stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בלייר וייט

| --- | --- |

 לידה:  14 בספטמבר 1993 (בת 31) Corning, ארצות הברית 
 מידע אישי
 שם:  בלייר וייט
 שם בשפת המקור:  Blaire White
 ניו מדיה
 תקופת הפעילות:  2015–הווה (כ־10 שנים) 
 
בלייר וייט (באנגלית: Blaire White; נולדה ב-14 בספטמבר 1993) היא יוטיוברית ופרשנית פוליטית אמריקאית. הסרטונים של וייט מתמקדים בנושאים חברתיים כמו אנשים טרנסג'נדרים, פמיניזם ותנועת Black Lives Matter. בעבר היא תיארה את דעותיה הפוליטיות כמרכז-ימין, אך יש המתארים את דעותיה כמזוהות עם אידאולוגיות של הימין הקיצוני.
ראשית חייה

בלייר וייט תיארה את תחושת הדיספוריה המגדרית שלה מגיל צעיר, ואמרה: "הזיכרונות המוקדמים ביותר שלי היו של דיספוריה מגדרית: תחושת אי נוחות בעור שלי וחוסר יכולת לעמוד באידיאלים גבריים". כשהייתה בת 20, היא יצאה כטרנסג'נדרית בפני משפחתה וחבריה והחלה ב"טיפול הורמונלי טרנס-נשי" (או בקיצור HRT) בשנת 2015.
במהלך לימודי מדעי המחשב שלה באוניברסיטת קליפורניה סטייט, הופיעה וייט בשידור חי של חבר, שם המגיבים עודדו אותה לפתוח ערוץ יוטיוב משל עצמה. לפני שהחלה ביוטיוב, היא תיארה את עצמה כלוחמת צדק חברתי (SJW) ואחזה בדעות פוליטיות ליברליות, אך ציינה שהאמונות שלה השתנו לאחר שהחלה את לימודיה במכללה.
קריירה ביוטיוב

במהלך לימודיה במכללה בדצמבר 2015, החלה וייט לפרסם סרטונים פוליטיים אנטי-פמיניסטיים ביוטיוב. מאוחר יותר היא המשיכה ליצור סרטונים שדנו בפוליטיקה מגדרית וכן ולוגים בסגנון לייף סטייל שתיעדו את המעבר המגדרי שלה.
וייט הייתה האישה הטרנסג'נדרית הראשונה שהופיעה בפודקאסט "Joe Rogan Experience" וכן בפודקאסט "InfoWars" הידוע לשמצה בהנחיית אלכס ג'ונס. ערוץ היוטיוב שלה היה זירה לרבים מהדיונים הציבוריים שלה עם דמויות ציבוריות כמו בן שפירו, ContraPoints ואוניסיון. בשנת 2018, היא הפכה לאישה הטרנסג'נדרית הראשונה שהופיעה במגזין Penthouse.
בפברואר 2017, היא נחסמה מפלטפורמת הרשת החברתית פייסבוק למשך 30 יום, מה שעורר תלונות מצד תומכיה. חשבונה הוחזר זמן קצר לאחר מכן, ופייסבוק הצהירה כי מדובר בטעות. באותה שנה, החלה וייט להעלות סרטונים על חייה האישיים, כולל על ניתוחי שינוי המגדר שעברה.
ב-11 בנובמבר 2017, בלייר וייט ובן זוגה צילמו סרטון שבו הם חובשים כובעים עם הסיסמה של טראמפ "Make America Great Again" והשתתפו בהפגנה נגד טראמפ בשדרות הוליווד. בסרטון, היא טוענת שהותקפה פעמיים, שנקרע לה ציפורן ושנזרק עליה משקה. המשטרה אמרה שוייט ובן זוגה התחילו את העימות כשהם חצו את הקו המפריד בין המפגינים בעד ונגד טראמפ.
ב-2018 היא אמרה למגזין Penthouse שהיא נאלצה ליצור קשר עם הבולשת הפדרלית (FBI) כתוצאה מתגובת נגד.
באוגוסט 2019, וייט אירחה דיבייט בשידור חי עם הפעילה הטרנסג'נדרית ג'סיקה יניב שהתמקד בתלונת זכויות האדם של יניב. במהלך הדיון, יניב שלפה טייזר מול המצלמה כאיום על חייה של וייט, מה שהוביל למעצרה בקנדה.
באוקטובר 2020, התנצלה וייט ומחקה סרטון שהיא פרסמה על הספורטאית הטרנסג'נדרית ג'נה מארי קרוק. וייט טענה שקרוק התחרתה נגד נשים סיסג'נדריות באירועי הרמת כוח וזכתה באירועים בצורה לא הוגנת כתוצאה מכך, וגם לעגה למראה של קרוק וקראה לה "מוזרה". לאחר מכן, קרוק הגיבה באינסטגרם ואמרה ש"כל מה שהיא אמרה עליי היה לא נכון". קרוק הבהירה שהיא התחרתה רק לפני שהיא עברה את התהליך, במחלקת הגברים, ושלא התחרתה ולא מתכוונת להתחרות נגד נשים אחרות. ב-15 באוקטובר, וייט התנצלה ב X ׁׁׁׁׁ(לשעבר טוויטר), והודתה שלא עשתה מספיק מחקר וקיבלה שמועות עליה בצורה שטחית, ומחקה את הסרטון מערוץ היוטיוב שלה.
בשנת 2021 אמרה וייט על טרנד הסופר סטרייט כי העובדה שאנשים כועסים על יצירת המיניות החדשה הזו היא קצת צבועה כשהיא מגיעה מאנשים שיצרו אברו-מיניים, חצי-מיניים, גרונטוסקסואלים, גינוסקסואלים, תוך-מיניים, קלוסקסואלים, רב-מיניים, פומוסקסואלים, ספיוסקסואל, ומאות נוספים אחרים" וכי "למרות שסופר סטרייט הוא בדיחה, האירוניה היא שזה הרבה יותר תקף מהרבה מהדברים שרק ציינתי. למעשה, כולם".
בשנת 2021 הופיעה וייט בקליפ "Snowflakes" של הראפר טום מקדונלד, שצבר מעל 25 מיליון צפיות ביוטיוב.
בשנת 2023, היא הופיעה בפודקאסט The Roseanne Barr.
הדיונים שלה בנושאים טרנסג'נדרים נחשבים לעיתים קרובות כטרנסמדיקליסטיים, והיא יצרה סרטונים עם קלווין גארה שבהם הם מגיבים למה שהם כינו "טרנסטרנדים".
דעות פוליטיות

