stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אלכס וילסון (1908)
קריירה

וילסון נולד בעיירה וישו (Wishaw) שבלנרקשייר, וב-1925 החל את הקריירה שלו במועדון החובבני אוברטון אתלטיק. כעבור שנה הצטרף לקבוצת גרינוק מורטון, שיחק שם שש עונות וצבר למעלה מ-200 הופעות, והיה חלק מהסגל שהצליח להעפיל לליגת העל הסקוטית בעונת 1928/1929.
במאי 1933 הוא חתם בקבוצת ארסנל, תחילה כמחליפו של פרנק מוס. הוא ערך את הופעת הבכורה בניצחון 3 - 2 על אסטון וילה ב-10 במרץ 1934, כיוון שמוס היה פצוע. וילסון היה שחקן משני בשתי עונותיו הראשונות בארסנל, ובסך הכל השתתף ב-15 משחקים, בהם תשעת האחרונים של עונת האליפות 1934/1935, בעקבות פריקת הכתף של מוס. וילסון לא השתתף במספיק משחקים על מנת להיות זכאי לקבל את מדליית האליפות.
מוס לא הצליח להחלים מהפציעה שספג, כך שבעונת 1935/1936 הפך וילסון לשוער הראשון של ארסנל; הוא השתתף ב-43 משחקים בכל המסגרות, ואף עמד בשער הקבוצה בגמר גביע ה-FA, בו ניצחה ארסנל 1 - 0 את שפילד יונייטד משער של טד דרייק. ביצועיו של וילסון לא היו מספקים מבחינתו של המאמן ג'ורג' אליסון, ולאחר העונה החתים את השוערים ג'ורג' סווינדין ופרנק בולטון.
בעונת 1936/1937 השתתף בשני משחקים בלבד, ובעונת האליפות (1937/1938) שלאחר מכן בעשרה, כשהוא מחמיץ את מדליית האליפות פעם נוספת. באותה תקופה כבר היה השוער השלישי של ארסנל; למרות זאת הוא נשאר במועדון, ולאחר עזיבת בולטון ב-1938 חלקו וילסון וסווינדין את אפודת השוער לעונת 1938/1939, כשכל אחד מהם משחק ב-22 משחקים. לאחר מכן פרצה מלחמת העולם השנייה, וכל משחקי הכדורגל התחרותיים הושעו. וילסון עזב את ארסנל עם 90 הופעות לזכותו, חזר לסקוטלנד ב-1941, והצטרף לסנט מירן.
מאוחר יותר הוא שיחק בברייטון אנד הוב אלביון למשך תקופה קצרה, והשתתף במשחק אחד של הליגה השלישית הדרומית בעונת 1947/1948. לאחר פרישתו הוא החל לעבוד כמאמן וכפיזיותרפיסט. קבוצתו הראשונה הייתה ברייטון, ולאחר מכן הוא עבד בברמינגהאם סיטי, סנדרלנד ובלקפול, כמו גם במועדון הקריקט של מחוז קנט. הוא היגר לארצות הברית ב-1967, ועבד כפיזיותרפיסט עבור בוסטון ביקונס מליגת הכדורגל הצפון אמריקנית. הוא מת בבוסטון ב-1971.
לקריאה נוספת

טוני מתיוס, WHO'S WHO OF ARSENAL (עמוד 306), מיינסטרים, 2007 (ISBN 1-84596-232-X)
אליזבת שמיץ

| --- | --- |

 לידה:  23 באוגוסט 1893 הנאו, הקיסרות הגרמנית 
 פטירה:  10 בספטמבר 1977 (בגיל 84) אופנבך, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 מקום קבורה:  Hauptfriedhof Hanau 
 מדינה:  גרמניה, הרייך הגרמני 
 מקצוע:  תאולוגית, מורה, לוחמת מחתרת 
 מידע חסידת אומות העולם
 פרסים והוקרה:  חסידת אומות העולם (16 באוגוסט 2011) 
 קישורים חיצוניים
 יד ושם:  אליזבת שמיץ
 
אליזבת שמיץ (בגרמנית: Elisabeth Schmitz; ‏23 באוקטובר 1893 – 10 בספטמבר 1977). הייתה נוצרייה פרוטסטנטית שעבדה כמורה בברלין והוכרה כחסידת אומות עולם בעקבות סיועה ליהודים בגרמניה במהלך מלחמת העולם השנייה.
קורות חיים

