stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
המרכז הגאה בבייג'ינג
הערות שוליים

↑  CNN, Pamela Boykoff, Shen Lu and Serena Dong. "Gay subway proposal an Internet hit in China". CNN. ארכיון מ-2019-06-06. נבדק ב-2020-11-22.
↑  "Tsai Center Facilitates Collaborative Research on LGBT-Affirmative Therapy in China". law.yale.edu (באנגלית). ארכיון מ-2019-06-06. נבדק ב-2019-06-06.
↑  "National transgender hotline launched in China". China Development Brief (באנגלית אמריקאית). ארכיון מ-2018-08-25. נבדק ב-2019-06-15.
↑  Qian, Jinghua (19 במאי 2016). "LGBT Mental Health: Closet Prejudice Remains". Sixth Tone (באנגלית). ארכיון מ-2019-06-06. נבדק ב-2019-06-15. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Casparis, Lena de (2015-10-08). "Why We All Need To Watch Unreported World: China's Gay Shock Therapy". ELLE (באנגלית בריטית). ארכיון מ-2016-02-19. נבדק ב-2019-06-15.
↑  Graham-Harrison, Emma; Connaire, Shaunagh (2015-10-08). "Chinese hospitals still offering gay 'cure' therapy, film reveals". The Guardian (באנגלית בריטית). ISSN 0261-3077. ארכיון מ-2019-05-18. נבדק ב-2019-06-15.
↑  "LGBT activists ask strangers for hugs in China protest at Weibo censorship – PinkNews · PinkNews". www.pinknews.co.uk. ארכיון מ-2019-06-06. נבדק ב-2019-06-06.
↑  "China's LGBT community treads cautiously amid intolerance". Reuters (באנגלית). 2018-05-21. ארכיון מ-2019-06-06. נבדק ב-2019-06-06.
↑  Dickerman, Kenneth (10 באוקטובר 2016). "Poignant portraits show what it's like being LGBT in China". Washington Post. ארכיון מ-2020-11-30. נבדק ב-5 ביוני 2019. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "China's transgender people deprived of vital medical care, Amnesty says". South China Morning Post (באנגלית). 2019-05-10. ארכיון מ-2019-06-06. נבדק ב-2019-06-06.
התזמורת הסימפונית של שאנגחאי

| --- | --- |


האולם הסימפוני של שאנגחאי, מקום משכנה של התזמורת
 תאריך ייסוד:  1879
 מדינה:  הרפובליקה העממית של סין הרפובליקה העממית של סין
 מיקום:  שאנגחאי
 אולם קונצרטים:  האולם הסימפוני של שאנגחאי
 מנצח:  יו לונג
 www.sh-symphony.com
התזמורת הסימפונית של שאנגחאי (בסינית: 上海交响乐团), שמקום מושבה הקבוע הוא בשאנגחאי היא אחת התזמורות המובילות בעולם והראשונה שהוקמה בסין.
תולדות התזמורת

התזמורת הוקמה בשנת 1879 כ"להקה ציבורית של שאנגחאי" בניהולו של המוזיקאי הצרפתי ג'אן רמוסו. רוב הנגנים היו פיליפינים. בשנת 1919 מריו פאצ'י קיבל ניהול על התזמורות. הוא ארגן אותו מחדש לפי המקובל בתזמורות באירופה. לאחר נסיעה לאירופה הוא הביא מספר נגנים מאיטליה. מריו פאצ'י ניהל את התזמורת במשך 23 שנים והוא היה נחשב לטוב ביותר במזרח הרחוק. לאחר מלחמת העולם השנייה רוב הנגנים האירופיים עזבו את התזמורת.
בתחילת שנות ה-80 של המאה ה-20 התזמורת אורגנה מחדש וביצע סיור הופעות בכל העולם. בשנת 1990 היא הוזמנה להופיע בקרנגי הול לציון 100 שנה של האולם. ההופעה זכתה להצלחה גדולה. בשנת 2004 היא הופיעה לציון 125 שנים לפילרמונית של ברלין.
בשנת 2014 נבנה בשאנגחאי אולם מיוחד לקונצרטים של התזמורת.
המרכז הגאה מונגוליה

| --- | --- |

 מדינה:  מונגוליה 
 תקופת הפעילות:  2007–הווה (כ־17 שנים) 
 lgbtcentre.mn/en/home/
 קואורדינטות:  47°55′13″N 106°55′24″E﻿ / ﻿47.920195°N 106.923273°E﻿ / 47.920195; 106.923273
 he
 
