stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
איתי אופיר
ביוגרפיה

אופיר נולד בישראל ושירת בצה"ל כקצין בחטיבת גבעתי. לאחר שירותו הצבאי למד משפטים, מנהל עסקים ופילוסופיה באוניברסיטת בר-אילן. התמחה בבית המשפט העליון אצל השופט תיאודור אור וסיים לימודי תואר שני בבית הספר למשפטים באוניברסיטת הרווארד. הוא בוגר תוכנית המנהיגות הבכירה של קרן וקסנר.
אופיר עבד מספר שנים במשרד עורכי הדין הניו יורקי Weil Gotshal & Manges וכיהן כשותף וכראש המחלקה המסחרית במשרד עורכי הדין תדמור לוי ושות'.
במאי 2017 נבחר לכהן כיועץ המשפטי למשרד הביטחון.
בינואר 2022 נבחר על ידי ועדת האיתור כאחד משלושת המועמדים לתפקיד היועץ המשפטי לממשלה.
סוגיות ציבוריות > הסדרת מעמדם של בתי עפרה

בשנת 2018 בחוות דעת משפטית קבע אופיר כי בחלוף ארבעים שנה מהקמת היישוב ניתן להכשיר חלק מבתיו באמצעות הפקעת הקרקע ופיצוי מלא, אם לא למעלה מכך, של בעלי הקרקע הפלסטינים על הפקעה זו, כפי שהחוק מאפשר לעשות בתוך מדינת ישראל וכפי שבפועל בוצע. חוות הדעת לא חלה על מאחזים בלתי חוקיים שחוק ההסדרה בקש להכשיר.
סוגיות ציבוריות > חוק הגיוס

בפברואר 2018, מונה אופיר על ידי שר הביטחון אביגדור ליברמן לעמוד בראש הוועדה לבחינת גיוסם של בני הציבור החרדי. מטרת הוועדה הייתה לגבש הסדר המוסכם על מערכת הביטחון וצה"ל לגיוסם של בני הציבור החרדי לאחר פסילת הסדר הגיוס על ידי בג"ץ. חברי הוועדה היו: רח"ט תומכ"א, תא"ל ערן שני, הפרקליט הצבאי הראשי, תא"ל שרון אפק, הרב הצבאי הראשי, תא"ל הרב אייל קרים וראש האגף הביטחוני חברתי במשרד הביטחון, מר משה צין. הוועדה קיימה מפגשים עם גורמים במערכת הביטחון, צה"ל, עולם הישיבות, גורמי אקדמיה ועוד וביוני 2018 פרסמה את תמצית המלצותיה.
על בסיס מסקנות הוועדה פרסם משרד הביטחון תזכיר חוק לתיקון חוק שירות ביטחון. ביולי 2018 אושרה הצעת החוק בממשלה ובקריאה ראשונה בכנסת. הצעת החוק נדונה בוועדה מיוחדת להסדרת מעמדם של תלמידי הישיבות ושילובם של בוגרי הישיבות בשירות צבאי, בשירות לאומי-אזרחי ובתעסוקה, בראשותו של חבר הכנסת דודי אמסלם. הוועדה לא הצביעה על אישורה של הצעת החוק עד להצבעה על פיזורה של הכנסת העשרים.
חיים אישיים

נשוי לרונית אופיר, שופטת בית משפט השלום בתל אביב.
הערות שוליים

↑  אדריאן פילוט, עוד איתי אופיר מונה ליועץ המשפטי של משרד הביטחון, באתר כלכליסט, 20 במרץ 2017
↑  חוות דעת של משרד הביטחון: להכשיר מאות בתים בעפרה, באתר מעריב אונליין, 24 במאי 2018
↑  המתווה של משרד הביטחון: יעדי גיוס חדשים וסנקציות כלכליות נגד משתמטים, באתר כאן-תאגיד השידור הישראלי
REDengine

| --- | --- |


צילום מסך מהמשחק The Witcher 3: Wild Hunt הממחיש את יכולותיו של המנוע
 מפתח:  CD Projekt RED
 מחזור חיים:  17 במאי 2011 – הווה (13 שנים)
 גרסה אחרונה:  4 (דצמבר 2020) 
 מערכת הפעלה:  Microsoft Windows   macOS   לינוקס   Xbox 360   Xbox One   Xbox Series X   פלייסטיישן 4   פלייסטיישן 5   Google Stadia
 נכתבה בשפות:  ‏C++
 סוג רישיון:  קנייני
 קטגוריה:  מנוע גרפי
 cdprojektred.com
 
REDengine הוא מנוע גרפי למשחקי וידאו שפותח בידי חברת CD Projekt RED הפולנית, שמיועד במיוחד למשחקי התפקידים הלא ליניאריים של החברה.
מאפיינים

