stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
נמל התעופה ורונה-וילפרנקה
חברות תעופה ויעדים

חברות התעופה העיקריות הפעילות בנמל הנן נכון לאוקטובר 2024: איזיג'ט (Easyjet), אייר לינגוס (Aer Lingus), אייר דולומיטי (Air Dolomiti), אייר פריסטינה (Air Prishtina), ישראייר (לעיתים באמצעות מטוסים של חברות אחרות), בריטיש איירווייז (british Airways), יורווינגס (Eurowings), חברת ג'ט טו (Jet2.com), לופטהאנזה (Lufthansa), נאוס (Neos), ריינאייר (RYNAIR), נורווגיאן קום (Norwegian.com), טראנסאוויה (Transavia), ו-וולוטאה (Volotea).
אלה יעדי הטיסה אל ומנמל התעופה ורונה-וילפרנקה:
| מדינת יעד | מספר היעדים | מדינת יעד | מספר היעדים |
| --- | --- | --- | --- |
| איטליה איטליה | 17 | ישראל ישראל | 1 |
| בריטניה בריטניה | 12 | בוסניה והרצגובינה בוסניה והרצגובינה | 1 |
| יוון יוון | 8 | קייפ ורדה קייפ ורדה | 1 |
| ספרד ספרד | 8 | קרואטיה קרואטיה | 1 |
| גרמניה גרמניה | 6 | צ'כיה צ'כיה | 1 |
| צרפת צרפת | 4 | דנמרק דנמרק | 1 |
| מצרים מצרים | 3 | פינלנד פינלנד | 1 |
| אירלנד אירלנד | 2 | איסלנד איסלנד | 1 |
| תוניסיה תוניסיה | 2 | מדגסקר מדגסקר | 1 |
| רומניה רומניה | 1 | הולנד הולנד | 1 |
| סנגל סנגל | 1 | פורטוגל פורטוגל | 1 |
|  |  | שווייץ שווייץ | 1 |
| סה"כ יעדים |  |  | 76 |
תאונות ותקריות

התאונה החמורה ביותר שאירעה בנמל התעופה ורונה-וילפרנקה, התרחשה בתאריך 13 בדצמבר 1995, בשעה 19:55. מטוס מתוצרת אנטונוב (Antonov An-24v), בשירות החברה הרומנית באנאט אייר (Banat Air) המריא בדרכו לטימישוארה ברומניה. הטייס איבד שליטה במטוס זמן קצר לאחר ההמראה, והמטוס התרסק לקרקע, במרחק של כ-1.5 ק"מ מנמל התעופה. כל ארבעים ותשעת הנוסעים ואנשי הצוות שהיו במטוס נהרגו בתאונה. ועדה קבעה שהסיבה לתאונה הייתה אובדן שליטה במטוס, עקב אי ביצוע נוהל לסילוק קרח מנקודות רגישות בגוף המטוס.
בתאריך 3 בינואר 2018, מטוס של בריטיש איירווייז (British Airways) מסוג איירבוס Airbus A319, הגיע מנמל גטוויק (Gatwick) בלונדון. בעת הגישה לנחיתה, המטוס נתקל במערבולות אוויר חמורות, ונחת נחיתה קשה. בתקרית זו נפצעו שלושה אנשים, אחד מהם מצוות דיילי המטוס.
ב-1 בספטמבר 2009, מטוס איירבוס 200-A320 של בלקן אייר (BH Balkan Holidays Air) בשירות אייר ולי (Air Vallee) המריא מוורונה לכיוון רומא. בעת שהמטוס ניתק מהקרקע, זנב המטוס נחבט במסלול. המטוס חזר מיידית לנחיתה בוורונה. בתקרית זו רק המטוס נפגע, ולא היו נפגעים בקרב הנוסעים או אנשי הצוות.
תחבורה אל הנמל וממנו

מספר אפשרויות של הגעה אל הנמל וממנו:
אוטובוס: אוטובוס מספר 199 מגיע מוורונה העיר אל הנמל ומסיע ממנו לוורונה, לתחנת השער החדש-פורטה נובה (Verona Porta Nuova railway station). השירות פועל במרווחים של 20 דקות.
רכבת: לנמל התעופה ורונה-וילפרנקה אין תחנת רכבת משלה, אך בתחנת פורטה נובה אליו וממנו נוסע קו אוטובוס 199, יש גם קווי רכבת של חברת טרנאיטליה, לנקודות רבות בצפון איטליה וגם לחלקים אחרים במדינה. זמן הנסיעה באוטובוס מנמל התעופה לתחנת הרכבת הוא כ-15 דקות. ניתן לרכוש מראש כרטיס משולב ומוזל של אוטובוס ורכבת.
בנמל התעופה פועלות חברות של השכרת רכב וקיימת גם תחנת מוניות.
ראו גם

