stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יוניוניזם (אירלנד)
היסטוריה > רקע היסטורי

בתקופת הרפורמציה הפרוטסטנטית ופרישת הכנסייה האנגליקנית מתחת סמכות רומא, במצוות הנרי השמיני, מלך אנגליה, החל הכתר האנגלי לכפות מעבר מקתוליות לפרוטסטנטיות על כל חלקי אנגליה וגם על נחלותיו באירלנד. בשנת 1593 הנהיג יו או'ניל, רוזן טיירון, את האירים שמחוץ לתחום במלחמה נגד בית טיודור. אוניל ועמיתו יו רו או'דונל, חברו לגורמים קתוליים מאויבי אנגליה בספרד וסקוטלנד, בראשות פיליפ השני מלך ספרד אויבה המר של אליזבת הראשונה. הם הכריזו על עצמם כמגיני האמונה הקתולית בפני הכפירה האנגליקנית ודרשו את חופש הדת ואת החופש הפוליטי לילידי אירלנד. לאחר מספר שנות מרד והסכמים שהופרו משני הצדדים נמלטו לבסוף ב-14 בספטמבר 1607 או'ניל, או'דונל, משפחותיהם, וכתשעים ותשעה מאנשיהם, מאחוזותיהם בצפון אירלנד לרומא, מפחד אנשי המלך ג'יימס השני. הימלטות או'ניל ואנשיו, המכונה "הימלטות הרוזנים" (Flight of the Earls) נחשבת למאורע מעצב בתולדות אירלנד. חשיבותו של האירוע לא הייתה רק סמלית. אלסטר וצפון אירלנד התרוקנו מראשי השבטים הגאליים, והדבר הקל על הממשלה האנגלית בתוכניתה לנשל את האירים הקתולים מאלסטר וליישב שם אנגלים וסקוטים פרוטסטנטים, כך הפכה צפון אירלנד (בתהליך איטי, אך מכוון) מן המוקד להתנגדות הגאלים ולקתוליות שהייתה לפני הימלטות הרוזנים, למרכז נאמני הכתר הפרוטסטנטים באירלנד. אירלנד ידעה מאז תנופת התיישבות של אנגלים בצד הצרת צעדיהם של הקתולים ומרידות-נגד שלהם. שיא ההדרה הקתולית היה כאשר אוליבר קרומוול התיר לקתולים בני המעמד הגבוה לחיות רק בפרובינציית קונכט שבמערב האי, בעוד בני המעמד הנמוך יכלו לחיות בכל מקום, כאריסים לאדונים פרוטסטנטיים.
היסטוריה > ראשית הכוח היוניוניסטי: מסדר אורנג' והמפלגה השמרנית האירית

החל מהמאה ה-18 הותר רק לפרוטסטנטים להשתתף בפרלמנט האירי. בסוף המאה הנהיג הנרי גרטן סיעה של פרוטסטנטים אירים פטריוטים שקראו למתן זכויות לקתולים וליצירת אומה אירית. גרטן היה מלוכני ומתון ואף הצליח להשיג הישגים לקראת אוטונומיה אירית, אך במקביל קמו קבוצות רדיקליות יותר ורפובליקאיות. בעקבות המהפכה הצרפתית והמהפכה האמריקאית פרצו הכוחות הרפובליקאים במרד האירי של 1798, שנתמך על ידי צרפת, דבר שרק עורר את חמתם של האנגלים. דיכוי המרד נעשה בתקיפות, ולעיתים באכזריות, על ידי הבריטים ותומכיהם בקרב האוכלוסייה המקומית, שנקראו, לראשונה "לויאליסטים". חלק מרכזי מהכוחות הלויאליסטים היו חברי "מסדר אורנג'" שנוסד ב-1796 במחוז ארמה על שם ויליאם מאוראנז' על מנת להוות מגן האזרחים הפרוטסטנטים ואמונתם. מחיר הדמים של המרד נאמד בעשרת אלפים ויותר הרוגים אירים, כ-530 חיילים בריטים נהרגו, וכן כ-2,000 לויאליסטים, לוחמים ואזרחים. בעקבות המרד חוקק חוק האיחוד של 1800. חוק זה, שנחקק על ידי הפרלמנט הבריטי, איחד את ממלכת אירלנד לממלכת בריטניה הגדולה, תחת הכותרת הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד. במסגרת האיחוד הוקלו הגזרות על הקתולים. הפרלמנט האירי בוטל ואירלנד שלחה מאה נציגים לפרלמנט הבריטי בלונדון. ב-1829 נבחר לראשונה לפרלמנט דניאל או'קונל שהיה אירי קתולי, מטרתו הייתה ביטול (Repeal) האיחוד בין אנגליה ואירלנד. כתגובת נגד הגדיל מסדר אורנג' את כוחו וקיבל לשורותיו פרוטסטנטים ממעמד הפועלים. במקביל נוסדה "המפלגה השמרנית האירית" (Irish Conservative Party) כזרוע הפוליטית של מחייבי האיחוד של אירלנד עם אנגליה.
היסטוריה > צפון אירלנד

