stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מרדכי בן הלל
חיבוריו הנוספים

ר' מרדכי חיבר קובצי תוספות בבית מדרשו של רבינו פרץ בקורביל, על המרדכי לפרק ערבי פסחים ניכר שאינו שייך לחיבור המרדכי, אלא הוא קובץ תוספות לתלמוד שנכנס לתוך חיבורו בפרק ערבי פסחים.
לדעת שלם יהלום ושמחה עמנואל חבר רבינו פרץ גם תוספות לזבחים, אך הדברים אינם מוכרחים.
לדעת הרב יצחק שילת התוספות הנדפסים על הדף במסכת ברכות נכתבו על ידו.
לקריאה נוספת

הרב ד"ר שמואל כהן, ר' מרדכי בן הלל האשכנזי, סיני שנה ז' כרך י"ד, כסלו - אייר תש"ד, עמ' לח-מז, שיד-שכג. (עמודים מא–מג בקישור הזה).
א' הלפרין, מבוא לספר מרדכי השלם בבא קמא, מכון ירושלים, תשנ"ב.
הוא חזר (סרט)

| --- | --- |

 מבוסס על:  "הוא חזר" מאת טימור ורמש
 בימוי:  דוד וננדט 
 הופק בידי:  כריסטוף מולר, לארס דיטריך 
 תסריט:  יוהאנס בוס, מינה פישגרלט, דויד ווננדט
 עריכה:  האנס פונק 
 שחקנים ראשיים:  אוליבר מזוקי, פביאן בוש, קטיה ריאמן, כריסטוף הרבט, פרנזיצקה וולף, מייקל קסלר
 מוזיקה:  אניס רות'הוף 
 צילום:  האנו לנץ 
 מדינה:  גרמניה 
 חברה מפיצה:  Constantin Film
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  8 באוקטובר 2015 (גרמניה)
 משך הקרנה:  116 דק' 
 שפת הסרט:  גרמנית 
 סוגה:  סרט קומדיה, סרט המבוסס על יצירה ספרותית 
 מקום התרחשות:  גרמניה, ברלין 
 תקציב:  €2,956,960 ($3.3 מיליון)
 הכנסות:  $25.5 מיליון
 אתר רשמי
 דף הסרט ב־IMDb
 
הוא חזר (בגרמנית: Er ist wieder da) הוא סרט קומדיה ביקורת מדינית ופוליטית גרמני משנת 2015 שבוים על ידי דויד וננדט (Wnendt). הסרט מבוסס על הרומן הסאטירי רב-המכר "הוא חזר", של הסופר טימור ורמש מ-2012. הסרט היה אחד מ-8 סרטים שהוצעו לייצג את גרמניה בטקס פרסי האוסקר ה-89 ולהתמודד עבור פרס אוסקר לסרט הזר הטוב ביותר, אך לא נבחר.
סרט איטלקי בשם "אני חוזר" (אנ') יצא ב-2018 והוא דומה מאוד ל"הוא חזר", רק שבמרכזו עומד הדוצ'ה, בניטו מוסוליני.
השחקנים

אוליבר מזוקי (אנ') בתור אדולף היטלר
פביאן בוש (אנ') בתור פביאן זווצקי
קטיה רימן (אנ') בתור קטיה בליני
כריסטוף מריה הרבסט כמו כריסטוף סנסנברינק
פרנציסקה וולף בתור פרנציסקה קרוומאייר
הצלחה וביקורת

הסרט נעשה לשובר קופות, והגיע למקום הראשון בגרמניה בשבוע השלישי לשחרורו.
בויד ואן הויג׳ מהוליווד ריפורטר נתן לסרט ביקורת גרועה, באומרו שהסרט "... לא מציע שום דבר בעל משמעות לגבי החברה הגרמנית העכשווית או לסיכוי שהרעיונות והשיטות של היטלר ישתרשו מחדש״
אדם טיילור מאינדפנדנט, בכתבה על תגובתם של הגרמנים לצילומים עצמם, קרא לתוצאות ״מפתיעות״ ו״קצת מטרידות״.
הערות שוליים

↑  Roxborough, Scott (3 באוגוסט 2016). "'Toni Erdmann,' 'Fritz Bauer' Among German Oscar Hopefuls". The Hollywood Reporter. נבדק ב-4 באוגוסט 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Lindsay, Duncan (7 באוקטובר 2015). "Look Who's Back movie follows 'Hitler' in modern Germany and how people react to him". Metro. נבדק ב-16 בנובמבר 2015. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Lee, Benjamin (27 באוקטובר 2015). "Hitler comedy Look Who's Back becomes Germany's No 1 movie". The Guardian. נבדק ב-29 במאי 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  van Hoeij, Boyd (14 בינואר 2016). "'Look Who's Back' ('Er ist wieder da'): Film Review". נבדק ב-29 במאי 2016. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Adam, Adam (23 באוקטובר 2015). "Look Who's Back: New film asking what would happen it Hitler returned to Germany has a worrying answer". נבדק ב-29 במאי 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
הנערה מאידה

