stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ורגארה

| --- | --- |
סמל ורגארה

מראה פנורמי של ורגארה
 מדינה:  ספרד ספרד
 קהילה אוטונומית:  חבל הבסקים חבל הבסקים
 מחוז:  גיפוסקואה גיפוסקואה
 נפה:  אלטו דבה (דבאגויינה)
 חבל ארץ:  חבל הבסקים חבל הבסקים
 ראש העיר:  גורקה ארטולה (Euskal Herria Bildu - "לאחד את ארץ הבסקים")
 בירת העיר:  Bergara 
 שפה רשמית:  בסקית, ספרדית 
 תאריך ייסוד:  1268 
 שטח:  75.97 קמ"ר
 גובה:  110 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  14,471 (2024)
  ‑ צפיפות:  193 נפש לקמ"ר (2021)
 קואורדינטות:  43°07′03″N 2°24′48″W﻿ / ﻿43.1175442°N 2.4133452°W﻿ / 43.1175442; -2.4133452 
 אזור זמן:  UTC+1
 https://www.bergara.eus
 he
 
מקיום ורגארה במפת המחוז גיפוזקואה
ורגארה (בבסקית: Bergara, ההיגוי: berˈɣaɾa; בספרדית: Vergara) היא עיר ורשות עירונית (מוניסיפיו) במחוז גיפוסקואה, בנפה אלטו דבה (Alto Deba) (דבאגויינה), בקהילה האוטונומית של חבל הבסקים בצפון ספרד. מספר תושביה 14,584 (2021) ושטחה הוא 75,97 קמ"ר. ורגארה נמצאת בציר המחבר את החוף הקנטברי עם הרמה הקסטיליאנית ובציר המקשר את בילבאו עם צרפת.
ורגארה נודעה, בין השאר, במרכז לחינוך הנאור שהופעל על ידי "החברה המלכותית הבסקית של ידידי החבל". במקום הזה בשנת 1783 גילו האחים חואן חוסה ופאוסטו אלויאר את היסוד טונגסטן.
בימי המלחמות הקרליסטיות הייתה ורגארה בירת הקרליסטים ומושב חצרם המלכותי. כאן נחתם ב-31 באוגוסט 1839 ההסכם ששם קץ למלחמה הקרליסטית הראשונה נותר בזיכרון הלאומי "החיבוק בוורגארה" (El abrazo de Vergara) בין הגנרל רפאל מארוטו מהמחנה הקרליסטי לבולדומרו אספארטרו, נסיך ורגארה מהמחנה היריב.
הסמל

הסמל ההרלדי של העיר כולל שדה ירוק, מפתחות פטרוס הקדוש מוצלבים. מעליהם יש כוכב וסהר מתחתם.
היסטוריה > פרהיסטוריה

בשטח המוניקיפיום נתגלו מונומנטים מגליתיים המעידים שהאזור יושב בבני אדם עוד בפרהיסטוריה. המדובר ברגמים ובדולמנים הנמצאים באתרים המגליתיים באולדאלה-אינץ'ורטס ובאלוסואה-פלסנסיה (קראקאטה). הם נחקרו בשנות ה-20 של המאה ה-20 על ידי חוסה מיגל דה ברנדיאראן, טלספורו דה ארנסאדי ואנריקה אגורן.
היסטוריה > ימי הביניים

התיעוד הראשון של ורגארה הוא משנת 1050 במסמך שבו סנצ'ו הגדול, מלך נווארה העניק למנזר סן חואן דה לה פנייה אמה אדמות שהשתייכו ליישוב, שהיו עד אז בבעלות המנזר סן מיגל דה אריסטה.
בשנת 1200 אדמות חבל גיפוסקואה סופחו לכתר קסטיליה ולאורך הדרכים המחברות את חוף קנטבריה עם הרמה הקסטיליאנית הוקמו ערים והתפתח המסחר. עמק הנחל דווה הוא מעבר טבעי בין החוף למישור אלאווה ולרמה הקסטיליאנית. בדרך זו יוצא לאנגליה הצמר של עדרי קסטיליה הגדולים ויובא הברזל בנחוץ לנפחיות. בהקשר היסטורי הזה ב-30 ביולי 1268 ייסד המלך אלפונסו "החכם" של קסטיליה, את העיר "ויליאנואבה דה ורגארה" במקום שנקרא סן פדרו דה אריסנואה. המלך העניק ליישוב את הזכות לקיים ירידים בדומה להעיר ויטוריה.
במטרה לעודד את צמיחת העיירה כגרעין מסחרי וביטחוני, היא זכתה בהמשך לפריבילגיות נוספות. ב-27 במאי 1273 העניק המלך אלפונסו בעיר אבילה למספר ערים כולל ורגארה, פטור ממספר מיסים כמו "פצ'ו" ("מס החזה" למלך) ו"יאנטאר" (מס המזון)
ב-20 במאי 1344 המלך אלפונסו האחד עשר החליט בסביליה לאפשר לאותם תושבים של ורגארה המתגוררים מחוץ להעיר לשמור על מעמדם כתושבי העיר אם יש להם בתים ונכסים בוורגארה.
בעידן האורות החברה המלכותית הבסקית של ידידי הארץ פתחו מדרשה מלכותית. במעבדה הכימית שלה האחים חואן חוסה ופאוסטו אלואר גילו בשנת 1783 את הטונגסטן (וולפראם). ב-20 באוקטובר 2018 החברה הפיזית האירופית הכירה במעבדה זו כאתר היסטורי בחסותה.
היסטוריה > העידן המודרני

