stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אדולף שטקר
חייו

שטקר נולד בהלברשטאדט, פרובינציית סקסוניה בממלכת פרוסיה. אביו של שטקר היה נפח שהמיר את מקצועו לשומר כלא. למרות עוניו, הלך שטקר ללמוד באוניברסיטה, דבר שהיה בלתי רגיל לאיש ממעמד הפועלים במאה ה-19.
באוניברסיטת הלברשטט שטקר למד תאולוגיה, שם הפך להיות כומר לותרני נמרץ וחרוץ, שכתב רבות על נושאים חברתיים ופוליטיים שונים. אישיותו הכריזמטית של שטקר הפכה אותו לאיש הדת הלותרני האהוב והמכובד ביותר בגרמניה. כסטודנט, שטקר כבר היה ידוע כ"לותר השני", שכן כתביו ונאומיו המגנים על האמונה הלותרנית נחשבו למצטיינים.
לאחר הסמכתו לכמורה, שטקר הצטרף לצבא הפרוסי ככומר צבאי. שטקר חדר לתודעה הלאומית הגרמנית לאחר כאשר פרסם דרשה אחרי המצור על מץ ב-1870, שם טען כי ניצחונותיה של פרוסיה על צרפת הם מעשה האלוהים, ובשנת 1874 מינה אותו הקיסר וילהלם הראשון, לכומר החצר הקיסרית בברלין.
פעילותו הפוליטית בגרמניה

שטקר ייסד ב-1878 את המפלגה הנוצרית-סוציאלית (אנ'), ותבע כמה רפורמות חברתיות כמו מס הכנסה וצמצום שעות העבודה. שטקר היה עוין לאיגודים, ותמך במבנה החברתי הקיים שבו היו היונקרים היסוד הדומיננטי בחברה הפרוסית. שטקר לא היה יונקר בעצמו, אבל תמיד הייתה לו הערצה עמוקה ביותר ליונקרים.
מטרת המפלגה הנוצרית-סוציאליסטית הייתה להעביר את מעמד הפועלים אל האמונה השמרנית הנוצרית, שבה אנשים רגילים היו לומדים לקבל את העובדה שאלוהים יצר חברה מסודרת עם יונקרים למעלה, ולקרוא תיגר על חברה שכזו פירושו הוא לקרוא תיגר על אלוהים.
הדגש העיקרי של מפלגתו היה להביא את מעמד הפועלים לנאמנות ל"כס המלוכה ולמזבח". שטקר טען שסבלם של הפועלים נבע מתפיסת עולם מטריאליסטית ואתאיסטית, שקרעה את מעמד הפועלים מהערצתם הנכונה לאלוהים ולסדר החברתי שיצר, סדר שבו היונקרים למעלה ואילו הם למטה. מסר זה נדחה על ידי רוב העובדים הגרמניים, שדחו אותו כאינו נוגעים לענייניהם העיקריים.
מעמד הפועלים הגרמני, ככלל, רצה רמה גבוהה יותר של חיים ודמוקרטיה, ולא שיגידו להם שחובתם כנוצרים הוא לקבל את מעמדם הנמוך בחברה. שטקר לעומת זאת האמין כי הפועלים אינם צריכים להילחם על שכר גבוה יותר או על תנאי עבודה טובים יותר באמצעות שביתות, אלא שהם צריכים לבקש במורך לב "מאת כס המלוכה והמזבח" לשפר את תנאי עבודתם ושכרם. מסר זה יחד עם זה הקודם, הגבילו מאוד את כוחו של שטקר בקרב מעמד הפועלים הגרמני.
יחסו ליהודים

