stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מנאוס
גאוגרפיה > אקלים

במנאוס חם כל השנה וגם גשום כל השנה, כשבאוגוסט, החודש היבש ביותר, יורדים כ-60 מילימטרים של גשם. הטמפרטורות נעות בין 30 מעלות צלזיוס ל-33 מעלות.
| אקלים במנאוס> חודש.טמפרטורה יומית מרבית ממוצעת (C°).טמפרטורה יומית מזערית ממוצעת (C°).משקעים ממוצעים (מ"מ) | אקלים במנאוס> ינואר.30.5.23.1.260.1 | אקלים במנאוס> פברואר.30.4.23.1.288.3 | אקלים במנאוס> מרץ.30.6.23.2.313.5 | אקלים במנאוס> אפריל.30.7.23.3.300.1 | אקלים במנאוס> מאי.30.8.23.3.256.3 | אקלים במנאוס> יוני.31.0.23.0.113.6 | אקלים במנאוס> יולי.31.3.22.7.87.5 | אקלים במנאוס> אוגוסט.32.6.23.0.57.9 | אקלים במנאוס> ספטמבר.32.9.23.5.83.3 | אקלים במנאוס> אוקטובר.32.8.23.7.125.7 | אקלים במנאוס> נובמבר.32.1.23.7.183.0 | אקלים במנאוס> דצמבר.31.3.23.5.216.9 | אקלים במנאוס> שנה.31.4.23.3.2,286.2 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
מקור: הארגון המטאורולוגי העולמי
גאוגרפיה > אקולוגיה

מנאוס נבנתה במרכז אגן האמזונאס, בלב יערות הגשם. עדיין אפשר למצוא לא הרחק ממנה אזורים שצורתם הטבעית השתמרה במידה זו או אחרת, אך הם הולכים ומתמעטים בשל התרחבות האזור המטרופוליטני שלה ובשל כך שהעיר ונמלה מזהמים את הנהר שעליו הם יושבים.
חינוך

בעיר נמצאות מספר אוניברסיטאות, בהן האוניברסיטה הפדרלית של אמזונאס והאוניברסיטה המדינתית של אמזונאס.
תחבורה

משרת את מנאוס נמל התעופה הבינלאומי אדוארדו גומס, הקרוי על שמו של איש חיל האוויר הברזילאי אדוארדו גומס. הנמל, שנמצא במרחק של 14 קילומטרים צפונית למנאוס, מציע טיסות ליעדים בברזיל ומחוצה לה.
תרבות > המטבח של מנאוס

המטבח של מנאוס מאופיין בשימוש במגוון רחב של דגי אגן האמזונאס. בין מנות הדגים הנפוצות אפשר למצוא את הפיררוקו (pirarucu) בבננה, את הטמבקי (tambaqui) הצלוי ואת הטוקונרה (tucunaré) המטוגן. מרכיבים רווחים בבישול של מנאוס הם הכוסברה, שמן הדקלים (דֶנדֶה), קמח מנדיוקה. בין הפירות המקומיים - הגראביולה (graviola), הקופואסו (cupuaçú), האסאי (açaí), הז'ניפאפו (genipapo), הבאקורי (bacuri), הפופוניה (pupunha), הטוקומה (tucumã) ועשרות זני בננות.
תרבות > מוזיקה

הסגנונות המוזיקליים האופייניים למנאוס הם הבוי בומבה (Boi-bumbá) - פופולרי במיוחד בפסטיבל של יוני, כשהוא מלווה בריקוד עממי, ועוסק בחיי הנהר והילידים; הפוהו, שהגיע למנאוס עם המהגרים מצפון המזרח וקיבל בה לבוש חדש, אקרובטי; הסמבה (במנאוס טוענים כי הקרנבל בעיר שני רק לזה של ריו דה ז'ניירו) והאָשֶה (axé) - מקצב באהיאני במקורו שמנוגן על ידי תזמורת.
ספורט

בעיר פועלות מספר קבוצות כדורגל, כמו נסיונל פוטבול קלובה, אך אף אחת מהן לא זכתה בהישגים משמעותיים.
העיר היא אחת הערים שאירחו את מונדיאל 2014 שהתקיים בברזיל. לצורך כך נבנה אצטדיון ארנה אמזוניה, שמשמש גם כמגרשה הביתי של נסיונל פוטבול קולבה.
יהודי מנאוס

