stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מרווה צמירה

| מרווה צמירה |
| --- | --- |
 מרווה צמירה
מיון מדעי
ממלכה:: צומח
מערכה:: בעלי פרחים
מחלקה:: דו-פסיגיים
סדרה:: צינוראים
משפחה:: שפתניים
תת־משפחה:: nepetoideae
סוג:: מרווה
מין:: מרווה צמירה
שם מדעי
 salvia lanigera ‏Poiret
מַרְוָה צְמִירָה (שם מדעי: Salvia lanigera), היא בן-שיח מדברי וצמירה המשתיך לסוג מרווה ממשפחת השפתניים. מין זה בולט לאחר הגשמים בכותרות בצבע סגול כהה אחיד המודגשות על רקע גביעים שמכוסים בשערות לבנות, ארוכות ומפושקות ובעלים פשוטים גזורים לאונות צרות וארוכות, שפניהן מקומטות ומגובששות. בישראל מרווה צמירה, כצמח מדברי, גדלה בערבות-שיחים בנגב ובמדבר יהודה, אבל היא גדלה גם בשפלת החוף על גבי כורכר או חול מיוצב.
כיסוי השערות המפושקות והארוכות עשוי לסייע לצמח בניהול יעיל של משק המים בתנאי האקלים המדבריים, וייתכן שגם מעניק לו הגנה מפני פגיעת גרגרי חול ברקמותיו.
השם המדעי Lanigera פירושו "בעל צמר" (מלטינית: "lana" – צמר, "gera" – נושא), והשֵׁם העברי צמירה הוא תרגום יאה.
בתרבות הבדואית, נהוג להשתמש במרווה צמירה כתבלין להכנת משקאות חמים.
עונת הפריחה נמשכת מפברואר עד מאי. אם כי לעיתים קרובות היא מקדימה לאמצע דצמבר ומתארכת עד תחילת יוני.
מאפיינים

מַרְוָה צְמִירָה היא בן-שיח מדברי נמוך, מעוצה בבסיסו, צמיר מאוד, אפרורי, וגובהו 15 עד 30 ס"מ.
הגבעולים רְבוּעִים, שרועים או זקופים, בעלי גוון ירוק ורוד ומכוסים שערות לבנות ארוכות ומפושקות.
הפטוטרות שעירות ואין לוואים (כבכל משפחת השפתניים).
העלים נגדיים, פשוטים, מוארכים או דמוי משולש ארוך, גזורים-מנוצים פעם אחת לאונות צרות וארוכות ואורכם 5 עד 7 ס"מ. פני העלים מקומטים ומגובששים בין העורקים המשניים שמכוסות בשערות דלילות. העלים העליונים ועלי התפרחת שונים מעלי הבסיס. הם קטנים יותר וגזורים פחות, כלומר המפרצים בין האונות אינם מגיעים עד לעורק הראשי.
הפרחים דו-מיניים, מאוחי עלים, בלתי-נכונים (דו-סימטריים) ונישאים בדּוּרִים מדומים לאורך גבעול התפרחת, בתפרחות מסוג אשכול (תִּפְרַחַת מְסֻיֶּמֶת). הדורים מרוחקים זה מזה ובכל דּוּר 5 עד 8 פרחים ורק חלקם פורח באותה עת. עלי התפרחת (החפים) קצרים. החפיות של הפרח קטנות.
הגביע, שאורכו כס"מ אחד, דו-שפתני, משתייר, דמוי פעמון ומכוסה שערות לבנות ארוכות ומפושקות (סימן היכר). בשפתו העליונה 3 שיניים בולטות ובתחתונה 2 שיניים. הגביע ירוק וארגמני בעיקר בקודקודו או כולו ירוק.
הכותרת דו-שפתנית, צבעה סגול כהה אחיד ואורכה 15 עד 25 מ"מ. צינור הכותרת, בולט בחלקו הגדול מתוך הגביע והוא חסר קשקש מצויץ בתוכו. השפה העליונה קעורה וכפופה כעין קשת. השפה התחתונה פרושה ובעלת 3 אונות מעוגלות, מהן האמצעית גדולה מהצדדיות.
האבקנים, שמספרם 2 מעורים בצינור הכותרת, ואינם בולטים מהשפה העליונה. הזירים קצרים, מופרדים האחד מן השני, ומסתיימים בקונקטיב ארוך שבקצהו האחד נמצאת לשכה המכילה אבקה וצבעה צהוב, ובקצהו השני לשכה ריקה. שתי הלשכות הריקות של שני האבקנים מאוחות זו לזו ויוצרות מעין דוושה (מאפיין רבים ממיני המרווה).
השחלה עילית, בעלת 2 עלי שחלה המתחלקים בשלב מוקדם על ידי מחיצה מדומה ל-4 מגורות. בכל מגורה ביצית אחת זקופה.
עמוד העלי יוצא מבין המגורות, מבסיס השחלה (gynobasic) והצלקת שבראשו שסועה לשתי אונות לא שוות זו לזו. עמוד העלי קשתי לא בולט מהכותרת, הוא נמצא מתחת לשפה העליונה. לאחר סיום תפקידם של האבקנים מבשילה השחלה ומתארך עמוד העלי לשם קליטת האבקה מן המאביקים, שהם לרוב דבורים גדולות ובינוניות. הבשלת האבקנים מקדימה את הבשלת השחלה והצלקת כמו בכל מיני המרווה.
הפרי מסוג מַפְרֶדֶת (schizocarp), שעשוי 2 עד 4 פרודות (אגוזיות יבשות) מופרדות, עטוף בגביע משתייר. הפרודות מעוגלות פני שטחם חום עד שחור, קירחים וחלקים.
בית גידול ותפוצה