אליזבת שמיץ נולדה בעיירה הנאו, הצעירה מבין שלוש בנות לפרופסור אוגוסט שמיץ (August Schmitz) שעודד את בנותיו להשכלה, לערכים ליברליים ולנצרות הפרוטסטנטית. בזמן שהייתה בבית ספר תיכון, נפתחה אפשרות ההשכלה הגבוהה לבנות בגרמניה, ובעידוד הוריה היא הגישה מועמדות לאוניברסיטת ההיסטוריה בון וברלין (Universitäten Bonn und Berlin Geschichte). בשנת 1914 היא התקבלה ולמדה שם גרמנית ותאולוגיה. לאחר שנים ספורות בהן עסקה במחקר היסטורי, שמיץ החליטה שהיא רוצה להיות מורה והתחילה ללמוד הוראה. במקביל, חיפשה עבודות בתור סייעת בבתי ספר בברלין כדי לצבור ניסיון. בבתי ספר אלו היא נתקלה באירועים רבים של גזענות בכלל ואנטישמיות בפרט, ועניין זה החל להפריע לה.
בשנת 1933, כאשר היטלר עלה לשלטון, תוכנית הלימודים שונתה על ידי המפלגה הנאצית באופן שידגיש את ההיסטוריה הגרמנית ותורת הגזע. שמיץ מצאה את אמונותיה וערכיה עומדים בסתירה לאידאולוגיה אותה היא חויבה להעביר לתלמידיה. קונפליקט פנימי זה גרם לה לנסות ולמחות כנגד המשטר הנאצי. תחילה היא בחרה בשתי דרכים צנועות יחסית: היא הצטרפה לכנסייה פרוטסטנטית מיוחדת אשר עודדה התנגדות להיטלר; וכתבה מסמך בן 23 עמודים בנושא "בדבר מצבם של הגרמנים שאינם אריים", שחזה באופן די מדויק את התדרדרות היחס מצד הנאצים כלפי היהודים. שמיץ ניסתה לפרסם את מסמך זה כמה פעמים בשנת 1935, אך לא קיבלה תמיכה מגורמים חיצוניים ובסופו של דבר הדפיסה ופרסמה כמה עותקים בעצמה.
בעקבות מאורעות ליל הבדולח בנובמבר 1938, שמיץ הרגישה שהאנטישמיות בסביבתה מגיעה לשיא והחליטה לנסות לפעול נגדה. היא הגישה מכתב התפטרות מבית הספר בו היא עבדה. במכתבה היא ציינה כי אינה מסוגלת ללמד חומר הנוגד בצורה קיצונית את עמדותיה ורגשותיה.
הפעילות בזמן השואה להצלת יהודים

כאשר גירוש היהודים בגרמניה החל, שמיץ סייעה לכמה מחבריה היהודים, בתמיכה כספית ובאספקת מזון. בשנת 1937 לאחר שהשלטונות המקומיים חשדו בקשריה עם יהודים, שמיץ נלקחה לחקירה אך שוחררה לבסוף ללא ממצאים חד משמעיים. אחרי החקירה היא הרחיבה את הסיוע שהעניקה והחלה להסתיר יהודים בדירתה בברלין לפרקי זמן משתנים. אחת הפעילות בקהילה היהודית בברלין, ליזלוטה פרלס (Liselotte Pereles) מצאה מקלט בביתה של שמיץ למשך כחצי שנה, לאחר שגורשה מביתה. יהודים בולטים נוספים שהתארחו אצלה היו מרתה קאסל (Martha Kassel) שהייתה רופאה יהודיה וצ'ארלס מילפורד (Charles C. Milford) שאביו היה יהודי ואמו הייתה אחת מהשותפות למחאת הנשים ברוזנשטראסה. במקביל לאירוח קבוע או ממושך בביתה, היא המשיכה לספק מצרכי מזון ליהודים נזקקים ולמקלט לימים ספורים ליהודים שהיו באמצע בריחה. קשה להעריך לכמה יהודים שמיץ סייעה בזמן השואה, מכיוון שאת רובם לא הכירה, וחלק גם לא ידעו מי היא.
לאחר הפצצה אווירית על ברלין בשנת 1943, דירתה של שמיץ נהרסה והיא חזרה לעיר הולדתה הנאו. לאחר המעבר היא המשיכה לתמוך כלכלית בפרלס וביהודים נוספים שנזקקו לעזרה כספית, אך הפסיקה להסתיר יהודים בביתה.
לאחר המלחמה

בסוף מלחמת העולם השנייה, בשנת 1946 שמיץ חזרה ללמד בבית הספר "קארל ראהבן" (Karl Rehbein Schule) בהנאו. היא פרשה מההוראה בשנת 1958, וחזרה לעסוק בהיסטוריה – השתתפה במחקר אודות החיים היהודיים בהנאו. ב-10 בספטמבר 1977 היא נפטרה, בגיל 84.
הכרה והנצחה

בשנת 1961, ליזלוטה פרלס העידה על הסיוע שקיבלה משמיץ בתקופת השואה, ללא ידיעתה של שמיץ. עדותה נשמרה בארכיון בברלין.
ב-16 באוגוסט 2010 הוכרה שמיץ על ידי "יד ושם" כחסידת אומות עולם. נוצר קשר עם ראש העיר של הנאו בחיפוש אחר קרובי משפחה, אך לא נמצאו כאלה, כיוון שאחיותיה נפטרו והיא מעולם לא נישאה. תעודת חסידת אומות העולם שלה הוענקה ב-20 בנובמבר 2011 בנוכחות נציג מהקהילה היהודית של הנאו.
לקריאה נוספת

