stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Yalnız Çiçek
הערות שוליים

1 2  Yalnız Çiçek, 2018-05-21, נבדק ב-2023-08-24
↑  Yalnız Çiçek (feat. Emrah Karaduman) by Aleyna Tilki (באנגלית בריטית), נבדק ב-2019-05-25
↑  Yıldız Tilbe’nin 'Yıldızlı Şarkıları' çıktı (39 sanatçı), NTV, ‏2018-05-20 (בטורקית)
↑  Nedim YILDIZ, Çocuk Şarkıları Üzerine Bir İnceleme Une Analyse sur les Chansons d'Enfants, Tiyatro Ara, 2006 doi: 10.1501/tad_0000000044
↑  MusicTopTR, MusicTopTR Resmi Listesinde 28. haftanın Lideri... YALNIZ ÇİÇEK - @aleynatilki Feat. @Emrah_Karaduman @ozdemirmuzikhttps://youtu.be/gi80-tmEduI?t=1, @MusicTopTR, ‏2018T4:30 (בטורקית)
1 2 3  Aleyna Tilki (Ft. Emrah Karaduman) – Yalnız Çiçek (באנגלית), נבדק ב-2019-05-25
↑  netd müzik (2018-09-03), Emrah Karaduman - Dipsiz Kuyum feat. Aleyna Tilki, נבדק ב-2019-05-25
↑  Yıldız Tilbe'nin Yıldızlı Şarkıları, Vol. 1, נבדק ב-2019-05-25
1 2 3  netd müzik (2018-06-05), Aleyna Tilki YALNIZ ÇİÇEK ft. Emrah Karaduman, נבדק ב-2019-05-25
| אליינה טילקי |
| --- | --- | --- |
| סינגלים | "Sen Olsan Bari" • "Yalnız Çiçek" • "Dipsiz Kuyum" • "Nasılsın Aşkta?" • "Yalan" • "Bu Benim Masalım" • "Nehir" • "Retrograde" • "Sır" • "Take It or Leave It" • "Aşk Ateşi"  • "Tanırım İntiharı" • "Başıma Belasın" |  |
| השתתפות בסינגלים | "Cevapsız Çınlama" • "Real Love" • "Diamonds" |  |
| ערכים קשורים | אמרה קאראדומן • "הנה האגדה שלי" (2021) • DMC |  |
אוגניה פרידמן

פוסטר מתערוכה תפחה שנערכה בוורשה
אוגניה פרידמן (בפולנית: Eugenia Frydman) הייתה שחיינית וקופצת למים פולנייה-יהודייה, אלופת פולין בשחייה ו-3 פעמים סגנית אלופת פולין בקפיצה למים ממקפצה וממגדל.
ביוגרפיה

פרידמן התאמנה בקבוצת מכבי ורשה. בשנת 1924 זכתה באליפות פולין בשחייה. המועדון שלה זכה במקום השני באליפות ורשה בשחייה בשנים 1926, 1927, 1929 - 1931.
בשנת 1928 קבוצתה מכבי ורשה פרשה מאליפות ורשה בגלל אפליה בשיפוט, והיא החליטה לעשות מופע ראווה של קפיצות למים מגשר אלכסנדריה שעל נהר הוויסלה לעיניהם של כעשרת אלפים צופים משני צידי הנהר. במופע לקחו חלק 6 קופצים, 4 גברים ו-2 נשים, בהם היו פרידמן ואדוארד טירמונד. הקפיצה הייתה מגובה של 14.5 מטר.
אדה מרגו

| --- | --- |

 לידה:  8 במאי 1872 פשט 
 פטירה:  2 בפברואר 1946 (בגיל 73) בלטונאלמאדי, הונגריה 
 שם לידה:  Morgenstern Ede 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת מוהולי-נג'י לאמנות ולעיצוב 
 
אנדרטת המילניום בכיכר הגיבורים בבודפשט
אדה מרגו (במקור מורגנשטרן, בהונגרית: Margó Ede; פשט, 6 במאי 1872 – בלטונאלמאדי, 3 בפברואר 1946) היה פסל, יהודי-הונגרי מוכר ומוערך, אחיה של זמרת האופרה ציליה מרגו.
ביוגרפיה

