stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
חוה מרדכוביץ
קורות חיים

חוה נולדה בשם אמה ווייס (Emma Weiss) בניטרה, צ'כוסלובקיה לפירושקה ואיגנץ, בני המעמד הבינוני שעסקו במסחר זעיר. משפחתה התגוררה בכפר שופורנה (Šoporňa). בתקופת השואה, היא הוברחה להונגריה וב-1944 הוחזרה על ידי אמה לסלובקיה. אחיה הבכור אריך ווייס נספה באושוויץ. בשנת 1945, בתום מלחמת העולם השנייה, בגיל 10, החלה לראשונה ללמוד בבית ספר. ב-1947 נולדה אחותה הצעירה ורה.
בשנת 1949, בהיותה בת 14, עלתה המשפחה לארץ. עם העלייה לארץ ניתן לה השם העברי חוה, ולאחותה ורה השם רותי. לזמן קצר שהתה בקבוץ שדה אליהו ומשם עברה לנהריה. אביה איגנץ עבד בבניין כטפסן ובבית החרושת ישאסבסט, אמה פירושקה בניקיון בקופת חולים. ב-1954 סיימה חווה את בית הספר התיכון בנהריה (מחזור א) ואת בחינות הבגרות והתגייסה לצה"ל, והייתה מהראשונות לשרת בצה"ל בתפקיד נהגת.
בשנת 1955 למדה בטכניון לימודי ערב ובשנים 1956–1957 למדה גרפיקה שימושית בבצלאל החדש לאמנות ולאומנות. בשנים 1958–1960 היא המשיכה את לימודיה בלונדון, בבית הספר המרכזי ללימודי אמנות ואומנות (אנ'), וסיימה את לימודיה שם עם תעודה בהוצאה לאור ועיצוב ספרים. ב-1960–1961 למדה גרפיקה ודפוס באקדמיה לאמנויות יפות בווינה.
בשנת 1960 נישאה לחבר נעוריה דניאל מרדכוביץ שלמד אז וטרינריה בווינה. בשנים 1961–1963 עבדה בציריך במשרדו של האמן המעצב מקס ביל (אנ'). ב-1964 בני הזוג התגוררו בהולנד וב-1965 שבו לישראל והתיישבו בירושלים, שם הקימה חוה סטודיו לגרפיקה. שלושת ילדיהם נולדו בארץ: תמר (1965), ערן (1967) ורחל (1974).
ב-1969 הצטרפה לצוות התכנון של תוכנית אב לעיר העתיקה בירושלים שבראשו עמד האדריכל אריה שרון, בוגר הבאוהאוס. זאת לאחר שנודע לו כי  עבדה עם מקס ביל. היא עבדה עמו שנה כמעצבת. כשהחליט לפרסם את כל החומר שנאסף, היא התבקשה להנחות צוות מצומצם בהכנה של ספר. באותו זמן היא עצבה מספר ספרים שעוסקים בעיר העתיקה, בהם ישיבת פורת יוסף אותה תכנן האדריכל משה ספדיה, ושווקים ורחובות מסחר. העבודה התפרסמה בספר Planning Jerusalem, אותו עיצבה והספר זכה בפרס מוזיאון ישראל לעיצוב בשנת 1973.
בשנת 1970 עברה משפחת מרדכוביץ להתגורר ברובע היהודי המשתקם, והייתה בין המשפחות הראשונות שהתיישבו מחדש בכיכר בתי מחסה, לאחר שחרור העיר העתיקה. חוה הייתה פעילה בוועד התושבים. בשנים אלו היא הייתה מעצבת עצמאית, בעלת סטודיו לגרפיקה שהתמחה באדריכלות והיסטוריה של ארץ ישראל, אמנות ושילוט.
בשנת 1977 המשפחה עברה לחיפה והסטודיו המשיך להתפתח. חוה עסקה בהוראה במחלקה לעיצוב גרפי, במרכז האקדמי לעיצוב ולחינוך ויצו חיפה. היא העסיקה במהלך השנים בסטודיו סטודנטים שסיימו לימודיהם, הראשונה בהם הייתה המעצבת פרופ' טרי שרויאר שהייתה לשותפתה במשך עשור, האחרון שבהם – הגרפיקאי כפיר מלכא.
ב-3 בינואר 2014, בגיל 78, נפטרה בחיפה.
בשנת 2020 הפקידו יורשיה של מרדכוביץ את הארכיון שלה במרכז לחקר המורשת הבנויה ע"ש אבי ושרה ארנסון, בפקולטה לארכיטקטורה ובינוי ערים בטכניון. בנובמבר 2021 נערך אירוע הוקרה בטכניון לרגל קליטת עזבונה של מרדכוביץ במרכז לחקר המורשת הבנויה.
הוראה

