stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בסיליוס השני בולגרוקטונוס, קיסר האימפריה הביזנטית
ביוגרפיה > קודם עלייתו לכס

אביו של בסיליוס השני ואחיו קונסטנטינוס השמיני, הקיסר רומנוס השני, נפטר בעוד היה בסיליוס בן חמש בלבד. הקיסרית תיאופנון אפשרה את עלייתו של גנרל בצבא הביזנטי לכתר, ניקפורוס השני, קיסר האימפריה הביזנטית. ניקפורוס היה מצביא מוכשר בימיו בשלטון אך לא היה מעורב יתר על המידה במנהל הפנים וכדי להותיר יציבות שלטונית הוא אימץ את בסיליוס השני וקונסטנטינוס השמיני כבניו שלו, זאת כדי לשמור על המשך ירושת השושלת המקדונית כשליטת האימפריה הביזנטית. שלטונו של ניקפורוס היה עמוס במלחמות ומאבקים ותחת הנהגתו כבש הצבא הביזנטי את חבל קיליקיה והתקדם דרכו לכיבוש עיר הקודש הנוצרית, אנטיוכיה, בעוד האמירות המוסלמית של חלב ומוסול (אשר שלטה באזור באותה העת), נפלה למלחמת אזרחים ומאבקים פנימיים. לנוכח התפרקות הממשל הריכוזי של הח'ליפות העבאסית, הכין ניקפורוס השני את הצבא הביזנטי לקראת פלישה לתוך הלבנט.
ניקפורוס העלה את המס על האוכלוסייה החלשה של האימפריה למימון מערכותיו הצבאיות. הדבר הוביל לתסיסה אזרחית, מרד כושל שנועד להפיל את שלטונו בקונסטנטינופול הבירה, ולבסוף הוביל לרציחתו בשנת 969. אחיינו, שר הצבא, היה זה שהורה להתנקש בניקפורוס עקב מריבה ביניהם ולאחר מכן הוא ירש את הכתר הביזנטי והוכתר יוחנן הראשון צימיסקס, קיסר האימפריה הביזנטית. תיאופנון, שהייתה מאהבת של יוחנן, אפשרה לו לעלות לכס השלטון. בכל זמן זה נותר בסיליוס השני, ביחד עם אחיו קונסטנטינוס, בתפקיד הקיסרים השותפים אך בפועל השליטה הייתה בידיו של יוחנן הראשון. יוחנן בדומה לניקפורוס היה מצביא מוכשר וכיוון את רוב כוח צבאו לחבל הבלקן, שם הצליח לעצור את התפשטותה של האימפריה הבולגרית הראשונה והכניע את כוחותיו של סוויאטוסלב, נסיך קייב, מה שחיזק את ההשפעה הביזנטית על רוס של קייב. בהמשך יצא בפלישה לתוך הלבנט והובס רק בפרוורי ירושלים. לאחר סיור ברחבי האימפריה הביזנטית, שב יוחנן הראשון בשנת 976 לבירה קונסטנטינופול בעודו חולה ונפטר ב-10 בינואר.
ביוגרפיה > מדיניות פנים > מרד סקלרוס

עקב צעירותו של בסיליוס השני, שירש את הכתר בטקס רשמי לצד אחיו קונסטנטינוס, השליטה בפועל על האימפריה עברה לידי היועצים בחצר הקיסרית. לפי החלטה שהתקבלה בחצר הקיסרית, הוסכם כי יש להדיח את הגנרל בארדס סקלרוס מתפקידו כגנרל הכוחות במזרח האימפריה. בארדס סירב להיענות לדרישת חצר המלוכה והכריז על עצמיו בתור הקיסר הלגיטימי של האימפריה הביזנטית בקיץ של שנת 976. הכוחות המורדים תחת בארדס סקלרוס כבשו שטחים נרחבים מאסיה הקטנה והחלו מלחמת אזרחים. בהוראת חצר המלוכה נקרא הגנרל בארדס פוקאס מהגבול הבולגרי להתעמת עם הכוחות המורדים. פוקאס ארב לכוחות המורדים בהתקרבם לצפון-מערב אסיה הקטנה, איפה שהיו רוב כוחותיו, ושם הפיל את רוב אנשיהם בקרב מוחץ בשנת 979. בסופו של הקרב נפל המרד של סקלרוס והוא עצמו ברח לעבר בגדאד, בירת הח'ליפות העבאסית. בשנת 985 השיג בסיליוס השני עצמאות שלטונית מבחינת סמכויותיו וניתן לו לפעול על דעת עצמו כשליט אבסולוטי על האימפריה הביזנטית.
ביוגרפיה > מדיניות פנים > הסדר סמכות

