stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בורגון
כלכלה

עיקר החקלאות הבורגונית הוא בשלושה תחומים: דגנים, גידולי בקר וגידולי כרמים לתעשיית היין. אזור היין של בורגון הוא אחד מאזורי ייצור היין העיקריים של צרפת, ויינות האזור זכו לפרסום עולמי. הענבים הגדלים באזור הם בעיקר מזני פינו נואר, המשמש לייצור יין אדום; ושרדונה המשמש ליין לבן. היינות המפורסמים והיקרים ביותר של בורגון מיוצרים במחוז קוט ד'אור.
התעשייה בבורגון החלה להתפתח במאה ה-19, בעיקר בכריית פחם ומתכות. התפתחות רבה חלה לאחר 1945, במיוחד באזור הסון, בדיז'ון ובאזור היון, אולם נפגעה קשות בעקבות המשבר הכלכלי שפקד את צרפת לאחר מכן. באזור הצפוני של החבל התפתחו תעשיות כימיות, פרמצבטיות, אלקטרוניקה, פלסטיקה, תעשיות מכניות ורכב ותעשיות מזון.
בנוסף, נהנה החבל מהכנסות בתחום התיירות.
דמוגרפיה

חבל בורגון מאוכלס בדלילות, וזאת עקב הימצאותן של שתי ערים מרכזיות בקרבתו: פריז מצפון וליון מדרום. האזור נמצא בנסיגה מבחינת מספר האוכלוסין, וחיים בו כיום פחות תושבים מאשר בשנת 1881. מאז 1990 נוצר חוסר איזון דמוגרפי עקב עזיבת צעירים רבים, והאזור נמצא במצב של עצירה בגידול האוכלוסייה. אוכלוסיית החבל כולו, נכון לשנת 2006, היא כ-1.6 מיליון נפש.
הערות שוליים

↑  חוק מספר 29–2015 מה-16 בינואר 2015 מאתר החוקים הצרפתי
| חבלי צרפת |
| --- | --- | --- |
| חבלים בצרפת המטרופוליטנית מ-2016 | או-דה-פראנס • אוברן-רון-אלפ • אוקסיטניה • איל-דה-פראנס • אקיטן החדשה • בורגון-פראנש-קונטה • ברטאן • גראנד אסט • נורמנדי • סאנטר-עמק הלואר • פיי דה לה לואר • פרובאנס-אלפ-קוט ד'אזור • קורסיקה |  |
| חבלים בצרפת המטרופוליטנית עד סוף 2015 | אוברן • איל-דה-פראנס • אלזס • אקיטן • בורגון • ברטאן • לורן • לימוזן • לנגדוק-רוסיון • מידי-פירנה • נור-פה דה קאלה • נורמנדי עילית • נורמנדי תחתית • סאנטר • פיי דה לה לואר • פואטו-שראנט • פיקרדי • פראנש-קונטה • פרובאנס-אלפ-קוט ד'אזור • קורסיקה • רון-אלפ • שמפאן-ארדן |  |
| חבלים מעבר לים | גוואדלופ • גיאנה הצרפתית • מרטיניק • ראוניון • מיוט |  |
| קולקטיבים מעבר לים | פולינזיה הצרפתית • סן-פייר ומיקלון • ואליס ופוטונה • סן ברתלמי • סן מרטן |  |
| טריטוריות מעבר לים | הארצות הדרומיות והאנטארקטיות של צרפת (ארץ אדלי • איי אפארסה • סן פול ואמסטרדם • איי קרגלן • איי קרוזה) |  |
| מעמד מיוחד | קלדוניה החדשה • קליפרטון |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007550347705171  BnF: cb118625014 (data)  GND: 4129468-3  LCCN: n79091183  MusicBrainz: 62882784-379c-48a2-b2fd-5d58d46f3de7  NDL: 00660449  NKC: ge128860  SUDOC: 027259978  VIAF: 6603147786777368220009   WorldCat (עם VIAF): 6603147786777368220009
אראס