נמל התעופה הבין-לאומי ונציה מרקו פולו
נמל התעופה הבין-לאומי אוריו אל סריו, ב-ברגמו
נמל התעופה מילאנו-מלפנסה
נמל התעופה מילאנו-לינאטה
גלריה

מבנה נמל התעופה בתצלום מתוך מטוס שנחת.
תמונה לילית של הכניסה לטרמינל 2.
מראה פנימי של טרמינל 2.
פנימו של טרמינל 1, עם עץ חג מולד מקושט.
מטוסים על מסלול וברקע הנגר. על ההנגר רשום בגדול שם המשורר גאיוס ואלריוס קאטולוס ("קאטולו"), שעל שמו קרוי הנמל.
פסלו של גאיוס ואלריוס קאטולוס באגם גארדה, בסירמיונה.
הערות שוליים

↑  Verona Airport, Italy (VRN), AirMundo (באנגלית)
↑  Villafranca di Verona (Verona, Veneto, Italy) - Population Statistics, Charts, Map, Location, Weather and Web Information, www.citypopulation.de (באנגלית)
↑  Gaius Valerius Catullus, The Poetry Foundation
↑  Lake Garda Airports (באנגלית), באתר www.lago-di-garda-tourism.com
↑  Verona Villafranca Airport Climate, Weather By Month, Average Temperature (Italy) - Weather Spark, weatherspark.com (באנגלית)
1 2  Verona Airport Guide - All Information on Verona Airport (VRN), www.italianairportguide.com (באנגלית)
↑  Airport Statistics for Verona Airport (VRN), www.italianairportguide.com (באנגלית)
↑  Verona Villafranca Airport, tranigo (באנגלית)
↑  AIRLINES, Verona Aeroporto - Grada Aeroporti (אנגלית), ‏22/10/2024
↑  Accident Antonov An-24V YR-AMR, Wednesday 13 December 1995, asn.flightsafety.org (באנגלית)
↑  British Airways A319 at Verona on Jan 3rd 2018, severe turbulence injures 3, www.aeroinside.com (באנגלית)
↑  Accident: BH Air A320 at Verona on Sep 1st 2009, tail strike on takeoff, avherald.com (באנגלית)
1 2  Verona Airport → Verona Porta Nuova, Rome2Rio (באנגלית)
↑  Verona Airlink - Trenitalia, www.trenitalia.com (באנגלית)
סיפולוקס

בקבוק סיפולוקס שני ליטר; למטה: המכל המפורק למילוי, מתקן לדחיסת הגז ובלון גז למילוי
סיפולוקס הוא מותג ישראלי לסיפון סודה להכנה ביתית של מי סודה ומשקאות מוגזים.
המוצר הומצא בארצות הברית בשנות ה-30 של המאה ה-20. המותג סיפולוקס שווק בארץ החל משנות ה-50 של המאה ה-20. עד אז נמכרו "מי סודה" לצריכה ביתית בבקבוקי זכוכית מיוחדים, שנקראו סיפון. מילויו של בקבוק זה במי סודה נעשה רק בבית חרושת, והצרכן נדרש לסחוב בקבוק ריק עשוי זכוכית עבה וכבד למדי אל המכולת כדי להחליפו בבקבוק מלא. הסיפולוקס, שאפשר הפקה ביתית של מי סודה, יצר מהפכה בתחום זה. הוא דמה בצורתו לסיפון, אך היה עשוי מתכת במקום זכוכית. לצד הבקבוק עצמו, ערכת הסיפולוקט כללה בלונים קטנים של פחמן דו-חמצני דחוס. בלונים אלה הגיעו בחפיסות של עשרה, והוחלפו בחנות לאחר שהתרוקנו.
בקבוק הסיפולוקס היה מורכב משתי יחידות: הבקבוק עצמו, שאותו מילאו במים, וה"ראש", שכלל חיבור עבור בלון הגז, זרבובית וידית שלחיצה עליה שחררה מים מוגזים אל הכוס. כדי לייצר את מי הסודה, היה צורך להבריג את הבלון אל פתח המילוי, והגז הדחוס עבר מהבלון אל תכולת הבקבוק.
את הסיפולוקס הנפוץ העשוי מכל מתכת כסופה בצורת בקבוק ייצרו בחברת "סיפולוקס תעשיות בע"מ" מתל אביב. הוא היה נפוץ במטבחים בישראל במשך שלושה עשורים. בתקופות מסוימות היה הסיפולוקס מתנת חתונה נפוצה עד כדי כך, שזוגות קיבלו לעתים כמה סטים שלו לחתונה. חברת סיפולוקס סיפקה לצרכן שירות החלפה ותיקונים בכל רחבי הארץ באמצעות סוכנים וניידת שירות שעמדו לרשות הלקוחות.
בהדרגה החל הסיפולוקס להיעלם מהמדפים עקב ירידה בביקוש, ובמקביל הופצו בשוק מגוון רחב של מתקנים להכנת מי סודה (כמו אלה של חברת סודה קלאב). בשנות 2000 חדלו לייצר את בלוני הגז של המכשיר.
תאונות

