stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מפרצון חיסריה
הערות שוליים

↑  גאזט השמות האנטארקטיים הרשמי של בולגריה
1 2 3 4 5 6 7  מידע גאוגרפי והיסטורי
1 2 3 4 5 6 7 8  הגאזט האנטארקטי הבולגרי
↑  ב גאזט האנטארקטי המשווה SCAR נכתב בטעות כי המיפוי בוצע בשנת 2008.
| איי שטלנד הדרומיים |
| --- | --- | --- |
| איים עיקריים | אי הפיל (אלפנט) • המלך ג'ורג' • גריניץ' • דספשן • לואו • ליווינגסטון • נלסון • סמית' • סנואו • קלרנס • רוברט |  |
| איים קטנים | אלפאוס • אסטור • בארלו • האף מון • איי זד (האי אספרנטו • האי לסידרן • האי פאנאגוריה • האי קושאבה) • ראגד |  |
| איונים | סלע גרייס • סלע פולגר • סלעי ראגד |  |
| מצרי ים | איגליקה • מצר אוסמר • מצר אינגליש • מצר בויד • מצר ברנספילד • מצר מורטון • מצר מקפארליין • מצר סמולנסק |  |
| שוניות והר מצולה  (הרים תת-ימיים) | הר ורדי |  |
| רכסי הרים | רכס אימאון • רמת דוספיי • רמת וידין • רכס ולקה |  |
| הרים ומצוקים | אבלוגי • אונגל • אורגנה • אירווינג • אנטים • דרינוב • הלמט • כריסטי • מאטוצ'ינה • מומצ'יל • מזק • מיזייה • נאופיט • נייפייר • סבלייבסקי • סלאטינה • סלאבייקוב • סן סטפנו • פוסטר • פלאנה • פסגה • רוז • ריגס • שארפ • שופן |  |
| אוכפים | ויטושה • ורשץ • מאדאן • נסבר • פופובו • קוסטנץ |  |
| נונאטאקים | וילן • באחו |  |
| גבעות | אדינבורו • באטנברג • דולו • דרונג • לזלי • נגרו • סילר • פנקה • צ'סטר • רזן |  |
| חצאי אי ולשונות יבשה | נקודת אדוארדס • גבעת אדינבורו • נקודת איוואן אסן • נקודת אלין פלין • נקודת אמאדוק • נקודת אסקס • חצי האי ארצ'ר • נקודת באטאק • חצי האי בורגס • נקודת באטאק • נקודת בטוליה • נקודת בוטב • חצי האי ביירז • נקודת בנסון • נקודת ברון • נקודת גארמן • כף ג'יימס • נקודת גרגורי • נקודת דבליאנוב • נקודת דומטה • נקודת דופניצה • נקודת דליאן • נקודת האמר • נקודת הרמוני • נקודת ואראדרו • חצי האי וארנה • נקודת וונד • נקודת וילאגרה • נקודת וליקאן • נקודת זהרי • נקודת יאנה • נקודת יובקוב • נקודת יירצ'ק • נקודת לאקאטניק • נקודת לברנוב • ליונז ראמפ • נקודת ליסטה • נקודת מדובנה • נקודת מקין • נקודת מקרוני • ראש מרטינז • נקודת מרקלי • נקודת נגרה • נקודת ניואל • נקודת ניקופול • נקודת סאדאלה • נקודת סבאר • נקודת סומוביט • נקודת סידינס • נקודת סמירננסקי • כף סמית' • נקודת סנאה קרוז • נקודת סקלינה • נקודת סרדץ • נקודת פרליק • נקודת קובאדין • נקודת קוטיס • חצי האי קופרמיין • נקודת קיצ'ן • נקודת קתרינה • נקודת ראדב • נקודת רוברט • נקודת רוס • נקודת רזדל • חצי האי ריי • נקודת רילה • נקודת ריש • נקודת רנייר • כף שירף |  |
| מפרצים | אדמירליטי • איוואן אסן • באבה טונקה • ברשליאן • גארניה • המלך ג'ורג' • הירו • ודנה • זאפאלניה • חיסריה • יארביצה • יונדולה • לגרו • לינבו • מון • מיטשל • מיקאלבי • נבסטינו • ניקולוב • פאקושה • צפינה • קרוני • קרלוטה |  |
| אגמים | אגם לימנופולאר • אגם מידג' |  |
| קרחונים | קרחוני איי שטלנד הדרומיים בחלוקה לפי איים |  |
| מבנים | כנסיית השילוש הקדוש |  |
| אזורים אנטארקטיים מוגנים במיוחד | חצי האי ביירז • נקודת הרמוני • ליונז ראמפ • מפרץ אדמירליטי • כף שירף |  |
| אזורי ציפורים בעלי חשיבות | מפרץ אדמירליטי • נקודת בארנארד (נקודת ברנרד) • חצי האי ביירז • נקודת הרמוני • האי טרטר • ליונז ראמפ • חצי האי פוטר • כף שירף |  |
הצד הדרומי-מזרחי של האי סמית' - מבט ממצר אוסמר
מנדינקה

