stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
טד יוז
יצירתו > תרגומים לעברית

'איש הברזל', סיפור אגדה לילדים בחמישה לילות, תרגום: עדולה, איורים: אנדרו דוידסון, 1968, גבעתיים, מסדה
'שועל המחשבה' מבחר שירים, תרגום ואחרית דבר: סבינה מסג, הקדמה: יהודה עמיחי, 1996, ירושלים, הוצאת שוקן
יצירתו > תרגומים לאנגלית

האביב מתעורר, פרנק ודקינד
חתונת הדמים, לורקה
אמן, יהודה עמיחי, (תרגום בשיתוף עם יהודה עמיחי), הרפר, ניו יורק, 1977
שירים נבחרים, יהודה עמיחי, Cape Goliard Press, לונדון, 1968, מהדורה מתוקנת, הרפר ניו יורק, 1969
The Story of Vasco, ז'ורז' שחאדה, תרגום וכתיבת לברית
סיפורים מאובידיוס, Farrar, Straus, and Giroux, ניו יורק, 1997
אורסטיה, אייסכילוס, Farrar, Straus, and Giroux, ניו יורק, 1999
פדרה, ז'אן רסין, Farrar, Straus, and Giroux, ניו יורק, 1999
אלקסטיס, אוריפידס Farrar, Straus, and Giroux, ניו יורק, 1999
יצירתו > אוספי שירה

1957 The Hawk in the Rain
1960 Lupercal
1967 Wodwo
1970 Crow: From the Life and the Songs of the Crow
1972 Selected Poems 1957–1967
1975 Cave Birds
1977 Gaudete
1979 Remains of Elmet (הספר מלווה בצילומים של פיי גודווין)
1979 Moortown
1983 River
1986 Flowers and Insects
1989 Wolfwatching
1992 Rain-charm for the Duchy
1994 New Selected Poems 1957–1994
1997 Tales from Ovid
2003 Collected Poems
יצירתו > פרוזה

1967 Poetry Is,Doubleday, New York.
1967 Poetry in the Making: An Anthology of Poems and Programmes
from "Listening and Writing, Faber and Faber, London.
1992 Shakespeare and the Goddess of Complete Being, Farrar, Straus, and Giroux, New York.
1993 A Dancer to God Tributes to T. S. Eliot. (Ed) Farrar, Straus, and Giroux, New York.
1994 Winter Pollen: Occasional Prose, (essay collection) Edited by William
Scammell, Faber and Faber (London), Picador USA (New York) 1995.
יצירתו > אנתולוגיות שערך

Selected Poems of Emily Dickinson
Selected Poems of Sylvia Plath
Selected Verse of Shakespeare
A Choice of Coleridge's Verse
The Rattle Bag (edited with Séamus Heaney)
The School Bag (edited with Séamus Heaney)
By Heart: 101 Poems to Remember
Modern Poetry in Translation
יצירתו > מבחר סיפורים קצרים

1995 The Dreamfighter, and Other Creation Tales, Faber and Faber, London, England.
1995 Difficulties of a Bridegroom: Collected Short Stories, Picador, New York, NY.
יצירתו > ספרי ילדים

1960 The Earth Owl and Other Moon People (illustrated by R.A. Brandt)
1961 Meet my Folks!
1963 How the Whale Became
1964 Nessie the Mannerless Monster
1967 Poetry in the Making[63]
1968 The Iron Man (illustrated by Andrew Davidson)
1970 Coming of the Kings and Other Plays
1976 Season Songs (illustrated by Leonard Baskin)
1976 Moon-Whales and Other Moon Poems (illustra
יצירתו > מחזות

The House of Aries (radio play), broadcast, 1960
The Calm produced in Boston, MA, 1961.
A Houseful of Women (radio play), broadcast, 1961.
The Wound (radio play), broadcast, 1962.
Difficulties of a Bridegroom (radio play), broadcast, 1963.
Epithalamium produced in London, 1963.
Dogs (radio play), broadcast, 1964.
The House of Donkeys (radio play), broadcast, 1965.
The Head of Gold (radio play), broadcast, 1967.
The Coming of the Kings and Other Plays (jbased on juvenile work).
The Price of a Bride (juvenile, radio play), broadcast, 1966.
Adapted Seneca's Oedipus, produced in London, 1968).
Orghast (with Peter Brook), produced in Persepolis, Iran, 1971.
Eat Crow, Rainbow Press, London, England, 1971.
The Iron Man, juvenile, televised, 1972.
Orpheus, 1973.
יצירתו > מכתבים

Letters of Ted Hughes, 2007.
Poet and Critic: The Letters of Ted Hughes and Keith Sagar, 2012.
יצירתו > מהדורות מוגבלות

