stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ויליאם ניקול גריי
במלאיה

עם תום שלטון המנדט הבריטי בארץ ישראל ב-1948 הסתיים תפקידו של גריי כמפקד משטרת המנדט בארץ ישראל והוא נשלח למלאיה (כיום מלזיה). באוגוסט 1948 נתמנה גריי כמפקד משטרת מלאיה. התפקיד נמסר לו עקב מה שהבריטים כינו "ניסיונו במאבק נגד טרוריסטים בארץ ישראל". תחת פיקודו של גריי במלאיה שירתו רבים משוטרי המנדט הבריטי בארץ ישראל לשעבר, שתפקידם בארץ ישראל הסתיים עם תום המנדט הבריטי. גריי נקט בצעדים תקיפים נגד המורדים הקומוניסטים במלאיה וקיבל את הכינוי "איש הברזל ממלאיה". הוא הסב את הכוח המשטרתי במלאיה מכח שעסק בעיקרו בביטחון אישי, לכח חמוש שהתאים למאבק במורדים הקומוניסטים. הוא הגדיל פי 7 את סדר הכוחות של המשטרה המלאית והוביל מדיניות התקפית נגד המורדים. תחת פיקודו בלמה משטרת מלאיה את שתי המתקפות העיקריות של הקומוניסטים, בשנים 1948-1949 ו-1951. הגם שהלחימה נמשכה עוד עשור, רוב ההיסטוריונים סוברים שסוף שנת 1951 היה נקודת מפנה בה החלה דעיכת המחתרת הקומוניסטית.
גריי לא השקיע מאמצים ביצירת קשרים עם עמיתיו ובמהרה נוצרו לו יריבים רבים. גריי סירב להיענות ללחצים לגבי מינויים במשטרה, והתעקש על כיבוד שלטון החוק ומניעת נטילת החוק לידיים על ידי המתיישבים הבריטים והמשטרה. היו לו ויכוחים רבים עם מפקד הצבא באוצ'ר אשר ביקש להכפיף את המשטרה לצבא, בניגוד לדעתו של גריי שעל הצבא להיות כפוף לגוף אזרחי. התנהלותו הביאה לו יריבים רבים בקרב ותיקי משטרת מלאיה מלפני מלחמת העולם השנייה ובקרב המתיישבים הבריטים במלאיה. אלו טענו נגדו שהוא מעדיף את הקצינים הבריטים שהביא ממשטרת המנדט על פני הקצינים הוותיקים במשטרת מלאיה, טענה שלפחות חלקית הייתה נכונה ונבעה מהנסיון וההכשרה של הקצינים מארץ ישראל שהיה עדיף על אלו של המלאים ששהו במחנות שבויים יפניים במשך שנות מלחמת העולם השנייה. כן טענו נגדו שהוא אינו מצליח לשתף פעולה עם סוכנויות ביטחון אחרות וגורמים אזרחיים וכי נכשל בניהול איסוף מודיעין. במהלך שנת 1949 נשלחה תלונה רשמית של ארבעה מפקדים לשעבר של המשטרה המלאית כנגד גריי. בתגובה שלחה ממשלת בריטניה ועדת חקירה ששהתה במלאיה ארבעה חודשים וחקרה את הנושא. הוועדה אמנם הצדיקה את גריי, אולם העירה הערות שונות על תפקודו, ששמשו יותר מאוחר את מתנגדיו בניגוחו. אחת הטענות שהועלו נגדו, שזכתה לתהודה רבה בעיתונות, הייתה שהוא הפקיר את חיי השוטרים שבפיקודו בסרבו להשתמש בכלי רכב ממוגנים, בגלל המדיניות ההתקפית שלו. מסנגריו טוענים שרכישת כלי רכב ממוגנים לא הייתה באפשרות התקציבית של משטרת מלאיה, כי לא היו בנמצא כלי רכב מתאימים שהיה נמצא לרכוש, שכלי רכב ממוגנים לא היו עוזרים ברוב המקרים וכי בהמשך כאשר הדבר היה ניתן, גריי אכן רכש כלי רכב ממוגנים. אולם ברוב ספרי ההיסטוריה גריי נרשם כמי שכשל באי קניית כלי רכב ממוגנים.
עם כניסת ממשלה שמרנית חדשה לשלטון בשנת 1951 החליט שר המושבות להחליף את צמרת השלטון הבריטי במלאיה. הגרסאות חלוקות האם שר המושבות דרש את התפטרותו של גריי או נענה במפתיע להצעתו של גריי להתפטר אם לא מרוצים מתפקודו, אך בכל מקרה עזיבתו של גריי את מלאיה נעשתה בחופזה באופן שהעלה תמיהות. לציבור לא נתנו הסברים על סיבת ההתפטרות, לא על ידי הממשלה ולא על ידי גריי. גריי עזב את מאלאיה ב-14 בינואר 1952, עוד לפני הגעת מחליפו.
ויליאם ניקול גריי מת בשנת 1988, בגיל 80 שנה.
ספר אודות פעולותיו במלאיה

