stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
חופש הביטוי
חופש הביטוי בישראל > חופש הביטוי מול הגנה על רגשות דתיים

המחוקק הישראלי בחר להעניק לאינטרס ההגנה על רגשותיו הדתיים של אדם משקל כבד אל מול הזכות הנגדית למימוש חירות הביטוי, ודאגה להבליט את הגבלת חופש הביטוי בכך שיצא מעבר להגדרה הרגילה של 'פרסם' ניתן ללמוד זאת מסעיף 34כד בחלק ההגדרות שבחוק העונשין - "בדברים שבעל פה - להשמיע מילים בפה או באמצעים אחרים, בהתקהלות ציבורית או במקום ציבורי או באופן שאנשים הנמצאים במקום ציבורי יכולים לשמוע אותם, או להשמיען בשידורי רדיו או טלוויזיה הניתנים לציבור, או להפיצן באמצעות מחשב בדרך הזמינה לציבור, או להציען לציבור באמצעות מחשב" וסעיף 173 לאותו החוק מטיל מאסר של עד שנה אחת על ה"מפרסם פרסום שיש בו כדי לפגוע פגיעה גסה באמונתם או ברגשותיהם הדתיים של אחרים" או "המשמיע במקום ציבורי ובתחום שמיעתו של פלוני מילה או קול שיש בהם כדי לפגוע פגיעה גסה באמונתו או ברגשותיו הדתיים". בשנת 1961 בית המשפט ראה ברגשות הדת חלק מן הסדר הציבורי (פסק דין טטליס נ' ראש עיריית הרצליה). ניתן לומר כי אדם פוגע ברגשותיו הדתיים של זולתו כאשר בהתנהגותו הוא מפר או מחלל אמונות, ערכים או סמלים דתיים של הזולת. תלונות כאלו נפוצות בתקופה המודרנית, אולי בגלל תהליך חילון של החברה המערבית, בו הדת מאבדת את המעמד המרכזי שהיה לה בחברה ושרויה באיום תרבותי מתמיד מצד החברה החילונית. בפסק דין בעניין פרץ הצביע השופט חיים כהן על הקושי להתחשב בשיקול של הגנה מפני פגיעה ברגשות משום שלעיתים אם ננסה למנוע פגיעה ברגשות של קבוצת אנשים מסוימת, בעצם נפגע ברגשותיהם של קבוצת האנשים המנוגדת להם, "ואין דמם של אלה סומק טפי מדמם של אלה".
חופש הביטוי בישראל > חופש הביטוי וזכויות עובדים

בית הדין הארצי לעבודה דן בחופש הביטוי של מעבידים, בפסק דינו בעניין פלאפון שניתן ביום 2 בינואר 2013. בית הדין הארצי פסק בין היתר כך: "...ניתן בזה סעד זמני כללי לפיו פלאפון... לא תנקוט בכל... התבטאות... (העלולה) לפגוע במימוש זכות העובדים להתארגנות... ובתוך כך: ... תימנע מלהציג לעובדים את החסרונות הקיימים לדעתה בהצטרפות לארגון עובדים והשלכות ההתארגנות על פעילותה הכלכלית... לרבות הפניית ניירות עמדה לעובדים... להימנע ...(מ)פניות אישיות לעובדים... לרבות פניה כללית".
בערעור על אותו פסק דין לבג"ץ, ביום 7 ביולי 2014 פסקו שופטי בג"ץ כך: "אשר על כן, בנסיבות של התארגנות ראשונית עד לכינונו של ארגון יציג, זכותו של המעסיק לביטוי אינה שוות משקל לזכות העובדים לחופש ההתארגנות בארגון עובדים, וזכות העובדים להתארגנות בארגון עובדים גוברת על זכות המעסיק לחופש הביטוי" (ההדגשה במקור).
ביוני 2017, פסק בית המשפט העליון בתיק עע"מ 4058/16, כי חופש הביטוי זוכה כיום למעמד איתן בחברה הישראלית, מעמד בכורה שניצב לצד הזכויות החשובות ביותר. השופט יורם דנציגר כתב בפסק הדין: "יש לשמור מכל משמר על זכותו של האזרח הקטן להתבטא נגד השלטון. זהו חלק אינהרנטי והכרחי לקיומה של החברה הדמוקרטית."
בדצמבר 2017 זיכה בית המשפט את הרב דב וולפא מעבירת הסתה לסירוב פקודה, ובהכרעת הדין נכתב: "קריאה לחיילי צה"ל לסרב לפקודה חוקית של מפקדיהם היא מכעיסה ומקוממת. ואולם, חופש הביטוי הוא בעל מעמד חוקתי מיוחד, ומהווה תנאי חיוני לקיומה של דמוקרטיה ולשמירה על זכויות היסוד האחרות. חופש הביטוי אינו חל רק על ביטויים המצויים בלב ההסכמה, ומבחנה של הדמוקרטיה הוא בתחולתו של חופש הביטוי גם על ביטויים מרגיזים ואפילו פוגעים, דוגמת קריאה שכזו".
חופש הביטוי בישראל > חופש הביטוי והמשפט הפלילי

