stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
גמר היורוליג
הערות שוליים

↑  "European club champions: 1958-2011". Euroleague.net. 2007-05-02. נבדק ב-2012-03-06.
↑  עונת 2000/2001 הייתה עונת מעבר. הסופרוליג נשלט בידי פיב"א אירופה, והיורוליג נשלט בידי יורוליג בסקטבול. החל מהעונה הבאה עבר המפעל הראשון בחשיבותו לידי היורוליג.
| עונות במפעל הראשון בחשיבותו בכדורסל האירופי |
| --- | --- | --- |
| גביע אירופה לאלופות | 1958 • 1958/1959 • 1959/1960 • 1960/1961 • 1961/1962 • 1962/1963 • 1963/1964 • 1964/1965 • 1965/1966 • 1966/1967 • 1967/1968 • 1968/1969 • 1969/1970 • 1970/1971 • 1971/1972 • 1972/1973 • 1973/1974 • 1974/1975 • 1975/1976 • 1976/1977 • 1977/1978 • 1978/1979 • 1979/1980 • 1980/1981 • 1981/1982 • 1982/1983 • 1983/1984 • 1984/1985 • 1985/1986 • 1986/1987 • 1987/1988 • 1988/1989 • 1989/1990 • 1990/1991 |  |
| הליגה האירופית | 1991/1992 • 1992/1993 • 1993/1994 • 1994/1995 • 1995/1996 |  |
| פיב"א יורוליג | 1996/1997 • 1997/1998 • 1998/1999 • 1999/2000 |  |
| סופרוליג | 2000/2001 |  |
| יורוליג | 2000/2001 • 2001/2002 • 2002/2003 • 2003/2004 • 2004/2005 • 2005/2006 • 2006/2007 • 2007/2008 • 2008/2009 • 2009/2010 • 2010/2011 • 2011/2012 • 2012/2013 • 2013/2014 • 2014/2015 • 2015/2016 • 2016/2017 • 2017/2018 • 2018/2019 • 2019/2020 • 2020/2021 • 2021/2022 • 2022/2023 • 2023/2024 |  |
| זוכות היורוליג |
| --- | --- | --- |
| גביע אירופה לאלופות | 1958: א.ס.ק. ריגה • 1959: א.ס.ק. ריגה • 1960: א.ס.ק. ריגה • 1961: צסק"א מוסקבה • 1962: דינמו טביליסי • 1963: צסק"א מוסקבה • 1964: ריאל מדריד • 1965: ריאל מדריד • 1966: אולימפיה מילאנו • 1967: ריאל מדריד • 1968: ריאל מדריד • 1969: צסק"א מוסקבה • 1970: פלקנסטרו וארזה 1971: צסק"א מוסקבה • 1972: פלקנסטרו וארזה • 1973: פלקנסטרו וארזה • 1974: ריאל מדריד • 1975: פלקנסטרו וארזה • 1976: פלקנסטרו וארזה • 1977: מכבי תל אביב 1978: ריאל מדריד • 1979: בוסנה סרייבו • 1980: ריאל מדריד • 1981: מכבי תל אביב • 1982: פלקנסטרו קאנטו • 1983: פלקנסטרו קאנטו • 1984: פלקנסטרו וירטוס רומא • 1985: ציבונה זאגרב • 1986: ציבונה זאגרב • 1987: אולימפיה מילאנו • 1988: אולימפיה מילאנו • 1989: ק.ק. ספליט • 1990: ק.ק. ספליט • 1991: ק.ק. ספליט |  |
| אליפות אירופה לקבוצות | 1992: פרטיזן בלגרד • 1993: לימוז' • 1994: חובנטוד בדאלונה • 1995: ריאל מדריד • 1996: פנאתינאיקוס |  |
| הליגה האירופית | 1997: אולימפיאקוס • 1998: וירטוס בולוניה • 1999: ז'לגיריס קובנה • 2000: פנאתינאיקוס |  |
| סופרוליג | 2001: מכבי תל אביב |  |
| יורוליג | 2001: וירטוס בולוניה • 2002: פנאתינאיקוס • 2003: ברצלונה • 2004: מכבי תל אביב • 2005: מכבי תל אביב • 2006: צסק"א מוסקבה • 2007: פנאתינאיקוס • 2008: צסק"א מוסקבה • 2009: פנאתינאיקוס • 2010: ברצלונה • 2011: פאנתינייקוס • 2012: אולימפיאקוס • 2013: אולימפיאקוס • 2014: מכבי תל אביב • 2015: ריאל מדריד • 2016: צסק"א מוסקבה • 2017: פנרבחצ'ה • 2018: ריאל מדריד • 2019: צסק"א מוסקבה • 2020: התחרות בוטלה • 2021: אנאדולו אפס • 2022: אנאדולו אפס • 2023: ריאל מדריד • 2024: פנאתינאיקוס |  |
הערה: עד שנת 2001, גביע אירופה לאלופות בכדורסל נוהל על ידי מפעל הסופרוליג, תחת ארגון פיב"א אירופה. בשנה זו חדל מלהתקיים, וטורניר היורוליג החליפו בפועל.
דגל קסטיליה ולאון

