stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ג'ורג' סווינדין

ג'ורג' הדלי סווינדין (אנגלית: George Hedley Swindin;‏ 4 בדצמבר 1914, קמפסול, יורקשייר - 26 באוקטובר 2005, קטרינג, נורת'המפטונשייר) היה שחקן ומאמן כדורגל אנגלי.
סווינדין החל את הקריירה שלו כשוער במספר מועדוני מקומיים באזור קמפסול, כולל רותרהאם יונייטד, וב-1934 הפך לשחקן מקצוען והחל לשחק בברדפורד סיטי. הוא שיחק עבור ברדפורד ב-26 משחקים, לפני שהוחתם על ידי ארסנל ב-1936 תמורת 4,000£. משחקו הראשון בארסנל היה נגד ברנטפורד ב-3 בספטמבר 1936, ובעונתו הראשונה במועדון הוא שיחק ב-19 משחקים. תחילת התקופה שלו בארסנל לא הייתה יציבה, והוא חלק את עמדת השוער עם אלכס וילסון ופרנק בולטון. אולם, בעונת 1937/1938 הוא שיחק ב-17 משחקים, יותר מווילסון ובולטון, ולפיכך היה זכאי לקבל מדליה על זכיית ארסנל באליפות.
רציפות הקריירה של סווינדין נפגעה בעקבות מלחמת העולם השנייה, שבמהלכה הוא המשיך לשחק במשחקי ארסנל הלא רשמיים ובמקביל לעבוד עבור הצבא הבריטי בתחום החינוך הגופני. סווינדין הפך לשוער הבכיר של ארסנל כאשר המשחקים הרשמיים חודשו לאחר המלחמה, ונותר בתפקיד זה במשך שש עונות. סווינדין התבלט כשוער סמכותי בעל יכולת זינוק גבוהה, התמודדות עם מסירות וגמישות פיזית חזקה. הוא זכה באליפות שנייה בעונת 1947/1948. בעונת 1949/1950 סווינדין נאלץ לחלוק את מקומו בהרכב עם טד פלאט שהגיע למועדון, אך שיחק בגמר גביע ה-FA ב-1950 וב-1952; הראשון הסתיים בניצחון על ליברפול, והשני בהפסד לניוקאסל יונייטד.
גילו המתקדם של סווינדין החל לתת את אותותיו בעונת 1952/1953, ומספר המשחקים שבהם השתתף הצטמצם עוד יותר בעקבות הצטרפותו של הוולשי ג'ק קלסי. באותה עונה סווינדין שיחק ב-14 משחקים כאשר המועדון זוכה באליפות נוספת, וזכה במדליית אליפות שלישית. למרות יכולתו הגבוהה בשער ארסנל הוא מעולם לא שיחק עבור נבחרת אנגליה, כאשר המאמן סר וולטר וינטרבוטום מעדיף על פניו את פרנק סוויפט וברט ויליאמס. סווינדין שיחק במדי ארסנל ב-297 משחקים, לא כולל המשחקים הלא רשמיים בזמן המלחמה.
סווינדין עבר לפיטרבורו יונייטד מליגת מידלנד, ושימש מאמן-שחקן החל מ-1954. בזמן שהיה במועדון הוא הוביל אותו לשלושה טורנירי גביע FA, ששיאם היה הגעה לסיבוב הרביעי בעונת 1956/1957. בין 1956 ל-1958 הוא זכה עם פיטרבורו בשלוש אליפויות רצופות של הליגה. המועדון הצליח לזכות בשתי אליפויות נוספות לאחר עזיבתו של סווינדין, ולפיכך זכה להיבחר לפוטבול ליג ב-1960.
סווינדין חזר לארסנל ב-1958 בתפקיד המאמן, ובתחילת דרכו המועדון שיחק היטב, וסיים במקום השלישי בעונת 1958/1959. אולם, רמת המשחק של המועדון ירדה בשלוש העונות הבאות שבהן סיים במרכז הטבלה. סווינדין לא הצליח להוביל את המועדון לזכייה בתארים למרות החתמתם של שחקנים כגון ג'ורג' איסטהאם וטומי דוקרטי, וכדי להוסיף על כך היריב הגדול ביותר טוטנהאם הוטספר זכה בדאבל ב-1961.
סווינדין התפטר מתפקידו במאי 1962, אימן את נוריץ' סיטי במשך חמישה חודשים, ולאחר מכן אימן את קארדיף סיטי בין סוף 1962 ל-1964. כשהיה בקארדיף הוא החתים את ג'ון צ'ארלס מרומא, אך לאחר פתיחת עונה מבטיחה רמת המשחק של המועדון התדרדרה ובסוף העונה הוא ירד לליגה השנייה. בעקבות כך סווינדין התפטר מתפקידו. לאחר שהתפטר מקארדיף הוא אימן את קטרינג טאון ואת קורבי טאון במשך תקופה קצרה, ואז פרש כליל מכדורגל.
לאחר פרישתו מכדורגל הוא החזיק בבעלותו מוסך בקורבי, ולאחר מכן היגר לספרד והתגורר שם במשך מספר שנים עד שחזר לאנגליה. בשנותיו האחרונות הוא סבל ממחלת אלצהיימר.
לקריאה נוספת

