stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שלום סקונדה

| --- | --- |

 לידה:  23 באוגוסט 1894 (יוליאני) אולקסנדריה, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  13 בינואר 1974 (בגיל 79) ניו יורק, ארצות הברית 
 מקום קבורה:  בית הקברות מונטיפיורי 
 מוקד פעילות:  האימפריה הרוסית, ארצות הברית 
 מקום לימודים:  בית הספר ג'וליארד 
 סוגה:  אופרה 
 שפה מועדפת:  יידיש 
 פרופיל ב-IMDb
 
שלום סקוּנְדַה (בכתיב לועזי: Sholom Secunda;‏ 23 באוגוסט (על פי הלוח הגריגוריאני: 4 בספטמבר)‏ 1894, אולכסנדריה, פלך חרסון, האימפריה הרוסית – 13 ביוני 1974, ניו יורק, ארצות הברית) היה מלחין יהודי-אמריקאי, שעסק בכתיבת מוזיקה לתיאטרון היידי, אופרות, אופרטות ומחזות זמר יהודיים, שירים עממיים ביידיש ויצירות חזנות. להיטו המפורסם ביותר היה "ביי מיר ביסטו שיין", שזכה לפרסום נרחב בביצוע האחיות אנדרוז בשנת 1937. להיט נוסף שהלחין היה "דונה דונה".
ילדות באוקראינה

שלום סקונדה נולד בעיר אולכסנדריה שבפלך חרסון, בתחום המושב של האימפריה הרוסית (כיום באוקראינה). אביו היה בדחן חובב, שלימד את משפחתו שירים ביידיש. כילד צעיר, היה סקונדה מבוקש כאלט במקהלות בתי כנסת שונות באזור. הוא אף נודע בעצמו כ"חזן ילד פלא" (יידיש: "ווּנדר קינד חזן"), ואף זכה לחשיפה ראשונה בתחום התיאטרון כשהופיע במספר תפקידים באופרטות של אברהם גולדפדן במסגרת חוג לדרמה לילדים. בשנת 1907, בעקבות פוגרום שנערך במיקולאייב (שם התגוררה משפחתו באותו זמן), ביקשה משפחתו להגר לארצות הברית. אחיו הגדול של סקונדה כבר התגורר באמריקה, והוא סיכם עם אמרגן בשם וולף שיממן את עלות ההגירה של המשפחה כולה, תמורת הבטחה כי התשלום יוחזר באמצעות רווחיו של סקונדה כחזן.
ביי מיר ביסטו שיין

בשנת 1932 הלחין סקונדה אופרטה ביידיש לתיאטרון תחת הכותרת "I Would If I Could". כותב המחזה היה אברהם בלום, ויעקב ג'ייקובס עיבד את הלברית. אחד מהשירים בהצגה היה השיר "ביי מיר ביסטו שיין" (יידיש: בשבילי אתה יפה). האופרטה לא הצליחה, ולא הועלתה לאחר תום העונה הראשונה. בשנת 1937 ניסו סקונדה וג'ייקובסון למכור את השיר למפיקי סרטים בהוליווד ולגורמים נוספים, בניסיון להפוך אותו ללהיט, אך הניסיון כשל. סקונדה קיבל הצעה ממוציא לאור, שהסכים לרכוש את זכויות השיר תמורת 30 דולר. סקונדה, שמכר עשרות שירים להדפסה, ניאות לקבל את הסכום הפעוט, שאותו נאלץ לחלוק עם כותב המילים.
כעבור כחודשיים שמע המוזיקאי סמי קאהן Sammy Cahn את השיר בתיאטרון אפרו-אמריקני בהארלם וזיהה את הפוטנציאל שלו. הוא רכש את הזכויות על השיר מהמוציא לאור, ויחד עם סול צ'פלין (Saul Chaplin) כתבו מילים חדשות, הפעם בשפה האנגלית, כשהם מותירים רק את הכותרת שחוזרת על עצמה בפזמון, ביידיש: "ביַי מיר ביסטו שיין". כמו כן עבדו את המנגינה, והפכו אותה לסווינג. קאהן פנה אל ההרכב הלא-ידוע אז, האחיות אנדרוז, אשר הקליטו את השיר; השיר הפך ללהיט ענק, והאחיות אנדרוז זכו באלבום זהב. השיר התפרסם ברחבי העולם וזכה לגרסאות כיסוי על ידי עשרות זמרים והרכבים, בהם אלה פיצג'רלד ובני גודמן. גם בברית המועצות הוקלט השיר עם מילים ברוסית על ידי תזמורת הג'אז הלאומית של ברית המועצות, כשאת הקרדיט על ההלחנה העניקו לשני מלחינים סובייטים.
הסיפור על המלחין שהחמיץ הזדמנות כלכלית מזהירה זכה לכותרות גדולות בעיתונים. השיר המשיך להכניס הרבה כסף למבצעים השונים, לבעלי הזכויות, ולחברות ההקלטה, אך לא למלחין. רק בשנת 1961, משפקעו הזכויות מידי המחזיקים למיניהם ושבו למלחין המקורי, התחיל סקונדה להרוויח מהשיר. אך בראיון שנתן לעיתון הניו יורק טיימס אמר סקונדה כי העובדה שלא זכה לתמלוגים על השיר הפריעה לכולם הרבה יותר ממה שהפריעה לו. הוא היה הרבה יותר מעוניין במוזיקה סימפונית.
חזנות

