stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מלחמת העצמאות של ארגנטינה
מלחמת עצמאות ללא שלטון מרכזי > בוליבר והמערכה בפרו

ב-9 באוקטובר 1820 גואייקיל הוכרזה בתור הפרובינציה החופשית של גואייקיל.
המושל חוסה חואקין אולמדו (José Joaquín Olmedo) ביקש סיוע בתקיפת קיטו מסימון בוליבר (Simón Bolívar) ששחרר את קולומביה בקרב בויאקה (Boyacá) ושלח לשם יחידה בת 650 חיילים בראשות אנטוניו חוסה דה סוקרה (Antonio José de Sucre) שהצטרפו ל-1,400 שכבר היו לגואייקיל; וב-15 במרץ 1821 נחתם הסכם שהעניק לגואייקיל את חסותה של קולומביה הגדולה שכללה את תת ממלכת גרנדה החדשה ואת הקפיטניה הכללית של ונצואלה (Capitanía General de Venezuela).
סוקרה התקדם לקיטו אך הובס בדרך בקרב אמבטו (Ambato), נסוג לגואייקיל, וביקש תגבורת מסנטנדר (Santander) - סגן נשיא קולומביה הגדולה, ומסן מרטין; ושניהם נעתרו לבקשתו.
סוקרה החל שוב להתקדם, כבש את קואנקה (Cuenca) בסוף פברואר 1822 וצירף מתגייסים משם; ובהמשך, ב-21 באפריל 1822, ניצח בקרב ריובמבה (Riobamba) כוח שנהנה מעדיפות עליו.
ב-24 במאי 1822 המורדים העפילו על הר הגעש פיצ'ניצ'ה (Pichincha) שלמרגלותיו שוכנת קיטו, בקרב שהתפתח שם ניצחו את המלוכנים, וקיטו צורפה לקולומביה הגדולה.
בגואייקיל היו חילוקי דעות לגבי ההצטרפות לקולומביה הגדולה - כולל בין סן מרטין ובוליבר, אך היא צורפה לבסוף ב-15 ביולי 1822.
סן מרטין היה מודע לכך שלא ניתן יהיה לסיים את המערכה ללא עזרה חיצונית, ביקש עזרה מהפרובינציות השונות, ונענה בכך שקופתן ריקה, כולל זו של בואנוס איירס שהעדיפה לשמור לעצמה את מה שהיה ברשותה. עקב כך סן מרטין ביקש עזרה מבוליבר ופגש אותו בגואייקיל.
סן מרטין הגיע לגואייקיל ב-25 ביולי 1822 ופגש למחרת את בוליבר לשיחה ארוכה בארבע עיניים שתוכנה נשמר בסוד, אך לאחריה סן מרטין הודיע על התפטרותו מתפקידו כמושל פרו, והעברת האחריות להשלמת המשימה לבוליבר.
הקונגרס של פרו מינה כיו"ר החונטה השלטת את חוסה דה לה מר (José de La Mar), וסן מרטין חזר לבואנוס איירס, ומשם היגר לאירופה.
מלחמת עצמאות ללא שלטון מרכזי > בוליבר והמערכה בפרו > כישלונות ואובדנה של לימה

