stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שיבוש תרבות (ספר)

ערך זה עוסק בספרו של קאלה לאסן. אם התכוונתם לפעילות אנטי צרכנית ואנטי גלובלית, ראו .
| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  קאלה לאסן
 שפת המקור:  אנגלית
 הוצאה
 תאריך הוצאה:  1999
 מספר עמודים:  304
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  הוצאת משכל
 תאריך:  2002
 תרגום:  דפנה לוי
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  002242993
שיבוש תרבות הוא שם ספרו של קאלה לאסן, שיצא לאור ב-1999 וכן שם תואר לפעילות לה לאסן מטיף.
לטענת לאסן החברה המערבית מנותקת מהעולם הטבעי, כך שהחיים בחברה זו אינם אותנטיים וחופשיים. לאסן יוצא נגד התאגידים, התקשורת, תרבות הצריכה ובאופן כללי נגד התרבות הפוסט מודרנית, המייצרת לטענתו מציאות של הדמיה המזהמת את הנפש שלנו. זיהום הנפש, בין השאר על ידי רעש, טלטלה, עומס היתר של המידע, דיסאינפורמציה ועוד, היא אחת הסיבות לדעתו לשיעור הדיכאון ההולך וגובר בעולם המערבי.
לאסן קורא למוטט את מבני הכוח השולטים בעולם ולערוך שינויים מרחיקי לכת באורחות חיינו. הפתרון שלאסן מציע הוא שיבוש תרבות (את המושג שיבוש תרבות טבעה להקת "נגטיבלנד" כמה שנים קודם לכן). שיבוש תרבות זו כל פעולה נון-קונפורמיסטית, החל מסטודנט לכלכלה שמוותר על קריירה בתאגיד עולמי, וכלה בפעילויות אקטיביסטיות יותר כמו השחתה של פרסומת חוצות או הדבקת סטיקר של "שמן מכונות" על מגשים ושולחנות של מקדונלד'ס. אמצעי נוסף לשיבוש התרבות הוא באמצעות הממים (במובן הרחב יותר). לאסן מונה חמישה ממים מרכזיים:
עלות אמיתית – מחירו של כל מוצר ישקף את האמת האקולוגית.
פירוק השיווק – מסר אנטי שיווקי.
מם יום הדין - "הכלכלה הגלובלית היא מכונת יום הדין ומוכרחים לעצור אותה ולתכנתה מחדש".
התאגיד אינו "אני". התאגיד אינו ישות עצמאית אונטולוגית ולכן יש לפקח עליה.
מדיה כרטא – לכל בן אנוש יש זכות לתת ולקבל מידע.
באמצעות הממים והפעולות האקטיביסטיות ניתן, לדעתו, לבטל את הקוליות האמריקאית, הקוליות של הצריכה, הקוליות של המותגים, הקוליות של המזון המהיר ועוד.
ראו גם

שיבוש תרבות
נו לוגו
שיבוש תרבות

ערך זה עוסק בפעילות אנטי צרכנית ואנטי גלובלית. אם התכוונתם לספרו של קאלה לאסן, בו הוא קורא לשיבוש תרבות, ראו .
שיבוש תרבות הוא מונח המתאר פעילות אקטיביסטית המבקשת לשבש את מנגנוני הייצור התרבותיים המערביים, הגלובליים והתאגידיים. פעילות זו נעשית, בדרך כלל, על ידי ניצול מנגנוני הייצור התרבותיים, בעיקר על ידי גופי המדיה השונים. למשל, על ידי פרסומות המציירות את חברות הטבק בצורה שלילית. מטרת משבשי התרבות היא לחשוף את מנגנוני הייצור, וליצור הנגדה בין תדמית התאגידים ובין המציאות כפי שהיא באמת. משבשי התרבות יוצאים נגד התרבות הפופולרית ההגמונית, אשר לטענתם מאלצת את האינדיבידואל להיות כנוע לתכתיבי החברה ובכך גוזלת ממנו את חירותו ואת היכולת שלו לבטא את עצמיותו.
שיבוש תרבות היא פעילות אקטיביסטית במסגרת התנועות האנטי-גלובליות, ובמסגרת הביקורת הפוסט-מודרנית על תרבות הצריכה. אחד הספרים המכוננים של התופעה נכתב על ידי קאלה לאסן, ונקרא שיבוש תרבות.
שיבוש תרבות מבוסס על התפיסה כי פרסום הוא לא יותר מאשר תעמולה של בעלי אינטרסים מבוססים, ולעומת זאת לא קיימים ערוצים לביטוי אלטרנטיבי במדינות מתועשות. תומכי השיטה רואים בשיבוש תרבות פעילות מחתרתית נגד ההגמוניה על התרבות הפופולרית, המבוססת על "תקשורת גרילה".
ראו גם

