stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
עמרי גאנדלמן
קריירת מועדונים > גנט

ב-16 באוגוסט 2023 חתם בגנט מליגת העל הבלגית תמורת כ-2.4 מיליון יורו, בחוזה למשך חמש שנים. ארבעה ימים לאחר מכן ערך את הופעת הבכורה בליגה, כשעלה כמחליף בדקה ה-79 בתיקו הביתי של קבוצתו 2–2 עם סינט-טרוידן(אנ'). ב-24 באוגוסט 2023 ערך את הופעת הבכורה שלו בצמד משחקי פלייאוף ההעפלה לליגה האירופית, כשנכנס כמחליף בשלהי המחצית השנייה בה קבוצתו השיגה ניצחון ביתי 0–2 על אפואל ניקוסיה הקפריסאית.
ב-17 במרץ 2024, במשחק הליגה הביתי מול שרלרואה, עלה גנדלמן כמחליף בדקה ה-29, וכבש ארבעה שערים תוך פחות מחצי שעה, וסייע לקבוצתו לנצח בתוצאה 0–5. בתום עונתו הראשונה בבלגיה, הוא אמנם הפך לשחקן רוטציה לסירוגין, כשעלה מהספסל ב-16 מתוך 32 משחקי הליגה בהם שותף, אם כי הצליח להבקיע 11 שערים בו בעת. בעונה זו, רשם גנדלמן 13 שערים ו-7 בישולים מתוך 45 משחקים, בכל המסגרות. באוקטובר 2024, גאנדלמן עלה כמחליף במחצית השנייה והבקיע שער לטובת גנט מול מועדון הפאר האנגלי צ'לסי, במסגרת משחק בקונפרנס ליג.
נבחרות ישראל

בשנים 2021–2023 גאנדלמן שיחק הן בנבחרת הצעירה של ישראל עד גיל 21 והן בבוגרת, ולזכותו 4 שערים מתוך 14 הופעות במדי הנבחרת עד גיל 21, כולל היותו שחקן הרכב וגורם משמעותי ומכריע בהעפלתה לחצי גמר אליפות אירופה לנבחרות צעירות לשנת 2023, שזיכתה את נבחרת ישראל האולימפית עד גיל 23 בכרטיס לטורניר הכדורגל האולימפי, במסגרת אולימפיאדת פריז (2024). בטורניר זה נכלל גאנדלמן בסגל הנבחרת כחריג גיל, ואף כבש שער במדי הנבחרת הישראלית האולימפית, במשחק בו הפסידה 4–2 לנבחרת פרגוואי האולימפית, במסגרת שלב-הבתים של הטורניר באולימפיאדת 2024.
ב-5 בנובמבר 2021 זומן לראשונה לסגל נבחרת ישראל הבוגרת, לקראת המשך משחקיה במוקדמות מונדיאל 2022 מול נבחרות אוסטריה ואיי פארו. את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת ערך ב-12 בנובמבר 2021 במשחק החוץ מול אוסטריה שהסתיים בהפסד 4–2, בו נכנס כמחליף במהלך המחצית הראשונה. ב-10 באוקטובר 2024, במסגרת עונת 2024/2025 בליגת האומות, נגח שער בכורה שהשווה את התוצאה זמנית במשחק שנגמר בהפסד 1–4 לנבחרת צרפת, באצטדיון ביתי-זר שאירח את ישראל בבודפשט שבהונגריה.
חיים אישיים

הוא בנו של שמואל (שמוליק) גאנדלמן, כדורסלן עבר, ששיחק בקבוצות הפועל ירושלים, מכבי חיפה, אליצור נווה-דוד רמלה ומכבי ראשון לציון, ונכדו של רמי גאנדלמן – מאמן כדורסל ואושיית ספורט בירושלים.
ברשותו של גאנדלמן גם דרכון פורטוגלי.
מאז שלהי קיץ 2023 מתגורר בעיר גנט שבבלגיה, עם בת זוגו, מיטל.
תארים

גביע הטוטו: 2022/2023
מיכאל שולטה

| --- | --- |

שולטה ב-2024
 לידה:  30 באפריל 1990 (בן 34) אקרנפרדה, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 מוקד פעילות:  גרמניה 
 תקופת הפעילות:  מ-2008 
 מקום לימודים:  Duborg-Skolen 
 סוגה:  מוזיקת פופ 
 שפה מועדפת:  גרמנית, אנגלית 
 חברת תקליטים:  אדל רקורדס 
 פרופיל ב-IMDb
 
מיכאל שוּלְטֶה (בגרמנית: Michael Schulte; נולד ב-30 באפריל 1990) הוא זמר גרמני אשר נבחר לייצג את גרמניה באירוויזיון 2018 עם השיר "You Let Me Walk Alone".
ביוגרפיה