כאמור, סקונדה החל את דרכו המוזיקלית בחזנות אך נטש אותה לטובת המוזיקה הפופולרית, התיאטרון וכדומה. בשנות ה-40 שב סקונדה לחזנות, הפעם כמלחין ומנצח, כאשר חזן צעיר ומבטיח בשם ראובן טיקר, החל לעבוד בשיתוף פעולה עם סקונדה. טיקר נכנס לאופרה וזכה להצלחה גדולה וקריירה מפוארת בשם ריצ'רד טאקר. עם זאת, כל השנים המשיך לעבוד גם בתחום החזנות והמוזיקה היהודית, בשיתוף פעולה עם סקונדה. סקונדה כתב עבור טאקר יצירות חזנות, וניצח על התזמורת כשהופיע ברצועת הבורשט לפני קהל יהודי, ובפרט כאשר התמנה טאקר לחזן של מלון הקונקורד. סקונדה הפיק לטאקר מספר תקליטי חזנות, ויצירותיו מבוצעות עד היום בידי חזנים. שיריו ביידיש כמו "דאָס יידישע ליד" ("השיר היהודי") למילים של בן אברהם או "חזנים אויף פראבע" ("חזן במבחן", אותו גם הלחין סקונדה בקולנוע עם החזן לייבל'ה ולדמן) הם חלק בלתי נפרק מהפולקלור החזני עד היום.
"מוזיקה רצינית"

סקונדה תמיד העריץ את המוזיקה הקלאסית, ושאף לכתוב מוזיקה בסגנון "רציני" ולהיזכר כ"מלחין רציני". בשנות ה-60, לאחר דעיכת התיאטרון היידי (כבר בשנות ה-50 המוקדמות), החל סקונדה להתרכז יותר בכתיבת "מוזיקה קלאסית יהודית". הוא כתב קוורטטים לכלי מיתר, קונצ'רטו לכינור, פואמה סימפונית, וכן 2 קנטטות "If not higher" ו-"יזכור" שבוצעה עם ריצ'רד טאקר ושודרה ברדיו ובטלוויזיה.
למרות רצונו להזכר כ"מלחין רציני", ידוע סקונדה בזכות להיטיו הפופולריים, שיריו ביידיש, פועלו הרב בתחום התיאטרון היידי ויצירות החזנות שכתב. סקונדה חיבר כשמונים אופרטות ומחזות זמר ביידיש ובאנגלית, שירים רבים מאוד ועשרות יצירות חזנות. "מילקן ארכיב", העוסקים בשימור מוזיקה יהודית אמריקנית, דאגו להקליט חלק מיצירותיו הקלאסיות של סקונדה, ולהגשים את משאלתו להיזכר כמלחין המוזיקה הזו.
לקריאה נוספת

Victoria Secunda, Bei mir bist du schön: The life of Sholom Secunda, New York' 1982.
הערות שוליים

↑  ראיון עם סקונדה בעיתון Camden Courier-Post,‏ 26 בינואר 1938
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007280088505171  PLWABN: 9810551350905606  BIBSYS: 5000768  BNE: XX1107668  BnF: cb13811394d (data)  CiNii: DA12108740  GND: 133885704  ICCU: MUSV075352  ISNI: 0000 0001 1700 4153  LCCN: n82093577  MusicBrainz: 1938ef95-a40c-4db0-a1a3-723769d6c437  NDL: 001173640  NKC: mzk2010594209  NLA: 64451562  NTA: 298423138  SNAC: w6tq66vg  SUDOC: 202669203  Trove: 1776251  VIAF: 116596703   WorldCat (עם VIAF): 116596703
תגובת דילס-אלדר

המנגנון המקובל לתגובת דילס-אלדר (משמאל לימין): 1,3-בוטדיאן בו קשר כפול אחד מתפרק והאחר מתמקם מחדש בין אטומי הפחמן אמצעיים, המגיב עם אתילן בו הקשר הכפול מתפרק לקבלת ציקלוהקסן
בכימיה בכלל, ובפרט בכימיה אורגנית ופיזיקלית, תגובת דילס-אלדר היא תגובת סיפוח היוצרת מולקולה טבעתית.
בתגובה זו מגיבים דיאן (שהוא פחמימן בעל שני קשרים כפולים) עם אלקֶן ליצירת מערכת ציקלוהקסֶנית.
חשיבותה של תגובה זו רבה, משום שהיא מאפשרת יצירת ציקלוהקסֱן תוך השקעת אנרגיה מזערית. בכך מאפשרת תגובה זו שימוש בתגובות המשך רבות המשתמשות בציקלוהקסֶן כחומר מוצא. גורם נוסף המקנה לה חשיבות הוא העובדה כי מדובר בדוגמה קיצונית בה הגורם קובע המהירות עבור התגובה הוא הקינטיקה ולא התרמודינמיקה, ובכך מאפשרת חקר נוח של קינטיקה של תגובות.
המחקר בנושא תגובה זו העניק לאוטו פאול הרמן דילס וקורט אלדר את פרס נובל לחקר הכימיה לשנת 1950.
מנגנון התגובה

