נסיך מצרים
עלילה

העלילה מתרחשת ברובה במצרים העתיקה.
תינוקות עבריים נחטפים ונרצחים בטביעה על ידי חיילים מצריים. זאת על פי פקודת פרעה סתי (הראשון), אשר פוחד מגידול האוכלוסייה העברית שעלולה להוביל נגדו מרד. יוכבד, שפחה עבריה, וילדיה מרים ואהרון, מסתתרים. על מנת להציל את בנה הפעוט, יוכבד שמה אותו בתיבה ומשיטה אותו על פני היאור, ומתפללת לאלוהים שיושיע אותו. מרים עוקבת אחר התיבה העוברת סכנות רבות ביאור, בין ספינות ענקיות וחיות גדולות, וצופה באחיה התינוק נמשה על ידי אשתו של פרעה, המלכה תויא, שקוראת לו משה. היא מאמצת אותו כבן והוא גדל עם אחיו המאמץ, רעמסס, בארמון סתי.
עשרים שנים אחר כך, סתי גוער במשה וברעמסס לאחר שהם גרמו להשחתת פסל קדוש במהלך מרוץ שערכו, מתוך רוח שטות, באתרי בנייה. רעמסס מכחיש את מעלליהם בעוד שמשה לוקח על עצמו את האשמה. מאוחר יותר, משה מעיר שרעמסס רוצה את אישורו של אביו יותר מכל דבר אבל אין לו את ההזדמנות. כשהוא מבקש את ההזדמנות הזאת מכריז סתי שרעמסס הוא יורש העצר ונותן לו את הסמכות על כל המקדשים של מצרים. באותו ערב רעמסס ממנה את משה כאדריכל המלכותי הראשי. כמחווה לרעמסס, החרטומים הגדולים, חוטפ והוי, מציעים לו את ציפורה, אישה צעירה ממדיין שהם חטפו, כשפחה אישית. רעמסס נותן אותה למשה שמחליט בסוף לסייע לה לברוח מהשבי. משה יוצא לבדו מהארמון בניסיון לעקוב אחרי ציפורה ובמקרה פוגש את מרים ואהרון אך הוא אינו מזהה אותם כאחיו. מרים מחליטה להציג את עצמה בפני משה כאחותו, למרות מחאותיו של אהרון. הוא פוחד, בתור עבד, מפני ההשלכות שבהטרדת משה הנסיך. מרים מספרת למשה את האמת על עברו, אך הוא מכחיש את דבריה. בעוד הוא מפנה את גבו היא מתחילה לשיר את שיר הערש שיוכבד שרה לו ביום שבו היא נפרדה מעליו. באותו ערב משה סובל מסיוט שגורם לו להבין את האמת על מוצאו האמיתי. הוא מגלה קיר המתאר בציורים את טבח התינוקות העבריים, ולומד שסתי רואה את העבריים כנחותים.
לאחר זמן מה משה מסייר באתרי העבודה ומנסה לעצור נוגש מצרי אשר הצליף ללא הרף בעבד עברי איטי. משה הודף את הנוגש וזה נופל מפיגומים גבוהים אל מותו. משה המבוהל מחליט לברוח ממצרים למרות שרעמסס מתחנן שיישאר.
משה רץ קילומטרים רבים במדבר, בתלאות ובקשיים, ומגיע בסופו של דבר לארץ מדין, ארץ ביתה של ציפורה שבה אנשיה סוגדים לאל אחד. אחרי שמשה מציל את אחיותיה של ציפורה מפני שודדים הוא מתקבל בחום על ידי אביהן, יתרו שמשמש ככהן, מנהיג של המדיינים. לאחר שהוא הסתגל לתרבות החדשה הזו, משה הופך לרועה צאן ומרוויח בהדרגה את הערכתה ואהבתה של ציפורה, שהגיעו לשיאם ביום נישואיהם שצוין בחגיגה ענקית ושמחה בזכות יתרו.
הימים עוברים ויום אחד, בזמן שהוא רודף אחרי כבשה שתעתה, משה מגלה סנה בוער אשר דרכו אלוהים מדבר אליו. אלוהים מדריך את משה לשחרר את העבדים העבריים ולקחת אותם אל הארץ המובטחת, ומעניק למטה הרועים של משה את כוחותיו.