Harris, Jeff & Hogg, Tony (ed.) (1995). Arsenal Who's Who, Independent UK Sports. ISBN 1-899429-03-4
ג'ון רולס (שחקן)

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  4 במאי 1972 (בן 52) ניו זילנד 
 מדינה:  ניו זילנד 
 פרופיל ב-IMDb
 
ג'ון רולס (באנגלית: John Rawls; נולד ב-4 במאי 1972) הוא שחקן קולנוע ניו זילנדי שהופיע בסרטים "ההוביט: מסע בלתי צפוי" ו"30 ימים של לילה".
ביוגרפיה

רולס נולד באנגליה וגדל בעיר המילטון שבניו זילנד.
קריירה

ב-2007 השתתף רולס בסרט הערפדים "30 ימים של לילה" בתור הערפד זוריאל.
בשנת 2010 שיחק בפרק אחד בעונה הראשונה של הסדרה "ספרטקוס" והופיע בתפקיד קטן בפנטזיית הפעולה "דרכו של הלוחם".
בשנת 2012 צורף רולס לפרויקט הענק של פיטר ג'קסון "ההוביט: מסע בלתי צפוי", שם שיחק רולס בתפקיד האורק הרשע יאזנג.
ג'ון ריד (עיתונאי)

| --- | --- |

ג'ון ריד
 לידה:  22 באוקטובר 1887 פורטלנד, ארצות הברית 
 פטירה:  17 באוקטובר 1920 (בגיל 32) מוסקבה, הרפובליקה הסובייטית הפדרטיבית הסוציאליסטית הרוסית 
 מקום קבורה:  בית הקברות של חומת הקרמלין 
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 השכלה:  אוניברסיטת הרווארד  Morristown-Beard School 
 בן או בת זוג:  לואיז בראיינט 
 קישורים חיצוניים
 חתימה:   
 
ג'ון סילאס "ג'ק" ריד (באנגלית: John Silas "Jack" Reed;‏ 22 באוקטובר 1887, פורטלנד, אורגון - 19 באוקטובר 1920, מוסקבה) היה עיתונאי אמריקאי והקים בשנת 1919 את המפלגה הקומוניסטית הראשונה של ארצות הברית, שהפכה אחר-כך למפלגה הקומוניסטית של ארצות הברית.
חייו

ריד למד סוציולוגיה וכלכלה בהרוורד ועבד אחר-כך, בין השנים 1910–1913 כעיתונאי. הוא דיווח על שביתת עובדי המשי בפטרסון, ניו ג'רזי ונעצר בגלל שרצה לשאת נאום למען הפועלים. בשנת 1913 נשלח למקסיקו. דיווחיו על המהפכה המקסיקנית ביססו אותו כעיתונאי. ככתב של שני עיתונים הוא סיקר את מלחמת העולם הראשונה בצרפת, בגרמניה, בסרביה, ברומניה ובבולגריה. הוא הכיר את לואיז בראיינט בשנת 1915 בעיר הולדתו פורטלנד ונשא אותה לאישה בנובמבר 1916. השניים נסעו לרוסיה באוגוסט 1917 וחזרו באפריל 1918, וכך יצא להם לחוות את מהפכת אוקטובר מקרוב ולסקר אותה. ספרו של ריד על המהפכה "עשרת הימים שזעזעו את העולם", שלנין כתב עבורו את ההקדמה, פרסם אותו בכל העולם.
ב-30 באוגוסט 1919 הוא גורש, יחד עם רבים אחרים, מהמפלגה הסוציאליסטית של אמריקה בגלל קיצוניות, והם הקימו שתי מפלגות. ריד עמד בראשה של "מפלגת הפועלים הקומוניסטית", שהתמזגה מאוחר יותר עם המפלגה השנייה, המפלגה הקומוניסטית של ארצות הברית.
באוקטובר 1919 הוא הואשם בבגידה וברח לברית המועצות. בדרך הוא נעצר בפינלנד ושוחרר רק אחרי שביתת רעב, לאחר שמצב בריאותו הידרדר. הוא הצליח להגיע ביוני לסנקט פטרבורג, ובמטרה להצטרף אליו, הגיעה בריינט לגטבורג. בינתיים נשלח ריד לבאקו על ידי גריגורי זינובייב. הנסיעה ברכבת הייתה ארוכה, ושם הוא נדבק בטיפוס. בריינט הגיעה למוסקבה, וחזר לשם לפגוש אותה. הוא היה מאוכזב מאוד מהגישה של מנהיגי המפלגה כלפיו, מהוועידה בבאקו וממהלך המהפכה בכלל. הוא תכנן לחזור לארצות הברית, אך ב-25 בספטמבר הוא חלה, ואחרי שלושה שבועות נפטר מהמחלה, בגיל 33.
הוא אחד האמריקאים הבודדים, שלהם קבר כבוד בבית הקברות של חומת הקרמלין. תחת שלטונו של סטלין נאסר ספרו על המהפכה להפצה. הניו יורק טיימס בחר בו בשנת 1999 במקום ה-7 ברשימת הספרים העיתונאיים החשובים ביותר.
בשנת 1981 ביים וורן בייטי סרט עליו שנקרא בעברית "אדומים", שבו הוא שיחק את התפקיד הראשי ודיאן קיטון שיחקה את בריינט. הסרט זכה בשלושה פרסי אוסקר.
ספרים

