stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בארט אלן
ביוגרפיה בדיונית > מוות ומורשתו

בארט חשף את זהותו כפלאש בקרב נגד הפושעים. במהלך הקרב התגלה כי המכונה אותה בנו הפושעים לא מקפיאה את הזמן כי אם מרוקנת את כוח המהירות מגופו של זה שמאכלס אותו. כשהם משתמשים במכונה על בארט, הוא מופשט מכוחותיו והחבורה מאגפת אותו. בהמשך, מופיע הפלאש השחור - סימן המוות לאלה שמחוברים לכוח המהירות. המכשיר של אינרציה אינו יציב ומאיים להשמיד את החוף המערבי של ארצות הברית אם כוח המהירות לא ישוחרר. בארט לחם נואשות באינרציה ובחבורת הפושעים, מקנה לאחרים מספיק זמן כדי לשחרר את כוח המהירות, אך קפטן קור, גל חום ואשף האוויר מכים בו ללא רחם והורגים אותו.
וולי וסט חוזר לכדור הארץ בדיוק בזמן מותו של בארט, ואינרציה מסיק מכך שאיבוד כוחותיו של בארט קרו כתוצאה מספיגת כוח המהירות בידי וסט. כנקמה על מותו של בארט, וסט מקפיא את אינרציה, אך מותיר את מוחו מתפקד. גופתו הקפואה מוצבת במוזיאון פלאש, באזור המוקדש לחייו של בארט אלן. בסיפור "נקמת הנבלים" של אירועי המשבר האחרון, אינרציה משתחרר מהקפאתו ויוצא למסע הרסני נגד משפחתו של בארט, אך נעצר בידי זום. זום מגלה כי רצה שאינרציה יהפוך לקיד פלאש החדש. אינרציה גונב את כוח תימרון הזמן של זום, מה שמונע מזום אפילו ללכת, וקורא לעצמו "קיד זום". הנבלים וקיד זום נלחמו אחד בשני בקרב בו הוא מצא את מותו. לאחר מכן, הנבלים מעבירים את גופתו לקי-סטון סיטי עם מסר לפלאש כי מעתה החשבון ביניהם השתווה.
העיר קי-סטון סיטי עורכת לבארט אלן לוויה, שבה ג'יי גאריק, סייבורג, וונדר גירל ורובין נשאו דברי הספד. בסוף דבריו, רובין מציג קטע וידאו מהתקופה בה נטל בארט את זהות קיד פלאש ובו הוא מתגאה בהשתייכותו למשפחת הפלאש ועד כמה הוא שמח להיות חלק מהטיטאנים הצעירים. בנוסף, האבלים על מותו עורכים לו עצרת זיכרון במוזיאון הפלאש ומקימים לו מצבה מחוץ למגדל הטיטנים לצד זו של סופרבוי.
במהלך פלישתו של חיל סינסטרו לכדור הארץ, מעשיו הראשונים של סופרבוי-פריים היו להשחית את קברו של בארט, כאשר בעזרת קרני הלייזר חרט על המצבה במקום "בארט אלן: הפלאש" את "הילד המת הטיפש ביותר".
ביוגרפיה בדיונית > חזרה - קיד פלאש בשנית

