stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אורחים לחג
הערות שוליים

↑  ד"ר גילה פלם, אורחים לחג: מי התארח בסוכתו של לוין קיפניס?, באתר הספרנים, ‏02.10.19
↑  אורחים לחג, באתר זמרשת
↑  אורחים לחג [דף שיר], באתר הספרייה הלאומית
↑  יום טוב לנו, באתר זמרשת
| סוכות |
| --- | --- | --- |
| מהלך החג | יום טוב ראשון • חול המועד סוכות • הושענא רבה • שמיני עצרת/שמחת תורה |  |
| סוכה | סכך • אכילה בסוכה • שינה בסוכה • ברכת לישב בסוכה • אושפיזין • מצטער פטור מן הסוכה • תשבו כעין תדורו • מעמיד • דופן עקומה • הלכות סוכה |  |
| ארבעת המינים | אתרוג, לולב, הדס וערבה • הלכות ארבעת המינים • קוישיקלך |  |
| מנהגים | הושענות • הקפות • חיבוט ערבה • זכר לשמחת בית השואבה • תיקון ליל הושענא רבה |  |
| מצוות הנוהגות  בזמן בית המקדש | מצוות ערבה במקדש • הקפת המזבח • ניסוך המים • שמחת בית השואבה • הקהל • שמחת הרגלים |  |
| שמיני עצרת ושמחת תורה | תפילת הגשם • וזאת הברכה • דגל שמחת תורה • הקפות בשמחת תורה • הקפות שניות |  |
| תפילות ופיוטים | פיוטי הושענות (כהושעת אלים) • פיוטי הגשם (אף ברי · זכור אב · שפעת רביבים) • מפי אל • סוכה ולולב לעם סגולה • משה אמת |  |
| שירי החג | אורחים לחג • שלומית בונה סוכה |  |
| שונות | שמחת הרגלים • מסכת סוכה • שלומית בונה סוכה • סהרנה |  |
חגי ישראל ומועדיו • שלוש הרגלים
רובה מיני

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  מודל נשק 
 מדינה מייצרת:  הרפובליקה הצרפתית השנייה 
 מלחמות:  מלחמת קרים 
 מידע טכני
 קצב אש:  2–4 כדורים לדקה
 מהירות לוע:  270–380 מטר/שנייה
 
חייל צרפתי מצטלם עם רובה מיני מדגם M1842T
קליעי "מיני" מסוגים שונים המיועדים לשימוש במוסקט "מיני" מדגמים שונים
רובה ספרינגפילד מודל 1861 – רובה מיני אמריקאי
רובה אנפילד דגם 1853 רובה מיני בייצור בריטי
רובה מיני (בצרפתית: Fusil Minié) היה מוסקט ששימש את חיל הרגלים של צבא צרפת מאמצע המאה ה-19 ובהמשך נכנס לשימוש צבאות אירופאים שונים והשם "רובה מיני" הפך לשם כללי של רובים מסוג זה. רובה המיני שייך לקטגוריית רובי המוסקט בעלי קנה מחורק וטעינה דרך פתח הקנה. רובה מיני הוא כלי נשק בעל חשיבות היסטורית בהיסטוריה של כלי הירי מאחר שהוא תוכן על מנת להשתמש בתחמשת חדשה שזכתה לשם כדור מיני (Balle Minié). תחמיש זה שתוכנן לאפשר טעינה מהירה של רובים נטעני לוע ולשפר את הביצועים הבליסטיים של הכדור היה צעד נוסף בדרך לביסוס מעמד הרובה בכלל כנשק העיקרי לגדודי חיל רגלים הצרפתים, ולאחר מכן ליחודת חי"ר של הצבאות השונים. את הדחיפה לפיתוח הרובה והתחמושת הביאו קשיים שנתקל בהם הצבא הצרפתי בלחימה צפון אפריקה, שם מצאו החיילים הצרפתיים כי רובי המוסקט שלהם לא מתאימים ללחימה מול רובים ארוכי-קנה וארוכי-טווח ששימשו את הצבאות היריבים. הצלחת הרובה והכדור הביאו לכך שכל הצבאות האירופאיים העיקריים הכניסו גרסה מייצור מקומי של רובה המיני לשימוש הצבאות שלהם.
רקע

