stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קרב לטקיה
הכנות לקרב > פעילות סורית באזור טרטוס

על פי טענת הסורים, הכוח הישראלי התגלה בתנועה צפונה. לא היה ברור לסורים מה גודלו ומה משימתו, ולפיכך ביצעו הערכת זמן ומרחב והוציאו כוחות לים בהתאם. לא ידוע מתי וכיצד הסורים גילו את כוחותינו.
לפני הגעת הכוח הישראלי לאזור לטקיה התרחש כמעט קרב באזור טרטוס. בשעה 20:30 לערך, כשהכוח הישראלי היה דרומית מערבית לנמל טרטוס, התגלה מכ"ם סטי"ל סורי באזור מבואות הנמל. מפקד השייטת דיווח למפקדת חיל הים וביקש סיוע אווירי כמוגדר בתורת הקרב, אך נענה שאין באפשרות חיל האוויר להקצות סיוע כזה. בוצעה הערכת מצב על פי כל הנתונים שהיו בידי הכוח ולא היה ברור באם הסטי"ל הסורי הוא בתוך הנמל או מחוצה לו. מפקד השייטת החליט להפליג מזרחה עם "מזנק" ולהתקרב לחוף להבהרת תמונת הקרב. שאר ארבע הספינות נשארו מאחור, ממערב לטרטוס, בפריסה רחבה. לא התגלו מטרות כלשהן ולכן החליט מפקד השייטת להמשיך עם הכוח צפונה לאזור שממערב ללטקיה ואז להתפצל לשני כוחות תוך ביצוע הטעיות שיגרמו לסורים להוציא כוחות לים. במידת הצורך החליט שתבוצע גם הפגזת חוף.
הסורים החליטו על הוצאת כוחות נוספים לים. בשעה 21:00 יצאו שלושה סטי"לים סורים מנמלי מינת-אל-ביידה ולטקיה בהפלגה דרומה, בסמוך לחוף, לכיוון טרטוס. יציאת הכוח לא התגלתה על ידי הכוח הישראלי ובדיעבד לא היה ברור האם כוונת הסורים הייתה ביצוע מארב לכח הישראלי, או העברת הכוח לאזור טרטוס בעקבות הפעילות של הכח הישראלי באזור לפני כן. הדיווח על גילוי מכ"ם הסטי"ל באזור טרטוס, והזמנת הסיוע האווירי על ידי מפקד השייטת, נעשו תקשורת גלויה עם מפקדת חיל הים וניתן להניח שמערך המודיעין הסורי גילה וזיהה התקשרויות אלו.
במהלך התנועה צפונה עבר הכוח הישראלי כ-15 מייל (כ-24 ק"מ) מזרחית לשני כלי שיט רוסיים שהיו מוארים באופן בולט. לא היה זיהוי מדויק של סוגי כלי השיט הרוסים שהתגלו. עקב הפעילות הקודמת באזור טרטוס ניתן להניח שהכוח הישראלי התגלה ואף זוהה על ידי הכוח הרוסי, אך אין מידע על כך שכוח רוסי זה העביר מידע בזמן אמת ישירות לצי הסורי או ליועצים רוסים בסוריה.
הקרב

בסביבות 22:00 דרש הרמטכ"ל רב-אלוף דוד אלעזר ממפקד חיל הים לעדכן אותו לגבי תוכניותיו המבצעיות. בסביבות 22:40 הגיע ראש מספן הים, תא"ל צבי תירוש, למוצב הפיקוד העליון ועידכן את הרמטכ"ל שכוח סטי"לים נמצא מול לטקיה ואיתר סטי"לים סורים. אלעזר ביקש להחזיר את הסטי"לים אך לבסוף אישר את הפעולה.
הקרב > היתקלות עם טרפדת ושולת מוקשים

בשעה 22:28, בטווח 40 מייל (כ-64 ק"מ) מהחוף הסורי, גילתה אח"י "מזנק" מטרה קטנה, בטווח 10,970 מטרים צפונית מערבית לה. תוך כדי התקרבות וירי אזהרה זוהתה המטרה: טרפדת סורית מדגם K-123 שסיירה בגזרת ראס-אל-בסיט וכף אנדריאס. "מזנק" פתחה באש בטווח 3,200 מטרים. בהמשך פתחה גם "רשף" באש ובירי מדויק משני תותחי 76 מ"מ מטווח של כ-11 ק"מ תוך שימוש במחשב ירי דיגיטלי. הטרפדת נפגעה אך המשיכה במנוסה לכיוון החוף. מפקד השייטת הורה לאח"י "חנית" להישאר ולהטביע את האונייה הסורית, ושאר הסטי"לים המשיכו בתנועה לעבר החוף הסורי. מפקד הטרפדת הסורית, סגן עלי יחיא, הספיק להזהיר את מפקדתו שהוא מותקף על ידי שלוש ספינות. הכוחות הסוריים נערכו להגעת הספינות הישראליות.
בשעה 23:16, תוך כדי תנועת הסטי"לים לכיוון לטקיה, התגלתה מטרה בטווח 29 קילומטרים כשהיא נעה במהירות גבוהה מערבה. בתחילה זוהתה המטרה כסטי"ל ומספר דקות מאוחר יותר זוהתה כשולת מוקשים סורית מסדרה T-43, שהייתה בסיור בטווח 10 מייל (כ-16 ק"מ) מהחוף. מפקדת הכוחות הסורית הורתה לשולת המוקשים לנוע מזרחה ולהתקרב לחוף. הספינות "מזנק" ו"געש" החלו לדלוק אחריה ובטווח 23 ק"מ, מעל הטווח המרבי של הטיל גבריאל, שיגרה "מזנק" בטעות טיל, שלא הגיע למטרה. מפקד השייטת נתן מייד הוראה לכל הספינות שאין לבצע ירי טילים מעל 18 ק"מ. בינתיים התקרבו הספינות "רשף" ו"מבטח" אל האונייה הסורית. "רשף" שיגרה שני טילים מטווח 18 ק"מ שפגעו בשולת המוקשים והבעירו אותה. בכך הפכה ה"רשף" לספינת הטילים הישראלית הראשונה שפגעה בירי טילים בספינת אויב.
הקרב > היתקלות בספינות טילים סוריות

