stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
איג אופרה

| --- | --- |
האמן בפסטיבל הזמר הצרפתי באקס-אן-פרובנס ב-2009
 לידה:  18 באוגוסט 1929 (בן 95) ניי-סיר-סן, צרפת 
 שם לידה:  Hugues Jean-Marie Aufray
 שם במה:  Hugues Aufray 
 מוקד פעילות:  צרפת 
 תקופת הפעילות:  מ-1959 
 מקום לימודים:  Lycée Français de Madrid 
 סוגה:  שאנסון, בלדה, מוזיקת פולק, סקיפל 
 שפה מועדפת:  צרפתית 
 כלי נגינה:  פסנתר, גיטרה חשמלית, גיטרה אקוסטית, חליל פאן 
 חברת תקליטים:  ברקלי רקורדס, אטלנטיק רקורדס, מרקורי רקורדס 
 פרסים והוקרה:  אביר בלגיון הכבוד (13 ביולי 2012)  מפקד מסדר האמנויות והספרות 
 huguesaufray.com
 פרופיל ב-IMDb
 
איג ז'אן-מרי אופְרֶה (בצרפתית:Hugues Jean-Marie Aufray, נולד ב-18 באוגוסט 1929) הוא זמר, מלחין, נגן גיטרה וזמר-יוצר צרפתי של שנסונים ומוזיקת פולק. הוא נחשב לפורץ הדרך למוזיקת הפולק ("folksong") בצרפת ועל ידי העברת הדגש למלים ולמנגינה, תרם לדעיכת אופנת ה"יה-יה (yé-yé)" . אופְרֶה הצטיין בביצוע שנסונים ובלדות, המתייחסים לבין היתר למסעות בים, לידידות, ילדות, אחווה וכבוד.
נודע גם בכיסוי בצרפתית של שירי בוב דילן שאיתו התיידד בניו יורק.
עם שיריו הידועים נמנים "סנטיאנו",:סטיובול", "סלין", Le Petit Âne gris (החמור הקטן האפור) ,(להתראות) Adieu monsieur le professeur ,Hasta luego ("שלום לך אדוני המורה"),Barco de papel (סירת נייר)
ב-1964 פתח כנציג לוקסמבורג את תחרות האירוויזיון בקופנהגן עם השנסון שהלחין Dès que le printemps revient שהתמקם במקום הרביעי.
קורות חייו > ילדות וצעירות

איג אופרֶה נולד ב-1929 בניי-סור-סן, פרבר אלגנטי של פריז, במשפחה אמידה צרפתית, בנם השלישי של התעשיין אנרי אופרה ושל אמיאל דה קאוביוס ד'אנדירן . האם הייתה בת למשפחת האצילים הגסקונים ד'אנדיראן ודודנית מדרגה שנייה של הסופר פרנסואה מוריאק. מצב אביו איג אופרה הוא נינו של הפילוסוף אמדה דה מארז'רי.
סבו מצד האב, ז'ול אופרה, היה הפוליטיקאי. אחיו ז'אן פול אופרֶה (2022-1926) היה פיזיקאי ואחותו פסקל אודרֶה (Pascale Audret) (2000-1935) הייתה שחקנית קולנוע. בתה היא השחקנית ג'ולי דרייפוס. אחיין אחר שארל אופרה, הוא גנטיקאי ידוע. איג אופרֶה חווה עם המשפחה אירוע טראומטי כשאחיו פרנצ'סקו שהיה זמר מוזיקה קלאסית, ,התאבד בקנדה בגיל 27. רבים מבני המשפחה היו שוחרי מוזיקה. סבתו מצד האם הייתה מורה לפסנתר.
כשהוריו התגרשו, המשפחה עזבה את פריז ועברה לסורז במחוז טארן, מולדת אבותיו מצד האם, בו גודל על ידי אמו. בגלל תופעות מטרידות מאוד של דיסלקסיה ושמאליות אופרֶה הלך לראשונה לבית הספר רק בגיל שתים עשרה.
בימי מלחמת העולם השנייה ב-1941–1945 למד במכללה דומיניקנית בסורז.
ב-1945 הצטרף אופרֶה אל אביו במדריד למשך שלוש שנים הוא למד בתיכון הצרפתי של מדריד וסיים בו בחינות הבגרות ב-1948.
חזר לצרפת כדי לנסות להתקבל לבית הספר הלאומי הגבוה לאמנויות היפות דבר שגרם לקרע עם אביו. תוך כדי התמודדות עם מצוקה כלכלית, ויתר על לימודי האמנות והתחיל קריירה של זמר, בהתחלה ברחובות העיר ועם שירים בספרדית אחר כך במועדון "Echelle de Jacob" ("סולם יעקב"). ב-1949 שירת בצבא באנסי בגדוד 27 ללחימת הרים, "שאסר אלפן".
קורות חייו > הקריירה המוזיקלית

