stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אלנה וסיליבנה גלינסקיה
הערות שוליים

↑  כיום בקרואטיה
↑  בדיקות שנעשו לאחרונה על שרידיה תומכות באפשרות שאכן הורעלה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1180055578  LCCN: no2019039688  VIAF: 6135155226764184490000   WorldCat (עם VIAF): 6135155226764184490000 
ערך זה הוא קצרמרבנושא היסטוריה ובנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אמיר זיו-אב

| --- | --- |

 לידה:  1949 (בן 75 בערך) 
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  אוניברסיטת תל אביב 
 
אמיר זיו-אב (נולד בשנת 1949) הוא היו"ר של "זיו-אב טכנולוגיות בע"מ". חבר הוועד המנהל של הטכניון ומרצה את הקורס אופטימיזציה לתארים מתקדמים בטכניון. כיהן בתפקיד המדען הראשי של משרד התחבורה, התשתיות הלאומיות והבטיחות בדרכים.
ביוגרפיה

אמיר זיו-אב הוא בעל תואר דוקטור מאוניברסיטת תל אביב להנדסה בתחום האופטימיזציה. בנושא גיבוש קונספטים טכנולוגים אופטימליים ואסטרטגיה טכנולוגית. הממציא של 20 פטנטים בתחומי המכניקה, תעשיית הפלסטיק, הרכב, התעופה והמכשור הרפואי.
בשנות ה-70 כיהן כחבר המטה למלחמה בתאונות דרכים בראשות סגן השר גד יעקובי. בשנים 1973–1976 היה בעל טור חודשי ב"מעריב" בנושאי תחבורה.
בשנים 1976–1983 לאחר לימודי ההנדסה חזר לשירות קבע בצה"ל כראש מדור תכנון מכני ביחידת יפת"ח, ולאחר מכן שימש כראש ענף פיתוח של חיל ההנדסה, כעוזר של האלוף ישראל טל בנושאי פיתוח טנק המרכבה, וכראש פרויקט בלשכת סגן הרמטכ"ל, האלוף יקותיאל אדם.
בשנים 1984–1987 שימש כמנהל הפיתוח האופטו-מכני וחבר ההנהלה המורחבת של "אופטרוטק" ("אורבוטק") ולאחר מכן כמנהל הפיתוח וחבר הנהלה של "כתר פלסטיק".
בתחילת שנות ה-90 ולאחר שהקים את חברת זיו-אב הנדסה שימש כיועץ בתחום תעשיית הפלסטיק לתעשיין סטף ורטהיימר. בשנת 1998 מונה ליו"ר הדירקטוריון של חברת "צפריר מהנדסים", חברה ציבורית שעסקה בשירותי הנדסה.
בשנת 1999 היה מעורב בתכנון פשרה ב"פרשת המשחן". פרויקט בו הועברו חלקים מטורבינות קיטור של "חברת החשמל", ממפעל התעשייה הצבאית ברמת השרון לתחנת הכוח באשקלון, שבגלל גודלם הצריך סגירה של כבישים והסרת עמודי תאורה. התוכנית להובלתם בשבת גרמה לפרישת מפלגת יהדות התורה מממשלת אהוד ברק.
בשנים 2001–2003 יועץ לנשיא "Peek Traffic" העולמית, באותן שנים גם שימש כשופט נציג ציבור בבית הדין לעבודה.[דרושה הבהרה]
בשנים 2005–2014 שימש כחבר הוועד המנהל של מכללת אפקה להנדסה. (במקביל לחברות בחבר הנאמנים שנמשכת עד היום).
בשנים 2005–2010 שימש כחבר דירקטוריון חברת המו"פ של אוניברסיטת בר-אילן.
בשנים 2007-2016 שימש כחבר דירקטוריון החברה הממשלתית-ציבורית "עושות אשקלון"
בשנים 2011–2013 כיהן כמדען הראשי של משרד התחבורה, התשתיות הלאומיות והבטיחות בדרכים, וכן כיו"ר הוועדה הסטטוטורית בין-משרדית להתקני תנועה, בטיחות וניסויים ויו"ר ועדת ההיגוי לניהול ובקרת תנועה.
מאמרים על אסטרטגיה טכנולוגית ועל מערכות שפיתח זיו-אב פורסמו במספר ירחונים עולמיים כגון "Thinking Highways" (2013) ,"Machine Design", "Modern Plastics", "Automotive Engineering", "Kunststoffe", "Link".
מפרסם מעת לעת מאמרי אורח ב"דה-מרקר" ו"גלובס" בנושאי חברה, כלכלה, תקציב הביטחון וחינוך. בין השאר דוגל בתחבורה ציבורית בחינם, מאחר שהתועלת הכלכלית-חברתית שתצא מסבסוד מלא שלה הרבה יותר גבוהה מעלות הסבסוד.
ביוגרפיה > חיים אישיים