כבר בשנת 1875 החל שטקר לתקוף את היהודים במונחים גזעניים בדרשותיו. כלותרני, התרשם מספרו של מרטין לותר "על היהודים ושקריהם", וכל ימי חייו סבר שהיות האדם נוצרי טוב מחייבת שנאת יהודים.
החל משנת 1879, החל לטפול את כל בעיותיה של גרמניה על המיעוט היהודי. בדרשתו בברלין: "תביעותינו מן היהדות המודרנית", שמסר ב-19 בספטמבר 1879, כדבריו של ההיסטוריון האמריקני ריצ'רד לוי "העמיד את האנטישמיות בגרמניה על המפה". מעמדו כאחד הכמרים האהובים והמכובדים ביותר בכנסייה הלותרנית בגרמניה - הפכה את השנאה ליהודים לדבר מכובד באופן שלא היה כמוהו מעולם.
בנאומו אמר כי היהודים צריכים "לכבד את הגרמנים", ואמר:
היהודים נשארים עם בתוך עם, מדינה בתוך מדינה, שבט נפרד בקרב גזע זר לו. כל המהגרים מתבוללים לבסוף בתוך העם שבקרבו הם יושבים, ואילו היהודים לא. בניגוד לטבע הגרמני הם מציגים את אופיים השמי הבלתי-מעורער, בניגוד לנצרות - את פולחן המצוות הקפדני או את שנאת הנוצרים. איננו יכולים להאשים אותם בכך - כל עוד יהודים המה, אין הם יכולים לנהוג אחרת. אולם חייבים אנו להתגונן בהכרה ברורה בפני הסכנות הטמונות בהתבוללות כזאת[...] מחצית מאת-האלף הזאת מהווה עדה סגורה, החיה בתנאים טובים, בעלת עוצמה ההולכת וגדלה, מצוידת בכוח הבנה מכניס מאוד, בלי דאגה לאינטרסים הנוצריים גרמנים שלנו - הרי בכך טמונה הסכנה האמתית.
נאום זה עורר תשומת לב רבה בקרב הציבור ובקרב התקשורת, שכן ההנחה הייתה ששטקר דיבר בשם הקיסר וילהלם הראשון כאשר הוא הטיל את צרותיה של גרמניה על "ההון היהודי" וה"עיתונות היהודית". שטקר התלונן במיוחד על כך ש-45 אלף יהודים שחיו בברלין היו "מספר גדול מדי", על כך שגרמניה מכניסה לתוכה מהגרים יהודים רבים מדי מרוסיה ומרומניה, וטען שעדיף שמהגרים יהודים מהאימפריה הרוסית ומרומניה "יטבעו בים הפתוח" מאשר שישתקעו בגרמניה.
ב-17 באוקטובר 1879 התלונן חבר הנאמנים של הקהילה היהודית בברלין בפני משרד הפנים הגרמני על כך שיש להשתיק את שטקר מפני שנאומי השנאה שלו מסיתים את האלימות נגד יהודים. ואולם, משרד הפנים הגרמני סירב לבקשה זו.
שטקר היה שונא ישראל נוצרי הרבה יותר מאשר אנטישמי, אף על פי שחסידיו לא תמיד היו עקביים בכך. הקו המודרני במחשבתו התבלט בכך שהתנגד לא ליהודים האורתודוקסים בגרמניה, אלא דווקא לליברלים המחולנים שסימלו בעיניו את חליי העידן המודרני האנטי-נוצרי ואת התמוססות ההבחנות הדתיות בין יהודים לנוצרים; עלייתו של המודרניזם הייתה, כמובן, האיום האמיתי בו נלחם במודע ושלא במודע. שטקר גילה אהדה לאורתודוקסים, והקפיד לציין שהם עם הברית הישנה אף כי שגו כשדחו את ישו; בכמה מדרשותיו, טרח להבהיר שהוא אינו מגנה את "היהודים הצנועים והישרים" אלא רק את הליברלים המתעשרים והמתבוללים: ”אל לזעם הנוצרי להיות מופנה כלפי שומרי המצוות, אלא אך נגד היהודים חסרי הדת, שמאוחדים יחד עם הנוצרים שנטשו את אמונתם בשנאה נגד הצלב, הכתר ומזבח הכנסייה.” מבחינת שטקר, הסוגיה הייתה דתית לגמרי והוא נעדר יסודות גזעיים של ממש, בניגוד לאנטישמים אחרים כמו היינריך פון טרייצ'קה שהחלו לעלות.
יחסו ליהודים > קריאה לאלימות כלפי היהודים

אף על פי ששטקר לא קרא לאלימות כלפי היהודים במפורש, רמז בדרשותיו שאלימות כלפי היהודים תתאפשר, אם לא יתחילו "להביע כבוד" לגרמנים, שלטענתו אינם עושים זאת. שטקר בנאומיו היה קורא הצהרות שונות שהוצאו מהקשרם מתוך עיתונים סוציאל-דמוקרטים, אמירות כגון: "רבותי, זאת הייתה משאלה לרצח!", או כגון: "זאת היה בקשה לרצח המוני!", בהתכוונותו כמובן ליהודים.
בעוד שהקהל השתלהב, שטקר היה מציג את עמדתו כרגילה: "אל תחשוב שאני מציג את כל זה מתוך שנאה, אני לא שונא אף אחד!". ההיסטוריון האמריקאי ג'פרי טלמן ציין שזה "אירוני מאוד", בהתייחס לכך ששטקר הכניס את תומכיו למצב של זעם.
אף על פי ששטקר היה מונע אך ורק על ידי "אהבה נוצרית", הוא תמיד האשים אנטישמית את היהודים. באחד מנאומיו אמר:
"השנאה כלפי היהודים, שאליה הכנסיה האוונגלית מתנגדת, כבר החלה לצוץ פה ושם. אם היהדות המודרנית תמשיך, כפי שהיא עשתה עד עתה, להשתמש בכח ההון כמו גם בכח העיתונות כדי להרוס את האומה שלנו - יהיה זה בלתי אפשרי למנוע אסון בסופו של דבר".
בכל פעם ששטקר הצהיר כי הוא מדבר מתוך "אהבה נוצרית מלאה", הוא היה מאזן זאת על ידי התקפה מילולית אלימה כלפי היהודים. ב-1879 קרא ליהודים "טפילים" ו"עלוקות", וגם: "מרכיב זר בדמנו".
אלפי אנשים השתתפו בדרשותיו, בהן טען: "אם ברצוננו להחלים, אם ברצוננו לדבוק בחוזקה באופי הלאומי הגרמני שלנו, עלינו להיפטר מטיפת הרעל היהודי שבדמנו". בעורמה רבה הוא הפציר ביהודים לגלות "קצת יותר סובלנות" כלפי הנוצרים וכן גם "קצת יותר שוויון".
שטקר לטענתו קבע כי המאבק בין הגרמנים לבין היהודים הוא אחד - "גזע נגד גזע", שכן היהודים הם "אומה בפני עצמה", ללא שום דבר משותף עם הגרמנים, אלא קשורים לקהילות יהודיות אחרות ברחבי העולם כ"מסה אחת של מנצלים".
בנוגע לפתרון המדויק לשאלה היהודית, שטקר היה מעורפל ולא נתן תשובה ברורה דיה. ואולם, באחת מחוברותיו הוא כתב: ”הסתירה העתיקה שבין הארים לבין השמים יכולה להסתיים אך ורק על-ידי השמדת אחד מהם”.
ראו גם

