stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יובל נעים
הערות שוליים

↑  משה גרטל, "יובל נעים נוגח בקוון המשחק המפורסם", מאתר Youtube (במקור הערוץ הראשון), מיום 29 באוגוסט 2006 (במקור מיום 16 בפברואר 1996)
↑  עדי סרדס, מחליף לבלבול: יובל נעים סיכם בבני סכנין, באתר ynet, 1 ביולי 2010
↑  משה בוקר, ליגת העל: יובל נעים פוטר מבני סכנין, באתר הארץ, 12 באוגוסט 2010
↑  דוד מרואני, משה בוקר, ליגת העל: אלי מחפוד סיים את דרכו בהפועל פ"ת, יובל נעים מונה במקומו, באתר הארץ, 17 באוקטובר 2010
↑  עומרי תבור, "יובל נעים סיים את דרכו בהפועל פתח תקווה", באתר ONE,‏ 13 באפריל 2011
↑  מוטי פשכצקי, ‏יובל נעים ישוחרר בבוקר למעצר בית, באתר ערוץ הספורט, 23 ביוני 2011
↑  אופירה אסייג וגיא בן זיו, ‏נעים חתם לעונה בבית"ר: חובת ההוכחה רק עליי, באתר ONE‏, 17 באוגוסט 2011
↑  גלעד שוברט, יובל נעים סיים את תפקידו בבית"ר ירושלים, באתר ynet, 8 בפברואר 2012
↑  דוד בן-שימול, "יובל נעים עוזב את הפועל אשקלון", באתר ynet, 12 בפברואר 2018
↑  גיל לוין, ‏יובל נעים מונה למאמן אשדוד עד סוף העונה, באתר ערוץ הספורט, 23 בנובמבר 2018
↑  יניב טוכמן‏, מ.ס. אשדוד: יובל נעים פוטר אחרי עשרה משחקי ליגה בלבד, באתר וואלה, 26 בינואר 2019
↑  יניב טוכמן‏, ליגה א': יובל נעים חתם כמאמן אדומים אשדוד למשך שנה וחצי, באתר וואלה, 17 בדצמבר 2019
↑  יובל נעים לא הגיע לאימון אשדוד וסיים את דרכו באדומים אשדוד, באתר דאבל פס, 18 באפריל 2021
↑  יונתן גינזבורג, ‏יובל נעים חתם בשמשון כפר קאסם מליגה א’, באתר ONE‏, 17 באוקטובר 2021
↑  חוזר ללאומית: יובל נעים מונה למאמן הפועל ראשון לציון, באתר וואלה, 8 באפריל 2023
↑  מערכת וואלה ספורט‏, יובל נעים מונה למאמן סקציה נס ציונה: "שמח לצאת לדרך חדשה", באתר וואלה, 24 בדצמבר 2023
↑  נס ציונה ירדה לליגה א', כפס במבחנים, באתר doublepass.sport5.co.il
נעים, 2011
טרנסלנגוויג'ינג

טראנסלנגוויג'ינג (באנגלית: Translanguaging) מתייחס ליכולת של דוברים רב-לשוניים לשלב שפות שונות, כמו שפת האם ושפה נוספת, במבע אחד. שימוש היברידי זה בשפות שונות בונה רפרטואר שמייצר מערכת משולבת מעבר לשפה אחת ומכאן שמו.
רקע

טראנסלנגוויג'ינג מייצג תופעה טבעית של שימוש בשפה על ידי דוברים רב-לשוניים.
המונח נכנס לשימוש לראשונה בוולשית על ידי סן וויליאמס ונקרא trawsieithu. במקור נעשה במושג שימוש בפרקטיקות פדגוגיות, כאשר סטודנטים התבקשו להחליף בין שפות שונות בזמן השיחה למטרת רכישה וקליטה טובה, יעילה ופרודוקטיביות טראנסלנגוויג'נג מהווה את אחת מהשיטות הלשוניות הנוכחיות שמשקפות את שיתוף הפעולה של חילופי שפה בקרב אנשים עם היסטוריה לשונית שונה. הפרקטיקה תורמת לשחרור ולהבנת המסגרות הלשוניות הבלעדיות שעומדות בבסיס גבולות זהויות השפה שנקבעות על ידי מדינת לאום. התחילית "טראנס" מדגישה פרקטיקות נזילות (transcend) שפועלות מעבר למערכות שפה ומבנים חברתיים, ועוסקות במערכות מרובות, מגוונות ובסובייקטיביות.
טראנסלנגוויג'ינג והחלפת קוד

