stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
השרפה בפורט מקמרי (2016)
התפתחות השרפה

ב-1 במאי 2016 בשעה 21:57 הוכרזה כוננות ראשונית לפינוי תושבים בעקבות דיווחים על שרפה שהחלה להתפשט ביער בפאתים הדרום מערביים של פורט מקמרי. ב-3 במאי 2016, הורחבה הכוננות למספר שכונות נוספות ולמחרת בשעות אחר הצהריים לעיר כולה. עם הכרזת הכוננות, נמלטו מרבית תושבי פורט מקמרי המונה 90 אלף תושבים דרומה דרך הכביש המהיר מספר 63, אשר הוא הכביש היחיד שמחבר בין פורט מקמרי לשאר הערים באלברטה. חלק מהתושבים שנסעו דרומה נחסמו על ידי שוטרים משום שהלהבות והעשן מנעו את המשך הנסיעה. ההמתנה הממושכת של הנוסעים המיואשים עוררה תסכול ובכמה מקומות פרצו עימותים בין כוחות הביטחון לתושבים. כ–25 אלף תושבים נוספים נמלטו צפונה ומצאו מחסה במחנות גדולים, שנועדו לאכלוס עובדים זמניים של תעשיית הנפט. אך ככל שחלף הזמן והאש המשיכה לאיים על אזורים נרחבים, נחסם הכביש המהיר לסירוגין והמחנות נותקו.
בשעות הערב של ה-4 במאי 2016, בעקבות חשש להתפשטות נוספת של האש לאזורים נוספים, בשל שינויים בכיוון הרוח, נתבקשו תושבים של מספר כפרים ויישובים נוספים באזור להתכונן גם הם לפינוי. עוד באותו יום פונו כ-40,000 תושבים מפורט מקמרי (וכ-88,000 מכלל האזור). בהמשך, הכריזה ממשלת אלברטה על מצב חירום בפרובינציה.
ב-5 במאי 2016, המשיכה השרפה להתפשט, תוך שהיא מכלה שטח של 850 קילומטר רבועים. באותו יום הכריזה ממשלת אלברטה על הוצאה לפועל של רכבת אווירית לפינוי 8,000 מתוך 25,000 תושבים שברחו צפונה לאזור חולות זפת צפונית לפורט מקמרי, לאחר שהשרפה הביאה לסגירת היציאה הדרומית מהעיר. עוד באותו יום, נשלחו מכליות דלק לאזור על מנת לסייע לתושבים שנתקעו, לאחר שלרבים מהם אזל הדלק.
ב-6 במאי 2016, החלו כוחות משטרה בליווי שיירות רכובות של 1,500 מכוניות (בקבוצות של 50) מאתר החולות צפונית לעיר דרומה דרך הכביש המהיר מספר 63 לכיוון העיר אדמונטון. את השיירה ליווה מסוק צבאי שווידא כי האש אינה מתקרבת לאזור הכביש. לאחר שהשיירות הגיעו למרחק בטוח מספיק מדרום לפורט מקמרי, אפשרו השוטרים לנהגים להמשיך בנסיעה ללא ליווי משטרתי. בהמשך פינו הרשויות כ-15 אלף כלי רכב נוספים מהאזור, שנותק לסירוגין. פרשים של המשטרה חסמו צמתים לאורך הדרך, כדי למנוע מהמפונים לסטות מהכביש הראשי במטרה לבדוק מה מצב בתיהם ורכושם. כמו כן, הוקמו לאורך הכביש תחנות עצירה לתדלוק ואספקת מזון לשיירות.
ב-7 במאי 2016, עם התפשטות השרפה דרום מזרחה וצפונה, הוכרזה כוננות לפינוי בעיירה פורט מקאי, הממוקמת כ-54 קילומטרים צפונית לפורט מקמרי. לפי הערכות הרשויות ביום זה, כילתה השרפה שטח של יותר מ–2,000 קמ"ר (שווה ערך לשטחה של מדינת ניו מקסיקו שבארצות הברית ולעשירית משטחה של מדינת ישראל).
ב-8 במאי 2016, העריכו גורמים רשמיים בקנדה כי המאבק בשרפה עשוי להימשך עוד חודשים רבים וכי קיים חשש שתתפשט אף לפרובינציית ססקצ'ואן. מושלת אלברטה רייצ'ל נוטלי ציינה בהקשר זה כי "השרפה אינה נמצאת כלל בשליטה".
התפתחות השרפה > סיוע והצלה

