stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מרגרט מקינטאייר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  11 במאי 1965 (בת 59) דטרויט, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1994 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת דרום קליפורניה 
 בן או בת זוג:  מרקוס סייגה (1990–2000) 
 פרופיל ב-IMDb
 
מרגרט מקינטאייר (באנגלית: Marguerite MacIntyre; נולדה ב-11 במאי 1965) היא שחקנית אמריקאית.
ביוגרפיה

מקינטאייר נולדה בדטרויט שבמישיגן. היא בוגרת תואר באומניות הבמה מאוניברסיטת דרום קליפורניה. היא למדה באקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה בלונדון שבבריטניה.
היא שיחקה במספר הצגות בתיאטראות ברודוויי ובאוף ברודוויי בתחילת הקריירה שלה.
ב-1994 הופיעה בפרק של "סיינפלד" כמיס רוד איילנד המתמודדת בתחרות מיס אמריקה ויוצאת עם ג'רי.
היא הופיעה בין היתר בסדרות הטלוויזיה "אלי מקביל" ו"המשפט של איימי".
ב-2004 שיחקה לצד אוון פיטרס בסדרה "הימים" בABC. ב-2006 החלה לשחק את התפקיד הראשי בסדרה "קייל XY".
ב-2009 החלה לשחק את דמותה של שריף פורבס בסדרה "יומני הערפד".
בשנת 2022 הייתה שותפה ליצירת והפקה הסדרה "האקדמיה לערפדים" מבית רשת Peacock; המבוססת על סדרת הרומנים באותו שם מאת רישל מיד (אנ').
מריאטה בלאו

| --- | --- |

 לידה:  29 באפריל 1894 וינה, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  27 בינואר 1970 (בגיל 75) וינה, אוסטריה 
 מקום מגורים:  ניו יורק 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת וינה 
 מוסדות:  המכון הפוליטכני הלאומי  אוניברסיטת מיאמי  אוניברסיטת מיאמי  אוניברסיטת גתה בפרנקפורט  המעבדה הלאומית ברוקהייבן  אוניברסיטת ואסקו דה קרוגה  אוניברסיטת קולומביה  Universidad Michoacana de San Nicolás de Hidalgo 
 תלמידי דוקטורט:  הרתה ומבאכר 
 פרסים והוקרה:  פרס ארווין שרדינגר (1962)  פרס האיטינגר (1936)  פרס ליבן (1937)  פרס וינה למדע (1967) 
 
מריאטה בלאו (גרמנית: Marietta Blau;‏ 29 באפריל 1894 - 17 בינואר 1970) הייתה פיזיקאית אוסטרית.
ביוגרפיה

בלאו נולדה במשפחה יהודית מהמעמד הביניים, למאיר (מרקוס) בלאו, עורך דין ומוציא לאור למוזיקה, ולפלורנטין גולדזוויג. לאחר שקיבלה את תעודת החינוך הכללית מבית הספר התיכון לבנות של האגודה לחינוך המורחב של נשים, היא למדה פיזיקה ומתמטיקה באוניברסיטת וינה מ-1914 עד 1918; היא סיימה את הדוקטורט שלה במרץ 1919.
בלאו ידועה בפיתוח של אמולציות גרעיניות מתפתחות (צילומי), אשר היו מסוגלות לדמות ולמדוד במדויק חלקיקים ואירועים גרעיניים. בנוסף, היא הקימה שיטה כדי לחקור במדויק את התגובות שנגרמו על ידי אירועי קרניים קוסמיות. האמולציות הגרעיניות שלה קידמו באופן משמעותי את שדה הפיזיקה של החלקיקים בזמנה. על עבודתה היא הייתה מועמדת לפרס נובל לפיזיקה בשנת 1950.
לפני מלחמת העולם השנייה

משנת 1919 עד 1923 כיהנה בלאו במספר תפקידים במוסדות מחקר תעשייתיים ואוניברסיטאיים באוסטריה ובגרמניה; ב-1921, עברה לברלין כדי לעבוד כיצרנית של שפופרות רנטגן, היא עזבה את העבודה הזו כדי להיות עוזרת במכון לפיזיקה רפואית באוניברסיטת פרנקפורט. משנת 1923 ואילך עבדה כמדענית מתנדבת במכון לחקר רדיום של האקדמיה למדעים בווינה. בזכות הקצבה שקיבלה מהאגודה האוסטרית של אוניברסיטת נשים היא עסקה במחקר גם בגטינגן (גרמניה) ובפריז (1932/1933).
בשנותיה בווינה התעניינה בעיקר בפיתוח שיטת הצילום של זיהוי החלקיקים. מטרות המחקר שלה היו זיהוי חלקיקים, ובמיוחד אלפא-חלקיקים ופרוטונים, וקביעת האנרגיה שלהם על סמך המאפיינים של המסלולים שהם השאירו באמולציה. שם היא גם פיתחה טכניקת אמולציה הצילום המשמשת במחקר קרנות קוסמיות, כמדענית הראשונה להשתמש בתחליפים גרעיניים כדי לזהות נייטרונים. עבור מחקר זה, בלאו והסטודנטית לשעבר שלה הרתה וומבקר קיבלו את פרס ליבן של האקדמיה האוסטרית למדעים בשנת 1937. זו הייתה ההצלחה הגדולה ביותר שלה, גם בשנת 1937, היא ווומבקר גילו "התפרקות כוכבים" בצלחות הצילום שנחשפו לקרינה קוסמית בגובה של 2,300 מטר מעל פני הים. כוכבים אלה הם הדפוסים של מסלולי חלקיקים מתגובות גרעיניות של חלקיקי קרינה קוסמית עם גרעיני האמולציה הצילומית.
בלאו נאלצה לעזוב את אוסטריה ב-1938 לאחר סיפוחה של גרמניה הנאצית, עובדה שגרמה להפסקה בקריירה המדעית שלה. תחילה נסעה לאוסלו. לאחר מכן, בעקבות התערבותו של אלברט איינשטיין, היא השיגה משרת הוראה במכון מקסיקו סיטי ומאוחר יותר באוניברסיטת ואסקו דה קרוגה, אך מאחר שהתנאים במקסיקו הפכו את המחקר לקשה ביותר עבורה, היא ניצלה הזדמנות לעבור לארצות הברית בשנת 1944.
אחרי מלחמת העולם השנייה

