stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מינדסנט
סמל היישוב

הסמל הוא מגן שמסתיים במצב ישר עם כיפוף עגול בתחתית. הצבע הכחול של שדה המגן מזכיר את צבעי האוויר, השמים, המים, שהם סמלים של טוהר, צדק ונאמנות. שני הדגים וההרפון מסמלים גם דיג עתיק, בהתייחס לשבע משפחות הדייגים המייסדות. רצועת הכסף הגלית והרחבה יותר מייצגת את נהר הטיסה המתפתל, הקורצה הצר יותר כמיקום הגאוגרפי של העיר במפגש של שני הנהרות, זירת הדייג ומעבר המעבורות.
היסטוריה

ממצאים ארכאולוגיים מצביעים על כך שהמקום היה מיושב כבר בימי קדם. ההונגרים הכובשים כבשו גם את החלק הזה של מחוז צ'ונגראד, עובדה שהממצאים הארכאולוגיים מאשרים.
איגרת כתובה מזכירה לראשונה את הכפר התאום של מינדסנט בשם אפּור (Apor) (שמשולב כיום בתוך מינדסנט) בשנת 1332 בקשר למעשר כספים לכנסייה. המעבר על הטיסה מוזכר לראשונה בתעודות בשנת 1515.
היישוב, שנהרס מספר פעמים לאורך ההיסטוריה המשיך תמיד למשוך מתיישבים בשל מיקומו כנראה.
קהילה יהודית

יהודים מוזכרים כגרים בכפר לראשונה בשנת 1727, אך אין מידע זמין על התפתחות הקהילה היהודית במקום. ידוע רק שהקהילה הצטרפה לתנועה הניאולוגית שדגלה בהשתלבות בחברה ההונגרית ובביצוע תיקונים באורח החיים הדתי וכי היה בית כנסת בכפר.
לאחר מלחמת העולם הראשונה, במהלך הטרור הלבן (יחידות לא סדירות, חמושות, ימניות, אנטישמיות), בוצעו פוגרומים נגד יהודים על ידי גורמי צבא ימניים (1919–1921) לאחר נפילת הרפובליקה הסובייטית ההונגרית. כנופיות שלטו בכפר ויהודים רבים בחרו לעזוב את המקום. מספר היהודים במקום בשנת 1930 היה רק 103.
קהילה יהודית > בתקופת השואה

בשנת 1941 גויסו 16 גברים יהודים לשירות העבודה (עבודות כפייה ליהודים עבור הצבא ההונגרי). הם ביצעו עבודות ביצורים ושירותים יחד עם אזרחים הונגרים אחרים שהרשויות לא הרשו להצטרף לכוחות המזוינים בשל אי-מהמנותם (על פי הגישה דאז) ורק 4 מהיהודים שרדו.
במרץ 1944, לאחר הכיבוש הגרמני, כל החנויות היהודיות נסגרו והוטל איסור על משיכת חסכונותיהם מהבנקים. משפחות יהודיות רבות נשארו ללא אמצעי מחייה. בתחילת חודש מאי כל יהודי הכפר רוכזו במספר מבנים שהיו סמוכים לבית הכנסת יחד עם כ-40 יהודים מסגוואר הסמוכה. משם נשלחו כולם לגטו סגד, ובין 23–28 ביוני גורשו לאושוויץ.
לאחר המלחמה חזרו 8 ניצולים. הם מכרו את בית הכנסת ואת בנייני הקהילה.
ילידי המקום

שאנדור קלמן, (מקודם:קליין) רוקח, מלחין יהודי-הונגרי (15 במאי 1882 – אושוויץ 1944)
בלה פורייס, רופא, פרופסור, עורך עיתון יהודי-הונגרי (14 באוקטובר 1884 – סגד, 14 בספטמבר 1959)
לקריאה נוספת

ההיסטוריה של מינדסנט וחיי. אנטל יוהאס. מינדסנט, 1996
הערות שוליים

↑  "Folia onomastica croatica 14/2005" (pdf). Živko Mandić: Hrvatska imena naseljenih mjesta u Madžarskoj.
↑  "dr. Tóth Ernő: Hidak csongrád megyében". אורכב מ-המקור ב-2008-05-19.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007538032205171  GND: 4298587-0  LCCN: n98098084  VIAF: 124517951   WorldCat (עם VIAF): 124517951 
תמרור יוצא דופן בנמל המעבורת
מניפנית אילתית

| מניפנית אילתית |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: זוחלים
סדרה:: קשקשאים
תת־סדרה:: לטאות
משפחה:: פילודקטיליים
סוג:: מניפנית
מין:: מניפנית אילתית
שם מדעי
 Ptyodactylus hasselquistii ‏Donndorf, 1798

מְנִיפָנִית אֵילָתִית (שם מדעי: Ptyodactylus hasselquistii) היא מין של לטאה ממשפחת הפילודקטיליים. היא מגיעה לאורך של 18–19 סנטימטרים והיא הגדולה בשממיות ישראל. היא אנדמית לצפון אפריקה ולמערב אסיה, בין היתר ניתן למוצאה במצרים, סודאן, חצי האי ערב וסיני. בישראל ניתן לראותה בהרי אילת בלבד.
מאפיינים

