stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
עלי אופקי
עבודותיו > אנתולוגיות מוזיקליות

אחד מהישגיו הגדולים של אופקי הוא פרסום שתי אנתולוגיות בכתב יד של מוזיקה עות'מאנית, הידועות בשם "Mecmûa-i Sâz ü Söz" ("אוסף יצירות כליות וקוליות"). באוספים אלו התיעוד היחיד של מאות יצירות מוזיקליות. כמו כן, הופיעו בהן בפעם הראשונה יצירות מוזיקליות עות'מאניות בתיווי חמשה מערבי. אוסף זה, שנוצר לפני התמורה התרבותית של שלהי המאה ה-17 בטורקיה, הועלם מהמדינה על מנת שלא ישפיע על הלכי המחשבה המוזיקלית שם. האוסף כולל יותר מ-300 דפי תיווי הכתובים מימין לשמאל ו-195 יצירות - 145 בז'אנר פשרווים ו-40 בז'אנר הסמאעי. כמו כן מכיל הספר עוד יצירות רבות, מהן דתיות, חילוניות ושירים עממיים מסורתיים.
נראה כי אופקי כתב את הספר לשימושו האישי, על פי הקדמתו, אשר ניכרת בה משום הנבואה:
"ספר זה הוא כבני, תוצר חיי ועמלי,

חושש אני כי לכשאמות, יפול לידי בורים.

תחינתי לפניך, אלי, מי יתן ויפול בידי ידידים,

אשר יזכרו את מחברו בנדיבות"
רק שני עותקים שרדו מן האוסף: אחד נמצא בספריה הלאומית הצרפתית והשני בספריה הלאומית הבריטית.
עבודותיו > עבודות אחרות

בשנת 1666 כתב אופקי ספר דקדוק של השפה הטורקית העות'מאנית. כמו כן תרגם לשפה זו עבודות פרי עטם של הוגו גרוטיוס ויאן עמוס קומניוס.
לקריאה נוספת

.Walter Feldman, Music of the Ottoman Court, VWB, 1996
Behar, Cem. Ali Ufki ve Mezmurlar. Pan Yayıncılık.
Neudecker, H. (1996). "Wojciech Bobowski and his Turkish grammar (1666)". Dutch Studies in Near Eastern Languages and Literatures, 2, pp. 169–192.
Neudecker, H. (2000). "Ordinal numbers in Bobowski’s Turkish Bible translation (1662–1664)." Folia Orientalia, 36, pp. 219–225.
Agnieszka Bakalarz, Polaków odkrywanie Arabii Saudyjskiej, Księgarnia Akademicka 2005, str. 57–62
F.Siarczyński, Wiadomość o Woyciechu Jaxie z Bobowej…, "Czasopism Naukowy Księgozbioru Ossolińskich", 1/1, Lwów 1828
הערות שוליים

↑  (ידוע גם בשמות אלברטוס בובוויוס, עלי ביי וסנטורי עלי אופקי)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007257686805171  PLWABN: 9810694163805606  BIBSYS: 1073785  BNE: XX5581190  BnF: cb12466276m (data)  CiNii: DA13736013  GND: 119081520  ICCU: BVEV078281  ISNI: 0000 0001 0872 3172  LCCN: n83060813  MusicBrainz: e9123b97-0dad-4092-96c7-fc7b5790f711  NKC: jn20011210273  NLA: 35849711  NTA: 242442358  RERO: 02-A005494113  SUDOC: 033846790  Trove: 1115022  VcBA: 495/52658  VIAF: 14870437   WorldCat (עם VIAF): 14870437
פולמוס הנישואים האזרחיים בהונגריה

פולמוס הנישואים האזרחיים בהונגריה היה פולמוס הלכתי שהתרחש בהונגריה בעקבות האמנציפציה וחוק נישואים אזרחיים (בלשון ספרי הפוסקים "ציווילעהע", מגרמנית: Zivilehe), שהביאו להכרה ביהודים כשווים לכל שאר אזרחי המדינה, ובדת היהודית כשווה לשאר הדתות, והביאו לאפשרות של נישואי תערובת בין יהודים לגויים. המציאות החדשה עוררה שאלות הלכתיות חדשות וקשות, שנדונו על ידי רבנים בקרב יהדות הונגריה ומחוצה לה.
רקע

