stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Appetite for Destruction
קרדיטים > הפקה

מייק קלינק - הפקה, תכנות
סטיבן תומפסון - מיקסינג
מייקל ברביירו - מיקסינג
ג'ורג' מארינו - אריך-נגן, מסאטרינג בקסטות.
בארי דיאמנט - מאסטרינג תקליטור
דייב רייצס, מיכה ריאן, אנדי אודוף, ג'ף פו, ג'וליאן סטול, ויקטור דיגליו - עוזרי הפקה
אדריאנה סמית' - הקלטות רקע בשיר "Rocket Queen"
טד ג'נסן - מסטרינג
קרדיטים > עיצוב

רוברט וויליאמס - ציור ה-"Appetite for Destruction"
מייקל הודג'סון - ייעוץ אומנותי ועיצוב
רוברט ג'ון, ג'ק לו, גרג פרימן, מארק קאנטר, לאונרד מק'ריידל - צילומים
בילי וואיט ג'וניור - עיצוב "קעקוע" על האריזה
אנדי אנגל - ציור מחדש של הקעקוע.
מיקומי שיא > מצעדי סוף שנה

|   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2024)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2024)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2024)> מיקום שיא |
| --- | --- | --- |
|  אוסטרליה | מצעד האלבומים האוסטרלי | 99 |
הערות שוליים

↑  שרון מולדבי,'"`UNIQ--nowiki-00000003-QINU`"'קרוב לקצה, חדשות, 16 בנובמבר 1989
↑  יעקב רוטבליט,'"`UNIQ--nowiki-00000005-QINU`"'תקליטה של להקת רובים ושושנים 'תיאבון לחורבן’. העטיפה המקורית גאסרה להפצה, חדשות, 14 בפברואר 1992
↑  ARIA Top 100 Albums Chart, www.aria.com.au (באנגלית)
| Guns N' Roses |
| --- | --- | --- |
אקסל רוז • סלאש • דאף מק'אגן • דיזי ריד • ריצ'רד פורטס • פרנק פרר • מליסה ריס
גילבי קלארק • אולה בייך • רוב גרדנר • טרייסי גאנז • סטיבן אדלר • איזי סטראדלין • מאט סורום • ג'וש פריז • רובין פינק • באקטהד • טומי סטינסון • בריין • רון "במבלפוט" ט'אל • די ג'יי אשבה • כריס פיטמן
| אלבומי אולפן | Appetite for Destruction • G N' R Lies • Use Your Illusion I • Use Your Illusion II • "The Spaghetti Incident?" • Chinese Democracy |  |
| אלבומי הופעה | Live Era '87–'93 |  |
| מיני-אלבומים | Live ?!*@ Like a Suicide • Guns N' Roses • The "Civil War" EP • Hard Skool • London 1991 |  |
| אלבומי אוסף | Use Your Illusion • Greatest Hits |  |
| מארזי תקליטורים | Appetite for Destruction Super Deluxe Edition • Use Your Illusion Super Deluxe Edition |  |
| אלבומי וידאו | Use Your Illusion World Tour – 1992 in Tokyo I • Use Your Illusion World Tour – 1992 in Tokyo II • Use Your Illusion I & II World Tour – 1992 in Tokyo • Garden of Eden: Strictly Limited Edition Video Single • Don't Cry: Makin' F@*!ing Videos Part I • November Rain: Makin' F@*!ing Videos Part II • Makin' F@*!ing Videos Part I & II • The Making of Estranged: Part IV of the Trilogy!!! • Welcome to the Videos • Appetite for Democracy 3D |  |
| סינגלים | "It's So Easy" • "Welcome to the Jungle" • "Sweet Child o' Mine" • "Paradise City" • "Nightrain" • "Knockin' on Heaven's Door" • "You Could Be Mine" • "Don't Cry" • "Live and Let Die" • "November Rain" • "Knockin' on Heaven's Door" • "Yesterdays" • "Civil War" • "Ain't It Fun" • "Estranged" • "Since I Don't Have You" • "Sympathy for the Devil" • "Chinese Democracy" • "Shadow of Your Love" • "Absurd" • "Hard Skool" • "Perhaps" • "The General" |  |
| סינגלים שיווקיים | "Mr. Brownstone" • "14 Years" • "Pretty Tied Up" • "So Fine" • "Garden of Eden" • "Dead Horse" • "Hair of the Dog" • "New Rose" • "Oh My God" • "Better" • "Street of Dreams" • "Welcome to the Jungle (1986 Sound City Session)" • "Move to the City (1988 Acoustic Version)" • "November Rain (Piano Version / 1986 Sound City Session)" • "You Could Be Mine (Live in New York, Ritz Theatre - May 16, 1991)" • "Double Talkin' Jive (Live In Las Vegas, Thomas & Mack Center - January 25, 1992)" • "November Rain (2022 version)" |  |
| שירים נוספים | "The Garden" |  |
| סיבובי הופעות | The Hell Tour • Appetite for Destruction Tour • Use Your Illusion Tour • Guns N' Roses/Metallica Stadium Tour • Chinese Democracy Tour • Up Close and Personal Tour • Appetite for Democracy • Not in This Lifetime... Tour • We're F'N' Back! Tour • Guns N' Roses 2023 Tour |  |
| ערכים קשורים | ולווט ריבולבר |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz release group: 446be795-6318-3165-bd63-b41b33230df4
דוד רובינגר