ג'ון ריד: עשרת הימים שזיעזעו את העולם. הוצאת הקיבוץ המאוחד. 1992
ג'ונו בירץ

| --- | --- |

 לידה:  25 בדצמבר 1993 (בת 30) מנצ'סטר, הממלכה המאוחדת 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 תקופת הפעילות:  מ-2018 
 פרסים והוקרה:  לחצן הפעלה מכסף (2019) 
 
ג'ונו בירץ (באנגלית: Juno Birch; נולדה ב-25 בדצמבר 1996) היא פסלת, מלכת דראג טרנסג'נדרית, וכן כוכבת רשת, אנגלייה. ג'ונו בירץ הוא שמה האמיתי בו היא משתמשת גם כשם במה לדמות הדראג שלה. בשנים האחרונות הפכה לשם מוכר בעיקר בזכות המדיה החברתית בדגש על ערוץ יוטיוב מצליח.
ביוגרפיה

בירץ נולדה בעיר פרודסהאם באנגליה. בשנת 2015 עברה ניתוח להתאמה מגדרית, והיא מספרת על הניתוח כנקודת מפנה בחייה. באותה שנה החלה לעסוק בדראג בצורה מקצועית תחת שמה "ג'ונו בירץ", היא מתארת את דמותה כ"חייזר אשר התרסק על כדור הארץ, ומאז מנסה להסוות את עצמו כנקבה אנושית עם סטייל קיטשי ומוזר". בירץ׳ מופיעה במועדונים ברחבי אנגליה בדמות הדראג שלה, בשנת 2019 פתחה עמוד יוטיוב בו היא מעלה סרטונים הומוריסטיים בהם היא מתאפרת, ואחרים בהם היא משחקת במשחק המחשב The Sims ומשלבת הומור וסלנג של קהילת הלהט"ב. ערוץ היוטיוב שלה הפך מצליח מאוד ונכון ל-2020 מונה מעל מאתיים אלף עוקבים.
בירץ עוסקת באומנות פלסטית ובעלת עסק בתחום הפיסול, סגנונה האישי מיוחד מאוד והיא מפסלת בעיקר דמויות שמבוססות על דיוקנה בסיטואציות שונות, את פסליה מוכרת בירץ באתר האינטרנט שלה. בירץ׳ מספרת שהחלה לעסוק באומנות מתוך הדיכוי לנשיותה שהרגישה בילדותה.
ב-5 בפברואר 2019 בחר מגזין האופנה הנחשב Vogue לכתוב כתבה על בירץ וגם להפיק סרט קצר על שגרת האיפור שלה, אשר זכתה לשבחים בכתבה. סגנון האיפור של בירץ נחשב מיוחד ושונה בנוף של קהילת הדראג, והיא הוזמנה לאפר מלכות דראג מוכרות מאוד ביניהן טריקסי מטאל זוכת התכנית מרוץ הדראג של רופול, עונת האולסטארס השלישית, אשר צילמו סרטוני איפור יחדיו, וכן גם שיתוף פעולה עם אמן האיפור אלכסיס סטון.
בירץ מתחזקת בנוסף עמוד אינסטגרם פופולרי המונה כ-400 אלף עוקבים.
חיים אישיים

כיום חיה בירץ בלונדון יחד עם בן זוגה פיל לופס.
הערות שוליים

↑  Meet self-proclaimed martian spy and '60s housewife, Juno Birch, LOVE, ‏2 במאי 2019
↑  Juno Birch, יוטיוב
↑  Juno Birch, Products, Juno Birch (באנגלית)
↑  Liana Satenstein, British Artist Juno Birch’s Pottery Is Just as Viral as Her Look, Vogue (באנגלית)
↑  Mommie Dearest meets Tim Burton: getting into character with Juno Birch, Dazed, ‏15 באפריל 2019 (באנגלית)
↑  Juno Birch (@junobirch) • Instagram photos and videos, www.instagram.com (באנגלית)
ג'ון ריגנס