ב-23 בדצמבר 1920 קיבל הפרלמנט הבריטי את "החוק לסיפוק ממשל טוב יותר לאירלנד" הידוע אף כ"חוק השלטון באירלנד", פרי יוזמתו של ראש ממשלת בריטניה דייוויד לויד ג'ורג'. החוק יצר שתי מדינות איריות בעלות "שלטון בית". אירלנד הצפונית, ואירלנד הדרומית. הייתה זו פשרה שהוצעה על ידי הממשלה הבריטית שעמדה מול דרישות הלאומנים לרפובליקה ששטחה משתרע על כל האי, ודרישות היוניוניסטים להמשך האיחוד עם אנגליה ולביטולו של "שלטון הבית" על פי החוק מ-1914. לכל מדינה אמור היה להיות פרלמנט בן שני בתים, בית נבחרים וסנאט. אולם, הבריטים סירבו לקיים את החוק עד שהרוחות באירלנד יירגעו. האמנה האנגלו-אירית שנחתמה בלונדון ב-6 בדצמבר 1921 הובילה ליצירת מדינת אירלנד החופשית בדרום וליצירת צפון אירלנד על פני שישה מתוך תשעת מחוזות אלסטר ההיסטורית. בעוד שבמחוזות אטרים, ארמה, דאון, פרמנה, לונדונדרי וטיירון היה רוב יוניוניסטי-פרוטסטנטי מובהק, הרי שבמחוזות המערביים יותר של אלסטר, קאוואן, דניגול ומוינהן היו היוניוניסטים רק מיעוט גדול. בבלפסט הוקמה ממשלה, הכפופה לכתר בריטי ולראשה נבחר סר ג'יימס קרייג. אף על פי שלהלכה ניתן לקתולים בצפון שוויון זכויות, התקיימה אפליה בלתי-רשמית נגדם.
היסטוריה > "הצרות", הסכסוך בצפון אירלנד: משנות השישים ועד הסכם יום שישי הטוב

בשנות השישים, על רקע אבטלה כבדה, בעיקר של קתולים, ביקש ראש ממשלת צפון אירלנד, טרנס או'ניל (Terence O'Neill) ליצור חברה שוויונית יותר בצפון אירלנד. הניסוי עורר תסיסה בקרב הפרוטסטנטים הלויאליסטים ובראשם המנהיג הדתי איאן פייזלי (Ian Paisley) וב-1966 הוקם מחדש כוח המתנדבים מאלסטר (שנטל לעצמו את שמו של הכוח ממלחמת העולם הראשונה) כמיליציה לשם הגנה על האיחוד ועל הפרוטסטנטים ואנשיו גויסו ככוח עזר למשטרה תחת הכינוי B-specials. מנגד ניסו אירים-לאומיים להקים בצפון אגודת זכויות אזרח שתבעה שוויון זכויות לקתולים. באפריל 1969, לאחר התקפות עזות מצד הלויאליסטים, התפטר או'ניל מתפקידו. באוגוסט, לאחר תהלוכה יוניוניסטית בעיר דרי (או לונדונדרי, בפי היוניוניסטים) החלו מהומות נגד הקתולים, ברובן נטל חלק כוח המתנדבים מאלסטר. ב-14 באוגוסט שלח השלטון הבריטי לצפון אירלנד כוחות צבא, על מנת להגן על הקתולים ולהשיב את הסדר על כנו. בהמשך ביקש הממשל הצפון אירי להגדיל את הנוכחות הצבאית הבריטית במקום, תוך הוצאת ה-B-specials משורות המשטרה.
ביום ראשון ה-30 בינואר 1972 ירו צנחנים בריטים למוות ב-14 גברים ונערים קתולים לא חמושים, לאחר מצעד למען זכויות אדם בשכונת העוני בוגסייד בעיר דרי. יום זה, שזכה לכינוי "יום ראשון העקוב מדם" היה אירוע מכונן אשר הביא לתחילתן של 30 שנות אלימות בצפון אירלנד שהשפיעו על בריטניה כולה ומכונות "הצרות". הקתולים החיו את מפלגת השין פיין בצפון ואת הצבא האירי הרפובליקאי (IRA). ב-21 ביולי 1972 ביצע ה-IRA סדרה של פעולות טרור. 22 פצצות שהוטמנו הרגו 9 בני אדם ופצעו קשות יותר מ-130 במה שכונה "יום שישי העקוב מדם". בכך נפתחה סדרת אירועים אלימים בעיקר בבלפסט, בין שתי המיליציות, ה-IRA וכוח המתנדבים מאלסטר, שזכו שתיהן לתמיכה סביבתית מקהילותיהם. בתווך ניצב כוח השיטור הצפון אירי הדל וכוחות צבא בריטניה, שמשימתם נתפסה על ידי היוניוניסטים כאבסורדית - כוח בריטי המספק הגנה ללאומנים אירים רפובליקאים מפני פטריוטים בריטים אמיתיים.
ה"צרות" נמשכו כשלושים שנה ובמסגרתן נהרגו 2057 רפובליקאים, 1019 יוניוניסטים, 368 אנשי צבא וביטחון ו-82 בלתי מעורבים. ב-10 באפריל 1998 ("יום שישי הטוב") חתמו בבלפסט נציגים של ממשלת בריטניה וממשלת אירלנד על הסכם יום שישי הטוב (הסכם בלפסט) שנועד להסדיר את עתידה של צפון אירלנד על פי רצון אזרחיה ובאופן דמוקרטי. אדריכלי ההסכם, ג'ון יום ודייוויד טרימבל, זכו בפרס נובל לשלום לשנת 1998.
היוניוניזם לאחר הסכם יום שישי הטוב

