stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
רצועה

ערך זה עוסק בסוג רקמת חיבור. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |

 שיוך:  רקמת חיבור, מונח אנטומי כללי 
 תיאור ב:  המהדורה האחת-עשרה של אנציקלופדיה בריטניקה 
 מזהים
 לטינית (TA98):  ligamenta 
 טרמינולוגיה אנטומיקה:  A03.0.00.034 
 FMA:  30319 
 קוד MeSH:  A02.513 
 מזהה MeSH:  D008022 
 מערכת השפה הרפואית המאוחדת:  C0023685 
 
רצועה מפרקית
באנטומיה, רצועה (בלטינית: ligamenta) היא מבנה המורכב מרקמת חיבור צפופה ומאורגנת. רצועות מחברות בין עצמות במפרקים. הן בנויות בדומה לגידים, ועיקר הרכבן הוא סיבי קולגן ומעט סיבים אלסטיים המסודרים במקביל, ליצירת מבנה בעל כושר עמידה גבוה במאמצי מתיחה ציריים (עומסים המופעלים לאורך ציר המבנה).
הרצועות הן חלק ממערכת התנועה של הגוף.
הרצועות שבמפרקים מחברות בין עצמות, וחלקן מגבילות את יכולת התנועה במפרק או מונעות כליל תנועות מסוימות.
הזולה של חצרוני

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 סוג:  ארגון, מרכז צעירים 
 מיקום:  ירושלים 
 מדינה:  ישראל 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–2001
 תאריך פתיחה רשמי:  2001 
 קואורדינטות:  31°46′53″N 35°13′13″E﻿ / ﻿31.781510551622°N 35.220346879498°E﻿ / 31.781510551622; 35.220346879498
  (למפת ירושלים מוגדלת) הזולה של חצרוני(למפת ירושלים רגילה) הזולה של חצרוני(למפת הרי ירושלים רגילה) הזולה של חצרוני(למפת הרי ירושלים מוגדלת) הזולה של חצרוני
 
הזולה של חצרוני הוא מועדון נוער הנמצא במרכז ירושלים, ומיועד להוות "בית חם" לנוער במצוקה, בעיקר מבתים דתיים.
המועדון הוקם בשנת ה'תשס"א על ידי הראל חצרוני, העומד בראשו. מנהלו החינוכי של המועדון הוא הרב פינחס (פינצ'ו) רובינשטיין.
על פי פרסומי המרכז פוקדים אותו 4,500 בני נוער בשנה, ומספר הביקורים במועדון במשך שנה עומד על כ-24,000.
המועדון הוא חלק ממוסדות Ou ישראל.
הקמה

המועדון הוקם בשנת תשס"א, לאחר שחצרוני, שלמד בצעירותו בישיבת ירושלים לצעירים, הידרדר בסיום שירותו הצבאי ושהה במשך שלוש שנים בשולי החברה. בתקופה זו שם לב "שאם תופסים את החבר'ה ברחוב בלי פוזה, במבודד מהסביבה, רואים שהם נשמות טובות. ראיתי חבר'ה שהורידו את הכיפות. ראיתי שהם מתחברים לאלוקים, אבל לא מתחברים לדרך שבה לימדו אותם על אלוקים", לאחר שחצרוני שב למסלול חיים מסודר, הוא החליט שעליו לסייע ביד נוער כזה "בדרך של אהבה". הוא החל להעביר הרצאות ולדבר בפאבים והדיסקוטקים. כשייעץ לו ידיד להקים מקום מסודר שבו יוכל הנוער לשהות ולעמוד בקשר עימו, חשב להקים מקום כזה בתל אביב, אך לא מצא תמיכה לכך. לבסוף הגיע אל המרכז הישראלי של ה-OU, שהסכים לסייע לו להקים מועדון בירושלים. בני הנוער הראשונים שהגיעו למקום החלו לכנותו "הזולה של חצרוני", וכך נקבע שמו.
בשנים הראשונות תפעל חצרוני את הזולה לבדו, במשך שלוש פעמים בשבוע, מ-21:00 עד 9:00. משהתרחבה הפעילות הוא הקים צוות חינוכי שיתפעל איתו את המקום. כיום הצוות מונה כעשרים איש, ובהם מנהל חינוכי, פסיכולוג, עובדים סוציאליים ומוזיקאים, מלבד חצרוני.
פעילות

במבנה הזולה עצמה, ישנה רוב השבוע פעילות יומית הכוללת קבוצות לימוד לאמנות, מוזיקה, צילום וכתיבה יוצרת. כמו כן ישנה פעילות בערבי שלישי, חמישי ומוצאי שבת, מחצות הלילה עד הבוקר. בכל ערב מתקיימת במקום פעילות של מדרשה ללימודים תורניים עבור הבנות.
בנוסף, מפעילה הזולה דירת מגורים ביישוב פסגות, בה מתגוררות בנות שנפלטו, המנהלות בה את חייהן ורוכשות בהדרכת צוות הזולה את הכלים לחיים.
צוות הזולה מפעיל אף את "מרכז בניה" להדרכת זוגות נשואים "בוגרי" הזולה.
הערות שוליים

