stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
האיגוד הבינלאומי של עובדי תעשיית בגדי הנשים
שביתות גדולות ראשונות

בסוף העשור הראשון ובתחילת העשור השני של המאה ה-20 חלה עליה חדה במספר החברות באיגוד כתוצאה משתי שביתות המוניות מוצלחות בעיר ניו-יורק, שהובלו בעיקר על ידי נשים. השביתה הראשונה, ב-1909, אשר זכתה לשם 'התקוממות ה-20,000' ואשר נמשכה כשלושה עשר שבועות. המאבק החל בשביתה שפרצה במפעל החולצות טריאנגל, והעובדות השובתות פנו לאיגוד בדרישה לקיום שביתת סולידריות ענפית. בפגישת האיגוד דיברו אנשי הנהגת האיגוד על הצורך הכללי בסולידריות, אולם קלרה למליך הובילה קריאה והצבעה לפתיחה בשביתה כללית. בסופו של דבר, בתוך יומיים שבתו בין 20 ל-32 אלף עובדים בענף הטקסטיל בניו-יורק - רובם נשים צעירות ומהגרות. השביתה הוכיחה את האפשרות לארגן גם ציבור עובדות מוחלש זה, זאת על אף התנכלות משטרתית שהעובדות השובתות סבלו ממנה, ובריונים שנשכרו על ידי בעלי המפעלים.
האיגוד והשביתה נתמכו גם על ידי קבוצת נשים רפורמיסטיות עשירות, אשר כונו 'נשות המינק' בהן פרנסס פרקינס, אן מורגן(אנ') ואלווה בלמונט(אנ'), אשר תמכו במאבקן של העובדות ממעמד הפועלים, והעמידו משאבים לטובתו. תמיכתן נתקבלה בקרב הפועלות ברגשות מעורבים. אמה גולדמן אמרה לעיתונות כי "אם השביתה תצליח, זה יהיה בזכות השובתות ולא משום שנעזרה בגברות עשירות".
בסופו של דבר, הצלחת השביתה הייתה חלקית, כשברבים מהמפעלים נחתמו הסכמים לשיפור שכרן ותנאי עבודתן של העובדות - אולם מבלי להכיר ביציגות האיגוד, כשמפעל טריאנגל שבו החלה השביתה, סירב לחתום על הסכם כלל. עם זאת, השביתה רשמה לזכות האיגוד הישג חשוב, עודדה עובדים נוספים בתעשייה לפעול לשיפור תנאיהם והסבה את תשומת הלב הציבורית לתנאי העובדות בסדנאות היזע. בעקבות השביתה, נרשמו כ-20 אלף עובדות טקסטיל כחברות חדשות בסניף המקומי 25 שהפך לשלוחה המקומית הגדולה ביותר של ה-ILGWU.
מספר חודשים לאחר שביתה זו, ב-1910, הוביל ה-ILGWU שביתה גדולה אף יותר, שנקראה מאוחר יותר "המרד הגדול", של כ-60 אלף עובדי טקסטיל במנהטן. לאחר חודשים של מאבק, חברים בולטים בקהילה היהודית, בראשות לואי ברנדייס, תיווכו בין ה-ILGWU לבין התאחדות התעשיינים. המעסיקים זכו בהבטחה לשקט תעשייתי ולהסדרת טענות בבוררות ולא באמצעות שביתות במהלך תקופת ההסכם. בעקבות כך הוקמו המועצה המשותפת לבקרה תברואתית, ועדה לתלונות ומועצת בוררות.
השריפה במפעל טריאנגל

ב-25 במרץ 1911 פרצה שריפה במפעל החולצות טריאנגל ובה נהרגו 146 עובדים, רובם נשים צעירות מהגרות עבודה. רבות מהעובדות במפעל לא יכלו לברוח מהאש, שכן דלתות המפעל היו נעולות במטרה למנוע מהן לקחת הפסקות לא-מאושרות מעבודתן. בהלוויית הקורבנות לקחו חלק למעלה מ-100 אלף איש.
לשריפה הייתה השפעה חזקה על מעמד העובדים בניו יורק, והיא הקצינה את עמדותיהם של חלק מחברות האיגוד, דוגמת רוז שניידרמן שבנאום אספת הזיכרות לנספות ב-2 באפריל 1911 אמרה "ניסינו אתכם האזרחים. יש לכם כמה דולרים עבור האמהות, האחים והאחיות הדואבות כמתנת צדקה. אבל בכל פעם שהעובדות יוצאות בדרך היחידה שהן מכירות כדי למחות נגד התנאים הבלתי נסבלים - היד החזקה של החוק רשאית ללחוץ עלינו בכבדות".
מנגד, גורמים אחרים באיגוד הגבירו בעקבות השריפה את קשריהם עם רפורמיסטים מטמאני הול כמו אל סמית, פרנסס פרקינס ונשות המינק במטרה לדחוף שינויי רגולציה, חקיקה ופיקוח על תנאי העבודה והבטיחות במפעלים. הקשרים שטווה האיגוד בתקופה זו עם רפורמיסטים ופוליטיקאים נמשכו לאורך כ-40 שנים עד תקופת הניו-דיל.
שנות ה-70 וה-80

