stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מרסלו דסקל

| --- | --- |

 לידה:  11 בנובמבר 1940 סאו פאולו, ברזיל 
 פטירה:  15 באפריל 2019 (בגיל 78) קריית אונו, ישראל 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה העברית בירושלים, אוניברסיטת סאו פאולו 
 מוסדות:  סורבון  אוניברסיטת תל אביב  אוניברסיטת אינדיאנה  אוניברסיטת קמפינאס 
 מונחה לדוקטורט:  Carlos Franchi, Rodolfo Ilari 
 תחומי עניין:  פילוסופיה, פרגמטיקה, פילוסופיה של הלשון, אנתרופולוגיה פילוסופית 
 עיסוק:  פילוסוף, בלשן, מרצה באוניברסיטה 
 הושפע מ:  גוטפריד וילהלם לייבניץ
 מדינה:  ישראל, ברזיל 
 
מרסלו דסקל (11 בנובמבר 1940 – 15 באפריל 2019) היה פרופסור בחוג לפילוסופיה שבאוניברסיטת תל אביב, ומומחה למורשתו של הפילוסוף גוטפריד וילהלם לייבניץ. בנוסף עסק דסקל במחקריו ובפרסומיו בתחומי הפרגמטיקה של השפה, בקשר ההדדי שבין השפה למחשבה, ובתורת המחלוקות. מרסלו דסקל עסק באנתרופולוגיה פילוסופית ובניגזרותיה, ובכלל זה בחיבור ההדדי שבין האדם לטכנולוגיה.
מחקריו > תחומי מחקריו ותרומתו

דסקל כתב או ערך ופרסם כשלושים ספרים בעצמו ובשיתוף פעולה עם עמיתים, והיה אחראי לעריכתם והבאתם לפרסום של עשרות ספרים נוספים. כמו כן הוא כתב מאות מאמרים, כולל ערכים לאנציקלופדיות. תחומי המחקר שלו כוללים, בין היתר, תולדות הפילוסופיה והאידיאות, היסטוריה ופילוסופיה של המדע, פילוסופיה של הלשון, בלשנות, מערכות סימנים וסמיוטיקה, פרגמטיקה, לוגיקה, רטוריקה, אפיסטמולוגיה, מטאפילוסופיה, פילוסופיה של הנפש, מדעים קוגניטיביים, פילוסופיה מדינית, אתיקה ופילוסופיה של הפעולה, ואסתטיקה. דסקל ערך או השתתף בעריכת כשלושים כתבי עת בתקופות שונות של חייו. כמו כן כתב מעל לעשרים סקירות ספרים. הוגה הדעות העיקרי שאליו קשורים מחקריו של דסקל בתחומים השונים הוא הפילוסוף בן המאה ה-17 גוטפריד וילהלם לייבניץ.
ב-2005 השתתף דסקל בהקמתה של התוכנית לפילוסופיה, מידע ותרבות דיגיטלית, בפקולטה למדעי הרוח באוניברסיטת תל אביב ומאז הקמתה הוא נמנה עם סגל המרצים בתוכנית. התוכנית חותרת לשילובם של אנשי טכנולוגיה, מוסדות ציבוריים, אומנות, חינוך, רפואה ומדע במסגרת פילוסופית רב תחומית, המיועדת להכשיר אנשי רוח ומעשה, בעולם הדיגיטלי המשתנה. המחזור הראשון של בוגרי התוכנית סיים את לימודיו בשנת 2006.
מחקריו > תורת המחלוקות

