stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ג'ובאני מסה
מלחמת העולם השנייה

באפריל 1939 לאחר כיבוש אלבניה בידי האיטלקים מונה מסה למושל הצבאי האיטלקי במדינה. במהלך מלחמת איטליה–יוון, פיקד מסה על גיס אשר נחל הצלחות מסוימות בראשית המלחמה. בהמשך נסוג הגייס שלו מפני התקפות הנגד של הצבא היווני וביסס קווי הגנה בתוך אלבניה עצמה. באפריל 1941 הצטרפה גרמניה הנאצית למערכה וממלכת יוון נכנעה.
מסה מונה למפקד הגיס האיטלקי שנשלח לסייע לגרמנים במבצע ברברוסה, במסגרתו תקפו הכוחות המשולבים את הצבא האדום ופלשו לשטחי ברית המועצות. הגיס האיטלקי הורכב מיחידות רגלים ממוכנות ויחידות פרשים. הוא הרבה למתוח ביקורת על היעדר מוכנות הכוחות האיטלקים ללוחמה בתנאי מזג האוויר בחזית ולבסוף הוחלף באיטלו גריבולדי בהתאם להחלטתו של בניטו מוסוליני.
בשלהי 1943 מונה מסה למפקד ארמיית השריון אפריקה אשר שמה שונה בהמשך לארמייה הראשונה של הצבא האיטלקי. אף על פי שיכולתו הפיקודית הצליחה להביא להאטת התקדמות בעלות הברית, כוחותיו לא יכלו לבולמם. ב-12 במאי 1943 הועלה לדרגת מרשל איטליה ולמחרת היום, לאחר קריסת ארמיית הפאנצר החמישית, נכבשה תוניס, הארמייה האיטלקית הראשונה כותרה ומסה נכנע לכוחות בעלות הברית.
לאחר כניעת איטליה לבעלות הברית מונה מסה למפקד הארמייה הדרומית של הצבא האיטלקי, אשר לחמה לצד בעלות הברית, הורכבה מחיילים וקצינים מלוכנים וצוידה בנשק אמריקני. ב-1947 פרש מסה משירות פעיל בצבא האיטלקי. הוא כתב ספר על הקרבות בתוניסיה ובין 1953 ל-1955 כיהן כסנטור. הוא הלך לעולמו ב-1968 ברומא והוא בן 85 שנים.
המרכז החופשי

| --- | --- |

 מדינה:  ישראל 
 מנהיגים:  שמואל תמיר
 תקופת הפעילות:  29 במרץ 1967 – 1977 (כ־9 שנים) 
 אפיון:  מפלגת ימין
 כנסות:  הכנסת השישית עד הכנסת השמינית
 אותיות:  ט
 שיא כוחה:  4 מנדטים (כנסות 6*, 8)  *נוסף מנדט בעת כהונת הכנסת 
 שפל כוחה:  2 מנדטים (הכנסת השביעית)
 נוצרה מתוך:  יוצאי תנועת החרות
 התמזגה לתוך:  הליכוד, ולאחר מכן התפצלה
 מיקום במפה הפוליטית:  ימין
 
הוועידה הראשונה של מפלגת המרכז החופשי, אוסף דן הדני, הספרייה הלאומית
המרכז החופשי הייתה מפלגת ימין ישראלית בראשות שמואל תמיר.
המפלגה התפלגה מתנועת החרות בסוף הכנסת השישית, על רקע קריאת התיגר של אנשי "הגוף החופשי" בהנהגת תמיר על מנהיגותו של מנחם בגין בראשות חרות, עקב כישלונה של גח"ל בבחירות. ב-1967 הובילה המחלוקת לעזיבתם של תמיר ואנשיו את המפלגה והקמת המרכז החופשי. בבחירות לכנסת השביעית זכתה המפלגה בשני מנדטים. לקראת הבחירות לכנסת השמינית הצטרפה למקימי רשימת הליכוד, במסגרתה השתתפה בבחירות וזכתה לארבעה מנדטים.
במהלך כהונת הכנסת חל פילוג במפלגה בין אנשי הקו המתון בראשותו של תמיר, לאנשי הקו הניצי בהנהגת אליעזר שוסטק. ב-1974 הוביל העימות לפרישתם של שוסטק ואהוד אולמרט שהקימו את המרכז העצמאי, כמפלגה עצמאית בתוך הליכוד. ב-1976 חברו השניים לאנשי הרשימה הממלכתית והתנועה למען ארץ ישראל השלמה (שהיו גם הן מפלגות עצמאיות בתוך הליכוד) בהקמת מפלגת לע"ם, שנשארה חברה בליכוד. שני חברי הכנסת הנותרים של המרכז החופשי שמואל תמיר ועקיבא נוף פרשו מהליכוד ב-26 באוקטובר 1976 והקימו את סיעת המרכז החופשי כסיעה עצמאית בכנסת. בסוף הכנסת השמינית התפטרו מן הכנסת כדי להצטרף לתנועה הדמוקרטית לשינוי, מטעמה נבחרו לכנסת התשיעית.
נציגי המפלגה בכנסת

הכנסת השישית (1965) 

3 מנדטים: שמואל תמיר, אליעזר שוסטק, אברהם טיאר, שלמה כהן-צידון
הכנסת השביעית (1969) 

