stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הרבנות הצבאית
מבנה > מחלקת ההפעלה

בראש מחלקת ההפעלה (מטה הרבנות) עומד אל"ם הרב שוהם עורקבי:
ענף משאבי-אנוש (משא"ן) - עוסק באיתור, גיוס ושיבוץ כוח האדם לחיל הרבנות הצבאית.
מדור לוגיסטיקה - אחראי על מענה לוגיסטי לכל צורכי החיל, כדוגמת סיפוק תשמישי קדושה ליחידות צה"ל וכדומה.
ענף תורה, הדרכה ומטה (תוה"ם) - עוסק בהכשרות השונות שמבצעת הרבנות (קורס רבנים צבאיים, קורס משגיחי כשרות וכדומה), אימונים, תרגילים ומוכנות לחירום, וכן מטפל בענייני המטה של הרבנות הצבאית.
ענף הזיהוי והקבורה (זו"ק) - אחראי על כל הטיפול בחללי צה"ל, החל מאיסוף וזיהוי הגופות ועד קיום טקס ההלוויה. הענף מסתייע בכלים טכנולוגיים חדישים לזיהוי חללים ע"פ מאגר של טביעות אצבע, זיהוי פנים, צילום חלל הפה והשיניים ודגימות DNA הנלקחים מכל חייל המתגייס לצה"ל. לאחר שקלול כל הנתונים, התיק מועבר לאישור של הרב הראשי לצה"ל, ולאחר אישורו, מוצגים הנתונים למשפחה. הענף מפעיל את מתקן החללים המכונה "מרכז הצבי" במחנה שורה ברמלה. בעבר טיפל הענף גם בחללי הפיגועים, עד להקמת ארגון זק"א. תחת הענף פועלת בשעת חירום גם יחידת המלב"ח (מפקדה לטיפול בחללים).
טיפול בחיילות (טיפו"ח) - האחראי על מענה רוחני והלכתי לחיילות דתיות.
מפקדת היחידה - אחראית על קיום שגרה ומתן מענה שוטף למשרתי מטה הרבנות הצבאית.
מבנה > תחומים נוספים

חזנים צבאיים - חיילים המשמשים בעיקר בהלוויות ואזכרות של חללי צה"ל. באירועים ממלכתיים (כמו טקס יום הזיכרון לחללי מערכות ישראל ומשלחות למחנות ההשמדה בפולין) משמש בתפקיד זה החזן הצבאי הראשי, סא"ל במיל' שי אברמסון.
מקהלת הרבנות הצבאית - להקה צבאית המופיעה באירועים רבים, בהם פעמים רבות בעבר בחידון התנ"ך העולמי.
מבנה > רבני פיקוד וזרועות

רבני הפיקודים והזרועות, מהוים הסמכות ההלכתית העליונה בפיקוד שעליו הם מופקדים, והם כפופים ישירות לרב הצבאי הראשי, בעוד מדורי הרבנות שלהם מופקדים תחת חיל משאבי האנוש.
מבנה > סגלי הרבנות ביחידות

ברוב היחידות בצה"ל קיים סגל רבנות. אנשי הרבנות ביחידה כפופים פיקודית לגורמי השלישות ביחידה, ומונחים מקצועית על ידי ענפי החיל השונים. בראש סגל הרבנות היחידתי עומד רב היחידה (קצין בוגר קורס רבנים צבאיים), לעיתים ישנו קצין המשמש סגן רב או קצין דת (בוגר קורס קציני דת), רכזי מו"ר (מסורת ורוח. בעבר נקראו מש"קי דת) האחראים על ענייני הרבנות השוטפים ביחידה תחת הרב היחידתי, נגדי כשרות ומשגיחי כשרות.
תפקידו של הרב היחידתי הוא לנהל ולהוות סמכות עליונה בענייני הדת ביחידתו, החל מכשרות המטבח, טיפול ראשוני בחללים, בדיקת תקינות העירוב, מענה לשאלות הלכתיות של החיילים, קביעת נהלים לענייני דת ביחידה, הזמנת שיעורים ועוד.
הרבנים הצבאיים הראשיים

| מס' | דיוקן | שם  (תקופת חיים) | דרגה | תקופת כהונה> תאריך עברי | תקופת כהונה> תאריך עברי | תקופת כהונה> תאריך לועזי | תקופת כהונה> תאריך לועזי | רמטכ"ל  בתקופתו |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 |  | הרב שלמה גורן (תרע"ח-תשנ"ה) |  אלוף | תש"ח | תשל"א | 1948 | 1971 | יעקב דורי יגאל ידין מרדכי מקלף משה דיין חיים לסקוב צבי צור יצחק רבין חיים בר לב |
| 2 |  | הרב מרדכי פירון (תרפ"ב-תשע"ד) |  אלוף | תשל"א | תשל"ז | 1971 | 1977 | חיים בר לב דוד אלעזר (דדו) מרדכי גור (מוטה) |
| 3 |  | הרב גד נבון (תר"פ-תשס"ו) |  אלוף | תשל"ז | תש"ס | 1977 | 2000 | מרדכי גור (מוטה)  רפאל איתן (רפול) משה לוי (משה וחצי) דן שומרון אהוד ברק אמנון ליפקין-שחק שאול מופז |
| 4 |  | הרב ישראל וייס (תש"ט-) | תת-אלוף | תש"ס | אלול תשס"ו | 2000 | ספטמבר 2006 | שאול מופז משה יעלון (בוגי) דני חלוץ |
| 5 |  | הרב אביחי רונצקי (תשי"ב-תשע"ח) | תת-אלוף | אלול תשס"ו | סיון תש"ע | ספטמבר 2006 | יוני 2010 | דני חלוץ גבי אשכנזי |
| 6 |  | הרב רפי פרץ (תשט"ז-) | תת-אלוף | סיון תש"ע | כסליו תשע"ו | יוני 2010 | דצמבר 2016 | גבי אשכנזי בני גנץ גדי אייזנקוט |
| 7 |  | הרב אייל קרים (תשי"ז-) | תת-אלוף | כסליו תשע"ו | מכהן | דצמבר 2016 | מכהן | גדי אייזנקוט אביב כוכבי הרצי הלוי אייל זמיר |
סמל ודגל הרבנות הצבאית