בשעה 23:27 נורו על "רשף" ו"מבטח" שלושה טילי "סטיקס" מכיוון דרום-מזרח. הספינות תמרנו בחריפות, פיזרו מוץ, והפעילו מערכות לוחמה אלקטרונית (ל"א) ששיבשו את מכ"ם ביות הטיילים ואלו החטיאו את מטרתם. דווח כי אחד הטילים נפגע מאש תותחי או מקלעי הסטי"לים. הטילים נורו משתי ספינות טילים מדגם "קומאר" וספינת טילים אחת מדגם "אוסה". הספינות הסוריות נחבאו באזור החוף ולא התגלו עד הירי.
כתוצאה מירי המוץ התמלאו מסכי המכ"ם אצל כל הכוחות הלוחמים במטרות רבות, שהיקשו על בניית התמונה, בעיקר אצל הסורים. חלק ניכר מהמטרות "זוהו" על ידי הסורים כמסוקים ישראליים. כוח הסטי"לים הסורי, בפיקוד מוקדם קאסם ביידון, שהיה בקרבת החוף מדרום ללטקיה, דיווח למפקדה בשעה 23:20 לערך על גילוי קבוצת מטרות בטווח 27 מייל (כ-43 ק"מ), אותן זיהה ככוח הישראלי. דיווח סורי נוסף היה על קבוצת מטרות אחרת, דרומית מערבית ללטקיה בטווח 18 מייל (כ-29 ק"מ), אך דיווח זה לא התאים לדיווחי הטרפדת שנתקלה בסטי"לים הישראליים 50 דקות לפני כן. בדיעבד הסתבר שהזיהוי הראשון היה נכון ושקבוצת המטרות השנייה הייתה למעשה רקטות ההטעיה מסוג "אבשלום", אותן זיהו הסורים כנראה כמסוקים.
מיד לאחר הירי, מטווח של כ-28 ק"מ, פנו ספינות הטילים מסדרת קומאר והסתלקו לכיוון דרום-מזרח. ספינת טילים נוספת, מסוג "אוסה" שיגרה שני טילי סטיקס נוספים לכיוון אח"י "געש". האונייה הישראלית ביצעה תמרוני התחמקות והפעילה אמצעי ל"א ששיבשו את מנגנון הביות של טילי הסטיקס, והם החטיאו ונפלו לים. עם זאת, המפקדים הסורים דיווחו שהטילים ששיגרו פגעו ושהושמדו חמש מטרות אויב. הדבר נבע מכך שטילי הסטיקס חלפו מאוד קרוב לספינות הישראליות, ובשל העובדה שהמוץ שפוזר על ידי הרקטות הישראליות יצר אצל הסורים "מריחות" על מסכי המכ"ם הקטנים של הסטי"לים סוריים, וגרמה להם קושי בבניית ובהבנת תמונת הקרב.
בשעה 23:34 טובעה הטרפדת באופן סופי על ידי אח"י "חנית", וזו חזרה והצטרפה לכוח העיקרי. בשעה 23:40 הזמין מפקד השייטת סיוע אווירי ממפקדת חיל הים, אך הדגיש שהכח יוכל לפעול גם בלעדיו. בשעה 23:50 לערך החל הכוח הישראלי בירי טילים על הסטי"לים הסורים. אח"י "געש" צמצמה טווח ושיגרה ברצף שני טילי "גבריאל" אל ה"אוסה", שהושמדה כבר בטיל הראשון. אח"י "מזנק" סגרה טווח ושיגרה שני טילי "גבריאל" ברצף אל אחת מספינות ה"קומאר". ה"קומאר" השנייה נמלטה לעבר החוף, עלתה על הסלעים והושמדה באש תותחי 40 מ"מ של אח"י "מזנק" שירתה עליה כ-500 פגזים. בשעה 00:30 שיגרה אח"י "חנית" טיל "גבריאל" אחרון וטיבעה את שולת המוקשים.
בשעה 01:57 התקבלה הוראה ממפקד חיל הים לחזור לנמל. הקרב הסתיים והסטי"לים הישראלים החלו בתנועה מאובטחת, כולל ירי רקטות מוץ "אבשלום" להטעיה במהלך היציאה דרום מערבה אל מחוץ לאזור סכנת ירי התותחים והטילים של הצי הסורי.
לקראת סוף הקרב היה גילוי של מכ"ם של סטי"ל סורי בכיוון טרטוס, אך לא הייתה כל התערבות של כוח סורי מאזור זה במשך כל מהלך הקרב. במהלך הקרב בוצע לעבר הספינות ירי יעיל של תותחי 130 מ"מ מבוקרי מכ"ם, ופגזים נפלו פחות מ-100 מטרים מחלק מהספינות.
תוצאות הקרב > תוצאות והפקת לקחים של חיל הים

