stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
גבר זר בא למשק

| --- | --- |

עטיפת הספר בעברית
 מידע כללי
 מאת:  מיקה ולטרי
 שפת המקור:  פינית
 הוצאה
 הוצאה:  הוצאת הקיבוץ המאוחד
 תאריך הוצאה:  1937
 מספר עמודים:  142
 הוצאה בעברית
 תרגום:  רמי סערי
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  002543032
גבר זר בא למשק (בפינית: Vieras mies tuli taloon) הוא אחד מספריו הנודעים של מיקה ולטרי. בניגוד לשאר ספרי ולטרי שתורגמו לעברית, ספר זה אינו רומן היסטורי, אלא יצירה העוסקת בהווי החיים בכפר פיני נידח במחצית הראשונה של המאה העשרים. הספר יצא לאור ב-1937, תורגם לעברית בידי רמי סערי וראה אור בסדרת "צפון" של הוצאת הקיבוץ המאוחד.
בבסיסו של הרומן תיאור השינויים המסעירים המתחוללים בחייהם החדגוניים של שלושה גברים ואישה אחת. בואו של גבר זר, שמוצאו ועיסוקו אינם ידועים, אל משק קטן במערב פינלנד משנה כליל את מערכת היחסים הסבוכה בין שלושת דיירי המשק שהתגוררו עד כה בגפם ויוצק תכנים חדשים גם לתוך חייו של הזר. הכפר הרדום והנידח שהמשק ממוקם בקצהו הוא הרקע לעלילת הספר, שראשיתו בעבר לוט בסודות, המשכו באהבה גורלית, עזה וקצרה וסופו בפשע. הכמיהה האנושית לאהבה מזככת והצורך לשמור על הקיים ולשַמרו מתנגשים בספר באורַח בלתי-נמנע ומביאים את השתלשלות המאורעות ביצירה אל שיאה.
גנרל

ערך זה עוסק בדרגת הגנרל בכלל. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |

דרגת גנרל על הכותפת
 צבא:  הכוחות המזוינים של ארצות הברית
 היררכיה:  קצינים
 בתוקף:  המאה ה־13 – הווה (כ־724 שנים) 
 דרגה זוטרה:  לוטננט גנרל
 דרגה בכירה:  גנרל הצבא
 מקבילת נאט"ו:  OF-10
 מקבילת צה"ל:  אין
 מקבילת חיל הים:  אדמירל
 
דרגת גנרל בצבא ארצות הברית
גנרל היא דרגה צבאית בכירה, ובדרך כלל הבכירה ביותר, ברוב צבאות העולם.
הדרגה החלה להופיע לראשונה עם התהוות הצבאות המקצועיים במאה ה-17, והיא גזורה מהמילה הלטינית generalis - כללי; כלומר, הקצין בעל הדרגה הזאת הוא קצין "כללי", המפקד על יחידות מסוגים שונים (חיל רגלים, תותחנים, פרשים) ביחד. הדרגה המקבילה לגנרל ברוב ציי העולם היא אדמירל.
בכוחות המזוינים של ארצות הברית זו הדרגה השלישית בבכירותה (הדרגה מעליה היא גנרל הצבא, והבכירה ביותר היא גנרל הצבאות). דרגה זו מעונדת בארבעה כוכבים ועל כן נקראת בלשון פחות רשמית גנרל ארבעה כוכבים. החל מ-1953, עם פרישתו של עומר בראדלי, זו הדרגה הגבוהה ביותר בפועל בכוחות המזוינים של ארצות הברית.
בצה"ל אין דרגה מקבילה לדרגת גנרל. הדרגה הנמוכה ממנה היא דרגת לוטננט גנרל שמקבילה לדרגה הגבוהה ביותר בצה"ל, רב-אלוף. אלופים בצה"ל מכונים לעיתים בסלנג "גנרלים".
ראו גם

גנרל ארמייה - הדרגה המקבילה לגנרל בצבא רוסיה ובצבאות אחרים
פילדמרשל / מרשל - דרגה מעל גנרל, גנרל ארמייה ומקבילותיהן
גנרל הצבא - דרגה מעל גנרל (ארצות הברית)
גנרל הצבאות - דרגה מעל גנרל הצבא (ארצות הברית)
דרגות הכוחות המזוינים של ארצות הברית
גלריה אלפרד

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  גלריה שיתופית לאמנות
 כתובת:  סמטת שלוש 5, תל אביב-יפו
 מיקום:  תל אביב-יפו 
 מדינה:  ישראל 
 בעלים:  עמותת אלפרד לקידום אמנות ותרבות (ע"ר)
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–2005
 תאריך פתיחה רשמי:  22 בספטמבר 2005
 קואורדינטות:  32°03′30″N 34°45′48″E﻿ / ﻿32.058305555556°N 34.763472222222°E﻿ / 32.058305555556; 34.763472222222
 https://www.alfredinstitute.org/
  מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת תל אביב מוגדלת) גלריה אלפרד(למפת תל אביב רגילה) גלריה אלפרד(למפת גוש דן רגילה) גלריה אלפרד(למפת גוש דן מוגדלת) גלריה אלפרד  he גלריה אלפרדhe גלריה אלפרדמפת  דרום __ תל אביב (in English: Tel Aviv) ויפו (in English: Jaffa) [‌גוש דן וסביבותיו‌]ממזרח: __ רמת גן (in English: Ramat Gan), __ גבעתיים (in English: Givatayim) מדרום: __ פארק אריאל שרון (in English: Ariel Sharon Park), __ חולון (in English: Holon), __ בת ים (in English: Bat Yam) ממערב: הים התיכון (in English: PAM) tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
גלריה אלפרד היא גלריה שיתופית לאמנות עכשווית שהוקמה בשנת 2005 בתל אביב-יפו.
היסטוריה

