stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
וסלי קראשר
ביוגרפיה של הדמות

בסדרת הטלוויזיה "מסע בין כוכבים: הדור הבא", וסלי קראשר בן ה-15 מגיע לראשונה אל ספינת החלל אנטרפרייז D עם אמו, ד"ר בברלי קראשר, מייד לאחר שקפטן ז'אן לוק פיקארד תפס את הפיקוד. בתחילה, וסלי עיצבן את קפטן פיקארד, אשר מצהיר על עצמו כי אינו חש בנוח בנוכחות ילדים, אבל מהר מאוד הוא מגלה כי לוסלי יש יכולות הבנה הרבה מעבר לגילו הצעיר, וכי ירש מאימו רמה גבוהה מאוד של אינטליגנציה.
בפרק העונה הראשונה "Where No One Has Gone Before", חייזר, הידוע רק בכינוי "הנוסע", מביע בפני פיקארד את התרשמותו כי לוסלי יש אינטליגנציה ייחודית ופוטנציאל גדול, אם יזכה לעידוד ולהזדמנות, תוך שהוא משווה אותו לילד פלא כמו מוצרט. עקב כך, פיקארד מעניק לוסלי מינוי של סג"ם בפועל.
בפרקים המוקדמים של הסדרה, פיקארד לא מאפשר לוסלי להיכנס אל גשר הפיקוד של ספינת החלל. וסלי, בסופו של דבר, נבחן בבחינת הכניסה לאקדמיה של צי הכוכבים. ציון המבחן שלו מדורג במקום נמוך מזה הנדרש, והוא לא מתקבל לאקדמיה בניסיון הראשון שלו. מאוחר יותר, הוא מחמיץ את ההזדמנות השנייה שלו להיבחן בבחינת הכניסה לאקדמיה, על מנת לסייע לצוות האנטרפרייז D בהצלת ויליאם רייקר, דיאנה טרוי, ולואקסנה טרוי מפרנגי עוינים. לאחר מכן, פיקארד מעניק לוסלי קידום, לדרגת-שדה של סג"ם.
לוסלי ניתנה האפשרות להגיש בקשה נוספת בשנה שלאחר מכן, הוא ניגש אל הבחינה, והתקבל לאקדמיה של צי הכוכבים, שם הצטרף אל קבוצה עילית של צוערים, המכונה "טייסת נובה". מעורבותו בקבוצה זו הובילה אותו להשעיה מהלימודים לשנה, כאשר חברו לטייסת נהרג נהרג במהלך אימון - בו ניסו לבצע תמרון טיסה מסוכן ואסור. לאחר שהיה נתון ללחץ כבד מצד ראש הצוות ניק לוקרנו (השחקן רוברט דאנקן מקניל), וסלי מסייע לחבריו לצוות להסתיר את האמת, אולם בסופו של דבר חוזר בו. כתוצאה מכך, הוא לא מסולק מהלימודים, אך נדרש לחזור על לימודי השנה האחרונה, וייאלץ לסיים שנה לאחר שאר חברי כיתתו. וסלי נשאר באקדמיה לאחר מכן, עד אשר "הנוסע" מחדש איתו את הקשר. וסלי מתפטר מתפקידו, ועוזב עם הנוסע לחקור מישורים אחרים של מציאות.
בסרט "מסע בין כוכבים: נמסיס", וסלי נראה יושב ליד אימו בוורלי, ברקע סצנת החתונה של ויליאם רייקר ודיאנה טרוי. בסצנה שנמחקה מן הסרט, קפטן פיקארד שואל את וסלי האם הוא מתרגש לשרת על ספינת החלל "טיטאן" ("Titan"), ספינתו של קפטן רייקר. וסלי משיב כי הוא יהיה הקצין הממונה על משמרת הלילה של מחלקת ההנדסה. הדבר מרמז (אם כי הסצנה נמחקה), כי וסלי חזר אל צי הכוכבים בנקודת זמן מסוימת קודם לכן. בפרק העשירי של העונה השנייה של מסע בין כוכבים: פיקארד וסלי מופיע מפני קורה וחושף בפניה שהוא חלק מארגון הנקרא The Travelers. לכן גם אם חזר זמנית לצי הכוכבים בסופו של דבר החליט להצטרף לארגון הנוסעים.
תגובות

אוהדים רבים, כולל ויל ויטון עצמו, סברו כי הדמות היא סטריאוטיפ של "מרי-סו" תחליף לג'ין רודנברי, ששמו האמצעי הוא "וסלי." באתר האינטרנט TV Tropes, הדימוי הטלוויזיוני "חיית-המחמד של היוצר", תיאור הומוריסטי של דמות, האהובה על ידי יוצרי הסדרה, אבל איננה אהובה בקרב הקהל, נקרא בעבר "הווסלים" על שמו.
כמה אוהדים לא אהבו את הרעיון של "בחור צעיר, שנראה כל זמן כמי שמציל את הספינה כולה". פרשנים ציינו לפחות שבע פעמים שבהם וסלי, "שיש לו בעיה להתקבל אל האקדמיה של צי הכוכבים", שנמצא על סיפון ספינת חלל ש"מלאה באנשי הצוות הטובים והמוכשרים ביותר של צי הכוכבים", הוא זה שמציע את "הפתרון הנדרש".
הערות שוליים

