stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פיוטר אנדרייביץ' טולסטוי
ביוגרפיה > לאחר תקופת פיוטר הגדול

בעקבות פרשת הנסיך אלכסיי, טולסטוי התקרב גם ליקטרינה הראשונה, ששלטה ברוסיה לאחר פיוטר הגדול. בראשית ימי שלטונה קיבל טולסטוי תואר רוזן. הוא היה בין התומכים הבולטים שלה. הוא חשש ממועמד אחר לשלטון, פיוטר השלישי (בנו של הנסיך אלכסיי), שעלייתו לשלטון הייתה מסכנת את מעמדו לאור התפקיד שלו בפרשת הנסיך אלכסיי.
במהלך שלטונה של יקטרינה הראשונה הוא שיתף פעולה עם אלכסנדר מנשיקוב והיה חבר במועצה הסודית העליונה. לטולסטוי הייתה מחלוקת עם מנשיקוב באשר ליורש של יקטרינה הראשונה, והוא התנגד לחתונת בת של מנשיקוב עם פיוטר השלישי, הקיסר המיועד. במאבק זה, ידו של מנשיקוב הייתה על העליונה, וטולסטוי נשלח בגיל 82 למנזר סולובצקי בצפון רוסיה, שם מת זמן קצר לאחר מכן.
עם עליית הקיסרית יליזבטה לשלטון, תואר הרוזנות הוחזר למשפחת טולסטוי.
פארודוס

פארודוס (ברבים: פארודוי) הוא מונח בו נעשה שימוש בטרגדיות שהוצגו בתיאטראות ביוון העתיקה.
למונח שתי משמעויות, אחת ספרותית והשנייה ארכיטקטונית:
פארודוס היה החלק מהמחזה היווני שבא לאחר הפרולוג (או פרולוגוס) - החלק הראשון של המחזה. בפארודוס נכנסה לראשונה המקהלה ושרה או דקלמה את הרקע למחזה (הרקע הוצג לצופים לאחר הפרולוג, בו הוצגו לצופים הדמויות העיקריות).
הפארדוס היה גם מונח ארכיטטוני המתאר את שני המעברים בשני צידי האורכסטרה, המעברים היו משני צידי הבמה של התיאטרון היווני, ובהם עמדה המקהלה, וכן דרך מעברים אלה נכנסו השחקנים לבמה.
פארוס (יוון)

| --- | --- |

 נתונים גאוגרפיים
 מיקום:  הים האגאי 
 קואורדינטות:  37°03′00″N 25°11′00″E﻿ / ﻿37.05°N 25.183333333333°E﻿ / 37.05; 25.183333333333
 שטח:  194.5 קילומטר רבוע
 אורך:  21 קילומטר
 רוחב:  16 קילומטר
 נתונים מדיניים
 מדינה:  יוון 
 אוכלוסייה:  13,715 (2011)
 אזור זמן:  UTC+2
  (למפת יוון מוגדלת) אתונה סלוניקי הרקליון פטרס לאריסה יואנינה קומוטיני מיטילנה פלופונסוס רודוס כרתים טורקיה אלבניה בולגריה מקדוניה הצפונית  הים האגאי הים היוני הים התיכוןפארוס(למפת יוון רגילה) אתונה סלוניקי הרקליון פטרס לאריסה יואנינה קומוטיני מיטילנה פלופונסוס רודוס כרתים טורקיה אלבניה בולגריה מקדוניה הצפונית  הים האגאי הים היוני הים התיכוןפארוס
 
פארוס (ביוונית: Πάρος; באנגלית: Paros, להבדיל מ-Pharos שבמצרים העתיקה) הוא אי יווני בים האגאי, חלק מארכיפלג האיים הקיקלאדיים, מערבה מנקסוס, השלישי בגודלו לפי השטח. באי התגוררו בשנת 2011,כ- 13,715 תושבים. עיר הבירה היא פאריקיה, שהיא גם הנמל הראשי של האי.
האי התפרסם בימי קדם ועד לתקופה המודרנית במכרות שיש שלו. ביריבות לאורך שנים עם האי נקסוס, זכה בימי קדם לפרק זמן של עצמאות. באותה תקופה הונהגה בו דמוקרטיה, ולאחר מכן אוליגרכיה ואז שוב דמוקרטיה. אחרי תקופת העצמאות היה האי חלק מהליגה האטית-דלית. מאוחר יותר נמצא בשליטה של ממלכת מקדוניה, בשליטה רומית ואחר כך חלק מהאימפריה הביזנטית. החל משנת 1207 עברה לשליטת הדוכסות הוונציאנית של נקסוס.
בשנת 1537 נחרבה על ידי לוחמיו של ח'יר א-דין ברברוסה ונכבשה על ידי האימפריה העות'מאנית.
בעקבות מלחמת העצמאות של יוון (1821) הפכה לחלק מיוון העצמאית.
האי פורה ובאדמתו טמונים גם משאבים טבעיים. הוא הפך ליעד תיירותי בינלאומי והרבה מיישוביו הפכו לעיירות נופש.
על פי הרקלידס, האי יושב על ידי פארוס, מנהיגה של קבוצה שהגיעה מארקאדיה. בשנת 680 לפני הספירה נולד באי המשורר ארכילוכוס ובמאה ה-5 לפנה"ס נולד בו הפסל אגורקריטוס. האי נשלט בעבר על ידי מדינות רבות, אך היום האי שייך ליוון.
רחוב באי פארוס בעיירה לפקס
פליקס בריך

