stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מרים אדלסון
נדבנות > תמיכה פוליטית

בינואר 2017 התקיים טקס השבעת נשיא ארצות הברית, דונלד טראמפ. מרים ובעלה היו שותפים לארגון כספים עבור הטקס וכיהנו כשניים מ-17 מסגני הנשיא הפיננסיים של הארגון המנהל את הטקס. היא ובעלה נכחו בטקס.
לאחר ניצחונו של הנשיא דונלד טראמפ בנובמבר 2024, משפחות של החטופים שנחטפו בטבח שבעה באוקטובר קשרו את שמה כמי שדחפה את טראמפ לעסקת חטופים ולעצירת הלחימה בעזה.
עסקים

החל מחודש מאי 2018 אדלסון מכהנת כמו"ל "ישראל היום", במקומו של אשר בהרב, שהיה המו"ל הראשון של העיתון.
ב-24 באוגוסט 2018 פרסמה טור בעיתון, ובו הודיעה שבהשראת חוק הלאום יתנוסס דגל ישראל בכותרת של גיליונות העיתון.
בדצמבר 2023, לאחר שאושרה המכירה בהנהלת ליגת ה-NBA, הפכה לבעלת השליטה בקבוצת הכדורסל "דאלאס מאבריקס", לאחר שמארק קיובן מכר לה את מרבית המניות שלו בקבוצה תמורת 3.5 מיליארד דולר.
משפחתה

אדלסון נישאה לגינקולוג אריאל אוקסהורן, ונולדו להם שתי בנות. הזוג התגרש בשנת 1980. אחת מבנותיה מנישואין אלה היא יסמין לוקץ', מייסדת חברת "ICON" וחברה בצוות המשקיעים בתוכנית הטלוויזיה "הכרישים" ב"קשת".
כשנסעה בשנת 1986 ללמוד באוניברסיטת רוקפלר, פגשה את בעלה לעתיד, שלדון אדלסון, בבליינד דייט. הם התחתנו בשנת 1991, ונולדו להם שני בנים (מתן ואדם). ב-11 בינואר 2021 התאלמנה. כתוצאה מנישואים אלה, על פי דירוג פורבס ל-2021, היא נחשבת לישראלית העשירה בעולם, ולאישה החמישית בעושרה בעולם.
הוקרה

ב-2007 הוענק לה תואר דוקטור לשם כבוד על ידי אוניברסיטת תל אביב.
ב-25 במרץ 2008 הוענק לה ולבעלה פרס וודרו וילסון על אזרחות עסקית למופת.
ב-2013 היא קיבלה אזרחות כבוד של ירושלים.
ב-2013 זכתה באות אומ"ץ על היותה "אשת המופת בתחום החברתי" ופעילות חובקת עולם.
ב-16 בנובמבר 2018 העניק לה נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ את מדליית החירות הנשיאותית, שהיא העיטור האזרחי הגבוה ביותר בארצות הברית.
ב-22 ביוני 2021 הוענק לה תואר דוקטור לשם כבוד על ידי אוניברסיטת אריאל, בעת חנוכת מבנה בית הספר לרפואה.
ב-19 ביולי 2021 הוענק לה תואר דוקטור לשם כבוד על ידי המרכז הבינתחומי הרצליה.
מרקוס אליעזר בלוך

| --- | --- |

מרקוס (מרדכי) אליעזר בלוך
 לידה:  1723 האימפריה הרומית הקדושה אנסבך, נסיכות אנסבך 
 פטירה:  6 באוגוסט 1799 (בגיל 76 בערך) האימפריה הרומית הקדושה קרלסבאד, ממלכת בוהמיה 
 ענף מדעי:  איכתיולוגיה 
 בן או בת זוג:  Rahel Bloch (23 בפברואר 1784–?)  Cheile Bloch (17 בינואר 1774–?)  Breinche Bloch 
 צאצאים:  Rose Davidson, Rebecca Hammerfeld, Marianne Goldschmidt 
 
סלמון אטלנטי, ציור מאת בלוך
מרדכי אליעזר (מרקוס) בלוך (בגרמנית: Marcus Élieser Bloch;‏ 1723, אנסבך – 6 באוגוסט 1799, קרלסבאד) היה רופא ומדען יהודי יליד אנסבך, ממניחי היסוד לתורת האיכתיולוגיה (חקר הדגים).
תולדות חייו

