stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הסופה הקטנה
הערות שוליים

↑  "The Little Whirlwind". www.bcdb.com
↑  Kaufman, J.B.; Gerstein, David (2018). Walt Disney's Mickey Mouse: The Ultimate History. Cologne: Taschen. ISBN 978-3-8365-5284-4.
↑  Lenburg, Jeff (1999). The Encyclopedia of Animated Cartoons. Checkmark Books. pp. 107–109. ISBN 0-8160-3831-7. נבדק ב-6 ביוני 2020. {{cite book}}:  (עזרה)
נובה אודסה

נובה אודסה (באוקראינית: Нова Одеса) היא עיר במחוז מיקולאייב, אוקראינה.
הוקמה ב-1776 בתור כפר בשם פיודורובקה. ב-1832 שמו שונה לנובה אודסה, וב-1976 קיבלה מעמד של עיר.
אצטזולאמיד

| --- | --- |

נוסחת המבנה של אצטזולאמיד
 
 שם IUPAC
 N-(5-sulfamoyl-1,3,4-thiadiazol-2-yl)acetamide
 שמות מסחריים בישראל
 אורמוקס, דיאמוקס
 נתונים כימיים
 כתיב כימי:  C4H6N4O3S2 
 מסה מולרית:  222.245
 נתונים פרמוקוקינטיים
 זמן מחצית חיים:  3-9 שעות
 בטיחות
 קטגוריית סיכון בהריון:  קטגוריית סיכון B3 (אוסטרליה), קטגוריית סיכון C 
 מזהים
 קוד ATC:  S01EC01 
 מספר CAS:  59-66-5
 PubChem:  1986
 ChemSpider:  1909
 
אצטזולאמיד (באנגלית: Acetazolamide), הנמכר תחת השם אורמוקס (באנגלית: Uramox), היא תרופה החוסמת תעלות קרבוניק אנהידראז (CA inhibitor). התרופה משמשת כיום לטיפול בגלאוקומה, התקפים אפילפטיים, לחץ תוך-גולגולתי עצמוני מוגבר, מחלת גבהים, Cystinuria, Periodic paralysis וDural ectasia. התרופה משמשת גם כחומר משתן.
מנגנון פעולה

אצטזולאמיד משתייך למשפחת מעכבי הקרבוניק אנהידראז. קרבוניק אנהידראז (CA) מזרז את החלק הראשון של התגובה ההפיכה בה פחמן דו-חמצני (CO2) ומים (H2O) הופכים לחומצה פחמתית (H2CO3) ולהפך. החלק השני של התגובה מתרחש באופן ספונטני, ונדחף לכיוון יצירת -H+ + HCO3:
-CO2 + H2O <--CA--> H2CO3 <--> H+ + HCO3
בצינורות הכליה, יוני מימן המופרשים מהתאים אל תוך הלומן מגיבים עם יוני ביקרבונט
(-HCO3), המשמש כבסיס חלש, ליצירת חומצה פחמתית, ובתיווך האנזים CA למים ולפחמן דו-חמצני. הפחמן הדו-חמצני נספג מחדש אל הגוף באמצעות דיפוזיה, והמים עוברים תהליכי ספיגה באמצעות תעלות בצינורות הכליה. באופן זה, ישנה ספיגה מחדש של ביקרבונט מהכליות. התגובה נוטה לצד שמאל (התגובה ההפוכה), ובכך מתאפשרת ספיגה של ביקרבונט.
אצטזולאמיד מעכב את האנזים CA, ובאופן זה לא מאפשר את הספיגה מחדש של יוני ביקרבונט בכליות. עיכוב זה גורם לשתן להפריש כמויות גדולות של ביקרבונט, והופך את השתן לבעל pH בסיסי. בנוכחות התרופה, הכליה מפרישה כמות גדולה של בסיסים, ולכן ניתן להשתמש בתרופה זו לטיפול בבססת נשימתית או מטבולית. הריכוז הגבוה של הביקרבונאט בשתן גורם גם לחוסר ספיגה של יוני נתרן בצינורות הכליה, וגורם לעלייה בנפח השתן המופרש. יוני המימן, שכעת אין להם נטייה להגיב עם יוני הביקרבונאט, מגיבים עם יוני כלור ונספגים מחדש אל הגוף. העלייה בריכוז יוני המימן בזרם הדם מביא לחמצת מטבולית.
שימושים > גלאוקומה

אצטזולאמיד משמש כתרופה לטיפול בגלאוקומה, מחלה בה יש לחץ תוך-עיני מוגבר. אצטזולאמיד מעכב את האנזים CA שנמצא בעיניים ומייצר ביקרבונט שגורם לכניסה מוגברת של נוזלים ויוני נתרן אל תוך העין ליצירת נוזל העין (aqueous humor). על ידי ביטול המפל האוסמוטי שגורם לכניסת הנוזלים אל העין, הלחץ התוך-עיני מופחת.
שימושים > נוירולוגי

אצטזולאמיד משמש לטיפול בהתקפי ניתוק ופרכוסים מיוקלוניים אצל חולי אפילפסיה.
אצטזולאמיד משמש גם לעיכוב ייצור CSF במוח, ובכך להורדת הלחץ הקרניאלי בקרב חולים הסובלים מ-idiopathic intracranial pressure.
שימושים > תסמונת מרפן