| --- | --- |

בריך שופט במשחק בין סרביה לשווייץ, 2018
 לידה:  3 באוגוסט 1975 (בן 49) מערב גרמניה מינכן, מערב גרמניה
 עיסוק נוסף:  עורך דין
 ליגות מקומיות
 1999 -   2001 -   2004 -:  פדרציית הכדורגל הגרמנית   הבונדסליגה השנייה   בונדסליגה
 מפעלים בינלאומיים
 2007 -   2008 -   2009 -:  שופט בינלאומי   הליגה האירופית   ליגת האלופות
פליקס בריך (בגרמנית: Felix Brych; נולד ב-3 באוגוסט 1975) הוא שופט כדורגל גרמני. בריך שופט משחקים בגרמניה, וכן במסגרות משחקים של אופ"א ופיפ"א. שפט בגמר הליגה האירופית 2014 ובגמר ליגת האלופות 2017.
קריירה

בריך נולד במינכן, והחל לשפוט בבונדסליגה ב-2004. 3 שנים לאחר הכשרתו לשופט בבונדסליגה, קיבל בריך את תג פיפ"א לשופטים, והפך לשופט בינלאומי. באוקטובר 2007 רשם בריך את משחקו הבינלאומי הראשון כשופט, במשחק מוקדמות יורו 2008, בין רומניה ללוקסמבורג. בריך היה אחראי להחלטה השנויה במחלוקת להרחיק את נמניה וידיץ' במהלך המשחק בין אוצלול גאלאץ לבין מנצ'סטר יונייטד במסגרת שלב הבתים של ליגת האלופות ב-2011.
בריך התפרסם ברחבי העולם לאחר שאישר שער שגוי בעת ששפט משחק בונדסליגה בין באייר לברקוזן להופנהיים. במהלך המשחק נגח חלוץ לברקוזן סטפן קיסלינג את הכדור לעבר השער והחטיא את המסגרת אך הכדור חדר דרך חור ברשת. בריך לא הבחין בכך והסיק מחגיגת שחקני לברקוזן שמדובר בשער חוקי ואישר את השער. הפרשה כונתה "שער הרפאים".
משחקיו היוקרתיים ביותר של בריך כשופט הם גמר הליגה האירופית 2014, בין סביליה לבנפיקה ליסבון, ו-גמר ליגת האלופות 2017, בין ריאל מדריד ליובנטוס. בריך שפט בטורניר הכדורגל באולימפיאדת לונדון 2012, גביע הקונפדרציות ב-2013 ומונדיאל 2014. כמו כן, בריך נמצא בין 20 שופטי העילית של אופ"א.
מחוץ לכדורגל, בריך מחזיק בתואר דוקטור למשפטים, ואת הדוקטורט שלו כתב על ספורט.
הערות שוליים

↑  ynet ספורט, גרמניה: לברקוזן ראשונה עם שער שערורייתי, באתר ynet, 18 באוקטובר 2013
↑  ynet ספורט, "לא הייתה שום אינדיקציה שזה לא שער", באתר ynet, 19 באוקטובר 2013
↑  פליקס ברייך הגרמני ישפוט בגמר ליגת האלופות, באתר ONE‏, 12 במאי 2017
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: ביורן קויפרס | שופט גמר הליגה האירופית  2014 | הבא: מרטין אטקינסון |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1160460043  VIAF: 192911427   WorldCat (עם VIAF): 192911427
פיג'ו 304

| --- | --- |

פיג'ו 304, S, שנת 1974
 מאפיינים כלליים
 יצרן:  פיג'ו
 שנות ייצור:  1969–1980
 הרכבה:  צרפת צרפת
 מודל קודם:  פיג'ו 204
 מודל אחריו:  פיג'ו 305
 חברת אם:  Peugeot
 סיווג:  מכונית משפחתית
 מרכב:  4 דלתות, סדאן, 3 דלתות קופה,  3 דלתות קבריולה, 3 דלתות ואן
 אורך:  4,140 מ"מ
 רוחב:  1,570 מ"מ
 גובה:  1,410 מ"מ
 משקל:  890-970 ק"ג
 בסיס גלגלים:  2,8595 מ"מ
 מפרט טכני
 מנוע:  4 צילינדרים, ארבע פעימות, 1,127 סמ"ק (1970-1980), 1,288 סמ"ק המפיק 65 כ"ס, (1969-1975), 1,290 סמ"ק (1975–1980), 1,357 סמ"ק המפיק 75 כ"ס, מנוע דיזל 1,548 סמ"ק המפיק 47 כ"ס (בגרסת סטיישן ובגרסת ואן)
 הילוכים:  תמסורת ידנית - 4 מהירויות
פיג'ו 304 קבריולה
פיג'ו 304 היא מכונית משפחתית אשר יוצרה על ידי יצרנית הרכב הצרפתית פיג'ו, בין השנים 1969–1980.
סך הכול יוצרו 1,178,423 יחידות.
דגמים