לפני כניסת קליעי "מיני" ורובי מיני לשימוש כלי הנשק החם העיקרי בידי חיילים היו רובי מוסקט בעלי קנה חלק שהשתמשו בכדורי מתכת יצוקים כתחמושת, מוסקטים בעלי קנה מחורק היו נכנסו לשימוש מוגבל מאחר שדרשו שכל הטענה של כדור דרך פתח הקנה תעשה תוך שימוש במוט מיוחד ופטיש עץ לדחיפת התחמיש אל קצה הקנה.
הרובה קיבל את שמו מהתחמושת ובעיקר הקליע שהומצא בשנת 1947 על ידי איש הצבא והממציא הצרפתי קלוד-אטיין מיני (Claude-Étienne Minié), הקליע שזכה לשם קליע מיני (Minié ball) בקוטר של 0.54 עד 0.58 אינץ' (14–18 מ"מ) תוכנן עם בסיס קוני חלול עבור רובי מוסקט הנטענים דרך לוע הקנה. הקליע נכנס לשימוש עם המצאת רובה המיני בשנת 1849 ונכנס לימוש בהצלחה רבה אך במספרים מוגבלים במלחמת קרים במהלך מלחמת האזרחים האמריקאית נעשה שימוש במספרים גדולים של רובים מתוצרת ארצות הברית שתוכננו, נבנו והשתמשו בתחמושת על בסיס רובה וקליע המיני הצרפתי. במהלך הלחימה התברר כי בגין התכונות הבליסטיות המשופרות כדורי העופרת החרוטיים בעלי הקליבר הגדול, בשילוב עם הסחרור המהיר יצרו פצעים איומים. בדיקות בליסטיות שנערכו על ידי הצבא הצרפתי ב-1849 הוכיחה שקליע שנורה ממרחק של 15 מטר הצליח לחדור לשני לוחות של עץ, כל אחד בעובי של כסנטימטר וחצי המוצבים במרחק של כ 50 ס"מ אחד מהשני.
רקע > עקרון פעולת הרובה והתחמושת

רובה מיני השתמש בכדור "מיני" יצוק מעופרת בעל צורה חרוטית-גלילית, מעט קטן יותר מקדח הקנה, עם שלושה חריצים היקפיים חיצוניים שהיו מצופים בגריז ושקע חרוטי בבסיסו. בעת הירי הגז שנוצר משריפת אבק השריפה בקנה דחף בכוח את בסיס הקליע והרחיב את קוטרו כנגד הקנה המחורק ובכך יצר אטימה של הקנה הגדלת מהירות לוע וטווח מרבי והצמדה לסלילי הקנה שייצבו את הכדור במעופו והגדילו משמעותית את האפשרות לירי מדויק.
רקע > שימוש

רובה מיני שמש את הצבא הצרפתי עד לשנות ה-70 של המאה ה-19 ולהכנסתם לשימוש של רובים הנטענים מבית בליעה הממוקם בחלק האחורי של הקנה (Breechloader) מסוג רובה טבטייר
רקע > בצבא הבריטי

במקביל יוצרו רובי מיני עבור צבאות אחרים שהבולטים שבהם היו רובה אנפילד Pattern 1851 שהיה בשימוש הצבא הבריטי משנת 1851 עד 1855 וממנו ייוצרו 34,000רובים רובה זה הוחלף ברובה אנפילד Pattern 1853 (Pattern 1853 Enfield) שהיה בשימוש נרחב משנת 1853 עד לשנת 1867 וממנו ייוצרו 1,500,000 רובים.
עם פרוץ מלחמת קרים היה הצבא הבריטי בתהליך של הוצאת מוסקטים חלקי-קדח והכנסת רובי מיני לשימוש. בתחילת המלחמה שלוש מתוך ארבע הדיוויזיות של צבא השדה בחצי האי קרים השתמשו ברובי אנפילד מיני מדגם 1851, שאר הגדודים של הצבא שפעלו ברחבי לאימפריה עדיין השתמשו במוסקט מדגם 1842. עד סוף 1853 הוכנס לשימוש רובה-מוסקט אנפילד דגם 1853 לכל יחידות הצבא הבריטי.
רקע > בצבא האמריקאי

מלחמת האזרחים האמריקאית הייתה המלחמה העיקרית בה נעשה שימוש נרחב ברובי-מוסקט מסוג מיני מדגמים שונים. מחקרים מודרניים מצביעים כי השימוש ברובי מיני על ידי חיילי צבא הצפון וצבא הדרום היה רחוק מלהפיק את מירב היתרון שהציע הנשק החדש, וזאת מאחר שירי מדויק חייב אימון וניסיון של היורה היו רוב החיילים המשתמשים ברובי המיני לסוגיו טירונים שקיבלו הכשרה מוגבלת בקליעה מאחר שבאימונים הדגש היה על קצב האש. יתר על כן, רוב הקרבות של מלחמת האזרחים נערכו בטווח קרוב יחסית תוך שימוש בטקטיקות של ירי צפוף וקצב אש גבוה. כך אבדה השפעת הדיוק היחסי לטווחים ארוכים של רובי המיני. כדור המיני נורה במסלול פרבולי גבוה, כתוצאה מכך, חיילים חסרי ניסיון רבים שלא התאימו את הכוונות לטווחים ירו את מירב האש מעל לראש האויב.
רקע > בצבא האמריקאי > אנפילד דגם 1853

