stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פורט האנקוק (ניו ג'רזי)
פורט האנקוק > סוללת פוטר

באטרי פוטר הייתה אב-טיפוס לסוללה בעלת עמדות הרמה הדראוליות בכח הקיטור של תותחים. תוכנית אנדיקוט המוזכרת לעיל התרכזה בתותחים מוכמנים, שיישארו סמויים מאחורי מעקה בטון ואדמה עד שיועלו לירי. רוב כלי הנשק בתוכנית היו מורכבים על עמדות הרמה של בפינגטון-קרוזייה. יתרון אחד של עמדת ההרמה הזו שלא נמצא ברוב מתקני הנשק המוכמנים בארצות הברית היה ייצור אש בהיקף של 360°. בסוללת פוטר נבנתה עמדת ההרמה הראשונה בשנת 1892 עם תותח 12 אינץ' (305 מ"מ) M1888, Watervliet (אנ'). זה היה התותח המוכמן המבצעי הראשון של תוכנית אנדיקוט, והסוללה הושלמה בשנת 1894, אך הופעלה רק ב-1898, כנראה עקב בדיקות מקיפות. מערכת הרמה זו של התותחים התבררה כיקרה לבנייה ולתפעול, שכן מפעל הקיטור היה צריך לפעול ברציפות כדי לספק לחץ להפעלת המעלית. בנוסף לאלה, הוקמו בסוללה תותחי 12 אינץ' רגילים, בלתי מוכמנים. הסוללה נקראה בשמה - סוללת פוטר רק בשנת 1903, על שם גנרל ג'וזף ה. פוטר (אנ'), שפעל בעיקר במהלך מלחמת האזרחים.
פורט האנקוק > סוללת ריינולדס

סוללת ריינולדס (שמחציתה שונה ל-Battery McCook ב-1906) הייתה סוללה של 16 מרגמות בקליבר 12 אינץ'. לסוללה היו ארבע שוחות בסידור מרובע, עם ארבע מרגמות לכל שוחה. הסוללה כולה הייתה מוקפת בקיר בטון גבוה מכוסה באדמה להגנה קרקעית.
פורט האנקוק > במלחמת העולם הראשונה

שלא כמו רוב מצודות החוף בחוף המזרחי, שצוותי הארטילריה בהן צומצמו כדי לספק צוותים ליחידות ארטילריה כבדות על מסילות רכבת המיועדות לחזית המערבית, במתחם פורט האנקוק צומצם הכח אך במעט, וזאת עקב החשיבות המיוחדת שייחסו השלטונות להגנת נמל ניו יורק (בפורט וודסוורת' שבכניסה לנמל, לא צומצמו תותחים וחיילים כלל). בסך הכל צמצמו מרגמה אחת מתוך הארבע שבכל שוחה. בשנת 1917 החלה שם בניית שתי סוללות 12 אינץ' (305 מ"מ) ארוכי טווח עם שני תותחים על כל אחת מכרכרות הברבט (אנ'). אלה הושלמו ב-1921 ונקראו סוללת קינגמן וסוללת מילס.
פורט האנקוק > במלחמת העולם השנייה

בשנים 1940 - 1941 שימש המתחם כמרכז גיוס לצבא, והמגויסים שהו במקום עד להעברתם לאימונים ולחזית.
חלק מהמתחם נבנה מחדש כדי להכיל תותחי 6 אינץ' והסוללה החדשה שנבנתה נקראה סוללת פֶק החדשה. בנוסף לכך, הוקמו שם שתי סוללות של סירות טורפדו נגד מנוע (AMTB), כל אחת עם ארבעה תותחים בקוטר 90 מ"מ (3.54 אינץ'): 2 בקוטר 90 מ"מ M3 ושניים באותו קוטר M1A1 המותקנות על תושבות תותחים ניידות. פלטפורמות בטון סופקו לשני התותחים הקבועים. לסוללה הייתה משימה כפולה של הגנה מפני כלי שיט מהירים של האויב ומטוסי אויב. הטווח האפקטיבי של התותחים היה כ-8,000 יארד. להפעלת כל תותח נדרש צוות של 15 איש - 9 אנשים בחוליית התותחים ו-6 אנשים בחוליית התחמושת. עם סיום מלחמת העולם השנייה סוללה זו פורקה מנשקה.
פורט האנקוק > במהלך המלחמה הקרה לאחריה ועד להווה