עוד טרם שהדת היהודית הייתה מוכרת כדת שווה לדתות האחרות, הסמכות הבלעדית לערוך נישואין בקהילה היהודית הייתה מופקדת אצל רבני הקהילות היהודיות בלבד. שכן בעיני השלטונות עריכת נישואין הייתה מן הדברים השייכים לדת בלבד. כל בני זוג שהיו מעוניינים לקבל הכרה בנישואיהם מצד מוסדות השלטון והחוק, לא היו זכאים לכך אלמלא צירפו תעודה חתומה בידי רב הקהילה המעידה שהם נישאו כדת משה וישראל. במציאות כזו לא היה ניתן ליהודים להינשא לגויים, או להינשא בינם לבין עצמם שלא על ידי רב הקהילה כדת משה וישראל.
בשנת 1893 (תרנ"ד) עלה להצעה על ידי השלטונות ההונגרים חוק הנישואין האזרחיים. לפי חוק זה כל האזרחים החפצים להינשא מחויבים להירשם בנישואין אזרחיים אצל שלטונות המדינה, גם אלו היהודים שנישאים כדת משה וישראל. הפקעת רשות אישור הנישואין מידי הרבנים ומסירתו לידי שופטי המדינה, הביאה לאפשרות שיהודים יוכלו להינשא לאינם יהודים, וכן להינשא בינם לבין עצמם שלא כדת משה וישראל. בעיה נוספת היא בגירושין, במצב בו זוג התחתן כדת משה וישראל מעתה האישה הייתה יכולה להינשא לאדם אחר מבלי להזדקק לגט מבעלה הראשון, וכך ילדיה שיוולדו לה מנישואיה השניים יהיו ממזרים.
על אף שלא היה מכוון לרעה כנגד הקהילה היהודית, רבני הונגריה האורתודוקסים ראו בו סכנה לקהילה היהודית ופתח להתבוללות ולממזרות. ולכן עם הצעת החוק פעלו רבני הונגריה על מנת למנוע שיתקבל חוק כזה העלול להביא לפרצות בדת ישראל.
בשנת 1893 (תרנ"ד) התקיימה אספה של רבני הונגריה, בהם הרב יעקב קופל רייך הרב שלום קוטנא (אב"ד אייזנשטאט) והרב אריה לייב ליפשיץ, שתפקידה היה לנסח כתב עמדה של היהדות האורתודכסית למען השלטונות, ולהציג בפניהם את הבעיות שעלולות להגרם מהצעת החוק הנוכחי. בנוסף הציעה האספה לתקן את הצעת החוק, שתכלול סעיף האומר כי כל אזרח יהודי המעוניין להינשא פעם שנייה אצל פקידי השלטון, חייב להוכיח כי הוא התגרש בגט על פי ההלכה היהודית.
בניגוד לעמדת הרבנים האורתודכסים, הזרם הנאולוגי ראה בחוק ברכה ואף פעל לקידום החוק ולקבלתו על ידי הפרלמנט ההונגרי. ביחס לחוק עצמו טענו הנאולוגים כי אינו עומד בניגוד להלכה היהודית, מאחר שהוא עדיין מאפשר קיום של נישואין על פי ההלכה בנוסף לרישום אצל הממשלה. ולגבי הצעת הרבנים האורתדכסים לחייב גט גם בנישואין שניים אצל הממשלה, טענו כי אין זה נצרך שכן החוק מאפשר ליהודים שלא להינשא על פי ההלכה, ולכן אלו שירצו להתגרש ללא גט מלכתחילה לא יינשאו על פי ההלכה. היו גם שטענו שעצם הצורך בגט הוא הסדר דתי מיושן שראוי להפטר ממנו.
בתום דיונים בפרלמנט ההונגרי ההצעה של הרבנים האורתודכסים לא התקבלה, והחוק התקבל במלואו בשנת 1897 (תרנ"ז).
לקריאה נוספת

שו"ת לבושי מרדכי מהדורה חדשה חלק חושן משפט אבן העזר, מבוא לקונטרס ישב מצרף מאת הרב יחיאל גולדהבר.
חכמי הונגריה והספרות התורנית בה, יצחק יוסף כהן.
זכור ימות עולם, כרך ב', יעקובוביץ' בן ציון.
הערות שוליים

↑  זכור ימות עולם חלק ב' מאמר נ"ג, בן ציון יעקובוביץ'
↑  תל תלפיות תרנ"ד אדר ב', גיליון 12, 13. הודפס גם בשו"ת לבושי מרדכי אבן העזר קמא סימן מ'.
↑  תגובתו מופיעה בשו"ת אהל אברהם סימן ק"ד.
↑  תלמוד בבלי מסכת גיטין דף פ"א עמ' ב'.
↑  שו"ת פרי השדה חלק ג' סימן ט'.
↑  שו"ת רשב"ן אבן העזר סימן ע"ה.
↑  תל תלפיות ח' שנת תר"ס.
↑  שו"ת בית שערים יורה דעה סימן שס"א.
פוקייה דילמה

| --- | --- |

פוקייה דילמה, 1949
 לידה:  18 בספטמבר 1926 בורום, הולנד
 פטירה:  5 בדצמבר 2007 (בגיל 81) קולום, הולנד
 מידע כללי
 מדינה:  הולנד הולנד
 ספורט
 ענף ספורט:  אתלטיקה
 תת-ענף:  ריצת 100 מטר, ריצת 200 מטר, מרוץ שליחים
 הישגים
 שיאים אישיים:  100 מטר: 12.1 שניות (1949) לונדון  200 מטר: 24.1 שניות (1950) אמסטרדם
פוקייה דילמה (בהולנדית: Foekje Dillema; ‏18 בספטמבר 1926 – 5 בדצמבר 2007) הייתה אתלטית הולנדית.
ביוגרפיה

