stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
חוזה פריז (1857)

פרס בשנת 1808 על פי מפה בריטית, לפני ההפסדים לרוסיה בצפון על ידי הסכם גוליסטן שנחתם ב-1813, ועל אובדן העיר הראת לבריטניה על ידי חוזה פריז שנחתם ב-1857
חוזה פריז הוא חוזה שנחתם בין השושלת הקאג'ארית לבין הממלכה המאוחדת בפריז ב-4 במרץ 1857 וסימן את סופה של המלחמה האנגלו-פרסית.
בהסכם זה הסכימו הפרסים לסגת מהראת, להתנצל בפני שגריר בריטניה בשובו, וחתמו על הסכם סחר עם בריטניה. הבריטים, מצידם, הסכימו לא לארח את מתנגדי השאה בשגרירותם, ביטלו את בקשתם להחליף את ראש ממשלת איראן מירזא אקא ח'אן נורי (אנ') וגם את דרישתם לוויתורים טריטוריאליים לאימאם של מסקט, שקיימה באותו הזמן גם ברית עם בריטניה. בנוסף, פרס הסכימה לחפש תיווך בבריטניה במקרה של סכסוך עתידי עם אפגניסטן.
ראו גם

יחסי איראן-הממלכה המאוחדת
הברית הפרנקו-פרסית (אנ')
הערות שוליים

↑  Immortal: A Military History of Iran and Its Armed Forces Steven R. Ward, p.80
↑  The Middle East and North Africa 2004 Taylor & Francis Group, Lucy Dean p.364
↑  אנציקלופדיית יפן (Nipponica)‏, "המלחמה האנגלו-פרסית" - Kotobank (צר') - כתיבה: איסאקי מיאקו
ערך זה הוא קצרמרבנושא אמנות והסכמים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ז'ו-וילפריד צונגה

ז'ו-וילפריד צונגה (בצרפתית: Jo-Wilfried Tsonga; נולד ב-17 באפריל 1985 בלה מאן). הוא טניסאי צרפתי.  בשיאו (27 במרץ 2012) דורג חמישי בסבב ה-ATP. נכון ל-2 במאי 2022 מדורג 265 בעולם. זכה ב-18 תארים ביחידים ו-4 תארים בזוגות.
הישג השיא של צונגה הוא הגעה למשחק הגמר באליפות אוסטרליה הפתוחה (2008). נוסף לכך, זכה במדליית כסף אולימפית (לונדון 2012) בטורניר זוגות גברים.
צונגה זכה ב-10 תוארי יחידים.
2011

באליפות וימבלדון שנערכה ביוני 2011 הגיע צונגה לשלב חצי הגמר לראשונה בקריירה שלו, לאחר שניצח בסיבוב השלישי את פרננדו גונסאלס מצ'ילה ב-3 מערכות, בשלב שמינית הגמר את דויד פרר מספרד (7 בעולם) ב-3 מערכות ובשלב רבע הגמר את רוג'ר פדרר משווייץ (3 בעולם) ב-5 מערכות 3–6, 6–7, 6–4, 6–4, 6–4. בשלב חצי הגמר הוא הפסיד לנובאק ג'וקוביץ' מסרביה (2 בעולם) ב-4 מערכות 6–7, 6-2, 6-7, 6-3. ג'וקוביץ' לאחר הניצחון עלה למקום הראשון בעולם. באוקטובר זכה בטורניר וינה, לאחר שניצח בגמר את חואן מרטין דל פוטרו בשלוש מערכות.
תוארי ATP

| מקרא | תארים | סגנויות |
| --- | --- | --- |
| גראנד סלאם | 0 | 1 |
| גביע המאסטרס | 0 | 1 |
סדרת המאסטרס: 1
| סבב ה-ATP‏ | 9 | 5    |
תוארי ATP > יחידים > זכיות

| מס>  | תאריך | טורניר | משטח | יריב בגמר | תוצאה |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | 13 ביולי 2008 | בנגקוק, תאילנד | חימר | סרביה נובאק ג'וקוביץ' | 7–6(3), 6–4 |
| 2. | 27 באוקטובר 2008 | פריז, צרפת | קשה | ארגנטינה דוד נלבנדיאן | 6–3 4–6, 4-6 |
| 3. | 8 בפברואר 2009 | יוהנסבורג, דרום אפריקה | קשה | צרפת ז'רמי שרדי | 6–4, 7–6(5) |
| 4. | 16 בפברואר 2009 | מרסיי, צרפת | קשה | צרפת מיכאל לודרה | 7–5, 7–6(3) |
| 5. | 5 באוקטובר 2009 | טוקיו, יפן | קשה | רוסיה מיכאיל יוז'ני | 6–3, 6–3 |
| 6. | 25 בספטמבר 2011 | מץ, צרפת | קשה | קרואטיה איוון ליוביצ'יץ' | 6–3, 6–7(4), 6–3 |
| 7. | 30 באוקטובר 2011 | וינה, אוסטריה | קשה | ארגנטינה חואן מרטין דל פוטרו | 6–3, 6–3 |
| 8. | 7 בינואר 2012 | דוחה, קטאר | קשה | צרפת גאל מונפיס | 7–5, 6–3 |
| 9. | 23 בספטמבר 2012 | מץ, צרפת | קשה | איטליה אנדראס ספי | 6–2, 6–1 |
| 10. | 24 בפברואר 2013 | מרסיי, צרפת | קשה | צ'כיה תומאש ברדיך | 3–6, 7–6(6), 4-6 |
תוארי ATP > יחידים > סגנויות