למשך תקופה ארוכה היה המסחר למנוע כלכלי של ורגארה. בעיר התחוללו שלושה ירידי חיטה בשבוע, שעודדו את הגעתם של בעלי בתים רבים והתלוו בהתפתחות ענף האירוח. בנוסף התפתחה תעשיית המתכות עם הרבה בתי חרושת לעיבוד הברזל. תעשיית הברזל נעזרה בדלק המבוסס על עץ מהיערות, השתמשה באנרגיית מי הנהרות והנחלות, במאגרי הברזל בסביבה ובדרכי הובלת הברזל על דוברות עד לדווה ואחר כך בעגלות עד ורגארה. הברזל המעובד שימש לייצור כלי עבודה, כלי שולחן, כלי נשק חם נשק לבן. בעיר קמה גילדת מייצרי הסכינים. (cuchilleros)
שגשוג העיר השתקף בבניית בתי מגורים מפוארים, וילות של אצילים, סוחרים ופקידים, וראשי כנסייה. במאה ה-17 הוקם בית העירייה (casa consistorial) לפי תוכניתו של לוקס דה לונגה,,נבנו אז כנסיית סנטה מרינה וכנסיית סן פדרו, שנתרם לה בשנת 1626 פסל של חואן דה מסה, "ישו של הייסורים" (Cristo de la Agonía), מענק של משפחת מנהל ספרים המלכותי חואן דה איראסאבל מסביליה. שתוכננה על ידי חואן דה מסה מקורדובה, כנסיית מרינה הקדושה והוחרבה הככר סן מרטין דה אגירה.
בשנת 1629, ורורחבה ככר סן מרטין דה אגירה. העיירה אנסואולה נפרדה מוורגארה. המועצה (ה"אליסאטה") אושירונדו ניסתה ללכת בעקבותיה אך לא צלחה.
היסטוריה > העידן המודרני > המאה ה-18

במאה ה-18 צוינה פריחה תרבותית עם הקמת "האגודה המלכותית הבסקית של ידידי החבל" שקבעה את מושבה במכללה הישנה של הישועים, אחרי שאלו גורשו מספרד בפקודת המלך קרלוס השלישי. האגודה נועדה ליישם את רעיונות הנאורות ומשכה בעיקר בתחום הכימיה והמינרלוגיה, מדענים כמו ז'וזף לואי פרוסט ופייר-פרנסואה שאבאנו. ב-1783 האחים חואן חוסה ופאוסטו דלאויאר אי זוביקה גילו במעבדות את יסוד טונגסטן או וולפרם. ב-1799 הוקמה מכללה מיסודה של קומפניית מרים.( Compañía de María)
באותה תקופה שופצה דרך המלך (Camino Real) כך שתוכל לשמש למרכבות. דרך זו הייתה חלק מהחיבור הראשי בין ספרד לצרפת ושאר אירופה.
בשנת 1718 התקוממו תושבי ורגארה נגד כוונת המלך פילפה בחמישי להטיל מכסים. אולם ב-1766 תושבי העיר לא הצטרפו למרד ה"מצ'ינאדה" ובחרו לתמוך במלך.
בימי מלחמת הפירנאים או "מלחמת הקונוונט" (1795-1793), כוחות צרפתיים כבשו את העיר בנובמבר 1794. בדצמבר הם גורשו על ידי חיילים בפיקודו של תושב ורגארה, גבריאל מנדיזאבל. מנדיזאבל כונה "הגיבור של אלבה דה טורמס".
היסטוריה > העידן המודרני > המאה ה-19

במאה ה-19 אחרי מות המלך פרננדו השביעי (1833-1783), אשתו הרביעית, מריה כריסטינה הפכה בעזרת הכוחות הליברליים לעוצרת הממלכה בזמן שבתה איזבלה השנייה הייתה קטינה. הגיס שלה, אחי המלך, דון קרלוס דה מולינה (1788 - 1855) הכריז על עצמו יורש חוקי של כס המלכות. הוא בא להגן על מעמד הכנסייה הקתולית והתנגד לרוח הליברליות בארצו. בין שתי הסיעות היריבות - הכריסטינוס או איסבנינוס וזו הקרליסטית פרצה מלחמת אזרחים. הכריסטינוס תמכו בממשל של המלכה העוצרת ובליברלים. הקרליסטים תמכו בטענות לכתר של דון קרלוס דה מולינה. המלחמה הקרויה המלחמה הקרליסטית הראשונה (1840-1833) התרחשה באזור חבל הבסקים. הקרליסטים נחלו בה תבוסה אולם צאצאיו של דון קרלוס גררו את ספרד לעוד שתי מלחמות "קרליסטיות".
ב-31 באוגוסט 1839 נחתם בוורגארה הסכם שלום ששם קץ למלוחמ הקרליסטית הראשונה בצפון ספרד. ההסכם נחתם על ידי הגנרלים רפאל מרוטו ובלדומרו אספארטרו שהתחבקו בהזדמנות הזאת, אירוע הידוע כ"החיבוק בוורגארה" (El abrazo de Vergara). המקום שבו התרחש, אסאורונס-בידה אספיקו סולאסה (Aseurrunz-bide azpiko soluase) כונה "קמפו דה אבראסו" (Campo del Abrazo שדה החיבוק) או "קמפו דל קונווניו" Campo del Convenio - שדה ההסכם)
בשנת 1846 עם הקמת בתי החרושת לכותנה סן אנטוניו יצאה לדרך תעשיית הטקסטיל של העיר.
היסטוריה > המאה ה-20

