stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
עיצור ענבלי, רוטט
ראו גם

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
| צלילי שפות העולם> עיצורים.בסיסי החיתוך | צלילי שפות העולם> עיצורים.אופני החיתוך |
| --- | --- |
דו-שפתיים - שפתיים-שיניים - שיניים-שפתיים - לשוניים-שפתיים   שיניים - מכתשיים - בתר-מכתשיים - מכתשיים-חיכיים - כפופים   חיכיים - וילוניים - ענבליים - סדקיים - כיסוי-גרוניים - לועיים  בסיס חיתוך משני: מלועלעים - מוולנים - מחונככים - משופתתים: ריאתיים: אפיים - סותמים - חוככים - מקורבים   מקישים - רוטטים - צידיים - מחוככים  לא ריאתיים: מסודקים - מפונמים - מצוצים
תנועות
מיקום התנועות: גובה התנועות
אחוריות - כמעט-אחוריות - מרכזיות - כמעט-קדמיות - קדמיות: סגורות - כמעט-סגורות - חצי-סגורות - אמצעיות  חצי-פתוחות - כמעט-פתוחות - פתוחות
ראו גם: אלפבית פונטי בינלאומי – פורמנט
גילה גולדשטיין

| --- | --- |

גילה גולדשטיין בצעירותה  תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  18 בדצמבר 1947 טורינו, איטליה 
 פטירה:  4 בפברואר 2017 (בגיל 69) תל אביב-יפו, ישראל 
 מקום קבורה:  בית העלמין ירקון 
 מדינה:  ישראל 
 תקופת הפעילות:  1983–2017 (כ־34 שנים)
 פרופיל ב-IMDb
 
גילה גולדשטיין (18 בדצמבר 1947 – 4 בפברואר 2017) הייתה שחקנית, אמנית, וזמרת ישראלית, מהפעילות הראשונות של הקהילה הטרנסג'נדרית ושל אגודת הלהט"ב בישראל. גולדשטיין נחשבה לאישה הטרנסג'נדרית הראשונה בישראל, ובמהלך חייה הפכה לאחד האייקונים הגדולים של קהילת הלהט"ב בישראל. בצעירותה התמודדה עם טרנספוביה, גורשה מבית הוריה ונאלצה לעבוד כעובדת מין למחייתה. למרות הטרספוביות של החברה באותם ימים היא יצאה מהארון ובנתה את יסודות הקהילה הטרנסית בישראל. היא עבדה כחשפנית, רקדנית, ובהמשך גם כזמרת ברים ושדרנית. בגיל מבוגר יותר זכתה להוקרה ופרסום.
ביוגרפיה

גילה נולדה בשם אברהם גולדשטיין בטורינו שבאיטליה, עלתה לישראל בילדותה וגדלה בחיפה.
כשהייתה בת 13, גילתה את זהותה המגדרית ויצאה מהארון. הוריה ומשפחתה לא קיבלו את שונותה, ובעקבות זאת היא לא יכלה להמשיך להתגורר בבית הוריה, ונאלצה לעבוד בזנות על מנת לקיים את עצמה, תחילה בגן הזיכרון ובגן בנימין בחיפה, ומאוחר יותר ברחוב הירקון בתל אביב. באותם ימים הניחה את יסודות הקהילה הטרנסית בישראל עם שלוש טרנסיות נוספות, ובהן אפרת טילמה וננסי שניידר.
לטענת שניידר, שגדלה עם גולדשטיין בחיפה ויחד הן פיתחו את זהותן המגדרית, השם גילה ניתן לה בילדותה על שם השחקנית גילה גולן.
ב-1965 נסעה גולדשטיין לבלגיה ושם עברה ניתוח להתאמה מגדרית.
בתחילת שנות ה-70 עברה לאירופה, שם עבדה כחשפנית וכרקדנית. כששבה לארץ הייתה אמנית הבית של מועדון הלילה רודיק ובבר 51. דמותה שימשה השראה לאחת הדמויות בסרטו של עמוס גוטמן "בר 51".
בשנות ה-90 הקליטה את השירים המקוריים: "יאללה גילה", "הגברת מבקשת עוד", "כולם לרקוד" ו"שיר הגאווה", והופיעה איתם במועדון אלנבי 58. בשנת 1998 הגישה עם דורון אורסיאנו את תוכנית הלילה "סינדרלה יוצאת מהארון" בתחנת הרדיו 99FM.
בשנת 2003 זכתה בפרס "יקירת הקהילה" של קהילת הלהט"ב. בשיקולי השופטים נכתב כי הפרס ניתן לה ”על היותה נציגה בולטת של דור, אשר לא היסס לחיות לפי זהות מגדרו ובנראות מוחלטת, למרות הדחייה, הרדיפות והתלאות הרבות שעברו בשל כך”. בשנת 2005 זכתה בפרס שחקנית המשנה בפסטיבל לקולנוע קווירי במיאמי על תפקידה בסרט "ילדים טובים" של הבמאי יאיר הוכנר. בשנת 2010 כיכבה בתפקיד אורח בסדרה חסמבה דור 3 של התסריטאי דרור נובלמן. באותה שנה הועלה סרט תיעודי על חייה, שהוקרן במסגרת הפסטיבל הבינלאומי לקולנוע גאה בשם "זה גילה, זה אני", בבימויו של אלון ויינשטוק.
במהלך השנים ליוותה ונתנה ייעוץ ועידוד לנשים טרנסיות בשלבי המעבר השונים שפנו אליה, והשמיעה את קולן.
במצעד הגאווה בתל אביב בשנת 2015, ניתן לה הכבוד לעמוד בראש המצעד כאורחת הכבוד, כהוקרה על תרומתה למאבק הלהט"בי בישראל.
ביוגרפיה > מותה

