stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
רוג'רס והמרשטיין
מחזות זמר ידועים של הצמד > "שירת תוף הפרח"

"שירת תוף הפרח" הוא מחזמר שהועלה בברודוויי ב-1958 והופק לסרט קולנוע בשנת 1961.
המחזמר עוסק בקהילה הסינית בסן פרנסיסקו, ומעלה את בעיית פער הדורות בין המבוגרים והצעירים ואת הקושי של המבוגרים הרגילים לתרבות הסינית עם החוקים הנוקשים לקבל את השפעת התרבות האמריקאית החופשית.
מחזות זמר ידועים של הצמד > "צלילי המוסיקה"

"צלילי המוסיקה", שסיפר את סיפורה של משפחת פון-טראפ, הוא עבודתם המשותפת האחרונה של רוג'רס והמרשטיין. הוא הוצג לראשונה בברודוויי בנובמבר 1956 בכיכובם של מארי מרטין כאומנת הילדים, מריה, ותיאודור ביקל בתפקיד קפטן פון-טראפ.
ב-1965 המחזמר הפך לסרט מוזיקלי בכיכובם של ג'ולי אנדרוז וכריסטופר פלאמר. הסרט זכה בחמישה פרסי אוסקר, כולל פרס הסרט הטוב ביותר.
אוסקר המרשטיין, שנפטר ב-1960, לא זכה לראות את הסרט. רוג'רס הוסיף לסרט שני שירים, שלהם כתב בעצמו את המילים.
ראו גם

רוג'רס והארט
לקריאה נוספת

Thomas S. Hischak, The Rodgers and Hammerstein Encyclopedia, Greenwood Press, 2007 (הספר בקטלוג ULI)
Todd S. Purdum, Something Wonderful: Rodgers and Hammerstein's Broadway Revolution, Holt and Company, 2018 (הספר בקטלוג ULI)
Ethan Mordden, Rodgers and Hammerstein, Abrams Press, 1992 (הספר בקטלוג ULI)
Geoffrey Block (ed.), The Richard Rodgers Reader, Oxford University Press, 2002 (הספר בקטלוג ULI)
Geoffrey Block, Richard Rodgers, Yale University Press, 2003 (הספר בקטלוג ULI)
Tim Carter, Oklahoma! The Making of an American Musical, Yale University Press, 2007 (הספר בקטלוג ULI)
Fredrick W. Nolan, The Sound of their Music: the Story of Rodgers & Hammerstein, Hal Leonard, 2002 (הספר בקטלוג ULI)
שמואל פיזאר

| --- | --- |
שמואל פיזאר
 לידה:  18 במרץ 1929 ביאליסטוק, הרפובליקה הפולנית השנייה 
 פטירה:  28 ביולי 2015 (בגיל 86) מנהטן, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית, פולין 
 השכלה:  בית הספר למשפטים בהרווארד  אוניברסיטת מלבורן  Paris Faculty of Law and Economics  Queen's College 
 תקופת כהונה:  ? – 28 ביולי 2015 
 תקופת הפעילות:  ? – 28 ביולי 2015 
 תחומי מחקר:  דין 
 בן או בת זוג:  Judith Pisar (2 בספטמבר 1971–?) 
 פרסים והוקרה:  קצין כבוד במסדר של אוסטרליה (30 במרץ 1995)  עיטור ההצטיינות של הרפובליקה של פולין בדרגת מפקד  קצין מסדר האמנויות והספרות  קצין גבוה בלגיון הכבוד 
 
שמואל פיזאר (Samuel Pisar;‏ 18 במרץ 1929 – 27 ביולי 2015) היה עורך דין ומשפטן יהודי-אמריקאי, סופר, דיפלומט וניצול השואה.
ביוגרפיה