ב-1958 נהרג אדם מפיצוץ מכשיר סיפולוקס.
ב-1960 נפצע אדם בנסיבות דומות.
הערות שוליים

↑  סיפולוקס, באתר נוסטלגיה אונליין
↑  פרקליטת מחוז ת"א תובעת את "סיפולוקס" לתשלום פיצויים, חרות, 14 באוגוסט 1961
↑  'הסודה התפוצצה כמו רמון', מעריב, 7 בינואר 1960
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NKC: ph812799
בסי אברמוביץ' הילמן

| --- | --- |

 לידה:  15 במאי 1889 
 פטירה:  23 בדצמבר 1970 (בגיל 81) ניו יורק, ארצות הברית 
 מקום קבורה:  בית הקברות וסטצ'סטר הילס 
 בן או בת זוג:  סידני הילמן (?–1946) 
 
בסי (בת שבע) אברמוביץ' הילמן (באנגלית: Bessie (Bas Sheva) Abramowitz Hillman;‏ 15 במאי 1889 – 23 בדצמבר 1970) הייתה סוציאליסטית ומנהיגת פועלים יהודיה-אמריקאית. היא הובילה את שביתת פועלי התעשייה הגדולה בשיקגו בשנת 1910, אשר הובילה לייסוד של איגוד עובדי ההלבשה המאוחדים של אמריקה (אנ').
תחילת דרכה

בת שבע אברמוביץ' נולדה בשנת 1889 בלינובה, עיירה הסמוכה לגרודנו, בתחום המושב ברוסיה (כיום בבלארוס), למשפחה יהודית. היא הייתה הרביעית מבין עשרת ילדיהם של עמנואל אברמוביץ', סוכן מכירות, ושרה רבינוביץ', בעלת אכסניה. לינובה הייתה שטעטל, ובאופן טיפוסי ליישוב מסוג זה, פעלו בה מספר ארגוני צדקה למען יתומים ועניים שנוהלו על ידי נשים. ליבונה לא סבלה מכל הגזירות הצאריסטיות נגד יהודים, אך הייתה מוקפת קהילות אשר סבלו מאפליה ופוגרומים. אברמוביץ' עזבה את המקום בגיל צעיר לחפש עבודה במקום אחר ברוסיה, אך חזרה כעבור מספר חודשים. בשנת 1905, בגיל 15, היגרה לארצות הברית יחד עם שניים מבני דודיה. הדחף שלה לעזוב היה בעיקר כדי להתחמק משידוך. כשהגיעה לאליס איילנד, הדביק לה פקיד את השם "בסי".
קריירה > שיקגו

לאחר הגעתה לארצות הברית, והיא דוברת רק יידיש ורוסית, עברה לגור באכסניה שבבעלות קרובי משפחה בשיקגו, והחלה לעבוד כתופרת כפתורים במפעל הביגוד "Hart Schaffner & Marx". בלילות למדה בהאל האוס, בית קהילתי לסיוע למהגרים ממזרח אירופה שהקימה הפעילה ג'יין אדמס. היא חסכה את כספה, ועמו סייעה לשתי אחיותיה הצעירות להגר לשיקגו בשנת 1907. גם הן התגוררו באכסניה והתפרנסו מתפירת עניבות פרפר.
קריירה > שיקגו > שביתת 1910