נו לוגו
The Yes Men
שונית טובטאהה

שונית טובטאהה היא שונית אלמוגים המשתרעת על פני 332 קמ"ר בים סולו שבפיליפינים, במרחק 2 עד 100 מטרים מתחת לגובה פני הים. השונית היא אזור טבע מוגן, הנקרא הפארק הימי שונית טובטאהה.
גאולוגיה, גאוגרפיה ואקלים

השונית שוכנת במרחב של 181 קילומטרים דרומית-מזרחית לעיר פוארטו פרינססה שבפאלאוואן. היא מורכבת ממספר שוניות קטנות השוכנות לאורך רכס קאגאיאן, המשתרע לאורך 400 קילומטרים מכיוון צפון-מזרח לדרום-מערב בים סולו, וכולל שורה של הרי געש תת-ימיים כבויים.
השונית מורכבת משני אטולי אלמוגים, המופרדים זה מזה באמצעות תעלה ברוחב שמונה קילומטרים. האטול הצפוני הוא אזור שטוח שממדיו הם 16 קילומטרים על 4.5 קילומטרים, המקיף לגונה חולית. חלקים מהאטול נחשפים בזמן השפל, ומקיפים קי אלמוגים חולי בשטח 3 דונם. צורתו של האטול הדרומי דומה למשולש שרוחבו שלושה קילומטרים ואורכו חמישה. בקצה הדרומי של אטול זה שוכנת לגונה שבה איון המשתרע על פני שטח של 0.8 דונם. בשני האטולים אין צמחייה רבה, אך מנגד הם מהווים אתר קינון נוח עבור עופות ימיים וצבי ים. ממדיו של אטול ג'סי ביזלי הם 5 קילומטרים על 3 קילומטרים, ובזמן השפל הוא הופך לקי.
לשוניות המשניות יש אזורים שטוחים נרחבים, המגיעים לעיתים עד לעומת של 100 מטרים מתחת לגובה פני הים. לעיתים יש קירות אנכיים בגובה 40 עד 50 מטרים. באזור המדרונות החיצוניים של השונית יש מים צלולים, גלי ים וזרמים חזקים, ריכוז חמצן גבוה ועומק קרקעית של מטר אחד עד ארבעים מטרים. האלמוגים באזורים אלה מגוונים יותר בהשוואה ללגונות המתאפיינים במדדים נמוכים יותר (כגון עוצמת זרם המים).
פעמיים בשנה מתרחשת בשונית תופעת המונסון. המונסון הדרום-מערבי מתרחש בין יוני לאוקטובר, ואילו הצפון-מזרחי בין נובמבר למרץ. הרוחות בעוצמה בינונית השוררות בין אפריל ליוני מאפשרות את ביקורי התיירים במקום. האלמוגים רגישים לשינויים קיצוניים בטמפרטורת המים, בעיקר כיוון שהם נתונים לנקודה שבה חולפים הזרמים המגיעים מכיוון מצר מינדורו שבצפון ומצר באלאבאק שבדרום מערב. עוצמת האור החזקה עשויה לגרום לתופעה של הלבנת אלמוגים.
פלורה

האיונים הם בית גידול עבור ארבעה מיני עצים: Terminalia catappa (הדסאים), Leucaena leucocephala (קטניות), Pisonia grandis (ציפורנאים) ו-Argusia argentia (זיפניים). עופות המקננים בשונית נוטים להימשך לזרעי ה-Pisonia. כמו כן, שני האטולים הם בית גידול עבור ארבעה מינים של דשא: Melampodium divaricatum (מורכבים), Portulaca oleracea (ציפורנאים), Chloris inflata (דגניים) ו-Setagaria geniculata. האזורים המישוריים של השונית הם בית גידול לפרטים רבים של עשרה מיני דשא ים. בחלק התת-ימי של השונית תועדו 79 מינים של אצות.
פאונה

