stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שינה בצה"ל

חיילים מחיל התותחנים במנוחה עם ההכרזה על הפסקת האש במלחמת לבנון השנייה
לצה"ל מדיניות רשמית המחייבת לאפשר לחיילים לפחות 7 שעות שינה בזמן שגרה. בעבר המינימום המחייב עמד על 6 שעות, אך באפריל 2020 שונתה הפקודה לאחר שחיל הרפואה המליץ למטכ"ל לאורך שנים (לפחות משנת 2011) להעלות את מינימום שעות השינה בשגרה. המדיניות לא חלה במצבי חירום שבהם קיום הפקודה עלול להביא לפגיעה ממשית בביצוע משימה ביטחונית חיונית או במצבים שונים המפורטים בנספח א' בפקודה.
משך השינה המומלץ

המלצתם הכללית של המומחים לשינה מספיקה נעה בטווח 7–9 שעות ביממה לבוגר צעיר. בהמלצה מעודכנת יותר הגבול התחתון הוא 7 שעות ואין גבול עליון, זאת משום שייתכנו מצבים בהם שינה ארוכה יותר מ-9 שעות עדיפה. מצבים אלו כוללים חוסר קודם בשינה, בוגרים צעירים שזקוקים לשינה ארוכה יותר או קיומה של מחלה.
אגף הרפואה בצבא ארצות הברית מנחה להציב את השינה בעדיפות עליונה לטובת המשימה ולאפשר 7–8 שעות שינה לחיילים באימונים, לפני פעילות מבצעית ובמהלך פעילות מבצעית ממושכת. משך שינה קצר מכך פוגע בין היתר בפעילויות הבאות: זיהוי איום והערכת רמת האיום, הכוונת אש ותיאום טקטי ברמת הכיתה. לפי פקודת חיל האוויר האמריקאי על טייסי החיל לישון לפחות 8 שעות ברציפות לפני טיסה.
בשנת 2011 המליץ חיל הרפואה לקבוע בפקודת מטכ"ל מינימום של 7 שעות שינה לחיילים, אולם ההמלצה לא נתקבלה. בקשר לכך אמר קצין הרפואה הראשי לשעבר תא"ל במילואים פרופסור נחמן אש: "היה נכון לאשר את ההמלצה הזאת וזה היה מביא לתפקוד והישגים טובים יותר של החיילים". ד"ר דליה שכטר עמית, נוירולוגית מומחית ומנהלת המכון לרפואת שינה ועייפות בבית החולים שיבא תל השומר, אמרה בקשר לכך: "צריך לשקול את זה שוב – רוב האנשים הבוגרים צריכים 7–8 שעות שינה ומהניסיון שלי עם חיילים גם שש השעות שניתנות להם לא מקוימות". בשנת 2015 הובאה ההמלצה להאריך את שעות השינה שוב בפני המטכ"ל, כולל המלצה לשנת צהריים קצרה במקרי חסך שינה. באפריל 2020 נכנסה הפקודה החדשה לתוקף.
משך השינה בצה"ל בפועל בעבר > חיילים באופן כללי

בפועל, במקרים רבים, חיילים לא קיבלו את מינימום שעות השינה המתחייב מהפקודות. היו לכך מספר סיבות:
פעילות מכוונת של מפקדים זוטרים או בדרגי ביניים שרצו לחשל את החיילים ולהרגיל אותם לפעול במיעוט שעות שינה, משום שהאמינו באופן שגוי שהדבר אפשרי. בחלק מההכשרות בצה"ל, למשל בפרקים מסוימים של הטירונות ביחידות השדה והסיירות וגם בקטעים בהמשך הכשרת הלוחם, היה נהוג לצמצם את שעות השינה של החיילים מתחת לשש שעות. צמצום שעות השינה נעשה למרות שהסתגלות לחסך שינה אינה אפשרית.
עומס פעילות בעת בט"ש שגרתית, הכשרות ואימונים. במיוחד הדבר נכון לבעלי תפקידים מסוימים כמו מפקדים זוטרים הנדרשים להשתתף בישיבות צוות אל תוך הלילה מעבר לשעות הפעילות העמוסות במהלך היום.
במשך שנים רבות נבנה בצה"ל אתוס שחייל אמיתי ישן מעט. כך למשל הופיע בכתבה על יחידת תותחנים בעת מלחמת ההתשה:
בשנת 1980 כתב חיים לסקוב, נציב קבילות החיילים, כי אין כמעט הקפדה בצה"ל על מתן מינימום שעות השינה הנדרשות לחיילים כדי שלא יפלו מהרגליים. עם זאת, גורמים בצה"ל נהגו להכחיש את הנורמה הזאת ולטעון שהמקרים של מניעת שינה שנתגלו הם חריגים שטופלו.
בשנים 2007–2013 נרשמו בין 20–60 קבילות על אי מתן שעות שינה מספיקות.
בתרגיל מילואים שנערך במאי 2017, רס"ן במילואים, מפקד פלוגה, מני איתן, סירב לשתף את פלוגתו בחלק מהתרגיל כי סבר שחייליו לא ישנו מספיק, בהתאם לכללי הבטיחות. בעקבות זאת הודח מתפקידו.
משך השינה בצה"ל בפועל בעבר > נהגים וצוותי אוויר