אופרֶה התעניין בשנסונים של פליקס לקלר, ז'ורז' ברסנס, סרז' גינסבורג וזמרים-יוצרים אחרים. התחיל להלחין ולכתוב שירים לעצמו ולזמרים אחרים, לעיתים קרובות יחד איתם, כשהוא שואב השראה ממוזיקת הפולק, הבלוז והרוק .
ז'אק דואה השיג לו עבודה במועדון הקברט "La Polka des mandibules" ("הפולקה של הלסתות") בו החליף את אחד הזמרים של להקת Los Incas. אחרי שב-1959 זכה במקום השני בתחרות Les Numéros 1 de Demain (הכוכבים של מחר) (עם שיר מאת סרז' גינסבורג - Le Poinçonneur des Lilas - כלומר - מנקב הכרטיסים בתחנת "פורט דה לילא") עורר את הערכתו של אדי ברקלה שסידר את הקלטת תקליטו הראשון .
בתקופת הרוק שלו קטף הצלחה מועטה. הקליט את "סן מיגל ", Trois Hommes (שלושה גברים). עשה סיורי הופעות במזרח התיכון, בצפון אפריקה, ארצות הברית.
ב-1961 הופיע עם השיר "סנטיאנו", עיבוד של הפזמונאי ז'אק פלאנט לשיר ימאים אנגלים. זה הפך להצלחה המהדהדת הראשונה של הזמר.
באותה שנה הזמין אותו מוריס שבלייה לניו יורק והוא נשאר בה למשך שנה. אופרֶה חתם באותם הימים חוזה עם מועדון הקברט Blue Angel במנהטן. פגש בו שלושה זמרים מתחילים, פיטר, פול ומרי, שביצעו שירים של בוב דילן. פיטר, פול ומרי הכניסו את אופרֶה למילייה של זמרי הפולק ובהזדמות הזאת בגריניץ' וילג' הכיר את בוב דילן ומהר התיידד איתו. כפי שתיאר לימים בזיכרונותיו :" זה זיכרון בל יתואר. היה לי רושם אינסטינקטיבי טהור שזה היה הדבר הכי חשוב שראיתי בחיי, בזמן שלא הבנתי אז מילה באנגלית". באמצע שנות ה-1960 איג אופרה הקים לעצמו להקת סקיפל .בעזרת תרגומיו של פייר דלנואה הפך לאחד הזמרים הצרפתים הראשונים שעיבדו את שירי בוב דילן (Hattie Carol, Dieu est a nos cotés ,Le jour où le bateau viendra וכו' ) . האמן האמריקאי החזיר לו ביקור בפריז ב-1964. ב-1965 בעזרת המוזיקאי ז'אן-פייר סבאר והפזמונאי פייר דלנואה הוציא אופרֶה אלבום עם שירי דילן, בגרסה צרפתית, והוא תרם לעיצוב טעמו המוזיקלי של הדור הצרפתי החדש. אופרֶה עיבד בהמשך שירים רבים ממוזיקת הפולק ומוזיקת העם האמריקאית, הבריטית, הספרדית והלטינו-אמריקאית, החזיר את האקזוטיזם לשנסון הצרפתי.
ב-1964 ייצג את לוקסמבורג בתחרות האירוויזיון שהתקיימה בקופנהגן עם השנסון שלו "Dès que le printemps revient" שהתמקם במקום הרביעי.
ב-1966 הופיע באולם אולימפיה,ב-1967 בבובינו והיה לאליל של הנוער.
ב-1966 הוא הוציא לאור מיני-אלבום שם ארבעה שירים, ביניהם "סלין", שיר מקורי, מההווי המשפחתי הצרפתי, ו-Stewball, עיבוד של בלדה אירית מסורתית. שני השירים זכו להצלחה רבה ונמנים עם הידועים ביותר של האמן.
בחר גם בפן מגויס של האמנות: בעיניו "השירים משקפים את המציאות:ההסלמה בווייטנאם, הרעב בעולם, הגזענות, אני מוצא שזה טבעי לדבר על כך . זה נוגע בכולנו" .
ב-1966 במופע התרמה לטובת המאבק של מרטין לותר קינג והתנועה האפרו-אמריקאית לזכויות האזרח בארצות הברית ביצע אופרה את השיר Les Crayons de Couleur (העפרונות הצבעוניים).
ב-1980 ניסה קמבק וב-1984 שר בדואט עם בוב דילן במופע שהתקיים בגרנובל.

