stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אורח נטה ללון
פרשנות > קשת הגוונים האידאולוגית והפוליטית

פנינה מיזליש מציינת כי:
לתיאור נרחב יחסית זוכה במסגרת זו הקומוניסט ירוחם חפשי, שהמספר רוחש לו אהדה רבה, ואף מאריך את שהייתו בשבוש כדי להיות סנדק לבנו. לעומת חיי העמל של ירוחם חפשי מוצג גם גורלן המר של שלוש בנותיו של אהרן שיצלינג, ששתיים מהן נכלאו על עסקי קומוניזם, והן ואחותן נורו למוות בעת ניסיון בריחה.
לחיבתו של המספר זוכה גם חבורת הצעירים והצעירות הציונית, שמכשירה עצמה בכפר בעבודה חקלאית, כהכנה לעלייה לארץ ישראל.
דניאל ב"ח משווה בין שתי אידאולוגיות אלה באומרו: "מכל מקום יכולים הוריהן של הנערות להיות מרוצים מהן, שהלכו אצל החלוצים, ולא נגררו אחר הקומוניזם".
פרשנות > אינטרטקסטואליות

הרומן מכיל רמיזות אינטרטקסטואליות ליצירות ספרות אחרות, הן של עגנון עצמו והן של סופרים אחרים ושל הקאנון היהודי. יצירות של עגנון הנרמזות ברומן:
המספר מדבר עם רחל זומר על עקביה מזל ותרצה מינץ, גיבורי הנובלה "בדמי ימיה", על יעל חיות, מהסיפור "גבעת החול" ועל רוחמה הקטנה מהסיפור "לילות".
"מי יגלה עפר מעיניך רבי אביגדור שגרשת ערב שבת עם חשיכה את רבי אוריאל רבן של חסידים", אומר האורח, ובכך רומז לסיפור "הנדח".".
"מעשה חנניה שמצא את הנלבבים ועלה עמהם" רומז לסיפור "בלבב ימים".
הערת אגב על רבי גדיאל התינוק רומזת לסיפור הקצר "מעשה רבי גדיאל התינוק".
הערה קטנה אודות בלומה נאכט רומזת לנובלה "סיפור פשוט", שאף היא מתרחשת בשבוש. בהערה ארס פואטית מוסיף המספר: "ומה נעשה לה לבלומה נאכט? כל מה שאירע לה לבלומה הוא ספר בפני עצמו. אלקים יודע אימתי נכתוב אותו."
המספר שואל את רפאל הקטן: "זכור אתה את המעשה תחת העץ?" ורומז לסיפור הקצר "תחת העץ".
הערת אגב על הרטמן וגרושתו מרמזת על הסיפור "פנים אחרות".
בעוד הדמויות הקודמות מוזכרות ברומן במשפט או שניים המזכירים אותן, ליעקב (קובה) מילך מוקדש פרק שלם, ומתברר שזהו הרופא, גיבור הסיפור "הרופא וגרושתו", שאמנם פורסם לראשונה שנתיים לאחר "אורח נטה ללון", אך ראשיתו בטיוטות של רומן זה. אשתו לשעבר של הרופא, "בלונדינית זקופית ומלאה עם עיניים טובות עיניים מעין תכלת שחורה", זהה לתיאורה של דינה ב"הרופא וגרושתו". האירועים המתוארים ב"אורח נטה ללון" מתרחשים לאחר אלה של "הרופא וגרושתו", סמוך לנישואיה השניים של דינה, שהמשיכה לשמור על קשר עם הרופא, המוזמן לחתונתה.
המספר נזכר ב"שירת האותיות שבהכנסת כלה", שהיא "שירת האותיות" המופיעה ברומן "הכנסת כלה"
חוקרי ספרות מצאו זיקה בין רעיונות המופיעים ב"אורח נטה ללון" ובין יצירות של סופרים אחרים. חוקר הספרות דן מירון הציג זיקה בין "אורח נטה ללון" לבין "בעקבות הזמן האבוד" של מרסל פרוסט. זיוה שמיר ציינה כי "עגנון הלך אפוא במסעו אל שבוש ואל צִללי עֲברהּ בעקבות חז"ל, דנטה, בלזק וביאליק גם יחד", ובהמשך מאמרה מביאה דוגמאות אחדות להמחשת קביעה זו, ומוסיפה גם את הפואמה של יל"ג "קוצו של יוד" ליצירות שניתן למצוא את השפעתן על "אורח נטה ללון". אריה וינמן הציג רמזים לסיפור מסיפורי הבעל שם טוב ולסיפורים קבליים. מעשה האדרת רומז לסיפורו של ניקולאי גוגול, "האדרת".
השמות של חלק מהדמויות סימבוליים: "רחל בתו הקטנה" מרמז לרחל המקראית, וכך גם חנוך שאיננו "כי לקח אותו האלוהים".
לקריאה נוספת

