stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בית הקברות היהודי בקטוביץ
היסטוריה

האנשים שמתו לפני 1868 נקברו בבית הקברות היהודי במיסלוביצה. באותה שנה, קנתה הקהילה היהודית בקטוביץ 3 דונם של קרקע לצורך הקמת בית קברות בעבור 480 טאלרים מהאיכר הפולני יוזף לודנובסקי (Jozef Ludnowski). השטח שנבחר לבית הקברות היה בצדה המערבי של הדרך למיקולוב, ובינו לבין העיר הפרידה מסילת הרכבת למיסלוביצה. מיקום זה נבחר כיוון שאנשים חשבו שהעיר לא תתפתח לאותו כיוון ושמסילת הרכבת מהווה את גבולה הסופי. טקס חנוכת בית הקברות נערך ב-9 בספטמבר 1868 בהשתתפות הרב רוזנטל מביטום. הקבורה הראשונה בבית הקברות החדש נערכה ב-20 באוקטובר 1869, בלווייתו של קארל מונצר בן ה-4. ב-2 בפברואר 1870 נקבר לראשונה אדם מבוגר, מאיר כץ. ב-1868 נבנה חדר טהרה ולוויות, מפואר בבית הקברות, בו היו חדרי החברה קדישא וחדר אבלות. ב-1870 הבניין נבנה מחדש והורחב. משפחת קרבס (Krebs) הייתה אחראית על שמירת בית העלמין במצב טוב וגם על רישומי הארכיון . לוויות רבות נערכו בהשתתפותה של מקהלת בית הכנסת הגדול. ב-1870 נבנתה מדרכת אספלט שעברה בין המשעולים בבית הקברות.
שטח בית הקברות הורחב במרוצת הזמן פעמיים, בשנת 1927 ולאחר מלחמת העולם השנייה בשנת 1945. בית הקברות מוקף חומה ומשתרע על שטח של 1.1 הקטאר.
בבית הקברות נמצאים בין היתר קברים מפוארים של 3 דורות ממשפחות חשובות לפיתוח העיר קטוביץ, במיוחד משפחות גולדשטיין, גרונפלד ושאלשה (Schalscha), כמו גם רב העיר קטוביץ, יעקב כהן. כמה מהקברים מעוטרים בפאר וחלקם מעוצבים בסגנון המזכיר מבנים רומיים.
במהלך מלחמת העולם השנייה, קברים רבים נהרסו או ניזוקו על ידי הגרמנים. לאחר המלחמה, הוקמה בחלק של בית הקברות שהוקם במאה ה-20 אנדרטה לזכר השואה. בבית הקברות ישנם בין 1,400 ל-1,500 קברים מתוכם נשתמרו 947 מצבות.
בית העלמין ברחוב קוזילסקה-Kozielska הוא מקום קבורה פעיל של הקהילה היהודית, לאורך כל השנים מאז הקמתו. בית העלמין נמצא בהשגחת קרן אור חיים, משנת 2006 הקרן דואגת לביצוע עבודות ניקיון ותיעוד בבית העלמין. בסתיו 2009 הושלם השלב המרכזי של עבודות השיפוץ במתחם. בניין חברת קדישא המשופץ, מיועד להיות משרדי הקרן בעיר.
בית קברות היהודי נרשם ב־29 באוקטובר 1990 במרשם האנדרטאות הפולני תחת מספר A / 1414/90.
בשנת 2014, לבקשת מוזיאון POLIN להיסטוריה של יהודי פולין, הכינה הקרן לתיעוד בתי קברות יהודיים רשימה של המצבות המכילות נתונים אישיים של הנפטרים ותצלומי מצבות. הפרויקט יושם בזכות התמיכה שהוענקה מאיסלנד, ליכטנשטיין ונורווגיה מכספי האיחוד האירופי (EEA) (פרויקט "מורשת תרבות יהודית", רכיב "שכנים - עדים. אובייקטים, אנשים, סיפורים").
ראו גם

בית הכנסת הגדול (קטוביץ)
הערות שוליים

↑  Buchstein (Krotman) D., Ha-memunim al ha-atar ha-kadosz, Katowice. Perihata we-szekijata szel ha-kehila ha-jehudit. Sefer Zikaron, ed. J. Chrust, J. Frankel, Tel Aviv 1996, pp. 53–54.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: n96097201  VIAF: 139723814   WorldCat (עם VIAF): 139723814
בול שכוב

בול שכוב (תרגום של המונח בצרפתית: Timbre couché) הוא מושג בולאי המתייחס לצמד של בולים המחוברים יחד, כך שבול אחד מוצג במצב אנכי והבול הצמוד אליו מוצג במצב אופקי. המונח "בול שכוב" מגדיר רק את הבול האופקי מבין השניים, אבל במרבית המקרים ניתן לדעת שהבול "שכוב" רק כאשר הוא עדיין מחובר אל הבול האנכי הצמוד אליו.
הסיבות ליצירת בול שכוב

