stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בזיליקת פטרוס הקדוש
היסטוריה > מברמנטה ועד מיכלאנג'לו

יוליוס השני קיבל כמה הצעות לצורתה של הבזיליקה החדשה, ובחר בצורת הצלב היווני, שהוצעה על ידי דונטו ברמנטה. במרכז הצלב הייתה אמורה להיבנות כיפה בהשראת הפנתאון ברומא. יוליוס השני כינס 35 קרדינלים באביב של שנת 1506 והניח את אבן הפינה. ברמנטה הספיק לעבוד יחסית הרבה על הבזיליקה, ורוב העיטורים שתכנן הושלמו, בנוסף לקשתות של הספינה הראשית שגם הן היו כבר בשלבי בנייה. עוד בשנת 1507 עמד מעגל הפועלים של הצוות ההנדסי של הבזיליקה על כ-2,500 איש. ברמנטה נפטר בשנת 1514, ובמקומו מינה יוליוס את ג'וליאנו דה סנגלו (Giuliano da Sangallo) ואת פרה ג'יקונדו דה ורונה (Giovanni Giocondo) למשימה. הם עבדו ביחד עם האומן הנודע רפאל, שהיה אהוב במיוחד בקרב חוג הבנאים והאדריכלים של הבזיליקה וזכה מהם לאהדה רבה. ג'יקונדו דה ורונה נפטר בשנת 1515 ודה סנגלו נפטר בשנת 1516, ותהליכי העבודה חוו טלטלה נוספת. רפאל עצמו המשיך להוביל את הפרויקט כשהוא האדריכל היחידי עד מותו בשנת 1520.
אחרי מותו של רפאל פרץ שוב המתח בין תומכי הצלב הלטיני והצלב היווני ולבסוף בוצעה הרחבה של המבנה לצורת צלב לטיני. המחלוקת המשיכה להתקיים, במיוחד במהלך שנותיהם של האדריכלים אנטוניו דה סנגלו (Antonio da Sangallo) ובלדסרה פרוצי. הם עשו ניסויים במבנה ושינו את התוכניות במהלך הבנייה. תחת הובלתם התנהלו עבודות הבנייה באיטיות למדי. סנגלו תמך בתוכנית הצלב הלטיני לבלזיליקה, אך יוליוס השלישי, שהיה באותו הזמן האפיפיור, לא היה בטוח בעבודתו של סנגלו. לאחר מותו של סנגלו רצה האפיפיור לקבל תשובה החלטית האם הכיוון אותו הוביל סנגלו נכון. את הבדיקה הטיל יוליוס השלישי על מיכלאנג'לו, וביקש ממנו חוות דעת עניינית על מצבה של הבזיליקה. מיכלאנג'לו נבהל, וגרם ליוליוס השלישי לפטר את הסגנים שהיו עתידים לתפוס את מקומו של סנגלו. צעד זה הזמין את תחילת תקופתו של מיכלאנג'לו בתכנון הבזיליקה. דגם העץ של סנגלו שרד עד היום.
היסטוריה > בתקופתו של מיכלאנג'לו ואחריה