| --- | --- |
סמל אראססמל אראס
בניין העירייה של אראס
בניין העירייה של אראס
 מדינה:  צרפת צרפת
 חבל:  או-דה-פראנס או-דה-פראנס
 מחוז:  פה דה קאלה
 שטח:  11.63 קמ"ר
 גובה:  72 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  42,600 (1 בינואר 2021)
  ‑ צפיפות:  3,490 נפש לקמ"ר (2007)
 קואורדינטות:  50°17′21″N 2°46′48″E﻿ / ﻿50.289166666667°N 2.78°E﻿ / 50.289166666667; 2.78 
 אזור זמן:  UTC+1
 https://www.arras.fr/
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת צרפת מוגדלת) פריז מרסיי ליון טולוז ניס נאנט שטרסבורג מונפלייה בורדו ליל רן ריימס לה האבר סנט אטיין אנז'ה גרנובל דיז'ון קורסיקה ספרד שווייץ גרמניה בלגיה לו. איטליה הממלכה המאוחדת תעלת למאנש הים התיכון האוקיינוס האטלנטי אראס(למפת צרפת רגילה) פריז מרסיי ליון טולוז ניס נאנט שטרסבורג מונפלייה בורדו ליל רן ריימס לה האבר סנט אטיין אנז'ה גרנובל דיז'ון קורסיקה ספרד שווייץ גרמניה בלגיה לו. איטליה הממלכה המאוחדת תעלת למאנש הים התיכון האוקיינוס האטלנטי אראס(למפת או-דה-פראנס רגילה) ליל קאלה דנקרק ואלנסיין אמיין בווה לאן סן-קנטן גראנד אסט  איל-דה-פראנס נורמנדי תע. למ.  בלגיהאראס(למפת או-דה-פראנס מוגדלת) ליל קאלה דנקרק ואלנסיין אמיין בווה לאן סן-קנטן גראנד אסט  איל-דה-פראנס נורמנדי תעלת למאנש  בלגיהאראס  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
אראס (בצרפתית: Arras) היא בירת מחוז פה דה קאלה שבצפון צרפת ובירתה ההיסטורית של הפרובינציה של ארטואה.
גאוגרפיה

העיר נמצאת בהצטלבות הנהרות סקארפ וקרינשון, כ-170 קילומטר מצפון לפריז. היא נמצאת על הצטלבות הדרכים פריז-ליל ו-קאלה-ריימס ועל קו מסילת הברזל פריז-ליל.
דמוגרפיה

שטח העיר 11.63 קמ"ר. מספר תושביה של אראס הגיע ל-46,193 ב-2007, וצפיפות האוכלוסין היא 3,490 תושבים לקמ"ר. ביישוב העירוני (כולל הפרברים) מתגוררים כ-400,000 תושבים. מ-1968 עד 1990 חלה ירידה במספר תושבי העיר, אך מאז אוכלוסייתה נמצאת במגמת עלייה.
היסטוריה

מייסדי העיר היו אנשי השבט הקלטי של הארטבאטים, ומאוחר יותר נודעה כעיר משמר רומית בשם ארטבאטום. במשך מאות בשנים הייתה אראס עיר גבול בין צרפת לבין ארצות השפלה. במאה האחת עשרה הייתה העיר מקום מושבם המועדף של רוזני פלנדריה. ב-1384 עברה לידי פיליפ השני, דוכס בורגונדיה, באמצעות קשרי נישואים. ב-1435 נחתם בעיר חוזה אראס, הסכם השלום בין פיליפ השלישי לבין שארל השביעי, מלך צרפת. ב-1482 נחתם הסכם אראס, בין לואי האחד עשר, מלך צרפת לבין מקסימיליאן הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, שאישר את שלטון צרפת בבורגון, בפראנש-קונטה ובארטואה, ואת שלטון האימפריה הרומית הקדושה בארצות השפלה.
ב-1526 עברה אראס לשליטת ספרד, בעקבות הסכם מדריד. ב-1579 נחתמה בעיר ברית אטרכט, (שמה ההולנדי של אראס), על ידי רוזנות אינו, ארטואה והערים ליל ודואה, שנשארו נאמנות לפליפה השני, מלך ספרד. ב-1640 כבש את העיר לואי השלושה עשר. ב-1654 הטילו הספרדים מצור על העיר, אך הביצורים שבנה וובאן, המהנדס הצבאי של לואי הארבעה עשר, הותירו את העיר בידי צרפת - דבר שאושר בשלום הפירנאים (7 בנובמבר 1659).
ב-1793–1794 השתולל בעיר שלטון הטרור של המהפכה הצרפתית וגבה מחיר של כ-400 תושבים, שהוצאו להורג באמצעות גיליוטינה. במלחמת העולם הראשונה הייתה אראס בקו החזית, שני קרבות נערכו בקרבה המיידית של העיר: קרב אראס (1914) וקרב אראס (1917) וקרבות נוספים נערכו בסמוך. כתוצאה, העיר נהרסה והוקמה מחדש אחרי המלחמה. במלחמת העולם השנייה כבשו הגרמנים את העיר, והוציאו להורג במצודת אראס 240 חשודים בהשתייכות למחתרת הצרפתית.
כלכלה

כבר במאה השתים-עשרה החלה להתפתח בעיר תעשיית שטיחי קיר. במאה הארבע-עשרה ובמאה החמש עשרה הפכה לעיר טקסטיל משגשגת, שהתמחתה בייצור שטיחי קיר מצמר שפיארו ארמונות וטירות בכל רחבי אירופה, וסחורתה הגיעה עד לשוקי המזרח הרחוק. כיום יש בעיר תעשיות מכניות וכימיות ומסחר מפותח בבגדים ובצרכי קוסמטיקה. ב-1992 הוקמה באראס אוניברסיטת ארטואה.
אתרי תיירות

