stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
המרכז הלאומי להשתלות
מבנה המרכז הלאומי להשתלות > מערכים > מערך תרומות איברים מתורמים נפטרים

בבתי החולים הכלליים פועלת אחות מתאמת השתלה מטעם המרכז הלאומי להשתלות. מתאמת ההשתלה מאתרת את המטופלים שהועלה חשד כי הם במוות מוחי נשימתי, ולאחר הליך קביעת המוות פונה למשפחה ביחד עם הרופא נאמן ההשתלות להציע להם לתרום איברים. מתאמת השתלה אחראית גם על הדרכת הצוותים הרפואיים בקיום פרוטוקולים רפואיים הנדרשים לשימור האיברים. מתאמות ההשתלה והרופא נאמן ההשתלות אינם בקשר עם הממתינים להשתלה.
במרכז הלאומי להשתלות פועלת מתאמת השתלות ארצית, האחראית לליווי התהליכים המתקיימים בבתי החולים. לאחר קבלת הסכמת משפחה לתרום איברים, מודיעה המתאמת הארצית לרופאים המשתילים מי יושתל מבין הממתינים, ומתאמת את שעת ניתוח נטילת האיברים בהתחשב בשיקולי המרכז התורם, המרכזים השותלים, שיקולי המשפחה התורמת ומועד הלוויה, ושיקולים קליניים של מצב שימור האיברים. מתאמות ההשתלה ונאמני ההשתלה פועלים לפי הנחיות מקצועיות של המרכז הלאומי להשתלות.
מבנה המרכז הלאומי להשתלות > מערכים > מערך להשתלות מתורמים חיים

המרכז הלאומי להשתלות מרכז גם את תחום השתלת האיברים מתורמים חיים כגון השתלת כליה, אונת כבד או אונת ריאה, ביצוע כל השתלה מתורם חי בישראל מותנה באישורי ועדות מקומיות או מרכזיות ואישור המרכז להשתלות ומשרד הבריאות כמוגדר בחוק השתלת איברים התשס"ח 2008. המרכז להשתלות מטפל בפיצוי תורמים חיים ומסדיר לכל תורם את ההחזרים המגיעים לו על פי החוק והתקנות. המרכז להשתלות עוסק בפיתוח תוכניות חדשות לעידוד השתלות מתורמים חיים ובוחן שיתופי פעולה עם מדינות אחרות.
מבנה המרכז הלאומי להשתלות > מערכים > מערך הדרכה והסברה

המרכז הלאומי להשתלות מקיים פעילויות הדרכה והסברה על מנת להעלות את המודעות לתרומות איברים. הפעילויות כוללות קמפיינים תקשורתיים לעידוד חתימה על כרטיס תורם אדי, והגדלת הנגישות לחתימה. הדרכה לצוותים רפואיים, מובילי דעה מהדתות השונות, הרצאות לקהלים שונים כמו לבתי ספר לחיילים ועוד, וכן סדנאות וקורסים אקדמאיים. המרכז מנהל את מאגר החותמים על כרטיס תורם אדי. ניתן לראות את הגידול המשמעותי ברשימת החותמים על כרטיס אדי בזכות פעילותו של מערך הסברה זה.
מבנה המרכז הלאומי להשתלות > מערכים > המערך לתמיכה במשפחות תורמי האיברים והרקמות

המרכז להשתלות מקיים קשר עם המשפחות שתרמו איברים שנים ארוכות לאחר האובדן. מציע אפשרות להנצחת היקיר שאיננו באתר הנצחה הממוקם באתר משרד הבריאות, מזמין להשתתף בקבוצות תמיכה המתקיימות בצפון במרכז ובדרום, מקיים אירוע הדלקת נרות בחנוכה בהשתתפות נציגי מושתלים, מתאם מפגש בחסות נשיא המדינה לקבלת הוקרה אחת למספר שנים. מתאם קשר או מפגש שבין משפחות תורמות  לבין נתרמים כאשר שני הצדדים בוחרים בכך.
מתאמי השתלות

תחילה פעלו מתאמי השתלה בשישה מרכזים רפואיים גדולים, שבהם קיימות תוכניות השתלה, ובשנת 1998 הם שולבו בכל בית חולים בישראל. מתאמי ההשתלות מדריכים את הצוותים הרפואיים באיתור תורמי איברים, פונים למשפחות נפטרים בבקשה לתרומת איברי יקיריהם וכן עוסקים בהסברה לציבור לשם להעלאת הנכונות לתרום.
הערות שוליים

