stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ארז הולץ
ביוגרפיה

בשנים 1998 עד 2002 למד הולץ קומפוזיציה עם ראובן סרוסי באוניברסיטת תל אביב.
2003-2011 למד הולץ קומפוזיציה עם הנספטר קיבורץ ומוזיקה אלקטרונית עם וולפגנג הייניגר בבית הספר הגבוה למוזיקה ע"ש הנס אייזלר בברלין, בה הוא גם מלמד מאז 2008 קומפוזיציה אלגוריתמית תוך שימת דגש על שפות התכנות OpenMusic ו-Common Music.
יצירותיו בוצעו בגרמניה, בשווייץ, בישראל, בספרד ובאוסטרליה בין היתר על ידי אנסמבל המאה ה-21, Ensemble Adapter, אנסמבל מיתר, Modern Art Sextet, טריו נקסוס, Risonanze Erranti ו - Zafraan Ensemble וכמו כן הוקלטו ושודרו בגרמניה.
משנת 2014 הולץ חבר באקדמיה למלחינים גרמנים (Akademie Deutscher Musikautoren)
בשנים 2015 עד 2018 היה חבר בוועדת השופטים למימון פרויקטים מוזיקליים אמנותיים של ארגון - Initiative neue Musik Berlin e.V.
בשנת 2020 מונה לחבר בוועדת השופטים של אגף האמנויות מטעם הסנאט של העיר ברלין.
אלבומו הכפול "Touching Universes" בהוצאת Neos היה מועמד בשנת 2023 לפרס Opus Klassik בשלוש קטגוריות: מלחין השנה, מוזיקה קאמרית ו- מוזיקה מודרנית. כמו כן זכה אלבומו לביקורות רבות משבחות בכתבי-עת שונים כגון:
Fono Forum, Neue Zeitschrift für Musik, Neue Musikzeitung ו- Positionen
פרסים ומלגות

בשנים 2005, 2008 ו-2010 זכה הולץ בפרסים לקומפוזיציה בתחרות על שם הנס אייזלר של רדיו גרמניה בברלין, המוקדשת לקומפוזיציה ולביצוע של מוזיקה בת זמננו.
בשנת 2012 היה מועמד לפרס הקומפוזיציה הגרמני בקטגוריית "קידום מלחינים צעירים".
בשנת 2012 זכה במלגת האמנויות הבינלאומית החצי שנתית של העיר פריז (Cité Internationale des Arts Paris).
בשנים 2013, 2014 ו-2015 הוענקו לו מלגות קומפוזיציה מטעם ממשלת העיר ברלין.
בשנת 2017 Composer in Residence של רדיו גרמניה (Deutschlandfunk).
בשנת 2023 אלבומו הכפול "Touching Universes" בהוצאת Neos היה מועמד לפרס Opus Klassik בשלוש קטגוריות: מלחין השנה, מוזיקה קאמרית ו- מוזיקה מודרנית.
מוזיקה

הולץ שואב את השראתו האומנותית מתחומים חוץ מוזיקליים שונים כמו פסיכולוגיה וקולנוע המטביעים חותם עמוק ביצירותיו:
יצירתו (2006/07) "LATAH" ל-15 נגנים ואלקטרוניקה נכתבה בהשראת ההפרעה הנפשית הנושאת אותו שם והאופיינית בין השאר למלזיה.
יצירתו (Weisse Wunden" (2008" לשלוש חצוצרות ולסרט וידאו מבוססת על קטעי טקסט מתוך המחזה "הנני דם" ("Je suis sang") מאת הבמאי הבלגי יאן פבר.
הולץ משלב השפעות חוץ-מוזיקליות עם עקרונות הלחנה אותם הוא מפתח בעזרת מודלים אלגוריתמיים, ומיישמם לעיתים בחומרה ניכרת. בנוסף לכך משתמש הולץ בצלילים אלקטרוניים בעלי אופי ארכאי, אותם הוא מנגד עם מחוות אינסטרומנטליות אקספרסיביות.
דיסקוגרפיה

Touching Universes (2022), NEOS Music GmbH, EAN: 4260063122071
Klangrede (2016), bastille musique, ASIN: B01N8XERA5
Denkklänge (2013), Klang und Musik bei Walter Benjamin, Wilhelm Fink Verlag, ISBN 3770553438
הערות שוליים

↑  reference to doulbe album Touching Universes, NEOS Music GmbH
↑  reference to album Klangrede, bastille musique
↑  reference to Denkklänge, Wilhelm Fink Verlag
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987012181969105171  GND: 1030536996  ISNI: 0000 0001 3215 5611  LCCN: n2017004422  VIAF: 295118192   WorldCat (עם VIAF): 295118192
אפרים ושיץ

אפרים ושיץ
אפרים (פישל) ושיץ (וואשיץ) (Ephraim Fischel Waschitz; תרל"ט, 2 במרץ 1879 י"ד בשבט תש"ה, 31 בינואר 1945) היה משפטן, פעיל ציוני ואיש ציבור ביישוב, חבר הוועד הלאומי ויושב ראש מרכז המפלגה הרוויזיוניסטית, הצה"ר בארץ ישראל.
קורות חיים > משפחתו ולימודיו

