stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
משמעות
המונח משמעות בתולדות הפילוסופיה

פרידריך שליירמאכר (1768 – 1834) טען כי הבנת משמעותו של טקסט פירושה שיחזור הכוונה המקורית של המחבר. בין השאר מהווה גישה זו בסיס לניתוח הרמנויטי של ספרות או אמנות בכלל.
צ'ארלס פרס (1839 – 1914) הגדיר משמעות כיחס הלוגי המקשר בין סימן מייצג לאובייקט מיוצג, זאת מבלי לכלול בהגדרה בהכרח פרט בעל הכרה אשר יודע איזה דבר הסימן הנתון מייצג; בכך הוא אפשר לדון במונחים כמו "משמעות" ו"סימן מייצג" דיון מתמטי כללי שאינו מוגבל למערכות הכוללות גורם פסיכולוגי, תבוני או הכרתי.
גוֹטְלוֹבּ פְרֶגֶה (1848 - 1925) הבדיל במאמרו משנת 1892 "על מובן והוראה" בין שני סוגי משמעות: הוראה היא האובייקט המייוצג על ידי סימן מייצג, ומובן, שהוא המידע שהסימן המייצג נותן, או אופן ההצגה של האובייקט, אשר עשוי להתייחס לאובייקט מיוצג אך עשוי גם להתקיים באופן בלתי תלוי, אפילו אם כלל לא קיים אובייקט מיוצג. יכולים להיות שני ביטויים או יותר בשפה בעלי אותה הוראה, אך בעלי מובן שונה (דהיינו מילים נרדפות), למשל "כוכב הערב", "כוכב השחר" ו"נוגה" המורים על אותו גרם שמיים. פרגה טען שההוראה של משפטים שלמים היא ערך האמת שלהם (אמיתי או שקרי).
פרדינן דה-סוסיר (1857 - 1913) הפריד את "הסימן הלשוני" לשתי ישויות: "מסמן" (=מילה או משפט) ו"מסומן" (=המושג שמסמן כלשהו מעלה ברוחנו) והדגיש את ההבחנה בין המסומן לבין הרֶפֶרֶנְט: הראשון קיים רק בהכרתנו, בעוד השני הוא דבר ממשי בעולם. כמו כן קבע סוסיר שבשפה טבעית אי אפשר להסיק מהו המסומן רק מהכרת המסמן שכן קישורו של מסמן מסוים למסומן מסוים הוא שרירותי. יש המזהים את המסומן של מסמן כמשמעותו.
לודוויג ויטגנשטיין (1889 - 1951) טען בחיבורו "חקירות פילוסופיות" (פורסם ב־1953) שמשמעות של דבר אינה נגזרת מן הקישור בין סימן מייצג לדבר מיוצג אלא מן השימוש המעשי בדבר בשפה (או בתקשורת כלשהי).
ג'ון אוסטין (1911 – 1960) טען בחיבורו "משמעותה של מילה" שאי אפשר לקבוע באופן פשוט ומוחלט מהי משמעותה של מילה נתונה בלי להתחשב בהקשר שבו משתמשים במילה.
רולאן בארת (1915 - 1980) בחיבורו "מות המחבר" (1968) טען כי למשמעות, שמחברו של טקסט נתון התכוון לבטא דרכו, אין תוקף או חשיבות רבים יותר מכל משמעות אחרת, שכל קורא עשוי לייחס לטקסט זה. משמעויות שונות עשויות להתקבל מקריאת אותו הטקסט על ידי קוראים שונים מכיוון שכל קורא מבין טקסט נתון בהקשר היסטורי, תרבותי, חברתי ואישי ייחודי. בהרחבה ניתן לומר שמשמעותו של כל סימן מייצג עשויה להשתנות לדידם של מפרשים שונים של הסימן, וכי למשמעות שאליה התכוון מי שהפיק את הסימן אין מעמד מועדף מבחינת תוקף או חשיבות.
לטענתו של ז'אק דרידה (1930 – 2004), דקונסטרוקציה מדגימה, שגם כשמחבריו של טקסט נתון מבקשים לבטא באמצעותו משמעות מסוימת, ניתן למצוא באותו הטקסט עצמו משמעויות אחרות – אפילו כאלה, שמחברי הטקסט התכוונו להסתיר. בכך הוא טען שהמשמעות, שמתקבלת ברושם ראשוני כ"משמעות המהותית" של צורת סימון מסוימת, איננה בהכרח המשמעות היחידה שצורת סימון זו יכולה להניב.
משמעות באומנויות בלתי מילוליות > מוזיקה

