stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מגדל המטכ"ל
היסטוריה > הבניין החדש

בשנת 2005 עברו משרד הביטחון והרמטכ"ל למבנה חדש בקריה, הממוקם בחלק המזרחי של המתחם מול מרכז עזריאלי. הבניין החדש, שתוכנן על ידי האדריכל אברהם יסקי, מתאפיין בעיצוב מודרני וכולל שטח של 90 אלף מ"ר וגובה של 107 מטרים. המבנה החדש מכיל 16 קומות, 2,400 דלתות, 29 מעליות ו-1,286 משרדים.
הבניין החדש נבנה על חורבות בית החולים ליולדות בקריה. העיצוב שלו משדר תחושת מודרניות ואינו מרמז על היותו מבנה צבאי. הבניין כולל מנחת מסוקים עגול בחלקו העליון, שנבנה לשימוש בשעת חירום.
בשנת 2022 הוחלט לקרוא לבניין "בית יצחק רבין" על שמו של ראש הממשלה לשעבר יצחק רבין לאחר המלצת ועדת השמות במשרד הביטחון ואישור שר הביטחון בני גנץ.
מאפיינים

בבניין המטכ"ל נבנו 22 קומות, מתוכן 16 קומות משרדים. שטח הבניין 90,000 או 40,000 מ"ר, גובהו 107 מטרים ויש בו 1,286 משרדים. המבנה בנוי משני אגפים – בדרומי שוכן משרד הביטחון ומ־2022 הוא נקרא "בית יצחק רבין" ובאגף הצפוני נמצאות לשכות בכירי צה"ל ולשכת הרמטכ"ל. בין האגפים מגדל אליפטי מסיבי שבתוכו מעליות, הנושא את מנחת המסוקים שעל גג המבנה (שבשימוש רק בשעת חירום). מנחת זה הוא הפרט הבולט ביותר בבניין, והוא היה לסימן ההיכר שלו. בקומה ה־14 נמצאות לשכותיהם של שר הביטחון והרמטכ"ל.
מעטפת המבנה עשויה משילוב של אלומיניום, זכוכית וגרניט, ובזוויות מסוימות ניתן לראות את המסדרונות השקופים המחברים בין המעליות למשרדים. חזיתו המזרחית של הבניין פונה אל דרך בגין, מרכז עזריאלי ואל גשר עזריאלי, שבנייתו הסתיימה בפברואר 2003.
גלריה

החזית המזרחית של המבנה
מבט מכיוון דרום-מזרח
מראה ממגדל המטכ"ל לכיוון דרך בגין וגשר עזריאלי
מגדל המטכ"ל במבט ממגדלי עזריאלי
מגדל המטכ"ל וגשר עזריאלי
מגדל המטכ"ל בקריה בתל אביב מואר בדגלי ישראל לכבוד יום העצמאות ה-75
מגדל המטכ"ל מתוך הקריה
החזית המזרחית של המבנה
לשכת הרמטכ"ל
ישיבה של פורום מטכ"ל במשרד הרמטכ"ל
משמר כבוד ברחבת בניין מטכ"ל ליו"ר המטות המשולבים ג'וזף דנפורד
קומת הכניסה בזמן טקס
הרמטכ"ל גדי איזנקוט וגנרל ג'וזף דנפורד בלשכת הרמטכ"ל
ביקור יושב ראש המטות המשולבים
הערות שוליים

1 2  
שגיאות פרמטריות בתבנית:אתר צה"ל 
סוג לא תואם [ 3 ]  בסיס המטה הכללי, באתר צה"ל
1 2 3 4 5 6  משה רונן ויוסי והושוע, בית חדש למשרד הביטחון בת"א, באתר ynet, 13 בפברואר 2005
↑  Matcal Tower, באתר EMPORIS (באנגלית) (הקישור אינו פעיל)
1 2  משה רונן ויוסי והושוע, בית חדש למשרד הביטחון בת"א, באתר ynet, 13 בפברואר 2005
↑  בניין משרד הביטחון בקריה ייקרא על שמו של יצחק רבין, באתר משרד הביטחון
1 2 3 4  עומר שיקלר, צה"ל חונך מנחת מסוקים על גג הקריה, באתר News1 מחלקה ראשונה, 1 באוגוסט 2005
↑  בניין משרד הביטחון בקריה ייקרא על שמו של יצחק רבין, באתר משרד הביטחון, 21 בספטמבר 2022
הבט אחורה בזעם (סרט, 1959)

| --- | --- |
כרזת הסרט
כרזת הסרט
 מבוסס על:  המחזה "הבט אחורה בזעם" של ג'ון אוסבורן
 בימוי:  טוני ריצ'רדסון
 הופק בידי:  הארי זלצמן
 תסריט:  נייג'ל ניל, גון אוסבורן
 עריכה:  ג'יימס קלארק
 שחקנים ראשיים:  ריצ'רד ברטון מרי יור קלייר בלום
 מוזיקה:  כריס ברבר
 צילום:  אוסוואלד מוריס
 מדינה:  הממלכה המאוחדת
 חברה מפיצה:  האחים וורנר
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  15 בספטמבר 1959
 משך הקרנה:  98 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  סרט דרמה
 תקציב:  £250,000
 הכנסות:  1,100,000‏$
 דף הסרט ב־IMDb
 