בול שכוב, בדומה לצמד הפוכים או צמד שונים, מגדיר את מצבו של הבול יחסית לבולים השכנים באותו גיליון. מצב של בול שכוב עשוי להיווצר בתוך הגיליון באופן מכוון או עקב תקלה במהלך הדפסת הבול.
דוגמאות להדפסה מכוונת של בול שכוב > חיסכון בנייר

כאשר מעצבים את גיליון הבולים, משתדלים שירותי הדואר לנצל באופן המיטבי את נייר ההדפסה ולשלב בו כמה שיותר בולים. במיוחד נכונים היו הדברים במהלך המאה ה-19, כאשר תהליכי ההפקה של הבולים היו יקרים מאוד, וכל חיסכון סייע מאוד לכדאיות ההנפקה.
דוגמאות להדפסה מכוונת של בול שכוב > חיסכון בנייר > בולי מולדובה-ולאכיה

דוגמה לעיצוב חסכני שכזה ניתן לראות בהנפקה של בולי נסיכות מולדובה-ולאכיה בשנת 1864. הגיליון עוצב כך שהשורה המרכזית מתוך חמש שורות הבולים בגיליון כללה בולים אופקיים בעוד שיתר השורות כללו בולים אנכיים. כל צמד בולים הכולל בול מן השורה המרכזית יחד עם בול מאחת השורות שלידה מהווה למעשה בול שכוב.
דוגמאות להדפסה מכוונת של בול שכוב > שילוב בולים שונים באותו גיליון

בסוג זה של דוגמאות ניתן להתייחס אל הצמדים שנוצרים הן כאל צמד שונים והן כאל בול שכוב.
דוגמאות להדפסה מכוונת של בול שכוב > שילוב בולים שונים באותו גיליון > ברית המועצות 1958

בשנת 1958 הנפיקה ברית המועצות סדרה בת שלושה בולים לכבודו של המלחין פיוטר צ'ייקובסקי ויצירתו המפורסמת אגם הברבורים. שניים מבולי הסדרה הודפסו יחד באותו גיליון, כך שכל חצי גיליון כולל בול אחר. לאורך קו האמצע של הגיליון נוצרו צמדים של בול שכוב (צ'ייקובסקי) ובול אנכי (יצירת הבלט).
דוגמאות להדפסה מכוונת של בול שכוב > שילוב בולים שונים באותו גיליון > גיליונות חריגים מישראל

בול שכוב ניתן למצוא בגיליונות החריגים שהנפיק השירות הבולאי בשנים האחרונות. בפריטים אלו שולבו מספר בולים שונים סביב גיליון אחד, כך שבכל גיליון נוצרו בפינות ארבעה צמדים הכוללים בול שכוב.
דוגמאות לתקלה שהובילה ליצירת בול שכוב

תקלה מסוג זה היא נדירה למדי, וכדי שהיא תיווצר צריך להתקיים שילוב של שלושה מצבים גם יחד:
דוגמאות לתקלה שהובילה ליצירת בול שכוב > בול מושבות צרפת

אחת הדוגמאות המפורסמות ביותר לתקלה מסוג זה ארעה בשנת 1859, במהלך הדפסת בולי "מושבות צרפת" הראשונים. בשנה זו החלה צרפת בהנפקת בולים כלליים אשר נועדו לשימוש במושבות של האימפריה הצרפתית אשר לא זכו עדיין להנפקת בולים מיוחדים עבורן. עובד הדפוס הרכיב בטעות את אחת הגלופות הבודדות כשהיא מסובבת על צדה, ויצר מצב בו אחד הבולים בגיליון הוא בול שכוב. 

בול רגיל מסדרה זו מוערך בקטלוגים בסכום של כ-30 דולרים. צמד הכולל בול שכוב מוערך בסכום של כ-1,000 דולרים.
דוגמאות לתקלה שהובילה ליצירת בול שכוב > דואר הזמסטבו של קולומנה

הדוגמה המוקדמת ביותר של בול שכוב בבולאות הרוסית נוצרה בבולים שהונפקו בשנת 1895 במסגרת דואר הזמסטבו של מחוז קולומנה.
לקריאה נוספת

Kimmerly I. Cute Couché — Weekly Feature #398
הערות שוליים

↑  דוגמאות לגיליון שלם של הבולים משנת 1864 ניתן לראות בכתובת הבאה: http://www.romaniastamps.com/sc/molcar/mol3.htm
↑  מידע על הגיליון השלם של סדרת מוסיקה ישראלית, באתר התאחדות בולאי ישראל.
↑  מידע על הגיליון השלם של סדרת מוזיקה ישראלית, באתר התאחדות בולאי ישראל.
↑  מידע על הגיליון השלם של סדרת שירי ילדים, באתר התאחדות בולאי ישראל.
↑  מידע על הגיליון השלם של סדרת שירי אהבה, באתר התאחדות בולאי ישראל.
צמד בולים מנסיכות נסיכות מולדובה-ולאכיה משנת 1864
גיליון בולים שהונפק בברית המועצות בשנת 1958
צמד בולים מתוך קו האמצע של גיליון הבולים שהונפק בברית המועצות בשנת 1958
צמודה של בולי מושבות צרפת משנת 1859. הבול באמצע הצמודה הוא בול שכוב.
צמד בולים שהונפקו בשנת 1895, בתקופת האימפריה הרוסית, בדואר הזמסטבו של קולומנה
בלדת רצח