הדעות של וייט תויגו כשמרניות, אם כי היא דוחה את התיוג הזה. מאמר משנת 2023 במגזין הלהט"ב The Advocate כינה את וייט "ימנית קיצונית". בשנת 2017, תיארה וייט את אמונותיה הפוליטיות כמרכז-ימין. היא תמכה בדונלד טראמפ בבחירות לנשיאות ארצות הברית בשנת 2016, אך הצהירה בשנת 2018 שהיא נותרה ביקורתית כלפי חלק ממדיניותו ופעולותיו בתפקיד. לדוגמה, וייט אמרה שהיא הייתה חלקית נגד האיסור של טראמפ על שירות טרנסג'נדרים בצבא. בדיון של Vice בשנת 2019, היא הזדהתה כרפובליקנית.
ב-14 ביולי 2024, בלייר וייט הביעה תמיכה במועמדותו של דונלד טראמפ לנשיאות דרך X (לשעבר טוויטר).
חיים אישיים

וייט מאורסת ליוטיובר ג'ואי סרסון. הצד של אמה במשפחה תומך בה ובמעבר המגדרי שלה. וייט הביעה רצון להביא ילדים בעתיד באמצעות פונדקאות או אימוץ, ודיברה על המאבק שלה עם אי-פוריות כתוצאה מהשפעת ההורמונים.
בשנת 2019, אמרה וייט שהיא לא דתית, והצהירה שלדת הייתה מעט מאוד חשיבות בחייה.
במהלך ריאיון עם העיתונאי מאט קולן, תיארה וייט את היחסים המורכבים שהיו לה עם אביה, שנפטר ממחלת הסרטן כשהייתה בת 19, לפני שעברה את תהליך המעבר המגדרי.
בלייר וייט היא ילידת קליפורניה ותושבת לשעבר של לוס אנג'לס. בשנת 2020, וייט פרסמה סרטון שבו היא מדברת על החסרונות של מגורים בלוס אנג'לס והודיעה שהיא וארוסה עוברים לאוסטין, טקסס. שניהם עברו בשנת 2021.
הערות שוליים

↑  offradranch.com, הביוגרפיה של בלייר וייט, עובדות על החבר והמשפחה, האם היא טרנסג'נדרית?, offra dranch
↑  Emily Maskell, Everything you need to know about trans Trump supporter and controversial YouTuber Blaire White, the pink news, Apr 17 2024
↑  The Social Justice Worrior, How, Why and What is a Social Justice Warrior?, medium, Jun 12, 2023
↑  I Used To Be A Social Justice Warrior (Pictures), יוטיוב, ‏25 באפר׳ 2017
↑  DEBATE: Ben Shapiro & Blaire White, יוטיוב, ‏10 בינו׳ 2018
↑  Mish Barber, It Takes a Trans Icon to Be the Queen of Controversy, penthouse, JANUARY 21, 2019
↑  Bilbo Swaggins, Super Straight Part of a series on Internet Slang, know your meme
↑  מיניות חדשה המתארת הטרוסקסואלים שלעולם לא יקיימו מערכת יחסים מינית עם אנשים טרנסג'נדרים. הטרנד התחיל בסרטון טיקטוק שנמחק מאוחר יותר, שבו המשתמש אמר שהוא יצר את המונח כי נמאס לו להיקרא טרנספוב.
אליפות הפורמולה 2

| --- | --- |


 ענף:  מרוץ מכוניות
 תאריך ייסוד:  2017
 ארגון מפעיל:  FIA
 מספר מתמודדים:  11 קבוצות 22 נהגים
 מפעל גבוה יותר:  פורמולה 1
 מפעל נמוך יותר:  פורמולה 3
 אתר רשמי
 