בסוף המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20, התעוררו שביתות עובדים רבות, על רקע עבודה בשכר זעום במשך שעות רבות, ללא ימי חופש או תנאים סוציאליים אחרים. תעשיית הביגוד הייתה משמעותית במיוחד עבור נשים, שהיו הרוב המוחץ של העובדים בה, ובנוסף לתנאי העבודה הקשים הנוהגים באופן כללי, סבלו מאפליה מגדרית, והרוויחו פחות מן הגברים. בשיקגו, הייתה תעשיית הביגוד השלישית בגודלה מבחינת מספר עובדים, והמעסיקה הגדולה ביותר של נשים. השביתה שפרצה שם ב-1910 באה בעקבות שביתות דומות, כמו התקוממות ה-20,000, שביתת הנשים הגדולה בניו יורק בהובלתה של קלרה למליך, ושביתות אחרות בקליבלנד ובפילדלפיה.
אברמוביץ' פוטרה מעבודתה לאחר שארגנה מחאה נגד תנאי העסקת העובדים במקום ושכרם הזעום. מכיוון שמעבידיה שמו אותה ברשימה שחורה ולא יכלה למצוא עבודה, השתמשה בשם בדוי כדי לחזור לעבוד באותה החברה. בספטמבר 1910, בתגובה להרעה בתנאים במקום העבודה, הובילה קבוצה של 16 נשים ביציאה מופגנת מהמפעל. בהתחלה, לעגו העובדים האחרים לנשים, אך אט-אט צברה השביתה שלהן תאוצה ומשתתפות. עד אמצע אוקטובר, מרבית מ-8,000 עובדות המפעל הצטרפו לשביתה, וכך גם עובדות ממפעלים אחרים מתעשיית הביגוד. התנועה השיגה תמיכה ומימון מפדרציית העובדים של שיקגו, ג'יין אדמס והאל האוס, וליגת איגודי הפועלות, אשר שכרו את אברמוביץ' כמארגנת עובדים רשמית.
עם הזמן, הצטרפו גם גברים לשביתה, אשר צמחה לממדים של כ-40,000 שובתים, והתעשייה הושבתה. אחד הגברים שהצטרפו לשביתה, ואשר הפך לאחד ממנהיגיה, היה סידני הילמן. בין אברמוביץ' להילמן התפתחה חברות שהפכה עם הזמן לאהבה.
השביתה כללה מספר מקרי אלימות, משום שהמפעל שכר את שירותיהם של "בלשים" פרטיים (דוגמת פינקרטון), אשר הרגו חמישה שובתים.
קריירה > שיקגו > סיום השביתה

בהתחלה, תמך איגוד עובדי ההלבשה (UGW), איחוד איגודים לאומי, בשביתה. אך האיגוד הגדול לא קרא לשביתה כללית, ועם הזמן הצליח המפעל לגייס עובדי קבלן, והחליש את כוח השובתים. בדצמבר 1910 פרשו UGW מהשביתה לגמרי, וכתוצאה, איגודי הנשים שהמשיכו לתמוך בה עודדו את השובתים להגיע להסכם. סידני הילמן פתח במשא ומתן עם המפעל, ושכנע את ההנהלה לקבל את מרבית דרישות השובתים, כולל הכרה באיגוד עובדים חדש (סניף 39 של UGW), והסכם לפתור סכסוכי עבודה עתידיים באמצעות בוררות.
קריירה > שיקגו > עובדי ההלבשה המאוחדים של אמריקה

ב-1914, השתתפה אברמוביץ' כנציגה בכנס הארצי של UGW. חילוקי דעות בין נציגי הארגון השמרני לבין הפעילים הרדיקלים יותר הובילו לכך שמספר פעילים התפצלו מהארגון, ביניהם אברמוביץ', והקימו את איגוד עובדי ההלבשה המאוחדים של אמריקה (ACWA). אברמוביץ' נבחרה לוועד המנהל, והובילה את הקמפיין לגייס את הילמן כנשיא האיגוד. הילמן, מספר חודשים קודם לכן, לקח תפקיד בניו יורק עם ליגת איגודי הפועלות, אך הוא נענה להזמנה והיה לנשיא הראשון של האיגוד החדש. וכך, במהלך 1915, שוב נלחמו השניים צד בצד בשביתה כללית בתעשיית הביגוד.
ב-1914 התארסו השניים, אך שמרו זאת בסוד. שניהם חיו בדחק כלכלי ואת המעט שהיה להם שלחו למשפחותיהם (הילמן היה מהגר מליטא). בתקופה שבה לא היה נהוג שאישה נשואה תעבוד, לא עמדו הנישואים על הפרק. את אירוסיהם חשפו לציבור כשהופיעו שלובי ידיים במצעד אחד במאי בשיקגו ב-1916. הם נישאו ב-3 במאי.
הם עברו לניו יורק, שם הוקם המטה של האיגוד החדש. מאותו היום ועד מותו של סידני הילמן ב-1946, עבודתה הרבה של בסי באיגוד נעשתה כמתנדבת.
קריירה > ניו יורק