הגלריה הוקמה בשנת 2005 על ידי 14 אמנים שותפים כעמותה במטרה לאפשר את הצגת יצירותיהם. היא נקראת על שמו של אלפרד הכט (1991-1907), אספן אמנות ובן משפחתה של אחת מחברות הגלריה, ברחוב פלורנטין מס' 13 בתל אביב-יפו.
בתחילת דרכה הגלריה הציגה תערוכות של חברי הקבוצה המקימה בלבד, אולם בהמשך התרחבה פעילות הגלריה ובתערוכותיה שולבו גם יצירותיהם של אמנים מחוץ לקבוצת המייסדים. בשנת 2010 עברה לחללים אחר ברחוב לבונטין מס' 19 (2011-2010) ואחר כך לחלל ברחוב בן עטר מס' 19 (2013-2011). החל משנת 2013 שוכנת הגלריה במבנה בן כ-500 מ"ר ברחוב סמטת שלוש 5. לבד מן הגלריה מכיל המבנה גם חדרי עבודה לאמנים. המבנה משמש גם את "אלפרד - מכון שיתופי לאמנות ולתרבות" שפעילותו עוסקת בהפצת תרבות ואמנות הכוללות סדנאות, הרצאות, ייעוץ לאמנים צעירים ועוד.
נכון לשנת 2019 בגלריה חברים האמנים יעל בן שלום, דפנה גזית, אפרת גל, דביר כהן-קידר, עדי לוי, נועה ליברמן, מי-רב סוטון, גדעון סמילנסקי, יעל עמית, טליה רז, רותם ריטוב, יואב שביט וליאור שור.
גלריה אלפרד עם סמל ופרטים נוספים
גיטרה קלאסית

| --- | --- |

גיטרה קלאסית
 סיווג:  קורדופוניים
 קבוצה:  כלי פריטה, כלי מיתר
 מנעד
 
ציור של אישה המנגנת בגיטרה קלאסית
הגיטרה הקלאסית (מכונה לעיתים גיטרה ספרדית) היא כלי מיתר אשר ככל הנראה הומצא בספרד והתפתח מתוך הכלי הקדום לאוטה שהתפתח מעוד. הגיטרה הקלאסית עברה גלגולים שונים עד שהגיעה לצורתה הנוכחית, בשנת 1850. סוגי המוזיקה העיקריים המנוגנים בגיטרה קלאסית הם מוזיקה עממית ומוזיקה קלאסית ומכאן שמה.
הגיטרה הקלאסית עשויה מעץ ובעלת תיבת תהודה אקוסטית המגבירה את הצליל הנוצר מן הפריטה במיתרים. המיתרים עשויים לרוב מניילון, מה שמעניק לגיטרה את הצליל הרך יותר יחסית לצליל החד של מיתרי המתכת של הגיטרה אקוסטית שהתפתחה מאוחר יותר בארצות הברית.
הגיטרה הקלאסית המודרנית מתבססת על עיצוב מהמאה ה-19 מאת יצרן הגיטרות הספרדי אנטוניו דה טורס חוראדו.
סוגים שונים של גיטרות לפני המצאת הגיטרה הקלאסית

לפני המצאת הגיטרה הקלאסית שהיא הגיטרה הראשונה שהומצאה היו סוגים שונים נוספים של כלי מיתר הדומים לגיטרה שבאו בצורות שונות למשל כמו "עוד" ו"לאוטה" שהומצאו לפני המצאות הגיטרה הקלאסית ונעשו בהן שימושים זהים.
הגיטרה הקלאסית וכך גם כל שאר סוגי הגיטרות (מלבד גיטרת הבס) מכוונות ל:
| מיתר | תו | תדירות |
| --- | --- | --- |
| 1 (הגבוה ביותר) | מי | 329.6 הרץ |
| 2 | סי | 246.9 הרץ |
| 3 | סול | 196.0 הרץ |
| 4 | רה | 146.8 הרץ |
| 5 | לה | 110.0 הרץ |
| 6 (הנמוך ביותר) | מי | 82.4 הרץ |
הגיטרה הקלאסית היא כלי טרנספוזיצי, ומשכך היא נשמעת אוקטבה נמוך יותר ממה שכתוב בתווים.
דו אמצעי בתיווי סטנדרטי יכתב באוקטבה גבוה יותר, כלומר יש לכתוב C5.
גיטרה קלאסית במוזיקה עממית