The Burning of the Brothel (Turret Books, 1966)
Recklings (Turret Books, 1967)
Scapegoats and Rabies (Poet & Printer, 1967)
Animal Poems (Richard Gilbertson, 1967)
A Crow Hymn (Sceptre Press, 1970)
The Martyrdom of Bishop Farrar (Richard Gilbertson, 1970)
Crow Wakes (Poet & Printer, 1971)
Shakespeare's Poem (Lexham Press, 1971)
Eat Crow (Rainbow Press, 1971)
Prometheus on His Crag (Rainbow Press, 1973)
Crow: From the Life and the Songs of the Crow
(Illustrated by Leonard Baskin, published by Faber & Faber, 1973)
Spring, Summer, Autumn, Winter (Rainbow Press,1974)
Cave Birds (illustrated by Leonard Baskin, published by Scolar Press, 1975)
Earth-Moon (illustrated by Ted Hughes, published by Rainbow Press, 1976)
Eclipse (Sceptre Press, 1976)
Sunstruck (Sceptre Press, 1977)
A Solstice (Sceptre Press, 1978)
Orts (Rainbow Press, 1978)
Moortown Elegies (Rainbow Press, 1978)
The Threshold (illustrated by Ralph Steadman, published by Steam Press, 1979)
Adam and the Sacred Nine (Rainbow Press, 1979)
Four Tales Told by an Idiot (Sceptre Press, 1979)
The Cat and the Cuckoo (illustrated by R.J. Lloyd, published by Sunstone Press, 1987)
A Primer of Birds: Poems (illustrated by Leonard Baskin, published by Gehenna Press, 1989)
V*VCapriccio (illustrated by Leonard Baskin, published by Gehenna Press, 1990)
The Mermaid's Purse (illustrated by R.J. Lloyd, published by Sunstone Press, 1993)
Howls and Whispers (illustrated by Leonard Baskin, published by Gehenna Press, 1998)
לקריאה נוספת

יהודה קורן, אילת נגב, חייה ומותה של אסיה ג': הצלע הישראלית בין טד יוז וסילביה פלאת', מאנגלית: שרה ריפין, הוצאת דביר, 2009. (הספר בקטלוג ULI)
Janet Malcolm, The Silent Woman: Sylvia Plath & Ted Hughes, Knopf, 1994 (הספר בקטלוג ULI)
Terry Gifford (ed.), The Cambridge Companion to Ted Hughes, Cambridge University Press, 2011 (הספר בקטלוג ULI)
William Wootten, The Alvarez Generation: Thom Gunn, Geoffrey Hill, Ted Hughes, Sylvia Plath and Peter Porter, Liverpool University Press, 2015 (הספר בקטלוג ULI)
נחלי מנשה

מפת אזור מפעל "נחלי מנשה"
סכר על נחל תנינים סמוך למושב עמיקם המטה את מי הנחל לתעלת בטון המובילה אותם למאגר השיקוע בחולות קיסריה
מפעל "נחלי מנשה" הוא מפעל מים של חברת "מקורות" האוסף את מי הנֶגֶר של נחל תנינים, נחל אלונה, נחל עדה, נחל ברקן ונחל משמרות ומזרימם בתעלת הטיה למאגר שיקוע בחולות קיסריה.
תיאור כללי

המפעל תוכנן על ידי החברה הממשלתית תה"ל (תכנון המים לישראל) בתחילת שנות ה-60. חברת "מקורות" החלה בביצועו ב-1964, והמפעל התחיל לפעול בחורף 1966–1967.
המפעל מנצל את המבנה הטופוגרפי של רמות מנשה, שקו פרשת המים שלה עובר קרוב מאוד לשוליה המזרחיים, כך שכשלושה רבעים ממי הגשמים היורדים באזור (כ-600 מ"מ בממוצע שנתי) זורמים אל הנחלים הנ"ל, המנקזים את רמות מנשה מערבה, לעומת רק כרבע הזורמים מזרחה לנחל קישון. בשונה מהמוביל הארצי, העברת המים במפעל "נחלי מנשה" נעשית כולה בכח הכבידה, ללא השקעת אנרגיה.
לצורך העברת המים נבנו סכרים ותעלת הטיה המזרימה את המים אל מאגר שיקוע בחולות קיסריה. מהמאגר המים מחלחלים לאקוויפר הפלייסטוקני שמתחת לחולות. קידוחי הפקה מאפשרים שאיבת מים מהאקוויפר במשך כל חודשי השנה.
נתונים סטטיסטיים

שטח אגן הניקוז של המפעל: 110 קמ"ר
כמות המים הממוצעת הנקלטת במפעל: כ-15 מיליון מ"ק בשנה. כמות זו שווה לצריכת המים השנתית של עיר בינונית כנתניה.
ניצולת המפעל: כ-22% (לפי חישוב של 15,000,000 מ"ק מתוך 600 מ"מ בשנה על שטח של 110 קמ"ר)
ראו גם