↑  המספר 24,000 מופיע בפרסום ישן של העמותה. ראו: The Pearl and Harold Jacobs Zula Outreach Center (מאורכב); המספר 4,500 מופיע באתר החדש. ראו: The Pearl and Harold Jacobs Zula Outreach Center
↑  רויטל שנור, גשרים של אהבה, באתר ערוץ 7, 25 במרץ 2004
ערך זה הוא קצרמרבנושא חינוך. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
שחק אותה

| --- | --- |

 סוגה:  שעשועון טלוויזיה
 ארץ מקור:  ישראל ישראל
 הפקה
 מפיק:  איציק קול
 אתר צילומים:  אולפני הרצליה
 שידור
 רשת שידור:  הטלוויזיה הישראלית (הערוץ הראשון)
 תקופת שידור מקורית:  1979–1984
שחק אותה היה שעשועון טלוויזיה ישראלי, בהנחיית דודו טופז, אשר שודר בערוץ 1 בין השנים 1979–1980 ושוב ב-1983–1984. גרסה נוספת של השעשועון שודרה בערוץ 2 תחת השם "הפירמידה" בשנת 2002 בהנחייתו של עודד מנשה. השעשועון מבוסס על השעשועון האמריקאי The Pyramid (הפירמידה) (אנ').
בסרט המתיחות "עבודה בעיניים" נכללה פרודיה על השעשועון בשם "משש אותה" בו התבקשו המתחרים לנחש סוג של פרי לאחר מישושו דרך מחיצה מחוררת שמעברה השני עמדה דוגמנית.
הערות שוליים

↑  דודו משחק אותה, מעריב, 16 באוגוסט 1979
↑  סמדר שיר, דודו טופז גמר לשחק אותה, מעריב, 22 במאי 1980
ערך זה הוא קצרמרבנושא טלוויזיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ונדה גולדמן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1 ביולי 1907
 פטירה:  ?
 מידע כללי
 מדינה:  פולין פולין
 ספורט
 ענף ספורט:  אתלטיקה
 מועדון:  מכבי קרקוב
ונדה גולדמן (בפולנית: Wanda Goldmann; ‏1 ביולי 1907 - ?) הייתה אתלטית יהודייה-פולנייה.
ביוגרפיה

גולדמן נולדה וגדלה בקרקוב והתאמנה בקבוצת מכבי קרקוב.
ביוגרפיה > 1923

בתחרות שנערכה בקרקוב ב-14 באוקטובר 1923 היא קבעה בהדיפת כדור ברזל (5 ק"ג) תוצאה של 5.40 מטר (דורגה במקום שמיני בסוף שנה) ובריצת שליחות 4x100 מטר ביחד עם מירה רוזנר, מטלס (Mateles) ואלה קלפמפר בתוצאה של 1:02.4 דקות (דורגה במקום רביעי בסוף שנה).
שבועיים לאחר מכן, בתחרות שנערכה בקרקוב ב-28 באוקטובר היא קבעה בריצת 100 מטר תוצאה של 15.0 שניות (דורגה במקום שישי בסוף שנה) ובקפיצה לרוחק מהמקום תוצאה של 1.91 מטר (דורגה במקום שלישי בסוף שנה).
ביוגרפיה > 1924

בתחרות שנערכה בקרקוב ב-24 במאי 1924 היא קבעה בהדיפת כדור ברזל (5 ק"ג) תוצאה של 5.85 מטר (דורגה במקום תשיעי בסוף שנה). למחר היא קבעה בהטלת כידון (800 ג') תוצאה של 8.90 מטר (דורגה במקום תשיעי בסוף שנה).
באליפות פולין שנערכה בוורשה ב-8 בספטמבר זכתה בשתי מדליות ארד בריצות שליחות 4x60 מטר (39.0 שניות) ו-4x100 מטר ביחד עם אידה קמפלר, מירה רוזנר ואלה קמפלר.
ביוגרפיה > 1925

בתחרות שנערכה בקרקוב ב-24 באוקטובר 1925 היא קבעה בהטלת כידון (600 ג') תוצאה של 15.74 מטר (דורגה במקום שביעי בסוף שנה).
הערות שוליים

↑  כל המנצחים באליפות פולין באתלטיקה 1924 מוויקיפדיה (בפולנית)
דב סקיבין

| --- | --- |

 לידה:  29 בספטמבר 1881 דיסנה, ליטא 
 פטירה:  12 במרץ 1945 (בגיל 63) תל אביב, ישראל 
 מקום מגורים:  כפר סבא 
 בת זוג:  מאשה סקיבין
 
דב סקיבין (29 בספטמבר 1881 - 12 במרץ 1945) היה ממקימי העיר כפר סבא, שימש כמזכיר ועד המושבה והאחראי על ספרי "האחוזה", הרישומים של בעלות חלקות הקרקע.
ביוגרפיה > ילדותו

