stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Boe-CFT
משימה > חזרתה של החללית ללא האסטרונאוטים

באוגוסט בחנה נאס"א אפשרות של חזרתם של האסטרונאוטים בחללית דרגון 2 של SpaceX. ב-24 באוגוסט הכריזה נאס"א שבעקבות התקלות בחללית הסטארליינר, היא תחזור לבדה ללא האסטרונאוטים בארי וסוניטה אשר יחזרו בפברואר 2025 בחללית הדרגון 2 שתשמש עבור משימת SpaceX Crew-9. בעת שיגורה, נשאה חללית הדרגון שני אסטרונאוטים בלבד במקום ארבעה, על מנת לשמור שני מושבים עבור בארי וסוניטה.
ב-6 בספטמבר ניתקה חללית הסטארליינר מתחנת החלל הבינלאומית וביצעה תמרון שהרחיק אותה מהתחנה. לאחר מכן ביצעה החללית תמרון יציאה ממסלול וחדרה דרך האטמוספירה בדרכה לכדור הארץ, לקראת נחיתה באדמת דרום-מערב ארצות הברית. בהגעתה של החללית לגובה של מספר קילומטרים בודדים מהקרקע נפתחו שלושה מצנחים גדולים אשר הביאו את החללית לנחיתה בדאייה אל הקרקע במהירות של כ-6 קמ"ש ומעט לפני הנחיתה נפתחו שש כריות אוויר שהביאו לנחיתה רכה באזור נמל החלל וייט סנדס ב-7 בספטמבר.
ראו גם

התוכנית המאוישת המסחרית
דרגון 2
SpaceX Demo-2, טיסת החלל המאוישת הראשונה בחללית הדרגון 2 של SpaceX
הערות שוליים

1 2  אבי בליזובסקי,"החללית המאוישת סטארליינר של בואינג המריאה לראשונה לתחנת החלל הבינלאומית", 5 ביוני 2024, הידען
↑  סטיבן סיסלוף,‏ "Boeing and SpaceX Selected to Build America’s New Crew Space Transportation System", ‏ 16 בספטמבר 2014, אתר נאס"א
↑  אשלי סטריקלנד, "Boeing spacecraft carrying two astronauts lifts off on historic voyage",‏ 5 ביוני 2024, CNN
↑  וויליאם הארווד, "Boeing's Starliner capsule finally launches, but runs into more trouble with helium leaks",‏ 5 ביוני 2024, CBS News
↑  ג'ף פוסט, "Starliner docks with International Space Station on crewed test flight",‏ 6 ביוני 2024, SpaceNews
↑  "Starliner Flight Day 3 Activities",‏ 8 ביוני 2024, אתר בואינג
↑  "Starliner testing continues in space and on the ground to support future long-duration missions",‏ 3 ביולי 2024, אתר בואינג
↑   גדעון לב, החללית של בואינג הושבתה, שני אסטרונאוטים עשויים להישאר בחלל עד פברואר, באתר הארץ, 8 באוגוסט 2024
↑  ג'קי ווטלס, "SpaceX Crew Dragon capsule to return Boeing Starliner crew to Earth",‏ 24 באוגוסט 2024, CNN
↑  ירון דרוקמן, החללית של בואינג נחתה כשהיא ריקה, האסטרונאוטים ישובו בפברואר, באתר ynet, 7 בספטמבר 2024
חללית הסטארליינר מעוגנת אל תחנת החלל הבינלאומית כפי שהיא נראית מחללית דרגון הסמוכה
צוותי הקרקע של נאס"א ובואינג באתר הנחיתה של הסטארליינר
השוטרת אז-אולי
ראו גם

Clandestine Insurgent Rebel Clown Army
הערות שוליים

↑  ליצנות שיטורית במרחב הציבורי - סדנה עם השוטרת אז-אולי, באתר האוניברסיטה העברית בירושלים
↑  בצלאל, כתב עת לתרבות חזותית וחומרית
1 2 3 4 5 6 7   ניר חסון, סיפורה של השוטרת "אז-אולי" מוכיח שמאחורי כל ליצן אכן מסתתר אדם עצוב, באתר הארץ, 5 בינואר 2022
1 2 3 4 5 6 7 8  שלומית שרביט ברזילי, אור גדול: הכירו את השוטרת 'אז-אולי יהיה יותר טוב', ממשטרת 'ישר-אל הלב', באתר ynet, 5 בדצמבר 2021
1 2 3   שיחות מהחלל הפנוי - השוטרת אז-אולי, סרטון בערוץ "כביש אחד", באתר יוטיוב (אורך: 01:31:34)
1 2  השוטרת אז-אולי الشرطية أز- أولاي - בית הנסן, באתר בית הנסן, ‏27 בפברואר 2022
1 2 3 4  הילית קראוזה ישראל, השוטרת אז-אולי, באתר פוליטיקלי קוראת, ‏5 במרץ 2023
↑   השוטרת אז-אולי בראיון בכאן 11, סרטון בערוץ "Ofer Lavie", באתר יוטיוב (אורך: 07:12)
↑  שלושה מפגינים נעצרו בהפגנה סוערת בשיח ג'ראח | מגפון ניוז Megafon News, באתר מגפון ניוז Megafon News, ‏25 בדצמבר 2021
↑   השוטרת אז-אולי - כנס ירושלים לאמנות #6 (מנופים 2021), סרטון בערוץ "Manofim jerusalem - מנופים אמנות עכשווית בירושלים", באתר יוטיוב (אורך: 14:33)
↑   Az-Oulay Officer - TV Item, Sochen Tarbut, 11.2.2022, סרטון בערוץ "Sala-manca", באתר יוטיוב (אורך: 05:29)
↑  המופע בתיאטרון ניסן נתיב
↑  רוצה לב? بدك قلب؟ באתר פסטיבל הקולנוע ירושלים
פרגוואי

