stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ענת ניר
ביוגרפיה > פעילות פוליטית

בשנת 2017 מכרה ניר את חלקה בחברת ההפקות בה הייתה שותפה על מנת להתמודד על מקום ברשימת מרצ לכנסת, במסגרת יוזמת "אבוקדו" בתוך המפלגה בה היא שותפה מייסדת. מטרת היוזמה היא לקדם תפיסת עולם פוליטית שונה שאינה מושתתת על "פוליטיקת זהויות שטחית שבמסגרתה יקנו לנו שריון כלשהו במפלגות הקיימות", אלא מבוססת על קידום פוליטיקה של טוב משותף, וזאת באמצעות גיבושה של הקהילה הגאה סביב ערכים משותפים ולא סביב העדפה מינית במטרה לייצר כוח פוליטי משמעותי.
בדצמבר 2018 הכריזה ניר כי תתמודד על מקום ברשימת מרצ לכנסת ה-21, בבחירת הפנימיות שיערכו בפברואר 2019. בבחירות המקדימות לרשימת מרצ שנערכו ב-14 בפברואר 2019 הגיעה למקום ה-14 ברשימה.
לאחר פיזור הכנסת ה-21 והקדמת הבחירות לכנסת ה-22 נערכו בוועידת מרצ בחירות מקדימות חוזרות בהן התמודדה ניר והתקדמה למקום ה-13 ברשימה, אך לאחר הקמת המחנה הדמוקרטי נדחקה למקום 31. לקראת הבחירות לכנסת ה-24, עם החלטת מרצ לרוץ ללא חיבור למפלגה אחרת, הוצבה במקום ה-11 ברשימה אך לא נבחרה לכנסת. לקראת הבחירות לכנסת העשרים וחמש התמודדה שוב במסגרת הבחירות המקדימות במרצ והגיעה למקום ה-18.
הערות שוליים

1 2 3 4  ענת ניר, באתר WDG
↑  ליבי רסקין, ‏דנה וענת חוגגות עשור: הלסביות ששינו את פני הקהילה, באתר ‏מאקו‏, 13 בדצמבר 2012
↑  8. דנה זיו, ענת ניר וליאור אלפנט, באתר ‏מאקו‏, 25 בדצמבר 2011
↑  ג'ורג' אבני, ‏זוזי לאפליקציה: מובז מנסה לכבוש את הנשים, באתר ‏מאקו‏, 5 באוקטובר 2015
↑   הדר קנה, ההומואים כובשים את התרבות הפופולרית - אז למה הלסביות נשארות בחוץ?, באתר TheMarker‏, 12 ביולי 2016
↑   אילן ליאור, בעקבות מחאת הלהט"ב: משרד התיירות הקפיא קמפיין להבאת תיירים למצעד הגאווה, באתר הארץ, 18 באפריל 2016
↑  מיכל רז-חיימוביץ', ‏כלכלה ורודה: 63% מהקהילה הגאה יעדיפו פרסום ייעודי להם, באתר גלובס, 9 ביוני 2014
↑  נסלי ברדה תנחה ועידה כלכלית ראשונה לקהילה ההומו-לסבית, באתר גלובס, 2 ביוני 2014
↑  אמיר אלון, תלם יהב ויהודה שוחט, נגד אלימות, אפליה ועושק: 50 הגיבורים החברתיים של 2018, באתר ynet, 31 בדצמבר 2018
↑  מארגנות שביתת הנשים: "זו לא הצלחה אישית, אלא של כל הנשים", באתר Xnet‏, 4 בדצמבר 2018
↑  איתי שיקמן, מכאן יצאה לדרך שביתת הנשים: דירת השותפות בת"א שהפכה לחמ"ל, באתר ynet, 3 בדצמבר 2018
↑  אמיר אלון ואיתי בלומנטל, שביתת הנשים: ההסתדרות תומכת, ייתכנו דחיות בטיסות, באתר ynet, 2 בדצמבר 2018
↑   בר פלג, "אנחנו דורשות מעשים": כ-20 אלף הפגינו בתל אביב במחאה על האלימות נגד נשים, באתר הארץ, 4 בדצמבר 2018
↑  אמיר אלון, תלם יהב ויהודה שוחט, נגד אלימות, אפליה ועושק: 50 הגיבורים החברתיים של 2018, באתר ynet, 31 בדצמבר 2018
↑  גיא פרחי, זהבה, מאחורייך: האם פעילי יוזמת אבוקדו יעמדו בראשות מרצ?, באתר Time Out תל אביב, 8 ביוני 2017
↑    נחמה דואק, ארץ במקום מרצ, באתר "ידיעות אחרונות", 8 ביוני 2017
↑  אמרי קלמן וענת ניר הודיעו: מתכוונים לרוץ לראשות מרצ, באתר WDG ‏, 25 במאי 2017
↑  ההודעה של ענת ניר על ההתמודדות בפריימריז של מרצ,עמוד הפייסבוק של ענת ניר, 30 בדצמבר 2018
↑  רשימת מרצ לכנסת ה-21, מתוך אתר ועדת הבחירות המרכזית
↑  רשימת מרצ לכנסת ה-22, מתוך אתר מרצ
↑  רשימת מרצ לכנסת ה-24, מתוך אתר ועדת הבחירות המרכזית
ענת ניר במחאת הלהט"ב 2018
ענת ניר ביום הבחירות לראשות מרצ 2018
ג'ון איוון דמיאניוק

| --- | --- |

 לידה:  3 באפריל 1920 אוקראינה הסובייטית (1919-1927) דובובי מחרינצי (אוק'), אוקראינה 
 פטירה:  17 במרץ 2012 (בגיל 91) גרמניה באד פיילנבאך (אנ'), גרמניה 
 מדינה:  האימפריה הרוסית, ברית המועצות, ארצות הברית
 מספר צאצאים:  3 
 