בארצות הברית עבדה בלאו בתעשייה עד 1948, ולאחר מכן (עד 1960) באוניברסיטת קולומביה, המעבדה הלאומית ברוקהייבן ואוניברסיטת מיאמי. במוסדות אלה היא הייתה אחראית ליישום השיטה הצילומית של זיהוי חלקיקים בניסויים עתירי אנרגיה במאיצי חלקיקים.
בשנת 1960 חזרה בלאו לאוסטריה וערכה עבודה מדעית במכון לחקר רדיום עד 1964 - שוב, ללא תשלום. היא עמדה בראש קבוצת עבודה, שעסקה בתצלומים של צילומי חלקיקים מהניסויים ב-CERN והנחתה עבודות דוקטורט בתחום זה. ב-1962 היא קיבלה את פרס ארווין שרדינגר מהאקדמיה למדעים באוסטריה, אך לא התקבלה לצוות המחקר של האקדמיה.
מותה

בלאו חלתה בעקבות טיפול לא מוגן בחומרים רדיואקטיביים ועישון סיגריות במשך שנים רבות ומתה בווינה מסרטן ב-1970.
מורשת

בשנת 1950, ססיל פאוול קיבל פרס נובל לפיזיקה על פיתוח השיטה לצילום של גילוי חלקיקים וגילוי של פיון על ידי שימוש בשיטה זו.
הערות שוליים

1 2 3 4 5  Marietta Blau | Jewish Women's Archive, jwa.org
1 2  Marietta Blau in the history of cosmic rays | Print Edition - Physics…, archive.is, ‏2013-04-15
1 2  Marietta Blau, Pionera de la física de partículas que vino a México recomendada por Einstein, ‏2014-8-15
↑  Preisträger und Preisträgerinnen des Erwin Schrödinger-Preises, web.archive.org, ‏2011-08-19
↑  Marietta Blau - Unlearned Lessons, www.unless-women.eu (ארכיון)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007574029705171  PLWABN: 9811326502405606  BnF: cb10936490p (data)  DSI: 13181  GND: 123215331  ISNI: 0000 0000 5539 0078  LCCN: nr2003022653  NKC: jx20050818002  NTA: 32498233X  SNAC: w6fn1xg7  SUDOC: 183123263  VIAF: 52591350   WorldCat (עם VIAF): 52591350 
לוחית לזכר מריאטה בלאו בווינה
מרחב פיקוח תעופתי

חלוקת גרמניה מרחבי פיקוח עיליים
חלוקת גרמניה למרחבי פיקוח תעופתי (השכבה התחתונה)
מרחבי הפיקוח התעופתי באיטליה - רומא, ברינדיזי ומילאנו שלה שני מגזרים (במילאנו ובפאדובה)
בתעופה אזרחית, מרחב פיקוח תעופתי (באנגלית: Flight Information Region ר"ת FIR) הוא מרחב אווירי בעל גבולות מוגדרים, שבו מוענקים לכל הפחות שירותי מידע טיסה (Flight Information Service או FIS) ושירותי חירום (Alerting Service או ALS). השירותים זמינים לכל מטוס הנמצא באזור מידע הטיסה.
החלוקה למרחבי פיקוח תעופתי היא החלוקה העליונה של המרחב האווירי בעולם, וכל חלק מהאטמוספירה שייך למרחב פיקוח תעופתי מוגדר. החלוקה למרחבי פיקוח תעופתי אינה נעשית לפי מפתח חלוקה קבוע; יש אומנם מדינות ששטחן חופף למרחב פיקוח תעופתי בודד, אך קיימות מדינות גדולות המחולקות למספר אזורים, ומדינות קטנות החולקות את אותו מרחב. מרחב הפיקוח מעל לאוקיינוס מחולקים ל"מרחבי פיקוח אוקיאניים" (Oceanic Information Regions), ומופקדים באחריותן של המדינות הסמוכות. חלוקת האחריות בין הרשויות נעשית בהסכמים בינלאומיים במסגרת פעולתו של הארגון הבינלאומי לתעופה אזרחית (ICAO).
מרחב פיקוח תעופתי מתחיל בגובה הקרקע (GND). לעיתים מחולקת האטמוספירה לשתי שכבות של מרחבי פיקוח תעופתי, ובמקרה זה קרויה השכבה העליונה בכינוי "מרחב פיקוח עילי" (Upper Information Region או UIR), ותחילתה בגובה של 7,500 מטר. אין הכרח לקיומה של חפיפה גאוגרפית בין מרחבי פיקוח תעופתי למרחבי הפיקוח העיליים.
השירותים המוענקים בכל מרחב פיקוח תעופתי מופקדים באחריותו של אזור בקרה מרחבית (Area Control Center או ACC) שבדרך כלל מעניק את שמו לאזור מידע הטיסה עליו הוא אחראי, והממוקם בשדה תעופה בתחומי האזור. ייתכנו מספר מרכזי בקרה אזוריים במרחב פיקוח תעופתי אחד.
בישראל

