stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מיקרוסקופיית עירור רב-פוטונית

מיקרוסקופיית עירור רב-פוטונית (באנגלית: Multi-photon excitation microscopy) היא טכניקה המאפשרת הדמיה של רקמות חיות עבות ברזולוציה גבוהה. אופן פעולתה הייחודי מקטין את הפגיעה ברקמות אותן מאירים, מה שהופך אותה לאחת משיטות ההדמיה הבודדות המאפשרות צפייה ברקמות חיות, כמו מוחות פעילים של ייצורים חיים, מבלי לפגוע בתפקוד מושא המחקר לאורך זמן. על כן, טכניקה זו נמצאת בשימוש יחסית נרחב בביולוגיה ובמדעי המוח, ענפים בהם ישנה חשיבות למזעור הפגיעה או ההפרעה לאיבר שאותו בוחנים תחת המיקרוסקופ.
תמונות של מוח של עכבר שהוקלטו על ידי מיקרוסקופ דו-פוטוני תוך שימוש בפלואורסצנציה. (א) כלי דם תוך-מוחיים. הפסים השחורים מייצגים תנועה של כדוריות דם אדומות. (ב) הדמיה דו-צבעית של נוירונים (ירוק) וכלי דם (אדום). העכבר להדמיה נוצר על ידי Jeffrey M. Friedman, Rockefeller University, New York. (ג) הדמיה תלת-צבעית של עכבר מודל למחלת אלצהיימר. בכחול צבועים עמילואידים, בירוק צבועים תאי עצב וכלי הדם באדום. נתרם על ידי Elizabeth Hillman (Columbia University, New York).
רקע פיזיקלי

עירור "סטנדרטי" כולל מעבר של חלקיק, לדוגמה מולקולה פלואורסצנטית, ממצב היסוד שלה למצב בעל אנרגיה גבוהה יותר על ידי קליטה של חלקיק (נניח פוטון) עם אנרגיה השווה לפער האנרגיה בין שני המצבים. כבר ב־1931 הוצגה סברה על ידי Maria Göppert-Mayer כי תהליך זה יכול להתבצע בעזרת שני חלקיקים (פוטונים), כל אחד עם חצי מכמות האנרגיה הדרושה, שמגיעים יחדיו לאותה מולקולה ומעוררים אותה כאילו היו חלקיק אחד. על החלקיקים להגיע באותו הרגע (הפרש שלא עולה על עשירית הפמטו-שנייה בערך, 10-16~ שניות) לאותה הנקודה בכדי לייצר את האפקט, מה שהקשה מאוד על הדגמה פיזיקלית של רעיון תאורטי זה במשך עשרות שנים. עם זאת, בתחילת שנות ה־60, לאחר המצאת הלייזר, מדענים הראו כי ניתן לערוך ניסוי המדגים את העיקרון הפיזיקלי הבסיסי ולעורר מולקולות ואף אטומים בודדים בעזרת צמדי פוטונים באורכי גל מתאימים.
אורכי הגל הנפוצים במיקרוסקופיה שכזאת נמצאים לרוב בתחומי האינפרא-אדום, כיוון שהאנרגיה של פוטון הופכית לאורך הגל שלו; במילים אחרות, כשאורך הגל גדל פי שניים האנרגיה נחתכת בחצי. לדוגמה, אם מולקולה פלואורסצנטית נמצאת במצב הייסוד שלה ואנו מעוניינים לעורר אותה לאחד מהמצבים המעוררים שלה, עלינו לכוון לעברה פוטון עם האנרגיה המתאימה לפער אנרגטי זה. אם לפוטון עם אורך גל של 400 ננומטר ישנה אנרגיה מתאימה עבור ניסוי זה, אז גם לשני פוטונים בעלי אורך גל של 800 ננמוטר ישנה אנרגיה מתאימה לעירור המולקולה, וכך גם לשלושה עם אורך גל של 1200 ננומטר, וכו'. אורכי גל ארוכים יותר אלו אכן אופייניים למיקרוסקופיית עירור רב-פוטונית, כאשר אורך הגל המדויק לעירור ייקבע לפי החומרים הפלואורסצנטיים בהם נעשה שימוש בניסוי ספציפי.
לעירור המבוסס על שני פוטונים ומעלה ישנה יכולת גבוהה של "חיתוך אופטי" (optical sectioning), כלומר עירור בנקודה או מישור בודדים בדוגמה ולא בכל הנפח המואר. תופעה זאת מתרחשת כתוצאה מהשימוש באורכי הגל הארוכים יותר, כלומר באנרגיות נמוכות יותר לכל פוטון. בעירור המתבצע בעזרת פוטון אחד לכל פוטון ישנה מספיק אנרגיה בכדי לעורר את הדוגמה - אחרת היה נבחר אורך גל אחר, קצר יותר (אנרגיה גבוהה יותר) שמספיק בכדי לעורר את הדוגמה. על כן, עוד לפני שהפוטון מגיע למישור המוקד אותו הוא אמור להאיר סביר שייתקל במולקולה אותה הוא מסוגל לעורר ואכן יעשה זאת. כשהדוגמה היא פלואורסצנטית אז המולקולה תפלוט חזרה פוטון באורך גל אחר, וכך יקרה לאורך כל מסלולי הפוטונים בתוך הדוגמה. כתוצאה מכך נפח גדול מאוד מהדוגמה יעורר וייווצר "קונוס אור", תוצאה שאינה רצויה במיקרוסקופיה בה יש רצון לזהות פרטים בודדים מתוך הדוגמה כולה. עם זאת, בעירור המבוסס על שני פוטונים או יותר, לפוטון בודד אין מספיק אנרגיה בכדי לעורר את הדוגמה. בנוסף, הסיכוי שיגיעו שני פוטונים (או יותר) לנקודה קטנה במרחב (כ- 1 פמטוליטר) בו-זמנית הוא נמוך במיוחד וכמעט אפסי מחוץ למישור המוקד. על כן, רק כאשר כלל הפוטונים "מתכנסים" במישור המוקד שאליו כוונו נוצרים תנאים מתאימים לעירור - יש שטף גבוה מספיק שלהם שמעלה את הסיכוי לעירור רב-פוטוני, והוא אכן קורה באותה הנקודה (או המישור), ובה בלבד. תכונה זו נקראת "חיתוך אופטי" כיוון שהעירור מתבצע בחתך אחד בלבד של הדוגמה, ואם הדוגמה היא פלואורסצנטית פירושו של דבר הוא שהאור שנפלט מהדוגמה מגיע אך ורק מנקודה אחת בודדת בדוגמה, מה שמקנה לשיטת עירור זו יתרון עצום במיקרוסקופיה של דוגמאות "עבות" יחסית, כלומר בעובי של מעל כמה עשרות בודדות של מיקרון.
מבנה אופטי ואופן הפעולה

