איירוספסיאל SA 321 סופר פרלון
שירות מבצעי > ישראל

באמצע שנות ה־60 של המאה ה־20 הפעיל חיל האוויר הישראלי כ־15 מסוקים קלים מדגמי אלואט II ובל 47, ו־28 מסוקים מדגם סיקורסקי S-58. לא היו ברשות החיל מסוקים כבדים, ותובלת משאות כבדים יותר, כמו כלי רכב, הוטלה על מטוסי התובלה: נורד נוראטלס, בואינג 377 סטרטוקרוזר ו־DC-3 דקוטה. הצורך במסוק תובלה כבד היה ברור, ומכיוון שארצות הברית סירבה באותה תקופה למכור לישראל אמצעי לחימה וכלי טיס, ומאידך יחסי ישראל־צרפת היו בשיאם, הגיע פיתוחו של הסופר פרלון ברגע הנכון. בתחילת 1965 החלו מגעים בין משרד הביטחון ומשלחת הרכש בפריז לבין חברת סוד אוויאסיון. חיל האוויר הציג לחברה באפריל אותה שנה אפיון ייחודי, שכלל מספר שינויים והתאמות. חוזה לרכישת חמישה מסוקים מדגם 321K נחתם במאי, ובהמשך השנה יצאה משלחת מטעם חיל האוויר כדי ללמוד את המסוק.
בינואר 1966 הוקמה טייסת חדשה, טייסת 114, שנקראה "טייסת הסופר פרלון" (מאוחר יותר הוחלף שמה ל"טייסת מובילי הלילה"). מפקד הטייסת הראשון היה רס"ן חיים נווה, שהיה לפני כן מפקד טייסת מסוקי סיקורסקי S-58. ב־20 באפריל 1966 נקלט בטייסת המסוק הראשון, ועד ה־18 במאי 1967 כבר היו בטייסת ארבעה מסוקים, שכולם הגיעו בדרך האוויר. קצב אספקת המסוקים היה מהיר בשל העדיפות שניתנה בצרפת להזמנה הישראלית. המסוק החמישי נמסר לישראל לאחר מלחמת ששת הימים. ביוני 1967 הציע מפקד חיל האוויר, אלוף מוטי הוד, להגדיל את מספר המסוקים ל־12, והצעתו נתקבלה. מסוק שישי נמסר עד סוף 1967, שלושה נוספים נמסרו ב־1968, ואספקתם של שלושה נוספים הייתה מתוכננת ל־1970. קצב האספקה הואט לאחר הטלת האמברגו על ידי נשיא צרפת, שארל דה גול, בעקבות פשיטת צה"ל על נמל התעופה בביירות בסוף דצמבר 1968. אספקתם של שלושת המסוקים האחרונים התעכבה, והושלמה רק בסיוע מדינה שלישית, ובדרך הים. המסוקים שהגיעו לארץ היו מצוידים במנועי טורבומקה III E-3, שהתבררו כחלשים מדי לתנאי היובש והחום בישראל. בשל כך שודרגו המנועים לאחר זמן מה לדגם חזק יותר, III E-6 אך גם שדרוג זה לא היה מספק, ולכן הוחלפו המנועים בשנים 1974–1975 למנועים מתוצרת ג'נרל אלקטריק T58-GE-T5D, בעלי הספק של 1,475 כוח סוס כל אחד. חיל האוויר שקל רכישת מסוקי סופר פרלון נוספים, אך האמברגו הצרפתי מנע אפשרות זו. בנוסף, לקחי מלחמת ששת הימים לימדו שיש צורך במסוק כבד יותר, ולאור ההתחממות ביחסי ישראל־ארצות הברית פנה חיל האוויר לרכישת מסוקי סיקורסקי CH-53 סי סטאליון, שכונו בחיל האוויר "יסעור".
במלחמת ששת הימים היו בטייסת, שהייתה עדיין בשלבי הקמה, ארבעה מסוקים בלבד ושמונה טייסים שהיו בשלבי הכשרה. למרות זאת השתתפה הטייסת בלחימה לפי הצורך, במשימות חילוץ טייסים נוטשים, פינוי פצועים ותובלה. במבצע אורים, ב־7 ביוני, הנחיתו מסוקי סופר פרלון ו־S-58‏ 150 צנחנים בשארם א־שייח'. מסוק אחד גם נשלח לפנות מלחים אמריקאים מספינת הביון "ליברטי" שנפגעה בתקיפה בשגגה על ידי חיל האוויר, אך צוות הספינה סירב לקבלו והוא שב ריק. מסוק סופר פרלון הנחית את לוחמי צה"ל הראשונים על החרמון ביומה האחרון של המלחמה.
המסוקים פעלו רבות בתקריות שקדמו למלחמת ההתשה ובמלחמת ההתשה עצמה. בין המבצעים הרבים בהם השתתפו (לעיתים במשותף עם מסוקים מדגמים אחרים): חילוץ ניצולי המשחתת אח"י אילת, ב־21 באוקטובר 1967; מבצע תופת, ב־21 במרץ 1968; מרדפים בבקעת הירדן וביהודה ושומרון אחרי מחבלים שהסתננו מירדן, בין יולי לדצמבר 1968; מבצע הלם, הובלת צנחנים למבצעים בעומק השטח המצרי: חבלה בתחנת שנאים בנגע חמאדי והובלת פצצות לחבלה בסכר נגע חמאדי ובגשר קינא ב־31 באוקטובר 1968; מבצע תשורה, הפשיטה על שדה התעופה של ביירות, ב־28 בדצמבר 1968; סדרת מבצעי בוסתן, פשיטות בעומק מצרים, בחודשים אפריל עד אוגוסט 1969; מבצע תרנגול 53, בו נלקח מכ"ם מצרי לישראל, ב־26 בדצמבר 1969; מבצע רודוס, כיבוש האי המצרי שדואן, ב־22 בינואר 1970; מבצע ששת, מיקוש כביש צפונית לספאגה (سفاجا) במצרים ופיצוץ חמישה עמודי טלפון בסמוך, ב־21 במאי 1970; ועוד.
במלחמת יום כיפור פעלו המסוקים כגיבוי למסוקי היסעור וביצעו משימות ממסר ותובלה, אך גם הנחיתו כוחות על פסגת הר החרמון במבצע קינוח. המסוקים השתתפו בלחימה גם במסגרת מלחמת לבנון הראשונה.
בשנת 1982 השתתפו שלושה מסוקי סופר פרלון בתרגיל פשיטה של חטיבת חי"ר 97 (מילואים) בבקעת הירדן. המסוק הראשון שנשא פלוגת חי"ר איבד את כוח העילוי כ־10 ק"מ לפני מקום הנחיתה המתוכנן, איבד גובה ולבסוף התרסק על צלע הר והתגלגל לתוך ערוץ הוואדי. סמל המחלקה נהרג במקום, הקשר והחובש נכוו ונפצעו[דרוש מקור].
המסוקים יצאו משירות פעיל בחיל האוויר בשנת 1991, ומסוק אחד (מספר 20) נשאר במצב כשיר לטיסה במוזיאון חיל האוויר בחצרים, אך כשירותו לא נשתמרה עם השנים, ובימינו המסוק מקורקע.