stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
חצי האי קרים
כלכלה > אנרגיה

חברת לוקאויל מפעילה רשת של תחנות דלק בחצי האי באמצעות חברת CRS.
גזפרום וחברות גז רוסיות לא מספקות גז לחצי האי, חברת צ'רנומורנפטגז הפועלת בחצי האי קרים מאז 1978 מספקת את הגז.
חברת האנרגיה הגדולה היא קרים אנרגו שמתחזקת את רשת החשמל. עד 2016 רשת החשמל הייתה מחוברת לרשת האוקראינית.
כלכלה > בנייה

ישנם כ-309 חברות בנייה בקרים (נכון לשנת 2016). בשנת 2016 היקף עבודות הבנייה שבוצעו על ידי חברות הבנייה הסתכם ב-7.5 מיליארד רובל. בשנת 2017 הוזמן בקרים 834 אלף מ"ר דיור, שגובהו פי 2.9 מאותו מדד בשנת 2016.
הממשל מממן בניית מספר מתקנים גדולים בשטח קרים, כולל סלילת הכביש הפדרלי "טברידה", מקרץ' לסבסטופול.
כלכלה > תחבורה

רשת הכבישים של קרים מחוברת לרשת הכבישים של רוסיה בזכות גשר קרים, שתנועת הרכבים נפתחה לתנועה ב-16 במאי 2018. בחצי האי נסלל הכביש הפדרלי "טאברידה" באורך 253 ק"מ.
גשר קרים גם מחבר את חצי האי לרשת מסילות הברזל של רוסיה מאז יולי 2020. בשנת 2015 הובילו הרכבות בקרים 3.5 מיליון טונות מטען ו-62 אלף נוסעים.
נמל התעופה הגדול ביותר בקרים הוא נמל התעופה הבין-לאומי סימפרופול. לאחר סיפוח קרים לרוסיה, תנועת הנוסעים בשדה התעופה גדלה בחדות ממיליון איש בשנת 2013 ל-2.8 מיליון בשנת 2014, 5.0 מיליון בשנת 2015 ו-5.2 מיליון בשנת 2016 והממשל מעודד תיירות פנים לחצי האי.
במאי 2016 החלה בניית טרמינל חדש בשטח של יותר מ-78,000 מ"ר בשדה התעופה סימפרופול. עלות העבודות הכוללת נאמדה ב-32 מיליארד רובל. באביב 2018 הסתיים השלב הראשון של עבודות הבנייה, ב-16 באפריל 2018, הטרמינל החדש קלט טיסה ראשונה.
בקרים ישנם 4 נמלי ים: יבפטוריה, קרץ', פאודוסיה ויאלטה. בשנת 2015 טיפלו נמלי קרים ב-8.7 מיליון טונות של מטען, 90% מנפח זה התקהל בנמל קרץ'.
לפני בניית גשר קרים מעבורת קרץ' מילאה תפקיד חשוב בתקשורת התחבורתית של קרים, המחברת את קרים עם שאר רוסיה דרך מיצר קרץ'. בשנת 2015 הובילו מעבורות קרץ' 4.76 מיליון נוסעים, מיליון מכוניות, 42 אלף אוטובוסים ו-217 אלף משאיות.
כלכלה > מסחר

המסחר הקמעונאי ממלא תפקיד חשוב בכלכלת קרים עקב התמחותו בתיירות. הדינמיקה של מחזור הקמעונאות היא בעלת אופי עונתי בולט, הקשור לנהירת התיירים בקיץ. נפחו הגדול ביותר הוא מיוני עד ספטמבר. בחודשים אלה בערי הנופש בחצי האי קרים (סודאק, יאלטה, פאודוסיה) מספר המיזמים המסחריים, בתי הקפה, המסעדות גדל משמעותית.
על פי נתוני המכס בקרים, ייצוא הסחורות מקרים בשנת 2015 הסתכם ב-79 מיליון דולר, ייבוא סחורות ב-100 מיליון דולר. הפריטים העיקריים לייצוא סחורות בשנת 2015 היו מוצרי בניית ספינות, מוצרים כימיים, דגנים, מוצרי בשר, מתכות ברזליות. כאשר פריטי ייבוא כללו מוצרי הנדסה, משקאות, מוצרי חלב וירקות.
שותפי הסחר הגדולים ביותר של קרים בשנת 2015 היו אוקראינה, פנמה, טורקיה, בלארוס, סין והודו.
ממשל