אנטישמיות
אנטישמיות נוצרית
אנטישמיות בגרמניה
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7  Green Harold "Adolf Stoecker: Portrait of a Demagogue" עמ' 106-129
1 2 3  Levy, Richard "Our Demands on Modern Jewry" עמ' 525-526
1 2 3  Telman, Jeffrey "Adolf Stoecker: Anti-Semite with a Christian Mission" עמ' 93-112
↑  Victoria Barnett, For the Soul of the People: Protestant Protest Against Hitler, Oxford University Press, 1998. עמ' 126.
↑  עמוס אילון, רקוויאם גרמני - יהודים בגרמניה לפני היטלר - 1743 - 1933, תרגם מאנגלית דני אורבך, הוצאת דביר, 2004; עמ' 215.
↑  Röhl, John The Kaiser and his court : Wilhelm II and the government of Germany, Cambridge: Cambridge University Press, 1994  עמ' 197
↑  James, Pierre The Murderous Paradise: German Nationalism and the Holocaust, Westport: Greenwood Publishing Group, 2001  עמ' 163
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007467567605171  BnF: cb119645609 (data)  GND: 118618393  ISNI: 0000 0000 8157 8904  LCCN: n83063580  LNB: 000138811  NKC: zcu2014821375  NLG: 170039  NTA: 074173928  SUDOC: 027648605  VIAF: 77108854   WorldCat (עם VIAF): 77108854
אחמד חסן

אחמד חסן (בערבית: أحمد حسن; נולד ב-25 במאי 1975 במגאגה שבמצרים) הוא כדורגלן עבר מצרי ששיחק בעמדת הקשר בקבוצות במצרים, בטורקיה ובבלגיה ובנבחרת מצרים. כיום מאמן את פטרוג'ט אף. סי. מליגת העל המצרית.
חסן מחזיק בשיא ההופעות לכדורגלן בנבחרת לאומית - הוא ערך 184 הופעות עבור נבחרת מצרים.
קריירת מועדונים

חסן החל את הקריירה המקצוענית שלו כמגן ימני באסואן, ששיחקה בליגה נמוכה במצרים. לאחר עונה אחת בקבוצה הבוגרת של המועדון, הוא עבר לאיסמאעילי מליגת העל המצרית וזכה איתה בגביע המצרי לשנת 1997.
בשל הופעותיו המרשימות בגביע אפריקה לאומות חתם חסן בקוסאליספור מליגת העל הטורקית. בשנת 2000 הוא עבר לדניזליספור, ושנה לאחר מכן לגנצ'לרבירליגי, שתי קבוצות נוספות מליגת העל הטורקית. לאחר שלוש עונות מוצלחות במועדון, באחת מהן הגיע המועדון לגמר הגביע הטורקי, עבר חסן לקבוצתו הרביעית בליגת העל הטורקית, בשיקטש. בבשיקטש היה חסן לשחקן הרכב קבוע ומבקיע קבוע. הוא הרשים במיוחד את מאמנה של בשיקטש, ז'אן טיגנה, שעל-אף העדפתו לשחקנים צעירים בקבוצותיו העניק לחסן בן ה-30 תפקיד מפתח בקבוצה. יחד עם בשיקטש זכה חסן בגביע הטורקי לשנת 2006.
לאחר שזכה בתואר השחקן המצטיין ב2006, משך חסן עניין מצד קבוצות כמו פולהאם, גלאזגו ריינג'רס, ניוקאסל יונייטד ואספניול, ולבסוף החליט לחתום באנדרלכט מליגת העל הבלגית בהעברה חופשית, לאחר שהחליט שלא לחדש את חוזהו בבשיקטש. חסן היה לשחקן חשוב בהתקפת הקבוצה, כשהוא מבשל ומבקיע שערים רבים. הוא זכה עם המועדון בשלושה תארים מקומיים: אליפות בלגיה, הגביע הבלגי והסופר קאפ הבלגי. בעונת 2007/2008 הצהיר חסן כי זו היא עונתו האחרונה במועדון וכי הוא מתכוון לחזור למצרים בעקבות משפחתו.
בחודש מאי 2008 חתם חסן באל-אהלי מליגת העל המצרית. הוא שיחק במועדון במשך 3 עונות, בהן זכה שלוש פעמים באליפות מצרים, פעם אחת בליגת האלופות האפריקאית ופעם אחת בסופר קאפ האפריקאי. הוא גם זכה בתואר השחקן האפריקאי של השנה לשנת 2010. ב-9 ביולי 2011 עבר חסן בהעברה חופשית לא-זמאלכ, יריבתה המרה של אל-אהלי. בעונתו הראשונה במועדון סיים חסן כמלך השערים של הקבוצה, עם 7 שערים ב-15 הופעות ליגה בעונה שהסתיימה בחודש פברואר בשל אסון אצטדיון פורט סעיד, בו נרצחו 74 אוהדים. בעונתו השנייה והאחרונה במועדון ובקריירה זכה חסן בגביע המצרי.
קריירה בינלאומית