| --- | --- |

למעלה: סאמורי טורה, טומאני דיאבטה, למטה:מודיבו קייטה, ז'וזף קיזרבו  
 אוכלוסייה
 -13,000,000- 000 11,000
 ריכוזי אוכלוסייה עיקריים
 מערב אפריקה: מאלי מאלי: במיוחד במערב - 2,600,000 במובן צר יותר - בני מאלינקה - כ 6-7% -1,400,000   חוף השנהב חוף השנהב :3,100,000   גינאה גינאה :3,000,000 30% עם אתניות מנדה אחרות או 25.8%   בורקינה פאסו בורקינה פאסו :1,900,000   ניגריה ניגריה :1,900,000   גמביה גמביה :710,000 36% (2003)   סנגל סנגל :680,000   סיירה לאון סיירה לאון :460,000 או 7.8%   צ'אד צ'אד :460,000   מאוריטניה מאוריטניה :300,000   גינאה ביסאו גינאה ביסאו :200,000   ליבריה ליבריה :150,000   כמו כו בגאנה, ניז'ר
 שפות
 מלינקה,
 דת
 רוב -אסלאם, מיעוט - אנימיזם
 קבוצות אתניות קשורות
 מֶנדה - בסיירה לאון, במבארה, סונינקה - במאלי, דיולה - בחוף השנהב ובורקינה פאסו, כמו כן בובו, חסונקה
אישה בת מנדינקה
בני מנדינקה (או מאלינקה) הם קבוצה אתנית החיה במערב אפריקה – בדרום גמביה, צפונה וצפון-מערבה של גינאה, במערב מאלי, בחוף השנהב, סנגל ובגינאה ביסאו. הם דוברים את שפת מאלינקה או מנדינקה ממשפחת השפות מאנדה, הגדולה שבמערב אפריקה (הקשורה אולי למשפחה השפות הניגרו-קונגולזיות). בני מנדינקה כוללים תת-קבוצות קרובות ביניהן כמו בני מאלינקה או מנדנקה, במאנה, דיולה. לקבוצה זו שייכות גם הקבוצות האתניות קוראנקו וואסולונקה מגינאה, בני מניאנקה מליבריה ועוד.
בני מנדינקה חיים במעלה הנהרות סנגל וניג'ר, והם הקבוצה האתנית החשובה ביותר במערב מאלי, בצפון-מזרח גינאה, במחוזות הדרומיים והמזרחיים של סנגל ובכמה מחוזות של חוף השנהב, בורקינה פאסו, ליבריה, סיירה לאון וגינארה-ביסאו. יש להם נוכחות ניכרת גם בניז'ר, גאנה ובמאוריטניה. מספרם המשוער של בני מנדינקה ועוד קבוצות קרובות אליהם מגיע ל-11–13 מיליון בני אדם. לפי הערכות מצַמצמות יותר מדובר ב-4 מיליון בני אדם. מכל המדינות המוזכרות, רק בגמביה הם מהווים את הקבוצה האתנית הגדולה ביותר (36%–42%).
בני מנדינקה חיים בכפרים, בעלי אוטונומיה יחסית, שבראשם ראשי שבט וקבוצה של זקני הכפר. צורת הלימוד הייתה לרוב בעל -פה, כשאגדות, שירים, מנגינות, מנהגים ופתגמים עברו בעל פה מדור לדור.
מבחינה דתית, רוב גדול מאוד של בני מנדינקה הם בימינו מוסלמים. בכמה אזורים שורדות עדיין דתות אנימיסטיות עתיקות, ופולחן האבות. העיסוק המסורתי השולט הוא חקלאות – בשיטות קדומות – גידול דוחן, תירס, אורז, שעועית, בוטנים ועוד. יש גם מגדלי עיזים, כבשים, חמורים ועופות בית. בני דיולה עוסקים במסחר. נשמר גם העיסוק בציד ובדיג. מתגוררים בבקתות חרסית, מוקפות בקירות עשויים חרסית. בכל יישוב גרה בדרך כלל משפחה פטריארכלית גדולה.
השם

משמעות המילה "מנדינקה" היא ה"נְקה" ממאנדן – האנשים ממאנדן.
"קאן" היא שפה, ו"מנדינקקאן" היא שפתם של בני המנדינקה. בני מנדינקה המתבטאים בשפה הכתובה מכנים את עצמם "מנדינקואולו" ואת שפתם – "מנדינקקאנו". הצורה "מנדינגו" נוצרה בהשפעת השפה הפורטוגזית, בצרפתית "מנדֶנג".
היסטוריה