| --- | --- |

 סוג הדגל:   דגל אזרחי ומדיני, דגל הצי המדיני והאזרחי
 יחס אורך/גובה:  76:99
 קבלת מעמד רשמי:  1983
 מוטיבים עיצוביים:  מחולק לרבעים  1. ו-4. אדום, טירת זהב, פתחים כחול; 2. ו-3 לבן, אריה סגול מוכתר בזהב.
 גרסאות נוספות:  
 דגלים היסטוריים   :    דגל כתר קסטיליה ההיסטורי.
דגל קסטיליה ולאון הוא הדגל הרשמי של הקהילה האוטונומית הספרדית קסטיליה ולאון. הדגל הוא כרזת שלט האצולה של קסטיליה ולאון אשר מחולק לארבעה רבעים: הרבעים הראשון והרביעי מציגים את סמל קסטיליה - טירה צבועה בזהב עם רקע אדום; ואילו הרבעים השני והשלישי מציגים את סמל לאון - אריה סגול על רקע לבן מוכתר בזהב.
סמל האריה הוא סמלו של אלפונסו השביעי, מלך לאון אשר הוכתר למלך קסטיליה ולאון בשנת 1126 ואילו סמל הטירה הוא סמלו של נכדו אלפונסו השמיני, מלך קסטיליה. בשנת 1230 איחד המלך פרדיננד השלישי את שתי הממלכות וחילק את שלט האצולה שלו בסמלי שתי הממלכות.
בשנת 1983 הוכרז הדגל כדגל הרשמי של הקהילה האוטונומית קסטיליה ולאון.
ראו גם

סמל קסטיליה ולאון
דרג'ילינג

| --- | --- |
דרג'ילינג על רקע הר קאנצ'ניונגה
דרג'ילינג על רקע הר קאנצ'ניונגה
 מדינה:  הודו הודו
 מדינה:  מערב בנגל
 מחוז:  דרג'ילינג
 שטח:  10.57 קמ"ר
 גובה:  2,134 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  118,805 (2011)
  ‑ צפיפות:  8,548 נפש לקמ"ר (2001)
 קואורדינטות:  27°02′37″N 88°15′52″E﻿ / ﻿27.043611°N 88.264444°E﻿ / 27.043611; 88.264444
 אזור זמן:  UTC +5:30
 http://dm.gensoftindia.co.in
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת הודו מוגדלת) ניו דלהי מומבאי קולקטה היידראבאד בנגלור אחמדאבאד צ'נאי סוראט פונה ג'איפור לאקנאו קאנפור נאגפור פטנה לודהיאנה טריוונדרום פורט בלייר פקיסטן אפגנ. הרפובליקה העממית של סין  נפאל בהו. בנג. מיאנמר ת. ס"ל מפרץ בנגל  הים הערבי  האוקיינוס ההודידרג'ילינג(למפת הודו רגילה) ניו דלהי מומבאי קולקטה היידראבאד בנגלור אחמדאבאד צ'נאי סוראט פונה ג'איפור לאקנאו קאנפור נאגפור פטנה לודהיאנה טריוונדרום פורט בלייר פקיסטן אפגנ. הרפובליקה העממית של סין  נפאל בהו. בנג. מיאנמר ת. ס"ל מפרץ בנגל  הים הערבי  האוקיינוס ההודידרג'ילינג(למפת מערב בנגל רגילה) קולקטהדרג'ילינג(למפת מערב בנגל מוגדלת) קולקטהדרג'ילינג  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
"רכבת הצעצוע" מגיעה לדרג'ילינג
דרג'ילינג (בבנגלית: দার্জিলিং, בנפאלית: दार्जीलिङ्ग, באנגלית: Darjeeling) היא עיר בצפון מדינת מערב בנגל שבמזרח הודו, והמרכז של אזור באותו שם, הממוקם לרגלי ההימלאיה בגובה 2,000 עד 3,000 מטר מעל פני הים.
דרג'ילינג המודרנית הוקמה במאה ה-19 כעיירת "היל סטיישן" עבור פקידי האימפריה הבריטית באזור כלכותה, אשר העדיפו להעביר בעיר הקרירה את חודשי הקיץ החמים. גם מאז עצמאות הודו דרג'ילינג היא עיר תיירותית, ובתקופת הקיץ נוהרים אליה רבים מתושבי כלכותה. בעיר שרידים רבים לתקופת השיא של השלטון הבריטי במדינה, ומצויים בו בנייני ממשל מפוארים בסגנון בריטי טיפוסי.
לדרג'ילינג ניתן להגיע באמצעות הרכבת ההימלאית (שמכונה "רכבת צעצוע") על מסילה צרה שאורכה 80 ק"מ מסיליגורי, או בכביש שמונח לאורך המסילה וחוצה אותה פעמים רבות.
הטמפרטורה הגבוהה ביותר שנמדדה באזור הייתה 26.7 מעלות צלזיוס בתאריך 23 באוגוסט 1957, והנמוכה ביותר הייתה 5- מעלות צלזיוס בתאריך 11 בפברואר 1905.
תה דרג'ילינג

