stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בור פוטנציאל סופי
בור פוטנציאל חד-ממדי אסימטרי

נניח כעת בור פוטנציאל חד-ממדי אסימטרי הניתן בפוטנציאל:
כאשר  V_{2}>V_{1}. הפתרון המתאים לפונקציית הגל כאשר  E<V_{1} הוא:
כאשר:
קיומם של מצבים קשורים אינו מובטח במקרה האסימטרי; כיוון שתנאי הרציפות והגזירות של פונקציית הגל מאלצים את החלק האוסצילטורי של פונקציית הגל (החלק שבבור) לפגוש את שני החלקים הדועכים שלה במופעים שונים מסוימים, חייב להיות הפרש מופע מינימלי בין שני צידי הבור - ומכיוון שהבור בעל רוחב מוגדר וסופי הדבר מחייב מספר גל מינימלי ואנרגיה מתאימה מינימלית. אילו אנרגיה מינימלית זאת גבוהה מ- V_{1} אז לא ייתכנו מצבים קשורים. כאן טמון ההבדל בין בור פוטנציאל סימטרי לאסימטרי - בבור פוטנציאל סימטרי ייתכן הפרש מופע שואף לאפס בין שני צידי הבור, ולכן לא משנה כמה רדוד או צר הוא, תמיד יהיה לפחות מצב קשור אחד.
רמות האנרגיה  E=k^{2}\hbar ^{2}/(2m) במקרה האסימטרי נקבעות לאחר ש- k מחושב מתוך המשוואה הטרנסצנדנטלית הבאה:
התוצאות עבור בור פוטנציאל סימטרי מתקבלות מהצבת  V_{1}=V_{2}=V_{0} במשוואה זו.
ראו גם

בור פוטנציאל אינסופי
מנהור קוונטי
שורשים של המשוואה לרמות אנרגיה מקוונטטות בבור פוטנציאל סופי.
פתרונות עבור בור הפוטנציאל.
ביגפנדה

שגיאות פרמטריות בתבנית:חברה מסחרית 
שימוש בפרמטרים מיושנים [ אנשי מפתח ]
| --- | --- |

 נתונים כלליים
 סוג:  חברה פרטית
 מייסדים:  אסף רזניק, אליק איזנברג
 תקופת הפעילות:  נובמבר 2011 – הווה (כ־13 שנים) 
 מיקום המטה:  מאונטיין ויו 
 משרד ראשי:  מאונטיין ויו בקליפורניה; תל אביב
 מוצרים עיקריים:  תוכנה לניהול תקלות במערכות מחשוב ארגוניות
 מנכ"ל:  אסף רזניק
 אנשי מפתח:  אליק איזנברג - CTO
 עובדים:  350 (אוגוסט 2022)
  
 www.bigpanda.io
 
ביגפנדה מ.ס. בע"מ, המוכרת במותג BigPanda, היא חברת תוכנה ישראלית, המפתחת תוכנה לניהול תקלות במערכות מחשוב ארגוניות.
היסטוריה

החברה הוקמה בנובמבר 2011 על ידי אסף רזניק (מנכ"ל) ואליק איזנברג (CTO). מטה החברה שוכן במאונטיין ויו שבקליפורניה ומרכז  הפיתוח שלה, שאותו מנהל אבי קדר-שדה, שוכן בתל אביב. החברה מפתחת תוכנה לניהול תקלות (Incident management) במערכות מחשוב ארגוניות ואוטומציה של הטיפול בהן (תחום הקרוי AIOps (Artificial Intelligence for IT Operations)). הצורך בכלי זה גדל עם הגידול במורכבות של מערכות המחשוב.
היסטוריה > גיוס הון

בשלב סיד גייסה החברה כ-1.5 מיליון דולר. באוקטובר 2014 גייסה החברה שבעה מיליון דולר.
באוקטובר 2015 גייסה החברה 16 מיליון שולר.
בנובמבר 2017 גייסה החברה 23 מיליון דולר.
בנובמבר 2019 גייסה החברה 50 מיליון דולר.
באוקטובר 2021 גייסה החברה 70 מיליון דולר, ובינואר 2022 השלימה גיוס של עוד 120 מיליון דולר לפי שווי של 1.2 מיליארד דולר, ובכך הפכה לחד-קרן. באוגוסט 2022 גייסה החברה עוד 15 מיליון דולר. עם המשקיעים בחברה נמנים הבנקים ולס פארגו ו-UBS.
הערות שוליים