במחצית השנייה של המאה ה-19 העיר הפכה לבירת מחוז משפטי (partido judicial), זכתה לבית משפט, בתי כלא, בתי ספר וגם בבית קברות חדש. הורחבו בו השדרות והככרות. ב-1 ביולי 1888 הוארכו פסי ברזל יד לוורגארה - בקו דוראנגו-סומראגה, בבעלות חברת הרכבות הבסקיות. ב-1918 החברה האנגלו-בסקו-נווארית חנכה את קו הרכבת ורגארה-ויטוריה הפוגש את הקו הקודם בתחנת הרכבת מקולאידה. בתחילת במאה ה-20 על יד מפעל המתכת שבעיר השכנה מונדרגון נבנו 14 כבשנים גבוהים יחד איתם שכונה חדשה.
בדצמבר 1925 הוסכם על סיפוחים לוורגארה העמק אנגיוסאר (רובע אנגיוסאר) והרובע אוברה (Ubera) שעד אז השתייכו לאלגטה. ב-24 במרץ 1927 ההחלטה יצאה לפועל.
בימי מלחמת האזרחים הספרדית באוקטובר 1936 נפלה העיר בידי המורדים הלאומנים והתעשייה שלה התחילה לשרת את מכונת המלחמה של צבא שבראשות פרנסיסקו פרנקו. בעיר הוצבו בטריות תותחים שהפגיזו את אלגטה. בחורף 1936–1937 העמק אנגיוסאר והרובע אוברה הפכו לקו ראשון של החזית.
בשנות ה-1950 ובשנות ה-60 חלה התפתחות תעשייתית משמעותית שהביאה לגידול האוכלוסייה עם הגעתם לעיר של אנשים מאזורים אחרים של ספרד. תהליף פיתוח זה תורגם לבניית הרבעים החדשים של מרטוקואה, סאן לורנסו ומטשיאטגי. התרחב גם ענף השירותים בעיר.
ב-1976 הבניין הסמינר הישן נפתחה שלוחה בגיפוסקואה "האוניבריטסה הלאומית לחינוך מרחוק".
בשלהי המאה ה-20 ובתחילת המאה ה-21 אחרי פתרון המשבר בתעשייה מוחזרו בניינים קיימים לשימוש חדש. במגרש הגרואטות של הכבשנים הגבוהים Altos Hornos הוקם מרכז הספורטים ובארמון רוטאדה נפתח בית תרבות.
גאוגרפיה > מיקום

ורגארה נמצאת בעמק הנחל דבה, במרכז חבל הבסקים, בדרום מערב המחוז גיפוסקואה, בנפת אלטו דבה. היא הייתה מזה זמן רב צומת דרכים חשוב, כיום בין הכביש אייבאר-ויטוריה לציר החוצה באסאין-דוראנגו. היא נמצאת במרחק שווה מהערים הבסקיות החשובות בילבאו, סן סבסטיאן ו-ויטוריה.
ורגארה גובלת בצפון עם הרשויות העירוניות ברשויות העירוניות אייבר, סוראלוזה, אלגויבר, בדרום עם אוניאטה ואראסאטה, במערב עם אלגטה, במזרח עם אנצואולה ואסקואיטיה ובמערב עם אלגטה ואלוריו.
גאוגרפיה > הידרוגרפיה

הנחל דבה (Deba) חוצה את הרשות העירונית ורגארה מדרום צפונה ומקבל את היובלים: דסקרגה, אוברה (Ubera), אנגיוסר, אסלדיטה ואלוסואה.
גאוגרפיה > תבליט הנוף

העיר שוכנת במרגלות ההר טשיקגו (519 מ') בגובה 155 מ', בגדה בימנית של דבה.
היא נמצאת על קרקע מאופיינת בדיוריטים עם גיר המתחלפים מדי פעם באבני חול. מסביב גבעות רבות בגובה של בערך 700 מ' ומעט מישור.
רכסים חוצים את שטח הרשות בכיוון צפון-מערב ודרום-מערב, וכוללים את פסגת אלוסואה (709 מ') המתרוממת מעל מרכז העיר.
מדרוני הגבעות צוברים חומרי סחיפה היוצרים אדמות קולוביאליות משופעות מינרלים המפרים אותן. על קרקעות אלה הוקמו בתים כפריים מיועדים לחקלאות - caserios.בעמקים נמצאות כמויות קטנות של סחף והקרקע הוא מאבן גיר חומה עם הומוס עתיר חמרים אורגניים (parda caliza). הלחות הגבוהה של היערות מסיעת להתמרת החומר האורגני.
ישנם יערות של עצי ערמון, אלון ואשור וכן יערות גדולים של אורנים, המשמשים את תעשיית העץ.
אקלים

