stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דורה (מקרה טיפולי)
הכינוי דורה

במאמרו משנת 1905, "קטעים מתוך אנליזה של היסטריה", שכתב אודות המקרה, כינה פרויד את אידה באואר בשם דורה. פרויד מסביר את המניעים הלא-מודעים שלו לבחירתו בכינוי זה במאמר אחר, "הפסיכופתולוגיה של חיי היומיום": אחותו של פרויד העסיקה עוזרת בית ומטפלת בשם רוזה, אך כשהתקבלה לעבודה אצלה היא הייתה צריכה לשנות את שמה, משום שגם מעבידתה נקראה רוזה; היא החליפה את שמה ל"דורה". פרויד רצה לשמור על האנונימיות של אידה בכתיבת מאמרו, ולכן כשחיפש כינוי אחר עבור מישהי שלא יכולה לשמור על שמה האמיתי - צץ השם "דורה" המוכר לו מהעוזרת של אחותו. אסוציאציות נוספות של השם, שהיוו כר למחקר פסיכואנליטי על פרויד, הן שמה של בתו של ידידו ועמיתו של פרויד, יוזף ברוייר (פרויד קרא לבתו הבכורה "מתילדה" על שם אשתו של ברוייר); וכן פירושה של המילה "דורה" ביוונית, "מתנה", שייתכן כי באמצעותו ניסה פרויד להציג את סיפורה של אידה כמתנה או סחורה שעוברת מאביה לסוחר אחר, מר ק'.
ביקורת

פרשנותו של פרויד לתסמיניה של דורה היא שנויה במחלוקת בקרב גורמים שונים. אחת הביקורות שהועלו כלפי המקרה היא מחוקרים וארגונים פמיניסטים, שהתנגדו לפרשנותו לגבי "תשוקתה המינית הסמויה" של דורה כלפי מר ק' כאשר הטריד אותה מינית. פרויד התעלם מההלם שנראה כי אחז בנערה והתחושות השליליות שלה כאשר מר ק' הפתיע אותה בהיצמדות מינית ונשיקה, ולכן תחושת הבחילה אמורה להיות מובנת כפשוטה ולא כתסמין היסטרי המכסה על תשוקה מינית. על פי הביקורת הפמיניסטית, פרשנות זו גם מרמזת על הפאסיביות הבסיסית במיניות הנשית.
התיאוריה הפסיכואנליטית מבוססת במידה רבה על סיפורי מקרה כמו המקרה של דורה. למרות שהתיאוריה מוכרת בפסיכולוגיה הפופולרית, מופנית כלפיה ביקורת לא מעטה. יש הטוענים כי היא אינה מבוססת מדעית, ואף יכולה להיחשב לפסאודו־מדע.
לקריאה נוספת

Freud, S. (1905 [1901]), Fragments of an Analysis of a Case of Hysteria, Standard Edition Vol.7, pp1–122
עמנואל ברמן (עורך), פרויד ודורה, הוצאת עם עובד, 1993
דרור גרין, פרויד נגד דורה, ספרים הוצאה לאור, 1998 (מתוכו קישורים לפרק הראשון ולפרק השני)
פיטר גיי, פרויד - פרשת חיים לזמננו, הוצאת דביר, 1993
הערות שוליים

↑  דרור גרין, פרויד נגד דורה, פרק שני
↑  רן לוי, הנה אנו נפגשים שוב לראשונה
↑  שירה סתיו, הנשיקה, או: פרי, דורה, והמצאת הנפש הנשית, באתר "קרוא וכתוב"
↑  Frederick Crews, The Verdict on Freud, Psychological Science 7, 1996-03, עמ' 63–68 doi: 10.1111/j.1467-9280.1996.tb00331.x
↑  Mario Bunge, The philosophy behind pseudoscience, Skeptical Inquirer, 2006, עמ' 29-37
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007258225705171  GND: 119228750  ISNI: 0000 0000 6675 3241  LCCN: n84168321  NTA: 071763619  VIAF: 15575412   WorldCat (עם VIAF): 15575412 
אידה ואוטו באואר, בשנת 1889
דירקטורט (צרפת)
הערות שוליים

↑  F. Furet, D. Richet, 1970
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007548091505171  GND: 806918-9  LCCN: sh85051385
דיינוניכוזאוריה

| דיינוניכוזאוריה |
| --- | --- |

תקופה
יורה תיכון עד קרטיקון עליון 167–66 מיליון שנה לפני זמננו PreЄ Є O S D C P T J K Pg N       
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: זוחלים
סדרה:: בעלי אגן דמוי לטאה
קבוצה:: מנירפטורים
תת־סדרה:: תרופודה
קבוצה:: דיינוניכוזאוריה
שם מדעי
 Deinonychosauria