תחום התפוצה של מרווה צמירה משתרע בצפון אפריקה, ממרוקו, דרך אלג'יריה, תוניסיה ולוב, ועד מצרים, סיני וערב הסעודית. הצמח נפוץ גם באזור בישראל וירדן, בלבנון ובסוריה, בקפריסין, ובחלקים של עיראק ואיראן.
בית הגידול של מרווה צמירה הוא בערבות ובמדבריות בבתות הספר וגם בחבלים ים-תיכוניים. בישראל, היא מצויה בדרום ובמרכז ישראל ונעדרת מצפונה. היא גדלה בערבות-שיחים בנגב וגם בקרקעות (דלות) חול, לס וגיר במדבריות בנגב, מדבר יהודה, הבקעה הדרומית ובסיני. בנוסף, היא נפוצה גם בשפלת החוף, שם היא צומחת על קרקעות כורכר או חול מיוצב. קרקעות אלו מתאפיינות במשק מים המזכיר במידה מסוימת את תנאי המדבר, בשל יכולתן הנמוכה להחזיק מים וזמינות המים המוגבלת לצמחים. זה מסביר את התאמתה של המרווה הצמירה גם באזורים אלה, שכן היא מותאמת לתנאי יובש.
התפוצה בישראל כוללת את הנגב הצפוני, השומרון, הרי יהודה, מדבר יהודה, שפלה, בקעת ים המלח, הרי אילת והערבה.
הערות שוליים

↑  Salvia lanigera, POWO plants of the World Online. Published on the Internet
↑  Salvia lanigera, WFO: World Flora Online. Published on the Internet, ‏04-06-2024
↑  נעמי פינברון-דותן, אבינעם דנין, המגדיר לצמחי בר בארץ ישראל, ירושלים: כנה, 1998, עמ' 577
1 2  מרווה צמירה, באתר צמחיית ישראל וסביבתה
מרווה צמירה בהרי הנגב
מרווה צמירה בגן הבוטני בירושלים
מרווה צמירה בגן הבוטני בירושלים
מרווה צמירה ליד גן לאומי ממשית
מרכז פסג"ה

מרכז ע"ש זבולון המר במרום נווה, רמת גן
מרכז פסג"ה הוא מוסד אזורי לפיתוח סגלי הוראה במערכת החינוך בישראל. המרכז מיועד לתת מענה לצורכיהם של עובדי ההוראה ושל מוסדות החינוך וליצירת מסגרות להתפתחות מקצועית של עובדי ההוראה. בישראל פועלים כששים מרכזי פסג"ה ברחבי הארץ.
היסטוריה

בסוף שנות ה-50 הוקמו ברחבי ישראל מרכזים פדגוגיים שנקראו בקיצור מרפ"ד, במטרה להכשיר את עובדי ההוראה באמצעות הדרכה והשתלמויות ולשמש כמרכזים לפיתוח אמצעי הוראה וטכנולוגיה חינוכית. המרפדים שימשו גם כמרכזי משאבים לשימושם של עובדי ההוראה. במרפ"ד היו ספרים וכתבי עת בנושא חינוך והוראה, סרטים ואמצעי המחשה שונים.
בשנת 1990 מונתה ועדה עליונה לחינוך טכנולוגי על ידי שר החינוך והתרבות, זבולון המר בראש הוועדה עמד פרופ' חיים הררי, נשיא מכון ויצמן למדע. הוועדה בחנה את מצבה של הוראת המדעים והטכנולוגיה בישראל והציעה מיזמים מיוחדים ותוכניות חדשות ושמטרתם הייתה "לקדם את החינוך למדע וטכנולוגיה בישראל לקראת המאה ה-21". הדוח הסופי של הוועדה הוגש בשנת 1992 ונקרא בשם 'מחר 98' בעקבותיו הוקמו מרכזי מורים אזוריים. הוועדה המליצה על הפעלתם של מרכזים אזוריים לתמיכה בנושאים מתמטיקה, מדע, טכנולוגיה ומחשבים, ברחבי הארץ נפתחו מרכזי מורים אזוריים שמטרתם העמקת הידע הדיסציפלינרי של המורים בתחומי הדעת השונים.
מרכזי המורים החליפו או נוספו למרפ"דים הקיימים ולכן נוצרה בעיה של כפילות בין מרכזי המורים למרפ"דים מכיוון שהמרפ"ד תוקצב על ידי הרשות המקומית עירונית וההשתלמויות היו מטעם משרד החינוך. מרכזי המורים תוקצבו על ידי משרד החינוך והיו משויכים למוסדות ההשכלה הגבוהה. לדוגמה, מרכז המורים הארצי למתמטיקה הוצמד לטכניון ומרכז המורים הארצי למדעים בבתי הספר היסודיים הוצמד לאוניברסיטת תל אביב.
הביקורת על הכפילויות גברה בתחילת שנות ה-2000 והוחלט להקים את מרכז פסג"ה (פיתוח סגלי הוראה) שיאחד חלק מהמוסדות. בעקבות האיחוד חלה ירידה בתקציבים ובשעות ההשתלמות.
פיתוח מקצוע

