stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ולדימיר פטר
הערות שוליים

↑  Listák www.artportal.hu nyomán
↑  Kiállító művészek: Bán Mariann, Horváth Márton, Péreli Zsuzsa, Péter Vladimir, Szilágyi Júlia, Szilasi Anna
↑  Kiállító művészek: Bodor Bernadett, Gaál Gyöngyvér, Födős Bence, Kecskés Orsolya, Krámli Magdolna, George Radic, Stomfai Krisztina, Péter Vladimir, Vékony Fanni.
↑  Kiállító művészek: Péter Vladimir, Abaffy Klára, Ádám Krisztián, Gaál Gyöngyvér, Gera Noémi, Dávid Attila Norbert, Lőrincz Réka, Nádai Andrea, Simon Viktória, Stomfai Krisztina, Vági Flóra, Vékony Fanni, Zámori Eszter.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: n83038732  VIAF: 67836467   WorldCat (עם VIAF): 67836467
רמון הרביעי, רוזן טולוז

רמון הרביעי, רוזן טולוז (בצרפתית: Raymond IV de Toulouse; ‏1041 או 1042 - 28 בפברואר 1105) היה אחד ממנהיגי מסע הצלב הראשון ורוזן טריפולי הראשון. מוכר גם בשם רמון מסן-ז'יל (Raymond de Saint-Gilles).
סינג'יל

משערים שהכפר סינג'יל, הסמוך לשילה, נושא את שמו ("סינג'יל" - שיבוש מקומי של השם הצרפתי "סן-ז'יל").
ראו גם

מצודת רמון דה סן-ז'יל
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007383342705171  BnF: cb12555383w (data)  GND: 124208800  ISNI: 0000 0003 8778 6968  LCCN: n80014796  NTA: 180145487  SUDOC: 068760744  VIAF: 280819771   WorldCat (עם VIAF): 280819771 
מטבע של רמון הרביעי
אבנר גולסה

אבנר גולסה (1957 – 24 באוגוסט 2020) היה כדורגלן ישראלי, ששיחק בעמדת הקשר בקבוצת הפועל כפר סבא.
גולסה נולד בכפר סבא, למשפחת עולים מתימן. אבנר היה אביהם של רועי גולסה, אייל גולסה, ואוראל גולסה, כולם הפכו גם לכדורגלנים מקצועיים.
זכיות > עם הפועל כפר סבא

אליפות ישראל
זכייה: 1981/82
גביע המדינה
2 זכיות: 1974/75, 1979/80
הערות שוליים

↑  לירון סובול, אבנר גולסה, מגדולי שחקני הפועל כפר סבא, הלך לעולמו. שלמה שרף: "אני לא מעכל. זה ממש אסון", באתר צומת השרון כפר סבא, ‏24 באוגוסט 2020
↑  עידן סגל, התאום של גולסה: הייתי יותר טוב מאייל, באתר nrg‏, 5 בדצמבר 2011
↑  ירון קובו, אבנר גולסה: אייל עשה טעות כשהקשיב לאחים שלו, באתר nrg‏, 15 בפברואר 2010
אביטל חן

| --- | --- |

השופט אביטל חן
 לידה:  1958 (בן 66 בערך)
 מדינה:  ישראל ישראל
 השכלה:  האוניברסיטה העברית בירושלים, משפטים  תואר שני במנהל עסקים, הקריה האקדמית אונו
 תקופת כהונה:  1997–הווה (כ־27 שנים)
 תפקידים בולטים:  סגן נשיא בתי משפט לתעבורה במחוז ירושלים  נשיא בתי משפט השלום מחוז ירושלים  נשיא בתי המשפט הקהילתיים
אביטל חן (נולד ב-1958 בישראל) הוא שופט ישראלי, נשיא בתי המשפט הקהילתיים. כיהן כנשיא בתי משפט השלום במחוז ירושלים.
ביוגרפיה

אביטל חן נולד בישראל בשנת 1958. שירת בצה"ל בין השנים 1976–1982.  השתחרר מן השירות בדרגת סגן, והתקדם בשירות המילואים עד לדרגת סגן אלוף.
בשנת 1986 סיים לימודי משפטים באוניברסיטה העברית בירושלים ובשנת 1987 הוסמך כעורך דין.
בשנים 1987–1997 עבד כעורך דין עצמאי. בשנת 1997 מונה לשיפוט.
ב-2022 קיבל תואר שני בהצטיינות במנהל עסקים מהקריה האקדמית אונו.
דרכו ברשות השופטת

