stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
חתול הבית
החתול והאדם > החתול בייצוגים התרבותיים

החתול מופיע בתרבות האנושית במגוון רחב של מופעים וייצוגים, מהם אלגוריים לבני-אדם. הוא משמש דמות מלאת-אופי ומודל רב-השראה בספרות ובתיאטרון, בקולנוע, בקומיקס ובאין-ספור סדרות הנפשה בטלוויזיה, ואף במחשבה הפילוסופית והמדעית (לדוגמה החתול של שרדינגר). ביצירה המוזיקלית "פטר והזאב" הקדיש פרוקופייב לדמותו של החתול את הקלרינט. בפריז של המאה ה-19 היה "החתול השחור" (לְ-שַה נוּאַר) שמו וסמלו המסחרי של תיאטרון קברט חלוצי. משארל פרו ועד ג'יי קיי רולינג הועלו על הכתב סיפורים ומשלים רבים על החתול.
2 צבעים דומיננטיים לפרווה של חלק מדמויות החתולים הם כתום- כמו "גארפילד" ו"חתול רחוב ושמו בוב", או שחור לבן (חתול טוקסידו)- כמו פליקס החתול וסילבסטר החתול.
ציור חתולים היה חביב על מגוון ציירים בהיסטוריה. בעיר אמסטרדם שוכן "קבינט החתולים", מוזיאון המציג יצירות המוקדשות כולן לחתולים.
חתולים מופיעים גם כגיבורים בספרות, למשל החתול במגפיים, חתול צ'שייר מתוך הרפתקאות אליס בארץ הפלאות, וספרו של פוסום הזקן על חתולים שימושיים אשר הציג חתולים כדוגמאות לטיפוסים אנושיים והיה הבסיס למחזמר Cats.
אורגן חתול הוא כלי נגינה בדיוני המורכב משורה של חתולים הקשורים למקומם כאשר זנבותיהם נמתחים מתחת לכלי מקלדת כך שחתולים מייללים בכל פעם שקליד כלשהו נלחץ.
כלי הפריטה היפני המסורתי, השמיסן, עשוי מעור חתול המתוח מעל תיבת התהודה.
החתול והאדם > החתול ואמונות טפלות

בתרבות העממית נפוצות אמונות טפלות רבות הנוגעות לחתולים. רובן בעלות משקעים מיתולוגיים ואינן בעלות בסיס עובדתי, או שיש להן בסיס קלוש בלבד. בין האמונות הבולטות ניתן למנות את הבאות:
לחתולים תשע נשמות - אמונה טפלה שמקורה אצל המצרים הקדמונים שייחסו לחתולים תכונות אלוהיות (בסתת, אלת היופי והפוריות המצרית, הייתה חתולה ובעלת שליטה בחתולים). מאוחר יותר, בדתות פגניות מסוימות (למשל במיתולוגיה הקלטית - חתול הסית'), יוחסו לחתול תכונות שטניות והוא נחשב כהתגלמות של השטן. אמונה זו נוצרה עקב אורח חייו של החתול (חיה טורפת, לילית, מתבודדת) ומבנהו הגופני (עיניו הזוהרות בחושך, אזניו המחודדות וגופו הגמיש המאפשר לו להשתחל מבעד למעברים צרים).
החתול הוא אויבו של הכלב - מקורה של אמונה זו בהתנגשות הטריטוריה של החתולים והכלבים, שהסיבה לה היא היותם של שני מינים אלה חיות מבויתות שעם הזמן נוצרה ביניהן יריבות על שטחים ועל מזון. עם זאת, קיימים בתים רבים בהם חיים כלבים וחתולים יחדיו.
חתול שחור מביא מזל רע - אמונה שמקורה בתפיסה שלפיה החתול השחור הוא התגלמותו של השטן.
אכילת בשר חתול

בשר חתול נאכל באופן לא סדיר בדרום סין, צפון וייטנאם ומדינות נוספות. החתול אינו חיה כשרה ביהדות, ולפיכך נאסרת ביהדות אכילת חתולים. גם באסלאם נאסרת אכילת חתולים.
ראו גם

חתול רחוב
השפעה אקולוגית של חתול הבית
חתול ספרייה
ג'ני
הסקרנות הרגה את החתול
לקריאה נוספת

דייוויד טיילור, החתול, ספר מקיף בנושא גזעי חתולים והטיפול בהם
ד"ר ע. הדר, חתולים, הוצאת מסדה, 1983. מתמקד יותר בטיפול בחתולים ופחות בגזעיהם
ג'פרי מוסאייף מאסון, תשע הנשמות של החתול - מסע אל חיי הרגש של החתולים, הוצאת מחברות לספרות, 2005
דזמונד מוריס, על חתולים ואנשים, תרגום גבי פלג, ספריית מעריב, 1989 (סדרת ספרים)
ריבי מאיר וריני עמירן, חתולים: עולם של אהבה, הוצאת אוריון, 2021.
ג'יימס הריוט, סיפורי חתולים, הוצאת מודן, 1995
פיל סרי לנקי

| פיל סרי לנקי |
| --- | --- |

מצב שימור
 מצב שימור: בסכנת הכחדה סכנת הכחדה (EN) 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: בעלי חדק
משפחה:: פיליים
סוג:: פיל
מין:: פיל אסייתי
תת־מין:: פיל סרי לנקי
שם מדעי
 Elephas maximus maximus ‏ליניאוס, 1758
תחום תפוצה
 אזורי התפוצה של פיל סרי לנקה