תיירים בריטים, הולנדים וגרמנים מבקרים בעיר לעיתים תכופות. במרכז העיר שלוש כיכרות: כיכר גראנד פאלאס, כיכר ארו, וכיכר פטי פאלאס. כיכרות אלה מוקפות בבניינים שנבנו מחדש אחרי שנהרסו במלחמת העולם הראשונה ובהם: בניין העירייה שנבנה בסגנון גותי, והקתדרלה מן המאה התשע עשרה. הקתדרלה המקורית של אראס, שנבנתה בין 1030 ל-1396, נהרסה בתקופת המהפכה הצרפתית. בעיר ניצבת גם אנדרטה לנעדרי צבאות האימפריה הבריטית במלחמת העולם הראשונה.
שני אתרים הקשורים להיסטוריה הכלכלית והצבאית של העיר הם המנהרות (les Boves). מנהרות אלה תחילתן בחציבת אבנים לבנייה בתת-הקרקע החל מהמאה ה-10. בהמשכן שימשו כמחסני החנויות שמעל, לאיסום מזון ואף למגורים. בתקופת מלחמת העולם הראשונה בקרב אראס (1917) השתמש הצבא הבריטי במנהרות אלה לפריצת הקווים הגרמנים. בתקופת מלחמת העולם השנייה שימשו כמקלטים המוניים מפני הפצצות הגרמנים והבריטים. כיום משתמשים בחלק מהמנהרות כמחסנים, מסעדות כאתר לסיורי תיירות וכן כמוזיאון ב"מחצבות וולינגטון" (Carrière Wellington) המנציח את חלקן של המנהרות בקרב על אראס.
בניה המפורסמים של אראס: אדם דה לה האל, משורר מן המאה השלוש עשרה. המהפכן מקסימיליאן רובספייר נולד באראס ב-6 במאי 1758. גי מולה, ראש ממשלת צרפת 1956- 1957.
יציאה מספר 10 במנהרה במוזיאון "מחצבות וולינגטון"
אשר קוריאט

| --- | --- |

 לידה:  1939 (בן 85 בערך) מקנס, מרוקו 
 ענף מדעי:  פסיכולוגיה 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת קליפורניה בברקלי (1970)  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 מוסדות:  אוניברסיטת חיפה (1976)  הפקולטה למדעי החברה, אוניברסיטת חיפה (אוקטובר 1976) 
 פרסים והוקרה:  פרס ישראל (2002)  פרס רוטשילד (2006) 
 
אשר קוריאט (נולד ב-8 בינואר 1939) הוא פרופסור אמריטוס וראש המכון לעיבוד מידע וקבלת החלטות בחוג לפסיכולוגיה שבאוניברסיטת חיפה, חבר האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים (מאז שנת 2002), חתן פרס ישראל בחקר הפסיכולוגיה לשנת 2002, וחתן פרס רוטשילד לשנת 2006.
ביוגרפיה

אשר קוריאט נולד במקנס שבמרוקו ועלה לישראל ב-1949. למד לתואר ראשון, בפסיכולוגיה ובפילוסופיה, ושני, בפסיכולוגיה, שניהם באוניברסיטה העברית בירושלים. בתקופת לימודיו שימש כעוזר מחקר של פרופסור דניאל כהנמן. קיבל מלגת פולברייט במסגרתה למד לדוקטורט בפסיכולוגיה מחקרית באוניברסיטת קליפורניה בברקלי, והוסמך לתואר דוקטור בשנת 1970. מדריכו לעבודת הדוקטור היה פרופסור ג'ק בלוק ונושאה היה: "יצירתיות ומבנה הזיכרון". בשנים 1970–1976 שימש כמרצה באוניברסיטה העברית. בשנת 1977 הצטרף לאוניברסיטת חיפה ומונה לפרופסור מן המניין ב-1990. כיהן כראש החוג לפסיכולוגיה וכיועץ הרקטור לפיתוח אקדמי. היה גם בין מקימי המכון לעיבוד מידע וקבלת החלטות (מעמק"ה) ועומד בראשו משנת 1993 ואילך. בנוסף, החל משנת 1996 הוא מכהן כראש מרכז מינרבה לתהליכים קוגניטיביים וביצועי אנוש, המשותף לאוניברסיטת חיפה ולטכניון. קוריאט שימש כעמית במכון ללימודים מתקדמים באוניברסיטה העברית, שהה בשבתונים כפרופסור אורח באוניברסיטת אורגון בארצות הברית, במכון רוטמן ובאוניברסיטת טורונטו שבטורונטו קנדה, במכון מקס פלאנק לפסיכולוגיה במינכן שבגרמניה, ובמכון ללימודים מתקדמים של האקדמיה הנורווגית למדעים באוסלו, נורווגיה.
אשר קוריאט שימש כיו"ר הוועד המנהל של מכון מקס פלאנק לחקר תהליכים פסיכולוגיים בגרמניה, היה חבר הוועד המנהל של החברה האירופית לפסיכולוגיה קוגניטיבית ושל החברה למחקר יישומי של תהליכי זיכרון. הוא חבר המועצה של הקרן הלאומית למדע, ושל המכון הלאומי לפסיכוביולוגיה באוניברסיטה העברית. אשר קוריאט היה חבר בוועדות המחקר של כל הקרנות המובילות בארץ. במהלך השנים שימש כחבר מערכת בכעשרה כתבי עת מדעיים, ביניהם מהמובילים בפסיכולוגיה מחקרית.
קוריאט נשוי לעמליה, ד"ר לפסיכולוגיה, שימשה כמרצה בכירה בחוג לפסיכולוגיה באוניברסיטת חיפה, העוסקת בפסיכותרפיה למבוגרים.
פרסים וחברויות

