stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ריאל מדריד
המנון

ההמנון הראשון של ריאל מדריד, בביצועו של חוסה דה אגילר, נכתב לראשונה על אחת ממפיות מסעדת "La Rana Verde". מריאנו גארסיה, אשתו מרסדס אמור פארינה, אנטוניו וילנה סאנצ'ז והמאסטרו לואיס קיסנרוס גאליאנה אחראים על כתיבת המילים.
בשנת 2002, לרגל חגיגות מאה שנה לייסוד המועדון, נכתב ההמנון "Himno del Centenario". את המילים והלחן כתב חוסה קאנו (אנ'), והמבצע הוא הטנור המפורסם פלאסידו דומינגו (Placido Domingo).
בסיום עונת 2013/14, אחרי הזכייה בגביע האלופות העשירי בתולדות המועדון, החליט המוזיקאי נדיר חייאת (שידוע בשם הבמה ‘רד-וואן’) ליצור המנון שיציין את ההישג ההיסטורי. יחד עם מילותיו של מנואל ז’אבויס כתבו השניים את "המנון הדסימה" (שפירושו עשר בספרדית), שפזמונו החוזר הוא "Hala madrid Y nada más". ההמנון מושמע לפני כל משחק של הקבוצה באצטדיונה הביתי, וכן בכל פעם שהיא מבקיעה שער.
תלבושת

צבע החולצה והמכנסיים של ריאל מדריד מאז הקמתה היה לבן, אם כי בשנותיה הראשונות הופיע פס כחול על חולצתהּ, ושלא כיום, צבע גרבי המועדון היה כחול כהה. התלבושת המפוספסת הוחלפה בשנת 1902 בתלבושת לבנה לחלוטין. באותה שנה, גם הגרביים הכחולים הוחלפו בשחורים. בשנות ה-40 המוקדמות שינה מנהל הקבוצה פעם נוספת את צבע המדים על ידי הוספת כפתורים בשמאל החולצה וסמל המועדון. ב-23 בנובמבר 1947, במשחק מול אתלטיקו מדריד באצטדיון "מטרופוליטנו", הפכה ריאל לקבוצה הספרדית הראשונה הנושאת מספרים על גב חולצותיה. צבע תלבושת החוץ המסורתית של המועדון היה שחור-ארגמן.
חולצת המועדון הנוכחית מיוצרת על ידי חברת אדידס, החתומה עמו על חוזה משנת 1998. ספונסר הקבוצה הראשון היה חברת זאנוסי, אשר הייתה חתומה על חוזה עם המועדון בין השנים 1982–1985. לאחר מכן, חתם המועדון על חוזה חדש עם חברת פרמלט, ובהמשך עם חברת אוטייסה, לפני החתימה על הסכם עם חברת "טאקה", שהחל בשנת 1992 והסתיים בשנת 2001. ב-2002 חתמה הקבוצה על חוזה עם חברת סימנס, ולוגו חברת BenQ סימנס הופיע על חולצת המועדון. ספונסר הקבוצה הנוכחי הוא חברת פליי אמירטס.
* Realmadrid.com הופיעה כספונסר של החולצה כדי לקדם את האתר החדש של הקבוצה
אצטדיון

אצטדיונהּ הביתי של הקבוצה הוא ה"סנטיאגו ברנבאו", הממוקם בעיר מדריד. שמו הקודם של האצטדיון היה: "אצטדיון נואבו צ'מרטין" ("Estadio Nuevo Chamartin").
האצטדיון נחנך בדצמבר 1947, ונושא את השם "סנטיאגו ברנבאו" החל מינואר 1955, על שמו של נשיא (אנ') המועדון לשעבר. במשחק הראשון שנערך באצטדיון שיחקה ריאל מדריד נגד קבוצת בלנשש הפורטוגלית. כיום קיבולת האצטדיון היא 81,044 צופים, לאחר ששונתה מספר פעמים לאורך השנים כשהשיא היה 120,000 מקומות.
במהלך השנים התקיימו באצטדיון מספר משחקים חשובים, בהם גמר מונדיאל 1982, גמר יורו 1964, גמר ליגת האלופות (4), גמר גביע המלך הספרדי (36), גמר אליפות העולם למועדונים, וגמר גביע הליברטדורס 2018. והוא האצטדיון היחיד בעולם שאירח את כל המשחקים הללו.
היריבויות הספורטיביות > הקלאסיקו

