stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קקדו צהוב-ציצית
מאפיינים

הקקדו צהוב הציצית מאכלס סוגים שונים של יערות, ביניהם יערות נשירים, יערות טרופיים וסובטרופיים. בנוסף הקקדו חי גם בסוואנה הצפון-אוסטרלית ובאזורי מחיה אנושיים. הגובה הממוצע באזורי המחיה של הקקדו הוא 1450 מטר.
קקדו זה הוא בינוני, אורכו 45–55 סנטימטר ומשקלו הממוצע כ-800 גרם; מוטת כנפיו כ-103 סנטימטר. כל גופו לבן להוציא את הציצית הצהובה שעל ראשו ואת מקורו ורגליו החומות-שחורות.
תוחלת החיים הממוצעת של הקקדו בטבע היא 40 שנה. בשבי, בזכות הטיפול הנאות והיעדר טורפים, תוחלת חייו הממוצעת של הקקדו היא כ-50–70 שנים, וישנם פרטים שאף הגיעו לגיל 100.
רבייה

הקקדו צהוב הציצית הוא מונוגמי. עונת הרבייה מתרחשת בזמן שונה בכל אזור; בצפון אוסטרליה ממאי עד ספטמבר, ואילו בדרום היבשת מאוגוסט עד ינואר. לא נערכו תצפיות במספר מספק על רביית הקקדו בגינאה החדשה. הקקדו מעדיף לצורך הקינון גזעי עצים חלולים, לרוב ליד מים זורמים. גודל התטולה הוא כשלוש ביצים סגלגלות-לבנות, עליהן דוגרת הנקבה במשך כ-25–27 ימים. הגוזלים יגיעו לבגרות מינית בגיל 3–4 שנים.
הערות שוליים

↑  קקדו צהוב ציצית באתר הרשימה האדומה של IUCN
↑  Life Span of Cockatoos
↑  Fred the cockatoo turns 100
קקדו צהוב ציצית
קקדו שחור אדום-זנב

| קקדו שחור אדום-זנב |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: תוכאים
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: קקדואיים
סוג:: קקדו שחור
מין:: קקדו שחור אדום-זנב
שם מדעי
 Calyptorhynchus banksii ‏לאת'אם, 1790
תחום תפוצה


קקדו שחור אדום-זנב (שם מדעי: Calyptorhynchus banksii) הוא מין תוכי שחור ממשפחת הקקדואיים החי ברחבי צפון ומזרח אוסטרליה.
מאפיינים

אורכו של תוכי זה עד 60 ס"מ והוא בעל דו-צורתיות זוויגית. הזכרים בעלי נוצות שחורות עם ציצות מעל הראש ולצד הלחיים, מקור אפור וזנב שחור, עם זוג נוצות ארוכות אדומות. הנקבות שחורות גם אך בעלות נוצות צהובות-כתומות בזנב ובחזה ובעלות כתמים צהובים-אדומים על הלחיים והכנפיים.
הזכרים גדולים יותר ומשקלם עד 670-920 גרם לעומת הנקבות שמשקלן 615-870 גרם. תוכים אלה מגיעים לבגרות בגיל 4 ויכולים להאריך שנים. ידוע על פרט אחד שמת בשבי בגיל 50.
הקקדו ניזון מזרעי עצים, בעיקר של עצי אקליפטוס ועצי Corymbia. ההוא ניזון גם מזרעי שיטה וצמחים מסוג Allocasuarina ,Banksia ,Grevillea ו-Hakea. הוא יאכל גם פירות שונים לרבות פירות חקלאיים.
קקדו זה אינו נמצא בסכנת הכחדה אך חלק מהתת-מינים מאוימים מפגיעה ביערות, שריפות ומסחר בחיות מחמד.
מאפיינים > תת-מינים

Calyptorhynchus banksii banksii - מצוי בקווינסלנד ולעיתים רחוקות בצפון ניו סאות' ויילס. הגדול שבתת-המינים.
Calyptorhynchus banksii graptogyne - מצוי בדרום-מערב ויקטוריה ועד דרום-מזרח אוסטרליה הדרומית. הקטן שבכל התת-מינים.
Calyptorhynchus banksii macrorhynchus - מצוי לאורך צפון אוסטרליה.
Calyptorhynchus banksii naso - מצוי בקצה הדרום-מערבי של אוסטרליה בין פרת' לאלבני.
Calyptorhynchus banksii samueli - מצוי ב-4 אזורים: במרכז החוף המערבי, דרך מעברי נהר במרכז אוסטרליה, דרום-מערב קווינסלנד ובמעלה הנהר דרלינג שבניו סאות' ויילס.
הערות שוליים

↑  קקדו שחור אדום-זנב באתר הרשימה האדומה של IUCN
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007540068305171
צפון-מזרח איטליה

| --- | --- |

 מדינה:  איטליה איטליה
 העיר הגדולה:  בולוניה
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ באזור:  11,564,416 (2013)
 קואורדינטות:  45°30′N 12°00′E﻿ / ﻿45.5°N 12°E﻿ / 45.5; 12 
 he
צפון-מזרח איטליה (באיטלקית: Italia nord-orientale) הוא אזור גאוגרפי אשר הוא אחד מחמשת האזורים הרשמיים של איטליה לפי המכון הלאומי האיטלקי לסטטיסטיקה (ISTAT).
גאוגרפיה