בצה"ל קיימת הכרה עמוקה בסכנות של נהיגה במצב של עייפות ועל כן יש פקודות מחמירות על היקף השינה שיש לאפשר לנהגים, ובאופן כללי צה"ל עומד על פקודות אלו בתוקף. לצה"ל פקודת מטכ"ל מיוחדת הנוגעת לנהגים, הקובעת להם לפחות שבע שעות שינה, הקפדה על השלמת שעות שינה לאחר שמירה ומניעת נהיגה ארוכה ברצף. בדומה לנהגים, גם לאנשי צוות אוויר מפורטות הוראות שינה מורחבות.
מקרים של התארגנות נהגים המסרבים לנהוג בטענה של חוסר שעות שינה מתקבלים בהבנה.
תוצאות מיעוט השינה

מכיוון שרוב הבוגרים הצעירים, במיוחד אלו העוסקים בפעילות הכשרה אינטנסיבית, זקוקים ליותר משש שעות שינה כדי לתפקד בערנות, סובלים רבים מהחיילים מחוסר שינה ועייפות, שלהם תוצאות שליליות ליכולות קוגניטיביות, בריאות וליכולת ביצוע המשימה.
במהלך השנים אירעו אסונות בהם חיילים נפצעו או נהרגו ובחקירה נטען שעייפות של חייל הייתה מהגורמים לאסון. למשל, אחד ההסברים להתרחשות אסון צאלים ב' היה עייפות הלוחמים.
בתביעות של חיילים להכרה בהם כנכי צה"ל עולה לעיתים התיאור של שעות שינה מועטות כאחד הגורמים לפגיעה בחייל.
הערות שוליים

↑  מערכת אתר צה"ל, מעכשיו - חיילי צה"ל זכאים ל-7 שעות שינה, באתר www.idf.il, ‏22.4.2020
↑  פקודת מטכ"ל 33.0213 שעות השינה של חיילים בצה"ל
↑  How Much Sleep Do We Really Need?‏
↑  הולי מקקומריק, בלוג הרפואה של אוניברסיטת סטנפורד, השני ביוני 2015 ‏
↑  U.S. Army Public Health Command, Sleep Tactics During Sustained Operations‏
↑  US Air Force Instruction 11-202 Volume 3, 28 November 2012, page 106‏
↑  ליטל גרוסמן, מהפך השינה בצה"ל: שבע שעות מטכ"ליות, באתר nrg‏, 17 ביוני 2011
↑  מתן חצרוני, ‏חשיפה: החיילים לא יזכו בשעת שינה נוספת, באתר ‏מאקו‏, 14 באוקטובר 2014
↑  מתן חצרוני, סערה בעקבות החשיפה: "חיילים מתים מעייפות, תנו לישון", באתר רשת ‏, 14 באוקטובר 2014 (אורכב 20.10.2015 בארכיון Wayback Machine)
↑  יואב זיתון, שנ"צ בפקודה: המלצה לעוד שעת שינה, באתר ynet, 14 באוגוסט 2015
↑  יואב זיתון, אחרי שנים: שבע שעות שינה מטכ"ליות במקום שש, באתר ynet, 22 באפריל 2020
↑  אבי כהן, קבילות החיילים: מפקדים בצה"ל "מעליבים וגזעניים", באתר ynet, 10 במאי 2004
↑  נציב קבילות החיילים,דוח שנתי 2011 עמ' 120
↑  מתן חצרוני, ‏חולמים על שנ"צ: עיכוב בהארכת שעות השינה לחיילים, באתר ‏מאקו‏, 28 באוקטובר 2013 ‏
1 2  עפר שלח, הגדלת שעות השינה לחיילים: כיסוי מלכותי לישבן, באתר nrg‏, 17 ביוני 2011
↑  אריה ארד, להכשיר חיילים או לשבור אותם, דבר, 11 בנובמבר 1977
↑  אמיר בוחבוט, שבוע מלחמה של לוחמי סיירת גולני, באתר nrg‏, 10 בפברואר 2007
↑  אמיר בוחבוט, הקצין שנפטר תיעד: כך התעללו בי בצה"ל, באתר nrg‏, 7 בספטמבר 2008‏
1 2  פליקס פריש, נציב קבילות חיילים: החיילים לא ישנים מספיק, באתר ynet, 25 במרץ 2003
↑  בלי צריח, דבר, 23 במאי 1969
↑  יהושע ביצור, העברת בסיסי צה"ל מסיני עברה כמעט ללא תלונות, מעריב, 15 במאי 1980
↑  מ"פ הושעה ומפקדים נשלחו למאסר, דבר, 11 ביולי 1983
↑  בשנת 2007 הוגשו 52 קבילות בנושא "מניעת שינה", דו"ח נציב קבילות החיילים 2007, עמוד 71. בשנת 2008 הוגשו 54 קבילות ובשנת 2009 הוגשו 39 קבילות בנושא "מניעת שינה", דו"ח נציב קבילות החיילים 2009, עמוד 70.
↑  איתי בלומנטל, הודח מ"פ שסירב פקודה כדי לתת שעות שינה ללוחמיו, באתר ynet, 11 ביוני 2017
↑   בטיחות בדרכים והוראות שימוש ברכב צבאי 7.0201, באתר צה"ל, 21 בספטמבר 2003
↑  אמיר בוחבוט, שוב מרד בצה"ל, הפעם חיילות, באתר nrg‏, 12 ביולי 2007
↑  סגן ג'ני מוגינשטיין וסא"ל ד"ר יובל חלד, שינה- חשיבות המבנה התקין והשפעת חסך השינה על התפקוד הקוגניטיבי והפיזי, ענף פיזיולוגיה צבאית, מפקדת קצין הרפואה הראשי, צה"ל, הרפואה הצבאית, כרך 8, חוברת 1, דצמבר 2011‏
↑  חנן גרינברג, ביה"ד: החייל הרג את חברו בגלל עייפות, באתר ynet, 8 במרץ 2006
↑  עמרי אסנהיים, ‏פרשת צאלים ב' – הסיפור המלא, באתר ‏מאקו‏, 12 בנובמבר 2012
קודשי קודשים