פיזאר נולד בביאליסטוק להוריו דוד והלנה פיזאר. הייתה לו אחות קטנה בשם פרידה.
הגרמנים נכנסו לביאליסטוק ב-27 ביוני 1941 ומיד החלו בפרעות ביהודים. הוא ומשפחתו גורשו לגטו ביאליסטוק שם הספיק לחגוג בצמצום את בר המצווה שלו לפני שאביו נרצח על ידי האס אס.
המשפחה חיה בפחד ובצמצום עד שפונה הגטו והוא הופרד מאמו ואחותו שהובלו להשמדה והוא הועלה על קרון בקר. כאן החל מסע הייסורים שלו דרך מחנות מיידנק, אושוויץ, זקסנהאוזן, מחנה הריכוז אורניינבורג, בליצין (אנ'), מחנה הריכוז דכאו, ובמפעל המטוסים במנהרת אלנברג (אנ'). לבסוף הצליח להימלט עם חבריו בן וניקו ולאחר מסע נדודים פגש בטנק אמריקאי עם נהג אפרו אמריקאי וצרח לעומתו "אלוהים ברך את אמריקה:...
בכל התקופה הזאת היה נתון לרעב, מכות, הלקאות והשפלות. באושוויץ עמד כבר בתור לתאי הגז והבחין בדלי, מטלית ומטאטא ועשה עצמו שמנקה וכך הצליח לחמוק מהתור...
לאחר השחרור נשאר עם שני חבריו באזור הכיבוש האמריקאים והם פרקו כל עול, סחרו בשוק השחור עד שנתפסו ונכלאו כלא לנדסברג (בו נאסר בעבר היטלר).
לבסוף איתרה אותו דודתו ברברה מפריז ולאחר שהות קצרה שם טס למלבורן לדודיו נחמן ולזר שלקחו אותו תחת חסותם ושיקמו את חייו. שם גם טופל בשחפת בה לקה במחנות.
במאמץ מרוכז למד אנגלית ומקצועות נוספים, עמד בהצלחה בבחינות הבגרות וסיים בהצטיינות את הפקולטה למשפטים באוניברסיטת מלבורן. בעקבות זה קיבל מלגה לאוניברסיטת הרווארד שם קיבל תואר דוקטור למשפטים.
הוא עבד כיועץ משפטי לאונסקו ולג'ון קנדי. פתח משרד מצליח לייעוץ משפטי לחברות גדולות ובתוכם גם לרוברט מקסוול.
היה בין הפעילים החשובים של יד ושם.
ב-1979 פרסם את ספרו האוטוביורגפי "Of Blood and Hope" שהפך לרב-מכר עולמי ותורגם לעשרות שפות. תורגם לעברית על ידי אריה חשביה בשם "כעוף החול".
לבקשת ליאונרד ברנשטיין הוא כתב את דברי הקריאה לסימפוניה השלישית של ברנשטיין, "קדיש".
פיזאר נפטר ב-2015 מדלקת ריאות.
על שמו - רחוב בביאליסטוק.
חיים אישיים

מאשתו הראשונה נורמה נולדו הבנות אלכסנדרה והלנה. לאחר 15 שנות נישואים התגרש ונישא לג'ודית ממנה נולדה בתו לאה. הוא היה אב חורג לבנה של ג'ודית, אנתוני בלינקן.
לקריאה נוספת

שמואל פיזאר, כעוף החול; תרגום אריה חשביה, הוצאת שוקן, 1981.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007310718405171  PLWABN: 9810592044305606  BIBSYS: 90155109  BnF: cb11919930n (data)  CiNii: DA0459819X  GND: 11859463X  ISNI: 0000 0001 1767 4405  LCCN: n80013118  NDL: 00452891  NKC: uk2011662883  NLG: 89292  NTA: 070265127  RERO: 02-A003697217  SUDOC: 027075206  VIAF: 64530297   WorldCat (עם VIAF): 64530297
רפאל וידאל

רפאל אנטוניו וידאל קסטרו (בספרדית: Rafael Antonio Vidal Castro;‏ 6 בינואר 1964 – 12 בפברואר 2005) היה שחיין מוונצואלה, זוכה מדליית ארד אולימפית (לוס אנג'לס 1984) במשחה ל-200 מטר פרפר.
ביוגרפיה

וידאל נולד בקראקס שבוונצואלה.
ביוגרפיה > 1980

באולימפיאדת מוסקבה שנערכה ביולי סיים במקום 11 במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:04.23 דקות, ובמקום 18 במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 57.33 שניות.
ביוגרפיה > 1983

במשחקים הפאן-אמריקאיים שנערכו בקראקס באוגוסט זכה בחמש מדליות ארד, במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 54.72 שניות, במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 1:59.17 דקות, במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 3:29.06 דקות, במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי בתוצאה של 7:33.82 דקות ובמשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 3:50.52 דקות.
ביוגרפיה > 1984 > מדליית ארד אולימפית

באולימפיאדת לוס אנג'לס שנערכה ביולי-אוגוסט זכה במדליית ארד במשחה ל-200 מטר פרפר בשיא אמריקה חדש של 1:57.51 דקות, אחרי ג'ון סיבן מאוסטרליה (1:57.04 דקות) ומיכאל גרוס מגרמניה המערבית (1:57.40 דקות). בנוסף, סיים במקום רביעי במשחה ל-100 מטר פרפר בשיא ונצואלה חדש של 54.27 שניות, במקום עשירי במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי בשיא ונצואלה חדש של 7:31.79 דקות, במקום 12 במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 3:30.24 דקות, ובמקום 13 במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 3:55.12 דקות.
מותו

ב-12 בפברואר 2005, בגיל 41, נהרג וידאל בתאונת דרכים, כאשר רכב האמר של נהג אחר שהשתתף במרוץ לא חוקי התנגש ברכבו.
שיאים אישיים > בריכה אולימפית