שניהם הופיעו גם בפריז
את שיריו כתב לפעמים בעצמו ולרוב כתבו לו יוצרים כמו פייר דלנואה, ולין בוגי, איב דסקה וגי מז'נטה.
קורות חייו > חייו הפרטיים

אופרֶה היה נשוי החל מ-18 בדצמבר 1951 להלן פור (2022-1926), רקדנית, נכדה של היסטוריון האמנות אלי פור. ב-2020 הם נפרדו וב- 6 באוקטובר 2022 היא נפטרה בגיל 96. לזוג נולדו שתי בנות - מרי (ילידת 1954) ושרלוט (ילידת 1959). יש לו גם חמישה נכדים ושתי נינות.
מ-2005 ניהל האמן קשר רומנטי ארוך שנים עם מוריאל מז'וואן (Murielle Mégevand), ילידת 1974, איתה התחתן בגיל 94 ב-2 בספטמבר 2023 בכנסיית סן-ויגור במארלי-לה-רואה
בנוכחות מספר ידידים, ביניהם שדרן הטלוויזיה ז'אן-לוק רייכמן, הזמרים רנו ודייב (מהולנד) והנווט ז'אן-לוק ואן דן הדה.
האמן מתגורר בביתו לשעבר של הפסל אריסטיד מאיול ביישוב מארלי-לה-רואה במחוז איוולין
אופרה עסק מצעירותו ברכיבה על הסוסים וברשותו שלושה סוסים צפון-אפריקאיים מסוג "בארב".
כמה מהשירים ברפרטואר שלו מספרים על סוסים, למשל Stewball
עם חוג ידידיו נמנים בוב דלין, הזמן רנו, הסופר אלן וודראסקה, והשחקן ז'אן רנו.
הוא ה"סנדק" של האונייה "אדריאן" של הנווט ז'אן-לוק ואן דן הדה.
פרט למוזיקה עוסק אופרה בציור ובפיסול. הוא יצר פסל ברונזה "הוקרה לבוב דילן" שהוצג ב-2012 ב"סיטה דה לה מוזיק" בפריז לרגל תערוכה מוקדשת לדילן.
פרסים ואותות הוקרה

1997 - קצין מסדר האמנויות והספרות של צרפת - 2006 - בדרגת מפקד.
אביר מסדר ההצטיינות בחקלאות
14 ביולי 2012 - חבר לגיון הכבוד של צרפת בדרגת אביר
2022 - פרס מיוחד של נשיא צרפת ואגודת המשוררים והאמנים של צרפת. הפרס נמסר ברנס ה-63 של האגודה בעיר סורז, לידי הסופר מישל גו, שייצג את איג אופרה.
חמישה גני ילדים ובתי ספר יסודיים במונטובן, גרנה (מחוז איזר), סנטזיש, קופה ולוקואל-מנדון קיבלו את שמו.
שני אולמות מופעים נקראו לכבודו - המרכז החברתי-תרבותי קורשאד בעיר מץ (2009) ואחר בסן-קלמאן-דה לה-פלאס
לוחית זיכרון הוצבה על הבית שבו חי אופרה בסורז בנעוריו.
דיסקוגרפיה > מבחר מיני-אלבומים וסינגלים

Le poinçonneur des Lilas; Mes petites odalisques / Y'avait Fanny (Qui chantait); Nous avions vingt ans (1959)
La complainte de Mackie; Le jugement dernier / La flotte américaine; Nuit d'hiver (1959)
Nuit et jour (Liebelei); Trois hommes / San Miguel; Madeleine (1961)
Tucumcari; Ses baisers me grisaient / La femme du Liberia; Monsieur le soleil (1961)
Santiano; Notre rivière / Georgia; Mille rayons (1961)
J'entends siffler le train; Les deux frères / Loin de toi; L'enfant do (1962)
Je reviens (Les portes de Saint-Malo); Là-haut / C'est pas la peine; Oui tu verras (1963)
Tout le long du chemin (Singing the Blues); 4 vents (Four Stong Winds) / N'y pense plus (Don't Think Twice, It's All Right); Allez allez mon troupeau (Ally, Ally Exen Free) (1964)
À bientôt nous deux; Le bonheur n'est-il pas fait pour moi ? / Guidez mes pas; Dès que le printemps revient (1964)
Debout les gars; Nous avions beaucoup dansé / Pends-moi; Ja-da (1964)
Le rossignol anglais; Personne ne sait / Le coeur gros; Tu sens bon la terre (1965)
Dou-wakadou; On est les rois (King of the Road) / Les remords et les regrets; Bambou (1965)
L'homme-orchestre; Je croyais / Laisse-moi petite fille; Les yeux fermés (1965)
L'épervier / Le joueur de pipeau (1966)
Les crayons de couleur / Les tourterelles (1966)
Céline; Les mercenaires / Stewball; Le bon Dieu s'ennuyait (1966)
De velours noir; C'est tout bon / Petit frère; Près du coeur les blessures (1967)
Je n'en reviens pas; Chloé / Voilà mes conditions; Vidita (1967)
Des jonquilles aux derniers lilas; L'infidèle / Le château du hibou; Au clocher de Rouen (1968)
La nuit est belle; Le port de Tacoma / Le petit âne gris; Chanson de la mariée (1968)
Un mur, un ruisseau, un jardin et des fleurs; Un marin c'est bien / Je ne suis plus maître chez moi; Pauvre Benoît (1969)
Vous ma lady / Adieu (1972)
Ton premier chagrin d'amour / Jolie Fanny (1974)
Cauchemar locomoteur / Le moral à zéro (1975)
C'est plus fort que moi, j'y crois (חלק 1) / C'est plus fort que moi, j'y crois (חלק 2) (1976)
Dernières vacances / Ballade entre chien et loup (1977)
Émilie Émilia / Loin vers Mexico (1979)
Bye bye Moorea Tahiti / Ma soeur la pauvresse (1983)
Dieu que c'est dur d'être modeste / Y'a toujours un train (1984)
Petit homme / L'enfant sauvage (1984)
לקריאה נוספת