ראשה וגוה של הנערה
המקום בו הנערה נמצאה
גופתה של הנערה
הנערה מאידה (Yde Girl; ‏האזנהקובץ:Yde IPA.ogg‏Ⓘ‏, נהגה: [ɪdə]) היא גופת כבול שנמצאה בביצת הכבול Stijfveen על יד הכפר ההולנדי אידה, במאי 1897.
רקע

הגופה נמצאה ב-12 במאי 1897. בדיקות פחמן-14 הראו כי הנערה מתה בין שנת 54 לפנה"ס לשנת 128, בגיל משוער של 16 שנים. היה לה שיער בגוון זהוב-אדום, ותחילה חשבו שצד אחד של ראשה גולח קודם מותה. אולם מחקרים מאוחרים שנעשו על גופת כבול אחרת, ווינדבי 1, הציעו כי הסיבה לכך ששיערה חסר באותו צד היא שהשיער נחשף מעט יותר לחמצן מהצד האחר. סריקות הראו כי הנערה סבלה מעקמת וגובהה היה 137 ס"מ, נמוך יחסית לנערה בגיל זה.
הגופה נמצאה לבושה בגלימה מצמר. צווארה היה עטוף בצעיף צמר קלוע בטכניקת ספראנג, מכך ניתן אולי ללמוד כי היא הוצאה להורג או הוקרבה. יש לה פצע דקירה באזור עצם הבריח, אך על פי בדיקות שנערכו זהו לא גורם המוות. יש המשערים כי בזמן שמתה הייתה מחוסרת הכרה משום שלא נמצאו פצעי הגנה על ידה. כמו במקרים אחרים של גופות כבול, העור ותכונותיו נשמרו הודות לחומצה הטאנית שנמצאת במים.
על פי הדיווחים, בזמן שהתגלתה הייתה הגופה שמורה במצב יוצא דופן, במיוחד שיערה. אולם עד שהגופה הועברה לטיפול הרשויות, שבועיים לאחר מכן, היא נפגעה קשות: רוב שיניה הוצאו על ידי תושבי הכפר, וגם כמויות גדולות של שיער. בנוסף, בשעה שהגופה נמצאה פגעו החופרים בטעות בגולגולת. כך שרק הגו (פלג הגוף העליון ללא הגפיים), הראש, היד הימנית וכפות הרגליים נשארו ללא פגע. שאר הגוף לא נשתמר במהלך השנים או שנפגע על ידי כלי חיתוך הכבול.
הצגתה

גופתה של הנערה מאידה הוצגה במוזיאון ולא נערך מחקר נוסף על שרידיה עד שנת 1992 אז ערך ריצ'רד ניב (אנ'), חוקר מאוניברסיטת מנצ'סטר, בדיקת CT של הגולגולת וקבע את גילה של הנערה, היסטורית ואנטומית.
הנערה מאידה נודעה בציבור בעקבות שחזור ראשה ומראה פניה שנעשה על ידי ריצ'רד ניב. בשחזור זה השתמש ניב בטכניקות מתחום הכירורגיה הפלסטית והרפואה המשפטית. לאור מצב הגופה שחזור מראה פניה כלל כמה ניחושים, כגון מראהו של האף. גופת הנערה, לצד השחזור המודרני שלה, מוצגים במוזיאון דרנט באסן.
גופת הנערה, יחד עם שתי גופות כבול אחרות, רוטר פרנץ והאיש מווירדינג, הועברו ברחבי העולם במסגרת תערוכה נודדת בין מוזיאונים בתחילת שנות ה-2000.
לקריאה נוספת

Yde Girl באתר mummytombs.
דף המוצג באתר המוזיאון.
יעקב סלומון (עורך דין)

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1905 ירושלים, האימפריה העות'מאנית 
 פטירה:  16 בינואר 1980 (בגיל 75 בערך) חיפה, ישראל 
 תקופת כהונה:  ? – 16 בינואר 1980 
 תקופת הפעילות:  ? – 16 בינואר 1980 
 
יעקב סלומון (4 בינואר 1905 – 16 בינואר 1980) היה עורך דין שפעל בארץ ישראל בתקופת המנדט ובהמשך במדינת ישראל, ממקימי משרד עורכי הדין "יעקב סלומון, ליפשיץ ושות'".
ביוגרפיה

