stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הסודות שהיא שומרת

| --- | --- |

כרזת הסדרה
 מבוסס על:  הספר "The Secrets She Keeps" מאת מייקל רובות'ם
 שיר הנושא:  "Can't Get You Out of My Head"
 סוגה:  דרמה מותחן פסיכולוגי
 יוצרים:  מייקל רובות'ם
 כותבים:  שרה ווקר ג'ונתן גאווין
 בימוי:  קתרין מילאר ג'ניפר ליסי
 שחקנים:  לורה קרמייקל 
 ארץ מקור:  אוסטרליה אוסטרליה
 שפות:  אנגלית
 מספר עונות:  1
 מספר פרקים:  6
 הפקה
 מפיק:  פול ווטרס הלן באודן
 מפיקים בפועל:  ג'ייסון סטיבנס ריק מאייר
 חברת הפקה:  Lingo Pictures
 הפצה:  DCD Rights
 אתר צילומים:  ההרים הכחולים, ניו סאות' ויילס, אוסטרליה
 מוזיקה:  אמנדה בראון
 שידור
 רשת שידור:  Network Ten
 רשת שידור בישראל:  HOT
 תקופת שידור מקורית:  22 באפריל 2020 – 27 במאי 2020
 קישורים חיצוניים
 אתר רשמי
 דף התוכנית ב-IMDb
הסודות שהיא שומרת (באנגלית: The Secrets She Keeps) היא סדרת דרמה אוסטרלית מסוגת מותחן פסיכולוגי. הסדרה שודרה לראשונה ב-22 באפריל 2020 בערוץ Network Ten. ב-4 באפריל יצאה הסדרה בשירות הזרמת המדיה 10 Play במסגרת שידורי "10 תוכניות ב-10 ימים" בתקופת מגפת הקורונה.
הסדרה בת שישה הפרקים מתרחשת בסידני, והיא עוסקת בשתי נשים שמגיעות מרקע שונה לגמרי, ולשתיהן יש סודות שמורים שיכולים להרוס את כל היקר להן. את הסדרה כתבו שרה ווקר וג'ונתן גאווין, עיבוד לרומן באותו שם מאת מייקל רובות'ם.
צוות השחקנים

לורה קרמייקל – אגאתה פייפל
ג'סיקה דה גו – מייגן או'שונסי
מייקל דורמן – ג'ק או'שונסי
ראיין קור – סיימון ביצ'ר
מייקל שיסבי – היידן קול
קאריבה היין – גרייס
ג'ני באיירד – ריאה באודן
אליזבת אלכסנדר – רני קול
האזם שאמאס – סיירוס הייבן
מנסור נור – ג'רמי קליי
אווה גרינווד – לוסי או'שונסי
פרקים

| מס' בסדרה | מס' בעונה | שם הפרק | בימוי | תסריט | תאריך שידור מקורי | רייטינג |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | 1 | פרק 1 | קתרין מילאר | שרה ווקר | 22 באפריל 2020 | 539,000 |
| 2 | 2 | פרק 2 | קתרין מילאר | שרה ווקר | 29 באפריל 2020 | 574,000 |
| 3 | 3 | פרק 3 | ג'ן ליסי | ג'ונתן גאווין | 6 במאי 2020 | 388,000 |
| 4 | 4 | פרק 4 | ג'ן ליסי | ג'ונתן גאווין | 13 במאי 2020 | 419,000 |
| 5 | 5 | פרק 5 | קתרין מילאר | ג'ונתן גאווין | 20 במאי 2020 | 514,000 |
| 6 | 6 | פרק 6 | קתרין מילאר | שרה ווקר | 27 במאי 2020 | 550,000 |
שידור בינלאומי

באירלנד שודרה הסדרה בערוץ RTÉ One החל מ-9 ביוני 2020, ובשירות הזרמת מדיה RTÉ Player.
בממלכה המאוחדת שודרה הסדרה ברשת ה-BBC. ביולי 2020 שודרה בערוץ BBC One, וכל הפרקים זמינים בשירות הזרמת המדיה BBC iPlayer.
בישראל שודרה הסדרה ברשת HOT בערוץ HOT3, ובשירות וידאו על פי דרישה HOT VOD.
הערות שוליים