מקובל במחקר כי תגובת דילס-אלדר היא תגובה קונצרטית פריציקלית כלומר:
לתגובה זו מצב מעבר יחיד זאת משום שכבר בשלב הראשון מתפרקים כל הקשרים שמשתנים במהלך התגובה. מצב מעבר זה הוא בעל נפח קטן יותר הן מהתוצרים והן המגיבים, בגלל צורתו דמוית הטבעת. יוצא מכך שעל פי שינוי הנפח ועל פי עקרון לה-שטלייה הפעלת לחץ גבוה על הכלי בו מתרחשת התגובה תאיץ את התרחשותה מאוד.
הדיאן

הדיאן בתגובת דילס-אלדר עשוי להיות שרשרתי או טבעתי, וכן אפשר לבצע תגובה זו גם עם דיאנים בעלי מתמירים מגוונים.
עם זאת קיימת מגבלה אחת: על הדיאן להיות בעל יכולת להופיע בקונפורמציית S-cis. דוגמה מעניינת להגבלה זו הוא בוטאדיאן. בוטדיאן מצוי כמעט אך ורק בקונפורמציית S-trans בגלל הפרעות סטריות. אלא שהסתברותית חלק מהמולקולות מופיע בצורת S-cis, הללו מגיבות בתגובת דילס-אלדר מה שגורם להתכלותם הזמנית וע"פ עקרון לה-שטלייה ליצירת עוד מהם, וחוזר חלילה עד היעלמות הצורונים מסוג S-trans.
דיאנים טבעתיים המופיעים בעיקר בקונפורמצית S-cis יגיב במהירות בעוד כאלו המופיעים בקונפורציית S-trans לא יגיבו כלל.
שאקי (ליטא)

| --- | --- |
סמל שאקיסמל שאקי
בית עיריית שאקי
בית עיריית שאקי
 מדינה:  ליטא ליטא
 מחוז:  מריאמפולה
 מחוז משנה:  שאקי
 תאריך ייסוד:  לפני 1,355
 שטח:  7 קמ"ר
 גובה:  79 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  5,440 (1 בינואר 2023)
 קואורדינטות:  54°57′20″N 23°02′40″E﻿ / ﻿54.955555555556°N 23.044444444444°E﻿ / 54.955555555556; 23.044444444444 
 http://www.sakiai.lt
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת ליטא מוגדלת) וילנה קלייפדה שיאוליאי מריאמפולה קובנה פוניבז' אוטנה אליטא טלז טאורגה לטביה בלארוס פולין רוסיה מחוז קלינינגרד שאקי(למפת ליטא רגילה) וילנה קלייפדה שיאוליאי מריאמפולה קובנה פוניבז' אוטנה אליטא טלז טאורגה לטביה בלארוס פולין רוסיה מחוז קלינינגרד שאקי  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
שאקי (בליטאית: Šakiai) היא עיר בליטא, אחד היישובים הוותיקים בליטא, המשמשת כמרכזו המנהלי של מחוז משנה שאקי במחוז מריאמפולה שבדרום-מערב המדינה. הייתה לפני השואה שטעטעל טיפוסי.
היסטוריה

היישוב בשאקי הוא מהוותיקים בליטא, וקיים לפחות מאמצע המאה ה-14. עד המאה ה-18 היו אדמות העיר וסביבתה בבעלות פרטית של נסיכי בית צ'רטוריסקי, בשנת 1776 קיבלה העיירה זכויות מגדבורג ובמקביל הותר ליהודים להתיישב בה.
אוכלוסיית הסביבה, איכרים ליטאים לצד יהודים, נוצלה במשך השנים בידי בעלי אחוזות, ולכן במרד האצילים הפולנים נגד השלטונות הצאריים ב-1863 נמנעו חלקים גדולים מהאוכלוסייה מהשתתפות במרד לצד האצילים.
בתקופת ליטא העצמאית הוכרזה שאקי כעיר מחוז והוקמו בה מוסדות מנהלה אזוריים ומוסדות שלטון אחרים. למרות מאמץ מודע של השלטונות להטות את המאזן הדמוגרפי לטובת אוכלוסייה ליטאית אתנית, מילאו יהודים תפקידים בכירים במנגנון העירוני, וארבעה יהודים כיהנו במשרת ראש העיר שאקי.
יהדות שאקי

