stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יחסי ישראל–העולם הערבי
1980–2001 (מלחמת לבנון הראשונה והסכמי אוסלו)

בשנת 1982, בעקבות התגרויות של ארגון אש"ף שהוגלה ללבנון מירדן ב-1970, ומאז הוציא פעילות טרור נגד צפון ישראל משם, פתחה ישראל במלחמת לבנון הראשונה, במהלכה כוחות צבא ישראליים התקדמו עד ביירות, ואף התערבה במלחמת האזרחים בלבנון.
לאחר ההתנקשות בנשיא לבנון המארוני, בשיר ג'ומאייל, רצחו המיליציות המארוניות 900 פלסטינים בטבח סברה ושתילה, וישראל נתפסה בעולם הערבי כתומכת בטבח. בתמיכת ישראל. שנתיים לאחר מכן, לאחר הפיגוע ב-1983 על בסיס ארצות הברית בבירות ונסיגת חיילי צבא ארצות הברית מלבנון, נסוגו גם כוחות צה"ל לדרום לבנון. משא ומתן נוסף לשלום נערך בשנות ה-80, אך בתחילה ללא פריצת דרך.
בדצמבר 1987 פרצה האינתיפאדה הראשונה, ובמהלכה תנועת חמאס התבססה ככוח פלסטיני שני בחשיבותו לצד אש"ף. בשנת 1988 הכריז אש"ף על מדינה פלסטינית עצמאית שהוכרה על ידי מדינות ערב בלבד. עם קריסת ברית המועצות בתחילת שנות ה-90, איבדו מדינות ערב את ספקית הנשק העיקרית שלהן, ודיוויזיות פנים-ערביות נוצרו עם הפלישה העיראקית לכווית ב-1990. מנהיג אש"ף יאסר ערפאת תמך בעיראקים, מה שהוביל לגירושם של 400,000 פלסטינים מכווית לאחר שחרור המדינה.
לאחר מאמצים ממושכים להסכם שלום בין ישראל לפלסטינים, פריצת דרך במשא ומתן התרחשה ב-1993, עם תחילת הסכמי אוסלו. במסגרת ההסכם נוצרה הרשות הפלסטינית כממשלה בפועל השולטת על השטחים הפלסטיניים, ומנגד אש"ף הכיר בזכותה של ישראל להתקיים. הסכמי אוסלו הכשירו את הקרקע להסכם השלום בין ישראל לירדן ב-1994. בשנת 2000 נכשלו המאמצים לנרמל את יחסי ישראל עם סוריה בשל דרישתה של סוריה כי ישראל תיסוג באופן מלא מרמת הגולן כתנאי להסכם. באותה שנה, גם יישום פתרון שתי המדינות נכשל, לאחר שיאסר ערפאת, יו"ר הרשות הפלסטינית, דחה בפסגת קמפ דייוויד את ההצעה הישראלית לפיה הפלסטינים יקבלו את רצועת עזה ו-91% משטחי יהודה ושומרון, ובנוסף גם ויתור על חלק קטן משטח מדינת ישראל עבור המדינה הפלסטינית העתידית.
2001-הווה (האינתיפאדה השנייה והסכמי אברהם)

לאחר ההגעה למבוי סתום בפסגת קמפ דייוויד, פרצה האינתיפאדה השנייה, שהובילה למותם של כ-1500 ישראלים וגנזה את הניסיון להגיע להסכם שלום בין ישראל לפלסטינים. במהלך שנים אלו ישראל הגבירה את הבנייה בהתנחלויות ביהודה ושומרון, אך נסוגה מההתנחלויות ברצועת עזה במסגרת תוכנית ההתנתקות בשנת 2005. לאחר עליית ארגון הטרור חמאס לשלטון בעזה ב-2007, ישראל החלה להדק את המצור על עזה על מנת למנוע מהחמאס להבריח נשק לרצועה. המצור זכה לשיתוף פעולה של מצרים החל מ-2008.
ב-2010 חלה התקרבות בין ישראל למדינות ערב הסוניות, בשל הפחד המשותף שלהן מאיראן השיעית ומתוכנית הגרעין שלה. שיתוף פעולה לא רשמי התרחש גם בין ישראל לערב הסעודית, כאשר שירותי מודיעין משתי המדינות סייעו זה לזה, וגורמים רשמיים חולקו מודיעין באופן קבוע. ב-16 באוגוסט 2019, שר החוץ הישראלי, ישראל כץ, הצהיר בפומבי על שיתוף פעולה צבאי עם איחוד האמירויות על רקע המתיחות הגוברת עם איראן. באותו היום איחוד האמירויות הקימה לראשונה קשרי טלפון לישראל על ידי ביטול חסימת חיוג ישיר לקוד המדינה +972 של ישראל.
2001-הווה (האינתיפאדה השנייה והסכמי אברהם) > הסכמי אברהם