במיני סדרה "לגיון שלושת העולמות" של המשבר האחרון, בארט אלן חוזר כצעיר בזהותו כקיד פלאש לאחר שברייניאק-5 (גרסה עתידית טובה של ברייניאק) מתחיל את השלב השני בתוכניתו להביס את סופרבוי-פריים ואת לגיון נבלי-העל. החייאתו המחודשת מתאפשרת בזכות הפעלתו של "כליא הברק האנושי" שנראה לראשונה בסאגת הברק. ברייניאק-5 מסביר שבארט נועד למות בדרך זו או אחרת, מכיוון שמעברו מילד למבוגר הפעילה מחדש את קצב הזדקנותו המואץ, וכי לולא הנבלים לא היו הורגים אותו, הוא היה מת תוך כמה חודשים מזיקנה. מכיוון שבארט נחוץ לקרב נגד סופרבוי-פריים, ברייניאק-5 שולח את הלגיון חזרה למאה ה-21 מתוך מטרה להשתמש במכת הברק של וולי וסט ובכליא הברק האנושי כדי לאכלס את תודעתו הצעירה של בארט מכוח המהירות. בחזרה במאה ה-31, הוא משתמש בכוחותיהם המשותפים של נערי ונערות הברק, נוסף על ריצתה של XS על המסילה הקוסמית, כדי לשחרר את בארט מכוח המהירות. בארט ו-XS מציינים כי הם מרגישים באנרגיה חזקה שבאה מכיוון כוח המהירות, וכי הם משערים שמדובר בשובו של בארי אלן, אם כי בארט מאמין שמדובר במקס מרקורי.
מעט לאחר חזרתו של בארט, סופרבוי אף הוא מוחזר לחיים בידי הלגיון. שניהם עוזרים ללגיון להביס את סופרבוי-פריים בכך שגורמים לו להשמיד את עצמו. בארט מנסה לשכנע את XS לשוב איתו לזמן ההווה, אך היא מסרבת. עם חזרתם לזמן ההווה, סופרמן מקבץ יחדיו את הטיטאנים הצעירים וקבוצת הטיטנים המבוגרת ומציג בפניהם מחדש את קיד פלאש ואת סופרבוי.
במיני סדרה "פלאש: לידה מחדש", בארט מגלה שהרבה השתנה מאז עזב. סבו בארי אלן, המאיץ האגדי שהקריב את חייו בקרב נגד אנטי-מוניטור, חזר אף הוא מהקבר. במגדל הטיטנים, רובין ווונדר גירל מתכננים לבארט מסיבה לשובו בשעה שהאחרים חוגגים את שובו של בארי. בארט מקבל בסקפטיות את חזרתו לחיים של סבו, ומציין כי הוא מעוניין שדברים יחזרו לקדמותם - שוסט יחזור להיות פלאש והוא יהיה עדיין שותפו. מרירותו של בארט נובעת מהעובדה שבארי אלן הצליח להימלט מכוח המהירות, אך מורו הרוחני מקס מרקורי לא.
בארט, יחד עם מאיצים אחרים הקשורים לכוח המהירות נתקפים בכאב עז לאחר שבארי הורג את המאיץ סאביטר בנגיעה בלבד. כשהוא הורג מאיץ מרושע נוסף, מתגלה כי הוא הפך לפלאש השחור החדש. ליגת הצדק וחברת הצדק של אמריקה עובדים יחדיו כדי לתחום את בארי במכונה שתנתק את קשריו עם כוח המהירות. חלקו של הפלאש השחור משתלט על בארי ומרסק את המכונה, מה שגורם לבארי לחזור לכוח המהירות כדי להגן על אלה שקרובים לו מהשפעתו של הפלאש השחור. וולי מחליט לעקוב אחריו ולהחזירו, ובארט מבקש ממנו להחזיר את מקס איתו. הפלאש ההפוך פרופסור זום מופיע ומתקיף את ילדיו של וסט בביתו, ובארט וג'יי נלחמים נגדו ברחבי העיר. פרופסור זום מתעמר בבארט כי הוא מזהם את שושלת היוחסין של משפחת ת'ון מכיוון שהוא צאצא של משפחת אלן ומשפחת ת'ון. הוא מביס אותו ומתכוון לדקור אותו כאשר מקס מרקורי חוזר במפתיע מכוח המהירות - לשמחתו של בארט - כשבעקבותיו בארי ווולי, והמאיצים מתקיפים יחדיו את פרופסור זום. לאחר הקרב, מפגש אקראי של איירי - בתו של וולי - עם ג'סי צ'יימברס גורם לה להתחבר לכוח המהירות. למרבה הפתעתו, איירי מחליטה לעטות את חליפתו הישנה של אימפולס.
ביוגרפיה בדיונית > הלילה האפל ביותר

כשבארט וקונר חוזרים, פסליהם מוסרים ממגדל הטיטנים. אולם נקרון, אדון המוות, מבקש להשתלט על חייהם במהלך אירועי "הלילה האפל ביותר". בארט מזהיר יחד עם וולי את כל גיבורי-העל ברחבי העולם על פלישתו של חיל הפקחים השחורים, ושניהם מגיעים לעיר הולדתו של האל ג'ורדן קוסט סיטי. הם מתעמתים מול נקרון - האחראי לקיומם של הפקחים השחורים - יחד עם ליגת הצדק והטיטאנים הצעירים. למרות שבארט הוחזר לחיים, הסטטוס שלו כמת גורם לטבעת הכוח השחורה להשתלט עליו ולהפוך אותו לפקח שחור.
לאחר שבארי אלן נבחר בידי שומר היקום גאנטת לענוד את טבעת הכוח הכחולה של חיל הפקחים הכחולים, בארט נלחם נגדו. טבעת הכוח של בארי מגלה שבארט עדיין חי, אך הוא ימות אם לא ישוחרר מטבעת הכוח השחורה במהרה. בארי כמעט ומשחרר אותו על ידי כך שיוצר מבני אנרגיה בדמותם של אימפולס וקיד פלאש, אך הפקחים השחורים פרופסור זום וסולובאר עוצרים בעדו. לאחר מכן, וסט וסיינט ווקר - מנהיג חיל הפקחים הכחולים - מצטרפים לבארי במלחמתו בהם. בארט מנסה להשתמש בכוחות המהירות שלו להרוג את וסט, אך הופך חזרה לנורמלי. לאחר מכן, בארי מגלה כי חיבורו של בארט לכוח המהירות יכול להצילו, והוא משתמש בכוח הטבעת הכחולה כדי לשחררו.
ביוגרפיה בדיונית > חזרה לטיטנים