עד שנות ה-80 כמעט ולא התרחשו שינויים בפאונה של השונית. למרות נזקים שנגרמו כתוצאה מפעילות האדם עדיין קיימים 396 מינים של אלמוגים, המהווים 90% ממספר המינים הכולל הגדל בפיליפינים. מספר המינים למטר מרובע בטובטאהה גבוה יותר בהשוואה לזה של שונית המחסום הגדולה. הפאונה ספגה נזקים משמעותיים במהלך האל ניניו של 1998, אך כעבור שבע שנים השתקמה באופן כמעט מלא.
בשונית יש שני בתי גידול נפרדים. באזורי הלגונות יש אזורים נרחבים של דשא ים. בעומק של עד שני מטרים מתחת לגובה פני הים יש יותר אלמוגים, אך באזורים העמוקים יותר היא יותר דלילה. באזור זה תועדו לראשונה 30 מיני אלמוגים חדשים בשנים האחרונות. בין קצה השונית למורדות השונית גדלים אלמוגי שיטית (Acropora). בראש קיר השונית כמעט ואין אלמוגים, וככל שיורדים לאזור יותר נמוך מספרם הולך וגדל ובנוסף להם ניתן למצוא גם אצות וספוגיים.
בלגונות של השונית יש פרטים רבים של כרישאים, צבים ובטאים, ועד כה תועדו 11 מינים של לווייתנאים ו-11 של כרישאים. בין המינים הנפוצים באזורים החיצוניים של השונית ניתן למנות את אלו של הברקודה, טונה, וכריש לווייתני. בסך הכל יש בשונית 479 מינים של דגים. כמו כן, ישנם מספר מינים בסיכון ובהם צב ים ירוק וצב הוקסביל.
טובטאהה היא מקום גידול נוח עבור צאצאים צעירים של דגים בשל זרמי המונסון, ויש לה חשיבות עבור המגוון הביולוגי של פאלאוואן והאיים באחרים בים סולו. ביומסה ושכיחות הדגים קטנות יותר באזור שונית ג'סי ביזלי, והדבר נובע בין השאר מכמות מופרזת של דיג.
הפארק הוא אחד המקומות המוגנים האחרונים בדרום-מזרח אסיה שבהם מקננים עופות ימיים. באיי הקיז של הפארק תועדו 99 מינים מקומיים ונודדים של עופות, מתוכם שבעה מתרבים ונמצאים רק בפארק. בין העופות הללו ניתן למנות את הסולה אדומת-רגל וסולה לבנת-בטן.
שימור ותיירות

השונית זכתה להגנה חוקית עם הקמתו ב-1988 של הפארק הימי הלאומי טובטאהה במרכז ים סולו. כשהוקם הפארק הוא השתרע על פני שטח של 332 קילומטרים רבועים, אך כעבור 18 שנים הורתה נשיאת הפיליפינים גלוריה ארויו על הגדלת שטחו ב-200% נוספים, ובסך הכל כ-968 קילומטרים רבועים. האזור הוכרז על ידי אונסק"ו כאתר מורשת עולמית ב-1993, והוא נמצא תחת פיקוחו של משרד ההגנה הלאומי של הפיליפינים.
השונית לא מאוכלסת באופן קבוע, אך בעונת הדיג הדייגים מקימים לעיתים מקלטים זמניים על האיונים.
הצלילה המסחרית הראשונה בשונית נערכה ב-1979, כאשר התברר כי הצלילות של הדייגים מאיים מרוחקים גורמות לנזקים. השונית נחשבת לאחד מיעדי הצלילה הפופולריים ביותר בעולם בשל המגוון הביולוגי שלה. בכל עונת צלילה, הנמשכת שלושה חודשים בממוצע, מבקרים בשונית כ-1,000 תיירים. שליש מהתיירים הם מקומיים, מעט פחות משליש מארצות הברית, ואילו היתר משאר מדינות העולם. הדרך היחידה להגיע אל השונית היא באמצעות סירות המגיעות אל תחנת שומרי הפארק בלבד, ורק בין מרץ ליוני.
שוק איכרים