נחל שקמה
לקריאה נוספת

עידו בצ'קו ומיכה קליין, "מפעל נחלי מנשה וטיבוע הדיונות", אופקים בגאוגרפיה, חוברת 70, 2008, עמ' 32–41
הערות שוליים

↑  מערכת מסע אחר אונליין, נחלי מנשה, אתר מסע אחר
מבט פנורמי מדרום-מזרח על מאגר השיקוע בחולות קיסריה; פברואר 2006.
בימין התמונה נראים חוטם הכרמל וצוקי חוטם; הנקודות הלבנות באופק במרכז התמונה הם בתים באור עקיבא.
כניסת תעלת ההטיה אל בריכת סכר נחל משמרות, ועץ הדולב המזרחי שליד הבריכה. מימין נראית הכניסה של נחל משמרות לבריכה.
לונקה קוז'יברודסקה

לונקה קוז'יברודוסקה
תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן.
נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
לונקה (לאה) קוֹז'יבּרוֹדסקה (לעיתים: קוז'יברודסקי; בפולנית: Leah-Lonka Kozibrodska;‏ 1916, פרושקוב, פולין - 13 באפריל 1943, אושוויץ, פולין) הייתה בתקופת השואה מהקשריות הראשיות של תנועת "החלוץ" ותנועת "דרור" בוורשה, חברת הארגון היהודי הלוחם, הייתה הקשרית של יצחק צוקרמן.
ילדות ונעורים

נולדה ב-1916 בעיירה פרושקוב שליד ורשה, פולין. אביה, אברהם, היה מחנך ומורה לעברית, רוב חניכיו הצטרפו לתנועה החלוצית. אחיה, דוד, נמנה עם פעילי "החלוץ" ותנועת "דרור" בווילנה. למדה בבית ספר פולני והייתה פעילה בתנועת הנוער הסוציאליסטית הפולנית. בנוסף לפולנית, ליידיש ולעברית ששמעה בבית הוריה, למדה צרפתית וגרמנית באוניברסיטה וגם רכשה בקלות אנגלית, רוסית ואוקראינית. שאפה להמשיך בלימודי בלשנות.
קשרית במחתרת

עם פרוץ מלחמת העולם השנייה בהשפעת אחיה ואביה הצטרפה לתנועת "פרייהייט" ועד מהרה הייתה לשליחה של התנועה. פעלה בשליחות התנועה בזהות שאולה של פולנייה בשם קריסטינה קוסובסקה. הייתה בעלת מראה ארי מובהק: עיניים כחולות, אף סולד ושיער בהיר אותו קלעה על ראשה כמנהג הפולניות או הגרמניות, על פי אופי השליחות. כשרונה לשפות סייע לה רבות. לא אחת טעו לחשוב שהייתה שליחה של הגסטאפו ובשנת 1939, בניסיונה לעבור לווילנה, נתפסה על ידי הצבא האדום ונחשדה כמרגלת גרמניה, אך ניצלה מעונש מוות.
השתתפה בהקמת נקודות חקלאיות בכפרים סמוכים לערים והעברת החברים והחברות לאותן הנקודות כדי להקל על מאבק הקיום הכלכלי וכדי לנצל את המקומות כמסגרת ארגונית תנועתית. כשנסעה ברחבי הגנרלגוברנמן שכנעה את החברים והחברות לעבור לאותן הנקודות והעבירה אותם אליהן. מכיוון שהתנועה בדרכים הייתה מסוכנת ליהודים, נהגה ללוות חברים וחברות ליעדיהם. בין היתר, העבירה חברים וחברות בדרכם לסמינר המרכזי הראשון של תנועת "דרור" שהתקיים בוורשה בחודשים יוני ויולי 1940, אליו הגיעו חברי תנועה מ-23 סניפים מרחבי הגנרלגוברנמן. מלבד תנועתה בין הגטאות הגיעה גם למספר מחנות עבודה והעבירה מידע לחברים שנמצאו בהם.
בשל תנאי הבידוד והניתוק שנוצרו עם סגירת הגטאות הפך הביקור לדרך המאבק המרכזית לפריצת המצור שהטיל השלטון הנאצי על היהודים. מספר השליחים, שיכלו להמשיך ולקיים את הביקורים הלך והצטמצם דווקא בתקופה שהקשר היה כל כך משמעותי וחשוב. עד אפריל 1942 ליוותה את יצחק צוקרמן שריכז את הפעילות בקרב הנוער והייתה מעבירה עשרות טפסים של עיתון התנועה, שהחל לצאת באותם ימים בוורשה והופץ על ידי הקשריות לחברים בערים ובעיירות אחרות.
במשימותיה כשליחה קיימה קשרים עם מבריחים מקצועיים כדי שיחלצו את חבריה וחברותיה למקומות בטוחים יותר.
בסוף דצמבר 1941 חברה לקשריות טמה שניידרמן ובלה יערי-חזן. בעקבות המסרים שהעבירו השלוש ועל רקע המציאות בווילנה, התעורר ויכוח בקרב חברי התנועות האם להישאר בווילנה או להעביר את החברים למקום שקט יותר, כדי להרוויח זמן להתארגנות. בסופו של דבר הוחלט להעביר את הקבוצה המרכזית של דרור לביאליסטוק, משימה שהשלוש ביצעו בהצלחה. באחת מנסיעותיה מווילנה לביאליסטוק יחד עם בלה חזן לקחו את התינוקת שחריה (בתם של יפה ויצחק אנגלמן), שהייתה בת 20 יום, והעבירו אותה לקיבוץ תל-חי של תנועת החלוץ, שפעל בגיטו ביאליסטוק. בהמשך הועברה התינוקת לבית יתומים בעיר במטרה לנסות ולהציל את חייה. גורל שחריה לא נודע.[דרוש מקור]
פעמיים ביקרה בטארנוב בשליחות קשר מוורשה ונפגשה גם עם חברי השומר הצעיר. בשליחות התנועה העבירה מקרקוב לוורשה חומר עבור ארכיון רינגלבלום של ד"ר עמנואל רינגלבלום. בכתביו הזכיר אותה רינגלבלום כאחת הנשים שמהוות סמל לפועלן של נשים בארגונים היהודיים הלוחמים, כקשריות במחתרת.
באפריל 1942, כשהגיעו הידיעות על רצח יהודי לובלין, יצאה לברר את אמינות הידיעות. לאחר שהות של מספר ימים חזרה לוורשה עם המידע על רצח יהודי לובלין.
מאסרה ומותה