לריאל מדריד יריבות ספורטיבית עתיקת יומין עם ברצלונה, יריבות המכונה אל קלאסיקו. מבחינה ספורטיבית, מבוססת היריבות עם ברצלונה על היותה קבוצה מצליחה אף היא בכדורגל הספרדי והאירופי. עם זאת, מבוססת היריבות גם על רקע פוליטי[דרושה הבהרה]. מאז הקמתם, ייצגו שני המועדונים מחוזות שונים בספרד: ריאל מדריד את קסטיליה, וברצלונה את קטלוניה. היריבות הגיעה לשיאהּ בתקופת שלטונו של הרודן פרנסיסקו פרנקו, אז נחשבה ריאל הקבוצה המייצגת את השלטון בספרד, ולעומתה ברצלונה – הקבוצה המייצגת את האופוזיציה. למרות זאת, במהלך מלחמת האזרחים בספרד, נפגעו חברי שני המועדונים מתומכי פרנקו, ודווקא שחקני ברצלונה תמכו בגלוי בשליט.[דרוש מקור] פרנקו הרוויח מהצלחות ריאל באירופה, והשתמש במועדון ככלי שרת למטרות תעמולה פשיסטית. עם זאת, בתוך ספרד, ניצל פרנקו בבד בבד גם את הצלחותיה של ברצלונה לקידום צרכיו האישיים. הוא תמך ביריבות בין המועדונים, על מנת להסיח את דעת האוהדים ממסעות התעמולה הפשיסטיים שניהל, ובהם עסק ללא הרף.[דרוש מקור]
היריבויות הספורטיביות > הדרבי של מדריד

המשחקים בין ריאל מדריד לאתלטיקו מדריד מכונים דרבי, כיוון ששתי הקבוצות שוכנות באותה עיר, מדריד.
אוהדים

על פי מחקר שנערך באוניברסיטת הרווארד, קיימים לקבוצה מעל 287 מיליוני אוהדים ברחבי העולם, ריאל אף מובילה בכמות העוקבים ברשתות המדיה החברתיות. לצורך הידוק הקשרים עם קהילות האוהדים מסביב לעולם, המועדון מתנהל מול סניפים מקומיים המכונים "פנייה מדרידיסטה" (בספרדית: Peña Madridista) ומהווים את מועדוני האוהדים הרשמיים בכל מדינה.
ריאל מדריד קסטיליה

ריאל מדריד קסטיליה היא קבוצת המילואים של המועדון, המשחקת כיום בסגונדה ב'. הקבוצה נוסדה בשנת 1930 תחת השם "אגרופסיון דפורטיבה פלוס פטרה". בשנת 1972, שונה שמהּ ל"מועדון הכדורגל קסטיליה". בשנת 1991, שונה שמהּ פעם נוספת ל"ריאל מדריד ב'", ובשנת 2004 קיבלה הקבוצה את שמהּ הנוכחי, "ריאל מדריד קסטיליה". הקבוצה זכתה פעמיים בגביע הספרדי לנוער, פעם אחת באליפות ה-"Segunda División" (הליגה הספרדית השנייה) ושלוש פעמים באליפות הליגה השלישית. בעונת 1979/80, הקבוצה הגיעה עד לגמר גביע המלך הספרדי, שם הפסידה 1–6 לקבוצת האם, ריאל מדריד. כוכבי עבר והווה רבים גדלו בקבוצה לאורך השנים.
סגל הקבוצה > צוות אימון

| תפקיד | שם |
| --- | --- |
מאמן ראשי: איטליה קרלו אנצ'לוטי
עוזר מאמן: איטליה דווידה אנצ'לוטי
עוזר מאמן טכני: איטליה פרנצ'סקו מאורי
מאמן כושר: איטליה אנטוניו פינטוס
עוזר מאמן טכני/כושר: איטליה בנחמין פולקו
מאמן שוערים: ספרד לואיס יופיס
אנליסט: איטליה סימאונה מונטנארו
פיזוטרפיסט: ספרד חוסה קרלוס פראלס
תארים > תארים מקומיים

לה ליגה: 36 (שיא)
1931/1932, 1932/1933, 1953/1954, 1954/1955, 1956/1957, 1957/1958, 1960/1961, 1961/1962, 1962/1963, 1963/1964, 1964/1965 (שיא – 5 אליפויות ברציפות), 1966/1967, 1967/1968, 1968/1969, 1971/1972, 1974/1975, 1975/1976, 1977/1978, 1978/1979, 1979/1980, 1985/1986, 1986/1987, 1987/1988, 1988/1989, 1989/1990, 1994/1995, 1996/1997, 2000/2001, 2002/2003, 2006/2007, 2007/2008, 2011/2012, 2016/2017, 2019/2020, 2021/2022, 2023/2024
גביע המלך הספרדי: 20
1904/1905, 1905/1906, 1906/1907, 1907/1908, 1916/1917, 1933/1934, 1935/1936, 1945/1946, 1946/1947, 1961/1962, 1969/1970, 1973/1974, 1974/1975, 1979/1980, 1981/1982, 1988/1989, 1992/1993, 2010/2011, 2013/2014, 2022/2023
הסופר-קאפ הספרדי: 13
1988, 1989, 1990, 1993, 1997, 2001, 2003, 2008, 2012, 2017, 2020, 2021/2022, 2023/2024
אליפויות אזוריות: 18
1903/1904, 1904/1905, 1905/1906, 1906/1907, 1907/1908, 1912/1913, 1915/1916, 1916/1917, 1917/1918, 1919/1920, 1921/1922, 1922/1923, 1923/1924, 1925/1926, 1926/1927, 1928/1929, 1929/1930, 1930/1931
גביע הליגה הספרדי: 1
1984/1985
תארים > תארים בינלאומיים