אזור צפון-מזרח איטליה גובל מצפון בשווייץ ובאוסטריה, ממזרחה בסלובניה, מדרום בליגוריה (צפון מערב איטליה), בטוסקנה (מרכז איטליה), במארשה (מרכז איטליה) ובסן מרינו, וממערב בלומברדיה (צפון מערב איטליה).
בנוסף לגבולות היבשתיים של האזור, האזור גם גובל ממזרח בים האדריאטי.
האזור מאופיין בטופוגרפיה מגוונת, כאשר רכס הרי האלפים ממוקם בחלק הצפוני של אזור צפון-מזרח איטליה והחלק הצפוני של רכס הרי האפנינים ממוקם בחלקו הדרומי של האזור. הפסגה הגבוהה ביותר באזור זה, אורטלס, נמצאת ברכס הרי האלפים ומגיעה לגובה של 3,905 מטרים מעל פני הים.
רוב אזור עמק נהר הפו, בו נמצא נהר הפו שהוא הנהר הארוך ביותר באיטליה, ממוקם גם באזור זה.
מחוזות

אזור צפון-מזרח איטליה מחולק לארבעה מחוזות, ומכיל 36 נפות ו-934 קומונותː
| מחוז | עיר בירה | אוכלוסייה (2016) | שטח | נפות | קומונות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| אמיליה-רומאניה | בולוניה | 4,448,146 | 22,452.78 קמ"ר | 9 | 333 |
| פריולי-ונציה ג'וליה | טריאסטה | 1,221,218 | 7,862.30 קמ"ר | 4 | 216 |
| טרנטינו-אלטו אדיג'ה/סודטירול | טרנטו | 1,059,114 | 13,605.50 קמ"ר | 2 | 293 |
| ונטו | ונציה | 4,915,123 | 18,407.42 קמ"ר | 21 | 92 |
| סה"כ | סה"כ | 11,643,601 | 62,328.00 קמ"ר | 36 | 934 |
עשרת הקומונות המאוכלסים ביותר באזור צפון-מזרח איטליה הן:
| קומונה | אוכלוסייה (2016) | נפה | מחוז |
| --- | --- | --- | --- |
| בולוניה | 386,663 | נפת בולוניה | אמיליה-רומאניה |
| ונציה | 263,352 | נפת ונציה | ונטו |
| ורונה | 258,765 | נפת ורונה | ונטו |
| פדובה | 210,401 | נפת פדובה | ונטו |
| טריאסטה | 204,420 | נפת טריאסטה | פריולי-ונציה ג'וליה |
| פארמה | 192,836 | נפת פארמה | אמיליה-רומאניה |
| מודנה | 184,973 | נפת מודנה | אמיליה-רומאניה |
| רג'יו אמיליה | 171,345 | נפת רג'ו אמיליה | אמיליה-רומאניה |
| רוונה | 159,116 | נפת רוונה | אמיליה-רומאניה |
| רימיני | 147,750 | נפת רימיני | אמיליה-רומאניה |
ראו גם

מרכז איטליה
צפון איטליה
הערות שוליים

1 2  "Statistiche demografiche ISTAT" (באיטלקית). Demo.istat.it. אורכב מ-המקור ב-26 ביוני 2017. נבדק ב-27 בינואר 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Regioni italiane" (באיטלקית). Tuttitalia.it. נבדק ב-27 בינואר 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
קלוד אבלין

| --- | --- |

 לידה:  19 ביולי 1901 פריז, צרפת 
 פטירה:  4 בנובמבר 1992 (בגיל 91) פריז, צרפת 
 שם לידה:  Evgen Avtsine 
 מדינה:  צרפת 
 מקום לימודים:  תיכון הנרי הרביעי 
 שפות היצירה:  צרפתית 
 תקופת הפעילות:  1925–1985 (כ־60 שנה) 
 פרסים והוקרה:  הפרס הגדול לספרות של SGDL (1952)  מפקד מסדר האמנויות והספרות  קצין בלגיון הכבוד  מדליית הרזיסטנס 
 חתימה:   
 
קלוד אבלין (בצרפתית: Claude Aveline;‏ 19 ביולי 1901 - 4 בנובמבר 1992), הוא שם העט של יבגני אבצין (Evgen Avtsine) סופר ומשורר צרפתי.
חייו