דיינוניכוזאוריה (שם מדעי: Deinonychosauria) היא קבוצה אפשרית הנתונה במחלוקת של דינוזאורים תרופודים מהקבוצה פאראווס הכוללת מיני דינוזאורים מנוצים ואולי גם מכילה את קבוצת האביאלאה ואת ראשוני העופות כמו הארכאופטריקס. הקבוצה נוצרה ב-1969 בידי החוקרים אדווין ה. קולברט ודייל ראסל אך חוקרים רבים לא קיבלו אותה.
בתוך הקבוצה היו שתי משפחות: דרומאוזאוריים וטרודוניים וייתכן שגם היוננלנגיים, אשר היו ככל הנראה בעלי נוצות לאורך גופם ואולי מהם התפתחו העופות. הם היו בעלי רגליים ארוכות שהסתיימו בטפרים חדים כתער. הטרודונים והדרומזאורים הגדולים כמו הדיינוניכוס השתמשו בהם כדי לקרוע טרף לחתיכות והם יכלו לצוד גם חיות גדולות אם הם נעו בלהקות. ואולם הם לא הצליחו לשרוד כאשר הגיע קץ הדינוזאורים בשלהי הקרטיקון לפני 66 מיליון שנה.
מיון

משפחה יוננלנגיים (Unenlagiidae)?
משפחה דרומאוזאוריים (Dromaeosauridae)
משפחה טרודוניים (Troodontidae)
קבוצה אביאלאה (Avialae) - ממנה התפתחו העופות (?)
תרשים של התחלקות הקבוצה
האלף ה-9 לפנה"ס

| --- | --- |
 אלפים::  האלף ה-10 לפנה"ס • האלף ה-9 לפנה"ס • האלף ה-8 לפנה"ס
 מאות::  המאה ה-90 לפנה"ס • המאה ה-89 לפנה"ס • המאה ה-88 לפנה"ס • המאה ה-87 לפנה"ס • המאה ה-86 לפנה"ס • המאה ה-85 לפנה"ס • המאה ה-84 לפנה"ס • המאה ה-83 לפנה"ס • המאה ה-82 לפנה"ס • המאה ה-81 לפנה"ס
האלף ה-9 לפנה"ס הוא פרק הזמן שבין שנת 9,000 לפנה"ס עד סוף שנת 8,001 לפנה"ס (תחילת המאה ה-90 לפנה"ס עד סוף המאה ה-81 לפנה"ס).
אירועים בולטים

אוכלוסיית העולם באלף ה-9 לפנה"ס הסתכמה בכחמישה עד עשרה מיליון איש.
בסביבות 9000 לפנה"ס - ביות של בעלי חיים ופיתוח של החקלאות במסופוטמיה.
בסביבות 8500 לפנה"ס - הכלב בוית לראשונה באירופה.
תגליות והמצאות

בסביבות 8700 לפנה"ס - גילוי הנחושת במזרח התיכון.
דייוויד הוגארת

| --- | --- |
קומנדר דייוויד ג'ורג' הוגארת, 1918
קומנדר דייוויד ג'ורג' הוגארת, 1918
 לידה:  23 במאי 1862 האמבר, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  6 בנובמבר 1927 (בגיל 65) אוקספורד, הממלכה המאוחדת 
 שם לידה:  David George Hogarth 
 ענף מדעי:  ארכאולוגיה
 עיסוק:  ארכאולוג, קצין מודיעין, אוצר מוזיאון, סופר
 מקום לימודים:  קולג' וינצ'סטר (אנ'), מודלין קולג' באוניברסיטת אוקספורד
 מוסדות:  אוניברסיטת אוקספורד, בית הספר הבריטי לארכאולוגיה באתונה, מוזיאון אשמוליאן
 פרסים והוקרה:  עמית מסדר מיכאל הקדוש וג'ורג' הקדוש, עמית החברה הגאוגרפית המלכותית ובעל מדליית המייסדים מטעמה (1917), עמית האקדמיה הבריטית, בעל עיטור מסדר הנילוס (1917)
 
דייוויד הוגארת (במרכז), ת"א לורנס משמאל ואלן דאוני מימין; קהיר, מאי 1918
דייוויד הוגארת; רישום בעיפרון פחם מאת אוגוסטוס ג'ון
דייוויד ג'ורג הוגארת (David George Hogarth;‏ 23 במאי 1862 – 6 בנובמבר 1927) היה ארכאולוג, היסטוריון, סופר ודיפלומט בריטי. כיהן כאוצר מוזיאון אשמוליאן באוקספורד מ-1909 ועד מותו ב-1927.
קורות חייו ופועלו