בדרך כלל נהוג לראות במוזיקה דבר שהוא איננו בעל משמעות ייצוגית, כלומר אינו מייצג משהו. בתקופה הרומנטית (1820 - 1910) התפתחה אסכולת המוזיקה התוכניתית, אשר מלחיניה הלחינו מוזיקה אשר אמורה הייתה לשאת משמעות אובייקטיבית, כלומר לייצג תמונות, אירועים או רגשות קונקרטיים (שאינם משתנים ממאזין אחד למשנהו). המונח הדיכוטומי שנוצר כניגוד למוזיקה תוכניתית הוא מוזיקה אבסולוטית, המתאר מוזיקה חסרת משמעות ייצוגית. בין השאר טענו המוזיקאים אדוארד הנסליק ויאניס קסנאקיס שכל מוזיקה היא אבסולוטית:
"למוזיקה אין שום נושא מעבר לצירופי הצלילים שאנו שומעים, כי המוזיקה לא זו בלבד שהיא מדברת באמצעות צלילים, היא מדברת בצליל ואך ורק בצליל." / אדוארד האנסליק (1825 – 1904)
"מוזיקה היא לא שפה; מטרתה של המוזיקה אינה להביע תוכני משמעות כלשהם באמצעות צליליה. מוזיקה קיימת בזכות עצמה, היא אינה מייצגת משהו שהוא מעבר לה." / יאניס קסנאקיס (1922 - 2001)
משמעות באומנויות בלתי מילוליות > אומנות פלסטית

עד להתפתחותה של האמנות המופשטת בתחילת המאה ה־20 הייתה כלולה באמנות הפלסטית שאיפה ליצור חיקוי של המציאות, כך שאפשר להתייחס לאומנות פלסטית לא־מופשטת כמייצגת את הדברים שאותם היא מחקה ולפיכך כבעלת משמעות ייצוגית, בניגוד לאמנות מופשטת, שניתן להתייחס אליה כחסרת משמעות ייצוגית (בדומה למוזיקה אבסולוטית).
מייחסים לצייר האמריקני אדוארד הופר את הטענה, שאת משמעותה של יצירת אמנות פלסטית אי אפשר לתרגם למילים:
"אם היה אפשר להגיד את זה במילים, לא הייתה שום סיבה לצייר את זה." / אדוארד הופר (1882 - 1967)
משמעות באומנויות בלתי מילוליות > מחול

גם במחול קיימות אסכולות שונות בנוגע לשאלה, האם על מחול להיות בעל משמעות ייצוגית או לא. אלה הרואים במחול ענף של התיאטרון (לדוגמה, לפי מסורת התיאטרון מחול הגרמני) מבקשים לראות בכל תנועת מחול משמעות תיאטראלית, בדומה למשמעות שנושא טקסט: הבעה של רגש, משמעות סמלית, אזכור של התנהגויות אנושיות וחברתיות. בשביל אחרים, הרואים במחול אמצעי ביטוי הפועל גם במישורי תקשורת בלתי תיאטרליים (לדוגמה מרס קנינגהם או נועה אשכול), תנועת מחול עשויה לעורר מגוון תגובות ואסוציאציות, כך שבמקום לומר שיש לה משמעות, יותר מדויק לתארה כבעלת תפקוד וחשיבות מחוליות: ויזואליות-אסתטיות, גופניות, מרחביות, קומפוזיטוריות.
לאיזדורה דאנקן, מחלוצות המחול המודרני, מייחסים את הטענה, שאת משמעותה של יצירת מחול אי אפשר לתרגם למילים (בדומה לטענתו של אדוארד הופר בנוגע לאומנות פלסטית):
"אם הייתי יכולה להגיד לך מה המשמעות של זה, לא היה טעם לרקוד את זה."
תפיסה של משמעות אצל בעלי חיים

ניסוי של הפסיכולוג פרדריק סקינר (מחשובי הביהיביוריסטים) הדגים כי יונים המקבלות מזון באמצעות מנגנון אוטומטי ללא שום קשר להתנהגותן יאמצו בדרך כלל התנהגויות שעליהן הן חוזרות בהתמדה, כאילו במטרה לגרום להופעת המזון, לדוגמה: ביצוע הקפות בתוך הכלוב או טלטול הראש לכיוון אחת הפינות העליונות של הכלוב. היונים שתוגמלו באופן מקרי לחלוטין אימצו יותר התנהגויות מסוג זה מאשר יונים שבאמת תוגמלו על התנהגותן.
במקרה זה ניתן ליישם את המושג "משמעות" תוך שימוש במערכת היחס המשולש "מייצג←משמעות←מיוצג" של צ'ארלס פרס באופן הבא:
פעולתה של היונה היא המייצג, כלומר האלמנט שהוא בעל משמעות, התוצאה שהיונה מנסה להשיג (קבלת מזון) היא הדבר המיוצג על ידי פעולה זו, והמשמעות היא המידע המקשר בין הפעולה לתוצאה הרצויה. למערכת "מייצג←משמעות←מיוצג" שבדוגמה זו מבנה יחסים מקביל לזה שבדוגמה שניתנה לעיל של צלצול בפעמון על דלפק הקבלה של בית מלון: כפי שצליל הפעמון מייצג בקשה שיופיע פקיד קבלה, כך ניתן לומר כי פעולת היונה מייצגת ניסיון או רצון לגרום לכך שיינתן לה מזון, כלומר: היונה מבטאת לכאורה בקשה לקבל מזון .
הצורך הפסיכולוגי במתן משמעות