-, Chantal Brunschwig,Louis-Jean Calvet, Jean-Claude Klein Cent ans de chanson française 1880-1980, Seuil, Paris 1981
Pierre Saka - La chanson française à travers ses succés References Larousse,Paris 1988
Pierre Saka, Yann Plougastel - La Chanson française et francophone, Larousse,Paris 1999
France Vernillat, Jacques Charpentreau - Dictionnaire de la chanson française, Larousse, Paris 1968,
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6  Vernillat, Charpentreau 1968 עמ' 21
1 2 3 4 5 6 7  האתר הרשמי
1 2 3 4  האתר הגניאלוגי roglo
↑  C.Brunschwig et al 1981 עמ' 145
1 2 3 4  Vernillat, Charpentreau 1968 עמ' 22
↑  C.Brunschwig et al1981 עמ' 29
↑  באתר ביורנר
↑  Ian Bell, Once Upon a Time (London 2013) p. 215n
↑  C.Brunschwig et al 1981 עמ' 131
↑  באתר אגודת המשוררים והאמנים של צרפת
↑  C.Brunschwig et al 1981 עמ' 330
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987008816736405171  BnF: cb13890970g (data)  GND: 135106370  ISNI: 0000 0000 7838 6442  LCCN: no98042470  MusicBrainz: 9ec13aa9-43e9-4a86-95be-d2b5c188dd20  NKC: xx0095402  SNAC: w6ns0vnh  SUDOC: 124185401  VIAF: 76499282   WorldCat (עם VIAF): 76499282 
היישוב סורז
צילום ב-2012 בבלגיה
ג'ון וויק מציג: בלרינה

| --- | --- |

כרזת הסרט בישראל
 בימוי:  לן וייסמן 
 הופק בידי:  בזיל איבניק 
 תסריט:  שי האטן אמרלד פנל
 עריכה:  ג'ייסון בלנטיין 
 שחקנים ראשיים:  אנה דה ארמס אנג'ליקה יוסטון גבריאל ביירן לאנס רדיק קטלינה סנדינו מורנו נורמן רידוס איאן מקשיין קיאנו ריבס
 מוזיקה:  טיילר בייטס, Joel J. Richard 
 צילום:  Romain Lacourbas 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  ליונס גייט אנטרטיינמנט, Summit Entertainment, Thunder Road Pictures 
 חברה מפיצה:  Summit Entertainment Thunder Road Films 87North Productions
 הקרנת בכורה:  ארצות הברית 6 ביוני 2025
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  מותחן אקשן, סרט פעולה 
 סרט קודם:  ג'ון וויק 4
 דף הסרט ב־IMDb
 
ג'ון וויק מציג: בלרינה (באנגלית: John Wick Presents: Ballerina) הוא סרט פעולה אמריקאי אשר עתיד לצאת בשנת 2025, בבימויו של לן וייסמן בו מככבים אנה דה ארמס, אנג'ליקה יוסטון, גבריאל ביירן, לאנס רדיק, קטלינה סנדינו מורנו, נורמן רידוס, איאן מקשיין וקיאנו ריבס. זהו סרט ספין אוף בסדרת סרטי ג'ון וויק. הסרט מתרחש בין הסרט השלישי לסרט הרביעי.
תקציר העלילה

הבלרינה המתנקשת רוני עוסקת בצייד רוצחים על מנת לנקום את רצח משפחתה.
צוות השחקנים

אנה דה ארמס – בתפקיד רוני, בלרינה מתנקשת אשר מחפשת נקמה על רצח משפחתה בידי צייד רוצחים.
קיאנו ריבס – בתפקיד ג'ונתן "ג'ון" וויק.
לאנס רדיק – בתפקיד שרון, השוער במלון קונטיננטל, חברו של ג'ון וויק.
איאן מקשיין – בתפקיד וינסטון, הבעלים והמנהל של מלון קונטיננטל בניו יורק, חברו של ג'ון וויק.
אנג'ליקה יוסטון
נורמן רידוס
גבריאל ביירן
קטלינה סנדינו מורנו
הערות שוליים

