stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יקיר גירון
הערות שוליים

↑  לעיתים "אשטרוג" או "אסטרוק"
↑  דוד תדהר (עורך), "יקיר איסטרוג גירון", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך א (1947), עמ' 362
↑  חיי וחמרא לרבי חיים פאלאג׳י, דף ד ע״ד ואילך
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: הרב יעקב אביגדור | רבנים ראשיים של האימפריה העות'מאנית | הבא: הרב משה הלוי |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007524677205171  VIAF: 315203685   WorldCat (עם VIAF): 315203685 
מצבת קברו
ג'ון קריזי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  17 בספטמבר 1908 Southfields, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  9 ביוני 1973 (בגיל 64) סולסברי, הממלכה המאוחדת 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 שם עט:  Robert Caine Frazer 
 מקום לימודים:  קולג' מורלי 
 שפות היצירה:  אנגלית 
 סוגה:  ספרות בלשית 
 יצירות בולטות:  The Toff 
 צאצאים:  Richard Creasey 
 פרסים והוקרה:  פרס אדגר (1969)  חבר במסדר האימפריה הבריטית 
 
ג'ון קריזי (באנגלית - John Creasey‏; 17 בספטמבר 1908 - 9 ביוני 1973) היה סופר בריטי שחיבר ספרי מתח, מערבונים, מדע בדיוני ורומנים רומנטיים. פרסם יותר מ-600 ספרים בימי חייו. כן היה פעיל פוליטי. קריזי זכה לתואר אביר האימפריה הבריטית.
קריזי פעל בשמות עט שונים על פי הסוגה בה כתב. כשפרסם ספרי מתח הזדהה כ"פטריק דאוליש", "אנטוני מורטון", "מייקל האלידיי", "קייל דין", "גורדון אש", "הנרי סנג'ין קופר", "רוברט קיין פרייזר", "ג'יימס מרסדן", "קולין יוז", "מרטין ריצ'רד" ושמות רבים נוספים. כשפרסם מערבונים הזדהה כ"טקס ריילי", "ויליאם ק. ריילי", "ג'ימי ויילד" ו"קן ריינג'ר". כן פרסם רומנים רומנטיים בשמות העט הנשיים "מרגרט קוק", "מ. א. קוק" ו"אליס פיקמפס".
קריזי יצר מספר דמויות שזכו לפרסום ולפופולריות, בהן "הטוף", המפקח גדעון מהסקוטלנד יארד, המפקח רוג'ר וסט ודוקטור סטניסלאוס אלכסנדר פלפרי. הדמות הפופולרית ביותר הייתה גדעון מהסקוטלנד יארד ששימש נושא לסדרת טלוויזיה בשם "דרכו של גדעון", שהוקרנה בשנים 1964 ו-1965, ולסרט קולנוע בשם "גדעון מהסקוטלנד יארד" בבימויו של ג'ון פורד בשנת 1958.
רבים מספריו יצאו לאור בעברית. רובם תורגמו בשנות ה-70 על ידי מתרגמים שונים, עבור הוצאת מ. מזרחי ויצאו לאור ב"סדרת מסתורין", בכריכה רכה ועטיפה צבעונית.
חייו ויצירתו

קריזי נולד בסאות'פילד שבחבל סארי באנגליה למשפחה ממעמד הפועלים. הוא היה ילד שביעי מתוך תשעה. בין 1923 ל-1935 עבד במגוון עבודות מזדמנות, אך ניסה לבסס עצמו כסופר. לאחר מאות דחיות הצליח לפרסם את ספרו הראשון בשנת 1930. ספר המתח הראשון שכתב פורסם בשנת 1932, בכותרת "שבע פעמים שבע". ב-1935 הצליח לבסס עצמו כסופר, והחל להתפרנס מכתיבה. בשנת 1937 לבדה פרסם עשרים ותשעה ספרים. הוא היה סופר פורה באופן יוצא מגדר הרגיל, ופעם אף הציע כי יוצג לקהל כשהוא יושב בתוך קופסת זכוכית וכותב ספר שלם מתחילתו ועד סופו. בשנת 1938 יצר את גיבורו "הטוף" ששימש נושא ל-59 ספרים שנכתבו בין 1938 ל-1978. ה"טוף" הוא תואר הניתן לבנו הבכור של וייקאונט או ברון, וגיבור הספרים היה איש החברה הגבוהה בשם ריצ'רד רוליסון המשמש גם כבלש חובב. במהלך מלחמת העולם השנייה יצר את דמותו של ד"ר סטניסלאוס אלכסנדר פלפרי, סוכן ריגול בריטי המסייע לבעלות הברית במלחמתן. הסדרה כללה 34 ספרים והתפרסמה בין 1942 ל-1979.
בשנת 1962 זכה בפרס אדגר עבור הספר הטוב ביותר, "האש של גדעון" אותו פרסם בשם העט ג'. ג'. מאריק. בשנת 1969 קיבל מאגודת סופרי המסתורין של אמריקה, המחלקת את פרס אדגר, את פרס "גראנד מאסטר" המוענק על מפעל חיים.
ספריו היו פופולריים בבריטניה, ושמשו נושא למספר סרטי קולנוע, סדרות טלוויזיה ותסכיתים. ההערכה היא כי עד שנת 1971 נמכרו ספריו ביותר משמונים מיליון עותקים. ספריו תורגמו ל-28 שפות, בהן עברית.
לאחר שהתפרסם חי קריזי בבריטניה ובארצות הברית, אך היה נוסע מתמיד, וביקר בארצות רבות. בין היתר הקיף את כדור הארץ באמצעות מכונית ובדרך הים פעמיים.
הוא נישא ארבע פעמים, והיו לו שלושה בנים. בשנת 1973 מת. בנו ריצ'רד הוא מפיק טלוויזיה ידוע.
קריירה פוליטית ופעילות ציבורית

