stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ליידי אוגוסטה גרגורי
חייה > ייסוד תיאטרון אבי

בשנת 1896 הכירה את ויליאם בטלר ייטס. הליידי גרגורי תמכה בלאומיות שאותה ביטא ייטס בשירתו ושכנעה אותו להמשיך ולכתוב דרמה. יחד עם כותבים אחרים, בהם ג'ון מילינגטון סינג, שון או'קייסי, פדריג קולום וג'יימס סטפנס, הקימו השניים את תנועת ההתחדשות המכונה התחייה הספרותית האירית. לשם כך פתחה את ביתה לשורה של אמנים ויוצרים צעירים.
אחד מההישגים המשמעותיים של תנועת התחייה היה ייסודו של תיאטרון אבי (Abbey Theatre). ב-1899 יסדו ייטס, ליידי גרגורי, מרטין וג'ורג' מור את התיאטרון הספרותי האירי. הפרויקט כשל ושרד שנתיים בלבד. גרגורי חברה לייטס, ויחד עם שני אחים איריים בעלי ניסיון בתיאטרון - ויליאם ופרנק פיי, ומזכירתו של ייטס אני הורנימן (שקודם לכן הייתה מעורבת בהפקת "האדם והנשק" של ג'ורג' ברנרד שו בלונדון בשנת 1894), הקימו את אגודת התיאטרון האירי הלאומי. הקבוצה רכשה בניין ברחוב לואר אבי בדבלין ופתחה את התיאטרון ב-27 בדצמבר 1904. בערב הפתיחה הוצג בין היתר מחזה בן מערכה אחת פרי עטה של גרגורי.
עד לפרישתה ב-1928 המשיכה לכהן בהנהלת התיאטרון, וכן לכתוב מחזות שהוצגו בו. לאחר פרישתה חזרה לביתה במחוז גולוויי, שם מתה ממחלה ב-1932.
הערות שוליים

↑  Augusta, Lady Gregory | Irish writer, Encyclopedia Britannica (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007262057705171  PLWABN: 9810612287405606  BIBSYS: 90116847  BNE: XX959875  BnF: cb12116783q (data)  CiNii: DA01013813  GND: 11869748X  ICCU: CFIV043515  ISNI: 0000 0001 2018 3017  LCCN: n80056886  LNB: 000063630  NDL: 00620764  NKC: jn20000602424  NLA: 36555216  NSK: 000271616  NTA: 068572913  RERO: 02-A000074342  SELIBR: 299101  SNAC: w6j96f4b  SUDOC: 029569567  Trove: 1289711  VcBA: 495/54786  VIAF: 73885426   WorldCat (עם VIAF): 73885426
סטן גץ

| --- | --- |

סטן גץ ב-1958
 לידה:  2 בפברואר 1927 פילדלפיה, פנסילבניה, ארצות הברית
 פטירה:  6 ביוני 1991 (בגיל 64) מליבו, קליפורניה, ארצות הברית
 שם לידה:  סטנלי גייטסקי
 מוקד פעילות:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  1943–1991 (כ־48 שנים)
 מקום לימודים:  תיכון ג'יימס מונרו, Herman Ridder Junior High School 
 עיסוק:  מוזיקאי, מלחין
 סוגה:  ג'אז, קול ג'אז, בוסה נובה, פיוז'ן, בופ
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 כלי נגינה:  סקסופון
 חברת תקליטים:  Roost Records 
 שיתופי פעולה בולטים:  וודי הרמן, צ'ארלי בירד, אנטוניו קרלוס ז'ובים, ז'ואאו ז'ילברטו, אסטרוד ז'ילברטו, צ'יק קוריאה, סטנלי קלארק
 פרסים והוקרה:  פרס גראמי להקלטת השנה (1965)  פרס פול אקט 
 www.stangetz.net
 פרופיל ב-IMDb
 
סטנלי גייטסקי (באנגלית: Stanley Gayetzky;‏ 2 בפברואר 1927 – 6 ביוני 1991), המוכר בשם הבמה שלו סטן גץ (Stan Getz), היה מוזיקאי יהודי אמריקאי, אחד מנגני הסקסופון הבולטים בג'אז, במחצית השנייה של המאה ה-20. היה מחלוצי הבוסה נובה ונגן קול ג'אז מפורסם.
חייו ויצירתו