| --- | --- |

 לידה:  29 ביוני 1924 וינה, הרפובליקה האוסטרית הראשונה 
 פטירה:  2 במרץ 2017 (בגיל 92) ירושלים, ישראל 
 מקום קבורה:  הר המנוחות 
 תאריך עלייה:  1939
 לאום:  ישראלי
 תקופת הפעילות:  1946–2017 (כ־71 שנים)
 תחום יצירה:  צילום
 יצירות ידועות:  תצלום הצנחנים בכותל המערבי 
 פרסים והוקרה:  פרס ישראל (1997)  פרס אנריקה קבלין למפעל חיים בתחום הצילום (1982) 
 צאצאים:  אמי רובינגר 
 
דוד רובינגר, 2014
יוני 1967: הצנחנים בכותל המערבי
דוִד רוּבִּינגֶר (29 ביוני 1924 – 2 במרץ 2017) היה צלם עיתונות ישראלי, חתן פרס ישראל לתקשורת לשנת תשנ"ז.
ביוגרפיה

נולד בשנת 1924 בשם דיטריך רובינגר (Rubinger) כבן יחיד בווינה בירת אוסטריה.
הוריו עברו לשם מגליציה בתחילת המאה-20. אביו, קרול-קלמן, סחר במתכות ישנות. אמו, אנה, הייתה עקרת בית.
לאחר האנשלוס ב-1938 סולק מבית הספר התיכון בשל יהדותו. אביו נכלא בבוכנוואלד, אולם שוחרר בינואר 1939 בזכות אחותו, שגרה בלונדון וסידרה לו אשרה לבריטניה.
רק האב יכל להגר והוא עבר עם אמו להתגורר ברובע היהודי.
בנובמבר 1939 הצליח לעלות לארץ ישראל כחבר תנועת "השומר הצעיר" בסיוע עליית הנוער והתגורר בקיבוץ בית זרע. בהמשך עבר לקיבוץ תל עמל.
אמו, אנה, נשלחה באביב 1942 למחנה מאלי טרוסטינץ הסמוכה למינסק ונרצחה שם.
עם הגיעו לגיל 18, בשנת 1942, התגייס לצבא הבריטי. תחילה שירת ביחידת תובלה נשלח לצפון אפריקה, משם למלטה, ובהמשך נחת עם הכוחות הבריטיים בברלטה עם פלישת בעלות הברית לאיטליה. לקראת סוף המלחמה הגיע לגרמניה ומשם עבר יחד עם מפקדת הבריגדה היהודית לבלגיה. באוגוסט 1945 קיבל חופשה מהצבא ונסע עם חבר לפריז. שם הכיר נערה צרפתיה בשם קלודט בבר קטן והתאהב בה. לאחר חודשיים שבהם נפגש עמה מתי שיכל הוא קיבל חופשה ונסע לארץ ישראל. קלודט נתנה לו במתנה את מצלמתו הראשונה ('ארגוס',מצלמה אמריקאית).
בחופשתו בארץ עשה את צילומיו הראשונים וכששב לגרמניה רכש מצלמת "מצלמת לייקה" תמורת מאתיים סיגריות וקילוגרם קפה.
. עם הלייקה עשה את צילומיו המקצועיים הראשונים.
לפני ששב לארץ ב-1946 יצא לצפון גרמניה ושם בעיר הרפורד (Herford) הוא נישא לאנני, בת למשפחה יהודית ששרדה את השואה, מתוך כוונה לאפשר לה בכך לעלות לארץ..
במלחמת השחרור שירת כחייל ואחר-כך כקצין.
בתום מלחמת השחרור, כחייל משוחרר, קיבל חנות קטנה ברחוב המלך דוד בירושלים. החנות זכתה לשם "פוטו תמר", כשמה של בתו. הוא החל לעבוד כצלם. כעבור שנים אחדות, בהן התפרנס בדוחק ובסיוע רעייתו, "גילה" אותו אורי אבנרי והפכו לצלם מערכת השבועון "העולם הזה" ושל ידיעות אחרונות, שלימים רכשו את הארכיון שלו. משימות אקראיות לעיתוני TIME/LIFE בשנות ה-50, התפתחו לקשר קבוע ובשנת 1970 הפך לחבר מערכת TIME. בשנת 2010, בגיל 86, הסתיים החוזה של רובינגר עם המגזין ולא הוארך.
רובינגר צילם בחייו כחצי מיליון תמונות ואלכס ליבק כתב עליו ש"הוא נעשה ל"צלם של המדינה"". במובן מסוים הוא היה "צלם הבית" של דוד בן-גוריון. רובינגר חזר פעמים רבות על המשפט, שכאשר הוא היה בראשית דרכו כצלם - הוא חלם להיות צלם גדול כמו פאול גולדמן, ממנו שאב השראה.
לאחר מות רעייתו אנני ב-2000, היה רובינגר חברה לחיים של ציונה ספיבק, עובדת סוציאלית לשעבר, אשר נרצחה ב-2004 על ידי גבר פלסטיני שעבד אצלה כגנן.
רובינגר היה אב לשני ילדים מנישואיו לאנני, סופר הילדים והמאייר אמנון (אמי), ותמר הר זהב, שנמנית על מייסדי היישוב כדיתה. התגורר ברחוב בוסתנאי בשכונת קטמון בירושלים.
רובינגר נפטר ב-1 במרץ 2017 ונקבר בהר המנוחות בירושלים.
מצילומיו המפורסמים