4 דלתות - סדאן, יוצרו 849,103 יחידות
5 דלתות - סטיישן, יוצרו 216,183 יחידות
3 דלתות - קופה, יוצרו 60,186 יחידות
2 דלתות - קבריולה, יוצרו 18,647 יחידות
2 דלתות - ואן, יוצרו 34,304 יחידות
תמונות

פיג'ו 304 SL, שנת 1976
פיג'ו 304, סדאן
פיג'ו 304 סדאן
פיג'ו 304 SL
פיג'ו 304, קופה
פיג'ו 304, קופה
פיג'ו 304, קופה
פיג'ו 304 SL, סטיישן
פיג'ו 304, סטיישן, שנת 1977
פיג'ו 304 GL סטיישן, שנת 1976
פיג'ו 304 - קבריולה
מנוע פיג'ו 304 - קבריולה
פיג'ו 304 - קבריולה, מבט לתא הנהג ולוח מחוונים
פיג'ו 304 - קבריולה
פיג'ו 304 - קבריולה
ראו גם

פיג'ו
פיג'ו 204
פליקס בלוך (צייר)

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  15 באוגוסט 1898 וינה, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  31 באוקטובר 1944 (בגיל 46) המצודה הקטנה של טרזיינשטט, צ'כיה 
 מדינה:  אוסטריה 
 מקום מגורים:  המחוז ה-12 של פראג 
 השקפה דתית:  יהדות 
 
פליקס בלוך (גם פרדיננד בלוך, נולד ב-15 באוגוסט 1898 בווינה, אוסטריה-הונגריה; נספה בשואה ב-31 באוקטובר 1944 בגטו טרזיינשטט) היה צייר, שרטט ואמן מסחרי אוסטרי.
חייו ויצירתו

בלוך עבד כאמן מסחרי בווינה. לאחר שאוסטריה סופחה לרייך הגרמני ב-1938, הוא ואשתו אנטוניה ברחו למילאנו ולאחר מכן לפראג. שם העביר קורסים להסבה מקצועית בתחום הגרפיקה הפרסומית לבני הקהילה היהודית.
ב-14 ביוני 1941 נשללה אזרחותו הגרמנית. החלטה זו פורסמה בעיתון הגרמני רייכסאנצייגר (Reichsanzeiger) ב-6 באוגוסט 1941. שם פורסם שתפקידו היה "מומחה פרסום".  ביולי 1942 גורש לגטו טרזיינשטט, כ-60 קילומטרים מפראג. השילוח, המכונה AAv, יצא מפראג ביום חמישי, 30 ביולי 1942, עם כ-1,000 איש והגיע לטרזיינשטט באותו יום.
בגטו עבד בלוך במשרד הטכני, שם נאלצו אמנים לייצר חומר תעמולה לגרמנים ולזייף ציורים של מאסטרים מפורסמים, שלימים יימכרו לחו"ל תמורת מטבע חוץ. בלוך, כמו אמנים אחרים, השתתף ביצירה הבלתי חוקית והסודית של סדרה של רישומי עט ופחם שתיארו את הצד הטרגי של החיים בגטו. לאחר ביקור של ועדה בינלאומית של הצלב האדום ביוני 1944, הואשמו האמנים בהברחת תעמולה אנטי-נאצית אל מחוץ לגטו. בין השאר גילה הגסטפו שרישומים של אמני טרזיינשטט הגיעו בחודשים קודמים גם לשווייץ.
ב-17 ביולי 1944 נעצר פליקס בלוך יחד עם בדז'יך פריטה, לאו האס ואוטו אונגר בגין "תעמולת זוועה" לכאורה והועבר לכלא הגסטפו במבצר הקטן, שם עונו האמנים קשות. ארבעת האמנים נחקרו על ידי אדולף אייכמן. הגסטפו הציג רישומים וראיות, כמו שרטוט של לאו האס של אסירים המחפשים קליפות תפוחי אדמה, כחושים ומורעבים. "איך יכולת לחשוב ולצייר משהו כזה שעושה כל כך לעג למציאות?", נשאל לאו הס. "אתה אומר שיש רעב בגטו? הצלב האדום לא קבע את זה". הגסטפו של פראג הגיש כתב אישום בגין "תעמולת זוועה והפצתה לחו"ל".
לאו האס היה היחיד מקבוצת האמנים ששרד את השואה. בלוך הוכה למוות על ידי אנשי אס אס בכלא הגסטפו במבצר הקטן ב-31 באוקטובר 1944. גם אשתו, שנכלאה עמו, נרצחה.
"בלוך מציג את גטו טרזיינשטט, שבו מתו 35,000 איש, כטחנת מוות. עגלת מוות מלאה בגופות מתגלגלת ללא רחם על החולים והפצועים. יש גורל מאחורי כל תמונה ולעיתים קרובות התאריכים שמאחורי שם האמן מספרים כמעט את כל הסיפור". (Tagesspiegel, מ-25 בינואר 2016, על תערוכה בברלין "אמנות מהשואה" במרץ/אפריל 2016).
כמעט כל יצירות האמנות של בלוך הושמדו. הוא חתם עליהן בקיצור "feb".
הערות שוליים