↑  Mboho, Edidiong (5 בדצמבר 2022). "Keanu Reeves Reveals When John Wick Spinoff Ballerina Takes Place". Collider. ארכיון מ-5 בדצמבר 2022. נבדק ב-5 בדצמבר 2022. {{cite web}}:  (עזרה)
| ג'ון וויק |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| ג'ון וויק (2014) | ג'ון וויק 2 (2017) | ג'ון וויק 3 (2019) | ג'ון וויק 4 (2023) | ג'ון וויק מציג: בלרינה (2025) |
דמויות
ג'ון וויק
אחר
הקונטיננטל • ג'ון וויק הקס • ג'ון וויק • A Job to Do
ערך זה הוא קצרמרבנושא סרטים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
קפטן (צי מלחמתי)

קֶפְּטֶן (באנגלית: Captain) היא דרגת קצונה ברוב ציי המלחמה של המדינות דוברות אנגלית, שהנושא אותה מפקד על אונייה גדולה. הדרגה המקבילה לה בקוד הדרגות הצבאיות של נאט"ו היא OF-5, בצבא היבשה האמריקאי היא קולונל ובזרוע הים הישראלית היא אלוף-משנה. אין לבלבל בין דרגת קפטן בצי לדרגת קפטן בצבא, בחיל האוויר ובחיל הנחתים, אשר מקבילה ל-OF-2 בקוד הדרגות של נאט"ו ולדרגת סרן בצה"ל.
הפיקוד על אוניית מלחמה ניתן על פי רוב לקצין שדרגתו בין קומנדר (OF-4) לקומודור או סגן אדמירל (OF-6). בציי מלחמה אחדים הדרגה המקבילה ל"קפטן" היא "קפיטן אונייה" (למשל capitaine de vaisseau בצרפתית ו-capitano di vascello באיטלקית), "קפיטן ימי מלחמתי" (בפורטוגזית: capitão de mar e guerra), "קפיטן של ים" (למשל Kapitän zur See בגרמנית ו-kapitein-ter-zee בהולנדית) או "קפיטן מדרגה ראשונה" (капитан 1-го ранга ברוסית).
קפטן כשם תואר

על פי הנוהג הימי, יש לפנות לכל קצין ים המפקד על אונייה בתואר "קפטן" כל עוד הוא נמצא על סיפונה. הפנייה לקצינים הנושאים דרגת קפטן ומפליגים באונייה אך אינם מפקדים עליה נעשית על ידי ציון דרגתם ושמם (למשל קפטן סמית'), אך אין לפנות אליהם בתואר "הקפטן" כדי לא לבלבל בינם לבין קפטן כלי השיט. על פי כללי הנימוסים והנוהג בצי האמריקני, הפנייה אל קצין ים בדרגת קפטן המצטרף להפלגה היא בתואר "קומודור".
באוניות מלחמה גדולות, כמו נושאות מטוסים, קצין המבצעים (Executive Officer, XO) יכול לשאת דרגת קפטן, ובמקרה שכזה מותר לפנות אליו תוך ציון הדרגה.
כלי שיט בפיקודם של קצינים בדרגת קפטן

קפטנים מפקדים בדרך כלל על אוניות מגודל סיירת ומעלה. ככל שהקצין ותיק יותר, כך גדולה יותר האונייה, אך בדרך כלל מפקדי אוניות אינם נושאים דרגה גבוהה מקפטן. בצי המלכותי הבריטי יכול קפטן לפקד על פלגת משחתות ולשאת מינוי (לא דרגה) של (Captain (D. קפטנים בצי האמריקני, אשר הם טייסים או קציני תעופה של הצי, מפקדים על נושאות מטוסים,  אוניות נחיתה אמפיביות גדולות, כנפי אוויר, כנפי סיור ימי מוטס, כנפי אוויר ייעודיים או מיוחדים ולהקי אוויר.
להפלגותיהן של אוניות ראשיות גדולות, כמו נושאות מטוסים, מצטרף בדרך כלל סגן אדמירל, והאונייה משמשת כאוניית הדגל של קבוצת תקיפה או קרב (strike or battle group), אך הקפטן מוסיף להחזיק בפיקוד על האונייה גופה, וכל הפקודות עוברות דרכו מתוך נימוס. קפטנים יכולים לפקד על מתקני חוף או להחזיק בתפקידי מטה בחוף ובים.
סימן הדרגה של קפטן בצי המלכותי הבריטי ובצי המלכותי הקנדי
סימן הדרגה של קפטן בצי המצרי
סימן הדרגה של פלויארכוס (קפטן) בצי היווני
סימן הדרגה של "קומנדור" בצי הפולני
סימן הדרגה של "קפיטן דה נאוויו" (קפיטן אונייה) בצי הספרדי
סימן הדרגה של קפטן בצי האמריקני
סימן הדרגה של "קפיטן צוּר זֵיי" (קפיטן של ים) בצי הגרמני
סימן הדרגה של "קפיטן טֵר זֵיי" בצי ההולנדי
ראו גם

