הממלכה התיכונה (מצרים)
היסטוריה > השושלת השתים עשרה > תחילת השושלת השתים עשרה

החל מהשושלת השתים עשרה ואילך, החזיקו הפרעונים, לעיתים קרובות, בצבאות יציבים ומאומנים היטב, שכללו כוחות נוביים. אלה היוו את הבסיס לכוחות גדולים יותר שגויסו להגנה מפני פלישה, או משלחות במעלה הנילוס או מעבר לסיני. עם זאת, הממלכה התיכונה הייתה בעצם הגנתית באסטרטגיה הצבאית שלה, עם ביצורים שנבנו באשד הראשון של הנילוס, בדלתא ומעבר למצר יבשה סיני.
בתחילת תקופת שלטונו, נאלץ אמנמחת הראשון לצאת למערכה באזור הדלתא, שלא זכתה לתשומת לב רבה כמו במצרים העליונה במהלך השושלת האחת עשרה. כמו כן, הוא חיזק את ההגנות בין מצרים לאסיה, ובנה את "חומות השליט" באזור הדלתא המזרחית. אולי בתגובה לתסיסה התמידית הזו, בנה אמנמחת הראשון עיר בירה חדשה למצרים בצפון, הידועה בשם אמנמחת-איטיטאווי ("Amenemhet-Itjtawy"), פירושה "אמנמחת, שליט שתי הארצות". מיקומה של בירה זו אינו ידוע, אך מיקומה ככל הנראה ליד הנקרופוליס של העיר, אל-לישט (אנ') של היום. בדומה למנתוחותפ השני, חיזק אמנמחת את תביעתו לסמכות באמצעות תעמולה. בפרט, נבואת נפרטי מתוארכת בערך לתקופה זו, ומתיימרת להיות אורקל של כוהן הממלכה העתיקה, אשר חוזה מלך, אמנמחת הראשון, שיקום מהדרום הרחוק של מצרים כדי להחזיר את הממלכה לאחר מאות שנים של כאוס.
למרות התעמולה, אמנמחת מעולם לא החזיק בכוח המוחלט שנקבע בתיאוריה על ידי פרעוני הממלכה הקדומה. בתקופת הביניים הראשונה, צברו נומארכים, מושלי נומי מצרים, כוח ניכר. תפקידיהם הפכו למשפחתיים, ומספר נומארכים כרתו בריתות נישואים עם נומארכים של נומים שכנים. כדי לחזק את מעמדו, דרש אמנמחת רישום קרקעות, שינוי גבולות הנומים ומינוי נומארכים באופן ישיר כאשר התפנו משרות, אך השלים עם שיטת הנומארכים, כנראה כדי להרגיע את הנומרכים שתמכו בשלטונו. זה העניק לממלכה התיכונה ארגון פיאודלי מסודר יותר ממה שהיה במצרים לפני כן וגם לאחר מכן.
בשנת מלכותו העשרים, מינה אמנמחת את בנו סנוסרת הראשון לשלטון קורגנטי (אנ') לצידו, והחל נוהג שישמש שוב ושוב בכל שאר הממלכה התיכונה ושוב במהלך הממלכה החדשה. בשנת מלכותו השלושים של אמנמחת, נרצח ככל הנראה במזימה שלטונית. סנוסרת, בקמפיין נגד הפולשים הלובים, חש לאיטיטאווי כדי למנוע השתלטות על הממשל. במהלך שלטונו, המשיך סנוסרת במנהג של מינוי ישיר של נומארכים, וערער את האוטונומיה של כוהנות מקומית על ידי בנייה במרכזי פולחן ברחבי מצרים. תחת שלטונו, התקדם צבא מצרים דרומה לתוך נוביה עד לאשד השני, בנו מבצר גבול בבוהן וסיפחו את כל נוביה התחתונה כמושבה מצרית. סנוסרת הראשון גם הפעיל את שליטתו על אדמת כוש, מהאשד השני ועד השלישי, כולל האי סאי. הכתובת הדרומית ביותר המכילה את שמו של סנוסרת הראשון (Sesostris I) נמצאה באי ארגו, מצפון לדונגולה המודרנית. במערב, הוא ביסס את כוחו על נאות המדבר, והרחיב מגעים מסחריים לתוך סוריה עד אוגרית. בשנת מלכותו ה-43, מינה סנוסרת את אמנמחת השני לתפקיד קורגנטי-זוטר, לפני שמת בשנת מלכותו ה-46.
תקופת שלטונו של אמנמחת השני אופיינה כשקטה ברובה, אך תיעודים מיומניו הטילו ספק בהערכה זו. מבין הרישומים הללו, שנשמרו על חומות המקדש בטוד ובממפיס, ניתן למצוא תיאורים של הסכמי שלום עם ערים מסוימות באזור סוריה, וסכסוך צבאי עם אחרות. אמנמחת גם בנה משלחת שנעה דרומה דרך נוביה התחתונה כדי לבדוק את וואוואט (אנ'). לא נראה שאמנמחת המשיך במדיניות של קודמיו למינוי נומארכים, אלא נתן לה להפוך שוב לייחוס משפחתי. משלחת נוספת לפונט מתוארכת לתקופת מלכותו. בשנת מלכותו ה-33, הוא מינה את בנו סנוסרת השני לשלטון קורגנטי (אנ') לצידו.
הוכחות לפעילות צבאית מכל סוג בתקופת שלטונו של סנוסרת השני אינן קיימות. נראה כי סנוסרת התמקד בסוגיות ביתיות, במיוחד בהשקיית הפיום (אנ'). פרויקט רב-דורי זה נועד להמיר את נווה המדבר פיום לשטח יצרני של קרקע חקלאית. בסופו של דבר הציב סנוסרת את הפירמידה שלו באתר אל-לחון (El Lahun), בסמוך לצומת הנילוס ותעלת ההשקיה העיקרית של פיום, בחר יוסף. הוא שלט רק חמש עשרה שנים, מה שמסביר את האופי הבלתי שלם של רבים מהמבנים שלו. בנו, סנוסרת השלישי, ירש אותו.