גביע אירופה לאלופות/ליגת האלופות: 15 זכיות (שיא)
1955/1956: 4–3 נגד סטאד ריימס
1956/1957: 2–0 נגד פיורנטינה
1957/1958: 3–2 נגד מילאן
1958/1959: 2–0 נגד סטאד ריימס
1959/1960: 7–3 נגד איינטרכט פרנקפורט
1965/1966: 2–1 נגד פרטיזן בלגרד
1997/1998: 1–0 נגד יובנטוס
1999/2000: 3–0 נגד ולנסיה
2001/2002: 2–1 נגד באייר לברקוזן
2013/2014: 4–1 בהארכה נגד אתלטיקו מדריד
2015/2016: 1–1 (5–3 בפנדלים) נגד אתלטיקו מדריד
2016/2017: 4–1 נגד יובנטוס
2017/2018: 3–1 נגד ליברפול
2021/2022: 1–0 נגד ליברפול
2023/2024: 2–0 נגד בורוסיה דורטמונד
סגנית מחזיקת גביע (3): 1961/1962, 1963/1964, 1980/1981
הסופר-קאפ האירופי
מחזיקת הגביע: 6 זכיות (שיא)
2002, 2014, 2016, 2017, 2022, 2024
הגביע הבין-יבשתי: 3 (שיא משותף)
1960, 1998, 2002
הגביע הבין-יבשתי החדש:1
2024
אליפות העולם לקבוצות: 5 (שיא)
2014, 2016, 2017, 2018, 2022
גביע אופ"א: 2
1984/1985, 1985/1986
גביע מוחמד החמישי: 1
1966
שחקנים מפורסמים בתולדות המועדון

החל משנות ה-50 של המאה ה-20 עם די סטפנו פושקאש וקופה ועד למאה החדשה עם רונאלדו נזאריו, זידאן ובהמשך כריסטיאנו רונאלדו עברו והתפרסמו בריאל מדריד עשרות שחקנים. מדיניות ה"גלאקטיקוס" של ריאל וההצלחה שלה בחזיתות רבות מיתגה אותה כמועדון-על, ושחקנים גדולים ברחבי העולם רצו להצטרף למועדון מה שהוביל לכך שאגדות כדורגל רבות שיחקו בשורותיו.
שחקנים מפורסמים בתולדות המועדון > שחקנים מפורסמים לאורך ההיסטוריה (רשימה חלקית)

ספרד סנטיאגו ברנבאו
ספרד חסינטו קינקוסס
ספרד ריקרדו זאמורה
ספרד חואניטו אלונסו
ספרד פרנסיסקו "פאקו" חנטו
ארגנטינה אלפרדו די סטפנו
צרפת רמון קופה
הונגריה פרנץ פושקש
ספרד פירי
ספרד סנטיאנה
ספרד חוסה אנטוניו קמאצ'ו
גרמניה המערבית פול ברייטנר
ספרד חואניטו
ספרד מיצ'ל
ספרד אמיליו בוטרגניו
ספרד מנולו סאנצ'יס
ספרד רפאל מרטין ואסקס
ספרד מיגל פרדסה
ספרד רפאל גורדיו
מקסיקו הוגו סאנצ'ס
גרמניה המערבית ברנד שוסטר
ספרד פרננדו היירו
צ'ילה איוואן זמורנו
ספרד ראול גונזלס
ספרד חוסה אמביסקה
ספרד גוטי
ברזיל רוברטו קרלוס
מונטנגרו פרדראג מיאטוביץ'
הולנד קלרנס סידורף
קרואטיה דאבור שוקר
ספרד פרננדו מוריינטס
ספרד איקר קסיאס
ספרד מיצ'ל סלגאדו
אנגליה סטיב מקמנמן
פורטוגל לואיש פיגו
צרפת קלוד מאקללה
צרפת זינדין זידאן
ברזיל רונאלדו (נזאריו)
אנגליה מייקל אואן
אנגליה דייוויד בקהאם
ספרד סרחיו ראמוס
הולנד רוד ואן ניסטלרוי
ספרד אלברו ארבלואה
ברזיל מרסלו
פורטוגל פפה
פורטוגל כריסטיאנו רונאלדו
ספרד צ'אבי אלונסו
צרפת כרים בנזמה
ברזיל קאקה
ארגנטינה אנחל די מריה
קרואטיה לוקה מודריץ'
ווילס גארת' בייל
קוסטה ריקה קיילור נבאס
בלגיה טיבו קורטואה
בלגיה אדן אזאר
ספרד נאצ'ו פרננדס
שיאים