הפסיכולוג פרדריק בארטלט, אשר היה מראשוני חוקרי הזיכרון, טען שכדי לזכור דבר מה למשך זמן רב חייב האדם להקנות לו משמעות, גם אם אין לו משמעות כלל. בארטלט ערך ניסויים על הזיכרון והוכיח ששגיאות זיכרון נובעות מצורך זה. הוא הוכיח שהשגיאות הנפוצות ביותר באופן זכירתו של סיפור הן החלפת מילים וניסוחים למילים וניסוחים אחרים זהי משמעות וששגיאות נפוצות אחרות הן הפיכת הסיפור ל"הגיוני יותר" והשמטת פרטים שאינם תורמים להבנת הסיפור.
בארטלט הוכיח בניסויים גם ששגיאות בזכירת רישום נובעות מהפירוש שניתן לו. רישום שניתן להגדירו בדרכים שונות יטה להיזכר כדומה יותר להגדרות שניתנות לו מאשר למראהו המקורי.
משמעות כחלק מתהליך התקשורת של העברת מסרים

המשמעות מהווה חלק מתהליך התקשורת של העברת מסרים. המשמעות מתקבלת משלושה גורמים: מהנסיבות (או ההקשר), מהמוען (או הנמען) ומהטקסט (או המסר). הטקסט (מסר) מוביל למשמעות ובאותו הזמן הוא מוביל לנסיבות או ההקשר וגם מתקבל מהם, וגם מוביל למוען או לנמען וגם מתקבל מהם (יחס דו-סטרי). גם בין הנסיבות (או ההקשר) לבין המוען (או הנמען) קיים יחס דו סטרי. לבסוף, גם הנסיבות (או ההקשר) וגם המוען (או הנמען) מובילים חזרה למשמעות, וכך נסגר המעגל.
ראו גם

סמיוטיקה
צ'ארלס פרס
לוגיקה
גוטלוב פרגה
פילוסופיה של הלשון
ג'ון אוסטין
לודוויג ויטגנשטיין / חקירות פילוסופיות
בלשנות מודרנית
פרדינן דה-סוסיר
הרמנויטיקה
פרידריך שליירמאכר
פוסט סטרוקטורליזם
רולאן בארת
דקונסטרוקציה
ז'אק דרידה
סמנטיקה
תורת ההכרה
הכרה
עמימות
ברכה צפירה

| --- | --- |

 לידה:  15 באפריל 1910 ירושלים, המתצרפליק ירושלים, האימפריה העות'מאנית 
 פטירה:  1 באפריל 1990 (בגיל 79) תל אביב-יפו, ישראל 
 מוקד פעילות:  האימפריה העות'מאנית, פלשתינה (א"י), ישראל 
 תקופת הפעילות:  1926–1990 (כ־64 שנים)
 שפה מועדפת:  עברית 
 בן או בת זוג:  בן-עמי זילבר 
 צאצאים:  אריאל זילבר 
 
ברכה צפירה בהופעה בסדר פסח בגן שמואל, 1950
לוחית זיכרון לברכה צפירה ברח' הקליר 18 בתל אביב
ברכה צְפירה (15 באפריל 1910 – 1 באפריל 1990) הייתה זמרת פופולרית בארץ ישראל מאז שנות ה-30 וחלוצת הזמר העברי.
שירתה נחשבת אבן דרך ביצירתו של סגנון מוזיקלי ישראלי מקורי, בין השאר בזכות שיתוף הפעולה המשמעותי שלה עם המלחין נחום נרדי.
ראו גם

מוזיקה קלאסית ישראלית
לקריאה נוספת

קולות רבים: אוסף לחנים משל עדות המזרח בישראל ולחנים משל פלחים ובדואים בישראל עם דברי הסבר, תל אביב: מסדה, תשל"ח. (תווים)
הערות שוליים

↑  מצב הרוח גיליון 671 עמוד 19
↑  יהואש הירשברג, "פאול בן-חיים, חייו ויצירתו", עמ' 106
↑  הירשברג, עמ' 107
↑  קישור
↑  יהואש הירשברג ,אלכסנדר אוריה בוסקוביץ', עמ' 38
↑  הירשברג, "בן חיים", עמ' 108
↑  "פרס אנגל" יוענק ליהויכין סטוצ'בסקי וברכה צפירה, דבר, 9 במרץ 1967; פרס אנגל – לתזמורת, לסטוצ'בסקי וברכה צפירה, מעריב, 9 במרץ 1967.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ICIA: 276597  NLI: 987007463040205171  BnF: cb166296050 (data)  GND: 1069312983  ISNI: 0000 0003 6934 5261  LCCN: n79129632  ULAN: 500480140  VIAF: 238188343   WorldCat (עם VIAF): 238188343
מדלין קאן

| --- | --- |

 לידה:  29 בספטמבר 1942 בוסטון, ארצות הברית 
 פטירה:  3 בדצמבר 1999 (בגיל 57) ניו יורק, ארצות הברית 
 שם לידה:  Madeline Gail Wolfson 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1967 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת הופסטרה  תיכון מרטין ואן ביורן  Manumit School 
 פרסים והוקרה:  פרס דרמה דסק לשחקנית מצטיינת במחזה (1993)  פרס טוני לשחקן הטוב ביותר (1993)  פרס אמי לבידור בשעות היום 
 פרופיל ב-IMDb
 