הפרסום של דילמה כספורטאית החל בשנת 1949, כיריבה לאתלטית ההולנדית המפורסמת פאני בלנקרס-קון, שזכתה בארבע מדליות זהב באולימפיאדת 1948, ונבחרה כ"אתלטית המאה" על ידי התאחדות האתלטיקה הבינלאומית (IAAF) ב-1999. דילמה זכתה בתואר "אתלטית המרוץ" לאחר שניצחה בריצת 100 מטר ובריצת 200 מטר בטורניר בלונדון בשנת 1949, והביסה את בלנקרס-קון.
בשנת 1950, דילמה הושעתה מתחרות לצמיתות על ידי IAAF מכיוון שסירבה להיבחן בבדיקת אימות מין לקראת האליפות האירופאית בבריסל. דילמה הייתה הנבדקת המיועדת הראשונה לבדיקת אימות מין, פרקטיקה שההתאחדות האתלטית המשיכה בה עד לשנת 1992. השיא של דילמה, 24.1 שניות בריצת 200 מ', נמחק מן הרשומות.
ב-13 ביולי 1950, כשהייתה בדרך לתחרות בינלאומית בצרפת, עוכבה דילמה על ידי הרשויות ההולנדיות, ואז היא הושעתה לצמיתות גם על ידי התאחדות האתלטיקה ההולנדית, לפי הצהרת ההתאחדות "בשל תוצאות בדיקה" אשר מעולם לא פורסמו. דילמה פרשה לביתה בפריסלנד, ולא יצאה ממנו למשך יותר משנה. היא המשיכה לחיות חיים שקטים בעיירת הולדתה, ותמיד סירבה לדבר על המקרה.
דילמה, שזוהתה בלידתה כנקבה והייתה בעלת פנוטיפ נקבי, גדלה כילדה וחייתה כאישה. לאחר מותה, נערכה בדיקה גנטית מתאים שנלקחו מבגדים שלבשה, ולפי הבדיקה היו סימנים לקיום כרומוזום Y ב-DNA שלה. עלתה לפיכך ההשערה שהיא הייתה בעלת פסיפס גנטי בתאי עורה. הדו"ח העלה ספקולציה שדילמה התפתחה מזיגוטה עם תסמונת קליינפלטר (גנוטיפ XXY), אשר התפצל לעובר בעל חצי גנוטיפ XX וחצי XY, מצב שהיה מכונה "הרמפרודיטיזם אמיתי",
הביוגרף של דילמה, מקס דולה, הסיק שאם הייתה דילמה מסכימה לבדיקה, לא הייתה מורשית להמשיך ולהתחרות בתור בעלת כרומוזום Y. במהלך השנים, נערכו מספר סוגי בדיקות לגילוי כרומוזום Y אצל ספורטאיות, שחלקן ספגו ביקורת קשה מגופים מדעיים (כגון בדיקות גופיף בר ובדיקות PCR). כל אתלטית אשר התגלה אצלה כרומוזום Y על פי בדיקות אלה הושעתה מתחרות עד שנת 2011. בעשורים האחרונים, עלו מחאות רמות יותר מרחבי העולם נגד הבדיקות, והוועדה האולימפית נעתרה להתנגדויות והפסיקה את הבדיקות. עם זאת, הוועדה האולימפית וההתאחדות האתלטית עדיין עורכות בדיקות טסטוסטרון מאז 2011, ואתלטית עם היפראנדרוגניות לא תורשה להתחרות ללא טיפול רפואי למיגור התופעה, כולל ניתוחים להסרת בלוטות המין.
57 שנים לאחר ששיאה נמחק, ולאחר שכבר לא הייתה בחיים, החזירה התאחדות האתלטיקה ההולנדית לדילמה את שיאה והכירה בה כספורטאית לאומית. בשנת 2014 הוקמה לכבודה אנדרטה אשר הועברה ב-2018 לפארק ספורט באזור לייוורדן. גם בעיר הולדתה, בורום במחוז פריסלנד הוצבה אנדרטה לכבודה.
שיאים אישיים