↑  Ferdinand Bloch. Zentrale Datenbank der Holocaustopfer Yad Vashem, abgerufen am 26. Februar 2023
1 2 3 4  Felix Bloch. In: Kunst aus dem Holocaust - 100 Werke aus der Gedenkstätte Yad Vashem. Künstlerbiographien. abgerufen am 26. Februar 2023 (Online als PDF)
1 2 3  Ferdinand Bloch im, Memoriart33-45 Archiv, Biographische Beiträge, abger. am 26. Februar 2023
↑  יד ושם, תצוגת בגדים שתפרו חברי הקהילה היהודית בווינה, דצמבר 1939, באתר יד ושם, ‏2020
↑  Felix Bloch, in: Deutscher Reichsanzeiger und Preußischer Staatsanzeiger vom 6. August 1941
↑  Daten zum Transport Nr. AAv , in: Zentrale Datenbank der Holocaustopfer Yad Vashem, abger. am 26. Februar 2023
1 2  Felix Bloch, in: Alice Herz-Sommer - Ein Garten Eden inmitten der Hölle, von Reinhard Piechocki, Melissa Müller, Knaur Verlag, 2011
↑  Felix Bloch im, Tagesspiegel vom 25. Januar 2016, Kunst aus dem Holocaust, abger. am 26. Februar 2023
השילוח מגיע לטרזיינשטט, 1942
תפילה בבית כנסת מאולתר בטרזיינשטט בין השנים 1942–1944
פחונים וחלומות

|  מידע כללי |
| --- | --- |
 מאת:  סמי מיכאל 
 איורים:  דני קרמן 
 סוגה:  ספר ילדים 
 הוצאה
 הוצאה:  עם עובד 
 תאריך הוצאה:  1979 
 
פחונים וחלומות הוא הספר החמישי שפרסם סמי מיכאל ב-1979, מסדרת "דן חסכן". הספר הוא רומן שאייר דני קרמן.
הספר יצא לאור בהוצאת "עם עובד" בשנת 1979, ומתאר את חיי המעברות בשנות ה-50 של המאה ה-20, הספר עובד למחזה ששמו "חלומות של פח". המחזה מוצג בתיאטרון דיקט שבחולון והועלה לראשונה ב-25 ביוני 2012.
תקציר עלילה

ספר זה מתאר מציאות של קשיים חברתיים, מעמדיים, כלכליים והקושי בהשתלבות בחברה הוותיקה, קשיים שאיתם מתמודדים העולים במעברות. מיכאל מצליח ליצור דמויות שאופיין חיובי ומנוגד לאופי הסטיגמתי והתפיסות הגזעניות אשר נכחו על חברת העולים המזרחיים. באמצעות דמויות אלו מיכאל מציג את הערכים שבהם דובקים העולים, את כבוד הפרט, את המורשת והתרבות, ובעזרתם מיכאל מנסה להשפיע על קוראיו. הוא מביא בספרו סוגיות רבות של בין אדם לחברו ומבליט בהן ערכים שונים ומגוונים. בכך מדגיש לנו מיכאל את תפיסתו הפוליטית והחברתית, כמו למשל את ערכי הנתינה, ערכי העבודה (עבודת אדמה) ועזרה לזולת אשר מובלטים בדמויותיו בסיפור.
הספר פותח ומתחיל באפיון חיי העולים בתחילת עלייתם: הם גרים במעברות, בתוך פחונים, הדמויות מוחות על ההבטחה של ההגעה לארץ המובטחת וניפוץ החלום כאשר הגיעו לארץ, "שיקרו לנו, רימו אותנו, זרקו אותנו לאוהלים ולפחונים מלאים עכברים ומקקים ואמרו שזאת הארץ המובטחת". בנוסף לקשיי איכות החיים ורמת החיים הנמוכה שבהם חיים תושבי המעברה, בספר אנו פוגשים דילמות אנושיות של העולים ביניהם, למשל יהודה הבריון של המעברה, שהיה מטיל אימה על כל תושביה והאנשים היו מפחדים להתקרב אליו.
כמו בכל חברה אנושית, ישנן בספר מתיחויות שונות בין אנשים ודילמות אנושיות אשר איתן מתמודדים בני האדם ביום יום. על מנת שלא נחשוב שמכיוון שהעולים עסוקים בקשיי העלייה והקליטה הם אינם מתעסקים גם בדילמות האנושיות, הכותב מביא לנו מקרים רבים בספר שמראים גם את המאבק עם קשיי הקליטה והעלייה אך גם עם דילמות אנושיות רבות, שרבים מבני האדם מתעסקים בהן ביום יום. לדוגמה, יהודה הבריון שהיה מטיל אימה ופחד על התושבים, מציג דילמה נפוצה, של אדם אשר מפחיד בני אדם אחרים ובכך משיג בעזרת כוחו ועצמתו דברים שבהם הוא חפץ.
תושבי המעברה מתעסקים באופן עקבי וגורף במלחמה עם עצמם וכל הזמן מנסים להוכיח מה הם שווים, בעוד שהאנשים שמחוץ למעברה חיים חיים רגילים בתנאים טובים יותר ובכלל לא מתייחסים אל אנשי המעברה ואל בעיותיהם.
אפיון הדמויות

