stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
המצור על קאנפור
מהלך הקרב

קאנפור הייתה עיר בגודל כ-60,000 תושבים באווד, האזור שהוכה באופן הקשה ביותר מהמרד. העיר ישבה על 'הדרך הראשית הגדולה' ובמורד נהר הגנגס כ-418 ק"מ דרום-מזרחית לדלהי וכ-74 ק"מ דרום-מערבית ללקנאו שהייתה מהמוקדים החשובים ביותר במרד. בקאנפור, שהייתה מקום מושבו של המפקד הצבאי של המחוז, הוצבו כ-3,000 חיילים ילידים בשירות בריטי וכ-300 חיילים אירופאים.
היחידות בעיר היו תחת פיקודו של מייג'ור-גנרל יו ויילר (Sir Hugh Wheeler) אשר הכיר את הודו ותרבותה היטב, הוא שירת בתת-היבשת במשך כמעט 50 שנה, דיבר את שפת חייליו ואף היה נשוי לאישה הודית. ב-4 ביוני יחידות הילידים בעיר התמרדו כנגד הכוחות הבריטים בעיר. על ויילר הוטלה המשימה להגן על 300 חיילים וקצינים בריטים וכ-500 אזרחים אירופאים, לאחר התלבטות ונגד דעתם של רוב הקצינים, הוחלט להתבצר במספר מבנים מחוץ לעיר עצמה. המבנים הוקפו בסוללת עפר נמוכה ולא גמורה אשר העניקה מעט הגנה, בנוסף, לכוחות המגנים לא הייתה אספקה לזמן רב ורק שישה תותחי שדה קטנים.
מן הצד השני, בחרו הכוחות המורדים את ננה סאהיב בתור מפקדם בקאנפור וסביבתה. סאהיב, ששמו האמיתי היה דונדו פנט (Dondu Pant), היה המהראג'ה של ביטור (Bithur) ויורש העצר של האימפריה המראטהית, משפחתו כמו אצילי הממלכה המפורקת איבדה את מירב אדמותיה 39 שנים לפני כן כאשר הממלכה התפרקה בידי הבריטים.
ויילר והמגנים הבריטים החזיקו מעמד בין ה-6 עד 27 ביוני עד אשר ויילר הבין שהתנגדות נוספת היא חסרת כל סיכוי והוא נכנע לכוחותיו של ננה סאהיב. לכוחות הבריטים הובטח מעבר בטוח לעבר נהר הגנגס, שם יוכלו לשוט לבטחה ובכך להיכנע. כאשר הגיעו הבריטים לגדת הנהר נפתחה עליהם אש מכל עבר על ידי המתמרדים. אף גבר לא שרד את הטבח (מי ששרד את הירי נרצח), אך קבוצה של 206 ילדים ונשים שרדו ונלקחו משם כאסירים ל-'בית הפילגש' (Bibigarh) והוחזקו בחדר בגודל של כחמישה מטרים רבועים.
באלאהבאד, עיר הנמצאת על גבולה של ממלכת אווד ההיסטורית, כ-206 ק"מ מקאנפור, מפקד הכוח בעיר בריגדיר-גנרל הנרי הוולוק בן ה-62, ארגן כוח של 2,000 חיילים ושישה תותחים כדי לנוע לכיוון העיר לקנאו. משום שקאנפור הייתה על הדרך ללקנאו וידיעות על המרחש בעיר החלו להגיע אל הבריטים, היה טבעי להגיע קודם לשם ולהציל את מה שנשאר מהנשים והילדים השבויים. הכוח יצא ב-7 ביולי, בחום קשה ובהליכה מאומצת, תוך לחימה נקודתית נגד כוחות מורדים לאורך הדרך. לבסוף הגיע הוולוק וכוחו לפאתי העיר ב-16 ביולי שם נפגש עם כוח מורדים של ככל הנראה כ-10,000 בפיקודו של ננה סאהיב, לאחר קרב קצר ומבולגן מצד המורדים, הם נשברו וברחו למרות עדיפותם המספרית. לאחר הקרב, הכוח נשאר לישון מחוץ לעיר ותכנן להיכנס להציל את האסירים למחרת. אלא שכבר לא היה את מי להציל שכן סאהיב הורה ערב לפני כן להוציא להורג את הנשים והילדים האסירים, כך בלילה שבין ה-15 ל-16 ביולי נכנסו מספר מתושבי העיר והרגו את האסירים עם סכינים וחרבות, מלאכה שלקח עד הבוקר להשלים ולאחריה הושלכו הגופות לבאר בקרבת מקום.
סיפורי שני מקרי הטבח שהתרחשו בקאנפור הדהדו ברחבי הודו ורחבי בריטניה, החלו לעלות קולות של נקמה כנגד האכזריות של המורדים ההודים. המשך הלחימה כנגד המורדים התאפיינה מעתה במשפטי שדה מזורזים ותלייה של כל מי שנחשד כמורד או משתף פעולה עם המרד, בכך נעלמו ברוב המקומות כמעט לחלוטין הפרוטוקולים המשפטיים, זאת כנקמה על הברוטאליות של המורדים. בכל מקום בו עבר כוח בריטי נותרו מאחור גופותיהם התלויות על עצים של מורדים הודים. מפחד למעשים דומים, יצא הוולוק לכיוון לקנאו להמשך פעולות השחרור כאשר הוא משאיר כוח מצומצם להגן על העיר קאנפור.
לקריאה נוספת