דסקל התעניין במחלוקות ובהיסטוריה של המחלוקות במדע, בדת ובפילוסופיה. במחקריו בחן את סוגי המחלוקות ואת דרכי פתרונן, ואף פיתח כלים לעזור בפתרון מחלוקות פוליטיות. לפי דסקל, אפשר להבין תאוריה לפי הוויכוח שיש לה עם התאוריות המתחרות. לדעתו לא ניתן להבין לאשורו טקסט אם לא יודעים איזה דיאלוג הוא מנהל עם טקסטים אחרים מנוגדים לו; אין טקסט שאינו ביקורתי או הגנתי מול טקסטים אחרים. מאידך, ההיסטוריה שוכחת את העמדות שנדחו וזוכרת את אלו ששרדו וזה, לדעתו, לא רק מקשה על הבנת התאוריות המנצחות, אלא גם גורם לאי-ניצולם – בבוא העת – של רעיונות מועילים הכלולים במנוצחות.
אם כי הוא פיתח את גישתו למחלוקות בנפרד ממחקריו על לייבניץ, דסקל חשף את השיטות הדיאלקטיות של לייבניץ ואת חשיבות המחלוקות בעיצוב משנתו, ולכן שילב את רעיונותיו של לייבניץ במחקריו בתורת המחלוקות. דסקל טען שתורתו של לייבניץ, מאופיינת בחשיבה רציונלית גמישה, רציונליות שלא באה לידי ביטוי במודל הלוגי הקשוח, על פיו משפט הוא אמיתי אך ורק אם הוא ניתן להוכחה דדוקטיבית. לרציונליות הגמישה, החורגת מדדוקטיביות גרידא, קורא דסקל רציונליות רכה. חשיבתו הרציונלית הרכה של לייבניץ באה לידי ביטוי בעיקר בדרך שבה הוא טיפל במחלוקות בשעתו, וגם בדרך שבה הוא עצמו התווכח עם אחרים.
לייבניץ נחשב כפילוסוף בקבוצת הפילוסופים הרציונליסטים, ביחד עם שפינוזה ודקארט. לייבניץ נחשב כקרוב לשפינוזה, ודסקל טוען שהיה פער עקרוני וחשוב בין השניים בנושא של דטרמיניזם והחרות האנושית. אחד ממוקדי המטפיזיקה של לייבניץ היה מושג החופש. על פי דסקל, לייבניץ התנגד לדטרמיניזם הקשוח של שפינוזה. לייבניץ סבר כי על אף שאנו חיים בעולם של אלוהים כל יודע, עדיין אנו חופשיים בבחירותינו, ככל שאינן הכרחיות. החרות לבחור מלווה בתופעת המחלוקות. לייבניץ התווכח עם כל אחד, גם עם קבוצת הפילוסופים הרציונליסטים שהוא אמור היה להשתייך אליהם. על פי דסקל, הפילוסופיה של לייבניץ בנויה על מחלוקות ועל בחירה.
בשנת 1995–1996 ארגן דסקל במכון ללימודים מתקדמים בירושלים פרויקט מחקר בינלאומי לצורך הבנת חשיבות המחלוקת בהתפתחות הידע ברוח גישתו הפלורליסטית של לייבניץ, המתחשבת בכלל הדעות והטיעונים, ועל פיה ידע נוצר מסינתזה של "גרעיני אמת" המצויים בכל השקפה. הסינתזה מושגת באמצעות מחלוקת רציונלית הנשלטת על ידי העיקרון שרציונליות אינה דוגלת בפיתוח אקראי של הידע, אך גם אינה דוגלת בידע המושג באמצעות דחיית תאוריות על ידי הפרכתן הלוגית, אלא על ידי מאמץ משותף לגילוי המרכיבים הראויים בכל תאוריה ושילובם החדשני בתאוריה מתקדמת יותר. בעקבות פרויקט זה הוקם האיגוד הבינלאומי לחקר המחלוקות. האיגוד עורך מאז 1996 כנסים שנתיים וסדנאות, מדי שנה במדינה אחרת.
עבודתו של דסקל הביאה לכתיבת שלושה כרכים בנושא המחלוקות, ולפרסומם במסגרת סידרה מיוחדת הנושאת את השם "Controversies" והיוצאת לאור באמסטרדם.
מחקריו > מחקריו שנעשו בעקבות לייבניץ, וההיסטוריה של הפילוסופיה המודרנית

דסקל היה ידוע כחוקר בעל שם בכל הנוגע לתורתו המגוונת של הפילוסוף גוטפריד וילהלם לייבניץ (1646–1716). בעקבות המחקר שביצע לתואר השלישי כתב דסקל ספר בנושא הסמיולוגיה של לייבניץ (התפרסם בפריז ב-1978). בספרו בחן את תורתו של לייבניץ תוך התייחסות לסימנים הלשוניים, המתמטיים והלוגיים. ללייבניץ הייתה תוכנית שאפתנית לבנות שפה אוניברסלית אשר תמנע אי הבנות בין בני האדם ותשמש כשפה מדעית המשקפת את החשיבה. על פי לייבניץ, השפה היא גם כלי חשיבה ומשפיעה על החשיבה. שפה פורמלית מדויקת, כביטוי וכגורם לחשיבה מדויקת, אמורה הייתה להפחית את הטעויות ולהגדיל את הוודאות, ולאפשר את פתרונן של המחלוקות.
מהתמקדות בפילוסופיה של הלשון של לייבניץ, עבר דסקל לחקור את החלק במשנתו של לייבניץ שהיה מעבר לשפה האידיאלית דמוית החישוב הפורמלי. דסקל טען כי לייבניץ הכיר בחשיבה רציונלית שאינה כלולה במודל החישובי הפורמלי של השפה האידיאלית, ובכך החל לייחס לו, בצד הרציונליות החישובית, גם "רציונליות רכה", שמצא את יסודותיה בין היתר בעבודותיו של לייבניץ בתחום המשפט. לא כל חוקרי לייבניץ קיבלו בברכה את חשיפתו של פן אחר זה של הרציונליות אצל לייבניץ, שהצטייר בהיסטוריוגרפיה של הפילוסופית כרציונליסט "קשוח", הדוגל במודל הלוגי-המתמטי. חילוקי הדעות בנדון הניבו מחלוקות עסיסיות אודות הפרשנות "הנכונה" של לייבניץ, מחלוקות שהן עדיין בעיצומן. בהן ראה דסקל הוכחה נוספת לתרומתן של המחלוקות להבהרה מושגית, להבנה מעמיקה יותר של טקסטים חשובים, ולקידום הידע. באוסף הטקסטים של לייבניץ שתרגם וערך דסקל בכרך "אמנות המחלוקות" (2006) מצטייר הפן הרך של הרציונליות אצל לוגיקן גדול, אך גם מגוון כמו הפילוסוף הגרמני.
במשך השנים פרסם דסקל ספרים ומאמרים רבים נוספים בעקבות לייבניץ וכפרשנות לתורתו, על השפעתו של לייבניץ על בני זמנו ועל הדורות הבאים אחריהם. כמו כן השתתף בהקמת "אגודה לייבניץ ישראל" (שראשי התיבות שלה, אל"י, מציינות מוטיב דומיננטי בחשיבתו של אדם ששאף כל חייו להראות שאמונה דתית ורציונליות אינן סותרות זו את זו). הוא גם היה חבר באגודת לייבניץ הבינלאומית שמושבה בהאנובר (עיר שבה עבד והתגורר לייבניץ רוב חייו) ושל אגודת לייבניץ של צפון אמריקה. הוא תכנן וארגן בישראל שני כנסים בינלאומיים על לייבניץ, ב-1992 וב-2005, שהביאו לפרסומם, ב-1993 ו-2008 של שני ספרים מרכזיים בספרות העכשווית על הוגה פורה זה.
מחקריו > פילוסופיה של הלשון, פרגמטיקה ומדעים קוגניטיביים