איבאן דמיאניוק (באוקראינית: Іван Миколайович Дем'янюк; באנגלית: John Demjanjuk‏; 3 באפריל 1920 – 17 במרץ 2012) היה אוקראיני שביצע פשעים נגד האנושות במהלך שירותו ב-SS כשומר במחנה ההשמדה סוביבור, ואחרי המלחמה היגר לארצות הברית.
אזרחותו האמריקנית נשללה לאחר שנקבע כי שיקר בשאלון ההגירה והסתיר את עברו הנפשע. לבקשת מדינת ישראל, לאחר שלילת אזרחותו בארצות הברית, דמיאניוק הוסגר אליה והועמד לדין על פי חוק לעשיית דין בנאצים ובעוזריהם, תש"י-1950, בפשעים נגד האנושות כנגד יהודים בתקופת השואה. דמיאניוק זוהה כ"איוואן האיום", שומר ממחנה ההשמדה טרבלינקה, הורשע בבית משפט מחוזי בישראל בשנת 1988 ונידון למוות, אולם בערעור בפני בית המשפט העליון, בעקבות ראיות חדשות שגילו הסנגוריה ונציג התביעה, מיכאל שקד, הוא זוכה בשל ספקות באשר לזיהויו כ"איוואן האיום" וזאת לאחר שנמצאו ראיות המצביעות על אדם אחר, בשם איוואן מרצ'נקו, כ"איוואן האיום".
בשנת 2011 הורשע דמיאניוק על ידי בית משפט בגרמניה באשמת סיוע לרצח של כ-29 אלף איש בעת ששירת במחנה סוביבור, ונגזרו עליו חמש שנות מאסר. דמיאניוק הגיש ערעור על ההחלטה, אך מת בטרם נידון הערעור.
חייו

איוון דמיאניוק נולד בשנת 1920 בכפר דוּבּוֹבִי מַחַרִינְצִי (Дубові Махаринці) שבאוקראינה. משהפסיק את לימודיו לאחר 4 שנות לימוד עבד כנהג טרקטור בקולחוז. בשנת 1940 גויס לצבא האדום, ובמהלך הקרבות מול הוורמאכט המתקדם, נפצע בגבו ואושפז. עם החלמתו הוחזר לחזית, ובחודש מאי 1942 נפל בשבי הגרמנים בקרב קרץ' שהתנהל בחצי האי קרים. הוא הועבר עם שבויים אחרים למחנה השבויים רובנו, במערב אוקראינה, ולאחר מכן למחנה השבויים בקרבת העיר חלם, בפולין.
על האירועים שהתרחשו החל מתאריך זה ועד לסיום המלחמה נחלקו התביעה וההגנה במשפטו בישראל. התביעה טענה כי זמן מסוים לאחר נפילתו של דמיאניוק בשבי, הוא התגייס כוואכמן (שומר) לחילות העזר האוקראינים, שפעלו במזרח אירופה וסייעו לגרמנים. לאחר גיוסו, הוא הוכשר כאחד ממתנדבי טרווניקי במחנה האימון של האס אס בטרווניקי ושימש כשומר במחנות ההשמדה סוביבור וטרבלינקה. דמיאניוק טען ששהה במחנה השבויים עד שגויס בעל כורחו לצבא ולאסוב, צבא שהורכב מחיילים סובייטיים שבויים. בפועל, עשה דמיאניוק מעט מאוד במסגרת זו, לטענת הסנגוריה.
לאחר המלחמה, במאי 1945, הגיע דמיאניוק למחנה העקורים בלנדסהוט שבבוואריה. מיולי 1947 שימש כנהג משאית בחברה אמריקנית ברגנסבורג. במחנה עקורים הכיר אישה אוקראינית והשניים נישאו. בספטמבר 1949 הגיע הזוג לאולם. באפריל 1950 נולדה בתם. באוקטובר 1950 הגיש דמיאניוק בקשה להגר לארצות הברית, אך סורב בגלל החשש שהוא חולה שחפת. בסוף ינואר 1952 היגרה המשפחה מגרמניה לארצות הברית בדרך הים.
בארצות הברית השתקעה המשפחה בקליוולנד, אוהיו, ודמיאניוק עבד כפועל במפעל הרכבת מכוניות של חברת "פורד". בשנת 1958 קיבל אזרחות אמריקנית.
בשנת 1975 הגיש עיתונאי אוקראיני למשרד המשפטים בארצות הברית רשימה, ובה 75 שמות של אזרחי ארצות הברית, ילידי אוקראינה, שלטענתו שיתפו פעולה עם הנאצים במלחמת העולם השנייה.
אחד מהשמות היה שמו של ג'ון דמיאניוק, שלטענתו היה ואכמאן (משתף פעולה פעיל) במחנה ההשמדה סוביבור. במסדר זיהוי, שנערך בישראל באמצעות תמונות, זיהו עדים, ניצולי טרבלינקה, את תמונתו של דמיאניוק כ"איוון האיום", שומר ידוע לשמצה מטרבלינקה. לנוכח הזיהוי ביקשה הפרקליטות בארצות הברית לבטל את אזרחותו של דמיאניוק, בטענה כי שיקר בשאלון ההתאזרחות.
במהלך שנת 1980, העבירה ברית המועצות לפרקליטות בארצות הברית תצלומי תעודות של אוקראינים, ששירתו בחילות העזר של הנאצים, וסיימו את הקורסים שערך האס אס במחנה טרווניקי. לדעת החוקרים בארצות הברית, נמצאה זהות בין הפרטים באחת התעודות לבין פרטיו של דמיאניוק. ב-23 ביוני 1981 קיבל בית המשפט בארצות הברית את הבקשה, והורה על שלילת אזרחותו וגירושו מארצות הברית. דמיאניוק ועורכי דינו ערערו, אך ערעורם נדחה. באוקטובר 1983, הגישה ישראל בקשה להסגיר את דמיאניוק. והבקשה נענתה בסוף שנת 1985.
איוואן האיום