המרכז הגאה מונגוליה (במונגולית: ЛГБТ төв; באנגלית: LGBT Centre Mongolia) הוא ארגון שנוסד ב-2007 והמטה הראשי שלו נמצא באולן בטור. לאחר מאבק משפטי, הוא הוכר רשמית ב-2009. לאחר ההכרה, הארגון הגיש דוחות לאו"ם שגרמו לממשלת מונגוליה לשנות את חוק העונשין שלה. המרכז תומך בזכויות להט"ב במונגוליה (אנ'), ומארגן מצעד גאווה שנתי מאז 2013.
המרכז הגאה מונגוליה קיבל את פרס פליפה דה סוזה של OutRight Action International ב-2011. נציגיו נסעו לניו יורק בשביל לקבל את הפרס והצליחו ליצור קשר עם מספר ארגוני מימון, כמו Open Society Foundations (אנ')‏.
הערות שוליים

↑  Dondoli, Giulia (2019). Transnational Advocacy Networks and Human Rights Law: Emergence and Framing of Gender Identity and Sexual Orientation (eBook) (באנגלית). Routledge. ISBN 978-0-429-76035-8. ארכיון מ-2021-03-29. נבדק ב-17 ביולי 2020. {{cite book}}:  (עזרה)
ערך זה הוא קצרמרבנושא מונגוליה ובנושא להט"ב. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
המרכז הדמוקרטי-הומניסטי

| --- | --- |

 מדינה:  בלגיה 
 מנהיגים:  Benoît Lutgen 
 תקופת הפעילות:  18 במאי 2002 – 17 במרץ 2022 (19 שנים) 
 אידאולוגיות:  דמוקרטיה נוצרית, Catholic social teaching, הומניזם נוצרי 
 מיקום במפה הפוליטית:  מרכז (פוליטיקה), מרכז-ימין 
 צבעים רשמיים:  כתום 
 
המרכז הדמוקרטי-הומניסטי (בצרפתית: Centre démocrate humaniste, או בקיצור: cdH) הוא מפלגה נוצרית-דמוקרטית והומניסטית דוברת צרפתית בבלגיה. עד 2002 נודעה המפלגה כמפלגה הנוצרית-חברתית (Parti Social Chrétien). ה-CDH משתתף בממשלת בריסל, ממשלת הקהילה הצרפתית, ממשלת ולוניה, אך לא בממשלה הבלגית הכללית.
ה-PSC נוסדה רשמית בשנת 1972. הקמת המפלגה הייתה תוצאה של פיצול מפלגת העם הנוצרית (PSC-CVP) למפלגת העם הנוצרית דמוקרטית (CVP) והמפלגה הנוצרית-חברתית דוברת הצרפתית (PSC). ה-PSC נחלשה מאוד בבחירות הכלליות ב-1999 והמפלגה הייתה באופוזיציה בכל הממשלות במדינה.
לאחר הכישלון בבחירות 1999, המפלגה פתחה בתהליך של רפורמה פנימית. בשנת 2001 אומצה אמנת עקרונות חדשה "אמנת ההומניזם הדמוקרטי" ובשנת 2002 אימצה המפלגה חוקה חדשה ושמה שונה ל"המרכז ההומניסטי הדמוקרטי".
בבחירות הכלליות ב-2003 המפלגה התחזקה במעט, אך עדיין נשארה באופוזיציה. לאחר הבחירות האזוריות ב-2004 חזרה המפלגה לשלטון בבריסל, ובשתי הקהילות במדינה.
בבחירות הכלליות ב-2007 זכתה המפלגה ב-10 מתוך 150 מושבים בבית הנבחרים ושניים מתוך 40 מושבים בסנאט.
בבחירות הכלליות בשנת 2010, המפלגה איבדה מושב אחד בבית הנבחרים ושמרה על שני המושבים שלה בסנאט, תוצאה שחזרה על עצמה בבחירות הכלליות בשנת 2014. בבחירות הכלליות בשנת 2019 המלגה נחלה את הכישלון החמור ביותר שלה אי פעם, וזכתה רק ב-5 מושבים וב-3.7% מהקולות.
הערות שוליים

↑  Baume, Maïa de la (14 באוקטובר 2016). "Walloon parliament rejects CETA deal". Politico (באנגלית). נבדק ב-4 בינואר 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Ley, Shaun (28 באוקטובר 2015). "Cameron cannot assume total support from Poland". BBC News (באנגלית). נבדק ב-4 בינואר 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Appendix A3: Political Parties" (PDF). European Social Survey (9th ed.). 2018. נבדק ב-24 בדצמבר 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Hans Slomp (30 בספטמבר 2011). Europe, A Political Profile: An American Companion to European Politics. ABC-CLIO. pp. 465–. ISBN 978-0-313-39182-8. נבדק ב-23 באוגוסט 2012. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  Thomas Poguntke; Paul Webb (21 ביוני 2007). The Presidentialization of Politics: A Comparative Study of Modern Democracies. Oxford University Press. pp. 158–. ISBN 978-0-19-921849-3. נבדק ב-24 באוגוסט 2012. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  Colin Hay; Anand Menon (18 בינואר 2007). European Politics. Oxford University Press. pp. 92–. ISBN 978-0-19-928428-3. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  Billiet, Jaak; Maddens, Bart; Frognier, André-Paul (2006). "Does Belgium (still) exist? Differences in political culture between Flemings and Walloons". West European Politics. 29 (5): 912–932. doi:10.1080/01402380600968802.
↑  Lees-Marshment, Jennifer (2009). Political Marketing: Principles and Applications. London: Taylor & Francis. p. 99. ISBN 978-0-415-43129-3.
המשחק המשוגע