↑  יניב אביטל, ‏ביג גיוס: BigPanda הישראלית מגייסת 7 מיליון דולר, באתר Geektime‏, 29 באוקטובר 2014
↑  הילה חיימוביץ', ‏גיוס: BigPanda הישראלית מגייסת 16 מיליון דולר כדי להקל על צוות ה-IT, באתר Geektime‏, 1 באוקטובר 2015
↑  הילה חיימוביץ', ‏סדר לאנשי ה-IT: ביג פנדה מודיעה על גיוס 23 מיליון דולר נוספים, באתר Geektime‏, 2 בנובמבר 2017
↑  הילה חיימוביץ', ‏המלאך השומר על מחלקת ה-IT: חברת Big Panda גייסה 50 מיליון דולר, באתר Geektime‏, 21 בנובמבר 2019
↑  מאיר אורבך, הפנדה שהפכה לחד-קרן: BigPanda גייסה 190 מיליון דולר, השווי - 1.2 מיליארד דולר, באתר כלכליסט, 12 בינואר 2022
↑  מאיר אורבך, היוניקורן עדיין רעב: ביג פנדה גייסה 15 מיליון דולר, באתר כלכליסט, 17 באוגוסט 2022
ביד חזקה ובזרוע נטויה

בְּיָד חֲזָקָה וּבִזְרוֹעַ נְטוּיָה הוא מושג ביהדות, המוזכר בתנ"ך במספר מקומות. המושג מייצג את שימושו של האלוהים בכוחו למען העם היהודי.
אזכורים

בספר שמות, פרק ו' (פרשת וארא), לאחר תלונתם של עם ישראל על כך שפרעה מכביד את ידו עליהם, לאחר כל פנייה של משה אליו, למשל, הכנת לבנים מבלי שניתן להם תבן, אלוהים אומר למשה כי פרעה עצמו יוציא את עם ישראל ממצרים, ואלוהים יוציא אותם "ביד חזקה ובזרוע נטויה".
בספר דברים, פרק ד', פסוק ל"ד, מופיע המושג כחלק מפנגרמה, משפט הכולל את כל האותיות באלפבית, אחת מהשתיים המופיעות בתורה: "או הנסה אלהים, לבוא לקחת לו גוי מקרב גוי, במסת באתת ובמופתים ובמלחמה וביד חזקה ובזרוע נטויה, ובמוראים גדלים: ככל אשר-עשה לכם ה' אלהיכם, במצרים - לעיניך" .
בעשרת הדיברות מופיע המושג כהצדקה לדיבר הרביעי על שמירת השבת: ”וְזָכַרְתָּ כִּי עֶבֶד הָיִיתָ בְּאֶרֶץ מִצְרַיִם וַיֹּצִאֲךָ ה' אֱלֹהֶיךָ מִשָּׁם בְּיָד חֲזָקָה וּבִזְרֹעַ נְטוּיָה עַל כֵּן צִוְּךָ ה' אֱלֹהֶיךָ לַעֲשׂוֹת אֶת יוֹם הַשַּׁבָּת.” (ספר דברים, פרק ה', פסוק י"ד)
המושג חוזר גם בספר דברים, פרק כ"ו, פסוק ח', בעת הציווי על מעשר הפירות הראשונים (ביכורים): "וַיּוֹצִאֵנוּ ה' מִמִּצְרַיִם בְּיָד חֲזָקָה וּבִזְרֹעַ נְטוּיָה וּבְמֹרָא גָּדֹל וּבְאֹתוֹת וּבְמֹפְתִים".
המושג מצוטט גם בהגדה של פסח:
בדיון על המשפט: "וַיּוצִאֵנוּ ה' מִמִצְרַים בְּיָד חֲזָקָה, וּבִזְרעַ נְטוּיָה, וּבְמרָא גָּדל, וּבְאתות וּבְמפְתִים"
בעת הצגת עשר מכות מצרים
באמירת הלל הגדול
משמעות

אלוהים יראה את כוחו הרב גם לבני ישראל וגם לאומות הגויים, כדי להראות להם את מסירותו לעמו. לשם כך הקשה אלוהים את לב פרעה.
קטע הדיון על "ביד חזקה ובזרוע נטויה", הגדת רוטשילד
בל שפיר

| --- | --- |

בל שפיר, דיוקן, 2019
 לידה:  22 בנובמבר 1953 (בת 70) אמברג, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 שם לידה:  בלה ברגר 
 תחום יצירה:  אמנות חזותית 
 
בל שפיר (בלה ברגר; נולדה ב-22 בנובמבר 1953 באמברג, גרמניה) היא אמנית רב-תחומית, היוצרת בציור, פיסול, מיצב ומיצג. היא מתגוררת בישראל ומציגה בישראל וברחבי העולם.
בל שפיר, מאובן, 1996, שורשי עץ
ביוגרפיה