קריזי היה פעיל במסגרת המפלגה הליברלית, לטענתו ארגן מפגשים של המפלגה עוד כשהיה בן 12. במספר מערכות בחירות בשנות ה-40 ובשנות ה-50, לאחר המלחמה, ניסה לקבל מושב בפרלמנט, אך כשל. במהלך שנות ה-50 הביע אכזבה ממדיניות המפלגה, במיוחד בהקשר למשבר סואץ, ופרש משורותיה, והכריז על עצמו כעצמאי. הוא ייסד את "ברית כל המפלגות" שתמכה בקידום האישים הראויים בלי קשר להשתייכות מפלגתית. במסגרת זו התמודד כעצמאי במספר מערכות בחירות בשנות ה-60, וכשל.
במהלך מלחמת העולם השנייה היה פעיל בקידום השקעות בבנק "National Savings" וסייע לכלכלת המלחמה. על פועלו זה הוענק לו תואר אביר האימפריה הבריטית
בשנת 1953 ייסד את "התאחדות סופרי הפשע" (Crime Writer's Association) בבריטניה. ההתאחדות מעניקה פרסים ספרותיים יוקרתיים המכונים "פרס הפגיון", ומשנת מותו של קריזי מוענק "פגיון הדם" על שמו של קריזי לסופר שהוציא לאור ספר מתח ראשון מצטיין.
ספריו שיצאו לאור בעברית

ספריו שיצאו לאור בשם עט, מופיעים תחת שם העט -
ג'ון קריזי, בלש פרטי: רומן מתח, תרגם מ. כהן, הוצאת דשא, סדרת המתח מס' 9, 1961.
ג'ון קריזי, צפרי לילה: רומן מתח, תרגם א. רותם, הוצאת דשא, סדרת המתח מס' 10, 1961.
ג'ון קריזי, התאונה: מסדרת ספרי האינספקטור ווסט, תרגמה תמר לידור (ל' תמרי), הוצאת ספרי תמר, 1963.
ג'ון קריזי, מתנקשי הנסיך: מסדרת ספרי האינספקטור ווסט, תרגמה תמר לידור (ל' תמרי), הוצאת ספרי תמר, 1963.
ג'ון קריזי, רצח מלכות היופי: מסדרת ספרי האינספקטור ווסט, תרגמה תמר לידור (ל' תמרי), הוצאת ספרי תמר, 1963.
ג'ון קריזי, אינספקטור ווסט בעקבות שוד הרכבות, תרגמה תמר לידור (ל' תמרי), הוצאת ספרי תמר, 1966.
ג'ון קריזי, אינספקטור ווסט בתעלומת הרצח, תרגם חיים גיבורי, הוצאת מ. מזרחי, 1971.
ג'ון קריזי, אינספקטור ווסט נגד קיסר המרצחים, תרגמה עפרה בן-עמי, הוצאת מ. מזרחי, 1971.
ג'ון קריזי, הבוגד במחלקה Z, תרגם יהודה רגבים, הוצאת מ. מזרחי, 1971.
ג'ון קריזי, הברון בעקבות אוצר קסטילה, תרגמה הניה אופנהיים, הוצאת מ. מזרחי, 1971.
ג'ון קריזי, הברון ותעלומת המכתב האדום, תרגם ד' הלחמי, הוצאת מ. מזרחי, 1971.
ג'ון קריזי, הברון מהעולם התחתון, תרגם חיים גיבורי, הוצאת מ. מזרחי, 1971.
ג'ון קריזי, המפקח ווסט בפעולה, תרגמה דניאלה כרמי, הוצאת מ. מזרחי, 1971.
ג'ון קריזי, מוות בדפוס, תרגם משה בן חורין, הוצאת מ. מזרחי, 1971.
ג'ון קריזי, מסתרי היד האלמונית, תרגם משה בן חורין, הוצאת מ. מזרחי, 1971.
ג'ון קריזי, מסתרי הרוצח התמים, תרגם יהודה רגבים, הוצאת מ. מזרחי, 1971.
ג'ון קריזי, רצח בנשף הדיפלומטים, תרגם ישראל רוזן, הוצאת מ. מזרחי, 1971.
ג'ון קריזי, רצח על חשבון הברון, תרגם חיים גיבורי, הוצאת מ. מזרחי, 1971.
מייקל האלידיי, מותו של זר, תרגם משה בן חורין, הוצאת מ. מזרחי, 1971.
מייקל האלידיי, סוד הכספת השחורה, תרגם משה בן חורין, הוצאת מ. מזרחי, 1971.
ג'רמי יורק, הרצח מהמארב, תרגם צ' צבי, הוצאת מ. מזרחי, 1971.
ג'ון קריזי, הרצח בשדירה, תרגם יואב הלוי, הוצאת מ. מזרחי, 1972.
ג'ון קריזי, המפקח ווסט במלכודת, תרגם יואב הלוי, הוצאת מ. מזרחי, 1972.
ג'ון קריזי, הבוגד נמצא בינינו, תרגם א' בן מרדכי, הוצאת מ. מזרחי, 1973.
ג'ון קריזי, יהלומים נוטפי דם, תרגם חיים גיבורי, הוצאת מ. מזרחי, 1974.
ג'ון קריזי, מלכודת הטרור, תרגם מ' שריג, הוצאת מ. מזרחי, 1975.
ג'ון קריזי, נקמה בסקוטלנד-יארד, תרגם נ' סהר, הוצאת מ. מזרחי, 1975.
ג'ון קריזי, חי או מת, תרגם אריק כהן, הוצאת מ. מזרחי, 1976.
ג'ון קריזי, תעלומת ההצתות, תרגם ר' שמעון, הוצאת מ. מזרחי, 1976.
מייקל האלידיי, הרוצח היה אכזר, תרגמה מרגנית וינברגר, הוצאת מ. מזרחי, 1976.
ג'ון קריזי, אינספקטור ווסט במלכודת, תרגם חיים גיבורי, הוצאת מ. מזרחי, 1977.
ג'ון קריזי, רצח הכפיל, תרגם חיים גיבורי, הוצאת מ. מזרחי, 1977.
ג'ון קריזי, קטורת המוות, תרגם חיים גיבורי, הוצאת מ. מזרחי, 1978.
י' י' מאריק, רעל במגירה, תרגם ח' הלחמי, הוצאת מ. מזרחי, 1978.
ג'ון קריזי, הרצח במשחק הקריקט, תרגם ר' שמעון, הוצאת מ. מזרחי, 1979.
ג'. ג'. מאריק, רצח האסיר שברח, תרגם חיים גיבורי, הוצאת מ. מזרחי, 1979.
ג'רמי יורק, חפש את הגווייה, תרגם צ' אלעזר, הוצאת מ. מזרחי, 1979.
ג'ון קריזי, המפקח ווסט נגד כנופיית "הזאבים", תרגם חיים גיבורי, הוצאת מ. מזרחי, 1980.
ג'ון קריזי, אשראי למוות, תרגם אלי עוז, הוצאת מ. מזרחי, 1981.
אנטוני מורטון, הבארון פעל שוב, תרגם א' רון, הוצאת מ. מזרחי, 1982.
הלינה אולומוצקי