עם ירידת היקף תעשיית הטקסטיל והביגוד בארצות הברית, נחלש גם האיגוד. החל מ-1957 קידם האיגוד סימון מוצרים ב'תווית האיגוד' וקריאה לרכוש מוצרים מחברות אמריקניות מאוגדות. בשנות ה-70 הורחב הקמפיין באופן משמעותי בין היתר באמצעי התקשורת ההמוניים בדפוס, רדיו וטלוויזיה, וביקש לסמן את רכישת מוצרי החברות המאורגנות כסמל לאיכות ולתמיכה בעובדים אמריקנים. בין היתר נכתב שיר, "Union Label", עם מילים מאת פולה גרין ולחן של מלקולם דודס, אשר בוצע על ידי מקהלת האיגוד.
בנוסף פעל לקידום שיתופי פעולה עם התעשייה ולקידום תמיכה ממשלתית בתעשיית הטקסטיל המקומית. בשיתוף פעולה של האיגוד, המעסיקים והממשלה הוקמו מספר ארגונים שמטרתם הייתה לשפר את ביטחונם התעסוקתי של עובדי ענף הטקסטיל, בהם תאגיד ההכשרה והמחקר לתעסוקה (AJTRC) שנתמך על ידי משרד העבודה האמריקני, התאגיד לפיתוח תעשיית הבגדים (GIDC) והמועצה לאופנה אמריקאית (CAF), כולם סיפקו הכשרה לעובדים, ובמקרים מסוימים, ייעוץ הנדסי ליצרנים.
החל משנת 1983 קידם האיגוד את פרויקט לליווי וייעוץ לעובדים בנושאי הגירה והתאזרחות, ובשנת 1986 הוכר הפרויקט כגורם לאומי מוכר המוסמך לסייע לחברי האיגוד ולמשפחותיהם בניהול משא ומתן מול מערכת ההגירה האמריקנית במטרה להשיג את התיעוד הנדרש כדי להישאר בארצות הברית באופן חוקי. בנוסף למתן שירותים משפטיים מקיפים, הפיץ פרויקט ההגירה גם מידע על זכויות מהגרים על פי חוק, וכן הציע תוכניות חינוכיות בנושאי אזרחות ולימודי אנגלית. במסגרת הפרויקט נאבק האיגוד גם על זכויותיהם של עובדים לא מתועדים, וכן פעל במישור הפוליטי, נאבק בהצעות חקיקה נגד מהגרים ותמך בקואליציה הלאומית לפליטי האיטי.
האיחוד עם ACTWU

לאורך שנים ארוכות האיגודים בענף תעשיית הבגדים לנשים והאיגודים בענף תעשיית הבגדים לגברים פעלו בנפרד, וזאת על רקע פערים פוליטיים בין מנהיגי האיגודים וכן הבדלים בתהליכי העבודה ואופן התמחור של עבודות הגזירה, והשפעת השינויים העונתיים באופנה שהייתה חזקה יותר בענף בגדי הנשים.
ה-ILGWU איגד את עובדי תעשיית בגדי הנשים, ואילו עובדי תעשיית בגדי הגברים אוגדו על ידי איגוד עובדי הביגוד והטקסטיל המאוחד (ACTWU). ה-ACTWU עצמו, שהיה האיגוד הגדול בענף הטקסטיל, היה מורכב מאיחוד משנת 1976 של שני איגודים: איגוד עובדי הביגוד של אמריקה (ACWA) שהוקם ב-1914, ומאיגוד עובדי הטקסטיל של אמריקה (TWUA) שהוקם בשנת 1939.
באמצע שנות ה-90, על רקע המשך שקיעת ענף הטקסטיל בארצות הברית, החליטו ה-ILGWU וה-ACTWU להתאחד, והאיחוד אושר בדירקטוריון שני האיגודים בפברואר 1995. האיגוד החדש, נקרא איגוד עובדי תעשיות המחט והטקסטיל (Union of Needletrades, Industrial and Textile Employees - UNITE). בעת הקמתו עמד בראשו נשיא ILGWU לשעבר ג'יי מזור, והוא מנה כ-250 אלף חברים בארצות הברית, קנדה ופוארטו ריקו.
בשנת 2004 התאחד האיגוד פעם נוספת עם איגוד עובדי המלונות והמסעדות (HERE) וכיום הוא מכונה UNITE HERE.
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6  History of the ILGWU in Cornell University IRL school
↑  1909 Uprising and 1910 Cloakmakers Strike, thoughtco.com
↑  International Ladies Garment Workers Union (ILGWU) locals 1934-1947 in Mapping American Social Movments project
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007263034805171  LCCN: n50060238  NARA: 10445068  NLA: 35724846  SNAC: w67h9n3s  SUDOC: 157363112  VIAF: 140141469   WorldCat (עם VIAF): 140141469 
עובדות בתעשיית הטקסטיל בשביתת הפועלות בניו יורק, פברואר 1910
השריפה במפעל טריאנגל
שביתת עובדות טקסטיל 1955
דייוויד דובינסקי עם ג'ון פ. קנדי.
לינדון ג'ונסון פוגש חברות באיגוד
החברות באיגוד לאורך השנים
אמבוליזציה של עורק הרחם