בתחומי חצי האי קרים נמצאת הרפובליקה של קרים ובראשה ראש המדינה, שנבחר בבחירות ישירות על ידי העם. בעבר נשיא קרים היה ממונה על ידי נשיא אוקראינה. לאחר הסיפוח לרוסיה ראש הרפובליקה נקרא ראש קרים. מאז 2014, בראש הרפובליקה עומד סרגיי אקסיונוב, שכיהן בעבר כראש ממשלת קרים וכיו"ר המפלגה הפרו-רוסית "אחדות רוסית".
המועצה המחוקקת היא מועצת המדינה של קרים ובה 75 מושבים. בבחירות הפרלמנטריות שנערכו בספטמבר 2014 זכו 2 מפלגות בלבד: רוסיה המאוחדת שזכתה ב-71.06% וב-70 מושבים והמפלגה הליברל-דמוקרטית שזכתה ב-8.14% ובחמישה מושבים בלבד.
רוסיה הגדירה צו ביצועי שהוסיף את קרים וסבסטופול ל"רשימת שטחי הגבול של רוסיה שבהם אזרחים זרים, חסרי אזרחות וישויות משפטיות זרות אינם יכולים להחזיק בקרקע". ככזה, ניתן היה לשלול מרכושם שאינם רוסים, לרבות אזרחים אוקראינים שעדיין מתגוררים בחצי האי קרים הכבושה אך סירבו לקבל דרכון רוסי.
הזזת השעון בקרים

בעקבות סיפוח חצי האי קרים ב–2014, לצד שורה של פעולות סיפוח ביורוקרטיות, כמו שינוי מערכת הביטוח הלאומי והדרכונים, הוזז גם השעון של קרים שעתיים קדימה, ל-UTC+03:00, כך שיהיה זהה לשעה במוסקבה ולא לשעון אוקראינה. גיאוגרפית, חצי האי קרים לא מחובר למוסקבה, וגם נמצא בקצה קו הרוחב שלה; אבל השעה הנוהגת בה כיום היא כמו בעיר הבירה מוסקבה.
ספורט

תחום הספורט הפופולרי ביותר בחצי האי קרים הוא הכדורגל ושתי קבוצות הכדורגל הגדולות ביותר הן טאבריה סימפרופול (שבינתיים עברה למחוז חרסון באוקראינה והוקם לה מועדון כדורגל חלופי בסימפרופול) וקבוצת סבסטופול.
ישנם גם מועדוני הוקי קרח (כמו צ'רנומורץ סבסטופול), קטרגל, כדורעף וכדורסל (כדוגמת מוסון סבסטופול) אך אלה לא פופולריים כמו מועדוני הכדורגל.
לקריאה נוספת

יחזקאל קרן, יהדות קרים מקדמותה ועד השואה, ירושלים: הוצאת ראובן מס, תשמ"א–1981.
מיכאיל טיאגלי, "היודנראטים בחצי האי קרים בתקופת הכיבוש הגרמני", דפים לחקר השואה, כ"ג, 2010, עמ' 29–47
פיסאיו אקינאדה

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  28 בדצמבר 1987 (בן 37) ליברפול, אנגליה
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 תקופת הפעילות:  מ-2011
 עיסוק:  שחקן
 מקום לימודים:  בית הספר המלכותי המרכזי לנאום ודרמה (אנ')
 פרופיל ב-IMDb
 
פיסאיו אקינאדה (באנגלית: Fisayo Akinade; נולד ב-28 בדצמבר 1987) הוא שחקן בריטי. הוא ידוע בעיקר בזכות תפקידו כדין בסדרות "מלפפון" ו"בננה" בערוץ 4, וכן תפקידו כמר אג'אי בסדרת הטלוויזיה של נטפליקס "עוצר נשימה" ועבודותיו בתיאטרון.
ראשית חייו

אקינאדה נולד בליברפול שבאנגליה. במשך ארבע שנים בילדותו התגורר בניגריה עד שחזר לבריטניה, שם גדל באזורים פאלופילד ומוס סייד שבמנצ'סטר.
בבגרותו אקינאדה רצה לעסוק בהתעמלות. עם זאת, לאחר שסבל מפציעה והמקום בו התאמן נסגר, אקינאדה החל להשתתף בשיעורי דרמה בתיאטרון קונטקט במנצ'סטר, ומאוחר יותר הצטרף לקבוצת השחקנים הצעירים של התיאטרון, וכן בקורסים בתיטארון Royal Exchange. בהמשך הלך ללמוד בבית הספר המלכותי המרכזי לנאום ודרמה (אנ') בלונדון.
קריירה

פריצת הדרך של אקינאדה בטלוויזיה התרחשה ב-2015, כאשר כיכב בתפקיד דין מונרו בסדרת הדרמה "מלפפון" וסדרות-הבת שלה, "בננה" ו"טופו", בבימויו של ראסל טי דייוויס. ב-2016, אקינאדה כיכב לצד גלן קלוז, ג'מה ארטרטון ופאדי קונסידיין בסרט "הנערה עם כל המתנות" (אנ').
בפברואר 2022, אקינאדה השתתף במחזה "The Glow" מאת אליסטר מקדאוול. המחזה הועלה בתיאטרון רויאל קורט.
אקינאדה כיכב בסדרת הנעורים של נטפליקס "עוצר נשימה", אשר עלתה לשידור באפריל 2022. בסדרה, הוא מגלם את מר אג'אי, מורה לאמנות אשר נותן תמיכה לדמות הראשית צ'ארלי, במיוחד בקשר לבריונות שהוא חווה בשל נטייתו המינית.
חיים אישיים