אז'ן אבצין נולד בפריז להורים שהיגרו מרוסיה ב-1891, וקיבלו אזרחות צרפתית ב-1905. הוא למד בבית הספר אנרי הרביעי בפריז, ואחר כך בעיר ורסאיי, שאליה עברו הוריו. ב-1915 התנדב כחובש במלחמת העולם הראשונה, ואחר כך למד בקולג' בפריז, אך בריאותו התערערה והוא נאלץ להפסיק את לימודיו. ב-1918–1919 התגורר ליד העיר קאן שבדרום מזרח צרפת, ושם החל לכתוב בשם העט קלוד אבלין.
ב-1919 פרסם את שיריו הראשונים בכתבי עת, התוודע אל הסופר אנטול פראנס והפך לבן חסותו. ב-1920 שב קלוד אבלין לפריז, שימש כמזכיר של אגודת חובבי ספרים וכעורך של כתב עת לענייני אמנות וקיבל הזמנה לכתוב את "האגדה הנפלאה של בודהא". ב-1924, אחרי מות אנטול פראנס, קלוד אבלין דאג להציגו כסמל החירות, בסדרת מאמרים פוליטיים שעסקו בנושאים חברתיים ("שלושים שנה של חיים חברתיים"). עד 1930 הספיק קלוד אבלין לכתוב עשרה כרכים בשם "קובץ פילוסופי" שבו כתב אודות: סנט אברמונד, וולטר, דני דידרו, ארנסט רנאן, אנטול פראנס, רמי דה גורמון, מוריס מטרלינק, אנדרה ז'יד, פול ואלרי וז'ורז' דיאמל. ב-1932 פרסם את הרומן "מותו הכפול של פרדריק בלו", שזכה להצלחה רבה בציבור, וב-1936 - את הרומן "האסיר".
בתקופת הכיבוש הנאצי של צרפת במלחמת העולם השנייה הצטרף אבלין למחתרת הצרפתית. כנוטה לשמאל הפוליטי, הוא פגש באלבר קאמי שאתו השתתף בהוצאה לאור של עיתון אנטי פאשיסטי, יחד עם אמיל שארטייה, ז'אן שלומברגר ושטפן צווייג. כמו כן השתתף בכתבי עת של אינטלקטואלים קומוניסטים. הוא היה חבר הנהלת האגודה האירופית לתרבות שנוסדה בוונציה ב-1950. ב-1952 זכה בפרס הגדול של אגודת הסופרים הצרפתיים. הוא נודע כיוצר רבגוני שכתב רומנים, שירים, מחזות, אמרות ומאמרים. החל ב-1974 כתב את זיכרונותיו.
קלוד אבלין נפטר בפריז ב-1992.
צפדינה

| --- | --- |

נסיגת חניכיים אופיינית לצפדינה
 תחום:  רפואה פנימית 
 גורם:  ascorbic acid deficiency 
 טיפול:  sodium ascorbate 
 קישורים ומאגרי מידע
 eMedicine:  article/125350 
 DiseasesDB:  13930
 MeSH:  D012614
 MedlinePlus:  000355
 OMIM:  240400
 סיווגים
 ICD-10:  E54 
 ICD-11:  5B56.0 
 
צַפְדִּינָה (Scurvy) היא מחלה הנגרמת ממחסור חמור בוויטמין C (חומצה אסקורבית) ומתבטאת ברִפיון החניכיים ובשטפי דם וחולשה כללית עד כדי ריתוק לכיסא גלגלים. כיום מחלה זו נדירה, אך יכולה להופיע אצל ילדים או מבוגרים עם נטייה אובססיבית למזון, או דיאטה חריפה נטולה ויטמין C לחלוטין. הגורמים העלולים לתרום לחסר בוויטמין C היא בראש ובראשונה צריכה ירודה של פירות וירקות או תחליפים, היחשפות הכבד לרעלנים במקום העבודה ועישון. כמו כן, נטילת תרופות אספירין ותרופות ממשפחת ה-NSAIDs ושימוש בתכשירים אמינופירין, פארא-אלדהיד ו-hydantoin, מגבירים הפרשת ויטמין C בשתן, ומפחיתים את רמתו בדם.
גורם המחלה

מחסור בוויטמין C פוגע באפשרות ליצור קולגן תקין (יציב). קולגן הוא החלבון המרכיב חלק גדול מרקמות החיבור בגוף (גידים, רצועות, עור, עצמות וסחוס).
סינתזה נורמלית של קולגן תלויה בהידרוקסילציה - הוספת קבוצת OH (הידרוקסיל) - של פרולין וליזין ברשתית התוך-פלזמתית. האנזימים שמבצעים את ההידרוקסילציה דורשים ויטמין C בתור קו-פקטור. במקרים של חסר כרוני בוויטמין C אנזימים אלה לא יתפקדו וההידרוקסילציה לא תתבצע. כיוון שכך, תהיה חסרה קבוצת OH, וקשרי מימן המאפשרים את יצירת מבנה הסליל המקנה יציבות למולקולת הקולגן, לא ייווצרו בה. כשיצירת מבנה הסליל לא מתאפשרת, המולקולה חלשה ולא יציבה, מה שגורם למחלה.
בדיקה וטיפול

רמת ויטמין C בפלזמה של הדם הנמוכה מ-1.8 מיליגרם לליטר בשתי מדידות עוקבות בהפרש של שבועיים, מתפרשת כצפדינה (עם או ללא תסמינים). מדידת רמת ויטמין C בתאי הדם הלבנים (לויקוציטים) מהווה תמונה אמינה יותר לגבי מצב מאגרי הוויטמין בגוף, כיון שבניגוד למדידת רמת הוויטמין בדם, מדידה זו אינה מושפעת מתנודות ברמת הוויטמין בגלל ארוחה או בגלל שעון צירקדי.
ניתן לטפל במחלה על ידי צריכה של ויטמין C שאותו ניתן לקבל ממקורות שונים, לרבות פירות וירקות למיניהם.
ההחלמה כמעט מיידית.
העור