השכל, אמיר. גיבורים רגילים. ת"א, 2014.
הערות שוליים

1 2 3  אליזבת שמיץ, באתר יד ושם (באנגלית)
1 2 3  Manfred Galius, Mir aber zerriss es das Herz. Der stille Widerstand der Elisabeth Schmitz, Göttingen: Vandenhoeck & Ruprecht, 2010
↑  קטלוג הספרייה הלאומית של גרמניה, אוחזר מתקצירי ספרים באתר https://portal.dnb.de/opac.htm?method=simpleSearch&query=133266451
↑  החלפת תכתובות מייל בין ארגון יד ושם לבין ראש עיריית הנאו, מתוך ארכיון המצוי ביד ושם
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007528251605171  GND: 133266451  ISNI: 0000 0001 2117 6476  LCCN: n2008058335  SUDOC: 133384020  VIAF: 1197261   WorldCat (עם VIAF): 1197261
אלכס היגינס

| --- | --- |

 לידה:  18 במרץ 1949 בלפסט, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  24 ביולי 2010 (בגיל 61) בלפסט, הממלכה המאוחדת 
 מידע כללי
 מדינה:  צפון אירלנד 
 אתר רשמי
 ספורט
 ענף ספורט:  סנוקר 
 הישגים
 פרסים והוקרה:  היכל התהילה של הסנוקר 
 
היגינס בשנת 1968
אלכסנדר גורדון "אלכס" היגינס (באנגלית: Alexander Gordon "Alex" Higgins; ‏18 במרץ 1949 – 24 ביולי 2010), הידוע גם בכינוי הוריקן היגינס, היה שחקן סנוקר מקצועני צפון אירי. היגינס זכה פעמיים באליפות העולם בסנוקר בשנים 1972 ו-1982, והיה פעמיים סגן אלוף העולם בסנוקר בשנים 1976 ו-1980. בנוסף, היגינס זכה באליפות העולם בסנוקר לזוגות, יחד עם ג'ימי וייט האנגלי בשנת 1984, וכן זכה שלוש פעמים ברציפות בגביע העולם בסנוקר לנבחרות, עם נבחרת אירלנד בשנים 1985, 1986 ו-1987. בשיאו דורג היגינס במקום השני בעולם בדירוג שחקני הסנוקר העולמי (עונת 1976/1977 ועונת 1982/1983). זכה לכינוי "הוריקן" בזכות סגנון משחקו המהיר.
קריירה

היגינס החל לשחק סנוקר מקצועני בעונת 1971/1972, בגיל 22. הוא זכה באליפות העולם בסנוקר כבר בניסיונו הראשון בשנת 1972, בגיל 22, לאחר שניצח בגמר את ג'ון ספנסר האנגלי בתוצאה 32–37, ובכך נהיה לאלוף העולם בסנוקר הצעיר ביותר אי פעם (שיא שנשבר כעבור 18 שנים על ידי סטיבן הנדרי כשזכה באליפות העולם בגיל 21). לאחר מכן הגיע היגינס לגמר אליפות העולם בשנים 1976 ו-1980, אך הפסיד. בשנת 1982, זכה היגינס בפעם השנייה באליפות העולם, לאחר שניצח בגמר את ריי רירדון בתוצאה 15–18, ואם לא היה נקנס בהורדת נקודות דירוג עקב עבירות משמעת, היה מדורג בעונת 1982/1983 במקום הראשון בעולם.
היגינס, עם סגנון משחקו, שהיה מלהיב, היה אחראי במידה רבה לעלייה בפופולריות של ענף הסנוקר בסוף שנות השבעים. הוא היה שחקן מהיר מאוד, ובראיונות הוא אף הסביר שהסיבה לכך הייתה פשוט חוסר סבלנות. רבים מחשיבים אותו לאחד משחקני הסנוקר הטובים ביותר בכל הזמנים.
עם זאת, נודע גם באופי ומזג בעייתיים. על פי הערכות, כ-50 תלונות רשמיות הוגשו נגד אלכס היגינס על ידי התאחדות הסנוקר העולמית - יותר מכל שחקן סנוקר אחר בהיסטוריה של המשחק.
במהלך הקריירה, זכה היגינס ב-39 תארים מקצועניים (34 תוארי יחידים ו-5 תארים קבוצתיים), בהם אליפות בריטניה בשנת 1983, טורניר המאסטרס בשנים 1978 ו-1981, והמאסטרס האירי בשנת 1989, בו ניצח בגיל 40 את סטיבן הנדרי הצעיר.
החל משנת 2016, הגביע המוענק לזוכה באליפות צפון אירלנד הפתוחה נקרא על שמו.
הערות שוליים

↑  נמרוד עופרן‏, ההתאבדות הארוכה בתולדות הספורט, באתר וואלה, 24 ביולי 2013
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 141966580  ISNI: 0000 0000 8452 9657  LCCN: nr2003028704  NTA: 073028150  VIAF: 66413592   WorldCat (עם VIAF): 66413592 
ערך זה הוא קצרמרבנושא ספורטאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אמון יריב

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1975 (בן 49 בערך) ישראל 
 לאום:  ישראלי
 מקום לימודים:  בצלאל אקדמיה לאמנות ועיצוב ירושלים 
 תחום יצירה:  צילום, אוצרות
 פרסים והוקרה:  פרס ז'ראר לוי (2006) 
 בן או בת זוג:  תמר סוקניק (2013–?) 
 