100 מטר פרפר: 54.27 שניות (1984)
200 מטר פרפר: 1:57.51 דקות (1984)
תזמורת קאמרית

אנסמבל סולני תל אביב בניצוחו של ברק טל, מרץ 2009
תזמורת קאמרית (מהמילה האיטלקית "קאמרה" - חדר) היא הרכב מוזיקלי קטן יחסית (בהשוואה לתזמורת סימפונית, למשל) ומכאן שמו.
בתזמורת קאמרית משתתפות כל משפחות הכלים, אך הצליל אינו עשיר ומלא באותה מידה כמו בתזמורת סימפונית, כיוון שקבוצות הכלים מצומצמות יותר. לשם השוואה, בתזמורת סימפונית מלאה, קבוצת הכינורות הראשונים תמנה על פי רוב כ-16 נגנים, לעומת כ-6 בתזמורת קאמרית.
הרכב קאמרי שמספר נגניו קטן מ-10 אינו נעזר בדרך כלל במנצח; הנגן הראשי שלו ממלא תפקיד זה. לתזמורת קאמרית שמספר נגניה הוא בין 10 ל-40, דרוש מנצח (אף כי יש כמה תזמורות המנגנות בקביעות ללא מנצח). יותר מארבעים נגנים מהווים תזמורת מלאה, אם גם לא גדולה ביותר.
היסטוריה והתפתחות

מתקופת הרנסאנס עד המאה ה-19 לא היו אולמות קונצרטים ציבוריים. יצירות הוזמנו ונוגנו למען נסיכים ורוזנים באולם נשפים או בחדר מרווח בארמון (מכאן השם "קאמרית", מלשון "קאמרה" - חדר בלטינית) כדי לשעשע את האציל, בני משפחתו ואורחיו. במאה ה-19 השתנה אופי המוזיקה יחד עם אופיים של המלחינים - רוח של חופש ועצמאות, שראשיתה בבטהובן, הניעה מלחינים לכתוב כחפצם בלי להיות תלויים בפטרון אציל ועתיר הון. יצירות עדיין הוזמנו אצל מחבריהן, כפי שהן מוזמנות גם כיום, אבל המזמינים היו בעיקר נגנים וירטואוזיים, הרכבים קאמריים ותזמורות שונות. המוזיקה התזמורתית נעשתה נפוצה יותר ומהרכבים קטנים, שהתאימו לחדרי ארמון, התפתחו תזמורות קאמריות, שדרשו אולמות מתאימים, תנאים אקוסטיים וקהל מאזינים. מעתה יכלו גם פשוטי העם ליהנות מקונצרטים.
עם המעבר לאולמות גדולים יותר, נוצר הצורך בצליל חזק וברור יותר. כמענה לצורך זה, הכפילו את מספר הנגנים שמנגנים אותו תפקיד. כך נוצרו קבוצות כלים: קבוצות הכינור הראשון והשני, קבוצת הצ'לנים, קבוצות כלי הנשיפה וכו'.
גורם אחר להתפתחות זו היה הצורך באמצעים להבעה. אחד מאמצעים אלה הוא הדינמיקה, שמעבריה יוצרים מתח, דרמה או פורקן ורגיעה. התגברות הצליל (קרשנדו), החלשתו (דימינואנדו), הגברה פתאומית של הצליל ללא הכנה (ספורצנדו) ולהפך - הדממה פתאומית (סוביטו פיאנו) כל אלה יוצרים אווירה רגשית מגוונת. עם הזמן נוצר צורך במצבי הביניים של עוצמות אלה וכדי להגביר את רישומם על המאזינים, הרחיבו את ההרכבים על ידי הכפלת מספר הנגנים. כך נוצר מרחב גדול יותר של עוצמת צליל, המקיף יותר גוני ביניים בדינמיקה הניתנים להבחנה ושמיעה.
כיום נכתבות יצירות לתזמורות קאמריות, ותזמורות רבות כאלה פועלות ומופיעות ברחבי העולם.
שירות ביון החוץ של קזחסטן

| --- | --- |
סמלסמל
 
 דגל
 מידע כללי
 מדינה:  קזחסטן 
 תחום שיפוט:  קזחסטן קזחסטן
 משרד אחראי:   הוועדה לביטחון לאומי
 תאריך הקמה:  17 בפברואר 2009
 סוכנות קודמת:  שירות ביון חוץ של ק.נ.ב
 http://www.svr.kz
 
שירות ביון החוץ של קזחסטן (בקזחית: Қазақстан Республикасының «Сырбар» сыртқы барлау қызметі) ובראשי תיבות סירבּאר (Сырткы Барлау, תעתיק: סירטקי בּארלאוּ; "ביון חוץ") היא מחלקת הביון של הוועדה לביטחון לאומי של קזחסטן, הנחשבת לסוכנות הביון הממשלתית.
הסוכנות פעלה כסוכנות ביון עצמאית מ-2009 ועד 2019, קודם לכן מ־1993 פעלה כמחלקת "ברלַאוּ" של שירות הביטחון הקזחי. ב־2019, שוב הפכה לחלק מה הוועדה לביטחון לאומי.
היסטוריה