Steve Hurst, Colonel Gray and the armoured cars: the Malayan police 1948-1952, Monash University Press, 2003
הערות שוליים

↑  Steve Hurst, Colonel Gray and the armoured cars: the Malayan police, 1948-1952, 2003, page 2
↑  ב-Steve Hurst, Colonel Gray and the armoured cars: the Malayan police 1948-1952, Monash University Press, 2003, עמוד 2 כתוב שהוא השתתף בתקופה זאת במערכה בצפון אפריקה
↑  Major Farran's hat, page 28
↑  Major Farran's hat, pages 99-100
1 2  Steve Hurst, Colonel Gray and the armoured cars: the Malayan police, 1948-1952, 2003, pages 6-8
↑  John A. Nagl, Counterinsurgency lessons from Malaya and Vietnam, page 70
↑  Leon Comber, Malaya's secret police 1945-60, Institute of Southeast Asian Studies, 2008, page 123-124
| המנדט הבריטי משטרת המנדט |
| --- | --- | --- |
| מפקדי המשטרה | פרסי בראמלי • הנרי טיודור • ארתור סטיבן מאברוגורדאטו • רוי ספייסר • אלן סונדרס • ג'ון מורי ריימר-ג'ונס • ויליאם ניקול גריי |  |
| יחידות צבא ומשטרה קשורות | המשטרה המעולה • הז'נדרמריה הבריטית • חיל הספר העבר-ירדני • משטרת היישובים העבריים • כלניות • מחלקת החקירות הפליליות של משטרת המנדט • משטרת תל אביב • המשטרה הניידת • הנוטרים • המשמר הנע • משמר הרכבת |  |
| אישים | אברהם זלינגר • תומאס ג'יימס וילקין • ריימונד אוסוואלד קפראטה • הרברט דאוביגין • רוי פאראן • ג'פרי מורטון • דאגלס דאף • צ'ארלס טיגארט • פאיז ביי אל-אידריסי‎ • הנרי טיודור • ויליאם דובי • ברנרד פרגוסון • שלמה שיף • דוד תדהר • חביב כנען • גרו גרא • ירחמיאל ירון |  |
| אירועים בולטים | מאורעות תר"פ • מאורעות תרפ"א • מאורעות תרפ"ט • מאורעות אוקטובר 1933 • המרד הערבי הגדול • מבצע עוגן • סטרומה • השבת השחורה • אקסודוס (אוניית מעפילים) • המצור על גבעת חיים • פרשת הרצח בחולות תל נוף • רצח ארלוזורוב |  |
| מבנים ואתרים | מגרש הרוסים • בווינגרד • מצודות טיגארט • גדר הצפון |  |
המנדט הבריטי • משטרת ישראל • פורטל היישוב
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987009537933605171  ISNI: 0000 0000 3736 4386  LCCN: n2004101654  VIAF: 9244325   WorldCat (עם VIAF): 9244325
וולפגנג מרגנסבורג

| --- | --- |

וולפגנג מרטיסבון בחלונות כנסייה בווינה
 לידה:  924 שוואביה
 פטירה:  31 באוקטובר 994 (בגיל 70 בערך) פופינג, אוסטריה עילית
 קדוש עבור:  הכנסייה הקתולית
 קאנוניזציה:  1052 על ידי לאו התשיעי
 חג:  31 באוקטובר
 פטרון של:  נגרות וגילוף בעץ; העיר רגנסבורג; לסובלים משבץ ושבץ מוחי, שיתוק, מחלות ומיחושי בטן
וולפגנג מרגנסבורג (בגרמנית: Wolfgang von Regensburg‏; 924 – 31 באוקטובר 994) היה קדוש נוצרי. הוא היה הבישוף של רגנסבורג בבוואריה החל מחג המולד של 972 ועד למותו.
חייו

וולפגנג נודל בשוואביה, כנראה בפולינגן. בגיל שבע לימד אותו בביתו איש דת כמורה פרטי, ולאחר מכן למד בבית הספר שבמנזר רייכנאו. שם הוא הכיר את היינריך פון בבנסברג (הארכיבישוף הראשון של טריר), עמו עבר לעיר וירצבורג להמשך לימודיו. מאוחר יותר הפך למנהל בית ספר של הקתדרלה בטריר. הוא הטיף לרפורמות ברוח בנדיקטוס מנורסיה ולביטול הקניין הפרטי.
לאחר מותו של היינריך פון בבנסברג, ציווה עליו אוטו הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה לפעול בעיר קלן, אך וולפגנג סירב להפוך לבישוף העיר והעדיף לפרוש (ב-965) למנזר איינזידלן של הבנדיקטינים בשווייץ. ב-968, בגיל 43, מונה לכהן הדת של המנזר.
בשנת 994 נפטר בפופינג שבאוסטריה עילית של ימינו. ב-1052 הוכרז כקדוש על ידי הכנסייה הקתולית. יחד עם אולריך מאוגסבורג וקונראד מקונסטנץ הוא נחשב לאחד משלושת הקדושים הגרמניים החשובים במאה העשירית.
וולפגנג מרטיני