גץ נולד בפילדלפיה, אך גדל בניו יורק במשפחה יהודית שמוצאה מרוסיה. הוא ניגן במספר כלי נגינה לפני שאביו קנה לו את הסקסופון הראשון שלו בגיל 13. בשנת 1943, כשהיה בן 16, הצטרף לתזמורתו של הטרומבוניסט ג'ק טיגרדן. לאחר שניגן במספר תזמורות אחרות (זו של סטן קנטון ב-1944; זו של ג'ימי דורסי ב-1945; וזו של בני גודמן בשנים 1945–1946), הוא התפרסם כסולן בתזמורתו של וודי הרמן בשנים 1947–1949. הסולו המלודי והלירי שניגן בקטע "סתיו מוקדם" ("Early Autumn") שחיבר רלף ברנז הפך ללהיט. כמעט בכל ההקלטות בהן השתתף החל משנת 1950, גץ היה המנהיג המוזיקלי. בשנים 1953–1954 הוא ניגן ביחד עם ג'ימי רייני.
בשנות החמישים צבר גץ פופולריות כנגן קול ג'אז, כשניגן לצידם של הוראס סילבר הצעיר, אוסקר פיטרסון, ורבים אחרים. בחטיבות הקצב שליוו אותו באותן השנים השתתפו גדולי הנגנים של התקופה, ביניהם נגני חטיבת הקצב של צ'ארלי פארקר - המתופף רוי היינס, הפסנתרן אל הייג, והבסיסט טומי פוטר. בשנת 1958, במסגרת נסיונותיו להתמודד עם התמכרותו לסמים, עבר גץ לקופנהגן שבדנמרק (בשנת 1954 הוא בילה חצי שנה בכלא בלוס אנג'לס בעוון שוד של בית מרקחת, ממנו ניסה לשדוד מורפיום).
לאחר שחזר לארצות הברית ב-1961, היה גץ אחד מחלוצי סגנון הבוסה נובה. יחד עם הגיטריסט צ'ארלי בירד הוא הקליט ב-1962 את התקליט "ג'אז סמבה", שזכה להצלחה מסחרית גדולה. שיר הנושא של התקליט היה עיבוד ליצירה "Só Danço Samba" של המלחין והגיטריסט הברזילאי אנטוניו קרלוס ז'ובים. גץ זכה בפרס גראמי לביצוע קטע ג'אז של שנת 1963 על נגינתו בקטע "Desafinado" בתקליט זה.
הצעד הבא של גץ בתחום הבוסה נובה היה מפגש עם הנגנים הברזילאיים עצמם - המלחין אנטוניו קרלוס ז'ובים, הגיטריסט ז'ואאו ז'ילברטו ואשתו הזמרת אסטרוד ז'ילברטו. שיתוף הפעולה עם מוזיקאים אלה הוליד ב-1963 את התקליט "גץ/ז'ילברטו", שכלל את השיר "הנערה מאיפנימה" ("The Girl from Ipanema"). התקליט זכה להצלחה אדירה - הוא זכה בשני פרסי גראמי לשנת 1965 (התקליט הטוב ביותר והסינגל הטוב ביותר) - ודחק ממצעדי הפזמונים את "לילה של יום מפרך" ("A Hard Day's Night") של הביטלס. באמצעות התקליט התוודעו מיליוני מאזינים למוזיקת הבוסה נובה והוא סלל את הדרך למוזיקה הברזילאית ולכלי הנגינה הברזילאיים לתוך מוזיקת הג'אז.
גץ הבין היטב את שפת הבוסה נובה ונגינתו נשמעת טבעית ובוטחת במחיצת נגנים ברזילאיים. ב-1967 הוא החל להיות מושפע ממוזיקת פיוז'ן וכן מהתפתחויות אחרות בסגנון הבופ, והקליט מספר אלבומים עם צ'יק קוריאה וסטנלי קלארק.
לרוויקיט

| --- | --- |
גוש לארוויקיט מנורווגיהגוש לארוויקיט מנורווגיה
 סוג הסלע:  סלע יסוד
 סביבת היווצרות:  פלוטונית
 הרכב:  בעיקר אורתוקלז ופלגיוקלז. כמויות קטנות של אוליבין ואוגיט ולעיתים גם קווארץ
 תכונות וזיהוי:  צבע הסלע בין שחור לאפור בהיר. מרקם המכיל הרבה גבישים גדולים ובולטים
לרוויקיט הוא סלע פלוטוני סוג של מונזוניט,  והוא הסלע הלאומי של נורווגיה.
הלרוויקיט הוא למעשה סוג של סיאניט, שנקרא על שם העיירה הנורווגית לרוויק, שבסביבתה הוא מצוי.
ייחודו של הסלע הוא צבעו הכהה, המשלב גבישים גדולים בהירים ונוצצים ולכן הוא מבוקש ביותר בתעשיית האריחים. אריחים המיוצרים מלרוויקיט מלוטש, נמכרים בעולם תחת השם המסחרי "blue perl granite" (גרניט פנינה כחולה), למרות שכאמור, אין מדובר בגרניט.
גאולוגיה ופטרולוגיה

הסלע הוא פנריטי ופגמטיטי ומצוי בכמויות משמעותיות רק בשטח שמכונה שדה אוסלו שהוא אזור ברוחב כשבעים קילומטר ובאורך של פחות מחמישים קילומטר. הסלע מכיל בעיקר פלגיוקלז ואורתוקלז אליהם נספחים מינראליים מישנים אופייניים למאגמות פלוטוניות כמו אוליבין ואוגיט. ישנן לעיתים גם כמויות קטנות של קוורץ.
בשנים האחרונות נמצא לרוויקיט גם בדרום אונטריו בקנדה.
שימוש מסחרי

