stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הגניוס היהודי
אישים בולטים > מדענים בולטים בתחום הרפואה ומדעי החיים

בימי הביניים המעמד החברתי של הרופא היה נמוך, ולכן זה היה אחד המקצועות שהיהודים היו יכולים לעסוק בו. גדולי הרופאים היהודים היו אסף הרופא (המאה ה-6~), שבתי דונולו (913–982 באיטליה), יצחק בן שלמה הישראלי (המאה ה-10 במצרים),  אבו אל-ברכאת אל-בגדאדי, שקנה לעצמו שם גדול בבגדאד, וכונה על ידי בני זמנו "היחיד בדורו", והרמב"ם (המאה ה-12 במצרים), שהיה מסוללי הדרך לרפואה מונעת. הרופאים היהודים קנו לעצמם מוניטין רב. רבים מהם שירתו בחצרות המלוכה והיו מקורבים לאצולה, אך בשל דתם לא הורשו ללמד באוניברסיטאות. אסף הרופא כתב ספר רפואה בעברית במאה השישית, מה שמצביע על קהל קוראים של רופאים יהודים, ושבתי דונולו כתב בעברית, במאה העשירית, את "ספר המרקחות", שכלל 120 מרשמים.
בשנת 1473 הגיע לחצרו של שליט נסיכות מולדובה, שטפן הגדול, הרופא הנכבד "יצחק בק" (Isaac beg), שתואר כ"ספרדי בן האמונה היהודית". יצחק בק בא בשליחותו של אוזון חסן, השאה של פרס הטורקמנית, שניסה להשיג בני ברית נגד הסולטאן מהמט השני. מצוין בהקשר זה שרבים מהרופאים היהודים באימפריה העות'מאנית שימשו, בנוסף להיותם רופאים, גם כיועצים פוליטיים, כדיפלומטים, כאנשי עסקים וכבנקאים.
בתקופה המודרנית בולטים שמותיהם של חוקרים פורצי דרך, יוצרי חיסונים וממציאי תרופות, כגון יונה סאלק, ברוך שמואל בלומברג, ארנסט בוריס צ'יין, סלמן אברהם וקסמן, אלברט שץ, ויהודים רבים נוספים. העיסוק ברפואה היה נפוץ מאוד בין היהודים. כך למשל, ב-1938, לפני האנשלוס, 70% מרופאי וינה היו יהודים.
פסל הרמב"ם בקורדובה (ספרד)
אברהם זכות (רופא) (1575 ליסבון – 1642 אמסטרדם), שהיה רופא וסופר, וחיבורו המקיף והחשוב, "תולדות הרפואה", יצא בשנים-עשר כרכים.
פאול ארליך, חתן פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה, שחזה את התופעה האוטואימונית, וטבע את המונח כימותרפיה ולזכותו נזקפת ההוכחה הניסיונית הראשונה של מחסום דם-מוח
זיגמונד פרויד, אבי הפסיכואנליזה ואחד החוקרים החשובים ביותר בתורת האישיות
סלמן אברהם וקסמן, ביוכימאי ומיקרוביולוג, חתן פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה, מגלה הסטרפטומיצין ותרופות אנטיביוטיות נוספות. וקסמן גם טבע את המונח "אנטיביוטיקה".
יונה סאלק, מפתח החיסון נגד מחלת שיתוק הילדים. סאלק החליט שלא לרשום פטנט על החיסון שלו, אלא לשחרר אותו לנחלת הכלל. כאשר נשאל בבעלות מי הפטנט לחיסון, השיב: "אין פטנט. אפשר לרשום פטנט על השמש?"
ברוך בנאסרף, אימונולוג, חתום על "תגלית גנים המקודדים מולקולות על פני התא החשובות לאבחנה של מערכת החיסון בין עצמי ולא-עצמי", וזוכה פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה לשנת 1980
עדה יונת, חוקרת הריבוזום ומגלת מבנהו, גילוי שהוביל להבנת דרך פעולתן של חמש תרופות אנטיביוטיות. יונת זכתה בפרס נובל לכימיה.
אישים בולטים > כלכלנים בולטים

העברי הראשון שהתבלט ופעל ככלכלן היה יוסף, ומאז ועד ימינו בני ישראל התבלטו מאוד בתחום הכלכלה. היהודים שירתו שליטים רבים בתחום הכספים והכלכלה, ובין זוכי פרס נובל לכלכלה חלקם של בעלי המוצא היהודים גדול מ-40%, יותר מבכל תחום אחר. מדליית ג'ון בייטס קלארק היא פרס שמעניקה התאחדות הכלכלנים האמריקאית לכלכלן אמריקאי (או שעיקר עבודתו בארצות הברית) מתחת לגיל 40, שלדעת ההתאחדות תרם את התרומה הגדולה ביותר למחשבה ולידע הכלכלי. 65% מהזוכים במדליית ג'ון בייטס קלארק היו ממוצא יהודי – יהודי ארצות הברית מהווים פחות מ-2% מאוכלוסיית ארצות הברית. שליש (5 מתוך 15) מבין יושבי הראש של פדרל ריזרב, כולל שלושת האחרונים, הם ממוצא יהודי. רבע (3 מתוך 12) מנשיאי הבנק העולמי הם ממוצא יהודי, כולל הנשיא הראשון וגם שניים מתוך 11 יושבי הראש של קרן המטבע הבין-לאומית.
