שבילי אמונה
ביאורים

↑  הציטוט המלא: "לפשר בין הפיליסופיא והקבלה קם בדור הזה בארץ ישראל מבני ספרד רבינו מאיר ז״ל בן החסיד ר׳ יצחק אלדבי ז״ל נכד הרא״ש ז״ל בספרו שבילי אמונה על אשר המחלוקת בעכו ובארץ ישראל לא הביאה הרבה טוב גם לחכמת הקבלה, אשר ממנה יצאה האש ומצאה קוצים להבעיר את הבערה, אשר המחזיקים בה בזו תלמידי חכמים את הרמב״ם ז״ל ודעמיה ונכוו בגחלתם, ורבים אשר היו את הרמב״ם ז״ל בזו את חכמת הרזים לגורא חמה נגדה לאמר בי משחתה בה, לזאת קם ר׳ מאיר אלדבי ז״ל בשנת הי״א ק״כ וישתדל בספרו ״שבילי אמונה״ לפשר בין הקבלה והפיליסופיא ולעשות שלום ביניהם, הספר הזה עשה רושם גדול בישראל ודורות הרבה היה לספר פופילערי וקנין העם עד שנדפס יותר מעשר פעמים, ור׳ יעב״ץ ז״ל עשה הגהות עליו, וספר זה ועוד ספרים כאלה היו הסבה להרבות השכלה בישראל, כי רוב משכילי ישראל עד היום הזה לא מבית הספר באו לחדרי השכלה רק דרך חלוני בית המדרש נכנסו למקום אשר נשקו ארעא ורקיע, וספרים כאלה אשר עיקרם אמונה ותורה ובהם קב חומטין של ההשכלה הראו להם את דרך ההשכלה וידיעות הציוניות וינהרו אחריהם..."
↑  הציטוט המלא: "עם קבוצת חכמים במחצית השנייה של המאה הי"ד שנתיחסה בשורשיה לרשב"א ולחוגו הרעיוני מחד גיסא ולרא"ש מאידך גיסא נמנו שני הוגים שנטו לחבר כתבים אנציקלופידיסטיים אקלקטיים, הלא הם ר' מנחם בן זרח ור' מאיר אלדבי. הוגים אלה אספו מקורות מדעיים ועיוניים שונים, וצירפו אותם לכדי מסכתות מקיפות שחלקיהן תפורים זה לזה לפי כללי סיווג ומיון [...] החיבורים 'צדה לדרך' לר' מנחם בן זרח ו'שבילי אמונה' לר' מאיר אלדבי מכוונים לתלמידי חכמים הרוצים לקנות תפיסה פילוסופית-מדעית מינימלית, ויועדו ככל הנראה להפוך לסדר לימוד עיוני שגרתי בבתי המדרש שבספרד."
↑  והנה תשובתו בצדו ולא אכחד מהשואל ואהיה נקי מה' ומישראל כי בהיותי הוגה בתורתנו התמימה ראה ראיתי קצת מחברי המתפלספים שהסיחו דברים כלפי רבותינו זכרונם לברכה ויאמרו דברים אשר לא כן ויהי ריב ביני ובינם והוכחתי אותם בכל מה שכתבתי כנגדם בסמוך. ותשובתם לי הייתה מילתא אלבישהו יקירא ואשר לא יבין הדבר ולא ידע מה טובו יעשה עצמו כשונאהו ולא אהבו כאשר עושה החתול בראותו הבשר גבוה מאד עד שלא יכול להגיעו יאמר מסריח הוא כן הם התלמידים ששונאין ומקנטרין לחכמי המחקר וללומדים בספריהם על אשר לא ידעו מה טיבם זאת הייתה תשובתם אשר השיבוני. ובשמעי הדברים האלה בלהות בעתתני ורוח קנאה הציקתני ונתעוררתי ללמוד בספרי החיצונים ההם ימים מועטים עם היות שידעתי בעצמי שעשיתי בזה עון אשר חטאתי את עוני אני מזכיר ואת חטאי אני מזכיר אמנם דרשתי המקרא הזה עת לעשות לה' הפרו תורתך לידע מה להשיב את אפיקורוס וכאשר חקרתי ודרשתי בספרים ההם הבינותי בהם מעט מזער ומצאתי בהם דברים נכונים למבין ורובם חולקים על האמת ותמהתי מאד על הדברים אשר מצאתי בהם יען כי בתחלה חשבתי