ב-29 בדצמבר 1995 ערך חסן את הופעת הבכורה שלו בנבחרת מצרים במשחק ידידות נגד נבחרת גאנה. חסן שיחק עם נבחרתו בשמונה טורנירי גביע אפריקה לאומות וזכה אתה בארבעה (1998, 2006, 2008, 2010), שיא עבור כדורגלן. בגביע אפריקה לאומות 2006 הוביל חסן את נבחרתו כקפטן והבקיע ארבעה שערים בשישה משחקים, כשהוא מסיים כסגן מלך השערים של הטורניר וזוכה בתואר השחקן המצטיין, תואר בו זכה גם בגביע אפריקה לאומות 2010.
חסן הוא מלך ההופעות של נבחרת מצרים, והוא מחזיק בשיא ההופעות בנבחרת לכדורגלן, כשהוא מקדים את מוחמד א-דעיע הסעודי ואת קלאודיו סוארס המקסיקני. ב-25 בינואר 2010, רבע גמר גביע אפריקה לאומות 2010 נגד נבחרת קמרון והופעתו ה-170 בנבחרת, שבר חסן את שיאו של חוסאם חסן עבור נבחרת מצרים.
קריירה כמאמן

בשנת 2015 החל חסן לאמן את פטרוג'ט אף. סי. מליגת העל המצרית.
תארים

הגביע המצרי (1): 1997
הגביע הטורקי (1): 2006
אליפות בלגיה (1): 2006/2007
הגביע הבלגי (1): 2008
הסופר קאפ הבלגי (1): 2007
אליפות מצרים (3): 2008/2009, 2009/2010, 2010/2011
ליגת האלופות האפריקאית (1): 2008
הסופר קאפ האפריקאי (1): 2008
הגביע המצרי (1): 2013
גביע אפריקה לאומות (4): 1998, 2006, 2008, 2010
השחקן המצטיין בגביע אפריקה לאומות (2): 2006, 2010
השחקן האפריקאי של השנה: 2010
אדמונד אדו

אדמונד אדו (באנגלית: Edmund Addo; נולד ב-17 במאי 2000 בגאנה) הוא כדורגלן גאנאי המשחק בעמדת הקשר בקבוצת הכוכב האדום בלגרד מליגת העל הסרבית.
קריירת מועדונים > פ.ק. סניצה

אדו גדל במחלקת הנוער של מייטי קוסמוס FC, ובשנת 2018 הגיע למחלקת הנוער של פ.ק. סניצה מליגת העל הסלובקית. ב-16 בפברואר 2019 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בהפסד 3-0 לא.ס. טרנצ'ין במסגרת המחזור ה-19 בליגה לעונת 2018/2019. הוא שיחק במועדון במשך שלוש עונות, בהן ערך 47 הופעות ליגה והבקיע שני שערים.
קריירת מועדונים > שריף טירספול

ב-14 ביולי 2021 חתם אדו בשריף טירספול מליגת העל המולדובית. ב-20 ביולי הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בניצחון 1-0 על אלאשקרט במסגרת הסיבוב השני של מוקדמות ליגת האלופות לעונת 2021/2022. ב-7 באוגוסט הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה, בניצחון 7-1 על דינמו-אוטו טירספול במסגרת המחזור החמישי בליגה. ב-15 בספטמבר ערך אדו את הופעת הבכורה שלו בליגת האלופות, בניצחון 2-0 על שחטאר דונצק במסגרת שלב הבתים לעונת 2021/2022.
הערות שוליים