ראול, שחקן ריאל מדריד בעל מספר ההופעות הגבוה ביותר ולשעבר מלך השערים בכל הזמנים.
כריסטיאנו רונאלדו, מלך השערים של ריאל מדריד בכל הזמנים.
מלך השערים של כל הזמנים: כריסטיאנו רונאלדו (311 שערי ליגה ו-450 שערים בכל המסגרות)
מלך הבישולים של כל הזמנים: כרים בנזמה (132 בישולים בכל המסגרות)
מלך השערים לעונה אחת: כריסטיאנו רונאלדו (48 שערי ליגה ו-61 שערים בכל המסגרות (שניהם שיא), בעונת 2014/2015)
שיאן ההופעות: ראול גונזלס (741 הופעות, כמו כן לראול 228 שערי ליגה ו-323 שערים בכל המסגרות)
השחקן שזכה במספר התארים הרב ביותר: מרסלו 25 תארים
השחקן שזכה במספר האליפויות הרב ביותר: פאקו חנטו (12 אליפויות)
ניצחון הבית הגבוה ביותר בליגה: 11–2 על אלצ'ה ב-17 בפברואר 1960
ניצחון החוץ הגבוה ביותר בליגה: 7–1 על ריאל סרגוסה, ב-12 בספטמבר 1987
ההפסד בליגה הגבוה ביותר: 1–8 נגד אספניול בעונת 1929/1930
ניצחון הגביע הגבוה ביותר: 11–1 על ברצלונה, בעונת 1948
שיא ההבקעות לעונה בליגה: 121 בעונת 2011/2012
רצף ניצחונות הליגה הארוך ביותר: 16, באיחוד עונות 2015/2016 ו-2016/2017
רצף ניצחונות בכל המפעלים: 22, בעונת 2014/2015
הקבוצה היחידה בליגת העל הספרדית שהצליחה להשלים עונה ללא הפסד: בעונת 1931/1932
הקבוצה היחידה שרשמה 40 משחקים רצופים ללא הפסד: בין התאריכים 6 באפריל 2016 ל-15 בינואר 2017
הקבוצה היחידה שהבקיעה בכל משחקי הליגה: בעונת 2016/2017 הבקיעה ריאל לפחות שער אחד בכל אחד מ-38 משחקי לה ליגה, בנוסף לרצף של 70 משחקים בכל המסגרות בהם הבקיעה. ב-17 באוגוסט 2017 ריאל מדריד הפכה למועדון הראשון מבין המועדונים של חמש הליגות הבכירות בעולם (ספרד, אנגליה, איטליה, גרמניה וצרפת) שכבשה לפחות שער אחד ב-68 משחקים רצופים.
הקבוצה היחידה שזכתה 5 פעמים ברצף במפעל גביע אירופה לאלופות: בין השנים: 1955 – 1960 (חמשת העונות הראשונות של המפעל).
הקבוצה היחידה שזכתה ברצף בליגת האלופות: ריאל מדריד, תחת הדרכתו של המאמן זינדין זידאן, היא הקבוצה היחידה בליגת האלופות (במתכונתה הנוכחית) שזכתה בתואר ברצף. היא זכתה בשלוש עונות עוקבות בליגת האלופות בשנים 2016–2018.
נכון ל-25 בינואר 2025. שחקנים מודגשים הם שחקנים שעדיין פעילים.
שיאים > שיאני ההופעות

| # | שם | שנים בקבוצה | הופעות |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | ראול גונזלס | 1994–2010 | 741 |
| 2 | איקר קסיאס | 1999–2015 | 725 |
| 3 | מנולו סאנצ'יס | 1983–2001 | 710 |
| 4 | סרחיו ראמוס | 2005–2021 | 671 |
| 5 | כרים בנזמה | 2009–2023 | 648 |
| 6 | סנטיאנה | 1971–1988 | 645 |
| 7 | פרננדו היירו | 2003-1989 | 601 |
| 7 | פרנסיסקו חנטו | 1953–1971 | 601 |
| 9 | חוסה אנטוניו קמאצ'ו | 1973–1989 | 577 |
| 10 | לוקה מודריץ' | 2012– | 566 |
שיאים > מלכי השערים

| # | שם | שנים בקבוצה | שערים | הופעות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | כריסטיאנו רונאלדו | 2009–2018 | 450 | 438 |
| 2 | כרים בנזמה | 2009–2023 | 354 | 648 |
| 3 | ראול גונזלס | 1994–2010 | 323 | 741 |
| 4 | אלפרדו די סטפנו | 1953–1964 | 308 | 396 |
| 4 | סנטיאנה | 1971–1988 | 290 | 645 |
| 6 | פרנץ פושקש | 1958–1966 | 242 | 645 |
| 7 | הוגו סאנצ'ס | 1985–1992 | 208 | 282 |
| 8 | פרנסיסקו חנטו | 1952–1970 | 182 | 601 |
| 9 | פירי | 1979-1964 | 172 | 561 |
| 10 | אמיליו בוטרגניו | 1983–1995 | 171 | 463 |
לקריאה נוספת

