stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קולנו נוה
מעמד נוכחי

לאחר איחוד הרשויות בין עיריית יהוד והמועצה המקומית נוה אפריים, התמודדה הרשימה בבחירות למועצת עיריית יהוד-מונוסון ולמִנְהֶלֶת נוה מונוסון. עו"ד אילן שביט, לאחר בחירתו למועצת העיר המאוחדת, מונה לתפקיד מחזיק תיק מנהלת נוה מונוסון במועצת העיר. איתן פולק נבחר לתפקיד ראש המנהלה המקומית. המנהלה המקומית קיבלה מעמד סטטוטורי של ועד רובע עירוני משר הפנים אופיר פינס-פז בחודש דצמבר 2005. בסוף שנת 2006 מונה עו"ד אילן שביט לתפקיד יועץ ראש עיריית יהוד-מונוסון למינהל הקהילתי בנוה מונוסון (ללא שכר). בבחירות שהתקיימו ב-2008, נבחרו פנינה דנה ומשה מגן כחברי מועצת העיר מטעם קולנו נוה ומשרד הפנים הכריז על הרשימה בראשות איתן פולק, כזוכה בכל תשעת המקומות במנהלה המקומית (ועד רובע עירוני). לראש המנהלה נבחר שוב איתן פולק, המכהן בתפקיד מאז 2003.
מצע

מצע הרשימה הוא, בין השאר, שמירת האוטונומיה הקהילתית-חברתית של נוה מונוסון, יישוב קהילתי שנוסד בשנת 1953, ואופיו הכפרי של היישוב בתוך הסביבה העירונית של בקעת אונו.
מתוקף מצעה, הרשימה פעלה להקמת ועד הרובע העירוני הראשון במדינת ישראל, ולאחר מאבק של למעלה משנתיים וחצי, תקנות ועד הרובע העירוני פורסמו ברשומות, ב-30 בינואר 2006.
מאיה (שיר)

| --- | --- |
 שיר בביצוע שלום חנוך
 מתוך האלבום פלסטלינה
 יצא לאור:  1970
 שפה:  עברית
 אורך:  1:45
 חברת תקליטים:  פונוקול
 כתיבה:  שלום חנוך
 לחן:  שלום חנוך
"מאיה" הוא שיר שהוקלט על ידי הזמר הישראלי שלום חנוך. את השיר הוציאה בשנת 1970 לאור חברת התקליטים פונוקול כרצועה השלישית מתוך אלבומו המשותף של חנוך עם אריק איינשטיין, "פלסטלינה".
על השיר

השיר נכתב והולחן על ידי חנוך, שהקדיש את השיר לבתו, מאיה, בטרם נולדה. בחלק הראשון, הוא מתאר אותה כילדה קטנה ותוהה על מחשבותיה ורגשותיה כלפיו. ישנו דיאלוג פנימי, בו היא מספרת על הדברים שהיא אוהבת באביו ומה השתנה בחייה מאז שהייתה קטנה. התחושה המרכזית היא חיבור עמוק ואהבה ללא תנאים בין השניים, עם דגש על הקשר המיוחד ביניהם, המתואר במילים כמו "גוזלי שלי".
בחלק השני, השיר מתאר את המשך שנותיה – מאיה הפכה מילדה קטנה לאישה בת עשרים, אך עבור הדובר, הקשר והאהבה כלפיה נותרו כשהיו. הוא ממשיך לתהות על מהות רגשותיה כלפיו ומה השתנה ביחסיה אליו, ומבטא געגועים לימים עברו לצד הערכה לרגע הנוכחי. החזרה על שמה של מאיה מבליטה את יופיו הפשוט והייחודי של הקשר, כאשר קריאת שמה משמשת כסמל לאהבה ולחיבור הבלתי משתנה ביניהם.
במרוצת השנים הוקלטו לשיר כמה גרסאות כיסוי. המוכרות ביותר הוקלטו על ידי אריק איינשטיין, חוה אלברשטיין ושלמה ארצי.
הערות שוליים