המבנה האופטי של מיקרוסקופ רב פוטוני הוא בסיסי יחסית, ומורכב ממספר אלמנטים בולטים. הראשון שבהם הוא מקור אור - הלייזר המעורר את הדוגמה. עד להמצאת הלייזר לא היה ניתן לייצר שטף פוטונים גדול מספיק בכדי לייצר עירור רב-פוטוני, וגם לייזרים מודרניים מסוגלים לייצר את העירור אך ורק במישור המוקד שלהם, כלומר בנקודה בה שטף הפוטונים הוא הגדול ביותר. בכדי להגדיל את הסיכוי לעירור עוד יותר, לרוב משתמשים בלייזרים שפולטים פעימות של אור, כלומר האור "נדחס" לפעימות קצרות ובהירות מאוד, כשביניהן הלייזר לא פולט אור.
האלמנט הנדרש הבא אחראי על ניהוג הקרן (beam steering), כלומר הזזה שלה במרחב. זאת מכיוון שמיקרוסקופ רב-פוטוני לרוב מתבסס על טכניקה של סריקת קרן-לייזר לאורך ולרוחב דוגמה (כאמור, בדרך כלל פלאורוסנטית), בדומה למיקרוסקופ קונפוקלי. כלומר, בכל רגע נתון קרן האור שנשלחת אל הרקמה מרוכזת כולה בנקודה אחת בדוגמה, והאור החוזר משויך כולו לפיקסל אחד בתמונה הסופית. לאחר סיום איסוף האור מאותו הפיקסל, לרוב תוך כמיקרו שנייה אחת, מראות גלוונומטריות מיוחדות - או כל אלמנט אופטי דומה אחר - מסיטות את קרן האור במעט לכיוון הפיקסל הבא, והתהליך חוזר על עצמו שוב.
האלמנט הבא הוא זוג עדשות המכונות scan lens ו־tube lens (עדשת סריקה ועדשת צינור) המייצרות דמות של המראות הסורקות בגב עדשת האובייקטיב ("עצמית"). דבר זה נדרש לצורך מימוש פעולת הסריקה של המראות על גבי הדוגמה. עדשת האובייקטיב (objective lens) היא עדשה ש"מתרגמת" את סריקת קרן הלייזר לתנועה שלה על הדוגמה שעליה מסתכלים במיקרוסקופ. בנוסף, במיקרוסקופיה רב פוטונית המתבססת על פלואורסצנציה, האור הנפלט מהדוגמה נאסף דרך עדשת האובייקטיב חזרה ופוגע במסנן. מסנן זה מעוצב כך שהוא יעביר אורכי גל ארוכים (כמו חלון שקוף), אך ישמש כמראה עבור אורכי גל קצרים. תכונה זו מאפשרת לו לנתב את הפוטונים החוזרים מהדוגמה אל גלאי אלקטרוני המסוגל להמיר אור לאות חשמלי, כדוגמת photomultiplier tube, הרכיב האחרון הנדרש במיקרוסקופ רב-פוטוני. לסיום, אותו גלאי מחובר למחשב המציג תמונה המתבססת על קריאת הגלאי בכל נקודה בדוגמה; ככל שנקלטו יותר פוטונים בזמן נתון כך התמונה במחשב, בפיקסל המשויך לנקודה הזו, תהיה בהירה יותר.
תיאור מתמטי