ב-1946 נקבע שכלי ההגנה במתחם מיושנים, והתותחים של פורט הנקוק נגרטו. המבצר הושבת עם סגירתו של חיל ארטילריית החופים ב-1950, אך שנה לאחר מכן הופעל מחדש כבסיס לתותחי נ"מ 90 מ"מ (3.54 אינץ') ו-120 מ"מ (4.72 אינץ'), והם היוו את ההגנות הראשונות של המלחמה הקרה. המבצר הושבת שוב ב-1953, אך הופעל מחדש ב-1956 כבסיס טילים של פרויקט ניקה עד שנת 1974 כשטילים אלו הושבתו.
פורט הנקוק הוצא משימוש כמיתקן פעיל של צבא ארצות הברית בשנת 1974. כעת הוא חלק מהפארקים הלאומיים של נמל ניו יורק תחת מערכת הפארקים הלאומיים. הוועדה הפדרלית המייעצת של המאה ה-21 הוקמה בספטמבר, 2012, ונועדה לאזרחים לייעץ לשירות הפארקים הלאומיים לגבי פיתוח פוטנציאלי של המבנים שאינם בשימוש של המתחם. מאז הוגשו הצעות שונות לשיקום ושימוש חוזר מותאם להשכרה של המבנים השונים משירות הגנים הלאומיים. נכון לשנת 2018, חלק מהמבנים נמצאים תחת חוזה שכירות או מכתבי כוונות. השירות מתכוון לגייס מימון לביצוע תיקונים למבנים שניזוקו קשות בהוריקן סנדי ב-2012.
בפארק פורט האנקוק מוצגים לראווה חלק מהתותחים והטילים ששימשו במהלך ההיסטוריה את הגנת החוף והנמל מהמבצר.
ראו גם

פורת וודסוורת'
פורט המילטון (אנ')
ביאורים

↑  בשנת 1816, וכפועל יוצא של מלחמת 1812, הקים הנשיא ג'יימס מדיסון מועצה לתכנון ושיפור הגנת החוף המזרחי של ארצות הברית שנקראה "המערכת השלישית" של ביצורי החוף. המערכת הראשונה הופעלה בסוף המאה ה-18, לאחר הכרזת העצמאות של ארצות הברית (ראו להלן ב-Wade, pp.22-24), "המערכת השנייה" הוקמה והופעלה בתחילת המאה ה-19 (ראו ב-Wade, pp.130-131), והשלישית כאמור בעקבות מלחמת 1812 (ראו להלן ב-Weaver, pp.3-5).
↑  ראו ביאור קודם בנושא המבהיר את תוכניות הביצורים החל מהחלטתו של הנשיא ג'יימס מדיסון, ונקראו המערכת הראשונה, השנייה והשלישית.
הערות שוליים

1 2 3 4 5  Roberts, R., B., (1988). Encyclopedia of Historic Forts: The Military, Pioneer, and Trading Posts of the United States. New York, pp. 516-518
↑  Weaver II, John R. 2001. A Legacy in Brick and Stone: American Coastal Defense Forts of the Third System, 1816-1867. McLean, VA: Redoubt Press. pp.3-17
↑  Wade, A., P., 2011. Artillerists and Engineers: The Beginnings of American Seacoast Fortifications 1794-1815. Mclean, Virginia: CDSG Press. pp.10-60
↑  Wade, Arthur P. 2011. Artillerists and Engineers: The Beginnings of American Seacoast Fortifications 1794-1815. Mclean, Virginia: CDSG Press. pp.115-152
1 2  Pete Payette, Historic Forts of Northern New Jersey - Harbor Defences of New York City (Sandy Hook), North American Forts 1526 - 1956, October 20, 1998
↑  Weaver II, John R. 2001. A Legacy in Brick and Stone: American Coastal Defense Forts of the Third System, 1816-1867. McLean, VA: Redoubt Press. pp.160-164
1 2 3  Fort Hancock (2), Fort Wiki
1 2  Battery Potter, HMdb.org - The Historical Marker  Database
↑  FM 4-15, Coast Artillery Field Manual - Seacoast Artillery Fire Control and Position Finding. U.S. War Department, 1940, Government Printing Office: Washington, DC. Berhow, pp. 423-426
↑  Test of the Buffington-Crozier Disappearing Gun Carriage, Scientific American, JULY 17, 1897
↑  Berhow, Mark A., Ed. (2004). American Seacoast Defenses, A Reference Guide, Second Edition. pp. 138-139
↑  US Army Railway Artillery Projects, US Army Railway Artillery in WWI
1 2  Fort Hancock at FortWiki.com
↑  Battery AMTB 7 - Hancock, www.fortwiki.com
↑  Battery Peck, National Park Service
↑  United States Army Coast Artillery Corps, Military Wiki
1 2  Harbor Defences of New York City (Sandy Hook), North American Forts: 1526 - 1956
↑  Breen, Tanya, Can battle to save Fort Hancock still be won?, Asbury Park Press, June 1, 2018
↑  Fort Hancock and Sandy Hook Proving Ground National Historic Landmark, National Park Service
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007557417105171  LCCN: n83131685  MusicBrainz: e27f07b1-b01f-4e4f-a980-ca50fe21824a  VIAF: 158314093   WorldCat (עם VIAF): 158314093 
סוללת פוטר בעת תפעולה כתותחים מוכמנים בסנדי-הוק
תותח מוכמן, שרק קנהו בולט מעל השוחה שלו.
טילי ניקה המוצגים לראווה בפורט האנקוק.
פירורפטור