↑  מילות השיר, באתר שירונט
↑   אריק איינשטיין – מאיה, סרטון  באתר יוטיוב
↑   שלמה ארצי ושלום חנוך – מאיה, סרטון  באתר יוטיוב
↑   חוה אלברשטיין – מאיה, סרטון  באתר יוטיוב
| חוה אלברשטיין |
| --- | --- | --- |
| אלבומי אולפן | "האבן מיר א ניגונדל" • "שירי עם ביידיש" • "בשירים עבריים" • "צעצועיה של אסנת" • "מות הפרפר" • "שירי רחל" • "אנדנדינו" • "מארגאריטקעלעך" • "מירדף" • "משירי ארץ אהבתי" • "לאט, לאט, לאט..." • "חוה ועודד בארץ הקסמים" • "לו יהי" • "חוה אלברשטיין והפלטינה" • "כמו צמח בר" • "טיקיליטון" • "צוללת צברית" • "הלילה הוא שירים" • "קרוסלה" • "התבהרות" • "קרוסלה 2" • "קרסולה לחגים" • "מה קרה בארץ מי" • "אני הולכת אליי" • "חוה זינגט יידיש" • "שיר במתנה" • "קולות" • "שירו אחרי" • "נמל בית" • "מהגרים" • "עוד שירים ביידיש" • "הצורך במילה, הצורך בשתיקה" • "לונדון" • "האהבה מאלתרת" • The Man I Love • "מארגאריטקעלעך" • "דירה אחת" • "יונת האהבה" • The Well‏ • Foreign letters • "מוצאי חג" • "קוקוס" • "לעמעלע" • "שביל החלב – שירי ערש" • "טבע האדם" • "ברוך הבא" • "ילדת טבע" • "ואיך אצלך" • "סרנדה" • "בוא המורה" • "ערב אחר" |  |
| מיני-אלבומים | "חוה אלברשטיין בשירי נחום היימן" • "אין יידישע פאלקס-לידער" • "צעצועיה של אסנת" • "ירושלים של זהב" • "טוביה ושבע בנותיו" • "הבובה ימימה" |  |
| אלבומי אוסף | "להיטי זהב" • "משירי ארץ אהבתי – האוסף הראשון" • "החיטה צומחת שוב – האוסף השני" • "אדבר איתך" • Crazy Flower: A Collection‏ • Yiddish Songs • "תיכף אשוב" • "סיפור אינטימי" • "עץ הכוכבים" • "סיפור חיים – אנתולוגיית שירי משוררים" |  |
| אלבומי הופעה | "בתוכנית יחיד – חלק א'" • "בתוכנית יחיד – חלק ב'" • "חוה והגיטרה – הופעה חיה בצוותא" • "בהופעה חיה – מבחר שירים מתוך המופע "לונדון"" • "בהופעה" • "חוה שרה ושלומי מנגן – בהופעה (Live)" |  |
| מארזי תקליטורים | "האוסף" • "חוה אלברשטיין שרה לילדים" • "השנים הראשונות" |  |
| חוה אלברשטיין – סינגלים |
| --- | --- | --- |
| שנות ה-1960 | "בא אלי נער" |  |
| שנות ה-1970 | "מירדף" • "עץ הכוכבים" • "משירי ארץ אהבתי" • "שחמט" • "אליעזר בן-יהודה" • "שבע" • "לו יהי" • "שיר משמר" • "בלדה על סוס עם כתם על המצח" • "אדבר איתך" • "האומנם (את תלכי בשדה)" • "ימי בנימינה" • "כמו צמח בר" |  |
שנות ה-1980: 
שנות ה-1990: 
שנות ה-2000: 
שנות ה-2010: 
שנות ה-2020: 
| סינגלים אחרים | "נחל התנינים" • "נשים רוקדות" • "ליידי גודייבה" • "הנביא" • "שיר לאוהבים הנבונים" • "לא ידע איש מי היא" • "נפט" • "אמא אל תהיי עצובה" • "לו ידעת" • "ספינתנו" • "תרגיל בהתעוררות" • "אין לך זכות חנינה בעולם" |  |
| שירים | "רבנו תם" • "מקהלה עליזה" • "פרח הלילך" • "כנרת" • "פנס בודד" • "פרחי זהב" • "מה שיש לי לומר לך" • "ירושלים של זהב" • "מות הפרפר" • "חיוכים" • "כפל" • "בשביל אל הבריכות" • "רק על עצמי" • "בגני נטעתיך" • "עקרה" • "אני" • "זמר נוגה" • "אל ארצי" • "מתי" • "ספר שירי" • "שי" • "הבובה ימימה" • "ילדי איננו ילד עוד" • "אישה באבטיח" • "הליכה לקיסריה" • "לכל איש יש שם" • "פגישה לאין קץ" • "חופים הם לפעמים" • "אחרי מותי" • "לדוד משה הייתה חווה" • "צוללת צברית" • "יוסי, ילד שלי מוצלח" • "החליל" • "במדינת הגמדים" |  |
האמנים הישראלים המושמעים ביותר בספוטיפיי

דניס לויד הוא הישראלי השני המושמע ביותר בספוטיפיי עם כ-5.1 מיליון מאזינים חודשיים (נכון לנובמבר 2024)
רשימת האמנים הישראלים המושמעים ביותר בספוטיפיי מכילה את רשימת הישראלים המושמעים והנעקבים ביותר ברשת הזרמת המדיה ספוטיפיי.
נכון לנובמבר 2024, יחזקאל רז הוא הישראלי המושמע ביותר בספוטיפיי עם כ-5.9 מיליון מאזינים חודשיים, במקום השני דניס לויד עם כ-5.1 מיליון מאזינים חודשיים, ובמקום השלישי ויני ויצ'י עם כ-4.6 מיליון מאזינים חודשיים.
עומר אדם הוא הישראלי הנעקב ביותר בספוטיפיי עם 1.2 מיליון עוקבים, במקום השני עמיר חדד עם כ-886 אלף עוקבים ובמקום השלישי נמצא אייל גולן עם כ-870 אלף עוקבים.
עומר אדם הוא הישראלי הנעקב ביותר בספוטיפיי עם 1.2 מיליון עוקבים (נכון לנובמבר 2024)
האמנים הישראלים הנעקבים ביותר בספוטיפיי