אריחי לרוויקיט ולוחות לרוויקיט הם המוצר הנפוץ ביותר בתעשיית האבן הנורווגית. אריחים אלו מבוקשים לחיפוי מבנים בעיקר בצפון אירופה, וזאת בגלל המראה האופייני של כתמים כסופים על רקע כהה.
בקטלוגים של סוחרי האריחים מכונה הלרוויקיט בשם "גרניט פנינה כחולה" למרות שאינו גרניט, אינו כחול ואין לו קשר לפנינים.
אריחי לרוויקיט בחיפוי טרמינל הנוסעים בשדה התעופה שיפהול בהולנד
גלריית דגלי אוסטרליה

דגלי אוסטרליה:
דגל לאומי

| דגל | תאריך | שימוש | תיאור |
| --- | --- | --- | --- |
|  | 1901 | דגל אוסטרליה | נס כחול בריטי, כאשר עליו מופיע כוכב חבר העמים בתחתית הדגל מתחת לקנטון הדגל, והצלב הדרומי במרכז הדגל. |
דגלי מדינות וטריטוריות אוסטרליה

| דגל | תאריך | שימוש | תיאור |
| --- | --- | --- | --- |
|  | 1993 | דגל טריטוריית הבירה האוסטרלית | שליש מהדגל כחול ועליו הצלב הדרומי, שני השלישים האחרים צהובים ועליהם סמל קנברה. |
|  | 1876 | דגל דרום ויילס החדשה | נס כחול בריטי ועליו סמל המדינה |
|  | 1978 | דגל הטריטוריה הצפונית | שליש הדגל שחור ועליו הצלב הדרומי, שני השלישים האחרים חומים ובמרכזם ורד מדבר - הפרח המסמל את הטריטוריה. |
|  | 1953 | דגל קווינסלנד | נס בריטי כחול ועליו סמל המדינה. |
|  | 1904 | דגל אוסטרליה הדרומית | נס בריטי כחול ועליו סמל המדינה. |
|  | 1875 | דגל טסמניה | נס בריטי כחול ועליו סמל המדינה. |
|  | 1953 | דגל ויקטוריה | נס בריטי כחול ועליו סמל המדינה. |
|  | 1953 | דגל אוסטרליה המערבית | נס בריטי כחול ועליו סמל המדינה. |
דגלים מלכותיים ודגלי משנה למלך > דגל מלכת אוסטרליה

| דגל | תאריך | שימוש | תיאור |
| --- | --- | --- | --- |
|  | 1962–2022 | הנס המלכותי של אוסטרליה | הדגל מחולק לשישה חלקים, בכל אחד אחד מסמלי שש המדינות. כוכב חבר המדינות המוזהב כולל את הסמל האישי של המלכה, והאות E שעליה כתר וסביבה ורדי זהב על רקע כחול מצויה במרכז הסמל. |
דגלים מלכותיים ודגלי משנה למלך > דגל המושל הכללי של אוסטרליה

| דגל | תאריך | שימוש | תיאור |
| --- | --- | --- | --- |
|  | 1936 | דגל המושל הכללי של אוסטרליה | אריה שעל ראשו כתר, עומד על כתר, על רקע כחול. |
דגלים מלכותיים ודגלי משנה למלך > מושלים

| דגל | תאריך | שימוש | תיאור |
| --- | --- | --- | --- |
|  | 1981 | דגל מושל ניו סאות' ויילס | נס כחול שעליו סמל המדינה ועליו כתר. |
|  | 1984 | דגל מושל ויקטוריה | נס כחול שעליו סמל המדינה ועליו כתר, על רקע צהוב. |
|  |  | דגל מושל קווינסלנד | היוניון ג'ק שבמרכזו סמל המדינה. |
|  | 1975 | דגל מושל דרום אוסטרליה | נס כחול שעליו סמל המדינה ועליו כתר. |
|  | 1988 | דגל מושל אוסטרליה המערבית | נס כחול שעליו סמל המדינה ועליו כתר. |
|  | 1977 | דגל מושל טזמניה | נס כחול שעליו סמל המדינה ועליו כתר. |
ניסים אזרחיים

| דגל | תאריך | שימוש | תיאור |
| --- | --- | --- | --- |
|  | 1901 | נס אוסטרליה האדום | נס אדום בריטי שעליו כוכב חבר העמים והצלב הדרומי. |
|  | 1935 | דגל האוויר האזרחי של אוסטרליה | מבוסס על נס התעופה האזרחי הבריטי, בתוספת כוכב חבר העמים והצלב הדרומי. |
|  |  | נס רשות המכס האוסטרלית | נס כחול אוסטרלי ועליו המילה "מכס" באנגלית. |
צבאיים וימיים