אליפות הפורמולה 2 מהווה את השלב העליון לפני אליפות הפורמולה 1 על פי תוכנית השלבים הגלובלית של הפדרציה הבינלאומית לרכב. האליפות, במתכונתה הנוכחית הושקה בשנת 2017 כמחליפתה של אליפות ה-GP2.
על מנת להקל על קבוצות ונהגים להתחרות באליפות נקבע כי כל הקבוצות ישתמשו בשילדה, מנוע וצמיגים אחידים, כך שיכולות הנהיגה האישיות יבואו לידי ביטוי בצורה טובה יותר. המרוצים מתקיימים כאירועים מלווים לחלק ממרוצי הפורמולה 1.
מבנה התחרות

כל סבב מרוצים מורכב משני מרוצים המתקיימים במהלכו: מרוץ פתיחה ומרוץ ספרינט. ביום שישי יש לנהגים מקצה אימון חופשי שנמשך 45 דקות ולאחריו מתקיים מקצה דירוג הנמשך 30 דקות. מקצה הדירוג קובע את סדר הזינוק למרוץ הפתיחה המתקיים בשבת ואורכו 180 ק"מ. במהלך המרוץ חייב כל נהג לבצע לפחות עצירה אחת ברחבת הטיפולים.
מרוץ הספרינט מתקיים ביום ראשון ואורכו 120 ק"מ. סדר הזינוק למרוץ נקבע בהתאם לתוצאות המרוץ שהתקיים בשבת, כאשר שמונת הנהגים הראשונים מזנקים בגריד הפוך (הנהג שסיים ראשון מזנק מהמקום השמיני, הנהג שסיים שני מזנק מהמקום השביעי וכו'). אורך המרוצים מוגבל גם בזמן: מקסימום 60 דקות למרוץ הפתיחה ו-45 דקות למרוץ הספרינט.
המרוץ במונקו הוא יוצא דופן מבחינת אורכו: 140 ק"מ למרוץ הפתיחה ו-100 ק"מ למרוץ הספרינט. בנוסף, המרוצים מוקדמים ביום ומתקיימים ביום שישי ובשבת.
מבנה התחרות > שיטת הניקוד

הנקודות ניתנות לעשרת הנהגים המהירים במרוץ הפתיחה ולשמונת הנהגים המהירים במרוץ הספרינט. 4 נקודות נוספות ניתנות לנהג המזנק מהפול פוזישן במרוץ הפתיחה. 2 נקודות נוספות מוענקות לנהג שקובע את זמן ההקפה המהירה בכל אחד משני המרוצים, בתנאי שסיים באחד מעשרת המקומות הראשונים.
הזינוק למרוץ הספרינט נקבע בהתאם לסדר הסיום של מרוץ הפתיחה, כאשר שמונה המקומות הראשונים נקבעים בסדר הפוך לתוצאות שמונה הנהגים הראשונים במרוץ הפתיחה, כך שנהג שהגיע למקום שמיני במרוץ הפתיחה יזנק מהמקום הראשון במרוץ הספרינט. לא מוענקות נקודות נוספות על זינוק מהפול פוזישן במרוץ זה.
מבנה התחרות > שיטת הניקוד > מרוץ פתיחה

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| מקום | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | פול פוזישן | הקפה מהירה |
| נקודות | 25 | 18 | 15 | 12 | 10 | 8 | 6 | 4 | 2 | 1 | 2 | 1 |
מבנה התחרות > שיטת הניקוד > מרוץ ספרינט

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| מקום | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | הקפה מהירה |
| נקודות | 15 | 12 | 10 | 8 | 6 | 4 | 2 | 1 | 1 |
מבנה המכונית

המכוניות בהן מתחרים הנהגים הן אחידות ומבוססות על שלדת סיבי פחמן מתוצרת חברת דלארה (Dallara), מנוע הזרקה ישירה, מוגדש טורבו בתצורת V6 ומצמיגים מתוצרת פירלי. המשקל הכולל של המכונית, כולל הנהג עומד על 755 ק"ג.
מבנה המכונית > נתונים טכניים של המכונית (2018–2020)

נפח מנוע: 3.4 ליטר בתצורת V6
תיבת הילוכים: 6-הילוכים חצי אוטומטית
משקל: 755 ק"ג
הספק: 620 כוח סוס
קיבולת מכל דלק: 125 ליטר
אורך: 5224 מ"מ
רוחב: 1900 מ"מ
בסיס גלגלים: 3135 מ"מ
שיטת המספור