הבט אחורה בזעם (באנגלית: Look Back in Anger) הוא סרט דרמה בריטי משנת 1959 המבוסס על מחזה בשם זה מאת ג'ון אוסבורן משנת 1956 בבימויו של טוני ריצ'רדסון עם ריצ'רד ברטון, מרי יור וקלייר בלום בתפקידים הראשיים.
המחזה והסרט מהווים דוגמה לסגנון ריאליזם "כיור המטבח" שהתפתח בתרבות הממלכה המאוחדת בשנות ה-50 וה-60 בתיאטרון, בספרות, בקולנוע ובטלוויזיה. הגיבורים היו צעירים זועמים, חלקם בעלי השכלה, שהתפכחו מתקוותיהם בחברה המודרנית. הם חיו בדירות מרופטות, ברבעים מוזנחים ובילו את זמנם החופשי בשתייה בפאבים. את תסכולם וזעמם הם פרקו על חבריהם ובני זוגם.
התופעה הזאת צמחה אחרי מלחמת העולם השנייה כשבריטניה הייתה שקועה במשבר כלכלי עמוק. הצעירים שקיוו מהחברה שתשפר את מצבם התאכזבו. באותן השנים גדל גם אי השוויון החברתי אך עד מחזהו של אוסבורן לא הייתה לכך התייחסות.
אוסבורן לא גילה עניין בכתיבת התסריט והסתפק בהוספת מספר דיאלוגים. הוא מכר את זכויותיו בסכום פעוט של 2,000 לירה שטרלינג.
מרי יור השתתפה גם בהפקה הבימתית של המחזה ובמהלך ההצגות התפתח רומן בינה ובין אוסבורן. הם נישאו ב-1957 והתגרשו ב-1963.
ביקורת נמתחה על בחירתו של ריצ'רד ברטון שהיה אז בן 34 וגילם תפקיד של בן 25.
הסרט זכה בארבע מועמדויות בפרס באפט"א לקולנוע: הסרט הטוב ביותר, הסרט הבריטי הטוב ביותר, התסריט הטוב ביותר והשחקן הטוב ביותר (ריצ'רד ברטון). ברטון היה מועמד גם לפרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר - סרט דרמה.
ב-1980 הופק סרט בריטי נוסף "הבט אחורה בזעם" עם מלקולם מקדואל וב-1989 הופק סרט טלוויזיה בשם זה בבימויה של ג'ודי דנץ', עם קנת בראנה ואמה תומפסון בתפקידים הראשיים.
תקציר העלילה

ג'ימי פורטר (ריצ'רד ברטון) גר עם אשתו אליסון ("אליס") (מרי יור) בדירה קטנה בפרבר מוזנח בעיר דרבי. הוא בוגר אוניברסיטה מתוסכל שמוצא את פרנסתו הדלה בדוכן ממתקים בשוק אותו רכש בעזרת ידידתו הקשישה גברת טרנר (אדית אוונס) אליה הוא מתייחס כאמו. את הדוכן הוא מנהל עם ידידו קליף לואיס (גרי ריימונד) המתגורר בחדר בדירתם. המפקח בשוק, הרסט, (דונלד פלזנס) ממרר את חייו של ג'ימי בשוק ומסלק את המוכר ההודי קאפור מהשוק בגלל גזענותם של שאר הסוחרים.
בלילות הוא מופיע להנאתו כחצוצרן בתזמורת ג'אז במועדון לילה. הם מתקיימים כלכלית בקושי, אליסון עובדת בגיהוץ בדירתם. הם נשואים שנתיים אך ג'ים פורק את כל תסכולו על אליסון. הוא יודע שהוריה משכבה כלכלית גבוהה, מתעבים אותו והתנגדו לנישואיהם. קליף מנסה לפשר ביניהם אבל באחד הוויכוחים דוחף אותה ג'ימי והיא נופלת ונכווית מהמגהץ. הרופא שבודק אותה מבשר לה שהיא בהיריון, ומזהיר אותה שלא תעבור הפלה מלאכותית (שהייתה אז אסורה באנגליה).
אליסון מזמינה את חברתה הלנה צ'ארלס (קלייר בלום) לגור בדירתם. הלנה היא שחקנית תיאטרון המופיעה בעיר. ג'ימי בהתחלה מתעב אותה בגלל "התנשאותה".
היא עדה למריבות הקשות בין ג'ימי לאליסון ומציעה לאליסון לחזור לתקופת זמן להוריה. אליסון משאירה לג'ימי מכתב ובו היא מבשרת לו על ההריון.
כשג'ימי מקבל את הידיעה על ההריון הוא מתייחס לכך בשוויון נפש ואומר שזה לא אכפת לו. הלנה נשארת בינתיים בביתם ומתפתח רומן בינה לג'ימי אך הוא מסתיים בריב קשה והלנה מחליטה לעזוב.
ג'ימי מלווה אותה לרכבת שם הם פוגשים בבר את אליסון. ג'ימי מתרחק והלנה נגשת לאליסון ושומעת ממנה כי אבדה את ולדה. הלנה עוזבת ברכבת וג'ימי נשאר מול אליסון. הם מתפייסים ומקווים לפתוח דף חדש בחייהם המשותפים.
מסכת ביכורים