קרב לטקיה לא היה הקרב הימי הראשון במלחמת יום הכיפורים: קדם לו קרב פורט סעיד, בלילה שבין 6 ל-7 באוקטובר, שמהלכו טובעה ספינת טילים מצרית על ידי מטוס קרב ישראלי. קרב לטקיה גם לא הייתה הפעם הראשונה שבה טובעה אוניית אויב באמצעות טיל ים-ים שנורה מספינת טילים; האונייה הראשונה שהוטבעה בדרך זו הייתה אח"י אילת, שהוטבעה כתוצאה מירי טילים של ספינות טילים מצריות, ב-21 באוקטובר 1967. עם זאת, קרב לטקיה היה הקרב הראשון בהיסטוריה של הלוחמה הימית שבו לחמו זו בזו ספינות טילים, והתוצאות היו חד משמעיות לטובת חיל הים הישראלי. כל חמש הספינות הסוריות הושמדו, והכוח הישראלי שב לבסיסו ללא אבדות. הסורים שיגרו 8 טילים והכוח הישראלי שיגר 10 טילים, ובמהלך הקרב ירו הסטי"לים הישראלים רקטות מוץ מסוג "אבשלום" להטעיית הכוחות הסוריים ורקטות מוץ מסוג "אמנון" להטעיית מכ"ם הביות של הטיל. פיזור המוץ הביא להופעת מטרות רבות על צגי המכ"ם הסוריים ולתפישת קרב מוטעית שישראל תקפה עם כח גדול שכלל אף מסוקים רבים. מעבר לתוצאה המספרית, לקרב הייתה חשיבות מכרעת להמשך הלחימה הימית בזירה זו: במשך כל הקרבות הנוספים בגזרה הסורית לאחר קרב לטקיה, פעלו ספינות חיל הים הסורי ממבואות נמליהן ולא יצאו לים הפתוח עד תום המלחמה.
תורת הקרב לספינות סער שפותחה כדי להפיק את המרב מתכונות הספינות היוותה מרכיב חשוב בהצלחה, בהיותה מכנה משותף לכל המפקדים. אמנם בקרב הטילים לא נעשתה היערכות שאפשרה ריכוז וירי טילים מתואם. תרומת התורה בהנמכת מפלס החרדה הייתה רבה, היות שכל מפקד, קצין ואיש צוות ידע מה נדרש ממנו בשלבי הקרב השונים.
העדיפות הטכנולוגית הישראלית הייתה ברורה ובולטת. הצוותים שיצאו לקרב בטחו בעדיפותם על האויב שנגדו נשלחו להילחם. טילי ה"סטיקס", חימושן של ספינות הטילים הרוסיות, היו בעלי טווח כפול ועוצמת הרס גדולה יותר, אך יתרון זה לא בא לידי ביטוי הודות לאמצעי ההגנה המגוונים של הלוחמה האלקטרונית נגד טילים של הספינות הישראליות, שהוכיחו את יעילותם. מנגד, טילי ה"גבריאל" הישראליים, טילים מתבייתים מדויקיים, הוכיחו את יעילותם. הצוותים היו מאומנים בהפעלת אמצעי הלוחמה האלקטרונית ובתמרון הספינות שנדרש כדי להימנע מפגיעה. אמצעי הגילוי של הספינות הישראליות אפשרו את גילוי האויב במרחק גדול מבלי להתגלות, אך יתרון טקטי וטכנולוגי זה לא בא לידי ביטוי מלא בקרב זה עקב ההיערכות מראש של הסורים, שגילו את הכוח הישראלי לפני שהתפתח הקרב.
המהירות העדיפה של ספינות הסער איפשרה את סגירת טווח אל ספינות האויב ומנעו את בריחת הספינות הסוריות לנמל לאחר שירו את הטילים. המהירות המרבית של הספינות מדגמים סער 1, 2 ו-3 הייתה מעל 40 קשר (כ-74 קמ"ש) ושל ספינות סער 4 - 35 קשר (כ-65 קמ"ש). מהירויות אלה היו גבוהות ממהירות ספינות האויב, אך יתרון המהירות לא היה גדול דיו כדי שיאפשר לסגור את פער הטווח לפני שהאויב ישגר טילים. ספינות הטילים הסוריות מדגמי אוסה וקומאר, שפעלו לפי הדוקטרינה הסובייטית, ירו את טילי ה"סטיקס" שלהן כאשר גילו מטרה ופנו לאחור בניסיון לנתק מגע. המהירות המרבית הגבוהה שימשה את ספינות הסער על מנת להסתער ולסגור טווח מול הספינות הסוריות, ולבצע את ירי טילי ה"גבריאל". בקרב זה לא הצליח אף כלי שיט סורי לחמוק ולחזור לנמל כפי שקרה בקרבות ההמשך בזירה הזו.
החלטת מפקד חיל הים לפעול באופן התקפי יצרה עומק אסטרטגי להגנת החוף, והעבירה את ניהול הקרבות אל קרבת חופי האויב. לאורך כל המלחמה נקטו ספינות הסער בשיטת הגיחות, כאשר בלילות הן פעלו מול חופי האויב, וביום שבו לבסיסן לצורך התחמשות והצטיידות והיערכות לקראת ליציאה נוספת.
תוצאות הקרב > מגבלות טכנולוגיות בסיסיות ומשמעויות