יעקב סלומון נולד בירושלים, בן לחיים סלומון ונכד ליואל משה סלומון. למד בבית הספר תחכמוני. למד משפטים בליברפול שבאנגליה והוסמך ב-1928 כבאריסטר. שב לירושלים והצטרף למשרד ש. הורוביץ ושות'. ב-1930 פתח שלוחה של המשרד בחיפה, שהפכה למשרד "יעקב סלומון, ליפשיץ ושות'".
היה בא כוחן של משפחת רוטשילד וחברת פיק"א. בשליחותם יצא לסוריה כדי רכוש קרקעות ברמת הגולן, נעצר שם והואשם בריגול, וישב בכלא במשך שלושה חודשים, עד לשחרורו באמצעות שוחד.
עמד בראש יחידת הקשר לממשל הבריטי בחיפה שבראשות יו צ'ארלס סטוקוול, שימש כיועצו של דוד בן-גוריון בחיפה והיה חבר ועדת המצב בעיר. שימש יועץ משפטי לראשי עיריית בתקופת המנדט. יחד עם שותפו, עו"ד נפתלי ליפשיץ, והמפקד הצבאי משה כרמל חתם בשם "ההגנה" על הסכם הכניעה של ערביי חיפה בערב פסח תש"ח.
סלומון היה עורך דין בולט, ובין השאר ייצג את כלואי ההגנה בימי "השבת השחורה", את הנאשמים בפרשת סילבסטר, את ראש הש"י איסר בארי, את ראש אמ"ן בנימין גיבלי ("הקצין הבכיר") בפרשת "העסק הביש", את הפיזיקאי שנאשם בריגול קורט סיטה, את יששכר שדמי בפרשת טבח כפר קאסם ועוד.
בתחילת 1948 היה חבר במועצה המשפטית של המוסדות הלאומיים, שתפקידה היה לגבש את מערכת המשפט שתקום לאחר הקמת המדינה. במסגרת זו היה יושב ראש ועדת חוקי הים והאוויר וחבר בוועדת החוק המסחרי ובוועדת חוק הקרקעות.
בשנת 1955 היה חבר בוועדת רטנר - ועדת חקירה בראשות יוחנן רטנר שבה השתתף גם דניאל אוסטר, שבדקה האם יש לבטל את הממשל הצבאי על ערביי ישראל והחליטה כי אין מנוס מהמשך הממשל הצבאי.
נמנה עם מייסדי החבל הימי לישראל, בית הספר הימי בחיפה, המוזיאון הימי הלאומי, הפנימייה הצבאית לפיקוד בחיפה והמועצה הלאומית למניעת תאונות. בשנת 1967 נרתם לשיקום בית הכנסת החורבה שבמרכז הרובע היהודי בעיר העתיקה בירושלים, ובהמשך הצליח לעניין את לואי קאהן מפילדלפיה, שנחשב לגדול האדריכלים היהודיים בעולם דאז, לסייע בתכנון המבנה החדש וסביבתו.
היה יושב ראש הדירקטוריון של חברת תעשיות אלקטרוכימיות עם הקמתה.
היה נשוי עד לפטירתו לשרה, שנמנתה עם מייסדי בית הספר חוגים, ולהם שתי בנות.
נפטר ב-16 בינואר 1980 ונקבר בבית הקברות חוף הכרמל.
בשנת 1980, לאחר מותו, יצא לאור ספרו האוטוביוגרפי "בדרכי שלי".
על שמו נקרא רחוב בשכונת נווה שאנן, חיפה.
לקריאה נוספת

יעקב סלומון, בדרכי שלי, הוצאת עידנים, 1980
'החבל הימי לישראל בפעולותיו'. תל אביב, תש"ו. עותק סרוק באתר שפת הים – ים וספנות בעיתוני ההשכלה, התחייה והיישוב.
הערות שוליים

↑  שרה אוסצקי-לזר, הממשל הצבאי כמנגנון שליטה באזרחים הערבים – 1948-1958, המזרח החדש מ"ג, 2002;
אמנון לין, בטרם סערה, עמ' 124-125.
↑  החבל הימי לישראל בפעולותיו, תש"ו, עמ' 8.
↑  משפחה מוכנה לתרום לשיקום "החורבה", מעריב, 26 ביולי 1967
↑  מאיר הראובני, פרקליט שהיה איכפת לו, מעריב, 17 בינואר 1980;
יעקב סלומון באתר חברה קדישא חיפה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007568769005171  GND: 140946608  ISNI: 0000 0000 7781 2518  LCCN: n82014540  VIAF: 33334023   WorldCat (עם VIAF): 33334023
VG (עיתון)

| --- | --- |


 תדירות:  יומון 
 פורמט:  טבלואיד
 מו"ל:  שיבסטד 
 עורך ראשי:  גארד סטיירו
 תאריכי הופעה:  23 ביוני 1945 – הווה (79 שנים) 
 שפה:  נורווגית ספרותית, נורווגית 
 מערכת:  אוסלו 
 מדינה:  נורווגיה 
 ISSN:  0806-0894
 vg.no
 