טראנסלנגוויג'ינג שונה מהרעיון של החלפת קוד (Code-switching), מאחר שהוא מתייחס לא רק להעברות בין שתי שפות, אלא גם לבנייה ולשימוש על ידי הדובר בפישוט שיח מקורי ומורכב, שלא ניתן להקצות בקלות להגדרה מסורתית של שפה כזאת או אחרת, מפני שהוא יוצר את רפרטואר השפה השלם של הדובר. טראנסלנגוויג'ינג אינו מתייחס לשפות של דו-לשוניים כמערכות לשוניות נפרדות. זאת בעוד הרעיון של החלפת קוד יוצא מנקודת הנחה ששתי השפות של דו-לשוניים הן בעלות קודים נפרדים שיכולות להיות בשימוש לבלי התייחסות של אחת לשנייה. לעומת זאת, עקרון הטראנסלנגוויג'ינג טוען כי לדו-לשוניים יש רפרטואר לשוני אחד שממנו הם יכולים לבחור תכונות אסטרטגיות לביצוע תקשורת בצורה יעילה.
טראנסלגוויג'ינג ופדגוגיה

בטראנסלנגוויג'ינג ניתן לראות לא רק כפרקטיקת שפה של רב-לשוניים, אלא גם כאסטרטגיה פדגוגית לטיפוח התפתחות השפה ואוריינות. טראנסלנגוויג'ינג כאסטרטגיה פדגוגית מציע דרכים ישירות יותר ללמד תוכן, ובאותו הזמן גם לפיתוח יישום אקדמי של שפה. התאוריה של התלות הדדית של קאמינס טוענת שאם בתקופת התבגרות דו-לשוניים ילמדו ויפתחו את שפת הבית שלהם, המיומנות הזאת תעזור ברכישת שפה נוספת. התאוריה של טראנסלנגוויצ'ינג התחילה שימוש בגישה שנקראת על ידי קאמינס "אסטרטגיית הוראה דו-לשונית". תלמידים שמשתמשים בשיטת טראנסלנגוויצ'ינג, הופכים את העיקרון למרכיב מרכזי בהבנת משמעות.
לשיטות טראנסלגוויג'ינג בכיתה יש פוטנציאל ואפשרות לשפר את כל הרכיבים לאורך הרצף של הקשר, תקשורת, תוכן, ופיתוח. השיטה מאפשרת גישה לתוכן האקדמי באמצעות מבחר תקשורתי ובו-זמנית לרכוש ידע חדש.. המורים והתלמידים משתתפים ביחד בתהליך גמיש של הוראה דו-לשונית. אימוץ הגישה של טראנסלנגוויג'ינג מאפשר לתלמידים להשתמש בשיטה למטרת הצגה עצמית, לימודי שפה עסקית והוראה. הגישה הזאת להוראה דו-לשונית מסייעת לבתי ספר לגעת גם בנושאים נוספים כגון: קהילה, חברה, ערכים ומטרות פדגוגיים. הגמישות של דו-לשוניות עוזרת למשתתפים לחדור מבעד לגבולות בין השפות. חלק מהידע והכישורים שבאים לידי ביטוי בתרגול של דו-לשוניות ופדגוגיה מכיל את היכולת לעיסוק קהל באמצעות טראנסלנגוויג'ינג. השימוש של טראנסלנגוויג'ינג על ידי סטודנטים יכול לתרום להקמת עמדות זהות. השימוש בשיטה הזאת יכול להיות יעיל בהוספת הערות לטקסטים, מתן גישה רבה יותר לתוכנית הלימודים, השגת הישגים גבוהים.
שיטות של טראנסלנגוויג'ינג

מיכאל-לונה וקאניגראיה ציינו שש פרקטיקות שהם הדגישו כקודים משתלבים:
טקסטים רב-לשוניים, בקריאת ספרים דו-לשוניים.
הפעלת ידע באמצעות הטקסט ומעבר לטקסט: המורה שאל שאלות באנגלית, אך קיבל תשובות בספרדית. בכך, המורה יוצר אקוויוולנטיות לאנגלית.
הערכת קודים רב-לשוניים משתלבים: המורה קיבל תשובות ששיקפו הבנה.
בניית מודל בעל פה של הקודים המשתלבים: שימוש בתרגום ההקשר על ידי מורה, כאשר נתקלים במילה לא ידועה באנגלית.
בניית מודל כתוב של הקודים המשלים: תלמיד משיב באמצעות קוד משתבל ומורה מכתיב את התשובה.
אסטרטגיה של בניית טקסט בשיטת טראנסלנגוויצ'ינג למען הבנת המשמעות של הסיפור במקום לבנות טקסט חד-לשוני.
ראו גם