קודשי קדשים הם סוג מסוים של קרבנות שקדושתם חמורה, יותר מקרבנות קודשים קלים. בקודשי קדשים אין חלק שנאכל לבעלי הקרבן, כאשר עולה אסורה באכילה, וחטאת ואשם נאכל רק לכהנים בעזרה, ואכילתם היא מצווה ומכפרת על הבעלים.
קודשי קדשים הם: עולה, חטאת (גם קורבנות העוף), אשם, ושלמי ציבור (שלמי עצרת). כל המנחות יש להם דינים משותפים עם קודשי הקודשים (חוץ מלחם התודה והנזיר).
מקורות בפסוקים

זֶֽה־יִהְיֶ֥ה לְךָ֛ מִקֹּ֥דֶשׁ הַקֳּדָשִׁ֖ים מִן־הָאֵ֑שׁ כָּל־קָ֠רְבָּנָם לְֽכָל־מִנְחָתָ֞ם וּלְכָל־חַטָּאתָ֗ם וּלְכָל־אֲשָׁמָם֙ אֲשֶׁ֣ר יָשִׁ֣יבוּ לִ֔י קֹ֣דֶשׁ קָֽדָשִׁ֥ים לְךָ֛ ה֖וּא וּלְבָנֶיֽךָ: בְּקֹ֥דֶשׁ הַקֳּדָשִׁ֖ים תֹּאכֲלֶ֑נּוּ כָּל־זָכָר֙ יֹאכַ֣ל אֹת֔וֹ קֹ֖דֶשׁ יִֽהְיֶה־לָּֽךְ:
מפסוקים אלה לומד הספרי. את כל הדברים שניתנים לכהן שקרואים קדשי קדשים: "מן האש" זה עורות העולה, "מנחתם" זה כל המנחות, "חטאתם" זה כל החטאות, ו"אשמם" זה כל האשמות. שלמי הציבור נלמדים מהפסוק ”וַעֲשִׂיתֶם שְׂעִיר עִזִּים אֶחָד לְחַטָּאת וּשְׁנֵי כְבָשִׂים בְּנֵי שָׁנָה לְזֶבַח שְׁלָמִים.” בהיקש לחטאת.
מצוות אכילה בקדשי קדשים

אכילת קדשי קדשים הנאכלים על ידי הכהנים (חטאת ואשם) מכפרת על הבעלים. דין זה נלמד מהפסוק ”וְאָכְלוּ אֹתָם אֲשֶׁר כֻּפַּר בָּהֶם”. מכאן למדו חז"ל במסכת פסחים שכל עוד הכהנים לא אוכלים - אין כפרה לבעלי הקרבן. דין זה פוסק הרמב"ם כמצוות עשה לאכול החטאת והאשם.
ההבדלים בין קדשי קדשים לקדשים קלים

מקום השחיטה - קודשי קודשים שנשחטים רק ”עַל יֶרֶךְ הַמִּזְבֵּחַ צָפֹנָה” לעומת קדשים קלים הניתנים לשחיטה בכל רחבי העזרה. נחלקו תנאים בגבולות השטח של שחיטת קודשי קדשים ולהלכה כל חלקה הצפוני של העזרה, מכותלה המזרחי ועד כותלו המזרחי של האולם כשר.
אכילה - עולות אינן נאכלות כלל אך עורותם ניתנים לכהנים, בחטאות הנאכלות ובאשם לאחר הקרבת האימורים שאר הבשר נאכל לכהנים זכרים. זאת לעומת שאר קדשים קלים שנאכלים על ידי הבעלים.
מקום האכילה - קדשי קדשים שנאכלים הם רק בעזרה בניגוד לקדשים קלים שנאכלים בכל ירושלים.
זמן האכילה - זמן האכילה של קודשי קדשים הנאכלים הוא יום ולילה (יום השחיטה, והלילה שלאחריו) מלאחר השחיטה, (גם קורבן תודה, נאכל ליום ולילה). לעומת שאר הקדשים הקלים שזמנם שני ימים ולילה (חוץ מקורבן פסח, שנאכל רק בלילה שלאחר הקרבתו).
זמן המעילה - בקודשי קודשים נחשב כמועל בקודשים משעה שהקדשו, לאחר שנזרק דמו מועל רק אם השתמש בבשר הקורבן שמיועד להישרף על גבי המזבח. אבל דין מעילה בקודשים קלים, תחילת זמנו רק לאחר זריקת הדם על המזבח ורק על האימורים שמיועדים להישרף על גבי המזבח. הסיבה להבדל זה היא, שקודשי קודשים נחשבים מתחילה כמיועדים להקרבה, ורק לאחר זריקת הדם מתחדש ההיתר לכוהנים לאכול מן הבשר, ובכך פוקע ממנו איסור מעילה. לעומת זאת קודשים קלים אינם מוגדרים מלכתחילה כמיועדים להקרבה, ולכן לא נוהג בהם איסור מעילה בחייהם, ורק לאחר זריקת הדם, כשמתברר איזה חלקים מן הקורבן מיועדים להקטרה על המזבח ואיזה לאכילה, חל איסור מעילה על החלקים המיועדים למזבח.
הערות שוליים

