stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אלויס שונבורג-הרטנשטיין
ביוגרפיה > תחילת דרכו

שונבורג-הרטנשטיין נולד ב-21 בנובמבר 1858 בעיר קרלסרוהה שבממלכת פרוסיה (כיום גרמניה). אביו היה אלכסנדר פון שונבורג-הרטנשטיין, שהיה שגריר האימפריה האוסטרית בפרוסיה. אמו הייתה הנסיכה קרולינה, בתו של אלויס השני, נסיך ליכטנשטיין. משפחת שונבורג הייתה משפחת אצולה עשירה, שהחזיקה באדמות רבות בסקסוניה ואוסטריה, ונחשבה לאחת המשפחות היותר מכובדות בחצרות המלוכה של פרוסיה ואוסטריה. כבן בכור, הוא זכה לחינוך מעולה, אך נוקשה וקפדני. הוא התחנך בבית ספר ישועי בקלסבורג, ולאחר מכן בבית ספר לצוערים בדרזדן. לאחר לימודו עבר לווינה יחד עם משפחתו, ובשנת 1877 התגייס לצבא האוסטרי כלוטננט.
בין 1882–1883 הוא השתתף בקורס לרכיבה צבאית בווינה, ובשנת 1884 הועלה לדרגת אובר-לויטננט. בשנת 1889 הועלה לדרגת האופטמן, הועבר למשרד המודיעין, והיה קשור לענייני מודיעין הנוגעים בקיסרות הגרמנית. עוד באותה שנה הועלה לדרגת מיור, נשלח כמיופה כוח צבאי בשגרירות האוסטרית בברלין, ומונה לשלישו האישי של הקיסר פרנץ יוזף. בשנת 1896 מת אביו, ותוארי האצולה שלו כמו גם ניהול האדמות המשפחתיות ומושב בפרלמנט. בשנת 1898 הוא נבחר להיות סגן נשיא הפרלמנט, תפקיד שהחזיק בו עד 1918. לבקשת הקיסר מונה לנשיא הצלב האדום האוסטרי, תפקיד בו החזיק עד 1913. מתוקף תפקידו זה, פעל רבות במהלך מלחמות הבלקן, ועל כך הוענק לו בשנת 1903 אות מסדר גיזת הזהב האוסטרי. ב-5 בינואר 1901 הוא הועלה לדרגת אוברסט, וב-8 בפברואר 1909 הועלה לדרגת מיור-גנרל.
ביוגרפיה > מלחמת העולם הראשונה

עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה מונה למפקד בריגדת החי"ר ה-11. הוא השתתף בקרב גליציה, ומאוחר יותר הועבר לפקד על הבריגדה ה-88. ב-26 באוקטובר 1914 הועלה לדרגת לוטננט-פילדמרשל, השתתף במצור על פשמישל, והצטיין בקרב לימנובה. ב-26 בדצמבר של אותה שנה מונה למפקד הדיוויזיה השישית, והעביר את החורף בהרי הקרפטים. עם תחילת שנת 1915 הוא השתף במתקפת הקרפטים, ובסוף אפריל של אותה שנה קיבל את הפיקוד על קורפוס מיוחד שעד מהרה זכה לשם "קורפוס שונבורג". הוא פיקד על הקורפוס שלו במהלך מתקפת גורליצה-טרנוב, אולם בנובמבר הוחזר לפקד על הדיוויזיה השישית והועבר לחזית האיטלקית. הוא השתתף בקרב דוברדו.
בתחילת יולי 1916 הוא קיבל את הפיקוד על הקורפוס ה-20. חודש לאחר מכן הוא קודם לדרגת גנרל חיל הפרשים, והשתתף בקרבות הנהר איזונצו. הקורפוס שלו הגן על מונטה סן גבריאלה, ועד אוקטובר 1917 התקיפו אותו האיטלקים מספר פעמים, אולם תמיד נסוגו באבדות כבדות. הוא נהג להעמיד את עצמו בחזית הקרב כדי לעודד את אנשיו המותשים, ועל כך הוענק לו לאחר המלחמה הצלב הצבאי של מריה תרזה. באמצע פברואר 1918, קרל הראשון, קיסר אוסטריה, שהבחין במצב הירוד של בית המלוכה ובריקבון הפוליטי ששרר בקיסרות, השתעשע ברעיון להקים משטר חדש באמצעות הצבא שעדיין נותר נאמן לו. באמצע פברואר של אותה שנה, שונבורג נקרא לווינה, ונפגש עם הקיסר. להפתעתו, הקיסר הודיע לו שהוא מועיד לו את תפקיד ראש הממשלה לאחר ההפיכה המתוכננת, והפקיד בידיו את המשימה לארגן פיקוד צבאי חזק בעורף. עם זאת, בסופו של דבר נטש הקיסר את התוכנית, ואפשר לשונבורג המאוכזב לחזור אל חייליו בחזית.
במהלך קרב הנהר פיאווה ביוני 1918, נפצע שונבורג מרסיס פגז שפגע בבטנו. ב-16 ביולי לאחר תקופה קצרה בבית החולים, הוא קיבל פיקוד על הארמייה השישית. הארמייה הייתה חלשה, ולא הצליחה לעמוד בהתקפות הצבא האיטלקי שתוגבר ביחידות של צרפת בריטניה וארצות הברית. ב-1 בנובמבר הוא נסע שוב לווינה, לנוכח ההתפתחויות הפוליטיות האחרונות שסיכנו את מעמדו של הקיסר, ויחד עם סבטוזר בורוייביץ' שקל לבצע הפיכה צבאית. תוכנית זו לא נראתה עוד בת מימוש, וב-5 בנובמבר הוא חזר אל מפקדת הארמייה השישית. הוא מצא אותה עם קצינים מעטים, ומעט מאוד חיילים. יום לאחר מכן הודיע הקיסר על פיזור הצבא, ולשונבורג לא נותר כוח לפקד עליו. עם זאת, ב-11 בנובמבר הוא הועלה לדרגת גנרל-אוברסט, הנמוכה מגנרל אך הזוטרה מפילדמרשל. הוא היה האחרון שניתנה לו דרגה זו. עוד באותו היום הודיע הקיסר על התפטרותו. ב-16 בנובמבר פרש שונבורג מהצבא.
ביוגרפיה > אחריתו