דרג'ילינג ידועה בזכות גידולי התה האיכותיים שלה. תה הדרג'ילינג מועדף על כל סוגי התה השחור, במיוחד בבריטניה וברחבי כל המדינות שהרכיבו את האימפריה הבריטית לשעבר.
זיוף ורמייה הן בעיות רציניות בסחר התה העולמי; כמות תה הדרג'ילינג שנמכרת ברחבי העולם מגיעה ל-40 טון, בעוד שכמות תה הדרג'ילינג המיוצרת בשנה מוערכת בכ-8 עד 11 טון, בנוסף לצריכה מקומית. כדי להילחם בתופעה זו הגה ועד התה של הודו סמל שמאשר שתה מסוים הוא אכן תה דרג'ילינג.
שדות התה של דרג'ילינג
דגל קרוליינה הצפונית

| --- | --- |

 סוג הדגל:   דגל מדיני ואזרחי
 יחס אורך/גובה:  2:3
 קבלת מעמד רשמי:  22 ביוני 1861
 מוטיבים עיצוביים:  שני פסים אופקיים, אדום ולבן, כל אחד ברוחב חצי מגובה הדגל, ובאורך שני שלישים מהדגל, ופס כחול לגובה בצד שמאל, בתוכו כוכב לבן עם האותיות N משמאל ו-C מימין, מעליו קלף זהב עליו התאריך May 20th, 1775 ותחת לכוכב התאריך April 12th, 1776
דגל קרוליינה הצפונית הוא דגל המשמש את מדינת קרוליינה הצפונית. גרסתו הנוכחית של הדגל אומצה ב־1991, על בסיס גרסאות קודמות שאומצו ב־1861 ו־1865.
היסטוריה

המדינה לא אימצה דגל עצמאי בראשיתה, ורק בוועידה החוקתית שנערכה ב־1861, בה החליטה המדינה לפרוש מארצות הברית ולהצטרף לקונפדרציית המדינות של אמריקה, הוחלט לאמץ דגל מדינתי.
הדגל מוגדר בחוק המדינה:
חוק זה התקבל במרץ 1885, והחליף את הדגל המקורי של המדינה שהתקבל בחוק ב-22 ביוני 1861, זמן קצר לאחר פרישת מדינת קרוליינה הצפונית מארצות הברית ב-20 במאי 1861.
על הדגל מופיעים תאריך הצהרת העצמאות של מקלנבורג (20 במאי 1775) ותאריך החלטת הליפקס (ה-12 באפריל 1776) המציינים את מועדי עצמאותה של המדינה מהשלטון הבריטי הקולוניאלי. שני תאריכים אלה מופיעים גם על החותם הגדול של קרוליינה הצפונית.
דרוק

דרקון הרעם מופיע בדגל בהוטן
דרוק (בטיבטית: འབྲུག, בדזונגקה: འབྲུག; או דרקון הרעם) הוא יצור אגדי בדמות דרקון במיתולוגיה הבהוטנית והטיבטית ואחד מסמלי בהוטן.
דרוק מופיע בדגל בהוטן, ובזרועותיו הוא אוחז תכשיטים המסמלים עושר. בשפת הדזונגקה, מדינת בהוטן קרויה "דרוק יול", שפירושו "ארץ דרקון הרעם", ומנהיגיה קרויים "דרוק גיאלפו", שפירושו "מלכי דרקון הרעם". המנון בהוטן, "דרוק צנדהן", מיתרגם בעברית ל"ממלכת דרוק" (דרקון הרעם).
הדרוק אומץ כסמל לאומי של בהוטן על ידי אחד מענפי אסכולת קאג'יו – "דרופקה".
ראו גם

סמל בהוטן
הערות שוליים

↑  סימנים וסמלים: אלפי סימנים וסמלים מכל העולם, כתר הוצאה לאור, 1998, עמ' 115
דני מושיוב

| --- | --- |

מושיוב, 2015
 לידה:  22 באוקטובר 1968 (בן 55)
 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 תקופת הפעילות:  1986–2016 (כ־30 שנה)
 דרגה:    אלוף-משנה
 תפקידים בשירות
 ראש ענף אימון ומבצעים בחיל הרפואה  מפקד בית הספר לרפואה צבאית  מפקד קריית ההדרכה על שם האלוף אריאל שרון
 תפקידים אזרחיים
 מנהל מחוז דרום של קופת חולים מאוחדת
 
דני מושיוב (נולד ב-22 באוקטובר 1968) הוא קצין ישראלי במילואים בדרגת אל"ם, כיהן כמפקדה הראשון של קריית ההדרכה על שם האלוף אריאל שרון.
ביוגרפיה

החל את דרכו בצנחנים, לאחר מכן שירת במגוון תפקידים בחיל הרפואה.
בין היתר היה ראש ענף אימון ומבצעים בחיל הרפואה, סגן מפקד המשלחת בעקבות רעידת האדמה בהאיטי וסגן מפקד בה"ד 10. תכנן והוביל את פרויקט אליפות צה"ל לרפואה.
בין השנים 2010–2013 כיהן כמפקד בה"ד 10 ולאחר מכן מונה למפקד קריית ההדרכה על שם אריאל שרון עד ספטמבר 2016.
לאחר שחרורו מצה"ל מונה למנהל מחוז דרום של קופת חולים מאוחדת.
חיים אישיים

מושיוב מתגורר ברמת גן, נשוי ואב לשלושה.
מושיוב בעל תואר ראשון בחינוך בלתי פורמלי ותואר שני במנהל מערכות בריאות.
הערות שוליים