ברוך קורצווייל, מסות על סיפורי ש"י עגנון, הוצאת שוקן, 1962, פרק חמישי - אורח נטה ללון, עמ' 50–68.
גרשון שקד, אמנות הסיפור של עגנון, ספרית פועלים, 1973, הפרק "המסַפר כסופר", עמ' 228–278.
"חקרי 'אורח נטה ללון' וסביביו – בין מלחמות עולם ושואה", בתוך: הלל ויס והלל ברזל (עורכים), חקרי עגנון - עיונים ומחקרים ביצירת ש"י עגנון, הוצאת אוניברסיטת בר-אילן, רמת גן, 1994, עמ' 261–312.
ציפורה כגן, "אורח נטה ללון" – בין צופן למפתח, דפים למחקר בספרות 6-5, 1989, עמ' 42-29. (המאמר זמין לצפייה במאגר JSTOR לאחר הרשמה).
יעל פלדמן, בין מפתח למנעול – קריאה חוזרת באירוניה עגנונית אחת, הספרות 32, 1983, עמ' 154-148.
ברוריה שוחט, יום הכיפורים ב"אורח נטה ללון", מכלול 13, 1996, עמ' 93-85.
רועי שופן, טראומה ועדות: הרהורים פסיכואנליטיים על "אורח נוטה ללון" מאת עגנון, מארג 2, 2011, עמ' 152-139.
רומן כצמן, שחוק בשמים: סמלי צחוק ביצירתו של ש"י עגנון, הוצאת מאגנס, 2018, הפרק "אורח נטה ללון: היצעק או יצחק", עמ' 257–304.
פנינה מייזליש, התשתית ההיסטורית ברומן "אורח נטה ללון", עבודת מוסמך בהנחיית פרופ' הלל ברזל, אוניברסיטת בר-אילן, 1984.
שמואל כץ, "המקום והזמן׃ איתור הסיסואציה-האפית של אורח נטה ללון לש"י עגנון", Hebrew Studies,‏ 1983. (המאמר זמין לצפייה במאגר JSTOR לאחר הרשמה)
Arnold Band, Nostalgia and Nightmare: The Fiction of S.J. Agnon, University of California Press, 1968, pp. 283–327
חטיבת אבו אל-פדל אל-עבאס

| --- | --- |
דגל הארגוןדגל הארגון
 תקופת הפעילות:  2012 – 15 בדצמבר 2024 (כ־12 שנים)
 אידאולוגיה:  שיעה, משמרות המהפכה
 מייסדים:  אחמד קָאיָארָה, חוסיין עג'יב ג'אזה
 מנהיגים:  מאהר עג'יב ג'אזה (2013) 
 מפקד נוכחי:  מאהר עג'יב ג'אזה
 אזורי פעילות:  סוריה סוריה
 בעלי ברית:  חזבאללה סוריה
 
חטיבת אבו אל-פדל אל-עבאס (בערבית: لواء أبو الفضل العباس; תעתיק מדויק: לִוַאא' אבו אלפצ'ל אלעבאס), הידועה גם בשם גדודי אל-עבאס (كتائب العباس; תעתיק מדויק: כַּתַ֫אאִבּ אלעבאס), היא קבוצה מיליטנטית מוסלמית שיעית סורית רדיקלית הפועלת ברחבי סוריה. הקבוצה נקראת על שם הכינוי "אל-עבאס בן עלי", שהיה כינויו של בנו של האימאם עלי.
היסטוריה

הארגון הוקם בסוף 2012 כדי להגן על מסגד א-סיידה זיינב ואתרים אחרים הקדושים לשיעים בסוריה, וזאת בתגובה לחילול אתרי מורשת ופולחן שיעים על ידי דאעש ואחרים, מתנגדי משטר אסד, במהלך מלחמת האזרחים בסוריה.
הארגון הוקם בחסות איראנית, על ידי:
אחמד כַּיַארה (בערבית: أحمد كَيارة), ששמו האמיתי היה: אחמד חסן נשעאן אל-עטוואני (أحمد حسن نشعان العطواني), עיראקי שנעצר בעיראק על ידי הכוחות האמריקנים ב-2007 ולאחר ששוחרר היגר לסוריה.
חוסיין עג'יב גַ'זַּה (حسين عجيب جظة), סורי שיעי מאזור חַלַבּ.
אחמד כַּיַארה נהרג ב-29 בדצמבר 2012.
חוסיין גַ'זַּה נהרג ב-1 בינואר 2013.
משמרות המהפכה וכוח אל-קודס האיראניים דאגו שארגון חזבאללה יאמן את לוחמי הארגון שבתחילה השתתף בקרבות נגד המורדים באזור דמשק ובהמשך גם במקומות אחרים, כגון חלב וזאת בהוראתו הישירה של מייג'ור גנרל קאסם סולימאני.
לאחר נפילת משטר אסד האופוזיציה הסורית גרשה את הארגונים בציר ההתנגדות מסוריה ואת חטיבת אבו אל-פדל אל-עבאס פרקה.
פיצול

במחצית שנת 2013, דיווחה סוכנות הידיעות רויטרס על פיצול בתוך הארגון, על רקע כספי ואישי. הפיצול היה מלווה בשימוש באלימות בין הצדדים ובסיומו הוקמה חטיבה נפרדת של לוחמים סורים והלוחמים מעיראק חזרו למולדתם והשתתפו שם בלחימה נגד דאעש. על הארגון בסוריה פיקד מאהר עג'יב גַ'זַּה (ماهر عجيب جظة) – אחיו של אחד משני המייסדים.
פעילות