ושיץ נולד לאליהו, באחוזה ליד העיירה ייז'רנה (יזורנה) במחוז זלוטשוב במזרח גליציה (אז בקיסרות האוסטרו-הונגרית, לימים באוקראינה). אביו היה תלמיד חכם ומשכיל שהכיר את הספרות הגרמנית, ולימים כיהן בתפקיד מזכיר הקהילה בעיר ייז'רנה (אליה עברה המשפחה כאשר אפרים ושיץ היה בן 16). בילדותו ונעוריו קיבל חינוך תורני, רכש השכלה בשפה העברית ולמד בגימנסיה בעיר זלוצ'וב, עד שנת 1897.
לאחר שסיים את חוק לימודיו בגימסיה בעירו, נסע ושיץ לווינה, בירת הקיסרות. תחילה למד בבית המדרש לרבנים, ואחר למד משפטים באוניברסיטת וינה, והוסמך כדוקטור למשפטים וכעורך דין בשנת 1912. באותה שנה גם ביקר לראשונה בארץ ישראל. כמשפטן, סייע להגנה משפטית על יהודים כנגד תופעות אנטישמיות ונישול מרכושם על ידי הפקידות הממשלתית.
קורות חיים > בתנועה הציונית במזרח אירופה

בתקופת לימודיו בווינה החל לפעול בתנועה הציונית. מלווה בחבריו, סטודנטים יהודים, חברי האגודה הציונית "בר כוכבא", פגש את ד"ר בנימין זאב הרצל במערכת העיתון "די ולט". לימים תיאר אייזיק רמבה את הפגישה כפי שתיארה ושיץ: "פגישתו זו פנים אל פנים עם הרצל, וכמה פגישות עם נורדוי (נורדאו) באותו זמן, הטביעו על ואשיץ את חותמם לעולמים".
 ושיץ היה פעיל בשלל ארגונים ומיזמים של תנועת הלאומיות היהודית והציונות במזרח אירופה. הוא ערך את השבועון "דער יוד", ונמנה עם מייסדי היומון הציוני "טאגבלאט", שיצא לאור בלבוב. היה מזכיר "הוועד הציוני" במערב גליציה, בשנים 1904–1910. ושיץ היה ממייסדי תנועת הנוער "השומר" (שלימים שונה שמה ל"השומר הצעיר"), פעיל באגודת הספורט הציונית "דרור" בלבוב. בשנת 1912 ביקר לראשונה בארץ ישראל, פגש בעיר את ד"ר יחיאל צ'לנוב וד"ר שמריהו לוין, וביקר עמהם באתר הבנייה של הטכניון. מ-1913 ועד 1918 עמד בראש תנועת הצופים היהודים בגליציה.
קורות חיים > במלחמת העולם הראשונה

במלחמת העולם הראשונה התגייס לצבא האוסטרו-הונגרי. בסתיו 1914, הוא יזם גיוס גדוד יהודי לצבא האוסטרי, אבל הרעיון נגנז. ושיץ התמנה לקצין בדרגת לוטננט. ונפצע בחזית ב-6 ביוני 1917 מרסיס של פצצה. כהוקרה על שירותו הצבאי קיבל מדליית "צלב הזהב של ההצטיינות", באמצעות הקונסוליה של אוסטריה (בהיותו בארץ ישראל, בשנת 1935). במהלך המלחמה ומספר שנים לאחריה אירועו פרעות רבות ביהודים במזרח אירופה. ושיץ פעל לארגון הגנה עצמית יהודית בסדרת פוגרומים בלבוב בשנת 1918, (שבהם נרצחו כמאה נפשות ונפצעו כ-437), והיה ממפקדיה של "המיליציה היהודית" בעיר שהתארגנה כנגדם. אחר כך, הוא נסע להכיר את הקהילות היהודיות בארצות סקנדינביה. ובחוזרו לווינה שימש כמזכיר כללי של "הוועד הלאומי ליהודי אוסטריה", בראשותו של רוברט שטריקר.
קורות חיים > בארץ ישראל > במאורעות 1920–1921

עלה לארץ ישראל בשנת 1919. במאורעות הדמים בניסן תר"ף אפריל 1920, בחג הפסח הצטרף אל כוח ההגנה שארגן זאב ז'בוטינסקי. אנשי הכוח ניסו להגן על יהודי העיר העתיקה והרובע היהודי מפני פורעים ערבים בהצלחה חלקית. ושיץ היה בין הראשונים, שהגיעו לשער יפו להגיש עזרה ליהודים מותקפים על ידי המון ערבי במהלך הפרעות. 19 מאנשי ההגנה, ובהם ז'בוטינסקי, נעצרו על ידי הבריטים, הועמד לדין צבאי ונשלחו לכלא עכו. ואילו ושיץ, עו"ד דניאל אוסטר (לימים ראש העיר ירושלים), עו"ד ד"ר מנחם דונקלבלום ואחרים, הושארו במקום מעצרם, ושוחררו בערבות. הוא נשפט עם חבריו בבית דין צבאי בריטי על שלקחו נשק לידיהם בפעולות ההגנה על יהודי ירושלים בעת המאורעות, וזוכה מאשמה.
קורות חיים > בארץ ישראל > בהנהגה הציונית ובתנועה הרוויזיוניסטית