על פי תיאור התביעה בישראל, איוואן האיום היה כינויו של שומר במחנה ההשמדה טרבלינקה (שנקרא כך בדומה לאיוואן הרביעי שליט רוסיה). איוואן האיום שיתף פעולה מרצונו עם הנאצים, וביצע פשעים רבים באכזריות רבה. הוא דחס בכוח יהודים לתאי הגזים תוך התעללויות, ולאחר מכן הפעיל אותם. מדי פעם היה לוקח קורבנות מתאי הגזים אותם היה רוצח בעצמו בהתעללויות. בנוסף הוא הואשם בהתעללות ורצח של אסירים יהודים מקבוצות העבודה במחנה. נטען כי הוא רצח בהתעללויות אסירים שברחו מהמחנה, וגם היה מראשי המלקים של אסירים שקיבלו עונשים שונים, לעיתים עד מוות. איוון היה שותף לרציחתם של מאות אלפי יהודים. בסעיף 76 בכתב האישום נכתב: ”בשל אכזריותו המיוחדת, כונה הנאשם "איוון האיום" - כינוי אשר בו בלבד היה הנאשם מוכר וידוע לרבים מבין אסירי מחנה ההשמדה”.
משפט דמיאניוק בישראל

דמיאניוק הוסגר לישראל ב-28 בפברואר 1986, ובאותה שנה הוגש נגדו כתב אישום:תיק פלילי 373/86. ג'ון דמיאניוק הואשם על ידי התביעה כי הוא "איוון האיום".
בפברואר 1987 הועמד דמיאניוק לדין בישראל. דמיאניוק הכחיש כל קשר למחנה. המשפט התנהל בהרכב מיוחד של בית המשפט המחוזי בירושלים בו היו השופטים דב לוין, צבי טל, ודליה דורנר. התובעים היו פרקליט המדינה יונה בלטמן והתובע המוביל מיכאל שקד. הסנגורים היו מארק אוקונור ויורם שפטל.
כל הנאמר במשפט תורגם לאוקראינית ולאנגלית בתרגום סימולטני על ידי חברת "חבר תרגומים", לטובת הסנגור אוקונור והתקשורת הזרה. דמיאניוק הוחזק בבידוד, אך בתאו היה רדיו. הוא קרא עיתון, למד עברית ומדי פעם ניתן לו לשוחח עם בני משפחתו בטלפון.
לאחר משפט מתוקשר, שארך יותר משנה, דן בית הדין את דמיאניוק למוות לאחר שקבע שזהותו הוכחה. הקביעה התבססה על עדויות או תצהירים של 11 ניצולי השואה ושל סַמָּל אס אס גרמני (שהעיד בברלין) ששירת יחד איתו בסוביבור, שהצביעו על כך שהוא אכן "איוואן האיום". גזר הדין ניתן ב-25 באפריל 1988.
דמיאניוק ערער על ההרשעה. בינתיים נפלה ברית המועצות והתובע מיכאל שקד יצא להביא עדויות חדשות מארכיונים שם. לדבריו, "הגיע אליי מידע לפיו בברית המועצות התנהל משפט של פושע מטרבלינקה והעידו שם הרבה ואכמנים [שומרים במחנות]. הרעיון הזה, שיש חומר שלא הגיע אלינו, הטריד את מנוחתי בתור משרת ציבור. אמרתי לעצמי שאם אני יודע את זה - אני צריך להגיע לשם... בכל החומר הזה לא מצאו את השם דמיאניוק, וזה יצר את הספק שהוביל לזיכוי. אני מאמין שבית המשפט העליון נקלע לסיטואציה שאני בעוונותי יצרתי אותה".
ב-29 ביולי 1993 פסק הרכב בן חמישה שופטים של בית המשפט העליון בראשותו של נשיא בית המשפט העליון מאיר שמגר, סגנו מנחם אלון, השופט אהרן ברק, השופט יעקב מלץ והשופט אליעזר גולדברג שזיהויו של דמיאניוק כ"איוואן האיום" מוטל בספק, ועל כן הוא זכאי מחמת הספק. זאת הגם שאין ספק בשקריות גרסתו של דמיאניוק, לפיה העביר את המלחמה כשבוי, היות שלכל הפחות סייע לנאצים בעת ששימש כשומר במחנות. בסיום פסק הדין נכתב: ”מידה ראויה היא זו לשופטים, שאינם בוחנים כליות ולב ואין להם אלא מה שעיניהם רואות וקוראות. תם - ולא נשלם. השלמות איננה נחלתו של שופט בשר ודם” בספרו על המשפט, ציין שפטל כי גם אם זיכויו של דמיאניוק בערעור נבע מזיהויו של "איוואן האיום" כאיוואן מרצ'נקו, הרי יש בכך להראות כי זיהוי דמיאניוק כ"איוואן האיום" במשפט הראשון לא התבסס על ראיות מספקות.
עתירות להעמדתו לדין של דמיאניוק באשמת היותו ואכמן בסוביבור נדחו על ידי בג"ץ, לנוכח התנגדותו של היועץ המשפטי לממשלה, יוסף חריש, שחשש מזיכוי נוסף.
דמיאניוק גורש בחזרה לארצות הברית ב-22 בספטמבר 1993 וב-1998 הושבה לו אזרחותו האמריקאית.
משפטים בארצות הברית ובגרמניה