הרשימה מורכבת מ-23 פרופילים שעברו את רף ה-300 אלף עוקבים ומעלה, 18 מהם מוזיקאים, 3 הרכבים ו-2 מוזיקאיות.
עדכון מלא של נתוני הטבלה בוצע לאחרונה ב-27 בנובמבר 2024
| אמן | מספר עוקבים |
| --- | --- |
עומר אדם: 1.2 מיליון
עמיר חדד: 886 אלף
אייל גולן: 870 אלף
אינפקטד מאשרום: 755 אלף
עדן חסון: 734 אלף
חנן בן ארי: 708 אלף
דניס לויד: 690 אלף
עידן רייכל: 647 אלף
אלכס קלייר: 520 אלף
בורגור: 563 אלף
ישי ריבו: 588 אלף
ויני ויצ'י: 549 אלף
עדן בן זקן: 548 אלף
שלמה ארצי: 533 אלף
נועה קירל: 522 אלף
איתי לוי: 503 אלף
אסטריקס: 472 אלף
סטטיק ובן-אל תבורי: 432 אלף
אסף אבידן: 403 אלף
נתן גושן: 397 אלף
עידן עמדי: 362 אלף
מייק בראנט: 319 אלף
אליעד נחום: 314 אלף
ראו גם

האמנים המושמעים ביותר בספוטיפיי
השירים המושמעים ביותר בספוטיפיי
השירים הישראלים המושמעים ביותר בספוטיפיי
הערות שוליים

↑  כולל פרופיל נוסף בשם: "ASHER SWISSA"
אהרן אייזנברג

אהרן אליהו אייזנברג (14 בנובמבר 1863, ג' בכסלו תרכ"ד – 23 בספטמבר 1931, י"ב בתשרי תרצ"ב) היה מראשוני "חובבי ציון" ברוסיה, חלוץ, איש העלייה הראשונה, ממקימי המושבה רחובות.
קורות חייו

אהרן אייזנברג נולד בשנת 1863 בעיירה פינסק שבפלך מינסק של האימפריה הרוסית (בתחום המושב היהודי), ברוסיה הלבנה, בנם של הרב אברהם משה איזנברג "בעל השם" ורחל.
זכה בנעוריו לכינוי "העילוי מפינסק" בשל הצטיינותו בלימודי התורה. הוא היה פעיל מצעירותו בתנועת חיבת ציון, ובשנת 1886 עלה לארץ ישראל עם אשתו בלהה לבית יהושע משל. כשהגיע לארץ השתלם במקצוע הסתתות ועסק בו ביפו ובראשון לציון. כדי להיות עצמאי בפעולותיו עבר לוואדי חנין (נס ציונה) והתיישב עם משפחתו במרתף בנחלת ראובן לרר, מקום שהפך במהרה למרכז "בני משה" בארץ.
אייזנברג נהג להיפגש בשבתות בתל דוראן, עם חבריו שמואל כהן מראשון לציון ויהודה גרזובסקי מעקרון. בפגישתם בז' באדר 1889 גילה להם אייזנברג את רצונו לגאול את אדמת דוראן ולהקים עליה מושבה יהודית. אייזנברג הלך בעקבות חלומו ורתם אליו את יהושע חנקין. חלומם של אהרון אייזנברג ושל חברים שהצטרפו אליו, השתלב בחלומה של חברת "מנוחה ונחלה" - קבוצת יהודים מוורשה, ששאפה להקים ולנהל מושבה עצמאית בארץ ישראל. כך, התאחדו חברי "מנוחה ונחלה" ויחידים בראשותו של אייזנברג, רכשו את אדמות דוראן מידי יהושע חנקין, שקנה אותה מידי בוסטרוס רוק והקימו את רחובות, שהפכה לאחת מהמושבות הבולטות בארץ. אהרון אייזנברג מונה כמנהל העבודה במקום מטעם אגודת "מנוחה ונחלה". הוא התיישב במושבה החדשה והקדיש לה את שארית חייו.
בשנת 1901, בהשתדלותו של אהרון אייזנברג, נקנתה חלקת אדמה מאדמות רמלה, על גבולה הצפוני של המושבה, כשלוש מאות דונם. זו הייתה הפעם הראשונה שבה הורחבו גבולות רחובות מאז היווסדה. בשנת 1901, אחרי לוין-אפשטיין, נבחר אהרון אייזנברג כראש הוועד ושימש בתפקיד זה עד להפיכתה של רחובות למועצה מקומית, בשנת 1923. ביום הכיפורים תרצ"ב התמוטט בבית הכנסת לאחר מחלה ממושכת, ומאז לא שבה הכרתו. הוא נפטר בי"ב תשרי תרצ"ב. על מצבתו נחרת: "רבי אהרן איזנברג, יוצר המושבה ובונה".
פעילות ציבורית