למרות ההצלחה הברורה והתוצאה החד-משמעיות, עלו קשיים מהותיים בצד הישראלי. הטכנולוגיה של המערכות בספינות הסער הוגבלה לרוב לזו של סוף שנות ה-50 ושנות ה-60 של המאה ה-20. לכן הייתה חשיבות יתר לרמת המקצוענות והמיומנות של הספינה הבודדת שקבעה בסופו של דבר את תוצאות הקרב. מחשב דיגיטלי הותקן רק באח"י "רשף", ואילו בשאר הספינות היה מחשב הירי אלקטרו-מכני, שהיה פחות מדויק, דרש איפוס בכל יציאה לים והגביל את טווח ירי תותחי 76 מ"מ בספינות סער 3 ל-8,000 מטר. ללא מערכות GPS, שנכנסו לשירות יותר מ-20 שנה מאוחר יותר, לא הייתה בידי חיל הים דרך לדייק במיקום, דבר שהביא לאי-בהירות לגבי תמונת הקרב, במיוחד בלילה; לקראת הסתערות לא תמיד היה ברור האם האויב נמצא בתוך הנמל או במבואותיו. לא הייתה העברת נתונים מהירה על ידי שכבת הקו (DATA LINK); העברת המידע בזמן אמת בוצעה בתקשורת גלויה, ללא הצפנה מתקדמת, שבחלקה הייתה חשופה להאזנות האויב. כל החיישנים ומערכות הלחימה והעזר הופעלו ידנית על ידי אנשי צוות ורמת הביצוע של כל מערכת הייתה תלויה אך ורק במקצוענות ובמיומנות של אנשי המוצב, העמדה והמפעיל הבודד.
כל המערכות היו לא ממוחשבות. השליטה והבקרה בבניית תמונת הקרב הטקטית הייתה ידנית, על גבי שולחן סימון (שולחן מי"ק, הנמצא במרכז ידיעות הקרב) בקנה מידה 1:144,000. המשמעויות היו חוסר דיוק בעיבוד נתוני הגילוי ומעבר זמן רב, לעיתים יותר מ-15 דקות, עד להגעה לתמונה טקטית יותר נכונה לקבלת החלטות. חיישנים ומערכות עזר פעלו באי דיוקים, כגון במד המהירות ובמדידות במכ"ם בטווחים ארוכים. לכל ספינה היו אי הדיוקים משלה. כתוצאה מכך זיהוי אויב, הפרדה בין אויב, נייטרלי וכוחותינו היווה תהליך ארוך ואירעו טעויות בזיהוי, בעיקר בתחילת שלב הגילוי של קרב.
תוצאות הקרב > הפקת הלקחים בחיל הים הסורי

הסורים הודו בכך שנוצחו בקרב והציגו את התבוסה כ"הקרבתן של הספינות למען העם", ובכך הודו למעשה שכל הכוחות הסורים שהיו בים הושמדו. תמונת הקרב, עם ריבוי המטרות כתוצאה מירי המוץ, הביא אותם למסקנה שהכוח הישראלי כלל 18 עד 20 כלי שיט וכן 6 עד 8 מסוקים. מפקד כוח ספינות הטילים הסוריות דיווח למפקדת הצי שהושמדו חמש ספינות אויב "שאת הפגיעות בהן ראו גם על מסכי המכ"ם". הפעלת תותחי החוף מבוקרי המכ"ם כנגד הכוח הישראלי מטווח עשרה מייל נראה כיעיל מאוד והביא לטענתם לנסיגת הכוח הישראלי בתום קרב הסטי"לים.
הפקת הלקחים הסורית הייתה מיידית. בהערכת המצב שבוצעה לאחר הקרב הסורים הגיעו למסקנה שהכוח הישראלי התכונן לקרב לפחות 48 שעות לפני כן ושכוונתו הייתה לתקוף את נמל לטקיה וכלי שיט באזור, להשמיד תשתית ובכך גם להשבית את הנמל. לטעמם המשימה הזו לא הושגה במלואה. הסורים הסיקו מסקנות רבות על אופן הלחימה של האויב ועל ההפעלה הטקטית ובעקבות כך הוחלט לשנות את אופן הלחימה ולהמתין לכניסת כוח ישראלי לתוך טווחי הגילוי של המערך החופי ואז לתקוף אותו בירי טילים ממבואות הנמלים תוך נסיגה מיידית לתוך הנמל. במקביל, יופעלו תותחי החוף מבוקרי המכ"ם ובכך יקשו על מילוי המשימה של הכוח הישראלי, כגון בהפגזת חוף על מכלי דלק. מקרב לטקיה השני, בליל 10 – 11 באוקטובר ואילך הבינו הסורים שהכוח הישראלי מפעיל במהלך הקרב מטרות דמה. עם זאת, כתוצאה מריבוי המטרות שהתגלו באזור הייתה עדיין הערכה שמופעלים מסוקים, צוללות וכלי שיט נוספים.
סיכום מפקד חיל הים