דייוויד ג'ורג' הוגארת נולד לכומר העיר בארטון שעל נהר האמבר (אנ') במחוז לינקולנשייר. ב-1876–1880 למד בפאבליק סקול הוותיק והיוקרתי וינצ'סטר קולג' (אנ'). ב-1881 החל בלימודים קלאסיים במודלין קולג' באוניברסיטת אוקספורד ואת התואר השני השיג ב-1885. ב-1886 נבחר כחבר סגל (Fellow) בקולג' שבו למד.
הוגארת השתתף בחפירות הארכאולוגיות בקפריסין, כרתים, מצרים וסוריה וכן באי מלוס בים האגאי ובאפסוס שבטורקיה.
בכרתים היה ראשון החוקרים באתר המינואי זקרוס (אנ'), וכמו כן חקר את שרידי המינואים ב"מערת זאוס" (אנ') והיה עוזרו של ארתור אוונס בחפירותיו בקנוסוס. ב-1895 ביצע מחקרים בעתיקות אלכסנדריה מטעם החברה לחקר מצרים והחברה לקידום לימודי יוון (אנ'), שתיהן חברות מדעיות בריטיות. בתוך כך, בשנים 1897–1900, שימש כמנהל בית הספר הבריטי באתונה (אנ') ב-1904–1905 ניהל את החפירה במקדש ארטמיס באתר אפסוס במערב טורקיה. ב-1906–1907 ניהל חפירה בנקרופוליס באסיוט מטעם החברה לחקר מצרים והמשיך במחקריו גם באלכסנדריה גם בפאיום.
ב-1911 הופקד על החפירות בכרכמיש בירת החתים מטעם המוזיאון הבריטי. בחפירה זו השתתפו גם האשורולוג רג'ינלד תומפסון והארכאולוג תומאס אדוארד לורנס. משנת 1912 עד פרוץ מלחמת העולם הראשונה ב-1914 נוהלה החפירה על ידי לנרד ווּלי.
עוד ב-1909 התמנה הוגארת לאוצר הראשי של מוזיאון אשמוליאן באוקספורד במקומו של ארתור אוונס, וכיהן בתפקיד זה עד למותו ב-1927.
בפרוץ מלחמת העולם הראשונה שירת במחלקה הגאוגרפית באגף המודיעין של הצי המלכותי, וב-1915 נשלח לחזית המזרח התיכון. מ-1916, אחרי שמארק סייקס נקרא ללונדון לשמש כאחראי לענייני ערב וארץ ישראל במשרד החוץ הבריטי, ניהל הוגארת בפועל את הלשכה הערבית (Arab Bureau) בקהיר, מצרים. בין אנשי המודיעין ששירתו בשורותיו של הוגארת היו מיודעיו הארכאולוגים לנרד ווּלי, רג'ינלד תומפסון וגרטרוד בל וכן גילברט קלייטון, קינאהאן קורנווליס, שהיה סגן מפקד הלשכה, רונלד סטורס מי שיכהן כמושל הראשון של ירושלים והעיתונאי פיליפ גרייבס. במסגרת זו פעל לורנס איש ערב, ובה תוכננו צעדים לדרבון המרד הערבי.
בתום המלחמה שירת כנציג במשלחת הבריטית לנושא המזרח התיכון של ועידת השלום בפריז. ואחריה חזר לאוקספורד לתפקידי הוראה ולניהול מוזיאון אשמוליאן.
הוגארת היה עמית החברה הגאוגרפית המלכותית (FRGS). ב-1917 הוענקה לו מדליית הזהב של החברה הגאוגרפית המלכותית (אנ') "על תגליותינו באסיה הקטנה", ובשנים 1925–1927 כיהן כנשיא החברה. כמו כן היה עמית האקדמיה הבריטית (FBA) וכן בחברה הלונדונית לעתיקות (אנ'). ב-1917 התכבד בדרגת מפקד במסדר הנילוס המצרי, וב-1918 זכה בדרגת עמית במסדר מיכאל הקדוש וג'ורג' הקדוש (CMG) על חלקו במאמץ המלחמתי במלחמת העולם הראשונה. ב-1919 ניתן לו עיטור "מסדר התחייה" (وسام النهضة) מידי חוסיין בן עלי, השריף של מכה.
מלבד הספרים שבהם הציג את מחקריו בארכאולוגיה, כתב הוגארת ספרי מסעות אוטוביוגרפיים, בהם "נדודי מלומד בלבנט" (Wandering Scholar in the Levant) מ-1896 ו"המלומד הנודד" (The Wandering Scholar) מ-1925, שזכו לקהל קוראים נכבד.
דייוויד הוגארת לקה בלבו ב-1926. באוקטובר 1927 פרש ממשרותיו באוקספורד ובנובמבר נפטר בביתו. בן 65 היה במותו.
"המסר של הוגארת"

זכרו של הוגארת עלה לכותרות יותר מעשור לאחר מותו, כאשר נחשפה איגרת שמסר בינואר 1918 לחוסיין בן עלי, השריף של מכה, ובה הבהרות לגבי הצהרת בלפור. האיגרת, שנודעה לימים בשם "המֶסֶר של הוגארת" (Hogarth Message), נוסחה ככל הנראה בידי מארק סייקס בשם ממשלת אנגליה. הוצהר בה כי "יש להעניק לערבים הזדמנות מלאה לשוב להקים אומה בקרב אומות העולם", וכי "בכל הנוגע לארץ ישראל – – – אף לא עם אחד יהיה כפוף לאחר". האיגרת כללה הבטחה לפיה החלטתה של בריטניה לסייע לשיבתם של היהודים תהיה תקֵפה רק אם הדבר "לא יפגע באוכלוסייה הלא-יהודית היושבת בארץ ישראל". המסר של הוגארת, שנועד לדרבן את הערבים להמשיך במרד נגד העות'מאנים, נזנח ולא נדון בהסדרים המדיניים שאחרי המלחמה. גילויו ופרסומו בעת ועידת השולחן העגול ב-1939, שנסבה על גורלה של ארץ ישראל, הפתיעו והדאיגו את חברי המשלחת היהודית, משום שהיה במסר כדי לשמש אסמכתא להתנגדות להבטחה בדבר "הקמת בית לאומי לעם היהודי בארץ ישראל".
זוטות