עורקי דרכי הרבייה הנשית (מבט אחורי): עורק הרחם, עורק השחלות ועורקי הנרתיק
אמבוליזציה של עורק הרחם (באנגלית: Uterine artery embolization) הוא הליך המבוצע על ידי רדיולוג התערבותי במהלכו משתמשים בקטטר על מנת לחסום את אספקת הדם לגוף הרחם בעזרת חלקיקים קטנים. ההליך נעשה לרוב לצורך טיפול במיומות ואדנומיוזיס.
אמבוליזציה של עורק הרחם משמשת לטיפול בתסמיני מיומות במקרים בהם הן גורמות להפרעות שונות הנגרמות מלחיצה על מבנים סמוכים או לדימום לא תקין או כבד. בנוסף, ניתן לבצע אמבוליזציה של עורק הרחם גם על מנת לשלוט בדימום כבד מהרחם מסיבות אחרות כמו שטפי דם לאחר לידה ולטיפול באדנומיוזיס. מנבאים פוטנציאליים לתוצאה טובה של הטיפול כוללים את גודל, מספר ומיקום המיומות. מחקרים שנעשו בתחום הראו כי לטווח הארוך תוצאות האמבוליזציה דומות לתוצאות של ניתוח לכריתת המיומות או ניתוח לכריתת רחם ושיעור הסיבוכים החמורים גם כן דומה. היתרון העיקרי של אמבוליזציה הוא שהיא מאפשרת תקופת התאוששות קצרה יותר. מנגד, אמבוליזציה כוללת שיעור גבוה יותר של סיבוכים קלים וסבירות מוגברת להתערבות כירורגית חוזרת תוך שנתיים עד חמש שנים מהפרוצדורה הראשונית. בנוסף, ישנן עדויות כי הניתוח המסורתי עשוי להביא לשיעור פריון גבוה יותר. הסיבוכים האפשריים של האמבוליזציה כוללים במקרים נדירים מוות, נזק לשחלות, פגיעה בפוריות ובארגוזמה, חוסר הצלחה של הניתוח, כאבים והמטומות.
ההליך מתבצע על ידי רדיולוג התערבותי תחת סדציה חלשה. הגישה לעורק מתבצעת לרוב דרך העורק הרדיאלי דרך פרק כף היד או דרך עורק הירך במפשעה. לאחר הרדמת העור מעל עורק הגישה שנבחר, מנקבים את העורק בעזרת מחט ומחדירים אליו את הקטטר. לאחר מכן, מקדמים את הקטטר לעורק הרחם בהנחיית שיקוף. לאחר ההגעה לעורק הרחם מתבצעת אנגיוגרמה עם חומר ניגוד על מנת לאשר את מיקום הקטטר ואז משחררים את החלקיקים שמייצרים את התסחיף. עקב כך, זרימת הדם למיומה מופחתת באופן משמעותי או נפסקת לחלוטין וכך היא מתכווצת. לעיתים קרובות חוזרים על ההליך עבור כמה עורקים המספקים את המיומה, שכן ישנו סיכון גבוה לכישלון באמבוליזציה של עורק בודד. ההליך לרוב לוקח לא יותר משעה כשלרוב המטופלת משתחררת באותו יום והמטופלת מתבקשת להישאר עם רגל מתוחה במשך מספר שעות. אם הושגה גישה דרך העורק הרדיאלי המטופלת תוכל לרדת מהשולחן ולצאת מיד לאחר ההליך. אם הושגה גישה דרך ניקוב עורק הירך, לאחר הליך ניתן להשתמש במכשיר חסימה על מנת לזרז את הריפוי של הנקב.
הערות שוליים