בשנים 1977–1995, חוה עסקה בהוראה במחלקה לעיצוב גרפי, מכללת נרי בלומפילד – ויצו חיפה. היא לימדה את מקצועות הטיפוגרפיה. הייתה ממייסדי המחלקה כאשר הצטרפה לסגל המרצים בסוף שנות השבעים, מעט לאחר הקמתה, ולימדה בה עד תחילת שנות האלפיים.
חוה העמידה דורות רבים של מעצבים וטיפוגרפים ועם חלקם שמרה על קשרים אישיים ומקצועיים למשך כל שנות פעילותה.
פרסים

1973 - מדליית כסף בתחרות הבינלאומית הדו-שנתית מטעם מוזיאון ישראל לספר האמנותי  Planning Jerusalem - The old city and its environs
1997 - פרס זהב בתחרות הספר הישראלי הנאה מטעם המכון לקידום האריזה והעיצוב, על עיצוב והפקת הספר הבתים נדמו להיכלות בהוצאת משרד הביטחון.
2002 - מקום שני – עיצוב הכסף, בתחרות חתך הזהב מטעם משרד המדע, התרבות והספורט ואגודת המעצבים הגרפיים בישראל על עיצוב הספר פנורמה ישראלית בהוצאת משרד הביטחון.
2011 - פרס העיצוב מטעם משרד התרבות – "על עשייה רגישה ואיכותית בתחום עיצוב ספרי האמנות והאדריכלות בארץ, במקביל לעשייתה רבת השנים שהעמידה תלמידים רבים. ספריה עשויים בקפידה מקצועית רבה, מתוך התייחסות אישית לכל הנושאים בהם עסקה".
פרויקטי עיצוב > עיצוב גרפי - שילוט

1994 - עיצוב מסוקה הפרטי של גיטה שרובר, דאלאס, טקסס.
1995 - תכנון וביצוע שילוט הכוונה במתחם הר הזיכרון / יד ושם ירושלים.
1980–1983 - תכנון שילוט עבור קק"ל: פארק קנדה, לטרון.
1985–1993 - תכנון שילוט עבור רשות הגנים הלאומיים.
1987–1995 - שילוט עבור קרן גבריאל שרובר: טיילת שרובר בירושלים, בית גבריאל בכנרת.
2008-1995 - תכנון שילוט עבור הטכניון: שילוט תורמים, שילוט בניינים ושילוט שמות נופלים.
2002 - שילוט מרכז מורשת בגין.
עיצבה את הכיתוב על גבי המצבה של ראש הממשלה יצחק רבין ושל רעייתו לאה רבין, שתכנן האדריכל משה ספדיה.
פרויקטי עיצוב > עיצוב סדרות פרסומים

1992–1998 - פרסומי סמינר ירושלים בארכיטקטורה (The Jerusalem Seminar in Architecture).
1993–2001 - חוברות פרסי סטודנטים – הפקולטה לארכיטקטורה ובינוי ערים, הטכניון, חיפה.
2005-1997 - עיצוב ספרים בסדרה להנצחת זכרם של נשיאי ישראל וראשי ממשלותיה (עורכת הסדרה: ימימה רוזנטל). הוצאת ארכיון המדינה.
2007-1985 - אדריכל משה ספדיה – פרסומי פרויקטים בישראל וברחבי העולם.
2008-1988 - עיצוב והפקת קטלוגים לתערוכות במוזיאון הפתוח תפן, במוזיאון הפתוח עומר ובמוזיאון הפתוח לצילום בתל חי ובהם: יעקב שטיינהרדט (1988), אילן אברבוך (1997), "פיסול ישראלי" (1998), נפתלי בזם (2000), אברהם אופק (2001), יעקב דורצ'ין (2003), משה רוזנטליס (2004), עפר ללוש (2005), הרמן שטרוק (2007), אלפונס הימלרייך (2005).
הערות שוליים

↑  מקס ביל למד בבאוהאוס בדסאו, בין מוריו היו אצל ואסילי קנדינסקי ופול קליי. הוא זכור בעיקר בזכות הכרונוסקופים שלו (שעוני יד) המיוצרים על ידי חברת ג'ונגאנס בגרמניה. עבודותיו נמצאות, בין היתר, באוספים של המוזיאון לאמנות מודרנית בניו יורק, במכון לאמנות בשיקגו ובגלריה הלאומית לאמנות בוושינגטון.
↑  Kaufman S. Preserving and beautifying the Old City. TARBUT 27, FALL 1973. Pp. 16-17
↑  שרויאר טרי, באתר מכון שנקר לתיעוד וחקר העיצוב בישראל
↑  יובל סער, הפרופסורית הראשונה לעיצוב גרפי בישראל, באתר הארץ, 10 באפריל 2012
↑  חוה מרדכוביץ, גרפיקאית – אירוע הוקרה לרגל קליטת עזבונה במרכז לחקר המורשת הבנויה, באתר הפקולטה לארכיטקטורה ובינוי ערים, הטכניון, 15 בנובמבר 2021
↑  הזוכים בפרס העיצוב של משרד התרבות לשנת 2011 / יובל סער. 24 בספטמבר 2011. פורטפוליו
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "חוה מרדכוביץ".
איטה ממץ

| --- | --- |
 לידה:  592 מץ, צרפת 
 פטירה:  8 במאי 652 (בגיל 60 בערך) ניוול, בלגיה 
 חג:  8 במאי
 