בישראל מופקדת רשות התעופה האזרחית על הענקת שירותי תעבורה אווירית. המנהל מגדיר את מרחב הפיקוח התעופתי של ישראל, כדלקמן:
"מרחב הפיקוח התעופתי (Flight Information Region) של ישראל כולל בתוכו את:
א. המרחב האווירי שמעל שטח מדינת ישראל, לרבות שטחים הכפופים לריבונותה, אדנותה וממונותה של המדינה.
ב. המרחב האווירי שמחוץ לשטח מדינת ישראל, אשר תחומיו מוגדרים בפרסומי המידע התעופתי (AIP) ושניתנים בו שירותי פיקוח טיסה ישראליים."
הערות שוליים

| תעופה אזרחית  • תעופה • תעופה צבאית |
| --- | --- | --- |
| ארגוניםבין-לאומיים | הארגון הבין-לאומי לתעופה אזרחית • יאט"א |  לוח טיסות יוצאות מטוסי KLM |
| נמל תעופה | טרמינל • עלייה למטוס • שער עלייה למטוס • גשר עלייה למטוס • מדרגות ניידות • טרקלין נייד • קרוסלת מטען • הנחיית כלי טיס על הקרקע • שירותי קרקע למטוס נוסעים • מִנחת |  לוח טיסות יוצאות מטוסי KLM |
| חברת תעופה | חברת דגל • חברה לטיסות חסך • חברה לטיסות שכר • מועדון הנוסע המתמיד • בסיס פעולה מרכזי • רשימת חברות תעופה |  לוח טיסות יוצאות מטוסי KLM |
| ברית חברותתעופה | סטאר אלייאנס • Oneworld • סקייטים • התאחדות חברות התעופה הערביות • קבוצת TUI • ונילה אליינס • LATAM |  לוח טיסות יוצאות מטוסי KLM |
| כרטוס | כרטיס טיסה • כרטיס טיסה אלקטרוני • בידוק ביטחוני • כרטיס עלייה למטוס • עמדה אחודה לבידוק עצמי • כרטיס מסביב לעולם • רישום לטיסה • מחלקת טיסה • שותפות קוד • היטל דלק |  לוח טיסות יוצאות מטוסי KLM |
| מטוס נוסעים | עלייה למטוס • הסעה • צוות אוויר • טייס • טייס אוטומטי • מהנדס טיסה • דייל אוויר • ארוחת טיסה • קופסה שחורה • בידור בטיסה • מושב מטוס • בטיחות בטיסה • רשימת מטוסי נוסעים |  לוח טיסות יוצאות מטוסי KLM |
| בקרה | פיקוח טיסה • אזור בקרה מרחבית • מרחב פיקוח תעופתי • נתיב אווירי • מגדל פיקוח |  לוח טיסות יוצאות מטוסי KLM |
| כללי | תעופה כללית • הסכם שמיים פתוחים |  לוח טיסות יוצאות מטוסי KLM |
מקהלת רינת

מקהלת רינת הייתה מקהלה ישראלית שביצעה מוזיקה קלאסית ומוזיקה קלאסית ישראלית ופעלה בשנים 1955–1994. הוכרה כ"מקהלה הלאומית" של ישראל.
היסטוריה

