stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הוועד לסיוע לשעת חירום
הקמה, פעילות

הארגון נוסד בניו יורק ביוני 1940 על ידי המהגרים האוסטרים קארל פרנק (מאוחר יותר שינה את שמו לפול האגן) וג'וזף באטינגר בתמיכת תומאס ואריקה מאן. הסיבה לכך הייתה התבוסה הצבאית הקודמת של צרפת לוורמאכט. בהפסקת שביתת הנשק שנכפתה ב-22 ביוני 1940 נאלצה צרפת להסגיר כל אדם שהתבקש על ידי השלטונות הגרמניים. הדבר העמיד את המהגרים הפוליטיים ויהודים מגרמניה ומאוסטריה במיוחד בסיכון להיקלע לציפורני הגסטפו והאס אס.
מאז היווסדו ועד לכיבושה המוחלט של צרפת על ידי גרמניה הנאצית בסוף 1942, הארגון סייע למתנגדים האינטלקטואלים לנאציזם לברוח לארצות הברית. רוב המהגרים נכלאו והצטופפו יחדיו במחנות מאובזרים כשהמלחמה החלה, וחששו ממעבר למחנות ריכוז, מעינויים וממוות.
העיתונאי וריאן פריי נשלח למרסיי על ידי ועד הסיוע וההצלה, שם גייס צוות הכולל את מרים דבנפורט, מרי ג'יין גולד וכמה מאלה המאוימים ברדיפה בעצמם, כמו הסופר הנס זאהל והכלכלן אלברט הירשמן. עבודתם נעה בין מתן תמיכה חומרית לארגון בריחה, באמצעים חוקיים ובלתי חוקיים. היה צריך להשיג ניירות וויזה, לקנות מקומות עגינה ולארגן מסלולים סודיים מעבר לגבול הספרדי.
אישים רבים חבים את חייהם לארגון ולפריי: בסך הכל ניצלו יותר מ-2,000 איש. ולטר בנימין, שהוברח על ידי פריי והוועד לסיוע לשעת חירום, שם קץ לחייו בספרד מחשש שיישלח חזרה לצרפת.
מסעה של "קפטן פול למרל"

ב-19 במרץ 1941 הפליגה הספינה Capitaine Paul Lemerle , שנשכרה על ידי הארגון, ממרסיי למרטיניק. הייתה זו ספינת משא שייעודה הוסב להבאת הפליטים האירופים למקום מבטחים. על הסיפון הייתה בעיקר קבוצה של מהגרים שקיבלו אשרות ביקור אמריקאיות חתומות על ידי נשיא ארצות הברית פרנקלין ד' רוזוולט. אחת הנוסעות הבולטות הייתה אנה זגרס, שעבדה על טיוטות הרומן טרנזיט במהלך המעבר למקום מבטחים.
אומרים שקברניט הספינה הזהיר את הנוסעים ש"מרטיניק היא חרפתה של צרפת", ולכן הפליטים נכלאו במחנה פואנט רוז מיד עם הגעתם, ורק בעלי דרכונים צרפתיים הורשו לחצות את מפרץ פור-דה-פראנס לכמה שעות. חלק מהנוסעים יכלו אז להמשיך בנסיעה מפור-דה-פראנס. משם המשיכו על סיפון האונייה Duc D'Aumale לארצות הברית, והגיעו ב-21 במאי 1941 לניו יורק.
אנשים שניצלו על ידי הוועד לסיוע לשעת חירום (רשימה חלקית)

חנה ארנדט
ארנסט יוזף אופריכט
גולו מאן
הנס אופריכט-רודה
אמיל יוליוס גומבל
הנס בלמר
גאורג ברנהרד
ליון פויכטוונגר
ויקטור בראונר
אנדרה ברטון
פבלו קזאלס
מארק שאגאל
אוסקר דומינגז
מרסל דושאן
מקס ארנסט
אדוארד פנדלר
מינה פלייק
לאונרד פרנק
קונרד היידן
היינץ ג'ולס
אריך איטור קאהן
פריץ קאהן
אלפרד קנטורוביץ'
ארתור קסטלר
זיגפריד קרקאואר
קלוד לוי-שטראוס
ז'אק ליפשיץ
אלמה מאהלר
היינריך מאן
אנדרה מסון
ולטר מרינג
אוטו מאירהוף
ספרות אודות הארגון

Boyer, Paul S. (Hg.): Oxford Companion to United States History. New York: Oxford University Press, 2001, 675.
Lackner, Herbert: Die Flucht der Dichter und Denker. Wie Europas Künstler und Wissenschaftler den Nazis entkamen. Wien: Carl Ueberreuter Verlag, 2017. 96–102.
Lash, Joseph: Eleanor and Franklin. New York: W.W. Norton & Company, 1971, 635–637.
Weinberg, Sheila: A Hero of Our Own: The Story of Varian Fry. New York: Random House, 2001, passim
קולנוע וטלוויזיה