מַסֶּכֶת בִּכּוּרִים היא המסכת האחת-עשרה והאחרונה בסדר זרעים. במסכת זו שלושה פרקים, אשר עוסקים בפרטי ההלכות של הבאת הביכורים משבעת המינים שנשתבחה בהם ארץ ישראל.
כמרבית המסכתות בסדר זרעים, המסכת מופיעה במשנה, ולא נכתב לה תלמוד בבלי אלא תלמוד ירושלמי ותוספתא בלבד. לשלושת הפרקים הנ"ל נוסף פרק רביעי העוסק בדיני אנדרוגינוס. מקורו של פרק זה בתוספתא, הוא איננו מופיע בתלמוד הירושלמי ורוב מפרשי המשנה לא פירשוהו.
מיקומה של המסכת בסדר זרעים

לפי הקדמתו של הרמב"ם למשנה, כשהסתיים הדיון בזרע ומתנותיו (כלומר במתנות הנהוגות הן בזרעים והן באילנות), הגיע תור הדיון במצוות הנהוגות באילנות בלבד - ערלה וביכורים. ולפיכך סודרו מסכתות ערלה וביכורים בסוף הסדר. הטעם להופעת מסכת ערלה לפני מסכת ביכורים הוא לפי סדר הופעתם במקרא: הערלה בספר ויקרא, והביכורים בפרשת כי תבוא.
לפי גישה מחקרית, סדר המסכתות בכל סדר מסדרי המשנה נקבע לא על פי תוכנם כי אם לפי אורכם. לכן, מסכת ביכורים הקצרה מצויה בסוף הסדר.
פרקי המסכת

יֵשׁ מְבִיאִין (אחת עשרה משניות) - החייבים והפטורים מהבאת הביכורים ומקריאת מקרא ביכורים בהבאתם.
הַתְּרוּמָה (אחת עשרה משניות) - קווי דמיון והבדלים בין ביכורים, תרומה ומעשר. אגב כך מבוארים עניינים נוספים שדיניהם דומים במקצת לדבר אחד ובמקצת לדבר אחר (תרומת מעשר לביכורים ולתרומה, אתרוג לאילן ולירק, דם אדם לדם בהמה ודם שרץ, בעל החיים כוי לחיה ולבהמה).
כֵּיצַד (שתים עשרה משניות) - תיאור סדר הפרשת הביכורים, העלאתם לירושלים, עיטורם, קריאת מקרא ביכורים והבאתם לכוהנים במקדש.
אנדרוגינוס (רק בתוספתא) (חמש משניות) - דיני אנדרוגינוס.
בסך הכול יש במסכת 39 משניות.
הערות שוליים

↑  ספר ויקרא, פרק י"ט, פסוק כ"ג
↑  ספר דברים, פרק כ"ו, פסוקים א'–י"א
↑  מספר המשניות בכל פרק הוא לפי הספירה במשניות קהתי. בדפוסים אחרים תיתכן חלוקה שונה.
| מסכתות ששה סדרי משנה |
| --- | --- | --- |
| זרעים | ברכות (ב י) • פאה (י) • דמאי (י) • כלאיים (י) • שביעית (י) • תרומות (י) • מעשרות (י) • מעשר שני (י) • חלה (י) • ערלה (י) • ביכורים (י) |  |
| מועד | שבת (ב י) • עירובין (ב י) • פסחים (ב י) • שקלים (י) • יומא (ב י) • סוכה (ב י) • ביצה (ב י) • ראש השנה (ב י) • תענית (ב י) • מגילה (ב י) • מועד קטן (ב י) • חגיגה (ב י) |  |
| נשים | יבמות (ב י) • כתובות (ב י) • נדרים (ב י) • נזיר (ב י) • סוטה (ב י) • גיטין (ב י) • קידושין (ב י) |  |
| נזיקין | מסכת נזיקין: בבא קמא (ב י) • בבא מציעא (ב י) • בבא בתרא (ב י) • סנהדרין (ב י) • מכות (ב י) • שבועות (ב י) • עדיות • עבודה זרה (ב י) • אבות • הוריות (ב י) |  |
| קדשים | זבחים (ב) • מנחות (ב) • חולין (ב) • בכורות (ב) • ערכין (ב) • תמורה (ב) • כריתות (ב) • מעילה (ב) • תמיד (ב) • מידות • קינים |  |
| טהרות | כלים • אהלות • נגעים • פרה • טהרות • מקואות • נידה (ב י) • מכשירין • זבים • טבול יום • ידיים • עוקצים |  |
ב – מסכת שיש עליה תלמוד בבלי     י – מסכת שיש עליה תלמוד ירושלמי
ערך זה הוא קצרמרבנושא ספרות תורנית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מפלגת הקידמה (נורווגיה)

| --- | --- |

 מדינה:  נורווגיה נורווגיה
 מנהיגים:  סילבי ליסטהוג
 תקופת הפעילות:  8 באפריל 1973 – הווה (51 שנים)
 אידאולוגיות:  ליברליזם שמרני ליברליזם כלכלי
 מטה:  רחוב קארל יוהאן 25, אוסלו
 מיקום במפה הפוליטית:  ימין
 נציגויות בפרלמנטים
 חברי פרלמנט:  20 (סטורטינג), 889 (מועצת עיר), 83 (county council of Norway), 1 (הפרלמנט הסאמי הנורווגי) 
 