באפריל 1942, עם תום ארגון סמינר של תנועת "דרור" בביאליסטוק, יצאה לוורשה, כדי להעביר כסף שהשיגה בביאליסטוק למימון פעילות המחתרת. במעבר הגבול סמוך לעיירה מאלקיניה נעצרה. תעודותיה המזויפות נחשפו, כמו גם הצילום שלה עם שניידרמן וחזן. הכסף וארבעת האקדחים שהיו על גופה החשידו אותה כחברת מחתרת פולניה והיא הובלה למאסר בכלא "פאביאק" בוורשה. הגסטאפו לא הצליחו לגלות את שמה האמיתי ואת קשריה עם חברי הארגון היהודי הלוחם. לאחר היעלמותה נשלחה הקשרית בלה חזן להתחקות על עקבותיה, אך אף היא נעצרה באותו מעבר גבול על ידי הגסטאפו, שהחזיק בתמונתן של שלוש הקשריות. חזן הועברה אף היא לכלא "פאביאק" ומאז דרכיהן לא נפרדו. הן הועברו לאושוויץ ב-13 בנובמבר 1942 במשלוח של 53 אסירות פוליטיות פולניות. במחנה אושוויץ II (בירקנאו) עבדה כמתורגמנית במשרדי האס אס עד שנדבקה בטיפוס הבהרות ובמחלות נוספות. ב-13 באפריל 1943 נפטרה. צוואתה לחזן, שטיפלה בה בעת מחלתה וגסיסתה הייתה: "עלייך להמשיך, עלייך לספר".
לקריאה נוספת

לונקה קוז'יברודסקה באלבום גיבורים ונואשים: 60 שנה למרד גטו ורשה (עורך: דני דור), בית לוחמי הגטאות, 2003, עמ' 111–112.
נעמי שימשי, "לונקה וטמה: קשריות מובילות בתנועת 'דרור' בפולין הכבושה", אסתר הרצוג (עורכת), נשים ומשפחה בשואה, תל אביב: הוצאת אוצר המשפט, 2006.
צביה לובטקין, בימי כליון ומרד, לוחמי הגטאות: הוצאת בית לוחמי הגטאות והקיבוץ המאוחד, 1979.
יצחק צוקרמן, שבע השנים ההן, לוחמי הגטאות: הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1990.
יצחק צוקרמן, בגיטו ובמרד, לוחמי-הגיטאות: הוצאת בית לוחמי הגיטאות, 1985.
מלך נישטט (עורך), חורבן ומרד של יהודי ורשה: ספר עדויות ואזכרות, תל אביב: הוצאת הוועד הפועל של ההסתדרות הכללית, ועדת הגולה, 1946.
שרון גבע, אל האחות הלא ידועה: גיבורות השואה בחברה הישראלית, תל אביב: הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2010.
בלה יערי-חזן, קראו לי ברוניסלבה: בשליחות ובמעצר 1939-1945, קיבוץ לוחמי הגיטאות, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1991.
הערות שוליים