עירור רב-פוטוני הוא תהליך לא-ליניארי, כלומר תלוי בחזקה גבוהה של העוצמה או שטף הפוטונים (Intensity, flux) במישור המוקד. ככלל בתהליך רב פוטוני שמבוסס על עירור של  n פוטונים, הסיכוי לעירור מוצלח מתכונתי ל-  I^{n}(\mathbf {x} ,t). ביטוי זה מדגיש כי עוצמת ההארה תלויה בהתפלגות הפוטונים במרחב - קרן אור גאוסיאנית, לדוגמה - כמו גם בזמן המדויק בו אנו מודדים את השטף. לייזרים המשמשים לעירור רב-פוטוני לרוב עובדים במצב של פולסים, כלומר מאירים רק למשך תקופות קצרות במיוחד, ועל כן לזמן המדידה יש חשיבות גדולה.
הביטוי לעוצמת ההארה של לייזר פולסי יכול גם להיכתב באופן הבא:  I^{n}(\mathbf {x} ,t)\varpropto \left({\frac {P_{\text{avg}}}{F_{\text{rep}}\cdot \tau }}\right). ביטוי זה מראה כי העוצמה, שהיא הספק ליחידת שטח, תלויה באופן ישר בהספק האור, אך גם בכמות הפולסים לשנייה  F_{\text{rep}} ובמשכו של כל פולס  \tau . ההספק הממוצע של לייזר המשתמש לעירור רב פוטוני הוא כ- 1 וואט, כמות הפולסים לשנייה היא כ- 1–100 מיליון, ומשכו הממוצע של פולס הוא כ־100 פמטו שניות. ביטוי זה מדגיש את חשיבות השימוש בלייזרים בעלי הספק גבוה ומשך פולס קצר במיוחד בזמן הדמיה של דוגמאות תוך שימוש בשיטת עירור רב-פוטונית.
הערכים הנפוצים שהוזכרו מעלה מובילים אותנו למסקנה כי פולס אור ממוצע של לייזר מכיל כמיליארד פוטונים המגיעים לדוגמה. בכדי להעריך מה תהיה בהירות הפיקסל אותו אנו מאירים בתמונה הסופית יש להביא בחשבון את היעילות הנמוכה של תהליך העירור ואת העובדה שרק חלק קטן מהפוטונים הנפלטים מהחומר הפלואורסצנטי נקלטים בגלאים. לכן, בהערכה גסה, כמות האור המתוארת למעלה תוביל לגילוי של כ־100 פוטונים מאותה הנקודה.
יתרונות