| מס>  | תאריך | טורניר | משטח | יריב בגמר | תוצאה |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | 27 בינואר 2008 | אליפות אוסטרליה הפתוחה, אוסטרליה | קשה | סרביה נובאק ג'וקוביץ' | 6–4, 4–6 ,3–6 ,6–7(2) |
| 2. | 7 בפברואר 2011 | רוטרדם, הולנד | קשה | שוודיה רובין סודרלינג | 3–6, 6–3, 3–6 |
| 3. | 6 ביוני 2011 | לונדון - קוינס קלאב, הממלכה המאוחדת | דשא | בריטניה אנדי מארי | 6–3, 6–7(2), 4–6 |
| 4. | 13 בנובמבר 2011 | פריז, צרפת | קשה | שווייץ רוג'ר פדרר | 1–6, 6–7(3) |
| 5. | 27 בנובמבר 2011 | אליפות סבב המאסטרס העולמי, לונדון, הממלכה המאוחדת | קשה | שווייץ רוג'ר פדרר | 3–6, 7–6(6), 3–6 |
| 6. | 7 באוקטובר 2012 | בייג'ינג, סין | קשה | סרביה נובאק ג'וקוביץ' | 6–7(5), 2–6 |
| 6. | 21 באוקטובר 2012 | סטוקהולם, שוודיה | קשה | צ'כיה תומאש ברדיך | 6–4, 4–6, 4–6 |
| 6. | 22 בספטמבר 2013 | מץ, צרפת | קשה | צרפת ז'יל סימון | 4–6, 3–6 |
תוארי ATP > זוגות > זכיות

| מס>  | תאריך | טורניר | משטח | שותף | יריבים בגמר | תוצאה |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | 22 באוקטובר 2007 | ליון, צרפת | קשה | צרפת סבסטיאן גרוז'אן | פולין לוקש קובוט קרואטיה לוברו זובקו | 6–4, 6–3 |
| 2. | 12 בינואר 2008 | סידני, אוסטרליה | קשה | צרפת רישאר גאסקה | ארצות הברית בוב בריאן ארצות הברית מייק בריאן | 4–6, 4–6, 11–9 |
| 3. | 5 בינואר 2009 | בריזביין, אוסטרליה | קשה | צרפת מארק ז'יקל | גרמניה מישה זברב ספרד פרננדו ורדאסקו | 6–4, 6–3 |
| 4. | 18 באוקטובר 2009 | שאנגחאי, סין | קשה | צרפת ז'וליאן בנטו | פולין מריוש פריסטנברג פולין מרצ'ין מטקובסקי | 6–2, 6–4 |
חוזה פריז (1856)

שולחן הדיונים
חוזה פריז (1856) היה הסכם שנחתם ב-30 במרץ 1856 בפריז בין הצדדים שהשתתפו במלחמת קרים: האימפריה העות'מאנית ושותפיה (צרפת, הממלכה המאוחדת, האימפריה האוסטרית, ממלכת סרדיניה ופרוסיה) והאימפריה הרוסית. כישלון הרוסים במלחמה והפסדיהם בקרבות מצאו ביטוי בהסכם.
סעיפי ההסכם

רוסיה ויתרה על הביצורים באיי אולנד בים הבלטי.
רוסיה הסכימה להכריז על נהר הדנובה כנתיב שיט חופשי.
רוסיה ויתרה על ולאכיה, מולדובה וסרביה כמדינות החסות שלה. חלק משטחי רוסיה בדרום בסרביה ובאזור הדנובה עברו למולדובה.
רוסיה החזירה לעות'מאנים את השליטה על העיר קרס וסביבותיה.
חצי האי קרים הוחזר לרוסיה.
הים השחור הוכרז כים נייטרלי ולאף מדינה לא הייתה זכות להחזיק צי בים זה.
משמעות ההסכם

ההסכם היווה מכה קשה עבור האימפריה הרוסית. הוא שינה באופן מהותי את יחסי הכוחות באירופה. הסכם זה היה הסכם מרכזי בדיפלומטיה אירופאית עד למלחמת צרפת–פרוסיה בשנת 1870.
הרוסים הצליחו לבטל את האיסור להחזיק צי בים השחור רק בשנת 1871 ולהחזיר את השטחים שאיבדו כתוצאה מהסכם זה רק בשנת 1878, בהתאם להסכמים שגובשו במהלך קונגרס ברלין.
חיים פרחי

ערך זה עוסק ביועץ יהודי לשליטי הגליל בתקופת האימפריה העות'מאנית. אם התכוונתם למנהיג ציוני בבולגריה במחצית הראשונה של המאה ה-20, ראו .
חיים פרחי (1760 – אוגוסט 1820) היה יועצם היהודי של שליטי הגליל בימי האימפריה העות'מאנית ובמהלך מסע נפוליאון בארץ ישראל.
רקע היסטורי