| פירורפטור |
| --- | --- |
  איור אפשרי והשוואה לאדם של פירורפטור
תקופה
קרטיקון עליון 70.6 מיליון שנה לפני זמננו PreЄ Є O S D C P T J K Pg N     
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: זוחלים
סדרה:: בעלי אגן דמוי לטאה
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: דרומאוזאוריים
סוג:: פירורפטור
מין:: Pyroraptor olympius
שם מדעי
 Pyroraptor ‏Allain & טקה, 2000

פירורפטור (שם מדעי: Pyroraptor; מילולית: "שודד אש") הוא סוג של דינוזאור נכחד ממשפחת הדרומאוזאוריים אשר היה קרוב לולוצירפטור וחי באזור פרובאנס שבדרום צרפת לפני 70.6 מיליון שנה, בסוף הקרטיקון. מאובניו התגלו בשנת 2000 וכללו רק שלדים חלקיים. את שמו קיבל עקב התגלותו לאחר שרפת יער גדולה באזור בו נמצא - הר האולימפוס, שעל שמם קרוי שם המין. הוא בין הבודדים בתרופודים שהתגלו באזור כשקדם לו מאובן של מגלוזאורוס.
הפירורפטור היה דרומזאור באורך של 1.6 מטר והיה דו-רגלי בעל טפרים קטלניים בקצוות רגליו והיה בעל רגליים בינוניות באורכם. הטפרים שלו הגיעו לאורך 6.5 ס"מ והיו כלי נשק קטלניים מאוד, אשר ננעצו בגולגולות או בצווארי הטרף וקרעו אותו. לדינוזאור היה זנב ארוך ששימש לאיזון וייתכן מאוד שהיה מכוסה נוצות בדומה לסוגים דומים במשפחה כמו המיקרורפטור או הסינאורניתוזאורוס.
בתרבות

פירורפטור מופיע בתוכנית כוכב הדינוזאורים בפרק הרביעי בעוד פרט המכונה "פוד" נודד על בול עץ כדי לשרוד צונאמי ולצד פרט נוסף שנטרף בהמשך בידי אלאסמוזאורוס. הוא מצליח להגיע אל האי האטג הקדום, שם חיים דינוזאורים גמדיים, ביניהם הוא משגשג בתור טורף-על.
בסרטי פארק היורה הפירורפטור מופיע בסרט עולם היורה: עולם חדש, ב"עמק ביוסין" על אגם קפוא. הפירורפטור מוצג מכוסה נוצות המתאים לשחייה מתחת למים והוא גדול בהרבה מהדינוזאור האמיתי. הוא תוקף את אוון וקאילה הנופלים לשטחו אך אלה מצליחים לברוח מהאגם שלו עד לתוך פיר מעלית. הוא מופיע גם במספר משחקי מחשב של הסדרה כמו Jurassic World: Alive ועולם היורה: המשחק.
צעירי פירורפטור מופיעים גם בסדרה כוכב פרהיסטורי, בעודם מלקטים אמוניטים שמתו על החוף.
ערפילית שבתאי

| --- | --- |

ערפילית שבתאי בתמונה של טלסקופ החלל האבל
 נתוני תצפית
 קבוצת כוכבים:  דלי
 שמות נוספים:  NGC 7009
 מגלה:  ויליאם הרשל
 תאריך גילוי:  7 בספטמבר 1782
 סוג:  ערפילית פלנטרית
 בהירות נראית:  8+
 עלייה ישרה:  21ʰ 04ᵐ 10.877ˢ
 נטייה:  ‏48.26″ ‏21′ ‏11°‏-
 מאפיינים פיזיים
 בהירות מוחלטת:  1.3- –2.7-
 מרחק:  2,400 - 4,500  שנות אור 1,020.31  פארסק
 קוטר:  1 - 2 שנות אור
 מסה:  0.18  ☉M
 הסחה לאדום:  46.6- ק"מ/שנייה
ערפילית שבתאי (ידועה גם כ-NGC 7009), היא ערפילית פלנטרית בקבוצת הכוכבים דלי שמרחקה ממערכת השמש אינו ידוע במדויק ומוערך בין 2,400 ל-4,500 שנות אור.
היסטוריה

