stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דימיטרי ברטו
הערות שוליים

↑  CAN 2023 : Liste des Léopards בחשבון הפייסבוק הרשמי של התאחדות הכדורגל הקונגולזית, 27 בדצמבר 2023 (בצרפתית)
| נבחרת צרפת – אולימפיאדת טוקיו 2020 |
| --- | --- | --- |
|  1 ברנדורי •  2 קלולו •  3 באר •  4 פמבלה •  5 גלין •  6 טוסאר •  7 נורדין •  8 לה פי •  9 אמבוקו •  10 ז'יניאק •   11 סבאנייה •  12 בקה בקה • 13 מישלין •  14 תובאן • 15 סאנאן • 16 באייץ' • 17 קאסי • 18 קולו • 19 דוקורה • 20 ליהדג'י • 22 ברטו • מאמן: ריפולי |  1 ברנדורי •  2 קלולו •  3 באר •  4 פמבלה •  5 גלין •  6 טוסאר •  7 נורדין •  8 לה פי •  9 אמבוקו •  10 ז'יניאק •   11 סבאנייה •  12 בקה בקה • 13 מישלין •  14 תובאן • 15 סאנאן • 16 באייץ' • 17 קאסי • 18 קולו • 19 דוקורה • 20 ליהדג'י • 22 ברטו • מאמן: ריפולי | צרפת |
| נבחרת הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו – גביע אפריקה לאומות 2023 |
| --- | --- | --- |
|  1 אמפסי •  2 באקה •  3  •  4 בייה •  5 בטובינסיקה •  6 צ'יבולה •  7 דיאנגאנה •  8 מוטוסמי •  9  •  10 בונגונדה •   11 סילאס •  12 ז'. קיימבה • 13 אליה •  14 קאקוטה • 15 בושירי • 16 ברטו • 17 בקאמבו • 18 פיקל • 19 מיילה • 20 ויסה • 21 סיאדי • 22 אמבמבה • 23 באנזה • 24 קאלולו • 25 א. קיימבה • 26 מסואקו • מאמן: דזאבר |  1 אמפסי •  2 באקה •  3  •  4 בייה •  5 בטובינסיקה •  6 צ'יבולה •  7 דיאנגאנה •  8 מוטוסמי •  9  •  10 בונגונדה •   11 סילאס •  12 ז'. קיימבה • 13 אליה •  14 קאקוטה • 15 בושירי • 16 ברטו • 17 בקאמבו • 18 פיקל • 19 מיילה • 20 ויסה • 21 סיאדי • 22 אמבמבה • 23 באנזה • 24 קאלולו • 25 א. קיימבה • 26 מסואקו • מאמן: דזאבר | הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו |
דימיטרי גרבובסקי

| --- | --- |

גרבובסקי בטור של קליפורניה (2008)
 לידה:  30 בספטמבר 1985 סימפרופול, ברה"מ 
 פטירה:  23 בינואר 2017 (בגיל 31) ערד, ישראל 
 גובה:  185 ס״מ 
 משקל:  69 ק"ג 
 תחום:  כביש
 התמחות:  נגד השעון, כביש
 הישגי שיא:  אלוף העולם עד גיל 23
 
דימיטרי גרבובסקי (באוקראינית: Дмитро Грабовський;‏ 30 בספטמבר 1985 - 23 בינואר 2017) היה רוכב אופניים וטריאתלט ישראלי-אוקראיני. אלוף העולם עד גיל 23 (2005) ומנצח חצי ישראמן (2015).
ביוגרפיה

גרבובסקי נולד ב-1985 באוקראינה והתאמן שם ברכיבת כביש. הוא ניצח בבריחת יחיד במרוץ הכביש לרוכבים עד גיל 23 באליפות העולם ב-2005 שנערכה במדריד. באותה אליפות הוא סיים שני במרוץ נגד השעון בקטגוריית הגיל שלו וסומן כאחד מרוכבי העתיד בדבוקה המקצועית. הוא הוחתם ב-2007 על ידי הקבוצה הבלגית קוויק סטפ, אחת מהקבוצות הבולטות בדבוקה. דרכו לא צלחה בקבוצה הבלגית וב-2008 הוא הוחתם על ידי הקבוצה האיטלקית-אוקראינית ISD. במסגרתה השתתף בג'ירו ד'איטליה ב-2009 וסיים במקום ה-67.
בשנת 2013 עלה לישראל ועבר להתגורר עם הוריו בערד. התחיל להתאמן בקבוצת "דינאמו רייסינג" בהנחיית ויקטור קיטייב, שהיה מאמן נבחרת ישראל באופני כביש בשנים 2013-2011.
ונחשב לרוכב הטוב בישראל בזמן הזה.
בשנת 2014 התחרה כחלק משלשה (כל אחד מבצע מקצוע אחר) בישראמן נגב וביצע את הזמן רכיבה המהיר ביותר שבוצע על המסלול אי פעם 90 ק"מ בזמן של 2:20 שעות. בנוסף החל לעשות הסבה לתחום הטריאתלון ועבר להתאמן אצל תום מרמרלי (אלוף ישראל באיש ברזל בשנים 2012-2014) בקבוצת TRIHARD.
בשנת 2015 התחרה דימיטרי במקצה החצי ישראמן וניצח בקטגוריית הישראלים בפער של 30 דקות כאשר הוא קובע זמן כללי של 4:40 וזמן רכיבה של 2:33 שעות.
נפטר בגיל 31 מדום לב בינואר 2017.
תחרויות