המשחק המשוגע (שיגעון של משחק) (באנגלית: The Mad Magazine Game) הוא משחק לוח שהופץ בישראל בשנות השמונים. הוא מבוסס על משחק אמריקני משנת 1979, שפיתחה חברת הצעצועים "האחים פארקר" בהשראת המגזין הפופולרי "מד".
המשחק הוא משחק דמוי מונופול, אך מטרתו הפוכה - להפסיד את כל כספך. המשחק כולל גם משימות איגיון, ובהן לחקות התנהגות של קוף, לעמוד בלי לזוז ועוד.
כמו כן, המשחק משלב הוראות שבהן לשחקן הוותיק יש יתרון, כגון: "אם מישהו משעין מרפק על השולחן הפסדת 4,000, אם לא הפסדת 2,000". בהוראה זו, שחקן שכבר מכיר את המשחק ימהר להשעין את ידיו על השולחן (כדי להפסיד כמה שיותר כסף, בהתאם למטרת המשחק), ואילו שחקן הפוגש את המשחק בפעם הראשונה יפסיד, ככל הנראה, רק 2,000.
ראו גם

מאו (משחק קלפים)
המשחק של ריפלי

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  פטרישיה הייסמית'
 שפת המקור:  אנגלית
 סוגה:  רומן
 מקום התרחשות:  צרפת 
 הוצאה
 הוצאה:  היינמאן, רנדום האוס 
 תאריך הוצאה:  1974
 מספר עמודים:  304
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  הוצאת כתר
 תאריך:  2003
 תרגום:  עידית פז
 סדרה
 סדרת ספרים:  ריפליאדה
 ספר קודם:  ריפלי מתחת לאדמה
 הספר הבא:  הילד בעקבות ריפלי
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  002342924
 
המשחק של ריפלי (באנגלית: Ripley's Game) הוא רומן מתח שנכתב בשנת 1974 על ידי הסופרת פטרישיה הייסמית'. הספר הוא השלישי בסדרת הריפליאדה שגיבורה הוא טום ריפלי.
הספר עובד לקולנוע פעמיים. ראשית, בשנת 1977 כסרט בשם : "החבר האמריקאי" (בגרמנית: Der Amerikanische Freund) בבימויו של וים ונדרס ובכיכובו של דניס הופר. עיבוד שני לקולנוע הופק בשנת 2002 ונקרא "המשחק של ריפלי", בבימוייה של ליליאנה קבאני ובכיכובו של ג'ון מלקוביץ'.
תקציר עלילה

ספר זה הוא השלישי בסדרת הריפליאדה. בספר זה טום ריפלי הוא סוחר עשיר בשנות ה-30 לחייו. הוא מתגורר בוילפרס (Villeperce) שבצרפת, בחווה שנקראת בל אומברה (Belle Ombre), עם אשתו הצרפתייה אלואיז (Heloise). בתחילת הסרט אחד משותפיו, פושע אמריקאי בשם ריווס מינוט (Reeves Minot), מבקש ממנו לרצוח שני בני אדם. ריפלי "השונא לרצוח, אלא אם הדבר מתחייב" מסרב לבצע רצח בתמורה ל-90,000 דולרים.
שכנו של ריפלי, ג'ונתן טרוואני (Jonathan Trevanny), הוא בריטי עני העוסק בבניית מסגרות לתמונות וחולה בסרטן הדם. טרוואני מעליב את ריפלי, וריפלי, כנקמה, מבקש ממינוט לשכנע את טרוואני לרצוח את האנשים, ואף מציע למינוט לזייף מסמכים על מנת לשכנע את טרוואני שהסרטן שלו מתגבר ושימיו ספורים. טרוואני, המאמין שימיו סבורים, מנסה למצוא מקור הכנסה לאשתו ולבנו, ומסכים להצעה.
טרוואני מבצע את אחד ממעשי הרצח, ומינוט (בעזרתו של ריפלי) מביא עדויות רפואיות נוספות לכך שימיו של טרוואני ספורים ומשכנע אותו להרוג בוס של המאפיה ברכבת. הפעם טרוואני מהסס, וריפלי מופיע ברכבת ומסייע לו לרצוח את הבוס ושומרי ראשו.
ריפלי וטרוואני נמלטים מחברי המאפיה הרוצים לנקום את מות ראש הכנופיה, ונעשים חברים. ריפלי לומד מטריוואני איך זה לדאוג לאדם אחר (ונהיה פחות סוציופת) ואילו טריוואני לומד להתגבר על המצפון שלו.
אשתו של טרוואני חושדת בבעלה ומאיימת עליו שתעזוב אותו אם לא יודה במעשיו. טרוואני שולח אותה למקום מוגן, ומגיע לבל אומברה במטרה להימלט מהמאפיה. ריפלי שולח את אשתו מהאחוזה על מנת להגן עליה, ושניהם הורגים רוצח שכיר שנשלח על ידי המאפיה להרגם. קבוצה של אנשי המאפיה מגיעה לבית. טרוואני יורה עליהם, קופץ לפני ריפלי ומציל אותו, בעודו נפצע אנושות. טריוואני מת בזרועותיה של אשתו, וריפלי מוודא שמינוט יעביר להם את כל הכסף שהגיע לטרוואני בגין הרציחות, וחוזר לחייו השקטים כאילו לא אירע דבר.
הנרי הרטספילד