ערך זה עוסק במדינה בדרום אמריקה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
הרפובליקה של פרגוואי (בספרדית: República del Paraguay) היא מדינה בדרום אמריקה. פרגוואי קטנה יחסית לארצות הסובבות אותה וחסרת מוצא אל הים. המדינה מוקפת משני צידיה בנהר פרגוואי, גובלת בארגנטינה מן הדרום ומדרום מערב, בברזיל מצפון מזרח ובבוליביה מצפון מערב. פרגוואי, לצד בוליביה, היא אחת משתי המדינות היחידות ב"עולם החדש" שאין להן מוצא אל הים.
מבחינה תרבותית שייכת פרגוואי לארצות אמריקה הלטינית.
היסטוריה

בשטח שבו שוכנת פרגוואי התקיימה ציוויליזציה פרה-קולומביאנית של שבטי אמריקאים ילידים דוברי גוואראני.
האירופאים הראשונים הגיעו לאזור בראשית המאה ה-16. העיר אסונסיון נוסדה בשנת 1537 והפכה למרכז המושבה הספרדית ומרכז למיסיון הישועי בדרום אמריקה במאה ה-18. פרגוואי הכריזה על עצמאותה מן השלטון הספרדי ב-14 במאי 1811.
לאחר הכרזת העצמאות שלטו בפרגוואי שליטים צבאיים מתחלפים, וביניהם הדיקטטורים פרנסיה ובני משפחת לופז.
בשנים 1840–1862 שלט בפרגוואי קרלוס אנטוניו לופס, שהנהיג בה דיקטטורה צבאית. עם מותו ירש אותו בתפקיד בנו, פרנסיסקו סולנו לופז, ששלט במדינה עד למותו ב-1870. בתקופתו של פרנסיסקו סולנו לופז התקיימה מלחמת הברית המשולשת, שתוצאתה אובדן תשעים אחוז מהזכרים הבוגרים בפרגוואי, ואובדן רוב שטחה של המדינה. המלחמה הקטינה את אוכלוסיית פרגוואי מאוכלוסייה בת 525,000 איש עם פרוץ המלחמה ב-1865, לאוכלוסייה בת 221,000 איש ב-1871, מהם רק 28,000 היו גברים. לא רק המלחמה הכתה באוכלוסיית פרגוואי. במהלך המלחמה סבל העם מרעב, ממחלות ומהשלטון של לופז שעינה ורצח אנשים רבים.
המלחמה הקפיאה את כלכלת פרגוואי למשך כחמישים שנה. במלחמת הצ'אקו בשנים 1932–1935 נכבשו מבוליביה אזורים נרחבים בעלי חשיבות כלכלית, במחיר שלושים אלף הרוגים מצבא פרגוואי. לאחר מכן השתלט על המדינה העריץ אלפרדו סטרסנר, ומשל בה כ-35 שנה, עד לשנת 1989. מאז הסתלקותו מהשלטון, ועל אף עליה ניכרת באלימות הפוליטית, נערכות במדינה בחירות חופשיות יחסית למשרת הנשיא.
פוליטיקה

משטרה הריכוזי והדיקטטורי של פרגוואי שונה באמצעות החוקה של 1992, שהבטיחה הפרדת רשויות. הנשיא וסגן הנשיא נבחרים יחדיו לתקופת כהונה של חמש שנים, וממנים את ממשלתם. הנשיא הוא ראש המדינה וגם ראש הממשלה.
הפרלמנט בן שני הבתים, המכונה "קונגרסו", מורכב מ"בית המורשים" בן 80 חברים, ו"סנט" בן 45 חברים, הנבחר ביחד עם הנשיא, על בסיס שיטת בחירות יחסית. "המורשים" נבחרים לפי אזור, ואילו "הסנטורים" נבחרים בבחירות כלליות, שני הבתים נבחרים לתקופת כהונה של חמש שנים. בכל אחד משבעה עשר המחוזות בפרגוואי מתמנה "מושל" אשר אף הוא נבחר.
בית המשפט הגבוה ביותר בפרגוואי הוא בית המשפט העליון. הסנט והנשיא בוחרים את תשעת חבריו על בסיס המלצות מגוף חוקתי הנקרא "מועצת המשפטנים". עניין ייחודי לפרגוואי הוא הדגל, המציג דוגמה שונה במקצת בכל אחד מצדדיו.
פוליטיקה > יחסי ישראל–פרגוואי