אמון יריב (נולד ב-1975) הוא צלם ישראלי ומנהלה של גלריה גורדון בתל אביב.
אודות

הוא בנם של ישעיהו (שעיה) יריב ושל המשוררת הלית ישורון, נכדו של אבות ישורון. יריב למד במחלקה לצילום בבצלאל לאחר שהתגורר במשך שנתיים בניו יורק. בשנת 2004 החליף את אביו בניהול גלריה גורדון בתל אביב.
בשנת 2007 הוצגה תערוכת היחיד שלו, "בראשית באר" במוזיאון תל אביב, שהציגה סדרת עבודות צילום גדולות ממדים. בשנת 2009 הציג תערוכת יחיד בגלריה רוזנפלד.
בשנת 2004 ישב כחודש בכלא 4 היות שסירב לשרת בשטחים.
בשנת 2013 נישא לעיתונאית תמר סוקניק, הזוג מתגורר בתל אביב ולהם בן ובת.
אליס מראז

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  6 באוגוסט 1994 (בת 30) אוסטרבה, צ'כיה 
 מוקד פעילות:  צ'כיה צ'כיה
 תקופת הפעילות:  מ-2014
 עיסוק:  זמרת
 שפה מועדפת:  צ'כית 
 פרופיל ב-IMDb
 
אלישקה מראזובה (בצ'כית: Eliška Mrázová; נולדה ב-6 באוגוסט 1994), ידועה בשם הבמה שלה אליס מראז, היא זמרת צ'כית.
ביוגרפיה

בשנת 2013 הוציאה מראז את אלבום הבכורה שלה, Shubidu. בשנת 2014 זכתה בתואר "תגלית השנה" בטקס פרסי הזמיר הצ'כי. באותה השנה השתתפה "The Voice צ'כוסלובקיה" והגיעה לשלב חצי הגמר. בשנת 2015 הגיעה למקום השני בתחרות הבינלאומית "Golden Lute International", ולמקום השלישי במצעד המוזיקה האנגלי-אמריקאי "BEAT 100", עם השיר "Letter to Mom", שנכתב בהשראת מכתב אמיתי ממחנה ריכוז בתקופת מלחמת העולם השנייה.
בשנים 2016–2019 הייתה מארז עסוקה בכתיבה ובהלחנת חומרים מקוריים. בתקופה זו נפגשה עם מוזיקאים רבים דוגמת אנדרו מארי, קנת' קרלין ודון מסקל.
בשנת 2020 היא השתתפה בקדם הצ'כי לאירוויזיון 2020, עם השיר "Wanna Be Like", והגיעה למקום השני. ב-6 בדצמבר 2021 חשפה רשות השידור הצ'כית את רשימת המתמודדים לקדם הצ'כי לאירוויזיון 2022. מראז נמנית ביניהם, עם השיר "Imma Be".‏ בערב התחרות היא הגיעה למקום השני, והפסידה ללהקת We Are Domi עם השיר "Lights Off". ב-27 בדצמבר אותה השנה חשפה רשות השידור הממלכתית של סן מרינו כי מראז נמצאת ברשימת המוזיקאים שעברו את שלב הסינון המקדים של הקדם הלאומי "Una voca per San Marino", בו יבחר הנציג והשיר של סן מרינו לאירוויזיון 2022 גם כן. היא נפסלה מהשתתפות בקדם כיוון ששירה היה ארוך משלוש דקות.
דיסקוגרפיה

2013: Shubidu
2020: History (מיני-אלבום)
הערות שוליים

↑  "Elis Mraz Archives". Eurovision Union (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2021-12-08.
↑  Golightly, Thomas (28 בנובמבר 2021). "🇨🇿 Czech Republic: 7 Finalists for ESCZ 2022 and First Look at Stage". Eurovoix. נבדק ב-28 בנובמבר 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Farren, Neil (6 בדצמבר 2021). "Czech Republic: ESCZ 2022 Entries Revealed". Eurovoix. נבדק ב-6 בדצמבר 2021. {{cite web}}:  (עזרה)תחזוקה - ציטוט: url-status (link)
↑  סן מרינו: נחשפה רשימת המתמודדים באודישנים, ביניהם מתמודדת מפתיעה!, שחר אסידו, 27 בדצמבר 2021
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz: e492febc-95fa-4bf0-9ad0-48f45ccfcd31
אכזיב (עיר מקראית בשפלה)

נחלות שבטי ישראל
אַכְזִיב (גם: כְּזִיב) הייתה עיר מקראית בנחלת שבט יהודה, אשר זיהויה טרם נתאשר במחקר (אכזיב נוספת הנזכרת בתנ"ך הייתה בנחלת שבט אשר, ונזכרה רבות אצל חז"ל).
אזכורים במקורות

