stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
המאפיה הסיציליאנית

| --- | --- |
 תקופת הפעילות:  המאה ה־19 – הווה (כ־124 שנים) 
 מנהיגים:  Calogero Vizzini  Salvatore Inzerillo  Michele Greco  Benedetto Santapaola  Leoluca Bagarella  Salvatore Lo Piccolo  Giuseppe Calderone  Gaetano Badalamenti  Giuseppe Genco Russo  Stefano Bontade  Vincenzo Rimi  Luciano Leggio  Salvatore Greco "The Engineer"  בפסקה זו 3 רשומות נוספות שטרם תורגמו 
 מטה:  סיציליה 
 אזורי פעילות:  סיציליה 
 
שלטי מחאה נגד ה"קוזה נוסטרה", בעקבות רצח השופטים פאולו בורסלינו וג'ובאני פלקונה (אנ'), שלחמו במאפיה הסיציליאנית, בהפרש של פחות מחודשיים זה מזה ב-1992
המאפיה הסיציליאנית, או בשמה המקומי ה"קוזה נוסטרה" (Cosa Nostra, מילולית: "הדבר שלנו"), היא סינדיקט פשע מאורגן שמקורו ובסיסו בסיציליה שבאיטליה.
תחת שמה של המאפיה הסיציליאנית מאוגדות קבוצות פשע רבות החולקות מבנה ארגוני משותף, פירמידלי בעיקרו, וכללי התנהגות. כל קבוצה, בדרך כלל משפחה-חמולה הנקראת בסיציליאנית "קוסקה", טוענת לריבונות על שטח גאוגרפי מסוים, בדרך כלל כפר או עיירה או שכונה של עיר גדולה, עליהם היא פורשת את חסותה. בראשית דרכה הנחה את פעילות המאפיה העיקרון של לקיחת החוק לידיים, כחלופה למערכת אכיפת החוק הממוסדת, שנתפסה בעיני רבים מן האזרחים כמושחתת או לא יעילה.
פעילויות הליבה של המאפיה הן גביית דמי חסות, בוררות בסכסוכים בין עבריינים, וארגון עסקאות והסכמים בלתי חוקיים ופיקוח על ביצועם.
לאחר עליית מוסוליני לשלטון, הוא ראה בחומרה את קיומה של המאפיה הסיציליאנית כמדינה בתוך מדינה. כדי להילחם בתופעה מינה את צ'זארה מורי למושל סיציליה, כשהוא מורה לו לשים קץ לתופעה בכל אמצעי אפשרי. הצלחה בולטת של מורי במאבק ב"קוזה נוסטרה" הייתה לכידתו של ויטו קשופרו והצלחתו להוציא מפיו הודאה כי עמד בראש המאפיה הסיציליאנית. הלחץ שהפעיל מורי על ראשי המאפיה גרם להגירתם של רבים מהם, בהם בכירים, אל מחוץ למדינה. בעקבות גלי ההגירה מאיטליה, התפשטה ה"קוזה נוסטרה" למדינות אחרות, ובהן ארצות הברית, קנדה ואוסטרליה. פושעים יוצאי סיציליה היו גורם חשוב ביצירת המאפיה האמריקנית, שחבריה מתייחסים אליה לעיתים כ"קוזה נוסטרה".
מקור חשוב להיסטוריה של ראשית המאפיה הסיציליאנית הוא מחקרם של הסנטור והברון היהודי-איטלקי ליאופולדו פרנקטי, והמדינאי והסוציולוג האיטלקי ממוצא יהודי, שכיהן גם כראש ממשלת איטליה, סידני סונינו בשם "סיציליה בשנת 1876" (La Sicilia nel 1876), שראה אור בשנת 1877.
לקריאה נוספת

אברהם פסקא, בכי סיציליה, בכי: קורותיו של ישראלי במאפיה הסיציליאנית. תל אביב: משכל, 1996
Diego Gambetta‏ The Sicilian Mafia: The Business of Private Protection.‏ Harvard University Press
קובי נחשוני

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  18 באוגוסט 1981 (בן 43) 
 מדינה:  ישראל ישראל
 מעסיק:  ידיעות אחרונות בע"מ 
 קישורים חיצוניים
 פייסבוק:  kobi.nachshoni
 טוויטר:  KobiNachshoni
 
קובי (יעקב) נחשוני (נולד ב־18 באוגוסט 1981) הוא עיתונאי ישראלי. שימש ככתב לענייני דת וחרדים באתר ynet במשך 17 שנים. כותב גם בידיעות אחרונות, ובשבע.
ביוגרפיה

נחשוני נולד בפתח תקווה לעיתונאי החרדי יצחק נחשוני, עורך העיתון "מרכז העניינים" ולבלומה נחשוני. סבו מצד אביו היה יהודה נחשוני שהיה מראשי תנועת פאג"י, עורך עיתון "שערים", מחבר ספרים והוגה דעות. הוא למד בישיבת הרב עמיאל.
נחשוני שימש ככתב לענייני דת וחרדים באתר ynet במשך 17 שנים עד לפרישתו מהתפקיד ביוני 2024. שילה פריד החליף אותו בתפקיד.
הוא החליף את אביו בניהול בית הספר לתקשורת שהקים.
חיים אישיים