1 2  Knox, David (28 בינואר 2020). "Programmer's Wrap 2020: 10". TV Tonight. נבדק ב-28 בינואר 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Knox, David (8 באפריל 2020). "Airdate: The Secrets She Keeps". TV Tonight. TV Tonight. נבדק ב-8 באפריל 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "10 play Drops 10 Series In 10 days". 10 Play. Network Ten. 23 במרץ 2020. נבדק ב-23 באפריל 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Knox, David (5 באפריל 2020). "10 Play: The Secrets She Keeps". TV Tonight. נבדק ב-7 באפריל 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Knox, David (4 באפריל 2020). "Binge Psychological Thriller The Secrets She Keeps Now On 10 Play". 10 Play. Network Ten. נבדק ב-8 באפריל 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Knox, David (20 במאי 2018). "Cameras roll on 'The Secrets She Keeps' for Ten". TV Tonight. נבדק ב-20 במאי 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Whitehead, Mat (19 במאי 2019). "TV Adaptation Of Bestselling Mummy Blog Drama 'The Secrets She Keeps' Coming To 10". 10 Daily. נבדק ב-8 באוגוסט 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Blackiston, Hannah (23 באפריל 2020). "The Secrets She Keeps premieres on Ten". Mumbrella. Mumbrella. נבדק ב-23 באפריל 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Blackiston, Hannah (30 באפריל 2020). "Masterchef's 1.014m metro audience helps Ten to a Wednesday night win". Mumbrella. Mumbrella. נבדק ב-30 באפריל 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Knox, David (7 במאי 2020). "10 tops entertainment but Seven wins Wednesday". TV Tonight. TV Tonight. נבדק ב-21 במאי 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Knox, David (14 במאי 2020). "10, ABC lead entertainment shows on Wednesday". TV Tonight. TV Tonight. נבדק ב-21 במאי 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Knox, David (21 במאי 2020). "Wednesday 20 May 2020". TV Tonight. TV Tonight. נבדק ב-21 במאי 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Knox, David (28 במאי 2020). "Wednesday 27 May 2020". TV Tonight. TV Tonight. נבדק ב-28 במאי 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "This show is replacing Normal People on RTE and it sounds like another winner". extra.ie. נבדק ב-14 ביולי 2020. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "The Secrets She Keeps - BBC One". 6 ביולי 2020. נבדק ב-6 ביולי 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
הרומנטיקה של ינה

כתב העת Athenaeum (אנ') מ-1798
הרומנטיקה של ינה (בגרמנית: Jenaer Romantik; וגם הרומנטיקנים של ינה או הרומנטיקה המוקדמת) היא השלב הראשון של ה"רומנטיקה הגרמנית" (אנ'), בספרות הגרמנית ובפילוסופיה הגרמנית, המיוצגת על ידי עבודתה של מעגל יוצרים והוגים שהתרכזו בעיר ינה בין השנים 1798 ל-1804. התנועה נחשבת גם כאבן דרך בתפתחות האידיאליזם הגרמני.
סקירה כללית

המעגל נוצר סביב האוניברסיטה של ינה (שמאוחר יותר נקראה על שמו של פרדריך שילר) שאפשרה באותה תקופה למרציה חירות מחשבה וחופש ביטוי חסרי תקדים ביחס למוסדות אחרים באימפריה הרומית הקדושה.
את קבוצת הרומנטיקנים של ינה הוביל היוצר הרב-תחומי לודוויג טייק. שניים מחברי הקבוצה, האחים אוגוסט וילהלם שלגל ופרידריך שלגל, הניחו את הבסיס התאורטי למעגל ההוגים הרומנטיים בכתב העת Athenaeum (אנ'), כשטענו כי חובתה הראשונית של הביקורת היא להבין ולהעריך את נכונתו של ה"גאון" ללכת לפי נטייתו הטבעית. בין כותבי כתב העת נמנו: האחים שלגל, דורותיאה שלגל, קרוליין שלינג (אז שלגל) (אנ'), גיאורג פיליפ פריהרר פון הארדנברג ("נובאליס"), אוגוסט פרדיננד ברנהרדי (אנ'), סופי ברנהרדי (אנ')(אחותו של לודוויג טייק), גוסטב אדולף ברנרות' (אנ'), פרידריך שליירמאכר, אוגוסט לודוויג הולסן(אנ'), קרל גוסטף פון ברינקמן (אנ').
הגותם של יוהאן גוטליב פיכטה ופרידריך וילהלם יוזף שלינג, שניהם מרצים באוניברסיטת ינה שניסו להשלים את שיטתו של קאנט, היוו תשתית רעיונית עבור הדוקטרינה הרומנטית בפילוסופיה, ואילו התאולוג פרידריך שליירמאכר הוכיח את נחיצותו של אינדיבידואליזם במחשבה הדתית (אף שלא פעל בעיר ינה עצמה). נציגים בולטים נוספים של התנועה כוללים את אוגוסט לודוויג הולסן ופרידריך הולדרלין.
עד 1804, המעגל התפזר, בין היתר בשל שינוי המדיניות באוניברסיטה של ינה ופיטוריו של פיכטה בעקבות האשמתו באתאיזם. בשלהי תקופה זו הגיע לינה הפילוסוף המתחיל דאז גאורג וילהלם פרידריך הגל, שהושפע רבות מהחוג הרומנטי, אך גם הפך לאחד ממבקריו הבולטים בחיבורו החשוב והשיטתי הראשון הפנומנולוגיה של הרוח שפורסם בשנת 1807.
שלב שני של הרומנטיקה הגרמנית החל שנתיים מאוחר יותר בהיידלברג עם "הרומנטיקה של היידלברג" ובברלין עם "הרומנטיקה של ברלין".
לקריאות נוספות