בשנת 1997 מונה לשופט תעבורה. ביוני 2003 מונה לכהונת שופט של בתי משפט השלום בירושלים.
בפברואר 2009 החל לכהן כשופט נוער. בינואר 2014 מונה לסגן נשיא בתי משפט לתעבורה במחוז ירושלים. ביוני 2015 מונה לנשיא בפועל של בתי משפט השלום מחוז ירושלים. במאי 2016 מונה לנשיא בתי משפט השלום מחוז ירושלים.
שפט במשפטי אהוד אולמרט ופרשת מעונות ראש הממשלה, בו הואשמה שרה נתניהו.
במסגרת תפקידו כנשיא בתי משפט השלום בירושלים הקים קרן לרווחת עובדי בתי המשפט במחוז ירושלים.
בנובמבר 2020 מונה על ידי נשיאת בית משפט העליון, אסתר חיות, כאחראי על ההקמה ועל העברת ניהול בית המשפט הקהילתי, מארגון הג'וינט-אשלים שסייע בהקמת הפרויקט, להנהלת בתי המשפט. ב-21 באוגוסט 2022 מונה לנשיא בתי המשפט הקהילתיים במינוי לחמש שנים.
במסגרת פעילותו כנשיא, הוביל שלוש ועדות בין-משרדיות, שתיים מהן ריכזו את הטיפול ברפורמות מהותיות בדיני התעבורה והשלישית בעניין קיצור משכי הזמן בהגשת תסקירי שירות מבחן.
הערות שוליים

↑  השופט אביטל חן מונה לתפקיד נשיא בתי המשפט הקהילתיים, באתר ynet, 22 באוגוסט 2022
1 2 3  הודעה על מינויו של השופט אביטל חן לתפקיד נשיא בתי המשפט הקהילתיים, באתר הרשות השופטת, 22.08.2022
1 2  השופט אביטל חן מונה לנשיא בתי משפט השלום במחוז ירושלים - פוסטה, באתר פוסטה, ‏4 במאי 2015
↑  הבוגרים והבוגרות, באתר הקריה האקדמית אונו
↑   ועדה מצולמת: ועדת תעבורה מארחת כבוד השופט אביטל חן, 6.6.18, סרטון בערוץ "מחוז תל אביב לשכת עורכי הדין", באתר יוטיוב (אורך: 01:09:32)
↑  רענן בן צור, יעל פרידסון, רועי ינובסקי, אחיה ראב"ד, אטילה שומפלבי ואלכסנדרה לוקש, מאחורי הסורגים: אהוד אולמרט נכנס לכלא, באתר ynet, 15 בפברואר 2016
↑  גיל קלנר, ‏העסקה התקבלה חלקית: אולמרט יישב חודש נוסף, באתר "סרוגים", 10 בפברואר 2016
↑  תמר אלמוג ומוטי גילת, השופט אביטל חן: "שחררתי אדם והוא רצח את אשתו, זה הולך איתי", באתר כאן – תאגיד השידור הישראלי, 23 בדצמבר 2021
↑  אלה לוי-וינריב, ‏"ניצול טעות מכוון של הזולת ללא מרמה": שרה נתניהו הורשעה בפלילים ותשיב לקופת המדינה עשרות אלפי שקלים, באתר גלובס, 16 ביוני 2019
1 2  נשיאת העליון חיות נפרדת מהשופט אביטל חן: "מערכת המשפט התברכה בשופטים מצוינים", באתר חדשות מבזק לייב, ‏4 בנובמבר 2021
↑  אירועים ונאומים - דברי נשיאת בית המשפט העליון באירוע הפרידה מנשיא בתי משפט השלום י-ם אביטל חן, ביום 2.12.2021, אתר הרשות השופטת
מריו בולאטי

מריו אריאל בולאטי (בספרדית: Mario Ariel Bolatti; נולד ב-17 בפברואר 1985) הוא כדורגלן ארגנטינאי המשחק בעמדת הקשר המרכזי. ניחן במיוחד ביכולותיו במשחק ההגנה, במסירות ובבעיטות מטווחים ארוכים.
קריירה

בולאטי, יליד לה פארה שבקורדובה, החל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של בלגראנו, וקודם לקבוצה הבוגרת של המועדון ב-2003. ב-2006 הוא סייע לקבוצה לעלות לליגת העל הארגנטינאית, אך כעבור שנה אחת בלבד ירד עמה לליגת המשנה. בעקבות כך החליט בולאטי לעזוב את המועדון, לאחר שערך במדיו 86 הופעות.
ביולי 2007 חתם בולאטי בקבוצת פורטו הפורטוגלית על חוזה לארבע שנים, לאחר שכישרונו משך את עיני הקבוצה. בעונת 2007/2008 היה בולאטי שותף לזכיית הקבוצה באליפות ליגת העל הפורטוגלית לאחר שהשתתף ב-15 משחקים, ובנוסף שיחק פעמיים במסגרת ליגת האלופות. מאחר ששאף לקבל דקות משחק רבות יותר, הושאל בראשית 2009 בחזרה לארגנטינה, אל קבוצת הורקאן.
באליפות הקלאוסורה ב-2009 היה בולאטי לאחד משחקני המפתח של הורקאן, שהציגה סגנון משחק התקפי ונאבקה על הזכייה באליפות הליגה הארגנטינאית, עד שהפסידה לוולס סארספילד במחזור האחרון של העונה. בעקבות יכולתו המרשימה זכה בתואר השחקן המצטיין של העונה בארגנטינה מטעם המגזין "Olé". בינואר 2010 עבר בולאטי לפיורנטינה האיטלקית.
בולאטי ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ארגנטינה במשחק מול רוסיה באוגוסט 2009, תחת המאמן דייגו מראדונה. במחזור האחרון של מוקדמות מונדיאל 2010, באוקטובר אותה שנה מול אורוגוואי, הבקיע את שער הניצחון ל-0-1 של נבחרתו, שבעקבותיו העפילה הנבחרת לטורניר המונדיאל. הוא נכלל בסגל הנבחרת גם למונדיאל עצמו.
הערות שוליים

