stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
חצי האי האנטארקטי
חי וצומח

אקלימו של חצי האי הוא המתון ביותר באנטארקטיקה והוא תומך בעולם חי וצומח עשיר וייחודי. בעבר, לפי שרידי מאובנים היו באזור חיים שוקקים ואף דינוזאורים, בהיותה של היבשת חלק מהיבשת הקדומה גונדוונה, לפני כ-200 מיליון שנה.
במשך חודשי הקיץ נחשפת סביב קו החוף בחצי האי קרקע סלעית עליה ישנן כ-250 מיני חזזיות, 100 טחבים וכ-700 מיני אצות ימיות ויבשתיות. שני הצמחים הפורחים היחידים של אנטארקטיקה (Deschampsia antarctica ו-Colobanthus quitensis) גדלים בחלקים הצפוניים והמערביים של חצי האי.
מימי המפרצים בקו החוף של חצי האי והאיים הסמוכים שוקקים בעולם חי ימי עשיר הכולל דגים וקרילים. החופים מהווים כר מחייה ליונקים ימיים וטורפים ימיים בעיקר דוב ים אנטארקטי (Arctocephalus gazella), פיל ים דרומי, כלבי ים, בעיקר כלב ים ודל (Leptonychotes weddellii), הידרורגה נמרית (Hydrurga leptonyx) ולובודון הסרטנים (Lobodon carcinophagus).
על החופים מקננים מיני פינגווין רבים בהם פינגווין קיסרי, פינגווין לבן אוזן, פינגווין רצועת-הסנטר ופינגווין אדלי. ציפורים נוספות בהם מספר מיני יסעוריים כיסעור הכף, יסעור אנטארקטי ויסעור שלג, מספר מיני חמסן גדול (catharacta skua) ו"שיאנית הנדידה" שחפית הקוטב, מקננות בחצי האי אף הן. על האי דיון במפרץ מרג'ורי שבמערב חצי האי חיה רוב אוכלוסיית הפינגווין הקיסרי באנטארקטיקה.
תחנות ובסיסי מחקר

בשנת 1950 הוקמו בחצי האי בסיסי קבע של בריטניה, ארגנטינה וצ'ילה הטוענות לריבונות בחצי האי, כאשר תחומי המחקר העיקריים שלהן היו מטאורולוגיה וגאולוגיה. בשל האקלים המתון האזור הוא המיושב ביותר באנטארקטיקה ומכיל ריכוז של תחנות מחקר ובסיסים המשמשים גם ספינות תיירות בעונת הקיץ.
הבסיסים הגדולים ביותר הם:
בסיס חנרל ברנרדו אוהיגינס ריקלמה, צ'ילה צ'ילה. "עיר הבירה" של הפרובינציה אנטארקטיקה צ'ילנה
תחנת המחקר רות'רה (Rothera Research Station), בריטניה בריטניה
בסיס סן מרטין (San Martín), ארגנטינה ארגנטינה
תחנת בלינגסהאוזן (Белингсхаузен), רוסיה רוסיה
בסיס קומנדנטה פרז (Comandante Ferraz), ברזיל ברזיל
ראו גם

אנטארקטיקה הארגנטינאית
אנטארקטיקה צ'ילנה
הערות שוליים

↑  מיפוי ים הקרח על ידי נאס"א
↑  אתר המתעד את משלחת המחקר
↑  מחקרי לווין שופכים אור על תופעת ההתחממות העולמית
↑  אפילו החורף האנטארקטי לא יכול להציל את מדף הקרח וילקס
↑  מדפי קרח נעלמים בחצי האי האנטארקטי
↑  מרכז המידע לקרח ושלג
↑  מדף הקרח וילקס בסכנה
↑  שינויים בפיטופלנקטון לאורך חצי האי האנטארקטי
↑  אבקת פרחים מאובנת מגלה את ההיסטוריה האקלימית של אנטארקטיקה
↑  מאובני דינוזאורים התגלו באנטארקטיקה, 20 בנובמבר 1886
↑  החי בטונדרה האנטארקטית, אתר הקרן העולמית לשימור חיות הבר
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007295597505171  GND: 4207012-0  LCCN: sh85005489  VIAF: 235089664   WorldCat (עם VIAF): 235089664 
דוב ים אנטארקטי בשיא הקיץ על קרקע סלעית חשופה מכוסה טחב
הבסיס ההיסטורי הבריטי פורט לוקרוי בשנת 1962
זיהום סביבתי בבסיס הרוסי תחנת בלינגסהאוזן
טופוריב

טופוריב (באוקראינית: Топорів; בפולנית: Toporów) הוא כפר במחוז לבוב שבמערב אוקראינה, בו התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
תולדות היישוב

טופוריב נוסד כעיר פרטית בבעלות אצולה בשנת 1603. במאה ה-19 גדל היישוב, אך בסוף אותה מאה ובתחילת המאה ה-20 פקדו אותו מספר שריפות הרסניות. כמו כן, ניזוק היישוב קשות בעת כיבושו בידי הרוסים בתחילת מלחמת העולם הראשונה. במאה ה-19 ובמאה ה-20 נודע היישוב בשל תעשיית ייצור כלי החרס שבו. בשנת 1921, בהתאם להסכם ריגה, נכלל היישוב בתחום הרפובליקה הפולנית השנייה.
יהודי טופוריב