| --- | --- |

 לידה:  20 בספטמבר 1891 ליסה, הקיסרות הגרמנית הקיסרות הגרמנית 
 פטירה:  6 בינואר 1963 (בגיל 71) דיסלדורף, גרמניה המערבית גרמניה המערבית 
 מדינה:  גרמניה 
 השתייכות:  לופטוואפה (ורמאכט) 
 תקופת הפעילות:  1910–1945 (כ־35 שנים)
 דרגה:   גנרל חיל המודיעין האווירי (לופטוואפה)
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם הראשונה  מלחמת העולם השנייה 
 עיטורים
 צלב המפקד של מסדר המצוינות של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 
וולפגנג מרטיני (בגרמנית: Wolfgang Martini; ‏ 20 בספטמבר 1891 – 6 בינואר 1963) היה קצין בכיר בלופטוואפה במלחמת העולם השנייה.
ביוגרפיה

מרטיני נולד וגדל בעיר ליסה, אז חלק של האימפריה הגרמנית. הוא התעניין ברדיו. בשנת 1910 הוא התגייס לצבא וקודם לדרגת לויטננט ביחידת קשר. במהלך מלחמת העולם הראשונה הוא קודם בדרגות וסיים את המלחמה בתפקיד קצין קשר במטה הכללי.
לאחר הסכם ורסאי מרטיני היה בין הקצינים המעטים שנותרו בצבא. הוא היה מדריך בבתי הספר של צבא. בשנים 1928–1929 הוא השתתף בהדרכות בבסיס ליפצק שבתחומי ברית המועצות. בשנים 1928–1933 הוא קודם למיור ושירת במשרד הביטחון הגרמני.
עם הקמת לופטוואפה בשנת 1933 מרטיני מונה לאחראי על ענייני קשר החיל. בשנת 1941 הוענקה לו דרגת גנרל חיל המודיעין האווירי.
במחצית שנות ה-30 חברה גרמנית החלה בפיתוח טכנולוגיית מכ"ם. מרטיני השתתף בהצגת המערכת בשנת 1938 ומייד הבין את חשיבותה לחיל. בשנת 1939 אורגנו טיסות מודיעין של LZ 130 Graf Zeppelin לאורך חופי אנגליה במטרה לגלות מערכות מכ"ם בריטיות. אמנם מערכות בריטיות השתמשו בתדרים שונים מאלו שנבדקו על ידי הגרמנים ולכן לא התגלו. בנושאים אלו מרטיני דיווח ישירות להרמן גרינג אך בינם התגלו חילוקי דעות בנוגע לחשיבות הנושא ותרומתו לפעילות החיל.
בסוף 1944 ממצאי המחקר ותוכניות הנדסיות נאספו בארגזי מתכת ואוחסנו במקום סודי. בתחילת שנות ה-50 מרטיני הצליח להגיע למקום אחסון שהיה בשטח כיבוש סובייטי ולהעביר אותם למערב.
לאחר סיום מלחמת העולם השנייה מרטיני נעצר והועבר לארצות הברית ובהמשך לבריטניה. לאחר חזרה לגרמניה הוא נתן ייעוץ לחברות פרטיות, חיל האוויר הגרמני וNATO.
בנוסף לעיטורים בתקופת גרמניה הנאצית מרטיני קיבל עיטור הכבוד של הרפובליקה הפדרלית הגרמנית בשנת 1961.
ז'אן-פרנסואה פול דה גונדי

הקרדינל דה רֶץ
ז'אן פרנסואה פול דה גונדי  המכונה הקרדינל דה רֶה (Cardinal de Retz)  (בצרפתית: Jean-François Paul de Gondi;‏ 20 בספטמבר 1613 - 24 באוגוסט 1679), סופר ומדינאי צרפתי.
ביוגרפיה