מיקומה של ורגארה בצפון חצי האי האיברי ובקרבה לחוף גורם לכך שהאקלים הוא אקלים אוקיאני ממוזג. הטמפרטורות הן מתונות עם חורפים וקייצים מתונים, כשהטמפרטורות הקיצוניות הן לעיתים קרובות מתחת ל-0° ומנגד 35°. שפע המשקעים מתפרס באופן אחיד לאורך השנה. כמות המשקעים הממוצעת השנתית היא 1300 מ"מ.
בעמקים נוצר תכופות ההיפוך התרמי הגורם לערפילי הבוקר.
דמוגרפיה

| 1842 | 1900 | 1950 | 1981 | 1991 | 2001 | 2011 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 3.785 | 5.948 | 10.455 | 16.049 | 15.567 | 14.965 | 14.610 |
דמוגרפיה > הרכב אתני ושפות

בוורגארה מדברים את שתי השפות הרשמיות:ספרדית ובסקית
41,8% מהתושבים משתמשים לרוב בבסקית, 38,2% - בספרדית, - 19.5% - בשתי השפות באותה מידה.
70.1% שולטים בבסקית, ו-100% שולטים בספרדית.
19,4% שולטים בספרדית בלבד. 10,5% שולטים בשתי השפות באותה מידה באופן פסיבי.
החל משנת 1986 נפתח בשירות בשפה הבסקית בעירייה. ב-1990 הופעלה התוכנית הראשונה לנירמול מעמד השפה הבסקית. החלמ - 1995 אושר התוכנית נועדה להפוך את המנהל בעיר לדו-לשוני.
תרבות ומדע

האגודה המלכותית של ידידי הארץ הקימה בוורגארה את הסמינר המלכותי שהפך למרכז מדעי חשוב. בו בודדו בשנת 1783 האחים פאוסטו וחוסה חואן אלחויאר את יסוד הטבע "וולפרם" או "טונגסטן". הסמינר המלכותי המשיך את פעילותו עד שנת 1930. הסמינר שכן בבניין שהשתייך בין 1597 ל-1767 למסדר הישועים.
בין 1880–1930 הסמינר המלכותי נוהל על ידי הנזירים הדומיניקנים. כיום הבניין מאחסן את האוניברסיטה הפתוחה ("האוניברסיטה מרחוק") UNED ואת מכללת אראנזאדי.
רבעים

העיר ורגארה כוללת בנוסף למרכז העירוני (אלדה סאהארה Alde Zaharra) מספר רבעים או כפרים (אליסאטה elizate) בעלי זהויות עצמיות, כשאחדים מהם היו עצמאיים מבחינה מנהלית עד שסופחו לוורגארה.
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|   |  Agirre אגירה  Aldaiegia אלדאייגיה  Angiozar אנגיוסאר  Aranerreka אראנרקה  Aritzeta-San Migel אריטזטה-סן מיגל  Basalgo בסאלגו  Buruñao בורוניאו  Elorregi אלורגי  |  Elosua אלוסואה  Goiauzoa גויאוסואה  Murinondo מורינונדו  Osintxu אוסינטשו  Sanantonabat סנאנטונאבאט  San Juan סאן ז'ואן  Ubera אוברה  |   |
אתרים חשובים, מונומנטים ואטרקציות תיירותיות