הערפילית התגלתה ב-7 בספטמבר 1782 על ידי האסטרונום הגרמני-אנגלי ויליאם הרשל, שתיאר אותה כערפילית בהירה מאוד, כמעט עגולה, שנראית כמו כוכב לכת עם דיסקה ששוליה אינם ברורים. זהו ככל הנראה השימוש הראשון בתיאור "פלנטרית" (כלומר דמוית כוכב לכת) לערפילית ומכאן נגזר השם "ערפילית פלנטרית" לגרמי שמים מסוג זה. מאוחר יותר ציין הרשל שערפילית זו מורכבת ממספר חלקים שקשורים זה לזה ושיוצרים את צורתה כפי שהיא נראית לעין. ג'ון הרשל הכניס אותה לקלוג הכללי שלו תחת המספר 4628 וציטט את ויליאם לאסל שתיאר אותה כ"טבעת אליפטית" עם כוכב במרכזה. הוא לא ציין אם צפה בה בעצמו. בשנת 1849 ויליאם פרסונס, רוזן רוס השלישי צפה בה באמצעות הטלסקופ בקוטר של 36 אינץ' שלו ושרטט אותה. השרטוט, שנראה כמו כוכב הלכת שבתאי כאשר מישור הטבעות שלו כמעט מקביל לקו הראייה אליו, נתן לה את שמה. פרסונס תיאר את הערפילית כ"ערפילית פלנטרית עם ידיות" ושיער שהידיות הן למעשה טבעת המקיפה את הערפילית. ויליאם לסל צפה בה שוב ממלטה בשנת 1862 ותיאר אותה כדומה לשבתאי עם צבע כחול בהיר.
תצפית

ערפילית שבתאי נמצאת כ-מעלה ושליש ממערב לכוכב ν (נו) בדלי וכ-3.7 מעלות מדרום-מזרח לכוכב μ (מו) בדלי. עם בהירות נראית מדרגה 8 ניתן להבחין בה באמצעות משקפת, אך נדרש טלסקופ כדי להבחין בצורתה המיוחדת או בכוכב שבמרכזה, שבהירותו הנראית היא מדרגה 12.8. בשל הספקטרום של הקרינה הנפלטת ממנה, שחלק ניכר ממנו נמצא בסמוך לשיא הרגישות של העין האנושית, הערפילית נראית יותר בהירה בתצפית ישירה מאשר בצילום. ערפילית שבתאי נחשבת לאחד העצמים המומלצים ביותר לצפייה על ידי אסטרונומים חובבים.
כ-1.8 מעלות מדרום-מערב לערפילית שבתאי נמצא האסטריזם M73 וכ-2.8 מעלות ממערב-דרום-מערב לה נמצא הצביר הכדורי M72.
תכונות

המרחק המדויק אל הערפילית אינו ידוע ומוערך בין 2,400 שנות אור ל-4,500 שנות אור. כתוצאה מכך לא ידועות חלק מתכונותיה, כמו גודלה, בהירותה המוחלטת ומהירות ההתפשטות שלה והערכתן תלויה בהערכת המרחק אליה. ערפילית שבתאי היא ערפיליות פלנטרית מורכבת ויש לה למעשה שתי מעטפות של גז, הפנימית ברדיוס זוויתי של כ-12 שניות קשת והחיצונית ברדיוס זוויתי של כ-15 שניות קשת ובנוסף יש לה הילה של מימן נייטרלי שמגיעה למרחק זוויתי של כ-40 שניות קשת השקולות לרדיוס של בין 0.45 שנת אור ל-0.9 שנת אור, בהתאם להערכת המרחק אליה. בנוסף יוצאים ממנה שני סילונים של חומר בכיוונים מנוגדים וסילונים אלה יוצרים את ה"ידיות" שבולטות ממנה למרחק של כ-50 שניות קשת, השקולות למרחק של בין כ-0.6 שנת אור ל-1.1 שנות אור ממרכזה, כך שלמעשה אין לה טבעת שמקיפה אותה. הסילונים נעים החוצה מהערפילית במהירות של 25-35 אלפיות של שניית קשת בשנה ששקולות למהירות של בין 100 ל-200 קילומטר בשנייה. ספקטרום הקרינה של הערפילית מכיל קווי פליטה רבים של מימן, הליום, פחמן, חנקן, חמצן, כלור, ניאון, גופרית וארגון, חלקם במצב נייטרלי וחלקם מיוננים. העירור והיינון של החומר בערפילית שיוצרים קרינה זו נובעים מהקרינה העל-סגולה של הכוכב המרכזי. כוכב זה הוא ננס לבן עם טמפרטורה של כ-50,000 קלווין ובהירות נראית מדרגה 12.8. מסתו מוערכת בכ-0.6 מסות שמש והוא השריד של הענק האדום שמשכבותיו החיצוניות נוצרה הערפילית.
הערות שוליים