בסיליוס השני ראה את כוחו הרב של הגנרל בארדס פוקאס וחשש כי זה עלול לאיים על סמכותו הפוליטית. על כן, בשנת 986 בסיליוס השני החליט כי פעילות צבאית תביא להסדר הסמכות שלו בקרב כל שורות הצבא הביזנטי. בסיליוס הורה על צבא בפיקודו לפלוש לשטחי האימפריה הבולגרית הראשונה. האימפריה הבולגרית הייתה שרויה באותה העת במאבקי שלטון פנימיים ומספר שנים קודם לכן עלה לשלטון סימאון הראשון, קיסר בולגריה והדיח את שושלת קרום של קודמיו, דבר שהוביל לתשאול הלגיטימציה לשלטונו ולמאבקי סמכות בינו לבין הבויארים (האצולה הבולגרית) בחצר המלוכה. המסע הצבאי כשל אך בדרך חזרה אל האימפריה הביזנטית, הצבא של בסיליוס נתקף מתוך מארב שהוכן בידי הבולגרים באזור שערי טראיאנוס. בסיליוס השני הצליח לברוח משדה הקרב בקושי רב, והמערכה הצבאית בבולגריה הובילה להיחלשות סמכותו השלטונית עוד יותר ממה שהייתה קודם לכן.
היחלשותו של בסיליוס במעמד סמכותו הוביל לתסיסה אזרחית ובשנת 987 חזר סקלרוס אל מזרח האימפריה הביזנטית והחל מרד חדש נגד שלטונו של בסיליוס. בדומה לסקלרוס, פוקאס עצמו הכריז על מקומו כשליט האימפריה הביזנטית הלגיטימי. ברית בין שני המורדים התפרקה במהרה ופוקאס כלא את סקלרוס והתקדם לעבר הבירה של האימפריה, קונסטנטינופול, דרך אסיה הקטנה. בסיליוס השני ארגן נישואים בין אחותו אנה לבין ולדימיר הראשון "הגדול", נסיך קייב. ולדימיר הפך את רוס של קייב לממלכה נוצרית ובתמורה לנישואים הסכים לתת 6,000 מחייליו להנהגתו של בסיליוס השני שהיה בעת משבר אל מול המרד של פוקאס. הכוחות של שכירי החרב הרוסים מנעו את המשך התקדמות צבא המורדים ובשנת 989 יצא בסיליוס השני בהנהגת הכוחות ותקף את פוקאס בקרב על אבידוס, הממוקמת על שערי הדרדנלים (מצרי הים המחברים בין הים האגאי וים השיש. פוקאס נפל במהלך הקרב ולצידו גם המרד שהנהיג נפל. מיד לאחר ניצחונו הצבאי המוחץ יצא בסיליוס השני במסע ברחבי האימפריה להסדיר את מעמדו.
ביוגרפיה > מדיניות פנים > רפורמות בממשל

הודות להתנהלותו של בסיליוס, שהיה פעלתן ושאפתן, הוא לקח את רוב מושכות השלטון בעוד אחיו, קונסטנטינוס השמיני, היה בעל תפקיד טקסי בלבד בתור הקיסר השותף של האימפריה הביזנטית. בסיליוס השני ביצע סדרת רפורמות כלכליות שהובילו את האריסטוקרטיה לחלוק מכספה עם האיכרים העניים ברחבי האימפריה במטרה שמעמדם הכלכלי של האיכרים לא יקרוס במהלך שנות בצורת. בפועל היו הרפורמות במטרה להחליש את כוחה של האצולה לעומת הקיסר אך הדבר הוביל במקביל לאהדה רבה לשלטונו מצד האוכלוסייה של האיכרים ברחבי האימפריה. הודות לפועלו הוא כונה בתואר "המנצח של הצמיתים". הקיסר בסיליוס סירב למנות מפקד צבאי חדש על מוצבי הגבול המזרחי מכיוון שידע כי הנושא בתפקיד זה עלול להיות חזק מדי ביחס את הקיסר ועלול לעורר התחרות על סמכויות הכתר בדומה לבארדס סקלרוס. על כן הוא הפך בפועל למפקד המוצב במזרח מעבר לתוארו בתור המפקד העליון של הצבא. רפורמות נוספות שהנהיג בסיליוס כללו חיזוק מעמדה של הביורוקרטיה הקיסרית, העברת נחלות של האצולה לידי המוסד הקיסרי ווידוי כי החיל הקיסרי של שכירי החרב מרוס של קייב, יישאר מקורב לקיסר בכל מקום בוא יהיה. מכיוון שרוב הרישומים ההיסטוריים בני התקופה סבבו על אירועים דרמטיים, ישנה הערכה היסטורית כי המחסור במקורות על מצבה הפנימי של האימפריה בתקופה שלאחר הסדר הסמכות מסמלים כי מצבה הפנימי של האימפריה היה יציב וכי הרפורמות שהנהיג בסיליוס צלחו בשמור יציבותו השלטונית.
ביוגרפיה > מלחמות > בולגריה (991–995)