המרכז ההיסטורי של ורגארה (casco historico) הוכר על ידי הרשויות כמכלול מונומנטלי בשנת 2003.
ארמון אגינו-מאלאה - (Palacio Egino Mallea) מוכר כמונומנט מחוזי. נבנה ב-1585 בסגנון רנסטנס מנייריסטי על ידי האדריכל פדרו דה איבארה. בולט בקישוטו המדוד. חזית מפוארת מחברת בין שלוש הקומות.
הארמון איריזר - המאה ה-17
הארמון איזאגירה-מויה מהמאה ה-18
הארמון ארוטלאדה - מ-1598
בניין העירייה - מהמאה ה-17
ארמון המשפט "חוסגאדו" - מ-1863
הסמינר המלכותי - בניין אוניברסיטה לאצילים בסגנון בארוק שנובנה ב-1775
מגדל אונפארצה - המאה - 16
מגדל אולאסו - מהמאה ה-16
בית חאורגי - (Casa Jauregi) - מסביבות 1500 - מונומנט לאומי - בית מקושט בחזית במוטיבים בהשראה גרמאנית - צמחיים וגאומטריים ודמויות של זוגות מלכותיים נושאים כתרים ושרביטים. מוכר כמונומנט לאומי.
בית ארסה (Casa Arrese) - מונומנט מחוזי. נבנה במחצית הראשונה של המאה ה-16 והוא מצויד בפינה במרפסת מהודרת בסגנון רנסאנס שניתוספה בסופה של אותה מאה. מתחת ל מפרסת נראה סמל המשפחה. מהצדדים הנשענים כל אחד על זוג פילסטרים יוניים, נראה ארכיטרב מקושט בקווים אלכסוניים, אפריז וקרניז עם משקוף. בתוך טימפנון נראית פרוטומה של אישה ועל ידה קישוט עשיר המבוסס על פלמינגואים ודרקונים.
"פרוכיית מרינדה הקדושה דה אוחימומנדו - כנסייה קתולית בסגנון גותימהמאה ה-14 שנבנתה מחדש ב-1542 עם מגדל פעמונים בסגנון בארוק מ-1701
כנסיית סאן פדרו דה אריסנואה (Iglesia de San Pedro de Ariznoa) - מונומנט לאומי - כנסייה קתולית בסגנון גותי מאוחר - נבנתה על חורבות כנסייה גותית קודמת מהמאה - 14
הבניין הנוכחי נבנה בשלהי המאה ה-16 ותחילת המאה ה-17. המגדל הוא תוספת מ-1742. המזבח הראשי בסגנון פלטרסקו עוצב במאה ה-16, בולט במראהו המפואר.
הפסלים המרהיבים נחשבים לפסגה של ההדימויים האמנותיים הסביליאניים. הפסל "ישו של היסוריו" נתרם ידי בנו של חואן פרס דה איראסבל, מנהל ספרים (קונטדור ריאל) מלכותי מסביליה ויצירה משנת 1622 של הפסל חואן דה מסה מקורדובה..
כנסיית סנטה מרינה דה אושירונדו, נבנתה בצורה מלבנית, בשלב ראשון בשנים 1607-1542 ובשלב שני ב-1648–1672. הבניין מחולק לשלוש ספינות מופרדות על ידי עמודים cgkh בעלי גוף חלק וכותרות קלאסיות. מהן יוצאים קווי רכס המרכיבים את הקמרונים. במאה ה-18 התווסף מגדל (1701) בסגנון בארוק ומקהלה בסגנון נאוקלאסי, יצירה של אלחנדרו דה מיראנדה. בפנים הכנסייה מצטיין המזבח הראשי הבארוקי, שעוצב בשנים 1739–1742 על ידי מיגל דה איראסוסטה
הפיסולים המקשטים שייכים לאמן לואיס סלוודור קרמונה.
גלריה

בית העירייה של ורגארה
הסמינר המלכותי של ורגארה
אסם בחוות אגירה
חזית בית בחוות אדואגי
כנסיית פאולוס הקדוש בשכונת אוברה בוורגארה
מראה כללי
כהסיית סן פדרו דה אריסנואה
ציור המציג את "החיבוק בוורגארה" ב-31 באוגוסט 1839 במוזיאון סומלקרגי
יעקב הדר

| --- | --- |

הדר, 1997
 לידה:  15 במרץ 1936 בני ברק, פלשתינה (א"י)
 פטירה:  19 במאי 2023 (בגיל 87) רמת גן, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 כינוי:  פפר
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 תקופת הפעילות:  1953–1976 (כ־23 שנים)
 דרגה:   אלוף-משנה
 תפקידים בשירות
 מפקד גדוד 86 בחטיבה 200  מפקד גדוד 9  מפקד חטיבה 4  מפקד חטיבת הראל  מפקד עוצבת בני חיל
 פעולות ומבצעים
 מבצע שומרון    מלחמת סיני    מלחמת ששת הימים    מלחמת ההתשה    מלחמת יום הכיפורים
 תפקידים אזרחיים
 מנכ"ל עיריית תל אביב-יפו
 
יעקב הדר (פפר) (15 במרץ 1936 – 19 במאי 2023) היה קצין צה"ל בדרגת אלוף-משנה. פיקד על חטיבה 4 במלחמת יום הכיפורים.
ביוגרפיה

הדר נולד בבני ברק, התגייס לצה"ל ב-1953 ושירת כלוחם וכמפקד מחלקה בגדוד 52 של חטיבת גבעתי. ב-1956 עבר יחד עם הגדוד הסבה לשריון. במבצע שומרון הוא השתתף כקצין בכוח חרמ"ש שחילץ את הצנחנים בחירבת צופין. שימש מדריך בקורס קציני שריון. בהמשך שירת כמפקד פלוגת טנקי AMX-13 בגדוד 9, כקצין המבצעים של חטיבה 7 וכמפקד פלוגה בהקמת גדוד 46, כגדוד שריון סדיר בחטיבה. בהמשך שירת כסגן מפקד גדוד 9.
במלחמת ששת הימים פיקד על גדוד 86 שהשתייך לחטיבה 200 שהיה על טנקי AMX-13, סופח לחטיבה 11 ונלחם ברצועת עזה. בפברואר 1968 מונה למפקד גדוד 9 ולחם עמו במלחמת ההתשה בגזרת תעלת סואץ, באוקטובר 1968 מונה למפקד קורס קציני שריון במקומו של עמי רדיאן שנפצע באורח קשה ממוקש. במלחמת יום הכיפורים פיקד על חטיבה 4, חטיבה ממוכנת במילואים שהתגייסה בימ"ח במחנה כורדני ונסעה על שרשראות עד לרמת הגולן. החטיבה כללה גדוד טנקי שרמן, שני גדודי חרמ"ש ופלוגת סיור, לחטיבה צורף גדוד 39, גדוד מילואים של טנקי צנטוריון מחטיבה 188, ומאוחר יותר גם גדוד צנטוריון 61 מחטיבה 205. החטיבה השתתפה בקרבות הבלימה והתקפת הנגד הישראלית ברמת הגולן, ועצרה את הסורים במעלה גמלא.
בהמשך שירותו הצבאי פיקד על חטיבת הראל ובתפקידו האחרון בשירות פיקד על בית הספר לשריון (עוצבת בני חיל).
במסגרת שירות המילואים שימש מספר שנים אחר כך כסגן מפקד אוגדת המילואים 880.
לאחר שחרורו מונה למנכ"ל עיריית תל אביב-יפו, וכיהן בתפקיד בשנים 1976–1981.
נפטר ב-19 במאי 2023.
הערות שוליים

