stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ריזולי ואיילס
רקע

סיפור הרקע של הסדרה נוצר בהשראת סדרת הרומנים מאורה איילס/ג'יין ריזולי מאת טס גריטסן. ריזולי מופיעה ברומן הראשון של סדרת הספרים The Surgeon, ואילו איילס מוצגת ברומן השני The Apprentice, המשמש כבסיס לסדרת הטלוויזיה. הבלשית במשטרת בוסטון, ג'יין ריזולי, חוקרת רוצח סדרתי בשם צ'ארלס הויט, סטודנט לרפואה לשעבר שסולק מבית הספר לרפואה בגלל ליטוף גופה. הוא משתמש בידע הרפואי שלו כדי לענות ולהרוג אנשים באופן שיטתי, בדרך כלל הוא בוחר בזוגות על מנת להכריח בן זוג אחד (לרוב הבחורה) לצפות בעינויים וברצח של השני. ג'יין מבררת את מיקומו של הויט, אך כשהיא מחפשת אותו, היא נפגעת בחלק האחורי של הראש ונופלת מחוסרת הכרה. היא מוצמדת לרצפה על ידי אזמלים ומתעוררת כשהויט מתכנן לחתוך את גרונה, אבל וינס קורסאק, השותף של ג'יין, מאתר אותה ויורה בהויט, לרוע המזל הוא לא הורג אותו, אך מציל את חייה. ג'יין, בנימוק שקורסאק לעולם לא יבטח בה כבת זוגו לאחר שראה אותה כל כך פגיעה, מבקשת שותף חדש.
פיילוט הסדרה מבוסס ברובו על הרומן The Apprentice. ג'יין והבוחנת הרפואית מאורה איילס חוקרות רוצח עם דרכי הפעולה דומות להויט בתוספת עניין בנקרופיליה. ג'יין ומאורה מגלות שהחקיין היה ג'ון סטארק (ברנדן מקארתי), חייל שפגש את הויט בבית הספר לרפואה, זהותו נמחקה עבור יחידה המבצעת מבצעים חשאיים של ה-CIA, והוא חיקה את השיטה של הויט במסע הרג רצחני. בינתיים, הויט בורח מהכלא ומצטרף שוב לסטארק על מנת להמשיך ברצח. מאוחר יותר, ביתה של ג'יין נפרץ. נאמר לה על ידי סטארק, המתחזה לשוטר משטרת בוסטון, ששכן שלה נהרג. היא ממהרת לתוך הטנדר כדי לראות את הגופה אבל מוצאת את הויט במקום. הויט וסטארק משתקים אותה וחוטפים אותה. כשהיא מתעוררת הם מנסים להרוג אותה, אך היא מצליחה לנטרל אותם מנשקם. מתוך הגנה עצמית, היא יורה למוות בסטארק, וכאשר הויט מושיטה יד לאקדחה, היא יורה בו וגורמת לו לפציעות דומות לאלו שהוא נתן לה.
טוויסטים חדשים מוצגים כאשר ג'יין ומאורה מגלות שקורבן הרצח האחרון הוא למעשה אחיה למחצה של מאורה עליו לא ידעה, וכתוצאה מכך היא מגלה שאביה הביולוגי הוא פושע הכנופיות הידוע לשמצה פטריק "פאדי" דויל.
הויט חוזר 18 חודשים לאחר מכן דרך מתלמד אחר, לולה (שם אמיתי אמילי סטרן) ב-"I'm Your Boogie Man". לאחר שרצח את בעלה המתעלל של לולה שנתיים קודם לכן, הויט משתמש בתסמונת סטוקהולם שלה, שפותחה במשך שישה חודשים שבהם היא הייתה תחת שעבוד, לטובתו ומשתמשת בה כדי לרדוף אחרי ג'יין. לולה מפתה ולוכדת את פרנקי ריזולי, אחיה של ג'יין, ואז קושרת את ג'יין. היא מתכננת לחטוף את ג'יין עד שהויט יוכל לברוח מהכלא, אבל ג'יין מצליחה להסיח את דעתה של לולה מספיק זמן כדי שפרנקי יהרוג את לולה עם האקדח שלה.
הויט חוזר שוב כשהוא מארגן שאסיר אחר יידקר בכלא על מנת לפתות את ג'יין לתוך הכלא כדי שיוכל ללגלג עליה על עוד רצח לא פתור שביצע, מתוך כוונה להפוך את ג'יין ומאורה לקורבנותיו (האחרונים) לפני שהוא ימות מסרטן. בזמן שהוא מדבר עם ג'יין במרפאה של הכלא, הויט אומר לה להסתכל במה שהוא קורא – הרומן של טס גריטסן, "הילדה השקטה". היא מצליחה למצוא את גופות הקורבנות שלו. הויט, בסיוע סוהר שעזר לו לדקור את האסיר חוטף את ג'יין ומאורה. נעולה בתאו של הויט, ג'יין הורגת את הויט על ידי דקירתו והצלת מאורה. החניך נורה למוות על ידי שוטרים שמגיעים.
סקירת הסדרה