100 מטר: 12.1 שניות (1949) לונדון
200 מטר: 24.1 שניות (1950) אמסטרדם
ראו גם

טרנסג'נדריות ואינטרסקסואליות בספורט
הערות שוליים

1 2 3 4  Sex and gender issues in competitive sports: investigation of a historical case leads to a new viewpoint, Kaye N Ballantyne, Manfred Kayser, J Anton Grootegoed; Journal of Sports Medicine,  2012 Jun 1; 46(8): 614–617.
↑    Nigel Farndale, ‏Athletics: Caster Semenya the latest female athlete suspected of being biological male, The Telegraph, 25 October 2009
↑  Karkazis, K.; Jordan-Young, R.; Davis, G.; Camporesi, S. (2012). "Out of Bounds? A Critique of the New Policies on Hyperandrogenism in Elite Female Athletes". The American Journal of Bioethics. 12 (7): 3–16. doi:10.1080/15265161.2012.680533. PMC 5152729. PMID 22694023.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BPN: 79003434  GND: 13642029X  ISNI: 0000 0000 5962 1398  LCCN: n2009027634  NTA: 313995338  VIAF: 80766766   WorldCat (עם VIAF): 80766766
פרנקו גונן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  יוני 1948 (בן 76) ספקס, תוניסיה
 תאריך עלייה:  1949
 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 דרגה:    תת-אלוף
 תפקידים בשירות
 מפקד גדוד 55  מפקד אגד ארטילרי 449  מפקד עוצבת עמוד האש  מפקד התותחנים הפיקודי בפיקוד הצפון  סגן קצין תותחנים ראשי  נספח צבאי בזאיר
 תפקידים אזרחיים
 מנכ"ל עיריות ראש העין, רחובות וראשון לציון, ראש ועדה קרואה למועצת מעלה עירון
 
פרנקו גונן (נולד ביוני 1948) הוא מנהל ואיש צבא ישראלי בדימוס. כיהן כמנכ"ל עיריית ראשון לציון, שירת תקופה ארוכה בצה"ל, פיקד על אגד ארטילרי ושימש סגן קצין תותחנים ראשי.
גונן שירת בצה"ל בחיל התותחנים. פיקד על גדוד 55 ובמלחמת לבנון הראשונה פיקד על אגד 449 באוגדה 880. בשנים 1982 עד 1984 פיקד על עוצבת עמוד האש. שימש קצין התותחנים הפיקודי של פיקוד הצפון וסגן קצין תותחנים ראשי. הדריך במכללה הבין-זרועית לפיקוד ומטה וכיהן כנספח צה"ל וראש משלחת משרד הביטחון בזאיר. השתחרר משירות הקבע בדרגת אלוף-משנה ב-1992. בשירות המילואים קודם לדרגת תת-אלוף.
לאחר שחרורו מונה למנכ"ל אגף הביטחון וחירום בעיריית ירושלים. ב-1995 מונה לסמנכ"ל תפעול ומינהל בעיריית חולון. ב-1999 מונה למנכ"ל עיריית ראש העין וב-2001 למנכ"ל עיריית רחובות. באפריל 2007 מונה על ידי שר הפנים לראש ועדה קרואה לניהול המועצה המקומית מעלה עירון וכיהן בתפקיד עד ספטמבר 2009. ב-2015 פרסם משרד מבקר המדינה ביקורת על תפקוד הוועדה הקרואה במעלה עירון. הביקורת העלתה מחדלים חמורים בתהליכי קבלת ההחלטות ובהתקשרויות עם נותני שירותים. כמו כן, ממצאי הביקורת לימדו על התנהלותה הבזבזנית של הוועדה ועל הטבות כספיות שהוענקו לעומדים בראשה. באוקטובר 2009 מונה למנכ"ל עיריית ראשון לציון וכיהן בתפקיד עד אפריל 2017.
גונן בעל תואר ראשון במדעי הרוח מאוניברסיטת תל אביב, בוגר המכללה לפיקוד ומטה של צבא ארצות הברית בפורט לוונוורת', ובוגר המכללה לפיקוד ומטה של צה"ל.
פינוקיו 3000

| --- | --- |

כרזת הסרט
 מבוסס על:  "הרפתקאותיו של פינוקיו" מאת קרלו קולודי
 בימוי:  Daniel Robichaud 
 תסריט:  Claude Scasso 
 מדבבים:  ראו כאן
 מוזיקה:  ג'יימס גלפנד 
 מדינה:  קנדה, ספרד, צרפת, גרמניה 
 חברת הפקה:  CinéGroupe, Filmax 
 חברה מפיצה:  סרטי קריסטל
 הקרנת בכורה:  9 בפברואר 2004
 משך הקרנה:  כ-79 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט מדע בדיוני, סרט קומדיה, סרט פנטזיה, סרט ילדים, סרט לכל המשפחה 
 תקציב:  12,000,000 דולר
 הכנסות:  15,485,280 דולר
 אתר רשמי
 דף הסרט ב־IMDb
 
פינוקיו 3000 (באנגלית: Pinocchio 3000) הוא סרט פנטזיה בהנפשה ממוחשבת, שמשמש כפרשנות עתידנית לרומן "הרפתקאותיו של פינוקיו" מאת קרלו קולודי שהופץ לראשונה בשנת 1883. הסרט הופץ במקור על ידי סרטי קריסטל ב-9 בפברואר 2004, כאשר שפת המקור שלו היא אנגלית ואורכו כ-79 דקות.
הסרט הרוויח כ-15,485,280 דולר, מתקציב של 12,000,000 דולר.
תקציר העלילה

הסרט מתרחש בעיר עתידנית, בה הרובוט פינוקיו מנסה להשתלב בחיים עם בני האדם. רוב האלמנטים מהרומן המקורי נמצאים בסרט בצורות שונות.
דמויות ומדבבים

| שם הדמות | מדבבים בגרסה האנגלית |
| --- | --- |
פינוקיו: סוניה בול
ג'פטו: האוורד רששאן
ספנסר: האווי מנדל
סיברינה: וופי גולדברג
מרלן: הלנה אוונג'ליו
סקמבולי: מלקולם מקדואל
מונית: מאט הולנד
רודו: ג'ק דניאל וולס
זאק: בובי אדנר
סינתיה: גבריאלה אלפסי
סקמבוקופ: טרנס סקמל
פרידריך השלישי, דוכס הולשטיין-גוטורפ