↑  על פי הפסוק "וְהַנּוֹתֶרֶת מִן הַמִּנְחָה לְאַהֲרֹן וּלְבָנָיו קֹדֶשׁ קָדָשִׁים מֵאִשֵּׁי ה'." ויקרא ב ג
↑  ספר עבודה, הלכות מעשה הקרבנות, פרק ט', הלכות י"ב–י"ד.
↑  סיפרי במדבר יח ט
↑  מסכת זבחים, דף נ"ה, עמוד א' ספר עבודה, הלכות מעשה הקרבנות, פרק ה', הלכה ג'
↑  פסחים נט ב
↑  ספר עבודה, הלכות מעשה הקרבנות, פרק י', הלכה א'
↑  ספר ויקרא, פרק א', פסוק י"א
↑  תלמוד בבלי, מסכת יומא, דף ל"ו, עמוד א'
↑  משנה תורה לרמב"ם, הלכות בית הבחירה, פרק ה', הלכות ט"ו–ט"ז
↑  במקרה של בכור הבעלים הם הכהנים, ומותר לתת מבשרו גם לאשת כהן, כמו תרומה. ספר עבודה, הלכות מעשה הקרבנות, פרק י', הלכה ה'
↑  ספר עבודה, הלכות מעשה הקרבנות, פרק י', הלכה ה'
↑  ספר עבודה, הלכות מעילה, פרק ב', הלכות א'–ו'
ערך זה הוא קצרמרבנושא הלכה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
קופידיס

| --- | --- |

לוגו הקבוצה
 מידע על הקבוצות
 קוד UCI:  COF
 אופניים:  קוטווה (–2019)   דה רוסה (2020–)
 מיקום:  צרפת צרפת
 תאריך ייסוד:  1997
 תחום:  כביש
 סטטוס:  UCI World Tour
 צוות מקצועי ראשי
 מנהל כללי:  Yvon Sanquer 
 מנהל ספורטיבי:  סדריק ואסוור
 
קופידיס (בצרפתית: Cofidis; שם מלא: Cofidis, Solutions Crédits) היא קבוצת אופני כביש צרפתית בדרג ה-UCI World Tour. הקבוצה נקראת על שם נותנת החסות שלה, "קופידיס", חברה צרפתית. הקבוצה נוסדה ב-1997.
היסטוריה

הקבוצה נוסדה ב-1997 על ידי Cyrille Guimard. הסגל הראשוני שלה כלל כמה רוכבים בכירים כמו לאנס ארמסטרונג, טוני רומינגר, מאוריציו פונדריסט וכמה נוספים. אך ארמסטרונג נאלץ לעזוב את הקבוצה בשל מחלת הסרטן בה חלה. כבר בעונה הראשונה שלה רשמה הקבוצה כמה הישגים גדולים, כשניצחה עם פיליפ גאומו את גנט–וייפלחם וקטע בטור דה פראנס עם לורן דסבניס. ב-1999, הצטרף פרנק ואנדנברוק הבלגי לקבוצה וכבר בעונתו הראשונה במדי קופידיס רשם כמה הישגים גדולים, כשניצח את המונומנט לייז'–בסטון–לייז', אומלופ הט פולק, קטע בפריז–ניס ושני קטעים בוואלטה אספנייה.
ב-2000, ניצח דיווייד מילר את קטע הפרולוג בטור דה פראנס, בעקבות כך לבש את החולצה הצהובה עד הקטע הרביעי. ב-2001, עזב ואנדברוק את הקבוצה. באותה העונה ניקו מאתאן ניצח במדי הקבוצה את שלושת הימים של דה פאנה-קוקסייד, קטע הפרולוג בפריז–ניס, גרנד פרי דה פלואה ואת הג'ירו דל פיימונטה, בעוד דיווייד מילר מנצח שני קטעים בוואלטה אספנייה.
ב-2004, הצטרף לקבוצה אלוף העולם איגור אסטרלואה וכך יצא ששני אלופי העולם בנגד השעון ובכביש רכבו בקבוצה, לאחר שמילר ניצח את אליפות העולם בנגד השעון. הקבוצה לא התחרתה בחלקים הראשונים של העונה בשל פרשיית סמים בתוך כל הקבוצה, אך לבסוף הוכרע שהסימום היה של רוכבים ספציפיים ושלא נעשה סימום קבוצתי בקבוצה, אך עדיין גרם לעזיבה של כמה רוכבים, ביניהם אסטרלואה. לבסוף הקבוצה חזרה להתחרות בטור דה פראנס של אותה השנה וניצחה שני קטעים, אחד עם סטיוארט אוג'ריידי והשני עם David Moncoutié.
ב-2005 הצטרף סילביאן שאבנל לקבוצה. ב-2006, ניצח ריק ורברוג קטע בג'ירו ד'איטליה. ב-2008, ניצח שאבנל עבור הקבוצה גם את דווארס דור פלנדרן וגם את חץ ברבנט. בהמשך העונה הוא ניצח גם קטע בטור דה פראנס ואת אליפות צרפת בנגד השעון. גם סמואל דמולן ניצח קטע בטור דה פראנס.
ב-2009, החליטה לא לחדש את רישיון ה-UCI ProTour (כיום UCI World Tour) עקב תוצאות רעות, והקבוצה ירדה לדרג המשני. בעקבות הירידה הזו, רמת הרוכבים ירדה בשנים הבאות והיא התקשה לצבור ניצחונות במרוצים הגדולים אך המשיכה להיות מוזמנת לטור דה פראנס באופן קבוע. ב-2015, החתימה מGroupama–FDJ את המאיץ הצרפתי נאסר בוהאני, שניצח את קטגוריית הנקודות בג'ירו ד'איטליה 2014.
הקבוצה חזרה לדרג הוורלד טור ב-2020, היא אומנם איבדה לאחר 5 שנים בקבוצה את נאסר בוהאני שעבר לארקאה סאמסיק, אך   התחזקה כשהחתימה את אלוף אירופה ל-2019 אליה ויוויאני, מקבוצת דקונינק קוויק-סטפ.
סגל הקבוצה