לאחר חתימת הסכם יום שישי הטוב נערכו בחירות ב-1 ביולי 1998, ונבחרו מועצה מחוקקת ומועצה מבצעת. דייוויד טרימבל היוניוניסט נבחר לשר הראשון ולסגנו נבחר שיימוס מאלון, איש הלייבור. אולם ב-15 באוגוסט אירע הפיגוע באומה: "הצבא האירי הרפובליקני האמיתי" (RIRA), שהתנגד להסכם, פוצץ מכונית תופת בעיירה אומה. כתוצאה מהפיגוע נהרגו 29 בני-אדם וכ-220 נפצעו. הפיגוע איים על הסכם השלום השברירי, אך ההסכם שרד.
ב-15 באוקטובר 2002, עקב סירובו של הצבא האירי הרפובליקני להתפרק מנשקו, נוצר אי-אמון בין שתי הקהילות וממשלת בריטניה השעתה את פעילות המועצה המבצעת של צפון אירלנד וביטלה את תפקודה העצמאי, לאחר שהשעיה קודמת לשישה שבועות באוגוסט 2001 לא הביאה לפתרון.
בשנת 2007 הושלם תהליך פירוקו מנשק של ה-IRA באופן רשמי. ב-26 במרץ 2007 הודיעו ראשי שתי המפלגות הגדולות של הקהילות, איאן פייזלי ומרטין מקגינס על הסכמה ללכת לבחירות. ב-2009, בעקבות פירוק ה-IRA, התפרק מנשקו גם ה-UVF, כוח המתנדבים מאלסטר. כיום קיימים מספר ארגוני גרילה הטוענים להיות ממשיכיהם של הגופים שפורקו, אך פעילותם אינה משמעותית ואין כל עדות לכך שהם אכן קשורים לגופים המקוריים, מלבד הצהרתם.
מפלגות וארגונים > מפלגות בפרלמנט הבריטי

המפלגה היוניוניסטית הדמוקרטית (Democratic Unionist Party - DUP)‏ – המפלגה הפוליטית הגדולה ביותר של היוניוניסטים, רוב מצביעיה מגיעים מצפון אירלנד. לא חתמה על הסכם יום שישי הטוב ב-1998. מצויה בברית עם המפלגה השמרנית הבריטית.
המפלגה היוניוניסטית של אלסטר (Ulster Unionist Party - UUP)‏ – המפלגה השנייה בגודלה, מפלגה מתונה יותר, מנהיגיה הובילו את הסכם יום שישי הטוב.
מפלגת האיחוד הפרוגרסיבית (Progressive Unionist Party - PUP)‏ – הזרוע הפוליטית של כוח המתנדבים מאלסטר, פעילה בעיקר בבלפסט.
הקול היוניוניסטי המסורתי (Traditional Unionist Voice - TUV)‏ – מפלגה לויאליסטית המתנגדת להסכם יום שישי הטוב.
מפלגת הברית של צפון אירלנד (Alliance Party of Northern Ireland)‏ – מאז ייסודה ב-1970 תמכה באיחוד מתון והתנגדה לאפליית קתולים בצפון אירלנד. מאז הלכה תמיכתה באיחוד והתמתנה. כיום אינה נחשבת למפלגה יוניוניסטית.
מפלגות וארגונים > מיליציות

כוח המתנדבים מאלסטר (Ulster Volunteer Force - UVF) - המיליציה העיקרית והוותיקה ביותר של היוניוניסטים, קיימת מ-1966, מאז 1994 נמצאת ב"הסכם הפסקת אש מרצון", בלתי פעילה צבאית מאז מאי 2007
האגודה להגנת אלסטר (Ulster Defence Association - UDA) - קבוצה ויג'ילנטית הקיימת מ-1971, מאז 1994 נמצאת ב"הסכם הפסקת אש מרצון", בלתי פעילה צבאית מאז מאי 2007
כוח המתנדבים הלויאליסטי (LVF - Loyalist Volunteer Force) - מיליציה קיצונית שהייתה פעילה מ-1996 ונמצאת בשביתת-נשק ממאי 1998
ראו גם

הסכסוך בצפון אירלנד
היסטוריה של צפון אירלנד
היסטוריה של אירלנד - מהאיחוד עד מלחמת העולם הראשונה
היסטוריה של אירלנד - ממרד חג הפסחא עד החוזה האנגלו-אירי
כוח המתנדבים מאלסטר
רשימת פיגועי טרור בצפון אירלנד
הערות שוליים