אדה מורגנשטרן נולד במשפחה יהודית כבנם של ליפוט מורגנשטרן ושל קטלין הברן (1835–1899). לאחר הלימודים המקדימים בבית הספר לאמנויות שימושיות בבודפשט בהנהגתו של לאיוש ג'רג' מאטראי, למד ארבע שנים בית הספר של האמן אלאיוש שטרובל (Strobl Alajos) מהאמנים הבולטים ביותר בסוף המאה ה-19. באמצעות עבודתו הקשה, לאחר שזכה במלגה שהמכרז לגביה פורסמה בווינה, הוא למד באקדמיה ז'וליאן בפריז מסוף שנות ה-90 של המאה ה-19 תחת דניס פואש (Denys Puech). הוא הושפע מאוד מאמנותו של אוגוסט רודן. מרגו נודע תחילה בעיקר בזכות התבליטים המעוצבים שלו בסגנון עדין וריאליסטי. בשנת 1899 הציג תבליט שיש בשם "ייסורים" (ייסורי ילדה חולה) ב"סלון" בפריז, איתו זכה בפרס הגדול של הסלון, פרס ה"אזכור בכבוד" (mention honorable), אחת ההכרות המשמעותיות ביותר של התערוכה. לידת התבליט היא בדרמה של גרהרט האופטמן (באנגלית: The Ascension of Little Hannele, בגרמנית: Hanneles Himmelfahrt), בהשראת עיצוב הדמות במחזה על ידי השחקנית אמה שומיו. בשיבתו הביתה להונגריה, התבליט שזכה להצלחה נקנה על ידי המוזיאון לאמנות יפה בבודפשט כבר באותה השנה.
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| ” |  "אדה מרגו הופיע פתאום עם הפסלים שלו. הוא לא אחד מהאמנים שמנסים את מזלם וממהרים לצאת לציבור עם כל עבודה חסרת החשיבות. מרגו קיבל פרס משמעותי על עבודתו הגדולה הראשונה בפריז, והוא גם הצטרף עם עבודתו זו למוזיאון שלנו לאמנות יפה. באמת שלא ניתן לצפות ליותר מפסל בן עשרים ותשע". קארוי ליקה כתב על מרגו בקשר עם תערוכה בגלריה לאמנות בשנת 1901. | “ |


בשנת 1900 יצר מרגו סדרת תבליטים בשם "פלדת מרטין" (Martin Steel) עבור ביתן הכרייה בתערוכה העולמית של פריז. בנוסף לפסלו של לאיוש פושה שהוקם בפארק העירוני של בודפשט, פסלו של לאיוש קושוט בארד ולאחר מכן בדברצן, נוצרו יחד עם זיגפריד פונגרץ. הם היו אחד השלבים החשובים ביותר בפיסול הציבורי שלו. העיר דברצן קיבלה לבסוף את העבודה שהגישו שניהם בתחרות הרב-סבבית של פסל קושוט, העבודה שהושלמה והלוט הוסר ב-3 במאי 1914. יצירותיו הציבוריות הפיסוליות של מרגו כוללות את פסל אדה סיגילטי שהוקם באוראדיה ב-15 בדצמבר 1912,  ואת הפסלים של יאנוש הוניאדי ושל פרדיננד הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה שמוצבים באנדרטת המילניום בכיכר הגיבורים. אנדרטה מן החשובות בהונגריה כולה. הוא יצר מספר אנדרטאות ומצבות המתאימות היטב לסגנון ההיסטורי של התקופה. הפיסול שלו התאפיין באומנות משמעותית, תצוגה פלסטית של צורות מורכבות, פישוט וסטייליזציה אצילית ונדיבה, והוא נמנע מפורמליות ריקות ומאפקטים של ציד השפעה על הצופה. מרגו תמיד הביא את המסר שלו בהרמוניה עם הצגת הפסל. בולט בין יצירותיו פסל השיש הלבן של הפזמונאי הכנר הצועני ההונגרי פישטה דנקו, שהוקם ב-1912 מול מלון קאש בסגד. הפסל של פישטה דנקו היה "פסל דמות צועני" הראשון באירופה מהקמתו ולאורך עשורים רבים. העבודה עצמה נעשתה מתרומות ציבוריות, אך הסכום המלא מעולם לא היה זמין. מרגו ביקש כסף רק לרכישת חומר השיש, והוא גילף את הפסל בעבודה חינם, רק במחיר חומרי הגלם, כך הצדיע לאזרחי העיר סגד ותמך ביוזמתם האצילית להקים את הפסל. גם יצירות מצבותיו ראויות לציון.
בשנת 1900 מרגו התקבל ללשכת הבונים החופשיים של תא "הדמוקרטיה" בבודפשט. הוא היה ממייסדי מושבת האמנים בדרך סאזדוש בשנת 1911 והיה תושב יצירתי פעיל במושבה עד מותו. ב-10 בנובמבר 1904 נשא בבודפשט את אולגה (1877–1973), בתם של מנו פצ'י ושל יוליה ריגר.
עבודותיו העיקריות > תבליטים (מבחר)

עבודה משותפת (עבור לשכת הבונים החופשיים הסמלית של ממלכת הונגריה)
ייסורים (1899). זוכה הפרס הגדול של ה"סלון" בפריז
פלדת מרטין (1900) הוצג בתערוכה העולמית של פריז (1900)
פסל לאיוש קושוט (מאקו)
עבודותיו העיקריות > אנדרטאות (מבחר)

אימרה סצ'באי (1907, אורדיה )
לאיוש קושוט (1909, ארד, עם סיגפריד פונגרץ)
אדה סיגליגטי (1913, אוראדיה)
פישטה דנקו (1912, סגד)
לאיוש קושוט (1914, דברצן, עם סיגפריד פונגרץ)
פרדריק שופן (1929, גדלה, בית הספר למוזיקה של פרדריק שופן)
לאיוש פושה (1930, בודפשט)
יאנוש הוניאדי (בודפשט, אנדרטת המילניום, עם סיגפריד פונגרץ)
פרדיננד הראשון (בודפשט, אנדרטת המילניום, עם סיגפריד פונגרץ)
פסל "הכאב ההונגרי" (שנות ה-30, זמארדי)
עבודותיו העיקריות > מצבות (מבחר)