סן מרטין הטיל על רודסינדו אלווראדו (Rudecindo Alvarado) את ניהול המערכה נגד הנמלים שבין פרו וצ'ילה כדי למנוע מכוחותיו של המשנה למלך לצאת.
באוקטובר 1822 יצא כוח בראשותו שמנה 4,490 ארגנטינאים, צ'ילאני ופרואנים; הם נחתו בחוף הדרומי של פר וכבשו מספר עיירות, ומשם פנו מזרחה לכיוון ההרים, אך הובסו שם בטורטה (Torata) ובמוקגה (Moquegua) על ידי חרונימו ואלדס (Jerónimo Valdés) המלוכני, ונסוגו חזרה ללימה תוך שמגפה מכה באלו ששרדו מהקרבות.
כתוצאה מהתבוסה הודח דה לה מר, שמונה כיושב ראש החונטה של פרו עם פרישתו של סן מרטין, בהפיכה בפברואר 1823, ובמקומו מונה חוסה דה לה ריווה אגוארו (José de la Riva Agüero).
הוא ביקש מבוליבר להתערב ונשלחו אליו 6,000 חיילים מגואיאקיל בפיקוד סוקרה ששימש גם כאיש הקשר עם ממשלת פרו.
אחת מפעולותיו הראשונות של סוקרה הייתה להשתלט שוב על נמלי הביניים שבין צ'ילה ולימה, והוא שלח דרומה 2,500 חיילים בפיקוד סנטה קרוס מלווה בשייטת בפיקוד מרטין גיסה (Martín Guisse).
בינתיים ארגן חוסה קנטראק (José Canterac) המלוכני כוח בן 8,000 איש וכבש ללא קרב את לימה שהייתה בלתי מוגנת ב-18 ביוני 1823, אך עזב לאחר כחודש ופנה דרומה.
סוקרה פנה אף הוא דרומה אך דרך הים, כבש את ארקיפה ב-18 באוגוסט ולאחר מכן את פונו (Puno); אך בשל חוסר תיאום עם סנטה קרוס - סוקרה נותר מבודד נוכח הצבא המלוכני ונסוג בחפזון צפונה תוך שהוא מפנה את ארקיפה באוקטובר ומחזיר לצ'ילה כוח בן כ-2,500 חיילים לסייע בהגנתה.
בינתיים הגיע בוליבר עם תגבורות ללימה, אלא שכעת פרץ עימות בין הנשיא החדש של פרו - חוסה ברנרדו דה טגלה (José Bernardo de Tagle) וראש החונטה אגוארו שיצר קשר עם המלוכנים וניסה לתאם איתם מהלכים, וכתוצאה מכך פנה בוליבר נגד אגוארו ועצר אותו בסוף נובמבר 1823.
ב-5 בפברואר 1824 פרץ בקייאו מרד של הכוחות שרובם הגיעו מבואנוס איירס נגד קציניהם בשל תנאי המחיה ואי תשלום משכורותיהם במועדן, והם מינו קצינים מלוכנים שהיו עצורים כמפקדים והניפו את דגל ספרד. במקביל פרץ מרד של יחידת פרשים שעברה לצד המלוכנים.
כתוצאה מכך בוליבר פינה את לימה מתוך חשש שלא יוכל להגן עליה, והיא נפלה לידי המלוכנים בפיקוד חוסה רמון רודיל (José Ramón Rodil), ויחידות נוספות ערקו לצד המלוכנים.
במקביל, סבלו גם המלוכנים ממאבקים פנימיים שפיצלו והחלישו אותם: אולנייטה האבסולוטיסטי מרד נגד המשנה למלך דה לה סרנה, והשתלט על ארבע פרובינציות באלטו פרו בפברואר 1824. המשנה למלך שלח את ואלדס שניהל מרדף אחריו ברחבי אלטו פרו, ואף על פי שלא היו למאבק תוצאות משמעותיות לכאן או לכאן - המשאבים של המערכת בוזבזו לריק.
מלחמת עצמאות ללא שלטון מרכזי > בוליבר והמערכה בפרו > המערכה באייקוצ'ו

את מה שנותר מהצבא, כ-5,000 חיילים שמתוכם כ-500 ארגנטינאים, ריכז בוליבר בטרוחיו (Trujillo); ובעזרת תגבורות שהגיעו במאי 1824 מבוגוטה הגיע ל-8,000 חיילים, והחל ביוני לנוע לכיוון ההרים תוך שהוא מנצל את הפילוג בקרב המלוכנים.
ההתנגשות הראשונה על גדות אגם חונין (Junín) שנלחמו בה בעיקר פרשים וגרנדירים משני הצדדים - הסתיימה בניצחונו של בוליבר. הוא העביר את הפיקוד לידי סוקרה שהחל לנוע דרומה בחיפושו אחר המשנה למלך דה לה סרנה. ואלדס המלוכני נקרא לחזור עם כל כוחותיו מהדרום, ואולנייטה שנלחם עד כה נגד לה סרנה הגיע עמו להסכם לפיו הוא יעביר לרשותו 2,500 חיילים וימשיך למשול על אלטו פרו. בוליבר ניסה להעביר את אולנייטה לצידו, אך לא זכה לתגובה.
סוקרה המשיך לנוע דרומה, אך נתקל בכוחותיו של ואלדס והובס בקרב קורפאוואיקו (Corpahuaico) ב-3 בדצמבר 1824. חרף זאת- סוקרה המשיך לנוע דרומה, וימים ספורים לאחר מכן ב-9 בדצמבר פרץ קרב אייקוצ'ו: חייליו של סוקרה נהנו ממורל גבוה ומיתרון טקטי, התקפת נגד של דה לה סרנה נכשלה והוא נפל בשבי, והקרב בו סבלו המלוכנים מ-1,800 הרוגים ו-700 פצועים לעומת 370 הרוגים ו-609 פצועים של המורדים - הכריע למעשה את המלחמה וקנטראק חתם על הסכם לפיו יותר לו ולחייליו לשוב לספרד.
מלחמת עצמאות ללא שלטון מרכזי > עצמאות בוליביה