↑  חוק השתלת איברים, התשס"ח-2008, באתר משרד הבריאות
↑  תרומות והשתלות איברים > פיצוי תורמים חיים, באתר משרד הבריאות
| בריאות בישראל |
| --- | --- | --- |
| משרד הבריאות | שר: אוריאל בוסו • מנכ"ל: משה בר סימן טוב • רשות בתי החולים הממשלתיים • המרכז הלאומי להשתלות • אפליקציית המגן • מעבדה לבריאות הציבור • מרכז ידע תנודע |  |
| קופות חולים | מאוחדת • מכבי • לאומית • כללית • בעבר: הסתדרות הפועלים החקלאים ביהודה • פועלי הגליל • פועלי השומרון • עממית • אסף • הציונים הכלליים |  |
| ארגונים, עמותות ואיגודי בריאות בישראל | מגן דוד אדום • איחוד הצלה • יד שרה • האיגוד הישראלי לרפואת הפה • עזר מציון • טרם • האגודה למלחמה בסרטן • ההסתדרות הרפואית בישראל • רופאים לזכויות אדם • עמותת אדי • רחשי לב • יוסי אמבולנס |  |
| מכוני מחקר העוסקים בבריאות בישראל | מכון גרטנר • המכון לרפואה ימית  • המרכז הלאומי לרפואה משפטית • המרכז הלאומי לבקרת מחלות • הלכתיים: מכון פוע"ה • מכון שלזינגר |  |
| חקיקת בריאות בישראל | פקודת בריאות העם • חוק ביטוח בריאות ממלכתי • ועדת השירותים הציבוריים • חוק זכויות החולה • חוק החולה הנוטה למות • חוק טיפול בחולי נפש • חוק הסדרת העיסוק במקצועות הבריאות • תקנות שעת חירום למאבק בנגיף הקורונה • תקנות סימון מוצרי המזון • ועדת גרין • ועדת מור יוסף • ועדת הקורונה • קבינט הקורונה |  |
| רפואה בתקופת היישוב | רופא נודד • אגודת רופאים מדברי עברית • בית הבראה החלמה • בית החולים הירקון • תחנת הבריאות העברית • מכון פסטר |  |
| אירועים בתחום הבריאות בישראל | פרשת חולי הנפש היהודים בבית לחם • השתלת הלב הראשונה בישראל • פרשת הדם • פרשת רמדיה • שביתת הרופאים • התפרצות החצבת  בישראל • התפרצות נגיף הקורונה בישראל |  |
| לימודי רפואה בישראל | בחינת רישוי ברפואה • הפקולטה לרפואה ע"ש עזריאלי • לימודי ניהול מערכות בריאות בישראל |  |
| בצה"ל | חיל הרפואה • מסלול צמרת • מסלול בינה • פרופיל רפואי • מש"ק תברואה • בריאות הנפש בצה"ל |  |
| שונות | היריון ולידה בישראל • תרומת דם בישראל • טופס 17 • סל הבריאות • גורמי התמותה השכיחים בישראל • חוסה • פנקס הפסיכולוגים • פנקס הרופאים |  |
סאורון

| --- | --- |

סאורון, איור בצבעי מים של ג'.ר.ר. טולקין
 סוג:  נבל
 שם ספר:  שר הטבעות, סילמריליון
 שם סרט:  טרילוגיית סרטי שר הטבעות
 תוכנית טלוויזיה:  שר הטבעות: טבעות הכוח
 הופעה ראשונה:  ההוביט
 הופעה אחרונה:  שר הטבעות
 יוצרים:  ג'ון רונלד רעואל טולקין
 גילום הדמות:  סאלה בייקר (שר הטבעות)  צ'ארלי ויקרס (טבעות הכוח)
 דיבוב:  אלן הווארד ( אחוות הטבעת, שיבת המלך) בנדיקט קאמברבאץ' (ההוביט)
 מידע
 כינויים:  ר' לעיל
 גזע:  מיאר
 מקצוע:  חרש מתכות
 נטייה:  רע
 מומחיות:  רשע ואופל
 כוחות:  כוחות מלאכיים (הנובעים מהיותו חלק מהמיאר), כישוף, דיבוק והשחתה
 תאריך פטירה:  3019 לעידן השלישי (נעלם מן הקיום הפיזי)
 סיבת המוות:  צורתו הפיזית הושמדה לאחר שהטבעת האחת, פרי יצירתו, הושמדה בהר הגזירה.
 דמויות קשורות
 אויבים:  אחוות הטבעת, עלפים, בני רוהאן, בני גונדור, ושאר העמים החופשיים.
סָאוּרוֹן (באנגלית: Sauron) הוא דמות בדיונית, האנטגוניסט הראשי בטרילוגיית "שר הטבעות" מאת ג'. ר. ר. טולקין, שעל שמו נקראה. באותה יצירה הוא מזוהה גם כ"בעל האוב" שנזכר בספרו הקודם של טולקין, "ההוביט".
בסילמריליון, היצירה הפורסת את הרקע והאירועים הקודמים לשר הטבעות (אשר פורסמה לאחר מות טולקין על ידי בנו, כריסטופר טולקין), מתואר סאורון כגדול משרתיו של שר האופל הראשון, מורגות', שהטיל את אימתו על הארץ התיכונה בעידן הראשון לתולדותיה. ביתר יצירותיו של טולקין, העוסקות בעידן השני והעידן השלישי, מוזכר סאורון, שר האופל הנוכחי, בעיקר בהקשר של טבעות הכוח, ובפרט כיוצרה של הטבעת האחת, בעזרתה זומם סאורון לשעבד את יתר העמים החופשיים היושבים בארץ התיכונה.
מקום מושבו במהלך עלילת שר הטבעות הוא במגדל ברד דור בארץ מורדור, הנמצאת בדרום הארץ התיכונה, משם הוא מפקד על עושי דברו. סימן ההיכר שלו הוא העין שלו, שמרחפת מעל ברד דור וצופה למרחקים.
ראשיתו של סאורון היא בבריאתו מידי ארו ("האחד"), הישות העליונה. עם השמדתה של הטבעת האחת, סאורון הושמד אף הוא, כפי שמתואר בספר האחרון, "שיבת המלך". במהלך חייו הארוכים נשזרת דמותו בקורות ההיסטוריה, והוא אחראי לאירועים רבים, מלבד יצירת הטבעת.
טולקין העיר שהאיינור, הישויות המלאכיות, שיצר בלגנדריום שלו ”היו מסוגלות להרבה רמות של טעויות וכישלון”, אך מכל מכלול טעיותיהם, ללא ספק הנוראית מכל הייתה ”בגידתו של סאורון ומעברו לרוע יחד עם אדונו מורגות'”.
למרות חשיבותו העצומה לעלילת שר הטבעות, תפקידה בפועל של הדמות בעלילה שולי. רק בשיבת המלך (הספר האחרון של הטרילוגיה), כשהעלילה מתכנסת למורדור, היא זוכה ליותר מופעים. מאפיין זה ניכר גם בסרטי ג'קסון, בהם מופיע סאורון רק בסצנות ספורות וגם אז למספר רגעים. סאורון מופיע כמעט תמיד כיד המנחה, שהפרוטגוניסטים אינם פועלים ישירות נגדה, אלא מול עושי דברו.
ביוגרפיה > לפני יצירת העולם