מיכאל שולטה נולד ב-1990 בדולרופ (Dollerup) שבגרמניה (אז מערב גרמניה). אחרי הלימודים שירת בשירות הלאומי הגרמני. ב-2008 פרסם בערוץ היוטיוב שלו גרסאות כיסוי לשירים מוכרים. בעקבות החשיפה בערוץ הוחתם על ידי Weinstein Media, חברה לניהול אמנים.
ב-2011 התמודד בעונה הראשונה של "The Voice" הגרמני וסיים במקום השלישי. הוא חתם לאחר מכן בחברת התקליטים העצמאית Edel AG, והוציא את אלבום הבכורה שלו, Wide Awake, ב-2012. הסינגל הראשון מתוכו, "Carry Me Home", הגיע למקום השמיני במצעד הגרמני. האלבום עצמו לא זכה להצלחה מסחרית.
בקדם האירוויזיון של שנת 2018 הצליח לגבור בין היתר על הזמרת Ivy Quainoo, אשר לה הפסיד את הזכייה ב-The Voice ב-2011.
ב-12 במאי 2018 הופיע שולטה במופע הגמר של האירוויזיון, ובסיומו דורג במקום הרביעי.
25 באוקטובר

25 באוקטובר הוא היום ה-298 בשנה (299 בשנה מעוברת), בשבוע ה-43 בלוח הגרגוריאני. עד לסיום השנה, נשארו עוד 67 ימים.
אירועים היסטוריים ביום זה

1415 – מלחמת מאה השנים: אנגליה מביסה את צרפת בקרב אז'נקור
1760 – ג'ורג' השלישי הופך למלך בריטניה
1854 – הסתערות הבריגדה הקלה במהלך מלחמת קרים
1898 – מסע וילהלם השני לארץ ישראל: קיסר גרמניה וילהלם השני הגיע לחיפה
1917 – החלה מהפכת אוקטובר (לפי הלוח היוליאני)
1924 – פורסם מכתב זינובייב, שגרם להחלפת שלטון מפלגת הלייבור בממלכה המאוחדת
1944 – האימפריה היפנית משגרת את התקפת הקמיקזה הממוסדת הראשונה
1991 – מטוס האיירבוס A-340 מוטס לראשונה בטיסת ניסוי
2001 – מיקרוסופט משחררת את מערכת ההפעלה Windows XP
2021 – צבא סודאן פותח בהפיכה נגד הממשלה. ראש הממשלה עבדאללה חמדוכ הוכנס למעצר בית. הנשיא עבד אל-פתאח אל-בורהאן הכריז על מצב חירום ועל פירוק הממשלה
נפטרו

625 – בוניפקיוס החמישי, אפיפיור
1047 – מגנוס הראשון, מלך נורווגיה ודנמרק (נולד ב-1024)
1154 – סטפן, מלך אנגליה (נולד ב-1096)
1400 – ג'פרי צ'וסר, משורר אנגלי (נולד ב-1343)
1415 – שארל ד'אלברה, המפקד העליון של צבא צרפת (נולד ב-1368)
1415 – אדוארד מנוריץ', דוכס יורק (נולד ב-1373)
1495 – ז'ואו השני, מלך פורטוגל (נולד ב-1455)
1760 – ג'ורג' השני, מלך בריטניה (נולד ב-1683)
1973 – אבבה ביקילה, אתלט אתיופי, פעמיים אלוף אולימפי בריצת מרתון, ב-1960 וב-1964 (נולד ב-1932)
1987 – לואי גוטמן, פרופסור לסטטיסטיקה ומדעי ההתנהגות וחתן פרס ישראל (נולד ב-1916)
1997 – דוד מתתיהו רבינוביץ, האדמו"ר מביאלא בני ברק, ראש ישיבת אור קדושים ביאלא, מלחין ומחבר ספרי חסידות והדרכות (נולד ב-1927)
2001 – מרווין האריס, אנתרופולוג אמריקאי (נולד ב-1927)
2002 – ריצ'רד האריס, שחקן אירי (נולד ב-1930)
2004 – יהודה דרור, המפקד הצבאי של קיבוץ רביבים במלחמת העצמאות וראש המועצה האזורית רמת הנגב (נולד ב-1927)
2004 – ג'ון פיל, שדרן רדיו בריטי (נולד ב-1939)
2014 – ג'ק ברוס, מוזיקאי סקוטי (נולד ב-1943)
2015 – רפאל אמיר, מראשוני השדרנים בקול ישראל (נולד ב-1923)
2015 – פליפ סונדרס, מאמן כדורסל ובעלים חלקי של קבוצת מינסוטה טימברוולבס מליגת ה-NBA (נולד ב-1955)
2016 – חורחה באז'ה איבנייס, נשיא אורוגוואי (נולד ב-1927)
2016 – קרלוס אלברטו טורס, מאמן וכדורגלן ברזילאי (נולד ב-1944)
2016 – גלעד עברון, מחזאי, תסריטאי וסופר ישראלי (נולד ב-1955)
2019 – קרלו שטרנגר, פסיכולוג, פסיכואנליטיקאי ופרופסור לפסיכולוגיה ישראלי (נולד ב-1958)
2020 – דיאן די פרימה, משוררת ואמנית אמריקאית (נולדה ב-1934)
2023 – דינה שטרן, חוקרת ספרות ישראלית (נולדה ב-1919)
2023 – עמוס אריכא, מחזאי, צייר, סופר ושחקן ישראלי (נולד ב-1933)
חגים ואירועים החלים ביום זה