מחקרים קליניים מציגים כי אצטזולאמיד יעיל בטיפול ב-dural ectasia בקרב חולי תסמונת מרפן.
שימושים > דום נשימה בשינה

אצל חולים הסובלים מדום נשימה בשינה (Sleep apnea), שימוש באצטזולאמיד מוריד את ה-pH בדם ובכך מעודד פיצוי נשימתי.
שימושים > מחלת גבהים

אצטזולאמיד ניתן באופן פרופילקטי להפחתת הופעת מחלת גבהים. התרופה ניתנת במינון הנע בין 125 מיליגרם (מ"ג) ל-1000 מ"ג ביום, מספר ימים טרם העלייה לגבהים. השימוש בתרופה מומלץ עבור מי שעולה מגובה פני הים לגובה העולה על 3000 מטרים ביום אחד, או למי שעולה מעל 600 מטרים ביום החל מגובה של 2500 מטרים. כמו כן, שימוש פרופילקטי בתרופה מומלץ לאנשים הסובלים מהמחלה לעיתים תכופות.
שימושים > אי ספיקת לב

מכיוון שאצטזולאמיד מתפקד כחומר משתן, ניתן להשתמש בו על מנת להקטין את הבצקות אותם חווים חולים עם אי ספיקת לב. מתן השתן המוגבר מוריד את נפח הדם, ובכך מקל גם על תפקוד הלב.
הערות שוליים

↑  White DP, Zwillich CW, Pickett CK, Douglas NJ, Findley LJ, Weil JV (October 1982).  "Central sleep apnea. Improvement with acetazolamide therapy" . Arch. Intern. Med. 142 (10): 1816–9.
אריה מרזר

| --- | --- |

 לידה:  1905 ורשה, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  1966 (בגיל 61 בערך) 
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי העתיק בצפת 
 לאום:  ישראלי
 פרסים והוקרה:  פרס הרמן שטרוק  פרס דיזנגוף לאמנות הציור והפיסול 
 
לוחית זיכרון על ביתו של אריה מרזר ברח' בירנבוים 3 בתל אביב
אריה מֶרְזֶר (בכתיב יידי: מערזער; בלועזית: Merzer;‏ 1905 – 17 באפריל 1966) היה אמן ריקועי נחושת ישראלי ממוצא פולני.
ביוגרפיה

מרזר נולד בשנת 1905 למשפחה חסידית בעיירה קטנה ליד ורשה. למד ב"חדר" ובבית מדרש. כבר בצעירותו גילה חיבה לעבודות אמנות.
בשנת 1927 החל לעסוק בריקוע נחושת סביב מוטיבים יהודיים, ובשנים 1928–1929 הציג תערוכות בוורשה. בשנת 1930 עבר לפריז, ובה השתלם באמנות ריקועי הנחושת וגיוון את יצירותיו, שכללו גם מוטיבים אוניברסליים. הוא היה חבר ועד אגודת האמנים היהודיים בפריז. עם כניעת צרפת לגרמניה הנאצית ביוני 1940 נמלט לצרפת החופשית, שם הסתתר עם משפחתו באחד הכפרים. לאחר שגרמניה הנאצית השתלטה על כל צרפת, נמלט לאזור גרנובל, שהייתה תחת כיבוש איטלקי. משם עבר בשנת 1943 לשווייץ, שאליה הורשה להיכנס מאחר שילדו היה מתחת לגיל שש. בשווייץ הוציא אלבום של עבודות גרפיות על מוטיבים יהודיים. בשנת 1945 עלה לארץ ישראל באונייה "לימה". מיד עם הגיעו החל להציג תערוכות של יצירותיו שהביא עִמו. במהלך מלחמת העצמאות היה לאחד הציירים הראשונים שהשתקעו ברובע האמנים בצפת.
מרזר נפטר באפריל 1966 מהתקף לב בביתו בצפת, בגיל 61; מותו עורר סערת רוחות, לאחר שנודע שבמשך זמן רב נעשו ניסיונות לאתר אמבולנס שייקח אותו לבית החולים, ללא הצלחה. נקבר בצפת.
במותו הותיר אישה ושני ילדים: מיכאל מרזר, חבר קיבוץ להבות הבשן, ובת, הציירת חוה לבנת מרזר.
חודשים מספר לאחר מותו נקרא על שמו רחוב בצפת.
אחת מיצירותיו המציגה את חזון אחרית הימים, מתנת מדינת ישראל, קבוע בכניסה לבניין של ארגון העבודה הבינלאומי בז'נבה.
ב-2002 העלו נכדיו של מרזר, המוזיקאים אביב לבנת ואריק לבנת, מופע בשם "שירים רקועים בנחושת", שבו ביצעו שירי ג'אז ונשמה המתבססים על שירי עם יהודיים, בשילוב עם צילומי וידאו של יצירות אמנות של סבם.
יצירתו