2002 – אלוף אירופה לנוער באופני מסלול, תחרות Team Pursuit (עם ויטאלי קונדרוט, ודים מטסקו, ואנדריי בוצ׳קו).
2003 – אלוף אוקראינה לנוער – מרוץ כביש
2003 – מקום 3 באליפות העולם לנוער באופני מסלול, תחרות Points.
2003 – אלוף אירופה לנוער באופני מסלול, תחרות Scratch.
2003 – סגן אלוף העולם לנוער במרוץ "נגד השעון" המילטון קנדה
2004 - אלוף אירופה עד גיל 23 (U23) באופני מסלול, תחרות Team Pursuit (עם ולדימיר דיודה, מקסים פוליצ׳וק וויטאלי פופקוב).
2005 - אלוף אירופה עד גיל 23 (U23) במרוץ ״נגד השעון״
2005 - אלוף העולם עד גיל 23 (U23), וסגן אלוף העולם עד גיל 23 במרוץ ״נגד השעון״
2006 - אלוף אירופה עד גיל 23 (U23) במרוץ ״נגד השעון״
2010 - חולצת "מלך ההרים" במירוץ טיראנו אדריאטיקו
2013 - אלוף המכביה (תחת דגל אוקראינה).
2015 - מנצח חצי ישראמן נגב (טריאתלון).
הערות שוליים

↑  Super strong Grabovskyy wins in Madrid, באתר cyclingnews.com, ‏, 24 בספטמבר 2005
דירוג מלונות

דירוג חמישה כוכבים למלון במינכן, גרמניה.
דירוג מלונות משמש לסיווג מלונות על פי איכותם. יש מגוון רחב של תוכניות דירוג שבהן משתמשים ארגונים שונים ברחבי העולם. ברוב שיטות הדירוג משתמשים בכוכבים, וככל שמספר הכוכבים של המלון גדול יותר הוא נחשב יוקרתי יותר.
בקביעת דירוגו של מלון מביאים בחשבון את שירותי המזון והבידור; את הנוף הנשקף מהמלון; את גודל החדרים; את הספא ואת מכוני הכושר; את הבריכה; את הנוחות הגישה למקום; את מיקומו של האתר וגורמים נוספים.
תקני דירוג המלונות בעולם

תקני דירוג המלונות הנפוצים בעולם הם שימוש בכוכבים, דירוג מהאות "A" ועד האות "F", שימוש ביהלומים או פשוט שימוש בדירוג במילים כמו "משביע רצון" או "לא מספק".
תקני הדירוג ברחבי העולם אינם אחידים ולכן אדם אשר במדינה מסוימת יקבל בחמישה כוכבים תנאים מסוימים, לאו דווקא יקבל את אותם התנאים במדינה אחרת.
תקני דירוג המלונות בעולם > בישראל

עד שנות ה-90 היה נהוג בישראל דירוג בתי-מלון שנקבע על ידי משרד התיירות, אולם בשל קשיים ובעיות שנוצרו הופסק הדירוג. לעומת זאת, בשטח עצמו המשיך להתקיים דירוג כוכבים לא-רשמי וללא קריטריונים ברורים על ידי סוכני נסיעות, רשויות שונות, ואף על ידי המלונות עצמם. בנוסף, בשנים האחרונות קמו בישראל עשרות בתי מלון קטנים מסוגים שונים, ובכלל זה מלונות המכונים "מלונות בוטיק". מקצת המלונות האלה אינם מוכרים כלל כמלונות רשומים על ידי משרד התיירות ואינם תואמים לדירוג כלשהו או אף לתקנים פיזיים כלשהם.
באוגוסט 2012, עשרים שנה לאחר שמשרד התיירות הפסיק את הדירוג שלו בכוכבים, אישרה ועדת הכלכלה של הכנסת תקנות לדירוג המלונות בארץ על-פי 267 קריטריונים שונים, על-פי מודל הדירוג של התאחדות המלונות האירופאית הוטלסטאר. בניגוד לענף המלונאות, אין בענף הצימרים והאירוח הכפרי תקן הבוחן את רמת האירוח וסיווג איכותו. לאחרונה נעשה ניסיון ליצור דירוג המותאם לענף כדי לאפשר ללקוח לדעת מראש מה רמת האירוח שהוא יכול לצפות לה.
במרץ 2014 זכתה חברת אנמוזר במכרז של משרד התיירות לדירוג המלונות בישראל, חברה זו דירגה את כל המלונות 5 כוכבים באוסטריה ונמנית עם שלושת מייסדי דירוג HotelStars (המייסדים האחרים- מגרמניה ומשווייץ). במקביל נאסר השימוש הלא רשמי בדירוג בכוכבים ונעשו מאמצים רבים לשכנע את בתי המלון לקבל את הדירוג החדש. אך עד כה ללא הצלחה רבה. מלונאים רבים מתנגדים לדירוג הכוכבים החדש בטענה שהוא מיותר ושכיום הסטנדרט הקובע הוא ביקורות גולשים.
ראו גם