יהודים ישבו ביישוב מהיווסדו, והותר להם לבנות בו בית כנסת, הגם שזה חולל במהלך פרעות בשנת 1635. במהלך פרעות ת"ח ות"ט ניצלו יהודי היישוב מיד הקוזקים, כיוון שגייסות המלך ישבו בו. עד סוף המאה ה-18 היו כפופים יהודי היישוב לקהילת ברודי הסמוכה, ומהמאה ה-19 היו לקהילה עצמאית, שרוב אנשיה חסידים.
בשנות ה-80 של המאה ה-19 הגיע מספר יהודי היישוב לשיא, אך בעקבות האסונות שפקדו את היישוב בשנים שלאחר מכן, היגרו ממנו רבים מיהודיו, ובתחילת המאה ה-20 נמנו במקום כ-1,400 יהודים. בין מלחמות העולם נותרו בכפר קרוב ל-700 יהודים, והתקיימה בו פעילות ציונית. פעילות זו נאסרה עם כיבוש האזור בידי הסובייטים בספטמבר 1939.
ב-24 ביולי 1941, יומיים לאחר פרוץ מבצע ברברוסה, נכנסו הגרמנים ליישוב, ובו ביום התעללו במספר מבכירי הקהילה המקומית, ובהם רב הקהילה רבי משולם זלמן יוסף זילברפרב (חתנו של רבי אהרן מקוידנוב), במבנה בית הכנסת הגדול בו, בסיוע אוקראינים מקומיים. כעבור יומיים ערכו האוקראינים המקומיים, באישור הגרמנים, טבח ביהודי היישוב, בו רצחו כ-180 יהודים בבור שנצטוו לכרות.
יודנרט שמונה ביישוב בהמשך נצטווה לספק לשלטונות עובדי כפייה יהודים, שחלקן בוצעו במחנות עבודה באזור טרנופול. במרץ 1942 שולחו כ-90 מיהודי היישוב למחנה ההשמדה בלז'ץ. בספטמבר 1942 שולחו לבלז'ץ בין 120 ל-200 יהודים נוספים מהכפר. בנובמבר 1942 שולחו אחרוני יהודי היישוב לגטו ברודי. בפברואר 1943 שולחו כ-110 יהודים שאותרו בסביבת הכפר לבלז'ץ.
חשמלן סגול

| חשמלן סגול |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
מחלקה:: דגי סחוס
סדרה:: חשמלנאים
משפחה:: חשמלניים
סוג:: חשמלן
מין:: חשמלן סגול
שם מדעי
 Torpedo nobiliana ‏בונפרטה, 1835
תחום תפוצה


חשמלן סגול (שם מדעי: Torpedo nobiliana) הוא מין של בטאי ממשפחת החשמלניים. הוא חי במי האוקיינוס האטלנטי.
מאפיינים

דג זה הוא הגדול ביותר בבני סדרת החשמלנאים. אורכו הממוצע 0.6-1.5 מטרים ומשקלו 14 ק"ג, אולם נצפו פרטים באורך של 1.8 מטרים ומשקל 90 ק"ג. לדג זוג סנפירי חזה גדולים ועגולים ואחריהם עוד זוג קטן יותר על הגב וזנב חזק עם אונות. פתחי הזימים סמוכים לראש הקטן והחוטם כמעט ולא נראה. כמו רוב הבטאים גם לחשמלן זה ישנו פה המצוי מתחת לגופו.
דג זה בונה שדה חשמלי סביב גופו וכך מאתר את הפרטים בסביבה. הוא גם מחשמל את הטרף במכת חשמל חזקה שהורגת או מהממת אותו.
הוא נפוץ בקרקעיות חוליות עד לקרבת החופים מנובה סקוטיה עד ברזיל ומסקוטלנד עד דרום אפריקה וגם לאורך חופי הים התיכון, לרבות בחופי ישראל.
הוא טורף בעיקר דגי גרם הכוללים סוליתאים שונים, סלמוניים, צלופחים וקיפוניים וגם דיונונים וסרטנים. פרטים גדולים יכולים לבלוע דגים ששוקלים 2 ק"ג ואף כרישים גלדניים.
החשמלן יכול להפעיל את מכות החשמל שלו גם להגנה אך הוא איננו קטלני לאדם.
חיים ברקני

| --- | --- |

הניק ברקני בביתו בשער הגולן, ינואר 1991
 לידה:  14 ביולי 1923 לודז', פולין
 פטירה:  12 באוקטובר 2001 (בגיל 78) שער הגולן, ישראל
 שם לידה:  הניק פּוֹקְשִׁיבָה
 לאום:  ישראלי
 תחום יצירה:  מוזיקה, קריקטורה, עיצוב
 יצירות ידועות:  "ביתי אל מול גולן" (1962), "את תלכי בשדה", "ילדי איננו ילד" ״החיטה צומחת שוב״
חיים (הניק) בַּרְקָנִי (פּוֹקְשִׁיבָה) (14 ביולי 1923 – 12 באוקטובר 2001) היה מורה למוזיקה, מלחין, מאייר, קריקטוריסט וגרפיקאי ישראלי.
ביוגרפיה