ב-19 במאי 2014, חטיבת אבו אל-פדל אל-עבאס בחלב נחלה תבוסה כאשר לוחמים מקבוצת מורדים סורית אסלאמית סונית, השתלטו על המטה האזורי שלהם.
במהלך 2014 נמצאה תעודת לוחם של הארגון וממנה עולה כי החטיבה או חלק ממנה, סופחו למשמר הרפובליקה של סוריה.
בין 2014 ל-2018, לוחמי הארגון ביצעו מעשי טבח נגד אוכלוסיות סוניות ברחבי סוריה.
בסוף יוני 2018 דווח שהארגון מוביל את המתקפה של הצבא הסורי נגד המורדים, קרוב לגבול ישראל בגולן, בגיבוי מטוסים רוסיים.
בנובמבר 2021, לוחמי הארגון תקפו באמצעות רקטות שדה נפט מזרחית לדיר א-זור וגרמו לפציעתם של ארבעה חיילים אמריקאים.
בספטמבר 2022, יצאה שיירה צבאית של לוחמי הארגון (חמישה עשר כלי רכב עמוסים לוחמים) מפאתי דמשק והגיעה לאזור חלב, כדי לתגבר מיליציות פרו-איראניות אחרות שמוצבות שם.
ב-10 בנובמבר 2023, יצא הארגון מדמשק ונפרס באזור דיר א-זור. לשם ביצוע סיורים על גבי כלי רכב צבאיים חמושים בארטילריה ותותחים נגד מטוסים. במקביל, נפרסו באזור עוד כוחות של מיליציות פרו איראניות, במגמה לנטרל נוכחותם של הכוחות האמריקאים שפעלו שם.
הערות שוליים

↑  Mariam Karouny, Shi'ite fighters rally to defend Damascus shrine, reuters, March 3, 2013
1 2  Aymenn Jawad Al-Tamimi, Liwa Abu al-Fadl al-Abbas and the Republican Guard, PUNDICITY, ‏29 מרץ 2018
↑  Michael Knights, Iran's Foreign Legion: The Role of Iraqi Shiite Militias in Syria, washingtoninstitute, Jun 27, 2013
↑  phillsmyth, Hizballah Cavalcade: What is the Liwa’a Abu Fadl al-Abbas (LAFA)?: Assessing Syria’s Shia “International Brigade” Through Their Social Media Presence, jihadology, 18 יוני 2014
↑  Fadel, Leith (26 באוקטובר 2015). "More Iraqi Paramilitary Arrive in Aleppo Under Orders from the Iranian Revolutionary Guard". אורכב מ-המקור ב-11 באפריל 2019. נבדק ב-29 בספטמבר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Abdullah Hayek, Profile: Liwa Abu Fadl al-Abbas, Washington Institute, ‏16 נובמבר 2023
↑  שמאי צוק, דרמה בדמשק: ארגוני הטרור נדרשים .., באתר כיכר השבת, ‏2024-12-15
1 2 3 4 5  Abdullah Hayek, Profile: Liwa Abu Fadl al-Abbas, Washington Institute, ‏16 נובמבר 2023
↑  Hezbollah displacing Iraqi Shiite fighters in Syria, Ya Libnan, ‏14 יוני 2014
↑  Aymenn Jawad Al-Tamimi, Liwa Abu al-Fadl al-Abbas and the Republican Guard, PUNDICITY, ‏29 מרץ 2018
↑  Ahed Fadel, Iranian militia leader appears in video in Daraa, alarabiya, 2 יולי 2018
↑  SETH J. FRANTZMAN, Iranian-backed militia, Syria threaten to cut off rebels near Golan, The Jerusalem Post, ‏2018-07-02
צ'יינה איירליינס

צ'יינה איירליינס (בסינית: 中華航空, באנגלית: China Airlines) היא חברת התעופה הלאומית של הרפובליקה הסינית הידועה בשם טאיוואן. בסיסה נמצא בנמל התעופה הבינלאומי טאויואן המשרת את בירת המדינה טאיפיי.
צי המטוסים

צי המטוסים של החברה נכון לדצמבר 2024:
| כלי טיס | בצי | בהזמנה | נוסעים> C | נוסעים> W | נוסעים> S | נוסעים> Y | נוסעים> סה"כ | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| איירבוס A321neo | — | 25 | אין מידע | אין מידע | אין מידע | אין מידע | אין מידע |  |
| איירבוס A330-300 | 23 | — | 36 | — | — | 277 | 313 |  |
| איירבוס A330-300 | 23 | — | 30 | — | — | 277 | 307 |  |
| איירבוס A350-900 | 14 | — | 32 | 31 | 36 | 207 | 306 |  |
| בואינג 737-800 | 19 | — | 8 | — | — | 150 | 158 |  |
| בואינג 737-800 | 19 | — | 8 | — | — | 153 | 161 |  |
| בואינג 747-400 | 4 | — | 61 |  |  | 314 | 375 |  |
| בואינג 777-300ER | 10 | — | 40 | 62 | 30 | 226 | 358 |  |
| בואינג 777-8 | — | 4 |  |  |  |  |  |  |
| בואינג 777-9 | — | 10 |  |  |  |  |  |  |
צי צ'יינה איירליינס קרגו
| בואינג 747-400F | 18 | — | מטען | מטען | מטען | מטען | מטען |  |
| בואינג 777F | — | 6 | מטען | מטען | מטען | מטען | מטען |  |
| סה"כ | 88 | 31 |  |  |  |  |  |  |
הערות שוליים