REDengine הוא חוצה-פלטפורמות על מערכות 32 ביט ו־64 ביט אשר רץ תחת מערכת ההפעלה Microsoft Windows. המנוע שימש לראשונה במשחק The Witcher 2: Assassins of Kings. ‏REDengine 2, עדכון למנוע הגרפי שגם כן שימש במשחק The Witcher 2, גם כן הביא איתו תמיכה במערכות ההפעלה macOS ולינוקס ואף בקונסולת המשחקים Xbox 360, אך הפורטים למערכות הללו התבססו על שכבת תאימות לאחור הנקראת eON, בדומה ליישום Wine. הגרסה השלישית למנוע, REDengine 3, תוכננה כך שתעבוד באופן בלעדי במערכות של 64 ביט בלבד, וגם הביא איתה תמיכה בקונסולות פלייסטיישן 4 ו־Xbox One.
גרסאות > REDengine 2

REDengine 2 השתמש בתוכנות צד שלישי כדוגמת מנוע Havok לפיזיקה, Scaleform GFx לממשק המשתמש ו־FMOD לשמע. המנוע שימש להסבתו של המשחק The Witcher 2 לקונסולת ה-Xbox 360.
גרסאות > REDengine 3

REDengine 3 תוכנן כך שהוא ירוץ באופן בלעדי במערכות של 64 ביט, חברת CD Projekt RED תכננה את המנוע כך שיותאם במיוחד למשחקי עולם פתוח, כמו המשחק The Witcher 3: Wild Hunt.
המנוע הציג הנפשות פנים והנפשות אחרות אשר נראות מציאותיות. אפקטים של אור כבר לא "סובלים" מירידה ביחס הניגודיות ובכך נותנים מראה יותר טבעי וריאליסטי. כמו כן, REDengine 3 תומך באפקטים של נפח, מה שמאפשר רינדור מתקדם ומציאותי של עננים, אובך, ערפל, עשן ואפקטים של חלקיקים אחרים. בנוסף לכך המנוע תומך גם בטקסטורות ברזולוציה גבוהה ובמיפוי וכן בפיזיקה דינאמית ובמערכת ליפ סינק מתקדמת. למרות זאת, בעקבות מגבלות על זרימת טקסטורה (Texture Streaming), השימוש בטקסטורות ברזולוציה גבוהה לא תמיד מתאפשר.
למנוע ישנה גם מערכת רינדור גמישה אשר מוכנה לעבודה עם הצללה נדחית או עם צינור גרפיקה מסוג +forward. בעקבות כך, התוצאה המתקבלת היא מגוון רחב של אפקטים קולנועיים, כמו בוקה בעומק שדה, דירוג צבע וכן אפקטי אור של קרני השמש.
מערכת פני השטח ב-REDengine 3 משתמשת במערכת פסיפס ובשכבות של חומרים מגוונים, שבקלות יכולים להשתלב.
גרסאות > REDengine 4

ב-2017, חברת CD Projekt חשפה כי היו לה ארבעה פרויקטים בפיתוח שהחלו בינואר של שנת 2016 ושנת 2017, עד ליוני 2019. כל ארבעת הפרויקטים יעבדו תחת המנוע הגרפי REDengine 4, הגרסה הרביעית והבאה של המנוע. מבין הפרויקטים ניתן למנות את המשחק Cyberpunk 2077. המנוע תומך ב-DirectX 12 וכן בטכנולוגיית Ray-Tracing של NVIDIA.
רשימת כותרים המשתמשים במנוע

| כותר> REDengine 1 | שנה> REDengine 1 | פלטפורמה (ות)> REDengine 1 |
| --- | --- | --- |
| The Witcher 2: Assassins of Kings | 2011 | Microsoft Windows, macOS |
REDengine 2
| The Witcher 2: Assassins of Kings Enhanced Edition | 2012 | Microsoft Windows, Xbox 360, macOS, לינוקס |
REDengine 3
| The Witcher 3: Wild Hunt | 2015 | Microsoft Windows, פלייסטיישן 4, Xbox One |
REDengine 4
| Cyberpunk 2077 | 2020 | Microsoft Windows, פלייסטיישן 4, פלייסטיישן 5, Xbox One, Xbox Series X, Google Stadia |
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7 8 9  CDPRED: "RED Engine 3 is a revolution in RPGs", ‏IGN Entertainment, ‏1 בפברואר 2013 (באנגלית)
↑  אליס אוקונור, The Witcher 2 Dev Diary Introduces New Engine, ‏Shacknews, ‏10 בנובמבר 2010 (באנגלית)
↑  אריק קיין, 'The Witcher 2' Is Coming To Mac, Sold 1.7 Million Copies On PC And Xbox 360, ‏Forbes, ‏30 במרץ 2012 (באנגלית)
↑  מט' פקהאם, The Witcher 2 Announced, 'Non-Linear' with 'Smoother' Combat, ‏PCWorld, ‏25 במרץ 2010 (באנגלית)
↑  וויסלי יין פול, The Witcher 3: Wild Hunt confirmed for PlayStation 4 in 2014, ‏Eurogamer, ‏21 בפברואר 2013 (באנגלית)
↑  ריצ'ראד לידברט, The Making of The Witcher 2, ‏Eurogamer, ‏24 בינואר 2016 (באנגלית)
↑  דוד הינק, CD Projekt Red introduces REDengine 3, latest iteration of in-house tech, ‏, ‏1 בפברואר 2013 (באנגלית)
↑  סוג של טכניקת הצללה ברינדור תלת־ממדי.
↑  הדרך שבה המנוע מתאר כיצד לעבד ולרנדר את המידע לתמונה תלת־ממדית.
↑  טטיאנה מוריס, New Cyberpunk 2077 details suggest mid-2019 release, ‏GameZone, ‏22 במרץ 2017 (באנגלית)
↑  RTX דורש DirectX 12.
↑  ווס פנלון, Cyberpunk 2077 will support Nvidia RTX ray tracing at launch, ‏PCGamer, ‏‏11 ביוני 2019 (באנגלית)
מגלוזאורוס