ישעיה ברלין, שורשי הרומנטיקה (תרגמה מאנגלית: עתליה זילבר), תל אביב: עם עובד, תשס"א 2001.
Ernst Behler: Frühromantik. de Gruyter, Berlin u. a. 1992, ISBN 3-11-011888-2 (Sammlung Göschen 2807), Einführung.
Reprint 2010: ISBN 978-3110118889
Manfred Frank: „Unendliche Annäherung“. Die Anfänge der philosophischen Frühromantik. 2. Auflage. Suhrkamp, Frankfurt am Main 1998, ISBN 3-518-28928-4 (Suhrkamp-Taschenbuch Wissenschaft 1328).
Lothar Pikulik: Frühromantik. Epoche, Werke, Wirkung. 2. bibliographisch ergänzte Auflage. Beck, München 2000, ISBN 3-406-47030-0 (Arbeitsbücher zur Literaturgeschichte).
ראו גם

אידיאליזם גרמני
הרמנויטיקה
סער ופרץ
הערות שוליים

↑  Frederick C. Beiser, German Idealism: The Struggle Against Subjectivism, 1781-1801, Harvard University Press, 2002, p. viii: "the young romantics—Hölderlin, Schlegel, Novalis—[were] crucial figures in the development of German idealism."
1 2 3  טרי פינקרד, הגל - ביוגרפיה (כרך א'), תרגום: ד"ר טלי וולף, עריכה מדעית: רועי בר, הוצאת רסלינג, 2010.
↑  Despite the fact that Schleiermacher did not work in Jena, he was deeply influenced by the writings of the Jena Romantics (see Paola Mayer, Jena Romanticism and Its Appropriation of Jakob Böhme, McGill-Queen's University Press, 1999, p. 101).
↑  Ezequiel L. Posesorski, Between Reinhold and Fichte: August Ludwig Hülsen's Contribution to the Emergence of German Idealism. Karlsruhe: Karlsruher Institut für Technologie, 2012, p. 199.
↑  Paul Redding, Continental Idealism: Leibniz to Nietzsche, Routledge, 2009, ch. 8.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 7504833-4
הרכבת התחתית של בואנוס איירס

| --- | --- |


 מידע כללי
 מדינה:  ארגנטינה
 עיר:  בואנוס איירס
 מפעיל:  Metrovías SA
 מידע על ההקמה
 פתיחת המערכת:  1913
 מידע על המערכת
 אורך המערכת:  60 ק"מ
 רוחב המסילה:  1,435 מ"מ
 מספר נוסעים ביום:  900,000
 מספר נוסעים בשנה:  317,700,000 (נכון ל־2017) 
 מספר הקווים:  6
 מספר התחנות:  78
 buenosaires.gob.ar/subte
 תרשים המערכת
 
 
הרכבת התחתית של בואנוס איירס (בספרדית: Subte de Buenos Aires) היא רשת של רכבות תת-קרקעיות המשרתות את העיר בואנוס איירס. היא פועלת משנת 1913 והיא אחת ממערכות הרכבות התחתיות העמוסות בעולם. היא מורכבת משישה קווים. בשנים הראשונות לפעילותה נערכו עבודות הרחבה ובניית קווים נוספים אולם בשנות מלחמת העולם השנייה נעצרה ההתקדמות והיא חודשה רק בשנת 1990 כאשר תוכננו לרכבת ארבעה קווים חדשים, עם זאת בשנים האחרונות גבר הביקוש לרכבת על קצב ההתרחבות מה שגורם לצפיפות בקרונות הרכבת.
היסטוריה

בניית הקו הראשון החלה בשנת 1909 על ידי חברת החשמליות האנגלו-ארגנטינאית שפעלה מכוח זיכיון שקיבלה מן הממשלה, הקו הראשון נחנך ב-1 בדצמבר 1913 ובשנת 1914 הוארך בשתי פעימות, בשנת 1930 נחנך הקו השני ובשנת 1933 החלה בנייתם של שלושה קווים נוספים שנחנכו בשנות ה-30 וה-40, הקו השישי הוא הקצר ביותר והוא נפתח בשנת 2007.
קוי הרכבת שהיו ברשות חברות פרטיות הולאמו בשנת 1930 ועברו לניהול תאגיד התחבורה של בואנוס איירס, בשנת 1994 הופרטו קווי הרכבת וכיום מנוהלות על ידי חברת Metrovías SA.
קוי הרשת