איטה ממץ (Itta, גם Itte, אידה Ida, או אידוברגה Iduberga;‏ 592 – 8 במאי 652) הייתה אשתו של פפין מלנדן (הראשון), המאיורדומוס (הממונה על הארמון) של ממלכת אוסטרזיה הפרנקית. לאחר מותו, היא הקימה את מנזר ניוול (אנ'), שם הפכה לנזירה קולומבנית יחד עם בתה, גרטרוד מניוול (אנ'). שתיהן זוכים לכבוד כקדושות על ידי הכנסייה הקתולית.
חייה

אין תיעוד ישיר של הוריה, אך הוצע כי היא באה ממשפחה בעלת מעמד סנאטורי שמקורה באקוויטניה, והייתה בתו של ארנואלד (אנ'), בישוף מץ, בנו של אנסברטוס (אנ'). אחיה היה מודואלד (אנ'), בישוף טרייר, ואחותה הייתה אם המנזר (אנ') סוורה (Severa).
היא נישאה לפפין מלנדן, המאיורדומוס של הארמון המלכותי המרובינגי. לאחר מותו של פפין בשנת 640, איטה ובתה, גרטרוד, פרשו מהבירה לחיים של הרהור דתי. מאוחר יותר, בסביבות שנת 647, בעצת אמנדוס, בישוף מאסטריכט, היא ייסדה את מנזר ניוול. המנזר היה במקור רק קהילה של נזירות, אך מאוחר יותר הוא הפך למנזר כפול (אנ'), כאשר לנזירות הצטרפה קבוצה של נזירים אירים שהציעו להם תמיכה בפעולות המנזר. ייתכן שהיא מינתה את בתה, גרטרוד, לאם המנזר הראשונה שלה, בעוד שהיא עצמה חיה שם כנזירה פשוטה, וסייעה לאם המנזר הצעירה בעצתה.
איטה מתה במנזר ב-8 במאי 652.
ילדיה

לאיטה נולדה בת נוספת מפפין, אם המנזר בגה מאנדן, שנישאה לאנסגיזל, בנו של הבישוף ארנולף ממץ, לפני שהצטרפה למנזר. דרך בגה, איטה היא סבתו של פפין מהרסטל (האמצעי) ואחת מהאמהות השלטות של השושלת הקרולינגית.
בניה היו גרימואלד (הזקן), מאיורדומוס ואביו של המלך כילדברט המאומץ; בנה השני של איטה באבו (אנ') (או אלווין, Allowin), הפך לנזיר ולאחר מכן הוכרז כקדוש. גם שתי בנותיה זכו לקדושה.
קדושה

איטה הוכרזה כקדושה על ידי הכנסייה הקתולית. יום החג שלה נחגג ב-8 במאי. היא זוכה לכבוד כקדושה המגנה של הכפר הצרפתי איטוויל (אנ'), שנוסד באתר של חווה שהקימה.
הערות שוליים

↑  St. Gertrude of Nivelles, The Catholic Encyclopedia
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0003 8885 9575  NTA: 273471422  VIAF: 282137429   WorldCat (עם VIAF): 282137429
WOZA

צעיף עם סמל WOZA, מתנה למזכירת המדינה של ארצות הברית קונדוליסה רייס מג'ני ויליאמס.
נשים מזימבבואה מתעוררות או (WOZA) (באנגלית:Women of Zimbabwe Arise או WOZA), היא תנועה אזרחית בזימבבואה, שהוקמה בשנת 2003 על ידי ג'ני ויליאמס, כדי לספק לנשים, מכל תחומי החיים, קול מאוחד לדבר על נושאים המשפיעים על חיי היום-יום שלהן, להעצים מנהיגות נשית שתוביל מעורבות קהילתית, עם לחץ על פתרונות למשבר הנוכחי, תעודד נשים לעמוד על זכויותיהן וחירויותיהן והקמת שדולה שתתמוך בנושאים המשפיעים עליהן ועל משפחותיהן.
WOZA נתמך על ידי אמנסטי אינטרנשיונל.
אֶטִימוֹלוֹגִיָה

WOZA, ראשי התיבות של Women of Zimbabwe Arise, הוא מילה בשפת הנדבלה המקומית שמשמעותה "בוא קדימה".
פרסים