| עונה | עונה | פרקים | פרקים | שודרה לראשונה (ארצות הברית)> הפרק הראשון | שודרה לראשונה (ארצות הברית)> הפרק האחרון |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | 1 | 10 | 10 | 14 במרץ 2012 | 16 במאי 2012 |
|  | 2 | 15 | 15 | 23 במאי 2012 | 5 בדצמבר 2012 |
|  | 3 | 15 | 15 | 16 בינואר 2013 | 8 במאי 2013 |
|  | 4 | 16 | 16 | 22 בינואר 2014 | 7 במאי 2014 |
|  | 5 | 18 | 18 | 21 בינואר 2015 | 13 במאי 2015 |
|  | 6 | 18 | 18 | 27 בינואר 2016 | 24 בנובמבר 2016 |
|  | 7 | 13 | 13 | 22 בפברואר 2017 | 17 במאי 2017 |
צוות השחקנים והדמויות

אנג'י הארמון – ג'יין קלמנטיין ריזולי, בלשית במשטרת בוסטון
סשה אלכסנדר – ד"ר מאורה איילס. רופאה ובוחנת רפואית של המשטרה
לוריין בראקו – אנג'לה ריזולי. אמם של ג'יין, פרנקי וטומי
ברוס מק'גיל – וינסנט קורסאק – השותף של ג'יין
לי תומפסון יאנג – בארולד פרוסט – השותף החדש של ריזולי (עונות 1–4)
ג'ורדן ברידג'ס – פרנקי ריזולי אחיה של ג'יין ושוטר במשטרת בוסטון
הפקה

באוגוסט 2013, ההפקה של העונה הרביעית הושעתה כאשר אחד השחקנים לי תומפסון יאנג נמצא מת בדירתו בלוס אנג'לס מפצע ירי עצמי. במחצית השנייה של העונה החמישית, הוצגה דמות חדשה, אנליסטית זירות הפשע נינה הולידיי, בגילומה של אידרה ויקטור. מפיק הסדרה יאן נאש הצהיר כי נינה לא תחליף את דמותו של יאנג, פרוסט. במקום זאת, הדמויות הקיימות זכו ל"דינמיקה חדשה", לדברי נאש. לדוגמה, ג'יין וקורסאק עובדים על יותר מקרים יחד, ופרנקי מעורב יותר בפתרון מקרים.
עונות ופרקים

| עונה | מספר פרקים | הקרנת בכורה> תאריך | הקרנת בכורה> צופים  (מיליונים) | הקרנת בכורה> דירוג 18–49 | סיום> תאריך | סיום> צופים     (מיליונים) | סיום> דירוג 18–49 | עונת הטלוויזיה |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | 10 | July 12, 2010 | 7.55 | 2.1 | September 13, 2010 | 6.56 | 1.5 | 2010 |
| 2 | 15 | July 11, 2011 | 6.38 | 1.2 | December 26, 2011 | 5.79 | 1.1 | 2011 |
| 3 | 15 | June 5, 2012 | 5.62 | 1.2 | December 25, 2012 | 4.42 | 0.8 | 2012 |
| 4 | 16 | June 25, 2013 | 6.64 | 1.4 | March 18, 2014 | 3.58 | 0.7 | 2013–14 |
| 5 | 18 | June 17, 2014 | 5.81 | 1.0 | March 17, 2015 | 3.62 | 0.6 | 2014–15 |
| 6 | 18 | June 16, 2015 | 4.39 | 0.7 | March 15, 2016 | 2.92 | 0.5 | 2015–16 |
| 7 | 13 | June 6, 2016 | 3.91 | 0.6 | September 5, 2016 | 5.26 | 0.7 | 2016 |
פרסים ומועמדויות

| שנה | ארגון | קטגוריה | שחקנים | תוצאה |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2012 | פרסי אמן צעיר | ההופעה הטובה ביותר בסדרת טלוויזיה – אורח בכיכובו של שחקן צעיר בגילאי 18–21 | קמרון מונאהן | מועמדות |
| 2014 | פרסי בחירת הקהל | שחקנית טלוויזיה בכבלים אהובה | אנג'י הארמון | מועמדות |
| 2015 | פרסי בחירת הקהל | שחקנית טלוויזיה בכבלים אהובה | אנג'י הארמון | זכייה |
| 2015 | פרסי בחירת הקהל | דרמה אהובה בטלוויזיה בכבלים | ריזולי ואיילס | מועמדות |
| 2016 | פרסי בחירת הקהל | שחקנית טלוויזיה בכבלים אהובה | סשה אלכסנדר | זכייה |
פרנץ גנדר

| --- | --- |

 לידה:  7 בדצמבר 1885 Diosig, רומניה 
 פטירה:  1 ביוני 1954 (בגיל 68) ניו יורק, ארצות הברית 
 שם לידה:  Krausz Ferenc 
 מדינה:  הונגריה, ארצות הברית 
 שפות היצירה:  הונגרית 
 