בתחקיר של 7 באוקטובר אמר מפקד חיל הים בנימין תלם: ”אני נוהג להגיד למפקדים, אתה בסופו של דבר מודד לפי התוצאות. והתוצאות שבצעתם פה היום, אני חושב שזו היסטוריה גדולה שעשיתם. ואתם המומים, אני מתחיל גם להיות המום. אני חושב שזה הישג עצום. הישג עצום הן מבחינת התוצאות המעשיות בשטח, הן מבחינת היכולת שלנו כעת ללמוד הרבה מאד. ואני חושב שאנחנו מהקרב הזה נלמד הרבה מאוד חודשים ואולי גם שנים. אני חושב שהתרומה של חיל הים הלילה הייתה תרומה גדולה ביותר.” מישהו מהנוכחים בתחקיר הוסיף - ”היה גם קרב טילים ימי ראשון בהיסטוריה.”
לקריאה נוספת

אריה רונה, "קרב לאט'קיה 1973 - קרב הטילים הראשון בלחימה הימית המודרנית", בספר: אריה שמואלביץ' (עורך), זירת קרב - קרבות הכרעה בארץ ישראל, משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 2007.
אברהם רבינוביץ, "ספינות שרבורג", ע'186, הוצאת אפי מלצר בע"מ,2001
אטלס כרטא לתולדות מדינת ישראל, כרך שלישי, ירושלים 1983, עמ' 93.
פסח מלובני, מצפון תפתח הרעה, צבא סוריה - עלילותיו ומלחמותיו - מבט מדמשק, הוצאת המכון לחקר מלחמות ישראל, 2014, פרק כ"ב: המערכה בים, ע' 465 - 473.
הערות שוליים

↑  בעז זלמנוביץ', [chrome-extension://efaidnbmnnnibpcajpcglclefindmkaj/https://www.idf.il/media/fmej3geq/yesodot-5-a-boaz_web.pdf סקירת מלחמת יום הכיפורים], יסודות, גיליון 5, 2023.
↑  אלוף (מיל') ביני תלם. כותב אמוץ שורק, תלם בים סיפורו של אלוף (מיל') ביני תלם, חיפה: אחווה הוצאה לאור, 2009, עמ' 212
↑  פסח מלובני, מצפון תיפתח הרעה, צבא סוריה - עלילותיו ומלחמותיו - מבט מדמשק., הוצאת המכון לחקר מלחמות ישראל, 2014, עמ' 466
↑  ביני תלם,, תלם בים, עמ' 235-236
↑  מלובני, מצפון תפתח הרעה, עמ' 466
↑  מלובני, מצפון תיפתח הרעה, עמ' 467-468
↑  מלובני, מצפון תפתח הרעה, עמ' 468-467, 473
אח"י "מבטח"
סטי"ל קומאר משגרת טיל "סטיקס"
אוניית ביון רוסית, "קרים" או "קווקז"
תרשים הקרב
שיגור טיל "גבריאל" מסטי"ל מדגם סער 4
מפקד חיל הים - אלוף בנימין תלם ומפקד שייטת ספינות הטילים - אל"ם מיכאל ברקאי, מרוצים מתוצאות הקרב, בנמל חיפה בבוקר שלאחר קרב לטקיה, 7 באוקטובר 1973
רוברט ל. אוון

רוברט לאתהאם אוון הבן (באנגלית: Robert Latham Owen Jr.;‏ 2 בפברואר 1856 – 19 ביולי 1947) היה אחד משני הסנאטורים הראשונים מטעם מדינת אוקלהומה.
בעקבות המשבר הפיננסי של 1873 סבל אוון מנזק כלכלי. אוון, שהיה חצי צ'רוקי מצד אימו, נסע מערבה לטריטוריה האינדיאנית, שם החל לעבוד כמורה בבית ספר העובד עם יתומים צ'רוקים; בהמשך עבד כעורך דין וכעיתונאי. בין ההישגים שהביאו אותו למודעות ציבורית רחבה יותר וסייעו לסלול את הדרך לבחירתו לסנאט בשנת 1907, הייתה הצלחתו כעורך דין בשנת 1906 לאחר שנחל הצלחה בתיק שטיפל בו כעורך דין. במסגרת תיק זה ביקש השבט הצ'רוקי לקבל פיצוי מממשלת ארצות הברית עבור אדמות שהם הפסידו בזמן הטיהור האתני בטריטוריה האינדיאנית.
אוון זכור במיוחד כנותן החסות בסנאט של חוק הפדרל ריזרב משנת 1913, שיצר את מערכת הפדרל ריזרב. לקראת הבחירות לנשיאות ארצות הברית ב-1920 ניסה אוון להתמודד על מועמדות המפלגה הדמוקרטית לנשיאות ארצות הברית, אך נכשל.
הערות שוליים