בית מלון
מלון בוטיק
הערות שוליים

↑  חברה אוסטרית היא הזוכה בדירוג המלונות בישראל
↑   רינה רוזנברג קנדל, בתי המלון בישראל קיבלו רגליים קרות: מסרבים לדירוג בשיטת הכוכבים, באתר TheMarker‏, 11 ביוני 2015
דימיטרי פולקייה

דימיטרי כריסטופר פולקייה (בצרפתית: Dimitri Christophe Foulquier; נולד ב-23 במרץ 1993) הוא כדורגלן גוואדלופי המשחק בעמדת המגן הימני בולנסיה.
קריירת מועדונים

פולקייה נולד בסרסל, איל-דה-פרנס ובגיל צעיר חזר עם משפחתו לגוואדלופ בה גדל. פולקייה התחיל לשחק כדורגל במועדונים מקומיים בגוואדלופ ובגיל 14 הצטרף לאקדמיה של סטאד רן. בעונת 2009/2010 נבחר לשחקן המצטיין של האקדמיה.
ב-2 באוקטובר 2011 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה במשחק הליגה בהפסד 2-0 נגד ליל. ב-15 בדצמבר ערך את הופעתו הראשונה בזירה האירופית בהפסד 3-1 לאתלטיקו מדריד. ב-11 במאי 2013 הורחק בהפסד 4-1 לוולאנסיין אחרי שקיבל שני צהובים תוך שלוש דקות.
ב-27 באוגוסט 2013 הושאל לגרנדה. ב-25 במאי 2014 גרנדה רכשה את פולקייה שחתם לחמש שנים תמורת 2 מיליון אירו. ב-24 באוקטובר 2015 הוא כבש שערו היחיד בקבוצה בתיקו 1-1 נגד ריאל בטיס.
ב-25 באוגוסט 2017 חתם בשטרסבורג מליגת העל הצרפתית. ב-23 באוגוסט 2018 הושאל לחטאפה.
ב-27 באוגוסט 2019 פולקייה ערך את הופעת הבכורה שלו בווטפורד בניצחון 0-3 נגד קובנטרי סיטי.
ב-30 באוגוסט 2021 פולקייה חתם על חוזה לארבע שנים בוולנסיה תמורת 2.5 מיליון אירו.
קריירה בינלאומית

בצעירותו, פולקייה שיחק בנבחרות הצעירות של צרפת ואף זכה בגביע העולם בכדורגל עד גיל 20 - 2013 לאחר דו-קרב פנדלים נגד אורוגוואי, בו גם פולקייה כבש.
ב-19 בנובמבר 2018 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת גוואדלופ בהפסד 6-0 לקוראסאו.
תארים

גביע העולם בכדורגל עד גיל 20: 2013
דימיטרי טיומקין (שחמטאי)

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  25 במרץ 1977 (בן 47) ריאזאן, ברה"מ 
 הדרגה הגבוהה ביותר:  רב אמן (מ-2001)
 מד כושר מרבי:  2522 (יולי 2000)
 מד כושר נוכחי:  2409 ‏(אוקטובר 2024)
 מדינה:  ברית המועצות, ישראל, קנדה
 
דימיטרי טיומקין (ברוסית: Дмитрий Тёмкин) (נולד ב-25 במרץ 1977 בריאזן, אז בברית המועצות) הוא שחמטאי יהודי סובייטי-ישראלי-קנדי בדרגת רב אמן.
נכון לאוקטובר 2018, מדורג במקום ה-12 בקנדה לפי מד כושר.
קורות חיים

דימיטרי טיומקין נולד בריאזן. הוא עלה לישראל מברית המועצות לשעבר בשנת 1991. בשנת 1997 הוא זכה באליפות ישראל לנוער ובאליפות אירופה לנוער.
בשנת 1998 הוא הגיע לשלב חצי גמר באליפות ישראל.
בתחילת המאה ה-21 הוא היגר לקנדה. בשנת 2004 הוא חלק את המקום ה-3–6 באליפות קנדה.
דימיטרי טיומקין באולימפיאדת השחמט

בשנת 2004 השתתף טיומקין באולימפיאדת שחמט:
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| שנה | לוח | קבוצה | מד כושר | נקודות | תוצאות |  % | מקום |
|  2004 | 2 | קנדה | 2505 | 6.5 מ-11 | 5+ 3= 3- | 59.1 | 38 קבוצתי, 23 אישי |
הערות שוליים