אייזנברג היה שותף לפעילות ציבורית רחבה לא רק ברחובות: הוא נמנה עם מקימי אגודת "קרן קיימת", ששאפה לגאולת הקרקע; השתתף במשלחת היישוב לפריז אל הברון רוטשילד; ייסד את חברת "אגודת נטעים", שבאמצעותה ניתנה האפשרות לנתינים זרים לרכוש אדמה בארץ ישראל, וניהל אותה; היה חבר בוועד הזמני ליהודי ארץ ישראל, מראשי בני ברית ועוד.
פעילות ציבורית > חלקו בעליית יהודים מתימן

הוגה הרעיון להעלאת יהודי תימן היה ארתור רופין שעוד בשנת 1904 הציע את יהודי תימן כתחליף לפלאחים המקומיים שעבדו במושבות.
אהרון אייזנברג היה מעוניין להעסיק את יהודי תימן ובכך להפחית את עלות השכר של "אגודת נטעים" אותה ניהל ושהייתה החברה העסקית הגדולה ביותר בתקופת העלייה השנייה. אגודת נטעים שמה לה למטרה להעסיק "מהגרים חדשים, בורים בעבודות האדמה, שיתקשו למצוא עבודה במקום אחר". אייזנברג התקשה לעמוד מול דרישת בעלי המניות של החברה לצמצום עלויות באמצעות העסקת פלאחים בשכר נמוך במושבות. במכתב ששלח למנחם אוסישקין בשנת 1909 ציין אייזנברג כי העובד הערבי לא מקבל את כל צרכיו בארץ ולכן עוזב לאחר מספר שנים. אך היהודי התימני יכול להיות "פועל נאמן" שניתן לבטוח כי הוא יישאר בארץ, "וטוב יותר מכך – הוא אינו יכול לעזוב" והוא "נותן תקווה להיפטר מן העובד הערבי"
אייזנברג נעזר בארתור רופין שכמייצג קרן קיימת לישראל יכול היה להבטיח מימון ליוזמה, ואילו רופין נעזר באייזנברג שהיה בעל נתינות עות'מאנית שהייתה תנאי חוקי לרשום בעלות על קרקע. בשנת 1909 כתב אייזנברג כי יהודי תימן "חיים במידת ההסתפקות במועט" והסביר כי כדי לזרז את בואם של האלפים יש לצאת בתעמולה בעלת אופי דתי -משיחי כך "ששום אחריות כלשהי לא תיפול עלינו לעולם". ארתור רופין צידד בתוכנית זו וקבע כי "אם התימנים ידעו שמישהו הבטיח לדאוג לקיומם תהיינה להם דרישות רבות".
הנצחתו

בעיר רחובות נקרא על שמו רחוב וכן שכונה – שכונת רמת אהרון שבדרום מזרח העיר.
השכונה נבנתה בשטח הכרם שהיה שייך לאייזנברג, אותו תרמו בניו לאחר מותו לצורך כך.
משפחתו

אשתו בלהה נפטרה בשנת 1936.
צאצאיו:
בן כרמי אייזנברג - שירת כקצין בצבא העות'מאני ונהרג בסיביר לאחר מלחמת העולם הראשונה.
אמציה אייזנברג - ממנהלי פיק"א.
עובד אייזנברג - ממייסדי "מכבי" ברחובות, פעיל בחברת הנהלת "פרדס", יו"ר ההסתדרות החקלאית ברחובות, מייסד וחבר "קופת מלווה חיסכון" ברחובות, חבר המועצה המקומית ויו"ר ועד החינוך של המועצה.
יהושע אייזנברג - שופט מחוזי ומנכ"ל בתי משפט השלום בישראל.
יהודית הררי - אשת חינוך וסופרת, אשתו של ד"ר חיים הררי, מחנך עברי, סופר ועסקן, ממייסדי אחוזת בית,, אמו של חבר הכנסת יזהר הררי וסבתו של הפיזיקאי-תאורטיקן פרופ' חיים הררי
רחל - אשת שמואל אידלסון, ממייסדי אחוזת בית.
חנה פרומקין - נשיאת "בנות ברית" בירושלים, אשת השופט גד פרומקין.
לקריאה נוספת

'איזנברג, אהרון', בתוך: דוד קלעי, ספר האישים: לכסיקון ארצישראלי, תל אביב: מסדה – אנציקלופדיה כללית, תרצ"ז, עמ' 523–524. (הספר בקטלוג ULI)
עבר הדני, אהרן פלדמן (עורך), אהרן א' איזנברג: קורותיו, כתביו ותקופתו הישובית (בצירוף הקדמה מאת משה סמילנסקי), תל אביב: מסדה, תש"ז 1946.
רחל-לי רז, אהרן אליהו איזנברג: תרומתו לגאולת אדמות בארץ ישראל ולמעמד הפועל העברי, ירושלים: ר. רז, 1987. (עבודת גמר; כולל גם דברים משלו)
אליאב שוחטמן, 'איש העלייה הראשונה על לאומיות יהודית ומסורת ישראל', האומה 150 (תשס"ג), 175-183. (על אהרן איזנברג)
הערות שוליים

