stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
גיבון שחור-כיפה

| גיבון שחור-כיפה |
| --- | --- |

מצב שימור
 מצב שימור: בסכנת הכחדה סכנת הכחדה (EN) 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: פרימטים
תת־סדרה:: בעלי אף יבש
משפחה:: גיבונים
סוג:: גיבון גיבון
מין:: גיבון שחור-כיפה
שם מדעי
 Hylobates pileatus ‏גריי, 1861
תחום תפוצה


גיבון שחור-כיפה (שם מדעי: Hylobates pileatus) מין בסוג גיבון גיבון שבמשפחת הגיבונים.
תיאור המין

משקל הגיבונים נע בין 4–8 ק"ג, והם מתנשאים לגובה של 44.0–63.5 ס"מ. הם בעלי גוף דק, ידיים ארוכות במיוחד וללא זנב כמו שאר חברי המשפחה. לזכרים פרווה שחורה וגפיים לבנות, לנקבות פרווה בהירה: חומה בהירה עד כסופה אפורה, שהחזה והראש, למעט צידיו, שחורים. למין שק גרון חיצוני קטן (לא כמו הסיאמנג) המשמש כתיבת תהודה להגברת קולו.
הגיבון שחור-הכיפה נפוץ ביערות הגשם, יערות המונסון ויערות העד הטרופיים שבדרום מזרח תאילנד, בקמבודיה, לאוס ווייטנאם.
רבייה

כמו יתר חברי הקבוצה, מנהל הגיבון שחור-הכיפה אורח חיים מונוגמי, כאשר הזכר והנקבה יוצאים מתוך גרעין משפחתם עם הגיעם לבגרות ויוצרים תא משפחתי עם צאצא - שני צאצאים. צאצא יחיד נולד כל 2–3 שנים לערך, לאחר הריון של 7–8 חודשים. הנקבה שומרת על הצאצאים עד הגיעם לגיל שנתיים. מקרי פוליגמיה נראו במין זה. לעיתים רחוקות נצפו באזורים חופפי טריטוריה, בני זוג מהמין גיבון לבן-יד יוצרים תא משפחתי פוליגמי עם המין, טרם תועדו מקרי רבייה בין-מיניים.
התנהגות

המין מעדיף את צמרות העצים ומבלה בהם את חייו, הוא נח וישן בעצים רחבים בעלי ענפים מתפרשים. המין אוכל בעיקר פירות עתירי סוכר (תאנים), אך לא יבחל גם בפרחים ובחרקים. הגיבונים משיגים מים על ידי טבילת ידיהם במקווי מים או בעלים רטובים, וליקוק פרוותם הספוגה.
הגיבון נע על האדמה למרחקים קצרים בלבד, הוא מטפס רק בעת עייפות ואחרי אכילה. הוא מתנייד לרוב על ידי קפיצות ארוכות מרחק (10 מטרים) בין ענפי העצים ותפיסתם בעזרת ידיו הארוכות, מה שמכונה תנועה ברכיאלית. 
המין טריטוריאלי ופרטים מתבגרים ובוגרים מספקים הגנה מפני טורפים וגיבונים אחרים. בתקופת הייחום מתקשרים בני הזוג על ידי קולות וצווחות מרובות, הדבר תורם לחיזור הקשר ומרחיק טורפים ושכנים לא רצויים מהטריטוריה החדשה שנבנית. הגיבון מוליד צאצא אחד להריון.
שימור המין

האוכלוסייה מתמעטת במהירות בעקבות בירוא היערות והריסת הטבע לטובת התעשייה. המין מסווג כפגיע (vulnerable) ועל סף סכנת הכחדה. הוא נמצא במרכז התוכנית לשימור פרימטים בתאילנד ובווייטנאם. בעבר היה נפוץ בבורמה, בגבול סין-ק'וצין ובכל תאילנד. צפיפות האוכלוסייה נכון לשנת 2005, היא שני פרטים לקמ"ר, ומעריכים כי בערך 30,000 גיבונים שחורי-כיפה נותרו בטבע.
הערות שוליים

↑  גיבון שחור-כיפה באתר הרשימה האדומה של IUCN
גליציה המזרחית

גליציה המזרחית והמערבית בסוף המאה ה-19 (מפה בשפה הגרמנית)
גליציה המזרחית (באוקראינית: Східна Галичина, בפולנית: Galicja Wschodnia, בגרמנית: Ostgalizien) הוא אזור גאוגרפי במערב אוקראינה (המחוזות של היום לבוב, איוואנו-פרנקיבסק וטרנופול). טריטוריה פולנית לפרקי זמן לאורך ההיסטוריה.
גליציה נוצרה בתוך האימפריה האוסטרית במהלך השנים 1772–1918. גליציה המזרחית, כוללת כעת את כל מחוזות לבוב ואיוואנו-פרנקיבסק (אזורים) באוקראינה וכן מחוז טרנופול, כאשר הרצועה הצפונית שלו גובלת עם המחוזות ההיסטוריים קרמנטס, שומסק ולניבצי והחלק הצפוני של מחוז זברוץ'. החלק המערבי של גליציה המזרחית נמצא בפולין (החלק המזרחי של מחוז פודקרפצקיה - פשמישל, סאנוק, ירוסלב, לובאצ'וב, לסקו ובישצ'די והאזורים סביב הערים והמקומות הללו. חלק קטנטן של גליציה המזרחית ממוקם גם במחוז לובלין - העיירה לוביצ'ה קרולבסקה והסביבה, אבל טומשוב לובלסקי, 15 ק"מ משם, כבר לא חלק מגליציה, וגם לא הייתה שייכת לקיסרות האוסטרית בזמן חלוקת פולין.  האזור היה חלק מפולין הקונגרסאית בתוך האימפריה הרוסית לפי החלוקה הרוסית של פולין. שטחה של גליציה המזרחית הוא כ-46,800 ק"מ 2 (18,100 מייל רבוע).
היסטוריה