שר האוצר הראשון של עיראק היה היהודי ששון חזקאל.
יוסף במצרים
דוד ריקארדו, מהכלכלנים המרכזיים בכלכלה הקלאסית. הוא היה גם איש עסקים מצליח, איש פיננסים וספקולנט, שצבר הון רב. עיקר השפעתו בתאוריה המקרו-כלכלית הייתה בנושא היתרון היחסי בייצור. הוא גם ראשון מנסחי חוק הברזל של השכר.
מילטון פרידמן נחשב לאבי אסכולת המוניטריזם המתנגדת להתערבות פיסקלית מצד הממשלה בעת משבר. הוא החזיק בעמדות ליברליות ותמך בחופש כלכלי רב, בהגירה חופשית, בלגליזציה של סמים ובביטול אמצעי מדיניות אטטיסטיים אחרים. פרידמן זכה בפרס נובל לכלכלה.
פול סמואלסון פרסם את הספר תורת הכלכלה, המשמש כספר לימוד בסיסי באוניברסיטאות בחוגים לכלכלה. בספר הוצגה הרחבתו של סמואלסון לכלכלה הקיינסיאנית, על פי שיטת הכלכלה הנאו-קלאסית. סמואלסון היה בין הראשונים ששילבו רעיונות מתורת התרמודינמיקה במחקר הכלכלי. זכה בפרס נובל לכלכלה.
אלינור אוסטרום הייתה חוקרת בתחום מדע המדינה, כלת פרס נובל לכלכלה יחד עם אוליבר ויליאמסון על ניתוחה את הכלכלה הארגונית, באופן מיוחד ביחס למשאבי הכלל והאישה הראשונה והיחידה שזכתה בפרס נובל לכלכלה.
ג'וזף שטיגליץ הוא מהכלכלנים הידועים בזמננו, בנוסף למחקרים כלכליים פרסם גם ספרים שכוונו לקהל הרחב. ידוע במיוחד בזכות ביקורתו על הגלובליזציה ועל מוסדות בין-לאומיים כמו קרן המטבע הבין-לאומית, ביקורת שהשמיע בעודו מחזיק בעמדת סגן נשיא בכיר וכלכלן ראשי בבנק העולמי.
ג'נט ילן, פרופסור לכלכלה, האישה הראשונה והיחידה עד כה שמונתה לתפקיד יושבת ראש הפדרל ריזרב.
אישים בולטים > אנשי עסקים בולטים

יהודים רבים בלטו במהלך ההיסטוריה בתחומי המסחר והעסקים, הרבה מעבר לחלקם היחסי באוכלוסייה. ההצלחה העסקית של היהודים הוסיפה את הקנאה כמניע לאנטישמיות. התבלטות היהודים במסחר וצבירת עושר נעשו למרות מגבלות שהוטלו עליהם, למשל מיסים מיוחדים, מפעם לפעם גזילת רכושם וגירושם ממקומותיהם או מחיקת חובותיהם של השליטים ושל הלא יהודים. המלווה בריבית היהודי נמשל לספוג, שהשליטים טובלים בכסף נוצרי ולאחר מכן סוחטים אותו לתוך מטמונם.
במאה ה-19 ייסד החלפן היהודי מפרנקפורט, מאיר אנשל רוטשילד, בנק שפתח סניפים והתרחב בבירות אירופה והפך את השם "רוטשילד" לשם נרדף לעושר יהודי. המתחרים לרוטשילדים בפריז היו האחים אמיל ויצחק פרייר, יהודים שהגיעו לצרפת מפורטוגל. פרופסור ישראל ברטל מציין שהמהפכה התעשייתית זימנה ליהודי אירופה במאה ה-19 אפשרויות להתעשרות מהירה. בתקופה זו נוצרו מונופולים, נסללו מסילות רכבת, נוסדו בנקים וחברות ביטוח.
בתל הנרי סטרוסברג כונה בארצות הגרמניות "מלך מסילות הברזל", הברון מוריס הירש סלל את מסילות הברזל באימפריה האוסטרו-הונגרית, משפחת פוליאקוב סללה מסילות ברזל באימפריה הרוסית, משפחת ברודסקי השתלטה על תעשיית הסוכר באימפריה הרוסית וכך עשתה משפחת ויסוצקי לגבי שיווק התה. ישראל פוזננסקי, שכונה "מלך הכותנה", הקים תאגיד ענק בלודז'.