שוק האיכרים בבוסטון, מסצ'וסטס
שוק איכרים הוא שוק שבו מוכרים את סחורתם ספקים עצמאיים – על פי רוב איכרים וחקלאים – אשר מציגים בדוכנים או פורסים על שולחנות את תוצרתם הטרייה או הארוזה, כדוגמת פירות וירקות, בשר, גבינות, שמנים, דבש, יינות ועוד. השווקים החקלאיים הללו - לפעמים במיקומים קבועים ולפעמים ביוזמות מקומיות מזדמנות - מאפשרים מכירה ישירה לצרכן.
שוקי איכרים הם תופעה כלל עולמית אשר קיימת במדינות רבות בעולם ובאזורים נרחבים כדוגמת אמריקה הלטינית, אירופה (בעיקר צרפת), צפון אמריקה (ארצות הברית וקנדה) ואסיה. כאשר בכל מקום ניכר הייחוד התרבותי והקולינרי של אותו אזור, אם זה במלאכות ייחודיות או במאכלים מקומיים. יום השוק השבועי הוא חלק מחיי כפרים וכיכרות ערים ברחבי העולם. השוק היא דרך טובה עבור הנוסע לטעום מן המאכלים המקומיים וללמוד על התרבות המקומית האותנטית.
יתרונו של שוק האיכרים מבחינת הצרכן הוא בקנייה של מזון טרי, אורגני, עונתי, מגידול חקלאי מקומי ישירות מהיצרן; ומבחינת החקלאי או המשווק היתרון הוא במכירה ישרה ללא צורך במתווך ובמניעת אובדן חלקי של רווחים.
שוקי איכרים, שהיו קיימים בטרם המהפכה התעשייתית, הוחלפו בערים המודרניות עם הזמן במכולות, ירקניות, מעדניות וסופרמרקטים. ואולם בשנים האחרונות התחזקה מגמת שוקי האיכרים והשווקים החקלאיים בעולם.
שוקי האיכרים הם חלק מתנועת המזון האיטי (בניגוד למזון המהיר) ומגמות תזונת המזון הגולמי (raw food) והלא מעובד, והם שואבים מהם השראה בקידום המטבח המקומי והעונתי והחקלאות המקומית.
שוקי איכרים בישראל

בישראל הוקם "שוק האיכרים" ביוזמתן של השפית ועיתונאית האוכל שיר הלפרן והגסטרונומית ועיתונאית האוכל מיכל אנסקי. הוא החל לפעול ב-16 במאי 2008 בנמל תל אביב, כשוק שבועי שהתקיים בימי שישי, והיו בו כעשרה דוכנים; בשנת 2011 מספרם עלה ל-50. משם התפתח לערים נוספות בישראל; ירושלים, הרצליה, רעננה, חולון, באר שבע, ראשון לציון, גבעת שמואל, קיסריה, אשדוד, ובת ים.
שוקי האיכרים מצויים בהתמודדות מול דרישות ותקנות משרד הבריאות, המחייב פיקוח ורישיון לעיסוק במזון. כמו כן, אין פיקוח על אריזת המזון, תנאי אחזקתו ושינועו ומעקב אחר פגות התוקף שלו. טענות אלה מועלות פעמים רבות מצד סוחרים ויצרנים ממוסדים, החוששים בפגיעה בנתח השוק שלהם על ידי שוק האיכרים.
בנובמבר 2010 נפתח "שוק הנמל" – שוק מְקֹרֶה של 1,000 מ"ר הממוקם בהאנגר 12 בנמל תל אביב, בעיצובו וביוזמתו של האדריכל רועי חמד. השוק פתוח ופועל במשך שישה ימים בשבוע, ובו ראשון הוא יום המנוחה. הוא מבוסס על מודלים מהשווקים; "לה בוקריה" בברצלונה שנוסד במאה ה-13 והוא אחד הוותיקים והגדולים בספרד; "בורו" בלונדון שהוא שוק הירקות והפירות המקורה הוותיק ביותר בעיר; והשוק המקורה בוונקובר שבקנדה.
השוק הוקם במבנה דו-קומתי, עם גלריה עליונה. החשמל המשמש להפעלתו מופק משלוש טורבינות העושות שימוש ברוחות הים, וגג סולארי. כל אלה משמשים אמצעים כדי להקטין את הנזק הסביבתי, ולהסתמך על מקורות מהטבע. השוק קטן ומעוצב כמתחם מסודר שבצדדיו ובמרכזו חנויות, דוכני קבע ודוכנים משתנים, ובימי שישי שוק האיכרים מצטרף לשוק הנמל ברחבות הכניסה.
שווקים דומים הוקמו ברמת החיל שבצפון תל אביב ובמתחם שרונה בתל אביב, וכן הוקמו בעקבותיו עוד ועוד מתחמי איכרים, בקניונים ובכיכרות ראשיים - במודיעין מכבים רעות, בהרצליה, בכפר סבא, בראשון לציון, בהוד השרון, בדיזנגוף סנטר בתל אביב, ועוד.
משבר הקורונה בישראל, כמו גם מבצעים מלחמתיים משמעותיים בדרום ובצפון, כדוגמת מלחמת "חרבות ברזל" - הם דוגמאות לתקופות מאתגרות בעבור החקלאים, כאשר פעילותם נפגעת בשם העדר ידיים עובדות, העדר יכולת לעבד ולארוז תוצרת טרייה ומסחרית (ירקות, פירות, דבש, ביצים, גבינות, שמנים, יינות, ועוד) ומניעת פעילות חקלאית תיירותית ועסקית בשל הכורח להיעדר מהשדות, החממות ומפעלי האריזה. בתקופות אלו מתפתחת ביתר שאת החקלאות הישירה במגוון שווקים חקלאיים ומתחמי איכרים, בשל השילוב בין רצון הצרכנים בצריכה בריאה, זמינה ומקומית יותר, ובין רצונם לתרום באופן פטריוטי וסולידרי לפרנסת החקלאים, ומנגד מענה והזדמנות עבור החקלאים להמשיך ולשווק מרכולתם.
מבט-על על שוק הנמל
מבט נוסף בתוך שוק הנמל
דוכנים בשוק האיכרים
דוכן חלבה בשוק האיכרים
ראו גם