מדלין קאן (באנגלית: Madeline Kahn;‏ 29 בספטמבר 1942 – 3 בדצמבר 1999) הייתה שחקנית קולנוע ותיאטרון יהודייה-אמריקאית זוכת פרס טוני. קאן הייתה מועמדת לארבעה פרסי גלובוס הזהב ולשני פרסי אוסקר על הופעותייה בסרטים "אוכפים לוהטים" ו"ירח של נייר".
ביוגרפיה

נולדה בבוסטון בשם מדליין גייל וולפסון, לפאולה קאן ולברנרד וולפסון.
גדלה במשפחה יהודית מסורתית, הוריה התגרשו כשהייתה תינוקת ונישאו בשנית.
קאן למדה משחק בבית ספרה והופיעה במופעים מטעם בית הספר.
לאחר שסיימה תיכון התקבלה קאן ל"אוניברסיטת הופסטרה" שבלונג איילנד, שם למדה דרמה ומוזיקה, סיימה את לימודייה עם תואר בקלינאות תקשורת.
קריירת משחק > קולנוע וטלוויזיה

קאן הופיעה בסרט קולנועי לראשונה ב-1968 בקומדיה הקצרה "היונה". התפרסמה לראשונה בסרטיו של פיטר בוגדנוביץ' "מה נשמע, דוק?" עליו קיבלה מועמדות לפרס גלובוס הזהב לפריצת השנה ו"ירח של נייר", שם שיחקה חשפנית בשם טריקסי דלייט והועמדה לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר ולפרס גלובוס הזהב בתפקיד משנה.
שיתפה פעולה עם מל ברוקס והופיעה בפרודיות שלו "אוכפים לוהטים" בתפקיד שהעניק לה מועמדות שנייה לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר, "פרנקנשטיין הצעיר" בתור אליזבת ארוסתו של ד"ר פרנקנשטיין (ג'ין ויילדר), תפקיד עליו הועמדה לפרס גלובוס הזהב לשחקנית המשנה, "ההיסטוריה המטורפת של העולם" בתור הקיסרית הרומאית נימפהו ו"מתח גבוה".
הופיעה בנוסף בסרטו של ג'ין ויילדר "עלילות אחיו הפיקח של שרלוק הולמס" בתפקיד זמרת האופרה ג'ני היל, בקומדיית המסתורין "רמז מסתורי" ובדרמה הפוליטית של אוליבר סטון "ניקסון" בתור מרתה אשתו של ג'ון מיטצ'ל התובע הכללי של הנשיא ארצות הברית ריצ'רד ניקסון (אנתוני הופקינס).
קאן דיבבה את העש הצועני בסרט האנימציה המוצלח "באג לייף" ושיחקה במשך שלוש עונות בקומדיית המצבים "קוסבי" בתור פאולין פוקס החברה של משפחת לוקאס.
קריירת משחק > תיאטרון

הצלחתה של קאן על בימות ברודוויי התבטאה בשלוש מועמדויות לפרס הטוני על תפקידיה במחזות "נולד אתמול", "בום בום בום", "על המאה ה-20" וזכייה אחת בשנת 1993 על הופעתה במחזה "האחיות רוזנוויג" לצידה של ג'יין אלכסנדר.
מותה

קאן אובחנה בתחילת 1999 כחולת סרטן השחלה, לאחר טיפול שעברה המשיכה לעבוד כרגיל בסדרה "קוסבי", אך לדאבונה המחלה החמירה וקאן נפטרה בתחילת דצמבר כשהיא בת 57. לפני מותה הספיקה להינשא לחברה במשך מספר שנים, ג'ון האנסבורי.
פילמוגרפיה נבחרת

היונה (1968)
מה נשמע, דוק? (1973)
ירח של נייר (1973)
מתיקיה של גברת פרנקנוולר (1973)
אוכפים לוהטים (1974)
פרנקנשטיין הצעיר (1974)
באהבה ארוכה אחרונה (1975)
עלילות אחיו הפיקח של שרלוק הולמס (1975)
וון טון טון, הכלב שהציל את הוליווד (1976)
מתח גבוה (1977)
בלש בגרוש (1978)
חבובות: הסרט (1979)
משפחה ראשונה (1980)
יום הולדת שמח, ג'ימיני (1980)
אלוהים אדירים (1980)
סימון (1980)
ההיסטוריה המטורפת של העולם (1981)
סלפסטיק של ילד אחר (1982)
צהוב הזקן (1983)
עיר לוהטת (1984)
רמז מסתורי (1985)
הפוני הקטן שלי: הסרט (1986)
זנב אמריקאי (1986)
החתונה של בטסי (1990)
משפחתה מעורבת (1994)
ניקסון (1995)
באג לייף (1998)
ג'ודי ברלין (1999)
פילמוגרפיה נבחרת > טלוויזיה

