stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יטרופה קורקס

| יטרופה קורקס |
| --- | --- |
 יטרופה קורקס
מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: צמחים
תת־ממלכה:: צמחי עובר
מערכה:: צמחים וסקולריים
מחלקה:: דו-פסיגיים
סדרה:: מלפיגאים
משפחה:: חלבלוביים
סוג:: יטרופה
מין:: יטרופה קורקס
שם מדעי
 Jatropha curcas ‏לינאוס, 1753

יטרופה קורקס (שם מדעי: Jatropha curcas) היא מין של צמח היטרופה שמקורו באזור הנאוטרופי והפך לנפוץ ברחבי העולם באזורים טרופיים וסובטרופיים. העץ מגיע לגובה של 6 מטר ויותר, והוא עמיד גם ביובש קיצוני כך שביכולתו לצמוח גם במדבריות. זרעי המין מכילים 27–40% שמן (34.4% בממוצע) שניתן לעבד לייצור ביו דיזל איכותי שניתן לשימוש גם במנוע דיזל סטנדרטי.
זרעי יטרופה קורקס, המשמשים להפקת ביו דיזל איכותי
מאפיינים

עלים - העלים בצבע ירוק עד ירוק בהיר ולהם שלוש עד חמש אונות.
פרחים - פרחים זכריים ונקביים מיוצרים על אותה תפרחת, הפרחים הזכריים רבים יותר ביחס של בין 10 ל-20 פרחים זכריים לפרח נקבי.
פירות - הפרי מתחיל לצמוח בחורף, ועונת הקטיף היא החל מאמצע הקיץ ועד סוף הסתיו. חלק מהעצים מניבים שניים או שלושה יבולים במהלך העונה, וחלקם מניבים פירות לאורך כל העונה.
זרעים - כשהזרעים מבשילים, צבעם משתנה מירוק לצהוב. הזרעים מכילים כ-20% חומצות שומן רוויות ו-80% חומצות שומן בלתי רוויות וניתן להפיק מהם 25-40% ממשקלם.
הערות שוליים

↑  יטרופה קורקס באתר הרשימה האדומה של IUCN
↑  Janick, Jules; Robert E. Paull (2008). The Encyclopedia of Fruit & Nuts. CABI. pp. 371–372. ISBN 978-0-85199-638-7.
↑  Achten WMJ, Mathijs E, Verchot L, Singh VP, Aerts R, Muys B 2007. Jatropha biodiesel fueling sustainability?. Biofuels, Bioproducts and Biorefining 1(4), 283-291. doi:10.1002/bbb.39The Jatropha Archives
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007407543205171  GND: 4225023-7 
ערך זה הוא קצרמרבנושא בוטניקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
טמרין לבן-קודקוד

| טמרין לבן-קודקוד |
| --- | --- |

מצב שימור
 מצב שימור: סכנת הכחדה חמורה סכנת הכחדה חמורה (CR) 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: פרימטים
תת־סדרה:: קופים רחבי אף
משפחה:: מרמוסטיים
סוג:: טמרין
מין:: טמרין לבן-קודקוד
שם מדעי
 Saguinus oedipus ‏לינאוס, 1758
תחום תפוצה


טמרין לבן-קודקוד
טמרין לבן-קודקוד בגן החיות בדיסבורג שבגרמניה.
טמרין לבן-קודקוד מכונה גם טמרין ראש-כותנה וטמרין חלילי (שם מדעי: Saguinus oedipus) הוא מין קטן של טמרין, ממשפחת המרמוסטיים. משקלו פחות מ-500 גרם ואורכו הממוצע 23.2 ס"מ. הוא נפוץ בשולי יערות טרופיים, ביערות נשירים וביערות משניים, הם שוכנים בכל הגבהים של היער, מצמחיית הקרקע (בגובה של עד חמישה מטרים) ועד לצמרות העצים, אך הם מעדיפים את הצמרות. לעיתים הם אף נמצאים על הקרקע. הם שוכנים לרוב ביערות שגובהם מעל פני הים אינו עולה על 400 מטר, ולעולם לא ימצאו בגובה העולה על 1,500 מטר מעל פני הים.
קוף זה מתאפיין בציצית ארוכה, שערות לבנות מהמצח ועד העורף הגולשות על הכתפיים. גבו חום וחלקיו התחתונים, זרועותיו ורגליו לבנים-צהבהבים.
התנהגות