ושיץ כיהן בשלל תפקידים בהנהגת התנועה הציונית בשנות העשרים והשלושים. בראשית התקופה היה חבר במפלגת הציונים הכלליים, ובשנים 1925–1935 היה חבר הוועד הלאומי. ב-7 בדצמבר 1930 הצטרף לברית הציונים הרוויזיוניסטים בהנהגת זאב ז'בוטינסקי, וכיהן כיושב ראש מרכז הצה"ר בארץ ישראל בשנים 1933-1932. והשתתף כציר מטעמה בקונגרסים הציונים ה-7, ה-10, ה-17 וה-18. היה ציר באספת הנבחרים השנייה מטעם רשימת המרכז, וציר באספת הנבחרים השלישית מטעם הצה"ר. במקביל, בשנים 1933–1935, היה חבר הוועד הפועל הציוני.
בשלהי שנות השלושים, פעל ושיץ בהסתדרות הצ"ח של התנועה הרוויזיוניסטית. הוא נפגש כנציג "ועד המורשים" שלה, יחד עם חבריה: ד"ר דוד בוקשפן וד"ר שמשון יוניצ'מן, עם דוד בן-גוריון, יושב ראש הנהלת הסוכנות היהודית לארץ ישראל, ב-5 במאי 1939. בפגישה נידונו דרכים אחדות להידברות ושיתוף פעולה בין הנהגת התנועה הרוויזיוניסטית לבין הנהגת היישוב ותנועת העבודה.
קורות חיים > בארץ ישראל > מנהיג ציבור ומשפטן בחיפה

בשנת 1920, עבר ושיץ לחיפה. הוא נבחר לחבר הנהלת ועד הקהילה בעיר, והיה ממקימי בית משפט השלום העברי שבו כיהן כשופט שנה. ופרש מכס המשפט, לאחר שאושרה הסמכתו לעבוד כעורך דין. והיה ממייסדי עיתון "הגליל" שראה אור בחיפה ב-1927. ושיץ השתתף בקונגרס הציוני בציריך כאשר פרצו מאורעות הדמים באב תרפ"ט אוגוסט 1929. הוא מיהר לחזור לארץ ישראל, ונסע לירושלים להתעדכן ולראות מה באפשרותו לעזור, ולבקר את הפצועים שהובאו מירושלים ומחברון. לאחר המאורעות, היה מנציגי היישוב בפני ממשלת המנדט הבריטי ועמד בתכתובת על המאורעות עם פקידיה. כמו כן, פעל בעבודתו למיצוי דינם של הפורעים הערבים בצפת.
קורות חיים > בארץ ישראל > מנהיג ציבור ומשפטן בירושלים

בשנת 1930 נשא את חנה לבית אפשטיין. ושנה אחר כך חזר להתגורר בירושלים. נבחר ל"וועד קהילת ירושלים", וגם עמד זמן מה בראשו. במאורעות הדמים בשנים תרצ"ו-תרצ"ט (1936-1939), תמך בפומבי בפעולות המחאה של הארגון הצבאי הלאומי (אצ"ל), וזאת בשונה מ"מדיניות ההבלגה" שבה דגלו אנשי תנועת העבודה וההגנה. ובעקבות פעילותו נעצר על ידי הבריטים וישב בכלא.
קורות חיים > אחרית ימיו והנצחתו

נפטר בירושלים בי"ד בשבט תש"ה 31 בינואר 1945.
על שמו נקרא רחוב בירושלים.
כתביו

קובץ מסמכים מתוך ארכיונו של ד"ר אפרים ושיץ ז"ל, בתוך: בנימין לובוצקי-אליאב דרך חייו של ציוני לוחם: (הקדמות: יוסף קלוזנר וחנה ושיץ), ירושלים: הוצאת אחיאסף, תש"ז 1947. (המסמכים בעריכתו של אליאב משולבים בביוגרפיה שכתב קלוזנר).
לקריאה נוספת

'ושיץ, אפרים', בתוך: דוד קלעי, ספר האישים: לכסיקון ארצישראלי, תל אביב: מסדה – אנציקלופדיה כללית, תרצ"ז, עמ' 209–210. (הספר בקטלוג ULI)
אייזיק רמבה, כפי שהכרתים, בני דורו של ז'בוטינסקי, רמת גן: הוצאת תנועת החרות, תשי"ט 1959, עמ' 275–288.
חנה ושיץ: הקדמה, בתוך: בנימין לובוצקי-אליאב (עורך), דרך חייו של ציוני לוחם, ירושלים: הוצאת אחיאסף, תש"ז 1947, עמ' ט-יד.
יוסף קלוזנר: הקדמה, בתוך: בנימין אליאב (לובוצקי) (עורך), דרך חייו של ציוני לוחם, ירושלים: הוצאת אחיאסף, תש"ז 1947.
יחיאל לימור ויאיר ספרן, "'הגליל', עיתון הבחירות הראשון בישראל", קתדרה מס' 154, דצמבר 2014, ע"ע 85–106, יד בן צבי, ירושלים.
הערות שוליים