פרנץ גנדר (במקור קראוס, בהונגרית: Göndör Ferenc; דיאוסג, 7 בדצמבר 1885– ניו יורק, 1 ביוני 1954) היה עיתונאי הונגרי-יהודי ואמריקאי.
קורות חיים

גנדר ששינה את שמו בשנת 1911 מקראוס החל את הקריירה שלו באוראדיה, שם היה חבר במערכת העיתון סבדשאג (Szabadság), חופש בהונגרית. בהמשך ערך את ה"שומודי נפלו" בעיר קפושוואר. אשתו אילונה פוגאני, הייתה אחותו של יוז'ף פוגאני, קומיסר העם ההונגרי-יהודי בתקופת הרפובליקה הסובייטית ההונגרית. גנדר עבר לבודפשט בשנת 1912 ועבד תחילה ביומון נפסבה היומון של המפלגה הסוציאל-דמוקרטית ההונגרית ואחר כך ב"דלי הירלפ", בהונגרית "חדשות הצהריים". ב־1 באוקטובר 1918 הוא השיק את השבועון "אדם". בתקופת הרפובליקה הסובייטית הפך לנשיא איגוד העיתונאים ולנשיא מנהלת העיתונות, אך מאוחר יותר פנה עורף לרעיון של הדיקטטורה של הפרולטרון.
"קרב עיתונאות קצר פרץ בין העיתון "נפסבה" לבין "העיתון האדום", שהגיע לשיאו בניצחון הקו הקומוניסטי; הנהגת המפלגה המאוחדת (המפלגה הסוציאל-דמוקרטית ומפלגת הקומוניסטים בהונגריה) הכריעה לטובת גישתו של ג'רג' לוקאץ', ולכמה שבועות נאסרה הופעת השבועון של פרנץ גנדר, האיש שפתח במתקפה. ויכוח זה היה חשוב גם להמשך פיתוח תפיסת הספרות הסוציאליסטית המהפכנית מכיוון שהוא חשף את התפיסות השגויות והפרקטיקות המזיקות של הספרות של הסוציאל-דמוקרטית ביחס לדיקטטורה של הפרולטריון, ותהליך זה של בירור רעיוני איפשר את גישת הספרות סוציאליסטית. עם זאת, הוויכוח הקשה לגבי בירור העיקרון והמחלוקת בין פעילים לבין בלה קון הקשו על הבירור. בעקבות גינויו של בלה קון, פרנץ גנדור והקרובים לו רעיונית החריפו את מתקפותיהם לגבי העמדות של הצד השני."
ציטוט מ"תולדות הספרות ההונגרית - ויכוחים אידאולוגיים בספרות ההונגרית".
לאחר נפילת הרפובליקה הסובייטית היגר לווינה, שם הוציא שוב את השבועון "אדם" בשנת 1926. מאוחר יותר היגר לארצות הברית. הוא התיישב בניו יורק, שם היה עד מותו המו"ל והעורך של השבועון שלו.
כתביו העיקריים

בשלושה (אנתולוגיה, עם שיריה של אנה סדרקניי ולאיוש הרשאתי, הקדמה לכרך מאת אנדרה אדי, קפושוואר, 1906)
בעקבות המלחמה (בודפשט, 1915, מהדורת דיק מנו)
תוכן
לקורא 3
מדינת רוסיה הפולנית:
בעקבות המלחמה 5
מטיילים ברוסיה הפולנית
נובורדומסק ופיטרקוב 17
בלודז' 23
כפר הינדנבורג הגדול 31
בתעלות הירי 35
גליציה:
ערב - בדלטין 44
דלטין - בשמש 49
בין חורבות נדבורנה 58
קול ירי תותחים 62
בקולומאה המשוחררת 65
שאנוק, העיר המתה 71
בשדה הקרב בנדבורנה 76
בכבישי גליציה 83
הבנות המחוללות
לילה אחד תחת פרמישל 99
בשדה הקרב טרנוב
הסיפור של שאלה רוזנבלוט 112
שור, החייט של טרנוב 126
לבוב 135
בבית העלמין לבוב 147
על אדמת הונגריה:
בין הגיבורים המפקפרים 155
יורים ברוסי מזבורו 163
בפרשמישל שנשכחה 171
בחזית האיטלקית:
בירי המצור על איזונזו 181
בין הרי איטליה 202
עולם כבישי הסבל (רישומי מלחמה, בודפשט, 1916, ספרות אתניאום ודפוס R.-T. )
סוציאליסטים סרבים במלחמה (בודפשט, 1917, מהדורת נפסבה)
וידויים (וינה, 1923)
ראו גם