סמל הרבנות הצבאית כולל את חרב צה"ל ולוחות הברית המוקפים בזר הדסים.
על דגל הרבנות הצבאית מופיעים חרב ולוחות הברית בצבעים ירוק זית ולבן. עד 2019, הדגל היה בצבעים אפור וצהוב.
ראו גם

הרבנים הצבאיים בצבא הבריטי
קורס רבנים צבאיים
לקריאה נוספת

אהרון קמפינסקי, בפקודת הרבנות: התפתחותה של הרבנות הצבאית בישראל, ירושלים: כרמל, 2015.
אביעד חזני ואביעד הולנדר, הרבנות הצבאית: מאז ועד מחר, 2019.
הערות שוליים

עמוד "סמלים מערכתיים" באתר הישן של אגף כוח האדם, בארכיון האינטרנט
↑   עמוד "סמלים מערכתיים" באתר הישן של אגף כוח האדם, בארכיון האינטרנט
↑  "בסיס הרבנות הצבאית החדש נחשף לראשונה לאזרחים מחוץ לשורות הרבנות". 2022-03-31.
↑  הרבנות הצבאית, באתר יחידת מיטב
↑  הרבנות הצבאית, באתר צה"ל (דרך ארכיון האינטרנט), 16 במאי 2011
↑  ברכת הרב הראשי הרצוג לממשלה עם הקמת צבא ישראל, הצופה, 6 ביוני 1948
↑  מונה רב צבאי חדש: סא"ל הרב ישראל וייס, באתר וואלה, 4 באוקטובר 2000
↑  גלעד שנהב, רב צבאי חדש, באתר nrg‏, 27 במרץ 2006
↑  אנשיל פפר, מונה רב צבאי ראשי חדש: הרב רפי פרץ, טייס מסוק, באתר הארץ, 27 בינואר 2010
↑  הרב הצבאי הבא: אל"מ הרב אייל קרים, באתר "סרוגים", 11 ביולי 2016
↑  יקי אדמקר‏, שבעה בלי הלוויה: הרבנות הצבאית קבעה את מותם של יותר מ-15 חיילים שגופותיהם בעזה, באתר וואלה, 28 בדצמבר 2023
↑  אבי יששכרוף, עמוס הראל, עופרת יצוקה עת להחליט, באתר הארץ, 11 בינואר 2009
↑  גילי כהן, דו"ח מבקר המדינה מאבקים על חינוך חיילי צה"ל, באתר הארץ, 1 במאי 2012
↑  תורת המחנה
↑  קיצור תורת המחנה
↑  "כוחות ברבנות הצבאית" מונעים טריפות ערוץ 7
↑  קובי נחשוני, הרב עובדיה יוסף אישר את גיורי צה"ל, באתר ynet, 14 בינואר 2011
↑  קובי נחשוני, הליטאים: "בצה"ל מלמדים כפירה ולא מצוות", באתר ynet, 16 בינואר 2011
↑  דביר עמר, רמ"ט הרבנות הצבאית: הרב שוהם עורקבי, באתר ערוץ 7, ‏28 בינואר 2024
↑  הרבנות הצבאית חגגה 70 שנה: "מאז ועד מחר", באתר ערוץ 7, 28 ביוני 2019
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007263103005171  BnF: cb17050230n (data)  ISNI: 0000 0001 0697 6088  LCCN: n86096576  VIAF: 143152426   WorldCat (עם VIAF): 143152426 
הסמל הישן של שרות הדת
הרב שלמה גורן מייסד הרבנות הצבאית
איש הרבנות הצבאית עוסק באיתור חלקי גופות באתר התרסקות היסעורים באסון המסוקים
מעבדת הרבנות לזיהוי חללים בבסיס צריפין, בעת שהוסבה זמנית לזיהוי חולי קורונה
הרב אביחי רונצקי נושא תפילה בטקס האזכרה הממלכתי לזכר נפגעי פעולות האיבה והטרור
דגל חיל הרבנות הצבאית עד 2019
יהודה שלזינגר

| --- | --- |

 לידה:  20 במרץ 1984 (בן 40) בני ברק
 מדינה:  ישראל ישראל
 השכלה:  הקריה האקדמית אונו
 תקופת הפעילות:  מ-2006
 עיסוק:  עיתונאי
 מעסיק:  עכשיו 14, ישראל היום, 103fm
 קישורים חיצוניים
 פייסבוק:  judash0
 טוויטר (X):  judash0
יהודה שלזינגר (נולד ב-י"ז באדר ב' ה'תשמ"ד, 20 במרץ 1984) הוא עיתונאי ישראלי.  המשמש ככתב הפוליטי של העיתון ישראל היום, שדרן ברדיו 103fm ומגיש תוכנית "סטורי לילה" בערוץ עכשיו 14.
ביוגרפיה