שפיר נולדה להורים ניצולי שואה, שברחו מפולין והתיישבו בעיר אמברג, שבדרום גרמניה. אביה היה בן למשפחה של סוחרי סוסים בפולין שלפני מלחמת העולם השנייה. לאחר המלחמה חזר האב לפולין בחיפוש אחר שרידי בני המשפחה; כאשר לא מצא שרידים בפולין יצא לכיוון גרמניה, שם נודע לו שאחד מאחיו ואחותו נמצאים במחנה פליטים. הוא הצטרף לבני המשפחה ושם גם פגש את אמה של בל, שאף היא ברחה מפולין.
לאחר המלחמה הקים האב חוות סוסים קטנה, שהייתה בסיס לחוות גידול ועסק מכירת סוסים משגשג שפיתח. אמה של בל הייתה עקרת בית וגידלה את שלושת הילדים, אח ואחות לבל.
עם סיום הלימודים בתיכון באמברג, פנתה שפיר ללימודי כימיה באוניברסיטה במינכן. אף שבשל מהלך החיים לא סיימה את הלימודים במלואם, היה לכימיה השפעה ניכרת על יצירתה בהמשך הדרך. היא החליטה לעזוב את הלימודים ולעלות לישראל ולהתחיל בה בחיים חדשים. בשנת 1972, כשהיא בת 19, הגיעה בל לישראל בחיפוש אחר חיים חדשים.
בשנת 1975 נישאה ובהמשך נולדו לה בת ובן. בשנת 1990 התגרשה, ולאחר מכן פגשה את בן זוגה הנוכחי, אדמונד משעל.
אל לימודי האמנות הגיעה בשלב מאוחר יותר, כאשר החלה ללמוד במכון אבני שבתל אביב, שבו למדה לימודי אמנות חזותית: דו מימד ותלת מימד, בין השנים 1984–1988. בין מוריה ניתן למנות את משה פרופס, יעקב וכסלר, ישראל הירשברג, מרים גמבורד לצד צבי לחמן.
עם סיום לימודיה החלה שפיר לעסוק באמנות ומאז ועד היום היא מפתחת את תחומי האמנות שלה, תוך בחינה מתמדת של אמצעי ביטוי חדשים. עיקר יצירתה היא בפיסול תוך שימוש בחומרים מיוחדים החל בעץ, דרך פלסטיק ושילובים מיוחדים שלהם. בשנים האחרונות הרחיבה את טווח הביטוי האמנותי לכיוונים של מיצגים, תנועה, צילום, קולאז' ועבודות וידאו.
הוקרה ופרסים

2009 – שהות אמן ב-Cite des Arts, פריס, צרפת.
2015 – Chanjue, Korea, 5th World Calligraphy Biennale of Jeollabuk-do.
תערוכות

תערוכות יחיד נבחרות
1992 – Museum Villa Stahmer, Georgsmarienhütte, Germany.
1994 – "כי האדם עץ השדה", מוזיאון יד לבנים, פתח-תקווה.
1995 – "נטורליס", בית האמנים, ירושלים.
1997 – "מעגל ההכרה", הגלריה לפיסול ע"ש יוסף קונסטנט, רמת-גן.
2003 – Venus verspinnt," Gallery im b.i.b., Hannover, Germany".
2005 – "תקריב", גלריה משכן האמנים, הרצליה. (קטלוג)
2006 – "Insitu", בית האמנים ע"ש יוסף זריצקי, תל אביב.
2007 – "Eugenics", גלריה העירונית בית יד לבנים, רעננה. אוצרת: אורנה פיכמן.(קטלוג)
2011 – "פוריות ו-ווגטטיביות", המשכן לאמנות עין חרוד.
2013 – "שקיפות עורפית", בית האמנים ע"ש יוסף זריצקי, תל אביב. אוצרת: שירלי משולם.
2013 – "שקיפות עורפית", A.I.R. Gallery, Brooklyn, NY, U.S.A.
2015 – "SUBORTUS", גלריה הקיבוץ, תל אביב, אוצרת יעל קיני.
2016 – Ende.Neu", Neu Deli Gallery, Leipzig, Germany".
2016 – Whisper of Memory", Nha San Art Space, Hanoi, Vietnam".
2018 – "שבילים מפוצלים של זמן", גלריה טרומפלדור – מרכז לאמנות, באר שבע. אוצרת: שירה מושקין. (קטלוג)
2019 – "MuMo – Museum Montanelli,"Legenda in MeMoriam (צכ'), פראג, צ'כיה. אוצרים: חגי שגב, Dadja Altenberg Kohl. (קטלוג)
2021 - הגוף המופיע, בית האמנים ראשון לציון
תערוכות קבוצתיות נבחרות
1993 – "פיסול ביער הקטן", רעננה.
2000 – "לרקום קשר", גלריה אוניברסיטאית, תל אביב.
2000 – "דיבור לקיר", מוזיאון יהודי, Jüdisches Kulturmuseum, Veitshochheim, Germany.
2001 – "חול חולין", מוזיאון ינקו דאדא, עין הוד, גלריה עירונית רחובות.
2002 – Italy, Venice Lido, Open 2002, Imaginaire Feminin.
2002 – Germany, Bonn, Frauen Museum, Ambivalenzen.
2003 – India, Bombay, Sakshi Gallery, Displaced Self.
2005 – Italy, Centro Srotico di Teglio Omaggio a Pierre Restany, Volumi in equilibrio.
2005 – Korea, Chanjue, 5th World Calligraphy Biennale of Jeollabuk-do.
2008 – Memory of the Future, Cite internationale des Arts, Paris, France.
2008 – Second Croatian Biennale of Illustration,Klovicevi dvori Gallery, Zagreb, Croatien.
2011 – A women’s work is never done, A.I.R. Gallery, Brooklyn, New York.
2011 – Middle Yeast,Palazzo Sant’ Elia, Palermo, Italy.
2012 – "חדרי פלאות באמנות עכשווית", מוזיאון הרצליה לאמנות עכשווית, הרצליה.
2014 – "על קווי הדמיון", מוזיאון תל אביב לאמנות.
2014 – "פורמט", מקום לאמנות, בקרית המלאכה, תל אביב.
2014 – "הביאנלה החמישית לרישום", גלריה אגריפס 12, ירושלים.
2014 – "רישומי כתב", מוזיאון וילפריד ישראל, קיבוץ הזורע.
2015 – Notes on the Beginning of the Short 20th Century: Recent European Art on WWI גלריה Emil Filla, Jan Evangelista Purkyně University, צ'כיה.
2016 – "במת וידאו", מוזיאון פתח תקווה לאמנות, פתח תקווה.
2017 – EigenART, Gallery am Park, Vienna, Austria
2017 – "מנופים, זיכרונות מעורבים", פסטיבל אמנות עכשווית, ירושלים.
2017 – at-texo 1, Dom Museum, Hildesheim, Germany.
2017 – Notes on the Beginning of the Short 20th Century: Recent European Art on WWI Motorenhalle,מרכז פרויקטים לאמנות עכשווית, Dresden, Germany
2017 – NCCA, המרכז הלאומי לאמנות עכשווית, קליניגרד, רוסיה.
2017 – "אנונימי X", מוזיאון חיפה לאמנות עכשווית, חיפה.
2018 – at-texo 3, מקום לאמנות, תל אביב.
2018 – SALON,Galerie Ursula Walter, Dresden, Germany.
2018 – "נפרדים", הקיבוץ גלריה לאמנות ישראלית, תל אביב, אוצרת יעל קיני.
2019 – Print Art Book, בית הנסן, ירושלים.
2020 – Family Business, צנטרום יודאיקום, ברלין, גרמניה.
עבודות וידאו ומיצגים