2006 – נבחר כחבר כבוד של החברה האירופית לפסיכולוגיה קוגניטיבית.
2006 – זכה בפרס רוטשילד למדעי החברה.
2005 – זכה בפרס אוסוולד-קולפה למחקר ניסויי של תהליכים מנטליים גבוהים מאוניברסיטת וירצבורג, גרמניה.
2002 – נבחר כחבר האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים.
2002 – זכה בפרס ישראל לחקר הפסיכולוגיה.
1999–2000 – זכה במלגת הומבולדט, מקרן מקס פלאנק בגרמניה.
מחקריו > תחומי מחקריו

אשר קוריאט עוסק במחקר ניסויי במספר תחומים של הפסיכולוגיה הקוגניטיבית. תחומים אלו כוללים זיכרון וארגון מידע, תהליכים מטקוגניטיביים של ניטור ידע, תהליכי קריאה, ייצוגים מנטליים והתמרות מנטליות, וכן תהליכי זיכרון בחיי יום יום, כולל עדויות משפטיות, וזיכרון של פעולות. תחום המחקר העיקרי שלו בשנים האחרונות, שבו גם זכה להכרה בינלאומית, הוא התחום של מטקוגניציה. תהליכים מטקוגניטיביים הם תהליכים גבוהים האחראים על הפיקוח והניהול של התהליכים הרגילים של עיבוד אינפורמציה. קוריאט עסק בשאלה איך אנחנו יודעים שאנחנו יודעים ואיך אנחנו מנצלים שיפוטים מטקוגניטיביים כבסיס להכוונה ולויסות של תהליכים קוגניטיביים והתנהגות. במחקריו הוא בדק שאלות אלו בשלבים שונים של עיבוד אינפורמציה. כך למשל, הוא חקר את הבסיס לניטור הסובייקטיבי של הלמידה, כלומר לתחושות שיש ללומד במהלך הלמידה שלפיהן הוא קובע האם הוא כבר השתלט על החומר או שעליו להמשיך ולשננו. את תחושת הידיעה הוא חקר גם בשלב ההיזכרות, דהיינו כשהאדם מנסה לדלות מזיכרונו שם או מושג, ויש לו תחושת ידיעה (feeling of knowing) לגבי השם או המושג ולעיתים אף מרגיש שהוא על קצה לשונו. כמו כן הוא חקר את הבסיס לביטחון הסובייקטיבי של האדם בנכונות הזיכרון או הידע שלו. הוא הראה שגם תחושת הלמידה, גם תחושת הידיעה וגם הביטחון הסובייקטיבי מבוססים על היסקים בלתי מודעים, תוך ניצול היוריסטיקות המביאות בדרך כלל לתחושות נכונות, אבל לעיתים יוצרות תחושות אינטואיטיביות מוטעות ואשליות של ידיעה.
קוריאט רואה בחקר התהליכים המטקוגניטיביים מפתח להבנת התודעה האנושית והחוויה הסובייקטיבית. לפי גישתו, החוויה הסובייקטיבית, שהיא לב ליבה של התודעה האנושית, מעוצבת בעצמה על ידי תהליכים בלתי מודעים. תהליכים בלתי מודעים משפיעים בדרך כלל במישרין על החשיבה וההתנהגות, כשהם עוקפים הן את התודעה והן את יכולת השליטה של האדם. אולם כשתהליכים אלו יוצרים חוויה סובייקטיבית ספציפית, הן חוויה תפיסתית, הן תחושה מטקוגניטיבית, והן רגש אמוציונלי, ניתנת לאדם שליטה חלקית על השפעותיהם על ההתנהגות. אם כך, הפונקציה של החוויה הסובייקטיבית היא לתווך בין תהליכים בלתי מודעים ותהליכים מודעים, ולהרחיב על ידי כך את טווח ההתנהגויות לגביהן יש לאדם שליטה, ולו במידת מה. באופן כללי תחושות אינטואיטיביות, ובכלל זה תחושות מטקוגניטיביות, משקפות את השפה שבה תהליכים לא מודעים מוצאים ביטוי בתודעה.
אשר קוריאט גם עסק בשאלה של היחס הסיבתי בין החוויה הסובייקטיבית וההתנהגות. במחקריו הוא הראה שקיים יחס דו-סיטרי בין השניים, והציע דרך לשלב בין שני מודלים סיבתיים שנתפסו בעבר כמודלים אלטרנטיביים. בסדרה של מחקרים הוא הראה שתחושות סובייקטיביות עשויות להשפיע על תהליכים קוגניטיביים והתנהגות. אולם התחושות הסובייקטיביות עצמן מבוססות על ההיזון-החוזר שאדם מקבל מתהליכים קוגניטיביים. שני מודלים סיבתיים אלו, המודל שבו החוויה הסובייקטיבית מכוונת את ההתנהגות והמודל שבו חוויה זו היא תוצאה של ההתנהגות, פועלים בשני מצבים בהתאמה: מצב שבו השליטה בתהליכים קוגניטיביים היא מונעת-מטרה (goal-driven regulation) ומצב שבו השליטה בתהליכים קוגניטיביים היא מונעת-נתונים (data-driven regulation).
מחקריו > הישגים מחקריים > התופעה של ביטחון יתר