2023: אל מעבר האוקיינוס, מיני סדרת טלוויזיה בהפקת נטפליקס המבוססת על הרומן The Flight Portfolio מאת ג'ולי אורינגר, בכיכובם של קורי מייקל סמית' בתור וריאן פריי וגיליאן ג'ייקובס בתור מרי ג'יין גולד.
הערות שוליים

↑  The Life of Eleanor Roosevelt Papers Project: Emergency Rescue Committee, abgerufen am 14. Oktober 2017
1 2 3  Herbert Lackner: Die Flucht der Dichter und Denker, Nachrichtenmagazin Profil - Ausgabe 15/2015, Seite 33
↑  Einig Informationen (in französischer Sprache) und Bilder über das Schiff und seine Passagiere bei der Überfahrt im März 1941
↑  Césaire, Lam, Picasso, ils se sont trouvés!
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007604617005171
המונורייל של מוסקבה

| --- | --- |


 מידע כללי
 מדינה:  רוסיה
 עיר:  מוסקבה 
 מידע על ההקמה
 פתיחת הקו:  20 בנובמבר 2004 
 מידע על הקו
 סוג הקו:  מונורייל
 אורך הקו:  4.7 ק"מ 
 מספר נוסעים ביום:  16,000 
 מספר התחנות:  6
 www.monorail.ru
 
המונורייל של מוסקבה (ברוסית: Московский монорельс) הוא סוג של תחבורה ציבורית במוסקבה, מורכב מקו אחד הממוקם במחוז המנהלי הצפוני-מזרחי של מוסקבה. עובר במלואו מעל הקרקע. מונורייל הוא באופן רשמי חלק מההובלה המהירה במוסקבה, המייצגת את אחת ממחלקות המשנה של הרכבת התחתית של מוסקבה. טכנית, מונורייל לא קשור לקווי המטרו. במערכת התחבורה המהירה במוסקבה, מונורייל מסומן תחת מספר 13.
המארי טראורה

המארי טראורה (נולד ב-27 בינואר 1992) הוא כדורגלן מאלי המשחק כמגן ימני בריאל סוסיאדד הספרדית ובנבחרת מאלי.
קריירה

טראורה התחיל את הקריירה שלו בצרפת וב-2012 עבר לשחק בלירסה מליגת העל הבלגית. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה הבלגית ב-30 באוקטובר 2013, נגד לוקרן, משחק שהסתיים בהפסד 1-0 בחוץ.
ב-2015 חתם בריימס מליגת העל הצרפתית.
ב-2017 עבר טראורה לסטאד רן ושיחק בקבוצה עד 2022. הוא זכה עם סטאד רן בגביע הצרפתי ב-2019.
ב-2022 חתם טראורה בריאל סוסיאדד הספרדית.
נבחרת לאומית

ב-2015, טראורה זומן לראשונה לנבחרת מאלי וערך את הופעת הבכורה שלו בניצחון ידידות 4–1 נגד בורקינה פאסו.
נכלל בסגל נבחרת מאלי לטורניר גביע אפריקה לאומות 2023.
הולפוס

| --- | --- |

 תחום:  גנטיקה רפואית 
 קישורים ומאגרי מידע
 eMedicine:  1236538 
 MeSH:  D000070589
 סיווגים
 ICD-10:  Q66.7 
 ICD-11:  LB98.3 
 
הולפוס  (בגרמנית: Hohlfuß; באנגלית: Pes cavus; בעברית נקרא גם קשת גבוהה) הוא מצב שבו קשת כף הרגל גבוהה במיוחד. בכף רגל בעלת מנח רגיל, קשת כף הרגל אמורה להפוך מעט יותר שטוחה בעת דריכה על הקרקע.
כאשר אדם סובל מהולפוס, הקשת אינה משתטחת ולו במקצת בשל קשיחות של האזור. אותה קשיחות וחוסר יכולת של כף הרגל להתאים עצמה למשטח שעליו מתבצעת ההליכה, גורמות לא פעם להופעה של כאבים באזור, היווצרות של דלקות ואף יבלת עור.
גורמים

הולפוס יכול להיות מולד או להתפתח בכל גיל בעקבות מחלה.
הסיבה הבסיסית ל־Pes Cavus אינה בטוחה אך עשויה להיות נוירולוגית, אורתופדית או נוירו-מוסקולרית. מעל למחצית מן המקרים של Pes Cavus יוחסו למחלת CMT, שהיא הסוג הנפוץ ביותר של נוירופתיה פריפרית תורשתית ויכולה לגרום לעיוותים בכף הרגל כמו קשת גבוהה במיוחד.
סוגים