בשנת 2008 הוענק ל-WOZA פרס אמנסטי אינטרנשיונל (פרס זכויות אדם) לשנת 2008 על ידי הסניף הגרמני של אמנסטי אינטרנשיונל. הארגון הוקם על ידי שילה דוב, מהלנגו מגודונגה וג'ני ויליאמס.
ב-23 בנובמבר 2009 קיבלו מהלנגו מגודונגה  וג'ני ויליאמס את פרס רוברט פ. קנדי לזכויות האדם. הפרס הוענק על ידי נשיא ארצות הברית ברק אובמה במילים: "בדוגמה שלהן, ויליאמס ומגודונגה הראו לנשות WOZA ולתושבי זימבבואה שהם יכולים לערער את כוחם של המדכאים שלהם, בכוח שלהם - שהם יכולים לחבל בכוחו של דיקטטור. האומץ שלהן נתן השראה לאחרים". בדבריה, בזמן שקיבלה את הפרס ציטטה מגודונגה את רוברט פ. קנדי, ואמרה: "העתיד אינו מתנה: הוא הישג. כל דור עוזר ליצור את העתיד שלו". בשנת 2012, ג'ני ויליאמס מ-WOZA זכתה בפרס ג'ינטה סאגאן מאמנסטי אינטרנשיונל ארצות הברית כאחת ממייסדות הארגון.
המשך הדיכוי של המשטרה

ג'ני ויליאמס, מהלנגו מגודונגה וחברים אחרים ב-WOZA נעצרו מספר פעמים בשנים 2008 עד 2011. ב-12 בפברואר 2011, למעלה מאלף גברים ונשים הצטרפו להפגנת יום האהבה של WOZA. בשבועות שלאחר מכן, כמה מחברי WOZA נעצרו ועונו על פי הדיווחים בבולאוואיו. ב-WOZA מציינים כי שוטרים פנו לעורך הדין של WOZA כדי לדרוש מוויליאמס וממגודונגה להתייצב בתחנת המשטרה מסיבות שלא נמסרו. שתי הנשים נכלאו ושוחררו בערבות, מאוחר יותר מהאסירות האחרות שנלקחו לאחר אותה מחאה. אמנסטי אינטרנשיונל הביעה דאגה לביטחונם של חברי הקבוצה וכינתה את WOZA ב-2011 "מקרה בעדיפות".
MOZA

באוגוסט 2006, באספה הלאומית של WOZA, הוחלט להקים את ארגון "אנשי זימבבואה מתעוררים" (MOZA). גברים, בעיקר צעירים, הצטרפו למאבק הלא אלים למען זימבבואה טובה יותר.
הערות שוליים

↑  18-year-old activist found; 82 in custody released
↑  Gates Jr., Professor Henry Louis; Professor Emmanuel Akyeampong; Mr. Steven J. Niven (2 בפברואר 2012). Dictionary of African Biography. OUP USA. pp. 3–4. ISBN 978-0-19-538207-5. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  "Zimbabwean women win Obama award". BBC News. 24 בנובמבר 2009. {{cite news}}:  (עזרה)
↑   RFK Center
↑   RFK Center.
↑  Finetta Saga Award winners, AmnestyUSA, Retrieved 9 May 2016.
1 2 3  "WOMEN OF ZIMBABWE ARISE (WOZA)". Amnesty International. נבדק ב-19 באפריל 2011. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Stop Stalking Women of Zimbabwe Arise! (archived)". Amnesty International. אורכב מ-המקור ב-8 באפריל 2011. נבדק ב-19 באפריל 2011. {{cite web}}:  (עזרה)
↑   RFK Center
↑  "WOZA leaders, Jenni Williams and Magodonga Mahlangu, freed on bail". Amnesty International. נבדק ב-19 באפריל 2011. {{cite web}}:  (עזרה)
↑   WOZA webpage
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: n2010205811  VIAF: 130432622   WorldCat (עם VIAF): 130432622
אנסגיזל

אנסגיזל (Ansegisel; בערך 602 או 610 – נרצח לפני 679 או 662) היה בנו הצעיר של ארנולף, הבישוף של מץ.
הוא שירת את סיגברט השלישי מלך אוסטרזיה (634–656) כ"דומסטיקוס" (domesticus). בזמן כלשהו לפני שנת 679, הוא נהרג בריב על ידי אויבו גונדווין (Gundewin).
באמצעות בנו פפין (האמצעי), הפכו צאצאיו של אנסגיזל למלכים פרנקים ושלטו על האימפריה הקרולינגית.
אנסגיזל היה נשוי לבגה, בתו של פפין הזקן, מתישהו לאחר שנת 639. נולדו להם הילדים הבאים:
פפין האמצעי (635 או 640 – 16 בדצמבר 714), שלימים יהיה המאיורדומוס של אוסטרזיה.
מרטין מלאן (אנ') (647–680) (אם כי זה שנוי במחלוקת).
קלוטילדה מהרסטל (אנ') (650–699), נישאה למלך תיאודריך השלישי מלך נויסטריה.
לקריאה נוספת