| --- | --- |

 לידה:  24 בנובמבר 1921 ורשה, הרפובליקה הפולנית השנייה 
 פטירה:  2007 (בגיל 85 בערך) אשקלון, ישראל 
 שם לידה:  Halina Ołomucka 
 מקום לימודים:  האקדמיה לאמנויות החזותיות בלודז' 
 תחום יצירה:  ציור 
 
הלינה אולומוצקי (24 בנובמבר 1921 –  2007; בפולנית: Halina Ołomucka – הלינה אולומוצקה) הייתה אמנית ישראלית, ניצולת שואה, ילידת פולין. ציוריה, המהווים תיעוד ייחודי של החיים בגטו ובמחנה הריכוז, מוצגים במוזיאונים רבים בעולם.
חייה

הלינה אולומצקי נולדה לבית אולשבסקי, משפחה יהודית חילונית בוורשה, שם למדה בבית ספר דובר יידיש. אביה נפטר בצעירותה.
חייה > תקופת השואה

בגיל 18, עם הכיבוש הגרמני ב-1939, הלינה גורשה עם אמה, אחיה ואחותה לגטו ורשה, שם הצטרפה לפלוגת מחתרת שהבריחה אוכל לתוך הגטו. זה התאפשר לה כיוון שעבדה מחוץ לגטו, וכך גם הצליחה להבריח את העבודות שלה לחבר של המשפחה ששמר עליהן.
מגטו ורשה גורשו אולומוצקי ואמה, מרגריטה, למחנה מיידנק במאי 1943. שם, אמה של אולומצקי נספתה בתאי הגזים, מיד לאחר הגעתם. שבוע לאחר מכן, אולומצקי ניצלה ברגע האחרון כאשר הצליחה לברוח מהסלקציות. בצריף הנשים אליו הגיעה, התבקשה על ידי ה"בלוקאלטסטה" לרשום ססמאות על הקירות, ומשמצאה עבודתה חן בעיניה, התבקשה גם לעטר את קירות הצריף בציורים צבעוניים. חומרי ציור ניתנו לה מטעם הנהלת המחנה. בחלקם השתמשה לרישומים וציורים שעשתה במחתרת, בהם תיארה אסירות שהיו עמה.
אולומוצקי הועברה למחנה אושוויץ בירקנאו (Birkenau) ביולי של 1943, שם ניתן לה מספר האסיר 48652, והיא עבדה בכפייה בבית החרושת "אוניון". בזכות כישרון הציור שלה הצליחה לקבל מזון משופר מעט יותר ולשרוד. היא ציירה עבור גרמנים מסגל המחנה. היא התנדבה לצבוע מחדש את השלט המוכר של אושוויץ שאומר "העבודה משחררת" וכך הצליחה להמשיך לחיות ואף לצייר. על כך אמרה: "שלט הנושא את האמרה 'העבודה משחררת' (Arbeit macht frei), שנשטף בגשם, היה שעון על קיר. התנדבתי לצבוע מחדש את השלט. יכולתי לצייר בסודיות. עשיתי כך על מנת לשרוד. רציתי להגן על מה שהיה בתוכי." גם במחתרת הלינה השתמשה בציוד שלה לצייר דיוקנאות של האסירות שהיו איתה בבירקנאו.
ב-18 בינואר 1945 יצאה ל"צעדת המוות". היא הגיעה למחנה רוונסבריק שבגרמניה. משם הועברה למחנה נוישטאדט-גלווה (Neustadt-Glewe) ושוחררה במאי 1945 במֶקְלֶמְבּוּרג.
חייה > אחרי השואה