Abraham, Rony, The Great Mutiny India, 1857, Haifa University, 2005.
Barthorp, Michael, The British troops in the Indian Mutiny 1857-59, London, UK, Osprey Publishing, 1994.
Fremont-Barnes, Gregory, Essential Histories: The Indian Mutiny 1857-58, London, UK, Osprey Publishing, 2007.
Raugh, Harold E. Jr., Victorians at war, 1815-1914: Encyclopedia of British military history, California, US, ABC-CLIO, 2004.
Wilkinson-Latham, Christopher, The Indian Mutiny, London, UK, Osprey Publishing, 1977.
הערות שוליים

↑  Fremont-Barnes, 2007, עמ' 48; Raugh, 2004, עמ' 88; Wilkinson-Latham, 1977, עמ' 62.
↑  Fremont-Barnes, 2007, עמ' 48-49.
↑  Fremont-Barnes, 2007, עמ' 49-54.
| המרד ההודי הגדול |
| --- | --- | --- |
| קרבות עיקריים | מיראט • דלהי • קאנפור • לקנאו • מרכז הודו |  |
| אישים הודים בולטים | מנגל פאנדי • בהאדור שאה • ננה סאהיב • טאטיה טופא • רני לאקשמיבאי |  |
| אישים בריטים בולטים | צ'ארלס קנינג • קולין קמפבל • ג'ורג' אנסון‏ • יו רוס • פטריק גרנט • ג'יימס אוטרם |  |
| נושאים שונים | הודו הבריטית • חברת הודו המזרחית • ממלכת אווד • מדליית המרד ההודי |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007539530205171  LCCN: sh95002124
ויקטור רשניקוב

| --- | --- |

 לידה:  13 באוקטובר 1948 (בן 75) מגניטוגורסק, רוסיה 
 מדינה:  רוסיה 
 השכלה:  Magnitogorsk State Technical University (1974) 
 מפלגה:  רוסיה המאוחדת 
 מספר צאצאים:  2 
 פרסים והוקרה:  עיטור הכבוד של הפדרציה הרוסית (1995)  מסדר הנסיך הקדוש דניאל של מוסקבה (2005)  פרס ממשלת רוסיה למדע ולטכנולוגיה (2001)  פרס ממשלת רוסיה למדע ולטכנולוגיה (2002)  מסדר סרגיוס הקדוש מראדונז', דרגה 1 (2001)  עיטור אלכסנדר נבסקי (2018)  העיטור על השירות למען המולדת דרגה שנייה (2013)  מדליה על גבורת העמל (1986)  עיטור מסדר המולדת דרגה שלישית (2004)  עיטור ההצטיינות למען המולדת דרגה רביעית (1998)  גיבור העמל של הפדרציה הרוסית  מסדר סרגיוס הקדוש מראדונז'  מסדר הנסיך הקדוש דניאל של מוסקבה, דרגה 3  בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 
ויקטור פיליפוביץ' רשניקוב (ברוסית: Ви́ктор Фили́ппович Ра́шников; נולד ב-13 באוקטובר 1948) הוא אוליגרך רוסי, איש עסקים ומיליארדר שעשה את הונו בתעשיית הברזל והפלדה ברוסיה.
רשניקוב הוא הבעלים של למעלה מ-80% ממניות "מפעלי פלדה מגניטוגורסק" ויו"ר הדירקטוריון של החברה.
יאכטת הענק שלו, "Ocean Victory" (אנ'), הייתה בעת בנייתה העשירית בגודלה בעולם.
המרמים במשחק הקלפים (קאראווג'ו)

| --- | --- |

 מידע כללי
 צייר:  קאראווג'ו
 תאריך יצירה:  1594 (לערך)
 טכניקה וחומרים:  שמן על בד
 ממדים בס"מ
 רוחב:  130.9 ס״מ 
 גובה:  94.2 ס״מ 
 נתונים על היצירה
 זרם אמנותי:  בארוק 
 מספר יצירה:  AP 1987.06 (Kimbell Art Museum) 
 מיקום:  מוזיאון האמנות קימבל, פורט וורת', טקסס, ארצות הברית
 
המרמים במשחק הקלפים (באיטלקית: I bari) היא יצירה בצבעי שמן של הצייר האיטלקי קאראווג'ו מסביבות שנת 1594. העותק המקורי של היצירה נרכש על ידי מוזיאון האמנות קימבל שבטקסס ב-1987, אולם ייתכן כי קיימים מספר העתקים ליצירה.
אודות היצירה