אדה פאולאי (1897, בודפשט, בית הקברות קרפשי, עם בלה גרנדאי )
אילונקה פולוני (בודפשט, בית הקברות קרפשי, עם גזה מרקוש)
קלמן גאלוש (בודפשט, בית הקברות קרפשי)
דיולה ויזווארי (1910, בודפשט, בית הקברות קרפשי)
יולאן סיגטי (1910, בודפשט, בית הקברות קרפשי)
גלריית תמונות

פסל יאנוש הוניאדי (בודפשט, כיכר הגיבורים )
לאיוש קושוט (דברצן, הכנסייה הקלוויניסטית)
תבליט של לאיוש קושוט (מאקו (עיר), רחוב היינל)
אמא עם ילדתה ( סגד, לפני מרפאת הילדים, 1945 )
לוח זיכרון לגדוד חיל הרגלים החמישי, סגד, על קיר הכנסייה
ייסורים, המוזיאון לאמנות יפה (בודפשט) ( 1900 )
פסל פישטה דנקו (סגד)
קברו של יולאן סיגטי (בודפשט, בית הקברות הלאומי בדרך פיאומה
ראו גם

דז'ה מאלונאי: אדה מרגו (אמנות, מס' 4, 1910)
פסל "הכאב ההונגרי "בזמארדי (תמונה)
פסל של אימרה סצ'באי באוראדיה (תמונה)
קברה של אילונקה פולוני (תמונה)
לקסיקון יהודי הונגריה. עורך פטר אויווארי. 1929. אדה מרגו
לקריאה נוספת

Margó Ede művei - Új Idők, 1901 (יצירותיו של אדה מרגו)
Margó Ede - Az Est Hármaskönyve, Lexikon az újságolvasó számára, אדה מרגו - הוצאת עיתון האשט, בודפשט), 1923., 471-472)
dr. Vysiné Stróbl Éva: Margó Ede - Művészet, 1972., július, XIII. évfolyam. 7. szám, 11. l. ("אדה מרגו בכתהב העת "אמנות)
Révai nagy lexikona (הלקסיקון הגדול רוואי)
Művészeti lexikon III. (L–Q). Főszerk. Zádor Anna, Genthon István. 3. kiad. Budapest: Akadémiai. 1983. (לקסיקון האמנות)
Új magyar életrajzi lexikon IV. (L–Ő). Főszerk. Markó László. Budapest: Magyar Könyvklub. 2002. 489–490. o. ISBN 963-547-414-8 (לקסיקון ביוגרפי חדש)
Abafi Lajos: A szabadkőművesség története Magyarországon. Budapest: Akadémiai Kiadó. 1993. ISBN 963-05-6540-4 Reprint (לאיוש אבפי: תולדות הבנאים החופשיים בהונגריה)
הערות שוליים

↑  "Születési bejegyzése a pesti neológ izraelita hitközség születési akv. 601/1872. folyószáma alatt".
↑  "Morgenstern Lipótné Habern Katalin halotti bejegyzése a Budapest VI. kerületi polgári halotti akv. 1400/1899. folyószáma alatt".
↑  Révai nagy lexikona, 1915 Budapest, Révai Testvérek Irodalmi Részvénytársaság, 13. kötet, 399. o.
↑  "Archivált másolat". אורכב מ-המקור ב-2015-09-13.
↑  "Archivált másolat". אורכב מ-המקור ב-2016-09-18.
↑  "Házasságkötési bejegyzése a Budapest V. kerületi polgári házassági akv. 450/1904. folyószáma alatt".
↑  "Margó Edéné Pécsi Olga halotti bejegyzése a Budapest II. kerületi polgári halotti akv. 1538/1973. folyószáma alatt".
אוגר הדגלים

אוגר הדגלים (באנגלית: Flag Register, ובקיצור FR) הוא אוגר המורכב מאוסף סיביות המהווה בדרך כלל חלק מן היחידה אריתמטית-לוגית ומכיל מידע נוסף על התוצאה של הפעולה האחרונה. הוא משמש לביצוע מותנה, בהתאם לתוצאה זו, של פקודת שפת סף במעבד. דגל נחשב דלוק כשערך הביט הוא 1. וכבוי כשערכו הוא 0. לרוב מכיל אוגר זה דגלים כגון:
דגל הנשא (Carry flag) – לדגל זה תפקיד משמעותי בפעולות על מספרים בלתי מכוונים (unsigned) בלבד. במספרים כאלה, כאשר מבצעים פעולת חיבור שתוצאתה גדולה מגודל היעד, או כאשר מבצעים פעולת חיסור של ערך גדול מערך קטן ממנו, יידלק דגל זה.
דגל האפס (Zero flag) – יידלק כשתוצאת הפעולה האריתמטית האחרונה תהיה שווה לאפס. נועד בעיקר לביצוע קפיצות מותנות.
דגל הסימן (Sign flag) – יידלק כשהביט השמאלי ביותר באופרנד היעד בפעולה האחרונה יהיה 1, מה שמציין מספר שלילי.
דגל הגלישה (Overflow flag) – יידלק לאחר ביצוע פעולה אריתמטית שבה סימן התוצאה (+/-) שגוי, כתוצאה מגלישה.
דגל הזוגיות (Parity flag) – יידלק כאשר מספר הביטים הדולקים בתוצאת הפעולה האריתמטית האחרונה הוא זוגי, ויכבה כאשר היא אי-זוגית.
ראו גם

