stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מערת נאטי פאטי
הערות שוליים

↑  Jon Jaspers, "Studying Cave Visitation Trends at Timpanogos Cave National Monument and Nutty Putty Cave", 2005 National Cave and Karst Management Symposium (archived)
↑  Dave Roos, "Nutty Putty Cave Before and After the 2009 Tragedy", howstuffworks.com, October 21 2021
↑  Orem teen rescued in Nutty Putty cave
↑  https://science.howstuffworks.com/environmental/earth/geology/nutty-putty-cave.htm
↑  "History", Nutty Putty Cave website (archived)
↑  Nutty Putty Cave Accident
↑  The Nutty Putty Cave Tragedy
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "מערת נאטי פאטי".
מרינוס השני

האפיפיור מרינוס השני (בלטינית: Marinus II; נפטר במאי 946) היה האפיפיור מ-30 באוקטובר 942 עד מותו בשנת 946.
ביוגרפיה

מרינוס נולד ברומא, ובטרם הפך לאפיפיור, הוא היה קשור לכנסיית סיריאקוס הקדוש במרחצאות דיוקלטיאנוס. נאמר שהוא נתקל בסנט אולריך בביקורו ברומא ב-909, וכנראה ניבא את מינויו של אולריך בסופו של דבר לבישוף אאוגסבורג.
מרינוס נבחר לכס האפיפיורות ב-30 באוקטובר 942 באמצעות התערבות של אלבריק השני מספולטו, נסיך הרומאים. הוא התרכז בהיבטים מנהליים של האפיפיורות, וביקש לתקן גם אנשי דת חילוניים וגם אנשי דת. הוא הרחיב את מינויו של פרידריך, הארכיבישוף של מיינץ ככומר האפיפיור וממיס דומיניקוס ברחבי גרמניה והאימפריה הפרנקית מרינוס התערב לאחר מכן כאשר הבישוף של קפואה תפס ללא אישור כנסייה שנמסרה לנזירים הבנדיקטינים המקומיים. למעשה, במשך כל תקופת כהונתו, העדיף מרינוס מנזרים שונים, והעניק להם מספר בולות אפיפיוריות.
מרינוס השתלט על הארמון שנבנה על ידי האפיפיור יוחנן השביעי על גבעת הפאלאטיום בהריסות גיאוס דומאוס. הוא נפטר במאי 946, ובמקומו נבחר אגפטוס השני.
שגיאת מרינוס / מרטינוס

בגלל הדמיון של השמות מרינוס ומרטינוס, האפיפיורים מרינוס הראשון ומרינוס השני קיבלו בחלק מהמקורות, בטעות את השם מרטינוס (ונרשמו אז בהתאמה, כמרטינוס השני ומרטינוס השלישי). וכך, כאשר האפיפיור החדש ב-1281 לקח את השם מרטינוס, הוא הפך למרטינוס הרביעי, כאשר למעשה הוא היה צריך לקחת את השם מרטינוס השני.
הערות שוליים

↑  Mann, pgs. 218-219
↑  Mann, pg. 219
↑  DeCormenin, Louis Marie; Gihon, James L., A Complete History of the Popes of Rome, from Saint Peter, the First Bishop to Pius the Ninth (1857), pgs. 290-291
↑  Mann, pg. 221
↑  Mann, pg. 222
↑  Mann, pg. 223
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: סטפנוס השמיני | אפיפיור (רשימת האפיפיורים) | הבא: אגפטוס השני |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007373230605171  CiNii: DA05957913  GND: 100953018  ISNI: 0000 0001 0718 8526  LCCN: nb2007019942  NKC: skuk0003929  VcBA: 495/45976  VIAF: 311318091   WorldCat (עם VIAF): 311318091
מורסה

| --- | --- |

 תחום:  רפואת עור 
 תסמינים:  אדמנת, נפיחות, כאב, remittent fever 
 טיפול:  cefotetan  מטרונידזול  cefoxitin 
 קישורים ומאגרי מידע
 MeSH:  D000038
 סיווגים
 ICD-10:  L02 
 