בשנת 991 הרים בסיליוס השני את הצבא הביזנטי והתכונן למלחמה נגד האימפריה הבולגרית הראשונה שבאותה העת נשלטה מבחינה רשמית בידי רומאן, קיסר בולגריה אם כי השלטון בפועל עמד לרשותו של סמואיל הראשון, שהיה בעל הפיקוד העליון על הצבא. מטרתו של בסיליוס הייתה להשיב את השטחים שאבדו במהלך האסון הצבאי בקרב על שער טראיאנוס. בשונה מהפעם הקודמת, בסיליוס למד להעריך את המיומנות והאיכות של אנשיו יתרה על מספרם. על כן הוא לקח עמו רק את המיומנים בחיילי הצבא הביזנטי ואת המשמר הקיסרי של שכירי החרב שהיו איתו. המערכה בבולגריה נמשכה ארבע שנים ורוכזה בעיקר בתראקיה וחבל מקדוניה. הטקטיקה של הצבא הביזנטי כללה אדמה חרוכה אשר פגעה קשות באוכלוסייה המקומית, בתוצרת החקלאית ובכלכלה הבולגרית. לבסוף הביס הצבא הביזנטי את סמואיל הראשון בקרב וכלא את הקיסר רומאן כאסיר פוליטי. בסיליוס הביא לברית צבאית בין האימפריה הביזנטית לדוכסויות סרביה וקרואטיה ובכך איגף את בולגריה ביריבים.
ביוגרפיה > מלחמות > נסיכות חלב (995–1000)

בעוד המערכה בבולגריה התמשכה, הגיעה הודעה לבסיליוס כי השושלת הפאטמית החלה במערכה נוספת נגד האימפריה הביזנטית, תקפה ללא הצלחה את אנטיוכיה והחלה בפלישה לתוך נסיכות חלב, מדינת חסות ביזנטית. במטרה להניע את צבאו במהירות האפשרית, בסיליוס דאג כי לכל חייל בצבאו הקטן אך המיומן יהיה סוס. בדרך זאת של תנועת פרשים הגיעו הכוחות הביזנטים תחת בסיליוס לצידה השני של האימפריה הביזנטית בחודשים ספורים בלבד. הצבא הביזנטי כבש את העיר אפאמיאה על החידקל והניס את הצבא הפטאמי חזרה לאזור הגבול. בהמשך הצבא הביזנטי בזז וכבש סדרת ערים לאורך הגבול. בנקודה מסוימת במהלך המערכה, הצבא הביזנטי נבזז בידי נוודים שבטיים מקומיים, בתגובה, בסיליוס הורה על תפיסתם של ארבעים מהנוודים הבוזזים, כריתת כל ידיהם ואז שחרורם במטרה להרתיע את האוכלוסייה המקומית. בסיליוס תחילה פעל להסדיר את היחסים עם הפאטמים כאשר סירב לתמוך במרד שנערך בשנת 997 בקהיר. שנה לאחר מכן, כאשר הפאטמים לא פנו כלל לקראת הסדר, בסיליוס החליט לתמוך כלכלית במרד נוסף נגד השלטון הפטאמי אשר פגע קשות באספקת התבואה של השושלת המוסלמית.
בתחילתו של האלף השני חתם בסיליוס השני על הסכם שלום עם הפאטמים אשר היה בעל תוקף לעשור שנים. לאחר מכן הניע בסיליוס את כוחותיו חזרה אל המערכה נגד בולגריה. במטרה לוודא את יציבות הגבול אל מול הפאטמים, בסיליוס הורה לניקפורוס אורנוס, גנרל ביזנטי ששמר על הגבול הבולגרי בעוד היה בסיליוס במערכה נגד הפאטמים, לנוע ממוצבו לעבר הגבול המזרחי עם הפאטמים במטרה לשמור על הסדר, שימור ההחלטות של הסכם השלום ושימור ההרתעה של הכוחות הביזנטים המוצבים אל מול ההנהגה הפאטמית והכוחות הנוודים השבטיים באזור.
ביוגרפיה > שנים אחרונות

בשנות העשרים המוקדמות של המאה ה-11 יצא בסיליוס למערכה נוספת, הפעם במסגרת הסכסוך הביזנטי-גאורגי נגד הממלכה הגאורגית המאוחדת בהנהגתו של גאורגי הראשון. הביזנטים נחלו שני ניצחונות מוחצים אל מול הגאורגים במהלך קרב שירימני וקרב סוונדכס שאילץ את הגיאורגים להיכנס למשא ומתן לשלום. בשנת 1022 החל מרד נגד שלטונו של בסיליוס השני בקפדוקיה, מרד זה נמחץ הודות לבגידות פנימיות בתוכו ולתגובה מהירה של הצבא הביזנטי. בסיליוס השני בן ה-67 נפטר בדצמבר 1025 לאחר אחת מתקופות השלטון הארוכות ביותר בתולדות האימפריה הביזנטית. יורשו בשלטון היה אחיו, קונסטנטינוס, שהוכתר פעם נוספת בתור קונסטנטינוס השמיני. לא היה ביכולתם של יורשיו של בסיליוס לשמור על יציבות האימפריה. עקב מאבקי סמכויות, תסיסה אזרחית ועלייתם של יריבים נוספים לאימפריה הביזנטית, האימפריה סבלה אסון צבאי קטסטרופלי במהלך קרב מנזיקרט אשר אירע בתוך רק חצי מאה לאחר מותו של בסיליוס השני.
לקריאה נוספת

Holmes, Catherine. Basil II and the Governance of Empire (976-1025). Oxford University Press, 2005. ISBN 0199279683
הערות שוליים