בין ישראל ופרגוואי יחסים דיפלומטיים מפותחים, הכוללים קשרי מסחר, ייצור וייבוא, ישראל חתומה על הסכם מסגרת בינה לבין מדינות המרקוסור – השוק המשותף הדרומי, בהן חברה פרגוואי. בנוסף, נישואים של אזרחי ישראל בפרגוואי, לפי החוק הפרגוואיי, הם אחת האופציות המקובלות לנישואים אזרחיים בישראל, בזכות הקלות היחסית והמהירות שבה ניתן להינשא בפרגוואי. ראו להלן נישואי פרגוואי.
עד לשנת 2005 שכנה שגרירות פרגוואי במשך מספר שנים במבשרת ציון, והיא אחת מהשגרירויות הזרות הבודדות בישראל אשר שכנו במחוז ירושלים.
ב-21 במאי 2018, בעקבות העברתה של שגרירות ארצות הברית לירושלים, עברה שגרירות פרגוואי בישראל מהרצליה לירושלים. מספר חודשים לאחר מכן, בספטמבר 2018, החליטה פרגוואי, בעקבות פנייה של הרשות הפלסטינית, להשיב את השגרירות לתל אביב. בתגובה החליט ראש ממשלת ישראל, בנימין נתניהו, לסגור את שגרירות ישראל בפרגוואי.
ב-16 באוגוסט 2023 הודיע שר החוץ כי נשיא פראגוואי התקשר אליו והודיע לו כי הוא מחזיר את השגרירות לירושלים ובמקביל שגרירות ישראל תוקם מחדש בפרגוואי. 19בספטמבר 2023 הודיעו שני ראשי הממשלות בעצרת האום על פתיחה רשמית של השגרירות בירושלים, נשיא פרגוואי פניה הודיע לראש הממשלה נתניהו כי בכוונתו להחזיר את שגרירות פרגוואי לירושלים עד סוף השנה. במקביל, ישראל תפתח מחדש את השגרירות בבירת פרגוואי אסונסיון.
כלכלה

בפרגוואי שולטת כלכלת שוק, עם מגזר לא פורמלי גדול, הפועל לייצוא מחדש של מוצרי צריכה למדינות שכנות, ולפעולת אלפי יזמים זעירים ברחובות הערים. בגלל חשיבות מגזר זה, לא ניתן לקבל נתונים כלכליים מדויקים. חלק גדול מן האוכלוסייה מתפרנס מחקלאות.
הכלכלה הפורמלית גדלה ב-3% בערך לשנה בין 1995 ו-1997, אך התוצר הלאומי הגולמי ירד במקצת בין 1998 ל-2000. ההכנסה הראלית לגולגולת קפאה ברמות של 1980. רוב המומחים מייחסים בעיה זו לאי היציבות הפוליטית, שחיתות, והעדרן של רפורמות מבניות, להפחתת החוב הציבורי, וייצור תשתית ראויה.
גאוגרפיה

הנוף הפרגוואי מורכב ממישורי עשב וגבעות מיוערות באזורים ממזרח לנהר פרגוואי המחלק את המדינה לשניים, האזור ממערב לנהר ה"צ'אקו" מורכב מישורים נמוכים וביצתיים ליד הנהר ויערות מערבה משם. הנקודה הגבוהה ביותר היא סרו פרו שגובהה 842 מטר מעל פני הים.
הגבול הדרום מזרחי נוצר על ידי נהר הפראנה, שעליו סכר איטאיפו שהוא מיזם משותף עם ברזיל. כיום מהווה הסכר את תחנת הכוח ההידרואלקטרית השנייה בגודלה בעולם, ומספק את מלוא תצרוכת החשמל של פרגוואי. האקלים נע בין אקלים טרופי לאקלים סובטרופי, עם ירידת גשמים משמעותית במזרח.
לפרגוואי אין מוצא לים.
דמוגרפיה