לאחר שחרורה ב-2 במאי 1945, הלינה הלכה לוורשה לחפש את בני משפחתה אך גילתה שאף אחד לא שרד. בוורשה, נישאה לבולסלאב אולומוצקי (Bolesław Olomucki), ועברה איתו לגור בלודז'. בין השנים 1947–1951 למדה באקדמיה לאמנויות החזותיות בלודז' ( the Higher School of Plastic Arts in Łódź). אחד המורים שלה היה הצייר ותאורטיקאי האמנות ולדיסלב סצ'מינסקי (Władysław Strzemiński). ב-1951, נולדה לה בת בשם מירוסלווה, או מרים. ב-1957 עברה משפחתה לפריז, ושם היא לימדה ילדים ומבוגרים ציור. בשנת 1967 קיבלה אותות הצטיינות וכבוד מטעם ממשלות צרפת ופולין. היא ביקרה בישראל לראשונה ב - 1968 וארבע שנים לאחר מכן, ב -1972, עלתה עם משפחתה וגרה בחולון. היא נפטרה באשקלון ב-2007.
אמנות

הלינה התחילה לתעד את חיי היהודים סביבה עוד לפני שהייתה בגטו, וגם בגטו, אמה דאגה שתמיד יהיו לה צבעי פסטל לצייר איתם. באושוויץ היא המשיכה לצייר ולתעד. היא ציירה רעב, כאב, שיגעון ויאוש. על שהותה באושוויץ סיפרה: "בזמן ששהיתי באושוויץ-בירקנאו, מישהו אמר לי: אם תזכי לעזוב את הגיהנום הזה, ציירי את הציורים שלך וספרי לעולם עלינו. אנו רוצים להישאר בין החיים, לפחות על הנייר."
אחרי המלחמה אולומוצקי קיבלה את יצירותיה בחזרה מחבר המשפחה ששמר עליהן לכל אורך המלחמה. בשנים 1945 - 1947 ציירה אולומוצקי יצירות רבות המתעדות את חוויותיה משנות השואה. בשנות השישים הציגה בתערוכות רבות בפריז ובלונדון. יצירותיה מתקופת השואה וכאלה שנעשו בעקבותיה נתרמו על ידיה לאוסף האמנות של "בית לוחמי הגטאות", ולאוסף של יד ושם בו נמצאות 36 מיצירותיה.
ראו גם

גלריית העבודות של הלינה אולומוצקי באתר יד ושם
לקריאה נוספת

.Miriam Novitch, Lucy Dawidowicz, Tom L. Freudenheim, Spiritual Resistance. Art from Concentration Camps, 1940-1945, Union of American Hebrew Congregations, 1981, p. 17
הערות שוליים

↑  EHRI - Autobiographical drawing by Halina Olomucki of people waiting in line in the Warsaw ghetto, portal.ehri-project.eu
↑  הלינה אולומוצקי (Halina Olomucki), באתר www.egozigallery.com
↑  IDEA - ALM : הלינה אולומוצקי, דיוקן אישה, באתר infocenters.co.il
↑  הלינה אולומוצקי - דיוקן אחרון: אמנים מתעדים בשואה, באתר www.yadvashem.org
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007519017005171  PLWABN: 9810673478405606  GND: 122155475  ISNI: 0000 0001 0964 998X  LCCN: n99031171  RERO: 02-A006540314  SUDOC: 230956238  ULAN: 500478643  VIAF: 37792719   WorldCat (עם VIAF): 37792719
פרימן נואלס

פרימן טולי נואלס (באנגלית: Freeman Tulley Knowles‏; 10 באוקטובר 1846 – 1 ביוני 1910) היה ותיק מלחמת האזרחים האמריקנית, עורך דין, עיתונאי ופעיל חברתי. בין השנים 1897–1899, כיהן קדנציה אחת בבית הנבחרים של ארצות הברית מטעם המפלגה הפופוליסטית.
ביוגרפיה