בשנת 2002 אישר בית משפט אמריקאי לשלטונות לשלול את אזרחותו של דמיאניוק על פי ראיות חדשות שנמצאו לפיהן שימש כשומר במחנות ההשמדה סוביבור ומיידנק. בדצמבר 2005 החליט בית המשפט להגירה בארצות הברית על גירושו לאוקראינה. עורך דינו טען כי באוקראינה צפוי דמיאניוק לסכנת מוות בשל מצבו הרפואי, אך בית המשפט האמריקאי דחה טענה זו.
ב-19 במאי 2008 דחה בית המשפט העליון של ארצות הברית את הערעור שהגיש דמיאניוק על כוונת שלטונות ההגירה לגרשו לאוקראינה, ארץ מוצאו. הערעור לבית המשפט העליון הוגש לאחר שכשנה וחצי קודם לכן דחה בית משפט בערכאה נמוכה יותר ערעור דומה שהגיש בעניין.
בנובמבר 2008 הוגש דו"ח ראשוני של היחידה הגרמנית לחקר פשעי השואה, ובו הוכחות לכאורה לפשעים שביצע דמיאניוק, ולמעורבותו ברצח אסירים יהודים במחנה הריכוז וההשמדה סוביבור בתקופת השואה.
משרד המשפטים האמריקני פתח בהליכים להסגרתו למדינה זרה. עם זאת, לא נקבע לאיזו מדינה יוסגר - לאוקראינה, ארץ מוצאו, לפולין, שבה פעל מחנה סוביבור או לגרמניה.
ב-11 במרץ 2009 הודיעו שלטונות גרמניה כי בית משפט במינכן הוציא צו מעצר נגד דמיאניוק בגין יותר מ-29 אלף עבירות של סיוע לרצח, אך הפעם האישום מתייחס לתקופה אחרת (ממרץ ועד סתיו 1943), בה שירת, לפי החשד, במחנה סוביבור. ב-1 במאי בית משפט פדרלי לעתירות במדינת אוהיו דחה סופית את עתירתו של דמיאניוק נגד הסגרתו לגרמניה. ב-12 במאי, לאחר מאבק משפטי ארוך, דמיאניוק הועלה למטוס, והוסגר לגרמניה. משפטו החל ב-30 בנובמבר 2009, והוחלט על זירוז הליכי המשפט בעקבות מצבו הבריאותי הרופף של דמיאניוק.
בינואר 2011 הוגש נגדו בספרד כתב אישום בגין שירות במחנה הריכוז פלוסנבירג בבוואריה שבדרום גרמניה, והוצא צו מעצר אירופי המבקש מגרמניה להסגירו לספרד.
ב-12 במאי 2011 הורשע דמיאניוק על ידי בית המשפט בגרמניה באשמת סיוע לרצח של למעלה מ-28,000 יהודים בעת ששירת כוואכמן במחנה סוביבור, ונגזרו עליו חמש שנות מאסר. בית המשפט קיבל את טענתו של דמיאניוק שהיה שבוי מלחמה, אך גם מצא ששירת בסוביבור בתקופה האמורה - בניגוד לעדותו וגם בניגוד לטענה שבגינה נשפט בארץ ונידון בערכאה ראשונה למוות - שכן לפי הכרעת הדין הוא כלל לא היה בטרבלינקה בזמן שתחילה נטען שהיה איוון האיום. אף על פי שאין עדויות למעשי פשע שביצע בסוביבור, עצם העובדה ששימש חלק ממערכת ההשמדה הנאצית מספיקה כדי להרשיעו. בית הדין פסק שאף על פי שדמיאניוק התנדב לשירות בסוביבור כשבוי מלחמה, בריחת וואכמן מסוביבור הייתה אפשרית ודמיאניוק צריך היה לנסות לעשות כך.
גם התביעה וגם ההגנה הגישו ערעור על גזר הדין. בית המשפט החליט שדמיאניוק חסר אזרחות ואין חשש שימלט מגרמניה ועל כן הורה על שחרורו ממעצר עד לקבלת החלטה בערעור.
דמיאניוק שהה בבית אבות בגרמניה עד מותו ב-17 במרץ 2012, בגיל 91, בטרם נידון הערעור.
על פי החוק הגרמני, דחיית הערעור היא תנאי להרשעה. כתוצאה מכך נותר דמיאניוק בחזקת חף מפשע.
בינואר 2020 פורסמו לראשונה תמונות שצילם סגן מפקד מחנה סוביבור, בהן נראה אחד השומרים שמעבדה לזיהוי פלילי בגרמניה זיהתה כדמיאניוק בסבירות 'קרובה לוודאי'.
במדיה