יחד עם ההכרזה של ממשלת אלברטה על מצב חירום באזור פורט מקמרי, היא הוציאה בקשה רשמית לסיוע מהכוחות המזוינים של קנדה (ביניהם גם צבא קנדה). ב-4 במאי חתמה הממשלה מזכר הבנות עם המחלקה לביטחון לאומי של קנדה, אשר כללה סיוע ושימוש במסוקים למטרות חילוץ. זמן קצר לאחר מכן, המריאו מטוסי הרקולס מבסיס חיל האוויר בטרנטון שבאונטריו לכיוון פורט מקמרי. מסוקים הוזנקו מנקודות הקרובות לאזור השרפה על מנת לסייע בחילוץ. ממשלת אלברטה קיבלה סיוע גם מממשלת אונטריו, אשר שלחה לאזור השרפה כ-100 כבאיות.
ב-5 במאי 2016, נשלחו מקוויבק לאזור פורט מקמרי 4 מטוסים ימיים מסוג בומברדייה 415 על מנת לסייע בכיבוי השרפה.
מדינות רבות, דוגמת ארצות הברית, אוסטרליה, רוסיה וישראל הציעו סיוע בינלאומי לפעולות הכיבוי, אך ההצעות נדחו על ידי ראש ממשלת קנדה ג'סטין טרודו.
בנוסף למתן קצבה חד פעמית לתושבים המפונים מאזור השרפה לשם כיסוי הוצאות מחייה, קבעה הממשלה כי תשווה כל סכום שיתרם לתושבים שנפגעו מהשרפה כחלק ממסע תרומות של ארגון הצלב האדום יושווה על ידה. עד ל-9 במאי 2016, הצליח הצלב האדום לגייס סכום של 54 מיליון דולר.
הגורמים לשרפה

הרשויות בקנדה טרם הצליחו לזהות את הגורם המדויק לפרוץ השרפה, אשר החלה באזור מיוער המרוחק כ-15 קילומטרים ממרכז העיר.
בזמן התלקחות השרפה, שרר בצפון אלברטה מזג אוויר חם ויבש עם טמפרטורות גבוהות בהרבה מהממוצע בפורט מקמרי. ב-3 במאי 2016, טיפסה הטמפרטורה ל-32.8 מעלות בשילוב לחות נמוכה של כ-12%. למחרת, התחזקו הרוחות למהירות של כ-72 קמ"ש, להן הייתה השפעה מכרעת על התפשטותה המהירה של השרפה. בנוסף לכך, ירדו בתקופת החורף בצפון אלברטה כמויות קטנות יחסית של שלג, שכמעט ונמס כולו בתחילת חודש מאי. שילוב זה של תנאים סביבתיים יצר תשתית מיטבית להתפתחות שרפה משמעותית.
קיימת מחלוקת בנוגע להשפעה של תופעת ההתחממות הגלובלית להתפרצותה של השרפה. מחד, עלתה הטענה כי אין זה נכון להתייחס לנושא זה בזמן שטרם הושגה שליטה על האש. מנגד, נטען כי קיימת חשיבות בהעלאת המודעות לקשר שבין הפעילות האנושית שמובילה להתחממות כדור הארץ והשפעתה על התפרצות שרפות יער, ובפרט לגבי תפקידן של חברות זיקוק הנפט הרבות באלברטה (ובקנדה בכלל) בהתחממות זו.
השלכות השרפה > תשתיות ואזורי מגורים

לפי הערכות הרשויות בפורט מקמרי, כ-1,600 מבנים נהרסו עד ל-4 במאי 2016. שירותי הכבאות פעלו נמרצות בין ה-6–7 במאי לנטרול האש שהתקרבה לאזור "הדאון טאון" ולאחר שתחנת הכוח בעיר ניזוקה. לפי ההערכות שניתנו ב-9 במאי, כ-2,400 מבנים ניזוקו, על אף העובדה שכ-85% משטח העיר נותר ללא פגע.
השלכות השרפה > השפעה על תפוקת הנפט

אלברטה כוללת את מרבצי חולות הזפת השלישים בגודלם בעולם, אחרי אלו של ערב הסעודית וונצואלה, אשר אחראים על תפוקה כוללת של כשני מיליון חביות נפט ביום, שמרביתה מיוצאת לארצות הברית.
בעקבות התפרצות השרפה נאלצה החטיבה הקנדית של חברת רויאל דאטש של להשבית את פעילות כריית החולות הביטומנים במכרות "אליבאן", האחראים לתפוקה של 250 אלף חביות נפט ביום, עקב פינוי העובדים מהאזור. באזורי כרייה נוספים צומצמה הפעילות ומספר צינורות נפט הושבתו כאמצעי זהירות. לפי ההערכה של אנליסטים של חברת JBC, לאחר התלקחות השרפה, צומצמה תפוקת הנפט באזור ב-500 אלף חביות ביום, אשר נבעה מפינוי העובדים או שחרורם מהעבודה. עם זאת לא קיימת בשלב זה סכנה למתקני הנפט עצמם.
השלכות השרפה > נזק כלכלי

לפי ההערכות ראשוניות, הנזק הכלכלי שנגרם בעקבות השרפה עשוי להגיע לסכום של 9 מיליארד דולר קנדי, אשר עשוי להפוך לאסון הטבע בעל הנזק הכלכלי הכבד ביותר בהיסטוריה של קנדה.
הערות שוליים