מבחינה אתנית ותרבותית פרגוואי היא אחת המדינות ההומוגניות באמריקה הלטינית; 95% מהאוכלוסייה הם מסטיסוס ממוצא מעורב ספרדי ואינדיאני גוואראני. מעט מאוד נשאר מתרבות הגוואראני המקורית, פרט לשפה (גוואראני), המדוברת בפי 90% מהאוכלוסייה. 75% מהפרגוואיים מדברים ספרדית. גוואראני וספרדית הן השפות הרשמיות. ישנם מיעוטים נוספים כגרמנים, יפנים, קוריאנים, סינים, ערבים וברזילאים.
אוכלוסיית פרגוואי מפוזרת באופן לא אחיד בשטחה. רוב האוכלוסייה מתגורר בחלק המזרחי, בטווח של 160 ק"מ מהבירה אסונסיון. הצ'אקו, המהווה 60% מהטריטוריה, משמש בית ל-2% מהאוכלוסייה. רוב האוכלוסייה מחזיק בדת הנצרות הקתולית.
דת

התושבים הם ברובם הגדול נוצרים קתולים. כ-8% משתייכים לזרם הפרוטסטנטי, 2% דתות אחרות (יהדות, אסלאם, בודהיזם, בהאים והינדו) ו-2% חסרי דת / אתאיסטים /  אגנוסטיקנים.
דת > יהדות פרגוואי

כוללת כיום כ-1,000 יהודים, רובם בבירה אסונסיון. היהודים הראשונים הגיעו לפרגוואי בסוף המאה ה-19. בתחילת המאה ה-20 הוקמו מוסדות הקהילה הראשונים של הקהילה בבירה אסונסיון. בשנות ה-20 הגיעו לפרגוואי יהודים מפולין ומאוקראינה, ובשנות ה-30 הגיע לפרגוואי גל הגירה גדול של כ-20,000 יהודים מגרמניה.

לאחר מלחמת העולם השנייה הגיעו לפרגוואי יהודים רבים, פליטי השואה, אך עם הזמן עזבו רבים מהיהודים את פרגוואי לטובת מגורים בארגנטינה ובברזיל השכנות או עלייה למדינת ישראל.
בשנת 2013 נחנך בפרגוואי מוזיאון, המוקדש ליהדות ולשואה.
חינוך ותרבות

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
פרגוואי היא חלק מארגון המדינות האיברו-אמריקניות, בו משתפות מדינות איברו-אמריקאיות פעולה בנושאי חינוך, מדע ותרבות.
ראו גם

יחסי ישראל–פרגוואי
הערות שוליים

↑  דירוג שטח יבשתי - מתוך אתר Worldometer, כפי שפורסם ב-28 במאי 2021
↑  טבלאת אוכלוסייה שם הקובץ: UN_PPP2024_Output_PopTot.xlsx, שם החוצץ: Median - מתוך אתר האו"ם
↑  טבלאת אוכלוסייה שם הקובץ: WPP2024_POP_F01_1_POPULATION _SINGLE_AGE_BOTH_SEXES.xlsx, שם החוצץ: Medium variant - מתוך אתר האו"ם, הערכה 1 ביולי 2024
↑  דירוג תמ"ג - מתוך אתר הבנק העולמי, כפי שפורסם ב-2 באוגוסט 2023
↑  מדד הפיתוח האנושי לשנת 2022 בדו"ח שפורסם ב-2024 על ידי אתר מינהל הפיתוח (UNDP) של האומות המאוחדות
↑  עמית ולדמן, ‏פרגוואי: נחזיר את השגרירות לת"א, באתר ‏מאקו‏, 5 בספטמבר 2018
↑  ראו:Paraguay Jews open new museum, Holocaust studies center, Jewish Telegraphic Agency (JTA), 22.11.2013; Erica Terry, Paraguay Opens First Holocaust Studies Center, Jspace News, 24.11.2013
| מדינות וטריטוריות אמריקה הדרומית |
| --- | --- | --- |
| מדינות | אורוגוואי • אקוודור • ארגנטינה • בוליביה • ברזיל • גיאנה • ונצואלה • סורינאם • פרגוואי • פרו • צ'ילה • קולומביה |  |
| טריטוריות | איי פוקלנד • גיאנה הצרפתית • איי ג'ורג'יה הדרומית ואיי סנדוויץ' הדרומיים |  |
|  מרקוסור ("השוק המשותף הדרומי") |
| --- | --- | --- |
| חברות | אורוגוואי • ארגנטינה • ברזיל • ונצואלה‏1 • פרגוואי |  |
| חברות נילוות | אקוודור • בוליביה2 • גיאנה • סורינאם • פרו • צ'ילה • קולומביה |  |
| הסכמים | אמנת אסונסיון • פרוטוקול אורו פרטו • הסכם סחר חופשי ישראל-מרקוסור |  |
| מוסדות וארגונים לשיתוף פעולה | פרלמנט של מרקוסור • מרקוסיודדס • אוניברסיטת מרקוסור  הערות: 1בדצמבר 2016 הושעתה ונצואלה מהארגון. 2בתהליך קבלה כחברה מלאה. |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007564232105171  BNE: XX450644  BnF: cb11865260j (data)  GND: 4044601-3  HDS: 003397  ICCU: UFIV111651  ISNI: 0000 0001 2308 8111  KulturNav: c9dcaad2-df6e-4f8c-9591-25183550ae9d  LCCN: n79066597  MusicBrainz: 0a750c98-a7a5-3d55-bd52-f6e9011b1537  NARA: 10035731  NDL: 00569041  NKC: ge130368  SUDOC: 027356213  UKPARL: iAT2bQAD  VIAF: 316742225   WorldCat (עם VIAF): 316742225
ויליאם בטלר ייטס
ביוגרפיה > מוד גון