נחשוני אב לחמישה ומתגורר בירושלים. יש לו ארבעה אחים: חנוך נחשוני, יהודה נחשוני מנכ"ל עיתון משפחה, אלעזר נחשוני, המוזיקאי אהרלה נחשוני ואחות, נחמי. דודו הוא הרב משה נחשוני, רב שכונה בראשון לציון וראש מחלקת הכשרות בעיר.
הערות שוליים

↑  יוני קמפינסקי, קובי נחשוני לערוץ 7: אבא השתמש בקשריו למעשי חסד - לא לסקופים, באתר ערוץ 7, 12 ביוני 2023
↑  אבי כץ, קובי נחשוני פרש מ-ynet לאחר כ-17 שנה – ובמקומו מונה שילה פריד, באתר חרדים10, 5 ביוני 2024
ערך זה הוא קצרמרבנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ג'ק או'ניל

| --- | --- |

ג'ק או'ניל בגילומו של ריצ'רד דין אנדרסון
 הופעה ראשונה:  סטארגייט 
 יוצרים:  דין דוולין, רולנד אמריך 
 גילום הדמות:  קורט ראסל, ריצ'רד דין אנדרסון 
 מידע
 תאריך לידה:  20 באוקטובר 1952 
 מקום לידה:  אילינוי 
 מקצוע:  חייל, טייס, טייס ספינות כוכבים
 אזרחות:  ארצות הברית 
 
ג'ק או'ניל (באנגלית: Jack O'Neill) הוא דמות של קצין חיל האוויר האמריקני בסדרת המדע הבדיוני "סטארגייט SG-1". את הדמות מגלם השחקן ריצ'רד דין אנדרסון (אשר שימש גם כמפיק בסדרה). דמותו של או'ניל הופיעה לראשונה בסרט "סטארגייט" (שם גולמה על ידי קורט ראסל), וכן הופיעה גם בסדרת ההמשך "סטארגייט אטלנטיס" ובסרט "סטארגייט: רצף הזמן".
בתחילת הסדרה דרגתו של ג'ק או'ניל הייתה קולונל, ובהמשך הסדרה עלה לדרגות בריגדיר גנרל, מייג'ור גנרל ולוטננט גנרל.
או'ניל משמש כמפקד הצוות בשבע העונות הראשונות. הוא ממונה למפקד על פיקוד סטארגייט לאחר שקודם לדרגת בריגדיר גנרל. בתחילת העונה התשיעית הוא מקודם לדרגת מייג'ור גנרל ועובר לוושינגטון די. סי., וממשיך במספר הופעות אורח בעונות 9–10.
ביוגרפיה

ג'ק או'ניל נולד באילינוי, ב-20 באוקטובר 1952, למשפחה ממוצא אירי. עבר למינסוטה בגיל צעיר. התחתן עם שרה ונולד להם בן בשם צ'ארלי, שנהרג בתאונה כששיחק עם אקדחו של אביו.
או'ניל שירת בחיל האוויר של ארצות הברית, בעיקר בכוחות המיוחדים של החיל, ולחם במלחמת וייטנאם ומלחמת המפרץ. במהלך מלחמת המפרץ נפל בשבי העיראקי ושוחרר לאחר כארבעה חודשים.
שימש כראש צוות סטארגייט במהלך שבע העונות הראשונות. בעל גנים של אדוני המערכת, המאפשרים לו להשתמש בטכנולוגיה עילאית.
או'ניל ידוע בשל היותו ציני ובעל חוש הומור יבש. חייל אמיץ, אבל נרתע מהסברים מדעיים מסובכים. הוא חובב את סדרת הטלוויזיה הסימפסונים. בני האסגרד מחבבים אותו ורוחשים לו אמון. חיבב מאוד את סמאנתה קרטר.
על שמו של או'ניל נקראה סדרת ספינות חלל. ייחודה של סדרה זו בכך שדגם ספינה זו יועד בעיקרו נגד המשכפלים. דגם הספינה ייצג את הטכנולוגיה החדישה ביותר של האסגרד.
המגזין TV Guide הציב את או'ניל כמספר 10 ברשימת "25 אגדות המדע בדיוני בכל הזמנים".
הערות שוליים

↑  TV Guide Book of Lists. Running Press. 2007. p. 168
| סטארגייט |
| --- | --- | --- |
| הסדרות | סטארגייט SG-1 • סטארגייט אטלנטיס • סטארגייט יוניברס • סטארגייט אינסופיות  • סטארגייט מקורות |  |
| הסרטים | הסרט המקורי • תיבת האמת • רצף הזמן |  |
| יוצרים ושחקנים | בראד רייט • ריצ'רד דין אנדרסון (ג'ק או'ניל) • מייקל שנקס • אמנדה טאפינג • כריסטופר ג'אדג' • בן בראודר • ג'ו פלניגן • רוברט קרלייל |  |
| גזעים | הקדמונים • גואַוּלְד • אסגארד • נוקס • הרפאים • המשכפלים • ג'אפה |  |
| משחקים | עולמות סטארגייט |  |
| מושגים | אדוני המערכת • סטארגייט • אמנת הכוכבים המוגנים |  |
ערך זה הוא קצרמרבנושא טלוויזיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אגודת הקייזר וילהלם

| --- | --- |

 תחום:  מחקר ופיתוח 
 מדינה:  גרמניה 
 מטה הארגון:  דאהלם 
 מייסדים:  אדולף פון הארנק 
 יושב ראש:  אדולף פון הארנק, קרל בוש, מקס פלאנק, אלברט ווגלר 
 תקופת הפעילות:  1911–1948 (כ־37 שנים) 
 