חיים ברקני נולד בשם הניק (חיים) פוקשיבה ב-1923 בעיר לודז' שבפולין לגרשון ואסתר פוקשיבה. משפחתו הייתה משפחה של מוזיקאים וברקני החל ללמוד בילדותו נגינה על פסנתר. כבר מגיל צעיר החל גם לעסוק בהלחנה של מוזיקה, בעיקר של מוזיקה הקלה והעממית וכן לג'אז ולמוזיקה המודרנית של אותם ימים.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה ברח עם משפחתו (אמו, אחותו ואחיו) מזרחה לברית המועצות ושהה בסיביר ובבוכרה עד סיום המלחמה. אחרי המלחמה התגורר באיטליה במסגרת קבוצות צעירים יהודים שהדריכו נוער של ניצולי השואה והתכוננו לעלייה לארץ ישראל. בשנת 1947 ניסה לעלות, אך בדרך נתפסה ספינתו על ידי הבריטים והוא נשלח עם חבריו למחנות המעצר בקפריסין. שם הכיר את הלינה, ונישא לה.
בשנת 1949, עם שחרורו מקפריסין, עלה לארץ עם גרעין ההשלמה "לחירות", שבו היה חבר. הוא הגיע לקיבוץ כפר מנחם להכשרה של כחצי שנה, ומשם עברו לקיבוץ שער הגולן, שבו חי כחבר עד יומו האחרון.
בסוף שנות ה-50 למד הוראת מוזיקה ב"מכללת אורנים" ושימש מורה למוזיקה ולפסנתר במשך שנים רבות, בבית הספר המקומי ובמוסד החינוכי "בקעת כינרות". כמו כן לימד תאוריה מוזיקלית באולפן האזורי למוזיקה וניצח על תזמורת תלמידי האולפן.
מאוחר יותר הקים את התזמורת הקלה "ברקנית", שהייתה מורכבת מנגנים בוגרים מעמק הירדן וניצח עליה מספר שנים. התזמורת ניגנה, בעיבודו, בהדרכתו ובניצוחו, מוזיקה קלה, שירים ופזמונים עבריים ולועזיים, קטעי ג'אז וכדומה.
בתחילת שנות ה-80 למד את תורת התזמור והעיבוד אצל המוזיקאי נעם שריף.
ברקני התפרסם לראשונה בארץ כמלחין בזכות השיר "ביתי אל מול גולן", שהיה שיר הנושא במחזמר שכתב עם יוסף נצר, גם הוא חבר בקיבוץ. השיר נקרא על שמו של המחזמר שנכתב והוצג לראשונה בשנת 1962, לכבוד יום הולדתו ה-25 של קיבוץ שער הגולן.
לאחר פרסומו הראשון של השיר, בזכות היותו שונה בסגנונו משירי "החציר והקש" של תנועת ההתיישבות דאז, זכה "ביתי אל מול גולן" לכ-40 ביצועים שונים, בהם של שלישיית שריד, שמעון ישראלי, לוסי ארנון, יפה ירקוני, אריק איינשטיין, הפרברים, אריק סיני, להקת "סטלה מאריס" ועוד. השיר נחשב כיום כאחת מהיצירות המובחרות של הזמר העברי בכל הזמנים.
כ-80 שירים הלחין ברקני למילותיו של חברו יוסף נצר, שהיה משורר, במאי ומחזאי. אחת מיצירותיו הנודעות הוא הלחן לשירה של לאה גולדברג "את תלכי בשדה" (ידוע גם כ"האמנם").
שירים נוספים פרי עטו שהתפרסמו בזמר העברי: "החיטה צומחת שוב" למילותיה של דורית צמרת, "ילדי איננו ילד" של יוסי גמזו, "פנאי" של המשוררת זלדה, "מותו של הקיץ" ליעקב גלפז ועוד.
כמו כן כתב מספר לחנים לשיריה של חברת הקיבוץ תרצה ברגל, בהם "שיר ערש במקלט" (נומי ילדה"), "ושוב הסתיו" (כל דפי הלוח"), "השיר בירוק" ועוד.
בנוסף לעיסוקו המוזיקלי היה חיים ברקני גם קריקטוריסט, מאייר וגרפיקאי. בשנות ה-50 היה בעל קריקטורה שבועית במוסף סוף השבוע של העיתון "על המשמר". הקריקטורות הללו, שעסקו בהווי הקיבוצי, נאספו ויצאו בספר שנקרא "במסגרת" בהוצאת הקיבוץ הארצי.
ברקני אייר ספרים רבים, בהם ספרי ילדים, טבע ושירה. כמו כן עיצב וצייר את המודעות והפלקטים בקיבוצו וכן את עלון הקיבוץ במשך שנים רבות.
ב-1998 פרסם בהוצאה עצמית את הספר "דואוגרפיה", שכתב עם רעייתו וכן אייר ועיצב אותו.
נפטר בגיל 78 ונקבר בקיבוץ שער הגולן. ארכיונו שמור במרכז למוזיקה של הספרייה הלאומית.
פרסומיו