בתחילת המאה העשרים, ברומניה, היהודים היוו כ-4.6% מהאוכלוסייה, אך לפי הסטטיסטיקה הרשמית, מתוך 623 עסקים תעשייתיים שהשתמשו במכונות, 23.66% היו של יהודים. יהודי רומניה התבלטו הרבה מעבר לחלקם באוכלוסייה גם בתעשיית הטקסטיל, בתעשייה הכימית, בזיקוק הנפט, בייצור השימורים, ייצור מוצרי עץ ורהיטים ובייצור חומרי הבנייה. מקס אאושניט היה הטייקון הגדול ביותר ברומניה וכונה "מלך הברזל", משום שליטתו בתעשיית המתכת. האחים המומרים נוימן בארד הקימו תעשייה משגשגת בתחומי המזון והטקסטיל.
ברשימת עשירי העולם של פורבס, נכון לאוקטובר 2017 היו בין 20 העשירים הראשונים שישה בעלי מוצא יהודי (30%): מארק צוקרברג, לארי אליסון, מייקל בלומברג, לארי פייג', סרגיי ברין ושלדון אדלסון. אף על פי שיהדות רוסיה הנוכחית מהווה פחות מרבע אחוז מאוכלוסיית רוסיה, ברשימת עשירי רוסיה יש 25 בעלי מוצא יהודי ובעשירייה הפותחת יש ארבעה בעלי מוצא יהודי. יהדות אוסטרליה מהווה 0.4% מאוכלוסיית אוסטרליה, אך ברשימת עשירי אוסטרליה, היהודים הארי טריגובוף, פרנק לואי, אנתוני פראט וג'ון גנדל ממלאים ארבעה מקומות בעשירייה הראשונה. צמד האחים היהודים ממוצא עיראקי, דוד וסימון ראובן, עומדים במקום הראשון ברשימת עשירי בריטניה ואירלנד, ובמקום השלישי נמצא היהודי הרוסי לן בלווטניק. בצרפת, איש העסקים הצרפתי-ישראלי פטריק דרהי ממוקם במקום החמישי מבין עשירי צרפת ובמקום החמישי בישראל. בני משפחת ספרא נמנים בין היהודים העשירים בעולם, ובן המשפחה יוסף ספרא מברזיל הוא הבנקאי העשיר בעולם.
אסתי לאודר, אשת עסקים יהודייה אמריקאית
ג'ורג' סורוס, איל־הון יהודי אמריקאי ממוצא הונגרי, התורם סכומים נכבדים לקידום פעילות פוליטית
לארי פייג' וסרגיי ברין, מייסדי חברת גוגל
מארק צוקרברג. נכון לשנת 2024 מארק צוקרברג הוא היהודי העשיר בעולם, והוא האדם השני בעושרו בעולם
אישים בולטים > אומנים יוצרים בולטים > במאי קולנוע וטלוויזיה בולטים

ענף הקולנוע, כתחום חדש, שאין בו מסורות ומגבלות, התאים לכניסת היהודים אליו. יתר על כן, תעשיית הסרטים האמריקאית לא נחשבה ל"ענף מכובד", לכן היו פחות חסמים בפני כניסת יהודים אליו.
במהלך תחילת העשור הראשון של המאה ה-20, כאשר תעשיית הקולנוע עדיין הייתה בתחילת דרכה, מהגרים רבים, בעיקר יהודים, מצאו תעסוקה בתעשיית הקולנוע האמריקנית בעיקר משום שרבים מהם לא הצליחו להשתלב בתעשיות האחרות בשל אפליה אשר הייתה קיימת באותה העת במקומות העבודה האמריקאים כלפי האוכלוסייה היהודית בארצות הברית. בתחילה התקיימו בעיקר הקרנות הסרטים בתיאטראות אשר זכו לכינוי "ניקלאודיאונים" (Nickelodeons), משום שמחיר הכניסה לסרט היה ניקל אחד בלבד (חמישה סנט). תוך מספר שנים, אישים כגון סמואל גולדווין, קארל למל, אדולף צוקור, ג'סי לסקי, לואי ב. מאייר והאחים וורנר (הארי וורנר, אלברט וורנר, סם וורנר וג'ק וורנר) החלו לעסוק בהפקת סרטים. במהרה הם עמדו בראש אולפני הסרטים של תעשיית הקולנוע האמריקאית. ראשי האולפנים סללו בהמשך גם את הדרך עבור יוצרי סרטים רבים אשר היגרו לארצות הברית ממדינות אחרות על מנת לעבוד בתעשיית הקולנוע האמריקאית.
בין המהגרים היהודים מגרמניה לארצות הברית בלטו שלושה במאי סרטים, שקליטתם הצליחה מאוד, ארנסט לוביטש, שביים בארצות הברית 26 סרטים וזכה בפרס אוסקר, פריץ לאנג, שביים בארצות הברית 20 סרטים ופרידריך וילהלם מורנאו, שעד מותו המוקדם הספיק לביים בארצות הברית 4 סרטים.
וודי אלן הוא במאי קולנוע, תסריטאי, שחקן, קומיקאי, מוזיקאי וסופר, מיוצרי הקולנוע החשובים החל מהמחצית השנייה של המאה ה-20 ואף במאה ה-21. אלן זכה בפרסי אוסקר לבמאי ולתסריט הטובים ביותר עבור הסרט "הרומן שלי עם אנני" ולפרס אוסקר לתסריט המקורי הטוב ביותר עבור סרטיו "חנה ואחיותיה" ו"חצות בפריס".