סקיבין נולד בדז'יסנה שבליטא להוריו מנוחה ומנחם סקיבין שהיה סוחר. כשהגיע סקיבין לגיל שלוש-עשרה הציע הרב, שערך לו את אירוע בר המצווה, לאביו לשלוח אותו לישיבה הקרובה לביתו. סקיבין עבר לישיבת פולאצק ולמד שם במשך שנתיים. במהלך לימודיו, בהיותו בן 15, עבד סקיבין בבית החרושת לטבק של ר' יעקב שלמה ריבלין. כחלק מתפקידו סקיבין היה האחראי על עבודות סידור הכספים במפעלו של הרב, ועל כתיבת המכתבים לארץ ישראל. סקיבין לקח חלק בתנועת חובבי ציון.
ב-1904, בגיל 21 החליט לנסוע לארץ ישראל.
ביוגרפיה > ארץ ישראל - שנותיה הראשונות של המושבה

כשהגיע דב לארץ ישראל, חברת יק"א שהייתה אחראית על הקרקעות בכפר סבא ביקשה להיפטר מהן, כי הקרקעות לא הצליחו לעניין מתיישבים חדשים. איכרי פתח תקווה, ומספר תושביה רכשו חלק מאדמותיה של כפר סבא במחיר נמוך, בניהם היה דב סקיבין.
סקיבין השתמש בקרקע אשר קנה בכפר סבא לנטיעת כרם שקדים שאותו הוא טיפח בזמנו הפנוי. לאחר כמה שנים התאפשר לסקיבין להגדיל את חלקת האדמה שלו, ולרכוש אדמות נוספות. סקיבין היה בין מייסדי כפר סבא ובין הראשונים שבנו את ביתם במקום. כאשר סקיבין התיישב בכפר סבא, הוא ואשתו מאשה החליטו לשפר את איכות החיים בכפר סבא.
ביוגרפיה > לאחר הקמת המושבה

סקיבין היה מזכיר ועד המושבה "כפר סבא". כשגורשו המתיישבים מכפר סבא לחדרה במהלך מלחמת העולם הראשונה, סקיבין טמן קופסת מתכת[דרוש מקור], ובה ספרי האחוזה ושטרי הנחלות. עד היום הקופסה לא נמצאה.
מהקמת המושבה ועד מותו סקיבין היה פעיל ציבורי. כחלק מפעילותו השתתף במשלחת אל הנציב העליון הרברט סמואל לאחר פרעות תרפ"א, ייצג את המושבה באספת הנבחרים הראשונה, ושימש כנציג הצבור החקלאי. בנוסף לעבודתו הציבורית הוא פרסם מספר מאמרים בנושאי חקלאות. סקיבין תמך בזכות בחירה לנשים שקידמה אשתו.
ביוגרפיה > חיים אישיים ומותו

בשנת 1907 נשא לאשה את מאשה לבית אורלוב, לזוג היו חמישה ילדים: יהודית גנדלמן [1985-1909] , אביבה זורר [1980-1911], נחמה אופק [1996-1914] , עדה טנאי [….], שמשון סקיבין [1980-1921], שחקן בהפועל כפר סבא וחבר מועצת העיר.
ב-1942 לקה בשיתוק בחצי גופו והפך לאילם, בזמן זה עלה במוחו הרעיון לכתוב ספר על קורות חייו "זכרונות איש כפר סבא". אותו הקדיש לאשתו.
סקיבין נפטר ב-12 במרץ 1945, ונקבר בבית העלמין בכפר סבא.
נכדו, בנה של בתו יהודית הוא השחקן דובי גל.
לקריאה נוספת

דב סקיבין זכרונות איש כפר סבא, הוצאת "מסדה", תש"ז
הערות שוליים

1 2  avital, סקיבין דב ומאשה, באתר אנשי העלייה הראשונה, ‏2023-11-29
↑  סקיבין, באתר רוטרי כפר סבא
↑  דב סקיבין, זכרונות איש כפר-סבא, ע' 147, באתר www.dtalkville.com
↑  ⁨פתח־תקוה⁩ | ⁨בוסתנאי⁩ | 10 פברואר 1932 | אוסף העיתונות | הספרייה הלאומית, באתר www.nli.org.il
↑  דב סקיבין זל, באתר petah-tikva.rishonim.org.il
↑  יהודית גנדלמן סקיבין ז"ל, באתר נתניה
↑  נחמה אופק (סקיבין), באתר מוזיאון ישראל
↑  210 | Encyclopedia of the Founders and Builders of Israel, www.tidhar.tourolib.org
1 2  דב סקיבין, זכרונות איש כפר-סבא, ע' 7, באתר www.dtalkville.com
עוד להיט

| --- | --- |

עטיפת ה-DVD של התוכנית
 סוגה:  מוזיקה
 בימוי:  ראול יחיאל, דן בירון
 ארץ מקור:  ישראל
 שפות:  עברית 
 הפקה
 אורך פרק:  30 דקות
 שידור
 רשת שידור:  הערוץ הראשון
 תקופת שידור מקורית:  13 במרץ 1977 – 28 בדצמבר 1983
 