לאחר אירועי "הלילה האפל ביותר", בארט וקונר מגויסים בידי סייבורג כדי לעזור לטיטאן סטאטיק, שנחטף בזמן שביקר את עיר הולדתו דקוטה. שלושת הגיבורים מגיעים בעיצומו של קרב בין הטיטאנים הצעירים לגנגסטר על-אנושי בשם הולוקוסט, ומתערבים בדיוק כאשר הוא מתכוון להרגם. השניים מציינים כי עליהם לחזור מפרישה ולהצטרף מחדש לטיטאנים הצעירים. לאחר קרב ממושך, בארט מביס את הולוקוסט בכך שהוא משתמש במהירותו הגבוהה כדי לשאוב אותו לתוך גלעין כדור הארץ.
לבקשתו של טים דרייק, בארט מגיע לגות'אם סיטי ומציל את סלינה קייל מידי ליגת הצללים. עם חזרתו למגדל הטיטנים, הוא מציין בפני קונר שבזמן שהותו בעתיד הוא עבר על מידע טכנולוגי מאותה תקופה - מידע אותו הוא מתחיל שכוח, וכי הוא רושם את כל מה שהוא זוכר על הנייר.
ביוגרפיה בדיונית > פלאשפוינט ומוות שני

כאשר אייריס וסט-אלן קוראת לבארי חזרה הביתה, היא ביחד עם ג'יי, וולי ובארט מודאגים מכך שבארי בידד את עצמו מכל השאר. בארט מאמין שבארי אינו מחבב אותו ובורח מהבית, עד שהוא מותקף בידי נבל בשם "מרדף מהיר". בארי מגיע מאוחר מדי כש"מרדף מהיר" משחרר חשמל ובארט נאגף בברקים. אולם, "מרדף מהיר" טועה לחשוב שבארט אינו אחראי לאנומליות שמשפיעות על קו הזמן ואשר ידועות כפלאשפוינט.
קו הזמן של כדור הארץ השתנה, ובארט התעורר במאה ה-31 בתא הקפאה של ברייניאק ואיבד את מהירות-העל שלו. הוא נלכד מחדש בידי ברייניאק לאחר שנכשל להימלט ממנו, ובעזרתה של אישה הנושאת את זהות "מרדף מהיר" מתרחק ממנו. היא מזדהה בתור פאטי ספיבוט, עוזרתו של בארי אלן. בארט חייב למצוא דרך להחזיר לעצמו את מהירות-העל לפני שיימחק מהקיום. בארט מגלה שפאטי גנבה את האופנוע של "מרדף מהיר" ולקחה את מקומו. בארט מאפשר את לכידתו מחדש, ומשמיד את מערכות האבטחה של ברייניאק מתוך תא ההקפאה. פאטי מחזיקה בברייניאק ושוברת מקרן אנרגיה, מה שמחזיר לבארט את כוחותיו. בהמשך, בארט רץ דרך קו הזמן למאה ה-21 ומבטיח לפאטי שיחזור להציל אותה. אולם, גופו של בארט משנה את צורתו לפלאש שחור שנשלט בידי כוח המהירות, ובכך הוא מאט את שאר המאיצים מקס מרקורי, ג'יי גאריק ווולי וסט. בארט שב לקדמותו ונתקל בבארי, כשהוא מגלה שכוח המהירות נתחם עבורו. בארט נספג לתוך התגלמות האור של כוח המהירות שהעניקה לבארי אלן את כוחותיו, אומר לו להציל את העולם, ומת בצורה דומה למותו של בארי.
כוחות ויכולות

כוחו העיקרי של בארט אלן הוא מהירות-על, נוסף על יכולות השכיחות אצל מאיצים אחרים כיצירת מערבולות אוויר, ריצה על המים ורטט דרך חומרים מוצקים. כמוהם, גם לבארט קיימת הילה שמגנה עליו מפני חיכוך האוויר בזמן ריצתו. לפני שנורה בברכו, בארט היה מהיר יותר מבארי אלן בתקופת ילדותו. אולם, שלא כמו מאיצים אחרים, בארט מסוגל ליצור לעצמו כפילים מכוח המהירות אותם הוא שולח דרך זרם הזמן. לאחר מוות של אחד מכפיליו באירועי "עולמנו במלחמה", הוא ממעיט להשתמש ביכולת זו, אם כי הוא לומד להשתלט עליה באירועי "עולם ללא צדק צעיר".
בארט חסין בפני שינויים בזרם הזמן. הוריו נפגשו רק בהמשכיות שלאחר המשבר, אך הוא כשלעצמו הגיע לפניו. מוחו מסוגל לאגור כמות עצומה של מידע כתוצאה מקריאת-על, והוא מסוגל ליצור גלי רדיו עוצמתיים ביותר על ידי סיבוב זרועותיו במהירות-על, ולהשתמש בהם בשילוב עם האלקטרומגנטיות של סטאטיק, חברו לקבוצה.
לאחר המשבר האינסופי, חיבורו של בארט לכוח המהירות קשה יותר לשליטה משום שגופו אגר את מלוא הכוח. כשהוא מתחבר לכוח המהירות, גופו נאגף בחשמל והוא נאלץ לעטות את חליפת הפלאש כדי למנוע מהכוח הקטלני של כוח המהירות להרוג אותו. בשלב מסוים הוא הצליח להתגבר על הכוח, בטרם שוחרר ממנו.
הערות שוליים