העיר נזכרת לראשונה בתיאור מעשי יהודה בן יעקב בחבל עדולם: ”וַיַּרְא שָׁם יְהוּדָה בַּת אִישׁ כְּנַעֲנִי וּשְׁמוֹ שׁוּעַ ... וַתֹּסֶף עוֹד וַתֵּלֶד בֵּן וַתִּקְרָא אֶת שְׁמוֹ שֵׁלָה, וְהָיָה בִכְזִיב בְּלִדְתָּהּ אֹתוֹ”.
העיר נזכרת ברשימת ערי השפלה שבנחלת שבט יהודה: ”לִבְנָה וָעֶתֶר וְעָשָׁן וְיִפְתָּח וְאַשְׁנָה וּנְצִיב וּקְעִילָה וְאַכְזִיב וּמָרֵאשָׁה, עָרִים תֵּשַׁע וְחַצְרֵיהֶן”.
העיר נזכרת בנבואות החורבן של מיכה הנביא על ערי השפלה: ”לָכֵן תִּתְּנִי שִׁלּוּחִים עַל מוֹרֶשֶׁת גַּת, בָּתֵּי אַכְזִיב לְאַכְזָב לְמַלְכֵי יִשְׂרָאֵל, עֹד הַיֹּרֵשׁ אָבִי לָךְ יוֹשֶׁבֶת מָרֵשָׁה, עַד עֲדֻלָּם יָבוֹא כְּבוֹד יִשְׂרָאֵל”.
יש הסוברים כי לפי הכתוב בספר דברי הימים א': ”בְּנֵי שֵׁלָה בֶן יְהוּדָה עֵר אֲבִי לֵכָה וְלַעְדָּה אֲבִי מָרֵשָׁה וּמִשְׁפְּחוֹת בֵּית-עֲבֹדַת הַבֻּץ לְבֵית אַשְׁבֵּעַ וְיוֹקִים וְאַנְשֵׁי כֹזֵבָא וְיוֹאָשׁ וְשָׂרָף אֲשֶׁר בָּעֲלוּ לְמוֹאָב וְיָשֻׁבִי לָחֶם וְהַדְּבָרִים עַתִּיקִים”, האזור שימש כאזור תעשייה אשר נועד לשרת את מלכי ישראל.
במכתבי לכיש נזכר יישוב בשפלה בשם בית אכזי (ב), ולפי הסברה המקובלת הכוונה לאכזיב זו.
אוסביוס, בחיבורו האונומסטיקון (תחילת המאה ה-4 לספירה), ציין כי בימיו העיר הייתה חרבה, ונמצאה בתחום בית גוברין, ליד עדולם.
זיהוי

במאה ה-19 זיהה החוקר קלוד קונדר את העיר הקדומה עם חורבה בשם עין אלכזבה, בסמוך לקיבוץ נתיב הל"ה של ימינו.
מנגד, יש שזיהו את העיר ב"תל אלביצ'ה" (חורבת לבנין (אנ')), כארבעה וחצי ק"מ מערבית לעדולם, שבו חרסים רבים מהתקופה הישראלית, או בחורבות הנמצאות בסמוך ל"תל קילא" (היא קעילה המקראית) ול"ח'רבת בית נציב" (היא נציב המקראית).
הערות שוליים

↑  ספר בראשית, פרק ל"ח, פסוקים ב'–ה'.
↑  ספר יהושע, פרק ט"ו, פסוקים מ"ב–מ"ד.
↑  ספר מיכה, פרק א', פסוקים י"ד–ט"ו.
↑  ספר דברי הימים א', פרק ד', פסוקים כ"א–כ"ב
↑  אהרן דמסקי, משה ויינפלד, עולם התנ"ך: דברי הימים א', תל אביב, דוידזון עתי, 1996, עמ' 214.
↑  שמואל אחיטוב, אסופת כתובות עבריות, הוצאת מוסד ביאליק, 1992, עמ' 52.
↑  אונומסטיקון, 172, 1.
↑  אנציקלופדיה מקראית - אוצר הידיעות על המקרא ותקופתו, הוצאת מוסד ביאליק, כרך א', 278.
תל אל בֵּיצָ'ה \ חורבת לבנין
אוניברסיטת גרנדה

| --- | --- |


 אוניברסיטה ציבורית
 מוטו:  Universitas Granatensis 1531
 תקופת הפעילות:  1531–הווה (כ־493 שנים) 
 מייסדים:  קרל החמישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה 
 קמפוס:  מרכז העיר בגרנדה, קרטוג'ה, פואנטנבה, איינאדמר, קמפוס למדעי הבריאות, סאוטה, מלייה
 בעלי תפקידים
 רקטור:  Pilar Aranda Ramírez 
 צוות:  2,345
 סגל:  3,621
 סטודנטים
 כלל הסטודנטים:  88,000 
 סטודנטים לתואר ראשון:  47,096
 סטודנטים לתואר שני:  5,785
 סטודנטים לתואר שלישי:  3,077
 שונות
 הון עצמי:  395,663,000 €
 מיקום
 מדינה:  ספרד ספרד
 קואורדינטות:  37°11′06″N 3°36′03″W﻿ / ﻿37.184888888889°N 3.6009444444444°W﻿ / 37.184888888889; -3.6009444444444
 www.ugr.es
  (למפת ספרד מוגדלת) מדריד ברצלונה בילבאו חיחון סרגוסה ואיאדוליד מאלגה קורדובה סביליה פלמה מורסיה ויגו ולנסיה מרידה צרפת צרפת פורטוגל מרוקו אלג'יריהגרנדה(למפת ספרד רגילה) מדריד ברצלונה בילבאו חיחון סרגוסה ואיאדוליד מאלגה קורדובה סביליה פלמה מורסיה ויגו ולנסיה מרידה צרפת צרפת פורטוגל מרוקו אלג'יריהגרנדה(למפת אנדלוסיה רגילה) סביליה מאלגה קורדובה חרס אלמריה חאאן אקסטרמדורה קסטיליה-לה מנצ'ה מורס. הים התיכון מ. האוקיינוס האטלנטי  פור.גרנדה(למפת אנדלוסיה מוגדלת) סביליה מאלגה קורדובה חרס אלמריה חאאן אקסטרמדורה קסטיליה-לה מנצ'ה מורס. הים התיכון מ. האוקיינוס האטלנטי  פור.גרנדה
 