בשנת 2019 עלתה בנטפליקס מיני-סדרה דוקומנטרית בת 5 פרקים, "איוון האיום" (באנגלית: The Devil Next Door) המגוללת את חשיפתו, מעצרו ומשפטיו של דמיאניוק.
לקריאה נוספת

יורם שפטל, פרשת דמיאניוק - עלייתו ונפילתו של משפט ראווה, הוצאת אדם, 1993
איוואן האיום, סדרה טלוויזיונית בת חמישה פרקים. נטפליקס, 2019
תמיר הוד, מדוע זכרנו לשכוח? פרשת דמיאניוק בישראל, הוצאת רסלינג, 2020
Douglas, Lawrence (2016). The Right Wrong Manː John Demjanjuk and the Last Great Nazi War Crimes Trial. New Jersey: Princeton University Press. ISBN 978-0-691-17825-7.
הערות שוליים

↑  מתוך כתב האישום, פרק י'
↑  מתוך כתב האישום, פרק י"א
↑  מתוך כתב האישום, פרק י"ג
↑  תיק פלילי 373/86 - מדינת ישראל נגד איוון דמיאניוק, אתר גנזך המדינה, משרד ראש הממשלה
↑  תמי זילברג, בישראל מתרגמים לכל העולם, מעריב, 11 בספטמבר 1987
↑  תום שגב, המיליון השביעי: הישראלים והשואה, ז, 3, עמ' 388.
↑  תפ (י-ם) 373/86 מדינת ישראל נ' איוון (ג'והן) דמיאניוק, ניתן ב-25 באפריל 1988
↑  איתמר לוין, התובע במשפט דמיאניוק התנגד לעונש המוות, באתר News1 מחלקה ראשונה
↑  תום שגב, הרשעת דמיאניוק - הגרוטסקיות והמסר, באתר הארץ, 13 במאי 2011
↑  ע"פ 347/88 איוון (ג'והן) דמיאניוק נ' מדינת ישראל, ניתן ב-29 ביולי 1993, באתר "נבו"
↑  כתב אישום נגד דמיאניוק גם בספרד, אתר רשת ב', 14 בינואר 2011
↑  סוכנויות הידיעות, גרמניה: דמיאניוק הורשע בסיוע לרצח יהודים, באתר nrg‏, 12 במאי 2011
↑  בן שאול, "בנו של דמיאניוק: "תאוריה חסרת בסיס"", פורסם ב-ד' בשבט תש"פ 30/01/20 באתר ערוץ 7
↑  JTA and TOI staff, Photos surface showing convicted Nazi criminal John Demjanjuk at Sobibor camp, www.timesofisrael.com, ‏20 בינואר 2020 (באנגלית)
↑  אסף אוני, ‏פני הרשע: נחשפו התמונות של דמיאניוק בסוביבור, באתר גלובס, 28 בינואר 2020
↑  רותה קופפר, סבא־שטן מטרבלינקה: סדרת "איוואן האיום" בנטפליקס, באתר כלכליסט, 7 בנובמבר 2019
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007260314005171  PLWABN: 9810576749705606  BIBSYS: 90390453  BnF: cb12304396m (data)  GND: 118833650  ISNI: 0000 0001 0264 3681  LCCN: n87853113  NKC: js2010605548  NLA: 35979520  NSK: 000041541  NTA: 073864714  SELIBR: 396388  SNAC: w6cv6cn6  SUDOC: 031918085  Trove: 1171762  VIAF: 93986530   WorldCat (עם VIAF): 93986530 
השופטים דב לוין ודליה דורנר מעיינים בראיות במהלך המשפט, 23 בפברואר 1987
אנני פישר