ביתו בווינה הוחרם, וממשלת צ'כוסלובקיה הפקיעה את אחוזותיו במוראביה. הוא עדיין נותר דמות משפיעה במדינה וחלם על חזרה לשלטון של בית הבסבורג. בין השנים 1928–1930 הוא ערך מספר ביקורים אצל בני משפחת המלוכה הגולים בפורטוגל. ב-21 בספטמבר 1933 מונה בידי אנגלברט דולפוס למזכיר המדינה לענייני צבא, ובין 12 במרץ ל-10 ביולי 1934 החזיק בתפקיד שר הביטחון הפדרלי. מבחינה פוליטית הוא היה איפה האחראי על פעולות הצבא במהלך מלחמת האזרחים האוסטרית. לאחר שהתייאש מחזונו להפוך את צבא אוסטריה לצבא א-פוליטי, ולהפוך את אוסטריה למונרכיה, הוא פרש לביתו בהרטנשטיין שבגרמניה, ומת שם ב-20 בספטמבר 1944.
אליפות אירופה בכדורסל עד גיל 20

| --- | --- |
 ענף:  כדורסל
 תאריך ייסוד:  1992
 ארגון מפעיל:  פיב"א אירופה
 מספר מתמודדים:  16
 יבשת:  אירופה
 שמות קודמים:  אליפות אירופה לגברים עד גיל 22
 זוכה:   צרפת (זכייה שלישית)
 הכי הרבה זכיות:   סרביה (חמש זכיות)
 מפעל נמוך יותר:  אליפות אירופה בכדורסל עד גיל 20 דרג ב'
 באתר פיב"א
 
אליפות אירופה בכדורסל עד גיל 20, המוכרת בתקשורת הישראלית גם בשם היורובאסקט לנבחרות עתודה, היא תחרות כדורסל בינלאומית שנוסדה בשנת 1992 ומאורגנת על-ידי פיב"א אירופה.
אלופת אירופה הנוכחית (2024) לנבחרות עתודה היא צרפת.
היסטוריה

התחרות נוסדה בשנת 1992 על ידי פיב"א ותחילה הייתה עד גיל 22, אך שונתה בהמשך לעד גיל 20. עד שנת 2004, התחרות נערכה כל שנתיים ומאז התחרות נערכת מדי שנה בקיץ.
עד שנת 2004, הנבחרות היו עולות מטורניר מוקדמות. מאז שנת 2005, נערך טורניר דרג ב', הדרג השני בטיבו באליפות אירופה בכדורסל עד גיל 20 ומתקיים בנפרד. שלוש הנבחרות שמסיימות ראשונות בדרג ב', עולות לאליפות דרג א' בשנה שלאחר מכן. בהתאם לכך, שלוש הנבחרות שמסיימות אחרונות בדרג א', יורדות לדרג ב'.
הטורניר של שנת 2020 שיועד להיערך בקלייפדה, ליטא בוטל עקב התפרצות נגיף הקורונה.
נבחרת ישראל באליפות

בין השנים 1992 ל-2004, כאשר הטורניר היה נערך אחת לשנתיים, השתתפה נבחרת העתודה של ישראל בקביעות בטורניר מבלי להחמיצו. ההישג הגדול ביותר של הנבחרת באותן השנים היה הגעה למשחק הגמר בשנים 2000 (אנ') וב-2004 (אנ'), כאשר בשני המקרים נוצחה הנבחרת בגמר בידי נבחרת סלובניה. החל משנת 2005 עבר הטורניר להיערך מדי שנה וישראל שיחקה בדרג א' עד לשנת 2009. באותה שנה נשרה הנבחרת לדרג ב' לראשונה בתולדותיה.
בשנת 2012 חזרה נבחרת העתודה של ישראל לדרג א' אחרי היעדרות של 3 שנים ובשנת 2017 (אנ') העפילה בפעם השלישית בתולדותיה למשחק הגמר, אך היא נוצחה בידי המארחת יוון. בשנת 2018 העפילה נבחרת העתודה של ישראל למשחק הגמר בפעם הרביעית וזכתה במדליית הזהב לראשונה בתולדותיה אחרי ניצחון במשחק הגמר על קרואטיה.
בשנת 2019 אירחה ישראל את האליפות וזכתה בה בפעם השנייה ברציפות. בשנת 2022 העפילה נבחרת ישראל בפעם הרביעית ברציפות לחצי הגמר, בו הפסידה לנבחרת ספרד, וסיימה במקום הרביעי. בשנת 2023 העפילה שוב הנבחרת למשחק הגמר, והפסידה לנבחרת צרפת אחרי הארכה.
טבלת מדליות