השימוש במיקרוסקופ רב-פוטונים נפוץ במיוחד במדעי החיים והמוח ממספר סיבות. הראשונה היא שהשימוש בפוטונים עם אורכי גל ארוכים מאפשר להם לעבור מרחק רב יותר בתוך הרקמה מבלי להיבלע או להתפזר בתוכה. בעוד שמיקרוסקופ שמתבסס על עירור חד-פוטוני יכול לצלם בעומק של כ־50 מיקרומטר ברקמה חיה (המסוגלת לבלוע ולפזר אור ביעילות), מיקרוסקופ המתבסס על בליעה דו-פוטונית יכול לחדור לעומק של כמילימטר בתוך הרקמה, או 1000 מיקרומטר. מיקרוסקופ המתבסס על בליעה של שלושה פוטונים כבר מגיע לעומק של כ־2000 מיקרון ברקמה חיה. עומקים אלו מאפשרים למדעני מוח, לדוגמה, להקליט מידע מכל שכבות קליפת המוח בחיות מעבדה כמו עכבר, מה שעוזר לפענח את תפקודו הבסיסי של המוח בחולייתנים, כמו גם את השוני בדפוסי פעולתו כתוצאה ממחלות נוירודגנרטיבית כדוגמת מחלת אלצהיימר.
יתרון נוסף של מיקרוסקופיה רב-פוטונית הוא הפגיעה המועטת שהיא יוצרת בדוגמה. אורך הגל הארוך מאפשר לפוטונים לעבור דרך רוב הרקמה החיה, עד שהם מגיעים למישור המוקד ושם מייצרים עירור. בנוסף, כשהפוטונים עוברים דרך הרקמה הם לא מבצעים איתה שום אינטראקציה, או במילים אחרות לא משפיעים עליה. ספיגה של הפוטונים ברקמה פירושה חימום שלה - אנרגיית הפוטון עוברת לחימום התאים בנקודה - וחימום גבוה לאורך זמן יכול לגרום לנזק כמו פירוק חלבונים בתאים שעוררו. הגבלת נקודת העירור לאזור קטן מאוד בדוגמה דואגת שגם אם נוצר מעט נזק הוא מקומי בלבד ולא משפיע לאורך, לרוחב ולעומק הרקמה.
יתרון שלישי נובע מיכולות החיתוך האופטיות (optical sectioning) של המיקרוסקופ. כיוון שעירור רב-פוטוני הוא תופעה מאוד מקומית, האור שנפלט מהרקמה (אם היא פלואורסצנטית) מגיע אך ורק מנקודה בודדת, ועל כן קל מאוד לשייך את האור שנאסף מנקודה זו לאזור קטן מאוד (פיקסל בודד) בתמונה שאותה יוצר המיקרוסקופ. לו אור היה מגיע ממספר אזורים שונים בדוגמה, היה נדרש בדיעבד להסיק מהו מקור האור המרכזי שגרם לפליטת כל הפוטונים שנקלטו, תהליך עיבוד קשה המכיל חוסר ודאות.
הערות שוליים

↑  Maria Göppert-Mayer, Über Elementarakte mit zwei Quantensprüngen, Annalen der Physik 401, 1931, עמ' 273–294 doi: 10.1002/andp.19314010303
1 2 3  Warren R. Zipfel, Rebecca M. Williams, Watt W. Webb, Nonlinear magic: multiphoton microscopy in the biosciences, Nature Biotechnology 21, 2003-11, עמ' 1369–1377 doi: 10.1038/nbt899
↑  W. Kaiser, C. G. B. Garrett, Two-Photon Excitation in Ca${\mathrm{F}}_{2}$: ${\mathrm{Eu}}^{2+}$, Physical Review Letters 7, 1961-09-15, עמ' 229–231 doi: 10.1103/PhysRevLett.7.229
↑  I. D. Abella, Optical Double-Photon Absorption in Cesium Vapor, Physical Review Letters 9, 1962-12-01, עמ' 453–455 doi: 10.1103/PhysRevLett.9.453
↑  Winifried Denk, James H. Strickler, Watt W. Webb, Two-Photon Laser Scanning Fluorescence Microscopy, Science 248, 1990-04-06, עמ' 73–76 doi: 10.1126/science.2321027
↑  Chris Xu, Watt W. Webb, Multiphoton Excitation of Molecular Fluorophores and Nonlinear Laser Microscopy, Boston, MA: Springer US, 2002, עמ' 471–540, ISBN 978-0-306-45553-7. (באנגלית)
↑  Adam M. Larson, Multiphoton microscopy, Nature Photonics 5, 2011-01, עמ' 1–1 doi: 10.1038/nphoton.an.2010.2
↑  Optica Publishing Group, opg.optica.org
דיאגרמת יבלונסקי עבור עירור חד פוטוני (400 ננומטר), דו פוטוני (800 ננומטר) ותלת-פוטוני (1200 ננומטר). בכל המקרים הפוטון הנפלט הוא בעל אורך גל של 500 ננומטר.
הדמיה של עירור פלואורסצנטי בעזרת פוטון אחד או יותר. בשיטה המתבססת על שני פוטונים הדוגמה פולטת אור אך ורק במישור הפוקוס (הקו השחור) כיוון ששטף הפוטונים נמוך מדי בכל נקודה אחרת בדוגמה. זאת בניגוד לשיטת העירור המתבססת על פוטון אחד, במסגרתה נפלט אור מכל נקודה בדוגמה שבה פוטון עובר. במיקרוסקופיה רוצים לרוב לאסוף נתונים ממישור אחד ולא יותר ("חיתוך אופטי"), ועל כן לעירור המבוסס על לפחות שני פוטונים ישנו יתרון בולט על פני עירור חד-פוטוני.
שרטוט סכמטי של מיקרוסקופ עירור רב פוטונים. האור שפולט הלייזר יעבור במראות סורקות (או אלמנט אחר שיבצע סריקה), יפגוש בשתי עדשות שייצרו דמות של המראות הסורקות על עדשת האובייקטיב, ולבסוף יגיע לדוגמה ויעורר אותה. אור שחוזר ייאסף דרך האובייקטיב לגלאי פוטונים.
פייר אלשינסקי