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
יצירותיו התרכזו סביב נושאים יהודיים וביטאו את הווי יהודי מזרח אירופה, גם כאשר נושאן היה התנ"ך.
פרסים

1946 – פרס הרמן שטרוק מטעם עיריית חיפה.
1951 – פרס דיזנגוף מטעם עיריית תל אביב.
1954 – פרס עיריית חיפה.
תערוכות יחיד

1946 – תבליטים ורישומים, מוזיאון תל אביב לאמנות.
1946 – חולון.
1947 – בית פבזנר, חיפה.
1949 – תערוכה בביתו בצפת.
1950 – באטלייה שלו בצפת.
1951 – ביתן אגודת הציירים, תל אביב.
1954 – צפת.
1955 – תערוכת יובל, המוזיאון לאמנות חדשה, חיפה.
1955 – תערוכת יובל, בית החלוצות, נתניה.
1956 – תערוכה מטעם עיריית חולון, אולמי המלאכה של בית הספר היסודי ביאליק בעיר.
1957 – 48 תבליטים, מוזיאון תל אביב לאמנות.
1958 – צפת.
אלבומי עבודותיו

25 dessins; texte de I[saac] Pougatch; préface: L. Hersch, Genève: A. Merzer, 1945.
25 רישומים; פתח דבר: אברהם לוינסון; מבוא מאת י[צחק] פוגטש, תל אביב: [חמו"ל] (דפוס אריאלי), 1945.
דמויות מתמול: 12 רקועי כסף ונחושת; מבוא מאת ד"ב מלכין, תל אביב: הספרייה ע"ש י"ל פרץ, 1948.
דמויות מן המקרא: שישה עשר תבליטי נחושת; מבוא מאת איציק מנגר, צפת, קריית הצירים; תל אביב: (דפוס אריאלי), תש"ך. (שישה-עשר תבליטים שהכין במרוצת השנים בהתאם לסיפורים תנ"כיים)
צפת ואנשיה: שישה-עשר תבליטי נחושת, צפת: קריית הציירים, תשט"ו.
צפת ואנשיה: שמונה עשר תבליטי נחושת, צפת, קריית האמנים: [חמו"ל], תשכ"ה-1965.
אוצר ברכות הנחושת: ריקועי נחושת; עריכה: אביב לבנת (מהדורה מיוחדת מוקדשת בהוקרה למשפחות הנופלים במערכות ישראל, יום הזיכרון תשנ"ז, משרד הביטחון – אגף השיקום – היחידה להנצחת החייל), תל אביב: טווס הזהב, תשנ"ז-1997.
לקריאה נוספת

ישורון קשת, "אמנות התבליט של אריה מרזר", ירושלים: מאסף לדברי ספרות, 5–6 (1971), עמ' 353–362.
גדעון עפרת, השיבה אל השטעטל: היהדות כדימוי באמנות ישראל, ירושלים: מוסד ביאליק, תשע"א 2011, עמ' 96–99.
הערות שוליים