מיכלאנג'לו, שתפס את העבודה על הבזיליקה בשנת 1548, רצה לקחת מוטיבים מתוכניתו המקורית של דונטו ברמנטה ולהחזירם אל המבנה. הוא עצמו בנה את הכיפה הגדולה של הבזיליקה, אם כי לא ראה אותה שלמה. מיכלאנג'לו פיקח על המיזם במשך כעשרים שנה, עד מותו בשנת 1568 חלקו היה החלק הקריטי ביותר בכל הבנייה של הבזיליקה (ושדרש את התכנון הרב ביותר). מיכלאנג'לו החזיר את הצורה המקורית – צורת הצלב היווני של ברמנטה. בנוסף לכך נתקל מיכלאנג'לו בבעיה שהחרידה אותו בתכנונו של סנגלו. סנגלו התכוון להרחיב את הבזיליקה אפילו יותר ולהוסיף לה שני מגדלים עצומים. עד לכאן למיכלאנג'לו לא הייתה התנגדות, אך ההבנה שהמגדלים וההרחבה הנוספת של סנגלו תופסים כל כך הרבה מקום עד לכדי כך שלמעשה הם יצטרכו בבוא הימים להרוס את הקפלה הסיסטינית ואת הארמון הראשי של הוותיקן בשבילם. מיכלאנג'לו גם לא אהב את העובדה שהבזיליקה תהיה מאוד חשוכה בחלל הפנים שלה עקב מיעוט החלונות בה. מיכלאנג'לו אפילו אמר שגם אם חיילים יעבדו במשך כל הלילה על ניקוי הבזיליקה לקראת היום שלמחרת הם לא יצליחו לגמור את מטלתם. את כל עבודותיו המרובות ביצע מיכלאנג'לו ללא שכר (מרצונו החופשי). הכוונה הראשית של מיכלאנג'לו בצעד זה הייתה להתיר לו להשמיט חלקים מרובים מהתוכנית של סנגלו, במיוחד את הרחיבו את הבזיליקה לטעמו יותר מדי. מיכלאנג'לו לא היה חסיד של ברמנטה, ושנא אותו אפילו עוד כשקיבל את התפקיד. הסיבה שהוא תמך כל כך בתכנונו הייתה העובדה שהוא העדיף את תוכניתו של ברמנטה יותר מכל תוכנית אחרת שהוצעה. מיכלאנג'לו עבד ביעילות, תוך כוונה לגמור את המבנה מהר ככל האפשר בזמן הקצר ביותר, במחיר המועט ביותר, בפאר המרבי ביותר ותוך הימנעות מהריסת הבסיס הקיים. יוליוס השלישי נתן למיכאלנגלו גם את משרת ראש חברת פבריקה (שהייתה חברת הבנייה של הבזיליקה באותה התקופה). תובנה חשובה שהנחתה את מיכלאנג'לו הייתה שעדיף שהבניין יהיה איכותי יותר במראהו מאשר בגודלו. לכן כשעבד על החלק החיצוני של המבנה הוא השקיע בו רבות (זה היה עיקר עבודתו). התוכנית של מיכלאנג'לו הייתה מובנית על פי סדר אדריכלי מובהק, כך שכל חלק בבניין עומד בפני עצמו. מיכלאנג'לו לא עבד לפי חוקים אדריכליים נוקשים, כמו אלו של האדריכלות הקלאסית. הוא יצר לפי שיקול דעתו ובכך גרם לניצנים לאדריכלות חדשה – אדריכלות הבארוק. ברבות הימים נהפכה בזיליקת פטרוס הקדוש לדוגמה הטובה ביותר של סוג אדריכלות זה.
ג'יאקומו דלה פורטה (Giacomo della Porta) החליף את מיכלאנג'לו והמשיך את הבנייה פחות או יותר לפי אותה המתכונת. במשך השנים 1606–1626 הוספו לבזיליקה מגדלי פעמונים על ידי ברניני שהוסרו לאחר מכן, והמבנה הורחב לצורת צלב לטיני לפי בקשתו של האפיפיור פאולוס החמישי. ב-8 בנובמבר 1626 הושלמה בנייתה של הבזיליקה על ידי האפיפיור אורבן השמיני.
היסטוריה > הטיוטה של מיכלאנג'לו

ממצא חדש מאוספי גלריית הוותיקן מראה את אחד מהדפים המקוריים בהם השתמש מיכלאנג'לו בתכנון הכיפה. מיכלאנג'לו ידוע בכך שהשמיד רבים ממסמכיו לקראת סוף חייו, אך מסיבות מסוימות טיוטה זו נשמרה. לפיכך היא נדירה במיוחד.
מבחינה הנדסית > בתקופתו של ברמנטה

בשלבי התכנון הראשוניים הבזיליקה המתוכננת היוותה אתגר של ממש מבחינה הנדסית. לצורך השוואה, הבזיליקה בתכנון הראשוני (וכך גם כיום) מזדקפת על בסיסי קשתות עצומות. כל קשת כזו חייבת יסודות קבועים וחזקים באדמה, בעומק של 25 מטרים לפחות (סך הכל 90 פירים ועמודים שונים). ההליך ההנדסי המורכב שהיו צריכים לעבור הפועלים באותה התקופה היה מסובך למדי – הם היו צריכים לחפור בסיסים עצומים בפנים האדמה, למלא אותם מחדש, לחפור אותם שוב וכך הלאה... סך כל גודל העמודים (כולל היסודות והקיר הנראה לעין) עומד על כ-60 מטרים. עבודות אלו בוצעו במהלך השנים הראשונות לבנייה, תחת פיקוחו של דונטו ברמנטה. ברמנטה לא היה בטוח אם המבנה שתכנן יחזיק מעמד זמן רב, בעיקר עקב גודלו העצום. ברמנטה היה כל כך בלחץ יסודות הבזיליקה עד שבעוד שפועליו היו צריכים לערבב את הבטון שהשתמשו בו לבנייה בין 3–4 חומרים בעוד שהם השתמשו ב-10–12 חומרים, כל זאת על מנת להבטיח את יציבות הבזיליקה. מיכלאנג'לו שעבר באותה התקופה באזור אמר על כך לברמנטה, אך ברמנטה לא עשה דבר בקשר לכך.
מבחינה הנדסית > בתקופתו של סנגלו

ג'וליאנו דה סנגלו ביצע גם הוא חיזוק משמעותי במיוחד בבזיליקה: הוא העלה את מפלס הרצפה בכ-12.5 רגל, דבר שעלה לו כ-162,000 דוקטים. אף על פי שהיסטוריונים מסוימים עוד לא בטוחים מה הייתה הסיבה לפעולה זאת שנקט, היסטוריונים אחרים סבורים כי זאת אכן הייתה הסיבה.
מבחינה הנדסית > בתקופתו של מיכלאנג'לו

מיכלאנג'לו היה מודע למאמציו של ברמנטה, אך ראה כי הם לא מספיק מועילים מבחינה הנדסית. שברים וסדקים הופיעו בתקופתם של סנגלו וורונה. סדקים אלו היו חייבים בטיפול דחוף. לשם כך עיבה מיכלאנג'לו את היסודות לקראת התחלת הבנייה של הכיפה הגדולה. הוא עיבה אותם בבטון עד כדי כך שהמרווחים בין העמודים העצומים השתנו משמעותית: מ-69 מטרים ל-58.5 מטרים.
מבחינה הנדסית > חומרי הבנייה