↑  נעמי שימשי, "לונקה וטמה - קשריות מובילות בתנועת 'דרור' בפולין הכבושה", אסתר הרצוג (עורכת), נשים ומשפחה בשואה, תל אביב: הוצאת אוצר המשפט, 2006, עמ' 135.
↑  דני דור (עורך), גיבורים ונואשים: 60 שנה למרד גטו ורשה, בית לוחמי הגטאות, 2003, עמ' 111.
↑  שימשי, "לונקה וטמה", נשים ומשפחה בשואה, עמ' 135-137.
↑  שימשי, "לונקה וטמה", נשים ומשפחה בשואה, עמ' 139-140.
↑  בלה יערי-חזן, קראו לי ברוניסלבה: בשליחות ובמעצר 1939-1945, קיבוץ לוחמי הגיטאות, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1991, עמ' 40-67.
↑  יערי-חזן, קראו לי ברוניסלבה: בשליחות ובמעצר 1939-1945, עמ' 55-57.
↑  שרון גבע, אל האחות הלא ידועה: גיבורות השואה בחברה הישראלית, תל אביב: הקיבוץ המאוחד, 2010, עמ' 31.
↑  יערי-חזן, קראו לי ברוניסלבה: בשליחות ובמעצר 1939-1945, עמ' 61-65.
↑  יערי-חזן, קראו לי ברוניסלבה: בשליחות ובמעצר 1939-1945, עמ' 68-76.
↑  רישומי פטירת אסירים, מוזיאון אושוויץ-בירקנאו, פולין.
↑  יערי-חזן, קראו לי ברוניסלבה: בשליחות ובמעצר 1939-1945, עמ' 90-93.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987012735474005171
אוגניה גלסנר

|  מידע כללי |
| --- | --- |
 מדינה:  פולין פולין
 ספורט
 ענף ספורט:  אתלטיקה
 תת-ענף:  ריצת 100 מטר   ריצת 200 מטר
 מועדון:  מכבי קרקוב
 
אוגניה גלסנר (בפולנית: Eugenia Glassner;‏ 5 בספטמבר 1907 - ?), הייתה אתלטית מצטיינת פולנית-יהודיה.
ביוגרפיה

גלסנר נולדה בדבנו (אנ'). היא התאמנה בשנת 1926 בקבוצת יוטצ'נקה קרקוב ובשנים 1929–1936 בקבוצת מכבי קרקוב, ביחד עם ברברה אקרלנד, אנדה מצנדורף, הלנה גוטליב, ומרילה פרייוולד.
באליפות פולין באתלטיקה שנערכה בלודז' בשנת 1932 זכתה גלסנר בשתי מדליות, כסף וארד. מדליית כסף, בריצת שליחות 4x100 מטר ביחד עם הלנה גוטליב, מרילה פרייוולד ואנדה מצנדורף בתוצאה של 54.0 שניות ומדליית ארד בריצת שליחות 4x200 מטר ביחד עם הלנה גוטליב, מרילה פרייוולד ואנדה מצנדורף בתוצאה של 1:57.6 דקות.
באליפות פולין באתלטיקה שנערכה בחוז'וב בשנת 1933 זכתה גלסנר במדליית כסף בריצת שליחות 4x100 מטר ביחד עם הלנה גוטליב, מרילה פרייוולד ואנדה מצנדורף בתוצאה של 54.1 שניות.
גלסנר השתתפה במכביה השנייה שנערכה בשנת 1935.
ביוגרפיה > אלופת פולין

באליפות פולין באתלטיקה שנערכה בלודז' בשנת 1936 זכתה גלסנר בשתי מדליות, זהב וארד. מדליית זהב בריצת שליחות 4x200 מטר ביחד עם לוסיה דויטשר, מרילה פרייוולד והלנה גוטליב בתוצאה של 1:59.3 דקות. מדליית ארד בריצת 60 מטר בתוצאה של 8.3 שניות.
הערות שוליים

↑  כל המנצחים באליפות פולין באתלטיקה 1932 מוויקיפדיה (בפולנית)
↑  כל המנצחים באליפות פולין באתלטיקה 1933 מוויקיפדיה (בפולנית)
↑  כל המנצחים באליפות פולין באתלטיקה 1936 מוויקיפדיה (בפולנית)
↑  ריצת 60 מטר באליפות פולין מוויקיפדיה (בפולנית)
ערך זה הוא קצרמרבנושא ספורטאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
דיונון צלצל חסון

דיונון צלצל חסון (שם מדעי: Onykia robusta; בעבר: Moroteuthis robusta) הוא מין של דיונון גדול מהסדרה דיונוני רחף אשר חי במימי צפון האוקיינוס השקט. דיונון זה הוא אחד מהגדולים שבסילוניות. הוא התגלה בידי החוקר אדיסון וריל (Addison Emery Verrill) בשנת 1876.
מאפיינים