VG (מבוטא "וה-גה" בנורווגית), שהוא קיצור של Verdens Gang ("מהלך העולם"), הוא עיתון יומי נורווגי  בפורמט טבלואיד. העיתון, אשר נוסד ב-1945, הוא אחד מכלי התקשורת הנקראים והמשפיעים ביותר בנורווגיה, עם קהל קוראים רחב בקבוצות דמוגרפיות מגוונות. העיתון נוטה לכסות מגוון רחב של נושאים, לרבות חדשות, עיתונאות חוקרת, ספורט, בידור ותרבות.
בשיא הפופולריות של העיתון בשנת 2002, כאשר הוא היה העיתון המודפס בעל התפוצה הגדולה ביותר בנורווגיה, היו לו בסביבות 390,000 קוראים מדי יום. בהתאם למגמות הגלובליות, גם קהל הקוראים של המהדורה המודפסת של VG הולך ומצטצמם עם השנים כאשר במקביל כמות הולכת וגדלה של צרכני חדשות עוברים לצרוך את התכנים הללו בפלטפורמות דיגיטליות. עם זאת, אתר החדשות המקוון של העיתון, VG.no, הוא אתר החדשות הנורווגי עם כמות הקוראים הגדולה ביותר, אותו קוראים מדי יום בסביבות 2 מיליון קוראים.
היסטוריה

העיתון נוסד בשנת 1945 על ידי חברי המחתרת הנורווגית זמן קצר לאחר שנורווגיה שוחררה מהכיבוש הנאצי בתום מלחמת העולם השנייה. העיתון הוקם במקור במטרה לספק לציבור הנורווגי מקור חדשות מהימן בתקופה שבאה בעקבות הצנזורה הניכרת שחוותה העיתונות הנורווגית במהלך תקופת הכיבוש הגרמני של נורווגיה. הגיליון הראשון של העיתון פורסם ב-23 ביוני 1945.
בשנת 1963 עבר העיתון לפורמט טבלואיד במסגרת מהלך שנועד לגרום לכך שהעיתון יהיה מיועד לקהל יעד רחב יותר. שינוי זה תרם רבות לכך שבשנים הבאות העיתון יהפוך לאחד מעיתוני החדשות עם כמות הקוראים הגדולה ביותר בנורווגיה.
בשנת 1995 השיקה VG את פלטפורמת החדשות הדיגיטלית שלה, VG.no, אשר הייתה לאחת מפלטפורמות החדשות המקוונות הפופולריות ביותר בנורווגיה. האתר זכה במהירות לפופולריות רבה בעיקר משום שהוא מספק עדכונים בזמן אמת, סיקור חי של אירועי חדשות, ומכיל גם תוכן מולטימדיה מגוון, והדבר יסייע רבות בעשורים הבאים לכך ש-VG תמשיך לשמור על הרלוונטיות שלה שמקור חדשות מוביל בשוק הנורווגי, למרות הדעיכה ההדרגתית בתפוצה של המהדורה המודפסת של העיתון.
בעלות

החל משנות ה-60 של המאה ה-20 העיתון נמצא בבעלות תאגיד המדיה הבינלאומי שיבסטד (אנ'), אשר בבעלותו נמצאים גם העיתונים הנורווגים הגדולים אפטנפוסטן וברגן טיינדה (אנ').
VGTV

VGTV הוא השם של שני שירותי וידאו שונים המופעלים על ידי VG - האחד הוא שירות אשר זמין באתר של VG וכמו גם באפליקציות של VG באנדרואיד, iOS ו-tvOS, והשני הוא שירות אשר זמין בטלוויזיה בכבלים וב-IPTV. יש מספר הבדלים בין השירותים למרות שיש ביניהם קווי דמיון רבים.
הפלטפורמה הושקה בשנת 2007, מיועדת באופן כללי לקהל צעיר יותר, והיא מספקת אלטרנטיבה לערוצי הטלוויזיה המסורתיים בנורווגיה. הפלטפורמה מכילה דיווחי חדשות אשר זמינים ללא תשלום, וכמו גם סרטים תיעודיים ותוכניות קומדיה אשר זמינים רק למנויים בתשלום בחבילת VG+, ובנוסף גם משחקי ספורט אשר זמינים רק למנויים בתשלום בחבילת VG+ Sport.
ראו גם

VG-lista
הערות שוליים

↑  Adam Smith (15 בנובמבר 2002). "Europe's Top Papers". campaign. נבדק ב-7 בפברואר 2015. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Lesertall for norske nettaviser". medienorge. נבדק ב-19 במרץ 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Verdens Gang". NorgesLexi (בנורווגית). אורכב מ-המקור ב-21 יוני 2012. נבדק ב-30 אוגוסט 2008.
↑  Stig A. Nohrstedt;  et al. (2000). "From the Persian Gulf to Kosovo — War Journalism and Propaganda" (PDF). European Journal of Communication. 15 (3). נבדק ב-8 בינואר 2015. {{cite journal}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BIBSYS: 11049706  GND: 4656294-1  LCCN: n86729622  VIAF: 214003347   WorldCat (עם VIAF): 214003347
אירוע הירי בהיילנד פארק