| --- | --- |

 לידה:  5 ביולי 1914 בודפשט, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  10 באפריל 1995 (בגיל 80) בודפשט, הונגריה 
 מקום קבורה:  בית הקברות פרקשרטי בבודפשט 
 מוקד פעילות:  הונגריה 
 מקום לימודים:  האקדמיה למוזיקה פרנץ ליסט בבודפשט 
 סוגה:  מוזיקה קלאסית 
 כלי נגינה:  פסנתר 
 חברת תקליטים:  Hungaroton, דויטשה גרמופון, EMI, Supraphon 
 בן או בת זוג:  אלאדאר טות 
 פרסים והוקרה:  פרס קושוט (1949)  Order of the Red Banner of Labor (1974)  פרס קושוט (1955)  פרס המורשת ההונגרית (1997)  מפקד עם כוכב של מסדר ההצטיינות של הונגריה (1994)  אמן דגול של הונגריה (1952)  פרס קושוט (1965) 
 פרופיל ב-IMDb
 
אנני פישר (בהונגרית: Fischer Annie;‏ 5 ביולי 1914 – 10 באפריל 1995) הייתה פסנתרנית יהודייה-הונגרייה.
ביוגרפיה

פישר נולדה בבודפשט ולמדה באקדמיה למוזיקה ע"ש פרנץ ליסט אצל ארנולד סקיי וארנסט פון דוהנאני. הופעת הבכורה שלה הייתה בגיל עשר, בנגינת הקונצ'רטו לפסנתר מס' 1 של בטהובן. כעבור שנתיים ניגנה את הקונצ'רטו בלה מז'ור של מוצרט, ק. 488 ואת הקונצ'רטו של שומאן עם תזמורת טונהאלה בציריך. בשנת 1933 זכתה בתחרות הפסנתר הבינלאומית ע"ש פרנץ ליסט בביצוע מבריק ובוגר של הסונאטה בסי מינור של ליסט.
אנני פישר נישאה למוזיקולוג ומבקר המוזיקה רב ההשפעה אלאדאר טות (Aladar Toth;‏ 1968-1898).
כיהודייה, נמלטה פישר עם בעלה לשוודיה בשנת 1940, לאחר הצטרפות הונגריה למדינות הציר במלחמת העולם השנייה. אחרי המלחמה חזרו היא ובעלה לבודפשט.
ביוגרפיה > קריירה

במשך הקריירה שלה הופיעה פישר ברחבי העולם, אך עיקר הופעותיה התרכזו באירופה. בשנת 1961 הופיעה לראשונה בארצות הברית בנגינת הקונצ'רטו של מוצרט במי במול מז'ור, ק.482 עם תזמורת פילדלפיה בניצוח גיאורג סל. עם אוטו קלמפרר ביצעה את מכלול הקונצ'רטוי של לודוויג ואן בטהובן, ברויאל פסטיבל הול בלונדון.
הרפרטואר של אני פישר חבק יצירות מן התקופה הקלאסית והתקופה הרומנטית, בביצוען גילתה עוצמה וחזון יחידים במינם לצד שליטה מרשימה במבנה ובגוון צלילי. כמי שביצועיה מלאי השראה ובלתי צפויים, לא נטתה חיבה להקלטות, אך התקליטים שהוציאה לקונצ'רטי ק.467 ו-ק.482 של מוצרט וליצירות מאת בארטוק, בטהובן, שוברט ושומאן הם יוצאים מן הכלל. עושר הגוונים והספונטניות של נגינתה ניכרים ביותר בהקלטה חיה של הבאלאדה בסול מינור של שופן מרסיטל במוסקבה בשנת 1949. עומק השלווה הרוחנית שהשיגה בימיה הטובים ביותר, למשל בפינאלה של הפנטזיה בדו מז'ור של שומאן, היה יחיד ומיוחד לה, והלהט שגילתה בביצוע הפוגה מתוך סונאטת האמרקלאוויר של בטהובן לא דעך עד הצליל האחרון. במשך שנים אחדות הקליטה אנני פישר את מכלול הסונאטות של בטהובן לחברת הונגרטון, אך נאמנה לביקורת העצמית החריפה שלה, לא הייתה מרוצה מהוצאתן לאור.
פרסים והוקרה

מקום ראשון בתחרות הפסנתר הבינלאומית ע"ש פרנץ ליסט בשנת 1933
פרס קושוט, פרס התרבות הגבוה ביותר של הונגריה, בשנים 1949, 1955 ו-1965
פרס האמן הדגול (1952)
אנני פישר נפטרה בשנת 1995 ונקברה לצד בעלה בבודפשט.
הקלטות

הקלטותיה של אנני פישר יצאו בכמה חברות הקלטה חשובות: BBC רקורדס, דו-רה-מי, EMI קלאסיקס, הונגרטון, אורפאו, פאלקסה, Q דיסק, אורניה ו-ICA קלאסיקס.
בטהובן
מוצרט
שומאן
בארטוק
ליסט
שוברט
שופן
באך
ברהמס
סונאטה מס' 3 בפה מינור, אופוס 5
דוהנאני
היידן
קודאי
מנדלסון
הערות שוליים