גופה של המניפנית האילתית הוא בצבעי חום-אפור, צבעי הסלעים באזור מחייתה המצומצם. על גבה כתמים בצבע כתומה, וכתמים כתומים קטנים גם על ראשה ורגילה. זנבה מאופיין בטבעות כהות.
היא פעילת לילה וניזונה מחרקים. במהלך הציד היא מנתרת ממרחק גדול, מעל לאורך גופה, על מנת לתפוס על טרפה. מפני תוקפיה לרוב תברח המניפנית תוך שימוש בזריזותה הרבה. מול תוקפים מבני מינה תתגונן, עם זאת, על ידי תקיפה חזרה ונשיכה. בעת לכידתה היא נושכת את התוקף או הלוכד ומשירה את זנבה.
במהלך הרבייה מתקשרים הפרטים בעזרת קולות, שאותם תיאר א. פרנקנברג, שחקר את המין בישראל, כקריאות "המלודיות ביותר מבין כל קריאות השממיות". הטלת הביצים נערכת בעונת האביב, עם שתי ביצים בכל הטלה. בזמן ההטלה הנקבה לוחצת את הביצים למשטח הסלע, ועקב כך הן משנות את צורתן הכדורית לצורת חצי-כדור. הביצה בוקעת כעבור חודשיים.
לקריאה נוספת

עמוס בוסקילה, פנחס אמתי, מדריך לזוחלים ודוחיים בישראל, כתר, שנת 2001, עמ' 106
אביעד בר, גיא חיימוביץ ואמיר ארנון, זוחלים ודו-חיים בישראל - מדריך שדה, מהדורה שלישית 2022. ISBN 978-965-91880-2-4, עמודים 37–39
הערות שוליים

↑  מניפנית אילתית באתר הרשימה האדומה של IUCN
↑  מילון בעלי חיים – א"י (תש"ס), 2000, באתר האקדמיה ללשון העברית
↑  עמוס בוסקילה, פנחס אמתי, מדריך לזוחלים ודוחיים בישראל, כתר, שנת 2001, עמ' 106
מחנות ריכוז בצרפת

ערך זה עוסק בכלל מחנות הריכוז והמעצר שהתקיימו בצרפת בין מלחמת העולם הראשונה למלחמת אלג'יריה. אם התכוונתם לריכוז יהודי צרפת בזמן השואה, ראו .
מחנות מעצר וריכוז רבים הוקמו בצרפת לפני מלחמת העולם השנייה, במהלכה ואחריה. מחנות כאלה הוקמו במהלך מלחמת העולם הראשונה לשם מעצר אסירים אזרחיים גרמנים, אוסטרים ועות'מאנים. הרפובליקה הצרפתית השלישית (1871–1940) הקימה מחנות כליאה לפליטים ספרדים שנמלטו ממלחמת האזרחים בספרד (1936–1939). בעקבות איסור פעילותה של המפלגה הקומוניסטית של צרפת (PCF) על ידי ממשלתו של אדואר דאלאדיה, שימשו המחנות למעצר אסירים פוליטיים קומוניסטים. הרפובליקה השלישית אסרה גם אנטי-נאצים גרמנים (בעיקר חברי המפלגה הקומוניסטית של גרמניה, KPD).
חיילים גרמנים מפרסמים מודעות לפליטים ושבויי מלחמה בצרפת, מאי 1940
לאחר ההצבעה ב-10 ביולי 1940 על מתן סמכויות שלטון מלאות למרשל פטן והכרזה על משטר וישי, שימשו מחנות אלה למעצר יהודים, צוענים ואסירים פוליטיים שונים (אנטי-פשיסטים). המחנות הרבים של משטר וישי הפכו למגזר כלכלי בפני עצמו. ההיסטוריון מוריס רייספוס (Maurice Rajsfus) כתב: "הפתיחה המהירה של מחנות חדשים יצרה מקומות עבודה, והז'נדרמריה לא הפסיקה לשכור עובדים בתקופה זו".  רוב המחנות הללו נסגרו לאחר שחרור צרפת בתום מלחמת העולם השנייה. עם זאת, חלקם פעלו במהלך מלחמת אלג'יריה (1954–1962). כמה מהם שימשו למעצר חארכי (אלג'יראים שלחמו בצד הצרפתי) לאחר הסכמי אוויאן ב-19 במרץ 1962. מחנה הריכוז ריווזאלט בפירנאים המזרחיים ומחנה בור-לאסטיס (Bourg-Lastic) בפוי דה דום שימשו גם למעצר פליטים כורדים מעיראק בשנות ה-80.
מלחמת העולם הראשונה ואחריה