מזון מקומי
מאכלי רחוב
הערות שוליים

↑  מיכל אנסקי, משרד הבריאות מעדיף אוכל מתועש על אוכל ביתי, באתר TheMarker‏, 15 ביוני 2010
↑  אביב לביא, בפנים ירוקות: סוחרי רעננה נגד שוק האיכרים, באתר nrg‏, 23 במאי 2009
↑  שוק לה בוקריה, באתר עכבר העיר
↑  שוק בורו, באתר עכבר העיר
↑  שוקי איכרים בארץ, באתר מסע אחר
↑  לי סיביליה‏, חיילי השדה: עד כמה ישיר השיווק "מהחקלאי לצרכן"? יצאנו לבדוק - וואלה כסף, באתר וואלה, 18 בינואר 2024
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007549082105171  BnF: cb17046987s (data)  LCCN: sh89003269  NKC: ph627053  SUDOC: 192735527 
הכניסה למתחם "שוק האיכרים" ו"שוק הנמל" בנמל תל אביב (נובמבר 2011)
שונית המחסום של קלדוניה החדשה

תמונת לוויין של הקצה הצפוני של האי גרנד טר, הלגונות הן קטעי הים הבהירים ביותר
שונית המחסום של קלדוניה החדשה (בצרפתית: La grande barrière de corail de Nouvelle-Calédonie) ממוקמת בקלדוניה החדשה, מושבה צרפתית בדרום האוקיינוס השקט. זו שונית המחסום הרציפה הארוכה ביותר בעולם והשלישית באורכה אחרי שונית המחסום הגדולה של אוסטרליה ושונית המחסום של מסו-אמריקה.
שונית המחסום של קלדוניה החדשה מקיפה את גרנד טר, האי הגדול ביותר בקלדוניה החדשה, כמו גם את איל דה פן (אנ') וכמה איים קטנים יותר, ומגיעה לאורך של 1,500 קילומטרים. השונית מקיפה לגונה בשטח של 24,000 קילומטרים רבועים, שעומקה הממוצע הוא 25 מטר. השוניות נמצאות במרחק של עד 30 קילומטרים מהחוף, אך משתרעות כמעט 200 קילומטרים עד שוניות אנטרקאסטו בצפון-מערב. הרחבה צפון-מערבית זו מקיפה את איי בלה (אנ') ואיי קי חוליים אחרים. כמה מעברים טבעיים נפתחים אל הים. מעבר בולאר (Boulari), המוביל לנומאה, הבירה והנמל הראשי של קלדוניה החדשה, מסומן על ידי מגדלור אמדי (Phare Amédée). ב-2008 נוספו הלגונות של קלדוניה החדשה לרשימת אתרי המורשת העולמית של אונסק"ו.
אקולוגיה

מערכות השוניות של קלדוניה החדשה נחשבת לשלישית באורכה בעולם אחרי שונית המחסום הגדולה באוסטרליה, והיא שונית המחסום הרציפה הארוכה בעולם באורך של 1,600 קילומטרים והלגונה שלה, היא הגדולה בעולם עם שטח של 24,000 קמ"ר. מערכת אקולוגית זו היא יחד עם פיג'י המשכן לריכוז המגוון ביותר בעולם של מבני שונית, 146 סוגים המבוססים על מערכת סיווג עולמית, והם שווים או אפילו עולים על שונית המחסום הגדולה בהרבה במגוון האלמוגים והדגים.
לשונית מגוון מינים גדול עם רמה גבוהה של אנדמיות, והיא ביתו של תחש המשכן (Dugong dugon), מין המצוי בסכנת הכחדה עם האוכלוסייה השלישית בגודלה, והיא אתר קינון חשוב לצב ים ירוק (Mydas Chelonia). בלגונות קלדוניה החדשה ישנם 350 מינים של אלמוגים ו-1,600 מינים של דגים ובהם כמה מיני כרישים.
סיכונים סביבתיים