גיבור הסיפור, שמעון, מתואר כילד חזק ואוהב לעזור, הוא דואג לאנשים ומלא תקוות וחלומות. שמעון מצא כלב ואימץ אותו וקרא לו בשם "וט וט", מתוך תקווה שזה יוסיף לו כח ועוצמה אביו של שמעון לא פרנס את הבית ולכן שמעון היה חייב לעשות זאת ודאג תמיד לעבוד קשה לשם כך בנוסף, לשמעון הייתה חברה ששמה ג'נט שבה היה מאוהב זמן רב וכל פעם שדיברה איתו הוא היה מתרגש: "כששב שמעון מעבודת השדה מצא מכתב, וליבו ניתר בקרבו כי סבר שהוא מג'נט״.
דמות החיקוי והערצה של שמעון היא אמו שהייתה הולכת עם מעדר לגינה על מנת לעבוד את האדמה ולהביא כסף לבית בלי לבקש עזרה מאף אחד אף על פי ששמעון רצה לעזור לה, אמו של שמעון מאופיינת כאישה מלאת כח (מנוגד לסטראוטיפים שהיו פעם, ביחס לנשים בעדות המזרח), היא מתוארת כאישה עוצמתית ועקשנית. אישה דואגת, עובדת אדמה ועוזרת לזולת.
לעומת אמו של שמעון, אביו של שמעון מתואר כחלש, יושב בבית ולא עושה כלום, אין לו כסף, הוא איננו המפרנס בבית (מה שהיה נהוג לחשוב) וזקן (בן חמישים), אביו של שמעון אינו מייצג את הדמות של ה"גבר" החזק, העוצמתי והשולט בימי קדם.
כדורי ודעבול, חבריו של שמעון נזכרים תחילה בסיטואציות של גנבות עם שמעון ומאופיינים כחברים טובים, שגם בעת צרה מגנים אחד על השני ועוזרים אחד לשני. אך דמותו של דעבול מוזכרת בנוסף כנפש רגישה, נפש של אומן, חבר טוב של שמעון ואוהב את תחום האומנות.
ג'נט, חברתם של שמעון ודעבול, צולעת, מתוארת כילדה שהאמת חשובה לה, שונאת שמשקרים לה ולא מקיימים דברים שמבטיחים. אביה של ג'נט מת, שלושת אחיה נשפטו לתקופות מאסר ארוכות, וניכר כי לסבתה יש זיקה לארץ הקודש. אף על פי שהיא נאמנה מאוד למשפחה ורוצה להישאר איתם בחוץ לארץ, כמיהתה לארץ ישראל גוברת על כך והיא עולה איתם.
סבתא לולו, סבתה של ג'נט, בנה (אביה של ג'נט) נפטר ושלושת נכדיה (אחים של ג'נט) נשפטו למאסר, לג'נט חשוב ביטחון משפחתה, המורשת שלה, וקבר בנה, ולכן כאשר עולה על הפרק סוגיית עליית כל משפחתה ארצה היא נחרצת בתוקף וטוענת כי"אין עוזבים ככה קבר רענן", "לצאת לחיים טובים בישראל בזמן שהנכדים נמקים בבתי הכלא." בנוסף ראייתה של סבתא לולו את פני החברה הישראלית מבוססת על פחד, לאחר עלייתם ארצה היא אינה נותנת ביטחון בחברה הישראלית וכאשר אנו רואים את פגישותיה של סבתא לולו עם אנשי ביטחון אשר אמורים להוות הגנה וביטחון על תושביהם, מתואר הפחד והחרדה הגדולה בה נמצאת הסבתא בנוכחותם, בזמן שהגיעו השוטרים לביתה של סבתא לולו לעזרתה למציאת דעבול הנעדר, היא יצאה להגנתה ולהגנת משפחה כיוון שהיה לה קשה להאמין שבאו לקראתה ולא על מנת לתפוס אותה ולגרום לה עוול. השוטרים השיבו לה "לא באנו לתפוס אף אחד, ואנחנו לא מאשימים אף אחד". לסבתא לולו יש עניין גדול וחלק משמעותי בעולמה בגידול חקלאי ועבודת אדמתה ולא תן לאף אחד לפגוע בו, לולו הייתה מגדלת גידולים רבים ובניהם דלעת מיוחדת שאהבה ממש, כאשר הבינה שמישהו פגע בה ו״ריטש את קרביה״ נלחמה בכל ליבה על מנת שהברנש יענש. (מתוך דיאלוג עם לולו, מנהל וסמל החקירה).
סקירת ביקורות

הספר פחונים וחלומות הוא ספר אשר מעביר ביקורת על הממסד ועל היחס כלפי העולים, מראה את קשיי עליתם ואת השקרים שאמרו להם כאשר עלו ארצה. בספר זה מתוארת ההתמודדות של העולים החדשים עם הקשיים החברתיים, הכלכליים, המעמדיים והקושי להשתלב בחברה הוותיקה. בספר מוצגות דמויות אשר מפריכות את הסטיגמות והתפיסות הגזעניות. הספר מתמקד ביחסים שבין אדם לחברו כך שערך העבודה הוא במוקד הסיפור. מקורות חייו של מיכאל ותפיסותיו השונות אנו יכולים להבין מדוע הערכים החברתיים והשוויון המעמדי והכלכלי חשובים לו ונמצאים במרכז הסיפור.
לקריאה נוספת