גולדשטיין נפטרה ב-4 בפברואר 2017 בבית החולים איכילוב לאחר אירוע מוחי. בת 69 הייתה במותה. היא נקברה בבית העלמין ירקון בהשתתפותם של מאות ידוענים ואנשי קהילת הלהט"ב. על גבי מצבתה נרשם השם גילה גולדשטיין, והמשפט: "הייתי מה שרציתי, עכשיו תורכם להיות...".
הנצחה

בשנת 2011 הושק "פרויקט גילה להעצמה טרנסית", על שמה של גולדשטיין. מתנדבי הפרויקט מעניקים ייעוץ משפטי בנושאים הקשורים בהדרה על רקע שונות מגדרית, סיוע במתן פתרונות דיור ארעיים ברחבי הארץ לטרנסים וטרנסיות שנפלטו מביתם עקב מצבם, סיוע בליווי אישי למיצוי זכויות, ועוד.
בשנת 2022 החליטה עיריית רמת השרון לקרוא רחוב על שמה של גולדשטיין.
ב-4 ביוני 2023, משמלאו 20 שנה לזכייתה בפרס "יקירת הקהילה" של קהילת הלהט"ב, בחרו בגוגל ישראל לציין את המועד. באותו יום שונה סמליל דף הבית של האתר בעברית לדודל המנציח את דמותה.
בשנת 2024 פתח השף אייל שני את "גילה וננסי", מסעדה על שמה של גולדשטיין ומועדון על שמה של ננסי שניידר, בשיתוף פעולה עם קבוצת פאג, ליין מסיבות לקהילה הגאה.
פילמוגרפיה

2010: חסמבה דור 3, זה גילה, זה אני
2008: פאקינג דיפרנט תל אביב
2005: ילדים טובים
2000: פרא
הערות שוליים

↑  ניר סלונים, ‏נפרדים מאייקון: גילה גולדשטיין הלכה לעולמה בגיל 69, באתר ‏מאקו‏, 5 בפברואר 2017
↑  פוסט על פרויקט גילה להעצמה טרנסית, באתר פייסבוק
↑  מערכת פרימדונה, גילה גולדשטיין 2017 – 1947 – מגזין פרימדונה
↑  ערן רוזנצויג, "השוטר צחק על החלום שלי להפוך לאישה", באתר ישראל היום, 6 ביוני 2018
↑  ריאיון עם ננסי שניידר, פרויקט ההיסטוריה הגאה החיפאית, מרץ, 2017
↑  גילה גולדשטיין, הסיפור האמיתי, באתר וואלה, 23 ביוני 2010
↑  יואב זהבי, ‏גילה גולדשטיין, מראשונות הטרנסג'נדריות בישראל, משלימה עם התבגרות, באתר "Time Out ישראל", 3 ביוני 2015
↑  סופו של עידן - גילה גולדשטיין הלכה לעולמה, באתר WDG, ‏5 בפברואר 2017
↑  איתי בלומנטל, הטרנסג'נדרית הראשונה של תל אביב נקברה כגבר, באתר ynet, 6 בפברואר 2007
↑  רענן בן צור, רחוב ברמת השרון ייקרא על שם טרנסג'נדרית: "מסר למתנגדים ללהט"ב", באתר ynet, 3 באוקטובר 2022
↑  הסבר על ה"דודל" (שרבוט גוגל) שפרסמה גוגל לציון גילה גולדשטיין, באתר מנוע החיפוש "גוגל" (באנגלית)
↑  Gila&Nancy
↑  הילה דודאל, "גילה וננסי" של אייל שני נפתחה: "מקום שמפאר את השונה", באתר ישראל היום, 14 ביולי 2024
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007299825305171  BnF: cb17123391d (data)  GND: 1062309782  ISNI: 0000 0004 6023 4183  LCCN: n2003078221  VIAF: 4489149416759289730000   WorldCat (עם VIAF): 4489149416759289730000 
קברה של גילה גולדשטיין בטקס גילוי המצבה, 6 במרץ 2017.
על המצבה נכתב: "הייתי מה שרציתי, עכשיו תורכם להיות..."
יעקב דוד מנדל לייב פרידמן

| --- | --- |

 לידה:  30 באוגוסט 1957 (בן 67) 
 