 frp.no
 
מפלגת הקידמה (בנורווגית: Framstegspartiet, בקיצור FrP) היא מפלגה פוליטית בנורווגיה המגדירה עצמה כליברל-קונסרבטיבית. בחוגים אקדמאים יש אליה יחס כמפלגת ימין נאו-ליברלית, אולם המפלגה עצמה, ראש ממשלת נורווגיה ארנה סולברג ומפלגות מרכז בנורווגיה דוחות כל השוואה עם מפלגות ימין, כל שכן ימין רדיקלי, באירופה. בקואליציה עם המפלגה השמרנית בנורווגיה לאחר הבחירות הפרלמנטריות ב 2013 נכנסה לראשונה לממשלה.
המפלגה נוסדה על ידי אנדרס לנגה בשנת 1973 כתנועה המתנגדת למדיניות המיסוי, המוקירה את חופש הפרט ותומכת בעקרונות השוק החופשי יחד עם הפחתת הביורוקרטיה וצמצום המגזר הציבורי והגדלת השקעות בנפט ותשתיות לעתיד.
היסטוריה

מפלגת הקידמה הוקמה בפגישה בבית הקולנוע סאגה קינו באוסלו ב-8 באפריל 1973 בהשתתפות של כ-1,345 איש. הנאום נערך על ידי אנדרס לאנג, שעל שמו נקראה המפלגה כמפלגת אנדרס לאנגה להפחתה חזקה במיסים, חובות והתערבות ציבורית, הידועה בכינויו מפלגת אנדרס לאנגה (ALP). לנגה היה בעל ניסיון פוליטי כלשהו מתקופת הליגה בין-מלחמתית והיה חלק מתנועת ההתנגדות הנורווגית במהלך מלחמת העולם השנייה. מאז תום המלחמה הוא עבד כעורך פוליטי עצמאי של הימין וכנואם ציבור. לאנג ערך את נאומו הציבורי הראשון כיו"ר ה-ALP ב-Youngstorget באוסלו ב-16 במאי באותה שנה. ALP קיבלה השראה רבה ממפלגת הקידמה הדנית, שהוקמה על ידי מוגנס גליסטרופ. גליסטרופ נאם גם באירוע, בו התאספו כ-4,000 משתתפים.
הערות שוליים

↑  toner på Yoott ^to^get Andre toner pa Youngstorget
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: n90695603  VIAF: 159577235   WorldCat (עם VIAF): 159577235 
ערך זה הוא קצרמרבנושא מפלגות ובנושא נורווגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
סיב ינסן, מנהיגת מפלגת הקידמה בשנים 2006-2020
בנימין רקובר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  ישיבת אור עציון  ישיבת מרכז הרב 
 רבותיו:  אברהם אלקנה כהנא שפירא 
 אב:  נחום רקובר 
 
הרב בנימין יעקב רקובר (נולד בירושלים בתשכ"ב) הוא רב ישראלי, מתלמידי הרב אברהם שפירא ועורך שיעוריו על הש"ס.
ביוגרפיה

נולד בירושלים לנחום ובתיה רקובר. בשנת תשל"ו החל את לימודיו בישיבה התיכונית "אור עציון" אצל הרב חיים דרוקמן, ובשנת תש"מ החל ללמוד בישיבת מרכז הרב בה הוא לומד עד היום. הרב רקובר הוציא לאור וערך את ספרי השיעורים על אחת עשרה מסכתות גמרא הנלמדות בישיבת מרכז הרב, שהועברו על ידי הרב אברהם שפירא. על כך הוא זכה בשנת תש"ן בפרס ירושלים על שם הרב קוק לתרבות תורנית ובשנת תשנ"ד בפרס על שם השר חיים משה שפירא לתרבות תורנית. הרב רקובר היה גם ממונה במשך תקופה ארוכה על חזרה על שיעורים הללו לתלמידי הישיבה.
בשנת תשמ"ב הוציא לאור את הספר "קניין תורה" - שיעורים של הרב צבי יהודה הכהן קוק על הפרק האחרון של מסכת אבות, שרשם אביו פרופ' נחום רקובר.
הרב רקובר השתתף גם בעריכת ספרו של הרב אברהם שפירא "מנחת אברהם".
בשנת תשמ"ד הוסמך הרב רקובר על ידי הרב אברהם שפירא, ובשנת תשנ"ג על ידי הרב מרדכי אליהו.
חיים אישיים

נשוי לרחלה (לבית שנהב) ומתגורר בשכונת גבעת שאול בירושלים. בתו נישאה ליואל יצחק גנדלמן.
גיסיו: הרב יצחק שפירא - ראש ישיבת תום ודעת, מנהיג את קהילת חסידי הרב יצחק גינזבורג בירושלים, ומחבר הספר תורת המלך, הרב יהודה וינגוט - ר"מ בישיבת מרכז הרב, הרב חיים צפרי - חבר בית הדין לענייני ממונות בבנימין, הרב יצחק וולברשטיין - ראש כולל ביישוב שומריה, והרב עדיאל דומוביץ' - ראש כולל בגוש דולב-טלמונים.
הערות שוליים