בלוך נולד למשפחה יהודית ענייה באנסבך (גרמניה), בנו של סופר סת"ם. כיתר הילדים דיבר מבית גרמנית יהודית ולמד בתלמוד תורה.
ב-1742 לערך הגיע לעיר המבורג והחל להתפרנס כמלמד בביתו של מרפא יהודי מקרובי משפחתו. ככל הנראה כבר בשלב זה החל ללמוד פרקים בתורת הרפואה וגרמנית. בשנת 1756 נמנה עם מייסדי בית החולים היהודי הראשון בהמבורג (יחד עם מרכוס הרץ). בשנת 1762, והוא בן 39, ניצל בלוך את האפשרות שניתנה ליהודים ללמוד באוניברסיטה ונרשם ללימודי רפואה באוניברסיטת פרנקפורט על האודר. הוא סיים את לימודיו, קיבל תואר דוקטור לרפואה ועבר לברלין. בין היתר היה רופאו האישי של ידידו, משה מנדלסון.
בהיותו כבן 55, בשנת 1778 גילה כי בעבודת הטקסונומיה של עולם החי של קארלוס לינאוס חסר מידע בסיסי לגבי סיווג דגים (מפני שהעבודה בנושא זה בוצעה על ידי ידידו של לינאוס, פטר ארטדי, שטבע ב-1735). עקב גילוי זה החליט בלוך להשלים את עבודת הטקסונומיה של עולם הדגים. לדבריו, הוא הצדיק את הדבר כחשוב מבחינה כלכלית, לשם סיוע לדייגי המבורג וליזמים שהתחילו לפתח חקלאות מבוססת בריכות דגים מלאכותיות. למרות זאת לא הסכים פרידריך השני, מלך פרוסיה, לממן את המחקר, כיוון שלדבריו, בקשר לדגים הכל כבר ידוע. ייתכן שמניע נוסף שדחף את בלוך לתחום מחקר זה היה הצורך לענות על שאלות קהילת המבורג בנוגע לכשרות דגי מאכל.
משהחל בלוך לפרסם את מחקריו כמאמרים מלווים בציורים מדויקים וצבעוניים פרי עטו ב-1782, נשלחו אליו לזיהוי ומחקר דגים מכל רחבי העולם, כולל מאזורים טרופיים (למשל מברזיל ההולנדית (סורינאם). את המאמרים כינס בשנת 1795 בספר "תולדות טבע הדגים" (Allgemeine Naturgeschichte der Fische). ספר זה, יחד עם הספר "איכתיולוגיה" (מיון הדגים), שיצא לאחר מותו בשנת 1801, הניח את היסוד לאיכתיולוגיה המודרנית. על אף שאין הספרים חפים משגיאות, הרי שהם בעלי ערך מדעי ואסתטי רב. מתוארים בהם לראשונה 1,519 מיני דגים, בהם למעלה מ-400 מינים טרופיים, 200 מהם עדיין נושאים את שמו. בנוסף שקד בלוך על מחקר בתחום רביית הדגים, ממניעי שיפור הניצול של בריכות דגים, כך המליץ למשל להעביר דגים בין מקווי מים בטמפרטורות שונות בשלבי גידול שונים, כדי ליצור רבייה מואצת ואיכותית. כמו כן חקר את מחלות הדגים והמליץ על אמצעי טיפול.
בלוך היה דמות מרכזית בחברה המדעית בברלין. הוא ושישה מעמיתיו ייסדו את האגודה המדעית הראשונה בברלין, "אגודת ידידי מחקר הטבע", הוא נבחר לעמית באגודות מדעיות רבות, בהן האגודה הליניאית של לונדון. בשנת 1797 יצא לראשונה (ובפעם היחידה בחייו) את מולדתו ונסע לביקור בפריז, כאורחו של חבר האקדמיה הצרפתית למדעים, ז'ורז' קיווייה. בלוך הגיש את מחקריו ונאם בפני חברי האקדמיה. למרות הכבוד הרב לו זכה כמדען וכרופא לא זכה בלוך לאזרחות פרוסית.
בלוך נפטר בעיר המרפא קרלובי וארי (קארלסבאד) ונקבר בעיר. קברו הושמד בשנת 1939 על ידי השלטונות הנאציים. אוספו הועבר לאחר מותו לאוסף ארמון המלך ולאחר מכן שוכן במוזיאון הזואולוגי של ברלין, שנפגע קשות במלחמת העולם השנייה. בשנת 1978 התפרסם בפרסום של "אגודת ידידי מחקר הטבע" בברלין מחקר על בלוך ועבודתו המדעית.
בלוך והיהדות