רבי יעקב דוד מנדל לייב פרידמן (נולד בג' באלול תשי"ז, 30 באוגוסט 1957) הוא האדמו"ר הנוכחי מבוהוש-פאשקאן.
תולדותיו

נולד בתל אביב לישראל שלום יוסף פנחס פרידמן, בנו של רבי יעקב דוד מפאשקאן ולשיינדל שרה דבורה בתו של רבי יצחק (השני) מבוהוש. למד בתלמוד תורה "יסודי התורה" בתל אביב, בישיבת בית ישראל רוז'ין בבני ברק ובישיבת תפארת ישראל רוז'ין של חסידות בויאן. היה קשור לרבי שלמה חיים פרידמן מסדיגורה. נישא לבתו של ראש ישיבת רוז'ין, הרב יהושע השיל ברים. לאחר חתונתו התגורר בירושלים ובהמשך עבר לבני ברק. היה תלמיד וחסידו של סבו רבי יצחק, שהועידו לממשיכו באדמו"רות. לאחר פטירת הסב באב תשנ"ב (אוגוסט 1992) מינוהו החסידים תחתיו. לאחר פטירת סבו היה נוסע לרבי ישראל מרדכי טברסקי מרחמסטריווקה
. בכל דברי תורתו מזכיר אמרה מסבו.
הוא פנה כבר בצעירותו למחוזות הקנאיים של העדה החרדית. הוא מתנגד לנטילת תקציבים מהמדינה, אוסר על חסידיו לדבר בעברית, תוקף את "שלטון הרשע הציוני", ושולח את חסידיו להפגנות נגדו. כיום הוא מהוה חלק מקהילות העדה החרדית, הוא מחזיק באידאולוגיה קיצונית נגד המדינה, לדוגמה בתקופת הקורונה הורה לחסידיו לא לציית להוראת השלטונות. כמו כן במלחמת חרבות ברזל התפרסם שחסידיו תקפו חייל מילואים בבני ברק.
זאת בניגוד לעמדת סבו רבי יצחק מבוהוש שהיה בעל יחס חיובי לציונות ואף היה עורך טיש ביום העצמאות, מה שגורם מבוכה לחסידיו ולכן הם ניסו בכתבות שפורסמו בעיתון דורות של העדה החרדית לשכתב את ההיסטוריה שהוא כן היה בעל השקפה קנאית. בעקבות המהפך בחסידות פרשו חלק מחסידיו.
כמו כן בעוד שסבו הלך בדרך אדמו"רי בית רוזין, שכללה לבוש מכובד ובגדים מהודרים כמו עניבה ופאות קצרות, הוא לא נוהג כך ואף לא לובש עניבה, אלא אדרבא, מחנך את חסידיו לגדל פיאות ארוכות, להרכיב משקפי פלסטיק חסידיים ולא אופנתיים ולשמור על קוד לבוש מתבדל..
ילדיו

בניו:
משה יהודה, חתן רבי שמעון למברגר ממאקווא
יהושע העשיל, חתן הרב נחמן יוסף טברסקי (בן הרב מנחם נחום בן רבי יוחנן השני מראחמסטריווקא)
נחום מרדכי, חתן רבי יצחק יוסף דב רבינוביץ, האדמו"ר מביאלא.
יצחק, חתן הרב אהרן אויערבך (בנו של רבי מרדכי אוירבך רב קהילת אביר יעקב וחתנו של רבי אליהו שטרנבוך ראב"ד קהל מחזיקי הדת באנטוורפן).
חתניו:
חיים דב הלפרין, בנו של רבי אברהם שמשון שלום הלפרין מווסלוי
נחום דוד, בן הרב יהושע מנחם שטרן (בנו של רבי יצחק יהודה גאב"ד ביליץ וחתן רבי ישראל מרדכי טברסקי מראחמסטריווקא)
שלמה זלמן, בנו של הרב  יוסף בנימין ואזנר
משה נתן נטע למברגר, בנו של רבי אברהם יחיאל ממאקווא בני ברק
פנחס משה, בנו של הרב חיים דב שטרן (בנו של רבי יצחק יהודה גאב"ד ביליץ וחתנו של רבי ישראל אברהם פורטוגל מסקולען)
זאב זייבלד, בנו של רבי יהושע השיל מאלטשטאט
אברהם יצחק רוטנברג, בן האדמו"ר מקוסון בית שמש
שרגא פייביש מיזליש בנו של הרב צבי הירש מייזליש (חתן האדמור מקרעטשניף ירושלים)
הערות שוליים