אפרים קישון, סאטיריקן ישראלי שזכה להצלחה בעולם. בנוסף להומורסקות כתב גם תסריטים למספר סרטים.
מילוש פורמן זכה פעמיים בפרס אוסקר בקטגוריית "הבמאי הטוב ביותר" בסרטים "קן הקוקייה" (1975) ו"אמדאוס" (1984). יוצר הסרט "שיער" (1979).
סטיבן ספילברג הוא במאי ומפיק קולנוע מצליח, שאחראי ליצירת שוברי קופות רבים כגון "מלתעות", "מפגשים מהסוג השלישי", סדרת אינדיאנה ג'ונס, "אי.טי. - חבר מכוכב אחר", "פארק היורה" ו"להציל את טוראי ריאן". זכה בשני פרסי אוסקר לבמאי הטוב ביותר.
אישים בולטים > אומנים יוצרים בולטים > אומנים יוצרים בולטים בתחומים אחרים

יהודים רבים בלטו בתחום הקומיקס, ובייחוד בקומיקס האמריקאי. למעשה, יהודים הם שהמציאו ופיתחו את ז'אנר גיבורי-העל, ואחראים להמצאת גיבורי-העל הפופולריים והאייקוניים ביותר. סופרמן הומצא על ידי ג'רי סיגל וג'ו שוסטר, באטמן הומצא על ידי בוב קיין וביל פינגר, וספיידרמן, הענק הירוק והאקס-מן הומצאו על ידי סטן לי. סטן לי המציא גיבורי-על רבים והפך את חברת מארוול קומיקס, ביחד עם המפיק הישראלי אבי ארד, למעצמת קומיקס ואימפריה כלכלית. ג'ק קירבי וויל אייזנר, מאמני הקומיקס הבולטים ביותר בהיסטוריה של ארצות הברית, אף הם יהודים.
אמדאו מודיליאני, צייר ופסל מהחשובים ביותר במחצית הראשונה של המאה העשרים
מארק שאגאל, צייר סוראליסטי מפורסם
חנה אורלוף, פסלת רבת מוניטין
מרסל ינקו, צייר ממייסדי זרם הדאדא
ג'רום רובינס, כוריאוגרף של בלטים, מחזות זמר וסרטים
סטן לי, כותב ועורך ספרי קומיקס, אשר כיהן כיושב-ראש חברת מארוול קומיקס
אישים בולטים > ממציאים ומחדשים

איור המבאר את השימוש במטה יעקב מ־1672
אליעזר לודוויג זמנהוף, ממציא שפת אספרנטו, השפה המלאכותית הנפוצה ביותר בעולם.
הארי הודיני, מגדולי הקוסמים, הפעלולנים ואמני ההיחלצות בכל הזמנים. חידש רבות בתחומו.
שמחה בלאס, מהנדס מים ישראלי, מתכנן מפעלי מים עיקריים של היישוב בשנות ה-30 ובשנות ה-40, ממייסדי מקורות ויוזם תוכניותיה עד למוביל הארצי, מייסד תה"ל, ראש המתכננים של מוביל המים הארצי, יוזם ההשקיה בטפטוף וממציא הטפטפות, יחד עם בנו ישעיהו.
עוזי גל, מפתח תת־המקלע עוזי
רולנד מורנו, ממציא הכרטיס החכם
דין קיימן, ממציא הרכינוע
דב מורן, ממציא הדיסק און קי
הסברים אפשריים > הבורוכוביזם

על פי גישת דב בר בורוכוב, שהתבססה על הפילוסופים ריכארד אוונאריוס, ארנסט מאך, ואלכסנדר בוגדנוב, השכל היהודי חותר למוניזם מוחלט, מלשון "מונו" – יחיד. נטייה זו מתבטאת במונותאיזם הדתי, במחשבה הפילוסופית של הרמב"ם ושל שלמה אבן גבירול, ובעת החדשה ניסה ברוך שפינוזה לגבש פילוסופיה מוניסטית מחמירה.
לפי בורוכוב, היהודים אינם מסתכלים על המציאות בעיניים אובייקטיביות, אלא קובעים אידיאל אחד כמטרה, ומכופפים את המציאות כדי להגשים אידיאל זה. ההגות היהודית מצטיינת באחדות המבנה, בעקביות מפליאה ובהיעדר יכולת לפשרה.
לפי בורוכוב, בניגוד לפילוסופיה היוונית, הרוח היהודית איננה מתייחסת אל העולם כפי שהוא נראה ואיננה מקבלת הוכחה במישרין, אלא מתייחסת אל העולם כפי שהוא צריך להיות: מוניזם סובייקטיבי – ad absurdum (אבסורד).
