גרמניה במשחקים האולימפיים
היסטוריה > אולימפיאדת ברלין (1936)

ברלין נבחרה לארח את המשחקים האולימפיים בשנת 1931 (לאחר שגברה על ברצלונה), עוד בטרם עליית הנאצים לשלטון, אך הנאצים זיהו את הפוטנציאל התעמולתי שהם יכולים להפיק ממנו. שר התעמולה הגרמני, יוזף גבלס, ראה בה הזדמנות להעלאת המוראל בקרב העם הגרמני, ולהוכחת עליונות הגזע הארי. במהלך המשחקים גם צולם הסרט "אולימפיה", בבימויה של לני ריפנשטאהל.
המשחקים היוו גם חלון ראווה למשטר הנאצי, וזה היה מעוניין להציג מראית עין של תקינות פוליטית. לרגל המשחקים, הוסרו שלטים ברחבי העיר האוסרים על כניסת יהודים, והמשטרה קיבלה הוראה שלא לאכוף חוקים נגד יהודים והומוסקסואלים ממדינות זרות. עם זאת, יהודים לא נכללו במשלחת הגרמנית, ובהם שיאנית גרמניה בקפיצה לגובה, גרטל ברגמן.
מבחינה ספורטיבית, היו המשחקים הצלחה גדולה מבחינת המשלחת הגרמנית. היא דורגה במקום הראשון בטבלת המדליות, הישג אותו לא הצליחה לשחזר מאז. ספורטאיה זכו ב-89 מדליות, מהן 33 מדליות זהב, 26 מדליות כסף ו-30 מדליות ארד, ב-18 ענפים שונים.
האתלטים הגרמנים זכו ב-16 מהמדליות, וחמישה מהם זכו במדליות זהב. טילי פליישר שיפרה את הישגה מלוס אנג'לס, כשזכתה במדליית הזהב בהטלת כידון, עם שיא אולימפי חדש - 45.18 מטר. סגניתה הייתה אף היא גרמנייה, לואיזה קריגר. גיזלה מאוארמאייר קבעה אף היא שיא אולימפי, בזריקת דיסקוס, 47.63 מטר. במדליית הארד בתחרות זו זכתה פאולה מולנהאואר. אני שטויר זכתה במדליית כסף בריצת 80 מטר משוכות, קתרינה קראוס זכתה במדליית ארד בריצת 100 מטר ואלפרידה קאון זכתה במדליית ארד בקפיצה לגובה. קארל היין קבע שיא אולימפי ביידוי פטיש (56.49 מטר) וסגנו היה ארווין בלאסק. הנס וולקה קבע אף הוא שיא אולימפי, בהדיפת כדור ברזל, 16.20 מטר. זוכה מדליית הארד בתחרות זו, גרהרד שטק, זכה גם במדליית הזהב בהטלת כידון. שתי נבחרות השליחים הגרמניות, ב-100X4 מטר וב-400X4 מטר, זכו במדליות ארד, ובמדליית ארד נוספת זכה אלפרד דומפרט, בריצת 3000 מטר מכשולים. בקפיצה לרוחק, זכה לוץ לונג במדליית כסף. לונג היה אחד המועמדים הבולטים לזכייה בתחרות זו. בשלב המוקדמות שבר את השיא האולימפי, בעוד האמריקני ג'סי אוונס, שזכה קודם לכן במדליית הזהב בריצת 100 מטר, נפסל בשתי הקפיצות הראשונות שלו ונותר לו ניסיון קפיצה אחד. לוץ ניגש אליו, והמליץ לו להתחיל את הקפיצה מנקודה אחרת. אוונס קיבל את המלצתו, והעפיל לשלב הגמר. בשלב הגמר, השיגו לוץ ואוונס תוצאה זהה של 7.87 מטר. בניסיון הקפיצה האחרון שלו, קפץ אוונס למרחק של 8.06 מטר, וזכה בזהב, בעוד לונג נותר עם מדליית הכסף. חרף הפסדו, שמח לוץ בשמחתו של אוונס, וחגג איתו את ניצחונו, למגינת לבם של השלטונות הנאצים. בשל הגינותו הספורטיבית, הוענקה ללוץ לאחר מותו מדליית פייר דה קוברטן, הראשונה שהוענקה אי פעם.
בענף ההתעמלות שלטו הגרמנים ללא עוררין, עם 13 מדליות, בהן 6 מתוך 9 מדליות הזהב האפשריות. שתי הנבחרות הגרמניות, גברים ונשים, זכו במדליות הזהב בתחרויות הקבוצתיות. תחרויות אישיות נערכו לגברים בלבד. קונרד פריי זכה במדליות זהב במקבילים ובסוס הסמוכות, במדליית כסף במתח ובמדליות ארד בקרב-רב ובקרקע. אלפרד שוורצמן זכה במדליות זהב בקרב-רב ובקפיצות, ובמדליות ארד במתח ובמקבילים. מתיאס וולץ זכה במדליות ארד בטבעות ובקפיצות.