ב-13 באוגוסט 2020 הצהירו ישראל ואיחוד האמירויות הערביות, בתיווכה של ארצות הברית, על כוונתן לנרמל את היחסים ביניהן. בכך הפכה איחוד האמירויות למדינה הערבית השלישית, אחרי מצרים וירדן, שנרמלה באופן רשמי את יחסיה עם ישראל. במקביל, ישראל הסכימה להשעות תוכניות לסיפוח חלקים משטחי יהודה ושומרון. ההסכם נרמל את מה שהיה זמן רב יחסי חוץ בלתי פורמליים אך חזקים בין שתי המדינות. הסכם הנורמליזציה, שכונה "הסכמי אברהם" נחתם בבית הלבן ב-15 בספטמבר 2020. במקביל נחתם הסכם בין ישראל לבחריין, לפיו גם בחריין הכירה בישראל. זמן קצר לאחר מכן גם סודן ומרוקו נרמלו את היחסים עם ישראל.
2001-הווה (האינתיפאדה השנייה והסכמי אברהם) > נורמליזציה בין ישראל לערב הסעודית

באפריל 2018, הצהיר יורש העצר ושר ההגנה של סעודיה, מוחמד בן סלמאן, כי הוא מכיר בזכות הקיום של מדינת ישראל. ביולי 2022 אישרה סעודיה מעבר של מטוסי חברות תעופה ישראליות בשטחה האווירי, בתמורה לאישורה של ישראל להעביר את האיים טיראן וסנפיר מבעלות מצרים לידי ערב הסעודית.
במאי 2023, פורסם כי מתנהלים מגעים להסכם נורמליזציה בין ישראל לסעודיה, בלחץ ארצות הברית ובתיווך שר החוץ של בחריין עבד א-לטיף א-זיאני, לפי הדיווח המגעים התנהלו באמצעות שיחות טלפוניות בין יורש העצר הסעודי מוחמד בן סלמאן לבין ראש הממשלה בנימין נתניהו ושר החוץ אלי כהן.
ב-19 בספטמבר 2023 פורסם בניו יורק טיימס שארצות הברית הציעה לסעודיה, במסגרת עצרת האו"ם המתקיימת במדינה, ברית הגנה בתמורה לנורמליזציה עם ישראל. למחרת, ב-20 בספטמבר נפגשו ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו ונשיא ארצות הברית ג'ו ביידן, ודיברו על קידום הנורמליזציה של ישראל עם ערב הסעודית בחסות ארצות הברית. באותו היום שודר ראיון של יורש העצר הסעודי מוחמד בן סלמאן לרשת פוקס ניוז, בו אמר באופן תקדימי כי "בכל יום שעובר אנחנו מתקרבים להסכם נורמליזציה עם ישראל". עוד פורסם באותו היום כי ההערכה בישראל היא שההסכם יושג תוך כחצי שנה.
ימים ספורים לאחר עצרת האו"ם, ב-26 בספטמבר, הגיע שר התיירות חיים כץ לריאד בירת סעודיה, בראש משלחת ישראל לכנס של ארגון התיירות העולמי (UNWTO). זהו ביקור רשמי ראשון של שר ישראלי על אדמת סעודיה. באותו היום נכנס לישראל השגריר הסעודי לרשות הפלסטינית דרך מעבר אלנבי, בדרכו לרמאללה. זוהי כניסה ראשונה של נציג הממשל הסעודי לאדמת ישראל מאז תחילת שנות ה-90. מספר ימים לאחר מכן הגיעו גם שר התקשורת שלמה קרעי וח"כ דוד ביטן לסעודיה בראש משלחת ישראלית רשמית.
2001-הווה (האינתיפאדה השנייה והסכמי אברהם) > נורמליזציה בין ישראל לערב הסעודית > מלחמת חרבות ברזל והשפעתה על קידום הסכם הנורמליזציה בין ישראל לערב הסעודית

בעקבות טבח שבעה באוקטובר אמר נשיא ארצות הברית ג'ו ביידן כי המתקפה של חמאס על ישראל נועדה בין השאר לבלום את המגעים לנורמליזציה הפוטנציאלית של יחסיה של ישראל, בעלת בריתה של ארצות הברית, עם סעודיה, שקודם לכן התקדמו בקצב מהיר.
הערות שוליים