| מקום | מדינה | זהב | כסף | ארד | סה"כ |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 |  סרביה | 5 | 0 | 3 | 8 |
| 2 |  ספרד | 3 | 6 | 7 | 16 |
| 3 |  צרפת | 3 | 2 | 4 | 9 |
| 4 |  יוון | 3 | 2 | 2 | 7 |
| 5 |  ליטא | 2 | 4 | 1 | 7 |
| 6 |  ישראל | 2 | 4 | 0 | 6 |
| 7 |  איטליה | 2 | 2 | 1 | 5 |
| 7 |  סלובניה | 2 | 2 | 1 | 5 |
| 9 |  טורקיה | 1 | 1 | 3 | 5 |
| 10 |  בלארוס | 0 | 0 | 1 |  |
| 10 |  רוסיה | 0 | 0 | 1 |  |
| 12 |  קרואטיה | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 12 |  לטביה | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 14 |  גרמניה | 0 | 0 | 2 | 2 |
| 15 |  מונטנגרו | 0 | 0 | 1 | 1 |
מצטייני האליפות (מאז 1996)

בסיום כל תחרות נבחר השחקן המועיל ביותר (MVP) של האליפות.
| שנה | שחקן | עמדה | נבחרת |
| --- | --- | --- | --- |
| 1996 | ראשו נסטרוביץ' | סנטר | סלובניה סלובניה |
| 1998 | איגור רקוצ'ביץ' | רכז, קלע | סרביה ומונטנגרו סרביה ומונטנגרו |
| 2000 | סאני בצ'ירוביץ' | רכז, קלע | סלובניה סלובניה |
| 2002 | ניקוס זיזיס | רכז, קלע | יוון יוון |
| 2004 | אראזם לורבק | פאוור פורוורד, סנטר | סלובניה סלובניה |
| 2005 | ניקיטה קורבנוב | סמול פורוורד, פאוור פורוורד | רוסיה רוסיה |
| 2006 | ארסאן אילייסובה | פאוור פורוורד | טורקיה טורקיה |
| 2007 | מילוש תאודוסיץ' | רכז | סרביה סרביה |
| 2008 | מירוסלב ראדוליצה | סנטר | סרביה סרביה |
| 2009 | קוסטאס פאפאניקולאו | סמול פורוורד | יוון יוון |
| 2010 | אנדרו אלביסי | רכז | צרפת צרפת |
| 2011 | ניקולה מירוטיץ' | פאוור פורוורד | ספרד ספרד |
| 2012 | ליאו וסטרמן | רכז | צרפת צרפת |
| 2013 | אמדאו דלה ואלה | רכז, קלע | איטליה איטליה |
| 2014 | צ'די אוסמן | קלע, סמול פורוורד | טורקיה טורקיה |
| 2015 | מרקו גודוריץ' | סמול פורוורד, קלע | סרביה סרביה |
| 2016 | מארק גרסיה | סמול פורוורד | ספרד ספרד |
| 2017 | ואסיליס חרלמפופולוס | סמול פורוורד | יוון יוון |
| 2018 | יובל זוסמן | סווינגמן | ישראל ישראל |
| 2019 | דני אבדיה | סווינגמן | ישראל ישראל |
| 2022 | חואן נונייז | רכז | ספרד ספרד |
| 2023 | איליאס קאמרדין | קלע | צרפת צרפת |
| 2024 | זאקרי פארין |  | צרפת צרפת |
הערות שוליים

↑  ייצגה גם את הרפובליקה הפדרלית של יוגוסלביה ואת סרביה ומונטנגרו
אליפות האמריקות בכדורסל 1984

| --- | --- |
 תאריך התחלה:  15 במאי 1984
 תאריך סיום:  24 במאי 1984
 מספר משתתפות:  9
 מארחת:  ברזיל
 ערים מארחות:  סאו פאולו
 זוכה:  ברזיל ברזיל
 → 19801988 ←
 
אליפות האמריקות בכדורסל 1984 הידועה גם בשם טורניר האמריקות 1984 היא האליפות השנייה שנערכה על ידי פיב"א אמריקה.
באליפות השתתפו 9 נבחרות. מטרת התחרות הייתה גם לקבוע את הנבחרות שיקבלו זכות להשתתף באולימפיאדת לוס אנג'לס ואליפות העולם בכדורסל 1986. גם הפעם נבחרת ארצות הברית בכדורסל לא השתתפה בתחרות, כי כבר הייתה לה זכות להשתתף בתחרויות אלו.
ברזיל זכתה באליפות.
מתכונת התחרות