אקינאדה הוא הומוסקסואל.
פילמוגרפיה > קולנוע

| שנה | סרט | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2016 | הילדה עם כל המתנות (אנ') | טוראי קירן גלאגר |  |
| 2018 | The Isle | קיילין פריס |  |
| 2019 | ההיסטוריה האישית של דייוויד קופרפילד (אנ') | מרקהאם |  |
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| שנה | סדרה | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2013 | Fresh Meat | ולאד | עונה 3, פרק 8 |
| 2015 | מלפפון | דין מונרו | 7 פרקים |
| 2015 | בננה | דין מונרו | 6 פרקים |
| 2015 | Ordinary Lies | זיגי | 5 פרקים |
| 2015 | The Vote | ג'ונתן קלארק | סרט טלוויזיה |
| 2016 | חלום ליל קיץ | פלוט | סרט טלוויזיה |
| 2017 | In the Dark | תיאו | מיני-סדרה |
| 2018 | שערורייה אנגלית למדי | קלייב אוטונדה | עונה 1, פרק 3 |
| 2019 | עדות אילמת | אנדרו דיואי | פרק: "To Brighton, To Brighton" (חלקים 1 ו-2) |
| 2019 | Martin's Close | ויליאם | סרט טלוויזיה |
| 2021 | רומיאו ויוליה | מרקוציו | סרט טלוויזיה |
| 2021 | The Complaints Department | מספר | 2 פרקים |
| 2022 | אטלנטה | ח'ליל | פרק: "White Fashion" |
| 2022 | יחסים מסוכנים | תאו | תפקיד ראשי; 8 פרקים |
| 2022–הווה | עוצר נשימה | מר אג'אי | 10 פרקים |
| 2024 | חשודה בחשיפה גבוהה (אנ') | פליקס | 5 פרקים |
פילמוגרפיה > סדרות רשת

| שנה | סדרה | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2015 | טופו | עצמי | סדרת רשת; 5 פרקים |
פילמוגרפיה > משחקי וידאו

| שנה | שם |
| --- | --- |
2019: Blood & Truth (אנ')
הערות שוליים

↑  Shury-Smith, Hannah (21 באפריל 2021). "TBB talks to … Fisayo Akinade star of the National Theatre's 'Romeo and Juliet'". The British Blacklist. נבדק ב-25 בדצמבר 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "11 questions with the cast of Barbarians – Fisayo Akinade". Young Vic. 10 בדצמבר 2015. נבדק ב-23 באפריל 2022. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Bowie-Sell, Daisy (26 בדצמבר 2016). "Fisayo Akinade: 'Judi Dench made me feel her palms'". WhatsOnStage. נבדק ב-23 באפריל 2022. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Q&A with Fisayo Akinade". Black History Month Magazine 2021. נבדק ב-23 באפריל 2022. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Fisayo Akinade". National Theatre. בנובמבר 2020. נבדק ב-25 בדצמבר 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Fisayo Akinade". Orange Tree Theatre. נבדק ב-25 בדצמבר 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  '"`UNIQ--templatestyles-0000000D-QINU`"'"Interview with Cucumber and Banana's Freddie Fox and Fisayo Akinade". Channel 4. 7 בינואר 2015. נבדק ב-25 בדצמבר 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "FAULT meets rising star Fisayo Akinade". Fault. 13 בפברואר 2017. נבדק ב-25 בדצמבר 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Hemming, Sarah (3 בפברואר 2022). "Caryl Churchill's A Number returns to the London stage, asking huge questions". Financial Times. נבדק ב-22 בפברואר 2022. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Marlowe, Sam (28 בינואר 2022). "The Glow, Royal Court Theatre Downstairs, review: Ria Zmitrowicz dazzles in a stunning time-travelling tale". iNews. נבדק ב-22 בפברואר 2022. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Clapp, Susannah (6 בפברואר 2022). "The week in theatre: A Number; The Glow – review". The Guardian. נבדק ב-22 בפברואר 2022. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Fisayo Akinade". IMDb. נבדק ב-2022-05-13.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987011827481505171  ISNI: 0000 0004 6026 2002  LCCN: no2019135210  VIAF: 56149617054703752726   WorldCat (עם VIAF): 56149617054703752726
מילטיאדיס טנטוגלו

מילטיאדיס טנטוגלו (ביוונית: Μιλτιάδης Τεντόγλου; נולד ב-18 במרץ 1998) הוא אתלט יווני, פעמיים האלוף האולימפי (טוקיו 2020, פריז 2024), אלוף העולם (בודפשט 2023), סגן אלוף העולם (יוג'ין 2022), פעמיים ברציפות אלוף העולם באולם (בלגרד 2022 וגלאזגו 2024), שלוש פעמים ברציפות אלוף אירופה (ברלין 2018, מינכן 2022 ו-רומא 2024) ו-3 פעמים אלוף אירופה באולם (גלאזגו 2019, טורון 2021 ואיסטנבול 2023) בקפיצה לרוחק.
ביוגרפיה