פרידריך השלישי, דוכס הולשטיין-גוטורפ (בגרמנית: Friedrich III. von Schleswig-Holstein-Gottorf; ‏2 בדצמבר 1597 - 10 באוגוסט 1659), היה דוכס הולשטיין-גוטורפ בין השנים 1616–1659.
ביוגרפיה

פרידריך נולד ב-2 בדצמבר 1597 בטירת גוטורפ, ליוהאן אדולף, דוכס הולשטיין-גוטורפ ולאוגוסטה, נסיכת דנמרק, בתם של פרדריק השני, מלך דנמרק וסופיה ממקלנבורג-גיסטרוב.
בשנת 1616 מת אביו יוהאן אדולף, דוכס הולשטיין-גוטורפ, ופרידריך ירש את נחלותיו ותאריו. פרידריך ניסה לשפר את הסחר הימי של הדוכסות, ולצורך כך כרת בריתות עם הערים פרידריכשטאדט וגליקשטאדט, ושיתף פעולה עם כריסטיאן הרביעי, מלך דנמרק לצורך כך. בשנת 1633 ניסה פרידריך למצוא דרך מסחרית בין גרמניה לפרס דרך רוסיה, ולשם כך שלח משלחת מהמבורג לרוסיה, אולם המשלחת לא הצליחה לחתום על הסכם עם מיכאיל הראשון, צאר רוסיה, ובשל כך שלח פרידריך משלחת נוספת בשנת 1636, ובשנת 1639 שלח משלחת גם לפרס.
במהלך מלחמת שלושים השנים ניסה פרידריך לשמור על נייטרליות, אולם הדבר לא עלה בידו, ועם הזמן נטה פרידריך כלפי שוודיה, ואף חיתן את בתו הדוויג אלאונורה מהולשטיין-גוטורפ עם קרל העשירי גוסטב, מלך שוודיה.
פרידריך היה חובב תרבות ואמנות, ובשנת 1642 ייסד עם לודוויג הראשון, נסיך אנהלט-קתן את האגודה מניבת הפירות (Fruchtbringende Gesellschaft). בנוסף העסיק פרידריך את הצייר יירגן אבנס, אשר הועסק אף לאחר מכן על ידי בנו כריסטיאן אלברכט, דוכס הולשטיין-גוטורפ.
ב-10 באוגוסט 1659 מת פרידריך בטנינג, ובנו כריסטיאן אלברכט, דוכס הולשטיין-גוטורפ ירש את נחלותיו ותאריו.
משפחתו

ב-21 בפברואר 1630 התחתן פרידריך עם מריה אליזבת מסקסוניה, בתם של יוהאן גאורג הראשון, הנסיך הבוחר מסקסוניה ומגדלנה זיבילה, דוכסית פרוסיה, ממנה נולדו לו 16 ילדים:
סופיה אוגוסטה מהולשטיין-גוטורפ (1630–1680), התחתנה עם יוהאן השישי, נסיך אנהלט-צרבסט
מגדלנה זיבילה מהולשטיין-גוטורפ (1631–1719), התחתנה עם גוסטב אדולף, דוכס מקלנבורג-גיסטרוב
יוהאן אדולף מהולשטיין-גוטורפ (1632–1633)
מריה אליזבת מהולשטיין-גוטורפ (1634–1665), התחתנה עם לודוויג השישי, רוזן הסן-דרמשטאדט
פרידריך מהולשטיין-גוטורפ (1635–1654)
הדוויג אלאונורה מהולשטיין-גוטורפ (1636–1715), התחתנה עם קרל העשירי גוסטב, מלך שוודיה
אדולף אוגוסט מהולשטיין-גוטורפ (1637)
יוהאן גאורג מהולשטיין-גוטורפ (1638–1655)
אנה דורותיאה מהולשטיין-גוטורפ (1640–1713)
כריסטיאן אלברכט, דוכס הולשטיין-גוטורפ (1641–1695)
גוסטב אולריך מהולשטיין-גוטורפ (1642)
כריסטינה סבינה מהולשטיין-גוטורפ (1643–1644)
אוגוסט פרידריך מהולשטיין-גוטורפ (1646–1705)
אדולף מהולשטיין-גוטורפ (1647)
אליזבת סופיה מהולשטיין-גוטורפ (1647)
אוגוסטה מריה מהולשטיין-גוטורפ (1649–1728), התחתנה עם פרידריך השביעי, מרקיז באדן-דורלאך
פרדריק הרצברג