↑  FIFA, Mario BOLATTI
↑  UEFA, "Porto add Bolatti and Aguiar", 3.07.2007
| נבחרת ארגנטינה – מונדיאל 2010 |
| --- | --- | --- |
|  1 פוסו •  2 דמיצ'ליס •  3 ק. רודריגס •  4 בורדיסו •  5 בולאטי •  6 היינצה •  7 די מריה •  8 ורון •  9 היגוואין •  10 מסי •   11 טבס •  12 גארסה • 13 סמואל •  14 מסצ'ראנו • 15 אוטמנדי • 16 אגוארו • 17 גוטיירס • 18 פלרמו • 19 מיליטו • 20 מ. רודריגס • 21 אנדוחר • 22 רומרו • 23 פסטורה • מאמן: מראדונה |  1 פוסו •  2 דמיצ'ליס •  3 ק. רודריגס •  4 בורדיסו •  5 בולאטי •  6 היינצה •  7 די מריה •  8 ורון •  9 היגוואין •  10 מסי •   11 טבס •  12 גארסה • 13 סמואל •  14 מסצ'ראנו • 15 אוטמנדי • 16 אגוארו • 17 גוטיירס • 18 פלרמו • 19 מיליטו • 20 מ. רודריגס • 21 אנדוחר • 22 רומרו • 23 פסטורה • מאמן: מראדונה | ארגנטינה |
מדעי הקרקע

מדעי הקרקע או תורת הקרקע (באנגלית: soil sciences) הוא תחום מדעי אשר נושא מחקרו הוא הקרקע. הקרקע, כתָּוֶךְ המחבר בין הליתוספירה, האטמוספירה, הביוספירה וההידרוספירה, נחקרת על ידי מדענים הבאים מתחומים שונים.
כיום נהוג פצול מדעי הקרקע לשני תת-תחומים שונים אשר החפיפה ביניהם רבה מאד:
אדפולוגיה – חקר האינטראקציה בין אורגניזמים קרקעיים לבין החלקים האביוטיים.
פדולוגיה – חקר הִוָּצרות קרקעות, התפתחותן, אפִיונן, ותפוצתן על-פני כדור הארץ. תחום האדפולוגיה כולל גם את מיון הקרקע.
לא כל העוסקים בתחום מקבלים פיצול זה.
מבוא

מדעי הקרקעי הם תחום מדעי צעיר יחסית. כאבי התחומים נחשב הגאולוג והגאוגרף הרוסי וסילי דוקוצ'ייב אשר הצעיד וקידם את מדעי הקרקע ברוסיה במאה התשע-עשרה. הוא הגה את רעיון חמשת הגורמים המשפיעים של הקרקע: אקלים, ביוטה, סלע האם, זמן וטופוגרפיה.
קרקעות

קרקעות שונות מסלעים על אף שהן נובעות מסלעי האם. קרקעות מתבלות מהר עקב השפעות חיצוניות ופנימיות וגילן של קרקעות נמדד באלפי שנים בלבד. עם הקרקעות הישנות ביותר בנות כ־16,000 שנה נמנות קרקעות מתקופת הדריאס הקדומה (אנ').
בתחום מיון הקרקעות יש להבחין בין מיון קרקע של מדעני קרקע לבין מיון קרקע של מהנדסים. בעוד שהראשונים מעוניינים בהבנת הקרקע כשלעצמה האחרונים מתעניינים יותר בתכונותיה של קרקע נתונה והאם היא תעמוד בשימוש מיועד בקרקע על ידי בני אדם.
מיון הקרקעות הנפוץ ביותר כיום הוא המיון של מחלקת החקלאות של ארצות הברית. מיון זה מבחין בין 12 סוגי אב שונים של קרקעות המתפצלים לתת-קבוצות רבות יותר.
הערות שוליים

↑  Blume, H. P., Brummer, G. W., Horn, R., Kandeler, E., Kogel-Knaber, I., Kretzschmar, R., Stahr, K., & Wilke, B. M. (2009). Scheffer/Schachtschabel – Lehrbuch der Bodenkunde (16. ed.) Heidelberg: Springer.
↑  United States Department of Agriculture. (2002). Soil taxonomy: A basic system of soil classification for making and interpreting soil (2nd rev. ed.). https://www.nrcs.usda.gov/Internet/FSE_DOCUMENTS/nrcs142p2_051232.pdf
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007553402105171  GND: 4007379-8  LCCN: sh85124376 
Dokuchaev Soil Factors
שולמית אליצור

| --- | --- |

 לידה:  6 באפריל 1955 (בת 69) י"ד בניסן ה'תשט"ו ירושלים 
 ענף מדעי:  חקר הפיוט והתפילה
 מקום מגורים:  ירושלים
 מקום לימודים:  האוניברסיטה העברית בירושלים
 מנחה לדוקטורט:  עזרא פליישר
 מוסדות:  האוניברסיטה העברית בירושלים, האקדמיה ללשון העברית
 תלמידי דוקטורט:  אופיר מינץ-מנור
 פרסים והוקרה:  פרס הרב קוק לספרות תורנית, פרס יצחק בן-צבי
 בן או בת זוג:  בנימין אליצור 
 