אוניברסיטת גרנדה (בספרדית: Universidad de Granada, או בקיצור: UGR) היא אוניברסיטה ציבורית הממוקמת בגרנדה שבספרד אשר הוקמה בשנת 1531 על ידי קרל החמישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה. עם מעל ל־55,000 סטודנטים (47,096 לתואר ראשון, 5,785 לתואר שני, 3,077 לתואר דוקטור), 5,511 סטודנטים בין־לאומיים (2017–2018), 3,621 סגל אקדמי ומחקרי ו־2,345 אנשי סגל מנהלי, היא האוניברסיטה הרביעית בגודלה בספרד (אחרי האוניברסיטה הלאומית לחינוך מרחוק (UNED) עם מעל ל־205,000 סטודנטים, אוניברסיטת קומפלוטנסה של מדריד (UCM) ואוניברסיטת סביליה).
האוניברסיטה חברה בקבוצת קוימברה (CG), באיחוד אוניברסיטאות הים התיכון (UNIMED), באיגוד האוניברסיטאות האיברו-אמריקאי לתואר ראשון (UIA) ובקבוצת טורדסילאס - רשת אוניברסיטאות, מברזיל, מספרד ומפורטוגל (סה"כ 55 אוניברסיטאות, מהן 29 ברזילאיות, 18 ספרדיות ו־8 פורטוגזיות) שהוקמה ביוני 2000, לקידום שיתוף פעולה בתחום המדע והטכנולוגיה. מבין בוגריה הידועים של האוניברסיטה ניתן למנות את אנטוניו מוניוס מולינה, אמריקו קסטרו וניסטו אלקלה סאמורה.
ארגון אקדמי

האוניברסיטה פרושה על פני חמישה קמפוסים שונים בעיר גרנדה ובנוסף, ישנם קמפוסים גם במלייה ובסאוטה. בסך הכל, האוניברסיטה מורכבת מ־22 פקולטות, 5 בתי ספר, 124 מחלקות, 16 מכוני מחקר ו־12 מרכזי מחקר. לאוניברסיטה 89 תוכניות לימוד לתואר ראשון, 108 תוכניות לתואר שני ו־28 לתואר דוקטור (נכון לשנת הלימודים 2020–2021).
ארגון אקדמי > פקולטות ובתי הספר בגרנדה > קמפוס מרכז העיר

הפקולטה למדע המדינה ולסוציולוגיה
הפקולטה ליחסי עבודה
הפקולטה למשפטים
הפקולטה לעבודה סוציאלית
הפקולטה לתרגום ופרשנות
בית הספר לאדריכלות
ארגון אקדמי > פקולטות ובתי הספר בגרנדה > קמפוס קרטוג'ה

הפקולטה למדעי הספורט
הפקולטה לכלכלה ולעסקים
הפקולטה למדעי החינוך
הפקולטה לתקשורת ולתיעוד
הפקולטה לרוקחות
הפקולטה לפילוסופיה ולמדעי הרוח
הפקולטה לרפואת שיניים
הפקולטה לפסיכולוגיה
ארגון אקדמי > פקולטות ובתי הספר בגרנדה > קמפוס פואנטנבה

הפקולטה למדעים
בית הספר להנדסת בניין
בית הספר להנדסה אזרחית
ארגון אקדמי > פקולטות ובתי הספר בגרנדה > קמפוס איינאדמר

הפקולטה לאמנויות יפות
בית הספר לטכנולוגיית מידע ולטלקומוניקציה
ארגון אקדמי > פקולטות ובתי הספר בגרנדה > קמפוס למדעי הבריאות

הפקולטה למדעי הרפואה
הפקולטה לרפואה
ארגון אקדמי > הקמפוס בסאוטה

הפקולטה למדעי הבריאות
הפקולטה לחינוך, כלכלה וטכנולוגיה
ארגון אקדמי > הקמפוס במלייה

הפקולטה למדעי החברה
הפקולטה לחינוך וספורט
הפקולטה לסיעוד
ארגון אקדמי > מרכזים קשורים

בית הספר לשפות מודרניות
המרכז הטכנולוגי למחקר ופיתוח מזון פונקציונלי
מרכז פייזר - המועצה האנדלוסית לגנומיקה
דירוגים בין־לאומיים