↑  רן דגוני, ‏הנסיך הסעודי עושה היסטוריה: מכיר בזכות הקיום של ישראל, באתר גלובס, 3 באפריל 2018
↑  נריה קראוס, דיווח: ארצות הברית הציעה לסעודיה ברית הגנה בתמורה לנורמליזציה, באתר חדשות 13, 19 בספטמבר 2023
↑  חזקי ברוך, ביידן: אנחנו בדרך לפתרון שתי המדינות, נתניהו: נוכל להשיג הסכם שלום היסטורי עם סעודיה, באתר ערוץ 7, 20 בספטמבר 2023
↑  אנה ברסקי, ‏ביידן: "נדון באיזונים ובלמים"; נתניהו: "ניתן להשיג הסכם עם סעודיה", באתר מעריב אונליין, 20 בספטמבר 2023
↑  יורש העצר הסעודי: בכל יום אנחנו מתקרבים יותר להסכם עם ישראל, באתר ynet, 20 בספטמבר 2023
↑  קישור לראיון.
↑  שירז תקווה ,רועי קייס ועמיחי שטיין, בן סלמאן: בכל יום שעובר מתקרבים לנורמליזציה עם ישראל, באתר כאן – תאגיד השידור הישראלי, 20 בספטמבר 2023
↑  אריאל כהנא, היסטוריה: שר ישראלי ראשון בביקור פומבי בסעודיה, באתר ישראל היום, 26 בספטמבר 2023
↑  הסכם הנורמליזציה מתקרב? משלחת סעודית נכנסה לרמאללה, באתר אייס, 26 בספטמבר 2023
↑  מורן אזולאי, עם לולבים וספר תורה: קרעי ומשלחתו בסעודיה, "ברקע פעמי השלום", באתר ynet, 3 באוקטובר 2023
↑  סוכנויות הידיעות, ביידן: "סעודיה רצתה להכיר בישראל. זו אחת הסיבות שחמאס תקף", באתר ynet, 21 באוקטובר 2023
↑  סוכנויות הידיעות, ‏ביידן טוען: זו הסיבה שהובילה את חמאס לבצע את הטבח בדרום הארץ, באתר מעריב אונליין, 21 באוקטובר 2023
סייד קוטב

| --- | --- |

 לידה:  9 באוקטובר 1906 Musha, מצרים 
 הוצאה להורג:  29 באוגוסט 1966 (בגיל 59) קהיר, מצרים 
 שם לידה:  سَيِّد قُطْب إِبْرَاهِيم حُسَيْن الشَّاذِلِيّ 
 מדינה:  מצרים 
 השכלה:  אוניברסיטת קהיר  אוניברסיטת צפון קולורדו 
 מפלגה:  מפלגת אל-ופד 
 השקפה דתית:  אסלאם 
 
סייד קוּטבּ (בערבית: سيد قطب, בתעתיק מדויק: סיד קטב; 9 באוקטובר 1906 – 29 באוגוסט 1966) היה פעיל בכיר והוגה דעות בתנועת האחים המוסלמים במצרים.
קורות חייו

קוטב נולד במצרים למשפחה מהמעמד הבינוני בכפר סמוך לקהיר, ולמד לימודי הוראה בקהיר. לאחר מכן היה למורה ולמחנך במערכת החינוך המצרית. בשנת 1939 מונה קוטב לתפקיד מפקח במשרד החינוך במצרים, שבו כיהן עד שנת 1948, ובזמן זה פיתח תוכניות לימודים. ב-1948 הוא נשלח בשליחות משרד החינוך המצרי לארצות הברית, כדי ללמוד שם לימודי תואר שני בחינוך ולהכיר מקרוב את מערכת החינוך האמריקאית. השליחות בארצות הברית גרמה לקוטב להיות אדוק בדתו, להסתייג לחלוטין מאורח החיים האמריקני ולהפוך למבקר חריף ביותר של המערב ותפיסת החיים המערבית. במקביל פיתח ביקורת כלפי המשטר והשחיתות של בית המלוכה המצרי. בשובו למצרים בשנת 1951 הצטרף קוטב לאחים המוסלמים, בשנת 1952 הפך קוטב לפעיל בכיר של האחים המוסלמים ולאחר שמייסדה ומנהיגה הבלתי מעורער חסן אל-בנא נרצח בשנת 1949, הפך בהדרגה לאידאולוג החשוב ביותר של התנועה, והיה ראש מחלקת התעמולה של הארגון והאחראי על הדעוה.
סייד קוטב היה איש הקשר בין האחים המוסלמים לבין קבוצת הקצינים החופשיים (ואנואר סאדאת היה איש הקשר של קבוצת הקצינים החופשיים אל תנועת האחים המוסלמים).
ב-1954, לאחר ניסיון ההתנקשות בגמאל עבד אל נאצר, נעצר קוטב על ידי שלטונות מצרים והואשם בפעילות חתרנית. בשנת 1964 שוחרר מהכלא מטעמי בריאות. בהיותו בכלא, הגיעו רעיונותיו המהפכניים לכלל בשלות מלאה, ושם הוא כתב את שני ספריו העיקריים: "ט'לאל אלקוראן" (בצילו של הקוראן) ו"מעאלם פי א-טריק" (ציוני דרך). באוגוסט 1965 נכלא קוטב פעם נוספת באשמת חברות בהתארגנות טרור. בעקבות זאת נידון למוות והוצא להורג בתלייה ב-29 באוגוסט 1966.
האידאולוגיה