↑  Siskin GP, Tublin ME, Stainken BF et al. (2001). "Uterine artery embolization for the treatment of adenomyosis: clinical response and evaluation with MR imaging". American Journal of Roentgenology. 177 (2): 297–302. doi:10.2214/ajr.177.2.1770297. PMID 11461849.{{cite journal}}:  תחזוקה - ציטוט: שימוש בפרמטר authors (link)
↑  Chen C, Liu P, Lu J, et al. [Uterine arterial embolization in the treatment of adenomyosis]. Zhonghua Fu Chan Ke Za Zhi 2002; 37:77.
↑  Management of severe postpartum haemorrhage by uterine artery embolization
↑  Spies JB, Roth AR, Jha RC et al. (2002). "Leiomyomata treated with uterine artery embolization: factors associated with successful symptom and imaging outcome". Radiology. 222 (1): 45–52. doi:10.1148/radiol.2221010661. PMID 11756703.{{cite journal}}:  תחזוקה - ציטוט: שימוש בפרמטר authors (link)
↑  Pelage JP, Walker WJ, Le Dref O et al. (2001). "Treatment of uterine fibroids". Lancet. 357 (9267): 1530. doi:10.1016/s0140-6736(00)04683-3. PMC 5267678. PMID 11383541.{{cite journal}}:  תחזוקה - ציטוט: שימוש בפרמטר authors (link)
↑  Katsumori T, Nakajima K, Mihara T (2003). "Is a large fibroid a high-risk factor for uterine artery embolization?". American Journal of Roentgenology. 181 (5): 1309–1314. doi:10.2214/ajr.181.5.1811309. PMID 14573425.{{cite journal}}:  תחזוקה - ציטוט: שימוש בפרמטר authors (link)
1 2  Gupta, Janesh K.; Sinha, Anju; Lumsden, M. A.; Hickey, Martha (2014-12-26). "Uterine artery embolization for symptomatic uterine fibroids". The Cochrane Database of Systematic Reviews (12): CD005073. doi:10.1002/14651858.CD005073.pub4. ISSN 1469-493X. PMID 25541260.
↑  Gupta, JK; Sinha, A; Lumsden, MA; Hickey, M (26 בדצמבר 2014). "Uterine artery embolization for symptomatic uterine fibroids". The Cochrane Database of Systematic Reviews. 12 (12): CD005073. doi:10.1002/14651858.CD005073.pub4. PMID 25541260. {{cite journal}}:  (עזרה)
הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
שמורת טבע נחל תנינים

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  שמורת טבע
 על שם:  נחל תנינים 
 נתונים ומידות
 שטח:  470 דונם
 מיקום
 מדינה:  ישראל ישראל
 קואורדינטות:  32°32′51″N 34°54′54″E﻿ / ﻿32.5475°N 34.915°E﻿ / 32.5475; 34.915
  (למפת הכרמל מוגדלת) שמורת טבע נחל תנינים(למפת הכרמל רגילה) שמורת טבע נחל תנינים(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום שמורת טבע נחל תנינים(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום שמורת טבע נחל תנינים
 
שמורת טבע נחל תנינים היא שמורת טבע הכוללת את נחל תנינים, אחד מנחלי האיתן בארץ ישראל. השמורה משמרת את נופי הנחל בקטע שבו זורמים מי המעיינות השופעים של עין תמסח וכוללת גם צמחייה, בעלי חיים ונופים היסטוריים. השמורה משתרעת על 470 דונם לאורך שני הקילומטרים של הנחל הסמוכים לשפכו.
היסטוריה

בתקופות פרה-היסטוריות (לפני כ-60 אלף שנה ובתקופות מאוחרות יותר) חיו בני אדם ממינים שונים במערת כבארה שבכרמל, ממזרח לעינות תמסח. חלק ממזונם הגיע משפע בעלי החיים שבביצות כבארה, בהם דגים, חזירי בר, צבי מים והיפופוטמים.
מסוף התקופה הצלבנית עד המחצית הראשונה של המאה ה-19 היה האזור עזוב, והאגם מן התקופה הרומית הפך לביצת הכבארה הגדולה שהייתה בשטח השמורה. בשנת 1922 נרכשו אדמות כבארה בכספי הברון רוטשילד ובאותה שנה החלו לייבש את השטח כדי להכשירו לעיבוד חקלאי. על אדמות כבארה קמו היישובים מעגן מיכאל ובית חנניה.
חי

בשמורה חיים בעלי-חיים בנחל ומחוץ לו בשטח השמורה. התנינים אמנם נכחדו מנחל תנינים ואינם קיימים שם עוד, לאחר שהתנין האחרון שנראה בנחל תנינים ניצוד בשנת 1912, אך שפע המים הנקיים וזמינותם לאורך כל עונות השנה מקיימים מגוון רב של בעלי חיים בשמורה, וזאת על אף המליחות הגבוהה יחסית של המים. בין בעלי החיים החיים בשמורה: צבים רכים, צבי ביצה, סרטנים, דו-חיים שונים (צפרדעים, קרפדות ואילניות), סוגי דגים שונים (שפמנונים, אמנונים ועוד). במי הנחל חי גם נחש מים משובץ. מחוץ לנחל, בסבכי האשל והקנה ובסביבות בריכות הדגים, נחבא חתול ביצות. בחורשת האקליפטוס שמצפון לסכר הרומי מקננים לא פחות מ-5 מיני עופות מקבוצת האנפות: לבנית קטנה, אנפת לילה, אנפית סוף, אנפה ארגמנית ואנפית הבקר. בסבך הקנים והאשל מקננות קניות. הפרפור העקוד והשלדג לבן-החזה חופרים קנים בגדות הזקופות של הנחל. פרפר בולט בשטח הוא דנאית סדום. הוא ניכר בכנפיו הכתומות ובשוליהם השחורים והמנוקדים בלבן. דנאית סדום נמשכת לצמחי החנק שבגדות הנחל.
צומח