↑  Holmes, עמודים 475–476
1 2  ג'ק ודרפורד, ג'ינגיס חאן (הוצאת דביר, 2010), עמוד 167
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007522735205171  PLWABN: 9810642561105606  BNE: XX4443546  BnF: cb13519093n (data)  GND: 120911450  ISNI: 0000 0001 0490 2931  LCCN: nr91018209  NLG: 47002  NTA: 262648466  SUDOC: 071211926  VcBA: 495/12073  VIAF: 17379269   WorldCat (עם VIAF): 17379269 
האימפריה הביזנטית ב-975
האימפריה הביזנטית ב-1025, במותו של בסיליוס השני
ציור של בסיליוס השני מהמאה ה-11
בסיליוס השני (משמאל) ואחיו קונסטנטינוס השמיני (מימין) בציור מסוף שלטונו של בסיליוס
פרנץ פון פאפן

הקבינט הראשון של היטלר, 1933: היטלר, גרינג, פון פאפן, פון קרוזיק, וילהלם פריק, פון בלומברג, הוגנברג
פְרַנְץ פוֹן פַּאפֶּן (בגרמנית: Franz Joseph Hermann Michael Maria von Papen‏; 29 באוקטובר 1879 – 2 במאי 1969) היה פוליטיקאי גרמני אשר שימש תקופה קצרה כקנצלר גרמניה, ואשר תככיו היו בין הגורמים לעלייתו של אדולף היטלר לשלטון.
ביוגרפיה > ראשית חייו

פון פאפן נולד ב-29 באוקטובר 1879 בוורל, למשפחה קתולית עשירה בחבל וסטפאליה. הוא שירת כקצין בחזית הטורקית במלחמת העולם הראשונה ולאחר מכן כנספח בשגרירות גרמניה בארצות הברית, משם גורש עקב מעורבותו בתכנון מעשי חבלה בטרם הצטרפה ארצות הברית למלחמה.
ביוגרפיה > סגן הקנצלר תחת היטלר (1933–1934)

מכאן ואילך הפכו שלייכר ופאפן ליריבים. פאפן לא הסכין עם אובדן משרתו, ובמוחו עלתה מחשבה חדשה - היטלר ימונה לקנצלר, ופאפן לסגנו. המפלגה הנאצית "המוחלשת" ממילא, תרוסן על ידי גורמים שמרניים בקבינט, שישמרו את צעדיו של היטלר, אשר יהפוך לבסוף לבובה של פאפן ושל השמרנים במפלגה. הינדנבורג לא היה אדם שקל לשכנעו בנקודה זו, ותמיד רחש בוז להיטלר אותו כינה "הקורפורל הבוהמי". אך לאחר ששלייכר שב ונכשל בהקמת הקואליציה, הצליח פאפן לבסוף, בסיוע מבנו של הינדנבורג, אוסקר, לשכנע את הנשיא הינדנבורג כי יש להטיל על היטלר את תפקיד הקנצלר. ב־30 בינואר 1933 קיבל היטלר את תפקיד הקנצלר ומינה את פאפן לסגנו.
פאפן הבין עד מהרה את גודל הטעות שטעה. לאחר שריפת הרייכסטאג ב־27 בפברואר 1933, קיבל היטלר מן הרייכסטאג סמכויות דיקטטוריות בלתי מוגבלות (העולות בהרבה על אלו שציפה פאפן לקבל מן הנשיא באמצעות "צווי חירום"). בשלב זה לא היה לו כל צורך בחבורת השמרנים שהרכיבה את ממשלתו (אם כי רבים מהם כקונסטנטין פון נויראט המשיכו לשרת עוד זמן רב את הממשלה ואת המשטר הנאצי). פניו האמיתיות של הנאציזם נתגלו עד מהרה - רדיפת מתנגדים פוליטיים, פרעות ביהודים, הקמת מחנות ריכוז, בקרה על אמצעי התקשורת. פאפן, על אף שרשמית היה עדיין סגנו של היטלר, לא היה בכל עמדה שיכלה להשפיע על הנעשה.
בינתיים חל שינוי לרעה בבריאותו של הנשיא הינדנבורג והיה ברור כי ימיו ספורים. כל הגורמים בעלי הנגיעה לשלטון החלו לחשוב על היום שלאחר פטירתו של הינדנבורג. זה מכבר היה האס.אה., בראשות ארנסט רהם ממורמר על בריתו של היטלר עם השמרנים, ועל דחיקתם של אנשי האס.אה. מעמדות כח. רהם תמך במהפכה תמידית, ועמידתו של היטלר לצד התעשיינים, בעלי ההון, הצבא והשמרנים, לא הייתה לפי רוחו. הצבא ראה באס.אה. משום מתחרה בלתי רצוי, ולחץ לרסן את רהם ואנשיו. נאצים בכירים כהרמן גרינג והיינריך הימלר אף הם חששו למעמדם, וידעו כי בין אם יצא הצבא במאבק כשידו על העליונה, או שיצא האס.אה. מנצח, הרי שהם מצויים בסכנה.
כאן עמד פאפן בנקודה בה היה חייב לפעול. אם ימות הנשיא, הרי שנקודת המשען האחרונה של השמרנים תאבד, ויחד עמו תרד לטמיון תוכניתו הגדולה של פאפן, להפנות את המשטר הנאצי למסלול מתון ושמרני.
ב־17 ביוני 1934 נשא פאפן נאום באוניברסיטת מרבורג. הוא יצא בתוקף כנגד המהפכנים הנאצים, וטען כי מדינה אינה יכולה להתקיים במצב של מרידה מתמדת מלמטה, וכי על החברה להיות נשענת על בסיס מוצק. הוא גינה את "האיומים כלפי גורמים חסרי ישע באוכלוסייה", ואת הכרזת כל מי שמשמיע ביקורת כאויב המדינה. היה זה נאום נועז, אשר זכה לתגובות נסערות, אך פאפן לא היה האיש אשר ירכז את ההתנגדות למשטר הנאצי. תפקיד היסטורי זה ניתן לאחרים.
ב־30 ביוני הכה היטלר במתנגדיו, והורה על הטבח המכונה "ליל הסכינים הארוכות". בטבח של מאות אנשים חיסל היטלר את הנהגת האס.אה. אך לא שכח גם את השמרנים. שלייכר נרצח בביתו, מקורבו של פאפן, אדגר יונג, אשר כתב לו את "נאום מרבורג", נרצח, ויחד עמו רבים מן המקורבים לחוגי השמרנים. פאפן עצמו הושם במעצר בית. כפי הנראה נרתע היטלר מלפגוע בו אישית, בשל קרבתו לנשיא הינדנבורג שעדיין היה בחיים.
ביוגרפיה > תפקידיו המאוחרים