שולמית אליצור (נולדה בי"ד בניסן ה'תשט"ו, 6 באפריל 1955) היא חוקרת הפיוט הקדום ושירת ימי הביניים. ראש המפעל לחקר השירה והפיוט בגניזה על שם עזרא פליישר וחברת האקדמיה ללשון העברית החל משנת 2005. פרופסור מן המניין בחוג לספרות עברית באוניברסיטה העברית. החל משנת 2022 חברה באקדמיה הלאומית הישראלית למדעים.
ביוגרפיה

שולמית אליצור נולדה בירושלים, בתם הבכורה של לאה חובב, חוקרת ספרות ומחנכת, ומאיר חובב, סופר ועורך. למדה לתואר ראשון באוניברסיטה העברית בירושלים בחוגים ללשון ולספרות עברית. לאחר מכן סיימה את עבודת הדוקטור שלה במסלול ישיר אצל פרופ' עזרא פליישר. בעבודה זו עסקה בפיוטי ר' אלעזר בר' קילר, והוכיחה כי הוא פייטן אחר מהפייטן המפורסם בעל השם הדומה, הקליר. היא מלמדת שנים רבות באוניברסיטה העברית ופרסמה ספרי מחקר רבים בתחום השירה והפיוט הקדום. חלק נכבד מעבודתה מוקדש לפרסום וההדרה של יצירתו הענפה של רבי אלעזר בירבי קליר. נוסף על כך היא מכהנת במועצת המערכת של כתב העת "מסכת", חברת האקדמיה ללשון העברית, וחברה בוועדת השמות הממשלתית.
בעבר שימשה כיושבת ראש חברת מקיצי נרדמים.
על ספרה "שירה של פרשה", העוסק בפרשנות פרשיות השבוע לאור הפיוטים, זכתה בפרס הרב קוק, ועל ספרה "פיוטי רבי פנחס הכהן" זכתה בפרס יצחק בן־צבי.
נכון לתשפ"א פרסמה 115 מאמרים בכתבי עת, 14 מאמרים בעיתונות, ו-9 רשימות מקוונות.
חיים אישיים

בעלה, ד"ר בנימין אליצור, הוא מראשי מפעל המילון ההיסטורי ללשון העברית של האקדמיה ללשון.
לזוג ארבעה ילדים. ביניהם:
הרבנית ד"ר חני פרנק – מקימת וראש בית המדרש מת"ן שומרון, וחוקרת ומנכ"לית מכון עולמות. רעייתו של הרב יואל פרנק מארגון רבני צהר.
הרב ישראל אליצור – רב בית כנסת בשכונת כרמי הנדיב בקריית מלאכי.
רשימת פרסומים > ספריה

פיוטי ר' אלעזר בירבי קילר (ירושלים תשמ"ח)
פיוטי ר' יהודה בירבי בנימן (ירושלים תשמ"ח)
קדושה ושיר: קדושתאות לשבתות הנחמה לר' אלעזר בירבי קיליר (ירושלים תשמ"ח)
בתודה ושיר: שבעתות לארבע הפרשיות לרבי אלעזר בירבי קליר (ירושלים תשנ"א)
מחזורי שבעתות לסדרים ולפרשות (ירושלים תשנ"ג)
פייטן בעידן של מפנה: ר' יהושע בר כלפה ופיוטיו (ירושלים תשנ"ד)
שארית יוסף: פיוטי ר' יוסף הלוי החבר (ירושלים תשנ"ד)
שירה של פרשה (ירושלים תשנ"ט)
רבי אלעזר בירבי קליר: קדושתאות ליום מתן תורה (ירושלים תש"ס)
פיוטי רבי פינחס הכהן (ירושלים תשס"ד)
שירת החול העברית בספרד המוסלמית (א–ג, תל אביב תשס"ד)
למה צמנו? מגילת תענית בתרא ורשימות צומות הקרובות לה (ירושלים תשס"ז)
פיוטי רבי אלעזר בירבי קליר (בהוצאת האיגוד העולמי למדעי היהדות):
א: פיוטים לראש השנה (עם מיכאל רנד, ירושלים תשע"ד; הדפסה שנייה עם קונטרס הוספות ותיקונים, ירושלים תשפ"א)
ב: פיוטים ליום הכיפורים (עם מיכאל רנד, ירושלים תשפ"א)
ג: פיוטים לחג הסוכות ולשמיני עצרת (ירושלים תשפ"ד)
סוד משלשי קודש: הקדושתא מראשיתה ועד ימי רבי אלעזר בירבי קליר (ירושלים, תשע"ט)
רשימת פרסומים > ספרים בעריכתה