זיו-אב נשוי ואב לשלושה ילדים. מתגורר בקרית-אונו.
הערות שוליים

↑  צפריר - אמיר זיו-אב ימונה ליו"ר הדירקטוריון, באתר גלובס, 22 ביוני 1998
↑  יצחק דנון, ‏אמיר זיו-אב תובע מיעקב צפריר 12 מיליון ש' בעקבות התרמית במניות צפריר מהנדסים, באתר גלובס, 13 בפברואר 2006
1 2  דוד חיון ושמואל דקלו, ‏הפשרה המתגבשת בפרשת המשחנים: מהנדס מכין תוכנית להעברה משולבת של המטענים, באתר גלובס, 22 באוגוסט 1999
↑  דוד חיון, ‏תוכנית להובלת 4 משחנים בשתי הובלות - הוגשה לסוויסה, באתר גלובס, 29 באוגוסט 1999
צבי לביא, ‏סיעת יהדות התורה עשויה לקבל את ראשות ועדת הכספים בממשלה צרה בראשות שרון, באתר גלובס, 5 בפברואר 2001
↑
ירון אדרי‏, משרד התחבורה ממנה מדען ראשי חדש, באתר וואלה, 7 בנובמבר 2011
↑  הדי כהן, ‏מומחה: המדינה צריכה לספק תחבורה ציבורית בחינם לכולם, באתר גלובס, 5 באוגוסט 2015
 האקונומיסט ואסנת ניר, הפתעה: התחבורה הציבורית נהפכה חינמית, ובמקום להתמוטט - השתפרה, באתר הארץ, 28 במאי 2019
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007298422005171  VIAF: 98400227   WorldCat (עם VIAF): 98400227
אלכסנדר צאנקוב

פרופסור אלכסנדר צולוב צאנקוב (בבולגרית: Александър Цолов Цанков;‏ 29 ביוני 1879, אוריאחובו, נסיכות בולגריה – 27 ביולי 1959, בואנוס איירס, ארגנטינה) היה פוליטיקאי ולאומן בולגרי, מנהיג החזית הלאומית הפרו פשיסטית אשר כיהן כראש ממשלת בולגריה לאחר ההפיכה שהיה מבין מוביליה והסתיימה בהדחתו ורציחתו של קודמו אלכסנדר סטמבוליסקי.
הקריירה הפוליטית

צאנקוב סיים בית ספר תיכון בעיר רוסה וב-1910 רכש את תוארו בכלכלה פוליטית באוניברסיטת סופיה. ב-1907 סיים דוקטורט בכלכלה באוניברסיטת ברלין. מ-1911 ועד 1923 היה מרצה לכלכלה באוניברסיטת סופיה ובמקביל פעיל פוליטי ימני מרכזי ואחד מראשי החזית העממית הבולגרית. ב-9 ביוני 1923 פרצה הפיכה בממלכה שהובלה על ידי החזית העממית ונתמכה על ידי הצבא ובמסגרתה הודח ונרצח ראש הממשלה אלכסנדר סטמבוליסקי. צאנקוב נבחר על ידי ראשי ההפיכה לעמוד בראשות ממשלת בולגריה כמנהיג מפלגה חדשה שהוקמה ונקראה הברית הדמוקרטית הבולגרית.
צאנקוב ומפלגתו נקטו בקו פרו פשיסטי מובהק ולא הססו להפעיל כוחות צבא ומשטרה לדיכוי אופוזיציה למשטרם. תקופת כהונתו לוותה באי שקט פוליטי, סמוך לתחילת כהונתו היה ניסיון הפיכה קומוניסטי שדוכא בכוח רב על ידי הצבא, תוך הוצאה להורג של מאות אזרחים שנחשדו בסיוע לקושרים. ב-1925 לאחר הפיגוע בכנסיית סווטה נדליה בסופיה, שכוון לחסל את המלך בוריס השלישי ובמהלכו נהרגו 160 בני אדם ועוד 300 נפצעו הכריז צאנקוב על ממשל צבאי בממלכה. מאות אנשים נעצרו והוצאו להורג. המצב הכלכלי המעורער בממלכה הוביל לאי שקט וביקורת נוקבת על ממשלו. בינואר 1926 התפטר צאנקוב מראשות הממשלה ועבר לכהן בתור יושב ראש האספה הלאומית עד 1930.
שלהי הקריירה ואחריתו

בראשית שנות ה-30 הפך צאנקוב לחסידה של התנועה הנאצית וב-1932 יזם את הקמתה בבולגריה של התנועה החברתית הלאומית, אשר משנתה דמתה מאוד למשנת המפלגה הנאצית. בספטמבר 1944, לאחר כיבוש בולגריה בידי הצבא האדום הקימו הנאצים ממשלה בולגרית גולה וב-16 בספטמבר מינו את צאנקוב לעמוד בראשה. לאחר תום מלחמת העולם השנייה נמלט צאנקוב לארגנטינה, שם הלך לעולמו ב-1959 והוא בן 80 שנים.
צאנקוב והקהילה היהודית