פיל בסרי לנקה
זוג פילונים משתעשעים
פיל סרי לנקי (שם מדעי: Elephas maximus maximus), ידוע גם בשם פיל אסייתי מצוי או פיל ציילוני), הוא אחד משלושה תת-מינים ידועים של פילים אסיאתים והגדול מבין כולם. הפיל סווג לראשונה על ידי קארולוס ליניאוס בשנת 1758 ומקורו באזור סרי לנקה.
מאז 1986, הפיל הסרי לנקי נמצא בסכנת הכחדה ואוכלוסייתו התכווצה בחמישים אחוז תוך שלושה דורות. סכנת ההכחדה היא מההיעלמות והרס בתי הגידול הטבעיים של הפיל.
אוכלוסיית הפילים הסרי לנקים מצויה בעיקר במספר פארקים לאומיים ושמורות טבע כגון: הפארק הלאומי אודה וולאווה, הפארק הלאומי יאלה, הפארק הלאומי ווילפאטו ובפארק הלאומי מינריה.
מאפיינים

באופן כללי, פילים אסייתים קטנים יותר מפילים אפריקאים, וכך גם הפיל האסייתי המצוי. הנקבות לרוב קטנות מן הזכרים, ובדרך-כלל יש להן חטים קצרים.
הוא מגיע לגובה של 2 עד 3.5 מטר בכתפיו, ומשקלו מגיע לכ-2,000 עד 5,000 ק"ג. יש לו תשעה-עשר זוגות של צלעות, צבעו כהה משל פיל הודי ופיל סומטרי, והוא בעל כתמים גדולים יותר וברורים יותר על האוזניים, על הפנים ועל הבטן. רק ל-7% מן הזכרים יש חטים.
אוכלוסיית הפילים האסייתים המצויים בפארקים הלאומיים של סרי לנקה קטנה מעט בהשוואה לזו שתועדה במקורות היסטוריים משנת 200 לפנה"ס, ובתמונות שצולמו בתחילת המאה ה-19 בתקופת השלטון הקולוניאלי הבריטי של האי. הגודל הצנוע יותר של הפילים בני ימינו עשוי להיות תוצאה תהליך ארוך של דלדול הפרטים הכשירים ביותר מן האוכלוסייה הטבעית על ידי ציד או ביות.
בית גידול ותפוצה

תפוצת הפילים מוגבלת בעיקר לשפלות ולאזורים יבשים שבהם הם עדיין נפוצים כמו: בצפון, בדרום, במזרח, בצפון מערב, בצפון מרכז ובדרום מזרח האי של סרי לנקה.
חלק קטן מאוכלוסיית הפילים, נפוץ ליד מקדש שיא השממה, בעיקר בשפלה, באזור היבש. תפוצת הפילים באזורים הלחים של המדינה היא מועטה מאוד.
למעט גני יאלה וווילפאטו כל האזורים המוגנים בהם נפוצים הפילים הם בהיקף של פחות מ-100 קמ"ר. באזורים רבים, גודל הפארק הוא פחות מ-50 קמ"ר ושטח כזה אינו גדול דיו כדי לשמש כבית גידול של הפילים.
מזון

הפילים מוגדרים כאוכלי עשב וצורכים כ-150 ק"ג צמחים ליום. באופן כללי, הם ניזונים ממגוון רחב של צמחים המשמשים להם כמזון. באזור הצפון מערבי של סרי לנקה נערכה תצפית על התנהלות האכילה של הפילים מינואר 1998 עד דצמבר 1999. נמצא בתצפית כי הפילים ניזונים מ-116 מינים של צמחים, השייכים ל-35 משפחות, הכוללות 27 מינים של צמחים מעובדים. יותר ממחצית הצמחים אינם מינים של עצים, ורובם שיחים, עשבים דשאים וצמחים מטפסים.
יותר מ-25% מכלל מיני הצמחים הנאכלים על ידי הפילים משתייכים למשפחת הקטניות ו-19% מכלל מיני הצמחים משתייכים למשפחת הדגניים. בנוסף, נצפה שהפילים אוכלים משאריות הצמחים המעובדים המצויות על גבי האדמה. פילים צעירים נוטים לאכול בעיקר מיני דשא.
מקורות מזון נפוצים נוספים של הפילים הם התחדשות יערות, ובעיקר יערות גדולים בצפיפות נמוכה.
אוכלוסייה