ב-1918 הפכה גליציה המערבית לחלק מהרפובליקה המחודשת של פולין, שקלטה חלק מאזור למקו. האוכלוסייה האוקראינית המקומית הכריזה על עצמאותה של גליציה המזרחית כרפובליקה העממית של מערב אוקראינה. האוכלוסייה הפולנית ברובה של לבוב (לביב, למברג) התנגדה למהלך, מה שהוביל למלחמת פולין–אוקראינה שבמהלכה השתלטו הפולנים על כל גליציה. בהסכם עם פולין, הרמן פטיורה מהרפובליקה העממית של אוקראינה ויתר על מזרח גליציה בתמורה לעזרה נגד הסובייטים. במהלך המלחמה הפולנית-סובייטית הקימו הסובייטים ביולי 1920 בגליציה המזרחית את הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית של גליציה.
הסכם ריגה מה-18 במרץ 1921 הקצה את גליציה המזרחית עבור הרפובליקה הפולנית השנייה. מעצמות ההסכמה המשולשת הכירו בחזקה הפולנית על השטח ב-15 במאי 1923.
האוקראינים מגליציה המזרחית והמחוז השכן ווליניה היוו כ-12% מאוכלוסיית הרפובליקה הפולנית השנייה והיו המיעוט הגדול ביותר בה. מכיוון שמדיניות ממשלת פולין לא הייתה ידידותית כלפי מיעוטים, גברה המתיחות בין ממשלת פולין לאוכלוסייה האוקראינית, מה שבסופו של דבר הוליד את ארגון המחתרת המיליטנטי של הלאומנים האוקראינים.
אטימולוגיה

השם גליציה, או Halychyna באוקראינית, נגזר מהעיר Halich שהייתה הבירה הראשונה של נסיכות גליציה. השם Halych בתורו נובע מהמילה האוקראינית halka שפירושה "עורב", המשתקפת על ידי העורב במרכז הסמל המודרני של העיר.
רבים גם מאמינים כי השם Halych/Galic (וממנו Halychyna/Galizia) נגזר מהמילה היוונית ἅλς‏ (hals), שפירושה "מלח". לביזנטים וליוונים הייתה השפעה חזקה על ארצות אלו, ובהשפעת היוונים התנצרו גליציה ורוס של קייב. למעשה המילה היוונית לבור מלח היא αλυκή‏ (alyki), מה שמעלה טיעון חזק שהליץ' יכול להיות שינוי של זה. הליץ' היה עשיר במלח, שנכרה באזור. בתקופת ימי הביניים המוקדמים, מלח היה הייצוא העיקרי של האליץ'. כיום, לעומת זאת, אין יותר כריית מלח בהליץ'.
הערות שוליים

↑  Natsional'na Rada, Galicia Ukrains'ka. Eastern Galicia an Independent Commonwealth. Creative Media Partners. ISBN 9780353078406.
1 2 3  "History of Galicia". www.torugg.org. נבדק ב-2015-09-29.
↑  Wolff, Larry (2004). "Inventing Galicia: Messianic Josephinism and the Recasting of Partitioned Poland". Slavic Review (באנגלית). 63 (4): 818–840. doi:10.2307/1520422. ISSN 0037-6779 – via JSTOR.
↑  "EASTERN GALICIA. (Hansard, 14 March 1932)". The UK parliament. נבדק ב-2022-03-28.{{cite web}}:  תחזוקה - ציטוט: url-status (link)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4092612-6
גרשון קניספל

| --- | --- |

גרשון קניספל זוכה במקום הראשון בפרס ז׳בוטי לספרות על ספרו הרטרוספקטיבי
 לידה:  11 בספטמבר 1932 קלן, רפובליקת ויימאר 
 פטירה:  7 בספטמבר 2018 (בגיל 85) חיפה, ישראל 
 לאום:  ישראלי
 מקום לימודים:  בצלאל, ירושלים
 תחום יצירה:  צייר, פסל
 זרם באמנות:  ריאליזם חברתי
 יצירות ידועות:  לשכת העבודה, החתימה על עצומת השלום בעכו, מסע הצלב של הילדים (על פי פואמה של ברטולד ברכט)
 פרסים והוקרה:  פרס הרמן שטרוק (1954)  פרס נחום גוטמן לאיור (1991)  פרס ז'בוטי (2017) 
 