תפיסתו האידאולוגית המהפכנית של קוטב הושפעה עמוקות מתפיסת עולמו של מודודי, שספריו החלו להיתרגם מאורדו ומאנגלית לערבית רק בשנות החמישים. מודודי פיתח תאוריה הקרויה "הג'אהיליה החדשה", שבבסיסה עמד הרעיון של דחיית הציוויליזציה המודרנית משום שזו איננה יכולה לדור בכפיפה אחת עם האסלאם.
כמו מודודי, סבר קוטב כי יש לדחות באופן מוחלט את התפישות המערביות, המנוגדות בראייתו לתפישת האסלאם, שכן הן שוללות באופן מוחלט את ריבונותו של אללה בכל תחומי החיים, ולפיכך, בראייתו, תפישת המערב מובילה לביטול מוחלט של הצורך בדת. תוצאת שלילת האסלאם וקבלת תפישות מערביות המנוגדות לאסלאם, היא החייאתה של הג'אהליה החדשה, קרי חזרה למצב הבערות שבו היה שרוי העולם טרם בואו של האסלאם.
קוטב סבר אפוא שהוצאת שלטון השריעה ממדינות האסלאם, החזירה את מדינות האסלאם לתקופת הבערות של טרום-האסלאם – היא תקופת הג'אהיליה. קוטב הטיף לכך שמדינות האסלאם צריכות להיות מונהגות על פי ההלכה האסלאמית. למרות שקוטב סבר שהמדינות המוסלמיות צריכות ליישם את ההלכה המוסלמית, הוא לא חשב שמשימתם העיקרית של המוסלמים שחיים במדינות המוסלמיות המודרניות היא להשליט את ההלכה המוסלמית. בהתאם למשנתו, המוסלמים חייבים להדגיש יותר את העניינים התאולוגיים שנגעו לייחוד האל ולהתמקד בחיזוק האמונה המוסלמית. בהתאם לדעה זו, המוסלמים אמורים להפיץ את עיקרי האמונה המוסלמית, ורק לאחר הקמת מדינת ההלכה המוסלמית ייאכפו חוקי ההלכה המוסלמית בהתאם לנסיבות התקופה המודרנית, אולם לא בהכרח בהתאם לאותם חוקים הלכתיים שהיו נפוצים בימי הביניים. לפיכך, קוטב האמין כי יש לפעול בהתאם לשיטה הדרגתית שמתחילה בשימת דגש על התיאולגיה המוסלמית ומסתיימת בהקמת מדינת ההלכה המוסלמית. תפיסה זו הובילה אותו לעימותים רבים עם השלטון המצרי שראה אותו כמי שמערער על הלגיטימציה הדתית של שלטונו של גמאל עבד אל נאצר, שלטון שקוטב החשיב כג'אהלי ודורש אסלום. קריאתו של עבד אל-נאצר לקוטב למתן את תפישתו הפוליטית והדתית לגבי שלטונו, לא הביאה לתוצאות הרצויות מצד עבד אל-נאצר, ולכן סייד קוטב הוצא להורג בשנת 1966.
האידאולוגיה > מניפסט האסלאם הרדיקלי – ציוני הדרך

את המניפסט כתב קוטב בעת שהיא כלוא ופרסם אותו ב-1964, כלומר המניפסט נכתב מייד אחרי משבר הטילים בקובה ותיאר את העולם של אותה תקופה.
המניפסט מורכב מניתוח המצב, תיאור עד כמה המצב העכשווי גרוע והצעה לפתרון המצב הגרוע.
להרגשתו של קוטב, העולם נמצא על פי תהום כי הוא נשלט על ידי שני כוחות שכשלו. יש בעולם מאבק בין התרבות המערבית, כלומר הקפיטליזם, לבין התרבות הקומוניסטית, אולם שתי אידאולוגיות אלו הן תוצר של תרבות המערב שאינה מכירה באללה ובשליחו. הקומוניזם מאופיין בשלילת הדת ולכן הוא רע, הקפיטליזם מתאפיין בדמוקרטיה שבה האדם במרכז ולא האלוהים ולכן זה רע.
מכאן שהגיע הזמן שהאסלאם ייקח את ההנהגה בעולם וזאת בלי לוותר על הטכנולוגיה ועל הידע שנצבר. גם המדינות שמכנות עצמן מדינות מוסלמיות אינן מכירות בריבונות האל ולכן גם בהן צריכה להתבצע מהפכה.
המהפכה היא ביטול הג'אהלייה וביטול המשטרים המוסלמים שאינם הולכים בדרך האסלאם. קוטב עושה שימוש במונח התאולוגי מנהג' (منهج), שהוא השיטה, הדרך, הדבר שהופך אדם לחלק מהאומה (الأُمّة) החיה תחת עקרונות השריעה וכך האדם ישוחרר מכל שלטון ומרות מלבד שלטון אלוהים.
מניפסט זה התקבע לאחר מותו כמנשר התנועות האסלאמיות הלוחמניות.
לקריאה נוספת