בעקבות הוצאתו לאור של הספר "ברוך הגבר" הועמדו עורכיו לדין באשמת הסתה לגזענות ועידוד לאלימות. פסק הדין של בית משפט השלום בירושלים, שבו הורשעו הנאשמים, עסק גם בסוגיית הפגיעה בחופש הביטוי, באומרו:
ראו גם

סינון תכנים באינטרנט
ההכרזה לכל באי העולם בדבר זכויות אדם
אראופגיטיקה
דיבה
מוניטין
הכחשת השואה
שקיפות תקשורתית
לקריאה נוספת

טלי פרידמן, שמואל ליימן-ווילציג, חופש הביטוי של רבני הציונות הדתית: בין הלכה, משפט ותקשורת בדמוקרטיה הישראלית, ניב, 2024.
ברק מדינה, דיני זכויות האדם בישראל, הוצאת נבו, 2017, פרק 3: חופש הביטוי, עמ' 431–608.
תמר גדרון "חופש הביטוי בחוק איסור לשון הרע - עידן חדש?" המשפט ה-9 (2000).
הילל סומר, לטם בן בשט וגבריאלה שוורץ חופש הביטוי – מסמך רקע מקוצר בנושא (2005).
נתן לרנר, ״חופש הביטוי והסתה לשנאה דתית״ משפט ועסקים טו 11–25 (2012).
Eric Barendt, Freedom of Speech (2005).
Ian Cram, Contested Words: Legal Restrictions on Freedom of Speech in Liberal Democracies (2006).
Ivan Hare & James Weinstein, Extreme Speech and Democracy (2010).
Katie Bresner, Understanding the Right to Freedom of Expression (2005).
Kevin Boyle & Sangeeta Shah Thought, Expression, Association, and Assembly, in Human Rights Law 217 (Daniel Moeckli, Sangeeta Shah, and Sandesh Sivakumaran ed., 2014).
M.W. Janis, R.S. Kay, & A.W. Bradley, European Human Rights Law: Text and Materials (2008).
הופנונג, מנחם. (1991). ישראל - ביטחון המדינה מול שלטון החוק. ירושלים: נבו, עמ' 175–195.
נוסק, הלל ולימור יחיאל. (1995). 'צנזורה צבאית בישראל', קשר, 17: 45
אלעד פלד, "האם 'ציפור נפשה של הדמוקרטיה' היא גם ציפור נפשו של האדם? מבט ביקורתי על עיגונו החוקתי של חופש הביטוי לפסיקה", "מחקרי משפט" כו' חוברת 1.
א' רוזן-צבי "ההלכה והמציאות החילונית" חירות ומצפון הדת (1990) 157.
אורלי רובינזון

| --- | --- |

אורלי רובינזון, עין ורד, 2020
 לידה:  28 בפברואר 1969 (בת 55) קריית מוצקין, ישראל
 תקופת הפעילות:  מ-2001
 תחום יצירה:  אדריכלות
 robinzone.co.il
אורלי רובינזון (נולדה ב-28 בפברואר 1969) היא מעצבת וסופרת ישראלית.
מחברת ומנהלת הפקת ספרי עיצוב ואדריכלות ישראלים. רובינזון יזמה והובילה פרויקטים בהם סדרות ספרים שעוסקות בעיצוב ישראלי, ספרים שעוסקים באדריכלים ספציפיים ועוד.
רובינזון הוציאה כ-34 ספרי עיצוב וסטיילינג לבית, ולפי הערכות מכרה יותר מ–300,000 עותקים לאורך השנים. בשנת 2023 יזמה את מיזם חזית הבית לטובת נפגעי מלחמת חרבות ברזל.
ביוגרפיה