↑  פרטי צי המטוסים של צ'יינה איירליינס, באתר airfleets.net (באנגלית)
| סקאיי טים |
| --- | --- | --- |
| מייסדות | אארומקסיקו • אייר פראנס • דלתא איירליינס • קוריאן אייר |  |
| חברות | אארולינאס ארחנטינס • איי.טי.איי. איירווייז • אייר אירופה • אירופלוט • גארודה אינדונזיה • וייטנאם איירליינס • טארום • מידל איסט איירליינס • סעודיה • צ'ק איירליינס • צ'יינה איירליינס • צ'יינה איסטרן איירליינס • KLM • קניה איירווייז • שיאמן איירליינס |  |
| חברות שותפות | אייר אירופה אקספרס (אנ') • אייר פראנס הופ • אארומקסיקו קונקט (אנ') • דלתא קונקשן (אנ') • דלתא שאטל (אנ') • KLM Cityhopper • מנדרין איירליינס (אנ') • שנגחאי איירליינס |  |
| חברות עבר | אליטליה • אליטליה אקספרס • אליטליה סיטיליינר (אנ') • אאוסטרל ליניאס אאריאס • בריט אייר • Joon • דונאוויה • נורת'ווסט איירליינס • סיטיג'ט • צ'יינה סאות'רן איירליינס • קונטיננטל איירליינס • קופה איירליינס • רז'יונל |  |
ערך זה הוא קצרמרבנושא חברות תעופה ובנושא טאיוואן. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
יואל שר

ערך זה עוסק במוזיקאי ישראלי. אם התכוונתם לדיפלומט ישראלי, ראו .
| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1936 פתח תקווה, פלשתינה (א"י) 
 פטירה:  20 ביולי 2013 (בגיל 77 בערך) 
 שם לידה:  יואל ויסוקר 
 מקום קבורה:  בית הקברות סגולה 
 מוקד פעילות:  ישראל 
 שפה מועדפת:  עברית 
 כלי נגינה:  פסנתר 
 צאצאים:  אלון שר 
 מספר צאצאים:  3 
 
מצבת קברו של יואל שר בבית הקברות סגולה
יואל שָׁר (1936 – 20 ביולי 2013) היה פסנתרן, מלחין, זמר, בדרן ושחקן ישראלי.
ביוגרפיה

נולד בפתח תקווה בשם יואל ויסוקר. בני דודו הם השוערים יצחק ויעקב ויסוקר. בנעוריו רקד בלהקת המחול של יונתן כרמון.
לאחר שהשתחרר מצה"ל, נסע לארצות הברית. החל להתפרסם בשנות ה-60 של המאה ה-20 כזמר-פסנתרן המשלב הומור בהופעותיו. ב-1964 נישא לג'ויס. ב-1971 חזרו לישראל עם שתי בנותיהם. כעבור שנה הקים שר את מועדון הלילה "עומר כיאם" ביפו העתיקה אותו ניהל חתנו לשעבר אורי דרזי בין השנים 1995-1998. ב-1976 הוציא אלבום בשם "יואל שר ומנגן". באלבום ביצע לראשונה את השיר "ים של דמעות", אשר התפרסם כעשור מאוחר יותר בלחן אחר בפיו של זוהר ארגוב.
שיחק בסרטי הקולנוע "שתי דפיקות לב" (1972),"מזימות בירושלים" (1976), "חמש מאות אלף שחור" (1977), "העיט" (1981), "צלילה חוזרת" ו"אדון ליאון" (1982).
כתב מוזיקה לסרט "מתנה משמיים" (1973), להצגת הילדים "קופיקו העליז" (1978) ולסרט הטלוויזיה "סוחרי גומי" (2002).
ב-1997 פרסם בהוצאת סער ספר בשם "שמעתי ראיתי כתבתי" ובו אסופת פתגמים.
נפטר בשנת 2013 ממחלת הסרטן בה לקה לראשונה ב-1987. השאיר אחריו אישה, ג'ויס, ושלושה ילדים. בנו, אלון, הוא מדבב והתמודד בעונה הראשונה של The Voice ישראל. בתו, שרון, היא זמרת. ארכיונו שמור במסגרת הארכיון לתולדות פתח תקווה.
ספרו

שמעתי --- ראיתי --- כתבתי --- : משפטים ואמירות שנונות ששמע, ליקט וקיבץ יואל שר; איורים: דין גאח, תל אביב: סער, תשנ"ח 1997.
דיסקוגרפיה