↑  א. לרנר, לבואו של אריה מרזר, דבר, 12 באוקטובר 1945.
↑  האמן אריה מרזר בין עולי לימה, דבר, 5 באוקטובר 1945.
↑  תערוכת אריה מרזר, דבר, 24 בינואר 1947.
↑  אריאל, ברחוב הציירים בצפת, דבר, 5 באוגוסט 1949.
↑  מנחם רהט, הרופא בצפת מנמק אי הגשת עזרה לא. מרזר, מעריב, 19 באפריל 1966; יעקב העליון, "רופא סרב להגיש עזרה", מעריב, 20 באפריל 1966; ישעיהו עשני, מקרהו הרע של אריה מרזר, דבר, 22 באפריל 1966; שמשון עופר, אדם צנח ברחוב ומת, דבר, 8 בדצמבר 1966.
↑  אריה לרנר, חוה לבנת מרזר, דבר, 5 באפריל 1968.
↑  מנחם רהט, חג הצייר והפסל ייפתח הערב בצפת, מעריב, 6 בספטמבר 1966.
↑  זאבים - בלי כבשה, מעריב, 20 במאי 1969.
↑  "אריה מרזר, צייר ופסל", בתוך: רותי בן-שאול, דליה מגנט, פה גר: עיר בעקבות אמניה, תל אביב: עיריית תל אביב-יפו, תש"ע 2009, עמ' 18.
1 2  מיכאל אוהד, דמויות מן העבר, דבר, 1 ביולי 1960.
↑  א. מרזר (מוזיאון תל-אביב), משמר, 10 בפברואר 1946.
↑  פרופ' י. שור, תערוכת א. מרזר (חולון), דבר, 13 ביוני 1946.
↑  תערוכת אריה מרזר, דבר, 24 בינואר 1947; אברהם לוינסון, אמן הגיטו: לתערוכת א. מרזר בחיפה, דבר, 31 בינואר 1947; מ. פייבוש, אמן הרישום והתבליט: עם תערוכתו בבית פבזנר בחיפה, משמר, 14 בפברואר 1947, המשך.
↑  אריאל, ברחוב הציירים בצפת, דבר, 5 באוגוסט 1949; אפרים צורף, ציירי צפת | תערוכת אריה מרזר, הצופה, 26 באוגוסט 1949.
↑  תערוכת אריה מרזר, על המשמר, 25 ביולי 1950; ד. צ., שיחות מעריב | שיאים בצפת, מעריב, 23 באוגוסט 1950.
↑  א. קולב, תערוכות בתל-אביב | אריה מרזר (בביתן אגודת הציירים), על המשמר, טורים 2–3, 18 במאי 1951.
↑  כ. ד., תבליטיו של אריה מרזר, על המשמר, 15 באוגוסט 1954.
↑  א. מרזר ומ. שיפר מציגים במוזיאון חיפה, דבר, 5 בינואר 1955; ד"ר ק. לחמן, שלוש תערוכות במוזיאון חיפה | זיכרון לעיירה היהודית, דבר, טור 1, 21 בינואר 1955.
↑  נפתחו תערוכות של ח. לרנר וא. מרזר, דבר, 13 במרץ 1955.
↑  תערוכת ריקועי נחושת וכסף, דבר, טור 1, 7 במרץ 1956.
↑  בפטיש על גבי נחושת, דבר, 14 ביוני 1957, המשך; תבליטי הנחושת של אריה מרזר, חרות, 14 ביוני 1957; רחל אנגל, סיפור העיירה – בנחושת, מעריב, 14 ביוני 1957.
↑  ברוריה גרצברג, תערוכת מרזר בצפת, מעריב, 17 באוקטובר 1958.
↑  א., האמן שקם לתחיה: שיחה עם אריה מרזר, מעריב, 9 ביולי 1948; ד"ר ליזטה לוי, דמויות מתמול, דבר, 6 באוגוסט 1948.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ICIA: 274983  NLI: 987007265354205171  PLWABN: 9811470063605606  CiNii: DA18646348  GND: 1217216812  ISNI: 0000 0000 6897 2376  LCCN: nr96041861  ULAN: 500477083  VIAF: 98052978   WorldCat (עם VIAF): 98052978
יובל שניידרמן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  9 בדצמבר 2002 (בן 21) 
 עמדה:  רכז 
 גובה:  1.85 מטרים
 קבוצות כשחקן
 2020–2022 2022 2022–2023 2023–2024 2024–:  הפועל ירושלים ← מכבי ראשון לציון הפועל גלבוע גליל מכבי עירוני רמת גן עירוני קריית אתא
 
יובל אריה שניידרמן הוא כדורסלן ישראלי המשחק בעמדת הרכז בעירוני קריית אתא מליגת העל בכדורסל.
קריירת נוער

שניידרמן החל את דרכו במחלקת הנוער של הפועל ירושלים, אותה אהד מילדות. הוא שיחק במדי קבוצת הכדורסל של תיכון הימלפרב בירושלים והצעיד אותו לזכייה באליפות הישיבות התיכוניות.
קריירה מקצועית

ב-19 בנובמבר 2020 רשם שניידרמן את הופעת הבכורה שלו בליגת העל בכדורסל, כשקלע 3 נקודות ב-10 דקות בניצחון 111–77 על מכבי חיפה במסגרת המחזור השני של עונת 2020/2021.
בקיץ 2021 שיחק במדי נבחרת העתודה של ישראל בטורניר הצ'לנג'ר בכרתים, יוון, שהתקיים במקום אליפות אירופה עד גיל 20 בשל מגפת הקורונה.
ב-8 בינואר 2022 הושאל שניידרמן עד סיום עונת 2021/2022 למכבי ראשון לציון. בסיום העונה ירדה הקבוצה לליגה הלאומית, אך במחזור האחרון נגד הפועל באר שבע קלע שניידרמן את שיא הקריירה שלו, 15 נקודות יחד עם 6 אסיסטים ו-18 נקודות מדד.
ב-3 באוגוסט 2022 חתם שניידרמן בהפועל גלבוע גליל, לאחר שכבר סיכם בעולה החדשה לליגה, עירוני קריית אתא. בנובמבר 2022 נפצע בברכו ולא חזר לשחק עד לסיום עונת 2022/2023, בה ירדה קבוצתו לליגת המשנה.
ב-18 ביולי 2023 חתם במכבי עירוני רמת גן, העולה החדשה לליגת העל, לשלוש שנים.
ב-30 ביוני 2024 חתם לשנתיים בעירוני קריית אתא מליגת העל.
הערות שוליים