| --- | --- |

טיילור סוויפט, שכתבה את בלדת הרצח "No Body, No Crime", המדברת על בעל שרצח את אשתו ובתגובה, רוצחת אותו כנקמה חברתה הטובה.
 מקורות סגנוניים:  בלדה
 מקורות תרבותיים:  בריטניה • השפלה הסקוטית • סקנדינביה • איסלנד • איי פארו • גרמניה  • אירלנד
בלדות רצח (באנגלית: Murder ballads) הן תת-סוגה של הבלדה המסורתית והידועה, העוסקת בפשע או במוות מחריד כביכול. המילים שלהן מהוות נרטיב המתאר את אירועי הרצח, ולרוב כוללות את המניע ו/או התוצאה. המונח מתייחס לתוכן הבלדות, והוא עשוי להיות קשור גם לבלדות מסורתיות ורגילות, כחלק מהתרבות שבעל פה.
הגדרת התת-סוגה

המונח בלדה, פירושו שיר נרטיבי. בלדה מכונת גם כ"שיר האירוע", והיא מכילה בתוכה אירוע מסוים. בלדת רצח מדברת על רצח וכוללת בתוכה את הסיפור שהוביל אליו ואת התוצאות שלו.
ישנן פרספקטיבות רבות בכל הנוגע לבלדות רצח. ישנן בלדות רצח שמספרות את הסיפור מנקודת מבטו של הרוצח, או מנסות לתאר את הרוצח באור קצת סימפתי, כמו "Tom Dooley". שיר זה נמכר בכמעט ארבעה מיליון עותקים והוא הוקלט על ידי שלישיית קינגסטון בשנת 1958. בלדות רצח אחרות מספרות את סיפור הרצח מנקודת מבטו של הקורבן, כמו "Lord Randall", בו המספר חלה, ומתגלה בהמשך שהוא הורעל. יש המספרים את הסיפור בריחוק גדול יותר, כמו "Lamkin", שמתעד את פרטי הרצח והעונש, בלי שום ניסיון לעורר סימפתיה לפושע. כישופים שונים למיניהם שהקורבן מטיל על הרוצח מתוארים לעיתים בבלדות רצח כמו ב-"The Twa Sisters".
דניאל א. כהן העיר כי יש להבדיל בין בלדת הרצח לסוגה הקשורה, של "מילים גוססות", המיועדות לקריאה ולא לשירה. מדובר במסורת מניו אינגלנד מהמאה ה-18. "מילים גוססות" הקשורות לרציחות הופיעו גם במאה ה-19.
בלדות רצח בולטות

להלן רשימה חלקית של בלדות רצח בסדר כרונולוגי:
| --- | --- |
 "פרי מוזר" - בלדה על הלינץ' בתומאס שיפ ואברם סמית' משנת 1937. בוצעה על ידי בילי הולידיי  "Little Sadie" בלדה עממית אמריקאית, בוצעה על-ידי ג'וני קאש ובוב דילן; נכללה ב-The Last of Us Part II.  "Hey Joe" של בילי רוברטס, משנת 1962, בוצעה על-ידי ג'ימי הנדריקס. "Bang Bang (My Baby Shot Me Down)" משנת 1966 של שר מאלבומה השני " The Sonny   Side of Chér" נכתב על ידי בעלה, ד'אז סוני בונו "Delilah" של טום ג'ונס, משנת 1968.  "I Don't Like Mondays" של בומטאון ראטס, משנת 1979.  "Where the Wild Roses Grow" של ניק קייב וקיילי מינוג, משנת 1995.  "Stan" של אמינם ודיידו, משנת 2000.  "Man Down" של ריהאנה, משנת 2010.  "Two Black Cadillacs" של קארי אנדרווד, משנת 2011.  "Gang Bang" של מדונה, משנת 2012.  "Sippy Cup" של מלאני מרטינז, משנת 2015.  "Bellyache" של בילי אייליש, משנת 2017.  "No Body, No Crime" של טיילור סוויפט וחיים, משנת 2020.: {{{2}}}
בלדות רצח עבריות
האם השלישית, נתן אלתרמן
על אם הדרך, נתן אלתרמן
ראו גם