בשטח השמורה שאינו חלק מהנחל, ברכסי הכורכר, הצמחייה שונה מזו שבנחל. שיחי לענה חד-זרעית ורותם המדבר, המאפיינים רכסי כורכר לאורך החוף, קיימים, ואיתם אשחר ארץ ישראלי וקורנית מקורקפת. בולט במיוחד העושר במיני גאופיטים, בהם חצב מצוי, נרקיס אפיל, עירית גדולה, סתוונית היורה, כרכום גיירדו, כלנית מצויה, אירוס ארץ ישראלי, כדן קטן פרחים, בן חצב סתווני ועוד. בחולות חוף הים צומחים חבצלת החוף, חבלבל החוף, אספסת הים, דופרק חופי, מדחול דוקרני, לוטוס מכסיף ועוד.
מסלולים בשמורה

בשמורה קיימים מספר מסלולים המאפשרים סיור עמוק לעבר האתרים ההיסטוריים בשמורה.
המסלול הראשון נקרא מסלול הסכר. הוא מתחיל בהליכה קצרה ליד מרפסת תצפית המאפשרת צפייה על הנחל בשמורה, ולאחר מכן הליכה לצד נחל תנינים אל הסכר. לבסוף קיימת תצפית מהסכר בשמורה על טחנות הקמח שהיו בעבר בשמורה ושוחזרו.
המסלול השני נקרא מסלול הנחל. הוא מתחיל אחרי מסלול הסכר ומוביל משם אל עבר הים ובחזרה.
המסלול השלישי נקרא מסלול אמת המים. זהו מסלול לצעידה לאורך הנחל אל עבר הים, המאפשר לראות את הגשר שנבנה בתקופה העות'אמנית לכבוד ביקורו של הקיסר הגרמני בארץ.
בנחל עובר גם שביל רמות מנשה.
הערות שוליים

1 2 3  שמורת טבע נחל תנינים, באתר רשות הטבע והגנים
1 2  שמורת נחל תנינים, באתר טבע ונופים בישראל
↑  שמורת נחל תנינים, באתר נלך
|  שמורות טבע בישראל |
| --- | --- | --- |
| הגולן | אירוס הביצות נוב • אלי על • בריכת בראון • גמלא • הר אביטל • הר חרמון • הר חרמונית • הר פרס • הר שיפון • יער אודם • יער יהודיה • נחל גילבון • נחל משושים • נחל הבניאס • מג'רסה • סוסיתא |  |
| צפון | אבוקה • אלון • אלונה • אלוני אבא • אלוני בית קשת • נחל בית העמק • בריכת פסוטה • אלוני ברעם • אלוני יצחק • בוריקה • גאון הירדן •  החולה • הר ארבל • הר חורשן • הר יונה • הר מירון • הר שכניה • חוטם הכרמל • חוף דור-הבונים • חורבת קרתא • חורשת טל • חי-בר כרמל • מערת פער •  נחל בזק • נחל בצת • נחל דישון • נחל הקיבוצים • נחל כזיב • נחל מערות • נחל עמוד • נחל ראש פינה • נחל שניר • נחל שרך • נחל תבור • נחל תות • נחל עיון • עין אפק • עין ארובות • עין נוטרה • עין נימפית • עין תאו • פארק הכרמל • ראש הנקרה • רמות מנשה • תל דן • תל אנפה • תל סהרון • תל שמרון |  |
| מרכז | ביצת זיתא • בני ציון (חרוצים) • בריכת דורה • בריכת יער • גבעת האירוסים • גדור • געש • האירוסים • הדסים • המסרק • חולות ניצנים • מבוא אשדוד • חורבת מדרס • חורבת סעדים • מערת אבשלום • מערת התאומים • נאות קדומים • נחל דולב • נחל כפירה • נחל פולג • נחל קטלב • נחל שורק • נחל התנינים • עינות גיבתון • שער פולג |  |
| יהודה | אלוני שמואל • אל כנוב • הר הטייסים • ואדי מכוך • נחל אוג • נחל בזק עילי • נחל פרת • עינות צוקים • קנה וסמר |  |
| השומרון | הר כביר • יער אום צפא • יער ריחן • נבי רביח • נחל פצאל • נחל קנה • עינות זרקא • רכס טמון • ביצת ואדי מלחה • בור הציפורים • נחל שילה עילי |  |
| הנגב | בקעת תמנע • בתרונות רוחמה • גבעות להב • הבשור • המכתש הגדול • המכתש הקטן • הר הנגב • הר חירן • הר עמשא • הרי אילת • חולות משאבים • חולות סמר • חוף האלמוגים • חי-בר יטבתה • מכתשים בנגב • מצוק הצינים • נחל גרר • נחל ערוגות • נחל עשוש • נחל צין • עין גדי • ערבת עברונה • פארק הלס • פורה |  |
| שמורות ימיות | איי חוף ראש הנקרה • ים ראש הנקרה-אכזיב • שקמונה • ים ראש הכרמל • ים דור-הבונים • ים שקמה • איי חוף דור-מעגן מיכאל • ים גדור • ים האלמוגים • חוף האלמוגים • הים הדרומי • הפרעת פלמחים |  |
שלום רצבי