(International Entertainer (1965
(1972) Yoel Sharr Plays Jerusalem Jazz (תקליטון)
יואל שר ומנגן (1976)
אבאשה (נהר)

| --- | --- |

נהר אבאשה בקניון גָּצֶ'דִילִי
 מידע כללי
 אורך:  66 ק"מ
 אגן ניקוז:  370 קמ"ר
 גובה מוצא הנהר:  10 מ' 
 שפך:  טחורי 
 מדינות באגן הניקוז:  גאורגיה
 
אֲבָּאֲשָׁהּ (בגאורגית ובמגרלית: აბაშა) הידוע גם בשם אבאשיסצקארי (בגאורגית: აბაშისწყალი) או אבאשאצקאלי (מגרלית: აბაშაწყარი) הוא נהר במערב גאורגיה, מיובליו של נהר הטחורי, הזורם לאורך 66 ק"מ בנפות אבאשה ומרטווילי, במחוז סמגרלו וסוואנתי עילית, ומנקז שטח של 370 קמ"ר.
נהר האבאשה עובר באחד המחוזות ההיסטוריים העיקריים של מערב גאורגיה. בימי הביניים הוקמה בעמק נהר האבאשה, הכנסייה הראשית של האפארכיה של צְ'קוֹנְדִידִי (גאו') אחת הכנסיות החשובות בגאורגיה. במאות 18 ו-19 היה המחוז הדרום-מזרחי של נסיכות סמגרלו (אנ') נקרא לעיתים אבאשה, על שם הנהר.
גאוגרפיה

מקורו של נהר אבאשה נובע ממפגש הנהרות רַצְ'חִיסְצְקָאלִי וטוֹבָּה (גאו'), הממוקמים ליד הכפר בָּלדָה בנפת מרטווילי, בגובה 325 מטר מעל פני הים. הוא מצטרף, בסופו של דבר, לנהר הטחורי מצידו השמאלי.
זרימת הנהר יצרה קניון ליד הכפר גָּצֶ'דִילִי (אנ'), במקום בו נבנתה, בשנת 1928, תחנת כוח הידרואלקטרית. ביולי 2010, חשפו חוקרים מאוניברסיטת טביליסי, עקבות של דינוזאורים אוכלי עשב, כמו גם, אמוניטים, צדפות, קיפודי ים מתקופת הקרטיקון העליון (100.5-65.5 לפנה"ס). באוקטובר של אותה שנה הפכה ממשלת גאורגיה את קניון גצ'דילי לשטח מוגן.
מקור השם

על פי האגדה ברשומות הגאורגיות, קשור שמו של הנהר לסיפור על הפלישה הערבית לגאורגיה (735), המסופר בחיבור "ההיסטוריה של המלך ואחטנג גורגסלי". על פי הסיפור הצפת הנהר אימללה את יחידת החיילים החבשים של הצבא הפולש, ומכאן שם הנהר. חבש גאורגית אַבָּאַשְׁתִּי (აბაშეთი) ותושביה אַבָּאַשְׁבִּי (התוספת אֵבִּי עבור תושבי המקום בגאורגית). לעומת זאת, חוקרים מודרניים טוענים כי שם הנהר הוא שילוב של שם פרטי אַבָּא עם סיומת התואר שִׁי. אפשרות נוספת הוא שילוב של המילה הפרסית, אבּ (آب), שפירושה מים עם צורת ההקטנה צ'ה ומכאן אב-שה.
יום מושלם לדגי בננה

| --- | --- |

הספר "תשעה סיפורים", ובו גם הסיפור "יום מושלם לדגי בננה"  תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 מידע כללי
 מאת:  ג'רום דייוויד סלינג'ר 
 שפת המקור:  אנגלית
 סוגה:  סיפור קצר 
 מקום התרחשות:  פלורידה 
 הוצאה
 תאריך הוצאה:  1948 
 תאריך הופעה ראשונה:  מגזין "ניו יורקר", גיליון 31 בינואר 1948
 
"יום מושלם לדגי בננה" (באנגלית: A Perfect Day for Bananafish) הוא סיפור קצר מאת ג'יי די סלינג'ר, שפורסם לראשונה בגיליון 31 בינואר 1948 של המגזין "ניו יורקר". הסיפור נכלל גם באנתולוגיה "55 סיפורים קצרים מהניו יורקר" שיצאה לאור בשנת 1949, ובספרו של סלינג'ר "תשעה סיפורים", שיצא לאור בשנת 1953. זהו הראשון בסיפורים העוסקים במשפחת גלאס, המופיעה בכמה מסיפוריו הקצרים של סלינג'ר. הסיפור עוקב אחר סימור גלאס ואשתו מיוריאל בירח הדבש השני שלהם בפלורידה.
הסיפור "יום מושלם לדגי בננה" הוא מהחשובים בקריירה של סלינג'ר. "הניו-יורקר", שפרסם עד אז רק אחד מסיפוריו, קיבל את "יום מושלם לדגי בננה" לפרסום מיידי, ובזכות איכותו חתם עם סלינג'ר הסכם המעניק ל"ניו-יורקר" זכות סירוב ראשונה על כל סיפור עתידי שלו. עם פרסומו זכה הסיפור לתגובות נלהבות. לדברי פול אלכסנדר, כותב הביוגרפיה של סלינג'ר, "זה הסיפור שישנה לתמיד את מעמדו של סלינג'ר בקהילה הספרותית".
תמצית העלילה