| --- | --- |
 קריקטורות במסגרת: רפורטאז'ה קיבוצית בארבע מערכות; ראה ורשם: הניק, מרחביה: ספרית פועלים, 1958.  חיים (הניק) והלינה ברקני, דואוגרפיה, ישראל: ח. ברקני, 1998. איור חיים ברקני-הניק (ערך וצייר), שרפה!, ירושלים: משרד הפנים – אגף לתפקידים מיוחדים – לשכת מפקח כבאות ראשי, [תשכ"ח?]. (ספרון)  יוסי גמזו, אן דן די נו: שירים; מצֻיר בידי חיים ברקני, מרחביה: ספרית פועלים, תשל"א.:  מוזיקה בנימין הלוי, השליט והמשורר: מחזה אגדה בארבע מערכות, פרולוג ואפילוג; מוזיקה: חיים ברקני (הנק), רמת גן: ההסתדרות הכללית של העובדים העברים בארץ-ישראל – המרכז לתרבות ולחנוך – מרכז ישראלי לדרמה ('ספרית מחזות'), תש"ך 1959. (המחזה נכתב על-פי "קריית האומנים" ("שני הגיבנים") לת' גאבה)  לכבוד החנֻכה; עממי; העִבוד: ח. ברקני, תל אביב: מרכז לתרבות ולחינוך ('בזמר ובצליל'), 1966.  50 שנה לכפר יהושע, כפר יהושע 1977. (ספרון) (מופע בהשתתפות חברי הכפר נוער וילדים)  הַחִטָּה צומחת שוב, ההסתדרות הכללית של העובדים בארץ ישראל – המרכז לתרבות ולחנוך – המדור למוזיקה ('דפי מקהלה ע"ש ש. קפלן'), תשמ"ה. (חוברת)  הניק - שיר נולד, [חמו"ל], 2000.
דיסקוגרפיה

מותו של הקיץ: ערב משירי המלחין חיים ברקני: עיבודים וניהול מוזיקלי: עוזי אסנר; קטעי קישור: יעקב גלפז; הפקה: צוותא ת"א, תל אביב: צוותא לתרבות מתקדמת, 2002. (הקלטה של מופע שנערך בצוותא תל אביב ב-28 באוקטובר 2002, במלאת שנה לפטירתו) (1:10:10 שעה)
פרסים

1997 – פרס הוקרה מטעם מועצה אזורית עמק הירדן.
הערות שוליים

↑  "ברקני" הוא עברות של שם משפחתו המקורי פּוֹקְשִׁיבָה (Pokrzywa), שפירושו ברקן או גדילן.
↑  הקבר של חיים ברקני בשער הגולן, באתר BillionGraves
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007306743505171  LCCN: no2011118358  MusicBrainz: 9176e96c-02ae-4c20-97b1-922e8a898555  VIAF: 307172644   WorldCat (עם VIAF): 307172644
חשמלנאים

| חשמלנאים |
| --- | --- |
 חשמלן פסיפי
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
מחלקה:: דגי סחוס
על־סדרה:: בטאים
סדרה:: חשמלנאים
משפחות
 Hypnidae  Narcinidae  Narkidae  Torpedinidae
שם מדעי
 Torpediniformes ‏Lozano, 1926
חשמלנאים (שם מדעי: Torpediniformes) היא סדרה של דגי סחוס. כל הדגים בסדרה זו הם דגי חשמל המהממים את טרפם בעזרת שוק חשמלי. הם יכולים לפגוע גם בבני אדם שמאיימים עליהם.
לעומת שאר הבטאים בני סדרה זו שוחים על פני המים וגופם בנוי בצורת טיל. הטורפדו הימי מופעל לפי מבנה הגוף של בני סדרה זו.
משפחות

בסדרה זו ארבע משפחות:
היפניים (Hypnidae) בה סוג ומין יחיד היפנוס מונופטריגיוס (Hypnos monopterygius).
נרקינידיים (Narcinidae) - בה 4 סוגים.
נרקידיים (Narkidae) - בה 6 סוגים.
חשמלניים (Torpedinidae) - בה 2 סוגים.
יאגודי

| --- | --- |

 סוגה:  מוזיקת עולם 
 חברים
 זוריאנה דיבובסקה סופייה לשישאק 
 
יאגודי (באוקראינית: YAGÓDY) היא להקה אוקראינית. בשנת 2024 השתתפה בקדם האוקראיני לאירוויזיון 2024, שהתקיים במאלמה שבשוודיה.
קריירה

