stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ג'אמע א-תרמיד'י
הערות שוליים

↑  Brown, Jonathan (Jonathan A. C.), The canonization of al-Bukhārī and Muslim : the formation and function of the Sunnī adīth Canon, Leiden: Brill, 2007, ISBN 978-90-474-2034-7
↑  "Jami' at-Timridhi". Wayofislam Wiki (באנגלית). נבדק ב-2021-02-11.
↑  Ibn Qayyim al-Jawziyya, Ranks of the Divine Seekers: A Parallel English-Arabic Text, Vol 1, Translator: Ovamir Anjum, BRILL, 2020, p. 893. ISBN 978-90-04-41341-2.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007303290505171  BnF: cb41129492z (data)  GND: 1077775725  LCCN: n88292004  SUDOC: 215946367  TDVİA: el-camius-sahih--tirmizi  VIAF: 233936267   WorldCat (עם VIAF): 233936267 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אסלאם. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
בנייני האומה

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  מרכז כנסים 
 שימוש:  אולמות כנסים ומופעים
 כתובת:  שדרות שזר 1
 מיקום:  ירושלים
 מדינה:  ישראל 
 בעלים:  הסוכנות היהודית 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  1950–1963 (כ־13 שנים)
 תאריך פתיחה רשמי:  1963 
 אדריכל:  זאב רכטר 
 מידות
 שטח:  34,000 מ"ר
 מידע טכני
 קיבולת:  10,000 אנשים
 קואורדינטות:  31°47′10″N 35°12′10″E﻿ / ﻿31.7862°N 35.2027°E﻿ / 31.7862; 35.2027
 iccjer.co.il
 he
 
הנשיא יצחק בן-צבי נואם בפתיחת הקונגרס הציוני ה-25 בבנייני האומה, 1960
נשיא ארצות הברית ברק אובמה מנופף לסטודנטים לאחר נאומו, מרץ 2013
בנייני האומה בבול תערוכת העשור
יריד הספרים ה-4 בבנייני האומה, 1969
בנייְני האומה (ששמו הוסב למרכז הקונגרסים הבינלאומי בנייני האומה ירושלים; באנגלית: "International Convention Center" ובראשי תיבות: ICC) הוא האודיטוריום הלאומי של מדינת ישראל הממוקם ברובע מבוא העיר בירושלים. המבנה נחנך ב-1956 בסמוך לקריית הממשלה בגבעת רם.
באוקטובר 2020 התקבלה החלטה כי מרכז הקונגרסים ייקרא ע"ש שמעון פרס.
היסטוריה

הבניין הוקם על קרקע שבבעלות קק"ל ביוזמת הסוכנות היהודית כמרכז לאירוח כנסים ציוניים לצד כנסים ציבוריים אחרים. היוזמה להקמת המבנה והרוח החיה ברעיון הקמתו היו של אלכסנדר עזר יבזרוב, יזם ציוני שעבר לירושלים מתל אביב לאחר קום המדינה. המבנה תוכנן על ידי האדריכל זאב רכטר, שנבחר לתפקיד המתכנן בזכות זכייתו בתחרות אדריכלית שהתקיימה בראשית שנת 1949. תהליך הבנייה נמשך בין השנים 1950–1963 (במשך זמן רב נותר הבניין כשלד בשל קשיי מימון שנבעו מהחלטת הממשלה עקב מצב החירום במשק, והמבנה אף כונה "חירבת אל-אומה" – "חורבת האומה"), ונחנך בשנת 1951 בכנס של הקונגרס הציוני ה-23, שנערך בבניין הלא-גמור שהיה אז רק בן קומה אחת ואולתרו בו כ-1,900 מקומות ישיבה ותפאורה זמנית שכללה חיפויי בד וקרטון בשטח 5,000 מ"ר, חיפוי תקרה בלוחות קרטון וחיפוי הקרקע בבד כחול והסתרת קיר הפיגומים הגדול ב-3 סמלי ענק: סמל המדינה, סמל העיר ירושלים וסמל הקונגרס הציוני העולמי ה-23. בשנת 1958 נערכה בבניין ובאזור הסובב אותו "תערוכת העשור", לציון עשור להקמת מדינת ישראל. בניית המבנה הסתיימה בשנת 1963, ומאז הוא מארח בו קונגרסים, כנסים, ירידים ומופעים.
תכנונו של רכטר נועד לבטא את הקמת המדינה היהודית בארץ ישראל לאחר שנים של נדידה בגלות בארצות של זרים. מסיבה זו תכנן רכטר מבנה מוצק, עטוף אבן, אשר יישב על הקרקע ויראה חלק מההר שסביבו. תכנון המבנה דומה לרויאל פסטיבל הול שהוקם בלונדון בשנת 1951. על מנת שלא ליצור מבנה אטום מידי שיראה כמו מצבה, השאיר את חזית הבניין מבלי חיפוי אבן. רכטר תכנן שבחזית יכינו האמנים יוסף זריצקי ויצחק דנציגר תבליט קיר מונומנטלי, אולם הדבר לא התבצע. ב-1988 משרד האדריכלים ספקטור-עמישב תכנן למתחם הרחבה ושדרוגים שכללו את בניית אולם טדי ובשנת 1995 חיפוי חזית המבנה בזכוכית בצבע תכלת.
היסטוריה > אירועים במבנה