בסרטו של דייוויד לין "לורנס איש ערב" מ-1962 מגולם דייוויד הוגארת בדמותו של מר דריידן (אנ') בכיכובו של השחקן קלוד ריינס. הדמות מאפיינת כמה אישים, ולא רק את הוגארת, בהם רונלד סטורס והנרי מקמהון. כוונת התסריטאים הייתה "לייצג את הצד האזרחי והפוליטי של האינטרסים הבריטיים ולאזן בכך את מטרותיו הצבאיות של אלנבי".
בסרט התיעודי על גרטרוד בל, "מכתבים מבגדאד" (אנ') מ-2016, מגלם סיימון צ'נדלר את הוגארת.
הערות שוליים

↑  סא"ל דאוני (1888–1938) היה קצין הקישור בין אלנבי ללורנס במערכה המזרח תיכונית
↑  ציטוטים מתוך האיגרת פורסמו לראשונה ב-1938 בספרו של ג'ורג' אנטוניוס, "ההתעוררות הערבית" (The Arab Awakening)
↑  משה שרת, יומן מדיני, עם עובד, 1968–1979, כרך רביעי; יומן עבודה 9.3.1939
↑   "Letters from Baghdad", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007312254105171  BnF: cb12935131c (data)  CiNii: DA03956578  GND: 1018776702  ICCU: PUVV134353  ISNI: 0000 0001 0900 9800  LCCN: n80038406  NDL: 001135717  NLA: 35201021  NTA: 073512354  SNAC: w67h2fkx  SUDOC: 05686194X  Trove: 862333  VcBA: 495/16823  VIAF: 51820976   WorldCat (עם VIAF): 51820976
דוד (לוויין)

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוכנות חלל:  סוכנות החלל הישראלית  סוכנות החלל הגרמנית
 יצרן:  OHB ואל-אופ
 משימה
 סוג משימה:  לוויין חישה מולטי ספקטראלי
 לוויין של:  כדור הארץ
 מסלול:  מסלול מסונכרן שמש SSO עם עקבה קרקעית חוזרת של שלושה ימים
דוד היה מיזם לפיתוח והפעלת לוויין לחישה מרחוק של כדור הארץ. זהו שיתוף פעולה ישראלי-גרמני. השותפות הראשיות למיזם היו סוכנות החלל הישראלית (ISA) וסוכנות החלל הגרמנית (אז - DARA). ללוויין משימת צילום עם מטע"ד מצלמה מולטי-ספקטראלית. בשל קשיי מימון, הלוויין לא נבנה, והוא סיים פיתוח ראשוני בלבד, ופיתוח מלא של המצלמה הרב צבעית. פיתוח המצלמה והקונספט היו הבסיס למטע"ד של הלוויין הישראלי-צרפתי ונוס.
משימת הלוויין

הלוויין דוד היה אמור לבצע חישה מרחוק עבור ניטור חקלאות, מעקב אחר מקורות מים ומחקר מדעי. מגובה של 670 ק"מ. מסלול הלוויין היה אמור להיות מסלול מסונכרן שמש בעל עקבה קרקעית חוזרת כל שלושה ימים.
הלוויין המתוכנן היה אמור להיות בעל מסה של כ-180 ק"ג, עם יכולת תמרון המספקת כיוון של 30 מעלות מנדיר. הפלטפורמה הייתה אמורה להתבסס על תתי מערכות שתוכננו ללוויינים SAFIR ו-BREMSAT. הלווין היה בעל יכולת בקרת הכוון תלת צירית, עם דיוק ידיעת ההכוון של 0.02 מעלות.
המצלמה

המצלמה שנקראה MSRS‏ (Multi-Spectral high Resolution Sensor) "מצלמה מולטי ספקטראלית בעלת רזולוציה גבוהה". המצלמה המתוכננת עם 12 ערוצים בתחום הנראה ובתחום האינפרה-אדום הקרוב (NIR). הרזולוציה המרחבית המתוכננת הייתה 5 מטר.
מגובה 670 ק"מ, העקבה הקרקעית היא בעלת SWATH של 30 ק"מ בנדיר.
המפתח המתוכנן (FOV) היא 2.6 מעלות בנדיר, וה-F# היה 8. המצלמה בנויה משלושה גלאי TDI, כל אחד עם 32 שורות של 6,000 פיקסלים.
המצלמה וכל שרשרת עיבוד התמונות ושידורן, נועדו להיות במשקל הנמוך מ-70 ק"ג, עם צריכת הספק של 130W. יכולת אגירה של עד 48Gbit, עם צילום של 140 תמונות ביממה. לצורך הורדת התמונות תוכנן רכיב שיורד בין 100/150 מגה ביט בשנייה.
ערוצי המצלמה המתוכננים היו:
| צבע עיקרי | ערוץ | אורכי גל (נאנומטר) |
| --- | --- | --- |
| כחול | 1 | 435–470 |
| כחול | 2 | 470–505 |
| ירוק | 3 | 505–540 |
| ירוק | 4 | 540–575 |
| ירוק | 5 | 575–610 |
| אדום | 6 | 610–645 |
| אדום | 7 | 645–680 |
| אדום | 8 | 680–715 |
| NIR | 9 | 715–750 |
| NIR | 10 | 775–810 |
| NIR | 11 | 855–890 |
| NIR | 12 | 965–1,000 |
מהלך הפרויקט