1 2 3  ברייס מוריסון, "אנני פישר" במילון גרוב למוזיקה ומוזיקאים אונליין
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007453902605171  PLWABN: 9810671475405606  BIBSYS: 38193  BnF: cb13893946b (data)  GND: 129613231  ISNI: 0000 0001 1476 5707  LCCN: no91026419  LNB: 000308363  MusicBrainz: dee5df27-3e69-41c2-a327-1ca9beef194e  NKC: xx0027559  NLK: KAC201510376  NSK: 000666458  RERO: 02-A003244841  SNAC: w66x6swf  SUDOC: 163269785  VIAF: 85471337   WorldCat (עם VIAF): 85471337 
קברה של אנני פישר בבודפשט
שפות סורביות

| --- | --- |
 מדינות:  גרמניה
 אזורים:  לוסאטיה
 דוברים:  בין 20,000 ל-50,000
 כתב:  אלפבית לטיני 
 משפחה:  הודו-אירופית  בלטו-סלאבית   סלאבית    סלאבית מערבית  סורבית
 לאום:  גרמניה (שפת מיעוטים רשמית)
 קוד שפה:  wen 
 קוד ISO 639-2:  wen 
 ראו גם:  שפה • כתב • רשימת שפות
 
סוֹרְבִּית (נקראת גם וֶנְדִית או לוּסָטִיָאנִית) היא שפה סלאבית מערבית מתוך קבוצת השפות הסלאביות שבמשפחת השפות ההודו-אירופיות. דוברי הסורבית הם הסורבים צאצאי הוונדים, השבט הסלאבי שהתיישב בשטח שבין נהר האודר לנהר האלבה.
הסורבית היא אחת משלוש שפות המיעוטים הרשמיות של גרמניה, בנוסף לדנית ופריזית (בגרמנית: Sorbisch).
הסורבית נחלקת לשני דיאלקטים עיקריים, שביניהם כמה הבדלים בהגייה: הדיאלקט הצפוני (dolnoserbšćina) מדובר בפי שבעת אלפים עד עשרת אלפים איש במדינת ברנדנבורג בגרמניה (דיאלקט זה נמצא בסכנת הכחדה) המתגוררים בעיקר בעיר פורסט וסביבותיה, והדיאלקט הדרומי (hornjoserbšćina) מדובר בפי 13 עד 40 אלף איש במדינת סקסוניה בגרמניה. האזור בו מדברים בשני הדיאלקטים נקרא לוסאטיה (Lausitz בגרמנית, Łužica/Łužyca בסורבית).


מפת תפוצה של השפות הסלאביות. למידע על שפה, לחצו עליה
האזור דובר הסורבית בגרמניה
הגייתן וכתיבתן של אותיות השפה הסורבית

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
הגיית וכתיבת השפה הסורבית
העיצורים
| הסימון הגרפי | הערך הפונטי בסורבית העילית (hornjoserbšćina) | הערך הפונטי בסורבית התחתית (dolnoserbšćina) |
Bb: נהגה כהגיית בי"ת דגושה
Cc: נהגה כהגיית צד"י
Ćć: נהגה כהגיית ת"ו מרוככת
| Čč | נהגה כ-צ' שיני-חיכי כמו צליל זה באנגלית | נהגה כ-צ' שיני כמו צליל זה בפולנית |
CHch: נהגה כהגיית כ"ף רפה
Dd: נהגה כהגיית דל"ת דגושה
DŹdź: נהגה כדל"ת מרוככת
| DŽdž | נהגה כ-ג' שיני-חיכי כמו צליל זה באנגלית | נהגה כ-ג' שיני, נהגה כצליל זה בפולנית |
Ff: נהגה כהגיית פ"ה רפה
Gg: נהגה כהגיית גימ"ל דגושה
| Hh | נהגה כהגיית גימ"ל רפה בעבר אך אינו נהגה לפני עיצורים אפיים: m, n עיצורים נוזליים:l, r ובין תנועות. | נהגה כהגיית גימ"ל רפה בעבר |
| Jj | נהגה כהגיית יו"ד עיצורית (כמו Y באנגלית) | נהגה כהגיית יו"ד עיצורית (כמו Y באנגלית) לאחר עיצור מסמן ריכוך |
Kk: נהגה כהגיית כ"ף דגושה
Ll: נהגה כהגיית למ"ד
Łł: נהגה כהגיית ו"ו עיצורית עם הלשון אל אחורי השיניים
Mm: נהגה כהגיית מ"ם
Nn: נהגה כהגיית נו"ן
Ńń: נהגה כנו"ן מרוככת
Pp: נהגה כהגיית פ"ה דגושה
Rr: נהגה כהגיית רי"ש
| Ŕŕ |  | נהגה כרי"ש מרוככת |
| Řř | נהגה כצליל בין שי"ן ימנית לרי"ש, מופיע לאחר העיצורים:p, t ו-k |  |
Ss: נהגה כהגיית סמ"ך
Śś: נהגה כהגיית שי"ן שמאלית בעבר (סמ"ך מרוככת)
| Šš | נהגה כשי"ן שינית-חיכית כמו צליל זה באנגלית | נהגה כשי"ן שינית כמו צליל זה בפולנית |
Tt: נהגה כהגיית ת"ו דגושה
| Ww | נהגה כהגיית ו"ו עיצורית לאחר תנועה נהגה כהגיית בי"ת רפה בכל מקום אחר | נהגה כהגיית ו"ו עיצורית לאחר תנועה ובראש מילה בראש מילה נשמע מאוד חלש וכמעט שאינו נהגה בכל מקום אחר נהגה כהגיית בי"ת רפה |
Zz: נהגה כהגיית זי"ן
Źź: נהגה כזי"ן מרוככת
| Žž | נהגה כ-ז' שיני-חיכי כמו צליל זה באנגלית | נהגה כ-ז' שיני כמו צליל זה בפולנית |
התנועות
| הסימון הגרפי | הערך הפונטי בסורבית העילית (hornjoserbšćina) | הערך הפונטי בסורבית התחתית (dolnoserbšćina) |
Aa: נהגית כהגיית פתח
Ee: נהגית כצרה פתוח
Ĕĕ: נהגית כהגיית צרה
Ii: נהגית כהגיית חיריק
Oo: נהגית כחולם פתוח
| Óó | נהגית כהגיית חולם |  |
Uu: נהגית כהגיית קובוץ
Yy: נהגית כחיריק עמוק
27 באוקטובר