| מגלוזאורוס |
| --- | --- |
 
תקופה
יורה תיכון, 166 מיליון שנה לפני זמננו PreЄ Є O S D C P T J K Pg N     
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: זוחלים
סדרה:: בעלי אגן דמוי לטאה
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: מגלוזאוריים
סוג:: מגלוזאורוס
מינים
 מגלוזאורוס באקלאנדיי
שם מדעי
 Megalosaurus ‏באקלנד, 1824

מגלוזאורוס (שם מדעי: Megalosaurus; מיוונית עתיקה: "לטאה גדולה") הוא סוג של דינוזאור טורף מתת-הסדרה תרופודה. מגלוזאורוס חי לפני כ-166 מיליון שנה באמצע תור היורה, ה לפני זמננו ביבשת אירופה. שרידיו נתגלו בדרום אנגליה, צרפת ופורטוגל.
המגלוזאורוס, שנתגלה על ידי ויליאם בקלנד ותואר על ידי הפלאונטולוג הבריטי גדעון מנטל ב-1827, היה הדינוזאור  הראשון שנתגלה, ובכך חשיבותו הגדולה.[דרוש מקור]
תיאור

כיום משערים הפלאונטולוגים שהמגלוזאורוס היה תרופוד טורף הדומה באופן כללי לאלוזאורוס או טורווזאורוס אך קטן יותר. אורכו היה כ-9–10 מטרים (30–33 רגל) וגובהו למעלה מ-3 מטר.
המדענים חלוקים בנוגע לאסטרטגיית הטרף שלו, והועלו מספר השערות:
צייד שחי ביבשה וצד בעלי חיים יבשתיים.
צייד שחי ליד חופים ומקווי מים, וצד זוחלים ימיים קטנים.
אוכל נבלות.
המגלוזאורוס נקט בכל האסטרטגיות שתוארו לעיל.
כיום הסברה הרביעית היא המקובלת על הפלאונטולוגים.
בתרבות

המגלוזאורוס הוא הדינוזאור הראשון שהתגלה אי פעם, והוא נראה במספר סרטים פלאונטולוגיים או במוצגים מוזאונים, אף שהוא לא נפוץ במדיות ובספרות הפופולרית:
דגמי מגלוזאורוס נראים בפארק קריסטל פאלאס שבלונדון. הדגמים הם בצורה לא עדכנית דמוית איגואנה טורפת המהלכת על ארבע, כשבפועל היה זה יצור טורף דו-רגלי.
המגלוזאורוס נראה בכמה סרטים ישנים על דינוזאורים, ביניהם ב-"When Dinosaurs Ruled the Earth" מ-1970, אף שייתכן שהוא טירנוזאורוס לא-מדויק, בדומה לסרטים: "The Beast from 20,000 Fathoms" מ-1953 וכוכב הדינוזאורים.
בסדרה דינוזאורים הדמות הראשית, ארל סינקלייר, היא מגלוזאורוס.
הוא מופיע גם בסדרות הדינוזאורים!, פלאווורלד ורכבת הדינוזאורים ומגלוזאורוס זהוב נדיר מופיע בפרקי מלך הדינוזאורים.
מגלוזאורוס נראה כבובה על חוט במיני-סדרה "Dinosaur!" מ-1991.
הוא נראה במספר משחקי מחשב כמו: Jurassic World Evolution 2, עולם היורה: המשחק, "Jurassic World: Alive"‏, "ARK: Survival Evolved", "Dino Hunter: Deadly Shore" ועוד.
הוא מופיע בספרו של רוברט בקר "The Dinosaur Heresies", בו הוא נראה הורג תנין קדום ומוצא לסת של מגזוסטרודון. כמו כן הוא מוזכר בספר "The Ultimate Book of Dinosaurs" של פול דאוסוול ובספר "Dino Wars: Discover the Deadliest Dinosaurs" מאת ג׳יני ג׳ונסון.
מספר איורים ובולים שלו נראו בידי אמנים פלאונטולוגים כמו צ'ארלס ר. נייט.
גלריה

לסת של מגלוזאורוס שנתגלתה על ידי ויליאם באקלנד, מראשוני המאובנים של המגלוזאור שנתגלו
השחזור המקורי (והשגוי) של המגלוזאורוס
שחזור מודרני של מגלוזאורוס
דיאגרמת שלד של מגלוזאורוס על פי הממצאים
מאובני המגלוזאורוס שנמצאו
גולגולת חלקית של מגלוזאורוס (החלקים הבהירים חסרים ולכן שוחזרו)
שחזור מגלוזאורוס
יש לי גלידה