תחילה נערכו משחקי העפלה אזוריות:
צפון אמריקה -  קנדה (העפילה ללא מתחרים)
מרכז אמריקה וקריביים -  קובה,  הרפובליקה הדומיניקנית,  מקסיקו,  פנמה,  פוארטו ריקו
דרום אמריקה -  ארגנטינה,  ברזיל,  אורוגוואי,  ונצואלה (השתתפותה בוטלה)
המשחקים נערכו בשיטת ליגה.
טבלת התחרות

| --- | --- |
: העפלה לאולימפיאדה ולאליפות העולם
: העפלה לאליפות העולם
| מיקום | נבחרת | מש' | נ' | הפ' | קליעה | ספיגה | הפרש | נקודות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 |  ברזיל | 8 | 8 | 0 | 778 | 710 | 68 | 16 |
| 2 |  אורוגוואי | 8 | 6 | 2 | 749 | 766 | 17- | 14 |
| 3 |  קנדה | 8 | 6 | 2 | 759 | 646 | 113 | 14 |
| 4 |  פנמה | 8 | 5 | 3 | 776 | 741 | 35 | 13 |
| 5 |  מקסיקו | 8 | 3 | 5 | 724 | 780 | 56- | 11 |
| 6 |  פוארטו ריקו | 8 | 3 | 5 | 753 | 774 | 21- | 11 |
| 7 |  ארגנטינה | 8 | 2 | 6 | 740 | 769 | 29- | 10 |
| 8 |  קובה | 8 | 2 | 6 | 736 | 752 | 16- | 10 |
| 9 |  הרפובליקה הדומיניקנית | 8 | 1 | 7 | 737 | 814 | 77- | 9 |
אלכסנדר ג'ון מוטיל

| --- | --- |

מוטיל, 2012
 לידה:  21 באוקטובר 1953 (בן 70) ניו יורק, ארצות הברית 
 מקום מגורים:  ארצות הברית ארצות הברית
 עיסוק:  חוקר מדע המדינה, היסטוריון, מרצה, סופר, צייר
 מקום לימודים:  אוניברסיטת קולומביה  תיכון רג'יס 
 מוסדות:  אוניברסיטת ראטגרס  אוניברסיטת ליהי 
 אתר רשמי
 
אלכסנדר ג'ון מוטיל (באנגלית: Alexander John Motyl, באוקראינית: Олександр Мотиль; נולד ב-21 באוקטובר 1953 בניו יורק) הוא חוקר מדע המדינה, היסטוריון, סופר וצייר אמריקאי ממוצא אוקראיני.
ביוגרפיה

מוטיל נולד בניו יורק בשנת 1953 כבן להורים שמקורם בעיר לבוב. הוא למד היסטוריה וציור באוניברסיטת קולומביה.
היה תלמידם של הצייר לאון גולדין (1923–2009) ושל הפסל מיכאיל צ'רשניובסקי. בשנת 1975 סיים תואר ראשון בהיסטוריה בהצטיינות יתרה.
בשנת 1979 סיים את התואר השני בבית הספר ליחסים בינלאומיים של אוניברסיטת קולומביה. קיבל גם תעודת המכון למזרח ומרכז אירופה בתחום "המדיה והתקשרת הבינלאומיות". ב-1983 סיים באותה אוניברסיטה את התואר השני במדע המדינה. שנה לאחר מכן הציג את עבודת הדוקטורט שלו במדע המדינה על "היציבות האתנית של המדינה הרב-לאומית הסובייטית: המשגה, ביאור, הצגת מקרה".
בשנים 1998–1992 כיהן כסגן מנהל המכון הרימן של אוניברסיטת קולומביה. כיום הוא סגן מנהל המחלקה לסוגיות גלובליות ופרופסור למדעי המדינה באוניברסיטת ראטגרס בניוארק. תחומי מחקריו הם בעיקר אוקראינה, רוסיה, ברית המועצות לשעבר, לאומנות, פוליטיקה השוואתית, מהפכות, אימפריות. נהג להקריא את סיפוריו ושיריו ב-New York's Cornelia Street Cafe וב-Bowery Poetry Club הציג תערוכות-יחיד עם ציוריו בניו יורק, טורונטו, פילדלפיה ווסטפורט.
מוטיל פעיל גם כמשורר, פרוזאיקן ואמן חזותי. אוסף שיריו פורסם ב-"Vanishing Points". פרסם שירים גם במגזינים «Mayday», «Counterexample Poetics», «Istanbul Literary Review», «Orion Headless», «The Battered Suitcase», «Red River Review», «Green Door» і «New York Quarterly».
מבחר ספרים > ספרי עיון