↑  הפרק "Coming of Age".
↑  הפרק "Ménage à Troi".
↑  הפרק "The First Duty".
↑  הפרק "Journey's End".
↑  Star Trek: Nemesis 2002. Paramount Pictures. DVD.
↑  Wil Wheaton. "Star Trek: The Next Generation: Code of Honor". TV Squad. נבדק ב-2011-08-03.
↑  Byrd, Patricia (Spring 1978). "Star Trek Lives: Trekker Slang". American Speech. 53 (1): 52–58. doi:10.2307/455340. JSTOR 455340.
↑  סיפורי "מרי סו",: הרפתקאות של הדמות הצעירה ביותר והחכמה ביותר שאי פעם סיימה לימודיה באקדמיה, והייתה הצעירה ביותר להתמנות לכל תפקיד. הדמות מאופיינת במיומנות חסרת תקדים בכל דבר, החל באמנות וכלה בזואולוגיה, לרבות קרטה והורדות ידיים. דמות זו "מצילה את היום" תוך שימוש בשנינות וביכולות שלה, ואם תמות בסוף - כל עמיתיה יתאבלו עליה.
↑  Creator's Pet באתר TV Tropes (אנ') (באנגלית)
↑  Pat Pflieger (2001). "Too good to be true: 150 years of mary sue". 3. Presented at the American Culture Association conference. נבדק ב-2007-01-15.
↑  Phil Farrand, "Updated Conundrum Tote Board" The Nitpicker's Guide for Next Generation Trekkers, Vol. 2 New York: Dell (1995): 319
↑  Gillmor, Dan (2004). We the media. p. 78. ISBN 0-596-00733-7.
| מסע בין כוכבים: הדור הבא |
| --- | --- | --- |
| יוצר הסדרה | ג'ין רודנברי |  |
| שחקנים ראשיים | פטריק סטיוארט • ג'ונתן פרייקס • לוואר ברטון • מייקל דורן • גייטס מק'פאדן • מרינה סירטיס • ברנט ספיינר • ויל ויטון • דניס קרוסבי • דיאנה מולדואר |  |
| דמויות ראשיות | ז'אן-לוק פיקארד • ויליאם רייקר • ג'ורדי לה פורג' • וורף • בוורלי קראשר • דיאנה טרוי • דאטה • וסלי קראשר • טאשה יאר • קתרין פולאסקי |  |
| דמויות משנה | מיילס או'בריאן • רג'ינלד בארקלי • גאורון • גאינן • רו לארן • סארק • סילה • זפרם קוקרן • קיו • קיילאס • תומאס רייקר |  |
| גזעי חייזרים | אל-אוריאנים • אנדרואיד • באג'ורנים • בטאזואיד • בורג • וולקנים • פרנגי • קיו • קרדאסים • קלינגונים • רומולאנים |  |
| מושגים | אנטרפרייז-D • אנטרפרייז-E • הולודק • וייזור • טרנספורטר • מאקי • מנוע עיוות • משכפל • מתרגם אוניברסלי • פדרציית הכוכבים המאוחדת • הצו העליון • צי הכוכבים • הקרב בוולף 359 • רביע גלקטי • סוגיות מוסריות |  |
| סרטי הקולנוע | דורות • המפגש • המרד • נמסיס |  |
| פרקים בולטים | Encounter at Farpoint • The Big Goodbye • Pen Pals • Q Who • Yesterday's Enterprise • The Best of Both Worlds • Redemption • Darmok • The Outcast • The Inner Light • All Good Things... |  |
| ראו גם | זיכיון מסע בין כוכבים • מסע בין כוכבים: פיקארד • אימזדי |  |
וסלי קראשר, בפעם הראשונה על גשר הפיקוד של האנטרפרייז; מתוך הפרק "Encounter at Farpoint", פרק הבכורה של "מסע בין כוכבים: הדור הבא", 1987.
וסלי קראשר במדי צי הכוכבים; מתוך הפרק "Ménage à Troi", עונה 3 של "מסע בין כוכבים: הדור הבא", 1990.
יחיאל ערד

| --- | --- |

חיליק ערד, 2013
 לידה:  1927 קוטנו, פולין
 פטירה:  2 בספטמבר 2017 (בגיל 90 בערך) סער
 תקופת הפעילות:  משנות ה-50 של המאה ה-20 – 2011
 תחום יצירה:  אדריכלות
 יצירות ידועות:  אתר ההנצחה לשיירת יחיעם, חדרי אוכל בקיבוצים סער, גבולות ועין המפרץ
יחיאל (חיליק) ערד (פלוצר) (1927 – 2 בספטמבר 2017) היה צייר, אדריכל ופסל ישראלי, איש קיבוץ סער.
קורות חיים