טרוורטין היה חומר הבנייה העיקרי בו השתמשו לבניית הבזיליקה (מבלי לכלול את כמויות הברונזה העצומות של ברניני וכמויות הזהב המעטרות את פנים הכיפה של מיכלאנג'לו שיצר קוואליר ד'ארפינו). הטרוורטין ייצב את המבנה והקנה לו חוזק מבני רב (למרות החששות המרובים של ברמנטה). כמויות הטרוורטין שבפועל היו בשימוש היו עצומות, והוא הועבר ממרחק של 12 מיילים מהמכרה בטיבולי. ערמות עפר עצומות נוצרו בטיבולי עקב הדרישה הענקית והעומס שהוטל עליה, והטרוורטין הועבר דרך נהר הטיבר ומשם משפת הנהר הצמודה לוותיקן אל מקום הבנייה על ידי פרדים ושוורים. בנוסף לטרוורטין שיש לבן גם נפוץ במיוחד במבנה (השתמשו בו בעיקר ליצירת הפסלים המרשימים של הבזיליקה כגון הפייטה והעמודים המונומנטליים של הבזיליקה. חומרי בנייה אחרים הגיעו ממבנים עתיקים ברומא כדוגמת הקולוסיאום. פירוק זה היה נפוץ לכל אורך ההיסטוריה של רומא לשם בנייה של מבנים אחרים, וכיום הבזיליקה עדיין כוללת אותם.
לאחר השלמת הבזיליקה > בעיות בחישוקי המתח של הכיפה

לאחר השלמתה של הבזיליקה, החלו להופיע סימנים לבעיה הנדסית בכיפה. בעיה זאת הייתה עצם הצבת מתח גדול מדי על החישוקים המגינים על הכיפה מקריסה. לחישוקים אלה הוחלט להוסיף חישוקים נוספים ולאטם את הסדקים בחישוקים הקיימים. חישוקים ראשונים נוספו לכיפה של מיכלאנג'לו בשנים 1589–1592, על ידי האדריכל הראשי של מלאכת הבנייה ויורשו של מיכלאנג'לו בתפקיד, ג'יאקומו דלה פורטה. בעיה זאת צצה שוב במאה ה-18 והוחלט להוסיף עקב כך עוד חישוקים נוספים.
אדריכלות > החזית

ממדי החזית הם: 376.28 רגל (114.69 מטרים) על 149.44 רגל (45.55 מטרים). על גג החזית מופיעים פסליהם של ישו ויוחנן המטביל, לצד פאולוס הקדוש ופטרוס הקדוש ושליחים נוספים. פסליהם של פאולוס ופטרוס גדולים ומרשימים יותר מאלו של השליחים. החזית כוללת בנוסף גם שני שעונים, שאחד מהם משנת 1288. החזית נבנתה ותוכננה על ידי האדריכל קרלו מאדרנו בסגנון הרנסאנס הגבוה. על החזית מוצבת מרפסת מרשימה שנקראת Loggia of the Blessings, היא המרפסת המשמשת להכתרת אפיפיור חדש. מעל הכניסה ומתחת למרפסת ממוקם תבליט המתאר את נתינת המפתחות לפטרוס הקדוש על ידי ישו
אדריכלות > הכניסה

הכניסה מכילה כמה דלתות ראשיות. את הדלת הימנית ביותר בנה אנטוניו אוורולינו בשנת 1455 והיא התאפיינה בחן רב, עוד כשהייתה קיימת הבזיליקה הישנה. מימינה נמצאת הדלת הקדושה שעיצב ויקו קונסורטי (Vico Consorti) ב-1950. הדלת הקדושה משמשת אך ורק את האפיפיור בשנת יובל לבזיליקה בלבד. מעל הדלת הקדושה מופיע הכיתוב:
PAVLVS V PONT MAX ANNO XIII and GREGORIVS XIII PONT MAX
וכך הוא המשך הכיתוב:
PAVLVS VI PONT MAX HVIVS PATRIARCALIS VATICANAE BASILICAE PORTAM SANCTAM APERVIT ET CLAVSIT ANNO IVBILAEI MCMLXXV
בעברית: פאולוס השישי, פונטיפקס מקסימוס, פתח וסגר את הדלת הקדושה של הבזיליקה הפטריאכלית הזאת בשנת היובל של 1975
IOANNES PAVLVS II P.M. PORTAM SANCTAM ANNO IVBILAEI MCMLXXVI A PAVLO PP VI RESERVATAM ET CLAVSAM APERVIT ET CLAVSIT ANNO IVB HVMANE REDEMP MCMLXXXIII – MCMLXXXIV
בעברית: יוחנן פאולוס השני, פונטיפקס מקסימוס, פתח וסגר והפריד את הדלת הקדושה הזו של פאולוס השישי משנת היובל בשנת היובל לגאולת האנושות 84–1983
IOANNES PAVLVS II P.M. ITERVM PORTAM SANCTAM APERVIT ET CLAVSIT ANNO MAGNI IVBILAEI AB INCARNATIONE DOMINI MM-MMI
בעברית: יוחנן פאולוס השני, פונטיקס מקסימוס פתח וסגר שוב את הדלת הקדושה בשנת היובל הגדולה, של התגלמותו של האדון
בצד שמאל ניצב פסלו של קרל הגדול, שיצר הפסל אגוסטינו קורנאקיני (Agostino Cornacchini) ובצד ימין עומד פסלו של קונסטנטינוס הגדול (מייסד הבזיליקה) שיצר ג'ובאני לורנצו ברניני בשנת 1670. הדלת הדרומית ביותר נקראת "דלת המתים" והיא עוצבה על ידי Giacomo Manzù. על הכניסה מופיע הכיתוב:
"בכבוד לנסיך השליחים; על ידי פאולוס החמישי בורגזה, רומאי, האפיפיור העליון, בשנת 1612 של נהיגה בדוגמטיות"
אדריכלות > הספינה הראשית