The Turn to the Right: The Ideological Origins and Development of Ukrainian Nationalism, 1919-1929, East European Monographs, no. 65; Columbia University Press, 1980 . ISBN 978-0-91471-058-5
Will the Non-Russians Rebel? State, Ethnicity, and Stability in the USSR, Cornell University Press, 1987 . ISBN 978-0-80141-947-8
Sovietology, Rationality, Nationality: Coming to Grips with Nationalism in the USSR Columbia University Press, 1990 . ISBN 978-0-23107-326-4
Dilemmas of Independence: Ukraine after Totalitarianism, Council on Foreign Relations Press, 1993 .ISBN 978-0-87609-131-9
Revolutions, Nations, Empires: Conceptual Limits and Theoretical Possibilities, Columbia University Press, 1999 . ISBN 978-0-23111-431-8
Imperial Ends: The Decline, Collapse, and Revival of Empires, Columbia University Press, 2001 . ISBN 978-0-23112-110-1
מבחר ספרים > כעורך

The Encyclopedia of Nationalism, 2 vols., (Academic Press, 2000). ISBN 978-0-12227-230-1
Russia’s Engagement with the West: Transformation and Integration in the Twenty-First Century, co-edited with Blair Ruble and Lilia Shevtsova, Routledge, 2005 . ISBN 978-0-76561-442-1
The Holodomor Reader: A Sourcebook on the Famine of 1932-1933 in Ukraine, co-edited with Bohdan Klid, University of Alberta Press, 2012 . ISBN 978-1-89486-529-6
The Great West Ukrainian prison massacre of 1941 : a sourcebook
מבחר ספרים > רומנים וסיפורים

Whiskey Priest – 2005
Who Killed Andrei Warhol – 2007 (מי רצח את אנדריי וורהול?)
Flippancy – 2009
The Jew Who Was Ukrainian – 2011 (היהודי שהיה אוקראיני)
My Orchidia – 2012
Sweet Snow – 2013 (שלג מתוק)
Fall River – 2014
2015 – Vovochka
2016 – Ardor
אלויס ואך

| --- | --- |

 לידה:  30 באפריל 1892 Lambach, אוסטריה 
 פטירה:  18 באפריל 1940 (בגיל 47) בראונאו אם אין, אוסטריה 
 מקום לימודים:  אקדמיית קולארוסי 
 זרם באמנות:  אקספרסיוניזם 
 
אלויס ואך (בגרמנית: Aloys Wach ‏; 30 באפריל 1892 - 18 באפריל 1940) היה צייר ואמן גרפי אוסטרי. הוא נטש את שורשיו האמנותיים המודרניים והרחיק את עצמו מיצירותיו האקספרסיוניסטיות המוקדמות על ידי פנייה לדימויים דתיים.
ביוגרפיה

ואך החליט להיות אמן בתחילת חייו, והגיע לווינה והוא רק בן 17, אך בתחילה ספג סדרה של אכזבות. הוא נדחה כסטודנט על ידי האקדמיה במינכן וניסה בלי הצלחה ללמוד אמנות בווינה. הוא קיבל חינוך רשמי בבית הספר לציור Knirr-Sailer במינכן וכן בשנת 1913 באקדמיה קולארוסי בפריז. את לימודיו סיים אצל היינריך אלתרר בשטוטגרט.
בשנת 1912 עבר לזמן קצר לברלין. שם פגש את הצייר והגרפיקאי יעקב שטיינהרדט, שעודד אותו לנטוש צורות ביטוי ישנות יותר ולהיות אמיץ בחיפוש אחר הסגנון שלו. ואך התמודד גם עם הפעילות בשטורם-גלרי שנפתחה - מרכז האקספרסיוניזם הגרמני. אף שלא ידוע בוודאות, הוא כנראה גם ראה את תערוכת בלאו רייטר (הפרש הכחול) ואת המוצגים הראשונים של התנועה הפוטוריסטית.
לאחר מכן עבר לפריז, שם שהה בין השנים 1913–1914. הוא התיידד עם אמדאו מודיליאני. הוא בוודאי ראה עבודות של רובר דלונה. הוא הבין במהירות את חשיבות המבנים החדשים בציור. באותה תקופה הוא יצר בעיקר רישומים אקספרסיוניסטים-קוביסטיים, תחריטים וגילופי עץ. במהלך שהותו בפריז הוא פגש גם את חברו ותומכו החשוב ביותר, הצייר ומבקר האמנות, ארנסט ל. טרוס, אותו פגש שוב בווינה (1919) ובמינכן (1931).
בשנים 1915 ו- 1916 יצר ואך סדרת חיתוכי עץ המציגה את אימת המלחמה. חיתוכי עץ בגודל גלויה כמו 'ריקוד המת' משנת 1914 ו'דרך הגורל' מתארים מלחמה מתועשת עם פצצות וכדורים וחיילים גוססים. ואך שירת במלחמת העולם הראשונה במשימות לא קרביות. בשנת 1916/7 פרסם שבעה חיתוכי עץ לליווי שיר מלחמתי של משורר לא ידוע.
ואך, יאורג שרימפף ופריץ שפלר היו חברים בקבוצה מהפכנית קצרה אך חשובה שהוקמה בשנת 1919. חיתוכי העץ של ואך הופיעו בקשר לסיבות רדיקליות ומשכו תשומת לב רחבה בעיתונות היומית תוך סיכון רב לעצמו.
משנת 1920 הוא יצר טבע דומם אקספרסיוניסטי, ציורי נוף ודיוקנאות בבראונאו, אך מאוחר יותר התרחק מסגנון ציורי תקופה זו. בעקבות האנשלוס בשנת 1938 נאסר על ואך לצייר על ידי המשטר הנאצי.
הוא נפטר ב־18 באפריל 1940 משחפת ותת תזונה. עבודותיו נשמרו אצל ארנסט טרוס, שקיבל אותן בדנבר, קולורדו בשנת 1945.
בשנת 1956 נערכה תערוכת רטרוספקטיבה במוזיאון להיסטוריה, מדע ואמנות בלוס אנג'לס, עם עבודות שהושאלו למוזיאון על ידי טרוס, שכתב גם את הקטלוג.
גלריה