ערד נולד בשנת 1927 להינדה ויהודה, משפחת-רבנים, בעיר קוטנו שבפולין, וב-1933 עלה לארץ ישראל עם משפחתו. הוא התגורר בתל אביב, למד בבית הספר "תחכמוני", ובתיכון בבית הספר המקצועי "מקס פיין", בו למד שרטוט טכני, והיה חניך בתנועת "השומר הצעיר". בשנת 1946 התפרסמה הכרזה הראשונה שלו, כרזת "נקרע את הספר הלבן". הכרזה הובלה בראש ההפגנות נגד הספר הלבן. בראשית מלחמת העצמאות נפל אחיו הבכור, משה פלוצר (1924–1948), בקרב שיירת יחיעם. לימים תכנן ערד את אתר ההנצחה במקום נפילת השיירה.
כחלק מחברותו בתנועה היה ערד מהגרעין המיישב של קיבוץ סער שעלה לקרקע בשנת 1948. הוא למד ציור בסטודיו אבני ואצל יוחנן סימון, יחזקאל שטרייכמן ומרסל ינקו. בהמשך למד אדריכלות בטכניון. לאחר לימודיו עבד שנים במחלקה הטכנית של הקיבוץ הארצי. בעבודתו בקיבוץ הארצי הושפע מעבודתו של שמואל מיסטצ'קין שעבד יחד איתו. מיסטצ'קין למד בבית ספר הבאוהאוס ונחשב לאחד האדריכלים שהשפיעו על הסגנון הבינלאומי בארץ ישראל.
ב-1974 תכנן ערד את קיבוץ סמר ואת המבנים בו, ובמקביל תכנן גם את קיבוץ אליפז הסמוך, וכן את הקיבוצים כישור ופלך שבגליל העליון. לאחר עבודתו בקיבוץ הארצי פתח משרד עצמאי בקיבוצו, סער, אותו סגר בעקבות המיתון שגרמה האינתיפאדה השנייה. בשנים שלאחר מכן התמקד בתחום פעולתו הראשון - ציור.
ב-2013 יצא ביוזמתו הספר "הבית, המקום - מתיקיו של המתכנן חיליק ערד" (הוצאת יד יערי) אותו ערכו במשותף יובל דניאלי ומוקי צור. הספר מסכם את פועלו החל משנות ה-50 ועד לעבודה האחרונה שיצר בגבעת חביבה ב-2011.
ערד היה נשוי לנעמי ולהם שלוש בנות. נפטר ב-2 בספטמבר 2017, והובא למנוחות בבית העלמין של קיבוץ סער.
עבודתו

במהלך השנים תכנן ערד בתים, מבני ציבור, קיבוצים ויישובים ואתרי הנצחה רבים. כן עסק בהכנת תפאורות. במבנים שתכנן הרבה להשתמש בבטון חשוף, חומר מקובל באותה תקופה ששימש אותו לאתרי הזיכרון.
ערד הקפיד להגיד "אתרי זיכרון והנצחה" ולא להשתמש במילה "אנדרטה". לטענתו, אנדרטה היא מונומנט שיוצר ריחוק בין האדם לבין המוצג לעומת אתר זיכרון שבא לקרב ולהכניס את המבקר לתוך החוויה. בחלק גדול מאתרי ההנצחה שתכנן המבקר יכול לצעוד ב"תעלות קשר" או להיכנס אל חדר זיכרון בפנים האנדרטה.
אתר ההנצחה בביתניה עילית, 1964
אתר ההנצחה לשיירת יחיעם בסמוך לצומת כברי, 1969 (תוספת לעמוד הזיכרון שבנה אשר חירם ב-1950)
אנדרטת חטיבת יפתח בנגב ליד צומת קמה, 1969
אנדרטת יד לבנים לחללי קריית טבעון, 1970
אנדרטת משמר הגבול ליד מחלף עירון, 1980
אתר ההנצחה לנופלי קיבוץ שובל, 1980
בית יד יערי בגבעת חביבה, 1982
אנדרטת חטיבת גבעתי במצודת יואב, 1983
אנדרטת נירים (דנגור), 1985
גלריית תמונות

אתר ההנצחה בביתניה עילית
פנים אתר ההנצחה בביתניה עילית
אתר ההנצחה לשיירת יחיעם
אנדרטת חטיבת יפתח בנגב
אנדרטת יד לבנים לחללי קריית טבעון
אנדרטת משמר הגבול
אנדרטת נירים (דנגור)
אנדרטת חטיבת גבעתי במצודת יואב
הכניסה הראשית לחדר האוכל בקיבוץ עין המפרץ
אולם תרבות קיבוץ ברעם
אתר הנצחה בקיבוץ שובל
חדר האוכל בקיבוץ סער (היום נטוש)
חדר האוכל בקיבוץ הראל (היום נטוש)
חדר האוכל בגבולות
חדר האוכל בקיבוץ נחשון
אנדרטה לזכר חביבה רייק, גבעת חביבה, 2011
אטלייה האמן אריה סרטני בקיבוץ מרחביה
אנדרטה למתים בשואה, רגבה
חדר אוכל בקיבוץ יפתח
ראו גם