נואלס נולד ב-10 באוקטובר 1846 בהרמוני, מיין, והתחנך בבתי הספר המקומיים ובאקדמיית בלומפילד בסקוגהגן.
בשנת 1862 הוא התגייס לצבא האיחוד לשירות במלחמת האזרחים האמריקנית, והצטרף לרגימנט הרגלים ה-16 של מיין. הוא שירת עד סוף המלחמה, השתתף במספר קרבות כולל קרב גטיסברג, והגיע לדרגת רב"ט.
לאחר המלחמה עבר נואלס לדניסון, איווה, שם למד משפטים והתקבל ללשכת עורכי הדין. הוא החל לעסוק בעריכת דין בדניסון מ-1869 עד 1886, אז עבר לנברסקה שם התמנה למוציא לאור של ה- Ceresco Times.
נואלס עבר לטילפורד, טריטוריית דקוטה ב-1888 כדי להתחיל בפרסום העיתון Meade County Times. לאחר מכן הוא עבר לדדווד, שם הוציא לאור את העיתון Evening Independent.
בנוסף לפעילותו בעיתונות, נואלס נעשה פעיל במפלגה הפופוליסטית. לאחר שהתמודד ללא הצלחה על מושב A בשנת 1894, בשנת 1896 הוא נבחר למושב B, אחד משני המושבים הכלליים של דקוטה הדרומית בבית הנבחרים של ארצות הברית. הוא כיהן במהלך הקונגרס ה-55 של ארצות הברית, מ-4 במרץ 1897 עד 3 במרץ 1899, ולא הצליח להיבחר מחדש ב-1898.
מאוחר יותר נואלס היה מעורב במפלגה הסוציאליסטית של אמריקה, והתמודד ללא הצלחה לתפקיד מושל דקוטה הדרומית ב-1904 וב-1906. בנוסף, הוא ייסד עיתון סוציאליסטי, The Lantern, ומאמרי המערכת והסיפורים שלו בנושאים הכוללים פיקוח על הילודה, זכויות עובדים ואיגודי עובדים הכעיסו את בעלי המכרות ומובילי עסקים אחרים, מה שהוביל לבחינה מצד סוכנויות אכיפת החוק ופוליטיקאים אחרים. בשנת 1908 הוא הואשם בשליחת חומרים מגונים בדואר, ונידון לשנה בכלא.
נואלס מת בדדווד, דקוטה הדרומית ב-1 ביוני 1910, ונקבר בבית העלמין הר מוריה בדדווד.
ברמן

ערך זה עוסק בעיר בגרמניה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
בְּרֶמֶן (בגרמנית: Bremen) היא אחת משלוש ערי-המדינה בגרמניה, יחד עם ברלין והמבורג, אך בניגוד להן, המדינה ברמן מורכבת מברמן, שהעניקה למדינה את שמה, ומהעיר ברמרהאפן (Bremerhaven), הנמצאת 53 ק"מ צפונית לה. השטח בין שתי הערים שייך למדינת סקסוניה התחתונה. ברמן היא העיר העשירית בגודלה בגרמניה, עם כ-550 אלף תושבים, המתפרסים על שטח גדול יחסית – 325 קמ"ר (העיר החמישית בגודל שטחה בגרמניה). נמלה של ברמן הוא השני בגודלו בגרמניה, אחרי זה של המבורג. כשמינית מתושבי ברמן אינם גרמנים; מתוכם כ-40% הם טורקים. בשנת 2004 הוכרזו בית עיריית ברמן ופסל רולנד שלידו כאתר מורשת עולמית.
היסטוריה

העיר הוזכרה בכתב לראשונה בשנת 782, כשחיל הצבא של קרל הגדול התקדם לאורך נהר הווזר במטרה לנצר את השבטים ששכנו במקום. חמש שנים לאחר מכן ייסד בה קארל את הבישופות הראשית של צפון אירופה, ובכך הפכה העיר לאחד מהמרכזים הראשיים של העולם הנוצרי. הבישופים ששלטו בברמן היו הכוח המניע מאחורי מעשה ההתנצרות של ארצות סקנדינביה.
במאה ה-12 קרא היינריך הארי, דוכס סקסוניה, תיגר על עוצמתם הרבה של הארכיבישופים. היינריך הפך לשליט בפועל של ברמן, מה שהפחית מכוח הכמורה. ברמן הפכה לעיר מסחר מצליחה שכללה נמל גדול, שאוניותיו חלשו על כל החלק הדרומי של הים הצפוני. השליטה הזו הסתיימה כאשר ברית ערי הנזה, שהייתה בתחילה מצומצמת רק לים הבלטי, החלה להתפשט גם לים הצפוני. בשנים המוקדמות של המאה ה-14 התקיפו אוניות מטעם ברמן את אוניות ערי ברית הנזה. כדי להימנע ממלחמה הוסכם על צירוף ברמן לברית הערים.
ברמן נשארה חברה לא נלהבת בברית הנזה. אף על פי שברמן דרשה סיוע ועזרה במלחמותיה עם שבטים שונים על פריזיה, היא לא השתתפה במרבית מהמבצעים שנערכו על ידי ברית הנזה בים הבלטי. המאבק הוחרף עוד יותר ב-1425, כשתושבי ברמן שרפו מסמכים הנזאטיים בכיכר העיר. ב-1427 כבר לא הייתה ברמן חברה בברית הנזה; אובדן הכוח הפתאומי הוביל לתביעות טריטוריאליות מצד מדינות שכנות לברמן; המדינה נאלצה למסור שטחים ניכרים.
ב-6 במרץ 1901 ניסו מתנקשים לרצוח את וילהלם השני בברמן.
ראש עיריית ברמן, משמש גם כראש ממשלת המדינה ("נשיא הסנאט" הוא תוארו הרשמי).
התפתחות האוכלוסייה בברמן