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  18 באפריל 1923 לין, ארצות הברית 
 פטירה:  19 בינואר 2000 (בגיל 76) סולט לייק סיטי, ארצות הברית 
 ענף מדעי:  פסיכולוגיה 
 מקום לימודים:  הסיטי קולג' של ניו יורק  University of Pittsburgh Graduate School of Public Health 
 מוסדות:  אוניברסיטת קייס וסטרן ריזרב  אוניברסיטת יוטה 
 
פרדריק הרצברג (באנגלית: Frederick Hertzberg;‏ 18 באפריל 1923 – 19 בינואר 2000) היה פסיכולוג יהודי אמריקאי מאסכולת יחסי אנוש בניהול. פיתח את תאוריית שני הגורמים שהייתה בעלת השפעה רבה על תחום הניהול והעבודה.
קורות חיים

הרצברג החל בצעירותו ללמוד בסיטי קולג' של ניו יורק, אך לימודיו נקטעו כאשר גויס לצבא ארצות הברית במלחמת העולם השנייה. הוא היה בין החיילים האמריקאים שנכנסו למחנה הריכוז דכאו לאחר כיבושו; המראות שראה והשיחות שקיים עם גרמנים בתקופת שירותו, תרמו להתעניינותו בתחום המוטיבציה.
ב-1946 סיים את לימודיו בסיטי קולג', ועבר לאוניברסיטת פיטסבורג, שם המשיך בלימודים מתקדמים. במקביל היה מרצה לפסיכולוגיה באוניברסיטת Case Western Reserve בקליבלנד. אחר כך עבר לאוניברסיטת יוטה, שם עבד כמרצה לניהול בבית הספר לעסקים.
הרצברג פרסם ב-1968 את המאמר "One More Time, How Do You Motivate Employees?". המאמר זכה לפופולריות רבה, הודפס בעשרים השנים הבאות ב-1.2 מיליון עותקים, והפך למאמר המבוקש ביותר מתוך כתב העת בו פורסם, "Harvard Business Review".
מחקריו

הרצברג היה החוקר הראשון אשר הגדיר את הגורמים החשובים לשביעות רצון של עובדים. הוא יצר את תאוריית שני הגורמים, לפיה שביעות הרצון של העובדים מורכבת משני צירים נפרדים: ציר אחד של שביעות רצון מהעבודה וציר אחר של חוסר שביעות רצון מהעבודה.
הציר של חוסר שביעות הרצון מתייחס לצרכים החיצוניים של העובד (גורמים "היגייניים"), בעיקר סביבת ותנאי העבודה, כמו מדיניות החברה, משכורת, תנאי עבודה ויחסים בין אישיים בתוך העבודה. עובד שאינו מרוצה מעבודתו הוא עובד שממעיט באינטראקציה עם סביבת העבודה שלו על מנת שלא לחוות תחושה של כאב ומתמקד בהימנעות.
לעומת זאת, ציר שביעות הרצון מתייחס לצרכים הפנימיים של האדם (גורמים "ממריצים" / "מניעים"), כמו הישגים, העבודה עצמה, אחריות וקידום, ובעיקר מתייחס להגשמה עצמית וגדילה פסיכולוגית, תוך מיקוד במשימה ובעצמי. כלומר, עובד מרוצה הוא עובד שמתפתח ומאותגר מהעבודה שלו.
לפי התאוריה של הרצברג, עובד שעסוק רק בצרכים החיצוניים ועסוק בהימנעות מחוסר נעימות איננו עובד טוב או יעיל, כי הוא אינו פנוי לעבודה ואי אפשר לסמוך עליו בשעת משבר של הארגון. לכן, על פי הרצברג, ארגונים חייבים לעודד את עובדיהם למעט בהתייחסות לגורמים החיצוניים (בהם קל למצוא דברים שליליים) ולהתייחס יותר למניעים פנימיים, בכך העובדים ישקיעו יותר גם בעבודה עצמה.
לקריאה נוספת

Herzberg, F. (1973). Work and the nature of man. New York : New American Library.
עין זיתים

מצפה
רמון
מצפה
רמון
עין זיתים בגלויה ישנה
עין זיתים היה יישוב בגליל העליון, כשני ק"מ מצפון לצפת, על מדרונות הר ביריה. הוא נוסד בשנת 1891 על ידי חלוצים בני העלייה הראשונה, שביקשו להמשיך או להקים מחדש את הקהילה היהודית שהתקיימה כקילומטר דרומה משם, בכפר הערבי עין זיתון, בין המאות ה-11 וה-18. לאחר שהוקם (או הוחְיָה) בשנת 1891, היישוב ננטש מספר פעמים עד שנות ה-40 ומאז לא יושב מחדש.
היסטוריה

כשנהרסה צפת מזעזועי הרעש (תקצ"ז) ירד ישראל ב"ק לעין זיתים והעביר אליה את שרידי דפוסו בתקווה להתקינו מחדש.
היסטוריה > רכישת האדמות