שנת 1810 מהווה ציון דרך אצל יהודי מנאוס בפרט ויהדות ברזיל בכלל. באותה שנה חדלה לפעול בפורטוגל האינקוויזיציה. מצבם של יוצאי גירוש ספרד במרוקו היה בלתי נסבל: צפיפות אוכלוסין גבוהה בשכונות היהודיות המיוחדות, מחלות מידבקות, מאסר בידי השלטונות, הריסת בתי כנסת וסבל גופני ונפשי. עקב הסכם סחר בין ברזיל ובריטניה נפתחה המדינה הדרום-אמריקאית לקליטת מהגרים, והחלה בה תקופה של התפתחות ופריחה. היהודים הראשונים הגיעו לאגן האמזונאס כבר בשנת 1810. באזור נמצאה מצבה יהודית קדומה של מרדכי הכהן, מחודש סיון תר"ח (1848).
בשנים 1910-1810 הגיעו לאזור זה כאלף משפחות יהודיות ממרוקו. רובן התיישבו בעיר מנאוס, ומיעוטן לאורך הנהר ובמעלה שלו, באזור מדינת פרו. היו בהם אלפי צעירים שהגיעו לאזור לעבוד ושלחו סיוע למשפחותיהם במרוקו. הם נישאו גם לנשים שהגיעו בהגירה מאורגנת מפולין. בין הצעירים, יש שחזרו לביתם ויש שנשארו לאורך הנהר. בערי הנהר מצויות מאות מצבות יהודיות המשקפות עשרות מאחזים יהודיים קטנים.
היהודים עסקו תחילה ברוכלות. הם הציעו את מרכולתם מסירותיהם. הם שטו מיישוב ליישוב ומכרו את הסחורות העירוניות לתושבי המקום. פריחת תעשיית הגומי הביאה לשגשוג עד שההכנסה לנפש הייתה לגבוהה בעולם. בעקבות המשבר הכלכלי, נפסקה הגאות והיהודים החלו להתרכז בערים.
בעיר מצוי קברו של הרב שלום מויאל, הנחשב בעיני התושבים הנוצרים בעיר לקדוש.
ב-2009 מנתה קהילת יהודי מנאוס כמאתיים משפחות. בעיר קיים בית כנסת אחד "בית כנסת בית יעקב - רבי מאיר". בית הכנסת התארגן, לאחר שהתאחדו מתפללי שני בתי הכנסת שהוקמו בעיר: בית יעקב משנת 1928 ובית מאיר שנוסד לאחר מכן. הנוסח הוא של יהודי מרוקו הספרדית. תפילות מתקיימות רק בשבת. לקהילה בית ספר יהודי "יעקב אזולאי" הפתוח יומיים בשבוע ל-70 תלמידים ובו לומדים יהדות ועברית.
בבית הכנסת יש ספר תורה שלפי המסורת הובא עוד מפורטוגל והוא בן כארבע מאות שנה. הרב אליהו בירנבוים, יחד עם מומחים, בדק את ספר התורה והגיע למסקנה כי הוא "בעל כתב ספרדי ולא צפון אפריקאי ומועד כתיבתו בסוף המאה ה-16". בית התפוצות בקש לקבל את ספר התורה לתצוגה ונענה על ידי נשיא הקהילה חיים בן-שימול כי "אצלנו ספר התורה הוא לב ליבה של הקהילה היהודית".
ערים תאומות

ברזיל בלם, פארה, ברזיל
הערות שוליים

↑  אתר הארגון המטאורולוגי העולמי
↑  מקור ראשון, 27 בפברואר 2009
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007552629605171  BNE: XX458107  GND: 4231796-4  LCCN: n79113930  MusicBrainz: 10bc9c95-e8c2-4391-be1f-7ce3b37ea995  NARA: 10037267  NKC: ge1150780  VIAF: 123145925   WorldCat (עם VIAF): 123145925 
ארנה אמזוניה
מנהרות (ספר של רודריק גורדון ובראיין ויליאמס)

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  רודריק גורדון, בראין ויליאמס 
 שפת המקור:  אנגלית 
 סוגה:  רומן 
 הוצאה
 מקום הוצאה:  הממלכה המאוחדת 
 תאריך הוצאה:  יולי 2007 
 סדרה
 הספר הבא:  מעמקים
 קישורים חיצוניים
 מסת"ב:  978-1-905294-42-8
 
מנהרות (Tunnels) הוא ספר פנטזיה מאת רודריק גורדון ובראיין ויליאמס.
מנהרות הוא רומן בדיוני המתרחש מתחת לקרקע מאת הסופרים הבריטיים רודריק גורדון ובריאן ויליאמס. הספר פורסם תחילה בהוצאה עצמית בשם "החפרפרת מהייפילד" (The Highfield Mole) בשנת 2005, ופורסם מחדש בשם "מנהרות" על ידי הוצאת The Chicken House בשנת 2007. הספר מגולל את סיפורו של ויל בורוז, "ארכאולוג" בן 14, שנתקל בציוויליזציה תת-קרקעית בשם "המושבה". ויל וחברו צ'סטר בורחים מהמושבה ויוצאים למצוא את אביו של ויל, ב"מעמקים", מקום עמוק יותר בכדור הארץ, אפילו יותר מהמושבה.
עלילה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
ויל בורוז בן ה14 ואביו ד"ר בורוז הם חובבי ארכאולוגיה וחופרים מנהרות ליד ביתם. יום אחד נעלם אביו של ויל במנהרות, וויל יוצא יחד עם חברו צ'סטר אל מעמקי האדמה, שם הם מגלים עולם שלם של אנשים שירדו לחיות אל מתחת לפני האדמה.
הצלחת הספר בישראל

הספר מנהרות והמשכו "מעמקים" לא היו פופולרים בישראל, אי לכך לא תורגם הספר החמישי לעברית.[דרוש מקור]
ראו גם