↑  רוברט ל. אוון, באתר הסנאט של ארצות הברית
| חברי הסנאט של ארצות הברית מטעם מדינת אוקלהומה אוקלהומה |
| --- | --- | --- |
| קבוצה 2 | רוברט ל. אוון • ויליאם פיין • תומאס גור • ג'ושוע לי • אדוארד מור • רוברט קר • ג'. האוורד אדמונדסון • פרד רוי האריס • דייוויד בורן • ג'ים אינהוף • מארקוויין מולין |  |
| קבוצה 3 | תומאס גור • ג'ון הארלד • אלמר תומאס • מייק מונרוני • הנרי בלמון • דון ניקלס • טום קובורן • ג'יימס לנקפורד |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007281637705171  GND: 1055244670  ISNI: 0000 0001 0676 435X  LCCN: n96049171  NKC: js2010610396  NLG: 148167  NTA: 131818848  SNAC: w6gn8zw0  SUDOC: 076460797  US Congress: O000153  VcBA: 495/326016  VIAF: 12679529   WorldCat (עם VIAF): 12679529
רותם קינן

| --- | --- |

 לידה:  2 בנובמבר 1979 (בן 45) ישראל פתח תקווה, ישראל
 מדינה:  ישראל ישראל
 עיסוק:  שחקן במאי תסריטאי מחזאי
 בן או בת זוג:  נועה לזר קינן 
 פרופיל ב-IMDb
 
קינן ב"עקיצה טבעית"
קינן ב"עקיצה טבעית"
רותם קינן (נולד ב-2 בנובמבר 1979) הוא שחקן, במאי, מחזאי ותסריטאי ישראלי.
ביוגרפיה

רותם קינן נולד וגדל בפתח תקווה. אמו רחל היא מורה בתיכון, אביו יהודה עובד בתחום ההנדסה והתקשורת ולו אח אחד. למד בבית ספר היסודי עין גנים ובחטיבת הביניים פיינשטין. למד שנה בתיכון ברנר פתח תקווה ואז עבר לתיכון הדרים בהוד השרון, שם סיים בגרות בספרות ובתיאטרון. מגיל שמונה הלך לחוגי דרמה ושיחק בהצגות נוער בניהולו של אדי מוכתר. בתקופת התיכון היה בצעירי הבימה, שם למד עם ליאורה ברנשטיין וליאור שלג. בתיכון היה גם בצעירי הקאמרי, קבוצת צעירים שהקימו הבמאי עמית גזית והמחזאי יגאל אבן אור, במסגרתו שיחק בהצגה "ילדי הנרות" שאבן אור כתב וגזית ביים.
בצבא הוצב רוב השירות בבסיס גדנ"ע בשדה בוקר, אליו הגיעו צעירים יהודים מהתפוצות כדי להתנסות בחווייה צבאית. הוא התחיל כמפקד כיתה וסיים כמפקד פלוגת מרווה, בדרגת סגן, במסגרת חיל החינוך.
חיים אישיים

רותם קינן נשוי לשחקנית והתסריטאית נועה לזר קינן מאז 2009, והם הורים לשני ילדים.
פילמוגרפיה > משחק בקולנוע

| שנה | סרט | במאי | תפקיד | מידע נוסף |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2023 | גולדה | גיא נתיב | צבי זמיר |  |
| 2019 | המורה לאנגלית | יובל אדלר |  |  |
| 2018 | קילומטר 147 | בעז פרנקל |  |  |
| 2016 | אנטנה | אריק רוטשטיין | ד"ר אברי |  |
| 2015 | רבין - יום אחרון | עמוס גיתאי |  |  |
| 2015 | סיפור על אהבה וחושך | נטלי פורטמן | צבי |  |
| 2015 | אבוללה | יוני גבע | יאיר, מחנך כיתה ה'1 |  |
| פוסט פרודקשן | שלוש מילים (סרט קצר) | ערן ריקליס |  |  |
| 2014 | שושנה חלוץ מרכזי | שי כנות | חיליק אלירז |  |
| 2013 | אפיזודה מספר 17 | אלי שרם | רון |  |
| 2013 | מי מפחד מהזאב הרע | אהרון קשלס ונבות פפושדו | דרור |  |
| 2012 | ההתחלפות | ערן קולירין | עודד | הסרט היה מועמד לפרס בתחרות הרשמית בפסטיבל ונציה 2011, זכה בפרס השחקן בפסטיבל חיפה לשנת 2011. |
| 2012 | חיותה וברל | עמיר מנור | מוכר בחנות ספרים |  |
| 2023 | בית | בני פרדמן | רופא |  |
פילמוגרפיה > משחק בטלוויזיה