מטרתו של הפיתוח המקצועי של עובד ההוראה הוא לסייע למורה לקדם תהליכי למידה משמעותיים במערכת החינוך ובמקביל לשפר את עבודתו של המורה. הפיתוח המקצועי הוא גם כלי מרכזי לבניית זהותו המקצועית של עובד ההוראה כמומחה בתחומו, לשיפור זהותו האישית, להעצמתו ולהתמודדותו עם אתגרי השחיקה במקצוע.
בתחום הפיתוח המקצועי יש מגוון רחב של מסגרות ושיטות לימוד: השתלמויות, למידת עמיתים, קבוצות דיון ועוד (להלן - השתלמויות או מסגרות לפיתוח מקצועי). המסגרות המיועדות לפיתוח הסגל כקבוצה מתקיימות בתוך בית הספר, והמסגרות המיועדות לפיתוחו המקצועי האישי של עובד ההוראה מתקיימות מחוץ למוסד החינוכי.
הערות שוליים

↑  עובדי הוראה ועובדי חינוך הכשרת ופיתוח מקצועי של עובדי הוראה המרכזים לפיתוח סגלי הוראה, באתר חוזרי מנכ"ל
↑  משרד החינוך, רשימת מרכזי פסגה ברחבי הארץ
↑  דו"ח הוועדה העליונה לחנוך מדעי וטכנולוגי, מחר 98, ‏אוגוסט 1992
↑  ד"ר שרה קליין, מחר 98 – הדוח ויישומיו, ‏ספטמבר 2016 ,אלול תשע"ו(הקישור אינו פעיל)
↑  מרפ"ד, פסג"ה ומה שביניהם, באתר קיוון חדש
מרכז באשדוד, קריית התרבות ע"ש צבי צילקר
מערת קשת

מצפה
רמון
מצפה
רמון
הקשת בפארק אדמית
מערת קשת הוא שמה של אטרקציה גאולוגית ברכס הצפוני של נחל בצת שבגליל המערבי, בשטח פארק אדמית. למרות שמו של המקום, בימינו לא מדובר במערה - תהליכים גאולוגיים שינו במהלך השנים את מה שהיה מערה, תקרתה התמוטטה וכיום היא מהווה מעין קשת גדולת ממדים. מכאן שם האתר. צורתה המיוחדת של "מערת קשת" מושכת אליה תיירים וחובבי סנפלינג רבים.
ממערת קשת לכיוון מזרח מתחילה שמורת נחל שרך, כשהמסלול (המסומן בכחול) מתחיל לאורך המצוק הסמוך למערת קשת ויורד לכיוון הוואדי לעינות כרכרה שבתחתית הערוץ.
היווצרות המערה

מערת קשת נוצרה בתהליך קארסטי שבו מתמוססים בהדרגה הסלעים, החללים והסדקים מורחבים. קמינים ומערות עשויים להתמוטט כפי שניתן לראות בתופעת דולינות ההתמוטטות. התמוטטות מערה ששימשה מוביל תת-קרקעי, תיצור עמק מוארך. מאחר שצורתה הכללית של המערה היא מעין צינור, תשאיר ההתמוטטות עמק שקירותיו בעלי שיפוע שלילי. מצוקים אלה ידועים בכינוי צנירים. המייחד את הצנירים שנוצרו כתוצאה מהתמוטטות מוביל קארסטי היא הימצאותם משני צדי העמק. סלעי מערת הקשת מסוג דולומיט.
טיפוס צוקים במערת קשת

בשנת 2012 ביקרו באזור מספר מטפסי צוקים אירופאים וגילו את הפוטנציאל הטמון במערת קשת להיות אתר טיפוס בינלאומי. זאת בשל מבנה הסלע, איכותו, ועקב העובדה שהמערה הוכרה עוד קודם לכן כאתר טיפוס וגלישה על ידי רשות הטבע והגנים. לאחר שפותחו באתר מספר רב של מסלולי טיפוס ספורטיבי וגלישת מצוקים ("סנפלינג") המקום הוכר בקרב קהילת המטפסים הבינלאומית כאתר טיפוס ראשון במעלה. האתר מושך אליו מדי שנה המוני מטפסים מישראל ומהעולם ואף זכה לסיקור באתרי אינטרנט העוסקים בתחום, דוגמת "27crags". ירחון הטיפוס הגרמני "Klettern" גילה תשומת לב מיוחדת באתר ומערת קשת ומטפסיה זכו להתנוסס על תמונת השער של המגזין.
רשות שמורות הטבע והגנים הכשירה שביל נגיש מוסדר - מדרוני וסלול - לכיסאות גלגלים לבעלי מוגבלויות וצרכים מיוחדים. השביל מתחיל בחניון העליון עד למצפור מערת הקשת.
אגדות על היווצרות המערה