לאחר כיבוש ארץ ישראל בידי האימפריה העות'מאנית בשנת 1516, הייתה ארץ ישראל לחלק מן האימפריה. עם זאת השלטון העות'מאני המרכזי היה חלש. לאורכה ולרוחבה של האימפריה, שהשתרעה על פני שטחים נרחבים בטורקיה, באסיה, בצפון אפריקה, בבלקן ובאירופה, קמו שליטים מקומיים, אשר יצרו שלטון מקומי אוטונומי כמעט, שהקשר שלו אל השלטון באיסטנבול היה רופף.
השלטון המרכזי בצפון ארץ ישראל אמור היה להיות מדמשק, כאשר מושל דמשק הוא האחראי בפני כס המלכות בטורקיה. במהלך המאה ה-18 קם שליט מקומי חזק, בשם דאהר אל עומר וניתק את הקשר אל האימפריה. שליט זה הובס בשנת 1775 על ידי הקצין הטורקי אחמד אל-ג'זאר, והטורקים שבו וביססו את שליטתם בצפון הארץ.
בימי דאהר אל-עומר ובימי אל-ג'זאר החל יישובו מחדש של הגליל ביהודים. דאהר הזמין את הרב חיים אבולעפיה (השני) מאיזמיר כי ישוב ויישב את טבריה. קיומו של שלטון חזק, אשר אכף את החוק ומנע את שוד הדרכים, כפי שהיה בימי דאהר ובימי אל-ג'זאר, הפך את הגליל לאבן שואבת לרבים - ערבים מסוריה ומלבנון, וכן יהודים מן המזרח ומן המערב.
יועצו של אל-ג'זאר

חיים פרחי נולד למשפחה יהודית מכובדת בדמשק. במשך שנים שימשו בני המשפחה, ובהם אביו של חיים פרחי, שאול פרחי, כגזברים של נפת דמשק, וייתכן כי שימשו כמתווכים בין אנשי הקהילה היהודית ובין השלטון. ידוע כי סייעו להקל את עול המיסים על יהודי צפת. חיים פרחי שימש בתחילת דרכו כבנקאי של מושל דמשק. הוא השיג השפעה על השלטון הטורקי, והפך ליועצו של שליט צפון ארץ ישראל, אחמד אל-ג'זאר, שקבע את מרכז מושבו בעכו. אל-ג'זאר הכיר בכשרונותיו של יועצו, ופעל על פי עצותיו, כמו גם נתן הנחה ליהודים במס הגולגולת, לבקשתו. עם זאת, היה אל-ג'זאר אדם אכזר ואלים. כינויו "אל-ג'זאר" פירושו "הקצב". בהתקפי אלימות התאנה לרבים מיועציו הקרובים ובהם גם ליועצו היהודי, לו ניקר את עינו, כרת את קצה חוטמו וכן את אחת מאזניו. איור מפורסם מאותם הימים מראה את אל-ג'זאר יושב בדין, כשלפניו יועצו היהודי ורטייה על עינו.
בימי אל-ג'זאר, בשנת 1799, ניסה נפוליאון לכבוש את ארץ ישראל. מסע נפוליאון בארץ ישראל החל בחודש פברואר 1799, כאשר נפוליאון וצבאו הגיעו מדרום, כבשו את יפו וטבחו בה אלפיים שבויים טורקיים, ולאחר מכן התקדמו צפונה, כבשו את חיפה ואת עמק יזרעאל, וצרו על עכו. חייליו של אל-ג'זאר החזיקו מעמד במצור, במשך כחודש וחצי, וסירבו להיכנע. חיילים אלו נעזרו במלחים אנגלים, בפיקודו של האדמירל סידני סמית. כן נעזרו במומחה תותחנות צרפתי בשם אנטואן דה פיליפו.
המוח שמאחורי ההגנה על עכו היה פרחי. כיועצו ואיש סודו של אל-ג'זאר, הייתה לפרחי יד בניהול המלחמה. פרחי ודה פיליפו נלחמו נגד נפוליאון מלחמה אכזרית, אך רבת תחבולות. בשיאו של המצור אכן נפרצה החומה, ותוך אבדות קשות ניסו חיילי נפוליאון להיכנס אל העיר פנימה, אך גילו כי במהלך השבועות מאז החל המצור בנו פרחי ודה פיליפו חומה נוספת, מספר מטרים בעומק העיר, במקום בו היה גנו של אל-ג'זאר. בניית החומה הנוספת גרמה לנפוליאון ולאנשיו להבין כי כפי הנראה לא יהיה בכוחם לכבוש את העיר, המצור הוסר, ונפוליאון נסוג בחזרה למצרים כלעומת שבא. יש האומרים כי הודעתו של נפוליאון במהלך המלחמה, כי אם תצלח דרכו, והארץ תיכבש על ידו, תוחזר הארץ לידי היהודים, נועדה לכבוש את לבו של פרחי ולהטותו לצדו.
סופו של עבדאללה