↑  Michael Friscolanti, ‘People say there were no casualties. There are two now’, macleans.ca, May 7, 2016
1 2   הרשויות בקנדה: שריפת הענק אינה תחת שליטה, האש תבער חודשים, באתר הארץ, 8 במאי 2016
↑  שירה נאות, שרפת הענק בקנדה: מסתמן שהושגה שליטה, 10 במאי 2016, באתר גל"צ
↑  שריפת ענק בקנדה: עיר שלמה פונתה מתושביה לאחר שעלתה באש - וואלה חדשות, באתר וואלה, 4 במאי 2016
1 2  איאן אוסטן ודן לוין (ניו יורק טיימס), מחנות זמניים ופקקי ענק: תושבי פורט מקמרי בורחים מהשרפה בקנדה, 8 במאי 2016, באתר הארץ.
1 2  "נשרף שטח בגודל של מקסיקו סיטי": שריפת הענק בקנדה מתפשטת - וואלה חדשות, באתר וואלה, 8 במאי 2016
↑  דניאל מדר, ‏קנדה בוערת: השריפה שהיה אפשר לראות מהחלל, באתר ‏מאקו‏, 10 במאי 2016
↑  Martin Lukacs, The arsonists of Fort McMurray have a name, The Guardian, 12 May 2016
↑  אבי בליזובסקי, חולות הנפט של אלברטה: הברכה והקללה, באתר הידען, 7 במרץ 2012
↑   צפו: שריפת הענק שמקפיצה את מחירי הנפט, באתר TheMarker‏, 5 במאי 2016
וסילי דוקוצ'ייב

| --- | --- |

 לידה:  17 בפברואר 1846 (יוליאני) Milyukova, רוסיה 
 פטירה:  26 באוקטובר 1903 (יוליאני) (בגיל 57) סנקט פטרבורג, האימפריה הרוסית 
 ענף מדעי:  גאולוגיה, תורת הקרקע, פדולוגיה, גאוגרפיה 
 מקום קבורה:  בית הקברות הלוטרני סמולנסקי 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת סנקט פטרבורג  הפקולטה לפיזיקה ומתמטיקה של אוניברסיטת סנקט פטרבורג  האוניברסיטה הקיסרית של סנקט פטרבורג  Kharkiv National Agrarian University named after V.V. Dokuchayev 
 מנחה לדוקטורט:  Platon Puzyrevsky, Alexander Alexandrovich Inostrantsev 
 מוסדות:  אוניברסיטת סנקט פטרבורג (1884–1897)  האוניברסיטה הקיסרית של סנקט פטרבורג  הפקולטה לפיזיקה ומתמטיקה של אוניברסיטת סנקט פטרבורג 
 תלמידי דוקטורט:  Nikolay Adamov, לב ברג, Valerian Agafonov 
 פרסים והוקרה:  מסדר סנטה אנה, דרגה 2  Macarius Prize  מסדר סטניסלב הקדוש, דרגה 3  מסדר סטניסלב הקדוש, דרגה 2  אביר במסדר ההצטיינות החקלאית 
 תרומות עיקריות
 חתימה:   
 
ואסילי דוקוצ'ייב (ברוסית: Васи́лий Васи́льевич Докуча́ев;‏ 1 במרץ 1846 – 3 בנובמבר 1903) היה גאוגרף רוסי שנחשב למייסד מדע הפדולוגיה.
ביוגרפיה

ואסילי דוקוצ'ייב נולד בכפר מיליוקובו שבגוברניית סמולנסק, למשפחת כומר. הוא למד בבית הספר לכמרים, ולאור הצלחתו בלימודים בשנת 1867 נשלח לאקדמיה לכמורה בסנקט פטרבורג. לאחר לימודים של כשלושה שבועות בלבד, עזב את המוסד והתחיל ללמוד באוניברסיטת סנקט פטרבורג. את לימודי האוניברסיטה סיים דוקוצ'ייב בשנת 1871, אך המשיך להיות באוניברסיטה כאוצר של אוסף מינרלים. בשנת 1883 קודם לתואר פרופסור.
עד שנת 1878 חקר בעיקר תקופת הרבעון. בשנים 1871-1877 דוקוצ'ייב נסע לאזורים של צפון רוסיה ודרום פינלנד. על בסיס החומר שאסף בנסיעות אלו הוא כתב את עבודת תואר שני.
בשנת 1874 דוקוצ'ייב החל ללמוד את הקרקעות של גוברניית סמולנסק. בשנת 1877 הוא עשה דיווח נרחב על חקר קרקעות השחורות במרכז רוסיה. הוא עסק בתחום זה עד לשנת 1883 ועל בסיס מחקרים אלו קיבל את הדוקטורט.
בשנת 1882 דוקוצ'ייב קיבל הזמנת הממשל של גוברניית ניז'ני נובגורוד לביצוע מחקר בתחומם. עבודה זו נמשכה מעל 6 שנים ופרסומה הסתכם ב-14 כרכים.
בשנת 1883 דוקוצ'ייב פרסם את ספרו "האדמה השחורה ברוסיה" (Русский чернозём). שנה זו נחשבת לשנת ייסוד של פדולוגיה.
בשנים 1888-1894 הוא עסק בעבודת חקר קרקעות בגוברניית פולטבה.
בעקבות תקופת היובש שהייתה בדרום רוסיה בשנת 1891, דוקוצ'ייב ועמיתיו הוציאו תוכנית מפורטת למאבק נגד תקופת היובש התקופתית בדרום המדינה.
בשנים 1892-1896 הוא היה בראש "החקר המיוחד" ללימוד ניהול משק היערות והמים במרכז רוסיה. באותן השנים הוא היה גם מנהל מכון לחקלאות ויערנות בקרבת וורשה.
בשנת 1895 דוקוצ'ייב חלה וחזר לעבודה סדירה רק בסתיו 1897. החל משנת 1897 דוקוצ'ייב מארגן משלחות מדעיות לקווקז, אסיה המרכזית ובסרביה. על בסיס ממצאים שנאספו במשך כ-4 שנים הוא פרסם מחקר בהקשר לטיפוסי קרקעות באזורי כדור הארץ השונים.
בשנת 1900 הוא חלה פעם נוספת. באביב 1901 דוקוצ'ייב כתב מכתב אחרון לולדימיר ורנדסקי שהיה אחד מתלמידיו ומאז הפסיק להתקשר עם העולם.
דוקוצ'ייב נפטר בסוף 1903.
פרסומים עיקריים