יהודה שלזינגר נולד בשכונת קריית הרצוג שבבני ברק למשה וברכה, הוא השלישי מבין חמישה אחים. כשהיה בן חמש עברה המשפחה אל תוך בני ברק. שלזינגר למד ביסודי ברמת גן, בחטיבת הביניים דרכי נעם בפתח תקווה, ובישיבה התיכונית קריית הרצוג של רשת ישיבות בני עקיבא.
שלזינגר למד במכינה קדם צבאית בית יתיר במשך מספר חודשים, בשנת 2002 החל את שירותו הצבאי בחטיבת דובר צה"ל ומילא שורה של תפקידים ב"מדור כתבים צבאיים" ו"מדור הפקות". בהמשך מונה לראש "דסק תקשורת דתית" בתקופת ההתנתקות. לקראת סיום השירות שימש בתפקיד הסמל ב"קורס דובר צה"ל". לשלזינגר תואר ראשון במשפטים מהקריה האקדמית אונו.
קריירה

את דרכו העיתונאית החל כרכז כתבים בעיתון החדש שנפתח באותה תקופה "ישראלי". עם סגירת "ישראלי" והקמת העיתון ישראל היום בשנת 2007 הצטרף לצוות העיתון ככתב הדתות, תל אביב וגוש דן. ב-2013 הקים את תא הכתבים לענייני דתות, והחל לשמש כיו"ר, עד למעבר לתחום הפוליטי.
שלזינגר שימש כעורך תוכניות, וערך את תוכניתו של מוטי לביא ברדיו קול ברמה עד שהודח בעקבות פוסט שפרסם נגד הרב עובדיה יוסף. במשך כשנה הגיש תוכנית אקטואליה בשם "פותחים עניין" יחד עם שמואל בן עטר ברדיו קול ברמה. הנחה את התכנית "נייר עמדה" בערוץ הידברות.
במאי 2015 בעת סיקור מחאת יוצאי אתיופיה בתל אביב נפצע ברגל מרימון הלם שהושלך לעבר המפגינים ופונה לטיפול רפואי בבית החולים תל השומר.
בשנת 2016 החל להדריך סיורים בבני ברק, כאשר משלחת של אנשי ביטחון ביקשו לערוך סיור היכרות בעיר. ומאז מדריך סיורים לקבוצות מטיילים הבאות לעיר, במהלך הסיור הם מקבלים סקירה על העולם החרדי, שיחה עם שדכנית, ביקור ב"ישיבת פוניבז" וטועמים "אוכל יהודי" אותנטי.
בינואר 2018 השיק את "מדור יהדות" בעיתון "ישראל היום", שכלל כמה סיפורים כמו "האמת מאחורי כת השאלים". וסוגיות כמו שידוכין וחידושים הלכתיים. בצידו של המדור נכתב טור "שאל את הרב" – שאלות הלכתיות המותאמות לחילונים ומסורתיים שצבר פופולריות רבה.
באוגוסט 2018 מונה לכתב הפוליטי ב"ישראל היום" במקום מתי טוכפלד. באותה שנה גם נכלל ברשימת 40 הצעירים המבטיחים מתחת לגיל 40 בתחום המדיה של אתר אייס.
שלזינגר היה חבר קבוע בפאנל התוכנית "הפטריוטים" בערוץ 20. ומשתתף בפינת פרשנות פוליטית עם יעקב ברדוגו בתוכנית של שרון גל בגלי ישראל.
שלזינגר מרבה לכתוב ולפרשן בכל הקשור לאוכל יהודי, ובעל פינה קבועה בנושא זה בתוכנית "שש - אמנון לוי" בערוץ 13. גם במסגרת חשבון הטוויטר שלו הוא מקדיש תשומת לב רבה למאכלים שונים החביבים עליו, ובראשם רגל קרושה וסלמון אפוי.
בנובמבר 2021 החל להגיש תוכנית יומית בשם 'עכשיו ברשת' על מה שקורה ברשתות החברתיות בעכשיו 14.
נוסף על כך, הוא מעביר הרצאות וחוגי בית על מאחורי הקלעים של הפוליטיקה הישראלית וגם על הדרמות החרדיות הגדולות שסוקרו בתקשורת.
"סמלו המסחרי" של שלזינגר הוא חיבתו הרבה לצבע הכתום: הוא נוהג ללבוש חולצות כתומות ולהרכיב משקפיים כתומים לעיתים קרובות.
ב-7 באוגוסט 2024 הביע תמיכה באונס ובהתעללות בעצורים פלסטינים במהלך שידור טלווזיוני בערוץ 12. בעקבות דבריו, הושעה באופן זמני משידור בערוץ. לאחר הביקורת שספג הוא הביע הסתייגות מסוימת מדבריו בשידור: "לא צריך להצדיק מעשה פלילי. אסור לעשות מעשה פלילי. זו הייתה טעות לומר את הדברים בשידור. טעיתי... את המחבלים צריך להוציא להורג על פי חוק".
ב-15 בנובמבר 2024 פורסם ששלזינגר מצטרף לערוץ 14 ויגיש רצועה לילית יומית. ב-12 בינואר 2025 החל להגיש את התוכנית "סטורי לילה" בערוץ.
פרסומים בולטים