גרשון קְניספֶּל (11 בספטמבר 1932 – 7 בספטמבר 2018) היה צייר ופסל ישראלי שפעל בישראל ובברזיל, מבכירי אמני ישראל במחציתה השנייה של המאה ה-20. לאורך שישים שנות פעילותו האמנותית יצר פסלים, רישומים, הדפסים, ציורים ועוד, שהקנו לו פרסים בביאנלות הבינלאומיות בברלין, במוסקבה ובסאו פאולו. השתייך לזרם ״הריאליזם החברתי״ באמנות הישראלית.
תבליט של גרשון קניספל בכניסה לבניין הראשי במרכז גריאטרי שיקומי ע"ש פלימן
פרסים

1954 – פרס הרמן שטרוק, בית הספר בצלאל החדש לאומנות ולאמנות, ירושלים
1957 – מדליית זהב, ביאנלת הצעירים הבינלאומית, מוסקבה, ברית המועצות
1963 – פרס הביאנלה של סאו פאולו, סאו פאולו, ברזיל
1966 – פרס משרד התרבות
1976 – פרס ראשון, תחרות לעיטור אולם הספורט, חיפה
1978 – פרס ראשון, תחרות בינלאומית, הוואנה, קובה
1980 – פרס לתחריט, ביאנלה, ברלין, גרמניה
1983 – פרס ראשון, תחרות לעיצוב אנדרטת "תבוסת הרייך ה-3", חיפה
1988 – פרס ראשון לחגיגות ה-70, ההסתדרות הכללית של העובדים בארץ ישראל
1991 – פרס גוטמן לאיור
2017 – פרס ז׳בוטי, ברזיל, על ספרו הרטרוספקטיבי.
עבודות נבחרות

"לשכת עבודה", ציור, 1957 (שמן על בד, 354X190 ס"מ, אוסף מוזיאון חיפה לאמנות)
חזית בניין חברת הטלוויזיה "טופי", סאו פאולו, 1959
אנדרטה לנופלים במלחמת העצמאות, גן הזיכרון, חיפה.
אנדרטה ליום האדמה, בשיתוף עבד עאבדי, סכנין, 1976
תבליט בחזית היכל הספורט ברוממה, חיפה, 1976
תבליטים על גשר פז, חיפה, 1977. (חידוש והקמה מחדש בשנת 2006)
אנדרטה ללוחם היהודי במלחמת העולם השנייה, חיפה, 1991
״החתימה על עצומת השלום בעכו״, ציור, 1953-2018 (שמן על בד, 195X365 ס”מ, אוסף מוזיאון תל אביב לאמנות).
בשנת 1956 נערכה לקניספל תערוכת יחיד בגלריה לאמנות כ"ץ ובה הוצגו איוריו לשירי אלכסנדר פן. תערוכה זו שוחזרה בשנת 2013 בגלריה חנינא בתל אביב.
גלריה

אנדרטה לנופלים במלחמת העצמאות בחיפה.
אנדרטה לבני שכונת אחוזה שנפלו במערכות ישראל, חיפה, 1974
אשרי הגפרור - קיר הנצחה לחנה סנש בקיבוץ יד חנה, 1976
תבליט בחזית היכל הספורט ברוממה, חיפה, 1976
אנדרטה ליום האדמה, סכנין, 1976
תבליט דניאל בגוב האריות בחזית מלון דניאל, הרצליה
אנדרטה ללוחם היהודי במלחמת העולם השנייה, חיפה, 1991
חמישים שנה למדינת ישראל, סאו פאולו, 1998
לקריאה נוספת

קניספל — גרשון קניספל, רטרוספקטיבה, 2015-1950, הוצאת הקיבוץ המאוחד, הוצאת מעיינות, 2017
הערות שוליים

↑  יגאל צלמונה, פאתוס, ממסד ואמנות גרועה, מעריב, 6 באוגוסט 1976.
↑  תא (חיפה) 50172-01-13 גרשון קניספל נגד עיריית חיפה, ניתן ב-3 בפברואר 2016
↑  ע"א 2268/16 עיריית חיפה נ' קניספל גרשון, ניתן ב־26 בינואר 2017
↑  יורם מארק-רייך, פרס ז'בוטי לאמן גרשון קניספל, באתר "כדאי לדעת" (ארכיון)
↑  גרשון קניספל - אלבום רטרוספקטיבי, באתר הקיבוץ המאוחד, ספריית פועלים
↑  פוסט בעמוד מוזיאון תל אביב לאמנות, באתר פייסבוק
↑  שושן מנולה, האמן גרשון קניספל הלך לעולמו, באתר כלבו – חיפה והצפון,  8 בספטמבר 2018
↑  תערוכת "סיפורה של אנדרטה" בגלריית הגר
↑  הסבר על חידוש התבליטים באתר עיריית חיפה
↑  רון ברטוש, בעד הנגד! תחריטי גרשון קניספל לשירי אלכסנדר פן, גלריה חנינא, תל אביב; ברוש, תל אביב, 2013.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ICIA: 277214  NLI: 987007303149605171  BnF: cb17758716m (data)  GND: 126212732  ISNI: 0000 0001 0798 2527  LCCN: nr92004334  VIAF: 26924512   WorldCat (עם VIAF): 26924512
ג'ו סקרבורו