אגודת הקייזר וילהלם (בגרמנית: Kaiser-Wilhelm-Gesellschaft zur Förderung der Wissenschaften) הייתה אגודת מחקר מדעי שפעלה בגרמניה במאה העשרים בתקופת רפובליקת ויימאר והרייך השלישי. האגודה הוקם בשנת 1911. תחת שלטון הרייך השלישי היה המכון מעורב במחקר מדעי נאצי. אגודת הקייזר וילהלם הייתה ארגון גג של מוסדות רבים, תחנות בדיקה ויחידות מחקר שנוצרו תחת סמכותה.
לאחר מלחמת העולם השנייה ירשה אגודת מקס פלאנק את תפקידיה ומחקריה של האגודה.
היסטוריה

אגודת הקייזר וילהלם הוקמה בשנת 1911 על מנת לקדם את מדעי הטבע, כחלק ממגמה של הקמת מוסדות עצמאיים שאינם מנוהלים על ידי המדינה.
בהנהגת והכוונת האגודה עמדו מדענים בולטים, בהם פריץ הבר (חתן פרס נובל לכימיה, 1918), אלברט איינשטיין (חתן פרס נובל, 1921), פטר דביי (חתן פרס נובל לכימיה, 1936), אוטו האן (חתן פרס נובל לכימיה, 1944), ולתר בותה (חתן פרס נובל לפיזיקה, 1954).
המימון לאגודה הושג ממקורות פנימיים וחיצוניים. בתוך גרמניה גויסו כספים מאנשים פרטיים, מהתעשייה ומהממשלה, וכן באמצעות 'ארגון החירום של המדע הגרמני'(Notgemeinschaft der Deutschen Wissenschaft). מחוץ לגבולות גרמניה הייתה זו קרן רוקפלר אשר העניקה לסטודנטים מלגות לימודים לשנה אחת, לכל מכון שהם בחרו (בניגוד לאוניברסיטאות, מוסדות קייזר וילהלם לא היו מחויבים רשמית ללמד תלמידים).
אגודת הקייזר וילהלם ומרכזי המחקר שלה היו מעורבים במחקר, ניסוי וייצור של נשק, הן במלחמת העולם הראשונה והן במלחמת העולם השנייה.
מקס פלאנק, שהיה נשיא האגודה בעת עליית הנאצים, התנגד בגלוי למשטר הנאצי בגרמניה, בעיקר בנוגע לרדיפת יהודים, ושילם על כך מחיר אישי. ב-1936, כשתקופת כהונתו בראש אגודת הקייזר וילהלם עמדה להסתיים, לחצו עליו הנאצים שלא יגיש את מועמדותו לכהונה נוספת.
בתקופת מלחמת העולם השנייה יוליוס האלרוורדן, ראש מחלקת חקר המוח במכון קיבל מוחות של אסירי מחנות השמדה שנהרגו.
ב-2001 נודע כי לאגודת הקייזר וילהלם שלח ד"ר מנגלה את תוצאות "מחקריו" ובעקבות זאת פרסם המכון הכרזת התנצלות רשמית בפני העם היהודי, על הסבל שנגרם לו בחסותו.
היסטוריה > אחרי מלחמת העולם השנייה

עם תום מלחמת העולם השנייה איבדה האגודה את מיקומה המרכזי בברלין ולכן פעלה ממקומות אחרים, ביניהם גטינגן. נשיא המכון אלברט ווגלר(אנ') התאבד באפריל 1945 לאחר מכן הובא מקס פלאנק ממגדבורג לגטינגן לשמש כנשיא. לאחר מכן היה נשיא המכון הפרופסור אוטו האן. ב-1946 שונה שמה לאגודת מקס פלאנק.
ב-2016 נמצאו חלקי מוח ואדם במכון מקס פלאנק במינכן (שהיה קודם לכן מתקן של מכון קייזר וילהלם) שכנראה נועדו לצורכי ניסויים בבני אדם בתקופת הנאצים.
נשיאי המכון

אדולף פון הרנק (1930–1911)
מקס פלאנק (1937–1930)
קארל בוש (1940–1937)
אלברט ווגלר (1945–1941)
מקס פלאנק - פעם שנייה (1946 –1945)
אוטו האן (1946)
הערות שוליים

