stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מרטיאנוס קפלה
החיבור De nuptiis > השפעה

ניתן להבין בצורה הטובה ביותר את מרטיאנוס קפלה במונחי המוניטין של ספרו. לאורך כל ימי הביניים המוקדמים, היצירה נקראה, נלמדה וקיבלה פרשנות, והיא עיצבה את החינוך האירופאי בתקופה זו ובתקופת הרנסאנס הקרולינגי.
כבר בסוף המאה ה-5, אפריקאי אחר, פולגנטיוס (אנ'), חיבר יצירה שעוצבה על פי יצירתו של קפלה. באמצע המאה ה-6, סקורוס ממור פליקס, מרצה לרטוריקה, קיבל את הטקסט ברומא, והתכוון להפיק ממנו מהדורה. הערה שנכתבה על ידו, שנמצאת בסוף ספר הראשון (או בספר השני בכתבי יד רבים) על כך שהוא עבד "מאקזמפלארים משובשים ביותר", מעידה כי בערך בשנת 534 הטקסט הצפוף והמפותל של De nuptiis כבר נעשה משובש ללא תקנה על ידי שגיאות סופרים. גרארדוס ווסיוס (אנ') הבין בטעות מהערה זו, כי מרטיאנוס עצמו היה פעיל במאה ה-6, מה שהוליד תפיסה שגויה ארוכת שנים לגבי התארוך של מרטיאנוס.
מייקל וינטרבוטום (Michael Winterbottom) מציע כי עבודתו של סקורוס עשויה להיות הבסיס לטקסט שנמצא ב"כמות מרשימה של ספרים ששרדו" מהמאה ה-9.
סופר נוסף מהמאה ה-6, גרגוריוס מטור, מעיד שהיצירה הפכה למעשה לספר הדרכה לבית ספר.
במחקרו משנת 1959 קטלג סי. לאונרדי (C. Leonardi)‏ 241 כתבי יד קיימים של היצירה, המעידים על הפופולריות שלה במהלך ימי הביניים.
היא זכתה לפרשנות בשפע: על ידי ג'ון סקוטוס, הדוארדוס (אנ'), אלכסנדר נקאם (אנ'), ורמיגיוס מאוקסר (אנ').
במאה ה-11 תרגם הנזיר הגרמני נוטקר לבאו (אנ') את שני הספרים הראשונים לגרמנית גבוהה עתיקה (אנ'). מרטיאנוס המשיך למלא תפקיד מרכזי בהעברת למידה עתיקה עד עלייתה של מערכת למידה חדשה שהתבססה על אריסטוטליאניזם (אנ') סכולסטי. בסוף המאה ה-13, עדיין נזקף לזכותו של מרטיאנוס שהוא היה "הגורם היעיל" לחקר האסטרונומיה.
מהדורת הדפוס הראשונה של De nuptiis, בעריכת פרנציסקוס ויטאליס בודיאנוס, נדפסה בויצ'נצה בשנת 1499. התאריך המאוחר יחסית של ההוצאה בדפוס, כמו גם המספר הצנוע של המהדורות שיצאו מאוחר יותר, הם סמן לירידה בפופולריות של היצירה, למעט היותה חלוץ חינוכי יסודי באמנויות החופשיות. במשך שנים רבות המהדורה הסטנדרטית של היצירה הייתה זו של א. דיק (A. Dick, Teubner, 1925), אולם ג'יי וויליס (J. Willis) הפיק מהדורה חדשה עבור טויבנר בשנת 1983.
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7  Capella, Martianus Minneus Felix, המהדורה האחת-עשרה של אנציקלופדיה בריטניקה, בויקיטקסט באנגלית
1 2 3 4 5 6 7  Martianus Capella, באנציקלופדיה הקתולית
↑  Menahem Stern, Greek and Latin Authors on Jews and Judaism, Jerusalem 1980, Vol.2, CXLVIII. Martianus Capella, pp. 651-652. De Nuptiis Philologiae et Mercurii, VI (De Geometria), 678-679
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007265184905171  PLWABN: 9810586393305606  BIBSYS: 90297034  BNE: XX1034401  BnF: cb120256074 (data)  CANTIC: a10489708  CiNii: DA00787394  GND: 118578278  ICCU: CFIV049350  ISNI: 0000 0001 1578 6315  LCCN: n80083555  LNB: 000057921  NDL: 00667928  NKC: ola2003209075  NLA: 35330204  NLG: 94184  NSK: 000618798  NTA: 070138370  RERO: 02-A003075003  SELIBR: 286333  SNAC: w6n68wxp  SUDOC: 028416996  Trove: 914026  VcBA: 495/30410  VIAF: 95152094   WorldCat (עם VIAF): 95152094 
"מוזיקה", איור מאת גרארדו די ג'ובאני דל פורה (אנ') (המאה ה-15)
"רטוריקה", איור מאת גרארדו די ג'ובאני דל פורה (המאה ה-15)
ייצוגו של ולנטין נבות (אנ') את המודל האסטרונומי הגאו-הליוצנטרי של מרטיאנוס קפלה (1573)
מצודת סן לורנסו