לאחר הירצחו של חיים פרחי, ציווה עבדאללה לגבות מס מהיהודים עבור כל השנים שבהן חיים פרחי השיג הקלות ליהודים. רבי יהוסף שווארץ מספר, מפי זקני ירושלים, כי בעיר צפת נעצרו היהודים ב"מצודה", עד שנאלצו למכור את בגדיהם ואת חפציהם לשם סילוק המיסים. כאשר הגיעה השמועה למשפחת פרחי בדמשק על שאירע לאחיהם, נשבעו אחיו, שלמה, רפאל ומשה פרחי, לנקום את דם אחיהם. הם שכרו ארבעה פאשות, קצינים טורקים, בדמשק ובחלב, והרב "בכור קארמאנא" מקושטא השיג פסק הלכה מאת ה"שייח' אל אסלאם" (הוא הסמכות הדתית העליונה באימפריה העות'מאנית) כי עבדאללה הוא בן מוות.
ביוני 1822 הצבא אשר נשכר על ידי האחים פרחי יצא אל ארץ ישראל. הוא עבר דרך הגליל, כאשר צבאות עבדאללה נסים מפניו. הפאשות מסוריה מינו מושלים חדשים בכל מקום אליו הגיעו. לאחר מכן הם צרו על עכו במשך שישה חודשים. במהלך המצור הורעל האח הבכור שלמה על ידי שליחיו של עבדאללה, והאחים הנותרים התייאשו מן המצור, ושבו עם הצבא השכור לדמשק.
עבדאללה פנה למוחמד עלי פאשה, מושל מצרים, כדי שימליץ עבורו לפני הסולטאן באיסטנבול. הוא עשה כן והשיח' אל-סאלם, שהוציא פסק הלכה נגדו, הוגלה והרב אשר השיג את פסק ההלכה "בכור קארמאנא" הוצא להורג. אבל גם גורלו של עבדאללה לא שפר, בשנת 1832 אבראהים פאשא הגיע ממצרים לעכו והוא נלקח בשבי. גם גורלם של האחים פרחי לא שפר עליהם. בשנת 1840, בעת עלילת דמשק נמצאה הזדמנות לשלטונות דמשק להיפטר מבית פרחי. שני האחים נאסרו ורכושם הוחרם. אחד האחים מת בכלא והשני שוחרר שבור בנפשו ונקי מנכסיו.
מורשתו של חיים פרחי

קהילות יהודי ארץ ישראל, הן ספרדים והן אשכנזים, התאבלו עליו רבות לאחר מותו, וראו בלכתו אובדן גדול לכלל היהודים בארץ; רבים התייחסו אליו כאל "נשיא". מקורות של אנשי שלטון נוצריים בני התקופה בין אם של דיפלומטיים צרפתיים, או ערביים מהקהילה היוונית קתולית (ששירתו בחצרות השלטונות העות'מאניים המקומיים) מתייחסים אליו באופן שלילי. הראשונים, הנגועים גם במוטיבים אנטישמיים, רואים בו רודן ואופורטוניסט תאב בצע, בעוד שהאחרונים אומנם מציגים תמונה מורכבת יותר אך עדיין שלילית יותר מחיובית. לדברי תומאס פיליפ, הסיבה לכך נובעת מהטיה של שתי הקבוצות הללו נגד יהודים ככלל ופרחי ומשפחתו בפרט. נוסעים נוצרים שביקרו בארץ ישראל בתקופתו של פרחי, כינו אותו בכתביהם "כהן־הראש של היהודים".
ביתו של חיים פרחי עומד עד היום בעכו, אך הוא אינו פתוח למבקרים. בעכו נקראת כיכר מרכזית בעיר העתיקה על שמו. פרחי ייזכר אף כמסייע לעליית החסידים, עליית תלמידי הגר"א, ויהודי צפון אפריקה ולקליטתם בגליל. עלייה זו היא אבן דרך חשובה בהתיישבות היהודית בגליל. מעמדו ופעולותיו של חיים פרחי סייעו לצמיחתו של היישוב היהודי ובימיו מנתה קהילת עכו כ-800 נפשות, ב-1820 מנתה קהילת יהודי ירושלים כמחצית מתושבי העיר, בטבריה היו היהודים כבר רוב תושבי העיר גם בצפת ערב רעידת האדמה בשנת 1837 היו היהודים מרבית תושביה.
בתרבות

בשנת 1999 יצא סרט קולנוע חרדי של האחים גרובייס בשם "פדיון שבויים" העוסק בסיפור על פרחי. דמותו מופיעה גם בספר הקומיקס "אל ג'זאר והצייר", שכתב ואייר שי צ'רקה.
לקריאה נוספת