| --- | --- |

 לידה:  19 באוקטובר 1927 (בן 97) בריסל, בלגיה 
 מקום לימודים:  École nationale supérieure des arts visuels de La Cambre 
 תקופת הפעילות:  1947–2010 (כ־63 שנים) 
 תחום יצירה:  ציור 
 זרם באמנות:  אקספרסיוניזם, אקספרסיוניזם מופשט, טאשיזם, קוברה, מופשט לירי 
 הושפע על ידי:  ז׳אן ‏דובופה, שיטת כתב יפנית 
 יצירות ידועות:  Al Alimón 
 פרסים והוקרה:  קצין בלגיון הכבוד (14 באפריל 2006)  פרימיום אימפריאל (2018)  דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת לייז' (2010) 
 צאצאים:  Nicolas Alquin, איוואן אלשין 
 
פייר אלשינסקי (בצרפתית: Pierre Alechinsky; נולד ב-19 באוקטובר 1927) הוא צייר יהודי בלגי העובד ופועל בצרפת מאז 1951. עבודתו מושפעת מסגנונות הטאשיזם, אקספרסיוניזם מופשט ומופשט לירי.
קורות חיים

אלשינסקי נולד בסחארבק. ב-1944 למד לצייר, לאייר ולצלם ב"החדר - בית הספר הלאומי הגבוה לארכיטקטורה" (אנ') בבריסל. ב-1945 גילה את עבודתם של אנרי מישו וז'אן דיביפה והתיידד עם מבקר האמנות ז'אק פוטמן. ב-1949 אלשינסקי חבר לכריסטיאן דוטרמון, קרל אפל, קונסטנט ניוהויז, ז'אן ניוהויז ואסגר ז'ורן, להקמת התנועה האמנותית "קוברה". הוא לקח חלק בתערוכות של תנועת קוברה ונסע לפריז ב-1951 על מנת ללמוד חריטה באטליה 17 בהדרכתו של סטנלי ויליאם היטר.
ב-1954 התקיימה תערוכתו הראשונה בפריז והוא החל להתעניין בקליגרפיה מזרחית. בשנות החמישים המוקדמות נעשה לשליחו הפריזאי של העיתון היפני בוקובי (אהבת הדיו). ב-1955, בעידודם של הנרי סטורק ולוק דה הויך, עזב ליפן עם רעייתו. הוא הציג את "לילה" (מוזיאון אוהרה לאמנות, קורשיקי) וביים סרט: קליגרפיה יפנית - כריסטיאן דוטרמון כתב את הפרשנות ומלחין המוזיקה היה אנדרה סורי.
ב-1960 אלשינסקי הציג בלונדון, ברן, ובביאנלה של ונציה. לאחר מכן הציג בפיטסבורג, ניו יורק, אמסטרדם וסילקבורג.
הוא עבד עם ואלאס טינג והמשיך לשתף פעולה עם כריסטיאן דוטרמון, כמו כן עבד עם אנדרה ברטון.
הקריירה הבינלאומית שלו המשיכה ללבלב לאורך שנות השבעים וב-1983 התמנה לפרופסור לציור בבית הספר הלאומי הגבוה לאמנויות היפות בפריז. ב-1994 הוענק לו תואר דוקטור לשם כבוד מידי האוניברסיטה החופשית של בריסל, וב-1995 השתמשו באחד מעיצוביו ליצירתו של בול בלגי. עבודתו כלולה באוספיהם של המוזיאון הלאומי לאמנויות יפות של בלגיה, גלריית טייט, מוזיאון לודוויג בקלן, המוזיאון לאמנות מודרנית בניו יורק, מרכז האמנות ווקר במיניאפוליס שבמינסוטה, מוזיאון האמנות בפורט לורדייל שבפלורידה, אוניברסיטת נובה סאוט'רן בפורט לורדייל שבפלורידה ומוזיאון ישראל.
חגורת האסטרואידים 14832 Alechinsky (אנ') נקראה על שמו באוקטובר 2000.
רבקה אהרנסון

| --- | --- |

 לידה:  1892 
 פטירה:  1981 (בגיל 89 בערך) 
 מדינה:  ישראל 
 
רבקה יושבת בצד שמאל בתמונת משפחת אהרנסון משנת 1914
רבקה אהרנסון (16 בנובמבר 1891 – 22 באוגוסט 1981) הייתה בתם הצעירה של מלכה ואפרים אהרנסון, ממייסדי זכרון יעקב, ואחותם של האגרונום אהרן אהרנסון, מייסד ומפקד ארגון הריגול ניל"י, ושל שרה, אלכסנדר, צבי ושמואל אהרנסון. לטענתה, היא הייתה ארוסתו של אבשלום פיינברג, שלפני שנרצח, היה אף הוא פעיל מרכזי בארגון ניל"י.
קורות חיים