↑  מיטל צור, טקס החלפת מפקד בה"ד 10, 22 בדצמבר 2013, אתר חיל הרפואה
↑  אלעד שוליו, תנאים משופרים במרפאות החיילים הקרביים, 10 באוקטובר 2007, באתר צה"ל
↑  סא"ל דני מושיוב, ניתן את הנשמה ואת הלב, 15 בינואר 2010, אתר ישראל היום
↑  אלעד לביא, אל“ם יעקב מנדלוביץ' מונה למפקד בה“ד 10, 26 דצמבר 2013, אתר צה"ל
↑  אלדד, חיים (2016-09-26). "אל"ם דני מושיוב נפרד לשלום - באר שבע טיימס beershevatimes". באר שבע טיימס beershevatimes. נבדק ב-2016-10-17.
↑  ארז שרווינטר, אל"מ (מיל') דני מושיוב מונה למנהל מחוז דרום במאוחדת, באתר חדשות רחובות ניוז, ‏22 באוגוסט 2019
↑  אילנה קוריאל, פינישים אחרונים בעיר הבה"דים: "מעשה יצירה שקמה מהאדמה", באתר ynet, 14 בפברואר 2015
↑  מיכל דניאלי, ‏חמושים במשקפי תלת ממד: החובשים הקרביים של העתיד, באתר ‏מאקו‏, 19 בדצמבר 2011
האיים החיצוניים

| --- | --- |
סמל האיים החיצוניים

 מדינה:  הרפובליקה העממית של סין הרפובליקה העממית של סין
 רשות מחוקקת:  מועצת האיים החיצוניים 
 שטח:  175.03 קמ"ר
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ במחוז:  184,700 (2020)
 קואורדינטות:  22°15′40″N 113°56′46″E﻿ / ﻿22.2611°N 113.946°E﻿ / 22.2611; 113.946 
 http://www.districtcouncils.gov.hk/island/english/welcome.htm
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת הרפובליקה העממית של סין מוגדלת) בייג'ינג שאנגחאי צ'ונגצ'ינג שנג'ן הונג קונג צ'נגדו שניאנג שיאן חרבין אורומצ'י שינינג רוסיה מונגוליה קזחסטן קיר. ט. פק. הודו נפאל ב. בנ. מיאנמר תאי. לא. וי. הפ. ד.ק צ.ק יפןהאיים החיצוניים(למפת הרפובליקה העממית של סין רגילה) בייג'ינג שאנגחאי צ'ונגצ'ינג שנג'ן הונג קונג צ'נגדו שניאנג שיאן חרבין אורומצ'י שינינג רוסיה מונגוליה קזחסטן קיר. ט. פק. הודו נפאל ב. בנ. מיאנמר תאי. לא. וי. הפ. ד.ק צ.ק יפןהאיים החיצוניים  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
האיים החיצוניים (בסינית 離島區) הם אחד מ-18 תחומי המנהל של הונג קונג, ונחשבים לחלק מהטריטוריות החדשות. השטח הכולל של התחום 175.3 קמ"ר, ואוכלוסיית התחום הגיעה בשנת 2001 ל-86,667 איש.
הונג קונג מיושבת על פני חצי אי אחד ו-236 איים. האיים החיצוניים הם עשרים האיים הגדולים (למעט האי הונג קונג עצמו), ושאר האיים הנמצאים בצדו הדרומי או הדרום מערבי של הונג קונג.
על אף שהשטחים תופסים 16% מכלל שטחי הונג קונג, אוכלוסיית המקום תופסת רק 2% מכלל האוכלוסייה. תחום זה, אם כן, הוא התחום הגדול ביותר בהונג קונג, והכי פחות מיושב. נתון זה הוא בעיקר משום שאיים אלו אינם ראויים למגורי אדם, לבד ממקומות בודדים (כמו האי לנטאו) בהם אזורי יישוב מפותחים. אנשים רבים מעדיפים להתגורר במקומות אלו, עקב השקט, הנוף והטבע החסרים להם בהונג קונג ובקאולון. הרכבת התחתית של הונג קונג מספקת שירות לאי לנטאו, ומעבורת סטאר לאיים נוספים זולת האי למה והאי צ'נג צ'או.
אזורים

האי לנטאו 爛頭
צ'ק לאפ קוק 赤鱲角
האי צֶ'נְג צַ'או 长洲
האי למה 南丫岛
צַ'ה קְווֹ צַ'או
הִי לִינְג צַ'או 喜灵洲
קַאי יֶק קוֹק 雞翼角
קַאו יִי צַ'או 交椅洲
פֶּנְג צַ'או 坪洲
איי פּוֹ טוֹי 蒲苔群岛
שֶׁק קְווּ צַ'או 石鼓洲
איי סוֹקוֹ 索罟群島
האיחוד הלאומי הדמוקרטי (ברזיל)

| --- | --- |
 מדינה:  ברזיל 
 תקופת הפעילות:  7 באפריל 1945 – 1964 (כ־18 שנים) 
 אידאולוגיות:  ליברליזם שמרני 
 מיקום במפה הפוליטית:  מרכז-ימין
 