הספינה הראשית כוללת בצדדיה השונים קפלות עם פסלים הנוגעים בנושאים דתיים. הפסל המפורסם ביותר מכולם הוא הפייטה של מיכלאנג'לו. הקפלה הממשיכה את הקפלה של הפייטה היא קפלת אכילת לחם הקודש, עם אחת היצירות המפורסמות ביותר של ברניני, ואחריו מופיע פסלו של גרגוריוס השלושה עשר שנבנה על ידי קמילו רוסקוני. בהמשך הבזיליקה מופיע פסלו של פטרוס הקדוש בעת הכתרתו, שמיוחס לאומן הימי ביניימי ארנולפו די קאמביו (Arnolfo di Cambio). במקום ההצטלבות של הספינה הראשית עם הספינה המשנית עומדים ארבעה עמודים עצומים שמקורם בהשראה מאיה סופיה באיסטנבול. אורכה של הספינה הראשית הוא 218 מטר.
אדריכלות > פסליהם של ארבעת הקדושים בספינה הראשית

פסליהם של ארבעה קדושים מופיעים בבזיליקה ומכילים בקרבתם (בתוך קפלות מיוחדות) את שרידיהם של קדושים אלו.
ורוניקה הקדושה
הלנה הקדושה
לונגינוס הקדוש, מאת ברניני
אנדראס הקדוש
אדריכלות > בלדקינו

על קברו של פטרוס מוצבת חופה ("בלדקינו" baldacchino, באיטלקית) המורכבת מארבעה עמודים בגובה של 96 רגל (29 מטרים), שעוצבה על ידי הפסל האיטלקי ג'ובני לורנצו ברניני ונמצאת בדיוק מתחת לכיפת הבזיליקה. עמודי הבלדקינו מצופים בקישוט ספירלי הנותן תחושה של עלייה השמיימה, ומקושטים בעלי דפנה וזית. הבלדקינו עשוי מיותר מ-100,000 פאונד של ברונזה, וגובהו שווה לבניין בן 10 קומות. בבארוק התחושה היא אנטי סטטית, אין קווים ישרים אלא קימוטים, גלים, שבירות, קיפולים וכדומה. הבלדקינו נעשה כתוספת לאחר השלמת הבנייה (לא תוכנן במקור) מאחר שקנה המידה הגדול של הכנסייה לא איפשר לצופה לחוש את חוויית המקום בפריים אחד אלא תוך הזזת הראש כלפי מעלה ולכן הבלדקינו שימש כאיזון פרופורציונלי. בתוך הבלקדינו נמצאת יונה שפיסל ברניני כסימיון לרוח הקודש.
כדי לבנות את הבלדקינו העצום נזקק ברניני לכמות ענקית של ברונזה, שאותה הוא השיג מהפורטיקו של הפנתאון ברומא. על כך נאמר:
"מה שהברברים לא עשו, נעשה על ידי ברברניני"
אדריכלות > בלדקינו > מפתחות אורבנוס השמיני

סמל זה של האפיפיור אורבנוס השמיני חרוט על בסיס הבדלקינו. המפתחות מייצגים את המפתחות שקיבל פטרוס הקדוש מישו, והם לקוחים גם מתוך שלט האצולה האפיפיורי של אורבנוס.
אדריכלות > האפסיס