| שם הקו | צבע במפת  הרכבת התחתית | תחנות קצה | אורך (ק"מ) | מס' תחנות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| קו A | תכלת | פלאסה דה מאז'ו ↔️  סן פדריטו | 9.8 | 18 |
| קו B | אדום | לאנדרו נ. אלם ↔️ חואן מנואל דה רוסאס | 11.9 | 17 |
| קו C | כחול | רטירו ↔️ קונסטיטוסיון | 4.5 | 9 |
| קו D | ירוק | קתדרל ↔️ קונגרסו דה טוקומאן | 10.4 | 16 |
| קו E | סגול | רטירו ↔️ פלאסה דה לוס וירז'ס | 12 | 18 |
| קו H | צהוב | פקולטד דה דרצ'ו ↔️ אוספיטלס | 8.8 | 12 |
וון דרום קוריאני

| --- | --- |

 משתמשים:  קוריאה הדרומית 
 ISO 4217:  KRW 
 בנק מרכזי
 בנק מרכזי:  בנק קוריאה 
 → South Korean hwan 
 
וון דרום קוריאני (בקוריאנית: 대한민국 원), אשר נודע גם באופן רשמי כ"וון", הוא המטבע הרשמי של קוריאה הדרומית משנת 1962 ואילך. הוון הדרום קוריאני מחולק ל-100 צ'ון, ומסומן באמצעות הסימן ₩ שבא אחרי המספר.
הסימון הרשמי של הוון הדרום קוריאני על-פי תקן ISO 4217 הוא KRW.
הבנק המרכזי של קוריאה (אנ') היא הישות היחידה המוסמכת להדפיס שטרות ומטבעות של הוון הדרום קוריאני.
ויילה (אי)

| --- | --- |

 נתונים גאוגרפיים
 מיקום:  האוקיינוס האטלנטי 
 קואורדינטות:  60°12′00″N 1°35′00″W﻿ / ﻿60.2°N 1.58333°W﻿ / 60.2; -1.58333
 שטח:  327 הקטאר
 אורך:  2.5 קילומטר
 רוחב:  2 קילומטר
 נתונים מדיניים
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 אוכלוסייה:  2
 אזור זמן:  UTC+0
  (למפת סקוטלנד מוגדלת) אדינבורו גלאזגו אברדין פייזלי אייר פרת' אינוורנס לוכגילפהד דנדי איי שטלנד  אורקני האיים ההברידיים  אנגליה צפון אירלנד  אירלנד האוקיינוס האטלנטי  הים הצפוני ויילה(למפת סקוטלנד רגילה) אדינבורו גלאזגו אברדין פייזלי אייר פרת' אינוורנס לוכגילפהד דנדי איי שטלנד  אורקני האיים ההברידיים  אנגליה צפון אירלנד  אירלנד האוקיינוס האטלנטי  הים הצפוני ויילה
 
ויילה (באנגלית: Vaila) הוא אי באיי שטלנד שבסקוטלנד. האי נמצא דרומית לחצאי האי וסטלנד (Westland) שבאי מיינלנד. שטחו של האי כשלושה קמ"ר. נכון ל-2011, אוכלוסיית האי מונה שני תושבים קבועים בלבד.
בעבר שימש האי כבסיס עבור צי הדיג של ארתור אנדרסון.
באי נמצאת טירת מקלאברי וכן אולם ויילה שנבנה בשנת 1895.
כלכלת האי מתבססת על גידול כבשים בשיטות אורגניות.
העמותה לפיתוח קהילתי עכו

| --- | --- |

 מדינה:  ישראל 
 מטה הארגון:  עכו 
 תקופת הפעילות:  1988–הווה (כ־36 שנים) 
 
העמותה לפיתוח קהילתי עכו היא ארגון קהילתי הפועל בעכו, עיר מגוונת של יהודים וערבים בישראל. כעיר המעורבת ביותר בישראל, עכו מהווה כסמל לדו-קיום יהודי-ערבי בישראל. בד בבד העיר טומנת בחיקה מתחים אתניים וקהילתיים.
כ-30% מתושבי העיר (כ-15,000 איש) הם אזרחים ערבים, כשהאוכלוסייה היהודית מחולקת לקבוצות שונות של עולים (במיוחד עולים מחבר המדינות).
העמותה נוסדה בשנת 1988, כתוכנית להכוונת התושבים היהודים והערבים בעיר לשירותי ילדות מוקדמת, אשר חסרו לשתי האוכלוסיות. עם חלוף הזמן ראתה העמותה לנכון להרחיב את תחום השירותים המוענק על מנת לגעת בצרכי הקהילה התורמים למתחים בעבודה עם קהילה מעורבת כמו עכו. היום העמותה מהווה מעגל של אנשי מקצוע ואזרחים פעילים עם חזון מיוחד לעיר, כגון חיזוק דו-הקיום יהודי-ערבי דרך פיתוח שותפות בשירותים, במקביל להתמודדות עם הסוגיות הגורמות לעימות.
מזכיר העמותה ומנהלה הוא ד"ר הארי פריי. בין יושבי ראש העמותה נמנו יוסי פיטוסי, ממייסדי פסטיבל עכו, ותגריד סייד.
הערות שוליים