↑  היום לפני: האב המייסד של תורת הקוונטים, באתר davidson.weizmann.ac.il
↑  אמיר שילה‏, תאומת מנגלה: "חייבים לשים יד על המסמכים הנמכרים", באתר וואלה, 21 ביולי 2011
↑  גרמניה: גילוי מבעית מעלה שאלות לגבי ניסויים על בני אדם מתקופת השואה - פרובוקטור, באתר provokator.co.il(הקישור אינו פעיל, 24.3.2020) (ארכיון)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007263439105171  PLWABN: 9810627218305606  BIBSYS: 90526976  BnF: cb12001549d (data)  CiNii: DA03263833  GND: 2015138-X  ISNI: 0000 0001 2161 6283  LCCN: n81141877  NDL: 00323335  NKC: ko2007402495  RERO: 02-A005491699  SUDOC: 02811678X  VcBA: 494/32364  VIAF: 133170089   WorldCat (עם VIAF): 133170089
ספר עדות

| --- | --- |

 מידע כללי
 שפת המקור:  יידיש
 סוגה:  שואה
 הוצאה
 תאריך הוצאה:  1944
 מספר עמודים:  363
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  הוצאת כתר
 תאריך:  1944
 תרגום:  משה בן-אליעזר
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  002054446
ספר עדות הוא הספר הראשון שהופיע בארץ ישראל ובו עדות ישירה לשואה מפי עד ראייה. הספר פורסם בשנת 1944 בהוצאת עם עובד תחת הכותרת "ספר עדות, רשימותיו של יהודי מוצל מן הגיהנום הנאצי בפולין". הספר נכתב על ידי יעקב קורץ.
על הספר

חמש פעמים במהלך השואה החליפו הגרמנים קבוצות של יהודים, בעלי אזרחות ארץ ישראלית, בקבוצות של טמפלרים ושל גרמנים ממדינות אחרות באימפריה הבריטית. הקבוצה הראשונה, בת 46 איש, הגיעה לארץ ישראל בדצמבר 1941 והאחרונה במרץ 1945.
המוחזרים ארצה היו יהודים נתיני ארץ ישראל, שהגיעו לאירופה ערב פרוץ מלחמת העולם השנייה, ונקלעו לשטחי הכיבוש הנאציים.
הקבוצה החשובה ביותר, מבחינת המידע האותנטי שהביאה על דבר ההשמדה, הייתה הקבוצה השנייה, בת 69 אנשים, שרוכזו מ-13 ערים בפולין, שהגיעה לארץ ברכבת מווינה דרך סופיה, איסטנבול ודמשק עד לתחנת הרכבת בעפולה, בה ירדו נוסעיה לאדמת הארץ, ב-14 בנובמבר 1942. הקבוצה עזבה את פולין ב-28 באוקטובר 1942, לאחר ה"אקציות" (פעולות ריכוז היהודים לגירוש למחנות ההשמדה) הגדולות של קיץ וסתיו 1942. בדרכם לארץ הוחזקו אנשי הקבוצה ימים אחדים בווינה, ובה פגשו את ראש הקהילה היהודית וסגנו, שאמרו להם כי מ-200 אלף יהודי וינה נותרו 400 איש בלבד. עדויותיהם של אנשי הקבוצה חשפו לראשונה את עובדת ההשמדה והיקפה. כל אחד מאנשי הקבוצה הביא ידיעות ממקור אחר: סוביבור, טרבלינקה, אושוויץ ומקומות אחרים. הם סיפרו על רציחות המוניות, בדרכים אכזריות ביותר, שלאחריהן נותרו ניצולים ספורים מקהילות של עשרות אלפי יהודים.
בהגיעם ארצה, לאחר חקירה קצרה על ידי המודיעין הצבאי הבריטי, נלקחו אנשי הקבוצה למחנה המעצר בעתלית, ובו נחקרו על ידי ארבעה מאנשי הסוכנות היהודית ובהם שניים מחברי הנהלת הסוכנות. בין אנשי הקבוצה היו שניים מחברי קיבוץ דגניה ב' ואיש האוניברסיטה העברית בירושלים, אנשי עלית ביישוב, המושרשים היטב בארץ, שעדויותיהם היו נאמנות על החוקרים, ועם זאת התקשו להתנער מחוסר האמון בידיעות כה קיצוניות ומזעזעות. אחד מאנשי הקבוצה, יעקב קורץ, איש ציבור ידוע ומנהיג ציוני בעיר הולדתו פיוטרקוב בפולין ותושב תל אביב, ניסה להבין את הרקע לתגובה בארץ. לדבריו, גם יהודי פולין, שעל פניהם חלפו רכבות המוות ממערב וממרכז אירופה, ובסביבת מגוריהם נכחדו המוני יהודים, סירבו להאמין בקיומם של מתקני השמדה ומשרפות ולכך שהילדים, הזקנים והחולים מושמדים ראשונה. לאחר שעוכלו הידיעות פרסמה הנהלת הסוכנות ב-22 בנובמבר 1942 הודעה לפיה נתקבלו ידיעות "ממקורות מהימנים ומוסמכים" שהנאצים החלו במסע השמדה שיטתי של יהודי פולין, וב-30 בנובמבר וב-1 בדצמבר נערכו הפגנות ועצרות עם ברחבי הארץ, והעיתונים הופיעו כשעמודיהם הראשונים נתונים במסגרות שחורות.
יעקב קורץ החליט להעלות את עדותו על הכתב, ובשנת 1944 יצא לאור בהוצאת עם עובד ספרו "ספר עדות, רשימותיו של יהודי מוצל מן הגיהנום הנאצי בפולין", שבו העלה בפרטי פרטים את חוויותיו כעד ראייה לשואה ולהשמדה.
הספר בן 363 עמודים עורר הד רב ביישוב. בעת פרסומו כבר הצטברו ראיות נוספות ומוצקות על דבר ההשמדה, והוא התקבל כעדות אמינה ממקור ראשון על דבר השואה. זהו ככל הידוע הספר הראשון שהופיע בעברית בארץ ישראל אודות השואה, כעדות אישית פרי עטו של ניצול השואה. בספר כונה לראשונה האסון כביר הממדים שפקד את העם היהודי בשם "שואה". כן מופיע בו לראשונה הביטוי "רכבות המוות". הספר היה החלוץ לאלפי הספרים והמחקרים שהופיעו לימים בישראל וברחבי העולם אודות השואה.
מובאות מן הספר