כתוצאה ממחסור בקולגן תקין, מתרופפות השיניים והחניכיים מדממים בתחילה; עם התקדמות המחלה ממשיך כל הגוף להידרדר בצורה דומה.
היסטוריה

המחלה הייתה נפוצה במשך מאות שנים, בעיקר בקרב מלחים שלא אכלו פירות וירקות טריים במשך החודשים הארוכים שבילו בלב ים.
המודעות לאכילת ויטמין C החלה ב-1753, בניסוי שערך ג'יימס לינד. לינד חיפש תרופה למחלת הצפדינה שהייתה למלחי ספינת הוד מעלתו 'סולסברי', ונתן לכל זוג מלחים מתוך 12 המלחים שהיו על הספינה תרופה מסורתית אחרת. בין התרופות היו מיץ תפוחים, אגוז מוסקט, מי ים, חומץ ותערובת שום, חרדל ומור. אך אלה לא השפיעו ורק המלחים שקיבלו שני תפוזים ולימון נרפאו.
בראשית המאה ה-18 עלה הרעיון לשמר את מיץ הלימון בהוספת 25% רום (רעיון שהתקבל בעין יפה מצד הימאים). שיטה זו מיגרה את מחלת הצפדינה בהצלחה כה רבה, עד שרופא בעל שם, שנתקל בה בשנת 1830, אבחן אותה בטעות כסרטן של החניכיים, משום שלא הכיר את תסמיני הצפדינה.
בתלמוד הבבלי מוזכרת מחלת השיניים "צפדינא" שהקנתה את השם העברי למחלה בתלמוד בבלי, מסכת עבודה זרה, דף כ"ח, עמוד א' יחד עם אזכור נוסף במסכת בבא מציעא דף פה עמוד א' (על פי כתבי היד, בדפוסים "צפרנא").
כמוו כן, במסכת יומא מובאים דרכי טיפול מסורתיים שניסו לטפל במחלה..
הערות שוליים

↑  Alan Gurney' "Below the Convergence", w. w. Norton, New York 1997, p. 45
↑  דף פ"ד עמוד א'
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007565855705171  BNE: XX529929  BnF: cb123371089 (data)  GND: 4232112-8  LCCN: sh85119180  NDL: 00564577  NKC: ph1227926 
ערך זה הוא קצרמרבנושא מחלות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
קריצה

ציור בסגנון אנימה של אישה קורצת.
קריצה
קריצה היא מחווה גופנית בה האדם סוגר את אחד מעפעפי עינו ואחר פותח אותו. הקריצה יכולה להיות רצונית ולשמש כמסר סמוי או גלוי, על פי קוד-התנהגות חברתי מוסכם או כעווית בלתי רצונית.
לא כל בני האדם מסוגלים לקרוץ, וחלק מהם מסוגלים לקרוץ רק בעין אחת (בדרך כלל בעין שאינה דומיננטית).
משך הקריצה

בעוד שמצמוץ היא פעולה ספונטנית החיונית לתפקוד העין, ומתרחשת במתואם בשני העפעפיים ולה מאפייני קצב וזמן שכיחים (בין 300 לבין 400 מילישנייה לפעולת מצמוץ אחת ובממוצע 10 פעולות מצמוץ בדקה) - הרי שקריצה יכולה להימשך זמן רב יותר ואינה מתאפיינת בקצב מסוים.
מסר הקריצה בתרבות

תרבויות שונות מייחסות משמעויות שונות לקריצה. למשל, בחלק מהתרבויות קריצה של גבר לאישה או של אישה לגבר נחשבת למעשה בוטה או גס.
קיומו של אימוג'י של קריצה מעידה על שכיחות המחווה בתרבויות שונות.
בתרבות בישראל הקריצה משמשת בהעברת מסרים שונים:
מסר של חיבה או קרבה.
מסר שמעיד על אי נכונות הדברים שנאמרים על ידי הקורץ.
מסר מיני סמוי.
מסר של סוד, של "שיישאר ביננו" או מסר סמוי של אישור לפעולה שבנסיבות אחרות הייתה נחשבת לפסולה.
קווירקור

| --- | --- |

 מקורות סגנוניים:  פאנק רוק, הארדקור פאנק, אינדי רוק, מוזיקה ניסיונית
 מקורות תרבותיים:  אמצע שנות ה-1980, טורונטו, פורטלנד, סן פרנסיסקו ולונדון
 נושאים קרובים
 גראנג', הומוסקסואליות, פוליטיקה של זהויות, תנועות להט"ב, ריוט גירל
 