בעבר נמצאו הפילים באזור השפלה, באזור יערות וגם באזורים ההרריים שבאי סרי לנקה. הפילים נהנו מתפוצה רחבה ונמנו כמויות רבות של פילים מרכסי ההרים הגבוהים ביותר עד גובה פני הים.
עד 1830, היה שפע של פילים, ובגלל שפע הפילים, ממשלת סרי לנקה אפשרה לפגוע בהם ולהמית אותם, ושילמה תגמולים עבור כל פיל שהומת. הפחתת כמות הפילים באזור מבתי הגידול גברה, ובמהלך המחצית הראשונה של המאה ה-19 בתי הגידול הפכו ליערות של מטעי קפה ותה. במאה ה-20 היו מפוזרים הפילים על פני מספר מקומות באי.
אוכלוסיית הפילים בסרי לנקה, התרוקנה ברובה במאה ה-19 בין השנים 1829 ו-1855, וזאת בשל לכידתם והמתתם של הפילים, ובתקופה זו נתפסו ונורו למוות יותר מ-6000 פילים.
אוכלוסייה > הערכות גודל האוכלוסייה במהלך השנים

בין 12,000 ל-14,000 בתחילת המאה ה-19.
10,000 במאה ה-20.
בין 7,000 ל-8,000 בשנת 1920.
בין 1,745 ל-2,455 בשנת 1969.
בין 2,500 ל-3,435 בשנת 1987.
בין 3,150 ל-4,000 בשנת 2000.
3,150 בשנת 2006.
בין 2,900 ל-3,000 בשנת 2007.
איומים

לסחר השנהב בסרי לנקה היסטוריה ארוכה מאוד של משך של יותר מ-2000 שנה. במאה ה-19 ובתחילת המאה ה-20, הומתו פילים אסייתים מצויים רבים על ידי ציידים. בין השנים 1999 ו-2006 הומתו מדי שנה כמעט 100 פילים החיים בטבע.
במהלך הסכסוך של סרי לנקה, פילים נעשו נכים או נפגעו והומתו על ידי מוקשים. בין השנים 1990 ו-1993, כ-165 פילים החיים בטבע מתו כתוצאה מפציעות ירי. בשנת 1994 הומתו לפחות 96 פילים על ידי מוקשים או ציידים, ובנוסף עד 20 פילים נפגעו ממוקשים והיו לנכים.
כיום, בשל העובדה שהניבי פילים בסרי לנקה נדירים ביותר, צייד בלתי חוקי של שנהב אסור. עם זאת, חלק מהסוחרים בשנהב עדיין ממשיכים למכור אותו באופן בלתי חוקי. העיר קנדי זוהתה כמרכז לסחר בלתי חוקי כזה. סרי לנקה לוחמת בתופעה באמצעות אירועים מתוקשרים של השמדת שנהב. האיום הגדול ביותר על הפילים הוא מבני האדם ונובע מהרחבת שטחי המגורים וצמצום אזורי המחיה של הפילים. הפילים מומתים תוך כדי הגנה על יבולים ובתים.
איומים נוספים הם כריתת יערות, בצורת ורעב. במהלך עונות של בצורת, פילים רבים זקוקים לקרקע חקלאית ולמזון. כמעט 80 פילים מתו בצפון מערב סרי לנקה, 50 בדרום ובמזרח, ועוד 30 פילים בחלקים אחרים של הארץ, בהיקף של 160 מקרי מוות של פילים אסייתים מצויים ב-2006.
עדר פילים בפארק הלאומי יאלה.
פשתה

| פשתה |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: צומח
מערכה:: בעלי פרחים
מחלקה:: דו-פסיגיים
סדרה:: מלפיגאים
משפחה:: פשתיים
סוג:: פשתה
שם מדעי
 Linum ‏לינאוס, 1753
פשתה (שם מדעי: Linum) הוא סוג צמח ממשפחת הפשתיים הנפוץ באירופה, אסיה, אמריקה הצפונית, אוסטרליה וניו זילנד.
בארץ ישראל צומחים שמונה מינים בסוג זה, בהם פשתה תרבותית ופשתה שעירה.
צבעוני רחב עלים

| צבעוני רחב עלים |
| --- | --- |
 צבעוני רחב עלים (מין תרבות)
מיון מדעי
ממלכה:: צומח
מערכה:: בעלי פרחים
מחלקה:: חד פסיגיים
סדרה:: שושנאים
משפחה:: שושניים
סוג:: צבעוני
מין:: צבעוני רחב עלים
שם מדעי
 Tulipa gesneriana ‏לינאוס, 1753
צבעוני רחב עלים (שם מדעי: Tulipa gesneriana) הוא מין מתורבת מהסוג צבעוני. הצבעוני רחב העלים הוא גאופיט (צמח בעל בצל) ונפוץ בעיקר בגינון בשל צבעי פרחיו היפים. מקורו במזרח התיכון ואפריקה. הוא צומח לגובה 50 ס"מ, ושותלים אותם בחודש דצמבר. הוא פורח במגוון צבעים בחודש אפריל.
פיקוס זוחל

