פסק דין ס.א.ס נגד צרפת
פסק הדין > סעיפי האמנה הרלוונטיים

בית הדין האירופי לזכויות אדם התייחס לתלונות ביחס לסעיף 8 בנוגע לזכות לפרטיות וביחס לסעיף 9 הנוגע בזכות לחופש הדת. הוא מצא כי האיסור להסתיר פנים באופן מלא מהווה הפרה של שתי הזכויות, אך הדגש העיקרי של בית הדין היה על סעיף 9 בעקבות הפגיעה בחופש הדת.
לאחר שבית הדין קבע שהחוק פוגע בזכויות הוא ניגש לבחון אם ההפרה יכולה להיות לגיטימית בהתבסס על החלק השני של סעיף 9 המציין כי הזכות לחופש הדת יכולה להיות מוגבל על ידי מחוקקי המדינה: "הגבלות מסוג זה, אשר מעוגנות בחוק, נחוצות בחברה דמוקרטית בשל החובה לדאוג לביטחון הציבור, שלום הציבור, בריאות או מוסר הציבור, או בשם ההגנה על זכויותיהם של אחרים".
בית הדין לא קיבל את טענת ממשלת צרפת כי האיסור על כיסוי פנים מלא נחוץ לשם ביטחון הציבור שכן לדעת בית הדין הממשלה יכלה להגן על ביטחון הציבור בעזרת הגבלות מתונות יותר אשר בית הדין כבר יישם בעבר, כמו החובה לגלות פנים למטרות זיהוי בנסיבות מסוימות.
ממשלת צרפת טענה כי האיסור נועד לטובת "הגנה על זכויותיהם ובחירותיהם של הכלל" בהסתמכות על הפסקה השנייה בסעיפים 8 ו-9. היא טענה כי זהו הכרח על מנת "להבטיח את הגנה מינימלית על ערכי הבסיס של חברה דמוקרטית פלורליסטית". ממשלת צרפת ציינה שהערכים הבסיסיים שעומדים על הפרק הם שוויון מגדרי, חירות וכבוד לדרישות הנורמטיביות הבסיסיות של החברה הצרפתית.
בית הדין טען כי "כבוד לשוויון מגדרי" והזכות "לכבוד האדם" אינם חוסים תחת "ההגנה על זכויות וחירות הציבור". ביחס לטענה על פגיעה בשוויון מגדרי קבע בית הדין כי קיים פרדוקס בהגנה על נשים דרך הגבלתן במעשה ייחודי לנשים כמו במקרה זה, לבישת רעלה.
לעומת זאת בית הדין מצא כי הגנה על דרישות הנורמאטיביות המינימליות בחברה יכולה, בנסיבות מסוימות, להיחשב כהגנה על זכויותיהם ובחירותיהם של אחרים, וכתב: "בית הדין מתחשב בעמדת הממשלה לפיו לפנים גלויות יש תפקיד חשוב באינטראקציה חברתית. על כן אנו מקבלים את העובדה כי הסתרת הפנים מהווה הפרה של זכותם של אנשים לחיות במרחב אנושי משותף אשר נוח יותר לכולם. עם זאת קיים פוטנציאל בשימוש לא ראויה במושג 'חיים משותפים' (le vivre ensemble) ויש להיזהר שהרעיון לא יכשיר החלטות פוגעניות בלתי זהירות. על ההחלטות בנושא זה צריכות להתקבל בזהירות רבה".
ביחס לדיון על מידתיות האיסור, בית הדין הדגיש כי לאיסור יש השלכות קשות על נשים שרוצות ללבוש רעלה מלאה, מכיוון שהאיסור מגביל את חירות הפרט להביע את אמונתו, וייתכן שנשים אשר נפגעות יבדלו עצמם מהחברה כדי להקפיד על לבישת הרעלה השלמה. בית הדין גם ציין את המתח העצום שיצר האיסור וכתגובה לכך גורמים רבים ששואפים להגן על זכויות אדם הביעו את התנגדותם ואת חששותיהם לכך שבחוק ישנן מטרות אסלאמופוביות.
מנגד, בית הדין הדגיש את טענת הממשלה הצרפתית שאיסור לבישת רעלה מלאה אינו עולה בקנה אחד עם אורח החיים הצרפתי. בית הדין כתב, "מנקודת מבט זו, המדינה מבקשת להגן על עקרון האינטראקציה הבסיסית בין פרטים שלשיטתו חיוניים לביטוי לא רק של פלורליזם אלא גם של סובלנות ופתיחות שבלעדיו החברה הדמוקרטית לא מתקיימת".
בעוד שהמדינות היחידות אשר חקקו איסורים על לבישת רעלה מלאה על הפנים היו צרפת ובלגיה, בית הדין מצא שנערכו מספר דיונים במדינות אירופאיות רבות בנוגע לחוקים שאוסרים על לבישת רעלה המלאה אף שלא היה קונצנזוס* אם איסורים כאלו מותרים או לאו.
בית הדין גם הכיר בכך שהאיסור לא היה מיועד אך ורק כלפי לבוש מוסלמי, אלא היה מוכוון לכל פריט לבוש אשר מכסה את הפנים. ובנוסף, בית הדין נתן משקל לכך שהעונש על העבירה הייתה קנס כספי מינימלי ולא עונש מחמיר.
לבסוף קבע בית הדין כי יש לאפשר למדינות דמוקרטיות מרחב גדול של חופש החלטה ביחס לסוגיות אשר הדעות השונות בהן יכולות להתפרש כלגיטימיות. הוא הוסיף כי הגיע למסקנה כי ניתן לראות באיסור הרעלה "כמידתי ביחס למטרה של חיים משותפים בריאים" וניתן לראותה כהגבלה הנדרשת בחברה דמוקרטית בריאה ועל כך הוא קבע כי במקרה דנן לא קיים הפרה של סעיפים 8 ו-9 לאמנה.