באחד ממאמריו שצוטט רבות
, נחקרה התופעה של ביטחון יתר (overconfidence): אנשים מגזימים בהסתברות שתשובותיהם או החלטותיהם נכונות. במחקר הוצע שדבר זה נובע מכך שכשאנשים צריכים לבחור בין שתי תשובות אפשריות, הם בוחנים את השיקולים הרלוונטיים ללא הטיה מיוחדת. אבל כשהם מתבקשים לציין את מידת ביטחונם בתשובה שנבחרה, פועלת אז הטיית הצידוק (confirmation bias): הדגשה של השיקולים התומכים בתשובה והתעלמות משיקולים נוגדים. הוצעה ונוסתה שיטה להתגברות על ההטיה.
מחקריו > הישגים מחקריים > איך אנחנו יודעים שאנחנו יודעים

מאמר אחר בוחן את השאלה איך אנחנו יודעים שאנחנו יודעים.

מחקרים קודמים הניחו שכשאדם נשאל שאלת זיכרון, הוא שופט תחילה אם הוא יודע את התשובה ובהתאם לכך הוא מחליט אם לחפש את התשובה או לא. בניגוד לכך, המאמר טוען שאין לאדם גישה פריבילגית לתוכן הזיכרון שלו. אלא הוא מבסס את תחושת הידיעה על ההיזון החוזר מן הניסיון להיזכר בתשובה. הוא מתבסס בעיקר על נגישותה של אינפורמציה חלקית לגבי התשובה. הן אינפורמציה חלקית נכונה והן אינפורמציה חלקית לא נכונה תורמות לתחושת הידיעה. לכן נכונותה של תחושת הידיעה אינה מובטחת. מוצע מודל המסביר את הבסיס לתחושת הידיעה, מדוע תחושה זו בדרך כלל נכונה, ומה התנאים המביאים לתחושת ידיעה מוטעית.
מאמר נוסף נותן ביסוס נוסף לרעיון המופיע במאמר הקודם.

הוא מראה שניתן להגיע להפרדה מלאה בין הידיעה ותחושת הידיעה כך שישנם מצבים שבהם המתאם ביניהם הוא שלילי: הסיכויים שאדם יצליח להיזכר בתשובה הנכונה או לזהותה מבין מספר תשובות נמוכים יותר ככל ותחושת הידיעה שלו חזקה יותר. לכן התקפות של תחושת הידיעה אינה אינהרנטית.
מחקריו > הישגים מחקריים > השליטה בדיוק וכמות האינפורמציה המדווחת מן הזיכרון

באחד ממאמריו מוצע מודל המראה כיצד כמות האינפורמציה שהאדם מדווח עליה ודיוק האינפורמציה תלויים לא רק ביכולת הזיכרון של האדם אלא גם בתהליכי הניטור (monitoring) והויסות (regulation) שהאדם מפעיל במהלך ההיזכרות.

במחקר נבדקה השאלה עד כמה אדם על דוכן העדות מסוגל גם "לומר את כל האמת" וגם "לומר רק את האמת", ומראה שעד נאלץ למצוא פשרה בין שתי הדרישות כשעמידה בדרישה אחת נעשית על חשבון עמידה בדרישה האחרת. אולם היכולת לעמוד בשתי הדרישות הולכת ועולה ככל וגדולה יכולתו של העד לנטר את נכונות התשובות שעולות בראשו במהלך הדיווח. ככל ויעילות הניטור של אדם טובה יותר כך הוא יקריב פחות אינפורמציה נכונה כדי לעמוד בתנאי של "לומר רק את האמת". המודל שפותח במאמר זה יושם לחקר מגוון תופעות: עדויות של ילדים, זיכרון אצל זקנים, ביצוע במבחנים פסיכומטריים, זיכרון שוא, השפעת סטראוטיפים על זיכרון, ועוד.
מחקריו > הישגים מחקריים > הדגשת הדיוק של הזיכרון

במאמר סקירה מוצגת הטענה שבמהלך השנים האחרונות חל מפנה במטפורה של הזיכרון המנחה את המחקר.