↑  ישראל כהן, התרגשות בחסידות: האדמו"ר מגילה י.., באתר כיכר השבת, ‏2017-08-30
↑  שימי שפר, מי ש"הלשין או מסר" על הפרת הנחיות של חסידים - ייענש, באתר כיכר השבת
↑  חיים טוויל, חרפה: חייל מילואים חרדי הותקף בידי צעירי חסידי בוהוש בבני ברק, באתר חרדים 10
↑  ישראל שפירא, ה"קנאות" של האדמו"ר מבוהוש רבי יצחק פרידמן זצוק"ל, באתר כיכר השבת
↑  משה ליפשיץ, טיש ביום העצמאות: האדמו"רים הציוניים שנשכחו, באתר מקור ראשון
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007308326805171  VIAF: 298705305   WorldCat (עם VIAF): 298705305
דייוויד ארמסטרונג

דייוויד הארטלי ארמסטרונג (באנגלית: David Hartley Armstrong; ‏21 באוקטובר 1812, נובה סקוטיה, קנדה – 18 במרץ 1893, סנט לואיס, מיזורי, ארצות הברית) היה סנטור אמריקאי ממיזורי. ארמסטרונג החל את הקריירה שלו כמורה, מרצה באוניברסיטה, מנהל בית ספר, מנהל הדואר של סנט לואיס, וחבר הדירקטוריון של משטרת סנט לואיס.
חייו

ארמסטרונג נולד בנובה סקוטיה, קנדה. בין השנים 1833–1837 עבד כמורה בבית ספר בניו בדפורד, מסצ'וסטס. ב-1837 עבר לסנט לואיס, מיזורי, ומשם ללבנון, אילינוי, שם לימד באוניברסיטת מקנדרי (אנ'). ב-1838 חזר למיזורי והיה למנהל בית ספר בבנטון עד 1847. בין השנים 1847–1850 היה למבקר העירייה של סנט לואיס. בין השנים 1854–1858 עבד כמנהל הדואר של סנט לואיס. בין השנים 1873–1876 היה חבר הדירקטוריון של משטרת סנט לואיס.
ב-29 בספטמבר 1877 מונה לסנאטור מטעם מדינת מיזורי, לאחר פטירתו של קודמו בתפקיד, לואיס ו. בוגי (אנ'). הוא שירת בתפקיד עד ה-26 בינואר 1879, אז נבחר לו מחליף, לאחר שלא התמודד כלל בבחירות לסנאט. ארמסטרונג נפטר ב-18 במרץ 1893, בסנט לואיס ונקבר בבית הקברות בלפונטן שבעיר.
משולש ישר-זווית

.
משולש ישר-זווית
משולש יְשַׁר-זווית הוא משולש בעל זווית ישרה.
במשולש זה, שתי הצלעות שכולאות את הזווית הישרה נקראות ניצבים, והצלע שמול הזווית הישרה נקראת יתר.
משולש ישר-זווית הוא הבסיס לפונקציות הטריגונומטריות.
תכונות

משולש ישר-זווית מקיים את משפט פיתגורס: סכום שטחי הריבועים הבנויים על הניצבים, שווה לשטח הריבוע הבנוי על היתר.
התיכון ליתר שווה למחצית מהיתר, ומכאן שהתיכון מחלק את המשולש לשני משולשים שווי-שוקיים.
משולש ישר-זווית מקיים את משפט תאלס: אם משולש ישר-זווית חסום במעגל, אז היתר מתלכד עם קוטר המעגל, והתיכון ליתר הוא רדיוס במעגל החוסם.
הגובה ליתר מחלק את המשולש לשני משולשים הדומים למשולש המקורי (ולכן גם דומים זה לזה). מכאן נובע משפט אוקלידס - אורך הניצב הוא הממוצע הגאומטרי של היתר ושל היטלו של הניצב על היתר.
ריבוע הגובה ליתר שווה למכפלת שני הקטעים שהוא יוצר על היתר (תיכון היתר שווה למחציתו).
כל ניצב הוא הגובה של הניצב השני.
הניצב מול זווית של 30 מעלות שווה למחצית היתר. משפט הפוך: אם ניצב שווה למחצית היתר - הזווית מולו שווה ל-30 מעלות.
חוצה הזווית הישרה חוצה גם את הזווית שבין התיכון לגובה.
נוסחאות

אם הניצבים של המשולש הם  \ a ו- \ b, היתר הוא  \ c והגובה ליתר הוא  \ h, אז מתקיים:
וכן:
שטח המשולש הוא:
אם רדיוס המעגל החסום במשולש הוא  \ r, אז מתקיים:
אם התיכונים לניצבים הם  \ m_{a} ו- \ m_{b} והתיכון ליתר הוא  \ m_{c}, אז מתקיים:
הגדרת פונקציות טריגונומטריות

את הפונקציות הטריגונומטריות, עבור זווית בין 0 ל-90 מעלות ( {\frac {\pi }{2}} רדיאנים), מגדירים כיחס בין שתי צלעות במשולש ישר-זווית.
עבור זווית  \alpha  הכלואה בין הניצב  \ b והיתר  \ c ומול הצלע  \ a מוגדר:
עבור זווית כללית מגדירים באמצעות מעגל היחידה.
משולשים ישרי-זווית מיוחדים