רובינזון נולדה וגדלה בקריית מוצקין, ומציינת כי שם עוצבה אישיותה. אימה הייתה מנהלת חשבונות ואביה, יוסף רולס, היה אדריכל שהקפיד גם בבית המשפחה על אסתטיקה קלאסית וכבדה. למדה בבית הספר התיכון אורט קריית מוצקין במגמת אדריכלות. שירתה בצה"ל כמורה חיילת וכפקידה פלוגתית ביחידת מגלן. לאחר סיום שירותה הצבאי עברה להתגורר בתל אביב יחד עם אחיה ערן רולס (מנהל המרכז הישראלי לבנייה) והשתלבה במשרדה של שלווה בן גל בתחום הפקות ותצוגת אופנה. רובינזון גם עבדה עם אחיה כמנהלת הדרכה במרכז הבנייה הישראלי, וכיום השניים משתפים פעולה במסגרת העבודה על שבוע העיצוב.
רובינזון למדה לתואר הנדסאית באדריכלות ועיצוב פנים בטכניקום גבעתיים ולאחר מכן המשיכה ללימודי תעודת הוראה למקצועות טכנולוגיים בבית הספר להנדסאים ע”י אוניברסיטת תל אביב.
בשנת 1995 עברה להתגורר במושב עין ורד בשרון שם הקימה סטודיו לעיצוב. לרובינזון שלושה ילדים.
קריירה

בתחילת דרכה המקצועית, לאחר סיום לימודי האדריכלות, החלה רובינזון לעבוד בתחום ותכננה וילות ובתים פרטיים, אך לאחר כמה שנים החליטה שייעודה בחיים הוא הכתיבה.
בשנת 1996 החלה לכתוב טור שבועי בנושא עיצוב ותכנון במעריב ובעקבות הצלחת הטור החליטה להתמקד יותר בכתיבה בנושאים אלו.
ספרה הראשון: "חדרים"', ראה אור בשנת 2001 בהוצאת כתר, ונמכר בלמעלה מ – 20 אלף עותקים.
לאחר הצלחת ספר זה רובינזון הוציאה את ספרי ההמשך: "חדרים בעיר", "מעצבים חדרי ילדים", "מטבחים" ועוד.
לאחר מכן היא הוציאה ספרים על אדריכלים ספציפיים, כמו יונתן מונג'ק. למרות ההתנגדות הראשונית של ההוצאה לאור להוציא ספר שיתמקד באדריכל בודד, בסופו של דבר הספר זכה להצלחה במכירות. לאחר מכן הוציאה גם ספרים נוספים שעסקו באדריכלים ספציפיים, למשל: שירלי דן, סנדרה חליבה ועוד.
בשנת 2015 הוציאה ביחד עם צילה ירון את הספר "עיצוב מבראשית", העוסק בשאלת זהות עיצוב האופנה הישראלי, ומבוסס על פסוקים מספר בראשית להם הותאם עיצוב המורכב מטקסטילים, בגדים, אביזרים ועוד. בספר המחולק לשישה פרקים, כל פרק מייצג סוג עיצוב ישראלי שונה. רובינזון חוקרת בספר זה את ארץ התנ"ך ומתווה קשרים בינה לבין עיצוב עכשווי בהקשר לנושא המקראי.
ביוני 2018 פורסם כי ספרה ״הבית הרגשי״ תורגם לאנגלית ויופץ בארצות הברית, באירופה, באוסטרליה ובמזרח הרחוק. הרעיון הראשוני לספר זה היה העיסוק בבתים אקולוגיים, אך השתנה תוך כדי העבודה על הספר שבסופו של דבר עוסק בעיקר ברגישות לסביבה המתבטאת בעיצוב.
במסגרת העבודה על הפקת הספרים ביקרו רובינזון ולימור זומר אריק, שותפתה להפקת הספרים, באלפי בתים ודירות בישראל. סך מכירות ספריה עומד על כ–300 אלף ספרים, וסביר שרובינזון היא הכותבת שמכרה עד היום את כמות הספרים הגדולה ביותר בישראל בתחומי האדריכלות העיצוב.
בנוסף לעיסוק בהפקת ספרי עיצוב ואדריכלות, רובינזון היא המייסדת והבעלים של אתר האינטרנט "העיצוב הישראלי" וכותבת טורים קבועים בליידי גלובס ובמאקו.
רובינזון גם מרצה ומנחה פנלים של ועידות וכנסים מקצועיים, מנהלת התוכן של ועידת האדריכלים השנתית באילת, חברת נשיאות בשבוע העיצוב הישראלי, מפיקה תוכן מסחרי וקטלוגים ייחודים עבור חברות שונות כמו: שילב, ורדינון, טמבור ועוד. מפיקה אירועים וכנסים בתחומי הלייפסטייל ומובילה מיזמים חברתיים-ערכיים בתחומי עיסוקה.
בתחום האדריכלות באקדמיה ובקרב כותבים נמתחה בעבר ביקורת על רובינזון, הנוגעת לכך שספריה אינם מיועדים לאדריכלים או לסטודנטים לאדריכלות וממומנים על ידי אדריכלים, מעצבים וחברות מסחריות.
רובינזון לא מכחישה שיש לעיתים חיבור בינה לבין חברות מסחריות בתהליך ההפקה של ספריה, אך טוענת כי התהליך שקוף בכך שבכל ספר יש פירוט של החברות שמימנו אותו. רובינזון טוענת שחיבור זה הוא גורם משמעותי עבור הפקת הספר שלא בא על חשבון האיכות.
ספרים שהוציאה