בשנת 1889 פגש ייטס את מוד גון, צעירה בת 23 שהחלה להקדיש עצמה לתנועה הלאומית האירית. היא הייתה צעירה ממנו ב-18 חודשים ותיארה אותו לאחר פגישתם כ"דיוקן אדם בצבע של סטודנט לאמנות". גון העריכה את מחזהו המוקדם של ייטס, "אי הפסלים", וביקשה להכירו. ייטס התאהב בגון ולאובססיביות של אהבתו אותה הייתה השפעה משמעותית על שירתו וחייו. מאוחר יותר בחייו, הוא הודה: ”נדמה לי שבאותו זמן היא הביאה לחיי את אותם ימים – מפני שאז עדיין ראיתי רק מה שקיים על פני השטח – שבהם אתה מתמקד בנקודת האמצע של ציור, שומע את צלילו של גונג בורמזי, את התקרבו של רעש מתגבר ומחריש אוזניים אשר עדיין לא נכתבו עליו הערות משניות ונעימות כה רבות”. אהבתו של ייטס את גון, הייתה חד צדדית וללא מענה ממנה, חלקית עקב העמדה המהוססת בה נקט בנוגע להצטרפותו לפעילותה הלאומית. שנתיים אחרי שפגש בה לראשונה, הציע לה נישואין אך נענה בשלילה. מאוחר יותר, הודה, שהחל מנקודת זמן זו, "הצרות בחיי החלו". הוא הציע לה נישואין שלוש פעמים נוספות: ב-1899, 1900, ו-1901, ובכל פעם נדחה, עד שבשנת 1903 התחתנה גון עם הלאומן האירי ג'ון מקברייד. באותה שנה עזב ייטס לתקופה ארוכה לארצות הברית למסע הרצאותיו הראשון מתוך חמישה (במהלך מסע הרצאותיו הרביעי אף הביע תמיכה מסוימת בציונות, ב-26 במרץ 1920) כאשר במהלך תקופה זו היה לו גם רומן עם אוליביה שייקספיר, אותה פגש ב-1894 ונפרד ממנה ב-1897. ייטס לעג למקברייד במכתביו ובשיריו. הוא הזדעזע מנישואיה של גון למקברייד, באבדו את המוזה שלו לגבר אחר; בנוסף לכך העובדה שגו֗ן המירה דתה לקתוליות לפני נישואיה למקברייד העליבה אותו אישית, למרות היותו פרוטסטנטי-אגנוסטי. הוא חשש שמא מוד תהיה נתונה להשפעתם וללחציהם של הכמרים הקתולים.
נישואיה של גון למקברייד היו אסון. עובדה זו הסבה סיפוק לייטס, כאשר גון החלה לבקרו בלונדון. לאחר לידת בנם, שון מקברייד, בשנת 1904, הזוג הסכים לסיים את נישואיו, למרות המחלוקת שצצה ביניהם באשר לרווחת הילד, שלא הגיעה לידי פתרון מקובל על שניהם. על אף ניסיונם להשתמש בבוררות הוגשה תביעת גירושין בפריז בשנת 1905. במהלך המשפט, גון הטיחה בבעלה מספר האשמות כאשר ייטס אמור היה לשמש כעד ה'משני' הראשי, אולם יש להדגיש שייטס לא נכח פיזית בבית המשפט ולא נסע לצרפת כדי לתת עדות. הגט לא ניתן כיוון שהאישום היחידי בו הורשע מקברייד בבית המשפט היה בגין היותו שיכור במהלך נישואיהם. במקום זאת, ניתן צו פירוד כשגון מקבלת משמורת על הילד וג'ון מקבל את זכותו לפי חוק לבקרו.
”הנאמנות ארוכת השנים אותה גילה ייטס למו֗ד גו֗ן, השתלמה לבסוף והוא זכה לבסוף בגמול הולם”, כך תיארה זאת מאהבת אחרת של ייטס, עלומת שם. ייטס התרגש פחות מכך והעיר מאוחר יותר ש”הטרגדיה הטבועה במפגש מיני היא שלמותו הנצחית של קרום הבתולים של הנשמה”.
My arms are like the twisted thorn

And yet there beauty lay;

The first of all the tribe lay there

And did such pleasure take;