בראשית מלחמת העולם הראשונה עזבה עם אחיה אלכסנדר את ארץ ישראל, ועד אחרי המלחמה למדה ופעלה בארצות הברית. כפי הנראה, בזמן שהותה בארצות הברית היא התארסה עם יהודי אמריקאי בשם מקס לבנטל, אירוסים שבוטלו לאחר חזרתה לארץ. בתקופת המנדט הבריטי הקימה אהרנסון (יחד עם אחיה אלכסנדר) בבית המשפחה הישן בזכרון יעקב את מוזיאון "בית אהרנסון", וניהלה אותו עד מותה ב-1981.
אהרנסון לא התחתנה ולא היו לה צאצאים. היא ציוותה בצוואתה לייעד חלק מאדמות המשפחה שבלב המושבה זכרון יעקב להקמת בית אבות ולמוסדות ציבור אחרים (שחלקם אכן הוקמו ופועלים). כמו כן, ביקשה להעביר את המורשת החקלאית לדורות הבאים, ועל שמה נקראה חווה חקלאית ערוגות רבקה. בשנותיה האחרונות שימשה אהרנסון שומרת הגחלת של מורשת ניל"י וייצגה אותה בציבור. כך, למשל, כאשר העניק הנשיא זלמן שזר את עיטור לוחמי המדינה בפעם הראשונה, ל-150 מן הזכאים לו, אנשי השומר, ניל"י, המחתרות והפרטיזנים, הייתה אהרנסון בין הבולטים שבמקבלי העיטור.
ב-1986 התפרסם השיר "אלף נשיקות לך, אהובתי", בביצוע יהורם גאון, שכתבה מירית שם אור והלחין צביקה פיק, המבוסס על המכתב "אלף נשיקות לך, אהובתי" של אבשלום פיינברג שנכתב ב-1910 ושלטענת רבקה אהרנסון נכתב אליה, על אף שעל פי ממצאים ובדיקות שנערכו נכתבה הבלדה כחודשיים לפני שאבשלום הכיר את רבקה. הצלחת השיר הביאה לעניין רב ומחודש בדמותה של אהרנסון, וביחסיה עם פיינברג. כך היה גם עם הוצאתו לאור ב-2009 של הספר "אות מאבשלום" מאת נאוה מקמל-עתיר, רומן היסטורי המבוסס על דמותו של אבשלום פיינברג. אהרנסון ניהלה יומן, וכן התכתבות מסועפת עם אישים רבים ברחבי העולם, ובמיוחד עם אחיה אלכסנדר. מסמכים אלו נשמרים כיום ב"חטיבת רבקה אהרנסון" בארכיון בית אהרנסון, אך אינם פתוחים לקהל, שכן חלקם עוסקים באישים שעודם בחיים.
לקריאה נוספת

גאולה כהן, שרה ואבשלום אנשי ניל"י, גאולה כהן בריאיון עם רבקה אהרנסון, עיצוב - סטודיו דוד הראל, בית מורשת אורי צבי גרינברג, משרד החינוך והתרבות, מנהל התרבות, תשס"ח, 2007, ירושלים.
הערות שוליים

↑  אתר "Billiongraves"
↑  הנשיא העניק את עיטור לוחמי המדינה, דבר, 4 בנובמבר 1968.
↑  אסנת ברעוז, ‏הארכיון ההיסטורי בבית אהרנסון, זכרון יעקב, קתדרה מרץ 1991
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007301727105171  ISNI: 0000 0000 6697 161X  LCCN: no2009059918  VIAF: 82493006   WorldCat (עם VIAF): 82493006
נשורת גרעינית

פצצות מימן רבות עוצמה, כמו ניסוי קאסטל רומאו שבתמונה, עלולות לזהם שטחים של עשרות אלפי ק"מ רבועים בנשורת גרעינית קטלנית
נשורת גרעינית היא אבק המכיל חומר רדיואקטיבי. נשורת גרעינית נוצרת כתוצר לוואי של פיצוצים גרעיניים (פצצת גרעין), היתוכים גרעיניים (פצצת מימן) וכתוצאה מתקלות בכורים גרעיניים או טיפול רשלני בחומר רדיואקטיבי. הנשורת הגרעינית פולטת קרינה רדיואקטיבית ומהווה סיכון בריאותי חמור: קרינה בעוצמה גבוהה גורמת למחלת קרינה ובעוצמה נמוכה היא עלולה לגרום למחלת הסרטן, גם שנים רבות לאחר החשיפה אליה. כמו כן עלולות להיגרם מוטציות גנטיות בבעלי חיים ובבני אדם הנחשפים לקרינה וכך נזק עלול לעבור לדורות הבאים.
נשורת שמקורה בפיצוץ גרעיני

אף נשק גרעיני אינו יעיל במאה אחוזים. חלק מהחומר הבקיע מתאייד כתוצאה מהאנרגיה הנפלטת מתגובת השרשרת ומתפזר לפני שעבר ביקוע. חומרים אלו מתעבים לחלקיקים מיקרוסקופיים, המהווים את אבק הנשורת. יעילות הפצצות האטומיות הראשונות לא עלתה על 20% - כלומר, רוב החומר הגרעיני בפצצה התפזר ולא עבר את תגובת השרשרת. יעילות נשק אטומי מודרני גבוהה הרבה יותר.