הנוצרי והכתר
קפה
איכר
עוני
נביא
אשה בחורבות
איכרים
הערות שוליים

↑  Aloys Wach - Biography, www.aloyswach.at
↑  Barron, Stephanie (1988). German Expressionism 1915-1925: The Second Generation. Los Angeles. p. 113.
↑  Alois Wach. An Exhibition of Prints and Drawings. Lent by Ernest L. Tross. (Ausst.) Sept. 4-oct. 1956, Los Angeles County Museum. Los Angeles County Museum. 1956.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BNE: XX5553349  GND: 119138948  ISNI: 0000 0000 2362 9718  LCCN: n83069329  NKC: pna2012685341  NTA: 255171218  RKD: 233337  VIAF: 69732532   WorldCat (עם VIAF): 69732532 
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "אלויס ואך".
אלכסיי מליסינו

| --- | --- |

אלכסיי מליסינו
 לידה:  1759 סנט פטרבורג, האימפריה הרוסית האימפריה הרוסית (1699–1858)
 פטירה:  15 באוגוסט 1813 (בגיל 54 בערך) דרזדן, ממלכת סקסוניה ממלכת סקסוניה
 מדינה:  האימפריה הרוסית 
 השתייכות:   צבא האימפריה הרוסית
 תקופת הפעילות:  1777–1813 (כ־36 שנים)
 דרגה:  גנרל-מאיור
 תפקידים בשירות
 מפקד רגימנט ההוסרים של מריופול מפקד רגימנט ההוסרים של ליבוניה
 פעולות ומבצעים
 המלחמה העות'מאנית-רוסית (1787–1792) מלחמת רוסיה-צרפת (1812) מלחמת הקואליציה השישית
 עיטורים
 עיטור  אנה הקדושה,  דרגה ראשונה  דרגה רביעית במסדר גאורגיוס הקדוש  חרב הזהב של גבורה  מסדר העיט האדום 
 
אלכסיי פטרוביץ' מליסינו (ברוסית: Алексей Петрович Мелиссино;‏ 1759 – 14 באוגוסט 1813) היה גנרל-מאיור רוסי אשר לחם במלחמת הקואליציה השישית.
ביוגרפיה

מליסינו נולד בסנט פטרבורג ב-1759. הוא היה בנו היחיד של גנרל חיל התותחנים פיוטר מליסינו, שהיגר מיוון לרוסיה. בגיל 16 התגייס כצוער לצבא האימפריה הרוסית, וב-1777 החל בשירות סדיר בחיל התותחנים. ב-1789 הוא לחם במלחמה נגד האימפריה העות'מאנית. ב-1797 הוא עזב את הצבא בדרגת פולקובניק.
ב-1800 הוא חזר לצבא, וכעבור שנה הועלה לדרגת גנרל מאיור ומונה למפקד רגימנט ההוסרים של מריופול. ב-1807 הוא הקים את רגימנט ההוסרים של ליבוניה. הוא פיקד על הרגימנט במהלך המלחמה הפטריוטית הגדולה של 1812. הוא השתתף במרדף אחרי הגרנד ארמה שנסוג מרוסיה, ולאחר מכן בפלישה הרוסית לגרמניה. הוא ואנשיו התבלטו באומץ לבם ובהישגיהם הרבים. ב-14 באוגוסט (או לפי מקורות אחרים ב-15 באוגוסט) 1813, הוא הוביל את הרגימנט שלו למתקפה על המשמר הקיסרי הצרפתי ליד דרזדן. אנשיו הצליחו לפרוץ את הקווים הצרפתיים, אך מליסינו נהרג במהלך ההסתערות.
אלמנתו הגיעה לזירת הקרב בניסיון לאתר את גופתו, אולם הצליחה למצוא רק חלק ממדיו הספוגים בדם. היא בנתה אנדרטה לזכרו באחוזתה בפוגליאי, וטמנה את המדים תחתיה.
אליפות האמריקות בכדורסל 1992

| --- | --- |
 תאריך התחלה:  27 ביוני 1992
 תאריך סיום:  5 ביולי 1992
 מספר משתתפות:  10
 מארחת:  ארצות הברית
 ערים מארחות:  פורטלנד
 זוכה:  ארצות הברית ארצות הברית
 → 19891993 ←
 