שיטת המספור של המכוניות מתבססת על מיקומי הקבוצה בעונה שעברה (הקבוצה שסיימה במקום הראשון מקבלת את המספרים 1 ו-2, הקבוצה שסיימה במקום השני מקבלת את המספרים 3 ו-4 וכו'). החל מעונת 2020 המספר 19 הוצא משימוש, יחד עם המספר 18 לכבודו של אנטואן הובר שנהרג בתאונה שאירעה במהלך מרוץ בבלגיה בעונת 2019.
אלופים ופרסים > אליפות הנהגים

| עונה | נהג | קבוצה | פול פוזישן | ניצחונות | פודיומים | הקפה מהירה | נקודות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2017 | מונקו שארל לקלר | איטליה Prema Racing | 8 | 7 | 10 | 4 | 282 |
| 2018 | בריטניה ג'ורג' ראסל | צרפת ART Grand Prix | 5 | 7 | 11 | 6 | 287 |
| 2019 | הולנד ניק דה פריס | צרפת ART Grand Prix | 5 | 4 | 12 | 3 | 266 |
| 2020 | גרמניה מיק שומאכר | איטליה Prema Racing | 0 | 2 | 10 | 2 | 205 |
| 2021 | אוסטרליה אוסקר פיאסטרי | איטליה Prema Racing | 5 | 6 | 11 | 6 | 252.5 |
| 2022 | ברזיל פליפה דרוגוביץ' | הולנד MP Motorsport | 4 | 5 | 11 | 4 | 265 |
| 2023 | צרפת תיאו פורשייר | צרפת ART Grand Prix | 2 | 1 | 10 | 4 | 203 |
| 2024 | ברזיל גבריאל בורטולטו | בריטניה Invicta Racing | 2 | 2 | 8 | 2 | 214.5 |
אלופים ופרסים > אליפות הקבוצות

| עונה | קבוצה | פול פוזישן | ניצחונות | פודיומים | הקפה מהירה | נקודות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2017 | רוסיה Russian Time | 1 | 6 | 14 | 6 | 395 |
| 2018 | בריטניה Carlin | 2 | 1 | 17 | 2 | 383 |
| 2019 | צרפת DAMS | 2 | 6 | 16 | 7 | 418 |
| 2020 | איטליה Prema Racing | 0 | 6 | 15 | 3 | 392 |
| 2021 | איטליה Prema Racing | 5 | 8 | 19 | 9 | 444.5 |
| 2022 | הולנד MP Motorsport | 4 | 5 | 12 | 5 | 305 |
| 2023 | צרפת ART Grand Prix | 5 | 2 | 19 | 8 | 353 |
| 2024 | בריטניה Invicta Racing | 3 | 3 | 13 | 3 | 288.5 |
אלופים ופרסים > פרס אנטואן הובר

"פרס אנטואן הובר" ניתן החל משנת 2019 לנהג הרוקי המצטיין של העונה. הפרס הוא לזכרו של אנטואן הובר, שנהרג על המסלול במהלך המרוץ בבלגיה בעונת 2019.
| עונה | נהג | קבוצה | פול פוזישן | ניצחונות | פודיומים | הקפה מהירה | נקודות | מיקום |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2019 | הרפובליקה העממית של סין גואניו ז'ו | בריטניה UNI-Virtuosi Racing | 1 | 0 | 5 | 2 | 140 | 7 |
| 2020 | יפן יוקי צונודה | בריטניה Carlin | 4 | 3 | 7 | 1 | 200 | 3 |
| 2021 | אוסטרליה אוסקר פיאסטרי | איטליה Prema Racing | 5 | 6 | 11 | 6 | 252.5 | 1 |
| 2022 | יפן איומו איווסה | צרפת DAMS | 2 | 2 | 6 | 1 | 141 | 5 |
| 2023 | צרפת ויקטור מרטינס | צרפת ART Grand Prix | 3 | 1 | 9 | 6 | 150 | 5 |
| 2024 | ברזיל גבריאל בורטולטו | בריטניה Invicta Racing | 2 | 2 | 8 | 2 | 214.5 | 1 |
↑  לוגאן סרג'נט סיים ראשון מבין הרוקי'ס בטבלת האליפות, אך איומו איווסה זכה בפרס.
הערות שוליים

↑  Formula 2 retires #19 from future use in honour of Anthoine Hubert, MotorSportWeek.com, 6 January 2020
↑  Allen, Peter (12 בדצמבר 2019). "F2 introduces Anthoine Hubert Award, presented to Guanyu Zhou". formulascout.com. Formula Scout. נבדק ב-12 בדצמבר 2019. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "A triumphant swansong and the dawn of new beginnings". formula2. 21 דצמ' 2022. נבדק ב-20 ינו' 2023. {{cite news}}:  (עזרה)
אסמאעיליה

ערך זה עוסק בפלג בזרם השיעי באסלאם. אם התכוונתם לעיר במצרים, ראו .
| --- | --- |

 שורשים, סיווג והנהגה
 דת:  אסלאם
 זרם:  אסלאם שיעי 
 ארגונים ופעילות
 www.theismaili.org
 
העולם המוסלמי; תפוצת האיסמעיליה מסומנת בצהוב
האִסמאעיליה (בערבית إسماعيلية) היא הפלג השני בגודלו בזרם השיעי (אחרי התריסריים) בדת האסלאם. האסמאעילים מאמינים כי יורשו של האימאם השיעי ג'עפר א-צאדק היה אסמאעיל אבן ג'עפר, בניגוד לתריסריים הרואים במוסא אלכאט'ם את האימאם השביעי.
למרות שישנן מספר תת-קבוצות באסמאעיליה, המושג משמש היום בעיקר כדי לתאר את הקהילה של האסמאעילים הנִיזארים, הקבוצה הגדולה ביותר בזרם. מנהיגיהם לאורך הדורות זכו לתואר אגא ח'אן (פרסית: آغا خان, תעתיק מדויק: אע'א ח'אן).
מספר חברי האסמאעיליה נאמד ב-15–20 מיליון נפש, כ-100,000 מהם בארצות ערב.
היסטוריה