חדרים עיצוב מבפנים, הוצאת כתר
חדרים בעיר, הוצאת כתר
עיצוב חדרי ילדים, הוצאת כתר
מטבחים, הוצאת כתר
20 בתים, הוצאת כתר
בין הגינה לבית, הוצאת מודן
עיצוב מבראשית (בשיתוף עם צילה ירון), הוצאת ידיעות אחרונות
כוחו של הסטיילינג, הוצאת אורלי רובינזון
הבית הרגשי, הוצאת ידיעות אחרונות
בתים ואדריכלים, הוצאת מודן
עיצוב מקומות בילוי, הוצאת כתר
לגור בתל אביב (בשיתוף עם צילה ירון), הוצאת מודן
סצנת עיצוב, הוצאת מודן
Indoor & Outdoor, הוצאת אורלי רובינזון
סעדיה מנדל - אדריכל, הוצאת כנרת זמורה ביתן
סעדיה מנדל - הצד השני של המטבע, הוצאת אורלי רובינזון
עודד לביא - אדריכל, הוצאת מודן
יונתן מונג'ק - אדריכל, הוצאת כתר
בבית עם שירלי דן, הוצאת אורלי רובינזון
סנדרה חליבה, הוצאת אורלי רובינזון
ספר הפנטהאוזים, הוצאת אורלי רובינזון
בתי יוקרה, הוצאת אורלי רובינזון
עיצוב חדרי שינה, הוצאת אורלי רובינזון
חדר משלי my room, הוצאת אורלי רובינזון
מעטפות הבניין, לנדמן הנדסה
ספרים שהוציאה > שיתופי פעולה ספרותיים

מילואים, עבור הפסל חן וינקלר
קנה לי גן עדן הלילה, רותי בקר, שירה וצילומים
הבית היהודי, מוטי זיסר
הערות שוליים

↑  אורלי רובינזון בעין ורד | PNIM.CO.IL
↑  מאת שרון בן־דוד, אחים מבית, באתר מגזין את, ‏2015-11-08
1 2  אורלי רובינזון, באתר Supersona - נוכחות נשית, נקודה • Supersonas - נוכחות נשית, נקודה
1 2  בית, משפחה, אנשים (ועיצוב): המסע של אורלי רובינזון מישראל לעולם, באתר מגזין פורטפוליו, ‏2018-06-04
↑  אילה רז, איך נראית אופנה ישראלית?, באתר Xnet‏, 9 במאי 2005
↑  שרון היבש, אברהם יצחק יעצב, באתר Xnet‏, 4 במאי 2005
↑   נעמה ריבה, כוהנת העיצוב אורלי רובינזון פונה להמונים, ולא מתביישת בכך, באתר הארץ, 5 במאי 2019
↑  הסופרת אורלי רובינזון, באתר סימניה
↑  אורלי רובינזון « עיר הנדלן
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007309812605171  LCCN: no2007042760  VIAF: 17534248   WorldCat (עם VIAF): 17534248
חצר אלכסנדר (ירושלים)

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  כנסייה 
 כתובת:  רחוב הצבעים 
 מיקום:  ירושלים 
 מדינה:  ישראל 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1896
 תאריך פתיחה רשמי:  1896 
 
 קואורדינטות:  31°46′41″N 35°13′50″E﻿ / ﻿31.778055555556°N 35.230555555556°E﻿ / 31.778055555556; 35.230555555556
  (למפת ירושלים העתיקה מוגדלת) חצר אלכסנדר(למפת ירושלים העתיקה רגילה) חצר אלכסנדר(למפת ירושלים רגילה) חצר אלכסנדר(למפת ירושלים מוגדלת) חצר אלכסנדר
 