Constance Brittain Bouchard, Rewriting Saints and Ancestors: Memory and Forgetting in France, 500-1200, Chapter 7: Creation of a Carolingian Dynasti, University of Pennsylvania Press, 2014, pp. 106-125
הערות שוליים

↑  יצחק חן, "לוח גנאלוגי של הקרולינגים", בתוך: אורה לימור, יצחק חן, ראשיתה של אירופה: מערב אירופה בימי הביניים המוקדמים, כרך ב, יחידה 4, פרק א, האוניברסיטה הפתוחה, תשס"ג – 2003, עמ' 100: "אנסגיזל".
↑  Constance Brittain Bouchard, Rewriting Saints and Ancestors: Memory and Forgetting in France, 500-1200, pp. 107, 111
| השושלת הקרולינגית |
| --- | --- | --- |
| שבט פפין | פפין הזקן (580–640) • גרימואלד הזקן (616–656) • כילדברט המאומץ (מת ב-662) |  |
| שבט ארנולף | ארנולף ממץ (582–640) • כלודולף ממץ (מת ב-696 או 697) • אנסגיזל (מת לפני 679) • פפין האמצעי (635–714) • גרימואלד הצעיר (מת ב-714) • דרוגו משמפאן (670–708) • תיאודואלד (708–741) • כילדברנד הראשון (מת ב-743 או 751) |  |
| השושלת הקרולינגית | קרל מרטל (686–741) • קרלומן (מת ב-754) • פפין הגוץ (714–768) • קרלומן הראשון (751–771) • קרל הגדול (מת ב-814) • לואי החסיד (778–840) |  |
| לאחר הסכם ורדן (843) | לותאר הראשון (795–855) • קרל הקירח (קרל השני) (823–877) • לואי הגרמני (לואי השני) (804–876) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 137805616  VIAF: 85986817   WorldCat (עם VIAF): 85986817
אלכסנדר מקומב

| --- | --- |

 לידה:  3 באפריל 1782 דטרויט, ארצות הברית 
 פטירה:  25 ביוני 1841 (בגיל 59) וושינגטון די. סי., ארצות הברית 
 מקום קבורה:  בית הקברות של הקונגרס 
 מדינה:  ארצות הברית 
 כינוי:  גיבור פלטסבורג
 השכלה:  האקדמיה הצבאית של ארצות הברית 
 צאצאים:  William H. Macomb 
 השתייכות:  צבא ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  29 במאי 1828 – 25 ביוני 1841 (13 שנים)
 דרגה:    מייג'ור גנרל
 תפקידים בשירות
 הגנרל המפקד של צבא ארצות הברית
 פעולות ומבצעים
 קרב פלטסברג  מלחמת 1812 
 עיטורים
 מדליית הזהב של הקונגרס
 
אלכסנדר מקומב (באנגלית: Alexander Macomb; ‏3 באפריל 1782 – 25 ביוני 1841) היה הגנרל המפקד של צבא ארצות הברית. מקומב היה מפקד השדה בקרב פלטסבורג במהלך מלחמת 1812, ולאחר ניצחון ארצות הברית הועלה לדרגת מייג'ור גנרל על התנהלותו, וקיבל גם את תודת הקונגרס ואת מדליית הזהב של הקונגרס.
ראשית חייו

אלכסנדר מקומב נולד בשנת 1782 בדטרויט, שהייתה תחת שליטה בריטית. אביו, אלכסנדר מקומב, היה סוחר פרוות מצפון מדינת ניו יורק, ואמו, מרי קתרין נבאר, הייתה ממוצא צרפתי. המשפחה עברה לניו יורק, שם צבר אביו הון כספקולנט קרקעות באדמות שהממשל הפדרלי שחרר למכירה לאחר גירוש שבטי האירוקווי לאונטריו. מקומב קיבל חינוך קלאסי באקדמיית ניוארק בניו ג'רזי.
קריירה צבאית מוקדמת

בשנת 1798, בגיל 16, הצטרף מקומב למיליציה של ניו יורק. בינואר 1799, בהמלצת אלכסנדר המילטון, קיבל דרגת קורנט בצבא הסדיר. במרץ קודם לסגן משנה, והשתחרר בכבוד ביוני 1800.
בפברואר 1801 מונה לסגן משנה בחיל הרגלים השני, ושימש כמזכיר בוועדה שטיפלה ביחסים עם האינדיאנים בדרום-מזרח. הוא קודם לדרגת סגן בחיל ההנדסה, שהוקם ב-1802 בווסט פוינט כאקדמיה צבאית, והיה מהקצינים הראשונים שקיבלו שם הכשרה פורמלית.
במשך חמש שנים ניהל מקומב את בניית הביצורים החופיים בקרוליינה ובג'ורג'יה. כמו כן הקים ביצורים במספר מקומות באזור הצפון-מערבי, כולל פורט גרטיו במישיגן, שיקגו, מקינו ואחרים.
בתחילת מלחמת 1812, ביולי 1812, קודם מקומב בגיל 30 לדרגת קולונל ברגימנט הארטילריה השלישי החדש. הוא פיקד על המצודה בסאקטס הארבור, השתתף בכיבוש פורט ג'ורג' תחת פיקודו של ווינפילד סקוט, היה חלק ממשלחת סנט לורנס הכושלת של ג'יימס ווילקינסון ופיקד על חטיבתו בקרב פוינט אירוקווי.
הערות שוליים