↑   עופר אדרת, מת מייסד פסטיבל עכו, שפעל לקירוב בין יהודים וערבים, באתר הארץ, 25 באוגוסט 2016
המשרד להגנת העורף

| --- | --- |

 מידע כללי
 מדינה:  ישראל 
 תחום שיפוט:  ישראל ישראל
 תאריך הקמה:  2011
 תאריך פירוק:  2014
 ממשלה:   ממשלת ישראל
 
המשרד להגנת העורף היה משרד ממשלתי שפעל בשנים 2011–2014. מיום הקמתו ועד פירוקו, התקיים ויכוח על סמכויותיו, תחומי פעילותו ונחיצותו כמשרד ממשלתי עצמאי.
היסטוריה

ב-17 בינואר 2011 התפלגו 5 חברי הכנסת מסיעת העבודה, אהוד ברק, שלום שמחון, מתן וילנאי, אורית נוקד ועינת וילף והקימו סיעה עצמאית: סיעת העצמאות. עם הקמת הסיעה ופרישת שרי סיעת העבודה מהממשלה, נערך משא-ומתן בין הסיעה לבין מפלגת השלטון, הליכוד, והוסכם על הקמת מינסטריון עצמאי לתחום היערכות העורף, בראשו יעמוד השר מתן וילנאי. תחילה, הוצע למנות "שר להגנת העורף במשרד הביטחון", אולם לאחר שהוברר כי ישנה מניעה משפטית לעשות כן, הוחלט לקבוע את המשרד להגנת העורף כמשרד עצמאי, הנסמך לוגיסטית על משרד הביטחון.
בחודש אוגוסט 2012, מונה מתן וילנאי לשגריר בסין והוחלף על ידי חבר הכנסת מקדימה, אבי דיכטר, שהתפטר מחברותו בכנסת לצורך כך (הסיעה הייתה באופוזיציה). לאחר מינויו של דיכטר מונה למנכ"ל המשרד האלוף (במיל') גבי אופיר, לאחר שאלון רוזן שימש כמנכ"ל הראשון של המשרד ומקימו. לאחר הבחירות לכנסת ה-19, הוחלף דיכטר בשר ארדן, אשר כיהן במקביל גם כשר התקשורת. בחודש יוני 2013, עזב אלוף (במיל') אופיר את תפקיד מנכ"ל המשרד באקורד צורם, ובמקומו מונה ניצב (בדימוס) דן רונן. לאחר מינויו של רונן, התברר כי הוא קרא לסגירת המשרד כשנה לפני כן, ובהמשך התפטר מתפקידו. ביוני 2014 נסגר המשרד להגנת העורף בהחלטת הממשלה, וכל סמכויותיו הועברו למשרד הביטחון.
מבנה המשרד

למשרד היו שני אגפים: היערכות ותיאום לחירום ותכנון ומדיניות. במשרד להגנת העורף הוטמעו שני גופים שהיו קיימים עוד קודם להקמתו: רשות החירום הלאומית (רח"ל) ומערך המשק לשעת חירום (מל"ח).
הדיון על תחומי פעילותו של המשרד להגנת העורף

כאמור, לאחר הקמתו, הוטמעו רח"ל ומערך המשק לשעת חירום (מל"ח) במשרד להגנת העורף. כמו כן, מינו שרי הביטחון והגנת העורף דאז, ברק ווילנאי, ועדה ציבורית בראשות האלוף (במיל') זאב ליבנה, שתבחן את תחומי הפעילות שיוטלו על המשרד להגנת העורף, שכן הוברר כי בפועל היה בהקמתו של המשרד להגנת העורף כמשרד עצמאי כדי להרע את מצבו של השר להגנת העורף נוכח הניתוק ההיררכי בינו ובין צה"ל. הוויכוח הציבורי על סמכויות המשרד להגנת העורף התעצם עם מינויו של השר ארדן לשר להגנת העורף, נוכח התנגדותו של שר הביטחון, משה יעלון, להעברת סמכויות נוספות לידי המשרד להגנת העורף, בעיקר סמכויות מתחום ההתגוננות האזרחית. בעוד שהשר ארדן טען כי משרד הביטחון הזניח במשך שנים את תחום היערכות העורף לחירום, טען שר הביטחון כי המשרד להגנת העורף מיותר וזאת בין השאר על רקע סופת השלגים הגדולה שאירעה בחודש דצמבר 2013.
השרים להגנת העורף