משולש ישר-זווית שזוויותיו הן 90, 60, 30 מכונה לפעמים "משולש הזהב", ובו אורך היתר הוא פי 2 מאורך הניצב הקטן. משולש זה הוא חצי ממשולש שווה-צלעות. לעיתים השם "משולש הזהב" שמור למשולש שווה-שוקיים בעל זוויות בסיס של 72 או 36 מעלות, שכן היחס בין השוקיים לבסיס בו הוא יחס הזהב.
בעברית מקובל גם המושג "משולש כסף", למשולש ישר-זווית ושווה-שוקיים. הזוויות שלו הן: 45, 45, 90. היחס בין אורך היתר לאורך הניצב הוא שורש 2, שהוא ככל הנראה המספר האי-רציונלי הראשון שהתגלה.
שלשה פיתגורית

שלשה פיתגורית (או שלשה פיתגוראית) היא שלשה של מספרים טבעיים המקיימת את השוויון  a^{2}+b^{2}=c^{2}, המופיע במשפט פיתגורס. בהתאם למשפט ההפוך למשפט פיתגורס, משולש שצלעותיו מהוות שלשה פיתגורית הוא משולש ישר-זווית.
ראו גם

המשולש הישר של פרמה
ג'וקס

| --- | --- |

 סוג:  שירות הזרמת מוזיקה 
 תקופת הפעילות:  2015–הווה (כ־9 שנים) 
 בעלות:  Tencent 
 www.joox.com
 
ג'וקס (באנגלית: Joox; מסוגנן כ-JOOX) הוא שירות הזרמת מוזיקה בבעלות טנסנט, שהושק בינואר 2015. ג'וקס הוא שירות הזרמת המוזיקה הגדולה ביותר במספר שווקים באסיה, כמו הונג קונג, מקאו, אינדונזיה, מלזיה, מיאנמר ותאילנד, וכן בדרום אפריקה. ג'וקס פועל לפי המודל העסקי פרימיום, המספק את רוב השירים שלו בחינם, בעוד שחלק מהשירים זמינים רק למשתמשי פרימיום, המוצעים באמצעות מנויים בתשלום או על ידי ביצוע משימות שונות המוצעות. כמו כן, היא מפרסמת מדי שבוע את מצעד המוזיקה ג'וקס תאילנד טופ 100. כמו כן, היא אחראית מדי שנה על פרסי המוזיקה של ג'וקס תאילנד (אנ').‏
ב-2017, ג'וקס השיקה את השירות בדרום אפריקה, השוק הראשון שאינו נמצא ביבשת אסיה. ב-2020, לפי התחזיות יש כ-87 מיליון משתמשים בשירות הזרמת המוזיקה.
היסטוריה

לפני הופעתו של ג'וקס, טנסנט היא אחת מבעלי שירות ההזרמה QQ Music, שפועל בסין. ג'וקס הושק באופן רשמי ב-2015, כהרחבה ל-QQ Music, בעיקר בשוק מעבר לים, כאשר הוצג לראשונה בהונג קונג.
במקום לספק שירותי הזרמת מוזיקה בחינם על ידי השמעת מודעות אודיו למשתמשים, ג'וקס מתמקד במודעות באנר, מודעות ספלאש ושיטות פרסום אחרות בתוך האפליקציה. כמו כן, ג'וקס הציגה את גרסת ה-VIP שלה למנויי DStv (אנ') ללא תשלום. בנובמבר 2021, הוכרז שג'וקס תפסיק לפעול בדרום אפריקה במרץ 2022.
ניואה

חוף בניואה
ניוּאֶה (באנגלית: Niue) היא אי בדרום האוקיינוס השקט. כ-2,400 ק"מ צפון-מזרחית לניו זילנד, בסמיכות לטונגה, לסמואה ולאיי קוק. פירוש שמו של האי, שניתן לו על ידי תושביו, נוודים מסמואה וטונגה, הוא "ראו את עצי הקוקוס". האי ידוע בשמו "הסלע של פולינזיה", וילידי המקום מכנים אותו בפשטות "הסלע".
ניואה נכללת באופן רשמי בממלכת ניו זילנד, והריבון העליון של ניו זילנד (צ'ארלס השלישי), הוא להלכה הריבון העליון של ניואה. המדינה מנהלת את ענייני הפנים והחוץ שלה באופן עצמאי, ויש הרואים בה מדינה עצמאית.
היסטוריה > היסטוריה עתיקה