הגיטרה הקלאסית פופולרית מאוד במוזיקה עממית של מספר עמים, ביניהם הספרדים, הצוענים והקובנים. אחד הסגנונות העממיים הבולטים בהם משמשת הגיטרה הקלאסית הוא סגנון הפלמנקו הספרדי, המבוסס על פריטות מהירות, תוך שימוש בטכניקות נגינה מורכבות. היא פופולרית גם בברזיל בעיקר כחלק מסגנון הבוסה נובה אשר מבנה האקורדים וקצב הפריטה המיוחד הם בין אלה המעניקים לסגנון את הצליל האופייני לו. גם בזמר העברי (שירי ארץ ישראל, שירי הלהקות הצבאיות, שירי משוררים ושירי חבורות הזמר) היא הייתה פופולרית מאוד.
גיטרה קלאסית במוזיקה קלאסית

מלבד מוזיקה עממית, משמשת הגיטרה הקלאסית גם במוזיקה קלאסית. חלק מהיצירות הקלאסיות המנוגנות בגיטרה נכתבו במקור לגיטרה קלאסית, בעוד אחרות נכתבו לכלים אחרים ועובדו לגיטרה קלאסית. אחד המלחינים שיצירותיו אהובות ביותר על גיטריסטים קלאסיים הוא יוהאן סבסטיאן באך. זאת, למרות העובדה כי באך לא כתב אף יצירה לגיטרה.
גיטריסטים מנגנים עיבודים לגיטרה של הסוויטות ללאוטה, הסוויטות לצ'לו והסונאטות והפרטיטות לכינור של באך, וגם יצירות שנכתבו לכלים אחרים- גם של מלחינים אחרים- אשר עובדו לגיטרה. יצירות שנכתבו במיוחד לגיטרה החלו להיות נפוצות רק בתחילת המאה ה-19. הפופולריות של הגיטרה עלתה במהירות, ובמאה ה-20 נכתבה היצירה הקלאסית המפורסמת ביותר לגיטרה קלאסית-הקונצ'רטו לגיטרה: הקונסיירטו דה ארנחואס מאת חואקין רודריגו. מוזיקאי ספרדי נוסף שהשפיע רבות על הפופולריות של הגיטרה הקלאסית היה אנדרס סגוביה ששכלל את טכניקות הנגינה בה דרך עיבודי קטעים קלאסיים מכלים אחרים והפך את הרסיטל - קונצרט בו סולן יחיד מנגן אוסף יצירות קלאסיות - פופולרי לגיטרה בדומה לרסיטל לפסנתר.
גיטרה קלאסית במוזיקה פופולרית

הגיטרה הקלאסית נוכחת פחות במוזיקה פופולרית, כאשר רוב האמנים והלהקות - בפרט מארצות הברית - מעדיפים להשתמש בדרך כלל בגיטרה אקוסטית. למרות זאת, ישנם אמנים המעדיפים דווקא את הגיטרה הקלאסית ככלי הליווי שלהם או משלבים אותה ברפטואר שלהם, ביניהם סטיב האו (Steve Howe) גיטריסט להקת Yes הבריטית, קייטנו ולוזו (Caetano Veloso) הברזילאי או מתי כספי הישראלי שגיטרה קלאסית היא כלי הליווי הראשי שלו (בנוסף לפסנתר). כיום אמני המוזיקה הפופולרית המשתמשים בגיטרה קלאסית משתמשים למעשה בגיטרה שהגדרתה הנכונה יותר היא "גיטרה אקוסטית בעלת מיתרי ניילון" שכן המבנה האקוסטי שלה שונה מגיטרה קלאסית מסורתית ומזכיר יותר את הגיטרה האקוסטית - צוואר דק יותר, תיבת תהודה דקה יותר ובמקרים רבים אף מגבר פנימי.
אומני גיטרה ידועים > מלחינים בולטים ברפרטואר הגיטרה הקלאסית

חלק מהמלחינים כתבו יצירות שנועדו במקורן עבור הגיטרה. עבור אחרים עובדו יצירות מתאימות לגיטרה קלאסית.
אגוסטין באריוס
איסק אלבניס
דיוניסיו אגואדו
הייטור וילה לובוס
חואקין רודריגו
מריו קסטלנואובו טדסקו
מנואל פונסה
מנואל דה פאיה
אנריקה גרנדוס
פרננדו סור
פרנסיסקו טארגה
מיגל לובט
מאורו ג'וליאני
אמיליו פוחול
פרדיננדו קארולי
מטיאו קרקסי
לאו בראואר
ניקולו פאגאניני (עיבודים)
ג'ון דאולנד (עיבוד לחנים ללאוטה)
סילביוס לאופולד וייס (עיבוד לחנים ללאוטה)
יוהאן סבסטיאן באך (עיבוד לחנים ללאוטה)
פרדריקו מורנה טורובה
חואקין טורינה
חואקין מאלטס
יוקרשי יוקו
מלקולם ארנולד
אסטור פיאצולה
ויליאם וולטון
בנג'מין בריטן
אלוסונו מודרה
לואיס דה נרוויז
גספר סאנז
רולנד דיינס
יוהאן קספר מרץ
ראו גם

גיטרה פורטוגזית
גיטרה אנגלית
מכיוון שיש בגיטרה טרנספוזיציה של אוקטבה שלמה בירידה אזי אלה הם הצלילים שמופקים מהמנעד הראשון שיש בו טרנספוזיציה
גשר אלברט (לונדון)