| פיקוס זוחל |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: צומח
מערכה:: בעלי פרחים
מחלקה:: דו-פסיגיים
סדרה:: ורדנאים
משפחה:: תותיים
סוג:: פיקוס
מין:: פיקוס זוחל
שם מדעי
 Ficus pumila ‏לינאוס, 1753
פיקוס זוחל (שם מדעי: Ficus pumila) המכונה גם תאנה זוחלת או תאנה מטפסת, הוא מין של צמח פורח ממשפחת התותיים. הצמח אנדמי למזרח אסיה (סין, יפן ווייטנאם) והוטמע מלאכותית בטבע באזורים מסוימים בדרום-מזרח ודרום-מרכז ארצות הברית. שם הוא קיים גם באופן מתורבת כצמח בית. השם המדעי של המין בלטינית pumila פירושו "גמד", ומתייחס לעלים הקטנים במיוחד של הצמח בצעירותו.
בישראל, הפיקוס הזוחל נפוץ כצמח נוי.
תיאור

הפיקוס הזוחל הוא ירוק-עד ועצי, הוא משתרג ונצמד למשטחים בעזרת שורשונים, ויכול להתפשט כך על פני שטח רחב ולכסות כל מה שבדרכו. העלים הצעירים הם דקים וקטנים בהרבה מהעלים בצמח הבוגר, הם סגלגלים, בצורת לב, אסימטריים, עם ורידים מנוגדים. השורשים האוויריים מפרישים לטקס שקוף שמתקשה בייבוש, ומאפשר לענפים להיצמד לגוף התומך בהם. הפריחה אינה משמעותית.
טיפוח

כפי שמעיד שמו, לצמח יש נטייה לזחול ולטפס, עקב כך הוא משמש לעיתים קרובות בגני נוי ובנופים שבהם הוא מכסה את האדמה ומטפס על עצים וקירות. הוא עמיד לקור ושורד עד מעלה אחת (צלזיוס) ואינו עמיד לכפור. לכן באזורים ממוזגים הוא נראה לעיתים קרובות כצמח בית. הוא גדל במהירות ודורש מעט טיפול. הוא עשוי להיות פולשני כאשר תנאי הסביבה נוחים. השורשים המשניים או הקנוקנות שלו עלולים לגרום נזק מבני למבנים מסוימים עם מלט שביר או מבנים העשויים מחומרים שבירים.
הוא זכה בפרס מצטיין הגינה של החברה המלכותית להורטיקולטורה.
הצמח דורש את צרעת הפיקוס להאבקתו, והוא נאכל על ידי זחלים של הפרפר Marpesia petreus.
זנים

Ficus pumila var. awkeotsang - תאנה זוחלת אוקאוטסנג, זרעי הפירות משמשים במזרח אסיה להכנת ממתקים
Ficus pumila var. quercifolia - תאנה זוחלת עלה האלון
Ficus pumila 'Curly' - תאנה זוחלת מתולתלת; העלה בצורה מקומטת
Ficus pumila 'Variegata' או 'snowflake' - תאנה זוחלת מגוונת; עלווה מגוונת
זנים > מאכל

פרי הזן, Ficus pumila var. awkeotsang, משמש למאכל. בטייוואן, מרוקנים את פירותיו ומייבשים אותם, לאחר מכן מגרדים את הזרעים מהפרי היבש. תערובת של הזרעים, מים, ממתיקים ולימון יוצרת ג'לי הנאכל קקינוח בטיוואן ומכונה אייאו ג'לי (愛玉子), בסינגפור נקרא הקינוח ג'לי קרח (文頭雪).
רעילות

בדומה למיני צמחים אחרים במשפחת התותיים, מגע במוהל המופרש מהם ("חלב תאנים") יכול לעורר פיטופוטודרמיטיס, דלקת עור שעלולה להיות חמורה. אף על פי שהצמח אינו רעיל כשלעצמו, התאנה המטפסת מופיעה במסד הנתונים של ה-FDA של צמחים רעילים.
גלריה

גדל על בית החוף של וורן וילסון, ונציה, קליפורניה
מטפס על קיר
צמיחה נמרצת על קיר
תקריב של העלים ועלי הלוואי החומים
תדפיס טבעי של העלים, המראה את צורתם ועורקיהם
תאנים
תאנה הפוכה ומיובשת של הזן F. p. var. awkeotsang, מוכנה לשימוש
עלים מהקטן לגדול ביותר
עלים מגוונים
חצי חתך של תאנת הפיקוס המטפס
הערות שוליים