בניו יורק נולדו שתי בנותיהם – פילואין בשנת 1917, וסלמה ב-1921. בשנים אלה המשיכה הילמן לעבוד למען ליגת איגודי הפועלות מהבית, וחזרה לעבודה פעילה ב-1924. היא ארגנה פועלות בפנסילבניה, אוהיו, מדינת ניו יורק, קונטיקט, ועוד מקומות.
ב-1937 מונתה הילמן למנהלת חינוך באיגוד עובדי המכבסות בניו יורק, שהייתה חלק מאיחוד ACWA. היא הקימה תוכניות תרבות בנוסף לתוכניות מנהיגות, דרכן קיבלו אמנים שנכללו ברשימות שחורות פוליטיות הזדמנויות להופיע. באיגוד המכבסות היו גם הרבה עובדים לא-לבנים, ובדרך זו נכנסה הילמן גם לפעילות למען זכויות האזרח, נושא שנשאר מרכזי בחייה עד למותה.
במהלך מלחמת העולם השנייה, פעל סידני הילמן לחזק את הקשרים בין איגודי העובדים לבין האדמיניסטרציה של פרנקלין רוזוולט, ובסי הייתה בין המנהיגים של פעילות זמן-מלחמה באיגוד. היא מונתה על ידי מושל ניו יורק הרברט להמן למועצה המייעצת של לשכת ניהול המחירים בניו יורק.
כשסידני נפטר בשנת 1946, הוא לא הוריש למשפחתו כמעט דבר, שכן התעקש על אורח חיים שאינו עולה על זה של חותך בדים באיגוד שלו. ACWA מינה את בסי לסגנית יושב ראש הארגון, והיא הייתה לאחראית על התוכנית החינוכית של האיגוד. היא נאמה בכנסים, ארגנה תוכניות לימודי קיץ עבור מנהיגים מקומיים, והייתה לדמות מרכזית בכנסים של האיגוד, וכן למשפיעה ומעודדת למאמצים מצד האיגוד למען זכויות אזרח, שלום וצדק כלכלי.
במהלך השנים שירתה הילמן בוועדות זכויות האזרח של AFL-CIO (American Federation of Labor and Congress of Industrial Organizations), פדרציית האיגודים הגדולה בארצות הברית, וכן במועצות של מגוון מחבריו, בוועדה של שירותי החינוך של איגודי ארצות הברית, בוועד לחקיקה למען עובדים, בוועד לרווחת הילד של ניו יורק, באגודה האמריקאית לאומות המאוחדות, ובמועצה המייעצת לכוחות הביטחון לענייני נשים.
הילמן מונתה על ידי הנשיא ג'ון קנדי לוועדה הנשיאותית למעמד האישה, וב-1961 מונתה על ידי אלינור רוזוולט לכהן בוועדה נשיאותית מייעצת לעניין דיני עבודה לנשים.
חייה האישיים ומותה

משפחת הילמן הייתה חילונית, אך בני הזוג הילמן דבקו בזהותם היהודית, דיברו יידיש בביתם, וחגגו את החגים היהודיים. הפעילות הרבה שעשו במהלך מלחמת העולם השנייה הייתה במידה גדולה כהתנגדות לנאצים ולשואה המתרחשת באירופה. ב-1947 נסעה בסי כחלק ממשלחת לאירופה כדי ללמוד את נושא האזרחים העקורים.
בסי הילמן אברמוביץ' המשיכה את פעילותה באיגוד עד למותה ב-23 בדמצבר 1970, בניו יורק, בגיל 81.
בנותיה סאלי (סלמה) ופילואין ונכדיה המשיכו בדרכי הוריהם בפעילות למען עובדים ולשימור המורשת של תנועת העובדים.
לקריאה נוספת