חדשות ניו יורק (1995)
קוסבי (אנ') (1996–2000)
דורון רפאלי

| --- | --- |

 לידה:  1 ביולי 1965 (בן 59) ירושלים 
 מוקד פעילות:  ישראל 
 
דורון רפאלי בהופעה, 2011
דורון רפאלי (נולד ב-1 ביולי 1965) הוא מתופף, זמר, מלחין, מפיק מוזיקלי ומורה למוזיקה ישראלי.
ביוגרפיה

רפאלי נולד וגדל בירושלים, בוגר התיכון של האקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים. הוא החל להופיע באופן מקצועי בגיל 15. בשנים 1983 עד 1986 שירת בלהקת הנח"ל כמתופף וכשחקן, ולאחר שירותו הצבאי שהה מספר שנים בארצות הברית, שם למד ב-Drummers Collective בניו יורק וניגן עם הרכבים מקומיים בתחום המוזיקה הלטינית, הג'אז והפיוז'ן.
ב-1988 הקים ביחד עם מנחם זיבצנר, ניצן עין הבר ואיתי שמרון את הרכב הג'אז "מינואט", שהופיע עד שנת 2000. ההרכב הקליט מספר אלבומים והשתתף בעשרות פסטיבלים ומופעים. באותן שנים היה חבר בלהקת הרוק הלטיני "אטרף" שקצרה הצלחה רבה בשנות ה-90 עם הלהיטים "אני ושולה בחצר", "מנגו בננה ומלון", "יום סבבה", "ענבל" ועוד. בשנת 2017 חזרה הלהקה להופיע בהרכב המקורי בתוספת חברים חדשים.
רפאלי השתתף כמתופף וכמפיק בעשרות אלבומים של אמנים ישראלים מקשת רחבה של תחומים ביניהם של יהודה פוליקר, דני רובס, דוד ד'אור, שם טוב לוי, מיקי גבריאלוב, סי היימן, דנה אינטרנשיונל, אילנית ושרית חדד.
בשנת 1997 הקים רפאלי את להקת הקצב והתנועה "טררם" ובהמשך את שלושת מחזות הזמר לילדים של "טררם קידס", אותם יצר עם התסריטאי אבי רוזנבלום. טררם פעילה בישראל ומחוצה לה והציגה מופעים שונים המבוססים על סגנון התיפוף והמוזיקה של רפאלי. הלהקה הופיעה ביום הולדת 80 לנשיא שמעון פרס, באולימפיאדת אתונה, אקספו בגרמניה, TED X בתל אביב ועוד.
לאורך שנות הקריירה שלו, הוא מלמד ומלווה תלמידי תיפוף וכלי הקשה. הוא מלמד בבית הספר רימון משנת 1994 ומעביר סדנאות קצב ותיפוף גוף לקבוצות בארץ ובעולם.
בפברואר 2011 יצר רפאלי אלבום סולו ראשון בשם "Horse Of Passion", יחד עם ההרכב "Doron Raphaeli Trio", המורכב מהוד מושונוב על פסנתר וקלידים ורן לוי על בס ושירה. האלבום מורכב מחומרים מקוריים בסגנון ג'אז לטיני, אפריקאי וישראלי.
ב-2016 יצר רפאלי את המופע והאלבום "בית אבא", בהם שילב השפעות מהמוזיקה של משפחתו הירושלמית - מהשורשים הכורדיים והבוכריים. הוא קיבץ סביבו אנסמבל של נגנים מסגנונות שונים וכך יצרו יחד את הפרויקט, בו ניתן לשמוע גם השפעות מעולם הג'אז והרוק.
ב-2019 השיק רפאלי את פרויקט "המפתח". השירים בפרויקט נכתבו במהלך משבר שפקד אותו בעקבות מחלת הסרטן. ב"מפתח", רפאלי שר את השירים וחושף את סיפור ההחלמה השזור במילות השירים והתובנות שלצידן.
בשנת 2020, על רקע מגפת הקורונה, רפאלי יזם גרסת כיסוי של כ-20 נגנים וזמרים לשירו של נתן אלתרמן "סיום" כמחאה על היחס לאמנים בזמן המגפה. בפרויקט השתתפו חברי להקת "אטרף", להקת "צ'יפקה" ופרויקט "המפתח", יאיר סתוי ואמיר עמרמי, וכן בתו, עדן רפאלי.
בשנת 2021 שחרר דורון סינגל עם בתו הבכורה, עדן רפאלי. השיר, הוא גרסת כיסוי לשיר "אהבה יומיומית", כיסוי לשיר שנכתב על ידי תרצה אתר ובוצע לראשונה על ידי יהודית רביץ. באותה שנה גם חשף בפוסט בפייסבוק כי אביו עבר התעללות והזנחה מצד הצוות הסיעודי בבית האבות הסיעודי "יקירי הגיל השלישי" בירושלים.
ב-7 בפברואר הוציא רפאלי את השיר "ישר בעיניים" יחד עם דניאל וייס, ניצול הטבח בבארי שאיבד את שני הוריו במהלך הטבח. את השיר "ישר בעיניים" כתב והלחין רפאלי בתקופת מחלה קשה. ההופעה המשותפת שלהם בשם "מירושלים לבארי" משלבת את שיריהם ועיבודים לשירי העצמה ישראליים.
חיים אישיים

