לורלין וולאס
הבחירות למשרת המושלת

ב-1965, לאחר שלא עלה בידו של ג'ורג' וולאס לבטל את הגבלת הכהונה שהייתה אז בחוקת אלבמה ומנעה מהמושלים לכהן יותר מתקופת כהונה אחת רצופה, הוא רקם תוכנית על פיה רעייתו תתמודד בבחירות על משרת המושלת ושהוא ימשיך לנהל את העניינים מאחורי הקלעים, תוך שהוא הסתמך על הדוגמה של מרים א. פרגוסון, שניצחה ב-1924 בבחירות למשרת מושלת טקסס, כשבעלה, ג'יימס פרגוסון נותר המושל דה פקטו.
כמי שהייתה ביישנית בציבור וחסרת כל עניין בפעילות פוליטית, תוארה לורלין וולאס על ידי עורך עיתון מאלבמה "כמועמדת הבלתי סבירה שניתן לדמיין. קשה לתאר אותה בפוליטיקה כפי שלא ניתן לחזות בהלן הייז נוחרת חזיר". וולאס עצמה אמרה "אפילו לא עלה בקצה דעתי שאי פעם אכנס לפוליטיקה...".
בבחירות המקדימות של המפלגה הדמוקרטית התמודדו מול וואלס שני מושלים לשעבר, ג'ון פטרסון וג'ים פולסום, חבר בית הנבחרים לשעבר קארל אליוט והתובע הכללי ריצ'מונד פלאוורס האב. לאחר מכן היא התמודדה בבחירות הכלליות מול חבר בית הנבחרים הרפובליקני ג'יימס ד. מרטין, שזכה לתשומת לב לאומית ארבע שנים קודם לכן כאשר הוא אתגר את הסנאטור ג'. ליסטר היל.
מערכת הבחירות הכללית התמקדה בשאלה אם וולאס תהיה מושלת בפני עצמה או שהיא תהיה "ממלאת מקום" עבור בעלה שישמש כ"יועץ בשכר של דולר לשנה" ויקבל את כל ההחלטות החשובות. ההחלטה להתמודד נגד וולאס פגעה קשות במפלגה הרפובליקנית. כמעט בין לילה נעלמו הסיכויים שלהם, שכן רבים ציפו שג'ורג' וולאס יצליח במסע הבחירות של אשתו, שהתמודדה במרוץ לא כ"לורלין ברנס" לשעבר, אלא כ"גברת ג'ורג' ק. וואלס".
שני המועמדים בבחירות הכלליות, ג'יימס מרטין ולורלין וולאס, לא שאפו בגלוי לקבל את תמיכתם של המצביעים האפרו-אמריקאים שמספר הלך וגדל, ושרבים מהם נרשמו להצבעה לראשונה מאז קבלת חוק זכות ההצבעה שנה קודם לכן שאושר על רקע האקלים הפוליטי של המצעדים מסלמה למונטגומרי. ג'ורג' וולאס השאיר את הסוגיה הגזעית על סדר היום כאשר הוא חתם על חוק מדינה לביטול הקווים המנחים של ביטול ההפרדה הגזעית בין ערי ומחוזות אלבמה לבין מחלקת הבריאות, החינוך והרווחה של ארצות הברית (שאז הייתה אחראית גם על תחום החינוך). וואלס טען שהחוק ימנע מהממשלה הפדרלית מלהתערב בנעשה בבתי הספר. מבקרים גינו את "אחיזת העיניים הפוליטית" של וולאס והשמיעו אזהרה על איבוד מימון פדרלי. מרטין האשים את הדמוקרטים ב"משחקים פוליטיים על חשבון הילדים" וב"הזנחת המצוינות האקדמית".
במהלך מערכת הבחירות נפוצו דיווחים כוזבים על כוחה של המפלגה הרפובליקנית באלבמה. הניו יורק טיימס חזה שמרטין "לא רק מחזיק בסיכוי לזכות במשרת המושל, אלא לפחות לרגע אחד הוא חייב להיות מדורג כמועמד מועדף". העיתונאי הפוליטי תאודור ה. וייט צפה באופן שגוי שאלבמה, ולא ארקנסו ופלורידה כפי שאירע בסופו של דבר, תהפוך ב-1966 למדינה הראשונה מבין מדינות הקונפדרציה לשעבר שתבחר במושל רפובליקני. לזמן מה נוצר קונצנזוס שמרטין עשוי אפילו להוביל מועמדים רפובליקנים לזכות במושבים בבית המחוקקים של אלבמה, ובתפקידים במחוזות וברשויות המקומית, אף על פי שלא היה שום מועמד של הרפובליקנים למשרת סגן המושל. העריקות של שלושה מחוקקים ושל חבר הוועד המנהל המדינתי של הדמוקרטים חיזקו את האפשרויות האלו. הניו יורק טיימס אמר שהדמוקרטים באלבמה הוקיעו לזמן כה רב את המפלגה הארצית כך שכבר "לא היה כל כך נוח להיות דמוקרט במקומות רבים". מרטין אמר שהדרום חייב "לחדול להיות מערכת חד-מפלגתית ממש כפי שהתנתקנו מכלכלה חקלאית של סוג גידול אחד". הוא התחייב להפוך את אלבמה "לראשונה בהזדמנויות לעבודה ולחינוך".