רובה-מוסקט אנפילד 1853 שימש את צבאות הצפון וגם את הדרום במלחמת האזרחים האמריקאית במקביל לרובה המיני האמריקאי מסוג ספרינגפילד דגם 1861 (Springfield Model 1861). צבא הקונפדרציה קנה והשתמש במהלך המלחמה כמות גדולה מאד של רובי אנפילד, ההערכה היא שלמעלה מ-900,000 רובי מיני מתוצרת אנפילד יובאו לאמריקה ושימשו את חיילי הדרום בכל קרב מקרב שילה (אפריל 1862) ועד לקרבות האחרונים של המלחמה בשנת 1865. לאחר המלחמה נמכרו רובי אנפילד 1853 רבים לשימוש בידי חיילי שוגונות טוקוגאווה ושימשו את החיילים היפאניים במלחמת בושין.
רובה-מוסקט אנפילד 1853 מבוקש מאוד על ידי אזרחים המשתתפים בשחזור קרבות מלחמת האזרחים בארצות הברית, כמו גם כל ידי אספני נשק חם היסטורי של הצבא הבריטי, וכן אזרחים המשתמשים בנשק לספורט וציידים וזאת בשל איכותו, הדיוק והאמינות שלו. חברות מודרניות מייצרות רפרודוקציה מודרנית של רובה אנפילד 1853, אשר זמין בשוק האזרחי. החברה הבריטית Parker Hale יצרה גם רפרודוקציות של רובה-מוסקט אנפילד 1853 ושל מוסקטון אנפילד דפוס 1861 בשנות ה-70.
רקע > בצבא האמריקאי > ספרינגפילד 1861

במקביל לשימוש באנפילד 1853 החל צבא הצפון להחליף באופן הדרגתי את המוסקטים חלקי-קדח שהיו בשימוש ברובה מתוצרת ספרינגפילד דגם 1861, בסך הכל יוצרו יותר מ-1,000,000 מוסקטים מדגם 1861 מתוכם 265,129 בין 1 בינואר 1861 ל-31 בדצמבר 1863 על ידי חברת הנשק ספרינגפילד (Springfield Armory) והשאר על ידי קבלני משנה שונים, בהמשך המלחמה ובעקבות סדרת שיפורים יצא לשימוש רובה מיני ספרינגפילד 1863.
דגם 1861 היה רובה שייצורו היווה ציון דרך עבור צבא ארצות הברית, והונפק לשימוש של כל חיילי חיל הרגלים בעוד שלפני כן היה השימוש במוסקטים מוגבל ליחידות "מוסקטרים" – יחידות רובאים מתמחים בהפעלת הנשק. עם הכנסתה לשימוש של תחמושת מודרנית בעלת תרמילי מתכת וקליעים אינטגרליים הוסבו רובי המיני מדגם ספרינגפילד 1861 ו 1863 לרובים בעלי מערכת טעינה אחורית עד להחלפתם ברובי ספרינגפילד 1873 (Springfield model 1873).
דגם 1861 פופולרי מאוד בקרב משחזרי קרבות מלחמת האזרחים ואספנים כאחד בשל הדיוק, האמינות והרקע ההיסטורי שלו. אמנם קיימים רובי ספרינגפילד שבמקור יוצרו במאה ה-19 אך אלו רובי אספנות יקרים. וחברות שונות מייצרות רפרודוקציות מודרניות הנאמנות למקור.
יציאה משירות

רובה המיני יצא משירות כאשר רובים בעלי טעינה אחורית ותחמושת מודרנית החלו להופיע בשדה הקרב. במלחמת שלזוויג השנייה ובמלחמת אוסטריה–פרוסיה שנערכו בשנות השבעים של המאה ה-19 נלחמו חיילים של ממלכת פרוסיה מול יריבים אירופאיים כשהם משתמשים ברובה דרייזה שהיה בעל טעינה אחורית ומערכת טעינה מהפכנית שהשתמשה בבריח על מנת לסגור את בית הבליעה. שינויים מהפכניים אלו בתחמושת ותכנון רובים הפכו את רובי המיני וקליעי המיני למיושנים והם הוצאו מהשימוש.
חללים מהקונפדרציה מאחורי גדר אבן במארי הייטס, וירג'יניה; קרב פרדריקסברג השני, ליד הגופות רובי אנפילד 1853
מנשה רבינא

| --- | --- |
 דיוקנו של מנשה רבינא בשנות ה-40
 לידה:  22 בינואר 1899 Prislip, אוקראינה 
 פטירה:  4 בדצמבר 1968 (בגיל 69) 
 מוקד פעילות:  ישראל 
 שפה מועדפת:  עברית 
 
מנשה רבינא (רבינוביץ') (22 בינואר 1899 – 4 בדצמבר 1968) היה מוזיקאי, מלחין ומשורר, וחוקר ומבקר מוזיקה, ספרות עברית ומחול ביישוב ובתקופת המדינה, מחנך ומנחיל של תודעה מוזיקלית בארץ ישראל.
חייו ומפעליו