בזמן מלחמת ששת הימים שימש המקום כעמדה קדמית לפיקוד המרכז, ובמרתף המבנה שכנה מפקדתו של אלוף הפיקוד עוזי נרקיס. וכך כתב בזכרונותיו:
הלשכה – היא חדר קטן במרתף, ללא חלונות, מואר בפנסי-חשמל הניזונים מסוללות. שולחן-שדה ועליו מכשיר טלפון, ספסל ומיטה מתקפלת, ועל הרצפה בפינה – מכשיר אלחוט. הכול צמודים איש לרעהו...
ממפקדה זו יצאו הפקודות בקרבות על ירושלים, וכן ההודעה הרשמית על הניצחון. שלט הוקרה שקיבלו בנייני האומה מפיקוד המרכז על תרומתם בזמן מלחמת ששת הימים מוצג בכניסה למבנה.
מבין האירועים הידועים והמתוקשרים שידע המקום: אירוויזיון 1979 ואירוויזיון 1999 וכן משפט דמיאניוק שהתקיים שם. כמו כן בשנות השבעים והשמונים התקיימו כמה מהפסטיבלים השנתיים על כל סוגם, כגון פסטיבל למנצח שיר מזמור, פסטיבל הזמר והפזמון, פסטיבל הזמר החסידי, פסטיבל שירי הילדים, תחרויות מלכת היופי ועוד. בנוסף מתקיימים בו מדי שנה אירועים של פסטיבל ישראל והוא משמש כמשכנה של התזמורת הפילהרמונית הישראלית המקיימת במקום כ־12 קונצרטים בשנה, כמו גם התזמורת הסימפונית ירושלים.
במרץ 2013 התקיים באולם נאומו של נשיא ארצות הברית ברק אובמה בפני סטודנטים ישראלים.
במאי 2022 השיקו במרכז הכנסים את "אולפני האומה", מתחם של 400 מ"ר הכולל אולפן שידור טלוויזיוני בו ניתן אף להכניס קהל של כ-150 צופים לצד חדרי עריכה, הלבשה, איפור וכדומה ושאר התשתית הדרושה לצילום ושידור התכנים בטלוויזיה והדיגיטל מכנסים המתקיימים במתחם ועד שידורים כלליים.
מרכז הקונגרסים מארח תערוכות אמנות מתחלפות, הפתוחות לקהל הרחב.
במהלך השנים הורחב המתחם ושופץ מספר פעמים כשהרחבה משמעותית בוצעה בו בסוף שנות ה-80.
שטח הקומפלקס הבנוי הוא כ-34,000 מ"ר. הוא כולל מרכז הקונגרסים ובו 12,000 מ"ר של שטחי תצוגה לתערוכות, 27 אולמות כנסים וחדרי סמינר, לשכת עסקים מאובזרת ועשרות פינות מנוחה ומפגש. המרכז מסוגל לאכלס עד 10,000 איש באירוע אחד או במספר אירועים מקבילים. האולמות המרכזיים בו הם אודיטוריום אוסישקין, אולם האודיטוריום הגדול בישראל, ובו 3,104 מושבים (1,461 באולם ו־1,391 ביציע) המיועד לקונצרטים, מופעים, פסטיבלים ואירועים אחרים ואת אולם טדי. כמו כן, במתחם פעל בית קולנוע של גלובוס גרופ שבהמשך נסגר והאולמות שלו הוסבו לאולמות כנסים נוספים.
חפירות במתחם

במהלך החפירות שקדמו לבנייה, חשף הארכאולוג מיכאל אבי-יונה בית מלאכה לכלי חרס, לבנים ורעפים של הלגיון העשירי פרטנסיס שחנה במקום ושימש ככל הנראה את תושבי העיר. חלק חשוב מהכבשנים יחד עם עוד ממצאים נותרו במקום, בקומה התחתונה של המבנה ופתוחים לקהל כפינה ארכאולוגית. ב-2016 נמצאו לבנים של הלגיון עם ממצאים נוספים במרחק של כ-800 מטרים, במתחם שנלר.
באמצע שנת 2011 נתגלתה במהלך החפירות של תחנת הרכבת יצחק נבון, מתחת לבנייני האומה "מערת האומה", מערת מים זורמים הנחשבת לנחל התת-קרקעי הגדול ביותר שנחשף בישראל.
סביבת בנייני האומה