רב-לשוניות
דיגלוסיה
הערות שוליים

↑  Canagarajah, S. "Codemeshing in academic writing: Identifying teachable strategies of translanguaging" (PDF). The Modern Language Journal. נבדק ב-2011-01-01.
1 2  >Garcia, O., Wei, L. "Translanguaging: Language, Bilingualism and Education". נבדק ב-2014-01-01.{{cite web}}:  תחזוקה - ציטוט: multiple names: authors list (link)
↑  Celic, C., Seltzer, K. "Translanguaging: A CUNY-NYSIEB guide for educators" (PDF). נבדק ב-2011-01-01.{{cite web}}:  תחזוקה - ציטוט: multiple names: authors list (link)
↑  Cummins, J. (2000). Language, power, and pedagogy: Bilingual children at the crossfire. Clevedon, England: Multilingual Matters.
↑  Hornberger,N.H., Link, H. "Translanguaging in Today's Classrooms: A Biliteracy Lens. Theory Into Practice" (PDF). אורכב מ-המקור (PDF) ב-2016-08-15. נבדק ב-2012-01-01.{{cite web}}:  תחזוקה - ציטוט: multiple names: authors list (link)
↑  Creese, A., Blackledge, A. "Translanguaging in the bilingual classroom: A pedagogy for learning and teaching?" (PDF). The Modern Language Journal. אורכב מ-המקור (PDF) ב-2016-08-06. נבדק ב-2010-01-01.{{cite web}}:  תחזוקה - ציטוט: multiple names: authors list (link)
↑  Michael-Luna, S., & Canagarajah, S. (2007). Multilingual Academic Literacies. Journal of Applied Linguistics, 4(1), 55–77
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987008983341405171  LCCN: sh2018000488
יוהאן קרל בר

| --- | --- |

 לידה:  18 באוגוסט 1801 ריגה, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  29 בספטמבר 1869 (בגיל 68) דרזדן, הקונפדרציה הצפון-גרמנית 
 מקום לימודים:  אקדמיית דרזדן לאמנות יפה 
 צאצאים:  Carl Bähr 
 
יוהאן קרל בר (בגרמנית: Johann Karl Bähr‏; 18 באוגוסט 1801 – 29 בספטמבר 1869) היה צייר וסופר גרמני.
ביוגרפיה

קרל בר נולד בריגה כבן של איש העסקים יוהאן אולריך בר. אביו תכנן עבורו קריירה כאיש עסקים, אך בניגוד לדעת אביו, בשנת 1824 התחיל קרל בר ללמוד באקדמיה לאמנות בדרזדן בשנת 1824. הוא הפך לתלמידו של מנהל הגלריה פרידריך מתיאי. בשנת 1825 עבר לפריז ולמד אצל צייר הנוף ז'אן ויקטור ברטין. שם פגש את ז'אן-בטיסט קמיל קורו, איתו סייר ברומא עד 1826. בביקור נוסף של קרל בר באיטליה, בין השנים 1827 ל-1829, הכיר את הצייר יוזף אנטון קוך.
בר החל להתפרנס כצייר פורטרטים וחזר לדרזדן בשנת 1832, שם פנה לתחום הציורים ההיסטוריים. הוא התחתן עם בתו של סוחר האמנות גספרו וייס בשנת 1829. מותה בטרם עת גרם לו לנסוע שוב לאיטליה בשנת 1834, שם פגש את פטר פון קורנליוס ואת הוראס ורנה, שהשפיעו עליו אמנותית. לאחר מכן עבד שוב בריגה ולבסוף נסע לדרזדן בשנת 1836.
בדרזדן לימד משנת 1840 באקדמיה לאמנות, ומונה לפרופסור בשנת 1846. בדרזדן הוא הצטרף עד מהרה למעגל החברתי סביב לודוויג טיק והיה חבר קרוב של יוליוס מוזן. בשנת 1855 ערך את היכרותו של ארתור שופנהאואר.
קרל בר צייר ציורים היסטוריים בנוסח בתי הספר של דיסלדורף ובלגיה. בין היתר נודע בציור דיוקן של קספר דויד פרידריך.
קרל בר נפטר בדרזדן בשנת 1869. קברו שוחזר סביב שנת 2010.
הערות שוליים

↑  Historische Commission bei der königl. Akademie der Wissenschaften, Allgemeine Deutsche Biographie, Bd. 1, 1., München/Leipzig: Duncker & Humblot, 1875, Allgemeine Deutsche Biographie, עמ' 769
↑  Michael Bryan, Robert Edmund Graves, Walter Armstrong, Dictionary of painters and engravers, biographical and critical, London : G. Bell and Sons, 1886
↑  Collection, The British Museum (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810638910505606  GND: 116033908  ISNI: 0000 0001 1610 024X  LCCN: no2012055474  LNB: 000195257  NTA: 180004263  RKD: 3477  SUDOC: 25362262X  ULAN: 500021714  VcBA: 495/354119  VIAF: 25343134   WorldCat (עם VIAF): 25343134
יאבוז'נו

יאבוז'נו (בפולנית: Jaworzno) היא עיר מחוז בפרובינציית שלזיה שבפולין, בסמוך לקטוביץ.
תולדות היישוב