טנטוגלו החל את דרכו הספורטיבית בפארקור. באחת התחרויות הוא נצפה על ידי ונגליס פפניקוס, לימים מאמנו הראשון, שראה את כישרונו והציע לו להתחרות בקפיצה לרוחק. הוא הציע לו לנסות לקפוץ לרוחק, ומיד כשראה את טנטוגלו קופץ, היה בטוח שהוא יגיע לצמרת. כשהיה  בן 16 התחרה לראשונה בקפיצה לרוחק, וכעבור שנה התחרה באליפות העולם לקדטים שנערכה בקאלי, וסיים חמישי לאחר שקבע תוצאה של 7.66 מטר.
ביוגרפיה > 2016

בחודש אפריל שיפר טנטוגלו את שיאו ל-7.89 מטר, ובמאי שיפר את שיאו האישי בשנית, כשקבע תוצאה של 7.90 מטר. טנטוגלו שבר את שיאו האישי פעמיים נוספות במאי, כשבתחרות שנערכה בגרבנה ניצח בתוצאה של 7.98 מטר, ובתחרות שנערכה בקלמטה ניצח בתוצאה של 8.19 מטר. בחודש יולי זכה טנטוגלו בתואר הבינלאומי הראשון שלו, לאחר שקבע תוצאה של 7.64 מטר באליפות הבלקן שנערכה בטורקיה. באותו חודש, באליפות העולם לנוער שנערכה בבידגושץ', זכה במדליית הכסף לאחר שקפץ למרחק של 7.91 מטר. 
באולימפיאדת ריו שנערכה באוגוסט, סיים במקום ה-27 בשלב המוקדמות לאחר שקבע תוצאה של 7.64 מטר, ולא עלה לגמר.
ביוגרפיה > 2017

באליפות יוון שנערכה יוני, זכה טנטוגלו במדליית זהב בשיא אישי חדש של 8.30 מטר. חודש לאחר מכן, באליפות אירופה לנוער, זכה טנטוגלו במדליית הזהב לאחר שקפץ למרחק של 8.07 מטר.
באליפות העולם שנערכה בלונדון בחודש אוגוסט, סיים טנטוגלו במקום ה-19 במוקדמות בתוצאה של 7.79 מטר, ולא עלה לגמר.
ביוגרפיה > 2018

בפברואר קבע טנטוגלו שיא אישי בקפיצה לרוחק באולם של 7.95 מטר, לאחר שסיים שלישי בתחרות במץ. חודש לאחר מכן, באליפות העולם באולם שנערכה בברמינגהאם, סיים תשיעי בתוצאה של 7.82 מטר.
במאי התחרה לראשונה בסבב ליגת היהלום. הוא התחרה בתחרות ברומא, וסיים עשירי לאחר שקפץ למרחק של 7.69 מטר. חודש לאחר מכן סיים שישי בתחרות ליגת היהלום בסטוקהולם, בתוצאה של 8.05 מטר. באליפות הבלקן שנערכה ביולי, זכה במדליית זהב בתוצאה של 8.17 מטר.
ביוגרפיה > 2018 > אלוף אירופה

באליפות אירופה שנערכה באוגוסט בברלין, זכה במדליית זהב בקפיהצ לרוקח בתוצאה של 8.25 מטר, לפני פביאן היינלה מגרמניה (8.13 מטר) וסריי ניקיפורוב מאוקראינה (8.13 מטר).
ביוגרפיה > 2019

בתחרות באולם שנערכה בפברואר במדריד, ניצח טנטוגלו בשיא אישי חדש של 8.23 מטר. חודש לאחר מכן, באליפות אירופה באולם שנערכה בגלאזגו, זכה טנטוגלו במדליית זהב בשיא לאומי חדש של 8.38 מטר, לפני טוביאס מונטלר משוודיה (8.17 מטר) וסטרהיניה יובאנצ'ביץ' מסרביה (8.03 מטר).
ביוגרפיה > 2021

באליפות אירופה באולם שנערכה בטורון בתחילת מרץ, הגן על תוארו לאחר שקפץ למרחק של 8.35 מטר, תוצאת השנה בעולם, לפני טוביאס מונטלר (8.31 מטר) וקריסטיאן פולי מפינלנד (8.24 מטר).
ביוגרפיה > 2021 > אלוף אולימפי

באולימפיאדת טוקיו (2020) הוא זכה במדליית זהב לאחר שקפץ בקפיצה האחרונה למרחק של 8.41 מטר, ועלה מהמקום השלישי למקום הראשון, לפני חואן מיגל אצ'באריה (8.41 מטר) ומייקל מאסו (8.21 מטר), שניהם מקובה. ניצחונו הוכרע בגלל התוצאה השנייה שלו, 8.15 מטר לעומת 8.09 מטר.
ביוגרפיה > 2022 > אלוף עולם באולם

באליפות העולם באולם שנערכה בבלגרד, סרביה במרץ 2022 הוא זכה במדליית זהב בקפיצה לרוחק בתוצאת השנה בעולם ובשיא לאומי חדש של 8.55 מטר, לפני טוביאס מונטלר (8.38 מטר) ומרקיז דנדי מארצות הברית (8.27 מטר).
ביוגרפיה > 2022 > סגן אלוף עולם