↑  Flora of China, Ficus pumila Linnaeus, 1753. 薜荔 bi li
↑  Flora of North America, Ficus pumila Linnaeus, 1753. Climbing fig
↑  Biota of North America Program 2014 county distribution map
↑  Gaffiot, Félix (1934). Dictionnaire illustré Latin-Français (בצרפתית). Paris: Librairie Hachette. p. 1278. נבדק ב-23 באוקטובר 2016. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  Ficus Species, Climbing Fig, Creeping Ficus, Creeping Fig by Dave's Garden
↑  "AGM Plants - Ornamental" (PDF). Royal Horticultural Society. ביולי 2017. p. 39. נבדק ב-27 בפברואר 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Ficus pumila AGM". Royal Horticultural Society. נבדק ב-4 ביולי 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  NatureServe Explorer 2.0, explorer.natureserve.org
↑  Rademaker, M.; Derraik, J. G. (ביולי 2012). "Phytophotodermatitis caused by Ficus pumila". Contact Dermatitis. 67 (1): 53–56. doi:10.1111/j.1600-0536.2012.02026.x. PMID 22681467. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  "FDA Poisonous Plant Database". U.S. Food & Drug Administration. נבדק ב-11 בדצמבר 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
עקעק זנבתן

| עקעק זנבתן |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: ציפורי שיר
תת־סדרה:: דמויי־דרור
משפחה:: עורביים
סוג:: עקעק
מין:: עקעק זנבתן
שם מדעי
 Pica pica ‏ליניאוס, 1758
תחום תפוצה
 תפוצת תת-המינים השונים של העקעק הזנבתן

עקעק בספרד
עקעק בצרפת
פרט צעיר של עקעק זנבתן
עקעק זנבתן הקרוי גם עורב זנבתן (שם מדעי: Pica pica) הוא מין עקעק בינוני בגודלו המשתייך למשפחת העורביים. העקעק הזנבתן מצוי ומתרבה בכל אירופה ובחלקים גדולים מאסיה, וכן בצפון-מערב אפריקה.
תיאור ומיון

אורך גופו של העקעק הזנבתן בין 40 ל-51 סנטימטרים. צבען של נוצות ראשו, צווארו וחזהו שחור-בוהק, ירוק-מתכתי וסגול מבריק. הגחון ונוצות-השכם לבנים. הכנפיים בשחור בוהק, בשילוב נוצות בצבעי ירוק, כחול, טורקיז וסגול. קצות הכנפיים לבנים, והדבר מתגלה לעין כשהעקעק פורס את כנפיו בעת תעופה. צבע הזנב נע בין שחור לבין ירוק-ברונזה בשילוב צבעים נוספים. המקור והרגליים שחורים. באופן כללי, מאופיין העקעק הזנבתן בצבעיו הססגוניים, בזנבו הארוך (יחסית לעקעקים אחרים) ובקולו הצורם כפי שמשתקף בקריאותיו. הפרטים הצעירים דומים מבחינה חיצונית לבוגרים, אולם נוצותיהם בוהקות פחות. הזכר גדול במקצת מהנקבה.
לעקעק הזנבתן מספר רב של תת-מינים. תת-המין הצפון-מערב אפריקאי מאופיין בטלאי של עור חלק, מחוסר נוצות, מסביב לעין, תת-המין הדרום-מערבי הערבי מאופיין בממדים קטנים יותר ובצבע נוצות עמום וחסר גיוון, תת-המינים הסיבירים מאופיינים בכנפיים לבנות יותר, ובצבע ירוק-מבריק, ואילו לתת-המין הקוריאני גוני סגול-מבריק, כנפיים שבאופן יחסי ארוכות יותר וזנב קצר יותר מלתת-מינים אחרים.
בדיקות גנטיות הראו כי תת-המין הקוריאני, Pica (pica) sericea, שונה באופן ניכר מתת-המינים האירופאים האחרים, וכי ייתכן שהוא מהווה מין נפרד.
אקולוגיה והתנהגות