האפסיס של ברניני הקרוי בשם "הכס של פטרוס הקדוש בהדרו" הוא כנראה מדוגמאות הבארוק הטובות בכל הזמנים, והוא אחד ממוקדי הבארוק הבולטים יותר בבזיליקה. תקרת האפסיס המוזהבת מכילה תבליטים המתארים את חייהם של ישו ושליחיו. ברניני עצמו יצר את השיא של האפסיס והוא הכיסא הריק של פטרוס הקדוש. כיסא זה מכיל בתוכו את הכיסא המקורי ששימש את פטרוס הקדוש לפי האמונה הנוצרית. הכיסא של ברניני עשוי מכמויות עצומות של ברונזה מצופה, והכיסא המקורי של פטרוס הקדוש נמצא בתוך הכיסא של ברניני העוטף ומגן עליו מכל עבר. המזבח של ברניני מכיל דמויות של מלאכים ועננים המקיפים את החלון העגול שבמרכזו יונה המסמלת את רוח הקודש. על הכיסא של ברניני מופיע תבליט בו נראה פטרוס הקדוש, מקבל במלוא האחריות את המפתחות לגן עדן מידיו של ישו. הכיסא מכיל לצידו את פסליהם של ארבעה אנשי כנסייה ותאולוגים חשובים, והם: אוגוסטינוס, אתנסיוס, יוחנן כריסוסטומוס ואמברוזיוס. על פי אחד מחוקי אדריכלות הבארוק החשובים ביותר, נותנים הפסלים של תאולוגים אלו תחושה של זרימה ותנועה אל המבנה ובכך מקיימים חוק התנועה של הבארוק. במזבח מופיעים גם ארבע דמויות המחזיקות את הכתר הקדוש. ייתכן כי זה היא לא פחות ממידע נסתר שאמור להראות למאמין הנוצרי כיצד לתמוך בכנסייה בזמנים קשים בה היא נמצאה באותה התקופה (בגלל הרפורמציה הפרוטסטנטית).
אדריכלות > הפסיפסים

פסיפסי בזיליקת פטרוס הקדוש נמצאים במיקום המפגש של הספינה הראשית עם שאר חלקי הבזיליקה, בדיוק ליד הבלדקינו של ברניני. הפסיפסים נראים כפרסקו אך הם אינם. קיימים פסיפסים נוספים עוד מתקופת הבזיליקה הישנה (רשימת פסיפסים מופיעה בהמשך הערך).
אדריכלות > הכיפה

הכיפה העצומה של בזיליקת פטרוס הקדוש עוצבה מבפנים בין השנים 1603–1613 על פי Giuseppe Cesari. על הכיפה מופיע הכיתוב:
TV ES PETRVS ET SVPER HANC PETRAM AEDIFICABO ECCLESIAM MEAM. TIBI DABO CLAVES REGNI CAELORVM
בעברית: "אתה פטרוס ועל האבן הזאת אני אבנה את הכנסייה שלי, ואני אתן לך את המפתחות אל גן העדן"
הכיפה מורכבת משתי כיפות נוספות: האחת היא כיפה פנימית והשנייה היא כיפה חיצונית המיוצבת על ידי חיזוקי ברזל שנוספו במהלך המאה ה-18 כדי לשמור על יציבות המבנה. ברמנטה התכוון לבנות כיפה אחת בלבד למבנה, אך התוכנית השתנתה לכיפה כפולה על ידי אנטוניו דה סנגלו כיוון שיצרה בעיות הנדסיות חמורות. מיכלאנג'לו יצר חיזוקים חשובים לכיפה, שמייצבים אותה עד היום. הכיפה כוללת בקצה שלה צלב עצום, שתהליך השמתו שם היה קשה במיוחד.
ליד קצה התורן של הכיפה הגדולה (מתחת לכיפה הקטנה יותר שמעל לכיפה הראשית) מופיע הכיתוב:
S. PETRI GLORIAE SIXTVS PP. V. A. M. D. XC. PONTIF. V
בעברית: "לתהילת פטרוס הקדוש, סיקטוס החמישי, אפיפיור, בשנת 1590 והשנה החמישית לכהונתו"
כשיצר מיכלאנג'לו את הכיפה הוא ביסס את המבנה שלה בבירור על הכיפה שהעריץ עוד משחר ילדותו, כיפת קתדרלת פירנצה. למעשה הוא אפילו ביקש ממכרים שהיו לו בפירנצה, לשלוח לו במיוחד את המידות המדויקות של הכיפה. ייתכן כי כוונתו המקורית של מיכלאנג'לו לכיפה הייתה לבנות אותה בצורה מעט מחודדת. מסתבר שייתכן שאפילו הרבה יותר מחודדת מאשר זאת הקיימת בפירנצה. כנראה הסיבה שגרמה למיכלאנג'לו לבנות אותה בצורה מעוגלת (או "כיפתית" יותר) הייתה סיבה טכנית: המבנה יצטרך לשאת מעליו פחות משקל אם ימנע מלהיות מחודד כמה שרק אפשר. בנוסף לפי התוכנית המקורית של מיכלאנג'לו (חוץ מהעובדה שרצה בצלב יווני ולא בצלב לטיני) היו ארבע כיפות משנה לכיפה הגדולה שמתוכן הושלמו רק שתיים. עיצוב הפנים של הכיפה מתאר דמויות דתיות נוצריות לאורך ההיסטוריה של הנצרות. הכיפה אמורה לדמות את התחושה של גן עדן יותר מאשר את התחושה של מבנה שנבנה על ידי בני אדם; זו הסיבה שמופיעים כוכבים במרכז הכיפה (לקראת מקום ההתחברות עם "הכיפה הקטנה") שאמורים לדמות את השמיים. מעגל שורת האותיות המעוגלת שבבסיס הכיפה נמצאת הגלריה, מעליה 16 חלונות עצומים ומעליהם מתחילה סדרת העיטורים. 16 הדמויות הראשונות ממקום ההתחלה שמעל לחלונות הן של 16 קדושים. מעליהם מופיעים דמויותיהם של אישים החשובים בנצרות והם: ישו, מריה, יוחנן המטביל, שנים-עשר השליחים ויוסף הקדוש. מעליהם מופיעות דמויותיהם המרהיבות של המלאכים המביאים כלים שישמשו במהלך הוויה דולורוזה. בתוך הצורות המעגליות והלאה מופיעות דמויותיהם של מלאכים. בקצה הכיפה העליונה ביותר בכל הבזיליקה ("הכיפה הקטנה") מופיעה דמותו גדולת הממדים של האל האב. כל הדמויות והעיטורים הפנימיים הם פסיפסים זעירים, כשקוויי מתארם נוצרו במשך שנים מרובות על ידי קוואליר ד'ארפינו ( Cavalier d'Arpino).
אדריכלות > הכיפה > התצפית