2 מנדטים: שמואל תמיר, אליעזר שוסטק
הכנסת השמינית (1973) במסגרת הליכוד 

4 מנדטים (מתוך 39 לרשימה כולה): שמואל תמיר, אליעזר שוסטק, עקיבא נוף, אהוד אולמרט
הערות שוליים

1 2 3  פרשו מסיעת גח"ל ב-29 במרץ 1967 והקימו את המרכז החופשי.
↑  הצטרף לסיעה ב-11 בפברואר 1969 לאחר שפרש מסיעת גח"ל.
1 2  ב-1976 התאחדו המפלגות המרכז העצמאי, הרשימה הממלכתית, והתנועה למען ארץ ישראל השלמה, והקימו את מפלגת לע"ם, שנשארה חברה בסיעת הליכוד. חברי המרכז החופשי עקיבא נוף ושמואל תמיר לא הצטרפו למפלגה החדשה, ופרשו מהליכוד ב-26 באוקטובר 1976 על מנת להקים מחדש את המרכז החופשי כסיעה עצמאית. בינואר 1977 פרשו מהכנסת על מנת להצטרף לד"ש, וסיעת המרכז החופשי חדלה מלהתקיים.
1 2  פרשו מהמרכז החופשי ב-1974 והקימו את מפלגת המרכז העצמאי, שנשארה חברה בסיעת הליכוד.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007448359405171  VIAF: 30148874368149620632   WorldCat (עם VIAF): 30148874368149620632
המרכז העצמאי

| --- | --- |
 מדינה:  ישראל 
 מנהיגים:  אליעזר שוסטק
 תקופת הפעילות:  1975–1976 
 אפיון:  מפלגת ימין
 כנסות:  שמינית
 שיא כוחה:  2 מנדטים
 נוצרה מתוך:  המרכז החופשי
 התמזגה לתוך:  לע"ם
 מיקום במפה הפוליטית:  ימין
 
מפלגת המרכז העצמאי הייתה מפלגה קצרת ימים בהנהגת אליעזר שוסטק ואהוד אולמרט שהתקיימה בתוך סיעת הליכוד.
המפלגה נוצרה בכנסת ה-8 על רקע חילוקי דעות במפלגת המרכז החופשי, שהייתה אחת המפלגות שהקימו את הליכוד, בין הפלג המתון עליו נמנו עקיבא נוף ושמואל תמיר, והפלג הניצי שכלל את אליעזר שוסטק ואהוד אולמרט. ב-1974 הובילו החיכוכים במפלגה לפרישתם של שוסטק ואולמרט, שהקימו את מפלגת המרכז העצמאי כמפלגה נפרדת בתוך סיעת הליכוד. המפלגה קיימה כנס יסוד בפברואר 1975.
באוקטובר 1975 החלו שיחות על איחוד המרכז העצמאי עם הרשימה הממלכתית, והתנועה למען ארץ ישראל השלמה (שהיו אף הן חברות בליכוד), לקראת איחוד כולל של כל החטיבות בליכוד למפלגה אחת. השיחות הסתיימו בינואר 1976 בהכרזה על הקמת מפלגת לע"ם, שהייתה לחטיבה השלישית בגודלה בליכוד, לצד חרות והמפלגה הליברלית.
נוף ותמיר מצידם פרשו מהליכוד ב-26 באוקטובר 1976 והקימו מחדש את סיעת המרכז החופשי כסיעה עצמאית, שהתקיימה עד לינואר 1977, אז פרשו מהכנסת לקראת הבחירות לכנסת התשיעית על מנת להצטרף למפלגת ד"ש החדשה.
הערות שוליים

↑  כנס יסוד של המרכז העצמאי, דבר, 21 בפברואר 1975
↑  חטיבה חדשה תוקם בליכוד, דבר, 26 באוקטובר 1975
א. כינרתי, המרכז העצמאי בעד האיחוד המשולש בליכוד, דבר, 9 בנובמבר 1975
↑  3 חטיבות בליכוד הקימו מפלגת לע"ם, דבר, 16 בינואר 1976
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 18151431589956301595   WorldCat (עם VIAF): 18151431589956301595
נדב נוימן

| --- | --- |

נדב נוימן, 2022
 לידה:  5 בינואר 1988 (בן 37) רחובות, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת תל אביב 
 שפות היצירה:  עברית 
 תחום כתיבה:  שירה, מסות, סיפורים קצרים
 זרם ספרותי:  מודרניזם, אקזיסטנציאלים, פסיכדליה, מדע בדיוני
 נושאי כתיבה:  חיים ומוות, טבע, תודעה, מדע, טכנולוגיה, חלל
 http://nadavn.com
 
נדב נוימן (נולד ב-5 בינואר 1988) הוא משורר, מסאי ועיתונאי ישראלי.
ביוגרפיה

נוימן נולד ברחובות. הוא עבר לתל אביב בשנת 2011 ובה החלה הקריירה הספרותית והעיתונאית שלו. בעל תואר שני בהיסטוריה ופילוסופיה של המדעים והרעיונות מאוניברסיטת תל אביב. היה מועמד לנסיעה למאדים מטעם חברת Mars-1. נשוי למפתחת ומעצבת ה-XR שי סגל.
שירה