יום הפסטה הבינלאומי
24 באוקטובר – 26 באוקטובר
אוקטובר
לוח אירועים שנתי
ויליאם גרנוויל
יוהאן שטראוס
פבלו פיקאסו
לוי אשכול
סטפן, מלך אנגליה
ג'ורג' השני, מלך בריטניה
ריתמוס הדמים

| --- | --- |
כרזת הסרט
כרזת הסרט
 מבוסס על:  סיפור של למר טרוטי
 בימוי:  וולטר לאנג 
 הופק בידי:  סול סיגל 
 תסריט:  פיבי והנרי אפרון
 עריכה:  רוברט סימפסון 
 שחקנים ראשיים:  אתל מרמן דונלד אוקונור מיצי גיינור מרילין מונרו
 מוזיקה:  אירווינג ברלין 
 צילום:  לאון שמרוי 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  פוקס המאה ה-20 
 חברה מפיצה:  פוקס המאה ה-20
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  16 בדצמבר 1954 ישראל30 ביולי 1955
 משך הקרנה:  91 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  קומדיה רומנטית, דרמה קומית, סרט מוזיקלי, סרט דרמה 
 תקציב:  4,300,000‏$
 הכנסות:  5,100,000 ‏$
 תרגום לעברית:  ירושלים סגל
 דף הסרט ב־IMDb
 
ריתמוס הדמים (הופץ גם בשם ריתמוס בדמים; באנגלית: There's No Business Like Show Business, בתרגום חופשי: אין עסקים כעסקי השעשועים) הוא סרט מוזיקלי אמריקאי משנת 1954 בבימויו של וולטר לאנג, עם אתל מרמן, דונלד אוקונור, מיצי גיינור ומרילין מונרו בתפקידים הראשיים.
הסרט מתאר את קורותיה של משפחת בדרנים בשנים 1919 עד לתחילת מלחמת העולם השנייה. סיפורה אמור לייצג את האנרגיה, הנחישות והחוסן שמאפיינים את עולם עסקי השעשועים האמריקאי. המוזיקה וכל השירים בסרט הם של אירווינג ברלין שלא נכתבו במיוחד לסרט הזה אלא העלילה נרקמת סביבם.
בסרט ביצועים מרהיבים של כמה משיריו המפורסמים של ברלין כמו "Alexander's Ragtime Band", "Puttin' On the Ritz","Heat Wave", ו"There's No Business Like Show Business" שנכתב למחזמר הנודע אנני אוקלי אשת לפידות בו שיחקה מרמן בתפקיד ראשי בברודוויי.
פיבי והנרי אפרון היו מועמדים לפרס גילדת הכותבים של אמריקה לסרט מוזיקלי.
ליונל ניומן היה מועמד לפרס אוסקר לפסקול המקורי הטוב ביותר. למר טרוטי היה מועמד לפרס אוסקר לסיפור הטוב ביותר. הסרט היה מועמד גם לפרס אוסקר לעיצוב התלבושות הטוב ביותר - צבע.
תקציר עלילה

העלילה היא על משפחת דונהיו, שחקנים, רקדנים וזמרים במופעי וודוויל. האם מולי (אתל מרמן), האב טרנס (דן דיילי) והילדים טים (דונלד אוקונור), קייטי (מיצי גיינור) וסטיב (ג'וני ריי). ההורים החלו להופיע כזוג ב-1919 ומאז גדלה המשפחה ומולי החליטה לשלוח את הילדים לבית ספר דתי כדי שיקבלו חינוך טוב אך הילדים לא אהבו את המקום וניסו לברוח משם עד שההורים החזירו אותם אליהם ועם השנים הם גדלו והחלו להופיע עם ההורים בתור "חמישיית דונהיו".
הבן הצעיר סטיב עוזב את החמישייה מחליט לעבור לכנסייה ומתמנה לכומר צבאי.
טים מתאהב בזמרת מתחילה, ויקטוריה (ויקי) פרקר (מרילין מונרו), מחזר אחריה ומזמין אותה להופיע במופע שלהם במיאמי והיא מבצעת של את "גל חום" (Heat Wave). ויקי עובר לניו יורק וטים וקייטי מצטרפים אליה להופעות אך היא מקבלת בקרירות את חיזוריו של טים. טים משתכר ונפצע בתאונת דרכים. מולי מחליפה אותו במופע ושרה ורוקדת עם קייטי את "מלח אינו מלח בלי כתובת קעקע". טרי מבקר את טים בבית חולים ומתפתח ביניהם ויכוח קשה שבסופו סוטר לו האב. טים נעלם מבית החולים וההורים מחפשים אחריו לשווא במשך שנה.
לבסוף נערך מופע ענק בהיפודרום של ניו יורק בהשתתפות מיטב אמני הוודוויל. בהופעה משתתפת מולי בשיר "אין כעסקי השעשועים". טים מגיע בהפתעה ומתפייס עם ויקי וכל המשפחה המורחבת מבצעים לבסוף את "אין כעסקי השעשועים" בליווי להקה גדולה של רקדנים וזמרים.
צוות השחקנים

| שם השחקן/ית | שם הדמות | הערות |
| --- | --- | --- |
| אתל מרמן | מולי דונהיו | האמא |
| מרילין מונרו | ויקטוריה פרקר | זמרת |
| דונלד או'קונור | טים דונהיו |  |
| מיצי גיינור | קייטי דונהיו |  |
| דן דיילי | טרנס (טרי) דונהיו | האבא |
| ג'וני ריי | סטיב דונהיו |  |
הערות שוליים