גשר אלברט בלילה
שלט המורה לחיילים הצועדים על הגשר שלא לצעוד צעדה אחידה על מנת שלא לערער את הגשר.
גשר אלברט (באנגלית: Albert Bridge) הוא גשר על נהר התמזה בין צ'לסי לבטרסי בלונדון שבאנגליה. הגשר קרוי על שם הנסיך אלברט סאקסה-קובורג-גותה, בעלה של המלכה ויקטוריה.
היסטוריה

כבר בשנת 1864 הועבר חוק בפרלמנט הבריטי המורה על הקמת הגשר, אולם העבודות בפועל לא החלו עד שנת 1870. עיכוב זה נגרם בשל עבודות הקמת רציף צ'לסי. הגשר נפתח לציבור ב-31 בדצמבר 1872 ונסגר זמן קצר לאחר מכן לצורך עבודות חיזוק. הגשר נפתח שוב ב-23 באוגוסט 1873.
מתכנן הגשר, רולנד מייסון אורדיש תכנן את הגשר כגשר מעוגן כבלים שאורכו 216.4 מטרים (710 רגלים), רוחבו 12.5 מטרים (41 רגלים) ואורך חלקו התלוי - 121.9 מטרים (400 רגלים). עלויות הבנייה מוערכות כיום ב-90,000 ליש"ט, כערכן אז. מבנה הגשר מעוגן הכבלים היה מתקדם מאוד מבחינה הנדסית, אך התוצאה הייתה בלתי יציבה, כך שבין 1884 ל-1887 הוסיף המתכנן סר ג'וזף בזלגייט לגשר אלמנטים של גשר תלוי על מנת לחזקו.
לאחר מלחמת העולם השנייה הוצע להרוס את הגשר ולהחליפו, אולם מחאה ציבורית שבראשה עמד סר ג'ון בטג'מן מנעה זאת. בשנות ה-70 של המאה ה-20 הורתה מועצת העיר לונדון רבתי על הוספת תמוכות במרכז הגשר על מנת למנוע את קריסתו. בשל אי יציבות הגשר, במהלך השנים נאסרה תנועת כלי רכב כבדים עליו, ונאסר על החיילים במחנה צ'לסי הסמוך לצעוד על הגשר (הותר להם לחצות אותו, אך לא בצעידה). עבודות החיזוק הנוספות בשנת 1973 שהוסיפו לגשר שתי תמוכות בטון, הפכו את המסוע המרכזי של הגשר לגשר קורה פשוט. כתוצאה מכל אלו משלב הגשר במבנהו אלמנטים של שלושה סוגי גשרים שונים.
הגשר היה גשר אגרה בבעלות חברת גשר אלברט (Albert Bridge Company), אשר ניהלה גם את גשר בטרסי הסמוך. שני הגשרים לא הביאו רווחים לחברה, משעלויות התחזוקה עלו על ההכנסות. בשנת 1878 נרכשו שני הגשרים על ידי רשות העבודות המטרופולינית אשר הפסיקה לגבות אגרת מעבר באותה שנה.
הגשר הופיע בסרט משנת 1998 "דלתות מסתובבות" בכיכבן של גווינת' פלטרו וג'ון האנה.
גשר אלברט בלילה
גרטנייט השני, מלך הפיקטים

גרטנייט השני או גרטנייט מק דומלך (באנגלית: Gartnait II, בגאלית סקוטית: Gartnait mac Dolmech- "גרטנייט בנו של דומלך"; נפטר ב-597) היה מלך הפיקטים, משנת 586 לערך ועד מותו.
על פי "דברי ימי טיגרנאך" מלך גרטנייט לאחר מותו של קודמו, ברידיי הראשון בשנת 581, ומלך עד שנת 597.
על פי "דברי ימי אלסטר" היה גרטנייט השני בנו של אידאן מק גאבראן (Áedán).
לאחר מותו של גרטנייט עלה לשלטון נכטאן השני.
גריגורי גורין

| --- | --- |

 לידה:  12 במרץ 1940 מוסקבה, ברה"מ 
 פטירה:  15 ביוני 2000 (בגיל 60) מוסקבה, רוסיה 
 שם לידה:  Григорий Израилевич Офштейн 
 מדינה:  ברית המועצות, רוסיה 
 מקום קבורה:  בית העלמין וגנקובסקויה 
 שם עט:  Горинштейн, Горин 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה הממלכתית הראשונה לרפואה של מוסקבה ע"ש סצ'נוב 
 שפות היצירה:  רוסית 
 סוגה:  סאטירה, נובלה, פיליטון, סיפור קצר, מחזה, פובליציסטיקה 
 פרסים והוקרה:  Golden Calf (1968)  פרס הפדרציה הרוסית (2002)  אמן כבוד של הפדרציה הרוסית 
 
גריגורי איזראילביץ' גורין (ברוסית: Григо́рий Изра́илевич Го́рин, שמו בלידה גריגורי אופשטיין, Офште́йн;‏ 12 במרץ 1940 מוסקבה - 15 ביוני 2000 מוסקבה) היה מחזאי, סופר, הומוריסטן, תסריטאי ופובליציסט רוסי סובייטי, יהודי במוצאו. היה רופא בהכשרתו.
חייו