The Real Madrid Way סטיבן מנדיס (2016)
גרייס אוגוט

| --- | --- |

גרייס אוגוט בשנת 2014
 לידה:  15 במאי 1930 מחוז ניינזה, קניה
 פטירה:  18 במרץ 2015 (בגיל 84) בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה, קניה 
 שם לידה:  Grace Emily Akiny 
 מדינה:  קניה קניה
 השכלה:  תיכון בוטר, הכשרה בסיעוד בבית חולים באוגנדה
 מקצוע:  סופרת, אחות, עיתונאית, פוליטיקאית ודיפלומטית.
 תפקיד:  חברת האספה הלאומית  שגרירה 
 בן או בת זוג:  בת'וול אלן אוגוט (1959–?) 
 
גרייס אמילי אוגוט (באנגלית: Grace Emily Ogot; ‏15 במאי 1930 בקניה - 18 במרץ 2015). הייתה סופרת, אחות, עיתונאית, פוליטיקאית ודיפלומטית קנייתית. אוגוט נחשבה פורצת דרך והפכה לאישה הקנייתית הראשונה שפרסמה מאמרים באנגלית, הייתה לבין חברות הפרלמנט הבודדות בקנייה ועוזרת שר.
קורות חיים

גרייס אוגוט נולדה בשם גרייס אמילי אקינאי למשפחה נוצרית ב-15 מאי 1930 באסמבו, מחוז ניינזה, קניה - כפר המאוכלס בעיקרו על ידי הקבוצה האתנית הנוצרית לאו. אביה, ג'וזף ניאנדוגה, היה האיש הראשון מאסמבו שרכש חינוך מערבי. גוז'ף התנצר בגיל צעיר בהכנסייה האנגליקנית ולימד בבית הספר המיסיון של האגודה ללימודי בנות בכנסייה. גרייס שאבה השראה מסיפורי התנ"ך שאביה לימד אותה ומהסיפורים המסורתיים של האזור שסבתה לימדה אותה.
אוגוט למדה בבית הספר לבנות בכנסייה ובתיכון בוטר בנערותה. בשנים 1949 עד 1953, עברה גרייס הכשרה בסיעוד בבית חולים באוגנדה. בשנים לאחר מכן היא עבדה בלונדון בבית חולים טומס לאימהות ולילדים. אוגוט חזרה בשנת 1958 לסיעוד באפריקה ועבדה בבית החולים מסנו שנוהל על ידי האגודה המיסיונרית של כנסייה במחוז קיסומו בקניה. לאחר מכן עבדה אוגוט באוניברסיטת מקררי (אנ') בשירותי בריאות הסטודנטים. גרייס הייתה האישה הראשונה מקניה שפרסמה מאמרים באנגלית.
בנוסף לניסיון התעסוקתי שלה בתחום הבריאות כאחות, אוגוט עבדה בתחומים שונים. היא עבדה ב-BBC Overseas Service ככותבת, כתסריטאית בתוכנית London calling East and Central Africa, כשדרנית רדיו בשפת לאו, מפתחת קהילה במחוז קיסומו וכאשת יחסי ציבור של חברת אייר אינדיה במזרח אפריקה.
בשנת 1975 עבדה אוגוט כנציגת קניה באספה הכללית של האומות המאוחדות. בשנה לאחר מכן הפכה לחברה במשלחת הקנייתית לאונסק"ו והייתה יו"ר התאחדות הסופרים של קניה, שהייתה מאלו שהקימו אותו. בשנת 1983 כיהנה כחברת פרלמנט, אחת מהנשים הבודדות שהיו בתפקיד זה, ועוזרת שר היחידה בקבינט של הנשיא, דניאל ערפ מוי.
חיים אישיים

בשנת 1959 גרייס אוגוט נישאה לבת'וול אוגוט, פרופסור להיסטוריה, נולדו להם ארבעה ילדים. הדחף שלה לספר סיפורים והדחף של בעלה לסיפורים מסורתיים של אנשי הלאו השפיעו על קריירת הכתיבה שלה. אוגוט נפטרה ב-18 במרץ 2015.
קריירה > ספרים שיצאו לאור