↑  דף באנגלית ובאירית על אוכלוסיית צפון אירלנד
↑  סקר עמדות מפולח בצפון אירלנד, 2006
↑  הפסקה מבוססת על מפתח הסמלים של צפון אירלנד מתוך אתר אוניברסיטת אלסטר להבנת הפוליטיקה והקונפליקט בצפון אירלנד
↑  גורלם של היוניוניסטים בקורק 1919-1921
↑  מניין ההרוגים ב"צרות", אתר אוניברסיטת אלסטר להבנת הקונפליקט
↑  שרון שדה, הארץ‏, בריטניה השעתה הממשל בצפון אירלנד, באתר וואלה, 11 באוגוסט 2001
↑  חוק השעיית הסמכות 2002
↑  אתר המפלגה
↑  אתר המפלגה
↑  אתר המפלגה
↑  אתר המפלגה
↑  אתר המפלגה
↑  LVF באתר BBC
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007542187405171  LCCN: sh96011247 
בית בבלפסט ועליו דמויותיהם של ארבעה ממתנדבי אלסטר שלחמו במלחמת העולם הראשונה וזכו בצלב ויקטוריה
תיאור חדשותי מ-1970 על תחילת הסכסוך
ציור קיר של כוח המתנדבים מאלסטר בבלפסט. המיצליציה מגוננת על החקלאי ועל דגל בריטניה. הציור כולל אזכור של הקשר לכוח המתנדבים ההיסטורי שלחם במלחמת העולם הראשונה (1914)
צעדה יוניוניסטית בבלפסט, 12 ביולי 2011. הגברים בכובעי באולר, כפפות לבנות וסרטי מסדר אורנג' ונושאים את דגל היוניון ג'ק
יחסי איטליה–קפריסין

| יחסי איטליה–קפריסין |
| --- | --- |
איטליה: קפריסין


איטליה: קפריסין
שטח (בקילומטר רבוע)
301,340: 9,251
אוכלוסייה
59,293,250: 1,361,415
תמ"ג (במיליוני דולרים)
2,254,851: 32,230
תמ"ג לנפש (בדולרים)
38,029: 23,674
משטר
רפובליקה

יחסי איטליה–קפריסין הם יחסי החוץ בין הרפובליקה האיטלקית לקפריסין. שתי המדינות חברות מלאות באיחוד האירופי.
היסטוריה

בשנת 68 סופחה קפריסין על ידי האימפריה הרומית. בשנת 1489 השתלטה הרפובליקה של ונציה על האי. ונציה השתמשה באי כנקודת מסחר חשובה. בתקופה זו נבנתה החומה הוונציאנית של ניקוסיה. לאורך תקופה זו נחלקה האוכלוסייה בין עילית שלטת קתולית, ורוב העם שהיה יווני-אורתודוקסי. במשך כל התקופה הוונציאנית הייתה קפריסין נתונה להתקפות בלתי פוסקות מצד האימפריה העות'מאנית הצעירה, עד שלבסוף נכבשה בשנת 1571. 20,000 מתושבי ניקוסיה הוצאו להורג, וכל הכנסיות ומבני הציבור נבזזו. בכך בא הקץ לשליטת הקתולים באי.
בשנת 1960 זכתה קפריסין בעצמאות מהאימפריה הבריטית, וזמן קצר לאחר מכן כוננה יחסים דיפלומטיים עם איטליה. שתי המדינות הן חברות מלאות של האיחוד האירופי, מועצת אירופה ואיחוד מדינות הים התיכון.
נציגויות דיפלומטיות

איטליה מחזיקה בקפריסין שגרירות בניקוסיה ו-2 קונסוליות בלימסול ולרנקה.
קפריסין מחזיקה באיטליה שגרירות ברומא ו-6 קונסוליות בג'נובה, מילאנו, נאפולי, פרוג'ה ואוגוסטה.
יחס עתודות/תפוקה
ראו גם

רשימת מדינות על-פי עתודות הנפט המוכחות
הערות שוליים

↑  נפט גולמי, נוזלי גז טבעי, נוזלים אחרים, פצלי נפט וחולות זפת.
1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12  חברת אופ"ק
↑  תפוקה ממוצעת מופחתת בשנת 2011 בגלל סכסוך פוליטי
↑  EIA, Long Term World Oil Supply, 18 April 2000; BP Statistical Review of World Energy, various issues
יחסי איטליה–צ'כיה

| יחסי איטליה–צ'כיה |
| --- | --- |
איטליה: צ'כיה


איטליה: צ'כיה
שטח (בקילומטר רבוע)
301,340: 78,867
אוכלוסייה
59,293,250: 10,703,802
תמ"ג (במיליוני דולרים)
2,254,851: 330,858
תמ"ג לנפש (בדולרים)
38,029: 30,910
משטר
רפובליקה

שגרירות איטליה בפראג
יחסי איטליה–צ'כיה הם יחסי החוץ בין הרפובליקה האיטלקית לרפובליקה הצ'כית.
סקירה כללית