סוכנות הביון הקזחית הוקמה לראשונה כאגף במסגרת שירותי הביון הסובייטיים.
ב-1992 הוקם מינהל המודיעין של הק.נ.ב הקזחי, שב-1995 קודם למעמד של מינהל ראשי ראשון. ב-1997 הוקם ארגון "ברלַאוּ" ("מודיעין" בקזחית), כסוכנות הביון העצמאית של קזחסטן, אלא שמאבקי כוחות פנימיים בתוך קהילת המודיעין הקזחית הביאו לכך שב-1998 הוא הוכפף לק.נ.ב שוב, אף שהמשיך לשאת את השם "שירות ברלאו", כסוכנות ביון הכפופה לוועדה לביטחון לאומי.
בפברואר 2009 החליט נשיא קזחסטן נורסולטאן נזרבייב לפרק את "ברלאו" ובמקומה הקים את "סירבּאר - שירות ביון החוץ של קזחסטן" כסוכנות הביון העצמאית של קזחסטן הכפופה ישירות לנשיא. הסוכנות החדשה הוקמה בכפוף לצו חתום של הנשיא "לחיזוק הביטחון הלאומי הקזחי ופיתוח פעילויות המודיעין".
בפברואר 2019 מונה גאביט בייז'אנוב לראש שירות הביון הקזחי והסוכנות הפכה למחלקה בוועדה לביטחון לאומי.
יעדים ומטרות

איסוף מידע מודיעיני הנוגע לאינטרסים של הרפובליקה הקזחית;
תמיכה בנשיא הרפובליקה של קזחסטן וגופי ממשלת המדינה, תוך ביצוע הערכות אנליטיות פוליטיות, פיננסיות, כלכליות, צבאיות, מדיניות, מדעיות, טכניות, הומניטריות ואקולוגיות;
קידום הפיתוח הכלכלי וההתקדמות המדעית והטכנולוגית, הצבאית והטכנית של המדינה למען ביטחון הרפובליקה של קזחסטן;
להשתתף בפיתוח ויצירת תנאים התורמים למימוש מדיניות המדינה בתחום הביטחון הלאומי;
יישום צעדים שמטרתם למנוע נזק ממשי או פוטנציאלי לאינטרסים הלאומיים והביטחוניים של הרפובליקה של קזחסטן, ארגוניה, מוסדותיה ואנשיה מהשירותים המיוחדים ומעקב אחר ארגוני מדינות ואנשים זרים וארגוני טרור קיצוניים מחוץ לקזחסטן;
במסגרת גבולות סמכותה הסוכנות מעורבת באבטחת המשימות הדיפלומטיות והדיפלומטים המשרתים בקזחסטן;
תיאום עם סוכנויות ביון זרות;
משימות אחרות נקבעות על פי חוקי ומעשי נשיא הרפובליקה של קזחסטן;
ראש הביון הקזחי

אמאנג'ול ז'נקולייב (פברואר 2009 – פברואר 2019)
גאביט בייז'אנוב (מפברואר 2019)
הערות שוליים

↑  "ברלאו" פורקה על מנת להקים את שירות הביון החיצוני של קזחסטן "סירבאר", הכפופה לנשיא נורסולטאן נזרבייב - דיווח מסוכנות ידיעות קזחית
שער טיבורטינה

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  שער העיר 
 מיקום:  רומא 
 מדינה:  איטליה 
 
 קואורדינטות:  41°53′51″N 12°30′37″E﻿ / ﻿41.8975°N 12.51028°E﻿ / 41.8975; 12.51028
 www.sovraintendenzaroma.it
  (למפת רומא מוגדלת) שער טיבורטינה(למפת רומא רגילה) שער טיבורטינה
 
שער טיבורטינה (בלטינית: Porta Tiburtina, השער הטיבורטיני), או פורטה סן לורנצו (Porta San Lorenzo) הוא שער בחומת אורליאנוס של רומא. בשער זה החלה ויה טיבורטינה (Via Tiburtina).
היסטוריה

במיקום בו ניצב השער ניצבה קשת שנבנתה על ידי הקיסר אוגוסטוס במפגש שלוש אמות מים – אקווה מרקיה (אנ'), אקווה יוליה (אנ') ואקווה טפולה (אנ') – שעברו מעל ויה טיבורטינה.
מבנה הקשת תוקן בימי הקיסרים טיטוס וקרקלה, והקיסר אורליאנוס שילב אותו כשער בחומה שבנה סביב. בעת שלטונו של הקיסר הונוריוס, במאה החמישית שופץ השער ונוסף לו מבנה קדמי.
במהלך ימי הביניים נקרא שמו "שער סן לורנצו" משמה של הבזיליקה הסמוכה סן לורנצו פואורי לה מורה (אנ'). השער זכה בכינויים נוספים, בהם "קאפו דה בווה" (Capo de' Bove) או "שער טאורינה" (Porta Taurina), היינו "שער השוורים" על שום תגליפי גולגולות השוורים שבראש השער.
בחזית השער נערך קרב ב-20 בנובמבר 1347, שניטש על השליטה ברומא, ובו גבר קולה די ריינצו על יריביו.
בסמוך לשער נמצאת כיום כנסיית סנטה ביביאנה (אנ').
כתובות השער