| --- | --- |

 לידה:  4 באוגוסט 1949 (בן 75) סנקה, ארצות הברית 
 לאום:  ארצות הברית
 עמדה:  רץ אחורי
 גובה:  1.9 מטרים
 משקל:  100 קילוגרם
 מספר:  44
 מכללה:  אוניברסיטת קנזס
 דראפט:  דראפט ה-NFL‏ 1971, ניו יורק ג'טס, סבב 1, מספר 6
 היכל התהילה:  חבר היכל התהילה של ה-NFL משנת 1992
 קבוצות כשחקן
 1971–1975:  ניו יורק ג'טס (1971–1975)   וושינגטון רדסקינס (1976–1979, 1981–1985)
 הישגים כשחקן
 בחירה למשחק הפרובול (1975)   ה-MVP של סופרבול 17   בחירה ל-70 השחקנים הגדולים של הרדסקינס
 
רוברט ג'ון ריגנס, (באנגלית: John Riggins; נולד ב-4 באוגוסט 1949 בסנקה, קנזס) הוא שחקן פוטבול אמריקני לשעבר בליגת ה-NFL. ריגנס שיחק עבור ניו יורק ג'טס ו-וושינגטון רדסקינס ונודע בכינויים "הדיזל" ו-"חזיר של כבוד" שדבק בו בעקבות שיתוף הפעולה עם קו ההתקפה של הרדסקינס שכונה "החזירים". בשנת 1992 נכנס להיכל התהילה של ה-NFL.
מכללה

ריגנס שיחק פוטבול באוניברסיטת קנזס, בה למד עיתונאות. ב-1968 הוביל ריגנס את קנזס לזכייה באליפות חטיבת שמונה הגדולות. קבוצתו העפילה למשחק האורנג' בול של אותה שנה ובו הפסידו לאוניברסיטת מדינת פנסילבניה. ב-1970, עונתו האחרונה במכללה, ריגנס רץ 1,131 יארדים כוללים ושבר את שיא המכללה בטאצ'דאונים. ריגנס סיים את קריירת המכללות שלו עם 2,659 יארדים כוללים בריצה.
קריירה מקצועית

ריגנס נבחר בסיבוב הראשון בדראפט של שנת 1971 על ידי ניו יורק ג'טס. ריגנס היה לרוקי הראשון בג'טס שהוביל בסטטיסטיקה בריצה ובתפיסה יחדיו. ב-1972 ו-1975 נבחר ריגנס כ-MVP של הג'טס. בנוסף ב-1975 נחבר ריגנס למשחק הפרובול. ב-1976, ריגנס חתם עם וושינגטון רדסקינס על חוזה לארבע שנים בסך 1.5 מיליון דולר. לפני עונת 1980 עזב ריגנס את הרדסקינס. ריגנס שהוחתם על חוזה ברדסקינס לא יכל לשחק בקבוצה אחרת ולא שיחק כלל בכל עונת 1980. ב-1981 עם הצטרפותו של המאמן ג'ו גיבס חזר ריגנס לשחק שוב עבור הרדסקינס. בעונת 1982 זכו הרדסקינס בסופרבול הראשון שלהם. ריגנס נבחר לMVP של המשחק. ריגנס פרש בסוף עונת 1985 ובשנת 1992 נכנס להיכל התהילה של ה-NFL.
בן מלרוני

| --- | --- |

 לידה:  9 במרץ 1976 (בן 48) מונטריאול, קנדה 
 מדינה:  קנדה 
 השכלה:  אוניברסיטת דיוק  הפקולטה למשפטים של אוניברסיטת לאוול  בית ספר הוטצ'קיס 
 תקופת הפעילות:  מ-2002 
 בן או בת זוג:  ג'סיקה מלרוני 
 מספר צאצאים:  3 
 
בנדיקט מרטין פול מלרוני (באנגלית: Benedict Martin Paul "Ben" Mulroney; נולד ב-9 במרץ 1976) הוא מנחה טלוויזיה קנדי.
ביוגרפיה

מלרוני נולד במונטריאול וגדל באוטווה כשני מארבעת ילדיהם של ראש ממשלת קנדה לשעבר בריאן מלרוני ומילה שהיגרה מסרביה, הוא למד לתואר בהיסטוריה באוניברסיטת דיוק וסיים גם תואר במשפטים מאוניברסיטת לאוול.
הוא נודע בעקבות הנחיית תוכנית הבידור "etalk" בה מסוקרים חדשות מעסקי השעשועים ואירועי מדיה שונים. מ-2001 ו עד 2002 שימש ככתב תרבות ובידור בתוכנית הבוקר "Canada AM", מ-2003 ועד 2008 הנחה את התוכנית "קנדיין איידול" שהיא המקבילה בקנדה לאמריקן איידול.
הופיע כמראיין בסרט ארבעת המופלאים, ב-2006 מונה לשגריר הלאומי בקנדה של ארגון קרן החירום הבינלאומית של האומות המאוחדות לילדים, ב-2010 ביצע סיקור במסגרת תוכניתו לאולימפיידת החורף בוונקובר. ב-2008 נישא לג'סיקה בראונשטיין, מעצבת אופנה וסטייליסטית.
ג'ון הוסטון