יצירה זו מהווה אבן דרך עבור קאראווג'ו. זוהי אחת מהיצירות הראשונות של הצייר כעצמאי לאחר שהוא הפסיק לעבוד אצל גיסופה סאסרי (Giuseppe Cesari). קאראווג'ו עזב את הסדנה של סאסרי בינואר 1594, והחל למכור יצירות דרך הסוכנים פרוספרו אורסי (Prospero Orsi) וקוסטנטינו (Costantino). אורסי עזר לצייר למכור את עבודתיו בזכות קשריו הרבים.
היצירה מציגה שני נערים ומבוגר. מלבושו של הנער מצד שמאל ניכר כי הוא עשיר. מנגד, הנער הימני הוא המרמה בקלפים, וזאת ניכר מהקלף העודף התחוב לחגורתו וכן מהפגיון הקשור לחגורתו. הקלף מחוץ לראייתו של הנער השמאלי, אך לא מחוץ לראייתו של הצופה בתמונה. המבוגר משחק תפקיד כפול; מחד, הוא כביכול עוזר לנער השמאלי, ומאידך הוא מסמן לנער הימני מתי לבצע מהלך.
המרמים במשחק הקלפים הוא יצירתו השנייה של קאראווג'ו לאחר "מגדת העתידות" שבו הצייר עסק בסצנות ריאליסטיות מחיי היומיום. הסצנה מאופיינת בתשומת לב לפרטים הקטנים; אצבעותיו של המבוגר, מבטו הנרגש של הצעיר שמנסה לרמות וכדומה. ההיבט הפסיכולוגי גם ניכר בסצנה. בעוד הצעיר השמאלי לא מודע להתרחשות האמיתית בסצנה, הצעיר השני מגלם תמימות שהושחתה על ידי המבוגר.
היצירה הייתה חדשנית לזמנה, וציירים רבים חיקו את סגנונו של קאראווג'ו. הצייר יצר יותר מגרסה אחת לציור, וציירים נוספים כמו ז'ורז' דה לה טור ציירו את הסצנה.
אספן האמנות פרנסקו מריה דל מונטה (Francesco Maria del Monte) רכש את היצירה ונהיה הפטרון של קאראווג'ו. הוא סיפק לו מגורים בסמוך לפיאצה נאבונה שברומא. היצירה גם הועברה להחזקתו של אנתוני בארביני (Antonio Barberini), אחיינו של האפיפיור אורבנוס השמיני. היצירה נעלמה בסביבות שנות 90 במאה ה-19. והיא התגלתה בשנת 1987 באוסף פרטי בציריך. היצירה נמכרה למוזיאון האמנות קימבל ומוחזקת שם עד היום.
ההיסטוריון דניס מאון רכש העתק של היצירה מסותבי'ס ב-2006. אף על פי שההעתק נמכר לא תחת שמו של קאראווג'ו, ההיסטוריון סבר שזוהי יצירתו. בעקבות כך, החלו הליכים משפטיים בנוגע לאמיתות יוצר ההעתק. רבים סברו כי בדומה ליצירות נוספות של קאראווג'ו הצייר יצר מספר העתקים של יצירה. ב-2011 מאון נפטר והיצירה הולוותה למוזיאון בלונדון. ב-2015, בית המשפט בווילס פסק לטובת סותבי'ס וקבע כי ההעתק אינו פרי יצירתו של קאראווג'ו.
הערות שוליים

↑  https://www.kimbellart.org/Collections/Collections-Detail.aspx?prov=false&cons=false&cid=8525 ‏ Kimbell Art: 29 June 2011 at the Wayback Machine Cardsharps
↑  https://www.metmuseum.org/toah/hd/crvg/hd_crvg.htm ‏ The Metropolitan Museum of Art: Caravaggio (Michelangelo Merisi) (1571–1610) and his Followers
↑   Mahon, Dennis (January 1988). "Fresh Light on Caravaggio's Earliest Period: His 'Cardsharps' Recovered". The Burlington Magazine. 130 (1018): 10–25. JSTOR 883252.
↑  https://www.apollo-magazine.com/play-cards-right/ ‏ "Play your cards right". Apollo. 8 June 2014.
↑  Thwaytes v Sotheby's [2015] EWHC 36 (Ch) (16 January 2015)
| קאראווג'ו |
| --- | --- | --- |
| יצירותיו | ארוחת ערב באמאוס • בכחוס • בכחוס החולה • דוד עם ראשו של גוליית • הירונימוס הקדוש כותב • יהודית והולופרנס • מאסרו של ישו • מגדת העתידות • מדוזה • המדונה של עולי הרגל • המוזיקאים • המרמים במשחק הקלפים • נער עם סל פירות • נער הננשך על ידי לטאה • סלסלת פירות • עקדת יצחק • עריפת ראשו של יוחנן המטביל • שבעת מעשי החסד • שלומית עם ראש יוחנן המטביל (לונדון) |  |
| ראו גם | בארוק • גלריה בורגזה • גלריית אופיצי |  |
הנרי השמיני (מחזה)

| --- | --- |

 Orpheus With His Lute 
 מידע כללי
 מאת:  ויליאם שייקספיר 
 שפת המקור:  אנגלית 
 סוגה:  מחזה 
 הוצאה
 תאריך הוצאה:  1623 
 