רובינגר תיעד רגעים מכוננים בהיסטוריה של מדינת ישראל, אולם לא היה "צלם מטעם". כשצילם אישים הוא בחר לצלם אותם בזויות כאילו אישיות שנתנו תחושה של הכרות ואינטימיות בין הצלם למצולמים והסביר ש"אין פוליטיקאי שלא אוהב להצטלם".
צילום אנשים על שריונית למחרת קבלת החלטת האו"ם על חלוקת הארץ ב-30 בנובמבר 1947. כעבור חמישים שנה שיחזר רובינגר את הצילום עם מרבית האנשים שהופיעו בו.
צילומי מעברות בשנות החמישים. אחת התמונות המפורסמות: עולים שהגיעו זה עתה ארצה, פוסעים ברגל למעברת פרוד ב-1954.
פריצת באר הנפט בשדה הנפט חלץ ב-1955. בצילום נראים עובדים עומדים שמחים ליד מקור פריצת הנפט.
תצלום הצנחנים בכותל המערבי עם שחרור העיר העתיקה בירושלים במלחמת ששת הימים ב-7 ביוני 1967. הצילום המפורסם ביותר של רובינגר, שהצטרף לכוח הצנחנים שכבש את הכותל. רובינגר צילם ברצף כמה תמונות מאותו אירוע שבו הצנחנים נפעמים ונרגשים ואחת מהן זכתה לכינוי "הצנחנים הבוכים".
הרב שלמה גורן תוקע בשופר ליד הכותל עם כיבושו.
קבלת הפנים למשחררי המטוס שנחטף לאנטבה במבצע יונתן ב-1976. בתמונה נראים אזרחים צוהלים המניפים מעלה את אחד הטייסים שהשתתף במבצע.
מנחם בגין מנשק את ידי רעייתו עליזה לאחר המהפך הפוליטי בבחירות 1977.
גוויית מחבל בלבנון עם רימון יד בידו שלא הספיק לשחררו במבצע ליטני ב-1978.
מנחם בגין ישן במטוס באחת מטיסותיו לארצות הברית (התפרסם לאחר הפרסום על "המיטה המעופפת" של הזוג נתניהו).
טקס הצגת הגובלנים בטרקלין שאגאל במשכן הכנסת.
הערכה

טדי קולק, ראש עיריית ירושלים לשעבר, אמר על רובינגר:
קשה לנסות לבטא במילים את התחושה שאתה חווה נוכח צילומיו של דודו רובינגר, שכן אם יש הרגשה אחת שאינה מרפה ממך נוכח מילים, הריהי אי-מספיקותן. לסיפור סיפורה של ישראל כפי שעושים הצלמים הללו יידרשו כרכים שלמים, ואפילו הם יחטיאו את המטרה. סיפורה של ישראל הוא סיפורם של אנשים מכל רקע שרק יכול אדם להעלות בדמיונו. זהו סיפור של ירושלמים בני דור שמיני ושל עולים חדשים שאך זה יצאו מפתח מטוס או ירדו מכביש אניה. זהו סיפור של צעירים וזקנים, של חזקים וחלשים, של שופעי מרץ ושל מותשים. זהו סיפור של יהודים, נוצרים ומוסלמים, שכל אחד מהם הולך בדרכי אבותיו, צועד בנתיב משלו, ועם זאת קשורים כולם בקשרים משותפים. זהו סיפור התפתחותה של אומה צעירה, סיפור הישגיה ובעיות אין-קץ שלה. זהו סיפור ירושלים היפהפה, המגלמת מורשת דורות. אפשר שמקור העוצמה האמיתית של כשרונו של דודו היא עינו, היא יכולתו להמחיש מציאות הנושאת את בשורתה-היא. דוד ומצלמתו הם חזיון מוכר בירושלים. לא אחד מצילומיו היה לסמל היסטורי. ובמיוחד אמורים דברים בצילום שלושת החיילים, שעמדו מול הכותל המערבי ב-7 ביוני 1967. לאנשים רבים ברחבי העולם קרנו עיניהם של השלושה בשורת על תקוה לשלום לכל ובכל.
ארנולד מ' דרפקין, עורך תצלומים של שבועון טיים, אמר עליו:
אם אמנם עיתונאות היא הטיוטה הראשונה של ההיסטוריה, כי אז דמויותיו של דודו רובינגר יעניקו את תמציתה של תקופתנו לדורות הבאים במלוא הבירות, שכן הוא באמת תיעד רגעי-חטף רבי-משמעות ושימר אותם למען יהיו נחלת הכל.
ספריו