עוד להיט הייתה תוכנית הופעות אולפן ווידאו קליפים ששודרה בערוץ הראשון החל משנת 1977. כבר בשנה זו צולמה התוכנית בצבע, למרות ששודרה עד 1980 בשחור-לבן.
בין השירים שולבו קטעי קישור קצרים בסגנון הנונסנס, על פי רוב בהנחייתו של דורי בן זאב (אך גם של דובי גל ואלי דנקר). תסריטאי התוכנית וקטעי המעבר היה הסופר מאיר שלו. את המוזיקה לפתיח (ששימש לעיתים גם כקטע מעבר) כתב אילן מוכיח (שביצע אותו יחד עם חיים קריו) ועל הכוריאוגרפיה חתום שלמה רוזמרין (רוזה). התוכנית צולמה באולפני הרצליה ובוימה על ידי דן בירון. התוכנית שודרה במתכונת של תוכנית קליפים עבריים ותוכנית קליפים לועזיים לסירוגין מדי שבועיים.
בשנת 1983 נעשה ניסיון ליצור פורמט שישלב בין הופעות חיות (למעשה השתמשו בפלייבק) באולפן שהיה דמוי מכשיר רדיו ענק לבין "וידאו קליפים" (בפילם) שצולמו בחוץ. אות חדש נכתב לתוכנית (מילים: אהוד מנור, לחן: בני נגרי) והוא בוצע על ידי הזמרת ריקי גל. את העונה הזו הנחה שדרן הרדיו אלי ישראלי. בהמשך השנה התוכנית עברה לפורמט של קליפים ברצף ללא הנחיה ובסוף שנת 1983 ירדה מהמסך.
ב-9 בדצמבר 1984 עלתה תוכנית חדשה בשם "להיט בראש", תוכנית זו הייתה דומה במתכונתה לתוכנית הבריטית "Top of the Pops" והיא הייתה מבוססת על דירוג השירים של "מקום בצמרת" - מצעד הפזמונים של רשת ג'.
ב-2008 יצא אלבום DVD כפול "עוד להיט - השנים הגדולות 1977-1981" בהפקת רשות השידור, ובו 66 שירים נבחרים מהתוכנית "עוד להיט" בשנים 1977-1981.
ראו גם

עד פופ
עלי כותרת (תוכנית טלוויזיה)

| --- | --- |
 סוגה:  אירוח
 יוצרים:  ירון לונדון
 בימוי:  יעקב אסל
 ארץ מקור:  ישראל
 שפות:  עברית 
 הפקה
 אורך פרק:  60 דקות
 שידור
 רשת שידור:  ערוץ 1
 תקופת שידור מקורית:  13 במאי 1976 – 30 באוקטובר 1979
 
עלי כותרת היא תוכנית אירוח טלוויזיונית בהנחייתו ובהפקתו של ירון לונדון ששודרה בין מאי 1976 לאוקטובר 1979 בטלוויזיה הישראלית, שהייתה אז ערוץ השידור היחיד בישראל. בתוכנית התארחו אושיות התרבות והחברה של התקופה, וכן להקות וזמרים.
בתוכנית שולבו מערכונים סאטיריים שבוצעו בין השאר על ידי טוביה צפיר, דובי גל ושלמה בראבא.
התוכנית ירדה משידור באוקטובר 1979, בין היתר על רקע חילוקי דעות בין מנכ"ל רשות השידור יוסף לפיד למפיק לונדון.
מן התוכנית שרדו הקלטות ספורות בלבד בארכיון רשות השידור. הסיבה נעוצה בכך שבתקופת שידורה חסכו ברשות השידור בקלטות. בכל שבוע מחקו את התוכנית של השבוע הקודם, ועליה הקליטו את תוכנית השבוע השוטף.
שירים

לתוכנית הייתה להקת בית עם הווי פנימי שבא לידי ביטוי בשיר "הו עמי פרנקל" (על פי 'איש הבס') שנכתב על הבסיסט של ההרכב. שירים אחרים מן התוכנית הם "גבריאל בן סירה (בוצע במקור על ידי הגשש החיוור)", "גיל נסע לחו"ל" (אשר התפרסם יותר בביצוע של אריק לביא), "פרת משה רבנו" (למילים של אפרים סידון); 22 שירים יצאו בתקליט "עלי כותרת: השירים המשוגעים".
שומרה חברה לביטוח

| --- | --- |

 נתונים כלליים
 תקופת הפעילות:  1943–הווה (כ־81 שנים)
 חברת אם:  מנורה מבטחים החזקות
 משרד ראשי:  בית שומרה, הסיבים 23, פתח תקווה
 ענפי תעשייה:  ביטוח
 הכנסות:  801 מיליון שקל (2020)
 רווח תפעולי:  165 מיליון שקל (2020)
 רווח:  108.6 מיליון שקל (2020)
 עובדים:  308 (2020)
  
 https://www.shomera.co.il
 
סמלילה הקודם של החברה
שומרה חברה לביטוח היא חברת ביטוח העוסקת בשלל ענפי הביטוח בישראל. החברה פעלה בעבר במשך שנים כ"פלגלס".
היסטוריה