ה"אַינוּלִינדָלֶה", מיתוס בריאת העולם הקוסמולוגי, המופיע בתחילת הסילמריליון מתאר כיצד הישות העליונה, ארוּ (בקווניה: Ilúvatar, "האחד") החל את בריאתו באמצעות הפחת חיים ברוחות רבות מספור, "ילידי מחשבתו", שהיו איתו לפני שכל דבר אחר נוצר. הישות שלאחר מכן נודעה כסאורון נוצרה כרוח בת-אלמוות. סאורון בצורתו המקורית אם כן, חזה בבורא בצורה ישירה. כפי שטולקין העיר: "סאורון לא היה יכול, כמובן, להיות אתאיסט 'אמיתי', אף על פי שהוא היה אחת מהרוחות השוליות לפני העולם, שכן, ידע את ארו לפי ערכו".
בטרמינולוגיה של שפת הקְוֶנְיָה, אותה יצר טולקין, נקראות הרוחות המלאכיות הללו "אֶיינוּר" (הקדושים). אלו מהן שנכנסו לעולם הפיזי נקראות "ולאר" (האלים), במיוחד העוצמתיות מביניהן. הישויות הפחותות שנכנסו לעולם וסאורון ביניהן, נקראות "מָיאר" (המשרתים). במכתביו, העיר טולקין שסאורון היה ממסדר הרבה יותר גבוה מאשר המיאר שהגיעו לארץ התיכונה זמן רב לאחר מכן בדמות קוסמים כגון גנדלף וסרומן (ראו איסטרי). היות שנוצרו על ידי אֶרוּ, כל האֶיינוּר היו טובים וישרים, כפי שהצהיר אלרונד: ”כי אין לך דבר שהוא זדוני מראשיתו, אפילו סאורון לא היה כזה”.
המרד בארו וכן בצבוץ הרוע הראשוני החלו עם הוולא מלקור, שכונה לאחר מכן "מורגות'". על פי סיפור הבריאה, נתן ארו לילדיו לנגן מוזיקה אדירה, "מנגינת האֶיינוּר", כשהם ממשיכים ומפתחים את הנושא שהותחל על ידי ארו עצמו. למשך זמן ניגנה המקהלה הקוסמית מנגינה פלאית, אך אז ניסה מלקור להאדיר את תהילתו, וטווה בשיר מחשבות ורעיונות שלא עלו בקנה אחד עם הרעיון המקורי של ארו. ”רבים מן השרים בקרבתו נדכדכו [...] אבל אחרים החלו להשתזר בנגינתו, ונטשו את המחשבה אשר הייתה על לבם מתחילה”.
למחלוקת שיצר מלקור יהיו בהמשך העלילה השלכות איומות, היות שהמוזיקה הייתה מעין תבנית וסיפור לעולם: "הרוע בעולם, לא היה בהתחלה בנושא המרכזי, אלא נכנס עם המחלוקת של מלקור". בכל אופן, "סאורון לא היה בורא המחלוקת, ומן הסתם הוא ידע על המוזיקה יותר מאשר מלקור, שדעתו תמיד הייתה מוסחת בתוכניותיו ותכסיסיו". למעשה, סאורון אפילו לא היה מן מהרוחות שמיד החלו לשזור את נגינתן עם זו של מלקור היות שמצוין מאוחר יותר בעלילה, שנפילתו התרחשה מאוחר יותר (ר' להלן).
המוזיקה הקוסמית ייצגה את הקונפליקט בין הטוב לרע. לבסוף, הביא ארו באופן פתאומי את היצירה לסיומה. כדי להראות לילדיו את אשר עוללו, בין אם היו נאמנים או לא, העניק ארו קיום פיזי למוזיקה שהופרעה. התוצאה הייתה הופעתו של העולם החומרי, "אֶאָה", שבו הדרמה בין הטוב והרע תתנגן ותיפתר.
ביוגרפיה > העידן הראשון