הקבוצה מתחילה את נדודי היום כשעה ועשרים לאחר הזריחה. היא בוחרת את אזור ההזנה לפי זמינות הפירות בו, אך בעת האיסוף חבריה מחפשים גם חרקים ומוהל. במהלך איסוף המזון, חברי הקבוצה נותרים עירניים וקשובים. לעיתים אחד מחברי הקבוצה אף נפרד מחבריו ומתמקם בנקודה בעלת תצפית טובה כדי לזהות טורפים - בעיקר עופות דורסים, חתוליים, סמוריים ונחשים. אם גילו טורף, עשויים טמרינים אלו לתקוף אותו במשותף על מנת לגרשו.
איסוף המזון נמשך כשעה, ולאחריו חברי הקבוצה נחים במשך דקות מספר, ולאחר מכן נודדים, במהירות של כ-120–140 מטר לשעה, לאזור איסוף המזון הבא. ככל שהיום מתקדם ההפסקות הופכות להיות ארוכות יותר ויותר, עד להפסקת הצהריים שהיא הארוכה מכולן. בשעות אחר הצהריים המאוחרות הם מתחילים במסע מזורז, הכולל הפסקות איסוף מזון קצרות בלבד, חזרה לאתר השינה שלהם, שהוא לרוב עץ בעל עלווה רחבה המאפשר מסתור. הם משתמשים באתרי שינה פעמים רבות, אך ממעטים לחזור לאותו אתר יום אחר יום.
צורת התנועה המועדפת עליהם היא ריצה, קפיצה או דהרה על ארבע או ניתור מעץ לעץ. כאשר הוא חש מאוים, הוא זוקף את ציצתו כדי להיראות גדול יותר.
תזונה

גופם הקטן, נפח מעיהם המצומצם ומעבר המזון המהיר במערכת העיכול שלהם מחייבים אותם להתמקד במזון איכותי ועתיר אנרגיה ולכן הם ניזונים בעיקר מחרקים (40% ממזונם) ומפירות (38%), אך גם ממוהל, מעלים צעירים ומצוף, ולעיתים נדירות גם מלטאות קטנות ומדו-חיים. הם אינם שואבים מוהל ישירות מהעץ, כמו שאר בני משפחת המרמוסטיים, אלא מסתמכים על נזילות טבעיות של מוהל.
מבנה חברתי ורבייה

טמרין לבן-קודקוד חי בקבוצות של 3–9 פרטים (אם כי נצפו גם קבוצות בגדלים הנעים מ-1–19 פרטים), שלעיתים אינם בעלי קשר דם. לצד זוג דומיננטי וצאצאיהם, עשויים להיות בקבוצה פרטים חולפים, לרוב צעירים משני המינים.
אף על פי שהיחסים בין בני אותה קבוצה הם לרוב ידידותיים, וסימני אלימות הם נדירים, הקבוצה מקיימת בתוכה היררכיה ברורה. הזכר והנקבה המתרבים הם קו-דומיננטיים (דומיננטיים במשותף) כלפי חברי הקבוצה האחרים. לנקבה הדומיננטית, ברוב הסיטואציות, קדימות בעת איסוף מזון.
טמריני לבן-קודקוד הם טריטוריאליים. זכרים מגיבים בתוקפנות לזכרים פולשים, אך לא לנקבות פולשות. נקבות מתייחסות באופן דומה לפולשים משני המינים. בעת מפגש בין קבוצות, לא מתרחש מגע פיזי אלא רק איומים קוליים.
טמרין לבן-קודקוד הוא מונוגמי לרוב, אך לעיתים (ולעולם לא בשבי) יש מקרים של פוליגמיה - פוליגניה וגם פוליאנדריה. עונת הרבייה של טמרינים אלו נמשכת לאורך כל השנה, וההריון נמשך 183 ימים. כמו רוב הטמרינים, גם נקבת טמרין לבן-קודקוד ממליטה לרוב תאומים, ולעיתים אף שלישיות. שני ההורים משתתפים בדאגה לצאצא - האב וצאצאים מתבגרים אחראים לרוב לנשיאת הצעירים, ומעבירים אותם לאם לצורך הנקה. הגמילה מהנקה מתחילה בגיל 4–5 שבועות והצעירים מגיעים לבגרות מינית בגיל 12–15 חודשים, אך הופעת המחזור החודשי בנקבות תלויה גם בסיטואציה החברתית ובעיקר בנוכחותה של נקבה בכירה יותר. שיעור השרידה של צאצאים בשנה הראשונה לחייהם הוא 86% בטבע - יותר מאשר בשבייה, כנראה משום שעוזריה של האם בטבע רכשו ניסיון קודם בקבוצות אחרות, ניסיון החסר בקבוצות בשבייה.
תוחלת חייהם הממוצעת היא 13.5 שנים. טמרין לבן-קודקוד הזקן ביותר שנצפה הגיע, בשבי, לגיל של 24 שנים.
שימור