Litoff, Judy Barrett; McDonnell, Judith, eds. (1994). "Hillman, Bessie Abramowitz". European Immigrant Women in the United States: A Biographical Dictionary. Taylor & Francis. pp. 142–143. ISBN 0824053060.
Arnesen, Eric, ed. (2007). "Hillman, Bessie Abramowitz". Encyclopedia of U.S. Labor and Working-Class History G–N. New York, NY: Taylor & Francis Group, LLC. ISBN 9780415968263.
Pastorello, Karen (2008). A Power Among Them: Bessie Abramowitz Hillman and the Making of the Amalgamated Clothing Workers of America. University of Illinois Press. ISBN 9780252032301.
Cobble, Dorothy Sue (2011). The Other Women's Movement: Workplace Justice and Social Rights in Modern America. Princeton University Press. ISBN 9781400840861.
הערות שוליים

↑  Ramirez, Antonio (20 במרץ 2009). "Bessie Abramowitz Hillman". Jewish Women: A Comprehensive Historical Encyclopedia. Jewish Women's Archive. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Leah Berkenwald, 10 Things You Should Know About Bessie Abramowitz Hillman, Jewish Women's Archive
↑  Philoine Fried and Delia Gottlieb Interview "Reminiscing About the ACWA While Viewing 5743 P Images", Cornell University Library, ‏2007
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007319942105171  ISNI: 0000 0000 3322 6322  LCCN: n92008025  SNAC: w65b0fkt  VIAF: 33647717   WorldCat (עם VIAF): 33647717
סיידי אמריקאן

| --- | --- |

 לידה:  3 במרץ 1862 שיקגו, ארצות הברית 
 פטירה:  3 במאי 1944 (בגיל 82) ניו יורק, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 
סיידי אמריקאן (באנגלית: Sadie American; ‏3 במרץ 1862 – 4 במאי 1944) הייתה פעילה חברתית, ממקימות המועצה הלאומית של נשים יהודיות, ממובילות תנועת הנשים היהודית, עמדה בראש המאבק נגד הסחר בנשים בארצות הברית ומחלוצות הסוציולוגיה הוויזואלית (אנ').
ראשית חייה

סיידי אמריקאן נולדה בשיקגו למשפחה יהודית רפורמית ממעמד כלכלי בינוני-גבוה. אביה, אוסקר ל' אמריקאן היה יהודי ממוצא גרמני שהפך לסוחר אריגים מצליח והיה מהמתיישבים הראשונים בשיקגו. אמה אמיליה (סמית) אמריקאן הייתה ילידת ניו יורק. אמריקאן גדלה בשיקגו ולמדה בבתי ספר ציבוריים. היא זכתה להשכלה יהודית בבית הספר של יום ראשון בבית הכנסת הרפורמי "סיני" בשיקגו. הוריה היו פעילים בקהילה הרפורמית ותרמו כספים לנזקקים. היא גדלה באווירה של מחויבות קהילתית ועזרה לזולת והושפעה רבות מתפיסה זו. בנעוריה, רצתה להמשיך ללימודים בקולג', אולם הוריה לא אפשרו לה, לכן בחרה אמריקאן להתמחות בעבודת סיוע בארגוני הרווחה הסוציאליים שהיו בשיקגו באותה תקופה.
פעילותה בתחום הרווחה בשיקגו

לאחר סיום לימודיה בתיכון, בשנת 1882 הצטרפה אמריקאן כמתמחה ל"אגודת הרווחה של נשות שיקגו" (Chicago Women's Aid). היא הלכה לפגישות באגודה ותוך זמן קצר הפכה לגזברית האגודה. האגודה דגלה בסיוע לנזקקים וכחלק מפעילותן עסקו הנשים, ואמריקאן בניהן, בביקורים קבועים בבית החולים "מייקל רייס" וכן בסיוע לעיוורים ושיפור בתי הספר הציבוריים.
בשנת 1892 הייתה אמריקאן ממובילי הקמת בית הרווחה היהודי "הבית ברחוב מקסוול בשיקגו (Maxwell street settlement house), יחד עם פעילים נוספים מהקהילה רפורמית "סיני" בהנהגתו של רב הקהילה הרב אמיל ג' הירש (אנ')‏. ייחודו של המקום היה הגדרתו וייעודו כבית לסיוע ורווחה עבור מהגרים יהודיים בלבד. זאת כדי לתת מענה לצרכיהם הייחודים של המהגרים היהודים וכדי לאפשר להם מקום בו יזכו להרגיש חלק מהקהילה היהודית. אמריקאן הפכה למדריכה במקום עבדה בו מספר שנים.
בשנותיה בשיקגו הייתה פעילה ביותר ממאה ארגוני רווחה יהודיים ולא יהודיים שעסקו בסיוע לנזקקים.היא עבדה גם כמורה בבית הספר של יום ראשון בקהילת "סיני, הייתה יושבת ראש ועדת החינוך הציבורי ומגרשי המשחקים ונאבקה על רפורמות שונות בתחום החינוך. הדגש המרכזי היה על יצירת חינוך ציבורי טוב יותר, פתיחת בתי ספר והפעלת מגרשי משחקים לילדים בחופש הגדול, זאת כדי לקדם חינוך חוויתי ומסגרת חינוכית בפיקוח גם בחופשות.
המועצה הלאומית של נשים יהודיות