כנסת עזרא: ספרות וחיים בבית הכנסת: אסופת מחקרים מוגשת לעזרא פליישר, ירושלים תשנ"ה (עם מ"ד הר ועוד)
מנחם זולאי, מפי פייטנים ושופכי שיח, ירושלים תשס"ה
עזרא פליישר, השירה העברית בספרד ובשלוחותיה, א–ג, ירושלים תש"ע
עזרא פליישר, תפילות הקבע בישראל בהתהוותן ובהתגבשותן, א–ב, ירושלים תשע"ב
מתרדמת הגנזים לארון הספרים: מאה וחמישים שנה למקיצי נרדמים, ירושלים תשע"ג
רשימת פרסומים > כתבי עת בעריכתה

מחקרי ירושלים בספרות עברית, יח, כא.
קבץ על יד, כב–כה, ירושלים, תשע"ד–תשע"ז.
תרביץ, פב–פו, ירושלים, תשע"ד–תשע"ט.
לקריאה נוספת

יהושע גרנט, עדן הכהן ואריאל זינדר, "ארבעה עשורים ראשונים לפועלה המחקרי של שולמית אליצור: קווים לסיכום ביניים", פַּעֲמֵי שׁוּלַמִּית – מחקרי ירושלים בספרות עברית לב (תשפ"א), עמ' ט–טז.
הערות שוליים

↑  הודעה על בחירת חברים חדשים לאקדמיה
↑  ובכך רשמה תקדים בהיותה האישה היחידה שזכתה עד היום בפרס זה, מאז יסוד הפרס ב-1943.
↑  פעמי
↑  מקורות לפיסקה זו ראו: שולמית אליצור: רשימת פרסומים מחקריים, תשל"ח–תשפ"א, פַּעֲמֵי שׁוּלַמִּית – מחקרי ירושלים בספרות עברית, לב (תשפ"א), עמ' יז–כו
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007305919805171  BnF: cb134839511 (data)  GND: 1024591034  ISNI: 0000 0000 6655 4197  LCCN: n82247561  NTA: 150995520  VcBA: 495/319087  VIAF: 88070234   WorldCat (עם VIAF): 88070234
The Harder They Come

| --- | --- |

כרזת הסרט באנגלית
 בימוי:  פרי הנזל 
 הופק בידי:  כריס בלקוול 
 שחקנים ראשיים:  ג'ימי קליף Ras Daniel Heartman Winston Stona Carl Bradshaw פרינס באסטר Leslie Kong 
 מוזיקה:  ג'ימי קליף 
 מדינה:  ג'מייקה 
 חברה מפיצה:  New World Pictures, נטפליקס 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  1972 
 משך הקרנה:  120 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט מוזיקלי, סרט דרמה, סרט פשע 
 דף הסרט ב־IMDb
 
The Harder They Come הוא סרט פשע מג'מייקה משנת 1972, בבימויו של פרי הנזל ובכיכובו של זמר הרגאיי ג'ימי קליף.
רקע

הסרט זכה להצלחה באירופה ובארצות הברית. בין השאר השתתף בפסטיבל ונציה של שנת 1972.
בסרט נעשה שימוש במוזיקת הרגאיי, מה שלא היה רגיל באותם הימים, שכן בוב מארלי טרם התפרסם מחוץ לג'מייקה. פסקול הסרט מורכב כולו משירי רגאיי בביצוע ג'ימי קליף וזמרים אחרים. שמו של הסרט The Harder They Come מבוסס על אחד השירים בפסקול ומבוצע בידי קליף עצמו. פסקול הסרט הוא אחד מאלבומי הרגאיי הנמכרים בכל הזמנים ואחד מ-500 האלבומים הנמכרים בכל הזמנים בכלל.
עלילה

הסרט עוסק באייבנהו מרטין, אותו משחק ג'ימי קליף, צעיר ג'מייקני כפרי המנסה את מזלו בבירה קינגסטון כזמר רגאיי. קשיי החיים מובילים אותו לעסוק בסחר במריחואנה ומשם הוא מדרדר לאלימות ופשע. דמותו של אייבנהו מרטין מבוססת באופן חופשי על דמותו של אייבנהו Rhygin מרטין, פושע מפורסם שפעל בג'מייקה בשנות ה-40.
שאול כרמלי

אין תמונה חופשית
שאול כרמלי (1927 – 14 בדצמבר 2016) היה איש מודיעין וביון ישראלי, מסתערב במחלקה הערבית של הפלמ"ח שפעל בזהות בדויה בין ערביי ארץ ישראל במלחמת העצמאות, ובהמשך נשלח לביירות ולדמשק. לאחר קום המדינה שירת באגף המודיעין.
ביוגרפיה