משה שב אל מצרים עם ציפורה. הם נכנסים לארמון בעיצומה של חגיגה גדולה. משה מבורך בשמחה על ידי רעמסס (שהוא כעת פרעה ואבא לנסיך צעיר). חוטפ והוי, החרטומים, מזכירים את המעשה שעשה משה לפני שברח, אך רעמסס עדיין מקבל אותו בברכה ובשמחה. משה מוצא הזדמנות לומר לרעמסס שישלח את העבריים מארצו בציווי ה', ומוכיח את כוחו של אלוהים באמצעות שינוי מטה הצאן שלו לנחש קוברה. חוטפ והוי מתרברבים שהם יכולים "לחזור" בעצמם על מעשה השינוי כשהם משתמשים באשליות כדי להמיר שני מטות לשני נחשים, כסימן לכוחם של אלי מצרים. הנחשים שלהם נאכלים על ידי הנחש של משה. לאחר שלא לקח ברצינות את דברי אחיו, רעמסס לוקח את משה לחדר הכס. שם מבין רעמסס כי משה שב אל מצרים רק כדי לשחרר את העבריים. במקום להשתכנע, רעמסס נעשה קשוח יותר ומכפיל את עומס העבודה של העבריים. משה וציפורה שנואים כעת על ידי העבריים ואהרון שכועסים על הכבדת העבודה עליהם. מרים משכנעת את אהרון ואת שאר העבריים לתת בו אמון. לאחר מכן משה מתעמת עם רעמסס ששט על פני הנילוס. רעמסס מצווה על שומריו להביא אליו את משה, אך הם נסוגים כאשר משה הופך את מי הנהר לדם בעזרת המטה; הראשונה מתוך מכות מצרים. בדומה למטות הקסם, חוטפ והוי משתמשים בתחבולה וצובעים באדום מים כדי לגרום לקערת מים להראות בדם גם כן. משוכנע בעוצמתם של האלים המצריים ואלוהותו שלו, שוב רעמסס מסרב לשחרר את העבריים.
ככל שהימים עוברים, אלוהים גורם לשמונה ממכות מצרים להתרחש. המכות הורסות את מצרים, את פסליה, ואנשיה. משה מרגיש אשמה על כך שהוא גורם זוועות על החפים מפשע, ושבור לב לראות את ביתו לשעבר בהריסות. למרות כל הכאב וההרס שנגרמו על ידי המכות, רעמסס מסרב להתרכך. אלוהים משית חושך על מצרים כולה, ובחסות החושך, משה מגיע שוב אל הארמון ומתעמת עם רעמסס. בכעסו, רעמסס עושה נדר כדי לסיים את העבודה שאביו החל נגד העבריים, ולא במתכוון נותן את ההתניות של המכה הסופית. משה, כשלא נשאר לו מה לומר לרעמסס, יוצא כדי להכין את העבריים למכה העשירית והאחרונה. הוא מלמד אותם לצבוע בדם של שה על המזוזות והמשקופים שלהם בשביל הלילה הקרוב של פסח, בו תתרחש מכת בכורות. באותו הלילה של המכה האחרונה, אלהים - בדמות רוח לבנה עובר דרך הארץ, הורג את כל הילדים הבכורים של המצרים, כולל את הבן האהוב של רעמסס, בזמן שהוא פוסח על בכוריהם של העבריים המוגנים בסימן דם השה. למחרת, משה מבקר בפעם האחרונה את רעמסס השבור, שסוף סוף נותן לו את הרשות לשלוח את העבריים ולהוציאם מארץ מצרים. משה בוכה למראה של אחיינו המת ולמראה אחיו המאומלל והמדוכא בסבלו.
למחרת בבוקר, העבריים עוזבים את מצרים, בראשותו של משה, יחד עם מרים, אהרון וציפורה. הם הולכים שפופים, אך בהרחיקם מהממלכה הם חוגגים. הם שמחים ושרים בהודאה לאלוהים ולבסוף מוצאים דרכם לים סוף. הם חונים בחוף לקראת הלילה, כשלפתע חיילים רבים דולקים אחריהם. הם מבינים כי רעמסס שינה שוב את דעתו והוא רודף אחריהם עם צבאו, שמצויד בכרכרות מפוארות וחזקות שבקלות יוכלו להשיג את העם העברי, שהולך ברגליו העייפות משנים ארוכות של עבדות קשה. מרחק קצר עמד בין העבריים לבין החיילים המצריים, ונראה כי בא הקץ. אז משה משתמש במטה שלו כדי לחצות את הים, בעוד שעמוד אש ענק חוסם את דרכו של הצבא המצרי. העבריים עוברים במהירות על קרקעית הים הפתוח בבטחה, עד שעמוד האש נעלם והצבא רודף אחריהם. לאחר שהעבריים עלו ליבשה שמעבר, המים מטביעים את החיילים המצרים, והעבריים בטוחים. למרות זאת, רעמסס ניצל, והוא מושלך חזרה אל החוף על ידי הגלים המתמוטטים, וצועק את שמו של משה בייסורים. עצוב בגלל מה שהוא ורעמסס איבדו לנצח, משה אומר לאחיו שלום בפעם האחרונה ומוביל את העם העברי להר סיני, שם הוא מקבל את עשרת הדיברות מאלוהים.