יוז'ף נאדאש : מלאי כבד (בודפשט, 1963)
יאנוש דייטוואי : בין שני עולמות (בודפשט, 1963)
לקריאה נוספת

פרנץ גנדור - לקסיקון ביוגרפי הונגרי
לקסיקון ספרותי מערב הונגרי וביבליוגרפיה
גיולה חוואס: פרנץ גנדור: סוציאליסטים סרבים במלחמה, ניוגט 1917
לקסיקון יהודי הונגרי . אד. פיטר אוגווארי. בודפשט: לקסיקון יהודי הונגרי.
הערות שוליים

↑  A Belügyminisztérium 1911. évi 66356. sz. rendelete.
↑  Halálesete bejegyezve a Budapest VI. ker. polgári halotti akv. 2210/1918. folyószáma alatt.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007308796905171  ISNI: 0000 0000 7920 5885  LCCN: nb2003070717  VIAF: 121506895   WorldCat (עם VIAF): 121506895
אבץ

ערך זה עוסק ביסוד כימי. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
אָבָץ (בלטינית: Zincum; לעיתים בעברית גם בשם הגרמני צִינְק) הוא יסוד כימי שסמלו הכימי Zn ומספרו האטומי 30. זהו מינרל קורט חשוב להפעלתם של אנזימים רבים ולתפקודים ביולוגיים רבים נוספים.
מאפיינים

אבץ הוא מתכת המשמשת לגלוון פלדה. יחסית למתכות אחרות, היסוד מגיב במתינות. מתחבר עם חמצן ואל־מתכות אחרות ומגיב עם חומצות מהולות בתהליך המשחרר מימן. עם חומצת מלח מגיב בתגובה אקסותרמית. זהו הרביעי מבין המתכות הנמצאות בשימוש נפוץ, כשלפניו רק ברזל, אלומיניום ונחושת במונחים של כמות המתכת המופקת מדי שנה.
מיקומו של האבץ בטור ה-12 של הטבלה המחזורית גורם לכך שיש לו נטייה לאבד 2 אלקטרונים בפוטנציאל גדול ממתכות אחרות, 2 האלקטרונים מהקליפה 4S- לכן יש לו מצב חמצון נפוץ יחיד, +2, והוא מחזר מצוין. הוא דיאמגנטי.
שימושים

גלוון מתכות למניעת שיתוך (חלודה).
בצורתו הטהורה הוא משמש כמחזר מצוין לתרכובות יוניות מתכתיות (פוטנציאל איבוד 2 אלקטרוני 4S).
משמש בסגסוגות כגון פליז, כסף ניקל, סגסוגות הלחמה שונות, כסף גרמני ועוד.
לפליז יש שימושים רבים, בשל חוזקו ועמידותו בפני שיתוך.
יציקה, בעיקר בתעשיית הרכב.
אבץ משמש כאנודה בסוללות אלקליין ובסוללת אבץ-אוויר.
תחמוצת האבץ (ZnO) משמשת כפיגמנט לבן בצבעים כגון צבעי מים, וכגורם מעודד תגובה בתעשיית הגומי. כמשחה הנמכרת ללא מרשם רופא, היא משמשת כקרם לפנים ולאף למניעת התייבשות והגנה מפני פגעי השמש והרוח. היא גם משמשת למריחה על תינוקות למניעת תפרחת חיתולים.
כלוריד האבץ (ZnCl2) משמש כדאודורנט וכחומר לשימור עץ.
סולפיד האבץ (ZnS) משמש בפיגמנטים זוהרים, לשם ייצור מחוגי שעון ועצמים אחרים הזוהרים בחשכה.
מתיל האבץ (Zn(CH3)2) משמש במספר סינתזות אורגניות.
משחות המבוססות על קלמין, תערובת של אבץ-הידרוקסי-פחמני וסיליקטים, משמשות לטיפול בפריחות בעור או באיפור מינרלי.
נכלל במרבית תכשירי הוויטמינים הנמכרים ללא מרשם רופא. מחקר מטא-אנליזה הראה ששימוש בסוג ספציפי של תוסף אבץ (Zinc acetate lozenges) עשוי להחליש או לקצר תסמינים נפוצים של הצטננות בעשרות אחוזים. סוגים נפוצים אחרים של אבץ כמו Zinc lozenges, לא הראו שיפור משמעותי. כמספר מתכות אחרות, מאמינים כי יש לאבץ תכונות נוגדות חמצון, ויכולת להאיץ את תהליך ההחלמה לאחר פציעה.
ישנן משחות שיניים ושטיפות פה המכילות אבץ, המסייע למניעת ריח רע מהפה.
היסטוריה