ההערכה המקובלת היא שרוב השוניות במצב בריאותי טוב. חלק מהשוניות המזרחיות נפגעו ממי שפכים מכריית ניקל בגרנד טר. משקעים מכרייה, חקלאות ומרעה השפיעו על שוניות ליד שפכי נהרות, שהוחמרו על ידי הרס יערות המנגרובים, הלוכדים את המשקעים. כמה שוניות נקברו מתחת למספר מטרים של סחף. בשנת 2008, הערכה של מצב השוניות הצפון-מערביות הסמוכות לחוף הגיעה למסקנה שרובן ימותו בתוך שנים, ובמקרה הטוב עשרות שנים, אם יימשכו המגמות הנוכחיות הקשורות למשקעי כרייה ולהזרמת סחף.
בינואר 2002 הציעה ממשלת צרפת לרשום את השוניות של קלדוניה החדשה כאתר מורשת עולמית של אונסק"ו. ב-7 ביולי 2008 הוסיף אונסק"ו את שונית המחסום של קלדוניה החדשה לרשימת אתרי המורשת העולמית בשם "הלגונות של קלדוניה החדשה: מגוון השוניות ומערכות אקולוגיות נלוות". הלגונות נוספו תחת שלוש קטגוריות של אונסק"ו:
תופעות טבעיות יוצאות דופן באזורים בעלי יופי טבעי יוצא דופן ובעלי חשיבות אסתטית.
תהליכים ביולוגיים ואקולוגיים מתמשכים
מגוון ביולוגי ומינים השרויים בסיכון
אתר המורשת העולמית משתרע על שטח של 15,743 קילומטרים רבועים, המקופים באזורי חיץ בשטח של 12,871 קילומטרים רבועים. האתר אינו כולל את כל אזורי הלגונות של קלדוניה החדשה, כמו את הלגונות שמול נומאה. ישנן 13 ועדות ניהול מקומיות, המורכבות מחברות תיירות, דייגים, פוליטיקאים וראשי שבטים מקומיים העובדים עם הקהילה לפקח על בריאות הלגונות.
תיירות

צלילת סקובה נפוצה באתרי צלילה בלגונות וסביב השונית. אלה כוללים את מחט הפרוני, בור הכרישים והקתדרלה.
הערות שוליים

1 2 3  "Lagoons of New Caledonia: Reef Diversity and Associated Ecosystems". UNESCO. ארכיון מ-27 בדצמבר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Historic Local community meeting in New Caledonia to strengthen World Heritage conservation". UNESCO. 20 ביולי 2015. ארכיון מ-20 בדצמבר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Scuba Diving". nouvelle caledonie. ארכיון מ-20 בדצמבר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
שבוע האיור

פוסטר הנושא של שבוע האיור, גבריאלה ברוך, 2014
שבוע האיור הוא יריד ישראלי העוסק בתחום האמנות והתקשורת החזותית בפרט.
היריד הראשון היה בחודש מאי בשנת 2014 והתקיים במסגרת המחלקה לאמנויות של עיריית תל אביב יפו וביוזמתו של המעצב והעיתונאי יובל סער.
התערוכות שהתקיימו במהלכו עסקו בנושא הנגשת תחום האיור הישראלי לקהל הרחב דרך תערוכות, סדנאות ברחבי העיר תל אביב יפו בהשתתפות גלריות, מוזיאונים, אקדמיות לעיצוב ועוד.
מאז היריד הראשון בשנת 2014, החלה להתקיים מסורת, והיריד זכה לשם שבוע האיור. שבוע האיור מתקיים בכל שנה בחודשים משתנים והוא פתוח לקהל ללא תמורה.
האירועים המתקיימים בשבוע האיור קיבלו את הכותרת ״אוהבים אמנות. עושים אמנות״ ויריד המאיירים הפך למסורת המתרחבת משנה לשנה בעיר תל אביב ואפילו מחוצה לה. שבוע האיור הרביעי, שהתקיים בשנת 2017, כלל מספר אירועים גם בעיר ירושלים.
רקע