↑  כך צוין בראש ספר שיעורי מרן הגר"א שפירא על מסכתות בבא מציעא וסנהדרין.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007298231205171  ISNI: 0000 0000 6694 2384  LCCN: n82245458  VIAF: 28434733   WorldCat (עם VIAF): 28434733
משה פודהורצר

| --- | --- |

 לידה:  1945 (בן 80 בערך) ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 מקום מגורים:  תל אביב-יפו 
 השכלה:  אוניברסיטת בר-אילן  אוניברסיטת תל אביב 
 מעסיק:  טמפו משקאות 
 תפקיד:  מנהל כללי 
 מספר צאצאים:  4 
 
משה פודהורצר (נולד ב-1945) הוא יזם, תעשיין ואיש עסקים, כיהן כמנכ"ל טמפו משקאות, הקים וייסד את חברת "נביעות".
ביוגרפיה

נולד בישראל, בנם של שרה ועו"ד יהודה אריה פודהורצר, נישא לבלהה, בתו של התעשיין משה בורנשטיין, מייסדה ובעליה של חברת טמפו.
לאחר שירותו הצבאי למד כלכלה ומנהל עסקים באוניברסיטה בר-אילן וכן סיים את לימודי המשפטים באוניברסיטת תל אביב בשנת 1972.
לקראת סיום לימודיו וקבלת רישיון עורך-דין, הצטרף משה לתשלובת מפעלי "טמפו" בע"מ ושימש מנכ"ל החברה קרוב ל-20 שנה, עד תחילת שנות ה-90.
ב"טמפו" הוביל פודהורצר מהלכים אסטרטגיים שהשפיעו משמעותית על החברה ועל שוק המזון והמשקאות בישראל בכלל. כך, תחת ניהולו, הייתה החברה הראשונה להכניס את בקבוקי הפלסטיק לתחום המשקאות הקלים במקום בקבוקי הזכוכית שהיו מקובלים אז. כמו כן, בתקופה זו הפכה ל"טמפו תעשיות בירה בע"מ" לאחר שרכשה את מפעלי הבירה בארץ. בשנים אלה גם החלה לייצר את פפסי קולה. טמפו חברה לחברת הייניקן ההולנדית והפכה לנציגתה בארץ.
בשנת 1989 יזם והקים כבעלים באופן פרטי את חברת "נביעות" שתוך זמן קצר הצליחה לכבוש 50% מנתח השוק בישראל וכעבור שלוש שנים מהקמתה, הונפקה בבורסה לניירות ערך בתל אביב. בשנת 2000, צורפה חברת "קוקה קולה" כשותפה, כשרכשה 40% ממניות נביעות.
פודהורצר המשיך לשמש כיו"ר החברה. בעקבות הסכם זה, "קוקה קולה" הפכה למפיצה של בקבוקי נביעות בעוד "נביעות" הפיצה בעצמה את מכלי המים הביתיים.
בשנת 2003, מכר 45% ממניות טמפו שהיו ברשותו וברשות רעייתו לשותפים אחרים בחברה.
בשנת 2005, מכר משה את יתרת המניות כ-44% בנביעות לקוקה קולה ויצא מתעשיית המשקאות הקלים. בשנה זו זכה בתואר "יקיר העיר קריית שמונה".
באותן שנים החל לעסוק ולהתפתח בתחום יזמות נדל"ן בספרד וקפריסין שם הקים פרויקטים לבניית מאות יחידות נופש וכן בארצות הברית – שם הוא פעיל עד עצם היום הזה באמצעות חברת "פודהורצר החזקות בע"מ".
השקעות נוספות נעשות באמצעות חברת "פי.אי.אם פודהורצר השקעות וניהול בע"מ"; זרוע ההשקעות ובאמצעותה, גם נבדקות השקעות ריאליות בישראל, תוך ניצול יכולותיו הניהוליות והעסקיות של משה פודהורצר והחלטת החברה להשקיע בעסקים הדורשים "שינוי כיוון".
משה פודהורצר משמש כחבר במועצת הנאמנים ובוועדת הקבע (דירקטוריון) של אוניברסיטת בר-אילן.
פודהורצר מתגורר בתל אביב ואב לארבעה. בנו אייל הוא הבעלים של חברת "Ecoenerg" שעוסקת בהשקעות בתחום הסולארי בישראל ובאירופה.
מירי שטראוס טללים

מירי שטראוס טללים
מירי שטראוס טללים (נולדה ב-24 בפברואר 1953) היא אמנית רב-תחומית בוגרת בצלאל אקדמיה לאמנות ועיצוב, שיוצרת בשמן, רישום, צילום וקולאז' על מצעים מגוונים, ובחריטה, רישום וצריבה על עץ לבוד. כמו כן היא מטפלת באמנות ופסיכותרפיסטית.
ביוגרפיה