סייד קוטב, מניפסט האסלאם הרדיקלי - ציוני דרך, רסלינג, תרגום מערבית והערות: שוש בן-ארי, תל אביב 2011
וטיקיוטיס, פניוטיס ג'. תולדותיה של מצרים: ממוחמד עלי ועד סאדאת, הוצאת ספרים ע"ש י"ל מאגנס, האוניברסיטה העברית, ירושלים 1983
לורנס רייט, המגדלים הגבוהים: 11 בספטמבר, אלקאעידה וכישלון המודיעין האמריקני, כנרת זמורה ביתן, 2007. לפי אינדקס בסוף הספר
יצחק לאור, האידאולוג הרהוט של הג'יהאד, הארץ: תרבות וספרות, 18 בנובמבר 2011
העתיד שייך לדת האסלאם, סייד קוטב הוצאת מרכז משה דיין ללימודי המזרח התיכון ואפריקה, אוניברסיטת תל אביב, 2017. זהו תרגום לספרו הפילוסופי של סייד קוטב, שנחשב לאידאולוג של תנועות הג'יהאד השונות. מהדורה שנייה, דיגיטלית, של הספר יצאה בהוצאת "מערכות" של צה"ל, בשנת 2021. בתרגומו של אפרים ברק.
הערות שוליים

↑  מערכות, באתר www.maarachot.idf.il
↑  העתיד שייך לדת האסלאם ומלחמתנו ביהודים/סייד קוטב - מהדורה שנייה, באתר מרכז משה דיין
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007264082805171  PLWABN: 9810582222405606  BIBSYS: 90101083  BNE: XX4579255  BnF: cb12191673k (data)  CiNii: DA02394224  GND: 118881957  ISNI: 0000 0000 6916 1866  LCCN: n83043300  LNB: 000043541  NDL: 01155286  NKC: js20060901011  NLA: 36518539  NLK: KAC201109580  NTA: 068464339  RERO: 02-A000134967  SELIBR: 197315  SUDOC: 03051827X  TDVİA: seyyid-kutub  Trove: 1268645  VIAF: 62346581   WorldCat (עם VIAF): 62346581
אנתוני האוספאד'ר

| --- | --- |

 לידה:  1970 (בן 54 בערך) מונטריאול, קנדה 
 מדינה:  קנדה 
 השכלה:  הפקולטה למשפטים של אוניברסיטת מקגיל  אוניברסיטת קונקורדיה 
 מפלגה:  המפלגה הליברלית של קנדה 
 www.housefather.ca
 
אנתוני האוספאד'ר (באנגלית: Anthony Housefather, נולד ב-25 בינואר 1970) הוא חבר פרלמנט קנדי המייצג את אזור הבחירה מאונט רויאל דובר האנגלית, שהוא חלק מהאי מונטריאול. מ-2016 עד 2019, האוספאד'ר שימש כיו"ר ועדת צדק וזכויות אדם. לאחר בחירות 2019, הוא מונה למזכיר הפרלמנטרי של שר העבודה. לאחר הבחירות הפדרליות ב-2021, האוספאד'ר מונה למזכיר הפרלמנטרי של שר השירותים הציבוריים והרכש, תפקיד בו כיהן עד סתיו 2023. בשנת 2024 הוא הפך למזכיר פרלמנטרי של נשיא מועצת האוצר. מאז 2021 מכהן כנשיא הקבוצה הבין-פרלמנטרית קנדה-ישראל.
ילדות

האוספאד'ר נולד ב-25 בינואר 1970 למשפחה יהודית במונטריאול, שבקוויבק. גם סביו וסבותיו כולם ילידי מונטריאול. אביו, דייוויד האוספאד'ר, היה נוטריון.
האוספאד'ר למד בתיכון הרצליה - תלמוד תורה (אנ'), והוא שולט בעברית.
השכלה וקריירה בשוק הפרטי

להאוספאד'ר שני תארים במשפטים (BCL ו-LL.B.) מאוניברסיטת מקגיל, ותואר שני במנהל עסקים מבית הספר לעסקים על שם ג'ון מולסון באוניברסיטת קונקורדיה.
לפני בחירתו לתפקיד פדרלי, ובמקביל לכהונתו כראש עירייה, הוא שימש כסמנכ"ל בכיר, אחראי על רכש ונדל"ן וכן מנהל המחלקה המשפטית בחברת טכנולוגיה רב לאומית בשם Dialogic Corporation אליה הצטרף בשנת 1997.
פעילות פוליטית מוקדמת