מורסה אחרי ניקוז
מוּרְסָה (בלועזית: אַבְּצֶס Absces, גרמנית: Abszess) היא אזור מוגלתי המוקף ברקמות מתות. זהו ריכוז של נויטרופילים שהצטבר בתוך רקמות, בעקבות תהליך דלקתי בתגובה לזיהום (הנגרם בדרך כלל על ידי חיידקים או טפילים) או חומרים זרים אחרים (לדוגמה: רסיסים, פצעי ירי, או מחטי הזרקה). המורסה היא תגובה הגנתית של הרקמות כדי למנוע את ההתפשטות של חומרים מזהמים לחלקים אחרים של הגוף.
מורסה נוצרת על ידי אורגניזמים או חומרים זרים, המביאים למוות התאים המקומיים, וכתוצאה מכך לשחרור של ציטוקינים, העשויים לעורר תגובה דלקתית, השואבת מספר גדול של תאי דם לבנים לאזור ומגבירה את זרימת הדם.
המבנה הסופי של מורסה הוא קיר מורסה, או שלפוחיות, שנוצר על ידי רקמת התאים הבריאים והסמוכים, בניסיון למנוע את התפשטות המוגלה למבנים שכנים. עם זאת, פעולה זו לבידוד המורסה, נוטה למנוע מתאים חיסוניים לתקוף את החיידקים במוגלה, או להגיע לאורגניזם או החפץ זר המבודד בתוכה.
מורסות מופיעות בדרך-כלל על העור, אך הן עשויות להיווצר בכל מקום בגוף. מורסות עלולות לגדול, להתפשט, ואף להתפתח לנמק - מצב חמור ובלתי-הפיך המצריך במקרים רבים כריתת האזור או האיבר הנגוע.
רופאי משפחה וכירורגים מטפלים במורסות בדרך-כלל באמצעות ניקוז כירורגי. רופאי עור מוסמכים יכולים גם להעניק טיפול תרופתי מתאים.
במכרסמים קטנים כגון חולדות ועכברים, מורסות יכולות לשמש כסימן מובהק להדבקה בפתוגן האופורטוניסט ממין חיידקי haemolytic Strep .(BHS) Non group D β.
סימנים ותסמינים

התסמינים המרכזיים, כבכל תהליך דלקתי, הם אדמומיות, חום, נפיחות, כאב ואובדן התפקוד. מורסה עלולה להיווצר בכל סוג של רקמה מוצקה אך בתדירות הגבוהה ביותר על פני עור (שבו היא יכולה להופיע כשחין או מורסת עור עמוקה), ריאות, המוח, השיניים, השד, הכליות והשקדים. סיבוכים עיקריים הם הפצת חומר המורסה לרקמות סמוכות או מרוחקות ומוות של רקמות אזוריות נרחב (נמק). מורסה ברוב חלקי הגוף נרפאת בעצמה לעיתים נדירות, לכן ישנה חשיבות רבה לטיפול רפואי מהיר, כאשר ישנו חשד למורסה. מורסה עלולה להיות קטלנית (נדיר) אם היא מביאה לדחיסת מבנים חיוניים כגון קנה הנשימה (מורסת צוואר עמוק).
טיפול

ניתן לטפל במורסות על ידי אנטיביוטיקות שונות. לעיתים, נדרשת התערבות כירורגית, הטריה וגרידה.
טיפול > הסרה וייבוש מורסות

יש לבחון את המורסה, על מנת לאבחן את הגורם לה. אם מדובר בגורם זר, יש להסירו. אם לא מדובר בגורם זר, יש לפתוח את המורסה ולנקזה, בליווי משככי כאבים ואנטיביוטיקה.
ייבוש כירורגי של מורסה, מתרחש כאשר המורסה עברה משלב דלקתי קשה, לכיס מוגלתי רך יותר.
בתחומים קריטיים, בהם ניתוח כרוך בסיכון גבוה, פעולות כירורגיות עשויות להתעכב ולשמש כמוצא אחרון. הניקוז של מורסת ריאות, למשל, עשוי להתבצע על ידי מיצוב המטופל באופן שמאפשר לתוכן המורסה להשתחרר באמצעות דרכי הנשימה. קומפרסים חמים והרמת הגפה, עשויים להיות מועילים עבור מורסת עור.
טיפול > חבישה אוטמת (packing)

בצפון אמריקה, לאחר ייבוש, מתבצעת, לעיתים קרובות, חבישה עמוקה אוטמת של המורסה. למרות זאת, לא קיימות הוכחות התומכות בפעולה זו, והיא לעיתים מעכבת ריפוי.מחקר שהחל בספטמבר 2008 והסתיים במרץ 2010, נועד לענות על שאלה זו. ניתוח הנתונים ממחקר זה, מצא כי חבישה אוטמת עשויה להגדיל באופן משמעותי את שיעורי הכישלון. מחקר חלוצי נוסף, לא מצא כל תועלת בחבישה אוטמת של מורסות עוריות זעירות.
טיפול > סגירה ראשונית