קפטן אוניית דגל
פוסט קפטן
הערות שוליים

↑  הצי הפולני יוצא מן הכלל בעניין זה. "קפטן ימי" (בפולנית: kapitan marynarki, קפיטן מרינארקי) מקביל לדרגת OF-2 של לוטננט או קפטן לוטננט, ואילו דרגת OF-5 מקבילה לדרגת "קומודור" (בפולנית: komandor, קומנדור).
ודינג

| --- | --- |

 מידע
 עיר:  ברלין
 שטח:  9.23 קמ"ר 
 אוכלוסייה:  83,612 (30 ביוני 2015)
 קואורדינטות:  52°33′00″N 13°20′33″E﻿ / ﻿52.55°N 13.3425°E﻿ / 52.55; 13.3425
 שכונות נוספות בברלין
    לחצו כדי להקטין חזרה    לחצו להגדלה   
 
שדרה בבית החולים על שם רודולף וירכו.
ודינג (בגרמנית: Wedding) הוא רובע בצפון ברלין, בירת גרמניה. בשכונה מתגוררים כ-76 אלף בני אדם, נכון ל-2009.
הרובע גובל במזרח בפרנצלאואר ברג, בצפון מזרח בפנקו, בצפון ברייניקנדורף, בדרום מערב בשרלוטנבורג, ובדרום בטירגארטן ובמיטֶה. ב-2001 במסגרת רפורמת הרבעים של ברלין, אוחדה רשמית ודינג עם מיטֶה וטירגארטן והרובע המאוחד קרויה "מיטה", שפירושו מרכז, אך המרחק בין המיזוג רשמית למיזוג דה-פאקטו עדיין גדול - ודינג וטירגארטן הם רבעים של המעמד הבינוני-נמוך בעוד מיטה הוא רובע תיירותי, מפותח ויוקרתי ברובה.
בוודינג עוברים קווי הרכבת התחתית U6, U8 ו-U9.
לרובע ברית ערים תאומות עם מספר ערים בעולם, בהן העיר חולון שבמדינת ישראל.
היסטוריה

במאה ה-13 אוזכר הכפר ודינג לראשונה כהתיישבות נטושה, במסמך המתאר מכירה של טחנה שפעלה במקום, למנזר בנדיקטי משפנדאו. רק במאה ה-18 נבנה המקום מחדש. במאה זו נקרא האזור "Gesundbrunnen" (בגרמנית: מעיין הבריאות; כיום קיימת בברלין שכונה בשם זה). האזור הכיל בית מרחץ ומעיינות מרפא ושימש כאזור השעשועים של העיר בהציעו משחקי מזל וזנות.
בסוף המאה ה-19 נבנה ודינג בצורה צפופה כרובע פועלים. מספר מקומות ברובע משמשים עד היום כדוגמה יחידה לבנייה צפופה בצורה קיצונית.
בזמן רפובליקת ויימאר הייתה ודינג מעוז מפלגות הפועלים ונקראה "ודינג האדומה" (Roter Wedding). ב-1 במאי 1929 הייתה התנגשות דמים בין המפגינים למשטרה.
אחרי מלחמת העולם השנייה השתייכה ודינג לחלק המערבי של העיר וצורפה לסקטור הצרפתי של ברלין. היא נשקה לחומת ברלין כאשר פרנצלאואר ברג הייתה מצידה המזרחי של החומה.
אוכלוסייה

הרובע מאוכלס במהגרים רבים, רובם טורקים וערבים ואוכלוסייה חלשה מבחינה סוציו-אקונומית. החל משנת 2015 עקב תהליכי ג'נטריפיקציה שעברה ברלין החלו לעבור לרובע גם המוני סטודנטים ואמנים שונים והחל להתפתח ברובע גם חיי לילה מגוונים שהובילו לכך שב 2019 הרובע זכה במקום רביעי על ידי מגזין טיים-אאוט כאחד הרבעים "הקוליים" בעולם   אחוז המהגרים בשכונה (נכון למאי 2005) עמד על 27.7% ואחוז התלמידים ממוצא זר עמד על 63.1% (האחוז הגבוה בברלין של תלמידים מהגרים).
הערות שוליים

↑  Time Out PR, From Lisbon to Tokyo via Lagos: Arroios, Shimokitazawa and Onikan top Time Out’s list of the world’s coolest neighbourhoods right now, Time Out About (באנגלית בריטית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007564536805171  GND: 4087349-3  LCCN: n81062628  VIAF: 125498659   WorldCat (עם VIAF): 125498659 
כנסיית נצרת שבנה קרל פרידריך שינקל.
אלכסיי יקימוב

| --- | --- |

 לידה:  28 בפברואר 1945 (בן 79) סנקט פטרבורג, ברה"מ 
 ענף מדעי:  פיזיקה של מצב מוצק 
 מקום מגורים:  ברית המועצות ברית המועצות רוסיה רוסיה ארצות הברית ארצות הברית
 מקום לימודים:  הפקולטה לפיזיקה באוני' סנט פטרבורג (1967) 
 מוסדות:  אוניברסיטת אוסקה  אוניברסיטת ליון 1  אגודת מקס פלאנק  אקול פוליטקניק  מכון יופה  Vavilov State Optical Institute JSC 
 פרסים והוקרה:  פרס נובל לכימיה (2023)  פרס רוברט וו. ווד (2006)  פרס ברית המועצות (1976) 
 