האיחוד הלאומי הדמוקרטי (בפורטוגזית: União Democrática Nacional) ובראשי תיבות - UDN, הייתה מפלגת ימין בברזיל בתקופה המכונה "הרפובליקה הברזילאית השנייה בין 1945 ל-1964. מפלגה זו הייתה מזוהה עם הימין ובעלת אידאולוגיה ליברלית.
בשנת 1945 הסתיימה תקופת "המדינה החדשה" הדיקטטורה הפופוליסטית של הנשיא ז'טוליו ורגאס. תקופה זו הייתה תקופת פריחה לדמוקרטיה, מפלגות חדשות נוצרו ורצו לבחירות לנשיאות שהתקיימו באותה השנה. ה-UDN נוסדה על ידי מתנגדיו של ורגאס, בניגוד לשתי המפלגות העיקריות שנוצרו באותה תקופה על ידי תומכי ורגאס - המפלגה הסוציאל-דמוקרטית ומפלגת העבודה הברזילאית.
בבחירות שהתקיימו ב-1945 הובסה ה-UDN, וכך גם בבחירות שנערכו בשנים 1950 ו-1955. המפלגה נותרה המפלגה השנייה בגודלה בקונגרס בין 1945 ל-1962, כאשר בבחירות בשנת 1962 הייתה למפלגה השלישית בגודלה.
הדמות הבולטת בשורות המפלגה הייתה קרלוס לאסרדה, אויבו המושבע של ז'טוליו ורגאס. המפלגה היוותה אופוזיציה קולנית ויעילה למשטרו של ורגאס בתקופת נשיאותו השנייה, בין 1951 ל-1954. ניסיון התנקשות בחייו של לאסרדה, שהוביל למותו של קצין צבא, וקושר באופן ישיר למפקד המשטרה החשאית של ורגאס, הוא שהתחיל את השתלשלות האירועים שהובילה בסופו של דבר להתאבדותו של ורגאס ב-1954.
מתנגדי המפלגה האשימו אותה כי היא שואפת להפיכה צבאית. לאחר שלושה כישלונות הצליחה המפלגה להעמיד נשיא מטעמה, ז'אניו קאדרוס שנבחר לנשיאות בשנת 1961. קאדרוס היה פוליטיקאי שנוי במחלוקת, והשתמש בשיטות דמגוגיות. על אף שלא היה חבר המפלגה, מינה את השרים בממשלתו משורות המפלגה. לאסרדה איבד את אמונו בקאדרוס, וקאדרוס עצמו התפטר, בשנת 1961. יש הסבורים כי המדובר בתרגיל פוליטי שנכשל, שמטרתו הייתה להביא למינויו מחדש של קאדרוס, ולהעניק לו סמכויות נרחבות. עם זאת, התפטרותו של קאדרוס העלתה לכס הנשיאות את איש השמאל ז'ואו גולאר. המפלגה הייתה באופוזיציה לממשלתו של גולאר, והחלה בקשירת קשר עם גורמי צבא על מנת להפילו.
גולאר הופל בהפיכה צבאית בשנת 1964, ולאסרדה, מושל מדינת גואנברה (כיום אוחדה עם מדינת ריו דה ז'ניירו) קיווה לזכות בבחירות לנשיאות שאמורות היו להיערך בשנת 1965. המשטר הצבאי ביטל בחירות אלו, ואסר על קיומן של מפלגות פוליטיות, לרבות ה-UDN. המפלגה אוחדה עם ברית החידוש הלאומי (ARENA), אחת משתי המפלגות היחידות שקיומן הותר במהלך המשטר הצבאי, שאיחדה את תומכי המשטר הצבאי.
דאגלס הרד

הרד בתצלום עם ראש ממשלת בריטניה לשעבר ג'ון מייג'ור, 2010
הרד, נובמבר 2007
חתימתו של הרד
דאגלס ריצ'רד הֶרד, הברון הרד מוסטוול (באנגלית: Douglas Richard Hurd, Baron Hurd of Westwell; נולד ב-8 במרץ 1930) הוא פוליטיקאי בריטי חבר המפלגה השמרנית, שכיהן בממשלותיהן של מרגרט תאצ'ר וג'ון מייג'ור מ-1979 עד 1995.
נולד בעיר השוק מרלבורו שבמחוז וילטשייר, ונכנס לראשונה לפרלמנט הבריטי בפברואר 1974 כחבר פרלמנט מטעם מחוז מיד אוקספורדשייר (ולאחר מכן מטעם מחוז ויטני החל מ-1983). תפקידו הראשון בממשלת בריטניה היה שר המדינה לענייני אירופה בשנים 1979–1983 (היה לשר הראשון במשרד), ומילא תפקידי ממשלה שונים משנת 1984 ואילך, לרבות מזכיר המדינה לענייני צפון אירלנד (1984–1985), מזכיר הפנים (1985–1989) ומזכיר המדינה לענייני חוץ וחבר העמים (1989–1995). הוא התמודד ללא הצלחה למנהיגות המפלגה השמרנית ב-1990, אך פרש מהפוליטיקה של הממלכה המאוחדת עם שינוי הרכבו של קבינט ממשלת בריטניה ב-1995.
ב-1997 נכנס אל בית הלורדים, והיה אחד מבכירי הלורדים מטעם המפלגה השמרנית. הוא משמש כמצנט של הקבוצה הרפורמית הטורית (Tory Reform Group). הוא פרש מבית הלורדים בשנת 2016.
שנותיו הראשונות