סגירה ראשונית נמצאה יעילה בשילוב עם הטריה אנטיביוטיקה
 או עם הטריה בלבד.
עם זאת, ניסוי אקראי מבוקר אחר, מצא שסגירה ראשונית הובילה ל-35% כישלון וסגירה ראשונית עוד מספר החציוני של ימים לסגירה (8.9 לעומת 7.8)
טיפול > אנטיביוטיקה

כיוון שבקטריה מסוג Staphylococcus aureus היא גורם שכיח למורסה, נעשה שימוש באנטיביוטיקות מסוג Anti Staphylococcus, כגון flucloxacillin dicloxacillin. בהופעת (Staphylococcus aureus (MRSA בקהילה, עמידה למטיצילין, אנטיביוטיקות אלו עשויות להיות לא יעילות, ולכן ייעשה שימוש באנטיביוטיקות חלופיות, כדוגמת: קלינדמיצין, trimethoprim-sulfamethoxazole, doxycycline. אנטיביוטיקות אלו יירשמו אף למטופלים הרגישים לפניצילין. פעמים רבות טיפול אנטיביוטי בלבד, ללא פעולות כירורגיות, כניקוז וייבוש המורסה, אינו יעיל, כתוצאה ממגבלת החומר האנטיביוטי בכניסה לחלל המורסה ומאי פעילותו ברמות חומציות נמוכות. בעוד שרוב הרופאים, יבחרו לבצע פעולות כירורגיות, חלק מהרופאים יעשו שימוש בטיפול שמרני- אנטיביוטי בלבד.
טיפול > זיהומים חוזרים

זיהומים חוזרים, נגרמים בדרך כלל על ידי MRSA בקהילה. בעוד שבקטריה זו עמידה בפני רוב האנטיביוטיקות מסוג בטא- לקטאם, הנמצאות בשימוש עבור זיהומי עור רבים, היא אינה עמידה בפני האנטיביוטיקות החלופיות: clindamycin (Cleocin), trimethoprim-sulfamethoxazole (Bactrim),doxycycline (בניגוד ל-MRSA, הנרכשת בבי"ח, הרגישה לואנקומיצין תוך ורידי. על מנת למנוע זיהומים חוזרים כתוצאה מסטפילוקוקוס, יש לשקול את הפעולות הבאות:
הנחה מקומית של mupicorin על הנחיר. במחקר אקראי מבוקר זה, חולים השתמשו ב-mupirocin דרך האף פעמיים ביום 5 ימים בחודש, במשך שנה.
אמבטיות כלורהקסידין. במחקר אקראי מבוקר, אכלוס מחדש של אזור האף עם S. aureus התרחש תוך 12 שבועות ב-24% מתושבי בית האבות, שקיבלו משחת mupirocin בלבד (6/25) וב-15% מהתושבים שקיבלו משחת mupirocin, בתוספת אמבטיות כלורהקסידין מדי יום במשך שלושה הימים הראשונים של טיפול mupirocin (4/27). על אף שתוצאות אלו לא היו מובהקות סטטיסטית, האמבטיות הן טיפול קל ופשוט.
טיפול > משחת מגנזיום גופרתי

מבחינה היסטורית, מורסה, שחין, וריכוזי מוגלה אחרים, טופלו באמצעות משחת מגנזיום גופרתי (סולפט). המשחה גורמת לעליית ריכוז המוגלה אל פני השטח של העור לפני דליפתו החוצה. לאחר מכן, הגוף יתקן את החלל הנגוע. לכן, מומלץ להשתמש במגנזיום גופרתי בלילה, עם תחבושת סטרילית המכסה אותו, כיוון שהקרע עצמו אינו כואב, אך משיכת החומר המוגלתי אל פני העור עשויה לגרום אי נוחות.
ראו גם