לפי האגדות, הייתה מכורתם המקורית של בני מנדינקה באזור מעלה הנהר ניז'ר, שם נוצרה במאה ה-8 מדינתם הקדומה מאלי.
השבטים דוברי שפות המנדה שלטו על דרכי המסחר דרך מדבר סהרה שהובילו ממרוקו עד למערב אפריקה. במאה ה-13 שלט בממלכת מאלי סונדיאטה קייטה שאיחד את השבטים וייסד אימפריה. הוא נאבק בהצלחה בעיקר נגד ההגמוניה של ממלכת סוסו בראשות סומאורו קאנטה. הקרב המכריע התנהל בערך בשנת 1235 בקירינה. סונדיאטה נודע גם כמחוקק של הצ'רטר ממאנדן ("מאנדן קאליקן") או חוקי קורוקנפוגה. אלו לא שרדו בכתב אלא רק כציטוטים באפוס העממי בעל פה אודות המלך סונדיאטה קייטה. בימי מלך אחר, מנסא מוסא הראשון, ששלט בשנים 1337-1312, ידעה האימפריה של מאלי פריחה מיוחדת, ובזמנו התאסלמו רבים מבני המעמד הגבוה ותושבי ערים רבות. במאות ה-13 וה-14 שלטו בני מנדינקה על כל מערב אפריקה.
בני מנדינקה ושבטים קרובים אליהם היגרו לאחר מכן לאורך נהר ניז'ר לכיוון סנגל וגמביה של ימינו ולכיוון מפרץ גינאה. בני מנדינקה נלחמו רבות באימאמות פוטה ג'אלון של בני פולה.
לאחר התפרקות אימפריית מאלי קמו ממלכות רבות, קטנות יותר, כדוגמת ממלכת סגו וקארטה של שבט במברה בשטחי מאלי של ימינו, ממלכת קאבו בדרום סנגל וגינאה ביסאו של ימינו, ממלכת גאלאם או גדיאגה על נהר סנגל, מדינת קאסו ממערב למאלי של ימינו, המדינות ניאני, וולי ובמבוק במזרח סנגל של ימינו. חלק מישויות מדיניות אלה התקיימו עד לשלהי המאה ה-19, כאשר נכבשו על ידי הקולוניאליזם האירופי – הצרפתי, הבריטי והפורטוגזי.
במהלך המאות ה-16–18 נלקחו רבים מבני מנדינקה בשבי, נמכרו כעבדים והובלו עד לאמריקה, שם הפכו חלק מצאצאיהם לאפריקנים אמריקנים.
באמצע המאה ה-19 חלה עלייה נוספת בממדי ההתאסלמות בקרב המנדינקה.
בשטחים מצפון לחוף השנהב של ימינו, בורקינה פאסו ודרומה של מאלי הקימו סוחרים דוברי שפת מאנדה בני הקבוצה האתנית דיולה (כלומר "סוחרים") מרכזים מסחריים בקרבת מכרות ואדמות חקלאיות. בתקופה בה הגיעו הצרפתים והפורטוגזים, עדיין שלטו בני דיולה בענף הסחר באזור, כולל בסחר בעבדים.
בסוף המאה ה-19, בין השנים 1898–1883, ניהלו הצרפתים שלוש מלחמות נגד בני מנדינקה שבראשות סאמורי טורה. הן הסתיימו בתבוסתו של סאמורי טורה ולקיחתו בשבי.
במהלך המאה ה-20 נמשך תהליך ההתאסלמות של בני מנדינקה עד שנותרו מעט אנימיסטים בקרבם.
בני מנדינקה קרובים מאוד לקבוצות האתניות במברה, ג'לונקה, סוסו, ביאחאנקה, דיולה וכו'. הם השפיעו גם על שכנים בני סונגהאי, דוגון, סנופו, מוסי ובווא. משערים כי בני במברה חולקים עמם מוצא משותף, מכיוון ששפות הדיבור שלהם כמעט זהות. עם זאת, ידעו היחסים ביניהם סכסוכים לא מעטים.
שפות

שפת מנדינקה או מאלינקה היא חלק משפות מאנדה, שדובריהן מונים 30 עד 40 מיליון בני אדם המפוזרים בין 15 מדינות באפריקה המערבית.
חיי הכלכלה והחברה