דף השער של המחזה במהדורת הפוליו הראשונה, 1623
ההיסטוריה המפורסמת של חייו של המלך הנרי השמיני או הכל אמת (באנגלית: The Famous History of the Life of King Henry the Eight or All is True) הנקרא בקיצור הנרי השמיני הוא מחזה היסטורי מאת ויליאם שייקספיר אודות אירועים במהלך 20 השנים הראשונות למלכותו של הנרי השמיני, מלך אנגליה. חלקים מהמחזה נכתבו על ידי ממשיך דרכו של שייקספיר בלהקת התיאטרון "אנשי המלך", ג'ון פלטשר, ועל כן הוא שונה משאר מחזותיו ההיסטוריים. הוא מכיל יותר הוראות בימוי מאשר כל מחזה אחר של שייקספיר, הוא שונה בסגנונו והוא נכתב כ-20 שנים מאוחר יותר מקובץ המחזות ההיסטוריים על מלכי אנגליה. המחזה ראה אור במהדורת הפוליו הראשונה בשנת 1623. באופן נדיר קיימת עדות חד משמעית לגבי תאריך העלאת המחזה על הבמה. באחת ההופעות הראשונות של המחזה על בימת הגלוב, ב-29 ביוני 1613, אירעה תאונה בעת שתותח שירה למטרת פעלול בימתי הצית את גג הקש של התיאטרון והמבנה נשרף כליל. לפי מכתב שהתגלה, המחזה היה חדש באותה עת והועלה רק פעמיים או שלוש לפני כן.
כמו ברוב מחזותיו ההיסטוריים הסתמך שייקספיר על כרוניקה בת הזמן מאת רפאל הולינסהד (Raphael Holinshed). הוא עוקף את נושא הוצאתה להורג של אן בולין ורומז לכך שעלילת הבגידה שגרמה להוצאתו להורג של אדוארד סטאפורד, הדוכס השלישי מבקינגהאם הייתה עלילת-שוא מבית מדרשו של החשמן תומאס וולזי. שייקספיר אינו נצמד לאירועים ההיסטוריים אלא נוטל חופש אמנותי, מקדים אירועים מאוחרים, משנה את תפקידן ההיסטורי של דמויות ומציג תמונות היסטוריות באופן שיתאים לכוונותיו הדרמטיות.
הדמויות במחזה

רוב הדמויות היסטוריות, אך תפקידיהן, מניעיהן ופעולותיהן נועדו לשרת את המתווה הדרמטי ואינם משקפים את המקום והפעולות ההיסטוריות של הדמויות.
הנרי השמיני, מלך אנגליה
הקרדינל תומאס וולזי
קתרין מאראגון
אן בולין (נכתב: Bullen)
בקינגהאם - אדוארד סטאפורד, הדוכס השלישי מבקינגהאם
הקרדינל קמפיוס - הוא לורנצו קמפאג'יו, לגאט (שליח) האפיפיור
קפוקיוס - שגריר האימפריה הרומית הקדושה אסטאס שאפווי
הארכיבישוף מקנטרברי, תומאס קרנמר
נורפוק - תומאס הווארד, הדוכס השני מנורפוק
סאפוק - צ'ארלס ברנדון, הדוכס הראשון מסאפוק
לורד צ'מברלין
סטיבן גארדינר - מזכיר המלך ובישוף וינצ'סטר
בישוף לינקולן
לורד אברגווני - ג'ורג' נוויל
לורד סאנדס - ויליאם סנדיס
סר הנרי גילפורד
סר תומאס לוול
סר אנתוני דני
סר ניקולס ווקס
תומאס קרומוול
גריפית' - משרתה של המלכה קתרינה
דוקטור באטס - סר ויליאם באטס, רופא החצר
ברנדון
שולייה לגארדינר
שומר שער חדר המועצה המלכותית
הממונה על שלטי האצולה
מודד קרקעות בשירות בקינגהאם
בת לוויה זקנה של אן בולין
פטייאנס (מילולית: סבלנות) משרת של המלכה קתרינה
שלשה אדונים, סבלים, בישופים, אנשי חצר, רוחות, לבלרים, קצינים, שומרים וקהל
תקציר העלילה