נרקוקורידו
הערות שוליים

↑  Daniel A. Cohen, The Beautiful Female Murder Victim: Literary Genres and Courtship Practices in the Origins of a Cultural Motif, 1590–1850, Journal of Social History Vol. 31, No. 2 (Winter, 1997), pp. 277–306, at p. 298 note 16. Published by: Oxford University Press JSTOR 3789940
| זמרה, שירים וכתיבה |
| --- | --- | --- |
| סוגי שיר | שיר תשובה • שיר אמנותי • בלדה (בלדת הוצאה להורג • בלדת רצח • בלדה סנטימנטלית) • שיר מכונית • שיר ילדים (שיר מדורה • שיר מצטבר • שיר שחוזר על עצמו) • מזמור חג המולד (שיר הציפייה) • שיר שתייה • להיט (להיט רדום • להיט קיץ) • שיר רשימה • שיר אהבה (שיר לפידים • שיר פרידה) • שיר גימיק (שיר שטותי) • שיר להג • שיר פשוט (ניגון מזמור) • שיר פוליטי או מהפכני (שיר קמפיין • שיר חופש • שיר מחאה • שיר מלחמה) • שיר מחזמר (שיר "אני רוצה") • שיר חותם • שיר ספורטיבי (שיר קרב • שיר כדורגל) • שיר נושא • שיר טרגדיה • שיר עבודה (שיר מלחים) |  |
| סוגי זמרה | א-קפלה • שירה בחדר הרחצה • טכניקה מורחבת (שירה גרונית • שירת צלילים עיליים) • שירה עילאית • ראפ • שירת סקאט • שירה מתוזמנת • שירה בציבור (קריוקי • ליפ סינק) • כלי הקשה קוליים (ביטבוקס) |  |
| ערכים קשורים | מחזור שיר • מבנה השיר |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4170555-5
בפטיסטריום

הבפטיסטריום של פירנצה
באדריכלות כנסייתית, בפטיסטריום (בלטינית: baptisterium) הוא מבנה המיועד לקיום טקסי הטבלה בנצרות. צורתו האופיינית של המבנה (צורה מעגלית או צורת מצולע - לרוב מתומן) התפתחה עקב שימושו של המבנה ובנייתו סביב אגן הטבלה מרכזי.
הבפטיסטריום יכול להיות חלק ממבנה של כנסייה או קתדרלה, או מבנה נפרד הנבנה סמוך אליהם.
הפאר של מבנים אלה שנבנו באירופה בימי הביניים ותקופת הרנסאנס מראה את חשיבות טקס ההטבלה בנצרות הקתולית.
היסטוריה

המבנה הראשון שנבנה במטרה לשמש כבפטיסטריום הוא הבפטיסטריום של הלטראנו בארמון הלטראנו שברומא. מבנה זה היה מתומן, והיווה השראה למבנים מאוחרים יותר שנבנו. במרכז המבנה היה אגן ההטבלה, בו טבלו המוטבלים שלוש פעמים. שלוש מדרגות הובילו מרצפת המבנה אל רצפת אגן ההטבלה.
מבני אגן ההטבלה עוטרו לרוב באיורים או פסיפסים המתארים את חייו של יוחנן המטביל.
הבפטיסטריום של ארמון הלטרן ניזון מאגם תת-קרקעי סמוך, ושימש את האפיפיור. בהשפעת מבנה זה נבנו בפטיסטריומים רבים בשלהי האימפריה הרומית וראשית ימי הביניים באתר מעיינות טבעיים (שהיו לרוב אתרי פולחן פגניים, ושימוש זה אפשר ניצול של "קדושת" האגם בקרב תושבי המקום מחד, ו"חיסולו" של אתר פגני מתחרה מאידך).
בשלהי האימפריה הרומית, טקסי הטבילה נערכו בנוכחות קהל רב אשר נדרש להיטבל לאחר התנצרותם - וזאת בשל הנוהג לערוך את הטבילה שלוש פעמים בשנה בלבד, בנוכחות הבישוף. רק במאה ה-9 התרבו טקסי טבילת תינוקות (לעומת טקסי הבוגרים) ופחת מספר הבפטיסטריומים שנבנו.
בתקופה שבין אירוע טבילה אחד למשנהו, נהגו לחתום את דלתות המבנה בחותם הבישוף, וכך לפקח על הטקסים שנערכו (ואשר לרוב נדרש תשלום עבורם).
חלק מהבפטיסטריומים נבנו בחלוקה לאגף גברים ואגף נשים.
בניגוד לכנסיות בה נערכו טקסי קבורה, מועצת אוקסר אסרה בשנת 578 על קבורה בתוך בפטסטריומים, אף שבפועל נערכו קבורות כאלה - ארכיבישופים רבים מקנטרברי נקברו בבפטיסטריום שבעיר.
ראו גם