צ'ארלס ג'וזף סקרבורו (באנגלית: Charles Joseph Scarborough; נולד ב-9 באפריל 1963) הוא מנחה טלוויזיה אמריקאי, עורך דין, פרשן פוליטי ופוליטיקאי לשעבר. מנחה שותף של התוכנית "Morning Joe" (אנ') ב־MSNBC עם אשתו השלישית מיקה בז'ז'ינסקי ועם וילי גייסט (אנ'). בעבר הינחה את התוכנית "Scarborough Country" (אנ') באותה רשת. סקרבורו, חבר לשעבר במפלגה הרפובליקנית, היה חבר בבית הנבחרים של ארצות הברית מטעם המחוז הראשון של פלורידה בין השנים 1995 ל-2001. ב-2002 מונה ל"מועצה של הנשיא לכוח העבודה של המאה ה-21" והיה עמית אורח במכון הרווארד לפוליטיקה בבית הספר לממשל באוניברסיטת הרווארד. נבחר ב-2011 בטיים 100 כאחד האנשים המשפיעים ביותר בעולם.
ביוגרפיה

סקרבורו נולד באטלנטה, ג'ורג'יה, ארצות הברית בשנת 1963, בנם של מרי ג'ואנה (לבית קלארק) וג'ורג' פרנסיס סקרבורו, איש עסקים. יש לו שני אחים. ב-1969 עברה משפחתו למרידיאן, מיסיסיפי, ב-1973 לאלמירה, ניו יורק, וב-1978 לפנסקולה, פלורידה. סקרבורו למד בבית הספר התיכון הקתולי פנסקולה. הוא בוגר תואר ראשון בהיסטוריה מאוניברסיטת אלבמה ב-1985 ודוקטורט במשפטים מהקולג' למשפטים של אוניברסיטת פלורידה ב-1990. במהלך תקופה זו כתב מוזיקה והפיק דיסקים עם להקתו, דיקסון מילס, אימן כדורגל ולימד בתיכון. במהלך שנתו הראשונה בלימודי משפטים, כתב סקרבורו מחזמר "הבשורה על פי אסתר" על מטיפים אוונגליסטים בטלוויזיה. המחזמר הוצג לראשונה באוניברסיטת אלבמה וזכה לביקורות חיוביות. מאוחר יותר הוצג המחזמר בפסטיבל שייקספיר של אלבמה.
ביוגרפיה > קריירה משפטית

סקרבורו התקבל ללשכת עורכי הדין בפלורידה בשנת 1991 ועסק בעריכת דין בפנסקולה, פלורידה.
התיק המתוקשר ביותר בו עסק סקרבורו היה ייצוג זמני של מייקל פ. גריפין (אנ'), שרצח את ד"ר דייוויד גאן ב-1993 כיוון שעסק בהפלות. אביו של גריפין היה חבר של חמו וחמותו של סקרבורו, והוא הסכים לייצג את גריפין עד שימצא ייצוג הולם. סקרבורו ערך מספר הופעות בבית המשפט בזמן שייצג את גריפין ולאחר מכן הפסיק את הטיפול בתיק. מאוחר יותר אמר (תרגום חופשי): "לא היה שום סיכוי שאני אשתתף במשפט אזרחי, שלא לדבר על משפט עם עונש מוות", בהתייחסו לכך שהתובעים דרשו שגזר הדין נגד גריפין יהיה עונש מוות. עם זאת, סקרבורו סייע לגריפין בבחירת ייעוץ אחר מבין רבים שהציעו את שירותיהם, ועזר להגן על המשפחה מפני החשיפה התקשורתית פרו בונו.
ב-1993 סייע להגשת עצומות והוביל מרד מס שביטל העלאה של שישים וחמישה אחוזים של הארנונה של פנסקולה.
ביוגרפיה > בית הנבחרים של ארצות הברית > בחירות

בשנת 1994 נבחר סקרבורו לבית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס הראשון של פלורידה (אנ'), והפך לרפובליקני הראשון שייצג את צפון מערב פלורידה (אנ') מאז תקופת השיקום שאחרי מלחמת האזרחים האמריקנית. המושב התפנה לאחר שהדמוקרטי ארל האטו (אנ') פרש אחרי 8 קדנציות. בבחירות הכלליות ניצח סקרבורו את המועמד הדמוקרטי, עורך הדין של פנסקולה וינס "ויני" ויבס ג'וניור, עם 61 אחוז מהקולות. זכייתו של סקרבורו חפפה לגל רפובליקני גדול שאפשר לרפובליקנים לזכות ברוב בבית הנבחרים, לראשונה מזה 40 שנה.
סקרבורו נבחר מחדש עם 72% מהקולות ב-1996, ב-1998 וב-2000.
ביוגרפיה > בית הנבחרים של ארצות הברית > קביעות