מחנות המעצר הראשונים בצרפת נפתחו במהלך מלחמת העולם הראשונה (1914–1918) ושימשו למעצר אסירים אזרחיים (בעיקר גרמנים, אוסטרו-הונגרים ועות'מאנים). אסירים אלה נעצרו בפונטמה (Pontmain) במחוז מאיין, פורט-ברו (Fort-Barreaux) באיזר, במחנה הצבאי של גרבסון (בוש-דו-רון), בפריגולה (Frigolet) ליד טרסקון בנוארלק (Noirlac) מנזר במזור שר (Cher), ובאז'ן (Ajain) שבמחוז קרז (Creuse).
מחנות מעצר אחרים שימשו למעצר ארמנים בשנות ה-20 (מחנה מיראבו, מחנה ויקטור הוגו ומחנה אודו במרסיי) ולמעצר  צוענים לאחר חוק הנוודות משנת 1912, למשל מפעלי המלח המלכותיים בארק-א-סנאן, מכרות ברזל במאנצ'ה ומרכזי תעשייה לא פעילים אחרים במאיין, במאנש, בלואר האטלנטי, בסארטה (Sarthe), במן ולואר ועוד.
מלחמת האזרחים הספרדית

לפני מלחמת העולם השנייה נעצרו פליטים רפובליקנים ספרדים ואנשי צבא שברחו במהלך מלחמת האזרחים בספרד. תוך שבועיים בינואר ופברואר 1939 חצו את הגבול כ-500,000 גברים, נשים וילדים. הם נכלאו בעיקר במחנות במחוז רוסיון (Roussillon), בהם מחנה הריכוז בארגלה-סור-מר (Argelès-sur-Mer). מחנות כליאה לרפובליקנים ספרדים הוקמו בכל צרפת, כולל בריטני בצפון-מערב צרפת. המחנות הללו היו ב:
אגדה (Agde) במחוז ארו (ליד מונפלייה)
ארגלה-סור-מר, בין פרפיניאן לגבול
מחנה גירס בפירנאים האטלנטיים, בו הוחזקו פליטים ספרדים בעקבות תבוסת הרפובליקה הספרדית. צרפת הפרידה בין בריגדיסטים, Euzko Gudarostea (לאומנים באסקים) שנמלטו מהמצור על סנטנדר, טייסים וחקלאים. לאחרונים לא היה ביקוש בצרפת, וממשלת צרפת, בהסכמה עם ממשלת פרנקו, עודדה אותם לחזור לספרד. הרוב עשו זאת והועברו לידי שלטוו של פרנקו באירון (Irún). משם הועברו למחנה מירנדה דה אברו (Miranda de Ebro) לטיהור על פי חוק האחריות הפוליטית (אנ').
מחנה ורנה ליד פאמייר (Pamiers) בארייז'.
מואסדון-לה-ריווייר (Moisdon-la-Rivière) וז'וינייה-דה-מוטייר (Juigné-des-Moutiers) במחוז הלואר האטלנטי (חבל בריטני, Brittany).
מחנה הריכוז ריווזאלט, במחוז הפירנאים המזרחיים. העצורים היהודים נשלחו למחנה המעצר דרנסי, ליד פריז, הצוענים לסאלייר (Saliers) והספרדים למחנה גירס.
המשורר הצ'יליאני פבלו נרודה, אשר מונה לקונסול בפריז לענייני הגירה, ארגן את ההסעות לצ'ילה של 2,200 פליטים ספרדים שנעצרו במחנות. הם יצאו על סיפון הוויניפג ב-2 באוגוסט 1939, והגיעו לוולפראיסו בתחילת ספטמבר 1939.
ב-1940, לאחר שגרמניה הנאצית חילקה את צרפת לאזור כבוש ולאזור חופשי, שימשו המחנות גם לכליאת יהודים, צוענים ולעיתים הומואים, והאסירים המקוריים עבדו בעבודות כפייה לשם הגדלת המחנות.
במהלך מלחמת העולם השנייה ומשטר וישי