תושבי המקום הערבים מספרים אגדה על היווצרות המערה. על פי האגדה, חבורת שודדים, בראשותו של אבו ג'ילדה, החליטה להתיישב במערה. לילה אחד חלם אבו ג'ילדה על מלאך שאומר לו כי אם לא יתחרטו על כל מעשיהם הרעים ועל כל פשעיהם ויחזרו לדרך הטובה, סופם יהיה רע. בבוקר סיפר אבו ג'ילדה לחבריו על החלום, והם פקפקו בו והחליטו לצאת למסע שוד נוסף, בלעדיו. כאשר יצאו השודדים אל דרכם, התמוטטה הכניסה למערה, ורק הקשת הנראית לעין כיום, שמתחתה עמד אבו ג'ילדה, נשארה במקומה.
הערות שוליים

↑  פארק אדמית - גיאוגרפיה
↑  Keshet Cave, באתר הטיפוס הבינלאומי "27Crags.com"
↑   מערת קשת על שער ירחון הטיפוס "Klettern"; מתוך ארכיון האינטרנט "archive.is"
↑  מערת קשת ומערת נמר באתר טיולי, 17.10.19
↑  שם מעבר לקשת באתר ynet
מדד ההשפעה הסביבתית

מדד ההשפעה הסביבתית של חברות ציבוריות בישראל הוא מדד שמתפרסם אחת לשנה על ידי המשרד להגנת הסביבה ומאפשר לציבור הרחב ולמשקיעים בחברות ציבוריות להשוות את הביצועים ואת הסיכונים הסביבתיים של חברות ציבוריות ומפעליהן: ככל שדירוג החברה או המפעל גבוה יותר, כך רמת הסיכון גבוהה והביצועים הסביבתיים פחותים. מטרת המדד היא להניע חברות ציבוריות וממשלתיות לפעול באופן יזום לצמצום השפעתן המזיקה על הסביבה ובכך לשפר את איכות הסביבה בישראל.
המדד מאפשר הנגשת מידע לציבור אודות התנהלותן הציבורית של חברות ומהווה כלי למשקיעים פוטנציאלים להטמעת שיקולים סביבתיים בהחלטותיהם. עבור הממשלה מהווה המדד כלי לקביעת תדירות הפיקוח על מפעלים, תדירותהחברות הכלולות במדד הדיווח של המפעלים למשרד להגנת הסביבה וגובה אגרות הרישוי והפיקוח. עבור החברות המדורגות הוא מהווה כלי להשוואה לשנים קודמות או לחברות אחרות.
מרכיבי המדד

מדד ההשפעה הסביבתית פורסם לראשונה בשנת 2013 על ידי המשרד להגנת הסביבה, ובו שקלול התנהלותן הסביבתית של חברות ציבוריות, הן בהתייחסות למפעלים בנפרד והן בהתייחסות לשיוכם לחברות על פי שיעורי הבעלות.
מרכיבי מדד ההשפעה הסביבתית הם:
השפעה סביבתית ישירה של חברה: סך העברות של חברה על פי דיווחי המפל"ס (מרשם פליטות לסביבה) שהוקם ב-2012, סיווג החומרים המסוכנים של החברה ודירוג מיקומי מתקניה התעשייתיים בהתייחס לקרבתם לאזורים מיושבים ולרגישות האזור מבחינה הידרולוגית.
רמת ציות להוראות סביבתיות: מספר ההוראות הסביבתיות שהופרו, חומרתן והליכי האכיפה נגדן.
פעילות וולונטרית לשיפור ביצועים סביבתיים או לצמצום הפגיעה הסביבתית: זהו ניקוד חיובי שניתן לחברה בעבור דיווחים סביבתיים לציבור, השלמת פרויקטים להפחתת זיהום ושימוש במערכות ניהול סביבתיות.
החברות הכלולות במדד

מדד ההשפעה הסביבתית מדרג חברות תעשייתיות שמחויבות בדיווחים למשרד להגנת הסביבה מכוח חוק מרשם הפליטות לסביבה (מפל"ס), וכן חברות דלק, חברות ציבוריות שנסחרות בבורסה וחברות ממשלתיות.
במשרד להגנת הסביבה קיים גם דירוג של חברות פרטיות הנדרשות לדווח למפל"ס, אולם הן נהנות מחיסיון מידע בשל היותן פרטיות ודירוגן במדד ההשפעה הסביבתית לא מתפרסם לציבור הרחב. לכן כולל המדד המתפרסם לציבור למעלה מ-40 חברות ממשלתיות או ציבוריות, כ-100 מפעלים שבבעלותן וכ-800 תחנות דלק.
בין החברות הכלולות במדד ניתן למנות את כיל רותם (לשעבר רותם אמפרט נגב), בתי זיקוק לנפט במפרץ חיפה, בית הזיקוק פז אשדוד, מפעלי ים המלח ותחנת הכוח אורות רבין של חברת החשמל לישראל.
ביקורת נגד המדד