↑  George H. Richards, Memoir of Alexander Macomb, the major general commanding the Army of the United States, New York, M'Elrath, Bangs & co, 1833
1 2 3 4  Alexander Macomb, www.history.army.mil
↑  DARING DEEDS OF AMERICAN GENERALS.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007373795105171  GND: 1025180259  ISNI: 0000 0000 2649 2737  LCCN: n82116850  NARA: 10569116  NTA: 314751459  SNAC: w6fr00bx  ULAN: 500336216  VIAF: 25954130   WorldCat (עם VIAF): 25954130
אלפרד גאוזה

| --- | --- |

אלפרד גאוזה (מימין) עם הגנרל האיטלקי אנאה נאבריני
 לידה:  14 בפברואר 1896 קניגסברג, האימפריה הגרמנית האימפריה הגרמנית
 פטירה:  30 בספטמבר 1967 (בגיל 71) בון, גרמניה המערבית גרמניה המערבית
 מקום קבורה:  בית הקברות פופלסדורף בבון 
 מדינה:  גרמניה 
 השתייכות:  האימפריה הגרמנית האימפריה הגרמנית   רפובליקת ויימאר רפובליקת ויימאר   גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית
 תקופת הפעילות:  1914–1945 (כ־31 שנים)
 דרגה:   גנרל לויטננט (ורמאכט)
 תפקידים בשירות
 מפקד הקורפוס ה-67   מפקד הקורפוס ה-2
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם הראשונה   מלחמת העולם השנייה
 עיטורים
   צלב האבירים של צלב הברזל   צלב הברזל דרגה ראשונה   צלב הברזל דרגה שנייה   צלב הכבוד
 
אלפרד גאוזה (מימין) עם ארווין רומל (משמאל) וגרד פון רונדשטט {במרכז)
גנרל אלפרד גאוזה (בגרמנית: Alfred Gause;‏ 14 בפברואר 1896 – 30 בספטמבר 1967), היה מפקד בכיר בוורמאכט שפיקד על כוחות במלחמת העולם השנייה.
ביוגרפיה > קריירה מוקדמת

גאוזה נולד ב-14 בפברואר 1896 בקניגסברג, שהשתייכה לאימפריה הגרמנית. בשנת 1914 התגייס לצבא הקיסרות הגרמנית, והצטרף לגדוד ההנדסה ה-18, עמו לחם במהלך מלחמת העולם הראשונה. על פעולותיו בקרבות קיבל גאוזה את עיטורי צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה, וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918.
לאחר המלחמה נשאר גאוזה ברייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. ב-1 באוקטובר 1934 מונה גאוזה לקצין מטה בדיוויזיה ה-5 של הרייכסווהר, אשר הפכה מאוחר יותר לקורפוס ה-5. ב-1 במאי 1934 הוא הועלה לדרגת מיור, וב-1 באוקטובר 1936 הועלה לדרגת אוברסט-לויטננט. ב-12 באוקטובר 1937 מונה גאוזה לקצין מטה בOKH, וב-1 באפריל 1939 הועלה לדרגת אוברסט.
ביוגרפיה > מלחמת העולם השנייה

ב-1 בנובמבר 1939 מונה גאוזה לראש מטה הקורפוס ה-10, ושימש בתפקיד זה במהלך המערכה על צרפת. ב-1 באוקטובר 1940 הוא מונה לראש מטה הקורפוס ה-38, וב-1 ביוני 1941 הועלה לדרגת גנרל מיור, ומונה לקצין הקישור הגרמני בפיקוד האיטלקי בצפון אפריקה. ב-1 בספטמבר 1941 הוא מונה לראש מטה ארמיית הפאנצר אפריקה, וב-13 בדצמבר 1941 הוענק לו עיטור צלב האבירים של צלב הברזל. ב-1 באוקטובר 1942 הוא הפך לראש מטה ארמיית הפאנצר הגרמנית-איטלקית, וב-1 במרץ 1943 הוא מונה לראש מטה קבוצת ארמיות אפריקה. ב-1 באפריל 1943 הוא הועלה לדרגת גנרל לויטננט, ובתחילת מאי אותה שנה הוא מונה לראש המטה של מפקדתו של ארווין רומל, אשר הפכה בתחילת יולי לקבוצת ארמיות B. ב-1 ביוני 1944 מונה גאוזה למפקד זמני של הקורפוס ה-67, וכיהן בתפקיד זה כשבוע. בתחילת אוגוסט 1944 הוא מונה לראש מטה ארמיית הפאנצר החמישית, וב-14 בספטמבר אותה שנה הוא מונה לראש מטה ארמיית הפאנצר השישית. ב-5 באפריל 1945 מונה גאוזה למפקד הקורפוס ה-2 שהיה מכותר בכיס קורלנד, ופיקד עליו עד כניעתו לכוחות הצבא האדום בתום המלחמה.
ביוגרפיה > לאחר המלחמה