הגניוס היהודי חותר לכפות את חזונו על המציאות ההיסטורית בכוח רצונו. לכך יש שתי השלכות על האופי היהודי: השלכה ראשונה היא הנטייה "התלמודית" לפלפול לוגי, שמטרתו ליישב את המציאות העובדתית עם ציפיות החזון, והשלכה שנייה היא הרצון להוכיח את אמיתות החזון על ידי הגשמתו בפועל, בכוח רצון אידיאליסטי ובנכונות להקרבה עצמית של יחידים למען עמם.
בורוכוב דימה את המציאות היהודית של תקופתו לפירמידה הפוכה שבה היסוד היצרני – הפועלים והאיכרים – מעטים, והיסוד האינטלקטואלי גדול במיוחד, וחיפש דרכים לתיקון המצב ונורמליזציה של המציאות היהודית.
הסברים אפשריים > יהודים ושחמט

הפופולריות של השחמט בקרב היהודים הייתה כה גדולה עד שהמשחק זכה לכינוי "המשחק היהודי". משה צ'רניאק, מי שהיה אלוף ישראל בשחמט והשחמטאי המקצועני הראשון בישראל, טען:
הכשרון לשחמט מורכב ממספר סגולות. כושר ניתוח מעמיק ושיטתי שבו הצטיינו לומדי תורה ובחורי ישיבה שהפלפול התלמודי חידד את שכלם...
רמב"ם מזכיר את המשחק בפירוש המשניות (סנהדרין ג), אך מנה אותו בין המשחקים האסורים בגלל ההימורים על התוצאה. רוב הפוסקים היהודים קבעו שמותר לשחק שחמט בשבת וחיזוק לכך אפשר למצוא בדבריו של הרב גבריאל פונטרימולי, בספרו פחד יצחק: "עינינו ראו המצחקים כמה עונג יש להם באותו הצחוק, ולכן האישקאקי מוכנים לדבר היתר ואין בהם איסור מוקצה".
ספר השחמט הראשון הידוע נכתב על ידי הספרדי לואיס ראמירז (Luis Ramírez), שמוצאו היה ממשפחת יהודים אנוסים. החיבור בין היהודים ובין משחק השחמט הצדיק בשנת 1874, בברלין, הופעתו של ספר המוקדש לכך, Schach bei den Juden (שחמט אצל היהודים) מאת ד"ר משה שטיינשניידר, שהופיע בגרמנית.
היהודים המשיכו לשחק שחמט אפילו במחנות העבודה והריכוז הנאציים וביד ושם שמורות 13 ערכות שחמט ששימשו לכך. ההצלחה הבלתי רגילה של היהודים בתחום השחמט משכה חוקרים, שבאו לבדוק את הקשר בין השחמט ובין האינטליגנציה, אך התוצאות היו בלתי צפויות – מסתבר שאין צורך באינטליגנציה גבוהה כדי להצליח בשחמט, אבל העיסוק בשחמט יכול לפתח את האינטליגנציה של העוסקים בו.
היהודים לא רק שיחקו שחמט, הם גם תרמו לתאוריה של משחק השחמט. בתחום הפתיחות יש את ההגנה נימצו-הודית הנושאת בצדק את שמו של אהרון נימצוביץ', פתיחת רטי על שמו של ריכרד רטי, הגנה הולנדית של אליאס סטיין ועוד תרומות רבות של שחמטאים יהודים. שחמטאים יהודים, כמו סאלו פלור, כתבו ספרי תאוריה שחמטאיים.
השחמטאי היהודי ג'רלד אברהמס, שחיבר ספרי שחמט רבים, התבטא בנושא בספרו The Jewish Mind וקבע שהצטיינות היהודים בשחמט נובעת מכך ש:
באופן מסורתי היהודים שואפים לייצור אינטלקטואליות צרופה.
היהודים אוהבים לחקור וללמוד.
היהודים מתמידים.
ליהודים יש כישורים לשוניים, כולל שפת השחמט.
עמנואל לסקר היה מתמטיקאי ואלוף העולם השני בשחמט. הוא החזיק בכתר האליפות 27 שנים, יותר מכל אלוף עולם אחר. לסקר הציג גם חידושים, כך למשל, בשנת 1895 הציג חידוש שקטע את השימוש בגמביט אבנס, שהיה פופולרי במשחקים תחרותיים.
מיגל ניידורף, שחמטאי יהודי ארגנטינאי ממוצא פולני
מיכאל בוטביניק, מהנדס חשמל, מדען ואלוף העולם בשחמט שלוש פעמים. הוא אחד מיוצרי תוכנת השחמט. בוטביניק היה בעל תפקיד ראשי בארגון השחמט ותרם רבות למבנה מערכת אליפות העולם בשחמט אחרי מלחמת העולם השנייה. כמה מתלמידיו היו אלופי העולם בשחמט: אנטולי קרפוב, גארי קספרוב וולדימיר קראמניק.
גארי קספרוב הוא רב אמן בשחמט, אלוף העולם בשחמט משנת 1985 עד שנת 2000. קספרוב הוא מגדולי השחמטאים בכל הזמנים, ובשיאו הגיע למד כושר של 2851. קספרוב אינו יהודי על פי ההלכה אך נולד לאב יהודי. יהודית פולגאר אמרה עליו: ”את קספרוב ניצחתי רק בשח בזק... שיחקתי נגדו כמה פעמים שח קלאסי אבל הוא בדרגה אחרת מכולם.”.