מול בנייני האומה ממוקמות התחנה המרכזית של ירושלים, תחנת הרכבת יצחק נבון ותחנה של הקו האדום של הרכבת הקלה. בעבר היה מעבר תת-קרקעי להולכי רגל שבו עמדה בעבר "אנדרטת מגיני ירושלים במלחמת השחרור" ולאחר שהועברה אל "קריית הלאום", כיום חלקו עדיין בבניה. בסמוך לבנייני האומה נבנה בשנות ה-70 מלון הילטון (כיום מלון וורט ירושלים). החל משנת 2011 נבנה מולו פרויקט הנדל"ן היוקרתי "משכנות האומה" ולצידו מתוכנן גם קומפלקס חדש לבתי המשפט בירושלים. במתחם "חניון הלאום" שנמצא בקרבת מקום הוקם קומפלקס אולמות קולנוע ותיאטרון שכולל 14 אולמות לצד מתחם הסעדה שפועל תחת המותג "סינמה סיטי" ונפתח ב-27 בפברואר 2014.
השדרה המובילה מהבניין אל קריית הממשלה קרויה "שדרות האומה".
בסמוך למבנה אירעו שני פיגועי התאבדות: ב-25 בדצמבר 1994 מחבל הפעיל חגורת נפץ בחניון וב-23 במרץ 2011, הופעל מטען בתחנת אוטובוס סמוכה, בה שהתה באותה עת נערה בת 14. ב-2017 היא נפטרה מפצעיה.
תוכניות פיתוח עתידיות

משרד האדריכלים ספקטור-עמישב שתכנן את תוספות הבנייה ושיפוצי המתחם מ-1988, הציע תוספת אגף נוסף בחזית המתחם שהייתה מסתירה את חזית המבנה המוכר ולכן נדחתה. הצעה נוספת שנשללה הייתה הקמת ארנה עירונית גדולה לעד 15,000 צופים בסמוך למבנה ובמקומה קודמה הקמת פיס ארנה בקריית הספורט במלחה.
החל מ-2007 החלו לקדם את תוכניות השדרוג החדשות לקומפלקס בנייני האומה. במסגרת תוכנית בינוי מקיפה למשרדים ומלונאות של עיריית ירושלים לכניסה לעיר מכיוון כביש 1 המכונה "רובע מבוא העיר", הוכנה גם לקומפלקס בנייני האומה תוכנית מתאר לבינוי על ידי משרד פרחי-צפריר כחלק מתוכניות הבינוי שהכין לרובע הכניסה לעיר. תוכניות פרטניות שונות הוכנו תחילה על ידי האדריכל משה ספדיה, בהמשך הוכנה תוכנית לשדרוג והרחבת בנייני האומה על ידי האדריכל מסימיליאנו פוקסס ומשרד שפר אדריכלים. בהמשך הוחלפו משרדי האדריכלים ואת תוכניות ההרחבה העדכניות הכינו משרד גולדשמידט ארדיטי בן נעים בשיתוף משרד האדריכלים POPULOUS. ביצוע התוכנית מתוכנן לעלות כ-1.8 מיליארד ש"ח ויימשך עד 2030. לצורך ביצוע הפרויקט הוסדרה ב-2020 הבעלות על קרקע המתחם. על פי ההסכם, קק"ל רכשה את מלוא הבעלות על קרקע המתחם מידי הסוכנות היהודית, שממשיכה להחזיק בבעלות בחכירה על מרכז הכנסים בשותפות עם עיריית ירושלים.
במסגרת התוכנית למתחם תתקיים בקומפלקס בנייה מחודשת שתגדיל את השטחים הבנויים בקומפלקס מרכז הכנסים עצמו לכ-55,000 מ"ר (שטחו בטרם העבודות הוא כ-34,000 מ"ר). מתוכם תוספת של 9,000 מ"ר שטחי תצוגה ותערוכות ל-12,000 מ"ר שטחי התצוגה הקיימים (כולל שימור אולם טדי) ושטחי שירות שיכללו גם מחסנים וחניון תת-קרקעי. בין החללים החדשים גם אולמות תצוגה רב תכליתיים (אקספו) בגובה של עד 12 מטרים ובשטח כ-7,000 מ"ר תחת מפלס אולם אוסישקין. מבנה "אודיטוריום אוסישקין" שמהווה את האולם המרכזי במתחם הקונגרסים, יורחב לכ-4,500 עד 6,000 צופים עם פתרונות ישיבה שחלקם מודולריים המאפשרים שינויים גמישים בתצורות השימוש וקיבולת האולם באירועים שונים וכן מערך לבמה אינטראקטיבית מודולרית לפי הצרכים ויקבל קירוי במעטפת מתכתית נוצצת חדשה שתחליף את חיפוי האבן הישן וכן יוקף במרכז מבקרים בחלקו העליון. אך חזית ההיכל המוכרת הפונה לרחוב יפו ושדרות שזר תשומר כפי שתוכננה על ידי זאב רכטר.
תוכניות הפיתוח האזוריות כוללות גם שדרוג המרחב סביב המתחם כגון שיקוע כביש שדרות שז"ר במנהרה לצד חניון תת-קרקעי ויצירת מרחב ציבורי פתוח להולכי רגל בין בנייני האומה לסביבתם, הוספת קווי רכבת קלה נוספים שיחלפו בסמוך. מלבד הרחבת מרכז הקונגרסים לכ-55,000 מ"ר כוללות התוכניות מבנים לשלושה מלונות בשטח כ-70,000 מ"ר, 30,000 מ"ר שטחים לבית דיור מוגן וכ-300 דירות, כ-141,000 מ"ר שטחי חנייה תת-קרקעיים, שטחי משרדים ותעסוקה של כ-105,000 מ"ר ושטחי הסעדה מסחר ובילוי בשטח כ-35,000 מ"ר בקומפלקס המתחם ועוד. גם הסביבה האורבנית סביב המתחם תהפוך לצפופה יותר עם תוספת של מגדלי מגורים ומשרדים ומבני ציבור נוספים לצד רחבות וכיכרות מפותחות.
לקריאה נוספת