↑  Teen Titans #88
↑  The Flash Vol.3 #11, April 2011
↑  The Flash Vol.3 #12, May 2011
↑  Flashpoint: Kid Flash Lost #1, June 2011
↑  Flashpoint: Kid Flash Lost #2, July 2011
↑  Flashpoint: Kid Flash Lost #3, August 2011
טוקטה ופוגה ברה מינור

ההתחלה של "טוקטה ופוגה ברה מינור" בכתב ידו המקורי של יוהנס רינגק, שהוא, ככל הידוע, העותק היחיד מהמאה ה-18 של היצירה.
טוקטה ופוגה ברה מינור, רי"ב 565, היא מיצירותיו הנודעות ביותר של המלחין הגרמני יוהאן סבסטיאן באך, וקרוב לוודאי היצירה המוכרת ביותר שנכתבה אי פעם לעוגב. היצירה נכתבה כנראה בין השנים 1703–1707, כשבאך שהה בארנשטאדט, והיא מיצירותיו המוקדמות ביותר. חוקרים חלוקים בדעתם באשר לזמן ההלחנה של היצירה. בחלק מן הדעות, מציעים את מרץ 1704 כתאריך סיום העבודה על היצירה וזו הדעה הרווחת כיום. הטוקטה ופוגה ברה מינור שופעת מאפיינים והשפעות הנחשבים אופייניים לאסכולת העוגב הגרמנית (אנ') של מוזיקת הבארוק.
רקע > כתב ידו של רינגק

תווי היצירה, שהמקור שלהם הוא הקרוב ביותר לתקופתו של באך, הוא עותק ללא תאריך מאת יוהאנס רינגק. על פי תיאור שניתן על ידי ספריית המדינה בברלין, שבה שמור העותק ובהתבסס לכתבים מאותה עת, ניתן לקבוע בוודאות שרינגק יצר את העותק שלו בין 1740 ל-1760. ככל הידוע, רינגק הפיק את העותק הראשון של יצירה כלשהי של באך בשנת 1730, כשהיה בן 12 לפי המוזיקולוג הגרמני דיטריך קיליאן, רינגק הוא זה שכתב את העותק של הטוקטה ופוגה אך נתן טווח שונה של זמנים, המקובל גם בימינו, בין 1730 ל-1740. בפרשנותו הביקורתית למהדורה המתוקנת של ברייטקופף והרטל מהמאה ה-21 של היצירה, מצמצם ז'אן קלוד זהנדר, נגן עוגב ומוזיקולג שווייצרי, את טווח הזמנים של העותק להערכה, שמקור כתב היד מתוארך לסביבות אמצע המחצית הראשונה של שנות ה-30 של המאה ה-18, בהתבסס על ניתוח של העותק של רינגק. באותה תקופה, רינגק היה תלמיד של תלמידו לשעבר של באך, יוהאן פיטר קלנר, וככל הנראה העתיק נאמנה את יצירות באך שהמורה שלו העמיד לפניו. ישנן כמה שגיאות בניקוד התווים, כגון כמות רבעים ושמיניות שאינם מותאמים ליחס המשקל. פגמים כאלה מראים על פזיזות שנחשבה אופיינית לקלנר, שהותיר אחריו למעלה מ-60 עותקי יצירות של באך.
עמוד השער של העותק בכתב ידו של רינגק נושא את כותרת היצירה באיטלקית, "Toccata con Fuga", שמו של יוהאן סבסטיאן באך כמלחין היצירה ופרטים חשובים שמצוינים בשער היצירה, כגון המשקל והסולם (רה מינור). עם זאת, אף כי רה מינור מצוין בדף השער, בכתב היד של רינגק אין שום זכר לסמל ה-♭ בתחילת החמשה, שהרי בכל יצירה מוזיקלית מסומן הסולם ליד המפתח בתחילת החמשה, ומכאן יוצא, שהעותק אינו ברה מינור. מובן שזו טעות, שהרי כל המהדורות בתווים של הטוקטה ופוגה ברה מינור משתמשות בחתימת המפתח רה מינור, בניגוד לכתב היד של רינגק. בנוסף לזה, קיימים עוד כמה הבדלים בין שיטת כתיבת התווים של רינגק לבין המקובל בעולם המוזיקה.
השם "טוקטה" הוא ככל הנראה תוספת מאוחרת יותר של השם. מסקנה זו נובעת מכך שבתקופת הבארוק, יצירות שנכתבו לעוגב באותו סגנון כמו זו של באך, נקראו לרוב פשוט פרלוד, או פרלוד ופוגה. העותק של רינגק משופע במפעם בסגנון איטלקי, פרמטות (מאפיין אופייני להעתקיו של רינגק) וסטקטו, כולם מאפיינים חריגים מאוד למוזיקה הגרמנית שלפני 1740.
רקע > פופולריות גוברת