כשנכנסו לאֶאָה בתחילת הזמן, ניסו הולאר והמיאר לבנות ולארגן את העולם על פי רצון ארו והלך המנגינה, ומתוך היקום הגדול יותר, הם בסופו של דבר התמקדו בפיתוח ארדה (המקביל לכדור הארץ, רק שבמקרה זה הוא שטוח). כל מיא היה קשור לאחד מהוולאר רבי העוצמה אותו שירת. לדוגמה: אוסה ואוינן, שהיו רוחות הים, שרתו את אוּלמוֹ, שר האוקיינוסים. סאורון היה בין המיאר הבולטים ששרתו את אאולה הנפח, אומן הולאר האדיר. כתוצאה ממעמדו, רכש סאורון ידע עצום בכל הנוגע לחומרים הפיזיים של העולם, חישול וכל ענייני האומנות – והתגלה כ"כגדול באומני משק הבית של אאולה". בתקופה זו, שמו (המקורי) היה מיירון ("הנערץ"), אבל זה שונה לסאורון לאחר מרידתו והצטרפותו למלקור. עם זאת, במשך העידן השני, המשיך סאורון לקרוא לעצמו טאר-מיירון ("לורד מיירון").
ביוגרפיה > העידן הראשון > נפילתו של סאורון

מלקור התנגד לוולאר האחרים, שנשארו נאמנים לארו, וניסה להשחית את כל אשר יצרו. כמסופר, בזמן הזה, נופל סאורון קורבן להשפעתו המשחיתה של מלקור: "בראשית ארדה פיתהו מלקור לבוא בבריתו". טולקין מעיר לגבי מניעיו של סאורון כי "מעלתו (ולכך גם סיבת נפילתו) הייתה שאהב סדר ושיתוף פעולה וסלד מבלבול ומוויכוחים נפסדים". ולפיכך, "הרצון והכוח לכאורה של מלקור לבצע את תוכניותיו במהירות ובשליטה הם אלו שמשכו את סאורון אליו בתחילה".
למשך תקופה, מעמיד פנים סאורון שהוא משרת הוולאר, בשעה שסיפק למלקור מידע אודות מעשיהם. כך, כאשר עשו הולאר את אלמרן למשכנם הפיזי הראשון בעולם, "ידע מלקור את כל אשר נעשה; שכן אפילו אז היו לו בעלי ברית סודיים ומרגלים בין המיאר, אותם רתם למטרתו, וביניהם, כפי שאחר כך נודע, היה הבכיר: סאורון".
מלקור הורס במהרה את אלמרן, והולאר מייסדים משכן חדש במערב המרוחק: ולינור, שבאמן, הממלכה הברוכה. כיוון שסאורון עדיין לא הצהיר בגלוי על אדונו החדש, הוא מצטרף לשאר בוולינור.
בנקודה כלשהי, עוזב סאורון את הממלכה המבורכת ועובר לארץ התיכונה, היבשת המרכזית של ארדה, שם ייסד מלקור את המעוזו הראשון, "אוטוּמנוּ". אז פרק מעצמו את עול הולאר והצטרף באופן גלוי לאויבם הגדול: "בשל הערצתו לכח הוא הפך לחסיד של מורגות' ונפל ביחד איתו למעמקי הרוע".
ביוגרפיה > העידן השני

בחמש מאות שנה לעידן השני, מופיע סאורון שוב. ”כשהוא ללא אדונו...הוא נפל לאיוולת של חיקויו”. "אט אט, בתחילה בשל מניעים טובים: מונע מארגון מחדש ושיקום הארץ התיכונה ש'הוזנחה על ידי האלים' (הכוונה היא למשיסת הארץ עקב אירועי מלחמת החרון), נשמתו מתהפכת מטוב לרע ולכוח מוחלט ובסופו של דבר עולה להיות "אדון ואל לבני האדם"". לגבי "המניעים הטובים" של סאורון מדגיש טולקין שבזמן ההוא הוא ”אכן לא היה רוע מוחלט, אלא אם כן מגדירים כל ה'מתקנים' שרוצים לעזור עם 'שיקום' ו'ארגון מחדש' כרוע מוחלט, אפילו לפני שהגאווה והתאווה להפעיל את רצונם מאכְּלות אותם”.
”כל הפיקוד והתכנון והארגון היו לטובת כל התושבים של ארדה (שאפילו הודו בזכותו של סאורון להיות אדונם העליון), 'התוכניות' שלו, נהיו למטרה היחידה של רצונו ולבסוף, ה-סוף בפני עצמו... היכולת שלו להשחית מוחות אחרים ואפילו לגייס אותם לשירותו, הייתה שארית לעובדה שהשאיפה המקורית שלו ל'סדר' הייתה כנה ולמען המצב הטוב (במיוחד הפיזי) של 'נתיניו'”.
ביוגרפיה > העידן השני > טבעות הכוח