↑  הקמת המצבה על קברו של ר' אהרן איזנברג, דואר היום, 13 באוקטובר 1932.
↑  Shafir, Gershon, Land, labor, and the origins of the Israeli-Palestinian conflict, 1882-1914, Cambridge University Press, 1989
↑  Shafir, Gershon, Land, labor, and the origins of the Israeli-Palestinian conflict, 1882-1914, Cambridge University Press, 1989, עמ' 101-99
↑  Shafir, Gershon, Land, labor, and the origins of the Israeli-Palestinian conflict, 1882-1914, Cambridge University Press, 1989, עמ' 102-98
↑  שילה, מרגלית., נסיונות בהתיישבות : המשרד הארצישראלי-1908–1914, ירושלים : יד יצחק בן-צבי, 1998
↑  מפה מאת זלמן ליפשיץ, 1945 (גליון 6) עם סימון שם השכונה 'רמת א. אייזנברג', באתר הספרייה הלאומית, אוסף המפות ע"ש ערן לאור
↑  "רמת אהרן אייזנברג", דואר היום, 16 באפריל 1935.
↑  בלהה איזנברג ז"ל, דואר היום, 2 בפברואר 1936.
↑  דוד תדהר (עורך), "בן-כרמי אייזנברג", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך ה (1952), עמ' 2196. וכן אורי קיסרי, דמדומי מעריב: כרמי אייזנברג, מעריב, 29 במרץ 1948; אורי קיסרי, דמדומי מעריב: מכרמי ועד כרמי, מעריב, 7 באפריל 1948.
↑  דוד תדהר (עורך), "אמציה אייזנברג", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך יא (1961), עמ' 3804.
↑  קופות מלווה וחיסכון של העובדים, אתר מפלגת העבודה הישראלית
↑  דוד תדהר (עורך), "עובד אייזנברג", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך ג (1949), עמ' 1520
↑  דוד תדהר (עורך), "ד"ר חיים הררי (בלומברג)", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך א (1947), עמ' 497.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007528371705171  LCCN: nr96010327  VIAF: 58977871   WorldCat (עם VIAF): 58977871
רדז'יוב

רדז'יוב (בפולנית: Radziejów) היא עיירה במחוז רדז'יוב שבפרובינציית קויאוויה-פומרניה בפולין, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
תולדות היישוב

רדז'יוב נזכרת משנת 1142. במהלך המאה ה-13 היישוב גדל למרכז משמעותי של המנהל המקומי ובשנת 1252 הוענקו לו זכויות עיר.
בחלוקת פולין השנייה בשנת 1792 האזור הועבר לשליטת ממלכת פרוסיה ובשנת 1815 עבר לשליטת האימפריה הרוסית. בעקבות מרד ינואר בשנת 1863 המנזר המקומי נסגר וזכויות עיר נשללו מהיישוב בשנת 1867.
לאחר הקמת פולין העצמאית, בשנת 1919 היישוב הוכרז כעיר מחדש. בשנת 1933 העיר חובר הלמערכת מסילות ברזל.
יהודי פיוטרקוב קויאבסקי

הקהילה המקומית של העיר מוזכרת משנת 1793. בהתאם למפקד אוכלוסין משנת 1921 בעיר התגוררו 599 יהודים (כ-19% מכלל אוכלוסיית העיר).
לאחר כיבוש העיירה בידי הגרמנים בתחילת ספטמבר 1939, רוכזו יהודיה בגטו שהוקם בה, אליו הובאו גם יהודים נוספים מיישובי הסביבה. בתחילת 1942 יהודים המתאימים לעבודה בהקמת מסילת רכבת הועברו לפיוטרקוב קויאבסקי. באפריל 1942 שולחו כל יושבי הגטו שבעיירה למחנה ההשמדה חלמנו.
לאחר סיום מלחמת העולם השנייה מספר יהודים חזרו לעיר. בשנת 1946 הם הקימו ועד מקומי שהפסיק להתקיים בשנת 1948 כאשר רוב היהודים עזבו את העיירה.
נילס קרלבי

| --- | --- |

 לידה:  18 ביוני 1892 בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה, שוודיה 
 פטירה:  2 במרץ 1926 (בגיל 33) Bromma parish, שוודיה 
 מדינה:  שוודיה 
 מקום קבורה:  Pålsjö kyrkogård 
 מפלגה:  מפלגת הפועלים הסוציאל-דמוקרטית של שוודיה 
 
נילס תיאודור קרלבי (Nils Teodor Karleby, ‏18 ביוני 1892 – 2 במרץ 1926) היה מחשובי התאורטיקנים הסוציאל-דמוקרטים השוודיים, וממעצביו הבולטים של מודל מדינת הרווחה הסקנדינבי.
חייו