Dokuchaev, V.V. 1879. Short Historical Description and Critical Analysis of the More Important Soil Classifications. Trav. Soc. Nat. St. Petersburg 10: 64-67. (In Russian)
Dokuchaev, V.V. 1879. Tchernozeme (terre noire) de la Russie d‘Europe (Chernozem of European Russia). Société Impériale Libre Economique. Imprimeric, Trenke & Fusnot, St. Petersburg (in French).
Dokuchaev, V.V. 1883. Russian Chernozem. In Selected Works of V.V. Dokuchaev, Vol. 1, p. 14–419. Moscow, 1948. Israel Program for Scientific Translations Ltd. (for USDA-NSF), S. Monson, Jerusalem, 1967. (Translated from Russian into English by N. Kaner).
Dokuchaev, V.V. 1893. The Russian Steppes: Study of the Soil in Russia, Its Past and Present. St. Petersburg, Russia: Department of Agriculture Ministry of Crown Domains for the World's Columbian Exposition at Chicago.
Dokuchaev, V.V., N.M. Sibirtsev. 1893. Short Scientific Review of Professor Dokuchaev's and His Pupil's Collection of Soils Exposed in Chicago in the Year 1893. St. Petersburg, Russia: Department of Agriculture Ministry of Crown Domains for the World's Columbian Exposition at Chicago.
הרפתקאותיה של פריסילה, מלכת המדבר

ערך זה עוסק בסרט קולנוע משנת 1994. אם התכוונתם למחזמר משנת 2006, ראו .
| --- | --- |

כרזת הסרט
 בימוי:  סטיבן אליוט
 הופק בידי:  אל קלארק מייקל המלין
 תסריט:  סטיבן אליוט
 עריכה:  סו בלייני
 שחקנים ראשיים:  הוגו ויבינג גיא פירס טרנס סטאמפ ביל האנטר
 מוזיקה:  גיא גרוס
 צילום:  בריאן ג'יי ברהני
 מדינה:  אוסטרליה
 חברת הפקה:  Gramercy Pictures
 חברה מפיצה:  PolyGram Filmed Entertainment
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  10 באוגוסט 1994
 משך הקרנה:  103 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית פיליפינית
 סוגה:  סרט חבר'ה, סרט טרנסג'נדרים, סרט להט"בי, דרמה קומית, סרט מסע 
 תקציב:  $2,000,000
 הכנסות:  $11,220,670
 הכנסות באתר מוג'ו:   priscillaqueenofthedesert
 פרסים:  פרס אוסקר לעיצוב התלבושות הטוב ביותר (Lizzy Gardiner, Tim Chappel)  פרס AACTA לעיצוב תלבושות (Lizzy Gardiner)  פרס AACTA לעיצוב ההפקה הטוב ביותר (Owen Paterson) 
 דף הסרט ב־IMDb
 
הרפתקאותיה של פריסילה, מלכת המדבר (באנגלית: The Adventures of Priscilla, Queen of the Desert) הוא סרט קולנוע מוזיקלי אוסטרלי מ-1994. סיפור העלילה הקומי-דרמטי מתרכז בקורותיהם של שתי דראג קווינס וטרנסג'נדרית הנוסעים יחד בספר האוסטרלי בדרך מסידני לאליס ספרינגס באוטובוס לו הם קראו "פריסילה". בסרט כיכבו הוגו ויבינג (טיק/מיצי), גיא פירס (אדם/פלישיה), וטרנס סטאמפ (ברנדט/ראלף), והוא בוים על ידי סטיבן אליוט (Stephan Elliott).
"הרפתקאותיה של פריסילה, מלכת המדבר" זכה בפרס אוסקר ופרס באפט"א עבור התלבושות. מלבדם, זכה הסרט ב-7 פרסים ו-16 מועמדויות ברחבי העולם. מאז יציאתו לאקרנים, הפך "פריסילה מלכת המדבר" לסרט קאלט ואייקון בקהילת הלהט"ב. בשנת 2006 עובד הסרט למחזמר באותו השם המופיע על במת ה-Star City Casino שבסידני וב-2009 עלה גם על בימות תיאטרון פאלאס בלונדון.
עלילת הסרט