| --- | --- |
 :  ראו גם – טבעות הכוח
כחלק מתוכניתו לפתות את העלפים לשירותו, עוטה על עצמו סאורון את מראהו היפהפה כ"אנטר", שר המתנות, ומתקרב אל חרשי העלפים של ארגיון בהנהגת קלברימבור ומייעץ להם באמנות וקסם. סאורון רמז כי הוא שגריר הוולאר, שבא בשליחות אאולה, שאותו הנולדור החשיבו מאוד. למרות הפתיחות בה התקבל בארגיון, באזורים אחרים הוא התקבל בקור וחשדנות, במיוחד אצל גלדריאל וגיל גלד, המלך העליון של הנולדור, שכלל לא בטחו בו. מכל מקום, העלפים בארגיון לא שמו לב לאזהרות ולסימנים.
בעצת סאורון, יצרו נפחי העלפים את טבעות הכוח שהעניקו כוח עצום לעונד אותן. אז הוא חישל בחשאי את הטבעת האחת בהר הגזירה שבמורדור. לטבעת-על זו היה את הכוח לשלוט על הטבעות ולשעבד את העונדים אותן לרצונו.
כשחושלו טבעות הכוח בשיתוף סאורון וחרשי ארגיון, התברר שהן היו עוצמתיות במיוחד, ולכן סאורון, שרצה דרכן לשלוט על עונדיהן עם הטבעת האחת, היה מוכרח להעביר חלק גדול מכוחו לתוך טבעתו. למרות זאת, "כשהוא לבש אותה, היה כוחו על פני האדמה מוגבר".
תוכניתו של סאורון הייתה מצליחה אילולא היו מזהים העלפים את השפעתו כשענד את הטבעת האחת. זהו הרגע בו כלל העלפים עלו על כוונתו, והסירו את טבעותיהם ולא השתמשו בהן כל עוד ענד סאורון את הטבעת האחת. מרוגז משנחשף, פותח סאורון במלחמה גדולה וכובש חלק גדול מהשטחים שממערב לנהר האנדוין. מלחמה זו החלה את "השנים האפלות". צבאו כבש את ארגיון, הרס אותה וטבח ביושביה (ביניהם קלברימבור), והשיב לחזקתו מספר מטבעות הכוח שחושלו קודם לכן בעזרתו. הוא צר על ימלדריס (ריוונדל), נלחם נגד מוריה ולות'לוריין וחדר עמוק יותר לתוך ארץ גיל גלד. העלפים התקשו להגן על לינדון והנמלים והיו קרובים להפסד, אך ברגע המכריע הגיע לעזרתם צבא אדיר מנומנור שהביס את כוחות סאורון והסיג את הנותרים חזרה למורדור. הנומנורים היו צאצאים של שלושת בתי האדין, בני האדם שעזרו לעלפים במלחמתם נגד מורגות'. הם חיו על האי נומנור שהיה ממוקם בין הארץ התיכונה לולינור, אי זה היה השכר שניתן להם על ידי הולאר על נאמנותם למערב. נומנור הייתה הממלכה האדירה ביותר של בני האדם בהיסטוריה של הארץ התיכונה.
הספר "סיפורים שלא נשלמו" קובע שסאורון ומשמר ראשו היו כל מה שנותר מהצבא המקורי, וכי כוחו של גיל גלד אחרי המלחמה יכול היה לעצור את כוחותיו של סאורון מלצאת את מורדור לזמן רב.
ביוגרפיה > העידן השני > התיישבות במורדור

מעתה והלאה נודע סאורון כשר האופל ממורדור. הוא מבצר את מורדור ומשלים את בניית ברד דור – "הצריח האפל" ומחלק את הטבעות הנותרות לשרי הגמדים ובני האדם. הגמדים הוכיחו עצמם כנוקשים מכדי להשתעבד למרותו, אבל שרי בני האדם שועבדו לרצונו, ונודעו מאז כנאזגול – "רפאי הטבעת", משרתיו מעוררי היראה יותר מכולם. כשהוא מודע היטב לכוחם של הנומנורים לאחר תבוסתו הקודמת, נוטש סאורון את החופים ולמשך זמן רב נמנע מלהתגרות בהם, אף שהצליח ללכוד שלושה משריהם הגדולים באמצעות הטבעות.
סאורון קיבל שליטה על רוב היצורים ששירתו את מורגות' בעידן הראשון (כמו האורקים והטרולים), וכשהתיישב במורדור החל לשלוט גם על רוב בני האדם במזרח ובדרום ונהיה למלך-אליל (כמו פרעה). לקראת סוף העידן השני, כשמשמרות הנומנורים בחופים ננטשות מפאת סכסוכים פנימיים, מתחיל סאורון לתקוף בשנית את מעוזיהם בארץ התיכונה.
ביוגרפיה > העידן השני > מלחמת הברית האחרונה