בתחום הפילוסופיה של הלשון התמקד דסקל בתורת השימוש (ליתר דיוק, השימושים) של הלשון - היא הפרגמטיקה. דסקל תרם למחקר הסוציו-פרגמטיקה (בעיקר השימוש בשפה או בסימנים לצורכי הקומוניקציה הבין-אישית) והפסיכו-פרגמטיקה (מונח שהוא המציא, המציין את השימוש בלשון או מערכות סימנים אחרות בתהליכי חשיבה "פנימיים", כלומר, שמטרתם הראשונית אינה תקשורתית), כמו גם להבחנתם של שני הענפים הללו במסגרת הפרגמטיקה, כסוגים שונים של שימוש בלשון ולכן ככפופים למערכות שונות (אם כי חולקות יסודות דומים) של כללי שימוש. תרומתו למדעי הקוגניציה קשורה לעבודתו בתחום השימוש המנטלי בלשון, הפרשנות וההבנה של השיח.
ב-1983 פרסם דסקל את ספרו פרגמטיקה ופילוסופיה של המיינד, בו הוא שירטט וביסס את ההבחנה בין סוציו-פרגמטיקה ופסיכו-פרגמטיקה. הספר, שהיה אמור להיות הכרך הראשון מבין שניים, התמקד בניתוח של השימוש הקומוניקטיבי של הלשון והפעולות המנטאליות הכרוכות בו. הכרך השני, המוקדש לשימושים המנטליים "הטהורים" של הלשון טרם התפרסם, שכן ההתפתחויות בטכנולוגיות של חקר המוח פותחות את האפשרות למחקר אמפירי הרבה יותר מפורט של שימושים אלה של השפה. דסקל התכוון להשלים ולפרסם כרך שני זה בשנים הקרובות. ב-2003 פורסם סיפרו "הפרשנות וההבנה", אשר תורגם לפורטוגזית ב-2006. ספר זה הוא אסופת מאמרים מובחרים שכתב, הדנים בעיקר בהיבטים שונים ומגוונים מאוד של הסוציו-פרגמטיקה. בין היתר עולה בפרקים אחדים של הספר שאלת גבולותיה של הפרשנות הפרגמטית, וקשריה עם סוגים אחרים של פרשנות.
על מנת לעודד את חקר היחסים בין השימוש בלשון ובמערכות סמיוטיות אחרות, לבין הקוגניציה והחיים המנטליים, יסד דסקל וערך את כתב העת הרב תחומי Pragmatics & Cognition. בשבע עשרה שנות קיומו (עד עכשיו, 2008), יצר כתב העת במה לדיון בתחום זה. מאז 2005 אף מתפרסם במסגרת כתב העת גיליון שנתי מיוחד המוקדש לנושא המרתק של היחסים בין קוגניציה וטכנולוגיה. בהתייחס לטכנולוגיה, עסק דסקל בשאלות הנוגעות באינטליגנציה המלאכותית ומקומה של המכונה כתחליף או כעזר לאדם, יכולתן או אי יכולתן העתידית של מכונות לחשוב, ולהבין ולשוחח וזאת בהקשרים הפרגמטיים בהם מתנהל השיח האנושי. הוא היה מהראשונים שציינו את העובדה שהלשון הטבעית היא כשלעצמה "טכנולוגיה קוגניטיבית". מבחינה זאת היא עתירת אמצעים המסוגלים לתרום לתהליכים קוגניטיביים, והדגיש שאמצעים אלה אינם מגוונים וגמישים – כלומר "רכים" כרציונליות שלהם – דבר חיוני לפעילות הקוגניטיבית האנושית.
דסקל נפטר ב-15 באפריל 2019, והובא למנוחות בבית העלמין של מושב נורדיה.
פרסים ואותות כבוד