↑  C. B. Luginbuhl & B. A. Skiff: Saturn Nebula, Observing Handbook and Catalogue of Deep-Sky Objects, p.25
↑  N. K. Reay & P. D. Atherton: Kinematic structure of planetary nebulae – IV. Nature of the condensations in NGC 7009, Monthly Notices of the Royal Astronomical Society, Vol. 215, p 237 (1985)
1 2 3  F. Sabbadin, M. Turatto, E. Cappellaro, S. Benetti & R. Ragazzoni: The 3-D ionization structure and evolution of NGC 7009, Astronomy & Astrophysics, Vol. 416, No. 3, p. 955 (2004)
↑  SIMBAD: Saturn Nebula
↑  William Herschel: Catalogue of one Thousand new Nebulae & Clusters of Stars (1786), The scientific papers of Sir William Herschel, p. 287 (1912)
↑  William Herschel: On Nebulous Stars, Properly so Called (1791), The scientific papers of Sir William Herschel, p. 417 (1912)
↑  J. Herschel: Catalogue of Nebulae and Clusters of Stars, Philosophical Transactions of the Royal Society of London vol. 154 (1864)
↑  Earl of Rosse: Observations on the Nebulae, Philosophical Transactions of the Royal Society of London, vol. 140, p. 507 (1850)
↑  W. Lassell: Observations made at Malta on a Planetary Nebula, Letter to Professor Stokes, Secretary Royal Society (1862)
↑  W. Lassell: A Catalogue of New Nebulæ discovered at Malta with the Four-foot Equatoreal, Memoirs of the Royal Astronomical Society, Vol. 36, p.51
↑  The Royal Astronomical Society of Canada: Finest N.G.C. Objects List, Object no. 1
↑  J. B. Kaler: Planetary nebulae with multiple shells, Astronomical Journal, Vol. 79, p. 594 (1974)
↑  W. Steffen, M. Espindola, S. Martinez & N. Koning: The 3D velocity structure of the planetary nebula NGC 7009, Revista mexicana de astronomía y astrofísica, vol.45 no.2 (2009)
ערפילית שבתאי כפי ששורטטה על ידי ויליאם פרסונס, רוזן רוס השלישי
פינק פלמינגוס

| --- | --- |

 בימוי:  ג'ון ווטרס 
 הופק בידי:  ג'ון ווטרס 
 תסריט:  ג'ון ווטרס 
 עריכה:  ג'ון ווטרס 
 שחקנים ראשיים:  דיוויין   דייוויד לוכארי   מינק סטול   אדית מאסי
 מוזיקה:  ג'ון ווטרס 
 צילום:  ג'ון ווטרס 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  דרימלנדרז 
 חברה מפיצה:  ניו ליין סינמה, נטפליקס 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  17 במרץ 1972
 משך הקרנה:  92 דקות 107 דקות (בגרסה המחודשת)
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט קומדיה, סרט דרמה, סרט להט"בי, סרט פשע 
 תקציב:  10,000 דולר
 דף הסרט ב־IMDb
 
פינק פלמינגוס (באנגלית: Pink Flamingos; תרגום: פלמינגואים ורודים) הוא סרט קאמפ אמריקאי מסוג קומדיה שחורה שנכתב, הופק, צולם, נערך ובוים על ידי ג'ון ווטרס.
מאז פרסומו נחשב הסרט לסרט פולחן. בשנת 1997 צוינו 25 שנה להצגת הבכורה של הסרט, ויצאה גרסה מחודשת שלו שכללה פסקול משופר ומספר סצנות שנחתכו מהגרסה המקורית.
עלילה

דיוויין היא פושעת החיה במחתרת תחת השם הבדוי "באבס ג'ונסון" עם אידי, אמה חולת הנפש וחובבת הביצים, בנה העבריין קראקרס ושותפתה קוטון. הם חיים יחדיו בקראוון ורוד שבכניסה אליו עומדים מספר פלמינגואים ורודים מפלסטיק. כשיריביה של דיוויין, קוני וריימונד מארבל, מגלים שצהובון מקומי הכתיר אותה ל"אדם המטונף ביותר בעולם" הם מתמלאים קנאה ומחליטים להרוס לדיוויין את קריירת הפשע ולזכות בתואר האנשים המטונפים בעולם בעצמם.
שחקנים

דיוויין - דיוויין/באבס ג'ונסון.
דייוויד לאכרי - ריימונד מארבל.
מינק סטול - קוני מארבל.
מארי ויויאן פירס - קוטון.
דני מילס - קראקרס.
אדית מאסי - אידי.
פטישן כד-חרטום

| פַּטִּישָׁן כַּד-חַרְטֹם |
| --- | --- |

מצב שימור
 מצב שימור: סכנת הכחדה חמורה סכנת הכחדה חמורה (CR) 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
מחלקה:: דגי סחוס
על־סדרה:: דמויי כריש
סדרה:: כרישאים
משפחה:: פטישניים
סוג:: פטישן
מין:: פטישן כד-חרטום
שם מדעי
 Sphyrna lewini ‏גריפית וסמית, 1834
תחום תפוצה
   תפוצת פטישן כד חרטום - בכחול.
פטישן כד חרטום
להקת פטישנים שוחה בים
פַּטִּישָׁן כַּד-חַרְטֹם (שם מדעי: Sphyrna lewini) המוכר גם בשם העממי כריש פטיש הוא כריש מרשים המופיע בגופי מים מלוחים באזורים טרופיים בכדור הארץ. זהו המין הנפוץ והמוכר ביותר בסוג פטישן, הכולל שמונה או תשעה מינים.
תפוצה ובית גידול