↑  חטיבה 200, באתר יד לשריון
↑  חטיבה 4, באתר יד לשריון
↑  חטיבת הראל, באתר יד לשריון
↑  ארכיון צה"ל ומערכת הביטחון, השבוע (19.5.2023) הלך לעולמו יעקב (פפר) הדר, באתר פייסבוק, ‏24 במאי 2023
ראש ממשלת תימן

ראש ממשלת תימן (בערבית: رئيس وزراء اليمن) עומד בראש הרשות המבצעת של המדינה.
על פי חוקת תימן, נשיא תימן ממנה את ראש הממשלה, אשר יחד עם ממשלתו, נדרש לזכות באמון אספת הנבחרים של תימן.
ב-5 בפברואר 2024, פרסמה מועצת ההנהגה הנשיאותית החלטה למנות את שר החוץ, אחמד עוואד בן מובארכ לתפקיד ראש ממשלת תימן, במקום מעין עבד אל-מאלכ סעיד, שכיהן מאז 2018.
סמכויות ותפקידי ראש הממשלה בתימן

חוק הקבינט מס' 20 משנת 1991, מפרט את תפקידיו וסמכויותיו של ראש ממשלת תימן הכוללים:
ניהול הקבינט – ראש הממשלה אחראי על ניהול עבודת הקבינט ומשמש כיו"ר ישיבותיו.
קביעת סדר היום – ראש הממשלה קובע את מועדי ישיבות הקבינט ואת סדר היום שלהן, וחותם על ההחלטות והפקודות שמתקבלות.
ייצוג הממשלה – ראש הממשלה מייצג את הקבינט בכל העניינים הפנימיים והחיצוניים הנוגעים לביצוע מדיניות המדינה ולסמכויות המוקנות לו בחוקה ובחוקים.
פיקוח ובקרה – הוא מפקח על יישום החלטות והוראות נשיא הרפובליקה והקבינט, ומתאם את פעילותם של משרדי הממשלה המרכזיים והמקומיים.
הנחיות מחייבות – ראש הממשלה רשאי להוציא הוראות מחייבות לשרים, למושלים ולראשי משרדי הממשלה, וכן לדרוש מהם דוחות בנוגע לביצוע משימותיהם.
השעיית החלטות – במקרים של התנגשות עם מדיניות הממשלה, ראש הממשלה רשאי להשעות החלטות של גורמים ממשלתיים, בכפוף לאישור הקבינט בתוך חודש.
סמכויות חירום – במקרים חריגים, ראש הממשלה רשאי להוציא החלטות לפני אישורן במועצת השרים, בתנאי שיציג אותן לאישור בישיבה הראשונה לאחר מכן. אם לא יאושרו, הן תבוטלנה.
ייפוי כוח – ראש הממשלה מנפיק מסמכי ייפוי כוח לשרי הממשלה כדי לחתום על הסכמים בינלאומיים ואזוריים בשם המדינה.
רשימת ראש הממשלה בתימן