יאבוז'נו נזכרת מהמחצית הראשונה של המאה ה-13, ומסוף המאה ה-18 החלה להתפתח כיישוב תעשייתי, משהחלו בכריית פחם במקום. בחלוקת פולין בסוף המאה ה-18 נכללה יאבוז'נו בתחום אוסטריה.
בשנת 1933, תחת שלטון הרפובליקה הפולנית השנייה, הוענק ליישוב מעמד של עיר, ובשנים אלה שימשה העיר כצומת מסילות ברזל מרכזי.
יהודי יאבוז'נו

יהודים ישבו בעיר משנות פיתוחה התעשייתי. בשנת 1898 פרעו ביהודי היישוב איכרי הסביבה, בעידוד הכמרים המקומיים. פרעות אלה שבו על עצמן בשנת 1905, וכן בשנת 1918.
בין מלחמות העולם נמנו בעיר 1,346 יהודים, קרוב לעשירית מתושביה, ורובם נמנו על תנועת החסידות. בשנים אלה התקיימה בעיר גם פעילות ציונית, ופעל בה בית ספר עברי. משנת 1930 צבי הירשהורן כיהן כרב העיר.
יהודי יאבוז'נו > בשואה

עם כיבוש העיר בידי הגרמנים בתחילת ספטמבר 1939, הם רצחו בה כמה יהודים, ובהמשך הוטל על הקהילה המקומית סכום כופר גבוה, תוך לקיחת בני ערובה להבטחת התשלום. בד בבד, נחטפו יהודי העיר לעבודות כפייה, תוך ביצוע מעשי התעללות ועינויים אקראיים בקרבם. בנובמבר 1939 נצטוו יהודי העיר לענוד סרט זרוע, שהומר בהמשך בטלאי צהוב, והוטלו עליהם מגבלות תנועה ביישוב. בקיץ 1940 הועברו לעיר יהודים שגורשו מכפרי הסביבה, ומספר יהודי המקום הגיע ל-2,295 איש. כמה חודשים לאחר מכן שולחו מהעיר מאות יהודים למחנות עבודה.
במאי 1942 ריכזו הגרמנים את יהודי העיר בכיכר השוק, תוך שהם יורים במנסים להימלט, ובהם ילדים רבים. לאחר סלקציה שולחו חלק מהיהודים למחנות עבודה, וכ-1,000 איש, ובהם קשישים וילדים, רוכזו במבנה בית הכנסת המקומי במשך מספר ימים, ולאחר מכן הוצעדו לחשאנוב, ומשם שולחו בקרונות משא לאושוויץ. ביולי 1942 חוסל סופית היישוב היהודי בעיר, באקציה בה שולחו אחרוני יהודי העיר לאושוויץ.
באמצע יוני 1943 הוקם בעיר מחנה הריכוז יאבוז'נו ביוזמת החברה הגרמנית לחשמל בשלזיה עלית (א.ו.או). מחנה זה היה שלוחה של מחנה אושוויץ. את הצריפים ששימשו את המחנה בנו יהודים מיוון, ובכל אחד מ-14 הצריפים שוכנו כ-240 איש. במחנה הועסקו היהודים בעבודות פרך, חלקן במכרות פחם, והם הוחזקו בו בתנאי רעב. בסך הכל עברו במחנה זה כ-13,500 אסירים, והתמותה בו הייתה גדולה.
בנובמבר 1943 ניסתה קבוצת אסירים להימלט מהמחנה באמצעות מנהרה, אך הדבר נתגלה לגרמנים, ו-26 מחבריה הוצאו להורג בתלייה פומבית. ב-17 בינואר 1945 חוסל מחנה העבודה, וכ-3,200 האסירים שעוד ישבו בו הוצעדו ללא מזון או שתייה במשך שלושה ימים אל מחנה בלחהאמר (בלאחובניה שלונסקה). משם המשיכו רובם בצעדות המוות לעבר מחנה גרוס-רוזן, ומשם לבוכנוואלד, תוך כדי כך שיורים במאות מהם במהלך המסע.
טורפים אורבים

פיתונאי מוסווה במארב.
עכביש סרטביש במארב על פרח.
פתן המוות ממתין במארב.
נמר מתמקם במארב מול טרפו שכולל צבאים, טורפים קטנים, חזירי יבלות, עופות וזוחלים קטנים. הנמר תופס את טרפו והורגו בנשיכה בעורף.
זיקית צדה טרף עם לשונה הדביקה והמהירה.
צב אליגטור מצוי אורב לדגים.
טורפים אורבים הם בעלי חיים טורפים אשר מעדיפים לחכות לטרפם במארב, במקום מוסתר, מוסווה ונוח לטורף וממנו לתקוף את הקורבן או להתקרב אליו בחרישיות.
דרך טריפה זו מועדפת על רוב הטורפים בעולם, גדולים וקטנים, כיוון שהיא הרבה יותר יעילה באנרגיה ממרדף פעיל או מאבק ממושך וברוב המקרים גם יותר בטוחה ומהירה מציד פעיל. היא משמשת אפילו צמחים טורפים או פטריות טורפות שונות.
רוב הטורפים בשיטה זו יחכו בשקט עד שהטרף יתקרב למקומם החבוי, ואז יהרגו אותו במהירות על ידי נשיכה בצוואר, הזרקת ארס או שאיבה מהירה של הטרף לפיהם. חיות אחרות יחכו לטרף באזור שהוא יתקרב אליו כגון שפת מים באזור יבש, או פרח (במקרה של חרקים יונקי צוף) ושם יתקפו. אחרים מפתים את הטרף לבוא לתוך לסתותיהם על ידי פתיון או אור.
טורפי מארב מנהלים טקטיקה שונה מטורפים אצנים אך לא תמיד ההבדל ביניהם מורגש: נמרים וטיגריסים למשל אורבים לטרף אך בעת המתאימה מאיצים לעברו באופן אקטיבי וישנן חיות כמו שפיריות שזחליהן הם טורפים אורבים ובעודם בוגרים הם אצנים. עם זאת הבדלים מורפולוגיים המופעלים בברירה טבעית יכולים לדחוף את הטורפים להתמחות באחת משתי הטקטיקות.
יונקים