בראש הכיפה ממוקמת תצפית על כל רומא. בנוסף לדרך המסורתית להגעה אל התצפית אחרי עלייה של 551 מדרגות ישנה מעלית באתר המגיעה עד תחילתה של הכיפה. אחרי 320 מדרגות מופיע מפלס הגלריה, שממנה נשקף נוף מרהיב ביופיו אל פנים הבזיליקה.
אדריכלות > האנדרטה לקלמנס השלושה עשר

לקלמנס השלושה עשר מוקדשת אנדרטה שנבנה על ידי אנטוניו קנובה ב-1784. המבנה מבוסס על קברו של ברניני, ובאנדרטה מוצגות שתי דמויות: האמונה הנושאת את הצלב, ורוח המוות. בנוסף אליהן, צופים שני אריות אל עבר המתרחש.
אדריכלות > קבר יוחנן פאולוס השני

יוחנן פאולוס השני קבור גם הוא בבזיליקה. ההערכה היא שכ-15,000 עד 20,000 איש מבקרים בקבר מדי יום.
אדריכלות > האנדרטה לאפיפיור אלכסנדר השביעי

אנדרטה זו נבנתה על ידי ברניני לכבודו של האפיפיור אלכסנדר השביעי. קומפלקס ומערכת פסלים גדולה ומרשימה זו מציגה את אלכסנדר השביעי ישוב על כיסא מפואר כשמתחתיו נמצאת דלת העשויה משיש. ליד הדלת עומד פסל של שלד המחזיק בידיו שעון חול – כל זאת מתוך כוונה להדגיש את אי הנצחיות של החיים.
אדריכלות > מזבח השקר

מזבח השקר מכיל בתוכו ציור מאת כריסטופורו רונקלי (Cristoforo Roncalli) שנוצר בשנת 1604. הציור ידוע בשם "העונש על הזוג חנניה וספירה" (אנ') והוא מהחושבים שבבזיליקה. הציור מתאר את העונש שהובא על ספירה עקב השקר שספרה לפטרוס הקדוש. חנניה נראה כגופה הנישאת מרחוק, בחלק העליון של הציור. ספירה נפלה אל מולו של פטרוס, כפי שמתואר גם כך בציור. בנוסף מופיע בקפלה פסיפס מפואר.
רשימת יצירות אומנות > רשימת פסלים נבחרים מהבזיליקה

המונומנט של מריה קלמנטינה סובייסקה – מאת פייטרו בראסי
מונומנט לג'יימס השלישי – 1829
מונומנט למשפחת סטיוארט – מאת אנטוניו קנובה
מונומנט לפיוס העשירי הקדוש – פייטרו אסטורי
מונומנט לאפיפיור לאו האחד עשר– מאת אלגרדי
מונומנט לאפיפיור פיוס השמיני – מאת פייטרו טנראני
בנדיקטוס הקדוש – מאת אנטוניו מונטאוטי
מונומנט לאפיפיור אלכסנדר השביעי – מאת ג'ובאני לורנצו ברניני
לגנאטיוס הקדוש לויולה – Camillo & Giuseppe Rusconi
St. Camillus de Lellis – מאת פייטרו פסילי
מונומנט לאפיפיור גרגוריוס השלושה עשר – מאת Camillo Rusconi
מונומנט לאפיפיור לאו השנים עשר – Giuseppe de Fabris
פייטה – מאת מיכלאנג'לו
בלדקינו – מאת ג'ובאני לורנצו ברניני
דלת הסקרמנט (1965) – מאת Venanzio Crochetti
מונומנט למלכה כריסטינה
פסל מברונזה טהורה של פטרוס הקדוש (מימי הביניים)
מלאך הסירה
רשימת יצירות אומנות > רשימת מזבחות נבחרים

המזבח הראשי – מאת ברניני ותלמידיו
מזבח הלב הקדוש
מזבח יוסף הקדוש
מזבח העיבור ללא חטא
מזבח גברתנו של הסעודה
מזבח ג'רום הקדוש
מזבח גרגוריוס הגדול
המזבח האפיפיורי
מזבח השקר
מזבח ארסמוס מרוטרדם
רשימת יצירות אומנות > רשימת קפלות נבחרות