צ'כיה וחלקים מאיטליה היו במשך כמה מאות שנים חלק מממלכת הבסבורג, ולאחר מכן חלק מהאימפריה האוסטרית. במהלך מלחמת העולם הראשונה פעל הלגיון הצ'כוסלובקי באיטליה, שהוקם משבויים צ'כיים וסלובקים ולחם בקרבות החזית האיטלקית. בשנת 1924 הוקמה שגרירות איטליה בפראג, אשר היוותה את הנציגות האיטלקית בצ'כוסלובקיה, ומשנת 1993 את הנציגות האיטלקית בצ'כיה.
כיום, שתי המדינות הן חברות מלאות באיחוד האירופי, בארגון האמנה הצפון-אטלנטית ובארגון לשיתוף פעולה ולפיתוח כלכלי.
נציגויות דיפלומטיות

איטליה מחזיקה בצ'כיה שגרירות בפראג וקונסוליה בברנו.
צ'כיה מחזיקה באיטליה שגרירות ברומא ו-9 קונסוליות באנקונה, קליארי, פירנצה, ג'נובה, מילאנו, נאפולי, פאלרמו, אודינה וונציה.
ילדים חורגים לאלוהים (סרט)

| --- | --- |

כרזת הסרט באנגלית
 מבוסס על:  ילדים חורגים לאלוהים 
 בימוי:  רנדה היינס 
 הופק בידי:  ברט סוגרמן 
 תסריט:  מארק מדוף 
 עריכה:  ליסה פרקטמן 
 שחקנים ראשיים:  ויליאם הרט פיליפ בוסקו בוב הילטרמן פייפר לורי מרלי מטלין עמנואל לבוריט 
 מוזיקה:  מייקל קונברטינו 
 צילום:  ג'ון סיל 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  פרמאונט 
 חברה מפיצה:  פרמאונט, נטפליקס 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  5 במרץ 1987 
 משך הקרנה:  119 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט רומנטי, סרט דרמה 
 הכנסות באתר מוג'ו:   childrenofalessergod
 פרסים:  פרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר (מרלי מטלין)  מועצת ביקורת הקולנוע האמריקנית: עשרת הסרטים הטובים ביותר 
 דף הסרט ב־IMDb
 
ילדים חורגים לאלוהים (באנגלית: Children of a Lesser God) הוא סרט דרמה משנת 1986 על פי מחזה באותו השם זוכה פרס טוני מאת מארק מדוף שהוצג החל מ-1980.
עלילת היצירה היא רומן בין גבר, המשמש מורה וקלינאי תקשורת בבית ספר לחירשים, לבין בוגרת מצטיינת של בית הספר, שמסרבת להתערות בחברת השומעים ומשמשת מזה שבע שנים מנקה בבית הספר.
הסרט רשם הכנסות של כ-31.8 מיליון דולר ברחבי ארצות הברית.
פרסים

פרס אוסקר (1987): פרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר - מרלי מטלין
פרס גלובוס הזהב (1987): פרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר - סרט דרמה - מרלי מטלין
פסטיבל הסרטים בברלין (1987): פסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין - רנדה היינס
יצחק המאירי

יצחק המאירי, 1955
יצחק המאירי (שווצקי) (6 בנובמבר 1914 – 27 ביולי 1955) היה איש ציבור ועיתונאי עברי בארץ ישראל בתקופת המנדט ומדינת ישראל, פעיל התנועה הרוויזיוניסטית וחבר הנהלות מוסדותיה, ושליח מדינת ישראל במדינות אמריקה הלטינית.
קורות חיים > 1914 – 1935

המאירי נולד ב-6 בנובמבר 1914, בעיירה קמיניץ-ליטובסק, האימפריה הרוסית (כיום בלארוס), להוריו חיים וחיה בשם: יצחק שווצקי. את שם משפחתו עיברת לשם: "המאירי" בטרם עלייתו לארץ ישראל. בהיותו בן שבע עברה משפחתו לעיר בריסק שבליטא. בעיר זו למד בבית ספר יסודי יהודי ובגימנסיה מרשת "תחכמוני". המאירי הצטרף לתנועת הנוער בית"ר בנעוריו. הוא היה מדריך קבוצות חניכי בית"ר, והשתתף בקורס למדריכי הכשרה הגנתית בהדרכת קצין השלטון ירמיהו הלפרן.
קורות חיים > 1935 – 1948