אוסף ספריית הקונגרס, וושינגטון הבירה:
Aloo kod Apul-Apul (1981), in Luo.
Ber wat (1981), in Luo.
The Graduate, Nairobi: Uzima Press, 1980.
The Island of Tears (short stories), Nairobi: Uzima Press, 1980.
Land Without Thunder; short stories, Nairobi: East African Publishing House, 1968.
Miaha (in Luo), 1983; translated as The Strange Bride by Okoth Okombo (1989)
The Other Woman: Selected Short Stories, Nairobi: Transafrica, 1976.
The Promised Land: a novel, Nairobi: East African Publishing House, 1966.
The Strange Bride, translated from Dholuo (originally published as Miaha, 1983) by Okoth Okombo; Nairobi: Heinemann Kenya, 1989. ISBN 9966-46-865-X
Simbi Nyaima - the Lake that Sank (2018)
The Royal Bead (2018)
Princess Nyilaak (2018)
הערות שוליים

1 2 3  Mike Kuria, Talking Gender: Conversations with Kenyan Women Writers, PJ-Kenya, 2003, עמ' 71
1 2  By PETER NGANGI NGULI, Grace Ogot took the African story to the world, The Standard (באנגלית)
1 2  Luo | people, Encyclopedia Britannica (באנגלית)
1 2  Answers - The Most Trusted Place for Answering Life's Questions, Answers (באנגלית)
1 2  Bernth Lindfors, Interview with Grace Ogot, World Literature Written in English, 1979
↑  Bernth Lindfors, "Interview with Grace Ogot", World Literature Written in English 18(1), 1979, עמ' 58
↑  Dubem Okafor, Meditations on African Literature, לונדון: Westport, 2001
1 2  שרה קונסטנטקיס, "Overview: The Rain Came", Short Stories for Students 34, Gale, 2012, עמ' 103
↑  Ellis A. Comey and Ezekiel Mphahlele, Modern African Stories,, לונדון: Faber & Faber, 1964
↑  פיטר בנסון, Black Orpheus, Transition and Modern Cultural Awakening in Africa, University of California Press, 1986, עמ' 127
↑  African Books Collective: The Promised Land, www.africanbookscollective.com
1 2  Bernth Lindfors, Interview with Grace Ogot, World Literature Written in English 18(1), 1979, עמ' 60-62
↑  Gloria Chukukere, Gender Voices and Choices: Redefining Women in Contemporary African Fiction, Fourth Dimension Publishing Co, 1995, עמ' עמודים 60-62
↑  Nici Nelson, Representations of men and women, city and town in Kenyan novels of the 1970s and 1980s, 1996, עמ' עמודים 145-168
↑  Chukukere, Gender Voices and Choices, 1995, עמ' 218
↑  Grace Ify Achufusi, Conceptions of Ideal Womanhood: The Example of Bessie Head and Grace Ogot", Neohelicon, 2 19, 2005, עמ' 95
↑  O. R. Dathorne, African Literature in the Twentieth Century, Minnesota: University of Minnesota Press, 1974, עמ' 130-131
↑  , Conversations with African Writers, Washington, D.C.: Voice of America, 1981, עמ' 207-216
↑  John Oywa, Author Grace Ogot won’t keep her pen down, even in death, ‏11 מרץ 2018
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007275268005171  BIBSYS: 90759811  BnF: cb121736562 (data)  CiNii: DA07190720  GND: 1054615659  ISNI: 0000 0001 2103 8989  LCCN: n83175919  NKC: xx0008858  NLK: KAC201228975  NTA: 125646283  SNAC: w6wt0nqf  SUDOC: 085925233  Trove: 937945  VIAF: 113002254   WorldCat (עם VIAF): 113002254
אנדריי גרצ'קו

| --- | --- |

 לידה:  17 באוקטובר 1903 מחוז רוסטוב, האימפריה הרוסית האימפריה הרוסית
 פטירה:  26 באפריל 1976 (בגיל 72) ברית המועצות ברית המועצות (1955–1980)
 מקום קבורה:  בית הקברות של חומת הקרמלין 
 מדינה:  ברית המועצות, האימפריה הרוסית 
 השכלה:  האקדמיה הצבאית של המטכ"ל של צבא רוסיה  אקדמיית פרונזה 
 השתייכות:  הצבא האדום הצבא האדום
 תקופת הפעילות:  1919–1976 (כ־57 שנים)
 דרגה:    מרשל ברית המועצות
 תפקידים בשירות
 מפקד קורפוס הפרשים ה-5   מפקד הארמייה השישית   מפקד הארמייה ה-12   מפקד הארמייה ה-47   מפקד הארמייה ה-56   מפקד הארמייה ה-18   מפקד ארמיית המשמר הראשונה   מפקד קבוצת הכוחות הסובייטים בגרמניה   מפקד המחוז הצבאי קייב   מפקד זרוע היבשה של הצבא האדום   מפקד כוחות ברית ורשה   שר ההגנה של ברית המועצות
 פעולות ומבצעים
 מלחמת האזרחים ברוסיה, מלחמת העולם השנייה
 עיטורים
  פעמיים גיבור ברית המועצות    6 עיטורי לנין    3 עיטורי הדגל האדום    3 עיטורי סובורוב    2 עיטורי קוטוזוב    2 עיטורי בוגדן חמלניצקי
 