על השער שנבנה על ידי אוגוסטוס מצויות שלוש כתובות:
בראש השער, על אמת המים אקווה יוליה, מופיעה הכתובת משנת 5 לפנה"ס:
במרכז השער, על אמת המים אקווה טפולה, מופיעה כתובת המיוחסת לקיסר קרקלה אשר שיפץ את המבנה בשנת 212:
על אמת אקווה מרקיה (האמה התחתונה) מופיעה כתובת המציינת את שיקום האמה על ידי הקיסר טיטוס בשנת 79:
הערות שוליים

↑  השער נקרא כך משמהּ של העיירה טיבור שאליה פנתה הדרך שיצאה ממנו
↑  "שער לורנצו" משמו של הקדוש הנוצרי לאורנטיוס מרומא
↑  תואר כבוד שמשמעו מנצח הפרתים
↑  תואר כבוד שמשמעו מנצח הבריטים
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4774505-8 
מבט על השער מתוך הצד הפנימי של חומות אורליאנוס. ניתן לראות את קשת השיש הלבנה שנבנתה על ידי אוגוסטוס
שמואל ברזאני (אדוני)

כתב יד של אחד מחיבורי השחיטה של הרב שמואל. מתוך אוסף כתבי היד של הספרייה הלאומית.
הרב שמואל ברזאני אדוני (מאות 16–17) היה פוסק הלכה, פייטן ומקובל, עמד בראש ישיבה בכורדיסטן. מגדולי הרבנים בכורדיסטן בדורות האחרונים.
ביוגרפיה

הרב שמואל ברזאני (אדוני) נולד בערך בשנת ש"כ (1560) בעיר ברזאן שבכורדיסטן. אביו, הרב נתנאל הלוי (אדוני), עמד בראש קהילת יהודי מוסול, והיה איש קדוש בעיני יהודי כורדיסטן וסביבותיה. מפאת כבוד תורתו הוא כונה "אדוֹניִ", שם שדבק ביורשיו לתפקיד הרבנות.
הרב שמואל לא ידע קרוא וכתוב עד גיל מאוחר, ועבד במלאכת האריגה. אגדה המועברת במסורת אצל יהודי כורדיסטן, מספרת שזכה לגילוי אליהו הנביא ואליהו הבטיח לו כי יזכה להיות חכם גדול בתורה. מאז התחיל להבין וללמוד. לאחר שלמד תורה ונהיה לחכם גדול, ויסד ישיבה גדולה בעיר מוסול, אליה נהרו מכל רחבי כורדיסטן ובבל. הרב שמואל נודע בחייו כמקובל ואף נזכר בכתביו של רבי חיים ויטאל.
בשלהי שנת שס"ו (1606), בזמן מרידות השבטים נגד השלטון העות'מאני, ועקב התערערות ביטחון היהודים בכורדיסטן עבר לדמשק. כשחזר לכורדיסטן שימש כרבה של העיר עקרא בכורדיסטן. משם עבר לעיר עמדיה, ושימש כרב העיר.
הוא הוטרד ממצבם התורני הירוד של יהודי כורדיסטן, ומהמחסור במנהיגים רוחניים ובפוסקי הלכה. הוא הקים מספר ישיבות בבארזאן (אנ'), בעקרה (אנ'), בעמידיה ובמוסול, כדי לטפח בהן תלמידי חכמים שיוכלו לשמש את הציבור כרבנים, חזנים, ושוחטים. הישיבות התקיימו מתרומות של נדבנים יהודיים תושבי האזור. את כל כספי התרומות השקיע בישיבות, והוא ומשפחתו חיו חיי דוחק.
חכם שמואל אדוני נפטר בין השנים שפ"ה (1625) לשצ"ה (1635), ויש מסורת כי נפטר ביום כ"ג שבט שצ"ג (1633).
בתו של חכם שמואל ברזאני, אסנת ברזאני, התחתנה עם בכיר תלמידי אביה, חכם יעקב מזרחי. היא מכונה התנאית אסנת, בשל ידיעותיה הרבות בתורה ובקבלה, ובשל הניסים שחוללה. כשנפטר בעלה עמדה בראש הישיבה, שהקים אביה, ועמדה בקשר עם גדולי חכמי תקופתה.
חיבוריו

חיבוריו של חכם שמואל אדוני כוללים דרשות, הלכות, פיוטים, תפילות, חידות ומשלים. חלקם נדפסו ב'ספר אבני זיכרון' חלקם עדיין בכתב יד.
בשנת תשס"ג פרסם מכון 'אהלי אברהם יעקב' ספר הנקרא "כתבי ר' שמואל אדוני", ובו כלולים חלק מחיבוריו שהיו בכתב יד. ואלו הם:
אבני זיכרון - חידושים וביאורים על הלכות שחיטה וטריפות. השימוש בספר זה לא פסק בקרב יהודי כורדיסטן ונדד אף למקומות מרוחקים כתימן.
דברי שמואל - דרשות בעניינים שונים (על משיח גאולה ועוד).
לקט שמואל - חידושים וביאורים בענייני סרכות.
סדר הגט בקצרה - כמנהג יהודי כורדיסטן.
לקריאה נוספת