↑  Tyomkin, Dimitri - Men's Chess Olympiads, באתר אולימפבייס (באנגלית)
ערך זה הוא קצרמרבנושא שחמטאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
דימיטרי בראמכי

| --- | --- |

 לידה:  1909 ירושלים, האימפריה העות'מאנית 
 פטירה:  1984 (בגיל 75 בערך) קליפורניה, ארצות הברית 
 ענף מדעי:  ארכאולוגיה
 מקום לימודים:  אוניברסיטת לונדון  בית ספר סנט ג'ורג', ירושלים 
 מוסדות:  מחלקת העתיקות של ממשלת המנדט הבריטי  מוזיאון רוקפלר   בית הספר האמריקאי לחקר המזרח האוניברסיטה האמריקאית בביירות
 
דימיטרי בראמכי בחברת פועליו בחפירות ארמון הישאם ביריחו בשנות ה-30
דימיטרי קונסטנטין בַּראמכּי (Dimitri Constantine Baramki, בערבית:  ديمتري برامكي; 1909, ירושלים – 1984, קליפורניה, ארצות הברית) היה ארכאולוג פלסטיני ששימש בשנים 1938–1948 כמפקח העתיקות הראשי במחלקת העתיקות של ממשלת המנדט הבריטי. משנת 1952 ועד לפרישתו היה אוצֵר המוזיאון הארכאולוגי באוניברסיטה האמריקנית בביירות שבלבנון וכיהן בה כפרופסור לארכאולוגיה.
קורות חייו ופועלו

דימיטרי בַּראמכּי נולד בירושלים, אז באימפריה העות'מאנית, למשפחה ערבית נוצרית אורתודוקסית. למד בבית הספר סנט ג'ורג' (אנ'). ב-1929 החל בעבודתו במחלקת העתיקות של ממשלת המנדט הבריטי כמפקח עתיקות. ב-1934 סיים לימודים אקדמיים כאקסטרן (אנ') באוניברסיטת לונדון. בשנים 1938–1948 כיהן כמפקח עתיקות ראשי במקומו של רוברט המילטון, שמוּנה למנהל המחלקה.
במשך שנות עבודתו בארץ ישראל פרסם בַּראמכּי מאמרים לרוב, בעיקר בכתב העת של מחלקת העתיקות (QDAP), על אתרים שונים – מקברים של תקופת הברונזה ועד כנסיות ביזנטיות. אתרי פעולתו המועדפים היו באזור יריחו. מ-1934 ועד 1948 ניהל חפירות וחקירות בח'רבת אל-מפג'ר. בַּראמכּי מצא במקום את כתובת הגרפיטי המזכירה את השאם אבן עבד אל-מלכ ובהתאם לכך תיארך את בנייתו של הארמון (קביעה שנדחתה בהמשך המחקר) לשנות שלטונו (724–743), בהקבלה לקסר אל-חייר אל-ע'רבי שבסוריה, וכינה אותו "ארמון הִשׁאם". התזה לתואר דוקטור של בַּראמכּי, שהוגשה ב-1953 לאוניברסיטת לונדון, עסקה באדריכלות האומיית והסתמכה על ממצאי חפירותיו בח'רבת אל-מפג'ר.
במסגרת עבודתו באזור יריחו גילה בַּראמכּי ב-1936 את בית הכנסת שלום על ישראל.
בסיום המנדט הבריטי במאי 1948 ניהל דימיטרי בַּראמכּי במשך תקופה קצרה את מוזיאון רוקפלר. דוּבר על מינויו לראש מחלקת העתיקות של הגדה המערבית מטעם ממשלת ירדן, אך הוא מצא את מקומו בבית הספר האמריקאי לחקר המזרח בירושלים כיועץ וכספרן. ב-1950 וב-1951 המשיך בחפירותיו באזור יריחו במשלחתו של האמריקני ג'יימס קֶלסוֹ.
ב-1952 הוזמן בַּראמכּי לשמש כאוצֵר המוזיאון הארכאולוגי (אנ') באוניברסיטה האמריקאית בביירות שבלבנון ובה לימד עד לפרישתו ב-1975.
בשנת 1969 פרסם בַּראמכּי את ספרו על "האמנות והאדריכלות בארץ-ישראל מימי קדם ועד התקופה העותמאנית".
הספר, שראה אור בהוצאת מרכז המחקר של אש"ף בביירות, הוגדר כ"חיבור ארכיאולוגי-פוליטי".
בַּראמכּי נישא לוויולט לבית חמיס. בסוף חייהם חי הזוג בקרבת בנם בהנטינגטון ביץ', מחוז אורנג', קליפורניה.
לקריאה נוספת

Helga Seeden, "Baramki, Dimitri Constantine". The Oxford Encyclopedia of Archaeology in the Near East, 2009
הערות שוליים