המקהלה נוסדה על ידי גארי ברתיני בשנת 1955 עם קבוצה של תלמידי המדרשה למוזיקה בתל אביב ואימצה את השם "מקהלת רינת" ב- 1956.
הרפרטואר של מקהלה קאמרית ישראלית זו מתאפיין בקוטביותו: ביצועי אקפלה של יצירות מהרנסאנס (מאות 15–16) מצד אחד ומהמאה עשרים מהצד אחר, ביצוע יצירות מקוריות של מלחינים ישראלים מודרניים אבל גם שירים חד-קוליים של עדות ישראל. תחת הנהלתו המוזיקלית וניצוחו הפכה ל"המקהלה" של ישראל וגם זכתה להכרה בינלאומית. ביוני 1956 זכתה בפרס ראשון בתחרות בינלאומית למקהלות חובבים בפריז בה השתתפו מקהלות מ-16 מדינות. בתחרות שרה המקהלה שירים מלחניו של ראובן ירון והקליטה שם שני תקליטים. השתתפה בפסטיבל בפרוג'ה באיטליה ב-1960 והופיעה בטלוויזיה הצרפתית באותו סיור; סיירה בארצות הברית בשנת 1962 שם הופיעה בקונצרט בקרנגי הול, השתתפה בתוכנית המופע של אד סאליבן ובפתיחת המרכז ששמו שונה לאחר מכן ל"מרכז קנדי", בנוכחות הנשיא קנדי ועוד; קיבלה פרס שני בתחרות בינלאומית של ה-BBC להקלטת מדריגלים של מונטוורדי בשנת 1967.
בנוסף לסיורים נוספים בחו"ל הופיעה באירועים חשובים בארץ והשתתפה בהופעות בכורה של יצירות אחדות ("בת מצווה ישראל" של דריוס מיו, "תיקון חצות" של מרדכי סתר ועוד). המקהלה הופיעה עם התזמורת הפילהרמונית הישראלית כמה פעמים, גם תחת ניצוחם של שארל מינש וליאונרד ברנשטיין. בנוסף השתתפה בפסטיבל הזמר והפזמון 1964 ואף ניצחה בתחרות עם השיר "ילדתי אמרי", למילים של משה דור, ללחן של יעקב הולנדר ולעיבוד של בני אמדורסקי ונחמה הנדל שהשתתפו גם עם אותו השיר בביצוע נוסף.
באמצע שנות השבעים הכיר בה משרד החינוך והתרבות כ"מקהלה הלאומית". אחרי גארי ברתיני הפכו סטנלי ספרבר ואבנר איתי למנצחיה הקבועים, עד לפירוקה בשנת 1994.
דיסקוגרפיה

ERATO LDE 1059 1ères olympiades de chant-choral amateur Paris 1956 ISRAËL chorale Israëlienne "RINAT" Direction: Garry Bertini (France 1956 33RPM 17cm EP)
LE CHANT DU MONDE LDY 4074 Chants d'Israël chorale rinat (France 1956 or 1958 33RPM 17cm EP) conductor: Gary Bertini.
CBS S 72598 RINAT Israeli chamber choir Conductor: GARY BERTINI FOLK SONGS (Israel 1967 33RPM LP)
רינת מקהלה קאמרית ישראלית מנצח גארי ברטיני שירי עמים
CBS S 72836 CHANSONS OF THE 16th CENTURY RINAT ISRAEL CHAMBER CHOIR CONDUCTED BY GARY BERTINI (Israel 1970? 33RPM LP שירים מן המאה הט"ז רינת - מקהלה קאמרית ישראלית המנצח: גארי ברטיני
MU 181 MUSIQUE TRADITIONNELLE JUIVE A TRAVERS LES AGES CHOEUR NATIONAL D'ISRAEL RINAT Direction: Stanley SPERBER (France 1981 33RPM LP)
RCA RED SEAL RL 83031 Traditional Jewish Choral Music Rinat Israel National Choir Conductor Stanley Sperber, Israel 1983 33RPM LP 05 מסורת יהודית בשירת מקהלה המקהלה הלאומית רינת מנצח סטנלי ספרבר
Beth Hatefutsoth BTR 8601 The koenigsberg Tradition The High Holydays
Rinat Israel National Choir Conductor: Stanley Sperber Cantor: Naftali Herstik Organ: Raymond Goldstein, Israel 1984 or 1990 33RPM LP 06 בית התפוצות מסורת קהילת קניגסברג ימים נוראים המקהלה הלאומית "רינת" מנצח: סטנלי ספרבר חזן: נפתלי הרשטיק עוגב: ריימונד גולדסטיין
Beth Hatefutsoth BTR 8903 The DANZIG Tradition (Israel 1989 33RPM LP 06
בית התפוצות מסורת קהילת דנציג ימים נוראים המקהלה הלאומית "רינת" מנצח: סטנלי ספרבר חזן: נפתלי הרשטיק עוגב: ריימונד גולדסטיין
אלבום (3 תקליטורים) המכיל מבחר הקלטות מהשנים 1956-1972 (NMC יצא ב-1993)
דיסקוגרפיה > הקלטות של מקהלת רינת המופיעות בתקליטים אחרים

הוצאת המכון למוזיקה ישראלית אלכסנדר אוריה בוסקוביץ IMI-CD-09
Capriccio Records 10368 "Mordechai Seter: Midnight Vigil; String Quartet No. 1" conductor: Gary Bertini 
 Recorded Dec\31\1984 Binyanei Ha'Ooma Center, Jerusalem
Vienna Modern Masters VMM 3013 "MUSIC FROM SIX CONTINENTS, 1992 SERIES Fleischer, Tanner, Van De Vate, Saffer" CD
CDI 28901 "Gustav Mahler Symphony No.2 ‘Resurrection’" (Conductor: Zubin Mehta) (Israel 1989 CD Live Recording at MASADA
בית לוחמי הגטאות Beit Lohamei Haghetaot "BENEATH THE STARRY SKY Melodies of Remembrance"  11
מרחב פתרונות