החברה מבוססת אצל בני מנדינקה על המשפחה המורחבת, עם נטייה מטריליניארית, שהפכה תחת השפעת האסלאם לפטרילינארית – הפוליגמיה הייתה נפוצה בעיקר אצל האצילים.
נוצרו ונשמרו מדור לדור שלושה מעמדות חברתיים או מעין קסטות אנדוגמיות (כפי שניתן למצוא גם אצל קבוצות אתניות רבות במערב אפריקה):
"הנולדים חופשיים" (חורון או "פורו") – האצולה, לרבות בני משפחת קייטה, צאצאים של מלכי האימפריה של מאלי, הנקראים "טונטיגי". הלוחמים, החוואים החופשיים המתפרנסים מחקלאות, הסוחרים, ואנשי הדת המוסלמים. למעשה האחרונים – אימאמים, מורים ולבלרים מוסלמים – נחשבים למעין קאסטה נפרדת הקרויה "ג'חאנקה" שהתחלותיה במאה ה-13.
בעלי המלאכה והזמרים ("ניאמולו" או "ניאמאקאלה") – גם הם בני חורין. קיימת הייררכיה גם בתוכם: המעמד הגבוה ביותר הוא זה של הנפחים ("נוּמוֹלו"), הבקיאים בחוכמת המסורות האנימיסטיות הקדומות. לשכבת בעלי המלאכה והזמרים שייכים גם הבורסקאים ("קרנקאולו"), הקדרים, הסנדלרים, התופרים, וכן המוזיקאים והזמרים העממים הנקראים "גריו" או "דיֶילי". חלקם הם זמרים ציידים העוסקים במסורות קשורות לציד.
העבדים ("ג'ון" או "ג'ונג") – שבויים לשעבר, שנקראים "דיון" או בני עבדים. הם שוחררו מעבדות בתחילת המאה ה-20. הם עובדים בחוות האיכרים.
בכפרים של בני מנדינקה פועלות גם אגודות סודיות.
אחת מהן היא זו של הציידים, הלובשים תלבושות בובו (Boubou) מקושטות בחלזונות, בשברי ראי, בציפורניים ובשיניים של בעלי חיים.
לקלאנים המשפחתיים היו פטרונימים, אבות מייסדים ואיסורים משלהם.
מרבית בני מנדינקה הם איכרים. את העיסוק בגידול הבקר או הכבשים השאירו בדרך כלל לבני פולה.
בעלי המלאכה המאורגנים באגודות, עוסקים בדרך כלל גם בחקלאות.
הנפחים ויוצרי התכשיטים נקראים "נומו" ונשותיהם הן קדריות.
התופרים הם לעיתים קרובות בני פולה הנקראים "מאבולה". נשותיהם עוסקות בצביעת בגדים.
בעלי המלאכה המתמחים בעבודה בעץ נקראים "קולֶה", בעוד הבורסקאים נקראים "גאראנקה".
בני דיולה עוסקים בעיקר במסחר.
חיי הדת

בימינו כמעט כל בני מנדינקה הם מוסלמים. חלק קטן מאוד נשאר נאמן לדת האנימיסטית המסורתית בלבד.
הראשונים במערב אפריקה שהתאסלמו היו במאות 8–10 בני סונינקה, במיוחד האצולה של אימפריית גאנה שקיבלו את בשורת האסלאם מסוחרים ערבים-ברברים שבאו מצפון.
קבוצות מקרב בני מנדינקה, בעיקר אצילים, עברו לדת האסלאם יחד עם מייסד האימפריה של מאלי, סונדיאטה קייטה, במאה ה-14. האסלאם נשאר למשך תקופה ארוכה דת האצולה. עם הזמן התהוו קהילות.
אחרי ההתאסלמות פרט לאמאמים הופיע גם מעמד של אנשי דת בעלי עיסוקים בתחום הוראת הדת, בתחום הכישופים ורפואת האלילים, הנקראים מאראבו. תפקידם בלט במיוחד בקרב בני דיולה.
קבוצה מיוחדת של "מאראבו", היו "דיאחאנקה", ה"מאראבו" נודדים.
עד למאה ה-19 רק האצולה הייתה מוסלמית, בצורה חלקית, תוך שמירת מנהגים גם מהדת האפריקאית הקדומה, שנותרה עדיין נחלתם של רוב בני מנדינקה.
במאה ה-19, ובעיקר אחרי אמצע המאה התגברה הפעילות המיסיונרית המוסלמית בקרב בני מנדינקה.
בניגוד לבני פולה, בני מנדינקה לא היו ידועים בעבר במדיניות של כפיית דת האסלאם על שבטים וקבוצות אתניות אחרים בסביבה.
במהלך המאה ה-20 רוב בני מנדינקה הפכו למוסלמים, אך בקבוצות שונות מכבדים גם אמונות ופולחנים קדומים, כמו למשל פולחן האבות, הטוטמיזם. פעלו בעבר חבורות דתיות חשאיות אזוטריות כדוגמת אגודות בשם "קומו" במאלי. ההצטרפות לחבורות כאלה נעשתה לפי קריטריונים של גיל.
בדת המסורתית של בני מנדינקה האל העליון נקרא "מה נגאלה". בני האדם היו פונים אליו רק בתיווך פולחן האבות והרוחות. המאמינים שהגיעו לדרגת ידע רוחני גבוהה נקראו "קוֹמוֹטיגי". כדי להפוך ל"קומוטיגי" היו צריכים לעבור מחזורי חניכות של שבע שנים כל אחד. בהתאם לכך נוצרו קבוצות גילאים שכונו "טון".
באורח החיים הדתי הקדום כמו גם בדת המוסלמית לא הייתה הפרדה בין החיים הרוחניים ובין חיי היום יום. הכל התנהל בהתאם לחוקי הדת, מהלידה עד למוות.
בהתאם לדת הקדומה כל משפחה הייתה קשורה לבעל חיים שהיה הטוטם שלה.
תרבות