עד לשנות ה-80, סברו חוקרים שטמרין לבן-קודקוד מצוי מקוסטה ריקה ועד קולומביה. המין הוכרז בסכנת הכחדה בשנת 1973, לאחר ייצוא של 40,000 פרטים לארצות הברית לצורך מחקר ביו-רפואי. קופי הטמרין-ראש-כותנה שמשו במשך יותר מעשור כחיית מודל לחקר אדנוקרצינומה.
האיום המרכזי על שרידות המין הוא בירוא היערות בקולומביה לצורכי חקלאות, דלק והתיישבות בנוסף לציד שלהם לצורך סחר בחיות מחמד.
בשנת 1992 ניתן היה למוצאו רק בצפון קולומביה, בשטח שבין נהר הקוקה, נהר המגדלנה והאוקיינוס האטלנטי.
הערות שוליים

↑  טמרין לבן-קודקוד באתר הרשימה האדומה של IUCN
יחמור אירופי

| יחמור אירופי |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: מכפילי פרסה
משפחה:: אייליים
סוג:: יחמור
מין:: יחמור אירופי
שם מדעי
 Dama dama ‏לינאוס, 1758
תחום תפוצה


יחמור אירופי (שם מדעי: Dama dama) הוא מין בסוג יחמור, ממשפחת האייליים.
מאפיינים

היחמור האירופי מכוסה פרווה חומה מגוונת בכתמים לבנים שבולטים ביותר בקיץ. מקרים בהם הפרווה היא לחלוטין לבנה או שחורה ידועים, אולם הם נדירים מאוד.
אורכו בין מאה וארבעים סנטימטרים עד לשני מטרים לא כולל זנב (אורך הזנב נע בין כ-19–20 סנטימטר), גובהו כ-110 סנטימטר ומשקלו נע בין 80 ל-140 קילוגרם. רגלי היחמור ארוכות בכל רגל כארבע אצבעות ותחתיתן פרסה.
היחמור מעוטר בקרניים רחבות, כשהקרניים מגיעות לכובד מסוים הן נושרות, אך גדלות מחדש במרחב זמן של כ-שלושה חודשים. לאחר הריון של כ-30 שבועות ממליטה נקבת היחמור האירופי עופר אחד אשר מלידתו עיניו פקוחות אזניו שומעות וגופו מכוסה בפרווה.
הערות שוליים

↑  יחמור אירופי באתר הרשימה האדומה של IUCN
| איילי העולם הישן |
| --- | --- | --- |
| אייל זהוב | אייל אנאמייט • אייל חזירוני • אייל קוהל • אייל קאלאמיאן |   |
| אייל אלדי | אייל אלדי |   |
| אייל ת'ורולד | אייל ת'ורולד |   |
| אייל | אייל אדמוני • אייל קנדי • אייל מרכז-אסייתי • אייל סיקה |   |
| אייל רוסה | אייל אלפרד • אייל פיליפיני • אייל טימור • אייל סמבר |   |
| אייל רוסרבוס | אייל ברסינגה |   |
| אייל נקוד | אייל נקוד |   |
| יחמור | יחמור אירופי • יחמור פרסי |   |
| אייל דוד | אייל דוד |   |
| מונטיאק הציצית | מונטיאק הציצית |  |
| מונטיאק | מונטיאק שחור • מונטיאק פי • מונטיאק מצוי • מונטיאק סיני • מונטיאק צהוב • מונטיאק גונגשאן • מונטיאק פוהאט • מונטיאק ענק • מונטיאק רוזוולט • מונטיאק אנאמייט • מונטיאק העלה • מונטיאק סומטרי |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007565456005171  BnF: cb12311136p (data)  GND: 4010969-0  LCCN: sh85046983  NKC: ph114294 
ערך זה הוא קצרמרבנושא יונקים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
יחמור עם פרווה בהירה
יונה לבנת-כנף

| יונה לבנת-כנף |
| --- | --- |
 יונה לבנת-כנף
מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: יונאים
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: יוניים
סוג:: Zenaida
מין:: יונה לבנת-כנף
שם מדעי
 Zenaida asiatica ‏לינאוס, 1758
תחום תפוצה


יונה לבנת-כנף (שם מדעי: Zenaida asiatica) היא מין של עוף ממשפחת היוניים החי בדרום-מערב ארצות הברית, במקסיקו ובחלק מאמריקה המרכזית ובאיים הקריביים. לפעמים היא מגיעה גם צפונה יותר עד לקנדה ואף לאלסקה.
מאפיינים

