stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
לקנבך

| --- | --- |
סמל לקנבךסמל לקנבך

 מדינה:  אוסטריה אוסטריה
 מדינה:  בורגנלנד בורגנלנד
 מחוז:  אוברפולנדורף
 ראש העיר:  כריסטיאן ונינגר (SPÖ)
 שטח:  18.11 קמ"ר
 גובה:  313 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיירה:  1,167 (2018)
  ‑ צפיפות:  64 נפש לקמ"ר (2018)
 קואורדינטות:  47°35′22″N 16°27′46″E﻿ / ﻿47.589444444444°N 16.462777777778°E﻿ / 47.589444444444; 16.462777777778 
 אזור זמן:  UTC+1
 https://www.gemeinde-lackenbach.at/
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת אוסטריה מוגדלת) וינה זלצבורג גראץ אינסברוק לינץ קלגנפורט שווייץ לכ. גרמניה צ'כיה סלוב. איטליה סלובניה הונגריהלקנבך(למפת אוסטריה רגילה) וינה זלצבורג גראץ אינסברוק לינץ קלגנפורט שווייץ ל גרמניה צ'כיה ס. איטליה סלובניה הונ.לקנבך(למפת בורגנלנד רגילה) אייזנשטאדט אוברוורט מטרסבורג נויזידל אוסטריה תחתית סל. הונגריה סלובניה שטיריהלקנבך(למפת בורגנלנד מוגדלת) אייזנשטאדט אוברוורט מטרסבורג נויזידל אוסטריה תחתית סל. הונגריה סלובניה שטיריהלקנבך  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
לקנבך (בגרמנית: Lackenbach, בהונגרית: Lakompak) היא עיר במדינת בורגנלנד שבאוסטריה, שבה התקיימה קהילה יהודית גדולה.
היסטוריה

האזור היה בשליטת ממלכת הונגריה במשך מאות שנים. לאחר מלחמת העולם הראשונה, הובטח האזור לאוסטריה במסגרת חוזה סן ז'רמן וחוזה טריאנון, וב-1921 סופחה לקנבך למדינה האוסטרית בורגנלנד.
ב-1938 במסגרת האנשלוס סופחה לקנבך לגרמניה הנאצית. ב-1940 הוקם בעיר "מחנה מעצר לצוענים לקנבך" (גר') שהאסירים שבו גורשו לאושוויץ בין 1943 ל-1945, שם הושמדו.
לאחר המלחמה הייתה בורגנלנד מהשטחים שהיו תחת כיבוש ברית המועצות, שהרימה באוסטריה רפובליקת חסות, אך ב-1955 כבר זכתה אוסטריה לעצמאות מלאה.
יהודי לקנבך > תולדות הקהילה

היהודים הראשונים הגיעו ללקנבך בעקבות גירושים. כפי הנראה כבר ב-1496 הגיעו מגורשים משטיריה. ב-1527 הגיעו מגורשים משופרון וברטיסלבה.
הקהילה החדשה פתחה בפני יהודי האזור אפשרויות תעסוקה חדשות, ובמחצית השנייה של המאה ה-16 התיישבו בלקנבך יהודים רבים בעיקר מנקנמרקט (אנ') הסמוכה.
ב-1670 הוצא צו גירוש ליהודי אוסטריה (גר') על ידי הקיסר לאופולד הראשון, ויהודי לקנבך היגרו לגרמניה, פולין, מוראביה ובוהמיה. תוך זמן קצר, הודות למאמאציהם של הרב שמשון ורטהיימר והנסיך פאול אסטרהאזי, הורשו יהודים לשוב לבורגנלנד. במאה ה-18 ידעה קהילת לקנבך פריחה ושגשוג והיא הייתה לאחת מ"שבע קהילות" בבורגנלנד שהיו מרכז יהודי חשוב. היא הגיעה לשיאה בראשית המאה ה-19, אך בשנות ה-60 של המאה ה-19 האוכלוסייה הידלדלה בעקבות התמעטות מקומות תעסוקה.
במאה ה-20 סונפו לקהילת לקנבך הקהילות הקטנות הסמוכות: אונטר-פראואנהייד (אנ'), הוריטשון (אנ'), נויטאל (אנ'), שטוב (אנ'), אובפולנדורף (אנ') לוצמאנסבורג (אנ'), ניקיטש (אנ') וניידורף (אנ').
באותה תקופה פעלו בה כמה אגודות קהילתיות וסניף של "צעירי אגודת ישראל". כמו כן, היה בלקנבך גם בית ספר יהודי.
לאחר האנשלוס, נמלטו עשירי הקהילה מלקנבך. יתר היהודים, 313 במספר, גורשו לווינה במשאיות, בכמה משלוחים בין 11 במרץ ל-18 באפריל 1938. ברוב המקרים, לא הורשו היהודים לקחת איתם שום רכוש למעט הבגדים שלגופם. במאי 1938 הוכרזה לקנבך כ"יודנריין". רכוש היהודים וכספם הוחרמו על ידי המפלגה הנאצית, וחובות שהיו חייבים נוצרים לבעלי עסק יהודיים נמחקו. נכסי היהודים נמכרו במכירה פומבית, והרווחים ממכירתם הועברו למועצה המקומית. בחודשים שלאחר מכן, הספיקו חלק מפליטי לקנבך להגר מוינה להונגריה, ארץ ישראל, שנגחאי, ארצות הברית, בריטניה ושווייץ, עד שהנאצים הטילו מגבלות על הגירת יהודים. היהודים שנותרו בווינה גורשו משם למחנות ההשמדה בפולין, שם נרצחו כ-240 מיהודי לקנבך, שהם 70% מיהודיה.
יהודי לקנבך > דמוגרפיה