ביוני 2016 הוקמה יאגודי בלבוב ביוזמת זוריאנה דיבובסקה, שבאותה העת הייתה מורה למשחק בפקולטה לתרבות ולאומנויות באוניברסיטה על שם איבן פרנקו. אליה הצטרפו שלושה מתלמידיה.
בשנת 2020 חשפה הקבוצה כי היא עתידה להוציא את אלבום הבכורה שלה לאור בקרוב. שמו הוכרז כ-Ягоди, ונכללו בו עשר רצועות חדשות לגמרי. לשיר "Kalyna-Malyna" הופק וידאו קליפ משלו.
בנובמבר 2023 נחשף כי הלהקה תשתתף בקדם האוקראיני לאירוויזיון 2024 עם השיר "Tsunamia". ב-3 בפברואר 2024 הופיעה על בימת הקדם. בסוף הערב דורגה במקום החמישי.
דיסקוגרפיה > אלבומי אולפן

| שם | פרטים |
| --- | --- |
Ягоди:  יצא לאור: 5 בפברואר 2021  פורמט: הורדה דיגיטלית
הערות שוליים

↑  "YAGODY (2020)". SoundCloud (באנגלית). נבדק ב-2021-01-23.
↑  Калина-Малина (אורכב 29.01.2021 בארכיון Wayback Machine)
↑  "Група YAGODY - YouTube". www.youtube.com. אורכב מ-המקור ב-2021. נבדק ב-2021-01-23.
↑  "Суспільне презентує пісні та проведе жеребкування фіналістів нацвідбору на "Євробачення-2024"". suspilne.media. 2024-01-09. אורכב מ-המקור ב-2024-01-09. נבדק ב-2024-01-20.{{cite web}}:  תחזוקה - ציטוט: location (link)
↑  "Нацвідбір на Євробачення: перемогли Alyona Alyona & Jerry Heil". www.ukrinform.ua (באוקראינית). 2024-02-04. נבדק ב-2024-02-20.
חשמלן פלורידה

| חשמלן פלורידה |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
מחלקה:: דגי סחוס
סדרה:: חשמלנאים
משפחה:: חשמלניים
סוג:: חשמלן
מין:: חשמלן פלורידה
שם מדעי
 Torpedo andersoni
תחום תפוצה


חשמלן פלורידה (שם מדעי: Torpedo andersoni) הוא מין של בטאי ממשפחת החשמלניים המצוי בטבע במצר פלורידה, באיי סאן אנדרס, גראנד קיימן ובמערב הים הקריבי לחופי אמריקה המרכזית. הוא נפוץ באזורים טרופיים סביב שוניות אלמוגים וצולל עד לעומק 220 מטר, לאורך שולי היבשת. עם זאת הוא כמעט ולא נראה בטבע ונראה רק בשלושה אזורים שונים, בהם נתפס ברשתות.
זהו חשמלן קטן יחסית באורך של 32 ס"מ והוא בעל גוף שטוח בצבע שזוף ועליו כתמים חומים רבים. צבע זה מתאים להסוואה מתחת לחול התת-ימי. החשמלן בעל זנב קצר, סנפירי חזה מעוגלים, ראש מעוגל בעל חוטם גדול מופנה מטה ועיניים קטנות. הוא מסתתר רוב זמנו בין החוליות בקרבת אלמוגים.
החשמלן ידוע במכות החשמל שהוא ייצר כדי להרוג טרך קטן כמו דגים ודיונונים אך גם כדי להתגונן. השוק החשמלי חלש מכדי להרוג אנשים אך מכאיב.
הוא נפגע לעיתים ממכמורות ורשתות וכן מתיירות לאורך החופים. עם זאת אין מידע מדויק על מצב השימור של החשמלן.
הערות שוליים

↑  חשמלן פלורידה באתר הרשימה האדומה של IUCN
חשמלן פרסי

חשמלן פרסי (שם מדעי: Torpedo sinuspersici) ידוע גם בשם חשמלן הכתמים הוא בטאי ממשפחת החשמלניים. חי בים האדום ובאוקיינוס ההודי, ויש לו מספר תת-מינים. אורכו כמטר, והוא משתמש בתהודה חשמלית על מנת לבנות תמונה של סביבתו הקרובה (בדומה לבטאים האחרים כגון המסורן הירוק) אך בניגוד להם, הוא מהמם את טרפו באמצעות מכת חשמל.
הערות שוליים

↑  חשמלן פרסי באתר הרשימה האדומה של IUCN
↑  חשמלן פרסי נצפה בחוף הצפוני באילת על ידי פקח היחידה הימית ברט״ג - חדשות רוטר, באתר Rotter.net
ערך זה הוא קצרמרבנושא דגים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
חסר דת (ישראל)

חסרי דת (הידועים גם כחסרי עדה דתית מוכרת או חסרי סיווג דתי) הוא סיווגם בחוק הישראלי של אזרחים, שאינם משתייכים לאף אחת מן העדות הדתיות המוכרות על ידי המדינה. העדות הדתיות המוכרות הן בעלות מעמד חוקי ואוטונומיה שיפוטית מסוימת, אשר המוגדרים "חסרי דת" אינם נתונים תחת סמכותם, בייחוד בתחום נישואים וגירושים כששני הצדדים במעמד "חסר דת". מספרם של חסרי הדת נכון ל-2023 הוא כ-470,000 נפש.
עדות דתיות בישראל