יהודים החלו מתיישבים בשאקי בשנות ה-70 של המאה ה-18. 
במפקד האוכלוסין של 1897 מנו יהודי העיירה 1638 תושבים מתוך כ-2100 תושבים, למעלה מ-74 אחוזים מכלל האוכלוסייה.
בעת נסיגת הצבא הרוסי במלחמת העולם הראשונה, ערכו חייליו פוגרום ביהודי העיר, רצחו מספר יהודים, השחיתו רכוש ושרפו ספרי תורה. בעקבות אירועים אלו נטשו רוב יהודי שאקי את העיר, וחלקם שב והתיישב בה עם הכיבוש הגרמני ולאחר תום המלחמה.
רוב התעשייה הקלה בעיר היה בבעלות יהודית, והבנק העממי בעיר אף הוא היה בבעלות ובניהול יהודים.
שאקי היהודית התפרסמה כעיר של תלמידי חכמים ואישי ציבור שהיו מעורבים בחיי יהדות ליטא כולה. בית הכנסת של שאקי היה מפואר במיוחד אך התפללו בו רק בשבתות וחגים, ומרכז חייה הדתיים של העיר התרכז סביב בית המדרש המרכזי. בשנות ה-20 של המאה ה-20 בשל מחלוקת בקהילה על מינוי רבנים התפצלה הקהילה ושימשו בה במקביל שני שוחטים ושני רבנים, הרב הוותיק שזכה לתמיכת מעמד הפועלים ורב חדש שהובא לעיר בידי יהודיה האמידים. במהלך המחלוקת, התערבו השלטונות הליטאיים וסגרו את בתי הכנסת המרכזיים במשך כמה שנים. הקהילה המקומית הייתה מאורגנת וממוסדת, ועדות שונות ניהלו את ענייניה ושבעת טובי העיר היו מנהיגים נבחרים שייצגו אותה מול השלטונות המקומיים.
לפני מלחמת העולם השנייה היו בעיר מספר תלמודי תורה ובית ספר של "תרבות" שבו למדו בין 350 ל-400 תלמידים. תנועות הנוער הציוניות השונות ניהלו סניפים בעיר.
מילידיה היהודים של שאקי, נודעו: יצחק ליב גולדברג ואחיו דוב גולדברג, ויעקב אולייסקי.
יהדות שאקי > בשואה

עם כיבוש העיר בידי הגרמנים ב-22 ביוני 1941, הועברה השליטה בה לידי הליטאים, אשר פרסמו מיד גזירות שונות נגד יהודיה. בהמשך, רוכזו הגברים היהודים בני 15 ומעלה מהעיר באסם בקצה העיר, ממנו שולחו ב-5 ביולי 1941 לחפור את בורות הירי בהם נרצחו. לאחר מכן רצחו הליטאים באותם הבורות כ-40 נשים יהודיות מהעיר, לאחר שהתעללו בהן.
לאחר הטבח, ריכזו הליטאים את הנשים והילדים שנותרו בעיר בגטו קטן ומוזנח שהוקם בה, תוך איסור על הכנסת מזון לשטחו. מעת לעת אנסו ורצחו הליטאים נערות יהודיות מהגטו.
ב-13 בספטמבר 1941 רצחו הליטאים את הנשים והילדים שנותרו בגטו שבעיר בבורות ירי, יחד עם יהודים נוספים מיישובי הסביבה.
יהדות שאקי > רבנים

רבי שמואל מוהליבר - ממייסדי תנועת חיבת ציון ומאבות הציונות הדתית
רבי משה בצלאל לוריא - כיהן כרב העיר במשך שבע שנים (ה'תרכ"ב-ה'תרל"ה) עד מעברו לכהונת רבנות העיר סייני
רבי צבי פלטרוביץ
רבי שמעון דב אנוליק
רבי חיים ירמיהו פלנסברג
רבי אהרן פרידמן
רבי אברהם ליב שור
רבי יוסף דוד אנחוביץ'
רבי יוסף גולדין - רבה האחרון של שאקי, נספה בשואה.
לקריאה נוספת

דב ליפץ (מרכז המערכת), נתן גורן [ואחרים] (מערכת), שאקי בתוך: יהדות ליטא : כרך ג, ספר ב: "ישובים", תל אביב: עם הספר, תשכ"ז, עמ' 369 טורים 1–2; 2. (ספר יזכור לקהילת ליטא, ב ספריית העיר ניו יורק, תמונה 1623)
שם, על חיסול היישוב היהודי בשאקי: כרך ד עמ' 372 טור 2. (ספר יזכור לקהילת ליטא, בספריית העיר ניו יורק, תמונה 2090 ואילך)
הערות שוליים