2019 – "ירח מלא 2",חלל אלטרנטיבי, חיפה.
2019 – "Temporary Interface", מייצג, S.Y.P. Art Space, טוקיו, יפן.
2019 – "Memory Wall Inhabited", מייצג, Nakanojo Biennale, יפן.
2019 – "Moratorium", מייצג, מרכז תרבות אורשינה, תל אביב.
2019 – "Freier Kopf", גלריה נולובוס, תל אביב.
2019 – "Memory Wall Inhabite", מייצג, Museum Montanelli, פראג.
הערות שוליים

↑  Goldcymer Gaya, Belle Shafir or the Immobile Wonderer, AIR Gallery, New York
↑  פיכמן אורנה, איגניטקה, רעננה: גלריה עירונית, 2007
↑  Hagai Segev, The Definintion that Seeks to Feel, Tel Aviv, 2005
↑  Avishay Ayal, Pins and Needles, http://belle-shafir.com/, ‏22 נובמבר 2020
↑  Avishay Ayal, Pins and Needles, http://belle-shafir.com, ‏22 נובמבר 2020
↑  Segev Hagai, Altenburg Kohl Dadja, Legenda in Memoriam, Prague: Museum Montanelli, 2019
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ICIA: 277035  NLI: 987007268066105171  GND: 1127147927  ISNI: 0000 0000 7057 6161  LCCN: no2011134433  NKC: ola20201067057  NSK: 000496430  ULAN: 500478945  VIAF: 179744106   WorldCat (עם VIAF): 179744106 
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "בל שפיר".
בל שפיר, ונוס הישנה, 2002, עץ
בל שפיר, שיבוט 1, 2006, טכניקה מעורבת
בל שפיר, שיבוט, 2006, טכניקה מעורבת
בל שפיר, גופים סרוגים, 2009, חוטי שעווה
בל שפיר, רטרוספקטקל, 2015, טושים על נייר
בל שפיר, Memory Wall Inhabited, 2019, מיצג
ג'ון גאלבין