נוימן מפרסם שירה מאז שנת 2011 בכתבי עת ועיתונים שונים, בהם הארץ, ידיעות אחרונות, הו!, הליקון, עירובין ומעין. הוא חבר מערכת הבה להבא ומפרסם בכתב העת באופן קבוע. בנוסף, הוא לוקח חלק באופן קבוע באירועי שירה ותרבות כמשתתף, מרצה ומנחה.
בשנת 2012 הקים, לצד אלון בר, עמרי בר-אדם ושירי בין, את כתב העת מרחב.
בשנת 2015 ראה אור ספרו הראשון, נעמן, בעריכת ערן צלגוב (הוצאת רעב). בביקורת שהתפרסמה על הספר בעיתון 77 הושוו שיריו של נוימן לאלה של רנה שני ויאיר הורביץ.
בשנת 2016 השתתף נוימן בפרויקט המצולם ״כאן שיר״ של כאן - תאגיד השידור הישראלי, עם שירו ״אנושיות״.
בשנת 2019 ראה אור ספר שיריו השני, ”אין מקום שלא מלא“, בעריכת עודד כרמלי ובהוצאת הבה לאור. בביקורת שהתפרסמה על הספר בעיתון הארץ כתב יותם ראובני כי מדובר ב״מסע פואטי והגותי מרתק״.
ב-2022 הופיעו לראשונה בעברית תרגומים פרי עטו למשורר האמריקאי קנת׳ רקסרות׳ באסופה ״דור הביט - אנתולוגיה לשירה״ ובמוסף "ספרות ותרבות" בידיעות אחרונות.
עיתונות

מאז שנת 2011, נוימן כותב בכלי תקשורת שונים מאמרים, טורי דעה ומסות בנושאי תרבות, רוחניות, טכנולוגיה, פילוסופיה וטבע. הוא שימש, בין היתר, כעורך בגלובס ובחדשות 2, כמשנה לעורך הראשי של Time Out תל אביב וכעורך הראשי של תחנת הרדיו כאן תרבות בתאגיד השידור הישראלי. ייסד את הסכת הפילוסופיה גבוהה גבוהה, והיה העורך והמגיש שלו בעונתו הראשונה.
נוימן מרבה לעסוק בכתיבתו בפסיכדליה ובמצבי תודעה אלטרנטיביים, והיה אחד הדוברים בכנס הפסיכדליה הבין־לאומי הראשון בישראל.
ספריו

נעמן, רעב, 2015
אין מקום שלא מלא, הבה לאור, 2019
הערות שוליים

↑  ניוזלטר בוגרים, באתר אוניברסיטת תל אביב, ‏ינואר 2021
↑  אלעד סלם‏, הכירו את המועמד הישראלי שחולם ליישב את מאדים, באתר וואלה, 18 בינואר 2014
↑  אודות הבה להבא, באתר הבה להבא
↑  קדוש קדוש קדוש: מופע השקה לאנתולוגיית שירת דור הביט, באתר פייסבוק, ‏אפריל 2022
↑  פסטיבל אוטופיה בתדר, באתר תדר, ‏פברואר 2020
↑  חגית בת אליעזר, יציאה למרחב, באתר יקום תרבות, ‏אוגוסט 2013
↑  הדס נדיר, מהי אהבה, מהי אימה, מהי בדידות, עיתון 77
↑  כאן שיר | נדב נוימן - אנושיות, באתר יוטיוב, ‏דצמבר 2016
↑   יותם ראובני, "אין מקום שלא מלא" של נדב נוימן: הלילה בחושך לב נשמע, באתר הארץ, 25 בדצמבר 2019
↑  דור הביט - אנתולוגיה לשירה, באתר המגדלור
↑  מה שכרוך, המשורר נדב נוימן תרגם את "לא תרצח" של קנת' רקסרות לעברית, באתר כאן, ‏יוני 2022
↑  מיה מנע‏, חדש בקיוב: מי זז השבוע?, באתר וואלה, 18 בפברואר 2016
↑  נדב נוימן - כל הכתבות, באתר טיים אאוט תל אביב
↑  דוד ורטהיים‏, שבעה שיודעים: מה קורה בכאן תרבות ולמה כולם עוזבים?, באתר וואלה, 26 בדצמבר 2021
↑  גבוהה גבוהה, באתר כאן
↑  נדב נוימן, תמנונים דיגיטליים ומסע לחלל: הסם הכי מוזר בעולם צובר פופולריות, באתר Time Out תל אביב, ‏דצמבר 2018
↑   נדב נוימן, איך יכול להיות שתערוכה גדולה כל כך מתעלמת מהפיל הפסיכדלי שבחדר?, באתר הארץ, 6 באוקטובר 2021
↑  נדב נוימן, אם תלך למסע אל.אס.די: על מקומה הנשכח של הפסיכדליה בשירה העברית, מאזניים, 2016
↑  נדב נוימן, החוויה הפסיכדלית, באתר בדבר הדברים, ‏אוגוסט 2021
↑  משנים תודעה: פרספקטיבות פסיכדליות על חברה, תרבות וריפוי, באתר פראג
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987008553581105171  VIAF: 18148449775415692071   WorldCat (עם VIAF): 18148449775415692071
נסים נחום

| --- | --- |

 לידה:  17 בדצמבר 1862 ה'תרכ"ג טריפולי, לוב
 פטירה:  19 בינואר 1927 (בגיל 64) ה'תרפ"ז ירושלים, פלשתינה (א"י)
 מקום קבורה:  הר הזיתים
 מקום פעילות:  טריפולי בלוב, אלכסנדריה במצרים וירושלים בישראל
 תקופת הפעילות:  ?–1927 
 תחומי עיסוק:  קבלה, עסקנות, נדבנות
 רבותיו:  הרב יעקב חי מונסא-רופא, הרב חיים שאול דוויק הכהן
 בת זוג:  מזל (לבית דיין)
 