רפאלי נשוי לשריל הכטר, אב למור ולעדן וסבא ללורי. גר בהוד השרון.
דיסקוגרפיה

יצירות מקוריות:
"Horse of Passion"‏, 2011
"בית אבא", 2016
"המפתח", 2019
ג'אז אינסטרומנטלי :
מינואט, "ריקוד ראשון", 1989
שפיל, 1991
מינואט, "סיפורו של פטריסיו", 1992
שפיל, אסיד ג'אז בנד, 1994
מינואט, "הנהר הנצחי", 1995
שפיל, ג'אז בנד, Both Sides, 1995.
חבר בהרכב :
אטרף, "האלבום הראשון", 1990
אטרף, "לטיני עברי לטיני", 1995
אטרף, "קונגה", 1997
אטרף, "האוסף", 1998
בלקן, "Gypsy Ride", ‏ 1998
כחול, "הגמל הקלטי", 1998
אלבומים נוספים שבהם השתתף :
שירלי יובל-יאיר, "לחשוב כמו מצלמה", 1992
תופעת דופלר, "שינוי צבעים", 1995
יהודה פוליקר, "הילד שבך", 1995
אילנית, "חלום ברזילאי", 1996
עבודה עברית, 1998
אמיר פרויליך, "ארנסט", 1999
שייקה לוי, "חברים", 1999
אורנה ומשה דץ, "המיטב", 2001
גדי גולדמן וניצן עין הבר, "יותר ממילים", 2001
מיקי גבריאלוב, "לא זכיתי באור מן ההפקר", 2001
שם טוב לוי, "לו באת", 2004
ריטה, "ONE", ‏ 2006
קמילה, "אדמה", 2015
אופיר ביבי, "זכרונות ותעתועים", 2018
הערות שוליים

↑  יעקב בר-און, ‏דורון רפאלי מלהקת אטרף: "אנשי התרבות הפכו לאוכלוסייה שקופה", באתר מעריב אונליין, 15 ביולי 2020
↑  עמי פרידמן, מייסד "טררם" ומתופף "אטרף" מתחנן לעזרה: "אבא שלי עובר גיהינום בבית האבות", באתר ישראל היום, 4 בנובמבר 2021
↑  יובל אראל‏, דורון רפאלי ודניאל וייס – ישר בעיניים, בבלוג של יובל אראל, מגזין מוזיקה ותרבות, 7 בפברואר 2024
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007501069505171  MusicBrainz: 9da8361a-fe15-4c05-b030-2b5a4ed1148e  VIAF: 308279313   WorldCat (עם VIAF): 308279313
יואן מונטגיו

| --- | --- |

יואן אדוארד סמואל מונטגיו בתפקיד סגן מרשל של חיל האוויר המלכותי מתוך הסרט "האיש שמעולם לא היה"
 לידה:  19 במרץ 1901 כ"ח באדר תרס"א בריטניה בריטניה
 פטירה:  19 ביולי 1985 (בגיל 84) א' באב תשמ"ה בריטניה בריטניה
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 השכלה:  אוניברסיטת הרווארד  טריניטי קולג'  בית הספר וסטמינסטר 
 בן או בת זוג:  Iris Rachel Solomon (14 ביוני 1923–?) 
 צאצאים:  Jeremy Montagu, Jennifer Montagu 
 השתייכות:  נס לבןהצי המלכותי הבריטי
 תקופת הפעילות:  1938–1973 (כ־35 שנים)
 דרגה:   קומנדר
 תפקידים בשירות
 קצין מודיעין בצי המלכותי הבריטי וב-MI5 מ-1938 עד 1945   פרקליט הצי המלכותי הבריטי מ-1945 עד 1973
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם השנייה - מבצע קציצה
 עיטורים
  מפקד בחטיבה הצבאית של מסדר האימפריה הבריטית
 תפקידים אזרחיים
 שופט בהמפשייר ובמידלסקס   רשם בדוויז ובסאות'המפטון   נשיא ק"ק כנסת ישראל   סגן נשיא של ההתאחדות האנגלו-יהודית
 
יואן אדוארד סמואל מונטגיו (באנגלית: Ewen Edward Samuel Montagu;‏ 19 במרץ 1901 – 19 ביולי 1985), היה יהודי בריטי, קצין מודיעין בצי המלכותי הבריטי במלחמת העולם השנייה, שופט וסופר. נודע בתפקידו בהובלת "מבצע קציצה" - פעולת הונאה צבאית, שהטעתה את גרמניה הנאצית לחשוב שכוחות הפלישה של בעלות הברית ינחתו ביוון ולא בסיציליה במסגרת מבצע האסקי. החזיק בכמה תוארי אצולה בריטיים.
ביוגרפיה מוקדמת