כדור הארץ החלול
לקריאה נוספת

רודריק גורדון, בריאן ויליאמס מנהרות,The Chicken House, 2007
מנהרות הרכבת בראש הנקרה

| --- | --- |

פתח המנהרה הדרומית
 מידע כללי
 סוג:  מנהרה 
 מיקום:  מועצה אזורית מטה אשר 
 מדינה:  ישראל 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ? – העשור של 1940
 תאריך פתיחה רשמי:  שנות ה־40 של המאה ה־20 
 מידות
 אורך:  200 מ' 
 קואורדינטות:  33°05′34″N 35°06′17″E﻿ / ﻿33.09288889°N 35.10459167°E﻿ / 33.09288889; 35.10459167
  (למפת הגליל המערבי מוגדלת) מנהרות הרכבת בראש הנקרה(למפת הגליל המערבי רגילה) מנהרות הרכבת בראש הנקרה(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום מנהרות הרכבת בראש הנקרה(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום מנהרות הרכבת בראש הנקרה
 
פתח המנהרה הצפונית
פנים מנהרת הרכבת הדרומית
מנהרות הרכבת בראש הנקרה היא מערכת של שתי מנהרות לרכבת המחוברות בגשר, בקצה מסילת החוף, העוברות מתחת לרכס ראש הנקרה. המנהרות נחפרו בידי חיל ההנדסה של דרום אפריקה בזמן מלחמת העולם השנייה והן אינן בשימוש כיום. מערכת המנהרות היא באורך כולל של כ־200 מטר. קו הגבול בין ישראל ללבנון עובר בתוך המנהרה הצפונית, ולפיכך היא נאטמה.
היסטוריה

במהלך מלחמת העולם השנייה, לאחר כיבוש לבנון מידי צרפת על ידי הצבא הבריטי בשנת 1941, הוחלט לחבר את מסילת החוף עם רשת הרכבות בלבנון. מחיפה דרך ביירות לטריפולי, משם הייתה כבר קיימת מסילה צפונה דרך חלב לטורקיה, כדי לאפשר מעבר כוחות צבאיים וציוד. המסילה הוקמה על ידי יחידות צבאיות מדרום אפריקה, אוסטרליה וניו זילנד ובניתה ארכה כשנה וחצי. על מנת לחצות את סולמה של צור נחצבו שתי מנהרות מתחת לרכס המחוברות בגשר מעל לאחת הנקרות הגדולות שבמקום. המנהרה נחצבה על ידי פלוגה 40 של חיל ההנדסה הדרום אפריקאי ונחנכה ב־14 באוגוסט 1942. מעל הכניסה הדרומית למנהרה מופיעה כתובת המציינת את השלמתה בשנת 1942. תוואי המסילה בין חיפה לביירות הושלם ב-24 באוגוסט 1942 ועד לתחנת הרכבת בטריפולי ב-18 בדצמבר 1942.
קו רכבת חיפה – ביירות –טריפולי (HBT) הייתה הקישור הראשון שחיבר בין רשת הרכבות של יבשת אירופה עם רשת הרכבות של צפון אפריקה, אך הוא מעולם לא פעל בשימוש אזרחי. הבריטים שמרו עליו בשליטה צבאית.
במלחמת העצמאות ב־14 במרץ 1948, פוצצו לוחמי גדוד 21 של חטיבת כרמלי את הגשר שחיבר בין המנהרות, כדי למנוע מעבר נשק וחיילים של צבא לבנון. זו הייתה אחת הפעולות הראשונות של החטיבה שנוסדה ב־28 בפברואר 1948. לאחר המלחמה נאטמה המנהרה הצפונית כדי למנוע את חציית הגבול.
המנהרות כיום

המנהרה הדרומית מהווה חלק מאתר הנקרות של ראש הנקרה וניתן להגיע דרכה אל המסלול שעובר בנקרות. בחלקה הדרומי של המנהרה הצפונית ישנו מיצג אור-קולי של אתר ראש הנקרה.
הערות שוליים

↑  מנהרת הרכבת המנדטורית באתר ראש הנקרה
מסאוריה

| --- | --- |

 מדינה:  קפריסין קפריסין
 גובה:  70 מטרים
 קואורדינטות:  35°10′00″N 33°40′00″E﻿ / ﻿35.16666667°N 33.66666667°E﻿ / 35.16666667; 33.66666667 
 he
 