בלגיה פיט אלגיירט
ספרד פרננדו ברצלו
אריתריאה נתנאל ברהאני
בלגיה דמיטרי קלייס
איטליה סימונה קונסוני
צרפת ניקולה אדה
צרפת אדי פיני
אוסטרליה ניית'ן האס
דנמרק יספר האנסן
ספרד חסוס הראדה
ספרד חוסה הראדה
צרפת ויקטור לאפיי
צרפת כריסטוף לאפורט
צרפת מת'יאס לה טורנייה
צרפת סיריל למונייה
צרפת גיום מרטן
ספרד לואיס אנחל מאטה
גרמניה מרקו מאתיס
צרפת עמנואל מורין
צרפת אנטוני פרז
צרפת פייר לוק-פרישו
צרפת סטפן רוסטו
איטליה פאביו סאבטיני
צרפת דמיאן טוזה
בלגיה קנת' ואנבילסן
בלגיה ג'וליאן ורמונטה
איטליה אליה ויוויאני
איטליה אטיליו ויוויאני
הערות שוליים

↑  Viviani back in the saddle and preparing for 2020 with Cofidis, cyclingnews.com
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 9559152381817001950007   WorldCat (עם VIAF): 9559152381817001950007 
שלושה מרוכבי הקבוצה בספארקאסן מינסטרלנד ג'ירו, 2018
אאוטלו (קומיקס)

| --- | --- |

אינז טמפל כאאוטלו, כפי שהופיעה בחוברת Deadpool #65 ממאי 2002. אמנות מאת אודון סטודיוס.
 סוג:  גיבור-על
 הוצאה לאור:  מארוול קומיקס
 הופעה ראשונה:  היגינס: Punisher Vol.2 #64 (יוני 1992) טמפל: Deadpool #65 (מאי 2002)
 יוצרים:  דן אבנט, אנדי לנינג, דאג ברייטוייט (היגינס)  גייל סימון, אודון סטודיוס (טמפל)
 מידע
 שם אמיתי:  נייג'ל היגינס אינז טמפל
 כינויים:  אינז המשוגעת
 סטטוס:  פעיל
 מקצוע:  בוקר
 כוחות:  טמפל: כוח, סיבולת ועמידות על-אנושיים, יכולת ריפוי עצמי, מיומנות בקרב פנים אל פנים ובשימוש בנשק חם ובפלצור
 חברוּת בקבוצה:  אלופי אירופה (היגינס)
 חברוּּת לשעבר בקבוצה:  סוכנות אקס ה-198 הריינג'רס שותפה של דדפול, טאסקמאסטר ודאזלר
 דמויות קשורות
 משפחה:  בל, לוסי, הוט ולאנס טמפל (אבות קדמונים, מתים) דאגלס טמפל (אב, מת)
אאוטלו (באנגלית: Outlaw, "פורע חוק") היא דמות בדיונית של גיבור-על המופיע בחוברות הקומיקס ביקום מארוול קומיקס. אאוטלו המקורי הופיע לראשונה בחוברת Punisher Vol.2 #64 מיוני 1992, ונוצר בידי הכותבים דן אבנט ואנדי לנינג, והמאייר דאג ברייטוייט.
אאוטלו הוא אלטר-אגו בו השתמשו שתי דמויות - נייג'ל היגינס ואינז טמפל. נייג'ל היגינס הוא אזרח בריטי, שלאחר שמשפחתו נהרגה הושפע ממעשיו של המעניש בארצות הברית והפך למעין גרסה בריטית של המעניש. הוא שימש כאחד מאנשי-הקשר של מיקרוצ'יפ באירופה, וסייע למעניש כשהוא נסע לאנגליה כדי למנוע מהקינגפין להקים סינדיקט פשע באירופה. לאחר שחקר את מותו לכאורה של המעניש, היגינס פרש מלחימה בפשע והשתקע בצפון יורקשייר, אך אולץ לחזור לדרכיו הקודמות כאשר נחטף בידי האספן ואולץ להשתתף ב"תחרות האלופים" נגד הגראנדמאסטר. בסוף המעשה, היגינס הצטרף לקבוצת "אלופי אירופה", במטרה לעזור לאנשים ולא להענישם.
אינז טמפל היא מוטאנטית וצאצאיתו של לאנס טמפל, פורע החוק הידוע כאאוטלו קיד. היא נולדה וגדלה בטקסס, שם חבריה לכיתה הציקו לה בכינויים. למרות שיכלה להרביץ להם עם כוחותיה, היא שלטה בהם בהדרכת אביה. כשגדלה, היא החליטה להפוך שכירת חרב, עברה ניתוח הגדלת חזה והחלה ללבוש פאה בלונדינית. היא נתקלה בדדפול כמה פעמים, ונקראה לשמש כמדריכת הירי של סוכן אקס, עמו התחילה קשר רומנטי. אינז שמרה על כוחותיה לאחר אירועי "בית אם", ונלחמה במנהיגת קבוצת "ליגת האנושות" האנטי-מוטאנטית, מלכת המצורעים.
בטא ריי ביל