ערכים על מבנים ואתרים שתכנן יחיאל ערד
לקריאה נוספת

מוקי צור, יובל דניאלי (עורכים), הבית, המקום: מתיקיו של המתכנן חיליק ערד, גבעת חביבה: יד יערי ('אדריכלות הקיבוץ בישראל'), תשע"ג 2013
הערות שוליים

↑  בימת הקיבוץ והפלמ"ח, דבר, 27 באוקטובר 1966
יעקב בראור, מחולות העם של תרצה הודס, מעריב, 15 במאי 1979
↑  מיכאל יעקובסון, סיבוב באנדרטה לחללי קריית טבעון, באתר 'חלון אחורי, 26 ביוני 2013
↑  עמוס לבב, בורג קורא לתושבי הגדה, מעריב, 29 באוקטובר 1980
מיכאל יעקובסון: סיבוב באנדרטת משמר הגבול בתכנון חיליק ערד, באתר 'חלון אחורי', 6 ביולי 2016
↑  מיכאל יעקובסון, סיבוב באתר הנצחה לחללי חטיבת גבעתי במצודת יואב, באתר 'חלון אחורי', 31 במאי 2017
↑  מיכאל יעקובסון, סיבוב באנדרטת חטיבת יפתח, באתר 'חלון אחורי', 7 ביוני 2013
↑  מיכאל יעקובסון, סקירה על בניין חדר האוכל בקיבוץ עין המפרץ בתכנון חיליק ערד, באתר 'חלון אחורי', 18.8.2014
↑  מיכאל יעקובסון, סקירה אדריכלית על אתר ההנצחה בקיבוץ שובל, באתר 'חלון אחורי', 19 באוקטובר 2013
↑  מיכאל יעקובסון, סקירה על בניין חדר האוכל בקיבוץ סער בתכנון חיליק ערד, באתר 'חלון אחורי', 10.8.2014
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007527135305171  LCCN: no2014085673  VIAF: 308260493   WorldCat (עם VIAF): 308260493
נחל השופט

| --- | --- |

 מידע כללי
 יובלים:  נחל סנין, נחל השניים 
 שפך:  נחל קישון 
 מדינות באגן הניקוז:  ישראל 
  (למפת הכרמל מוגדלת) נחל השופט(למפת הכרמל רגילה) נחל השופט(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום נחל השופט(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום נחל השופט
 
מפל בנחל השופט
שלט הדרכה בכניסה לנחל
שרידי טחנת הקמח
נַחַל הַשּׁוֹפֵט (נחל שופט) הוא נחל בישראל, שנקרא על שם השופט האמריקאי-יהודי יוליאן מק. הנחל זורם באזור רמות מנשה, כשהוא מתחיל את דרכו בין היישובים רמת השופט ועין העמק, דרך קיבוץ הזורע, ומסתיים בהישפכו אל נחל קישון.
מקורות המים הם מעיינות מקומיים.
הנחל עטור צמחייה - צמחי קנה, פטל קדוש, בוקיצה שעירה, הרדוף הנחלים, שנית גדולה, גרגר הנחלים, חרוב, ערבה מחודדת, ער אציל, אשחר ארץ ישראלי, טיון דביק, עיריוני צהוב, אספרג, עשבוניים שונים כמו כלניות ועוד; בסמוך לאפיק הנחל צומחים אורנים.
ניתן למצוא בנחל נוטריות וסלמנדרות, וכן ציפורים.
מי הנחל זורמים כל השנה הודות למעיינותיו, בעין השופט, עין ריחנייה, עין סיני ועין פרור, בהם נובעים מים במשך כל השנה. מעיינות נוספים הנמצאים באפיק הנחל ומזינים אותו הם עין ששון ועין חשרת. איכות המים בנחל גבוהה.
בעין פרור ניצב מבנה משאבה, המעביר מים מהמעיין לחוות עמק השלום, וסמוך לו תל ארכאולוגי גדול, ח'רבת א-פאריה.
לאורך נחל השופט ויובליו מסלולי טיולים יפים שלאורכם שמורת טבע, נקודות תצפית, פריחה בחורף ובאביב, מעיינות, ברכות מים לשכשוך אשדות ומפלים קטנים. בערוץ הנחל נמצאים אתרים כגון שרידי טחנת קמח עתיקה שארובתה בלבד נותרה שלמה, רמת השניים, עמק השלום ושבילי הליכה למוגבלי הליכה שמתחזקת עמותת לטם. בנוסף, בנחל עובר שביל רמות מנשה.
יחסי אוסטרליה–צ'ילה

| יחסי אוסטרליה–צ'ילה |
| --- | --- |
אוסטרליה: צ'ילה


אוסטרליה: צ'ילה
שטח (בקילומטר רבוע)
7,741,228: 756,102
אוכלוסייה
26,822,227: 19,804,601
תמ"ג (במיליוני דולרים)
1,723,827: 335,533
תמ"ג לנפש (בדולרים)
64,269: 16,942
משטר
מונרכיה חוקתית: רפובליקה דמוקרטית