גריגורי גורין נולד ב-1940 במוסקבה כבנו של איש צבא יהודי, איזראיל (ישראל) אבלביץ' אופשטיין (2000-1904). אופשטיין האב היה לוטננט-קולונל בצבא הסובייטי, ראש מחלקת מבצעים וממלא מקום של מפקד הדיוויזיה 150 של "ארמיית המחץ" השלישית, שהשתתפה במלחמה הפטריוטית הגדולה נגד הפולשים הנאצים. אמו של גורין הייתה רופאה לעזרה ראשונה ושם נעוריה היה גורינסקי. מכאן שם העט של הסופר - בהתחלה "גורינשטיין", אחר כך "גורין". כששאלו את גורין על סיבת בחירת הכינוי הספרותי הזה, היה משיב שאלו ראשי תיבות של המשפט הרוסי "גרישה אופשטיין החליט לשנות את לאומו" - "Гриша Офштейн Решил Изменить Национальность".
גורין סיים בשנת 1963 לימודי רפואה במכון מס' 1 לרפואה במוסקבה ע"ש איוואן סצ'נוב. הוא עבד במשך מספר שנים כרופא לעזרה ראשונה. על תקופה זו בחייו הוא כתב פעם:
הרופא הסובייטי הוא מומחה יחיד במינו בעולם, מפני שיודע לרפא מבלי שיהיו לו תרופות, לנתח מבלי שיהיו לו כלים לניתוח, ולהתקין תותבות מבלי שיהיה לו חומרים מתאימים
גורין החל את פעילותו הספרותית בחיבור מערכונים למועדון הסטודנטים "ק.וו.נ." - "מועדון העליזים והפיקחים". החל משנות ה-1960 הוא פרסם שם בקביעות פיליטונים, ספורים הומוריסטיים ומערכונים. כמו כן היה אחראי זמן מה על מדור ההומור של העיתון לנוער "יונוסט" (נעורים Юность), בו כתב טור אישי פופולרי חתום בכינוי הנשי "גאלקה גאלקינה". בנוסף פרסם רשימות במדור ההומוריסטי "מועדון 12 הכיסאות" של העיתון "ליטרטורניה גזטה".
בשנת 1966 הוציא לאור ילקוט סיפורים הומוריסטיים בשם "ארבעה בכריכה אחת", שבו, לצד יצירה שלו, פרסם סיפורים של ארקדי ארקנוב, פליקס קנדל ואדוארד אוספנסקי. הקומדיה הראשונה שלו, הכתובה בשותפות עם ארקדי ארקנוב, זכתה בהצלחה רבה. בנסיבות אלה החליט גורין להפסיק לעבוד כרופא ולהתמסר כולו לספרות ולתיאטרון.
גורין כתב מספר קטעים עבור תוכנית טלוויזיה "בית קפה 13 כסאות". בשנים 1978–1990 השתתף בתוכנית ההומוריסטית של הטלוויזיה הסובייטית "מסביב לצחוק" (Вокруг смеха - משחק מילים ברוסית לפי שמם של תוכניות ופרסומים שנקראו "מסביב לעולם").
בתחילת שנות ה-1990 נמנה עם חבר השופטים של "ליגת העל" של "מועדון העליזים והפיקחים". מאוחר יותר היה משתתף ועורך קבוע בתוכנית הטלוויזיה "התוכי הלבן" ומנחה שלה לזמן מה, אחרי מותו של יורי ניקולין. ב-1 במרץ 1995 השתתף בתוכנית הטלוויזיה "שעת שיא" (Час пик) בהנחייתו של ולדיסלב ליסטייב, שנרצח באותו יום בדרך לביתו.
גריגורי גורין נפטר באופן פתאומי ב - 15 ביוני 2000 בגיל 60, בעקבות אוטם מסיבי של שריר הלב. באותם ימים עבד על מחזהו "הליצן בלקירב" שעלילתו מתרחשת בימי פטר הגדול. גורין נקבר בבית הקברות וגנקובסקי.
הוא היה נשוי לאשה ממוצא גאורגי, ליובוב פבלובנה לבית קרסלידזה, עורכת באולפני הסרטים מוספילם.
חייו > מחזות