שם בעמק הבכא, האמינו הכל, כי העולם הגדול ודאי איננו יודע מאומה מכל הנעשה בעולם המסוגר המכונה בשם "אזור הכיבוש". המרצחים והשקרנים, כשם שהצליחו בערמתם לרמות את כל העמים, שהיו להם לטרף, כך עלה בידם לבלבל את העולם היהודי והעולם הכללי בידיעות שקר ובשמועות כזב על "העברות" ו"הסעות" של האוכלוסייה ממקום למקום, ובאמת לא היו אלא מסווה לחפות בו על מעשי ההשמדה של כל יהדות אירופה.
גם שם בארצות-הכיבוש, לא ידענו את הצפוי לנו; וכאשר נודע לנו מפי השמועה, לא חפצנו להאמין. היכולים אנשים בעלי דעה צלולה להאמין, כי מעשי רצח ואכזריות כאלה הם בגדר האפשר בזמננו? וכאשר נוכחנו לדעת כי אמנם האויב משמיד ומכלה בדרך שיטה את קיבוצי היהודים הנתונים בידו, ביקשנו דרכים להודיע לעולם הגדול את דבר הצרה הנוראה.
גם הנס שלנו, בני ארץ ישראל שטולטלו לפולין ונחלצו מציפורני האויב, נראה כאחד הדרכים להשמיע את קול הנדכאים באוזני העולם.
[...]
לא האמינו לי; אמרו כי מפריז אני; שאלו שאלות וחקרו חקירות, כאילו הייתי פושע, הרוצה לרמות אנשים לשם כונות מסוימות או מוציא דיבה, הבודה את הדברים מלבו להרע למישהו. שאלוני: מהיכן אתה יודע, מה אירע בשאר מקומות, בזמן שהיית כלוא בתוך הגטו שלך? מנין אתה יודע מה נעשה ליהודים שהועברו, והרי לא היית שם?
[...]
בהיותנו בפולין, הגיעו אלינו שמועות על טבח המונים של יהודים בגליציה ובשאר מקומות; יהודים שנמלטו משם מסרו לנו פרטים, כיצד נרצחים באכזריות אוכלוסי יהודים בערים ובעירות. והנה גם אנו לא האמנו אז לשמועות הרעות; ולא עוד אלא שנתקבלו מכתבים כי יהודים מגרמניה, צ'כיה, צרפת, מועברים בהמונים לפולין. בעינינו ראינו בעבור רכבות מלאות יהודים, אבל רק מספר קטן מהם הושיבו בלובלין, לודז', ורשה. להיכן נעלמו רבבות היהודים - אי אפשר היה לשער, למרות כל המאמצים. עד אשר התחילו מעשי ההשמדה ב"גנרלגוברנמן" ואנו ראינו בעינינו את הפורענות הנוראה המתקרבת אלינו - רק אז נוכחנו לדעת, כי הדבר האיום, האכזרי, השטני, שלא חפצנו להאמין בו, הוא מעשה אמת מרה עד מאד.
לקריאה נוספת

יעקב קורץ, ספר עדות: רשימותיו של יהודי מוצל מן הגיהנום הנאצי בפולין (תרגם מכתב יד ביידיש: משה בן אליעזר), תל אביב: עם עובד, תש"ד.
האקונה מטטה

ערך זה עוסק באמרה סוואהילית בתרבות הפופולרית. אם התכוונתם לשיר ממלך האריות, ראו .
האקונה מטטה (Hakuna matata) הוא ביטוי בסוואהילי ומקורו באפריקה. הביטוי נפוץ בעיקר בקניה ובטנזניה ומשמעותו המילולית היא "אין דאגות". לפעמים הוא מתורגם כ"בלי דאגות", למרות שהשימוש בו נפוץ יותר כשמשמעותו קרובה יותר לביטוי "אין בעיה".
הביטוי התפרסם בעולם המערבי לאחר שנעשה בו שימוש בסרט הקולנוע המצליח של חברת וולט דיסני "מלך האריות" שהופק ב-1994. הביטוי מופיע לראשונה בסצנה בה דמויותיהם של טימון הסוריקטה ופומבה חזיר היבלות מלמדים את סימבה גור האריות, הגיבור הראשי של הסרט, את פילוסופיית החיים שעומדת מאחורי הביטוי - לשכוח את בעיות העבר ולהתמקד בהווה מתוך ראיית עולם אופטימית, לחיות בלי דאגות.
אזכורים בתרבות > בקולנוע