↑  TRENČÍN VS. SENICA 3 - 0 באתר Soccerway, ‏ 16 בפברואר 2019 (באנגלית)
↑  Добро пожаловать, Эдмунд באתר הרשמי של שריף טירספול, 14 ביולי 2021 (ברוסית)
| נבחרת גאנה – גביע אפריקה לאומות 2021 |
| --- | --- | --- |
|  1 נורודין •  2 ייאדום •  3 באפור •  4 ג'. מנסה •  5 פארטי •  6 אדו •  7 איסאהאקו •  8 קיירה •  9 ג'. איו •  10 א. איו •   11 וקאסו •  12 אטי-זיגי • 13 בואצ'י •  14 ג. מנסה • 15 פנטסיל • 16 וולאקוט • 17 רחמן • 18 אמרטי • 19 אווסו • 20 קודוס • 21 באבא • 22 סולימאנה • 23 ג'יקו • 24 אטה • 25 טטה • 26 עבדול מומין • 27 קוואיה • 28 אבנגה • מאמן: ראייבאץ |  1 נורודין •  2 ייאדום •  3 באפור •  4 ג'. מנסה •  5 פארטי •  6 אדו •  7 איסאהאקו •  8 קיירה •  9 ג'. איו •  10 א. איו •   11 וקאסו •  12 אטי-זיגי • 13 בואצ'י •  14 ג. מנסה • 15 פנטסיל • 16 וולאקוט • 17 רחמן • 18 אמרטי • 19 אווסו • 20 קודוס • 21 באבא • 22 סולימאנה • 23 ג'יקו • 24 אטה • 25 טטה • 26 עבדול מומין • 27 קוואיה • 28 אבנגה • מאמן: ראייבאץ | גאנה |
אורן מוברמן

| --- | --- |

 לידה:  4 ביולי 1966 (בן 58) יפו, ישראל 
 מדינה:  ארצות הברית, ישראל 
 פרופיל ב-IMDb
 
אורן מוברמן (נולד ב-4 ביולי 1966) הוא תסריטאי, מפיק ובמאי קולנוע ישראלי אמריקאי הפועל בארצות הברית.
ביוגרפיה

מוברמן נולד בישראל וגדל בגבעתיים. בגיל 12 עזבה משפחתו את ישראל בעקבות אביו שעבד כמנהל בשלוחה האמריקאית של בנק לאומי. מוברמן למד בתיכון יהודי במנהטן והיה פעיל בשבט צופי צבר בקווינס. הוא חזר לארץ כדי לשרת בצבא, ואת שירותו עשה בנח"ל המוצנח. אחרי השחרור חזר לניו יורק, והחל בלימודי קולנוע בברוקלין קולג'. בזמן הלימודים החל לכתוב ביקורות קולנוע בעיתון ישראלי מקומי בניו יורק ולאחר מכן כתב גם במגזין האמריקאי Interview, טור שכלל ראיונות עם אנשים בתחום הקולנוע.
תפקידו הראשון בעסקי הקולנוע היו כעוזר הפקה בסרט "Vanya on 42nd Street", של הבמאי לואי מאל. לאחר מכן כתב את התסריט לסרט " Jesus' Son  (אנ')" שזכה בשני פרסים בפסטיבל ונציה. בנוסף, כתב ביחד עם טוד היינס את התסריט לסרטו הביוגרפי על בוב דילן, אני לא שם.
סרטו הראשון כבמאי, "השליח", זכה להצלחה רבה והוקרן לראשונה בשנת 2009 בפסטיבל סאנדנס, זכה בפרס דוב הכסף לתסריט בפסטיבל ברלין. הסרט היה מועמד לפרס גלובוס הזהב ולשני פרסי אוסקר, בהם לתסריט הטוב ביותר.
סרטו השני " רמפארט  (אנ')" מ-2011, אותו כתב בשיתוף עם ג'יימס אלרוי. הסרט זכה לביקורות מעורבות, ורוב השבחים הלכו לוודי הרלסון, כשחקן הראשי בסרט.
בשנת 2015 ביים וכתב את הסרט "מחוץ לזמן (אנ')", בכיכובם של ריצ'רד גיר, סטיב בושמי וג'נה מאלון. הסרט הוקרן בבכורה בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בטורונטו ב-7 בספטמבר 2014.
בשנת 2017 ביים וכתב את הסרט "ארוחת הערב" (אנ'), המבוסס על ספר באותו שם (אנ') מ-2009 מאת הסופר הרמן קוך. הסרט הוקרן בבכורה עולמית בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין ב-10 בפברואר, ובבתי הקולנוע בארצות הברית הופץ ב-5 במאי 2017.
בשנת 2019 כתב את התסריט לסרט האמריקאי-איטלקי "החשוד העיקרי" (אנ').
בשנת 2021 החל לעבוד על סרטו החמישי כבמאי, "Raised Eyebrows", המבוסס על ספרו של סטיב סטוליאר באותו שם משנת 1996; ועוקב אחר ימיו האחרונים של הקומיקאי והשחקן היהודי-האמריקאי גראוצ'ו מרקס בגילומו של ג'פרי ראש.
בשנת 2022 לקח חלק הבהפקת הסרט "The Listener" בבימויו של סטיב בושמי.
מוברמן מיוצג על ידי סוכנות הכישרונות Creative Artists Agency‏ (CAA) (אנ') מלוס אנג'לס.
הערות שוליים