תומאס וולזי מחזיק בידיו כוח אדיר ותאוות שררה. בקינגהאם הנאמן מבקש להוכיח את המלך על הסתמכותו המוגזמת על אדם בלתי אמין זה. אולם, וולזי מקדים ורומז למלך שבקינגהאם, כטוען לכתר אחריו, מבקש לרצוח אותו ולמלוך על אנגליה. הנרי משליך את בקינגהאם למצודת לונדון באשמת בגידה.
קתרין מאראגון מבקשת מן המלך להקל את נטל המס על העניים. כאשר המלך נעתר לבקשה זוקף זאת וולזי לזכותו. כאשר מבקשת קתרינה מן המלך שיחוס על חייו של בקינגהאם, דוחה המלך את הדיון בנושא כיוון שהוא ממהר לנשף בו הוא נפגש ורוקד עם אן בולין ונשבה בקסמיה.
בעת משפטו של בקינגהאם והוצאתו להורג, טרוד המלך כיצד יסתלק מנישואיו לקתרין מאראגון, כך שיוכל לשאת לאשה את בולין. כאשר הוא מוצא את הפתח, הכרזה שיש לבטל את הנישואין כיוון שקתרינה הייתה נשואה קודם לכן לאחיו, הוא חולק את תובנתו עם וולזי.
על אף שוולזי, לפי המחזה, הוא זה שמציע את הגירושין, הוא מתנגד לנישואיו של המלך עם בולין כיוון שהיא פרוטסטנטית וכיוון שהיה מעוניין שיינשא נישואי תועלת לאחותו של מלך צרפת (מרגריט מנווארה). על רקע זה מנסה וולזי לשכנע את נציג האפיפיור שלא להסכים לגירושין.
כאשר נורפוק, סאפוק והלורד צ'מברלין מגלים למלך צרור מכתבים של וולזי לאפיפיור החושפים את בוגדנותו של וולזי ואת ההון העצום שצבר מגרש המלך את וולזי מחצר המלכות. במהלך דיאלוג הפרידה של וולזי מקרומוול, ידידו, הוא מציע לו לנהוג בצניעות וקובע שההגינות והשירות הנאמן למלך עדיפות על דרך השחיתות.
הארכיבישוף מקנטרברי, קרנמר, משחרר את הנרי מנישואיו לקתרינה ומשיא אותו ואת בולין בחשאי. קתרינה עוזבת את חצר המלכות ועל ערש דווי מבקשת לדעת מה עלה בגורלו של וולזי. היא נענית שהוא מת ונקבר בלסטר לאחר מספר ימי סבל ותפילה. קתרינה מתה זמן קצר לאחר מכן וקרנמר מגורש מהלווייתה על ידי האצילים, רק התערבותו של הנרי מנעה ממנו להשלח למצודה.
במהלך הטבלת בתם של הנרי ואן (היא אליזבת הראשונה, מלכת אנגליה) קרנמר מנבא לה, ולאנגליה תחת שלטונה עתיד מזהיר.
ראו גם

שש (מחזמר)
לקריאה נוספת

בני נדלר, הנרי השמיני בספרו: שקספיר : המחזות, הדמויות וקורות חייו, חיפה: רקפת, 2001, עמ' 107–111 - כולל גיבורי המחזה ותקציר העלילה
אמיל פוירשטיין, הנרי השמיני. בספרו: וויליאם שקספיר : חייו ויצירותיו, תל אביב: אודים, תשי"ט 1959, עמ' 203–204
הערות שוליים

↑  E.M.W Tillyard, Shakespeare's History Plays, Penguine Books, 1962. p.viii (preface)
↑  השריפה בתיאטרון גלוב
↑  סטיבן גרינבלט, להיות או לא להיות שייקספיר, ספרי עליית הגג וידיעות ספרים, 2010 עמ' 509-510
| מחזותיו של ויליאם שייקספיר |
| --- | --- | --- |
| טרגדיות | טיטוס אנדרוניקוס • רומיאו ויוליה • יוליוס קיסר • המלט • מקבת' • אותלו • המלך ליר • אנטוניוס וקלאופטרה • קוריולנוס • טימון איש אתונה |  |
| קומדיות | קומדיה של טעויות • אילוף הסוררת • עמל אהבה לשווא • חלום ליל קיץ • הסוחר מוונציה • מהומה רבה על לא דבר • כטוב בעיניכם • הלילה השנים עשר • נשות וינדזור העליזות • טרוילוס וקרסידה • סוף טוב הכול טוב • מידה כנגד מידה |  |
| רומנסות | פריקלס • סימבלין • אגדת חורף • הסערה |  |
| מחזות היסטוריים | • המלך ג'ון • ריצ'רד השני • הנרי הרביעי, חלק ראשון • הנרי הרביעי, חלק שני • הנרי החמישי • הנרי השישי, חלק ראשון • הנרי השישי, חלק שני • הנרי השישי, חלק שלישי • ריצ'רד השלישי • הנרי השמיני |  |
| בכל קבוצה מסודרים המחזות לפי סדר כתיבתם המקובל (פרט למחזות ההיסטוריים המסודרים לפי סדר התרחשות כרונולוגי) | בכל קבוצה מסודרים המחזות לפי סדר כתיבתם המקובל (פרט למחזות ההיסטוריים המסודרים לפי סדר התרחשות כרונולוגי) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007520687905171  BnF: cb12316261c (data)  GND: 4099352-8  LCCN: n84050116  VIAF: 174111936   WorldCat (עם VIAF): 174111936
וואלה קואלה