לאחר כל אלו, התפטר פאפן מתפקיד סגן הקנצלר, והשפעתו הפעילה על הפוליטיקה הגרמנית נפסקה. פאפן נשלח לשורת תפקידים דיפלומטיים, בהם שירת נאמנה את המשטר הנאצי. בתחילה כשגריר באוסטריה בין השנים 1934 עד 1938 - היו אלו השנים שבהן ערערו הנאצים את המשטר באוסטריה ולבסוף סיפחו אותה, בפעולה שנקראה "אנשלוס". לפי אחת מהתוכניות הנאציות לסיפוח היה עליהם להתנקש בפון פאפן ולהשתמש בכך כעילה לסיפוח. לאחר מכן, בין 1939 ו־1944, שירת פאפן כשגריר בטורקיה. בהיותו שגריר בטורקיה לקח פאפן חלק בהפעלתו של אחד מהמוצלחים שבסוכנים החשאיים הגרמנים במלחמת העולם השנייה, האלבני אלישע בנזה, המכונה "ציצרו", אשר שימש כמשרתו האישי של השגריר האנגלי בטורקיה, צילם בחשאי את כל המסמכים הסודיים בשגרירות, והעבירם לידי פאפן. מכיוון שחלק מאסטרטגית ההונאה שקדמה למבצע "אוברלורד" (הפלישה לנורמנדי בשנת 1944) הייתה ניסיון ליצור רושם כי הפלישה תגיע ממקומות אחרים, למשל מן הבלקן, הייתה למסמכים אלו חשיבות עליונה.
פאפן נתפס על ידי בעלות הברית לאחר המלחמה והועמד למשפט כחלק ממשפטי נירנברג על חלקו במשטר הנאצי. הוא זוכה מכל האישומים. בשנות החמישים ניסה להמשיך בקריירה הפוליטית שלו, אך כשל. הוא נפטר בשנת 1969.
מבצע מגן וחץ

תקיפה של משגרי רקטות ומרגמות בעזה על ידי צה"ל
מבצע מגן וָחץ היה מבצע צבאי של צה"ל ברצועת עזה נגד ארגון הטרור הג'יהאד האסלאמי הפלסטיני (הגא"פ). המבצע החל ב-9 במאי 2023, ליל ל"ג בעומר, והסתיים כעבור חמישה ימים, ב-13 במאי. במבצע הרג צה"ל שישה מבכירי הג'יהאד האסלאמי בסדרת סיכולים ממוקדים, ולמעלה מ-19 מחבלים נוספים בחופת אש ותקף מאות מטרות, בהן מאגרי רקטות וטילים, משגרי רקטות, מרגמות, מפקדות, מעבדות נפץ ואתרים לייצור אמל"ח. הג'יהאד האסלאמי שיגר לעבר ישראל למעלה מ-1,400 רקטות ארטילריות, טילי נ"ט ופצצות מרגמה, חמישית מהן כשלו והתפוצצו בשטח הרצועה. צה"ל ביצע שני יירוטים מבצעיים מוצלחים באמצעות מערכת "קלע דוד" ו"כיפת ברזל" יירטה למעלה מ-430 רקטות ב-95% הצלחה.
רקע