ז'אן פרנסואה פול דה גונדי נולד במונמיראי (כיום בחבל שמפאן-ארדן בצרפת), למשפחת בנקאים ממוצא איטלקי. אנשי משפחה זו נבחרו על ידי קטרינה דה מדיצ'י לשמש כבנקאים בעסקי המדינה. משפחת גונדי רכשה אחוזות גדולות בחבל ברטאן, ועמדה בקשרים אמיצים עם האצולה הצרפתית. ז'אן פרנסואה פול נועד לכמורה על ידי משפחתו, אך הוא היה מעוניין יותר בספרות, וקרא בין היתר את סלוסטיוס ואת פלוטרכוס. בהיותו בן שמונה עשרה שנה החל לכתוב את ספרו "הקנוניה של הדוכס דה פייסק" שיצא לאור ב-1639.
ב- 1643 הוצג בפני המלך לואי השלושה עשר, ואחרי מות המלך התמנה על ידי אן מאוסטריה לעוזר הארכיבישוף של פריז שהיה דודו. בשנה שלאחריה התמנה לבישוף. הוא ניצל את תפקידו זה לחיזוק מעמדו האישי, התפרסם בפריז מהר מאוד כנואם וכדרשן, וחתר נגד הקרדינל מזראן. לקח חלק ניכר במרד הפרונד שהחל ב-1648 ובמשך ארבע השנים הבאות שמו נקשר במרד זה. התמנה לקרדינל ללא ידיעתו של האפיפיור אינוקנטיוס ה-10. ב-1652 הושם במעצר, אך נמלט כעבור שנתיים. במשך זמן מה היה נע ונד בחוץ לארץ. היה ברומא מספר פעמים, והייתה לו השפעה על בחירתו של האפיפיור אלכסנדר השביעי ב-1655.
שבע עשרה השנים האחרונות לחייו היו מוקדשות בחלקן לתפקידיו הדיפלומטיים. ב-1662 זכה באמונו של לואי הארבעה עשר, מלך צרפת, שימש כשליחו לרומא והיה שם בעת בחירת האפיפיורים קלמנס התשיעי 1667 ו-קלמנס העשירי 1669. הסתבך בחובות כבדים וב-1675 נאלץ להעביר לנושיו את מרבית הכנסותיו. היה אויבו האישי והפוליטי של פרנסואה דה לה רושפוקו, וכל אחד מהם השאיר לנו את רשמיו על השני.
ז'אן פרנסואה דה גונדי התפרסם בעיקר בשל זיכרונותיו, שאותם העלה על הכתב בעשר השנים האחרונות לחייו בספרו "זיכרונותיו של הקרדינל דה רֶץ". זיכרונות אלה מתייחסים לתקופה שעד 1655. הם מופיעים בצורת מכתבים לגברת מסוימת (כנראה לקרובתו מאדאם דה סבינייה שהיא המקור העיקרי לידע שלנו על אודותיו). במכתבים אלה מתוארות דמויותיהם של אנשים בני התקופה, ויש בהם גם תיאור מפורט של מרד הפרונד שבו לקח חלק.
הספר "זיכרונותיו של הקרדינל דה רֶץ" פורסם לראשונה ב-1717 בצורה מצומצמת. ב-1844 הופיעה מהדורה מלאה ב-24 כרכים, והספר זכה לשלוש מהדורות נוספות ב- 1859, 1870 ו-1882. בעקבות ספר זה כתב אלכסנדר דיומא האב את ספרו "עשרים שנה מאוחר יותר".
הערות שוליים

↑  מקור השם - בשם העיר העתיקה רָטִיאָטוּם (Ratiatum). במקורות עבריים מתורגמים לעיתים ניתן לפגוש את הצורה השגויה "רז"
↑  Jean Marie Pierret Phonétique historique du français et notions de phonétique générale, Louvain-la-Neuve, Peeters,1994 pp.103-104 ההיגוי המומלץ הוא "הקרדינל דה רה"; הקרדינל עצמו בחר ב-1672 בכתיב Vie du Cardinal de Rais, כלומר בהגייה "רה" ראו Sylvia Vance The Memoirs of the Cardinal de Retz, Gunter Narr Verlag,Tubingen 2005 .ע' 11 הערת שוליים 3;
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007266918705171  PLWABN: 9810629046205606  BIBSYS: 90556523  BNE: XX825510  BnF: cb11921623t (data)  BPN: 89478046  CANTIC: a10429797  CiNii: DA01946675  GND: 118599887  ICCU: CFIV112819  ISNI: 0000 0001 2144 1815  KulturNav: ddc0bb10-bb56-4c0a-8390-2cb3f6c886d8  LCCN: n81075787  LNB: 000044914  NKC: jn19992000970  NLA: 36577637  NLG: 140108  NSK: 000756896  NTA: 070290733  RERO: 02-A000137147  SELIBR: 348280  SNAC: w6892rqp  SUDOC: 085904597  Trove: 1302685  ULAN: 500354584  VcBA: 495/29259  VIAF: 95205158   WorldCat (עם VIAF): 95205158
ז'אן-פרנסואה לה גאל