דגל (מחשבים)
ערך זה הוא קצרמרבנושא מחשבים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אואנו

| --- | --- |

רחוב מרכזי ברובע אואנו
 מידע
 עיר:  טוקיו
 אוכלוסייה:  3,710 (2020)
 קואורדינטות:  35°42′56″N 139°46′26″E﻿ / ﻿35.715469444444°N 139.77401944444°E﻿ / 35.715469444444; 139.77401944444
 he
 
אואנו (ביפנית: 上野) הוא אזור ברובע טאייטו אשר ממוקם בחלק הצפון מזרחי של העיר טוקיו שביפן.
אזור אואנו נודע במיוחד בעבור הפארק הציבורי פארק אואנו, המקום הפופולרי ביותר בטוקיו לצפות בפריחת עצי הסאקורה, וכמו גם בכמה מהאטרקציות התרבותיות הטובות ביותר של העיר, כולל המוזיאון הלאומי של טוקיו, המוזיאון הלאומי לאמנות מערבית, המוזיאון הלאומי לטבע ולמדע וגן החיות של אואנו.
אזור אואנו הוא גם חלק מהרובע ההיסטורי שיטמאצ'י אשר בו התגוררו במקור אנשי מעמד הפועלים.
גלריית תמונות

המוזיאון הלאומי של טוקיו
המוזיאון הלאומי לאמנות מערבית
פריחת עצי הסאקורה בפארק אואנו
פגודת קאנאיג'י אשר נמצאת בגן החיות של אואנו
רובע אואנו בשנות ה-30 של המאה ה-20
אובססיבית (סרט, 2009)

| --- | --- |

 בימוי:  סטיב שיל 
 הופק בידי:  ויליאם פאקר 
 תסריט:  ויליאם שאטנר 
 עריכה:  Paul Seydor 
 שחקנים ראשיים:  אידריס אלבה כריסטין לאטי ברוס מק'גיל סקוט טיילור-קומפטון ג'רי אוקונל ביונסה אלי לרטר Richard Ruccolo 
 מוזיקה:  ג'יימס דולי 
 צילום:  קן סלנג 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  סקרין ג'מס, Rainforest Films 
 חברה מפיצה:  סקרין ג'מס, נטפליקס 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  11 ביוני 2009 
 משך הקרנה:  108 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט מתח, סרט דרמה 
 הכנסות באתר מוג'ו:   obsessed
 www.areyouobsessed.com
 דף הסרט ב־IMDb
 
אובססיבית (באנגלית: Obsessed) הוא סרט מתח-דרמה אמריקאי משנת 2009, בבימויו של סטיב שיל, ובכיכובם של אידריס אלבה, ביונסה, ואלי לרטר.
הסרט עוסק בסיפורם של גבר נשוי שמצליח בעבודתו ונראה שיש לו הכול, עד שהוא מוצא את עצמו במצב מסוכן לאחר שהמתמחה החדשה בעבודתו מתחילה לפתח כלפיו אובססיה מסוכנת.
הסרט הוקרן בבכורה בבית הספר לאמנויות חזותיות ב-23 באפריל 2009, ויצא לאקרנים בארצות הברית למחרת. הסרט ספג ביקורות על היעדר הסבר לאובססיה של ליסה לדרק, כישלון לחקור את הנושא הפוטנציאלי של סכסוך בין-גזעי בין ליסה ומשפחת צ'ארלס, ואת העובדה שדרק לא נכנע לפיתויה של ליסה. זה גם גרר השוואות שליליות לחיזור גורלי, אם כי סצנת הקרב בין ביונסה ללארטר זכתה לשבחים רבים, וזכתה בפרס הסרטים של MTV לקרב הטוב ביותר בטקס פרסי הקולנוע של MTV לשנת 2010. למרות הביקורות הסרט זכה להצלחה בקופות, והכניס 73.8 מיליון דולר מול תקציבו של 20 מיליון דולר.
עלילה

דרק צ'ארלס (אידריס אלבה) הוא מנהל השקעות מצליח הנשוי לשארון (ביונסה נואלס), והם יחד מגדלים את בנם הקטן. חייו המושלמים מתחילים להסתבך כאשר ליסה (אלי לרטר), מתמחה חדשה במשרדו, מתחילה להראות בו עניין רומנטי בלתי רצוי. למרות שהוא דוחה את ניסיונותיה, ליסה אינה מקבלת את הסירוב ומפתחת אובססיה כלפי דרק, שמאיימת להרוס את חייו המקצועיים והאישיים.
צוות השחקנים