ביוני 2000, במהלך הקריירה שלו בקונגרס, קיבל דירוג של 95 אחוז לכל החיים מהאיגוד השמרני האמריקאי (אנ'). הוא חתם על החוזה עם אמריקה (אנ'). סקרבורו היה חבר בוועדת השירותים המזוינים (אנ'), מערכת המשפט, הרפורמה הממשלתית והחינוך. ב-1998 מונה ליו"ר ועדת שירות המדינה.
סקרבורו היה אחד מקבוצה של כ-40 מחוקקים רפובליקנים טריים שכינו את עצמם "הפדרליסטים החדשים" (אנ') על שם כתבי הפדרליסט. סקרבורו נבחר למנהל הפוליטי של המחוקקים החדשים. הפדרליסטים החדשים קראו לקיצוץ גורף בממשלת ארצות הברית, כולל תוכניות " להפרטה, לוקליזציה, איחוד, [או] חיסול" של משרדי המסחר, החינוך, האנרגיה והשיכון ופיתוח עירוני. יו"ר בית הנבחרים, ניוט גינגריץ', פנה לסקרבורו לעמוד בראש כוח משימה רפובליקני בנושא חינוך, וסקרבורו הכריז: "המטרה שלנו היא להוציא כמה שיותר כסף, כוח וסמכות מוושינגטון ולהכניס כמה שיותר כסף, כוח וסמכות לכיתות." ג'ון קאסיץ', אז יו"ר ועדת התקציב של בית הנבחרים, אימץ את השפה של סקרבורו וסגר את מחלקת החינוך הפדרלית בהחלטת התקציב של בית הנבחרים של 1996. התקציב עבר בהצבעה של 238–193. סקרבורו והקבוצה מילאו תפקיד מרכזי בהפעלת לחץ על גינגריץ' לקיים את ההבטחה לאזן את התקציב הפדרלי.
סקרבורו תמך במספר עמדות נגד הפלות בזמן תפקידו בקונגרס. הוא הצביע בעד חוק נפגעי אלימות שטרם נולדו (אנ'), שהפך לפשע פגיעה בעובר במהלך ביצוע פשעים אחרים.
סקרבורו נתן חסות להצעת חוק שתאלץ את ארצות הברית לפרוש מהאו"ם תוך תקופת מעבר של ארבע שנים ולהחליפו בארגון בינלאומי של מדינות דמוקרטיות. הוא הצביע בעד הפיכת התאגיד לשידור ציבורי (אנ') לעצמאי על ידי ביטול המימון הפדרלי. הוא גם הצביע בעד "חוק השימור של מדיקר של 1995", אשר חתך את הצמיחה החזויה של מדיקר ב-270 מיליארד דולר במשך עשר שנים. סקרבורו היה אחד הרפובליקנים הבודדים בבית שהצביעו נגד המאמצים של גינגריץ' לקצץ במימון מדיקאייד והרפובליקני היחיד במשלחת בפלורידה שהצביע נגד הקלות בתמלוגים לקידוחי נפט, שסקרבורו טען כ"רווחה תאגידית". הוא הצביע נגד "חוק הגנת משרות לעסקים קטנים משנת 1996" (אנ'), שהעלה את שכר המינימום ל-5.15 דולר. לסקרבורו היה מאזן הצבעה שמרני בנושאים כלכליים, חברתיים ומדיניות חוץ, אך הוא נתפס כמתון בנושאי סביבה וזכויות אדם, כולל תמיכה בסגירת בית הספר של אמריקה והגנה על הטרוריסטית הנאשמת לורי ברנסון(אנ'). סקרבורו גם חבר למנהיגי זכויות האזרח במאמץ שנוי במחלוקת לשנות את שמו של רחוב פנסקולה ההיסטורי לרחוב על שם מרטין לותר קינג, ג'וניור.
בזמן שהותו בקונגרס, סקרבורו קיבל מספר פרסים, כולל "פרס ידיד משלם המיסים" מאת אמריקאים לרפורמת מס (אנ'); פרס "שומר העסקים הקטנים" מהפדרציה הלאומית לעסקים עצמאיים (אנ'); "פרס רוח הארגון" של לשכת המסחר של ארצות הברית (אנ'); "פרס גיבור משלם המיסים" מטעם האזרחים נגד פסולת ממשלתית (אנ'); ו"פרס זכויות שומר הגיל השלישי" מטעם עמותת 60 פלוס (אנ'). בשנת 1996, סקרבורו נאם בארוחת המועצה של אגודת ג'ון בירץ' בוודלנד הילס, לוס אנג'לס.
סקרבורו היה אחד מ-228 חברי בית הנבחרים שהצביעו בעד הדחת ביל קלינטון בדצמבר 1998.
ביוגרפיה > בית הנבחרים של ארצות הברית > חברות בוועדה

הקונגרס ה-104 – ועדה לרפורמה ופיקוח ממשלתיים – ועדה לביטחון לאומי (לשעבר הוועדה לשירותים מזוינים)
הקונגרס ה-105 – הוועדה לביטחון לאומי – ועדה לרפורמה ופיקוח ממשלתיים – ועדה לחינוך וכוח העבודה
הקונגרס ה-106 – ועדה לשירותים מזוינים – ועדה לרפורמה בממשלה – ועדה למערכת המשפט
הקונגרס ה-107 – ועדה לרפורמה בממשלה – ועדה למערכת המשפט
ביוגרפיה > בית הנבחרים של ארצות הברית > התפטרות