ג'ון הוסטון (באנגלית: John Houstoun;‏ 31 באוגוסט 1744 –  20 ביולי 1796) היה עורך דין ופוליטיקאי אמריקאי מג'ורג'יה, שכיהן כמושל ג'ורג'יה העשירי בשתי תקופות כהונה בשנים 1778–1779 ובשנים 1784–1785. הוא גם שימש כנציג ג'ורג'יה בקונגרס הקונטיננטלי השני ב-1775 והיה אחד מבני החרות המקוריים.
ראשית חייו

ג'ון הוסטון נולד למשפחת מהגרים סקוטים אריסטוקרטים בפאריש של סנט ג'ורג', ליד המקום בו שוכנת כיום העיר ויינסבורו שעל הגבול המזרחי של ג'ורג'יה. הוריו היו סר פטריק (ברונט) ופריסיליה (לבית דנבאר) הוסטון. אביו שירת כרשם להקצאת קרקעות של פרובינציית ג'ורג'יה וכגובה המס השנתי הקבוע על הקצאות אלו. ג'ון התחנך בסוואנה ולמד שם משפטים בקריאה עצמית. הוא התקבל ללשכת עורכי הדין והחל לעסוק במקצוע בסוואנה.
הוסטון נשא לאישה את האנה בריאן, שאביה ג'ונתן היה סוחר עמיד מסוואנה. הם בנו את ביתם שנקרא "וייט בלאף" במרחק של 14 ק"מ מצפון-מערב לסוואנה. לזוג לא נולדו ילדים.
המהפכה האמריקאית

הוסטון היה עורך דין מצליח, והוא מונה למועצת המושל על ידי המושל ג'יימס רייט. אך ב-1774 היה הוסטון אחד ממייסדיי הממשלה המהפכנית בהתהוות של ג'ורג'יה. הוא הצטרף לארצ'יבלד בולוק ולאחרים כדי להקים את "ועדות התכתובות" (Committees of correspondence) כתמיכה בתושבי בוסטון שסבלו מהשפעות חוק נמל בוסטון (Boston Port Act). הוועדה המשיכה והגישה מחאות רשמיות נגד צעדים נוספים שננקטו במסגרת חוקי הכפייה.
באותה שנה, היה הוסטון נציג בקונגרס הפרובינציאלי של ג'ורג'יה, ובו הוא נבחר כנציג לקונגרס הקונטיננטלי הראשון. הוא דחה את המינוי, שכן מעטים מבין מחוזות ג'ורג'יה יוצגו בקונגרס הפרובינציאלי. ב-1775 כבר תוקן ליקוי זה, והוסטון קיבל את המינוי. בקונגרס, הוא היה תומך נלהב של תנועת העצמאות, אך התנגד להסכמי אי-היבוא בשל השפעתם השלילית על המושבות הדרומיות.
ב-1776 מונה הוסטון מחדש לקונגרס הלאומי, אך לא נכח בפגישותיו. הוא נשאר בג'ורג'יה ופעל יחד עם ועדת הביטחון לסיכול מאמצי הלויאליסטים בראשותו של המטיף הפופולרי והלויאליסט ג'ון זבלי. כבר ב-1778 הוא נבחר כמושל ג'ורג'יה, והיה הראשון מבין מושלי המדינה שנולד על אדמתה. באותה שנה, הוא קיבל את האחריות על המיליציה של ג'ורג'יה בניסיון הכושל לכבוש את המעוז הבריטי שבסיינט אוגוסטין שבפלורידה. אי-ההסכמות שלו עם מפקד הצבא הקונטיננטלי, רוברט האו, תרמו מאוד לכישלון המשימה. כאשר הבריטים, בתגובה, כבשו את סוואנה ב-29 בדצמבר, נאלץ הוסטון לרדת למחתרת.
האינדיאנים משבטי המוסקוגי פלשו לאחוזות המטעים ושבו עבדים ממרחק של כמה ק"מ מסוואנה. "ההשפלות היומיות" של קבוצות פשיטה אלו, כתב יוסטון, "שעמדו כמעט בשערי עירנו, איימו עלינו בחורבן כלשהו, אלא אם כן יימצא לכך פתרון".
לאחר המהפכה

ב-1782, לאחר כניעת יורקטאון, איבדו הבריטים את סוואנה. הוסטון שב לביתו, וקיבל להיות נציג בבית הנבחרים של ג'ורג'יה, שם זמן מה הוא כיהן ב-1783 כיושב ראש הבית. ב-1784 הוא נבחר לתקופת כהונה נוספת כמושל.
הוסטון דחף לחדירה מוגברת יותר לשטחי האינדיאנים. מאחר שהספרדים שלטו בפלורידה, הוא תמך יותר בנתיבי הסחר ממזרח למערב.
ב-1790 היה הוסטון הראשון שנבחר בבחירות למשרת ראש עיריית סוואנה, תפקיד בו הוא כיהן עד שב-1791 הוא מונה כשופט בבית המשפט העליון של ג'ורג'יה. לאחר 1792 הוא שימש כנשיא אקדמיית צ'טהאם.
מותו