דאגלס ריצ'רד הרד נולד ב-1930 בעיר השוק מרלבורו השוכנת במחוז וילטשייר. אביו, אנתוני (לימים ייקרא הלורד הרד) וסבו סר פרסי היו גם הם חברי הפרלמנט של בריטניה. דודו, סר ארצ'יבלד אהרד, היה עיתונאי מוביל ברחוב פליט. הנער למד בבית הספר טוייפורד ובאיטון קולג', שם קיבל את המעמד של "תלמיד המלך" (King's Scholar) וזכה במלגת ניוקאסל ב-1947. בשנה זו התקבל לאוניברסיטת קיימברידג'. באוניברסיטה הוא סיים את לימודיו הגבוהים עם תואר ראשון בהיסטוריה בטרינטי קולג'.[דרושה הבהרה]
ב-1952 הצטרף הרד לשירות הדיפלומטי של הוד מלכותה. הוא הוצב ברפובליקה העממית של סין, בארצות הברית ובאיטליה, כל זאת לפני שעזב את השירות ב-1966 על מנת להיכנס לפוליטיקה כחבר במפלגה השמרנית.
חבר הפרלמנט

הרד נתמנה למזכיר פרלמנטרי אישי (Parliamentary Private Secretary) לאדוארד הית', אז מנהיג המפלגה השמרנית בפרלמנט, ונבחר לראשונה לפרלמנט בפברואר 1974 כנציג מחוז הבחירה מיד אוקספורדשייר. לאחר בחירתו מונה למפקד במסדר האימפריה הבריטית בחלוקת תוארי כבוד שנערכו באותה העת. בבחירות הכלליות 1983 הוחלף מחוז הבחירה בוויטני והוא נשאר חבר פרלמנט מטעם מחוז זה עד לפרישתו מבית הנבחרים ב-1997, לאחר שכהן 23 שנים בפרלמנט. (בשנים 2001–2016 יוצג מחוז הבחירה ויטני על ידי מנהיג המפלגה השמרנית וראש ממשלת בריטניה לשעבר, דייוויד קמרון).
חבר הפרלמנט > בממשלה: 1979–1990

הרד מונה ל"שר המדינה" במשרד החוץ וחבר העמים עם ניצחון מפלגתו בבחירות הכלליות בבריטניה 1979 ונשאר בתפקיד זה במשך כל תקופת כהונת הפרלמנט. אחרי הבחירות ב-1983 העבירה ראש הממשלה מרגרט תאצ'ר את הרד למשרד הפנים, אך רק כעבור שנה הוא הועלה לקבינט ממשלת בריטניה, והחליף את ג'יימס פרייור כמזכיר המדינה לענייני צפון אירלנד. בתפקיד זה, כישוריו הדיפלומטים סללו את הדרך לחתימה על ההסכם האנגלו-אירי על עתיד צפון אירלנד, מה שסימן נקודת מפנה בשיתוף הפעולה בין הממלכה המאוחדת ואירלנד בעניין המצב הפוליטי באזור הנפיץ. חודש לפני חתימת ההסכם, עם זאת, חזר הרד למשרד הפנים, הפעם כמזכיר הפנים, בעקבות מינויו של ליאון בריטן למחלקת המסחר והתעשייה. בהיותו חבר מוצק ונאמן בממשלה, כהונתו כמזכיר הפנים הייתה במידה רבה לא שנויה במחלוקת, אף על פי שהיה בולט בדעתו כי שירות בתי הסוהר של הוד מלכותה לא פעל ביעילות וטען כי הוא יותר שיקום של עבריינים וגזר דין חלופי. ב-1988 הטיל צנזורה על שידור קולותיהם של פעילים מארגונים פוליטיים קיצוניים בצפון אירלנד (משני הצדדים, הן רפובליקנים והן לויאליסטים). האיסור היה שריר במשך שש שנים, ועורר ביקורת ולעג מרובים.
חבר הפרלמנט > מועמד בבחירות למנהיגות המפלגה השמרנית 1990

אחרי כהונה בולטת כמזכיר הפנים, הקריירה של הרד התקדמה עוד יותר בחודשים האחרונים והסוערים לכהונתה של ראש הממשלה מרגרט תאצ'ר. ב-26 באוקטובר 1989 עבר למשרד החוץ וחבר העמים כיורשו של ג'ון מייג'ור, שצמח והתעצם בתוך הקבינט והתמנה לשר האוצר של בריטניה בעקבות התפטרותו של נייג'ל לואסון. זו הייתה המשרה הפוליטית דרכה הגיע לשיא השפעתו הפוליטית.
באמצע נובמבר 1990 תמך במועמדותה של מרגרט תאצ'ר למנהיגת המפלגה השמרנית נגד מייקל הייזלטין, אך עם נסיגתה מהסיבוב השני של התחרות ב-22 בנובמבר, החליט להיכנס למירוץ כמועמד מרכז-ימין מתון, תוך שהוא משתמש במוניטין שלו בתור "חוק וסדר" מכהונתו כמזכיר הפנים. הוא נראה כמועמד מחוץ, מפגר אחרי הייזלטין הכריזמטי ומי שניצח בסופו של דבר, ג'ון מייג'ור, שחלק עם הרד את היותו מועמד מרכז-ימני, אך היה לו יתרון הצעירות והמומנטום הפוליטי. הרד הגיע למקום השלישי, כשהוא זוכה ב-56 מתוך 372 קולות, ובנוסף, יחד עם הייזלטין, הכיר בתבוסתו על מנת לאפשר למייג'ור, אשר ניצח ללא רוב מוחלט, לחזור ללא עוררין לשלטון ולהתמנות לראש ממשלת בריטניה ב-27 בנובמבר 1990. הוא נתפס כחינני כשהכיר בתבוסתו, ועל כן המשיך לכהן כמזכיר המדינה לענייני חוץ וחבר העמים בקבינט של מייג'ור.
חבר הפרלמנט > מזכיר המדינה לענייני חוץ וחבר העמים