אידריס אלבה בתפקיד דרק צ'ארלס - מנהל השקעות מצליח שנקלע לסיטואציה מסוכנת בעקבות מתמחה חדשה במשרדו.
ביונסה נואלס בתפקיד שארון צ'ארלס - אשתו של דרק, שמגלה על האובססיה המסוכנת של ליסה כלפי בעלה.
אלי לרטר בתפקיד ליסה שרידן - מתמחה במשרדו של דרק שמפתחת כלפיו אובססיה מסוכנת.
ביקורות

הסרט "אובססיבית" קיבל ביקורות מעורבות עד שליליות מצד המבקרים. המבקרים מתחו ביקורת על העלילה הבלתי מורכבת וחוסר המקוריות, אך שיבחו את הופעתה של ביונסה נואלס, במיוחד בסצנות השיא. הסרט זכה להצלחה כלכלית יחסית בקופות הקולנוע, אך לא התקבל בצורה חיובית בקרב המבקרים. הסרט קיבל ציון של 19% באתר Rotten Tomatoes, המבוסס על מעל 100 ביקורות, וציון של 25 מתוך 100 באתר Metacritic, מה שמעיד על ביקורות שליליות ברובן.
הערות שוליים

↑  "Obsessed". ארכיון מ-17 באוגוסט 2011. נבדק ב-17 ביולי 2011. {{cite web}}:  (עזרה)
| פרס הסרטים והטלוויזיה של MTV לקרב הטוב ביותר |
| --- | --- | --- |
| כללי (1996–2019) | אדם סנדלר נגד בוב ברקר – "גילמור המאושר" (1996) ‏•‏‏ פאירוזה באלק נגד רובין טאני – "הכישוף " (1997) ‏•‏‏ ויל סמית' נגד מקק – "גברים בשחור" (1998) ‏•‏‏ בן סטילר נגד כלב – "משתגעים על מרי" (1999) ‏•‏‏ קיאנו ריבס נגד לורנס פישבורן – "מטריקס" (2000) ‏•‏‏ ג'אנג דזה יי נגד בר שלם – "נמר, דרקון" (2001) ‏•‏‏ ג'קי צ'אן וכריס טאקר נגד כנופיית הונג קונג – "שעת שיא 2" (2002) ‏•‏‏ יודה נגד כריסטופר לי – "מלחמת הכוכבים - פרק 2: מתקפת המשובטים" (2003) ‏•‏‏ אומה תורמן נגד צ'יאקי קוריאמה – "להרוג את ביל" (2004) ‏•‏‏ אומה תורמן נגד דריל האנה – "להרוג את ביל חלק 2" (2005) ‏•‏‏ אנג'לינה ג'ולי נגד בראד פיט – "מר וגברת סמית'" (2006) ‏•‏‏ ג'רארד באטלר נגד רוברט מיילט – "300" (2007) ‏•‏‏ שון פריס נגד קאם ג'יגנדה – "לעולם אל תיכנע" (2008) ‏•‏‏ רוברט פטינסון נגד קאם ג'יגנדה – "דמדומים" (2009) ‏•‏‏ ביונסה נגד אלי לרטר – "אובססיבית" (2010) ‏•‏‏ רוברט פטינסון נגד ברייס דאלאס הווארד וזאווייר סמואל – "דמדומים 3: ליקוי חמה" (2011) ‏•‏‏ ג'ניפר לורנס וג'וש האצ'רסון נגד אלכסנדר לודוויג – "משחקי הרעב" (2012) ‏•‏‏ רוברט דאוני ג'וניור, כריס אוונס, מארק ראפלו, כריס המסוורת', סקרלט ג'והנסון וג'רמי רנר נגד טום הידלסטון – "הנוקמים" (2013) ‏•‏‏ אורלנדו בלום ואוונג'לין לילי נגד אורקס – "ההוביט: מפלתו של סמאוג" (2014) ‏•‏‏ דילן או'בריאן נגד ויל פולטר – "הרץ במבוך" (2015) ‏•‏‏ ראיין ריינולדס נגד אד סקריין – "דדפול" (2016) ‏•‏‏ גל גדות נגד חיילים גרמניים – "וונדר וומן" (2018) ‏•‏‏ ברי לארסון נגד ג'מה צ'אן – "קפטן מארוול" (2019) |  |
| מתוסרט  (2021–הווה) | אליזבת אולסן נגד קתרין האן – "וונדה-ויז'ן" (2021) ‏•‏‏ סידני סוויני נגד אלכסה דמי – "אופוריה" (2022) ‏•‏‏ קורטני קוקס נגד גוסטפייס – "צעקה 6" (2023) |  |
| לא מתוסרט  (2021–הווה) | קורטני קרדשיאן נגד קים קרדשיאן – "משפחת קרדשיאן" (2021) ‏•‏‏ בוסקו נגד ליידי קמדן – "המרוץ לדראג של רו פול" (2022) |  |
אוברוביט