↑  ב.א. דוד, סרטיפ שכדאי לראותם, דבר, 9 בדצמבר 1955
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb142947135 (data)  LCCN: no2001027166  SUDOC: 179030302  VIAF: 307210767   WorldCat (עם VIAF): 307210767
אזור העניין

| --- | --- |
כרזת הסרט הרשמית
כרזת הסרט הרשמית
 מבוסס על:  הרומן "The Zone of Interest" מאת מרטין איימיס
 בימוי:  ג'ונתן גלייזר
 הופק בידי:  ג'יימס וילסון (Wilson) אווה פושצ'ינסקה (Puszczyńska)
 תסריט:  ג'ונתן גלייזר
 עריכה:  פול ווטס (Watts)
 שחקנים ראשיים:  כריסטיאן פרידל סנדרה הולר
 מוזיקה:  מיקה לוי
 צילום:  לוקאש זאל (Żal)
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית בריטניה בריטניה פולין פולין
 חברת הפקה:  Film4 Access מכון הסרטים הפולני JW Films Extreme Emotions
 חברה מפיצה:  A24 (ארצות הברית ובריטניה) Gutek Film (פולין)
 הקרנת בכורה:  19 במאי 2023 (פסטיבל קאן) ארצות הברית 15 בדצמבר 2023 בריטניה 2 בפברואר 2024 פולין 9 בפברואר 2024 ישראל 7 במרץ 2024
 משך הקרנה:  105 דקות
 שפת הסרט:  גרמנית פולנית יידיש
 סוגה:  סרט דרמה, סרט מבוסס יצירה ספרותית, סרט מלחמה, סרט היסטורי, דרמה היסטורית 
 מקום התרחשות:  אושוויץ 
 הכנסות:  1.6 מיליון דולר
 פרסים:  גרנד פרי של פסטיבל קאן  פרס פיפרסקי  פרס אוסקר לסרט הבין-לאומי הטוב ביותר  Gilde Film Price  פרס אגודת מבקרי הסרטים הלאומית לבימוי הטוב ביותר  Robert Award for Best Non-American Film 
 דף הסרט ב־IMDb
 
אזור העניין (באנגלית: The Zone of Interest) הוא סרט דרמה היסטורי משנת 2023 שכתב וביים ג'ונתן גלייזר, המבוסס באופן רופף על הרומן משנת 2014, "The Zone of Interest", מאת מרטין איימיס. הסרט נעשה בשיתוף פעולה בין ארצות הברית, בריטניה ופולין. מככבים בו כריסטיאן פרידל בתור המפקד הנאצי הגרמני רודולף פרנץ הס, השואף לבנות חיים מושלמים עם אשתו, הדוויג (סנדרה הולר), בבית חדש ליד מחנה הריכוז הגרמני אושוויץ.
"אזור העניין" הוקרן בבכורה בפסטיבל הקולנוע בקאן ה-76 ב-19 במאי 2023, זכה לשבחים, וזכה גם בפרס הגראנד פרי וגם בפרס הפדרציה הבינלאומית של מבקרי קולנוע. הוא זכה בתואר הסרט הטוב ביותר על ידי איגוד מבקרי הקולנוע של לוס אנג'לס ובפרס אוסקר לסרט הבין-לאומי הטוב ביותר בטקס פרסי אוסקר ה-96. הוא גם היה מועמד לשלושה פרסי גלובוס הזהב, כולל סרט הקולנוע הטוב ביותר - דרמה, ותשעה פרסי באפט"א, כולל הסרט הבריטי הטוב ביותר. הסרט היה מועמד לחמישה פרסי אוסקר, כולל הסרט הטוב ביותר, הבמאי הטוב ביותר והתסריט המעובד הטוב ביותר לגלייזר ולסרט העלילתי הבינלאומי הטוב ביותר.
עלילה