↑  יעקב מאיר, תקווה חדשה: יובל שניידרמן הוא העתיד של הפועל ירושלים, באתר ישראל היום, 19 ביולי 2021
↑  משה הליקמן, "הדבר הכי טוב שעשיתי זה שהייתי בתיכון דתי": יובל שניידרמן בראיון שנשלף מהארכיון, באתר Sports Rabbi, ‏8 באפריל 2022
↑  ליגת Winner סל, מחזור 2: הפועל ירושלים נגד מכבי חיפה, באתר מנהלת ליגת העל בכדורסל
↑  בשני: נבחרת העתודה פותחת את טורניר הצ'לנג'ר, באתר איגוד הכדורסל הישראלי, ‏18 ביולי 2021
↑  יובל שניידרמן הושאל מירושלים לראשון לציון, באתר מנהלת ליגת העל בכדורסל
↑  ליגת Winner סל, מחזור 27: הפועל באר שבע נגד ראשון לציון, באתר מנהלת ליגת העל בכדורסל
↑  עוזב את הבירה: יובל שניידרמן חתם בגלבוע/גליל, באתר ONE‏, 3 באוגוסט 2022
↑  תומר גבעתי, גלבוע/גליל: יובל שניידרמן נפצע וייעדר מהמגרשים תקופה ממושכת, באתר ישראל היום, 10 בנובמבר 2022
↑  נועה פופלינגר, ‏ממשיכה לעבוד: יובל שניידרמן חתם במכבי ר"ג, באתר ערוץ הספורט, 18 ביולי 2023
↑  אהרל'ה ויסברג ואור שקדי‏, חגיגות היובל: שניידרמן חתם בקרית אתא, גם לוין הצטרף, באתר וואלה, 30 ביוני 2024
הנרי סוויקה

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1957 (בן 67 בערך) ניו יורק, ארצות הברית 
 השכלה:  אוניברסיטת סטוני ברוק  בית הספר למנהל עסקים של אוניברסיטת קולומביה 
 מספר צאצאים:  4 
 
הנרי סוויקה (נולד ב-1957 בניו יורק, ארצות הברית) הוא יזם יהודי-אמריקאי. מייסד ומנהל חברת הייברידג'-קפיטל, מייסד קרן "תלפיון" למימון השקעות. בעבר תרם למכון המקדש.
חיים אישיים

סוויקה גדל במשפחה יהודית בוושינגטון הייטס, ניו יורק. הוא בנם של שני ניצולי שואה מפולין שהיגרו מצרפת ב-1955. שני הוריו מתו כשהיה בן תשע עשרה, כאשר אמו נפטרה ממחלת לו גריג ולאחר מכן אביו נפטר מהתקף לב. סוויקה נשוי לאמריקאית ממוצא ישראלי ולו ארבעה ילדים. משתייך לזרם היהדות האורתודוקסית.
קריירה

לאחר מות הוריו החל לקנות מניות מסחר עם כ-50,000 דולר שהוריו הורישו לו והחל לתמוך באחיו דרך בית הספר לרפואה. עם הכסף שהרוויח, החל סוויקה להשקיע ולעבוד בחברת מריל לינץ' והפך לאחד הסוחרים המובילים בבורסה לניירות ערך בניו יורק. בשנת 1984 הקימו הנרי סוויקה וגלן דוביין את קבוצת דוביין וסווייקה, הם היו חלוצים באינטגרציה של השקעות בניירות ערך מסורתיים ובאסטרטגיות השקעה נגזרות.
סוון-יראן אריקסון

סוון-יראן אריקסון (בשוודית: ‏Sven-Göran Erikssonקובץ:Sv-Sven-Göran Eriksson.ogg‏Ⓘ‏, הגייה בשפת המקור: סְווֵן-יֶרַאן; 5 בפברואר 1948 – 26 באוגוסט 2024) היה כדורגלן ומאמן כדורגל שוודי. זכור בעיקר בזכות תקופתו כמאמן נבחרת אנגליה, אותה אימן בשני מונדיאלים ובאליפות אירופה אחת. אריקסון היה המאמן הראשון שזכה בדאבל המקומי בשלוש מדינות שונות (שוודיה, פורטוגל ואיטליה).
תארים כמאמן

אליפות שוודיה: 1982
הגביע השוודי (2): 1978/1979, 1981/1982
גביע אופ"א: 1981/1982
אליפות פורטוגל (3): 1982/1983, 1983/1984, 1990,/1991
הגביע הפורטוגזי 1982/1983
הסופרקאפ הפורטוגזי 1989
הגביע האיטלקי 1985/1986
הגביע האיטלקי: 1993/1994
אליפות הסרייה א': 1999/2000
הגביע האיטלקי: 1997/1998, 1999/2000
הסופרקאפ האיטלקי: 1998 2000
גביע אירופה למחזיקות גביע 1998/1999
הסופרקאפ האירופי 1998/1999
תארים כמאמן > אישיים

מאמן העונה בסרייה א': 1999/2000
מאמן החודש בפרמייר ליג: אוגוסט 2007
קייס עבד אל-כרים

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1944 (בן 80 בערך) בגדאד, ממלכת עיראק 
 מפלגה:  החזית הדמוקרטית לשחרור פלסטין 
 פרסים והוקרה
 מסדר אל-קודס (2023) 
 
קייס עבד אל-כרים (אבו ליילא, נולד ב-1944) הוא חבר הלשכה הפוליטית של החזית הדמוקרטית לשחרור פלסטין ומנהיג בכיר בארגון.
אל-כרים, תושב רמאללה, למד כלכלה באנגליה והיה חבר החזית העממית לשחרור פלסטין. לאחר מכן נמנה עם מייסדי החזית הדמוקרטית לשחרור פלסטין. בשנת 2006 נבחר למועצה המחוקקת הפלסטינית בראשות רשימת אל-בדיל, המשותפת לחזית הדמוקרטית לשחרור פלסטין, המפלגה העממית הפלסטינית והאיגוד הפלסטיני הדמוקרטי. כחבר המועצה נבחר לשמש יו"ר הוועדה לעניינים חברתיים, ובשנת 2009 הוזכר כמועמד מטעם מפלגתו לשר בממשלה הפלסטינית.
באוגוסט 2001 אירע פיצוץ בביתו שברמאללה, ללא נפגעים בנפש.
הערות שוליים