פרס הומבולדט - 2002
פרס הטיעון Argumentation Award של החברה הבינלאומית לחקר הטיעון - 2004
ספרים שכתב או ערך

מבוא להעברת מידע : רשימות לפי הרצאות; ערך חיים יפה ; תל אביב : חמו"ל, 1971
הרציונלי והאירציונלי : קובץ מאמרים / עורכים: מרסלו דסקל, עדי פרוש ; באר שבע :אוניברסיטת בן-גוריון בנגב, 1975
הצודק והבלתי צודק : קובץ מאמרים / בעריכת מרסלו דסקל ; תל אביב : מפעלים אוניברסיטאיים להוצאה לאור, 1977
ברוך שפינוזה : קובץ מאמרים על משנתו / בעריכת מנחם ברינקר, מרסלו דסקל, דן נשר ; תל אביב : מפעלים אוניברסיטאיים להוצאה לאור, תשל"ט 1979.
משב הרוח: מדעי הרוח בעידן מתהווה, ירושלים : הוצאת כרמל, תשס"ה 2004
La sémiologie de Leibniz / Paris: Aubier-Montaigne, 1978
Fundamentos metodologicos da linguistica, 4 volumes / Marcelo Dascal (ed.), São Paulo: Global Editora & Unicamp, 1978-1982
Pragmatics and the philosophy of mind, vol. 1, Thought in Language / Amsterdam: J. Benjamins Pub. Co., 1983
Philosophical Analysis in Latin America / Ed. by Jorge J. Garcia, Eduardo Rabossi, Enrique Villanueva, and Marcelo Dascal, Dordrecht: Reidel, 1984
Dialogue : An Interdisciplinary Approach / Ed. by Marcelo Dascal, Amsterdam : J. Benjamins Pub. Co., 1985
Leibniz. Language, Signs, and Thought / Amsterdam: J. Benjamins Pub. Co., 1987
Conhecimento, Linguagem, Ideologia / Ed. by Marcelo Dascal; São Paulo: Editora Perspectiva, 1989
The Institution of Philosophy: A Discipline in Crisis? / Ed. by by Avner Cohen and Marcelo Dascal, La Salle, Illinois: Open Court Publishing Company, 1989
Knowledge and Politics / Ed. by Marcelo Dascal and Ora Gruengard Boulder, Colorado: Westview Press,1989
Cultural Relativism and Philosophy: North and Latin American Perspectives / Ed. by Marcelo Dascal, Leyden: Brill Academic Publishers, 1991
Philosophy of Language: An International Handbook of Contemporary Research, two volumes / Ed. by Marcelo Dascal, Georg Meggle, Dietfried Gerhardus, and Kuno Lorenz, Berlin: Walter De Gruyter, 1992 and 1995
Leibniz and Adam / Ed. by Marcelo Dascal and Elhanan Yakira; Tel Aviv: University Pub. Projects, 1993
Filosofia Del Lenguaje II, Pragmatica (Volume 18 of the Enciclopedia Ibero-Americana de Filosofia) / Ed. by Marcelo Dascal, Madrid: Editorial Trotta, 1999
Negotiation and Power in Dialogic Interaction / Ed. by Edda Weigand and Marcelo Dascal, Amsterdam: John Benjamins Pub Co, 2001
La Pluralidad Y Sus Atributos: Usos Y Maneras En La Construccion De La Persona / Ed. by Marcelo Dascal, Manuel Gutierrez Estevez, and Jaime de Salas, Madrid: Biblioteca Nueva, 2001
Interpretation and Understanding / Amsterdam: J. Benjamins Pub. Co., 2003
Controversies and Subjectivity / Ed. by Pierluigi Barrotta and Marcelo Dascal; Amsterdam: J. Benjamins Pub. Co., 2005
G. W. Leibniz. The Art of Controversies / Ed. by Marcelo Dascal, Dordrecht: Springer, 2006 (hb), 2008 (pb)
Traditions of Controversy / Ed. by Marcelo Dascal and Han Liang Chang, Amsterdam: John Benjamins Pub Co, 2007
Leibniz: What Kind of Rationalist? / Ed. by Marcelo Dascal, Dordrecht: Springer, 2008
הערות שוליים

↑  שיהא התוכנית הראשונה בישראל ואחת הראשונות בעולם אשר "...מתמודדת עם התרבות הדיגיטלית תוך שימוש בכלים פילוסופיים מקצועיים" מתוך דף התוכנית באתר של אוניברסיטת תל אביב
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007260277705171  BIBSYS: 90207538  BNE: XX1723593  BnF: cb118986918 (data)  CiNii: DA01339038  GND: 171655869  ICCU: LO1V045337  ISNI: 0000 0001 0854 4633  LCCN: n84148201  LNB: 000010875  NKC: xx0260110  NLA: 35954806  NTA: 067944094  RERO: 02-A003155772  SUDOC: 026812320  VIAF: 9525   WorldCat (עם VIAF): 9525
ההרים הקדושים