| --- | --- |

הנרי הרטספילד (1979)
 לידה:  21 בנובמבר 1933 ברמינגהאם, ארצות הברית 
 פטירה:  17 ביולי 2014 (בגיל 80) יוסטון, ארצות הברית 
 מידע כללי
 לאום:  ארצות הברית אמריקאי
 השכלה:  אוניברסיטת אובורן  בית הספר לטייסי ניסוי של חיל האוויר האמריקני  אוניברסיטת דיוק  West End High School 
 עיסוק בעבר:  פיזיקאי
 עיסוקים נוספים:  טייס
 תקופת השירות:  1969–1998 (כ־29 שנים)
 דרגה:  קולונל בחיל האוויר של ארצות הברית
 זמן שהייה בחלל:  20 ימים שעתיים  ו-50 דקות
 ביוגרפיה בנאס"א:  הנרי הרטספילד
 משימות
 STS-4, STS-41-D, STS-61-A
 , ,,
 עיטורים
  מדליית השירות הראוי לשבח    מדליית השירות המצטיין של נאס"א(פעמיים)  מדליית נאס"א לשירות יוצא מן הכלל  מדליית הטיסה בחלל של נאס"א (3 פעמים)
 
הנרי הרטספילד (באנגלית: Henry Warren Hartsfield;‏ 21 בנובמבר 1933, ברמינגהאם – 17 ביולי 2014, יוסטון) היה פיזיקאי, טייס ניסוי ואסטרונאוט אמריקאי אשר לקח חלק בתוכנית מעבורת החלל.
ביוגרפיה

הנרי הרטספילד נולד בעיר ברמינגהאם שבאלבמה. לאחר סיום בית הספר הוא למד פיזיקה באוניברסיטת אובורן בה קיבל תואר ראשון בשנת 1954.
הוא התגייס לחיל האוויר של ארצות הברית בשנת 1955. הוא סיים קורס טיס ושירת במספר יחידות. בשנים 1961–1964 הרטספילד הוצב בשטח גרמניה המערבית. בהמשך הוא סיים בית ספר לטייסי ניסוי בבסיס חיל האוויר אדוארדס. בשנת 1969 הוא התקבל ליחידת האסטרונאוטים של נאס"א.
שירות בנאס"א

הנרי הרטספילד היה חבר בצוות תמיכה של במשימה אפולו 16 ובמספר משימות במסגרת סקיילאב. בשנת 1977 הוא פרש מחיל האוויר והמשיך לעבוד בנאס"א.
הרטספילד היה בצוות גיבוי של STS-2 ו-STS-3. בשנת 1982 הוא טס לחלל במסגרת משימה STS-4. בשנת 1984 הוא היה מפקד צוות של STS-41-D. את הטיסה השלישית הוא ביצע במעבורת החלל צ'לנג'ר במסגרת משימה STS-61-A.
בשנים 1986–1987 הרטספילד כיהן בתפקיד ניהולי במרכז החלל ג'ונסון ואחר כך הועבר למרכז טיסות החלל מרשל. בשנת 1993 הרטספילד קיבל תפקיד ניהולי בפרויקט תחנת החלל הבין-לאומית.
הוא פרש מנאס"א בשנת 1998 והתמנה לסגן-נשיא של Raytheon Technologies.
הרטספילד נפטר בשנת 2013 בעקבות סיבוכים לאחר ניתוח גב.
המעילים האדומים

מעיל אדום של חייל מהרגימנט ה-42 מתקופת סוף המלחמות הנפוליאוניות.
המעילים האדומים (באנגלית: Red Coat או Redcoat) הוא כינוי היסטורי לחיילי הצבא הבריטי. כינוי זה נובע מהנוהג ללבישת מעילים מסוגים שונים בצבע אדום, כחלק ממדי הצבא של רוב חלקי הצבא הבריטי ואף הצי המלכותי הבריטי.
השימוש הנרחב במעילים אדומים בצבא החל בשנת 1645 עם הבנייה מחדש של הצבא הבריטי, ונמשך עד לתחילת המאה ה-20 עם המעבר לצבעי חאקי וירוק. למרות שצבאות רבים ברחבי העולם עשו ועושים שימוש במדים בצבעי אדום, הצבא הבריטי הפך להיות מזוהה במיוחד עם צבע זה בעיקר משום הנפוצות שלו ברוב יחידות הצבא, במשך כמעט 300 שנים ומשום האימפריה הבריטית שחייליה שירתו בחלקים רבים סביב העולם.
היסטוריה