תחת הנהגתו של אלנדיל ובניו יסילדור ואנריון, תשע אוניות הנושאות את הנומנורים הנאמנים ניצלו מהחורבן. הנומנורים הגולים ייסדו את ממלכות גונְדור וארְנור בארץ התיכונה. בתחילה הם האמינו שסאורון נספה בנפילה, אבל במהרה מתברר ששר האופל חזר למורדור. הנספחים של הטרילוגיה מלמדים כי על אף שכוחו של סאורון עדיין לא שוקם במלואו באותו הזמן, הוא מחליט לתקוף את הגולים לפני שיוכלו להכות שורש בארצותיהם החדשות.
סאורון מכה ראשון בכובשו את מינאס יתיל ושורף את העץ הלבן של העיר. יסילדור מצליח להימלט מהקרב במורד האנדואין ומחפש את אביו אלנדיל, בזמן שאנריון מגן על אוסגיליאת ומסיג את כוחות סאורון חזרה להרים לזמן מה. אז כורתים אלנדיל ובניו את הברית האחרונה עם העלפים ובראשם גיל-גלד. טולקין כתב כי הברית נכרתה כאשר שני הגזעים הבינו שאם לא יתאחדו, ישמיד סאורון כל אחד מהם בנפרד.
קרב גדול מתחולל בין צבא הברית וההמון של סאורון בשדה הקרב שבדגורלד. מהקרב יוצא מנצח צבא הברית, וכעת פולש לתוך ארץ מורדור ומטיל מצור על ברד-דור שנמשך שבע שנים. לבסוף, סאורון המכותר מוכרח לצאת ממגדלו ומצטרף לקרב בגופו. במהלך העימות האחרון על מדרוני הר הגזירה, מצליח סאורון להרוג את גיל-גלד ואלנדיל. כשאלנדיל נפל, חרבו "נרסיל" נשברה תחתיו. יסילדור ששרד, לוקח את ניצב החרב של אביו וכרת את הטבעת האחת מידו של סאורון. ”אז הובס סאורון לעת ההיא ונטש את גופו, ורוחו נמלטה למרחקים והסתתרה בישימון”. מלחמה זו מסמלת את קץ העידן השני של ארץ התיכונה.
אלרונד וקירדן, מצביאי צבא גיל-גלד, מפצירים ביסילדור להשמיד את הטבעת על ידי השלכתה להר הגזירה, מקום היווצרותה, אך כבר באותה העת ניכרות השפעות הטבעת על יסילדור והוא מסרב להשליכה ושומרה לעצמו: "זאת תהיה לי כדמי כופר על מות אבי ואחי. הלא אני הנחתי על האויב את מכת המוות?".
ביוגרפיה > העידן השלישי

אובדנה של הטבעת מחליש את סאורון משמעותית; כתוצאה מכך הוא מבלה את אלף השנים הראשונות של העידן השלישי כרוע חסר צורה ובלתי פעיל. אף על פי כן, משרתיו מעורבים בכמה אירועים המחלישים בהדרגה את הממלכות הגולות של הנומנורים, אף על פי שלא ברור אם סאורון היה מעורב באופן פעיל בהכוונתם.
כמה שנים לאחר מלחמת הברית האחרונה, נתקל צבאו של יסילדור במארב אורקים בדרכו לריבנדל באירוע שנודע כ"אסון שדות הסיפנים". יסילדור ענד את הטבעת וניסה להימלט על ידי שחייה מעבר לנהר האנדוין, אבל הטבעת – עם רצון משל עצמה ותשוקה לשוב לסאורון – השתחררה מאצבעו. הוא התגלה ונהרג על ידי קשתים אורקים. הטבעת תישאר אבודה מתחת למי הנהר למשך אלפי שנים. רבים האמינו אז שאין דרך בה סאורון יכול לשוב, ושכל עוד הטבעת אבודה, הארץ התיכונה בטוחה.
שמות ותארים