בן-חביב דולי מרגלית מולדתי: מגדר ועדה בספרי המעברה של סמי מיכאל, מתוך נסיך ומהפכן (קובץ בעריכת יגאל שוורץ). תל אביב: גמא, 2016.
גירון תמי, שנות החמישים בראי הספרות פרויקט לעידוד הקריאה באמצעות הספר "פחונים וחלומות" מאת סמי מיכאל, מתוך מקרא ועיון: כתב-עת להוראת המקצועות בתחומים של מדעי הרוח ומדעי החברה, 59(84):14-15, 1991.
ברלוביץ יפה, מקומה של ספרות הילדים ביצירותיו של סמי מיכאל: שיח פואטי, מתוך נסיך ומהפכן (קובץ בעריכת יגאל שוורץ). תל אביב: גמא, 2016, עמוד 32–74.
גורמאזנו-גורן יצחקי, דקלים וחלומות, מחזה מאת יצחק גורמאזנו גורן ע"פ "סופה בין הדקלים" ו"פחונים וחלומות" מאת סמי מיכאל, מתוך במה: רבעון לדרמה, 94:69-106, 1983.
חקק לב, לדרכו הספרותית של סמי מיכאל,מתוך יהדות בבל: כתב-עת לחקר תולדות יהודי בבל ותרבותם 1:7-33, 1995.
הערות שוליים

↑  חלומות מתגשמים בין פחונים סמי מיכאל, פחונים וחלומות, ציורים: דני קרמו, מוצאת "עם עובד"(ספרית דן חסכן)., מעריב, 21 ביוני 1979
↑  פחונים וחלומות, באתר www.am-oved.co.il
↑  admin, חלומות של פח - הצגה אורחת תיאטרון מדיטק חולון -, ‏2012-01-12
↑  זהבה חן, חינוך לאתיקה- המלצה על ארבעה ספרי ילדים בעלי מסרים ערכיים, באתר קפה דה מרקר
↑  סמי מיכאל, פחונים וחלומות, תל אביב: עם עובד, 1979, עמ' 9
↑  סמי מיכאל, פחונים וחלומות, תל אביב: עם עובד, 1979, עמ' 124-125
↑  סמי מיכאל, פחונים וחלומות, תל אביב: עם עובד, 1979, עמ' 10
↑  סמי מיכאל, פחונים וחלומות, תל אביב: עם עובד, 1979, עמ' 16-17
↑  סמי מיכאל, פחונים וחלומות, תל אביב: עם עובד, עמ' 91
↑  סמי מיכאל, פחונים וחלומות, עם עובד בע"מ תל אביב, 1979, עמ' 11
↑  סמי מיכאל, פחונים וחלומות, תל אביב: עם עובד, עמ’ 11
↑  סמי מיכאל, פחונים וחלומות, תל אביב: עם עובד, עמ' 15-16
↑  סמי מיכאל, פחונים וחלומות, תל אביב: עם עובד, עמ' 26
↑  סמי מיכאל, פחונים וחלומות, תל אביב: עם עובד עמ' 9
↑  סמי מיכאל, פחונים וחלומות, תל אביב: עם עובד עמ' 30
↑  סמי מיכאל, פחונים וחלומות, תל אביב: עם עובד, עמ' 65
↑  סמי מיכאל, פחונים וחלומות, תל אביב: עם עובד, עמ' 65
↑  סמי מיכאל, פחונים וחלומות, תל אביב: עם עובד, עמ'124-125
↑  נעמי דה-מלאך, ספרות הילדים קולטת עלייה, גיליון 2, המכללה לחינוך האקדמית גורדון, אלול תשע"ז 08.2017
↑  זהבה חן-טוריאל, חינוך לאתיקה- המלצה על ארבעה ספרי ילדים בעלי מסרים ערכיים, באתר TheMarker  Cafe, ‏21/08/2012
פליקס גוסטב סוסייה

| --- | --- |

פליקס-גוסטב סוסייה
 לידה:  16 בינואר 1828 טרואה, ממלכת הצרפתים צרפת
 פטירה:  19 בדצמבר 1905 (בגיל 77) לוזארש, הרפובליקה הצרפתית השלישית צרפת
 מקום קבורה:  טרואה 
 מדינה:  צרפת 
 השתייכות:   צבא צרפת
 תקופת הפעילות:  1850–1897 (כ־47 שנים)
 דרגה:   ז'נרל דה דיוויזיה
 תפקידים בשירות
 מפקד הבריגדה ה-2 מפקד הקורפוס ה-19 מפקד הקורפוס ה-6 המושל הצבאי של פריז
 פעולות ומבצעים
 מלחמת קרים הכיבוש הצרפתי של אלג'יריה מלחמת אוסטריה-סרדיניה המשלחת הצרפתית למקסיקו מלחמת צרפת–פרוסיה
 עיטורים
  הצלב הגדול של לגיון הכבוד
 
פליקס גוסטב סוסייה (בצרפתית: Jean-Baptiste Billot;‏ 16 בינואר 1828 – 19 בדצמבר 1905) היה ז'נרל דה דיוויזיה בצבא צרפת, אשר שימש כמושל הצבאי של פריז, והתפרסם בעיקר בשל חלקו בפרשת דרייפוס.
לקריאה נוספת