למרות שבמשך השנים, כוחות הצבא האנגלים הכילו מספר יחידות שלבשו מעילים בגווני אדום (לדוגמה היאומן וורדרס), בפברואר 1645 עם ארגון הצבא מחדש נבחר המעיל האדום לכלל יחידות הרגלים וחלק מיחידות הפרשים. החל משנה זו הורכב הצבא מ-12 רגימנטים רגליים (600 חיילים כל אחד), רגימנט דרגונים אחד (1000 פרשים) וסוללות הארטילריה (900 תותחים). לפי מודל הצבא החדש הזה, חיילי הרגלים לבשו מעילים בצבא אדום ונציאני עם מכפלת בצבע לבן.
הופעתו של המעיל האדום בתור צבעם של חיילי הרגלים האנגלים, התרחש לראשונה בקרב הדיונות (1658). המשך השימוש במעילים אדומים לאחר הרסטורציה של המלוכה בשנת 1660, נבעה יותר מהכרח מאשר מדיניות ברורה, שכן הצבע האדום היה זול יותר. עד לשנת 1707, עיצוב המדים ויצורם היה נתון בידי מפקדי הרגימנטים, אך ב-16 בינואר 1707 לפי צו מלכותי הוחלט על ריכוז עיצוב וייצור המדים לכלל חיילי הצבא.
במשך השנים, הרגימנטים השונים אימצו לעצמם צבעי מכפלת שונים, עד שבשנת 1747 יצאה פקודת ההנחיות הראשונה ששאפה להסדיר את צבעי המכפלת השונים וחלוקתם לרגימנטים. הנוהג הכללי היה שימוש בצבע לבן ברגימנטים שלא ניתן להם צבע ייחודי וצבע כחול שימש לציון רגימנטים 'מלכותיים' (שקיבלו את התואר 'מלכותי' על ידי המונרך). בשנת 1881 נעשה ניסיון נוסף להסדיר את השימוש בצבעי מכפלת, אך הפעם ניתנה הוראה לאחד את הרגימנטים לכדי צבעים בודדים לפי חבל ארץ המוצא של הרגימנט; לבן לרגימנטים אנגלים וולשים, צהוב לרגימנטים סקוטים, ירוק לרגימנטים אירים וכחול לרגימנטים מלכותיים. אך בפועל, חלק גדול מהרגימנטים קיבל אישור להמשיך לעשות שימוש בצבע המכפלת ההיסטורי שלהם.
ב-30 בדצמבר 1885, במהלך המלחמה המהדית בסודאן, נעשה השימוש האחרון במעילים אדומים בעת לחימה, היה זה בקרב גנינגס. כבר בשנים אלו, המעילים האדומים נעלמו כמעט כליל משדות הקרב ברחבי האימפריה, זאת לטובת מדים בצבעי חאקי שהעניקו הסוואה טובה יותר לחיילים. כך בשנים האחרונות של המאה ה-19 המעילים האדומים החלו בהדרגה להיעלם, הם שימשו עד לשנת 1902 'מדי שירות בבית' (כלומר לא לפעילות לחימה) ומשנה זו הם הפכו באופן רשמי למדים ייצוגיים בלבד של חיילי הצבא. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה, הופסק לחלוטין השימוש במעיל האדום (גם כמדים יצוגיים) לטובת מדי החאקי שהונהגו כעת בכל הרמות ובכל היחידות, רק בשנת 1920 חזר הצבע האדום לשימוש מדים ייצוגיים של רגימנטי המשמר, המדים הייצוגיים של תזמורות הרגימנטים, תלבושת הערב של קצינים בדרגות מסוימות ובמקרים בודדים נוספים.
כיום כאמור ניתן לראות את המעילים האדומים בעיקר במדים הייצוגיים של חמשת רגימנטי המשמר, בנוסף לתזמורות הרגימנטים הרגליים. בנוסף לאלו ניתן למנות את רגימנט משמר הפרשים משמר החיים, כמו גם יחידות צבא ומשטרה ברחבי מדינות האימפריה הבריטית לשעבר (כך לדוגמה המשטרה הרכובה המלכותית של קנדה).
בתרבות הפופולרית

על עטיפת הסינגל The Trooper של להקת ההאבי מטאל איירון מיידן מופיע הקמע של הלהקה, אדי, כשהוא לבוש מעיל אדום ואוחז ביד אחת חרב ובשנייה דגל הממלכה המאוחדת מרופט. ברוס דיקינסון, סולן הלהקה, נוהג להופיע במעיל אדום עם דגל בידו בעת ביצוע השיר.
גלריית תמונות