אדריכלות רנסאנס
אדריכלות ימי הביניים
הבפטיסטריום של ארמון הלטראנו
בפומט

איור של בפומט מעשה ידי אליפז לוי מהמאה ה-19. בפומט מופיע כדמות אנתרופומורפית היושבת בישיבה מזרחית, בעלת ראש ורגליים של תיש, כנפיים ושדיים. על ראשו פנטגרם, על ידיו כתובות המילים SOLVE (מפריד-מבדיל) ו-COAGULA (מגבש-מאחד).
בפומט (Baphomet) הוא אלוהות, שד ו/או אייקון סמלי שמקורו במאה ה-14 כדמות פולחן כביכול של האבירים הטמפלרים. בפומט שולב לאחר מכן במסורות אזוטריות נסתרות ואף מיסטיות וכן במסורות מערביות שונות. השם בפומט הוא שם שהופיע במסמכי המשפטים שנערכו בראשית המאה ה-14 לחברי מסדר אבירי היכל שלמה (האבירים הטמפלרים). בדיווחים הללו, בפומט תואר כראש חרוט או כגולגולת אנושית.
במהלך המאה ה-19 נפוץ המושג הודות לספרות פנטסטית, פסאודו-היסטורית, שניסתה לקשר את אבירי היכל שלמה למיני תאוריות קונספירציה והודות לציור של אליפז לוי, בו תואר בפומט בדמות עז בר אנתרופומורפית היושבת בישיבה מזרחית, בעלת ראש ורגליים של תיש, כנפיים ושדיים. על ראשו פנטגרם, על ידיו כתובות המילים SOLVE (מפריד-מבדיל) ו-COAGULA (מגבש-מאחד). המושג "בפומט" משמש גם כאחד מכינויי השטן.
חוקרים מודרניים העלו את ההשערה שמדובר בשיבוש של שם הנביא מוחמד (מַחמוּט או מָהוֹמֶת בהגיה שהייתה נפוצה אז באירופה בהשפעת העות'מאנים). בתחילת שנות ה-80 הועלתה השערה על ידי החוקר יו שוונפילד כי המילה "בפומת" היא מילת צופן בקוד אתב"ש לחוכמה - "שופיא" ("סופיה" (σοφία) ביוונית היא חוכמה). תאוריה זו תרמה חלק חשוב לספרים כמו "דם קדוש, גביע קדוש", "צופן דה וינצ'י" וצופן הפרעונים. תאוריות דומות גורסות שבפומט היה למעשה ראשו הכרות של יוחנן המטביל, שהטמפלרים מצאו לכאורה בחפירות בהר הבית.
ראו גם

פנטגרם
לקריאה נוספת

Barber, Malcolm (1994). The New Knighthood: A History of the Order of the Temple. Cambridge University Press. ISBN 978-0-521-42041-9.
הערות שוליים

1 2  Baphomet, Myths and Folklore Wiki (באנגלית)
↑  לא ברור מהציור האם זו עז נקבה או שמדובר בדמות בעל תכונות אינטרסקסיות כלומר זכר עם חזה נשי
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb17061787f (data)  GND: 1115189700  SUDOC: 19597025X 
ערך זה הוא קצרמרבנושא היסטוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
בנימין גוטיאנסקי

אין תמונה חופשית
בנימין גוּטיַאנְסקִי (בכתב רוסי: Гутянский;‏ 1903, אוקראינה – 1956, קזחסטן) היה משורר יידיש, מתרגם ועורך יהודי בברית המועצות. חיבר יצירות רבות לילדים.
קורות חיים

גוטיאנסקי נזכר לראשונה כמשורר לילדים ביידיש וכמשתתף בעיתון הילדים "אקטיאברעל" ('אוקטובר הקטן'), עיתון סובייטי שיצא לאור במינסק, בלארוס. ראשית פרסומו שם, כעורך וכמחבר, בשנת 1932.
עד פרוץ מלחמת העולם השנייה, ופלישת הנאצים לברית המועצות, כתב גוטיאנסקי שירי ילדים רבים, מעשיות בחרוזים, ז'אנר שהיה נפוץ בין סופרי היידיש בשנות השלושים והארבעים, ומערכונים קצרים. יצירותיו נדפסו בעיתוני הילדים ביידיש וברוסית שיצאו לאור באוקראינה: בחארקוב, בקייב ובאודסה.
בשנת 1942 התגייס גוטיאנסקי לצבא האדום – בתחילה ככותב מכתמים ותעמולה אנטי-נאצית, ואחר כך כלוחם בחזית. הוא זכה בעיטור חשוב של הצבא האדום על לחימתו. עם תום המלחמה שב לעבודתו הספרותית. הוא תרגם ליידיש, בין השאר, את "דון קישוט", של סרוונטס, את כל משלי קרילוב ואת ספר הילדים המפורסם של קורניי צ'וקובסקי "דוקטור אַי-כואב" (שתורגם לעברית ב-1943 על ידי נתן אלתרמן בשם "דוקטור אויזֶמָר", בתוך הספר של צ'וקובסקי "לימפופו, מסע לארץ הקופים").
יזם את ייסודו של תיאטרון הבובות היהודי בקייב.
ב-5 ביולי 1949 נעצר עם אשתו ההרה, ברטה. אשתו שוחררה והוגלתה לקוסטנאי שבקזחסטן. גוטיאנסקי שוחרר אחריה, באמצע שנות ה-50, חולה מאוד, הצטרף לאשתו ולילדיו בגלות בקזחסטן, וכעבור זמן קצר נפטר שם.
אף אחד מכתביו לא תורגם לעברית.
פרסומיו > מפרי עטו או בעריכתו