ראשיתה של עין זיתים בניסיון של אגודת "דורשי ציון" המכונה גם "אגודת האלף" ממינסק להקמת התיישבות חקלאית בארץ ישראל.
בראשית 1891 הגיעו לארץ ישראל דב שלפיאן, ליב חפץ ויהושע סירקין. השלושה פנו בחיפושיהם אחר קרקע, לפקידי הברון רוטשילד ובהם, אל יהושע אוסוביצקי, שהיה אז הפקיד הראשי בגליל העליון. לרשותו של אוסוביצקי עמדו שטחי קרקע עצומים כולל אדמות ביריה ועין זיתים, אותן הציע. כדי להשלים את עסקת רכישת אדמות עין זיתים נזקקו הנציגים לאישורו של הברון רוטשילד והוא אכן נתן את אישורו.
התנאים הפיזיים של שטחי עין זיתים אינם מן הנוחים ביותר להתיישבות מודרנית, המבוססת על מטעים או גידולי שדה, אם כי קיימת קרבה לצפת מה שנותן יתרונות משמעותיים בקלות השיווק והשינוע של תוצרת חקלאית.

שליחי אגודת "דורשי ציון" רכשו מידיו של אוסוביצקי 5,600 דונם קרקע בעין זיתון ובביריה. כאשר במודע החליטה האספה הכללית של האגודה, כי 2000 הדונמים שהיו אדמה סלעית ובלתי ניתנת לעיבוד מתוך סך השטח הנרכש יישאר בידיהם מתוך אמונה שימצאו מה לעשות אתם בעתיד. בפועל היו בידי האגודה 3,600 דונם בלבד, למרות התכנון המקורי לרכישת 10,000 דונם בתור התחלה.
היסטוריה > ראשית ההתיישבות

עד יולי 1892 נרכשו בהמות משא, כלי עבודה, כלי בית, גדרות ברזל להגנה על שטחי הכרם, וכן הוחל כבר בנטיעת הכרמים. מוסדות האגודה קבעו שהגידול העיקרי יהיה גפן, תכנון שהושפע ממדיניותו של הברון במושבות חסותו וכן תוכניתו של מאירוביץ.
בשנה הראשונה נטעו בעין זיתים 160 דונם של כרמים והחלו בבניית הבתים ומבנה לבהמות.
האוכלוסייה הערבית השכנה החלה מעלה תביעות על פיהן אוסוביצקי לא רכש את כל האדמות שהוא מכר לאגודה אלא רק מקצתן והגישו תביעה לבית הדין העות'מאני שאף הוציא צו האוסר על המשך העבודות במקום. על אף הצו, המשיכו העבודות אך רק בלילה, דבר שהקשה והאט את העבודה. השוחד עלה לברון ממון רב. אוסוביצקי פעל בביירות לביטול הגזירה וסירקין יצא בטענות קשות מאוד כנגדו. רק לקראת יולי 1892 התחדשו עבודות הבנייה והנטיעה אבל נדמה היה שלא על בסיס פסיקה חוקית קבועה אלא על פי שוחד רב שניתן לפקידות הטורקית. סירקין נסע לפריז וקיבל את תמיכת הברון באגודה.
היסטוריה > הקשיים

כבר בשנה הראשונה החלו להתעורר ספקות באשר להתאמתן של האדמות לגידול הגפן. בעיית אי התאמתן של אדמות עין זיתים לגידול גפנים החלה להתברר בשלב מוקדם הרבה יותר. הגפנים השחירו וחלו במחלה שנבעה מאחוז הגיר הגבוה באדמה.
יותר משהיו התנאים הפיזיים קשים, היווה הגורם האנושי את המפלה העיקרית של המושבה. ה"אגרונום" שנשלח לעבד את הקרקע היה חובב חקלאות לכל היותר ומימיו לא עיבד משק בסדר גודל כזה, ביישוב לא התפתחה ערבות אישית ואחריות הדדית, המנהלים שניהלו את המושבה משוללים היו כל יסוד בניהול חקלאי ומטעים, והריחוק של אנשי אגודת האלף שנשארו במינסק לא איפשר ניהול של המקום. יושב ראש האגודה (סירקין), היה עסוק בפעילות ציבורית מקיפה ובעסקיו הפרטיים ולא היווה מנהיגות מקומית ראויה בפיתוח המושבה. למרות כל הכישלונות שונה תוואי הקרקע. מבנים הוקמו על אדמת הטרשים, נבנתה רפת גדולה ופני השטח כוסו בשתילים וגפנים. אך באוגוסט 1894 פוטרו כל הפועלים השכירים וחמישה עשר הפקידים שניהלו את המקום חזרו לרוסיה.
היסטוריה > הניסיון השני

לאחר הפסקת העבודה בעין זיתים הוחלט על הקמת התיישבות חדשה. הברון הציע לאגודה להלוות לה 50 אלף פרנק לקניית אדמות בחדרה ולנהל בינתיים ללא דמי ניהול את אדמת עין זיתים עד שיהיה לדורשי ציון כסף להחזיר לו. כעבור שנתיים נקנו תריסר חלקות בחדרה, ואילו עין זיתים עברה לניהול פקידות הברון.
עד 1907 עוד נוהלה עין זיתים לא כמושבה אלא כהשקעה חקלאית על ידי פקידי הברון ויק"א שהוציאו סכומי עתק יחסית לתקופה, עד שנזנחה כליל ב-1907. שני המנגנונים הללו החזיקו פועלים איכרים שכירים מצפת.
בשנת 1909, פורקה גם האגודה השנייה, ואדמות עין זיתים חולקו ל-25 חברים שרובם לא מימשו את זכויותיהם לעלות ארצה וליישב את המקום. גם החלקות שעובדו בידי פועלים שכירים שלהם, הפכו לחלקות עיבוד בלבד ופועליהן ישבו בצפת.
המושבה גורשה על ידי השלטון העותמאני במלחמת העולם הראשונה.
היסטוריה > בתקופת היישוב ואחריה