יחסי אוסטרליה–צ'ילה הם יחסי החוץ בין אוסטרליה לצ'ילה. שתי המדינות נהנות מיחסי ידידות, שחשיבותן מתרכזת בתולדות ההגירה הצ'יליאנית לאוסטרליה. בשנת 2016 התגוררו באוסטרליה למעלה מ 26,000 ילידי צ'ילה. שתי המדינות חברות בשיתוף הפעולה הכלכלי באסיה-פסיפיק, בקבוצת קיירנס וב-OECD.
היסטוריה

כבר במאה ה-19 קיימו אוסטרליה וצ'ילה קשרים בלתי פורמליים, שכן אוסטרליה הייתה עדיין חלק מהאימפריה הבריטית. הצ'יליאנים הידועים הראשונים שהגיעו לאוסטרליה היו הנשיא והגולה הפוליטי, הגנרל רמון פרייר, שהגיע בשנת 1838. ראש הממשלה השלישי של אוסטרליה, כריס ווטסון, נולד בוואלפאריסו, צ'ילה בשנת 1867, והיגר לאוסטרליה.
בשנת 1899 פתחה צ'ילה משרד קונסולרי בניוקאסל, ניו סאות' ויילס. יחסים דיפלומטיים רשמיים כונוו ב-27 בדצמבר 1945 וצ'ילה שדרגה את משרדה הקונסולרי לנציגות דיפלומטית. בשנת 1946 פתחה אוסטרליה נציגות דיפלומטית בסנטיאגו. בשנת 1968 שדרגה אוסטרליה את הנציגות הדיפלומטית שלה לשגרירות בצ'ילה, ובשנת 1969 שדרגה אף צ'ילה את נציגותה הדיפלומטית לשגרירות.
בראשית המאה ה-20 צ'יליאנים החלו להגר לאוסטרליה עם מפקד 1901 שהציג 90 מהגרים צ'יליאנים במדינה. ההגירה לאוסטרליה התגברה בשנות ה-70 לאחר ההפיכה הצ'יליאנית ב-1973, כאשר כמה אלפי צ'יליאנים עזבו את המדינה ונמלטו מרדיפות פוליטיות. בדצמבר 1989 צ'ילה חזרה לדמוקרטיה. בשנת 1993 הפך הנשיא פטריסיו איילווין לראש המדינה הצ'יליאני הראשון שערך ביקור רשמי באוסטרליה. בשנת 2004 הפך ראש הממשלה ג'ון האוורד לראש הממשלה האוסטרלי הראשון שביקר בצ'ילה והשתתף בוועידת ה-APEC.
שתי המדינות רואות זו את זו כ"בעלות דעות דומות" בפורומים רב-צדדיים. בשנת 2015, אוסטרליה וצ'ילה ציינו 70 שנה ליחסים דיפלומטיים.
ביקורים רשמיים

ביקורים ברמה גבוהה מאוסטרליה לצ'ילה
ראש הממשלה ג'ון האוורד (2004)
המושל הכללי פיטר קוסגרוב (2016)
ביקורי נשיאות מצ'ילה באוסטרליה
הנשיא פטריסיו איילווין (1993)
הנשיא ריקרדו לאגוס (2005)
הנשיאה מישל בכלת (2007)
הנשיא סבסטיאן פינירה (2012)
הסכמים דו צדדיים

שתי המדינות חתמו על מספר הסכמים דו צדדיים, כמו חוזה הסגרה (1996); הסכם לקידום הגנה והשקעות הדדיות (1999); הסכם לביטוח לאומי (2004); הסכם על תוכנית ויזת עבודה וחופשה (2005) והסכם למניעת מיסוי כפול (2013).
תחבורה

קיימות טיסות ישירות בין אוסטרליה לצ'ילה עם חברות התעופה הבאות: LATAM צ'ילה וקנטאס.
יחסי סחר