| שנה | מספר חברי הקהילה | אחוז חברי הקהילה מכלל האוכלוסייה בעיר |
| --- | --- | --- |
| 1735 | 449 | לא ידוע |
| 1857 | 1155 |  |
| 1869 | 779 | 62 |
| 1890 | 677 | לא ידוע |
| 1920 | 395 | לא ידוע |
| 1932 | 430 | לא ידוע |
| 1934 | 346 | 22 |
| 1938 (ערב האנשלוס) | 330 | לא ידוע |
| 1938 (לאחר האנשלוס) | 313 | לא ידוע |
יהודי לקנבך > בית הכנסת

בית הכנסת של לקנבך נבנה לאחר שוב היהודים מהגירוש בשנת 1671, בסיועו של הרב שמשון ורטהיימר. הוא שופץ בשנת 1859, ושנה לאחר מכן נוספו לו קישוטים וציורי קיר ייחודיים של סיפורם מן המקרא שמשכו מבקרים רבים.
בית הכנסת פוצץ על ידי הנאצים ב-21 בפברואר 1941. הריסותיו שימשו בשימוש משני לבנייה. בשנות ה-80 נבנה במקום שבו עמד בית הכנסת מבנה חדש, וכיום מוצב לוח זיכרון במקום.
יהודי לקנבך > בית העלמין

בית הקברות היהודי בלקנבך הוא מהגדולים באוסטריה כולה והגדול ביותר בבורגנלנד. הוא נוסד בשנת 1729. הוא השתמר עד היום.
בשולי בית הקברות נקברו צוענים שמתו במחנה הריכוז לצוענים בעיר. חלקם נקברו קרוב מאוד לקברים היהודים. עקב כך, פסק הרב שמואל הלוי ואזנר כי יש לשתול שדרת עצים שתפריד בין קברי היהודים לקברי הצוענים.
בשנת 1992 מופה בית העלמין, ואותרו בו 1747 מצבות. המקום שוקם על ידי עמותת "שלום" בסיוע חיילים מצבא אוסטריה בשנים 1994 ו-1995.
יהודי לקנבך > רבנים וישיבות

הרב חיים בוכנר - יליד פולין, שם למד מפי רבי שבתי סופר. נמלט מערבה בעקבות פרעות ת"ח ות"ט, ונדד בקהילות שונות במרכז אירופה. כיהן לתקופה קצרה כרב בלקנבך, עד שנת 1665 לערך. חיבר חמישה ספרים בהלכה, מנהג, קבלה ודקדוק והוציא לאור ארבעה ספרים של חכמים שקדמו לו.
למשך תקופה ארוכה לא היה רב רשמי בלקנבך, וכיהנו בה מורי צדק שהתמנו על ידי רבני אייזנשטט, מהם ידועים לנו: הרב יעקב קופל הלוי קומן (לאחר מכן דיין בבית דינו של רבי מאיר אייזנשטט), הרב יוסף למברגר והרב מאיר אולמו גינצבורג.
הרב בנימין אייזנשטט (א"ש) - בנו של הרב מאיר אייזנשטט וחתנו של הרב יעקב עמדין. כיהן מ-1747 עד 1770 כרב בלקנבך ובקוברסדורף.
הרב שלמה זלמן ליפשיץ - כיהן בין 1770 ל־1808. כיהן כרב המדינה בנויוויד. הגיע ללקנבך לצורך קבלת היתר מאה רבנים מהרב בנימין א"ש, ובשהותו בה נפטר הרב א"ש והוא נבחר למלא את מקומו. עמד בראשות ישיבה בלקנבך, והיה ממייסדי איגוד "חמש הקהילות" שהיה הבסיס לאיגוד שבע קהילות.
הרב שלום אולמן - בעל "דברי ר"ש", כיהן בין 1809 ל-1825, ועמד בראשות ישיבה גדולה.
הרב אברהם אולמן - בעל "בית אברהם", בנו של ר' שלום. מילא את מקום אביו כרב וראש ישיבה לאחר פטירתו, עד לפטירתו שלו בשנת 1849.
הרב דוד אולמן - בנו של ר' אברהם. כיהן כרב וראש ישיבה לאחר פטירת אביו, עד לפטירתו שלו ב-1901. ויתר על משכורתו מהקהילה.
הרב יהודה הכהן קרויס - כיהן בין 1902 עד 1935. תלמיד מהר"ם שיק, כיהן לפני כן כרב וראש ישיבה בינקובאץ' (כיום בקרואטיה). ב-1935 עלה לארץ ישראל, והתגורר במאה שערים, עד לפטירתו שלוש שנים מאוחר יותר. עסק בכתיבת ספרי מוסר ביידיש ובעברית ובתרגומם של כאלה מעברית ליידיש.
הרב חיים מאיר אונגר - בעל "מאור החיים" ו"מאור התורה". חתנו של הרב קרויס, כיהן החל מעזיבתו של חמיו ב-1935 ועד פירוקה של הקהילה ב-1938. תלמיד ישיבת דויטשקרויץ, כיהן כדיין בלקנבך משנת 1931. לאחר האנשלוס נמלט לווינה, ומשם עלה לארץ ישראל. נפטר בירושלים בשנת 1958. חתנו היה הרב נתן גשטטנר.
יליד המקום