לצאנקוב היה יחס אמביוולנטי לבני הקהילה היהודית. ב-1937 בגבור האירועים האנטישמיים בבולגריה תוך התקרבותו של הממשל הבולגרי לגרמניה הנאצית, החליטו ראשי הקהילה היהודית לערוך סקר בקרב מדינאים, ראשי ציבור ומובילי דעת קהל בולגרים, כדי לבחון את חומרת הבעיה. צאנקוב השיב לשאלות וציין את התנגדותו לרדיפת היהודים על רקע מוצאם האתני. עם זאת הוסיף וענה כי יהודי בולגריה מפגינים נחשלות תרבותית, חומרנות ובדלנות המונעת מהם להיטמע בעם הבולגרי. צאנקוב תמך בכינון החוק להגנת האומה שאושר בינואר 1941 ודמה במתכונתו לחוקי נירנברג, אך ב-17 במרץ 1943 היה בין 43 הפוליטיקאים שחתמו על מכתבו של דימיטר פשב לראש הממשלה בוגדאן פילוב כנגד גירוש יהודי הממלכה למחנות ההשמדה.
הערות שוליים

↑  מיכאל בר-זוהר, הרכבות יצאו ריקות, הוצאת הד ארצי, אור יהודה, 1999, עמוד 27.
↑  רומנו, אלברט. א, המשבר והפילוג בתנועה הציונית 1930-1940, בתוך אנצקלופדיה של גלויות-יהדות בולגריה, ירושלים, 1967, עמוד 606.
↑  קשלס, חיים, מאבקו של דימיטר פשב, בתוך:אנצקלופדיה של גלויות-יהדות בולגריה, ירושלים, 1967, עמוד 855.
| ראשי ממשלת בולגריה |
| --- | --- | --- |
| נסיכות וממלכת בולגריה (1878-1946) | טודור בורמוב • קלמנט טרנובסקי • דראגן צאנקוב • פטקו קרבלוב • יוהאן קזימיר ארנרוט • אלכסנדר באטנברג • לאוניד סובולב • דראגן צאנקוב • פטקו קרבלוב • קלמנט טרנובסקי • פטקו קרבלוב • וסיל רדוסלאבוב • קונסטנטין סטואילוב • סטפן סטאמבולוב •  קונסטנטין סטואילוב • דימיטר גרקוב • טודור איבנצ'וב • ראצ'ו פטרוב • פטקו קרבלוב • סטויאן דאנב • ראצ'ו פטרוב • דימיטר פטקוב • דימיטר סטאנצ'וב • פטר גודב • אלכסנדר מלינוב • איוון גשוב • סטויאן דאנב • וסיל רדוסלאבוב • אלכסנדר מלינוב •  תאודור תאודורוב • אלכסנדר סטמבוליסקי • אלכסנדר צאנקוב • אנדריי ליאפצ'ב • אלכסנדר מלינוב • ניקולה מושאנוב • קימון גאורגייב • פנצ'ו זלאטב • אנדריי טושב • גאורגי קיוסאיבנוב • בוגדאן פילוב • דוברי בוז'ילוב • איוון בגריאנוב • קונסטנטין מוראבייב • קימון גאורגייב |          |
| הרפובליקה העממית הבולגרית | קימון גאורגייב • גאורגי דימיטרוב • וסיל קולארוב • וולקו צ'רבנקוב • אנטון יוגוב • טודור ז'יבקוב • סטאנקו טודורוב • גרישה פיליפוב • גאורגי אטנסוב • אנדריי לוקאנוב |          |
| בולגריה (מאז 1990) | אנדריי לוקאנוב • דימיטר פופוב • פיליפ דימיטרוב • ליובן ברוב • רנטה אינג'ובה • ז'אן וידנוב • סטפן סופיאנסקי • איוואן קוסטוב • סימאון סקסקובורגותסקי • סרגיי סטאנישב • בויקו בוריסוב • מארין רייקוב • פלמן אורשרסקי • גאורגי בליזנאשקי • בויקו בוריסוב • אוגניאן גרג'יקוב • בויקו בוריסוב • סטפן יאנב • קיריל פטקוב • גלב דונב • ניקולאי דנקוב • דימיטר גלבצ'ב |          |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: אלכסנדר סטמבוליסקי | ראש ממשלת ממלכת בולגריה  9 ביוני 1923 - 4 בינואר 1926 | הבא: אנדריי ליאפצ'ב |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: אלכסנדר סטמבוליסקי | שר החוץ והדתות של ממלכת בולגריה  9 ביוני 1923 - 10 ביוני 1923 | הבא: חריסטו קאלפוב |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810680393905606  BnF: cb165967243 (data)  GND: 121868699  ISNI: 0000 0001 1035 8186  LCCN: n00024252  NKC: js2010562752  SUDOC: 188480110  VIAF: 3338934   WorldCat (עם VIAF): 3338934
אליפות העולם בכדוריד 1967

| --- | --- |
 מארחת:  שוודיה שוודיה
 תקופת התחרות:  12 בינואר 1964 – 21 בינואר 1964 (10 ימים)
 מספר משתתפות:  16  (מתוך 24 משתתפות שנרשמו)
 הזוכה:   צ'כוסלובקיה
 מספר משחקים:  36
 מספר שערים:  1338 (37.17 בממוצע למשחק)
 מלך השערים:  38- האנס מוזר גרמניה המערבית   האנסי שמידט גרמניה המערבית   יוסיף מילקוביץ' יוגוסלביה
 → צ'כוסלובקיה 1964צרפת 1970 ←
 