מורסה ריאתית
הערות שוליים

↑  McLatchie G, Leaper D, ed. (2007). Oxford Handbook of Clinical Surgery (2nd ed.). Oxford: OUP.
↑  Green, James; Saj Wajed (2000). Surgery: Facts and Figures. Cambridge University Press. ISBN 1-900151-96-0.
↑  "BestBets: abscesses; to pack or not to pack".
↑  Clinical trial number NCT00746109 for "Study of Wound Packing After Superficial Skin Abscess Drainage" at ClinicalTrials.gov
↑  "Randomized Clinical Trial of Packing Following Incision and Drainage of Superficial Skin Abscesses in the Pediatric Emergency Department".
↑  Abraham N, Doudle M, Carson P (1997). "Open versus closed surgical treatment of abscesses: a controlled clinical trial". The Australian and New Zealand journal of surgery. 67 (4): 173–6. doi:10.1111/j.1445-2197.1997.tb01934.x. PMID 9137156.{{cite journal}}:  תחזוקה - ציטוט: multiple names: authors list (link)
↑  Stewart MP, Laing MR, Krukowski ZH (1985). "Treatment of acute abscesses by incision, curettage and primary suture without antibiotics: a controlled clinical trial". The British journal of surgery. 72 (1): 66–7. doi:10.1002/bjs.1800720125. PMID 3881155.{{cite journal}}:  תחזוקה - ציטוט: multiple names: authors list (link)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007292964005171  BNC: 000000029  BnF: cb120434619 (data)  GND: 4137515-4  LCCN: sh85000225  NDL: 00568732  NKC: ph921522
משטרת סקוטלנד

| --- | --- |

 Semper Vigilo = עירניים תמיד Keeping People Safe
 מידע כללי
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 תחום שיפוט:  סקוטלנד סקוטלנד
 סוכנות אם:  ממשלת סקוטלנד
 תאריך הקמה:  1 באפריל 2013
 מטה מרכזי:  טירת טוליאלן, קינקרדינג
 עובדים:  17,241
 תקציב:  £1.065 מיליארד (2018/19)
 http://www.scotland.police.uk
 
משטרת סקוטלנד (בסקוטית גאלית: Poileas Alba), נקרא באופן רשמי שירות המשטרה של סקוטלנד (Seirbheis Phoilis na h-Alba), הוא כוח המשטרה הלאומי של סקוטלנד. הוקם בשנת 2013, עם מיזוג של שמונה כוחות משטרה אזוריים בסקוטלנד, כולל שירותים של רשות שירותי המשטרה הסקוטית והסוכנות הסקוטית לאכיפת פשיעה וסמים. על אף שאינו נכלל בו רשמית, המיזוג הביא גם לפירוק התאחדות שוטרי המשטרה בסקוטלנד.
משטרת סקוטלנד היא המשטרה השנייה בגודלה בבריטניה (אחרי שירות המשטרה של לונדון) מבחינת מספר הקצינים והיא המשטרה הטריטוריאלית הגדולה ביותר מבחינת אזור האחריות הגאוגרפי שלה. הקצין הראשי אחראי לרשות המשטרה הסקוטית והכוח מפוקח על ידי מפקח השיטור של הוד מלכותה בסקוטלנד.
סקוטלנד כפופה למשטרת משרד ההגנה, משטרת התחבורה הבריטית ומערכת הגרעין האזרחית. גם לשירות משטרת המטרופולין וגם לסוכנות הפשיעה הלאומית הבריטית יש סמכות שיפוט כלשהי בסקוטלנד. ביחס למשטרת המטרופולין זה נובע מאחריותם הלאומית בנוגע להגנה על משפחת המלוכה ואנשים מוגנים אחרים, כמו ראש הממשלה ואחריות לאומית בנוגע ללוחמה בטרור.
תחנת משטרה בנהר קלייד בדאלמארנוק, גלאזגו
שוטרים סקוטים במדים באדינבורו
מדבקות רכב דו-לשוניות (אנגלית/גאלית), המציגות את הסמל המלכותי של סקוטלנד (עם כתר סקוטלנד) והמוטו בלטינית SEMPER VIGILO (תמיד עירניים)
מספר לאומי (101) הוצג ב-21 בפברואר 2013, לאחר שהצליח בוויילס ובהמשך באנגליה. כאשר מתקשר חייג 101, המערכת קובעת את מיקומו של המתקשר ומחברת אותו למרכז שירות המשטרה לאזור המתאים. הטלפון 101 שאינו חירום מיועד למצבים בהם אין צורך בתגובת חירום, כדי להפחית את הלחץ על מערכת 999, המקבילה למוקד 911.
הערות שוליים