ב-1994 יצא לאקרנים סרט האנימציה "מלך האריות" של חברת וולט דיסני והביא את הביטוי לתודעה עולמית, כשהביטוי מככב באופן בולט בשיר המתאר את משמעותו. טימון ופומבה, סוריקטה וחזיר יבלות בהתאמה, מלמדים את הדמות הראשית, גור אריות בשם סימבה, שעליו לשכוח מעברו המטריד ולחיות את ההווה. השיר מספר את סיפור חייו של פומבה, ששאר החיות נטשו אותו, כיוון שנרתעו מנפיחותיו המוגזמות. על הפילוסופיה "האקונה מטטה" ממליץ גם המנדריל הזקן רפיקי לטימון בסרט השלישי ויחדיו הם חוגגים בג'ונגל בחיי הנאה ושכחה. במהלך השיר, סימבה מצטרף לשירה ומאמץ את תורת החיים של השניים. לקראת סופו של השיר, מתחיל בסרט מונטאז' שמציג את התבגרותו של סימבה מכפיר רך בשנים ללביא צעיר, הרחק מהממלכה בה נולד. בהתייחסותו לשתי הדמויות מהסרט, נוספה לביטוי המקורי משמעות נוספת של חוסר שאיפה.
השיר, כמו שאר הפסקול, נכתב בידי טים רייס והולחן בידי אלטון ג'ון. הוא היה מועמד לשיר המקורי ביותר בפרסי האוסקר ה-67, ודורג במקום ה-99 מתוך 100 ברשימת שירי הסרטים הטובים ביותר מכל הזמנים, שחיבר מכון הסרטים האמריקאי. חברי צוות ההפקה למדו את המושג ממדריך ספארי בטנזניה.
אזכורים בתרבות > במוזיקה > ג'אמבו בוואנה

ב-1980 הוציאה לשווקים הלהקה הקנייתית Them Mushrooms את השיר הסוואהילי "ג'אמבו בוואנה" (Jambo Bwana; "שלום אדון"), שבו חוזר מספר פעמים הביטוי "האקונה מטטה". את השיר כתב טדי קאלאנדה האריסון.
אזכורים בתרבות > במוזיקה > ג'אמבו - האקונה מטטה

כמה שנים לאחר מכן, הוציאה הקבוצה הגרמנית בוני אם את השיר "ג'אמבו - האקונה מטטה" (Jambo - Hakuna Matata), בשפה האנגלית. ליז מיטשל הייתה הסולנית, ולוותה על ידי רג'י ציבוא, פרנק פריאן, קתי בארטני, מדליין דייוויס וג'ודי צ'יקס. הסינגל היה אמור להיכלל באלבום חסר השם השביעי של הקבוצה, שנועד לצאת בסתיו 1983. בגלל דירוגים עלובים במצעדי הפזמונים (מספר 48 בטבלאות הגרמניות), הסינגל לא נכלל באלבום שהופץ במאי 1984 בשם Ten Thousand Lightyears ("עשרת אלפים שנות אור").
אזכורים בתרבות > בקומיקס

הביטוי הופיע לראשונה בעולם המערבי כאשר נעשה בו שימוש באמצע שנות השמונים בסדרת הקומיקס השוודית "באמסה" (Bamse) מאת רונה אנדראסון. מילותיה הראשונות של בתו התינוקת של באמסה הדוב, ברומה, הן "האקונה מטטה", שאף-אחד לא מבין חוץ מצב היבשה סקאלמאן. אחרי כן הוא הפך את המשפט למוטו הסודי שלו ושל ברומה, והביטוי חזר מספר פעמים בקומיקס. סקאלמאן נתן לקוראים מספר רמזים מאיזו שפה הביטוי בא, אבל לא אמר במפורש שמקור הביטוי הוא מסווהאלי.
ראו גם

Don't Worry, Be Happy
הערות שוליים

↑  Kenya.de: Kenya frequently asked questions
↑  "AFI's 100 Years...100 Songs".
↑  Big Q Entertainment Unlimited
| מלך האריות |
| --- | --- | --- |
| סרטים | מלך האריות (1994) • מסביב לעולם עם טימון ופומבה (1997) • מלך האריות 2: מלכות סימבה (1998) • מלך האריות 3: האקונה מאטאטה (2004)  • משמר האריות - השאגה חוזרת (2015) • מלך האריות (2019) • מופאסה: מלך האריות (2024) |  |
| סדרות | טימון ופומבה (1999 - 1995) • משמר האריות (2019 - 2015) |  |
| דמויות | סימבה • נלה • מופסה • טימון ופומבה • סקאר • דמויות נוספות |  |
| שירים | "Circle of Life"‏ • "I Just Can't Wait to Be King"‏ • "Be Prepared" • "האקונה מטטה" • "Can You Feel the Love Tonight" ‏• "He Lives in You" ‏• "Spirit" |  |
| פסקולים | מלך האריות • The Lion King |  |
| שונות | מלך האריות (1997) • האקונה מטטה • The Lion Sleeps Tonight • מלך האריות (משחק וידאו) |  |
טורקיה והשואה