בינואר 1935 עלה לארץ-ישראל. תחילה, עבד בפתח תקווה, בתור פועל. אחר כך, נתמנה לתפקיד מזכיר הסתדרות העובדים הלאומית בפתח תקווה, אשר הוקם על ידי אנשי הציונות הרוויזיוניסטית. המאירי הצליח להשיג לחברי הסתדרותו מקומות עבודה רבים, למרות התחרות הקשה מול ההסתדרות הכללית. המאירי פעל רבות כדי להגן על האינטרסים של חבריו.
המאירי פרסם מאמרים רבים בעיתונות הרוויזיוניסטית, בין השאר בעיתון "חרות" ובעיתון "המשקיף". הוא גויס לשורות הארגון הצבאי הלאומי על ידי יעקב מרידור. כינויו באצ"ל היה "חקי". בשנת 1939 נאסר על ידי השלטונות הבריטים, ושהה במחנה המעצר בצריפין כחצי שנה. עם שחרורו, עבר להתגורר בירושלים.
המאירי עשה מאמצים רבים במסגרת הסתדרות העובדים הלאומית, לסייע לחברי התנועות של ז'בוטינסקי, בגלוי ובסתר, למצוא עבודה, אפילו יומית, שכן חלקם נרדפו ופוטרו מעבודתם בשל השתייכותם לתנועות ז'בוטינסקי. כמו כן, עשה כל שבאפשרותו לסייע לתנאי חייהם של חברי תנועות המחתרת: אצ"ל ולח"י.
בתקופת מלחמת העולם השנייה עבד כרכז הפועלים הלאומיים במפעל המלח בסדום ליד ים המלח. על כך כתב אברהם אקסלרוד, מראשי הסתדרות העובדים הלאומית (הע"ל): "המאירי, בתבונתו הרבה ובכישרונו המיוחד להתחבב על האנשים שבסביבתו, מילא גם את תפקידו זה בהצלחה מרובה".
בסיום המלחמה נקרא לסייע למערכת הבחירות שהתנהלה לקראת הקונגרס הציוני הכ"ב. בזכות פעילותו הנמרצת זכתה התנועה הרוויזיוניסטית בירושלים להישג גדול.
המאירי נבחר להיות חבר ב"וועד הפועל" של ההסתדרות העובדים הלאומית. בשליחותה פעל משנת 1947 בשירות "הליגה למען העובד הלאומי" (הוקמה ב-1945 בעקבות החלטה שנתקבלה בוועידה הארצית של הע"ל בנתניה). יחד עם מזכ"ל הע"ל אליעזר שוסטק הקימו בדטרויט סניף ראשון של הע"ל בארצות הברית. בזכות פועלו של המאירי, החלו להגיע תרומות, בכסף ובציוד רפואי, לסניפי קופת חולים לאומית. אחר כך, הורחבה הפעילות גם לערים אחרות בארצות הברית.
קורות חיים > 1948 – 1955

לאחר הקמת מדינת ישראל, המאירי פעל לגיוס כספים למען מלווה העצמאות והפיתוח של מדינת ישראל בארצות הברית. הוא זכה להישגים ואף נתבקש לפעול בכלל מדינות אמריקה הלטינית. הוא היה מקורב לנשיאים, לראשי ממשלה ולשליטים אחדים בארצות אמריקה הדרומית והמרכזית, במסגרת תפקידיו המגוונים כשליח מדינת ישראל.
אחד ממאמריו המרתקים בתקופת שהותו באמריקה הדרומית, שפורסם בעיתון "חרות" מ-6 בפברואר 1953, נשא את הכותרת: "גואטאמלה – ארץ האביב הנצחי". המאמר מתאר את גואטמלה כבעלת תפקיד חשוב בהחלטת האו"ם בכ"ט בנובמבר 1947, כחלק מהכרת הקהילייה הבינלאומית בהקמת מדינה יהודית בארץ-ישראל. המאירי העלה על נס את תפקידו ההיסטורי של הדיפלומט ד"ר חורחה גרסיה גרנדוס (1900 – 1961), שגריר גואטמלה באו"ם וחבר ועדת אונסקו"פ, שהמליצה על תוכנית החלוקה, כמי שנלכד בביקורו בארץ–ישראל בקסם הרעיון הציוני והתפעל מהישגי היישוב היהודי בארץ. אולם המאירי ציין, שקופח שמו של פרופ' חוסה אריבאלו, נשיא גואטמלה, האיש שנתן לגרנדוס "אור ירוק" לתמוך בהקמת מדינת ישראל, וכיהן כנשיא ליברלי באמריקה הלטינית ו"כל עניין יהודי היה קרוב ללבו". והמליץ לרשויות הנוגעות בדבר לקרוא רחוב בערי ישראל גם על שמו של ידיד ישראל זה: "אם דבר זה, עדיין לא נעשה, ראוי לעשותו . ... עם ישראל ומדינת ישראל חייבים לשלם לו חוב. להוציאו מתהום הנשייה, ולרשום את שמו בספר החיים של עם ישראל". 
המאירי תיאר בחיבה את הקהילה היהודית הקטנה בגואטמלה ועל קונסול ישראל אריק היינמן כתב: "הופעתו החיצונית היא של נסיך, הוא קונסול טבעי, וברוכים הם המוסדות והארץ אותם הוא מייצג".
בשלושת החודשים האחרונים לחייו פעל המאירי, בין השאר, במקסיקו להפצת הסרט הישראלי "גבעה 24 אינה עונה". עלילת הסרט מתרחשת על רקע מלחמת העצמאות. רצונו היה להשתתף בבחירות הכלליות לכנסת השלישית. כעיתונאי וכאיש ציבור היה מודע למערכת הפוליטית, ורצה להיות שותף בתהליך הדמוקרטי.
המאירי נהרג בהפלת מטוס אל על בשמי בולגריה, בעת ששב לישראל מלונדון דרך פריז ווינה. שרידי גופות הנספים נאספו ונקברו בקבר אחים בבית הקברות בקריית שאול בתל אביב ב-3 באוגוסט 1955.
לקריאה נוספת