"המועצה הלאומית של נשים יהודיות" הוקמה בשנת 1893 בשיקגו על ידי נשים יהודיות שהיו דמויות מובילות בקהילה היהודית הרפורמית בשיקגו. כינוסה הראשון של המועצה נערך במהלך ועידת הדתות בתוך התערוכה העולמית בשיקגו, כתגובה לניסיונם של הגברים היהודיים למנוע מהנשים לקחת חלק בוועידה. חנה גרינבאום סלומון ארגנה את הכינוס הנשי הראשון וסיידי אמריקאן הייתה אחת הנואמות בכינוס זה. בנאומה, קראה אמריקאן לנשים להתאגד יחד לארגון כלל ארצי, והסבירה את יתרונותיו על פני ארגונים אזוריים קטנים ולא מאוחדים. היא טענה כי ארגון כלל ארצי יאפשר לכל אישה להישמע בסניף המקומי מצד אחד, אך האיגוד יגביר את כוחן הפוליטי של הנשים היהודיות בקהילה היהודית ובחברה האמריקאית. בנאומה הדגישה כי כארגון כלל ארצי יוכל להוות גוף יהודי נשי בלא כל התערבות גברית. נאומה של אמריקאן זכה לתמיכה נלהבת ולאחריו הכריזה חנה סולומון על הקמת הארגון "המועצה הלאומית של נשים יהודיות". עם הקמת המועצה מונתה חנה סולומון לנשיאה של המועצה ובשנים הראשונות סיידי אמריקאן מונתה למזכירת "המועצה הלאומית".
המועצה הלאומית של נשים יהודיות > פעילותה כנשיאת הסניף בניו יורק

בשנת 1900, לאחר מות אביה, עברה עם אמה להתגורר בניו יורק. שם מונתה לנשיאת הסניף המקומי של "המועצה הלאומית של נשים יהודיות", שהיה הסניף הגדול ביותר. היא החלה את תפקידה באמצע גל ההגירה הגדול לארצות הברית ממזרח אירופה, כאשר מספר המהגרים היה רב מאוד וצורכיהם בולטים ביותר. אמריקאן קבעה כי עיקר פעילותו של הסניף הניו יורקי יהיה סיוע למהגרים.
היא ראתה בסיוע לנערות בסיכון, יעד מרכזי של המועצה. לכן, נשות הסניף הניו יורקי ערכו בדיקה של מקומות הבילוי שהיו קיימים לנערות בלואר איסט סייד. הן הגיעו למסקנה כי בשל הצפיפות, תנאי המחיה הקשים וחוסר הכוונה, הנערות חיפשו בילוי ברחובות ובאולמות ריקודים והידרדרו לזנות. נשות הסניף שכרו בית שתפקידו היה לתת מענה לנערות וכן הכשרה מקצועית. עם השנים המקום התפתח והפך לבית רווחה לנערות. בשנת 1905 הקים הסניף ניו יורקי את בית "לייק וייו" (Lakeview Home) לאימהות לא נשואות בסטאטן איילנד, שמטרתו הייתה להוות מקלט לאימהות לא נשואות כדי שיזכו להזדמנות שנייה. פרויקט נוסף שיזמה אמריקאן היה ליווי של נערות היהודיות שעמדו למשפט בבתי דין ליליים וליווי נערות שיצאו ממוסדות שיקום כדי לסייע להן להמשיך לחיות חיים מהוגנים. כמו כן יזמה אמריקאן קורסי הכשרה מקצועית והכשרה לחיים עצמאיים לעיוורים יהודיים.
המועצה הלאומית של נשים יהודיות > פעילותה כמנכ"לית המועצה הלאומית של נשים יהודיות