העקעק הזנבתן נע במהירות, ומסוגל לשהות באוויר זמן רב. כנפיו שמבט ראשון נראות קצרות יחסית בשל צבעיהן. מדי פעם הוא פולט קריאות רמות וצורמניות. בדומה לעורביים אחרים, דרך התזוזה האופיינית של העקעק הזנבתן על גבי הקרקע היא הליכה, אולם כשהוא מבחין במזון או חפץ כלשהו המסקרן אותו, העקעק הזנבתן מדלג במהירות אל החפץ כשכנפיו פרוסות. כמו מינים רבים אחרים של עורביים, העקעק הזנבתן מחבב במיוחד חפצים מבריקים והוא אוסף אותם במקורו.
העקעק הזנבתן הוא אוכל-כול: תזונתו מתבססת על מזון מן הצומח והחי כאחד. הוא ניזון מביצים של עופות אחרים, אפרוחים קטנים, מכרסמים יחד עם בלוטים ואגוזים, דגניים וירקות שונים. העקעק הזנבתן מצוי באזורים כפריים ועירוניים כאחד, והוא מסתגל על נקלה לחיי העיר. קבוצות של עקעקים זנבתניים החיות בערים לעיתים תוקפות חתולים וחיות ביתיות אחרות.
במשך רוב השנה חי העקעק הזנבתן בצורה יחידאית יחסית, ללא קרבה יתרה של בני מינו, אולם עם בוא החורף הוא נעשה חברותי: הוא נודד ואוכל במסגרת להקה קטנה, ונפגש עם עקעקים זנבתניים אחרים לעת הלילה, אז הם ישנים זה בקרבת רעהו. לאחר זמן מה מגיעה עונת הרבייה של העקעקים הזנבתניים, והם נאספים יחדיו כדי להזדווג. העקעק הזנבתן נצפה תוקף בעת התעופה ציפורי שיר קטנות, התנהגות שבעבר יוחסה לעופות דורסים בלבד.
במסגרת מצג החיזור הזכר זוקר ומוריד את נוצות הראש במהירות, מדלג באוויר, פורש ומכנס את נוצות הזנב שלו - בצורה דמוית מניפה, וקורא בקול עדין, השונה באופן מהותי מהקריאה האופיינית ביום-יום. הזכר אף פורש חלק מנוצותיו לרווחה, ככל הנראה כדי להפוך לבולט יותר לעיני הנקבות שברצונו להרשים. מרדפים אוויריים קצרים וטקסי תעופה קלילה אף הם חלק מתהליך החיזור. העקעק הזנבתן מקים את קנו - הגדול ומגושם יחסית - על גבי עצים גבוהים. הקן נבנה ביציבות על גבי אחד מהענפים העליונים שבמרומי העץ, והקן מחוזק לעיתים קרובות, מבחוץ ומבפנים. בדרך כלל, קשה להבחין בקנים בשל גובהם, אולם כשהעץ משיר את עליו הקנים נעשים קלים לצפייה. במקרה ואין באזור הקינון מספיק עצים - ולעיתים אף במקומות מרובי-עצים, העקעק הזנבתן מקים את קנו על גבי שיחים נמוכים.
התטולה כוללת בדרך כלל בין חמש לשמונה ביצים. הביצים קטנות יחסית לממדיו של העקעק הזנבתן. קיים שוני במראיהן של הביצים השונות, אולם רובן מאופיינות בצבע הנע בין ירוק לכחול ובכתמים שצבעיהם נעים בין חום לאפור. הביצים מוטלות בסביבות אפריל, ובכל עונת-רבייה הנקבה מטילה ביצים פעם אחת בלבד, אלא אם כן הביצים הקודמות נאכלו או ניזוקו באופן כלשהו.
העקעק הוא אחד מתשעה מינים שהצליחו לעבור את מבחן המראה, כלומר בעל מודעות עצמית - מצליח לזהות עצמו במראה. יתר המינים שהצליחו לעבור את המבחן הם יונקים.
עקעק זנבתן בתרבות

העקעק זכה בעיקר להתייחסות שלילית בתרבות האירופאית. השוודים מקשרים אותו למכשפות, למזל רע בבריטניה, כאשר בסקוטלנד הוא אף מסמן מוות. בפולקלור הגרמני והאיטלקי נחשבת הציפור לגנבת עקב הרגלה לאסוף חפצים נוצצים, בעוד שבזה האנגלי מסופר כי מכל ציפורי הארץ רק העקעק לא בכה כאשר ישו ניצלב ועל כן קולל. בפולקלור הסקוטי העקעק מתואר כנושא טיפות דמו של השטן מתחת ללשונו.
לעומת זאת, בתרבות הסינית נחשב העקעק למבשר חדשות טובות. באחד הסיפורים בהם הם מככבים מתוארים עקעקים רבים כבונים גשר לאיחוד שני אוהבים שנפרדו פעם בשנה. אותו מועד הוכרז עם הזמן כחג האהבה הסיני וזכה לכינוי "פסטיבל העקעקים".
העקעק (magpie באנגלית) משמש כינוי למועדון הכדורגל האנגלי ניוקאסל יונייטד - 'המגפייז'.
עקעק זנבתן בתרבות > שירי העקעק