אחת ממטרות מדד ההשפעה הסביבתית, על פי המשרד להגנת הסביבה, היא לסייע למשקיעים בבחירת אפיק השקעה עם חשיפה נמוכה לסיכון סביבתי. זאת משום שסיכון סביבתי עלול להביא להפסדים משמעותיים עבור בעלי מניות ואג"ח של חברה המזהמת את הסביבה. עם זאת, המדד מתפרסם בדרך כלל באיחור רב ולפיכך לכאורה איננו רלוונטי למשקיעים. לדוגמה, המדד לשנת 2017 פורסם בחודש אוקטובר 2018, והמדד לשנת 2018, שאמור היה להתפרסם בספטמבר 2019 פורסם לבסוף רק ביולי 2020.
טענה אחרת שהושמעה נגד המדד היא מידת הרלוונטיות של מרכיב "רמת הציות להוראות סביבתיות", זאת לאור העובדה שרוב האירועים המשמעותיים שמשפיעים על דירוג החברות ידועים למשקיעים כבר בעת התרחשותם או סמוך מאוד לכך: דליפת השפכים החומציים בנחל אשלים, לדוגמה, צמצום השימוש בפחם על ידי חברת החשמל וכדומה.
עוד נטען כי רבות מן החברות ממשיכות להופיע במדד ההשפעה הסביבתית בדירוגים דומים שנה אחר שנה, מה שמעלה לכאורה שאלה האם קיימת די אכיפה של המשרד להגנת הסביבה כנגד מפעלים מזהמים וחברות הפוגעות בסביבה, והאם יש די הרתעה בנושא.
מדד ההשפעה הסביבתית של תחנות הדלק

בנוסף למדד ההשפעה הסביבתית של החברות הציבוריות מפרסם המשרד להגנת הסביבה מדד נוסף המתייחס באופן נפרד לתחנות דלק בישראל. מדד זה מאפשר השוואה בין ביצועיהן של חברות הדלק השונות באופן יחסי וללא קשר לגודלן האבסולוטי.
מדד ההשפעה הסביבתית של תחנות הדלק > נוסחת חישוב מדד ההשפעה הסביבתית לתחנות דלק

חברות הדלק אינן מחויבות לדווח על פעילותן במסגרת חוק המפל"ס כמו חברות שנסחרות בבורסה. עם זאת עמדת המשרד להגנת הסביבה היא שפוטנציאל ההשפעה הסביבתית שלהן הוא רב, בעיקר בשל השיעור הרב של חומר אורגני נדיף שנפלט לאוויר מתחנות הדלק, ולפיכך יש להכלילן במדד.
הערות שוליים

↑  המשרד להגנת הסביבה, מתודולוגיה למדד ההשפעהה סביבתי – חברות תעשייה ודלק, ‏יוני 2016
1 2 3 4  המשרד להגנת הסביבה, רקע ומרכיבי מדד ההשפעה הסביבתי
↑  מדד ההשפעה הסביבתי: כלי פיננסי למשקיע או כלי תקשורתי?, באתר info spot, ‏16 באוקטובר 2018
↑  שני אשכנזי, ‏"לציבור מגיע לדעת": אלו המפעלים המזהמים בישראל, באתר גלובס, 9 ביולי 2020
↑  נעה פישר, אלו המפעלים המזהמים בישראל, באתר ynet, 9 ביולי 2020
מרכיבי מדד ההשפעה הסביבתית
הנוסחה לחישוב מדד ההשפעה הסביבתית עבור תחנות דלק
ירוקת חמור מצויה

יְרֹקֶת-חֲמוֹר מְצוּיָה (שם מדעי: .Ecballium elaterium (L.) A.Rich) היא צמח עשבוני רב-שנתי שרוע וקיצי או חד-שנתי חורפי הנמנה עם מִשְׁפַּחַת הַדְּלוּעִיִּים. מין זה יחיד בסוגו ותפוצתו ים-תיכונית ואירנו-טורני - אזור בעל אופי ערבתי-יבשתי. הוא מאכלס בעיקר מקומות מופרים ובתי גדול לחים הסמוכים ליישובים ונחשב לעשב-רע בִּשְׂדוֹת בַּעַל קייצים. פרחיו צהובים, עליו בשרניים, קוצניים מעט בחלקם התחתון ופירותיו עסיסיים. כשהפרי מבשיל ניתק החיבור שבין עוקץ הפרי לגוף הפרי והציפה שבתוך הפרי ניתזת ומפיצה את הזרעים שבה למרחקים. נגיעה בפרי גורמת אף היא להתכווצותו בעצימות גבוהה והתזת הציפה עם הזרעים.
ירוקת-חמור נחשב כצמח רעיל מאוד שעלול לגרום לבחילה, הקאות, שלשולים, איבוד נוזלים ונזקים באיברים שונים באדם, ועל כן אין להשתמש בו, אלא תחת השגחה מקצועית.
מקורות השם