| --- | --- |

 תכונות המינרל
 הרכב כימי:  Ca3Cr2(SiO4)3
 מערך קריסטלוגרפי:  קובייתי
 צורת הגביש:  צורת גבישים אֵיאוֹהֶדרָליים (מפותחים היטב) היא של רומבודודקהדרון וגודלם מגיע עד 4.5 ס"מ, אבל גם צורת הטרפזוהדרון (פאון בעל 24 פאות) נפוצה. קיימות גם צורות גרגריות וקומפקטיות.
 צבע:  ירוק בהיר, ירוק-אזמרגד, ירוק-שחור
 ברק:  זגוגי
 שקיפות:  הגבישים שקופים עד שקופים למחצה
 פצילות:  אין
 שבירה:  דמוית קונכייה
 קשיות:  7.5-6.5 בסולם מוס
 משקל סגולי:  3.8
 שרטוט:  לבן
 מינרלים נלווים:  כרומיט, סרפנטין, דיופסיד, זואיסיט, אוליבין, דולומיט, טרמוליט, אפידוט
אוּבַרוֹבִיט – מינרל נזוסיליקטי השייך לקבוצת הגארנט, והמכיל כרום.
תכונות

נוסחת המבנה הכימי של אוברוביט היא Ca3Cr2(SiO4)3. האוברוביט הוא המינרל הנדיר ביותר בקבוצת הגארנט, והסוג היחיד שצבעו הוא ירוק בלבד. הוא מופיע בטבע בגבישים מפותחים היטב שפניהם מחורצים וצורתם רומבודודקהדרון (פאון בעל 12 פאות) או טרפזוהדרון (פאון בעל 24 פאות). דגימות של אוברוביט מבוקשות מאוד בין אספני המינרלים בשל הברק של המינרל וצבעו, ירוק בהיר בגוון המזכיר אזמרגד.
האוברוביט משתתף בשורה איזומורפית (מצב בו אטום אחד או יותר במבנה המינרל יכול להיות מוחלף על ידי אטום אחר מבלי שיחול שינוי במבנה המינרל) עם המינרל גרוסולר (Ca3Al2(SiO4)3). האוברוביט, הגרוסולר והאנדרדיט ידועים באופן קיבוצי כקבוצת האוגראנדיט (אוברוביט, גרוסולר, אנדרדיט), כשאלומיניום וברזל מחליפים את הכרום במבנה האוברוביט.
אופטית המינרל הוא איזוטרופי. מקדם השבירה הממוצע של האוברוביט הוא 1.86. צבעו הנפוץ של האוברוביט הוא ירוק.
האוברוביט נתגלה ב-1832 במכרה סרנובסקי בהרי אורל בחלק המצוי במחוז פרם שברוסיה על ידי הכימאי השווייצרי שהשתכן ברוסיה, ז'רמן אנרי הס (Germain Henri Hess). הס קרא למינרל על שם הדוכס סרגיי אוברוב, מדינאי רוסי שהיה אספן מינרלים חובב, ונשיא האקדמיה למדעים של סנקט פטרבורג (1855-1818).
שימושים

השימוש המסחרי הנפוץ ביותר הוא כמינרל לאספנים. למרות הקשיות הגבוהה יחסית, והגוון הירוק היפהפה שלו, האוברוביט מופיע בגבישים קטנים מדי מכדי שניתן יהיה ללטש אותם. לכן האוברביט הוא הגארנט היחיד שכמעט ולא נעשה בו שימוש כאבן חן.
מקור ותפוצה

האוברוביט מופיע בעיקר בסלעים מותמרים של אבני גיר וסקארן כתוצאה מתגובה כימית בין דולומיט לכרומיט, וכן כתוצאה מהתמרה הידרותרמית של סרפנטיניט המכיל כרומיט.
למרות שהאוברוביט הוא מינרל נדיר ניתן למוצאו במספר מקומות, למשל בעפרות הכרום בפיקו דו פוסטס (Pico do Posets) שבהרי הפירנאים בספרד; בסרנאי שבהרי אורל שברוסיה (המקום בו נתגלה המינרל לראשונה); במגוג (Magog) במחוז סטנסטיד (Stanstead ) בפרובינציית ׂקוויבק שבקנדה; באוטוקומפו (Outukumpu) שבפינלנד (שם נמצאו הגבישים הגדולים ביותר של אוברוביט); במכרה קופ קרום (Kop Krom ) בארזורום שבטורקיה; ובמספר מקומות בארצות הברית, כדוגמת מכרה הכרום וודס (Wood's Chrome mine) במחוז לנקסטר (Lancaster) שבפנסילבניה.
הערות שוליים

↑  לרשימה המלאה ניתן להיעזר בקישור לאתר Mindat.
תליון אוּבַרוֹבִיט, גארנט נדיר בגוון ירוק בהיר. אורך התליון 2 סנטימטר
אונורה לנטנואה

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  13 בנובמבר 1863
 פטירה:  1940 (בגיל 76 בערך)
 ענף מדעי:  גאולוגיה
 מקום מגורים:  צרפת
 מקום לימודים:  אקול פוליטקניק  בית הספר הלאומי הגבוה למכרות 
 תרומות עיקריות
 מחקר מאובנים בדרום סין
 