ב-1939, עם פרוץ מלחמת העולם, הוקמו בצרפת מחנות בהם נעצרו נתיני מדינות אויב (גרמניה ואוסטריה), אם כי אלה נכלאו לעיתים גם במחנות שכבר התקיימו קודם לכן. מחנות כאלה היו בבורג אן ברס (Bourg-en-Bresse), סן ויץ (Saint Witz), בורגואן-ז'ליו (Bourgoin-Jallieu), ארנדון (Arandon) ועוד. מחנות אלו פוזרו באוגוסט 1940.
לאחר התבוסה ב-1940 וכינון משטר וישי, התמלאו מחנות אלו ביהודים, תחילה ביהודים זרים ולאחר מכן ביהודים זרים וצרפתים כאחד. ממשלת וישי מסרה אותם בהדרגה לגסטפו, והם הועברו למחנה המעצר דרנסי, ממנו נשלחו למחנות ריכוז הרייך השלישי ובמזרח אירופה וכן למחנות ההשמדה.
לצד יהודים, רוכזו במחנות גרמנים ואוסטרים, וכן פליטים ספרדים, שגורשו מאוחר יותר. 5,000 ספרדים מתו במחנה הריכוז מאוטהאוזן. החיילים הקולוניאליים הצרפתים נכלאו על ידי הגרמנים בשטח צרפת ולא גורשו.
הרפובליקה השלישית ומשטר וישי קראו למקומות אלה "מחנות קבלה" (camps d'accueil), "מחנות מעצר" (camps d'internement), מחנות השהיה (camps de séjour), "מחנות השהיה שמורים" (camps de séjour surveillés), "מחנות שבויים" (camps de prisonniers) וכו'. קטגוריה נוספת נוצרה על ידי משטר וישי: "מחנות מעבר" (camps de transit), בהתייחס לעובדה שהעצורים היו אמורים להיות מגורשים לגרמניה. מחנות מעבר אלה כללו את דרנסי, מחנה המעבר פיטיבייה ועוד. פיטיבייה שימש בשנת 1941 עבור מבצע המעצר "הכרטיס הירוק", ומחנה דרנסי שימש בשנת 1942 עבור המעצר לקראת גירוש היהודים מפריז.
במהלך הקרב על מרסיי ב-1944 במרכז העיר, 20,000 אנשים גורשו מבתיהם ונכלאו במשך מספר חודשים במחנות צבאיים הסמוכים לפרז'וס (Fréjus): לה לג (La Lègue), קה (Caïs) ופוז'ה (Puget).
מחנה הריכוז נאצוויילר-שטרוטהוף באלזס, אחד ממחנות הריכוז שיצרו הנאצים בשטח צרפתי שסופח לגרמניה, כלל תא גזים ששימש להרג של לפחות 86 עצורים (רובם יהודים) במטרה ליצור אוסף של שלדים משומרים לשימושו של הפרופסור הנאצי אוגוסט הירט.
מחנות תחת רשויות חוץ

למשטרה הצבאית של ארצות הברית הייתה סמכות חוקית על המחנה ב- ספטם-לה-ואלון (Septèmes-les-Vallons) במחוז בוש-דו-רון.
מחנות תחת רשויות חוץ > אילאג

אילאג (Ilag - קיצור של Internierunslager, מחנה מעצר) היו מחנות מעצר שהוקמו על ידי הצבא הגרמני להחזקת אזרחי בעלות הברית שנתפסו באזורים שנכבשו על ידי הגרמנים. הם כללו אזרחים אמריקאים שנתפסו באירופה כשגרמניה הכריזה מלחמה על ארצות הברית בדצמבר 1941 ואזרחי חבר העמים הבריטי שנתפסו באזורים שנכבשו במלחמת הבזק.
בזאנסון (קסרקטין וובאן). נקרא גם Frontstalag 142. בסוף 1940 נכלאו בו 2,400 נשים, רובן בריטיות, ועוד 500 זקנות וחולות בבית החולים סנט ז'אק הסמוך. בתחילת 1941 רבות מהן שוחררו. השאר הועברו לוויטל.
סן-דני, ליד פריז. מחנה צריפים שנפתח ביוני 1940 ושוחרר על ידי צבא ארצות הברית באוגוסט 1944. חלק מהשטח היה מוקף בתיל כדי לספק מרחב פתוח לפעילות גופנית. בתחילת 1942 היו במחנה יותר מ-1,000 גברים בריטים. מנות המזון הדלות תוגברו על ידי חבילות הצלב האדום הבינלאומי. הייתה ספרייה ופעילויות ספורט ותיאטרון.
פרונט-סטלג (Frontstalag) 121 בוויטל שכן במלונות שנרכשו בספא ליד אפינאל במחוז ווז'. רוב הבריטים הועברו למחנה זה מסן-דני ובזנסון. בתחילת 1942 שוחררו נשים מעל גיל שישים, גברים מעל גיל שבעים וחמש וילדים מתחת גיל שש עשרה. האוכלוסייה צומצמה לכ-2,400 אסירים. האסירים כללו מספר משפחות ונשים מצפון אמריקה.
ממשל קולוניאלי

למרות שוולודרום ד'איבר לא תוכנן מבחינה ארכיטקטונית כמחנה מעצר, נעשה בו שימוש במהלך המעצרים לקראת גירוש היהודים מפריז. הוולודרום שימש למעצר גם במהלך מלחמת אלג'יריה.
באימפריה הקולוניאלית יצר משטר וישי באלג'יריה ובמרוקו מחנות עבודה ("camps de travail") ליהודים במקומות הבאים:
עבאדלה (Abadla), אלג'יריה
עין אל אורק (Ain el Ourak)
בכר (Bechar), אלג'יריה
ברג (Berguent)
בוגארי (Bogari)
בוארפה (Bouarfa), מרוקו
דג'פה (Djefa)
קנאדסה (Kénadsa), אלג'יריה
מרידג'ה (Meridja), אלג'יריה
מיסור (Missour), מרוקו
טנדררה (Tendrara), מרוקו
השחרור > שבויי מלחמה גרמנים

מחנות שימשו לאחר השחרור גם לכליאת אסירים גרמנים. ברן, לאחר שהארמייה השלישית של פטון שחררה את העיר ב-4 באוגוסט 1944, הוחזקו כ-50,000 אסירים גרמנים בארבעה מחנות בעיר של 100,000 תושבים באותה עת.
בריווזאלט, האסירים הגרמנים עבדו בשיקום מחוז הפירנאים אוריינטל. בין מאי 1945 ל-1946 מתו במחנה 412 שבויי מלחמה גרמנים.[דרוש מקור]
לאחר מלחמת העולם השנייה > מלחמת הודו