זכרונות ארץ ישראל מאת אברהם יערי, פרק ג: סופו של ר' חיים פרחי ומלחמת אחיו על עבדאללה פחה מעכו, זכרונות ר' יהוסף שווארץ  מפי זקני ירושלים, תקע"ט–תקפ"ב (1819–1822). הוצאת ספרים מסדה - רמת גן, 1974 - הדפסה שנת 1983, עמודים 100–104.
אליאב שוחטמן, הירצחו של ה'שר' חיים פרחי בעכו ופרשת עזבונו , בתוך: מאיר בניהו (עורך), אסופות, ו, עמ' קסא-רי
אליאב שוחטמן, מקורות חדשים לפרשת עזבונו של ה'שר' חיים פרחי, בתוך: מאיר בניהו (עורך), אסופות, יא, רפא-שח
שלמה שבא, "משרתם של שלושה אדונים" בתוך: ארץ ישראל - אוטוביוגרפיה, הוצאת דביר, 2001.
גדי לופו, חיים פרחי: זיכרונות המועלם מעכו, הוצאת צבעונים, 2017.
הערות שוליים

↑  אליאב שוחטמן, הירצחו של ה'שר' חיים פרחי, להלן "לקריאה נוספת", הערה 2 מונה את המקורות המתארכים את רצח פרחי ל-1820 ואת אלו המקדימים אותו ל-1819, ומצדד לפי כמה הוכחות בתאריך המאוחר יותר. ציטוט של רבי ישראל משקלוב (האמת מארץ תצמח, עמ' 135) תומך בתאריך 1819, אך ראו: אריה מורגנשטרן, גאולה בדרך הטבע, ירושלים תשנ"ז, עמ' 231, הערה 25 הדן בהרחבה בשאלת תאריך הרצח, ומעלה את האפשרות שר' אריה ליב פרומקין 'תיקן' את כתב היד בשל חישוב שגוי. לאחר דיון הוא מצדד בתאריך יום שישי א' באלול ה'תק"פ, 11 באוגוסט 1820, כפי שגרס הרב יעקב שאול אלישר. וראו עוד: נתן שור, המצטט את שולץ (אנ'), שכתב שחיים פרחי נרצח ב-24 באוגוסט 1820, ראו: מותו של חיים פרחי כפי שהוא משתקף בספרות הנוסעים, קתדרה 39, אפריל 1986, עמ' 185. תומאס פיליפ (Thomas Philipp), כתב בספרו להלן, עמ' 90, שעבדאללה פאשא הורה ב-8 באוגוסט 1820 לחנוק את חיים פרחי (קריאת הספר בתצוגה מקדימה באתר "גוגל ספרים" ). כמו כן, בספרו של גדי לופו, חיים פרחי: זכרונות המועלם מעכו, תל אביב, הוצאת צבעונים, 2017, אפילוג, עמי 226, נכתב שחיים פרחי נרצח ב-24 באוגוסט 1820.
1 2 3 4 5  Thomas Philipp, Acre: The Rise and Fall of a Palestinian City, 1730-1831, Columbia University Press, 2001, ISBN 978-0-231-12327-3. (באנגלית)
↑  Beshara Doumani, Rediscovering Palestine: Merchants and Peasants in Jabal Nablus, 1700–1900, University of California Press, 1995-10-12, ISBN 978-0-520-91731-6. (באנגלית)
↑  יערי אברהם, זכרונות ארץ ישראל, רמת גן: מסדה, 1974, עמ' 101
↑  גבירים ויהודים אחרים במזרח התיכון העות'מאני 1830-1750, 2016. (בiw)
↑  מיכאל איש-שלום, מסעי נוצרים לארץ־ישראל, עמ' 194.
↑  נתן שור בספריו "תולדות עכו", "תולדות ירושלים", "תולדות ארץ ישראל" עמ' 229
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007307623305171  ISNI: 0000 0003 6978 6710  LCCN: no2018079948  VIAF: 248782086   WorldCat (עם VIAF): 248782086 
תותח עתיק הקבוע בחומת עכו, ולידו שלט המכריז - "חיים פרחי מול נפוליאון. יד ימינו של אחמד ג'זאר בעומדו במצור הקשה של נפוליאון על עכו היה היהודי חיים פרחי - יועצו הבכיר ושר הכספים."
ג'זאר פחה גוזר דין נתינו; חיים פרחי (בגלימה אדומה) עם העין החבושה
אבראהים פאשא
חיים פרוכטר

| --- | --- |

תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  1925 רומניה 
 פטירה:  2 במאי 2016 (בגיל 91 בערך) 
 מקום לימודים:  מקוה ישראל 
 תחום יצירה:  אדריכלות נוף 
 פרסים והוקרה:  פרס קרוון לאדריכלות גנים ונוף (1979) 
 
חיים פרוכטר (1925 - 2 במאי 2016) היה אדריכל נוף ופיתוח שפעל בישראל משנות ה-60 ועד שנות ה-90 של המאה העשרים. בשנת 1964 הקים משרד לתכנון גנים ונוף בשותפות עם אדריכל הנוף ולטר (זאב) פולק. שיא פעילותם היה בשנות השבעים, עת פעלו ממרחב שלמה שבדרום סיני ועד לנווה אטי"ב שעל הר החרמון. במספר תחרויות לתכנון גנים נבחרו עבודותיהם לביצוע בעקבות זכייתם במקום הראשון. כמו כן זכו בפרס קרוון לאדריכלות גנים ונוף מטעם עיריית תל אביב-יפו בשנת 1979. ב-1971 הוזמנו פרוכטר ופולק על ידי עיריית קלן שבגרמניה לתכנן גן המייצג אופי ים-תיכוני. הגן הוצג לציבור במסגרת קונגרס בין-לאומי לתכנון גנים שהתקיים באותה עיר.
ביוגרפיה