סגסוגות אבץ נמצאות בשימוש האנושות מזה אלפי שנים. סחורות מפליז מהשנים 1000-1400 לפנה"ס נמצאו בארץ ישראל, וחפצים המכילים 87% אבץ נתגלו באזורים פרהיסטוריים של טרנסילבניה. בשל נקודת הרתיחה הנמוכה שלה ואופן ההגבה הכימי שלה, אופייה האמיתי של מתכת זו לא הובן בזמנים קדומים.
אופן ייצור הפליז היה מוכר לרומאים מאז שנת 30 לפנה"ס לערך, בשיטה של חימום קלמין ונחושת יחדיו בכור-היתוך. תחמוצות האבץ בקלמין פחתו, והאבץ החופשי נלכד בידי הנחושת ויצר סגסוגת. הפליז שנוצר נוצק או רוקע לצורה הרצויה.
התכה והוצאה של צורות לא טהורות של אבץ בוצעו בהודו ובסין כבר בשנת 1000 לספירה. בסוף המאה ה-14, ההודים כבר ידעו על האבץ כמתכת נפרדת משבע המתכות שהיו מוכרות לקדמונים. במערב, נהוג לציין את הגרמני אנדריאס מרגראף כמי שגילה את האבץ המתכתי הטהור בשנת 1746, אף על פי שהסיפור המלא מורכב למדי.
תאורים של ייצור פליז במערב אירופה מופיעים בכתביו של אלברטוס מגנוס משנת 1248 לערך, ובמאה ה-16, ההבנה והמודעות למתכת חדשה זו התרחבו במידה ניכרת. גאורגיוס אגריקולה ציין ב-1546 כי ניתן לעבות ולגרד מתכת לבנה מדפנות כור ההיתוך כשמתיכים עפרות אבץ. הוא ציין בכתביו כי מתכת דומה המכונה "zincum" הופקה בשלזיה. פאראצלסוס (1541-1493) היה הראשון שטען כי "zincum" היא מתכת חדשה, שיש לה תכונות כימיות שונות מאלה של מתכות אחרות.
מכאן שהאבץ כבר היה מוכר בעת שמרגראף גילה את תגליותיו, ולמעשה אבץ בודד שנתיים קודם לכן בידי כימאי אחר, אנטון פון שוואב. אולם דוחותיו של מרגראף היו מקיפים ושיטתיים, ואיכות המחקר שלו קבעה את המוניטין שלו כמגלה האבץ.
בטרם גילוי שיטת ההצפה[דרושה הבהרה] של סולפיד האבץ (המינרל ספלריט), היווה קלמין את המקור העקרי לאבץ.
תפקיד ביולוגי

אבץ הוא מרכיב חיוני בבני-אדם, אשר הכרחי לקיום החיים. מחסור באבץ מוביל לתוצאות ניכרות של עליה במשקל אצל בעלי-חיים, לפגיעה במערכת החיסון (ולעיתים בחוש הטעם והריח), וכן בבריאות המנטלית, בשל השפעתו על הורמונים (בפרט טסטוסטרון), על מערכת העצבים ועל אזורים במוח. מחסור באבץ נקשר גם לריפוי איטי של פצעים ונשירת שיער. אבץ מצוי באינסולין, בחלבונים מסוימים, ובאנזימים שונים.
מקורות מזון טבעיים לאבץ כוללים בשר אדום, בשר עוף, שעועית, אגוזים, דגנים מלאים, גרעיני דלעת, גרעיני חמנית וצדפות. חלקי השוק והצוואר בבשר בקר עשירים במיוחד באבץ.
אצל גברים, אבץ הוא מרכיב חשוב בייצור נוזל הזרע. עד 5 מ"ג אבץ אובדים בעת פליטה. מחסור באבץ אצל גברים מוביל לספירת זרע נמוכה ומרץ מיני מופחת. במשנה במסכת נדרים מוזכר אכילת שום בלילות שבת כדי להרבות זרע, כנראה עקב הימצאות האבץ בו.
שימוש רפואי

מזה עשרות שנים ידוע כי לאבץ יכולת לעכב שכפול של Rhinoviruses - הווירוס העיקרי הגורם לצינון - בניסויי מבחנה. סקירות מחקרים ומטה-אנליזה שפורסמו ב-2013 מצאו ראיות באיכות בינונית לכך שנטילת לכסניות של אבץ-אצטט בכמות של 75 מ"ג או יותר אבץ יוני ביום עשויות להפחית את זמן ההצטננות בקרוב לשלושה ימים, וייתכן שאף מפחיתה מחומרת התסמינים. סקירת Cochrane משנת 2024, בהשתפות של כ-8,000 איש, מצאה שתוספי אבץ לא תרמו למניעת הצטננות, אולם ייתכן שקיצרו מעט את משכה. יש לשים לב לכך שמרבית תוספי האבץ המוצעים למכירה בשוק מכילים תרכובות אבץ שאינן אבץ-אצטט ושהמחקרים מעידים על יעילות פחותה/היעדר יעילות שלהן. בנוסף, אפשר שלצורת הנטילה - לכסניות למציצה - חשיבות רבה, מפני שצורת מתן זו עשויה ליצור ריכוז גבוה יחסית של אבץ באזור הזיהום (דרכי הנשימה העליונות). בכל אופן, על-מנת להגיע למסקנות חד-משמעיות בנושא זה דרושים מחקרים נוספים.
שכיחות