מצודת סן לורנסו (ספרדית Fuerte de San Lorenzo) היא מצודה השוכנת לחופי הים הקריבי, ממערב לפתחה של תעלת פנמה בצפונה של פנמה.
היסטוריה

המצודה הוקמה בסוף המאה ה-16 בפתחו של נהר צ'גרס (Chagres). היא נבנתה בסגנון האדריכלות הצבאית של האימפריה הספרדית שהוכתב על ידי האדריכל האיטלקי באוטיסטה אנטונלי (Bautista Antonelli). היא נכבשה על ידי הנרי מורגן בשנת 1668 ועל ידי אדוורד ורנון ב-1739. בניית המצודה ותחזוקתה נמשכו גם לאחר מכן, בשל חשיבותו הרבה של מצר פנמה לסחר האירופי.
באמצע המאה ה-18 אופיין סגנון הבנייה במקום באדריכלות הנאו-קלאסית. יחד עם ביצורי העיר פורטובלו שממזרח לה, הוכרזה המצודה בשנת 1980 כאתר מורשת עולמית של אונסקו. למרות ההיסטוריה האלימה שלה, חלק גדול מסן לורנצו נשמר היטב, כולל החפיר, התותחים ותאי הקמרון. המבצר משקיף על נוף רחב של הנהר והמפרץ הרחק מתחת, וזו הייתה אחת הסיבות שהספרדים בחרו לבנות שם.
הערות שוליים

↑  Lonely Planet, Fuerte San Lorenzo
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007545717605171  LCCN: sh85050897  VIAF: 243222999   WorldCat (עם VIAF): 243222999
מוזיאון טולוז

| --- | --- |
לוגו המוזיאון  לוגו המוזיאון
היכל הכניסה למוזיאון
היכל הכניסה למוזיאון
 מידע כללי
 סוג:  מוזיאון להיסטוריה של הטבע
 כתובת:  Allées Jules Guesde 35, Toulouse 31000
 מיקום:  טולוז
 מדינה:  צרפת 
 מייסדים:  פיליפ-איזידור פיקו דה לפיירוז 
 מבקרים בשנה:  321,401 (2019)  131,868 (2020)
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1796
 תאריך פתיחה רשמי:  8 ביולי 1865
 מידות
 שטח:  6,000 מ"ר
 גובה מעל פני הים:  150 מטר
 קואורדינטות:  43° 35′ 39″ N, 1° 26′ 58″ E
 אתר המוזיאון
  (למפת טולוז מוגדלת) מוזיאון טולוז(למפת טולוז רגילה) מוזיאון טולוז
 מיקום המוזיאון בעיר טולוז
 
מוזיאון טולוז (בצרפתית: Muséum d'Histoire Naturelle de la ville de Toulouse או בקיצור MHNT) הוא מוזיאון לתולדות הטבע הממוקם בעיר טולוז, צרפת. הוא מכיל אוסף של יותר מ-2.5 מיליון פריטים, וחלל התצוגה תופס שטח של כ-3,000 מ"ר.
היסטוריה

המוזיאון נוסד בשנת 1796 על ידי חוקר הטבע הצרפתי פיליפ-איזידור פיקו דה לפיירוז, כאשר האוספים שלו יכלו להיות מאוכסנים (לאחר המהפכה) במנזר הכרמליתי לשעבר בטולוז. בשנת 1808, הקיסר נפוליאון העניק רשמית את כל המבנים והקרקעות הכרמליתים לעיר טולוז, ובשנת 1865, המוזיאון נפתח לקהל במיקומו הנוכחי ובניהולו של אדואר פילהול. מוזיאון טולוז היה המוזיאון הראשון בעולם שפתח גלריה פרהיסטורית הודות לאוסף של המלקולוג אלפרד דה קנדי דה סנט-סימון (1731–1851), ושיתוף הפעולה של אמיל קרטיילהק, ז'אן-בטיסט נוולט, ויוג'ין טרוטאט.
ב-1887 (לרגל תערוכה עולמית בטולוז), הגנים הבוטניים של אוניברסיטת טולוז הפכו לחלק מהמוזיאון. בשנת 2008, המוזיאון נפתח מחדש במתכונתו הנוכחית (נכון למאי 2018) עם השלמת השיפוצים וההרחבות של המוזיאון, שתוכנן על ידי משרד האדריכלים של ז'אן פול ויגייה.
תערוכות קבע