| --- | --- |

 לידה:  15 בנובמבר 1959 (בן 64) מורלה, צרפת 
 ענף מדעי:  תורת ההסתברות 
 מקום לימודים:  אקול נורמל סופרייר  אוניברסיטת פייר ומארי קירי 
 מנחה לדוקטורט:  Marc Yor 
 מוסדות:  אוניברסיטת פריז XI: פארי-סוד 
 תלמידי דוקטורט:  ונדלין ורנר, Mathilde Weill, Amandine Véber, Laurent Serlet, Laurent Ménard, Igor Kortchemski, Nicolas Curien, Céline Abraham, Shen Lin, Benoît Mselati, Jean-Stéphane Dhersin, Romain Abraham, Nathanaël Berestycki, Mathieu Merle, Thomas Duquesne, Sanjar Aspandiiarov, Thierry Meyre, Jean-François Delmas, Thomas Lehéricy 
 פרסים והוקרה:  פרס פרמה (2005)  הרצאת פקו (1989)  פרס וולף למתמטיקה (2019)  פרס רולו דייוידסון (1986)  מדליית כסף של CNRS (2009)  עמית המכון לסטטיסטיקה מתמטית (2008) 
 
ז'אן-פרנסואה לה גאל (בצרפתית: Jean-François Le Gall; נולד ב-15 בנובמבר 1959) הוא מתמטיקאי צרפתי העוסק בתורת ההסתברות, ובפרט בתהליכים מקריים והקשר שלהם למשוואות דיפרנציאליות חלקיות, תהליכי-על, תהליכי לוי, עצים אקראיים, גרפים אקראיים ועוד.
ביוגרפיה

בשנת 1978 החל ללמוד באקול נורמל סופרייר ובשנת 1982 קיבל תואר דוקטור למתמטיקה מאוניברסיטת פייר ומארי קירי על תזה שכותרתה "Temps locaux et équations différentielles stochastiques" שנעשתה בהנחיית מארק יור.
עסק במחקר במרכז הלאומי למחקר מדעי (CNRS) ובאוניברסיטת פייר ומארי קירי, שבה מונה לפרופסור בשנת 1988. במקביל שימש בשנים 1997–2007 פרופסור באקול נורמל סופרייר. בשנת 2006 מונה לפרופסור באוניברסיטת פריז דרום באורסיי (אנ') ומאז 2013 חבר האקדמיה הצרפתית למדעים. עם תלמידיו לדוקטורט נמנה ונדלין ורנר, זוכה מדליית פילדס.
הוא חתן פרס רולו דוידסון (אנ') לשנת 1986, פרס לואב (אנ') לשנת 1997, פרס פרמה לשנת 2005, פרס סופי ז'רמיין לשנת 2005 ופרס וולף לשנת 2019.
הערות שוליים

1 2  Steven N. Evans and Lucien Le Cam, Le Gall Receives Loève Prize
↑  Colmez and Le Gall Awarded Fermat Prize, Notices of the AMS, February 2006
↑  איתי נבו, הורמון השובע ותהליכים אקראיים: פרס וולף 2019, במדור "חדשות מדע" באתר של מכון דוידסון לחינוך מדעי, 16 בינואר 2019
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007454817305171  BnF: cb123781567 (data)  GND: 1033682829  ISNI: 0000 0001 1681 0284  LCCN: n92097766  MGP: 80792  NKC: skuk0003636  NTA: 242852238  SUDOC: 032827733  VIAF: 85171191   WorldCat (עם VIAF): 85171191
וורן מארש

| --- | --- |
Internationale Jazz Festival Amsterdam
Internationale Jazz Festival Amsterdam
 לידה:  26 באוקטובר 1927 לוס אנג'לס, קליפורניה, ארצות הברית
 פטירה:  18 בדצמבר 1987 (בגיל 60) לוס אנג'לס, קליפורניה, ארצות הברית
 שם לידה:  Warne Marion Marsh 
 מקום קבורה:  פורסט לאון ממוריאל פארק 
 מוקד פעילות:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1987 
 עיסוק:  נגן סקסופון טנור
 זרם:  ג'אז
 סוגה:  ג'אז 
 שפה מועדפת:  אנגלית
 כלי נגינה:  סקסופון
 חברת תקליטים:  קריס קרוס ג'ז 
 שיתופי פעולה בולטים:  Supersax, לי קוניץ
 בת זוג:  ג'רלדין מארש
 צאצאים:  ק. מארש וג'ייסון מארש.
 פרסים והוקרה:  פרס פול אקט 
 פרופיל ב-IMDb
 
וורן מריון מארש (אנגלית: Warne Marion Marsh; ‏26 באוקטובר 1927 – 18 בדצמבר 1987) היה סקסופוניסט טנור אמריקאי. יליד לוס אנג'לס, נגינתו התבלטה לראשונה בשנות החמישים בהיותו בן חסותו של פסנתרן הג'אז לני טריסטנו וזכתה לתשומת לב בשנות השבעים כשהופיע בחר בלהקת הג'אז Supersax.
ביוגרפיה