אליפות העולם בכדוריד 1967 היא אליפות העולם השישית והיא נערכה על ידי איגוד הכדוריד העולמי. הטורניר התקיים בשוודיה בין ה-12 בינואר ל-21 בינואר 1967. המשחקים נערכו במספר ערים. משחקים של שלב הגמר נערכו בוסטרוס ב-Rocklundahallen שהכיל כ-4,900 מקומות.
צ'כוסלובקיה זכתה באליפות בפעם הראשונה בתולדות הנבחרת.
מתכונת התחרות

נבחרת שוודיה העפילה לאליפות ללא מקודמות כמארחת התחרות כמו נבחרת רומניה כאלופה המכהנת. מ-18 נבחרות אירופאיות נוספות העפילו 11 נבחרות. בנוסף לכך העפילה נציגת אסיה (יפן) ואפריקה (תוניסיה). מאמריקה נרשמו שתי נבחרות, קנדה העפילה לאחר מוקדמות.
הקבוצות חולקו ל-4 בתים. מנצחי הבתים והסגנים העפילו משחקי הפלייאוף.
מהלך התחרות > בית א'

| מדינה | משחקים | ניצחונות | תיקו | הפסדים | זכות | חובה | הפרש | נקודות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  יוגוסלביה | 3 | 3 | 0 | 0 | 69 | 45 | 24 | 6 |
|  שוודיה | 3 | 2 | 0 | 1 | 62 | 53 | 9 | 4 |
|  פולין | 3 | 1 | 0 | 2 | 53 | 66 | 13- | 2 |
|  שווייץ | 3 | 0 | 0 | 3 | 45 | 65 | 20- | 0 |
מהלך התחרות > בית ב'

| מדינה | משחקים | ניצחונות | תיקו | הפסדים | זכות | חובה | הפרש | נקודות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  גרמניה | 3 | 3 | 0 | 0 | 89 | 66 | 23 | 6 |
|  הונגריה | 3 | 2 | 0 | 1 | 68 | 65 | 3 | 4 |
|  יפן | 3 | 1 | 0 | 2 | 73 | 85 | 12- | 2 |
|  נורווגיה | 3 | 0 | 0 | 3 | 44 | 58 | 14- | 0 |
מהלך התחרות > בית ג'

| מדינה | משחקים | ניצחונות | תיקו | הפסדים | זכות | חובה | הפרש | נקודות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  רומניה | 3 | 2 | 1 | 0 | 56 | 30 | 26 | 5 |
|  ברית המועצות | 3 | 2 | 0 | 1 | 63 | 41 | 22 | 4 |
|  גרמניה המזרחית | 3 | 1 | 1 | 1 | 68 | 42 | 26 | 3 |
|  קנדה | 3 | 0 | 0 | 3 | 18 | 92 | 74- | 0 |
מהלך התחרות > בית ד'

| מדינה | משחקים | ניצחונות | תיקו | הפסדים | זכות | חובה | הפרש | נקודות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  צ'כוסלובקיה | 3 | 3 | 0 | 0 | 72 | 34 | 38 | 6 |
|  דנמרק | 3 | 2 | 0 | 1 | 50 | 38 | 12 | 4 |
|  צרפת | 3 | 1 | 0 | 2 | 34 | 41 | 7- | 2 |
|  תוניסיה | 3 | 0 | 0 | 3 | 23 | 66 | 40- | 0 |
שלב הגמר