בעיני רבים נתפש הרד כמדינאי עת שימש מזכיר המדינה לענייני חוץ וחבר העמים. הוא פיקח על התגובות הדיפלומטיות של הממלכה המאוחדת לסוף המלחמה הקרה ולהתפרקות ברית המועצות ב-1991, כמו גם על מלחמת המפרץ, שנועדה לסלק את הנוכחות של עיראק בכווית. הרד טיפח יחסים דיפלומטיים טובים עם ארצות הברית בהנהגתו של ג'ורג' הרברט ווקר בוש, וביקש לגלות גישה פייסנית יותר כלפי חברים אחרים בקהילה האירופית, כדי לתחזק את יחסי ארצות הברית-הממלכה המאוחדת שניזוקו במהלך הטון האירוסקפטי בשנותיה האחרונות של מרגרט תאצ'ר. הוא בירך על איחוד גרמניה ב-1990, והיה חתום על אמנת מאסטריכט שייסדה למעשה את האיחוד האירופי ב-1992. במסגרת תפקידו ביקר בישראל בסתיו 1990.
אחד המאפיינים המגדירים את כהונתו כמזכיר המדינה לענייני חוץ היה התגובה הבריטית למלחמות יוגוסלביה. במהלך מלחמת בוסניה נחשב לקול מוביל בקרב פוליטיקאים אירופים שהתנגדו לשליחת סיוע צבאי לבוסניאקים ולשמירה על אמברגו הנשק, בניגוד לקו שנקט נשיא ארצות הברית ביל קלינטון, וטען כי מהלך כזה ייצור רק "שלב של שדה הרג" ויאריך את הסכסוך בצורה שגויה. נוסף על כך, הרד התנגד ללחצים דיפלומטיים שנועדו לאפשר לפליטים בוסניים להיכנס לבריטניה וטען כי כדי להותיר זאת, על ממשלת בוסניה לתבוע את השלום. הרד תיאר את מדיניותו הבריטית בתקופה זו כ"ריאליסטית". ב-1991, זמן קצר לאחר שסלובודן מילושביץ' עזב את מנהיגות יוגוסלביה, נועד הרד עמו בסרביה בשם בנק בריטי. ישנה ביקורת על מדיניותו של הרד ביחס למלחמה. ממשלת בוסניה אף איימה להאשימו כשותף לרצח עם בפני בית הדין הפלילי הבינלאומי ליוגוסלביה לשעבר בהאג, אם כי דבר שכזה לא התרחש מעולם.
הרד היה מעורב בשערורייה ציבורית בדבר מימון בריטי לסכר הידרואלקטרי על גדות נהר פרגאו שבמלזיה, סמוך לגבול המלזי עם תאילנד. עבודות בנייה החלו ב-1991 עם כסף מתקציב סיוע החוץ הבריטי. במקביל, ממשלת מלזיה קנתה ציוד צבאי בריטי בשווי מיליארד לירות שטרלינג. עסקאות נשק אלו הובילו לחקירה של ממשלת בריטניה במרץ 1994. בנובמבר 1994, לאחר הגשת בקשה לביקורת שיפוטית שהובאה על ידי תנועת הפיתוח העולמית, קבעה הערכאה העליונה של בית המשפט העליון הבריטי כי פעולותיו של שר החוץ היו "אולטרה וירס" (מחוץ לסמכויותיו המשפטיות ולפיכך בלתי חוקיות) על שהקצה 234 מיליון ליש"ט למימון הסכר, בטענה כי אין מדובר בהטבה כלכלית או הומניטרית לעם המלזי.
בצעד מפתיע, הגיש את התפטרותו מתפקידו כמזכיר המדינה לענייני החוץ וחבר העמים לאחר שש שנים בתפקיד, יום לאחר שראש הממשלה ג'ון מייג'ור, הודיע כי יעביר את הבחירות לראשות המפלגה השמרנית מנובמבר ליולי. הרד אמר שהוא רוצה "להתיר" את עצמו כמטרה אפשרית במאבק על ההנהגה. הרד אמר שהוא לא יתפטר מחברותו בפרלמנט של בריטניה שלו ויישאר פעיל בספסלים האחוריים. הוא הוחלף במלקולם ריפקינד.
חבר הפרלמנט > לאחר כהונתו בממשלה