תובנה מעמיקה יותר באותה תקופה עשויה הייתה לחשוף שמרטין שאף להיבחר למשרה האחת של המושל ללא קשר למפלגתו. אף רפובליקני לא כיהן כמושל אלבמה מאז סיים דייוויד לואיס את כהונתו ב-1874, והתנהלותו של ג'ורג' וולאס הוכיחה את עצמה כבלתי מנוצחת על אף משאלים מוקדמים שמיקמו את מרטין כמועמד לניצחון.
ג'ים מרטין טען שלורלין וולאס הייתה מועמדת "מיופת כוח", ביטוי של "התיאבון שלא יודע שובע לשלטון" של בעלה. לורלין וולאס השתמשה בסיסמה "שני מושלים, מטרה אחת" והכריזה שהמילים "אלבמה" ו"חירות" הן מילים נרדפות. מרטין הלין על כך שהוא נאלץ לנהל מערכה נגד אישה, עמדה שעד מהרה עבר זמנה. אף על פי שהוא התמודד על משרה פוליטית במסגרת המדינה, מיקד מרטין את תשומת הלב של נשיא ארצות הברית לינדון ג'ונסון, שהיה בלתי אהוד בעיני רבים באלבמה בשל מלחמת וייטנאם, האינפלציה ואי-השקט העירוני. "אנחנו רוצים לסיים את המלחמה הזאת, ונצטרך לשנות את הממשל כדי לעשות זאת", אמר מרטין.
ברמת המדינה, תהה מרטין על חוזה לאחסון ספרי לימוד בשווי של 500,000 דולר שהוענק לתומך של וולאס, אלטון ב. סטיבנס מחברת ההשקעות איבסקו. מרטין קרא תיגר על "עסקאות חשאיות" בנוגע לסלילת כבישי או בניית בתי ספר וקשירת קשר בין מעון המושל לבין הבית הלבן.
בפתיחת מסע הבחירות שלה במסגרת הבחירות הכלליות בברמינגהאם, התחייבה וולאס ל"קידמה ללא פשרות" ול"הישגים ללא כניעה... ג'ורג' ימשיך לדבר ולעבוד לטובת אלבמה". היא המשיכה: "בניגוד למה שהליברלים מטיפים, קידמה יכולה להיעשות ללא הקרבה של מערכת היוזמה החופשית ושל החוקה". במהלך מערכת בחירות זו טבע ג'ורג' וולאס את המשפט המפורסם שלו: "אין שום מטבע של עשרה סנט ששווה את ההבדל בין שתי מפלגות לאומיות". וולאס השווה רפובליקנים כמו מנהיג המיעוט בבית הנבחרים ג'רלד פורד ונשיא בית המשפט העליון ארל וורן, שתמכו בחקיקה למען זכויות האזרח, ל"נשרים" שניהלו את חורבנה של חוקת ארצות הברית.
הסנאטור סטרום ת'ורמונד והסנאטור לשעבר בארי גולדווטר, המועמד לנשיאות בבחירות של 1964, ניהלו מערכה בשמם של מרטין ושל מועמד הרפובליקנים לסנאט ג'ון גרנייר מברמינגהאם. ת'ורמונד, שבבחירות לנשיאות של 1948 ניצח באלבמה מטעם מפלגת זכויות המדינות, פנה לוועידה המדינתית של הרפובליקנים, שכל ציריה היו לבנים, שם הוא גינה את מנהיגות הדמוקרטים הארצית כ"סכנה הגדולה ביותר לעם ולארץ" ודחק ל"חזרה לממשלה חוקתית". ג'ורג' וולאס זעם על הופעתו של גולדווטר בשמו של מרטין, ותהה מדוע הצליח גולדווטר לנצח את הנשיא ג'ונסון בשש מדינות ב-1964. "היכן היו הרפובליקנים כאשר נאבקתי בג'ונסון"? שאל וולאס. גולדווטר נמנע מלמתוח ביקורת אישית על וולאס אבל הכחיש את הדיבורים של וולאס על מפלגה שלישית בבחירות של 1968.
בבחירות הכלליות ניצחה לורלין וולאס בכל מחוזות אלבמה למעט שניים: מחוז גרין שבמערב המדינה, שבו היא נוצחה בהפרש של שישה קולות, ומחוז וינסטון בצפון המדינה שנשלט על ידי הרפובליקנים. במניין הקולות הכללי היא גרפה 537,505 קולות (63.4 אחוזים). מרטין סיים עם 262,943 קולות (31 אחוזים). מועמד שלישי, ד"ר קארל רובינסון, קיבל 47,655 קולות (5.6 אחוזים). מרטין קיבל אפילו תוצאה נמוכה יותר בשמונה אחוזים בהשוואה לחברו למפלגה, ג'ון גרנייר, שהובס בבחירות לסנאט על ידי הסנאטור הדמוקרטי המכהן ג'ון ספרקמן.