קרלבי נולד בעיירה וסטרה קאראבי, במחוז מאלאמו, בנם של נילס יונסון, נגר, ותאולינה אלנדסון. משפחתו התגוררה בילדותו בהילינגה גרובה, שם הלך לבית ספר יסודי. לאחר לימודיו התיכוניים, ובזכות כישורי הכתיבה שלו, ניתנה לקרלבי ההזדמנות לקחת חלקן במערכת העיתון הסוציאל-דמוקרטי סקאנה, שם טיפס ועלה בסולם התפקידים עד לתפקיד העורך. לקרלבי הייתה השפעה רבה בתור עורך העיתון, ובציבוריות השוודית נטען כי אף הצליח למנוע מגורמים מהפכניים במפלגה הסוציאל-דמוקרטית השוודית לבצע מהפכה במהלך כיבושה של שוודיה במלחמת העולם הראשונה. ב-1917 נישא לאנה אלווירה סודנברג, בתו של סנדלר מהעיר מאלמו.
סמוך למלחמה, נדבק קרלבי בשחפת, והיה מושבת לתקופות חוזרות בשל מחלתו. ב-1920, הפך לחבר ומזכיר בוועד המפלגה הסוציאל-דמוקרטית, שם נותר עד יום מותו. באותה שנה הוא גם מונה לחבר ועד המנהלים של המפלגה. ב-1922, החל ללמוד כלכלה, ובמהלך לימודיו הושפע מרעיונותיו של אקסל הגרשטרומס, ולמד על בוריה את התאוריה הכלכלית הנאו-קלאסית. הוא נפטר ב-1926, באותה שנה בה יצא ספרו החשוב על סוציאליזם, סוציאליזם מול פני המציאות (Socialismen inför verkligheten). הוא נפטר בסטוקהולם בגיל 34.
לימים, היה אולה קרלבי, אחד מבניו של נילס קרלבי, לגנרל חשוב בצבא שוודיה.
רעיונותיו

יחד עם ארנסט ויגפורס, שהמשיך את דרכו, היה קרלבי מן התאורטיקנים הפוליטיים החשובים ביותר בסוציאל-דמוקרטיה השוודית. הוא יצר בין היתר את התפיסה, הייחודית למודל הסוציאל-דמוקרטי הנורדי, כי האופק הפוליטי הרצוי הוא חברה על-מעמדית ללא מנצלים וללא מנוצלים. קרלבי השפיע עמוקות על ההגות הרעיונית של כלל התנועה הסוציאל-דמוקרטית בארצות סקנדינביה.
במוקד התאוריה של קרלבי עמדה החלוקה מחדש של ההון והכוח הכלכלי. המנגנונים העיקריים עליהם הסתמך בכתביו, לא כללו התערבות בתהליכי השוק על ידי קביעת מחירים של מוצרים, או תכנון מרכזי של כל פרט ופרט בכלכלה, אלא אמצעים דמוקרטיים המצויים בידיו של הציבור. קרלבי שם דגש על דמוקרטיזציה של החברה כולה, וגרס כי שוויון אינו מתמצה בזכויות הפוליטיות והמשפטיות הפורמליות, אלא נוגע לתחומי הכלכלה והתרבות.
לשיטתו, האמצעים העיקריים להשגת מטרות הסוציאל-דמוקרטיה היו:
א. איגודים מקצועיים המגנים על הסכמים קיבוציים, להם תפקיד קריטי בשינוי מהותי של יחסי הכוחות בין ההנהלה והעובדים.
ב. בעלות קולקטיבית על מרבית ההון בחברה, באופן כזה שמובטחת חלוקה שוויונית של הרווחים המשולמים מתוך ההכנסות של תהליך הייצור.
ג. חלוקה מחדש של ההכנסות, באמצעות מיסוי פרוגרסיבי, שירותים ציבוריים ותשלומי העברה, במטרה ליצור שוויון בין העובד ובין מי שאינו עובד, ובין משפחות עם ילדים לזוגות ללא ילדים.
הערות שוליים

↑  עמי וטורי, שיעור רביעי: הסוציאליזם הדמוקרטי בסקנדינביה, באתר ynet, 12 בנובמבר 2006
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1253226431  ISNI: 0000 0003 8540 1585  SELIBR: 192681  VIAF: 208601455   WorldCat (עם VIAF): 208601455
עזרא שושני

| --- | --- |

 לידה:  3 בדצמבר 1885 המדאן, איראן
 פטירה:  5 בנובמבר 1956 (בגיל 70) ירושלים
 מדינה:  ישראל 
 מקום קבורה:  הר המנוחות
 פעילות בולטת:  נשיא הוועד הכללי של יהודי פרס בירושלים
 מקצוע:  סוחר
 השקפה דתית:  יהדות 
 
הרב עזרא רחמים שושני (3 בדצמבר 1885 – 5 בנובמבר 1956) היה סוחר, איש ציבור, חבר ועד העדה הספרדית בירושלים ונשיא הוועד של יהודי פרס בירושלים.
ביוגרפיה