1966 - Свадьба на всю Европу - (חתונה בכל אירופה), יחד עם ארקדי ארקנוב
1968 - Банкет (משתה) - עם ארקנוב
1973 - Маленькие комедии большого дома (קומדיות קטנות של בית גדול) - הוצג לראשונה בתיאטרון האקדמי לסטירה במוסקבה בבימוי אנדריי מירונוב ואלכסנדר שירווינדט
1973 - Тореадор (טוריאדור), עם ארקנוב
1975 - Соло для дуэта (סולו לצמד), עם ארקנוב
1970 - Тиль - (טיל) לפי הרומן של שארל דה קוסטר "האגדה של טיל אוילנשפיגל" ומעשיות עממיות, הוצג על ידי מארק זכארוב בתיאטרון לנקום
1972 - Забыть Герострата! (לשכוח את הרוסטרטוס!) - הוצג בתיאטרון האקדמי לדרמה על שם ו.פ. קומיסרז'סקיה
1974 - Самый правдивый (הכי לא שקרן) על הברון מינכהאוזן
1977 - Кто есть кто? (מי הוא מי?), בבימויו של מרק רוזובסקי
1980 - Дом, который построил Свифт (הבית שבנה סוויפט) ששאב השראה מחייו של ג'ונתן סוויפט
1984 - Феномены (תופעות)
1985 - Прощай, конферансье - היה שלום, קונפרנסייה!
1989 - Кот домашний средней пушистости (חתול בית, בעל שׂיעור ממוצע) עם ולדימיר וויינוביץ'
1989 - Поминальная молитва (תפילת אשכבה) לפי טוביה החולב מאת שלום עליכם -הוצג ב-1989 בתיאטרון "לנקום", ובשנת 1993 - בגרסה לטלוויזיה
1991 - קין הרביעי (Кин IV) על השחקן האנגלי אדמונד קין
1991 - Чума на оба ваши дома! (מחלה על שני הבתים שלכם!) לפי מוטיבים מ"רומיאו ויוליה" מאת שייקספיר
1995 - Королевские игры (משחקי מלכים) בוים על ידי מארק זכארוב בתיאטרון "למקום"
1997 - «Счастливцев-Несчастливцев» (מזל טוב, מזל גדא)
1999 - Шут Балакирев (בלקירב הליצן) הוצג בשנת 2001 בתיאטרון "לנקום" בבימויו של מארק זכארוב, גרסה לטלוויזיה - ב-2002
תסריטים

1974 - Остановите Потапова! (עצרו את פוטפוב) לפי סיפור בעל שם זהה שפורסם על ידו ב"ליטראטורניה גאזטה ב-1972
1974 - Маленькие комедии большого дома (קומדיות קטנות בבית גדול) עם ארקנוב - לטלוויזיה
1974 - Ты — мне, я — тебе! (אתה - לי, אני - לך) יחד עם אלכסנדר סריי
1976 - Сто грамм для храбрости (מאה גרם עבור אומץ) לפי הנובלה Какая наглость (איזו חוצפה!)
1978 - Ёжик (קיפוד), סרט קצר
1978 - Бархатный сезон (עונת הקטיפה), יחד עם ולדימיר פבלוביץ'
1980 - Тот самый Мюнхгаузен (אותו מינכהאוזן)
О бедном гусаре замолвите слово - 1981 (בעד ההוסאר המסכן תגידו מילה), יחד עם אלדר ריאזנוב
1980 - Обнаженный Куренцов ‏(קורנצוב העירום) סרט קצר
1980 - Случай на фабрике № 6 (אירוע בבית החרושת מס' 6)
1983 - Дом, который по строил Свифт (הבית אותו בנה סוויפט)
1984 - Формула любви (נוסחת האהבה) לפי הסיפור "הרוזן קליוסטרו" מאת אלכסיי טולסטוי
1985 - Дорогая Памела (פמלה יקירתי)
1986 - Мой нежно любимый детектив (הבלש האהוב שלי) יחד עם ארקדי הייט, קומדיה פוסט-מודרנית מבוססת על הרפתקאות שרלוק הולמס
1988 - Убить дракона (תהרגו את הדרקון) לפי מחזה מאת יבגני שוורץ
1991 - Андрей (אנדריי) - סרט מונוגרפיה על אנדריי מירונוב, יחד עם אלקסיי גברילוביץ'
עיבודים לקולנוע

1985 - Золотая рыбка (דג הזהב) - סרט טלוויזיה
2005 - Случай на фабрике № 6 (מקרה בבית החרושת מס' 6) לפי הסיפור בעל אותו השם, סרט קצר, בבימויו של אנדריי צבטקוב
2011 - Ёжик (הקיפוד) - לפי הסיפור בעל אותו השם, סרט קצר בבימויו של אלכסמנדר צאריוב
2017 - Мир Вашому дому) Tevye's Daughters) - סרט אוקראיני בבימויו של ולדימיר לרט, המבוסס על המחזה Поминальная молитва) Memorial Prayer)
ביצירות מוזיקליות

1965 - יחד עם ארקדי ארקנוב והמלחין קונסטנטין פבזנר כתב גורין את שיר הילדים Оранжевая песня ("שיר כתום") עבור הזמרת אירמה סוחאדזה בת השש. מאז בוצע השיר על ידי אמנים רבים, כמו מרינה ולאדי ואחיותיה, אנסטסיה סטוצקאיה ואחרים.
פרסים ואותות הוקרה

1968 - יחד עם עוד שני סופרים זכה בפרס "עגל הזהב" של מועדון תריסר הכיסאות של המגזין הסובייטי לספרות ליטרטורנאיה גאזטה
1995 - מועמד לפרס "טורנדוט הזהב" עבור "Лучшая современная пьеса עבור המחזה "קין הרביעי"
1996 - תואר אמן מצטיין של הפדרציה הרוסית - על הישגים בתחום האומנויות
2002 - אחרי המוות: פרס המדינה של הפדרציה הרוסית - עת תרומותיו באמנות התיאטרון
הנצחה

2010 -אירועי "שנת גריגורי גורין"" (עשור למותו)
סרט תיעודי בערוץ 1 של הטלוויזיה רוסית: הבדיחה האחרונה של גריגורי גורין (Последняя шутка Григория Горина)
"פלנטת גריגורי גורין" - ערב לזכרו
ב-14 בדצמבר 2012 נחנכה לוח זיכרון עם פסלון דיוקן של המחזאי, יצירתו של פסל אנדריי בשלוב, על חזית הבית ברחוב טברסק 17 במוסקבה.
תרגומים לעברית של יצירותיו