מיוריאל מבלה את יומה במלון בשיחת טלפון עם אמהּ על בגדים ועל מצבו הנפשי של סימור והתנהגותו. האם מודאגת מאד ואילו מיוריאל מתוארת כמי שהתרגלה למוזרויותיו של בעלה. האם מעלה בפני מיוריאל שלל מעשים מדאיגים של סימור, עליהם סיפר אביה לרופא: "העצים. הסיפור עם החלון. הדברים הנוראיים שהוא אמר לסבתא על התוכניות שלה להסתלק מהעולם. מה שהוא עשה עם כל התמונות המקסימות האלה מברמודה - הכול." מיוריאל מנסה להרגיע את אמהּ, ולהסיט את השיחה לזוטות כגון השמלה שלבשה אורחת אחרת במלון. מיוריאל שואלת על מקום הימצאו של ספר מאת משורר גרמני שסימור שלח לה אך מעולם לא קראה. מהשיחה, המתקיימת בשנת 1948 מתברר שסימור גויס למלחמת העולם השנייה, ולאחריה היה מאושפז בבית חולים צבאי. לדברי מיוריאל, בעת השיחה סימור שוהה בחוף, לבוש בחלוק רחצה שנועד להסתיר קעקוע, שאין לו. שיחתן מסתיימת בדרישת האם ממיוריאל להודיע לה על כל מעשה מוזר או אמירה מוזרה של סימור, ותגובת הבת: "אמא, אני לא מפחדת מסימור".
בחוף הים נמצאת ילדה בשם סיביל קרפנטר, השואלת את אמהּ: "ראית את שׂים אור"? גם אמהּ מדברת על אופנה ובגדים, בדומה למוריאל.
סימור מתבודד על חוף הים. סיביל ניגשת אליו ומשוחחת איתו על שלל נושאים. תשובתו לשאלתה של סיביל "איפה הגברת?" מבהירה שהוא מיואש ממנה. הם נכנסים לים, וסימור מספר לסיביל על דגי בננה, השוחים לתוך מחילה, שבתוכה הם אוכלים יותר מדי בננות ומשמינים, כך שאינם יכולים לצאת מהמחילה והם מתים מקדחת הבננות. סימור מציע לסיביל לחפש דגי בננה. "זהו יום מושלם לדגי בננה", הוא אומר.
סימור חוזר לחדרו במלון, ובדרכו מתלונן בפני נוסעת במעלית על כך שהיא מביטה ברגליו בצורה מוזרה. הנוסעת מורה בחופזה לבחורה שמפעילה את המעלית שתתן לה לצאת, ויוצאת בלי להסתכל לאחור.
כשסימור מגיע לחדרו, מוריאל נמה באחת המיטות. הוא מוציא אקדח, דורך אותו, מביט במיוריאל, ויורה לתוך רקתו הימנית.
ניתוח היצירה

בסיפור שלושה חלקים:
חלק ראשון, המתאר שיחת טלפון בין מוריאל, המתארחת במלון, לאמהּ. בשיחה הן מרבות לקטוע זו את זו.
חלק שני, המתרחש בחוף הים, שתחילתו שיחה בין הילדה סיביל קרפנטר לאמהּ, והמשכו במפגש בין סיביל לסימור.
חלק שלישי, שבו סימור (המכונה "הבחור") חוזר מחוף הים למלון, נכנס לחדרו, רואה את אשתו הנמה ויורה בעצמו.
סיפור זה ידוע בשל הישגו הטכני ובהומור המקברי, שנמצא ביצירותיו של סלינג'ר. חלק מהמבקרים התמקדו בסימבוליזם. סלינג'ר השתמש בדיאלוג בחלקה הראשון של היצירה כדי לתאר את הרדידות של מוריאל ואמהּ, העוסקות באופנה תוך כדי שאלות על מצבם של סימור ושל אביה של מוריאל.
יש פרשנויות רבות למניעי ההתאבדות של סימור בסוף הסיפור ולפחות אחד משווה את אשתו ה"וולגרית והרסנית" לסיביל ה"טהורה ונקייה".
מבקרת הספרות אריאנה מלמד כתבה:
דמויות עיקריות

כל הדמויות שבסיפור, מלבד אמהּ של מוריאל, מתארחות בבית מלון בפלורידה.
סימור גלאס: הגיבור העיקרי של הסיפור - הסיפור עוסק בשעותיו האחרונות של סימור. סימור עצמו מופיע רק בחלק השני של הסיפור, אך עיקר המידע עליו ניתן לקורא בחלק הראשון, בשיחת הטלפון בין מוריאל לאמהּ. משיחה זו מתברר שסימור הוא אדם רגיש, הסובל מבעיות נפשיות ואף אושפז עקב כך. אמהּ ואביה של אשתו חרדים מאוד לגורלו.
מוריאל גלאס: אשתו של סימור. אל מול דאגותיה של אמהּ היא מפגינה אמון רב בסימור. סימור מכנה אותה "הזונה הרוחנית של 1948".
סיביל קרפנטר: ילדה בת 4 בערך, המחבבת את סימור, אותו פגשה במלון. היא מתייחסת אליו בשם חיבה, שׂים אור, ומחפשת את חברתו בשפת הים.
סימור