בשנת 2016 הסתכם המסחר הדו-צדדי בין אוסטרליה וצ'ילה ב-1.4 מיליארד דולר. הייצוא העיקרי של אוסטרליה לצ'ילה כולל: פחם, מכשירי מדידה וניתוח, מכונות וחלקים מיוחדים, וציוד וחלקים להנדסה אזרחית. הייצוא העיקרי של צ'ילה לאוסטרליה כולל: נחושת, פירות, עץ, עפרות ותרכיזים. בשנת 2017 אוסטרליה פתחה במשא ומתן על סחר חופשי עם צ'ילה. צ'ילה היא שותפת הסחר השלישית בגודלה של אוסטרליה באמריקה הלטינית. אוסטרליה היא המשקיעה הזרה השישית בגודלה בצ'ילה, והשקעותיה הסתכמו בסכום של מעל 6.34 מיליארד דולר אוסטרלי.
נציגויות דיפלומטיות

אוסטרליה מחזיקה בצ'ילה שגרירות בסנטיאגו דה צ'ילה בלבד, ואילו צ'ילה מחזיקה באוסטרליה שגרירות בקנברה ו-4 קונסוליות בבריסביין, מלבורן, פרת' וסידני.
ההתנקשות במוחמד רזא זאהדי

| --- | --- |

 סוג:  תקיפה אווירית וסיכול ממוקד
 מקום:  סוריה דמשק, סוריה
 תאריך:  1 באפריל 2024
 תוקף:  ישראל ישראל (לטענת איראן)
 יעדים:  בכירים איראנים במשמרות המהפכה האסלאמית
 תוצאות:  מספר הרוגים, ביניהם מוחמד רזא זאהדי
 אבדות:  16 הרוגים: 7 חיילי משמרות המהפכה האסלאמית  יועץ איראני  5 אנשי מיליציה בגיבוי איראני  לוחם חזבאללה  2 אזרחים
 אמצעי תקיפה:  F-35I Adir 
 he
 
ההתנקשות במוחמד רזא זאהדי (נקראת גם: תקיפת הקונסוליה האיראנית בדמשק) היא תקיפה אווירית המיוחסת לחיל האוויר הישראלי שבוצעה ב-1 באפריל 2024 על מבנה הסמוך לשגרירות איראן בדמשק בירת סוריה. בתקיפה נהרגו בריגדיר גנרל מוחמד רזא זאהדי מפקד כוח קודס בסוריה ובלבנון, וסגנו בריגדיר גנרל מוחמד האדי רחימי(פר'), ועימם נהרגו לפחות 16 בני אדם.
בתגובה תקפה איראן את ישראל בלילה שבין 13 ל-14 באפריל במתקפת כטב"מים, טילים בליסטיים וטילי שיוט. התגובה האיראנית גררה תקיפה ישראלית באספהאן שבאיראן ב-19 באפריל.
רקע

לצד המערכה העיקרית ברצועת עזה במהלך מלחמת חרבות ברזל, התקיימה לחימה מול חזבאללה בלבנון, שכללה תקיפות של חיל האוויר הישראלי בסוריה במטרה לסכל את ניסיונות איראן לספק נשק לחזבאללה, ולפגוע במיליציות פרו-איראניות בסוריה ששיגרו רקטות ואף כלי טיס בלתי מאוישים לעבר מדינת ישראל.
התקיפה

ב-1 באפריל 2024, סמוך לשעה 17:00, תקפו מטוסי קרב מבנה סמוך לשגרירות האיראנית בדמשק. מקורות בינלאומיים ייחסו את התקיפה לישראל, ועל פי ה"ניו יורק טיימס", גורמים ישראליים אישרו את הדבר. לפי אותם מקורות, את התקיפה ביצעו לפחות שני מטוסי F-35I אדיר ששיגרו 6 טילי אוויר-קרקע מדויקים שפגעו במדויק רק במבנה האיראני ולא במבנים סמוכים.
בתקיפה נהרגו לפחות 16 אנשים, והמבנה נהרס כליל. היעד היה "פגישה סודית" של גורמי מודיעין איראניים בכירים מכוח קודס, לצד בכירים בג'יהאד האסלאמי הפלסטיני. בין ההרוגים מוחמד רזא זאהדי, מפקד כוח קודס בסוריה ולבנון, ששימש בעברו כמפקד כוחות היבשה וכמפקד כוחות האוויר של משמרות המהפכה האיראניים וכן שימש כסגן מפקד אגף המבצעים במשמרות המהפכה האיראניים. לפי דיווח של אל-חדת', בתקיפה נהרג גם סגנו, ראש מטה כוח קודס בסוריה ולבנון.
לטענת איראן, בתקיפה נהרגו 7 איראנים, פעילי משמרות המהפכה, ועוד 6 סורים. לפי פרסום של המרכז הסורי לזכויות אדם ב-2 באפריל, בתקיפה נהרגו 16 בני אדם: 7 חיילים וקצינים במשמרות המהפכה, יועץ איראני, 5 אנשי מיליציות סוריות פרו-איראניות ופעיל חזבאללה.
איראן וסוריה האשימו את ישראל בתקיפה.
בעקבות התקיפה