החברה נוסדה ב-1943 והיא אחת החברות הוותיקות בענף הביטוח בישראל. בשנותיה הראשונות ועד תחילת שנות ה-90 של המאה ה-20 פעלה החברה בתחום ביטוחי השמשות במגזר העסקי.
ב-1986 נרכשה החברה על ידי קבוצת הביטוח סיני, והפכה לחברת בת של החברה הציבורית "סיני החזקות ביטוח בע"מ". אז, היא עברתה את שמה מ"פלגלס" ל"שומרה", על שם מגדל השמירה המוקם בשטח חקלאי. הרכישה הביאה לגידול ניכר בהיקף הפעילות של שומרה. בשנות ה-90 נכנסה החברה לתחום השמשות גם בכלי רכב, ותחום זה הגביר עוד יותר את מכירות החברה ואת רווחיותה.
בשנים 1998–2002 החברה הרחיבה בהדרגה את רישיון המבטח שלה לשאר ענפי הביטוח הכללי, ולפעול באופן של "ביטוח משותף" עם חברות ביטוח מקומיות (מנורה, אריה והדר מקבוצת הפניקס).
בשנת 2001 רכשה החברה את הבעלות בחברת "סיני סוכנות לביטוח בע"מ" במסגרת ארגון מחדש בתוך קבוצת הביטוח סיני, שהוקמה ב-1982 על ידי בן-ציון וינשטוק, ופועלת כסוכנות חיתום (ברוקר) בשם מבטחים ישראלים וזרים. רכישה זו הפכה את סוכנות הביטוח סיני מחברה אחות של שומרה לחברת בת שלה, בבעלות מלאה של שומרה. חברת בת נוספת, אף היא בבעלותה המלאה של שומרה, היא "שומרה נדל"ן בע"מ", המחזיקה נדל"ן מניב.
ב-2002 הושלם רישיון המבטח שהעניק משרד האוצר לשומרה. מאז זוהי חברת ביטוח הפועלת באופן עצמאי ומלא בכל ענפי הביטוח הכללי.
בדצמבר 2007 עברו חלק ממניותיהן של שומרה ושל חברות הבת שלה לבעלותה של "מנורה מבטחים ביטוח בע"מ". מנורה רכשה את שומרה מידי "סיני החזקות ביטוח בע"מ" (אשר שינתה בינתיים את שמה ל"קבוצת שחר חדש בע"מ). במסגרת עסקה זו הועברו גם מניותיה של הסוכנות "מורשי חיתום" לחברה.
ב-4 בינואר 2011 רכשה הסוכנות את פעילות הסוכנות "ארנון את וינשטוק", ושינתה את שמה ל"ארנון את וינשטוק סוכנות לביטוח (1989) בע"מ".
ב-1 בפברואר 2013 הושלמה העברה של כלל מניותיה של שומרה לבעלותה של חברת מנורה מבטחים החזקות, ובכך הפכה שומרה לחברה אחות של החברות: "מנורה מבטחים ביטוח", "מנורה מבטחים פיננסים" ו"מנורה מבטחים פנסיה וגמל".
תחומי פעילות

ביטוח רכב
ביטוח דירה
ביטוח בתי עסק
ביטוח עבודות קבלניות
ביטוח תאונות אישיות (עד 2021)
ביטוח יהלומנים ותכשיטנים
ביטוח ועדי בתים
ביטוח חבויות
ביטוח חיות מחמד.
הערות שוליים

1 2 3 4  שומרה חברה לביטוח בע"מ - דוח תקופתי  לשנת 2020
↑  רון שטיין ועירן פאר, ‏מנורה מבטחים רוכשת את שומרה ב-147 מיליון שקל, באתר גלובס, 9 באוגוסט 2007
| חברות ביטוח בישראל |
| --- | --- | --- |
| חברות פעילות | AIG • ביטוח ישיר • איילון • ביטוח חקלאי • הכשרה • הפניקס • הראל • ווישור • כלל ביטוח • מגדל • מנורה מבטחים • ענבל • שירביט • שלמה ביטוח • שומרה • ליברה • קרנית • הפול |  |
| סוכניות מובילות | מבטח סימון • מדנס |  |
| חברות שנסגרו | אבנר • אליהו • הסנה |  |
המפקח על הביטוח • התאגיד המנהל של המאגר לביטוח רכב חובה בע"מ (הפול) • איגוד חברות הביטוח בישראל • התאחדות חברות לביטוח חיים בע"מ
רות פרחי

| --- | --- |

 לידה:  13 באוגוסט 1927 אוסטריה וינה, הרפובליקה האוסטרית הראשונה 
 פטירה:  19 באפריל 2021 (בגיל 93) ישראל רמת גן, ישראל
 מדינה:  ישראל ישראל
 תקופת הפעילות:  1974–2021 (כ־47 שנים)
 עיסוק:  שחקנית
 מקום לימודים:  סמינר הקיבוצים 
 מספר צאצאים:  3
 פרופיל ב-IMDb
 