בריוונטרעגער / ב' גוטיאנסקי (לויט ס' מארשאק), קייב: קולטור-ליגע, 1930.
א רעבן קומט אזוי, קייב: קולטור-ליגע, 1930.
ציפ צאָפּ העמערל / ב. גוטיאנסקי; געצייכנט: פ. קאצ, קייב: צענטרפארלאג, 1932. (לצפייה במרכז להיסטוריה יהודית.)
נאַפט, אוקרנאצמינדפארלאג, 1934.
פאר קליינע קינדער, מינסק: מעלוכע-פארלאג, 1936. (קובץ השירים הראשון שפרסם.)
אזעלכע און אזוינע, חרקוב – אודסה: קינדער פארלאג באמ צ.ק.ל.ק.יו.פ.או., 1936.
אלערליי זאכנ / בנימין גוטיאנסקי, קייב: מעלוכע-פארלאג, 1937.
נאכ דער ארבעט: שפילנ, פארשיידענע איינפאלנ, קונצנ, קאפדרייענישנ, רעבוסנ, וויצנ, נייס פונ טעכניק / צונויפגעשטעלט: ב' גוטיאנסקי אונ ד' פויניצקי, קייב: מעלוכע-פארלאג, 1938.
מאטל דער פעפער: קאמעדיע אין איין אקט / בנימין גוטיאנסקי, לייב קאַדיסאָן [קאדיסון], חמו"ל, 193?.
מעשאלים, קייב: מעלוכע-פארלאג, 1940.
פאר קינדער, מעלוכע-פארלאג, 1940.
לייענבוכ: פארנ I קלאס פונ דער אנפאנג-שול [=ספר קריאה למתחילים], קובנה: [חמו"ל], 1940.
ליטערארישע כרעסטאמטיע פארנ 4. קלאס [=מקראה] / בנימין גוטינאסקי, ש האראוויצ, מעלוכע-פארלאג, 1941.
זאלצ אינ די אויגנ / ב’ גוטיאנסקי, מוסקבה: דער עמעס, 1944. (שירים בלוויית קריקטורות אנטי-נאציות.)
פרסומיו > מתרגומיו

מישע / אלעקסאנדער בארטא; יידיש: ב' גוטיאנסקי, קייב: קולטור-ליגע (סדרת "שול און פיאנערן ביבליאטעק"), 1930.
דער גרויסער פלאנ / מ’ אילינ [=איליה יקובלביץ מרשק]; יידיש: ב' גוטיאנסקי, חרקוב – קייב: צענטרפארלאג, 1931.
געקליבענע מעשאָלימ / אי. א קרילאוו, מעלוכע פארלאג, 1936.
דאס גאלדענע שליסעלע, אדער, די פאסירונגענ פונ בוראטינא / אלעקסיי טאלסטוי; יידיש - ב’ גוטיאנסקי, קייב: מעלוכע פארלאג, 1937.
דער דאקטער אויסטוטוויי: לויט גיו לאפטינגנ / קאָרניי טשוקאווסקי; יידיש: ב' גוטיאנסקי, קייב: מעלוכע-פארלאג, 1937.
זייער גוט / אל קאפילענקא; יידיש: ב' גוטיאנסקי, קייב: מעלוכע-פארלאג, 1938.
בפטיסט קנייס

| --- | --- |

גנרל בפטיסט קנייס
 לידה:  17 באפריל 1885 גרינשטדט, האימפריה הגרמנית האימפריה הגרמנית
 פטירה:  10 בנובמבר 1956 (בגיל 71) מינכן, גרמניה המערבית גרמניה המערבית
 מדינה:  גרמניה 
 השתייכות:  האימפריה הגרמנית האימפריה הגרמנית   רפובליקת ויימאר רפובליקת ויימאר   גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית
 תקופת הפעילות:  1906–1945 (כ־39 שנים)
 דרגה:   גנרל חיל הרגלים (ורמאכט)
 תפקידים בשירות
 מפקד הדיוויזיה ה-215   מפקד הקורפוס ה-66   מפקד הקורפוס ה-85
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם הראשונה  מלחמת העולם השנייה קרב הארדנים
 עיטורים
  צלב הברזל דרגה ראשונה   צלב הברזל דרגה שנייה   הצלב הגרמני בזהב
 
גנרל בפטיסט קנייס (בגרמנית: Baptist Knieß;‏ 17 באפריל 1885 – 10 בנובמבר 1956) היה מפקד בכיר בוורמאכט שפיקד על כוחות במלחמת העולם השנייה.
ביוגרפיה > קריירה מוקדמת