| --- | --- |

 לידה:  1951 (בן 73 בערך) קריית אתא, ישראל 
 ענף מדעי:  היסטוריה של עם ישראל 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה הפתוחה  אוניברסיטת בר-אילן  אוניברסיטת תל אביב 
 מוסדות:  אוניברסיטת תל אביב 
 
שלום רצבי (נולד ב-1951) הוא פרופסור אמריטוס בחוג להיסטוריה של עם ישראל באוניברסיטת תל אביב ומשורר.
חייו ופועלו

שלום רצבי נולד בקריית אתא ולמד בישיבות בירושלים. הוא נצר מצד אימו למשפחת רבנים ראשיים ממרוקו, הידועה עוד מגירוש ספרד, שרבים מהם השאירו ספרי שו"ת וקבלה. אביו נולד למשפחה שעלתה מתימן בעליית אעלה בתמ"ר בשנת 1881, לפני שהחלה העלייה הראשונה. שלום רצבי למד מתמטיקה באוניברסיטת לונדון והפסיק את לימודיו במלחמת יום הכיפורים, שלאחריה החל לעסוק בשירה, בביקורת ספרותית ובעריכה, פרסם שמונה ספרי שירה. בוגר תואר ראשון באוניברסיטה הפתוחה במדעי הרוח, עם התמקדות בהיסטוריה. עשה השלמות לתואר שני בתלמוד באוניברסיטת בר-אילן ותואר שני באוניברסיטת תל אביב. נושא עבודת המאסטר, שהוגשה ב-1988, היה "אידאולוגיה ומציאות בתנועה הקונסרבטיבית, 1915-1886", בהנחייתו של אריה גרטנר. בשנת 1995 סיים בהצטיינות את עבודת הדוקטורט שלו בהנחיית אניטה שפירא בהיסטוריה ואברהם שפירא במחשבת ישראל. נושא הדוקטורט היה: "אישי מרכז אירופה ב"ברית שלום" – אידאולוגיה במבחני מציאות 1948-1925". הדוקטורט נסב על היסטוריה אינטלקטואלית והוא עסק בחוג הרדיקלי של ברית שלום, לא מבחינה פוליטית, אלא מבחינה אידאית, זאת מתוך ניסיון לתפוש את העמדות הפוליטיות שלהם כחלק קוהרנטי מתפישת היהדות שלהם, שרצבי זיהה בציונותם ציונות אנרכיסטית. אחת מהנחות היסוד של רצבי הייתה שאת תפיסת עולמם היהודית והציונית כאחת יש לבחון קודם מהפרספקטיבה של התרבות הגרמנית של עידן שלהי המאה שבמסגרתה עוצב עולמם הרוחני והפוליטי. הדוקטורט יצא כספר בשנת 2002 בהוצאת בריל בליידן.
שלום רצבי החל ללמד באוניברסיטת תל אביב מאז 1993. היה חבר אגודת הסופרים העבריים, כשהיה פילוג עבר לאיגוד הסופרים – שמקבל סופרים יהודים וערבים שעובדים בישראל וכותבים בכל השפות. היה עורך של כתב העת פעמים, עורך של כתב העת ישראל, הציונות ו'ישראל', חבר בוועדה המדעית של יד יצחק בן-צבי. עורך את אחד מכרכי כל כתבי מרטין בובר המהדורה המקיפה העתידה לראות בגרמניה. הוא זכה בפרסים ספרותיים רבים ובהם פרס ראש הממשלה[דרוש מקור] וכן פרס הנשיא יחד עם המלחין דובי זלצר על היצירה 'קינה ליצחק'. כתב שירה, ביקורת ספרותית ומסות במעריב, הארץ, ובכתבי העת מאזנים, עתון 77, דחק - כתב עת לספרות טובה, פסיפס, ממד ועוד.
שירתו