מחנות הכליאה שימשו לקליטת צרפתים מהודו-סין לאחר סיום מלחמת הודו ב-1954  וכן 9000 הונגרים שהפכו לפליטים בעקבות המרד ההונגרי של 1956 (באנסי, קולמר - צריפי ולטר (Caserne Valter) - גאפ (Gap), לה האבר, מץ (Caserne Raffenel), מונדופן (Montdauphin), מונליסון (Montluçon) - Caserne de Richemond - נאנסי - camp de Chatelleraud - פואטייה, רן, רואן, שטרסבורג - caserne Stirn - וואלדהון (Valdahon). במחנות היה ניסיון לסיוע הומניטרי לצד דיכוי, והגבלות כליאה וסיוע היו שונות מאוד (פליטים הונגרים זכו ליחס טוב יותר מאשר צרפתים מהודו-סין).
לאחר מלחמת העולם השנייה > מלחמת אלג'יריה

מחנות כליאה פעלו במהלך מלחמת אלג'יריה (1954–1962), בדרך כלל תחת השם "מחנות ארגון מחדש" (camps de regroupement). באלג'יריה הממשל הקולוניאלי השתמש במחנות כטקטיקה נגד התקוממות, כאשר עד 2 מיליון אזרחים עברו טרנספר בתוך אלג'יריה לכפרים שנועדו לשכן את המועברים ולשטחי מטרופולין צרפתיים, כדי למנוע את נפילתם תחת השפעתה של החזית לשחרור לאומי של אלג'יריה.
בצרפת, מספר מחנות ששימשו במשטר וישי נפתחו שוב, בפריז במיוחד, כדי להחזיק חשודים בחברות בחזית לשחרור לאומי של אלג'יריה ועצמאיים אלג'יראים אחרים.
לאחר מלחמת העולם השנייה > חארכי

מחנות הכליאה שימשו גם למעצר חארכי (אלג'יראים שלחמו בצד הצבא הצרפתי) לאחר הסכמי אוויאן ב-19 במרץ 1962 ששמו קץ רשמי למלחמה. מחנה הריכוז ריווזאלט בפירנאים המזרחיים, ובור-לאסטיס (Bourg-Lastic) בפוי דה דום, ששימשו לכליאת יהודים, שימשו גם לכליאת חארכי בשנות ה-60, ולפליטים כורדים מעיראק בשנות ה-80.
ראו גם

שואת יהודי צרפת
משתפי פעולה עם השלטון הנאצי במלחמת העולם השנייה
לקריאה נוספת

La SNCF sous l'Occupation allemande. Institut du temps présent, CNRS. 1996.
Rajsfus, Maurice (2005). Drancy, un camp de concentration très ordinaire, 1941–1944. Le Cherche-midi éditeur. ISBN 2-86274-435-2.2-86274-435-2
Steinbeck, Madeleine (בינואר–במרץ 1990). "Les camps de Besançon et de Vittel". Le Monde Juif. 137. {{cite journal}}:  (עזרה)
Fontaine, Thomas (2005). Les oubliés de Romainville. Un camp allemand en France (1940–1944). Paris: Taillandier. ISBN 2-84734-217-6.2-84734-217-6
Peter Gaida, Camps de travail sous Vichy, Lulu Press 2014
מטריצת תמורה

בתורת המטריצות, מטריצת תמורה היא מטריצה ריבועית בינארית שמכילה בדיוק אחדה אחת בכל שורה ובכל עמודה ואפסים בכל המקומות האחרים. כל מטריצה  P כזאת מייצגת תמורה של  m איברים, וכאשר מכפילים אותה במטריצה אחרת  A, גורמת לערבוב השורות (בכפל מלפני, כלומר  PA) או העמודות (בכפל מאחרי, כלומר  AP) של המטריצה  A.
כיוון שבמטריצת תמורה יש בדיוק אחדה אחת בכל שורה או עמודה, ניתן להיעזר בדימוי מתחום השחמט כדי להבין איך היא נראית; אוסף מטריצות התמורות נמצא בהתאמה חד-חד ערכית עם אוסף ההעמדות של  m צריחים על לוח בגודל  m\times m כך שאף אחד לא יאיים על השני, כאשר מיקומי הצריחים מתאימים למיקומי האחדות במטריצות התמורה. מקומבינטוריקה עולה שיש  m! מטריצות תמורה, כגודל החבורה הסימטרית  S_{m}.
הגדרה