למרות הערכות רבות, אין לומר שניתן לקבוע בוודאות את ההיסטוריה המוקדמת של היצירה מלבד העובדה שהיא נשמרה בזכות העותק הישן ביותר שלה שנכתב על ידי יוהאנס רינגק שכתב את העותק בין השנים 1730–1740. הפרסום הראשון והמשמעותי באמת של הטוקטה ופוגה ברה מינור קרה בשנת 1833, במסגרת מאמציו של פליקס מנדלסון לשימור מורשת באך, שגם ביצע את היצירה בקונצרט עטור שבחים בשנת 1840. הפופולריות גברה במחצית השנייה של המאה ה-19 בזכות עיבוד לפסנתר מאת קארל טאוסיג, אך רק במאה ה-20 גברה הפופולריות של טוקטה ופוגה ברה מינור על יצירות לעוגב אחרות מאת באך. דוגמה לכך הוא העיבוד לתזמורת שנעשה על ידי לאופולד סטוקובסקי ושימש קטע הפתיחה לסרטו של וולט דיסני "פנטסיה". היצירה מנוגנת גם בסרט "20,000 מיל מתחת למים" על ידי קפטן נמו, ובסרטים נוספים, בהם "שדרות סאנסט" ו"לה דולצ'ה ויטה". קטע הפתיחה של היצירה משמש כנעימת הפתיחה של סדרת הטלוויזיה המצוירת "היה היה - האדם". בסופו של דבר, טוקטה ופוגה ברה מינור הפכה ליצירה הידועה ביותר ברפרטואר לעוגב מהמאה השמונה-עשרה.
רקע > מחקרים

מגוון רחב, ולעיתים קרובות סותר זה את זה, של ניתוחים פורסם על היצירה: למשל, בספרות על מוזיקת עוגב, היא מתוארת לעיתים קרובות כסוג של מוזיקה תוכניתית המתארת סערה, בעוד שבשימוש בסרט פנטזיה של דיסני, היצירה מדמה מוזיקה אבסולוטית. ברבע האחרון של המאה ה-20, מוזיקולוגים כמו פיטר וויליאמס ודיטריך קלאוס פרסמו את מחקריהם על היצירה וטענו כי היא אינה של באך וטוענים כי אנשים מייחסים ליצירה זו שייכות שגויה למכלול יצירותיו של באך. לעומת זאת, חוקרי באך כגון כריסטוף וולף, טוענים שזו אכן יצירה מקורית של באך. מוזיקולוגים אחרים מתעלמים מהספקות לגבי המקוריות, אך בדעתם כי סוגיית הייחוס של הטוקטה ופוגה ברה מינור עדיין ללא הכרעה.
מבנה > טוקטה

הטוקטה מתחילה בפתיחה המוכרת ולאחר פיתוח של הנושא הטונים והאוקטבות הגבוהים הם הדומיננטיים. לאחר מכן עובר הנושא פיתוח נוסף לכיוון התווים שבאוקטבות הנמוכות יותר, שם מופיעה ספטימה מוקטנת, שמרווחה הוא של ארבעה וחצי טון, לדוגמה בין תו סול לתו פה במול. המרווח המשלים (או ה"הופכי") של ספטימה הוא הסקונדה, שגם היא מרווח דיסוננט. בסוף הנושא המנגינה הופכת לסולם רה מז'ור. לאחר מכן מופיעים שלושה קטעים קצרים, כל אחד בעל מוטיב קצר. הטוקטה מסתיימת בספטימה מוקטנת אשר נהפכת בחזרה לטוניקה של תחילת הטוקטה, רה מינור, באמצעות מודולציה.
החלק השני המרכזי של הטוקטה הוא מספר מודולציות הקשורות זו לזו באופן רופף. המוזיקה עוברת לסולם המינורי לה מינור, וחלק זה נהפך לבסוף לחלק השלישי והאחרון של הטוקטה, שכמעט כולו קטע שהוכפל במנגינה, החוזרת על עצמה במספר וריאציות וסולמות שונים. לאחר מודולציה קצרה, הטוקטה מסתיימת בסולם ממנו הכל התחיל ועליו קרויה היצירה, רה מינור.
מבנה > פוגה

נושא הפוגה אשר כולל ארבעה קולות, מורכב כולו מתווי חלקי שש עשרה (רבע=ארבע פעמים חלקי שש עשרה), עם ציון בתווים לנגינה עם דוושה, המבשר נושא מלודי קצר בהמשך, אשר מזכיר קול כינורות. יצירות דמויות כינורות כאלה מאפיינות לעיתים קרובות את מוזיקת הבארוק ובפרטט את זו של באך, הן כנושאים של פוגה והן ביצירות נוספות. למרות שמבחינה טכנית זו פוגה בת ארבעה קולות, רוב הזמן מתקיימים רק שלושה קולות, ובחלק מהזמן אף שניים, או אף קול אחד. למרות שהרמוניה פשוטה מופעלת בכל הפוגה, ישנו נושא לא צפוי בדו מינור, ויתרה מכך, שבה וחוזרת ההוראה לנגן לנגן באמצעות הדוושה (פדל), אשר נמצא כי הוא מאפיין ייחודי לפוגה בתקופת הבארוק. מיד לאחר כניסת הנושא הסופי, העוברת פוגה באמצעות מודולציה לסולם "סי במול מז'ור".
מבנה > קודה