בחלק מההערות של טולקין נכתב ששמו המקורי של סאורון היה מיירון או "הנערץ", אך זה השתנה לאחר שהוסת לצד האפל. אולם סאורון המשיך לקרוא לעצמו מיירון, או טאר-מיירון עד אחרי נפילת נומנור.
מקור השם סאורון (Sauron), שהתפתח מהצורה המוקדמת יותר ת'אורון (Thauron) אשר ככל הנראה בעצמו התפתח מהצורה המוקדמת ביותר, ת'ו (Thû), הוא משם התואר סאורה (saura) שמשמעותו בקווניה, שפה אותה יצר טולקין – "עכור, רקוב". הוא גם יכול להיתרגם כ"הנתעב" או "התועבה".
בסינדרין (שפת עלפים נוספת שיצר טולקין), הוא נקרא "גורתאור" (Gorthaur), "הפחד המתועב" (the Abhorred Dread) או "תועבת האימה" (the Dread Abomination). הדונאדין (הנומנורים) קוראים לו "סאורון הנוכל" בשל חלקו בנפילת נומנור ובחישול טבעות הכוח. בשפת הנומנורים (ה"אדונאית") הוא גם היה ידוע כ"זיגור" (Zigûr) – "הקוסם".
בעידן הראשון הוא נקרא "שר זאבי האדם" של טול אין גאורהות. בעידן השני הוא אימץ את השמות "אנטר", שפירושו "שר המתנות", "אאלנדיל", שפירושו "ידיד אאולה" וארטנו, שפירושו "נפח גדול", בעזרתם הוא קיבל זהות חדשה, הוליך את העלפים שולל ושכנע אותם ליצור ביחד איתו את טבעות הכוח. בעידן השלישי היה ידוע למשך תקופה כ"בעל האוב" מדול גולדור היות שזהותו האמיתית עדיין הייתה חבויה.
במשך הזמן ניתנו לסאורון תארים רבים, כגון: "האויב" או "אויב חסר שם" (Nameless Enemy), "שר האופל", "הכוח האפל", "שר ברד-דור", "העין האדומה", "יוצר הטבעת" ו"המכשף". התואר הידוע ביותר שלו (שזהו גם שם הטרילוגיה): "שר הטבעות" (The Lord of the Rings), מוזכר רק פעמיים בטרילוגיה.
מראה

בשום מקום אינו מספק טולקין תיאור מפורט של חזותו של סאורון באף אחד מגלגוליו.
על פי הסילמריליון, סאורון היה יכול בהתחלה לשנות את צורתו כרצונו. בתחילה הוא עטה חזות יפהפייה, אך לאחר שהמיר את נאמנותו למורגות', הוא קיבל חזות מרושעת. בעידן הראשון, בסיפורם של ברן ולותיין מובא גורְלים בנקודה כלשהי "לפני סאורון הנורא", אבל הרמז הממשי היחיד לגבי המראה של סאורון הוא ההתייחסות לעיניו מטילות המורא.
כחלק מתוכניתו להרוג את הואן, עוטה על עצמו סאורון את צורת זאב-אדם גדול. אולם כשתוכניתו פועלת כנגדו, הוא משתנה לצורת מעין-נחש ולבסוף משתנה חזרה "ממפלצת לצורתו הרגילה". אם כך, "צורתו הרגילה" לפחות לא הייתה מפלצתית, אלא דמוית אדם.
בסוף העידן הראשון עוטה על עצמו שוב סאורון מראה יפהפה במאמץ להקסים את אאונווה. הוא מופיע בזהותו היפה כאנטר בפני העלפים סמוך לתחילת העידן השני ושוב סמוך לסוף העידן השני כשהשחית את בני נומנור. אחת הגרסאות של סיפור "מפלת נומנור", מתארת במונחים כלליים את הרושם שסאורון עשה על הנומנורים. הוא הופיע "כאדם, או כמישהו בצורת אדם, אבל גדול יותר מכל גזע הנומנור בשיעור קומה...סאורון היה אדיר בעיני האנשים, אף על פי שהם פחדו מהניצוץ בעיניו. לרבים הוא נראה יפה, לאחרים נורא; אבל לחלק מרושע".
כמו מורגות', סאורון איבד בסופו של דבר את היכולת לשנות את צורתו הפיזית. לאחר הרס צורתו הנאווה בנפילת נומנור, סאורון כבר לא היה יכול לעטות צורה נעימה או להסוות את כוחו. לפיכך, בסוף העידן השני ושוב בשלישי, הוא תמיד עטה צורה של שר אופל נורא. הגלגול הראשון שלו לאחר נפילת נומנור היה מחריד במיוחד: "צלם הרשעה והשנאה בהתגלמותן". יסילדור כתב ש"ידו של סאורון שחורה הייתה ובכל זאת יוקדת כלהבה", כמו כן נראה ממכתבו של יסילדור כי גיל גלד נספה מעוצמת חומו של סאורון.
מראה > העין של סאורון