בשנת 1943, רודולף הס, מפקד מחנה הריכוז אושוויץ, מתגורר עם אשתו הדוויג וחמשת ילדיהם בבית ליד המחנה. הס מוציא את הילדים לשחות ולדוג, והדוויג מבלה הרבה מזמנה בטיפוח הגן. משרתים מטפלים במטלות ברחבי הבית, בעוד חפצי אסירי המחנה ניתנים למשפחה. מעבר לחומת הגן נשמעות ללא הרף יריות, צעקות וקולות של רכבות ותנורים. הס מאשר תכנון של קרמטוריום חדש, שייכנס בקרוב לפעולה. יום אחד, הס מבחין בשרידי אדם בנהר; הוא מוציא את ילדיו במהירות מהמים לפני שהוא שולח פתק לאנשי המחנה, ומעניש אותם על חוסר האכפתיות שלהם.
הס מקבל הודעה כי הוא מקודם לסגן המפקח של כל מחנות הריכוז ועליו לעבור לאורניינבורג ליד ברלין. הוא מתנגד ללא הועיל ומסתיר מהדוויג את החדשות למשך מספר ימים. הדוויג, קשורה עמוקות לבית החלומות שלהם, מתחננת שישכנע את הממונים עליו לתת לה ולילדים להישאר. הבקשה מאושרת והס עוזב זמן קצר לאחר מכן. אמה של הדוויג באה להתארח, אך נחרדת למראה המחנה ויוצאת בלילה ללא הודעה מוקדמת. נערה פולנייה המתגוררת בקרבת מקום מתגנבת החוצה מדי ערב, מחביאה אוכל באתרי העבודה של האסירים כדי שימצאו ויאכלו.
חודשים לאחר שהגיע לברלין, כהוקרה על עבודתו הטובה, מוטל על הס לעמוד בראש מבצע הקרוי על שמו שיעביר מאות אלפי יהודים הונגרים לאושוויץ כדי להירצח. זה מאפשר לו לחזור לאושוויץ ולהתאחד עם משפחתו. הוא משתתף במסיבה שחוגגת את המבצע, ומתוודה בפני הדוויג בטלפון שבילה את זמנו שם במחשבה על הדרך היעילה ביותר למלא בגז את החדר.
כשהס עוזב את משרדו בברלין, הוא עוצר ורפלקס ההקאה שלו מופעל שוב ושוב אך הוא אינו מסוגל להקיא. בהווה, נראית קבוצת שרתים מנקה את מוזיאון אושוויץ בירקנאו לפני פתיחתו. בחזרה לברלין, הס ממשיך ללכת ויורד במדרגות חשוכות עד שהוא נעלם מהעין.
שחקנים

| דמות | שחקנ/ית |
| --- | --- |
רודולף הס: כריסטיאן פרידל
הדוויג הס: סנדרה הולר
אוסוולד פוהל: ראלף הרפורת' (גר')
גרהרד מאורר (גר'): דניאל הורצברג (גר')
ארתור ליבהנשל: סשה מעז (גר')
אלאונורה פוהל: פרייה קרויצקם (גר')
לינה הנסל: אימוגן קוגה (אנ')
קלאוס הס: יוהאן קרטהאוס
היידטראוט הס: לילי פאלק (גר')
אינגה-בריג'יט הס: נלה אהרנסמאייר
הנס-יורגן הס: לואיס נואה ויטה
אנגרט הס: קלמן ווילסון/אנסטז'ה דרובניאק/ססיליה פקלה
אלכסנדרה ביסטרון-קולודזייצ'יק: ג'וליה פולצ'ק
וילהלם הנס בורגר: וולפגנג לממפל
שוורצר: מקס בק (גר')
אלפרידה: מדוזה קנופף (גר')
ברונק: אנדריי איסייב
אניאלה: זוזנה קוביאלה
סופי: סטפני פטרוביץ'
מרתה: מרטינה פוזננסקי
הופמן: ראלף זילמן
הפקה > פיתוח

כתיבת התסריט וההפקה של "אזור העניין" היו תהליך שנמשך 10 שנים. לאחר השלמת "מתחת לעור" (אנ'), גלייזר הסתקרן מפרסום מקדים בעיתון של חלקים מהרומן של מרטין איימיס, "The Zone of Interest", ובחר ברומן לאחר קריאת טיוטת הגהה שלו. פול והאנה דול, שתי הדמויות הראשיות של הרומן, התבססו באופן רופף על רודולף הס, שהיה מפקד מחנה הריכוז אושוויץ למשך פרק הזמן הארוך ביותר, ועל אשתו הדוויג. אך גלייזר בחר להשתמש בדמויות ההיסטוריות וערך שנתיים של מחקר מקיף על משפחת הס. הוא ערך מספר ביקורים באושוויץ והושפע עמוקות ממראה בית הס. הוא שיתף פעולה עם מוזיאון אושוויץ בירקנאו וארגונים אחרים, וקיבל אישור מיוחד לגשת לארכיונים, שם בחן עדויות שסיפקו ניצולים ויחידים שהועסקו במשק הבית של הס. על ידי חיבור עדויות אלה, בנה גלייזר בהדרגה תיאור מפורט של האנשים הקשורים לאירועים. במהלך מחקרו קרא גלייזר גם את ספרו של ההיסטוריון טימותי סניידר משנת 2015, "Black Earth: The Holocaust as History and Warning" (אנ').
גלייזר קידם את פיתוח הפרויקט בשנת 2019, כאשר A24, הפקות Film4 (אנ'), אקסס אנטרטיימנט של לן בלווטניק והאוס הפקות שותפו במימון ובהפקה. באותה שנה פגש פרידל לראשונה את גלייזר והמפיק ג'ים וילסון בלונדון בשנת 2019 בעניין ליהוקו לתפקיד של רודולף הס. פרידל חש מחויבות, למרות שנרתע מהתיאור של גלייזר ווילסון על הפרויקט. פרידל, שפגש את הולר לראשונה בשנת 2013 כששיחקו יחד בדרמה ההיסטורית האוסטרית "Amour Fou" (אנ'), המליץ עליה לתפקיד אשתו של רודולף, הדוויג. להולר נשלח תחילה קטע מהתסריט, ויכוח בין רודולף להדוויג שהוצג מחוץ להקשר, לפני שגילתה את אופיו של הפרויקט כסרט על השואה. למרות שהיא החליטה לעולם לא לגלם נאצית, הולר השתכנעה לאחר שקראה את התסריט המלא ונפגשה עם גלייזר, שרכש את אמונה בשותפות ובהתייחסות לחששותיה לגבי תיאור נכון של הנאציזם על המסך. הכלב של הולר עצמו, ויימרנר שחור, מגלם את דילה, הכלבה של משפחת הס ב"אזור העניין" .
הנערה הפולנית הצעירה בסרט שואבת השראה מאישה בשם אלכסנדריה, שגלייזר פגש במהלך המחקר שלו. כחברה בת 12 בהתנגדות הפולנית, היא נהגה לרכב על אופניים למחנה כדי להשאיר תפוחים לאסירים המורעבים. כמו בסרט, היא גילתה קטע מוזיקלי שנכתב על ידי אסיר. האסיר, בשם יוסף וולף, שרד את המלחמה. אלכסנדריה הייתה בת 90 כשפגשה את גלייזר ומתה זמן קצר לאחר מכן. האופניים שהסרט משתמש בהם והשמלה שהשחקנית לובשת היו שייכים לה.
הפקה > צילומים