החל מיוזמה של המעצב והעיתונאי יובל סער בנובמבר 2012, כאשר החל לעבוד על תערוכת איור בשם "אומת האיור" והייתה עתידה להיות מוצגת בבית האמנים בתל אביב בחודש מאי 2014.
התערוכה הייתה אמורה לעסוק בפריחה של האיור הישראלי בעולם להציג ולהכיר לקהל המקומי את תחום האיור והמאיירים הישראליים.
סער פעל מתוך אמונה כי ישראל מהווה מעצמת איור המושפעת באופן ישיר מהאקדמיות המקומיות לעיצוב אשר בשילוב עם העידן הדיגיטלי שמקצר את המרחקים ופותח דלתות חדשות.
למרות השגשוג הגדול של האיור הישראלי שהיה קיים בעולם, במרחב הציבורי בארץ לא היה כלל ביטוי לעניין. במטרה לעורר ולחשוף את ציבורי הקוראים שלו, החל סער בפרסום שבועי של ראיונות עם מאיירים ישראלים במגזין פורטפוליו. העניין צלח ולאחר שעורר מספיק עניין וסקרנות בקרב הקהל פורסם קול קורא לאיסוף עבודות לתערוכה.
כשנה לאחר מכן באוקטובר 2013, כבר הייתה בעיה להכיל את כמות העבודות בחלל התצוגה של בית האמנים, ופורסמה הודעה נוספת במגזין פורטפוליו. הפעם במטרה לפתור את בעיית המקום הפיזי להצגת עבודות בנוסף להצעה ראשונית של קיום יריד שיכלול מספר אירועים בתחום. לאחר ההצעה מספר גורמים, בראשם מסלולי האיור באקדמיות לאמנות ועיצוב, הביעו את נכונותם בעניין. עקב כך, נקבעה פגישה עם ראש אגף תרבות בעיריית תל אביב, איריס מור, בה הוצע לקיים את שבוע האיור בתל אביב. ההצעה זכתה לתמיכה והחלה לעבור גיבוש ויישום עם צלילית בן נבט, מנהלת המחלקה לאמנויות של העירייה.
רקע > ההצלחה של הרעיון

שבוע האיור, שהפך למסורת ויצר פלטפורמה לתצוגת איור שלא הייתה קיימת בעבר, חושף את הקהל הציבורי ליוצרים הישראלים ומציג את המרחב שבו נעים המאיירים - בין התפקיד המסורתי של האיור כמתן פרשנות לטקסט, לבין איורים שזכות קיומם טמונה בכוונה האמנותית של היוצרים שלהם.
הצלחתו והשפעתו של שבוע האיור ניכרת עד מאוד וניתן לזהות זאת דרך כמות היוצרים והיצירות הגדלה לאורך השנים, דרך הפרסים הבין- לאומיים שמאיירים זוכים על עבודות שהוצגו בשבוע האיור ודרך שיתופי הפעולה והצעות העבודה הרבות שהיוצרים מקבלים במסגרת השבוע.
ההתפתחות של שבוע האיור

לאחר ההצלחה של שבוע האיור הראשון הוקם אתר לשבוע האיור והתחיל לצאת קול קורא לקראת אלו הבאים אחריו. הקול קורא פנה אל מאיירים בבקשה לעבודות אשר יוצגו כאשר יש שני סעיפי חובה הראשון הוא בקשה לעבודות חדשות שהוכנו במיוחד לשבוע האיור והשני הוא בקשה לעבודות טובות.
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| שבוע האיור | מועד האירועים | היקף התערוכות |
| הראשון | 22-31.5.2014 | כלל 20 תערוכות |
| השני | 15-24.9.2015 | כלל 40 תערוכות |
| השלישי | 15-24.9.2016 | כלל 50 תערוכות |
| הרביעי | 16-25.11.2017 | כלל 60 תערוכות |
| החמישי | 15-24.11.2018 | טרם התקיים |
לקראת שבוע האיור השני יצאו קולות קוראים נוספים אשר ביקשו הצטרפות של גלריות אמנות עצמאיות ובנוסף קמו יוזמות והתארגנויות ספונטניות של מאיירים צעירים.
לקראת שבוע האיור השלישי התווסף במסגרת האירועים קבלת פרס חביב הקהל של ערוץ העיצוב של Xnet ובנוסף הגיעה והשתתפה אורחת הכבוד אנל מילר, יו״ר אגודת המאיירים האמריקאית.
לקראת שבוע האיור הרביעי הוקם מרכז מבקרים באברהם הוסטל שכלל את אפטרסקול, בית ספר פופ־אפ למאיירים שקיים סדנאות וכיתות אמן על ידי מיטב המרצים ומאיירים בארץ במהלך אירועי השבוע.
ההתפתחות של שבוע האיור > חלוקת התפקידים