יהודית פולגאר היא רב־אמן בשחמט ונחשבת לשחמטאית האישה הטובה ביותר בהיסטוריה ולשמינית בקרב כלל השחקנים (כולל גברים). פולגאר מחזיקה בתואר "רב אמן" בשחמט משנת 1991, עת הייתה בת 15 וארבעה חודשים ושברה את שיא רב האמן הצעיר ביותר, שהוחזק עד אז בידי בובי פישר.
הסברים אפשריים > הלמדנות היהודית ושכרה

היהדות התנגדה לבערות והלל אמר "אין בור ירא חטא". ניתן לפרש שכוונתו הייתה שאדם ללא ידע מועד לחטוא כי הוא אינו יכול ללמוד מה לעשות (אם כי הפרשנות הקלאסית היא בור בהלכה, ולא בור במדעים). ביהדות קיימות מצוות המונעות בערות בכך שהן מחייבות את האדם ללמוד קרוא וכתוב: כל יהודי מצוּוה ללמוד תורה (דבר שנעשה בקריאה בפה בדווקא כמו שכתוב לא ימוש ספר התורה הזה מפיך). כמו כן, קרוא וכתוב הם מהדברים שעל האב ללמד את בנו על פי ההלכה. בנוסף חובה על האב ללמד את בנו אומנות. ואף הותר ללמד את הילד אומנות בשבת כי זוהי מצווה.
בספר "המיעוט הנבחר: כיצד עיצב הלימוד את ההיסטוריה הכלכלית של היהודים", מאת צבי אקשטיין ומריסטלה בוטיצ'ילי, מועלה הרעיון שהחובה שהוטלה על כל אב יהודי ללמד את בניו תורה, הייתה חובה כבדה ויקרה, כי הלימודים היו יקרים וזה הכביד על פשוטי העם – היהודים החקלאים העניים. בין המאות השלישית והשישית הסתמן תהליך של הפיכת הבנים היהודים ליודעי קרוא וכתוב, בשונה מהמצב בעמים אחרים, ובו בזמן הצטמצם מספר היהודים – מ-5.5 מיליונים בסביבות שנת 65 לספירה, ל-1.2 מיליונים בסביבות שנת 650. ההערכה היא שהיה תהליך של המרת דת, במיוחד בין המתקשים לממן לימודים לילדיהם. בתקופה זו ושנים רבות אחריה, בני העם היהודי היו חברה שבה הגברים ידעו קרוא וכתוב ובכך התבדלו מהמוני האנאלפביתים שסביבם.
התפשטות האימפריה המוסלמית הענקית, שבתוך גבולותיה חיו מרבית היהודים, יצרה הזדמנויות רבות לפיתוח המסחר, הזדמנויות שכדי לנצלן נדרשו ידיעת קרוא וכתוב וחשבון. היהודים, בהיותם משכילים יחסית, ניצלו הזדמנויות, עברו לגור בערים וסיגלו לעצמם עיסוקים מבוססי השכלה. למרות אי השתייכותם לדת השלטת, הצליחו היהודים, הודות להשכלתם, להשתלב גם באדמיניסטרציה של השלטונות המוסלמים, בעיקר בתחום ניהול הכספים והגיעו לדרגות בכירות ביותר, כך חסדאי אבן שפרוט, שמואל הנגיד, מנשה בן אברהם אל קזאז, דון יוסף נשיא וגם אחרים.
היהודים נהנו מאוטונומיה קהילתית וניהלו את חייהם. הם גם שמרו על קשרים עם קהילות יהודיות בערים וארצות אחרות, קשרי מסחר וחיתון. לצורכי המסחר ושמירת הקשרים למדו היהודים שפות נוספות, לכן היו מבוקשים כמתורגמנים, ויכולתם לבקר ואף לעקור מארץ לארץ הייתה עדיפה.
מרבית יהודי בבל זנחו את עבודת האדמה, עברו לערים והשתלבו במעמד הבינוני והגבוה. משורות יהודי מצרים יצאו אדמיניסטרטורים שעלו לגדולה והפכו מוּשָׁא לקנאת המוסלמים. הרווחה הכלכלית שממנה נהנו היהודים בתור הזהב של יהודי ספרד אפשרה להם להתפנות לאומנויות, היסטוריה, פילוסופיה, אסטרונומיה ומחקר בסיסי, וכך התבלטו יהודים, כמו הרמב"ם, יצחק בן יוסף הישראלי, רבי לוי בן גרשון ואברהם זכות, אך גם בארצות אחרות בלטו יהודים מלומדים, כמו עמנואל טוב עלם, אסטרונום ומתמטיקאי שיזם את השימוש בשברים עשרוניים.
הכימאי וההיסטוריון ג'אורג' סרטון, הנחשב למייסד תחום ההיסטוריה של המדע, טען שבין השנים 1150–1300, כ-15% ממלומדי התקופה היו יהודים (95 מתוך 626).