בתחילת הסרט מקבל אנתוני (טיק) בלרוז, דראג קווין הידוע גם כמיצי דל ברה, הצעה להופיע בקזינו באליס ספרינגס, עיירה רחוקה השוכנת במרכז אוסטרליה. לאחר שכנוע ידידיו ועמיתיו לעבודה: ברנדט בסינג'ר (מי שנולדה כראלף), טרנסקסואלית ששכלה זמן קצר לפני כן את חברה טרמפט שנפטר משאיפת אדי חמצן בעת שצבע את שיערו, ואדם ויטלי, הידוע בשם פלישיה ג'וליגודפלו (Jollygoodfellow), דראג קווין ראוותנית, שחצנית ומרגיזה, יוצאים השלושה לדרך באוטובוס טיולים אותו מטביל אדם (פלישיה) בשם "פריסילה, מלכת המדבר". השלושה שוהים זמן רב באוטובוס שנצבע בצבע לבנדר (גוון של ארגמן), ובו הם מבלים בשיחות על עברם, על להקת אבבא, ואף בשירה, בין השאר של "הבה נגילה".
במהלך הדרך מסידני לאליס ספרינגס עוברים השלושה אירועים רבים במסעם באזורים הכפריים של אוסטרליה. הם נתקלים בעמדות שליליות כלפי העדפותיהם המיניות, באלימות מינית ובשיבושים באוטובוס המונעים מהם להמשיך בדרכם כראוי. שיבושים אלה מביאים לפגישה עם אבוריג'ינים במדבר, המצטרפים אל השלושה בביצוע שירה הידוע של גלוריה גיינור "I Will Survive" וגם להיכרות קרובה עם מכונאי האוטובוס, בוב, הנשוי לכלה-בהזמנה, אישה שהוזמנה עבורו דרך הדואר. אחד מהרגעים הזכורים בסרט הוא כשבוב וברנדט לנים תחת כיפת השמיים, וברנדט מתעוררת כשפניה מרוחים בעוגה אשר שימשה לה ככרית במהלך הלילה.
בסופו של דבר מגיעים השלושה לאליס ספרינגס כשהם מוכנים להופעה המיועדת בקזינו. מעט לפני הגיעם למחוז חפצם, מגלה טיק לאדם וברנדט כי הוא נשוי (אך נרמז כי אשתו היא ביסקסואלית), וכי הטיול וההופעה הם למעשה טובה עבור אשתו. עם הגיעם, ברנדט ואדם מגלים כי לטיק יש גם בן צעיר, מה שגורם להתעלפותה של ברנדט ולחבורה בראשה.
בסופו של הסרט זוכה טיק להכיר את בנו הצעיר. בתחילה, טיק הסתיר מילדו את עיסוקו, אך האם חשפה אותו כאשר הביאה את ילדם המשותף למופע הדראג של טיק, אדם וברנדט, מה שמוביל להתעלפותו של טיק. בסופו של הסרט ברנדט נשארת באליס ספרינגס, ואילו הילד חוזר עם טיק לביתו.
הפקה והשפעות

הסרט הציג מפגש בין אוכלוסיות שונות שלרוב אינן נפגשות על המסך הגדול, ביניהן דראג קווינס עם אוכלוסייה כפרית ואבוריג'ינים. דיון נוסף באשר לסרט נגע לליהוק, שהורכב משלושה שחקנים שגילמו בעברם דמויות של גברים קשוחים, ללא זיקה להומוסקסואליות. עיקר הדיון נגע לשחקן טרנס סטאמפ, הוותיק מבין השלושה, שאף שיחק בתור הנבל (זוד) בסרט סופרמן II. סרט בעל עלילה דומה, בשם "קדילאק של סופשבוע" בכיכובם של פטריק סווייזי, וסלי סנייפס וג'ון לגויזאמו גרר דיון דומה באשר לליהוק השחקנים. הפקת סרט זה שיצא לאקרנים ב-1995 החלה באמצע הצילומים של פריסילה, מלכת המדבר.
"הרפתקאותיה של פריסילה, מלכת המדבר" הצליח להשיג מעמד של סרט פולחן בקרב קהילות להט"ב. במהלך טקס סגירת משחקי אולימפיאדת סידני בשנת 2000, הייתה "פריסילה", אליה נלוו מספר דראג קווינס כמחווה לסרט ולקהילה הגאה המקומית, לחלק ממצעד של אייקונים מהתרבות הפופולרית באוסטרליה.
בשנת 2006 עובד הסרט למחזמר באותו השם המופיע על במת ה-Star City Casino שבסידני וב-2009 עלה גם על בימות תיאטרון פאלאס בלונדון.
ראו גם

פריסילה, מלכת המדבר (מחזמר)
הערות שוליים

↑  Shoe bike from Sydney Olympic Games closing ceremony
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987009950843005171
ולדמאר, מלך שוודיה

ולדמאר בירגרסון (בשוודית: Valdemar Birgersson;‏ 1239 – 26 בדצמבר 1302) היה מלך שוודיה בין השנים 1250 – 1275.
חייו