She who had brought great Hector down

And put all Troy to wreck.
ביוגרפיה > מודרניזם

ב-1909 פגש ייטס את המשורר האמריקאי הצעיר עזרא פאונד. פאונד נסע ללונדון, בין השאר, על מנת לפגוש את המשורר המבוגר יותר, אותו החשיב כ"משורר היחיד הראוי ללימוד רציני". החל מ-1913, במשך 3 השנים הבאות, בילו השניים את החורף בבקתה ביער אשדאון, כשפאונד משמש כמזכירו של ייטס. היחסים ביניהם היו עכורים בתחילה, מאחר שפאונד פרסם כמה שירים של ייטס במגזין "פואטרי" עם שינויים שלא אושרו על ידו. שינויים אלה שיקפו בעיקר את חוסר אהדתו של פאונד לפרוסודיה (תורת המשקל) הוויקטוריאנית, אשר ייטס כמשורר, שנולד בסופה של תקופה אמנותית זו, היה אחד מהאחראים לכתיבה בסגנון רומנטי זה, בצורה חלקית. פאונד, כמו ייטס עצמו, התאהב בתחילה בשירה הוויקטוריאנית ובמיוחד ביצירתם של אלג'רנון צ'ארלס סווינברן ו-דנטה גבריאל רוזטי. סגנון הכתיבה האמנותי המוקדם של ייטס, נחשב כייצוג הנעלה ביותר של השירה הוויקטוריאנית המאוחרת. אולם ייטס, כמו עזרא פאונד, נהיה בלתי מסופק יותר ויותר מיובשנותו של הסגנון הוויקטוריאני, עד שכאשר הגיע ייטס לשלב האמצעי בחייו, הפך לטעמו סגנון זה מעופש וחלול, מלא רמיזות וסמלים ללא תכלית מוחשית. במהלך שהייתם יחד, השפעתו של פאונד על ייטס הוכיחה את עצמה כפורצת דרך, זאת בהקשר למחקרם המשותף את מחזות הנו היפניים, שהיו למעשה תרגומים לאנגלית אותם פאונד השיג מאלמנתו של ארנסט פנולוסה. הם העניקו לייטס דוגמה לסגנון כתיבת מחזות מינימליסטי, אשר ישפיעו גם על שיריו הבשלים והתמציתיים שחוברו בשלב המאוחר של יצירתו. המחזה "המודרני" הראשון שלו בהשפעת ה"נו", היה "בבאר הנץ", שאת הגרסה הראשונה שלו הכתיב לפאונד בינואר 1916.
ייטס נחשב אצל רבים לאחד מהמשוררים החשובים בשפה האנגלית במאה ה-20. למרות זאת, בניגוד לרוב המודרניסטים שהתנסו בכתיבת שירים משוחררת מתבניות מקובלות עד לאותו הזמן, היה ייטס אמן הצורות המסורתיות והוא היה מונצח כאמן וכמשורר גדול גם אם הוא לא היה פוגש את פאונד או מצטרף לתנועה המודרניסטית. למרות זאת, רבים ממבקרי הספרות מסכימים שתרומתו הגדולה ביותר לשירה צמחה וגדלה רק בשיריו המאוחרים כשהוא כבר היה אדם קשיש. את ההשפעה של המודרניזם על יצירתו של ייטס ניתן לראות בנטישה של הצורות המסורתיות יותר שאפיינו את יצירתו המוקדמת ומעבר לשפה פשוטה וישירה יותר ביצירתו מהתקופה האמצעית, כמו "בשבעת היערות", "חובות", ו"הקסדה הירוקה".
ביוגרפיה > הצעות הנישואין האחרונות למוֹד ולבתה איזוֹלט

ב-1916, ייטס היה כבר בן 51 ונחוש בדעתו להינשא ולהביא יורש לעולם. יריבו, ג'ון מקברייד, הוצא להורג בשל התפקיד הפעיל שמילא במרידת חג הפסחא. כיוון שכך, ייטס קיווה שאלמנתו של המוצא להורג, עשויה להינשא מחדש. הצעת הנישואין האחרונה למו֗ד גו֗ן אירעה באמצע 1916. אולם פעילותה הפוליטית המהפכנית הידועה זה מכבר, כמו גם רצף של אסונות אישיים שהיא עברה מספר שנים בודדות קודם לכן – כולל התמכרות לכלורופורם ונישואיה הבעייתיים למקברייד בפני עצמם – הפכו אותה לרעיה לא מתאימה, פוטנציאלית. הביוגרף ר. פ. פוסטר ציין שהמניע להצעתו זו של ייטס, הוא תחושת החובה שחש כלפיה יותר מאשר רצון כן להינשא לה. אך ייטס הציע זאת באופן אדיש ורשמי, בצורת מכתב רשום לו צירף את תנאיו שרק אם הם ימולאו, הנישואין יוכלו להתממש. בהתאם לכך, ייטס ציפה ואף קיווה שמו֗ד תסרב להצעת הנישואין שלו. לפי פוסטר: ”כשהוא מציע בצורה רשמית להינשא למו֗ד ונענה בסירוב רשמי הדדי מצדה, מחשבותיו נעו בצורה מפתיעה לבתה.” איזולט הייתה בתם המשותפת וילדתם השנייה של מו֗ד ולוסיין מילבוי ובאותו הזמן הייתה בת 21. חייה לא היו מאושרים עד הלום; בשנים הראשונות לחייה היא נתפסה בתור הנצחה חיה ואף כגלגול של נשמת אחיה שחי חיים קצרי מועד (בנה של מוד גון מיחסיה עם מילבוי). היא אף הוצגה כאחייניתה המאומצת של מו֗ד. כשמו֗ד סיפרה לה שהיא עומדת להינשא, איזולט מיררה בבכי ואמרה לה בתגובה שהיא שונאת את מקברייד. כשגו֗ן האם החליטה לבסוף להתגרש ממנו, בית המשפט ערך לו שימוע בשל האשמות בדבר תקיפתו המינית את איזולט, אז בת 11. בגיל 15, היא הציעה לייטס נישואים אך נותרה ללא מענה מצדו; כשהייתה זו שעתו של ייטס להציע לה הצעת נישואין, היא החזירה לו בדחייה.
ביוגרפיה > נישואים לג'ורג'י הייד-ליס

