראשיים של הסרט הם סופי קוקסון, בריטאני אשוורת' וקורנליו יוליצ'י.
הסרט יצא לאקרנים ב-6 באוקטובר 2017, בהפצתן של גרינדסטון אנטרטיינמנט גרופ וליונס גייט.
עלילה

עלילת הסרט מתמקדת בכומר אשר נכלא מאחורי סורג ובריח לאחר שניסה לבצע גירוש שדים בנזירה. בסמוך לכך, ניקול רולינס (סופי קוקסון), עיתונאית צעירה, לוקחת על עצמה לגלות האם הכומר אכן אשם בהריגתה של הנזירה, כפי שבית המשפט החליט, או האם מותה נגרם בשל מאבק בשד שהשתלט עליה.
באמצע הסרט פוגשת ניקול באב גורדון (קורנליו יוליצ'י), אשר עוזר לה בפענוח התעלומה.
שחקנים

סופי קוקסון - ניקול רולינס
בריטאני אשוורת' - ואדובה
קורנליו יוליצ'י - האב אנטון
הפקה

ב-15 ביולי 2015, נודע כי סופי קוקסון נבחרה לשחק את התפקיד הראשי בסרט. ב-16 באוקטובר 2015, החלו לעבוד על הסרט.
הוצאה

הצגת הבכורה המקורית של הסרט הייתה צריכה להיות בפסטיבל סרטי האימה שהתקיים בשנת 2016, אך הוחלט לדחות את תאריך צאתו לאקרנים. הטריילר של הסרט פורסם לראשונה ב-20 בפברואר 2017.
בסופו של דבר, יצא הסרט לאקרנים ב-6 באוקטובר 2017.
הערות שוליים

1 2  The Crucifixion, נבדק ב-2018-10-11
↑  "Review: The Crucifixion – exorcism drama with cheap jump scares". South China Morning Post (באנגלית). נבדק ב-2018-10-11.
↑  The Crucifixion (2017): Where To Watch It Streaming Online (באנגלית אמריקאית), נבדק ב-2018-10-11
↑  "'Kingsman' Actress Sophie Cookson to Star in Supernatural Thriller 'The Crucifixion' (Exclusive)". TheWrap (באנגלית אמריקאית). 2015-07-15. נבדק ב-2018-10-11.
1 2  "First Look at THE CRUCIFIXION from Xavier Gens & The Conjuring Team". Quiet Earth (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2018-10-11.
↑  screamfest (2016-09-07). "SCREAMFEST HORROR FILM FESTIVAL ANNOUNCES FIRST WAVE OF 2016 LINE UP". SCREAMFEST (באנגלית). נבדק ב-2018-10-11.
↑  "2016 Festival Archive". SCREAMFEST (באנגלית). נבדק ב-2018-10-11.
↑  'The Crucifixion' Prays for a Release (Trailer) - Bloody Disgusting, bloody-disgusting.com (באנגלית)