שאול כרמלי נולד ב-1927 כשאול בוקעי בעיר חלב שבסוריה ליוסף וזהבה בוקעי (שהייתה אשתו השנייה של יוסף). אביו היה דרשן בבית הכנסת הגדול של חלב, וכרמלי למד בנעוריו בתלמוד תורה. ב-1939 נפטר אביו וכרמלי נשלח לבית יתומים בעיר. לאחר שנים ספורות נפטרה גם אימו, וכרמלי התגורר אצל קרובי משפחה. ב-1943 נפגש כרמלי עם יונה כהן שהיה שליח המוסדות הלאומיים למדינות ערב בנושאי חינוך ועלייה, וזה ארגן את עלייתו ב-1944, ברגל, דרך לבנון וכפר גלעדי.
לאחר עלייתו ארצה הגיע לכפר סבא, ובהמשך לקיבוץ נען שם גר אחיו החורג, ניסים. בתקופת שהותו בקיבוץ שינה את שמו מ"בוקעי" ל"עייני" והתחבר לקבוצת יוצאי סוריה שחיו בקיבוץ. מהקיבוץ יצא להכשרה של הפלמ"ח בקיבוץ גבת שם גויס על ידי בני מרשק ליחידת מסתערבים. כרמלי החל תהליך הכשרה לתפקיד מסתערב, ומשימתו הראשונה הייתה לרגל ביפו הערבית אחר התוכניות של הכוחות הערבים. בפברואר 1948 נשלח לעיר התחתית בחיפה הערבית בשם הכיסוי "תאופיק אסעד", שם התאכסן במלון והחל להסתובב בין תושבי העיר. בין השאר גילה עם יצחק שושן את מקומו של מוסך רכב בו הוכנו מכוניות תופת, וסייע לשושן וליעקובה כהן בתוכנית לפיצוץ המקום.
בעקבות שחרור חיפה באפריל 1948 הורו לו מפקדיו להצטרף לקבוצת פליטים ערבים שברחו מהעיר באונייה לביירות. בהגיעו לעיר השתמש בכסף שניתן לו כדי לפתוח בית קפה, ולאחר שקיבל משדר רדיו החל לשדר ידיעות למפעיליו בארץ. בין הפעולות בהן היה מעורב ניתן למנות את:
נובמבר 1948 – מבצע דוד – פיצוץ היאכטה "איגריס" בנמל ביירות במהלך הכשרתה לאוניית מלחמה עבור הצי המצרי
איסוף מידע לקראת פיצוץ מאגרי הנפט בנמל טריפולי של לבנון (פעולה שלא יצאה לפועל בסופו של דבר).
איסוף נתונים על פעילים אחרים במחלקה הערבית שנעלמו (כמו יעקב בוקעי, עזרא עפגין (חורין) ודויד מזרחי שנרצחו ומקום קבורתם לא נודע).
לאחר תקופה בביירות נשלח כרמלי ב-1949 לדמשק. בתקופת שהותו בעיר החל ללמוד צרפתית בבית הספר ברליץ, שם קשר קשרים טובים עם בעל המקום ועם קצינים סורים שבאו אף הם ללמוד במקום. באחת ממשימותיו נשלח לאסוף מידע על אזור אל-מאזה, ובדרכו לשם גילה את שבויי המושבה משמר הירדן דבר שסייע לשחרורם. אולם במהלך פעילות זו החלו השלטונות לחשוד בו, ולכן נטש את דמשק וחזר לביירות. ביולי 1949 נסע במונית לכפר בינת ג'בייל, ומשם עבר ברגל את הגבול בסיועו של מפקד היחידה שמריה גוטמן.
לאחר חזרתו ארצה המשיך לשרת מספר שנים בחיל המודיעין, תחילה בתפקיד מושל צבאי ואחר כך בתחום חקירת שבויים ואימון לוחמים. לאחר פרישתו ממערכת הביטחון עסק בתחום המיסוי עד יציאתו לגמלאות.
נפטר ב-14 בדצמבר 2016, והובא למנוחות בבית העלמין פרדס חיים בכפר סבא.
משפחתו

כרמלי נישא ליהודית לבית לופס (בתקופה בה נישא שינה את שמו מעייני לכרמלי). לזוג נולדו בן ושלוש בנות.
לקריאה נוספת

רפי סיטון ויצחק שושן, אנשי הסוד והסתר, תל אביב: הוצאת ידיעות ספרים, 1990.
גמליאל כהן, המסתערבים הראשונים, תל אביב: משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 2002.
הערות שוליים

↑  האונייה שימשה לפני כן כספינת מלחמה נאצית וספינת טיול של אדולף היטלר
↑  ל. מיכאל, 16 שנה לפעולה נועזת של חיל הים בה פוצצה אנייתו של היטלר שעגנה בנמל ביירות, דבר, 25 במרץ 1965
רוקו שימיץ'

רוקו שימיץ' (בקרואטית: Roko Šimić; נולד ב-10 בספטמבר 2003 במילאנו שבאיטליה) הוא כדורגלן קרואטי המשחק בעמדת החלוץ בקבוצת רד בול זלצבורג.
חיים אישיים

שימיץ' נולד במילאנו שבאיטליה, כאשר אביו, כדורגלן העבר דאריו שימיץ', שיחק בקבוצה המקומית מילאן.
קריירת מועדונים