עד לתקופה (הקדמה: יורם קניוק), תל אביב: נהר וידיעות אחרונות, תשמ"ח 1988.
כנסת נכבדה (כתיבה: לימור גריזים; עריכה ועיצוב: יוסי ג’יברי), תל אביב: משכל, 1998. (צילומים "מאולם המליאה וממזנון הכנסת, מהדקות ההיסטוריות בחיי האומה ומהרגעים הקטנים של מנהיגים וח"כים")
דוד רובינגר, רות קורמן, ישראל מבעד לעדשה: 60 שנה כצלם עיתונות (מאנגלית: כרמית גיא), ירושלים: כתר, 2008. ("סיפורו של איש אחד עם מצלמה ובה בעת תיעוד ויזואלי של לידתה והתפתחותה של מדינה".)
לקריאה נוספת

"Rubinger, David (Dietrich)", in Handbuch österreichischer Autorinnen und Autoren jüdischer Herkunft 18. bis 20. Jahrhundert / herausgegeben von der Österreichischen Nationalbibliothek ; Redaktion, Susanne Blumesberger, Michael Doppelhofer, Gabriele Mauthe, München: K.G. Saur, 2002., Bd. 2, p. 1160. (בגרמנית)
הערות שוליים

↑  אביבה לורי,'"`UNIQ--nowiki-00000000-QINU`"'דוד ואמי (אמנון) רובינגר, באתר הארץ, 11 באפריל 2012
↑  David Snider,'"`UNIQ--nowiki-00000002-QINU`"'Story of a Nation by David Rubinger - The Digital Journalist, digitaljournalist.org
↑  רפי מן,'"`UNIQ--nowiki-00000004-QINU`"'"איפה זה עם הזקן הג'ינג'י?", באתר העין השביעית, 3 במרץ 2017
1 2 3  הלך לעולמו הצלם חתן פרס ישראל דוד רובינגר בגיל 92, באתר כלכליסט, 2 במרץ 2017
↑  ערן אלדר,'"`UNIQ--nowiki-00000007-QINU`"'הצלם של המדינה, באתר מקום ראשון – מעריב, ‏21 במרץ 2008
1 2  אלכס ליבק,'"`UNIQ--nowiki-00000009-QINU`"'נוגע באולימפוס, באתר הארץ, 23 בספטמבר 2008
↑  '"`UNIQ--nowiki-0000000C-QINU`"'אלכס ליבק,'"`UNIQ--nowiki-0000000D-QINU`"'הג'נטלמניות והדיסקרטיות של רובינגר סללו את דרכו לרגעים האינטימיים של המנהיגים, באתר הארץ, 2 במרץ 2017
↑  ערן אלדר, הצלם של המדינה, באתר nrg,‏ 23 במרץ 2008
↑  אפרת וייס,'"`UNIQ--nowiki-00000011-QINU`"'החשוד ברצח ציונה ספיבק: גנן פלסטיני שפיטרה, באתר ynet, 30 בדצמבר 2004
↑  לירן לוי ורן בוקר,'"`UNIQ--nowiki-00000013-QINU`"'הצלם דוד רובינגר הלך לעולמו, באתר ynet, 2 במרץ 2017
↑  אורין ויינברג,'"`UNIQ--nowiki-00000016-QINU`"'הכי ישראלי: הצילומים הבלתי נשכחים של דוד רובינגר, באתר ynet, 2 במרץ 2017
| זוכי פרס ישראל בתחומי האמנות החזותית |
| --- | --- | --- |
| פיסול | זאב בן-צבי (1953) • יצחק דנציגר (1968) • אריה ארוך (1971) • ראובן רובין (1973) • דני קרוון (1977) • בתיה לישנסקי, יחיאל שמי (1986) • מנשה קדישמן (1995) • יגאל תומרקין (2004) • מיכה אולמן (2008) |  |
| ציור | יוסף זריצקי (1959) • מרדכי ארדון (1963) • מרסל ינקו (1967) • יוסל ברגנר, אנה טיכו, פנחס ליטבינובסקי (1980) • יחזקאל שטרייכמן (1990) • לאה ניקל (1995) • משה קופפרמן (2000) • פנחס כהן גן (2008) |  |
| ציור ופיסול | זהרה שץ • (1955) בצלאל אקדמיה לאמנות ועיצוב ירושלים (1958) • מיכאל גרוס (2000) |  |
| אדריכלות | דב כרמי (1957) • אריה שרון (1962) • דורה גד, אלפרד מנספלד (1966) • בנימין אידלסון (1968) • יעקב רכטר (1972) • אריה אלחנני (1973) • אברהם יסקי (1982) • דוד רזניק (1995) • ליפא יהלום, דן צור (1998) • רם כרמי (2002) • יעקב יער, עדה כרמי-מלמד (2007) • אדם מזור (אדריכלות ועיצוב; 2013) |  |
| עיצוב | יונה פישר, אלישבע כהן (1977) • דן ריזינגר (1998) • דוד טרטקובר (2001) • ירום ורדימון (2007) |  |
| תולדות האמנות | בצלאל נרקיס (1999) • זיוה עמישי-מייזלש (2004) |  |
| צילום | דוד רובינגר (תקשורת; 1997) • מיכה בר-עם (2000) • אלכס ליבק (2005) • פטר מירום (2010) |  |
| אמנות פלסטית | יעקב דורצ'ין (2011) • מיכל נאמן (2014) • שרה ברייטברג-סמל (2020) • מיכל רובנר (2023) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ICIA: 277540  NLI: 987007296691705171  BnF: cb157378477 (data)  GND: 135725151  ISNI: 0000 0000 7778 6946  LCCN: n88102765  NKC: zmp20211109677  PIC: 274310  RKD: 395355  SUDOC: 252875648  ULAN: 500341699  VIAF: 8610776   WorldCat (עם VIAF): 8610776 
ספטמבר 1955: נפט פורץ בשדה חלץ
יפה ירקוני עם האלוף אברהם אדן
סכר הרנסאנס האתיופי הגדול