לתערוכה הקבועה חמישה נושאים מקושרים:
רצף 1: הרגשת כוחו של כדור הארץ. אופי מערכת השמש והיווצרותה. טבע כדור הארץ - טקטוניקת הלוחות, פעילות סיסמית, ופעילות והתפרצות וולקנית, פטרולוגיה ומינרלוגיה.
רצף 2: ביטול מושגי ההיררכיה שלנו. אופי החיים - מגוון ביולוגי, סיווג וארגון.
רצף 3: התמודדות עם קנה המידה העצום. היסטוריית כדור הארץ מ-3.8 לפני מיליארד שנים. הצגת הזמן, הפליאונטולוגיה והתפתחות החיים.
רצף 4: הודאה במובן מאליו. הפונקציות העיקריות של יצורים חיים - אכילה, נשימה, תנועה, רבייה, הגנה ותקשורת.
רצף 5: המצאת העתיד. השפעת הפעילות האנושית - לחץ דמוגרפי על מערכות אקולוגיות ומשאבי טבע.
אוספים

חלק זה מציג דוגמאות להמחשת התוכן של כל אוסף שונה במוזיאון טולוז.
אוספים > פרהיסטוריה

האוסף הפרהיסטורי כולל בעיקר ממצאים אריכאולוגיים שנחפרו בצרפת. הוא מכיל גם ממצאים להשוואה מחלקים אחרים של אירופה ויבשות אחרות. אספנים בולטים כוללים את אדוארד הארלה (1850–1922), אנטואן מיילט (1866–1936), אלכסיס דאמור (1808–1902), פליקס רגנו (1847–1908), לואי פרינגאי (1855–1924), אמיל קרטיילהאק (192145–192145), דניאל בוגניקור, אדוארד ג'ון דאן (1844–1937), אנרי ברויל (1877–1961), ולואי לארטט (1840–1899), וכן האוצרים ז'אן בטיסט נוולט (1802–1890), יוג'ן טרוטאט (1840–1840). 1910), ואדוארד פילהול (1814–1883).
קבר מהתקופה המזוליתית - טוויק, ברטאן
גרזנים נאוליטיים מושחזים - ריימס, צרפת
גרזנים נאוליטיים מושחזים
שרששרת חרוזי ברונזה מתקופת הברונזה
אוספים > אתנולוגיה

אוספי האתנוגרפיה החוץ-אירופאית השמורים במוזיאון טולוז כוללים 5,000 פריטים מארבעה אזורים גאוגרפיים עיקריים: אוקיאניה, אפריקה, אמריקה ואסיה.
כמו אוספים צרפתיים ואירופיים אחרים, מבנה האוסף הישן קשור קשר הדוק למשלחות המחקר הרבות שהתרחשו במהלך המאה ה-19, כמו גם לעבר הקולוניאלי של צרפת, בעוד שהעשרת האוספים העכשוויים היא נושא למשימות לימוד ומסעות איסוף בשטח מזה מספר שנים.
אוקיאניה מיוצגת בכ-40% מהאוסף כאשר רוב החפצים מגיעים מאזור מלנזיה (גינאה החדשה, קלדוניה החדשה, ונואטו, איי שלמה, ניו אירלנד, בריטניה החדשה). גם האוספים הפולינזים עשירים למדי (איי פיג'י, איי סמואה, איי טונגה, איי החברה, איי מרקיז ואי הפסחא). גסטון דה רוקמאורל, הקצין השני של ז'ול דומון ד'אורוויל ונווט גדול בעצמו, הוא אחד התורמים החשובים ביותר למוזיאון ולעיר טולוז (מ-1841). האוסף האוקיאני של מוזיאון טולוז הוא אחד החשובים בצרפת.
שרשרת המורכבת משבעה חרוזי ג'יידיט על שני חוטי שיער של שועל-מעופף (Pteropus vetulus) - קלדוניה החדשה
שק מסיבי אגוז אריקה - גינאה החדשה
אפריקה מצידה מיוצגת בכ-30% מהאוסף עם חפצים המגיעים בעיקר מהמושבות לשעבר של מערב אפריקה (מאלי, סנגל, חוף השנהב) ומדגסקר. חפצים אלה הגיעו ממשימות אתנוגרפיות, אוספים אישיים של מנהלים קולוניאליים או חיילים. המכובדים המקומיים סיפקו לראשונה לאוספים האתנוגרפיים של המוזיאון חפצים אפריקאים, כמו הגנרל גלייני שתרם את אוסף האוסף האישי שלו למוזיאון בסוף המאה ה-19. אחד החלקים המרכזיים באוסף האפריקאי הוא מסכת באגה "נימבה" מגינאה שנאספה על ידי אנרי לאבורט בשנות ה-30.
ציפור עם גוזליה, משקולת מפליז ששימשה לשקילת אבקת זהב - תרבות האקאן המאה ה-19
משקולת ששימשה לשקילת אבקת זהב - תרבות האקאן, גאנה
ארנבת, משקולת מפליז ששימשה לשקילת אבקת זהב - תרבות האקאן המאה ה-19
כובע קש אותו חבשו רועי צאן מעל כובע כותנה - סודאן הצרפתית
צמידי קרסול - חוף השנהב
דלת עץ עם גילוף בצורת תנין - מדגסקר
קמיעות - מדגסקר
הקולקציה האמריקאית עודנה בהרחבה עם משימות איסוף שמתבצעות מאז 2010 במרכז ברזיל עם אוכלוסיות אמריקאיות (קרחה (Karajá), תרבות השינגו, וכו') ומייצגת כעת קצת יותר מ-20% מהאוספים. אוסף זה כולל בין האוסף הישן גם סט מייצג של קרמיקה פרה-קולומביאנית, סט קטן מצפון אמריקה, וכן חלק מהחפצים שנאספו במהלך משלחת המחקר של לאון דה ססאק.
סלסלאות ששימשו לאכסון קישוטי נוצות - שבט קרחה (Karajá), ברזיל
מסכת נוצות ארה - ברזיל
האוספים האסייתים הם המצומצמים ביותר, אך כוללים קבוצה של חפצים יוצאי דופן מלאוס וקמבודיה, שחלקם נאספו על ידי גסטון דה רוקמאורל.
אוספים > בוטניקה