סוכנות החלל הישראלית וסוכנות החלל הגרמנית החלו בבדיקת התכנות לקראת שיתוף פעולה בתחילת שנות ה-90. המערכת נקראה DIAMANT בצד הגרמני, ונועדה להיות מערך של לוויינים קטנים הנותנים ביצועים תכופים של חישה מרחוק ברזולוציה גבוהה עם המצלמה המפותחת. שלב א' של הפרויקט, שנקרא דוד, הושלם, והוכחה התכנות כלכלית.
בשנת 1993, פרסום בעיתונות הישראלית על שיתוף פעולה ישראלי-גרמני לפיתוח לוויין ריגול, עורר חשש בממשלת גרמניה על המשכת הפרויקט. בפברואר 2003 ציין יו"ר סוכנות החלל, יובל נאמן כי התקציבים הוקפאו. לאחר הקפאת התקציב אל-אופ וחברת OHB ניסו להשקיע כספי מו"פ ולפתח ביחד, יחד עם מענק של 2.3 מיליון יורו מתקציב מו"פ אירופאי, ותקציב נוסף מסוכנות החלל. עם זאת, לא היו מספיק כספים להשלמת הפרויקט.
מנכסי הפרויקט אל-אופ התקדמה עם פיתוח המצלמה. על בסיס הידע נמכרה מצלמה ללוויין KOMPSAT2, יחד עם רכיב שפותח ב-OHB לשידור התמונות לקרקע בקצב גבוה, והמצלמה המפותחת הוצגה גם בהמשך כבסיס למצלמות למכירה של אל-אופ.
מצלמת MSRS היוותה הבסיס למצלמת הלוויין הישראלי צרפתי ונוס.
לקריאה נוספת

Ginati, Amnon; Toben, Carsten; Blasberger, Avi; Topaz, Jeremy; Karnieli, Arnon. "David, A Multi Spectral High Resolution Small Satellite". Small Satellite Conference 1997 SSC97-III-3.
Ginati, Amnon; Fuchs, Manfred; Kassebom, Martin. "COMMERCIAL EARTH OBSERVATION WITH SMALL SATELLITES AT OHB-SYSTEM". small satellite conference 1999 SSC99-IV-7.
Tal Inbar. "DAVID – EARLY 1990S ISRAELI EARTH OBSERVATION SATELLITE PROJECT". 72nd International Astronautical Congress, Dubai, UAE, 2021 (IAC-21, E4, 3, 3, x65487).
הערות שוליים

1 2 3 4 5  Ginati, Amnon; Fuchs, Manfred; Kassebom, Martin. "COMMERCIAL EARTH OBSERVATION WITH SMALL SATELLITES AT OHB-SYSTEM". small satellite conference 1999 SSC99-IV-7.
1 2 3 4 5  טל ענבר,DAVID – EARLY 1990S ISRAELI EARTH OBSERVATION SATELLITE PROJEC, 72nd International Astronautical Congress, Dubai, UAE, 2021 IAC-21,E4,3,3,x65487
1 2  Flight Daily News (21 ביוני 2001). "ElOp to supply cameras for Israeli satellites". flightglobal.com. {{cite news}}:  (עזרה)
1 2 3 4 5 6  Ginati, Amnon; Toben, Carsten; Blasberger, Avi; Topaz, Jeremy; Karnieli, Arnon. "David, A Multi Spectral High Resolution Small Satellite". small satellite conference 1997 SSC97-III-3.
↑  Complex system for transmitting space camera data undergoing two weeks of testing at OHB, חברת OHB, 12 במאי 2003
↑  אבי שמול, אל-אופ פיתחה מצלמת חלל צבעונית בהפרדה גבוהה, באתר הארץ, 18 בפברואר 2002
↑  "VENµS (Vegetation and Environment monitoring on a New MicroSatellite)". EO portal directory.
| ישראל לוויינים ישראליים ותוכניות חלל אחרות |
| --- | --- | --- |
| לווייני תקשורת | עמוס (1 • 2 • 3 • 4 • 5 • 6) • דרור 1 |  |
| לווייני צילום מסחריים | ארוס • אופטסאט |  |
| לוויינים צבאיים ולוויינים של צה"ל | אביר • אופק (1 • 2 • 3 • 4 • 5 • 6 • 7 • 8 • 9 • 10 • 11 • 16 • 13) • טכסאר |  |
| לווייני מחקר וטלסקופים | ULTRASAT‏* • ונוס*  • DIDO  •  *SHALOM  • *SLOSHSAT |  |
| לווייני סטודנטים ואוניברסיטאות | טכסאט  • דוכיפת 1 • דוכיפת 2 • דוכיפת 3 • SAMSON • BGUSAT  • SATLLA-1  • SATLLA-2B |  |
| חלליות וגשושיות | בראשית • בראשית 2 |  |
| יכולות שיגור | משגר שביט • בסיס פלמחים |  |
| משימות אנלוגיות למאדים | D-MARS |  |
| מיזמים שהוקפאו | טאווקס* • ‏MuSAR‏* • דוד* |  |
| ארגונים ישראליים קשורים | סוכנות החלל הישראלית • מפא"ת • מנהלת תוכנית החלל • התעשייה האווירית לישראל • SpaceIL |  |
* שיתופי פעולה בינלאומיים
דוד (סרט, 1979)