חוסה מריה פרס דה אורדינינאה (José María Pérez de Urdininea) נלחם במסגרת הרפובליקטות - ההתקוממויות המקומיות באלטו פרו - ובמלחמת הגאוצ'וס, התגורר מ-1820 בסן חואן ונבחר שם למושל. הוא ניסה להקים כוח צבאי שיפלוש לאלטו פרו אך לא הצליח לקבל סיוע מבואנוס איירס, ואת הכוח הקטן בן 500 החיילים שהצליח למרות הכל לגבש הכפיף לחוסה מריה פס (José María Paz) שהציב אותן באומוואקה, אך הם נותרו חסרי תעסוקה במשך כשנתיים (1823–1824).
חואן אנטוניו אלברס דה ארנאלס (Juan Antonio Álvarez de Arenales) הגיע לסלטה בתחילת 1823, נבחר למושל בתחילת 1824, והקדיש את עצמו לתכנון מערכה באלטו פרו בעזרת כוחות של אורדינינאה ופס.
ב-14 באוגוסט 1824 ארנאלס מינה את אורדינינאה כמפקד כוח המשימה - לבקשתו של סוקרה (שנלחם לצד בוליבר) - שיכנס לאלטו פרו וילחם באולנייטה המלוכני, והוא יצא לדרך ב-3 בינואר 1825 עם כ-600 חיילים.
פיו טריסטאן (Pío Tristán) המלוכני שלא הכיר בכניעה שנחתמה באייקוצ'ו לגבי סיום המלחמה בפרו ובאלטו פרו, מינה עצמו למשנה למלך ואולנייטה הכפיף עצמו אליו; אך המהלך לא צבר תאוצה, הניסיון נכשל, וגם הסכם לגבי הפוגה בת ארבעה חודשים בין סוקרה לאולנייטה נדחתה בידי בוליבר.
בקרב שהתחולל בין אולנייטה לבין אחד מפקודיו שערק עם יחידתו לצד המורדים - נהרג אולנייטה. ארנאלס שלח את אורדינינאה לתוך אלטו פרו, ומשהגיע לשם - סירב להכפיף עצמו לארנאלס והפך לכוח עצמאי. ב-7 באפריל 1825 נכנע ואלדס המלוכני ובכך הסתיימה המערכה באלטו פרו.
מלחמת עצמאות ללא שלטון מרכזי > מאחזים מלוכנים אחרונים

מקסיקו הכריזה על עצמאותה בספטמבר 1821, אך למלוכנים נותר מאחז בסן חואן דה אולואה (San Juan de Ulúa) שבוורה קרוס עד נובמבר 1825, וניסיונות לכיבושו המשיכו עד לקרב פואבלו ויאחו (Pueblo Viejo) בספטמבר 1829.
כוחותיו של בוליבר כבשו מחדש את לימה בסיוע תגבורות מקולומביה הגדולה. גם לאחר חתימת הסכם הכניעה באייקוצ'ו המשיכו המלוכנים, יחד עם היחידות שערקו מצד המורדים, לשלוט בעיר הנמל קייאו, עד לכניעתה ב-23 בינואר לאחר שכמחצית מהחיילים מתו מרעב וממגפות.
בינואר 1828, כשלוש שנים לאחר נפילתו של אולנייטה, ניסה המלוכני פרנסיסקו חוויאר אגילרה (Francisco Javier Aguilera) להתקומם כנגד שלטונות בוליביה, אך נכשל והוצא להורג.
באי צ'ילואה (Chiloé) שבצ'ילה המשיכה ההתבצרות של המלוכנים בראשות אנטוניו דה קינטנייה (Antonio de Quintanilla) שהדף התקפה צ'ילאנית בקרב מוקופויי (Mocopulli) ב-1824, ורק לאחר מערכה נוספת בפיקוד הנשיא עצמו - רמון פריירה (Ramón Freire) - הגיעו הצדדים להסכם בינואר 1826.
בדרום ארגנטינה התחוללה מלחמת גרילה תוך שיתוף פעולה בין כוחות מלוכניים לשעבר בראשות האחים פינצ'רה (Pincheira) ואינדיאנים מקומיים שנמשכה עד 1832, עת חוסלה בידי הצ'ילאנים.
אחרית דבר

הפרובינציות המאוחדות של ריו דה לה פלטה השיגו בדרך הכוח את מטרתן לשחרר את ממלכת המשנה לשעבר מאחיזתה של ספרד, אם כי לא הצליחו לייסד מדינה מאוחדת אלא מספר מדינות (ארגנטינה, אורוגוואי, פרגוואי, בוליביה) בשל כישלונה של ארגנטינה לכבוש אותן מידי המושלים המלוכנים שסירבו להצטרף למהפכת מאי. בנוסף - שטחים ממיסיונס עברו לידי ברזיל.
אלטו פרו, לימים בוליביה, לא נכבשה חרף ניסיונות חוזרים ונשנים מצד ארגנטינה; ומי ששחרר אותה לבסוף היה בוליבר בעזרת כוחות מקולומביה הגדולה.
פרגוואי הפכה עצמאית מכיוון שהשלטון לאחר קבלת העצמאות הסתגר ונמנע מלהצטרף לארגנטינה, תוך שהוא זוכה לתמיכת האוכלוסייה בכך. ארגנטינה הכירה בפרגוואי בשנות ה-50 של המאה ה-19.
השלטונות באורוגוואי בראשות ארטיגס סירבו להיצטרף לארגנטינה, והיא הוכרה כמדינה עצמאית בעקבות מלחמת ארגנטינה–ברזיל (1825–1828) שניתן לראותה כחלק ממלחמת העצמאות של ארגנטינה.
המדינה הראשונה שהכירה בעצמאותה הייתה בריטניה הגדולה ב-2 בפברואר 1825.
ב-1826 שינו הפרובינציות המאוחדות של ריו דה לה פלטה את שמן לארגנטינה (República Argentina), והדבר עוגן בחוקה מאותה השנה.
ספרד הכירה בעצמאותה של ארגנטינה בהסכם מ-29 באפריל 1857 שלא אושר, וההסכם הסופי מ-21 בספטמבר 1863.
מבוך