מאיר בניהו, רבי שמואל ברזאני ראש גולת כורדיסתאן, ספונות ט, עמ' כג - קכה.
הרב משה הלל זרי, בית שמואל - תולדות חייו של ר' שמואל אדוני ברזאני, בתוך: כתבי ר' שמואל אדוני, מכון אהלי אברהם יעקב, תשס"ג.
אריך בראור, יהודי כורדיסתאן: מחקר אתנוגרפי, בעריכת רפאל פטאי, ירושלים, 1943.
הערות שוליים

↑  ספר סגולות וקמיעות לר' אהרן ברזאני כ"י; נדפס בספר קהילות יהודי כורדיסתאן עמ' 206-207
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007305642605171
שלום ברנהולץ

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  26 בספטמבר 1993 (בן 31) י"א בתשרי ה'תשנ"ד בני ברק, ישראל
 מוקד פעילות:  ישראל ישראל
 תקופת הפעילות:  מ-ינואר 2013
 מקום לימודים:  ישיבת חמד, ישיבת כנסת חזקיהו
 סוגה:  מוזיקה חסידית
 סוג קול:  טנור
 שפה מועדפת:  עברית
 שיתופי פעולה בולטים:  יהודה דים, אלי קליין ואיצי ברי, אלחנן אלחדד
 בת זוג:  שרה ברנהולץ
 מספר צאצאים:  2
 
שלום ברנהולץ (נולד ב-26 בספטמבר 1993, י"א בתשרי ה'תשנ"ד) הוא זמר חרדי ישראלי.
ביוגרפיה

נולד וגדל בבני ברק לאברהם ודינה ברנהולץ. בישיבה קטנה למד בישיבת חמד ובישיבה גדולה בישיבת כנסת חזקיהו.
נישא לשרה בספטמבר 2017, מתגורר בפתח תקווה ואב לשני ילדים.
קריירה מוזיקלית

החל את הקריירה המוזיקלית שלו בראשית 2013 כשהחל להופיע בחתונות ובאירועים שונים.
באוגוסט 2013 הוציא את סינגל הבכורה שלו - "צמאה", בלחנו של יהודה דים.
ביוני 2023 הוציא את אלבום הבכורה שלו "ביכורים", אותו הפיקו הצמד אלי קליין ואיצי ברי. מבקר המוזיקה נתנאל לייפר שיבח את האלבום וכתב ”מדובר באלבום נעים, זורם וכיפי להאזנה. ברנהולץ זמר איכותי, הכל ביחד פשוט עובד טוב ומדובר באלבום בכורה שמשמש ככרטיס ביקור מכובד מאד עבור ברנהולץ, כזה שהוא בהחלט יכול להתגאות בו.”
בינואר 2024 הופיע במופע האסק, הנחשב למופע היוקרתי ביותר של המוזיקה היהודית, ובו ביצע את שירו "שמעה תפילתי" בדואט לצד הולוגרמה של המוזיקאי שלמה קרליבך שנוצרה על ידי בינה מלאכותית. המהלך זכה לתגובות מעורבות, בהם כאלו שביקרו את הביצוע ואת יצירת ההולוגרמה.
במאי 2024 החל לצלם ולהקליט פודקאסט בשם "הלובי של שלום" בו הוא מארח אמנים, מוזיקאים ואישי ציבור.
דיסקוגרפיה > סינגלים

צמאה – מילים: מהמקורות, לחן, עיבוד והפקה: יהודה דים. יצא באוגוסט 2013.
הזמן של השמחה – מילים: אלי קליין ושלום ברנהולץ, לחן: אלי קליין, עיבוד והפקה: אלי קליין ואיצי ברי. יצא באוגוסט 2019.
אתה קרוב – מילים: שלום ברנהולץ ואלחנן אלחדד, לחן: אלחנן אלחדד, עיבוד והפקה: לירן שושן. יצא בפברואר 2020.
שמעה תפילתי – מילים: מהמקורות, לחן: הרב שמשון סגל, עיבוד והפקה: אלי קליין ואיצי ברי. יצא באוגוסט 2020.
עם סגולה – מילים: שלום ברנהולץ, אלי קליין ואלחנן אלחדד, לחן: אלחנן אלחדד, עיבוד והפקה: אלי קליין ואיצי ברי. יצא בדצמבר 2020.
הנה לפניך – מילים ולחן: דודי רוט, עיבוד והפקה: יהודה גלילי. יצא ביולי 2021.
תפילת חופה – מילים: שלום ברנהולץ, לחן: אלי קליין, עיבוד והפקה: אלי קליין ואיצי ברי. יצא בינואר 2022.
אבל באמת – מילים: מתוך ספר התניא, לחן: אלי קליין, עיבוד והפקה: אלי קליין ואיצי ברי. יצא בינואר 2023.
בזכות – מילים: מהמקורות, לחן: אבי סולי, עיבוד והפקה: שמואל כהן. יצא במאי 2024.
דיסקוגרפיה > שיתופי פעולה