צילום לווין של קפריסין
מסאוריה (ביוונית: Μεσαορία; בטורקית: Mesarya Ovası - "מישור מסריה") הוא מישור רחב-ידיים בצורת משולש ובשטח של כ-1,000 קמ"ר, התופס את חלקו המזרחי של מרכז האי קפריסין. מישור מסאוריה שוכן בין הרי קירניה מצפון, הרי הטרואודוס מדרום וממערב והים התיכון ממזרח, והוא מכסה כתשיעית משטחו של האי. מיקומו בין שני רכסי הרים הקנה לו את שמו, שמשמעותו ביוונית היא "בין ההרים". אורכו של המישור הוא 65 ק"מ ממזרח למערב ורוחבו המרבי מגיע ל-35 ק"מ במזרחו. הוא שטוח למדי ומגיע עד לגובה של כ-325 מטרים מעל פני הים לכל היותר. המישור מחורץ במספר ערוצי אכזב, והנהר הארוך ביותר באי, פדיאוס/קלינדרה (Πεδιαίος/Kanlıdere) חוצה אותו ממערב למזרח.
עד לפני כמיליון שנים היה המישור שקוע מתחת לפני הים בין שני איים המהווים כיום את שני רכסי ההרים שמדרום ומצפון לו. המישור התרומם ויצר את האי קפריסין, אך שב וכוסה מספר פעמים עד שקיבל את צורתו הנוכחית בפליסטוקן. עד המאה ה-1 לפנה"ס היה המסאוריה מכוסה ביער צפוף, אז זה נכרת, והדבר גרם לסחיפת הקרקע. הצמחייה הטבעית במישור מוגבלת לשיחים ולעשב המשמשים כמזון לעדרים. למרות זאת המסאוריה הוא אסם החקלאות המרכזי של האי, אך הענף תלוי לחלוטין בגשמי החורף המעטים יחסית למשקעים היורדים בהרים ובהשקיה. המישור מיושב בצפיפות ולצד כפרים רבים שוכנות בו הערים ניקוסיה, לפקושה ופמגוסטה. מאז פלישת טורקיה לקפריסין ב-1974 מחולק המישור בין הרפובליקה של קפריסין מדרום והרפובליקה הטורקית של צפון קפריסין מצפון.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007534704105171  LCCN: sh96010820  VIAF: 315136955   WorldCat (עם VIAF): 315136955
מחדלים בנזיקין

בדיני הנזיקין, מחדלים מעלים את סוגיית חיובו של אדם כמזיק בשל אי נקיטת פעולה (על אף החובה שיש לנקוט בפעולה כזו), אשר בעטיה נגרם נזק. מחדלים בנזיקין מתאפיינים בדרך כלל על ידי אי נקיטה באמצעי זהירות.
הגדרה

מחדל כהגדרתו המשפטית הוא הימנעות מעשיית מעשה או אי התערבות למניעת התממשותה של סכנה, מקום שהייתה מוטלת החובה להתערב כדי למנוע את התממשות אותה סכנה.
בניגוד למשפט הפלילי, שם הרציונל הוא הגנה על החברה ועל מוסדותיה, בדיני הנזיקין הסכנה נקשרת יותר לנזקים שיכולים להיגרם לאדם מסוים. לכן הוגדרו אותם נזקים על ידי עוולות ספציפיות, כאשר אם אחת מהן מתרחשת וכתוצאה מהתרחשותה נגרם נזק כלשהו, המזיק יכול למצוא את עצמו חב בפיצוי הניזוק על גרימת הנזק. דיני הנזיקין מגינים גם על אינטרסים רכושיים וממוניים ולכן יספקו סעד גם במקרה של פגיעה ברכוש ולא רק במקרה של נזקי גוף.
בפקודת הנזיקין מופיע המחדל במשמעויות שונות ומתוך הקשר הדברים ניתן לעמוד על מובנו. בעוד שמספר המעשים שאותם מסוגל אדם לבצע ברגע מסוים הוא מוגבל בדרך הטבע, הרי אין סוף למחדלים שהוא יכול לעשות בכל רגע. לכן, בתחום האחריות בנזיקין אין ספק כי החובה לפעול כדי למנוע נזק מצומצמת לאין שיעור מהחובה להימנע ממעשה העלול לגרום נזק. עם זאת, כפי שיוצג בהמשך, הפסיקה הרחיבה חלק מהעוולות בדיני הנזיקין (כגון הפרת חובה חקוקה), כך שיחולו גם על גם גרימת נזק במחדל.
אחת הבעיות המרכזיות העולות בהקשר של מחדל נזיקי, היא שאין כל אפשרות לתת תשובה חד-משמעית לשאלה האם הנזק נגרם על ידי מעשה או מחדל. לדוגמה, אדם נוהג במכוניתו במהירות מופרזת וגורם לנזק: האם אחריותו בנזיקין מבוססת על המעשה האקטיבי של נסיעה במהירות מופרזת, או על המחדל של אי נהיגה במהירות הנאותה? הבחנה ברורה תתגבש רק אם ייוחד המושג מעשה לתנועות הגוף המביאות לידי תוצאות שהחוק מעוניין למנען. ועל מחדל מדובר אפוא אם התוצאה מתרחשת ללא כל תנועת גוף מצד המזיק.
בעיה נוספת שעולה היא הפגיעה החזקה באוטונומיה של הפרט. כאשר נאסר על אדם לבצע פעולה מסוימת מני רבות, אין כאן פגיעה יותר מדי גדולה באוטונומיה שלו, אולם הטלת חובה על אדם לבצע משהו ספציפי, שוללת ממנו באופן יותר גורף את חירותו לנהוג כרצונו. לכן, הן החקיקה והן הפסיקה מצמצמות את החובה וקובעות סייגים להטלת חובות פעולה ומבחנים שונים באשר להטלת אחריות בגין הפרה של אותן חובות.
סקירת הדין > פקודת הנזיקין