ג'ון הוסטון נפטר בביתו, "וייט בלאף" ב-20 ביולי 1796. הוא נטמן בבית הקברות בונוונטור שבסוואנה. על שמו נקרא מחוז בג'ורג'יה.
ג'ון הולט

ערך זה עוסק במחנך וסופר אמריקאי. אם התכוונתם לזמר רגאיי ג'מייקני, ראו .
| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  14 באפריל 1923 ניו יורק, ארצות הברית 
 פטירה:  14 בספטמבר 1985 (בגיל 62) בוסטון, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 השכלה:  אקדמיית פיליפ אקסטר 
 
ג'ון קלדוול הולט (באנגלית: John Caldwell Holt;‏ 14 באפריל 1923 – 14 בספטמבר 1985) היה מחנך וסופר אמריקאי, ונחשב לאבי תנועת החינוך החופשי.
שנים ראשונות

הולט נולד בניו יורק, בכור לשני אחיו. למד בבתי ספר פרטיים.
סמוך לסיום לימודיו באוניברסיטה, הצטרף הולט לצי ארצות הברית ושירת על סיפונה של הצוללת USS Barbero שנלחמה באוקיינוס הפסיפי במלחמת העולם השנייה. במהלך המלחמה הגיע למסקנה שנשק גרעיני הוא הסכנה הגדולה ביותר לעולם, ושרק ממשלה עולמית תוכל למנוע מלחמה גרעינית.
לאחר שרותו הצבאי, החל לעבוד בסניף הניו יורקי של United World Federalists, ובתוך שש שנים התקדם ממשרה של עובד בחדר הדואר לדירקטור ומנהל הארגון.
קריירה בחינוך

הולט עבד כמורה בקולורדו, ולאחר מכן לימד בבוסטון. הוא פיתח פרויקט של תצפית בכיתה, יחד עם עמיתו לעבודה, ביל האל. אחד מהם היה מלמד והשני היה צופה בו ובכיתה. במהלך 11 שנות הוראה אסף הולט סיכומי תצפיות רבות, אשר הפכו לבסיס לשני ספריו הראשונים: כיצד נכשלים ילדים (אשר יצא במהדורה עברית) וכיצד לומדים ילדים. ספרים אלו מכילים את הבסיס לפילוסופיה החינוכית של הולט. לשיטתו, הסיבה המרכזית שבגינה ילדים אינם לומדים בבתי ספר היא פחד: פחד לטעות, פחד להיות מושא ללעג בעיני המורים ושאר הילדים, פחד להיות פחות טובים בלימודים בהשוואה לילדים אחרים, ועוד. לדבריו, מצב זה החמיר עקב כך שילדים הוכרחו ללמוד נושאים שאינם מעניינים אותם.
לאחר שנות עבודה רבות במסגרת בית הספר, קובע הולט – בניגוד לפסיכולוגים והוגי דעות מתחילת המאה אשר תקפו את מערכת החינוך המוסדית אך ניסו להציע לה "מקצה שיפורים" – שרפורמה בבתי הספר ובמערכת החינוך אינה אפשרית, משום שהמערכת היא שגויה מהיסוד. קביעה זו הפכה את הולט לאבי החינוך הביתי בארצות הברית. על פי הולט, "החינוך הממוסד פועל מתוך ההנחה שילדים לומדים רק כאשר מלמדים אותם, רק את מה שמלמדים אותם, ורק בגלל שמלמדים אותם. זו לא האמת. זה מוטעה כמעט לחלוטין."
הולט הגדיר את הרציונל של החינוך הביתי תוך קביעה מפורשת שאין עילה להכריח ילד ללמוד. החופש ללכת בעקבות תחומי העניין האישיים של הילד, בצירוף מגוון המשאבים ללמוד בעזרתם, טובים יותר מכל למידה פרונטלית. גישה זו הפכה למוכרת כ"חינוך חופשי" או אנ-סקולינג (Unschooling).
בשנת 1976 פרסם הולט את הספר Instead of Education, בו פרט וקבע את הרציונלים של החינוך הביתי המודרני. בעקבות תגובות ומכתבים רבים שקיבל הולט מהורים אשר ביצעו הלכה למעשה חינוך ביתי באופן אינטואיטיבי ומבלי להכיר את הרציונלים של הולט, ייסד הולט בשנת 1977 את מגזין החינוך הביתי הראשון בארצות הברית, Growing Without Schooling. מגזין זה חיבר את ההורים ביבשת אמריקה אשר בחרו בחינוך ביתי.
הולט כתב מאמרים רבים והוציא לאור 11 ספרים. בספר לעולם לא מאוחר מדי מתאר הולט את חוויותיו מלימוד נגינה בצ'לו אחרי שהיה בן ארבעים. הספרים "כיצד נכשלים ילדים" ו"כיצד לומדים ילדים", יצאו לאור במהדורה הכוללת תוספות והארות. הולט הלך לעולמו לפני שהשלים את ספרו האחרון בלמידה מתמדת. את הספר הוציא לאור חבר נאמניו, באתר הקרוי על שמו, על בסיס הטיוטה המגובשת שהשאיר עם ציון קטעים ממאמרים והרצאות שלו שיש לשלב בפרקים השונים. הספר יצא לאור בעברית בהוצאת פראג.
ספריו בעברית