מארש הגיע מרקע אמנותי אמיד: אביו היה הצלם ההוליוודי אוליבר ט 'מארש (1892–1941), ואמו אליזבת הייתה כנרת. הוא היה האחיין של השחקניות מיי מארש ומרגריט מארש ושל עורכת הסרטים פרנסס מארש. הוא קיבל חינוך מוזיקלי מהפסנתרן לני טריסטנו.
מארש הקליט לעיתים קרובות בחברתם של מוזיקאים אחרים של Cool School ונשאר אחד הנאמנים ביותר לפילוסופיית האלתור של טריסטאנו - האמונה בטוהר הקו הארוך, הימנעות ממשיכה רגשית, והתרכזות באימון אינסופי בסטנדרטים של הג'אז. בעוד שמארש היה נגן קר רוח בדרך כלל, המבקר סקוט יאנאו מציין, כי מארש "שיחק באש" יותר ממה שניתן היה לצפות. ניתן לזהות מיד את השורות העדינות הקצביות של מארש. הוא כונה על ידי נמוזיקאי ונגן הסקסופון, אנתוני ברקסטון "המאלתר האנכי הגדול ביותר". (כלומר, אלתור המדגיש הרמוניה / אקורדים יותר ממנגינה).
בשנות השבעים זכה לחשיפה מחודשת כחבר ב- Supersax, הרכב גדול שניגן עיבודים תזמורתיים לסולו של צ'ארלי פארקר. מארש גם הקליט את אחד האלבומים המהוללים ביותר שלו, All Music, בליווי הקצב של להקת Supersax .
מארש נפטר מהתקף לב על הבמה במועדון דונט'ס בלוס אנג'לס בשנת 1987, באמצע נגינת המנגינה " Out of Nowhere " של ג'והני גרין. הוא השאיר אלמנה, ג'רלדין מארש, ושני בנים, ק. מארש וג'ייסון מארש. הוא נקבר בית העלמין Forest Lawn Memorial Park בגלנדייל, קליפורניה.
אף על פי שהוא זכור כדמות פולחן בקרב חובבי ג'אז ומוזיקאים, השפעתו גברה מאז מותו; נגנים צעירים כמו הסקסופוניסט מארק טרנר הושפעו מהמוזיקה שלו כדרך לאזן את ההשפעה שהחלה לחלחל באותה תקופה של ג'ון קולטריין.
הדיסקוגרפיה של מארש נותרה מפוזרת במקצת, מכיוון שחלק ניכר ממנה נעשה עבור חברות הפקה קטנות, אך יותר ויותר מעבודותיו הונפקו בקומפקט דיסק. נכתב עליו סרט תיעודי: Warne Marsh: An Improvised Life,, בבימויו של בנו הבכור, ק. מארש .
דיסקוגרפיה > כמוביל או כמוביל שותף

Live in Hollywood (Xanadu, 1952 [1979])
Lee Konitz with Warne Marsh (Atlantic, 1955) with Lee Konitz
Jazz of Two Cities (Imperial, 1956) also released as The Winds of Marsh
Art Pepper with Warne Marsh (Contemporary, 1956 [1986]) with Art Pepper
The Right Combination (Riverside, 1957) with Joe Albany
Music for Prancing (Mode, 1957)
Warne Marsh (Atlantic, 1958)
The Art of Improvising (Revelation, 1959 [1974])
The Art of Improvising Volume 2 (Revelation, 1959 [1977])
Release Record Send Tape (Wave, 1959-60 [1969])
Jazz from the East Village (Wave, 1960 [1969])
Ne Plus Ultra (Revelation, 1969)
Report of the 1st Annual Symposium on Relaxed Improvisation (Revelation, 1972) with Clare Fischer and Gary Foster
Warne Marsh Quintet: Jazz Exchange Vol. 1 (Storyville, 1975 [1976]) with Lee Konitz
Live at the Montmartre Club: Jazz Exchange Vol. 2 (Storyville, 1975 [1977]) with Lee Konitz
Warne Marsh Lee Konitz: Jazz Exchange Vol. 3 (Storyville, 1975 [1985]) with Lee Konitz
The Unissued 1975 Copenhagen Studio Recordings (Storyville, 1975 [1997])
The Unissued Copenhagen Studio Recordings (Storyville, 1975 [1997])
All Music (Nessa, 1976)
Lee Konitz Meets Warne Marsh Again (Pausa, 1976) with Lee Konitz
Tenor Gladness (Discomate, 1976) with Lew Tabackin
Warne Out (Interplay, 1977)
Apogee (Warner Bros., 1978) with Pete Christlieb
Conversations with Warne Volume 1 (Criss Cross, 1978 [1991]) with Pete Christlieb
Conversations with Warne Volume 2 (Criss Cross Jazz, 1978 [1991]) with Pete Christlieb
How Deep, How High (Interplay, 1976/79 [1980]) with Sal Mosca
I Remember You... (Spotlite, 1980) with Karin Krog and Red Mitchell
Star Highs (Criss Cross Jazz, 1982)
Warne Marsh Meets Gary Foster (East Wind, 1982) with Gary Foster
· A Ballad Album (Criss Cross, 1983) with Lou Levy
Posthumous (Interplay, 1985 [1987]) released with additional tracks as Newly Warne (Storyville, 1985 [1989])
Ballad for You (Interplay, 1985 [1995]) with Susan Chen
Warne Marsh & Susan Chen (Interplay, 1985 [1987]) with Susan Chen
Back Home (Criss Cross, 1986)
Two Days in the Life of... (Interplay, 1987)
Red Mitchell/Warne Marsh Big Two (Storyville, 1987)
Live at the Montmartre Club: Jazz Exchange, Vol. 3 (Storyville, 1987)
For the Time Being (Hot Club, 1990)
Live at Montmartre, Vol. 3 (Storyville, 1995)
Red Mitchell-Warne Marsh Big Two, Vol. 2 (Storyville, 1998)
I Got a Good One for You (Storyville, 2000)
Live in Las Vegas, 1962 (Naked City Jazz, 2000)
Personnel Statement (3D, 2002)
Marshlands (Storyville, 2003)
Final Interplay (Why Not, 2004)
Duo Live at Sweet Basil 1980 (Fresh Sound, 2004)
Berlin 1980 (Gambit, 2006)
In Copenhagen (Storyville, 2007)
דיסקוגרפיה > כשותף או נגן > עם אלק באצ׳יק