בשירתו ובביקורתו הספרותית עוסק שלום רצבי באותם נושאים כמו במחקרו, קרי היהדות והתמורות שלה בעיקר כדת. פרופסור חנה יעוז-קסט כתבה עליו כי יש לו תפישה רליגיוזית מעין "אני אתה" נוסח מרטין בובר, אותה הוא מעגן בשיריו וסבורה כי הוא יחיד במינו בכך בשירה העברית.
שירתו > הרקויאם של יצחק רבין

רצבי כתב את הליברית לרקויאם של יצחק רבין, אותו הלחין דובי זלצר. היצירה נוגנה בניו יורק ולאחר מכן ניגנה התזמורת הסימפונית ירושלים בניצוחו של ליאון בוטשטיין ביום השנה העשירי להירצחו של יצחק רבין. זהו טקסט קלאסי של רקויאם, את הטקסטים לרקויאם לקח רצבי מהמקורות, החל משירת ימי הביניים, עבור בברנר, וכלה בשירה המודרנית. על ידי עריכה ושירה של הטקסט יצר כשירה המקיימת דו-שיח מתמיד.

יצירה זו פורסמה כשהיא מלווה בפרשנותה של רחל צדקה. בפרשנותה היא מאירה וחושפת את המקורות שבהם רצבי עשה שימוש ומנסה להציג את דרך העיצוב והעיבוד שלו.
מחקריו

במחקריו מנסה רצבי לחבוק את היהדות על כל גווניה. הוא מנסה לחקור את הזיקה שבין רעיון לבין מציאות, מה קורה לרעיון בהשתלשלות ההיסטורית שלו, ועד כמה הרעיון הושפע מן האנשים, הזמן והמקום ועד כמה השפיע עליהם. חוקר את התפתחות ההלכה, אידאולוגיה של תנועות וזרמים בציונות והיהדות מהעת החדשה מוקדמת ועד ימינו.
מחקריו > בין ציונות ליהדות

בין ציונות ליהדות ("Between Zionism and Judaism") הוא ספרו של שלום רצבי משנת 2002, הבנוי על יסוד עבודת הדוקטורט שלו. התזה המרכזית שלו היא שלא ניתן להבין את החוג הרדיקלי של ברית שלום, בלי להבין את התרבות הגרמנית. זאת מכיוון ששיבתם ליהדות נעשתה דרך התפישות שהעמידה לרשותם התרבות הגרמנית. הביטוי המודרני שלהם בעת החדשה הוא הציונות. הם גורסים כי הציונות היא ביטוי של היהדות שלהם, אולם הציונות היא תיאו-פוליטית.
מחקריו > בין גורל לייעוד: השיח התאולוגי היהודי בארצות הברית

ספרו של רצבי שראה אור ב-2002, עוסק בתאולוגיה של יהדות ארצות הברית אחרי מלחמת העולם השנייה. טענתו המרכזית היא שאחת המטרות שלה היא לעשות את היהדות לספיריטואלית ביותר ועל ידי כך להפוך אותה לדת במובן הטהור של המילה, באופן שבמרכז שלה עומד האינדיבידואל ולא הלאום או הארץ. מבחינה זו היא דווקא ביטוי להתבוללות היהודית שמגדירה את הזהות היהודית לא על פי אתניות או הלאומיות, אלא באמצעות שפת האמונה.
מחקריו > שיחות חולין בתלמוד הבבלי

ספר שכתב שלום רצבי בצוותא עם פרופסור שולמית ולר מאוניברסיטת חיפה ונושאו שיחות חולין ארצישראליות בתלמוד הבבלי. הספר עוסק בשיחות שהמקור שלהן הוא ארצישראלי, הוא בודק את מיקום השיחות בתוך הסוגיה הבבלית, בודק את הזיקה של הסיפור אל ההלכה או הסוגיה שבה הוא משובץ. הנחת הספר היא שהסיפור בא לשרת את המגמה הדתית מוסרית או את ההלכה. באופן זה מתרחש תהליך ייחודי שלפעמים המגמות האמיתיות של הסוגיה או של העורך מתגלים דווקא באמצעות הסיפור.
מחקריו > אנרכיזם ב"ציון" בין מרטין בובר לאהרן דוד גורדון

ספרו של רצבי ראה אור בשנת 2011 בהוצאת עם עובד, עוסק במרטין בובר ובא.ד. גורדון. ההנחה המרכזית של הספר הזה היא שהציונות של בובר היא תאוריה תיאו-פוליטית שבמרכזה עומדת התייצבות מול האלוהים. המשמעות של ההתיצבות הזאת היא שהמעשה הפוליטי, כמו כל מעשה דתי, חייב באחריות לפני האלוהים ולכן אין למדר את החיים לתחומים של פוליטיקה, מוסר וחברה, לתחומים שבהם חלה האתיקה ולתחומים שבהם לא חלה האתיקה.
בניגוד לתפישות הטוענות שלבובר הייתה לאומיות אורגנית, הטענה שבבסיס הספר היא שבעוד שא.ד. גורדון תפס את הציונות והלאומיות היהודית כלאומיות אורגנית, ולפיכך ראה בעם היהודי עם ככל העמים, הרי שבובר ראה בעם היהודי עם שנוצר לא על בסיס אורגני, אלא על בסיס של ברית משולשת בין אלוהים, ארץ ועם. משום כך ההוויה היהודית אינה לאומית והעם היהודי הוא גם כנסייה וגם לאום.
מחקריו > הלכה ואורתודוקסייה: דרכם ההלכתית של הרב בן-ציון מאיר חי עזיאל והרב חיים דוד הלוי