כבר כנער היה האוספאד'ר פעיל באגודה הליברלית של מאונט רויאל. בשנת 1991 נבחר כסגן נשיא למדיניות של הליברלים הצעירים של אגף קוויבק, ובשנת 1992 נבחר להנהלה הלאומית של המפלגה הליברלית כסגן נשיא מדיניות של הליברלים הצעירים של קנדה. בתפקידו זה לקח חלק בפיתוח מצע המפלגה הליברלית לקמפיין של 1993.
כשהסתיימה כהונתו בהנהלה הלאומית, האוספאד'ר נבחר לראשונה למועצת העיר המפסטד ב-1994. הוא נבחר מחדש ב-1998, וכיהן בתפקיד זה עד 2001, אז אילצה ממשלת Parti Quebecois (אנ') את המפסטד, יחד עם שאר הערים והעיירות שבאי מונטריאול להתמזג עם העיר מונטריאול.
בבחירות 2001, לאחר קמפיין הממוקד בהבטחה לתמוך בפילוג אם ממשלה חדשה תתיר זאת אי פעם, נבחר האוספאד'ר כחבר מועצה ברובע קוט סן-לוק – המפסטד – מונטריאול מערב, ברוב של כ-70% מהקולות. כאשר נבחרה המפלגה הליברלית של קוויבק ב-2003, היא החלה תהליך שאפשר לערים ועיירות להתפרק מהעיר המאוחדת מונטריאול. האוספאד'ר היה היחיד מבין שלושת חברי המועצה הנבחרים בקוט סן-לוק-המפסטד-מונטריאול מערב שתמך בפילוג, וכיהן כיו"ר משותף של ועדת הפילוג של קוט סן-לוק, כחבר בוועדת הפילוג של המפסטד וכחבר בוועדת הפילוג של מונטריאול מערב. ב-20 ביוני 2004, כל שלוש הקהילות הצביעו בעד פילוג ממונטריאול, כאשר הצבעה בעד לפילוג קיבלה 91% מהקולות שהתקבלו בהמפסטד, 87% מהקולות בקוט סן-לוק ו-84% מהקולות במונטריאול מַעֲרָב, וכל שלוש הרשויות הוקמו מחדש בגבולותיהן הקודמים החל מ-1 בינואר 2006, כאשר הבחירות נקבעו לנובמבר 2005.
האוספאד'ר הוביל את תנועת הפילוג ברובע שלו. לאחר שמשאל עם ב-20 ביוני 2004 אישר את הפרדתן המחודשת של כל שלוש העיריות, נבחר לראשות העיר קוט סן-לוק, תפקיד בו כיהן מ-2005 עד 2015. ב-2015 התפטר ממשרתו בעקבות בחירתו לפרלמנט.
ראש עיריית קוט סן-לוק (2005–2015)

ב-7 בנובמבר 2005, האוספאד'ר נבחר לראשות העיר קוט סן-לוק שנוצרה מחדש, והוא זכה בבחירות ברוב של 75% מהקולות בעוד שראש העירייה הקודם ברנרד לאנג קיבל 14% מהקולות, ויריב שלישי קיבל 10% מהקולות. האוספאד'ר היה ראש עיר פופולרי, ונבחר מחדש לכהונה שנייה ללא מתחרים ב-2 באוקטובר 2009 ושוב נבחר ללא מתחרים לכהונתו השלישית ב-4 באוקטובר 2013.
כראש עיר, האוספאד'ר היה מעורב מאוד הן בנושאים מקומיים והן בנושאים מחוזיים. ב-2013 הוא הוביל את המאבק של עיריות דו-לשוניות נגד הצעת חוק 14 של ממשלת קוויבק, שבין היתר הייתה מונעת מרשויות רבות בקוויבק מעמד דו-לשוני. האוספאד'ר ערך עצרת בבית העירייה של קוט סן-לוק למען סובלנות דתית, והוביל את האופוזיציה כנגד אמנת הערכים של PQ שביקשו למנוע מכל עובד ללבוש סממנים דתיים בבתי ספר, בתי חולים, עיריות וממשלות מחוזיות. שתי הצעות החוק הללו בוטלו. הוא גם תמך בגלוי בחגיגות חנוכה בעיר.
ברמה המקומית, האוספאד'ר וחברי מועצת העיר שלו נחשבו כאחת המועצות החדשניות ביותר בקוויבק. קוט סן-לוק בנתה מתחם של בריכה ומרכז קהילתי בסך 18 מיליון דולר תוך עמידה ביעד הזמן ומתחת ליעד התקציב, ופיתחה את אחת מתוכניות ספורט המים המובילות במונטריאול. תחת הנהלת האוספאד'ר, קוט סן-לוק הייתה העיר הראשונה באי מונטריאול שהשיקה תוכנית קומפוסט לכל הבתים הפרטיים, הראשונה שהשיקה מדיניות מזון, והשיקה שוק איכרים וגינות קהילתיות. הגיל החציוני של תושבי העיר קוט סן-לוק ירד בשבע שנים במהלך כהונתו של האוספאד'ר כראש העיר, כאשר הקהילה הרחיבה תוכניות איכותיות לילדים ומבוגרים צעירים ומימנה קוטג'ים טוריים ודיור אחר המתאים למשפחות צעירות. במקביל נמצא בית קבע למועדוני הקשישים ולבית הלגיון בעיר.
ראש עיריית קוט סן-לוק (2005–2015) > תפקידים ברחבי האי מונטריאול

בנוסף לתפקידיו בשלטון המקומי, בין השנים 2006 ל-2015 שימש האוספאד'ר גם כמזכיר איגוד רשויות הפרברים (ASM), המייצג את 15 הערים והעיירות שנוצרו מחדש באי מונטריאול.
בפרלמנט הקנדי (2015-עד היום)