קיימים שלושה סוגים עיקריים להולפוס:
●פס קבוורוס - המצב הנפוץ ביותר. במצב זה, גובה הקשת עשוי לגרום לעיוות של אצבעות כף הרגל הרגל. סוג זה של הולפוס נגרם לרוב בעקבות פגיעה נוירו־מסקולורית, אך פעמים רבות הסיבה אינה ידועה כלל ונראה שמקורה גנטי. תופעה זו מוכרת מאוד בקרב חולים במחלה הנוירולוגית שארקו־מארי־טות הפוגעת במערכת העצבים ההיקפית. בשל הפגיעה בעצבים, ישנה התנוונות ביכולת השליטה בשרירים, דבר שגורם לעיוותות וכאבים בכפות הרגליים.
●פס קלקנאוקווס - הנגרם לרוב בשל היחלשות של שריר מרכזי בשוק. ההיחלשות עשויה להתרחש בעקבות פציעה, מחלות שרירים או מחלות הקשורות בעצבי השרירים. מי שלוקה בתופעה זו יהיה בעל קשת גבוהה ועמוקה במיוחד.
● פס קאבוס - הסוג השלישי הוא הפס קאבוס הנייטרלי והוא נגרם ממנח לקוי של חלקה הקדמי ביותר של כף הרגל וחלקה האחורי, כאשר בשילוב של השניים נוצרת קשת גבוהה.
טיפול בהולפוס

ישנן כמה וכמה דרכים לטפל בהולפוס, כדי להקל על הכאבים והפגיעה בטווח התנועה של אלה הלוקים בכך. אחת הדרכים להקל על הבעיה היא רכישה של מדרסים שיעניקו תמיכה לקשת כף הרגל וכך יפחיתו עומסים מאזורים אחרים ברגליים. המדרסים למעשה מסייעים בתיקון מנח הרגל הלקוי שנוצר מהפיצוי שעושה הגוף כדי לשמור על איזון.
עבור אנשים שנהנים להתאמן, במיוחד כשמדובר באימונים כמו ריצה או כאלה היוצרים פגיעה של כף הרגל ברצפה, הולפוס עשוי להוביל לכאבים חזקים. זאת משום שכף הרגל אינה מספקת מספיק אחיזה בקרקע. במקרים כאלה מומלץ לערוך שינוי בשגרת האימונים ולהתאים את התרגול למנח כף הרגל, כדי למנוע הופעה של כאבים. יחד עם זאת, גם כאן מדרסים יכולים לספק הקלה משמעותית, משום שניתן להתאים גם מדרסים נושמים המותאמים במיוחד לפעילות גופנית. חשוב לציין כי פעילות גופנית נכונה בהחלט יכולה דווקא לסייע בהקלה על הכאבים.
מומלץ לגשת לטיפול פיזיותרפיסטי גם כן, שבו ניתן יהיה ללמוד כיצד לדרוך על כף הרגל בצורה נכונה, כדי למנוע הפעלת משקל על אזורים אחרים בכף הרגל ומסביב לה.
משקל עודף עשוי גם הוא להחמיר את הכאבים במקרה של הולפוס, משום שמופעל על כף הרגל משקל גדול עוד יותר. במקרה שכזה מומלץ לשקול שינוי של התזונה לשם ירידה במשקל.
במקרים שבהם ההולפוס נגרם בעקבות בעיה או מחלה עצבית, יינתן גם טיפול למקור עצמו באמצעות תרופות. לעיתים תידרש התערבות כירורגית כדי לפתור את הבעיה, אך דרך זו לרוב תהיה מוצא אחרון בלבד, לאחר שכל אפשרויות הטיפול המסורתיות לא צלחו.
היום הארוך ביותר

ערך זה עוסק בספר מאת קורנליוס ראיין. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |

עטיפת הספר
 מידע כללי
 מאת:  קורנליוס ראיין 
 שפת המקור:  אנגלית 
 סוגה:  רפורטז'ה, historical non-fiction work 
 נושא:  מלחמת העולם השנייה, הפלישה לנורמנדי 
 הוצאה
 הוצאה:  סיימון אנד שוסטר 
 תאריך הוצאה:  1959 
 
היום הארוך ביותר (באנגלית: The Longest Day) הוא ספר מאת קורנליוס ראיין, המספר את סיפורו של 6 ביוני 1944 - יום הפלישה לנורמנדי, ואת ההכנות אליו מנקודת ראותם של בעלות הברית ושל הנאצים כאחד, מרמת האסטרטגיה הגבוהה ועד לנקודת ראותו של החייל הפשוט.
שמו של הספר נלקח מציטוט של ארווין רומל, שאמר:
"24 השעות הראשונות יהיו החשובות ביותר... גורל גרמניה ייקבע על פי התוצאה... לבעלות הברית כמו גם לגרמניה, יהיה זה 'היום הארוך ביותר'".
על בסיס הספר הוסרט בשנת 1962 סרט בשם זהה, שבו מככבים רבים מכוכבי הקולנוע של אותה תקופה.
המונח "היום הארוך ביותר" הושרש בשפה ומשתמשים בו לעיתים קרובות לציון יום הפלישה.
הערות שוליים

↑  גל פרל פינקל‏, גם 75 שנים ליום הארוך ההוא בנורמנדי - יש לנו עדיין מה ללמוד, באתר וואלה, 6 ביוני 2019.
ערך זה הוא קצרמרבנושא ספרים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
המונורייל של ונציה

| --- | --- |


 מידע כללי
 מדינה:  איטליה
 עיר:  ונציה 
 מפעיל:  Actv
 מידע על ההקמה
 פתיחת הקו:  19 באפריל 2010
 מידע על הקו
 אורך הקו:  0.857 ק"מ
 רוחב המסילה:  מסילה צרה 
 מספר כלים:  1
 מספר נוסעים ביום:  2871 (יולי 2010)
 מספר התחנות:  3
 אתר רשמי
 