הסברים אפשריים > קנאה ופרעות

הצלחת היהודים ועלייתם במדרג הכלכלי הפכה אותם למושא לקנאת המוסלמים. חלק מיהודי מצרים נהגו באורח חיים בזבזני ועוררו עוד יותר את קנאת המוסלמים. משורר מצרי אלמוני כתב:
היהודים בזמננו השיגו שיא מאווייהם והגיעו לשלטון, להם הכבוד ולהם הכסף, מקרבם יועצי המלכות ונשיאים. הוי עם המצרים, איעץ לכם: היו יהודים, כי השמים נעשו גם הם ליהודים (قد تهوّد الفلك).
גם בגרנדה הצלחת היהודים עוררה קנאה עזה והמשורר אבו אסחאק אל-תוג'יבי האלבירי חיבר שיר התקפה על היהודים, שקרא בין היתר לרצוח את יהוסף הנגיד ונאמר בשיר:
ראיתי אותם (=את היהודים) עושים שם (=בגרנדה) ככל אשר יחפצו. חילקו ביניהם את העיר ואת חצרותיה, ובכל מקום (שולט) אחד מן המקוללים (لعين) הללו. הם גובים את המיסים בה ואוכלים ולועסים, הם לובשים בגדים מפוארים ואילו אתם לובשים סחבות...
מצב זה גרם במאה העשירית ובמאה האחת עשרה לשלושה גלים של פרעות ביהודי מצרים ולפרעות גרנדה, שבמהלכן נרצח יהוסף הנגיד.
הסברים אפשריים > רכוש של מגורשים

היהודים היו בעבר מיעוט נסבל בעל זכויות פחותות יחסית לרוב בארצות שבהן ישבו, ולעיתים שינו השלטונות את טעמם וגירשו את היהודים. בדרך כלל לגירוש נלווה גם גזל רכוש היהודים וכך נאלצו היהודים לעבור לארץ אחרת ולהתחיל מחדש. במסעי הצלב ובמיוחד בגזירות תתנ"ו יהודים רבים איבדו את חייהם והניצולים היו אלה שהצליחו לברוח וכשברחו, ברחו על נפשם, ללא רכושם. בשנת 1420 הואשם אחד מפרנסי העיר היהודים בעיר אנס שבאוסטריה עילית בעלילת שווא של חילול לחם הקודש. עלילה זו גרמה לכך שהקיסר אלברכט החמישי, ארכידוכס אוסטריה, פקד לאסור את כל יהודי אוסטריה. 270 יהודים הועלו על המוקד בפומבי, והשאר גורשו מאוסטריה בחוסר כול. בכך הייתה אוסטריה הראשונה בין מדינות מרכז אירופה שגירשה את תושביה היהודים. היהודים למדו מהתנסויות אלה שהרכוש היחיד שלא ניתָן לגזול מהם הוא הידע שרכשו, ובהתאם לכך השקיעו יותר ברכישת ידע עבורם ועבור צאצאיהם. דוגמה טובה היו מגורשי ספרד ופורטוגל, שהתקבלו בזרועות פתוחות באימפריה העות'מאנית בזכות הידע הרב שהביאו איתם.
הסברים אפשריים > הגבלות בתעסוקת יהודים

בארצות רבות הוגבלו היהודים ותעסוקתם, ובעיקר נמנעה מהם האפשרות לרכוש אדמה חקלאית. בתקופות שבהן 90% או יותר מהתושבים היו חקלאים זו הייתה מגבלה רצינית מאוד. גם הצטרפות לגילדות מקצועיות הייתה בעייתית, כי הגילדות היו מאורגנות על בסיס דת משותפת, וכך נדחקו היהודים אל המקצועות שבני הרוב לא חפצו בהם מסיבות שונות, כמו הלוואה בריבית וחכירת גביית המיסים, ותחומים שבהם היה להם יתרון ברור, כמו חלפנות כספים ורפואה. במהלך מסעי הצלב הגיעו סוחרים נוצרים ממערב ומדרום אירופה למזרח התיכון והחלו לעסוק במסחר, שקודם לכן היה בידי היהודים, וכך דחפו אותם עוד יותר אל העיסוק בהלוואה בריבית. הוונציאנים, שרצו לדחוק את ידי היהודים מהמסחר, תבעו מהם להתנצר ולא, לאסור על היהודים לנגוע בכל חפץ שיש בו סימן הצלב, סימן שהיה נפוץ מאוד בכל הסחורות.
הסברים אפשריים > החינוך היהודי העצמאי

מצוות לימוד התורה לא נשתכחה מהיהודים, וחשיבותה בלטה מאוד על רקע החברה המוסלמית והחברה הנוצרית, שבהן יודעי הקרוא וכתוב היו מיעוט קטן. המצווה הוטלה על האב, אך בהדרגה, בקהילות היהודיות, היא הפכה לחובה חברתית, והמוסדות הקהילתיים הקימו מוסדות חינוך, בעיקר למען בני העניים, שידם לא השיגה את הממון הדרוש לחינוך הילדים.