| גופים הפועלים בתחום החירום |
| --- | --- |
 פיקוד העורף  הרשות הארצית לכבאות והצלה  משטרת-ישראל  מערך המשק לשעת חירום (מל"ח)  רשות החירום הלאומית (רח"ל)  מגן דוד אדום: 
| השר להגנת העורף | תמונה | תחילת הכהונה | סיום הכהונה | סיעה |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| מתן וילנאי | ‏ | 19 בינואר 2011 | 16 באוגוסט 2012 | העצמאות |
| אבי דיכטר | ‏ | 16 באוגוסט 2012 | 18 במרץ 2013 | הליכוד לא ח"כ |
| גלעד ארדן | ‏ | 18 במרץ 2013 | 30 ביוני 2014 | הליכוד - ישראל ביתנו הליכוד |
מנכ"לי המשרד להגנת העורף

| מנכ"ל המשרד להגנת העורף | תחילת הכהונה | סיום הכהונה |
| --- | --- | --- |
| אלון רוזן (מ"מ) | 3 באפריל 2012 | 1 בספטמבר 2012 |
| גבי אופיר | 2 בספטמבר 2012 | 30 ביוני 2013 |
| דן רונן | יולי 2013 | אפריל 2014 |
לקריאה נוספת

דוח מבקר המדינה 63ב, היערכות לשעת חירום.
הערות שוליים

↑  הסכם קואליציוני שנערך ונחתם בתאריך י"ב בשבט התשע"א, 17 בינואר 2011, בין סיעת הליכוד לבין סיעת העצמאות, מתוך אתר הכנסת, עמ' 2.
1 2  סמכויות המשרד להגנת העורף, דוח מרכז המחקר והמידע של הכנסת, באתר הכנסת, 22 באוקטובר 2012, בעמ' 11.
↑  יואב זיתון, כינה את משרד העורף "מיותר" וימונה למנכ"ל, באתר ynet, 13 ביולי 2013
↑  דן רונן, מי צריך משרד להגנת העורף?, באתר ynet, 16 באוגוסט 2012
↑  העברת שטח פעולה מהמשרד להגנת העורף למשרד הביטחון באתר משרד ראש הממשלה, 1 ביוני 2014
↑  מבקר המדינה, היערכות לשעת חירום, דוח שנתי 63ב לשנת 2013, עמ' 192.
↑  כתבי מערכת אתר צה"ל, סיכום פעילות צה"ל בסופה, באתר צה"ל (דרך ארכיון האינטרנט), 15 בדצמבר 2013
↑  יואב זיתון, יעלון: המשרד להגנת העורף - בזבוז כסף, באתר ynet, 22 בינואר 2014
| משרדי ממשלת ישראל |
| --- | --- | --- |
| משרדים נוכחיים | משרד ראש הממשלה • משרד האוצר • משרד האנרגיה והתשתיות • משרד הביטחון • המשרד לביטחון לאומי • משרד הבינוי והשיכון • משרד הבריאות • המשרד להגנת הסביבה • משרד ההתיישבות והמשימות הלאומיות • משרד החדשנות, המדע והטכנולוגיה • משרד החוץ • משרד החינוך • משרד החקלאות וביטחון המזון • משרד ירושלים ומסורת ישראל • משרד הכלכלה והתעשייה •  משרד המורשת • משרד המשפטים • משרד הנגב, הגליל והחוסן הלאומי • המשרד לעניינים אסטרטגיים • משרד העבודה • משרד העלייה והקליטה • משרד הפנים • משרד הרווחה והביטחון החברתי • המשרד לשוויון חברתי וקידום מעמד האישה • המשרד לשירותי דת • המשרד לשיתוף פעולה אזורי • משרד התחבורה והבטיחות בדרכים • משרד התיירות • משרד התפוצות והמאבק באנטישמיות • משרד התקשורת • משרד התרבות והספורט |  |
| משרדים בעבר | המשרד להגנת העורף • המשרד לחיזוק וקידום קהילתי • המשרד לקידום מעמד האישה • משרד האספקה והקיצוב • משרד הדיגיטל הלאומי • משרד ההסברה • משרד ההשכלה הגבוהה והמשלימה • משרד החינוך, התרבות והספורט • משרד הכלכלה והתכנון • משרד המדע, התרבות והספורט • משרד המודיעין • משרד המיעוטים • משרד הפיתוח • משרד משאבי המים •  משרד ראש הממשלה החלופי |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007392964705171  VIAF: 12151715632413781397   WorldCat (עם VIAF): 12151715632413781397
הרכבת התחתית של בוקרשט

| --- | --- |


 מידע כללי
 מדינה:  רומניה
 עיר:  בוקרשט
 מפעיל:  Metrorex
 מידע על ההקמה
 פתיחת המערכת:  1979
 מידע על המערכת
 אורך המערכת:  79,63 קילומטרים
 רוחב המסילה:  1,435 מילימטרים
 מתח חשמלי:  750 V DC railway electrification 
 מספר נוסעים ביום:  1.27 מיליון או 750,000
 מספר נוסעים בשנה:  179,120,000 (נכון ל־2016) 
 מספר הקווים:  4 (עוד קו בבנייה ועוד אחד בתכנון)
 מספר התחנות:  52 (עוד 10 תחנות בבנייה ועוד 15 בתכנון)
 www.metrorex.ro
 תרשים המערכת
 