בין היונקים הבולטים מטורפי המארבים הם החתוליים למינם. החתולים לא בנויים לריצה לטווח ארוך או למאבקים ממושכים ולכן הם מעדיפים להסתוות לטרף, לחכות לו במקום שבו הוא פגיע ואז לקפוץ עליו ולשבור את חוליות הצוואר שלו או לנשוך אותו בגרון עד שייחנק. חתולים אורבים מתמחים שונים כוללים את הנמר, היגואר, הפומה והאוצלוט, אך גם חתול הבית. גם כמה סמורים כמו הדלק וההרמין ממתינים למכרסמים קטנים ליד מאורתם והורגים אותם בנשיכה. הדוב הלבן מחכה לכלבי ים שיגיחו מחור בקרח וכלב הים הנמרי מחכה לפינגווינים שיצללו ואז תוקף אותם בהפתעה מתחת למים. גם מספר פרימטים ננסיים כמו לוריס איטי, גלגו וטרסיוס עוקבים לאט אחרי טרפם וחוטפים אותו במהירות בעזרת ידיהם.
עופות

רוב העופות לא שמים מארב לטרפם. חלק מעופות המים כמו האנפות מורטים נוצות קטנות ומחכים לדגים שינסו לאכול את הנוצה. השלדג תוקף מצלילה מהאוויר והבזים מתעופפים במהירות אל טרפם מבלי שיבחין בהם. מומחים גדולים יותר בכך הם דורסי הלילה כמו לילית השלג שמתעופפים בחשיכה מוחלטת, ואינם משמיעים קול כשהם עפים למאורת עכבר שאינו חושד בדבר.
זוחלים ודו-חיים

אלו בין היצורים המותאמים ביותר למארבים. הנחשים הם מומחי מארבים גדולים ומתמחים בדרכי מארב שונות. חלקם, כמו הפיתון והאנקונדה, מחכים מתחת למים לחיות צמאות. אחרים כמו הבואה ורב-חנק איזמרגדי מוסווים על העץ ותופסים עופות החולפים לידם. הביטיס נראה כמו עלים יבשים, הנחש השוטני נראה כמו עלה צר והעכן מתחבא בחולות ורק ראשו הקטן מציץ החוצה. חלקם גם מפתים את הטרף לבוא כמו פתן המוות ומוקסין המים הצעירים, בעלי זנב שזז כמו תולעת לפיתיון. הם יכולים לנוע מאוד מהר כמו נחשי הממבה והגומצן. הם הורגים את הטרף במהירות על ידי הכשה, בליעה או חניקה חזקה והרג במקום.
מבין הלטאות, הבולטות ביותר הן הזיקיות שיכולות להחליף צבעים ולתפוס טרף שמרוחק מהן יותר מ-2 מטר על ידי לשונן הארוכה והדביקה. לטאות אחרות כמו שממיות מחכות לחרקים ליד מנורות ותופסות אותם כשהם מתקרבים.
הדו-חיים פשוטים יחסית ומחכים לטרף על שפת מים או באזור אחר ואז קופצים לעברו עם לשונם הדביקה. חלקם כמו צפרדע ארגנטינאית רחבת-פה מפתים את הטרף לעבר הפה הגדול שלהם. אחרים מוסווים כמעט לגמרי ויכולים לשאוב מה שעובר לידם כמו אצל הצפרדע פיפה מצויה.
יכולת השאיבה נמצאת גם אצל כמה צבים טורפים כמו המטמטא ששואבים כל חיה קטנה שמתקרבת אליהם. צבים טורפים נוספים הם צב אליגטור מצוי שפוער את פיו הענקי ומציג לשון דמוית תולעת שמושכת דגים קטנים לפיו. צבים אחרים מוסווים ושוכבים מתחת לבוץ בהמתנה לטרף כמו אצל צב רך אסייתי ענק.
התנינאים מותאמים ביותר למארבים בביצות ובשפת מקווי מים או נהרות. לרוב התנין שקוע מתחת למים, בלתי נראה לחיות המגיעות לשתות, ולעיתים נראה כבול עץ צף. הוא מחכה שחיה כלשהי לא תיזהר, מזנק לעברה, נושך אותה בעוצמה וגורר אותה לתוך המים על ידי לסתותיו ושם מטביע אותה למוות. תנינים מסוימים גם שוכבים בבוץ ללא תנועה מחכים לחיה צמאה שתגיע. כולם בעלי לסתות חזקות ביותר שתופסות במהירות את הטרף.
דגים