על מנת לעמוד טוב יותר על השאלה מהו מחדל בדיני הנזיקין, יש להבין מעט רקע על דיני הנזיקין עצמם. דיני הנזיקין (המעוגנים בעיקרם בפקודת הנזיקין) מחולקים לשני סוגים של עוולות:
1. עוולות פרטיקולאריות אשר מתייחסות למקרים ספציפיים כגון עוולת התקיפה, עוולת כליאת השווא, עוולת הנגישה וכדומה.
2. עוולות מסגרת אשר משתרעות על מגוון רחב של תחומים ונושאים: עוולת הרשלנות ועוולת הפרת חובה חקוקה. עוולות אלה משמשות בדרך כלל כעוולות-סל שאליהן פונה בדרך כלל תובע המתקשה להוכיח את קיומה של עוולה פרטיקולרית.
סקירת הדין > פקודת הנזיקין > מטרות דיני הנזיקין

באופן גס, ניתן לחלק את מטרות דיני הנזיקין לשניים:
א. צדק מתקן - מטרות שנוגעות רק למערכת היחסים בין התובע ולנתבע.
ב. צדק מחלק - הסתכלות גם על הסביבה שמסביב לתובע ולנתבע.
מטרת דיני הנזיקין כיום (וכך גם בישראל) מכוונת לצדק המחלק המוגדר על ידי הגישה התועלתנית למשפט: אם ידוע שקיים מפעל בשכנות ליישוב מסוים, ומפעל זה מזהם את הסביבה למורת רוחם של התושבים, אולם ידוע כי התועלת המופקת מפעילות המפעל עולה (במונחים כלכליים) בהרבה על הנזק שאותו הוא גורם, בדיני הנזיקין לא אכפת אם היצרן מפצה את הניזוקים או שלא. מה שרלוונטי הוא שהמפעל ימשיך לייצר אם הוא מביא יותר תועלת מנזק. זאת אומרת, מטרות דיני הנזיקין הן להגדיל את ה"עוגה" (התועלת והעושר הכללי) ככל שניתן; החלוקה למי מגיע יותר ולמי מגיע פחות, תיעשה אחר כך במסגרת של דינים אחרים (דיני מסים לדוגמה). דיני הנזיקין מטרתם, בין היתר, היא להגדיל את העושר המצרפי (של כלל החברה) למקסימום וזהו הצדק המחלק.
על מנת למדוד האם התועלת מהייצור עולה על הנזק משתמשים בשיקולי תועלת הבאים לידי ביטוי בנוסחה הנקראת נוסחת הנד (שנקראת על שמו של השופט האמריקאי לרנד הנד, אשר היה הראשון שהציג את מערכת השיקולים הללו בנוסחה סדורה): לוקחים את גובה הנזק הצפוי מהייצור, כופלים אותו בסיכוי שאכן הנזק יתממש, ואת התוצאה (שנקראת תוחלת הנזק) משווים לעלות המניעה שבה יש לנקוט כדי למנוע את הנזק (עלות מניעה יכולה להתבטא גם בהפסקת ייצור ואז לא יגרם שום נזק, אולם יש לזכור כי אז גם מפסידים את התועלת המופקת מהמפעל). אם עלות המניעה גבוהה מתוחלת הנזק, לא משתלם להשקיע במניעת הנזק. לעומת זאת כאשר תוחלת הנזק גבוהה מעלות המניעה, אזי תוטל אחריות נזיקית על המזיק. עם זאת, אחת הנקודות השנויות במחלוקת בקשר לנוסחת הנד היא הטענה כי לא ניתן למדוד כל נזק, או כל תועלת בערכים כלכליים.
סקירת הדין > פקודת הנזיקין > כיצד נוסחת הנד מיושמת במחדל?