↑  יוסף קלוזנר: הקדמה, בתוך: בנימין אליאב (לובוצקי) (עורך), דרך חייו של ציוני לוחם, ירושלים: הוצאת אחיאסף, תש"ז 1947, עמ' 2–3. הערך: "אפרים ושיץ", ספר האישים, לכסיקון ארצישראלי, תל אביב: הוצאת מסדה, תרצ"ז 1937, עמ' 210-209.
↑  יוסף קלוזנר: הקדמה, בתוך: בנימין אליאב (עורך), דרך חייו של ציוני לוחם, ירושלים: הוצאת אחיאסף, תש"ז 1947, עמ' 10-8.
↑  אייזיק רמבה, כפי שהכרתים, רמת גן, הוצאת תנועת החרות, תשי"ט 1959, עמ' 279.
↑  יוסף קלוזנר: הקדמה, בתוך: בנימין לובצקי (עורך), דרך חייו של ציוני לוחם, ירושלים: הוצאת אחיאסף, תש"ז 1947, עמ' 29.
↑  הערך: "אפרים ושיץ", ספר האישים, לכסיקון ארצישראלי, תל אביב: הוצאת מסדה, תרצ"ז 1937, עמ' 210-209.
↑  אפרים ושיץ, מכתב, בתוך: בנימין לובצקי (עורך), דרך חייו של ציוני לוחם, ירושלים: הוצאת אחיאסף, תש"ז 1947, עמ' 64-56.
↑  ראו: יוסף קלוזנר, בתוך: בנימין לובוצקי (עורך), דרך חייו של ציוני לוחם, ירושלים: הוצאת אחיאסף, תש"ז 1947, עמ' 115.
↑  על פעלו בתנועה הרוויזיוניסטית בשנות העשרים והשלושים, ראו למשל: תיק ג 2 - 6/ 26, בארכיון מכון ז'בוטינסקי בישראל מכון ז'בוטינסקי בתל אביב.
↑  תכתובת ענפה, בין זאב ז'בוטינסקי לבין אפרים ושיץ, שמורה בארכיון מכון ז'בוטינסקי, למשל בתיקים: א1- 2/ 22/ 1, א1 - 2/ 23/ 2, א1 - 2/ 28, א 1 - 2/ 29/ 1.
↑  על פעילותו בהצ"ח, ראו: תיק ג 10 א - 11/ 4, בארכיון מכון ז'בוטינסקי.
↑  אפרים ושיץ, מכתב, בתוך: בנימין לובוצקי (עורך), דרך חייו של ציוני לוחם, ירושלים: הוצאת אחיאסף, תש"ז 1947, עמ' 109-105.
↑  ראו: יוסף קלוזנר, בתוך: בנימין לובצקי (עורך), דרך חייו של ציוני לוחם, ירושלים: הוצאת אחיאסף, תש"ז 1947, עמ' 151-147.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007515314305171  VIAF: 308277550   WorldCat (עם VIAF): 308277550
נעם ענבר (תזמורת צה"ל)

| --- | --- |

 לידה:  1979 (בן 46 בערך) ישראל רעננה, ישראל
 מוקד פעילות:  ישראל ישראל
 תקופת הפעילות:  29 ביולי 2013 – 14 בינואר 2018 (4 שנים)
 מקום לימודים:  בית הספר למוזיקה ע"ש בוכמן-מהטה
 שיתופי פעולה בולטים:  תזמורת צה"ל
רב-סרן נועם ענבר
נעם ענבר (נולד ב-1979) הוא ציר בנציגות ישראל במלבורן האמון על נושא התרבות והחינוך. בין השנים 2013-2018 כיהן כמנצחה הראשי של תזמורת צה"ל.
ביוגרפיה

נעם גדל ברעננה והוא בוגר מגמת המוזיקה של תיכון "מור מטרו ווסט" רעננה. את דרכו המוזיקלית החל בגיל צעיר כתלמיד בשלוחה הישראלית של בית הספר למוסיקה "ימאהה".
בהמשך למד בבית הספר למוסיקה על שם בוכמן-מהטה באוניברסיטת תל אביב בניצוח ומוזיקולוגיה, והוא בוגר התוכנית לניהול תרבות ואמנות בפקולטה לניהול של אוניברסיטת תל אביב.
נעם למד ניצוח ותזמור אצל פרופ' נעם שריף, עיבוד תזמורתי אצל יצחק גרציאני, עיבוד מקהלתי אצל ד"ר נחום אמיר וקומפוזיציה אצל פרופ' יצחק סדאי.
מנצח תזמורת צה"ל