בשנת 1905 בעקבות מאבק פנים ארגוני על הנהגת "המועצה הלאומית של נשים יהודיות" פרשה חנה סולומון מנשיאות המועצה, במקומה מונתה פאולין הנואר רוזנברג, נציגה מפיטסבורג וסיידי אמריקאן הפכה למנכ"לית המועצה ולעובדת הבכירה הראשונה בשכר במועצה. סולומון מונתה לנשיאה של כבוד במועצה.אמריקאן כיהנה כמנכ"לית של המועצה הארצית בין השנים 1905–1914, במקביל לתפקיד זה המשיכה לכהן כנשיאת הסניף הניו יורקי, בתפקיד התנדבותי. היא הפכה את המאבק בסחר בנשים גם לנושא המרכזי של "המועצה הלאומית". אחת הפעולות במסגרת המאבק הייתה הצבת סוכני נמל עוד באליס איילנד במטרה לאתר נערות בסיכון ולסייע להן ולספק להן הגנה. סביב נושא זה יצרה אמריקאן שיתופי פעולה עם ארגוני רווחה שונים בניו יורק ובערים אחרות בארצות הברית, לאו דווקא יהודים, וכן עם ה"אגודה היהודית להגנת נערות ונשים" (Jewish Association for Protection of Girls and Women) באנגליה. נשות המועצה הובילו באמריקה את המאבק נגד סחר בנשים ואמריקאן אף יצגה את המועצה בכנס היהודי העולמי למניעת סחר בנשים בלונדון בשנת 1910.
בין השנים 1909–1911, סייעה המועצה הלאומית לכ-30,000 נערות מרגע הגעתן לאליס איילנד ועד למציאת מקום מבטחים עבורן, אם בבית קרובי משפחה או עבודה בטוחה ותנאים טובים, תוך שנשות המועצה ערכו ביקורי בית והמשיכו לעקוב אחרי הנערות כדי לוודא את היקלטותן בארץ החדשה. פעילותה של המועצה בנושא קיבלה הכרה בארצות הברית וארגוני סעד נוספים למדו מהמועצה וסייעו לנערות באותה דרך.
אמריקאן יצרה קשר ברור בין המאבק בסחר בנשים לבין הצורך בהענקת כוח פוליטי וזכויות בידי נשים, בציינה כי קיים קושי רב להרשיע סוחרי נשים כל עוד נשים לא ייקחו חלק בהליך המשפטי כמושבעות. עבודת המועצה בתחום זה העניקה לנשותיה מעמד פוליטי בתוך הקהילה היהודית ובחברה האמריקאית.
בשנת 1914 בעקבות חילוקי דעות קשים בין אמריקאן לבין חלק מנציגות הסניפים ב"מועצה הלאומית" על דרך ניהול המועצה ועל סמכויות המנכ"לית, פרשה אמריקאן מתפקידה כמנכ"לית המועצה הלאומית לנשים יהודיות. היא המשיכה לכהן בתפקיד נשיאת הסניף הניו יורקי עוד כשנתיים ובשנת 1916 לאחר שלא נבחרה שוב לתפקיד הנשיאה פרשה מהמועצה הלאומית לנשים יהודיות לחלוטין.
עיסוקה בסוציולוגיה הוויזואלית

אמריקאן הייתה מחלוצות הסוציולוגיה הוויזואלית ומחקרה בתחום גני המשחקים שהיה מלווה בתמונות של גני משחקים בשיקגו היה פורץ דרך והציג נקודת מבט חדשנית לגבי הצורך במגרשי משחקים לילדים במטרה ללמדם יחסי חברות ועזרה הדדית.
תחום הסוציולוגיה הוויזואלית היה נשי ברובו, כמשתמע מכך, אמריקאן הייתה אחת מן הנשים שעסקו בתחום ופרסמו מחקרים ב"ירחון לסוציולוגיה אמריקאית". אמריקאן הייתה האישה היחידה ללא תואר אקדמי שפרסמה מחקרים בירחון זה ומחקריה הפכו לבעלי השפעה כלל עולמית.
סיידי אמריקאן לא נישאה מעולם. היא הקדישה את חייה לעבודת רווחה וסיוע לנזקקים.
סיידי אמריקאן נפטרה בשנת 1944 בניו יורק.