בספטמבר 1917 ייטס הציע נישואין לג'ורג'י הייד-ליס (1892 – 1968), אשר הייתה ידועה בשמה המקוצר ג'ורג', כשהיא רק בת 25, אותה פגש דרך אוליביה שייקספיר. למרות אזהרות חברותיה – ” ג'ורג', אינך יכולה להינשא לו. הוא נחשב כמת” – הייד-ליס הסכימה להצעתו והם התחתנו ב-20 באוקטובר. נישואיהם היוו הצלחה, זאת, על אף פער הגילאים ביניהם (הוא בן 52, היא בת 25) ועל אף רגשות החרטה והצער שחש ייטס במהלך ירח הדבש שלהם. בהמשך, הזוג יביא לעולם את שני ילדיו: אן ומייקל. אף על פי שבשנים מאוחרות יותר, היו לייטס מערכות יחסים עם נשים אחרות, ג'ורג'י עצמה כתבה לבעלה: ”כשכבר לא תהיה בין החיים, אנשים ידברו על פרשיות האהבים שלך, אבל אני לבטח לא אומר דבר, מפני שאזכור תמיד איך היית גאה בכך.” בערך באותו הזמן, מיד אחרי נישואיהם, הוא גמר אומר לרכוש בסכום זעום של 35£ את טירת בלילי השוכנת בתחומי אחוזת קול פארק וסמוך לעיירה גורט. הוא החליט לשנות באופן מיידי את שם הטירה באנגלית (Ballylee Castle) לת'ור בלילי – כפי שהוא נהגה בשפה הגאלית האירית – זאת כדי להביע את רגשותיו הלאומיים מצד אחד ואת חיבתו האישית לבניין, אשר היווה עבורו סמל ליצירתו האמנותית, על 73 המדרגות המתפתלות שאפיינו אותו. טירה זו אף שימשה לו בית קיץ ומקום מרגוע למשך 12 שנה.
ביוגרפיה > הזכייה בפרס נובל

בדצמבר 1923, הוענק לייטס פרס נובל לספרות ”„על ההשראה של יצירתו, אשר בצורתה האמנותית הגבוהה נותנת ביטוי לרוחה של האומה הכולה””. הוא היה מודע היטב לערך הסמלי הרב הטמון בהיותו הזוכה האירי הראשון בפרס נובל, זאת, מאחר שחלף רק פרק זמן מועט ביותר מאז שאירלנד קיבלה את עצמאותה, עובדה שייטס נהג להדגיש כמעט בכל הזדמנות שנקרתה בדרכו. תשובתו לרבים ממכתבי התשבחות שנשלחו אליו נוסחה בזו הלשון: ” „אני חושב שהסיבה לזכייתי בפרס הנובל לספרות נובעת פחות מעצם היותי אדם פרטי, אלא יותר מעצם העובדה שאני נתפס כמייצגה של הספרות האירית. זוהי ברכת ברוכים הבאים שאירופה העניקה למדינה האירית החופשית.””
ייטס השתמש בנאום קבלת הפרס אותו העניק לחברי האקדמיה המלכותית השוודית, כדי להציג את עצמו כנושא הדגל של הלאומיות והעצמאות התרבותית האירית, בציינו ש:” „תיאטראות דבלין היו למעשה בניינים ריקים שנשכרו על ידי סוכניהם של השחקנים הנודדים האנגלים ואנו רצינו להציג מחזות איריים, אותם יעלו לבמה שחקנים איריים. כשאנו חשבנו, באיזה סגנון אמנותי יועלו המחזות ובאיזה אופן, אנו חשבנו על כל דבר שהיה רומנטי ופואטי - מפני שהלאומיות אותה רתמנו לפעילותנו האמנותית - הלאומיות אותה רותם כל דור ודור ברגעים של רפיון ידיים - הייתה רומנטית ופואטית.””פרס נובל הוביל לעלייה ניכרת במכירות ספריו של ייטס, כיוון שהמו"לים שלו, הוצאת הספרים מקמילן, שאפו להרוויח מיחסי הציבור שהתלוו לזכייה. זו הפעם הראשונה שלייטס הייתה יכולת כלכלית מספקת כדי שיוכל לכסות את חובותיו הכספיים האישיים ואת אלו של אביו.
ביוגרפיה > שלהי חייו ויצירתו