אורך גופה של יונה לבנת-כנף הוא 29 ס"מ. היא בעלת גוף חום-אפור עם ראש קטן, עיניים אדומות וסביבן רקע כחול. המקור דק ואפור. קצות הכנפיים לבנים ומעט שחורים. אין הרבה הבדלים בין הזכר לנקבה, אך הצעירים כהים יותר מהבוגרים. יונים אלו נוהגות לעוף יחד בקבוצות קטנות. הזכרים נקשרים לנקבות מגיל צעיר ולכל חייהם.
הן חיות בעיקר באזורים יבשים ומדבריים בארצות הברית ומקסיקו וגם ביערות פתוחים ושדות או במדרונות הרים. הן נודדות לאמריקה המרכזית בחורף.
הקינון הוא על ענפי עצים קטנים.
גודל התטולה - שתי ביצים.
יונה זו אוכלת בעיקר פירות, זרעים ופרחים מפיקי צוף שונים. יונים הנודדות במדבר סונורה מקיימות קשר הדדי עם קקטוס הסגווארו: הן ניזונות מהצוף של פרחיו ומפירותיו המזינים, ומצידן משמשות כמאביקות - נושאות אבקה - המרבה את תפוצתו. הן ניזונות גם מגידולי תירס ולהקות גדולות יכולות לגרום נזקים ליבולים.
מאפיינים > תת-מינים

Zenaida asiatica mearnsi
Zenaida asiatica asiatica
Zenaida asiatica australis
הערות שוליים

↑  יונה לבנת-כנף באתר הרשימה האדומה של IUCN
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007556186105171
ינשוף עצים

| ינשוף עצים |
| --- | --- |
 ינשוף עצים
מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: דורסי לילה
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: ינשופיים
סוג:: ינשוף
מין:: ינשוף עצים
שם מדעי
 Asio otus ‏לינאוס, 1758
תחום תפוצה


צנפת ינשוף עצים ובה גולגולת של גוזל ושאריות עיכול נוספות, מועצה אזורית ברנר, דצמבר 2020
Asio otus otus
ינשוף עצים (שם מדעי: Asio otus) הוא מין בסוג ינשוף מסדרת דורסי הלילה. אוכלוסיית המין גדולה ומונה בין מיליון וחצי לחמישה מיליון פרטים, המתפרשים על פני שטח נרחב של 28,400,000 קמ"ר, רובו בחצי הצפוני של כדור הארץ. מסיבות אלה, מצב השימור של המין מוגדר כללא חשש על ידי הארגון IUCN.
מאפיינים

גובהו של ינשוף העצים נע בין 30 ל-40 ס"מ, כשמוטת כנפיו היא כמטר. משקלו כ-200 עד 300 גרם. ראשו עגול וגדול עם ציציות שיער דמויות אוזניים גדולות. גופו מכוסה נוצות בתערובת של צבעי הסוואה כהים ובהירים כאחד. עיניו בצבע כתום-צהבהב ומקורו שחור. הנקבה לרוב גדולה, כבדה וכהה יותר מן הזכר. משך החיים הארוך ביותר של פרט בטבע שתועד הוא 27 שנים ותשעה חודשים.
ינשוף העצים פעיל בלילות בלבד; במשך שעות היום הוא שוכן בענפי עצים ובסבכי צמחים אחרים ועסוק או בשינה או בטיפוח עצמי. בשל צבעי ההסוואה שלו קשה עד מאוד להבחין בו. את הלילות הוא מנצל לציד. מזונו כולל בעיקר מכרסמים קטנים כגון נברנים ועכברים. ברם, באזורים ובעונות שההיצע דל הוא מסוגל לשנות את תזונתו בהתאם, ולצוד גם ציפורים קטנות ובעלי חיים אחרים לשם השלמת תזונה. הינשוף לוכד את טרפו בחשיכה מוחלטת בעזרת ראייתו החדה וחוש השמיעה המפותח שלו.
ינשוף העצים מגיע לבגרות מינית ומוכנות לרבייה בגיל שנה לערך. הזכרים מושכים את תשומת לב הנקבות בעזרת מעופי חיזור והשמעת קריאות וצלילים מיוחדים. הרבייה נעשית בין החודשים פברואר–יולי. הם יעדיפו לקנן בקינים נטושים של מינים אחרים ולא לבנות את קיניהם בעצמם. הקינים ממוקמים לרוב על ענפי עצים ולעיתים רחוקות יותר גם על הקרקע. גודל התטולה נע בין 2 ל-10 ביצים (לרוב בין 5–6) בהפרשים של יומיים. הדגירה נעשית במשך 25 עד 30 יום, כשהנקבה כמעט ולא עוזבת את הקן והזכר מספק לה טרף. הפרחון עתיד לעזוב את קן הוריו לאחר כ-20 יום ולטפס על הענפים השכנים. אולם, הוא יתחיל לעוף בכוחות עצמו רק בגיל 35 ימים, ולאחר כ-10–11 שבועות יהיה עצמאי לחלוטין.
ינשופי העצים חיים בזוגות בעת עונת הרבייה, ובשאר השנה הם חיים בבדידות ולעיתים בקבוצות של עד כ-20 פרטים. הינשוף הבוגר הוא בעל חיים שקט במיוחד וקולו נשמע רק בעת החיזור. הפרחונים, מאידך, בשלבים הראשונים שלאחר עזיבת קן הוריהם, ממשיכים לבקש מזון ולהודיע להוריהם על מיקומם באמצעות קולות יללה ייחודיים.
חלק מינשופי העצים נודדים במהלך החורף וחלק נשארים בארץ מוצאם. אחוז מהינשופים הנודדים, ובפרט אלו שמגיעים מאירופה, עוברים גם בשמי ישראל. בשנות השבעים הם נחשבו לדוגרים נדירים בצפון הארץ, אולם מאז הפכו לדוגרים שכיחים דווקא בדרום הארץ ובמרכזה. האוכלוסייה בישראל גדלה באופן מתמיד, וכנראה שאחת הסיבות להתפשטותם הרבה נובעת מריבוי קיני העורבים שמספקים להם את מקומות הקינון.
ידוע על שישה תת-מינים של ינשוף העצים. אל אחד מהם, שהוא אנדמי למדגסקר, נהוג להתייחס כמין בפני עצמו (Asio madagascariensis).
הערות שוליים