 תפקידים נוספים:  מנהל ועד וגבאי ישיבת פורת יוסף
הרב נסים נחום (17 בדצמבר 1862 – 19 בינואר 1927) היה מקובל, איש ציבור ונדבן, ממייסדי ישיבות פורת יוסף, שער השמים, "רחובות הנהר", וחברת "כתר תורה".
קורות חיים

נולד בטריפולי שבלוב ב-17 בדצמבר 1862 חג החנוכה כ"ה בכסלו ה'תרכ"ג לכלפלא ולרבקה נחום, בן זקונים (מתוך 8 ילדים 7 בנים ובת אחת) למשפחת גבירים ועסקנים ציבוריים מנכבדי העיר שתמכו בתלמידי חכמים. בילדותו התחנך בבית ספר מקומי והשתלם בספרות ובהשכלה כללית. כשהתייתם מאביו בגיל 20, החל לעסוק במסחר, וניהל את עסקי המסחר של אביו יחד עם אחיו. בתקופה זו ביקר בביתו שד"ר מישראל, שהביא לו קמע לבקשת אמו. לפי המסופר, בזכות קמע זה שינה את תוכניותיו לעתיד, ביטל את לימודיו באוניברסיטה והתמסר ללימוד תורה.
בגיל 22 נישא למזל (זולא) בת הרב כמוס דיין, ובשנת 1898 ה'תרנ"ח עלה לישראל. הוא השתכן ברחוב דוד הנקרא כיום רחובות הבוכרים שבשכונת הבוכרים בירושלים, והחל ללמוד את תורת הקבלה ולפעול כעסקן למען תושבי העיר. בין היתר תרם מכספו לייסוד ישיבת המקובלים "ישיבת רחובות הנהר", וייסד מכספו יחד עם הרב חיים יהודה לייב אוירבך את ישיבת המקובלים שער השמים.
באמצע מלחמת העולם הראשונה הוכרח לגלות לאלכסנדריה שבמצרים בשנת 1916 ה'תרע"ו בעקבות היותו אזרח איטליה. באלכסנדריה עסק בפעילות למען יהודים נוספים שהוגלו, וייסד בה באותה שנה את חברת "כתר תורה", שמטרתה הייתה להפיץ תורה ואת לימוד ספר הזוהר, בעיקר בין סוחרים ופשוטי העם. בשיאה מנתה החברה כתשעה סניפים, בירושלים, אלכסנדריה, בני ברק, צפת, חלב, דמשק, ביירות, טריפולי וניו יורק. כן ייסד בעיר ישיבה גדולה לבחורים שירדו מישראל, ובסיועו של הרב אברהם אביכזיר, גייס כספים רבים עבור הישיבה, ממנה התפרנסו כ-200 רבנים.
בסיום המלחמה חזר לירושלים והמשיך לפעול בה כאיש ציבור. בשנת 1923 ה'תרפ"ג נמנה עם מקימי ישיבת פורת יוסף, וסייע לרב בן ציון חזן בהקמתה. עד לפטירתו שימש בה כמנהל הוועד והגבאי.
למרות עושרו, את רוב חייו העביר בסיגופים ובתעניות, ואת כספו חילק למוסדות וישיבות, ותמך בתלמידי חכמים ורבנים שעסקו בקבלה. הדפיס ספרי קבלה שונים מאת מחברים קדמונים, ביניהם "בניהו בן יהוידע", "שר שלום" ו"שבט מוסר" מאת רבי אליהו הכהן האתמרי מבלי להזכיר בהם את שמו כמוציא לאור, וכן חיבורים אודות תיקוני זוהר שונים, אותם דאג להפיץ בארץ ובעולם בעיקר בבתי כנסיות.
הלך לעולמו ב-19 בינואר 1927 ט"ז בשבט ה'תרפ"ז מוצאי חג ט"ו בשבט, ונקבר בבית הקברות שבהר הזיתים בירושלים.
חיים אישיים ומשפחה

בגיל כ"ב שנים נישא למזל "זולא" בת הרב כמוס דיין, ובשנת 1898 ה'תרנ"ח עלה לישראל.
צאצאיו שבעת ילדיו 3 בנים ו-4 בנות: ר' כלאפו (בטריפולי), רבקה אשת ר' שלמה מיוחס ז"ל (בבנגאזי), רחל אשת הרב שלום צבאה (גר בירושלים), אסתר אשת הרב מטלוב עבאדי (רב בחברת "מגן דוד" בניו יורק), ר' ראובן (גר בירושלים), ר' עמנואל (גר בירושלים), שמחה אשת ר' ישראל שמאע (גר בלונדון).
לקריאה נוספת