| --- | --- |
 סוגה:  סדרת טלוויזיה לילדים
 יוצרים:  קובי פז
 בימוי:  קובי פז
 שחקנים:  נלי תגר, אביעד בנטוב, אדר בן דוד, גילי נמני, ליעד פאר, אלון אלונזו היימן, גאיה כהן, רוני אשר
 ארץ מקור:  ישראל ישראל
 שפות:  עברית
 מספר עונות:  1
 מספר פרקים:  10
 הפקה
 מפיק:  עירית זוטא אורלי אטלס כץ אופיר רבינוביץ' בר לוי
 חברת הפקה:  yes
 עורכים:  בונית בן עמי שירלי אורן מיכל כהן ירון רודה צחי דרור
 אתר צילומים:  הספארי ברמת גן
 צלמים:  בועז יהונתן יעקב רועי פרג'
 מוזיקה:  שירה חן קובי פז מיכאל כהן
 אורך פרק:  10 דקות
 שידור
 רשת שידור בישראל:  ניק ג'וניור yes
 תקופת שידור מקורית:  5 במרץ 2020 – 18 במרץ 2020
 
וואלה קואלה היא סדרת טלוויזיה ישראלית, אשר משודרת בניק ג'וניור החל מ-5 במרץ 2020 ללקוחות yes.
עלילה

העלילה עוסקת בשישה ילדים מאוד חכמים בצוות קואלה, הפותרים תעלומות סבוכות המתרחשות ברחבי הספארי ברמת גן.
הדמויות

אדר בן דוד - עידו
גילי נמני - שמש
ליעד פאר - בר
אלון אלונזו היימן - בן
גאיה כהן - גוני
רוני אשד - רז
אביעד בנטוב - מר ירבוע
נלי תגר - עננה
רן אטיאס - גנן
שידור הסדרה

| עונה | עונה | פרקים | פרקים | שודרה לראשונה (ישראל)> הפרק הראשון | שודרה לראשונה (ישראל)> הפרק האחרון |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | 1 | 10 | 10 | 5 במרץ 2020 | 18 במרץ 2020 |
פרסים ומועמדויות

| שנה | פרס | קטגוריה | מועמדות | תוצאה |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2021 | פרסי הטלוויזיה לילדים ולנוער | תוכנית לגיל הרך | וואלה קואלה – עונה 1 | מועמדות |
ערך זה הוא קצרמרבנושא טלוויזיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
הצבעה

קופסת פתקי הצבעה במהלך בחירות לנשיאות בלוזאן, 2007
הצבעה משמשת קבוצה של בוחרים לשם קבלת החלטות על פי הכרעת רוב הבוחרים, או להבעת דעה באופן מפורש. בדרך כלל מדובר בדיונים וויכוחים בעניינים שונים, או במערכת בחירות.
ההצבעה היא חלק חשוב בתהליך הדמוקרטי. ישנם סוגי הצבעות שונים, בהם משאל עם וכן הצבעות לתפקיד מנהלי ראשי של ארגון, או לתפקיד ראש המדינה (בהם נשיא וראש ממשלה).
הצבעה נעשית בשני מסלולים עיקריים:
הצבעה חשאית, שבה ידוע מספר הבוחרים הכולל בכל אפשרות שעמדה להצבעה, אך לא ידועה בחירתו של כל אחד מהמצביעים. הצבעה כזו נערכת בדרך כלל באמצעות הכנסת פתקי הצבעה, הנספרים לאחר תום מועד ההצבעה. ישנן גם שיטות הצבעה אחרות, כגון הצבעה ממוחשבת שמשתמשת במחשבים.
הצבעה גלויה, שבה ידועה בחירתו של כל אחד מהמצביעים. הצבעה כזו, בקהל מצביעים מצומצם, נעשית, למשל, בהנפת יד לאות בחירה באפשרות מסוימת.
בהצבעה דמוקרטית לכל אחד מהמצביעים קול אחד, כלומר מתקיים שוויון בין כל המצביעים. מתקיימות גם הצבעות שבהן לחלק מהמצביעים ניתנת עדיפות, כגון הזכות להכריע במקרה של שוויון בקולות המצביעים. בהצבעה בין שותפים המחזיקים בחלקים שונים של נכס כלכלי, משקלו של כל מצביע עשוי לשקף את חלקו בנכס.
בהצבעה רשאים להשתתף רק בעלי זכות הצבעה, בהתאם לכללים שנקבעו לכל הצבעה. ישנן מדינות שבהן בעלי זכות הצבעה מחויבים להשתתף בה. זכות בחירה לנשים החלה להינתן רק במאה ה-19. לעיתים ישנה השפעה של אחוז ההצבעה על ההצבעה – נדרשת השתתפות מינימום של מצביעים כדי שלהצבעה יהיה תוקף.
התחום החוקר הצבעות נקרא תורת הבחירה החברתית, שהוא ענף של תורת המשחקים. במסגרת תחום זה מפתחים ומנתחים שיטות הצבעה ומוכיחים תוצאות כלליות התקפות לשיטות הצבעה רבות. תוצאות מפורסמות בתחום זה כוללות את פרדוקס ההצבעה, משפט ארו ומשפט גיבארד-סתרסוויט.
וולוו F85