↑  "Scottish Police Authority Three Year Financial Plan 2018/19 to 2020/21". Police Scotland. Scottish Police Authority. נבדק ב-6 בנובמבר 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Cowan, Dave (30 באוקטובר 2012). "Police Scotland: Name of new single police service unveiled". STV News. אורכב מ-המקור ב-15 בינואר 2013. נבדק ב-28 בינואר 2013. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "New Chief Constable of Police Scotland appointed". Police Service of Scotland. 15 באוגוסט 2018. נבדק ב-15 באוגוסט 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Participation, Expert. "Police Act 1996". www.legislation.gov.uk. נבדק ב-2019-08-24.
↑  "STV News – Non-emergency 101 hotline launched for calls to police in Scotland". 21 בפברואר 2013. נבדק ב-21 בפברואר 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007341344405171  ISNI: 0000 0004 0426 103X
מרטין זקס

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1925 פרטוריה, דרום אפריקה
 פטירה:  דצמבר 2019 (בגיל 94 בערך)
 לאום:  ישראל ישראל
 תאריך עלייה:  1960
 לימודי רפואה:  אוניברסיטת קייפטאון
 התמחות:  פתולוגיה
 תואר:  פרופסור
 תפקידים:  פתולוג 
 מחלקות ובתי חולים:  מנהל המחלקה הפתולוגית בבית חולים הדסה (1960–1975)   מנהל המחלקה הפתולוגית בבית חולים סורוקה (1975–2000)
 
מרטין זקס (1925 - דצמבר 2019) היה רופא ישראלי, פרופסור לפתולוגיה ואחד ממייסדי בית הספר לרפואה באוניברסיטת בן-גוריון. הוא ניהל את המחלקה הפתולוגית בבית חולים הדסה במשך כחמש-עשרה שנה (1960–1975) ואת המכון הפתולוגי בבית חולים סורוקה במשך כעשרים וחמש שנה (1975–2000). בשנת 1997 זכה זקס באות יקיר באר שבע.
ביוגרפיה

זקס נולד וגדל בפרטוריה, דרום אפריקה בנם של ליטה ומאיר. בצעירותו היה חבר בתנועת "הבונים". עם סיום לימודי התיכון, החל ללמוד באוניברסיטה שבעירו. בשנת 1943, בתקופת מלחמת העולם השנייה, כשנתיים לאחר שהחל ללמוד באוניברסיטה, התנדב לשרת בצבא דרום אפריקה. הוא שרת כחובש באיטליה. בתום המלחמה ביקר בארץ ישראל. את לימודי הרפואה שלו סיים בשנת 1949 והוסמך מטעם אוניברסיטת קייפטאון.
הוא עלה לישראל בשנת 1960, הן בשל ציונות והן בשל התנגדותו לאפרטהייד שהונהג אז בדרום אפריקה נגד כהי עור. עם עלייתו לישראל קיבל לידיו את ניהול המחלקה הפתולוגית בבית חולים הדסה כ-15 שנים (1960–1975). משם עבר לבית חולים סורוקה על מנת לפתח את הבריאות בנגב.
חייו האישיים

מרטין זקס הוא אחיו של פרופ' תיאודור זקס, מנהל המחלקה למיקרוביולוגיה קלינית ולמחלות זיהומיות במרכז רפואי הדסה
פרסים

בשנת 1969 זכה זקס ב"פרס הלפרין"
הערות שוליים

↑  מודעת אבל, פרופ' מרטין זקס
1 2  יקיר העיר באר שבע לשנת 1997
1 2  פורום יקירי העיר באר שבע, פרופ' מרטין זקס
↑  אורי דרומי, עם הפנים לחולה, לא למעבדה, באתר הארץ, 9 בדצמבר 2003
ערך זה הוא קצרמרבנושא רופאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מסלול קורטיקו-ספינלי

| --- | --- |

המוח בחתך עומק (סגיטלי); המסלול הקורטיקו-ספינלי באדום
 שיוך:  tract of brain, ישות אנטומית מסוימת 
 תיאור ב:  האנטומיה של גריי (מהדורה 20) (759) 
 מזהים
 לטינית (TA98):  tractus pyramidalis 
 טרמינולוגיה אנטומיקה:  A14.1.04.102 
 TA2 (2019):  6040 
 מזהה נרולוקס:  birnlex_1464 
 מזהה נרוניימס:  1320 
 FMA:  72634 
 קוד MeSH:  A08.186.854.300 
 מזהה MeSH:  D011712 
 
המסלול הקורטיקו-ספינלי או המסלול הפירמידלי (Pyramidal tracts) הוא קבוצת אקסונים היורדת מקליפת המוח אל חוט השדרה. זהו המסלול העצבי המרכזי של המערכת המוטורית, והוא משמש לשליטה רצונית על רבים משרירי השלד. המסלולים נקראים פירמידליים כיוון שהם עוברים דרך הפירמידות של גזע המוח, במוח המאורך.
אנטומיה של המערכת הקורטיקו-ספינלית