מבוך
מבוך לילדים
מבוך הוא חידה הבנויה ממעברים מתפצלים, אשר על הפותר למצוא נתיב דרכה. המבוך שונה מן הלבירינת, שבו מסלול אחד בלבד, והוא לא נועד להקשות על מציאת הדרך בו. המבוך עשוי להיות בנוי חדרים המובילים לחדרים אחרים, כפי שמצוי לעיתים קרובות במשחקי תפקידים בסגנון מבוכים ודרקונים: במובן זה, החדרים מתפקדים כמעברים.
מבוכים נבנים בחללים שונים וקירותיהם עשויים להיות מחומרים שונים: למשל מבוך מקירות אבן, מבוך שקירותיו הם צמחי חיטה או תירס, מבוך  מקירות זכוכיות (קרוי גם: מבוך מראות), מבוך הבנוי מאבני ריצוף בצבעים שונים ומבוך שקירותיו עשויים שיחים גבוהים. מרבית מהמבוכים הקיימים מצויים באתרי שעשועים לרווחתם של המשתמשים, והמטרה בהם היא למצוא את היציאה. מלבד המבוכים הקיימים באופן פיזי, ניתן לשרטט מבוכים על גבי נייר ולעקוב אחר הדרך בתוכם באמצעות עיפרון.
חורחה לואיס בורחס מתאר באחד מסיפוריו ספר המהווה מבוך ספרותי.
קיימים אלגוריתמים לייצור מבוכים ביד או באמצעות מחשב.
לפי דברי הרמח"ל בספרו מסילת ישרים, עוד בזמנו (נפטר ב־1744) היו נוהגים שרים לעשות גני מבוך, גנים אלו מכנה הרמח"ל בשם "גן המבוכה". יש הסוברים כי הרמח"ל התייחס למבוך מסוים שכנראה היה מוכר לו - הלבירינת של סטרה.
"גן המבוכה, הוא הגן הנטוע לצחוק, הידוע אצל השרים. שהנטיעות עשויות כתלים כתלים וביניהם שבילים רבים נבוכים ומעורבים, כולם דומים זה לזה. והתכלית בם הוא להגיע אל אכסדרה אחת שבאמצעם, ואמנם, השבילים האלה מהם ישרים ומגיעים באמת אל האכסדרה ומהם משגים את האדם ומרחיקים אותו ממנה".
פתרון מבוכים

המתמטיקאי לאונרד אוילר היה מן הראשונים לנתח מבוכים מן הבחינה המתמטית. בעשותו כן, ייסד את תורת הטופולוגיה. האלגוריתמים הבאים מיועדים לאדם הנמצא בתוך מבוך, ללא ראיית־על על מבנהו של המבוך. ישנם אלגוריתמים אחרים, המיועדים לפתרון מבוכי־נייר.
פתרון מבוכים > עקיבה אחרי הקיר

אלגוריתם העקיבה אחרי הקיר, הידוע גם בשמו חוק יד ימין או חוק יד שמאל, הוא האלגוריתם המפורסם ביותר לפתרון מבוכים. באמצעות הנחת ידך על הקיר והליכה באותו כיוון כל הזמן, מובטח להולך כי יגיע ליציאה האחרת, אם קיימת כזו, או יחזור לכניסה. בדרך זו יעבור ההולך על פני כל המבוך. השיטה מתאימה רק למבוך פשוט קשר. אם המבוך אינו פשוט קשר, השיטה לא תעזור למצוא את החלקים האחרים של קירות המבוך.
פתרון מבוכים > שיטת פלג'