העשבייה מכילה דגימות היסטוריות שנאספו על ידי בנימין בלנסה (1825–1891).
פרי של העץ Entada phaseoloides
חלק סיבי של לופה
פרי בשל של כסית האבוב
זרעים של מקור חסידה גזור
אוספים > אנטמולוגיה > חיפושיות

רצנית מהמין Cerapterus pilipennis - זמביה
ברקנית מהמין Chrysochroa rajah thailandica - צ'יאנג מאי, תאילנד
ברקנית מהמין Hiperantha testacea - קולומביה
ברקנית מהמין Metaxymorpha gloriosa - צפון קווינסלנד, אוסטרליה
אוספים > אנטמולוגיה > פרפראים

נימפית מהמין Historis odius - קולומביה
נימפית מהמין Charaxes varanes - מלאווי
נימפית מהמין Morpho didius - פרו
נימפית מהמין Archaeoprepona licomedes - ברזיל
אוספים > אנטמולוגיה > חגבאים

עפרן כחול Oedipoda caerulescens - גן המוזיאון
חגב מהמין Titanacris albipes - גינאה הצרפתית
חגב מהמין Titanacris picticrus- גינאה הצרפתית
חגב מהמין Porphyromma speciosa - גינאה הצרפתית
אוספים > מינרולוגיה

סלסטיט - טורקמניסטן
פלואוריט - צרפת
סרפנטין מסוג Nepouite - קלדוניה החדשה
סצ'ילייט - סין
ספלריט - רומניה
אוספים > אורניתולוגיה

אוסף העופות של מוזיאון טולוז מכיל יותר מ-30,000 פריטים, מהן כ-20,000 ביצים. כ-8,500 פוחלצים וכ-1,500 עורות. פריטי עופות נוספים הם כ-2,000 שלדים וגולגולות וכ-5,300 ביצים. האוסף מתמקד באירופה (במיוחד בצרפת), אך באוסף יש גם מינים אקזוטיים. רובם מתועדים בכרטיסים או במערכות ממוחשבות.
אוסף פוחלצי העופות של ויקטור בסאוצ'לה, המונה כ-5,000 דגימות, הוא אחד האוספים ההיסטוריים החשובים באירופה.
אספנים נוספים שאוספיהם מיוצגים הם ר. בורה, גוסטב קוסאון, מוריס גאורדון, המונוויל, אדריאן לקרו, ורבוסין.
לילית שלג: הפוחלץ הוותיק ביותר במוזיאון, נאסף בשנת 1807
מיינה צהובת-פנים (Mino dumontii)
ברבט הטוקן (Semnornis ramphastinus)
אוסף הביצים של ז'אק פרין דה-בריחמבאו (1920–2007) נרכש ב-2010. הוא מכיל את האוספים האישיים שלו, בתוספת אלו של אורניתולוגים אחרים, בעיקר ז'ורז' גויצ'ארד, אנרי היים דה בלסאק ורנה דה נאורואה. הוא כולל את כל המינים הפלארקטיים (אירופה, צפון אפריקה ואסיה), כ-1,000 מינים וכמעט 15,000 ביצים, והוא אחד מאוספי הביצים הפלארקטיים השלמים והמתועדים ביותר באירופה.
ביצה של עיט מחודד-זנב
ביצה של לבנית קטנה
ביצה של פניניית הקסדה
ביצה של יסעור ענק דרומי
ביצים של טסית הבתים
ביצה של יונה נודדת
אוספים > אוסטאולוגיה

שלד של חפרפרת אירופית
גולגולת של למור צמרי מזרחי
גולגולת של שאגן אדום ונצואלי
גולגולת של בבון צהוב
אוספים > פלאונטולוגיה

אוסף הדגימות של אוסף הפלאונטולוגיה מסתכם בעשרות אלפים. הדגימות מתוארכות מהתקופה הפליאוארכאית ועד לאאוקן.
אוספים > פלאונטולוגיה > חסרי חוליות