דירוג שאנגחאי - 301–400 (2024)
דירוג Times Higher Education - מקומות 501–600 (2024)
דירוג QS לאוניברסיטאות - 403 (2024)
פסל קרל החמישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, מייסד האוניברסיטה
אנגלוס חריסטיאס

אַנְגֶלוֹס חָרִיסְטֵיאַס (ביוונית: Άγγελος Χαριστέας; נולד ב-9 בפברואר 1980) הוא כדורגלן עבר יווני ששיחק בתפקיד החלוץ והקשר. לזכותו של חריסטאס 88 הופעות בנבחרת יוון.
ביורו 2004 כבש חריסטאס שלושה שערים לזכות נבחרתו: אחד במסגרת הגמר, אחד ברבע הגמר ואחד בשלב הבתים.
אלדאר שרקאדי

| --- | --- |

 לידה:  26 במרץ 1874 בודפשט, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  15 בדצמבר 1949 (בגיל 75) בודפשט, הרפובליקה העממית ההונגרית 
 שם לידה:  Schuller Ármin 
 מדינה:  הונגריה 
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי ברחוב קוזמה 
 השכלה:  האוניברסיטה לתאטרון ולקולנוע 
 
אלאדר שרקאדי (במקור ארמין שולר, בהונגרית: Sarkadi Aladár; בודפשט, 26 במרץ 1874 – בודפשט, 15 בדצמבר 1949) היה שחקן, קומיקאי יהודי-הונגרי.
ביוגרפיה

כבר בשנת 1892 הופיע שרקאדי בלהקות זמר וכחבר בלהקות שונות שיחק כמעט בכל הערים הגדולות של הונגריה. בין השנים 1899–1900 חתמו איתו חוזה להקות ערי שדה חשובות להופעות בברטיסלבה, קצ'קמט, דברצן ובשנים 1902–1904 בארד. בשנת 1903, הוא חתם חוזה בתיאטרון הקומדיה של בודפשט. מ-1912 עד 1918 שיחק בתיאטרון קיראי ולאחר מכן שוב בתיאטרון הקומדיה. בין 1927 לבין 1937 היה חבר בתיאטרון האופרטה של בודפשט. כיהודי לא יכול היה להופיע יותר בפני קהל לא יהודי בשל החוקים ה (אנטי)יהודים בהונגריה ובמיוחד החוק היהודי השני והחוק היהודי השלישי וכך מתיאטרון הקומדיה נאלץ לעבוד בתקופת מלחמת העולם השנייה לתיאטרון גולדמארק להופעות רק בפני קהל יהודי במסגרת הפעילות האמנותית של אומיקה - ההתאחדות הלאומית היהודית-הונגרית לחינוך. הוא שרד את השואה וב-1946 הופיע על במת "תיאטרון השלום" (Béke Színház) ותיאטרון האופרטה של בודפשט. בשנים 1947–1948 שיחק בתיאטרון מדיאסאי (Medgyaszay Színház). הוא שיחק בעיקר דמויות אפיזודיות הומוריסטיות.
קריירה

שרקאדי רצה להיות שחקן מילדות. כשהיה בן חמש הוריו לקחו אותו לווינה, לתיאטרון קרל (Carltheater), שרקאדי החליט להיות שחקן בעקבות החוויות שצבר שם. עם זאת, לאחר שסיים את לימודיו בתיכון, הוריו שלחו אותו ללמוד טכנאות חשמל.
"ההורים שלי עשו הכל כדי להפוך אותי לאדם 'נורמלי', אבל עדיין נמשכתי לאהבה הראשונה שלי, התיאטרון". אמר.
שרקאדי הופיע לראשונה על הבמה עם להקת הזמר של יוזף ג'ורי ב-1892. בשנת 1893 הוא פנה לאוניברסיטה לאמנויות התיאטרון והקולנוע. הוא לא התקבל בהתחלה, אז הוא פנה לחבר האספה הלאומית ההונגרית (חבר הפרלמנט) פרנץ פניבשי, נשיא איגוד הפנסיה של התיאטרון הלאומי של בודפשט ושל בית האופרה של בודפשט, בבקשה לפרוטקציה. לבסוף התקבל לאקדמיה בחריגה ממספר הסטודנטים שהיו אמורים להתקבל. עם זאת, שמונה שבועות לאחר מכן הודח בשל "ביצועיו הלא מספקים". כך הוא חיפש עבודה כשחקן ללא השכלה פורמלית בבית ספר לדרמה.
בהתחלה שיחק בלהקה של ז'יגמונד אירשאי, ואחר כך של מיקשה פקטה ובלה פקטה. במשך שנים הוא "חי בכפר", ביקר בכפרים עם להקות שונות. הופיע כמעט בכל הערים הגדולות בהונגריה. תחנות הקריירה שלו: טאב, איגאל, סיל, קולוז'וואר, נירג'האזה, ג'נג'ש, לוויצה, אובודה, פוז'ון, קצ'קמט, דברצן ארד. לאחר שנות הנדודים שלו נרשם לבית הספר למשחק של סידי ראקושי, בית ספר פרטי למשחק שהוקם על ידי המורה למשחק האגדית. עם זאת, הוא היה מסוגל ללמוד שם רק שנה אחת, מכיוון שהיה צריך להתפרנס, אז הלך לעבוד ממקהלה בתיאטרון קולוז'וואר. בשנת 1898, כחבר בתיאטרון קישפלודי באובודה, הוא זכה להצלחה גדולה בעיבודו של אלברט קבשי באופרטה ההיסטורית של גולדפאדן "שולמית". הודות לכך, כמה להקות גדולות בערי השדה הציעו לו חוזה.
ב-1903 הופיע כאורח בתיאטרון הקומדיה של בודפשט וחתם שם על חוזה כעבור חצי שנה. אז החלה הפופולריות שלו לצמוח במהירות, ותוך זמן קצר הפך לקומיקאי האהוב על בודפשט. לאחר מכן שיחק כמעט על כל במות בודפשט כחבר בלהקות שונות. במשך תקופה ארוכה היה חבר גם בתיאטרון קיראי (1912-1918) ובתיאטרון האופרטה של בודפשט (1927-1937). בווינה ניהל במשך שנה את תיאטרון רולנד בינה (Roland Bühne) וכך הפך לשחקן פופולרי גם בבירת אוסטריה. הוא ביים בתיאטר אן דר וין ושיחק גם בבורגתיאטר ב-1930. הוא הוזמן להופיע בברלין ובאמריקה, אך סירב להצעות ואמר "מי עוזב את בודפשט אם הוא לא מוכרח?"
אמנותו