ב-29 ביולי 2013, מונה ענבר למנצח תזמורת צה"ל והחליף את מיכאל יערן שקדם לו. עם מינויו הוענקה לו דרגת ייצוג של רב-סרן.
בתפקידו כמנצח תזמורת צה"ל היה אמון על איתור ומיון הנגנים בשלב מועמדותם לגיוס. הוא ניצח על תזמורת צה"ל בטקסי קבלות פנים, בטקסים ואירועים ממלכתיים, בעצרות ובקונצרטים, והכין את התזמורת לקראת אירועים אלה. בנוסף, כתב עיבודים תזמורתיים וערך עיבודים מספריית תזמורת צה"ל כדי להתאימם להרכבים המשתנים.
ענבר ניהל את פעילויות ההעשרה המוזיקלית והפיתוח המקצועי לחיילי התזמורת, כגון: הרכבי נגינה, קורסים, סדנאות, כיתות אמן ועוד.
ענבר מנצח על תזמורת צה"ל בעת ביקור בפארק סוקולניקי במוסקבה, 29 באוגוסט 2016
רותם סיון

| --- | --- |

רותם סיון, בהופעה קרקוב, פולין
 לידה:  חיפה, ישראל
 מוקד פעילות:  ניו יורק
 מקום לימודים:  בית הספר לעיצוב של אוניברסיטת חיפה, אוניברסיטת תל אביב 
 סוגה:  ג'אז
 כלי נגינה:  גיטרה
 חברת תקליטים:  SteepleChase Records,  Fresh Sound New Talent Records
 שיתופי פעולה בולטים:  גרייסי טרזיאן, סופיה אוריסטה, Cliché
 https://www.rotemsivan.com
 
רותם סיון (נולד בחיפה, ישראל) הוא גיטריסט ומלחין ג'אז המתגורר בעיר ניו יורק.
ביוגרפיה

סיון הוא בוגר המרכז האקדמי ויצו חיפה. הוא המשיך ללמוד בבית הספר למוזיקה על-שם בוכמן-מהטה באוניברסיטת תל אביב, שם סיים את לימודיו בהצטיינות וקיבל תואר BA בהלחנה קלאסית. בשנת 2008 עבר לניו יורק כדי ללמוד ב"ניו-סקול" לג'אז ומוזיקה עכשווית.
סיון הוציא לאור חמישה אלבומי אולפן. בשנת 2013 הוציא את אלבומו הראשון, "Enchanted Sun", בחברת ההקלטות SteepleChase Records.
אלבומו השני, "For Emotional Use Only", יצא לאור בשנת 2014 בחברת ההקלטות Fresh Sound New Talent Records. האלבום קיבל 4.5 כוכבים במגזין "דאון ביט", אשר כינה את סיון "כישרון יוצא דופן וקול חדש ומבורך בשטח". גם מבקר הניו יורק טיימס בן רטליף כתב עליו : "הוא מנגן הרבה תווים. אבל הוא שקט: כמעט תמיד שקט יותר מאשר מישהו עם הכשרה רבה ומוזיקליות נוטה להיות, וזה מה שהופך אותו לנגן גיטרה צעיר טוב מאוד."
בשנת 2015 הוציא סיון את אלבומו השלישי, "A New Dance", שוב בחברת- Fresh Sound New Talent Records. בשנת 2017 הוציא סיון את אלבומו הרביעי, "Antidote", עם Aima Records.
באלבום הופיעה הזמרת גרייסי טרזיאן בגרסת הכיסוי של סיון ל" Over the Rainbow ". לאלבום הייתה גרסה אלטרנטיבית לרצועה "For Emotional Use Only".
בשנת 2018 הוציא סיון את אלבום האולפן החמישי שלו, "My Favorite Monster," ובו שיתופי פעולה עם הזמרות גרייסי טרזיאן, וסופיה אוריסטה ועם ההרכב המוזיקלי The Clichés. בניגוד לאלבומים הקודמים, "My Favorite Monster מכיל השפעות מחוץ לג'אז, כולל R&B, היפ הופ ומוזיקה צפון-הודית. קטע מנאום של מהטמה גנדי בשנת 1931 ב- Kingsley Hall הושמע על הרצועה "Knives B" ונתנה פרשנות מחודשת של הרצועה " Knives " מתוך האלבום Antidote.
סיון הופיע עם מוזיקאים בעלי שם עולמי, ביניהם הגיטריסט האמריקאי פיטר ברנשטיין, המתופף ארי הוניג, נגן הקונטרבס בן סטריט, גרייסי טרזיאן ונגן הבס ההונגרי פרנץ נמט. הוא מופיע בקביעות במקומות המובילים בניו יורק כמו Smalls Jazz Club, בירדלנד, The Jazz Gallery, The Bar Next door ובלו-נוט. כמו כן, הוא מופיע לעיתים קרובות עם שלישתו בפסטיבלים בכל רחבי העולם.
הערות שוליים

↑  DV MARK | Rotem Sivan, DV MARK | Guitar Amplification (באנגלית)
↑  All About Jazz, Rotem Sivan: Enchanted Sun album review @ All About Jazz, All About Jazz (באנגלית)
↑  Technology Helps Rotem Sivan Tell Stories With His Music, TPR (באנגלית)
↑  Rotem Sivan - A New Dance (Digipack), Blue Sounds (באנגלית אמריקאית)
↑  Rotem Sivan, Rotem Sivan, America-Israel Cultural Foundation (באנגלית אמריקאית)
↑  Pizza Express Live, www.pizzaexpresslive.com (באנגלית)
↑  Rotem Sivan profile, SmallsLIVE (באנגלית)
אביב רון