מנשה רבינוביץ-רבינא נולד בפריסלוב שברוסיה (כיום באוקראינה), בן לאלעזר, בעל בית חרושת לסוכריות וחזן, ולברינה. בגיל שנתיים עבר עם משפחתו לנובוגרודק, שם שימש אביו חזן ראשי בליווי מקהלה בבית כנסת. הוא למד בחדר ואחר בחדר מתוקן, בבית ספר עממי עירוני ובקדם-גימנסיה בברנוביץ'. במקביל, למד בישיבה ונגינה בכינור ופסנתר, וכן השתתף כמדריך במקהלת אביו. ב-1917 החל את לימודיו בגימנסיה ובקונסרבטוריון ביקטרינוסלב ובגרודנה. ב-1920 נסע ללייפציג, ללמוד בקונסרבטוריון פסנתר והלחנה, ובמקביל לימד עברית בבית הספר "תלמוד תורה" שליד הגימנסיה של קרליבך. במסגרת לימודיו זכה במדליה ע"ש מנדלסון.
בשנת 1924 עלה רבינא לארץ ישראל. בארץ התגורר שנים רבות ברחוב דיזנגוף בתל אביב. הוא הקים את "המוסד להפצת מוזיקה" ובאמצעותו הוציא לאור מספר נכבד של ספרים מפרי עטו ובצוותא עם אחרים: ספרי תווים ומונוגרפיות על מוזיקאים מפורסמים, על היצירה המוזיקלית והמלחמה; ומחקריו הראשוניים והמקיפים על ההמנון הלאומי התקוה, ועל המחול של ברוך אגדתי. כמו כן, היה שנים רבות מבקר תרבות ומוזיקה בעיתונים "דבר", "דבר לילדים" ו"הפועל הצעיר".
בשנותיו הראשונות בארץ ניגן בתזמורת של האופרה הארצישראלית מיסודו של מרדכי גולינקין. הוא השפיע וניצח על מקהלות רבות: מקהלת פועלי תל אביב בשנים 1924–1935, מקהלת בית הכנסת בימים נוראים בברלין, מקהלת "עונג שבת" ב"אהל שם" בתל אביב שהקים המשורר חיים נחמן ביאליק, ומקהלת האוניברסיטה העברית בירושלים. הכינוס הראשון של מקהלות בארץ ישראל התקיים ביוזמתו ובניצוחו בעין חרוד ובתל יוסף בשנת 1925.
בשנים 1928–1933 נסע מדי שנה לברלין לנצח על מקהלה בשירת הימים הנוראים ולהשתלם שם בניצוח אצל פרופ' זיגפריד אוקס בברלין. שם פעל גם בחוגי המוזיקאים היהודים המזרח-אירופאים, שתיעדו, עיבדו ופרסמו את המוזיקה העממית היהודית. כמו כן השתלם בקורסים בפדגוגיה מוזיקלית בדרזדן.
רבינא לימד מוזיקה בכמה מסגרות: תחילה בקונסרבטוריון "שולמית" ובגימנסיה הרצליה, ואחר הורה וניהל את בית ספר למוזיקה "תורת לוִוים"; כמו כן, לימד בבית ספר למוזיקה בחיפה ובתוכנית "הקונסרבטוריה העברית". המלחין גיל אלדמע נמנה עם תלמידיו הרבים. במקביל, עסק רבינא רבות בהנחלת הידע המוזיקלי לציבור הרחב בסדרות של הרצאות; מלווה את הסבריו המפורטים בנגינה על פסנתר, כאשר הוא מתבל את התאוריה בדוגמה מושמעת.
וכך גם ב"קונצרטים לנוער" שנערכו באולם "אהל שם", עם התזמורת הפילהרמונית הישראלית ובאורח קבוע היה מנשה רבינא המנחה והמסביר הנערץ על המאזינים הצעירים.
בשנת 1947 זכה בפרס אנגל על תרומתו למחקר המוזיקה בארץ ישראל.
רבינא נפטר בשנת 1968 בתום מחלה קצרה, בן 70 במותו. נקבר בבית העלמין הדרום בחולון.
היה נשוי לבתיה (בת עזריאל שרָיֶיר, סוחר ועסקן מוותיקי "חיבת ציון" בקמניץ-פודולסקי), אב לדן ואיילה.
בנו דן רבינא (1933–2010) היה פרופסור להנדסה אזרחית בטכניון, ואשתו, ישראלה רבינא, היא פרופסור אמריטה להנדסה במוסד זה.
יצירתו

מנשה רבינא כתב לחנים עבור להקת הזמר של הפלמ"ח ולהקת הצ'יזבטרון. שיריו המוכרים, שנלקחו כמעט לכל "מסכת" ומופע המוני במוסדות החינוך העבריים משנות השלושים ואילך, הם: "מי ימלל" ו"אנו באנו ארצה", רבינא חבר את מילותיהם אל מנגינות עממיות. לחניו שלו המוכרים הם: "אליעזר והגזר" למילים של לוין קיפניס, "דונם פה ודונם שם" למילים של יהושע פרידמן, "השקדיה פורחת" למילים של ישראל דושמן ו"בגינה" למילים של חיים נחמן ביאליק.
מכתביו (מבחר) > הלחנות ועיבודים