אייל מירון, ירושלים וכל נתיבותיה, הוצאת יד בן צבי, 1996
דוד קרויאנקר, ירושלים - מבט ארכיטקטוני, כתר הוצאה לאור, 1996
הערות שוליים

↑  יעל פרידסון, בנייני האומה בירושלים ייקראו ע"ש שמעון פרס, באתר ynet, 22 באוקטובר 2020
↑  בנייני האומה בתקופת מלחמת ששת הימים, באתר בנייני האומה
↑   ענבל אורפז, אובמה מפרגן להיי-טק הישראלי: עתיד הכלכלה העולמית נמצא במקומות כמו ת"א, באתר TheMarker‏, 21 במרץ 2013
↑  חסיד בעלזא מאושר: במתחם שלו ב'שנלר' נחשף בית גתות ומרחץ רומי, באתר חרדים 10; ממצאים ארכיאלוגיים חושפים את העבר של מתחם שנלר, באתר בחדרי חרדים.
↑  חדשות 2, ‏מערה נחשפה מתחת לבנייני האומה, באתר ‏מאקו‏, 1 ביוני 2011
↑  אריק מירובסקי, מחירי שוק היוקרה בירושלים לא יורדים, באתר TheMarker‏, 12 באפריל 2012
↑  הלכה לעולמה נערה שנפצעה לפני 6 שנים בפיגוע בירושלים, באתר מעריב אונליין, 22 בנובמבר 2017
↑  אלפי שאולי, תוכנית ענק: 12 גורדי שחקים בכניסה לירושלים, באתר ynet, 13 באוגוסט 2012
↑  אורי חודי, ‏הסוכנות תקבל מקק"ל מאות מיליוני שקלים עבור קרקע בי-ם, באתר גלובס, 17 ביוני 2020
↑  גיא ימין, ‏אולם אוסישקין בבנייני האומה ישופץ ב-5 מ' ש', באתר גלובס, 11 במאי 2006
↑  יעל פרידסון, עורק תנועה ראשי בירושלים נסגר הבוקר ל-3 שנים, צפי לפקקי ענק, באתר כלכליסט, 14 ביולי 2019
↑  עופר פטרסבורג, 70 גוונים של אומה שלמה, באתר ישראל היום, 17 באפריל 2024
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007258735105171  LCCN: no2004025810  MusicBrainz: 95bf0542-f5a0-449e-ba4a-37736da1bc98  VIAF: 238164146   WorldCat (עם VIAF): 238164146
ג'אמבטיסטה נולי

| --- | --- |
מפת נולי הראשונה המתארת את העיר רומא בכללותה, 1748 
מפת נולי הראשונה המתארת את העיר רומא בכללותה, 1748 
 לידה:  9 באפריל 1701 קומו, איטליה 
 פטירה:  3 ביולי 1756 (בגיל 55) רומא, מדינת האפיפיור 
 מקום קבורה:  Santa Dorotea 
 תקופת הפעילות:  1720–1756 (כ־36 שנים) 
 יצירות ידועות:  מפת רומא (1748)
 צאצאים:  קרלו נולי 
 
מפת נולי של אזור פיאצה דל פופולו
מפת נולי של אזור הפנתיאון ברומא
ג'אמבטיסטה נולי (באיטלקית: Giovanni Battista Nolli; וכן ג'ובאני בטיסטה - Giovanni Battista; ‏9 באפריל 1701 – 1 ביולי 1756) היה אדריכל ומודד איטלקי שיצר את מפת רומא ("מפת נולי" מ-1748) שהציגה מרחבים בנויים ופתוחים, ציבוריים ופרטיים.
קורות חייו ופועלו