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | רבע גמר | רבע גמר |  |  | חצי גמר | חצי גמר |  |  | גמר | גמר |
:  
|  | 17 בינואר, הלסינגבורג | 17 בינואר, הלסינגבורג |   |   |  |  |   |   |  |  |
|  | 17 בינואר, הלסינגבורג | 17 בינואר, הלסינגבורג |   |   |  |  |   |   |  |  |
|  |   צ'כוסלובקיה |  18 |   |   |  |  |   |   |  |  |
|  |   צ'כוסלובקיה |  18 |   |   | 19 בינואר, וסטרוס | 19 בינואר, וסטרוס |   |   |  |  |
|  |   שוודיה |  11 |   |   | 19 בינואר, וסטרוס | 19 בינואר, וסטרוס |   |   |  |  |
|  |   שוודיה |  11 |   |   |   צ'כוסלובקיה |  19 |   |   |  |  |
|  | 17 בינואר, לינקופינג | 17 בינואר, לינקופינג |   |   |   צ'כוסלובקיה |  19 |   |   |  |  |
|  | 17 בינואר, לינקופינג | 17 בינואר, לינקופינג |   |   |   רומניה |  17 |   |   |  |  |
|  |   הונגריה |  19 |   |   |   רומניה |  17 |   |   |  |  |
|  |   הונגריה |  19 |   |   |  |  |   |   | 21 בינואר, וסטרוס | 21 בינואר, וסטרוס |
|  |   רומניה |  20 |   |   |  |  |   |   | 21 בינואר, וסטרוס | 21 בינואר, וסטרוס |
|  |   רומניה |  20 |   |   |  |  |   |   |   צ'כוסלובקיה |  14 |
|  | 17 בינואר, כריסטיאנסטאד | 17 בינואר, כריסטיאנסטאד |   |   |  |  |   |   |   צ'כוסלובקיה |  14 |
|  | 17 בינואר, כריסטיאנסטאד | 17 בינואר, כריסטיאנסטאד |   |   |  |  |   |   |   דנמרק |  11 |
|  |   יוגוסלביה |  13 |   |   |  |  |   |   |   דנמרק |  11 |
|  |   יוגוסלביה |  13 |   |   | 19 בינואר, וסטרוס | 19 בינואר, וסטרוס |   |   |  |  |
|  |   דנמרק |  14 |   |   | 19 בינואר, וסטרוס | 19 בינואר, וסטרוס |   |   | משחק על המקום השלישי | משחק על המקום השלישי |
|  |   דנמרק |  14 |   |   |   דנמרק |  17 |   |   | משחק על המקום השלישי | משחק על המקום השלישי |
|  | 17 בינואר, סטוקהולם | 17 בינואר, סטוקהולם |   |   |   דנמרק |  17 |   |   |  21 בינואר, וסטרוס |  21 בינואר, וסטרוס |
|  | 17 בינואר, סטוקהולם | 17 בינואר, סטוקהולם |   |   |   ברית המועצות |  12 |   |   |  21 בינואר, וסטרוס |  21 בינואר, וסטרוס |
|  |   ברית המועצות |  19 |   |   |   ברית המועצות |  12 |   |   |   רומניה |  21 |
|  |   ברית המועצות |  19 |   |   |  |  |   |   |   רומניה |  21 |
|  |  גרמניה המערבית גרמניה המערבית |  16 |   |   |  |  |   |   |   ברית המועצות |  19 |
|  |  גרמניה המערבית גרמניה המערבית |  16 |   |   |  |  |   |   |   ברית המועצות |  19 |
הדירוג הסופי

| מיקום | קבוצה |
| --- | --- |

1:  צ'כוסלובקיה
2:  דנמרק

3:  רומניה
4:  ברית המועצות
5:  שוודיה
6: גרמניה המערבית גרמניה המערבית
7:  יוגוסלביה
8:  הונגריה
9:  גרמניה המזרחית
10:  צרפת
11:  יפן
12:  פולין
13:  נורווגיה
14:  שווייץ
15:  תוניסיה
16:  קנדה
ישראל באליפות

נבחרת ישראל בכדוריד השתתפה במוקדמות תוך התמודדות נגד נבחרת יוגוסלביה בכדוריד על הזכות לעלות למשחקי האליפות. היא הפסידה במשחקים שנערכו בליובליאנה ובתל אביבי עם התוצאה 23:11 ו-19:11.
אינקיטאטוס

קליגולה וסוסו
אִינְקִיטַאטוּס (בלטינית: Incitatus) היה סוסו האהוב של קליגולה, קיסר רומא בין השנים 37 עד 41 לספירה. משמעות שמו בלטינית היא מהיר.
על פי ההיסטוריון קסיוס דיו, קליגולה נהג להזמין את אינקיטאטוס לסעודות רשמיות ונהג בו בכבוד רב, נהג להאכיל אותו שעורה מעורבת בפתיתי זהב והשקה אותו ביין מגביעי זהב. הוא אף נהג להישבע בחייו ובמזלו של הסוס והבטיח למנות אותו לקונסול, הבטחה שלא יצאה לבסוף אל הפועל בעקבות רציחתו של קליגולה בשנת 41. כמו כן הוא מדווח שקליגולה מינה אותו לכהן בחבר הכוהנים שהוא הקים לעצמו.
ההיסטוריון סווטוניוס מספר שקליגולה סיפק לאינקיטאטוס אורווה משיש, אבוס משנהב, שמיכות סגולות ורסן מצופה באבנים יקרות. כמו כן סיפק לו בית מרוהט וחבר עבדים שנועדו לשרתו. קליגולה ציווה על חייליו לשמור על השקט בשכונה שבה אינקיטאטוס התגורר ביום לפני המשחקים כדי שלא יפריעו את מנוחתו ונהג לזמן אורחים בשמו לביתו. כמו קסיוס דיו, סווטוניוס מספר שקליגולה תכנן למנותו לקונסול אולם בניגוד אליו הוא מסייג את הדבר באומרו שזאת שמועה.
יש היסטוריונים מודרניים שמקבלים את התיאור במקורות העתיקים ורואים בכך עוד הוכחה לטירופו של קליגולה, אולם היסטוריונים כאנטוני בארט חולקים על הדימוי השלילי שניתן לקליגולה וטוענים שיחסו המיוחד לאינקיטאטוס נבע מחוש הומור שלא הובן כהלכה על ידי בני זמנו ואי ההבנה הזאת חדרה לספרי ההיסטוריה. דעה נוספת טוענת כי הסיפור הוא בדיה שנועדה להציג את קליגולה כאדם חסר כבוד למוסדות המכובדים ביותר (כמו הקונסולאט) וכפועל על פי גחמותיו האישיות, תיאור אופייני לעריצים.
הערות שוליים