חיים פרוכטר נולד ברומניה אך ילדותו עברה עליו בעיירה באדן ליד וינה שבאוסטריה. בשנת 1934 עלתה משפחתו ארצה והתיישבה בכפר חסידים ליד חיפה. בהיותו בן חמש עשרה נאלץ להפסיק את לימודיו ולעזור בפרנסת המשפחה. יחד עם אביו עבד כפועל בניין בעבודות שונות. בשנות הארבעים למד גננות בחניכות במדור הדתי של בית הספר החקלאי מקוה ישראל. עם הגעתם של ילדי טהראן לארץ ישראל, החליט להשתלם כמדריך נוער בסמינר בית הכרם בירושלים. הוא לא השלים לימודים אלה, וחזר לעבוד בגננות ובבניין. בשנת 1947 עברה המשפחה להתגורר בחיפה, וב-1951 הקים משפחה, ונולדו לו שני בנים ובת.
בשנות החמישים עבד כקבלן לעבודות פיתוח וגינון בשעות היום, ובשעות הערב עסק בתכנון גנים בהדרכתו של אדריכל הנוף יצחק קוטנר אותו הכיר בעת לימודיו ב"מקווה ישראל". בתחילת שנות השישים החל לעבוד כמתכנן במחלקת הגנים של עיריית חיפה. ב-1964 הקים בשותפות עם אדריכל הנוף זאב (ולטר) פולק משרד לתכנון גנים ונוף. השותפות התקיימה עד לפרישתו של פולק, ואז המשיך פרוכטר לבדו עד לשנת 2000, עת סגר את המשרד ופרש לגמלאות.
בשנות השבעים הוחלט להסדיר את אדריכלות הנוף כמקצוע המחייב רישום בפנקס המהנדסים והאדריכלים. הרישום התבצע על סמך תעודת לימודים ממוסד מוכר. פרוכטר נכלל בקבוצת אדריכלים שהיו בעלי ניסיון עשיר, אך את הידע המקצועי שלהם רכשו באופן בלתי פורמלי. כדי לאפשר את המשך פעילותם של אדריכלים אלו מונתה ועדה מקצועית שבחנה את יכולת התכנון שלהם. ועדת הבחינה התרשמה מיכולתו של פרוכטר ואישרה את רישומו כאדריכל נוף ופיתוח.
סגנון עבודותיו

בעבודותיו שמר פרוכטר על גישה המתאימה את העיצוב, את החומרים ואת הצמחייה לנתוני המקום והסביבה הטבעית. במקומות רבים הוא שילב אלמנטים של מים ובריכות נוי. כך בגן הים תיכוני בקלן בגרמניה, בגן זיכרון בטבריה (שאינו קיים עוד), בשדרות הגעתון בנהריה, בבית ההבראה של מבטחים בזיכרון יעקב, בבית התרבות בקיבוץ גלעד ובמקומות אחרים. ניתן לראות במאפיינים אלו את השפעתן של אסכולות לתכנון גנים אירופאיות. מאפיין נוסף בעבודותיו הוא עיצוב מוקדים כערוגות נוי, פינות ישיבה או פינות משחק לילדים המוקפים בקירות בצורת מעגל. כך בכיכר ליד בית ההבראה של מבטחים בזיכרון יעקב, בפינות ישיבה מוצלות ברחבות שלפני אכסניית הנער והמוזיאון בנווה זוהר, ובפינת המשחקים בעיר ימית. במקומות מדבריים שילב מרצפות צבעוניות כדי להוסיף צבע לרקע המדברי החד גוני.
עבודות בולטות

פעילותו של פרוכטר כאדריכל נוף נמשכה לאורך שנים רבות, בהן תכנן גנים באתרים רבים. להלן רשימה חלקית של עבודות מתקופות שונות. פריטים רבים מארכיונו של חיים פרוכטר נמסרו למשמרת בארכיון המרכז לחקר המורשת הבנויה בקריית הטכניון בחיפה.
עבודות בולטות > שנות השישים

מלון הילטון בתל אביב
בית ההבראה של "מבטחים" בזכרון יעקב (כיום מלון אלמא)
בית הבראה של מבטחים במעלות
בית התרבות בקיבוץ גלעד
עבודות בולטות > שנות השבעים