חדר חסרי החוליות נקרא סן-סימון לכבוד אוסף המלקולוג אלפרד דה קנדי דה סן-סימון, שהוצג במהלך תערוכת פתיחת המוזיאון ב-1865, בניהולו של אדואר פילהול.
אחת מצורות החיים הקדומות ביותר, סטרומטוליט מתקופת הפלאוארכאיקון - 3.2–3.6 למ"ש
טרילוביט מאמצע האורדוביק - 460–468 למ"ש
אוספים > פלאונטולוגיה > בעלי חוליות

שלד שלם של קרנף צמרירי מהפליסטוקן - לפני 370,000–10,000 שנים
גולגולת של קרנף צמרירי
לסתות של דוב מערות מהפליסטוקן
הגן הבוטני של אנרי גאסן

אנרי גאסן היה פיטוגאוגרף ובוטנאי מטולוז. הגן הבוטני המנציח את שמו מחובר למוזיאון והוא חלק מאוניברסיטת פול סבאטייר למחקר והדרכה למדעי כדור הארץ והחיים. אזור בוטני שני, גני המוזיאונים, משתרע על פני 30 דונם. הוא בולט בזכות "Potagers du monde" (גני ירק בעולם) ו-"בית צל", המשחזר את התנאים הנדרשים על ידי צמחי צל.
לקריאה נוספת

François Bon, Sébastien Dubois, Marie-Dominique Labails, 2010. Le Muséum de Toulouse et l'invention de la préhistoire Toulouse Editions Muséum de Toulouse מסת"ב 978-2-906702-18-9
הערות שוליים

↑  Le Muséum de Toulouse on the official site of the tourism office of Toulouse
1 2 3 4 5  "Quelques dates de l'histoire du Muséum..." (בצרפתית). Muséum de Toulouse. נבדק ב-30 במאי 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Camboulives, Roger (באוקטובר 1977). "Excursion à Saint Simon au site de Candie". L'Auta (בצרפתית). No. 431. Toulouse, France. pp. 218–227. נבדק ב-12 בספטמבר 2020. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Le Muséum de Toulouse et l'invention de la préhistoire, 2010 מסת"ב 978-2-906702-18-9.
↑  "« Toulouse (Haute-Garonne), Muséum d'Histoire Naturelle : rapport de fouilles »".
↑  "Jean-Paul Viguier et Associés: Muséum de Toulouse".
↑  Muséum de Toulouse ETH AC MD 88
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb120455376 (data)  ISNI: 0000 0001 2158 3469  LCCN: n89623691  NKC: uk2007378193  SUDOC: 028667107  VIAF: 131004808   WorldCat (עם VIAF): 131004808 
מגוון זוויות של צלצל אזיליאני עשוי עצם המתוארך ללפני כ-10,000 שנים
הגן הבוטני של אנרי גאסן בחורף
מערב טרנסדנוביה

| --- | --- |
 מדינה:  הונגריה הונגריה
 מחוזות בחבל:  3
 בירת החבל:  גיור
 שטח:  11,328 קמ"ר (דירוג: 5)
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בחבל:  989,343 (דירוג: 6, 1 בינואר 2019)
  ‑ צפיפות:  86.9 נפש לקמ"ר (דירוג: 4, 2015)
 קואורדינטות:  47°41′3″N 17°38′6″E﻿ / ﻿47.68417°N 17.63500°E﻿ / 47.68417; 17.63500
 אזור זמן:  UTC +1
 http://www.westpa.hu
  מפת מיקום  מפה מפורטת    he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
מערב טרנסדנוביה (בהונגרית: Nyugat-Dunántúl) הוא אחד מחבלי הונגריה המוגדרים לצרכים סטטיסטיים ותכנוניים ושוכן בקצהו המערבי של המדינה. הוא כולל בתוכו את המחוזות גיור-מושון-שופרון, ואש וזאלה. מרכז החבל נמצא בעיר גיור.
ערים מרכזיות

| שם העיר | אוכלוסייה |
| --- | --- |
גיור: 129,301
סומבטהיי: 78,025
שופרון: 62,246
זאלאגרסג: 58,154
נג'קניז'ה: 47,349
אתרי מורשת עולמית

מנזר פאנונהאלמה
ימת פרטה
הערות שוליים

1 2 3  Gazetteer of Hungary, 1 January 2017 (בהונגרית) (באנגלית)
↑  Eurostat - Population density by NUTS 2 regions
ערך זה הוא קצרמרבנושא גאוגרפיה של הונגריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מנוע תעופתי

מנוע רולס-רויס מרלין, מהמנועים התעופתיים המפורסמים בהיסטוריה.
מנוע תעופתי הוא סוג של מנוע המיועד לשימוש בכלי טיס. מנועים אלו שיכולים להיות רקטיים, בוכנתיים, סילוניים או אף חשמליים אבל הם נדרשים לרמת ביצועים ואמינות גבוהים במיוחד.
היסטוריית פיתוח