ז'אן דניס ברדן, פרשת דרייפוס, עם עובד, 2003.
מאיר קוטיק, פרשת דרייפוס, מלא, 1982.
פיוטר גריגורנקו

| --- | --- |

 לידה:  16 באוקטובר 1907 בוריסובקה, אוקראינה 
 פטירה:  21 בפברואר 1987 (בגיל 79) ניו יורק, ארצות הברית 
 מקום קבורה:  Saint Andrew Cemetery 
 מדינה:  ברית המועצות, ארצות הברית 
 השכלה:  האוניברסיטה להנדסה צבאית  המכון הפוליטכני של חרקיב 
 בן או בת זוג:  Zinaida Grigorenko 
 דרגה:  מייג'ור גנרל, גנרל 
 פעולות ומבצעים
 קרב חלקין גול 
 עיטורים
 עיטור לנין  מדליה על ההצטיינות בקרב  מדליית הניצחון על גרמניה במלחמה הפטריוטית הגדולה 1941–1945  עיטור הדגל האדום  עיטור הכוכב האדום  עיטור המלחמה הפטריוטית הגדולה דרגה ראשונה  מסדר הגבורה, דרגה 1 
 
פיוטר גריגורייביץ' גריגורנקו (ברוסית: Пётр Григорьевич Григоренко; באוקראינית: Петро Григорович Григоренко, תעתיק מאוקראינית: "פֶּטְרוֹ הְרִיהוֹרוֹבִיץ' הְרִיהוֹרֶנְקוֹ") (16 באוקטובר 1907 - 21 בפברואר 1987) היה גנרל מיור בצבא האדום ממוצא אוקראיני, פעיל זכויות אדם, מתנגד משטר וסופר.
קורות חיים

גריגורנקו נולד ב-16 באוקטובר 1907 בכפר בוריסובקה שליד זפוריז'יה, בדרום מזרח אוקראינה. מגיל 16 עבד כפועל במוסכי הרכבת בעיר דונצק. בשנת 1929 התקבל ללימודים באוניברסיטת חרקוב, אך לאחר שנתיים של לימודים עזב את האוניברסיטה לטובת קריירה צבאית. בשנת 1934 סיים אקדמיה צבאית של חיל ההנדסה והוסמך לקצונה. שירת כקצין אג"ם גדודי ולאחר מכן כמפקד גדוד הנדסה שעסק בבניית ביצורי קו סטלין. בשנים 1937–1939 למד באקדמיה הצבאית על שם פרונזה במוסקבה.
השתתף בקרב חלקין גול מול האימפריה היפנית כקצין מטה של מפקדת הכוחות הסובייטים באזור. לאחר ניצחון ברית המועצות נשאר לשרת במטה של מפקדת כוחות הצבא האדום במזרח הרחוק. לאחר הפלישה הגרמנית לברית המועצות ביקש מספר פעמים להישלח לחזית הלחימה. בקשתו אושרה רק בדצמבר 1943, אז מונה לסגן ראש מטה ארמיית המשמר ה-10 שלחמה באזור לנינגרד. בפברואר 1944 נפצע קשה בקרבות. לאחר החלמתו מונה לראש מטה דיוויזיית חי"ר שלחמה בקרפטים. יחד עם יחידתו השתתף בשחרור צ'כוסלובקיה. על חלקו במלחמה עוטר בכמה עיטורים: עיטור לנין, עיטור הדגל האדום, עיטור הכוכב האדום ועיטור המלחמה הפטריוטית הגדולה. את המלחמה סיים בדרגת פולוקובניק (מקבילה לקולונל בנאט"ו).
לאחר המלחמה לימד באקדמיה הצבאית על שם פרונזה במוסקבה. בשנת 1959 הועלה לדרגת גנרל-מיור (מקבילה לדרגת מייג'ור גנרל בנאט"ו).
קורות חיים > פעילותו הפוליטית נגד השלטונות