במאי 2009 הותקף על ידי כמה חסידי "שובו בנים" לאחר שצילם אותם תוקפים את קלרה אלפרון. התקיפה כללה מכות ושבירת הטלפון הסלולרי.
באותה שנה פרסם על דירת פוקר בבני ברק שמשתתפים בה גם דמויות מוכרות מהעירייה. כמה ימים לאחר מכן פרצו לביתו, מחקו את תוכן המחשב, והשאירו חתול מת על אדן החלון.
באוגוסט 2009 היה העיתונאי היחיד שהצטרף לטיסת המקובלים בשמי הארץ כנגד שפעת החזירים. הטיסה והתמונות מתוכה סוקרו לאחר מכן בארצות הברית, בסין ובהודו.
באפריל 2011 פרסם תחקיר על משמרת הצניעות הירושלמית – שיטות הפעולה של "המשמרת: "המפגשים החשאיים, קבלת ההחלטות, נערות הפיתוי, המכות, וגם התשלומים על סך אלפי הדולרים.
ביולי 2012 חשף לראשונה את פרשת הרב אליעזר ברלנד וההטרדות המיניות.
בינואר 2015 פרסם תחקיר על בזבוז הכספים הגדול סביב בית העלמין ברקת שלא נבנה.
ביוני 2015 פרסם את סיפור הדיבוק באלעד.
בפברואר 2016 פרסם לראשונה על סיום קרבות הירושה וההסכם בין ילדי הרב עובדיה יוסף.
בנובמבר 2016 פרסם ריאיון עם הרב שלמה משה עמאר שבו הרב תקף את הקהילה הגאה וכינה אותם "כת של תועבה". הדברים גררו תגובות פוליטיות רבות, נגד הרב הוגשו תלונות למשטרה בגין הסתה, וארגוני הקהילה תלו בכניסת ללשכתו דגלי גאווה.
באוגוסט 2018 פרסם הקלטה בה נחשף קולו בפעם הראשונה של קצין סיירת מטכ"ל סא"ל עמנואל מורנו 12 שנים לאחר שנהרג במלחמת לבנון השנייה.
בנובמבר 2018 נחתה טיסה ביוון כדי לא לחלל שבת. לאחר שהמריאה מניו יורק לישראל באיחור של כשלוש שעות. זמן קצר לאחר הנחיתה ביוון הופיעו ברשתות החברתיות טענות על אלימות מצד נוסעים חרדים שעל פי הטענות התנהגו באלימות פיזית כנגד הדיילים במטוס ואף איימו להיכנס לתא הטייס. חברת אל על הודיעה שתגיש תלונה במשטרה בגין ההתפרעויות בטיסתה מניו יורק. שלזינגר, שהיה אחד מהנוסעים בטיסה, הכחיש את הטענות, חשף את השתלשלות האירועים והאשים את אל על במחדל חמור. סרטון שצילם בתוך המטוס המתעד את הנוסעים החרדים, שרים שירי שבת ברקע, פורסם ב"תוכנית הבוקר" של ערוץ 10 כשברקע הושתלו קולות של צעקות וויכוחים במקום השירה. לאחר השידור פורסמה ב"ערוץ 10" התנצלות. בעקבות כל זאת נשמעו בציבור החרדי קריאות לחרם על החברה ורבים מהנוסעים החליטו להגיש תביעת פיצויים גדולה נגד חברת התעופה. מנכ"ל אל על גונן אוסישקין פרסם הודעת הבהרה השוללת כל אלימות פיזית מצד נוסעים חרדים בטיסה, והודיע על הקמת ועדת בדיקה.
בדצמבר 2018 פרסם לראשונה כי הקואליציה לקראת פיצוץ וכי החרדים יחרימו את "ועדת הגיוס". יומיים לאחר הפרסום הוחלט לצאת לבחירות.
בינואר 2020 פרסם על המתיחות בין היועץ המשפטי לממשלה אביחי מנדלבליט לשר המשפטים אמיר אוחנה בעקבות הכוונה של אוחנה להקים ועדה שתבחן את פעילותה וכפיפותה של מח"ש. עוד פרסם על האולטימטום של איילת שקד לרפי פרץ כשתסכים לריצה משותפת עם "הבית היהודי" אם יוותר לה על המקום הראשון, ועל כוונת ראש הממשלה בנימין נתניהו למשוך את בקשת החסינות.
חיים אישיים

שלזינגר נשוי לסיון, לבית טקל. אחות במקצועה. להם שלושה ילדים, מתגוררים בפתח תקווה.
גיסו הוא העיתונאי צביקה קליין.
הערות שוליים