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  המאה ה-20
 מוקד פעילות:  רמת גן, ישראל
 מקום לימודים:  האקדמיה הישראלית למוזיקה ע"ש רובין
 עיסוק:  מנצח
 כלי נגינה:  פסנתר
 שיתופי פעולה בולטים:  התזמורת הקאמרית רמת גן
אביב רון הוא מנצח ישראלי המשמש משנת 1996 כמנהלה המוזיקלי של התזמורת הקאמרית רמת גן, התזמורת הקאמרית הוותיקה ביותר בישראל.
חייו

אביב רון הוא בוגר האקדמיה הישראלית למוזיקה ע"ש רובין שליד אוניברסיטת תל אביב. הוא למד אצל שלום רונלי-ריקליס ונעם שריף. אחרי סיום לימודיו בישראל נסע לווינה להשתלם בניצוח בבית הספר הגבוה למוזיקה, אצל קרל אוסטרייכר. אביב רון לקח חלק בקורסי ניצוח בינלאומיים בישראל, שווייץ ובצרפת. בשנת 1995 הגיע לשלב הגמר בתחרות הבינלאומית הראשונה לניצוח מוזיקה מודרנית במאסי, צרפת.
בתקופת שהותו באוסטריה היה רון עוזר מוזיקלי למאסטרו קלאודיו אבאדו באופרות נישואי פיגארו ודון ג'ובאני (שבוע הפסטיבל הוינאי 1991) ולגאורג שולטי ב"פלסטאף" (פסטיבל זלצבורג).
העניין המיוחד שיש לאביב רון במוזיקה מודרנית ובכלל זה באופרה מודרנית הניע אותו לייסד את Musiktheater Opus Modern ‏(MOM), הרכב שרובו סטודנטים מבית הספר הגבוה למוזיקה של וינה ומטרתו להעלות על הבימה אופרות בנות זמננו. באביב 1992 ניצח על הצגת הבכורה העולמית של האופרה "האיש הגווע", המבוססת על טקסט של קרל קראוס והולחנה במיוחד ל-MOM על ידי המלחין הישראלי שרון איתן. כמו כן העלה אביב רון,
עם האנסמבל שלו, את הבכורה האוסטרית של "אותו זמן" של וללפגנג פורטנר, יצירה על פי טקסט של סמואל בקט.
גם בתפקידו כמנהל מוזיקלי ומנצח ראשי של התזמורת הקאמרית ברמת גן תומך אביב רון בביצוע מוזיקה קלאסית בת זמננו. בשנת 2000 העניק שר התרבות לאביב רון פרס מיוחד על ביצוע מוזיקה ישראלית.
אביב רון נענה להזמנת מאסטרו גארי ברתיני וקיבל עליו את משרת עוזר המנצח באופרה הישראלית החדשה, תל אביב, בעונת 1994–1995. בשנים 1997–1998 ניצח על מקהלת האופרה הישראלית.
אביב רון ניצח על הבכורה העולמית של האופרה "בני יקירי" (מוזיקה: חיים פרמונט, ליברית: תלמה אליגון), הפקה משותפת של האופרה הישראלית החדשה ופסטיבל ישראל 2000. בחורף 2000 ערך, עיבד וניצח על גרסה מיוחדת של כרמן בשביל האופרה הישראלית החדשה.
אביב רון הוא אחד ממייסדי קבוצת "אופרה זעירה".
אורי קריב

| --- | --- |

 לידה:  26 במאי 1949 (בן 75) רפובליקת פולין 
 מוקד פעילות:  ישראל 
 מקום לימודים:  האקדמיה הישראלית למוזיקה ע"ש סמואל רובין, הקונסרבטוריון העירוני באר שבע 
 שפה מועדפת:  עברית 
 פרופיל ב-IMDb
 
אוּרי קָרִיב (נולד ב-26 במאי 1949) הוא מלחין, מנצח, מעבד מוזיקלי ומנהל מוזיקלי ישראלי, מהבולטים בתחום המוזיקה הקלה, פסטיבלי הזמר והלהקות הצבאיות.
ביוגרפיה

קריב נולד בפולין, ובגיל שבע עלה לישראל והחל ללמוד נגינה בפסנתר. הוא בוגר הקונסרבטוריון העירוני באר שבע ובוגר האקדמיה הישראלית למוזיקה ע"ש סמואל רובין בתל אביב.
את שירותו הצבאי עשה בלהקת פיקוד דרום. לאחר מכן, שימש שנים רבות מנהל מוזיקלי קבוע בלהקות הצבאיות. מהבולטים בלחניו במסגרת זאת היו השירים "את עיניך שא מזרחה", "ילדי 67", "נגן אקורדיאון" (יורם טהרלב / אורי קריב).
קריב עבד עם גדולי הזמרים בישראל כגון עפרה חזה, יהורם גאון, אילנית, הראל סקעת, דודו פישר, אבי טולדנו, הכל עובר חביבי וירדנה ארזי.
בשנת 1994 הופיע עם הזמר יהורם גאון בשיר "ימי סליחה וחסד" (תלמה אליגון) בטקס הענקת פרס נובל לשלום אשר הוענק ליצחק רבין, שמעון פרס ויאסר ערפאת.
בשנות התשעים היה מנהלה המוזיקלי של התוכנית בשידור חי עם דן שילון אשר שודרה בערוץ 2.
בשנים האחרונות משמש קריב כמעבד המוזיקלי הקבוע של מופע ערב יום העצמאות אשר משודר בערוץ הראשון.
מהפכות 1830