כאשר עוסקים במחדלים בנזיקין, נוסחת הנד תיושם באופן הבא: אם סך כל עלות מניעת הנזק עולה על תוחלת הנזק הכללית, אזי לא קמה למזיק חובה לנקוט באמצעים למניעת הנזק ולכן גם לא ייתבע בגין במחדל. זאת להבדיל מחובה על הימנעות מפעולה אקטיבית היוצרת נזק, חובה אשר תקום בדרך כלל גם לפי שיקולי נוסחת הנד.
ניתן להמחיש זאת בדוגמה פשוטה: ידוע כי מפעל מייצר בתועלת של 100 ש"ח, וידוע כי עקב פליטה של פיח מייצר המפעל לסביבתו נזק (בהסתברות של 100%) בגובה של 50 ש"ח, וידוע גם כי התקנת מסנן לארובה, אשר ימנע את הנזק, עולה 30 ש"ח.
עומדות כעת 3 אפשרויות. לאחר בחינה של שלושתן יש לראות באיזו אפשרות כדאי לבחור, על מנת להגיע למצב הטוב ביותר מבחינה כלכלית:
1. המפעל יורשה להמשיך לייצר ללא הגבלה - במצב כזה מרוויחים את התועלת שמייצר המפעל (100 ₪), אך נושאים גם בנזק שהוא מייצר (50- ₪). ולכן בסך הכל מקבלים תועלת של 50 ₪.
2. המפעל יוכל להמשיך לייצר בתנאי שיתקין את המסנן (הטלת חובת זהירות) – במצב כזה מרוויחים את התועלת שמייצר המפעל (100 ₪), אולם משלמים על התקנת המסנן (30- ₪). ולכן בסך הכל מקבלים תועלת של 70 ₪.
3. יימנע מהמפעל להמשיך לייצר - במצב כזה מפסידים את התועלת שמייצר המפעל (100- ₪), אך מרוויחים את מניעת הנזק (50 ₪). לכן בסך הכל מגיעים לתועלת שלילית (הפסד) של 50- ₪.
מהדוגמה לעיל ניתן לראות בבירור כי דרך הפעולה העדיפה ביותר היא לתת למפעל להמשיך לייצר, אם כי יש להטיל עליו חובה להתקין את המסנן. במצב כזה, שהמחוקק אכן מטיל על המפעל חובת זהירות (להתקין מסנן), אי התקנה של המסנן תיחשב מצד המפעל כמחדל נזיקי ועל כן הוא יצטרך לשאת באחריות ולשלם את הנזק בהתאם לדיני הנזיקין.
סקירת הדין > חוק לא תעמוד על דם רעך, תשנ"ח -1998

בדברי ההסבר להצעת החוק יצוין, כי מקור החוק נמצא כבר בראשית המשפט העברי, בצו מן התורה הקובע הלכה מוסרית: "לא תעמוד על דם רעך אני ה'"(ויקרא, י"ט, ט"ז). בהמשך קבעו חכמים להלכה, כי על אדם מוטלת חובה להציל את חברו גם אם הדבר כרוך בטרחה רבה ובהוצאות כספיות. עוד נאמר בהצעת החוק כי אמנם לא מקובל להעניש אדם על עבירה המתבצעת באופן פסיבי, אולם נראה כי "עמידה על הדם" באפס מעשה אינה רק עמידה פסיבית, אלא יש בה ביטוי בוטה וחמור לזלזול בחיי אדם ולפיכך ראויה לענישה הולמת.
המטרה העומדת בבסיס חקיקת חוק לא תעמוד על דם רעך (הידוע גם כחוק השומרוני הטוב) היא ליצור מצב של תמריץ לפעול במצבים מסוימים על מנת להושיט עזרה לזולת. לדוגמה, אם אדם עושה את דרכו לים, ובדרך נתקל בתאונת דרכים, אותו אדם חייב להושיט עזרה לנפגעי התאונה אם ישנם כאלה. זאת מכוח החובה המוטלת עליו על פי חוק לא תעמוד על דם רעך שכן אחרת הדבר ייחשב כעבירה על החוק. אין כל ספק כי החוק פוגע באוטונומיה של הפרט, אך מצד שני אין אותו פרט נדרש לעשות מעל ומעבר. על פי הוראת החוק די בניסיון לפעול כדי לצאת ידי חובה, שכן המינימום הנדרש הוא להודיע לרשויות החוק, לדוגמה למשטרת ישראל, למגן דוד אדום וכדומה.
בנוסף לכך, בא החוק והגדיר מסגרת נורמטיבית וקבע תנאים ברורים שבהם מוטלת החובה לפעול, ואין דרישה להושיט עזרה בכל מצב שכן הסדר שכזה ייפגע קשות ברקמה החברתית ובמהלך החיים הסביר. בשל כך, נקבעו תנאים שבהתקיימם נדרש האדם להושיט יד לעזרה ומשלא עשה כן ישא באחריות לתוצאת מחדלו. התנאים הם כמפורט להלן:
היות האדם השני נתון בסכנה חמורה ומיידית.
האדם נקלע לסכנה עקב אירוע פתאומי.
האדם הנתון בסכנה נמצא לנגד עיניו – הווה אומר, שרק אם אותו אדם הזקוק להצלה נמצא בטווח ראייתו של המציל, קמה חובת ההצלה.
אין אדם נדרש להסתכן או לסכן את הזולת על מנת להציל אדם אחר.
"מחדל" בקודיפיקציה