↑  קסיוס דיו, היסטורית הרומאים, 59.14.7; 59.28.6
↑  סווטוניוס, חיי שנים עשר הקיסרים - חיי קליגולה, 55.3
↑  צבי יעבץ, טיבריוס וקליגולה - מהעמדת פנים לטירוף, עמ' 132
↑  Anthony Barrett, Caligula: The Corruption of Power, pp. 46, 217
↑  M. P. Charlesworth, The Tradition about Caligula, Cambridge Historical Journal, Vol. 4, No. 2 (1933), pp. 105-119
אמיר חאתמי

אמיר חאתמי (בפרסית: امیر حاتمی) הוא איש צבא איראני שכיהן כשר ההגנה של איראן בממשלתו השנייה של חסן רוחאני. היה קצין בצבא איראן בדרגת בריגדיר גנרל.
ביוגרפיה

אמיר חאתמי נולד בשנת 1966 בעיר זנג'אן.
קריירה צבאית

חאתמי התנדב בבסיג' והשתתף מטעמה בלחימה בשנים האחרונות של מלחמת איראן–עיראק. לאחר המלחמה התגייס לצבא איראן ובו עבר קורס קצינים בפקולטה לקצונה באוניברסיטת אימאם עלי. הוא סיים את לימודיו עם תואר בתחום ניהול מדעי הביטחון.
בהמשך הוא פיקד על יחידות הצבא באזורים המערביים של איראן, במשך כשש שנים.
בשנת 1998, בהיותו בן 32, הועלה חאתמי בשתי דרגות, לדרגת "בריגדיר שני", על ידי האייתוללה ח'אמנאי, ומונה לתפקיד סגן מפקד המודיעין של הצבא. הוא שימש בתפקיד זה שמונה שנים.
לפני גיל 40, חאתמי הועלה לדרגת תת-אלוף ובשנת 2005 מונה לסגן ראש משאבי אנוש במטכ"ל האיראני.
בהמשך, על פי סוכנות הידיעות האיראנית, הוא שירת בתפקידים הבאים:
סגן שר הביטחון בממשלה ה-11,
סגן הרמטכ"ל,
אחראי על הובלת יחסי חוץ ופיתוח שיתוף פעולה צבאי עם כמה מדינות באזור,
ראש המשרד ליחסים בין-לאומיים של הצבא.
בשנת 2006 מונה לסגן ראש המטה הכללי ובשנים 2013–2017 היה סגן שר הביטחון.
חאתמי מונה לתפקיד שר ההגנה על ידי נשיא איראן חסן רוחאני ב-8 באוגוסט 2017. ב-20 אוגוסט 2017 אושר המינוי בפרלמנט. קודמיו בתפקיד שר ההגנה, בעשרים שנה האחרונות, היו קצינים ממשמרות המהפכה. שר ההגנה האחרון מקרב אנשי הצבא היה מוחמד חוסיין ג'לאלי ב-1989.
הערות שוליים

1 2  Rouhani proposes Hatami for Defense Ministry, en.irna.ir, ‏14 אוגוסט 2017
1 2  "وزیر دفاع ایران؛ امیر حاتمی کیست؟". BBC News فارسی (בפרסית). נבדק ב-2023-12-09.
↑  Генерал-майор Хатами официально стал министром обороны Ирана - האלוף חאתמי הפך רשמית לשר ההגנה של איראן, באתר ru.irna.ir, ‏20 אוגוסט 2017
↑  Profile: Iran's new cabinet members - China.org.cn, www.china.org.cn, ‏20 אוגוסט 2017
↑  The Second Rouhani Government: Public Demands and Presidential Constraints, INSS, ‏10 אוגוסט 2017
אמיר חאתמי ללא מדים
אלכסנדר צ'רפנין

| --- | --- |

 לידה:  21 בינואר 1899 סנקט פטרבורג, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  30 בספטמבר 1977 (בגיל 78) הרובע השישי של פריז, צרפת 
 מוקד פעילות:  האימפריה הרוסית, ברית המועצות, ארצות הברית 
 מקום לימודים:  הקונסרבטריון של סנקט פטרבורג 
 סוגה:  אופרה, סימפוניה 
 שפה מועדפת:  אנגלית, צרפתית, רוסית 
 כלי נגינה:  פסנתר 
 בן או בת זוג:  Lee Hsien Ming (1938–?) 
 צאצאים:  סרגיי צ'רפנין, איוואן צ'רפנין 
 פרופיל ב-IMDb
 