פרשים מרגימנט הסוסים ה-4, 1687.
חייל מרגימנט הגרנדירים ה-40, 1776.
קצין וחייל מהרגימנט ה-40, 1812.
סמל הדגל מהרגימנט ה-40, 1881.
חיילי 'רגימנט המלך (ליברפול)', 1891.
חיילי המשמר הוולשי (מדי שרד), 1914.
ראו גם

מדי הכוחות המזוינים של בריטניה
צבע מכפלת
חולצה אדומה
חיילי משמר הגרנדירים, במדי הייצוג האדומים, במצעד מול ארמון בקינגהאם.
ברוס דיקינסון לבוש במעיל אדום, בהופעה של איירון מיידן
הנובלות של יוסטיניאנוס

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  יוסטיניאנוס הראשון
 שפת המקור:  יוונית, לאטינית
 מהדורות נוספות
 כתבי יד:  Epitome Juliani, Authenticum
"הנובלות" של יוסטיניאנוס (בלטינית: Novellae Constitutiones, ביוונית עתיקה: Νεαραὶ διατάξεις, מילולית: "הצווים הקיסריים החדשים") הן אוסף צווים, שפרסם הקיסר יוסטיניאנוס לאחר גיבוש הקודקס שלו, משנת 535 ואילך. הן מהוות אחד מארבעת החלקים שמרכיבים את מפעל החקיקה של יוסטיניאנוס. אף שמבין חלקי הקודיפקיציה זהו החלק שזכה לתשומת הלב המעטה ביותר במחקר של ימינו, במשך מאות שנים הוא נחשב לדבר החקיקה המוכר ביותר של יוסטיניאנוס באירופה.
רקע

בשנת 528 מינה יוסטיניאנוס הראשון, קיסר האימפריה הביזנטית, ועדה שתערוך ותאגד את הצווים הקיסריים של קודמיו לכדי קובץ חקיקה אחד. המלאכה הושלמה ב-529 והחומרים גובשו לכדי קודקס מאוחד. שינויים שנוספו לאחר מכן חייבו את יצירתה של מהדורה שנייה (Codex repetitae praelectionis), שפורסמה ב-534. עם זאת ובהשפעת חקר הספרות המשפטית של העבר, מלאכת החקיקה לא נסתיימה. היא נמשכה בצורת נובלות, צווים קיסריים, אשר פורסמו ברובן ביוונית, שהייתה שפתה של האימפריה הרומית המזרחית. עם זאת, בחלק מהמקרים הן נכתבו בלטינית, שהייתה שפתה של הפקידות הגבוהה ושל בתי הספר למשפטים. הן עסקו בעיקר בענייני משפט ציבורי ובנושאים כנסייתיים אולם כללו גם משפט פרטי, בדגש על דיני משפחה ודיני ירושה. רבות מהן החליפו הוראות מהקודקס. בין ינואר לאוגוסט 535 פורסמו 32 צווים כאלה ועד 546 פורסמו 115 צווים נוספים. קצב פרסום הצווים הואט לאחר שנת 546 ועד למותו של יוסטיניאנוס. ב-554 הקיסר הביזנטי הציע לאגד את כל הנובלות שפורסמו עד אז לקובץ מאוחד עבור הפרובינקיות החדשות שנוספו לאימפריה במערב, אך התוכנית לא הגיעה לכדי מימוש. יש הסבורים כי הסיבה לכך היא מותו של טריבוניאנוס, שעמד בראש מפעל החקיקה. לכן לא התגבש קובץ רשמי שאיגד בתוכו את כל הנובלות, אך אלה השתמרו במספר אוספים פרטיים.
מבנה הנובלות

בניגוד ללשון התמציתית של הדיגסטה, הנובלות מתאפיינות בשפה מפורטת, בהסברים ובצידוקים. הן כוללות צווים שיועדו לציבור הרחב (edicta), הכרעות דין בערכאה ראשונה או בערכאת ערעור (decreta), צווים שנמסרו למושלי פרובינקיות בהנחיה לנקוט צעדים (mandata) וכן צווים שנמסרו באופן פרטי לבעלי תפקידים רשמיים ולאנשים פרטיים (rescripta). רוב הנובלות שתחולתן הייתה כללית נמסרו למושל הפרטוריאני של המזרח, שהיה הגורם המשפטי הבכיר ביותר ושעליו הוטלה לעיתים מלאכת ההפצה. זו באה לידי ביטוי בין היתר באמצעות לוחות אבן שהוצבו בכנסיות.
לנובלות היה מבנה אחיד. תחילה הופיע שם הנמען ושם המוען (הקיסר). לאחר מכן נמסר תיאור של הסוגיה המשפטית הנדונה ובעקבותיו ההוראה הקיסרית עצמה. הנובלה הסתיימה בהוראה ספציפית שהנחתה את הנמענים למי עליהם להפיצה וכיצד, יחד עם התאריך.
אוספי הנובלות