לפני כמיליון שנים לערך, נוצר האי כתוצאה מהתפרצות לבה במהלך פעילות געשית בקרקעית האוקיינוס. הלוע כבה והאי קיבל את צורתו מכוחות הטבע ששחקו ועיצבו אותו. מאז אותה התפרצות התפתחו צמדת ים (חסרי חוליות ואצות היושבים על מצעים בסביבה מימית) ואלמוגים רבים, תהליך שנמשך גם כיום.
לפני כ-250,000–100,000 שנים, יצרה ירידת פני הים גוש יבשה שהתפתחה עליו צמחייה. בשנים 400–1100 לספירה, יושב האי על ידי בני הטונגה והסמואה, כשהשפעת תרבות המתיישבים הטונגים ניכרת עד ימים אלו בדרום האי בעיקר בטאפיטי, והשפעת סמואה ניכרת יותר בצפון האי.
מסורת שבעל פה הידועה בשם פאו (Fao) מתייחסת במקור לחמישה אלים (Tupuna), שהגיעו מארץ לא נודעת ושמה פונואגאלו-Fonuagalo:
הואנאקי-Huanaki,
לגאיקי-Lageiki,
לגיאטאה-Lagiatea,
טלימאינוקו-Talimainuku,
פאקאהוהו-Fakahohoֿ.
המסורת שבעל פה מזכירה רק שבעה מלכים במשך כ-900–1600 שנות התיישבות, ומציינת שההתיישבות נעשתה בכמה גלים וכניסות של מתיישבים מאיים אחרים.
היסטוריה > מפגש עם המערב

ביוני 1774, במסעו השני, הגיע לאי מגלה הארצות קפטן ג'יימס קוק. הוא נכשל בשלושה ניסיונות לרדת לחוף, בטואפה (Tuapa), אופאהי (Opaahi) ואוואטלה (Avatele), עקב התנגדות פעילה של תושבי האי. קוק שב אל סיפון אנייתו "רזולושן", מיפה את האי והעניק לו את השם "אי הפראים" (Savage Island). מפותיו המדויקות של קפטן קוק היו בשימוש עד אמצע המאה ה-20, וכך האי נקרא וזוהה במשך 200 שנה.
בקטע קצר, מציין קפטן קוק ביומנו ומסביר מדוע כינה את המקום בשם "אי הפראים":

”...כשהאנגלים ניסו לרדת לחוף, פרצו הילידים מתוך היערות העבותים בפראות של חזירי בר ויידו בפולשים אבנים וחניתות.”.
קוק ואנשיו ירו בנשק חם על תוקפיהם שהיו ”אנשים בעלי מבנה גוף גדול וחזק, ועירומים לגמרי פרט לאבריהם האינטימיים”. בהערת אגב הוסיף קפטן קוק כי ”פיותיהם של הלוחמים צבועים באדום כאילו שתתו דם.... ראינו ששום טובה לא תצמח לנו מהאנשים האלה”. הוא נסוג חזרה אל הסירות, העניק לאי את שמו הלא מחמיא והפליג לדרכו. זה היה ביקורו הראשון והאחרון באי. הצבע האדום בפיהם של המקומיים היה למעשה נוזל שמופק מבננה אדומה (Musa troglodytarum) שנמרח באופן מסורתי על פני הלוחמים כדי להפחיד את האויב.
ב-1825, נרצחו ציידי לווייתנים שניסו לנחות בחופי האי. אניות נוספות הותקפו וגורשו בדרך דומה להתקפה על קפטן קוק.
ב-19 ביוני 1830 נחת ג'ון ויליאמס, מיסיונר נחוש שעשה רבות להמרת דתם לנצרות של תושבי האיים באוקיינוס השקט, יחד עם שני ילידים מיסיונרים מהאי אייטוטקי (Aitutaki) אשר סירבו להישאר באי להמשך שליחותם. ויליאמס חטף שני נערים תושבי ניואה ובמעשה זה חיזק את רגשות התיעוב כלפי אירופאים וזרים. חודשים אחדים לאחר החטיפה הוחזרו החטופים לניואה. בשובם הביאו עימם לאי את שתילי פרי הפפאיה, מזמורי גוספל, את מחלת העגבת ונגיפי שפעת אשר גרמו לתחלואה ומוות בקרב התושבים אשר לא היו עמידים בפני מחלות אלו.
התושבים הפנו אלימות קשה כלפי הנערים השבים. כעבור זמן מה, אחד הנערים, יו-א-אה, נרצח עם אביו. הנער השני, ניאומאגא טואימטה, שרד. ב-1836 עזבו ניאומאגא טואימטה ופניאמינה נוקאי את האי והפליגו לסמואה. פניאמינה התקבל לתפקיד משרת בקודש אצל המסיונר ד"ר טרנר (Dr. Turner), שלימד אותו קרוא וכתוב, הטביל אותו לנצרות והכין אותו לשליחות מיסיונרית בניואה.
ב-1839, ניסיון נחיתה לחוף של המסיונר אהרון בוזאקוט מהאגודה המסיונרית הלונדונית (London Missionary Society) נכשל והוא גורש.
באוקטובר 1846 ניאומאגא טואימטה ופניאמינה נוקאי שבו מסמואה. לאחר חמישה ניסיונות כושלים, עלה טואימטה ראשון לחוף והתקבל באלימות על ידי התושבים. תיאור הנחיתה מופיע על אנדרטה הניצבת במקום:
טומיאטה שעלה ראשון לחוף זכה לקבלת פנים כואבת, גופו נחבל קשות מהמכות שקיבל. בסופו של דבר הוא הצליח לשכנע את התושבים שיתירו לפניאמינה לעלות לחוף ... כדי ללמדם את החדשות הטובות על מלכות האלוהים ... נחיתתו של פניאמינה התאפשרה הודות לאומץ לבך. תודה, תודה לך טואימטה, שמך יישאר חרות על ליבנו לעד.
לזכר האירוע נקבע יום חג לאומי בשם יום פניאמינה (Peniamina Day), הנחגג עד עצם היום הזה ומושרש במסורת האי. טואימטה ונוקאי הביאו עמם ארגז עמוס במתנות וסחורות אירופאיות, והגיעו לכפר מוטאלאהו (Mutalau) בצפון האי.
לאחר מכן זכה האי לביקור מערבי נוסף על ידי האגודה המיסיונרית הלונדונית, ומאז הושלטה הנצרות והפכה להיות הדת הרשמית.
היסטוריה > כיבוש האי