חצר אלכסנדר בירושלים (ברוסית: Александровское подворье в Иерусалиме), הידועה גם בשם החפירות הרוסיות, הוא מתחם רוסי היסטורי של הממשלה הקיסרית של האימפריה הרוסית. המתחם נמצא ברובע הנוצרי שבעיר העתיקה של ירושלים סמוך לכנסיית הקבר מכיוון דרום מזרח (ולא הרחק מהמנזר בגבעת הגולגולתא). הגישה למתחם היא מרחוב המקביל לכנסיית הקבר מדרום, שהמתחם נמצא בצידו הצפון מזרחי, למול כנסיית הגואל.
החצר היא מתחם ארכאולוגי וארכיטקטוני, הכולל את סף שער הדין, כנסיית אלכסנדר נבסקי, אתר ארכאולוגי, מוזיאון קטן ואטרקציות נוספות שנבנו בשנת 1896 על ידי החברה הארץ-ישראלית הפרבוסלבית הקיסרית של הכנסייה האורתודוקסית הרוסית.
המתחם מאוכלס על ידי אנשי האגודה הרוסית האורתודוקסית לארץ הקודש (IPPO-Jerusalem.info), שאין לה קשר לחברה נוספת בעלת שם דומה, המנהלת את חצר סרגיי.
היסטוריה

האדמה עליה עומד המתחם נרכשה בשנת 1859 על ידי הקונסול הרוסי הראשון בירושלים ו.א. דורוגובוז'ינוב מהכמורה הקופטית, ונועדה במקור לבניית הקונסוליה הרוסית. הקונסוליה לא נבנתה במתחם מטעמי נוחות, אלא במגרש הרוסים שמחוץ לעיר העתיקה. בשנת 1881, לאחר עלייתו לרגל לארץ הקודש של הדוכס הגדול סרגיי אלכסנדרוביץ', החלו חפירות ארכאולוגיות נרחבות בניהולו של ארכימנדריט אנטונין באתר, עקב גילוי עתיקות רבות במקום. בחפירות השתתפו הארכאולוגים קונרד שיק, צ'ארלס וילסון, קופרוניקל דה ווגט ושארל קלרמון-גנו. בשנת 1883 התגלה שבר מחומת ירושלים, שנבנה במאות החמישית או הרביעית לפני הספירה. התגלו גם קשת מקדש אדריאנוס, שברי קירות, ושרידים של שני עמודים של בזיליקת כנסיית התחייה מתקופת הקיסר קונסטנטינוס הגדול, כמו גם שרידי מבנים אחרים מהמאות ה-7–8. לאחר סיום החפירה החלה בניית המתחם שהושלמה בשנת 1891. ב-22 במאי 1896 נחנכה כנסייה בחצר לכבודו של אלכסנדר נבסקי. בשנות מלחמת העולם הראשונה היה המתחם פרוץ.
לאחר פיצול הכנסייה הרוסית בשנת 1920 בין הכנסייה האורתודוקסית הרוסית הגולה (שכונתה "הכנסייה הרוסית הלבנה") והכנסייה האורתודוקסית הרוסית, שפעלה בחסות המשטר הקומוניסטי (וכונתה "הכנסייה הרוסית האדומה"), נותרה חצר אלכסנדר בחזקת הכנסייה הרוסית הלבנה, בהתאם למדיניות הבריטית וזו של ממשלת ירדן ששלטה בעיר העתיקה, עד איחוד ירושלים בשנת 1967.
ב-2007 נחתם הסכם שיתוף פעולה בין שתי הכנסיות, ה"לבנה" ו"האדומה", ומאמיני הכנסייה הלבנה הכירו בפטריארך במוסקבה כפטרונם.
חצר אלכסנדר מחוזקת על ידי "האגודה הרוסית האורתודוקסית של ארץ הקודש" שמונהגת בידי אזרח גרמני ממוצא רוסי בשם ניקולאי וורונצוב, הקשור לכנסייה הלבנה. אגודה זו רשומה בעיר מינכן שבגרמניה, ואינה קשורה לחברה הארץ-ישראלית הפרבוסלבית הקיסרית. אלא שהאגודה הרוסית האורתודוקסית לא קיבלה לחלוטין את מרות הכנסייה האדומה ונותרה עצמאית. ואחר כך הגבירה רוסיה את הלחץ להעברת חצר אלכסנדר לידיה.
ב-11 ביוני 2015 חתם ראש הממשלה דמיטרי מדבדב על צו לפיו על משרד נשיא הפדרציה הרוסית לנהל את ההליכים המשפטיים הנחוצים כדי למסד את זכויותיה של רוסיה במגרש אלכסנדר ובכנסיית אלכסנדר נבסקי בירושלים. המסמכים הדרושים למתחם אלכסנדר הוגשו לדיון במשרד המשפטים הישראלי. לדברי סרגיי סטפאשין, ראש החברה הקיסרית, "על הרשויות הישראליות להוציא מסמך בו נכתב שמדובר ברכוש המדינה הרוסית." בפתרון סוגיה זו, "הפטריארך קיריל מעוניין ביותר".
על פי דיווחי התקשורת בישראל, כחלק מעסקה הקשורה לפרשת נעמה יששכר ושחרורה, הסכימה מדינת ישראל להתערב בסכסוך ולפעול לשינוי רישום הבעלות על החצר כך שתעבור לחברה הארץ-ישראלית הפרבוסלבית הקיסרית שבשליטת ממשלת רוסיה. אולם העיתון "כל העיר" דיווח כי ראש הממשלה בנימין נתניהו הודיע בחשאי לרוסים, ב-18 באוקטובר 2020, כי בכוונתו להגיש הצעה לממשלה להקים ועדת שרים לבירור והכרעת הסכסוך בין הצדדים לפני קבלת החלטה בנושא.
ב-3 במרץ 2022, החליט בית המשפט המחוזי בירושלים לא לשנות את הסטטוס המשפטי של חצר אלכסנדר. ב-18 באפריל 2022 שיגר נשיא רוסיה ולדימיר פוטין מכתב לראש ממשלת ישראל נפתלי בנט, בו הפציר להעביר לידי מוסקבה את החצר.
תיאור