האסמאעילים והתריסריים מסכימים על זהותם של ששת האימאמים הראשונים, שהיו צאצאיו של מוחמד דרך בתו פאטמה, ועל כן חולקים היסטוריה מוקדמת משותפת. אולם בקרב השיעה התגלעה מחלוקת אודות ירושת האימאם השישי, ג'עפר א-צאדק. האסמעילים טענו כי בדומה לעבר, על בנו הבכור של האימאם לרשת אותו, ובמקרה זה הוא אסמאעיל, אולם אסמאעיל נפטר טרם מות אביו. הבן הבא היה עבדאללה, אולם הוא נפטר זמן קצר לאחר מות אביו ג'עפר. קבוצת הרוב בשיעה האמינה כי על היורש להיות הבן הצעיר של ג'עפר, מוסא אל-כאזם. אולם האסמאעילים האמינו כי בנו של אסמאעיל, מוחמד אל-מכתום הוא האימאם השביעי, ועליו לרשת את סבו, ג'עפר. זרם מהאסמאעיליה המכונה "השביעיים" (سبعية) מאמינים כי מוחמד אבן אסמאעיל אל-מכתום נעלם מעיני האנשים והוא האימאם האחרון שיחזור בסוף הזמנים וינחיל צדק בעולם (ראו גם: מהדי).
לאור רדיפתם, הקבוצה הקטנה של האסמאעילים המשיכו להביע בחשאי את נאמנותם לאימאמים האסמאעילים השונים.
היסטוריה > השושלת הפאטימית

במאה העשירית הצליח האימאם האסמאעילי עוביד אללה אל-מהדי לכבוש את איפריקיה (תוניסיה והמאגרב) ולבסס בה את שלטון השושלת הפאטמית. יורשיו כבשו את מרבית צפון אפריקה כולל מצרים, וכן חלקים מחצי האי ערב, משלטון ח'ליפות בית עבאס המתפוררת. בירת המדינה הפאטמית עברה לקהיר, ממנה מלכו האימאמים-ח'ליפים הפאטמים במשך מספר דורות.
במהלך שלטונו של האימאם האסמאעילי ה-16, אל-חאכִּם בִּאמר אללה (996-1021), הופיעה בקרב האסמאעיליה תנועה בשם "דארזיה", או "דרוז". הקבוצה האמינה באלוהיותו של באמר אללה, למרות שהוא מעולם לא הכריז על כך, וסברה כי חמזה בן-עלי היה נביא. מרבית מנהיגי האסמאעיליה גינו בתקיפות את הדוקטרינה של התנועה החדשה. בשל רדיפתם, עברו מאמיני התנועה הדרוזית לאזור סוריה, שם פיתחו את אמונותיהם וכתביהם המקודשים. כיום הדרוזים מתגוררים בעיקר בסוריה, בלבנון ובישראל.
הפילוג הגדול

הפילוג המשמעותי התרחש[דרושה הבהרה] בקרב האסמעילים בעקבות מחלוקת על זהות יורשו של האימאם האסמאעילי ה-18, מֻסְתַנְסיר (1036-1094).

בנו הצעיר של מֻסְתַנְסיר, אחמד אל-מֻסְתַעלי (1094-1101), עלה לכס השלטון בקהיר בסיועו של הווזיר בדר אל-ג'מאלי.

הבן הבכור של מֻסתנסיר, נִזאר, נכלא בפקודת אחיו הצעיר.

נִזאר הצליח לזכות בתמיכת המנהיג האסמאעילי חסן בן אל-צבאח מאיראן שהיה מנהיג כת החשישיון. הקבוצה מרדה נגד שלטון אחמד אל-מסתעלי, אולם המרד כשל ונִזאר מת בכלא.
המדינה הפאטימית התמוטטה לאחר ההתנקשות בבנו ויורשו של אל-מֻסְתַעלי, אל-אמיר (1101-1130). חברי תנועת תומכיו של אל-מֻסְתַעלי, המכונה מֻסְתַעליה, מאמינים כי אל-אמיר הותיר אחריו בן, בשם טַיַב אבי אל-קאסִם שנעלם מעיני האנשים, אולם צאצאיו הם האימאמים האמיתיים של האסמאעיליה.
הפילוג הגדול > מֻסְתַעליה