| מס"ד | צילום | שם (חי מ- עד) | תקופת כהונה> כניסה לתפקיד | תקופת כהונה> סיום תפקיד | תקופת כהונה> סה"כ בתפקיד | מפלגה | נשיא |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. |  | حيدر أبو بكر العطاس חיידר אבו בכר אל-עטאס (נולד ב-1939) | 22 במאי 1990 | 9 במאי 1994 | 3 שנים ו-352 ימים | המפלגה הסוציאליסטית התימנית | علي عبد الله صالح עלי עבדאללה סאלח נשיא (1990–2012)  |
| 2. |  | محمد سعيد العطار מוחמד סעיד אל-עטאר (1927–2005) | 9 במאי 1994 | 6 באוקטובר 1994 | 150 ימים | פוליטיקאי עצמאי | علي عبد الله صالح עלי עבדאללה סאלח נשיא (1990–2012)  |
| 3. |  | عبد العزيز عبد الغني עבד אל-עזיז עבד אל-ע'ני (1939–2011) | 6 באוקטובר 1994 | 14 במאי 1997 | 2 שנים ו-220 ימים | המפלגה הסוציאליסטית התימנית | علي عبد الله صالح עלי עבדאללה סאלח נשיא (1990–2012)  |
| 4. |  | فرج سعيد بن غانم פרג' סעיד בן גאנם (1937–2007) | 14 במאי 1997 | 29 באפריל 1998 | 350 ימים | פוליטקאי עצמאי | علي عبد الله صالح עלי עבדאללה סאלח נשיא (1990–2012)  |
| 5. |  | عبد الكريم الإرياني עבד אל-כרים אלאריאני (1934–2015) | 29 באפריל 1998 | 31 במרץ 2001 | 2 שנים ו-336 ימים | מפלגת הקונגרס העממי הכללי | علي عبد الله صالح עלי עבדאללה סאלח נשיא (1990–2012)  |
| 6. |  | عبد القادر باجمال עבד אל-קאדר באג'מאל (1946 – 2020) | 31 במרץ 2001 | 27 באפריל 2007 | 7 שנים ו-6 ימים | מפלגת הקונגרס העממי הכללי | علي عبد الله صالح עלי עבדאללה סאלח נשיא (1990–2012)  |
| 7. |  | علي محمد مجور עלי מוחמד מוג'ור (נולד ב-26 באפריל 1953) | 7 באפריל 2007 | 10 בדצמבר 2011 | 4 שנים ו-247 ימים | מפלגת הקונגרס העממי הכללי | علي عبد الله صالح עלי עבדאללה סאלח נשיא (1990–2012)  |
| 8. |  | محمد سالم باسندوة מוחמד בסינדוואה (נולד ב-4 באפריל 1953) | 10 בצמבר 2011 | 24 בספטמבר 2014 | 2 שנים ו-288 ימים | פוליטקאי עצמאי | عبد ربه منصور هادي עבד רבו מנסור האדי נשיא (2012–2022)  |
| 9. |  | خالد محفوظ بحاح ח'אלד מחפוז בחאח (נולד ב-1965) | 9 בנובמבר 2014 | 3 באפריל 2016 | 1 שנה ו-146 ימים | פוליטקאי עצמאי | عبد ربه منصور هادي עבד רבו מנסור האדי נשיא (2012–2022)  |
| 10. |  | أحمد عبيد بن دغر אחמד עובייד בן דע'ר (נולד ב-1952) | 14 באפריל 2016 | 15 באוקטובר 2018 | 2 שנים ו-195 ימים | מפלגת הקונגרס העממי הכללי | عبد ربه منصور هادي עבד רבו מנסור האדי נשיא (2012–2022)  |
| 11. |  | معين عبد الملك سعيد מעין עבד אל-מלכ סעיד (נולד ב-1976) | 18 באוקטובר 2018 | 5 בפברואר 2014 | 5 שנים ו-110 ימים | פוליטקאי עצמאי | عبد ربه منصور هادي עבד רבו מנסור האדי נשיא (2012–2022)  |
| 11. |  | معين عبد الملك سعيد מעין עבד אל-מלכ סעיד (נולד ב-1976) | 18 באוקטובר 2018 | 5 בפברואר 2014 | 5 שנים ו-110 ימים | פוליטקאי עצמאי | رشاد محمد العليمي רשאד אל-עלימי (נשיא מכהן 2022)  |
| 12. |  | أحمد عوض بن مبارك אחמד עוואד בן מובארכ (נולד ב-1968) | מכהן מתאריך 5 בפברואר 2024 |  |  | פוליטקאי עצמאי | رشاد محمد العليمي רשאד אל-עלימי (נשיא מכהן 2022)  |
ראו גם

תימן
פוליטיקה של תימן
נשיא תימן
הערות שוליים

↑  "Yemen appoints foreign minister Ahmed Awad Bin Mubarak as prime minister". Reuters. 5 בפברואר 2024. נבדק ב-7 בפברואר 2024. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Yemen’s presidential council sacks the prime minister, AP News, ‏2024-02-05 (באנגלית)
↑  قرار رئيس مجلس القيادة الرئاسي بتعيين الدكتور احمد بن مبارك رئيساً لمجلس الوزراء, web.archive.org, ‏2024-02-06
↑  Yemen, www.worldstatesmen.org
↑  Countries YZ, www.rulers.org
באראקה

| --- | --- |

 סוג:  נבל / אנטי-גיבור
 שם סרט:  מורטל קומבט
 הופעה ראשונה:  מורטל קומבט II‏ (1993)
 הופעה אחרונה:  מורטל קומבט 1 (2023)
 יוצרים:  אד בון וג'ון טוביאס
 גילום הדמות:  גרג איגלס, סטיבן בלום 
 מידע
 סטטוס:  פעיל
 גזע:  טארקטאן (Tarkatan)
 מין:  זכר
 מקצוע:  לוחם ומפקד צבאי (במורטל קומבט 11 גם טבח וב-MK1 גם סוחר)
 נטייה:  בהמשכיות המקורית: רע-כאוטי,  ב-MK1 הוא טוב
 מומחיות:  לחימה
 כוחות:  ריפוי עצמי מוגבר  פיזיולוגיה על-אנושית המתבטאת בכוח פיזי, סיבולת, עמידות וחוסן גופני מוגברים  זוג להבים הנשלף מידיו ונשיכה חזקה
 כלי נשק:  זוג להבים הנשלף מידיו
 חברה לשעבר בקבוצה:  הצבא של שאו קאהן
 סגנון לחימה:  פראי, עם שימוש בלהבים שלו כנשק
 מקום מגורים:  העולם החיצון
 דמויות קשורות
 חברים:  מילינה
 אויבים:  קונג לאו 
 
