רויטל בן-אשר פרץ
ביוגרפיה

משפחתה וצעירותה
רויטל בן–אשר נולדה וגדלה בהוד השרון. כילדה הייתה ספורטאית מצטיינת זוכת אליפויות בשחייה, ריצות קצרות וריצות 2,000 מטר; בצה"ל שירתה כמדריכת כושר קרבי. אביה, דוד בן-אשר, אל"ם במיל. היה ראש מחלקת כושר קרבי בצה"ל וכיום עיתונאי באזור השרון. אמהּ, תורית, עבדה עם ילדים אוטיסטיים, כיום בפנסיה. לרויטל אח ואחות: אורי בן אשר, עורך דין והגר בן אשר, במאית קולנוע.
רויטל בן–אשר למדה צורפות במכון הטכנולוגי, ירושלים (1990-1989). בוגרת תואר ראשון במחלקה לעיצוב קרמי בבצלאל (1995-1991). בשנים 1995–2005 הייתה פעילה כאמנית, הציגה שלוש תערוכות יחיד וזכתה בפרסים.
אוצרות ופרפורמנס
ב-1998 החלה לעסוק באוצרות, עת שימשה כאוצרת תערוכות ראשית של משרד החינוך במוזיאון תל אביב.
חלק גדול מהתערוכות שבן–אשר פרץ אוצרת הן פרי עבודה ומחקר של מספר שנים, שותפים ויוצרים בהן גם אנשים שאינם אמנים והן נערכות בשיתוף מומחים לנושא התערוכה. ב"פרא אציל" האמנים היו מחוסרי דיור בעלי עבר פלילי משכונת שפירא בדרום תל אביב. "נעלי עקב בחול" במוזיאון פתח תקווה לאמנות עסקה בסחר בנשים בישראל, פרויקט חברתי המשלב עבודה עם אמנים ועם נשים קורבנות סחר. "מוזיאון הטבע" במוזיאון פתח-תקווה לאמנות הציגה טבע בלבוש אמנותי, בה יצרו אמנים ומפחלצים והיא התבצעה בייעוץ מדענים. "אוצרים בע"מ" במוזיאון פתח-תקווה לאמנות עסקה ביחסים בין האוצרים לאמנים ובמעמד האוצר כיום. "חמור" בבית בנימיני עסקה במצב החמור של הקרמיקה בשיח האמנותי העכשווי ובמאבק של מרבית בוגרי לימודי הקרמיקה להציג בתערוכות ולקנות להם מעמד בעולם האמנות. "סביבות עבודה" בביתן הלנה רובינשטיין לאמנות בת זמננו, מוזיאון תל אביב לאמנות התיקה עסקים משפחתיים, מבנים וסביבות עבודה לחלל המוזיאון והעניקה להם צביון אמנותי.
גדעון עפרת:
"אוצרים חדשים" ? ספק רב אם ראוי להגדיר את המגזר החברתי הזה כיחידה בעלת זהות משותפת, שלא לומר בעלת מסר עיוני כלשהו.. רק בנדיר תאתרו בין ה"חדשים" כאריזמה אוצרותית (דוגמת רויטל בן-אשר פרץ, המציעה מושגי זמן ותהליכי עבודה אוצרותיים שלא הכרנו כמותם)."
בשנת 2017 העלתה את "פרוטקטיב אדג'" פרויקט שיתופי של מיצב, וידאו ופרפורמנס; הפרויקט הועלה בגלריה שלוש ויריד צבע טרי (2018) והציג קרוב לשלושים מופעים. בפרויקט שותפים האמנית מיכל שמיר, הכוריאוגרף סהר עזימי ואמן הווידאו יואב כהן, בן-אשר פרץ מתפקדת בו כפרפורמרית. במסגרת הפרויקט, כמחאה על סגירת מוסדות התרבות בתקופת הקורונה, ישנה הקבוצה על במות תיאטרון הקאמרי, האופרה הישראלית, ספריית בית אריאלה ובמוזיאון תל אביב.
באוגוסט 2020 החלה להגיש פינה בשם: "אז בואו נדבר תרבות" בתוכנית "פותחים יום" בערוץ 13.
פעילות ציבורית
בשנים 1996–2000 ייסדה וריכזה את מגמת האמנות בתיכון רנה קסין בירושלים. ב-2010 הקימה בית ספר ללימודי אמנות למבוגרים בבית האמנים תל אביב, בו היא מלמדת; בוגריו מציגים תערוכה שנתית בבית האמנים. מ-2012 מעבירה קורסי הנחיה לאמנים בבית בנימיני. הרצתה בבצלאל, שנקר, סדנת אמני הקיבוץ, בית בנימיני, מכללת ספיר, מכללת אורנים, המכללה לאמנות יפו, אוניברסיטת בר-אילן, סמינר הקיבוצים והמדרשה לאמנות.
ב-2019 מונתה בן–אשר פרץ לתפקיד יועצת ראש העיר (רון חולדאי) לאמנות. היא מחזיקת תיק התרבות. במסגרת תפקידה היא פועלת למיסוד אזור קריית המלאכה שבדרום תל אביב כמתחם אמנים משגשג. כנציגת ציבור "תל אביב אחת" ברשימה של רון חולדאי, מועצת עיריית תל אביב-יפו. חברת דירקטוריון בגופים הבאים: אופרה הישראלית; המכון למחזאות ישראלית על שם חנוך לוין; עמותת הכוריאוגרפים; תיאטרון הקאמרי (שופטת בוועדת פרס שחקן ובמאי השנה); בית ליבלינג, מרכז העיר הלבנה; בן-אשר פרץ חברה בוועדה הציבורית של להקת "בת שבע". היא חברת המדור לאמנות פלסטית, משרד התרבות; דוברת משרד התיירות לאמנות פלסטית; הוועד המנהל של עמותת אמנים יוצרים בישראל; הוועד המנהל של עמותת זיגוטה - מפעילת  מרכז המרץ2 בקרית המלאכה, תל אביב; שותפה בצוות ניסוח החזון התרבותי של העיר תל אביב-יפו וחברה במועצה הציבורית של שביל העצמאות, תל אביב-יפו. שופטת ביריד צבע טרי. שופטת בוועדות פרסי אמנות, עיצוב ומחול של משרד התרבות. היא יושבת ראש סניף תל אביב-יפו של הפדרציה העולמית של יהדות מרוקו. חברת הוועד המנהל של מוזיאון פתח תקווה לאמנות. יוזמת ומקימת פרויקט "האוצר" - מחסן מחזור לאמנים ויוצרים. מובילה ומנהלת את תחום המדיניות לזכויות האמן בקרן פלומס, בשיתוף איגוד האמנים הפלסטיים. והביאה לכך שאמן שמציג בגלריה ציבורית יקבל שכר על עבודתו.
חיים אישיים
רויטל בן–אשר פרץ נשואה למיקי פרץ, מעצב תעשייתי, בעל חברת studio P.K, אחיו התאום של האמן רפי פרץ, מתגוררת בשכונת שפירא, תל אביב ואם לשלושה ילדים.