הרב בן ציון מוצפי, דורש טוב לעמו - אוסף סיפורים ועובדות מגדולי הדורות האחרונים, ירושלים ה'תשס"ט, עמ' 295–306
גדעון גילקרוב, האיר המזרח - לדמותם של רבותינו הספרדים בדורות האחרונים, ירושלים ה'תשס"ב, חלק א', עמ' 37–39
משה דוד גאון, יהודי המזרח בארץ ישראל, חלק ב', עמ׳ 247
עטיה רונאל, "בין הנציב הבריטי העליון לסנחריב – על סוד מי הגיחון", מורשת ישראל, 20, 2022, עמ' 51–66
מקדש ירבעם

| --- | --- |
שרידי מקדש ירבעם, באתר חלום יעקב בבית אלשרידי מקדש ירבעם, באתר חלום יעקב בבית אל
 מיקום
 מדינה:  יהודה ושומרון 
 קואורדינטות:  31°56′57″N 35°13′56″E﻿ / ﻿31.949166666667°N 35.232222222222°E﻿ / 31.949166666667; 35.232222222222
  (למפת דרום השומרון מוגדלת) מקדש יָרָבְעָם(למפת דרום השומרון רגילה) מקדש יָרָבְעָם(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום מקדש יָרָבְעָם(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום מקדש יָרָבְעָם
 
מקדש יָרָבְעָם היה בית מקדש שבנה ירבעם בן נבט, במאה ה-10 לפנה"ס, בבית אל, כחלק ממקדשי ממלכת ישראל, לאחר היפרדות ממלכת ישראל מממלכת יהודה.
על פי סיפורי המקרא, מלבד בית המקדש שהיה בירושלים, נבנו בממלכת ישראל, במטרה להחליפו, שני מקדשים נוספים: אחד בדן ואחד בבית אל. העבודה במקדשים אלה הייתה עבודה לה' אלהי ישראל, אך היא נעשתה בדרך אסורה לפי התורה.
רקע > הקמת מקדשי ממלכת ישראל

לאחר שהתפצלה ממלכת ישראל המאוחדת לשתיים - ממלכת ישראל שעליה מלך ירבעם בן נבט וממלכת יהודה שעליה מלך רחבעם בן שלמה, הבחין ירבעם במשיכה של העם למקדש בירושלים.
הוא חשש, שמא העם יימשך לטקסים הגדולים של העלייה לרגל, ויחליט למרוד בו, ולחזור אל רחבעם, המלך מבית דוד. כדי למנוע זאת, הוא החליט ליצור שני מקדשים חדשים, בעיר דן ובעיר בית אל (שתי הערים נמצאו בשני קצוות ממלכת ישראל). בשתיהן הוצבו מזבחות ("במות") ועגלי זהב (בניגוד לתורה האוסרת עשיית פסלים), ומונו כהנים שאינם משבט לוי. לפי מסורת חז"ל, אף הוצבו שומרים בדרכים לירושלים בתקופת הרגל, כדי למנוע מהאנשים לעלות לרגל לירושלים.
ירבעם השיג את מטרתו. מהר מאוד העם התרגל לעלות לדן ולבית אל, בתאריך חלופי אותו בחר ירבעם - ט"ו בחשון ("בחדש אשר בדא מלבו") במקום לעלות לירושלים ברגל.
רקע > בית אל לפני ירבעם

בספר בראשית נאמר כי תחנתו השנייה של אברהם בארץ ישראל הייתה בין בית אל לבין העי.
על פי המסופר בבראשית. יעקב אבינו חלם במקום על "סולם יעקב" והמלאכים העולים ויורדים בו, כאשר ברח מפני עשו לחרן. כשקם, נדר נדר, והקים מצבה לשם אלוהיו. שנים לאחר מכן, כאשר אלוהים התגלה בפניו, וביקש ממנו לשוב לארץ ישראל, התגלה אליו בשם "האל בית אל".
לאחר אונס דינה, יעקב חוזר שוב לבית אל, וזוכה שם להתגלות אלוהית, שמשנה את שמו מיעקב לישראל, ושמבטיחה לו שושלת של עם, ומלכים שיצאו ממנו, ואת ירושת הארץ לצאצאיו. שם גם נקברה דבורה, מינקת רבקה.
על פי ספר יהושע, (ט"ז, א'; י"ח, י"ג), בית אל היה הגבול בין נחלת שבט בנימין לנחלת שבט אפרים. בתחילת ספר שופטים. מסופר כיצד כשבני יוסף כבשו את העיר, הם נעזרו בתושב העיר כדי לגלות את פתחה, ובתמורה שלחו אותו ואת משפחתו לחופשי. על פי הכתוב בספר שופטים. בית אל נחשבה לעיר מקודשת, ובזמן פרשת פלגש בגבעה הייתה מקום ארון הברית ומקום מושבו של פנחס בן אלעזר הכהן. בשעת משבר, הלכו השבטים לבית אל, לשאול האם להמשיך במלחמה כנגד שבט בנימין. בספר שמואל. בית אל נזכרת כעיר ששמואל הנביא עובר בה, כאשר הוא מסתובב בארץ לשפוט את ישראל.
מקדש ירבעם בבית אל