אלכסנדר צ'רפנין 1965
אלכסנדר ניקולאייביץ' צ'רפנין (ברוסית: Алекса́ндр Никола́евич Черепни́н; ‏21 בינואר 1899 – 29 בספטמבר 1977) היה מלחין ופסנתרן רוסי. אביו, ניקולאי צ'רפנין (תלמיד של ניקולאי רימסקי-קורסקוב, היה גם הוא מלחיו, וכך גם בניו, סרגיי צ'רפנין ואיוואן צ'רפנין, ושניים מנכדיו (בניו של איוואן), סרגיי וסטפאן. בנו סרגיי היה מעורב בשורשי המוזיקה האלקטרונית וכלי הנגינה האלקטרוניים. אימו הייתה בת למשפחת האמנים בנואה, אחיינית של אלכסנדר בנואה.
סגנון וטכניקות

יצירותיו המוקדמות היו מקוריות למדי וכמה מהן זכו לפופולריות מתמשכת. מכלול יצירותיו כולל שלוש אופרות, ארבע סימפוניות, דיברטימנטו (שהוא למעשה סימפוניה בכל המובנים פרט לשמו), שישה קונצ'רטי לפסנתר, מוזיקה לבלט, מוזיקה למקהלה, סולו לסקסופון אלט וכמות גדולה של מוזיקה לפסנתר סולו. הסימפוניה הראשונה שלו (1927) ראויה לציון בכך שהיא כוללת את הפרק הסימפוני הראשון אי פעם שנכתב כולו לכלי הקשה ללא גובה צליל מוגדר.
תיעוד

מכתבים מאת אלכסנדר צ'רפנין שמורים בגנזך המדינה בלייפציג, ארכיבי החברה של בית הוצאת המוזיקה '. פ. פיטרס (לייפציג).
הערות שוליים

↑  Delta Omicron דלתה אומיקרון
↑  Delta Omicron, web.archive.org, ‏2010-01-27 27 בינואר 2010
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007268716005171  PLWABN: 9810538564405606  BIBSYS: 3019138  BNE: XX1506505  BnF: cb13900330w (data)  CiNii: DA09349104  GND: 118666134  ICCU: CFIV208998  ISNI: 0000 0001 0911 087X  LCCN: n80083799  LNB: 000058339  MusicBrainz: aae12a3d-8f00-410a-a87b-f19f8d7fd24e  NKC: jn20010525239  NLA: 36176383  NLG: 233406  NSK: 000391851  NTA: 073337498  RERO: 02-A000195408  SELIBR: 212073  SNAC: w6kd21h4  SUDOC: 162174241  Trove: 1224452  VIAF: 66653201   WorldCat (עם VIAF): 66653201
אנדרטת המלך אלברט הראשון

| --- | --- |

תצלום האנדרטה והכניסה למרכז המבקרים שתחתיה
 מידע כללי
 סוג:  אנדרטת מלחמה 
 על שם:  אלברט הראשון, מלך הבלגים 
 כתובת:  Kustweg 
 מיקום:  ניופורט (בלגיה) 
 מדינה:  בלגיה 
 קואורדינטות:  51°08′10″N 2°45′20″E﻿ / ﻿51.13611°N 2.75556°E﻿ / 51.13611; 2.75556
 he
 
אנדרטת המלך אלברט הראשון (בהולנדית: Koning Albert I-monument, בצרפתית: Monument au Roi Albert Ier) היא אנדרטה הניצבת בעיר הנמל ניופורט שבבלגיה. היא הוקמה לכבודו של אלברט הראשון, מלך הבלגים, שהנהיג את ארצו במלחמת העולם הראשונה, ולכבוד כל חיילי בלגיה באותה מלחמה.
האנדרטה

האנדרטה ניצבת על גדת נהר האיזר, הזורם בעיר. היא מבנה עגול, בנוי מלבנים, בגובה של 25 מטר ובקוטר של 30 מטר. המבנה ניצב על גבי במה גבוהה ומרוצפת שמדרגות מעפילות אליה. היא בנויה משורת עמודים, המחוברים בראשם בקורה טבעתית עגולה, המעוטרת בחלקה החיצוני בתבליטים. בהיקף המבנה, מול המדרגות המעפילות אל האנדרטה, מצוי מבנה המכיל מדרגות, המובילות אל נתיב מעגלי להולכי רגל הממוקם על גבי הקורה ההיקפית. במרכז הכיכר העגולה שבתוך האנדרטה ניצב על גבי כן פסל של המלך כשהוא רכוב על גבי סוס.
האנדרטה תוכננה על ידי ז'וליאן דה רידר (Julien de Ridder). פסל המלך פוסל על ידי קארל אוברוק (אנ').
האנדרטה נחנכה ב-24 ביולי 1938 על ידי לאופולד השלישי, מלך הבלגים, בנו של אלברט, רעייתו של אלברט אליזבת ובני משפחתם.
האנדרטה הוכרזה כאתר מוגן בשנת 1999.
ב-18 באוקטובר 2014, במלאת מאה שנים לקרב על האיזר, נחנכה האנדרטה מחדש, לאחר שהושלמה בנייתו מתחתיה של מרכז מבקרים שתוכנן על ידי סדנת האדריכלים Antwerps Architecten Atelier. במרכז מוצגת תערוכת קבע, המתארת את הצפת מישור האיזר ב-1914 ואת הקרב. במקום מוצג גם דגם דיגיטלי של התמונה הפנורמית של הקרב מאת אלפרד בסטיאן (אנ').
בקרבת האנדרטה ניצבת אנדרטת ניופורט הבריטית.
אינקיונה