שימיץ' גדל במחלקות הנוער של דינמו זאגרב, נ.ק. קוסטושיה ולוקומוטיבה זאגרב. בעונת 2020/2021 שיחק בקבוצה הבוגרת של לוקומוטיבה זאגרב במסגרת ליגת העל הקרואטית, וערך 25 הופעות ליגה, בהן הבקיע שלושה שערים.
ב-17 ביולי 2021 חתם שימיץ' על חוזה לשלוש עונות ברד בול זלצבורג מהבונדסליגה האוסטרית. ב-20 באוקטובר ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בניצחון 1–3 על וולפסבורג במסגרת שלב הבתים של ליגת האלופות לעונת 2021/2022. ב-24 באוקטובר ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה, בניצחון 1–4 על שטורם גראץ במסגרת המחזור ה-12 לעונת 2021/2022. במשך רוב עונה זו שיחק בליפרינג, קבוצת המילואים של המועדון. ב-19 באוקטובר 2022 הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, בניצחון 1–6 על אדמירה ואקר מדלינג במסגרת הגביע האוסטרי.
ב-5 בינואר 2023 הושאל לפ.צ. ציריך השווייצרית למשך חצי עונה בהן הוא כבש 4 שערים ובישל שער אחד בליגה.
ב-30 ביוני 2023 חזר שימיץ' לרד בול זלצבורג.
ב-20 בספטמבר 2023 הבקיע לראשונה ובישל לראשונה בליגת האלופות במשחקה הראשון של זלצבורג בשלב הבתים לעונת 2023/2024 בליגת האלופות.
תארים

אליפות אוסטריה (1): 2021/2022
הגביע האוסטרי (1): 2021/2022
הערות שוליים

↑  Put Roka Šimića mimo Dinama od Kustošije do Red Bull Salzburga באתר Nacional, ‏ 12 בספטמבר 2021 (בקרואטית)
טבעת אירוסין

טבעת אירוסין על אצבעה של מרגרטה, נסיכת שוודיה (1964)
טבעות אירוסין לנשים ולגברים
טבעות פוזי (אנ')
אמנות טבעות אירוסין, ונקובר
טבעת אירוסין היא טבעת אותה מעניק החתן המיועד לארוסתו המיועדת בעת הצעת נישואין. ענידת הטבעת על ידי האישה מסמלת את הסכמתה להינשא. המנהג מקובל בעולם המערבי. נהוג לתת טבעת משובצת ביהלום או באבן חן אחרת.
היסטוריה > ימי קדם

לאורך ההיסטוריה ניתן למצוא עדויות ואזכורים שונים לטבעות הניתנות כסמל לאירוסי בני זוג. בתרבויות שונות מסמלת טבעת את רכישתה של האישה על ידי הגבר. תחילת המסורת מיוחסת למצרים העתיקה ואימוץ המסורת מיוחס ליוון העתיקה. עם זאת, עדויות היסטוריות מהימנות למסורת טבעת האירוסין קיימות רק מימי רומא העתיקה.
בתרבויות רבות נענדת טבעת האירוסין בידה השמאלית של האישה על הקמיצה. סיבה אפשרית היא שבעבר רווחה האמונה כי בקמיצה עובר הוריד (Vena amoris) המוביל ישירות אל הלב. הרעיון הפך פופולרי על ידי הנרי סווינבורן (אנ') במסה שכתב "A treatise of Spousals, or Matrimonial Contracts" שפורסמה בשנת 1686. נראה שמקורו של הסיפור מצוי גם בספר הרומי בשם "לילות אטיקה" (noctes atticae) שנכתב על ידי אולוס גליוס ובו ציטטה מתוך "פלאות מצרים" (Aegyptiacorum) של אפיון אשר מזכיר את אותו וריד לכאורה כ"nervus" (מילה אשר ניתן לפרשה גם "עצב" או "גיד").
בעת העתיקה היה נהוג לחשוב כי מחירה של טבעת האירוסין כלול במחירה של האישה העומדת להיקנות על ידי הגבר, וטבעת האירוסין נותרת כסמל לבעלות ורכישתה של האישה. אסכולות בנות ימינו מעמידות בספק אמונה זו[דרושה הבהרה].
במאה ה-2 לפנה"ס, בנות רומא העתיקה אשר התארסו קיבלו שתי טבעות, האחת מזהב אותה ענדו מחוץ לבית, והשנייה עמידה יותר ועשויה מברזל, אותה ענדו בתוך הבית בביצוע מטלות שונות. באותה עת אנשי רומא ענדו טבעות ברזל ובשנים מאוחרות יותר, שרים ושגרירים אשר שירתו את האימפריה הרומית קיבלו טבעות זהב אותן ענדו במעמדים רשמיים. מאוחר יותר הזכות לענוד טבעות זהב יקרות הורחבה גם לפקידי ציבור שאינם משרתים כשגרירים ובהמשך גם לאבירים ולכל האזרחים. באימפריה הרומית קבעו כי טבעות אירוסין יש לענוד על הקמיצה השמאלית, בהתאם לאמור לעיל.
היסטוריה > ימי הביניים