הספרות, שלא הייתה כתובה, מיוצגת בסיפורים בעל פה. בנוסף קיימת מסורת של אגדות ומיתוסים המועברת בשירי הגריו, היצירה הידועה ביותר שעברה לפי מסורת זו הוא האפוס של סונדיאטה, ששאב השראה מחיי המלך סונדיאטה קייטה, מייסד אימפריית מאלי.
זמרי הגריו אחראים לשימור זיכרון השבטים ולהעלאתו באוב בעת הטקסים. הם עוסקים גם בשידוכים. פעם הם היו תלויים במשפחות מסוימות, בימינו הם חופשיים.
תרבות > הלבוש

באופן מסורתי, הגברים בני המאלינקה מתלבשים ב"בובו", ה"באראקה דולוקי" בצבע לבן או צהוב. כיסויי הראש הם מגוונים: מכובעים בצורה קונוס – ה"גאבאן", או כובע פתוח מן הצדדים, בצורת פה של תנין ונקרא "באמה דא".
יש גברים שמגלחים את ראשם ויש כאלה האוספים את שיערם בצמות. לשם מזל הם עושים לעצמם פירסינג באוזן השמאלית ועונדים בה טבעת קטנה מזהב.
הנשים לובשות בובו ובד לחלציים. כיסויי הראש שלהן הם מורכבים מאוד ודומים לאלה של נשות פולה, בייחוד הציצה והצמות לאורך הרקות, והמודבקות לעיתים לסנטר. הן שמות על שיערן חלזונות או מטבעות. עונדות צמידים מנחושת, בעיקר בצווארי כפות הידיים ובזרועות. במותניים ובצוואר עונדות כמה שורות של מחרוזות פנינים.
תת-קבוצות

מבחינים בקרב בני מנדינקה בתתי-קבוצות עיקריות, לפי הניבים שהם דוברים (בסך הכל 27 גרסאות ניביות):
מנדינקה מערביים – סאראחולה או סונינקה; מנדינגו (מאלינקה) ממזרח סנגל, המכונים גם דיאחאנקה; בדיבונקה של קומבו, בגמביה; פאקאוונקה בחבל סדיו, סנגל; ווינקה בחבל קאבו, בגינאה-ביסאו. הוולופים ובני סררו בסנגל מכנים את בני המנדינקה בשם "סוסה". בגינאה נמצא בשימוש גם השם "ג'לונקה". הציידים נקראים "דונסו".
מנדינקה מזרחיים – במבארה וחאסונקה במאלי; מאלינקה של גינאה ומאלינקה של חוף השנהב המכונים גם דיולה ("סוחרים"). מספר קטן של בני מאלינקה חיים גם בסיירה לאון  ובליבריה. בני במבארה ובני מאלינקה מדברים כמעט אותה שפה.
שמות משפחה (פטרונימים)