ההרים הקדושים של פיימונטה ושל לומברדיה (באיטלקית: I Sacri Monti di Piemonte e Lombardia) הם קבוצה של תשעה מתחמים ובהם קפלות ומבנים נוספים, שהוקמו בלומברדיה ובפיימונטה שבצפון איטליה בשלהי המאה ה-16 ובתחילת המאה ה-17. המבנים מוקדשים להיבטים רבים של האמונה הנוצרית, והם מצטיינים בהשתלבותם בנוף הכללי של גבעות, יערות ואגמים.
רעיון ה"הר הקדוש" (Sacro Monte) הופיע באיטליה החל במאה ה-14, ושימש תחילה כתחליף לעלייה לרגל לירושלים. לאחר מכן העניקו ההרים הקדושים למאמינים מקום למדיטציה ולתפילה, ואלה הציגו סצנות מחיי ישו ומהפסיון, או שהוקדשו לבתולה, לשילוש הקדוש או לקדושים נוצרים אחרים. בשנת 2003 ההרים הוכרזו על ידי אונסק"ו כאתר מורשת עולמית.
ההר הקדוש "ירושלים החדשה" בוואראלו

מתחם ההר הקדוש של ואראלו ( Il Sacro Monte o "Nuova Gerusalemme" di Varallo) הוא אחד מהעתיקים ביותר מסוגו. המתחם על ההר הוקם בשנת 1491 על ידי הנזיר ברנרדינו קיימי הפרנציסקני. המתחם נבנה על יסודות סלעיים הנמצאים במורד הר שלושת הצלבים הסמוך לנהר ססיה שבוואל מסטלון בפיימונטה. המתחם נמצא בגובה של 150 מטרים מעל לעיירה קטנה הנקראת ואראלו ססיה.
המתחם מורכב מבזיליקה ומ-45 קפלות, הבנויות במיקום מבודד או בקבוצות המכילות למעלה מ-800 פסלים צבועים בגודל מלא, העשויים מעץ ומטרקוטה, ומתארים את חייו, ייסוריו, מותו ותחייתו של ישו. פנים הקפלות והבזיליקה מקושט בפרסקאות רבים. המתחם מחולק לשני אזורים נפרדים. האזור הראשון מוקף על ידי צמחים, והוא דמוי גן נוי משופע. הקפלות באזור זה בנויות במספר נקודות אסטרטגיות לאורך שביל, ומתואר בהן סיפורו של ישו בין הבשורה למרים לבין הגעתו לבית לחם. האזור השני, שאליו נכנסים דרך הפורטה אוראה, שוכן בפסגת ההר, והוא בנוי על בניינים ומפורטיקואים גדולים, הניצבים מסביב לשתי כיכרות: פיאצה דיי טריבונאלי ופיאצה דל טמפיו. אזור זה מייצג את העיר ירושלים, ובו מתוארים חייו של ישו מחוץ לחומות העיר ובתוכן, וביניהם ניתן למנות את הסעודה האחרונה, הקבורה, התחייה ועליית מרים.
מראהו הנוכחי של המתחם נוצר כתוצאה מסדרת אירועים שהתרחשו בין שלהי המאה ה-15 לאמצע המאה ה-19.
ההר הקדוש של סנטה מריה אסונטה, סרלונגה די קראה

מתחם זה (Il Sacro Monte di Santa Maria Assunta, Serralunga di Crea) מתוארך לשנת 1589, כאשר החל פרויקט שמטרתו לבנות 25 קפלות במעברים הגבוהים של אזור מונפראטו, ולתאר בהן את מסתרי הרוסריום (Rosarium - מחזור תפילות קתולי). המתחם הוקם מסביב לבית תפילה המוקדש לבתולה, ואשר בנייתו מיוחסת לאוסביוס מוורצ'לי. כיום המתחם מורכב מ-23 קפלות ומחמישה מקומות פרישה. המתחם כולל קבוצת בניינים המוקדשים לעליית מרים, והם נבנו בסגנון רומנסקי ועברו מספר שינויים במאות השנים שלאחר מכן. הקפלות מכילות פסלים העשויים מטרקוטה צבעונית וציורים עתיקים. במהלך המאה ה-19 שופץ המקום והוספו לו פסלי טיח חדשים.
המתחם שוכן בקומונה סרלונגה די קראה שבפיימונטה, וההגעה אליו היא באמצעות שביל תלול העובר דרך פארק עצים, שהפלורה שלו קוטלגה על ידי הצלם פרנצ'סקו נגרי מקזאלה.
ההר הקדוש "סן פרנצ'יסקו" באורטה סן ג'וליו