| חלק מאירועי ירי המוניים בארצות הברית |
| --- | --- |

משטרת היילנד פארק לאחר הירי
 תאריך:  4 ביולי 2022
 מקום:  היילנד פארק 
 קואורדינטות:  42°11′06″N 87°48′04″W﻿ / ﻿42.185°N 87.801111111111°W﻿ / 42.185; -87.801111111111
 סוג:  ירי המוני 
 נשק:  Smith & Wesson M&P15 
 הרוגים:  7 
 פצועים:  46
 מבצע:  רוברט יוג'ין קרימו ("בובי")
 מספר מפגעים:  1
  (למפת שיקגו מוגדלת) אירוע הירי בהיילנד פארק(למפת שיקגו רגילה) אירוע הירי בהיילנד פארק(למפת אילינוי רגילה) ספרינגפילד שיקגו אורורה רוקפורד ג'ולייט פאוריה ווקיגן ויסקונסין ימת מישיגן  איווה מיזורי קנטקי אינדיאנה מי.אירוע הירי בהיילנד פארק(למפת אילינוי מוגדלת) ספרינגפילד שיקגו אורורה רוקפורד ג'ולייט פאוריה ווקיגן ויסקונסין ימת מישיגן  איווה מיזורי קנטקי אינדיאנה מי.אירוע הירי בהיילנד פארק he
 
אירוע הירי בהיילנד פארק התרחש ב־4 ביולי 2022 בפרוור היילנד פארק (אילינוי), שבארצות הברית, במהלך חגיגות יום העצמאות. מהירי נרצחו שבעה אנשים ונפצעו כשלושים וחמישה.
רקע

היילנד פארק הוא פרוור הנמצא באזור נורת' שור במטרופולין של שיקגו במדינת אילינוי שבארצות הברית.
הירי התרחש זמן קצר לאחר מספר אירועים שהגבירו את תשומת הלב הציבורית לוויכוח הפוליטי והמשפטי לגבי פיקוח על קנייה ונשיאה של נשק בארצות הברית. כחודש וחצי לפני האירוע בהיילנד פארק התרחש הירי בבית הספר היסודי רוב ביובלדי שבטקסס, שבו נהרגו 19 ילדים ושני מבוגרים. ימים לפני אירוע הירי בהיילנד פארק התקיים בפרוור אירוע להנצחת הנרצחים בטקסס. בעקבות האירוע בטקסס והתגברות המחאה לגבי העדר פיקוח על מכירת כלי נשק, הצליחו תומכי הפיקוח, לראשונה מזה שלושה עשורים, להביא להעברת חוק בקונגרס של ארצות הברית, שמטרתו להגביר את הפיקוח על כלי נשק. החוק עבר בתמיכה של מחוקקים משתי המפלגות, אך העברתו התאפשרה רק לאחר מציאת פשרה שצמצמה את הקף הפיקוח. הנשיא ג'ו ביידן חתם על החוק כשבועיים לפני הירי בהיילנד פארק. באותו השבוע שבו עבר החוק בקונגרס, פסל בית המשפט העליון של ארצות הברית חוק במדינת ניו יורק שהתנה קבלת רישיון לנשיאת נשק במקומות ציבוריים בקיומה של "סיבה ראויה" לכך. בית המשפט קבע שהחוק בניו יורק מנוגד לזכויות המוקנות בתיקון השני לחוקת ארצות הברית.
בשנת 2013 עברה בהיילנד פארק תקנה שאוסרת על החזקה ברובים חצי-אוטומטיים ובמחסניות מוגדלות שמאפשרות שימוש רציף בהרבה תחמושת. האיסור הוביל לעתירה משפטית, אך בית המשפט הפדרלי לערעורים באילינוי אישר אותו ובית המשפט העליון סירב לתת צו עיון מחדש כך שהאיסור עמד בעינו. השופטים אנטונין סקאליה וקלארנס תומאס כתבו בדעת מיעוט שהם תומכים בבקשה לעיין מחדש בעתירה, משום שעל פניו האיסור נוגד את התיקון השני לחוקה.
הירי

במהלך חגיגות יום העצמאות תוכנן מצעד אשר התחיל בשעה 10:00 (שעון מקומי) ועבר ברחובות הפרוור. אירוע הירי החל בשעה 10:14 (שעון מקומי) במרכז היילנד פארק. היורה, שהצליח לעלות לגג מבנה של חנות למוצרי קוסמטיקה בעזרת סולם, החל לירות לעבר הצועדים במצעד וצופיו. עדים למקרה דיווחו כי ראו לפחות חמישה אנשים מדממים שוכבים על הכביש ושנשמעו עשרות יריות. לפני הגעת כוחות ההצלה, דווח כי אדם אחד העניק טיפול ראשוני לפצועים. אדם אחר שהיה עם בנו בזירת האירוע, הכניס את בנו לפח אשפה על מנת שלא ייפגע. היורה המשיך לירות לעבר הרחוב עד אשר השוטרים התקרבו לבניין, כרבע שעה לאחר תחילת הירי.
קורבנות