אבץ נמצא במיקום ה-23 ברשימת היסודות הנפוצים בקרום כדור הארץ. המחצבים הניכרים ביותר מכילים בקירוב 10% ברזל ו-40 עד 50 אחוז אבץ.
איזוטופים

אבץ מופיע בתרכובות בטבע ב-4 איזוטופים יציבים: 66Zn, 67Zn, 68Zn ו-64Zn. ה-64 הוא הנפוץ ביותר (48.6%). אופיינו 22 רדיואיזוטופים; הנפוץ והיציב שבהם הוא 65Zn, שלו זמן מחצית חיים של 244.26 יום, ואחריו 72Zn עם זמן מחצית חיים של 46.5 שעות. לכל שאר האיזוטופים הרדיואקטיביים יש מחצית חיים של פחות מ-14 שעות - למעשה, אצל רובם מדובר בפחות משנייה אחת. ליסוד יש גם 4 מטא מצבים.
אמצעי זהירות

אף על פי שההשלכות השליליות של מחסור באבץ היו מוכרות שנים רבות, לקח זמן רב עד שעלתה המודעות לסכנות אפשריות של צריכת אבץ מוגזמת. אבץ נחשב לא רעיל יחסית, במיוחד אם הוא נלקח דרך הפה. עם זאת, סימפטומים של רעילות גלויה (בחילה, הקאות, כאבים באזור רום הבטן (אנ'), ותשישות) עלולים להתרחש במקרה של צריכת כמות אבץ גבוהה במיוחד. גם בצריכה שאינם מוגזמת, אך כזו העולה בהרבה על קצב התזונה המומלץ (למשל, צריכת 100–300 מ"ג ליום, במקום כ-15 מ"ג ליום), ישנן עדויות לעליה בסיכון לתופעת חוסר בנחושת (אנ') המלווה בתסמינים של אנמיה ונויטרופניה, פגיעה במערכת החיסון ותסמינים נוספים. גם צריכה שהיא רק מעט מעל למומלץ עלולה לגרום לשיבושים בניצול הגוף של נחושת וברזל ולהשפיע לרעה על ריכוזי כולסטרול.
הערות שוליים

↑  [https://www.solgar.co.il/media/16824/zinc-acetate-lozenges-common-cold-bmc-family-pract-15.pdf The effectiveness of high dose zinc acetate
lozenges on various common cold symptoms:
a meta-analysis], BioMed Central
↑  מניעת ריח רע מהפה באתר Infomed
↑  Zinc in Human Health: Effect of Zinc on Immune Cells
↑  Zinc in Taste and Smell Disorders
↑  The Emerging Role for Zinc in Depression and Psychosis
↑  The Role of Vitamins and Minerals in Hair Loss: A Review
↑  http://www.ncbi.nlm.nih.gov/pubmed/4363085
↑  Singh M, Das RR. Zinc for the common cold. Cochrane Database of Systematic Reviews 2013, Issue 6. Art. No.: CD001364. DOI: 10.1002/14651858.CD001364.pub4.
↑  Michelle Science; Jennie Johnstone; Daniel E. Roth; Gordon Guyatt; Mark Loeb (10 ביולי 2012). CMAJ. Vol. 184(10). pp. E551–E561. doi:10.1503/cmaj.111990. PMC 3394849. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  Zinc Lozenges May Shorten the Duration of Colds: A Systematic Review
↑  Zinc for the treatment of the common cold: a systematic review and meta-analysis of randomized controlled trials
↑  Daryl Nault, Taryn A Machingo, Andrea G Shipper, Daniel A Antiporta, Candyce Hamel, Sahar Nourouzpour, Menelaos Konstantinidis, Erica Phillips, Elizabeth A Lipski, L Susan Wieland, Zinc for prevention and treatment of the common cold, Cochrane Database of Systematic Reviews 2024, 2024-05-09 doi: 10.1002/14651858.CD014914.pub2
↑   ניו יורק טיימס, האם ויטמין C ואבץ באמת עוזרים למחלות חורף?, באתר הארץ, 4 במרץ 2025
↑  G J Fosmire, רעילות אבץ, באתר המכונים הלאומיים לבריאות
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007534131805171  BNE: XX529698  BnF: cb119731249 (data)  GND: 4137453-8  LCCN: sh85149842  NDL: 00560063  NKC: ph137237 
Zamak - סגסוגת על בסיס אבץ עם אלומיניום, מגנזיום, ונחושת המשמשת בתעשיית התכשיטים.
מאכלים המכילים אבץ
המוח המשולש