החצר המרווחת ביותר מאוכלסת על ידי כנסיית אלכסנדר נבסקי עם איקונוסטזיס שנמצא מגולף מעץ. בחזית הכנסייה יש לוח זיכרון עם הכיתוב: "הכנסייה על שמו של אלכסנדר נבסקי הוקמה על שרידי הכנסייה שנבנתה על ידי הצאר קונסטנטין. 1887–1896". קירות הכנסייה מעוטרים באיקונות וציורים של ניקולאי קושלב שהגיע לארץ ישראל כדי ליצור אותם בכנסייה זו ובקתדרלת השילוש הקדוש. הקיר המזרחי, מאחורי המזבח, מעוטר בחלון זכוכית צבעונין בסגנון אר נובו רוסי.
צמוד לכניסה ישנו מוזיאון ובו חפצים קטנים שנמצאו במהלך חפירות: אורות תליון, צלבים בגדלים וצורות שונות, כלי זכוכית זעירים, פמוטים ומנעולי דלת עם ראשי אריות, מטבעות ערבים ומנורות לילה עתיקות. מלאכות חרס רבות במקום בצורת מנורות, קערות ותליונים הם ממוצא קופטי.
בקומת הקרקע של החצר יש חדר קבלה, שנקרא צוות המתחם המלכותי. לצדו משרד עם דיוקן טקסי של הדוכס הגדול ניקולאי אלכסנדרוביץ' - הקיסר לעתיד ניקולאי השני והציור "מושיע בכתר קוצים" מאת נ. קושלב, וכן דיוקנאות גרפיים של הדוכס הגדול סרגיי אלכסנדרוביץ', האלוף מ. ג. חריפונוב ומנהל המתחם, ו.ק. אנטיפוב. בקומה השנייה חדרי משרדים, ספריה וארכיון. במרפסת הצמודה לכנסייה מדרום-מערב, ישנם תאים משותפים לעולי רגל. השטח הכולל של המתחם הוא 1,433 מ"ר.
השריד העיקרי של החצר הוא שער הדין - צמוד לשער העיר דרכו עבר ישו בדרך לגבעת הגולגולתא. ממצאים חשובים הם שרידי העמודים וקשת בזיליקת תחיית ישו בתקופת שלטונו של קונסטנטינוס הגדול, אבן מחומת ירושלים, שניצבה ישירות מאחורי שער הדין מהמאה הרביעית או החמישית לפני הספירה, חלק מעמוד בזיליקת תחיית ישו, המשמש ככס במרכז חצר אלכסנדר.
משמאל לסף שער הדין, בשבר שנותר בחומת המצודה יש חור קטן שאיפשר למטיילים להיכנס לעיר לאחר סגירת השערים למשך הלילה. קטע זה נקרא עין מחט.
גלריה