אם היציאה נמצאת במקרה על חלק הקיר שההולך בחר לגעת בו, היציאה תימצא. אם היציאה והכניסה נמצאות שתיהן על קירותיו החיצוניים של המבוך, וההולך מתחיל בכניסה, הרי שכך הוא הדבר. אך אם ההולך מתחיל מנקודה כלשהי בתוך המבוך, אין הדבר מובטח לו: העוקב אחר קיר יצעד בטבעת אינסופית. שיטת פלג' (על שם ג'ון פלג') מסוגלת לפתור בעיה זו.
לפי שיטת פלג' שמטרתה טיפול במכשולים במבוך, כאשר נתקל ההולך במכשול, עליו לסכום את הזוויות שפנה. כאשר השלים ההולך 360 מעלות, הוא יכול להסיק כי עקב אחר קיר של מכשול ולא אחר קירותיו החיצוניים של המבוך.
בשיטה זו יכול אדם עם מצפן למצוא את דרכו החוצה מכל מבוך סופי הוגן דו ממדי. מבוכים בממד גבוה יותר אינם נפתרים באמצעות שיטה זו ולא באמצעות קודמתה.
פתרון מבוכים > עכבר אקראי

בשיטה זו יכול כל רובוט טיפש או עכבר מעבדה לנקוט, אך לא מובטח כי היא תעבוד. לפי השיטה, על ההולך ללכת בקו ישר עד שייתקל במכשול. אז עליו לפנות בכיוון אקראי.
פתרון מבוכים > שיטת טרמו (Tremaux)

שיטה יעילה זו דורשת סימון של נתיב ההולך באמצעות קו על הרצפה. היא פועלת על כל המבוכים בעלי המעברים המוגדרים היטב.
בהגיע ההולך לצומת, אם הוא בלתי מסומן, יבחר כיוון. אם הוא מסומן, יחזור על עקביו.
בהגיע ההולך למעבר שביקר בו כבר: יסמן בו קו שני, ובהגיעו לצומת הקרוב יבחר כיוון בו לא הלך עדיין, אם הדבר אפשרי.
בשיטה זו מובטח כי אין צורך לעבור במעבר מסוים יותר מאשר פעמיים. אם אין למבוך יציאה, ההולך יסיים את דרכו בנקודה בה התחיל. חוזקה של שיטה זו לעומת שיטות עיקוב הקירות הוא בכך שהיא מתייחסת למעברים ולא לקירות, ובכך פותרת את הבעיה האמיתית הניצבת בפני ההולך.
מבוכים כאתרי תיירות

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
מבוכים כאתרי תיירות > מבוכי צמחים הפתוחים לציבור

ארמון המפטון קורט, אנגליה
צ'טסוורת', אנגליה
סמסו, דנמרק - המבוך הגדול בעולם
ארמון שנברון, אוסטריה
לונליט, אנגליה
אביונה, קנטון ואלה, שווייץ
פארק גן גורו, ישראל
אמת תנינים, ישראל
מבוך בעמק, שדה יעקב, ישראל
מבוכים בניסויים מדעיים

מבוכים משמשים בניסויים מדעיים בתחומי הפסיכולוגיה והנאורולוגיה. שימוש אחד במבוכים הוא חקר הלמידה על ידי צפייה בלמידת הניווט של אורגניזם המודל. בניסויים כאלה עושים שימוש בדרך כלל בעכברים או בחולדות. מבוכים המשמשים בניסויים כאלה הם לדוגמה מבוך בארנס, מבוך המים של מוריס ומבוך הזרוע הרדיאלית.
שימוש אחר במבוכים בניסויים מדעיים הוא בהערכה של נזק מוחי שנגרם לאורגניזם מודל כתוצאה ממוטציה, הרעלה וכיוצא בזה. במקרה זה אורגניזם הניסוי נע במבוך אותו אורגניזם הביקורת פותר בקלות.
מבוכים בניסויים מדעיים > מבחן התנהגותי לשיתוף פעולה חברתי בחולדות > מבוך שיתוף הפעולה החברתי של חולדות

המבוך האוטומטי הוא כלי חדש המאפשר לכמת בצורה יעילה וממוחשבת שיתוף פעולה חברתי בין חולדות. המבוך מורכב מתיבה שחורה שמחולקת באופן אנכי, בחלקה הפנימי, לשני נתיבים על ידי מחיצה שקופה מחוררת, מצלמת וידאו מלמעלה ומיפוי ממוחשב.
מבוכים בניסויים מדעיים > מבחן התנהגותי לשיתוף פעולה חברתי בחולדות > המבחן ההתנהגותי