המסלול כולל ברובו אקסונים תנועתיים (מוטוריים), והוא ערוך בצורה של זוגות תאי עצב עם סינפסה אחת המקשרת ביניהם. המסלול מתחיל בקליפת המוח, בעיקר באזורים המוטוריים שנמצאים באונה המצחית. משם יוצאים קבוצת תאי עצב כמו תאי בץ, הנקראים הנוירונים המוטורים העליונים (אנ'), והם אמונים על העברת האות החשמלי מן המוח אל מערכת העצבים ההיקפית. האקסונים של נוירונים אלו יורדים דרך מרכזים תת-קליפתיים כמו הקפסולה אינטרנה ועוברים באזור הקרן האחורית שלה. לאחר מכן הסיבים עוברים דרך המוח האמצעי ומגיעים לגזע המוח.
מרבית האקסונים חוצים (עוברים דקוסציה) לצדו הנגדי (קונטרלטרלי) של הגוף בנקודה כלשהי לאורך המסלול. מסיבה זו, מרבית הפקודות המוטוריות פועלות בצורה קונטרלטרלית, כלומר כך שההמיספרה הימנית של המוח שולטת על צדו השמאלי של הגוף, ולהפך. המסלול הקורטיקו-ספינלי נחלק לשני מסלולי משנה: צרור צידי, שהוא החלק הגדול יותר של המסלול, וצרור קדמי. במסלול הצידי הסיבים חוצים לצד הנגדי של הגוף ברמת המוח המוארך (בגזע המוח) ובמסלול הקדמי החצייה נעשית ברמת החוליה ממנה העצבים יוצאים מחוט השדרה. מקום החצייה משפיע על איזה צד של הגוף משותק במקרה של פגיעה במסלול.
כאשר הם מגיעים לגובה המתאים בחוט השדרה, האקסונים יוצרים סינפסה עם תא עצב מוטורי נוסף, אשר מכונה "הנוירון המוטורי התחתון" וממוקם בקרן הגחונית של חוט השדרה. תא עצב זה שולח אקסון שיוצא למערכת העצבים ההיקפית ומעצבב את שריר המטרה.
פתולוגיות במערכת הקורטיקו-ספינלית

בכל פגיעה מוטורית יש לברר האם מדובר בפגיעת נוירון מוטורי עליון או תחתון כאמור לעיל. קיימים מאפיינים שונים לפגיעות אלו-
מאפייני פגיעת נוירון מוטורי עליון:
טונוס ער, או היפרטוניות, המוגדרת גם כספסטיות. מנסים לבדוק תנועות פסיביות של המטופל, ספסטיות תתבטא בכך שיש התנגדות לתנועה פסיבית המאופיינת כמו פתיחת אולר- Clasp knife: בתחילה יש טונוס מוגבר ולאחר מכן יש שחרור.
החזרים גידיים ערים (רפלקסים ערים או מוגברים) בגפיים החלשות לעומת הגפיים התקינות.
סימן בבינסקי חיובי.
פגיעות כגון שבץ הן פגיעות המאופיינות בפגיעה בנוירון מוטורי עליון. אצל אדם אשר חווה שבץ הקליניקה תכלול בין היתר רפלקסים ערים בגפיים הפגועות, סימן בבינסקי חיובי וספסטיות.
מאפייני פגיעת נוירון מוטורי תחתון:
אטרופיה של שרירים בגפיים החלשות- יחסית בולטת.
החזרים ירודים, כלומר רפלקסים חלשים בגפיים הפגועות.
טונוס ירוד, המאופיין בכך שהגפיים רפויות. נקרא גם פלסידיות.
בבינסקי תקין (בבינסקי שלילי).
קיומן של פסיקולציות- אלו קפיצות קטנות מתחת לעור, נובע מירי ספונטני של יחידות מוטוריות. מדובר בירי שאינו מספק כדי לייצר תנועה.
פגיעות כגון פריצת דיסק, גייאן-בארה ומצבים כגון נוירופתיה פריפרית מביאים לסימנים של פגיעות בנוירון מוטורי תחתון.
ראו גם