↑  D'Alessandro, Anthony (December 1, 2021). Oren Moverman Signs With CAA. Deadline Hollywood. Retrieved December 1, 2021
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007337961405171  PLWABN: 9810615469305606  BIBSYS: 12052533  BNE: XX4765131  BnF: cb158670543 (data)  GND: 142618268  ISNI: 0000 0001 1768 964X  LCCN: no2006099839  NKC: osd2013769338  NLK: KAC201604711  NTA: 327252375  SUDOC: 129493864  VIAF: 284260366   WorldCat (עם VIAF): 284260366
אוסטרלאסיה

אוסטרלאסיה
הדגל האולימפי של אוסטרלאסיה
קו וולאס
אוסטרלאסיה (באנגלית: Australasia) היא אזור באוקיאניה הכולל את אוסטרליה, גינאה החדשה, ניו זילנד והאיים הפזורים בסביבה. מושג זה רופף למדי ויכול לכלול את כל אוקיאניה או רק את שטחי המדינות שהוזכרו לעיל, תלוי באיזה הקשר מדובר.
בעבר המושג שימש במשחקים האולימפיים וניתן למשתתפים מאוסטרליה וניו זילנד יחדיו. דוגמה לכך היא בשנים 1905 ו-1913 כאשר אוסטרליה וניו זילנד חברו ביחד והביאו את שחקני הטניס הטובים ביותר של שתי המדינות לשחק באותה נבחרת בגביע דייוויס.
אקולוגיה

מבחינה אקולוגית אוסטרלאסיה הוא אזור אקולוגי נפרד בעל פלורה ופאונה ייחודית. בהקשר זה אזור אוסטרלאסיה מוגבל לאוסטרליה, גינאה החדשה והאיים הסמוכים, ובהם האיים האינדונזיים מלומבוק וסולאווסי מזרחה. קו דמיוני הנקרא קו וולאס, שעובר בארכיפלג המאלאי בין בורנאו, ומזרח באלי, מפריד מבחינת היצורים הביולוגיים, מאלו החיים באסיה. ניו זילנד מהווה אזור אקולוגי נפרד, מאחר שהיא הייתה מבודדת משאר העולם, ובפרט משאר אוסטרלאסיה.
אדית ג'ונקוק

אין תמונה חופשית
אדית ג'ונקוק (באנגלית: Edith Johncock‏; 1871–1920) הייתה אחות ומיסיונרית אנגלייה, שימשה בתפקיד האחות הראשית של בית חולים אי.מ.מ.ס הסקוטי בנצרת בין השנים 1905- 1914 ובין השנים 1918–1920, וניהלה בפועל את בית החולים בתקופת מלחמת העולם הראשונה, בשנים 1914–1917.
רקע

בית החולים הסקוטי בנצרת נוסד בשנת 1861 על ידי ד"ר פקרדוני קלוסט ורטן. האוכלוסייה המקומית הייתה מוכת מחלות כמו מלריה, גרענת, טראכומה, אבעבועות שחורות, טיפוס הבהרות וכולרה. ב-1861 היו בבית החולים 8 מיטות, ומספרן גדל ל-40 בשנת 1900. במרפאה שליד בית החולים ניתנו שירותי רפואה מודרניים לתושבי הגליל, רמת הגולן והשומרון. עד 1882 היה ורטן הרופא היחיד באזור נצרת והגליל. בשנת 1904, הצטרף אליו רופא נוסף, ד"ר פרדריק ג'ון סקרימג'ר. בשנת 1905 הגיעה לנצרת האחות אדית ג'ונקוק.
ביוגרפיה