↑  יעל ולצר, הרכש החדש של שלדון אדלסון: האלוף במיל. יעקב עמידרור יהיה הפרשן הצבאי של "ישראל היום", באתר TheMarker‏, 23 ביולי 2007
↑  nrg יהדות, מונופול על היהדות: הוקם תא כתבי דתות, באתר nrg‏, 11 בדצמבר 2013
↑  לייבל'ה, אז מה באמת קרה שם? • לייבל'ה מגלה סודות, באתר בחדרי חרדים, 5 ביולי 2013
↑  צביקה גרוניך, ‏יהודה שלזינגר נפצע בהפגנה: "זו מלחמה", באתר כיכר השבת, 4 במאי 2015
↑  מנחם כהן, העיתונאי שמפיל את המחיצות, גיליון "שיחת השבוע", 23 באוגוסט 2019
↑  מערכת ישראל היום, חדש: ערוץ יהדות באתר "ישראל היום", באתר ישראל היום, 22 בינואר 2018
↑  אלכסנדר כץ, שינויים בישראל היום: שלזינגר יהיה כתב פוליטי, טוכפלד יפרשן, באתר אייס, 12 באוגוסט 2018
↑  אז הנה הם 40 הנבחרים לשנת 2018, אתר אייס, 2018
↑  103FM, ‏"טעיתי": יהודה שלזינגר מגיב לסערת מחבלי הנוחב'ה שעורר, באתר מעריב אונליין, 8 באוגוסט 2024;
ציוץ של יהודה שלזינגר, 7 באוגוסט 2024
↑  {{{מחבר}}}, ערוץ 14, ערוץ 14
↑  ערן סויסה, כתב ישראל היום הוכה בידי חסידי ברסלב, באתר nrg‏, 25 במאי 2009
↑  ערן סויסה, פריצה מסתורית לבית הכתב לענייני חרדים בעיתון "ישראל היום", באתר nrg‏, 13 ביולי 2009
↑  המקובלים מציגים: תיקון שפעת החזירים - בשמי הארץ, באתר ‏מאקו‏, 10 באוגוסט 2009
↑  פורומים, ישראל היום - כתבה קשה על משמרות הצניעות, באתר בחדרי חרדים, 18 באפריל 2011
↑  יהודה שלזינגר, הרב שנתפס עם בחורה, באתר ישראל היום, 18 ביולי 2012
↑  יהודה שלזינגר, פה קבור הכסף, באתר ישראל היום, 2 בינואר 2015
↑  יהודה שלזינגר, באלעד מנסים לגרש דיבוק: "זה אמיתי", באתר ישראל היום, 10 ביוני 2015
↑  יהודה שלזינגר, הסוף לקרב הירושה: הסכם בין ילדי הרב עובדיה יוסף, באתר ישראל היום, 15 בפברואר 2016
↑  יהודה שלזינגר, "זו כת של תועבה": ההקלטות של הרב עמאר שחוללו סערה, באתר ישראל היום, 17 בנובמבר 2016
↑  יקי אדמקר‏, מחאת הלהט"ב: דגלי גאווה נתלו על בניין הרבנות בירושלים, באתר וואלה, 20 בנובמבר 2016
↑  יהודה שלזינגר, הקול שמאחורי הגבורה: נחשפה הקלטה נדירה של עמנואל מורנו, באתר ישראל היום, 6 באוגוסט 2018
↑  שמעון יעיש, עדות מטיסת השבת: "לא היתה אלימות", באתר ישראל היום, 17 בנובמבר 2018
↑   ציוץ של יהודה שלזינגר ברשת החברתית אקס (טוויטר), 19 בנובמבר 2018
↑  יענקי פרבר, ההסתה נמשכת: סרטון מגמתי נגד החרדים, באתר בחדרי חרדים, 19 בנובמבר 2018
↑  מיכל רז-חיימוביץ', ‏"טיסת השבת" מגיעה לביהמ"ש: 52 נוסעים תובעים את אל על, באתר גלובס, 28 במאי 2019
↑  יהודה שלזינגר, מנכ"ל אל על מודה: חרדים לא תקפו ולא השתוללו בטיסת השבת, באתר ישראל היום, 21 בנובמבר 2018
↑  יהודה שלזינגר, לקראת פיצוץ: החרדים יחרימו את ועדת הגיוס, באתר ישראל היום, 22 בדצמבר 2018
↑  יהודה שלזינגר, השר אוחנה נגד היועמ"ש, סיבוב שני, באתר ישראל היום, 29 בינואר 2020
↑  יהודה שלזינגר, איילת שקד באולטימטום לרב פרץ: ותר על המקום הראשון או שארוץ עם בנט ובן גביר, באתר ישראל היום, 11 ביולי 2019
↑  גדעון אלון, יהודה שלזינגר, הערכה בליכוד: רה"מ ימשוך את בקשת החסינות, באתר ישראל היום, 27 בינואר 2020
↑  השם פינק אותו: כתב 'ישראל היום' יהודה שלזינגר התארס, באתר "סרוגים", 17 בפברואר 2016
שוודיה באירוויזיון