"יש לי גלידה" הוא שיר ילדים עברי קצר ממקור רוסי. זהו שיר עממי ידוע, בעל גרסאות מילים שונות, אך כותבו המקורי אינו ידוע.
לחן השיר מקורו בסרט המדבר הרוסי הראשון, "הדרך לחיים" (אנ') משנת 1931.
הקלטות השיר והגרסאות למילותיו

ישנם מספר ביצועים מוקלטים בעברית לשיר.
בהקלטה מוקדמת של מרים בן עזרא משנת 1958 מהתקליט Israeli Songs For Children (עם נגינה באקורדיון של אלי פלוטניק), הבית הראשון הוא:
קנו אצלי בבקשה

גלידה מצוינה

קנו אצלי בבקשה

גלידה טובה
בגרסה מוקדמת נוספת של השיר, שהקליטה שרה יערי בשנות ה-50 בליווי רביעיית אנדרה, מילות הבית הראשון הן:
גְּלִידָה שֶׁלִּי הֲכִי טוֹבָה

הֲכִי טוֹבָה וּמְשֻׁבָּחָה

מִי רוֹצֶה לִקְנוֹת אוֹתָהּ

חֲצִי גְּרוּשׁ מָנָה
השיר נכלל באלבום "100 שירים ראשונים" (1984) וכן בקלטת הווידאו הנלווית בעלת אותו שם (1992), בביצועו של נתן דטנר (המופיע בקלטת לצד ציפי שביט), וכן באלבום "לקט שירים ראשונים לפעוטות – 44 שירים מהנים לגיל הרך" (1989) מאת עוזי חיטמן ובקלטת הווידאו הנלווית אליו "שירים קטנים" (1990). בשניהם מופיע השיר במילותיו בגרסתן המוכרת והמקובלת יותר כיום:
יֵשׁ לִי גְּלִידָה הֲכִי טוֹבָה,

הֲכִי טוֹבָה וּמְשֻׁבָּחָה

קְנוּ מִמֶּנָּה, יְלָדִים,

קוּ קוּ – אֲהָה! גְּלִידָה טוֹבָה!
שימושים בהקשרים נוספים

"יש לי גלידה" שימש כשיר משחק נפוץ בתור שיר מסירות, שבו קבוצה עומדת במעגל ומוחאת כפיים לקצב השיר. במהלך שירת שלוש השורות הראשונות מסתובב אחד המשתתפים במרכז המעגל ומצביע על העומדים במעגל, עד לבחירת אחד המשתתפים למחול משותף.
כמו כן, בישראל נעימת השיר מקובלת כנעימה המבשרת על בואו של אוטו גלידה.
בשנת 2020 כללה להקת ההיפ הופ שאזאמאט את השורה "קו קו – אהה! גלידה טובה!" בשיר "קוקילידה" מתוך המיני-אלבום "בוא נרגע".
הערות שוליים

1 2 3 4  יש לי גלידה, באתר זמרשת
↑  שרה יערי – גלידה שלי (יש לי גלידה) – שירי ילדים, באתר YouTube, בערוץ של חברת התקליטים מקולית
↑  100 שירים ראשונים – חלק א', באתר דיסק סנטר
↑  שירים ראשונים לפעוטות – 44 שירים מהנים לגיל הרך של עוזי חיטמן, באתר דיסק סנטר
↑  שאזאמאט - קוקילידה \\ Shazamat- Kukilida, באתר יוטיוב, ‏14.6.2020
איסאק שוורץ

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  13 במאי 1923 רומני, ברה"מ 
 פטירה:  27 בדצמבר 2009 (בגיל 86) סיברסקי, רוסיה 
 מקום קבורה:  ליטרטורסקיה מוסטקי 
 מוקד פעילות:  רוסיה, ברית המועצות 
 מקום לימודים:  הקונסרבטריון של סנקט פטרבורג 
 סוגה:  מוזיקה קלאסית 
 שפה מועדפת:  רוסית 
 פרסים והוקרה:  פרס ניקה  עיטור ההצטיינות למען המולדת דרגה רביעית  אמן העם של הפדרציה הרוסית  פעיל מצטיין באמנויות  של הרפובליקה הסובייטית הפדרטיבית הסוציאליסטית של רוסיה 
 פרופיל ב-IMDb
 