ג'ונקוק נולדה ב-1871 בדובר, במחוז קנט, אנגליה.
היא למדה בבית הספר לאחיות שליד בית החולים המקומי, ולאחר הסמכתה המשיכה לעבוד שם עוד שנים אחדות. בשנת 1904 נבחרה מטעם החברה המיסיונרית הסקוטית באדינבורו (אנ') לתפקיד האחות הראשית בבית החולים של החברה בנצרת. בפברואר 1905, הגיעה לנצרת וקיבלה עליה את הטיפול בכל נושאי המנהל והאמרכלות, נוסף על תפקידיה המקצועיים כאחות. בהנהגתה, טיפל צוות בית החולים בשנה אחת ביותר מ– 10,000 פניות למרפאת בית החולים; יותר מ-100 אשפוזים, כ-500 ניתוחים ויותר מ-1,000 ביקורי בית.
בשנת 1908, עם פטירתו של ד"ר ורטן, החל ד"ר סקרימג'ר לנהל את בית החולים בנצרת. באותה עת הצטרפה אל האחות ג'ונקוק אחות מוסמכת נוספת שהגיעה מאנגליה - ג'סי קרופט. האחות קרופט קיבלה מינוי של סגנית אחות ראשית. בשנים הבאות, התעצמה פעילותו של בית החולים, והוא עמד לפני הרחבה ניכרת. לפני מותו רכש ורטן רכש קרקע כדי לבנות ולהרחיב את בית החולים, אך הממשל הטורקי עיכב את התוכנית. בנובמבר 1914 הוכרז מצב מלחמה בין האימפריה העות'מאנית לבין בריטניה. עקב המלחמה, נאלץ סקרימג'ר, שהיה אזרח בריטי, לעזוב את נצרת. הוא נסע למצרים שם גויס לצבא הבריטי וקיבל מנוי של מפקד מחנה שבויים.
בית החולים הסקוטי עצמו הוחרם בצו של מושל נצרת. שתי האחיות הבריטיות שפעלו בו הוכרזו כשבויות מלחמה ולא הורשו לעזוב את העיר. אף על פי שלא היו נשות צבא אלא אזרחיות, הן נצטוו להמשיך ולתפעל את בית החולים במתכונת של בית חולים צבאי, שתפקידו לטפל בחיילים טורקים. שתי האחיות, נותקו למעשה מכל קשר עם העולם החיצוני, כולל משפחותיהן. בזכות עבודתן המאומצת, בית החולים המשיך לפעול ביעילות מרבית, ופועלן של שתי האחיות הוערך מאוד בידי השלטונות המקומיים. כעבור זמן, משהוטבו התנאים, האחות ג'ונקוק אף קיבלה מידי המושל סוס כדי להקל עליה בפעילותה ברחבי העיר, מחוץ לבית החולים.
מקצועיותה ויכולותיה הארגוניות שכנעו את המושל למנותה לאחראית מנהלתית על כל בתי החולים בנצרת. מתוקף תפקידה זה עמדה ג'ונקוק בראש צוות שמנה יותר מ–250 עובדים והופקדה על הטיפול והרווחה בקרב מאות מאושפזים. משנתקבלה פקודה מהשלטון העות'מאני המרכזי להעביר את שתי האחיות השבויות לאנקרה, סירב מושל נצרת פאוזי בק לציית לפקודה זו. הוא הסביר לרשויות כי השתיים ממלאות תפקיד חשוב ביותר בעיר והן מסייעות לצבא העות'מאני במלחמה.
האחות ג'סי קרופט נפטרה ביוני 1916, וכובדה על ידי המושל בהלוויה צבאית. ג'ונקוק המשיכה בעבודתה עד ה-9 בדצמבר 1917, היום שבו נכבשה ירושלים בידי חיל המשלוח המצרי בפיקודו של גנרל אדמונד אלנבי. בארץ ישראל החלה תקופת המנדט הבריטי וג'ונקוק הוצבה בדמשק, בבית החולים אל-מרכז, שם טופלו שבויי מלחמה בריטים. ג'ונקוק עבדה בבית החולים הצבאי לשבויים בדמשק עד לתחילת אוקטובר 1918, כאשר נכנסו לעיר יחידות חיל הרפואה הבריטי שהחלו לתפעל את בתי החולים בעיר. שישה שבועות לאחר מכן הסתיימה מלחמת העולם הראשונה, וג'ונקוק חזרה לאנגליה. חודשים אחדים שהתה ג'ונקוק עם בני משפחתה בדובר, עד אשר החליטה לשוב לתפקידה הקודם - האחות הראשית של בית החולים הסקוטי בנצרת. בשנת 1919 הגישה למשרד המלחמה הבריטי דווח על עבודתה כשבויה וזכתה האחות כהוקרה לעיטור הצלב האדום המלכותי מדרגה שנייה.
ג'ונקוק נפטרה בדצמבר 1920. היא נקברה בבית הקברות בנצרת ליד האחות ג'סי קרופט, לא הרחק ממקום קבורתו של ד"ר קלוסט ורטן.
לקריאה נוספת

ערן דולב, הרפואה הצבאית, כרך 10, חוברת 1 (27), אוקטובר 2012, "מקצועיות, נחישות וחמלה: סיפורה של האחות אדית ג'ונקוק במלחמת העולם הראשונה", המכללה האקדמית תל-חי
ד"ר נח'לה בישארה, "אירוס ורטני", איתי בחור הוצאה לאור, 2011, עמודים 68–71.
הערות שוליים