קפלת ההצגה
קפלת סבסטיאן הקדוש
קפלת גבירתנו של העמוד, מאת ג'יאקומו דלה פורטה
רשימת יצירות אומנות > רשימת פסיפסים נבחרים מהבזיליקה

פסיפס הנמצא בתוך קפלת סבסטיאן הקדוש, מאת דומניצ'ינו (Domenichino)
פסיפס של פטרוס הקדוש
ההתייחדות האחרונה עם הקדוש ג'רום, מאת דומניצ'ינו
פסיפס של לוקאס השליח – במתחם הכיפה הראשית
פסיפס של יוחנן השליח – במתחם הכיפה הראשית
פסיפס של מרקוס השליח – במתחם הכיפה הראשית
פסיפס של מתי השליח – במתחם הכיפה הראשית
ההשתנות – פסיפס העתק של ציורו המפורסם של רפאל "ההשתנות"
The Punishment of the Couple Ananias and Saphira – מאת Cristoforo Roncalli
רשימת יצירות אומנות > פסל הברונזה של פטרוס הקדוש

פסל ברונזה זה הוא מהמפורסמים בעולם, ומהיצירות החשובות ביותר בבזיליקה. הוא נוצר בימי הביניים. הדעות על יוצרו חלוקות עד היום, היסטוריונים מסוימים מצביעים על הפסל ארנולפו די קאמביו ( Arnolfo di Cambio), ואחרים טוענים כי מקורו עוד במאה החמישית, בתקופת האימפריה הרומית. המנהג המקובל כשעוברים על ידו הוא לנשק את קצה רגלו, כיראת כבוד, במיוחד אצל צליינים נוצרים אדוקים. אמונה זאת מקורה בימי הביניים, במיוחד אצל צליינים אשא הלכו אל מקומות הקודש לנצרות וסיכנו את חייהם עקב כך. הם בקשו במיוחד מפטרוס לפתוח להם את שערי גן עדן, ובתור מחווה נשקו לו גם את רגל פסלו בבזיליקה הישנה כאות כבוד והערכה מעבר לתפילה שנשאו. נוסף לכך, בכל שנה נהוג לעטרו בקישוטים יקרים מפז ובבדים כדי לדמות אותו כאמיתי (ב-29 ביוני). מאחורי הפסל הקיר מעוטר בפסיפסים המכילים דוגמאות מן הצומח בזהב ואדום. מול הפסל מונחת החנית של לונגינוס הקדוש. הכס שעליו יושב פטרוס עשוי משיש, ונראה שנוצר בתקופת הרנסאנס.
על הפסל חרוטות האותיות הבאות:
IOANNE PAULO II PONTIFICE MAXIMO HAEC PERANTIQUA PRINCIPIS APOSTOLORUM STATUA QUAM PIUS PP. XII A. MCMXXXXIX RESTAURAVERAT HAC IN SEDE AD NOVAM DIGNIOREMQUE FORMAM REDACTA COLLOCATA EST A. MCMLXXIX
בעברית: "בעת שלטונו של נסיך האפיפיורים, כשהאפיפיור פיוס השנים עשר שיחזר בשנת 1949, הגיע הפסל למצב מחודש והוצב במקום בשנת 1979"
רשימת יצירות אומנות > פסל הברונזה של פטרוס הקדוש > האגדה אודות הפסל

אמונה שרווחה במשך תקופת זמן ארוכה וייתכן כי עדיין רווחת גם כיום הצביעה שהפסל נוצר מהברונזה שבה השתמשו הרומאים כדי ליצור את פסלו המפורסם של יופיטר, כל זאת בהוראתו של האפיפיור לאו הגדול. האגדה מסרת כי בעת שעתו של אטילה ההוני לכבוש את רומא מיהר אליו האפיפיור לאו הגדול ונפגש איתו מחוץ לגבולות העיר. כשהם נפגשו דמויותיהם של פטרוס הקדוש ופאולוס הקדוש הופיעו מעל ראשיהם במעמקי השמיים. הם אמרו כי הם לא יוותרו מלהציל את העיר כלל. אטילה ההוני נבהל ונסוג מרומא. לאות תודה בנה לאו הגדול את פסלו של פטרוס הקדוש לכבודם ולכבוד העזרה שנתנו לכל רומא. יצירה מתארת את מהלך אירוע זה קיימת עד היום ומצאת בקפלה דלה קולונה (Cappella della Colonna) הסגורה למבקרים.
רשימת יצירות אומנות > פסיפס ההשתנות

פסיפס זה הוא העתק של הציור המקורי של רפאל שנמצא במוזאוני הוותיקן (משנת 1815) בתוך תחומי המדינה, והוא מתאר את תהליך ההשתנות שעבר ישו. הפסיפס מחליף במקומו את הציור המקורי, שעמד במזבח זה במשך מאות שנים. היצירה עצמה נוצרה לפי בקשתו של ג'וליאנו דה מדיצ'י (Giulio de' Medici) בשנת 1517. במקור הציור היה אמור להיות לקתדרלת נרבון לאדם שבעתיד יהפוך לאפיפיור קלמנס השביעי אך הוחלט להשאירו בתוך תחומי הוותיקן. הציור מכיל בתוכו מאפיינים הקשורים לאומנות המנייריזם בנוסף. על הציור אמר האומן, האדריכל וחוקר תולדות האומנות המפורסם ג'ורג'ו וזארי:
"שובר את הלב של כל מי שמסתכל"
הציור הועבר על ידי נפוליאון בונפרטה עוד בשנה מוקדמת ככל האפשר (שנת 1798) והוחזר למקומו הקבוע בבזיליקה בשנת 1815.
רשימת יצירות אומנות > הפייטה