↑  לעיתים מאוית ברמקי בתעתיק השם לעברית מכתיבוֹ בשפות אירופה
↑  כמסופר ("הארכיאולוג", מעריב, 1 בדצמבר 1957), ידע עברית ואף יידיש
↑  אחיו הגדול, ג'ליל בראמכי, שעבד במחלקת העתיקות המנדטורית, קירב אותו לתחום הארכאולוגיה. ג'ליל התמחה בנומיסמטיקה, ואף שימש כאוצר אוסף המטבעות של מוזיאון רוקפלר ופרסם רשימות בכתב העת של מחלקת העתיקות (QDAP), אך העדיף להשתלם במשפטים ולעסוק בעריכת דין
↑  לבכורו קונסטנטין העניק שם נוסף – הישׁאם
↑  Dimitri C. Baramki, The Art and Architecture of Ancient Palestine : a Survey of the Archaeology of Palestine from the Earliest Times to the Ottoman Conquest, Beirut: P.L.O. Research Center, 1969
↑  יהושע בן אריה, ‏המוסדות הזרים לארכאולוגיה ולחקירת ארץ-ישראל בתקופת המנדט, חלק א, קתדרה 92, יוני 1999, הערה 92 ב עמ' 159
↑  מגן ברושי מציין כי הספר אינו מסווה כלל את עמדתו הפוליטית של בראמכי, וכי היא באה לביטוי ברור בפרק המסכם שלו. ראו: 

Magen Broshi, "Religion, Ideology, and Politics and Their Impact on Palesinian Archeology", Israel Museum Journal, 1987, pp. 30–31
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007258091005171  CiNii: DA08765544  GND: 158282264  ISNI: 0000 0001 1946 572X  LCCN: nr92005203  NTA: 071301496  SUDOC: 085104086  VIAF: 10286919   WorldCat (עם VIAF): 10286919
דני דוידי

| --- | --- |

 לידה:  30 בספטמבר 1965 (בן 59)
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 דרגה:    אלוף-משנה  תא"ל במיל' - רמ"ט אוגדה 99
 תפקידים בשירות
 מפקד גדוד שריון  מג"ד 430 - 1994-1996  סמח"ט 500 - 1996-1998  מג"ד 532 - קורס מפקדי טנקים - 1998-2000  מפקד עוצבת נתיבי האש - 2001 - 2005  מפקד המכללה לפיקוד טקטי
 פעולות ומבצעים
   המערכה ברצועת הביטחון  האינתיפאדה השנייה  מבצע חומת מגן   מלחמת לבנון השנייה
 תפקידים אזרחיים
 עובד התעשייה האווירית
דני דוידי (נולד ב-20 בספטמבר 1965) הוא קצין בצה"ל במילואים בדרגת תת-אלוף, אשר פיקד על עוצבת נתיבי האש ועל המכללה לפיקוד טקטי.
ביוגרפיה

דוידי התגייס לצה"ל ושובץ בחיל השריון. עבר הכשרה כלוחם וקורס מפקדי טנקים. לאחר קורס קצינים שימש במגון תפקידי מטה ופיקוד ובהם מפקד פלוגה וגדוד. בשנים 2004–2005 פיקד על עוצבת נתיבי האש, בין היתר במבצע חומת מגן. בשנים 2001–2005 פיקד על המכללה לפיקוד טקטי.
הערות שוליים

↑  דליה שחורי, חופש הביטוי האקדמי, הגרסה המצומצמת, באתר הארץ, 5 באוגוסט 2002.
↑  מבצע חומת מגן, אתר עוצבת נתיבי האש.
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
דיוקן הנכבש ולפני כן דיוקן הכובש

| --- | --- |

כריכת הספר "דיוקן הנכבש ולפני כן דיוקן הכובש"
 מידע כללי
 מאת:  אלבר ממי
 שפת המקור:  צרפתית
 הוצאה
 הוצאה:  הוצאת כרמל
 תאריך הוצאה:  1957
 הוצאה בעברית
 תרגום:  אבנר להב
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  002491098
דיוקן הנכבש ולפני כן דיוקן הכובש (בצרפתית: Portrait du colonisé, précédé par Potrait du colonisateur) הוא ספר מאת אלבר ממי הדן בנושא הכיבוש, הקולוניאליזם והסוגיות הקשורות בהם. הספר נכתב מנקודת מבט פוסט-קולוניאלית.
על פי ממי, ההצדקה של הקולוניאליסט לכיבוש היא שהוא מביא את הקידמה - חשמל, מים, היגיינה, כבישים, קידום החינוך והמינהל. הקולוניאליסט מיטיב עם הנשלטים בזה שהוא נותן להם את חסותו. הקולוניאליסט אינו רואה את עצמו כעושק, או כבעל זכויות יתר, או כאחד שמנצל את הילידים לטובת הרווח שלו.
ממי מותח ביקורת על ההצדקה הזו. לדעתו לפני זמן רב חדלו לראות בקולוניאליזם ישות אצילית שבאה לעשות טוב, ולקדם את הנחשלים, להפך, כמעט בכל המצבים הכובש רואה את עצמו ככובש עליון מול נכבש נחות ולכן יש בכיבוש ניצול, עושק וזכויות יתר על פני המקומיים.
החידוש של ממי הוא בתיאור של מגוון המצבים/אינטראקציות שיש בין כובש לנכבש. האינטראקציות הללו שונות במצבים, מובחנות במקומות ובזמן. באינטראקציות אלו לא רק שהכובש משפיע על הנכבש אלא גם הנכבש משפיע על הכובש עצמו במדינת האם ובתוך הקולוניה.
במדינת האם הנכבש מגיע תודעתית ומשפיע על המדינה באופן שונה ממה שהוא משפיע על הסוכן הקולוניאלי בקולוניה. ההבדל בין ההשפעות שונה בגלל השוני שיש באינטראקציות שיש לכל אחד מהם עם הנכבש.
הצדדים באינטראקציות כובש-נכבש