נולדה כמריאנה פיליפ בעיר קלוז'-נאפוקה בחבל טרנסילבניה שברומניה לאילנה (אילינה) לבית עזרי ולמיכאל פיליפ. אביה היה חייט, ואמה הייתה עקרת בית ועזרה כתופרת למלאכתו של האב.
בגיל 8 עלתה לארץ עם משפחתה והחלה ללמוד בכיתה ב' בבית הספר היסודי סינַי בראשון לציון. כילדה-מהגרת ניסתה בכל אמצעי להיהפך ל'ישראלית', להשתלב בין הילדים הישראלים ולטשטש את מוצאה. בתהליך, שנמשך גם בשנות נעוריה ובגרותה, ניסתה שלא להזכיר את שורשיה המשפחתיים ואת חוויות ילדותה. רק בשנים מאוחרות יותר, דרך העיסוק באמנות, חל אצלה שינוי בהתייחסות והחלו להתבלט חיפושי הגישה אל העבר.
למדה בתיכון תלמה ילין (סיימה ב-1971).
לאחר סיום התיכון למדה במסגרת העתודה האקדמית תואר ראשון באמנות בבצלאל אקדמיה לאמנות ועיצוב (סיימה בשנת 1975).
בהמשך למדה לימודי תעודה להוראת שיטת אלכסנדר בבית הספר של שמואל נלקן, ועסקה מספר שנים כמטפלת בשיטה זו.
בשנת 2004 סיימה תואר שני בשלוחת אוניברסיטת לסלי בישראל, ולאחר מכן למדה לימודי תעודה במכון הפסיכואנליטי בירושלים.
בנוסף להיותה אמנית היא עבדה שנים רבות במסגרת משרד החינוך כמטפלת באמנות במערכת החינוך בירושלים, וצברה ניסיון רב בעבודה טיפולית עם ילדים, מתבגרים, מבוגרים ומשפחות, באמצעות הבעה ויצירה. כיום היא ממשיכה לעבוד כמטפלת באמנות בקליניקה הפרטית שלה. בעיסוקיה כאמנית, כמטפלת באמנות וכפסיכותרפיסטית היא מחלקת את זמנה בין ירושלים ובין תל אביב.
בעבר הייתה חברה בכמה גלריות שיתופיות לאמנות: גלריה ״סלון משותף לאומנות״, מקום לאמנות בקריית המלאכה, תל אביב וגלריה ND ברמת גן.
משנת 2022 חברה בגלריה אגריפס 12.
חיים אישיים

בנישואיה הראשונים הייתה נשואה לבמאי הקולנוע הישראלי אשר טללים. מנישואים אלה יש לה בן ובת: האמן תום קרלוס טללים, שנקרא על שם דודו, קרלוס בן-טולילה (אחיו הצעיר של אשר טללים), שנהרג ב-1973 במהלך מלחמת יום הכיפורים וענאֵל צימרמן, קלינאית תקשורת.
בנישואיה השניים היא נשואה לשמואל שטראוס. מנישואים אלה יש לה בת אחת.
גרה בשכונת בית הכרם בירושלים.
עבודתה האמנותית

שטראוס טללים עוסקת ביצירתה בדימויים השאובים מן הטבע, שמלווים לעיתים בסצנות ודמויות המרמזות על אלמנטים מיתיים, או בהפשטות של תחושות ורגשות אישיים. הטבע והחומרים האורגניים מהווים עבורה אטרקציה, חיבור והשראה. בעבודתה האמנותית היא מנסה ליצור הדהוד של הצמחייה, העצים, הפרחים והמחזוריות בטבע, מהמקרו ועד המיקרו. היא תופשת את העולם האורגני ואת התהליכים המתרחשים בו: נביטה, פריחה, צמיחה מצד אחד, או קמילה וריקבון מצד אחר, כמסמלים את תהליכי הנפש .
היא בוחרת לעבוד באמצעים ובחומרים שונים ולאו דווקא בסגנון אחד, ומשתמשת בכל אמצעי שהנושא והיצירה הספציפיים זקוקים לו.
היא מציירת בשמן ואקריליק על בד, חורטת וצורבת בעץ לבוד, משלבת נייר וחומרים שונים והופכת ביצירתה דו מימד לתלת מימד. היא מעדיפה לעבוד על מצעים שהיו בשימוש קודם ובהתערבויות שמגיבות לסימנים הקודמים, ומשנה את המהות הקודמת שלהם.
תערוכותיה > תערוכות יחיד נבחרות

2024 - "מטביעה עצמי לדעת", גלריה אגריפס 12
2022 - ״היה היה ומיתוסים אחרים״, בית האמנים בראשון לציון (אוצרת: חגית אונמני רובינשטיין).
2021 - ״קפיצת ראש״, סלון משותף לאומנות (אוצרת: חגית אונמני רובינשטיין)
2019 - ״היא, אהבה פרחים״, בית האמנים תל אביב (אוצרת: רותי חינסקי)
2018 - ״עץ החיים ועץ הדעת״, גלריית טובה אוסמן, תל אביב
2017 - ״נוכחות שבירה״, בית האמנים בראשון לציון (אוצר: אריה ברקוביץ׳)
1998 - ״נוף ילדותי״, בית האמנים בתל אביב
תערוכותיה > תערוכות קבוצתיות נבחרות