נולי נולד בעיר קומו באיטליה ולאחר מכן עבר לרומא הודות לחסותן של משפחות האצולה אלבאני וקורסיני. הוא ידוע בעיקר בזכות תוכנית המיפוי של רומא (Pianta Grande di Roma). הסקר והמדידות החלו בשנת 1736 והמיפוי הושלם ופורסם ב-1748. המפה שנוצרה, שנודעה בשם "מפת נולי", מורכבת מ-12 תחריטים המצטרפים יחד למפה שגודלה הוא 176x208 סנטימטר. עיקר התמיכה במיפוי הגיעה מהאפיפיור בנדיקטוס הארבעה עשר שביקש לקבע ולהבהיר את גבולות 14 הרבעים של העיר. האפיפיור הוא שהתיר את הכניסה למתחמים סגורים, כנסיות, ארמונות ומנזרים, והמפה הוקדשה לו. הדפסת קטעי המפה, כולל האיורים המעטרים אותה, נעשתה בעזרת האדריכל ואמן ההדפסים פיראנזי.
מפת נולי מסתמכת על מפות קודמות, בהן זו של בופליני (Bufalini) (איט') משנת 1551, אך תוך חידושים חשובים. נולי ערך את המפה בהכוונה לצפון, ולא למזרח כפי שהיה מקובל עד זמנו, בהסתמכותו על מצפן כדי להבין את הטופוגרפיה של העיר. גם נולי, בדומה לבופליני, יצר את המפה באמצעות ייצוג שטחים בנויים עם רחובות ובניינים מוצללים, אך יצר הבחנה בולטת לעין בין שטחים בנויים ופתוחים, הן במרחב העירוני והן בתוך גבולות מבנים פרטיים. מפת נולי מציגה בשחור את המבנים, ובלבן – את המרחב הציבורי של העיר. וכך המבנים מגדירים את המרחב הפתוח, והמרחב הפתוח – את המבנים. כמו כן סימן פרטים משניים בשטחים ציבוריים פתוחים, כגון העמודים בכיכר פטרוס הקדוש בוותיקן ובקדמת הפנתיאון ברומא, ואף חללים קטורים בתוככי מבנים סגורים. המפה בדיוקיה השיגה שיפור משמעותי בהצגת פרטים, דוגמת חוסר הסימטריה של המדרגות הספרדיות.
בעקבות מפת נולי נוצרו והוצבו לוחות חרותים לציון שמות רחובות ואתרים, ויש מהם שהשתמרו לדורות. המפה שימשה בתכנון הממשלה האיטלקית של העיר רומא וכן כבסיס למיפוי העיר עד שנת 1970.
ראו גם

מפת טורגו
קטע ממפת נולי המראה את טירת סנטאנג'לו הסמוכה לקריית הוותיקן
ג'אמבולוניה

| --- | --- |

 לידה:  1529 דוואי, צרפת 
 פטירה:  13 באוגוסט 1608 (בגיל 79 בערך) פירנצה, הדוכסות הגדולה של טוסקנה 
 תחום יצירה:  פיסול, אדריכלות, מנייריזם 
 זרם באמנות:  מנייריזם 
 הושפע על ידי:  Jacques du Broeucq 
 יצירות ידועות:  Rape of the Sabine Women, Heracles and Nessus, Saint Luke 
 
פורטרט של ג'אמבולוניה על ידי הנדריק גולזיוס
פורטרט של ג'אמבולוניה בסטודיו שלו מהמאה ה-16 בבגלריה הלאומית של סקוטלנד
ג'אמבולוניה או ג'ובאני בולוניה (באיטלקית: Giambologna; ‏1529 - 13 באוגוסט 1608) פסל רנסאנס מאוחר ממוצא פלמי שפעל באיטליה, בעיקר בפירנצה. ג'אמבולוניה פיסל בשיש וברונזה והוא מייצג מובהק של המנייריזם.
חייו

ג'אמבולוניה נולד בדואי (Douai) שבפלנדריה. הוא למד באנטוורפן ועבר לאיטליה בגיל 21, למד ברומא והתמקד בלימודי אמנות קלאסית עתיקה, ושאב השראה ממיכלאנג'לו. האפיפיור פיוס הרביעי מימן את עבודתו הראשונה - בניית מזרקת נפטון בבולוניה. בגיל 24 הוא קבע את מושב הקבע שלו בפירנצה והפך לפסל החצר של מדיצ'י. ג'אמבולוניה הצטיין בביטוי תנועה בפסליו, ובגימור כל הפרטים שבהם.
עבודותיו: "חטיפת הסאבינות" בלוג'ה דיי לאנצי ובמוזיאון האקדמיה בפירנצה הפסל מורכב משלוש דמויות שנחצבו מגוש שיש אחד; הרקולס הורג את הקנטאור נסוס; מספר גרסאות של מרקורי; בכחוס; מזרקת נפטון בבולוניה; וחלק מפסלי הברונזה במזרקת נפטון בפירנצה; מזרקת האוקיינוס בגני בובולי בפירנצה; פסל הניצחון על פיזה בפאלאצו וקיו בפירנצה - דוגמה לאלגוריה פיסולית, אלגוריה נוספת: מלחמת שמשון בפלשתים; פסל קוזימו הראשון על גבי סוס, אפולו, ונוס.
נפטר בפירנצה ב-13 באוגוסט 1608.
גלריה