ב-1925 שבה והוקמה המושבה.
לפי דיווחים בעיתון דבר, בתקופת מאורעות תרפ"ט נהגו התושבים הערבים של הכפר לרגום את שכניהם היהודים באבנים ולאיים בקריאות "איד'בח אל יהוד", מפאת הסכנה עזבו התושבים היהודים את המקום ועברו לצפת למעט ארבעה אנשים שנשארו במקום. ביום 4 בספטמבר 1929 תקפו התושבים הערבים את עין זיתים היהודית, שרפו את בתי הכפר ושני יהודים שנשארו במקום, שני האחרים נמלטו אחד נהרג ביריה, השני הגיע פצוע קשה לצפת. בעקבות כך נכחדה ההתיישבות היהודית שהייתה במקום.
ב-1932 שבה ונוסדה המושבה אך שוב נעזבה במאורעות תרצ"ו-תרצ"ט.
תושבי עין זיתון הערבים השתלטו על השטחים החקלאיים של עין זיתים היהודית ועיבדו אותם.
בט"ו בשבט 1946 הוקם במקום קיבוץ על ידי הכשרת "מגינים" של פלמ"ח וגרעין של תנועת הבונים דרור מהונגריה. הקיבוץ השתייך לתנועת הקיבוץ המאוחד.. במלחמת העצמאות, החל מסוף דצמבר 1947, סבל הקיבוץ מהתקפות רבות של ערביי האזור. אנשי הקבוצה הפסיקו את הפעילות החקלאית, פינו את הילדים והתמקדו בהגנת המקום. ב-2 בפברואר תקפו מאות ערבים את המשק, אך הם נהדפו. ההתקפות וההפגזות נמשכו גם אחר כך. לאחר שוך הקרבות חזרו המתיישבים לעין זיתים, שיפצו את הבתים, הקימו מפעל אריגה והחלו בנטיעת כרם. הקיבוץ סבל ממחסור בקרקעות שכן בסביבתה היו לה רק 300 דונם ושאר הקרקעות שלה היו בעמק החולה. ובמסגרת מאבק על שטח עם מושב מירון יצאו אנשי הקיבוץ לחרוש ביום השבת את הקרקע כדי לקבוע עובדות בשטח. במרץ 1950 היו בעין זיתים כ-80 חברים, 15 תושבים זמניים וכ-20 ילדים. לקראת סוף 1951 עזבו רוב החברים ועין זיתים הובא כדוגמה לכישלון התיישבותי.
בנובמבר 1953 נוסדה במקום חווה של הגדנ"ע - הרביעית מבין החוות החקלאיות שהקים הגדנ"ע לשם התערות נוער עולה. חניכי הגדנ"ע העולים (שכונו "מתערים") היו באים למחזורי השתלמות חקלאית של שלושה חודשים. בסיום ההשתלמות יצאו המתערים לעבודה חקלאית בקיבוצים. בדצמבר 1955 עזב הגדנ"ע, החווה נסגרה והמבנים בחווה הועברו בהמשך לידי צה"ל.
ליד היישוב הנטוש בראש הגבעה נמצאת אנדרטת חטיבה 37.
לקריאה נוספת

מרדכי אליאב (עורך), ספר העלייה הראשונה (ירושלים, יד בן-צבי, 1981).
יוסי בן-ארצי, "תהליכי הקמתן של המושבות העבריות" תרמ"ב-תרע"ד (רקע היסטורי ואידאולוגי), המושבה העברית בנוף א"י: 1914-1882, ירושלים תשמ"ח, עמ' 45-15.
יוסי בן-ארצי, מושבות הגליל העליון בשנים 1914-1882: היבטים גאוגרפים יישוביים, סופר, שמואלי, קליאוט (עורכים), ארצות הגליל, א, 1983.
יוסי בן ארצי, עין זיתים. טבע וארץ כרך כ"ג חוברת 4. התשמ"א 1981
יוסי בן ארצי, י' גולדשטיין . מושבה לא נושבה. פרשת עין זיתים 1910-1890. אוניברסיטת חיפה, חיפה, 1991
יעקב הרוזן, 'עין זיתים', בתוך: חזון ההתנחלות בגליל, מוסד הרב קוק, ירושלים, תשל"א 1971, עמ' 308–325
הצילו את עין זיתים, דבר, 2 בפברואר 1937
מידע על אתר עין זיתים, בארכיון המנדטורי באתר רשות העתיקות