הרב דוד ניימן-לאקנבך אב בית דין פרשבורג
הרב ד"ר טוביאס יעקובוביץ (1887 – 1944) מפראג .
יואל (יוליוס) יעקובוביץ', (אחיו של טוביאס יעקובוביץ') שהיה רב בקניגסברג, ברלין ולונדון (אביו של הרב עמנואל יעקובוביץ', הרב הראשי של בריטניה).
יוז'ף רוז'אי (במקור רוזנפלד 1815 – 1885) רופא יהודי-הונגרי, גרונטולוג, חבר נספח באקדמיה ההונגרית למדעים (1864).
לקריאה נוספת

"מאורי לאקענבאך: גנוזות חידושי תורה ופרקי היסטוריה מרבני ק"ק לאקענבאך וחכמיה", בני ברק, גיליון א תשע"ד, גיליון ב תשע"ה, גיליון ג תשע"ו.
רפאלה סטנקביץ, קהילת לקנבך שהבורגנלנד (אוסטריה), עבודה לשם קבלת תואר דוקטור, רמת גן תש"ע.
אדוניהו קראוס, קהלה קדושה לאקענבך, ירושלים תשכ"ג.
שלמה שפיצר קהילות אוסטריה, עמ' 35–43.
הערות שוליים

↑  האחרות היו: אייזנשטט, מטרסבורג (מטרסדורף), פראונקירכן, דויטשקרויץ (צעהלים), קוברסדורף וקיטזה (קיצע).
↑  "אורחות חיים", "לוח החיים", "אור חדש" ו"תוצאות חיים"
↑  "ספר הניקוד וסוד החשמל" לרבי יוסף ג'יקטיליה, "מנורת זהב טהור" למהרש"ל, "עיון תפילה" לר' חיים רופשיץ ו"מדרש כונן".
↑  מחבר התרגום ליידיש של הספרים פלא יועץ ותומר דבורה; מוציא הקובץ "דבר בעתו" שהכיל תרגומים של חיבורי מוסר והגות ליידיש (חלק א', חלק ב', חלק ג', חלק ד', חלק ה'), "דברי אמת",  "דברי שלום", "מגן אבות" על הקדיש, "מנהגי ישראל" "מנחה חדשה", "דברי יהודה" על התורה, "קול יהודה" ועוד
↑  חלק א'; חלק ב'; חלק ג'; חלק ד'; חלק ה'
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007478080905171  BnF: cb12005312g (data)  GND: 4098903-3  LCCN: n00043103  NKC: ge760583  VIAF: 144024063   WorldCat (עם VIAF): 144024063 
בית הקברות היהודי בלקנבך
גשר המיתרים (פתח תקווה)

תבנית:מבנה
גשר מבצע ארנון (לשעבר גשר המיתרים) בפתח תקווה הוא גשר מעוגן כבלים המשמש להולכי רגל העובר מעל ציר ז'בוטינסקי בפתח תקווה ומחבר את בית חולים בילינסון, את הקניון הגדול, ואת "הפארק הגדול" ובו פארק שעשועים על שם עוזי חיטמן.
הגשר תוכנן על ידי האדריכל הספרדי הנודע סנטיאגו קלטרווה, שתכנן גשר דומה בכניסה לירושלים. בשנת 2024 נקרא הגשר על שמו של מבצע ארנון.
מבנה

הגשר בנוי בצורה של האות הלטינית Y, ובעל נגישות מלאה לאנשים עם מוגבלויות, כך שבקצה הצפוני שלו העלייה לגשר היא באמצעות כבשים, ובקצה הדרומי ישנה מעלית לצד המדרגות המובילות על הגשר. לגשר 31 מיתרים המחולקים כך: תשעה מיתרים יורדים מן התורן לאורכו של כל כבש, שלושה נוספים עולים כאחד מן הקרקע שבין שני הכבשים אל התורן, ועשרה יורדים מן התורן ופרוסים לאורכה של הצלע המרכזית של הגשר.
היסטוריה