חטיפת הסאבינות במרפסת הפסלים המרכזית בפירנצה: לוג'ה דיי לאנצי
מרקורי בלובר
בכחוס בפירנצה
"אלגוריה על האדריכלות" במוזיאון הלאומי ברג'לו בפירנצה
הרקולס ונסוס בלוג'ה דיי לאנצי בפירנצה
מזרקת נפטון בבולוניה
פסל הניצחון על פיזה הנמצא בפאלאצו וקיו שבפירנצה
מזרקת האוקיינוס בגני בובולי בפירנצה
העתק ונוס בגלריה הלאומית לאמנות במול בוושינגטון
הרקולס והידרה במוזיאון בודה
ג'יימס הרביעי, מלך סקוטלנד

ג'יימס הרביעי, מלך סקוטלנד (באנגלית: James IV;‏ 17 במרץ 1473 – 9 בספטמבר 1513) היה מלך סקוטלנד בין ה-11 ביוני 1488 ועד פטירתו. ג'יימס הרביעי נחשב למוצלח מבין שליטי בית סטיוארט, על אף ששלטונו הסתיים בתבוסת סקוטלנד בקרב פלודן.
קורות חיים

ג'יימס הרביעי היה בנם של ג'יימס השלישי ומרגרט מדנמרק. ככל הנראה, ג'יימס נולד בטירת סטירלינג ובשל היותו יורש העצר קיבל בילדותו את התואר דוכס רות'סיי. ג'יימס השלישי היה מלך שנוא על רוב העם והאצילים, ופעמים מרדו נגדו. במהלך המרד השני, שכנעו האצילים המורדים את ג'יימס הרביעי, שהיה אז בן 15, לעמוד בראש המרד. ג'יימס השלישי נהרג בקרב סאוצ'יברן ב-11 ביוני 1488 וג'יימס הרביעי הוכתר על אבן הגורל במנזר סקון ב-24 ביוני באותה שנה.
ג'יימס חש חרטה רבה על כך שבמעשיו הביא למותו של אביו, ועל מנת לכפר על חטאו, לבש החל מטקס הכתרתו שרשרת ברזל חדה סביב מותניו.
קורות חיים > תקופת שלטונו

ג'יימס הרביעי היה שליט פעיל ויעיל – הוא דיכא מרד נגדו בשנת 1489, ביצע רפורמות במערכת המשפט של סקוטלנד, והשתלט על לורד האיים הסורר בשנת 1493.
ג'יימס היה איש משכיל וידע שפות רבות ובהם סקוטית, אנגלית, לטינית, צרפתית, דנית וגרמנית, והיה פטרון של משוררים וסופרים ובהם המשורר ויליאם דאנבר. ג'יימס העניק צו מלכותי שהתיר את פעולות מכללת המנתחים המלכותית של אדינבורו בשנת 1506 ויזם את הקמת בית הדפוס הראשון של סקוטלנד בשנת 1505.
ג'יימס פיתח וייעל את הצבא הסקוטי, רכש כלי נשק רבים, וכן 38 ספינות חדשות עבור הצי הסקוטי המלכותי, והקים שתי מספנות חדשות. הספינה "מיכאל הגדול" שהושקה בשנת 1511 בניו הייבן שקלה כ-1,000 טונות, אורכה היה כ-70 מטרים והיא הייתה ספינת המלחמה (קאראק) הגדולה ביותר באירופה באותה עת.
קורות חיים > נישואיו

ג'יימס תמך בפרקין וורבק – טוען לכתר אנגליה, ובפלישתו הכושלת לאנגליה, אולם לאחר כישלון צבאי זה, הבין ג'יימס (כאביו לפניו) שעדיפה ברית שלום עם אנגליה על מלחמה בה, וכרת את הסכם השלום הנצחי בשנת 1502 לפיו היה עליו לשאת לאישה את בתו של הנרי השביעי.
הנישואים בין ג'יימס הרביעי לבין מרגרט טיודור, בתו של הנרי השביעי נערכו ב-8 באוגוסט 1503 במנזר הולירוד שבאדינבורו.
לג'יימס ולמרגרט נולדו שישה ילדים:
ג'יימס דוכס רות'סיי, נפטר בגיל שנה.
בת בלא שם שנפטרה בלידתה ב-15 ביולי 1508.
ארתור סטיוארט, דוכס רות'סיי – נפטר בגיל שנה.
ג'יימס, לימים המלך ג'יימס החמישי.
בת שנפטרה בלידתה, בנובמבר 1512.
אלכסנדר סטיוארט, דוכס רוס, נולד כפג ונפטר לפני הגיעו לגיל שנתיים.
לג'יימס היו ארבע פילגשים, מהן נולדו לו שבעה ילדים:
מהפילגש מריון בויד:
אלכסנדר סטיוארט לימים ארכיהגמון סנט אנדרוז
קתרין סטיוארט, שנישאה לג'יימס דאגלס, רוזן מורטון.
מהפילגש מרגרט דראמונד
מרגרט
מהפילגש ג'נט קנדי:
ג'יימס סטיוארט, רוזן מוריי
שני ילדים שמתו בינקותם
הפילגש איזבלה ביוקן, בתו של ג'יימס סטיוארט, רוזן ביוקן
הלידי ג'נט סטיוארט
קורות חיים > המלחמה עם צרפת