| --- | --- |

בטא ריי ביל, כפי שהוא מופיע על עטיפת החוברת Secret Invasion Aftermath: Beta Ray Bill - The Green of Eden #1 מיוני 2009, אמנות מאת מרקו ג'ורג'ביק.
 סוג:  גיבור-על
 הוצאה לאור:  מארוול קומיקס
 הופעה ראשונה:  Thor #337 (נובמבר 1983)
 יוצרים:  וולט סימונסון
 מידע
 שם אמיתי:  ביל
 כינויים:  בטא ריי תור, סיימון וולטרס, תור
 סטטוס:  פעיל
 כוחות:  כוח על-אנושי, מהירות על-אנושית, סיבולת גבוהה, יכולת ריפוי עצמי מואץ באמצעות שובר הסערה: יכולת לשלוט במזג האוויר הקרנת אנרגיה תעופה
 חבר בקבוצה:  המשמידים
 חבר לשעבר בקבוצה:  אומגה פלייט בן ברית של האסגרדים חיל תור אדוני הכוכבים
 דמויות קשורות
 משפחה:  תור ("אחיו בדם")
 אויבים:  סירטיר, גלקטוס 
 
בטא ריי ביל (באנגלית: Beta Ray Bill, בתרגום חופשי: ביל קרן הבטא) הוא דמות בדיונית חייזרית המופיעה בחוברות הקומיקס תור ביקום מארוול קומיקס. הדמות הופיעה לראשונה בחוברת Thor #337 מנובמבר 1983, פרי עטו של האמן וולט סימונסון.
דמותו הופיעה בתור הארד של הקומיקס, ונועדה להפתיע, כנבל אשר הפך לגיבור. הוא הראשון מחוץ לפנתאון האלים האסגרדים של יקום מארוול אשר ראוי לשאת את מיולניר, מקבתו של תור. לאחר יריבות קצרה על חזקתה של המקבת, ניתן לגיבור החייזרי פטיש קרב משלו, שנקרא "שובר הסערה", ובין תור לבטא ריי ביל התפתחו יחסי כבוד הדדי.
בטא ריי ביל התגלה לראשונה כאשר סוכנות S.H.I.E.L.D חשפה שצי ספינות חייזריות חלפו במערכת השמש, ומנהל הסוכנות ניק פיורי שלח את תור לחקור. כשתור מצא את הספינה המתקדמת, הספינה סרקה אותו וסימנה אותו כאיום. היא העירה את בטא ריי ביל מהקפאה קריוגנית, והשניים נלחמו, אך התוצאה הייתה שוויון. כשהספינה הגיעה למסלולו של כדור הארץ, תור מגלה כי בטא ריי ביל הצליח להרים את מקבתו. זאת ועוד, בטא ריי ביל שוגר לאסגרד, כאשר אודין טעה לחשוב שמדובר בתור. כשמתברר דבר הבלבול, תור שוגר בחזרה לאסגרד וסיפור מוצאו של בטא ריי ביל מתגלה. מסתבר כי הגזע החייזרי שלו כמעט ונכחד כאשר הגלקסיה שלהם התפוצצה. שאריתם של בני מינו נמלטו בספינות מלחמה, וביניהם אלופם, בטא ריי ביל.
ננסי קלי

| --- | --- |

ננסי קלי, 1955
 לידה:  25 במרץ 1921 לוול, מסצ'וסטס, ארצות הברית
 פטירה:  2 בינואר 1995 (בגיל 73) בל אייר, קליפורניה, ארצות הברית
 מקום קבורה:  בית הקברות ווסטווד וילג' 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1926 
 בן או בת זוג:  אדמונד או'בראיין (1941–1942) 
 פרסים והוקרה:  פרס טוני
 פרופיל ב-IMDb
 
ננסי קלי (באנגלית: Nancy Kelly;‏ 25 במרץ 1921 – 2 בינואר 1995) הייתה שחקנית קולנוע ותיאטרון, אמריקאית זוכת פרס טוני ומועמדת פרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר לשנת 1956 על תפקידה בסרט "הזרע הרע".
ביוגרפיה