1992 - Поминальная молитва ("יזכור") תפילה -נוסח עברי מאת רבקה משולח, הוצג בישראל כקופרודוקציה של תיאטרון הקאמרי ותיאטרון חיפה, בבימויו של מארק זכארוב. הוצג שוב ב-2014 ב"בית צבי" בבימויו של סלבה מלצב
2007 - טיל אוילנשפיגל -בתרגומו של רועי חן, הוצגה בתיאטרון הספרייה ברמת גן, בבימויו של מיטקו בוזקוב, ועם ליאור חקון בתפקיד הראשי
2006 - מינכהאוזן, כל האמת על השקר - בתרגומו של רועי חן, הוצגה בתיאטרון גשר, בבימויו של יבגני אריה ובכיכובו של ישראל סשה דמידוב
2007 - לשכוח את הרוסטרטס, בתרגומו של רועי חן, תיאטרון גבעתיים
הערות שוליים

↑  Tevye's Daughters (2017) - IMDb, נבדק ב-2020-01-25
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007311988805171  PLWABN: 9810565257005606  BIBSYS: 11151  BnF: cb14998058c (data)  CiNii: DA11954181  GND: 1063385873  ISNI: 0000 0001 1045 8427  LCCN: n86016205  LNB: 000104426  NKC: jn20000602123  NLK: KAC201960341  NTA: 192698435  RERO: 02-A013520055  SUDOC: 060833726  VIAF: 23613951   WorldCat (עם VIAF): 23613951 
קברו של גריגורי גורין בבית הקברות וגאנקובו
גשר אליזבת

ערך זה עוסק בגשר בבודפשט. אם התכוונתם לגשר באיי הבתולה, ראו .
| --- | --- |

הגשר וגדת פשט
 מידע כללי
 סוג:  גשר תלוי, גשר פלדה, גשר 
 שימוש:  מכוניות
 על שם:  אליזבת , נסיכת בוואריה 
 מיקום:  בודפשט 
 מדינה:  הונגריה 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ? – 1897-1903   1961–1964
 תאריך פתיחה רשמי:  1964 
 מבנה:  גשר תלוי
 חומרי בנייה:  פלדה
 מידות
 אורך:  380 מטר ; מפתח מרכזי: 290 מטר
 מידע טכני
 מפתחים:  3 
 קואורדינטות:  47°29′27″N 19°02′56″E﻿ / ﻿47.49083°N 19.04889°E﻿ / 47.49083; 19.04889
   ארפאדמרגיטהשלשלאותאליזבתהחירותפטפיראקוצידאק פרנץהרכבתהרכבת החדשמגיירי
 
הגשר המקורי, תמונה מ-1903
גשר אליזבת (בהונגרית: Erzsébet híd קרי: גשר ארז'בט, הצורה ההונגרית לשם אליזבת) הוא גשר תלוי מעל נהר הדנובה בעיר בודפשט. הגשר הקיים כיום נבנה בין השנים 1961 ל-1964 באתרו של גשר באותו שם שהיה קיים במקום מ-1903 ועד שפוצץ, כמו כל גשרי הדנובה, ב-1945 על ידי צבא גרמניה הנאצית הנסוג. הגשר נקרא על שמה של מלכת הונגריה אליזבת (סיסי).
בצד פשט (המזרחי) מתחבר הגשר לכיכר ה-15 במאי בה ניצבת הכנסייה העתיקה בעיר, "כנסיית העיר הפנימית". שם נמצאת מסעדה מפורסמת מרתף מתיאש. בצד בודה מתחבר הגשר לכיכר דוברנטי שלמרגלות גבעת גלרט, בה מוצב פסל של המלכה אליזבת.
היסטוריית הגשר

הגשר המקורי הוקם בין השנים 1897 ל-1903. בעת בנייתו היה הגשר הארוך בעולם שאינו נסמך על עמודי תמיכה במרכזו. בצד בודה הגשר אינו ממוקם באופן אידיאלי אלא למרגלות צוק סלעי המצריך עבודה הנדסית מורכבת לחיבורו לרשת הכבישים. הסיבה שהגשר הוקם במקום זה היא שהקרקע במקום הייתה שייכת לאיש אצולה שהיה חבר מועצת העיר ואשר חפץ למכור חלקה זו עבור הקמת הגשר ולהרוויח מהעסקה. הוא הצליח לשכנע מהנדסים וחברי מועצה להקים את הגשר דווקא במקום זה. עקב הגאומטריה של הכביש נגרמו במקום תאונות דרכים רבות וקטלניות ובשנת 2004, לאחר תאונה מחרידה במיוחד, הוגבלה המהירות ביציאה מהגשר ל-40 קמ"ש בלבד, דבר ההופך את היציאה ממנו לעמוסה.
בניגוד לשאר הגשרים במרכז בודפשט, הגשר לא שוקם מיד לאחר מלחמת העולם השנייה, מחוסר אמצעים להקימו בתבניתו המקורית העשירה. לבסוף, ב-1961, הוחלט להקים גשר מודרני פשוט-קווים במקום העתק של הגשר המקורי.
גאורג השני, נסיך ולדק ופירמונט