המבחן מתחלק לשני חלקים והוא מתייחס לשתי חולדות בכל פעם.
חלק ראשון מתבצע בימים 1–12, הזירה מכילה שני מסלולי ריצה, כשכל חולדה רצה במסלול שמופרד על ידי המחיצה השקופה, שבה חורי הרחה בלבד (אין מגע בין החיות).
בחלק הראשון של המבחן המסלולים מחולקים לשני אזורים שווים באורכם על ידי מערכת המיפוי הממוחשבת בלבד, כלומר אין סממן ויזואלי שמעיד על החלוקה. שתי החולדות צריכות לרוץ יחד ולעבור את שני חלקי המבוך בהפרש של לא יותר מחמש שניות כדי לקבל את התגמול המשותף - מי הסוכר. התגמול ניתן לשתי החולדות ואין תחרות על המשאב.
בחלק השני של המבחן בימים 13–18 עולה רמת הקושי במבוך, בכך שהזירה תחולק אוטומטית לשלושה חלקים שווים והחיות מבצעות מבחן שת"פ כמו בניסוי קודם.
המבחן החברתי הראה כי בתוך 18 ימי אימון החולדות הראו למידה חברתית מתקדמת, והצליחו לקבל 13 מנות מי סוכר לעומת 3 בתחילת הניסוי על ידי סנכרון קצב ההתקדמות שלהם.
מבוכים ביצירות אמנות ותרבות

לבירינת
המבוך - סרטו של ג'ים הנסון בכיכובו של דייוויד בואי
שלושה בסירה אחת (מלבד הכלב) - מכיל תת־סיפור על הסתבכות במבוך
פרחים לאלג'רנון
הניצוץ - סרטו של סטנלי קובריק. הסרט מבוסס על רומן זהה מאת הסופר סטיבן קינג, אך ברומן המבוך אינו מופיע. בסרט המבוך ממוקם בשטחו של בית המלון אוברלוק ותעיית הגיבורים בו (אחד משיאי הסרט) מהווה אליגוריה לנפשם התועה.
הרץ במבוך
המבוך ביהדות

דברי המסילת ישרים שהובאו בפתיח, מדמים את העולם כולו למבוך גדול שבו אדם אינו יודע לאן ללכת ולפנות כדי להגיע למוצא הנכון שהוא בעצם עשית רצון האלוהים. ולכן האדם צריך לשמוע לעצות הנאמרות מפי חז"ל שהם כמו האדם שעומד במבוך מלמעלה ורואה לאן כל הדרכים מובילות.
ראו גם

מבוך תמונה
אלגוריתמים לייצור מבוכים
אלגוריתמים לפתרון מבוכים
חידת כדור במבוך
מבוך תירס
מעגלי תבואה
הערות שוליים

1 2  AviAvital, ShlomitAga-Mizrachi & Salman Zubedat, Evidence for social cooperation in rodents by automated maze, scientific reports
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4132985-5  NDL: 00567566 
המבוך בארמון שנברון באוסטריה
העיר יריחו מוקפת מבוך של שבע חומות, איור מתוך תנ"ך פרחי, נוצר במאה ה 14 בפרובנס על ידי אלישע בן אברהם קרשקש
הפארק הלאומי אוורגליידס

הפארק הלאומי אוורגליידס (באנגלית: Everglades National Park) הוא פארק לאומי של ארצות הברית בפלורידה, שבדרום-מזרח ארצות הברית. הפארק הלאומי הוא הסביבה הטבעית הטרופית הגדולה ביותר בארצות הברית היבשתית. הפארק משתרע על הרבע הדרומי של האוורגליידס, ומאז ההכרזה על הקמתו ב-6 בדצמבר 1947 מבקרים בו כמיליון אנשים בכל שנה. הפארק הוא השלישי בגודלו מבין הפארקים הלאומיים בארצות הברית היבשתית, אחרי עמק המוות וילוסטון. בניגוד לפארקים לאומיים אחרים בארצות הברית, שהוקמו כדי להגן על מאפיינים גאוגרפיים ייחודיים, פארק זה נוצר על מנת להגן על מערכת אקולוגית רגישה. הפארק הוכרז כשמורה ביוספרית בינלאומית, כאתר מורשת עולמית, וכאזור ביצות בעל חשיבות בינלאומית, אחד משלושה אתרים בלבד בעולם שזכו לכל שלושת התארים. בפארק חיים 36 מינים מוגנים לפי תקנות פדרליות או שמצויים בסכנת הכחדה, שכוללים בין השאר את פומת פלורידה, תנין אמריקני, ותחש נהרות קריבי. הפארק כולל בתוכו את הסביבה הטבעית המוגנת הגדולה ביותר מזרחית לנהר מיסיסיפי.
מערכת המים של כל דרום פלורידה תלויה בפארק, המזין מחדש במים טריים את אקוויפר ביסקיין (Biscayne). הפארק הוא בית הגידול החשוב ביותר באמריקה הצפונית עבור מינים טרופיים של עופות מסדרת החופמאים, והוא כולל בתוכו את המערכת האקולוגית המנגרובית הגדולה ביותר בחצי הכדור המערבי. בתוך הפארק חיים 350 מינים של עופות, 300 מינים של דגי מים מתוקים ומים מלוחים, 40 מיני יונקים ו-50 מיני זוחלים.
אזור האוורגליידס הוא מערכת של נהרות איטיים, הזורמים בכיוון דרום-מערב במהירות של כחצי קילומטר ביום אל מפרץ פלורידה, המוזנת על ידי הנהר קיסימי (Kissimmee) ואגם אוקיצ'ובי (Okeechobee). אף על פי שבני אדם חיו באוורגליידס במשך אלפי שנים, רק החל מ-1882 הם ניסו לייבש את האוורגליידס למטרות חקלאיות או למטרות מגורים, ולפקח על זרימת המים מאגם אוקיצ'ובי כך שניתן יהיה להסיטה לאזורים המטרופוליניים במחוזות מיאמי-דייד, בראוורד ופאלם ביץ'. המערכות האקולוגיות בפארק ספגו נזקים משמעותיים בעקבות פעילות האדם, והתיקון והשימור הוא נושא טעון מבחינה פוליטית בדרום פלורידה.
גאוגרפיה