| דגל | תאריך | שימוש | תיאור |
| --- | --- | --- | --- |
|  | 2000 | נס כוחות ההגנה של אוסטרליה | דגל תלת צבאי בכחול (הצי), אדום (הצבא) ותכלת (חיל האוויר) שעליו סמל הצבא. |
|  | 1967 | נס אוסטרליה הלבן | נס לבן שעליו כוכב חבר העמים והצלב הדרומי. |
|  | 1982 | נס חיל האוויר המלכותי האוסטרלי | נס בצבע תכלת עם כוכב חבר העמים והצלב הדרומי.  בפינה הימנית התחתונה של הדגל - רונדל חיל האוויר. |
|  | 1920 | דגל מפקד הצי | עוגן על רקע אדום כחול. |
דגלי טריטוריות חיצוניות

| דגל | תאריך | שימוש | תיאור |
| --- | --- | --- | --- |
|  | 1980 | דגל האי נורפק | ריבוע לבן שבמרכזו אורן האי נורפוק, על רקע ירוק. |
|  | 2003 | דגל אי חג המולד | הדגל נבחר בעקבות תחרות בשנת 1986 וקיבל תוקף רשמי בשנת 2003. |
|  | 2003 (לא רשמי) | דגל איי קוקוס |  |
דגלי הילידים

| דגל | תאריך | שימוש | תיאור |
| --- | --- | --- | --- |
|  | 1971 | דגל האבוריג'ינים האוסטרלי | דגל שחור אדום ובמרכזו עיגול צהוב. |
|  | 1992 | דגל תושבי האיים של מצר טורס | כוכב בן חמש פינות וכובע מסורתי על רקע לבן, כחול, ירוק ושחור. |
דגלים היסטוריים

| דגל | תאריך | שימוש | תיאור |
| --- | --- | --- | --- |
|  | 1823/24 – 1831 | הדגל הקולוניאלי הלאומי של אוסטרליה | נס לבן שעליו צלב אדום וארבעה כוכבים אדומים. |
|  | 1830s – 1920s | דגל הפדרציה האוסטרלית | נס לבן שעליו צלב כחול וחמישה כוכבים לבנים. |
|  | 1849 – 1853 | דגל הליגה האוסטרל-אסיתית נגד הגליה | נס כחול עם גבול לבן, שעליו צלב דרומי צהוב. |
|  | 1854 | דגל יוריקה | הדגל שהונף במהלך מרד מצור יוריקה צלב דרומי על צלב לבן על רקע כחול. |
| דגלי אוסטרליה |
| --- | --- | --- |
| דגלים לאומיים | אוסטרליה דגל אוסטרליה  הנס המלכותי •  דגל המושל הכללי של אוסטרליה  |  |
| דגלי המדינות | אוסטרליה הדרומית אוסטרליה הדרומית • אוסטרליה המערבית אוסטרליה המערבית • ויקטוריה (אוסטרליה) ויקטוריה • טסמניה טסמניה • ניו סאות' ויילס ניו סאות' ויילס • קווינסלנד קווינסלנד דגלי מושלי המדינות |  |
| טריטוריות | טריטוריית הבירה האוסטרלית הבירה האוסטרלית • הטריטוריה הצפונית הטריטוריה הצפונית אי חג המולד אי חג המולד • איי קוקוס איי קוקוס • נורפוק (אי) נורפוק |  |
| ניסים |  הנס האדום •  הנס הלבן •  חיל האוויר המלכותי •  דגל האוויר האזרחי •  כוחות ההגנה •  רשות המכס  |  |
| דגלי הילידים |  האבוריג'ינים •  תושבי האיים של מצר טורס |  |
| דגלים היסטוריים |  הדגל הקולוניאלי הלאומי •  דגל הפדרציה •  דגל יוריקה •  דגל הליגה האוסטרל-אסייתית נגד הגליה |  |
יאקופ קדרי קאראוסמנאואולו

| --- | --- |

 לידה:  27 במרץ 1889 קהיר, ח'דיוות מצרים 
 פטירה:  13 בדצמבר 1974 (בגיל 85) אנקרה, טורקיה 
 מדינה:  טורקיה, האימפריה העות'מאנית 
 מקום לימודים:  תיכון אטאטורק באיזמיר 
 שפות היצירה:  טורקית 
 בן או בת זוג:  Ayşe Leman Karaosmanoğlu 
 
יאקופ קדרי קאראוסמנאואולו (בטורקית: Yakup Kadri Karaosmanoğlu; ‏27 במרץ 1889 – 13 בדצמבר 1974) היה סופר, משורר ודיפלומט טורקי. כיהן כחבר פרלמנט. נצר למשפחת קראוסמאנאולו, מהמשפחות הנודעות של העיר מניסה שבמערב טורקיה. מחשובי הסופרים הטורקיים במחצית הראשונה של המאה ה-20.
ביוגרפיה