החירות מובילה את העם מאת אז'ן דלקרואה מנציח את מהפכת יולי.
בשנת 1830 התרחש באירופה גל מהפכות, שכונה מהפכות 1830. הגל כלל שתי מהפכות לאומיות־רומנטיות: המהפכה הבלגית בממלכה המאוחדת של הולנד ומהפכת יולי בצרפת. זאת, יחד עם מרידות בפולין הקונגרסאית, במדינות איטליה, בפורטוגל ובשווייץ. מהפכות אלו נתפסות, בדיעבד, כמבשרות גל נרחב יותר של מהפכות, שהתרחש ב-1848, ומכונה "אביב העמים".
המהפכות הרומנטיות

המהפכות הלאומיות בבלגיה ובצרפת הובילו להקמת מונרכיות חוקתיות, המכונות "מונרכיות עממיות". לואי פיליפ הראשון הפך ל"מלך הצרפתים" ב-31 ביולי 1830, ולאופולד הראשון ל"מלך הבלגים", ב-21 ביולי 1831.
המהפכות הרומנטיות > בצרפת

בצרפת, מהפכת יולי הובילה להפלתו של שארל העשירי מבית בורבון, שמשפחתו הוחזרה לאחר נפילת האימפריה הצרפתית של נפוליאון בונפרטה. במקומו הוכתר בן דודו של שארל, לואי-פיליפ, דוכס אורליאן כ"מלך הצרפתים" הראשון. זה סימן את המעבר ממונרכיה חוקתית אחת, הרסטורציה הצרפתית, לאחרת, המונרכיה של יולי; מעבר הכוח מבית בורבון לענף הזוטר שלו, בית אורליאן; והחלפת עקרון הזכות התורשתית בריבונות עממית. תומכי הבורבונים נקראו לגיטימיסטים, ותומכי לואי פיליפ אורליאניסטים.
המונרכיה של יולי הצרפתית נמשכה עד המהפכה של 1848.
המהפכות הרומנטיות > בבלגיה

המהפכה הבלגית פרצה ב-25 באוגוסט 1830. אך הרקע למהפכה קשור בצירופה של בלגיה לממלכת הולנד ב-1815. לאחר הצירוף, קמה תנועת פטריוטים בלגים, שהתעמתה למען חוקה כתובה שתגביל את סמכויות מונרכיה אבסולוטית הולנדית ותעגן זכויות אזרח בסיסיות. מהפכת יולי הצרפתית נראתה לבלגים כמאבק שווה ערך לשלהם. במסגרת זו, העלאת אופרה לאומנית (La muette de Portici) בבריסל. זו, הובילה למרד קטן בקרב הבורגנות של הבירה, ששרה שירים פטריוטיים וכבשה כמה מבני ציבור בעיר. קבוצה מהפכנית זו התנפחה על ידי מספר רב של פועלים עירוניים. למחרת, המהפכנים החלו להניף את הדגל שלהם, שהושפע מזה של מהפכת ברבנט של 1789. כדי לשמור על הסדר, הוקמו כמה קבוצות מיליציה בורגניות. המצב בבריסל הוביל לתסיסה נרחבת ברחבי המדינה. מלך הולנד וילם הראשון דחה את עצתו של בנו לנהל משא ומתן עם המורדים. הדבר גרם להקצנת המורדים, כאשר הבריטים החלו לדרוש עצמאות. בעקבות זאת, המלך שלח כוח צבאי גדול לבריסל כדי לדכא את המרד.
בין ה-23 ל-28 בספטמבר 1830 התרחשו קרבות קשים בין כוחות הולנדים למהפכנים בבריסל, שתוגברו על ידי כוחות קטנים מרחבי המדינה. ההולנדים נאלצו לבסוף לסגת. בעקבות המתקפה הכושלת והעריקות ההמוניות במקביל של חיילים בלגים מהצבא ההולנדי, התפשטה המהפכה ברחבי בלגיה. כוחות מצב הולנדים נדחקו אל מחוץ לאזור, עד שרק אנטוורפן ולוקסמבורג נותרו כבושות. הממשלה הזמנית של בלגיה, בראשות שארל רוז'ייה, הוקמה ב-24 בספטמבר ועצמאות בלגיה הוכרזה רשמית ב-4 באוקטובר בזמן שהחלה העבודה על יצירת חוקה. בדצמבר, ממשלות בינלאומיות בוועידת לונדון הכירו בעצמאותה של בלגיה והבטיחו את הנייטרליות שלה. ההולנדים, לעומת זאת, הכירו בעצמאותה של בלגיה ובתנאי הוועידה רק ב-1839. החוקה, שאומצה לבסוף ב-1831, הגנה על חירויות הפרט ונחשבה כתבנית לחוקת החוקה הליברלית העתידית ברחבי העולם. היא גם כוננה מונרכיה פופולרית ("מלך הבלגים", ולא "מלך בלגיה") כדי להדוף את הפחדים משלטון האספסוף הקשור לרפובליקניזם לאחר המהפכה הצרפתית של 1789. המלך הראשון של הבלגים, לאופולד הראשון, הוכתר ביולי 1831.
מהפכות והתקוממויות אחרות > באיטליה