המטפורה שהנחתה את מרבית המחקר במאת השנים האחרונות הייתה המטפורה של הזיכרון כמחסן. מטפורה זו הדגישה את כמות הזיכרון. בשנים האחרונות יש עליה של מטאפורת ההתאמה בה הזיכרון נבחן לא רק על פי הכמות של האינפורמציה הנזכרת אלא גם על פי הנאמנות שלו למה שבאמת קרה. מטפורה זו מדגישה את הדיוק של הזיכרון, ומזמינה תאוריות אחרות, פרדיגמות מחקר אחרות ושאלות מחקריות אחרות מן המטפורה של המחסנים. המאמר סוקר את המגמות השונות המבטאות מפנה זה, ואת ההדגשה הרבה שיש בשנים האחרונות על תעתועי זיכרון וזיכרון שווא.
מחקריו > הישגים מחקריים > הקשר הסיבתי בין תודעה להתנהגות

במאמר אחד נבדקת השאלה מה היא הסיבה ומה התוצאה לגבי הקשר בין תודעה לבין התנהגות.

שאלה זו נשאלה בעבר לגבי אמוציות: "האם אני בורח כי אני פוחד, או אני פוחד כי אני בורח". במחקר המתואר במאמר נבדקה שאלה זו לגבי היחס בין ניטור (monitoring) ושליטה (control), ובאופן כללי, בין חוויה סובייקטיבית לבין התנהגות. הלוגיקה של המחקר הייתה "אם אני בורח כי אני מפחד, הרי שככל שאברח מהר יותר ארגיש יותר בטוח". לעומת זאת, "אם אני מפחד כי אני בורח, הרי ככל שאברח יותר מהר ארגיש פחות בטוח". לוגיקה זו יושמה לגבי תחושות מטקוגניטיביות. המחקר מראה ששני היחסים הסיבתיים מתקיימים. כך למשל, כשאדם מנסה לפתור בעיות, הוא ישקיע יותר זמן בניסיון לפתור בעיה שמעניינת אותו יותר, ובמקביל הביטחון שלו בפתרון יהיה גבוה יותר מאשר בפתרון של בעיה שהחליט להשקיע בה פחות זמן. זהו המצב המאפיין goal-driven regulation שבו ההשקעה מוכתבת על ידי המטרות. לעומת זאת, במצב טבעי, כשאין לאדם העדפה מיוחדת לבעיות מסוימות לעומת אחרות, האדם ישקיע מאמץ וזמן לפי מה שהבעיה דורשת (data-driven regulation). במקרה זה, ככל שישקיע זמן בפתרון הבעיה כך ביטחונו בפתרון יהיה נמוך יותר. הבדל דומה מתקבל לגבי הקשר בין הזמן המושקע בלמידה לבין תחושת הביטחון בחומר הנלמד. בתנאי אחד ככל והאדם משקיע יותר זמן בלמידה כך הוא יהיה בטוח יותר שיזכור את החומר. בתנאי אחר, ככל והוא ישקיע יותר זמן בלמידה כך יהיה פחות בטוח שיזכור את החומר. המאמר בוחן את התנאים שבהם שני המודלים פועלים ואת האופן שבו הם משתלבים.
מחקריו > הישגים מחקריים > הקשרים בין מטקוגניציה לתודעה

מאמר נוסף מציג סקירה מקיפה של הקשרים המורכבים בין מטקוגניציה לתודעה.

הוא מסכם את המחקר הניסויי במטקוגניציה ובוחן את ההשלכות האפשריות של מחקר זה על שאלות היסוד אודות התודעה האנושית. מאמר זה זוכה לתשומת לב רבה (למשל, למעלה מ 1500 הורדות מהרשת) בעיקר בקרב פילוסופים.
הערות שוליים

↑  Koriat, A., Lichtenstein, S., & Fischhoff, B. (1980). Reasons for confidence. Journal of Experimental Psychology: Human Learning and Memory, 6, 107-118.
↑  Koriat, A. (1993). How do we know that we know? The accessibility model of the feeling-of- knowing. Psychological Review, 100, 609-639.
↑  Koriat, A. (1995). Dissociating knowing and the feeling of knowing: Further evidence for the accessibility model. Journal of Experimental Psychology: General, 124, 311-333.
↑  Koriat, A., & Goldsmith, M. (1996). Monitoring and control processes in the strategic regulation of memory accuracy. Psychological Review, 103, 490-517.
↑  Koriat, A., Goldsmith, M., & Pansky A. (2000). Toward a psychology of memory accuracy. Annual Review of Psychology, 51, 481-537.
↑  Koriat, A., Ma'ayan, H., & Nussinson, R. (2006). The intricate relationships between monitoring and control in metacognition: Lessons for the cause-and-effect relation between subjective experience and behavior. Journal of Experimental Psychology: General, 135, 36-69.
↑  Koriat, A. (2007). Metacognition and consciousness. In P. D. Zelazo, M. Moscovitch, & E. Thompson (Eds.), The Cambridge handbook of consciousness (pp. 289-325).  Cambridge, UK: Cambridge University Press.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007308208505171  BnF: cb135801789 (data)  CiNii: DA12185195  ISNI: 0000 0000 6654 5178  LCCN: nb99048704  NTA: 202619095  ORCID: 0000-0001-6782-3640  SUDOC: 061415189  VIAF: 46930296   WorldCat (עם VIAF): 46930296
באיון