| --- | --- |

Volvo F85
 מאפיינים כלליים
 יצרן:  וולוו משאיות
 שנות ייצור:  1965–1979
 הרכבה:  שוודיה שוודיה
 מודל קודם:  וולוו בראג'
 מודל אחריו:  Volvo F6
 חברת אם:  וולוו
 משקל:  12.5–25.0 טון
 מפרט טכני
 מנוע:  6 צילינדרים, 5,100 סמ"ק המפיק 117 כ"ס (מנוע דיזל, יוצר בין השנים 1965–1976)  6 צילינדרים, 5,100 סמ"ק המפיק 165 כ"ס (מנוע טורבו-דיזל, יוצר בין השנים 1965–1976)  6 צילינדרים, 6,724 סמ"ק המפיק 150 כ"ס (מנוע דיזל, יוצר בין השנים 1965–1979)  6 צילינדרים, 6,724 סמ"ק המפיק 210 כ"ס (מנוע טורבו-דיזל, יוצר בין השנים 1965–1979)  6 צילינדרים, 5,479 סמ"ק המפיק 180 כ"ס (מנוע טורבו-דיזל, יוצר בין השנים 1977–1978)
וולוו F85, וולוו F84, וולוו F86 (בשוודית: Volvo F84/F85/F86 ) הן שלוש סדרות משאיות בינוניות / כבדות מתוצרת וולוו משאיות בבעלות יצרנית הרכב השוודית וולוו אשר יוצרו בין השנים 1965–1979 בשוודיה.
יוצרו 56,000 יחידות.
סדרות

"F84", יוצרה בין השנים 1965–1976.
"F85", יוצרה בין השנים 1965–1976.
"F85S", יוצרה בין השנים 1977–1978.
"F86", יוצרה בין השנים 1965–1979.
תצורות דגמי וולוו F84, וולוו F85, וולוו F86

משאית בינונית.
מכלית (משאית).
משאית סמי-טריילר.
כבאית.
תצורות דגמי וולוו F84, וולוו F85, וולוו F86 > סוגי מנועים

מנוע דיזל.
מנוע טורבו-דיזל.
תמונות

"וולוו F85"
"וולוו F85", שנת 1974 – כבאית
"וולוו F86", שנת 1974 – הגורר ממשאית סמי-טריילר
"וולוו F86", שנת 1973 – הגורר ממשאית סמי-טריילר
"וולוו F86", דגם "34 S" שנת 1971 – הגורר ממשאית סמי-טריילר
"וולוו F86" – מבט לתא הנהג ולוח מחוונים
ראו גם

וולוו
וולוו LV4
וולוו שארפנוז
וולוו סדרה LV60
וולוו סדרה LV66
וולוו סדרה LV76
וולוו סדרה LV81
וולוו סנאבה
הערות שוליים

↑  Olsson, Christer (1987). Volvo - Lastbilarna igår och idag. Malmö, Sweden: Förlagshuset Norden AB. ISBN 91-86442-76-7.שמאל=כן
↑  משאיות וולוו שנות ה-60 - היסטוריה / ראו "וולוו F85" volvotrucks.com/en-en/about-us/history/1960s
↑  "וולוו F85" תמונות משאית, ומשאית - מכלית en.wheelsage.org/volvo/f86/pictures
↑  "וולוו F85" מכלית משאית flickr.com/photos
התלוש בספרות העברית

ה"תלוש" הוא סוג של גיבור בספרות העברית של סוף המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20. זהו צעיר יהודי מזרח-אירופאי בודד, שנטש את ביתו ואת מורשת אבותיו, ומנסה, ללא הצלחה, להיקלט בעולם החדש והזר אליו הוא נקלע. הגיבור שרוי בדילמה בין ישן לחדש, שגורמת לו לתחושה כללית של משבר, מבוי סתום וחוסר אונים.
לקריאה נוספת

גרשון שקד, הסיפורת העברית, 1880 - 1980, 1976
דן מירון, בודדים במועדם, 1987
נורית גוברין, תלישות והתחדשות, 1985
יצחק בקון, הצעיר הבודד, 1997
אורציון ברתנא, תלושים וחלוצים; התגבשות המגמה הניאו רומנטית בספורת העברית, 1983
הדי שייט, לפניך דרכיים: מתלישות בגולה לתלישות ילידית בספרות העברית במאה העשרים, 2015
הערות שוליים