| --- | --- |
גנרל ג'ון גאלבין
גנרל ג'ון גאלבין
 לידה:  13 במאי 1929 מסצ'וסטס
 פטירה:  25 בספטמבר 2015 (בגיל 86) ג'ונסבורו, ארצות הברית 
 מקום קבורה:  בית הקברות הלאומי ארלינגטון 
 מדינה:  ארצות הברית 
 השכלה:  האקדמיה הצבאית של ארצות הברית  Columbia Graduate School of Arts and Sciences 
 השתייכות:  הצבא האמריקני צבא ארצות הברית
 תקופת הפעילות:  1954–1992 (כ־38 שנים)
 דרגה:  גנרל, גנרל 
 תפקידים בשירות
 מפקד הגדוד ה-1 ברגימנט החי"ר ה-8 של דיוויזיית הפרשים הראשונה מפקד דיוויזיית החי"ר ממוכן ה-24 מפקד פיקוד דרום של ארצות הברית מפקד פיקוד אירופה מפקד הכח הצבאי של נאט"ו באירופה
 פעולות ומבצעים
 מלחמת וייטנאם
 עיטורים
   כוכב הכסף   כוכב הארד   מדליית השירות המצוין(2)  לגיון ההצטיינות (2)
 
ג'ון רוג'רס גאלבין (באנגלית: John Rogers Galvin; 13 במאי 1929 - 25 בספטמבר 2015) היה גנרל אמריקאי ששימש כמפקד הכח הצבאי של נאט"ו באירופה.
ביוגרפיה

גאלבין נולד וגדל במסצ'וסטס. גאלבין החל את דרכו הצבאית כחייל במשמר הלאומי בשנת 1947. בשנת 1950 התגייס לצבא ארצות הברית ונרשם לאקדמיה הצבאית וסט פוינט. בשנת 1954 סיים את לימודיו, הוסמך כקצין חיל הרגלים. גאלבין לחם במלחמת וייטנאם ושימש כקצין מבצעים בדיוויזיית הרגלים ה-1. בשנים 1969–1970 שימש כמפקד הגדוד ה-1 ברגימנט הפרשים ה-8 שבדיוויזיית הפרשים הראשונה, על האופן שבו ניהג את גדודו בלחימה עוטר גאלבין בכוכב הכסף. לאחר מכן שירת בפיקוד האימונים וההדרכה של צבא ארצות הברית (TRADOC) ובמגוון תפקידי מטה ופיקוד. בשנת 1980 מונה למפקד דיוויזיית החי"ר ממוכן ה-24. בהמשך שימש כמפקד פיקוד דרום של ארצות הברית כמפקד פיקוד אירופה וכמפקד הכח הצבאי של נאט"ו באירופה. הוא פרש מן השירות בשנת 1992.
לקריאה נוספת

ג'ון גאלבין, "היורדים לקרב", הוצאת מערכות, 1972.
הערות שוליים

↑   עמוס הראל, צ’יקו תמיר חושב שתוכנית גנץ עלולה להוביל לאסון, באתר הארץ, 18 ביולי 2013.
↑  ג'ון גאלבין, "היורדים לקרב", הוצאת מערכות, 1972.
↑  John Rogers Galvin awardes, Military Times hall of vallor.
↑  גל פרל פינקל, רמה נוספת של ניידות במלחמה, מערכות, 19 במאי 2021.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987011093177005171  BnF: cb12192661t (data)  GND: 172091594  ISNI: 0000 0001 0924 160X  LCCN: n83154676  NARA: 10568627  NKC: jo20191058235  NTA: 075082551  SNAC: w6086ff2  SUDOC: 070485496  VIAF: 91511857   WorldCat (עם VIAF): 91511857
ג'ון גדסבי צ'פמן

| --- | --- |

 לידה:  11 באוגוסט 1808 אלכסנדריה, ארצות הברית 
 פטירה:  28 בנובמבר 1889 (בגיל 81) ברוקלין, ארצות הברית 
 תחום יצירה:  ציור היסטורי, ציור 
 הושפע על ידי:  צ'ארלס בירד קינג 
 יצירות ידועות:  Woman and Donkey by a Roadside Shrine, Pines of the Villa Barberini, Entrance to Fort Sumter.jpg, A Lazy Fisherman, The Roman Campagna, Harvest on the Roman Campagna, Harvesting on the Roman Campagna, Harvesters on the Roman Campagna, Grape Harvest, Triumph of Stoffel Brinkerhoff, on His Return from His Conquests in the East 
 צאצאים:  קונרד ווייז צ'פמן, John Linton Chapman 
 
ג'ון גדסבי צ'פמן (באנגלית: John Gadsby Chapman ‏; 3 בדצמבר 1808 - 28 בנובמבר 1889) היה אמן אמריקאי, שהתפרסם בזכות "ההטבלה של פוקהונטס", שהוזמן על ידי הקונגרס של ארצות הברית ותלוי ברוטונדה בקפיטול בארצות הברית.
חיים וקריירה