| --- | --- |

 בימוי:  Peter Lilienthal 
 הופק בידי:  יורק בקר 
 תסריט:  יורק בקר, Peter Lilienthal 
 עריכה:  Siegrun Jäger 
 שחקנים ראשיים:  אווה מאטס Rudolf Sellner ברנהרד אליאס Gołda Tencer Dominique Horwitz Walter Taub Irena Vrkljan Mario Fischel האנס זישלר 
 מוזיקה:  וויצ'ך קילר 
 צילום:  אל רובאן 
 מדינה:  גרמניה 
 חברה מפיצה:  קינו לורבר, נטפליקס 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  9 במרץ 1979 
 משך הקרנה:  127 דק' 
 שפת הסרט:  גרמנית 
 סוגה:  סרט דרמה 
 פרסים:  פרס דב הזהב 
 דף הסרט ב־IMDb
 
דוד (במקור: David) הוא סרט מערב גרמני משנת 1979 מאת הבמאי פיטר לילינטל. הוא מספר את סיפורו של בנו של רב בגרמניה בתקופת השואה, שמנסה לגייס כסף כדי להימלט לארץ ישראל.
הדרמה מבוססת על ספרו של יואל קניג (Joel Koenig) "זכרונותיו של שורד" (Aufzeichnungen eines Ueberlebenden) ומתארת את סיפור השרדותו. במציאות משפחתו גורשה, הוא נשאר לבדו לאחר ונאלץ לחיות במחתרת. הסרט זכה בפרס "דב הזהב", הפרס הראשון בפסטיבל ברלין.
עלילה

נער יהודי, דוד זינגר, מתבגר בברלין הנאצית. הסרט חושף את מאבקי הזהות וההישרדות שהתרחשו לעיתים קרובות במקביל בקרב יהודי אירופה שסועת המלחמה, במיוחד בקרב הצעירים.
"אבא אומר שאנחנו חייבים להיות גאים בכך שאנו יהודים, במיוחד עכשיו", אומר דוד לאחיו ליאו, שמנסה להסוות את זהותו היהודית על ידי לבישת מדים נאציים. אבל הטלאי הצהוב שדוד וחבריו היהודים נאלצים לענוד אינו סימן לגאווה יהודית. כאשר זהותם של יהודים הפכה לגזר דין מוות בגרמניה הנאצית, ערכו הוטל בספק עבור יהודים שעברו את השואה.
הסרט חושף את מהלך המלחמה נגד היהודים בגרמניה, כפי שנראה מנקודת מבטו של ילד שמנווט ברחובות מסוכנים ובקרונות רכבת. הסרט סוקר את השפעת מדיניותו של היטלר על חיי היומיום בברלין ועל היחסים בין יהודים ללא-יהודים. יחד עם דוד אנו עדים לסילוקם ההדרגתי אך המתמשך של יהודי העיר.
הסרט נפתח בגרמניה שלפני המלחמה, ומתאר את החוויה של הגיבור הצעיר באנטישמיות המשתוללת שתצמח בקרוב לכדי השואה. בסצנה הראשונה, דוד הצעיר מוטרד על ידי קבוצת תלמידי בית ספר גרמנים שמכים אותו ומתגרים בו במילים "חזיר יהודי". מאוחר יותר, חגיגה קהילתית של פורים - החג היהודי המנציח את הצלת יהודי פרס העתיקה מהשמדה - מבשרת את המלחמה הקרבה.
אביו של דוד, רב הקהילה, נושא דרשה המתארת את ניסיון ההשמדה שבסיפור פורים, אות עגום לבאות. הסצנה היא ייצוג של אירוניה דרמטית: הרב זינגר אינו מודע, או אינו רוצה להכיר ברלוונטיות של דבריו שלו למצב בגרמניה הנאצית בשונתיה המוקדמות. באמצע החגיגה צועדת קבוצת גרמנים ליד בית הכנסת בקריאות "יהודים החוצה, יהודים החוצה". הרב מתעקש שהם למעשה רק קוראים לבני הנוער בעיר, ושהמזמור שלהם הוא בעצם: "נוער, החוצה, נוער החוצה".
הסרט מתאר את המרחב האינטימי של בני משפחת זינגר והאינטראקציות שלהם זה עם זה - אהבה, מסירות ופחד מאובדן ופרידה קרובים. כשהרב נאלץ לראות את בית הכנסת שלו מוצת על ידי הנאצים, וחוזר הביתה עם צלב קרס מתנוסס על ראשו, הוא מתעקש שהדבר החשוב הוא שהמשפחה חיה ויחד.
פרסים