מפת המונורייל של ונציה
המונורייל של ונציה (איטלקית People Mover di Venezia) הוא מונורייל שמקשר את פיאצלה רומא במזרח דרך טרמינל הנוסעים הימי (Stazione Marittima) עם האי טרונקטו (Tronchetto) בקצה המערבי של העיר ונציה. אורכו הכולל של הקו הוא 857 מטר ולו שלוש תחנות.
מטרתו של המטרורייל היא לארגן מחדש את ההסדרים התחבורתיים באזור הנגיש לכלי רכב בוונציה, ולקצר את משך הנסיעה בין אזורי החניונים בטרונקטו והטרמינל הימי, לבין פיצאלה רומא המשמשת כמרכז התחבורה הציבורית בעיר (כל שירותי האוטובוס והרכבת בעיר, ועיקר שירותי הוואפורטו). משך ההגעה מטרונקטו לפיצאלה רומא התקצר מכעשרים דקות כיום לכשלוש דקות בלבד עם חנוכת המערכת.
המונרייל הוא למעשה פוניקולר והוא כולל שני מערכים להסעת נוסעים שבכל אחד מהם ארבעה קרונות. שני המערכים מונעים בעזרת כבל אחד המופעל על ידי מנוע בתחנת טרונקטו. המערכת הוקמה כקו עילי בגובה של 5 עד 7 מטרים מעל האדמה, והיא כוללת מסילה בודדת אשר מתרחבת לשתי מסילות בתחנה האמצעית, מקום בו המערכים הנעים בכיוונים מנוגדים חולפים זה על פני זה. מערכי הנוסעים נעים במהירות של עד 26 קמ"ש, וכל אחד מהם מסוגל להוביל עד 200 נוסעים. המערכת כולה מסוגלת להוביל עד 3,000 נוסעים בשעה. אף על פי שהבדלי הגבהים בין תחנות הקצה הוא 58 ס"מ בלבד, השיפוע המרבי של הקו עומד על 6.2% בסמוך לגשר באורך של 180 מטר, אשר חולף מעל תעלת טרונקטו. התחנות נבנו בסגנון מודרני ומשלבות פלדה וזכוכית.
עבודות ההקמה החלו בשנת 2007 והסתיימו באיחור של שנה, בחודש דצמבר 2009. הקו החל לפעול ב-19 באפריל 2010 והוא מופעל על ידי החברה העירונית לשירותי ניוד A.S.M בע"מ (Azienda Servizi Mobilità A.S.M. S.p.A).
האמברגו הצרפתי על ישראל

האמברגו הצרפתי על ישראל היה אמברגו על יצוא נשק צרפתי לישראל שהוטל זמן קצר לפני מלחמת ששת הימים והביא לסיומה הפתאומי של תקופת שיתוף הפעולה הביטחוני בין המדינות, לביטול חוזים חתומים באופן חד-צדדי, ולהפסקה של הצטיידות צה"ל באמצעי לחימה צרפתיים והחלפתם באמל"ח אמריקאי. האמברגו נמשך לפחות עד תקופת נשיאותו של פרנסואה מיטראן, וגם כיום הייצוא הביטחוני הצרפתי לישראל מצומצם, מתמקד באווירונאוטיקה וחלל, ואינו כולל נשק התקפי.
רקע

במבצע קדש פעלו ישראל וצרפת בתאום מדיני ובשיתוף פעולה צבאי מתוך אינטרס משותף בתקיפת מצרים. במהלך ההכנות למערכה ציידה צרפת את ישראל בנשק רב מתוצרתה שהביא לשיפור משמעותי ביכולות צה"ל.
בהכנות למערכה זו נפתחה תקופה שבה צרפת הייתה ספקית הנשק העיקרית של צה"ל בכלל וחיל האוויר בפרט. שיתופי הפעולה בין המדינות כללו פיתוח ומחקר בתחומים טכנולוגיים מתקדמים כגון פיתוח מנועים רקטיים, טילי קרקע קרקע, הנדסת אווירונאוטיקה, חימוש מתקדם ואף הסכמה למכירת כור גרעיני (קמ"ג) לישראל בשנות החמישים.
נכונותה של צרפת לחמש את ישראל ולשתף אותה בתהליכי המחקר והפיתוח הייתה בולטת לנוכח סירובן של מדינות המערב לספק נשק לישראל, גם כאשר זו שלחה נציגים והשקיעה מאמצים דיפלומטיים. בין המדינות שסירבו לספק נשק היו בריטניה, ארצות הברית וקנדה (חלקן הסכימו לספק נשק הגנתי בלבד או נשק מדור קודם).
הטלת האמברגו