החוק הישראלי מכיר במספר עדות דתיות, ביניהן בעדה היהודית הנתונה לסמכות הרבנות הראשית לישראל; בעדה המוסלמית, הכפופה לבית הדין השרעי; בעשר עדות נוצריות שונות; בעדה הדרוזית, המפוקחת על ידי בתי הדין הדתיים הדרוזיים; ובבני האמונה הבהאית. הסיווג "חסר דת" הוא הגדרת סל המכילה את כל מי שאינו שייך לעדות הרשמיות, ויכול לחול על סיקים, הינדואים, וחברי כל דת אחרת. השתייכות לעדה דתית נרשמת על ידי המדינה מלידה, לפי העדה הדתית אליה משתייכים ההורים, כולל חסרי דת, ולפעמים משתנה, למשל על ידי גיור, המרת דת או קבלת פסק דין הצהרתי שהעותר חסר דת.
הסדר העדות הדתיות הישראלי, שמקורו במעמד המשפטי של המילטים העות'מאנים, נוגע לחיי הפרט בתחומים כמו נישואים וגירושים, שניתן לערוך אותם בשטח ישראל רק על ידי הרשויות הדתיות השונות.
בחוק

על מנת להירשם כחסר דת, על אדם לקבל פסק דין הצהרתי מבית משפט ולהציגו לרשות האוכלוסין או להיוולד להורים חסרי דת. בפסק דין בנושא נקבע ש"אם גישתו של האדם המבקש לשנות את רישומו מיהודי לחסר דת היא עניינית, מחשבתו כנה וכוונתו אמיתית, יש להצהיר על כך שהוא חסר דת, משום שהכרזה זו משקפת את המציאות".
המסווגים "חסרי דת" אינם יכולים טכנית להינשא בשטח המדינה, ונדרשים לחלופות כמו חתונה במדינות אחרות או קבלת מעמד של ידועים בציבור או ברית זוגיות. הם אינם יכולים להיקבר ברוב הערים בישראל, מאחר שרוב הקבורה בישראל היא דתית. בשנת 1972 כתב המשפטן אמנון רובינשטיין: "בפנינו קבוצה שלמה של אנשים, שאין להם דין אישי. הם, למעשה, מוצאים מחוץ לתחום החוק הישראלי ומרחפים בוואקום משפטי." הממשל הישראלי ניסה לטפל בלאקונה משפטית זו. כדי לענות על עניין הנישואין, הועבר חוק ברית הזוגיות לחסרי דת ב-2010. כאשר שני בני זוג חסרי דת, הם יכולים לקבל זכויות השקולות ברובן לאלו של נשואים באמצעות הסדר הזה. לרשויות הדתיות קיימת אפשרות התנגדות במקרה שהן סבורות שאחד מבני הזוג משתייך אליהן. כאשר שני בני הזוג חסרי דת, הם רשאים להתגרש בהליך אזרחי; אם אחד מבני הזוג אינו חסר דת, על בית הדין לענייני משפחה להכריע באיזה בית דין ידונו הגירושין. בנושא הקבורה הועבר ב-1996 חוק קבורה אזרחית. נכון ל-2018, פעלו בישראל ובשטחי הגדה המערבית 21 בתי-עלמין ייעודיים שנועדו לחסרי דת, מתוכם רק שני בתי קברות אזרחיים פתוחים לציבור הרחב, בערים באר שבע ונתניה. מיעוט בתי הקברות האזרחיים מקשה על השימוש בהם, והצורך בקבלת פסק דין הצהרתי כדי להירשם כחסר דת מקשה על יישום ברית הזוגיות, שמעטים מאוד באים בה.
הרכב האוכלוסייה

הרוב הגדול של המסווגים כחסרי דת בישראל הם מהגרים ממרחב ברית המועצות לשעבר, שהתאזרחו מתוקף חוק השבות אך אינם רשומים כיהודים במשרד הפנים. זוהי קבוצה מורכבת המונה למעלה מ-300,000 איש. היא מכילה רבים המזדהים כיהודים, למרות מעמדם בעיני הרשויות, לצד מספר ניכר של מאמיני הכנסייה הרוסית האורתודוקסית, שישראל מעדיפה לקטלג כחסרי דת משום שרישומם כנוצרים, אשר משוייכים לרוב לחלק הערבי באוכלוסייה הישראלית, עשוי לפגוע ברוב הדמוגרפי הלא-ערבי במדינה. אוכלוסייה זו עברה חיברות ברובה בקרב המגזר היהודי-חילוני בישראל. מעמדם הדתי עולה מדי פעם בעיתונות, בעיקר סביב סירוב של הרבנות להשיא זוגות המורכבים מחסרי דת ויהודים על-פי ההלכה, או הסירוב לקבור חיילים שנהרגו בחלקות יהודיות. הממשל הישראלי רואה בחסרי הדת הפוסט-סובייטים בעיה דמוגרפית וחברתית, ויזם פעילות מיסיונרית נרחבת כדי לשדלם להמיר את דתם ליהדות. פעילות זו נחלה הצלחה מועטה, הן בשל סירובם של רוב המהגרים להיענות לה, והן בשל התנגדות קשה מרוב הממסד הרבני, שסירב להעלים עין מכך שאלו שכן פנו אליו לא התכוונו ברוב המקרים לשמור מצוות. ב-2017 אסר בית-המשפט על הצבא לחייב מגויסים להשתתף בפעילות מיסיונרית, אם כי הקצינים הממונים על מערך המרת הדת הוסיפו לנהל רישום של מועמדים ולהפעיל עליהם לחץ להיענות.
קבוצה אחרת של נטולי סיווג, שהיא קטנה מאוד אך זכתה לחשיפה תקשורתית ניכרת, כוללת ידוענים יהודים שמתנגדים לחקיקה הדתית במדינה. יוזמתם מתקשרת גם לניסיונות לבטל את הסדר המילטים כליל, ביניהם הדרישה להכיר בלאום ישראלי שאיננו תלוי בדת. בספטמבר 2011 זכה הסופר יורם קניוק בתקדים משפטי שאיפשר לו לצאת מן המילט היהודי ולהירשם כחסר דת. קניוק נימק את רצונו בכך שמאס באפליה הדתית במדינה. בעקבותיו פנו אחרים לשנות את רישומם מיהודים לחסרי דת.
הערות שוליים