ליבי – בדואט עם יהודה דים. מילים: מהמקורות, לחן: יהודה דים, עיבוד והפקה: ג'ף הורביץ. יצא במאי 2023.
הערות שוליים

↑  קובי הר צבי, הזמר שלום ברנהולץ התחתן - וכולם הגיעו • וידאו וגלריה, באתר בחדרי חרדים, 11 בספטמבר 2017
1 2  יאיר טוקר, ‏שלום ברנהולץ בסינגל בכורה: "צמאה נפשי", באתר כיכר השבת, 29 באוגוסט 2013
↑  קוביס, שלום ברנהולץ משיק אלבום בכורה "ביכורים", באתר ערוץ 7, 4 ביוני 2023
↑  נתנאל לייפר, ‏האם "כרטיס הביקור" של ברנהולץ מספיק טוב? // טור ביקורת, באתר כיכר השבת, 22 ביוני 2023
↑  צפו: שלום ברנהולץ בדואט היסטורי עם ר' שלמה קרליבך - 'שמעה תפילתי', באתר קול חי מיוזיק, ‏23 בינואר 2024
↑  נתנאל לייפר, ‏האסק 37: כשהגימיק הופך לביזיון מכוער במיוחד // טור ביקורת, באתר כיכר השבת, 11 בינואר 2024
↑    חנני בלייך, ‏הקהילה החרדית בניו יורק עוד סוערת מההולוגרמה של ר' שלמה קרליבך, בעיתון מקור ראשון, 11 בפברואר 2024
↑  פודקאסט - הלובי של שלום ברנהולץ, באתר YouTube
↑  שלום ברנהולץ בלהיט חדש: "הזמן של השמחה", באתר קול חי מיוזיק, ‏14 באוגוסט 2019
↑  יאיר טוקר, ‏שלום ברנהולץ בסינגל חדש: "אתה קרוב", באתר כיכר השבת, 1 בפברואר 2020
↑  אתם תשמעו אותו הרבה: שלום ברנהולץ בסינגל-קליפ חדש "שמעה תפילתי", באתר רדיו קול חי, ‏23 באוגוסט 2020
↑  יאיר טוקר, ‏שלום ברנהולץ בסינגל חדש: "עם סגולה", באתר כיכר השבת, 29 בדצמבר 2020
↑  שלום ברנהולץ פותח את עונת החתונות - "הנה לפניך", באתר המחדש, ‏19 ביולי 2021
↑  שלום ברנהולץ בסינגל קליפ חדש ומרגש - "תפילת חופה", באתר המחדש, ‏22 בינואר 2022
↑  אליעזר חסיד, שלום ברנהולץ משחרר סינגל חדש - "אבל באמת", באתר בחדרי חרדים, 3 בפברואר 2023
↑  יאיר טוקר, ‏שלום ברנהולץ בסינגל חדש לכבוד רבי שמעון: "בזכות", באתר כיכר השבת, 25 במאי 2024
↑   שלום ברנהולץ & יהודה דים - ליבי, סרטון בערוץ "שלום ברנהולץ - הערוץ הרשמי", באתר יוטיוב (אורך: 04:27)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz: fb53b45a-7432-4be3-987c-91295caaa5ac
שום (יישוב)

| --- | --- |
סמל שוםסמל שום

שום-פנורמה
 מדינה:  הונגריה הונגריה
 חבל:  דרום טרנסדנוביה
 מחוז:  שומוג' שומוג'
 נפה:  נפת שיופוק
 שטח:  23.35 קמ"ר
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בכפר:  685 (1 בינואר 2024)
  ‑ צפיפות:  28.52 נפש לקמ"ר (2011)
 קואורדינטות:  46°54′55″N 18°04′37″E﻿ / ﻿46.915229°N 18.076820°E﻿ / 46.915229; 18.076820
 אזור זמן:  UTC +1
 http://www.som.hu
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת הונגריה מוגדלת) בודפשט דברצן מישקולץ סגד פץ' גיור נירג'האזה קצ'קמט אוסטריה סלובקיה אוק. רומניה סרביה קרואטיה סל.שום(למפת הונגריה רגילה) בודפשט דברצן מישקולץ סגד פץ' גיור נירג'האזה קצ'קמט אוסטריה סלובקיה אוק. רומניה סרביה קרואטיה סל.שום  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
שום (בהונגרית: Som) הוא כפר במחוז שומוג', בנפת שיופוק.
מיקום