בית הס המקורי היה בית מגורים פרטי מאז תום המלחמה. מעצב ההפקה כריס אודי בילה מספר חודשים בהסבת בית נטוש מעבר לקיר המחנה להעתק של בית המגורים של הס, והחל לשתול את הגן באפריל 2021 כדי שהוא יפרח עם תחילת הצילומים. שלב הצילומים החל באושוויץ בקיץ 2021 ונמשך כ-55 ימים. צילומים נוספים התרחשו בילניה גורה בינואר 2022.
הסרט צולם במצלמות דיגיטליות של סוני ונציה המצוידות בעדשות לייקה. גלייזר והצלם לוקאש זאל (אנ') הטמיעו עד 10 מצלמות בבית ובסביבתו והחזיקו אותן פועלות בו זמנית, ללא צוות על הסט. הגישה, שגלייזר כינה "האח הגדול בבית הנאצי", אפשרה לשחקנים לאלתר ולהתנסות רבות במהלך הצילומים. גלייזר וזאל שאפו למראה מודרני ולא רצו "לאסתט" את אושוויץ. כתוצאה מכך, נעשה שימוש רק בתאורה מעשית וטבעית.
גלייזר לא רצה שהזוועות המתרחשות בתוך המחנה ייראו, רק יישמעו. הוא תיאר את הסאונד של הסרט כ"הסרט השני". לשם כך חיבר מעצב הסאונד ג'וני ברן מסמך בן 600 עמודים המכיל אירועים רלוונטיים באושוויץ, עדויות של ניצולים ומפה גדולה של המחנה כדי שניתן יהיה לקבוע כראוי את המרחק וההדים של הצלילים. הוא הקדיש שנה לבניית ספריית סאונד לפני תחילת הצילומים, שכללה קולות של מכונות ייצור, משרפות, תנורים, מגפיים, יריות מדויקות לתקופה וקולות אנושיים של כאב. הוא המשיך לבנות את הספרייה גם לתוך הצילומים והפוסט-פרודקשן. מיקה לוי כתב/ה תחילה פרטיטורה לסרט, שרובה הושמטה על ידי גלייזר וברן, שלא רצו שהסרט "יתמתק או יומחז" על ידו/ה. המוזיקה שכתב/ה לוי לפרולוג נשארה בסרט, וכך גם נעימות שנוצרו למספר קטעים וקולאז' סאונד לאפילוג.
הפצה

"אזור העניין" נבחר כמועמד לתחרות פרס דקל הזהב בפסטיבל הקולנוע בקאן 2023, שם הוא הוקרן לראשונה ב-19 במאי 2023, וזכה לשש דקות של מחיאות כפיים. בפסטיבל, הסרט זכה בפרס גרנד פרי, פרס הפסקול של קאן (אנ') ופרס FIPRESCI.
הבכורה בצפון אמריקה התקימה ב-1 בספטמבר 2023, בפסטיבל הקולנוע ה-50 של טליורייד, והסרט הוקרן באותו חודש גם בפסטיבל הסרטים הבין-לאומי בטורונטו 2023. בארצות הברית, לאחר טבח שבעה באוקטובר ולאחר שנדחה תאריך ההשקה הראשוני ב-8 בדצמבר, קיבל הסרט הפצה מוגבלת ב-15 בדצמבר 2023. הוא יצא לאקרנים בבריטניה ב-2 בפברואר 2024 ובפולין ב-9 בפברואר 2024.
תגובות > ביקורות