באמצע המאה ה-7 הקוד הוויזיגותי קבע כי "במהלך טקס הקידושין בין גבר לאישה...כאשר הטבעת ניתנה או התקבלה כהתחייבות בין בני הזוג, אף על פי ששום התחייבות לא סוכמה בכתב, ההבטחה ומעמדה של הטבעת לא יתערער לעולם, תחת שום נסיבה".
בשנת 860 האפיפיור ניקולאוס הראשון כתב מכתב לקניאז בוריס הראשון, שליט בולגריה ובו שאלות בנוגע להבדלי המנהגים בין קתולים לאורתודוקסים. במכתב מתאר האפיפיור כיצד מעניקים הגברים הקתולים לארוסותיהן טבעת אירוסין. בפגישת המועצה הלותרנית הרביעית, אשר כונסה על ידי האפיפיור אינוקנטיוס השלישי נקבע כי על נישואין להיות פומביים ונקבעים מראש וכמו כן נאסר עליהם להיות חשאיים. מספר משפטנים רואים הקבלה משפטית בין חוק זה לבין המסורת של הענקת טבעת אירוסין שהציג האפיפיור ניקולאוס הראשון.
היסטוריה > תקופות הרנסאנס והרפורמציה

התיעוד ההיסטורי המשמעותי של הענקת טבעת יהלום כאות לאירוסין מקושר לארכידוכס מקסימיליאן מאוסטריה, שהציע לבת האצולה מארי, דוכסית בורגונדיה להינשא לו ב-1477‏.
להענקת טבעת יהלום זו הייתה כנראה השפעה על האצולה הגבוהה של אירופה וכך התחילו אנשי המעמד הגבוה להעניק טבעות יהלום לאהובותיהם.
במהלך תקופת הרפורמציה הפרוטסטנטית טבעת הנישואין החליפה את טבעת האירוסין שעד כה הייתה הטבעת העיקרית הקשורה למוסד הנישואים. במדינות קתוליות שינוי זה התרחש מעט מאוחר יותר. בימיה המוקדמים של ניו אינגלנד, הנהגה פוריטנית אסרה על הנשים להתהדר ולענוד קישוטים ותכשיטים. אותן נשים מאורסות ונשואות עדיין היו צריכות לענוד סממן חיצוני אשר יצביע על היות האישה אשת איש והן נהגו לענוד מעין אצבעון שהיווה תחליף פוריטני לטבעות יקרות. היו נשים שחתכו את החלק העליון של אותו אצבעון ובכך ייצרו לעצמן מעין טבעת. בחלק מהקהילות הדתיות נשמר נוהג זה גם בתקופות מאוחרות יותר.
היסטוריה > תקופת ההשכלה

בתקופת ההשכלה (בעיקר במערב אירופה) היו שני סוגי טבעות פופולריים:
Gimmal ring ׁ(מלטינית gemellus) - טבעת עם שניים או שלושה חישוקים מחוברים ששימשה בעיקר בטקסי קידושין.
Posie ring - טבעת זהב שניתנה במאה ה-15 בין אוהבים בעיקר כמתנה המבטאת רגש ולאו דווקא כטבעת אירוסין רשמית.
היסטוריה > התקופה הוויקטוריאנית

יהלומים החלו להתגלות לראשונה בדרום אפריקה בשנת 1866‏, אם כי בתחילה לא זוהו כיהלומים אלא רק שנה מאוחר יותר. עד שנת 1872 תפוקת מכרות היהלומים הגיעה למיליון קרט יהלומים בשנה. למרות הייצור המוגבר של כריית היהלומים, באותה עת טבעות אירוסין המשובצות יהלום נותרו נחלתם של האריסטוקרטים, בעוד פשוטי העם הסתפקו בטבעות פשוטות יותר.
היסטוריה > המאה ה-20

בארצות הברית לאחר מלחמת העולם הראשונה חלה ירידה בפופולריות של טבעות אירוסין משובצות יהלום, מגמה שהתגברה בשנים שלאחר השפל הגדול.
בשנת 1938 החל קרטל היהלומים דה בירס במסע פרסום שמיוחסת לו עד היום השפעה רבה על המסורת של הענקת טבעות אירוסין משובצות יהלומים. במהלך השפל הכלכלי הגדול של שנות ה-30, מחירם של היהלומים צנח ובמקביל סקר שוק שנערך בארצות הברית קבע כי טבעות אירוסין יוצאות מהאופנה בקרב בני הדור הצעיר. חברת דה בירס עשתה מחקרי שוק שונים טרם העלאת הקמפיין וב 1939 יצאה בקמפיין לשוק האמריקאי. אחד מהרעיונות המרכזיים של הקמפיין היה ללמד את הקהל על ה-4C's - ארבעת הפרמטרים אותם יש לבדוק בקניית יהלום: ניקיון - Clarity, צבע - Color, חיתוך - Cut, משקל. בשנת 1947 פורסם הסלוגן "יהלומים הם לנצח". בסופו של דבר חברת דה בירס, שהייתה חייבת להפטר ממלאי יהלומים אדיר שהיה ברשותה, הצליחה לקבע תפיסה בקרב הצרכן האמריקאי כי יהלום הוא האבן היחידה המקובלת בטבעת אירוסין. מסע הפרסום נחשב למוצלח בכך שהביא לעלייה משמעותית ברכישה של טבעות אירוסין עם יהלום: עד שנת 1939 רק כ-10% מטבעות האירוסין שנקנו היו עם יהלום ומסקר שנערך בשנת 1990 עולה כי 80% מטבעות האירוסין שנקנו היו עם יהלום.