אנדריי אנטונוביץ' גרצ'קו (ברוסית: Андрей Антонович Гречко‏;17 באוקטובר 1903 - 26 באפריל 1976), מצביא סובייטי במהלך מלחמת העולם השנייה, מרשל ברית המועצות, שר ההגנה של ברית המועצות בשנים 1967–1976.
קורות חיים

אנדריי גרצ'קו נולד בכפר גולודייבקה שבמחוז רוסטוב במשפחת איכרים. בגיל 16 התנדב לצבא האדום. במהלך מלחמת האזרחים הוא לחם במסגרת דיוויזיית הפרשים ה-11 שהייתה חלק של ארמיית הפרשים הראשונה. לאחר תום המלחמה נשאר לשרת בצבא. בשנת 1926 סיים בית ספר לקציני חיל הפרשים. מילא שורה של תפקידי פיקוד ומטה - ממפקד המחלקה עד לראש מטה של דיוויזיית פרשים. ביולי 1941, זמן קצר לאחר הפלישה הנאצית לברית המועצות, הועלה לדרגת קולונל ומונה למפקד דיוויזיית פרשים. בנובמבר 1941 הועלה לדרגת גנרל- מיור. בינואר 1942 מונה למפקד קורפוס פרשים. היחידות בפיקודו של גרצ'קו הצטיינו בקרבות הבלימה של ההתקפה הגרמנית באזור הקווקז בקיץ 1942. באותה שנה מונה למפקד הארמייה ה-56 שהשתתפה בשחרור צפון קווקז וחצי האי טמן.
באוקטובר 1943 מונה לסגן מפקד החזית האוקראינית הראשונה, והיה בין מתכנני המבצע לשחרור קייב. בדצמבר 1943 מונה למפקד ארמיית המשמר הראשונה, עליה פיקד עד סוף המלחמה. הכוחות בפיקודו השתתפו בשחרור אוקראינה המערבית, חציית הרי הקרפטים ושחרור צ'כוסלובקיה.
לאחר סיום המלחמה מונה אנדריי גרצ'קו למפקד המחוז הצבאי קייב. בשנים 1953‏-1957 פיקד על קבוצת הכוחות הסובייטים בגרמניה. בהיותו מפקד כוחות ברית המועצות בגרמניה ארגן ופיקד על דיכוי המרד המזרח-גרמני. בשנת 1955 הועלה לדרגת מרשל ברית המועצות. בין השנים 1957‏-1960 היה מפקד זרוע היבשה, ובשנים 1960‏-1967 כיהן כמפקד עליון של כוחות ברית ורשה.
בשנת 1967 מונה לשר ההגנה של ברית המועצות ושירת בתפקיד זה עד מותו. בנוסף, היה גם חבר בפוליטביורו.
לקראת סוף מלחמת יום הכיפורים ב-22 באוקטובר 1973 אישר גרצ'קו ליועצים הסובייטים שהפעילו את חטיבת טילי הסקאד שהוצבו במצרים לשגר מטח טילי סקאד לעבר כוחות צה"ל. כתוצאה מהמטח נהרגו שלושה חיילי צה"ל.
הוא נפטר ב-26 באפריל 1976 ונקבר במוסקבה ליד חומת הקרמלין.
מרשל אנדריי גרצ'קו זכה לעיטורים רבים במהלך שירותו הצבאי: 6 עיטורי לנין, 3 עיטורי הדגל האדום, 3 עיטורי סובורוב, 2 עיטורי קוטוזוב, 2 עיטורי בוגדן חמלניצקי. בנוסף לעיטורים אלו הוענקו לו מספר עיטורים של מדינות זרות: פולין, צ'כוסלובקיה, בריטניה וארצות הברית.
כמו כן הוענק לו פעמיים התואר גיבור ברית המועצות.
ג'רי אשוורת'

ג'רלד הווארד "ג'רי" אשוורת' (שם מלא באנגלית: Gerald Howard "Gerry" Ashworth; ‏נולד ב-1 במאי 1942) הוא אתלט יהודי-אמריקאי בעבר, אלוף אולימפי ושיאן עולם (טוקיו 1964) בריצת שליחים 4x100 מטר.
ביוגרפיה

אשוורת' נולד בהוורהיל, מסצ'וסטס. הוא בוגר דארטמות' קולג'.
בשנת 1961 השווה אשוורת' בריצת 60 יארד את שיא העולם בתוצאה של 6.1 שניות
ביוגרפיה > אלוף אולימפי ושיאן עולם