↑  ינשוף עצים באתר הרשימה האדומה של IUCN
↑  נתונים על ינשוף עצים, מתוך האתר Bird Life
↑  מידע על ינשוף העצים, מתוך האתר Animal Dversity WEB, מתוך המוזיאון לזואולוגיה של אוניברסיטת מישיגן
↑  הסקרים אודות אתרי הקינון של הינשופים בישראל, שנעשים על ידי אהוד דברת ומתנדבים אחרים, נסמכים על עובדה זו. במחקר הם מאתרים קינונים לפי קולות הפרחונים. לאחר שהם מפסיקים להשמיע קולות ומפתחים חיים עצמאיים, קשה מאוד לאתר אותם.
↑  דיירי משנה: קוקיות וינשופים בקיני עורבים, מתוך אתר המשרד להגנת הסביבה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007536154205171  GND: 4188990-3  LCCN: sh85078254
יקנה אמריקנית

| יקנה אמריקנית |
| --- | --- |
 יקנה אמריקנית
מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: חופמאים
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: יקניים
סוג:: יקנה
מין:: יקנה אמריקנית
שם מדעי
 Jacana spinosa ‏לינאוס, 1758
תחום תפוצה


Jacana spinosa
יָקָנָה אָמֵרִיקָנִית (שם מדעי: Jacana spinosa) הוא מין עוף שוכן מים ממשפחת היקניים, שתחום תפוצתו מתפרש על פני חופי מקסיקו, מזרח פנמה, קובה, ג'מייקה והיספניולה, והוא נצפה גם בטקסס ובאריזונה. מקור שמה של היאקנה הוא מטופי עתיקה.
מאפיינים

אזור המחיה המועדף על היאקנה הוא ביצות ובריכות באזורים חופיים, שם היא ניזונה בעיקר מחרקים שהיא מוצאת על פני המים או על הצמחייה הצפה; אך גם מדגים, רכיכות, חלזונות, תולעים וסרטנים קטנים.
בטנה וגבה של היאקנה בצבע חום כהה, בעוד ראשה וצווארה שחורים. מקורה צהוב, ומעליו יש דלדול בצבע צהוב. בסיס המקור לבן. בתעופה, ניתן לראות את פנים הכנף, ששחור בבסיסו וצהוב ברובו. גבות העיניים אצל צעירים לבנות. הנקבות גדולות, מהזכרים פי שניים כמעט, מה שניכר במשקלן הממוצע (כ-145 גרם) לעומת זה של הזכרים (כ-86 גרם). אורכה של היאקנה הוא כ-24 ס"מ, ומוטת הכנפיים שלה היא כ-50 ס"מ.
היקנות האמריקניות הן פוליאנדריות, ובכל טריטוריה יש בדרך כלל נקבה אחת ו-1-4 זכרים. הזכר והנקבה שומרים על קשר זוגי במשך כל השנה, גם מחוץ לעונת הרבייה, והנקבה תבריח נקבות אחרות שמנסות להתקרב לטריטוריה שלה; הקשר נשבר רק בהתחלפות הזכר או הנקבה.
הזכר בונה קן שעשוי מחומרים צמחיים על גבי צמחייה צפה שנמצאת בבריכה שלו. הנקבה מטילה כ-4 ביצים, והזכר דוגר עליהם במשך 28 ימים. היקנות הצעירות פורחות מהקן לאחר כ-57 ימים, אך עדיין יהיו תלויות בהוריהן לצורך השגת מזון עד הגיען לגיל כשנה.
טורפיה של היאקנה כוללים בין השאר נחשים, קיימנים, צבים, עופות גדולים יותר וסוגים שונים של יונקים.
הערות שוליים