הר סן פרנצ'סיקו הקדוש באורטה סן ג'וליו (Il Sacro Monte di San Francesco, Orta San Giulio) שוכן בקומונת אורטה סן ג'וליו שבפיימונטה. המבנים שוכנים על פסגת גבעת סן ניקולו, הניצבת מול החוף המערבי של אגם אורטה. מתחם זה נבנה בשלושה שלבים, והוא היחיד שמוקדש לפרנציסקוס מאסיזי. שלב הבנייה הראשון נמשך בין 1590 ל-1630 לבקשתה של הקהילה המקומית, והוא מאופיין באלמנטים מנייריסטיים. שלב הבנייה השני נמשך עד סוף המאה ה-17, והוא מאופיין בבנייה בסגנון הבארוק. השלב השלישי נמשך עד סוף המאה ה-18, והבנייה הייתה בסגנון המערב בין בארוק לסגנונות נוספים.
המתחם מורכב מ-21 קפלות, ההוספיס (סוג של בית מחסה) לשעבר של פרנציסקוס, שער מונומנטלי, גן נוי ומזרקה. מתחם זה שונה מהמתחמים האחרים כיוון שמראהו לא השתנה מאז המאה ה-16. עבודות האמנות במתחם הן מאיכות גבוהה. הצמחייה המקיפה את ההר מגיעה עד לחופי האגם, והיא תוכננה כך שתתאים לאדריכלות המקומית.
ההר הקדוש של רוסאריו בווארזה

מתחם הר רוסאריו שליד וארזה (Il Sacro Monte del Rosario, Varese), הוקם לאחר ועידת טרנטו, והוא משמש כאתר עלייה לרגל עבור מסדר הנזירים האמברוזיאנים (Romite Ambrosiane) מאז 1474. בניית המתחם החלה ב-1604 בסמוך לשביל באורך של שני קילומטרים, המייצג את מסתרי הרוסריום שהפכו לפופולרים מאז קרב לפנטו ב-1571. הבנייה נמשכה זמן קצר הודות לתרומות נדיבות, ו-13 מהקפלות הושלמו כבר ב-1623. בניית המתחם הסתיימה בשנת 1698 לאחר שנבנו שתי קפלות נוספות, וצורתו כמעט שלא השתנתה. אחת הקפלות נמצאת במבנה משנת 1474. הקפלות מחולקות לקבוצות של חמש, וסגנונן האדריכלי והאמנותי מגוון.
ההר הקדוש של הבתולה המבורכת באורופה

הר הבתולה המבורכת באורופה (Il Sacro Monte della Beata Vergine, Oropa) שוכן בפרובינציית ביאלה, פיימונטה. בניית המתחם החלה בשנת 1617, בסמוך לבית תפילה המוקדש לבתולה שהיה אחד העתיקים ביותר בפיימונטה, ומפורסם באזור האלפים. בניית המתחם הסתיימה רק במאה ה-17. התוכנית המקורית הייתה לבנות את המתחם כך שחייה של מרים יתוארו בעשרים קפלות, ובחמש קפלות נוספות יתוארו אירועים מהברית החדשה. דוכס סבויה פרש את חסותו על הפרויקט, שהתנהל בשטחו. המתחם שוכן בגובה 2,300 מטרים, והוא הגבוה ביותר מבין האתרים שהוכרזו על ידי אונסק"ו. המתחם הנוכחי כולל 27 קפלות, כאשר 12 מהן מוקדשות למרים והשאר לנושאים דתיים אחרים. המבנים השונים נבנו בסגנון הבארוק, בדומה לפסלים ולציורים הנמצאים בהם.
ההר הקדוש של הבתולה המבורכת של סוקורסו באוסוצ'יו

מתחם זה (Il Sacro Monte della Beata Vergine del Soccorso, Ossuccio) שוכן בצד המערבי של אגם קומו בלומברדיה, במרחק 25 קילומטרים מהעיר קומו. המתחם נבנה על מדרון בגובה 400 מטרים מעל גובה פני הים, והוא ניצב מול האי קומאקינה. המתחם מבודד לחלוטין ומוקף על ידי שדות, מטעי זיתים, ויערות. המתחם כולל 14 קפלות, שנבנו בסגנון הבארוק בין 1635 ל-1710, בנוסף לצמחייה המהווה חלק חשוב בנוף המתחם. הקפלות נבנו לאורך שביל המגיע עד לפסגת ההר, שם שוכן בית תפילה שנבנה ב-1537 ומסמל את סוף שרשרת הרוסריום.
הר הקודש של השילוש הקדוש בגיפה

הר השילוש הקדוש שוכן בקומונת גיפה (Il Sacro Monte della Santa Trinità, Ghiffa), וניתן להשקיף ממנו על אגם מאג'ורה. בין שלהי המאה ה-16 לאמצע המאה ה-17 הוכנה תוכנית להקמתו של מתחם מסביב לבית תפילה עתיק המוקדש לשילוש הקדוש הנמצא על מורדות גבעה מיוערת, ובשלב הראשון הוקמו שלוש קפלות. קפלת הבתולה המבורכת מרים הייתה הראשונה שהוקמה ב-1647. הפורטיקו של ויה קרוקיס נבנה במאה ה-17, והוא מסמל את המעבר מתיאורים בסגנון הקונטרה רפורמציה לתיאורים של הפסיון של ישו. לא ברור מי היו האנשים שהקימו את הקפלות. מספר עולי הרגל שהגיעו לאזור היה גדול באופן יחסי, וכתוצאה מכך הוחלט להרחיב את המתחם. ההרחבה התרחשה בין 1646 ל-1649. המתחם הנוכחי כולל שש קפלות שבהן מתוארים נושאים תנכיים שונים, ובנוסף להן שלוש קפלות קטנות יותר.
ההר הקדוש "גולגולתא" בדומודוסולה