בהינתן תמורה  \pi  של  m איברים,
המיוצגת בסימון שתי שורות כ-
ישנן שתי דרכים טבעיות לקשר בין תמורה למטריצת תמורה; כאשר מתחילים ממטריצת הזהות מסדר  m\times m, כלומר  I_{m}, אז ניתן לבצע תמורה על עמודות או שורות המטריצה, בהתאם ל- \pi . מאמר זה ידון רק באחת מההצגות הללו, כאשר האחרת תוזכר רק אם יש הבדל ביניהן שיש להיות מודעים אליו.
למטריצת התמורה מסדר  m\times m, כלומר  P_{\pi }=(p_{ij}), המתקבלת מערבוב העמודות של מטריצת הזהות  I_{m}, כלומר הפועלת כך שלכל  i, מתקיים  p_{ij}=1 אם  j=\pi (i) ו-0 אחרת, נתייחס כהצגת העמודות בערך זה. כיוון שהאיברים בשורה  i כולם 0 למעט ה-1 שמופיע בעמודה 
 \pi (i), ניתן לכתוב
כאשר  \mathbf {e} _{j}, וקטור בסיס סטנדרטי, מסמן וקטור שורה באורך  m עם 1 במיקום ה- j ו-0 בכל מיקום אחר.
לדוגמה, מטריצת התמורה  P_{\pi } המתאימה לתמורה:  \pi ={\begin{pmatrix}1&2&3&4&5\\1&4&2&5&3\end{pmatrix}},, היא:
ניתן להבחין בכך שהעמודה ה- j של מטריצת הזהות  I_{5} מופיעה כעת כעמודה ה- \pi (j) של  P_{\pi }.
תכונות אלגבריות

הכפלת  P_{\pi }  בווקטור עמודה g תערבב את השורות של הווקטור:
שימוש חוזר בתוצאה הזאת מראה שאם  M היא מטריצה במידות מתאימות, המכפלה  P_{\pi }M היא פשוט תמורה של השורות של  M.
המטריצה ההופכית של מטריצה תמורה שווה למטריצה המשוחלפת שלה, כלומר:  P_{\pi }^{-1}=P_{\pi ^{-1}}=P_{\pi }^{\mathsf {T}}.
העקבה של מטריצת תמורה היא מספר נקודות השבת של התמורה. אם למטריצה יש נקודות שבת, אז היא ניתנת לכתיבה בצורה ציקלית כ- \pi =(a_{1})(a_{2})\dots (a_{k})\sigma , כאשר  \sigma  היא תמורה ללא נקודות שבת, ו- e_{a_{1}},e_{a_{2}},\dots ,e_{a_{k}} הם וקטורים עצמיים של מטריצת התמורה (אלו הם וקטורי השבת).
כדי לחשב את הערכים העצמיים של מטריצת תמורה נתונה  P_{\sigma }, נכתוב את  \sigma  כמכפלה של תמורות ציקליות, כלומר  \sigma =C_{1}C_{2}\cdots C_{t}. יהיו האורכים של המחזורים הללו  l_{1},l_{2}...l_{t} בהתאמה, ויהי  R_{i}(1\leq i\leq t) אוסף הפתרונות המרוכבים של  x^{l_{i}}=1 (כלומר שורשי היחידה מסדר  l_{i}). אז האיחוד של כל ה- R_{i}-ים הוא אוסף הערכים העצמיים של מטריצת התמורות המתאימה. הריבוב הגאומטרי של כל ערך עצמי שווה למספר ה- R_{i}-ים שמכילים אותו.
מתורת החבורות ידוע שכל תמורה ניתנת להצגה כהרכבה של חילופים. לפיכך כל מטריצת תמורה  P ניתנת לפירוק כמכפלה של מטריצות אלמנטריות המחליפות שתי שורות, אשר לכל אחת יש דטרמיננטה 1-. לפיכך, מכפליות הדטרמיננטה מקבלים שהדטרמיננטה של כל מטריצת תמורה  P היא 1 או 1- בהתאם לזוגיות התמורה.
ראו גם

תמורה (מתמטיקה)
מניפולציה (תורת המשחקים)

בתורת המשחקים, מניפולציה היא מצב בו שחקן במשחק שיתופי יכול לשנות את תוצאת פונקציית בחירה חברתית לטובתו (כלומר, כך שהתוצאה תהא עדיפה יותר על פי יחס ההעדפות שלו) על ידי בחירה בניגוד ליחס ההעדפות שלו.
תהליך הבחירה החברתית בנוי כך שכל פרט אמור לדווח מה הוא יחס ההעדפות החזק שלו על קבוצת האפשרויות הנתונות ופונקציית הבחירה החברתית תחזיר אפשרות אחת שמוגדרת כאפשרות העדיפה על החברה כולה. בתהליך הזה ישנה הנחה שהפרט מדווח באופן אמיתי על יחס ההעדפות החזק שלו. אך, יכול להיות מצב שבו לפרט יש אינטרס לשקר בנוגע לפרופיל ההעדפות החזק שלו, ולדווח על פרופיל העדפות חזק אחר, ועל ידי כך להביא למצב שבו תיבחר אפשרות שעדיפה לו. אם מצב כזה אפשרי נאמר שתהליך הבחירה החברתית ניתן למניפולציה.
למונח מניפולציה שימוש עיקרי במשפט Gibbard-Satterthwaite.
פונקציה הניתנת למניפולציות