1848 – ג'ורג' סטרינפלו ייצר מנוע קיטור קטן שבעזרתו הטיס טיסן עם מוטת כנפיים של 3 מטר וכך ביצע טיסה ראשונה בכוח מנוע.
1903 – צ'רלי טיילור הרכיב מנוע טורי שהפיק 12 כוחות סוס בשביל הרייט פלייר, כלי הטיס שביצע את הטיסה הראשונה.
1903 – יוצר מנוע מאנלי-באלזר שהיה למנוע הכוכבי המעשי הראשון והפיק 52 כוחות סוס.
1906 – לאון לבוואסר ייצר את מנוע V-8 מוצלח לשימוש בכלי טיס.
1908 – רנה לורין רושם פטנט על מנוע מגח סילון.
1908 – לואי סגווין עיצב את מנוע גנום אומגה, המנוע הסיבובי הראשון שיוצר במספרים משמעותיים. בשנת 1909 מטוס פארמן III שהונע על ידי הגנום אומגה שבר שיא טיסה למרחק ללא עצירה של 180 קילומטר.
1910 – הממציא אנרי קואנדה הציג לראשונה את הקואנדה 1910, שהיה מטוס שהשתמש במניפה בתוך תעלה ליצירת דחף. המניפה הונעה על ידי מנוע בוכנה רגיל. למרות שהמטוס התרסק ונשרף בטיסתו הראשונה, הוא נחשב לאבן פינה בפיתוח מנועי סילון.
1914 – המהנדס אוגוסט ראטו מציע שימוש של מדחס טורבינה המונע על ידי פליטה של מנוע בוכנה, למעשה מגדש טורבו בשביל לשפר ביצועי מנוע בגובה רב.
1917-1918 – מפציץ ארבעה מנועי צפלין-סטאקן R.VI המריא לראשונה. המטוס היה לראשון שהשתמש במנועים עם מדגש על.
1918 – סנפורד אלכסנדר מוס אימץ את הרעיון של ראטו ויצר את המדגש טורבו המוצלח הראשון למנועים תעופתיים.
1926 – יוצר מנוע הארמסטרונג סידלי יגואר שהיה למנוע הראשון שכלל מגדש על צינטריפוגלי המונע על ידי גיר.
1930 – פרנק ויטל הגיש פטנט על מנוע הסילון הראשון.
יוני 1939 – מטוס הנקל He 176 הפך למטוס הראשון שהמריא בכוח מנוע רקטי.
אוגוסט 1939 – מטוס הנקל He 178 הפך למטוס הסילוני הראשון שעלה לאוויר. המטוס הונע על ידי מנוע סילון מוקדם מדגם הנקל HeS 3.
1940 – ינדרשיק Cs-1 היה למנוע הטורבו-פרופ הראשון שהורץ. המנוע לא הותקן על כלי טיס.
1943 – מנוע דיימלר-בנץ DB 670 הורץ לראשונה. המנוע לבסוף התפתח לדיימלר-בנץ 007 וכלל מניפה שיצרה אוויר עוקף. למעשה זה היווה את מנוע הטורבו-מניפה הראשון.
1944 – מטוס הקרב הרקטי הראשון המסרשמיט Me 163 נכנס לשירות.
1945 – ממריא המטוס הראשון המונע על ידי מנועי טורבו-פרופ. מטוס גלוסטר מטאור עם שני מנוע רולס-רויס טרנט.
1947 – מטוס ניסוי רקטי – הבל X-1 שובר לראשונה את מהירות הקול.
1948 – מתחיל פיתוח של מנוע טורבו-ציר ראשון לשימוש בכלי טיס. המנוע מתפתח לבסוף לטורבומקה ארטוסט שהיה למנוע מסוקים מוצלח.
1949 – ממריא מטוס המונע על ידי מגח סילון – הלדוק 010.
1950 – מנוע הטורבו-מניפה הסדרתי הראשון – הרולס-רויס קונווי נכנס לשירות.
1968 – מנוע הג'נרל אלקטריק TF39 נכנס לשירות. זה מנוע הטורבו מניפה הראשון שכולל יחס מעקף גבוה ומתחיל מהפכה במנועי סילון שכן הוא מציע דחף גבוה עם יעילות גבוהה משמעותית ממנועי טורבו-סילון.
2002 – מנוע על-מגח סילוני הראשון – HyShot טס לראשונה בצלילה.
2004 – ה-X-43 השגא-סילוני מבצע את טיסת הניסוי הראשונה ושומר על גובה בהצלחה.
2020 – הפיפיסטרל E-811 הופך למנוע התעופתי החשמלי הראשון שעובר הסמכה של הסוכנות האירופית לבטיחות תעופה ומניע את הפיפיסטרל וליס אלקטרו, המטוס החשמלי הראשון עם הסמכה של EASA.
מנועי בוכנה > סוגי מנועי בוכנה