מתחם זה (Il Sacro Monte Calvario, Domodossola) נבנה על גבעת מטרלה, וניתן להשקיף ממנו על העיר דומודוסולה. ב-1656 החליטו שני נזירים קפוצ'יניים המשתייכים למסדר הפרנציסקני על הקמת האתר. המתחם שנבנה כלל 12 קפלות המקושטות בפסלים ובפרסקאות, המייצגות תחנות שונות בוויה דולורוזה, ושלוש קפלות המייצגות את ההורדה מהצלב, את כנסיית הקבר ואת תחיית ישו. בסוף השביל שמסביבו נבנו הקפלות ניצב בית תפילה המוקדש לצלב הקדוש, שבנייתו החלה ב-1657. ההכרזה כאתר מורשת עולמית היא חלקית, ובגבולותיה נכללים חמש קפלות, שרידים של טירה מימי הביניים ומוסד צדקה. לאורך השנים נערכו במתחם מספר שינויים, בנייה מחדש ושיקום, כולל פסלי העץ בארבע מהקפלות.
ההר הקדוש בלמונטה, ולפרגה קנבזה

מתחם זה (Il Sacro Monte di Belmonte, Valperga Canavese) שוכן בקומונת ואלפרגה הסמוכה לטורינו, על גבעת גרניט אדומה. הוגה הרעיון להקמת המתחם היה נזיר מהמאה ה-18 בשם מיכאלאנג'לו דה מונטיליו. דה מונטיליו התגורר במשך מספר שנים בארץ הקודש, וכשחזר לצפון איטליה הוא החליט לשחזר בה אתרים מקראיים, וכתוצאה מכך החליט לבנות מעגל קפלות המסמל את האירועים המרכזיים בפסיון של ישו. המעגל נבנה בסמוך לבית תפילה ששימש כאתר עלייה לרגל במשך שנים רבות. עיצובן של 13 הקפלות דומה, ובנייתן בוצעה ומומנה על ידי הקהילה המקומית. בתקופה שלאחר בנייתן הן היו מקושטות בציורי קודש שהוכנו על ידי אמנים מקומיים, ומאה שנים לאחר בנייתן נוספו לקישוטים פסלי קרמיקה שניתנו על ידי תושבי קסטלמונטה. בשלהי המאה ה-19 הוחלט להגדיל את הכניסה למתחם על מנת להתמודד עם מספר עולי הרגל הגדול.
חזית הבזיליקה בוואראלו
קפלת "גן עדן" בסנטה מריה אסונטה
קפלת "פרנציסקוס הקדוש במרכבת האש" בהר אורטה
קשת סן קרלו בהר רוסאריו
בית התפילה בהר אורופה
שביל הקפלות בסוקורסו
מרפסת ויה קרוקיס בהר השילוש הקדוש
בית התפילה בהר בלמונטה
דיים עדנה

| --- | --- |

 הופעה ראשונה:  דצמבר 1955
 יוצרים:  בארי המפריז 
 גילום הדמות:  בארי המפריז 
 מידע
 תאריך לידה:  17 בפברואר 1934 
 מקצוע:  כתב
 אזרחות:  אוסטרליה אוסטרליה
 מקום מגורים:  בוורלי הילס 
 תאריך פטירה:  22 באפריל 2023 
 