יתר על כן, פליטת הנייטרונים בפיצוץ גרעיני הופכת חומרים נפוצים רבים לרדיואקטיביים. 

הנשורת הגרעינית מסוכנת באופן משמעותי רק אם הפיצוץ הגרעיני קרוב לפני הקרקע. בפיצוצים בהם הפצצה אינה מתקרבת לפני הקרקע, כמו שהיה בהפצצת הירושימה ונגסאקי, עוצמת הפיצוץ אמנם חזקה יותר אך כמעט ולא הייתה נשורת.
הנשורת נישאת מעלה עם כדור האש של הפיצוץ הגרעיני, ומתחילה לשקוע לקרקע תוך פחות משעה לכל הפחות, אך למעט פיצוצים הסמוכים לקרקע, שאינם סבירים, עובר פרק זמן של עד 12 שעות עד שהנשורת מגיעה לקרקע. רוחות עלולות להסיע את הנשורת הרחק ממקום הפיצוץ, אך גם מפזרות אותה על שטח גדול יותר ובכך מפחיתות את פגיעתה הרעה. פרוטוקולים להישרדות אחרי התקפה גרעינית כוללים, על כן, הוראות לנוע כנגד כיוון הרוח, על מנת לצמצם את זמן החשיפה. בפיצוצים גרעיניים גדולים מאוד, בני למעלה מעשרה מגאטון, עשויה הרוח ליצור חגורה באורך מאות קילומטרים בה כמות הנשורת קטלנית. גם משקעים מהווים גורם בעל משקל - ירידת גשם מענן הנושא נשורת או דרך ענן הנושא נשורת מורידה לקרקע תוך פרק זמן קצר חלק ניכר מהנשורת.

בנוסף לנשק גרעיני קיים חשש משימוש בפצצה מלוכלכת: נשק גרעיני שמלכתחילה תוכנן לפיצוץ לא יעיל, כך שזיהום הנשורת יהיה גבוה, או פצצות רגילות שחומר רדיואקטיבי הוסף להן על מנת לפזר כמות גדולה של נשורת. ייצור נשק מסוג זה אינו דורש ידע טכני מפליג וקיים חשש שארגוני טרור ישתמשו בו למטרות מגה-פיגוע.
נשורת שמקורה בכורים גרעיניים

כור אטומי מתפקד בתנאים של לחץ גבוה וטמפרטורה גבוהה. תפעול הכור דורש איזון מתמיד של מהירות תגובת השרשרת כך שהלחץ לא יעלה למידה בה ליבת הכור תתבקע. במקרים של תקלות שבהן אובדת השליטה, ליבת הכור נחשפת ומתפזרת נשורת. התקלה החמורה ביותר שהתרחשה בכור גרעיני עד כה, היא אסון צ'רנוביל, בו נהרגו 55 אנשים. אסון מפורסם נוסף הוא האסון הגרעיני בפוקושימה, יפן בשנת 2011.

פרט לתקלות, קיים גם סיכון כתוצאה מטיפול רשלני בפסולת גרעינית שמקורה בליבת הכור. רוב המדינות מגבילות מאוד הימצאות פסולת גרעינית בשטחן. באופן פרדוקסלי, הגבלות אלו גורמות לפינוי הפסולת למדינות עולם שלישי, בהן שלטון החוק חלש והפסולת מטופלת ברשלנות.
מקורות נשורת אפשריים נוספים

מעבדות רפואיות משתמשות בחומרים רדיואקטיביים למטרות שונות, החל בהקרנת גידולים סרטניים וכלה במעקב אחרי חילוף חומרים. כמויות זעירות של חומרים רדיואקטיביים משמשות בייצור מוצרים רבים - החל במחוגי שעונים וכלה בגלאי עשן. למרות שהמוצרים עצמם מכילים כמות זניחה, קיים חשש להתנהלות לא זהירה במפעלי הייצור עצמם. קיימים נהלים קפדניים לטיפול בפסולת ממקורות אלו.
מידת הסיכון בחשיפה לאחר זמן מהאירוע