| --- | --- |

 מדינה:  שוודיה שוודיה
 רשת שידור:  SVR (1958) SR (1959–1979)  SVT (1980-)‎
 השתתפות ראשונה:  הולנד הילברסום, 1958
 זכיות:  הממלכה המאוחדת ברייטון, 1974 לוקסמבורג לוקסמבורג, 1984 איטליה רומא, 1991 ישראל ירושלים, 1999 אזרבייג'ן באקו, 2012 אוסטריה וינה, 2015 הממלכה המאוחדת ליברפול, 2023 
 השתתפויות:  62
 היעדרויות:  3
 אירוח האירוויזיון:  שוודיה סטוקהולם, 1975 שוודיה גטבורג, 1985 שוודיה מאלמה, 1992 שוודיה סטוקהולם, 2000 שוודיה מאלמה, 2013 שוודיה סטוקהולם, 2016 שוודיה מאלמה, 2024
 השתתפות אחרונה:  שוודיה מאלמה, 2024
אליס באבס בהילברסום (1958)
ליל-באבס בקאן (1961)
אינגר ברגרן בלוקסמבורג (1962)
תומאס לדין בהאג (1980)
קרולה באתונה (2006)
להקת "ארק" בהלסינקי (2007)
שארלוט פרלי בבלגרד (2008)
אריק סעדה בדיסלדורף (2011)
לורן בבאקו (2012)
רובין חוינברה במאלמה (2013)
סאנה נילסן בקופנהגן (2014)
מונס סלמרלוב בווינה (2015)
בנג'מין אינגרוסו בליסבון (2018)
יון לונדוויק בתל אביב-יפו (2019)
שוודיה השתתפה באירוויזיון 62 פעמים החל מהצטרפותה לתחרות ב-1958, והיא נעדרה מהתחרות שלוש פעמים, ב-1964, 1970 ו-1976. החל מ-1959 השיר השוודי לתחרות נבחר באמצעות תחרות טלוויזיה שנתית אשר נקראת "מלודיפסטיבלן".
הישגים

שוודיה השתתפה בתחרות 62 פעמים: 7 פעמים מתוכן שוודיה זכתה בתחרות, ועל כן, נכון ל-2025, היא שיאנית מספר הניצחונות בתחרות יחד עם אירלנד, ומאחוריהן נמצאות לוקסמבורג, צרפת, הממלכה המאוחדת והולנד, עם חמישה ניצחונות בתחרות כל אחת. בניגוד לאירלנד, ספרד, לוקסמבורג וישראל, ועל אף כל ניצחונותיה בתחרות, שוודיה מעולם לא ניצחה בתחרות פעמיים ברציפות ועל כן מעולם לא ניצחה בתחרות שנערכה בשטחה. 24 פעמים מתוכן שוודיה הצליחה להתברג לחמשת המקומות הראשונים בגמר התחרות ו-36 פעמים מתוכן היא התברגה לאחד מעשרת המקומות הראשונים בתחרות. עד שנת 2010 הייתה שוודיה אחת המדינות היחידות שלא החמיצו אף גמר אירוויזיון מהחלת שלב חצאי-הגמר ב-2004, אך שיאה נשבר בשנת 2010 כאשר הזמרת אנה בריינדול לא העפילה לגמר משלב חצי-הגמר בתחרות שנערכה באוסלו, נורווגיה. כאשר נחשפו תוצאות חצי-הגמר הסתבר כי בריינדול סיימה במקום ה-11 בחצי-הגמר, בהפרש של 5 נקודות בלבד מהמקום העשירי, שהיה מקנה לה את הזכות לעלות לגמר. הישגה הגרוע ביותר של שוודיה בגמר תחרות אירוויזיון הוא המקום ה-22 עם 9 נקודות אליו היא הגיעה פעם אחת בתולדותיה בתחרות אירוויזיון 1992, אותה אירחה, עם השיר "I morgon är en annan dag" של כריסטר ביורקמן. שוודיה התמקמה במקום האחרון בתחרות רק פעמיים בתולדותיה, בשנים 1963 ו-1977, וקיבלה 0 נקודות רק פעם אחת, בשנת 1963.
שוודיה נחשבת לאחת המדינות המוצלחות ביותר בתחרות האירוויזיון ומראשית ימיה בתחרות ועד ימינו שוודיה כמעט תמיד הצליחה להתברג למקומות גבוהים בתחרות וחוץ מפעם אחת, בשנת 2010, מעולם לא כשלה להעפיל לגמר התחרות משלב חצאי-הגמר והיא המדינה המצליחה ביותר בתחרות בשלב חצאי-הגמר. בשנת 2005 נערכה בקופנהגן, דנמרק, תחרות שיר היובל באירוויזיון, במסגרת חגיגות 50 שנים לקיום התחרות. השיר השוודי שהשתתף בתחרות היובל, "Waterloo" של להקת אבבא, הגיע למקום הראשון עם 329 נקודות בהצבעה של השיר האהוב ביותר בתולדות האירוויזיון. במהלך שנות ה-90 ושנות ה-2000 המוקדמות, שוודיה, יחד עם לטביה, מלטה וקרואטיה, היו המדינות היחידות בתחרות שלא הושפעו מהחלטתו של איגוד השידור האירופי לפסול מדינות שהגיעו להישגים נמוכים בתחרות בשנים קודמות כדי לאפשר למדינות חדשות להצטרף אליה. בשנת 2012, שברה שוודיה שיא של כל הזמנים כאשר השיר השוודי הזוכה, "Euphoria", קיבל 12 נקודות מ-18 מדינות, ובכך שברה את שיאה של שכנתה נורווגיה עם השיר "Fairytale", מתחרות אירוויזיון 2009, שקיבלה 12 נקודות מ-16 מדינות.
שוודיה אירחה את התחרות 7 פעמים בתולדותיה, בכל פעם לאחר שניצחה בתחרות, והיא המדינה היחידה שאירחה את התחרות בהתפרשות על פני חמישה עשורים שונים: שלוש פעמים היא אירחה את התחרות בסטוקהולם בשנים 1975, 2000 ו-2016, שלוש פעמים במאלמה בשנים 1992, 2013 וב2024 ופעם אחת בגטבורג ב-1985. כמו כן, שוודיה נמצאת במקום השני ברשימת שיאניות האירוח של התחרות יחד עם אירלנד שאירחה את התחרות בשטחה שבע פעמים לאחר שבעת ניצחונותיה, אחרי הממלכה המאוחדת, שיאנית האירוח אשר אירחה את התחרות בשטחה תשע פעמים.
היעדרויות