קוויקרור (באנגלית: Queercore; מוכר גם כהומוקור) היא תת-תרבות פאנק להט"בית מחתרתית שהחלה להתפתח באמצע שנות ה-80 מתוך סצנת הפאנק בארצות הברית ובבריטניה. תת-תרבות הקוויקור מתבטאת לרוב בסגנון DIY, דרך פנזינים, מוזיקה (לרוב מוזיקת פאנק), אמנות, קולנוע וכתיבה. תרבות הקווירקור חולקת השפעות עם תרבות הריוט גירל והאנרכו-פאנק.
מוזיקה

כסוגה מוזיקלית, להקות קווירקור רבות מנגנות בסגנון הארדקור פאנק, אך מושפעות גם מסגנונות האינדי רוק, אינדסטריאל, פאוור פופ ועוד. מילות השירים המשתייכים לזרם הקוויקור עוסקות לרוב בסוגיות הנוגעות לנטייה מינית, זהות מגדרית ולשחרור מגדרי של הפרט, ומבקרים מבנים חברתיים הטרוסקסיסטיים.
בין להקות קווירקור בולטות אפשר למנות את Limp Wrist, Lesbians on Ecstasy, Pansy Division, Mouthfull, The Little Deaths.
ראו גם

אנרכיזם קווירי
הערות שוליים

↑  Queercore By Ryan Cooper, Punk Music Expert, about.com.
↑  Queer to the Core, Adan Rathe, OUT Magazine.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb16131405v (data)
קריצ'ב

קריצ'ב (בבלארוסית: Крычаў, קריצ'או; ברוסית: Кричев; בפולנית: Krzyczew) היא עיר מחוז במחוז מוהילב שבמזרח בלארוס, על גדת נהר סוז' ובסמוך לגבול רוסיה, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
תולדות היישוב

קריצ'ב נזכרת לראשונה בשנת 1136, ובשנת 1633 הוענקו לה זכויות עיר. בחלוקת פולין בשנת 1772 נכללה העיר בתחום האימפריה הרוסית.
יהודי קריצ'ב

בתחילת המאה ה-20 נמנו בעיר 2,566 יהודים, קרוב למחצית מתושביה. בתקופה הסובייטית הצטמצמה האוכלוסייה היהודית בעיר, ופעל בה בית ספר יידי.
ב-17 ביולי 1941, במהלך מבצע ברברוסה, נכבשה העיר בידי הגרמנים, ועל יהודיה הוטלו גזירות שונות, ובהן חובת ענידת טלאי צהוב. כחודש לאחר מכן רוכזו יהודי העיר בגטו שהוקם בה, בו הועסקו בעבודות כפייה, ללא אספקת מזון. בתחילת נובמבר 1941 רצחו חיילי איינזצגרופן את 1,213 היהודים שנותרו בגטו שבעיר.
קתרין דה ראמבוייה

| --- | --- |

 לידה:  13 בדצמבר 1588 רומא, מדינת האפיפיור 
 פטירה:  27 בדצמבר 1665 (בגיל 77) פריז, ממלכת צרפת 
 שם לידה:  Catherina de Vivonne 
 מדינה:  צרפת 
 בן או בת זוג:  Charles d'Angennes 
 
קתרין דה ראמבוייה (בצרפתית: Catherine de Vivonne, marquise de Rambouillet; ‏1588 - 2 בדצמבר 1665) הייתה אשת חברה, מארחת החוג הספרותי "אוטל דה ראמבוייה".
ביוגרפיה

דה ראמבוייה נולדה ברומא והוטבלה בשם קתרין דה ויוון (Catherine de Vivonne), בתם של ז'אן דה ויוון, שהיה שגריר צרפת למדינת האפיפיור, ושל יוליה סאבלי, שהייתה בת למשפחת אצולה איטלקית. בהיותה בת 12 בלבד נישאה לשארל דאנז'אן, מאוחר יותר מרקיז דה ראמבוייה, שהיה בעל מעמד גבוה בחצרותיהם של אנרי הרביעי ושל לואי השלושה עשר, מלכי צרפת. המרקיזה הצעירה מאסה בתככי חצר המלכות, ואחר לידת בתה יוליה ב-1607, החלה לקיים חוג ספרותי בבית אביה, שהיה בסמוך לארמון הלובר בפריז, ושמאוחר יותר נקרא "הוטל דה ראמבוייה". ב-1618 היא שיפצה את הבית בסגנון איטלקי על מנת שיתאים לקבל את פני אורחיה.
דה ראמבוייה התעניינה באמנות, בספרות ובהיסטוריה, ושלטה במספר שפות. היא הזמינה לביתה את מיטב הסופרים והסופרות בצרפת של תקופתה, ואנשים שייצגו את העילית של החברה הצרפתית, ובהם: הקרדינל רישלייה, ז'אק-בנין בוסואה, לואי השני דה בורבון, נסיך דה קונדה, פרנסואה דה לה רושפוקו, ז'אן לואי גז דה בלזאק, פרנסואה דה מאלרב, פייר קורניי, ז'אן שאפלן, מדליין דה סקודרי, מאדאם דה סבינייה, מאדאם דה לה פאייט ואן ז'נבייב דה בורבון-קונדה.
המשורר ז'אן שאפלן כתב: "כאן מדברים בחוכמה ובהיגיון, ואין עוד מקום בעולם כולו שבו קיים טעם טוב יותר." לחוג ספרותי זה, שבו השיחה הפכה לאמנות, הייתה השפעה גדולה על השפה והספרות הצרפתית. זה היה הגרעין שממנו צמחה האקדמיה הצרפתית, ושבו התפתחו עקרונות הטעם הטוב בספרות. במחזה "הענוגות הנלעגות" (1659) מלגלג מולייר על מנהגיהן של הנשים שהשתתפו בחוג זה, ובמחזה "הנשים החכמות" הוא כותב: "הנשים של ימינו רוצות לכתוב ולהפוך לסופרות." לאמתו של דבר, הנשים בחוג זה הנעימו את השיחה, בלטו יותר מאשר בכל חוג אחר, והעלו את מעמד האישה בחברה הצרפתית.
בשנים 1648-1653 התחוללו בפריז מרידות נגד בית המלוכה הצרפתי, ורבים מחברי החוג של קתרין דה ראמבוייה הושמו במעצר או נמלטו מן העיר. למרות זאת, החוג המשיך להתקיים במתכונת מצומצמת עד מותה ב-1665.
קיקה (חברה)