הצעת חוק דיני ממונות (הקודיפיקציה) היא הצעה הבאה לאחד סדרה של חוקים אזרחיים ישראלים, שחוקקו על ידי הכנסת כבר משנות השישים ונועדו להחליף את החקיקה העות'מאנית והאנגלית ששררו בארץ בתחום המשפט האזרחי. רוב ההלכות הקשורות למחדל בנזיקין, נשארו בהצעת הקודיפיקציה על כנן, אך עם זאת ישנם מספר תיקוני חוק העלולים לשנות מעט מהמצב הקיים כיום בפקודת הנזיקין.
סעיף 6 להצעת חוק דיני ממונות שהוא סעיף ההגדרות הכלליות בחוק, קובע כי: כל מקום בו תופיע המילה "מעשה", תהיה הכוונה גם לרבות "מחדל". כך שבעצם ניתן לראות כי בעיני המחוקק אין הבדל לצורך הוראות החוק, בין חיוב בעשייה, לחיוב באי עשייה. כיום אין הגדרה שכזו בפקודת הנזיקין והטלת האחריות במחדל נעשית לפי קיום הוראה שכזו בסעיף ספציפי, או לפי פיתוח פסיקתי הקובע כי למזיק קיימת חובה לביצוע מעשה והוא נמנע ממנה. כמו כן, גם מסעיף 2 לחוק הפרשנות, התשמ"א-1981 ניתן ללמוד כי איסור על מעשה גורר בחובו גם איסור על מחדל.
סעיף 387 להצעת חוק דיני ממונות, העוסק בעוולת הרשלנות, קובע (חלופה ב' לסעיף קטן ב'): כיצד יש לבחון התנהגות של אדם סביר, כדי להכריע האם התקיימה התרשלות מצד המזיק. הסעיף קובע כי התנהגות סבירה תיבחן בין היתר תוך שימת לב על עלות המניעה, או בהקטנה של סיכונים העלולים להיגרם מאותה התנהגות. בכך בעצם מעגן המחוקק את המבחן של נוסחת הנד שפותח בפסיקה, לבחינת השאלה מתי יש להטיל על אדם חובת זהירות שיכולה בין היתר להתבטא בחובה לנקוט אמצעי זהירות.
נקודה נוספת המתקשרת לנושא המחדל עולה בסעיף 374 להצעת חוק דיני ממונות, המדבר על "היעדר שליטה". לפי הסעיף לא ישא אדם באחריות בנזיקין, בגין מעשה (או מחדל) שלא היה בידו לבחור בין עשייתו ובין הימנעות ממנו, מחמת היעדר שליטה על תנועותיו. עם זאת, הוראות הסעיף לא יחולו כאשר המעוול הביא את עצמו מרצון למצב של היעדר שליטה (לדוגמה השתכרות לפני נהיגה). לכן אם על אדם מסוים הייתה מוטלת חובה כלשהי, בין חובה חקוקה או חובה אחרת לעשות מעשה, אולם בשל חוסר יכולת לשלוט בעצמו או שיתוק שאחז בו הוא לא פעל, לא תקום לו בשל כך אחריות בנזיקין.
לעניין המחדל הוראה זו מתקשרת יותר לחובת הצלה המוטלת על אדם מכח הוראות החיקוק השונות. לכן, אם למשל קמה לאדם חובת הצלה מסוימת כלפי חברו, אך בגין שיתוק שאחז בו (שלא באשמתו) הוא לא הצילו, לא תקום לו חבות בגין מחדל בנזיקין.
מבט לעתיד

כפי שניתן לראות, מעמדו של המחדל בדיני הנזיקין כמעט זהה למעמדו של מעשה נזיקי. הדבר בא לידי ביטוי גם בהצעת חוק דיני הממונות, בה כל הוראה המתייחסת אל מעשה, כוללת התייחסות גם למחדל.
מובן שהשאלה המרכזית העולה כשדנים בהטלת אחריות בגין מחדל היא היכן עובר קו הגבול. כפי שהוצג לעיל, ברגע שמטילים על אדם חובה להימנע מעשיית מעשה מסוים, אין כאן פגיעה גדולה בחירותו שכן כל שאר המעשים (החוקיים) מותרים לו. אולם, כאשר מטילים על אדם חובת עשייה, בעצם שוללים במידה רבה את חירותו. האדם מחויב להימנע מעשיית כל מעשה אחר מלבד אותה חובת עשייה.
בעבר, נמנעו בתי המשפט מלהטיל חבות בגין מחדלים, אולם עם השנים פיתחו מבחנים פסיקתיים שונים שהרחיבו את האחריות בגין מחדלים. כך למשל בפרשת ולעס נגד אגד - בפרשה זו הותקף מר ולעס ללא סיבה על ידי אדם זר בתחנה המרכזית בירושלים. השופט ריבלין קבע כי גם חברת "אגד" חייבת בנזקיו של מר ולעס, זאת משום שבשאלת הטלת חובה לנקוט באמצעי זהירות לפי נוסחת הנד, יילקחו בחשבון גם הנזקים העלולים להיגרם למזיק עצמו ("אגד") בגין אי נקיטת אמצעי הזהירות. כמו כן נקבע בפסק הדין, כי לפעמים תקום חובת פעולה גם כדי למנוע מעשה מזיק שנגרם על ידי גורם חיצוני.
דוגמה נוספת להרחבת האחריות בגין מחדל, ניתן לראות בתחום הפלילי, בפרשת ג'ייסון לורנס. מדובר במקרה בו חבורה של נערים שיחקו ב"רולטה רוסית" כאשר בסופו של דבר אחד הנערים נהרג מפליטת כדור. אמנם האקדח היה שייך לאביו של הנער ההרוג, שגם הביא את האקדח, אך היה זה לורנס, שיזם את המשחק. בית המשפט קבע כי ברגע שפלוני יוצר תשתית מסוכנת שאליה נקלע אלמוני, קמה לפלוני קרבה היוצרת חובת הצלה כלפי אותו אלמוני. ג'ייסון לורנס הפר את חובת הזהירות שקמה לו בכך שלא מנע מאותו נער לשחק עם האקדח. עוד קבע בית המשפט כי הכרעה שהתקיימה התרשלות בהליך פלילי, משליכה ישירות גם על ההליך הנזיקי.
דוקטרינת החבות של "יוצר מצב מסוכן", באה בהקשר הנזיקי בפרשת אילן חמו שבה נפגע הנער אילן חמו כאשר גחל שהשליך לעברו בטעות בעל מסעדת סטייקים (שהדליק את גריל הפחמים על המדרכה בסמוך לבית העסק) גרם לו לכוויות חמורות. בית המשפט קבע כי למועצה המקומית עתלית קמה חובה למנוע הדלקת גריל פחמים על מדרכה ציבורית, שכן יש בכך ליצור מצב מסוכן.
לעניין הרחבת האחריות במחדל בגין חובת הצלה, רלוונטי מאוד גם כפי שתואר, חוק "לא תעמוד על דם רעך" שחוקק ב-1998, המטיל חובת הצלה כללית כלפי כל אדם הנמצא בסכנה חמורה ומיידית לחייו. החוק אמנם קובע כי אם מעשה ההצלה מעמיד בסכנה את המציל או כל אדם אחר (לרבות האדם ש"מועמד" להצלה – כמו למשל הענקת טיפול רפואי על ידי אדם שאינו מבין בכך דבר), לא קיימת החובה לפעול, אולם ההחלטה אם מעשה ההצלה היה יוצר סיכון או שלא, נתונה הרבה פעמים בידי בית המשפט. ככל הנראה ההחלטה מתי הייתה קיימת לאדם חובה לפעול, רצוי שתהיה תלוית-הנורמה החברתית הקיימת ואשר אמורה להיות מבוטאת על ידי שיקול דעתו של בית המשפט. נוסחת הנד, בה משתמש בית המשפט לעיתים קרובות, יכולה לבטא באופן הולם את השיקולים הרלוונטיים לעניין הטלת חבות במחדל, אולם לעיתים על בית המשפט להפעיל שיקולי מדיניות חברתיים שונים מהגישה הכלכלית על מנת לקבוע אם ראוי להטיל חובת פעולה למניעת נזק.
לקריאה נוספת