בשנת 1979 זכה דוד בשלושה פרסים בפסטיבל הסרטים הבינלאומי ה-29 בברלין:
דוב הזהב - פטר לילינטל
פרס אינטרפילם - פטר לילינטל
פרס OCIC - פטר לילנטל
באותה שנה זכה דוד בשני פרסים בטקס פרסי הקולנוע הגרמני :
הישג אישי יוצא דופן - ולטר טאוב
סרט עלילתי מצטיין - דוד
ליהוק

מריו פישל ... דוד זינגר
וולטר טאוב ... הרב זינגר
אירנה ורקליאן ... פראו זינגר - אמו של דוד
אווה מאטס ... טוני
דומיניק הורביץ ... ליאו זינגר
טורסטן הנטיס ... דוד כילד
גוסטב רודולף סלנר ... ד"ר גרל (בתפקיד רודולף סלנר)
אריק ילדה (בתפקיד אריק ג'ילדה)
ניקולאוס דוטש ... קון
סבין אנדראס ... ריפקא
באדי אליאס
גולדה טנסר
ולדימיר וייגל (בתפקיד ולדימיר וייגל)
הנס זיסלר (בתפקיד יוהאן זיסלר)
ביקורת

דוד זכה לשבחים על שיחזור גרמניה בתקופת המלחמה ועל נטייתה לאנדרסטייטמנט. זוועות השואה מדברות בעד עצמן, לא דורשות רגשיות נלהבת מדי מהשחקנים או מהבימוי.
ראו גם

ניצולי השואה
השואה בקולנוע
הערות שוליים

↑  רוג'ר מורהאוז, ברלין במלחמה, אור יהודה: כנרת זמורה-ביתן דביר, 2012
↑  "Berlinale 1978: Prize Winners". berlinale.de. נבדק ב-2010-08-13.
↑  Maslin, 1982.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4206765-0
האלף ה-8 לפנה"ס

| --- | --- |
 אלפים::  האלף ה-9 לפנה"ס • האלף ה-8 לפנה"ס • האלף ה-7 לפנה"ס
 מאות::  המאה ה-80 לפנה"ס • המאה ה-79 לפנה"ס • המאה ה-78 לפנה"ס • המאה ה-77 לפנה"ס • המאה ה-76 לפנה"ס • המאה ה-75 לפנה"ס • המאה ה-74 לפנה"ס • המאה ה-73 לפנה"ס • המאה ה-72 לפנה"ס • המאה ה-71 לפנה"ס
מרבית ציורי הסלע של טאסילי נאג'ר הם מהאלף ה-7 וה-8 לפנה"ס
האלף ה-8 לפנה"ס הוא פרק הזמן שבין שנת 8,000 לפנה"ס עד סוף שנת 7,001 לפנה"ס (תחילת המאה ה-80 לפנה"ס עד סוף המאה ה-71 לפנה"ס).
אירועים בולטים

בסביבות 8000 לפנה"ס - אוכלוסיית העולם הגיעה ל-5,000,000.
התרבויות המזוליטיות הראשונות התפשטו ברחבי אירופה.
תגליות והמצאות

ביות החתול והפר המצרי במצרים העתיקה
ביות הכבשים בדרום מערב אסיה
ביות העז במזרח התיכון
בדרום אמריקה מתחילים לגדל תפוחי אדמה ושעועית.
בני אדם לומדים לארוג.
לוח השנה של שדה וורן (אנ')בעמק נהר די של אברדנשייר בסקוטלנד. נחפר לראשונה בשנת 2004 אך רק בשנת 2013 נחשף כממצא בעל משמעות עצומה. זהו לוח השנה העתיק ביותר הידוע, שנוצר בסביבות 8000 לפני הספירה] והקדים את כל שאר לוחות השנה בכ-5,000 שנים. לוח השנה הוא מבנה מזוליתי המכיל סדרה של 12 בורות שנראים כמסייעים לצופה לעקוב אחר חודשי הירח על ידי חיקוי שלבי הירח. הוא גם מתיישר עם הזריחה בזמן היפוך החורף, ובכך מתאם את שנת השמש עם מחזורי הירח. המבנה תוחזק ועוצב מחדש מעת לעת, אולי עד מאות פעמים, בתגובה למחזורי שמש/ירח משתנים, במהלך 6,000 שנים, עד שהלוח יצא מכלל שימוש לפני כ-4,000 שנה.
דייוויד הודג'סון

| --- | --- |

 לידה:  1798 נוריץ', הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  1864 (בגיל 66 בערך) נוריץ', הממלכה המאוחדת 
 