שטח הפארק כ-6,110 קמ"ר, והוא משתרע על פני שלושה ממחוזות פלורידה: דייד, מונרו, וקולייר. הפארק שוכן בגובה שבין 0 ל-2.4 מטרים מעל פני הים, אך גובהו של תל צדפים שהוקם על ידי האינדיאנים בני שבט הקלוסה (Calusa) הוא 6 מטרים מעל גובה פני הים.
גאוגרפיה > אקלים

האקלים בפארק הוא אקלים סוואנה טרופית (סימול Aw בשיטת קפן) ואקלים מונסון טרופי (סימול Am בשיטת קפן) כתלות במיקום. האקלים במרבית האזור המרכזי הוא סוואנה טרופית בעוד שבאזורים הקרובים לחוף, בייחוד ברביע המזרחי של הפארק האקלים הוא מונסוני. שני סוגי האקלים מתאפיינים בשתי עונות, גשומה ויבשה. העונה היבשה היא בין דצמבר לאפריל ובה טווח הטמפרטורה הוא בין 12°C ל-25°C מעלות צלזיוס עם לחות נמוכה. כיוון שכמות המשקעים בתקופה זו נמוכה, נוטים בעלי החיים להתקבץ באזור מקווי המים הגדולים וניתן לצפות בהם בצורה הטובה ביותר. העונה הגשומה היא בין מאי לנובמבר כאשר הטמפרטורה בדרך כלל גבוהה מ-33°C מעלות והלחות היא מעל 90%. סופות גשמים יכולות להוריד 250 עד 300 מ"מ של גשם בכל פעם, כך שבתוך חודשיים יכולה לרדת מחצית מכמות המשקעים השנתית הממוצעת (1,200 מילימטרים).
| אקלים בפארק הלאומי אוורגליידס> חודש.טמפרטורה יומית מרבית ממוצעת (C°).טמפרטורה יומית מזערית ממוצעת (C°).משקעים ממוצעים (מ"מ) | אקלים בפארק הלאומי אוורגליידס> ינואר.24.8.13.6.43.2 | אקלים בפארק הלאומי אוורגליידס> פברואר.25.6.15.43.9 | אקלים בפארק הלאומי אוורגליידס> מרץ.26.4.16.2.50.5 | אקלים בפארק הלאומי אוורגליידס> אפריל.28.3.17.9.46.7 | אקלים בפארק הלאומי אוורגליידס> מאי.30.3.21.88.6 | אקלים בפארק הלאומי אוורגליידס> יוני.31.6.23.6.182.4 | אקלים בפארק הלאומי אוורגליידס> יולי.32.2.24.142.2 | אקלים בפארק הלאומי אוורגליידס> אוגוסט.32.4.24.1.200 | אקלים בפארק הלאומי אוורגליידס> ספטמבר.31.8.23.7.160.3 | אקלים בפארק הלאומי אוורגליידס> אוקטובר.30.3.21.5.97.3 | אקלים בפארק הלאומי אוורגליידס> נובמבר.28.18.2.62 | אקלים בפארק הלאומי אוורגליידס> דצמבר.25.8.15.4.42.4 | אקלים בפארק הלאומי אוורגליידס> שנה.29.19.5.1,160 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
מקור: Melbourne
אקולוגיה

בתחילת המאה ה-20, כללו תמיד התפיסות המקובלות של מה צריך להיות מוגן בפארקים לאומיים אך ורק תכונות גאולוגיות בולטות כמו הרים, גייזרים או קניונים. ככל שאוכלוסיית פלורידה הלכה וגדלה באופן משמעותי והוקמו שכונות עירוניות ליד האוורגליידס, עמדו התומכים בהקמת הפארק בפני קושי לשכנע את הממשלה הפדרלית ואת תושבי פלורידה שהמערכות האקולוגיות המעודנות והמשתנות כל הזמן של האוורגליידס ראויות להגנה. כאשר הפארק הוקם בשנת 1947, הוא הפך לאזור הראשון בארצות הברית שבו ניתנה הגנה על הצומח ועל בעלי החיים המקומיים באזור לעומת הגנה על נוף גאולוגי. שירות הפארקים הלאומיים מזהה תשע מערכות אקולוגיות בלתי תלויות שונות בתוך הפארק, המשתנות ללא הרף בגלל הכמויות של המים וגורמים סביבתיים אחרים.
אקולוגיה > ביצות מים מתוקים וערבות החוואר