מנוע טורי – מנוע בוכנה בו כל הבוכנות מסודרות בטור מעל לארכובה ארוכה. מנועים תעופתיים מסוג זה נוטים להיות צרים וארוכים וכך לרוב מאפשרים עיצוב מבנה בית מנוע אווירודינמי.
מנוע V – מנוע טורי בו הבוכנות מסודרות בזווית אחד לשני בצורה של V. תצורה זאת מאפשרת יותר בוכנות באותו אורך מנוע יחסית למנוע טורי רגיל, אם כי המנוע הוא מעט רחב יותר.
מנוע בוקסר – מנוע בוקסר הוא סוג של מנוע טורי בו בוכנות המנוע מותקנות בצידי הארכובה. סוג מנוע זה מתאפיין בראות טובה ממעל ומתחת לבית המנוע ואופייני למטוסים חד ודו-מנועיים קלים יחסית.
מנוע הפוך – מנוע הפוך הוא מנוע טורי רגיל או מנוע V אשר כולל בוכנות המותקנות מתחת לארכובה. מנועים אלו מאפשרים ראות טובה יותר ממעל לבית המנוע יחסית למנועים רגילים, כמו כן מאפשר מרחק פרופלור גדול יותר מהקרקע ווקטור דחף גבוה יותר. ובמקרה של מנועים המותקנים בגובה מאפשרים אחזקה פשוטה יותר. אם כי המנוע דורש מערכת שימון מורכבת יותר.
מנוע H – למעשה שני מנועים טוריים הבנויים כיחידה אחת והמותקנים צד בצד וכוללים שתי ארכובות המניעות תמסורת המניעה בתורה ציר מוצא בודד.
מנוע רדיאלי – מנוע בו הבוכנות מסודרות מסביב לציר המנוע ומחוברות לטלטל ראשי אחד. מנוע זה אופייני לכלי טיס ומאפשר בניית מנוע קצר יחסית לכמות הבוכנות המותקנות במנוע. בדגמים עוצמתיים יותר המנוע כולל מספר "טבעות" של בוכנות עם ארכובה אחת העוברת ביניהם. מנועים אלו נוטים להיות אמינים ונוחים לאחזקה, אם כי בדגמים מתקדמים יותר גם נוטים להיות גדולים וכבדים וגם נוטים לכלול מומנט גדול יחסית למנועים אחרים. בגלל המרחק בין הבוכנות מנועים אלו לרוב מקבלים קירור מהאוויר החיצוני ולכן מאוד תלויים במבנה הכיסויים ובית המנוע לשמירה על טמפרטורת עבודה. לרוב מנועים אלו דורשים דשים נפתחים בכיסויי מנוע.
מנוע סיבובי – מנוע הדומה למנוע רדיאלי מבחינת סידור הבוכנות אבל במקום שהבוכנות יהיו קבועות ומסובבות את הארכובה המחוברת לציר המניע את הפרופלור, במנוע סיבובי הארכובה היא קבועה, והבוכנות מסתובבות סביבה ועליהם מותקן ציר המנוע. סיבוב הבוכנות מאפשר קירור פשוט שכן המנוע מעולם לא נמצא באוויר דומם. אם כי המנוע גם מתאפיין בפיתול גבוה מאוד ודוחף את המטוס להסתובב בניגוד אליו. מנוע זה היה בשימוש בעשורים הראשונים אחרי הטיסה של האחים רייט, אבל מבנהו היה מסורבל ולא אפשר הגדלה של ממדי המנוע, כמות הטבעות, וכוחו.
מנוע ונקל – סוג מנוע סיבובי בו סובב רוטור בצורה של משולש רולו, תוך כדי סיבוב הרוטור בין נקודות המגע של המשולש לדפנות הפנימיות של המנוע נוצרים רווחים המהווים את בוכנות המנוע, שבמהלך סיבוב הרוטור עוברות את כל השלבים של מנוע בעירה פנימית – יניקה, דחיסה, עבודה, ופליטה. מנוע זה מתאפיין בגודל קומפקטי, משקל נמוך, רטט נמוך מאוד יחסית למנועי בוכנה אחרים, יחס דחף-משקל גבוה יחסית. כמו כן המנוע לא רגיש להלם טרמי, לעבודה בסל"ד גבוה מהמגבלות, לא דורש קירור ומעקב אחר טמפרטורות עבודה של כל בוכנה וכדומה. למרות כל אלה המנוע משמש בעיקר לכלי טיס קלים ולא מאוד נפוץ בתעופה.
מנועי סילון