| --- | --- |

חנות קיקה בנתניה
חנות קיקה בנתניה
 נתונים כלליים
 סוג:  חברה פרטית
 מייסדים:  הרברט קוך
 תקופת הפעילות:  1973–הווה (כ־51 שנים)
 מיקום המטה:  סנקט פלטן, אוסטריה
 ענפי תעשייה:  רהיטים
  
 www.kika.at
 
פנים החנות בנתניה
קיקה (בגרמנית: kika) היא רשת רהיטים בינלאומית שמרכזה בסנקט פלטן שבאוסטריה. קבוצת קיקה מונה מעל 70 חנויות, רובן באירופה.
הרשת נוסדה  בשנת 1973 על ידי איש העסקים האוסטרי הרברט קוך (Herbert Koch; נולד 1941), לאחר שהחל לנהל את רשת הרהיטים ליינר (Leiner) שבבעלות משפחתו מאז 1910. החנות הראשונה של קיקה הוקמה בווינה בשיטת "שלם וקח", וזכתה להצלחה רבה. מאז הרשת הלכה והתפתחה וחנויות רבות נפתחו באוסטריה. במאי 2010 מנתה קבוצת קיקה באוסטריה לבדה 32 חנויות תחת המותג קיקה, ועוד 17 חנויות תחת המותג הוותיק יותר ליינר.
החל משנת 2000 התרחבה הרשת למדינות מזרח אירופה - הונגריה, צ'כיה, סלובקיה, קרואטיה, סרביה, רומניה. באמצעות זכיינים מקומיים, נפתחו גם חמש חנויות ברוסיה ובעבר גם שתי חנויות בערב הסעודית (שנסגרו).
סניף ישראלי נפתח ב-6 בספטמבר 2011 באזור התעשייה נתניה (בסמוך לסניף של רשת איקאה) על ידי איש העסקים יהודה פורת יחד עם סלומון בטיטו, אולם הסניף נתקל בקשיים כלכליים, לאחר שרשם הפסדים בשנת 2011, ונסגר כעבור כחצי שנה, ב-10 במאי 2012; ונפתח מחדש למכירת חיסול עד 15 ביולי 2012. תוכניות לפתיחת סניף נוסף בחיפה לא יצאו לפועל.
הערות שוליים

↑  רענן בן צור, קיקה סגורה, העובדים בוכים: "מכרו לנו בלוף", באתר ynet, 10 במאי 2012
↑  נווית זומר, קיקה לא שילמה שכר; חשש להמשך פעילותה, באתר ynet, 9 במאי 2012
↑  מירב קריסטל, רשת הרהיטים קיקה תפתח חנות בחוצות המפרץ, באתר ynet, 15 באוגוסט 2011
קתרין גרייסון

| --- | --- |

 לידה:  9 בפברואר 1922 וינסטון סיילם, ארצות הברית 
 פטירה:  17 בפברואר 2010 (בגיל 88) לוס אנג'לס, ארצות הברית 
 שם לידה:  Zelma Kathryn Elisabeth Hedrick 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1941 
 מקום לימודים:  תיכון מניואל ארטס 
 בן או בת זוג:  John Shelton (11 ביולי 1941–17 ביוני 1946)  Johnnie Johnston (22 באוגוסט 1947–3 באוקטובר 1951) 
 מספר צאצאים:  1 
 פרסים והוקרה:  כוכב בשדרת הכוכבים בהוליווד 
 http://www.kathryngrayson.com/
 פרופיל ב-IMDb
 