כאשר חבר הפרלמנט של המפלגה הליברלית של קנדה, ארווין קוטלר, הודיע כי לא יתמודד בבחירות הפדרליות של 2015 באזור מאונט רויאל, נבחר האוספאד'ר ב-19 באוקטובר 2015 כמחליפו, עם 50.4% מהקולות, ושילש את הרוב בו זכו הליברלים בבחירות 2011. אזור הבחירה מאונט רויאל הוא אזור הבחירה עם אחוז היהודים הגבוה ביותר בקנדה, כשליש מבעלי זכות הבחירה הם יהודים. האוספאד'ר צוין ברשימת עשרת חברי הפרלמנט החדשים הראויים לתשומת לב מיוחדת.
ב-16 בפברואר 2016, הוא נבחר נבחר פה אחד לכהן כיושב ראש הוועדה המתמדת של בית הנבחרים לצדק וזכויות אדם. ועדה זו מפקחת על מדיניות משרד המשפטים, תוכניותיו ותקציבו, וכן על בית המשפט העליון של קנדה. מאוחר יותר באותו חודש, זכה לתשומת לב תקשורתית בינלאומית על נאום שנשא בתמיכה בהצעה שהועלתה בבית הנבחרים לדחות את מטרות תנועת החרם, ביטול השקעות וסנקציות (BDS). ראש הממשלה ג'סטין טרודו ורוב הליברלים האחרים הצביעו בעד ההצעה, שעברה ברוב של 229–51.
בבחירות 2019, האוספאד'ר נבחר מחדש לפרלמנט עם 56.3% מהקולות, הגדיל באופן משמעותי את היתרון שלו על מתחריו בהשוואה לבחירות הפדרליות ב-2015 (מ-12.4% ל-31.4%), וגבר על המועמד השמרני דוד טורג'דמן ב-13,703 קולות. לאחר בחירתו מחדש, מונה האוספאד'ר למזכיר הפרלמנטרי של שר העבודה.
בשנת 2021 מונה האוספאד'ר לנשיא הקבוצה הבין-פרלמנטרית קנדה-ישראל וב-2022 מונה לסגן יו"ר הקבוצה הבין-פרלמנטרית קנדה-ארצות הברית. בבחירות 2021 נבחר האוספאד'ר שוב כנציג מאונט רויאל, עם אחוז הקולות הגבוה ביותר באזור מאז 2006. לאחר בחירתו מחדש, מונה למזכיר הפרלמנטרי של שר השירותים הציבוריים והרכש, לוועדה המתמדת למורשת קנדית ולוועדה המתמדת לתפעול ואומדנים.
ב-2020 הקים הקונגרס האמריקאי כח משימה בין פרלמנטרי למלחמה באנטישמיות מקוונת, בראשו, נכון לספטמבר 2022, עמדו דבי וסרמן שולץ חברת בית הנבחרים האמריקאי ואנתוני האוספאד'ר. הכח כלל נציגים מהפרלמנטים של ישראל, ארצות הברית, קנדה, אוסטרליה, ניו זילנד, דרום אפריקה והממלכה המאוחדת.
בדצמבר 2023, בעקבות השימוע בפני הקונגרס האמריקאי באפריל 2024 בעניין גילויי אנטישמיות באוניברסיטאות מובילות בארצות הברית, פנה האוספאד'ר, יחד עם ארבעה חברי פרלמנט נוספים ממפלגתו, במכתב ל-25 אוניברסיטאות קנדיות בשאלה האם קריאה להשמדת עם כנגד יהודים או להשמדת מדינת ישראל נוגדת את קוד התנהגות (אנ') שלהן.
בשנת 2024 הוא הפך למזכיר פרלמנטרי של נשיא מועצת האוצר.
במאי 2024, בעקבות גל מחאות נגד יהודים ונגד ישראל בקמפוסים שהחל בעקבות טבח שבעה באוקטובר, יזם האוספאד'ר את הקמתה של ועדה פרלמנטרית תחת משרד המשפטים, ללימוד השפעות האנטישמיות בקמפוסים ומחוצה להם, אליה נוספה גם הסמכות לחקור אסלמופוביה. האוספאד'ר הזמין סטודנטים ומרצים מאוניברסיטאות שונות בקנדה לאוטווה, להשתתף בדיונים בוועדת החוקה בפרלמנט.
לאור העלייה בתקריות אנטישמיות ברחבי קנדה, ביולי 2024 הודיע ראש ממשלת קנדה, ג'סטיו טרודו, על מינויו של אנתוני האוספאד'ר למשרת יועץ מיוחד למאבק באנטישמיות ולמרכז שיתוף הפעולה בין משרדי ממשלה שונים העוסקים בנושא.
התבטאויות בתקשורת ויחסו לישראל