באיון (צרפתית: Bayonne, אוקסיטנית ובסקית: Baiona) היא עיר וקומונה בדרום מערב צרפת, הממוקמת במקום התמזגותם של הניב והאדור. העיר היא חלק ממחוז הפירנאים האטלנטיים שבחבל אקיטן החדשה.
גאוגרפיה

יחד עם הערים השכנות אנגלט, ביאריץ, סן-ז'אן-דה-לוז, ומספר קומונות קטנות אחרות, יוצרת באיון אזור אורבני בו מתגוררים כ-178,965 תושבים, נכון לשנת 1999. בעיר באיון עצמה מתגוררים כ-44,300 תושבים, נכון לשנת 2004.
הקומונות באיון, ביאריץ ואנגלט מאוחדות מאז 1999 באינטרקומונה הנקראת קומונוטה ד'אגלומרסיון דה באיון-אנגלט-ביאריץ.
באיון היא העיר הגדולה ביותר בלאבורד, והיא חלק מחבל הבסקים הצרפתי.
הר באיון בהרי רואן בצפון האי אלכסנדר שבאנטארקטיקה נקרא על שם העיר.
ערים תאומות

ספרד פמפלונה, נווארה, ספרד
ארצות הברית דייטונה ביץ', פלורידה, ארצות הברית
גאורגיה כותאיסי, גאורגיה
בגאודים

בָּגָאוּדים (bagaudae או bacaudae) הוא שם של קבוצות לוחמים המופיע פעמיים במהלך ההיסטוריה של גאליה, במאה השלישית  ובמאה החמישית לספירה. במקור היה זה שמה של קבוצת איכרים מורדים בתקופת משבר המאה השלישית בגאליה תחת שלטון האימפריה הרומית.  פירוש השם היה ככל הנראה "לוחמים". לפי ניקסון היו הבגאודים "כנופיות של פורעי חוק באזורי הכפר שעסקו בביזה ובשוד", אך לפי וייטמן מדובר היה בבעלי אדמות גאלים מקומיים שמרדו והפכו ל"טיראנים". הם מופיעים בכתובים כתופעה בשנת 284 וכוחם נמחץ על ידי הקיסרים מקסימיאנוס וקראוסיוס שפעלו למען הקיסר-אוגוסטוס דיוקלטיאנוס.
על פי התיאור ב"פנקגיריק של מקסימיאנוס" משנת 289, המיוחס לקלאודיוס ממרטינוס, מתוארים הבגאודים כ"איכרים לא מנוסים שאחזו בכלי נשק; אנשי המחרשה חיקו את החיילים, הרועים את הפרשים, אנשי הדיש היו האויב הברברי". ככל הנראה, מוציא תיאור זה מכלל חשבון את ההשערה שמדובר היה במרידה נוצרית, וייתכן והיו למורדים שורשים או קשרים להרולים הגרמאנים.
המונח בגאודים מופיע שוב בתחילת המאה החמישית, כאשר מוזכרים אלו כשולטים בחלקים מגאליה ועמק האברו ולוחמים בצבאות ששלח כנגדם הגנרל פלביוס אאטיוס. עם נפילת האימפריה הרומית ועליית הממלכות הגרמאניות נעלמים הבגאודים מהתיעוד ההיסטורי.
היסטוריונים בסקים רבים רואים בבגאודים מיליציות בסקיות לוחמות. השליטה הרומית בשטחי הבסקים בתקופה הרומית הייתה רופפת למדי בתקופת האימפריה הרומית והשבטים הבסקים נהנו משלטון עצמי משני עברי הפירנאים.
מאז אמצע המאה הרביעית ישנם מטבעות בסקים רבים המתעדים קיום מחנות צבא רבים, שכן בתקופה זו שימשו מטבעות בעיקר כדי לשלם לחיילים. טביעת המטבעות מעידה ככל הנראה ששטח הבסקים היה עצמאי כאשר הפולשים הגרמאנים הגיעו למקום בתחילת המאה החמישית.
הבסקים נלחמו תחת פיקוד רומי בשנת 407 כדי להדוף פלישות של שוואבים, ונדלים ואלאנים. שנתיים אחרי כן חצו שבטים גרמאנים אלו את הפירנאים בלא בעיות, אך עברו לשטחים העשירים יותר של היספניה ולא נותרו בשטח הבסקים. מאוחר יותר, ידוע כי הויזיגותים ואחריהם הפרנקים ניסו להכניע את הבסקים בלי הצלחה מרובה. בשנת 711 עדיין נלחם המלך הוויזיגותי רודריק כנגד הבסקים כאשר הפולשים המוסלמים הגיעו לממלכה מדרום. על–פי ההיסטוריונים הבסקים, רק ההשערה שמרידת הבגאודים הצליחה באופן מלא בשטח הבסקי יכולה להסביר מדוע נותרו אלו עצמאיים בתקופת הפלישות הגרמאניות ולא הכירו כלל את המבנה הסוציו-אקונומי הפיאודליסטי אפילו בסוף ימי הביניים, למרות השפעתו הרבה על שכניהם.
הערות שוליים