יהושע אופיר, הארגון הצבאי הלאומי פתח-תקוה, תל אביב 1995
יהושע אופיר, ראשוני האצ"ל 1931 – 1940, תל אביב 2002
יהושע אופיר, ספר העובד הלאומי – תולדות תנועת העבודה הלאומית בארץ-ישראל, תל אביב תשי"ט
יהושע אופיר, ספר העובד הלאומי, חלק שני: שנות המדינה, תולדות תנועת העבודה הלאומית בארץ-ישראל, תל אביב
חרות, 29 ביולי 1955
יצחק המאירי ז"ל, חרות, 29 ביולי 1955
אברהם אקסלרוד, יצחק המאירי ז"ל (שלוש שנים למותו), חרות, 31 ביולי 1958
הערות שוליים

↑  ראו למשל: שכר עבודתם של פועלי י. גצלר בפ"ת, הַבֹּקֶר, 11 באפריל 1940
↑  יהושע אופיר, ראשוני האצ"ל 1931 – 1940, עמ' 113.
↑  י' אלפסי, כל כינויי האצ"ל, עמ' 50, 115.
↑  אברהם אקסלרוד, יצחק המאירי ז"ל (שלוש שנים למותו), חרות, 31 ביולי 1958
↑  יהושע אופיר, ספר העובד הלאומי, חלק שני, עמ' 47- 48.
↑  גרנדוס גם פעל לגיבוש מדינות אמריקה הלטינית לתמיכה בהקמת מדינה יהודית בארץ-ישראל. הוא היה השגריר הראשון באו"ם שהודיע ב-1948 על הכרת מדינתו במדינת ישראל. על אהבתו למדינת ישראל ולעם היהודי, כתב בספרו, כך נולדה מדינת ישראל: הדרמה כפי שראיתיה במו עיני, (תל אביב: אחיאסף, 1951). על שמו נקראו רחובות בישראל.
1 2  יצחק המאירי, "גואטאמלה – ארץ האביב הנצחי", חרות, 6 בפברואר 1953.
↑  יצחק המאירי, "גואטאמלה – ארץ האביב הנצחי", חרות, 6 בפברואר 1953.
↑  חרות, 29 ביולי 1955.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007519016605171  VIAF: 728167265480572610000   WorldCat (עם VIAF): 728167265480572610000
יחסי איטליה–קניה

| יחסי איטליה–קניה |
| --- | --- |
איטליה: קניה


איטליה: קניה
שטח (בקילומטר רבוע)
301,340: 580,367
אוכלוסייה
59,293,250: 56,708,094
תמ"ג (במיליוני דולרים)
2,254,851: 107,441
תמ"ג לנפש (בדולרים)
38,029: 1,895
משטר
רפובליקה פרלמנטרית: רפובליקה

יחסי איטליה–קניה הם היחסים שבין הרפובליקה האיטלקית לרפובליקת קניה.
היסטוריה

היחסים בין שתי המדינות היו תמיד טובים. המיסיונרים האיטלקיים הראשונים הגיעו לקניה כבר בשנת 1902.
בשנת 2009 ראש ממשלת קניה ביקר באיטליה. בשנת 2010 ביקר בקניה שר החוץ האיטלקי, פרנקו פרטיני. מזכירי הקבינט הקנייתי לאוצר ולחקלאות ביקרו אף הם בקניה.
ביולי 2015, ראש הממשלה האיטלקי מתאו רנצי הגיע לביקור רשמי בן יומיים בקניה. הוא נפגש עם הנשיא הקנייתי אוהורו קניאטה ושוחח עימו בעיקר על המאמצים המשותפים למלחמה בטרור ועל השקעות בקניה.
שיתוף פעולה כלכלי

היחסים הכלכליים בין המדינות החלו כבר בשנות השישים, אך ההסכם הרשמי הראשון ביניהן נחתם ב-1985. בין 1985 ל-2010 קיבלה ממשלת קניה כ-160 מיליון אירו לתמיכה ופיתוח וכ-50 מיליון אירו נוספים בהלוואה.
בניירובי נבנה "המכון האיטלקי לתרבות".
במסגרת פרויקט "סאן מרקו" נבנה בקניה בהשתתפות שתי המדינות "מרכז החלל ברוגליו", הפועל משנת 1964.
בשנת 1996 חתמו שתי המדינות על הסכם פיתוח והגנה על השקעות.
קניה מייצאת לאיטליה מדי שנה סחורות בשווי 33 מיליון אירו, ואיטליה מייצאת לקניה מדי שנה סחורות בשווי 89.3 מיליון אירו.
איטליה אחראית על מספר התיירים השלישי בגודלו שמגיע לקניה מאירופה, אחרי גרמניה וצרפת. בשנת 2013 ביקרו בקניה כ-82,000 תיירים איטלקיים.
חוף ימה ונמליה של קניה הופכות אותה לשוק ולנקודת גישה מסחרית לכל מזרח אפריקה, והיא מהווה תחנת מעבר ושוק מרכזי לכל קשרי המסחר של איטליה באפריקה.
מיוני 2019 חברת קניה איירווייז תחל בטיסות ישירות בקו ניירובי-רומא.
נציגות דיפלומטית