בית הגידול האופייני של מין זה הוא מים פלאגיים. ("פלאגי" פירושו "מים פתוחים", גוף המים עצמו בניגוד לקרקעית הים או לשונית) בקרבת חופים. הוא מופיע במדף היבשת לאורך חופי היבשות ואיים מבודדים כאחד. קיום אזור קרוב של מים עמוקים הוא תנאי להימצאו.
כריש זה יכול לשחר בעומקים של עד 500 מטרים, אך רוב התצפיות שלו הן בעומק של כ-25 מטרים. לרוב, במהלך היום נמצאים הפרטים סמוך לחופים, ובמהלך הלילה הם מתרחקים ממנו. הפרטים הבוגרים מופיעים כיחידים, זאת לעומת פרטים צעירים שמעדיפים לשחר בלהקות גדולות.
כריש זה מצוי באוקיינוסים וימים בעלי מים חמים באופן יחסי, באזורים טרופיים. תפוצתו העולמית היא בין קווי הרוחב 46° בצפון ו-36° בדרום. מין זה מצוי למדי במפרץ אילת ומופיע באופן נדיר ביותר בחופי הים התיכון.
מאפיינים והתנהגות

אורכו של בוגר ממין זה מגיע עד 4.3 מטרים (14 רגל), אם כי בחופי ישראל נתפסו עד כה פרטים קטנים יותר שאורכם עד 2.5 מטרים. צבעם הכללי אפור. לראש צורת פטיש, ובקצותיו נמצאות עיניים. משקלם המקסימלי 150 קילוגרם.
תזונתו העיקרית מתבססת על דגים כדוגמת סרדינים, מקרל והרינג. באופן משני ניזונים מרכיכות כדוגמת דיונונים וקדם-זימאים (חלזונות ים). לעיתים רחוקות ניזונים מכרישים קטנים מהם.
על אף שנרשמו בעבר התקפות של כרישים כאלה על בני אדם, אין הוא נחשב מהכרישים המסוכנים לאדם. התנהגות, תוקפנית נצפית בעיקר כלפי שחיינים בעוד הוא נמנע ממגע עם צוללים.
רבייתו של מין זה נעשית באמצעות השרצת ולדות חיים, 15–31 במספר.
אטימולוגיה

מקור שם הסוג הוא בהטייה של שם כלי העבודה פטיש, על שום צורת ראשו של הכריש, המזכירה את צורת כלי העבודה. כך גם שם הסוג הלטיני, Sphyrna, שפירושו פטיש. שם המין- 'כד חרטום' מעיד על העגלגלות היחסית של הראש, בהשוואה למינים אחרים בסוג. השם העברי העממי, 'כריש פטיש' מהווה לשון נופל על לשון. שם זה משמש גם בהשאלה כמחמאה לדבר או אדם מסוים, לאחר התפעלות ממנו, לרוב בהקשר חיובי לאחר התנהגות כוחנית.
שמותיו העממיים באנגלית הם רבים, לדוגמה "Kidney-headed" - שפירושו "בעל הראש דמוי כליה"; ו-"Southern hammerhead" שפירושו "בעל ראש הפטיש הדרומי". שמות עממיים רבים מצביעים על רלוונטיות רבה של המין עבור האדם, וייצוגו בתרבות.
ייצוגים בתרבות

צלליתו הייחודית של כריש זה, האסוציאציה החזקה בין כל כריש לבין טריפה ו'רוע' כביכול, ושמו המתחרז הביאו את דמותו של מין זה לאזכורים בתרבות. לדוגמה, מחזה של פיליפ רדלי קרוי "כריש פטיש". בסדרת האנימציה "בת הים הקטנה", קיימת דמות של כריש פטיש בשם דדלוק.
טקסונומיה