את הקמת הגשר יזמה עיריית פתח תקווה ויזמי הקניון הגדול בשנת 1999, במטרה לחבר את הקניון לבית החולים בילינסון מבלי לפגוע בתנועת כלי רכב ברחוב ז'בוטינסקי. הקמת הגשר אושרה באוגוסט 2001 והקמתו הייתה אמורה להימשך כשנה, בעלות של 2.5 מיליון דולר. במקביל להקמת הגשר הורחב ציר ז'בוטינסקי עבור תוואי הקו האדום של הרכבת הקלה בגוש דן, שעובר במרכז הכביש.
את הגשר בנתה חברת רמט והוא נפתח למעבר הולכי רגל ב-6 בספטמבר 2006, לאחר שפתיחתו התעכבה מספר שנים, בעקבות סכסוך משפטי בין עיריית פתח תקווה לבין בעלת הקרקע שעליה יושבת אחת מרגלי הגשר. טקס הפתיחה הרשמי של הגשר נערך בדצמבר 2006, בהשתתפות סנטיאגו קלטרווה.
סמוך לגשר הנוכחי עמד בעבר גשר פרסה אפור שנקרא "גשר בילינסון" שנהרס ב-14 בספטמבר 2006, זמן קצר לאחר פתיחתו של הגשר הנוכחי לשימוש. גשר בילינסון תוכנן עוד בסוף שנות ה-60, עוד טרם היו רמזורים על ציר ז'בוטינסקי בפתח תקווה ותאונות רבות אירעו בין מכוניות לחוצי הכביש.
באוגוסט 2024 נקרא הגשר בשם גשר מבצע ארנון על שם מבצע ארנון, מבצע לשחרור חטופים ברצועת עזה במהלך מלחמת חרבות ברזל שבו נפל ארנון זמורה.
ראו גם

גשר המיתרים הירושלמי
הערות שוליים

↑  "להנציח לעד את הגבורה": פתח תקווה במחווה לזכר רפ"ק ארנון זמורה, שנפל במבצע שחרור החטופים, באתר וואלה, 31 ביולי 2024
↑  רועי בית לוי, ראש גשר, באתר הארץ, 21 במאי 2008
↑  זהבה דברת, ‏שני קניונים חדשים נפתחים במקביל בפתח-תקוה, באתר גלובס, 24 באוגוסט 1999
↑  דליה טל, ‏גשר חדש בילינסון-קניון, באתר גלובס, 19 באוגוסט 2001
↑  דוד שליט, ‏בואי קלה, באתר גלובס, 5 באפריל 2006
↑  גיא ימין, ‏עיכוב בפתיחת גשר ליד בלינסון בפ"ת, באתר גלובס, 22 באוגוסט 2004
↑  רנית נחום-הלוי, גשר הזהב, באתר הארץ, 14 בינואר 2010
↑  דרור מרמור, ‏גשר האחיות, באתר גלובס, 17 בדצמבר 2006
↑  פ"ת: גשר בילינסון הישן נהרס הלילה, באתר ynet, 15 בספטמבר 2006
↑  הצומת שליד ביילינסון, מעריב, 14 באוגוסט 1968
ישיבה תיכונית חרדית

ישיבת היישוב החדש, חלוצת הישיבות התיכוניות
ישיבה תיכונית חרדית היא מוסד לימוד לבנים המשלב לימודי קודש ולימודים כלליים הנלמדים בתיכון, ומיועד לצעירים המשתייכים למגזר החרדי.
מספר התלמידים בישיבות אלו נמצא בגידול חד. בין השנים 2000 ו-2005 היה המספר הכולל של תלמידי הישיבות התיכוניות החרדיות יציב, ועמד על כ־550 תלמידים. אולם עד שנת 2020 גדל מספרם במעל 350%, ועמד על 2,100, המהווים כ-6.5% מכלל תלמידי מוסדות העל-יסודי במגזר החרדי.
הגידול הרב ביותר היה בישיבות המכוונות לתעודת בגרות מלאה. ישיבות אלו נתמכות על ידי המדינה המעודדת את גידולן במטרה להחדיר לימודים כלליים לכמה שיותר מוסדות חרדיים.
רקע

פרק זה טעון עריכה. אנא תרמו לוויקיפדיה .  הסיבה היא: היקף פסקת הרקע ביחס לשאר הערך אינו סביר, והיא כוללת גם מידע שקשור לחינוך חרדי בכלל, בלי קשר ישיר לנושא הערך.
בשנים האחרונות מתרחשים תהליכים משמעותיים בתוך החברה החרדית, הגורמים להשתתפות גוברת והולכת של גברים חרדים בתעסוקה ובהשכלה גבוהה בישראל. מירב הגידול של ההשתתפות בהשכלה גבוהה של גברים חרדים מתרחש במכללות חרדיות שאינן מן המובילות ברמתן האקדמית ומאופיינות בתחומי לימוד מצומצמים. בחירה זו משפיעה בהכרח על פרופיל התעסוקה של הסטודנטים החרדים לאחר סיום לימודיהם, כמו כן זוהו שיעורי־נשירה לא מבוטלים של סטודנטים חרדים ממכללות אלו.
בצד הישיבות הקטנות, שהן המסלול הסטנדרטי של החינוך החרדי בגילאי התיכון, קיימות ישיבות תיכוניות חרדיות המכוונות ללימודים לקראת תעודת בגרות, המהווה תנאי סף לקבלה למוסדות השכלה גבוהה, חלקן וותיקות וחלקן נפתחו בעשור האחרון. ישיבות אלה בחלקן מכוונות לקבוצות שאינן הזרם המרכזי החרדי (משפחות עולות מארצות הרווחה, בוגרי מוסדות קירוב ומשפחות של בעלי תשובה), אך חלקן מכוונות לקליטת תלמידים מהזרם המרכזי של החברה החרדית.
בזרמים המרכזיים של הציבור החרדי שוררת התנגדות חזקה לישיבות התיכוניות החרדיות המכוונות להשכלה אוניברסיטאית עבור הזרם החרדי המרכזי. אולם, הישיבות התיכוניות החרדיות שאינן מכוונות להשכלה גבוהה, אלא להכשרה מקצועית בלבד, נתפסות כברירת־מחדל למי שאינם נחשבים חלק אינטגרלי מן הליבה החרדית. רובם המכריע של הלומדים בישיבות חרדיות תיכוניות הם בנים של חרדים עובדים ורק מיעוט קטן הם בנים של אברכים.
רקע > לימודי תיכון בחינוך החרדי