אירופאי - במדינת האם
סוכן אירופאי - בקולוניה
יהודים - מצד אחד הם מקומיים ומצד שני הם אירופאים. יש שני סוגים:
דוחים את הקולוניאליזם והכיבוש והופכים להיות סוג של יהודים ערבים
דוחים את הערביות ואת המאפיינים המקומיים ורוצים להידמות לאירופים
מקומיים
כאשר ממי מדבר על מצב של כובש-נכבש / קולוניאליסט-נכבש, מה שהופך את הכובש לכובש זה הכוח - הכסף שהוא עושק, השפה של מדינת האם. הכוח הזה יוצר את מנגנון השליטה, וזה מקנה לו את זכויות היתר שיש לו על פני המקומיים.
אינטראקציות

האינטראקציות שיש בין כובש לנכבש הן מאוד מורכבות ולא חד־ממדיות:
הנכבש מאמץ את הכובש – מוחק את הזהות שלו כדי להידמות לכובש.
הנכבש דוחה את הכובש – נאבק בו ובמה שהוא מייצג.
הכובש שמזדהה עם הנכבש – מבחינה מצפונית נעשה פה אי צדק.
הכובש שדוחה את הנכבש – נותן צידוק לכיבוש, כגון עליונות הגזע הלבן, כדי להמשיך את הכיבוש.
"תשלובת הכיבוש"

ממי אומר שגם הכובש הוא בעצם נכבש, רגש העליונות מול הנחיתות גורם למודעות שיש לכובש ככובש, יוצר את הכובש וזה מה שהופך אותו לנכבש. עצם המודעות שהוא כובש מדכאת את האירופאי – והגילוי הזה הופך אותו לנכבש כי הוא מגלה אמפתיה ברמות שונות עם הנכבש. הכובש במצב זה מרגיש נחיתות כי לא טוב להיות כובש, זה לא מוסרי ולכן זה מתסכל אותו.
עצם זה שהוא דוחה את הכיבוש - הוא יוצר הזדהות עם הנכבש ואז הוא מתקרב אל הנכבש.
כאשר הכובש "מגלה שהוא כובש" הוא מבין כי הוא מפעיל כוח ברוטלי ולא צודק על הנכבש.
הכובש מתמודד עם המצב הזה בכמה דרכים:
הכחשה - נותן צידוק לכיבוש.
אטימות - "מתרגלים לזה".
התמודדות - ניסיון לתקן את המצב.
עזיבה - חזרה למדינת האם.
סוגי כובשים

ניתן להבדיל בין שני סוגים של כובש על פני ציר זמן:
כובש ותיק
כובש חדש - זה שרק הגיע למושבה.
ההבדלים בין שני סוגי הכובשים נובעים מההבדלים שיש בין הקולוניאליזם שבמדינת האם לקולוניאליזם שבמושבה. במדינת האם הקולוניאליזם הוא מאוד רומנטי, לעומת זאת, במושבה הקולוניאליזם עושק את המקומי. הממסד הקולוניאלי עושה סוצאליזציה לכובש החדש עד שהוא הופך לכובש ותיק.
הכובש החדש נמצא בפרדוקס: מצד אחד הוא לא רוצה להזדהות עם הכיבוש כי נעשה בו אי צדק, אבל מצד שני הוא לא יכול להזדהות גם עם הנכבש כי מערכת האמונות שלהם שונה. הוא אינו יכול "לחצות את הקווים" ולעבור לצד של הנכבש משתי סיבות עיקריות: הראשונה אין להם את אותו עולם ערכים
משותפים, שפה, מנהגים ואמונה, והשנייה היא כי הנכבש בעצמו דוחה אותו ממנו. בנוסף, הכובש החדש נהנה מהעליונות ומזכויות היתר שיש לו על פני המקומיים. הזדהות עם הנכבש מחייבת אותו לוותר על הזכויות הללו. הכובש החדש לא יכול לעשות שינויים רדיקלים ברמה הפוליטית – הוא לא יכול לצאת נגד המערכת שהוא חלק ממנה. במקביל הוא לא יכול לכפות את הערכים שלו (שהוא רואה כנעלים) על הנכבש כי הנכבש דוחה אותם.
דילמות שיש בפני הכובש