כתוצאה מאירוע נהרגו במקום חמישה בני אדם ושניים נוספים נפטרו מפצעיהם בבית החולים באוונסטון. יותר משלושים בני אדם נוספים נפצעו באירוע. כ־24 מהפצועים נפצעו כתוצאה מהירי, בעוד שכעשרה נוספים נפצעו עקב מנוסת הבהלה שחלה לאחר תחילת הירי. הפצוע הצעיר ביותר הוא בן 8, בעוד שהמבוגר ביותר הוא בן 85. הפצועים הועברו למספר בתי חולים באזור.
ההרוגים באירוע הם ג'קי סנדהיים בת 63; סטיבן שטראוס, בן 88; קתרין גולסמית', בת 64; אירינה וקווין מקארתי, בני 35 ו-37, שהגיעו למצעד עם בנם בן השנתיים שניצל ואיבד את שני הוריו; ניקולס טולדו-סרגוסה, אדם נכה בן 76, בעל אזרחות כפולה בארצות הברית ובמקסיקו; ואדוארדו אובלדו, בן 69 מווקיגן.
היורה

היורה נמלט מזירת הירי והשאיר אחריו את כלי הירי. החיפושים אחריו נמשכו במשך מספר שעות. כתשע שעות לאחר האירוע, קרוב לשעה 19:00, הודיעה המשטרה כי היא עצרה את רוברט יוג'יו קרימו, אשר הוגדר כ"אדם בעל עניין" (person of interest) לחקירה. הוא בן 21–22, העוסק כמוזיקאי וכראפר. הוא נעצר בלייק פורסט (אנ'), פרבר הנמצא מספר קילומטרים צפונית להיילנד פארק.
יום לאחר האירוע הודיעה המשטרה כי קרימו חשוד ומואשם בביצוע שבעה מעשי רצח. לפי החשד הוא תכנן את הירי במשך שבועות ולבש בגדי נשים כדי להסוות את עצמו במהלך האירוע.
לאחר שהתגלתה זהות היורה, נודע שבשנת 2019 הגיעו למשטרה תלונות לגביו. אחת התלונות הגיעה מבן משפחה שאמר לשוטרים שקרימו "יהרוג את כולם" ובעקבות זאת החרימה המשטרה שישה-עשר סכינים, חרב ופגיון. בתלונה נמסר למשטרה שקרימו מתכנן להתאבד. על אף התלונות, לא נמנע מקרימו לרכוש ב-2020 שני רובים חצי אוטומטים באופן חוקי. אחד הרובים שימש אותו באירוע הירי והשני נותר בזמן האירוע במכוניתו.
אחרית דבר

לאחר שפורסמו הדיווחים על אירוע הירי, כלל פרוורי שיקגו ביטלו את מצעדי יום העצמאות שתוכננו. בשיקגו עצמה בוטל מופע הזיקוקין שתוכנן, אך משחק הפוטבול בין הקבוצה המקומית, שיקגו וייט סוקס, לבין הקבוצה ממינסוטה, מינסוטה טווינס, נערך כסדרו.
ב-6 ביולי הובא קרימו בפני שופט, שאישר את המשך מעצרו ללא אפשרות לשחרור בערבות (אנ'). לטענת התביעה קרימו התוודה על מעשיו לאחר שנתפס. לפי המשטרה, קיים חשד שהוא תכנן לבצע מעשה דומה בעיר מדיסון בוויסקונסין בעזרת הרובה השני שהיה ברשותו, אך הוא נמלך בדעתו וחזר לאזור מגוריו.
לאחר האירוע עלה החשד שמניעי היורה היו אנטישמיים, שכן יהודים מהווים חלק ניכר מאוכלוסיית היילנד פארק. עם זאת, לפי המשטרה, נכון ל-6 ביולי, החקירה לא העלתה ראיות למניעים כאלה או מניעים אחרים הקשורים בפשעי שנאה.
הירי הביא לטענות לגבי פרצות באכיפת חוקי הפיקוח על מכירת נשק, שהם מחמירים יחסית באילינוי. גורמי אכיפה אמרו שעל אף שהמשטרה הכירה את היורה, החרימה בעבר נשק קר שהיה שייך לו, והוזעקה לטפל בניסיון שלו לכאורה להתאבד, לא נמנע ממנו לרכוש נשק, משום שהתיק נגדו נסגר ולא נמצאו ראיות מספיקות שהוא מהווה סכנה ברורה ומיידית לציבור.
תגובות

נשיא ארצות הברית ג'ו ביידן הביע זעזוע מאירוע הירי וקרא להחמרת הפיקוח על נשק בכל רחבי האיחוד. ראשת העירייה היילנד פארק, ננסי רוטרינג, אמרה שהקהילה "מזועזעת עד היסוד". מושל אילינוי ג'יי. בי. פריצקר וראשת העיר שיקגו לורי לייטפוט הביעו גם הם זעזוע ואמרו כי הם מעמידים לרשות היילנד פארק את תמיכת משטרת אילינוי ומשטרת שיקגו. הסנאטור מאילינוי, דיק דרבין, פרסם גם כן הודעת גינוי. בראד שניידר המייצג את מחוז הבחירה העשירי באילינוי, ובכללו את היילנד פארק, בבית הנבחרים של ארצות הברית וג'ולי מוריסון שמייצגת את האזור בסנאט של אילינוי נכחו בזירת האירוע, אך לא נפגעו, והביעו את צערם ואת תמיכתם בתושבים.
הערות שוליים