יצחק (איסאק) יוסיפוביץ שוורץ (רוסית: Исаак Иосифович Шварц;‏ 13 במאי 1923 – 27 בדצמבר 2009) היה מלחין סובייטי-רוסי יהודי. אמן העם של הפדרציה הרוסית (1996), חתן פרס המדינה של רוסיה, זוכה שלוש פעמים בפרס הסרט ניקה.
שוורץ חיבר מוזיקה ל-35 הצגות ו-125 סרטים, וכן יצירות סימפוניות, שני בלטים, קונצ'רטו לכינור, וכו'. הוא זכה לפופולריות רחבה ולהכרה כמלחין סרטים, עד כדי כך שלעיתים קרובות הקהל זכר את המנגינות שלו טוב יותר מהסרטים עצמם. שוורץ נודע בעיקר בזכות המוזיקה שלו בסרטים של סרגיי סולוביוב וולדימיר מוטיל. שיאי עבודתו של שוורץ היו המוזיקה לסרטים "שמש לבנה של המדבר", "האחים קרמזוב", "מנהל התחנה", "מאה ימים אחרי הילדות", "כוכב האושר שובה הלב", "דרסו אוזאלה", "מנגינות הלילה הלבן", "נישואים חוקיים"..
ביוגרפיה ועבודות > ילדות ותחילת הדרך היצירתית

יצחק שוורץ נולד ברומני (כיום בחבל סומי באוקראינה) למשפחה יהודית אינטליגנטית, בה הוטבעה אהבת קריאה ומוזיקה בו ובאחיותיו הגדולות סופיה ומריה. בתחילת המאה ה-20 סבו מצד אביו עבר למחוז פולטבה מהמדינות הבלטיות. בשנת 1930 עברה משפחת שוורץ ללנינגרד, שם התגוררה במרכז העיר ליד נייבסקי פרוספקט. שוורץ, שלא נחשב למחונן במיוחד במשפחה בהשוואה לסופיה ובעיקר מריה, החל ללמוד בבית לחינוך אמנותי לילדים בכיתת הפסנתר. מעט מאוחר יותר, הוא קיבל שיעורים מפרופסור ליאוניד ניקולייב. ב-1935, בגיל 12, זכה שוורץ בתחרות לכישרונות צעירים באולם הגדול של הפילהרמונית של לנינגרד. עם זאת, כפי שציין שוורץ בעצמו, הוא לא קיבל חינוך מוזיקלי אקדמי יסודי בילדותו.
באביב 1936, יצחק בן ה-13 שיחק בסרט "קונצרט בטהובן". הוא השתתף בסצנה של שליחת חבר לתחרות מוזיקה בתחנת הרכבת של מוסקבה בלנינגרד.
העננים מעל משפחת שוורץ החלו להתעבות לאחר רצח קירוב, שהפך לאות לתחילת הדיכוי בלנינגרד. בדצמבר 1936, האב, שיצחק אהב מאוד, בלשן של ערבית, פרופסור בפקולטה הפילולוגית של אוניברסיטת לנינגרד, יוסף שוורץ (1889–1938), נעצר על ידי ה-נ.ק.ו.ד. מרוב צער התייפח שוורץ הבן מדי לילה במשך חודשים רבים. לאחר מכן, האב הורשע על פי סעיף 58 הידוע לשמצה של הקוד הפלילי והוגלה למחנות, שם ב-4 באפריל 1938 הוא נידון למוות וב-11 באפריל נורה במגדאן. כל חייו זכר שוורץ את הפגישה האחרונה עם אביו לפני שהועבר לכלא מחוץ ללנינגרד.
בקיץ 1937, משפחת שוורץ, לאחר שאיבדה את כל רכושה, כולל פסנתר וספרייה, גורשה מלנינגרד לקירגיזסטן. שם היא התיישבה בבית עם גג אדוב. אמו של יצחק, רחל ברגר (1891–1970), בוגרת המכון המסחרי בקייב, שלימדה מתמטיקה, ספרות ורוסית בבית הספר, קיבלה עבודה כתופרת במפעל בגדים. יצחק בן הארבע עשרה החל לתת שיעורי פסנתר פרטיים לילדי פקידים מקומיים. האחות הגדולה סופיה, סטודנטית בקונסרבטוריון, בהיותה פסנתרנית מוכשרת, הכירה ליצחק את יצירותיהם של מוצרט, בטהובן, צ'ייקובסקי, ביזה וקלאסיקות נוספות. מילדות, שוורץ העריך מאוד את המנגינה ביצירה מוזיקלית - יפה, בהירה ובלתי נשכחת.
בשנת 1938, בבירת קירגיזסטן פרונזה, החל שוורץ לקבל שיעורי קומפוזיציה מהמורה ולדימיר פרה. בקולנוע הקיץ של פרונזה לפני המלחמה, יצחק ניגן בפסנתר ליווי מוזיקלי מאולתר לסרטים אילמים. שם, לאחר הסרט " ארבעים ואחת ", שחקן הקולנוע איוון קובל-סמבוסקי שם לב לצעיר המוזיקלי וחזה לו עתיד גדול. מאוחר יותר קשרו חוקרים את החוש המיוחד של שוורץ לקולנוע לעבודת הנעורים שלו כפסנתרן. לפני המלחמה עבד שוורץ כמלווה בתיאטרון הקירגיזי הממלכתי.
ביוגרפיה ועבודות > במהלך המלחמה