אורך הגלימה של הדיונון מגיע לשני מטרים ומשקלו מגיע עד ל-50 קילוגרם, דומה לדיונון הומבולדט. הוא בעל זרועות ארוכות מאוד העוזרות לו לתפוס את הטרף, והוא בעל מערכת הנעה סילונית מהירה במים. על הזרועות יש 40–50 כריות יניקה חזקות. הדיונון דומה מאוד לדיונון הענק ובמשך שנים רבות סברו שמדובר באותו המין.
צולל יפני שצילם בשנת 1993 את הדיונון ובעזרת הגדלת העדשה של התמונה התברר שמדובר במין חדש. זו הייתה התמונה הראשונה שמוכרת מהדיונון. הוא לא נחקר הרבה, אך כנראה שהוא טורף דגים וסילוניות אחרות ובעצמו משמש טרף לכרישים וללווייתנים גדולים ואפילו לדיונונים גדולים אחרים.
ראו גם

דיונון יבלות ענק - מין גדול מאותה משפחה
הערות שוליים

↑  דיונון צלצל חסון באתר הרשימה האדומה של IUCN
דיפלומיסטוס

| דיפלומיסטוס |
| --- | --- |

תקופה
קרטיקון תחתון - אאוקן 136.4–48 מיליון שנה לפני זמננו PreЄ Є O S D C P T J K Pg N       
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: מקריני סנפיר
מחלקה:: מקריני סנפיר
סדרה:: Ellimmichthyformes
משפחה:: Paraclupeidae
סוג:: דיפלומיסטוס
מינים
 Diplomystus dentatus  Diplomystus birdii  Diplomystus dubetreiti  Diplomystus shengliensis  Diplomystus kokuraensis  Diplomystus primotinus  Diplomystus altiformis
שם מדעי
 Diplomystus ‏קופ, 1877

דיפלומיסטוס (שם מדעי: Diplomystus) הוא סוג של דג קדום ממחלקת מקריני סנפיר שהיה קרוב מעט לסרדינאים, אם כי היה שייך לסדרה הנכחדת הקרובה Ellimmichthyiformes. הוא התקיים באמריקה הצפונית ואסיה בין הקרטיקון התחתון עד האאוקן לפני 136.4 עד 48 מיליון שנה מזמננו והוא שרד את הכחדת הקרטיקון הגדולה.
הדג תואר לראשונה בשנת 1877 ותואר בידי החוקר האמריקאי אדוארד דרינקר קופ, על סמך ממצאים שהתגלו באותה שנה בתצורות נהר גרין (אנ') שבנהר גרין בויומינג, כאשר ממצאי מאובנים אחרים התגלו בלבנון, יפן, קוריאה וארצות הברית. סוג זה מכיל 7 מינים:
Diplomystus dentatus
Diplomystus birdii
Diplomystus dubetreiti
Diplomystus shengliensis
Diplomystus kokuraensis
Diplomystus primotinus
Diplomystus altiformis
לעיתים מכלילים חלק ממיניו עם הסוג הקרוב Knightia.
דג זה הגיע מגודל קטן כשל סרדין עד לאורך 65 ס"מ בפרטים הגדולים ולפי מקומות הממצאים נראה שחי במים מתוקים כמו אגמים ונהרות איטיים. בצורתו הוא דמה לסרדינאים בני המשפחה Pristigasteridae.
במראהו היה זה דג עגלגל בעל בטן רחבה ובעל סנפירים קצרים, ראש רחב עם לסת עמוקה שנעה כלפי מעלה ואולי עזרה לדג לבלוע טרף גדול. היו לו עיניים גדולות והוא היה צייד לפי ממצאים בהם בלע דג קטן יותר. ייתכן מאוד שהדג חי בלהקות לאורך האגמים הקדומים.
הערות שוליים

↑  Yabumoto, Yoshitaka; Seong-Young Yang; Tae-Wan Kim (2006). "Early Cretaceous Freshwater Fishes From Japan and Korea" (PDF). Japan Paleontological Society Korea. 22 (1): 119–132.
צומח שטח