↑  יקנה אמריקנית באתר הרשימה האדומה של IUCN
טמרין רעמתי זהוב

| טמרין רעמתי זהוב |
| --- | --- |

מצב שימור
 מצב שימור: בסכנת הכחדה סכנת הכחדה (EN) 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: פרימטים
תת־סדרה:: קופים רחבי אף
משפחה:: מרמוסטיים
סוג:: טמרין רעמתי
מין:: טמרין רעמתי זהוב
שם מדעי
 Leontopithecus rosalia ‏לינאוס, 1766
תחום תפוצה


טמרין רעמתי זהוב או טמרין אריה מוזהב או מרמוסט אריה (שם מדעי: Leontopithecus rosalia) הוא קוף קטן ממשפחת המרמוסטיים הנפוץ ביערות החוף של ברזיל. טמרין רעמתי זהוב הוא מין בסכנת הכחדה, וההערכה היא כי קיימים בין 6,000 ל-15,000 פרטים בטבע ועוד כ-500 בשביה.
תיאור

כפי שניתן להסיק משמם, צבעם של טמרין רעמתי אלו נע בין אדום-כתמתם לחום-מוזהב. מקורו של צבע זה, כנראה בריכוז של קרוטנידים בשער. שערם כהה יותר סביב פניהם, והופך לרעמה סביב הפנים, הלחיים והצוואר. כפותיהם וזנבותיהם עשויים להיות שחורים. גפיהם מצוידים בטופרים חדים, המשמשים אותם היטב בחייהם המתנהלים רק בצמרות העצים. זנבותיהם הארוכים אינם משמשים ללפיתה. הזכרים עשויים להגיע למשקל של עד 700 גרם בטבע, ועד 900 בשביה. נקבות עשויות להגיע ל-790 גרם, אך משקלן האופייני, בעת שאינן בהריון, סובב סביב ה-550 גרם. אורכם מגיע ל-335 מ"מ וזנבותיהם - ל-400 מ"מ נוספים. הזכרים גדולים מעט מהנקבות.
סביבת מחיה

מין זה הוא אנדמי לברזיל. אזור המחיה המקורי של המין הוגבל על ידי חקלאות וכריתת עצים, דבר שהוביל ליצירת אוכלוסיות מבודדות ולרבייה שארים. כיום, האוכלוסייה מוגבלת למספר אזורים מבודדים בחופי דרום-מזרח ברזיל, ששטחם הכולל כ-154 קמ"ר. כ-230 פרטים נמצאים ברזרבה ביולוגיה דה פוקו דאס אנטאס, אזור מוגן של יערות ביצתיים במדינת ריו דה ז'ניירו, ועוד כ-120 באזור דומה, שמורת אוניאו. בסך הכל, חיים כיום בטבע כ-500 פרטים שנולדו בטבע, ועוד כ-500 שנולדו בשביה והושבו לטבע. 500 נוספים חיים בשביה.
טמרין רעמתי זהוב זקוק לחופת עצים גבוהה, ובה שרכים תלויים רבים. מלבד מגורים, סביבה כזו מספקת גם הגנה מטורפיהם הרבים - ביניהם עופות דורסים, חתולים גדולים ונחשים. חופת היער מספקת גם מקור מזון חשוב - קופים אוכלי כול אלה מסתמכים על מי גשם ועל האוכל המצוי בה - פירות, פרחים, חרקים, בעלי חוליות קטנים, ביצי ציפורים ומוהל עצים (אם כי הם הממעטים ביותר לצרוך מזון זה מבין המרמוסטיים). בעונת הגשמים הם מסתמכים כמעט רק על פירות וחרקים (95% ממזונם), אך בעונה היבשה, בה אלו נדירים יותר, תזונתם מסתמכת יותר על מוהל, על פרחים ועל בעלי חוליות קטנים.
הערות שוליים

↑  טמרין רעמתי זהוב באתר הרשימה האדומה של IUCN
טיגריס בנגלי

| טיגריס בנגלי |
| --- | --- |

מצב שימור
 מצב שימור: בסכנת הכחדה סכנת הכחדה (EN) 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: טורפים
תת־סדרה:: דמויי חתול
משפחה:: חתוליים
סוג:: פנתר
מין:: טיגריס
תת־מין:: טיגריס בנגלי
שם מדעי
 Panthera tigris tigris ‏לינאוס, 1758
תחום תפוצה


טיגריס בנגלי (שם מדעי: Panthera tigris tigris) הוא תת-מין של טיגריס. תפוצתו בתת-היבשת ההודית. הטיגריס הוא סמל תרבותי חשוב ברחבי אסיה, ונחשב לחיה לאומית בבנגלדש והודו. הטיגריס הוא טורף-על במקום חיותו אך אוכלוסייתו הצטמצמה בטבע.
מאפיינים