Bird and Dizzy – a Musical Tribute (Flying Dutchman, 1875)
דיסקוגרפיה > כשותף או נגן > עם צ'אט בייקר

Blues for a Reason (Criss Cross Jazz, 1985)
דיסקוגרפיה > כשותף או נגן > עם ביל אוונס

Crosscurrents (Fantasy, 1977)
עם קלייר פישר
Thesaurus (Atlantic, 1969)
דיסקוגרפיה > כשותף או נגן > עם לי קוניץ

Subconscious-Lee (Prestige, 1950)
Live at the Half Note (Verve, 1959 [1994])
Lee Konitz Meets Jimmy Giuffre (Verve, 1959)
הערות שוליים

↑  All music guide to jazz, Internet Archive
↑  Star Highs - Warne Marsh | Songs, Reviews, Credits | AllMusic (באנגלית), נבדק ב-2021-06-20
↑  Warne Marsh (1927-1987) - Find A Grave Memorial, www.findagrave.com (באנגלית)
↑  Warne Marsh | Album Discography, AllMusic (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007455580705171  PLWABN: 9811472773005606  BIBSYS: 99051902  BNE: XX1508144  BnF: cb138971285 (data)  GND: 122781198  ICCU: UBOV539676  ISNI: 0000 0000 5515 0445  LCCN: n81058267  MusicBrainz: 2c409f65-1bf2-4746-9f52-6954891fe30f  NKC: ola2002159255  NTA: 095382518  RERO: 02-A003564654  SUDOC: 124243754  VIAF: 71578714   WorldCat (עם VIAF): 71578714
וולפגנג לייבניינר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  6 באוקטובר 1905 לובווקה, רפובליקת פולין 
 פטירה:  28 בנובמבר 1987 (בגיל 82) וינה, אוסטריה 
 מקום קבורה:  Sieveringer Friedhof 
 שם לידה:  Wolfgang Georg Louis Liebeneiner 
 מדינה:  גרמניה 
 צאצאים:  Johanna Liebeneiner 
 פרסים והוקרה:  Staatsschauspieler (1942) 
 פרופיל ב-IMDb
 
וולפגנג לייבניינר (28 באוקטובר 1905  – נובמבר 1987) היה שחקן גרמני, במאי ומנהל תיאטרון.
תחילת חייו

לייבניינר נולד בעיר לובווקה שבפולין של היום, ובשנת 1928 למד בתיאטרון השפות של מינכן תחת ניהולו של אוטו פאלקנברג, משחק ובימוי.
קריירת הבימוי

בשנת 1936, לייבניינר הפך להיות חבר בתיאטרון הממלכתי הפרוסי בברלין, ובשנת 1938 הוא מונה למנהל האמנותי של "אקדמיית הקולנוע הגרמני אקדמית באבלסברג".
בשנת 1941 הוא ביים את סרט התעמולה הנאצי "אני מאשים" (Ich klage an), בשיתוף פעולה עם משרד הרייך לתעמולה ולהשכלת העם.
עלילת הסרט הייתה על המתת החסד מרצון של אישה הסובלת מטרשת נפוצה, סרט זה נועד לתמוך בתוכנית המתת החסד אשר הייתה כחלק מהאידאולוגיה הנאצית באותה תקופה.
במהלך השנים 1942–1945 קבל לייבניינר דוקטורט בעת שעבד עבור סרטי אוניברסום AG, אולפן הסרטים הגרמנים הגדול ביותר באותו זמן.
בשנת 1947, ביים לייבניינר בבימוי את מופע הבכורה של המחזה "האיש שבחוץ" של וולפגנג בורכרט בהמבורג, ובשנת 1956 זכה לייבניינר להצלחה עם הסרט משפחת טראפ.
הוא מת ב -28 בנובמבר 1987 בווינה לאחר מחלה ממושכת.
הר מקינטוש (ארץ ויקטוריה)