עבודות שונות ובהם עבודות עבור האגף לבנייה כפרית של משרד השיכון ברחבי הארץ:
מרחב שלמה: אופירה, בדרום חצי האי סיני ומושב נביעות (השטח הוחזר למצרים בעקבות הסכם השלום)
צפון סיני: העיר ימית. (השטח הוחזר למצרים בעקבות הסכם השלום)
בקעת הירדן: היאחזות נח"ל ארגמן
שכונות ראשונות בקריית ארבע
אלון שבות בגוש עציון
שכונת רמות בירושלים
נווה אטי"ב שעל החרמון
אכסניית הנוער והמוזיאון בנווה זוהר שליד ים המלח
פיתוח סביב מבני הציבור בקיבוצים (חדרי האוכל או בתי התרבות). ביניהם ניתן למנות את חדר האוכל בקיבוץ סער, חדר אוכל ואתר הנצחה בגבעת עוז, חדר אוכל בקיבוץ דן, חדר אוכל בקיבוץ אדמיתוקיבוצים אחרים של פי הזמנת המחלקה הטכנית של קיבוצי השומר הצעיר.
עבודות בקיבוצים של התנועה הקיבוצית ובהם חדר אוכל בקיבוץ יפתח, בית העלמין בקיבוץ מלכיה, חדר אוכל בכפר סאלד ומועדון בקיבוץ גבת.
פרק מרכזי בערד, רחבת כניסה לחדר אוכל בסמינר אורנים, גן זיכרון בטבריה, טיילת הרב קוק במעלות, בית אבות בקריית ים, כיכר מרכזית ואמפיתיאטרון במגדל העמק.
עבודות בולטות > שנות השמונים והתשעים

בשנים אלו ניתן לציין את העבודות הבאות:
כפר הנוער הדתי ליד כפר חסידים
כפר הנוער "הודיות" בגליל התחתון
מלון "לוט" בחוף ים המלח
מלון "ענבר" בערד
הבניין המרכזי בבית חולים פוריה
הגבעה הדרומית ביקנעם
בית ספר "צוהר" ברכסים
בית כנסת שכונתי בשכונת ורדיה בחיפה
גשרים להולכי רגל ומזרקות מים לנוי בשדרות הגעתון בנהריה
מבני ציבור בנווה דקלים. השטח פונה בעת פינוי גוש קטיף
פרסים ותחרויות תכנון

במסגרת עבודתו הכיר פרוכטר את הפסל יחיאל (חיליק) ערד מקיבוץ סער והשתתף בתכנון סביבת האנדרטה שהקים לזכר שיירת יחיעם. יחד עמו זכו פרוכטר ופולק בשנת 1970 בתחרות לתכנון גן זיכרון שבמרכזו אנדרטת יד לבנים לחללי קריית טבעון .
בשנת 1979 זכו פרוכטר ופולק בפרס קרוון לאדריכלות גנים ונוף של עיריית תל אביב על "עיצוב סביבה וגן בבית ספר", עבודה שנעשתה בבית הספר התיכון הריאלי בחיפה – בית בירם.
ב-1971 נבחרו פולק ופרוכטר על ידי עיריית קלן שבגרמניה לעצב גן ים תיכוני (mittlemeergarten) באחד הפארקים הציבוריים של העיר, Rheinpark (בגרמנית). הפינה כללה בריכת מים ובה ריצוף המסמל את גלי הים התיכון, קירות העשויים מחלוקי נחל מלאכותיים (מאבני מחצבות קרארה באיטליה), מזרקה בצורת פטרייה נוטפת מים, המסמלת את החיסכון במים באזורים צחיחים וצמחיית אגן הים התיכון שנשתלה בכדי חרס גדולים המיועדים להעברה לחממות בעונת החורף. על אחד הקירות שמאחורי הבריכה נרשם (בשפה הגרמנית) הפסוק מספר תהילים "...יִשְׂמְחוּ הַשָּׁמַיִם וְתָגֵל הָאָרֶץ יִרְעַם הַיָּם וּמְלֹאוֹ. יַעֲלֹז שָׂדַי וְכָל אֲשֶׁר בּוֹ אָז יְרַנְּנוּ כָּל עֲצֵי יָעַר. לִפְנֵי ה'..." (תהילים צ"ו י"א-י"ג). הגן הים תיכוני הוצג במסגרת קונגרס בינלאומי לאדריכלות נוף בשנת 1971.
לקריאה נוספת

The Landscape of Man, Shaping the environmentfrom Prehistory to the present day, By Geoffrey and Susan Jellicoe. בפרק העוסק בעיצוב גנים באירופה במאה העשרים ניתן לראות מאפיינים שהשפיעו על עבודותיו של פרוכטר.
הערות שוליים

↑  תעודת רישום בפנקס המהנדסים והאדריכלים מספר 18627 מיום כ"ד אב תשל"ה - 1.8.1975
↑  אתר הזיכרון המרכזי לחללי צה"ל
1 2 3  ניתן לראות תוכניות מקוריות לעבודות אלו בספריית הפקולטה לארכיטקטורה בטכניון - אוסף רות אניס.
↑  מתוך רשימת הזוכים בפרס קרוון לאדריכלות גנים ונוף בערך.
↑  גן ישראלי בקלן, מדור ראיתי שמעתי, הארץ, 1971
↑  לחיצה על המלבן התחתון בתמונה תציג קטע  ממדריך של העיר קלן המתאר את תולדות הגן, ובו מוזכר מתכנן הגן.
חיים פלטיאל

רבינו חיים פלטיאל (נקרא גם רבי פלטיאל מפָלַייזָא (אנ')) היה פרשן מקרא צרפתי בן המאה ה-13.
אודותיו