אולם קבלת פנים היסטורי במתחם אלכסנדר
ניקולאי אלכסנדרוביץ'
מתחם אלכסנדר. כניסה
מתחם אלכסנדר. מראה
מתחם אלכסנדר
מתחם אלכסנדר. איקונוסטזיס
מתחם אלכסנדר. איקונות
מתחם אלכסנדר. איקונות
מתחם אלכסנדר. סמלים
קשת בזיליקת התחייה
הערות שוליים

↑  "Издательство РУССКАЯ ИДЕЯ". נבדק ב-2013-01-05.
1 2  От «Русских раскопок» до Александровского подворья Императорского Православного Палестинского Общества (ИППО) в Иерусалиме. Председатель Иерусалимского отделения ИППО П. В. Платонов. Публикация на сайте Иерусалимского отделения Императорского православного палестинского общества
↑  Русское Александровское подворье близ храма Воскресения. Путь к Александровскому подворью. Извлечение из издания ИППО 1901 г. Храм Воскресения Господня в Иерусалиме и окружающие его святыни. Архив ИППО на Сергиевском подворье в Иерусалиме
↑  Часть 3. Александровское подворье Императорского Православного Палестинского Общества в XIX—XXI веках
1 2  Русское Александровское подворье близ храма Воскресения. Путь к Александровскому подворью. Извлечение из издания ИППО 1901 г. Храм Воскресения Господня в Иерусалиме и окружающие его святыни. Архив ИППО на Сергиевском подворье в Иерусалиме.
1 2  Церковь Св. благоверного Александра Невского и Александровское Подворье (ארכיון)
↑  От «Русских раскопок» до Александровского подворья Императорского православного палестинского общества (ИППО) в Иерусалиме. Председатель Иерусалимского отделения ИППО П. В. Платонов. Часть 2. Этапы строительства Александровского подворья Императорского Православного Палестинского Общества (ИППО) в Иерусалиме. Публикация на сайте Иерусалимского отделения ИППО
↑  От «Русских раскопок» до Александровского подворья Императорского православного палестинского общества (ИППО) в Иерусалиме. Часть 3. Александровское подворье в XX—XXI веках
↑  מה שוויו והיקפו של הרכוש הרוסי בישראל?, מעריב, 13 ביולי 1987
1 2  ניר חסון, ישראל לא נתנה לפוטין כנסייה תמורת נעמה יששכר. אז מה כן קרה בעיר העתיקה?, באתר הארץ, 24 בינואר 2020
↑  РФ оформит права на недвижимость Александровского подворья в Иерусалиме — Новости — Церковно-Научный Центр «Православная Энциклопедия»
1 2  "Там пока западенцы": кто бьется за российскую святыню в центре Иерусалима - РИА Новости, 25.07.2017
↑  שלומי הלר, ישראל לא תמסור לרוסיה את מתחם חצר אלכסנדר שבעיר העתיקה: ועדת שרים תכריע, באתר כל העיר, 22 בדצמבר 2020
↑  גלעד כהן, בית המשפט קבע: כנסיית חצר אלכסנדר בירושלים לא תעבור לידי הרוסים, באתר ynet, 3 במרץ 2022
↑  איתמר אייכנר, המכתב האישי הנדיר של פוטין לבנט: "העבירו לנו את חצר אלכסנדר", באתר ynet, 18 באפריל 2022
1 2  Тыжненко Т. Е. Иерусалим. Александровское подворье. Храм Святого Благоверного князя Александра Невского // Иерусалимское отделение Императорского Православного Палестинского Общества
↑  Платонов П.В. Часть 1. Археологические изыскания на «Русском месте» близ храма Воскресения Господня в Иерусалиме // От «Русских раскопок» до Александровского подворья Императорского Православного Палестинского Общества (ИППО) в Иерусалиме // Иерусалимское отделение Императорского Православного Палестинского Общества
מתחם אלכסנדר, נוף ממזרח. מאחורי החצר נראית כיפת הקתוליקון של כנסיית הקבר. תצלום מסוף המאה ה-19.
גג מגרש אלכסנדר עם הצלב האורתודוקסי בעיר העתיקה בירושלים. ברקע הר הזיתים.
פנים כנסיית אלכסנדר נבסקי.
Bow-V-Car