לענת המדבר
צומח שטח הוא נוף צומח אופייני למדבר לא קיצוני. במדבר זה, יורדים מי גשם מועטים, עד 200 מ"מ בשנה וגם הם באופן לא-סדיר, משנה לשנה, במשך השנה ובמיקום ירידתם. צמחים מועטים מצויים מראש המדרונות ועד לתחתיתן, היכן שמצטברים מי הנגר המועטים שיורדים, בניסוחו של מיכאל זהרי: "ככל שמדרימים, הצחיחות הולכת ויורדת. הצומח הולך ויורד מהמישור והמדרונות אל הערוצים ולבסוף משמשים הללו משכנו היחיד".
בארץ ישראל, אלו האזורים באזור יריחו בבקעת הירדן ודרומית מבאר שבע עד שדה בוקר. באזור יריחו נוף הצומח מושפע מהימצאות המלחים בקרקע ומידת שטיפת הקרקע ממי המעיינות, אשר נובעים בשיפולי ההרים ומגיעים לבקעה. לכן, צורת השטח אינה אופיינית לצומח שטח. במידה רבה היא תלויה באיזו מידה נשטפים המלחים מהקרקע.
אזור אופייני ל"צומח שטח" הוא אזור הנגב, מבאר שבע עד שדה בוקר וכן חלק ממדבר יהודה, במקומות שבהם אין מעיינות. "צומח שטח" מאופיין בצמחים - לענת המדבר ומתנן שעיר. דרומית מבאר שבע ניתן למצוא גם את חמדת המדבר ואת היפרוק התלת כנפי. באזור רביבים ניתן לראות את חבורת הלענה החד-זרעית ורותם המדבר. באזור ירוחם צומח גם זוגן השיח.
לקריאה נוספת

מיכאל זהרי, נופי הצומח של ארץ ישראל - סיורים מונחים ללימוד האקולוגיה של הצומח בארץ, הוצאת עם עובד - תל אביב, 1980
כיווני ההתפתחות של התצורות העיקריות של צומח שטח בארץ־ישראל, מתוך: החי והצומח של ארץ-ישראל: אנציקלופדיה שימושית מאוירת - כרך 8 - הצומח של ארץ ישראל > החי והצומח של ארץ־ישראל > התפתחות הצומח בארץ־ישראל > האופי הבוטני של ארץ־ישראל, עמודים 24–27
פרופ' יואב ויזל, האופי הבוטני של ארץ-ישראל, באתר מט"ח
גדי פולק, מהו מדבר?, מחנה לימודי באילת
הערות שוליים

↑  מקור: עמ' 156
החלטה 273 של העצרת הכללית של האו"ם

| --- | --- |

 תאריך:  11 במאי 1949
 קוד:  A/RES/273 (III) (מסמך)
 נושא:  הענקת חברות לישראל באומות המאוחדות
 סיכום הצבעה:  37 הצביעו בעד 12 הצביעו נגד 9 נמנעו 
 תוצאה:  התקבלה
 
מעמד הנפת דגל ישראל בפתח מטה האומות המאוחדות על ידי משה שרת, כפי שהונצח על גבי שטר 20 ש"ח
החלטה 273 של העצרת הכללית של האומות המאוחדות, אשר התקבלה ב-11 במאי 1949, העניקה למדינת ישראל חברות באומות המאוחדות. בכך הפכה ישראל לחברה ה-59 באו"ם.
ההחלטה התקבלה בעקבות אישור החלטה 69 של מועצת הביטחון של האו"ם ב-4 במרץ באותה השנה, אשר קבעה כי ישראל היא מדינה שוחרת שלום, והמליצה על צירופה לאומות המאוחדות.
יום לאחר פרסום החלטה 273, הניפו שר החוץ משה שרת והשגריר הראשון של ישראל באו"ם אבא אבן את דגל ישראל בפתח מטה האומות המאוחדות בניו יורק. מעמד הנפת הדגל הונצח בחזית השטר של 20 שקלים חדשים מסדרה א', הנושא את דמותו של משה שרת.
נוסח ההחלטה

לאחר קבלת דיווח ממועצת הביטחון על הגשת בקשתה של ישראל לחברות באו"ם;

לאור העובדה שלפי שיקול דעתה של מועצת הביטחון, ישראל היא מדינה שוחרת שלום המסוגלת ומעוניינת לקיים את החובות הכלולות במגילת האו"ם;

לאור העובדה שמועצת הביטחון המליצה בפני העצרת הכללית לצרף את ישראל כחברה באו"ם; 

ולאור העובדה שמדינת ישראל הצהירה שהיא "מקבלת ללא תנאי את החובות שבמגילת האו"ם ומתחייבת לכבד אותן מיום הצטרפותה כחברה באו"ם";

תוך התחשבות בהחלטות מ-29 בנובמבר 1947 ו-11 בדצמבר 1948 ובהצהרות ובהסברים שניתנו על ידי נציג ממשלת ישראל בקשר ליישום ההחלטות;

העצרת הכללית,

הפועלת מכח סעיף 4 במגילת האו"ם ומכוח תקנה 125 בנהלים,

1. קובעת בזאת שישראל היא מדינה שוחרת שלום המקבלת על עצמה את החובות אשר במגילת האו"ם, ומסוגלת ומעוניינת לכבד התחייבויות אלה;