דייוויד הודג'סון (באנגלית: David Hodgson‏; 13 ביוני 1798 – 24 באפריל 1864) היה צייר נופים אנגלי וחבר פעיל בבית הספר לציירים בנוריץ'. הוא היה בנו של האמן החובב צ'ארלס הודג'סון, אותו ליווה בסיור בוויילס בשנת 1805, כשהיה בן שבע. הוא למד אומנות אצל ג'ון כרום בבית הספר בנוריץ'.
ביוגרפיה

דייוויד הודג'סון, בנם של צ'ארלס הודג'סון ואשתו נני צ'יזוול מצפון וולשהאם, נולד ב-13 ביוני 1798 והוטבל בכנסיית הקהילה של העיר ב-18 ביוני. אביו היה אמן בית ספר ואמן חובב, שעודד את בנו באופן פעיל לפתח את כישרונותיו האמנותיים.
בשנת 1805 הילד בן השבע ליווה את אביו בסיור בוויילס, שכלל שהייה בצ'סטר וייתכן שכלל נסיעה לליברפול לביקור קרובי משפחה. הוא למד בבית הספר בנוריץ', שם למד ציור מג'ון כרום ואת המתמטיקה מאביו. כמו אביו, הוא היה תומך קבוע בכרום, ואף השווה אותו אמנותית לרוברט ברנס.
כבוגר חזר לצייר נופים בצ'סטר בהזדמנויות רבות. הוא החליף את מורו ג'ון כרום כמאסטר לציור בבית הספר נורוויץ' בשנת 1825 בערך, הוא התגורר במהלך קריירת ההוראה שלו בטומבלנד, רחוב הממוקם קרוב לבית הספר. עיסוקו בהוראה הגביל בהכרח את תפוקתו האמנותית, אך בעזרת מכירת ציוריו הוא איפשר לו קיום נוח. הוא לימד מספר תלמידים שהיו אמנים בבית הספר לציירים בנוריץ', וככל הנראה היה פופולרי מאוד בקרב תלמידיו.
קריירה אמנותית

הודג'סון היה מהדור השני של אמני בית הספר לציירים בנוריץ', שחלקם הוכשרו על ידי אבותיהם, אך הושפעו גם מעבודתם של ציירים מאוחרים יותר. כמו הנרי נינהאם בן זמנו, הוא הפך לצייר מוכשר של נושאים אדריכליים, ושני האמנים השלימו זה את זה, אך ציורי השמן של נינהאם נחשבים לבעלי עדינות רבה יותר.
יחד עם נינהאם הוא היה המאייר החשוב ביותר של המורשת האדריכלית של נוריץ' לאחר מותו של ג'ון ת'ירטל בשנת 1839, אך הוא התעניין יותר מאשר נינהאם בתיאור חורבות אדריכליות. הוא תרם תרומה משמעותית לליטוגרפיה טופוגרפית עם איוריו של גשרים של נורפוק, שהתבססו על רישומי חותנו פרנסיס סטון.
הוא הציג את עבודותיו באופן קבוע באגודת נורוויץ' לאמנויות ובערים אחרות ברחבי אנגליה. בנוריץ' הציג 30 נופים, דיוקן אחד, שלוש דמויות, אחד טבע דומם ו-75 רישומי אדריכלות, במשך עשרים שנה, מתוך סך של 114 עבודות.
בלונדון הציג ציור אחד באקדמיה המלכותית לאמנויות, עשרים ושבעה ציורים במוסד הבריטי ואחד עשר ציורים עם האגודה המלכותית לאמנים בריטיים ברחוב סאפוק. היסטוריון האמנות הרולד דיי, אשר יחד עם אנדרו מור סיפק תיאור מפורט על חייו ופועלו של הודג'סון, שיבח אותו על תיאורו את פנים המבנים. מספר הציורים שהציג במהלך הקריירה שלו הושפע הן מקריירתו המקצועית כמנהל בית ספר והן מהמספר הגדול של עבודותיו שמכר לרוכשים פרטיים. הוא זכה לשבחים קבועים בעיתונות המקומית.
בשנת 1822 הוא הפך למזכיר אגודת האמנים נורוויץ' ומילא חלק חשוב בניהול האגודה בתקופה בה היא נאבקה ללא מקום קבוע להציג עבודות. יחד עם רוברט למן ותומאס לונד, הוא הקים את מועדון החובבים של נוריץ' שמטרתו לאפשר לאמנים לתרגל את כישורי הרישום שלהם, ועם לונד הוא החיה את שיחות האמנים, בהן אמנים נפגשו כחברים לדון בעבודתם. המפגש הראשון נערך ב-21 בינואר 1830, כאשר הודג'סון נבחר לכהן כמזכיר כבוד.
בשנת 1832, השנה בה הודג'סון החל את עבודתו כמאסטר לציור בבית הספר, מינה אותו הדוכס מסאסקס לצייר האדריכלות ביתית, מינוי שלכאורה לא הניב עבורו רווח כספי רב בצורה של חסות.