| שנה | סדרה/תוכנית | ערוץ | במאי | יוצרים | תפקיד |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2023 | שישה אפסים | כאן 11 | ניר ברגמן | נויה נוריאל | אלכס לטנינוב. |
| 2022 | כל עוד בלבב | כאן חינוכית | רומן שומונוב | חן קלימן | אורן, מדריך מסע לפולין. |
| 2020-הווה | בת השוטר | TeenNick | רועי פלורנטין | ליעד שהם, דנה שץ, מיכל קופר-קרן | יוסף בלפור/מיכה רבינוביץ' |
| 2017–הווה | פאודה (עונות 4-2) | Yes Action | אסף ברנשטיין | אבי יששכרוף, ליאור רז | תא"ל כספי |
| 2017 | כיפת ברזל | ערוץ 12 | אלון זינגמן | יואב שוטן, איילת גונדר-גושן | סמי, חוקר שב"כ. |
| 2017 | שבאבאניקים (עונה 1) | HOT3 | מאור זגורי | אלירן מלכה, דניאל פארן | הרב אשי שפיצר, תפקיד ראשי. |
| 2017 | מתים לרגע | HOT3 | יואב פז, דורון פז, רוני ידור | גל זייד, רוני ידור, רותי ויינברג, מיכל אבירם | ישכר, תפקיד משנה. |
| 2016 | מטומטמת | HOT3 | שי קפון, ימי ויסלר | שי קפון, בת חן סבג | אהרון בן ארי, תפקיד אורח. |
| 2016 | גירושים מאוחרים (מיני-סדרה) | הערוץ הראשון | רם לוי | על פי א.ב. יהושע | אסי קמינקא, תפקיד ראשי. |
| 2016 | בלתי הפיך (עונה 2) | ערוץ 2 (רשת) | סיגל אבין | סיגל אבין, רענן שקד | ד"ר ברגר, תפקיד אורח. |
| 2015 | חשודה | ערוץ 10 | בני פרדמן | בני פרדמן | עודד צור, תפקיד ראשי. |
| 2015 | רון | yes comedy | רון פלדמן | רון פלדמן | יהודה, תפקיד אורח. |
| 2015 | אשתו של גיורא | ערוץ 10 | שי קפון | שוקי בן-נעים, ליאת אקטע (רעיון) | ד"ר תדמור, תפקיד אורח. |
| 2014 | רמזור (עונה 4) | ערוץ 2, (קשת) | אוהד פרח | אדיר מילר, רן שריג | רופא, תפקיד אורח. |
| 2012 | חי צומח דומם | הערוץ הראשון | טמיר אבידור | שי אביבי, דן שיראי | בעד ובנגד, תפקיד ראשי. |
| 2011 | ילדי ראש הממשלה (עונה 2) | HOT | ניר ברגמן | שחר מגן, נועה רוטמן | מורדי כהן, תפקיד אורח. |
| 2010 | RESTART | סדרת רשת | נעמה שהם | נעמה שהם, ערן בן יעקב | מוטי, תפקיד ראשי. |
| 2009 | המובילים (עונה 3) | לוגי | רועי פלורנטין | איציק קריחלי, אורי הלוי, דגנית אטיאס גיגי | יובל, תפקיד אורח |
| 2009 | מסודרים (עונה 2) | ערוץ 2 (שידורי קשת) | עודד רסקין | אסף הראל, מולי שגב | שוטר, תפקיד אורח. |
פילמוגרפיה > משחק בתיאטרון

| שנה | הצגה | תיאטרון | מחזאי | במאי | מידע נוסף |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2016 | לבד בברלין | הבימה | הנס פאלאדה | אילן רונן |  |
| 2014 | הכיתה שלנו | קופרודוקציה בין הבימה לקאמרי | תדאוש סלובודז'אנק | חנן שניר |  |
| 2014 | חשמלית ושמה תשוקה | קופרודוקציה בין הבימה לקאמרי | טנסי ויליאמס | אילן רונן |  |
| 2012 | היום שלפני האחרון | תיאטרון הבימה | יעל רונן | יעלי רונן |  |
| 2010 | גלילאו גליליי | תיאטרון מופע | גליה בארי | גליה בארי |  |
| 2007 | המופע "עקיצה טבעית", אנסמבל "ציפורלה" | צוותא וברחבי הארץ | קינן שותף בכתיבה, כחלק מהאנסמבל | קינן שותף בבימוי, כחלק מהאנסמבל | האנסמבל זכה בפרס קיפוד הזהב 2007 בקטגוריה "עבודה קבוצתית". זכה בתמיכת מפעל הפיס 2007 |
| 2007 | חברון | תיאטרון הקאמרי | תמיר גרינברג | עודד קוטלר |  |
| 2007 | המלך ליר | תיאטרון הקאמרי | שייקספיר | רוברט סטורואה |  |
| 2006 | גדר | תיאטרון הקאמרי | נועם שמואל | נועם שמואל |  |
| 2008 | אוליבר | תיאטרון מופע | גליה בארי | גליה בארי |  |
| 2009 | מגש הכסף | תיאטרון מופע | גליה בארי | גליה בארי |  |
| 2009 | מכתב לאמא | תיאטרון מופע | גליה בארי | גליה בארי |  |
| 2003-2001 | מופע נונסנס | צוותא, תל אביב במסגרת "דומינו גרוס" | רותם קינן | רותם קינן |  |
| 1998 | ילדי הנרות | קאמרי צעיר | יגאל אבן אור | עמית גזית |  |
פילמוגרפיה > כתיבה ובימוי לתיאטרון