| --- | --- |
סכר הרנסאנס ומתקנים קשורים
סכר הרנסאנס ומתקנים קשורים
 מיקום:  בנישנגול-גומאז 
 סוג:  סכר כבידה
 סוכר את:  הנילוס הכחול
 אורך:  1,800 מטרים
 גובה:  145 מטרים
 נפח סכר:  10,200,000 מ"ק
 ייצור חשמל:  6,450 מגה-ואט
 תקופת הבנייה:  2011–2022 (כ־11 שנים)
 שטח אגם:  1,874 קמ"ר
 נפח אגם:  74,000,000 קמ"ק
 קואורדינטות:  11°12′51″N 35°05′35″E﻿ / ﻿11.21416667°N 35.09305556°E﻿ / 11.21416667; 35.09305556
  (למפת אתיופיה מוגדלת) אדיס אבבה דירה דאווה מקלה גונדר אווסה ג'ימה ג'יג'יגה אריתריאה סודאן דרום סודאן  קניה סומליה ג'יבוטיסכר הרנסאנס האתיופי הגדול(למפת אתיופיה רגילה) אדיס אבבה דירה דאווה מקלה גונדר אווסה ג'ימה ג'יג'יגה אריתריאה סודאן דרום סודאן  קניה סומליה ג'יבוטיסכר הרנסאנס האתיופי הגדול he
 
סכר הרנסאנס האתיופי הגדול (באמהרית:
ታላቁ የኢትዮጵያ ሕዳሴ ግድብ, בתעתוק: תלקו יאתיופיה הדאסיה גדב), מוכר גם כסכר המילניום, הוא סכר כבידה הנמצא בתהליך בנייה מאז שנת 2011 במעלה הנילוס הכחול בשטחה של אתיופיה. הסכר ממוקם באזור בנישנגול-גומאז, כ-15 קילומטר ממזרח לגבול עם סודאן. תחנת הכוח ההידרואלקטרית המוקמת על הסכר צפויה להיות הגדולה ביותר באפריקה והשביעית בגודלה בעולם, בהספק של כ-6.45 ג'יגוואט. תקופת מילוי מאגר המים לאחר השלמת בניית הסכר צפויה להמשך כ-5 ועד 15 שנה כתלות בתנאים ההידרולוגיים ובהתאם להסכמים בין אתיופיה סודאן ומצרים. השלמת הבנייה מתוכננת לשנת 2022. במהלך שנת 2022 יחידות ייצור ראשונות הופעלו והחל להעביר חשמל לרשת החשמל.
המבנה

הסכר האתיופי הגדול עשוי בטון מעוגל (אנ') בעל הרכב אגרגטים מיוחד לבניית סכרים. אורכו כ-1800 מטרים וגבהו כ-145 מטרים. בשני צידי הסכר מותקנות תחנות הכוח ההידרואלקטריות. בימנית מותקנות 10 טורבינות מסוג פרנסיס (אנ') בעלות הספק של 375 מגוואט כל אחת, ובשמאלית שש טורבינות זהות מתוצרת חברת אלסטום. מאגר המים שייווצר כתוצאה מבניית הסכר יהיה בנפח 74 מיליארד מטר מעוקב ובשטח כולל של כ-1874 קילומטר רבוע.
היסטוריה