כאשר פרצה מלחמה בין אנגליה וצרפת מצא עצמו ג'יימס במילכוד – מחד היה בברית עם אנגליה ומאידך היה בברית עם צרפת. כאשר מלך אנגליה החדש הנרי השמיני פלש לצרפת בשנת 1513, הכריז ג'יימס הרביעי מלחמה על אנגליה, ופלש לאנגליה תוך ניצול העדרו של הנרי השמיני מהארץ. ג'יימס ומרבית אציליו נהרגו בקרב שדה פלודן ב-9 בספטמבר. התבוסה בקרב הביאה לנסיגת הכוחות הסקוטיים ולסיום המלחמה בין אנגליה וסקוטלנד.
גופתו של המלך נלקחה ללונדון אך לא נקברה (בשל נידויו על ידי האפיפיור). הגופה נותרה זמן מה במנזר בשין שבסארי, ובמהלך הרפורמציה שנערכה אבדה הגופה.
ג'ודידה (כפר)

| --- | --- |
 מדינה / טריטוריה:  הרשות הפלסטינית
 נפה:  ג'נין
 שטח:  6,532 דונם
 גובה:  430 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בכפר:  5,950 (2017)
 קואורדינטות:  32°20′05″N 35°18′07″E﻿ / ﻿32.33466944°N 35.30187778°E﻿ / 32.33466944; 35.30187778 
 אזור זמן:  UTC +2
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת צפון השומרון מוגדלת) ג'ודידה(למפת צפון השומרון רגילה) ג'ודידה(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום ג'ודידה(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום ג'ודידה  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
אל-גֻ'דידה (בערבית: الجديدة) הוא כפר פלסטיני בנפת ג'נין שבשומרון, הממוקם כ-14 קילומטרים מדרום לג'נין. בפי התושבים המקום נקרא: גֻ'דידה.
הכפר נמצא בקצה הדרומי של עמק מארג׳ סאנור על ראש גבעה קטנה בגובה של כ-425 מטר מעל פני הים. הגרעין הישן של אל-ג'ודיידה נמצא במרכז הכפר והוא מתפרס על שטח של 14 דונם. יש בו סמטאות צרות שנפגשות בכיכר במרכז הכפר הישן. היישובים הקרובים ביותר הם סיריס מדרום-מערב, מיית׳לון מצפון-מערב, ציר מצפון, עקאבה מצפון-מזרח וטובאס ממזרח.
מקור השם

בערבית: המשמעות של המלה גֻ'דידה (جديده) היא: חדשה. על פי וילנאי, שם כזה מופיע ביישובים שנוסדו על ידי תושבי ישוב קיים שנאלצו לעזוב את מקום מגוריהם ולהקים ישוב חדש.
היסטוריה

ג'ודיידה הוא כפר עתיק, ובו נמצאו קרמיקה ביזנטית. בנוסף על כך, בג׳ודידה נמצאו חרסים מתקופות ימי הביניים והעות'מאניות. בתקופת השלטון הצלבני, בשנת 1168 תועדה אחוזה בשם "גידידה".
בסוף המאה ה-16 התגוררו בג׳ודידה כ-10 משפחות. התושבים שילמו שיעור מס קבוע של 33.3% על תוצרת חקלאית שכללה חיטה, שעורה, גידולי קיץ, עצי זית, עזים וכוורות, בנוסף לעל הכנסות מזדמנות. בסך הכל התושבים שילמו כ־3,500 אקצ׳ות.
מרבית הבניינים בגרעין הישן של הכפר מתוארכים למאה ה-16 וה-17.
בשנת 1838 ציין אדוארד רובינסון שהכפר גובל במארג' סאנור הפורה ביותר. הוא רשם את ג׳דידה כחלק ממחוז הריתה, צפונית לשכם.
אוכלוסייה

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
מפקדי אוכלוסין
| שנה | תושבים | מקור | הערות |
| 1922 | 361 |  | כולם מוסלמים |
| 1931 | 569 |  |  |
| 1945 | 830 |  |  |
| 1961 | 1,351 |  |  |
| 1967 | 1,416 |  |  |
| 1997 | 3,639 |  | 17.5% מהתושבים הם פליטים פלסטינים וצאצאיהם |
| 2007 | 4,738 |  | 923 משקי בית. כל בית כולל בממוצע חמישה תושבים |
| 2017 | 5,950 |  |  |
אדמות, חקלאות ומים