עם הזמן, הנהגת הקהילה המֻסְתַעלית עברה לדרום אסיה, שם חל מספר רב של פילוגים בתנועה, כשכל אחת מהכתות בוחרת במנהיג שונה המכונה אל-דַאעי אל-מֻטְלַק (الداعي المطلق מלשון דֻעאא', קריאה לתפילה. פירוש מילולי: הקורא לתפילה האבסולוטי) זאת מאחר שהתואר "אימאם" שמור בראיית המֻסְתַעליה לצאצאיו הנסתרים של טַיַב אבי אל-קאסִם. תומכי אל-מֻסְתַעלי, המכונים מֻסְתַעליה או טַיַביה התפלגו בינם לבין עצמם לעוד מספר רב של תת-כתות המכונות בוֹהְרַה (بهرة): הבוהרה הגדולה ביותר היא הדאודית ( بهرة داودية ) שמרבית מאמיניה מצויים באזור הודו ופקיסטן; ממנה התפצלה הבוהרה הדאודית הפרוגרסיבית והבוהרה העלווית (بهرة علوية ) (לא כת העלווים) שהתפצלה מהדאודית. בוהרה נוספת היא הסֻלַימַאניה ( بهرة سليمانية ) שמאמיניה חיים באזור תימן. הבוהרה הדאודית מאמינה כי הדַאעי אל-מֻטְלַק כיום הוא ד"ר מוחמד בורהאן א-דין (מספר 52 על פי ספירתם). העלוים מאמינים כי מנהיגם הוא אבו חאטים טַיַב זיאודין סחיב (44 על פי ספירתם).
הפילוג הגדול > ניזאריה

תומכיו של ניזאר אִבּן מֻסתנסיר מכונים ניזארים (النزاريون), מנהיגיהם מכונים אימאמים. האימאם הניזארי ה-46, אגא ח'אן חסן עלי שאה ברח מאיראן, מקום מושבם אז של תומכי הכת, להודו, בשנות ה-40 של המאה ה-19, לאחר ניסיון מרידה כושל שלו נגד השאה. ב-1848 הוא ביסס את מושבו במומבאי. כיום מרבית הניזארים רואים כאימאם קהילתם ה-49 את הנסיך כארִים אגא חאן הרביעי, שיושב בפורטוגל.
דוד ברבי

| --- | --- |

 לידה:  3 בנובמבר 1953 (בן 71) ניצני עוז, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 שפות היצירה:  עברית 
 סוגה:  פזמונאות, שירה 
 מספר צאצאים:  4 
 
דוד ברבי (נולד ב-3 בנובמבר 1953) הוא משורר, פזמונאי ומלחין ישראלי.
ביוגרפיה

דוד ברבי נולד במושב ניצני עוז שבשרון ומתגורר בו כל חייו. הוא חקלאי העוסק בגידול ירקות ופרחים ליצוא. כיהן כיו"ר ועד המושב וממשיך בפעילות ציבורית בארגון
מגדלי הפרחים שבלשכת המסחר בתל אביב. ברבי בעל השכלה תיכונית, אולם כפי שהוא מעיד על עצמו הוא אוטודידקט, בעיקר בתחום השירה. עד שנות השלושים לחייו היה חבר בלהקת רוק/פופ שהורכבה מבני משפחתו. הלהקה התפרקה בשנת 1981 כשבן דודו, שהיה חבר בלהקה, נהרג בתאונת דרכים. ברבי גילה את קולו הספרותי בשנת 2009 בעקבות מותו של אביו, רחמים, שהקשר איתו היה חזק ומשמעותי. כהגדרתו, "התחלתי לכתוב שירה חמש דקות לאחר פטירתו של אבי". ברבי כתב פואמה לזכר אביו וכך נמשך לעולם השירה.
ברבי למד בסדנאות כתיבה במשך ארבע שנים בהנחיית מיטב המשוררים והסופרים, בהם מאיה בז'רנו, רן יגיל, רחל חלפי ויקיר בן-משה. הוא הושפע מהמשוררים אבי אליאס, רוני סומק ופרננדו פסואה, ובעיקר מרן יגיל שעורך את כל ספריו וברבי מכנה אותו "האב הספרותי שלי". לאחרונה ברבי פעיל גם בחיים הספרותיים בישראל.
ברבי הוציא לאור תשעה ספרים פרי עטו: "חוויה מתקנת", "מרחקי נגיעה", "ספינות מותרות", "מי יהלך", "אור ירח" ״צלצול מאחותי" ״פועלים. סניף קלנסואה״ ״נגיעות קול״ ו״50 סונטות״ בו-בזמן החל להלחין שירי משוררים. עד כה הוציא לאור גם ארבעה אלבומים: "לכתוב שיר על אבא", "מפגש עם הריח", "מניפת המשוררים" ו"מי יהלך". האלבום "מניפת המשוררים" כולל 13 שירי משוררים מהשורה הראשונה: רוני סומק, אברהם חלפי, רפי וייכרט, מירון ח. איזקסון, יקיר בן-משה ועוד.
חיים אישיים

ברבי נישא לכוכבה במהלך שירות החובה שלו, והשלים שירות מלא כלוחם בתותחנים. לזוג ארבעה ילדים.
יצירותיו