שוודיה התחרתה בתחרות כמעט ברציפות מהופעת הבכורה שלה בתחרות ב-1958 שנערכה בהולנד, ונעדרה מהתחרות רק שלוש פעמים בתולדותיה: לראשונה בשנת 1964, בשנייה ב-1970 ובפעם האחרונה בשנת 1976.
היעדרותה הראשונה של שוודיה התרחשה בשנת 1964. הסיבה לפרישה אינה ידועה בוודאות, אולם העובדה כי שוודיה סיימה במקום האחרון בתחרות עם 0 נקודות בתחרות בשנה הקודמת, יכולה להיות הסיבה. על אף היעדרותה, שוודיה שידרה את התחרות.
היעדרותה השנייה של שוודיה התרחשה ב-1970. באותה שנה, החליטה שוודיה לא להשתתף בתחרות עקב התוצאה השנויה במחלוקת בתחרות אירוויזיון 1969 שנערכה במדריד, ספרד, בה ניצחו ארבעה שירים בתחרות. כתוצאה מכך, מספר מדינות, ביניהן שוודיה, אוסטריה, נורווגיה, פינלנד ופורטוגל, החליטו לא להשתתף בתחרות ב-1970.
בפעם השלישית והאחרונה שוודיה נעדרה מהתחרות ב-1976. ב-1975, כאשר אירחה שוודיה את התחרות בשטחה היא הודיעה כי אם תנצח בתחרות בשנית, לא יתאפשר בידיה למצוא מקור מימון לאירוח התחרות פעם נוספת. רשת השידור השוודית הודיעה כי שוודיה לא תשתתף בתחרות בשנת 1976 עקב הוצאות כבדות שהשקיעה באירוח התחרות אשתקד והחלטתה של שוודיה לפרוש מן התחרות התקבלה לאחר מחאה ציבורית רחבה נגד רשת השידור השוודית והתחרות עצמה. לאחר התחרות באותה שנה, איגוד השידור האירופי החליט שכדי להקל על המדינה המארחת של התחרות, כל מדינה שתשתתף בתחרות תישא באופן חלקי במימון התחרות ושוודיה אכן שבה לתחרות בשנה שאחריה.
אירוויזיון 1958: אליס באבס

רשות השידור השוודית החליטה להצטרף לתחרות האירוויזיון לראשונה בשנת 1958. בפעם הראשונה בתולדותיה של שוודיה בתחרות הנציגה לתחרות לא נבחרה על ידי תוכנית טלוויזיה שנתית (שעתידה הייתה להיקרא "מלודיפסטיבלן"), אלא הנציגה השוודית נבחרה על ידי ועדה מיוחדת שהורכבה מנציגי עובדים של רשות השידור השוודית. מתוך 152 הצעות שהוגשו לשולחן רשות השידור השוודית, נבחרה לנציגת שוודיה לתחרות אליס באבס עם השיר "Lilla stjärna". לאחר שנבחרה באבס לנציגת שוודיה הראשונה בתחרות, באבס לא הסכימה לשורת טקסט אחת שהופיעה בשיר ("autorstwa Gunnara Werséna"), תוכנו של השיר שונה על פי בקשתה, ונותרה מהמשפט עצמו רק המילה "Werséna". לאחר מכן, באבס סירבה להקליט גרסת אולפן לשיר, כך שנכון להיום, הקלטתו הזמינה היחידה של השיר היא מתוך ביצועה של באבס בתחרות עצמה. ב-12 במרץ באבס הופיעה בתחרות האירוויזיון וקטפה את המקום הרביעי בתחרות עם 10 נקודות: היא קיבלה שלוש נקודות מלוקסמבורג, שלוש נקודות משווייץ, שתי נקודות מהולנד, נקודה אחת מאוסטריה ונקודות אחת מבלגיה.
כותבים שוודים במדינות אחרות