אלכסיי איוונוביץ' יקימוב (ברוסית: Алексей Иванович Екимов; נולד ב-28 בפברואר 1945) הוא פיזיקאי של מצב מוצק שגילה את הננו-גבישים המוליכים למחצה, הידועים בתור נקודות קוונטיות, כשעבד במכון האופטי הממלכתי ואבילוב שבסנקט פטרבורג. זוכה פרס נובל לכימיה לשנת 2023 "על גילוי וסינתזה של נקודות קוונטיות".
קורות חיים

ב-1967 סיים את לימודיו בפקולטה לפיזיקה באוניברסיטת לנינגרד. הוא התחיל לעבוד במכון לפיזיקה וטכנולוגיה על שם יופה הוא זכה בפרס ברית המועצות למדע והנדסה לשנת 1975 על עבודה אודות אוריינטציה של ספינים אלקטרוניים במוליכים למחצה. הוא חתן שותף בפרס R.W. Wood לשנת 2006 של אגודת אופטיקה על "גילוי של נקודות קוונטיות ננו-גבישיות ומחקרים חלוציים על התכונות האלקטרוניות והאופטיות שלהן".
מאז 1999, יקימוב חי ועובד בארצות הברית כמדען של חברת Nanocrystals Technology, חברה שבסיסה במדינת ניו יורק.
השבעתו השנייה של פרנקלין דלאנו רוזוולט לנשיאות ארצות הברית

פרנקלין דלאנו רוזוולט נואם בטקס השבעתו, 1937
ההשבעה השנייה של פרנקלין דלאנו רוזוולט לנשיא ארצות הברית התקיימה בבניין הקפיטול בוושינגטון, ביום רביעי, 20 בינואר 1937. ההשבעה סימנה את תחילת כהונתם השנייה של פרנקלין דלאנו רוזוולט כנשיא ושל ג'ון גארנר כסגן הנשיא.
זו הייתה ההשבעה הראשונה שנערכה ב-20 בינואר, בהתאם לתיקון ה-20 לחוקת ארצות הברית. משך כהונתם של רוזוולט ושל גארנר קוצר ב-43 ימים.
נשיא בית המשפט העליון של ארצות הברית צ'ארלס אוונס יוז השביע את רוזוולט לנשיאות. שופט בית המשפט העליון ג'וזף טיילור רובינסון השביע את גארנר לתפקיד סגן הנשיא.
לאורך כל טקס ההשבעה ירד גשם; עם סיום ההשבעה התפזרו ההמונים במהירות.
הערות שוליים

↑  The 38th Presidential Inauguration: Franklin D. Roosevelt, January 20, 1937, United States Senate
קומראן

ערך זה עוסק באתר ארכאולוגי. אם התכוונתם לנחל, ראו .
| --- | --- |

 היסטוריה
 תקופות:  תקופת בית שני 
 נבנה:  104 לפנה״ס 
 אתר ארכאולוגי
 ארכאולוגים:  רולאן דה וו, חנן אשל 
 מצב:  אתר תיירות, גן לאומי ישראלי
 גישה לציבור:  כניסה בתשלום
 אתר אינטרנט:  פארק (גן לאומי) קומראן, באתר רשות הטבע והגנים
 מיקום
 מדינה:  ישראל
 קואורדינטות:  31°44′31″N 35°27′36″E﻿ / ﻿31.741900825553°N 35.459944301849°E﻿ / 31.741900825553; 35.459944301849
  (למפת הרי ירושלים מוגדלת) קומראן(למפת הרי ירושלים רגילה) קומראן(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום קומראן(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום קומראן
 