↑  שרידי ספרי התורה הוצגו בין מלחמות העולם במוזיאון היהודי בווילנה.
| ערי ליטא |
| --- | --- | --- |
| בירות מחוזות ליטא | אוטנה • אליטא • וילנה • טאורגה • טלז • מריאמפולה • פוניבז' • קובנה • קלייפדה • שיאוליאי |  |
| בירות מחוזות משנה של ליטא | אוקמרגה • איגנלינה • אלקטריינאי • אניקשט • בירז' • בירשטונאס • גרגז'דאי • דרוסקינינקאי • וילקובישק • ויסגינס • וריאנה • זרסאי • טרקאי • יאנובה • יורבורג • ינישוק • לזדיי • מולייטאי • מז'ייקיאי • נאויואי אקמנה • נידה • פגייגיאי • פאקרואוייס • פלאנגה • פלונגה • פסווליס • פרינאי • קדאיניאי • קופישוק • קזלו רודה • קאישיאדוריס • קלווריה • קרטינגה • ראסייניאי • רדווילישקיס • רוקישקיס • ריטובה • שאקי • שווינציאן • שלצ'ינינקאי • שילוטה • שיללה • שירווינטוס • שקוד |  |
| שאר ערי ליטא | אובליאי • אוז'וונטיס • אז'רליס • איישישוק • אקמנה • אריוגלה • בלטויי ווקה • גלגאודישקיס • גריגישקס • גרליאבה • דאוגאי • דוסיאט • דוקשטי • ובלנינקס • וייביס • וייסיאי • וילקי • וירבאליס • ונטה • וקשנה • ורניאי • זאגר • ז'ייז'מריאי • טרשקון • יונישקליס • יז'נאס • לינקובה • לנטבאריס • נמנצ'ין • סדה • סובצ'יס • סימנה • סלנט • סמלינינקאי • פבראדה • פנדליס • פנמוני • פרייקולה • ציטוביאן • קודירקוס נאומייסטיס • קוורסקס • קורשן • קיבארט • רודישקס • רמיגלה • שדובה • שוונצ'יונייליאי • שקודוויל |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007471755605171  GND: 4845987-2  LNB: 000292020  VIAF: 235700484   WorldCat (עם VIAF): 235700484 
אנדרטה לזכר יהודי שאקי שנספו בשואה, בבית העלמין הדרום
תמונת ממשלת ישראל בבית הנשיא

לפי מסורת שהתגבשה בשנותיה הראשונות של מדינת ישראל, עם כינונה של ממשלה חדשה מתייצבים ראש הממשלה והשרים במשכן הנשיא לתצלום קבוצתי עם הנשיא. אל חברי הממשלה והנשיא מצטרף פעמים רבות מזכיר הממשלה. שינויים בהרכב הממשלה, כגון מינוי שר חדש או פרישה של שר, אינם מובילים לתצלום קבוצתי מעודכן.
בתקופת כהונתם של הנשיאים יצחק בן-צבי וזלמן שזר צולמה התמונה בצריף ששימש משכנם של נשיאים אלה. מאז חנוכת משכן הנשיא, מצולמת התמונה באולם קבלת הפנים של משכן זה, על רקע "כותל תהילה לירושלים" של משה קסטל.
החל מכינונה של ממשלת ישראל הארבע עשרה ניתן לתמונה מבנה קבוע: הנשיא וראש הממשלה יושבים בחזית התמונה (לעיתים ישב לצדם גם סגן ראש הממשלה), ומאחוריהם עומדים השרים, בשורה אחת, בשתי שורות או בשלוש שורות.
מרבית השרים לבושים בתצלום בחליפה כהה (מרבית הגברים עונבים עניבה), אך אין זה קוד לבוש מחייב. השרות לובשות פעמים רבות בגד צבעוני.
התצלום מוצג ברבים באמצעי התקשורת בישראל. בעיתונות החרדית נהוג שלא להציג תצלומי נשים. עקב כך יש במגזר זה עיתונים הנמנעים מהצגת תמונת הממשלה (שבה מכהנות גם נשים), ואחרים מציגים את התמונה שבה הנשים מטושטשות, או מוּצאות לחלוטין.
אף שככלל בתצלום לא משתתפים סגני השרים, בתצלום של ממשלת ישראל ה-34 השתתף סגן שר הבריאות יעקב ליצמן. השופט אליקים רובינשטיין הביע תמיהה בעניין זה בדיון בעתירה לבג"ץ נגד אי-מינויו של שר בריאות.
בעקבות התפרצות נגיף הקורונה בישראל ובנוסף מפאת גודלה של ממשלת ישראל ה-35 לא צולמה תמונה לממשלה זו.
תורנטון ויילדר

| --- | --- |

 לידה:  17 באפריל 1897 מדיסון, ארצות הברית 
 פטירה:  7 בדצמבר 1975 (בגיל 78) ניו הייבן, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת פרינסטון, בית הספר תאצ'ר, מכללת דבנפורט, תיכון ברקלי, אוניברסיטת ייל, אוברלין קולג', Chefoo School 
 שפות היצירה:  אנגלית 
 יצירות בולטות:  גשר סן לואיס ריי 
 פרסים והוקרה:  מדליית ג'יימס מדיסון (1974)  פרס הספר הלאומי (1968)  העיטור האוסטרי למדע ואמנות (1959)  פרס פוליצר לדרמה (1943)  לוחית גתה של עיריית פרנקפורט (1959)  פרס פוליצר לדרמה (1938)  פרס השלום של התאחדות הספרים הגרמנית (6 באוקטובר 1957)  מדליית החירות הנשיאותית  פרס הספר הלאומי  אות מסדר ההצטיינות במדעים ואמנויות של גרמניה 
 www.thorntonwilder.com
 