יאקופ קדרי נולד בקהיר. עם מעברה של משפחתו למניסה, החל ללמוד בבית הספר היסודי שבעיר. בשנת 1903 החל את לימודיו התיכוניים באיזמיר, אך לאחר פטירתו של אביו שב עם אמו למצרים, וסיים את חינוכו העל-יסודי בתיכון צרפתי באלכסנדריה. בשנת 1908 התקבל ללימודי משפטים באוניברסיטת איסטנבול, אך לא השלימם. בשנת 1909 הצטרף לחוג הספרותי "שחר העתיד"
(Fecr-i Âti), בתיווכו של חברו שהאבטין סוליימן (Şehabettin Süleyman).
בשנת 1916 נסע יאקופ קדרי לשווייץ לשם קבלת טיפול רפואי במחלת השחפת, והתגורר בה כ-3 שנים. במאמרים שפרסם ביומון הפוליטי "איקדאם" ("השקידה") בשנות שביתת הנשק של מודרוס, הביע תמיכה במלחמת העצמאות. בשנת 1921 נקרא לאנקרה ושימש בה בתפקידים שונים. בשנת 1923 נבחר לפרלמנט הטורקי כנציג מחוז מרדין, ובשנת 1931 נבחר לייצג את מחוז מניסה.
בצד פעילותו הציבורית הוסיף יאקופ קדרי לעסוק בכתיבה עיתונאית וספרותית. בשנת 1932 יסד עם ארבעה מחבריו את הירחון הפוליטי "קדרו" (Kadro). הפצתו של כתב העת, שדגל בעקרונות הכמאליזם והסתייג מהאידאולוגיה המרקסיסטית, הופסקה כעבור 3 שנים בשל השקפות קיצוניות שיוחסו לתכניו. לאחר שנסגר הירחון מונה קדרי לשגריר ארצו בטירנה, בירת אלבניה. בשנים שלאחר מכן מונה לשגריר בפראג (1935), האג (1939), ברן (1942) וטהראן (1949), ובשנת 1951 שב לכהן כשגריר ארצו בשווייץ. ב-27 במאי 1960 נבחר לאספה המכוננת, ובשנים 1961–1965 שימש בתפקידו האחרון כפוליטיקאי כנציג מחוז מניסה בפרלמנט.
פועלו הספרותי

את עיסוקו בכתיבה החל יאקופ קדרי בכתבי עת שונים כגון "התקווה" (Ümit) ו"חדוות הידע" (Servet-ı Fünun). בתקופה מוקדמת זו הזדהה הסופר עם השקפתו האמנותית של הזרם הספרותי "שחר העתיד", אשר נטבעה בסיסמה "אישית היא האמנות ומכובדת", ודבק בעקרון ה"אמנות לשם אמנות". באותן שנים כתב יאקופ קדרי את מחזהו "נירוונה", וכן מאמרים, מסות, שירה בפרוזה וסיפורים קצרים. הנסיבות ששררו בארצו בימי מלחמת הבלקן ובשנים של מלחמת העולם הראשונה חוללו שינוי בתפיסתו האמנותית. רצונו לשרטט את מציאות חייה של החברה הטורקית לתקופותיה השונות השתקף בבחירתו בעיתות היסטוריות מוגדרות כרקע למרבית ספריו. עלילת הרומן "חווילה להשכיר" מתרחשת טרם פרוץ מלחמת העולם הראשונה. תקופת החוקה השנייה משמשת כרקע לרומן "ליל גזר הדין", ואילו האירועים המסופרים ברומן "סדום ועמורה" מתחוללים בשנות שביתת הנשק. עלילת ספרו "הזר" מתרחשת בימי מלחמת העצמאות הטורקית, והרומן "אנקרה" משתרע על פני העשור הראשון לייסוד הרפובליקה. האירועים המתוארים בספרו "גלות" מתחוללים בשנות שלטונו של הסולטאן אבדולהמיט השני, ועלילת הרומן בשני כרכים "פנורמה" מתרחשת בשנים 1923–1952. אם בשנות העשרים של המאה ה-20 כתב יאקופ קדרי מנקודת מבטו של מהפכן אופטימיסט, הרי שמקץ זמן מה נכזבו תקוותיו והוא חדל מלהשתמש בכתיבתו הספרותית כמכשיר לביטוי עמדותיו החדשניות. משנת 1955 ואילך לא כתב דבר זולת ספרי זכרונות. החשובים שבספריו והמפורסמים שבהם הם הרומנים "נור בבא", "חווילה להשכיר" ו"הזר".
פועלו הספרותי > נור בבא