להבדיל מהדיעה הנפוצה שנשורת גרעינית מרעילה את הסביבה למאות שנים, בפועל רמת הסיכון שבחשיפה יורדת בחדות עם הזמן מאירוע פיזור הנשורת. אמנם בנשורת קיימים חומרים רדיואקטיביים שנשארים מסוכנים זמן רב, אך שתי סיבות תורמות לכך שהפגיעה מצטמצמת עם הזמן: ראשית, חלק ניכר מחומרי הנשורת הם בעלי זמן מחצית חיים קצר ומתפרקים מהר, ושנית באופן טבעי האבק עובר תהליכי כיסוי וערבוב. הניסיונות שנערכו על ידי ארצות הברית ורוסיה, כמו גם הניסיון המעשי מאסון צ'רנוביל, הוא שרמת הקרינה יורדת לרמת הרקע הנורמלית בתוך עשר שנים לכל היותר, למעט מקומות שחוו הפצצה חוזרת ונשנית, דוגמת אתרי הניסויים הגרעיניים, או סמוך לכורים גרעיניים גדולים (שאינם קיימים בישראל) שליבת החומר הרדיואקטיבי שלהם התפוצצה ופלטה כמויות ענק של נשורת דוגמת צ'רנוביל. ההמלצה לאנשים באזור פיצוץ גרעיני היא להישאר במקלטים ללא שום גיחה החוצה למשך יומיים או שלושה, להמשיך את השהייה באופן רצוף למשך שבועיים למעט יציאות חפוזות להיפטרות מפסולת הפרשות שנאגרה במקלט, ואחרי שבועיים ניתן לצאת לפרקי זמן של עד ארבע שעות. יש להקפיד על כיסוי הגוף בזמן היציאה, ויש להתפשט מהביגוד הנגוע בכניסה למקלט.
מחלת קרינה > הטיפול במחלת קרינה

לאנשים רבים יש רתיעה מטיפול בנפגעי קרינה, למרות שמחלת קרינה אינה מדבקת, למעט אולי דרך קניבליזם בו נאכל בשרו של אדם שספג מנת קרינה גבוהה. בהירושימה ונגסקי טיפלו רופאים ואחיות ללא הגנה בחולים שספגו מנות קרינה אדירות של 50 גריי ומעלה ללא שום נזק או קיצור בתוחלת חייהם של המטפלים.
הטיפול הבסיסי במחלה כולל ארבעה אמצעים עיקריים בהם ניתן להשתמש כמעט בכל מקום שמצויד לכך. הטיפול כולל חבישה של פצעים לבלימה של דימום, כדורי יודיד האשלגן (שנקראים בישראל ובמדינות אחרות לוגול), הצפת אנטיביוטיקה ומנוחה מוחלטת. לטיפול זה מתייחסת הטבלה שמעלה.
בבתי חולים מוסיפים לכך עירוי דם, טיהור מערכת העיכול והשתלת מח עצם. צעדים אלו משפרים מאוד את סיכויי ההחלמה של נפגעים בפגיעה קשה, מעל 8Gy. למעשה, נרשמה גם הצלחה בודדת בטיפול בנפגע שספג 55Gy, אך זה מקרה חריג מאוד. באסון צ'רנוביל החלימו כ-30 אחוזים מהנפגעים פגיעה קשה, וייתכן שניתן היה להציל אף יותר אלמלא הנפגעים סבלו במקביל גם מכוויות קשות ונרחבות.
הערות שוליים

↑  יהושע סוקול ורן לוי, עושים היסטוריה, פרק 53
↑  Cresson Kearny, Nuclear War Survival Skills , עמוד 26
1 2  Cresson Kearny, Nuclear War Survival Skills , עמוד 13
↑  Cresson Kearny, Nuclear War Survival Skills , עמוד 25
↑  Cresson Kearny, Nuclear War Survival Skills , עמוד 110
↑  Cresson Kearny, Nuclear War Survival Skills , עמוד 111
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007558363005171  GND: 4176815-2  LCCN: sh85110599 
פיזור הנשורת כתוצאה מניסוי קאסטל בראבו - פצצת מימן בת 15 מגאטון
רמת הקרינה מהנשורת יורדת בחדות בהתחלה, ולאחר כ-40 שעות יורדת לאחד חלקי עשרת-אלפים מהרמה הראשונית. נקודת ההתחלה אינה זמן הפיצוץ, שכן לנשורת לוקח שעות לרדת ממרומי ענן הפטרייה אל הקרקע.
ר.ב. לייפציג

ראסן בול שפורט לייפציג (בגרמנית: RasenBallsport Leipzig), המכונה גם רד בול לייפציג, הוא מועדון כדורגל גרמני, מהעיר לייפציג, סקסוניה שבגרמניה. המועדון משחק בליגת הבונדסליגה.