בלוך שמר על זיקה לשמירת מצוות והיה מקושר לחברת המשכילים היהודים שהחלה להאסף סביב חוגו של משה מנדלסון בברלין. את אחד ממאמרי "תולדות טבע הדגים" הקדיש בלוך ליורש העצר הדני כהוקרה על כך שהעניק זכויות אזרח ומלגות לימוד ליהודי ארצו.
בשנת 1788 פרסם ברוך לינדא את ספר המדע הפופולרי העברי "ראשית לימודים", במקום "הסכמה" רבנית (מכתב המופיע בראשית ספר, שבו מעידה אישיות תורנית חשובה על איכותו של הספר) צירף לינדא לספרו הקדמה מאת "האדון הרופא החכם החוקר הטבעי המפואר". בהקדמתו הביע בלוך צער על כך שלא כתב ספר מדעי בעברית:
...כל ימי התעסקתי בחכמה ולמודיה מצאתי מרגוע לנפשי וראיתי כי אין בכל החכמות דברים מועילים לצרף לב האדם לדעת רוממות אל וגדולתו כחכמה זו, להיותה קלה ונעימה לעסוק בה והיא מרחבת את נפש האדם לדעת מצבו בבריאה וממלאת נפשו במוסר ויראת אלוהים אשר ברא קץ ותכלית כל דבר. וכל עוד שהייתי שמח בחכמה זו הייתי מצטער בראותי כי לזרע אמונים בני ישראל לא נתנו דרכיה בכתובים... ופעמים רבות אמרתי אל ליבי מי יתן לי עט סופר מהיר בלשוננו הקדושה ואעשה טובה לישראל לכתוב לפניהם הדברים כאשר כתבתים בלשון העמים ועתה נחמתי ונמלאתי ששון בראותי את המחברת הנחמדה אשר חבר ה"ה היקר והשלם ר' ברוך לינדא... מרדכי בלאך, רופא
לקריאה נוספת

Karrer C. 1978. Marcus Elieser Bloch (1723-1799) Sein Leben und die Geschichte seiner Fischsammlung, Sitzungsberichte der Gesellschaft Naturforschender Freunde Zu, Berlin, 18, 129-149
Karrer C. 1980. Nachwort in Marcus Elieser Bloch Naturgeschichte der Fische I. (Reprinting). Harenberg, Dotmund
הערות שוליים

↑  שמואל פיינר, מהפכת הנאורות, מרכז זלמן שזר 2002, עמ' 143.
↑  שמואל פיינר, מהפכת הנאורות, מרכז זלמן שזר 2002, עמודים 232, 243, 289
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007280490605171  PLWABN: 9810693189305606  BNC: 000166753  BNE: XX1612704  BnF: cb12321694f (data)  GND: 118663968  ICCU: BVEV076731  ISNI: 0000 0001 0870 4991  LCCN: n81117542  NKC: ola2002153374  NLA: 36009677  NLG: 256985  NTA: 071700048  SUDOC: 067042805  Trove: 1183638  VcBA: 495/163229  VIAF: 12377612   WorldCat (עם VIAF): 12377612
יוזף ברויר

| --- | --- |

 לידה:  15 בינואר 1842 וינה, האימפריה האוסטרית 
 פטירה:  20 ביוני 1925 (בגיל 83) וינה, הרפובליקה האוסטרית הראשונה 
 מקום קבורה:  בית הקברות דבלינג 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת וינה (1867) 
 מוסדות:  אוניברסיטת וינה (1867) 
 בן או בת זוג:  Mathilde Breuer 
 צאצאים:  Robert Breuer, Hans Breuer, Bertha Hammerschlag, Margarete Schiff, Dorothea Breuer 
 
יוֹזֶף בְּרוֹיֶר (בגרמנית: Josef Breuer;‏ 15 בינואר 1842 – 20 ביוני 1925) היה רופא יהודי-אוסטרי. מפורסם בין היתר בזכות עבודתו המשותפת עם תלמידו זיגמונד פרויד - "מחקרים בנושא היסטריה". במחקר זה גולל את מסכת הטיפול במטופלת מפורסמת שלו בשם ברטה פפנהיים, שכונתה על ידו אנה או, כדי לשמור על פרטיותה. יש הטוענים, ביניהם פרויד עצמו, כי שיטת הטיפול החדשנית בה השתמש ברויר, "טיפול בדיבור", הניחה את היסוד לשיטת הפסיכואנליזה. ברויר הוא אחד משני גיבורי הספר כשניטשה בכה.
טיפול בדיבור

פפנהיים הגיעה אל ברויר כשהיא לוקה בתסמינים שונים כשיעול טורדני, עייפות, שיתוק של הגפיים הימניות ושרירי הצוואר, מצבי רוח משתנים, הפרעות בראייה, בשמיעה ובדיבור.
כושר דיבורה התדרדר כך שבשלב מסוים עברה לדבר אנגלית בלבד. אבחונו של ברויר היה כי מדובר בהיסטריה נשית, כלומר בתסמינים פסיכוסומטיים. במהלך טיפולו של ברויר הוא שוחח ארוכות עם החולה, שיחות שבמהלכן היא תיארה בפניו את כל המתחולל במוחה (תהליך שכונה על ידה "ניקוי ארובות"). ברויר גילה כי כאשר הצליח להגיע לשורש הבעיה, כלומר הסיבה הבלתי מודעת שהביאה להתהוות סימפטום זה או אחר - השתפר מצבה של ברתה.
בשנת 1882 הפסיק ברויר את טיפולו בפפנהיים. ככל הנראה, סיבת הפסקת הטיפול הייתה יחסי משיכה שהתפתחו בין הרופא למטופלתו, שלא יכלו להגיע לידי מימוש.
הספר "כשניטשה בכה" מאת ארווין יאלום מתאר פגישות דמיוניות בין ברויר לפרידריך ניטשה, בהן הוא מתאר לפניו את פרטי המקרה באריכות.
משפחתו