רומן הביכורים של יאקופ קדרי, "נור בבא", נכתב בשנים 1914–1915. תחילה פורסם בעיתון כרומן בהמשכים, ורק בשנת 1922 ראה אור כספר. באותן שנים התעניין יאקופ קדרי בספרות יוון העתיקה ובספרות לטינית, וכן נהג לפקוד טריקה (מסדר) בקטשי ברובע צ'מליג'ה (Çamlıca) שבצדה האסייתי של איסטנבול. הרומן נכתב בהשראת הבאקכות, מהטרגדיות המפורסמות של המחזאי היווני אוריפידס, ובהתבסס על רשמיו של הסופר מהמסדר. הרומן מגולל את סיפור אהבתם הסוער של ראש המסדר ואשת איש. לתיאורי חינגות השתייה, המוזיקה והאהבים עד אור בוקר, כמו גם לטקסי המסדר ואורחותיו, חלק נכבד ברומן. יאקופ קדרי הקביל בין חינגות המסדר הבקטשי לבכחנליות של העת העתיקה, וביקש לתאר את התמורה המתחוללת באופי אהבתה של ניגר, הגיבורה הנשית של הרומן, מהגופני למיסטי. ואולם לדידו של הקורא, ההיבט המעניין ברומן הוא המידע הנוגע למסדר הבקטשי, ובתרומתו להצלחתו המסחרית הרבה של הספר אף הביא להפצת שם מחברו. יאקופ קדרי הואשם עם זאת במתן פומבי לסודות המסדר, ובפרט בהשפלתו, וכיוון שכך נאלץ ללמד על עצמו זכות ב"מילות הסבר" שכתב למהדורה הראשונה והשנייה של ספרו.
פועלו הספרותי > חווילה להשכיר

ברומן "חווילה להשכיר" - הראשון שכתב לאחר שזנח את הסגנון האינדיבידואליסטי - תיאר יאקופ קדרי את משבר הערכים שהוליד את תנועת ההתמערבות בתקופת החוקה השנייה, את ההתנתקות מהמסורות ומאורח החיים הישן, ואת הנתק ששרר בין הדורות. אם בתחילת הרומן מצטייר האקי ג'ליס, המשמש כפה לסופר, כמשורר מאוהב ורגיש, אך אדיש לבעיות המולדת, הרי שבהמשכו חודרת לתודעתו ההכרה כי החברה - היא החשובה, ולא הפרט. האקי ג'ליס נתפס לאושר הקרוי "האידיאל הלאומי", המתגלם בטורקיה של העתיד ובאומה העתידית. דרך עיניו של גיבור הרומן למוד התובנות החדשות בוחן ושופט יאקופ קדרי את הדמויות האחרות שברומן, דהיינו, את החברה. בטורקיה של העתיד אין, להשקפתו, לא מקום לנתין העותמאני של העבר, לא לחסידי המערב, ולא לעוורים לבעיות המולדת, אלא אך ורק לאינטלקטואלים אינדיבידואליסטים ושוחרי אמנות. הדמויות הראשיות ברומן משורטטות אמנם בדמותם של טיפוסים מוגדרים, אך כוונתו של הסופר הייתה לעצבם כפרטים רבי-פנים.
פועלו הספרותי > הזר

הספר "הזר", שזיכה את מחברו בפרס השני מטעם מפלגת העם הרפובליקאית בקטגוריית הרומן לשנת 1942, נחשב לרומן המצליח ביותר של יאקופ קדרי. הספר זכה לתשבחות על שום שגולל את מציאות חייהם של תושבי הכפרים באנטוליה ותיאר את התהום הפעורה בין איש הרוח הטורקי לתושבי הכפרים. הספר משך עם זאת גם חצי ביקורת, שכן מחברו הואשם בהעלבת הכפריים וברחישת בוז כלפיהם. כשם שהציג בספריו "חווילה להשכיר" ו"סדום ועמורה" את חסידי המחשבה העותמאנית ואת שוחרי המערב כגורמים מנוונים בחברה, כך גם ב"זר" מתוארים תושבי הכפרים בנחשלותם ובניוונם, ואילו מלאכת בריאתה של אומה חדשה נופלת על כתפיהם של אנשי הרוח, שמתפקידם להושיע את המולדת. בהיותו הרומן החשוב הראשון שעסק באנטוליה ובתושבי כפריה, ובהצלחתו לבטא בנימה פיוטית את המציאות על כיעורה הרב, קנה לו "הזר" מקום של כבוד בתולדות הרומן הטורקי.
אף שכסופר נטה יאקופ קדרי לעסוק בבעיות החברתיות מנקודת השקפה פוליטית במובהק, הוא השתדל לשוות לגישתו זו אופי אמנותי ככל האפשר. הביקורות שהושמעו כלפיו התייחסו יותר מכל לתכניהן של יצירותיו הספרותיות, אך לעיתים גם ללשונן. מיומנותו בניתוחים פסיכולוגיים, כמו גם הישגיו בבריאת דמויות ובמתן ביטוי למציאות החברתית של התקופה שדן בה, זיכוהו בשבחים:
"בשאיפתו לקשור את הדמויות שבספריו לנסיבות חברתיות ולתהליכים היסטוריים, הפגין יאקופ קדרי - אולי לראשונה בתולדות הרומן הטורקי - ניסיון מדעת להפיח בדמויות אלה אישיות אמינה ומלאת חיים."
יצירתו