לקראת סיום היצירה מופיעה קודה, שהיא קטע המביא פרק ביצירה או יצירה שלמה לכלל סיום באמצעות הרחבה. בתווי ההעתק של רינגק היא מכונה Recitativo. למרות שאורכה של הקודה רק 17 תיבות, היא מתפתחת בזכות חמישה שינויי קצב. התיבות האחרונות מנוגנות בקצב Molto adagio (מולטו אדג'יו) ולבסוף היצירה מסתיימת בקדנצה פְּלָגאלית, מהלך הרמוני מדרגה IV לדרגה I.
ראו גם

הספרון לעוגב
פסקליה ופוגה בדו מינור
לקריאה נוספת

Billeter, Bernhard, "Bach's Toccata and Fugue in D minor for organ BWV 565 – a work for harpsichord?" Zürich: Peter Lang, 2004, ISBN 978-3039103751
Claus, Rolf-Dietrich, ed. (2000). Toccata und Fuge d-Moll BWV 565: Faksimile der ältesten überlieferten Abschrift von Johannes Ringk (in German). Cologne: Dohr, ISBN 978-3925366789
Williams, Peter (2003). BWV 565 Toccata and Fugue in D minor. The Organ Music of J. S. Bach (2nd ed.). Cambridge University Press. pp. 155–159, ISBN 978-0521814164
הערות שוליים

1 2 3 4 5  Zehnder, Commentary, Wayback Machine, עמ' 5-4
↑  2000, Rolf-Dietrich Claus
1 2 3 4  Peter Williams, BWV 565 Toccata and Fugue in D minor, עמ' 155–159
↑  2004, Bernhard Billeter, עמ' 159
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007447961805171  BnF: cb13909681s (data)  GND: 300010621  LCCN: n81048140  MusicBrainz work: c4f0bd0a-342e-3071-ac3b-7e5e7f17f924  VIAF: 213965472   WorldCat (עם VIAF): 213965472 
עמוד השער של העותק שכתב יוהאנס רינגק.
מנגינת טוקטה ופוגה ברה מינור
מרלין (קומיקס)

| --- | --- |

מרלין, כפי שהוא מופיע על עטיפת החוברת Green Arrow and Black Canary #16 ממרץ 2009, אמנות מאת חוזה לדרון.
 סוג:  נבל-על
 הוצאה לאור:  DC קומיקס
 הופעה ראשונה:  Justice League of America #94 (נובמבר 1971)
 יוצרים:  מייק פרידריך, ניל אדמס (כותבים) דיק דילין (מאייר)
 גילום הדמות:  ג'ון בארומן ("החץ", "הפלאש")
 מידע
 שם אמיתי:  מלקולם מרלין (שונה מארתור קינג)
 כינויים:  הקשת האפל, רוצח החצים
 סטטוס:  פעיל
 מקצוע:  שכיר חרב, קשת, מתנקש, אמן לחימה, רוצח סדרתי, נינג'ה בדיוני, סייף
 כוחות:  ללא כוחות-על הקשת המיומן ביותר בעולם, צלף מעולה.
 חבר בקבוצה:  שבעת אנשי המוות אליטת המרצחים ליגת המתנקשים
 חבר לשעבר בקבוצה:  אנטי-ליגת הצדק החברה הסודית של נבלי-העל לווייתן
 דמויות קשורות
 משפחה:  טומי מרלין (בן)
 אויבים:  החץ הירוק 
 
מרלין (באנגלית: Merlyn) הוא דמות בדיונית של נבל-על המופיעה בחוברות הקומיקס החץ הירוק ביקום DC קומיקס. הדמות הופיעה לראשונה בחוברת Justice League of America #94 מנובמבר 1971 ונוצרה על ידי צמד הכותבים מייק פרידריך וניל אדמס והמאייר דיק דילין.
שנים רבות לפני שאוליבר קווין, הגיבור שידוע בשם החץ הירוק, הפך לפורע חוק וקשת לוחם, הוא קיבל השראה להתחיל באימוני חץ וקשת ממרלין "הקוסם", שהיה האלטר אגו של ארתור קינג, קשת בעל כישורי צליפה אגדיים. עם עליית פופולריותו של החץ הירוק, השניים נפגשו, ומרלין איתגר אותו בתחרות צליפה פומבית וניצח אותו. לאחר מכן, הוא נעלם מעל פני השטח, וצץ שנים לאחר מכן כחבר בליגת המתנקשים. הוא והחץ הירוק התעמתו בשנית כאשר מרלין ניסה להוציא לפועל התנקשות בבאטמן. החץ הירוק הצליח להסיט את חיצו של מרלין והציל את חייו של באטמן. מרלין הודה שהחץ הירוק הפך לקשת מיומן ביותר, אך נמלט בטרם ילכד. אולם, הוא לא יכול היה לשוב כחבר ליגת המתנקשים והפך למתנקש עצמאי.
דמותו של מרלין מופיעה בסדרת הלייב אקשן "החץ", ומגלם אותו השחקן ג'ון בארומן.
ראו גם