באולימפיאדת טוקיו (1964) זכה אשוורת' במדליית זהב בריצת שליחים 4x100 מטר ביחד עם פול דרייטון, ריצ'רד סטבינס ובוב הייז בשיא עולם חדש של 39.06 שניות, לפני פולין (39.36 שניות) וצרפת (39.36 שניות). בשלב חצי הגמר הרביעייה האמריקאית קבעה שיא אולימפי חדש של 39.5 שניות.
בתחרויות האתלטיקה של המכביה השביעית שנערכו בשנת 1965 זכה אשוורת' בשתי מדליות זהב, בריצת 100 מטר בתוצאה של 10.6 שניות ובריצת שליחים 4x100 מטר בתוצאה של 42.4 שניות.
שיאים אישיים

ריצת 60 יארד: 6.1 שניות (1961), שיא עולם
ריצת 100 יארד: 9.4 (1962)
ריצת 100 מטר – 10.3 (1964)
ריצת 200 מטר – 21.2 (1964)
הערות שוליים

↑  מעריב לספורטאים - אלופי המכביה ה-7, מעריב, 1 בספטמבר 1965
| --- | --- |
בקרת זהויות :  World Athletics: 14430633
תל קרקור

| --- | --- |
הכיפה הדרומית הגבוהה של התל כפי שהיא נראית מהכיפה הצפונית הנמוכה
הכיפה הדרומית הגבוהה של התל כפי שהיא נראית מהכיפה הצפונית הנמוכה
 היסטוריה
 תקופות:  מהתקופה הנאוליתית קדם קרמית א ועד התקופה הממלוכית
 נבנה:  8300-8500 לפנה"ס
 ננטש:  1350 לספירה
 סוג:  יישוב
 מאורעות:  קרב קרקר
 אתר ארכאולוגי
 חפירות:  משלחת 1- 1984-1983,   משלחת 2 - 1999-1993   משלחת 3 - 2005 ו-2008-2007
 ארכאולוגים:  ג'ון לנדקוויסט - משלחת של בית הספר האמריקאי לחקר המזרח ו-אוניברסיטת בריגהאם יאנג   ד"ר רודולף דורנמן - משלחת של בית הספר האמריקאי לחקר המזרח.  משלחת של אוניברסיטת ארקנסו
 מיקום
 מדינה:  סוריה סוריה
 מיקום:  צפון-מערב המדינה
 קואורדינטות:  35°44′00″N 36°20′00″E﻿ / ﻿35.7333°N 36.3333°E﻿ / 35.7333; 36.3333
  (למפת סוריה מוגדלת) דמשק חלב חומס לטקיה חמה דיר א-זור אל-חסכה א-רקה הים התיכון  ישר. לבנון ירדן עיראק טורקיהתל קרקור(למפת סוריה רגילה) דמשק חלב חומס לטקיה חמה דיר א-זור אל-חסכה א-רקה הים התיכון  ישר. לבנון ירדן עיראק טורקיהתל קרקור
 
תל קרקור (בערבית: تل قرقور) הוא אתר ארכאולוגי גדול השוכן בעמק נהר באורונטס, במערב סוריה. התל שוכן במישור אדמת סחף עשירה. התל בעל שתי הכיפות שוכן 8 ק"מ מדרום לעיר ג'סר א-שורור וק"מ אחד מערבית לכפר קרקור. האתר מזוהה עם העיר העתיקה קרקר, בתחומה של ממלכת חמת, שלידה התקיים במאה ה-9 לפנה"ס קרב קרקר.
היסטוריה

בתל קרקור נמצא רצף התיישבותי של כ-10,000 שנים, מהתקופה הנאוליתית קדם קרמית א (8300-8500 לפנה"ס ועד 7500 לפנה"ס) ועד התקופה הממלוכית (1350 לספירה). היישוב באתר הגיע לשיא גודלו בשתי תקופות: בתקופת הברונזה הקדומה (2000-3000 לפנה"ס) ותקופת הברזל II ‏(500-1000 לפנה"ס). האתר ידוע בעיקר עם השערת הזיהוי עם העיר העתיקה "קרקר", לידה התקיים בשנת 853 לפנה"ס קרב קרקר, אחד הקרבות הגדולים בעת העתיקה. קרב זה, שהתקיים בין האימפריה האשורית החדשה בפיקודו של המלך האשורי שלמנאסר השלישי ובין קואליציה של שורת מלכים מקומיים מהלבנט, תועד באנלים האשוריים וכן במונולית מכורח. בין המלכים שהשתתפו בקרב היה מלך ישראל אחאב ובן-הדד השני מדמשק, המופיעים בתנ"ך.
בתקופות ההלניסטית, הרומית והביזנטית, התקיים יישוב קטן בתל, ששכן על הדרך האסטרטגית שהובילה בין אנטיוכיה ואפמיה (אנ'). בתקופות הצלבנית והאיובית (1250-1100), שכנה באתר עיר גדולה שהמשיכה להתקיים לתוך המאה ה-14 וה-15.