קארל ואן וכטן, תורנטון ויילדר כמר אנטרובוס ב"בעור שינינו", 1948
תורנטון ניבן ויילדר (Thornton Niven Wilder; ‏17 באפריל 1897 – 7 בדצמבר 1975) היה סופר ומחזאי אמריקאי. הוא זכה בשלושה פרסי פוליצר - על הרומן "גשר סן לואיס ריי" ועל המחזות "העיירה שלנו" ו"בעור שינינו".
ביוגרפיה

ויילדר נולד במדיסון, ויסקונסין לעמוס פרקר ויילדר, דיפלומט ועורך הויסקונסין סטייט ג'ורנל, ולאיזבלה תורנטון ניבן. ב-1906 אביו מונה לקונסול הכללי בהונג קונג והמשפחה עברה לסין. בסין הוא למד בבית ספר מיסיונרי דובר אנגלית. ב-1913 כהונתו של אביו תמה והמשפחה התיישבה בברקלי, קליפורניה. לאחר שסיים את בית הספר התיכון בברקלי ב-1915 עבר ללמוד באוברלין קולג' באוהיו. ב-1920 קיבל את התואר בוגר מאוניברסיטת ייל. אביו שלח אותו להשתלם בארכאולוגיה באקדמיה האמריקאית ברומא. לאחר מכן נמצאה לו עבודה כמורה לצרפתית בבית הספר הפרטי לורנסוויל בניו ג'רזי. ב-1926 פרסם את הרומן הראשון שלו "The Cabala", שמבוסס על זכרונותיו מרומא ומספר על שני אמריקאים שנפגשים עם קבוצה של אצילים אירופאיים.
הרומן השני שלו, "גשר סן לואיס ריי", התפרסם ב-1927 וזכה להצלחה ובפרס פוליצר. הרומן מספר את סיפורם של חמישה אנשים שנספו ביחד בקריסתו של גשר עתיק בפרו של המאה ה-18. ב-1928 פרסם את "The Angel That Troubled the Waters ומחזות אחרים", שלא זכה להצלחה של "גשר סן לואיס ריי". לאחר סיבוב הרצאות באירופה קיבל את הזמנתו של רוברט מיינרד האצ'ינס (Robert Maynard Hutchins), נשיא אוניברסיטת שיקגו וחברו לכיתה לשעבר באוברלין קולג', ללמד באוניברסיטה. הרומן "האישה מאנדרוס" (1930), מתרחש ביוון הטרום-נוצרית ונכתב בהשראת הקומדיה של פובליוס טרנטיוס אפר. הרומן "Heaven's My Destination" ‏(1935) והמחזה זוכה פרס הפוליצר "העיירה שלנו" (1938; עליו מבוסס סרט באותו שם מ-1940) מתרחשים בארצות הברית.
על מחזותיו "הסוחר מיונקרס" (1938) ו"השדכנית" (1954) מבוססים הסרט "השדכנית",  המחזמר הלו, דולי! והסרט הלו, דולי!.
ב-1942 פרסם את המחזות "The Long Christmas Dinner", שהולחן לאופרה על ידי פאול הינדמית, ואת "The Skin of Our Teeth" שזיכה אותו בפרס הפוליצר השלישי שלו. ג'וזף קמפבל והנרי מורטון רובינסון טענו שהמחזה הוא גנבה ספרותית מ"פיניגנז וייק" של ג'יימס ג'ויס. ב-1948 חזר לתקופה הקלאסית ברומן המכתבים אידי מארס, שעוסק בדמויות ובאירועים שהובילו לרציחתו של יוליוס קיסר. בין 1962 ל-1963 התגורר עשרים חודשים בעיירה דאגלס באריזונה, בנפרד ממשפחתו ומחבריו. בדאגלס החל לכתוב את הרומן "The Eighth Day", שהתפרסם ב-1967 וזיכה אותו בפרס הספר הלאומי. ספרו האחרון, הרומן האוטוביוגרפי "Theophilus North", התפרסם ב-1973. הספר עובד לסרט "Mr. North" בכיכוב אנתוני אדוארדס ב-1988. ויילדר נפטר ב-1975 בהאמדן, קונטיקט.
ספריו בעברית

אידי מארס
אגרות רומיות: רומן, תל אביב: עם עובד, תשי"ג
אידי מארס (תרגום: יאיר בורלא), תל אביב: זמורה-ביתן, 1988
גשר סן לואיס ריי
גשר סן לואיס ריי (תרגום: פסח גינזבורג), תל אביב: מסדה, תש"א
גשר סן לואיס ריי (תרגום: גדעון טורי), תל אביב: זמורה-ביתן, 1988
Our Town
עירנו: דרמה פיוטית בשלוש מערכות (תרגום: מנשה לוין), רמת גן: מרכז ישראלי לדרמה מיסודו של מרכז לתרבות ולחינוך של ההסתדרות, 197-?
העיירה שלנו (תרגום: עידו ריקלין), רמת גן: בית צבי - בית הספר הגבוה לאומנויות הבמה, 2005
קרון שינה 514: מערכון (תרגום: אלכס הדרי), רמת גן: מרכז ישראלי לדרמה מיסודו של מרכז לתרבות ולחינוך של ההסתדרות, 197-?
ראו גם