כיצד נכשלים ילדים, הוצאת מסדה, רמת גן, 1974.
בלמידה מתמדת, הוצאת פראג, תל אביב, 2004.
ראו גם

חינוך
חינוך ביתי
חינוך חופשי
בניין הטלוויזיה הישראלית

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  בניין משרדים 
 מיקום:  ירושלים 
 מדינה:  ישראל 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  יולי 1959 – נובמבר 1960 (כשנה)
 תאריך פתיחה רשמי:  נובמבר 1960 
 תאריך פירוק:  22 ביוני 2021 
 אדריכל:  ראובן טרוסטלר 
 סגנון אדריכלי:  אדריכלות מודרנית 
 קואורדינטות:  31°47′28″N 35°12′28″E﻿ / ﻿31.79122072°N 35.2077055°E﻿ / 31.79122072; 35.2077055
  (למפת ירושלים מוגדלת) בניין הטלוויזיה הישראלית(למפת ירושלים רגילה) בניין הטלוויזיה הישראלית(למפת הרי ירושלים רגילה) בניין הטלוויזיה הישראלית(למפת הרי ירושלים מוגדלת) בניין הטלוויזיה הישראלית he
 
בניין הטלוויזיה הישראלית בירושלים מעוטר בבד שחור לאות מחאה על סגירת הרשות, מרץ 2017
בניין הטלוויזיה בשנת 2018, לאחר שפונה לקראת הריסתו
"בניין החוטים" (לשעבר מפעל "חוטי ירושלים") ששימש את מחלקת החדשות של קול ישראל, והיה ממוקם בסמוך לבניין הטלוויזיה
בניין הטלוויזיה הישראלית, או בשמו המקורי בית היהלומים, היה בניין מודרניסטי בשכונת רוממה בירושלים, ברחוב תורה מציון 17, בבניין שכנו אולפני הטלוויזיה הישראלית ומשרדיו מאז הקמת הערוץ ב-2 במאי 1968 ועד לסגירת רשות השידור. הבניין הוחזר אל מנהל הדיור הממשלתי בנובמבר 2017 והוא נהרס ב-22 ביוני 2021 לטובת בניית מתחם מגורים.
הבניין

הבניין היה מפואר, יחסית למבני תעשייה בני התקופה ונבנה בצורה סימטרית עם שש קומות שבמרכזן גרם מדרגות גדול. גרם המדרגות הודגש באמצעות משרביה מלבני בטון. בדומה למבנים רבים בני התקופה בירושלים היה הבניין מחופה באבן נסורה. לחלונות הגדולים של הבניין המקורי נוספה בשנות ה-70 מערכת של שוברי שמש. בהתאמתו לאולפני הטלוויזיה הפך למבנה הראשון בארץ בו נערך שימוש חוזר במבנה תעשייה תוך התאמתו לצרכים החדשים.
בנז'מן וואזן

| --- | --- |

 לידה:  24 בדצמבר 1996 (בן 27) צרפת פריז, צרפת
 מדינה:  צרפת 
 תקופת הפעילות:  מ-2015
 עיסוק:  שחקן
 מקום לימודים:  קור פלורן 
 פרסים והוקרה:  פרס סזאר לשחקן המבטיח ביותר (2022) 
 פרופיל ב-IMDb
 
בנז'מן וואזן (בצרפתית: Benjamin Voisin; נולד ב-24 בדצמבר 1996) הוא שחקן צרפתי. ידוע בשל תפקידו כדויד גורמן בסרט הדרמה "קיץ 85", עבורו היה מועמד לפרס סזאר ולפרס לומייר.
ביוגרפיה

וואזן נולד בפריז שבצרפת, לאב מורה בבית הספר למשחק קור פלורה (אנ') שבפריז ולאם רואת חשבון. הוא למד בבית הספר ע"ש קלוד ברנאר ברובע השישה-עשר של פריז, שם גדל. הוא התחיל לימודי תיאטרון בקור פלורה, אליו הצטרף לראשונה בשנת 2011 והשתתף בסדנאות נוער למשך שלוש שנים, עד גיל 18. לאחר מכן השתלב, בשנתו השנייה, בקורס משחק. בשנת 2016 הוא הצטרף גם לקונסרבטואר הלאומי הגבוה לאמנות הדרמה.
קריירה