בתחילת המלחמה הפטריוטית הגדולה, הוביל שוורץ את המקהלה והתזמורת של אנסמבל הזמר והמחול של הצבא האדום של המחוז הצבאי של פרונזה.
לאחר הגיוס, הוא היה חבלן בחזית. באביב 1942 נפצע מפגז ליד חרקוב. הוא החלים בבית חולים באלמה-אתא. ב-1943 נישא שוורץ בן ה-20 לחברת ילדותו ונעוריו, הפסנתרנית סוניה פולונסקי. עד מהרה נולדה בתו היחידה גלינה.
ביוגרפיה ועבודות > קונסרבטוריון לנינגרד ופיתוח מקצועי

בשנת 1945, שוורץ בן ה-22 חזר ללנינגרד לאחר ששוחרר מהצבא, ובסיועו של דמיטרי שוסטקוביץ', נכנס לקונסרבטוריון לנינגרד. הדקאן אמר, לאחר שהקשיב לנגינתו: "אתה יודע, זה לא נורא כמו שזה נראה!" שוורץ היה בכיתתו של בוריס אראפוב, אך הוא השתתף גם בשיעוריו של שוסטקוביץ', שהיה מהראשונים שהעריכו את כישוריו כמלחין. באותן שנים החינוך בקונסרבטוריון היה בתשלום, אך הסטודנט המוכשר, עם משפחה וילד, מסיבות שאינן ידועות לו, שוחרר מהאגרה. רק ב-1960, בבכורה של הבלט של שוורץ "הערב שלפני", העיד הרקטור ששוסטקוביץ' שילם בסתר על חינוכו של שוורץ. במהלך שנות לימודיו, שוורץ, כמו שוסטקוביץ', הואשם על ידי רשויות המפלגה ב"פורמליזם במוזיקה", אך סירב בתוקף לדרישה לגנות בפומבי את המנטור שלו.
בקיץ 1946 למד שוורץ לנגן באקורדיון, ולאחר שסיים את שנתו הראשונה בקונסרבטוריון, החל לצאת מדי שנה לחופשות ועבודות לאזור הציורי סיברסקאיה על גדות נהר האורדז' בפרוורים הדרומיים הרחוקים של לנינגרד. שם ניגן בבתי נופש, בקייטנות לילדים וברחבות ריקודים, וכן לימד מוזיקה לילדים. עם זאת, שוורץ לא הפך לאחר מכן למורה למוזיקה, הוא לא יצר בית ספר משלו לקומפוזיציה, מומחים אינם מחשיבים אף אחד כתלמידו, והמתנה המלודית המיוחדת שלו כמלחין סרטים נותרה ייחודית, אחת מסוגה.
ב-1954 כתב שוורץ את יצירתו המרכזית הראשונה, סימפוניה בפה מינור. הסימפוניה הביאה למלחין המתהווה את הצלחתו הבולטת הראשונה. הלחן של הסימפוניה קשור באופן אורגני לפאתוס של שירי המונים סובייטים ועם מוזיקת עם. הבכורה התקיימה ב-6 בנובמבר 1954, מאז בוצעה היצירה פעמים רבות באולם הגדול של הפילהרמונית של לנינגרד. בשנת 1955 בוצעה הסימפוניה במליאת כל האיחוד השמיני של מועצת המנהלים של איגוד המלחינים של ברית המועצות, בה התקבלה שוורץ לשורותיה.
ביוגרפיה ועבודות > מופעים ובלטים

בשנת 1956 הציע גאורגי טובסטונוגוב לשוורץ לכתוב מוזיקה למחזה האידיוט. על המלחין עמדה המשימה לקשר את המוזיקה למכלול אורגני עם הדרמטורגיה של דוסטויבסקי. לאחר החוויה המוצלחת הראשונה, שוורץ כתב את המוזיקה להצגה "צרה משכל " המבוססת על הקומדיה של גריבוידוב, ובסך הכל הלחין לשש הצגות בתיאטרון הדרמה הבולשוי. בסך הכל כתב מוזיקה ל-35 הופעות.
בשנות ה-50 כתב שוורץ את "פתיח הנוער" לתזמורת סימפונית, שני בלטים - "הערב שלפני" (1960) ו"ארץ הפלאות" (1967), בבימויו של ל. יעקובסון בתיאטרון האופרה והבלט ע"ש קירוב.
ביוגרפיה ועבודות > מלחין סרטים