2022 - ״מה היה הכל אם לא פריסה איטית של הכנפיים?״, גלריית ND, רמת גן (אוצרת: שרי גולן)
2022 - ״קללה״, בית האמנים בראשון לציון (אוצרת: חגית אונמני רובינשטיין)
2021 - פורטרט, סלון הקוביה, ירושלים (אוצרים: דן אורמינן, אלה כהן וונסובר)
2020 - ״קפה בסלון״, סלון לאומנות, תל אביב (אוצרת: ד"ר נירה טסלר)
2020 - קיר אמן, גלריית ND, רמת גן (אוצרת: רונית חדד)
2019 - ״קירות אומן״, מקום לאומנות, תל אביב (אוצרת: דליה דנון)
2019 - ״אזורי ספר״, גלריית שרה ארמן, תל אביב (אוצר: גיל גורן)
2019 - ״אטלנטיס״, בית האמנים במודיעין-מכבים-רעות (אוצר: גבי יאיר)
2018 - "something old, something new, something borrowed, something blue", מקום לאומנות, תל אביב (אוצרת: ג׳. בלוך)
2018 - ״בדרך לאיתקה״, בית האמנים במודיעין-מכבים-רעות (אוצר: גבי יאיר)
2017 - ״קרב הקרבה קירבה קורבן״, גלריה אסול, תל אביב
הערות שוליים

↑  שמה המקורי מריאנה עוברת לשם העברי מרים על ידי המורה בכיתה ב' בבי"ס סיני בראשון לציון, שאליה הגיעה עם עלייתה לארץ.
↑  שלוחת אוניברסיטת לסלי בישראל משולבת כיום בבית הספר לחברה ואמנויות - הקריה האקדמית אונו.
↑  שלום (קרלוס) בן-טולילה, באתר יזכור - אתר ההנצחה לחללי מערכות ישראל
ליאורה וייז

| --- | --- |

 לידה:  1953 (בת 72 בערך) קריית אתא, ישראל 
 תחום יצירה:  ציור, הדפס, מיצג
 
ליאורה וייז (נולדה ב-1953) היא אמנית בינתחומית ישראלית, שיוצרת בתחומי הציור, ההדפס והמיצג (פרפורמנס).
ביוגרפיה

נולדה בכפר אתא כליאורה רייך. אמה, יהודית (לבית לוין), עלתה מפולין כילדה ב-1936 עם משפחתה הציונית. בעלה הראשון נהרג במלחמת השחרור. האם עבדה כמפרנסת יחידה בבית החרושת לטקסטיל "אתא", ושם הכירה את בעלה השני, ולטר רייך. רייך נשלח לבדו מגרמניה, על ידי הוריו (שניספו מאוחר יותר בשואה), בשנת 1938, כדי ללמוד בטכניון. הוא הגיע לעבוד בבית החרושת "אתא" כמהנדס גרוש. יהודית ו-ולטר הכירו, נישאו, ומהנישואים השניים האלה נולדה וייז.
ב-1968 עברה וייז עם משפחתה לירושלים, ולמדה בתיכון ליד האוניברסיטה (סיימה בשנת 1971). במקביל ללימודיה בתיכון, למדה וייז פיסול במוזיאון ישראל, אצל הפסל שמואל בר-אבן, וזכתה להערכה ולפרסים.
בשנת 1977 סיימה תואר ראשון באוניברסיטה העברית בביולוגיה ותעודה בהוראת הביולוגיה. בשנת 1980 סיימה את מכון חפ"ן, חינוך פתוח ניסויי בדגש על אמנות.
בשנים 1978–1979 - למדה פיסול אצל פנחס עשת ויעקב אפשטיין באקדמיה לאמנות בצלאל.
ב-1979 נישאה לסטיב וייז (בעל תואר ראשון בארכיטקטורה מאוניברסיטת ייל), ובין השנים 1981–1986 נסעה עם בעלה, לארצות הברית, לאוניברסיטת אורגון. בעלה למד שם לתואר שני בארכיטקטורה, ו-וייז עצמה למדה בתקופה זו אומנות: צורפות, קרמיקה, זכוכית, ועץ, והרחיבה את מנעד הטכניקות האומנותיות שלה.
לאחר חזרתה לישראל, בין השנים 1991–1999, למדה אמנות אצל כמה מבכירי האמנים הישראליים: רישום אצל יוסף הירש, ציור בצבע אצל יאן ראוכוורגר ואצל ליאוניד בלקלב, וציור בזיקה לתולדות האמנות אצל צבי לחמן.
ב-1999 אחרי קורס בסדנת ההדפס ירושלים הצטרפה לסדנה, ומאז היא מתמחה בטכניקות שונות של תחריט והדפס.
משנת 2021 היא אוצרת תערוכות בגלריה "קיר 1" של בית הקפה הספרותי "תמול שלשום", שמשמש כאכסניה לאירועי תרבות מגוונים.
בגלריה היא מציגה עבודות אמנות המקיימות דיאלוג עם טקסט, כאשר במהלך כל תערוכה מתקיימים במקביל ערבי תרבות שבהם נוצר שיח בין אמנים, יוצרים ואורחים מעולם התרבות.
עבודתה