ערך זה עוסק בהר בארץ ויקטוריה שבאנטארקטיקה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 על שם:  אניאס מקינטוש 
 גובה:  2,300 מ' 
 מיקום:  אזור הברית האנטארקטית,
 רכס הרים:  הרי הנסיך אלברט 
 קואורדינטות:  74°20′00″S 162°15′00″E﻿ / ﻿74.3333°S 162.25°E﻿ / -74.3333; 162.25
  (למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיהר מקינטוש(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיהר מקינטוש
 
הר מקינטוש (באנגלית: Mount Mackintosh) הוא הר בהרי הנסיך אלברט, באזור חוף סקוט של ארץ ויקטוריה, שבאנטארקטיקה.
ההר הוא הפסגה הצפונית ביותר בהרי הנסיך אלברט (המהווים חלק מההרים הטראנס-אנטארקטיים).
ההר מתנשא מעל רכס סקינר, והוא ממוקם 3.7 קילומטרים דרומית-מערבית להר פנטון.
ההר ממוקם ממערב להר בקסטר, ומזרח לקרחון ריווס.
גובהו של ההר 2,300 מטרים מעל פני הים; הר מקינטוש הוא ההר ה-1,104 בגובהו באנטארקטיקה.
היסטוריה > גילוי ומיפוי הר מקינטוש

רכס ההרי הנסיך אלברט התגלה על ידי סר ג'יימס קלארק רוס ב-17 בפברואר 1841, אולם הם לא נחקרו ונסקרו עד שנת 1900 (העידן ההרואי של חקר אנטארקטיקה). בשנת 1900 הגיעו לרכס הרי הנסיך אלברט קרטוגרפים בריטים.
הרי הנסיך אלברט נסקרו ומופו ביסודיות על ידי חוקרים מארצות הברית ומניו זילנד בשנות ה-50 ובשנות ה-60 של המאה ה-20.
הר מקינטוש מופה לראשונה על ידי המשלחת הבריטית לאנטארקטיקה (משלחת נמרוד), בפיקודו של ארנסט שקלטון, אשר חקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1907–1910.
היסטוריה > מקור השם

הר מקינטוש נקרא על שמו של אניאס מקינטוש, יליד סקוטלנד שפיקד על קבוצת ים רוס שהייתה חלק מהמשלחת הטראנס-אנטארקטית האימפריאלית בפיקודו של ארנסט שקלטון, אשר חקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1907–1909.
מקינטוש היה סגן רב החובל של האונייה "נמרוד" אשר הובילה את משלחת נמרוד.
מקינטוש נעלם ב־8 במאי 1916 עת שהלך על הקרח המכסה את מצר מקמרדו, בין האט פוינט לכף אוונס.
לקריאה נוספת

• United States. Defense Mapping Agency. Hydrographic Center, , P 233
• United States. Defense Mapping Agency. Hydrographic Center, , P 193
הערות שוליים

↑  ההודעה הרשמית על מתן שמות אנטארקטיים בצו פרסום השמות הרשמי של ממשלת ניו זילנד
↑  גאזט השמות האנטארקטיים הרשמי של ארצות הברית
1 2 3 4 5 6 7 8  מידע גאוגרפי והיסטורי באתר הסקר הגאולוגי של ארצות הברית
1 2  מידע גאוגרפי והיסטורי בערך הר מקינטוש, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
1 2  מידע גאוגרפי
1 2  הרי אנטארקטיקה לפי גובהם
1 2 3  מידע היסטורי על חקר רכס הרי הנסיך אלברט
| אתרים בהרי הנסיך אלברט |
| --- | --- | --- |
| הרים | הר בואן • הר בילינג • הר ג'ויס • הר ג'ורג' מארי • הר האוורד • הר מאליס • הר מארי • הר מוריסון • הר מקינטוש • הר סמית' • הר פריסטלי |  |
| מעברי הרים | אוכף דוגווץ' |  |
| סלעים ומצוקים | סלעי שפרד • סלעי בובי |  |
| גבעות | רייקר |  |
| קרחונים | דייוויד • פראר • פריסטלי |  |
| מקפא קרחוני | פריסטלי |  |
| נונאטאקים | נונאטאקי טריו |  |