ולדמאר היה בנם של בירגר יארל מבית ביילבו ושל הנסיכה השוודית אינגבורג, בתו של אריק העשירי, מלך שוודיה. במשך 16 השנים הראשונות למלכותו היה זה בירגר יארל שהיה השליט למעשה של שוודיה. בירגר יארל היה למעשה השליט דה פקטו של שוודיה כבר משנת 1248, עוד לפני עלייתו לכס המלכות של ולדמאר, בעת תקופת מלכותו של אריק האחד עשר.
כאשר מת אריק האחד עשר ב-1250 נבחר ולדמאר להיות המלך. גם לאחר הגיעו לגיל בגרות ב-1257, החזיק בירגר יארל בשליטה על הארץ. לאחר מותו של בירגר יארל ב-1266 נכנס ולדמאר לעימות עם אחיו הצעיר, מגנוס, דוכס סדרמנלנד, שחפץ לקבל את כתר המלכות לעצמו.
ב-1260 נשא ולדמאר לאישה את סופיה, בתם הבכורה של אריק הרביעי, מלך דנמרק ושל יוטה מסקסוניה. לוולדמאר הייתה גם מערכת יחסים עם גיסתו, אחות אשתו, יוטה. ב-1272 ביקרה יוטה בשוודיה והייתה לפילגשו של ולדמאר. מרומן זה נולד ב-1273 ילד. בשנה שלאחר מכן הושמה יוטה במנזר, וולדמאר אולץ לעלות לרגל לרומא כדי לבקש את מחילתו של האפיפיור.
לאחר קרב הובה שהתנהל בטיווידין ב-14 ביוני 1275 הודח ולדמאר מכסאו על יד אחיו הצעיר מגנוס. מגנוס זכה לתמיכתם של אחיו אריק ושל אריק החמישי, מלך דנמרק, ששלח לטובת המאבק חיילים דנים. מגנוס הוכתר כמגנוס השלישי.
ב-1277 נפרדה סופיה מוולדמאר ושבה לדנמרק. באותה שנה עלה בידו של ולדמאר להשיג את השליטה על מחוזות ביטאלנד שבחלק הדרומי של שוודיה והוא נקרא דוכס יטאלנד. עם זאת, ב-1278 החזיר מגנוס את השליטה על מחוזות אלו לעצמו. ב-1288 נכלא ולדמאר על ידי המלך מגנוס בטירת נישופינג וחי בנוחות עם פילגשיו בכלאו הנוח.
ויליאם יורזיק

ויליאם אלברט יורזיק ג'וניור (באנגלית: .William Albert Yorzyk Jr;‏ 29 במאי 1933 – 2 בספטמבר 2020) היה שחיין אמריקאי, האלוף האולימפי הראשון (מלבורן 1956) ושיאן העולם במשחה ל-200 מטר פרפר.
ביוגרפיה

יורזיק החל ללמוד בספרינגפילד קולג' (אנ') במסצ'וסטס בגיל 16. הוא התאמן בהדרכתו של צ'ארלס סילבה. הוא למד רפואה באוניברסיטת טורונטו. הוא שרת כרופא בחיל הרפואה של חיל האוויר של ארצות הברית בדרגת קפטן.
ביוגרפיה > 1955

במשחקים הפאן-אמריקאיים שנערכו במקסיקו סיטי בשנת 1955 הוא זכה בשתי מדליות, זהב וארד. מדליית זהב במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי בתוצאה של 9:00.0 דקות, לפני ארגנטינה (9:09.0 דקות) וקנדה (9:12.2 דקות) ומדליית ארד במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:42.5 דקות, אחרי אאולליו ריוס אלמן (2:39.8 דקות) וולטר אוקמפו (2:40.3 דקות), שניהם ממקסיקו. נוסף לכך, הוא סיים במקום רביעי במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:56.9 דקות.
ביוגרפיה > 1956 > שיאן עולם

בתחרות שנערכה בוינצ'נדון, מסצ'וסטס ב-14 באפריל 1956 קבע במשחה ל-200 מטר פרפר שיא עולם חדש של 2:16.7 דקות, שיפור לשיא בן החודש של ג'ירו נאגאסאוואה מיפן (2:19.3 דקות).
ביוגרפיה > 1956 > אלוף אולימפי

באולימפיאדת מלבורן (1956) זכה יורזיק במדליית זהב במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:19.3 דקות, לפני טקשי אישימוטו מיפן (2:23.8 דקות) וגאורג טומפק מהונגריה (2:23.9 דקות), בשלב המוקדמות הוא קבע תוצאה של 2:18.6 דקות. בכך היה לשחיין הראשון שזכה במדליית זהב במשחה זה ולשחיין האמריקאי היחיד שזכה במדליית זהב בתחרויות השחייה באולימפיאדה זו.
ביוגרפיה > 1958

באליפות ארצות הברית (בריכת 25 יארד) שנערכה בשנת 1958 זכה במדליית זהב במשחה ל-220 יארד פרפר.
חיים אישיים

יורזיק נפטר ב-2 בספטמבר 2020 בגיל 87.
תארים והישגים

במהלך הקריירה קבע יורזיק 11 שיאי עולם חדשים.
יורזיק זכה ב-4 תוארי אליפות ארצות הברית ברציפות במשחה ל-200 מטר פרפר.
בשנת 1971 זכה יורזיק להיכלל בהיכל התהילה הבינלאומי של השחייה.
ראו גם