האוספאד'ר כתב כמה מאמרי דעה עבור עיתונים קנדיים, התראיין ברשתות חדשות מקומיות וארציות, ושיתף את דעותיו בנושאים הכוללים את ניסיונו כחבר פרלמנט כסוגיות של שפות מיעוטים ותמיכתו בחוקי פונדקאות מתירניים יותר בקנדה, ואף לגבי תמיכתו במדינת ישראל.
משנבחר לפרלמנט ב-2015 אמר שהוא מתכוון לייצג את הקהילה היהודית ואת דאגתה לשלומה וביטחונה של מדינת ישראל והסביר שמפלגתו מגבה את ישראל.
במאי 2018, האוספאד'ר התעמת עם מממשלתו שלו והתנגד לעמדת ראש הממשלה ג'סטין טרודו, כאשר האחרון פרסם הצהרה שגינתה את צה"ל על שימוש מופרז בכוח כנגד אזרחים לא חמושים וקרא לחקירה עצמאית של ישראל, לאחר שצלף ישראלי ירה בעזה ברופא קנדי בשם ד"ר טארק לובאני. האוספאד'ר מאפיין את עצמו כאחד הסנגורים הישראלים הבולטים בפרלמנט, ומדגיש את נאמנותו גם לבוחריו וגם לקהילה היהודית בקנדה.
בנובמבר 2020 פרסמו האוספאד'ר וחבריו לכוח המשימה הבין-פרלמנטרי למאבק באנטישמיות מקוונת מאמר דעה ב-CNN. המאמר שלהם הביע את הצורך בשיתוף פעולה גלובלי כדי להטיל אחריות על ענקי המדיה החברתית למתרחש בפלטפורמות שלהן וליצור מדיניות בינלאומית מגובשת ושקופה להתמודדות עם הסתה ברשת.
לאחר תחילת מלחמת חרבות ברזל באוקטובר 2023, נסע האוספאד'ר לישראל והצטלם עם ראש ממשלת ישראל לשעבר נפתלי בנט. ב-19 בינואר 2024, הופיע האוספאד'ר בתוכנית Power and Politics ברשת -CBC והצהיר כי על קנדה לדחות מכל וכל את תביעתה של דרום אפריקה נגד ישראל באשמת רצח עם תוך שהוא אומר כי אפשר לבקר את ישראל מבלי להשתמש בטענה השערורייתי שישראל מבצעת רצח עם.
ב-2024 האוספאד'ר התייחס לישראל בנאומו בפרלמנט כ"חברה ובת ברית" ומגדיר את עצמו כציוני. האוספאד'ר הסביר כי להיות ציוני אינו מחייב חוסר ביקורת כלפי ממשלת ישראל, אלא התנגדות להשמדת מדינת ישראל, והתנגדות להקבלה בין ממשלה דמוקרטית לארגון טרור.
אחרי החלטת הפרלמנט בעד מדינה פלסטינית והפסקת אספקת נשק לישראל שעברה במרץ 2024, החלטה בה תמכה מפלגתו, מפלגת השלטון, והוא היה בין המתנגדים הבודדים, החל לדבר על משבר זהות בו הוא מרגיש שמפלגתו אינה מייצגת עוד את חלק מהערכים שלו.
ספורט תחרותי

האוספאד'ר החל להתחרות בשחיה כשהיה בן שמונה. בשנת 1982, כשהיה בן 11, התחרה לראשונה באירועים הקשורים למכביה, אליפות אתלטיקה לצעירים שהתקיימה בממפיס.
בשנות העשרה שלו היה האוספאד'ר שחיין תחרותי, ולאחר מכן שחקן כדורמים תחרותי.
ב-2010 האוספאד'ר חזר להתחרות בשחייה. ביולי ואוגוסט 2013 התחרה כחלק מנבחרת קנדה וזכה בשבע מדליות, שתי מדליות כסף וחמש מדליות ארד, בשחייה בקטגוריית מאסטרס במשחקי המכביה 2013 בישראל. ארבע שנים מאוחר יותר, במשחקי המכביה 2017, זכה בחמש מדליות, שלוש מדליות כסף ושתי מדליות ארד, במספר אירועי שחייה מאסטרס לגילאי 35+, עבורם התאמן בבריכה שש פעמים בשבוע, כאשר אימון ארך מעל לשעה, בנוסף לשלושה אימוני חדר כושר שבועיים ואימוני ריצה.
כחלק מיוזמת כושר רחבה יותר שמטרתה לשמור על חברי הפרלמנט פעילים פיזית ולקדם את המודעות לבריאות וכושר גופני, האוספאד'ר שחה בנבחרת השחייה הפרלמנטרית ורץ עם קבוצת הריצה הפרלמנטרית. הוא מקדם אתלטיקה וכושר גופני בפרלמנט, ומשמש כראש המפלגה הליברלית ביוזמת הכושר הפרלמנטרית שיסד חבר הפרלמנט לשעבר ג'ון ווסטון.
שמואל סגל (שחקן)

| --- | --- |
סגל, 1954
סגל, 1954
 לידה:  14 בדצמבר 1924 הרפובליקה הפולנית השנייה פולין
 פטירה:  15 בפברואר 1997 (בגיל 72) תל אביב-יפו, ישראל ישראל
 מקום קבורה:  בית העלמין קריית שאול 
 סוגה מועדפת:  תיאטרון
 מדינה:  ישראל 
 תקופת הפעילות:  1945–1997 (כ־52 שנים)
 פרסים והוקרה:  פרס אופיר לשחקן המשנה הטוב ביותר ("שחקנים")
 פרופיל ב-IMDb
 
שמואל (שמוליק) סגל (14 בדצמבר 1924 – 15 בפברואר 1997) היה שחקן תיאטרון וקולנוע ישראלי.