דגים שונים מתמחים בהסוואה תת-מימית ובציד ממארב. בי הבולטים ביניהם ניתן למנות את דג התנין וזאב הנהר שאורבים מבין צמחים ותוקפים במהירות גבוהה דגים קטנים. אחרים שוכבים על קרקעית הים ותופסים מי שמתקרב כמו מיני הסולית, החשמלנים, הכרישטיחיים וכרישי המלאך. גם סוסוני הים, האבנון, דגי העלה ופיתיונאיים  שואבים במהירות יצורים קטנים מהם, כולם מוסווים ודומים לצמחים או אבנים ולא לחיות טורפות. דג הזהרון שואב יצורים קטנים ופורש את זרועותיו שלא יברחו בזמן. בעומק הים דגי החכאי מפתים דגים לבוא לעברם על ידי פתיון נוצץ ליד שיניהם המרושעות. לעומתם המורנה והדקר, מחכים מבין האלמוגים והסלעים לטרף לא זהיר שיעבור.
חלק מהדגים צדים חיות יבשתיות והם עושים זאת על ידי קפיצה לעברם כמו הארואנות או יורקים לעברם כמו דג הצלף.
חסרי חוליות

העכבישים מכינים מארבים שונים בדרכיהם. הצורה הידועה ביותר שלהם היא טווית רשת לוכדת כמעט בלתי-נראית לטרפם. עכבישים אחרים רודפים בשקט אחרי הטרף כמו הזאבניים או מפתים את הקרבנות על ידי ריחות של נקבות והזכרים נתפסים ברשת (בייחוד עכבישי בולאס). ככה נוהגים מספר פשפשים, בייחוד ממשפחת הטורפניתיים. אחרים כמו המשפכניים והמסוטליים חופרים בור באדמה, קוברים אותו וכשחרק קטן עובר ליד, הוא נתפס. העכבישים ממשפחת הדינופידיים טווים קורים בין זרועותיהם ומפילים על חרק שעובר מתחת והקופצן קופץ על חרקים אחרים. עכבישי הסרטביש כמו גמלי שלמה מסוימים מחכים על פרחים לחרקים לא זהירים, כשהם נראים בדיוק כמו הפרח. זחלי ארכנוקמפה טווה קורים ואח""כ מפתה חרקים על ידי אור מקצה גופו.
הארינמל הזחל מייצר גומת חול וכשנופלת לתוך הגומה נמלה היא מחליקה בחול עד לאמצע הגומה שם ניצב הזחל. כמותו מתנהגים זחלי חיפושיות מסוימות (ממשפחת הרצניתיים) שמחכים בבור מסווה ובקצהו הלסתות של הזחל הטורף.
במים ישנם טורפי מארב כמו התמנון והדיונון שמשנים את צורתם וצבעיהם בצורה יוצאת דופן ומתקיפים במהירות עם זרועות גדולות לתוך פיהם הארסי. יצורים אחרים כמו זחלי שפיריות וחרקי מים גדולים מוסווים ותוקפים יצורים קטנים על ידי לסתותיהם הגדולות. לעומתם שושנת הים נראית כמו צמח בלי צבעי הסוואה וכך היא מפתיעה מיני סרטנים ודגים קטנים.
חוקי תחרות הזמר של האירוויזיון

על כל המדינות וגופי השידור המשתתפים בתחרות הזמר של האירוויזיון מוטלת מערכת מפורטת של חוקים וחובות אשר עליהם לעמוד בהם. חוקים אלה, אשר מנוסחים על ידי איגוד השידור האירופי ומאושרים על ידי הוועד המנהל של האירוויזיון, מפורסמים מדי שנה לקראת התחרות הבינלאומית. חוקי התחרות בדרך כלל מתווים אילו שירים זכאים להשתתף, את פורמט התחרות, את שיטת ההצבעה וחשיפתה בתחרות, את ערכי התחרות הכלליים ואת זכויות ההפצה והשידור בטלוויזיה, ברדיו ובשירותי הזרמת המדיה השונים.
מאז ההפקה הראשונה של התחרות, אירוויזיון 1956, השתנו כלליה לאורך השנים.
מבנה כללי