ברויר התחתן עם מתילדה אלטמן בשנת 1868, והיו להם חמישה ילדים. בתם דורה התאבדה מאוחר יותר כדי לא להיות מגורשת על ידי הנאצים. אחת מבנותיו, מרגרטה שיף, נספתה בטרזיינשטט ב -9 בספטמבר 1942, ובתה-נכדתם, חנה שיף, מתה בזמן שנאסרה על ידי הנאצים.
לקריאה נוספת

זיגמונד פרויד, יוזף ברויאר, מחקרים בהיסטריה (1893–1895) (תרגום מגרמנית: מרים קראוס; עורך: דרור גרין), צפת: ספרים, 2004.
הערות שוליים

↑  לקריאה באתר פסיכולוגיה עברית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007259053805171  PLWABN: 9810575002305606  BIBSYS: 90165875  BnF: cb121998643 (data)  CANTIC: a10312055  CiNii: DA00673511  GND: 118515225  ICCU: RAVV079308  ISNI: 0000 0001 1069 0912  LCCN: n50045916  NDL: 00946710  NKC: jn20000700235  NLA: 35021722  NLG: 139404  NTA: 070346674  RERO: 02-A013634742  SNAC: w6tb3vsh  SUDOC: 030933692  Trove: 795865  VIAF: 68976881   WorldCat (עם VIAF): 68976881 
ערך זה הוא קצרמרבנושא פסיכולוגים ובנושא רופאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ברויר (1905)
סטנלי כהן (ביוכימאי)

ערך זה עוסק בביוכימאי זוכה פרס נובל לרפואה. אם התכוונתם לסוציולוג, טובע המונח פאניקה מוסרית, ראו .
| --- | --- |

 לידה:  17 בנובמבר 1922 ברוקלין, ארצות הברית 
 פטירה:  5 בפברואר 2020 (בגיל 97) נאשוויל, ארצות הברית 
 ענף מדעי:  ביוכימיה
 מקום מגורים:  ארצות הברית
 מקום לימודים:  אוניברסיטת מישיגן  אוברלין קולג'  ברוקלין קולג'  בית ספר תיכון ג'יימס מדיסון 
 מוסדות:  אוניברסיטת ואנדרבילט (1959–2020)  אוניברסיטת וושינגטון בסנט לואיס 
 פרסים והוקרה:  מדליית פרנקלין (1987)  פרס אלברט לסקר למחקר רפואי בסיסי (1986)  המדליה הלאומית למדעים (1986)  פרס פרד קונרד קוך (1986)  פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה (1986)  פרס קרן גיירדנר הבינלאומי (1985)  פרס לואיזה גרוס הורביץ (1983)  פרס אלפרד סלואן (1982)  פרס רוזנסטיל (1981) 
 הערות:  יהודי
 תרומות עיקריות
 מחקרים על גורמי גדילה תאיים.
 
סטנלי כהן (באנגלית: Stanley Cohen;‏ 17 בנובמבר 1922 – 5 בפברואר 2020) היה ביוכימאי יהודי-אמריקאי, איש סגל אוניברסיטת וושינגטון בסנט לואיס והפקולטה לרפואה של אוניברסיטת ואנדרבילט בנשוויל, זוכה פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה לשנת 1986.
ביוגרפיה

סטנלי כהן נולד בברוקלין לזוג יהודים. אביו היה חייט ואמו עקרת בית. סיים את לימודי התואר הראשון בברוקלין קולג' בשנת 1943, שם למד בחוגים לכימיה ולזואולוגיה. לאחר שעבד כבקטריולוג במפעל לעיבוד חלב כדי לחסוך כסף, הוא סיים לימודי תואר שני בזואולוגיה באוברלין קולג' בשנת 1945. הוא סיים לימודי דוקטורט במחלקה לביוכימיה באוניברסיטת מישיגן בשנת 1948.
בשנות החמישים, בעת שעבד יחד עם ריטה לוי-מונטלצ'יני (אשר זכתה יחד עמו בפרס נובל בשנת 1986) באוניברסיטת וושינגטון בסנט לואיס, הם בודדו את גורם הגדילה העצבי ואז המשיך וגילה את גורם הגדילה באפידרמיס. בשנת 1959 עזב לאוניברסיטת ואנדרבילט, שם המשיך במחקריו על גורמי גדילה תאיים. מחקריו על גורמי גדילה תאיים הניבו ידע בסיסי להבנת התפתחות גידולים ממאירים ופיתוח תרופות נגד סרטן.
בשנת 1986 הוענקה לכהן המדליה הלאומית למדעים.
נפטר ב-5 בפברואר 2020.
הערות שוליים