לאחר לימודי היסודי ישנן כמה סוגי מוסדות עיקריים, בהם לומדים חרדים לימודי תיכון:
ישיבה קטנה - המסלול העיקרי שבו לומדים מרבית החרדים, נתפש כערך עליון וכמשמר את המסורת של עם ישראל לדורותיו של התמקדות בלימוד גמרא, בדרך-כלל מהסדרים נשים ונזיקין, בעיון עד הצהריים ובבקיאות בשעות אחרי הצהריים. יום לימודים טיפוסי עשוי להימשך כ-14 שעות (07:00 - 21:00, כולל תפילות וארוחות). בשנת הלימודים תשע"ח פעלו בישראל כ־330 ישיבות קטנות.
ישיבות חסידיות המשלבות לימודים כלליים - מוסדות אלו נפוצים בעיקר בחסידות חב"ד. במוסדות אלו לומדים עברית ודקדוק (בדגש על דקדוק לשון הקודש), היסטוריה עם התמקדות בתולדות החסידות, ומתמטיקה אשר משלבת סוגיות תלמודיות. משרד החינוך מחייב להורות את המקצועות השונים, אך לא לבחון בהם. בשנת הלימודים תשע״ח פעלו בישראל 15 ישיבות תיכוניות חסידיות, מרביתן כאמור משתייכות לחסידות חב״ד ומקצתן לחסידויות קרלין ונדבורנה ואחרות.
בתי ספר טכנולוגי לבנים - מוסדות המתמקדים בטיפול בנוער נושר מהמסגרות החרדיות. במוסדות אלו מקצועות כליים ומקצועיים עם שילוב של מעט לימודי קודש. רובם הגדול של התלמידים במוסדות אלה אינם מקפידים על אורח־חיים חרדי או על קיום מצוות, אינם מסתגרים מאינטרנט ומאמצעי טכנולוגיה חדישים, ואינם מקפידים על קוד הלבוש החרדי. מוסדות אלה נבדלים זה מזה בקהל היעד שלהם, בתוכנית הלימודים, בכללי ההתנהגות ועוד. בשנת הלימודים תשע״ח, פעלו בפיקוח המחוז החרדי של משרד החינוך 24 בתי ספר כאלה.
התנגדות > גיל

תקופת החינוך בגילאי העל-יסודי נתפשת כתקופת ההתבגרות הקובעת את עתידו של אדם, ועל כן נתפשת כקריטית במה שנוגע לחישולו כאדם חרדי. הישיבה שבה בני נוער לומדים תורה בלבד, בתוך קהילה סגורה, מנותקת מכל השפעה מבחוץ. במובן הזה, הישיבה אינה רק מקום של לימודים, אלא מקום חינוכי שמטרתו לעצב את אישיותו הדתית של התלמיד. חוויה כזו אינה יכולה להיות תמידית, אולם מסגרת כזאת הפכה לאפשרית במגזר החרדי, ולו גם לזמן קצר, בשנות העיצוב העיקריות של האדם, בגיל המכריע של שנות הנעורים, שבו האדם מלא אידיאלים ומבקש לבטא ולהגשים את עצמו לפני שהוא נכנס לחיי היום-יום, שאף פעם אין בהם קדושה וקשה מאוד להכניס בהם קדושה.
השאיפה להגשמתו של אידיאל תורני בשלב קצר יחסית של החיים שבו הצעיר פטור מדאגות פרנסה, מתנגשת עם אותו פרק זמן עצמו, שבו הצעיר החרדי יכול להכשיר את עצמו לחיי פרנסה. התנגשות זו בין שני תהליכי חיברות מנוגדים באותו פרק זמן עצמו בחיים, היא המכשול העיקרי[דרוש מקור] להשתלבותם הכלכלית של בוגרי החברה החרדית בימינו.
המתנגדים לשילוב לימודי החול חוששים מפני כרסום באידיאל התורני, אשר יפגום בחישולו של הצעיר החרדי ויגרע מ"חרדיותו". זאת הסיבה לכך שהרבנים הסכימו לפתוח פתח להכשרה מקצועית וללימודים מתקדמים רק לאברכים מגילאי 23 ומעלה, שרובם כבר בעלי משפחות.
התנגדות > חברת הלומדים