טריקשוט - דמות בדיונית של חברת מארוול קומיקס המתחרה
מת לחיות 2

| --- | --- |

כרזת הסרט
 מבוסס על:  58 Minutes 
 בימוי:  רני הרלין 
 הופק בידי:  צ'ארלס גורדון לורנס גורדון ג'ואל סילבר סוזן טוד
 תסריט:  סטיבן א. דה סוזה דאג ריצ'רדסון
 עריכה:  רוברט א. פרטי, סטוארט בארד 
 שחקנים ראשיים:  ברוס ויליס בוני בדליה ויליאם סאדלר ארט אוונס דניס פרנץ רג'ינלד ולג'ונסון
 מוזיקה:  מייקל קאמן 
 צילום:  אוליבר ווד 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  Gordon Company, פוקס המאה ה-20, Silver Pictures 
 חברה מפיצה:  פוקס המאה ה-20
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  4 ביולי 1990
 משך הקרנה:  124 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  מותחן אקשן, סרט חג המולד, סרט מבוסס יצירה ספרותית, סרט מתח, סרט פעולה, סרט פשע 
 מקום התרחשות:  וושינגטון די. סי., נמל התעופה הבין-לאומי וושינגטון דאלס 
 תקופת התרחשות:  תקופת חג המולד 
 תקציב:  $70,000,000
 הכנסות:  $240,031,094
 הכנסות באתר מוג'ו:   diehard2
 דף הסרט ב־IMDb
 
מת לחיות 2 (באנגלית: Die Hard 2) הוא סרט פעולה אמריקאי שיצא לאקרנים בשנת 1990, בכיכובו של ברוס ויליס בתפקיד ג'ון מקליין. זהו הסרט השני בסדרת סרטי "מת לחיות".
התסריט נכתב על ידי סטיבן א. דה סוזה ודאג ריצ'רדסון, והוא עיבוד לרומן "58 Minutes" מאת וולטר וייג'ר.
תקציר העלילה

פרק זה טעון עריכה. אנא תרמו לוויקיפדיה . ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. הסיבה היא: מומלץ לחלק לפסקאות.
בדומה לסרט הראשון בסדרה, עלילת הסרט מתרחשת בערב חג המולד. השוטר ג'ון מקליין (מגולם על ידי ברוס ויליס) מגיע לוושינגטון ואמור לפגוש את אשתו הולי בנמל התעופה הבין-לאומי וושינגטון דאלס.
במהלך שהותו באולם ההמתנה, הוא מזהה שני גברים חשודים שנכנסים לאולם המטען. כאשר הוא עוקב אחריהם הם מגיבים בירי, ובקרב היריות שמתפתח בינם לבינו אחד מהם נהרג והשני מצליח לברוח. כאשר מקליין מבקש מראש משטרת שדה התעופה לורנצו (דניס פרנץ) לסגור את שדה התעופה במטרה לגלות מי הם היו, הוא נתקל ביחס מזלזל מצידו של לורנצו, שבטוח כי מדובר בגנבי מטען. כאשר מקליין בודק בעצמו את טביעות האצבעות של הגבר שהרג הוא מגלה כי מדובר באיש צבא שהוכרז כהרוג בפעולה צבאית בהונדורס, וחשדותיו מתאמתים.
במקביל, בכנסייה שליד שדה התעופה מתבצרת קבוצת שכירי חרב, המורכבת מחיילים עריקים, בראשות איש צבא לשעבר המכונה אל"ם סטיוארט (מגולם על ידי ויליאם סאדלר). מטרת הקבוצה היא להביא לשחרורו של ברון סמים בשם גנרל רמון אספרנסה (פרנקו נרו), אשר הוסגר לארצות הברית בשל מעורבותו בסחר בסמים ואמור לנחות בשדה התעופה על מנת להילקח למשפט. שכירי החרב משתלטים על מערכת בקרת התנועה האווירית ועל כל ערוצי התקשורת של שדה התעופה, הם מונעים מהמטוסים לנחות בשדה התעופה עד שימולאו כל דרישותיהם, אבל ניסיונותיו של מק'ליין לשכנע את המפקד לורנצו ואת מנהל שדה התעופה טרודו (פרד תומפסון) לסייע לו, נענים בסירוב.
המהנדס הראשי של שדה התעופה לזלי ברנס מציע להשתמש בטרמינל החלופי של שדה התעופה שנמצא בשלבי הקמה כדי להקים קו תקשורת חלופי עם המטוסים. מלווים אותו אנשי צוות הימ"מ של המפקד לורנצו, אבל אלה נופלים למארב של חוליה מאנשיו של קולונל סטיוארט המחסלים את כל אנשי הצוות. כאשר הם עומדים לירות בברנס, מגיח מק'ליין, שחזה מראש את צעדיהם, הורג את כל חברי החוליה ומציל את חייו של ברנס. כעונש על רצח החוליה שלו ועל ניסיון צוות שדה התעופה לא להיענות לדרישותיו, מגיב קולונל סטיוארט בהרמת קצה מסלול ועל ידי כך גורם להתרסקות מטוס נוסעים בריטי על הקרקע ולרצח כל נוסעיו.
יחידת הכוחות המיוחדים המגיעה לשדה התעופה כדי להתמודד עם קולונל סטיוארט נמצאת תחת פיקודו של רס"ן גרנט (ג'ון איימוס), גם הם דוחים את שיתוף הפעולה של מק'ליין, שמגלה כי הדלק במטוס של אשתו יאזל בעוד 90 דקות בלבד. בשיתוף פעולה עם ברנס ועם שרת שדה התעופה, מרווין מק'ליין מצליח להגיע למטוסו של גנרל אספרנצה, שבדיוק נוחת בשדה התעופה לפני קולונל סטיוארט ואנשיו, אך הם מגיעים מבעוד מועד ומונעים ממק'ליין לתפוס את הגנרל ומשחררים אותו תוך כדי פיצוץ מטוסו כשמק'ליין בתוכו, מק'ליין מצליח להתחמק על ידי שימוש בכיסא המפלט של הטייס.
בסיועו של ברנס, מק'ליין מאתר עבור יחידת הכוחות המיוחדים את הכנסייה בה ממוקם קולונל סטיוארט. בקרב היריות שמתפתח בין שתי הקבוצות מצליחים קולונל סטיוארט ואנשיו לברוח ביחד עם הגנרל אספרנצה. כשמק'ליין רודף אחריהם לבדו הוא מגלה כי שני הצדדים השתמשו בכדורי סרק בקרב סביב הכנסייה, ומבין כי מדובר בהצגה וכי יחידתו של גרנט למעשה משתפת פעולה עם קולונל סטיוארט.
מק'ליין מצליח לעלות על כנף המטוס אותו לקחו שכירי החרב במטרה לברוח ביחד עם גנרל אספרנצה ונלחם כנגד רס"ן גרנט וקולונל סטיוארט, שמצליח להפילו מהכנף לפני המראת המטוס. מק'ליין, שהצליח תוך כדי הקרב לפתוח את פתח הדלק הממוקם מתחת לכנף, מצית לאחר נפילתו את הדלק שנשפך על הקרקע ומפוצץ את המטוס באוויר. שובל האש שמשאיר אחריו המטוס משמש עבור המטוסים שבאוויר מסלול לנחיתת חירום וג'ון מתאחד שוב עם אשתו.
צוות השחקנים