מדיה וקבצים בנושא  בוויקישיתוף
התפתחות שיא העולם במשחה ל-200 מטר פרפר (ויקיפדיה בגרמנית)
הערות שוליים

↑  ויליאם יורזיק, באתר היכל התהילה הבינלאומי (באנגלית)
וולוו סדרה 300

| --- | --- |

וולוו 343 דגם "DL" מנוע 1,400 סמ"ק
 מאפיינים כלליים
 יצרן:  וולוו
 שנות ייצור:  1976–1991
 הרכבה:  שוודיה שוודיה  הולנד הולנד
 מודל קודם:  וולוו 66
 מודל אחריו:  וולוו 440/460
 סיווג:  מכונית משפחתית
 מרכב:  Front-engine, rear-wheel-drive layout
 אורך:  4,320-4,435 מ"מ
 רוחב:  1,660 מ"מ
 גובה:  1,392 מ"מ
 משקל:  960-1,100 ק"ג
 בסיס גלגלים:  2,395-2,400 מ"מ
 מפרט טכני
 מנוע:  4 צילינדרים, 1,397 סמ"ק המפיק 70 כ"ס ב-5,500 סל"ד, יחס דחיסה 9.5:1  4 צילינדרים, 1,986 סמ"ק המפיק 95 כ"ס ב-5,400 סל"ד, יחס דחיסה 9.2:1  4 צילינדרים, 1,986 סמ"ק המפיק 116 כ"ס ב-5,700 סל"ד, יחס דחיסה 10.0:1  4 צילינדרים, 1,596 סמ"ק המפיק 54 כ"ס ב-4,800 סל"ד, יחס דחיסה 22.5:1 (מנוע דיזל)
 הילוכים:  תמסורת ידנית - 4 מהירויות מסוג "M45 R"  תמסורת ידנית - 5 מהירויות מסוג "M47 R"  תמסורת אוטומטית, גיר רציף מסוג "CVT"
 מהירות מרבית:  145 קמ"ש (מנוע 1,397 סמ"ק)  165 קמ"ש (מנוע 1,986 סמ"ק המפיק 95 כ"ס)  185 קמ"ש (מנוע 1,986 סמ"ק המפיק 116 כ"ס)  140 קמ"ש (מנוע דיזל 1,596 סמ"ק)
 צריכת דלק:  מכל דלק 45 ליטר (דגם מנוע 1,397 סמ"ק)  מכל דלק 57 ליטר (דגם מנוע 1,986 סמ"ק)  מכל דלק 46 ליטר (דגם מנוע דיזל 1,596 סמ"ק)
 מעצב:  Giovanni Michelotti (אנ')
וולוו סדרה 300 (באנגלית: Volvo 300 Series) היא מכונית משפחתית קומפקטית, מתוצרת  יצרנית הרכב ההולנדית VDL Nedcar (אנ') אשר הייתה חברת בת של יצרנית הרכב השוודית  וולוו, ויוצרה בין השנים 1976–1991.
הפירוש הקלאסי של "וולוו" ל"סדרה 300": 4 צילינדרים, 3 דלתות.
"סדרה 300" כוללת את "סדרת 340" ("סדרה 343" (3 דלתות), את "סדרה 345" (5 דלתות) ואת "סדרת 360" (מנועי 2 ליטר).
יוצרו 1,086,405 יחידות.
תצורות

3 דלתות - סלון
4 דלתות - האצ'בק
5 דלתות - האצ'בק
דגמים לפי שנות ייצור

וולוו 343/345 - יוצר בין השנים 1976-1982
וולוו 340 - יוצר בין השנים 1982-1991
וולוו 360 - יוצר בין השנים 1982-1989
דגמים

"וולוו 343 1.4 Variomatic"
"וולוו 343 1.4 Variomatic DL"
"וולוו 343 1.4"
"וולוו 343 1.4 DL"
"וולוו 345 1.4"
"וולוו 345 1.4 DL"
"וולוו 343 1.4 GL"
"וולוו 345 1.4 GL"
"וולוו 343 2.0 DLS"
"וולוו 343 2.0 GLS"
"וולוו 345 2.0 DLS"
"וולוו 345 2.0 GLS"
"וולוו 340 3/4/5p 1.4 GL"
"וולוו 340 3/4/5p 1.4 GLE"
"וולוו 360 3/4/5p 2.0 GLE"
"וולוו 360 4/5p 2.0i GLT"
"וולוו 360 4/5p GLE 1.7"
"וולוו 360 4/5p GLT 2.0i"
"וולוו 360 4/5p Diesel GLE"
תאוצות

תאוצה בין 0-100 קמ"ש היא 14.9 שניות (דגם מנוע 1,397 סמ"ק)
תאוצה בין 0-100 קמ"ש היא 12.5 שניות (דגם מנוע 1,986 סמ"ק המפיק 95 כ"ס)
תאוצה בין 0-100 קמ"ש היא 10.5 שניות (דגם מנוע 1,986 סמ"ק המפיק 116 כ"ס)
תאוצה בין 0-100 קמ"ש היא 20.0 שניות (דגם מנוע דיזל 1,596 סמ"ק)
תמונות