12 שירים עממיים [תווים] : מעובדים לפסנתר, תל אביב: מזמור, [תש"-].
אוף עיפתי [תווים], (אתחלתא: אוף עיפתי עיפתי אחרי קול ראשון רדפתי), [תווים].
אחר הגשם [תווים], (אתחלתא: אוץ אוץ אוץ מה יפה בחוץ הגשם חם), [תווים].
מוזיקה לעם : המוסד להפצת מוזיקה בעם, תל אביב: [חמו"ל], תרצ"ו.
מנגינות תימן [תווים], תל אביב, תרצ"ח.
משירי המולדת [תווים] : אוסף ה ; שירי-ילדים, ירושלים: קרן קיימת לישראל, [תש"ד].
מתי [תווים] : לקול ולפסנתר / המלים - רחל בלובשטין; המנגינה - אברהם שבדרון ; הלווי - מנשה רבינוביץ, תל אביב : מוזיקה לעם, תרצ"ד.
נשירה [תווים] : מנגינות לגן, לבית הספר ולעם, תל אביב: הוצאת מסדה, 1932, 1936.
השיר "יה חי לי לי-הה-עמלי" ומחברו בר-נש, הוא נח שפירא [יה חי לי לי הה עמלי (אודות) עורו אחי אל תנומו לעבודתכם אנא קומו (אודות)], תל אביב: מפעלי תרבות וחינוך, 1966.
שירים לילדים [תווים], תל אביב: המוסד למוזיקה בעם, תש"ד, תש"ה.
שירים לילדים, (לקול ולפסנתר); המלים מאת אנדה פינקרפלד, תל אביב: הנגון, 1932.
שירים לעם [תווים], תל אביב: המוסד למוזיקה בעם, המרכז לתרבות של הסתדרות העובדים, תש"ג (1942)-תש"ו.
שירים לעם [תווים]: בשביל זמרה בצבור, המוסד למוזיקה בעם, תל אביב [תש"-].
השירים לעם בארץ ישראל: מזרח ומערב חלוצי השירה בארץ ישראל, תל אביב: המוסד למוזיקה בעם והמרכז לתרבות, תש"ג 1942.
שירים לשבת ולמועד, למקהלות בבתי הספר בשתי קולות, אחדים בלווי פסנתר, ירושלים: [חמו"ל], (c1930).
מכתביו (מבחר) > ספרים מפרי עטו

התקווה: מקורו של ההמנון, תולדותיו ותכונותיו בהשוואה להמנונים של אומות אחרות, על סמך מחקרים, מאמרים, מכתבים ותעודות, תל אביב: תשכ"ט (c1968).
9 הסימפוניות של בטהובן: פירוש היסטורי וניתוח מוזיקלי, המוסד למוזיקה בע"מ, תש"ז 1947.
יצירותיו הסימפוניות של מנדלסון: פירוש היסטורי וניתוח מוזיקלי, תל אביב: המוסד למוזיקה בעם, תש"ח.
אברהם צבי אידלזון בן יהודה : 1938-1882, תל אביב: המכון לשעורי נגינה ותזמורת מרכזית בבתי-הספר העירוניים, תרצ"ט.
אורגנום בפי השומרונים, תל אביב: מכון למוזיקה ישראלית <מ.מ.י.>, (c1966).
ברוך אגדתי אמן הרקוד העברי, תל אביב: הדים, תרפ"ה, (יצא לאור כולל רפרודוקציות מאת אמנים שונים ושלושה מאמרים: הרקוד והרקד <לפרצופו האמנותי של ב' אגדתי> / מאת אשר ברש, אמנותו של ברוך אגדתי / מאת יצחק כץ, רקודיו של אגדתי / מאת מנשה רבינוביץ), יצא במאה אקסמפלרים מסומנים..
החייל במוזיקה העולמית והיהודית: שירים, מארשים, יצירות לתזמורת ולמקהלה ... מתקופת התנ"ך ועד ימינו בצירוף גלופות ותוים של שירים, תל אביב: מרכז לתרבות והסברה, תשי"ד.
יואל אנגל והמוזיקה היהודית, תל אביב: המוסד למוזיקה בעם, תרצ"ז, תש"ז.
מוזיקאים מישראל: על מנדלסון, אופנבך, רובינשטין, יואכים, מהלר, תל אביב, הגה, [תש"ב].
המוזיקה במלחמה, תל אביב: המוסד למוזיקה בעם והמרכז לתרבות של הסתדרות העובדים, תש"ה.
מועדים: סדר ספרים לחגי העם, תל אביב: הלשכה הראשית של הקרן הקימת לישראל וחברת אמנות, תרצ"ח-תש"ז.
מכתבים על המוזיקה היהודית / מאת יואל אנגל, שלום עליכם, מ"מ וארשבסקי, תל אביב: הוצאת דבר, תש"ב 1941.
מלון למוזיקה לועזי עברי, (החלק העברי ערוך בידי ב’ בן-יהודה), תל אביב: מזמור, תרצ"ח 1938, הוצאת יבנה תש"ך, יבנה תשס"ו 2006.
(עם מרים לוין-גרוס), סולפג’ [תווים]: 209 תרגילים ללמוד קריאת תווים על יסוד שטת הטוניקה לבית הספר ולעם, תל אביב: מוזיקה לעם, 1934.
פרנץ שוברט: 1828-1797, תל אביב: מזמור, 1938.
התזמורת וכליה: בנין הכלים של התזמורת הסימפונית ותולדותיהם, תל אביב: המוסד למוזיקה בעם, תשי"ג.
מכתביו (מבחר) > ספרים שערך

(עם ד. פאברי - עורך אחראי, א. רשינו - ראש מערכת, א. פרוזרפיו - עורך מוזיקלי; מערכת ישראלית: מנשה רבינא, אברהם עומר; עברית - יצחק לבנון), אנציקלופדיה אלבומית לתולדות המוזיקה, תל אביב: מסביב לעולם, [1964-].
שבל (כתב עת), אגרת לאמני ישראל, (תל אביב): המועצה הציבורית לתרבות ולאמנות, תשכ"ד.
לקריאה נוספת