האתר הארכאולוגי (ירוק), אזור המערות ונחל קומראן
נחל קומראן ומערה מס' 4 מימין
קומראן
הצעת שחזור של האתר
מראה מזרחה מהאתר לעבר ים המלח והרי מואב
אמת המים ובור מים באתר
קוּמְרָאן (בערבית: خربة قمران; תעתיק: חִ'רְבַּת קמְרָאן) הוא אתר ארכאולוגי הנמצא במישור הצפון-מערבי של ים המלח, סמוך לשפך נחל קומראן. בסמוך לאתר נמצאות מערות קומראן, בהן התגלו מגילות מדבר יהודה.
מערות קומראן התגלו בשנת 1946 על ידי נער בדואי שיצא לחפש עז תועה, וגילה מערה ובה כדי חרס שבתוכם מוסתרים כתבי יד. תגלית זו הובילה לגילוי 929 כתבי יד במקום כחלק מתגלית מגילות מדבר יהודה. לאחר גילוי המגילות נערכה חפירה ארכאולוגית באתר וממצאיה שרידי יישוב שנבנה על פי הערכות החוקרים בין השנים 150 ל-130 לפני הספירה.
מרבית החוקרים מקשרים את האתר עם המערות ורואים בו את מקום משכנה של כת יהודית, כת מדבר יהודה. ישנה סברה מקובלת שזו כת האיסיים הנזכרת פעמים רבות בכתבי יוסף בן מתתיהו, פילון ופליניוס הזקן, ולכן גם נקראת לעיתים "כת קומראן". מיעוט החוקרים חולקים על דעה זו וטוענים שהאתר שימש כביתה של משפחה רומאית עשירה או אף מבצר לחיילי לגיון רומאים. סברה נוספת טוענת כי המקום שימש כמצודת דרכים חשמונאית ובהמשך כבית אחוזה הרודייני. בשנים האחרונות עלתה ההשערה כי מדובר במקום מפלט של הכוהנים הצדוקים ששירתו בבית המקדש.
מתחם קומראן

בעקבות מציאת מגילות מדבר יהודה, נערכו חפירות ארכאולוגיות נרחבות באתרים שבסביבתו, בהם מתחם הקומראן, בו נחשפו ממצאים רבים, המעידים על היישוב היהודי הפורח שהיה במקום בתקופת בית שני. החפירות נערכו בשנים 1952–1956 בהנהלתו של האב הדומיניקני רולאן דה-וו ובמהלכן נחשף מכלול מבנים גדול, שעל פי השערה המקובלת במחקר שימש את העדה שגרה במקום במסגרת ארגון דמוי-נזירי: חבורת גברים שחייתה חיים שיתופיים. בני העדה גרו מסביב למכלול זה, בכ-30 מערות וכנראה גם באוהלים ובסוכות. מבני המכלול נשמרו במצב טוב גם בזכות האקלים הצחיח בבקעת ים המלח ושימשו לפעילויות הקהילתיות של העדה - לתפילה, ללימוד, לסעודות משותפות ולמלאכה.
בין היתר נמצאו גם בית קברות המכיל על פי הערכות מסוימות כ-1,200 קברים, מספר רב, יחסית לאתרים אחרים, מקוואות, אולמות שונים וחדר ששימש כסקריפטוריום.
הארכאולוג חנן אשל ניהל מספר עונות חפירה נוספות בקומראן. אתר קומראן הוא בימינו גן לאומי מוכרז, שאותו פוקדים עשרות אלפי תיירים בכל שנה.
באתר נמצאו 561 שקלי כסף וכן כלים רבים המעידים על עושרם של בני המקום.
בשנת 1993 נתגלו כ-100,000 גלעיני תמר בסמוך לגת, אשר שימשו לעשיית יין ודבש.
יש המזהים את קומראן עם סככה המוזכרת בספר יהושע ובמגילת הנחושת.
מערות קומראן

בסמוך לאתר נמצא אתר בן 11 מערות בהן נמצאו 929 כתבי יד, המהווים את עיקרם של מגילות מדבר יהודה. בקירות חלק מהמערות חצובים מעין מדפים, מה שמחזק את ההשערה שהן שימשו ספריות-קבע לחכמי הקהילה, והוסתרו שם בזמן המרד הגדול.
המתחם נתגלה לראשונה על ידי מוחמד א-דיב, רועה צאן בדואי, שזרק אבן לתוך מערה בניסיון להוציא ממנה עז שהתחבאה בה. האבן פגעה בכד חרס בו היו שלוש מגילות, אותן מכר א-דיב לחליל אסקנדר שאהין, אשר ביקש לבקר במערות וגילה מגילה נוספת.
בעקבות גילוי המערה הראשונה, החלו בדואים שהתגוררו באזור לחקור מערות נוספות. במערה השנייה התגלו 300 מקטעי מגילות ובהם ספר היובלים וספר בן סירא; במערה השלישית התגלתה במרץ 1952 "מגילת הנחושת" על ידי משלחת משותפת של מוזיאון רוקפלר, בית הספר האמריקאי לחקר המזרח ובית הספר הצרפתי למקרא ולארכאולוגיה[דרוש מקור]; במערה הרביעית התגלו כ-90% מהמגילות הידועות - המערה הכילה 15,000 קטעי מגילות מ-500 ספרים שונים. במערות 5–10 התגלו מקטעים מועטים שחלקם בשפה היוונית; במערה ה-11 התגלו מגילת המקדש, מגילת התהילים הגדולה, מגילת ויקרא פליאו-עברית וקטעים נוספים.
מרבית המגילות מוצגות כיום בהיכל הספר שבמוזיאון ישראל בירושלים.