למחרת התקיפה ביקשה רוסיה לכנס את מועצת הביטחון של האו"ם כדי לדון בתקיפה ובהשלכותיה.
בראיון לרשת CNN אמר דובר צה"ל כי "לפי המודיעין שלנו, התקיפה בדמשק פגעה במבנה שאינו שגרירות ואינו קונסוליה, אלא במבנה צבאי של כוח קודס".
המנהיג העליון של איראן עלי ח'אמנאי קרא לתגובת נגד קשה. בכמה ערים ברחבי איראן, בהן הבירה טהראן, תבריז ואיספהאן, יצאו הפגנות בקריאה לנקמה.
פורסם שכאשר נשקלה פעולת החיסול, הוערך כי איראן לא "תשבור את הכלים", לא תגיב משטחה או בצורה ישירה. הצפי היה לתגובה חריפה של כוחות שלוחים, כגון חזבאללה והחות'ים, אך בלי חתימה איראנית ישירה. כמו כן, גורמי מודיעין במערב אמרו כי העימות הפומבי והמר בין ישראל ובין הקהילה הבינלאומית וארצות הברית סביב המצב בעזה באותם ימים הוביל אותה לבחור בדרך פעולה חריגה.
בצה"ל הוגברה הכוננות לקראת תקיפה איראנית אפשרית. ביחידות לוחמות בצה"ל הוכרז עוצר יציאות, וגויסו חיילי מילואים. שיבושי GPS בוצעו בגוש דן ובירושלים, כהתגוננות מאמצעי לחימה מונחי GPS. הוגברה גם הדריכות בנציגויות דיפלומטיות של ישראל בעולם.
ב־13 באפריל בסביבות 22:45 איראן פתחה במתקפה אווירית על ישראל, שכללה 110 טילים בליסטיים, 185 כטב"מים ו-36 טילי שיוט, ש-99% מהם יורטו בידי ישראל ומדינות נוספות. בתגובה לתקיפה זו תקפה ישראל ב-19 באפריל בסיס אווירי באספהאן שבאיראן.
באיראן עלה החשד כי אנשי ביטחון סורים מדליפים מידע לישראל שמאפשר לה לחסל את בכיריה בסוריה. בחקירת משמרות המהפכה עלה כי ישנם בכירים ביטחוניים משורות המשטר הסורי שמקיימים קשר עם ישראל והם שהדליפו לה את המידע על קצינים איראניים שחוסלו.
ראו גם

סיכולים ממוקדים במלחמת חרבות ברזל
הסכסוך האיראני-ישראלי במהלך מלחמת האזרחים בסוריה
החזית הצפונית במלחמת חרבות ברזל
הערות שוליים