בשנת 2015 שיחק בסרט הקצר "Adèle" בבימויו של הקטור לנז'וון, שעבורו גם כתב את התסריט, ובשנת 2017 שיחק בסרטה הקצר של מארי קרמר, "Le Pérou", בתפקיד ונסן.
תפקידו הבולט הראשון היה במיני-סדרה Fiertés (צר'), אשר בוימה על ידי פיליפ פוקון (אנ') ושודרה בערוץ ארטה במאי 2018. בסדרה, העוקבת אחרי רגעי המפתח של המאבק ההומוסקסואלי בצרפת לאורך השנים בשלושה חלקים, הוא מגלם את דמותו של ויקטור בהיותו בן 17, בפרק הראשון.
את תפקידו הראשון בסרט עלילתי קיבל וואזן בשנת 2017, בקומדיה "Bonne Pomme" (אנ') בבימויו של פלורנס קוונטן (אנ'), ובהמשך נבחר על ידי רופרט אוורט להשתתף בסרט "The Happy Prince" (אנ') שבבימויו, בתפקיד ז'אן.
בשנת 2019 הופיע בסרט "Un vrai bonhomme" (צר') מאת בנז'מן פארה (צר') ובסרט "La Dernière Vie de Simon" (צר') מאת לאו קרמן.
בשנת 2020 הופיע בסרט "קיץ 85" מאת פרנסואה אוזון, המבוסס על רומן מאת הסופר איידן צ'יימברס (אנ'), וגילם את דמותו של דויד גורמן.
בשנת 2021 הופיע בסרט "אשליות אבודות" (אנ'), לצד ז'ראר דפארדיה וקסבייה דולן, בתפקיד לוסיאן דה רובמפרה, הדמות הראשית. הסרט מבוסס על רומן בעל אותו השם מאת הסופר הצרפתי אונורה דה בלזק.
וואזן שיחק בסרט "Le Bal des folles" (אנ') בבימויה של מלאני לורן, המבוסס על רומן מאת ויקטוריה מאס (צר'), אשר עתיד לצאת לאקרנים בספטמבר 2021, לצד לורן, לו דה לאז' (אנ') ועמנואל ברקוט (אנ'), בתפקיד תאופיל קלרי.
פילמוגרפיה > קולנוע

| שנה | סרט | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2015 | Adèle |  | סרט קצר |
| 2017 | Le Pérou | וינסנט | סרט קצר |
| 2017 | Bonne Pomme (אנ') | תומא |  |
| 2018 | הנסיך המאושר (אנ') | ז'אן |  |
| 2018 | La Mort dans l'âme (צר') | אלכס לנייה | סרט טלוויזיה |
| 2018 | Je sais tomber (צר') | קווין | סרט טלוויזיה |
| 2019 | La Dernière Vie de Simon (צר') | סימון |  |
| 2019 | Un vrai bonhomme (צר') | לאו |  |
| 2020 | קיץ 85 | דויד גורמן |  |
| 2021 | אשליות אבודות (אנ') | לוסיאן דה רובמפרה |  |
| 2021 | נשף המשוגעות (אנ') | תאופיל קלרי |  |
| 2021 | En roue libre | פול |  |
| 2022 | Les Pieds sur terre | דויד פאבר |  |
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| שנה | סדרה | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2016 | Emma (צר') | מתיו פורנייה |  |
| 2018 | Fiertés (צר') | ויקטור |  |
פילמוגרפיה > תיאטרון

2014: Autour du rêve, אולם הקונסרבטוריון ע"ש ז'אן-פיליפ ראמו
2016: Les êtres en quêtes
2016: Débris מאת דניס קלי (אנ'), בבימויו של לור פראפייר
2017: Un Dom Juan, תיאטרון שתי הגלריות, פסטיבל אביניון; בימוי המופע
פרסים ומועמדויות

| שנה | פרס | קטגוריה | סדרה/סרט | תוצאה | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2016 | פרס אולגה הורסטיג |  |  | זכייה |  |
| 2018 | פסטיבל הטלוויזיה הבדיונית (צר') | פרס אדמי לכוכב העולה הצעיר (גברים) | Je sais tomber (צר') | זכייה |  |
| 2020 | פסטיבל הסרטים של קאבור (אנ') | פרס ברבור הזהב לתגלית החדשה (גברים) | Un vrai bonhomme (צר') | זכייה |  |
| 2021 | פרס סזאר | השחקן הצעיר הטוב ביותר | קיץ 85 | מועמדות |  |
| 2021 | פרס לומייר | השחקן הצעיר הטוב ביותר (יחד עם פליקס לפבר) | קיץ 85 | זכייה |  |