↑  Victoria Kim, "What We Know About the Shooting in Highland Park", New York Times, July 5 2022
↑  7th Person Dies Day After Highland Park Parade Mass Shooting, NBC 5 Chicago
1 2  Diana Wallace and Megan Crepeau, "Highland Park shooting: City at center of gun-control debate", The Chicago Tribune, July 5 2022
↑  Emily Cochrane and Zolan Kanno-Youngs, "Biden Signs Gun Bill Into Law, Ending Years of Stalemate", The New York Times, June 25, 2022
↑  Associated Press, "Highland Park Set Tight Gun Limits Long Before Parade Attack", U.S. News, July 5 2022
↑   באתר NBC
1 2  Edward Helmore, "At least six dead in shooting at Chicago suburb’s Fourth of July parade", The Guardian, July 4 2022
↑  Cate Cauguiran, Maher Kawash, ABC7 Chicago Digital Team, Highland Park parade shooting victims range in age from 8 to 85 years old, doctors say, ABC7 Chicago, ‏2022-07-04 (באנגלית)
↑  Haley Cohen, "Jewish toddler orphaned at Highland Park Fourth of July parade massacre", The Jerusalem Post, July 6 2022
↑  Louis Keene, "‘Like a big, big oak tree’: Remembering July 4 shooting victim Stephen Straus, 88", Forward, July 5 2022
↑  Alisha Ebrahimji, CNN, "Here's what we know about the victims of the Highland Park, Illinois parade shooting" WMUR, July 5 2022
↑  Dan Simmons, "Highland Park Victim Was a Grandfather Who Hadn’t Wanted to Attend the Parade", The New York Times, July 5 2022
↑  Highland Park Parade Shooting: 7th Victim Identified in Fourth of July Tragedy, NBC 5 Chicago, July 6 2022
↑
↑  Lynn Sweet, Manny Ramos, Elvia Malagón and Sophie Sherry, "Horror on the Fourth: Suspect in custody after 6 killed, dozens wounded at Highland Park Fourth of July parade", Chicago Sun Times, July 4 2022
↑  Robert Chiarito, Dan Simmons and Mitch Smith, "The police said the gunman appeared to be shooting randomly and not targeting any specific groups.", The New York Times, July 5 2022
1 2 3 4  Gloria Oladipo and agencies, "Highland shooting sparks outrage over gun law loopholes that let suspect slip through, The Guardian, July 6 2022
↑  Robert Chiarito, Dan Simmons, Mitch Smith and Michael Levenson, "A prosecutor called the attack ‘premeditated and calculated.’ The dead included two parents of a toddler", The New York Times, July 5 2022
↑   באתר The Hill
↑  Michael Tarm, Kathleen Foody and Roger Schneider, "6 dead, 30 wounded in shooting at Chicago-area July 4 parade in Highland Park", Fox 32 Chicago, July 4 2022
↑  CBS Chicago Team, "'Like something you'd see in a movie': Witnesses describe horrific Highland Park 4th of July Parade mass shooting", CBS News, July 4 2022
חאלדה ג'ייה

בגום חאלֵדָה גִ'ייָה (בבנגלית: খালেদা জিয়া, ב-IPA‏: kʰaleda dʒia; נולדה ב-1945) היא פוליטיקאית בנגלית, שכיהנה כראש ממשלת בנגלדש בין השנים 1991 ל-1996, ושוב בין השנים 2001 ל-2006. משמונתה לראשונה ב-1991, היא הייתה לאישה הראשונה בהיסטוריה של בנגלדש, והשנייה בעולם המוסלמי (אחרי בנזיר בהוטו) שעמדה בראש ממשלה דמוקרטית. ג'ייה הייתה הגברת הראשונה של בנגלדש בזמן נשיאותו של בעלה זיאור רחמן. היא יושבת הראש של המפלגה הלאומית של בנגלדש (ה-BNP) שנוסדה על ידי רחמן בשלהי שנות ה-70.
לאחר הפיכה הצבאית ב-1982, שהוביל מפקד הצבא חוסיין מוחמד ארשהאד, ג'ייה עזרה להוביל את התנועה המתמדת לדמוקרטיה עד לנפילתו של משטר הדיקטטורה הצבאית של ארשהאד ב-1990. חאלדה ג'ייה מונתה לראש הממשלה לאחר הניצחון של מפלגתה בבחירות הכלליות ב-1991. בנוסף, כיהנה לתקופה קצרה בממשלה קצרת הימים ב-1996, כאשר מפלגות אחרות החרימו את הבחירות. בסבב הבחירות הכלליות הבא ב-1996, "ליגת העם" נבחרה לשלוט. מפלגתה של חאלדה ג'ייה חזרה לשלטון ב-2001. היא נבחרה בחמישה אזורי בחירה נפרדים בבחירות הכלליות של 1991, 1996 ו-2001.
ג'ייה הופיעה מספר פעמים ברשימת 100 הנשים החזקות בעולם של מגזין פורבס, ודורגה במקום הארבעה עשר בשנת 2004, במקום העשרים ותשעה בשנת 2005, ובמקום השלושים ושלושה ב-2006.
בעקבות סיום הקדנציה השנייה שלה ב-2006, הבחירות המתוכננות לינואר 2007 נדחו בשל אלימות פוליטית ומאבקים פנימיים, שהסתיימו בהשתלטות צבאית על ממשלת המעבר. במהלך כהונתה של ממשלה זו, ג'ייה ושני בניה נאשמו בשחיתות.
בשני העשורים האחרונים, יריבתה העיקרית של חאלדה ג'ייה היא מנהיגת "ליגת העם" שייח' הסינה. שתי הנשים כיהנו לסירוגין כראש ממשלה מאז 1991.
ביוגרפיה > ראשית חייה