באליפות העולם שנערכה ביוג'ין, אורגון, ארצות הברית ביולי אותה שנה זכה במדליית כסף בקפיצה לרוחק בתוצאה של 8.32 מטר, אחרי וונג ג'יאנאן מסין (8.36 מטר) ולפני סימון איהאמר משווייץ (8.16 מטר).
באליפות אירופה שנערכה במינכן, גרמניה ב-16 באוגוסט אותה שנה הוא הגן על תוארו לאחר שזכה במדליית זהב בקפיצה לרוחק בשיא אליפות חדש של 8.52 מטר, לפני טוביאס מונטלר משוודיה (8.06 מטר) וז'ול פומרי מצרפת (8.06 מטר).
ביוגרפיה > 2023 > אלוף עולם

באליפות העולם שנערכה בבודפשט, הונגריה ב-24 באוגוסט 2023 זכה במדליית זהב בקפיצה לרוחק לאחר שעבר בקפיצה השישית והאחרונה תוצאה של 8.52 מטר, לפני ויין פינוק (8.50 מטר) וטאג'יי גייל (8.27 מטר), שניהם מג'מייקה.
ביוגרפיה > 2024

באליפות העולם באולם שנערכה בגלאזגו, הממלכה המאוחדת ב-2 במרץ 2024 הוא הגן על תוארו לאחר שזכה במדליית זהב בקפיצה לרוחק בתוצאה של 8.22 מטר, לפני מתיה פורלאני מאיטליה (8.22 מטר) וקארי מקלאוד מג'מייקה (8.21 מטר).
ביוגרפיה > 2024 > אלוף אולימפי

בפריז 2024 זכה טנטוגלו במדליית זהב שנייה ברציפות כשקפץ למרחק של 8.48 מטר.
שיאים אישיים > אצטדיון

קפיצה לרוחק: 8.65 מטר (2024)
שיאים אישיים > אולם

קפיצה לרוחק: 8.55 מטר (2022), שיא יוון
הערות שוליים

↑  Gold at his first participation in such a top event, באתר Ellines.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  World Athletics: 14669734
דיני הפלות

חוקיות הפלות לפי המדינה או השטח:
חוקי בעת בקשה:  אין מגבלות להפלה  הגבלת הריון לאחר ה-17 השבועות הראשונים  מגבלת הריון ב-17 השבועות הראשונים  הגבלת הריון לא ברורה
מואשר מבחינה חוקית רק למקרים של:  אונס, סיכון לחיי האישה, סיכון לבריאותה, מצב סוציואקונומי מסוים, פגיעה עוברית  סיכון לחיי האישה, סיכון לבריאותה, אונס או פגיעה עוברית  סיכון לחיי האישה, סיכון לבריאותה, או פגיעה עוברית  סיכון לחיי האישה, סיכון לבריאותה או אונס  סיכון לחיי האישה או לבריאותה  סיכון לחיי אישה  לא חוקי ללא חריגים  אין מידע
קיים שוני גדול בין חוקים המתייחסים להפלה מלאכותית במדינות שונות ובאזורים שונים בעולם. חוקים אלו אף משתנים במהלך הזמן. החקיקה זו נעה בין חופש מוחלט לבצע הפלות, דרך מגבלות מסוימות ועד לאיסור מוחלט.
מדינות רבות מאפשרות הפלה רק בשלב מסוים של ההריון, בהתאם לסיבה בגינה מבקשים לבצע הפלה; ברוב המקרים ניתן לבצע הפלה רק עד 12 שבועות הריון. במקרים חריגים ניתן לבצע הפלה עד 24 שבועות, אם הסיבה היא אונס, גילוי עריות או סיבות סוציו-אקונומיות. בשלבים מאוחרים יותר של ההריון ניתן לבצע הפלה רק אם הסיבה היא פגיעה עוברית או סיכון לבריאותה או חייה של האם.
נכון לשנת 2022, מדינות המתירות הפלות מלאכותית על פי בקשה או מסיבות סוציו-אקונומיות מהוות כ-60% מאוכלוסיית העולם.
הפלה ממשיכה להיות נושא שנוי במחלוקת בחברות ומדינות רבות על רקע דתי, מוסרי, אתי, מעשי ופוליטי. במקומות רבים, גם במקרים שהחוק אוסר או מגביל ביצוע הפלות, אלו נעשות בניוגד לחוק ולעיתים בתנאים סניטרים ירודים..
על פי מחקר משנת 2007 שנערך על ידי מכון גוטמאכר וארגון הבריאות העולמי (WHO), שיעורי ההפלות דומים במדינות שבהן ההליך חוקי ובמדינות בהן הוא מנוגד לחוק, זאת בשל חוסר הזמינות של אמצעי מניעה מודרניים באזורים שבהם הפלה אינה חוקית. כמו כן על פי המחקר, מספר ההפלות ברחבי העולם הולך ויורד עקב הגברת הנגישות לאמצעי מניעה.
ציר זמן