ביצות המים המתוקים, מהסוג הקרוי באנגלית Slough, הן ככל הנראה המערכת האקולוגית הנפוצה ביותר בפארק. אלו בפועל תעלות ניקוז המאופיינות בשטחים הנמוכים מסביבתם המוצפים במים מתוקים, הזורמים במהירות כמעט בלתי מורגשת של 30 מטרים ליום. ביצת שארק ריוור (Shark River Slough) וביצת טיילור (Taylor Slough) הן מהביצות הבולטות ביותר בפארק. מכבד הביצות (Cladium mariscus subsp. jamaicense), עשב רב-שנתי המכונה באנגלית Sawgrass, גדל עד לגובה של כמעט 2 מטרים, יחד עם צמחי ביצה רחבי עלים. סוג זה של צמחייה הוא כה דומיננטי באזור עד שממנו נגזר הכינוי של האוורגליידס, "נהר העשב" (River of Grass), שהתקבע בציבור האמריקאי כשם ספרה של מרג'ורי סטונמן דאגלס (Marjory Stoneman Douglas‏; 1998-1890) מ-1947, שסיכם שנים של פעילותה לקידום ההבנה שהמערכת של האוורגליידס היא יותר מ"ביצה". הביצות באוורגליידס מהוות אתר הזנה מצוין לעופות, ומושכות אליהן מגוון רחב של עופות המתבוססים במים כגון אנפות, לבניות, מגלנים, שקנאי חום וכפן ורוד, כמו גם ארמוסים (ציפור גדולת הדומות לעגורים) ודיות חלזונות האוכלים חלזונות תפוח הניזונים בתורם ממכבד הביצות. זמינות הדגים, הדו-חיים והעופות הצעירים בביצות מושכת אליהם מגוון צבי מים מתוקים, אליגטורים, ונחשים מהמינים מוקסין כותנה ועכסן גב-יהלום מזרחי. פארק אוורגליידס הוא המקום היחיד בעולם שבו תנינים ואליגטורים מתקיימים זה לצד זה באופן טבעי.
ערבות החוואר (Marl Prairies) דומות לביצות המים המתוקים, אך אין בהן זרימה איטית של מים; במקום זאת המים מחלחלים דרך נקבוביות בשכבת קרקע העשויה מבוץ קלציטי, המכונה חוואר. החוואר הוא תוצאה של פעילות הפריפיטון, תערובת מורכבת של אצות, כחוליות, מיקרואורגניזם הטרוטרופיים ובלית הצמודים למשטחים תת-מימיים במרבית המערכות האקולוגיות המימיות. הפריפיטון משמש מקור חשוב למזון עבור חסרי חוליות, ראשנים וכמה מינים של דגים. כאשר התערובת מתייבשת היא נראית כמו בוץ אפור. גובהם של צמחי המים ומכבד הביצות באזור זה קטן יותר מאשר על הכבול, סוג הקרקע השני באוורגליידס הקיים בכל מקום בו יש מים עומדים תקופה ממושכת יותר במשך השנה. ערבות החוואר מוצפות במים בממוצע בין שלושה לשבעה חודשים בשנה, בעוד שביצות המים המתוקים מוצפות יותר מתשעה חודשים בשנה, ולעיתים שרויות תחת מים כל השנה. מכבד הביצות שולט בביצות המים המתוקים, תוך יצירת מונוקולטורה. בערבות החוואר אפשר למצוא עשבים אחרים, כדוגמת Muhlenbergia filipes (מין של מולנברגיה המכונה באנגלית Muhly grass) וצמחי מים רחבי עלים. בעלי החיים השוכנים בביצות המים המתוקים נוטים לאכלס גם את ערבות החוואר. ערבות החוואר יכולות להתייבש בחלקים מהשנה. האליגטורים משחקים תפקיד חשוב בקיום חיים בחלקים המרוחקים של האוורגליידס בכך שהם מתחפרים בבוץ בעונה היבשה, ויוצרים בריכות של מים שבהם דגים ודו-חיים מצליחים לשרוד משנה אחת לזו שאחריה. השקעים בקרקע שיוצרים האליגטורים מושכים בעלי חיים אחרים המתאספים על מנת להיזון מטרף קטן. כאשר האזור מוצף שוב בתקופה הגשומה מאכלסים מחדש הדגים והדו-חיים, ששרדו בבריכות שיצרו האליגטורים, את ערבות החוואר.