1810: 35,800 תושבים
1830: 43,700 תושבים
1850: 55,100 תושבים
1880: 111,900 תושבים
1900: 161,200 תושבים
1925: 295,000 תושבים
2005: 550,000 תושבים
2016: 557,464 תושבים
31 בדצמבר 2018: 569,352 תושבים
אתרים בעיר ברמן

בית עיריית ברמן המפואר (נבנה ב-1410); בחזית הבניין נמצא פסלו של רולנד, סמלה של העיר ברמן. בית העירייה והפסל הוכרזו כאתר מורשת עולמית בשנת 2004.
כנסיית פטרוס הקדוש (נבנתה במאה ה-13). בכנסייה יש תגליפים (ציורים של גילוף בקיר) של משה רבנו, דוד המלך, פטרוס ופאולוס (שליחי ישו), ותוספת מאוחרת – תגליף של הקיסר קרל הגדול.
כנסיית גְבִרתנו (Liebfrauenkirche) בברמן (נבנתה במאה ה-11).
כנסיית מרטין הקדוש על גדת נהר הווזר.
Schütting[דרוש תעתוק] – בית גילדת הסוחרים.
Schnoor[דרוש תעתוק] – רובע מימי הביניים, בעל רחובות צרים ופאבים נוסטלגיים.
Schlachte[דרוש תעתוק] – הנמל הישן (מימי הביניים) של ברמן; הנמל המודרני נמצא כמה קילומטרים במורד הנהר.
חינוך ותרבות

בברמן שתי אוניברסיטאות ושלוש מכללות, בהן לומדים כ-31,000 סטודנטים. אחת האוניברסיטאות היא האוניברסיטה הבין-לאומית של ברמן, אשר נוסדה ב-1999; זו ייחודית בגרמניה בכך שהיא נמצאת בידיים פרטיות, ולפיכך דורשת מהלומדים בה תשלום שכר לימוד; כמעט בכל האוניברסיטאות האחרות בגרמניה הלימודים בחינם. הלימודים באוניברסיטה זו מתנהלים באנגלית. בברמן שבעה מוזיאונים.
בתקופת חג מולד מקובל לאכול מנת ברמר קלאבן.
ערים תאומות

ישראל חיפה, ישראל
גלריה

פסל רולנד בחזית העירייה
פסל נגני העיר מ-1951
המאות השחורות

תהלוכת תמיכה במאות השחורות באודסה, 1905
תהלוכה של המאות השחורות, 1907
המאות השחורות (ברוסית: Черносотенцы) הוא שם כללי לארגוני הימין הקיצוני הריאקציוני בתחילת המאה ה-20 ובעיקר אחרי 1905, שפעלו באימפריה הרוסית וזכו לתמיכת שלטון הצאר, התאפיינו בארגון קרבות רחוב נגד דמוקרטים וסוציאליסטים ופוגרומים ביהודים.
לתנועה השתייכו מספר ארגוני הימין הקיצוני: "המפלגה המונרכיסטית הרוסית", "ברית העם הרוסי", "ברית מלאך מיכאיל" ועוד. באוקטובר 1906 נערכה במוסקבה ועידה שמטרתה הייתה איחוד התנועות השונות לארגון אחד. הארגון אכן הוקם, אך תוך שנה התפרק.
ממנהיגי התנועה הבולטים:
ולדימיר פורישקביץ' - ממייסדי "ברית העם הרוסי" ו"ברית מלאך מיכאיל". חבר דומה ובין מארגני רצח גריגורי רספוטין.
אלכסנדר דוברובין - ממייסדי "ברית העם הרוסי"
ניקולאי מרקוב - ממייסדי "ברית העם הרוסי"
אנטוני חרפוביצקי - מראשי הכנסייה האורתודוקסית הרוסית הגולה
פרעות המאות השחורות