חוק לא תעמוד על דם רעך, התשנ"ח-1998
אריאל פורת, רשלנות וסיכונו העצמי של המזיק, עיוני משפט כו (תשס"ב)321
ישראל גלעד, "אחריות חמורה למוצרים - חוק האחריות למוצרים פגומים תש"ם-1980", מחקרי משפט כרך ט, עמ' 193
ע"א 8151/98 שטרנברג נגד ד"ר צ'צ'יק, פ"ד נו (1)
ע"א 1/01 מרדכי נ' קופ"ח כללית, פ"ד נו(5) 502
בג"ץ 114/77 שוורץ נגד שר האוצר, פ"ד לא(2) 800
ע"א 3510/99 ולעס נגד אגד, פ"ד נה(5) 826
ע"פ 119/93 ג'ייסון לורנס נגד מדינת ישראל, פ"ד מח(4) 1
ת"א 1365/88 אילן חמו נגד ניסים כהן, פ"ד נג(3) 293
מלחמת הפטנט של האחים רייט

האחים וילבור וארוויל רייט
מלחמת הפטנט של האחים רייט היא סדרת מאבקים מסחריים ומשפטיים שהתנהלו בשנים 1906 עד 1917 בין האחים וילבור וארוויל רייט, שהטיסו את המטוס הממונע והכבד מהאוויר הראשון וקיבלו עליו פטנט, כנגד יצרני מטוסים אחרים ובראשם חלוץ התעופה האזרחית גלן קרטיס. במסגרת הסכסוכים המשפטיים הללו הגישו האחים רייט 9 תביעות אזרחיות בארצות הברית וניצחו בכולן, אך הצלחותיהם היו חלקיות יותר בצרפת ובגרמניה.
לאחר מותו של האח הבכור וילבור רייט ופרישתו של האח הצעיר אורוויל רייט מתעשיית התעופה, המשיכו הסכסוכים המשפטיים סביב הפטנט להתנהל ואף התרחבו על ידי חברת חברת רייט-מרטין, שקיבלה מהאחים רייט את הזיכיון על הפטנט.
מלחמת הפטנט עיכבה בצורה משמעותית את התפתחות התעופה בארצות הברית, וקיימת טענה שהיא אחד הגורמים העיקריים לכך שהתפתחות התעופה באירופה הייתה מהירה יותר, ולכך שהטייסים האמריקאים הטיסו מטוסים מתוצרת שאינם מתוצרת ארצות הברית במלחמת העולם הראשונה אלא מתוצרת אירופה. מלחמת הפטנט הסתיימה בסופו של דבר בפשרה מסחרית שנכפתה על ידי ממשלת ארצות הברית שהייתה זקוקה לאספקה סדירה ומהירה של מטוסי קרב בזמן המלחמה.