ב-10 באוקטובר 1955 שוחרר גאוזה מהשבי, ולאחר שחרורו התגורר בבון עד למותו ב-30 בספטמבר 1967.
בית המחוקקים של פלורידה

| --- | --- |
 מדינה:  ארצות הברית 
 משכן
  
 קואורדינטות:  30°26′17″N 84°16′54″W﻿ / ﻿30.4381°N 84.2816°W﻿ / 30.4381; -84.2816
 אתר אינטרנט
 www.leg.state.fl.us
 
בית המחוקקים של פלורידה (באנגלית: Florida Legislature) הוא בית המחוקקים הדו-ביתי של מדינת פלורידה שבארצות הברית. הבית העליון הוא הסנאט (הכולל 40 נציגים), מבית תחתון (הכולל 120 נבחרים). תפקידי בית המחוקקים מפורטים בחוקת פלורידה שאומצה ב-1968. מטרתו העיקרית של בית המחוקקים היא לחוקק חוקים חדשים ולתקן או לבטל חוקים קיימים. לבית המחוקקים יש גם את הסמכות להציע תיקונים לחוקת פלורידה. בית המחוקקים נפגש בבניין הקפיטול של מדינת פלורידה בטלהאסי הבירה.
בשנת 2009 הגישו המחוקקים 2,138 הצעות חוק. בממוצע העביר בית המחוקקים כ-300 הצעות חוק מדי שנה. בשנת 2016 עברו כ-15% מהצעות החוק. בשנת 2017 נרשמו 1,885 לוביסטים לייצג 3,724 ישויות.
הערות שוליים

↑  "Constitution of the State of Florida". Florida Legislature. אורכב מ-המקור ב-8 בדצמבר 2008. נבדק ב-14 ביוני 2011. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "FAQ". Florida Senate.
↑  Flemming, Paul (8 במרץ 2009). Capital Ideas: Lawmakers face 2,138 proposals. Florida Today. {{cite book}}:  (עזרה)
1 2  Cotterell, Bill (7 במרץ 2017). "Legislative session by the numbers". Florida Today. Melbourne, Florida. pp. 5A. {{cite news}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007319670105171  SNAC: w6kt1p6q  VIAF: 261348549   WorldCat (עם VIAF): 261348549
ניו לנארק

ניו לנארק (באנגלית: New Lanark) הוא כפר לדוגמה השוכן בסמוך לנהר קלייד שבדרום לנרקשייר בסקוטלנד. הכפר הוקם על ידי דייוויד דייל ב-1786, לאחר שבנה מפעלי כותנה ובתי מגורים עבור עובדיהן. דייל בנה את המפעלים על מנת לנצל את יכולת הפקת האנרגיה באמצעות מימי הנהר שזרם בסמוך. ניו לנארק הפך לעסק מצליח לאחר שנמכר לשותפים עסקיים שאחד מהם היה רוברט אוון, חתנו של דייל.
מפעלי ניו לנארק פעלו עד 1968. לאחר תקופה של הזנחה הוחלט ב-1975 להקים את קרן השימור של ניו לנארק, על מנת למנוע את הריסתו המלאה של הכפר. נכון ל-2006 רוב הבניינים שוקמו והכפר הפך לאטרקציה תיירותית. בשנת 2001 הכריז אונסק"ו על הכפר כאתר מורשת עולמית, והוא אחד מארבעת אתרי המורשת הנמצאים בסקוטלנד.
תנאי מחיה

באמצע המאה ה-19 היו מקרים שבהם משפחה שלמה התגוררה בחדר יחיד. שחזור חלקי של תנאי המחיה הללו מוצג במרכז דייוויד ליווינגסטון שבבלנטייר. מוזיאון זה היה בעבר בית מגורים, וכיום מוצג בו שחזור הכולל בין השאר מיטות ילדים כפי שהיה בתקופתו של ליווינגסטון. המוזיאון נמצא במרחק של כ-27 ק"מ מניו לנארק, בין גלאזגו להמילטון.
תנאי המחיה בכפר השתפרו במידה רבה, ובתחילת המאה ה-20 המשפחות השונות התגוררו במערכות של מספר חדרים. רק ב-1933 הופעלו לראשונה ברזי מים קרים בתוך הבתים. באותה שנה בתי השימוש שהיו בחוץ הוחלפו בבתי שימוש פנימיים.
בעלי הכפר סיפקו לתושביו חשמל בחינם החל מ-1898. אולם, כמות החשמל הספיקה רק להדלקת נורה אחת בכל חדר. אספקת החשמל נותקה בכל ערב בשעה 10, ובשבתות בשעה 11. ניו לנארק חובר לרשת החשמל הארצית ב-1955.
ראו גם