נולד בהמדאן שבאיראן ב-3 בדצמבר 1885 (כ"ה בכסלו ה'תרמ"ו)לכתון ולרב רחמים שושני, בן למשפחת רבנים ששמה נקרא על שם העיר שושן (המזוהה במסורת היקומית עם המדאן).
בילדותו למד בתלמוד תורה בעיר, משם המשיך לישיבתו של אביו, וכשבגר נישא ליהודית לבית טוטי.
בשנת 1901 (ה'תרס"א) ביקר בארץ ישראל יחד עם אביו למשך תקופה, ולאחר מכן חזר להמדאן. לאחר כשנה חזר שוב לארץ ישראל, הפעם כדי להתיישב בה, אולם נאלץ לחזור להמדאן בשל קשיים שחווה.
עם חזרתו להמדאן החל לעסוק במסחר, ונחל הצלחה בתחום. בתקופה זו נמנה עם נכבדי ועסקני עירו, ועם מייסדי הסתדרות התנועה הציונית במחוזו. בתקופה זו גם נאבק יחד עם הרב מנחם שמואל הלוי כנגד הדת הבהאית, כדי שלא תמשוך אל חיקה יהודים.
בשנת 1918 (תחילת ה'תרע"ט) עלה סופית לארץ ישראל והתיישב בירושלים, שם מונה לשמש כנשיא הוועד הכללי של יוצאי פרס וכנציגו אצל הקונסול הפרסי בביירות שבלבנון. כן שימש כיו"ר ועד "פוריה" של יהודי איראן וכחבר ועד העיר ליהודי ירושלים.
בשנת 1923 (ה'תרפ"ג) כיהן כראש הוועד הכללי של יוצאי פרס בירושלים לצד חנינא מזרחי והרב רפאל חיים הכהן, ובחודש נובמבר 1930 נבחר לשמש כחבר הוועד.
ב-9 בפברואר 1931 (כ"ב בשבט ה'תרצ"א) נבחר לשמש כחבר בוועד העדה הספרדית בירושלים, ב-5 במאי 1939 (ט"ז באייר ה'תרצ"ט) נבחר שוב לתפקיד, וכך גם בחודש ינואר 1945.
את קשריו הרבים ניצל לטובת ייצוג עדתו בפני הוועד הלאומי ובסוכנות היהודית, ולמרות טרדותיו בעסקים, לימד תורה לתלמידים שנים רבות, ושימש כחזן בבית הכנסת אדוניהו הכהן שבשכונת הבוכרים.
פעל רבות להעלאת יהודי איראן לארץ ישראל, ולעיתים אף סיכן את מעמדו ועסקיו בשל סיועו לעלייתם הלא חוקית ארצה.
בשנים האחרונות לחייו סבל משיתוק שריתק אותו ברוב הזמן למיטה.
הלך לעולמו בירושלים ב-5 בנובמבר 1956 (א' בכסלו ה'תשי"ז) ונקבר בהר המנוחות.
הערות שוליים

↑  מקור אחר מציין את התאריך 22 בדצמבר 1881
↑  לעיתים כאטון
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 298135156   WorldCat (עם VIAF): 298135156
פסח בורשטיין (איש ציבור)

| --- | --- |

קבלת פנים למשלחת UIRD (איחוד בינלאומי של תנועות המרי והמגורשים) אוקטובר 1965. בורשטיין ראשון משמאל.
 לידה:  3 באוקטובר 1909 ביאליסטוק, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  8 באוקטובר 1977 (בגיל 68) תל אביב-יפו, ישראל 
 ידוע בשל:  יו"ר הארגון הארצי של אסירי הנאצים לשעבר  חבר ועד הארגונים של שרידי השואה  יו"ר המועצה של הארגון העולמי של לוחמים יהודים, פרטיזנים ואסירי המחנות
 מפלגה:  הבונד 
 
בורשטיין מדבר בפגישה של משלחת UIRD עם עיתונאים, מרץ 1963
פסח בורשטיין (3 באוקטובר 1909 – 8 באוקטובר 1977) היה איש ציבור ישראלי, פעיל מרכזי בארגונים של ניצולי השואה, יושב ראש הארגון הארצי של אסירי הנאצים לשעבר, חבר ועד הארגונים של שרידי השואה, יושב ראש המועצה של הארגון העולמי של לוחמים יהודים, פרטיזנים ואסירי המחנות, חבר הנהלת יד ושם, סגן יו"ר UIRD (איחוד בינלאומי של תנועות המרי והמגורשים). מאמריו על תקופת השואה התפרסמו במקומות שונים ובפרט בעיתון היידיש לעצטע נייעס. היה ניצול שואה מאסירי גטו ביאליסטוק והמחנות בבליז'ין (אנ') ובאושוויץ.
קורות חיים

פסח בורשטיין, בן יהודה ופסיה, נולד בשנת 1909 בביאליסטוק, פולין.
בזמן המלחמה היה בורשטיין בגטו ביאליסטוק עד לחיסולו, ואחר כך במחנה העבודה בבליז'ין ובמחנה ההשמדה אושוויץ. באושוויץ עבד בחציבת אבנים עד לפינוי המחנה. כאשר הוצאו האסירים לצעדת המוות הצליח להסתתר באחד המבנים עד לבוא החיילים הרוסים. שם שהה עד לשחרור. בתום המלחמה חזר לביאליסטוק והיה חבר בוועדת השיקום היהודית שניסתה לשקם את הקהילה ולסייע ליהודים לשוב ולהשתקע בעיר. הניסיון לא צלח ועד ראשית 1947 עזבו כמעט כולם. בורשטיין עלה לארץ ב-1947. לאחר המלחמה העיד במשפטו של הפושע הנאצי ארתור גוזברג, מפקד מחנה בליז'ין, שנערך בגרמניה. היה נשוי למרים, אחותה של חייקה גרוסמן.
פעילות ציבורית