↑  מאת עמירה הס, פיצוץ בבית בכיר בחזית הדמוקרטית ברמאללה, באתר הארץ, 31 באוגוסט 2001
יד לחללי חיל הים

| --- | --- |

האנדרטה בגן אלישבע באשדוד
 מידע כללי
 סוג:  אנדרטה 
 על שם:  421 חללי חיל הים בכל הזמנים
 מיקום:  גן אלישבע, רובע א',  אשדוד
 מדינה:  ישראל ישראל
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1973
 תאריך פתיחה רשמי:  1973 
 אדריכל:  כרמלי פלדמן
 קואורדינטות:  31°48′34″N 34°38′31″E﻿ / ﻿31.809444444444°N 34.641944444444°E﻿ / 31.809444444444; 34.641944444444
  מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת אשדוד מוגדלת) יד לחללי חיל הים(למפת אשדוד רגילה) יד לחללי חיל הים(למפת השפלה רגילה) יד לחללי חיל הים(למפת השפלה מוגדלת) יד לחללי חיל הים  he יד לחללי חיל היםhe יד לחללי חיל היםמפת  __ אשדוד (in English: Ashdod)  __ גן יבנה (in English: Gan Yavne) [‌השפלה וסביבותיה‌]מצפון וממזרח: __ מועצה אזורית חבל יבנה (in English: Hevel Yavne Regional Council) ממזרח ומדרום: __ מועצה אזורית באר טוביה (in English: Be'er Tuvia Regional Council) ממערב: הים התיכון (in English: PAM) tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
גב' חנה שדה אלמנתו של רס"ן אילן שדה ז"ל מניחה זר על האנדרטה לחללי חיל הים באשדוד 1978
יד לחללי חיל הים היא אנדרטה בעיר אשדוד, המנציחה את זכרם של חללי החיל. כיום מונצחים על גביה שמותיהם של 421 חללים.
האנדרטה שוכנת בשטח גן אלישבע ברובע א' בצפון-מערב העיר, בקרבת הנמל. היא הוקמה בראשית שנות השבעים לזכר חללי המשחתת אילת, שטובעה על ידי מצרים בשנת 1967. בשנת 1973 הוחלט לעשותה לאנדרטה לכל חללי החיל. האנדרטה תוכננה על ידי כרמלי פלדמן, איש חיל הים, והיא נבנתה בהתנדבות על ידי ניצול המשחתת, מוטי ורובבל באמצעות כספי תרומות.
מדי שנה ביום הזיכרון לחללי מערכות ישראל, צה"ל עורך באנדרטה את "טקס ההתייחדות לזכר חללי זרוע הים".
מבנה

האנדרטה היא רחבה מרוצפת באורך של 18 מטרים וברוחב של 10 מטרים, המוקפת במעקה בטון נמוך. היא מעוצבת בדמותה של אונייה: בצידה הימני ניצב מבנה בטון דמוי גשר פיקוד, ובו עמוד דמוי אנטנת מכ"ם; בצידה השמאלי של הרחבה ניצבים תורני דגלים ונטועה גינה – כמו נמל שלחופו עגנה כביכול האונייה.
אל הקיר האחורי של מתחם האנדרטה הוצמדו לוחות שיש שחורים שעל גביהם נחרתו שמות החללים. מעל הלוחות נקבע שלט ועליו הפסוק ”בים דרכך ושביליך במים רבים ועקבותיך לא נודעו” (ספר תהלים, פרק ע"ז, פסוק כ'). על גבי מבנה גשר הפיקוד הוצב שלט הנושא את המלים "כשעצובים הולכים לים, לכן הים מלוח" ”כשעצובים הולכים לים, לכן הים מלוח” (השיר "לבכות לך" מאת אביב גפן).
האנדרטה עוצבה על ידי האדריכל כרמלי פלדמן. ב-2007 התווספו לה אבני הנצחה שעיצב ראובן ג'יאמבשו.
היסטוריה

האנדרטה הוקמה בסיועו הכספי של חיל הים, ולאחר מאבק מול ראש עיריית חיפה שתכנן שתקום בעירו. ראש עיריית אשדוד צבי צילקר שיכנע את נציגי חיל הים כי אשדוד מתאימה יותר כמיקום להקמתה משום שהיא תוכל להיבנות אל מול לים וללא חוצץ, ומפני שתוכל להוות השראה לעולים החדשים – המשתכנים במרכז קליטה בית קנדה הסמוך לגן – בעיר לתרום למולדת אליה שבו בעלייתם.
לרגל יום הזיכרון לחללי מערכות ישראל ב-1979, עיצב צבי נרקיס בול דואר הנושא ציור את של האנדרטה.[דרוש מקור]
גלריה