במאמרו זה

מנסה שלום רצבי לעמוד על ההיבטים המשמעותיים בין אורתודוקסיה אשכנזית, לבין הפסיקה הספרדית. זאת הוא עושה על ידי העמדתם על קו הרצף בין התפישה של החתם סופר שהחדש אסור מן התורה, לבין התפישה המסורתית, ששמרה על איזון בין ההלכה כנתונה למשה מסיני, לצורך בשכלולה של ההלכה על מנת לכבוש את המציאות.
לקריאה נוספת > שירה

פחד ואת: שירים (תל אביב: טרקלין, תשל"ה 1975)
קרוצי חמר: שירים (תל אביב: עקד, תשל"ו 1976)
ארבעה משוררים, אנתולוגיה - הוצאת עקד, 1977.
באשר אני עומד: שירים (תל אביב: ספרית פועלים, תשל"ט 1979)
טורף פרחים: שירים (תל אביב: עקד, 1980)
בפינה שאני: שירים (תל אביב: הוצאת הקיבוץ המאוחד, תשמ"ב 1982)
חלל נקי (תל אביב: עקד, תשמ"ב 1982)
הברה וחול: שירים (תל אביב: עקד, תשמ"ז 1987)
מיחל לו (תל אביב: עקד, תשנ"א 1991)
גם הים לא כמוני (ירושלים, כרמל, תשס"ט 2009)
חדש מפני ישן (דחק לספרות טובה, תל אביב 2015)
ֿשמש טרופת עצמה - שירים 2020-2015 (כרמל, תשפ״א)
משם והלאה: שירים 2024-1975 (עריכה ומבוא: עופר חן), (עיתון 77, תשפ"ד)
בין שירה להגות: עיונים בשירת שלום רצבי (עריכה ומבוא: עופר חן), (עיתון 77, תשפ"ה)
לקריאה נוספת > מחשבת ישראל

סוגיות בעולמו של יצחק מאור (קיבוץ דליה: מערכת, 1997)
בין גורל לייעוד: השיח התאולוגי היהודי בארצות הברית (תל אביב: עם עובד, תשס"ג 2003)
Between Judaism and Zionism, Leiden: Brill, 2002
(יחד עם שולמית ולר) שיחות חולין בתלמוד הבבלי, תל אביב: עם עובד, 2007.
אנרכיזם ב"ציון" בין מרטין בובר לאהרן דוד גורדון, תל אביב: עם עובד, 2011.
"'שתי דרכי אמונה' - תרומתו ומקומו במפעלו ההגותי של מרטין בובר", חידושים בחקר תולדות יהודי גרמניה ומרכז אירופה, גיליון 2, 17, מכון ליאו בק, תשע"ה.
לקריאה נוספת > אודות

שירת שלום רצבי: מונוגרפיה קטנה: שיחה, מאמרים, מבחר שירים (תל אביב: עקד, 1999).
יערה בן-דוד, "רואה ממנו והלאה: שלום רצבי, "הברה וחול" ו"מייחל לו", אהבה ממבט שני (תשנז) 185-189.
עמוס לויתן, "עמוק מני ים", על גם הים לא כמוני, עיתון 77, גיליון 346-7.
בני ציפר, "קינה על קוצר היד לכתוב קינה", הארץ 05.10.2021.
עופר חן, 'בעודו חותר בקיר, בעלטה: על לשון השירה של שלום רצבי', עיתון 77: ירחון לספרות ולתרבות, גיליון 433 (אוקטובר-נובמבר 2023), עמ' 26-24.
עופר חן, 'מוטיב הצבע הלבן בשירת שלום רצבי', עמדה: ביטאון לספרות, גיליון 51 (חורף 2023), עמ' 178-174.
עופר חן, 'בין פרטי, חברתי ולאומי: הערות לשירתו של שלום רצבי', יקום תרבות: הזירה המקוונת לתרבות עברית, 23.6.2024.
עופר חן, 'שלום רצבי - השירה כפילוסופיה אקזיסטנציאליסטית', עמדה: ביטאון לספרות, גיליון 53 (קיץ 2024), עמ' 315-304.
עופר חן, 'ביקורת חברתית-פוליטית בשירתו המאוחרת של שלום רצבי', בין שירה להגות: עיונים בשירת שלום רצבי, תל אביב תשפ"ה, עמ' 185-181.