במאי 2001, חמישה חודשים לתוך כהונתו הרביעית בקונגרס, סקרבורו הצהיר על כוונתו להתפטר כדי לבלות יותר זמן עם ילדיו. על התפטרותו אמר סקרבורו, "הבנתי שילדיי נמצאים בשלב קריטי של חייהם ואני מעדיף להישפט בסוף חיי כאבא מאשר כחבר קונגרס". באוקטובר 2001 נערכו בחירות מיוחדות להחלפת סקרבורו. מאז שקל סקרבורו מספר פעמים לחזור לפוליטיקה. בשנת 2017 עזב את המפלגה הרפובליקנית כדי להפוך לעצמאי.
ביוגרפיה > קריירה תקשורתית

בשנת 1999, בעודו משרת בקונגרס, הקים סקרבורו את העיתון השבועי החינמי באזור פנסקולה "The Florida Sun". העיתון התמזג ב-2001 וכיום ידוע בשם "Independent News".
לאחר שעזב את הקונגרס, סקרבורו עבד כעורך דין סביבתי בפלורידה.
ביוגרפיה > קריירה תקשורתית > Scarborough Country

באפריל 2003, התוכנית "Scarborough Country" (אנ') עלתה לשידור לראשונה כתוכנית פריים טיים לילית ב-MSNBC. התוכנית סיקרה פוליטיקה ותרבות פופולרית.
ב-2005 סקרבורו שידר את התוכנית מבילוקסי, מיסיסיפי מיד לאחר הוריקן קתרינה. לאחר שלושה ימים של דיווחים על המצב, קרא סקרבורו למצב באזור חוף המפרץ "לא פחות מביזיון לאומי". ה"טיימס-פיקיון" כתב כי חוויותיו של סקרבורו "הכניסו אותו לרשימה הקצרה של אושיות רשת וכתבים שהמשימות שביצעו במהלך קתרינה ומיד לאחריה הוכחו כמצילות חיים". בשל הביקורת שהשמיע סקרבורו על הנשיא בוש, קבע ה"סן פרנסיסקו כרוניקל" שסיקורו את קתרינה "הפך לצפיית חובה". ההיסטוריון הנשיאותי דאגלס ברינקלי כתב בספרו על קתרינה, "המבול הגדול", כי "ג'ו סקרבורו עסק בעיקר בהרס לאורך חוף המפרץ... והאבחנה שלו לגבי הכשלים הייתה מדויקת מאד".
ביוגרפיה > קריירה תקשורתית > רדיו

ב-8 בדצמבר 2008, סקרבורו ומיקה בז'ז'ינסקי החלו לערוך תוכנית רדיו של שעתיים בערוץ WABC (770 AM) בניו יורק. ב-26 באפריל 2010, תוכנית הרדיו הוצאה "להפסקה", על מנת לפתח מחדש את הפורמט לתוכנית חדשה של שלוש שעות. התוכנית לא חזרה.
ביוגרפיה > קריירה תקשורתית > Morning Joe

במאי 2007 החל לארח את התוכנית "Morning Joe", אותה מארח גם כיום.
"Morning Joe" היא תוכנית חדשות ושיחות אירוח של MSNBC המשודרת בימי חול מ-6 בבוקר עד 10 בבוקר שעון המזרח. התוכנית כוללת את סקרבורו המספק דיווחים ארגוניים ודיון בחדשות היום, בפורמט של פאנל עם המארחים המשותפים מיקה בז'ז'ינסקי ווילי גייסט. התוכנית כוללת דיונים מעמיקים שעוזרים להניע את השיחה הפוליטית של היום. הביקורות הראשוניות היו חיוביות. ה"ניו יורק טיימס" אמר שזה "לא דומה לשום דבר אחר בטלוויזיה הבוקר" וב"אמריקן ג'ורנליזם ריוויו" אמרו שהתוכנית "קבעה את סדר היום לחדשות היום".
בשנת 2007, הצטרף ראש עיריית ניו יורק מייקל בלומברג לגייסט, לבז'ז'ינסקי, לנשיא MSNBC פיל גריפין ולסקרבורו כדי לגזור את הסרט בסט החדש של Morning Joe בבניין קומקאסט.
התוכנית הפכה פופולרית בוושינגטון והופיעה על המסכים בחדר הכושר של הקונגרס ובמטוסי הממשלה. סקרבורו סיקר את הבחירות והכנסים לנשיאות. בעקבות היכרות רבת שנים עם סקרבורו היה דונלד טראמפ מרבה להתקשר לתוכנית במהלך הקמפיין הראשון שלו לנשיאות. כמו כן, דווח כי הנשיא ביידן מתקשר לסקרבורו לעיתים קרובות כדי לקבל את דעתו של המארח בנושאים שונים. Morning Joe היא התוכנית האהובה על הנשיא, והיא משפיעה על הדמויות להן מקשיב ועל התנהלות הבית הלבן.
על פי דירוג נילסן בשנת 2016, ל-"Morning Joe" היה את מספר הצופים הגבוה ביותר של MSNBC סקרבורו הוא גם אורח קבוע בתוכניות החדשות של NBC ו-MSNBC והופיע ב"Meet the Press" מספר פעמים.
בשנת 2023, "Morning Joe" הייתה תוכנית הבוקר מספר 1 בכבלים בניו יורק ובוושינגטון הבירה. ברמה הלאומית היא מדורגת במקום השני בכל הטלוויזיה בכבלים במשבצת הזמן שלה זו השנה השביעית ברציפות. באוגוסט 2023, Adweek דיווחה כי התוכנית הייתה תוכנית חדשות הבוקר הנצפית ביותר בכבלים.
ביוגרפיה > הסכסוך עם טראמפ