בבתים שבהם האב שכר מלמד לבניו, הלימוד נעשה בבית, וגם הבנות זכו לשמוע את החומר הנלמד וחלקן למדו קרוא וכתוב. בבתי הספר, בנוסף ללימודי הדת, לימדו קריאה וכתיבה, חשבון, ובארצות ערב גם את השפה הערבית. החברה היהודית פיתחה מנהגים ומסורות שנועדו לעודד את הלימוד, החל מהמפגש של הילד הקטן עם אותיות אלפבית טבולות בדבש, ועד למתן כבוד של קריאה בתורה בפני הקהל בבית הכנסת.
בחברה היהודית לימודי התורה נמשכו גם לאחר בית הספר, ומבוגרים רבים נהגו להקדיש זמן, בעיקר בחגים ובשבתות, אך גם בימי חול ללימוד סוגיות בתורה, וכך יצרו לעצמם הרגלי למידה. בקהילות היהודיות בגולה, ההנהגה הייתה נתונה בידי תלמידי חכמים, שנהיו רבנים בולטים בזכות עצמם, וזה היה איתות נוסף לכבוד שרכשו היהודים ללימודים. בעוד שבקהילות יהודיות שהתקיימו באירופה הנוצרית של ימי הביניים נוצר "חדש אסור מן התורה" בנוגע לחידושים הלכתיים, בקהילות היהודיות בארצות המזרח התיכון נפוצה חשיבה עצמאית והתחדשות הלכתית.
הסברים אפשריים > האמנציפציה והשלכותיה

מאז חורבן בית המקדש השני ואובדן העצמאות היהודית היהודים היו למיעוט בעל מעמד נחות יחסית לרוב השליט במדינות שבהן הם חיו. חוסר השוויון התבטא במיסוי עודף ובכל מיני חוקים ותקנות, כמו חובת לבוש מיוחד, הטלאי הצהוב, כובע היהודים, שבועת היהודים, הגבלת אזורי המגורים, הדרה מהשירות הצבאי וממוסדות החינוך הממלכתיים ועוד. ב-1787 זכו קרוב ל-2,500 יהודי ארצות הברית לשוויון זכויות וכעבור ארבע שנים, ב-1791, האספה הלאומית הצרפתית קיבלה את "חוק שוויון היהודים הכללי", ומכאן נפתחה הדרך למתן שוויון זכויות ליהודים בכל מקום שאליו הגיעו צבאות נפוליאון.
היהודים, ששנים רבות התחרו בתחומים שונים עם יתר תושבי אותן ארצות, כשהם באים מעמדה נחותה, נהנו מאוד מהמצב החדש שאפשר להם תחרות יותר שוויונית (עדיין היו מגבלות שנבעו ממסורות, ממנהגים ומעצם היות היהודים מיעוט), ואנרגיות חדשות הובילו אותם להשגת עמדות מפתח בארצותיהם.
הלא יהודים לא נשארו אדישים לשינוי. חלק מהם היו מודאגים מהתחרות הנוספת מצד היהודים, תחרות על משרות בשירות הציבורי, באקדמיה ועוד, משרות שעד האמנציפציה היו סגורות בפני היהודים וכעת נפתחה דרכם אליהן. במצב זה התעוררה אנטישמיות ואפילו הגיעו הדברים לכדי פרעות, כמו פרעות "הפ-הפ", שהתפשטו על פני כל הקונפדרציה הגרמנית. בפרעות אלה השתתפו ואפילו הובילו אותן אינטלקטואלים גרמנים, פרופסורים וסטודנטים, שחששו מהתחרות היהודית.
האמנציפציה של היהודים באירופה התקדמה בהדרגה מזרחה ומשאביה הגיעו גם למדינה החדשה, רומניה. שליט רומניה, אלכסנדרו יואן קוזה, רצה להעניק זכויות אזרח ליהודים, אך בגלל ההתנגדות העזה מצד חוגים רחבים מאוד של הציבור הרומני, הודיע שתהיה זאת אמנציפציה הדרגתית. קוזה נקט אומנם בכמה צעדים ראשונים של אמנציפציה, אך הדחתו בראשית 1866 שמה סוף לתהליך. יון ברטיאנו, המנהיג הרומני הליברלי הבטיח אזרחות ליהודים, אבל שוב התקוממו החוגים האנטישמים, ובעת הדיונים על החוקה יצאו המוני רומנים לרחובות בוקרשט והרסו את בתי הכנסת. לחצם נשא פרי והחוקה שהתקבלה בשנת 1866 שללה בסעיף 7 את האפשרות של הענקת אזרחות רומנית למי שאינו נוצרי. גם מינויו של ברטיאנו לראש ממשלה כמה שנים מאוחר יותר לא שינה את המצב, והיהודים מצאו עצמם במצב גרוע מכפי שהיה לפני כן – הם היו במעמד של חסרי אזרחות כלשהי, אך חייבים בכל החובות של האזרחים הרומנים, כולל שירות צבאי.