The Lamb Lies Down on Broadway
סקירה כללית

האלבום מספר את סיפורו הסוריאליסטי של עבריין צעיר חצי-פורטוריקני בשם רייל (Rael) שחי בניו יורק, הנסחף אל מתחת לאדמה כדי לעמוד מול יצורים מוזרים וסכנות סיוטיות וכדי להציל את אחיו ג'ון. חלק מההתרחשויות והמקומות שבסיפור נלקחו מחלומותיו של גבריאל, ושמו של גיבור הסיפור הוא תוצאת עיוות שם משפחתו. באחד מראיונותיו הסביר פיל קולינס ש"הסיפור הוא על אדם סכיזופרני". דברים אלו הופכים את סיפור העלילה לדומה לשל הסרט פישר קינג. אינטרפרטציה אחרת מגיעה מגבריאל עצמו שאמר כי הסיפור הוא על אישיות מפוצלת. בהקשר זה, רייל מאמין שהוא מחפש את אחיו ג'ון, אולם למעשה הוא מחפש חלק חסר מעצמו. בנוסף, בשירים יש רמיזות סאטיריות שונות במגוון נושאים כמו המיתולוגיה, המהפכה הסקסואלית, פרסום ותרבות הצריכה. שיר הנושא, בנוסף לשירים "The Carpet Crawlers" ו-"In the Cage", עדיין היו שירים מועדפים בהופעות הלהקה בשנות ה-90.
רוב המוזיקה באלבום נכתבה על ידי חברי הלהקה טוני באנקס, פיל קולינס, סטיב האקט ומייק ראת'רפורד, ללא השתתפותו של גבריאל. גבריאל התעקש לכתוב את הסיפור והמילים בעצמו, מה שגרם לקרע בלהקה. במיוחד כאשר ראת'רפורד הציע במקור פרויקט אחר ללהקה - אלבום המבוסס על הספר "הנסיך הקטן" של אנטואן דה סנט-אכזופרי. גבריאל נעדר מפגישות הכתיבה ומהחזרות בשל בעיות אישיות - לאשתו היו בעיות עם הריונה הראשון - מה שהוסיף למתח בין חברי הלהקה. עם זאת, באנקס וראת'רפורד היו אלו שכתבו את המילים לשיר "The Light Dies Down on Broadway", מאחר שגבריאל לא יכל למצוא קישור בין "Ravine" ו-"Riding the Scree".
במהלך התקופה שלפני הפקת האלבום, גבריאל יצר קשר עם הבמאי ויליאם פרידקין (שבאותה התקופה נהנה מהצלחה רבה מהסרט "מגרש השדים"), בניסיון ליצור פרויקט לסרט, אחרי שפרידקין קרא את הסיפור הקצר על עטיפת אלבום ההופעה החיה מ-1973. למרות מורת-רוחם של חברי הלהקה, גבריאל עזב כדי לעבוד על טיוטות תסריט. עם זאת, הפרויקט הסתיים ללא תוצאות, וגבריאל חזר ללהקה.
האלבום הגיע למקום העשירי בבריטניה. בארצות הברית הוא הגיע רק למקום ה-41, אבל לבסוף הפך לאלבום זהב. הלהקה יצאה לסיבוב הופעות לאחר יציאת האלבום, וביצעה את האלבום במלואו 102 פעמים. סיבוב ההופעות תוכנן להתחיל ב-29 באוקטובר 1974, אך בשל פציעה בידו של סטיב האקט, הסיבוב נדחה ל-12 בנובמבר 1974 - מספר ימים לפני יציאת האלבום לאור. פתיחת סיבוב ההופעות התרחש בתיאטרון האודיטוריום בשיקגו ב-20 בנובמבר. ההופעה האחרונה הייתה ב-27 במאי 1975 בבסאנסון שבצרפת.
מבחינה מוזיקלית, The Lamb שונה מאוד במובנים רבים מהאלבום "Selling England by the Pound". השירים הרכים ("The Lamia" ו-"Cuckoo Cocoon"); השירים הכבדים שלפעמים מזכירים סגנון פרוטו-פאנק ("Back in NYC" ו-"In the Cage") וישנם אף שירים שמשלבים נסיינות מוזיקלית באופן מרוכז ביותר ("Anyway"). הרצועה "The Waiting Room" מזכירה את העיצוב הקולי של המפיק האוונגרדי בריאן אינו, שתרם להקלטות האלבום בתמורה לנגינתו של קולינס באחד מאלבומיו של אינו. טוני באנקס צוטט אחר-כך באומרו שהוא אינו מרגיש שאינו תרם במידה מספקת כדי לקבל קרדיט על הבסיס שהוא רק סובב מספר כפתורים.
בעקבות האלבום, עזב פיטר גבריאל את ג'נסיס. למרות איבוד דקות ההבחנה המלודית והסרקזם במילים יחד עם הופעתו הראוותנית של גבריאל; התפתחות הלהקה לעבר מלודיה, אינטנסיביות ופוקוס הלחנתי המשיכה גם באלבום שאחרי The Lamb. כך ובזמן שהלהקה השתנתה באופן ודאי, השם שלה כאחת מהלהקות הפרוגרסיביות המשפיעות ביותר, המשיך גם אחר-כך, עם רמות הצלחה שונות.
גרסת מיקס דיגיטלית של האלבום יצאה ב-CD ב-1994. החוברת המצורפת לדיסק כללה את המילים ואת הסיפור שיצאו יחד עם תקליט הויניל המקורי, אבל חלק מהעיצוב בשרוולים הפנימיים לא שוחזר.
עטיפת האלבום עוצבה על ידי חברת היפנוסיס בבעלותו של סטורם ת'ורג'רסון (אשר נודע בעבודתו עם פינק פלויד ולד זפלין). לצילום הדמות שבעטיפה התגייס דוגמן אלמוני אשר גילם את רייל.
גרסת SACD של האלבום יצאה בשנת 2008 במסגרת מארז התקליטורים Genesis 1970–1975.