ב-1958 החלה פעילותו הפורה של שוורץ בקולנוע, שהפכה לעיקרית ביצירתו. לדברי המבקרים, המוזיקה שלו לסרטים מלאה בחמלה, מתנה נדירה להזדהות גם עם דמויות על המסך וגם עם הקהל, טוב לב ואהבת אדם. שוורץ עצמו כינה רגישות וסנטימנטליות כאיכויות הייחודיות של המוזיקה והלחן שלו - הוא ראה תכונות אלו כהכרחיות באמנות, אך במתינות, "בגבולות הטעם".
שוורץ הוא מחבר המוזיקה של יותר מ-125 סרטים, ביניהם יש יצירות מופת מוכרות של הקולנוע הרוסי והעולמי. ההצלחה הגדולה ביותר ליוותה את המלחין בסרטים של מוטיל וסולוביוב. הז'אנר האהוב על שוורץ היה מלודרמות רומנטיות.
האוסקר לסרט הזר הטוב ביותר (1976) הוענק לסרט הסובייטי-יפני "דרסו אוזאלה" (במאי אקירה קורוסאווה), עם המוזיקה של שוורץ. בהגיעו לברית המועצות, קורוסאווה למד קטעים של סרטים עם מוזיקה של מלחינים סובייטים שונים, בחר בשוורץ בגלל האלגנטיות של "מנהל התחנה" שהדהימה אותו.
שלוש פעמים זכה שוורץ בפרס הסרט "ניקה" של האקדמיה הרוסית לקולנוע. המלחין קיבל אותו לראשונה בשנת 1993 עבור המוזיקה לסרטים המלך הלבן, המלכה האדומה ולונה פארק. בפעם השנייה - בשנת 2001 למוזיקה רומנטית ולרומן המבוסס על פסוקיו של טימור זולפיקרוב למלודרמה האמנותית "תשמע אם יורד גשם". בפעם השלישית - ב-2002 למוזיקה לסרט "אישה פראית" - עיבוד למחזה מאת אוסטרובסקי.
שוורץ עצמו, בסוף הקריירה שלו כמלחין קולנוע, כינה את המוזיקה לסרטים "מנהל התחנה" ו"כוכב האושר הכובש" ליצירותיו האהובות.
ביוגרפיה ועבודות > "הנזיר מכפר סיברסקי"

משנת 1964 ועד סוף ימיו, במשך יותר מ-45 שנים, חי ועבד שוורץ בביתו בכפר סיברסקי (תחנת הרכבת סיברסקיה, 70 ק"מ מסנט פטרסבורג) שבמחוז גצ'ינה של אזור לנינגרד. כאן ביקרו את שוורץ ולדימיר ויסוצקי, אנדריי מירונוב, אקירה קורוסאווה, זינובי גרדט, אינוקנטי סמוקטונובסקי, סרגיי סולוביוב, יוסף ברודסקי, בולאט אוקודז'בה, ולדימיר מוטיל, אלכסיי בטאלוב, אולג בסילשווילי ועוד הרבה אמנים וחברים.
שוורץ מיעט לצאת ללנינגרד (סנט פטרסבורג), שם הייתה לו דירה. ב-1979 התחתן המלחין בן ה-56 עם מעריצה בת 20, אנטונינה נגורנאיה, איתה חי באושר במשך 30 שנה. יצחק שוורץ מת בשנתו בסיברסקי ב-27 בדצמבר 2009 בשבע וחצי בערב, כאשר נשכב לנמנם לאחר שעבד בפסנתר. הוא נקבר ב-30 בדצמבר 2009 בסנט פטרבורג. על פי צוואתו של המלחין, הלווייתו התקיימה בהתאם לטקס ההלוויה היהודי. אחד מרבני הקהילה הדתית היהודית בסנט פטרבורג נשא את תפילת הקדיש מעל ארונו של שוורץ.
משפחה וחיים אישיים

שוורץ נישא פעמיים. אשתו הראשונה (מ-1943 עד אמצע שנות ה-60) הייתה הפסנתרנית סוניה פולונסקי. היא ובתם גלינה לפשובה (נ' 1944) עלו לישראל ב-1989. הנכדים סיריל ומגדה, והנינים גרים בישראל.
מאז 1979 נשוי לאנטונינה נגורנאיה (נ' 1959), כלכלנית. מאז 2011 היא מנהלת בית הזיכרון-מוזיאון שוורץ בכפר סיברסקי.
פרסים

עובד אמנות מכובד (1984)
אמן העם של הפדרציה הרוסית (1996)
פרס המדינה של הפדרציה הרוסית בתחום הספרות והאמנות לשנת 1997 (6 ביוני 1998) - על הסרט העלילתי "שמש לבנה של המדבר"
חתן פרס לאמנות - על אוסף ייחודי של רומנים המבוססים על שירים של משוררים רוסים מהמאות ה-19-20 (2000)
עטור כבוד "למען המולדת" (2003) - על תרומה רבה לפיתוח האמנות הרוסית.
בשנת 2003 זכה שוורץ בתואר אזרח כבוד של מחוז לנינגרד.
בשנת 2003 הוענק לו פרס נשיא הפדרציה הרוסית בתחום הספרות והאמנות.
פרסי ניקה:
המלחין הטוב ביותר 1992
למוזיקה הטובה ביותר לסרט 2001
למוזיקה הטובה ביותר עבור הסרט משנת 2002
קומפוזיציות > מוזיקה סימפונית

סימפוניה בפה מינור (1954)
פתיח נוער לתזמורת סימפונית
קונצ'רטו לתזמורת בשבעה פרקים "כוכבים צהובים" ("פורים-שפיל בגטו"). לזכרו של ראול ולנברג
קומפוזיציות > יצירות ווקאליות ואינסטרומנטליות

"מחשבה על המולדת", קנטטה על פסוקים מאת א. צ'פורוב לבס, מקהלה ותזמורת סימפונית בשלושה חלקים
"חייל וסופת שלגים", בלדה לבריטון ותזמורת
קומפוזיציות > יצירות לתיאטרון