רות פרחי (13 באוגוסט 1927 – 19 באפריל 2021) הייתה שחקנית ישראלית.
ביוגרפיה

פרחי נולדה וגדלה בווינה, אוסטריה. בשנת 1934 עלתה עם משפחתה לארץ ישראל והם התגוררו בוואדי ניסנאס, חיפה. בשנת 1946 למדה גננות בירושלים. בשנת 1947 סיימה את לימודיה והחלה לעבוד במעון לילדים.
בתקופת מלחמת העצמאות עם תחילת המצור על ירושלים נסגר המעון, והיא התגייסה להגנה ושירתה בארגון בתור טלפונאית. בערב שלפני מותם נפגשו מרבית מלוחמי מחלקת הל"ה אצלה בדירת הגג בירושלים, לערב גיבוש חברתי. ב-22 בפברואר 1948 התרחש הפיגוע ברחוב בן-יהודה בסמוך לדירתה, וחלונות דירתה נשברו לרסיסים.
פרחי הייתה בוגרת בית הספר למשחק של סמינר הקיבוצים. עסקה שנים רבות בהפקה ובימוי מחזות בבתי ספר.
נפטרה ב-19 באפריל 2021, בגיל 94. הלווייתה נערכה באותו היום בבית העלמין האזרחי מעיין צבי.
חיים אישיים

פרחי התגוררה ברמת גן והייתה אם לשלושה. הייתה אחותו של הוגה הדעות והעיתונאי החרדי אוריאל צימר.
פילמוגרפיה > הצגות

1975 – גם אנחנו שופטים – בתפקיד אמא של שאול
1993 – אביר, פסטיבל עכו
1997 – דריה
1998 – הצבע זהב – שטראוס הפקות
1998 – אומנוטופיה תיאטרון הסימטה
1998 – קרן קיימת 6 – פסטיבל עכו
2018 – העצים מתים זקופים - בתפקיד חנובבה, אוניברסיטת בר-אילן
מלכת הזבובים – הצגת יחיד – תיאטרון הסמטה
מועדון הקופים הירוקים – תיאטרון תמונע
סדקים בבטון – בית ליסין והבימה
המדביר – בית ליסין
פילמוגרפיה > קולנוע וטלוויזיה

1975 – מיכאל שלי
1975 – גם אנו שופטים
1983 – זוג נשוי
1989 – סטמפניו
1993 – רשימת שינדלר
1994 – קפה עם לימוד בתפקיד צביה
1994 – המרחק בתפקיד רוחמה
1995 – הכוכב הכחול
1995 – זהב של שוטים
1997 – מקום טוב – סרט סטודנטים שהשתתף בפסטיבל קאן ב-1996 בתפקיד דורית
1998 – 20+ – בתפקיד זלדה
1999 -  מוזיאון העלייה הראשונה - רות בבגרותה
1999 – תסתכל לי בעיניים – בתפקיד סבתא
2000 – קינוח – בתפקיד מלכה
2003 – סימה וקנין מכשפה – בתפקיד צביה
2003 – לא בת 17
2003 – צימרים – בתפקיד שולה
2004 – הסעודה האחרונה של נ' בראון
2005 – אקונומיקה – בתפקיד גיתה גאייר
2007 – הכל דבש
2007 – האקס המיתולוגי – בתפקיד סבתא
2008 – רמזור – בתפקיד לאה ברקוביץ'
2008 – המובילים – בתפקיד אמא של בתיה
2008 – פיפא דיזי
2009 – חשופים
2009 – האלופה – בתפקיד הלגה (עונה 3)
2010 – חסמב"ה דור 3 – בתפקיד וירצה
2010 – רות סוף – בתפקיד מזל
2011 – החיים זה לא הכל – בתפקיד דרורה
2011 – בדמי ימיה – בתפקיד בעלת בית
2012 – למלא את החלל – בתפקיד-אישה בודדה
2012 – ילדי ראש הממשלה – בתפקיד הגברת אזולאי
2012 – הפרלמנט – בתפקיד אמא של אבי
2012 – בנעליה – בתפקיד רחל
2013 – קופיקו – בזינזנה
2013 – הקלמרים – בתפקיד סבתא של מורן
2013 – חברות – בתפקיד סבתא של ארז
2014 – מיתה טובה בתיאטרון
2015 – סרט עם קתרין דנב – בתפקיד פנינה
2016 – אווה מריה
2017 – מסע הטבעת – בתפקיד בולבה ליפסקי
2017 – המלון של פיני – בתפקיד מרתה
2018 – אילת – בתפקיד סבתא ממה אלגרה
2018 – לשם שינוי, סרטה של טלי אברהמי
2018 – קופה ראשית – בתפקיד גברת פפרני
2018 – A Wunder Miss
2019 – זאת וזאתי – בתפקיד גרטה (הופעת אורח)
2020 – אסיה
2020 – מותו של הקולנוע ושל אבא שלי גם – בתפקיד סבינה
פילמוגרפיה > דיבוב