"יום מושלם לדגי בננה" הוא הראשון בסיפוריו של סלינג'ר העוסקים במשפחת גלאס. סיפורים מאוחרים יותר סיפקו מידע נוסף על סימור. סימור גלאס (1917-1948) הוא הבן הבכור והדמות הראשית בסיפורים. סימור אינטליגנטי במידה יוצאת דופן ובאותה מידה גם רגיש. הוא מאמין בזן בודהיזם ועוסק בכך באדיקות. ב-1942 נישא למוריאל, אישה שטחית וצבועה, ולמרות אהבתו אליה הוא מודע לשוני הרב ביניהם וחש בדידות עצומה. משפחתה של מיוריאל אינה רואה את הקשר ביניהם בעין יפה ורואים בו אדם חריג ומוזר עד כדי סכנה, שאינו יאה לבתם. זאת בעיקר כי שכנע את מיוריאל לברוח איתו ביום חתונתם, תקרית המתוארת בסיפור "הרימו את קורת הגג, נגרים". סימור מגויס במלחמת העולם השנייה וחוזר הביתה אל מוריאל בשנת 1948 עם נפש מצולקת ממראות המלחמה. התנהגותו שהפכה פרועה אף יותר מעוררת במשפחתה של מיוריאל חשש כי יפגע בבתם, ומנסים לגרום לה להיפרד ממנו. סימור אינו פוגע במיוריאל, אך מתאבד בירייה.
תרגום לעברית

הספר "תשעה סיפורים" ובו גם הסיפור "יום נפלא לדגי בננה", יצא לאור בעברית בשנת 1979, בשם "לאסמה באהבה ובסאוב : תשעה סיפורים". את תשעת הסיפורים בספר תרגמו לעברית מתרגמים שונים. את הסיפור "יום נפלא לדגי בננה" תרגם אילן תורן. תרגום נוסף, מעשה ידי אסף גברון, בשם "תשעה סיפורים", יצא לאור בשנת 2005, ובו נקרא הסיפור "יום מושלם לדגי בננה". שני שמות אלה מתקיימים גם במקורו באנגלית: תקופה מסוימת נקרא הסיפור A Fine Day for Bananafish, אך בגרסאות מאוחרות הוא נקרא A Perfect Day for Bananafish.
הערות שוליים

↑  תרגומו של אסף גברון
↑  זהו משחק מילים על שמו של סימור, במקור: ?"Did you see more glass".
↑  אריאנה מלמד, סאלינג'ר כמו שצריך, באתר ynet, 16 במרץ 2005
↑  בתרגומו של אסף גברון. בתרגומו של אילן אורן היא מכונה "מיס פריירית רוחנית של 1948". במקור: "Miss Spiritual Tramp of 1948".
אמה וילארד

| --- | --- |

 לידה:  23 בפברואר 1787 Berlin, ארצות הברית 
 פטירה:  15 באפריל 1870 (בגיל 83) טרוי, ארצות הברית 
 שם לידה:  Emma Hart 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מקום קבורה:  Oakwood Cemetery 
 תפקיד:  מנהלת בית ספר (1814–1838) 
 פרסים והוקרה:  היכל התהילה הלאומי לנשים (2013) 
 
אמה וילארד (באנגלית: Emma Willard;‏ 23 בפברואר 1787 – 15 באפריל 1870) הייתה מחנכת ופעילת זכויות נשים אמריקאית. היא עבדה בכמה בתי ספר והקימה את בית הספר הראשון להשכלה גבוהה לנשים במדינת ניו יורק.
ביוגרפיה