יחסיו של טראמפ עם מגישי התוכנית morning Joe ובפרט ג'ו סקרבורו שהיו טובים בהתחלה הידרדרו למתקפות ארסיות במיוחד של טראמפ על סקרבורו ובז'זינסקי.
ב-2015 ראיין סקרבורו את טראמפ כמועמד הרפובליקני לנשיאות ועצר את הריאיון בפתאומיות, אך חידש אותו לאחר הפסקת הפרסומות.
במאמר ל"וושינגטון פוסט" באוגוסט 2016, סקרבורו טען שהמפלגה הרפובליקנית חייבת "לזרוק את דונלד טראמפ" כמועמד לנשיאות שלה. בהתייחס לדבריו של טראמפ על הילרי קלינטון והתיקון השני, כתב סקרבורו: "נחצה קו עקוב מדם שאי אפשר להתעלם ממנו. סוף סוף, דונלד טראמפ לא הותיר למפלגה הרפובליקנית שום אפשרויות מלבד לפעול בנחישות ולעצור את הרכבת הפוליטית הזו מלהרוס את הפסים לפני שמשהו נורא יקרה".
ביוני 2017, סקרבורו ובז'ז'ינסקי היוו יעדים לציוצים של הנשיא טראמפ, שבתגובה לסיקורם את הממשל שלו, כינו את סקרבורו כ"פסיכו ג'ו" וכינו את בז'ז'ינסקי "מיקה מטורפת עם מנת משכל נמוכה", תוך טענה שהיא "דיממה קשות ממתיחת פנים" כאשר נתקל בה בעבר במאר-א-לאגו. הזוג הגיב במאמר ב"וושינגטון פוסט" שבו ציינו כי פקידי הבית הלבן אמרו להם שהנשיא יבטל מאמר שעמד לצאת ב"נשיונל אינקוויירר" אם הם יתנצלו בפני טראמפ על הסיקור השלילי שלו. ציוציו של הנשיא זכו לביקורת ממחוקקים רפובליקנים רבים, כולל יושב ראש הבית פול ריאן, הסנאטורים ג'ון מקיין, סוזן קולינס, בן סאס, לינדזי גרהאם וליסה מרקאוסקי.
טראמפ גם דחף תאוריית קונספירציה הכוללת "האשמות פרועות ורמזים נטולי עובדות" בעקבות תקרית מתקופתו של סקרבורו בקונגרס. ב-20 ביולי 2001, בזמן שסקרבורו שהה בוושינגטון, אחת מהעוזרות של סקרבורו, לורי קלוסוטיס, נמצאה מתה על רצפת משרדו בקונגרס בפורט וולטון ביץ', פלורידה. נתיחה שלאחר המוות קבעה שאי סדירות במסתמי הלב שלא אובחנה גרמה לבת ה-28 לאבד את הכרתה יום קודם לכן, ליפול ולפגוע בראשה בקצה השולחן. אמצעי התקשורת שעסקו בספקולציות לגבי המוות, קושרות אותו לעיתים קרובות עם התפטרותו של סקרבורו מהקונגרס, עליה הודיע במאי. הטענה שסקרבורו היה מעורב במוות קודמה על ידי המו"ל מרקוס מוליצס ועל ידי יוצר הסרטים מייקל מור, שרשם את שם הדומיין JoeScarboroughKilledHisIntern.com. מאז 2017, טראמפ החיה את השמועה שהופרכה וקרא לחקירה נוספת. ה"וול סטריט ג'ורנל", ה"ניו יורק פוסט" ו"דה וושינגטון אקזמינר" גינו את דבריו של טראמפ. "זה מדהים שיש לנו נשיא שמנסה לגרום למישהו להעמיד לדין את האדם שהוא מחשיב כמבקר הראשי שלו בתקשורת", הגיב סקרבורו ב-2020. "זה מה שפוטין עושה. זה מה שאורבן עושה. זה מה שאוטוקרטים עושים במשך מאות שנים". במאי 2020, האלמן של קלוסוטיס כתב מכתב למנכ"ל טוויטר , ג'ק דורסי, והתחנן בפניו למחוק את הציוצים של טראמפ ואמר "הנשיא טראמפ צייץ ביום שלישי לכמעט 80 מיליון העוקבים שלו תוך שהוא רומז לשקר שהופרך שוב ושוב שאשתי נרצחה על ידי הבוס שלה, נציג ארצות הברית לשעבר ג'ו סקרבורו". קארה סווישר המשיכה במאמר ב"ניו יורק טיימס" ב-26 במאי 2020, וקראה לטוויטר לנקות את הכתם של טראמפ. באותו יום, טוויטר החלה לבדוק את הפוסטים של טראמפ ולהחיל אזהרות על הציוצים שלו בהם העלה טענות שגויות לגבי הצבעה בדואר.
ביוגרפיה > חיים אישיים