2003 – סיפורי סומסום.
הערות שוליים

↑  השחקנית רות פרחי הלכה לעולמה, באתר ‏מאקו‏, 19 באפריל 2021
סלים דאו

| --- | --- |

 לידה:  1 בספטמבר 1950 (בן 74) בענה, ישראל 
 מדינה:  מדינה פלסטינית 
 תקופת הפעילות:  מ-1975 
 מקום לימודים:  בית צבי 
 פרופיל ב-IMDb
 
סלים דאו והלנה ירלובה בהצגה "אנשים קשים" מאת יוסף בר-יוסף, בבימויו של משה נאור, תיאטרון חיפה, 2012
סלים ד'או (בערבית: سليم ضوء; נולד ב-1 בספטמבר 1950) הוא שחקן תיאטרון, קולנוע וטלוויזיה ערבי-ישראלי.
ביוגרפיה

דאו נולד וגדל בבענה הסמוך לכרמיאל. בשנת 1972 החל לימודי משחק ב"בית צבי" אותם סיים ב-1975. לאחר סיום לימודיו קיבל מלגה להמשך לימודים בבית הספר למשחק של ז'אק לקוק בצרפת. סיים את לימודיו שם ב-1979.
במשך שנים הגיש תוכנית יחיד בטלוויזיה הישראלית בשם "עם סלים". כמו כן, שיחק בהצגות רבות בתיאטרון חיפה.
בין השנים 1986-1998 שימש כמנהלו האמנותי של תיאטרון בית הגפן בחיפה.
בשנים 2007‏-2010 כיהן כמנהל תיאטרון אל-מידאן בחיפה.
בשנת 2015, שב לתפקיד מנהלו האמנותי של תיאטרון בית הגפן בחיפה.
בתו סלינה היא שחקנית ובתו מייסא היא זמרת ושחקנית.
קריירה > תפקידיו בקולנוע ובטלוויזיה

בשנת 1986 שיחק בתפקיד ראשי בסרט הקולנוע "אוונטי פופולו", של הבמאי רפי בוקאי. בסרט גילם חייל מצרי תמהוני ומשחקו תרם רבות לסרט ולשינוי עלילתו תוך כדי הסרטתו. הסרט זכה בפרס "נמר הזהב" בפסטיבל לוקארנו.
בשנת 1987 השתתף בתוכנית האירוח והבידור הדו-לשונית "אשכרה" מטעם הטלוויזיה החינוכית, שם ביצע מערכונים ושירים יחד עם רמי ברוך, אלברט כהן, סלווא נקרה, ששון גבאי, ועוד.
בשנת 1989 שיחק בסרט "אלף נשותיו של נפתלי סימן טוב" בבימויה של מיכל בת-אדם.
בשנת 1990 שיחק בסרט "המחצבה" בבימויו של רוני ניניו.
בשנת 1991 שיחק בסרטו של ערן ריקליס "גמר גביע" לצידם של מוחמד בכרי, משה איבגי ויוסף אבו ורדה.
בשנת 1993, על משחקו בסרט הקולנוע, "העוצר", זכה בפרס ה"שחקן הטוב ביותר".
בשנת 1994 שיחק לצד משה איבגי ואורי גבריאל בסרט "מקס ומוריס", וכן בסרטו של רמי נעמן "הגמל המעופף" לצידם של גילת אנקורי ו-גדעון זינגר.
בשנת 1995 שיחק בסדרת הדרמה הטלוויזיונית, "תמונות יפואיות", בתפקיד ג'מילי, בעל המסעדה שבה יושבים אנשי החבר'ה של יפו וסועדים את לבם ובעיקר מעבירים בה את היום. בהמשך הוחלף באריה אליאס כסימן לכך שהחבר'ה עברו למסעדה אחרת.
ב-1999 השתתף בסרט "שקרים לבנים" לצדו של שרון אלכסנדר.
בשנת 2003 השתתף בסרט הקולנוע "מסעות ג'יימס בארץ הקודש" לצד אריה אליאס.
משנת 2007 גילם דאו את תפקידו של אבו אמג'ד בסדרת הטלוויזיה הקומית "עבודה ערבית" בבימוי סייד קשוע, ששודרה בערוץ 2.
בשנים 2010‏-2012 גילם דאו את תפקיד מפקד תא השבי בסדרת הדרמה "חטופים" ששודרה בערוץ 2.
בשנת 2011 שיחק דאו בהצגה "איש ואשה אחת" בתיאטרון חיפה.
בשנת 2013 השתתף בסרט "פרדייס קרוז" לצד עוז זהבי.
בשנת 2014 גילם את תפקיד ראש מערך האבטחה במדינה הדמיונית "עבודין" בסדרה "הרודן" (Tyrant).
בשנת 2015 שיחק בסדרה "פאודה" שם גילם את השייח' עוודאללה – מנהיגה הרוחני של חמאס.
בשנת 2016 השתתף בסרט "הלהקה האחרונה בלבנון".
בשנת 2017 השתתף בסרט "מבצר חול״ שהופק על ידי נטפליקס, שם גילם את השייח' בעיירה בה מתרחשת העלילה, ובסדרה הצרפתית לשכת האגדות בה גילם בכיר בדאעש.
בשנת 2018 השתתף בסרט הקולנוע "תל אביב על האש" בבימוי סאמח זועבי.
בשנת 2018, השתתף בסדרה "המטבח של סלים", אשר הופק על ידי "מכאן 11".
בשנת 2018, השתתף בסרט הקצר "משאלה וחצי" בבימויו של אלעד קידן ולצידו של תומר בן חורין.
בשנת 2019 השתתף בסרטו של רם לוי "המתים של יפו".
בשנת 2020, שיחק בסרט הגרמני-ישראלי "חתונה עם סבתא".
בשנת 2021 לוהק לעונה החמישית של הסדרה "הכתר" בנטפליקס לתפקיד איש העסקים מוחמד אל-פאיד, אביו של דודי אל-פאיד, בן זוגה של הנסיכה דיאנה. בהמשך השתתף גם בעונה השישית של הסדרה בתפקיד מרכזי. על תפקידן היה מועמד להאקדמיה הבריטית לאמנויות הקולנוע והטלוויזיה.
לקריאה נוספת