תפקידו המפורסם ביותר היה באופרטה של אמריך קלמן "פלישת המונגולים" (Tatárjárás), שהוצגה בתיאטרון הקומדיה של בודפשט, שם שיחק בתפקיד סגן מילואים ולנשטיין, תפקיד משנה מינורי, בהצלחה כזו שקשה היה להחליט מי היה בעצם הכוכב של האופרטה הזו: יולישקה קלטי, דיולה הגדוש, ברתה קורנאי או אלדאר שרקאדי, שהיה רק דמות משנית לצידם. שרקאדי העשיר את הדמות הכתובה היטב בהמון רעיונות ואלתורים. הוא היה כל כך מפורסם בתפקיד זה, עד שהשמות שרקאדי ולנשטיין השתלבו כמעט לחלוטין. גרסה בשפה האנגלית של דמות זו מופיעה באופרטה "נערת ורביי האחרונה" של פאל אברהם תחת השם ארמין וולאקבי, שגם אותו גילם שרקאדי.
שרקאדי התפרסם גם בערבים העצמאים שלו. בהפקת יחיד, שהייתה מבוצעת בדרך כלל על במות הקברט, שם הופיע שרקאדי בכמה תפקידים שונים. השם של אחד הערבים שלו היה "ערב בבידור ובילוי מנדל". שרקאדי לא נזקק להרבה אביזרים כדי ליצור את הדמויות הרבות השונות, הוא פשוט השתמש בכובע, שפם, צעיף או פאה כרמזים. בזה אחר זה גילם בעל מסבאה, מלצר ראשי, מנחה ועידה, אורח ואיש שירות.
"הוא באמת היה אמן טרנספורמטיבי, עשה מופע בלתי נשכח מההופעה הבלתי ניתנת לחיקוי של כמעט שעה". - כתב השחקן טיבדאר ביליצ'י.
חייו הפרטיים

אלדאר שרקאדי נולד בבודפשט, ילד ראשון להורים יהודים מהמעמד הבינוני: וילמוש שולר וקטלין אונגר. אחיו היה לאו שרקאדי, סופר וצייר שחי בארצות הברית. ב-17 בנובמבר 1907, בבודפשט, נשא את אולגה ורבר היהודייה, שהייתה צעירה ממנו ב-13 שנים. שרקאדי שינה את שמו באופן רשמי משולר לשרקאדי רק חודש לפני נישואיו, אבל הוא כבר השתמש בשם שרקאדי כשם במה. בתחילה הם גרו ברחוב סיגט (אז) ברובע 5, לאחר מכן בין השנים 1936–1940 הייתה להם דירה בורשץ שור (Versec sor) ברובע 1, משם עברו לרובע 2 לרחוב קאפלאר (Káplár).
הוא חי עם אשתו בנסיבות צנועות למדי, ללא כל מותרות: "תסתכל כאן מסביב, בבקשה, אתה יכול לראות בדירה הזאת שגר כאן שחקן? זה לא ממש נראה לעין - הודה הכתב המראיין - למרות שחוש אמנותי מתוחכם ואצילי שרר בכל רהיט, בכל פינה, ועדיין הורגשה קצת קפדנות בורגנית."
התפקידיו > בקולנוע

1947 מוזה קלה
1945 המורָה
1938 מריקה
1932 פירי יודעת הכל
1927 נסיכת הצ'רדש
1923 יונים לבנות בעיר שחורה
1921 הגיהנום בסכנה
1919 חבצלת
1918 אגם התיל
1915 יודית שימון
1913 הסייס
1913 סוחר הבקר
1913 התוכי
1912 אלדאר ביום הכבאי
1912 הפאטר (אב) והפטר
1912 טאטה (אבא) כמטפלת