בעקבות מהפכת 1905, שבה נאלץ הצאר להעניק זכויות אזרחיות ופוליטיות לעם (מניפסט הצאר), התנקמו אנשי הריאקציה ביהודים על המפלה שנחלו מידי אנשי המהפכה. הכוחות הריאקציוניים ארגנו קבוצות המכונות "המאות השחורות" (או "המאה השחורה"; ברוסית: Чёрная сотня), אשר כללו כ-100 חברים כל אחת, ואלו ערכו בשנים 1905–1906 פוגרומים ביהודים. עיירות וערים יהודיות רבות הותקפו ומאות יהודים נהרגו.
באותו זמן התחזקה התעמולה האנטי יהודית, ואווירת הטרור שלטה בערים רבות בתחום המושב ומעבר לו. הממשלה נתנה לעיתונות הריאקציונית יד חופשית לעסוק בהסתה אנטי-יהודית, בניסיון להסיט את זעם ההמונים לעבר היהודים ולצייר את התנועה המהפכנית כתוצאה של "מזימות יהודיות".
פוגרומים פרצו ב-660 ערים באזורים הדרומיים ודרום מזרחיים של תחום המושב (מרבית שטחי אוקראינה של ימינו). לעומת זאת, לא היו פוגרומים בשטחי פולין או ליטא של ימינו. היו גם מעט מקרים בבלארוס או ברוסיה עצמה. 24 פוגרומים התקיימו מחוץ לתחום המושב, אך אלו היו מופנים למהפכנים ולא יהודים.
המספר הגדול ביותר של פוגרומים נרשם במחוז צ'רניגוב בצפון אוקראינה. הפוגרומים שם באוקטובר 1905 גבו את חייהם של 800 יהודים, עם נזקים לרכוש המוערכים ב-70,000,000 רובל. פוגרום אודסה היה הקשה ביותר, במסגרתו נרצחו 400 יהודים. מעל 150 יהודים נרצחו ברוסטוב על הדון, 67 ביקטרינוסלב, 54 במינסק, 30 בסימפרופול ומעל 30 באורשה. הפוגרומים המשיכו בשנת 1906, בינואר – בהומל, ביוני – פוגרום גדול בביאליסטוק (מעל ל-80 הרוגים), ובאוגוסט – בשדלץ (כ-30 הרוגים), כשאנשי המשטרה ואנשי הצבא היו בין המבצעים.
משחק טופולוגי

משחק טופולוגי הוא משחק סכום אפס דינמי לשני שחקנים בעלי ידיעה שלמה שבו כל שחקן בוחר אובייקט טופולוגי (נקודה, קבוצה פתוחה, קבוצה סגורה, כיסוי וכו') על בסיס הבחירות הקודמות שלו ושל היריב. בסוף המשחק, אשר כולל מספר בן-מניה של מהלכים, נקבע המנצח על בסיס מטרה מוגדרת מראש לכל אחד מהשחקנים. על-פי רוב מוגדר המשחק הטופולוגי להיות משחק בעל זמן בדיד ולרוב בזמן אינסופי (טרנספיניטי).
משחקים טופולוגיים מאפשרים לחקור תכונות טופולוגיות של מרחב טופולוגי כלשהו באמצעות מונחים ומשפטים מתורת המשחקים. המשחק הטופולוגי מספק זווית ראייה חדשה על תכונות טופולוגיות ובכך מאפשר להסיק הגדרות אלטרנטיביות למונחים טופולוגיים כגון מרחב בר, מרחב רותברגר ועוד.
המשחק הטופולוגי הראשון נהגה בשנת 1935 על ידי המתמטיקאי הפולני סטניסלב מזור ונקרא משחק בנך-מזור על שמם של מזור וסטפן בנך (שהיה מנחה עבודת הדוקטורט של מזור ושותף למחקריו).
הסימנים המוגדרים לשחקנים ולמשחקים להלן אינם סימונים מוסכמים ומשמשים לצורך ערך זה בלבד.
בניית המשחק

בהינתן מרחב טופולוגי  X ושני שחקנים אליס ובוב, משחק טופולוגי  G(X) הוא מערך כללים לפיו מתקיים התהליך הבא:
אליס בוחרת אובייקט טופולוגי  I_{1}.
בוב בוחר אובייקט טופולוגי  J_{1} תחת אילוצים הנובעים מבחירת  I_{1} (יש לשים לב כי  J_{1} יכול להיות אובייקט טופולוגי מסוג שונה מאשר  I_{1}).
אליס בוחרת אובייקט טופולוגי חדש  I_{2} ואחריה בוב בוחר  J_{2}, שניהם נבחרים תחת אילוצים הנובעים מבחירות קודמות.
אליס ובוב ממשיכים לבחור  I_{n} ו- J_{n} לסירוגין עד לאינסוף.
אליס מנצחת את המשחק אם ורק אם הסדרה  (I_{1},J_{1},I_{2},J_{2},I_{3},J_{3},\dots ) (אשר קרויה מהלך משחק) מקיימת תנאי כלשהו אשר ידוע מראש לשני השחקנים. אחרת, בוב מנצח.  G(X) הוא אוסף האילוצים לפיהם קובעים אליס ובוב את  I_{n} ו- J_{n} בתורם, וכן תנאי הניצחון לאליס (או לבוב).
ניתן לשחק את אותו המשחק הטופולוגי על מרחבים טופולוגיים שונים ועל כן המשחק ותוצאתו תלויים במרחב הטופולוגי  X. על-פי רוב המשחק הטופולוגי אינו סימטרי ולשני השחקנים מטרות שונות.
תכסיס והכרעה