באלגברה ליניארית, מרחב הפתרונות, מרחב האפסים או הגרעין של מטריצה  A הוא קבוצת כל הווקטורים שפותרים את המשוואה  A\mathbf {x} =\mathbf {0} . כלומר זהו אוסף הפתרונות של מערכת המשוואות הליניאריות ההומוגונית המיוצגת על ידי  A. את מרחב הפתרונות מסמנים  {\mbox{Null}}(A). מרחב הפתרונות הוא תת-מרחב וקטורי של המרחב הווקטורי  F^{n}, כאשר F הוא השדה שמעליו מוגדרות המשוואות, ו-n הוא מספר העמודות ב- A (שהוא מספר הנעלמים במערכת המשוואות). זאת משום שסכום פתרונות הוא פתרון, וכפל בסקלר של פתרון הוא פתרון.
אם  T היא העתקה ליניארית שמיוצגת על ידי מטריצה  A לפי בסיס סדור  B של התחום של  T, אז  {\mbox{Null}}(A) הוא מרחב וקטורי הקואורדינטות של הגרעין  {\mbox{Ker}}(T) לפי  B, ושני המרחבים איזומורפיים.
הממד של  {\mbox{Null}}(A) נקרא האפסיות של  A ומסומן  {\mbox{nullity}}(A). לכל מטריצה  A עם n עמודות מתקיים  {\mbox{nullity}}(A)+{\mbox{rank}}(A)=n, כאשר  {\mbox{rank}}(A) הוא דרגת  A. המשפט המקביל להעתקות הוא  \dim \operatorname {Ker} T+\dim \operatorname {Im} \,T=\dim V, כאשר  V הוא התחום של  T.
לפי הגדרתו מרחב הפתרונות של מטריצה הוא מרחב הווקטורים העצמיים השייכים לערך עצמי 0. אם המטריצה היא מטריצה הפיכה מרחב הפתרונות מתנוון וכולל רק את וקטור האפס. מרחב פתרונות לעולם אינו ריק כי הוא תמיד כולל את וקטור האפס. באופן כללי, המרחב העצמי של ערך עצמי  \lambda  של מטריצה  A הוא  {\mbox{Null}}(A-\lambda I).
דירוג מטריצות מבוסס על הפעלת פעולות אלמנטריות על מטריצה שמשנות אותה, אך שומרות על מרחב הפתרונות שלה. שיטת הלכסון של גאוס מתבססת על כך לשם פתרון מערכות של משוואות ליניאריות; מביאים את המטריצה שמייצגת את המערכת למצב מדורג קנוני ממנו קל לקרוא את מרחב הפתרונות, שהוא אוסף הפתרונות למערכת.
דוגמה

נבחן את המטריצה  A={\begin{bmatrix}\,\,\,2&1&1\\-1&0&0\end{bmatrix}}. מערכת המשוואות המתאימה היא:
שפתרונה  (0,t,-t), כאשר t פרמטר הנבחר בחופשיות. על כן מרחב הפתרונות הוא הישר במרחב התלת־ממדי העובר דרך  (0,1,-1) והראשית.  {\mbox{nullity}}(A)=1, שכן ישר הוא חד-ממדי.
מערכת משוואות ליניארית אי-הומוגנית

נתונה מערכת משוואות ליניאריות  A{\textbf {x}}={\textbf {b}}. בהינתן שני פתרונות למערכת  \mathbf {v} ,\mathbf {u} , ההפרש ביניהם מקיים:
כלומר  \mathbf {v-u} \in {\mbox{Null}}(A). באופן דומה אם  \mathbf {v}  פתרון של המערכת האי-הומוגנית ו- \mathbf {w}  פתרון של המערכת ההומוגנית אז:
צירוף שתי העובדות יחדיו מוביל למסקנה שבהינתן פתרון של המערכת  A{\textbf {x}}={\textbf {b}}, אז כל פתרון אחר מתקבל ממנו על ידי חיבור פתרון של  A{\textbf {x}}={\textbf {0}}. בניסוח אחר, אם  \mathbf {p}  הוא פתרון כלשהו של  A{\textbf {x}}={\textbf {b}}, אז קבוצת הפתרונות של  A{\textbf {x}}={\textbf {b}} היא  \mathbf {p} +{\mbox{Null}}(A)=\{\mathbf {p} +\mathbf {v} :\mathbf {v} \in {\mbox{Null}}(A)\}. זהו מרחב אפיני.
מרגרט מסקוטלנד

| --- | --- |
 לידה:  28 בפברואר 1261 טירת וינדזור, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  9 באפריל 1283 (בגיל 22) ברגן, דנמרק-נורווגיה 
 מדינה:  ממלכת סקוטלנד 
 מקום קבורה:  קתדרלת ברגן  הקתדרלה הישנה 
 בן או בת זוג:  אריק השני, מלך נורווגיה (31 באוגוסט 1281–?) 
 