אונורה לנטנואה (בצרפתית: Honoré Félix Jean Baptiste Charles Lantenois‏; 13 בנובמבר 1863 – 1940) היה גאולוג צרפתי, שעיקר מחקריו היו בהודו-סין ובדרום סין.
ביוגרפיה

אונורה לנטנואה נולד בשטרסבורג ב-13 בנובמבר 1863 לז'אן-בטיסט לנטנואה, קצין בחיל הים הצרפתי ולמארי דוקנשז (Marie Félicité Ducanchez). בין השנים 1882–1885 למד באקדמיה הצבאית "Prytanée militaire La Flèche" בעיירה לה פלש, ובין השנים 1886–1888 למד בבית הספר למכרות "אקול דה מין" (École des Mines de Paris) בפריז והוסמך כמהנדס.
ב-1896 הצטרף לחברה הגאולוגית של צרפת (Société géologique de France). ב-1903 הוא הגיע להאנוי, אז בשליטת צרפת כחלק מהודו-סין הצרפתית, ועמד בראש המשלחת הגאולוגית ליונאן הקשורה להקמת מסילת הרכבת בין הייפונג בווייטנאם לקונמינג ביונאן (1904–1910). מונה למהנדס ראשי וארגן את נפת המכרות והקים את השירות הגאולוגי. במסגרת המחקר הגאולוגי הגיעו אונורה לנטנואה, הגאולוג ז'אק דפרה והארכאולוג אנרי מנסווי לאזור שהוכרז מאה שנים אחר-כך כאתר מורשת עולמית בשם אתר המאובנים בצ'נגג'יאנג, וערכו בו סקרים בין השנים 1907 ל-1912. הם פרסמו מאמרים על גילוי מאובני טרילוביטים ופרוקי-רגליים אחרים.
ב-1914 מונה ליועץ בנושא מכרות בשטח החסות הצרפתי במרוקו. עם פרוץ המלחמה הוא גויס בדרגת לוטננט קולונל במטה הצבא הצרפתי.
ב-1917 חזר לנטנואה להודו-סין והאשים יחד עם אנרי מנסווי את חברם לשעבר ז'אק דפרה בביצוע זיוף - שתילת מאובנים של טרילוביטים שמקורם בבוהמיה באוסף המאובנים מהודו-סין. דפרה הושעה ב-1917 וגורש מהחברה הגאולוגית הצרפתית בנובמבר 1919.
באפריל 1919 מונה לנטנואה למפקח כללי דרגה שנייה, והוא סיים את הקריירה שלו כמפקח כללי דרגה ראשונה וכסגן הנשיא של מועצת המכרות.
הערות שוליים

↑  Entré à l'Ecole le 1/10/1884:
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb12033613s (data)  ISNI: 0000 0001 4074 6438  LCCN: nr98005571  SUDOC: 070390983  VIAF: 198694966   WorldCat (עם VIAF): 198694966
אוטמר הסלר

אוטמר הסלר (גרמנית: Otmar Hasler; נולד ב-28 בספטמבר 1953) היה ראש ממשלת ליכטנשטיין מ-5 באפריל 2001 ועד 25 במרץ 2009. מונה לראש הממשלה ב-5 באפריל 2001 לאחר שהחליף את מריו פריק, וכן כיהן כראש המפלגה הפרוגרסיבית העממית של ליכטנשטיין. ב-25 במרץ 2009 הוחלף בתפקיד ראש הממשלה על ידי קלאוס צ'יצ'ר.
סמכויותיו היו מצומצמות מהרגיל לראש ממשלה במדינה שכן נסיך ליכטנשטיין, הנס אדם השני, לקח את רוב סמכויותיו בשנת 2003 לאחר משאל עם.
אוברוביצ'י

אוברוביצ'י (בבלארוסית: Ува́равічы, אוברביצ'י; ברוסית: Уваровичи, ביידיש: אוואראוויץ') היא עיירה במחוז משנה בודה-קושלבו, מחוז הומל, בלארוס. היא ממוקמת 21 ק"מ מזרחית לבודה-קושלבו ו-27 ק"מ מהומל. אוכלוסיית היישוב מונה כ-2,320 איש (2017).
היסטוריה