ממוצע המשקל של הזכרים הוא 220 קילוגרם (490 ליברות) ושל הנקבות 140 קילוגרם (310 ליברות). רוב גופו של הטיגריס הבנגלי כתום ומפוספס בפסים שחורים וצרים, למעט הגחון, צידן הפנימי של הרגליים, הלחיים וכתם גדול ליד העיניים, שהם לבנים עם פספוס שחור. פרוותו משמשת כהסוואה טובה בשטחי הביצות ההבילים בהודו ובמישורי העשב היבשים בדרום-מזרח אסיה.
מאפיינים > תקיפת אנשים

לעיתים טיגריסים תוקפים אנשים ממספר סיבות ביניהן הגנה על טריטוריה, כאשר הם מופתעים וגם כדי לטרוף אנשים. מקרים נוספים תועדו בתנאי שבי. במספר מקרים טיגריסים שחלו או הזדקנו ואיבדו את כושרם ואת שיניהם הסתגלו לטריפת אנשים עקב קושי בציד של טרף אחר, כשחקלאים החלו להסתובב בקרבת הכפרים ללא השגחה דרך קבע או לאחר שטיגריסים התרגלו לאכול גופות של אנשים שפוזרו. התוקפניים שבטיגריסים הם הטיגריסים השוכנים בסונדרבאנס שם נהרגים 50 עד 60 אנשים בשנה מציד של טיגריסים, אף שלאחרונה התקיפות נמצאות בירידה.
מאפיינים > סכנת הכחדה

הטיגריס הבנגלי נמצא על סף סכנת הכחדה, עקב שילוב של מספר גורמים:
ציד בידי ציידים להגנה עקב טריפות של אנשים ובעלי חיים.
ציד לשם ספורט. בגלל גודלו ופראותו, נחשב ציד הטיגריס בהודו כספורט מלהיב.
ציד לצורך מסחר בפרווה.
לנוכח סכנת ההכחדה של הטיגריס הבנגלי ננקטו בהודו אמצעים להגנתו: נאסר איסור חמור לפגוע בטיגריסים בלא היתר מן הרשויות והוקמו שמורות מיוחדות במטרה להגן על אוכלוסיות הטיגריסים.
גלריה

טיגריסים בנגליים לבנים בגן החיות של סינגפור
שלושה גורים
ראו גם

טיגריס לבן
מאצ'לי
הערות שוליים

↑  טיגריס בנגלי באתר הרשימה האדומה של IUCN
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007597566405171
יטרופה

| יטרופה |
| --- | --- |
 יטרופה
מיון מדעי
ממלכה:: צומח
מערכה:: צמחים וסקולריים
מחלקה:: דו-פסיגיים
סדרה:: מלפיגאים
משפחה:: חלבלוביים
סוג:: יטרופה
שם מדעי
 Jatropha ‏לינאוס, 1753

יטרופה (שם מדעי: Jatropha) הוא סוג שיח ממשפחת החלבלוביים. לצמח כ-170 מינים, ובהם סוּקוּלנטים, שיחים ועצים (חלקם נשירים). מקורם של רוב המינים הוא באמריקה, מיעוטם (כ-65) מקורם באפריקה, אסיה ואירופה. כמו צמחים רבים במשפחת החלבלוביים, היטרופה מכיל תרכובות רעילות ביותר. צמחי יטרופה שימשו באופן מסורתי לייצור סלים ולייצור צבע. אחד המינים Jatropha curcas, עורר עניין רב, כצמח גידול אפשרי לייצור ביו דיזל.
שימושים

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
גבעולי המין Jatropha cuneata, משמשים לייצור סלים בקרב יְלִידִי סונורה שבמקסיקו. מין אחר של הצמח Krameria grayi משמש לייצור דיו אדום. שמן היטרופה משמש בעיקר לייצור ביו דיזל, המשמש כדלק תחליף למנועי דיזל. Jatropha integerrima מטופח כצמח נוי באזור הטרופי, בזכות פריחתו האדומה שנמשכת במשך כל השנה.
רעילות

בדומה לרבים מהמינים במשפחת החלבלוביים, חלק מסוגי היטרופה, מכילים תרכובות רעילות. למרות זאת, הזרעים לעיתים נאכלים לאחר צלייה שמפחיתה את רעילותם.
גלריה

פרחי יטרופה מהמין Jatropha multifida
צמח יטרופה
המין Jatropha integerrima
המין Jatropha podagrica
המין Jatropha pandurifolia
תקריב של פרחי המין Jatropha podagrica
זרעי יטרופה מהמין קורקס (curcas) המכילים בין 27-40% שמן, ומשמשים להפקת ביו דיזל איכותי
יונת ענק

| יונת ענק |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: יונאים
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: יוניים
סוג:: יונה
מין:: יונת ענק
שם מדעי
 Columba palumbus ‏לינאוס, 1758
תחום תפוצה