כי אין בפיהם נכונה אחרי אשר הרחיקונו הם חז"ל ואשתומם בזה ימים ואמרתי על זה מי נתן כהן בבית הקברות עד שראיתי כתוב בספר כי כאשר גלה יכניה מלך יהודה וגלו עמו סנהדרין וחכמי ישראל שנאמר בהם החרש והמסגר אלף ודרשו רז"ל החרש בשעה שפותח הם כלם חרשים ובשעה שהוא סוגר אין פותח ואז למדו מחכמתם חכמי יון והם הדברים האמתיים המפוזרים בספרי חכמי המחקר אמנם כללו הם עמהם דברים רבים ועצומים משקריהם שהם סותרין דברי רז"ל כי מה שלא למדו מהם לא יכלו לעמוד בו על האמת ולולי שארז"ל כי כל דבר שהוא חשוב אינו בטל אפילו באלף הייתי אומר כי הדברים האמתיים ההם היו בטלים ברוב השקרים שמערבים ביניהם ואולם כבר פסקו רז"ל ואזלינן בתר רובא ולכן מנעונו מהם. מצאתי כתוב כי ארסטו היוני אשר כל חכמי המחקר נגררים אחריו ושואבים מספריו שהיה רבו של אלכסנדרוס מקדון שמלך על כל העולם וכאשר כבש אלכסנדרוס ירושלים השליט לארסטו רוב על אוצר שלמה עליו השלום ואז חקר ודרש על ספרי שלמה ולקחם והעתיקם על שמו והוסיף הוא טעיות משלו ואז גנז הספרים של שלמה כדי להטעות העולם שארסטו עצמו חיברם משיקול דעתו. ובראותי אני המחבר את הדברים האלה שמצאתי עלץ לבי בה' ואמרה אכן נודע הדבר כי יסודי החכמות אשר ביד אדום וישמעאל הן הנה היו לבני ישראל והדברים האמתיים ההם כי לחמנו הם אבל דבריהם אשר בדו מלבם הם שקר וכחש וכזב ואולם אמרתי אני בלבי אחר אשר יגעתי ומצאתי הדברים ההם הנבונים והמפזרים בספריהם אלקטה נא לי הורד מבין החוח והיה לי לזיכרון יען שלא אצא בידיים ריקניות ורמון מצאתי תוכו אכלתי קליפתו זרקתי וזה העירני לחבר זה הספר ולכן כתבתי בו מה שלקטתי מספרי חכמי המחקר וקודשא בריך הוא ליבא בעי...
↑  הציטוט המלא: "אלה הם עשרה הנתיבות. אשר הם מהחכמה שאובות. ולכן דבריהם עמוקים. ומדבש מתוקים. וראיותיהם חזקים. כי מספרים יקרים חברתים. ומלשונות זרים תרגמתים. ומחכמים מקובלים קבלתים כי לא מלבי ומחכמתי ושכלי. כי בער אנכי מאיש ולא בינת אדם לי. ואין רצוני להתגאות בטלית שאינו שלי. ואני רק מאומה לא אדע. בכל חכמה ומדע. וגלוי וידוע לפני הבונה בשמים עליות. אשר בוחן לבות וכליות. כי אין כונתי בחבורי זה הספר להתגדר בו, ולא להקרא שמי בקרבו, כי אם יען שהשכחה מצויה. וגם שהמחברים האריכו בראיה. ולא השיגה ידי להעתיק הספרים ההם. אשר למדתי בהם. ואומרה אלקטה נא ואספתי באמרים אחרי הקוצרים. שנים שלשה גרגרים בראשי אמירים. מספרי אותם המחברים. ואמרתי אני בלבי לכתוב אלה הדברים. למען יהי לי למזכרת. ואשמרה אותם משמרת. ואם אמצא סברא נאה. שהמחברים הניחוה לפיאה. אלקטנה לו לארוחה. עד לא תהיה שכוחה. ואחבר הספר הזה ואחבר הספר הזה כמצות המדבר אלי."
↑  אמסטרדם – שפ"ז, תס"ז; נאווי דוואהר – תקמ"ד, תקנ"א; לבוב – תקס"א; וילנא – תקע"ח; סאדליקוב – תקצ"ב; למברג – תרי"ט; לבוב – תרי"ז, תרכ"ג, תרל"ד; ורשא – תרמ"ז; לבוב – תרמ"ט, תרס"ט;