היישוב באוברוביצ'י מוזכר לראשונה במקורות ארכאולוגיים כבר בשנת 1483, בתקופת נסיכות צ'רניגוב-סטארודוב. במהלך המלחמה בין נסיכות מוסקבה לדוכסות הגדולה של ליטא בשנים 1534–1537. מאז 1566 השתייך הכפר למחוז משנה רצ'יצה, מחוז מינסק. מאז 1772 היישוב היה תחת שליטת האימפריה הרוסית, ולמן שנת 1773 הוא השתייך למחוז משנה הומל שבמחוז רוגצ'וב, ומאז 1777 במחוז משנה בליצקי שבמחוז מוגילב.
בשנת 1825 נוסדו בית מרקחת וטחנת קמח. מאז 1852, העיר השתייכה למחוז הומל בפלך מוגילב. בשנת 1861 נפתח בית ספר ציבורי. בשנת 1875 נבנתה כנסייה אורתודוקסית. בשנת 1876 נוסדה טחנת קמח. בשנת 1880 - 902 תושבים, מבשלת בירה, 4 טחנות רוח, 8 חנויות, כנסייה אורתודוקסית, 2 בתי תפילה יהודיים.
בתחילת המאה העשרים השתייך הכפר לקהילה הכפרית ליפינסקי ואוברוביצקי. מאז 1919 היישוב היה בשליטת הרפובליקה הסובייטית הפדרטיבית הסוציאליסטית הרוסית. מאז 8 בדצמבר 1926 ברפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הבלארוסית והוא שימש כמרכז מחוז אוברוביצקי שבמחוז גומל. מאז 17 באפריל 1962 הוא ממוקם ברובע בודה-קושלבו.
הקהילה היהודית

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
רבה של אוברוביצ'י משנת 1911 היה הרב שלמה ריסין, ולפניו שימש בה הרב שמעון לזרוב. הסופר והמשורר היידי אהרן צייטלין הוא מילידי העיירה.
אוכלוסייה

1858 - 935 איש
1880 - 902 איש
1909 - 2,372 איש
1926 - 2,391 איש
2016 - 2,307 איש
2017 - 2,320 איש
הערות שוליים

↑  שמואל נח גוטליב, אהלי שם, פינסק תרע"ב, עמ' 379.
ערך זה הוא קצרמרבנושא יישובים בבלארוס. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אונזער שטימע

| --- | --- |
 סוגה:  ביטאון
 מייסד:  הבונד
 עורך ראשי:  דוד שטטנר (1990–1995)
 תאריכי הופעה:  1937–1995 (כ־58 שנים)
 שפה:  יידיש
 מערכת:  פריז
 מדינה:  צרפת
 
אונזער שטימע (הקול שלנו) היה ביטאון של הבונד ביידיש שיצא לאור לראשונה בוורשה בשנת 1937.
על פי דיווח שהוגש על ידי ההסתדרות הציונית העולמית והסוכנות היהודית לקונגרס הציוני ה-20 שהתקיים בציריך באוגוסט 1937, "אונזער שטימע" נמנה בין 243 העיתונים הציוניים שיצאו לאור באותה שנה בשלושים ושש ארצות.
פעילותו חודשה לאחר מלחמת העולם השנייה בפריז, שם הופיע במתכונת שונה, תחילה פעמיים בשבוע כדף מודפס על צד אחד או משני צדדיו ולאחר מכן כיומון ולעיתים כשבועון או כדו-שבועון. לעיתון היו מנויים רבים מקרב חברי ואוהדי הבונד בכל רחבי העולם.
עורך העיתון בין השנים 1950–1960 היה אברהם שולמן
העיתון סקר נושאים מדיניים וחברתיים הקשורים לחיי היהודים בצרפת ובאירופה. בכל שנות הופעתו, ענייניה של מדינת ישראל תפסו בו מקום מרכזי.
בנובמבר 1947, נשלח פרופסור הירש ליבמן מאוניברסיטת ז'נבה על ידי הוועידה הבינלאומית השנייה של הבונד לסיור בארץ ישראל כדי לסקור את המצב המדיני השורר בה. עם שובו, העיתון פרסם שורה של מאמרים בהם דנו במצבו של היישוב היהודי.
ביוני 1967, בעיצומה של מלחמת ששת הימים, העיתון פרסם בעמוד השער הצהרה מטעם מפלגת הבונד בצרפת בה הובעה ההזדהות מלאה עם מדינת ישראל.
בשנת 1974 פרסם העיתון "אונזער שטימע" מאמר אשר סיכם את מערכת היחסים הרעיונית והפוליטית בין הבונד לבין התנועה הציונית.
העיתון הפסיק להופיע בשנת 1995.
עורך העיתון בין השנים 1990–1995 היה דוד שטטנר.
ראו גם

הבונד
הערות שוליים

↑  Chronologie du Bund, Centre Medem, ‏2013-01-01 (בצרפתית)
↑  Josef Fraenkel, The Jewish Press of the Diaspora, Jewish Social Studies 26, 1964, עמ' 215–226
↑  Avidov Lipsker, לייב רוכמן בדמייך חיי אחרית דבר, Interpretation and Culture Series, 2020-01-01
↑  Håkan Blomqvist, Lost Worlds of Labour : Paul Olberg, the Jewish Labour Bund and Menshevik Socialism
↑  נסים-ונפֿלאָות אויף די אַלטע זײַטלעך פֿון דער צײַטונג | פֿאָרווערטס, באתר yiddish2.forward.com
↑  יוסף גורני - בין עם עולם למדינתו הלאומית - Flip eBook Pages 1-13 | AnyFlip, באתר anyflip.com
↑  Rolf Dupuy, STETTNER David  [Derso], Dictionnaire des anarchistes, Maitron/Editions de l'Atelier, 2019-01-26
ערך זה הוא קצרמרבנושא יידיש ובנושא עיתונים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.