בגיל 69, לאחר ניתוח שעבר בשיטת שטיינך, אשר בוצע על ידי נורמן הייר ב-6 באפריל 1934, הרגיש ייטס שוב "צעיר מחדש". במשך 5 השנים האחרונות לחייו גילה ייטס חיוניות רעננה אשר התבטאה הן בשיריו והן ביחסיו עם נשים צעירות ממנו. במהלך אותו פרק זמן, ייטס היה מעורב במספר פרשיות אהבים, ביניהם ניתן למנות את מערכת יחסיו עם המשוררת והשחקנית מרגוט רודוק ואת זו שניהל עם הסופרת, העיתונאית והפעילה הרדיקלית המינית את'ל מאנין, לצד אחרות. כמו מקודם, בהיותו צעיר יותר, ייטס מצא שהרפתקנות מינית מסייעת ליצירתיות שלו ולמרות גילו ובריאותו הלקויה, הוא המשיך להיות כותב פורה. במכתב מ-1935, ייטס העיר:”„אני נוכח לדעת שחולשתי הנוכחית החמירה בעקבות הבשלות המינית המוזרה שהניתוח העניק לי ולמרות זאת ישנו גם פן חיובי: עוררות זו מפרה את דמיוני. אם אני אכתוב שירה זה לא יהיה דומה לשום דבר אחר שכתבתי בעבר””. ב-1936, הוא לקח על עצמו את עריכת "ספר אוקספורד לשירה מודרנית, 1892 – 1935". שירו האחרון הוא "המגדל השחור", שיר בעל מוטיבים נאו-ארתוריאניים. ייטס נפטר לבסוף בגיל 73 במלון אידיאל סז'ור, במנטון שבצרפת, ב-28 בינואר 1939. טקס הלוויה והקבורה בבית העלמין שברוקברון-קפ-מרטין, נוהל באופן צנוע ופרטי, בנוכחות המשפחה בלבד. אנשי הנהלת בית הקברות ניסו מספר פעמים להניא את המשפחה מלהמשיך בהליכי העברת גופתו לאירלנד עקב חוסר ודאות באשר לזהותה. קודם לכך, גופתו נשרפה כליל והועברה לגלוסקמה. ייטס וג'ורג' דיברו רבות על מותו ומשאלתו הייתה להיקבר עם כמה שפחות רעש תקשורתי. לדבריה של ג'ורג' ”למעשה, בקשתו האחרונה לפני מותו הייתה: אם אמות תקברי אותי שם (ברוקברון) ואז, כעבור שנים, כשהעיתונאים ישכחו ממני, תוציאי את גופתי מן הקבר שבצרפת ותעבירי אותה לסלייגו” בספטמבר 1948, מולאה בקשתו זו של ייטס, כאשר גופתו הועברה לדרמקליף שבמחוז סלייגו, על סיפון הקורבטה "לה מאצ'ה" בשירות חיל הים האירי. האיש המופקד על משימת העברת הגופה מטעמה של הממשלה האירית היה שון מקברייד, בנה של מוד גון מקברייד ובאותו זמן שר החוץ האירי. הכיתוב שחרות על מצבתו לקוח מן השורות האחרונות של השיר "תחת בן בולבן", אחד משיריו האחרונים:
הבט בעין קודרת

על החיים, על המוות

רוכב, דהר הלאה!
על מיקום זה אמר ייטס, כי המקום שהשפיע ביותר על חייו הוא סלייגו. בעיירה זו ישנו פסל ואנדרטה לזכרו, ומחוץ לעיר הוקם מסלול טיול בעקבות תחנות חשובות במהלך חייו (למשל, סלייגו, המחוז והעיר שמנופיהם ייטס התענג בילדותו, דבלין, העיר בה נולד, ת'ור באלילי, הטירה המיוחדת בה התגורר עם אשתו ג'ורג' וילדיהם אן ומייקל, שהמדרגות המתפתלות בה שיקפו את אחד הסמלים המובהקים של שירתו (Gyre), העיירה גורט הסמוכה לה ואחוזת קול פארק, שהייתה שייכת לליידי אוגוסטה גרגורי, שעמה ועם משוררים וסופרים נוספים קידם את התחייה הספרותית האירית).