| --- | --- |

Bow-V-Car
 מאפיינים כלליים
 יצרן:  Plycar Company (שם רשמי : The Plycar Co. Ltd)
 שנות ייצור:  1923–1922
 הרכבה:  בריטניה בריטניה
 סיווג:  Cyclecar
 רוחב:  1,295 מ"מ
 בסיס גלגלים:  2,133 מ"מ
 מפרט טכני
 מנוע:  2V צילינדרים, המפיק 10 כ"ס מנוע מסוג "V-twin engine" (אנ') מתוצרת יצרנית האופנועים "Beardmore Precision Motorcycles" (אנ')
 הילוכים:  תמסורת ידנית - 4 מהירויות
 מעצב:  Charles Frederick Beauvais
"Bow-V-Car" (באנגלית : Bow-V-Car) היא מכונית פתוחה, 2 מושבים, מסוג סייקלקאר בסגנון "Tourer" (אנ')
מתוצרת Plycar Company (שם רשמי : The Plycar Co. Ltd) אשר יוצרה בין השנים 1923–1922 בבריטניה.
ממאפייני "Bow-V-Car"

בית המלאכה של היצרן "The Plycar Co. Ltd" מוקם ב-"Upper Norwood" (אנ') בדרום-מזרח לונדון.
מכונית פתוחה לחלוטין ללא חלונות, מלבד "חלון רוח צר" קדמי רוחבי.
2 מושבים.
שלדה / גוף אינטגרלית עשויה ברובה -עץ לבוד, עם מסגרת צינורית מאחור למנוע ולהילוכים.
מנוע אחורי מקורר אוויר בסיוע מאוורר (מנוע בנזין). המנוע והתמסורת היו בעלי משקל לא מבוטל.
ההנעה הסופית לסרן האחורי הייתה באמצעות השרשרת, כאשר מתח השרשרת האחורי הותאם על ידי הזזת הציר במסגרת. לגבי דוושות הבלם והמצמד ניתן להזיז את נקודת הציר כדי להתאים את המינוף כך שיתאים לנהג.
סוג הנעה : הנעה אחורית.
מערכת היגוי - מימין.
תמסורת מתוצרת "ג'ארדין".
מתלים : קפיצי חזית סופקו לתליה עם מאגרי גומי כדי להפחית את זעזועי הדרך עוד יותר.
בלם - בשני גלגלים.
את דגם "Bow-V-Car" עיצב "Charles Frederick Beauvais" אשר לאחר מספר שנים היה המעצב הראשי של חברת המכוניות "New Avon" (אנ')
מחיד היחידה בשנת 1922 בבריטניה עמד על 180 לירה שטרלינג. מחיר היחידה עם סט-תאורה עמד על 200 לירה שטרלינג.
"Cyclecar"

"Cyclecar" הייתה סוג של מכונית קטנה, וזולה שיוצרה באירופה ובארצות הברית בין 1910 לתחילת שנות ה-20 של המאה ה-20. מטרתה של ה-"Cyclecar" הייתה למלא פער בשוק בין האופנוע לבין המכונית.
מועדון "Clubs Moto Cycliste" פרסם ב-14 בדצמבר 1912 תקנון לגבי מכוניות ה-"Cyclecar". הדגמים בקטגוריה של המכוניות הגדולות הוגבלו למשקל מקסימלי של 350 ק"ג ולמנוע בעל נפח עד 1,100 סמ"ק. הדגמים בקטגוריה של המכוניות הקטנות הוגבלו למשקל בין 150–300 ק"ג ולמנוע עד נפח 750 סמ"ק.
ראו גם

"Cyclecar" (אנ')
הערות שוליים

↑  דגם "Bow-V-Car" allcarindex.com/production/united-kingdom/bow-v-car
↑  Baldwin, Nick (1994). The Automobile A-Z of Cars of the 1920s. Bideford, England: Bay View Books. p. 45. ISBN 1901432092
↑  Touring car : מכוניות פתוחות - מכוניות ללא גג קבוע
↑  Nick Georgano: The Beaulieu Encyclopedia of the Automobile, Volume 1 A–F. Fitzroy Dearborn Publishers, Chicago 2001, ISBN 1-57958-293-1
↑  David Burgess Wise, The New Illustrated Encyclopedia of Automobiles
לופה-אוקנדה

הפארק הלאומי לופה (בצרפתית: Parc national de la Lopé) הוא פארק לאומי הנמצא במרכז גבון. למרות שרוב שטחו של הפארק הוא יער גשם טרופי, בחלק הצפוני שלו מצויים השרידים האחרונים של סוואנת הדשא שנוצרה במרכז אפריקה במהלך עידן הקרח האחרון, לפני כ-15,000 שנים. היה זה האזור המוגן הראשון בגבון כאשר שמורת הטבע לופה-אוקנדה הוקמה ב-1946. ב-2007 העניק אונסק"ו למקום מעמד של אתר מורשת עולמית.
פילים בפארק