מנהיגים שונים של היהדות החרדית בתקופות שונות לא שללו מכול וכול את לימודי החול (המותרים) בצדם של לימודי הקודש, אבל ראו בכך עניין שבדיעבד, כלומר – אם אי-אפשר אחרת, גם זה טוב, אבל בוודאי לא מלכתחילה. זוהי התפיסה הפוליטית וגם התפיסה הדתית של הדתיות החרדית של ראשית שנות ה-20. יש "מלכתחילה", ואליו צריכים לשאוף – לשהות בעולם של חיי תורה. רק אם הדבר הוא בלתי אפשרי אז בדיעבד, זה בסדר.
השקפה זו, המעמידה בראש הפירמידה החברתית את התלמיד החכם המתמצא בספרות ההלכה על כל מדוריה, מנוגדת להשקפת העולם של הציונית הדתית. החברה הליטאית בישראל היא שהשתיתה את הנורמה הזו וקבעה בכך למעשה את ההיררכיה החברתית אצל כלל הציבור החרדי. לתפיסתם של החרדים, לימודי חול הם אפוא יצירה של 'בדיעבד' ולא של 'לכתחילה', ועל כן אין להם מקום בתוך השאיפה החרדית.
הישיבות התיכוניות החרדיות

במקביל לישיבות הקטנות החרדיות, מתקיימות בישראל גם מעט ישיבות תיכוניות חרדיות. מודל הישיבה התיכונית מקובל ביותר בקרב הציבור הדתי לאומי בישראל ובחלק מהקהילות החרדיות המודרניות בצפון-אמריקה ומערב-אירופה. מטרת הישיבה התיכונית היא להקנות ללומדים הדתיים בה תעודת בגרות. המסגרת היא בדרך כלל 4-שנתית וכוללת בגרות בכל מקצועות החובה ו-5 יחידות גמרא. חלק משעות אחר הצהריים מוקדש בהן ללימודים כלליים באנגלית, מתמטיקה, היסטוריה, לשון, אזרחות, חינוך גופני, תנ"ך ומחשבת־ישראל – לימודים שאינם נלמדים בישיבות הקטנות.
חלקן של הישיבות נתקל בהתנגדות חריפה וחלקן בהסכמה שבשתיקה מצד רבנים, בעיקר בהתאם לאופי השכונה ורמת הסיכון שמעריכים הרבנים שהקמת הישיבה תהווה לציבור החרדי הרלוונטי.
תלמידים בישיבות התיכוניות החרדיות מגיעים בדרך כלל עם רקע מוקדם במקצועות כלליים, ורק מעטים הם בוגרי בתי־ספר יסודיים חרדיים. בישיבות התיכוניות החרדיות נהוגה פתיחות רבה יותר בנוגע לקוד הלבוש ולשימוש במכשירים טכנולוגיים ואינטרנט. התלמידים בישיבות אלו חשופים לחברה ולתרבות הישראלית הכללית, אם כי בין הישיבות התיכוניות עצמן ישנם הבדלים בהתאם לאופי הישיבה הספציפי.
הישיבות התיכוניות החרדיות > בוגרים מפורסמים

בין בוגרי הישיבות התיכוניות החרדיות ראשי ישיבות ורבני קהילות רבים, כדוגמת הרב יגאל רוזן ראש ישיבת אור ישראל, הרב דוב לנדו ראש ישיבת סלבודקה, הרב ברוך ויסבקר ראש ישיבת בית מתתיהו, הרב יהודה סילמן, הרב יצחק מרדכי רובין ועוד.
מאפיינים

ניתן לסווג את הישיבות הללו לשלוש קטגוריות:
ישיבות תיכוניות חרדיות ותיקות הפונות אל האוכלוסייה החרדית מודרנית. הורי הלומדים בהן הם בעלי מקצועות חופשיים והכנסה גבוהה. הנערים באים עם רקע בלימודים כלליים. ההורים מעוניינים בכך שבנם ילמד וישיג תעודת־בגרות וימשיך לאחר מכן לישיבות הגדולות החרדיות המובילות. ישיבות תיכוניות חרדיות אלו אינן מקובלות על דעת חלק מן המנהיגות החרדית, אבל אינן נתפסות כ״תחרות״ לישיבות הקטנות. כגון, ישיבת היישוב החדש שהוקמה כבר בשנת 1938 ישיבת מערבא שהוקמה בשנת 1984 וישיבת חדוות התורה
ישיבות תיכוניות חרדיות חדשות הפונות אל הזרם המרכזי של החברה החרדית — ישיבות אלו הוקמו כתוצאה מתפיסת־עולם הרואה בישיבה התיכונית החרדית מודל נכון וראוי מ׳לכתחילה׳, לפחות עבור חלק מן הנערים החרדים. כאלו הן הישיבות: מאורות בבית־שמש, וחכמי־לב בירושלים. ישיבות אלו פונות אל נערים חרדים מרקע שמרני יותר ומן הזרם החרדי המרכזי, ולכן ההתנגדות לקיומן חריפה יותר מצד חלק מן ההנהגה התורנית.
ישיבות תיכוניות חרדיות חדשות לבעלי־תשובה ואוכלוסיית קירוב — ישיבות אלו הוקמו עבור בוגרי החינוך החרדי הבאים מבתים שאינם חרדיים, או עבור דור שני של משפחות של בעלי־תשובה. בקטגוריה זו נכללות הישיבות: ישיבת בניה שבנתניה. דומות להן הן ישיבת דרך אמונה וישיבת אגדלך. הן מתקבלות בדרך־כלל בברכה על־ידי המנהיגות החרדית, היות שאינן פונות כלל לזרם החרדי המרכזי.
רשימת ישיבות תיכוניות חרדיות