מנוע סילון כולל את כל שלבי הפעולה של מנוע בוכנה – יניקה, דחיסה, בערה, עבודה ופליטה אבל בשונה ממנוע בוכנה משתמש בטורבינות המאפשרות בערה ועבודה מתמדת של המנוע. ישנם ארבע מרכיבים עיקריים במנועי סילון: מדחס, היונק ודוחס אוויר על ידי אימפלר או מדחס צירי רב שלבים; תא בערה המזריק ומצית דלק לתוך האוויר הדחוס; שלב הטורבינה המונע מהאוויר החם המאיץ מתא הבערה; ושלב המפלט המאפשר לאוויר החם לצאת מהמנוע. מנוע סילון מתאפיין בבערה מתמדת בתא הבערה, במקום בבערה מחזורית במנוע בוכנה.
חלק ממנועי הסילון מאפשרים לאוויר המואץ בתא הבערה לצאת מהמנוע ומשתמשים בטורבינה רק לטובת סיבוב המדחס להמשך העבודה של המנוע, ועל ידי כך מאפשרים לאוויר להאיץ במפלט, וזה יוצר את הדחף (במנועי טורבו-סילון וטורבו-מניפה), בעוד מנועים אחרים משתמשים במרבית האוויר לטובת ייצור פיתול על ידי שלב הטורבינה להנעה של ציר (במנוע טורבו-ציר) או מדחף (במנוע טורבו-פרופ). מנועים אלו מצטיינים בפשטות יחסית למנועי בוכנה באותו גודל ומפיקים כוח רב הרבה יותר ונחשבים ליעילים מאוד. כמו כן מנועי טורבו-סילון וטורבו-מניפה מסוגלים לעבוד בתנאים בהם מנועי בוכנה לא יכולים להם כלל ומאפשרים טיסה במהירויות תת-קוליות גבוהות ואף על-קוליות, אם כי האוויר בכניסה למנוע חייב להיות תת-קולי עדיין וזה מושג על ידי כונסי אוויר ועיצוב בתי מנוע מתאימים.
מנועי סילון גם לא רגישים לאותם תנאים סביבתיים ואף מצטיינים בעבודה בתנאי טמפרטורה נמוכה ובגובה רב. לטובת בקרה על המנוע נדרשים פחות ממשקים לטייס ובדרך כלל זה נכלל בידית מצערת בלבד (פרט למנועי טורבו-פרופ, אבל גם כאן מסתכם בשתי ידיות לכל מנוע לכל היותר). מנועי סילון גם מייצרים פחות רטט ועל ידי כך מאפשרים אורך חיי מבנה מטוס ארוכים יותר ומשך זמן ארוך יותר בין ביקורות למטוסים מסחריים. כמו כן, מנועי טורבו-סילון וטורבו-מניפה לא מייצרים את הפיתול האופייני למנועים אחרים השואפים למשוך את כלי הטיס.
מנועי סילון > סוגי מנועי סילון עיקריים

מנוע טורבו־סילון – מנוע סילון בסיסי המשתמש בהאצת האוויר הנוצרת בתא הבערה ליצור דחף. זה היה המנוע סילון הראשון והיה אופייני לעשורים הראשונים של עידן הסילון, כאשר נכון להיום, מנועי טורבו-מניפה החליפו מנועי טורבו-סילון במרבית המקרים וטורבו-סילון משמשים למנועי סילון קטנים וקלים במיוחד לשימוש של טילי שיוט וחימוש משוטט. מנועי טורבו סילון מתאפיינים ברעש גבוה ונצילות דלק נמוכה יחסית וביצועים מרביים במהירות וגבהים רמים, בעוד ירידת ביצועיהם ניכרת במיוחד בגבהים ומהירויות נמוכות.
מנוע טורבו־מניפה – מנוע טורבו-מניפה הוא בעצם מנוע טורבו-סילון הכולל גם שלב מניפה לפני מדחס המנוע. המניפה מניעה אוויר סביב לליבת המנוע שמייצרת דחף נוסף. במנועי טורבו-מניפה בעלי מעקף נמוך הליבה עדיין מייצרת את מרבית הדחף, בעוד במנועים בעלי יחס מעקף גבוה, מרבית הדחף נוצר על ידי המניפה. מנועי טורבו-מניפה הוכיחו יעילות גבוהה יותר בכל מעטפת הביצועים יחסית למנועי טורבו-סילון ולכן החליפו את מנועי טורבו-סילון במרבית השימושים בתעופה.
מנוע טורבו־ציר – מנוע טורבו-ציר במקום לייצר דחף על ידי סילון, משתמש בסילון בשביל לייצר פיתול המסובב ציר. המנוע בעצם מסוגל להניע רכיב חיצוני. בתעופה מנועי טורבו-ציר מניעים מסוקים.
מנוע טורבו־פרופ – בדומה למנוע טורבו-ציר מנוע זה מתרכז בייצור פיתול, אבל משתמש בו לטובת הנעת פרופלור. מנועי טורבו-פרופ נחשבים למאוד יעילים ומאוד עוצמתיים יחסית למנועי בוכנה ומסוגלים לייצר הרבה יותר כוח לכל מנת משקל בהשוואה. בדומה למנועי בוכנה הפרופלור של מנוע טורבו-פרופ כולל לרוב מערכת מדחף מהירות קבועה ולכן כולל ידית נפרדת וכן דורש בקרה על ידי מחוון פיתול בניגוד למחוון הסל"ד של המנוע. אם כי בהרבה מקרים במנועי טורבו-פרופ מערכת בקרה אוטומטית על המדחף היא הרבה יותר נפוצה.