↑  פרופ' נסים לוי, יעל לוי, "רופאיה של ארץ-ישראל 1948-1799", איתי בחור - הוצאה לאור, מהדורה שנייה, מרץ 2012, עמוד 206
↑  פרופ' נסים לוי, יעל לוי, "רופאיה של ארץ-ישראל 1948-1799", איתי בחור - הוצאה לאור, מהדורה שנייה, מרץ 2012, עמוד 319
↑  April, 1919, The London Gazette, Supplement. 4th
אוסטרים

|  אוכלוסייה |
| --- | --- |
 7,500,000 (נכון ל־2005) 
 שפות
 גרמנית, גרמנית אוסטרית, בווארית, אלמאנית, טורקית, הונגרית 
 
אוסטרים (בבווארית: Österreicher) הם אומה וקבוצה אתנית שבמרכזם במדינה אוסטריה. המונח האנגלי "אוסטרים" הוחל על אוכלוסיית ארכידוכסות אוסטריה מהמאה ה-17 או ה-18. לאחר מכן, במהלך המאה ה-19, התייחס הכינוי לאזרחי האימפריה של אוסטריה (1804 – 1867), ומ־1867 עד 1918 לאזרחי ציסלייטניה.
לכן, ניתן לתאר אוסטרים כלאום או כקבוצה אתנית גרמנית הומוגנית, הקשורה קשר הדוק לגרמנים, ליכטנשטיינים, דרום טירולים ושווייצרים דוברי גרמנית.
מבחינה היסטורית, האוסטרים נחשבו לגרמנים אתניים וראו עצמם ככאלה. אדמות אוסטריה (כולל בוהמיה) היו חלק מהאימפריה הרומית הקדושה ומהקונפדרציה הגרמנית עד למלחמת אוסטריה–פרוסיה ב-1866 שהביאה לכך שפרוסיה גירשה את האימפריה האוסטרית מהקונפדרציה. לפיכך, כאשר גרמניה אוחדה למדינת לאום ב-1871, אוסטריה לא הייתה חלק ממנה. בשנת 1867, אוסטריה עברה רפורמה לאימפריה האוסטרו-הונגרית. לאחר התמוטטות האימפריה האוסטרו-הונגרית ב-1918 בתום מלחמת העולם הראשונה, אוסטריה צומצמה למדינת גב ואימצה והשתמשה לזמן קצר בשם אוסטריה הגרמנית בניסיון להגיע לאיחוד עם גרמניה, אך זה נאסר בחוזה סן-ז'רמן (1919), ובשל כך הוקמה הרפובליקה האוסטרית הראשונה, אשר סופחה לגרמניה הנאצית ב-1938 ב"אנשלוס". לאחר כניעת גרמניה הנאצית וסיום מלחמת העולם השנייה באירופה, האידאולוגיה הפוליטית הפאן-גרמנית והאיחוד עם גרמניה נקשרו בנאציזם, וכתוצאה מכך האוסטרים פיתחו זהות לאומית נפרדת ומובחנת משלהם. כיום, רובם המכריע של האוסטרים אינם מזדהים כגרמנים.
ראו גם

דמוגרפיה של אוסטריה
בווארית
שבטים גרמאניים
הערות שוליים

1 2  Minahan, James (2000). One Europe, many nations: a historical dictionary of European national groups. Greenwood Publishing Group. p. 769. ISBN 0313309841. נבדק ב-25 במאי 2013. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  For the distinction of and overlap between the terms "nation", "nationality" and "ethnic group" in Europe see peoples of Europe. Austrians are classified as an "ethnic group" in some English language sources, including The CIA World Factbook.
See also:
↑  Jeffrey Cole (2011). Ethnic groups of Europe. p. 23. ISBN 9781598843026. נבדק ב-14 ביולי 2016. {{cite book}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007295745305171  BnF: cb12031407t (data)  LCCN: sh85009759  NARA: 10647189  NDL: 00576654  NKC: ph118043 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אוסטריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אברהם טברסקי

ערך זה עוסק ברב ופסיכיאטר אמריקאי. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |
הרב ד"ר אברהם טברסקי (מימין) עם הרב שת טויב ב-2011
הרב ד"ר אברהם טברסקי (מימין) עם הרב שת טויב ב-2011
 לידה:  6 באוקטובר 1930 מילווקי, ארצות הברית ארצות הברית 
 פטירה:  31 בינואר 2021 (בגיל 90) י"ח בשבט ה'תשפ"א ירושלים, ישראל ישראל 
 ענף מדעי:  פסיכיאטריה, התמכרות 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת מרקט  תיכון נורת' דייוויז'ן  בית המדרש לתורה 
 מוסדות:  אוניברסיטת פיטסבורג 
 פרסים והוקרה:  פרס אוסקר פפיסטר (2003) 
 
הרב ד"ר אברהם יהושע העשיל טברסקי (טוורסקי) (י"ד בתשרי ה'תרצ"א, 6 באוקטובר 1930 – י"ח בשבט ה'תשפ"א, 31 בינואר 2021) היה פסיכיאטר ורב יהודי-אמריקאי, שהתמחה בטיפול בהתמכרות לסמים.