אליפות האמריקות בכדורסל 1992 הידועה גם בשם טורניר האמריקות 1992 היא האליפות החמישית שנערכה על ידי פיב"א אמריקה.
באליפות השתתפו 10 נבחרות. מטרת התחרות הייתה גם לקבוע את הנבחרות שיקבלו זכות להשתתף באולימפיאדת 1992.
ארצות הברית ארצות הברית זכתה באליפות בפעם הראשונה בתולדותיה.
מתכונת התחרות

תחילה נערכו משחקי העפלה אזוריות:
צפון אמריקה -  קנדה,  ארצות הברית
מרכז אמריקה וקריביים -  קובה,  מקסיקו,  פנמה,  פוארטו ריקו
דרום אמריקה -  ארגנטינה,  ברזיל,  אורוגוואי,  ונצואלה
תחילה המשחקים נערכו בשני בתים. בהמשך, שש נבחרות המשיכו בפלייאוף לקביעת הנבחרות שיעפילו לאולימפיאדה.
טבלת התחרות (שלב הפלייאוף)

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | רבע גמר | רבע גמר |  |  | חצי גמר | חצי גמר |  |  | גמר | גמר |
:  
|  |  |  |   |   |  |  |   |   |  |  |
|  |  |  |   |   |  |  |   |   |  |  |
|  |   |   |   |   |  |  |   |   |  |  |
|  |   |   |   |   |  |  |   |   |  |  |
|  |   |   |   |   |  |  |   |   |  |  |
|  |   |   |   |   |   ברזיל |  91 |   |   |  |  |
|  |  |  |   |   |   ברזיל |  91 |   |   |  |  |
|  |  |  |   |   |   ונצואלה |  100 |   |   |  |  |
|  |   קנדה |  72 |   |   |   ונצואלה |  100 |   |   |  |  |
|  |   קנדה |  72 |   |   |  |  |   |   |  |  |
|  |   ונצואלה |  76 |   |   |  |  |   |   |  |  |
|  |   ונצואלה |  76 |   |   |  |  |   |   |   ונצואלה |  80 |
|  |  |  |   |   |  |  |   |   |   ונצואלה |  80 |
|  |  |  |   |   |  |  |   |   |   ארצות הברית |  127 |
|  |   פוארטו ריקו |  95 |   |   |  |  |   |   |   ארצות הברית |  127 |
|  |   פוארטו ריקו |  95 |   |   |  |  |   |   |  |  |
|  |   ארגנטינה |  85 |   |   |  |  |   |   | משחק על המקום השלישי | משחק על המקום השלישי |
|  |   ארגנטינה |  85 |   |   |   ארצות הברית |  119 |   |   | משחק על המקום השלישי | משחק על המקום השלישי |
|  |  |  |   |   |   ארצות הברית |  119 |   |   |   |   |
|  |  |  |   |   |   פוארטו ריקו |  81 |   |   |   |   |
|  |   |   |   |   |   פוארטו ריקו |  81 |   |   |   ברזיל |  93 |
|  |   |   |   |   |  |  |   |   |   ברזיל |  93 |
|  |   |   |   |   |  |  |   |   |   פוארטו ריקו |  91 |
|  |   |   |   |   |  |  |   |   |   פוארטו ריקו |  91 |
דירוג סופי

| --- | --- |
: העפלה לאולימפיאדה
| מקום | נבחרת | תוצאה |
| --- | --- | --- |
|  |  ארצות הברית | 6-0 |
|  |  ונצואלה | 4-3 |
|  |  ברזיל | 5-1 |
| 4 |  פוארטו ריקו | 4-3 |
| 5 |  קנדה | 2-3 |
| 6 |  ארגנטינה | 2-3 |
| 7 |  מקסיקו | 1-3 |
| 8 |  פנמה | 1-3 |
| 9 |  קובה | 1-3 |
| 10 |  אורוגוואי | 0-4 |
אל תעש עמנו כלה

הפיוט אל תעש עמנו כלה הוא תחינה שהתחברה ככל הנראה מאות שנים אחדות לאחר חורבן בית שני, ותוכנו הוא בקשת ישועה לאומית ורוחנית לעם ישראל: בקשה על שיבת ציון, על חידוש הסנהדרין, ועל כך שעם ישראל ינצח את אויביו.
בכתב יד מלפני המאה ה-8,  ובו קטעים מתפילת יום הכיפורים, נמצא פיוט זה. כתב יד זה הוא מכתבי היד העבריים הבודדים ששרדו מתקופת הדממה.
לפי נוסח הספרדים ויהודי תימן פיוט זה נאמר בסליחות הנאמרות בכל השנה בימים שני וחמישי, כחלק מאמירת התחנון (שבימי ב' וה' כולל אמירת סליחות), וכן כחלק מהסליחות הנאמרות בימי חודש אלול ועשרת ימי תשובה. גם ביום הכיפורים נאמר פיוט זה בסליחות אצל יהודי ספרד ותימן.
גם לפי מנהג יהודי אשכנז הפיוט נאמר ביום הכיפורים כחלק מהתחינות לאחר סדר העבודה במוסף של יום הכיפורים.  בנוסף, הוא נאמר כחלק מסדר יום כיפור קטן.
ייתכן שהפיוט נכתב במקורו בארץ ישראל כדי שיאמר כתחינה ביום הכיפורים, ורק במנהגי ספרד (או בבל) הוא הועבר לשמש כסליחה.
הפיוט בנוי באקרוסטיכון לפי סדר אתב"ש, ויש בו הרמזים רבים. רבי דוד אבודרהם כתב שפיוט זה הוא היחיד מפיוטי יום הכיפורים שדורש פירוש, ולכן כתב ביאור לפיוט בספרו.
לפיוט לחנים עתיקים רבים לפי מנהגי עדות שונות.
הערות שוליים