1 2  אבנר הולצמן, הסיפור העברי הקצר בראשית המאה העשרים, עמ' 74
↑  ראו למשל, משנה, תרומות, פרק א', משנה ה'; שם, פרק ח', משנה ו'
↑  שמעון הלקין, מבוא לספורת העברית: רשימות לפי הרצאותיו של ש. הלקין בשנת תשי"ב, ירושלים, מפעל השכפול, 1958, עמ' 343
↑  יוסף חיים ברנר, דפים מפנקס ספרותי י', כל כתבי, כר' ב', דביר, 1967, עמ' 304 – 305,
↑  שמעון הלקין, מבוא לסיפורת העברית; רשימות לפי הרצאותיו, עמ' 339 – 346
↑  נורית גוברין, תלישות והתחדשות: הסיפורת העברית בראשית המאה ה-20 בגולה ובארץ-ישראל (פרויקט בן יהודה)
↑  חנה הרציג,  הסיפור העברי בראשית המאה העשרים, האוניברסיטה הפתוחה, 1992
↑  אבנר הולצמן, אהבות ציון; פנים בספרות העברית החדשה, כרמל, 2006,  עמ' 46
↑  וראו למשל את סיפורו של מרדכי זאב פייארברג, "לאן"
↑  עינת ברעם-אשל, "על ריכוזה וביזורה של חווית התלישות בשלוש נובלות שכוחות", סדן, מחקרים בספרות עברית, כר' ד', עמ' 389
↑  הדי שייט, לפניך דרכיים; מתלישות בגולה לתלישות ילידית בספרות העברית במאה העשרים, אוניברסיטת בר-אילן, 2015, עמ' 21 - 24
התלוליות הטקסיות של ההופוול

התלוליות הטקסיות של ההופוול (באנגלית: Hopewell Ceremonial Earthworks) הן אתר מורשת עולמית שהוכרז על יד ארגון אונסק"ו בספטמבר 2023. האתר מורכב משמונה אתרי משנה, כולם באוהיו שבארצות הברית. כל אתרי המשנה כוללים מתחמים גדולים התחומים בסוללות עפר שנבנו מלפני 2,200 ועד לפני 1,500 שנים לאורך היובלים הראשיים של הנהר אוהיו. אתרים אלו נבחרו משום שהם מייצגים בצורה הטובה ביותר את השרידים שנותרו למסורת של עמים ילידים ששגשגו משנת 200 לפנה"ס לערך ועד שנת 500 לספירה ומכונים בשם הכולל תרבות הופוול. על פי אונסק"ו: "קנה המידה והמורכבות שלהם באים לידי ביטוי בדמויות גאומטריות מדויקות, כמו גם בראשי גבעות המפוסלים כך שהם תוחמים כיכרות מפולסות נרחבות. יש יישור קו עם מחזורי השמש והמחזורים המורכבים הרבה יותר של הירח. עבודות עפר אלו שימשו כמרכזים טקסיים והאתרים הניבו חפצים פולחניים מעוצבים היטב שנוצרו מחומרי גלם אקזוטיים שהתקבלו ממקומות רחוקים".
לקריאה נוספת

Squier, Ephraim G. and Davis, Edwin H., Ancient Monuments of the Mississippi Valley, Washington D.C.: Smithsonian Institution Press, 1998. (reprint of 1848 book)
Woodward, Susan L. and McDonald, Jerry N., Indian Mounds of the Middle Ohio Valley, Blacksburg, VA: McDonald & Woodward Publishing, 1986.
A. Martin Byers and DeeAnne Wymer, eds. Hopewell Settlement Patterns, Subsistence, and Symbolic Landscapes (University Press of Florida, 2010); 400 pages
Christopher Carr and D. Troy Case, eds. Gathering Hopewell: Society, Ritual, and Ritual Interaction (Interdisciplinary Contributions to Archaeology, Springer Verlag, 2005)' 733 pages
הערות שוליים

↑  Hopewell Ceremonial Earthworks - UNESCO world heritage sites
↑  Hopewell Ceremonial Earthworks maps
1 2  "History". Ohio History Connection.
↑  Maag, Christopher (2005-11-28). "Ohio Indian Mounds: Hallowed Ground and a Nice Par 3". New York Times.
↑  Hopeton Earthworks
↑  Mound City Group
↑  High Bank Works
↑  Hopewell Mound Group
↑  Seip Earthworks
↑  Smith, Steve (2007). "Arts & Attractions". Cincinnati USA City Guide. Cincinnati Magazine. p. 22.
ויליאם פליטווד שפרד

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  21 בנובמבר 1863 סידני, אוסטרליה 
 פטירה:  12 באוקטובר 1936 (בגיל 72) ברקהמסטד, הממלכה המאוחדת 
 ענף מדעי:  סטטיסטיקה 
 מקום לימודים:  טריניטי קולג'  בית הספר צ'רטרהאוס 
 פרסים והוקרה:  עמית החברה המלכותית של אדינבורו 
 
ויליאם פליטווד שפרד (אנגלית: William Fleetwood Sheppard;‏ 20 בנובמבר 1863 – 12 באוקטובר 1936) היה עובד ציבור, מתמטיקאי וסטטיסטיקאי אוסטרלי-בריטי, הידוע בעיקר בזכות עבודתו בתחומי ההפרשים הסופיים, האינטרפולציה והסטטיסטיקה התאורטית, ובמיוחד בזכות תיקון שפרד הנקרא על שמו.