הפטרונימים הנפוצים בקרב בני מנדינקה הם:
קאבה, קייטה, קונאטה, וואטארה, קוטה, טראורה, סיסה, קבה (Kébé), קמארה, אירה, ירה, פאטי, טורה, קאנטה, קונה, קוליבאלי, סאחו, דיארה, סיסוקו, סואנה, גיראסי, ברטה, דומבויה, סומארה, דיאחאבי, סילה, פאדיגה, דיאווארה, קואטה, דוקורה, דראמה, מנטה, באטילי, דיאקיטה, דיומאנדה, סידיבה, סנגארה, דמבלה, קאמיסוקו, באגאיוגו, באיו, דומביה, סאנה, סוואנה, סימה, דיאבי, פופאנה, דאנפה, ג'יטה, סאנו, מנדינאנג, דארי, גאסאמה וכו'.
אצל צאצאים של ראשי שבטים מאלינקה בחוף השנהב ובסנגל מוצאים תכופות את השם אידארה, ככל הנראה ממקור מורי.
בקרב בני מעמדות ה"מאראבו", הקרויים "מאנדה מורי" (ה"מאראבו של מאנדה") ניתן למצוא שמות כמו טורה, סיסה, דראמה, דאבו, ביאנה, ברטה (Berété), (שוקל כנגד "סואנה" בסנגל), סאחו, סילה – כולם ממוצא סונינקה.
אצל זמרי "גריו" או "דיילי" מוצאים את השמות "סיסוחו", קויאטה, דיאבאטה, קאמיסוקו.
בני ניאמאחאלה, בעלי המלאכה, בעיקר בקרב הנפחים, נושאים תכופות שמות כמו קאנטה, דיאנחה, פאנה.
בקרב האצילים (חורו) משתמשים בשמות המשפחה אידארה, דומביה, פאקולי, קאבה, קייטה, קונאטה, דיארה, באטילי, סיסוקו, טראורה, סוחנה, באחאיוחו, בינאיוקו, דראמה, סילה, ניאחאטה, ביאגוראגה, מינטה, סומארה, סואנה (ברטה – במאלי)
בסופו של דבר ניתן למצוא בימינו שמות כאלה גם במעמדות חברתיים אחרים.
קיימות גם תופעות התבוללות בין בני מנדינקה ובני קבוצות אתניות אחרות. משום כך נמצאות משפחות מנדינקה בעלות שמות וולופים (דיופ, נדיאייה) או פולה (דיאלו, גיאחיטה, סנגארה, סידיבה וכו') או מוסי (וודראוגו).
לקריאה נוספת

McNaughton, Patrick R. The Mande Blacksmiths: Knowledge, Power, and Art in West Africa. Bloomington: Indiana University Press 1988.
Schaffer, Matt Mandinko: The Ethnography of a West African Holy Land. New York: Holt, Rinehart & Winston 1980 .
Moss, Joyce, and George Wilson. Africans South of the Sahara. 1st ed. Detroit: Gale Research, 1991
Denis Creissels, Pierre Sambou Le Mandinka: Phonologie, grammaire, textes Karthala Editions
הערות שוליים

↑  Creissel, Sambou עמוד 5
↑  Creissel, Sambou עמוד 7
↑  2010 Godfrey Mwaikagile
↑  2001  Encyclopaedia of the World Muslims, vol.3, עמ' 920
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007548330205171  BNE: XX550935  BnF: cb11938611q (data)  LCCN: sh85080442  NKC: ph314838  SUDOC: 027317552 
האזורים המאוכלסים על ידי בני מנדינקה במפה משנת 1906, ה.ג'ונסטון ג'.איי. אדיסון
תמונה מטקסי חניכה וברית המילה, תוך שימוש בתחפושות "קונקוראן" ביישוב קונקאן, במחוז אוט קזמאנס בבסנגל
נאבן

| --- | --- |
כיכר העיר
כיכר העיר
 מדינה:  אירלנד אירלנד
 פרובינציה:  לנסטר לנסטר
 מחוז:  מית'
 שטח:  44.46 קמ"ר
 גובה:  42 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  28,158 (2011)
  ‑ צפיפות:  642.35 נפש לקמ"ר (2011)
 קואורדינטות:  53°39′10″N 6°40′53″W﻿ / ﻿53.6528°N 6.6814°W﻿ / 53.6528; -6.6814 
 אזור זמן:  UTC
 www.meath.ie
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת אירלנד מוגדלת) דבלין סוורדס קורק לימריק ליפורד גולוויי אניס נייס צפון אירלנד  הים האירי  ב. הים הקלטי איי אראן  האוקיינוס האטלנטי נאבן(למפת אירלנד רגילה) דבלין סוורדס קורק לימריק ליפורד גולוויי אניס נייס צפון אירלנד  הים האירי  ב. הים הקלטי איי אראן  האוקיינוס האטלנטי נאבן  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
נאבן (באירית: An Uaimh, באנגלית: Navan) היא עיר הבירה של מחוז מית' שבמזרח אירלנד, במרחק כ-50 קילומטר צפון מערבית מדבלין. נאבן היא העיר התשיעית בגודל אוכלוסייתה במדינה, בשנת 2022 התגוררו בעיר 33,886 תושבים.
השם האירי המודרני An Uaimh התגלגל ושובש ככל הנראה משמו של תל הקבורה הפרהיסטורי An Odhbha, שנקרא על שם אודהבה, אשתו הראשונה של ארימון. סביר להניח שהשם האנגלי המודרני Navan הוא תרגום לאנגלית של השם האירי אשר היה השם הרשמי של המקום מאז הקמת אירלנד ב-1922.
שמה האנגלי של העיר נקבע רשמית בשנת 1971, לאחר שהשם האירי של העיר לא השתרש בציבור באותה מידה. השם האנגלי הוא פלינדרום (שניתן לקראו משני הצדדים).
למייסדי העיר שורשים נורמניים: הברונות של נאבן הוענקה ב-1172 על ידי הברון של ממלכת מית', יו דה לייסי, לאחד מאביריו, ג'וסלין דה אנגולו; האביר בנה מצודה במיקום זה, שהתפתחה בהמשך לעיר נאבן.
בסמוך לעיר פועל מכרה טארה, מכרה אבץ ועופרת גדול.
ערים תאומות