דיים עדנה בחתונת הנסיך ויליאם וקייט מידלטון, אפריל 2011
בארי האמפריז
דיים עדנה אוורג' (באנגלית: Dame Edna Everage) הייתה דמות בגילומו של הקומיקאי האוסטרלי בארי המפריז. דמות זו השתתפה במספר סרטי קולנוע ותוכניות טלוויזיה, ואף הנחתה תוכניות אירוח.
האמפריז גילם לראשונה את דמותה של דיים עדנה ב-1955 בהופעה במלבורן (אז בשם גב' נורם אוורג'). בראשית שנות השישים החל להופיע בדמות זו במועדון לילה בבעלותו של פיטר קוק בווסט אנד בלונדון.
ב-1972 צולם סרטו הקומי של ברוס ברספורד "The Adventures of Barry McKenzie", שעסק בקורותיו של צעיר אוסטרלי המגיע לבריטניה. האמפריז גילם בסרט את דמותה של דודתו של הצעיר, "דודה עדנה". בסרט ההמשך "Barry McKenzie Holds His Own", "העניק" לה ראש ממשלת אוסטרליה גוף ויטלם (שנתן הופעת אורח בתפקיד עצמו בסרט, בעת כהונתו) את התואר "דיים" (המקבילה הנשית לאביר), המלווה אותה מאז. במהלך שנות ה-70 העלה האמפריז את המופע "Edna Everage Housewife Superstar", שכלל מונולוגים, שירים ואינטראקציה עם הקהל. בהמשך הופיעה במספר תוכניות טלוויזיוניות חד-פעמיות.
בין 1987 ל-1989 הנחתה את תוכנית האירוח "The Dame Edna Experience" וב-1992 את השעשועון "Dame Edna's Neighbourhood Watch". תוכנית האירוח שודרה בישראל בשם "דיים עדנה מארחת", והיוותה את ההשראה לתוכנית "צפדינה מארחת" ששודרה בימיו הראשונים של ערוץ 2, בכיכובו של טל פרידמן.
בשנים שלאחר מכן הועלה המופע של דיים עדנה בברודוויי, ובעשור הראשון של המאה ה-21 היו לה מספר הופעות אורח בתוכניות טלוויזיה ובסרטים שונים. בין היתר, השתתפה במספר פרקים בעונה החמישית של "אלי מקביל". דיים עדנה "גילמה" את דמותה של קלייר אוטומס, לקוחה שהפכה למזכירה במשרד עורכי הדין. לאוטומוס היו אותם המאפיינים של דיים עדנה, והקרדיט להופעתה ניתן בכתוביות הפתיחה לדיים עדנה ובכתוביות הסיום להאמפריז.
ב-2003 החלה לכתוב טור עצות סאטירי במגזין "ואניטי פייר". אחד הטורים עורר סערה, כאשר ענתה לקורא ששאל האם עליו ללמוד ספרדית בשאלה "עם מי אתה כל כך נואש לדבר בשפה הזו? עם העוזרת? עם מנקה העלים?". היספנים רבים זעמו על הדברים, השחקנית סלמה הייק גינתה אותם, ומערכת העיתון נאלצה לפרסם התנצלות. האמפריז אמר מאוחר יותר כי אם עליו להסביר סאטירה למישהו, עדיף לוותר על כך. דיים עדנה התייחסה לביקורת באומרה כי "תגובתה של הייק נבעה מקנאה מקצועית על כך שמפיקי הסרט "פרידה", העוסק בחייה של פרידה קאלו, פנו תחילה אליה כדי שתגלם את התפקיד הראשי, ורק לאחר שסירבה לגלם את דמותה של אישה משופמת ולהצטלם בסצנות הכוללות יחסים חד-מיניים, פנו המפיקים להייק".
ב-2007 שודרה תוכנית אירוח נוספת בכיכובה, ברשת ITV, בשם "The Dame Edna Treatment", במסגרתה היא מארחת ידוענים בספא שהיא כביכול מנהלת.
על שמה של דיים עדנה נקראה סמטה קטנה במלבורן ופסל שעווה בדמותה הוצב במוזיאון מאדאם טוסו בלונדון.
בארי האמפריז נפטר ב 22 באפריל 2023 בגיל 89.
ביוגרפיה פיקטיבית

במהלך הופעותיה לאורך השנים, המציאה לעצמה דיים עדנה ביוגרפיה. כחלק מהעניין, היא מכחישה את היותה דמות דמיונית, וטוענת שבארי האמפריז הוא בסך הכל האמרגן שלה. למעשה, לעיתים קרובות היא מציינת כי המחשבה על גבר הלבוש בבגדי אישה לשם בידור דוחה אותה.
לפי קורות החיים המומצאים, עדנה מיי ביזלי (Edna May Beazley) נולדה בעיירה וואגה וואגה שבניו סאות' ויילס, והחלה להופיע ב-19 בדצמבר 1955, כעקרת בית מפרוור של מלבורן, אשתו של נורמן אוורג'. יש לה אח אחד, ולו בן בשם בארי מקנזי, שמתואר כסטריאוטיפ של הגבר האוסטרלי. בעלה, נורמן, שהה זמן ממושך בבית חולים, עד שמת ב-1988 לאחר שסבל מ"רשרוש באשכים". לשניים נולדו שתי בנות (ולמאי ולוֹאיס) ושני בנים (ברוס וקני). מסיפוריה של דיים עדנה אודות הבן הצעיר, קני, עולה כי הוא הומו, אך אמו כלל אינה מודעת לכך.
דמות חשובה נוספת בחייה היא השושבינה שלה, מאדג' אולסופ (בגילומה של אמילי פרי), קשישה ניו זילנדית שהופיעה לעיתים בתוכניותיה כסיידקיק, אך מעולם לא הוציאה מילה מפיה.
ישורים חיצוניים

אתר האינטרנט הרשמי של דיים עדנה
דיים עדנה, ברשת החברתית אקס (טוויטר)
בארי המפריז, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
דפנה לוי, השיער הסגול, הפה הגדול - ראיון אישי מאוד עם דיים עדנה, באתר "רשימות"
דיים עדנה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz: 244e5b9b-5854-4a98-9286-6dda1127cfc1