המערכת המוטורית
תרשים המסלול המוטורי (מתוך ספר האנטומיה של גריי, מהדורת 1918)
המוח בחתך צידי; המסלול עובר מקליפת המוח דרך המוח המוארך (מדולה) אל חוט השדרה
מפרץ מאטאגורדה

| --- | --- |

 מידע כללי
 מיקום:  מפרץ מקסיקו 
 סוג:  מפרץ 
 מידות
 שטח:  98,940 הקטאר
 מידע נוסף
 נהר מזין:  Lavaca River 
 מדינות באגן הניקוז:  טקסס 
 קואורדינטות:  28°33′56″N 96°12′36″W﻿ / ﻿28.5656°N 96.21°W﻿ / 28.5656; -96.21
  (למפת טקסס מוגדלת) אוסטין יוסטון סן אנטוניו דאלאס פורט וורת' אל פאסו קורפוס כריסטי פלאנו לארדו לאבק אמרילו בראונסוויל קילין וייקו אבילין מידלנד סן אנג'לו לו. ארק. אוקלהומה ניו מקסיקו  מקסיקו מפרץ מקסיקומפרץ מאטאגורדה(למפת טקסס רגילה) אוסטין יוסטון סן אנטוניו דאלאס פורט וורת' אל פאסו קורפוס כריסטי פלאנו לארדו לאבק אמרילו בראונסוויל קילין וייקו אבילין מידלנד סן אנג'לו לו. ארק. אוקלהומה ניו מקסיקו  מקסיקו מפרץ מקסיקומפרץ מאטאגורדה
 
מפרץ מאטאגורדה.
מפרץ מאטאגורדה (באנגלית: Matagorda Bay) הוא מפרץ הממוקם בשפך נהר קולורדו לחוף מפרץ מקסיקו במדינת טקסס שבארצות הברית.
חצי האי מאטאגורדה מפריד בין המפרץ, ששטחו כ-910 קמ"ר, למפרץ מקסיקו. מעבר המים היחיד בין מפרץ מקסיקו לבין מפרץ מאטאגורדה הוא מעבר קוואלו (Cavallo). לחוף המפרץ ממוקמת העיר פורט אוקונור. שטח המפרץ מחולק בין מחוז מאטאגורדה ומחוז קאלהון.
מספר מפרצים יוצאים ממפרץ מטאגורדיה: מפרץ לאוואקה (Lavaca Bay), לכיוון מערב בשפך נהר לוואקה (במפרץ זה ממוקמת העיר פורט לוואקה). מפרץ טרז פלאצ'וס (Tres Palacios Bay) בצפון מזרח מפרץ מאטאגורדה (בשפך נהר טרז פאלאצ'וס), והמפרצים טרטל (Turtle Bay), קאראנצ'ואה (Carancahua Bay), קלר (Keller Bay) וקוקס (Cox Bay).
היסטוריה

לאחר שהתגלה המפרץ על ידי המגלים הספרדים ניתן לו השם "אספיריטו סאנטו" (בספרדית: Espíritu Santo - רוח הקודש). לאחר מכן שונה שם המפרץ ל"קוסטה אי בהיה די סן ברנראדו" (Costa y Bahía de San Bernardo - חוף ומפרץ סן ברנרדו).
האזכור הראשון של המפרץ (בשם "אספיריטו סאנטו") מופיע במפה שצייר אלונזו אלוורזה דה פינדה (Alonzo Álvarez de Pineda) משנת 1518. גם במפתו של אנג'ל דה וילאפאניה (Ángel de Villafañe) וחורג'ה סרון (Jorge Serón) משנת 1681 נקרא המפרץ בשם זה.
רנה רובר קוולייר (René Robert Cavalier) הגיע אל המפרץ בשנת 1685, עת ניסה להגיע לנהר המיסיסיסיפי, והקים במקום את פורט סנט לואי. אלונזה דה לאון הגיע למפרץ בשנת 1689 והקים במקום מושבה נוספת.
ב-31 באוקטובר וב-1 בנובמבר בשנת 1862, במהלך מלחמת האזרחים האמריקנית, הפציץ צי האיחוד את הערים לחוף המפרץ.
מרדכי גיאורגו לאנגר

| --- | --- |

 לידה:  7 באפריל 1894 וינוהרדי, צ'כיה 
 פטירה:  12 במרץ 1943 (בגיל 48) תל-אביב, פלשתינה (א"י) 
 שם לידה:  Jiří Mordechaj Ze'ev Langer 
 מדינה:  האימפריה האוסטרו-הונגרית, צ'כוסלובקיה, הפרוטקטורט של בוהמיה ומוראביה 
 מקום קבורה:  בית הקברות נחלת יצחק 
 השקפה דתית:  יהדות 
 