2. קובעת לצרף את ישראל כחברה באו"ם.
תוצאות ההצבעה

להחלטות העצרת הכללית נדרש רוב רגיל (מעל 50 אחוז מכלל הקולות), למעט "שאלות חשובות" שנדרש עבורן רוב של שני שלישים, בהן קבלת מדינות חדשות כחברות באו"ם.
החלטה 273 נידונה במהלך ישיבת המליאה ה-207 של העצרת הכללית, ועברה ברוב הנדרש של שני שלישים: 37 מדינות תומכות מול 12 מדינות מתנגדות ו-9 מדינות נמנעות. להלן פירוט המדינות המצביעות:
תוצאות ההצבעה > בעד

אוסטרליה, אורוגוואי, איסלנד, אקוודור, ארגנטינה, ארצות הברית, בוליביה, ברית המועצות, גואטמלה, דרום אפריקה, האיטי, הולנד, הונדורס, הפיליפינים, הרפובליקה הדומיניקנית, הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית האוקראינית, הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הבלארוסית, ונצואלה, יוגוסלביה, לוקסמבורג, ליבריה, מקסיקו, נורווגיה, ניו זילנד, ניקרגואה, סין, פולין, פנמה, פרגוואי, פרו, צ'ילה, צ'כוסלובקיה, צרפת, קובה, קולומביה, קוסטה ריקה, קנדה
תוצאות ההצבעה > נגד

איראן, אפגניסטן, אתיופיה, בורמה, הודו, לבנון, מצרים, סוריה, עיראק, ערב הסעודית, פקיסטן, תימן
תוצאות ההצבעה > נמנעות

אל סלוודור, בלגיה, ברזיל, דנמרק, הממלכה המאוחדת, טורקיה, יוון, סיאם, שוודיה
הערות שוליים

↑  תמונת הנפת הדגל בחזית מטה האו"ם
↑  הנוסח המלא של ההחלטה, באנגלית ובצרפתית
↑  התמליל הרשמי של ישיבת המליאה ה-207 של העצרת הכללית של האו"ם, 11 במאי 1949 (אנגלית)
↑  פירוט תוצאות ההצבעה על החלטה 273 (אנגלית)
ראובן סגל

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1876 רומניה 
 פטירה:  9 במאי 1940 (בגיל 64 בערך) תל-אביב, פלשתינה (א"י) 
 מדינה:  האימפריה העות'מאנית 
 מקום קבורה:  בית הקברות נחלת יצחק 
 מספר צאצאים:  3 
 
בית משפחת סגל - הבית הראשון בתל אביב
ראובן סגל (רומניה, 1876 - תל אביב, 9 במאי 1940) היה אח במסדר "הבונים החופשיים", ממייסדי תל אביב, מקים הבית הראשון בתל אביב.
ביוגרפיה

סגל נולד ברומניה, אביו פנחס סגל היה סוחר. המשפחה עלתה לארץ ישראל ב-1882 והאב התבסס כסיטונאי מזון בשוק ביפו. ראובן סגל נשלח ללימודים במקוה ישראל.
גם אשתו, רבקה לבית אשכנזי, ילידת 1880 עלתה לארץ מרומניה עם משפחתה ב-1882. השניים נישאו ב-1902. שלוש שנים לאחר החתונה הפך סגל לבעל העסק של אביו כאשר זה נפטר. לזוג נולדו שלושה ילדים, פנחס, יצחק ומינה, אך יצחק נפטר בצעירותו.
ב-1907 חבר סגל לאגודת אחוזת בית לבניית פרבר עברי מצפון ליפו. סגל זכה בהגרלת המגרשים במגרש ברחוב יהודה הלוי 25 ומיהר לבנות את ביתו עוד לפני שנתן השלטון הטורקי את הרישיונות הדרושים, על ידי תשלום שוחד לבכירים. כך היה ביתו הבית הראשון שנבנה בתל אביב, שמונה חודשים בלבד מיום ההגרלה (ה-11 באפריל 1909). הבית נהרס בינואר 1965 לצורך הקמת מגרש חנייה לבנק הסמוך אליו.
סגל חבר לגיסו יעקב זאב, איש זכרון יעקב בשיווק גבינות ולאחר מלחמת העולם הראשונה, חומרי בנין. בתקופת מלחמת העולם הראשונה עסק ברכש מצרכי מזון בכפרים הערביים בסביבות טולכרם ובאספקת מוצרים אלה לצבא הגרמני והטורקי.
בשנת 1920 התגרשו בני הזוג סגל וב-1930 נפטרה רבקה.
בשנת 1940 נפטר ראובן סגל עקב סיבוך רפואי ונקבר בבית הקברות נחלת יצחק.
הערות שוליים

↑  לפי עדות בני המשפחה באתר מייסדי תל אביב. מרדכי נאור גורס 1880
↑  אתר עיריית תל אביב