קתרין גרייסון ומריו לנצה בסרט הזמיר מניו אורלינס
קתרין גרייסון (באנגלית: Kathryn Grayson‏; 9 בפברואר 1922 - 17 בפברואר 2010) הייתה זמרת אופרה (סופרן קולורטורה) ושחקנית קולנוע אמריקאית. הופיעה בעיקר במחזות זמר בהפקת אולפני MGM בשנות הארבעים, בסרטים "Thousands Cheer" ו"הרימו עוגן" לצד ג'ין קלי ופרנק סינטרה ו"ספינת השעשועים" ו"נשקיני קייט" לצד הווארד קיל. בשנות השישים הופיעה במחזות זמר בתיאטרון בהם הפקת "קאמלוט" בברודוויי בין 1962 ל-1964. כמו כן כיכבה בהפקות-קיץ של מספר בתי אופרה בתפקידים הראשיים בלה בוהם, לה טרוויאטה, מאדאם באטרפליי ואורפאוס בשאול.
תולדות חייה

נולדה בשם זלמה קתרין אליזבת הדריק (Zelma Kathryn Elisabeth Hedrick) בצפון קרוליינה. כשקתרין הייתה בת כ-12 עברה המשפחה לסנט לואיס, מיזורי וקתרין החלה ללמוד פיתוח קול בבית האופרה העירוני ובבית האופרה של שיקגו.
ב-1940 גילה אותה סוכן של MGM בפסטיבל מוזיקלי וב-1941 לוהקה לסרט "Andy Hardy's Private Secretary" בו הופיעה במספר אירועים מוזיקליים עם מיקי רוני. שנה לאחר מכן הופיעה בסרטים "The Vanishing Virginian", ‏"Rio Rita" (בתפקיד הראשי, לצד אבוט וקוסטלו) ו-"Seven Sweethearts", כולם עיבודים קולנועיים למחזות זמר.
ב-1943 הופיעה בסרט Thousands Cheer בבימויו של ג'ורג' סידני, סרט שנועד להעלאת המורל של חיילי צבא ארצות הברית, לצד ג'ין קלי ומיקי רוני. בשנתיים לאחר מכן התגייסה לבידור חיילים והופעות בתחנות רדיו צבאיות. ב-1945 חזרה להופיע על הבד בסרט הרימו עוגן גם הוא בבימויו של ג'ורג' סידני, כצלע הנשית לצד פרנק סינטרה וג'ין קלי. כן הופיעה בתפקידי אורח כזמרת בסרטים "שגיונות זיגפלד" ו"עוד תעלה תזרח השמש" (לצד סינטרה וג'ודי גרלנד).
לאור הצלחת סרטים אלה ניסו מנהלי MGM ליצור מסינטרה וגרייסון צמד וליהקו אותם יחדיו לסרטים הכושלים "זה קרה בברוקלין" (1947) ו"The Kissing Bandit"‏ (1948). השילוב בין קולו של סינטרה לקולה האופראי של גרייסון נחשב ללא מוצלח בלשון המעטה.
ב-1949 לוהקה לצד מריו לנצה, שקולו והופעתו התאימו לה יותר, לסרט "נשיקת חצות". ב-1950 הופיעה שוב לצד לנצה בסרט "הזמיר מניו אורלינס". השיר אותו שרה בסרט, Be My Love, היה מועמד לפרס אוסקר. ב-1951 הופיעה בהפקת הסרט "ספינת השעשועים", שהיה שובר קופות, לצד הווארד קיל ואווה גרדנר. באותה שנה הופיעה לצד קיל בסרט "Lovely to Look At", עיבוד לסרטם של פרד אסטר וג'ינג'ר רוג'רס "רוברטה" מ-1935. ב-1953 הופיעה בפעם האחרונה לצידו של קיל בסרט "נשקיני קייט". לאחר מכן פרשה ממשחק בסרטים.
לאחר שפרשה עברה להופיע על הבמות במחזות זמר כ"ספינת השעשועים", "נשקיני קייט" ו"האלמנה העליזה". בין השנים 1962 ל-1964 החליפה את ג'ולי אנדרוז ב"קאמלוט" בברודוויי. במקביל הופיעה בהפקות-קיץ של בתי אופרה. למרות רצונה העז, מעולם לא הוזמנה לשיר במטרופוליטן אופרה.
קונרד השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה

קונרד השני (בגרמנית: .Konrad II;‏ 990 בקירוב – 4 ביוני 1039) ידוע גם בתור קונרד הזקן היה קיסר האימפריה הרומית הקדושה בין השנים 1027–1039. נוסף על תוארו הרשמי, שימש מלך הרומאים מאז 1024, מלך איטליה מאז 1026 ומלך בורגונדיה מאז 1033. קונרד היה בן לאצולת דוכסות לורן ומעת ירש את אביו החל להגדיל את השפעתו ברחבי נסיכויות, דוכסויות וממלכות האימפריה הרומית הקדושה עד אשר בעת שהיינריך השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה נפטר בשנת 1024, מועצת העוצרים מינתה אותו ליורשו ולקיסר.
קונרד לא פעל לשינוי, פיתוח או השפעה חדשה ומיוחדת על האימפריה והעדיף לטפח את פועל קודמו בן השושלת האוטונית של שימור מסדר הקיסרות והכנסייה כמו גם את מצבה הרעוע של ממלכת איטליה אשר הייתה במרידות מתמשכות. הוא בחר להשתמש באדמות הכנסייה למען חיזוק כוחו המדיני עם מינוי עצמאי של כמרים ובישופים. עם מותו של רודולף השלישי, דוכס בורגונדיה בשנת 1032, קונרד טען לכתר בורגונדיה חסר היורש.
ביוגרפיה