ברבי הוציא לאור שמונה ספרים פרי עטו, בהוצאת "עמדה" בעריכת רן יגיל:
"חוויה מתקנת", "מרחקי נגיעה", "ספינות מותרות", "מי יהלך", "אור ירח" ו"צלצול מאחותי", ״פועלים סניף קלנסואה״ ״נגיעות קול״ ״50 סונטות״ בו-בזמן החל להלחין שירי משוררים. עד כה הוציא לאור גם ארבעה אלבומים: "לכתוב שיר על אבא", "מפגש עם הריח", "מניפת המשוררים" ו"מי יהלך". האלבום "מניפת המשוררים" כולל 13 שירי משוררים מהשורה
הראשונה: רוני סומק, אברהם חלפי, יחזקאל נפשי, רפי וייכרט, מירון ח. איזקסון, יקיר בן-משה ועוד.
ספריו

חוויה מתקנת: שירים. תל אביב, עמדה יגיל, 2011
מרחקי נגיעה: שירים, תל אביב: עמדה יגיל, תשע"ב 2012. עריכה: אבי אליאס, רן יגיל
ספינות מותרות: שירים. תל אביב: עמדה יגיל, 2012
ומי יהלך: שירים. תל אביב: עמדה יגיל, 2014
אור ירח: שירים. תל אביב: עמדה יגיל, 2015
צלצול מאחותי: שירים, תל אביב: עמדה יגיל, 2015
פועלים. סניף קלנסואה שירים תל אביב: עמדה יגיל, 2017
נגיעות קול: עמדה יגיל, 2019
50 סונטות. ; עמדה יגיל 2021
פסטיבל הזמר המזרחי עמדה יגיל 2024
רומן/ ג׳רבה  עמדה יגיל 2025
אלבומיו

לכתוב שיר על אבא, 2012
מפגש עם הריח, 2012
מניפת המשוררים, 2013
ומי יהלך, 2014
לקריאה נוספת

אליאס, אבי, צליל מכוון, הבלוג של רני יגיל, 19 ביולי 2011 [פורסם לראשונה בעיתון 77]
רן יגיל, "שישה שירים מהספר "אור ירח", 16 במרץ 2015
דוד ברבי "שירים לקראת הבחירות" nrg, 20.1.13
סופרים קוראים - דוד ברבי "סופרים קוראים" - דוד ברבי
מפגש עם הריח אנרגי 28 באוקטובר 2012 סער גז שר את "מפגש עם הריח" סער גז שר "מפגש הריח" מאת דוד ברבי
ג'לי רול מורטון

| --- | --- |

 לידה:  20 באוקטובר 1890 ניו אורלינס, ארצות הברית 
 פטירה:  10 ביולי 1941 (בגיל 50) לוס אנג'לס, ארצות הברית 
 שם לידה:  Ferdinand Joseph LaMothe
 שם במה:  Jelly Roll Morton 
 מקום קבורה:  Calvary Cemetery 
 מוקד פעילות:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1900 
 סוגה:  ג'אז, רגטיים 
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 כלי נגינה:  פסנתר 
 חברת תקליטים:  Vocalion Records 
 פרסים והוקרה:  פרס גראמי למפעל חיים (2005)  היכל התהילה של הרוק אנד רול (1998) 
 פרופיל ב-IMDb
 
פרדידנד ג'וסף לה-מות' "ג'לי רול" מורטון (Ferdinand Joseph LaMothe "Jelly Roll" Morton;‏ 20 באוקטובר 1890? - 10 ביולי 1941), אחד ממוזיקאי הג'אז הראשונים. פסנתרן רגטיים, מלחין ומוביל הרכב ביג בנד.
הוא היה מלחין הג'אז הראשון שפרסם תווים למוזיקת ג'אז עם קטעים כגון Wolverine Blues, Black Bottom Stomp, ו-Buddy Boldens Blues . לדבריו טען שהוא-הוא המציא את הג'אז ב-1902, על כך כתב המבקר סקוט יאנאו: "מורטון עשה לעצמו עוול (באמירה זו), הישגיו כחלוץ כה גדולים עד שלא היה לו צורך להתרברב ולעוות את האמת".
שנים ראשונות

מורטון נולד בניו אורלינס למשפחה קריאולית, אביו היה ממוצא צרפתי ואמו אפרו-אמריקאית, הוריו לא נישאו רשמית והשם "מורטון" הוא שמו של אביו החורג. בגיל 14 כבר ניגן פסנתר בבית בושת וגר עם סבתו האדוקה, שגירשה אותו לבסוף מביתה כאשר גילתה שהוא מנגן "מוזיקה שטנית". הכינוי "ג'לי רול" (שפירושו המילולי לחמנייה בריבה) הוענק לו, לפי אחת הטענות, על ידי היצאניות. ב-1904 נדד ברחבי דרום ארצות הברית, כשהוא משתתף במופעי מינסטרל (סוג של וודוויל, המערב הצגות קומדיה ומוזיקה ובו הופיעו לבנים מחופשים לאפרו-אמריקאים באופן גרוטסקי). בתקופה זו הלחין כמה מהסטנדרטים המוקדמים ביותר של הג'אז כגון Jelly Roll Blues ו-King Porter Stomp. ב-1910 הגיע לשיקגו וב-1911 לניו יורק, שם הפך לנגן פסנתר סטרייד (Stride Piano) וניגן לראשונה בלוז בצפון ארצות הברית. בשנת 1915 הדפיס את התווים של Jelly Roll Blues והלחן הפך בכך ללחן הג'אז הראשון שהודפס מעולם. ב-1917 הופיע בקליפורניה עם להקת ביג בנד והטנגו שהלחין The Crave הפך ללהיט בהוליווד. הוא גויס לתקופה קצרה עקב מלחמת העולם הראשונה אך שוחרר כעבור זמן קצר.
שיקגו וניו-יורק