בספר מלכים מסופר, שהנביא עידו מיהודה בא למקדש בבית אל, והתנבא שעתיד לקום מלך מבית דוד, יאשיהו שמו, והוא ישרוף על המזבח הזה את עצמות הכהנים המשרתים שם. ירבעם, שעסק באותו זמן בהקטרה על המזבח, הורה לתפוס את הנביא, אך ידו לקתה בשיתוק ("ותיבש ידו"), המזבח נקרע והדשן נשפך מעל המזבח, אך ההקרבה במקום לא פסקה.
יש מהנביאים שדברו בגנות המקדש בבית אל, והם אף כינו לו שם גנאי - "בית און".
בספר עמוס מובא עימות קשה בין הנביא עמוס לבין אמציה כהן בית אל, שהאשים אותו בבגידה.
מצב העניינים הזה נמשך עד ביטול המשמרות על ידי הושע בן אלה. נראה שישראל כל כך התרגלו לעגלים, שהם המשיכו לעלות לדן ולבית אל עד שנלקחו הפסלים - הפסל בדן על ידי תגלת פלאסר השלישי והפסל בבית אל על ידי פול מלך אשור.
מקדש ירבעם בבית אל > פולחן העגלים

המקרא מרבה לבקר את פולחן העגלים שייסד ירבעם בן נבט בבית אל ובדן. המקרא מתאר אף את מניעיו של ירבעם למעשי הפולחן, בשל רצונו ליצור אי תלות בין תושבי ממלכת ישראל לבין הפולחן בבית המקדש ירושלים שהייתה בתחום ממלכת יהודה. זאת כדי לבצר ולחזק את שלטונו בממלכת ישראל.
וַיֹּאמֶר יָרָבְעָם בְּלִבּוֹ עַתָּה תָּשׁוּב הַמַּמְלָכָה לְבֵית דָּוִד. אִם יַעֲלֶה הָעָם הַזֶּה לַעֲשׂוֹת זְבָחִים בְּבֵית ה' בִּירוּשָׁלַ‍ִם וְשָׁב לֵב הָעָם הַזֶּה אֶל אֲדֹנֵיהֶם אֶל רְחַבְעָם מֶלֶךְ יְהוּדָה וַהֲרָגֻנִי וְשָׁבוּ אֶל רְחַבְעָם מֶלֶךְ יְהוּדָה. וַיִּוָּעַץ הַמֶּלֶךְ וַיַּעַשׂ שְׁנֵי עֶגְלֵי זָהָב וַיֹּאמֶר אֲלֵהֶם רַב לָכֶם מֵעֲלוֹת יְרוּשָׁלַ‍ִם הִנֵּה אֱלֹהֶיךָ יִשְׂרָאֵל אֲשֶׁר הֶעֱלוּךָ מֵאֶרֶץ מִצְרָיִם. וַיָּשֶׂם אֶת הָאֶחָד בְּבֵית אֵל וְאֶת הָאֶחָד נָתַן בְּדָן. וַיְהִי הַדָּבָר הַזֶּה לְחַטָּאת
בחפירות ארכאולוגיות שנערכו בתל דן המזוהה עם דן המקראית, נתגלה אתר פולחני מתקופת הברזל השנייה המתוארך למאה התשיעית לפני הספירה, תקופת אחאב. בנוסף מבנה שנמצא בסמוך המתוארך לשלהי המאה העשירית לפני הספירה, זוהה על ידי חלק מהחוקרים כאתר הפולחן של ירבעם המתואר במקרא.
בית אל מוכרת מהמקרא ומהארכאולוגיה כמקום פולחן קדום. בנוסף, שיער יהודה קיל, שמיקום אחד מאתרי פולחן העגלים בנחלת בנימין, הוא מתוך התחשבות מיוחדת בבני שבט זה, שנמצא בתווך שבין שתי הממלכות וסמוך למקדש בירושלים.
במסגרת ההתנתקות מהפולחן בירושלים ירבעם גם קובע חג חדש, שאינו מופיע בלוח החגים בתורה, בט"ו לחודש חשוון וממנה כוהנים במקדשיו שאינם מבני שבט לוי. ירבעם בונה מקדשים חדשים, ממנה כוהנים חדשים ומכריז על חגים חדשים כחלק מהשינוי.
| --- | --- |
 :  ראו גם – עגל הזהב#השוואה לפולחני עגל אחרים
פולחן עגלים מוזכר כבר במקרא במעשה חטא העגל והתקיים גם בעמים השכנים, מה שמעלה את ההשערה שהיו מסורות קדומות לפולחן זה. דון יצחק אברבנאל הציע שהעגלים רמזו לברכת משה לבני יוסף, שבטו של ירבעם: "בְּכוֹר שׁוֹרוֹ הָדָר לוֹ וְקַרְנֵי רְאֵם קַרְנָיו בָּהֶם עַמִּים יְנַגַּח יַחְדָּו אַפְסֵי אָרֶץ וְהֵם רִבְבוֹת אֶפְרַיִם וְהֵם אַלְפֵי מְנַשֶּׁה". בכך הם דומים לאריות שבכיסא שלמה, שלדעת רבים באו לרמוז לברכות שבט יהודה. יהודה קיל הציע שירבעם ראה בעגלים מעין הכרובים הסמוכים לארון הברית. פירוש זה נסמך על חזון המרכבה של יחזקאל, בו מתוארות ארבע חיות שכף רגליהן ככף רגל עגל, ודמות פניהן פני אדם ופני אריה מימין (מדרום), ופני שור משמאל (מצפון, הצד של ממלכת ישראל). ובחזונו השני של יחזקאל נחסרו פני השור, ובמקומו תוארו 'פני הכרוב'.
מחקר ארכאולוגי