ג'ון צ'פמן נולד בשנת 1808 באלכסנדריה, וירג'יניה. צ'פמן החל את לימודי האמנות בפילדלפיה במשך שנתיים, ואז נסע לאירופה ושם בילה בסופו של דבר באיטליה. בשנת 1831 שב צ'פמן לעיר הולדתו אלכסנדריה, והציג את יצירותיו באזורים המטרופולינים הקרובים, כמו וושינגטון הבירה, ריצ'מונד ופילדלפיה. הוא התמחה בנופים ודיוקנאות.
בשנת 1834 עבר צ'פמן לעיר ניו יורק והיה חבר באקדמיה הלאומית לעיצוב, ומצא עבודה כמאייר. בניו יורק החל צ'פמן סדרת ציורים היסטוריים, כמו "הנחיתה בג'יימסטאון". הצלחתם של ציורים אלה עזרה לצ'פמן לקבל משימה מהקונגרס האמריקאי בפברואר 1837 לצייר סצנה היסטורית לרוטונדה של בניין הקפיטול. עבור עבודה זו קיבל צ'פמן תשלום כולל של 10,000 דולר. ב־30 בנובמבר 1840, הציור "ההטבלה של פוקהונטס" נחשפה רשמית ברוטונדה של הקפיטול.
מלבד ציורים ודיוקנאות היסטוריים, ייצר צ'פמן גם תחריטים, ותרם לעיתים קרובות איורים לפרסומי האחים הרפר. ספר הציורים האמריקאי של צ'פמן, שיצא לאור בשנת 1847, הפך לטקסט סטנדרטי עבור סטודנטים לאמנות.
על רקע ההצלחות הללו, צ'פמן העביר את משפחתו לרומא והתפרנס בכבוד ממכירת ציורים של נופים כפריים למבקרים אמריקאים. עם זאת, עם פרוץ מלחמת האזרחים האמריקאית התיירות נפסקה, והשפיעה מאוד על הכנסתו של צ'פמן. בנוסף, בנו של צ'פמן עצמו, קונרד ווייז צ'פמן, חזר לאמריקה כדי להילחם בצד מדינות הקונפדרציה. בתקופה מסוימת הוא ובנו שיתפו פעולה בציורים משותפים, אבל לא רבים מהם נמכרו.
הנזק הכלכלי שנגרם לצ'פמן במהלך שנות ה -60 של המאה ה-19 הפך לבלתי ניתן לשליטה. ברומא הוא נאלץ לחיות מאדיבותם של גולים אחרים, ולבסוף חזר לאמריקה, חולה ועני, כדי לבלות את ימיו האחרונים עם בן אחר, ג'ון לינטון צ'פמן, בברוקלין, ניו יורק.
שם, בשנת 1889, הוא מת בעוני.
גלריה

הכתרת פוהטן
הטבלת פוקוהטנטס
הערות שוליים

↑  John F. McGuigan Jr. and Mary K. McGuigan, John Gadsby Chapman: America’s First Artist-Etcher. With a Catalogue of His Italian Etchings., Arcady Editions (באנגלית אמריקאית)
↑  Chapman, J. G (January 1, 1847). The American drawing-book: a manual for the amateur, and basis of study for the professional artist: especially adapted to the use of public and private schools, as well as home instruction. J.S. Redfield
↑  John Gadsby Chapman, The elements of art: a manual for the amateur, and basis of study for the professional artist., David Bogue, 1848
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987011542863905171  BnF: cb17780467c (data)  CiNii: DA13021411  GND: 174303815  ISNI: 0000 0000 8194 6172  LCCN: n83227211  RKD: 16377  SNAC: w66d68vm  SUDOC: 184936845  ULAN: 500012614  VIAF: 3859882   WorldCat (עם VIAF): 3859882
ארשק פטוואדג'יאן

| --- | --- |

 לידה:  1 באוקטובר 1866 טרבזון, האימפריה העות'מאנית 
 פטירה:  10 באוקטובר 1947 (בגיל 81) מדפורד, מסצ'וסטס, ארצות הברית 
 מקום קבורה:  ירוואן 
 מקום לימודים:  האקדמיה לאמנויות יפות ברומא 
 הושפע על ידי:  צ'זארה מאקארי 
 
ארשק פטוואדג'יאן (באנגלית: Arshak Fetvadjian ; ‏  1 באוקטובר 1866 - 7 באוקטובר 1947) היה אמן, צייר ומעצב ארמני. הוא ידוע בעיקר בזכות ציוריו בצבעי מים של המונומנטים האדריכליים של אני ( Ani) העיר הארמנית של ימי הביניים, ובשל עיצוב בולי המטבע והדואר של הרפובליקה הראשונה של ארמניה (1918–1920). פטוואדג'יאן הפיק לא פחות מ-2,000 יצירות, החל מציורי עיפרון ועד צבעי מים, שתיארו כנסיות, מנזרים, קפלות וארמונות בעלי משמעות היסטורית.
ביוגרפיה