↑  לוי וכהן חתני פרס נובל לרפואה, מעריב, 14 באוקטובר 1986
| זוכי פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה |
| --- | --- | --- |
| 1901–1925 | פון ברינג (1901) • רוס (1902) • פינסן (1903) • פבלוב (1904) • קוך (1905) • גולג'י, רמון אי קחאל (1906) • לבראן (1907) • מצ'ניקוב, ארליך (1908) • קוכר (1909) • קוסל (1910) • גולסטרנד (1911) • קארל (1912) • רישה (1913) • באראני (1914) • לא חולק (1915–1918) • בורדה (1919) • אוגוסט קרוג (1920) • לא חולק (1921) • היל, מאירהוף (1922) • בנטינג, מקלאוד (1923) • איינטהובן (1924) • לא חולק (1925) |  |
| 1926–1950 | פיביגר (1926) • וגנר-יאורג (1927) • ניקול (1928) • אייקמן, הופקינס (1929) • לנדשטיינר (1930) • ורבורג (1931) • שרינגטון, אדריאן (1932) • מורגן (1933) • ויפל, מיינוט, מרפי (1934) • שפמן (1935) • דייל, לוי (1936) • סנט-גיירגי (1937) • היימנס (1938) • דומק (1939) • לא חולק (1940–1942) • דאם, דויזי (1943) • גסר, ארלנגר (1944) • פלמינג, צ'יין, פלורי (1945) • מולר (1946) • קורי, קורי, הוסיי (1947) • מילר (1948) • הס, מוניש (1949) • קנדל, הנץ', רייכשטיין (1950) |  |
| 1951–1975 | תיילר (1951) • וקסמן (1952) • קרבס, ליפמן (1953) • אנדרס, וולר, רובינס (1954) • תאורל (1955) • קורנאן, ריצ'רדס, פורסמן (1956) • בובה (1957) • בידל, טייטום, לדרברג (1958) • אוצ'ואה, קורנברג (1959) • ברנט, מדאוור (1960) • פון בקשי (1961) • ווטסון, קריק, וילקינס (1962) • הודג'קין, האקסלי, אקלס (1963) • בלוך, לינן (1964) • ז'קוב, לווף, מונו (1965) • רוס, הגינס (1966) • גרניט, הרטליין, וולד (1967) • הולי, קוראנה, נירנברג (1968) • דלבריק, הרשי, לוריא (1969) • כץ, פון יולר, אקסלרוד (1970) • סת'רלנד (1971) • אדלמן, פורטר (1972) • פריש, לורנץ, טינברגן (1973) • קלוד, דה דוב, פאלאדה (1974) • בולטימור, דולבקו, טמין (1975) |  |
| 1976–2000 | בלומברג, גאידושק (1976) • גימן, שלי, יאלו (1977) • ארבר, נתנס, סמית' (1978) • קורמאק, האונספילד (1979) • בנאסרף, דוסה, סנל (1980) • ספרי, הובל, ויזל (1981) • ברגסטרם, סמואלסון, ויין (1982) • מקלינטוק (1983) • ג'רן, קוהלר, מילשטיין (1984) • בראון, גולדשטיין (1985) • כהן, לוי-מונטלצ'יני (1986) • טונגאווה (1987) • בלאק, עליון, היצ'ינגס (1988) • בישופ, ורמוס (1989) • מארי, תומאס (1990) • נהר, זקמן (1991) • פישר, קרבס (1992) • רוברטס, שרפ (1993) • גילמן, רודבל (1994) • לואיס, ניסליין-פולהרד, וישהאוס (1995) • דוהרטי, צינקרנגל (1996) • פרוזינר (1997) • פרשגוט, איגנרו, מורד (1998) • בלובל (1999) • קרלסון, גרינגרד, קנדל (2000) |  |
| 2001 ואילך | הרטוול, הנט, נרס (2001) • ברנר, הורביץ, סלסטון (2002) • לוטרבור, מנספילד (2003) • באק, אקסל (2004) • מרשל, וורן (2005) • פייר, מלו (2006) • קפקי, אוונס, סמיתיס (2007) • צור האוזן, מונטנייה, בארה-סינוסי (2008) • בלקברן, שוסטק, גריידר (2009) • אדוארדס (2010) • בויטלר, הופמן, סטיינמן (2011) • גרדון, יאמאנקה (2012) • רותמן, שקמן, סודהוף (2013) • מוסר, מוסר, אוקיף (2014) • קמפבל, אומורה, טו (2015) • אוסומי (2016) • הול, רוסבאש, יאנג (2017) • אליסון, הונג'ו (2018) • סמנזה, רטקליף, קיילין (2019) • אלטר, האוטון, רייס (2020) • ג'וליוס, פטפוטיאן (2021) • פבו (2022) • וייסמן, קריקו (2023) • אמברוז, רובקון (2024) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1204212937  ISNI: 0000 0003 5480 5659  NSK: 000096028  SELIBR: 181995  SNAC: w6mp8s8f  SUDOC: 081104359  VIAF: 63975585   WorldCat (עם VIAF): 63975585 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מחסני תאורה