בתחרות אין כל חוק המגביל את לאומיותו של כותב השירים והאמן המתחרה, מה שהביא לכך שמדינות רבות יוצגו על ידי אמנים וכותבי שירים שאינם אזרחים של אותה מדינה. בתחרות היו מעורבים כותבי שירים שוודים רבים, בכתיבה מלאה או חלקית של שירים, של מדינות שונות למעט שוודיה. למשל, בשנת 2010 השירים של בלארוס, דנמרק, גאורגיה, נורווגיה, אירלנד ואזרבייג'ן נכתבו כולם או חלקם על ידי כותבי שירים שוודים; בשנת 2011 השירים מאזרבייג'ן ורוסיה; בשנת 2012 השירים מאזרבייג'ן, נורווגיה, אירלנד, ספרד, איטליה, הממלכה המאוחדת, מלטה, יוון וקפריסין; בשנת 2013 השירים מאזרבייג'ן, גאורגיה, נורווגיה, רוסיה, פינלנד והולנד; בשנת 2014 השירים מאזרבייג'ן, אירלנד, דנמרק, רוסיה, הממלכה המאוחדת ואוקראינה; בשנת 2015 השירים מאזרבייג'ן, גאורגיה, רוסיה, ספרד, הולנד, מולדובה ומקדוניה; ובשנת 2016 השירים מאזרבייג'ן, מולדובה, גאורגיה, קפריסין, רוסיה, נורווגיה, בולגריה, צ'כיה, ליטא ומלטה. בשנת 2018 השיר הקפריסאי שהגיע למקום השני נכתב אף הוא על ידי כותבים שוודיים, ואף הרקדניות שהופיעו על הבמה היו שוודיות.
יחסי שוודיה והמדינות הסקנדינביות באירוויזיון

באופן מסורתי, בכל הקשור לדפוסי הצבעותיה, שוודיה תומכת ונתמכת על ידי המדינות הסקנדינביות: פינלנד, נורווגיה, דנמרק ואיסלנד. בשנת 1998 שוודיה העניקה את מירב הנקודות לנורווגיה, בשנת 1999 העניקה את מירב הנקודות לאיסלנד, בשנת 2000 העניקה את מירב הנקודות לדנמרק, בשנת 2003 העניקה 12 נקודות לנורווגיה, בשנת 2008 שוודיה העניקה 12 נקודות לנורווגיה וב-2009 היא שוב העניקה את מירב הנקודות לנורווגיה. בפעם הראשונה בהיסטוריית התחרות, בשנת 2006, שוודיה העניקה 12 נקודות לפינלנד. כמו כן, בשנת 2007, שוודיה העניקה שוב לפינלנד 12 נקודות. יחסי שוודיה והמדינות הסקנדינביות באירוויזיון הם דוגמה אחת מני רבות של הצבעה בין מדינות שיש להן קשרים גאוגרפיים, היסטוריים, פוליטיים או תרבותיים, כמו מדינות סקנדינביה, מדינות הבלקן, המדינות הבלטיות, והמדינות הסובייטיות לשעבר. באופן מפתיע, שוודיה נוהגת להעניק בשנים האחרונות את מירב הנקודות שלה למדינות שאינן חלק מסקנדינביה: בשנת 2010 היא העניקה את מירב הנקודות לגרמניה, בשנת 2011 לאירלנד, בשנת 2012 לקפריסין, בשנת 2014 לאוסטריה, בשנים 2015-2016 לאוסטרליה, בשנת 2017 לפורטוגל ובשנת 2018 לקפריסין. בשנים האחרונות, רק בשנת 2013 בחרה שוודיה להעניק את מירב הנקודות שלה למדינה סקנדינבית, נורווגיה, שהיא גם המדינה הסקנדינבית הנתמכת ביותר על ידי שוודיה, שהעניקה לה לא פחות מ-5 פעמים את מירב הנקודות שלה משהחלה שיטת ה"טלווטינג".
אירוח האירוויזיון

| שנה | העיר המארחת | מקום התחרות | מנחים |
| --- | --- | --- | --- |
| 1975 | שוודיה סטוקהולם | מרכז הכנסים הבינלאומיים של סטוקהולם | גמר: קארין פאלק |
| 1985 | שוודיה גטבורג | סקנדינביום | גמר: ליל לינדפורש |
| 1992 | שוודיה מאלמה | אצטדיון הקרח של מאלמה | גמר: לידיה קפוליקיו והארלוד טרויטיגר |
| 2000 | שוודיה סטוקהולם | אריקסון גלוב | גמר: קאטיס אלסטרם ואנדרס לונדין |
| 2013 | שוודיה מאלמה | מאלמה ארנה | חצאי גמר וגמר: פייטרה מיידה |
| 2016 | שוודיה סטוקהולם | אריקסון גלוב | חצאי גמר וגמר: פייטרה מיידה ומונס סלמרלוב |
| 2024 | שוודיהמאלמה | מאלמה ארנה | פייטרה מיידה ו מולין אוקרמן |
מגישי הניקוד מטעם שוודיה

| שנה | מגיש |
| --- | --- |
1996: אולה רונדקוויסט
1997: גוסטה האנסון
1998: ביורן הדמן
1999: פונטוס גורדינייר
2000: מאלין אקאנדר
2001: ג'וזפין סאנדסטרום
2002: קריסטין קספרסן
2003: קאטיס אלסטרם
2004: ג'ובאן רדומיר
2005: אניקה ג'נקל
2006: ג'ובאן רדומיר
2007: אנדרה פופס
2008: ביורן גוסטפסון
2009: שרה דון פיינר
2010: אריק סעדה
2011: דני סאוסדו
2012: שרה דון פיינר
2013: יוהיו
2014: אלקזאר
2015: מארייט
2016: גינה דיראווי
2017: ויקטוריה ג'והנסון
2018: פליקס סנדמן
2019: אריק סעדה
2021: קרולה הגקוויסט
2022: דוטר (זמרת)
2023: פארה עבאדי
ראו גם

SVT
מלודיפסטיבלן
פינלנד באירוויזיון
נורווגיה באירוויזיון
דנמרק באירוויזיון
איסלנד באירוויזיון