בשנת 1900 האי נכבש על ידי הממלכה המאוחדת.
בשנת 1901 סיפחה בריטניה את האי והעבירה את השליטה בו לניו זילנד.
בשנת 1915, בעת מלחמת העולם הראשונה, בוצע גיוס כפוי של ממשלת ניו זילנד של כ-150 ניואנים אשר גויסו ללא הודעה מקדימה. למעלה ממחציתם נספו כתוצאה ממחלות ורגישות למזג האוויר הקר באירופה, ולוחם אחד נפל בקרב.
בשנת 1954 הכתה סופת ציקלון באי וגרמה נזק רב.
בשנת 1974 הוענקה לאי עצמאות חלקית/אוטונומיה רחבה על ידי הפרלמנט של ניו זילנד, שאישר זאת בחוקה הניו זילנדית.
בשנת 2004 פקדה את האי סופת ציקלון עזה שגרמה למותם של שני אנשים, הרסה תשתיות רבות ברחבי האי, ולמעשה מחקה את כל החלק הדרומי של עיר הבירה אלופי.
פוליטיקה

ניואה היא להלכה חלק ממלכת ניו זילנד. החוקה הניו זילנדית העניקה זכויות ריבוניות לתושבי ניואה ואף הגדירה אותן. החוקה קובעת שענייני היומיום של המדינה ינוהלו על ידי קבינט (הרשות המבצעת) בעל שלושה שרים ובראשו ראש ממשלה. חברי הקבינט וראש הממשלה חייבים להיות חברים באספה של ניואה - הרשות המחוקקת. האספה מורכבת מ-20 חברים הנבחרים באופן דמוקרטי. 14 מושבים נבחרים על ידי האלקטורים של כל כפר. ששת המושבים הנותרים נבחרים באופן דומה אך עם ייצוג משותף של הכפרים השונים בכל אלקטור.
המועמדים חייבים להיות אזרחי ניו זילנד, ותושבי האי שלושה חדשים לפחות. כראש הממשלה מכהן (נכון ל-2018), טוקי טאלאגי (אנ') המכהן כיושב ראש האספה הנוכחית.
פוליטיקה > יחסי חוץ

בספטמבר 2023 הודיע נשיא ארצות הברית ג'ו ביידן כי ארצות הברית מכירה בניואה כמדינה עצמאית.
ב-4 באוגוסט 2023 מדינת ישראל הודיעה על כינון יחסי ישראל–ניואה.
גאוגרפיה

בתחום המים הטריטוריאליים של ניואה ישנן שלוש שוניות אלמוגים גדולות. ניואה הוא אחד מאיי האלמוגים הגדולים ביותר. נוף האי מורכב מצוקים תלולים לאורך החוף המתנשאים לגובה של 60 מטר, ומישור שמשתרע על כל שטח האי. בשל אופי המסלע של האי (מורכב מסלע גיר שמוצאו משונית אלמוגים) ניתן למצוא מערות רבות לאורך חופיו. מערות אלו נוצרו כתוצאה של המסה קרסטית של הגיר על ידי מי הים. האקלים הוא אקלים טרופי מובהק.
דמוגרפיה