ברוס ויליס - בתפקיד ג'ון מקליין
בוני בדליה - בתפקיד הולי מקליין
ויליאם אתרטון - בתפקיד ריצ'רד ת'ורנבורג
ויליאם סאדלר - בתפקיד אל"ם סטיוארט
ג'ון עמוס - בתפקיד רס"ן גרנט
דניס פרנץ - בתפקיד קפטן קרמיין לורנצו
רוברט פטריק - בתפקיד אוריילי
פרד תומפסון - בתפקיד טרודו
ג'ון לגוויזאמו - בתפקיד בורק
שבט אינדיגו

| --- | --- |

שבט אינדיגו, כפי שהוא מופיע בחוברת Blackest Night #0 מיולי 2009, אמנות מאת אית'ן ואן סקייבר.
 סוג:  קבוצת גיבורי-על
 הוצאה לאור:  DC קומיקס
 הופעה ראשונה:  Green Lantern Vol.4 #25 (דצמבר 2007)
 יוצרים:  ג'ף ג'ונס אית'ן ואן סקייבר
 מידע
 סטטוס:  פעיל
 חברוּת בקבוצה:  אינדיגו-1 מונק נטרומו קריבן סלוג הקוטל
 חברוּּת לשעבר בקבוצה:  ג'ון סטוארט קרונה ריי פאלמר ויליאם האנד סינסטרו קייל ריינר
שבט אינדיגו (באנגלית: Indigo Tribe) הוא ארגון בדיוני המופיע בחוברות הקומיקס גרין לנטרן ביקום DC קומיקס. הארגון הופיע לראשונה בחוברת Green Lantern Vol.4 #25 מדצמבר 2007 ונוצר על ידי הכותב ג'ף ג'ונס והמאייר אית'ן ואן סקייבר.
שבט אינדיגו הוא אחד מתוך שבעה חילות פקחים השואבים את כוחם מאור ספציפי מתוך הספקטרום הרגשי. השבט השתתף באירועי "הלילה האפל ביותר", אולם עקב אופיו המבודד השבט הוא גם החמקני ביותר מביניהם. כוחו של השבט מונע בידי רגש החמלה. לבושם הוא בסיסי ביותר, וחותם החיל צבוע על גופם. השבט מופיע לראשונה בהרחבה בחוברת Blackest Night: Tales of the Corps #1 מיולי 2009, והוא מתקיים כדי להפיץ רצון טוב ברחבי היקום. השבט מונהג בידי חייזרית בשם אינדיגו-1, ושומרי היקום גאנטת וסאיד העירו לא פעם כי שבט אינדיגו וחיל הפקחים הכחולים (המפיץ תקווה ברחבי היקום) צריכים לכרות ביניהם ברית.