| --- | --- |


סניף מחסני תאורה
 נתונים כלליים
 מייסדים:  איציק ונרי חיימוב
 תקופת הפעילות:  1997–הווה (כ־28 שנים) 
 מיקום המטה:  הצמיחה 15, מודיעין
 ענפי תעשייה:  רשת מוצרי תאורה
  
 https://www.lighting.co.il/
מחסני תאורה היא רשת קמעונאות ישראלית המשווקת מוצרי תאורה. הרשת נוסדה בשנת 1997 ונכון לשנת 2018 היא מונה 46 סניפים.
היסטוריה

מחסני תאורה הוקמה על ידי האחים איציק ונרי חיימוב. האחים חיימוב הקימו בשנת 1994 את חברת "פאן טוז" שעסקה ביבוא ושיווק גופי תאורה לחנויות בתחום ולחנויות עשה זאת בעצמך. בשנת 1997 פתחו השניים את חנותם הראשונה בראשון לציון ובמקביל המשיכו לשמש כיבואנים בתחום. בשונה מחנויות תאורה שהיו קיימות אז בישראל וגודלן היה עד 50 מ"ר בממוצע, החנויות של הרשת החדשה השתרעו על שטח של 400 מ"ר בממוצע. מוצרי הרשת יוצרו בסין, זאת בניגוד למתחרים, מה שהעניק לרשת יתרון תחרותי במחיר.
בשנת 2002 רכשה מחסני תאורה את רשת התאורה "מטאור". שמנתה אז חמישה סניפים, מתוך כוונה להפעיל את מטאור כרשת חנויות הפונה לצד היוקרתי יותר. לאחר שרעיון זה לא צלח, הוסבו בהמשך חנויות מטאור לחנויות של מחסני תאורה. בשנה זו רכשו בעלי הרשת את חברת "דגן תאורה" שעסקה ביבוא ושיווק של מוצרי תאורה המיועדים למבנים כגון פארקים, אולמות ספורט, מרכזים מסחריים ועוד, תמורת 2.36 מיליון שקל.
בשנת 2002 מנתה הרשת 12 סניפים, בשנת 2014 מנתה הרשת 43 סניפים. נכון לשנת 2021 מונה רשת מחסני תאורה 49 סניפים ברחבי ישראל.
הערות שוליים

↑  נווית זומר, איחוד בענף התאורה: מחסני-תאורה רכשו את מטאור, באתר ynet, 5 בנובמבר 2002
↑  סיון קלינגבייל, בעלי מחסני תאורה: "אין בעולם רשתות תאורה - אצלנו השוק עדיין בתולי", באתר דה מרקר, 17 בדצמבר 2007
↑  רשתות תאורה רכשה גם את דגן תאורה, באתר News1 מחלקה ראשונה, 31 בדצמבר 2002
↑  רשת מחסני-תאורה מתכננת הנפקה בתא לפי שווי של 25-30 מיליון דולר, באתר News1 מחלקה ראשונה, 30 ביולי 2002
↑  רשת מחסני תאורה פותחת סניף נוסף בירושלים ב-3.5 מיליון שקל, באתר גלובס, 21 באוגוסט 2014
ברוס בויטלר

| --- | --- |

 לידה:  29 בדצמבר 1957 (בן 67) שיקגו, אילינוי, ארצות הברית 
 ענף מדעי:  אימונולוגיה, פיזיולוגיה 
 מקום מגורים:  ארצות הברית 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת קליפורניה בסן דייגו  בית הספר לרפואה על שם פריצקר  Polytechnic School 
 מנחה לדוקטורט:  Abraham I. Braude 
 מוסדות:  מכון סקריפס למחקר  אוניברסיטת רוקפלר 
 פרסים והוקרה:  עמית האקדמיה של האגודה האמריקנית לחקר הסרטן (2018)  פרס סטנלי קורסמייר (2013)  פרס שאו במדעי החיים ורפואה (2011)  פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה (2011)  פרס המרכז הרפואי אלבני (2009)  Clarivate Citation Laureates (2008)  פרס בלצן (2007)  פרס ויליאם ב' קולי (2006)  גראן פרי שארל-לאופולד מאייר (2006)  פרס רוברט קוך (2004) 
 אתר רשמי
 
ברוס בויטלר, 2011
ברוס אלן בּוֹיְטלֶר (באנגלית: Bruce Alan Beutler; נולד ב-29 בדצמבר 1957 בשיקגו) הוא גנטיקאי יהודי-אמריקאי המתמחה באימונולוגיה. חתן פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה לשנת 2011.
קורות חיים