הערך "סלים דאו" בלקסיקון החיפאים, אישים ודמויות בחיפה, מאת ד"ר שי חורב, דוכיפת הוצאה לאור, עמ' 119, 2018, חיפה.
פרסים ומועמדויות

| שנה | פרס | קטגוריה | פרויקט | תוצאה | מקור |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2024 | פרס באפט"א לטלוויזיה | שחקן המשנה הטוב ביותר | הכתר | מועמדות |  |
הערות שוליים

↑  מרב יודילוביץ', סלים דאו ינהל את תיאטרון אלמידאן, באתר ynet, 30 באפריל 2007
↑  יואב גינאי, חייל מצרי בחול - ב״אוואנטי פופולו", סרטו הארוך הראשון, חוזר רפי בוקאי למלחמת ששת הימים. כדי לתאר את המלחמה מעדיף בוקאי להיכנס לנעליו של החייל המצרי, מאשר לשקוע בקטע האופוריה הישראלי, כל העיר, 20 ביוני 1986
↑  מאיר שניצר, סרט ישראלי זכה בפרס ראשון בפסטיבל לוקרנו, חדשות, 14 באוגוסט 1986
↑  יגאל משיח, חבל על כל טיפה - "המחצבה" (1990), במאי: רוני ניניו, כל העיר, 6 ביולי 1990
↑  חגי לוי, סרטים חדשים - ביום בהיו מובלים לביירות - איבגי הוא מילואימניק שבונה על נסיעה למונדיאל 82' אבל נופל בשבי המחבלים, חדשות, 11 ביולי 1991
↑  אורי קליין, כישלונו של המטיף בשער, באתר הארץ, 21 בינואר 2004
↑  ראעיד זועבי, העיר תל אביב, הערבים נגד "עבודה ערבית", באתר הארץ, 20 בדצמבר 2007
↑  אלון עידן, חטופים: כשהקלישאות באות על חשבון המקוריות, באתר הארץ, 7 במרץ 2010
↑  גלריה, המלצות לסוף השבוע, באתר הארץ, 8 ביולי 2011
↑  הגר בוחבוט, עכבר העיר, "פאודה": חושפת את מה שנוח לכולנו להסתיר, באתר הארץ, 15 בפברואר 2015
↑  אורון שמיר, עכבר העיר, "הלהקה האחרונה בלבנון": ככה עושים את זה נכון, באתר הארץ, 10 באוקטובר 2016
↑  איתי שטרן, סלים דאו: "חומוס יפתור את הבעיה? בחיאת רבאק", באתר הארץ, 6 באוגוסט 2018
↑  אורי קליין, "המתים של יפו": רם לוי מתאר את העיר כשטח כבוש, באתר הארץ, 2 בפברואר 2020
↑  נירית אנדרמן, סלים דאו מועמד לפרס האקדמיה הבריטית על משחקו בסדרה "הכתר", באתר הארץ, 22 במרץ 2023
↑  BAFTA Television 2024: The Winners and Nominations, www.bafta.org, ‏2024-03-15 (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007580643805171  BnF: cb146056803 (data)  GND: 1061354024  ISNI: 0000 0000 5519 8713  LCCN: nr99000379  SUDOC: 092622348  VIAF: 2385137   WorldCat (עם VIAF): 2385137