האתר המתאים להקמת הסכר זוהה על ידי לשכת הטיוב של ארצות הברית במהלך סקר הנילוס הכחול שנערך בתקופת כהונתו של אקלילו הבט-וולד כראש ממשלת אתיופיה בין השנים 1956–1964. מהפכת 1974 שהעלתה לשלטון את החונטה הצבאית האתיופית עצרה את פיתוח המיזם עד לשנת 2009 שבה התחדש תהליך התכנון והפיתוח של הסכר. ב-2 באפריל 2011 הונחה אבן הפינה לבניית הסכר על ידי ראש ממשלת אתיופיה מלס זנאווי.
בניית הסכר עוררה התנגדות עזה במצרים השוכנת במורד הנילוס מחשש שיגרום להפחתה משמעותית בכמות המים המגיעה לשטחה. מצרים דרשה את הפסקת הבניה כתנאי מקדים לניהול משא ומתן בין שתי המדינות בנושא, ואף פנתה בעניין לממשלות סין ואיטליה המעורבות בתהליך הבנייה של הסכר. בין מצרים ואתיופיה הוחלפו טיוטות להסכם בדבר אופן הפיקוח על השפעות הסכר האתיופי שטרם הבשילו להסכמות. מדינות אחרות באזור הביעו תמיכה בהקמת הסכר, לרבות סודאן שהנילוס הכחול זורם גם בשטחה ואף האשימה את מצרים בליבוי יצרים סביב הסוגיה. לטענת האתיופים בניית הסכר לא תשפיע לרעה על משטר הזרימה במורד הנילוס למצרים ואף להפך, הסכר האתיופי יגרום להגברת הזרימה לכיוון מצרים כתוצאה מהפחתת האידוי באגם נאצר. ממשלת אתיופיה מאשימה את ממשלת מצרים כי היא נוהגת בחוסר הגיון ובעיקר לאור דרישת האחרונה להעלות את חלקה מ-66% מנפח זרימת המים ל-90%. בחודש אוקטובר 2019 הודיעו המצרים כי השיחות עם אתיופיה וסודאן סביב הנושא הגיעו למבוי סתום.
במרץ 2021 ביקר נשיא מצרים, עבד אל-פתאח א-סיסי בסודאן, שם נשא נאום בו איים יחד עם מקבילו הסודאני, עבד אל-פתאח אל-בורהאן על האתיופים ואמר כי הם מתנגדים לבניית והפעלת הסכר, נאום זה בא לאחר שגורמים אתיופים אמרו לסודאנים ולמצרים כי בכוונתם להמשיך במילוי הסכר גם ללא הסכם בין המדינות.
באוגוסט 2024 הושלמו כ-98% מהפרויקט, והופעלו ארבע טורבינות ליצור חשמל אשר סיפקו כ-1,550 מגוואט מתוך 15,700 מגוואט המתוכננים ליצור עם השלמת הפרויקט. בשנת 2023 יצאה אתיופיה חשמל בשווי 140 מיליון דולר לג'יבוטי, סודן וקניה, והיא מתכננת להתחיל לייצא גם לטנזניה.
מימון

מייד עם ההכרזה על בניית הסכר ב-31 במרץ 2011 נחתם הסכם, ללא ביצוע מכרז, בסך 4.8 מיליארד דולר עם החברה האיטלקית סאליני (Salini Impregilo S.p.A) המתמחה בבנייה בתחום ההנדסה האזרחית. ממשלת אתיופיה הכריזה כי בכוונתה לממן ממקורות עצמיים את מלוא עלות הבנייה של הסכר עצמו בסך כ-3 מיליארד דולר וזאת במטרה להימנע מיצירת תלות במדינות או גורמים שלישיים העלולים להיות נתונים ללחץ והשפעה של ממשלת מצרים המעוניינת בביטול הפרויקט. לצורך כך ביצעה הנפקה של איגרות חוב המיועדות לרכישה על ידי אזרחי המדינה בלבד. מימון הטורבינות והמתקנים החשמליים המוערכת בכ-1.8 מיליארד דולר הנוספים בוצע על ידי בנקים סיניים. נראה כי העלות הנ"ל אינה כוללת את ההוצאות בגין אמצעי ההולכה לחשמל שיופק לאחר הפעלת הסכר.
הערות שוליים

↑  http://america.aljazeera.com/opinions/2014/2/egypt-disputes-ethiopiarenaissancedam.html
↑  סוכנויות הידיעות‏, מצרים וסודאן מהדקות יחסים, ומגבשות חזית אחידה נגד אתיופיה, באתר וואלה, 7 במרץ 2021
↑  https://ethiopianmonitor.com/2024/08/25/gerd-two-more-turbines-start-commercial-operations/
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987012403734005171  LCCN: sh2017003531  VIAF: 2565152381763301950007   WorldCat (עם VIAF): 2565152381763301950007
טסית בתים

| טסית בתים |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: ציפורי שיר
משפחה:: סנוניתיים
סוג:: טסית
מין:: טסית בתים
שם מדעי
 Delichon urbicum ‏לינאוס, 1758
תחום תפוצה