תחרות הזמר של האירוויזיון היא תחרות שירים בינלאומית הנערכת בין מדינות החברות באיגוד השידור האירופי. לרוב, המדינות המשתתפות הן אלו הממוקמות בגבולות אזורי השידור של האיגוד, וחברות במועצת אירופה. כל מדינה מיוצגת על ידי גוף שידור, ציבורי או פרטי, השייך לה. כל גוף שידור המשתתף בתחרות מגיש שיר מקורי שייצג את מדינתו, המבוצע בשידור חי בטלוויזיה וברדיו ומשודר דרך רשתות האירוויזיון והאירורדיו (Euroradio) של איגוד השידור האירופי, בהפקה הנערכת באחת המדינות המשתתפות. לאחר הופעת כל השירים, כל מדינה משתתפת מעניקה את הצבעותיה לביצועי שאר המדינות, והשיר שקיבל את מרב הנקודות בסוף התחרות מוכרז כמנצח.
כל תחרות מורכבת בדרך כלל משלושה חלקים המועברים בשידור חי לאורך שבוע אחד בחודש מאי. שני חצאי גמר מתקיימים בימי שלישי וחמישי של "שבוע האירוויזיון", ואחריהם הגמר ביום שבת. כל מדינה משתתפת מתחרה באחד משני חצאי הגמר על פי חלוקה אקראית, למעט המדינה המארחת של התחרות באותה שנה וחמש המדינות הגדולות (Big Five) – גרמניה, צרפת, איטליה, ספרד והממלכה המאוחדת – אשר עולות ישירות אל גמר התחרות, בהיותן המממנות הגדולות ביותר של התחרות. מכל חצי גמר מעפילות עשר מדינות, שמצטרפות למדינה המארחת ול"חמש הגדולות" בגמר; בסך הכול 26 מדינות מתחרות בגמר, אלא אם כן המדינה המארחת היא גם חלק מ"חמש הגדולות", ובמקרה זה 25 מדינות מתחרות בגמר.
הצבעותיה של כל מדינה בתחרות מורכבות משני חלקים – צופים וחבר שופטים: צופי התחרות בטלוויזיה ומאזיניה ברדיו יכולים להצביע לשיר האהוב עליהם בטלפון או במסרון, או דרך אפליקציית האירוויזיון הרשמית (כאשר כל ההצבעות משוקללות יחד כדי לקבוע את עשרת השירים המובילים בקרב המצביעים באותה מדינה); כמו כן, חבר שופטים של חמישה אנשי מקצוע בתחום המוזיקה, הנבחר על ידי גוף השידור של המדינה המשתתפת, מדרג את כל השירים בתחרות כדי לקבוע את עשרת השירים המובילים שלהם. לאחר הצבעות המדינות, כל מדינה מוסרת את נקודות הצופים ונקודות חבר השופטים שלה, כאשר מכל קבוצה ניתנות 1–8, 10 ו-12 נקודות, מהשיר שדורג ראשון ומטה. בחצי הגמר שיטת הניקוד שונה, והניקוד של כל מדינה ייקבע רק על סמך הצבעות הציבור. כלומר, הציבור בלבד קובע אילו מדינות יעפילו לגמר מחצאי הגמר.
התחרות היא אירוע ללא כוונות רווח, והמימון עבור ההפקה מדי שנה מגויס בדרך כלל מדמי ההשתתפות שכל גוף שידור משתתף חייב בהם, המשתנים ממדינה למדינה לפי גודלה ונתוני הצפייה שלה בתחרות, וכן ממימון של המדינה המארחת, גוף השידור שלה והעיר המארחת. בנוסף, התחרות ממומנת גם מהכנסות מסחריות מנותני החסות לתחרות, ממכירות כרטיסים, מההצבעות הטלפוניות וממרצ'נדייז.
הזכאות להשתתף בתחרות מוגבלת למדינות שהן חברות פעילות באיגוד השידור האירופי, המורכב מגופי שידור השייכים למדינות הממוקמות בגבולות אזורי השידור של האיגוד, או חברות במועצת אירופה. גם גופי שידור עמיתים עשויים להיות רשאים להשתתף בתחרות, אם יקבלו אישור מהוועד המנהל של התחרות.
ארגון התחרות

התחרות מאורגנת על ידי איגוד השידור האירופי (EBU), יחד עם גוף השידור של המדינה המארחת, ומפוקחת על ידי הוועד המנהל מטעם כל גופי השידור של המדינות המשתתפות, אשר כל אחד מהם מיוצג על ידי ראש משלחת נבחר. ראש המשלחת של כל מדינה אחראי להוביל את המשלחת באירוע, והוא איש הקשר של המדינה עם ה-EBU. בדרך כלל משלחת של מדינה כוללת ראש תחום עיתונות, את משתתפי התחרות, את כותבי השירים והמלחינים, את מבצעי הרקע ואת פמליית האמן, וגודלה נע בין 20 ל-50 איש, בהתאם למדינה. נהוג כי כל ראשי המשלחות נפגשים בחודש מרץ, טרם קיום התחרות, כדי לקבל מידע מפורט על האירוע, מיקומו, עיצוב הבמה, התאורה והקול, כדי שיוכלו להתכונן בצורה הטובה ביותר עם השיר שלהם לתחרות, וכן פרטים על ארגון האירוע, בהם אפשרויות התחבורה והלינה.
ארגון התחרות > משקיפים ומפקחים