| שם | מיקום | תאריך ייסוד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| היישוב החדש | תל אביב - יפו | תרצ"ט | הוקמה כישיבה ללא לימודי חול והוסבה לישיבה תיכונית |
| מערבא | מתתיהו | תשמ״ו |  |
| חדוות התורה | ירושלים | תשע"ד |  |
| חנוך לנער | צפת | תשס"ד |  |
| נהרדעא | גני־תקוה | תשס״ח |  |
| מאורות | בית־שמש | תשס״ז |  |
| אור מנחם | אשקלון | תשס״ח |  |
| מתיבתא בית־שמש | בית־שמש | תשע״ה |  |
| דרך אמונה | מושב תירוש | תשע״ד |  |
| אגדלך | ירושלים | תשע״ו |  |
| אור אבנר | כפר סיטרין | תש״ע |  |
| המדרשה החסידית | ביתר־עילית | תשע״ה | שייכת לרשת נצח |
| נהורא | מבוא חורון | תשנ"ט |  |
| זיו אור | כרמיאל | תשע״ה |  |
| חכמי־לב | ירושלים | תשע״ד |  |
| ידידיה | פתח־תקווה | תשע״ג |  |
| אור העתיד | גן־יבנה | תשע״ט |  |
| נשמת התורה | ירושלים | תשע״ט | שייכת לרשת נצח |
| זיו אור | נתניה | תשע״ז | שלוחה לישיבת נהורא |
| דובר טוב | ירושלים | תשע״ז |  |
| עמל התורה | ירושלים | תשע״ז |  |
| אורייתא | ירושלים | תשע"ט |  |
לקריאה נוספת

בניהו טבילה, הישיבה התיכונית החרדית, רסלינג, 2023.
לופו, ההתנגדות החרדית לישיבות תיכוניות חרדיות, מכון פלורסהיימר למחקרי מדיניות, 2007.
עמירם גונן, בצלאל כהן, מאיר קראוס ואחרים, הקמת ישיבות תיכוניות חרדיות, מכון ירושלים לחקר ישראל, 2016.
עמירם גונן, בצלאל כהן ואחרים, ישיבות תיכוניות חרדיות - תיאור וניתוח מצב, מכון ירושלים למחקרי מדיניות, 2018.
עמירם גונן, בצלאל כהן ואליעזר היון, פוטנציאל הביקוש ללימודים בישיבות תיכוניות חרדיות, מכון ירושלים למחקרי מדיניות, 2018.
הערות שוליים

↑  חינוך ממלכתי חרדי וישיבות תיכוניות חרדיות - נתונים והמלצות, באתר מכון ירושלים למחקרי מדיניות
↑  עמירם גונן, ישיבות תיכוניות חרדיות תיאור וניתוח מצב, באתר מכון ירושלים למחקרי מדיניות
↑  שחר אילן, מבקר המדינה: שילוב החרדים באקדמיה נכשל, 76% מהגברים נושרים, באתר כלכליסט, 6 במאי 2019
↑  אבישי בן חיים, איש ההשקפה: האידאולוגיה החרדית על-פי הרב שך, 2004
↑  ברויאר מרדכי, תורה עם דרך ארץ – התנועה, אישיה ורעיונותיה עמ 174-178
↑  שטדלר נורית, קודש וחל בתפישת העבודה: המקרה של האורתודוכסיה היהודית בישראל, חיבור לתואר דוקטור, האוניברסיטה העברית בירושלים, 2001
נשים זוכות פרס נובל

פרסי נובל הם חמישה פרסים נפרדים, שעל פי צוואתו של אלפרד נובל משנת 1895, מוענקים ל"אלה שבמהלך השנה הקודמת העניקו את התועלת הגדולה ביותר לאנושות" ובנוסף, החל משנת 1968, ניתן פרס שישי, פרס נובל בכלכלה, שנוסד על ידי הבנק המרכזי השוודי (שו') שמוענק ל"אדם או אנשים בתחום מדעי הכלכלה שיצרו עבודה בעלת חשיבות יוצאת דופן".
רקע

עד שנת 2023, הוענקו 65 פרסי נובל ל-64 נשים 894 גברים, ו-27 ארגונים.
13 נשים זכו בפרס נובל לפיזיולוגיה או רפואה (5.6% מתוך 230 שהוענקו),
5 נשים זכו בפרס נובל לפיזיקה (1.8% מתוך 224 שהוענקו),
8 נשים זכו בפרס נובל בכימיה (4.1% מתוך 191 זכו),
17 נשים זכו בפרס נובל לספרות (14.28% מתוך 119 שהוענקו),
19 נשים זכו בפרס נובל לשלום (16.3% מתוך 110 שהוענקו),
3 נשים זכו בפרס נובל למדעי הכלכלה (2.17% מתוך 92 שהוענקו).
האישה הראשונה שזכתה בפרס נובל הייתה מארי קירי, שזכתה בפרס נובל לפיזיקה בשנת 1903 במשותף עם בעלה, פייר קירי והנרי בקרל. קירי היא גם האדם הראשון והאישה היחידה שזכתה במספר פרסי נובל: בשנת 1911, היא זכתה בפרס נובל לכימיה.
בתה של קירי, אירן ג'וליוט-קירי, זכתה בפרס נובל בכימיה בשנת 1935, והשתיים הן הזוג אם-בת היחיד שזכו בפרסי נובל. האב פייר ובתו איירן קירי הם הזוג אב-בת היחיד שזכו בפרסי נובל. לשם ההשוואה, עד היום זכו 6 זוגות אב-בן בפרסי נובל.
בשנת 2009 הוענק הפרס למספר הגדול ביותר של נשים, עד כה: 5 פרסי נובל.
| --- | --- |
שנים: מספר הזוכות בפרס נובל 
1901-1925: 4
1926-1950: 8
1951-1975: 3
1976-200: 15
2001-20023: 35
זכותו יגן עלינו