בחודשים שקדמו למלחמת ששת הימים גברה המתיחות בין מדינות ערב לבין מדינת ישראל. בתקופה זו הצהיר נשיא צרפת שארל דה גול שאם ישראל תיזום מתקפה צבאית על מדינות ערב, צרפת לא תתייצב לצידה. ישראל התאכזבה מעמדתה החדשה של צרפת בעלת בריתה, אך לא שינתה את החלטתה לצאת למתקפת מנע על אף המחיר של אובדן התמיכה הצרפתית.
שארל דה גול, ומשרד החוץ הצרפתי ראו את התמיכה בעולם הערבי כאינטרס לאומי של צרפת ומתוקף כך אימצו מדיניות חוץ שהתנערה מהברית עם ישראל. ולכן בהתאם להצהרותיו המוקדמות, הטיל דה גול אמברגו ב-3 ביוני 1967, זמן קצר לפני המלחמה, ועצר באחת את משלוחי המטוסים ונשק לישראל. האמברגו הוטל גם על נשק שלגביו כבר נחתמו חוזים בין המדינות לאספקתו ואף לנשק שישראל שילמה בעדו.
האמברגו שהטילה צרפת על ישראל היווה סיום דרמטי של הברית בין שתי המדינות.
ההשפעה המשמעותית ביותר של האמברגו הייתה על חיל האוויר הישראלי שאיבד במהלך המלחמה מעל 40 מטוסי קרב ונזקק להשלמת אבדותיו. בנוסף, הוטלו עליו משימות התעצמות לנוכח השטחים הנרחבים שנכבשו בסיני, רמת הגולן ויהודה ושומרון. עוכבה העברת 50 מטוסי מיראז' 5 שאמורים היו להיקלט בטייסת 119 בתל נוף החל בספטמבר 1967 (כשלושה חודשים לאחר המלחמה) ושכשני שלישים מהתשלום בעדם הועבר לצרפתים (195 מיליון פרנק צרפתי). מטוסים אלה היו מטוסי הקו הראשון ויוצרו במיוחד לחיל האוויר הישראלי לפי תצורה ישראלית ושהופנמו בו לקחי קרבות. על אבי הטיפוס נרשם מיראז'5J עבור המילה Juif - יהודי בצרפתית.
בחלוף החודשים ולאחר מגעים של בכירים ישראלים עם השלטון הצרפתי שלא נשאו פרי פנתה ישראל למדינות אחרות בבקשה לרכוש נשק ובעיקר מטוסי ירוט.
החרפה נוספת באמברגו התרחשה ב־3 בינואר 1969 לאחר הפשיטה הישראלית על שדה התעופה הבינלאומי בביירות. נשיא צרפת הצהיר בזעם שהאמברגו הופך מוחלט ויכלל גם איסור לייצא לישראל חלקי חילוף. החרפה זו הבהירה לישראל כי תקוותיה להפשרת היחסים ולהצטיידות במיראז' 5 המיוחל אינן מציאותיות, וישראל פנתה ביתר שאת למציאת פתרון של קבע להצטיידות ביטחונית.
האמברגו לאחר פרישת שארל דה גול

בשנת 1969, פרש שארל דה גול מנשיאות צרפת. במשרד החוץ הישראלי שררה תקווה כי הנשיא החדש, ז'ורז' פומפידו, ישנה את היחס הצרפתי העוין כלפי ישראל. פומפידו הבהיר כי אין בכוונתנו לשנות את המדיניות כלפי ישראל וכי האמברגו על ישראל נותר בעינו. היחס של פומפידו כלפי ישראל נע בין אדישות והתעלמות לבין עוינות וביקורתיות.
המשך מגמת ניתוק המגע מישראל הוביל לאחד מרגעי השפל ביחסים בין שתי המדינות אשר התרחש בדצמבר 1969 כאשר ישראל עקפה את האמברגו שצרפת הטילה עליה ובמבצע חשאי העבירה ספינות טילים שרכש חיל הים הישראלי, מנמל שרבור שבצרפת לישראל.
החרפת היחסים עם ישראל מצאה ביטוי גם בסירובה של צרפת לגנות את ההתקפה המצרית שפתחה את מלחמת יום הכיפורים באוקטובר 1973. במשך המלחמה ובעקבות משבר הנפט הועמק הקשר בין צרפת לבין מדינות ערב. במהלך מלחמת ההתשה התהדק שיתוף הפעולה הביטחוני בין ישראל לארצות הברית, שהתחזק אף יותר במהלך מלחמת יום הכיפורים ולאחריה. ארצות הברית נאותה לספק לישראל מערכות נשק חדישות ועדיפות על אלה הצרפתיות. במקביל המשיכה ישראל בפיתוח תעשייה ביטחונית עתירת ידע ולא נזקקה עוד לאספקת נשק או לסיוע טכנולוגי צרפתי.
השפעת האמברגו