מקור השם במשנה: "האירוס והקיסום וירקות חמור ודלעת יונית" (מסכת אהלות, פרק ח', משנה א'), הזיהוי נעשה לפי השם הערבי לצמח: קת'אא אלחמאר - קישוא החמור. בכתבי יד מסוימים של המשנה הנוסח: יריקת החמור וייתכן שלפי זה הכוונה לדרך הפצת זרעיו שנעשית במעין יריקה, בדומה לשמו הלטיני: Ecballium elaterium שגם בו ישנה משמעות של יריקה.
האקדמיה ללשון העברית הכריעה סופית לא לשנות את השם ירוקת החמור שהיה ידוע בצורה זו מאות בשנים, ולהחליפו בשם יריקת החמור.
שמותיו הנוספים בערבית הם: בזיז אל-חמאר (דדי האתון) ופאקוס אל חמאר (מלפפון החמור).
מורפולוגיה

המאפיינים העיקריים של המין: הגבעולים שרועים, העלים מסורגים, הפרחים צהובים, הפרחים חד-מיניים (חד-ביתיים), עטיף הפרח כפול, הכותרת נכונה, עלי הכותרת מאוחים, השחלה תחתית, הפרי ענבה זיפנית ומרובת זרעים.
ירוקת-חמור מצוי היא צמח עשבוני רב-שנתי שרוע או מזדקף, גובהו 15 עד 25 ס"מ וחסר קנוקנות (שלא כשאר בני משפחתו). הוא גדל בגושים צפופים קרובים לפני הקרקע.
השורשים מטיפוס ציצת שורשים מעובים ומאורכים.
הגבעולים רבים שרועים, בשרניים ועבים, מחוספסים, מכוסים בשערות זיפניות גסות ואורכם 15 עד 100 ס"מ.
הפטוטרת ארוכה (5 עד 15 ס"מ) וללא לוואים.
העלים מסורגים, פשוטים, בשרניים, גדולים, אורכם עד 10 ס"מ ואף יותר לפי מקום גידולם. הפטוטרת ארוכה נושאת את הטרף רחוק מפני הקרקע. הטרף דמוי משולש או שהמתאר שלו דמוי ביצה (מחומש). הטרף מקומט, גס ומחוספס בצידו העליון ומכוסה בצפיפות בשערות מלבינות בצידו התחתון. שפת הטרף משוננת או גלונית או בעלי אונות ובסיסו מפורץ (דמוי לב).
התפרחות חסרות חפים.
הפרחים נכונים, בעל עטיף כפול, חד-מיניים והצמח חד-ביתי, דהיינו, פרחי נקבה ופרחי זכר פורחים על אותו פרט. הפרי הצהוב דומה לפרח המלפפון ומזכיר דלעת-נחש מצויה. הפרחים דו-גוניים, ירוקים-צהובים וגדולים. אורכו של פרח נקבה 25 מ"מ ופרח הזכר 15 מ"מ.
הפרחים הזכריים מקובצים באשכולות דלילים (2 עד 8) והם רבים יותר מפרחי הנקבה ובעלי צוף.
הפרחים הנקביים דמוי פעמון וערוכים יחידים בחיקי עלים, והם חסרי צוף. לפעמים הם שוכנים יחד עם אשכול פרחים זכריים בחיק אותו עלה.
עוקץ הפרח דקיק ואורכו 1 עד 3 ס"מ.
הגביע קצר, דמוי פעמון, מעורה בשחלה ומסתיים ב-5 אונות דמוי סרגל או אזמל לסירוגין עם עלי הכותרת.
הכותרת צהובה עם ירוק (דו-גונית), דמוית פעמון או גלגלית, בעלת 5 עלי כותרת מאוחים. עלי הכותרת דמויי ביצה או מוארכות וקודקודם חד.
הפרחים הזכריים בעלי 5 אבקנים שמאבקיהם של כל זוג אבקנים מאוחה ועל כן מספר המאבקים הוא 3 למראית עין. הזירים דמויי יתד וחופשיים על פי רוב והם מסודרים לסירוגין עם אונות הכותרת. המאבקים נפתחים בסדק ארוך.
הפרחים הנקביים בעלי 3 אבקנים עקרים. והם בעלי שחלה תחתית מוארכת ושעירה המורכבת ממגורה אחת, מ-3 עלי שחלה ומ-3 שליות דופניות. עמוד השחלה אחד, שסוע ל-3 צלקות כמספר עלי השחלה. לעיתים קרובות לכל צלקת 2 אונות.
השחלה תחתית בעלת מגורה אחת, 3 עלי שחלה, 3 שליות דופניות. עמוד השחלה שסוע ל-3 צלקות. לעיתים קרובות לכל צלקת 2 אונות.
הפרי הוא ענבה עסיסית, ירוקה, מכוסה זיפים, בעלת דופן רכה ומרובת זרעים. הענבה דמוית ביצה מוארכת (2 עד 5 ס"מ), בקצהו האחד היא נושאת בראשה כותרת קמלה, ומצד שני היא נישאת על עוקץ שעיר וכפוף כלפי מטה בעת ההבשלה. כאשר הענבה מבשילה היא נוטה להצהיב מעט, ואז היא הופכת לרגישה למגע. עם כל מגע קל הענבה ניתקת בבת-אחת מן העוקץ, נפתחת בפתאומיות במקום ניתוקה, ומתיזה בלחץ חזק את תוכנה - זרעים בתוך עיסה סמיכה, – למרחק של עד 4 מטרים.
הזרעים דמוי ביצה, חלקים, חומים כהים ואורכם 4 עד 5 מ"מ. מספר הזרעים בענבה הוא 40 עד 100.
העלווה מתפתחת מאמצע מרץ ועד תחילת דצמבר. הפריחה נמשכת כמעט במשך כל השנה, בעיקר בקיץ, מסוף מרץ ועד סוף נובמבר. הפרי הירוק מתפתח מסוף יוני ועד תחילת ספטמבר, והפרי הבשל מצוי מאמצע ספטמבר ועד תחילת דצמבר.
בית גדול ותפוצה