טסית בתים
Delichon urbicum meridionale
טסית הבתים (בעבר נקראה סנונית הערים) (שם מדעי: Delichon urbicum) היא מין של ציפור שיר משפחת הסנוניתיים. השם טסית הוענק לה על-ידי חיים נחמן ביאליק בשל טיסתה המהירה.[דרוש מקור] המין קרוב למיני טסיות אחרים, ובעבר היה מקובל מיון אחר שכלל שני מינים שנחשבים כיום לנפרדים.
מאפיינים גופניים

הטסית היא ציפור שיר קטנה. הזכר והנקבה דומים מאוד זה לזו. זנבה של הטסית מפורץ/קדוד (כלומר נוצות הזנב החיצוניות ארוכות מהמרכזיות) במידה מעטה. גחון הטסית והעל-שת שלה לבנים. חלקי גופה העליונים של הטסית הבוגרת שחורים-כחולים מלבד התת-שת הלבן; בצעירים החלקים הכהים בצבע אפור-חום כהה.
בישראל נמדדו טסיות במשקל 18-11 גרם, ואורך הגוף 15.3-14.2 ס"מ. לפי מקורות אחרים משקלה כ-20 גרם, אורך גופה הוא 16.5-14.2 ס"מ, ומוטת כנפיה 32-30.5 ס"מ.
רגליה של הטסית, לרבות אצבעותיה, מכוסות נוצות לבנות. תכונה זו מייחדת את הסוג מסנוניות אחרות.
קריאת התעופה הבולטת של הציפור היא טירטור קצר ויבש. קריאה זו מופיעה בגיל כ-15 יום. לטסיות גם קולות אחרים, לרבות קולות מצוקה, אזהרה וכן שירה הנשמעת כבר לפני הפריחה מהקן. משך התפרצויות השירה עד כדקה.
טסית הבתים המבוגרת ביותר שנרשמה הייתה בת 14שנים ו-6 חודשים.
תפוצה > בעולם

בקיץ הטסית מצויה באירופה ובמערב אסיה עד לחוג הארקטי בצפון, וברצועה צרה בצפון אפריקה בדרום, ובחורף אוכלוסיית הטסיות נודדת לאפריקה שמדרום לסהרה, ומעטות לאזורים דרומיים באסיה. הן מקננות בצוקים ובתוך ערים (תופעה בסימן התפשטות), ובחורף הן נמצאות בשטחים פתוחים מגוונים עד לגובה רב (4,500 מ' באסיה).
תפוצה > בישראל

בארץ תת-המין הראשי Delichon u. urbica חולף באוגוסט-נובמבר ובפברואר-מאי, ומקנן בישראל בחודשי האביב והקיץ. במדבר יהודה נרשמה פעילות קינון מוקדמת יותר, כבר בסוף ינואר.
הטסיות מקננות בכפרים ובערים. לפני כמה עשורים היו קינוני טסיות מוכרים רק בצפון הארץ, ובעיקר ברמת הגולן; בסוף שנות ה-60 של המאה ה-20 אותרו קינים גם באזור ירושלים ומדבר יהודה, כיום מוכרות מושבות גם במרכז ובדרום מערב הארץ.
הקינון בעולם

הטסיות חיות לרוב בלהקות. בתקופת הדגירה עשרות ועד מאות זוגות מקננים יחד בסמיכות. שלא כמו מיני סנוניות אחרים באזור ישראל, זוגות שונים של טסיות עשויים להצמיד קינים זה לזה.
באירופה תקופת הקינון מתרחשת בחודשים מאי-יוני, באסיה ביוני-ספטמבר, ובישראל באפריל-יולי. שני מחזורי קינון הם תופעה נפוצה.
הקן נבנה מבוץ על-ידי שני בני הזוג במשך 18-8 ימים, במהלכם עפים בני-הזוג הלוך ושוב כ-1000 פעמים לשלוליות כדי להביא בוץ במקורם. מבנה הקן כדורי (רבע כדור כשהקן מחובר לקיר אחד ולתקרה) והוא מרופד בנוצות ובשיער. קוטרו 15-12 ס"מ (לפי מקור אחר: ממוצע 17.8 ס"מ רוחב, ואילו העומק והגובה צרים יותר) ובו פתח קטן סמוך לתקרת המבנה.
בעבר היו קיני הטסיות ממוקמים בסלעים טבעיים. כיום ממוקמים רוב הקינים ביישובים: תחת שולי גגות, תחת אדנים בולטים, צמוד לקירות במרפסות, תחת קורות של גשרים וכדומה.
בהטלה אחת יש 5-3 ביצים לבנות (בעולם נרשם טווח 7-1 ביצים), עליהן דוגרים שני בני-הזוג במשך 16-14 ימים. הפריחה בגיל 22-19 ימים לפי מקורות שהתפרסמו בישראל, אך 32-22 ימים לפי מקור מקיף מחו"ל.
לקן יש ערך רב עבור הטסיות מעבר לקינון. הן ממשיכות ללון בקן לאחר תום הקינון, ופרטים רבים (אפילו מעל 10) עשויים להצטופף בקן אחד.
תזונה