נתן שחר, שיר שיר עלה-נא: תולדות הזמר העברי (עריכה: זהבה כנען ושמעון ריקלין]), מושבה בן שמן: מודן, תשס"ז.
שלמה הופמן, 'מנשה רבינא - דרכו של מבקר מוזיקה (4.12.1968-22.1.1899)', תצליל: למחקר המוזיקה ולביבליוגרפיה, י' (18) (תשל"ח 1978): 28–33.
הערות שוליים

↑  זכאי (דוד זכאי), מנשה רבינא, דבר, 5 בדצמבר 1968, המשך.
↑  דוד תדהר (עורך), "עזריאל שריר (שרייער)", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך ב (1947), עמ' 876.
↑  ראו ראיון עמה: אייזיק רמבה, קרקע, מים ומלח, מעריב, 12 באפריל 1968.
↑  "ברוך אגדתי אמן הרקוד העברי", אתר הספרייה הלאומית, ערך אשר ברש
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007294001205171  BnF: cb12841326d (data)  GND: 102823001X  ISNI: 0000 0000 8040 0995  LCCN: no94015211  MusicBrainz: ab25319d-75ff-4237-838c-6dc0dbcf9c4a  NTA: 115844457  SUDOC: 155741136  VIAF: 48803637   WorldCat (עם VIAF): 48803637
מודיעין קרבי

מודיעין קרבי הוא תת-תחום במודיעין הצבאי המתייחס לאיסוף מידע על הנעשה בשדה הקרב, גזרות עוינות ושטחי אויב בזמנים של מלחמה ושלום. מודיעין כזה כולל איסוף וניתוח מידע על פני השטח (טופוגרפיה), על כוחות האויב הנמצאים בשטח (מערך וסדר כוחות), וכן על תוכניותיהם העתידיות (להתבצר בשטח, לעבור דרכו, לתקוף וכו'). בדרך כלל, מודיעין זה מועבר ישירות למפקד בשטח של הכוחות הלוחמים, על מנת להקנות להם ידע רב ומהימן ככל האפשר כדי שיתכננו את הפעולה בהצלחה המרבית.
הגוף האחראי על איסוף המודיעין הקרבי בצה"ל הוא חיל האיסוף הקרבי, בעוד שניהול המודיעין הקרבי השוטף מתבצע ביחידות מודיעין השדה אשר שייכת לאמ"ן.
סיורי מודיעין מיוחדים (Special reconnaissance) מבוצעים על ידי כוחות מיוחדים הפועלים באופן חשאי ובמסגרות קטנות מאחורי קווי האויב כדי לאסוף מודיעין ולייצר מטרות. הם כוללים תצפית ואיסוף מודיעין, הטמנת אמצעי איסוף מודיעין אותות, הכוונת אש מן התווך לנשק מונחה והכנות למבצעים מיוחדים אחרים.
ההיסטוריה של המודיעין הקרבי

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
ההיסטוריה של המודיעין הקרבי > מודיעין קרבי בתנ"ך

דוגמאות תנ"כיות לאיסוף מודיעין בשדה הקרב נמצאות בסיפור שליחת המרגלים על ידי יהושע (במדבר, י"ג: י"ז-כ"ט) ואצל גדעון בהתגנבותו אל הכוחות המדיינים לפני התקפתו עליהם (שופטים, ז': י'-י"א).
דוגמה נוספת ניתן למצוא בספר יחזקאל ל"ג, ז: "ואתה בן-אדם, צופה נתתיך לבית ישראל; ושמעת מפיו דבר, והזהרת אותם ממני".
הנביאים בתנ"ך שימשו פעמים רבות כמודיעין צבאי, אמנם לא במובן של איסוף מידע על האויב וכדומה. רוב הנביאים נתנו מעין מידע מודיעיני כאשר השופטים והמלכים היו שואלים אותם אם לצאת לקרבות והם היו עונים רק כן או לא על פי החלטת ה'.
אלישע בן שפט הגדיל לעשות יותר מכל הנביאים ושימש, בעזרת כוח נבואתו, כחיל מודיעין לכל דבר כפי שניתן לראות במלכים ב' פרק ו' פסוק ח': "וּמֶלֶךְ אֲרָם, הָיָה נִלְחָם בְּיִשְׂרָאֵל; וַיִּוָּעַץ אֶל-עֲבָדָיו לֵאמֹר, אֶל-מְקוֹם פְּלֹנִי אַלְמֹנִי תַּחֲנֹתִי.  (ט') וַיִּשְׁלַח אִישׁ הָאֱלֹהִים, אֶל-מֶלֶךְ יִשְׂרָאֵל לֵאמֹר, הִשָּׁמֶר, מֵעֲבֹר הַמָּקוֹם הַזֶּה:  כִּי-שָׁם, אֲרָם נְחִתִּים.  (י') וַיִּשְׁלַח מֶלֶךְ יִשְׂרָאֵל, אֶל-הַמָּקוֹם אֲשֶׁר אָמַר-לוֹ אִישׁ-הָאֱלֹהִים וְהִזְהִירֹה--וְנִשְׁמַר שָׁם:  לֹא אַחַת, וְלֹא שְׁתָּיִם.  (י"א) וַיִּסָּעֵר לֵב מֶלֶךְ-אֲרָם, עַל-הַדָּבָר הַזֶּה; וַיִּקְרָא אֶל-עֲבָדָיו, וַיֹּאמֶר אֲלֵיהֶם, הֲלוֹא תַּגִּידוּ לִי, מִי מִשֶּׁלָּנוּ אֶל-מֶלֶךְ יִשְׂרָאֵל.  (י"ב) וַיֹּאמֶר אַחַד מֵעֲבָדָיו, לוֹא אֲדֹנִי הַמֶּלֶךְ:  כִּי-אֱלִישָׁע הַנָּבִיא, אֲשֶׁר בְּיִשְׂרָאֵל, יַגִּיד לְמֶלֶךְ יִשְׂרָאֵל, אֶת-הַדְּבָרִים אֲשֶׁר תְּדַבֵּר בַּחֲדַר מִשְׁכָּבֶךָ."
לקריאה נוספת