עטיפת הספר "מעט צרי"
מרדכי דב גיאורגו (יִיז'י) לַאנגֶר (בגרמנית: M. D. Georg Langer; בצ'כית: Jiří Langer;‏ 19 במרץ 1894 (ברישומים מופיע בטעות התאריך 7 באפריל), פראג – 12 במרץ 1943, תל אביב) היה משורר עברי, חוקר ומסאי, עיתונאי ומורה, הראשון ביהדות המערב בעת החדשה שהגיע מלשון זרה לשירה העברית. כתב בגרמנית, צ'כית ועברית.
ביוגרפיה

מרדכי לאנגר נולד וגדל בעירו פראג בבית יהודי צ'כי מתבולל. כשהיה בן 19 עזב את עירו ויצא לחפש חיבור אמיתי ליהדותו. הוא היה "רדוף כיסופים טמירים שלא עמד על פשרם", כפי שכתב הוא עצמו על נטישת ביתו. הוא הגיע לחצר החסידית של האדמו"ר מבעלז, ושהה שם עת קצרה.
כעבור כמה חודשים שב לחצר הרבי החסידי, הצטרף לקהילה החסידית ולחוג הקרוב אל הרבי מבעלז, ושהה בעיירה בעלז כמה שנים. לקראת סופה של מלחמת העולם הראשונה שב לפראג, הוחזק כמומחה ובקיא בענייני יהדות ומיסטיקה, החל לעבוד בהוראה, והצטרף לכתבי-עת יהודיים שם. בפראג התקרב למקס ברוד, הסופר והמחזאי, ולפרנץ קפקא, הסופר הידוע. מרדכי לאנגר גם נזכר כמה פעמים ביומניו של קפקא, וכתב לזכרו את שירו "למות המשורר".
עבד לפרנסתו כמורה ליהדות בבתי ספר צ'כיים, עד לעלייתו הבלתי לגאלית לארץ, בשנת 1941. בשנות חייו האחרונות היה ידוע חולי וסבל. הוא נפטר בתל אביב ונקבר בבית הקברות נחלת יצחק. מסותיו, מאמריו ומחקריו נדפסו בכתבי עת צ'כיים וגרמניים. שיריו העבריים היו בשעתו הפתעה גדולה למכיריו, והוא נחשב ראשון המשוררים העבריים המודרניים שלא בא ממזרח אירופה. לאחרונה התעורר עניין ספרותי מחודש בחייו וביצירתו, בין השאר משום שכתב שירה הומואירוטית עברית, והיה בכך לחלוץ ופורץ דרך. ספרו הצ'כי "תשעה שערים: מסתרי החסידות" (Devět bran: chasidů tajemství) משנת 1937 זכה להצלחה באירופה ותורגם למספר שפות, אך עדיין לא לשפה העברית. בספרו הגרמני "הארוטיקה של הקבלה" (Die Erotik der Kabbala) משנת 1923, שהיה הספר הראשון ששילב בין חקר הקבלה ובין פסיכואנליזה, טען לנגר כי בלב המסורת היהודית פועלים שני דחפים אירוטיים מקבילים: הדחף ההטרוסקסואלי (גברי-נשי) והדחף ההומוסקסואלי (גברי-גברי). הספר תורגם לעברית וראה אור בהוצאת "ספרי בלימה" בשנת 2024.
רוב שיריו שקולים וחרוזים, וסגנונם דומה לסגנון שירת ספרד בימי הביניים (אם כי הוא לא הקפיד על המשקל הכמותי הספרדי). בכמה משיריו הוא הוסיף טעמי מקרא ("ניגון איכה כמנהג הארצות"). עם זאת כמה משיריו ("בליל של סילווסטר" לדוגמה) כתובים בכתיבה חופשית ומושפעים ממשוררים צרפתים בני זמנו - בתחום זה היה לנגר מתקדם הרבה יותר משאר המשוררים בארץ ישראל באותה תקופה.
אחיו, פרנטישק לנגר (František Langer בצ'כית), היה רופא צבאי צ'כי בכיר מאוד וסופר. כמה מספריו תורגמו לעברית. הוא צירף הקדמה ביוגרפית ומשפחתית בפתח ספרו של אחיו, מרדכי.
עם פטירתו פרסם דב סדן רשימת זיכרון והספד בדבר ב-3 במארס 1944.
ארכיונו, ובו בעיקר חומרים בעברית, נשמר אצל דב סדן, ולאחר מכן נמסר לספרייה הלאומית.