עד שנת 1830, הרגשות המהפכניים לטובת איטליה המאוחדת החלו לחוות תחייה, וסדרה של התקוממויות הניחו את הבסיס ליצירת אומה אחת לאורך חצי האי האיטלקי.
הדוכס ממודנה, פרנץ הרביעי, היה איש שאפתן, והוא קיווה להיות מלך צפון איטליה על ידי הגדלת נחלותיו. בשנת 1826 הבהיר פרנץ כי לא יפעל נגד אלה שערערו את ההתנגדות לאיחוד איטליה. בעידוד ההכרזה החלו מהפכנים באזור להתארגן.
המלך הצרפתי החדש לואי-פיליפ הבטיח למהפכנים כמו צ'ירו מנוטי שיתערב אם אוסטריה תנסה להתערב באיטליה עם חיילים. מחשש שיאבד את כסאו, לואי-פיליפ לא התערב במרד המתוכנן של מנוטי. הדוכס ממודנה נטש את תומכיו הקרבונארי, עצר את מנוטי וקושרים אחרים ב-1831, ושוב כבש את הדוכסות שלו בעזרת הכוחות האוסטריים. מנוטי נתלה, והרעיון של מהפכה שבמרכזה מודנה התפוגג.
במקביל, התעוררו מרידות אחרות במחוזות מדינת האפיפיור של בולוניה, פרארה, רוונה, פורלי, אנקונה ופרוג'ה. המהפכות המוצלחות הללו, שאימצו את הטריקולור במקום דגל האפיפיור, התפשטו במהירות וכיסו את כל מחוזות מדינת האפיפיור, והממשלות המקומיות שמונו לאחרונה הכריזו על יצירת אומה איטלקית מאוחדת. המרידות במודנה ובמדינת האפיפיור היוו השראה לפעילות דומה בדוכסות פארמה, שם אומץ דגל הטריקולור. הדוכסית מפארמה מארי לואיז עזבה את העיר במהלך המהפך הפוליטי.
המחוזות המורדים תכננו להתאחד כפרובינציות המאוחדות האיטלקיות, מה שגרם לאפיפיור גרגוריוס השישה עשר לבקש עזרה אוסטרית וצרפתית נגד המורדים. הנסיך מטרניך הזהיר את לואי-פיליפ כי לאוסטריה אין כוונה לאפשר את המרידות האיטלקיות, וכי התערבות צרפתית לא תתאפשר. לואי-פיליפ שלח משלחת ימית לכיבוש אנקונה (עד 1838) ועצר פטריוטים איטלקים שחיו בצרפת.
באביב 1831 החל הצבא האוסטרי את צעדתו על פני חצי האי האיטלקי, כשהוא מוחץ אט אט את ההתנגדות בכל מחוז שמרד. פעולה צבאית זו דיכאה חלק גדול מהתנועה המהפכנית המתהווה, והביאה למעצרם של מנהיגים רדיקליים רבים.
מהפכות והתקוממויות אחרות > בפולין

במקביל בפולין הקונגרסאית, התרחש מרד נובמבר הלא מוצלח נגד ניקולאי הראשון, קיסר רוסיה. המרד החל ב-29 בנובמבר 1830 בוורשה כאשר הקצינים הפולנים הצעירים מהאקדמיה הצבאית של פולין המקומית של צבא הקונגרס התקוממו, בראשות לוטננט פיוטר ויסוצקי. עד מהרה הצטרפו אליהם חלקים גדולים מהחברה הפולנית, והמרד התפשט לשטחי ליטא, מערב בלארוס והגדה הימנית של אוקראינה, שכולם היו חלק מפולין שלפני החלוקה.
למרות כמה הצלחות מקומיות, המרד נמחץ בסופו של דבר על ידי צבא האימפריה הרוסית שהיה עדיף מספרית בפיקודו של איוואן פסקביץ'.  הצאר ניקולאי הראשון קבע שמעתה פולין היא חלק בלתי נפרד מרוסיה, כאשר ורשה היא לא יותר ממשכן חיל מצב צבאי, והאוניברסיטה שלה נסגרה.
מהפכות והתקוממויות אחרות > בברזיל ובפורטוגל

פרוץ המהפכות באירופה סיפק את ההזדמנות לליברלים ברזילאים לגרש את הקיסר פדרו הראשון מהמדינה, שם מילא תפקיד סמכותי מאז המאבק לעצמאות. בהתחשב במחויבותו לליברלים הפורטוגזים, הוא לקח את הצד שלהם במלחמת האזרחים הפורטוגזית.