הנובלות לא אוגדו כאמור מעולם לקובץ רשמי אך השתמרו הודות לכמה אוספים פרטיים. קיימים שלושה קבצים מרכזיים כאלה:
Epitome Juliani – זהו קובץ הנובלות הקדום ביותר. הוא אוגד על ידי המשפטן יוליאנוס מקונסטנטינופול, ככל הנראה בשנים 556–557. ההערכה היא שיוליאנוס תרגם את הנובלות מיוונית ללטינית עבור תלמידיו. מדובר בתרגום תמציתי ולא מלא. הקובץ כולל נובלות שפורסמו בשנים 535–555 והוא מקיף פחות ביחס לקבצים אחרים. יש בו 124 נובלות שמסודרות בסדר כרונולוגי גס, אולם בפועל מדובר ב-122, שכן שתיים מתוכן מופיעות פעמיים. האוסף של יוליאנוס הופץ לאיטליה ונחשב לצינור שהפיץ את המשפט הרומי לאירופה לאורך מאות שנים, בדגש על ימי הביניים. הוא זכה גם להערכתם של גורמים כנסייתיים. במאה ה-12 הוא איבד את הבכורה לטובת ה- Authenticum.
Authenticum – זוהי גרסה לטינית מקיפה יותר שנפוצה סביב שנת 1100 בבולוניה. הקובץ נפוץ במהלך ימי הביניים המאוחרים והרנסאנס מפני שהגלוסאטורים בני התקופה האמינו שמדובר בתרגום הרשמי והאותנטי שהזמין יוסטיניאנוס (מכאן גם שמו). הסברה הזו נדחתה במחקר במהלך השנים מפני שמדובר בתרגום מילולי ולקוי. הקובץ כולל 133 נובלות שפורסמו בין השנים 535–556 ומסודרות גם הן בסדר כרונולוגי. ההערכה היא שהן תורגמו באמצע המאה ה-6. עד היום קיימת מחלוקת בשאלה לשם מה הן תורגמו. תיאוריה אחת גורסת שהן פרי יצירתו של מתרגם בעל הבנה מוגבלת במשפט וביוונית שפעל באיטליה. לפי תיאוריה שנייה, הנובלות תורגמו על ידי סטודנטים דוברי לטינית בקונסטנטינופול. התיאוריה החדשה ביותר מציעה את האפשרות שמדובר בתרגום מילולי שנועד לסייע לסטודנטים דוברי לטינית שהתקשו ביוונית.
אוסף 168 נובלות ביוונית – זהו הקובץ הנרחב ביותר אשר התפרסם סביב שנת 1200 ומהווה הבסיס למהדורות המודרניות. הוא כולל 165 חוקים ו-13 צווים נוספים, שרובם פורסמו בין השנים 535–565. כעשר מבין הנובלות נחקקו אחרי תקופת שלטונו של יוסטיניאנוס וההערכה היא שהקובץ נחתם סביב שנת 575. הקובץ מסודר בצורה כרונולוגית לפי שנים והוא השתמר בעיקר הודות לשני כתבי יד מרכזיים, הוונציאני שמיוחס למאה ה-12 והפלורנטיני מהמאה ה-14.
ראו גם

קורפוס יוריס קיוויליס
הדיגסטה של יוסטיניאנוס
האינסטטוציות של יוסטיניאנוס
יוסטיניאנוס הראשון
האימפריה הביזנטית
המשפט הרומי
הערות שוליים

↑  Alexander P. Kazhdan, editor in chief, The Oxford dictionary of Byzantium, New York: Oxford University Press, 1991, עמ' 1497
1 2 3 4 5  Detlef Liebs, Roman Law, The Cambridge Ancient History, כרך 14, Cambridge: Cambridge University Press, 2001, עמ' 251
1 2 3 4  Timothy G. Kearley, The Creation and Transmission of Justinian’s Novels, 2010, עמ' 381
↑  Kearley, The Creation and Transmission of Justinian’s Novels, עמ' 378-379
↑  Barry Nicholas, An introduction to Roman law, Oxford: Oxford University Press, 2008
1 2 3 4  The Oxford dictionary of Byzantium, כרך 14, עמ' 1498
↑  Liebs, The Roman Law, The Cambridge Ancient History, עמ' 250
↑  Kearley, The Creation and Transmission of Justinian’s Novels, עמ' 380
↑  Kearley, The Creation and Transmission of Justinian’s Novels, עמ' 380-381
↑  Kearley, The Creation and Transmission of Justinian’s Novels, עמ' 383-384
↑  Kearley, The Creation and Transmission of Justinian’s Novels, עמ' 385-386
↑  H.J. Scheltema, L'enseignement de droit des antécesseurs, Leiden: Brill, 1970, עמ' 52-57
↑  Kearley, The Creation and Transmission of Justinian’s Novels, עמ' 386-387
↑  Kearley, The Creation and Transmission of Justinian’s Novels, עמ' 387
↑  Kearley, The Creation and Transmission of Justinian’s Novels, עמ' 387-389
המשחק העמדתי בשחמט