הטבלה להלן מפרטת בסדר כרונולוגי את המדינות החברות באומות המאוחדות שאישרו הפלה מלאכותית. בחלקן האישור מתייחס לחלק הראשוני של ההריון, ובחלקן האישור גורף.
נכון ליוני 2022, 64 מדינות החברות באו"ם אישרו בחוק ביצוע של הפלות מלאכותיות.
| השנה שבה נהיה חוקי | מדינות | מדינות בשנה הזו | מדינות מצטברות |
| --- | --- | --- | --- |
| 1955 | ארמניה, אזרבייג'ן, בלארוס, אסטוניה, גאורגיה, קזחסטן, קירגיזסטן, לטביה, ליטא, מולדובה, רוסיה, טג'יקיסטן, טורקמניסטן, אוקראינה, אוזבקיסטן, (כחלק מברית המועצות) | 15 | 15 |
| 1965 | קובה | 1 | 16 |
| 1973 | דנמרק, תוניסיה | 2 | 18 |
| 1974 | סינגפור, שוודיה | 2 | 20 |
| 1975 | וייטנאם, צרפת, אוסטריה | 3 | 23 |
| 1977 | בוסניה והרצגובינה, קרואטיה, מונטנגרו, מקדוניה הצפונית, סרביה, סלובניה, (כחלק מיוגוסלביה) | 6 | 29 |
| 1978 | איטליה, לוקסמבורג | 2 | 31 |
| 1979 | נורווגיה | 1 | 32 |
| 1980 | סין | 1 | 33 |
| 1983 | טורקיה | 1 | 34 |
| 1984 | הולנד | 1 | 35 |
| 1986 | יוון, כף ורדה | 2 | 37 |
| 1987 | צ'כיה, סלובקיה (כחלק מצ'כוסלובקיה) | 2 | 39 |
| 1988 | קנדה | 1 | 40 |
| 1989 | מונגוליה | 1 | 41 |
| 1990 | בלגיה, בולגריה, רומניה | 3 | 44 |
| 1992 | גרמניה | 1 | 45 |
| 1995 | גיאנה | 1 | 46 |
| 1996 | אלבניה | 1 | 47 |
| 1997 | קמבודיה, דרום אפריקה | 2 | 49 |
| 2002 | נפאל, שווייץ | 2 | 51 |
| 2007 | פורטוגל | 1 | 52 |
| 2010 | ספרד | 1 | 53 |
| 2012 | סאו טומה ופרינסיפה, אורוגוואי | 2 | 55 |
| 2015 | מוזמביק | 1 | 56 |
| 2018 | קפריסין | 1 | 57 |
| 2019 | איסלנד, אירלנד | 2 | 59 |
| 2020 | ניו זילנד | 1 | 60 |
| 2021 | ארגנטינה, דרום קוריאה, תאילנד | 3 | 63 |
| 2022 | קולומביה | 1 | 64 |
משפט בינלאומי

אין אמנות בינלאומיות העוסקות בצורה ישירה בהפלות. דיני זכויות האדם והמשפט הפלילי הבינלאומי עוסקים בנושא אך בצורה מועטה.
הכנסייה הקתולית, אשר לה השפעה רבה באמריקה הלטינית, מתנגדת להתרה לפי חוק של הפלות. האמנה האמריקנית לזכויות אדם, שבה היו חברות 23 מדינות מאמריקה הלטינית נכון ל-2013, רואה את רגע ההפריה כרגע תחילת החיים של העובר. באמריקה הלטינית, הפלה יזומה היא חוקית רק בקובה (1965), אורוגוואי (2012), ארגנטינה (2021), קולומביה (2022) ובחלקים ממקסיקו. הפלות אסורות לחלוטין ברפובליקה הדומיניקנית, אל סלבדור, הונדורס וניקרגואה, ומותרות רק בנסיבות מסוימות ברוב המדינות האחרות באמריקה הלטינית.
בשנת 2005, ועדת זכויות האדם של האו"ם (UN HRC) הורתה לפרו לפצות כספית אישה (המכונה ק.ל.) על כך שנשללה ממנה האפשרות לבצע הפלה רפואית בטוחה. זו הייתה הפעם הראשונה שוועדת האו"ם הטילה סנקציה על מדינה כלשהי בשל מניעת גישה להפלה בטוחה וחוקית, והפעם הראשונה שהוועדה אישרה ביצוע הפלה מלאכותית כזכות אדם. ק.ל. קיבלה את הפיצוי בשנת 2016. בפרשה מ-2016 של מלט נגד אירלנד, ועדת זכויות האדם של האו"ם קבעה שהמגבלות על הפלה באירלנד מפרות את האמנה הבינלאומית בדבר זכויות אזרחיות ומדיניות מכיוון שהחוק האירי אסר על הפלה במקרים של הפרעות רפואיות חמורות בעובר. בעקבות זאת יזמה ממשלת אירלנד תהליך שהסתיים במשאל עם שתוצאותיו תמכו בזכות להפלה יזומה והתאמת הדין הלאומי למשפט הבינלאומי.
מעפר פורחת שושנה – פרויקט מחווה לרחל שפירא