לפני הצטרפותה לצד של בעלות הברית בסוף מלחמת העולם השנייה, טורקיה הייתה מדינה נייטרלית לאורך רוב שנות המלחמה. למרות הנייטרליות, הטורקים שמרו על יחסים דיפלומטיים חזקים עם גרמניה הנאצית בתקופת המלחמה ובתקופת השואה.
בין 2,200 ל-2,500 יהודים גורשו למחנות השמדה, בהם מחנה ההשמדה אושוויץ ומחנה ההשמדה סוביבור. מלבדם, כמה מאות יהודים-טורקים היו כלואים במחנות ריכוז. במקביל, גרמניה הנאצית עודדה מדינות נייטרליות להחזיר את אזרחיהן היהודים מגרמניה לשטחיהן, דיפלומטים טורקים קיבלו הנחיות מעמיתיהם הנאצים להימנע מלאשר ליהודים לחזור לטורקיה, גם אם הם יוכלו להוכיח את אזרחותם הטורקית.
טורקיה הייתה המדינה הנייטרלית היחידה שיישמה בשטחה חוקים אנטי-יהודיים במהלך המלחמה (אירלנד, ספרד, פורטוגל, שוודיה, שווייץ לא חוקקו חוקים נגד יהודים).
רקע

עד 1950, טורקיה הייתה מדינה שפעלה תחת משטר חד-מפלגתי וממשלה לאומנית שהעדיפה הקמת בורגנות טורקית-מוסלמית על חשבון מיעוטיים דתיים. אף על פי שיהודים רבים נהנו מהשלטון הטורקי בראשיתו, במהלך שני העשורים הראשונים לקיומה של הרפובליקה הטורקית, בין שליש לחצי מהיהודים הטורקים עזבו את טורקיה.
גורמים פוליטיים רבים בשלטון הטורקי קידמו איסור על התאגדויות על ארגונים יהודים ואסרו על השימוש בשפות שאינן טורקית (בהם השפה היהודית, לאדינו) וזאת כחלק מהקמפיין הממשלתי "אזרח, דבר טורקית" (אנ'), מלבד זאת ב-1934 התרחשו פרעות ביהודי תראקיה הטורקית בהם אלפי יהודים גורשו או נמלטו מבתיהם, דבר אשר הוביל לקץ קיומן של הקהילות היהודיות בחלק הטורקי של תראקיה.
היסטוריה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
ב-1939 הצהיר ראש ממשלת טורקיה, רפיק סידאם (אנ') כי "טורקיה לא תקבל המוני יהודים, וגם לא יהודים בודדים שדוכאו במדינות אחרות". רק כ-100 אקדמאים יהודים גרמנים התקבלו לעבודה באוניברסיטאות בטורקיה (עם זאת, מספר גדול בהרבה של גרמנים נאצים הועסקו במשרות דומות באותה תקוה). במהלך המלחמה הוטל מס העושר של 1942, שייושם בעיקר כנגד אזרחים שאינם מוסלמים ובפרט כנגד יהודים.
בין 2,200 ל-2,500 יהודים טורקים גורשו והושמדו במחנה ההשמדה אושוויץ ומחנה ההשמדה סוביבור. במקביל, גרמניה הנאצית עודדה מדינות נייטרליות להחזיר את אזרחיהן היהודים מגרמניה לשטחיהן, דיפלומטים טורקים קיבלו הנחיות מעמיתיהם הנאצים להימנע מלאשר ליהודים לחזור לטורקיה, גם אם הם יוכלו להוכיח את אזרחותם הטורקית.
על אף התנגדות הממשלה הטורקית, היו מספר פקידים טורקים שהתעלמו מההוראות הרשמיות והעניקו אשרות הגנה ליהודי טורקיה. הקונסול הטורקי אוזקאיה ניסה להחזיר 62 יהודים טורקים מאירופה לטורקיה בפברואר 1944, כמו כן ב-24 במרץ עצרו אנשי האס אס כ-40 יהודים והם נכלאו במחנה הריכוז חיידרי אך נציגים טורקים הצליחו לשחרר כ-32 משהם ולהחזירם לטורקיה. מלבדם, גם הקונסול הטורקי ברודוס, סלאחטין אולקומן הצליח להציל קרוב ל-50 יהודים ממשלוח למחנה ההשמדה אושוויץ. נכון ל-2022 אולקומן הוא הטורקי היחיד שזכה בתואר חסיד אומות העולם.
לאחר מלחמת העולם השנייה

ב-2008 טורקיה התקבלה כחברה-משקיפה בכוח המשימה הבין-לאומי להנצחת זכר השואה. טרם 2011 אירועים להנצחת השואה היו ברובם ביוזמת הקהילה היהודית שבטורקיה, וללא סיוע או מעורבות מהמדינה הטורקית.
הערות שוליים