פייטה (באיטלקית: רחמים) היא פסלו המפורסם הראשון של מיכלאנג'לו בואונרוטי, ונוצרה בביקורו הראשון ברומא שבמדינת האפיפיור באותה התקופה. היא נחשבת לדוגמת מופת המאמצת מוטיבים מהאדריכלות הגותית וממחישה אותם באומנות הרנסאנס החדשה שבאה לעולם. הפייטה נוצרה כפסל לקפלה של Jeande Billheres שהיה קרדינל צרפתי שנקבר בבזיליקה, מגוש שיש אחד בלבד. הפסל הוא הפסל המפורסם בכל רומא כולה כיום. היא מבוססת על הפרופורציות והאופי התמים שהקנתה לה אומנות הרנסאנס. היא מציגה את מריה, אמו של ישו מחזיקה בצער רב את גופתו המתה אחרי שנצלב. התהליך עצמו המבוטא בפסל נקרא קינת מרים על ישו ומתאר את הבכי המר שבכתה מריה על אובדן בנה. ראשו של ישו שמוט אחורה, ונראה כי גופו מפוסל בצורה שתקנה לו ריפיון שרירים מלא המקביל מצב בו נמצא המת. פסלים בנושא זה היו נפוצים במיוחד באותה התקופה, ולכן מיכלאנג'לו לא היה הראשון מאומני הרנסאנס שבחר לייצג נושא זה. מיכלאנג'לו עבד על הפסל במשך כמעט שלוש שנים, וגמר אותו כשהיה בן 24. כחלק מאומנות הרנסאנס הגבוה, נתן מיכלאנג'לו ברק ייחודי לפסל, תוך כדי הדמיה של בדים ועור אדם בצורה מרהיבה לאותה התקופה. הפסל ממחיש את הידע הנרחב שהיה למיכלאנג'לו בכל תחום האנטומיה. היצירה מכילה את חתימתו של מיכלאנג'לו וייחודית גם בכך, מפני שזאת העבודה החתומה הראשונה שלו הקיימת כיום.
ייחודיות נוספת של הפסל הוא שמריה נראית בו כאישה צעירה, ולא כמבוגרת כלל, בניגוד למקובל באותה התקופה. כשהתבקש מיכלאנג'לו להסביר את בחירתו, הוא אמר כי העובדה שמריה הייתה בתולה מנעה ממנה את הליך ההזדקנות. ב-1972 התרחש ניסיון השחתה של הפסל, ומאז הוא שוחזר בחלקו ומוגן על ידי חלון זכוכית עבה.
רשימת יצירות אומנות > פסיפס המלאך של הסירה

זהו פסיפס ייחודי מהמאה ה-13, מתקופתה של הבזיליקה הישנה. הוא נוצר על ידי האמן האיטלקי הימי ביניימי ג'וטו די בונדונה, ומושב הקבע הנוכחי שלו הוא במערות האפיפיוריות. התנועתיות שבפסל הופכת אותו להיות אחד מהחשובים במאפיין זה בעולם.
קפלות הבזיליקה > קפלת סבסטיאן הקדוש

קפלת סבסטיאן הקדוש היא אחת מהקפלות החשובות ביותר בבזיליקה והיא מכילה את קברו של יוחנן פאולוס השני בתוכה (משנת 2011). היא כוללת פסיפס עצום בגודלו של סבסטיאן הקדוש של דומניצ'ינו בנוסף, על הצלב אפוף במלאכים, לוח רומאי על סוס והמון רב. הפסיפס נוצר על ידי פייטרו פאולו כריסטופרי (Pietro Paolo Cristofari) בסגנון אומנות הבארוק. גם פסליהם של פיוס האחד עשר ופיוס השנים עשר מופיעים שם, משני צדדיה של הקפלה.
קפלות הבזיליקה > קפלת הפייטה

קפלת הפייטה מכילה מוצג מרכזי אחד והוא הפסל "פייטה" של מיכלאנג'לו והיא הקפלה המפורסמת ביותר בבזיליקה כולה.
קפלות הבזיליקה > קפלת מיכאל הקדוש

קפלת מיכאל הקדוש נמצאת באחת מקצות הבזיליקה ועוצבה על ידיד האומן לורנצו אוטיוני (Lorenzo Ottoni) וכיום היא מעוטרת בהעתק מחתיכות פסיפס זעירות. ההעתק מבוסס על הציור המפורסם "מיכאל מלאך הקשת" (St Michael the Archangel) שצייר האומן גווידו רני, והושם שם אחרי שהיצירה המקורית הועברה לכנסיית Santa Maria della Concezione dei Cappuccini (אנ').