רומן
חווילה להשכיר (1922)
נור בבא (1922)
ליל גזר הדין (1927)
סדום ועמורה (1928)
הזר (1932)
אנקרה (1934)
גלות (1937)
פנורמה (שני כרכים, 1953)
תמיד אותו השיר (1956)
סיפורים קצרים
סופה של פרשיה (1914)
החסד (1923)
סיפורי המלחמה הלאומית (1947)
שירה
מבוסתן הקדושים (1922)
מחוד החץ (1940)
מחזות
נירוונה (1909)
הפרדה (1909)
שבר ענן (ללא תאריך)
המערה (1934)
זיכרונות
דיפלומט בעל כרחו (1954)
הספר של אמי (1957)
בדרכי המולדת (1958)
45 שנות פוליטיקה (1968)
זיכרונות נעורים וספרות (1969)
מונוגרפים
אהמט השים (1934)
אטאטורק (1946)
מאמרים
מאיזמיר לבורסה (1922, בשיתוף עם האלידה אדיפ אדיוואר, פליה ריפקי אטאיי ומהמט אסים אוס)
הנשיות ונשותינו (1923)
מבחר כתבים (1928)
ארגנקון (שני כרכים, 1929)
מהרי האלפים (1942)
מאלבומה של העלמה צ'לפרין (1942)
יישובי הכוכבים

יישובי הכוכבים (או בשם התוכנית להקמתם: תוכנית הכוכבים) הם יישובים שהוקמו בישראל בשנות ה-90 של המאה ה-20 לאורך הקו הירוק. בתחילה כללה התוכנית הקמה של 7 יישובים חדשים, כאשר לבסוף הוקמו 9 יישובים חדשים בגדלים שונים. מיקום היישובים החדשים נועד להיות על גבול הקו הירוק הסמוך למרכז הארץ ולאזור השרון. מטרתה של התוכנית הייתה טשטוש ההבחנה שיצר הקו הירוק על ידי הקמה של יישובים יהודיים, עליו או מצדדיו. מרבית היישובים נבנו בבנייה כפרית ופרברית והיוו אפשרות לדיור זול לזוגות צעירים.
היסטוריה > הרקע להקמת היישובים

בעת השקת התוכנית הסביר מנכ"ל משרד השיכון, אריה בר, כי מטרת התוכנית היא לספק דיור במהירות, עקב גל העלייה מברית המועצות לשעבר בשנות ה-90, והרצון לענות לביקוש של זוגות צעירים לגור בבתים צמודי קרקע במרכז הארץ. אך חבר הכנסת מיכאל איתן מהליכוד, שהיה אחד מיוזמי התכנית, הסביר שהכוונה היא לחבר את ההתנחלויות במערב השומרון ליישובי "הכוכבים" וליצור רצף טריטוריאלי משני עברי הקו הירוק, ו"שבנייה על ציר הגבעות יוצרת זיקה מיידית בין המתיישבים על הקו לבין השומרון, מוחקת את הקו הירוק, ומונעת התקדמות לפשרה טריטוריאלית עם הפלסטינים".
שר הבינוי והשיכון אריאל שרון התנגד בתחילה לתוכנית כיוון שתמך בבנייה בגליל, בנגב ובשטחים, והתנגד לבנייה במרכז הארץ. שרון סבר שבנייה נוספת וצפופה במרכז היא סיכון ביטחוני לאוכלוסייה הפגיעה לטילים, ופוגעת בשטחים חקלאיים ובמקורות מים. אך זמן קצר לאחר כניסתו לתפקיד שר הבינוי והשיכון, ביולי 1990, אימץ וקידם את התוכנית. התוכנית נקראה תחילה תוכנית "שבעת הכוכבים", מאחר שכללה הקמת שבעה יישובים בלבד. התוכנית עצמה התבססה על תוכנית מוקדמת מתחילת שנות ה-70 של המאה ה-20 בשם תוכנית "ציר הגבעות" לחיזוק קו התפר.
היסטוריה > תכנון "תוכנית הכוכבים"

בדצמבר 1990, אישר קבינט השרים לעליה וקליטה פה אחד את תוכנית "שבעת הכוכבים", שהציג משרד הבינוי והשיכון, לפיתוח רצף של יישובים קהילתיים וכפריים לאורך כביש 6 (שהיה אז בתכנון וסלילתו לא החלה עדיין). התוכנית שאושרה השתרעה על ציר הגבעות שבין מודיעין למי עמי שבואדי עארה וכללה פתרונות דיור לכמאה אלף תושבים, ב-12 יישובים בעלי צביון פרברי־קהילתי. בסך הכל התוכנית הקיפה באותה עת הקמת 28,000 יחידות דיור, לפי הפירוט הבא: גבעת הברכה (באזור מי עמי שבואדי עארה) 2,000 יחידות דיור, קציר א' 1,300 יחידות דיור, חריש א' 6,000 יחידות דיור, יד חנה א' 1,400 יחידות דיור, גאולים א' – 1,600 יחידות דיור, אייל א' דרום – 2,300 יחידות דיור, צור נתן א' דרום 1,100 יחידות דיור, מזור א' 6,500 יחידות דיור, שוהם 3,000 יחידות דיור, כפר רות א' 700 יחידות דיור והרחבת היישוב הקיים שער אפרים. לא כל היישובים נבנו בפועל לפי התוכנית המקורית, וחלק משמות היישובים שונו אחר כך (מזור לאלעד, יד חנה א' לבת חפר גאולים לצורן).
תוכנית ציר הגבעות נערכה בשנת 1991 על ידי צוות תכנון בראשותו של המתכנן האזורי נחום דונסקי והוזמנה על ידי משרד הבינוי והשיכון[דרוש מקור]. התוכנית הציעה להקים 12 יישובים חדשים ולהרחיב יישובים קיימים ביניהם.
יצירת מסגרת יישובית מסיבית לאורך הקו הירוק שתתפקד כמערכת אזורית כוללת שתשלב יחד אתרי מגורים, תעסוקה, שירותים, תחבורה, נופש ומערכות תשתית מנחל עירון בצפון ועד לאזור מודיעין בדרום.
הקלת העומס על המערכת החופית הקיימת מצד שימושי קרקע שונים ומנוגדים לעיתים.
שילוב המערכת החדשה של ציר הגבעות במערכת החופית האינטנסיבית הקיימת.
עצירת ההתפתחות ומניעת יצירת רצף בין יישובים ערביים.
היסטוריה > הקמת היישובים