↑  C.E.V. Nixon In Praise of Later Roman Emperors: The Panegyrici Latini (1994)
↑  E.M. Wightman, Gallia Belgica
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BNE: XX5287406
אקטאון אפיודס

| אקטאון אפיודס> מיון מדעי |
| --- | --- |
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: רכיכות
מחלקה:: חלזונות
משפחה:: Acteonidae
סוג:: Acteon
מין:: אקטאון אפיודס
שם מדעי
 Acteon aphyodes

אקטאון אפיודס (אנגלית: Acteon aphyodes) הוא מין של חלזון ים, רכיכת גסטרופוד ימית במשפחת האקטונים.
תיאור

אורך הקונכייה של בעל חיים זה מגיע ל-15 מ"מ.
הפצה

מין ימי זה מופיע בדרום-מערב האוקיינוס השקט, בקרבת פיג'י, בעומקים שבין 767 מטר ל-1000 מטר.
הערות שוליים

↑  Tran, Bastien, Acteon aphyodes Á. Valdés, 2008, WoRMS, 2010
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "אקטאון אפיודס".
אריך פרובסט

אריך פרובסט (בגרמנית: Erich Probst;‏ 5 בדצמבר 1927 – 16 במרץ 1988) היה כדורגלן אוסטרי, ששיחק בעמדת החלוץ.
ביוגרפיה

פרובסט נולד ב-5 בדצמבר 1927 בווינה שבאוסטריה. הוא החל את דרכו באדמירה ויין שם תפס מקום קבוע בקבוצה בגיל 17 בלבד. בקיץ 1950 עבר פרובסט לראפיד וינה לאחר ששיחק זמן קצר בווינה הראשונה, והוא זכה עימה באותה עונה בתואר האליפות בו הוא ורוברט דינסט, מלך שערי הליגה לאותה עונה, היוו חלק משמעותי בזכייה. בנוסף לכך היה שותף להצלחה הגדולה שלה עם הזכייה בגביע זנטרופה בו לקח חלק עם חמישה שערים בשתי הופעות. עונת 1951/52 הצליחה עבור פרובסט גם כן עם זכייה נוספת באליפות כשהוא כובש 28 שערים ב-18 הופעות בלבד. ב-9 באוגוסט 1951 כבש את השער 2,600 של הקבוצה בליגה מאז הקמתה בניצחון 0–4 על שטורם גראץ. למרות כי גם עונה אחר כך הציג יכולת כיבושים טובה מעולם לא זכה בתואר מלך שערי הליגה כי ארנסט סטויזפל ורוברט דינסט סיימו לפניו. פרובסט יצר לעצמו שם בינלאומי גדול אך נשאר נאמן לראפיד עד 1956, אז עבר לשחק בגרמניה.
במדי נבחרת אוסטריה ערך פרובסט 19 הופעות וכבש 17 שערים בין השנים 1951–1960. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במשחק ידידות במאי 1951 נגד סקוטלנד. במונדיאל 1954 שנערך בשווייץ היה פרובסט בין החלוצים המובילים של הטורניר כשכבש 6 שערים וסיים עם אוסטריה במקום השלישי. הוא גם כבש שער אחד במשחק בין אוסטריה לשווייץ המארחת, במשחק שזכור עם כמות השערים הרבה ביותר בהיסטוריית המונדיאל, 12 שערים. הוא סיים במקום השני מבחינת כיבושים יחד עם מקס מורלוק הגרמני ויוזף הגי השווייצרי. את משחקו האחרון בנבחרת שיחק ביורו 1960, היורו הראשון בהיסטוריה, נגד צרפת. פרובסט נפטר ב-16 במרץ 1988 היכן שנולד בגיל 60.
תארים

אליפות אוסטריה (4): 1951, 1952, 1954, 1956
גביע זנטרופה: 1951
מקום שלישי בגביע העולם: 1954
מלך השערים בגביע מיטרופה: 1951