הליך ההצבעה של התחרות מנוהל על ידי משקיף הממונה על ידי ה-EBU, אשר אחראי לוודא שכל הנקודות ניתנות בצורה ובסדר הנכונים. תפקיד זה היה מזוהה באופן עקבי עם התחרות מאז ראשיתה, והתפתח לתפקיד המפקח על התחרות בהווה, האחראי גם לפקח על ארגון התחרות מטעם ה-EBU, על אכיפת חוקיה ועל מעקב אחר המשדרים הטלוויזיוניים בזמן אמת. מאז 2011, המפקח על התחרות בפועל מקבל סיוע מהמפקח על האירוע (Event Supervisor), האחראי על עניינים אחרים הקשורים לאירוע ומשמש מתאם עבורם, מטעם ה-EBU.
בטבלה שלהלן מפורטים המפקחים בפועל והמפקחים על האירוע לאורך שנותיה של התחרות:
| שם | מדינה | שנים בתפקיד | מספר תחרויות |
| --- | --- | --- | --- |
| רולף ליברמן (אנ') | שווייץ | 1956–1957 | 2 |
| לא ידוע | לא ידוע | 1958–1963 | 6 |
| מירוסלב וילצ'ק | יוגוסלביה | 1964–1965 | 2 |
| קליפורד בראון (אנ') | הממלכה המאוחדת | 1966–1977 | 12 |
| פרנק נף | שווייץ | 1978–1992 | 15 |
| כריסטיאן קלוזן | דנמרק | 1993–1995 | 3 |
| כריסטין מרצ'ל-אורטיז | צרפת | 1996; 1998–2002 | 6 |
| מארי-קלייר ויונט | צרפת | 1997 | 1 |
| שרה יואן | הממלכה המאוחדת | 2003 | 1 |
| סוונטה סטוקסליוס (אנ') | שוודיה | 2004–2010 | 7 |
| יון אולה סאנד | נורווגיה | 2011–2020 | 9 (1 בוטלה) |
| מרטין אסטרדאל | שוודיה | 2021–הווה | 3 |
| שם | שנים בתפקיד |
| --- | --- |
סיטסה באקר: 2011–2016
נדיה בורקהרדט: 2016–הווה
ארגון התחרות > הוועד המנהל

הוועד המנהל של התחרות, הקרוי רשמית Reference Group ("קבוצת ההתייחסות"), מייצג את כלל המדינות המשתתפות בתחרות. הוועד, המורכב בין היתר ממנהלים בכירים וממפיקים בארגונים שונים החברים ב-EBU, מקיים פגישות ארבע עד חמש פעמים בשנה, ותפקידו לאשר את פורמט התחרויות ושינויים בו, להבטיח את מימון התחרות, לפקח על המיתוג שלה, להעלות את מודעות הציבור ולהשגיח מדי שנה על ההכנות מול גוף השידור של המדינה המארחת.
הוועד מורכב מיושב ראש, שלושה חברים נבחרים מבין ראשי המשלחות, המפיקים בפועל של גוף השידור השייך למדינה המארחת באותה שנה וכן של שתי המדינות הקודמות שאירחו, עד לשני חברים מוזמנים נוספים (עם יכולת וניסיון רלוונטיים), והמפקח בפועל של התחרות. יושב הראש הנבחר שייך בדרך כלל לגוף שידור חבר ב-EBU שלא משתתף בתחרות, מה שמבטיח נייטרליות מסוימת של התפקיד.
נכון לפברואר 2023, חברי הוועד הנוכחיים הם:
ד"ר פרנק-דיטר פריילינג (יושב ראש; ZDF)
מרטין אסטרדאל (מפקח בפועל ב-EBU)
רייצ'ל אשדאון (ראש הנציבות באירוויזיון 2023; BBC)
סימונה מרטורלי (מפיקה באירוויזיון 2022; RAI)
קלאודיו פאסולו (מפיק אירוויזיון 2022; RAI)
סיטסה באקר (מפיק אירוויזיון 2021; NPO)
אסטריד דוטרניט (מפיק אירוויזיון 2021; NOS)
יובל כהן (מנהל אמנותי, סגן מפיק, עורך ובמאי ראשי באירוויזיון 2019; כאן)
קרלה בוגלו (סגנית מפיקה באירוויזיון 2018; RTP)
פליקס ברגסון (חבר נבחר; RÚV)
דייוויד צרוניאן (חבר נבחר; AMPTV)
אלכסנדרה וולפסלאסט (חברה נבחרת; NDR)