↑  Guttstadt, Corry; Mannoni, Olivier (2015). "La politique de la Turquie pendant la Shoah". Revue d'Histoire de la Shoah (2): 195. doi:10.3917/rhsho.203.0195.
↑  "Names of Righteous by Country". Yad Vashem (באנגלית). נבדק ב-14 בינואר 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
משה ברגמן

| --- | --- |
רבי משה ברגמן ראש ישיבת רשב"י
 לידה:  20 בפברואר 1909 כ"ט שבט תרס"ט ירושלים העתיקה
 פטירה:  21 בדצמבר 1977 (בגיל 68) י"א בטבת תשל"ח בני ברק
 מקום קבורה:  הר הזיתים
 מדינה:  ישראל 
 מקום מגורים:  ירושלים, מירון, בני ברק
 תקופת הפעילות:  ? – 21 בדצמבר 1977 
 חיבוריו:  זיבולא בתרייתא, עתיר פומבי, גמלא ותיתורא
 בת זוג:  ליבא רייזיל הרשלר
 אב:  אליעזר
 אם:  צביה זלאטע ליברזאהן
 צאצאים:  רבי מאיר צבי ברגמן, צביה זלאטע גולדמן, אסתר דנציגר,
 חתנים:  רבי ישראל צבי יאיר דנציגר, רבי יעקב גולדמן מזוויהל
 ראש ישיבת רשב"י
 רב בית הכנסת זהרי חמה
 מייסד ומנהל תלמוד תורה ביהוד
 ראש ישיבת בני עקיבא במירון
 
הרב משה ברגמן כ"ט בשבט תרס"ט, 20 בפברואר 1909 – י"א בטבת תשל"ח, 21 בדצמבר 1977) היה ראש ישיבת בני עקיבא מירון, ולאחר מכן ראש ישיבת רשב"י בבני ברק.
קורותיו

נולד בירושלים, בן הרב אליעזר ברגמן, מצאצאי הרבנים אליעזר ברגמן, משה נחום ולנשטיין ונחום לעווי. למד בישיבת עץ חיים אצל הרב איסר זלמן מלצר והרב שמואל גדליה ניימן. נישא לאלטא ליבא רייזיל, בתו של רבי יונה זאב הרשלר מירושלים, ולאחר שנפטרה ממחלת הטיפוס בשנת 1937, נישא בשנית לרחל (נפטרה ניסן תשי"ז). לאחר פטירתה נישא בשלישית לשרה וויץ.
לאחר נישואיו עסק בהפצת תורה ובארגון שיעורי תורה לבעלי בתים בירושלים. בשנות ה-30 וה-40 כיהן כרב בבתי כנסת שונים בירושלים, ובהם בית הכנסת זהרי חמה.
בשנת תרצ"ח (1938) התמנה ל"שומר תקנות" של החברה קדישא הכללית של "כוללות האשכנזים" בירושלים. בתפקיד זה, נשא קודם לכן רבי דוד בהר"ן, ומשהזקין נתמנה על מקומו רבי משה, כחבר החברא קדישא וכירושלמי מדורי דורות. בעקבות זאת פרסם, בשנת תש"א, את ספרו "זיבולא בתרייתא", העוסק בדיני קבורה לפי מנהג ירושלים. הספר זכה להסכמתם של רבני ירושלים, ובהם הרב שמשון אהרון פולנסקי והרב זליג ראובן בנגיס.
לאחר קום המדינה ייסד את התלמוד תורה ביהוד.
תקופת מירון

בשנות ה-50 התמסר ללימוד תורת הקבלה ולשם כך התיישב במירון ואז נרתם לשיקומה של הישיבה החדשה במקום, כשהוא עובר בין המעברות וישובי העולים ומזמין אותם ללמוד בישיבתו. היה מספק לתלמידיו לינה ומזון ודואג ליתומים ולמעוטי היכולת. כשרבו התלמידים, פנה אל הגבאים של "ישיבת בר יוחאי" העתיקה, וביקש מהם לאפשר לו לשפץ את חורבות בניין הישיבה לצורך הרחבתה, ובהסכמתם חידש את הבניין שנהרס רובו ככולו בידי הערבים, לפני קום המדינה, ובנה את הבניין מהמסד ועד הטפחות. רבי משה סיפק לתלמידיו מקומות לינה ושלוש סעודות בכל יום, למען ישבו וילמדו תורה בשקידה באין מפריע. משנודע לו כי ישנם תלמידים בישיבה אשר יתומים מאב או מאם, החל לדאוג גם לצורכי הלבשת התלמידים וסיפק כל מחסורם. כדי לאפשר לתלמידים, אשר יד הוריהם לא הייתה משגת כדי לתמוך בהם בעתיד, דאגה הנהלת הישיבה להנהיג בין כתליה שיעורים במלאכת השחיטה והסופרות, וכן חייטות, פקידות, תיקון חשמל וטבחות. לאחר שבשנת תשכ"ז השתנו צורכי האזור ודרישות התלמידים, ובהתאם גם הישיבה שינתה את פניה והפכה להיות ישיבה טכנולוגית, ומגמות הלימוד היו מסגרות ומכונאות רכב, עזב הרב ברגמן את הכפר ועבר להתגורר בבני ברק, בה הקים את ישיבתו, ישיבת רשב"י.
נפטר בשנת תשל"ח ונקבר בהר הזיתים בירושלים.