העיירה שלנו (סרט, 1940)
לקריאה נוספת

Linda Simon, Wilder, Thornton, American National Biography Online, Oxford University Press
הערות שוליים

↑  Joseph Campbell and Henry Morton Robinson, "The Skin of Whose Teeth?", The Saturday Review of Literature, 19 December 1942, pp. 3-4
↑  The Eighth Day, באתר פרס הספר הלאומי
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007269691705171  PLWABN: 9810596044405606  BIBSYS: 90118599  BNC: 000044965  BNE: XX982421  BnF: cb12056550v (data)  CiNii: DA01563359  GND: 118632817  ISNI: 0000 0001 2283 4186  LCCN: n79062874  LNB: 000003256  MusicBrainz: d3327bc0-3e6f-4b0f-9ef0-ac20e905079a  NARA: 18542042  NDL: 00460918  NKC: jn19990009139  NLA: 35729450  NLG: 67907  NLK: KAC199630016  NSK: 000015961  NTA: 068650655  RERO: 02-A003975348  SELIBR: 101992  SNAC: w62b8ws0  SUDOC: 027398498  Trove: 1061194  VcBA: 495/111340  VIAF: 100167035   WorldCat (עם VIAF): 100167035
תורן KRDK-TV

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  מגדל טלוויזיה 
 מיקום:  Traill County 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מידות
 גובה:  627.8 מטר
 קואורדינטות:  47°16′45″N 97°20′27″W﻿ / ﻿47.279166666667°N 97.340833333333°W﻿ / 47.279166666667; -97.340833333333
  (למפת ארצות הברית מוגדלת) וושינגטון ניו יורק לוס אנג'לס שיקגו סן פרנסיסקו אטלנטה דאלאס יוסטון בוסטון סיאטל מיאמי ה א ט ל נ ט י  ה ש ק ט  מפרץ מקסיקו  קנדה מקסיקו איי בהאמה תורן KRDK-TV(למפת ארצות הברית רגילה) וושינגטון ניו יורק לוס אנג'לס שיקגו סן פרנסיסקו אטלנטה דאלאס יוסטון בוסטון סיאטל מיאמי ה א ט ל נ ט י  ה ש ק ט  מפרץ מקסיקו  קנדה מקסיקו איי בהאמה תורן KRDK-TV(למפת דקוטה הצפונית רגילה) ביסמרק פארגו גרנד פורקס מינוט מנדאן דיקנסון ויליסטון קנדה מ י נ ס ו ט ה  דקוטה הדרומית מ ו נ ט נ ה תורן KRDK-TV(למפת דקוטה הצפונית מוגדלת) ביסמרק פארגו גרנד פורקס מינוט מנדאן דיקנסון ויליסטון קנדה מ י נ ס ו ט ה  דקוטה הדרומית מ ו נ ט נ ה תורן KRDK-TV
 
המבנים הגבוהים ביותר בעולם
תמונת המגדל במלואו
תורן KRDK-TV הוא מגדל שידור לטלוויזיה במחוז טרייל, דקוטה הצפונית, ארצות הברית. בגובה של 627.8 מטרים, זהו המבנה הגבוה ביותר בארצות הברית. תורן KVLY-TV, הממוקם 8 קילומטרים צפונית-מזרחית אליו, היה המבנה הגבוה ביותר, עד החלפת האנטנה שלו.
מאפיינים

המגדל ממוקם שישה קילומטרים צפונית-מזרחית לגיילסבורג שבדקוטה הצפונית. הוא נבנה בשנת 1966 כדי להחליף את התורן הקודם של התחנה, מבנה בגובה 331 מטר שהיה ממוקם 15 קילומטרים צפונית-מזרחית לוואלי סיטי (או דרומית מערבית לפילסברי), ונמכר ל-KOVC, תחנת רדיו AM.
האנטנה משדרת בהספק קרינה יעיל של 285 קילוואט עבור KRDK-TV l (לשעבר KXJB-TV) של ואלי סיטי/פארגו; התחנה והמגדל הם בבעלות Major Market Broadcasting.
קריסות

התורן נפל ונבנה מחדש פעמיים. הקריסה הראשונה התרחשה בבוקר 14 בפברואר 1968 בשעה 9:08 כאשר הרוטור של מסוק ימי ניתק כמה חוטי תמיכה; ארבעה בני אדם שהיו בהמסוק נהרגו בתאונה. שידורי תחנת הטלוויזיה הושבתו במשך שמונה ימים, ולבסוף התחנה חידשה את השידורים מהמגדל הקודם שלה (KOVC). תורן חלופי בגובה זהה לתורן שנהרס נבנה מחדש תוך ארבעה חודשים וחצי.
התורן השני נפל במהלך סופת קרח שפגעה באזור ב-6 באפריל 1997. הסופה חשפה את התורן למשבי רוח של 70 קמ"ש וגרמה למעל 10 סנטימטרים של קרח להצטבר על המבנה. כתוצאה מכך קרס המבנה ב-18:09. תחנת הכבלים[דרושה הבהרה] חודשה בשעה 8:34 ושידרה עד השעה 15:00 אחר הצהריים לאחר מכן בתיאום עם שלוחות אחרות[דרושה הבהרה]; מגדל זמני של 224 מטרים הושלם ואיפשר את חידוש השידורים ב-10 ביולי. מגדל זה, המכונה KXJB-TV Mast 2, עדיין עומד ליד התורן בגובה מלא.
העבודות על החלפת התורן בגובה מלא במבנה יותר עמיד החלו ב-1 באפריל 1998 והגיעו לגובה הקודם של המגדל עד 30 ביולי. באותו יום הצליחו אנשי צוות הבנייה ליצור מוט דגל באורך של 1.2 מטר לראש המגדל, מה שהופך את גובה המבנה ל-629 מטרים, או רגל אחת גבוהה יותר מתורן KVLY (מוט הדגל הוסר מאוחר יותר). השידור לערוץ 4[דרושה הבהרה] הועבר לתורן החדש ב-15 באוגוסט.
מבחר תמונות