"וולוו 340"
"וולוו 340", 5 דלתות
"וולוו 340"
"וולוו 343" דגם "DL"
מנוע 1,700 סמ"ק  "וולוו 340"
"וולוו 360" דגם "GTL", בתצורת 5 דלתות
"וולוו 360" דגם "GLE"
"וולוו 360", בתצורת 3 דלתות
"וולוו 360", דגם "GLT" בתצורת 5 דלתות
"וולוו 360" דגם "GTL"
ראו גם

וולוו
וולוו ÖV4
וולוו 144
הערות שוליים

↑  וולוו בין השנים 1970-1979 - מבט היסטורי Volvo Car Corporation (2001-01-08). "1970-1979: A historical review". www.media.volvocars.com. Retrieved 2015-09-21.
↑  וולוו 300 volvoclub.org.uk/information-300
↑  "וולוו סדרה 300" volvoclub.org.uk/prof_300
↑  "וולוו סדרה 300" classics.honestjohn.co.uk/reviews/volvo/300-series
וסילי הראשון, נסיך מוסקבה

וסילי הראשון (ברוסית: Василий I Дмитриевич‏; 1371 – 26 בפברואר 1425) היה נסיך ולדימיר ונסיך מוסקבה ממשיך דרכו של אביו בהתמודדות נגד אורדת הזהב ואיסוף אדמות רוסיות סביב נסיכות מוסקבה.
לאחר פשיטה של חאן אורדת הזהב על מוסקבה בשנת 1384 הועבר לחצר החאן בתור בן ערובה. לאחר מספר שנים שוחרר תמורת סכום כסף גדול. בהתאם לצוואה של אביו התמנה לנסיך מוסקבה בשנת 1389. זאת ללא קבלת אשרור מאורדת הזהב, דבר שהיה תקדימי באותם הימים. דמיטרי דונסקוי גם דאג שלא יהיה יריבות פנימית מצד בן דודו ולדימיר, נסיך סרפוחוב שבהיותו נכד של איוואן הראשון, נסיך מוסקבה גם היה יכול להתמודד על התפקיד.
מהלך שלטונו

כדי לחזק את מעמדו נגד אורדת הזהב כרת ברית עם נסיכות ליטא ולא התנגד לחיזוק מעמדה בסמולנסק וסביבתה.
בשנת 1392 הוא צירף את נסיכות ניז'ני נובגורוד ואת נסיכות מורום לנסיכות מוסקבה. בשנת 1397–1398 הוא הצליח לצרף לנסיכות מוסקבה את וולגדה, ערי הצפון שנוספו ושטחים מאוכלסים על ידי קומי. ניסיונות לקחת מרפובליקת נובגורוד שטחים לאורך נהר דבינה הצפונית לא צלחו.
בשנת 1396 כוחות של טימור לנג פלשו לנסיכות מוסקבה, לאחר מערכה מוצלחת מול אורדת הזהב. אומנם הם נעצרו וחזרו מזרחה. וסילי ניצל את הזדמנות של חולשה באורדת הזהב והפסיק את התשלומים השנתיים לאורדת הזהב.
בתחילת המאה ה-15 התרחש איחוד של ליטא עם פולין והוקם האיחוד הפולני-ליטאי. מעמד המדינה המאוחדת בתקופה זו היה חזק מאוד, בשנים 1403–1404 הם כבשו שטחים רוסים במערב כולל סמולנסק וויאזמה. חיזוק מעמד פולין בנסיכות ליטא גרם להתנגדות הנסיכים הרוסים בתוך נסיכות ליטא. חלק מהם עברו לנסיכות מוסקבה והדבר גרם למתחים בין המדינות. בשנת 1408 החל מאבק צבאי אך הוא לא התפתח לעימות כולל.
בשנת 1408 חאן אורדת הזהב ידיגיי התקדם עד למוסקבה אך העיר עמדה במצור. נסיך טבר קיבל דרישה מהחאן להגיע למוסקבה עם התותחים שלו ולא נענה לדרישה. בסופו של דבר ידיגיי חזר לשטחי האורדה ללא כיבוש מוסקבה. אומנם וסילי נאלץ לחדש תשלומים שנתיים לאורדת הזהב אך מבחינת הרוסים המערכה הייתה די מוצלחת. וסילי נסע לאורדת הזהב רק בשנת 1412.
בכל מהלך שלטונו הייתה רק פשיטה משמעותית אחד של כוחות אורדת הזהב לשטחי הנסיכות, וגם במהלך זו מוסקבה לא נכבשה.
במהלך השנים 1395–1405 עבד במוסקבה תאופנוס היווני, הנחשב לאחד מגדולי ציירי איקונינות ברוסיה.
המשפחה

בשנת 1390 התחתן עם סופיה, בתו של ויטאוטאס הגדול, הדוכס הגדול של ליטא. ככל הנראה, האצולה המוסקבאית לא קבלה אותה והמתח היה גם ביחסים בין בני הזוג. לפי עדויות הכרוניקות וסילי חשד שבן היורש שלו למעשה נולד מאב אחר.
ארבעה בנים ראשונים של בני הזוג נפטרו בגיל צעיר. לאחר מכך, נולדו להם ארבע בנות. רק בשנת 1415 נולד הבן וסילי והתחנך בליטא בחצר סבו.