רבינו חיים היה נכדו של רבינו שמואל "שִׂיר מוֹרֶל" מפלייזא, מגדולי בעלי התוספות ומנציגי היהודים בוויכוח פריז; רבינו שמואל היה תלמידם של רבי יהודה שירליאון, רבי ברוך בעל התרומה ורבי שלמה "הקדוש" מטרוייש, ורבם של רבי פרץ מקורביל ומהר"ם מרוטנבורג.
על תלמידיו נמנה בן משפחתו רבי יצחק בן יהודה הלוי (גם רבי יצחק בן יהודה הלוי היה נכדו של ר' שמואל מפלייזא), שחיבר את הספר "פענח רזא" על התורה.
אודותיו > רבי חיים פלטיאל ממגדבורג

החוקרים חלוקים בשאלה האם יש לזהות את רבי חיים מפלייזא עם רבי חיים פלטיאל בן יעקב ממגדבורג, שהיה נתון בחליפת מכתבים עם מהר"ם מרוטנבורג ודבריו מובאים בכתבי הרשב"א. רבותיו של אותו רבי חיים פלטיאל בן יעקב ממגדבורג היו רבי יחזקיה ממגדבורג (מהרי"ח), ר' אליעזר בן שלמה, ומהר"ם מרוטנבורג, שר"ח פלטיאל היה ככל הנראה תלמיד חבר שלו; מתלמידיו הוא מזכיר את רבי שבתי בן שמואל ממגדבורג.
אחרים הציעו לזהות את ר"ח פלטיאל עם רבי חיים בן ברוך המכונה חיים פלטיאל, ששמו חתום על עשרה פיוטי תפילה.
אודותיו > ספר המנהגים לרבי חיים פלטיאל

מצוי גם ספר ובו דינים ומנהגים לכל השנה הנקרא "מנהגי חפ"ת", על שם החתימה החוזרת ונשנית בו - ”חיים פלטיאל תולעת”. לימים כתב רבי אברהם קלויזנר הגהות ארוכות על הספר, עד שנקרא על שמו ומוזכר בדרך כלל בשם "מנהגי מהרא"ק". יש המייחסים גם חיבור זה לרבי חיים פלטיאל פרשן המקרא.
פירושו לתורה

בפירוש אנונימי על התורה מוזכרים לעיתים קרובות פירושים של מהר"ח פלטיאל על התורה, והפרשן מזכיר את מהר"ח פלטיאל כרבו; קטעים רבים מפירושו של רבי חיים פלטיאל מצוטטים גם בספר "פענח רזא", המזכיר את פירוש מהר"ח פלטיאל בכינוי "פרי עץ חיים", מתייחס למהר"ח פלטיאל כאל רבו, ומכנה אותו בדרך כלל בתואר "פלטיאל גאון".
בשנת ה'תשמ"א יצא לאור פירושו לתורה מתוך כתבי-יד, בידי מהדיר ספרות הראשונים יצחק שמשון לנגה. לפי לנגה, פירוש זה נערך בידי בנו של מהר"ח פלטיאל.
פירושו לתורה > אופי הפירוש

פירושיו של מהר"ח פלטיאל הם בפשט המשתלב תכופות עם אגדה, בדומה לפירושי רש"י; מפירושיו ניכר שהיה בעל ידיעות רחבות בתלמוד ובמדרשים. פירושיו מבוססים בדרך כלל על אבחנות דקות במילים ובפסוקים אותן הוא מסביר לפי האגדה והמדרשים, ולעיתים אף לפי הרמז והקבלה.
בפירושיו מזכיר רבינו חיים את דברי חכמי צרפת שקדמו לו, ובהם: רש"י, רשב"ם, רבי יוסף בכור שור, רבי יעקב מאורליינש, רבי משה מקוצי בעל הסמ"ג ורבי יוסף קרא. בנוסף מוזכרים בדבריו רבי יהודה החסיד והרוקח, שניהם מחכמי גרמניה.
הערות שוליים

↑  נפתלי יעקב הכהן, אוצר הגדולים, כרך ג' עמ' רמ"ז.
↑  יום טוב צונץ, Literaturgesch, עמ' 493.
↑  על פיוטיו של ר' חיים בן ברוך פלטיאל ראו: ישראל דוידזון, אוצר השירה והפיוט, כרך א' עמ' 382.
↑  כתב יד של מנהגי ר' חיים פלטיאל קודם הגהות מהרא"ק פורסם בידי דניאל גולדשמידט, "מנהגי ר' חיים פלטיאל", קרית ספר כג (תש"ז), עמ' 324–330.
↑  י"ש לנגה, פירושי התורה לר' חיים פלטיאל, ירושלים תשמ"א, במבוא עמ' י'.
↑  מינכן, MS. מס' 62.
↑  פירושי התורה לר' חיים פלטיאל, ירושלים תשמ"א, במבוא עמ' ט'.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007290459805171  GND: 1157227112  ISNI: 0000 0000 5489 8363  LCCN: n87921304  VIAF: 33530824   WorldCat (עם VIAF): 33530824