קנייס נולד ב-17 באפריל 1885 בגרינשטדט, שהשתייכה לאימפריה הגרמנית. בשנת 1901 התגייס לצבא הגרמני הקיסרי, והצטרף לרגימנט הרגלים הבווארי ה-5 (ארנסט לודוויג, הדוכס הגדול של הסן), עמו לחם במלחמת העולם הראשונה, ובאביב 1917 הועלה לדרגת האופטמן. על פעולותיו בקרבות קיבל את עיטורי צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה, וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918.
לאחר המלחמה נשאר קנייס ברייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. ב-1 בדצמבר 1928 הועלה קנייס לדרגת מיור, וב-1 באפריל 1930 מונה למפקד הגדוד ההדרכה של רגימנט הרגלים ה-21 (הבווארי). ב-1 באפריל 1933 הועלה לדרגת אוברסט לוטננט, וב-1 באפריל 1934 מונה למפקד משמר הגבול ברגנסבורג. ב-1 באפריל 1935 הועלה קנייס לדרגת אוברסט, וב-15 באוקטובר 1935 מונה למפקד רגימנט הרגלים ה-63. ב-1 ביוני 1938 הועלה קנייס לדרגת גנרל מיור, וב-1 באפריל 1939 מונה למפקד הלנדווהר בהיילברון.
ביוגרפיה > מלחמת העולם השנייה

עם פרוץ המלחמה מונה קנייס למפקד הדיוויזיה ה-215, שהייתה בעתודת הארמייה השביעית. במהלך המערכה על צרפת לחם קנייס כחלק מהקורפוס ה-37 במסגרת הארמייה הראשונה, וב-1 ביולי 1940 הועלה לדרגת גנרל לוטננט. בינואר 1942 הועברה הדיוויזיה שבפיקודו תחת פיקוד הארמייה ה-16 כחלק מקורפוס הפאנצר ה-39, וב-3 באוגוסט 1942 קיבל את עיטור הצלב הגרמני בזהב.
ב-12 בנובמבר 1942 מונה קנייס למפקד קורפוס המילואים ה-66, ולאחר כיבוש צרפת של וישי, נשלח הקורפוס בפיקודו לצרפת כחיל כיבוש. ב-1 בדצמבר 1942 הועלה קנייס לדרגת גנרל חיל הרגלים, ובאוקטובר 1943 מונה למפקד הקורפוס ה-85 בדרום צרפת, כחלק מהארמייה ה-19. הקורפוס בפיקודו לחם במהלך מבצע דרגון, ובדצמבר 1944 לחם במהלך הקרב על הבליטה, כחלק מהארמייה השביעית. ב-29 במרץ 1945 פרש קנייס מתפקידו, ובסוף המלחמה נפל בשבי האמריקני.
ביוגרפיה > לאחר המלחמה

בשנת 1947 שוחרר קנייס מהשבי. לאחר שחרורו התגורר קנייס במינכן עד למותו ב-10 בנובמבר 1956.
בעיר של סילביה

| --- | --- |

 בימוי:  חוסה לואיס גוארין
 הופק בידי:  לואיס מינארו גאל ג'ונס
 תסריט:  חוסה לואיס גוארין
 שחקנים ראשיים:  פילאר לופז דה איילה חאווייר לאפיט
 צילום:  נטשה ברייר
 מדינה:  ספרד, צרפת 
 חברה מפיצה:  אקסיום פילמס
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  5 בספטמבר 2007
 משך הקרנה:  84 דקות
 שפת הסרט:  צרפתית ספרדית
 סוגה:  סרט דרמה 
 דף הסרט ב־IMDb
 
בעיר של סילביה (בספרדית: En la Ciudad de Sylvia) הוא סרט שכתב וביים הבמאי הספרדי חוסה לואיס גוארין. הסרט עלה לאקרנים לראשונה בשנת 2007.
הסרט, שכמעט נטול דיאלוגים, עוקב אחר בחור צעיר שזוכה רק לכינוי 'Él' (בעברית: 'הוא') כשהוא משוטט במרכז שטרסבורג בחיפוש אחר סילביה, אותה פגש שש שנים קודם בבר בעת ביקורו הקודם. הסרט הוקרן בפסטיבל הקולנוע 2008 בסינמטק ירושלים.
ביקורת ופרסים

הסרט הופיע ברשימת עשרת הסרטים הטובים של 2008 בכמה רשימות מבקרים. בשבועון הניו-יורקי וילג' ווייס הוא כיכב במקום השמיני. אתר הבידור "מועדון AV" תיאר את הסרט כ"יצירת מופת" ובגארדיאן הוא זכה לכינוי "יוצא מן הכלל"
הסרט היה מועמד פרס אריה הזהב לשנת 2007 בפסטיבל הסרטים של ונציה אך לבסוף לא זכה. הסרט זכה בפרס קרן מבקרי הקולנוע האוסטרלי ל"סרט הטוב ביותר שעוד לא הוקרן" לשנת 2008. גוארין זכה בפרס הבמאי הטוב ביותר של Premios ACE לשנת 2009 עבור סרט זה.
הערות שוליים