תופעה נפוצה באירופה, ובעיקר בבריטניה, היא שירי העקעק. השירים הם פשוטים ומתארים מה כל מספר מצטבר של עקעקים בהם פוגש אדם מסמן. על פי הפולקלור, מקורותיהם של השירים באמונה כי מספר העקעקים המופיעים באותה עת יכול לנבא את העתיד, אם כי לא ידוע האם אמונה זו אכן הייתה שרירה וקיימת.
לשירים מספר רב של גרסאות ועל כן לא ניתן להכריז על גרסה רשמית אחת. המבנה שלהם, עם זאת, חוזר על עצמו בכל הגרסאות. להלן מספר דוגמאות:
| --- | --- |
 אחד לכעס  שניים לשמחה  שלושה לחתונה  ארבעה ללידה  חמישה לעושר  שישה לעוני  שבעה למכשפה  אינני יכול לספר עוד אחד לצער  שניים לשמחה  שלושה לבת  ארבעה לבן  חמישה לכסף  שישה לזהב  שבעה לסוד שלא יסופר לעולם אחד לעצב  שניים לשמחה  שלושה ללוויה  ארבעה ללידה  חמישה לגן עדן  שישה לגהנום  שבעה עבור השטן בכבודו ובעצמו:   One for anger   Two for mirth   Three for a wedding   Four for a birth   Five for rich   Six for poor   Seven for a witch   I can tell you no more. One for sorrow,   Two for joy,   Three for a girl,   Four for a boy,   Five for silver,   Six for gold,   Seven for a secret never to be told. One for sorrow   Two for mirth   Three for a funeral   Four for a birth   Five for heaven   Six for hell   Seven's the Devil his own self' 

לעיתים מתווספות שלוש שורות נוספות:
| --- | --- |
 שמונה למשאלה  תשעה לנשיקה  עשרה לציפור אותה לא תרצה להחמיץ:   Eight for a wish   Nine for a kiss   Ten for a bird that you won't want to miss. 

בספרו מסדרת "עולם הדיסק" Carpe Jugulum מקדיש הסופר הבריטי טרי פראצ'ט חשיבות רבה לעקעקים ולשיריהם אלו. בספר העקעקים הם משרתיהם של ערפדים אשר עושים בהם שימוש כדי לשטות במכשפות גיבורות העלילה ביודעם כי הן יחשבו על אותם חרוזים וייחסו להן משמעות.
תסמונת פיקה

תזונתו הרבגונית של העקעק (אשר מכונה בלטינית Pica pica) שימשה כהשראה לשמה של תסמונת פיקה, הפרעת אכילה הכוללת בליעה של חומרים שאינם ראויים למאכל.
תמונות

איור של עקעק זנבתן
קן העקעק הזנבתן
עקעק זנבתן בעת תעופה
עקעק על העץ בסקוטלנד
Pica pica pica
להקה של עקעק זנבתן באגורה
הערות שוליים

↑  עקעק זנבתן באתר הרשימה האדומה של IUCN
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007548402205171  GND: 4152042-7  LCCN: sh85101915  NDL: 00712647  NKC: ph536701 
תצלום שרטוט משחק קלאס בו משובצים שירי העקעק
פיתון הודי

| פיתון הודי |
| --- | --- |

מצב שימור
 מצב שימור: קרוב לסיכון קרוב לסיכון (NT) 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: זוחלים
סדרה:: קשקשאים
תת־סדרה:: נחשים
משפחה:: פיתוניים
סוג:: פיתון
מין:: פיתון הודי
שם מדעי
 Python molurus ‏לינאוס, 1758
תחום תפוצה


פיתון הודי (שם מדעי: Python molurus) הוא נחש מסוג פיתון המצוי בדרום אסיה. פיתון זה ידוע גם בשמות פיתון שחור-זנב ופיתון סלעים הודי. הפיתון ההודי הוא נחש ארוך ואורכו הממוצע כשלושה מטרים הפרט הארוך ביותר שנמדד נתגלה בפקיסטן, והגיע לאורך של 4.6 מטרים.
הפיתון ההודי מצוי בהודו, פקיסטן, דרום נפאל, סרי לנקה, בנגלדש, מיאנמר ודרום סין.
מקום מחיה

מין זה מצוי במגוון רחב של מקומות הכוללים: ביצות, אזורי חורש, אזורי עשב, מדרונות גבעות, ג'ונגלים, עמקי נחלים. ניתן למצוא אותם לפעמים במאורות של חיות אחרות, גזעים חלולים ומנגרוב.
הפיתונים נעים באיטיות גם באזורי המחיה הטבעית שלהם, הם כמעט ולא מהווים איום ולעיתים נדירות בורחים גם כשהם מותקפים. הם שחיינים מצוינים ומסוגלים לשהות מתחת למים במשך מספר דקות, אם כי הם מעדיפים להישאר לאורך גדות המים.
תזונה

הפיתון ניזון מיונקים, עופות וזוחלים ללא הבחנה, אך מעדיף יונקים. הוא נכרך סביב טרף חי עד שהחיה נחנקת ומתה ובולע אותו בשלמותו, ראש קודם. הטרף אינו מסוגל להשתחרר הודות לסידור שיניו המשמשות כמו מסור. הוא מסוגל לטרוף טרף הגדול ממידות גופו מכיוון שעצמות הלסת שלו אינן מחוברות. לא ידוע על מקרים בהם טרף בני-אדם.
רבייה