ממי מציג בפני הקורא שתי דילמות:
דילמה שיוצר הטרור:
טרור שהממסד עושה למקומיים.
טרור שהמקומיים עושים לממסד. טרור בעיקרו הוא לא לגיטימי, אבל הכובש שמזדהה עם הנכבש ינסה להבין ולתת צידוק למניעים של המקומיים לשימוש שהם עושים בטרור. אי אפשר לתת לגיטימציה לדבר שהוא לא לגיטימי.
טרור כביטוי של נחיתות - המנהיגות של המקומיים מתקשה לשלוט ולכן יש צורך בכיבוש כדי ל"חנך" את המקומיים (נותן הצדקה לכיבוש) המקומיים הם מפוקפקים, הם מגיבים בצורה אחרת מן האירופאים, הם חמומי מוח, פרימיטיבים, האירופאים לעומתם מחונכים ולכן הם לא נוקטים בשיטות כאלו. עליון-דמוקרטי מול נחות-טרוריסט.
דילמה של איש השמאל:
איש השמאל תומך בשחרור, שוויון, אוניברסליות ודמוקרטיה, והנכבש לעומתו מעוניין רק בלאומיות - בשחרור שלו מן בכובש ולא בכל שאר הערכים שלדעת איש השמאל הולכים ביחד.
איש השמאל נמצא בדילמה שאינה מאפשרת לו יכולת השפעה פוליטית. הוא אינו עקבי כמו איש הימין ולכן הוא הופך לכוח שולי בעימות.
דרמוסקופיה

מכשיר הדרמוסקופ המשמש לבדיקת דרמוספקופיה
דרמוסקופיה (באנגלית Dermatoscopy - דרמה שפירושה "עור" בלטינית, וסקופיה פירושה "הסתכלות") היא בדיקת דימות שאינה פולשנית הבוחנת נגעים בעור.
דרמוסקופיה מבוצעת בידי רופא מומחה לרפואת עור, באמצעות מכשיר אופטי המכונה דרמוסקופ המאפשר הצגת מבנה התאים בעומק העור. בדיקה דרמוסקופית מאפשרת זיהוי וגילוי מוקדם של גידולי עור.
היסטוריה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
בדיקות מיקרוסקופיות של העור, החלו כבר בשנות ה-60 של המאה ה-17, הדרמוסקופ בתצורתו הנוכחית, הומצא בשלהי שנות ה-80 של המאה ה-20.
מכשיר הדרמוסקופ

הדרמוסקופ הוא מכשיר ידני קטן השולח קרן אור לכיוון הנגע, ובאמצעות מסנן אופטי מאפשר רק לקרני אור שחדרו לעומק העור לחזור לעדשה.
מכשיר הדרמוסקופ > אופן פעולת המכשיר

הדרמוסקופ מכיל פנס וזכוכית מגדלת, כיוון שמרבית האור החוזר הוא מפגיעת קרן האור על פני שטח העור החיצוני ורק מיעוטו מעומק רקמת העור, בנוי הדרמוסקופ בצורה של מסנן אופטי שמפחיתה את החזר האור מפני השטח (יש סוגים שונים של מסננים אופטים, לדוגמה, ישנם מכשירים המכילים שתי עדשות מקוטבות, הממוקמות בזווית של 90 מעלות זו מזו), ובעקבות כך מגבירה את שקיפות העור ומאפשר לראות מבנים בעומק רקמת העור.
בדיקה דרמוסקופית

בדיקה דמוסקופית משמשת גם לאבחנה של נגעים דלקתיים בעור, מחלות זיהומיות ואבחון גורמים לנשירת שיער. אך השימוש העיקרי הינו באבחון נגעים פיגמנטרים (-נגעים בעלי צבע המכונים נקודות חן).
בצפייה בנגע באמצעות דרמוסקופ ניתן לצפות בצבעים, תבניות ומבנים של הרקמה, ולהעריך את תקינות הרקמה בנגע העורי הנבדק. למרבית הממצאים הדרמוסקופיים יש מתאם טוב לקריטריונים אבחנתיים פתולוגיים, וכך דרמוסקופיה מדמה למעשה בדיקה פתולוגית ראשונית, שתואמת במקרים רבים את ממצאי הבדיקה ההיסטו-פתולוגית.
באמצעות דרמוסקופיה ניתן לגלות יותר מלנומות בשלב מוקדם, ולהימנע מבדיקות ביופסיה מיותרות.
בדיקה דרמוסקופית דורשת ידע וניסיון, ככל שניסיון הרופא גדול יותר, כך גדלים אחוזי הדיוק. בדיקת רופא מיומן ומנוסה, עשויה להגיע לכ-90% דיוק באבחנה בין שומה למלנומה.
ראו גם

רפואת עור
לקריאה נוספת

ד"ר רוני שרברק-חסידים ופרופסור אלון סקופ, דרמוסקופיה ומיקרוסקופיה קונפוקלית באבחון מלנומה, באתר ויקירפואה
הארמייה ה-50 (ברית המועצות)

|  פרטים |
| --- | --- |
 מדינה:  ברית המועצות ברית המועצות
 שיוך:  הצבא האדום הצבא האדום
 סוג:  ארמייה
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  1941–1945 (כ־4 שנים)
 מקים היחידה:  סטבקה
 מלחמות:  מלחמת העולם השנייה
 פיקוד
 מפקדים
 