יריקת-חמור גדלה בבתי-גידול מופרעים-מופרים שנוצרו או עוצבו על ידי האדם, בעיקר במגרשים מוזנחים בעיר ובכפר ואף כעשב-רע קיצי בשדות בעל. טיפוס התפוצה ים-תיכוני ואירנו-טורני אזור בעל אופי ערבתי-יבשתי. תחום תפוצתו הטבעי מהאיים הקנריים וארצות הים התיכון (מלבד מצרים) ומדרום רוסיה האירופית ועד צפון איראן. היא נפוצה ברוב אזורי צפון הארץ ומרכזה.
שמושים

מוהל הפרי משמש כמשלשל, הידוע ברוקחות בשם אלאטריום (elaterium), כשמו המדעי של המין. טעמו מר מאוד, והוא רעיל. ברפואה עממית הוא מקובל (במינון זהיר) לטיפול בצהבת, בתבלול בעין, להצטברות ליחה, לדלקת אוזניים, לדלקת בעור, פטריות וגירוד.
עוד מתקופת אשור מגיעות אלינו ידיעות על השימוש כפרי כסם משלשל וגורם להקאה. כמו כן, יוחסו לו סגולות לטיפול בכאבי ראש, כאבי פרקים, קדחת וכלבת. הפרי כסם משלשל היה ידוע בכל רחבי המזרח התיכון, אירופה וצפון אפריקה. במקומות רבים הזהירו לבל יפריזו במינון. בשל תופעות הלוואי: בחילה, הקאות ואיבוד נוזלים. גם הרמב"ם מתייחס לתכונות אלה של הפרי ב"ספר הקצרת".
ברפואה העממית של ערביי ארץ ישראל יש למוהל הפרי (הרעיל) שימושים רפואיים רבים. הוא משמש כתרופה לצהבת, לקטרקט על העין, לנוזלים המצטברים בדרכי הנשימה, לדלקות אוזניים ולעצירות. כשהפרי בשל כל נגיעה קלה גורמת לו להתיז את תוכנו, במיץ הזה משתמשים כתרופה לסתימה חריפה בדרכי הנשימה.
בצפון אפריקה מלוב ועד מרוקו משתמשים במיץ השורשים בטיפול חיצוני, לשיכוך כאבי מפרקים. ערביות ישראל מורחות את מיץ הפרי המר על פטמותיהן כדי לגמול את התינוקות מהנקה.
לפי מחקרים מודרניים הצמח מכיל תרכובות בשם קוקורביטצין (CucurbitacineB), המעכבות התפתחות גדולים סרטניים והרחקת חרקים. מיצוי ירוקת-חמור מכיל אלטרין, שהוא חומר משלשל ומשתן המשמש לטיפול בבצקת ובמיימת. במינון גבוה במיוחד הוא מדכא את מערכת העצבים וגורם כמו כן לכאבי בטן והקאות. חומר נוסף הוא אקבלין (Ecballin), המשמש בהומיאופטיה למניעת נשירת שיער.
מנגנון ההפצה העצמית של הזרעים