תורן KXJB-TV 2 בגובה 224 מטר בחזית ותורן KXJB-TV ברקע
בסיס המגדלים, התורן הגדול KXJB-TV נמצא ברקע
קטע ברשת חוטי התמיכה
מבט על התורן ממרחק של קילומטר אחד
ראו גם

תורן KVLY-TV
רשימת המבנים והבניינים הגבוהים ביותר בעולם
גורדי השחקים הגבוהים בעולם
רשימת המגדלים הגבוהים בעולם
רשימת הבניינים הגבוהים בעולם על פי גובה הגג
ההיסטוריה של גורדי השחקים הגבוהים ביותר
הערות שוליים

↑  "Four Killed When Copter Hits Tower", Chicago Tribune, February 15, 1968, p1B-8
שרלוק ברוסיה

| --- | --- |

כרזת הסדרה
 סוגה:  דרמה   פשע   מתח
 יוצרים:  אלכסנדר שאבורוב אלכסנדר צקאלו
 כותבים:  אולג מאלוביצ'קו
 בימוי:  נורבק אגן 
 שחקנים:  מקסים מטבייב ולדימיר מישוקוב אירינה סטרשנבאום קונסטנטין בוגומולוב
 ארץ מקור:  רוסיה 
 שפות:  אנגלית רוסית
 מספר עונות:  1 
 מספר פרקים:  8 
 הפקה
 מפיק:  אלכסנדר צקאלו אלכסנדרה רמיזובה איוואן סאמוחוואלוב
 חברת הפקה:  Sreda לנפילם
 הפצה:  Start.ru ZDF Enterprises
 אתר צילומים:  סנקט פטרבורג מחוז לנינגרד
 צלמים:  ניקולאי בוגאצ'יוב
 מוזיקה:  ריאן אוטר 
 אורך פרק:  52 דקות
 שידור
 רשת שידור:  START.ru‏, THT
 פורמט (תמונה):  HDTV
 פורמט (קול):  Dolby Surround 2.0
 תקופת שידור מקורית:  22 באוקטובר 2020 – 10 בדצמבר 2020
 קישורים חיצוניים
 https://start.ru/watch/sherlok-v-rossii
 דף התוכנית ב-IMDb
 
כרזת הסדרה הראשונית
שרלוק ברוסיה (ברוסית: Шерлок в России; משווק במדינות המערב בשם Sherlock: The Russian Chronicles, "שרלוק: דברי ימי רוסיה") היא סדרת טלוויזיה דרמת פשע רוסית המבוססת על דמותו של שרלוק הולמס מסדרת הספרים הבלשית מאת ארתור קונאן דויל. את דמותו של שרלוק הולמס מגלם מקסים מטבייב, כשלצידו ולדימיר מישוקוב כדוקטור קארצב.
הסדרה כוללת שמונה פרקים והועלתה לצפייה דיגיטלית בשירות הזרמת המדיה Start.ru. בינואר 2021 פרק הבכורה של הסדרה שודר ברשת THT. בהמשך נרכש לשידור ברשת ZDF הגרמנית.
ג'ק המרטש מותיר מאחוריו שובל קורבנות ונמלט מלונדון לרוסיה. שרלוק הולמס משאיר את דוקטור ווטסון באנגליה ויוצא אחר הרוצח הקטלני לבירת האימפריה הרוסית, סנקט פטרבורג. ברוסיה שתחת אלכסנדר השלישי, הוא פוגש את דוקטור קארצב, ממנו הוא שוכר חדר למגורים. ד"ר קראצב מתחיל לעזור לו לפתור פשעים מאוד מוזרים, מבלבלים ומסובכים והולמס שוב נאלץ לשכנע את רשויות האכיפה בנכונות שיטות החקירה הדדוקטיביות שלו ובייחוד את הקצין טרודני מהמשטרה המקומית. יריבו העיקרי של הולמס הוא הפוליצמייסטר הציני, השמרני והמסוכן מאוד זנאמנסקי שמהפגישה הראשונה עם הולמס נראה כהתגלמות הרוע, אדם השולט לא רק בעיר, אלא במוחם ובנפשם של הכפופים לו; בחלקו הולמס הופך להיות צעצוע בידיו של "מוריארטי הרוסי".