תוכניות ההצטיידות הישראליות בתקופה שלאחר מלחמת ששת הימים שובשה. ישראל נזקקה לספקית נשק חדשה. ארצות הברית נעתרה לפניית ישראל לרכישת נשק והפכה בחלוף השנים לבת ברית אסטרטגית של ישראל.
היחסים הדיפלומטיים והכלכליים של צרפת עם מדינות ערב הלכו והשתפרו כתוצאה מההתרחקות החד צדדית שלה ממדינת ישראל ומגילויי העוינות כלפיה.
מטוס המיראז' 5 שהיה פרי תכנון משותף עם ישראל ולא סופק בשל האמברגו, נמכר דווקא לחילות האוויר הערביים. ראשונת הרוכשות אותו הייתה לוב. בשנת 1973 שלחה לוב את טייסות מיראז' 5 להילחם כנגד ישראל במלחמת יום הכיפורים כחיל משלוח שהוצב על אדמת מצרים.
במטרה לצמצם תלות חיצונית, ישראל השקיעה מאמצים בפיתוח ובייצור עצמי של אמצעי לחימה. מאמצים אלה הניבו יכולות פיתוח וייצור ברמה טכנולוגית גבוהה. לימים אמר אל"ם דני שפירא, טייס הניסוי של התעשייה האווירית שלמעשה הייתה לאמברגו תרומה ממשית לביטחון מדינת ישראל.
צרפת ויתרה על יחסיה הקרובים עם ישראל שהייתה בשנות השישים מדינה עניה ונתונה לסיכונים קיומיים, וזאת לטובת שווקים גדולים יותר במדינות ערב. אך בחלוף השנים הפכה ישראל למדינה מפותחת כלכלית ואטרקטיבית לשת"פ ביטחוני וטכנולוגי. פירות שיתוף הפעולה הביטחוני בין שתי המדינות נמנעו מצרפת, שיחסיה עם ישראל לא שבו לקדמותם במשך עשרות שנים (רק בשנת 2019 חידשה צרפת את רכישת הנשק מישראל).
ראו גם

יחסי ישראל–צרפת
לקריאה נוספת

רוח רפאים מעל קהיר חלק א' - חיל האוויר הישראלי במלחמת ההתשה (1967–1970), דני שלום הוצאת באוויר עמ' 141–154
הערות שוליים

↑  צילה הרשקו, שיתוף הפעולה הביטחוני בין ישראל לבין צרפת במאה העשרים ואחת, מרכז בגין-סאדאת, 2013, עמ' 16-17
↑  איתי בלומנטל, נחשף פירוט הנשק של הימ"מ, באתר ynet, 1 במרץ 2015
1 2 3  שרביט, ד. (2008). "יחסי ישראל צרפת: מחדוות הברית למרירות שלאחר הגירושין", בתוך: ב. נויברגר וא. גרוניק (עורכים), מדיניות חוץ בין עימות להסדרים ישראל 1948–2008 מקראה חלק ב' (1051-1026), רעננה: האוניברסיטה הפתוחה., ע' 1039
↑  הודעת ראש הממשלה בדבר הטלת האמברגו הצרפתי על משלוחי נשק לישראל, אתר הכנסת
↑  דוכאן, א. (2005). ריאליזם ומדיניות חוץ: מדיניות צרפת כלפי ישראל בשנים 1956–1967, תוך התייחסות להיבט הגרעיני. חיבור לשם קבלת תואר מוסמך, המחלקה למדעי המדינה, אוניברסיטת בר-אילן, רמת גן, ע' 95
↑
1 2  שרביט, 2008, ע' 1042
↑  שרביט, 2008, ע' 1043
↑  Swiss Engineer on Trial for Selling Secret Plans of Mirage Engine to Israel, JTA, April 20, 1971
↑  גדעון קוץ, ‏לראשונה אחרי כיובל: צרפת רוכשת שוב נשק ישראלי, באתר מעריב אונליין, 24 בדצמבר 2019
שארל דה גול - מטיל האמברגו
הסטי"לים אח"י געש ואח"י סופה עוגנות ברציף שרבור טרם הברחתן לישראל, מאי 1969
הטיל MD 620 שפותח בצרפת. לאחר הטלת האמברגו נמשך הפיתוח בתעשייה האווירית
מטוס נשר מתוצרת התעשייה האווירית יוצר על-פי התוכניות של מטוס מיראז' 5 הצרפתי שהוברחו לישראל
היפוקרס

| --- | --- |

 
 מאכלים
 סוג:  קוקטייל 
 מרכיבים עיקריים:  יין, ניצן ציפורן, grains of paradise, זנגוויל, סוכר, קינמון, פלפל ארוך 
 
היפוקרס  (בלטינית: Vinum Hippocraticum) הוא משקה העשוי מיין מעורבב עם סוכר ותבלינים, בדרך כלל כולל קינמון, ואולי מחומם. לאחר ההשרייה של התבלינים ביין הממותק למשך יום, מסננים את התבלינים החוצה דרך שקית סינון בד חרוטית הנקראת manicum hippocraticum או שרוול היפוקרטס (הומצא במקור על ידי הרופא היווני היפוקרטס מהמאה ה-5 לפנה"ס כדי לסנן מים), שממנו שם המשקה נגזר.
היסטוריה