מודל של השערת המוח המשולש של מקלין.
המוח המשולש הוא מודל לאבולוציה של המוח הקדמי וההתנהגות של בעלי חוליות, שהציע הרופא ומדען המוח האמריקני פול ד' מקלין בשנות השישים. המוח המשולש מורכב, ראשית, מהמוח הזוחלי ובו גרעיני הבסיס, שנית, מהמוח הפליאו-יונקי (המערכת הלימבית), ושלישית, מהמבנה היונקי החדש (קליפת המוח, ניאו קורטקס). כל אחד ממוחות אלה נחשב בעל תודעה עצמאית, מבנה שנוסף על קודמו, ומעליו, במהלך האבולוציה. גרעיני הבסיס אחראים על האינסטינקטים הקדומים, המערכת הלימבית אחראית על הרגשות וקליפת המוח אחראית על מחשבות אובייקטיביות או רציונליות.
מאז שנות השבעים, בחוגים מסוימים של מדעי המוח האבולוציוני וההתפתחותי, מושג המוח המשולש נתון לביקורת ונחשב מיתוס. בשל אורך חייו, רעיון המוח המשולש כונה גם "אחת הטעויות המוצלחות והנפוצות ביותר בתולדות המדע". במאה ה-21, ההשערה אינה נתמכת על ידי רוב מדעני המוח ההשוואתיים. למרות זאת, התיאוריה אומצה על ידי כמה פסיכיאטרים ולפחות חוקר מוביל במדעי המוח האפקטיביים (העוסקים בעיבוד רגשות) (אנ').
היבטים > מוח זוחלי

המוח הזוחלי ידוע גם כ-"R-complex" או "מוח לטאה". שם זה העניק מקלין לגרעיני הבסיס, מבנים שנבנו מרצפת המוח הקדמי במהלך ההתפתחות. המונח נובע מרעיון בו האמינו בעבר נוירואנטומיים השוואתיים, לפיו המוח הקדמי של זוחלים וציפורים נשלט על ידי מבנים אלה. מקלין הציע כי מוח הזוחלים אחראי להתנהגויות אינסטינקטיביות אופייניות למין המעורבות בתוקפנות, דומיננטיות, טריטוריאליות והתנהגויות ריטואליות.
היבטים > מוח פליאו-יונקי

המוח הפליאו-יונקי, או הקדם-יונקי, מורכב מהמחיצה, האמיגדלה, ההיפותלמוס, ההיפוקמפוס ופיתול החגורה. מקלין הציג לראשונה במאמר מ-1952 את המונח "המערכת הלימבית" לתיאור קבוצה זו של מבני מוח המחוברים זה לזה. ההכרה במערכת הלימבית כמערכת תפקודית מרכזית במוח הייתה מקובלת בקרב מדעני מוח, ונחשבת כתרומתו החשובה ביותר של מקלין לתחום. הוא טען כי מבני המערכת הלימבית נוצרו בשלב מוקדם באבולוציה של היונקים (בביטוי "פליאו-יונקי", פליאו משמעו "ישן", "עתיק") והיו אחראים למוטיבציה ולרגש הכרוכים בהאכלה, התנהגות רבייה והתנהגות הורית.
היבטים > מוח נאו-יונקי

חלק זה של המוח מורכב מהנאוקורטקס שבקליפת המוח, מבנה שקיים רק בפרימטים, בהם בני אדם. מקלין התייחס להתווספות חלק זה כצעד האחרון באבולוציה של מוח היונקים, חלק המקנה את היכולת לשפה, הפשטה, תודעה, יכולת תכנון ותפיסה.
אינטראקציות בין מבנים

מודל המוח המשולש טוען שמבנים אלה עצמאיים יחסית אך מחוברים זה לזה.
לפי המודל, התנהגויות קוגניטיביות שונות נגרמות על ידי שלוש ישויות שונות ולא אחת. המוח הזוחלי שולט בכל הפעולות האינסטינקטואליות והאימפולסיביות, בעוד המבנה הנאו-יונקי אחראי על הגבלת האינסטינקטים הפרימיטיביים. דוגמה לכך היא שליטה בדחף האכילה. אדם רעב כי המוח הזוחלי מצווה על הגוף לאכול. עם זאת, לאדם יש בחירה רציונלית לא לאכול כשהוא רעב, ומחשבה רציונלית זו נשלטת על ידי המבנה הנאו-יונקי. לפיכך, המודל מציע ששני המבנים הללו (או שלושת המבנים הללו, בהתאם למצב) נמצאים בקרב מתמיד על השליטה בגוף.
אינטראקציות אלו בין הנאו-קורטקס שבקליפת המוח לבין מוח הזוחלים נראות לעיתים קרובות כאילו הן מתחרות זו בזו, שכן המחשבה המודעת שנוצרת בנאו-קורטקס יכולה לדכא את המחשבות הפרימיטיביות שנוצרות על ידי מבנה הזוחלים. לפיכך, לפי המודל, האינטראקציות בין מבנים הן אינטראקציות של עימות, עקב ההפרדה האנטומית של המוח.
מההנחה שיש הפרדה של מבנים נובעת ההנחה שיש הבדל בסיסי בין תודעה להתנהגות לא מודעת, וכן הטענה שהסיבה לכך שבני אדם הם מין בעל אינטליגנציה ומודעות עצמית (כולל היכולת ל-ToM) נובעת מהנאו-קורטקס, מבנה שקיומו נדיר, שכן אינו קיים בקרב רוב בעלי החיים האחרים. ההנחה בדבר ההפרדה תורמת לרעיון ששלושת המבנים מקיימים אינטראקציה זה עם זה בנפרד ואין מבנה אחד המקיים אינטראקציה עם ובתוך עצמו.
ביקורת