יובל סער מכהן בתור היזם הראשי והמנהל האמנותי של שבוע האיור.
עידית שילוח אחראית על הניהול והאסטרטגיה.
צלילית בן נבט, משמשת הגשר מול עיריית תל אביב יפו במסגרת תפקידה כמנהלת המחלקה לאמנויות.
רוב המשתתפים במסגרת שבוע האיור הם מאיירים ישראליים צעירים, כאשר לאורך השנים מצטרפים אמנים, מעצבים ויוצרים מתחומים נוספים.
שבוע האיור מתקיים בחללים רבים במרחב העיר כמו אקדמיות, מוזיאונים, גלריות עצמאיות, חללי תצוגה אלטרנטיביים, ברים ובתי קפה, בתי מלון, מרכזים קהילתיים ועוד.
ראו גם

יובל סער
איור
עיצוב גרפי
הערות שוליים

↑  רווית הררי, בלי מילים, באתר מגזין "את", ‏9.9.2015
↑  איתן אלוא, שבוע האיור 2017, באתר מגזין פורטפוליו, ‏19.10.2017
↑  יובל סער, ‏מי צריך את שבוע האיור?, באתר ‏מאקו‏, 20 באוגוסט 2015
שיקגו (נהר)

| --- | --- |
הנהר צבוע בירוק לכבוד חגיגות יום פטריק הקדוש
הנהר צבוע בירוק לכבוד חגיגות יום פטריק הקדוש
 מידע כללי
 אורך:  251 ק"מ
 מוצא:  ימת מישיגן
 גובה מוצא הנהר:  176 מטרים
 שפך:  נהר מיסיסיפי
 מדינות באגן הניקוז:  אילינוי
 
 מפה של נהר שיקגו, לפני ולאחר הטייתו
נהר שיקגו (באנגלית: Chicago River) הוא נהר באורך 251 ק"מ הזורם דרך העיר שיקגו, אילינוי. בעבר זרם הנהר אל עבר ימת מישיגן, אך במאה ה-19 הוטה מהלכו כך שיזרום לאגן הניקוז של נהר המיסיסיפי.
נהוג לצבוע את הנהר בירוק לכבוד חגיגות יום פטריק הקדוש.
הטיית הנהר

בעבר זרם נהר שיקגו אל עבר ימת מישיגן. עם הגידול באוכלוסיית שיקגו והתפתחות התעשייה בה במאה ה-19, הוזרמו כמויות גדולות של ביוב ושפכים לנהר. דבר זה הוביל לזיהום של ימת מישיגן ובעיות תברואה קשות, עקב שאיבת מי שתייה מזוהמים מהאגם. כדי לפתור בעיות אלו, הוטתה בשנות ה-50 של המאה ה-19 חלק מן הזרימה דרך תעלת אילינוי ומישיגן אל עבר נהר אילינוי, מיובלי המיסיסיפי. בשנת 1900 הושלמה הפיכת הטיית הנהר. באמצעות שימוש בתאי שיט, שונה כיוון זרימת המים בנהר כך שיזרום מימת מישיגן דרך תעלת התברואה והספנות של שיקגו (Chicago Sanitary and Ship Canal) לנהר דפליינס (Des Plaines River) אשר עובר ממערב לעיר ונשפך לנהר אילינוי.
גלריית תמונות

הנהר במרכז העיר שיקגו
רקפת וינר-עומר

| --- | --- |

רקפת וינר-עומר ומאחוריה עבודתה "זיעת זהב"
 לידה:  1965 (בת 59 בערך) ראשון לציון, ישראל 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת תל אביב (1990)  המדרשה לאמנות (1993)  בצלאל אקדמיה לאמנות ועיצוב ירושלים (2007) 
 תחום יצירה:  ציור, מיצב 
 פרסים והוקרה:  פרס עידוד היצירה לאמנות פלסטית (2008)  הפרס לאמנות חזותית ע"ש מירון סימה (2010) 
 
רקפת וינר-עומר (נולדה ב־1965) היא אמנית רב תחומית ואוצרת ישראלית. וינר-עומר עובדת במגוון מדיות: ציור, וידאו, מיצב, רדי מייד ועבודות טקסט.
ביוגרפיה

וינר-עומר נולדה בראשון לציון. למדה לתואר ראשון בפסיכולוגיה ובקולנוע באוניברסיטת תל אביב. בשנים 1990–1993 למדה לימודי טיפול באמנות במדרשה לאמנות. לאחר מכן עשתה תואר שני באמנות בבצלאל. בתחילת דרכה פעלה מהסטודיו שלה בראשון לציון. בשנת 2013 נפרדה מהעיר בתערוכה "ביי ביי ראשון" ועברה לפעול ולגור בתל אביב. זוכת פרס עידוד היצירה ב-2008 ופרס ע"ש מירון סימה ב-2010.