עבודותיה הבולטות של וייז הן:
"השעיר לעזאזל" - סדרת תחריטים ופיסול גדול מימד בנייר ובבדים, בהשראת הכתוב בספר ויקרא, פרק ט"ז, ופרשנויות מאוחרות יותר בכתבים היהודיים. בכתבים אלה, נקודת המבט של הקורבן נדחקה החוצה, וסיפור כפרת העם הוא העיקר. השעיר לעזאזל של וייז קיבל מהלך חיים שונה ומעורר אמפתיה, דרך בית המקדש ומסעו במדבר עד להתרסקותו. סדרת התחריטים כרוכה כספר אמן, ומקיימת שיח עם תחריטי לוס קפריצ'וס של גויה, שעניינם עוולות חברתיות.
"אליס" - דמותה של אליס (מספרו של לואיס קרול) מהווה השראה לאמנות של וייז במשך זמן רב. וייז יצרה על פי הדמות, סדרות תחריטים, מיצבים ומופעי פרפורמנס, כולם אפלוליים. ארץ הפלאות של לואיס קרול נצרבה בתודעה הציבורית כמשהו נכסף ופלאי, אך וייז מדגישה דווקא את חוסר האונים והמצוקה של אליס ושל היצורים שהיא פוגשת ונותנת ביטוי לחוסר ההגיון והתסכול שבעולם התת-קרקעי המתואר בספר. במופעי הפרפורמנס של וייז היא משתפת פעולה עם אמני במה; וייז פועלת תחת מצלמת וידאו ויוצרת 'תיאטרון חפצים' מוקרן. ההקרנה נוצרת בזמן חי תוך כדי שיח רב תחומי עם מוזיקאים ואמני מופע.
"מישהו לרוץ איתו" - מיזם שבו שיתפה וייז פעולה עם הסופר דויד גרוסמן, ביוזמת עיריית ירושלים ומינהל התרבות. תערוכה קבועה של ציורים בשמונה תחנות במרחב הציבורי של מרכז העיר ירושלים באתרים בהם מתרחש הסיפור. כל תחנה מלווה בפודקאסט. הציורים של וייז הודפסו על לוחות אלומיניום רחבים ונתלו על קירות האבן של הבתים הירושלמים. בכל אחד מהם יש שיח ויזואלי עם דמויות מהסיפור ועם הסביבה בה מתרחשת העלילה. לכל השלטים צבעוניות עשירה כדי שייראו מרחוק, והתוכן והצורה שלהם תורמים למרחב הציבורי המורכב של העיר ירושלים.
הדימויים בעבודותיה של וייז הם פיגורטיביים, ומבוססים לרוב על מיתוסים, אגדות, והיסטוריה משפחתית.
מאחורי מסווה תמים ופשוט לכאורה, היא שותלת מצבי נפש רגישים וביקורת חברתית ועצמית.
וייז גם יוצרת מיצגים על התפר שבין אמנות פלסטית לאמנות הבמה. המיצגים עולים באירועי אמנות, במוזיאונים ובפסטיבלי תיאטרון בובות.
עבודות האמנות שלה מוצגות בחללי אמנות ובמרחבים ציבוריים בישראל ומחוצה לה, הן באוספים ציבוריים כמו במוזיאון ישראל, באוניברסיטת ייל ובסדנת ההדפס ירושלים, והן באוספים פרטיים כמו אוסף ג'רום ואלן שטרן ניו יורק.
חיה ויוצרת בירושלים.
משפחתה

נשואה לסטיב וייז, מעצב, יצרן, והבעלים של "תרמילי סטיב". אם לארבעה.
מתגוררת בשכונת בית הכרם בירושלים.
תערוכות יחיד

2001 - תערוכת ציורי שמן, גלריה ארטספייס, ירושלים
2002 - זכרונות ילדות, ציורי שמן, תיאטרון ירושלים
2004 - בין חתולים למלאכים תחריטים, בית האמנים בירושלים
2006 - ממרחק, תחריטים, אורלנדו פלורידה
2006 - הורה, תחריטים, גלריה קיבוץ לוחמי הגטאות
2007 - סיפורי חתונה, תחריטים ופיסול, מרכז אומנות מוסררה, ירושלים
2009 - Wedding Tales, מיצב, מוזיאון השואה, אורלנדו פלורידה
2010 - היה נוף, תחריטים, בית האמנים תל אביב
2012 - אליס, תחריטים, טייפה, טיוואן
2013 - שעיר לעזאזל, תחריטים, פיסול בנייר, גלריה אגריפס 12, ירושלים
2014 - קוקודמה (כדור טחב), הדפסים ומיצב צמחייה, גלריה אגריפס 12, ירושלים
2014 - מרים הנביאה, תחריטים, אוניברסיטת מישיגן, ארצות הברית
2015 - אליס בארץ הפלאות, תחריטים, "תמול שלשום", ירושלים
2020 - "מישהו לרוץ איתו", 8 ציורי קיר מלווים בפודקאסטים (שיתוף פעולה עם הסופר דויד גרוסמן), מרכז ירושלים
2021 - "מישהו לרוץ איתו", יריד הספרים הבינלאומי קייב, שגרירות ישראל באוקראינה
2021 - "מול המסך", רישומי ידוענים, הקפה הספרותי "תמול שלשום", ירושלים