עמוד המכ"ם
רשימת החללים
סמלי המשחתות
תורני הדגלים
ראו גם

אנדרטה לזכר בני אשדוד שנפלו במערכות ישראל
קדושת הזמן
מקום בלב
אנדרטה לנופלים על שחרור אשדוד במלחמת העצמאות
אנדרטת הנר
הערות שוליים

↑  אנדרטה לזכר חללי "אילת" – תוקם באשדוד, למרחב, 26 בספטמבר 1968
↑  אבן-פינה לאנדרטה לחללי המשחתת "אילת", מעריב, 18 באוקטובר 1968
↑  בועז רענן, אשדוד 2000, אשדוד: החברה להגנת הטבע, סניף אשדוד, 2000, עמ' 64
↑   טקס התייחדות לזכר חללי זרוע הים, באתר צה"ל, 15 בספטמבר 2022
↑  משה דרור, אריאלה ברמכר (ע), הקדנציה הראשונה, צילקר – אשדוד שאהב, אשדוד: אבי אלעד, 2022, עמ' 88-89
| אשדוד  |
| --- | --- | --- |
| ערכים ראשיים | אשדוד • רובעי העיר • תכנון העיר • אדריכלות • כיכרות |  |
| גנים ופארקים | פארק אשדוד-ים • פארק בן-גוריון • פארק אקולוגי מצודת-ים אשדוד • גן אלישבע • פארק לכיש • גבעת יונה • עד הלום |  |
| רחובות | רחוב רוגוזין • רחוב שבי ציון • מדרחוב הנביאים • שדרות בני ברית • שדרות הרצל • שדרות מנחם בגין • שדרות משה דיין |  |
| תחבורה | תחבורה ציבורית • מסוף ריביירה • מסוף בני ברית • מסוף ביג |  |
| מוסדות | מרכז כיוונים • המשכן לאמנויות הבמה • הארכיון לתולדות אשדוד • אוניברסיטת אשדוד (עתידי) • בית אריה קלנג • מוזיאון אשדוד לאמנות • אצטדיון אשדוד (עתידי) |  |
| תעשייה | נמל אשדוד • תחנת הכוח אשכול • נמל הדרום • אלתא מערכות |  |
| היסטוריה | אשדוד ים (העיר העתיקה) • תל אשדוד • תל מור • רצועת החוף |  |
| נושאים מרכזיים נוספים | העירייה ומועצת העירייה • סמל העיר • יקיר העיר אשדוד • חברת אשדוד • החברה לפיתוח אשדוד |  |
| קטגוריה ראשית | כל הערכים על העיר |  |
| אתרי הנצחה ממלכתיים ואתרי הנצחה חיליים בישראל |
| --- | --- | --- |
| אתרי הנצחה ממלכתיים | אנדרטה לזכר עולי הגרדום וחללי אצ"ל • אנדרטת הלוחם הבדואי • אנדרטת חטיבת הנגב • אתר הנצחה לחללי קהילת המודיעין • בית יד לבנים הדרוזים • האריה השואג • גבעת התחמושת • מצודת יואב - בית חטיבת גבעתי |  |
| אתרי הנצחה חיליים | אנדרטה לזכר לוחמי חיל האוויר שנפלו בעת שירותם • אתר הנצחה לחללי חיל הלוגיסטיקה • אנדרטה לנופלי פיקוד העורף • אנדרטת דרך הגבורה לחללי חיל ההנדסה בכל מערכות ישראל • אנדרטת הצנחנים • אנדרטת החיל הכללי • אנדרטת חיל השלישות • אתר הנצחה ומוזיאון חטיבת גולני • אתר הנצחה לחללי המשטרה הצבאית • אתר הנצחה לחללי הנח"ל וחיל החינוך • אתר הנצחה לחללי חיל הטכנולוגיה והאחזקה • אתר הנצחה לחללי חיל הקשר והתקשוב • אנדרטת חיל הרפואה • האנדרטה לחללי חיל התותחנים • אנדרטת משמר הגבול • אנדרטת חטיבת כפיר • יד לחללי חיל הים • יד לשריון |  |
יחסי גרמניה–ליטא

| יחסי גרמניה–ליטא |
| --- | --- |
גרמניה: ליטא


גרמניה: ליטא
שטח (בקילומטר רבוע)
357,022: 65,300
אוכלוסייה
84,391,141: 2,849,316
תמ"ג (במיליוני דולרים)
4,456,081: 77,836
תמ"ג לנפש (בדולרים)
52,803: 27,318
משטר
רפובליקה פדרלית: רפובליקה

היחסים בין הרפובליקה הפדרלית של גרמניה לבין ליטא הם יחסים היסטוריים שתחילתם במהלך ימי הביניים, ובמהלך השנים ידעו עליות ומורדות. לאחר קריסת ברית המועצות ואיחוד גרמניה מחדש, התחזקו קשרי המדינות, וכיום שתי המדינות חברות בנאט"ו ובאיחוד האירופי, ומקיימות ביניהם קשרים כלכליים, חברתיים ותרבותיים בשלל תחומים.
יחסים דיפלומטיים