מקלין ניסח את השערת המוח המשולש בשנות השישים, בהסתמך על עבודה נוירואנטומית השוואתית שעשו לודוויג אדינגר, אליזבת קרוסבי וצ'ארלס ג'אדסון הריק בתחילת המאה העשרים. בשנות השמונים החל עניין מחודש בנוירואנטומיה השוואתית, בין השאר עקב זמינות של טכניקות נוירואנטומיות חדשות לשרטוט המעגלים של מוחות בעלי חיים. ממצאים של חוקר האבולוציה של המוח האנושי, טרנס דיקון, חידדו את הרעיונות הנוירואנטומיים שעליהם ביסס מקלין את השערתו. דיקון טען שהנחת "התוספת האבולוציונית של חלקים במוח היא לא ריאלית. כל חלקי המוח כבר היו קיימים. הם פותחו עוד יותר כאשר ההומו סאפיינס התפתח וצבר חוויות חיים."
לדוגמה, הוכח כי גרעיני הבסיס – מבנים שנגזרו מרצפת המוח הקדמי ומרכיבים את המוח הזוחלי שבתיאוריה של מקלין – תופסים חלק קטן בהרבה מהמקובל בעבר במוח הקדמי של זוחלים וציפורים (הנקראים ביחד זאורופסידים), בדו-חיים ודגים וכן ביונקים ובזאורופסידים. גרעיני הבסיס נמצאים במוח הקדמי של כל החולייתנים המודרניים, ולכן סביר שהם היו קיימים באב הקדמון האבולוציוני המשותף של החולייתנים, לפני יותר מ-500 מיליון שנה, ולא בהכרח באב הקדמון של הזוחלים.[דרוש מקור]
כמה מחקרים התנהגותיים עדכניים אינם תומכים בתפיסה המסורתית לפיה התנהגות זאורופסידים היא סטריאוטיפית וטקסית (כמו בתאוריית המוח הזוחלי של מקלין). הוכח שלציפורים יכולות קוגניטיביות מתוחכמות ביותר. העורב הקלדוני החדש יוצר כלים, והתוכי האפור יכול לסווג צלילים באופן דמוי שפה. הוכח שמבנים של המערכת הלימבית, אשר מקלין טען שנוצרו ביונקים מוקדמים, קיימים במגוון בעלי חוליות מודרניים. התכונה ה"פליאו-יונקית" של טיפול הורי בצאצאים נפוצה בציפורים ומופיעה גם אצל חלק מהדגים. לפיכך, כמו בנושא גרעיני הבסיס, גם האבולוציה של מערכות אלו מתוארכת ככל הנראה לאב קדמון משותף של חולייתנים.
מחקרים המבוססים על נתונים פלאונטולוגיים או עדויות אנטומיות השוואתיות מצביעים על כך שהנאו-קורטקס היה קיים ביונקים המוקדמים. ללא יונקים אין נאו-קורטקס במובן האמיתי (כלומר מבנה הכולל חלק מגג המוח הקדמי, או פליום, המורכב משש שכבות נוירונים), יש להם אזורים פליאליים (של פליום) וחלקים מסוימים של הפליום נחשבים הומולוגיים לנאו-קורטקס היונקי. באזורים אלה אין שש השכבות הנאו-קורטיקליות האופייניות, אך לציפורים ולזוחלים יש בדרך כלל שלוש שכבות בפליום הדורסלי (ההומולוג של הנאו-קורטקס של היונקים). המוח הגדול של ציפורים ויונקים יוצר קשרים נוירואנטומיים עם מבנים אחרים, כמו אלה שנוצרו על ידי הנאו-קורטקס. הוא מתווך פונקציות דומות כמו תפיסה, למידה וזיכרון, קבלת החלטות, שליטה מוטורית וחשיבה מושגית.