מצבת הנערה סול חגואל בבית הקברות היהודי בפאס. בתוכה הכיתוב זכותה תגן עלינו
זכותו יגן עלינו, בראשי תיבות: זי"ע, היא ברכת-המתים המתווספת לאחר שמם של צדיקים, ונפוצה בעיקר בחוגי מקובלים וחסידים. מקובלת גם הצורה זיע"א - זכותו יגן עלינו, אמן.
מקורות ראשונים

האזכור הראשון של הביטוי מופיע ביהי רצון שלפני אמירת תהלים, שנכלל בחיבור שערי רצון: תיקונים, הנהגות ותפילות על-פי קבלת האר"י, לר' נתן נטע הנובר, שם נכללה התפילה: "שתפן ברחמים אל קריאת מזמורי תהלים שאקרא כאילו אמרם דוד בעצמו זכותו יגן עלינו". ביטוי דומה מופיע גם בפיוט "אל מסתתר", שחובר על ידי ר' אברהם מֵימִין, תלמיד הרמ"ק, מחוג מקובלי צפת במאה ה-16. הבית השביעי של השיר פותח במילים: יָהּ זְכוּת אָבוֹת יָגֵן עָלֵינוּ, ומשם כנראה נפוץ השימוש לפועל 'יגן' בלשון זכר.
היסטוריה ותפוצה

השימוש בביטוי אינו נפוץ לפני המאה ה-18. שימוש תכוף בברכה זו מופיע, כנראה לראשונה, בספרי החיד"א, בייחוד בספרו "שם הגדולים". הברכה נזכרת גם בספרות השו"ת של פוסקים ספרדים ואיטלקיים מהמאה ה-18, כמו: ר' משה חגיז ור' דוד פארדו.
האזכור הראשון מתקופת אבות החסידות מופיע בספרו של ר'  לוי יצחק מברדיצ'ב. התייחסות מפורשת לשימוש שגרתי בברכה, עם ביאור על-פי חסידות, כתב ר' אלימלך מליז'נסק:
"ובזה יובן מה שרגילים לומר זכותו יגן עלינו, ולמה יתן הצדיק זכותו לאחר, הלא טוב לו שייקח לו לעצמו לעוה"ב שהוא א"ס [אין סוף]? אלא יש לפרש שזכות הוא לשון 'זך', דהיינו מה שלומד תורה לשמה, אזי זכות האור שהוא מושך על העולם היא העומדת לדורו ומגין עליהם".
בחוגי המתנגדים עושה לראשונה שימוש בביטוי ר' אברהם דנציג, ביחס למחותנו הגר"א: "שהרי אנו זכינו לראות בעינינו מחותני אדונינו מרנא ורבנא גאון ישראל וקדושו רבי אליהו חסיד [...] אשרי העין ראתה כל אלה, דורו ראו ושמחו זכותו יגן עלינו".
החל מהמאה ה-19 הפך הביטוי לרווח, כאמור, בעיקר בחוגי חסידים ומקובלים. לדעתו של הרבי מליובאוויטש, הביטוי זכותו יגן עלינו אינו מתאים לכל צדיק, אלא רק "כשמדובר בצדיקים מדריכי ישראל או מארי דאורייתא מלמדי תורה לרבים, והמדבר לומד תורתם והולך בדרכיהם והוראותיהם".
ראו גם

זכות אבות
המוות בשפה העברית
לקריאה נוספת

הרב מאיר מזוז, מקור נאמן, בני-ברק תשע"ו, סימן תתנ"ט: פתרון הברכה: זי"ע, באתר אוצר החכמה
הערות שוליים

↑  מהד' פראג תנ"ב, 1692, דף כג ע"ב
↑  שו"ת שתי הלחם, סי' מד
↑  שו"ת מכתם לדוד, או"ח סי׳ ד, ועוד
↑  קדושת לוי, קדושות לפורים, קדושה שלישית
↑  נעם אלימלך, פר' בא
↑  זכרו תורת משה, הקדמה
↑  שולחן מנחם, ה, עמ' שלג
ביאורים

↑  בספרות הרבנית של ימי הביניים שמות-עצם בעלי סיומת -וּת נתפסו כבעלי מין דקדוקי זכר, ולכן התקבע הביטוי "זכותו יגן" ולא "זכותו תגן".