↑  פסטיבל 2008, באתר פסטיבל הקולנוע ירושלים
↑  "Metacritic: 2008 Film Critic Top Ten Lists". Metacritic. אורכב מ-המקור ב-2 בינואר 2009. נבדק ב-11 בינואר 2009. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Ignatiy Vishnevetsky, An overlooked masterpiece about looking, Film (באנגלית)
↑  Bradshaw, Peter (2009-03-13). "Film review: In the City of Sylvia". The Guardian (באנגלית בריטית). ISSN 0261-3077. נבדק ב-2019-06-07.
↑  Introducción, web.archive.org, ‏2009-08-30
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "בעיר של סילביה".
בעין החתול

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  חביבה פדיה 
 שפת המקור:  עברית 
 סוגה:  פרוזה 
 הוצאה
 הוצאה:  עם עובד 
 תאריך הוצאה:  2008 
 מספר עמודים:  367
 קישורים חיצוניים
 מסת"ב:  מסת"ב 9789651320170
 הספרייה הלאומית:  002631134
 
בעין החתול הוא ספר פרוזה פרי עטה של חביבה פדיה, שראה אור בהוצאת עם עובד בשנת 2008 ויצא במספר מהדורות.
התוכן והמבנה

מסע חקירה של העיר באר שבע. סוג של אנתרופולוגיה וחקירה עצמית של הזרות, הנוודות וההומלסיות, תוך ניסיון להסתכל על חתול - חיה עירונית קרובה מאוד לבני האדם כמלמדת על האדם ובשלב מסוים (1998–2004) התבוננות בכלבים שהיו נודדים בעיר באר שבע.
הספר יצר משמעויות רבות סביב נחל באר שבע, העיר הטורקית, שכונות, השוק ובפרט זרק אור על תופעת הפסאז'ים בערי הפריפריה בפרק מרכזי שנקרא פריז – באר שבע המתייחס להקמת הפסאז', אבי אבות אבותיו של הקניון, ומתכתב עם המסה הנודעת של וולטר בנימין על הפסאז'ים בפריז.
הספר נע מהאורבניזם והפריפריה בישראל גם למסע בזמן, בעקבות אנשי השוליים בהיסטוריה היהודית, או תפיסות לא קאנוניות, או מומרים ואנוסים - כסוג של חתול.
הספר כתוב בצורה של פרגמנטים, במספר רב מאוד של סגנונות: פילוסופיה, ספרות, שירה, עיתונאות וספרות השו"ת ושואב מכל מקורות היהדות. הוא מנסה לגעת בשורשים של ההיסטוריה הסמויה.
הספר מרבה להשתמש במיתוסים ובתמות קבליים ומנסה לגעת בגלות הקיומית ולהעלות לפני השטח מקורות יהודיים שאינם במיינסטרים, אבל משקפים יחס מאוד סובלני כלפי החיה ומשקפים שלבים בציוויליזציה היהודית בהם יש קרבה יותר לחיים יחד עם החיות.
לקריאה נוספת

עינת יקיר. חתול שחור, חתול לבן. Time Out תל אביב, גיליון 320 (18 עד 25 בדצמבר 2008), עמ' 126.
בנימין ברגר

| --- | --- |

 לידה:  1881 לוקי, אוקראינה 
 פטירה:  1948 (בגיל 67 בערך) קוטלאס, רוסיה 
 ידוע בשל:  יו"ר ההסתדרות הציונית בליטא  מראשי הציונים הכלליים  ממייסדי בית החולים היהודי "ביקור חולים" בקובנה  חבר המרכז של "קרן היסוד" ושל "הקרן הקיימת לישראל"  חבר בחבר הנאמנים של העיתון היידי הציוני "די אידישע שטימע" ('הקול היהודי')  מיוזמי הקמתה של הגימנסיה העברית ע"ש שוואבה בקובנה  אסיר ציון בגולאג
 השכלה:  אוניברסיטת קייב 
 מפלגה:  הציונים הכלליים 
 
בנימין ברגר (בליטאית: Benjaminas Bergeris; ‏1881 – 1948) היה רופא, פעיל ציוני, יושב ראש ההסתדרות הציונית בליטא, מראשי הציונים הכלליים, אחד המייסדים של בית החולים היהודי "ביקור חולים" בקובנה ומנהל המחלקה למחלות פנימיות. הראשון שהביא לליטא את האינסולין והראשון שהשתמש באלקטרוקרדיוגרף. חבר המרכז של "קרן היסוד" ושל "הקרן הקיימת לישראל", חבר בוועד של רשת החינוך העברית הציונית "תרבות", חבר בחבר הנאמנים של העיתון היידי הציוני "די אידישע שטימע" ('הקול היהודי'). מיוזמי הקמתה של הגימנסיה העברית ע"ש שוואבה בקובנה. ב-1941, תחת השלטון הסובייטי, נאסר והוגלה למחנה ריכוז בעומק רוסיה, שם הועסק כרופא של האסירים. כאסיר ציון מת בשנת 1948, רחוק ממשפחתו, מחבריו, שאתם פעל ולחם כל ימי חייו.