ב-2 במאי 2023 מת בכלא בישראל האסיר הביטחוני ח'דר עדנאן, חבר בפלוגות אל-קודס של הג'יהאד האסלאמי הפלסטיני, אחרי שביתת רעב ממושכת. ימים אחדים לפני מותו פסק השופט הצבאי סא"ל מנחם דרורי כי עדנאן לא ישוחרר, כי "הוא אדון על גופו... ועליו לקבל את התוצאות האפשריות ממעשיו. חברה מתוקנת אינה יכולה להרשות לעצמה להיות בת ערובה של אדם אשר דורש את שחרורו". החלטת השופט דרורי נשענה גם על הקביעה כי עדנאן אינו נמצא בסכנת חיים מיידית, וזאת על אף התרעת ארגון רופאים לזכויות אדם כי מרפאת השב"ס איננה ערוכה, מבחינת צוות וציוד, לתת מענה במקרה של התדרדרות במצבו, התערבות שאותה הסכים עדנאן לקבל.
בתגובה למותו, בהמשך אותו היום שיגרו מחבלים מארגון הג'יהאד האסלאמי הפלסטיני 102 רקטות לעבר שדרות, יישובי עוטף עזה וצפון הנגב. במטחים אלו נפצע קשה אדם (עובד זר) בשדרות ונפצעו עוד כ-6 אנשים.
במשך שבוע נמנעה ישראל מלהגיב על הירי מהרצועה, עד 9 במאי, שבו החל המבצע, באישורם של ראש ממשלת ישראל, בנימין נתניהו, ושר הביטחון, יואב גלנט (ללא שיתוף של הקבינט המדיני-ביטחוני).
שם המבצע

ההסבר שנתן דובר צה"ל, תא"ל דניאל הגרי לשמו של המבצע: "צה"ל יצא הלילה יחד עם השב"כ לפעולה ממוקדת מול בכירי גא"פ בעזה שהיוו גורם מערער ליציבות הביטחונית. קראנו למבצע "מגן וחץ", כי הוא מבצע שמהותו גם בהגנה וגם בהתקפה". בנוסף על כך, החץ מסמל את זמן תחילת המבצע, ערב ל"ג בעומר.
מנגד, שם המבצע בפי הארגונים הפלסטינים הניצבים מול ישראל (לעיתים מכונים בתקשורת המסורתית בתור 'חמ"ל הפלגים המשותף בעזה'), הוא "מבצע נקמת החופשיים" (ערבית: عملية ثأر الأحرار; בתעתיק: עַמַלִיֶّת תַ'אְר אל-אַחְרַאר).
יומן המבצע > 9 במאי, היום הראשון למבצע

בשעה 02:05 החלו מטוסי חיל האוויר לתקוף יעדי טרור ברצועת עזה. בתקיפות נהרגו שלושה בכירים בג'יהאד האסלאמי הפלסטיני – מפקד מרחב צפון רצועת עזה ח'ליל אל-בהית'יני, שהיה אחראי לירי הרקטות לעוטף עזה בשבוע שקדם למבצע; מזכיר המועצה הצבאית של הארגון ג'יהאד ע'נאם, שתכנן בין היתר את הפיגוע שבו נרצחו טלי חטואל וארבע בנותיה בשנת 2004 בגוש קטיף; וטארק עז א-דין, משוחרר עסקת שליט שהיה אחראי על הכוונת פיגועי טרור ביהודה ושומרון. בתקיפה הזו נהרגו עשרה בני אדם נוספים: שתיים מנשות בכירי הג'יהאד שנהרגו, שלושה מילדיהם, בני ארבע, שמונה ו-12, וחמישה משכניהם, בהם ד"ר ג'מאל חסואן, שניהל מרכז לבריאות בעזה והיה גם אזרח רוסיה.
בעקבות התקיפה הוכרז מצב מיוחד בעורף, ופיקוד העורף הנחה את תושבי עוטף עזה להיכנס למקלטים עד להודעה חדשה, והשבית את הלימודים במוסדות החינוך בכל אזור עוטף עזה, לכיש וצפון הנגב עד השעה 18:00 בערב למחרת, וכן אסר על התקהלות של מעל לעשרה אנשים בשטח פתוח ו-100 אנשים בתוך מבנה. בנוסף נסגרו מספר צירי תנועה באזור עוטף עזה ביניהם הכביש הראשי של האזור כביש 232.
בשעה 17:00 באותו היום חיל האוויר הישראלי תקף ברפיח חוליית נ"ט שהתכוונה לירות על אזרחים ישראלים במעבר כרם שלום. בתקיפה נהרגו שני מחבלים.
יומן המבצע > 10 במאי, היום השני למבצע