לענבה הבשרנית של ירוקת-חמור ישנו מנגנון הפצה עצמית של זרעים (autochory) המיוסד על לחץ טורגור. תהליך זה מתרחש באופן עצמוני, אך הוא יכול להיות מזורז על ידי מגע של בעל חיים שמשחרר את הלחץ. וליתר פירוט.
דופן הענבה העסיסית (המתפתח משחלה תחתית) של ירוקת-חמור הוא בשרני ורך. חלקו הפנימי הוא לבן, והוא בנוי מתאים אליפטיים. בין התאים האלה ישנם חללים בין-תאיים גדולים. פנימה יותר מצויה רקמה העוטפת את הזרעים. היא חסרה חללים בין-תאיים, ובנויה מתאים גדולים דמויי שלפוחיות, שדפנותיהם דקים ביותר. תאים אלה מכילים שכבה דקה מאוד של ציטופלסמה (נוזל התא), והמוהל שלהם מכיל גלוקוזיד בשם אלטרינידין (elaterinidin), בכמות כה גדולה עד כי בפרי בשל מגיע הלחץ האוסמוטי של המוהל לכ-27 אטמוספירות. כתוצאה מלחץ טורגור זה של התאים המכילים אלטרינידין, התאים הגמישים שבחלקו הלבן של דופן הפרי מתמתחים, ודבר זה קורה בעיקר בכיוון הניצב לציר האורך של הפרי. עם הבשלת הפרי מתפתחת רקמת ניתוק מסביב לאותו חלק של העוקץ הנמצא בתוך דופן הפרי. ברגע שהלחץ המתפתח ברקמה העסיסית הפנימית העוטפת את הזרעים עולה על חוזק האחיזה בין רקמת הניתוק, נדחף העוקץ החוצה. באותו רגע מתכווץ דופן הפרי לאורך ולרוחב, בעיקר חלקו הלבן, ואז תוכן הפרי – התאים העסיסיים הגדולים, עם הזרעים שעטופים על ידם – מותז החוצה בכוח רב למרחק של מספר מטרים.
תמונות להמחשה

ירוקת-חמור - האבקה באמצעות חרקים
פרח זכרי של ירוקת-חמור
אבקנים ומאביקים בפרח זכרי של ירוקת-חמור
אבקנים ומאביקים של ירוקת-חמור
פרח זכרי ופרח נקבי של ירוקת-חמור
צלקת בת שתי אונות לאחר שהוסרו שתי צלקות
הערות שוליים

1 2  .Ecballium elaterium (L.) A.Rich, POWO plants of the World Online. Published on the Internet, ‏8-2023
1 2 3 4  נעמי פינברון-דותן, אבינעם דנין, המגדיר לצמחי בר בארץ ישראל, ירושלים: כנה, 1998, עמ' 653-654
↑  הישיבה המאתיים שבעים ואחת (רעא) (עמ' 73-76), באתר האקדמיה ללשון עברית, ‏24-3-2003
↑  מיכאלי זהרי, מגדיר חדש לצמחי ישראל, מהדורה חדשה ומורחבת, תל אביב: עם עובד, 1998, עמ' 313-314
1 2 3 4 5  אמוץ דפני ואבינעם דנין, מיכה לבנה ודוד הלר (ע), החי והצומח של ארץ ישראל, כרך 11, רמת גן: משרד הבטחון ההוצאה לאור, 1983, עמ' 121-123
1 2 3 4  א. פאהן, ד. הלר, מ. אבישי, מגדיר לצמחי התרבות בישראל, תל אביב: הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1998, עמ' 432-433
1 2  ירוקת-חמור מצויה, באתר צמחיית ישראל וסביבתה, ‏8-2023
1 2 3  דן פלביץ' וזהרה יניב, צמחי המרפא של ארץ ישראל, תל אביב: מודן בע"מ, 1991, עמ' 173-173
↑  א. פאהן, אוטוכוריה, אנטומיה של הצמח, מהדורה שניה, מורחבת ומעודכנת, תל אביב: הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1987, עמ' 582
פרי עם פרח נקבי בראשו
פרי חתוך של ירוקת-חמור מצויה
פרח נקבי לאחר חניטת הפרי
פרח זכרי
פרי של ירוקת-חמור מצויה
מדד החופש העירוני

מדד החופש העירוני הוא מדד שנתי אשר נערך החל משנת 2018 על ידי עמותת ישראל חופשית, ואשר נועד למדוד את המצב בערים בישראל עם רוב יהודי בשאלות שונות הקשורות ביחסי דת ומדינה. המדד מתמקד בתחומים שבהם יש לעמדת העירייה ולראש העיר יכולת השפעה על תושבי העיר.
המתודולוגיה של המדד

המדד נערך על ידי צוות מחקר, ובפיקוח אקדמי של פרופ' עמית שכטר, נשיא מכללת אורנים.
הניקוד לכל אחת מן העיריות ב-11 הקריטריונים, ניתן בהתאם לנתונים רשמיים ממאגרי המידע בעיריות, מהלשכה המרכזית לסטטיסטיקה וממשרד הפנים.
חלוקת הניקוד הכולל (לאילו קריטריונים יהיו יותר נקודות מקסימליות ולאילו פחות) בוצעה בהתאם לתוצאות סקר אשר נערך בידי ד"ר חגי אלקיים שלם, אשר בו נמדדה מידת סדר העדיפויות של תושבי הערים ב-11 התחומים הנמדדים.
הניקוד בתוך כל קריטריון (פרט לקבורה אזרחית שנמדד בקריטריונים בוליאניים של 7 או 0) הוא בסקאלה מדורגת מ-0 ועד כמות הנקודות המקסימלית של הקריטריון. לדוגמה: בקטגוריה של מסחר בשבת ניתן לקבל את אחד מהציונים הבאים 0, 3, 6, 9, 12 ו-15 בהתאם למצב בחוק העזר העירוני והמצב בפועל.