וילארד נולדה ב-23 בפברואר 1787 בקונטיקט. היא הייתה השישה עשר מתוך שבעה עשר ילדים לאביה אשר היה חקלאי שחינך את ילדיו לעצמאות ולמחשבה ביקורתית. בגיל צעיר בלטה וילארד בדיונים משפחתיים בנושאים שנחשבו כ"גבריים" כמו פוליטיקה, פילוסופיה ומתמטיקה. בגיל 17 סיימה את לימודיה בבית הספר המקומי.
בשנת 1807, וילארד עזבה את קונטיקט. לתקופה קצרה היא עבדה במסצ'וסטס עד שקיבלה משרה במידלברי קולג' בורמונט. היא לא התרשמה מהחומר שנלמד שם ופתחה פנימייה לנשים בשנת 1814, בביתה שלה. הצלחתה בפנימיה עוררה בהרצון לחלוק את רעיונותיה בנושאי חינוך ולכתוב תוכנית חינוכיות לנשים. בשנת 1819 הציגה וילארד את רעיונותיה בפני בית המחוקקים של ניו יורק על מנת לחזק את החינוך לנשים במדינה. בית המחוקקים לא שעה לבקשותיה של וילארד, כאשר חלק מחברי הבית האמין כי חינוך לנשים מנוגד לרצון האל. אחד המתנגדים הבולטים לחינוך נשים בתקופה זו היה תומאס ג'פרסון. בסופו של דבר, וילארד קיבלה תמיכה חלקית מהמושל דוויט קלינטון.
וילארד הקימה בית ספר בניו יורק בספטמבר 1821 שהיה הראשון להעניק השכלה גבוהה לנשים. תוכנית הלימודים כללה מתמטיקה, פילוסופיה, גאוגרפיה, היסטוריה ומדע. בשנת 1831 כבר למדו בבית הספר למעלה מ-300 סטודנטיות, בעיקר מרקע עשיר. בתקופה זו וילארד לא הייתה קשורה באופן ישיר למאבק למען זכות בחירה לנשים, מכיוון שהאמינה כי גישת נשים לחינוך חשובה ודחופה יותר.
וילארד התחתנה פעמיים ונולד לה ילד אחד מהנישואים הראשונים.
לצד הכנסותיה מניהול בתי הספר, הרוויחה וילארד גם מכתיבת ספרי לימוד שעסקו בהיסטוריה, גאוגרפיה מוסר, מדעים ופילוסופיה..היא בילתה את שנותיה האחרונות בנסיעות ברחבי אמריקה וברחבי אירופה כדי לקדם את חינוך הנשים. בין השאר הקימה בית ספר לנשים גם באתונה שביוון.
וילארד נפטרה ב-15 באפריל 1870 ונקברה בניו יורק. בשנת 1895 נקרא בית הספר שהקימה בניו יורק על שמה. בשנת 1905 וילארד צורפה להיכל התהילה לאמריקאים הגדולים ובשנת 2013 היא צורפה גם להיכל התהילה הלאומי לנשים.
מזרח אוקראינה

הגדרות שונות לחלקים שנכללים באזור "מזרח אוקראינה" (באדום - אובלסטים שתמיד מוגדרים כמשתייכים לאזור מזרח אוקראינה. בכתום - אובלסטים שלא תמיד מוגדרים כמשתייכים לאזור מזרח אוקראינה).
המונח מזרח אוקראינה מתייחס לאזורים באוקראינה הנמצאים ממזרח לנהר דנייפר, ובמיוחד האזור בו נמצא מחוז חרקיב, מחוז לוהנסק ומחוז דונצק. המחוזות דניפרופטרובסק וזפוריז'יה נחשבים לעיתים קרובות גם כמשתייכים לאזור "מזרח אוקראינה".
קרוב לכשליש מאוכלוסיית אוקראינה מתגוררת באזור מזרח אוקראינה, ובו כמה ערים בעלות יותר ממיליון תושבים. מזרח אוקראינה הוא האזור האורבני ביותר במדינה, ובמיוחד החלק המרכזי של מחוז חרקוב, אזור דרום-מערב מחוז לוהנסק, וכמו גם האזור המרכזי, האזור הצפוני והאזור המזרחי של מחוז דונצק.
גאוגרפיה

אזור מזרח אוקראינה משתרע מהאזורים הדרומיים של הרמה הרוסית המרכזית ועד לחופים הצפוניים של ים אזוב, מהגבול המזרחי עם רוסיה ועד לשפלת הים השחור ונהר הדנייפר ממערב. מלבד נהר הדנייפר, נהר גדול ובולט באזור מזרח אוקראינה הוא נהר סוורסקי דונץ.
גאוגרפיה > ערים ואוכלוסייה

אזור מזרח אוקראינה הוא אורבני במיוחד ומזוהה בדרך כלל עם אזור דונבאס. בין הערים הגדולות שאוכלוסייתן מונה למעל מ-200,000 תושבים ניתן למנות את חרקוב, דניפרו, דונצק-מקייבקה, זפוריז'יה, מריופול, לוהנסק, הורליבקה וקמיאנסקה.
| אובלסט (מחוז) | שם באוקראינית | שטח בקמ"ר | אוכלוסייה לפי מפקד 2001 | אוכלוסייה לפי הערכה מ-2012 | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| מחוז דונצק | Донецька область | 26,517 | 4,825,563 תושבים | 4,403,178 תושבים |  |
| מחוז חרקוב | Харківська область | 31,418 | 2,914,212 תושבים | 2,742,180 תושבים |  |
| מחוז לוהנסק | Луганська область | 26,683 | 2,546,178 תושבים | 2,272,676 תושבים |  |
| סך הכל עבור 3 מחוזות | סך הכל עבור 3 מחוזות | 84,618 | 10,285,953 תושבים | 9,418,034 תושבים |  |
| מחוז זפוריז'יה | Запорізька область | 27,183 | 1,929,171 תושבים | 1,791,668 תושבים |  |
| מחוז דניפרופטרובסק | Дніпропетровська область | 31,923 | 3,561,224 תושבים | 3,320,299 תושבים |  |
| סך הכל עבור 5 מחוזות | סך הכל עבור 5 מחוזות | 143,724 | 15,776,348 תושבים | 14,530,001 תושבים |  |