יין מתובל היה פופולרי באימפריה הרומית, כפי שנרשם בכתביהם של פליניוס הזקן ואפיקיוס. במאה ה-12, יין מתובל בשם "פימן" או "פימנט" הוזכר על ידי כרטיאן מטרואה. במהלך המאה ה-13, לעיר מונפלייה היה מוניטין של סחר ביינות מתובלים עם אנגליה. המתכונים הראשונים ליין מתובל הופיעו בסוף המאה ה-13. מתכונים ליין אדום ופימנט המצויים בספר בישול מימי הביניים בשם Tractatus de Modo או בתחילת המאה ה-14 (מתכון לפימנט ב-Regimen sanitati - סיירת הבריאות) של ארנאלדו מווייאנובה. מאז 1390, מתכונים לפימנט נקראים גם ipocras או ypocras, כנראה עם התייחסות והוקרה להיפוקרטס. בספר הבישול הקטלאני Llibre del Coch (1520) המתכון נקרא pimentes de clareya.
המשקה הפך לפופולרי ביותר, עם מוניטין כבעל תכונות רפואיות שונות או אפילו אפרודיזיאק .
במאה ה-16 סווג המזון לפי שני צירים: 1.קר או חם, 2.יבש או רטוב. אנשים באותה תקופה האמינו בשאיפה ל"איזון" בין אלה, למשל על ידי תבשיל מרכיבים יבשים (כמו ירקות שורש) וצליית מזון רטוב (כמו חזיר יונק). יין נחשב קר ויבש לכן הוסיפו לו מרכיבים חמים כמו סוכר, ג'ינג'ר וקינמון, שיצרו היפוקרס.
המשקה זכה להערכה רבה במהלך ימי הביניים המאוחרים. בצרפת, הוא צוין כמשקה האהוב על הברון הידוע לשמצה ז'יל דה רה (בערך 1405–1440), אשר לפי הדיווחים שתה מספר בקבוקים מדי יום ונתן לקורבנותיו לשתות אותו לפני רציחתם. מאוחר יותר לואי הארבעה עשר, מלך צרפת (בערך 1643–1715) נודע גם הוא שנהנה ממנו. באותם זמנים, המשקה היה פריט מתנה מוערך מאוד, באותה צורה כמו ריבה ושימורי פירות. היפוקרס יצא מהאופנה ונשכח במהלך המאה ה-18. בצרפת עדיין מיוצר באזורי ארייז' והוט לואר, אם כי בכמויות קטנות מאוד.
ייתכן שהמשקה בסופו של דבר נתן השראה לספרדים בפיתוח הסנגריה שלהם במאה ה-18. אף על פי שהסנגריה מתוקה יותר מהיפוקרס, סנגריה עדיין עשויה לעיתים קרובות עם תבלינים, כולל קינמון, ג'ינג'ר ופלפל.
ראו גם

יוון העתיקה ויין
יין חם
המורשת הקולינרית של שווייץ
הערות שוליים

↑  "hippocras". Merriam-Webster.
↑  "hippocras definition - Dictionary - MSN Encarta". אורכב מ-המקור ב-2009-04-26.
↑  Goldstein, Darra (2015). The Oxford Companion to Sugar and Sweets. Oxford University Press. p. 333. ISBN 9780199313617.
↑  Laudan, Rachel (2006). "Birth of the Modern Diet". Scientific American (באנגלית). 16 (4): 4–11. doi:10.1038/scientificamerican1206-4sp.
↑  "Accueil boutique / NOTRE CAVE" (בצרפתית). Today, Frédéric Bayer has taken over from his father. We are based in St Germain Laprade (in Haute-Loire, 7kms from Puy en Velay) and we are always faithful to our original recipes
החנות הסיטונאית של מרשל פילד

| --- | --- |

החנות הסיטונאית של מרשל פילד, בסביבות 1910.
 מידע כללי
 סוג:  חנות כלבו 
 שימוש:  סיטונאות
 כתובת:  שיקגו, אילינוי
 מיקום:  שיקגו 
 מדינה:  ארצות הברית
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  1887
 אדריכל:  הנרי הובסון ריצ'ארדסון 
 סגנון אדריכלי:  אדריכלות רומנסקית ריצ'רדסונית 
 קואורדינטות:  41°52′45″N 87°38′04″E﻿ / ﻿41.879028°N 87.6345°E﻿ / 41.879028; 87.6345
  (למפת שיקגו מוגדלת) החנות הסיטונאית של מרשל פילד(למפת שיקגו רגילה) החנות הסיטונאית של מרשל פילד
 
החנות הסיטונאית של מרשל פילד בשיקגו, אילינוי, המכונה לעיתים "חנות המחסן של מרשל פילד", הייתה בניין בעל שבע קומות בתכנונו של הנרי הובסון ריצ'רדסון (אנ'). המבנה נועד לשרת את העסק הסיטונאי של חנות הכלבו פילד'ס ונפתח ב-20 ביוני 1887, והקיף את הבלוק העירוני התחום על ידי רחוב קווינסי, פרנקלין, אדמס ו-וולס, ליד בניין מועצת הסחר של שיקגו.
אדריכלות