רוב האוכלוסייה שוכנת בחלקו המערבי, ליד הבירה אלופי. האוכלוסייה באי היא אוכלוסייה נוצרית אדוקה, תוצאה של הקולוניאליזם הבריטי.
בשנת 1966 היה האי בשיא פריחתו הדמוגרפית ומנה כ-5,300 תושבים. מאז, יורד מספר התושבים בעקביות והריבוי הטבעי אינו מדביק את פער ההגירה השלילי. רוב ההגירה היא לניו זילנד, שבה היא נאמדת כיום בכ-20,000 ניואנים וצאצאיהם.
בסקר דמוגרפיה ומשקי בית שנערך בשנת 2011 נמצא כי 1,460 תושבים מתגוררים דרך קבע על האי (722 גברים, 738 נשים), כ-650 (~40%) תושבים באלופי הבירה (על שני חלקיה דרום וצפון) ויתרת 60% התושבים מתגוררים ב-12 כפרים בהיקף האי. בשנת 2017 אוכלוסיית האי כללה 1620 תושבים.
קבלת העצמאות, פתיחת שדה התעופה ואפשרות הגירה בלתי מותנית לניו זילנד (ואוסטרליה במידת מה) האיצו את הירידה במספר התושבים ומגמה זו ניכרת החל משנת 1974, שיעור ההגירה הוא כ-3% שלילי לשנה, עקבי ומתמשך.
כלכלה

כלכלת האי קטנה ביותר ומתבססת על עבודות ממשלתיות ועל מטעים משפחתיים. המטבע של ניואה הוא הדולר הניו זילנדי. מקור ההכנסה העיקרי של האי הוא מימון חוץ שמגיע מניו זילנד ומאוסטרליה. ניואה גם מנפיקה בולים המוסיפים להכנסת המדינה וסוחרת בסיומת האינטרנט שהוקצתה לה - nu.
לקריאה נוספת

טוני הורביץ, קווי רוחב כחולים, תרגום: נועה בן פורת, הוצאת אריה ניר, פרק 8 "האי סאוואג'", עמ' 202–231.
הערות שוליים

↑  דירוג שטח יבשתי - מתוך אתר Worldometer, כפי שפורסם ב-28 במאי 2021
↑  טבלאת אוכלוסייה שם הקובץ: UN_PPP2024_Output_PopTot.xlsx, שם החוצץ: Median - מתוך אתר האו"ם
↑  טבלאת אוכלוסייה שם הקובץ: WPP2024_POP_F01_1_POPULATION _SINGLE_AGE_BOTH_SEXES.xlsx, שם החוצץ: Medium variant - מתוך אתר האו"ם, הערכה 1 ביולי 2024
↑  Betsy Klein ,Donald Judd, US recognizes Cook Islands and Niue as independent states, CNN, ‏2023-09-25 (באנגלית)
↑  Statement by President Biden on the Recognition of Niue and the Establishment of Diplomatic Relations, הבית הלבן
↑  N12, ‏סעודיה תחכה: ישראל הודיעה על כינון יחסים עם ניואה - שמונה בקושי 2,000 תושבים, באתר ‏מאקו‏, 4 באוגוסט 2023
| מדינות וטריטוריות באוקיאניה |
| --- | --- | --- |
| אוסטרליה | אוסטרליה • נורפוק |  |
| מלנזיה | איי מאלוקו ומערב גינאה החדשה (חלק מאינדונזיה) • איי שלמה • ונואטו • מזרח טימור  • פיג'י • פפואה גינאה החדשה • קלדוניה החדשה |  |
| מיקרונזיה | איי מריאנה הצפוניים • איי מרשל • גואם • מיקרונזיה • נאורו • פלאו • קיריבטי |  |
| פולינזיה | איי קוק • הוואי • ואליס ופוטונה • טובאלו • טונגה • טוקלאו • ניואה • ניו זילנד • סמואה • אי הפסחא • סמואה האמריקנית • פולינזיה הצרפתית • פיטקרן |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007553061005171  BNE: XX6210202  GND: 4293521-0  LCCN: n83232786  MusicBrainz: 7fc2feb2-0d33-31ef-b496-b812a4dd2965  NKC: ge695195  SELIBR: 155231  SUDOC: 028122283  UKPARL: 2OoUJlBR  VIAF: 130229650   WorldCat (עם VIAF): 130229650
טריטוריית מיזורי

| --- | --- |


 
 ממשל
 שפה נפוצה:  אנגלית 
 היסטוריה
 תאריכי הקמה:  1812 
 תאריכי פירוק:  1821 
 ישות קודמת:   טריטוריית לואיזיאנה
 ישות יורשת:   טריטוריית ארקנסו   מיזורי מיזורי    טריטוריה לא מאורגנת    הטריטוריה האינדיאנית    ארץ רופרט
 
מפת מיזורי, לשעבר לואיזיאנה, 1814
טריטוריית מיזורי הייתה טריטוריה מאורגנת מאוגדת של ארצות הברית שהתקיימה מ-4 ביוני 1812 עד 10 באוגוסט 1821. בשנת 1819, טריטוריית ארקנסו נוצרה מחלק מהשטח הדרומי שלה. ב-1821, חלק דרום-מזרחי של השטח התקבל לאיחוד כמדינת מיזורי, והשאר הפך לשטח לא מאורגן במשך מספר שנים.