בשנת 1986, סקרבורו התחתן עם מלאני הינטון. לזוג נולדו שני בנים והם התגרשו ב-1999. בזמן שראיין את רוברט פ. קנדי ג'וניור ביוני 2005, הביע סקרבורו דאגה לגבי האפשרות שאחד מבניו סבל מנזק בעקבות חיסון. סקרבורו אמר, "לבני, יליד 1991, יש צורה קלה של אוטיזם שנקראת אספרגר. כשעסקתי בעריכת דין וגם כשהייתי בקונגרס, ההורים היו כל הזמן באים אליי, והם היו מביאים לי קלטות וידאו של הילדים שלהם, וכולם היו בערך בגיל של הבן שלי או צעירים יותר. אז משהו קרה ב-1989".
באוקטובר 2001 התחתן סקרבורו עם אשתו השנייה, סוזן וורן, עוזרת לשעבר של מושל פלורידה ג'ב בוש ועובדת לשעבר בוועדת הקונגרס. בתם נולדה באוגוסט 2003; בנם נולד במאי 2008. סקרבורו וורן התגרשו בינואר 2013.
נכון לשנת 2016 סקרבורו מתגורר בניו כנען, קונטיקט. בבעלותו גם בית בג'ופיטר, פלורידה.
בתחילת 2017, במהלך טיול לאנטיב, צרפת, התארס סקרבורו עם מנחת הטלוויזיה שלצידו מיקה ברזז'ינסקי. הזוג התחתן ב-24 בנובמבר 2018 בוושינגטון, די.סי, בטקס שהונחה על ידי אלייז'ה קמינגס.
דעותיו הציבוריות

באוגוסט 2019, סקרבורו ספג ביקורת לאחר שפרסם ציוצי קונספירציה על מותו של ג'פרי אפשטיין, מולטימיליונר פיננסי אמריקאי ועבריין מין מורשע. סקרבורו צייץ בטוויטר: "בחור שהיה לו מידע שהיה הורס חיים של גברים עשירים וחזקים בסופו של דבר מת בתא הכלא שלו. כמה צפוי... רוסי".
בינואר 2021, סקרבורו יצא נגד משטרת גבעת הקפיטול על כך שאפשרה את התקיפה בקפיטול של ארצות הברית על ידי תומכי דונלד טראמפ. הוא טען שמדובר במוסר כפול שכן אילו העבריינים היו שחורים או מוסלמים, סביר להניח שהם היו מטופלים בצורה קשה יותר.
סקרבורו הוא עיתונאי הידוע בתמיכתו בישראל לאורך השנים. מאז המתקפה על ישראל באוקטובר 2023 תקף סקרבורו בחריפות את תפקודו של ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו.
ספרים

סקרבורו הוציא את ספרו הראשון, "Rome Wasn't Burnt in a Day: The Real Deal on how Politicians, Bureaucrats and other Washington Barbarians are "failing America, ב-4 באוקטובר 2005.
בספרו השני, "The Last Best Hope", שיצא ב-9 ביוני 2009, סקרבורו התווה תוכנית שתעזור להנחות את השמרנים בחזרה לרוב פוליטי לאחר תבוסותיהם בבחירות אמצע הקדנציה ב-2006 ובבחירות לנשיאות ב-2008.
ב-12 בנובמבר 2013, סקרבורו הוציא את ספרו השלישי, "The Right Path: From Ike to Reagan, How Republicans Once Mastered Politics - and Can Again".
ב-24 בנובמבר 2020, סקרבורו הוציא את ספרו הרביעי, "Saving Freedom: Truman, the Cold War, and the Fight for Western Civilization".
פרסים וכבוד

סקרבורו נבחר ברשימת האנשים המשפיעים ביותר בעולם לשנת 2011 טיים 100.
לצד מיקה בז'ז'ינסקי, בשנת 2012 נבחר סקרבורו ברשימת "שחקני כוח המדיה המובילים" של ואניטי פייר.
בשנת 2016, סקרבורו נכנס להיכל התהילה של הכבלים עם מיקה בז'ז'ינסקי.
בשנת 2017, הרווארד העניקה לסקרבורו ולבז'ז'ינסקי מלגת ביקור במכון לפוליטיקה של בית הספר הרווארד קנדי.
סקרבורו זכה עם בז'ז'ינסקי ב-2018 בפרס התיקון הראשון של קרן הרדיו הטלוויזיה הדיגיטלית של לאונרד זיידנברג על תרומה גדולה להגנה על חירויות התיקון הראשון.
בשנת 2022, סקרבורו, בז'ז'ינסקי ווילי גייסט זכו בתואר המשפיעים ביותר של Mediaite במדיה החדשות.