עד ל-100 ביצים מוטלות, והנקבה דוגרת ושומרת עליהן. אורך הנחשים הקטנים לאחר בקיעתם 45–60 ס"מ והם גדלים בקצב מהיר.
הפיתון ההודי בתרבות

בספרו של רודיארד קיפלינג "ספר הג'ונגל" מופיעה דמות של פיתון הודי בשם קא, שהוא אחד ממוריו הרוחניים של מוגלי גור האדם. בעיבודים אחרים של הספר הפך קא לאויבו של מוגלי.
תמונות

פיתון טורף אייל נקוד
פיתון לבקן
פיתון לבקן
הערות שוליים

↑  פיתון הודי באתר הרשימה האדומה של IUCN
↑  Indian Rock Python (Python molurus Linnaeus, 1758). Indiansnakes.org
| פיתוניים |
| --- | --- | --- |
| פיתון קטן | פיתון צ'ילדרן • פיתון מנומר • פיתון גמדי • פיתון סטימסון |  |
| פיתון איריאן (סוג ומין יחיד) | פיתון איריאן |  |
| פיתון מפוספס | פיתון שחור-ראש • פיתון וומה |  |
| פיתון ביסמרק טבעתי (סוג ומין יחיד) | פיתון ביסמרק טבעתי |  |
| פיתון לבן-שפה (סוג ומין יחיד) | פיתון לבן-שפה |  |
| פיתון מים | פיתון מים חום  • פיתון מקלוט • פיתון זית |  |
| פיתון עצים | פיתון השיחים • פיתון בולן • פיתון ברדלי • פיתון עבה-קשקשים • פיתון אונפלי • פיתון השטיחים • פיתון עצים ירוק |  |
| פיתון | פיתון טימור • פיתון מלכותי • פיתון דם • פיתון הודי • פיתון בורמזי • פיתון אנגולה • פיתון ברונגרסמה • פיתון בורנאו • פיתון סלעים אפריקני • פיתון מרושת • פיתון מיאנמר |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007543292105171  LCCN: sh85064996
פרפור אפור

| פרפור אפור |
| --- | --- |
 פרפר אפור
מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: כחלאים
תת־סדרה:: שלדגיים
משפחה:: שלדגיים
תת־משפחה:: שלדגי מים
סוג:: Megaceryle
מין:: פרפור אפור
שם מדעי
 Megaceryle alcyon ‏לינאוס, 1758
תחום תפוצה


פרפור אפור (שם מדעי: Megaceryle alcyon) הוא מין עוף מים ממשפחת השלדגיים והוא חי ליד נהרות באמריקה הצפונית והוא קרוב משפחתו של הפרפור העקוד המצוי בישראל.
מאפיינים

אורכו של שלדג זה 28–35 סנטימטרים ומוטת כנפיו 48–58 סנטימטרים. הוא בעל נוצות כחולות בפלג גופו העליון ובכנפיים וראשו כחול ובעל ציצה מזדקרת. המקור אפור ומוארך והעיניים שחורות. הלחיים והגרון לבנים וכן פלג הגוף התחתון למעט כמה פסים חומים על החזה, דבר הבולט יותר אצל הנקבות. הזנב מתפצל כמו זנב סנונית.
הפרפור מצוי ברחבי אמריקה הצפונית מקנדה בצפון ועד אמריקה המרכזית בדרום, ומצוי במגוון סביבות מחיה. באזורים הצפוניים הוא נודד דרומה בחורף. בכל האזורים הוא קשור למים או לאזורים לחים בהם הוא יכול להשיג מזון. הוא מצוי אפילו במים קפואים וגם לאורך החופים.
הוא טורף המשתמש בעץ או בעמודים הקרובים למים ומשם מבחין בטרפו וצולל אליו במהירות מהאוויר. הוא חוטף מהמים דגים ומגוון גם בדו-חיים, סרטני נהרות קטנים, יונקים קטנים וזוחלים.
זוג השלדגים מקננים בחור שהם מייצרים בעזרת מקורם, בגדת הנהר או בסלעים קרובים. הנקבה מטילה 8 ביצים בקן.
הערות שוליים

↑  פרפור אפור באתר הרשימה האדומה של IUCN
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007283276505171 
ערך זה הוא קצרמרבנושא עופות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
פתן אלמוגי מזרחי

| פתן אלמוגי מזרחי |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: זוחלים
סדרה:: קשקשאים
תת־סדרה:: נחשים
משפחה:: פתניים
סוג:: פתן אלמוגי
מין:: פתן אלמוגי מזרחי
שם מדעי
 Micrurus fulvius ‏לינאוס, 1766
תחום תפוצה


פתן אלמוגי מזרחי (שם מדעי: Micrurus fulvius) הוא מין של נחש ארסי מהסוג פתן אלמוגי שבמשפחת הפתניים. הוא חי בדרום ארצות הברית באזורים יבשים. לנחש זה אין תת-מינים.