משה יגר, פיתוח תחושת מודיעין שדה, מערכות, גיליון 427-728, עמ' 72, תל אביב 10-2009
ראו גם

סיירת
חיל האיסוף הקרבי
תצפית (צבא)
ממשלת הודו

| --- | --- |
סמל הודוסמל הודו
דגל הודו
דגל הודו
 מידע כללי
 מדינה:  הודו
 תחום שיפוט:  הודו 
 סוכנות בת:  Ordnance Clothing Factory 
 תאריך הקמה:  26 בינואר 1950
 ממשלה:  ראש ממשלת הודו נרנדרה מודי
 ראש:  נשיא הודו דרופדי מורמו
 עובדים:  52 שרים (2022)
 india.gov.in
 
ממשלת הודו (בהינדי: भारत सरकार, ב-ISO:‏ Bhārat Sarkār), מכונה לעיתים קרובות GoI, הממשלה המרכזית, ממשלת האיחוד או פשוט המרכז, היא הממשלה המרכזית של האיחוד של הודו. מושב הממשלה ממוקם בניו דלהי, בירת הודו.
מבנה בסיסי

ממשלת הודו הידועה גם בשם "האיחוד של הודו" (על פי סעיף 300 של חוקת הודו) מבוססת על בסיס שיטת ווסטמינסטר לשליטה במדינה, ממשלת האיחוד מורכבת בעיקר מהרשות המבצעת, המחוקקת, והשופטת, שבה כל הסמכויות מוקנות לפי החוקה בידי ראש הממשלה, הפרלמנט ובית המשפט העליון. נשיא הודו הוא ראש המדינה והמפקד הראשי של הכוחות המזוינים ההודים בעוד ראש הממשלה הנבחר משמש כראש ההנהלה, ואחראי על ניהול ממשלת האיחוד. הפרלמנט הוא בית מחוקקים דו-ביתי, כאשר הלוק סבהה הוא הבית התחתון והרג'יה סבהה הבית העליון. מערכת המשפט מכילה בית משפט עליון, 25 בתי משפט גבוהים וכמה בתי משפט מחוזיים, כולם כפופים בית המשפט העליון.
חוקי המשפט האזרחי הבסיסיים הנוגעים לאזרחי הודו נקבעים בחקיקה פרלמנטרית גדולה, כגון קוד ההליך האזרחי, חוק העונשין וקוד ההליך הפלילי. בדומה לממשלת האיחוד, ממשלות מדינה בודדות מורכבות כל אחת מרשויות מבצעת, מחוקקת ושופטת. מערכת המשפטית החלה על האיחוד וממשלות מדינה בודדות מבוססת על "המשפט המקובל" ו"המשפט הסטטוטורי" של אנגליה. שמה המלא של המדינה הוא "הרפובליקה של הודו". הודו ובהראט הם שמות קצרים נפוצים בחוקה שמשמעותם "הרפובליקה של הודו", ושניהם מופיעים על שטרות משפטיים, בהסכמים ובתיקים משפטיים. המונחים "ממשלת האיחוד", "השלטון המרכזי" ו"Bhārat Sarkār" משמשים לעיתים קרובות באופן רשמי ולא רשמי להתייחס לממשלת הודו. המונח "ניו דלהי" השתרש ומשמש כמטונומיה לממשלת האיחוד, עקב העובדה שמושב הממשלה הוא בניו דלהי.
הרשות המבצעת

הרשות המבצעת של הממשלה היא זו בעלת הסמכות והאחריות הבלעדית לניהול היומי של הביורוקרטיה הממלכתית. חלוקת הכוח לענפי ממשל נפרדים היא מרכזית על פי הרעיון הרפובליקני של הפרדת הרשויות.
הרשות המבצעת > נשיא