מין מרשים זה מוכר למדע החל מראשית המאה ה-18, ונרשם בעבר תחת שמות מדעיים שונים, כדוגמת Zygaena lewini, Cestracion leeuwenii, Zygaena erythraea Sphyrna diplana. ריבוי השמות מוסבר על ידי המראה המיוחד של המין ותפוצתו הרחבה, שגרמו למדענים במקומות שונים בעולם לרשום אותם כמין חדש.
על פי מחקרים גנטיים עדכניים, מין זה ראוי לפיצול לשני מינים, שאין ביניהם הבדל מורפולוגי חיצוני אלא גנטי בלבד. כמו כן נטען ששני מינים נוספים בסוג פטישן הקרובים למין זה התגלו בחופי דרום קרוליינה שבארצות הברית ביוני 2006. תצפיות אלו נמצאות תחת בדיקה.
ראו גם

כרישאים
מפרץ אילת
לקריאה נוספת

אבי ברנס, החי והצומח של ארץ ישראל, תל אביב: משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 1983, כרך 4, עמ' 134
מוקי שפיגל, 'דגי מפרץ אילת', תל אביב: החברה להגנת הטבע-הוצאה לאור, 1993, עמ' 22
הערות שוליים

↑  פַּטִּישָׁן כַּד-חַרְטֹם באתר הרשימה האדומה של IUCN
↑  מילון בעלי חיים: דגי סחוס (תש"ס), 2000. האקדמיה ללשון העברית
↑  "כריש פטיש", באתר "הבמה"
פדרציית האיגודים המקצועיים האוסטרית

| --- | --- |


 מדינה:  אוסטריה 
 מטה הארגון:  וינה 
 חברים:  1,200,889 (נכון ל־2016) 
 יושב ראש:  וולפגאנג קאציאן 
 תקופת הפעילות:  1945–הווה (כ־79 שנים) 
 www.oegb.at
 
פדרציית האיגודים המקצועיים האוסטרית (גרמנית: Österreichischer Gewerkschaftsbund; ראשי תיבות: ÖGB) היא ארגון העובדים הוולנטרי הגדול באוסטריה, המאגד תחתיו 1.2 מיליון עובדים (להבדיל מ"לשכת העבודה" בה חייבים העובדים באוסטריה להיות חברים על פי חוק). הארגון הוקם בשנת 1945. לארגון כ-850 הסכמים קיבוציים ענפיים, המקיפים כ-95% מהעובדים באוסטריה. מדי שנה מקיים הארגון משא ומתן לעדכונם של כ-450 הסכמים.
זהו ארגון פוליטי וא-מפלגתי. יש בו ייצוג לחברי המפלגות השונות באוסטריה, בייחוד הסוציאל-דמוקרטית והנוצרית, אך גם קומוניסטים, ירוקים והשקפות אחרות. הארגון הוא בעל השפעה בקרב חברי פרלמנט, שחלקם אף חברים בו, ומקדם שינויי חקיקה ומדיניות. אחד האופנים לפעילותו הפוליטית של הארגון הוא "הברית החברתית" - שולחן עגול בו יושב הארגון יחד עם לשכות המעסיקים, החקלאים והעבודה. ההסכמים הקיבוציים הנחתמים בשולחן העגול, מחייבים את כלל המשק, היות שכלל המעסיקים חברים בלשכות המעסיקים או החקלאים על פי חוק.
היסטוריה > עד מלחמת העולם השנייה

איגודים מקצועיים מקומיים החלו להופיע באוסטריה בשנות הארבעים של המאה ה-19, ובשנות ה-70 של אותה מאה הצליחו לקבל הכרה חוקית. רק בסוף המאה ה-19 החלו האיגודים להפוך מארגונים מקומיים לארגונים ארציים, ונאבקו עבור חופשה בימי ראשון, יום עבודה בן עשר שעות, ושיפור תנאי הבטיחות וביטוח הפועלים מפני פציעות. התחזקות האיגודים העלתה את השכר וצמצמה את יום העבודה. במהלך תקופת הרפובליקה הראשונה נחקקו חוקים כחוק מועצות העבודה (1918), חוק ההסכמים הקיבוציים (1919), והקמת לשכת העובדים (1920). האיגודים המקצועיים באותה התקופה היו מאוגדים תחת מסגרות פוליטיות מפלגתיות ולאומיות - איגוד סוציאל-דמוקרטי, איגוד נוצרי ואיגוד לאומי-גרמני, אשר פעלו זו כנגד זו כשהן מחלישות את תנועת הפועלים האוסטרית. בנוסף לכך הוקמו ארגוני עובדים שכונו "צהובים", אשר אורגנו על ידי המעסיקים ושימשו בעיקר לשבירת שביתות.
החל משנות ה-20 של המאה ה-20, כוחות שמרניים ואריסטוקרטיים ניסו לפגוע בזכות ההתאגדות של העובדים. ב-1934 השתמשה הממשלה בצבא כנגד פועלים מפגינים, במה שהיה מלחמת אזרחים קצרה, שבסופה אסרה הממשלה על קיום איגודי עובדים חופשיים ועל זכות השביתה, והקימה ארגון עובדים יחיד שנציגיו נבחרו על ידיה. ב-1938 עם סיפוח אוסטריה על ידי הנאצים אולצו העובדים האוסטרים להיות מיוצגים על ידי "חזית העבודה" הנאצית. פעילי איגוד מקצועי אוסטרים רבים נרדפו על ידי המשטר הנאצי והושמו במחנות ריכוז.
עוד במהלך המלחמה תכננו פעילי האיגוד המקצועי את הקמתו של איגוד מקצועי כללי ומאוחד, לכשתתבע אוסטריה את עצמאותה מחדש, וזאת לאור הניסיון הרע של החלשת תנועת הפועלים האוסטרית באמצעות שיסוי האיגודים השונים זה בזה. חולשה אשר החלישה את התנועה נוכח התגברות הפאשיזם אשר שטף אותה, וכמעט וחיסלה כליל. באפריל 1945, התכנסו פעילי איגוד מקצועי סוציאל-דמוקרטים, נוצרים וקומוניסטים והקימו באופן רשמי את הפדרציה הפועלת עד היום. מדינות מעטות בלבד באירופה הצליחו לכונן ארגון עובדים מאוחד, בדומה לפדרציה האוסטרית.
מבנה