יונת ענק בפריז
יונת ענק בסן ג'ימיניאנו על עץ זית
יונת ענק (שם מדעי: Columba palumbus; באנגלית היא מכונה "יונת עצים" אך שם זה מוכר למין Columba oenas) היא מין ממשפחת היוניים, החיה באירופה ובמערב אסיה ובצפון אפריקה. היא מזכירה במראה את יונת הסלע. זוהי היונה הגדולה ביותר החיה בישראל.
יונה זו קיבלה את שמה עקב זוג הכתמים הלבנים בצדי צווארה, שניתן לדמותם לתכשיט או ענק.
מאפיינים

אורכה של יונה זו 38–44 ס"מ, מוטת כנפיה 68-80 ס"מ ומשקלה 300–615 גרם בממוצע. היא בעלת נוצות אפורות-ורודות עם ראש כחול, מקור ורוד עם בליטה לבנה מעליו ושני כתמים לבנים גדולים משני צדי הצוואר. על העורף פסים שחורים-ירוקים אנכיים והעין לבנה. הרגליים ורודות. אצל יונה זו אין הבדלים בין הזכרים לנקבות.
היונה חיה ביערות, גנים ופארקים שונים במרכז ועד לדרום אירופה וכן באסיה לרבות בישראל, ובצפון אפריקה. היא נמצאת גם בקרבה למגורי האדם. היונה חיה בלהקות אך בעונת הרבייה שומרת אמונים לבן זוג קבוע יחיד. היונים מקננות על העצים ומטילות שתי ביצים.
היונה ניזונה בעיקר מזרעים ומפרחים וכן מעלים צעירים. להקות יונים יכולות להוות מטרד לחקלאים הנלחמים בהם. היונים ניצודות על ידי הנץ המצוי, הנץ הגדול ועל ידי חתול הבית.
תת-מינים

Columba palumbus azorica
Columba palumbus casiotis
Columba palumbus excelsa
Columba palumbus iranica
Columba palumbus maderensis - נכחדה
Columba palumbus palumbus
הערות שוליים

↑  יונת ענק באתר הרשימה האדומה של IUCN
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007563451705171  BnF: cb12137225t (data)  GND: 4820305-1  LCCN: sh85147886
טבלן עקוד-מקור

| טבלן עקוד-מקור |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: טבלנאים
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: טבלניים
סוג:: Podilymbus
מין:: טבלן עקוד-מקור
שם מדעי
 Podilymbus podiceps ‏לינאוס, 1758
תחום תפוצה
 באדום - תחום תפוצתו של הטבלן עקוד-המקור. הקווים השחורים מייצגים את התפוצה של שלושת תת-המינים (ראו בערך).

טבלנים צעירים בקליפורניה
טבלן עקוד-מקור (שם מדעי: Podilymbus podiceps) הוא מין של טבלן אמריקני, היחיד שנותר בסוגו לאחר הכחדתו של המין טבלן אטיטלן (ידוע גם בתור טבלן ענק), שהיה קרובו היחיד באותו הסוג.
תיאור

אורכו של הטבלן 31-38 ס"מ, מוטת כנפיו 45-62 ס"מ, ומשקלו 253-568 גרם. רוב גופו חום - מה שמסייע לו להסתוות בביצות, בהן הוא חי - אך הגב וחלקו העליון של הראש כהים יותר. החלק התחתון של הזנב בהיר. צבע המקור אפור, ובקיץ יש עליו מעין עיגול שחור - מכאן שם המין בעברית. בניצוי הקיץ הגרון שחור. הזכר והנקבה דומים - יש חד צורתיות זוויגית. גופם של טבלנים צעירים מפוספס בלבן ושחור.
בשונה ממיני טבלנים אחרים, אין לטבלן עקוד-המקור נוצות לבנות מתחת לכנפיו.
טקסונומיה

הטבלן עקוד-המקור תועד לראשונה בחיבורו של לינאוס Systema Naturae ב-1758 כ-Colymbus podiceps. הסוג הקרוב ביותר לסוג בו נמצא הטבלן הוא Tachybaptus. שמו המדעי של הסוג, Podilymbus, הוא קיצור של המילה podicipes ("רגליים בעכוז" - מורכבת מ-podici - עכוז, ו-pes - רגליים).
טקסונומיה > תת-מינים

P. p. podiceps (מוין על ידי לינאוס, 1758) - צפון אמריקה, מפנמה לקובה.
P. p. antillarum (מוין על ידי אוטרם בנגס, 1913) - האנטילים הגדולים והאנטילים הקטנים.
P. p. antarcticus (מוין על ידי רנה לסון, 1842) - דרום אמריקה, מצ'ילה לארגנטינה.