היישוב הראשון שהחלה הקמתו ושיווקו היה "מזור", היישוב תוכנן ל-3,000 יחידות דיור, רובן צמודות קרקע, ששווקו במחיר של 15,000 דולר למגרש. אך לאחר כישלון "התרגיל המסריח" והקמת ממשלת ישראל העשרים וארבע, וכחלק מהמשא ומתן הקואליציוני עם מפלגת ש"ס, הוחלט לשנות את התוכנית להקים במקום יישוב עירוני המיועד לחרדים (שקיבל אחר כך את השם "אלעד"). במקום יישוב זה החלה הקמתה של שוהם, בה גם נמכרו תחילה מגרשים במחיר של 15,000 דולר, אך לאחר שיווק 200 המגרשים הראשונים, לאור הביקוש הרב הוחלט להכפיל את מחירם.
ביוני 1991 מינה משרד השיכון שלוש חברות ממשלתיות לתכנן ולפתח את התשתית ליישובי "הכוכבים": חברת "ערים" מונתה לתכנן ולפתח את היישובים קציר, "גבעת הברכה", גאולים (צורן), צור נתן, בת חפר, ולפיד. חברת "שיכון ופיתוח" מונתה לתכנן ולפתח את חריש ומזור (אלעד), וחברת "מבני תעשייה" מונתה לתכנן ולפתח את שוהם.
ב-24 בספטמבר 1991, נערך טקס הנחת אבן הפינה ליישוב צור יגאל, שבמקביל התחילו העבודות על הכשרת הקרקע במקום ובחמישה יישובים נוספים.
בשנת 1995 החלה הקמת בת חפר והיא אוכלסה החל מסוף 1996.
בשנת 1996 החלה הקמת לפיד. בשנת 1997 הוצע לאחד את לפיד עם כפר האורנים (שהיו קרוי אז בשם "גבעת אוהד"), אשר היה גם הוא בשלבי הקמה צמוד ללפיד מצידו השני של הקו הירוק, ולהפכם ליישוב אחד, בן כ-3,000 יחידות דיור, שישתרע משני צדי הקו הירוק. האיחוד לא בוצע, אך בפועל שני היישובים הפכו שטח אורבני רציף.
בדצמבר 1996, הכריז שר התשתיות אריאל שרון כי בכוונתו להרחיב את תוכנית "יישובי הכוכבים" דרומה. על פי התוכנית החדשה שהציג, תוקם עיר חדשה ליד קיבוץ בית גוברין, וכן יוקמו יישובים קהילתיים ליד קיבוץ להב וממזרח ליישוב מיתר. תוכניתו זאת לא יצאה לפועל. בשנת 2001, שר התשתיות, אביגדור ליברמן, שוב הכריז על הרחבת תוכנית "יישובי כוכבים".
רשימת היישובים

| שם היישוב | שנת הקמה | סוג הרשות המקומית | פרטים נוספים |
| --- | --- | --- | --- |
| אלעד | 1998 | עיר | הוכרזה כעיר בשנת 2006. |
| בת חפר | 1996 | יישוב קהילתי |  |
| חריש | 1982 | עיר | חריש אוחדה בשנת 1992 עם קציר והופרדה ממנו בשנת 2012 כאשר יעודה הוא להיות עיר מרכזית וגדולה באזור. במאי 2022 הוכרזה כעיר. |
| לפיד | 1996 | יישוב קהילתי |  |
| מתן | 1995 | יישוב קהילתי |  |
| צור יגאל | 1994 | מועצה מקומית | היישוב אוחד עם כוכב יאיר בשנת 2003. |
| צורן | 1992 | יישוב קהילתי | אוחד עם קדימה בשנת 2003 למועצה המקומית "קדימה-צורן". |
| קציר | 1982 | יישוב קהילתי | אוחד בשנת 1992 עם חריש והופרד ממנה בשנת 2012. |
| שוהם | 1993 | מועצה מקומית |  |