↑  מספר "האחרים" (חסרי דת יחד עם נוצרים שאינם ערבים) ברישומי הלמ"ס לרבעון האחרון של 2022 הוא 513,000. מספר הנוצרים שאינם ערבים נאמד ב-45,000.
↑  אמיר, "השגרת הדיון", הקדמה, עמוד 107
1 2  רשות האוכלוסין וההגירה, נוהל השלמת/תיקון פרטי הדת והלאום, ‏17 בינואר 2021
↑  אמיר, "השגרת הדיון", הקדמה
↑  אמיר, "השגרת הדיון", עמוד 107
↑  הפ (חיפה) 72982-10-18 יונתן בן-חיים נגד משרד הפנים, ניתן ב-27 בינואר 2019
↑  עו"ד גל אמיר, "השגרת הדיון בנימוק הדתי למוסד העדה הדתית במשפט הישראלי", תזה לתואר מוסמך, 2011. עמ' 3, 18, 32–35, 41–42 ועוד.
↑  אמיר, "השגרת הדיון", עמ' 42
↑  חוק ברית הזוגיות לחסרי דת, תש"ע-2010, סעיף 6
↑  גירושין בין בני זוג שנישאו בנישואים אזרחיים , באתר כל זכות
↑  מחלקת המדינה של ארצות הברית, דו"ח חופש הדת הבינלאומי 2018: ישראל. עמ' 18.
↑  אלכסנדרה לוקש, אין מנוחה: אם אתה חסר דת, אל תמות פה, באתר ynet, 2 באוקטובר 2019
↑  יקי אדמקר‏, כישלון "ברית הזוגיות": 4 זוגות בלבד נרשמו במהלך השנה, באתר וואלה, 1 בדצמבר 2019
↑  לוסטיק (קש"ח), עמ' 428-429; אמיר, "השגרת הדיון", עמ' 106-107.
↑  גל אמיר, "השגרת הדיון בנימוק הדתי למוסד העדה הדתית במשפט הישראלי", תזה לתואר מוסמך, 2011. עמ' 102–107.
↑  יואב זיתון, הקצין עתר, בג"ץ הוציא צו זמני לצה"ל: אינו מחויב להגיע לכנס גיור, באתר ynet, 4 ביוני 2017
↑  Defying High Court, the Israeli Army Still Presses non-Jewish Soldiers to Convert. הארץ, 25 ביוני 2020.
↑  הפ (ת"א) 25477-05-11 יורם קניוק נגד שר הפנים, ניתן ב-7 בספטמבר 2011
| קבוצות בחברה הישראלית (ישראלים) |
| --- | --- | --- |
| ישראלים לפי דת | יהודים • נוצרים • מוסלמים  • דרוזים • בהאים  • שומרונים   העבריים מדימונה • עדי יהוה • יהדות משיחית  • סובוטניקים |  |
| יהודים | אשכנזים • ספרדים • מזרחים • הודים  • אתיופים • יוצאי ברית המועצות  חילונים • מסורתיים • דתיים • חרדים   אורתודוקסיים • קונסרבטיביים • רפורמים • קראים |  |
| ערבים | בדואים • ערבים-נוצרים • אחמדים • מדנים • פלאחים • עלווים |  |
| מיעוטים | צ'רקסים • צוענים • ארמים |  |
חיים עם האדמה (אפקוט)

מתקן "חיים עם האדמה" לוקח את 
המבקרים דרך חממות ביתן האדמה, ומציג להם חקלאות לא קונבנציונלית, וניסויים שנערכים בחקלאות מודרנית.
דלעת בצורת מיקי מאוס.
פיתוח של עץ עגבניות
עצי פלפלים הגדלים בשיטות הידרופוניות
חיים עם האדמה (באנגלית: Living with the Land) הוא מתקן שעשועים הממוקם בביתן האדמה שבפארק השעשועים אפקוט בדיסניוורלד שבפלורידה.
המתקן מורכב מנסיעה בסירה כאשר בחלקו הוא מתקן אפל ובחלקו - סיור בחממות הביתן.
תיאור המתקן