ב-1923 השתקע בשיקגו והחל לשווק את המוזיקה שלו בדפי תווים וסרטים מנוקבים (piano rolls) עבור פסנתר מכני, סוג של תיבת נגינה משולבת בפסנתר המנגן באופן אוטומטי את המוזיקה המנוקבת בסרט. כמו כן הקליט תקליטים כסולן ויחד עם להקה. ב-1926 החתימה אותו חברת התקליטים הגדולה ביותר בארצות הברית באותה עת, ויקטור טוקינג משין. חברת התקליטים מימנה הקמת תזמורת קבועה בשם Jelly Roll Morton & His Red Hot Peppers. בתזמורת ניגנו נגנים רבים שהיגרו לשיקגו מניו אורלינס ורמתה הייתה גבוהה.
ב-1928 נשא לאשה את מייבל ברטרנד ועבר לניו יורק. בניו יורק לא הצליח לשחזר תזמורת ברמתה של ה-Red Hot Peppers והתמקד בעיקר בנגינת סולו ובשלישייה עם קונטרבס ותופים. בניו יורק ניגן עם נגנים רבים, שהיו אז בתחילת דרכם בהם ארטי שו וסידני בשה וניהל אורח חיים ראוותני. בשל השפל הגדול בארצות הברית לא חודש חוזה ההקלטות שלו והוא נאלץ להתקיים מעבודות מזדמנות כסוכן הימורים ואיש מכירות נודד. ב-1934 קיבל תוכנית ברדיו והופיע עם פלטשר הנדרסון ובני גודמן.
וושינגטון די. סי.

ב-1935 עבר לוושינגטון די. סי. וניהל מועדון מוזיקה. ב-1938 שמע את נגינתו חוקר הפולקלור אלן לומקס והזמין אותו להקליט מספר ראיונות על המוזיקה שלו עבור ספריית הקונגרס. הראיונות במהלכם מורטון מסביר את המוזיקה החדשה ומדגים בנגינה בפסנתר התארכו לכדי למעלה משמונה שעות הקלטה. החשיבות ההיסטורית של הקלטות אלה רבה ביותר כיוון שהן מתעדות את היווצרות הג'אז מכלי ראשון. עם זאת אמינותם של הסיפורים שמספר מורטון מוטלים בספק כיוון שהוא נטה להדגיש את מקומו בבסיס היצירה של הג'אז, תוך "ניפוח" תרומתו לכל התפתחות הג'אז בניו אורלינס. ההקלטות, שפורסמו בשמונה CD ב-2005 זכו בפרס גראמי וזיכו את מורטון, 64 שנים לאחר מותו, בפרס גראמי למפעל חיים.
בין 1938 ל-1939 נפגע מורטון בקרב סכינים שהתרחש במועדון אותו ניהל. בית חולים "ללבנים בלבד" סירב לטפל בו והוא נאלץ לפנות לבית חולים ברמה ירודה שלא טיפל בפצעיו כהלכה. עקב כך סבל מחוסר נשימה כרוני בהמשך חייו. הוא נפטר כתוצאה מהתקפת אסתמה בלוס אנג'לס, בעת ששהה שם להופעות.
הוקרה והתייחסות תרבותית

בברודוויי הועלו שתי הצגות מוזיקליות על חייו, Jelly Roll ו-Jelly's Last Jam.
הוא מופיע כדמות בסרט מ-1998 "אגדת הפסנתרן", בגילומו של השחקן קלרנס ויליאם השלישי, כמי שעולה לאנייה בה מנגן הפסנתרן האגדתי "1900" (שנולד וגדל בה ומעולם לא ירד לחוף) על מנת להתחרות עמו בנגינה. בסרט הוא מנגן שלושה מהלחנים הידועים של מורטון בזה אחר זה: Big Foot Ham, The Crave ו-Finger Buster.
ב-1963 נבחר על ידי מבקרי דאון ביט להכלל בהיכל התהילה של הג'אז. הוא נכלל גם בהיכל התהילה של הרוקנרול ובהיכל התהילה של מדינת לואיזיאנה.
לקריאה נוספת

Mister Jelly Roll by Alan Lomax (1950, 1973, 2001 University of California Press, ISBN 0-520-22530-9) גרסה מקוונת
Mr. Jelly Lord by Laurie Wright (1980 Storyville Publications)
Jelly's Blues: The Life, Music, and Redemption of Jelly Roll Morton by Howard Reich & William Gaines, Da Capo Press, 2003 ISBN 0306813505
Ferdinand "Jelly Roll" Morton: The Collected Piano Music by James Dapogny (Smithsonian Institution Press, 1982)