ישנם חוקרים רבים הסבורים ששני המקדשים היו קיימים עוד לפני ירבעם בן נבט, וסיפור ייסודם בספר נביאים הומצא בזמן רפורמות יאשיהו אשר ניסה לרכז את פולחן אלוהי ישראל בירושלים. עדות מקראית לכך היא התיאור בספר שמואל א', פרק י' שמתאר שלושה אנשים שפגש שאול אחר משיחתו הראשונה למלכות. אנשים אלו היו בדרכם לעלות מנחה לאלוהי ישראל "וְחָלַפְתָּ מִשָּׁם וָהָלְאָה, וּבָאתָ עַד-אֵלוֹן תָּבוֹר, וּמְצָאוּךָ שָּׁם שְׁלֹשָׁה אֲנָשִׁים, עֹלִים אֶל-הָאֱלֹהִים בֵּית-אֵל. אֶחָד נֹשֵׂא שְׁלֹשָׁה גְדָיִים, וְאֶחָד נֹשֵׂא שְׁלֹשֶׁת כִּכְּרוֹת לֶחֶם, וְאֶחָד, נֹשֵׂא נֵבֶל-יָיִן" (פסוק ג').
כמו כן, העגל בשני המקדשים רומז על זיהוי ישראלי בין אל הכנעני לאלוהי ישראל.
זיהוי האתר

במשך שנים רבות נהגו לזהות את האתר של "חלום יעקב" במצודה רומית ביזנטית "בורגק ביתין". עם זאת, פרופ' זאב וילנאי, היה זה שזיהה את אתר חלום יעקב באתר שייח' עבדאללה על הר פסגת יעקב (ארטיס) שבסביבת בית אל, כמקום בו התרחש חלום יעקב. לזיהוי היו מספר עדויות ארכאולוגיות מחזקות: היות המקום קדוש לנצרות ולאסלאם (במקום מקאם מוסלמי מן התקופה המוסלמית הקדומה וקאפלה נוצרית מן התקופה הצלבנית), התאמה לתיאור במקרא ולתיאורי נוסעים במקום, באתר קיימים עץ אלון התולע (אלון בן כ-1,000 ועוזרר כבן 500), מערות קבורה, בית בד (הכולל שרידים מארבע תקופות שונות) ומגדלי שמירה. עם זיהוי המקום, התגלו בו גם שרידים של מבנה ציבורי גדול, שנחשב כמקדש ירבעם, על פי צורתו ומידותיו (מידותיו כמידות המשכן), שרידים של במה לידו, ששימשה כנראה בסיס למזבח גדול, מגלול האבנים שלצידו (עדות להריסתו) ובית בד.
את זיהוי המקום מתאר ד"ר חגי בן ארצי בפרסומיו .
הערות שוליים

↑  ספר בראשית, פרק י"ב, פסוק ח'
↑  ספר בראשית, פרק כ"ח, פסוק י"ט
↑  ספר בראשית, פרק ל"א, פסוק י"ג
↑  ספר בראשית, פרק ל"ה.
↑  ספר בראשית, פרק ל"ה, פסוקים א'–ט"ו
↑  ספר שופטים, פרק א', פסוקים כ"ב–כ"ו
↑  ספר שופטים, פרק כ', פסוק כ"ו
↑  ספר שמואל א', פרק ז', פסוק ט"ז
↑  ספר מלכים א', פרק י"ג, פסוקים א'–ה'.
↑  ראו ספר הושע, פרק ד', פסוק ט"ו; ספר עמוס, פרק ד', פסוק ד'; ספר עמוס, פרק ה', פסוק ה'. בפסוקים אלה מופיע המקדש בבית אל בהקבלה לגלגל, שכנראה גם בו היה מקדש.
↑  דעת מקרא, מלכים א', רפ', הערה 19(ב)
↑  ספר דברים, פרק ל"ג, פסוק י"ז
↑  דעת מקרא, מלכים א', רעח', ושם צוטטו דברי האברבנל.
↑  דעת מקרא, מלכים א', רעז'
↑  ד"ר חגי בן ארצי, מקדש ירבעם בבית אל, דף שבועי, אוניברסיטת בר-אילן
| בתי מקדש בהיסטוריה היהודית |
| --- | --- | --- |
| משכנות | משכן משה • משכן גלגל • משכן שילה • משכן נוב • משכן גבעון |  |
| בתי מקדש | בית המקדש הראשון • בית המקדש השני ומקדש הורדוס |  |
| מקדשים חיצוניים | הבמות • מקדשי ממלכת ישראל: תל דן ובית אל • מקדש חוניו • מקדש יב • מקדש השומרונים בהר גריזים |  |
| אחרים | מצוות בניין בית המקדש • מבנה בית המקדש • בית המקדש השלישי • בית המקדש של יוליאנוס |  |
חלום סולם יעקב שככל הנראה התרחש בבית אל, מיכאל לוקס לאופולד ווילמאן, 1691
אתר הפולחן הישראלי שנחשף בתל דן, המתוארך לתקופת אחאב. ממצאים שנמצאו בסמוך מזוהים על ידי חלק מהחוקרים כפולחן ירבעם
נחמן בטיטו

