נשף (תרבות להט"ב)
היסטוריה

"תרבות הנשפים", "סצנת הנשפים", "נשפי הבתים" או "נשפי הדראג" התפתחה כאלטרנטיבה המתריסה נגד התרבות ההטרו-נורמטיבית והחוקים המבחינים בין מגדרים.
ד"ר ג'ני בימין (Genny Beemyn) מתארת בספרה Trans Bodies, Trans Selves, כי התופעה התחילה בערים הגדולות בארצות הברית במאה ה-19. חברי הקהילה הגאה ניסו ליצור לעצמם עולם תרבותי משל עצמם, ולהשתמש בו על מנת למחות נגד חוקים האוסרים על אזרחים ללבוש בגדים של המין השני. כמו כן, באותן שנים החלו בני נוער רבים להיחשף לזהותם המגדרית, 'לצאת מהארון' ולעזוב את בתיהם לערים הגדולות. הם עשו זאת על מנת להשיג חופש וחירות מגדרית, וכן לפגוש עוד בני נוער אחרים אשר דומים להם ומצויים באותו מצב כמותם. ה'נשפים' סיפקו נקודת מפגש, בה בני ובנות נוער רבים יכלו למצוא בית חלופי לביתם הביולוגי, אשר לא היה מוכן לקבל אותם בשל זהותם.
במאמרו "Spectacles of Colors" (בתרגום מילולי לעברית: "משקפי הצבעים"), מתאר לנגסטון יוז שחי סוף המאה ה-19 ובראשית המאה ה-20, את החוויה שלו בנשף דראג בשנות ה-20.
המוזר והמרהיב ביותר מבין כל הסְפֶּקְטָקְלים בהארלם בשנות ה-20, ועדיין המוזר והמרהיב ביותר, הוא הנשף השנתי של מועדון המילטון קלאב לודג' בקזינו של רוקלנד פאלאס. השתתפתי [בו] פעם כאורח של אלייה ווקר. זה נשף בו גברים מתלבשים כמו נשים ונשים מתלבשות כמו גברים. בעיצומה של תנועת הכושי החדש והפלישה התיירותית להארלם, זה היה אופנתי עבור המנהיגים החברתיים של הארלם ושל העיר התחתית להפגין נוכחות בנשפים האלו ולהביט מלמעלה אל ההמון המוזר שעל רחבת הריקודים, גברים לבושים בשמלות וכיסויי ראש מעוטרים בנוצות ונשים לבושות בטוקסידו ובחליפות.
המקור באנגלית
Strangest and gaudiest of all Harlem spectacles in the '20s, and still the strangest and gaudiest, is the annual Hamilton Club Lodge Ball at Rockland Palace Casino. I once attended as a guest of A'Lelia Walker. It is the ball where men dress as women and women dress as men. During the height of the New Negro era and the tourist invasion of Harlem, it was fashionable for the intelligentsia and social leaders of both Harlem and the downtown area to occupy boxes at this ball and look down from above at the queerly assorted throng on the dancing floor, males in flowing gowns and feathered headdresses and females in tuxedoes and box-back suits.
בשנת 1930, נשפי דראג ציבוריים הגיעו גם לשיקגו, ניו אורלינס, בולטימור, פילדלפיה, ועוד ערים אמריקניות גדולות. אל האירועים ההמוניים החלו להגיע גם תושבים סקרנים ולא רק משתתפים. לקראת הנשפים, שגדלו והפכו להמוניים, המארגנים היו מקפידים להשיג אישורים מהמשטרה, על מנת שלא יעצרו את המשתתפים והמשתתפות על קרוס-דרסינג (לבוש המין השני).
אף על פי שבתקופה מאוחרת יותר הנשפים הובלו בעיקר על ידי אפרו-אמריקנים ולטינו-אמריקנים, הנשף הרשמי הראשון בהמילטון לודג' בהארלם ניו יורק היה מעורב - דבר שהיה מאוד לא נפוץ באותה תקופה, בגלל ההפרדה הגזעית המובהקת. על אף שהיה מעורב, הגזענות הייתה מורגשת למדי מבחינת התנהלות האירוע. המתמודדים השחורים לא קיבלו פרסים בשל היותם שחורים, והשופטים בתחרות היו לבנים בלבד. הגזענות הבוטה הובילה לתכנון נשפים נוספים על ידי אפרו-אמריקנים ולטינו-אמריקנים, ויצרה הפרדה גזעית בנשפים. בשנת 1960 האירועים הפכו למופרדים לחלוטין בשכונת הארלם בניו יורק. הבשורה על קיום נשפים הופצה ומשכה כמות משתתפים אשר למספר שעות, יכלו להתחרות על 'מעבר' (Passing) במגדר האמיתי שלהם ואף לנצח ולזכות בפרסים.
במהלך העשורים שעברו הלכו ה'נשפים' והתגבשו לכדי פורמט ה'דראג' המוכר כיום. תרבות ה'נשפים' המודרנית קיימת כבר לפחות חמישה עשורים, בתחילה כתרבות מחתרתית, ולאחר מכן כתרבות גאה מיינסטרימית ששואפת להפיץ את עצמה בכל רחבי העולם. פריצתה של תרבות ה'נשפים לתרבות הפופולרית נעשה בסרטה של ג'ני ליוינגסטון, 'פריז בוערת' Paris Burning) 1991).
במרוצת השנים, בפרט עם התפתחות המדיה החברתית, תרבות הנשפים הגיעה גם למדינות אחרות כמו קנדה, יפן והממלכה המאוחדת.