מרגרט מסקוטלנד (באנגלית: Margaret of Scotland, בנורדית עתיקה: מרגרט אלכסדנרסדוטיר - Margrét Alexandersdóttir, בנורווגית: מרגרט אלכסנדרסדוטר - Margrete Alexandersdotter - "מרגרט בת אלכסנדר"; 28 בפברואר 1261 - 9 באפריל 1283) הייתה המלכה הרעיה של אריק השני, מלך נורווגיה.
ביוגרפיה

מרגרט נולדה ב-28 בפברואר 1261 בטירת וינדזור שבאנגליה, והייתה בתם של מלך סקוטלנד אלכסנדר השלישי ושל רעייתו הראשונה מרגרט מאנגליה. מרגרט הגיעה לנורווגיה בגיל 20 כדי להנשא לאריק השני בן ה-13 שהפך למלך נורווגיה ב-9 במאי 1280. חוזה הנישואין נחתם ברוקסבורו שבסקוטלנד ב-25 ביולי 1281 וכלל בין השאר את זכותם של צאצאי הזוג לרשת את כתר סקוטלנד, ואת הנדוניה של מרגרט שנקבעה ל-14,000 מארק. החתונה נערכה שנה לאחר מכן, ובה הוכתרה מרגרט למלכה.
הנישואין בין אריק למרגרט היו נישואים פוליטיים אופייניים, שהשיגו פיוס והורידו את המתח שבין שתי המדינות שנגרם כתוצאה מהסכם פרת' מ-1266, לפיו ויתרה נורווגיה לסקוטלנד על  האיים ההברידיים ועל האי מאן בתמורה לתשלום חד-פעמי של 4,000 מארק ותשלום שנתי של 100 מארק. ההסכם גם קבע שסקוטלנד תכיר בריבונות הנורווגית באיי אורקני ושטלנד.
מרגרט נפטרה בטונסברג בשנת 1283 זמן קצר לאחר שילדה את מרגרט, אשר נחשבה לזמן קצר כעוצרת ממלכת סקוטלנד בעקבות מותו של סבה, אלכסנדר השלישי ב-19 במרץ 1286.
ככל הנראה נפטרה מרגרט ב-9 באפריל 1283 (על פי ה"גסטה אנאליה") או ב-27 בפברואר או ב-28 בפברואר באותה שנה (על פי "דברי ימי לאנרקוסט").
מרגרט נקברה בקתדרלה של ברגן, אשר נהרסה בשנת 1531. אתר הקבורה, כיום בתחום מצודת ברגנהוס, מצוין בלוחית זיכרון.
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| קודמת: מרגרט מסקוטלנד, רוזנת קנט | יורשי עצר בסקוטלנד | הבאה: מרגרט, העלמה מנורווגיה |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| קודמת: אינגבורג אריקסדוטר | מלכות רעיות בנורווגיה | הבאה: איזבל ברוס |
מר באום

| --- | --- |

כרזת הסרט בהפצתו בארצות דוברות אנגלית
 בימוי:  אסי דיין
 הופק בידי:  יורם כסלו, יורם מקלברג
 תסריט:  אסי דיין
 עריכה:  זוהר סלע
 שחקנים ראשיים:  אסי דיין
 מוזיקה:  בועז אבני
 צילום:  אבי קורן 
 מדינה:  ישראל 
 חברה מפיצה:  קרן הקולנוע הישראלי, ח.ל.ס הפקות
 הקרנת בכורה:  22 ביולי 1997
 משך הקרנה:  92 דקות
 שפת הסרט:  עברית
 סוגה:  דרמה קומית 
 פרסים:  שני פרסי אופיר
 דף הסרט ב־IMDb
 
מר באום הוא סרט קולנוע ישראלי מסוגת הקומדיה השחורה, בבימויו של אסי דיין, שיצא לאקרנים בשנת 1997.
הסרט חותם את הטרילוגיה אותה כתב וביים דיין, כאשר הסרטים הקודמים לו הם: "החיים על פי אגפא" ו"שמיכה חשמלית ושמה משה". הסרט זכה בשני פרסי אופיר, שניהם עבור דיין, בקטגוריות התסריטאות והמשחק הראשי, ובפרס דקל הזהב בפסטיבל ולנסיה לקולנוע. לאחר יציאתו, הופץ הסרט במדינות נוספות, כמו ארצות הברית ומדינות אירופה.
הקומדיה ההוליוודית "האיש הכי כועס בברוקלין" (אנ') בכיכובם של רובין ויליאמס ומילה קוניס מבוססת על התסריט שכתב אסי דיין למר באום.
תקציר העלילה