המשחק העמדתי בשחמט או האסכולה המודרנית היא אסטרטגיית משחק שלמה וראיית משחק כוללת הנקוטה על ידי שחקני שחמט רבים שתכליתה היא השגת יתרון עמדתי (כלומר: עמדה טובה יותר).
בשחמט, "עמדה" (או "פוזיציה") היא מונח המתאר את מצבם הכולל של הכלים על הלוח. עמדה טובה היא עמדה שבה:
המלך ושאר הכלים מוגנים היטב.
יש שליטה במרכז הלוח.
הרגלים תומכים זה בזה.
לכלים יש טווח פעולה.
קיימת אפשרות לרכז התקפה של מספר כלים על מספר נקודות בלוח.
שחקנים השואפים להשגת יתרון עמדתי מכריע מכלכלים את צעדיהם לפי שאיפה זו. לפי אסטרטגיה זו, הם אינם מרבים לבצע התקפות על המלך היריב על מנת להכריע את המשחק באופן מיידי, בייחוד אם התקפות אלו הן בעלות מרכיב סיכון שאותו מתקשה השחקן לחשב באופן מדויק ולראות את סוף המתקפה באופן בהיר וודאי. למרות זאת הם משחקים משחק מדויק ומחושב ביותר אשר מקנה להם יתרון פוזיציוני (עמדתי) הולך וגדל, עד ליצירת עמדת סיום שבה יתרונם הוא מכריע.

המשחקים המשוחקים לפי אסכולה זו הם לרוב לא מרתקים ואפילו משעממים לצפייה. הם נעדרים תחבולות מבריקות
והתקפות נועזות ומרובות כלים על המלך היריב.
עקרונות המשחק הפוזיציוני

שליטה על המרכז.
השתלטות צריחים על טורים פתוחים (בהם אין רגלים), וטורים חצי פתוחים (בהם עומד רגלי יריב בלבד)
שליטת רצים באלכסונים ארוכים, בייחוד באלכסון הראשי העובר מפינה לפינה.
הימנעות מהכפלת רגלים על אותו טור, וניסיון לגרום ליריב להכפיל רגלים במחנהו.
ניצול קיומם של רגלים כפולים, רגלים מבודדים ורגלים מפגרים (שאינם נתמכים על ידי רגלי אחר) במחנה היריב.
השתלטות על השורה 7 אצל השחור, או השורה 2 אצל הלבן.
הצבת כלים באזורים שולטים, לאו דווקא לשם יצירת התקפה או איום מיידיים.
מגדולי השחמטאים ששיחקו באסכולה זו נמנים אנטולי קרפוב, טיגראן פטרוסיאן, מקס אויבה ווסילי סמיסלוב, ארבעתם אלופי עולם בעבר.
| שחמט |
| --- | --- | --- |
| שלבי המשחק | פתיחה • מציעה • סיום |  |
| כלי המשחק | מלך • מלכה • צריח • רץ • פרש • רגלי |  |
| חוקי המשחק | שח • הצרחה • הכתרה • הכאה דרך הילוכו • מט • פט • תיקו |  |
| אסכולות שחמט | האסכולה הרומנטית בשחמט • האסכולה המודרנית • האסכולה ההיפרמודרנית |  |
| תת-תחומים משיקים | שחמט בהתכתבות • חידת שחמט • בעיית שחמט • וריאציות של משחק השחמט • תוכנת שחמט • בליץ |  |
| שונות | פיד"ה • האיגוד הישראלי לשחמט • שחמט בישראל • שעון שחמט |  |
ראו גם פורטל שחמט • קטגוריית שחמט
ואדי אל מפג'ר

ואדי אל מפג'ר (בערבית: وادي الفجر, מילולית: עמק השחר) הוא נחל אכזב קטן במדבר יהודה. הנחל יורד מההתנחלות מעלה מכמש, ונשפך לבקעת הירדן מדרום ליריחו, סמוך לנחל פרת. אורכו של הנחל כ-18 ק"מ, ושטח אגן ההיקוות שלו כ-20 קמ"ר.
הנחל רדוד ברובו, ואינו מתחתר אפילו בתחום במת השוליים המזרחיים של מדבר יהודה הבנויה מסלע קשה.
בנחל ישנה אמת מים קדומה, הפועלת עד היום, המוליכה את מי השיטפונות למערכת מאגרי המים של מנזר קרנטל.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007396751005171  VIAF: 61154921224763590977   WorldCat (עם VIAF): 61154921224763590977 
ערך זה הוא קצרמרבנושא גאוגרפיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.