המתקן הוא מתקן נסיעה איטית בסירות. המבקרים נלקחים בסירות דרך חלקו הראשון של המתקן - מתקן מסוג מתקן אפל, המציג סצנות הקשורים ליחסי האדם והטבע בכדור הארץ. המבקרים נלקחים דרך יערות גשם, ערבות ואדמות חקלאיות, סצנות המונפשות על ידי חיות המופעלות על ידי אודיו אנימטרוניקס, כמו כן המתקן מציג למבקרים תנאי מזג אוויר שונים.
חלקו השני של המתקן הוא מסע בחממות הביתן, ומציג בעיקר טכנולוגיות חדשניות בתחום החקלאות. במתקן יש חוות גידול דגים, חממות ניסיוניות ומעבדות, והמתקן מציג טכנולוגיות חדשניות כגון: גידולים הידרופונים, טפטפות, וגידולים משולבים (intercropping).
בחממות נערכים ניסויים עבור נאס"א, בניסיון לבדוק השפעות של העדר כוח משיכה על צמחים, במטרה לפתח צמחים שיוכלו לגדול בתחנות חלל, ובתנאים של העדר כוח משיכה או כוח משיכה נמוך.
נתוני המתקן

פתיחה: 1 באוקטובר 1982
מתכנן: WED מיזמים
סוג המתקן: שיט בסירה
תכולת המתקן: 2,736 מבקרים לשעה
תכולת לסירה: 36-38 מבקרים לסירה
מספר בובות אודיו אנימטרוניקס: 40
אורך המתקן: 13:50 דקות
תוצרת החממות

חלק מהמזון הגדל בחממות המהוות חלק מהמתקן מוגש במסעדות ביתן האדמה.
ההיסטוריה של המתקן

המתקן הוא הרחבה של מתקן דומה קודם שהיה במקום ונקרא "האזינו לאדמה" (Listen to the Land) שפעל במקום מפתיחת הביתן בשנת 1982 ועד ה-27 בספטמבר 1993.
יהודה לייב מפולנאה

רבי יהודה אריה לייב גלינר ב"ר יחיאל מיכל מפולנאה המכונה "המוכיח מפולנאה" (?- כ"א בטבת ה'תק"ל, 1769) היה מראשוני תלמידי הבעל שם טוב ומגדולי מפיצי שיטתו.
חייו

שנת לידתו אינה ידועה. עוד קודם שהתקרב לבעל שם טוב, כיהן כמגיד מישרים וחזן בפולנאה. כשהתקרב לבעל שם טוב, נשלח על ידו להסתובב בקהילות היהודיות ולנצל את כישרון הדרשנות שלו על-מנת לעשות נשמות לתנועת החסידות, ומכאן דבק בו הכינוי "המוכיח". אכן, דרשותיו עוררו הדים רבים, ובהשפעתו התקרב לחסידות רבי יעקב יוסף כץ, בעל תולדות יעקב יוסף, ולפי מסורת אחת גם רבי דוב בער ממזריטש.
נפטר בפולנאה בכ"א בטבת ה'תק"ל (ינואר 1769) ונקבר שם. 12 שנה לאחר מכן נקבר צמוד אליו ר' יעקב יוסף מפולנאה, ו"אוהל" הוקם על קבריהם.
תורתו

מעט מקוטע מדרשותיו פורסמו על ידי תלמידו, ר' גדליה מליניץ בספר קול אריה, קורץ ה'תקנ"ח. ר' יעקב יוסף מפולנאה מצטטו תדיר בספרו "תולדות יעקב יוסף".
בדומה לחברו ר' יעקב יוסף, גם ר' יהודה לייב קרא תיגר על הגישה הלמדנית הלא-חסידית שרווחה אז הגורסת כי: "העיקר הוא בעולם הזה הלימוד היטב, להיות חריף ובקי...".
חפרית אירופית מצויה

| חפרית אירופית מצויה |
| --- | --- |
   חפרית מצויה
מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: דו-חיים
סדרה:: חסרי זנב
תת־סדרה:: מזובטרכיה
משפחה:: חפריתיים
סוג:: חפרית
מין:: חפרית מצויה
שם מדעי
 Pelobates fuscus ‏לאורנטי, 1768
תחום תפוצה


חַפָּרִית אירופית מצויה (נקראת גם חפרית השום; שם מדעי: Pelobates fuscus) היא מין של קרפדיים מהסוג חפרית (Pelobates). החפרית המצויה נפוצה באזור המשתרע ממרכז אירופה למערב אסיה. מין זה אינו נמצא בישראל. זכרי החפרית המצויה מגיעים לגודל של 6.5 סנטימטרים בקירוב, בעוד הנקבות מגיעות ל-8 ס"מ. צבע עורן של החפריות המצויות משתנה, והוא תלוי בבית הגידול, בזוויג ובאזור, אך הוא לרוב נוטה להיות בגוון של אפור בהיר או חום בחלק הגבי. עורה מוכתם בנקודות שצבען כהה יותר. הבטן של החפרית המצויה לבנה, ולפעמים מנומרת בצבעי אפור. יצוין כי נצפו גם פרטים לבקנים. כשהחפרית המצויה מרגישה סכנה, היא מפרישה חומר שריחו כשל השום.