בולגריה סנדנסקי, בולגריה
איטליה בוביו, איטליה
איטליה ברוקוסטלה, איטליה
נאוסטיקואורוס

| נאוסטיקואורוס |
| --- | --- |
 מאובן של נאוסטיקואורוס
תקופה
טריאס תיכון
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: זוחלים
סדרה:: נותוזאוראים
משפחה:: Pachypleurosauridae
סוג:: נאוסטיקואורוס
שם מדעי
 Neusticosaurus

נאוסטיקואורוס (שם מדעי: Neusticosaurus; משמעות השם "לטאה שוחה") הוא סוג של זוחל ימי שהיה קרוב של הנותוזאורוס. הוא חי במימי הטריאס התיכון ומאובניו נמצאו בגרמניה, שווייץ ואיטליה.
יצור זה היה מהקטנים שבבני סדרתו והגיע לאורך של 18 סנטימטרים בלבד. היו לו צוואר ארוך ולסתות קטנות, רגליים קטנות שהותאמו להליכה על הקרקע וזנב ארוך ושרירי.
תזונתו הורכבה בעיקר מדגים אותם הוא תפס עם לסתותיו מלאות השיניים.
מנון לסקו (פוצ'יני)

| --- | --- |

גלויה לזכר הבכורה
 מידע כללי
 מלחין:  ג'אקומו פוצ'יני
 לבריתן:  לואיג'י איליקה 
 תאריך יצירה:  1890 
 מבוסס על:  מנון לסקו 
 סוגה:  אופרה
 שפה:  איטלקית
 מספר מערכות:  4
 זמן התרחשות העלילה:  תחילת המאה ה-18
 מקום התרחשות העלילה:  צרפת ואמריקה הצפונית
 תפקידים
 Dance Master  Chevalier des Grieux  Singer  Edmondo  Lescaut  Geronte di Ravoir  Sergeant of the Royal Archers  Manon Lescaut  Hairdresser  Naval Captain  Innkeeper  Lamplighter  בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 
מנון לסקו (בשפת המקור: Manon Lescaut) היא האופרה בת ארבע מערכות של ג'אקומו פוצ'יני. הלברית לאופרה נכתבה על בסיס הרומן של אבה פרבו על ידי מרקו פראגה, דומניקו אוליבה, לואיג'י איליקה, ג'וזפה ג'אקוזה, ג'וליו ריקורדי, רוג'רו ליאונקוואלו והמלחין בעצמו. היצירה נכתבה בין השנים 1891–1892. הבכורה התקיימה בהצלחה רבה ב-1 בפברואר 1893 בתיאטרון רג'ו (Teatro Regio=התיאטרון המלכותי) בטורינו.
הדמויות

| תפקיד | סוג קול | בבכורה ב-1 בפברואר 1893    (מנצח: אלסנדרו פומה) |
| --- | --- | --- |
| מנון לסקו | סוֹפּרָן | צ'סירה פראני |
| סגן לסקו, אחיו של מנון | בָּרִיטוֹן | אקילה מורו |
| אביר דה גריו | טֶנוֹר | ג'וזפה קרמוניני |
| Geronte de Revoir, שוכר מס מלכותי | בַּס | אלסנדרו פולוניני |
| אדמונדו, סטודנט | טֶנוֹר | רוברטו ראמיני |
| פּוּנדְקַאִי | בַּס | אוגוסטו קסטניולי |
| זמרת | מצו-סופרן | אלווירה צ'רסולי |
| מאסטר למחול | טנור | רוברטו ראמיני |
| מדליק הפנסים | טנור | רוברטו ראמיני |
| סמל | בס | פרדין. קטאדורי |
| רב חובל | בס |  |
| ספר | לא שר | אוגוסטו גינגיני |
זמרים, סטודנטים, בנות, אזרחים, אורחים, עובדי נמל. עם.
מילים ומוזיקה