במסגרת המשחק הטופולוגי, הן לאליס והן לבוב יש אפשרות להשתמש בתכסיס (אסטרטגיה) על מנת לנצח במשחק.
תכסיס של אליס מוגדר להיות פונקציה  \varphi  המגדירה לכל סדרת מהלכים של בוב  (J_{1},J_{2},\dots ,J_{n}) מהלך עבור אליס. מכיוון שאליס משחקת ראשונה, התכסיס של אליס מגדיר גם את פעולת הפתיחה של אליס. תכסיס  \varphi  יקרא תכסיס מנצח עבור אליס למשחק  G(X) אם לכל סדרת מהלכים  J_{n} של בוב, מהלך המשחק  (\varphi (),J_{1},\varphi (J_{1}),J_{2},\varphi (J_{1},J_{2}),\dots ) מנוצח על ידי אליס. אם לאליס קיים תכסיס מנצח, מסמנים  {\text{Alice}}\uparrow G(X).
באופן דומה, תכסיס של בוב מוגדר להיות פונקציה  \psi  המגדירה לכל סדרת מהלכים של אליס  (I_{1},I_{2},\dots ,I_{n}) מהלך עבור בוב. מכיוון שבוב לא משחק ראשון, התכסיס של בוב לא נדרש להגדיר פעולת פתיחה. תכסיס  \psi  יקרא תכסיס מנצח עבור בוב למשחק  G(X) אם לכל סדרת מהלכים  I_{n} של אליס, מהלך המשחק  (I_{1},\psi (I_{1}),I_{2},\psi (I_{1},I_{2}),\dots ) מנוצח על ידי בוב. אם לבוב קיים תכסיס מנצח, מסמנים  {\text{Bob}}\uparrow G(X).
אם לאחד מהשחקנים קיים תכסיס מנצח (כלומר,  {\text{Alice}}\uparrow G(X) או  {\text{Bob}}\uparrow G(X)), המשחק  G(X) ייקרא משחק בר-הכרעה. אחרת, המשחק ייקרא משחק שאינו בר-הכרעה. אם מניחים את אקסיומת הבחירה, ניתן לבנות משחק טופולוגי שאינו בר-הכרעה. ניתן להוכיח שלא קיים משחק טופולוגי עבורו גם לאליס וגם לבוב יש אסטרטגיה מנצחת.
אחת מהמטרות העקריות של משחקים טופולוגיים היא להוכיח מה הם התנאים המינימליים עבור מרחב טופולוגי  X שעבורם המשחק  G(X) הוא בר-הכרעה ומי מבין שני השחקנים מנצח בו.
משחקים דואליים

שני משחקים טופולוגיים  G ו- G' נקראים משחקים דואליים אם ורק אם לכל מרחב טופולוגי  X מתקיימים שני התנאים הבאים:
{\text{Alice}}\uparrow G(X)\Leftrightarrow {\text{Bob}}\uparrow G'(X)
{\text{Bob}}\uparrow G(X)\Leftrightarrow {\text{Alice}}\uparrow G'(X)
ניתן להסיק כי עבור זוג משחקים דואליים  G ו- G' ומרחב טופולוגי  X, המשחק  G(X) הוא בר-הכרעה אם ורק אם  G'(X) הוא בר הכרעה. המשמעות היא שניתן להשתמש בכל אחד מהמשחקים הדואליים כדי לחקור את התכונות של מרחב טופולוגי נתון.
דוגמה פרטית

להלן משחק טופולוגי על המספרים הטבעיים:
מגדירים  a_{0}=0
לכל  n\in \mathbb {N}  אליס בוחרת מספר טבעי  b_{n}>a_{n-1} ובעקבותיה בוב בוחר מספר טבעי  a_{n}>b_{n}
אליס מנצחת את המשחק אם אוסף הקטעים הסגורים  \bigcup _{n=1}^{\infty }{[a_{n}+1,b_{n}]} מכיל לכל היותר מספר סופי של חזקות של 2.
במבט ראשון, נדמה כי אליס יכולה לנצח את המשחק בקלות כי הצפיפות של קבוצת החזקות של 2 הולכת וקטנה ככל שהמספרים גדלים. כלומר, אם אליס ובוב יבחרו את המספרים אקראית, ניצחונה של אליס מובטח.
עם זאת, לבוב קיימת אסטרטגיה מנצחת שמבטיחה את ניצחונו. כל שעליו לעשות הוא לבחור בכל פעם מספר מהצורה  2^{k}-1, כלומר מספר אשר קטן מחזקה של 2 ב-1. מאחר שקיימות אינסוף חזקות של 2, מובטח כי בוב יכול לבצע בחירה שכזו. מאחר שאליס בוחרת מספר גדול יותר מזה של בוב, הקטע שאותו היא תבחר בהכרח יכיל את המספר  2^{k}. הדבר קורה אינסוף פעמים, לכן הקטעים של אליס יכילו אינסוף חזקות של 2.
ניתן להמיר את המשחק למרחב טופולוגי כללי כאשר אליס ובוב בוחרים קבוצות שהסגור שלהם הוא קומפקטי אשר גדלות מונוטונית. בגרסה כללית זו אליס בוחרת קבוצות סגורות בלבד ובוב בוחר קבוצות פתוחות בלבד. מטרתה של אליס לכלול בקבוצות ההפרש בינה לבין בוב לכל היותר מספר סופי של איברים מקבוצה נתונה וידועה מראש לשני השחקנים. ניתן להוכיח כי במקרים מסוימים של משחק כללי זה ניצחונו של בוב מובטח.