הסמכות המבצעת נתונה בעיקר לנשיא הודו, בהתאם לסעיף 53(1) לחוקה. לנשיא יש את כל הסמכויות החוקתיות ומפעיל אותם ישירות או באמצעות קצינים כפופים לפי סעיף 53(1) כאמור. הנשיא יפעל בהתאם לסיוע וייעוץ שהציע ראש הממשלה, המוביל את מועצת השרים כמתואר בסעיף 74 לחוקה.
מועצת השרים נשארת בשלטון במהלך ה'הנאה' של הנשיא. עם זאת, בפועל, מועצת השרים חייבת לשמור על תמיכת הלוק סבהה. אם נשיא מבטל את מועצת השרים מיוזמתו, הדבר עלול לעורר משבר חוקתי. כך, בפועל, לא ניתן לפטר את מועצת השרים כל עוד היא מחזיקה בתמיכת רוב בלוק סבהה.
הנשיא אחראי על מינוי בכירים רבים בהודו. בין הפקידים הבכירים הללו נמנים מושלי 28 מדינות הודו; נשיא בית המשפט העליון; שופטים אחרים של בית המשפט העליון ובתי המשפט הגבוהים בעצת שופטים אחרים; היועץ המשפטי לממשלה; המבקר והמבקר הכללי; נציב הבחירות הראשי ומפקחי בחירות אחרים; היו"ר וחברי ועדת שירות הציבור של האיחוד; הקצינים של כל שירותי הודו (IAS, IFoS ו-IPS) ושירותים אזרחיים מרכזיים בקבוצה 'A'; והשגרירים והנציבים העליונים במדינות אחרות בהמלצות מועצת השרים.
הנשיא, כראש מדינה, מקבל גם כתבי האמנה של שגרירים ממדינות אחרות, בעוד שראש הממשלה, מקבל תעודות של נציבים גבוהים מחברי חבר העמים, בהתאם למסורת ההיסטורית.
הנשיא הוא דה יורה המפקד הראשי של הכוחות המזוינים של הודו.
נשיא הודו יכול להעניק חנינה או להפחית את עונשו של מורשע פעם אחת, במיוחד במקרים של ענישה מוות. ההחלטות הכרוכות בחנינה וזכויות אחרות של הנשיא אינן תלויות בדעתו של ראש הממשלה או ברוב של הלוק סבהה. אולם ברוב המקרים האחרים הנשיא מפעיל את סמכויות הביצוע שלו בעצתו של ראש הממשלה. נכון להיום, נשיא הודו הוא דרופדי מורמו.
הרשות המבצעת > ראש ממשלה

ראש ממשלת הודו, כפי שמפורט בחוקת הודו, הוא ראש הממשלה, יועצו הראשי של הנשיא, ראש "מועצת השרים" ומנהיג מפלגת הרוב בפרלמנט. ראש הממשלה מוביל את מנהלת ממשלת הודו.
ראש הממשלה הוא החבר הבכיר בקבינט בממשלת הממשלה במערכת פרלמנטרית. ראש הממשלה בוחר ויכול לפטר חברים אחרים בקבינט; מקצה תפקידים לחברים בתוך הממשלה; הוא החבר ויו"ר הקבינט והאחראי להבאת הצעת חקיקה. התפטרותו או מותו של ראש הממשלה מפרקים את הממשלה.
ראש הממשלה ממונה על ידי הנשיא כדי לסייע בניהול ענייני ההנהלה.
הרשות המבצעת > קבינט, משרדים וסוכנויות

מועצת השרים של האיחוד כוללת את ראש הממשלה, שרי הממשלה ושרי המדינה. כל שר חייב להיות חבר באחד מבתי הפרלמנט. בראש הממשלה עומד ראש הממשלה, ומייעץ לו על ידי מזכיר הממשלה, המשמש גם כראש השירות המנהלי ההודי ושירותים אזרחיים אחרים. חברים נוספים במועצה הם שרים של קבינט האיגוד, שהם ראשי משרדים שונים; או שרי המדינה, שהם חברים זוטרים המדווחים ישירות לאחד משרי הממשלה, הפוקדים לרוב על היבט ספציפי של הממשלה; או שרי מדינה, שאינם מדווחים בפני שר בממשלה. בהתאם לסעיף 88 לחוקה, לכל שר תהיה הזכות לדבר, ולהשתתף בהליכים של כל בית, כל ישיבה משותפת של הבתים, וכל ועדת פרלמנט שאפשר לקרוא לו כחבר, אך לא תהיה זכאית להצבעה בבית בו אינה חברה.
בחירות והצבעה

בהודו יש צורת ממשל קוואזי-פדרלית, שנקראת "איחוד" או ממשלה "מרכזית", עם נבחרי ציבור ברמת האיחוד, המדינה והרמה המקומית. ברמה הלאומית, ראש הממשלה מתמנה על ידי נשיא הודו מהמפלגה או הקואליציה שיש לה את רוב המושבים בלוק סבהה. חברי הלוק סבהה נבחרים ישירות לתקופה של חמש שנים על ידי זכות בחירה אוניברסלית למבוגרים באמצעות מערכת הצבעה בשיטה הרובנית. חברי הראג'יה סבהה, המייצגת את המדינות, נבחרים על ידי חברי האספות המחוקקות של המדינה על ידי ייצוג יחסי, למעט 12 חברים שמועמדים על ידי הנשיא.
הודו היא כיום הדמוקרטיה הגדולה בעולם, עם מעל 900 מיליון בעלי זכות בחירה, נכון לשנת 2019.