ייחוסו המשפחתי של קונרד אל קיסרי האימפריה הרומית הקדושה, הגיע בעיקר מחתונת אבי סבו לבתו של אוטו הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה. עם הזמן יוקרת בית המלוכה השליט בלורן נחלש וקונרד נולד כבר לאצולה הנמוכה.
ביוגרפיה > עלייה לשלטון

קונרד לא קיבל חינוך מלא בצעירותו אלא את החינוך הנוקשה של אביו, שדרש ממנו את הטוב ביותר. כבר בצעירותו הפך קונרד לאדם אחראי אשר הציג לרבות יוקרה וחוש מפותח לצדק.
בשנת 1016, בעודו בן 26 התחתן קונרד עם גיזלה, הדוכסית האלמנה של סבזיה וצאצאית לשושלתו של קרל הגדול.
קונרד השני התחרה על כס הקיסר מול בן-דודו הנקרא גם בשם קונרד. בהשוואה לבן דודו היה קונרד השני בוגר יותר, ונתפש באותה התקופה כבעל יחסי חוץ טובים וכדמות ראויה לתפוס כיסא מלכות זה. עם זאת לבן דודו הצעיר היה שם של מי שיהיה נכון לבצע רפורמות שונות. במהלך תקופה זו הקיסר המכהן, היינריך השני, מצא פרצה בנכונותו הדתית של קונרד ושלח אותו לגלות עקב חשש מצמיחת כוחו האישי.
עם מותו של היינריך השני בשנת 1024, קונרד שב למלכותו ובפגישה עם נציגי הנסיכים הבוחרים על גדות נהר הריין הציע עצמו לרשת את כס המלוכה הגרמני. שאלת זהות המחליף הראוי לתואר הקיסר עוררה חרדה רבה, כך על פי ויפו (Wipo) שהיה להיסטוריון חשוב מאותה התקופה. כדי לפתור מחלוקת זו התאספה אספה בין מיינץ לוורמס בה דנו בנושא. באספה היו הנסיכים החילוניים והדתיים כאחד. והיא התקיימה במקום בשם קאמבה (Kamba). בסופו של דבר, האדם שהכריע בדבר הבחירה היה אריבו, ארכיבישוף מיינץ (אנ') שצידד בעד קונרד השני, הבוגר יותר, לכתר.
ביוגרפיה > קיסר

ב־8 בספטמבר אותה השנה, קונרד הוכתר, בתמיכת ארכיבישוף מיינץ, כמלך הרומאים בקתדרלת מיינץ, ולא באאכן על פי הנהוג, מפני שהאאכן הייתה תחת חסותו של הארכיבישוף היריב - ארכיבישוף קלן. עם זאת, לבסוף החל את דרכו עם הסכמה רחבה של כל המנהיגים הגרמניים הראשיים, כולל ארכיבישוף קלן - שיחד עם ארכיבישוף מיינץ היו שניהם דומיננטיים במיוחד באימפריה - וארכיבישוף קלן אף היה זה שהעניק את הכתר לגיזלה משוואביה (אנ'), אשתו של קונרד.
על קונרד נאמר כי היה בעל מזל, שכן עם עלייתו לשלטון אפילו האופוזיציה הקיסרית שילמה מיסים לכתר.
בתחילת דרכו הוא ערך מסעות באימפריה כשהוא מתחיל באאכן, ממשיך ללייז' ולניימכן. סביר להניח כי רוב האוכלוסייה בערים בהן ביקר תמכה באופן יחסי בו אך עם זאת טרם היבחרו לא היה אהוד במיוחד בקרב האוכלוסייה הכנסייתית-בישופית.
ביוגרפיה > קיסר > מלחמות

באותו הזמן החל מרד פנימי של מקורביו של קונרד בלומברדיה. למרות גודלו של המרד לעצמו, ללא תמיכת הכנסייה וללא תמיכתו של מלך צרפת, קונרד הביס במהרה את המרד וירד דרומה אל רומא, שם בעת חג הפסחא של שנת 1027 הוא הוכתר בידי האפיפיור יוחנן התשעה-עשר לקיסר האימפריה הרומית הקדושה. כאשר המרד הוקם מחדש בגרמניה, קונרד העניש את מנהיגיו ולא חסך אף לא על בני משפחתו שהנהיגו אותו.
פחות משנה לשלטון קונרד, נפטר ביוני 1025 בולסלאב הראשון, דוכס פולין האמיץ, שליט ממלכת פולין אשר שימשה מדינת חסות לאימפריה הרומית הקדושה, דבר שחסך את הצורך בהתערבות צבאית מצדה של האימפריה. בשנת 1028 עורב קונרד במלחמה עם הממלכה הפולנית של מיישקו השני למברט, יורשו של בולסלאב הראשון עד אשר זה נכנע לקונרד אשר דרש מחדש את האדמות שהפסיד קודמו לפולנים.