"הערב שלפני" (בלט, 1960)
"בארץ הפלאות" (בלט, 1967)
קומפוזיציות > מוזיקה להצגות תיאטרון

1956 - "האידיוט" על פי הרומן מאת דוסטויבסקי (תיאטרון הדרמה של בולשוי)
1961 - "לא מרכינים את הראש" בתסריט של דאגלס וסמית' (תיאטרון הדרמה של בולשוי)
1962 - "צרה משכל" מאת גריבוידוב (תיאטרון הדרמה של בולשוי)
1964 - "עוד פעם על אהבה" מאת רדז'ינסקי (תיאטרון הדרמה של בולשוי)
1970 - המשמר השלישי מאת קפרלוב וטומנוב (תיאטרון הדרמה של בולשוי)
"מקום רווחי" מאת אוסטרובסקי
1985 - "די פשטות לכל חכם" מאת אוסטרובסקי (תיאטרון הדרמה של בולשוי)
קומפוזיציות > מוזיקת קולנוע

1958 — Наш корреспондент
1959 — Неоплаченный долг
1960 — Балтийское небо
1961 — Братья Комаровы
1961 — Будни и праздники
1961 — Самые первые
1962 — Дикая собака динго
1962 — Порожний рейс
1964 — Фро
1965 — Рабочий посёлок
1966 — Кто придумал колесо?
1967 — Женя, Женечка и «катюша»
1967 — Седьмой спутник
1967 — Четыре страницы одной молодой жизни
1968 — Живой труп
1968 — Братья Карамазовы
1969 — Семейное счастье
1969 — Только три ночи
1970 — Белое солнце пустыни
1970 — Возвращение «Святого Луки»
1970 — Зелёные цепочки
1970 — Карусель
1971 — Проверка на дорогах
1971 — Расскажи мне о себе
1971 — Егор Булычов и другие
1972 — Дела давно минувших дней…
1972 — Карпухин
1972 — Самый последний день
1972 — Станционный смотритель
1973 — Был настоящим трубачом
1973 — Где это видано, где это слыхано
1973 — Капитан
1973 — Пожар во флигеле, или Подвиг во льдах
1973 — Чёрный принц
1974 — Сто дней после детства
1974 — Соломенная шляпка
1975 — Бегство мистера Мак-Кинли
1975 — Дерсу Узала
1975 — Звезда пленительного счастья
1975 — Последняя жертва
1975 — Строговы
1976 — Голубой портрет
1976 — Жизнь и смерть Фердинанда Люса
1976 — Мелодии белой ночи
1977 — Враги
1977 — Запасной аэродром
1977 — Золотая мина
1977 — Смешные люди!
1978 — В день праздника
1978 — Двое в новом доме
1978 — Где ты был, Одиссей?
1979 — Активная зона
1979 — Вторая весна
1980 — Не стреляйте в белых лебедей
1980 — Каникулы Кроша
1980 — Из жизни отдыхающих
1980 — Спасатель
1981 — Белый ворон
1981 — Товарищ Иннокентий
1982 — Избранные
1982 — Кража
1982 — Нас венчали не в церкви
1982 — Наследница по прямой
1982 — Оставить след
1983 — Летаргия
1983 — Обрыв
1983 — Блондинка за углом
1983 — Двое под одним зонтом
1983 — Трое на шоссе
1984 — Капитан Фракасс
1984 — Неизвестный солдат
1984 — Ольга и Константин
1984 — Невероятное пари, или Истинное происшествие, благополучно завершившееся сто лет назад
1985 — Выйти замуж за капитана
1985 — Дети солнца
1985 — Законный брак
1985 — Площадь Восстания
1985 — Полевая гвардия Мозжухина
1985 — Софья Ковалевская
1986 — Зонтик для новобрачных
1986 — Лицом к лицу
1987 — Вот такая история…
1987 — Жил-был Шишлов
1987 — Мужские портреты
1988 — Вам что, наша власть не нравится?!
1988 — Вы чьё, старичьё?
1988 — Предлагаю руку и сердце
1988 — Эсперанса
1989 — Не сошлись характерами
1989 — Приговорённый
1989 — Сирано де Бержерак
1990 — Золотая шпага
1990 — Мордашка
1990 — Попугай, говорящий на идиш
1991 — Гениальная идея
1991 — Молодая Екатерина
1991 — Не будите спящую собаку
1992 — Белый король, красная королева
1992 — Будь проклята ты, Колыма…
1992 — Луна-парк
1992 — Отшельник
1993 — Эта женщина в окне
1993 — Паром «Анна Каренина»
1994 — Белый праздник
1994 — Весёленькая поездка
1994 — Мадемуазель О.
1996 — Несут меня кони…
1999 — Одна любовь души моей (сериал)
2000 — Послушай, не идёт ли дождь
2000 — Империя под ударом (сериал)
2000 — Истинные происшествия
2001 — Дикарка
2004 — Год Лошади: Созвездие скорпиона
2004 — «Замыслил я побег…» (сериал)
2004 — «Шахматист» (сериал)
2007 — «Дом на набережной»