הגדרה:
פונקציית בחירה חברתית  \!G תיקרא ניתנת למניפולציות אם עבור קבוצת השחקנים  \!N קיימים:
פרופיל העדפות חזקות  \!P^{N}
פרט  i\in N
יחס העדפות חזקות  \!Q_{i}
כך שמתקיים:  \!G(Q_{i},P_{-i})\succ _{p_{i}}G(P^{N}) .
כאשר  \!P_{-i} הוא פרופיל ההעדפות  \!i\not =\forall j\in N .
כלומר, פונקציית בחירה חברתית G ניתנת למניפולציה אם ישנו פרופיל העדפות חזקות כלשהו שבו יש פרט שיכול לדווח על יחס העדפות חזק שונה ממה שיש לו באמת ועל ידי כך לגרום לאפשרות טובה יותר עבורו להיבחר. אלמלא היה בוחר לשקר הייתה נבחרת האפשרות הפחות טובה עבורו.
פונקציית בחירה חברתית שתרחיש כזה לא יכול להתקיים בה נקראת עמידה למניפולציות.
פונקציית בחירה חברתית דיקטטורית היא בהכרח עמידה למניפולציות.
לדיקטטור אין אינטרס לדווח על יחס העדפות חזק שונה מהאמת משום שבכל מקרה האפשרות הנבחרת היא העדיפה עליו. אם ידווח על יחס העדפות שונה הוא לא ירוויח. לכל שאר הפרטים גם אין אינטרס לדווח על יחס העדפות שונה מכיוון שבכל מקרה יחסי ההעדפות שלהם אינם משפיעים על בחירת האפשרות העדיפה.
שימוש במשפט Gibbard-Satterthwaite

משפט Gibbard-Satterthwaite גורס כי עבור פונקציית בחירה חברתית  \!G המקיימת:
\!G עמידה למניפולציות
\!G פה אחד
הטווח של  \!G מכיל לפחות שלוש אפשרויות
אזי  \!G דיקטטורית.
מכך נובעת המסקנה החזקה כי אם פונקציית בחירה איננה דיקטטוריות אזי בהכרח קיימים מצבים בהם עדיף לפחות לשחקן אחד להצביע בשונה מיחס ההעדפות האמיתי שלו;כלומר, להפעיל מניפולציה.
דוגמה

ולדימיר (נסמנו ב-1), איליץ' (נסמנו ב-2) ולנין (נסמנו ב-3) הם חברי הסובייט של הכפר, הנדרשים לבחור באיזה צבע יצבעו כל בתי הכפר: a-אדום,b-בורדו,c-כחול.
כל אחד מדרג את הצבעים מהאהוב עליו ביותר, לאהוב עליו פחות. הצבע נבחר לפי דירוג בורדה (צבע מקבל K נקודות מבוחר מסוים אם הבוחר דירג K צבעים כעדיפים פחות מצבע זה-הצבע בעל סך הנקודות הגבוהה ביותר מנצח), ובמקרה של תיקו הצבע הנבחר הוא אדום.
נתבונן בפרופיל ההעדפות הבא:
\!a\succ _{p_{1}}b\succ _{p_{1}}c
\!c\succ _{p_{2}}a\succ _{p_{2}}b
\!b\succ _{p_{3}}c\succ _{p_{3}}a
אם כולם מדווחים על פרופילי ההעדפות האמיתיים שלהם, אזי בתי הכפר יצבעו באדום (תיקו על פי דירוג בורדה a=3, b=3, c=3).
אולם, אם לנין ידווח כי וקטור ההעדפות שלו הוא כדלהלן:
 \!c\succ _{p_{3}}b\succ _{p_{3}}a
אזי הצבע הנבחר יהא כחול (על פי דירוג בורדה a=3, b=2, c=4);המדורג גבוה יותר מאדום על פי יחס ההעדפות האמיתי של לנין.
לכן, פונקציית בחירה חברתית זו היא ניתנת למניפולציות.
ראו גם

תורת המשחקים - מונחים
מצוק לואיס

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 מיקום:  אזור הברית האנטארקטית,
 קואורדינטות:  84°17′00″S 161°04′59″E﻿ / ﻿84.2833°S 161.083°E﻿ / -84.2833; 161.083
  (למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומימצוק לואיס(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומימצוק לואיס
 
מצוק לואיס או לואיס קליף (באנגלית: Lewis Cliff) הוא מצוק שפסגתו לא אחידה בצורתה. המצוק ממוקם באזור חוף שקלטון של שטח חסות רוס שבאנטארקטיקה.
אורכו של המצוק 22 קילומטרים. ראשיתו בהר אחרנר, והוא ממשיך מההר לכיוון דרום, לאורך הגדה המערבית של נווה וולקוט.
היסטוריה > מקור השם

שמו של המצוק ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים.
המצוק נקרא על שם ריצרד אי. לואיס (Richard E. Lewis), שהיה טכנאי אלקטרוניקה מוטס, בצי ארצות הברית, שנפצע במהלך מבצע דיפ פריז II ‏(Operation Deep Freeze II), אשר נערך בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) שבשנים 1956 - 1957.
מלודיקה