בורשטיין היה פעיל ונואם מרכזי באירועים רבים שעסקו בזיכרון השואה, בעצרות ממלכתיות ובהתנגדות לפיוס עם גרמניה. הוא תיאר את המרד בגטו ביאליסטוק בספר הזיכרון שהוציאה הקהילה בניו-יורק, ואסף רשימה של מאות לוחמים שנהרגו בלחימה.
כנציג הארגון הארצי של אסירי הנאצים לשעבר שעמד בראשו היה בורשטיין חבר מרכזי בוועד הארגונים של שארית הפליטה שהתכנס בכל פעם לצורך מאבק מסוים, ולקח חלק חשוב בכל הפעולות שיזם הוועד.
בשנת 1954 פנה כנציג ארגוני הפרטיזנים אל נשיא המדינה בבקשה לפעול להפיכתו של יום השואה ליום אבל לאומי. בשנת 1958 היה בין נציגי ועד ארגוני הניצולים שהשתתפו בישיבה הראשונה של ועדת הכנסת בנושא כינון יום השואה והגבורה כיום ממלכתי.
בשנת 1965 היה חבר במטה הפעולה המיוחד למאבק בחוק ההתיישנות על פשעי הנאצים בגרמניה. חברי המטה הובילו הפגנה בת אלפי משתתפים שצעדה ברחוב דיזנגוף בתל אביב. בחודש אוגוסט באותה שנה ארגן ועד הארגונים עצרת המונים ליד מצבת טרבלינקה בבית הקברות נחלת יצחק נגד בואו של השגריר הגרמני. במסגרת המחאות נגד גרמניה, ארגן הוועד בדצמבר 1966 הפגנת אלפים בתל אביב נגד תחיית הנאציזם. בכל הפעולות היה בורשטיין בין ראשי המארגנים והנואמים. עוד הופיע והשתתף באירועים רבים.
בורשטיין היה בין הדוברים הבולטים בנושא היחסים עם גרמניה, וממארגני המחאה נגד השמעת יצירות של ואגנר בתזמורת הפילהרמונית. בימיה הראשונים של הטלוויזיה הישראלית הוזמן לדיון על גרמניה בתוכנית "בומרנג".
ב-1974 הופיע בראש משלחת בפני יו"ר ועדת הפנים של הכנסת, בתביעה לפעול לשחרורה של ביאטה קלארספלד שנעצרה בגרמניה.
היה חבר ועדת השיפוט של עירית תל אביב לבחירת האנדרטה לשואה ולתקומה בכיכר מלכי ישראל אך לא תמך בדגם שנבחר.
היה פעיל הבונד בישראל ובשנת 1959 היה ראש רשימת איגוד סוציאליסטי "בונד" ובלתי מפלגתיים שהתמודדה לראשונה בבחירות לכנסת הרביעית, אך לא עברה את אחוז החסימה.
בארץ, כחבר "הבונד" ניהל קואופרטיב לתעשיית טקסטיל. בנוסף לפעילותו לשימור זיכרון השואה השתתף גם בפעילות ציבורית הומניטרית כגון בוועד להצלת ילדי ביאפרה.
התבלט במיוחד באירועי תרבות בשפת היידיש. בשנות ה-70 השתתף והנחה ערבי תרבות רבים בשפה היידית בבית לייוויק. כתב ופרסם מאמרים בעיתונות היידית.
בשנת 1977 נפטר ונקבר בבית העלמין הדרום, על מצבתו נכתב : "...האיש שלא שכח ולא נתן לשכוח".
הותיר אחריו את רעייתו, מרים.
ראו גם

סטפן גראייק
מארק דבורז'צקי
חייקה גרוסמן
אוטו בוסה
רוז'ה רובוטה
ארגון חיילים ופרטיזנים נכי המלחמה בנאצים
קהילת יהודי ביאליסטוק
שארית הפליטה
הבונד
לעצטע נייעס
לקריאה נוספת

פסח בורשטיין, וואס איז גבורה... (מהי גבורה), לעצטע נייעס, 2 ביולי 1961, עמ 2
פסח בורשטיין, וועגן גבורה און קדושה, שריד, מאי 1964 עמ' 3–10
פסח בורשטיין, הגבורה והקדושה של יהדות יוון, בספר זיכרון שלוניקי - גדולתה וחורבנה של ירושלים דבלקן, עורך דוד א. רקנטי, הוועד להוצאת ספר קהילת שלוניקי, תל אביב, כרך ב', תשמ"ו, עמ' 600
חנה יבלונקה, מה לזכור וכיצד? ניצולי השואה ועיצוב ידיעתה, בתוך עידן הציונות, עורכים אניטה שפירא, יהודה ריינהרץ, יעקב הריס, הוצאת מרכז זלמן שזר, ירושלים, 2000, עמ 297
שרה בנדר, מול מוות אורב, יהודי ביאליסטוק במלחמת העולם השנייה, 1939-1943, הוצאת עם עובד, 1997