הסרט עוקב אחר מיקי באום (אסי דיין), יבואן משקפי שמש מסין, אשר מתבשר על ידי רופאו כי הוא חולה במחלת הסרטן וכי נותרו לו תשעים ושתיים דקות בלבד לחיות.
במהלך שעתו האחרונה של באום, הוא נוסע מהקליניקה של הרופא ברחוב בזל לפגישה עם איש עסקים סיני בקפה הבימה לגבי פרסומת למשקפי השמש. אחרי הפגישה בקפה הבימה, הוא נסע אל הסופר-פארם בלונדון מיניסטורס לקנות אקמול אותו יוכל לקחת חמש דקות לפני מותו. ומשם הוא מספיק לקחת את בתו ובן זוגה מלימודי הפסיכומטרי בסמוך לכיכר רבין אל ביתם בפנטהאוז שבצפון תל אביב.
במהלך נסיעותיו ברכב הטויוטה קארינה, המראה את השעון, הוא מנסה להבין את המציאות שבה חי ולסכם את חייו הקצרים באמצעות חזיונות דלים מעתידו ומעברו, בהם נכללים סובביו, משפחתו, עמיתיו וחבריו. במהלכם הוא מספיק לדבר עם אשתו אשר עובדת בהפקה של "בשידור חי עם דן שילון", עם בנו הקצין, עם אמו ועם מכריו.
לאחר ההגעה לביתם, בעת שבתו ובן זוגה צופים בסלון במלרוז פלייס, מר באום עולה לחדר השינה, מתקלח, והולך לישון. הוא נפטר בשעה 12:25 במהלך שנתו.
לאורך כל הסרט מתועד מסע ההלוויה הארוך שלו שבו משתתפים כלל הדמויות בסרט.
דמויות

| שחקנ/ית | דמות |
| --- | --- |
אסי דיין: מיקי באום
שירה גפן: מאיה באום (בתו)
תומר שרון: גיא באום (בנו)
גיל אלון: פרופסור זיו
עידן אלתרמן: רנצ'ו
דבי בסרגליק: חיה
שירלי ברנר: חלי
יוסף כרמון: שמואל גרין
רבקה נוימן: דליה באום (אשתו)
קארין אופיר: תמר
שרית סרי: גברת באום
מוטי שרון: סשה
שחר סורק: ערן
נתן זהבי: שייקה
אדם ברוך: מדריך בתערוכה
ציפור אייזן: מזכירה
דורי בן זאב: גרוסמן
אורי קלאוזנר: משה
שמיל בן ארי: לוי בוסקילה
מקהלת פועלי תל אביב

מקהלת פועלי תל אביב בניצוחו של ישראל ברנדמן, בקונצרט חגיגי, ב-1 בנובמבר 1947, לרגל מלאת חצי יובל ליסוד המקהלה
מקהלת פועלי תל אביב בניצוחו של ישראל ברנדמן, בתצלום מ-27 ביולי 1946
מקהלת פועלי תל אביב בניצוחו של ישראל ברנדמן, ב-1948 בירושלים, כנראה לפני מלחמת העצמאות.
מקהלת פועלי תל אביב הייתה מקהלה שפעלה בעיר תל אביב-יפו משנות ה-20 ועד שנות ה-80 של המאה ה-20, בניצוחם של המנצח והמלחין ישראל ברנדמן ובהמשך עובדיה טוביה.
תולדות המקהלה

ב-1917 ייסד ישראל ברנדמן בעיר הולדתו קמניץ פודולסק שבאוקראינה, מקהלה יהודית חלוצית אשר את מרבית שיריה שרה בשפה העברית. ב-1919 עלו המנצח ומקהלתו יחדיו ארצה ובסוף 1922 הפכו רשמית למקהלת פועלי תל אביב. מרבית חברי המקהלה היו אקדמאים ומתוכם צמח גרעין מקהלת האופרה ומקהלת האורטוריה. המקהלה הוזמנה להופיע באירועים ציבוריים וכלליים. ב-1924, עם עזיבתו של ברנדמן לאוסטריה ניצחו על המקהלה מנשה רבינא ומ.ג. לוין. המקהלה פעלה במסגרת מועדון הפועלים ובהמשך קבעה את משכן הקבע שלה בבית ברנר בתל אביב. רפרטואר המקהלה כלל שירים מתחום המוזיקה הכללית, ליטורגיה יהודית כגון קטעי חזנות ופיוטים.
מקהלות פועלים עירוניות קמו כחלק אורגאני של הפעילות התרבותית והרוחנית בקרב ריכוזי הפועלים. לרוב, חבריהן לא היו זמרים מקצועיים, בעוד שמנצחיהן היו בעלי רקע והכשרה מוזיקליים בתחום. ב-1934 הוקם במסגרת ההסתדרות הכללית "המרכז לחינוך",  ומנהליו הראשונים היו נסים נסימוב ושלמה קפלן. המרכז פעל להפצת הזמר העברי ובכלל זה הקמת מקהלות בחסות מועצות פועלים. העלייה השלישית הביאה עימה מוזיקאים ומלחינים מחוננים אשר הוו את הבסיס לעיצוב שירת המקהלה בישראל המתהווה.
ב-1935, עזב ברנדמן את אוסטריה על רקע התגברות האנטישמיות הממוסדת ושב ארצה. עם שובו נמסר לו מחדש ניהול המקהלה מידי שלמה קפלן. ברנדמן הוביל את הקו המוזיקלי של המקהלה וכך בעת פעילותה נודעה גם בשם מקהלת ברנדמן.
המקהלה הרבתה לבצע שירים בסגנון שרווח בשנות ה-40 וה-50 של המאה ה-20, המכונה הסגנון הימתכוני, כשברפטואר המקהלה הופיעו למשל משירי נחום נרדי, הנחשב פורץ דרך בתחום.
תחת שרביטו, ביצעה מקהלת פועלי תל אביב בפעם הראשונה בישראל אורטוריה.
בדצמבר 1941 השתתפה המקהלה בכנס הראשון של מקהלות אזור תל אביב אשר התקיים בעיר תל אביב, וב-22 באפריל 1944, נטלה חלק בכנס הראשון של מקהלות הפועלים אשר התקיים בעין חרוד וכפר יחזקאל, ובו נטלו חלק 25 מקהלות פועלים. כינוס זה נחשב ל"אבן הפינה" לייסוד כינוסי הזמריה שהחלו במדינת ישראל בשנות ה-50.
ברנדמן ניצח על המקהלה כ 30 שנים והיא הייתה חממה למוזיקאים, לשחקנים ולמורים למוזיקה, כגון משה יעקבסון ומשה בר-עמי. בסוף שנות ה-60 של המאה ה-20 סיים ישראל ברנדמן את תפקידו ועל ניצוח המקהלה הופקד עובדיה טוביה.
לקריאה נוספת