מלודיקה
מֶלוֹדיקָה היא כלי נגינה הדומה בצלילו לאקורדיון ולמפוחית.
בחלקה העליון נמצאת המקלדת שלה, ומנגנים בה באמצעות נשיפה בפייה שלה, אשר נמצאת בצידה. בזמן הלחיצה על הקליד נפתח חור, אשר נותן לאוויר (ולצליל) לעבור דרך צינור. בדרך כלל יש למלודיקה שתיים או שלוש אוקטבות. מלודיקה היא כלי קטן, קל ונייד, היא נפוצה בלימודי נגינה, בעיקר באסיה.
המלודיקה הומצאה בשנות ה־50 על ידי חברת Hohner, אף על פי שיש הטוענים כי היא הומצאה על ידי המוזיקאי ג'וזף לדרפיין על מנת ללמד ילדים את יסודות המוזיקה.
סוגים

ישנם סוגים שונים של מלודיקה:
מלודיקות טנור הן המלודיקות הנפוצות ביותר. היד השמאלית אוחזת בידית אשר נמצאת בחלקה התחתון של המלודיקה, ויד ימין מנגנת על המקלדת. אפשר לנגן במלודיקת טנור בשתי ידיים אם מחברים לפיה צינורית.
מלודיקות סופרנו ואלטו דקות יותר מהטנור, ומיועדות לניגון בשתי הידיים בו זמנית - יד שמאל מנגנת בקלידים השחורים, ויד ימין מנגנת בקלידים הלבנים.
קיימות גם מלודיקות בס, אך הן נדירות יותר.
המלודיקה היא כלי פשוט יחסית לנגינה ומהווה תוסף קל, נח וזמין לשימוש עבור נגני קלידים/כלי נשיפה.
אחד מחלוצי המלודיקה הוא אמן הדאב אוגוסטוס פאבלו.
יצרני מלודיקה בעולם

ישנם יצרני מלודיקה רבים בעולם - הנה רשימה של כמה מובילים:
Hohner: Hohner הוא אחד מהיצרנים המפורסמים והמכובדים ביותר של מלודיקות. הם מציעים מגוון רחב של דגמים למוזיקאים בכל הרמות.
ימאהה: ימאהה, יצרנית כלי נגינה ידועה, מייצרת גם מלודיקות, המוכרות לרוב באיכותן ובעמידותן.
סוזוקי: סוזוקי היא עוד יצרנית מוכרת של מלודיקות, המציעה מגוון דגמים המתאימים לסגנונות נגינה שונים.
האמונד: האמונד, הידוע בעוגב האייקוני שלו, מייצר גם מלודיקות המיועדות למתחילים ולמקצוענים כאחד.
Easttop: Easttop היא יצרנית סינית המייצרת מגוון של מלודיקות במחירים נוחים ואיכותיים.
Swan: Swan הוא עוד יצרן סיני שמייצר מגוון דגמי מלודיה בנקודות מחיר שונות.
Thomann: Thomann, קמעונאית גדולה של מוזיקה אירופאית, מוכרת מלודיקות מיצרנים שונים ויש לה מותג בית משלה.
רולנד: רולנד, חברה ידועה בתעשיית המוזיקה האלקטרונית, מציעה גם מלודיקות אלקטרוניות.
Schoenhut: Schoenhut מייצרת פסנתרי צעצוע וכלי מקלדת אחרים, כולל מלודיקות המיועדות לילדים.
Casio: Casio, הידועה בקלידים אלקטרוניים ובפסנתרים דיגיטליים, מציעה גם מלודיקות אלקטרוניות.
הערות שוליים

↑  MELODICA FAMILY, web.archive.org, ‏2013-09-26
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4169386-3  MusicBrainz: 8ab40df2-106b-4b9b-a50c-0798ee95da8f  NDL: 01116675 
ערך זה הוא קצרמרבנושא מוזיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מנחם הלברשטט

| --- | --- |

 לידה:  7 במאי 1981 (בן 43) 
 מקום לימודים:  המכללה האקדמית הרצוג  בצלאל אקדמיה לאמנות ועיצוב ירושלים  המכללה האקדמית הדסה ירושלים 
 תחום יצירה:  ציור, איור, ספרות
 אתר רשמי
 
מנחם הלברשטט (נולד ב-7 במאי 1981) הוא צייר ומאייר ישראלי.
ביוגרפיה

הלברשטט גדל ביישוב בית אל, שם גם למד בבית הספר היסודי ובתיכון. בהמשך למד בישיבת מעלות ובישיבת שיח יצחק. שירת בצבא כלוחם בחיל השריון.
את לימודיו המקצועיים עשה במכללת הרצוג לתואר ראשון בלימודי הוראת תורה שבעל פה ומחשבת ישראל, באקדמיה בצלאל במחלקה לאנימציה, ובמכללת הדסה ביחידה לעיצוב גרפי והפקות דפוס.
למד ציור ורישום אצל הציירים ליאוניד בלקלב, ארם גרשוני, ומארק ינאי.
מתגורר ביישוב תקוע, נשוי ואב לחמישה.