לאיטליה יש שגרירות הממוקמת בניירובי.
לקניה יש שגרירות הממוקמת ברומא, והשגריר הקנייתי באיטליה משמש גם כשגריר ביוון, מלטה, קפריסין ופולין.
יחסי איטליה–קזחסטן

| יחסי איטליה–קזחסטן |
| --- | --- |
איטליה: קזחסטן


איטליה: קזחסטן
שטח (בקילומטר רבוע)
301,340: 2,724,900
אוכלוסייה
59,293,250: 20,655,596
תמ"ג (במיליוני דולרים)
2,254,851: 261,421
תמ"ג לנפש (בדולרים)
38,029: 12,656
משטר
רפובליקה

יחסי איטליה–קזחסטן הם היחסים הדו-צדדיים בין הרפובליקה האיטלקית לרפובליקה של קזחסטן.
סקירה כללית

שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים בשנת 1992. באוקטובר 1992 נפתחה שגרירות הרפובליקה האיטלקית בקזחסטן. מאז אפריל 2005, השגרירות ממוקמת באסטנה. ובשנת 1996 נפתחה באיטליה שגרירות קזחסטן.
יותר מ-12% מהיצוא של קזחסטן ב-2019 (כ-7.25 מיליארד דולר) הלך לאיטליה – שני רק לסין, ויותר מכל מדינה אחרת באירופה, כולל רוסיה, שחולקת גבול עם קזחסטן. חברת הנפט האיטלקית מחזיקה ב-16.8% ממניות שדה הנפט Kashagan באגן הים הכספי של קזחסטן, ו-29.25% בשדה הגז Karachaganak עם חברת הנפט הממשלתית של קזחסטן KazMunayGas‏.
נציגויות דיפלומטיות

איטליה מחזיקה בקזחסטן שגרירות באסטנה.
קזחסטן מחזיקה באיטליה שגרירות ברומא.
יחסי איטליה–קטר

| יחסי איטליה–קטר |
| --- | --- |
איטליה: קטר (מדינה)


איטליה: קטר
שטח (בקילומטר רבוע)
301,340: 11,586
אוכלוסייה
59,293,250: 3,065,289
תמ"ג (במיליוני דולרים)
2,254,851: 235,770
תמ"ג לנפש (בדולרים)
38,029: 76,916
משטר
רפובליקה פרלמנטרית: מונרכיה אבסולוטית

יחסי איטליה–קטר הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים והמלאים שבין הרפובליקה האיטלקית לבין מדינת קטר.
שיתופי פעולה

קטר ואיטליה משתפות פעולה במגוון תחומים אך הבולט מביניהם הוא שיתוף הפעולה בתחום הקמת התשתיות של גביע העולם בכדורגל 2022 שייערך בקטר, מאות עסקים איטלקיים משקיעים בהקמת התשתיות במגוון תחומים, חלקם משקיעים בבניית האצטדיונים, חלקם משקיעים בבניית המלונות וחלקם משקיעים בהקמת הכביש העתידי בין קטר לבחריין שיוביל לאצטדיון-א שמאל. בתערוכה העולמית של 2015 פדריקו גווידי, שרת הכלכלה האיטלקית, פגשה את עמיתה הקטרי אחמד בן ג'אסם אאל ת'אני בביתן הקטרי. הם שוחחו על התקדמות היחסים הכלכליים של איטליה וקטר ובחנו מעורבות גדולה יותר אחת של השנייה, בעניינים פנימיים וחיצוניים. צעד שקטר לא מרבה לעשות.
סחר

איטליה ייצאה לקטר סחורה בשווי 1.2 מיליארד אירו בשנת 2013. איטליה היא הספקית החמישית בגודלה לקטר בשנה זו אחרי ארצות הברית, סין, יפן וגרמניה. אך עם זאת, דווקא הייצוא הקטרי לאיטליה צובר תאוצה ועולה כל שנה. השנה בה איטליה ייצאה הכי הרבה לקטר היא במפתיע - 2008, השנה של המשבר הכלכלי העולמי.
יחס סדר מילוני

במתמטיקה, יחס הסדר המילוני (או הלקסיקוגרפי) הוא הכללה של הסדר האלפביתי של מילונים של סמלים מסודרים או, באופן כללי יותר, של אלמנטים של קבוצה עם יחס סדר מלא.
ישנן מספר גרסאות והכללות של הסדר הלקסיקוגרפי. וריאנט אחד חל על רצפים באורכים שונים על ידי השוואת אורכי הרצפים לפני שיקול האלמנטים שלהם.
וריאנט נוסף, בשימוש נרחב בקומבינטוריקה, מסדר תת-קבוצות של קבוצה סופית נתונה על-ידי הקצאת סדר כולל לקבוצה הסופית, והמרת תת-קבוצות לרצפים הולכים וגדלים, שעליהם מופעל הסדר הלקסיקוגרפי.
ההכללה מגדירה סדר על מכפלה קרטזית של קבוצות מסודרות חלקית ; סדר זה הוא סדר מלא (ליניארי) אם ורק אם כל הגורמים של המכפלה הקרטזית סדורים מלא (ליניארית).