במפת הקרן לחקר ארץ ישראל שפורסמה ב-1882 הכפר מתואר כ"כפר טוב בגודל על קרקע שטוחה, עם כמה עצי זיתים".
בשנת 1870 ויקטור גרן הצרפתי ביקר באל-ג'דיידה ותיאר "גנים של עצי תאנה, רימונים וזיתים. נראה שזהו אתר קדום בגלל בורות המים החצובים הרבים והאבנים המעוצבות היטב הכלולות בקירות של 35 בתים."
בסקר הכפרים של 1945 היה שטח הכפר 6,360 דונם. מהם 2,211 דונם שימשו למטעים וקרקע להשקיה, 2,850 דונם לגידול דגנים, ו-20 דונם היו שטחים בנויים.
מתוך שטח הכפר 6,360 דונם, 5,799 דונם הם בבעלות פרטית ו-561 דונם הם מושע.
אישים

עבד אל-פתאח אל-קלקילי (عبد الفتاح القلقيلي) – סופר (סאטיריקן) ידוע במרחב בפלסטיני.
הערות שוליים

1 2 3 4  Zertal, 2004, p. 246
1 2  זאב וילנאי, אריאל - אנציקלופדיה לידיעת א"י, 1976, עמ' 1518-1519
↑  Dauphin, 1998, p. 760
↑  Hütteroth and Abdulfattah, 1977, p. 127. Note that the tables has a typo in grid-no: 188/193, while the village is correctly places on the maps.
↑  Robinson and Smith, 1841, vol 3, p. 153
↑  Robinson and Smith, 1841, vol 3, 2 appendix, p. 129.
↑  Barron, 1923, p. 29.
↑  Mills, 1932, p. 69
1 2  Government of Palestine, Department of Statistics. Village Statistics, April, 1945. Quoted in Hadawi, 1970, p. 99.
↑  Government of Jordan, Department of Statistics, 1964, p. 25
↑  "Palestinian Population by Locality and Refugee Status". אורכב מ-המקור ב-2012-02-07. נבדק ב-2012-02-07.. 1997 Census. Palestinian Central Bureau of Statistics (PCBS). 1999.
↑  "Table 26 (Cont.): Localities in the West Bank by Selected Indicators, 2007" (PDF) (בערבית). Palestinian Central Bureau of Statistics. 2007. p. 106.
↑  Palestinian Central Bureau of Statistics, Census 2017, 2018, עמ' 65
↑  Conder and Kitchener, 1882, SWP II, p. 156
↑  Guérin, 1874, pp. 352-353
↑  Government of Palestine, Department of Statistics. Village Statistics, April, 1945. Quoted in Hadawi, 1970, p. 149.
↑  Palestine Remembered, جديده - Judeida - ג'ודידה, Palestine Remembered
↑   نزيه أبو نضال, عن عبد الفتاح القلقيلي… الانسان والمناضل والكاتب, 27 مايو 2021
| Flag of Senegalיישובי נפת ג'נין |
| --- | --- | --- |
| ערים | ג'נין • קבאטיה |  |
| מועצות מקומיות | עג'ה • עראבה • בורקין • דאחיית סבאח אל-ח'ייר • דיר אבו דעיף • ג'בע • כפר דאן • כפר ראעי • מיית'לון • סילת אל-חארית'יה • סילת א-ד'אהר • יעבד • אל-יאמון • א-זבאבדה |  |
| כפרים | עאנין • ענזה • ערקה • עראנה • עטארה • ברטעה • בית קאד • ביר אל-באשא • דיר ע'זאלה • פחמה • פנדקומיה • פקועה • ג'למה • ג'לבון • ג'לקמוס • ג'ודידה • כופיראת • מִרְכָּה • מיסיליה • אל-מוע'ייר • נזלת זייד • ראמה • רומאנה • סנור • מת'לת' א-שוהדא • סיר • סיריס • ח'ירבת א-טייבה • תיעניכ • טורה אל-ע'רביה • אום א-ריחאן • אום אל תות • זובובא • יעבד |  |
| מחנות פליטים | מחנה הפליטים ג'נין |  |
נפות הרשות הפלסטינית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007582045805171
בקעת גינוסר

| --- | --- |

בקעת גינוסר, מבט מהר ארבל צפונה
 מידע כללי
 סוג:  עמק 
 מיקום
 מיקום:  מחוז הצפון 
 קואורדינטות:  32°50′57″N 35°31′11″E﻿ / ﻿32.8491916°N 35.5196631°E﻿ / 32.8491916; 35.5196631
  (למפת הגליל העליון מוגדלת) בקעת גינוסר(למפת הגליל העליון רגילה) בקעת גינוסר(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום בקעת גינוסר(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום בקעת גינוסר
 
מבט על בקעת גינוסר, מימין הר ארבל משמאל הר ניתאי
בקעת גינוסר היא בקעה הנמצאת צפונית-מערבית לכנרת.
מיקום גאוגרפי

הבקעה גובלת בחלקה הדרום-מזרחי בכנרת (שבעבר כונתה גם ים גינוסר על שם הבקעה), בסמיכות לטבריה, בדרום בהר ארבל, במערב בהר רביד, בצפון בשמורת נחל עמוד ובצפון מזרח בהר האושר.
אל בקעת גינוסר זורמים נחל ארבל ונחל עמוד.