בויטלר הוא בנו של ארנסט בויטלר (1928–2008), המטולוג שהיגר מברלין לארצות הברית בגיל 7 יחד עם משפחתו היהודית, שנמלטה מגרמניה הנאצית והשתקעה בקליפורניה. ברוס בויטלר למד ביולוגיה באוניברסיטת קליפורניה בסן דייגו, והשלים לימודי רפואה באוניברסיטת שיקגו בשנת 1981. בשנים 1985–1986 שימש כפרופסור חבר באוניברסיטת רוקפלר. לאחר מכן כיהן עד לשנת 2000 בתפקידים שונים באוניברסיטת טקסס, ב"Southwestern Medical Center" בדאלאס, ובמכון הרפואי של הווארד יוז. משנת 2000 ועד 2007 כיהן בויטלר כפרופסור במחלקה לאימונולוגיה במכון סקריפס למחקר בלה-הויה, קליפורניה, השייך לאוניברסיטת קליפורניה בסן דייגו. מאז 2007 הוא עומד בראש המחלקה לגנטיקה במכון.
בשנת 2011 הוענק לו במשותף עם ז'ול הופמן וראלף מ. שטיינמן פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה, על גילוייהם בנוגע להפעלת חסינות מולדת.
בספטמבר 2018 פורסם כי בויטלר ופרופסור דייל בוגר הצליחו לפתח חיסון, שבמסגרת טיפול משולב עם מולקולת דיפרובוסים הצליח לחסל לחלוטין סרטן מסוג מלנומה בעכברי מעבדה.
חיים אישיים

בויטלר הוא אב לשלושה בנים.
פרסים (מבחר)

1994: פרס החוקר המצטיין של הפדרציה האמריקאית למחקר קליני
2004: פרס רוברט קוך
2006: פרס ויליאם ב קולי
2006: גראן פרי לאופולד צ'ארלס-מאייר
2007: פרס בלצן
2007: דוקטור לשם כבוד מהאוניברסיטה הטכנית של מינכן
2007: פרס פרדריק ב. בנג
2008: חברות באקדמיה הלאומית למדעים
2009: פרס המרכז הרפואי אולבני
2011: פרס שאו
2011: פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה, יחד עם ז'ול הופמן וראלף מ. שטיינמן
פרסומים עיקריים

A. Poltorak, X. He, I. Smirnova, M. Y. Liu, C. Van Huffel, X. Du, D. Birdwell, E. Alejos, M. Silva, C. Galanos, M. Freudenberg, P. Ricciardi-Castagnoli, B. Layton, B. Beutler: Defective LPS signaling in C3H/HeJ and C57BL/10ScCr mice: mutations in Tlr4 gene. In: Science. Band 282, Nummer 5396, Dezember 1998, S. 2085–2088
B. Beutler, Z. Jiang, P. Georgel, K. Crozat, B. Croker, S. Rutschmann, X. Du, K. Hoebe: Genetic analysis of host resistance: Toll-like receptor signaling and immunity at large. In: Annual review of immunology. Band 24, 2006, S. 353–389. PMID 16551253. (Review).
יורם קראוס

אין תמונה חופשית
יורם קראוס (נולד ב-20 בספטמבר 1968) הוא יזם ואיש עסקים ישראלי, הפעיל בתחומי הנדל"ן, ההיי-טק וההשקעות. קראוס היה מעורב בהקמת קרן הריט הציבורית 'סלע קפיטל' וחברת ההזנק 'אינפיבונד', שיש שהעריכו את שוויה בשיאה ב-1.25 מיליארד דולר, וקרסה בשנת 2020 בשל קשיי מימון. כמו כן, ייסד את חברת 'TKTZ', המפעילה פלטפורמה למסחר בכרטיסי טיסה.
ביוגרפיה

קראוס נולד בקריית ביאליק ולמד בבית הספר 'אורט', שם התמחה בהנדסת בניין. את לימודיו האקדמיים השלים בטכניון במסגרת מסלול העתודה האקדמית, ובהמשך שירת כקצין במערך הלוחם בצה"ל. לאחר שירותו הצבאי, השתלב בתפקידי ניהול פרויקטים בחברת בנייה בצפון הארץ.
בשנת 1999 ייסד את, חברה המתמחה בניהול וביצוע פרויקטים בתחום הבנייה והנדל"ן. החברה פעלה בערים בישראל וכן במספר מוקדים באירופה, תוך ביצוע פרויקטים של נדל"ן מניב, בניית מאות יחידות דיור בתל אביב ופיתוח מתחמי משרדים עבור חברות בתחום ההייטק.
בשנת 2008 היה קראוס שותף להקמת 'סלע קפיטל', קרן ריט ציבורית המתמחה בנדל"ן מניב, לצד אנשי עסקים נוספים כמו שמוליק סלאבין, איציק סלע ואלי בן חמו. קראוס מכר את אחזקותיו לאחר הנפקת החברה בבורסה בשנת 2009.
בשנת 2011 ייסד את 'אינפיבונד', חברת סטארטאפ אשר גייסה עשרות מיליוני דולרים ולפי דיווחים שונים הגיעה בשיאה לשווי שוק של 1.25 מיליארד דולר. החברה פורקה בסופו של יום ונמכרה בשווי של 7 מיליון דולר. המוצר שהחברה ביקשה לפתח היה בינה מלאכותית אמפתית, אשר תחזה את התנהגות המשתמשת ותסייע בסיפוק צרכיו האישיים, בתחומי הבריאות, הפנאי והחינוך. פעילותה הופסקה בהמשך, ונכסיה נמכרו בשנת 2023.
בשנת 2023 ייסד את עמותת 'עוגן -ביחד נשקם יחד עם דניאלה פז ושותפים נוספים מתחום התכנון והבנייה בישראל. העמותה הוקמה לאחר אירועי ה-7.10.23, במטרה לסייע בשיקום קהילות שנפגעו. העמותה פועלת לשיקום מבני ציבור ומוסדות חינוך בקהילות שנפגעו, וכן בסיוע לעסקים מקומיים.
תחביבים וחיים אישיים