ברומן האהבה שלו אבה פרבו מתח ביקורת על התנאים החברתיים של צרפת "האמיצה" העכשווית. באופרה הביקורת הזו פחות בולטת, העלילה מציגה דווקא פרק חטוף מחייהם של שלושת הגיבורים. פוצ'יני עצמו עבד רבות על הליברטו, ככל הנראה גם כדי שהסיפור לא יעקוב אחר האופרה של ז'יל מאסנה באותו שם.
במנון לסקו אנו מוצאים מספר שברי לחנים שניתן לשמוע באופרות המאוחרות של פוצ'יני, טוסקה ומאדאם באטרפליי. ביצירה זו התגלו שני מאפיינים של אמנות המאסטר: שפע הניגונים ותחושת אפקטים הבימתיים והתזמורתיים. בנוסף לשברי המלודיה הקטנים, ישנם קשתות מלודיות רחבות האופייניות ליצירות מאוחרות יותר של פוצ'יני.
עלילה > מערכה 1

בגבול העיר אמיין לפני בפונדק אנשי העיר משתעשעים. מכונית הדואר מגיעה ויוצאים ממנה ג'רונטה מנון ואחיו הסמל. הסמל חייב ללוות את אחותו הצעירה למנזר, אבל האביר דה גריו מתאהב בנערה במבט ראשון. בעוד לסקו מוכר את אחותו לבעל נכס עשיר וזקן תמורת מעט כסף, האביר, בעזרת חבריו הסטודנטים, מבריח את הנערה.
עלילה > מערכה 2

מנון לא הייתה יכולה לסבול את המצוקה והמחסור לצד האביר במשך זמן רב ולכן בעצת אחיה נמלטה מאהבתה ובחרה באדון הזקן העשיר. בביתו של ג'רונטה הפכה לגברת מכובדת מאוד, אך היא חלמה על אהבתה הישנה. בהזמנתו של לסקו, דה גריו מבקר את מנון, שנופלת לזרועותיו תוך שכיחה עצמית. הרגע האידילי מופרע בהופעתו של ג'רונטה, שמעיר לנערה על כך שלא מעריכה את רגשותיו, למרות שצברה כל כך הרבה מתנות. בתגובה, מנון מושיטה בלעג את מראת היד שלה מול פני האדון הזקן. ג'רונטו נשבע לנקום ואז בורח מהמקום. עד מהרה פורצת קבוצת משמר לחדרה של מנון והיא נחטפת. כלא והגלייה מחכים לה.
עלילה > מערכה 3

בנמל לה האבר, מול הכלא, לסקו ודה גריו ממתינים לשחר. הם הצליחו לשחד שומר ומקווים לשחרר את מנון. הבריחה נכשלת. בכאוס שנוצר העם יוצא לרחובות. הצבא מנסה להרגיע את המצב. הסמל קורא בזה אחר זה את שמות המורשעים כדי לעלות לספינה, כולל מנון. דה גריו מנסה לפרוץ את חומת קו החיילים כדי לשחרר את אהובתו, אך הם עומדים מולו עם הרובים שמביטים בהם. הוא מתחנן בפני רב חובל הספינה לתת גם לו לעלות על הספינה, בסופו של דבר רב החובל מתרצה ומאפשר לו לעקוב אחר אהבתו לגלות.
עלילה > מערכה 4

מקום ההתרחשות: מדבר ליד ניו אורלינס
במדבר ניו אורלינס, מנון ודה גריו גוררים את עצמם מותשים. האביר הולך לחפש מים, אך חוזר ללא הצלחה למצוא. הנערה לא יכולה לשאת עוד את הסבל ומתה בזרועותיו של דה גריו.
לקריאה נוספת

Anthony Tommasini, The New York Times Essential Library of Opera, Times Books (Henry Holt and Company), 2004.
Julian Budden, Manon Lescaut, Grove Music Online, 2005.
Giacomo Puccini, Manon Lescaut. Full score. Milan: Ricordi, 1958.
כרזת פרסומת לאופרה
עיצוב תפאורה של אוגו גדוצי לבכורה, למערכה השנייה.
עיצוב תפאורה של אוגו גדוצי לבכורה למערכה השלישית.
מרי ריזר

מרי ריזר
תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן.
נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
מרי הרדי ריזר (באנגלית: Mary Hardy Reeser, ‏ 1884 - 1951) מסיינט פיטרסברג הייתה אישה שמצאה לכאורה את מותה מהתלקחות ספונטנית.
ביוגרפיה

מרי ריזר נולדה בעיר קולומביה קליפורניה ונישאה לדוקטור ריצ'רד ריזר (יליד שנת 1874 או 1875). בנם היחיד, שנקרא גם הוא ריצ'רד ריזר השלים לימודי דוקטורט ונולד בפנסילבניה בשנת 1910 או 1911. מרי נקברה בבית הקברות "צ'סטנט היל" שבפנסילבניה.