לאחר פרישתו מממשלת בריטניה וממשרד החוץ וחבר העמים, הוא נשאר מצדד נלהב של ג'ון מייג'ור, ושמר על פעילנות (אקטיביזם) פוליטית מגוונת, בין היתר במשרות עסקיות, בעיקר בתור סגן יושב ראש בנק "NatWest" ומנהל מועצת המנהלים של הבנק, תפקיד אותו מילא בנים 1995–1999.
הרד עזב את בית הנבחרים הבריטי לאחר הבחירות הכלליות בבריטניה 1997, וב-13 ביוני 1997 קיבל את התואר הברון הרד מוסטוול, כתושב העיר וסטוול שבמחוז אוקספורדשייר, דבר שאפשר לו להמשיך לשבת בפרלמנט כחבר בבית הלורדים. בפברואר 2003, ימי מלחמת עיראק, אמר הרד בבית הנבחרים כי מדינות הקואליציה הבינלאומית עושות הכל למניעת פגיעה באזרחים. אחרי שצידד באותו דיון במלחמה, קרא לעברו חבר מפלגת הלייבור ג'ורג' גאלאוויי כי ידיו של הרד "מגואלות בדם אנשים תמימים, בהם נשים וילדים". הוא פרש סופית מבית הלורדים ב-9 ביוני 2016.
הערות שוליים

↑  Honorary Degree for Douglas Hurd
↑    Robert Peston Lynda La Plante, ‏You may have a first-class degree - but Lord Winston doesn't want you, The Telegraph, 7 May 2013
↑  The London Gazette‏, 2 באפריל 1974, עמ' 4395
↑  1990: Tories choose Major for Number 10, באתר BBC‏, 27 בנובמבר 1990
↑  Betrayal in the Balkans, באתר הגרדיאן
↑  No apologies for Bosnia
↑  Pergau Dam
↑  דאגלס הרד, ב-Encyclopedia.com (באנגלית)
↑  ידיעה על קבלת התואר (באנגלית)
↑  אורי ניר, עמוס בן-ורד, אליהו זהבי, סוכנויות הידיעות, הממשל חושש מהתגברות המחאה במדינות ערב בתגובה להרג האזרחים בבגדאד, באתר הארץ, 11 בפברואר 2003
↑  דאגלס ריצ'רד הרד, באתר הפרלמנט של בריטניה (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007452853505171  BIBSYS: 90881089  BnF: cb127619656 (data)  GND: 122240049  ISNI: 0000 0001 1032 7152  LCCN: n50029719  NTA: 069647046  SUDOC: 076943542  UKPARL: 7Ep6IlO4  VIAF: 110852120   WorldCat (עם VIAF): 110852120
דינזו אברהם

דינזו אברהם היה יהודי-אתיופי בן המאה ה-17 אשר כיהן כאזג' (ראש) על חלק מביתא ישראל מטעם הקיסר סוסניוס.
פועלו

ב-1617 הוציא הקיסר סוסניוס צווים המורים למחוק את זכר היהדות מהאימפריה. הצו כלל פקודה המורה להשמיד את היהודים מממלכת סמין שלחמו בכוחות האימפריה האתיופית וכן צו ליהודים שכבר היו תחת השלטון האתיופי אשר דרש מהם התנצרות המונית ועבודה בשבת.
אברהם, שהנהיג קבוצה מקרב ביתא ישראל שחבריה עבדו במתחם המלכותי בגונדר, פנה אל הקיסר בבקשה לתת ליהודים חופש פולחן. בקשתו של אברהם מופיעה בכרוניקה אנונימית שנכתבה בימי הקיסר מנליק השני (1889-1913):
[...] הקיסר סוסוניוס שלט. בשנה השלישית לשלטונו, הופיע ישראלי בשם אברהם והקיסר חיבב אותו. הוא אמר לו: "מה אתה רוצה שאביא לך?" הוא השיב לו: "אם מצאתי חן בעיני אדוני, אני מתחנן שתתן לעמי לחזור לאמונתם". הקיסר נעתר לבקשתו והשיב: "הכול יהיה כפי שביקשת" והקיסר הכריז: "אני נותן בידך את כל הישראלים שבארצי". וכל אלו ששרדו את ההתבוללות נחו בשלווה ושרידי הגולים חזרו למושבם ועבדו את דת אבותיהם.
לפי מסורת ביתא ישראל מנע אברהם את השמדת היהודים ולכן נתפס כגיבור שהציל את עמו מכיליון בדומה למרדכי היהודי. מקורות נוצריים מאותה התקופה אינם מאשרים את הפסקת הלחימה ביהודים, לכן מניחים כי אברהם הצליח לשכנע את הקיסר לבטל רק את הצווים שהורו על התנצרות היהודים שנותרו נתינים נאמנים לקיסר.
שמו

מקור השם דינזו אינו ידוע ויש הטוענים כי מדובר בכינוי. המילה הקרובה ביותר לדינזו באמהרית היא "דנזה" או "דנז" שפירושה חסר תחושה, קהה, טיפש, משותק וקפוא. יש שטענו שהכינוי "דינזו"/"דינזאז" הוא נוצרי ושמו המקורי הוא טזאזו. חלקם הציעו כי כינויו הוא שיבוש של שם זה. לפי סברה אחרת כינויו נובע מהשם "מגזגז" שמשמעו בעברית "דמדומי שקיעה" או "כמעט חשכה", הכינוי למלחמת סוסניוס בביתא ישראל. טענה נוספת היא שהכינוי מגיע מהמונח "דג' טנאט" שמשמעותו להמתין בסבלנות בשער ומכוון לכך שאברהם חיכה בשער המלך עד שיענה.