קלי נולדה בעיר לוול שבמסצ'וסטס. אחיה היה השחקן ג'ק קלי (אנ').
החלה והתברגה כילדה בשנות ה-20 לתפקידים קטנים בהוליווד בתעשיית הסרטים השקטים. התגלתה לראשונה לקראת סוף שנות ה-30 במערבונים "ג'סי ג'יימס" של הנרי קינג בתפקיד זלדה אמו של ג'סי ג'יימס (טיילור פאוור), "מרשל הגבול" ובסרטים "סטנלי ולווינגסטון" לצידו של ספנסר טרייסי ו "פטרול הצוללת" של ג'ון פורד.
המשיכה את הקריירה שלה בשנות ה-40 עם תפקידים בקומדיה "לילה אחד בטרופים", בפנטזיה "מדבר המסתורין של טרזן" ובדרמות "הגדות של טריפולי" ו"אויבים חברותיים".
בשנת 1954 זכתה קלי בפרס טוני על הופעתה בתפקיד עקרת הבית כריסטין פנמארק במחזה "הזרע הרע", כשנתיים לאחר מכן בהופעתה הקולנועית האחרונה גילמה את אותה הדמות בעיבוד הקולנועי למחזה של מרווין לרוי. קלי הייתה מועמדת על התפקיד לפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר.
קלי הייתה נשואה והתגרשה 3 פעמים במהלך חייה האישיים: לכוכב הקולנוע אדמונד או'בראיין למשך שנה אחת, לבמאי פרד ג'קמן במשך 6 שנים ולוורן קארו במשך 13 שנים, ממנו נולד לקלי ילד אחד.
קלי נפטרה ב-2 בינואר 1995 ממחלת הסוכרת כשהיא בת 73, היא נקברה ב"פארק הזיכרון וסטווד וילג'" שבלוס אנג'לס. על שמה של קלי כוכב קולנוע בשדרת הכוכבים של הוליווד.
פילמוגרפיה

פטרול הצוללת (1938)
ג'סי ג'יימס (1939)
סיבוב זנב (1939)
מרשל הגבול (1939)
סטנלי ולווינגסטון (1939)
הוא התחתן עם אשתו (1940)
לילה אחד בטרופים (1940)
גדוד פרצ'וט (1941)
הגדות של טריפולי (1942)
אויבים חברותיים (1942)
מדבר המסתורין של טרזן (1943)
עסקי השעשועים (1944)
בחירת המהמר (1944)
בגידה מהמזרח (1945)
האישה שחזרה (1945)
בגידה מהמזרח (1945)
הזרע הרע (1956)
דברה קר

| --- | --- |

דברה קר, 1973
 לידה:  30 בספטמבר 1921 הלנסבוראו, סקוטלנד, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  16 באוקטובר 2007 (בגיל 86) סאפוק, הממלכה המאוחדת 
 מקום קבורה:  St Mary's Church, Redgrave 
 שם לידה:  Deborah Jane Kerr-Trimmer 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 תקופת הפעילות:  מ-1940 
 בן או בת זוג:  טוני ברטלי (29 בנובמבר 1945–1959)  פיטר וירטל (23 ביולי 1960–16 באוקטובר 2007) 
 מספר צאצאים:  2 
 פרסים והוקרה:  פרס דוד די דונטלו לשחקנית הזרה הטובה ביותר (1959)  פרס אוסקר לשם כבוד (1993)  פרס הנרייטה (1958)  פרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר - סרט קומדיה או מוזיקלי (1956)  פרס מיוחד של באפט"א (1991)  מפקדת במסדר האימפריה הבריטית  כוכב בשדרת הכוכבים בהוליווד  פרס דונלדסון 
 פרופיל ב-IMDb
 
דברה קר (באנגלית: Deborah Kerr; נולדה כדברה ג'יין קר-טרימר (Deborah Jane Kerr-Trimmer);‏ 30 בספטמבר 1921 – 16 באוקטובר 2007) הייתה שחקנית תיאטרון, טלוויזיה וקולנוע סקוטית. היא זכתה בפרס שרה סידונס בשיקגו עבור הופעתה כלורה ריינולדס במחזה Tea and Sympathy, תפקיד אותו שיחקה בברודוויי, קיבלה את פרס גלובוס הזהב עבור הופעתה בסרט הקולנוע המלך ואני, והוענקו לה גם פרס אוסקר של כבוד, פרס באפט"א ופרסים בפסטיבל הקולנוע בקאן.
היא הייתה מועמדת שש פעמים לפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר, אולם מעולם לא זכתה. ב-1994 העניקה לה האקדמיה האמריקאית לקולנוע פרס על מפעל חיים בנימוק שהיא תמיד ייצגה: "שלמות, משמעת ואלגנטיות." בין סרטיה הידועים ביותר נמנים: "המלך ואני", "רומן בלתי נשכח", "מעתה ועד עולם", "רק אלוהים יודע, מר אליסון" ו"שולחנות נפרדים".
שנותיה הראשונות

קר נולדה בשם דברה ג'יין קר-טרימר (Deborah Jane Kerr-Trimmer) בבית חולים בגלאזגו, סקוטלנד, כילדת הזקונים ובתם היחידה של קתלין רוז (לשעבר Smale) וקפטן ארתור צ'ארלס קר-טרימר, טייס שהשתתף במלחמת העולם הראשונה ועבד בשנים שלאחר מכן כארכיטקט ימי ומהנדס אזרחי. שלוש השנים הראשונות לחייה עברו בעיר הסמוכה הלנסבורו (Helensburgh), שם התגוררו הוריה עם סבה וסבתה של דברה בבית ברחוב וסט קינג. לקר היה אח צעיר, אדוארד (נודע גם כטדי), לימים עיתונאי שנהרג באירוע של אלימות כבישים.
קר רקדה בלט בצעירותה והופיעה לראשונה על הבמה בתיאטרון Sadler's Wells ב-1938. לאחר שהסבה את הקריירה שלה למשחק דרך כוכבה במהרה. מורתה הראשונה למשחק הייתה דודתה, פיליס סמייל (Phyllis Smale), שניהלה את בית הספר למשחק Hicks-Smale בבריסטול.
אף על פי שההגייה הסקוטית של שם משפחתה קרובה יותר לקריאה הפונטית (והוא מבוטא /kɛr/), הרי כשהיא נהפכה לשחקנית הוליוודית היה ברור ששם משפחתה צריך להיות מבוטא כ"car". על מנת להימנע מבלבול בהגייה, לואי ב. מאייר ממטרו גולדווין מאייר הסביר "Kerr rhymes with star" (קר על משקל כוכב).
קריירה > תיאטרון