פטוואדג'יאן נולד בטרביזונד בשנת 1866, באימפריה העות'מאנית. הוא למד במכון לאומי לאמנות בעיר הולדתו והמשיך את לימודיו בבית הספר הממלכתי לאמנויות יפות (האקדמיה האימפריאלית לאמנות) בבירה קונסטנטינופול, שנפתחה באותה העת על ידי פסל ארמני בשם ירוואן ווסקאן. פטוואדג'יאן סיים את לימודיו באקדמיה ב-1887 והמשיך לרכוש השכלה גבוהה באירופה: הוא נסע לרומא והתקבל לאקדמיה לאמנות בסן לוקה, שם נלקח תחת חסותו של הצייר והפסל האיטלקי צ'זארה מקארי .
כישרונותיו האמנותיים של פטוואדג'יאן נחשפו לאור הזרקורים הציבוריים כאשר השתתף בתערוכת האמנות הלאומית האיטלקית בשנת 1891. לימודיו הובילו אותו מאוחר יותר לווינה (1891–1895) ולאחריה לסנט פטרסבורג. ברוסיה השתתף בתערוכות אמנות והצטרף לאגודת האמנים הרוסית. לאורך תחילת המאה ה-20, הוא המשיך לקיים תערוכות, ויצירות האמנות שלו נראו בתצוגות בלובר (1919, 1920) ובמוזיאון ויקטוריה ואלברט.
ביוגרפיה > יצירה

לאחר שפטוואדג'יאן סיים את לימודיו באירופה, הוא נסע לארמניה הרוסית. הוא ארגן מספר תערוכות אמנות שהציגו יצירות משלו בערים טרנס-קווקזיות גדולות כמו באטום, טיפליס ובאקו. בתחילת שנות ה-1900 הייתה לפטוואדג'יאן הזדמנות להשתתף בחפירות בראשות הארכאולוג הרוסי ניקולס מאר מבירת ימי הביניים הארמנית אני, עיר שהתהדרה בכמה מהדוגמאות הבולטות ביותר של אדריכלות ארמנית של ימי הביניים המאוחרים.[2] כמה מיצירותיו הבולטות ביותר הגיעו מציורי צבעי המים של הקפלות, הארמונות, הכנסיות והמנזרים באני שהם "תיאורים עובדתיים ומילוליים של הבניינים."
ביוגרפיה > קווקז

בנוסף למונומנטים ההיסטוריים של אני, ציוריו של פטוואדג'יאן תיעדו גם מונומנטים תרבותיים ארמניים אחרים של הקווקז (למשל, "בזיליקת תקור" בקארס), החיים והנוף הטבעי של ארמניה (למשל, "דואר מזרחי", "הר ארגטס" ," "אגם סוואן"), ודיוקנאות של ארמנים ועמים אחרים. כאחד האמנים הראשונים שציירו את רצח העם הארמני באמנות, אחד הציורים המפורסמים ביותר של פטוואג'יאן הוא "סאסונטסי קין" ("האישה מסאסון").  בציור נראית אישה מניקה את ילדה, רובה בידה, כשהילד בציור מייצג את ארמניה.
ביוגרפיה > שטרות ובולים

לאחר הקמת הרפובליקה הראשונה של ארמניה ב-1918, הורו אנשי משרד האוצר של המדינה לפטוואדג'יאן לעצב את המטבע החדש (שהחליף את הרובל הרוסי) ואת הבולים עבור המדינה המתהווה.  ההדפסה נערכה באירופה, וחלק מהעיצובים האטרקטיביים של פטוואדג'יאן כללו מוטיבים של בעלי חיים שנמצאו על העיטורים באני. אבל בדיוק בזמן שהשטרות הודפסו בפריז, רוסיה הסובייטית השלימה את כיבוש הרפובליקה ועד דצמבר 1920, המדינה הארמנית נכבשה סופית על ידי הסובייטים. השטרות מעולם לא הוכנסו למחזור.
ביוגרפיה > מורשת

עם נפילת הרפובליקה הארמנית, עבר פטוואדג'יאן לארצות הברית ב-1922 וחי שם בשארית חייו. הוא המשיך לצייר והתקבל לאגודות האמנות של האוניברסיטאות של הרווארד, קולומביה ושיקגו. הוא מת במדפורד, מסצ'וסטס בשנת 1947.
אף שכמה אוניברסיטאות אמריקאיות חשובות פנו אליו כדי לפרסם את יצירותיו, פטוואדג'יאן תרם בסופו של דבר את כל הציורים והרישומים שלו לגלריה הלאומית של הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הארמנית.
יצירותיו של פטוואדג'יאן זכו להערכה רבה בשל שימור זיכרון חזותי של יצירות אמנות ארמניות שאחרת היו עלולות ללכת לאיבוד לנצח במהלך השנים הסוערות שלאחר נפילת האימפריה הרוסית. ההיסטוריון הארמני ווהאן קורקג'יאן קבע "שרידים יקרי ערך רבים של אמנות וארכיטקטורה ארמנית מהמאה השישית עד השלוש עשרה, שצלחו את מפגעי הזמן, נהרסו במהלך הפלישות של 1917–1921, והיו בסופו של דבר נשכחים אלמלא הציורים המדויקים של פטובדג'יאן שתיעד אותם."
הערות שוליים