בסביבות השעה 11:30 בבוקר, תקף חיל האוויר הישראלי חוליית מחבלים בח'אן יונס שעמדה לשגר רקטות, והרג את כל שלושת אנשי החוליה, וכן השמיד מפעלים לייצור אמל"ח של הג'יהאד האסלאמי הפלסטיני בשטחי רצועת עזה.
לאחר מכן, שוגרו מטחי רקטות מהרצועה לעבר ישראל, לראשונה במהלך המבצע, ונשמעו מספר אזעקות צבע אדום ברחבי עוטף עזה, שדרות ואשקלון. תוך זמן קצר הורחב טווח הירי מהרצועה ושוגרו רקטות גם לאזור אשדוד, השפלה, גוש דן ותל אביב. רובן המוחלט של הרקטות יורטו בידי מערכת כיפת ברזל. בתוך כשעה שיגרו הפלסטינים יותר מ-100 רקטות לעבר ישראל ושלושה ישראלים נפצעו קל לאחר שנפלו תוך כדי ריצה למרחב מוגן.
במקביל, לאורך שעות אחר הצהריים תקף חיל האוויר כ-40 משגרי רקטות, עמדות ואמצעי שיגור נוספים של הגא"פ ברצועת עזה. לבינתיים רוב הירי התרכז ביישובי עוטף עזה הקרובים, אך נורה מטח גם לעבר אזור גן יבנה.
במטח הרקטות ששוגר לעבר גוש דן בצהריים הופעלה מערכת היירוט "קלע דוד" ויירטה אחת מן הרקטות ששוגרו.
בערב עלתה האפשרות להפסקת אש בתיווך מצרים, אך לאחר מספר שעות ישראל הכחישה זאת והמשיכה בלחימה.
לטענת גורמים בממשלה, הסיבות להמשך המבצע והכחשת הפסקת האש הראשונה הייתה כי "הם (הגא"פ) מחפשים הישגים באופן נואש" וחוסר ההיענות לדרישת הגא"פ להחזרת גופת עדנאן והפסקת הסיכולים הממוקדים נגד בכירים בארגון.
בסביבות השעה 19:30 החלו מטחים נוספים לעבר עוטף עזה, גן יבנה, באר טוביה, גוש דן, באר שבע ונתיבות. כשלושה בני אדם נפצעו קל בעת ריצה למרחב מוגן. שתי פגיעות ישירות באשקלון ושדרות הסתיימו ללא נפגעים.
בתגובה למטח תקף צה"ל ארבעה מתחמים צבאיים של הג'יהאד האסלאמי בעזה ומתחם ימי אחד.
בסביבות השעה 21:00 נורה מטח לעבר אשקלון, שדרות, נתיבות וישובי עוטף עזה. רקטה פגעה פגיעה ישירה בבית באשקלון. הירי נפסק בסביבות השעה 23:55 בלילה.
במהלך היום השני למבצע זוהו 469 שיגורים לעבר ישראל, 333 מהם חצו את הגבול ו-107 שיגורים נפלו בשטח הרצועה. בוצעו 153 יירוטים.
לפחות ארבעה פלסטינים, בהם ילדים, נהרגו כתוצאה משיגורים כושלים של הג'יהאד האסלאמי שנפלו בשטח רצועת עזה.
יומן המבצע > 11 במאי, היום השלישי למבצע

בסמוך לשעה 01:30 החל חיל האוויר לתקוף יעדים של הג'יהאד האסלאמי בצפון הרצועה.
בלילה מטוסי קרב של צה"ל הרגו בסיכול ממוקד שלושה מחבלים בארגון הטרור הג'יהאד האסלאמי בח'אן יונס, בהם עלי חסן ע'אלי, ראש המערך הרקטי של הגא"פ שהיה אחראי על תהליכי הכוונת וביצוע ירי רקטי לעבר ישראל, בין היתר גם על המטחים האחרונים שלפני פתיחת מבצע "מגן וחץ" שהובילו לתחילת המבצע. בנוסף הוא הכווין ולקח חלק במתווי הירי ובמטחי הרקטות שכוונו לישראל במבצע "שומר חומות" ובמבצע "עלות השחר".
הירי הרקטי של הגא"פ התחדש לאחר 8 בבוקר, כשרקטות נורו ליישובי עוטף עזה ושדרות; אחת הרקטות פגעה בלול ביישוב במועצה האזורית אשכול, והרגה את כל התרנגולות בלול. אדם נפצע קל מרסיס במקום. המטחים נמשכו ברציפות עד שעות הצהריים המאוחרות.
חיל האוויר הישראלי תקף לאורך היום בורות שיגור ומפקדות של הגא"פ ברצועה. בפעם הראשונה מתחילת המבצע, הצטרפה גם שייטת ספינות הטילים של חיל הים לתקיפות כאשר כלי שיט תקף מתחם צבאי שבו ממוקמות עמדות בשימוש הכוח הימי של הגא"פ במרכז רצועת עזה.
אחר הצהריים, צה"ל הרג את אחמד אבו דקה, סגן מפקד הכוח הרקטי בג'יהאד האסלאמי. לדברי דובר צה"ל, הוא היה על הכוונת עוד ביומו הראשון של המבצע אך הפעולה להריגתו נדחתה מאחר שהשתמש באזרחים כמגן אנושי.
אחר הצהריים שיגר הג'יהאד האיסלאמי מטח רקטות לאשקלון, באר טוביה ויישובי חבל לכיש וחוף אשקלון, והתחדשו המטחים הקבועים על עוטף עזה. בערב נשמעו גם מספר אזעקות בצפון השפלה. אחת מן הרקטות במטח פגעה בבניין ברחובות. בפגיעה נהרגה אישה בת 80 ונפצעו כ-16 אזרחים. בנוסף התחדשו בשעות הערב המטחים לעבר אשקלון, והמטחים לעבר עוטף עזה התחזקו מאוד לפרקים. לאחר מכן שוגרו רקטות לעבר גן שורק, פלמחים, ראשון לציון, חולון ובת ים, נוסף על מטחים כבדים על אזור לכיש, אשקלון וסביבתה ועוטף עזה.
במהלך יום זה תקף חיל האוויר הישראלי מנהרה תת-קרקעית ושני משגרי רקטות מוטמנים של הג'יהאד האיסלאמי ברצועת עזה. כמו כן, צה"ל הרג מחבל עם מרגמה קצת אחרי ששיגר פצמ"רים לעבר ישראל. במקביל, כוחות צה"ל, שב"כ ומג"ב עצרו 25 מחבלים מהג'יהאד האסלאמי ביהודה ושומרון והרגו שני מחבלים בפעילות מבצעית בכפר קבאטיה שמדרום לג'נין.
יומן המבצע > 12 במאי, היום הרביעי למבצע