↑  רומז ללשון הכתוב  בספר ירמיהו, פרק ה', פסוק י"ח: "וְגַם בַּיָּמִים הָהֵמָּה נְאֻם ה' לֹא אֶעֱשֶׂה אִתְּכֶם כָּלָה".
↑  על פי לשון הכתוב בספר דברים, פרק ל"ב, פסוק מ"א: "אִם שַׁנּוֹתִי בְּרַק חַרְבִּי וְתֹאחֵז בְּמִשְׁפָּט יָדִי".
↑  בשורה זו הוא מבקש בקשה לאומית: גם כאשר מגיעה תוכחה, ומתברר שישראל עשו עוונות רבים, אנו מבקשים ששמנו יישאר קיים וכתוב בספרו. נסמך על בקשת משה רבנו בספר שמות, פרק ל"ב, פסוק ל"ב: "וְעַתָּה אִם תִּשָּׂא חַטָּאתָם וְאִם אַיִן מְחֵנִי נָא מִסִּפְרְךָ אֲשֶׁר כָּתָבְתָּ".
↑  על פי הפסוק בספר ירמיה, פרק ל', פסוק י"ח: "הִנְנִי שָׁב שְׁבוּת אָהֳלֵי יַעֲקוֹב", ויעקב מכונה "תם" בספר בראשית, פרק כ"ה, פסוק כ"ז.
↑  על פי הכתוב במגילת שיר השירים, פרק ז', פסוק ג': "שָׁרְרֵךְ אַגַּן הַסַּהַר אַל יֶחְסַר הַמָּזֶג". בתלמוד בבלי, מסכת סנהדרין, דף ל"ז, עמוד א' דרשו פסוק זה על הסנהדרין, שיש להשאיר מהם לכל הפחות עשרים ושלושה דיינים, וכאן הנוסח הוא בקשה להשבת מוסד זה למקומו
↑  על פי ספר זכריה, פרק ט', פסוק י"ב: "שׁוּבוּ לְבִצָּרוֹן אֲסִירֵי הַתִּקְוָה". הביטוי "אסירי התקווה" פירושו אלה הקשורים בתקוות הישועה בחוזק רב.
↑  NLI - Book Reader Viewer, bookreader.nli.org.il
↑  ראו כאן. למנהג הספרדים הסליחה נאמרת אחרי אמירת הסליחה אנשי אמונה אבדו, אל מלך ושלוש עשרה מידות הרחמים, הסליחה תמהנו מרעות, אל מלך ושלוש עשרה מידות הרחמים.
↑  ראו כאן.
↑  ראו שולמית אליצור, "לאופיו ולנתיבות השפעתו של המרכז הפייטני בבבל: הרהורים בעקבות ספריה של טובה בארי", תרביץ עט [ב] (תש"ע/תשע"א), עמ' 246.
↑  בתחילת דבריו כתב האבודרהם: "כל הסליחות שאומר ש"צ ביום הכפורים אינם צריכים פירוש כי מבוארים הם, חוץ מזה שהוא צריך פירוש"
איתן קטקוסקי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  19 באוגוסט 1999 (בן 25) St. Charles, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-2003 
 מקום לימודים:  תיכון סנט צ'ארלס מזרח 
 פרופיל ב-IMDb
 
אית'ן פרנסיס קטקוסקי (באנגלית: Ethan Francis Cutkosky; נולד ב-19 באוגוסט 1999) הוא שחקן אמריקאי, הידוע בעיקר בזכות תפקידיו כבארטו בסרט "התאום" וכקארל גלאגר בסדרה של שואוטיים "חסרי בושה".
ביוגרפיה

איתן פרנסיס קטקוסקי נולד ב-19 באוגוסט 1999 בסנט צ'ארלס, אילינוי שבארצות הברית. בנם היחיד של איבון קבררה קטקוסקי, מורה, ודייוויד קטקוסקי, מהנדס תוכנת מחשבים. אמו של קטקוסקי היא ממוצא מקסיקני.
קטקוסקי למד בבית הספר היסודי בל גרהם ובחטיבת הביניים תומפסון, שניהם בעיר הולדתו באילינוי. בתיכון למד בבית הספר התיכון סנט צ'ארלס איסט בסנט צ'ארלס, אילינוי.