הכפר שום הוא השער המזרחי של מחוז שומוג', הבא מכיוון מחוז טולנה, נכנס למחוז שומוג' ב"משק שום-שימון". הכפר ממוקם בחלק הצפון מזרחי של מחוז שומוג', 8 ק"מ משיופוק (שנמצאת על שפת אגם בלטון), לאורך הכביש הראשי 65. בשל מיקומו הגאוגרפי, העיר שיופוק היא יישוב הרקע, כמעט הכל קשור לעיר זו. תחנות רכבת: שום - נאג'ברן ודראנפוסטה הן תחנות רכבת על קו הרכבת קאפושוואר - שיופוק. הכפר מחולק על ידי הנחל קיש-קופאני, שמימיו זורמים לדנובה דרך השיו.
אוכלוסיית הכפר מונה כ-700 איש, וצומח לאט לאט בשל קרבת אגם בלטון. השלטון המקומי יצר יחסים טובים עם היישובים השכנים במחוזות שומוג' וטולנה. הכשרת גנים ובתי ספר מתקיימת בעיקר במוסדות המשותפים הפועלים בכפר השכן שאגוואר.
היסטוריה

ברשומות הכתובות הכפר היה שייך לראשונה כרכושה העתיק של משפחת טיבולד, שהושג על ידי טיבולד וקוזמה ממשפחה זו בשנת 1229. לרגל ההסכם הירושות משנת 1294 בניהם של קוזמה, זרייה ודמטר, זכו יחד באדמות ובתחנת המעבורת שנהרסה בינתיים. בעשור שלפני הכיבוש הטורקי בעל הבית כבר היה מישהו אחר ממשפחה אחרת. על פי רישום מס האוצר הטורקי, היישוב הפך לזירת פשיטות טורקיות וקרבות גבול סדירים. הצייר בלה איוואני-גרינוולד נולד בכפר והייתה בו אוכלוסייה יהודית מצומצמת. במלחמת העולם הראשונה ובמלחמת העולם השנייה חלק ניכר מאוכלוסיית הגברים בגיל המתאים גויס לצבא והיהודים גורשו למחנות ריכוז.
אתרים בעלי חשובות

בפאתי הכפר, על גבעה, נמצא עץ הפרסה, הקרוי על שם פורעי שומוג' המפורסמים. בתחילת 2020, העץ המקורי עדיין עמד, אך הוא כבר היה במצב של ריקבון. בעבר ניטע לידו עץ חדש כממשיכו.
מאז 2005, פסטיבל העוגיות של שום מתקיים מדי סוף יוני.
אנדרטת בארוק היא הכנסייה רומית-קתולית שנחנכה בשנת 1757 (מגדל עץ). יצירת המזבח שלו נעשתה על ידי תלמידו של דורפמייסטר.
ילידי המקום

בלה איוואניי-גרינוולד (בהונגרית: Iványi-Grünwald Béla; שוֹם, 6 במאי 1867 – בודפשט, 24 בספטמבר 1940) היה צייר יהודי-הונגרי ידוע.
גלריית תמונות

כנסייה קתולית
כנסייה קלוויניסטית
תחנת הרכבת שום נאג'ברני
עץ הפרסה שום
לוחות זיכרון של בלה איוואני-גרינוולד
II. מצבה של גיבורי מלחמת העולם השנייה בבית הקברות
פסטיבל עוגיות שום
בית קהילה שום
אחד מציורי מחנה היצירה הבינלאומי של בלה איוואני גרינוולד
ראו גם

אתר האינטרנט של המועצה המקומית שום
האתר של טיבור לנקאי
תחושה

תחושה היא חוויה הנוצרת באמצעות גרייה של אחד החושים או של מערכת החישה ומהווה למעשה נתון (קלט) חושי. הנתון החושי יכול להתייחס למצבים בתוך הגוף (כאב, עייפות, רעב וכו׳) או מחוצה לו (ריחות, צלילים, טעמים, אור וכו׳).
לפי גישת הסטרוקטורליזם של טיצ'נר (Titchener) התחושה היא אחד משלושת המרכיבים הבסיסיים (לצד רגשות ודימויים) של ההכרה. טיצ'נר זיהה לבסוף אלפים מאלה שהוא העריך בתור חוויות חושיות ראשוניות, בלתי אמצעיות ובכללן צבעים, טונים, חום, קור, לחץ וכיוצא בזה.
בשפת היומיום, המילה תחושה משמשת להתייחסות לדברים שאינם תחושות, כגון רגשות, מחשבות וצרכים.
הבחנה בין תחושה לרגש

בפסיכולוגיה ופסיכיאטריה נהוג להבדיל בין תחושות לרגשות, כאשר תחושות נובעות ישירות ממערכת החישה, בעוד שרגשות הם דפוס פעילות נרחב יותר של מערכת העצבים, המבוסס על תפיסה ועל עיבוד של המידע החושי.
הערות שוליים

| --- | --- |
בקרת זהויות :  LNB: 000050508 
ערך זה הוא קצרמרבנושא פסיכולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.