קראוס מתגורר בישראל, והוא אב לשלושה ילדים. הוא חובב טיפוס הרים וגלישת קייטסר. בין ההרים שטיפס נמנים המאטהורן, המון בלאן, מקינלי (דנאלי), הר הקילימנג'רו, אקונקגווה, הר אלברוס ועוד.
הערות שוליים

↑  הגר רבט, החד־קרן הישראלי שלא משלם משכורת כבר חודשיים, באתר כלכליסט, 15 במרץ 2020
↑  עירד עצמון שמאייר ואמיתי זיו, איך הגיעה חברה ישראלית מסתורית ללא מוצר לגייס לפי שווי של יותר ממיליארד דולר? באתר TheMarker 06 במאי 2019.
↑  גיוס ענק של אינפיבונד, באתר www.news1.co.il
↑  ליטל דוברוביצקי, ביהמ"ש מינה נאמנים לסטארטאפ אינפיבונד, אחד מהם הוא מייסד החברה, באתר כלכליסט - www.calcalist.co.il, ‏2020-03-25
↑  תנ"ג 8095-09-15 ק.ר.נ.א. בע"מ נ' סלע קפיטל איווסטמנט בע"מ ואח' (05.07.2017), סעיף 3 לפסק הדין
↑  ליטל דוברוביצקי, נאמן הסטארטאפ אינפיבונד מבקש מביהמ"ש למכור אותו תמורת 7 מיליון דולר, באתר כלכליסט, 30 באוגוסט 2020
↑  חדל"ת 37468-03-20 אינפיבונד בע"מ נ' הממונה על הליכי חדלות פירעון ושיקום כלכלי 25.03.2020
↑  ליטל דוברוביצקי, ביהמ"ש מינה נאמנים לסטארטאפ אינפיבונד, אחד מהם הוא מייסד החברה, באתר כלכליסט, 25 במרץ 2020
↑  Schmayer, Irad Atzmon. "The mysterious Israeli startup that boasts its technology can predict behavior". Haaretz.com (באנגלית). נבדק ב-2025-03-15.
↑  גלי וינרב, ‏צ'ט עם הנצח: לאצור את חייך הדיגיטליים, באתר גלובס, 4 במאי 2015
↑  אתר מיזם "העוגן"
↑  מכיסא המנכ"ל אל פסגת ההר המסוכן באירופה ובחזרה, באתר גלובס, 26 בינואר 2021
הלן במבר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1 במאי 1925 לונדון, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  21 באוגוסט 2014 (בגיל 89) לונדון, הממלכה המאוחדת 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד, הממלכה המאוחדת 
 מקום קבורה:  בית הקברות מונפרנאס 
 השכלה:  בית הספר לכלכלה של לונדון  אוניברסיטת אסקס 
 מעסיק:  אמנסטי אינטרנשיונל 
 פרסים והוקרה:  קצינה במסדר האימפריה הבריטית (31 בדצמבר 1996) 
 
הלן ריי במבר (באנגלית: Helen Rae Bamber;‏ 1 במאי 1925 – 21 באוגוסט 2014) הייתה פסיכותרפיסטית ופעילת זכויות האדם יהודייה בריטית. ב-1945 היא נסעה לגרמניה ופעלה לשיקום ניצולים במחנה הריכוז ברגן-בלזן. ב-1947 חזרה לבריטניה והמשיכה בעבודתה עם ילדים ניצול מחנות ההשמדה, לקחה חלק בהקמת אמנסטי אינטרנשיונל ומאוחר יותר הקימה את הקרן הרפואית לטיפול בנפגעי עינויים (שכיום נקראת "החופש מעינויים"). בשנת 2005, היא יסדה את קרן הלן במבר לסייע לניצולים מהפרות זכויות אדם (Helen Bamber Foundation).