1 2  Death toll update | Woman and her son among 16 people killed in Israeli raid on building attached to Iranian embassy, syriahr
↑  "כל הצמרת הפיקודית חוסלה": פרטים חדשים על תקיפת הקונסוליה בסוריה, באתר מעריב אונליין, 20 באפריל 2024
↑  יואב זיתון, ליאור בן ארי, מפקד כוח קודס בסוריה ולבנון חוסל בתקיפה ליד שגרירות איראן בדמשק, באתר ynet, 1 באפריל 2024
↑  דיווחים: בכיר איראני חוסל בתקיפה בלב דמשק, באתר ערוץ 7, 1 באפריל 2024
1 2  יואב זיתון, ליאור בן ארי, סוכנויות הידיעות, 6 טילים מ-F-35, ליד שגרירות קנדה: כך חוסל הבכיר האיראני ב"פגישה סודית" עם אנשי הג'יהאד, באתר ynet, 1 באפריל 2024.
↑  בצה"ל מאשרים: הכטב"ם שחדר מעיראק הלילה פגע בבסיס חיל הים באילת, באתר ynet, 1 באפריל 2024
↑  שחר קליימן, דיווחים: בכיר במשטר האיראני חוסל בתקיפה ישראלית בדמשק, באתר ישראל היום, 1 באפריל 2024.
↑  אבו עלי אקספרס, באתר Telegram
↑  מיכל בקשי, דיווח: היעד לחיסול הדרמטי בדמשק – מפקד כוחות קודס, באתר עכשיו 14, 1 באפריל 2024
↑  דיווח: גם ראש מטה משמרות המהפכה בסוריה ובלבנון חוסל במתקפה בדמשק, באתר ערוץ 7, 1 באפריל 2024
↑  Death toll update | 14 people killed in Israel attack on building of the Iranian embassy in Damascus - The Syrian Observatory For Human Rights, The Syrian Observatory For Human Rights, ‏2 באפריל 2024.
↑  דיווח בסוריה: לפחות שישה חוסלו במתקפה אווירית בלב דמשק המיוחסת לישראל, באתר ערוץ 7, 1 באפריל 2024,
דיווח בסוריה: 6 הרוגים בתקיפה בדמשק,  באתר כיפה, 1 באפריל 2024,
דיווח: היעד בתקיפה בדמשק - דמות איראנית בכירה, באתר ynet, 1 באפריל 2024,
דיווח: ההרוגים בתקיפה בדמשק - בכירים במשמרות המהפכה באיראן, באתר ynet, 1 באפריל 2024.
↑  אבו עלי אקספרס, באתר Telegram
↑  אבו עלי אקספרס, באתר Telegram
↑  לירן וינשטיין, ‏דובר צה"ל הגרי: "לפי המודיעין שלנו התקיפה אירעה במבנה כוח קודס", באתר "סרוגים", 2 באפריל 2024
↑  Iran vows deadly suspected Israeli airstrike on its consulate in Damascus "will not go unanswered" - CBS News, www.cbsnews.com, ‏2024-04-02 (באנגלית אמריקאית)
↑  איתמר אייכנר, מתמיכה והזדהות ב-7/10, לביקורת וגינויים: כך ישראל איבדה את הלגיטימציה מהעולם, באתר ynet, 9 במרץ 2024
↑   עמוס הראל, במערכת הביטחון מודאגים מפגיעה ביחסים עם ארה"ב, שעלולה לרדוף את ישראל, באתר הארץ, 26 במרץ 2024
↑  נדב איל, כישלון המודיעין - והמסר הישראלי: קואליציה נגד איראן תפחית מהתגובה, באתר ynet, 14 באפריל 2024
↑  יואב זיתון, מערכת הביטחון השלימה את ההיערכות לנקמה איראנית, גלנט: מוכנים לכל תרחיש, באתר ynet, 7 באפריל 2024
↑  הקבינט יתכנס בצל החשש מנקמת איראן, עוצר יציאות בצה"ל ועיבוי מערכים, באתר ynet, 4 באפריל 2024
↑  יובל אזולאי, זו הסיבה לשיבושי ה-GPS במרכז הארץ ואזור ירושלים, באתר כלכליסט, 4 באפריל 2024
↑  איתי בלומנטל גילי כהן, ישראל בהיערכות שיא - מפנה שגרירויות בעולם, באתר כאן – תאגיד השידור הישראלי, 4 באפריל 2024;
חשש מנקמה: 28 נציגויות ישראליות בעולם סגורות, באתר ערוץ 7, 5 באפריל 2024
↑  עוזי ברוך, דיווח: איראן פתחה במתקפה נגד ישראל באמצעות שיגור כטב"מים, באתר ערוץ 7, 13 באפריל 2024
↑  כתבי ynet, המתקפה האיראנית החלה - מאות כטב"מים שוגרו לישראל, גם טילי שיוט, באתר ynet, 13 באפריל 2024
↑  א. פרי, דיווחים ערביים על התקררות ביחסים בין משטר אסד ואיראן, באתר ממרי, ‏19 באוגוסט 2024
סאדק אומידזאדה

| --- | --- |

 לידה:  איראן
 נהרג:  20 בינואר 2024 מאזה, סוריה 
 מדינה:  איראן איראן
 השתייכות:  משמרות המהפכה האסלאמית משמרות המהפכה האסלאמית
 דרגה:  בריגדיר גנרל 
 
סאדק אומידזאדה (בפרסית: صادق امیدزاده; ‏? –  20 בינואר 2024) הידוע גם בתור יוסוף אומידזאדה היה גנרל איראני וראש יחידת המודיעין של כוח קודס בסוריה. נהרג בסיכול ממוקד במהלך מלחמת חרבות ברזל.
קריירה צבאית

ב-14 באוגוסט 2012 נשבה אומידזאדה, יחד עם בכירים איראנים אחרים על ידי כוחות האופוזיציה הסורית בסביבת נמל התעופה הבין-לאומי דמשק. הוא שוחרר בעקבות מאמצי תיווך של קטר.
ביוני 2023 עלו דיווחים מודיעיניים על כך שאומידזאדה מתכנן התקפות על כוחות אמריקאים בסוריה. ההתמקדות הספציפית שלו כללה הכוונת האמרים HMMWV ו־Cougar של ארצות הברית בתוך שטח סוריה.
מוות

ב-20 בינואר 2024 אומידזאדה, יחד עם ארבעה פקידים איראנים נוספים, עלי אגאזאדה, סעיד קרימי, חוסיין מוחמדי, ומוחמד אמין סמדי, נהרגו בסיכול ממוקד בבניין בשכונת מאזה בדמשק. על פי דווח על ידי המרכז הסורי לזכויות אדם, התקיפות האוויריות הישראליות הביאו להרס מוחלט של הבניין וגרמו למותם של לפחות 10 אנשי צבא.
אומידזאדה נהרג פחות מחודש לאחר שישראל התנקשה בחייו של גנרל איראני בכיר אחר, סייד רזי מוסאווי, בדמשק, ושבועיים לאחר חיסולו של סאלח אל-ערורי בביירות.
ראו גם

סיכולים ממוקדים במלחמת חרבות ברזל