"מעפר פורחת שושנה – פרויקט מחווה לרחל שפירא" הוא אלבום ופרויקט מחווה שנוצר לכבוד הפזמונאית והמשוררת הישראלית רחל שפירא. הפרויקט, בהפקת "צאן ברזל מוזיקה" ובניהולו האמנותי של קובי בן עטר, יצא לאור ב-3 בפברואר 2025.
רקע

"צאן ברזל" הוא מיזם מוזיקלי ישראלי שנוסד במטרה להנציח ולכבד את יצירותיהם של גיבורי התרבות הישראלית. המיזם הוא שיתוף פעולה בין "ארומה מיוזיק" ו"קשת 12", בניהולו האמנותי של קובי בן-עטר, ששימש כיועץ מוזיקלי בתוכניות כמו "כוכב נולד" ו"עבודה עברית".
האלבום נוצר כמחווה לפזמונאית והמשוררת הישראלית רחל שפירא, מתוך הערכה עמוקה ליצירתה ולתרומתה לתרבות הישראלית. הפרויקט החל במהלך שנת 2024, במטרה להוקיר את שפירא ולהביא את שיריה לקהלים חדשים. עם הזמן, ובעקבות אירועים משמעותיים במציאות הישראלית, כמו מלחמת חרבות ברזל, קיבלו הטקסטים של שפירא משמעות נוספת, הן ברמה האישית והן ברמה הלאומית. שיריה, המשקפים חוויות אישיות ועמוקות, החלו להדהד בקרב רבים, והפרויקט הפך לרלוונטי מתמיד.
הרכב

האלבום כולל עשרה שירים, מתוכם ארבעה חדשים שטרם פורסמו, בביצוע אמנים ותיקים וצעירים כאחד. בין המשתתפים ניתן למצוא את נורית גלרון, קורין אלאל, אלון עדר, ליהי טולדנו, ענבל ביבי, נופיה, נועם בתן, שיר דוד גדסי, אופק נחמן ומשה דץ.
רשימת רצועות

| מס' | שם | מבצע | משך |
| --- | --- | --- | --- |
| 1. | שיהיה מי שיקשיב  | נורית גלרון | 3:28 |
| 2. | עוד יום  | ליהי טולדנו | 4:08 |
| 3. | רק אתמול  | נופיה | 3:30 |
| 4. | היי שקטה  | נועם בתן | 3:45 |
| 5. | חומות חימר  | אופק נחמן | 2:25 |
| 6. | אדבר איתך  | שיר דוד גדסי | 3:07 |
| 7. | מוסיקה של אהבה  | אלון עדר | 3:24 |
| 8. | בלי מרפקים  | קורין אלאל | 3:17 |
| 9. | השדות ליד הבית  | משה דץ | 3:08 |
| 10. | עוד יהיה לי  | ענבל ביבי | 2:57 |
| משך כולל: | משך כולל: | משך כולל: | 33:13 |
הערות שוליים

↑   הצדעה לאגדה חיה: אלבום מחווה חדש לפזמונאית רחל שפירא, באתר וואלה, 3 בפברואר 2025
↑  יעקב בר-און, ‏נכס צאן ברזל: אמני ישראל עושים כבוד ליורם טהרלב, באתר מעריב אונליין, 18 באפריל 2021
1 2  יובל אראל‏, מעפר פורחת שושנה – אלבום שירי רחל שפירא, בבלוג של יובל אראל, מגזין מוזיקה ותרבות, 3 בפברואר 2025
דניאל דיי-לואיס

| --- | --- |

דיי-לואיס, 2013
 לידה:  29 באפריל 1957 (בן 67) לונדון, הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת 
 שם לידה:  Daniel Michael Blake Day 
 סוגה מועדפת:  דרמה 
 מדינה:  אירלנד, הממלכה המאוחדת 
 תקופת הפעילות:  1971–פעיל
 מקום לימודים:  בית הספר למשחק בריסטול אולד ויק  בית ספר סבנאואקס  בית הספר בדאלס 
 בן או בת זוג:  רבקה מילר (1996–?)   איזבל אג'אני (1989–1995) 
 צאצאים:  Gabriel-Kane Day-Lewis, Ronan Day-Lewis, Cashel Day-Lewis 
 פרסים והוקרה:  פרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר
 פרופיל ב-IMDb
 
דניאל דיי-לואיס בטקס פרסי באפט"א ב-2008
סר דניאל מייקל בלייק דיי-לואיס (באנגלית: Daniel Michael Blake Day-Lewis; נולד ב-29 באפריל 1957) הוא שחקן קולנוע ותיאטרון, ממוצא יהודי-בריטי. זוכה שלושה פרסי אוסקר (מה שהופך אותו לשחקן שזכה במספר הרב ביותר של פרסי אוסקר, יחד עם ג'ק ניקולסון ו-וולטר ברנן), ובעל תואר האצולה "סר" (Sir) אותו קיבל מידי אליזבת השנייה, מלכת הממלכה המאוחדת.
זכה בשני פרסי גלובוס הזהב ושני פרסי גילדת שחקני המסך.
קורות חיים