| שנה | הצגה | מחזאי | במאי | שחקנים | תיאטרון | מידע נוסף |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2012 | שקספיר שואו | ריאן גלדסטון | רותם קינן | רוני הדר ואורי אוריין | תיאטרון הנפש |  |
| 2011 | כלומניקית | נועה קולר, נטע שפיגלמן וטל לוי | רותם קינן | טל לוי | פסטיבל תיאטרונטו |  |
| 2010 | גוש לך | רוני הדר ואורי אוריין | רותם קינן |  | צוותא |  |
| 2009 | הפיזיקאים | פרידריך דירנמט | רותם קינן |  | סטודיו למשחק בהנהלת אברהם דנא |  |
| 2007 | אגממנון | אייסכילוס | רותם קינן |  | תיאטרון הסמטה |  |
| 2007 | הבית שלי | גליה בארי | רותם קינן |  | תיאטרון מופע |  |
| 2007 | אגדה בחייו | עדו זכריה | רותם קינן |  | פסטיבל תיאטרון קצר, צוותא |  |
| 2006 | הבלש העברי חוזר | רותם קינן | שלום שמואלוב |  | סטודיו למשחק ניסן נתיב, ירושלים |  |
| 2006 | הדיבר החסר | רותם קינן | רותם קינן | אנסמבל ציפורלה | פסטיבל תיאטרון קצר, צוותא |  |
| 2005 | כולן אוהבות את בנצי | צבי יוליס | בימוי קריאה |  | צוותא |  |
| 2005 | שקמת הברך | רותם קינן | שלום שמואלוב |  | פסטיבל תיאטרון קצר, צוותא |  |
| 2003 | צפירה | רותם קינן, בשיתוף דני אשור | רותם קינן, בשיתוף דני אשור |  | צוותא | זכתה לתמיכת מפעל הפיס, הייתה מועמדת לפרס הצגת השנה במסגרת "קיפוד הזהב" |
| 2001 | פלוגתא | רותם קינן | רותם קינן |  | סטודיו למשחק ניסן נתיב, תל אביב |  |
| 2001 | תהיה בריא | רותם קינן, דאנה איבגי, יעקב תמרי וגל פרידמן | רותם קינן |  | סטודיו למשחק ניסן נתיב, תל אביב |  |
| 2000 | ליקוי | רותם קינן, בשיתוף דני אשור | רותם קינן, בשיתוף דני אשור |  | בית הספר לאומנויות הבמה בית צבי |  |
פילמוגרפיה > כתיבה לטלוויזיה

בשנים 2008–2011:
| סדרה/תוכנית | ערוץ | חברת הפקות | תפקיד |
| --- | --- | --- | --- |
| תיכון השיר שלנו, עונה ראשונה ושנייה | yes stars ישראלי | טדי הפקות | תסריטאי |
| דני הוליווד, עונה שנייה | yes | טדי הפקות | תסריטאי |
| לא לפני הילדים, עונה שנייה | ערוץ 10 | דנה הפקות | תסריטאי |
| קצרים, עונה רביעית | ערוץ 2 | גיל הפקות | תסריטאי |
| שחק אותה סשו, עונה שנייה | ערוץ לוגי |  | כותב ראשי |
פילמוגרפיה > תרגום לתיאטרון

| מחזה | תיאטרון | מתרגמים נוספים | במאי | שנת הפקה |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| מדליה להארי | תיאטרון בית ליסין | שלומי מושקוביץ | אלון אופיר | 2014 |
| עובד בשביל שניים | תיאטרון בית ליסין | שלומי מושקוביץ ונועה לזר קינן | משה קפטן | 2013 |
רותם קינן ושרון טל בסרט "ההתחלפות", 2012
הסכמי הלסינקי

כחלק ממדיניות הדטאנט, במהלכה הופשרו היחסים המתוחים של המלחמה הקרה בין ארצות הברית וברית המועצות, חתמו 33 מדינות אירופה, כולן פרט לאלבניה, ב-1975 על הסכמי הלסינקי, שעיקרם כיבוד עיקרון הריבונות ושמירה על זכויות אדם וחירויות יסוד. בצירוף קנדה וארצות הברית, 35 מדינות חתומות על הסכמי הלסינקי.
ההסכם שנחתם לבסוף באוגוסט של אותה שנה היה הסכם הצהרתי שיצר את הארגון לביטחון ולשיתוף פעולה באירופה (OSCE) והיווה נקודת ציון ומפנה חשוב במאבק העולמי למען זכויות מיעוטים במדינות דיקטטוריות, וכן ייצג תפנית חשובה עבור יהדות ברית המועצות. החתומים על ההסכם הסכימו להכיר בגבולות אירופה והמזרח התיכון והבטיחו שיתוף פעולה כלכלי עתידי.
ראו גם

קבוצת הלסינקי
ג'ושוע לי

ג'ושוע ברייאן לי (באנגלית: Joshua Bryan Lee‏; 23 בינואר 1892 – 10 באוגוסט 1967) היה חבר בית הנבחרים של ארצות הברית וסנאטור מאוקלהומה.