ברכיבה זכו הגרמנים ב-7 מדליות, בהן כל 6 מדליות הזהב האפשריות. היינץ פולאי ניצח בדרסאז', ופרידריך גרהרד זכה במדליית הכסף. לודוויג שטובנדורף ניצח באיוונטינג וקורט האסה ניצח בקפיצות. כולם זכו גם במדליות הזהב בשלוש התחרויות הקבוצתיות. בחתירה זכו הגרמנים ב-7 מדליות, בהן 5 מתוך 7 מדליות הזהב האפשריות. גוסטב שפר זכה במדליית הזהב במקצה היחידים, וילי אייכהורן והוגו שטראוס זכו במדליית זהב במקצה הזוגות, ובמדליות זהב נוספות זכו צמד החותרים עם הגאי, רביעיית החותרים עם הגאי ורביעיית החותרים ללא הגאי. וילי קאידל ויואכים פירש זכו במדליית כסף, ובמדליית ארד זכתה שמיניית החותרים.
הקיאקיסט ארנסט קרבס זכה במדליית הזהב במקצה ל-10,000 מטר, ופאול ופרס ולודוויג לנדן זכו במדליית הזהב במקצה המקביל לזוגות. במקצה במסלול מתפתל זכו וילי הורן ואריך האניש במדליית כסף, ובמקצה המקביל ליחידים זכה קסאוור הרמן במדליית ארד. במקצה היחידים ל-1,000 מטר זכה הלמוט קמרר במדליית כסף, והישג דומה רשמו במקצה הזוגות אוואלד טילקר ופריץ בונדרויט. במקצה הקאנו ל-1,000 מטר זכה אריך קושיק במדליית ארד. באגרוף, זכו חמישה גרמנים במדליות. וילי קייזר והרברט רונגה זכו בזהב, מיכאל מוראך וריכרד פוגט זכו בכסף, ויוזף מינר זכה בארד. במרוץ אופני מסלול, ניצח טוני מרקנס במקוץ הספרינט, וארנסט איהבה וקארל לורנץ ניצחו במרוץ אופני טנדם. רודולף קארש זכה במדליית הארד במרוץ נגד השעון.
מרים המשקולות יוזף מנגר זכה במדליית זהב. רודולף איסמאייר, שקרא את השבועה האולימפית בטקס הפתיחה של המשחקים, איבד את תוארו וזכה במדליית כסף. אאוגן דויטש זכה אף הוא במדליית כסף, וקארל יאנסן ואדולף וגנר זכו במדליות ארר. הקלע קורנליוס פון אוידן זכה במדליית הזהב בירי באקדח אש מהירה, והדיח את היינריך הקס, שהסתפק במדליית הכסף. אריך קרמפל זכה במדליית כסף בירי באקדח. שייטי הסטאר פטר בישוף והאנס-יואכים וייזה זכו במדליית זהב, שייט האו-יולה ורנר קרוגמן זכה במדליית הכסף, וצוות שייטי ה-8 מטר זכה במדליית ארד. אלוף אולימפי גרמני נוסף הוכתר בקרב חמש מודרני, גוטהרד הנדריק.
שבעה מתאבקים גרמנים זכו במדליות בברלין, אך איש מהם לא זכה במדליית זהב. וולפגנג ארל זכה במדליית כסף שנייה ברציפות, ופריץ שפר ולודוויג שווייקרט זכו אף הם במדליות כסף. יאקוב ברנדל איבד את תוארו מלוס אנג'לס, וזכה במדליית ארד, ובמדליות ארד נוספות זכו יוהאנס הרברט, אריך זיברט וקורט הורנפישר. בשחייה, זכתה נבחרת השליחות הגרמנית ב-100X4 מטר חופשי במדליית כסף, ואחת החברות בה, גיזלה ארנדט, זכתה גם במדליית ארד במשחה ל-100 מטר חופשי. מרתה גננגר זכתה במדליית כסף במשחה ל-200 מטר חזה, וארווין זיטאס רשם הישג דומה במקצה המקביל לגברים. הסייפת הלנה מאייר איבדה את תוארה, אך זכתה במדליית כסף. נבחרות הסייפים ברומח ובחרב זכו שתיהן במדליות ארד. בקפיצה למים, זכה הרמן שטורק במדליית ארד בקפיצה מ-10 מטר, וקתה קהלר רשמה הישג דומה בתחרות המקבילה לנשים.
בטורניר הכדוריד הראשון אי-פעם במשחקים האולימפיים, זכתה נבחרת גרמניה במדליית הזהב, לאחר שניצחה את כל הנבחרות מולן התמודדה בבית הגמר - אוסטריה, שווייץ והונגריה. נבחרת הכדורמים שוב סיימה כסגניתה של הונגריה. שתיהן סיימו את בית הגמר במאזן דומה, אך יחס השערים של הונגריה היה טוב יותר. נבחרת ההוקי שדה זכתה אף היא במדליית כסף, לאחר שהובסה בידי נבחרת הודו במשחק הגמר 1–8. בכדורגל הודחה גרמניה ברבע הגמר, לאחר הפסד 0–2 לנבחרת נורווגיה.