חתימתו וחותמתו הרשמית של הרב נחמן בטיטו, מ"מ הראשון לציון
הרב נחמן בטיטו (1845 - ט"ו באלול ה'תרע"ה, 25 באוגוסט 1915) היה איש ציבור, מנהיג העדה המערבית בירושלים, חכם באשי והראשון לציון.
ביוגרפיה

נולד במרקש שבמרוקו בשנת 1845 (ה'תר"ו). כשהיה נער עלה לארץ ישראל עם הוריו, והשתכן בירושלים, שם למד תחילה בתלמוד תורה הספרדי בעיר, ומשם המשיך ללימודים בישיבת תפארת ירושלים.
בהיותו כבן 22, נישא לזינבול. מאוחר יותר נישא ליוכבד וידה רוסו, ויחד נולדו לזוג ארבעה ילדים.
עם פטירת רבו, הרב דוד בן שמעון, נבחר הרב בטיטו בשנת 1880 (ה'תר"מ) לשמש כאחד ממנהיגי ועד העדה המערבית בירושלים. לאחר פטירת הרב אלעזר בן טובו בשנת 1886 (ה'תרמ"ו), מונה לשמש כאחד משבעה טובי העיר של העדה המערבית, לצד הרב משה מלכא.
לאחר פטירת הרב יששכר אצראף בשנת 1892, נבחר הרב בטיטו לשמש כמנהיג העדה המערבית לצד הרב משה מלכא. בשנת 1899 (ה'תרנ"ט) פרצה מחלוקת בעדה, והיא נחלקה לשתי סיעות, כשבאחת התומכים הכתירו לראש העדה את הרב משה מלכא, ובשנייה את הרב בטיטו. המחלוקת הוכרעה לבסוף על ידי הרב יעקב שאול אלישר, כשמינה את הרב מלכא לראש העדה המערבית הרשמי. לאחר פטירת הרב מלכא בשנת 1900 (ה'תר”ס), הצטרפה סיעתו להנהגה תחת ידיו של הרב בטיטו.
בשנת 1904 (ה'תרס"ד) שימש כציר ירושלים מטעם העדה המערבית בכנסייה הראשונה של תושבי ארץ ישראל שהתאספה בזכרון יעקב.
בעקבות מחלוקת על תפקיד הראשון לציון, במה שכונה "ריב הרבנים הגדול", מונה בידי הממשלה בשנת 1909 לתפקיד זה (לאחר פיטורו של הרב אליהו משה פאניז'יל מתפקידו), וכיהן בו עד לשנת 1911.
בפעילותו הציבורית בירושלים שימש גם כחבר ואב בית דין בעיר. כן פעל לייסד מחדש את תלמוד התורה של העדה המערבית בעיר.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה, הורע מצבם של תושבי ירושלים. הצרות שפקדו את האזור ערערו את מצבו הבריאותי שהלך והתדרדר מיום ליום, עד שלבסוף הלך לעולמו לאחר מחלה ב-25 באוגוסט 1915 (ט"ו באלול ה'תרע"ה).
על מצבתו נכתב: "ציון במר תבכה וירושלים תתן קולה על האי שופרא דבלי ארעא. דרופקתא דאוריתא. צדיק וענו מדוכא בייסורים עומד בפרץ ירושלים. ראש רבני בני מערבא וראשון לציון, הרב הגאון המפורסם כמוהר"ר נחמן בטיטו זצ"ל".
חיבוריו

שמות מעם לועז - קובץ שבועי שהוציא מדי שבוע עם הרב חזקיה שבתי בלדינו, ולבסוף הפך לספר בעל שני חלקים
תקפו של יוסף - תרגום של חיבור בנושא מכירת יוסף מאת הרב יוסף שבתי פרחי ללאדינו, על ידו ועל ידי הרב חזקיה שבתי
כן כתב חידושי תורה בקובץ תורה מציון
משפחתו

חתנו - הרב נסים אוחנה, נישא לבתו מרים.
חתנו - אברהם בן יאיר, נישא לבתו ג'נטיל, והיה סוחר אמיד שהתגורר בח'אן יונס שבעזה. לאחר שנפטר, לקחה ג'נטיל חלק בפעילות המסחר של בעלה, יחד עם בנה.
מרים-מרקדה - בתו המאומצת של הרב בטיטו (בתו הביולוגית של יעקב רוסו, וייתכן שגם בתה הביולוגית של וידה, אשתו השנייה של הרב בטיטו).
הרב נסים הכהן רבין - חתנו, נישא לבתו רחל (נפטרה במהלך מלחמת העולם הראשונה).
נכדו - חיים בן יאיר, בנה של בתו ג'נטיל, היה גואל קרקעות בארץ ישראל.
אחיינו - הסופר הערבי-עברי חיים בן ציון (ויקטור) בטיטו ממצרים.
לקריאה נוספת

משה דוד גאון, יהודי המזרח בארץ ישראל, חלק ב' (עמ' 141 - 142)