 
הרכבת התחתית של בוקרשט (ברומנית: Metroul din București) הידועה גם בשם "המטרו של בוקרשט", היא רכבת תחתית עירונית המשרתת את תושבי ומבקרי בוקרשט, עיר הבירה של רומניה.
המטרו של בוקרשט - תחנת אנגל סליגני
המערכת מנוהלת על ידי חברת Metrorex ומהווה אמצעי תחבורה פופולרי מאוד בבוקרשט. בסוף 2013 מערך המסילות של רכבת התחתית השתרעה על פני 69,25 קילומטרים של מסילה כפולה, עם 4 קווים ראשיים ו-52 תחנות, כשהמרחק הממוצע בין תחנה לתחנה הוא קילומטר וחצי. במהלך שנת 2014 נרשמו 173,209,000,000 נסיעות ברכבת התחתית עם ממוצע של 600,000 עד 800,000 נסיעות בימי העבודה.
המערך נחנך רשמית על ידי ניקולאה צ'אושסקו ב-19 בדצמבר 1979, למרות שהחל לפעול כבר חודש לפני כן.
היסטוריה

ב-1908, הסטודנט הרומני דימיטריה לאונידה, שלמדה שנה רביעית בפוליטכנית של שרלוטבורג, היה הראשון שהציע בניית רכבת תחתית בבוקרשט. בשנים 1909 - 1910, כשעיריית בוקרשט התדיינה עם הפירמה Siemens & Halske על סלילת קווי חשמלית, המהנדסים דימיטריה לאונידה (שכבר סיים את לימודיו) ואליה ראדו, חברי המועצה הטכנית של עיריית בוקרשט הציע בניית רכבת תחתית שלא תעלה יותר מהדרישה הכספית עבור קווי החשמלית.
ההצעה הועלתה מחדש בשנים 1929 - 1930 במסגרת ועדה בראשותו של האדריכל דויליו מרקו. בסיכום עבודת הוועדה הרכבת התחתית לא הומלצה בנימוק שהתחבורה על פני הקרקע יכולה לספק את הצרכים. בתחילת שנות הארבעים של המאה העשרים, כשהחלו בבוקרש עבודות נרחבות של מודרניזציה, כולל הסדרת האגמים לאורך נחל קולנטינה וכיסוי חלק מדמבוביצה בבטון, נלקחו בחשבון כבר מקומות לתחנות רכבת תחתית על כל אחת מגדות הנחלים. פרוץ מלחמת העולם השנייה דחתה תוכניות בנושא.
ב-1952 החליטה ממשלת רומניה להקים מכון לתכנון והנהלה כללית של הרכבת התחתית של בוקרשט. שני המוסדות הוקמו בכפיפות למשרד התחבורה. במשך שנתיים מערכו דיונים, אך בהשפעת התפיסה הסובייטית, שראתה ברכבת תחתית גם מערך הגנה נגד הפצצות בעת מלחמה נלקחו בחשבון עומקים בין 20 ובין 40 מטר, מה שהעלה מאוד את התקציב הנדרש. הוחלט לפרק את המוסדות.
הנושא נפתח מחדש ב-1970, כשהחברה הממונה על התחבורה בבוקרשט התקשתה לעמוד ביעדים ולספק את הדרוש לשכונות החדשות של בוקרשט. בפברואר 1972 הורכב גרעין של כשלושים מומחים, שהופקד על תכנון הרכבת התחתית. המומחים הציגו למוסדות המחליטים את הצעותיהם ובדצמבר 1974 הוועד הפועל של המפלגה הקומוניסטית הרומנית החליט שיבוצעו שלושה קווים ראשיים ואת הקו הראשון יתחילו לבנות במהלך 1975.
הבנייה

ב-1975 החלו עבודות הבנייה.
הקו הראשון נועד לנסוע ממזרח למערב ובחזרה והיו בו ארבעה מקטעים.
הקו השני נועד לנסוע מצפון לדרום ובחזרה.
הקו השלישי תוכנן להיות קו היקפי, שיחבר את כל השכונות.
הרכבת התחתית של דוחה

| --- | --- |


 מידע כללי
 מדינה:  קטר (מדינה) קטר
 עיר:  דוחה
 מידע על ההקמה
 פתיחת המערכת:  8 במאי 2019
 מידע על המערכת
 אורך המערכת:  211.9
 רוחב המסילה:  1435 מ"מ 
 מתח חשמלי:  750 V DC railway electrification 
 מספר הקווים:  4
 מספר התחנות:  85
 אתר מטרו דוחה
 תרשים המערכת
  לחצו כדי להקטין חזרה  לחצו להגדלה 
 