27 באוקטובר הוא היום ה-300 בשנה, (301 בשנה מעוברת) בשבוע ה-44 בלוח הגרגוריאני. עד לסיום השנה, נשארו עוד 65 ימים.
אירועים היסטוריים ביום זה

312 – קונסטנטינוס רואה את חזיון הצלב בקרב גשר מילביוס
710 – תחילת הפלישה הערבית לסרדיניה
1676 – פולין וטורקיה חתמו על הסכם שלום בוורשה
1795 – פיזור האספה הלאומית הראשונה של צרפת, והחלפתה (כעבור 5 ימים) ברשות מחוקקת בת שני בתים
1806 – הצבא הצרפתי נכנס לברלין
1867 – ג'וזפה גריבלדי נכנס לרומא בפעם השנייה
1882 – הברון אדמונד דה רוטשילד שולח תרומה ראשונה למושבה ראשון לציון
1898 – מסע וילהלם השני לארץ ישראל: הקיסר הגיע למושבה הטמפלרית ביפו
1913 – נשיא ארצות הברית, וודרו וילסון, מודיע שארצות הברית לעולם לא תתקוף מדינה אחרת
1917 – 20,000 נשים צועדות במצעד הסופרג'יסטיות (למען זכות בחירה) בניו יורק
1920 – מטה חבר הלאומים עובר לז'נבה
1924 – הרפובליקה של אוזבקיסטן מוקמת במסגרת ברית המועצות
1938 – מלחמת סין–יפן השנייה: סיום הקרב על ווהאן - יפן כובשת את ווהאן מידי סין
1941 – הנאצים מקימים גטו של צוענים בבלגרד
1944 – יוסיפ ברוז טיטו נכנס לבלגרד המשוחררת
1946 – החזית הלאומית של גאורגי דימיטרוב זוכה בבחירות הכלליות בבולגריה
1948 – ישראל כובשת את ניצנים שבנגב
1954 – נשיא ארצות הברית, דווייט אייזנהאואר, מציע סיוע אמריקני לנשיא דרום וייטנאם נו דין דיים
1958 – גנרל איוב ח'אן מחליף את איסקנדר מירזה בתפקיד נשיא פקיסטן
1961 – ברית המועצות מבצעת ניסוי גרעיני בנוביה זמליה
1962 – התחלת משבר הטילים בקובה
1979 – איי סנט וינסנט והגרנדינים מקבלים עצמאות מבריטניה
1981 – אנדרו יאנג, שגריר ארצות הברית לשעבר באו"ם, נבחר לראשות עיריית אטלנטה בג'ורג'יה
1991 – טורקמניסטן מקבלת עצמאות
1991 – לאחר שנים תחת שלטון דיקטטורי, בחירות חופשיות נערכות לראשונה בפולין
1997 – מדד הדאו ג'ונס (DJIA) צונח ב-554.26 נקודות, ומופעל התקנון להפסקת המסחר בבורסת ניו-יורק
1997 – שיגור החללית קאסיני
1998 – גרהרד שרדר נבחר לקנצלר גרמניה בפעם הראשונה
2000 – נפתחה הביאנלה הראשונה לקרמיקה ישראלית במוזיאון ארץ ישראל
2002 – פיגוע התאבדות בתחנת הדלק באריאל, 3 הרוגים
2005 – המהומות בצרפת פורצות לאחר מותם של שני נערים מוסלמים
2014 – סיום מבצע הריק: הצבא הבריטי עוזב את אפגניסטן
2014 – הזמרת טיילור סוויפט מפרסמת את אלבומה החמישי, 1989
2017 – קטלוניה מכריזה על עצמאותה מספרד
2018 – פיגוע הירי בבית הכנסת בפיטסבורג: אנטישמי פתח בירי בתוך בית כנסת בפיטסבורג, פנסילבניה במהלך ברית מילה, 11 מתפללים נרצחו