דברה קר הופיעה בהצגת הבכורה שלה כשחקנית תיאטרון מעל במת ברודוויי במחזהו של רוברט אנדרסון Tea and Sympathy בשנת 1953, שעליו היא קיבלה מועמדות לפרס הטוני. קר חזרה על תפקידה לצד עמיתה לבמה ג'ון קר (John Kerr, אינו קרוב משפחה) בסרטו של וינסנט מינלי, שהוא עיבוד של המחזה. קר זכתה בפרס שרה סידונס (Sarah Siddons Award) בשנת 1955 בשל הופעתה בשיקגו במהלך סיבוב הופעות של המחזה ברחבי הארץ. היא שבה לברודוויי ב-1975 ויצרה את התפקיד של ננסי במחזהו זוכה פרס הפוליצר של אדוארד אלבי Seascape.
למרות הצלחתה הרבה בסרטים, התיאטרון תמיד נשאר אהבתה הראשונה של קר, אם כי היא סבלה מפחד קהל.
קריירה > טלוויזיה

הקריירה של דברה קר נעורה לתחייה בראשית שנות השמונים כשהופיעה בסרט הטלוויזיה Witness for the Prosecution בתפקיד אחות (אותה שיחקה אלזה לנצ'סטר, בגרסה המוקדמת יותר של הסרט משנת 1957). אחרי כן קר לוהקה לצידו של רוברט מיצ'ם ב-Reunion at Fairborough. בתקופה זו קר גם גילמה את אילת ההון אמה הארט בבגרותה, בעיבוד טלוויזיוני של הרומן A Woman of Substance פרי עטה של ברברה טיילור. עבור הופעתה זו הייתה קר מועמדת לפרס אמי.
חייה האישיים

נישואיה הראשונים של קר היו לאנתוני בארטלי (Anthony Bartley), רב-סרן בחיל האוויר המלכותי, לו היא נישאה ב-29 בנובמבר 1945. להם שתי בנות, מלאני ג'יין, אשר נולדה ב-27 בדצמבר 1947 ופרנססקה אן, רעייתו של השחקן ג'ון שרפנל. הנישואים עלו על שרטון, והשניים התגרשו ב-1959.
היא נישאה בשנית לסופר והתסריטאי פיטר וירטל (Peter Viertel) ב-23 ביולי 1960. מנישואיה לוירטל יש לה בת חורגת כריסטין וירטל. אף על פי שהיא התגוררה זמן רב בקלוסטרס שבשווייץ ובמרבלה שבספרד, היא שבה לבריטניה על מנת להיות קרובה יותר לילדיה כשבריאותה החל להידרדר. אולם בעלה המשיך להתגורר במרבלה. היא הלכה לעולמה כתוצאה מהשפעות של מחלת פרקינסון ב-16 באוקטובר 2007 בגיל 86 בכפר בוטסדייל שבסאפוק.
מספר שחקנים ששיחקו לצדה של קר כתבו באוטוביוגרפיות שלהם שהם ניהלו עמה רומן או התאהבו בה. השחקן סטיוארט גריינג'ר (Stewart Granger) טען שקר פיתתה אותו בירכתי מכוניתו בעת שהם שיחקו בסרט "קיסר וקלאופטרה". באופן דומה טען ברט לנקסטר שהוא ניהל עמה רומן במהלך צילומי הסרט מעתה ועד עולם ב-1953. אין שום עדות אחרת שמאששת את טענותיהם של השחקנים.
אותות כבוד

דברה קר זכתה באות מפקדת מסדר האימפריה הבריטית ב-1998, אולם לא עלה בידה לקבל את התואר בעצמה בשל בריאותה הרעועה. היא גם הונצחה בהוליווד, כשהוענק לה כוכב בשדרת הכוכבים של הוליווד.
דברה קר זכתה בפרס גלובוס הזהב בקטגוריית השחקנית הטובה ביותר בסרט מוזיקלי או בקומדיה עבור משחקה ב"המלך ואני" ב-1957, ובפרס הנרייטה. אם כי היא מעולם לא זכתה בפרס באפט"א, אוסקר, או קאן, כל שלוש האקדמיות הללו העניקו לה פרסי כבוד. היא זכתה באות הוקרה בפסטיבל קאן ב-1984. באפט"א העניק לה פרס מיוחד ב-1991, וב-1994 היא זכתה בפרס אוסקר של כבוד לאות הוקרה על היותה "אמנית בעלת חן ויופי חסרי רבב, שחקנית מסורה שקריירת הקולנוע שלה תמיד הפגינה שלמות, משמעת ואלגנטיות."