"אזור העניין" זכה לשבחי המבקרים. באתר הביקורות Rotten Tomatoes,‏ 92% מ-222 ביקורות חיוביות על הסרט, עם דירוג ממוצע של 8.7/10. קונצנזוס המבקרים של האתר קובע, ”בוחן ללא תשוקה את קיומם הרגיל של אנשים השותפים לפשעים מחרידים, "אזור העניין" מאלץ אותנו להסתכל במבט קר על היומיומיות שמאחורי אכזריות בלתי נסלחת”. ב-Metacritic, לסרט יש ציון ממוצע משוקלל של 90 מתוך 100, המבוסס על 52 ביקורות מבקרים, מה שמצביע על "הערכה אוניברסלית".
קווין מאהר מ"הטיימס" כינה אותו ”סרט ציון דרך, חשוב מאוד, שאינו מפחד מרעיונות קשים”. דייוויד רוני מ"הוליווד ריפורטר" כינה אותו ”דרמת שואה הרסנית מאין כמותה, שמדגימה באפקטיביות מדהימה את שליטתו חסרת הפגם של [הבמאי ג'ונתן גלייזר] בסיפורים טונאליים וויזואליים”. דונלד קלארק מ"אייריש טיימס" כתב, ”גלייזר עלול עדיין להסתבך בצרות על גישה כל כך רשמית לחומרים רגישים. אבל, אם כבר, המשמעת הכפויה - והיעדר מוחלט של רגשנות - מדברת על עומק הכבוד שיש לו לנושא”. רפאל אברהם מ"פייננשל טיימס" כתב, ”גלייזר השיג משהו הרבה יותר גדול מאשר רק להפוך את היומיום המפלצתי - על ידי הפיכת חוסר אנושיות קיצוני שכזה לשגרתי הוא מעורר אותנו מחדש לאימה האמיתית שלו”.
רובי קולין מ"דיילי טלגרף" כתב, ”באמצעות מסגור קפדני ועיצוב סאונד, הזוועות שלו מכרסמות בקצה כל צילום”. בביקורת של 4 כוכבים, פיטר בראדשו מ"הגרדיאן" כינה אותו ”סרט שלמרות כל האומנות שלו אולי לא לגמרי שולט בטעם הרע (המכוון) שלו”, ובמקביל גם שיבח את "הפרטיטורה המעולה של מיקה לוי ועיצוב הסאונד של ג'וני ברן."
לעומת זאת, הביקורת של מבקר הקולנוע האיטלקי דויד אבטשיאני שפרסם Cineuropa הייתה פחות חיובית. הוא ביקר את הסרט על האווירה המטרידה שלו, שאותה מצא שהיא מעוצבת היטב אך מונוטונית, ועל ביצועי הקאסט שלדעתו אינם יכולים להביא שום שינוי לקונספט המוצג בסרט שלדעתו חסר גיוון ונותר עומד למשך שעתיים. בכתבה ל-Worldcrunch, המבקר הגרמני הנס-גיאורג רודק כתב: ”הנה השאלה הראשונה ש"אזור העניין" לא עונה עליה: האם זו בורות? כמובן שלא. האם זה אישור מודע המבוסס על אשליה גזענית ולאומנית? אני בטוח שכן. האם זה כמיהה לאידיליה בעיצומו של מצב שנתפס כמאיים? ללא ספק. יש הרבה ניסיונות הסבר, אבל הם לא ממש מעניינים את ג'ונתן גלייזר. גלייזר מתאר את המצב במה שאולי יותר מעיק מכל מה שראינו בסרטי השואה בעבר. הוא מרכז בגן אחד את הגישה של עם שלם שלא רצה לדעת כלום”.
מכינה קדם-צבאית

בישראל, מכינה קדם-צבאית מוגדרת בחוק כ"מסגרת חינוכית המיועדת בעיקרה למיועדים לשירות ביטחון ולמתגייסים לצבא, ושמטרותיה הכנת החניכים והחניכות לשירות מלא בצבא הגנה לישראל וחינוך למעורבות חברתית ואזרחית". בני הנוער המצטרפים למכינה דוחים את שירותם, ומתגייסים לצה"ל כשנה מאוחר משאר בני השנתון.
המכינה הקדם צבאית הראשונה, בני דוד, הוקמה בשנת 1988. בשנת 2008 הוסדרה פעולתן של המכינות בחוק המכינות הקדם-צבאיות, התשס"ח-2008. בשנת 2020 פעלו בתיאום עם משרדי הביטחון והחינוך 54 מכינות קדם צבאיות מוכרות, בהן מתחנכים כ-3,500 חניכים מדי שנה.
מאפיינים כלליים

המכינות הן תוכניות חינוכיות וולנטריות המיועדות לבוגרי י"ב, המופעלות על ידי ארגונים אזרחיים. רק מכינות שהוכרו על ידי ועדה משותפת של משרדי החינוך והביטחון זכאיות להיקרא מכינה קדם צבאית, בכפוף לעמידתן בתנאי הרגולציה הקבועים בחוק. בשל הצלחת המכינות גופים רבים שאינם מוכרים כמכינות קדם צבאיות על פי חוק המכינות, מכנים עצמם כך ובכלל זה תוכניות חצי שנתיות, ישיבות גבוהות שונות וכן הלאה.
לרוב כרוכים הלימודים במכינה בתשלום של כמה מאות שקלים בחודש (בין 500 ל-2000), ולעיתים מוצעות מלגות למימון הלימודים. על פי חוק המכינות, כל יציאה לעבודה בשנת המכינה דורשת אישורים מיוחדים ממשרד החינוך.
הלימוד במכינות מבוסס על לימוד לשם לימוד, העשרה והנאה ("לשם שמים") באופן סדנאי, נטול שיעורי בית, מבחנים ויעדי בגרויות/אקדמיה למיניהן. עידוד הסקרנות וההצלחה בהקניית אהבה ללמידה על המשתתפים (שלא כמו מסגרת בית ספרית) מעודדים את החניכים לפיתוח סקרנות, זהות והשקפת עולם ערכית. מאפיין נוסף בולט הוא ניהול עצמי של חיי המשתתפים, יחד עם עידוד היזמות החברתית והסביבתית. אורח חיים זה יוצר שיתוף פעולה פורה דינמי ומעורב ובכך נבנית המשמעת העצמית של החניכים.
שיעור ההשתתפות של בוגרי המכינות ביחידות הקרביות, בפיקוד ובקצונה גבוה מהממוצע הארצי, ושיעור הבוגרות בקצונה גבוה אף יותר יחסית לממוצע הארצי; מעל 80% לוחמים לעומת כ-40%, 40% יוצאים לפיקוד לעומת כ-11%, 18% מתנדבים לקורס קצינים לעומת כ-5% ובקרב הבנות 23% מתנדבות לקורס קצינים לעומת כ-4% אצל הבנות המתגייסות לצה"ל. במבצע צוק איתן, מעל 12% מחללי צה"ל נמנו על בוגרי המכינות קדם-צבאיות.
סוגי המכינות