באראקה (באנגלית: Baraka) הוא דמות בדיונית בזיכיון משחקי הלחימה "מורטל קומבט" שהופיע לראשונה במשחק הווידאו "מורטל קומבט II" משנת 1993. באראקה הוא יליד גזע בלתי צפוי ואלים של מוטאנטים נוודים מהעולם החיצון הנודעים בשם טארקטאנים (Tarkatans). הטארקטאנים נראים כמו בני אדם מעוותים בעלי פה מעורר פלצות עם שיניים חדות ומפחידות, ונחשבים ללוחמים חזקים ומטילי מורא. לבאראקה עצמו יש גם להבים חדים היוצאים מאמות הידיים, שמשמשים אותו ככלי נשק. באראקה הוא המפקד והנציג של הטארקטאנים ולמרות שהוצג כדמות של נבל משני, הוא התקבל טוב בקרב חובבי הזיכיון והגיימרים, בין השאר כי דמותו הייתה חזקה ויעילה בקרב.
ביוגרפיה

בהמשכיות המקורית, הטארקטאנים (Tarkatans) הם גזע של מוטאנטים שנוצר מהכלאה בין שדים לבני אדם מהעולם החיצון. המראה שלהם מעוות וכולל שיניים דקות, חדות ומעוררות פלצות, קוצים על חלק מגופם, עור חיוור ולהבי זרוע. יש להם פיזיולוגיה על-אנושית שמתבטאת בריפוי עצמי מוגבר וכן בחוסן גופני, עמידות, סיבולת וכוח פיזי העולים על אלו של בני האדם. הם אוכלי-אדם אכזריים וצמאי דם ונחשבים לחזקים מאוד אך לא חכמים במיוחד וחסרי תרבות. באראקה עצמו הוא אחד הלוחמים החזקים והקשוחים ביותר של הטארקטאנים והוא גם מבין החכמים שבהם ולכן משמש בתור מפקדם ונציגם, במיוחד מול הקיסר (khan) של העולם החיצון.
הטארקטאנים חיים בעולם החיצון כנוודים אלימים ודחויים. הם משמשים כחיילים עבור שאו קאהן, קיסר העולם החיצון, ונחשבים ללוחמים חזקים ומטילי מורא. באראקה הוא המפקד שלהם ונציגם בטורניר מורטל קומבט. באראקה מוביל את המתקפה על מנזר שאולין לפקודתו של קיסר העולם החיצון שאו קאהן, לאחר שלו קאנג ניצח בטורניר מורטל קומבט. אחרי תבוסתו של קאהן, באראקה נעלם בערבות השוממות של העולם החיצון, עד אשר נקרא לחזור ולדכא תנועת מרד ולהשתתף בפלישה לממלכת הארץ. בהמשך נתקל במכשף קוואן צ'י, שמציע לו להצטרף לצבאותיו של האל הבכיר המושחת שינוק. לאחר הברית הקטלנית, באראקה כורת ברית עם אונאגה מלך הדרקון. הוא משחרר את מילינה מכלאה ומציע לה להצטרף לשורותיו של אונאגה ככפילתה של קיטאנה. היא משתמשת במעמד זה כדי לחרחר מלחמה בין כוחות עדניה לבין גזע הטארקטאנים. במשחק מורטל קומבט 11 קיטאנה מצליחה לשכנע את באראקה להצטרף אל כוחותיה בתמורה לחירותם של הטארקטאנים.
בעידן השלישי (החל מהמשחק מורטל קומבט 1 מ-2023) מתגלה שהטארקטאנים אינם גזע אלא מחלה. בהמשכיות זו באראקה הוא סוחר עשיר ואיש משפחה בממלכת עדניה, עד שהוא ומשפחתו נופלים קורבן למחלת הטארקט. המחלה הופכת את משפחתו למוטאנטים צמאי דם ואז הורגת אותם ואילו הוא מצליח לשרוד אך גופו מתעוות, פיו נהפך למעורר פלצות, וזוג להבים חדים יוצאים מידיו. באראקה מוצג כדמות טובה שדואגת למושבה מצורעת של טארקטאנים. בסיום המשחק של באראקה הוא מצליח לשכנע את הקיסרית מילינה (שגם היא נדבקה במחלת הטארקט) לסייע למושבה, בזמן שרופאים, מרפאים ומכשפים מחפשים תרופה למחלה.
משחקיות

דמותו של באראקה נחשבת לדמות חזקה ובעלת מהלכים מיוחדים יעילים הן לטווח המגע (כגון חיתוך הלהבים) והן לטווח רחוק (יריית ניצוץ).
המהלכים המיוחדים של באראקה כוללים לרוב שימוש בלהבים שלו. אחד המהלכים הידועים שלו הוא חיתוך להבים בתנועת "מספריים" מהירה שמסכלת כל תקיפה של היריב מטווח מגע ופוגעת בו קשות. מהלך נוסף הוא יריית ניצוץ שמופק על ידי הלהבים שלו, ובמהלך אחר הוא מתקפד ויורה קוצים מגופו.
מהלכי ה-Fatality שלו הם עריפת ראש עם להבי הזרועות ושיפוד בשרי.
ראו גם

מורטל קומבט (זיכיון)
מורטל קומבט - דמויות
וולברין (גם הוא מוטאנט עם להבים שנשלפים מהידיים)
באראקה (מורטל קומבט 9)