עד בוקרו של 12 במאי זוהו 866 שיגורים סך הכל. מתוכם 672 חצו לשטח ישראל ו-163 שיגורים כשלו. בוצעו כ-260 יירוטים.
בסביבות 9:00 מטוסי קרב של חיל האוויר תקפו פעם נוספת מטרות לחימה של הגא"פ ברצועה.
כעבור שעתיים, אחרי כמעט 12 שעות שבהן לא נשמעו אזעקות, החלו מטחי רקטות קבועים לעבר יישובי עוטף עזה, שלא נפסקו עד 15:35. כשעה לאחר תחילת המטחים לעוטף החל מטח של 4 רקטות לראשונה מתחילת המבצע לעבר הרי ירושלים, ביתר עילית, בית שמש וגוש עציון. בגוש עציון ובביתר עילית זו הייתה האזעקה הראשונה מאז מבצע צוק איתן. בפעם השנייה במבצע מערכת קלע דוד יירטה את אחת הרקטות. בהמשך היום בלט ירי מרגמות ליישובי עוטף עזה ובעיקר על כרם שלום, נחל עוז ועלומים.
אחרי הצהריים, הרג צה"ל בסיכול ממוקד את איאד אל-חסני, ראש חטיבת המבצעים בג'יהאד האסלאמי. איתו נהרגו עוד 3 מחבלים. לאחר מכן המשיך חיל האוויר בגל תקיפות מאסיבי ברחבי רצועת עזה ובעיקר באזור רפיח ועזה. בערב תקף צה"ל משגרי רקטות ומרגמות מוטמנים של הג'יהאד האסלאמי ומפקדות מהן ניהל ארגון הטרור את הירי.
מעט אחר השעה 19:00 שוגר מטח רקטות לשדרות, עוטף עזה, נתיבות, חוף אשקלון, וגם ליישובי נחל שורק ובאר טוביה. בערב נורה טיל נ"ט ליד קיבוץ כיסופים, כתוצאה מכך פרצה שרפה בשדות ליד הקיבוץ ללא נפגעים.
יומן המבצע > 13 במאי, היום החמישי למבצע

לאחר כמה שעות של שקט ללא ירי רקטי מהרצועה, בסביבות השעה 05:00 בבוקר חודש הירי לעבר אשקלון ועוטף עזה. כתגובה, מטוסי קרב של חיל האוויר תקפו ברצועה ותקפו משגרי רקטות באל-בורייג'. במקביל כוחות צה"ל הרגו בשכם שני מחבלים מבוקשים והשמידו מעבדת נפץ.
בהמשך היום תקף צה"ל בבית חאנון בתים של מחבלים נוספים בג'יהאד האיסלאמי, לאחר כמה שעות נורו מטחים לאשדוד, גן יבנה, דרום השפלה, אשקלון, נתיבות, שדרות ועוטף עזה.
בסביבות השעה 14:00 נורה מטח פצמ"רים וטילי נ"ט ליישובים בארי ושוקדה, מהמטח נפצעו שלושה רועי צאן בדואים תושבי עזה שעובדים בישראל, שניים מהם נפצעו באורח קשה ואחד באורח בינוני, ואחד מהם מת מפצעיו כעבור כמה שעות. פחות משעה לאחר מכן נורה מטח גם לעבר השפלה, אשדוד, גן יבנה ועוטף עזה. בשעה 19:00 חודש הירי לשדרות ועוטף עזה, ולראשונה במבצע נשמעה אזעקת צבע אדום גם באופקים, לאחר מכן המשיך הירי ונורה גם מטח רקטות לנתיבות.
בסביבות השעה 20:00 התחילו לדווח בתקשורת על הפסקת אש ב-22:00.
ב-21:40 החל מטח רקטות לעבר גוש דן, פלמחים, ועוטף עזה – רקטה יורטה מעל ראשון לציון ורסיס נפל ליד הלייב פארק, בו הייתה אמורה להיערך הופעה גדולה של להקת הבקסטריט בויז, שנדחתה בגלל המצב הביטחוני.
יומן המבצע > 13 במאי, היום החמישי למבצע > הפסקת האש

הירי הרקטי לא נפסק למרות הפסקת האש, ונמשך 13 דקות אחרי שזאת נכנסה לתוקף. אזעקה נוספת נשמעה מאוחר יותר, ב-23:11, בנירים ועין השלושה. בתגובה לירי חיל האוויר תקף בורות שיגור של הגא"פ בצפון הרצועה. זמן קצר לאחר מכן ראש המל"ל, צחי הנגבי, הצהיר כי סבב הלחימה הסתיים. עם זאת, צה"ל ביצע התקפה נוספת ברצועה בעקבות המשך הירי מעזה, שנמשכה לתוך יום המחרת.
מכניסת הפסקת האש לתוקף ב-22:00 ועד השיגור ב-23:11 שוגרו כ-37 רקטות. כיפת ברזל יירטה כ-12 רקטות, 16 נפלו בשטחים פתוחים והשאר בשטח רצועת עזה.