כתובת המוקדשת לאלה שהתגלתה באזור לוקסמבורג.
אינקיונה (בלטינית: Inciona) היא אלה מהמיתולוגיה הקלטית שפולחנה היה נפוץ באזור מגורי שבט טרוורי הקלטי (באזור לוקסמבורג של ימינו).
שמה של האלה מוזכר בשתי כתובות שהתגלו באזור לוקסמבורג.
באחת הכתובות מוזכרת האלה כזוגתו של האל וראודונוס, בשנייה היא מוזכר כזוגתו של לנוס מרס וראודונוס.
ממשמעות שמה, בקלטית: "זו המפיחה חיים באש", ניתן להסיק כי היא הייתה אלת הנפחים.
ראו גם

אנקאמנה
לקריאה נוספת

Miranda Green, Dictionary of Celtic Myth and Legend, Thames and Hudson Ltd., London, 1997
Miranda Green, Symbol and Image in Celtic Religious Art, Routledge, 1992
אליפות אירופה בכדורגל נשים 1995

| --- | --- |
 מארחת:  אנגליה אנגליה   גרמניה גרמניה (משחק הגמר)   נורווגיה נורווגיה   שוודיה שוודיה
 תקופת התחרות:  11 בדצמבר 1994 – 26 במרץ 1995 (106 ימים) 
 מספר משתתפות:  4  (מתוך 29 משתתפות שנרשמו)
 הזוכה:  גרמניה גרמניה
 מספר משחקים:  5
 מספר שערים:  25 (5 בממוצע למשחק)
 מספר צופים:  20,545 (4,109 בממוצע למשחק)
 מלכת השערים:  שוודיה לנה וידקול (3 שערים)
 שחקנית מצטיינת:  גרמניה בירגיט פרינץ
 → 19931997 ←
 
אליפות אירופה בכדורגל נשים 1995, הידועה גם בשם יורו הנשים 1995, היא אליפות אירופה בכדורגל נשים השישית שארגנה אופ"א. הטורניר נערך בארבע המדינות שהעפילו אליו (אנגליה, גרמניה, נורווגיה ושוודיה) ונפרס על פני מספר חודשים. 29 נבחרות השתתפו בשני סיבובי המוקדמות שהחלו באוגוסט 1993 והסתיימו באוקטובר 1994.
במשחק הגמר שנערך בקייזרסלאוטרן, נפגשו נבחרות גרמניה ושוודיה, כאשר לשתיהן היה זה גמר שלישי בתולדותיהן. בסיום המשחק, ניצחה גרמניה את השוודיות 2–3 משערים של מארן מיינרט, בירגיט פרינץ ובטינה ויגמן, וזכתה בתואר. פרינץ, שכבשה שער אחד בגמר, זכתה בפרס השחקנית המצטיינת של הטורניר, ואילו החלוצה השוודית, לנה וידקול, סיימה כמלכת השערים של הטורניר עם שלושה כיבושים (כולם במשחק אחד נגד נורווגיה בחצי הגמר).
שלב הנוק-אאוט > חצי הגמר > סיבוב ראשון

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 11 בדצמבר 1994 | אנגליה אנגליה | 4-1 | גרמניה גרמניה | ויקארג' רואד, ווטפורד |
| 11 בדצמבר 1994 | פארלי 7' |  | מוהר 32' ברוקר 68' מוהר 80' ויגמן 87' (פנדל) | ויקארג' רואד, ווטפורד |
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 26 בפברואר 1995 | נורווגיה נורווגיה | 3-4 | שוודיה שוודיה | קריסטיאנסנד |
| 26 בפברואר 1995 | אהרונס 44'  סנדברג 60' אהרונס 64' ווגה 89' |  | קאלטה 15' אנדלן 55' יוהנסון 61' | קריסטיאנסנד |
שלב הנוק-אאוט > חצי הגמר > סיבוב שני

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 23 בפברואר 1995 | גרמניה גרמניה | 1-2 | אנגליה אנגליה | בוכום |
| 23 בפברואר 1995 | וולר 34' (שער עצמי) פרינץ 79' |  | פארלי 1' | בוכום |
גרמניה ניצחה 2–6 בסיכום המשחקים.
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 5 במרץ 1995 | שוודיה שוודיה | 1-4 | נורווגיה נורווגיה | יונקופינג |
| 5 במרץ 1995 | קאלטה 53'  וידקול 59' וידקול 61' וידקול 76' |  | מדאלן 28' | יונקופינג |
שוודיה ניצחה 5–7 בסיכום המשחקים.