חאלדה ג'ייה נולדה ב-1945 לאיסקנדר מג'מודר, איש עסקים ולטאיאבה מג'מודר במחוז דינאג'פור בבנגל, הודו הבריטית (כיום בצפון-מערב בנגלדש). חאלדה מג'מודר נישאה לזיאור רחמן ב-1960, קצין צבא שנבחר לנשיא בנגלדש ב-1977. הוא כיהן עד 1981, אז נרצח במהלך הפיכה צבאית.
ביוגרפיה > תחילת פעילותה הפוליטית

לאחר שהנשיא זיאור רחמן נרצח, השופט אבדוס סאתאר מונה ליו"ר המפלגה וקלאדה למשנה ליו"ר. כאשר סאתאר הודח מהנשיאות במהלך ההפיכה הצבאית של 1981, קהאלדה ג'ייה נבחרה ליו"רות המפלגה. ג'ייה הפכה אפוא למנהיגת המפלגה הלאומית של בנגלדש, שנוסדה על ידי בעלה בשלהי שנות ה-70. היא התנגדה נמרצות לשלטונו של ארשהד בשנות ה-80, מה שהיא ותומכיה הגדירו כאוטוקרטיה צבאית. במהלך שלטון זה, ייסדה המפלגה הלאומית ברית פוליטית שמנתה שבע מפלגות. ג'ייה נעצרה מעל לשבע פעמים בשל מחאותיה כנגד משטרו של ארשהד.
ביוגרפיה > קדנציה ראשונה כראש ממשלה

ממשלת מעבר נייטרלית פיקחה על הבחירות ב-27 בפברואר 1991. הבחירות היו במידה רבה חופשיות, הוגנות ודמוקרטיות, לאחר שלטון צבאי שארך 8 שנים.
מפלגתה של ג'ייה זכתה ל-140 מושבים בפרלמנט, 11 פחות מהמספר הדרוש לשם השגת רוב. מאחר שמפלגתה הייתה היחידה שהייתה יכולה להרכיב ממשלה, ג'ייה הושבעה לראשות הממשלה ב-20 במרץ, והייתה לאישה הראשונה שכיהנה כראש ממשלת בנגלדש.
הנשיא המכהן סהאבודין אחמד האציל לג'ייה כמעט את כל הסמכויות שהיו בידי הנשיא באותו זמן, וכך, בספטמבר 1991, המשטר בבנגלדש חזר להיות משטר פרלמנטרי. פה אחד, התקבל בפרלמנט התיקון השנים-עשר לחוקה. ממשלתה של המפלגה הלאומית באופן רשמי החייתה את המשטר הפרלמנטרי.
ביוגרפיה > קדנציה שנייה כראש ממשלה

בשל טענות מפלגת העם של בנגלדש, כי המפלגה הלאומית טרפדה בחירות משנה פרלמנטריות, החרימה האופוזיציה את הבחירות שהתקיימו ב-15 בפברואר 1996. המפלגה הלאומית ניצחה בבחירות באופן מוחץ. מפלגות גדולות אחרות דרשו שממשלת מעבר נייטרלית תמונה במטרה שתשגיח על הבחירות. פרלמנט קצר-הימים הכריז במהירות על ממשלת מעבר, לאחר שהעביר את התיקון השלושה-עשר לחוקה, במסגרתו כוננה ממשלת המעבר. הפרלמנט התפזר וכך נסללה הדרך לבחירות פרלמנטריות שהתקיימו תוך 90 ימים.
בבחירות שהתקיימו ב-12 ביוני 1996, הפסידה המפלגה הלאומית למפלגת העם, בראשות שייח' הסינה. המפלגה הלאומית זכתה ב-116 מושבים, והייתה למפלגה הגדולה ביותר באופוזיציה, בעלת מספר המושבים הגדול ביותר שהיה אי-פעם למפלגת אופוזיציה בהיסטוריה של המדינה.