גאורג השני, נסיך ולדק ופירמונט (בגרמנית: George II Fürst zu Waldeck und Pyrmont; 20 בספטמבר 1789 - 15 במאי 1845), היה נסיך ולדק ופירמונט בין השנים 1813–1845.
ביוגרפיה

גאורג השני נולד ב-20 בספטמבר 1789 בוייל אם ריין לגאורג הראשון, נסיך ולדק ופירמונט ואוגוסטה, נסיכת שוורצבורג-זונדרסהאוזן, בתם של אוגוסט השני, נסיך שוורצבורג-זונדרסהאוזן וכריסטינה, נסיכת אנהלט-ברנבורג.
בשנת 1813 מת אביו גאורג הראשון, נסיך ולדק ופירמונט, וגאורג השני עלה לשלטון במקומו. זמן קצר לאחר עלותו לשלטון נטש גאורג את בריתו עם נפוליאון, ושלח את צבאו להילחם לצד הקואליציה האנטי-צרפתית השישית. ב-28 בינואר 1814 העניק גאורג חוקה לנסיכות, ולפיה עיקר הכוח היה בידיו ופירמונט הפכה לחלק בנסיכות. בשנת 1815 צירף גאורג את הנסיכות לקונפדרציה הגרמנית, והידק את היחסים עם ממלכת פרוסיה. ב-19 באפריל 1816 נאלץ גאורג לתת חוקה חדשה לנסיכות, בעקבות התנגדויות ברחבי הנסיכות, ולפיה חזרה פירמונט להיות חלק נפרד בנסיכות, וכן העניקה לעם חלק בשלטון. בנוסף, גאורג הצליח בתקופה קצרה מעת עלותו בשלטון, לסלק את כל החובות שהיו לנסיכות מימי אביו ודודו.
ב-26 ביוני 1823 התחתן גאורג בשאומבורג עם אמה, נסיכת אנהלט-ברנבורג-שאומבורג-הוים, בתם של ויקטור השני, נסיך אנהלט-ברנבורג-שאומבורג-הוים ואמליה, נסיכת נסאו-ויילבורג, ממנה נולדו לו 5 ילדים.
בשנת 1832 צירף גאורג את הנסיכות לאיחוד המכס הפרוסי, שהתרחב בהמשך לאיחוד המכס הגרמני, ובשנת 1842 יצר איחוד מטבעות עם פרוסיה.
ב-15 במאי 1845 מת גאורג השני, ובנו גאורג ויקטור, נסיך ולדק ופירמונט עלה לשלטון במקומו.
משפחתו

ב-26 ביוני 1823 התחתן גאורג השני עם אמה, נסיכת אנהלט-ברנבורג-שאומבורג-הוים, בתם של ויקטור השני, נסיך אנהלט-ברנבורג-שאומבורג-הוים ואמליה, נסיכת נסאו-ויילבורג, ממנה נולדו לו 5 ילדים:
אוגוסטה, נסיכת ולדק ופירמונט (1824–1893), התחתנה עם אלפרד, נסיך שטולברג-שטולברג
יוזף, נסיך ולדק ופירמונט (1825–1829)
הרמינה, נסיכת ולדק ופירמונט (1827–1910), התחתנה עם אדולף הראשון, נסיך שאומבורג-ליפה
גאורג ויקטור, נסיך ולדק ופירמונט (1831–1893)
וולארד, נסיך ולדק ופירמונט (1833–1867)
דוד שפירא (דינוב, השני)

רבי דוד שפירא (ה'תרל"ז – כ"ו בתשרי ה'תרצ"ד) היה אדמו"ר חסידי בגליציה המערבית ופולין, החמישי בשושלת דינוב.
ביוגרפיה

דוד שפירא נולד בשנת ה'תרל"ז לרבי יוסף שפירא מדינוב (האדמו"ר הרביעי מדינוב). נישא לחיה טובה בת דודו-זקנו רבי מאיר יהודה שפירא מבוקובסק.
זמן מה לאחר נישואיו נסע לסאניק והקים לו מרכז חסידי, לאחר פטירת אביו בי"ז באדר א' ה'תרצ"ב, מונה שפירא למלא את מקומו ברבנות העיר דינוב. למרות היותו אז בווינה לרגל ניתוח, הוא מיהר לחזור לדינוב למלא מקום אביו אף באדמו"רות, אך מפאת מחלתו נאלץ לחזור לסאניק ובה נפטר תוך זמן קצר.
בתקופה שלאחר-מכן הודפס ספרו (שנאבד בשואה) שחיבר בחייו.
רבי דוד נפטר בכ"ו בתשרי ה'תרצ"ד, ובנו רבי אלעזר שפירא מילא את מקומו כאדמו"ר השישי מדינוב.
צאצאיו

ר' מנחם מנדל שפירא, (נספה בשואה) (מילא את מקום אביו ברבנות; בבית כנסת בעיירת דינוב – כנראה בזה שכונה "הגדול")
ר' אלעזר שפירא
ישראל שפירא
הניה הלברשטאם
לקריאה נוספת

ד"ר יצחק אלפסי, טרקליני החסידות, 2016