בשנת 1961 הוא מתח ביקורת על המדיניות של ניקיטה חרושצ'וב וכעונש הוגלה למזרח רוסיה. בשנת 1963 הוא טען שהפריבילגיות המיוחדות של האליטה הפוליטית אינן תואמות את העקרונות שקבע לנין, ולכן הקים את "האיגוד למאבק להחזרת הלניניזם", קבוצת דיסידנטים שפעלה להחזרת הליניניזם המקורי לטענתו. בשנות השבעים התמנה גריגורנקו היה בין מייסדי קבוצת הלסינקי במוסקבה. היה זה הארגון הראשן לזכויות אדם שהוקם ברוסיה, ובעקבות זאת הפעילו נגדו השלטונות פסיכיאטריה עונשית (אנ'), ושלחו אותו לפסיכושקה, מעין מאסר פסיכיאטרי, בשנים 1964-1965 ו-1969-1976. נקבע כי הוא סובל מהזיות פרנואידיות, המלוות בסימנים מוקדמים של טרשת עורקים מוחית, שהתסמינים שלה מתבטאים בהערכת יתר של אישיותו שלו שמגיעה לממדים משיחיים ורעיונות רפורמיסטיים. בשנת 1964 נשללו ממנו דרגתו הצבאית, עיטוריו והטבות הפרישה שלו.
גריגורנקו לקח חלק בהגנתם של אנדריי סיניאבסקי ויולי דניאל ומחה בחריפות נגד מעצריהם של הסופרים הצעירים אלכסנדר גינזבורג, יורי גלנסקוב, אלכסיי דוברובולסקי, ואחרים.
יחד עם אנדרי סחרוב, הוא השתתף באופן פעיל במאבק הטטרים מקרים לאוטונומיה. הוא יעץ לפעילים הטטארים לא להגביל את מחאותיהם לברית המועצות, אלא לפנות גם לארגונים בינלאומיים לרבות האו"ם. גריגורנקו הפגין כנגד הפלישה הסובייטית לצ'כוסלובקיה בשנת 1968. בשנת 1970 הוא נכלא בבית חולים פסיכיאטרי. אשתו, זינאידה, העבירה בשמו פניה להתאחדות העולמית לבריאות הנפש, שבה הוא טוען כי הוא מוחזק באשפוז לא בגלל מצבו הנפשי אלא בשל דעותיו. ארגון אמנסטי הבין לאומי הכריז עליו כאסיר מצפון.
גריגורנקו היה אחד מהראשונים שהטילו ספק בגרסה הסובייטית הרשמית של ההיסטוריה של מלחמת העולם השנייה. הוא הצביע על כך שקצת לפני ההתקפה הגרמנית ב-22 ביוני 1941, רוכזו כוחות סובייטים גדולים במערב ביאליסטוק, עמוק בתוך השטח הכבוש הפולני, כשהם מתכוננים למתקפת פתע, אך פגיעים לכיתור במקרה של מתקפת פתע גרמנית. הרעיונות שלו פותחו מאוחר יותר על ידי ויקטור סובורוב. במהלך המשפטים הפוליטיים הסגורים בשנים 1965–1969, הוא נכח לא פעם בבתי המשפט, בדרישה לפתוח את דלתות האולמות בפני כולם, והסביר לנאספים את המתרחש במשפט.
בשנת 1977 הורשה גריגורנקו לנסוע לטיפולים רפואיים בארצות הברית, לאחר שסבל מנזקים חומרים לבריאותו בעקבות האשפוזים בבית חולים פסיכיאטריים המנוהלים על ידי הק.ג.ב. ונשללה ממנו אזרחותו הסובייטית בטענה שהוא מערער את יוקרתה של ברית המועצות. שנות ה-70 היוו שיא בשימוש בגלות חיצונית כאמצעי ענישה על ידי ברית המועצות (בניגוד לסוג הפנימי, שהיה רווח בין אמצע שנות ה-30 לתחילת שנות ה-50); לעיתים קרובות הדפוס היה שנסיעה לחו"ל לצורך עבודה או טיפול רפואי הפכה לגלות קבועה. באותה שנה הפך גריגורנקו לאזרח ארצות הברית.
קורות חיים > פעילותו הפוליטית בארצות הברית

בהיותו בארצות הברית מאז 1977, גריגורנקו לקח חלק פעיל בפעילותה של השלוחה הזרה של קבוצת הלסינקי האוקראינית.
בשנת 1979 בניו יורק, גריגורנקו נבדק על ידי צוות הפסיכולוגים והפסיכיאטרים מהאגודה הפסיכיאטרית האמריקאית. הצוות לא הצליח למצוא עדות למחלת נפש אצל גריגורנקו והמקרה שלו אישר את ההאשמות, לפיהן הפסיכיאטריה בברית המועצות הייתה לעיתים כלי של דיכוי פוליטי.
בשנת 1983 לקה גריגורנקו בשבץ מוחי אשר הותיר אותו משותק חלקית. הוא מת ב-21 בפברואר 1987 בעיר ניו יורק. לאחר מותו נערכו בברית המועצות ובאוקראינה בדיקות רשמיות של תיקו הרפואי, ושתיהן קבעו כי אין עדויות למחלות נפש כלשהן.
הערות שוליים

↑  עתון מעריב, הטאטארים תובעים לחזור לאדמתם..., באתר הספריה הלאומית, ‏10 בדצמבר 1975
↑  מהגנרל גריגורנקו המאושפז בכלא, נשללה הזכות להשתמש בעט נובע, מעריב, 26 באוגוסט 1970
↑  עיתון מעריב, משוגע, באתר הספריה הלאומית, ‏4/6/71
↑  Amnesty International Newsletter, Vol. IV, No. 8. August 1974, Amnesty International (באנגלית)
↑  the Ukrainian Weeny, [https://archive.ukrweekly.com/print-media/1978/The_Ukrainian_Weekly_1978-29.pdf Gen. Grigorenko addresses Chicago
Captive Nations Week rally]
↑  The Free Lance-Star - Google News Archive Search, news.google.com
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007262056205171  PLWABN: 9810561099605606  BIBSYS: 90253271  BNE: XX1100086  BnF: cb12195575z (data)  CiNii: DA09100150  GND: 118542184  ISNI: 0000 0001 1033 108X  LCCN: n80120988  LNB: 000206110  NARA: 10567858  NKC: js2018977817  NLA: 36571466  NTA: 069085951  RERO: 02-A013495181  SNAC: w6nq69wm  SUDOC: 030565979  VIAF: 114365351   WorldCat (עם VIAF): 114365351