לאורך כל עלילת שר הטבעות, "העין" ("העין האדומה", "העין המרושעת", "העין חסרת העפעפיים", "העין הגדולה") היא הסמל שמזוהה לעיתים קרובות ביותר עם סאורון. האורקים של סאורון נשאו את סמל העין על הקסדות והשריונות שלהם והתייחסו אליו כ"עין" היות שעל פי אראגורן הוא לא התיר ששמו יירשם או יאמר (יוצא דופן בולט לחוק הזה היה השליח שלו, "פי סאורון"). כמו כן שר הנאזגול איים על אאווין שהיא תעונה לפני "העין חסרת העפעפיים".
לפרודו הייתה התגלות של העין במראת גלדריאל:
"שולי העין בערו באש, אך היא עצמה מזוגגת הייתה, צהובה כעין החתול, דרוכה ונמרצת וחריץ האישון השחור נפער אל תהום חשוכה, כחלון היוצא אל בלימה".
מאוחר יותר, כותב טולקין כאילו פרודו וסאם אכן העיפו מבט על העין באופן ישיר. הערפילים שמקיפים את ברד-דור מסתלקים לזמן קצר ו:
"רק להרף עין נגלה המראה... כמו מתוך חלון גדול שאין שיעור לגודלו נשלחה צפונה להבה אדומה, רשף העין החודרת... העין לא פנתה אליהם, היא השקיפה צפונה... אך פרודו הוכה מעוצמת המראה החטוף והנורא והופל ארצה כאילו נפגע אנושות".
בנוסח הטיוטה של רגעי השיא של שר הטבעות (שפורסם על ידי כריסטופר טולקין בספר "סאורון מובס"), ה"עין" מייצגת את נפשו של סאורון, עם רגשות ומחשבות:
"אדון האופל נעשה לפתע מודע אליו [פרודו], העין פילחה את כל הצללים... התלקחה חמתה באש מאכלת אבל הפחד עלה בה... כי עתה ידעה שסכנה מצמיתה נשקפת לה, וראתה מה דק החוט שבו תלוי גורלה... מחשבותיה, עם כל כוחה העצום, היו מכוונות לעבר ההר"...
כריסטופר טולקין מעיר: "הקטע ראוי לציון בכך שהוא מראה את הדרגה אליה הגיע אבי בנוגע לזיהוי העין של ברד-דור עם התודעה והרצון של סאורון, עד כדי שהוא היה יכול לדבר על 'הזעם שלה, הפחד שלה, המחשבה שלה'. בטקסט השני... הוא שינה את 'שלה' ל-'שלו' כאשר הוא שכתב את הטקסט".
לעומת ציטוטים אלו שמוכיחים לכאורה כי ה"עין" אכן הייתה התגלמותו בפועל של סאורון בעידן השלישי, יש המצטטים מהסילמריליון ש"אך מעטים עמדו נוכח עינו של סאורון הנורא" וזאת לפני שגופו אבד במלחמת הברית האחרונה. עוד הוכחה שלסאורון היה גוף גשמי היא מדברי גולום (שעונה אישית על ידי סאורון) המספר לפרודו שלסאורון יש, לכל הפחות, "יד שחורה" עם ארבע אצבעות (האצבע החסרה נכרתה כשיסילדור לקח את הטבעת).
באחד ממכתביו טולקין קובע שלסאורון הייתה צורה פיזית בעידן השלישי:
במעשייה המתירה את התגלגלותן של רוחות גדולות בתוך צורה פיזית שניתנת להריסה, כוחן מוכרח להיות הרבה יותר עצום כשהוא נוכח מבחינה פיזית.... סאורון צריך להיות נוראי ביותר. הצורה שהוא עטה הייתה כזו של אדם עם קומה גבוהה יותר מזו האנושית, אך לא ענקית.
רוב העיבודים של הסיפור למדיה ויזואלית מתארים את העין כנוכחת פיזית; היות שההתייחסויות לגופו של סאורון שלא נראה אף פעם הן כל כך מעטות עד שגם קוראי הספר מתעלמים מהן לעיתים קרובות.
מראה > איור סאורון מאת טולקין

הספר "ג'. ר. ר. טולקין: אמן ומאייר" (J. R. R. Tolkien: Artist and Illustrator) כולל איור של סאורון בצבעי מים שנעשה על ידי טולקין עצמו (מופיע בראש הערך). נראה שהציור ממחיש את הרגע שהתרחש מיד לאחר השמדת הטבעת, כשצבאות המערב ראו צורה אפלה המתנשאת מעל מורדור, כשהיא פורשת יד מאיימת לקראתם לפני התפוגגותה.
מפני שהאיור מתייחס לרגע של חזון, ונוסף על כך, הוא מאוד שטחי ולא מפורט (רישום שני של זרועו של סאורון מופיע מתחת הזרוע עצמה), אי אפשר ללמוד ממנו יותר מדי פרטים על מראהו של סאורון. באיור נראים הראש, הזרוע הימנית ופלג הגוף העליון של דמות אנושית לכאורה. הזרוע שחורה, שאר הגוף אפור, מלבד עין אדומה. לא ניתן לזהות תווי פנים אחרים. סדרה של קוצים נראית על ראשו של סאורון וייתכן שהם רומזים על כתר. ההרים של מורדור נראים מתחת לזרוע המתוחה ומאשרים את הגודל העצום של חזותו האחרונה של סאורון.