הארמייה ה-50 (ברוסית: армия ‏я‏-50) הייתה ארמייה של הצבא האדום שלחמה במלחמת העולם השנייה.
היסטוריה

היחידה הוקמה באוגוסט 1941 על בסיס יחידות של חזית בריאנסק. באוגוסט 1941 היא כותרה. רק חלק קטן של הארמייה הצליח לצאת מהכיתור.
בנובמבר 1941 הארמייה ה-50 הוקמה מחדש והועברה לחזית הלחימה של קרב מוסקבה. בספטמבר 1943 הארמייה ה-50 הועברה לעתודה ולאחר תגבור יחידותיה נכללו בחזית הבלארוסית השנייה. כחלק של יחידות החזית היא התקדמה מערבה לכיוון בלארוס הסובייטית והגיע לגדות הדנייפר. לאחר חציית הנהר במהלך קרב דנייפר היא המשיכה להתקדם מערבה והשתתפה במבצע בגרטיון.
בתחילת 1945 הארמייה ה-50 הועברה לטובת החזית הבלארוסית השלישית והשתתפה במבצע פרוסיה המזרחית. היא סיימה את הלחימה על שפת הים הבלטי ופורקה בשנת 1945.
מפקדים

מיכאיל פטרוב (אוגוסט 1941 - אוקטובר 1941)
ארקדי ירמקוב (אוקטובר 1941 - נובמבר 1941)
איוואן בולדין (נובמבר 1941 - פברואר 1945)
פיודור אוזרוב (פברואר 1945 - מאי 1945)
הבהלה לזהב (קלונדייק)

כמה מהמסלולים אל הקלונדייק
פסל בדוסון סיטי של כורה זהב
בהלת הזהב בקלונדייק הייתה נהירה המונית בשנים 1897–1899 אל מפגש הנהרות קלונדייק ויוקון ביוקון שבקנדה, בעקבות גילוי זהב במקום בשנת 1896.
גילוי הזהב בקלונדייק באוגוסט 1896 התפרסם בעיתונים במקומות מרכזיים באמריקה והיה לנושא שיחה חם. הדבר הוביל לכך בשלוש השנים הבאות ניסו להגיע אל המקום כ-100,000 מהגרים מאזורים דרומיים ביבשת, במספר מסלולים שונים, שכללו חציית הרים ונהרות ולעיתים לקחו מספר שנים. הנהירה הייתה במיוחד אל דוסון סיטי, שאוכלוסייתה גדלה בשנים אלה מפחות מ-1,000 תושבים לכמה עשרות אלפים. בהתאם להוראות של המשטר הקנדי, על כל מהגר חלה החובה להביא אספקת מזון של שנה לפחות, בערך טון אספקה, כדי לא להגיע למצב של רעב המוני. נתון זה עיכב רבים מהמהגרים וגרם להם להפסיד בתחרות לכריית הזהב.
גם אלו שהגיעו אל המקום נתקלו בקשיים, ביניהם - מציאת מקום לכרייה; אדמה קפואה שהקשתה על החפירה; מחסור במזון וציוד הכרחיים; ותחרותיות והתעסקות עם המקומיים ומהגרים אחרים. הנהירה ההמונית והתחרות בדרך למציאת הזהב גם גרמה למחלוקות רבות, הן בין המהגרים לבין עצמם, והן בינם לבין המקומיים. היא אף הובילה להעתקתם של אנשים מדרכים בהן עברו המהגרים אל אזורים סמוכים למושבות האינדיאנים, דבר שהוביל לעימותים ולמותם של רבים.
הבהלה השפיעה רבות על הכלכלה באזור - רבים מבתי העסקים, כמו מלונות ובתי הארחה, שגשגו. השפעה ניכרת נוספת של הבהלה הייתה על שוק העץ, שהיה ציר מסחר מרכזי באותה התקופה. בנוסף, לא כל הנוהרים התעסקו בכרייה - רבים גם החלו לסחור באדמות הכרייה עצמן, ולתת לאחרים לעשות את עבודת הכרייה עבורם.
בפועל, מעטים התעשרו כתוצאה מהבהלה לזהב. מתוך כ-100,000 מהגרים, רק כ-20,000 החלו לכרות זהב בפועל, ומתוכם רק כמה מאות מצאו זהב בכמות מספקת להצדיק את המסע. האירועים הגיעו לקיצם בשנת 1899, לאחר שהגיעו ידיעות על גילוי זהב במערב אלסקה. הדבר הוביל לנפילה דרסטית בכמות התושבים באזור. עם זאת, כריית הזהב נמשכה עד 1903; לאחר מכן, היא פסקה וחזרה לסירוגין. בהמשך הובא לאזור ציוד כריה מתקדם על ידי חברות גדולות ובמשך כמה עשרות שנים הופעלו שם מחפרי ענק. גם כיום (2024) עדיין כורים זהב רב באופן מסחרי ביוקון ואזור דוסון סיטי מהווה גם אתר תיירות.