דוחה מטרו היא רכבת תחתית בקטר, אשר נפתחה ב-8 במאי 2019. היא מהווה חלק חשוב ובלתי נפרד ממערכת הרכבות הכללית של קטר. המערכת כוללת ארבעה קווים באורך כולל של 211.9 קילומטרים, מספר התחנות של המערכת עומד על 85 תחנות. היא מחוברת לרכבת הקלה של העיר לוסייל.
קווים

| קו | מצב | אורך | תחנות | תחנות מרכזיות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| הקו האדום | פעיל | 98.5 ק"מ | 18 | צפון אל ח'ור נמל התעופה הבין-לאומי חמד מסיעיד |
| הקו הירוק | פעיל | 65.3 ק"מ | 11 | עיר החינוך צפון א-ריאן אצטדיון אום סלאל דרום האזור התעשייתי |
| הקו הזהוב | פעיל | 30.6 ק"מ | 11 | דרום א-ריאן צפון האזור התעשייתי ראס אבו עבוד |
| הקו הכחול | מתוכנן | 17.5 ק"מ | 4 | מרכז וסט ביי ראס אבו עבוד |
| סה"כ: | סה"כ: | 211.9 ק"מ | 85 |  |
הערות שוליים

↑  Doha Metro, Qatar
↑  25 of the biggest construction projects in the GCC region"
1 2  "Red Line (Coast Line)". Qatar Rail.
1 2  "Green Line (Education Line)". Qatar Rail.
↑  "Gold Line Under Construction". Railway Technology.
1 2  "Gold Line (Historic Line)". Qatar Rail. 31 באוקטובר 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2 3  "Blue Line (City Line)". Qatar Rail.
ערך זה הוא קצרמרבנושא רכבות ובנושא קטר. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
התובע הכללי של אנגליה וויילס

| --- | --- |


הלורד ריצ'רד הרמר התובע הכללי של אנגליה וויילס הנוכחי
 איוש נוכחי:  ריצ'רד הרמר
 תאריך כניסה לתפקיד:  5 ביולי 2024
 דרכי מינוי:  על ידי המלך בהמלצת ראש הממשלה
 תחום שיפוט:  הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת
 מושב המשרה:  לונדון
 ייסוד המשרה:  1277 
 www.attorneygeneral.gov.uk
 
התובע הכללי של אנגליה וויילס (באנגלית: Attorney General for England and Wales) הוא תפקיד משפטי בכיר במערכת המשפט הבריטית. הוא משמש הן כיועץ המשפטי העליון לממשלה הבריטית והן כתובע בשם המלך בבתי המשפט העליונים. התובע הכללי הוא אחד הדמויות המשפטיות הבכירות והמשפיעות ביותר בממלכה המאוחדת. תפקידו המשולב, מעניק לו סמכויות נרחבות ומעמד ייחודי. התובע הכללי ממונה על ידי המלך (או המלכה) בהמלצת ראש הממשלה. התובע הכללי הוא חבר בממשלה הבריטית ובמועצה לביטחון לאומי. כמו כן התובע הכללי ממלא תפקידים נוספים, כגון יושב ראש הוועדה המלכותית לענייני חנינה ועומד בראש משרד התובע הכללי. התובע הכללי מחזיק גם בתפקיד הנפרד של הפרקליט הכללי לצפון אירלנד.
תפקידים וסמכויות > תפקידים

יועץ משפטי לממשלה: התובע הכללי משמש כיועץ המשפטי העליון לממשלה הבריטית, ומספק חוות דעת משפטיות מקיפות בנושאים מגוונים, החל מחקיקה חדשה, הסכמים בינלאומיים וכלה בהחלטות ממשלתיות אחרות בעלות השלכות משפטיות. הוא מעניק לממשלה את הכלים המשפטיים לקבלת החלטות מושכלות תוך התחשבות בהשלכות המשפטיות של כל פעולה.
תובע בשם המלך: התובע הכללי מייצג את המלך (או המלכה) בבתי המשפט העליונים, כולל בית הלורדים ובית המשפט העליון. הוא אחראי על הטיפול בתיקים פליליים חמורים ביותר, כגון מעשי בגידה, הונאה, והפרות של ביטחון המדינה.
מגן על האינטרס הציבורי: מעבר לתפקידו כתובע, התובע הכללי פועל באופן אקטיבי להגנה על האינטרס הציבורי. הוא יכול להגיש תביעות אזרחיות בשם המדינה, להתערב בהליכים משפטיים, ולפעול לשינוי החקיקה כאשר הוא סבור כי הדבר ישרת את טובת הציבור.
אחריות על שירות התביעה המלכותי (CPS): התובע הכללי אחראי על שירות התביעה המלכותי (Crown Prosecution Service), הגוף האחראי על התביעה הפלילית באנגליה ובוולס. התובע הכללי משפיע על מערכת המשפט באמצעות הבחירה בתיקים להעמדה לדין, הגשת ערעורים, והתערבות בהליכים משפטיים.