"שירי עבודה ומולדת" – המרכז לתרבות ולחינוך של ההסתדרות הכללית של העובדים העבריים בארץ ישראל, תל אביב, 1955.
"במצעד" – ההסתדרות הכללית של העובדים העבריים בארץ ישראל, הוצאת המרכז לתרבות תל אביב, תש"ט, 1949.
רבינא מנשה, שלמה סקולסקי, מי היה מי באקו"ם, הוצאת אקו"ם, תל אביב, 1965 (באנגלית).
ביאורים

↑  הסגנון שרווח בשנות ה-40 מכונה בספרות "הימתכוני" להבדיל מהסגנון המכונה ים-תיכוני שרווח בשנות ה-70.
הערות שוליים

↑  חיה לביא, המקהלה בארץ ישראל, מתקופת העלייה הראשונה ועד קום המדינה, אוניברסיטת תל אביב, החוג למוזיקולוגיה, תל אביב, 1980, עמוד 20.
1 2  חיה לביא, עמוד 22.
↑  נתן שחר, שיר שיר עלה - נא, תולדות הזמר העברי, הוצאת מודן, תל אביב, עמוד 84.
↑  לאורה ברסלר, הסגנון הימתכוני במוזיקה הישראלית, אוניברסיטת תל אביב, החוג למוזיקולוגיה, תל אביב, ספטמבר 1983, עמוד 151.
↑  מנשה רבינא, שלמה סקולסקי, מי היה מי באקו"ם, הוצאת אקו"ם, תל אביב, 1965. (באנגלית).
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007312028805171  VIAF: 157650616   WorldCat (עם VIAF): 157650616
מריאליט

| --- | --- |
מוצגים מלוטשים במוזיאון הלאומי להיסטוריה של הטבע בוושינגטון
מוצגים מלוטשים במוזיאון הלאומי להיסטוריה של הטבע בוושינגטון
 תכונות המינרל
 הרכב כימי:   Na4Al3Si9O24Cl 
 מערך קריסטלוגרפי:  טטרגונלי
 צורת הגביש:  הגבישים פריזמתיים ופאותיהם מקווקווים באורך עד 1.5 מטר, מקבצים גרגיריים או חסרי צורה.
 צבע:  חסר-צבע, לבן, צהוב, ורוד, סגול, כחלחל, שחום, ירקרק
 ברק:  זגוגי, דמוי שרף, פנינתי
 שקיפות:  שקוף עד שקוף למחצה
 פצילות:  מובחנת בשני כיוונים ({100}, ו־{110})
 שבירה:  בלתי שווה עד דמוית קונכייה
 קשיות:  6-5.5 בסולם מוס
 משקל סגולי:  2.62-2.5
 שרטוט:  לבן
 מידע נוסף:  המריאליט הוא פלואורסצנטי.
 מינרלים נלווים:  זירקון, טיטניט, גארנט, אפטיט, אלביט, פלגיוקלז, פירוקסנים ואמפיבולים
מריאליט הוא מינרל טקטוסיליקטי (סיליקט במבנה מרחבי) המכיל נתרן, אלומיניום וכלור השייך לקבוצת הסקפוליט.
תכונות > הרכב כימי וקריסטלוגרפיה

נוסחת המבנה הכימי של המריאליט היא Na4Al3Si9O24Cl. המריאליט יוצר תמיסה מוצקה עם המיוניט (Ca4Al6Si6O24CO3), מינרל השייך אף הוא לקבוצת הסקפוליט. מיוניט ומריאליט טהורים יוצרו באופן מלאכותי, אבל בטבע הם קיימים אך ורק בתערובת ביניהם, שבה לא עולה חלקו של אחד המינרלים על 80 אחוזים. חבורת הסימטריות המרחבית של תערובת זו היא "P42/n"
המריאליט מתגבש במערכת הטטרגונלית, חבורת סימטריות נקודתית "טטרגונלית דיפירמידלית"  4/m\ , וחבורת סימטריות מרחבית "I 4/m". הפרמטרים של תא היחידה הם: Å‏a=12.060‏ ו-c=7.572Å.