הבניין הוזמן בשנת 1885 על ידי הסוחר מרשל פילד (אנ'). ריצ'רדסון היה ידוע בעיצוביו בסגנון התחייה הרומנסקית (אנ'), לו העניק את השם רומנסק ריצ'רדסוניאני (אנ'). מבנה החנות הסיטונאית של מרשל פילד מדגים את יכולתו להתאים את הסגנון הזה למתחם מסחרי מודרני. הבניין נתמך במסגרות פנימיות של עץ וברזל, והוא היה עטוף במראה חיצוני כפרי של עבודות אבן שהעניקו מראה של ארמון (אנ') רומנסקי איטלקי. העיצוב החיצוני, שבו החלונות הונחו בקשתות רומנסקיות מסיביות, עשה רושם של ארבעה מפלסים, אך למעשה היו בו שבע קומות ומרתף שקוע. הקשתות הגדולות אפשרו לבנות את הרכיבים המבניים דקים יותר ומרחב חלונות גדול יותר למבנים שנבנו בשיטות המסורתיות באותה עת.
חברת מרשל פילד (אנ') סגרה את הבניין ב-1930 לאחר פתיחת המרצ'נדייז מארט (אנ'), אז הבניין הגדול בעולם, שאיחד את כל עסקי החברה הסיטונאיים תחת קורת גג אחת. החנות הסיטונאית נהרסה מאוחר יותר באותה שנה.
ראו גם

אדריכלות בארצות הברית
לואיס סאליבן
הערות שוליים

1 2  "Fabulous Era of Prairie Av. Yields To Time". Chicago Tribune. January 24, 1951.
↑  "The Story of a House". Glessner House Museum. 13 April 2015. Retrieved 18 July 2017.
ה'שפ"ז

ה'שפ"ז (5,387) ובקיצור שפ"ז – היא שנה עברית  אשר החלה ביום א' בתשרי, אור ל-21 בספטמבר 1626, והסתיימה ביום כ"ט באלול, 10 בספטמבר 1627.
המולד של תשרי חל ביום שני, 6 שעות ו-652 חלקים. לפיכך זו שנה מסוג בשה. איננה מעוברת, ואורכה 355 ימים.
זו שנה רביעית לשמיטה, ושנת 10 במחזור העיבור ה-284. תקופת ניסן שבשנה זו היא תחילת שנת 11 (סימנה יאיבא) במחזור השמש ה-193.
שנה זו היא שנת 1,558 לחורבן הבית, ושנת 1,938 לשטרות.
אירועים

יעקב ב"ש, ראש הקהל של יהדות פראג, מביא לפיטורי רב העיר רבי משה ר' מנדלש (שמונה במקום זאת לרבה של פוזנא), ובטבת נבחר במקומו רבי יום-טוב ליפמן הלר (ה"תוספות יום-טוב") שהגיע לעיר בחודש ניסן.
רבי משה הכהן מפראג, הוזמן לכהן כאב"ד ומרא דאתרא במץ, לצד הרב המכהן רבי יוסף הלוי אשכנזי המכהן.
לוח שנה > מאפייני לוח השנה

שנה מסוג בשה, ובה 355 ימים.
שנה "פשוטה": שאיננה מעוברת ובה חודש אדר אחד.
שנה "שלמה": שבה חשוון וכסלו בני 30 יום כל אחד.
היסטוריה של עם ישראל
היום האחרון של הדינוזאורים עם דייוויד אטנבורו

| --- | --- |
 סוגה:  סרט טבע תיעודי
 יוצרים:  BBC
 מנחים:  דייוויד אטנבורו
 ארץ מקור:  הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת
 שפות:  אנגלית
 מספר פרקים:  1
 הפקה
 אורך פרק:  90 דקות
 שידור
 רשת שידור:  BBC One 
 תקופת שידור מקורית:  15 באפריל 2022
 קישורים חיצוניים
 אתר רשמי
 דף התוכנית ב-IMDb
 
היום האחרון של הדינוזאורים עם דייוויד אטנבורו (באנגלית: Dinosaurs: The Final Day with David Attenborough) היא תוכנית טבע תיעודית בת 90 דקות שהופקה על ידי ה-BBC ושודרה ב-15 באפריל 2022 בערוץ BBC one בהפקת וקריינות השדרן הבריטי דייוויד אטנבורו. בארצות הברית התוכנית שודרה ב-11 במאי 2022 בשני פרקים עבור הסדרה "Nova" ושם מכונה: "Dinosaur Apocalypse".
הסדרה מציגה את היום האחרון של הקרטיקון לפני 66 מיליון שנה באמריקה הצפונית שנשלטה בידי דינוזאורים ושאר זוחלים נכחדים ומסבירה את התיאוריה להכחדת הדינוזאורים בהתבססות עדכנית על מאובנים טריים. התוכנית, אשר יצאה לצד התוכנית כוכב פרהיסטורי מציגה כמותה תמונות בידי תוכנת Computer-generated Imagery.