אחת לארבע שנים מתכנס הקונגרס הלאומי של הפדרציה, המוסד העליון מבין מוסדותיה הדמוקרטיים הבוחר את יו"ר הארגון ואת סגניתו המהווה גם את יו"ר חטיבת הנשים של הארגון. כמו כן בוחר הקונגרס את הנהגת הארגון ואת ועדת הביקורת. ההנהגה מונה את נציגי כלל הארגונים החברים בארגון, יחד עם נציגות מחלקות הנשים, הצעירים והפנסיונרים.
בעבר היו חברים בארגון 16 איגודים אך כיום הארגון מחולק לשבעה איגודים ענפיים. בדומה להסתדרות הכללית, ובשונה מרוב האיגודים בעולם - העובדים החברים בארגון חברים ומשלמים לארגון הגג, ולא לאיגוד המקצועי הסקטוריאלי בו הם עובדים. האיגודים המקצועיים החברים בארגון הם:
GPA-DJP - איגוד העובדים השכירים בסקטור הפרטי, ועובדי הדפוס, העיתונאות ותעשיית הנייר
GÖD - איגוד עובדי המגזר הציבורי
younion - איגוד העובדים המוניציפליים, האמנות, המדיה, הספורט והפרילנסרים
GBH - איגוד עובדי הבניין והעץ
vida - איגוד עובדי התעבורה והשירותים
GPF - איגוד עובדי הדואר והטלקום
PRO-GE - איגוד עובדי הייצור
לקריאה נוספת

אתר האינטרנט הרשמי של פדרציית האיגודים המקצועיים האוסטרית
פדרציית האיגודים המקצועיים האוסטרית, ברשת החברתית פייסבוק
ניצן צבי כהן, ‏כמו משפחה מורחבת, באתר דבר העובדים בארץ ישראל, 7 בספטמבר 2016
ביקור של הנהגת ה-ÖGB בישראל, במכון היהודי-ערבי של ההסתדרות בבית ברל
משרדי הארגון
פטמה הפוכה

| --- | --- |

 סיווגים
 ICD-10:  N64.5, O92.0 
 
פטמה הפוכה או פטמה שקועה הוא מצב רפואי נפוץ יחסית אשר בו הפטמה במקום להצביע כלפי חוץ במצבה התקין נכנסת כלפי פנים החזה - למעשה "מצביעה פנימה". בחלק מן המקרים התופעה תופיע באחת מן הפטמות בלבד ולא בשתיהן. מצב רפואי זה קורה בגברים ובנשים כאחד.
תמונה של אישה עם תסמונת פטמה הפוכה.
סימפטומים

"היפוך" של הפטמה כלפי פנים. הפטמה תצביע כלפי פנים ולא כלפי חוץ, בשתי הפטמות או באחת מהן.
גורמים

הגורמים המובילים לפטמה שקועה או הפוכה הם:
גורם מולד - חלק מבני האדם נולדים עם פטמה הפוכה
גורמים ניתוחיים (כירורגים) טראומטיים - בעקבות טראומה או התערבות כירורגית באזור נוצרת שכבה צלקתית שמסוגלת לגרום לפטמה לשקוע.
צניחת שד - צניחת השד בגיל מבוגר עקב הרפיה של העור סביב הפטמה
סרטן השד
מחלת פאג'ט
סרטן שד זיהומי
גנטיקה
סינדרום ויבר
שחפת
זיהום בחזה
ציסטה זיהומית בחזה
בין 10 ל-20% מהנשים בעלות מצב רפואי זה נולדו כך. במקרים מסוימים התסמונת יכולה להיווצר בעקבות ירידה פתאומית במשקל.