הטסית ניזונה מחרקים מעופפים קטנים מקבוצות רבות ושונות. נרשמו גם מקרים נדירים של אכילת פירות קטנים.
ליקוט המזון נעשה תוך כדי מעוף איטי, גבוה יותר מהמעוף של סנונית הרפתות, במרחק ממוצע של כמה מאות מטרים מהקן ועד כ-2 ק"מ מהקן.
יחסי טסית-אדם

ברוב ארצות העולם מקבלים אנשים בסובלנות ואפילו בשמחה את נוכחות הטסיות. מושבות קינון עשויות להוות מוקד משיכה לתיירים; הוראות הכנה לקינים מלאכותיים מופצות בידי ארגוני שמירת טבע, וחברות שונות באירופה מציעות למכירה קינים מלאכותיים שנועדו למשוך טסיות לקנן בבניינים פרטיים.
בישראל מתגלים בשנים האחרונות מקרי קונפליקט רבים כתוצאה מקינון ולינה של טסיות בתוך מבנים, והשמדת קיני טסיות ופעולות אחרות נגדן (כגון התקנת רשתות חסימה) נפוצות בבניינים עירוניים. למיתון הקונפליקט פיתח ארגון מחקר הציפורים היפני את הלשלשית (מדף קטן קל מאוד המוצמד תחת קן הטסיות), ומכון אדם וחיה בישראל שכלל את הלשלשית ואת השיטות להכנתה.
לקריאה נוספת

היינצל, פיטר ופרסלאו, הציפורים: מגדיר שדה שלם לציפורי אירופה והמזרח התיכון, הוצאת הקיבוץ המאוחד, שנת 1975
סנוניות – קינון ולינה בבניינים, מכון אדם וחיה
הערות שוליים

↑  טסית בתים באתר הרשימה האדומה של IUCN
↑  שמות בעלי-החיים של ארץ-ישראל, זיכרונות האקדמיה ללשון העברית י'-י"א, תשכ"ג-תשכ"ד, תשכ"ה, עמ' 27
↑  '"`UNIQ--templatestyles-00000005-QINU`"'טיולי, אתר. "טסית בתים - מדריך בעלי החיים בישראל של טיולי | אתר טיולי". אתר טיולי. נבדק ב-2018-05-06.
1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 13 14  Josep del Hoyo, Angela Turner, Guy M. Kirwan, Nigel Collar, and Peter F. D. Boesman, Western House-Martin Delichon urbicum, Cornell Lab of Ornithology, ‏Version: 1.0 — Published October 24, 2023
1 2 3 4  ראובן ענבר, מדריך לציפורי ישראל, תל-אביב: אחיאסף, 1981, עמ' 153-152
1 2 3 4 5 6 7 8 9 10  עזי פז, החי והצומח של ארץ-ישראל: כרך 6 עופות, משרד הבטחון והחברה להגנת הטבע, 1986, עמ' 339-338
↑  אריאל צבל, הטסיות הגיעו!, באתר האתר של ד"ר אריאל צבל, ‏18.1.2021
↑  ארז ארליכמן וניצן דרור, קפריסין,'"`UNIQ--nowiki-0000000C-QINU`"'כפר עם כנפיים: אלפי טסיות לא טועות, באתר ynet, 6 בפברואר 2015
↑  Artificial nest cups, House Martin Conservation UK & Ireland
↑  סנוניות – קינון ולינה בבניינים, באתר מכון אדם וחיה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4169275-5  NKC: ph1162147
מקסימיליאן לנץ

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  4 באוקטובר 1860 וינה, האימפריה האוסטרית 
 פטירה:  18 במאי 1948 (בגיל 87) וינה, אזורי הכיבוש באוסטריה 
 מקום לימודים:  האקדמיה לאמנויות בווינה 
 בן או בת זוג:  אידה קופלוויזר (1926–1927) 
 
מקסימיליאן לנץ (בגרמנית: Maximilian Lenz ‏ 4 באוקטובר 1860 – 19 במאי 1948) היה צייר, אמן גרפי ופסל אוסטרי. לנץ היה חבר מייסד של הזצסיון הווינאי; בתקופה המשמעותית ביותר בקריירה שלו היה סימבוליסט, אך מאוחר יותר עבודתו הפכה יותר ויותר נטורליסטית. הוא עבד במגוון מדיומים, כולל שמן, צבעי מים, ליתוגרפיה ותבליטי מתכת.