סלטייר
קרספי ד'אדה
הערות שוליים

↑  According to I. Donnachie and G. Hewitt
| דגל בריטניה סמל אונסק"ו אתרי מורשת עולמית בממלכה המאוחדת |
| --- | --- | --- |
|  אנגליה | ארמון בלנהיים • קתדרלת קנטרברי, כנסיית סנט מרטין ומנזר סנט אוגוסטין • באת' • נוף המכרות בקורנוול ובמערב דבון • מפעלי עמק דרוונט •  הטירה והקתדרלה בדרהאם • גבולות האימפריה הרומית: חומת אדריאנוס • עמק איירונברידג' • דורסט וחוף דבון המזרחי • גני קיו • סולטייר • סטונהנג', אייווברי ואתרים נלווים • הפארק המלכותי סטאדלי ומנזר פאונטיינז • מצודת לונדון • ארמון וסטמינסטר, מנזר וסטמינסטר וכנסיית סנט מרגרט • גריניץ' הימית • אזור האגמים האנגלי • מצפה הכוכבים ג'ודרל בנק • ערי הספא הגדולות של אירופה (יחד עם שש מדינות): באת' |  |
|  סקוטלנד | אדינבורו העתיקה והחדשה • לב אורקני הנאוליתית: סקארה ברי, טבעת ברודגאר, מיס האו והאבנים הניצבות בסטנס • ניו לנארק • סנט קילדה • גבולות האימפריה הרומית: חומת אנטונינוס • גשר פורת' • פלואו קאנטרי |  |
|  ויילס | טירות וחומות המלך אדוארד בגוויניד' (טירת בומריס, טירת הרלך, טירת קרנארבון וטירת קונווי) • הנוף התעשייתי בבלנאבון • אמת פונטקיסילטה • נוף הלווחה של צפון-מערב ויילס |  |
|  צפון אירלנד | סוללת הענק • יישובי הכנסייה המוראבית (עם עוד שלוש מדינות): גרייסהיל |  |
| טריטוריות מעבר לים | העיר ההיסטורית בסנט ג'ורג'ס והביצורים הסמוכים בברמודה • האי הנדרסון בפיטקרן • איי גוף ואינאקססיבל בטריסטן דה קונה • מערת גורהם בגיברלטר |  |
| אתרי מורשת עולמית לשעבר | ליברפול |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007560177105171  LCCN: n85312408  SUDOC: 118144995  VIAF: 138450404   WorldCat (עם VIAF): 138450404 
תצלום אווירי של הכפר
הבית של רוברט אוון
החלק הפנימי של בית המלאכה
בית הספר הישן
הערוץ וגשר הזכוכית
גלגל המים במפעל מספר 4
אליהו הזקן

| --- | --- |
 לידה:  980 בסביבות ד'תש"ם 
 פטירה:  1060 (בגיל 80 בערך) בסביבות ד'תת"ך 
 מדינה:  צרפת 
 מקום מגורים:  לה מאן 
 מקום פעילות:  לה מאן
 תקופת הפעילות:  ?–1060 
 השתייכות:  רבני צרפת, ראשונים
 תחומי עיסוק:  הלכה, פיוט
 רבותיו:  רבנו גרשום 
 חיבוריו:  פיוטים, פסקי הלכה
 
רבי אליהו הזקן בן מנחם ממאנש (Le Mans), פוסק הלכה ופייטן ממנהיגי יהדות צרפת הצפונית בתקופתו. חי ופעל לערך בין השנים ד'תש"מ (980)–ד'תת"כ (1060). התואר "הזקן" הוצמד אליו כבר בחייו וכמה סדרות טורים באזהרת "אמת יהגה חכי" שחיבר נושאות אקרוסטיכון "אליהו הזקן". אין להניח שהיה זה שם משפחתו שכן אחיו לא כונה הזקן.
הידע עליו אינו רחב. האזהרה שחיבר "אמת יהגה חכי" זכתה לתפוצה רחבה ולדיון בספרות ההלכה החל מרבינו תם ועד למחקר המודרני. האזהרה זכתה למספר מהדורות מדעיות ומוערות. היא מעוררת שאלות מחקריות רבות כגון: הצופן הגלום באקרוסטיכון, 
היחס בין הפיוט להלכה ועוד.