דיי-לואיס נולד בלונדון שבאנגליה. אביו, ססיל דיי-לואיס, משורר וסופר ממוצא אנגלי-אירי פרוטסטנטי, מונה ב-1968 למשורר החצר של הממלכה (אנ'). אמו, ג'יל בלקון, שחקנית יהודיה ובתו של סר מייקל בלקון שעמד בראש אולפני אילינג.
קריירה

את תחילת דרכו כשחקן עשה על בימות התיאטרון בעיר בריסטול.
הופעת הבכורה שלו בקולנוע הייתה בסרט "Sunday Bloody Sunday" בשנת 1971. אחר כך המשיך להופיע בתיאטראות בלונדון ובבריסטול. הסרט הבא בו השתתף היה "גנדי" ב-1982. ב-1984 הופיע בתפקיד משנה בסרט "הבאונטי".
התבלט לראשונה בסרטים "מכבסה יפהפייה שלי" וב"זיכרונות אהבה מפירנצה". ב-1987 גילם את התפקיד הראשי בסרטו של פיליפ קופמן "הקלות הבלתי נסבלת של הקיום". ב-1989 גילם את כריסטי בראון, צייר הסובל משיתוק מוחין, בסרט "כף רגלי השמאלית"; הסרט זיכה אותו בפרסים רבים, בהם פרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר. דיי-לואיס, הידוע בהתמסרותו הרבה לתפקיד אותו הוא מגלם, התעקש להישאר בכיסא גלגלים גם בין הצילומים בסרט זה.
לאחר מכן חזר לתיאטרון בתפקיד המלט בתיאטרון הלאומי, אך נאלץ לעזוב את ההפקה כיוון שבאחת מן ההצגות, בקטע בו הרוח של אביו של המלט מדברת אליו, הוא טען כי ראה את רוחו של אביו שלו והתקשה להמשיך בהצגה; מאז לא הופיע על במת התיאטרון.
סרטים נוספים בהם השתתף הם "המוהיקני האחרון", "עידן התמימות", ו"בשם האב" של הבמאי ג'ים שרידן (שביים גם את "כף רגלי השמאלית"), בתפקיד אירי הנאשם בפיצוץ שלא הוא ביצע ועליו היה מועמד לאוסקר כשחקן ראשי. ב"ציד המכשפות" גילם את הנגר ג'ון פרוקטור, והשתמש בכישוריו כנגר חובב כדי לבנות בעצמו בית. כן השתתף בסרטים "המתאגרף" (1997, בו שיתף פעולה שוב עם שרידן). בהמשך נמנע ממשחק בקולנוע ודחה מספר תפקידים שהוצעו לו. ב-2002 גילה עניין בסרט "כנופיות ניו יורק", והתלמד אצל קצב מקצועי כדי לגלם את דמותו של הגנגסטר "ביל הקצב"; על תפקידו בסרט זכה לשבחי המבקרים ולמועמדויות לפרסי גלובוס הזהב ואוסקר.
ב-2005 שיחק בסרט "הבלדה על ג'ק ורוז". ב-2007 זכה בפעם השנייה באוסקר כשחקן הטוב ביותר, על תפקידו בסרט "זה יגמר בדם". התפקיד זיכה אותו גם בפרס גלובוס הזהב בקטגוריית השחקן הטוב ביותר בסרט דרמטי. ב-2012 גילם את אברהם לינקולן בסרט על חודשי חייו האחרונים של נשיא ארצות הברית, "לינקולן". על תפקיד זה זכה פעם נוספת בפרס אוסקר, בפרס גלובוס הזהב, וכן זכה בפרס גילדת שחקני המסך.
ב-2017, לאחר הפסקה של חמש שנים, עבד בשנית עם הבמאי פול תומאס אנדרסון ב״חוטים נסתרים״ בו גילם מעצב אופנה מזדקן ואובססיבי שמתאהב במלצרית. על תפקידו היה מועמד לפרס האוסקר לשחקן הטוב ביותר.
ב-21 ביוני 2017, לפני יציאת הסרט לאקרנים, הודיע דיי-לואיס כי הוא פורש מעולם המשחק.
באוקטובר 2024, פורסם כי דיי-לואיס חוזר למשחק בסרט "Anemone" בבימויו של בנו, רונאן דיי-לואיס. רונאן גם כתב את התסריט יחד עם אביו. הסרט חוקר את היחסים המורכבים בין אבות, בנים ואחים, ואת הדינמיקה של קשרים משפחתיים. השחקנים המשתתפים כוללים את שון בין, סמנתה מורטון, סמואל בוטומלי וסאפיה אוקלי-גרין.
מוטיב חוזר בבחירת תפקידיו של דיי-לואיס הוא נושא יחסי אב ובן, כגון בסרטיו "בשם האב", "כנופיות ניו יורק", "זה ייגמר בדם" ובתפקידו ב"המלט". היחסים בין דיי-לואיס לבין אביו המנוח היו מתוחים והשפיעו עליו רבות לאורך חייו ובחירת תפקידיו.