מונטגיו, נצר למשפחת בנקאים עשירה, הוא בנו השני של הברון לואיס מונטגיו, שהיה בן דודו של הרברט סמואל, ונכדו של הברון סמואל מונטגיו. בית המשפחה היה ארמון פאר ברובע קנסינגטון שהעסיק משרתים רבים. יואן התחנך בבית הספר וסטמינסטר.
במלחמת העולם הראשונה היה מאמן מקלע בבסיס צי-אוויר של ארצות הברית. לאחר המלחמה למד בטריניטי קולג' (קיימברידג'), באוניברסיטת קיימברידג' ובאוניברסיטת הרווארד. בשנת 1924 הוסמך כעורך דין. אחד המקרים המפורסמים שלו כעורך דין זוטר היה ההגנה על אַלְמָה ראטנברי בשנת 1935 שהואשמה יחד עם מאהבה בן השמונה עשרה ברצח בעלה הקשיש פרנסיס ראטנברי (Francis Rattenbury). בשנת 1939 התקדם להיות "פרקליט המלך" (King's Counsel).
מלחמת העולם השנייה - מבצע קציצה

בשנת 1938 התנדב מונטגיו למערך המילואים של הצי המלכותי. בשל הרקע המשפטי הוא הוצב למחקר מיוחד. אחר כך הוצב במטה הצי המלכותי בהאל כקצין צוות סיוע במודיעין. מונטגיו שירת באגף המודיעין של האדמירליות ועלה לדרגת קומנדר. הוא היה נציג חיל הים בוועדת XX, שפיקחה על הפעלת סוכנים כפולים (Double-Cross System) במסגרת MI5. הוא פיקד על צ'ארלס צ'ולמונדליי, שהגה את תוכנית ההונאה "מבצע קציצה". מונטגיו קיבל את הרעיון לתת לגופת חסר בית שנפטר זהות של קצין בריטי, ולהניח לגופה להישטף לחוף כשעליה מסמכים עם מידע כוזב, לפיו מתוכננת פלישה של בעלות הברית ליוון ולסרדיניה, ולא לסיציליה, שם התרחשה הפלישה בפועל. הגרמנים אכן הולכו שולל, עד היטלר עצמו והפלישה לסיציליה נחלה הצלחה. ההיסטוריון יו טרבור-רופר כינה את המבצע 'ההונאה הטובה ביותר בהיסטוריה של הונאה צבאית'. על תפקידו במבצע קציצה, הוא זכה לתואר "מפקד" בחטיבה הצבאית של מסדר האימפריה הבריטית.
אחרי המלחמה

מ-1945 עד 1973 הוא החזיק בתפקיד פרקליט הצי, שימש כשופט בהמפשייר ובמידלסקס ורשם בבתי המשפט בדוויז ובסאות'המפטון. כתב את הספר "האיש שלא היה מעולם" (אנ') (1953), דין וחשבון על מבצע קציצה, שהפך לסרט "האיש שלא היה מעולם" שלוש שנים מאוחר יותר. את דמותו של מונטגיו בסרט משחק קליפטון וב, מונטגיו עצמו מופיע בסרט בתפקיד סגן מרשל של חיל האוויר המלכותי, המותח ביקורת צינית על תוכנית "מבצע קציצה". כתב גם את "מעבר לסודי ביותר אולטרה" (1977), שהתמקד בטקטיקות טכנולוגית מידע וריגול שהיו בשימוש במלחמת העולם השנייה.
מונטגיו היה נשיא ק"ק כנסת ישראל, 1954-1962, וסגן נשיא של ההתאחדות האנגלו-יהודית.
משפחתו

אחיו הבכור, סטיוארט מונטגיו, פנה לעסקי הבנקאות של המשפחה ואילו אחיו הצעיר, אייבור מונטגיו, היה יוצר סרטים, סופר, מייסד איגוד טניס השולחן העולמי, קומוניסט, שריגל עבור גה-אר-או במהלך מלחמת העולם השנייה.
יואן מונטגיו התחתן עם איריס, בתו של הצייר סולומון ג'וזף סולומון, בשנת 1923. נולד להם בן, ג'רמי, שעסק בכלי נגינה ובת, ג'ניפר (Jennifer Montagu), היסטוריונית אמנות.
דודו הוא אדווין מונטגיו - בנו השני של סמואל מונטגיו, מדינאי בריטי ליברלי, חבר המועצה המלכותית ומזכיר המדינה להודו ודודתו היא ליליאן הלן מונטגיו - בתו של סמואל מונטגיו, עובדת סוציאלית, שופטת בבית משפט לנוער בלונדון ופעילת יהדות ליברלית (בריטניה).
לקריאה נוספת

בן מקנטייר, מבצע קציצה: פרשיית הריגול האמיתית ששינתה את מהלכה של מלחמת העולם השנייה, תרגום מאנגלית כרמית גיא, תל אביב: עם עובד, 2010.
אורה מורג, האניגמה במבצע קציצה
הערות שוליים

↑  אלוף שלמה גזית, ‏התפקיד - נוכל בשירות הוד מלכותו, מערכות 273-274, מאי-יוני 1980
הערות שוליים > סימוכין