המכינות מתחלקות לשלושה סוגים: מכינות קדם-צבאית דתיות, חילוניות ומעורבות (דתיים וחילונים).
ניתן גם להבחין בשימוש בביטוי "מכינה קדם-צבאית כללית". ביטוי זה משמש בדרך-כלל למכינה לדתיים וחילוניים, שלהן אין לא צביון דתי מובהק ולא צביון חילוני מובהק. לעיתים משמש הביטוי לתיאור כל מכינה שאינה דתית, כולל החילוניות.
סוגי המכינות > מכינה קדם-צבאית דתית

מכינה קדם-צבאית דתית היא מסגרת שלרוב מיועדת באופן מובנה או לבנים בלבד או לבנות בלבד. המסגרת מיועדת לבוגרי ישיבות תיכוניות, אולפנות או בוגרי בתי ספר תיכוניים דתיים, ובאה להכשירם מבחינה רוחנית ופיזית לשירות בצה"ל. בין השאר באה המכינה למנוע מצב שבו המפגש של הנער או הנערה הדתיים עם העולם החילוני במסגרת השירות הצבאי יגרום להם לנטישת החברה הדתית. בהתאם לכך מושם דגש מיוחד במסגרת זו על לימודי הגות ומחשבה, בשילוב עם הכנה פיזית לצבא הכוללת אימוני ספורט ושבוע גדנ"ע. המכינה שמה דגש על חשיבות השירות בצה"ל ומעודדת את החניכים לשירות קרבי. בנוסף מכשירות המכינות את חניכיהן למנהיגות על ידי הרצאות ושיעורים של אישי ציבור וקצינים בכירים בצבא בעבר ובהווה. לתלמידים המעוניינים בהעמקה נוספת, ניתנת אפשרות ללימוד של 8 עד 10 חודשים נוספים (עד 22 חודש מתחילת המכינה, תקופה הנקראת: שנה ב').
המכינה הקדם-צבאית הראשונה היא המכינה הקדם צבאית בני דוד, שהוקמה בשנת 1988 ביישוב עלי שבשומרון על ידי הרב אלי סדן והרב יגאל לוינשטיין. ביום העצמאות תשע"ו הוענק פרס ישראל למפעל חיים לרב סדן על הקמת מפעל המכינות הקדם צבאיות.
סוגי המכינות > מכינה קדם-צבאית חילונית

במכינות הקדם-צבאיות החילוניות לומדים בוגרי תיכון למשך שנה אחת, לפני שירותם הצבאי, למצטיינים מבין התלמידים ניתנת אפשרות ללימוד של 8 עד 10 חודשים נוספים (עד 22 חודש מתחילת המכינה, תקופה הנקראת: שנה ב). המכינות מחנכות את חניכיהן למנהיגות, דמוקרטיה, תרומה לקהילה, גיבוש זהות ערכית ורעיונית, ציונות, יהדות, פילוסופיה, מעורבות חברתית ועוד.
אף ששמן "חילוניות", ברוב המכינות הללו יש דגש על לימוד יסודות היהדות וערכיה, הכרת המסורת וההיסטוריה של עם ישראל ועוד, כאשר בדרך-כלל מוצגות גם זוויות מודרניות ויותר ליברליות לפרשנות, בנוסף לאלו המסורתיות. בנוסף לכך, האוכלוסייה המגיעה למכינות היא מגוונת ורחבה, וכוללת, בין היתר, גם חניכים דתיים ומסורתיים, לצד חילוניים, אם כי החילוניים הם רוב.
בשנת 1997 קיימה מכינת נחשון תוכנית ניסיונית של חצי שנה ביישוב ניל"י ולכן יש הרואים בה את המכינה החילונית הראשונה[דרוש מקור]. בפועל החלו בספטמבר 1998 לפעול במקביל ארבע מכינות חילוניות/כלליות: מכינת נחשון (נוסדה במקור בניל"י והתרחבה בהמשך ל-3 קמפוסים), מכינת מיצר (במושב מיצר בדרום רמת הגולן), מכינה קדם-צבאית רבין (קמה במקור בנעמן ליד עכו, והתרחבה ל-3 קמפוסים) ומכינת גליל עליון (קמה במעין ברוך והתרחבה אף היא ל-3 קמפוסים).