גרמניה מחזיקה בליטא שגרירות בווילנא, וקונסוליה כללית בקלייפדה. מאידך, ליטא מחזיקה בגרמניה שגרירות בברלין ו-7 קונסוליות בדרזדן, דיסלדורף, ארפורט, פרנקפורט, המבורג, קינצלזאו ומינכן.
צלע (גאומטריה)

בגאומטריה, צלע היא קטע הנמנה עם הקטעים הסוגרים בתוכם את חלק המישור המהווה את הצורה הדו-ממדית, את המצולע. לכל צלע שני קודקודים בדיוק, שהם הנקודות הנמצאות בקצות הקטע ותוחמות אותו, והן גם נקודות החיתוך שבין הישרים שהצלעות הם קטעים מהם.
מספר הצלעות של המצולע הוא המאפיין המובהק שלו, הנותן למצולע את שמו: משולש הוא מצולע בעל 3 צלעות, ומרובע הוא מצולע בעל 4 צלעות.
ניתן להסתכל על צלע בתור הקו הישר שבין כל שתי "שבירות" של הקו השבור הסגור, שהוא היקף המצולע. כל "שבירה", משמע מפגש של שתי צלעות, יוצרת זווית.
במשולש ישר-זווית קיים קשר ישיר בין הצלעות לזוויות שמולן. קשר זה מוצג בנוסחאות שנקראות פונקציות טריגונומטריות. 
במשולש שאינו ישר-זווית הקשר מורכב יותר, כי הוא מסתמך גם על צלעות וזוויות אחרות, אך הקשר קיים באמצעות משפט הסינוסים ומשפט הקוסינוסים.
לעיתים משתמשים במילה צלע בהתייחסות למקצוע, שהוא המינוח המקביל בצורות בעלות שלושה ממדים או יותר.
פיליפ הראשון, מלך צרפת

ארון הקבורה של פיליפ הראשון
פיליפ הראשון (בצרפתית: Philippe Ier; ‏23 במאי 1052 - 29 ביולי 1108), בן לשושלת הקאפטינגית, מלך על צרפת מ-1060 עד מותו בשנת 1108.
חייו

פיליפ היה בנם הבכור של אנרי הראשון מלך צרפת ושל הנסיכה אן מקייב. בגיל שמונה, עם מות אביו ב-4 באוגוסט 1060, הוכתר כמלך צרפת. היות שהיה קטין, שימשה אמו כעוצרת בשמו עד 1066.
ב-1072 נשא לאישה את ברטה, בתו של פלוריס הראשון דוכס הולנד, שילדה לו שני ילדים. ב-1091 התאהב בברטראד ממונפורט, אשתו של פולק הרביעי רוזן אנז'ו ואמו של פולק החמישי, והתגרש מאשתו ברטה. ב-15 במאי 1092 נשא לאישה את ברטראד, שילדה לו שלושה ילדים נוספים. אי לכך נידה אותו בישוף העיר ליון ב-1094, באשמת גירושין ונישואין שנעשו ללא הסכמת הכנסייה. הנידוי אושר בנובמבר 1095 על ידי האפיפיור אורבנוס השני, במועצת הכנסייה שהתקיימה בצרפת בעיר קלרמון. הנידוי בוטל והוטל מחדש מספר פעמים, לאחר שהמלך הבטיח להיפרד מברטראד ולא עמד בדיבורו, אך ב-1104, לאחר שהצהיר בפומבי על חטאו וביקש כפרה, הצו לא חודש עוד.
ב-1098 נעשה לואי, בנו בכורו של פיליפ הראשון, שותף לכתר אביו. ב-1108 נפטר המלך פיליפ הראשון ובנו לואי ירש את כתרו.
מ-1068 עד 1076 עסק פיליפ הראשון בהרחבת ממלכתו, וכבש את אזור הגבול עם דוכסות אנז'ו. ב-1076 תמך ברובר ובוויליאם, בניו של ויליאם הכובש מלך אנגליה, שלחמו נגד אביהם על השלטון בנורמנדיה. ב-1077 חתם על הסכם שלום עם ויליאם הראשון מלך אנגליה ודוכס נורמנדיה, שחדל מניסיונותיו לכבוש את חבל בראטן. ב-1082 סיפח לצרפת את אזור הגבול עם נורמנדיה, וב-1100 השתלט על העיר בורז' שבמרכזה של צרפת.
הוא לא היה רשאי להשתתף במסע הצלב הראשון (1096–1099), משום שהיה מנודה על ידי הכנסייה, אך אחיו הצעיר איג לקח בו חלק נכבד.
ב-1108 נפטר פיליפ הראשון ונקבר במנזר סנט-בנואה שעל גדות הנהר הלואר, ולא בסן-דני מקום קבורתם של מלכי צרפת. בנו בכורו לואי ירש את הכתר בשם לואי השישי.
ילדיו > ילדיו מאשתו ברטה

קונסטנס (1078 - 1125)
לואי (1081 - 1137)
ילדיו > ילדיו מאשתו ברטראד

פיליפ ( ? - 1123)
פלרי ( ? - 1118)
ססיל דה פראנס ( 1145-1097 )