1 2 3  (in Armenian) Chookaszian, Levon. "Ֆեթվաճյան, Արշակ Աբրահամի" [Fetvatchyan, Arshak Abrahami]. Armenian Soviet Encyclopedia. Yerevan: Armenian Academy of Sciences, 1986, vol. 12, pp. 623-624.
1 2 3  Sim, Steven. ARSHAK FETVADJIAN AND ANI. VirtualANI.org
↑  Tiftick, Caitlin. "Kazan Visiting Professor Levon Chookaszian Gives His Second Lecture On Armenian Art Archived 2008-10-10 at the Wayback Machine". Fresno State University Armenian Studies Program. December 2006, Vol. 28, № 2 (96). Accessed January 29, 2009.
↑  Hovannisian, Richard G. (1982). The Republic of Armenia, Vol. II: From Versailles to London, 1919-1920. Berkeley: University of California Press. p. 297
↑  Kurkjian, Vahan (1958). A History of Armenia. New York: Armenian General Benevolent Union of America. p. 346.
↑  Kurkjian. History of Armenia, p. 346.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb16954409r (data)  ISNI: 0000 0000 7768 3082  LCCN: n2010015644  SUDOC: 243488114  VIAF: 107946619   WorldCat (עם VIAF): 107946619 
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "ארשק פטוואדג'יאן".
אישה ארמנית, 1926
יווני זקן עני, 1947
בולי ארמניה, 1920
בייבי בוס

| --- | --- |

כרזת הסרט
 מבוסס על:  The Boss Baby מאת מרלה פראזי
 בימוי:  טום מקגראת'
 הופק בידי:  רמזי אן נייטו
 תסריט:  מייקל מקולרס
 עריכה:  ג'יימס ראיין
 שחקנים ראשיים:  אלק בולדווין מיילס בקשי
 מדבבים:  אלק בולדווין סטיב בושמי ג'ימי קימל ליסה קודרו מיילס בקשי
 מוזיקה:  הנס צימר
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 חברת הפקה:  אולפני ההנפשה של דרימוורקס
 חברה מפיצה:  פוקס המאה ה-20
 שיטת הפצה:  הפצה לאולמות הקולנוע, וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:   12 במרץ 2017 ארצות הברית 31 במרץ 2017 ישראל 6 באפריל 2017
 משך הקרנה:  98 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  סרט לכל המשפחה, סרט קומדיה 
 תקציב:  125 מיליון דולר
 הכנסות:  $498,928,283 מיליון דולר
 הכנסות באתר מוג'ו:   bossbaby
 סרט הבא:  בייבי בוס 2: עסק משפחתי
 אתר רשמי
 דף הסרט ב־IMDb
 
בייבי בוס (באנגלית: The Boss Baby) הוא סרט קולנוע בהנפשה ממוחשבת מבית דרימוורקס הנפשה. הסרט יצא לאקרנים ב-31 במרץ 2017. עלילת הסרט מתבססת באופן חופשי על ספר ילדים משנת 2010 באותו השם מאת מרלה פראזי. אולפני ההנפשה של דרימוורקס הפיקו את הסרט, טום מקגראת' ביים על פי תסריט של מייקל מקולרס. את הסרט מפיצה חברת פוקס המאה ה-20.
בשנת 2018 החלה להיות מופצת בנטפליקס סדרת הטלוויזיה "בייבי בוס: גדול בעסקים" שמבוססת על הסרט, ובשנת 2021  יצא לו סרט המשך בשם "בייבי בוס 2: עסק משפחתי".
עלילה

טים הוא ילד בן שבע שמקנא באחיו התינוק מהיר הדיבור הנושא תיק העסקים. כשטים יוצא למשימה להחזיר לעצמו את אהבת הוריו הוא מגלה מזימה סודית שנרקמה על ידי פרנסיס פרנסיס המנכ"ל של חברת "פאפי קו" שבמרכזה אחיו התינוק. המזימה המאיימת עלולה להביא לחוסר איזון של האהבה בעולם. האחים חייבים להתאחד על מנת "להציל את הוריהם, להחזיר את הסדר לעולם ולהוכיח שאהבה היא כוח אינסופי."
מדבבים

אלק בולדווין / חיים זנאתי בתפקיד בייבי בוס
מיילס בקשי / איתי סולומון בתפקיד טים, האח בן השבע
טובי מגווייר / ערן מור בתפקיד טים הבוגר, קריין הסרט
סטיב בושמי / דור צויגנבום בתפקיד פרנסיס אי. פרנסיס, מנכ"ל פאפי קו, הנבל הראשי בסרט
ג'ימי קימל / לירון ברנס בתפקיד האבא
ליסה קודרו / הדר שחף-מעיין בתפקיד האימא