המקור לסימוכין הבאים הוא: בן מקנטייר, מבצע קציצה: פרשיית הריגול האמיתית ששינתה את מהלכה של מלחמת העולם השנייה, תרגום מאנגלית כרמית גיא, תל אביב: עם עובד, 2010
↑  עמודים 30-31
↑  עמוד 34
↑  עמודים 302-303
↑  עמודים 32-33
↑  עמודים 86-93
| ביון במלחמת העולם השנייה |
| --- | --- | --- |
| בעלות הברית המערביות | בעלות הברית המערביות |  |
| גופים | MI9 • MI6 • MI5 • מנהלת המבצעים המיוחדים • ועדת XX • המשרד לשירותים אסטרטגיים • קבוצת הארמיות הראשונה / הארמייה ה-14 (ארצות הברית) |  |
| אישים | ארצ'יבלד וייוול • ג'ספר מסקליין • דאדלי קלארק • ג'ון גודפרי • יו דלטון • איאן פלמינג • ג'ון לה קארה • יואן מונטגיו • חואן פויול גארסיה • אדי צ'פמן • אלן טיורינג • אנשי סגל בלצ'לי פארק • פריץ קולבה • אלן דאלס • אנשי המשרד לשירותים אסטרטגיים (OSS) |  |
| מבצעים | מבצע ברקלי / מבצע קציצה • מבצע שומר ראש / מבצע פורטיטיוד |  |
| מושגים קשורים נוספים | אניגמה • אולטרה • PURPLE • מג'יק • התזמורת האדומה (טרפר) |  |
| ברית המועצות | ברית המועצות |  |
| גופים | נקוו"ד • ג.ר.או • סמר"ש • המשרד לביטחון המדינה |  |
| אישים | לברנטי בריה • ויקטור אבאקומוב |  |
| גרמניה | גרמניה |  |
| גופים | אבווהר • גסטפו • אס דה • המשרד הראשי לביטחון הרייך |  |
| אישים | וילהלם קנריס • הנס אוסטר • הנס ברנד גיזביוס • ארווין פון לאהוסן • הנס פון דוהנאני • ריינהרד היידריך • אוטו אולנדורף • ארנסט קלטנברונר • ולטר שלנברג |  |
| מבצעים | תקרית גלייביץ • פרשת ציצרו • מבצע פסטוריוס • מבצע בוליבאר • מבצע נורדפול (אנ') |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007504536605171  PLWABN: 9810632424405606  BIBSYS: 90764587  BNE: XX5029005  BnF: cb171051014 (data)  CANTIC: a10972754  CiNii: DA07255564  GND: 129683876  ISNI: 0000 0001 1511 8309  LCCN: n50004182  NDL: 00471817  NKC: ola2008455535  NLG: 333932  NTA: 071086064  SELIBR: 300250  SUDOC: 079874916  VIAF: 91644217   WorldCat (עם VIAF): 91644217 
יואן מונטגיו וצ'ארלס צ'ולמונדליי ליד הרכב ששימש להעברת הגופה במבצע קציצה
סבסטיאן ארמסטו

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  3 ביוני 1982 (בן 42) אנגליה, הממלכה המאוחדת 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 תקופת הפעילות:  מ-2004 
 מקום לימודים:  איטון קולג' 
 פרופיל ב-IMDb
 
סבסטיאן פליפה חבייר פרננדז-גרסיה ארמסטו (באנגלית: Sebastian Felipe Xavier Fernández-Garcia Armesto; נולד ב-3 ביוני 1982) הוא שחקן קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון בריטי.
ביוגרפיה

ארמסטו הוא בנו של ההיסטוריון הבריטי פליפה פרננדס-ארמסטו (אנ'). הוא התחנך באיטון קולג'.
ביוגרפיה > קריירה

ארמסטו גילם את דמותו של קרל החמישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה בסדרת הדרמה ההיסטורית "שושלת טיודור". ב-2008 כיכב בסדרה של ITV "הארמון" בתפקיד הנסיך ג'ורג', אחיו חסר הדאגות של המלך. עוד ב-2008 הופיע בתפקיד אדמונד ספרקלר במיני-סדרה "דוריט הקטנה" עיבוד לרומן באותו שם מאת צ'ארלס דיקנס. ב-2011 שיחק ארמסטו בסרט "שודדי הקאריביים: זרמים זרים" בתפקיד פרננדו השישי, מלך ספרד. בסרט הקולנוע "אנונימוס" של רולנד אמריך.
ארמסטו שיחק בהפקות תיאטרון בבריטניה בין השאר בשלושה מחזות בתיאטרון הלאומי ומחזה בתיאטרון רויאל קורט. הוא כותב ומביים הצגות תיאטרון עם להקת Simple 8. הוא ביים ועיבד את "ילדי גן העדן" וזכה לשבחים. עוד היה שותף ולכתיבה וביים מחזה המבוסס על סדרת התחריטים "The Four Stages of Cruelty" של ויליאם הוגארת, וגרסאות חדשות של "הקבינט של ד"ר קליגרי" ושל "מובי דיק".