stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יוסף מישן
הערות שוליים

↑  ד"ר אפרים סיני, "במלוא העין - מעולמו של רופא", צ'ריקובר מוציאים לאור, 1984, עמוד 161
↑  הפקולטה ע"ש סאקלר
↑  פרופ' ישראל הרשקוביץ
↑  החברה הנומיסמטית לישראל, ביתן קדמן למטבעות, מוזיאון ארץ-ישראל
↑  קברו של הד"ר יוסף מישן
↑  אתר הספרייה הלאומית, ערך : יוסף מישן
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007265333005171  ISNI: 0000 0000 6244 007X  VcBA: 495/188760  VIAF: 88805786   WorldCat (עם VIAF): 88805786 
יוסף מישן (שלישי מימין) עם אביו רחמיאל (שני מימין), אשתו טסיה לבית סוקוליק (ראשונה משמאל), אמו (שנייה משמאל), גיסתו (אשתו של אחיו לזר, ראשונה מימין) ובעלה השני של גיסתו.
יוסף מישן (משמאל) עם בת זוגו השנייה גיטה אברבנל. סוף שנות ה-70, תחילת שנות ה-80, כנראה בדירתם ברח' בלפור 39.
משה לויט

| --- | --- |

משה ורבקה (ריבה) לויט
 לידה:  1892 פלך חרסון, רוסיה
 פטירה:  24 ביולי 1982 (בגיל 90 בערך) באר טוביה, ישראל 
 מקום קבורה:  באר טוביה
 תאריך עלייה:  1909
 מקום מגורים:  כפר גלעדי איילת השחר באר טוביה
 פעילות בולטת:  חבר השומר חבר הקיבוץ חבר בגדוד העבודה
 מקצוע:  חקלאי, שומר
 בת זוג:  רבקה לויט
 צאצאים:  יהונתן לויט, זיוה לויט שמאלי,מיכאל לויט
 מספר צאצאים:  3 
 
משה לויט (1892 – 24 ביולי 1982) היה מאנשי העלייה השנייה, מחלוצי היישוב העברי ושותף בכיבוש השמירה, כיבוש העבודה העברית, ההתיישבות החקלאית ורכש נשק. חבר בארגוני השומר ו"הקיבוץ" החשאי, ממייסדי איילת השחר, מראשוני תחנת הכוח בנהריים וממייסדי באר טוביה.
ביוגרפיה

משה לויט נולד ב-1892 בפלך חרסון שברוסיה למרדכי לויט. ב-1894 נפטר אביו, ואימו עברה עם ילדיה לבית אביה באודסה שם קיבל חינוך יהודי מסורתי בחדר ובמקביל למד מקצוע של סדר בבית דפוס.
ב-1909 עלה ארצה במסגרת העלייה השנייה והחל לעבוד ביפו כפועל דפוס. בזמן שהותו ביפו פגש את אחד ממייסדי השומר, צבי נדב, שסיפר לו על הארגון החדש.
מיפו עבר לתקופה קצרה לעבוד במושבות פתח תקווה וראשון לציון ואז עלה לירושלים ושם פגש את רחל ינאית ויצחק בן-צבי ושמע מהם על "השומר".
מירושלים עבר לויט לגליל והגיע למסחה שם פגש את ישראל גלעדי (ממייסדי בר גיורא והשומר) והחל את הכשרתו כשומר. לאחר ההכשרה החל לויט לשמור במושבות יבנאל, בית-גן, מצפה, מסחה, סג'רה, כרכור ומקומות נוספים. באוגוסט 1914 התקבל כחבר מן המניין בארגון השומר אחרי שעבר בחינות אומץ.
עמדתי מול שולחן הנשיאות בעיניים מושפלות, כששמעתי את ישראל גלעדי אומר: משה לויט, אני שמח לבשר לך כי הוחלט לאשר את בקשתך ולקבל אותך כחבר "השומר". אנו שמחים לקבוע כי במרוצת השנתיים שחלפו הוכחת שאכן הינך ראוי להימנות עם חבורת השומרים. עתה, משה לויט, הגיע עבורך רגע ההכרעה, האם מוכן אתה לקבל על עצמך את החובות והאחריות המתחייבים מתוקף היותך חבר השומר? הרימותי את ראשי והשבתי: כן, אני מוכן! וגלעדי הוסיף: דע לך כי מרגע זה ואילך אין לך אבא ואין לך אמא, אין לך שום דבר אחר! ישנה הארץ הזו שצריך להגן עליה ולהיות נכונים, באין ברירה, גם למות עבורה. יש לך עכשיו שתי דקות לשקול סופית ולהחליט, הן או לאו. כה נרגש הייתי שהתכסיתי זיעה קרה, הנה הגיע הרגע עליו חלמתי משך שנים... לא פחדתי ולא היו לי, אותם רגעים, שום ספקות, לכן השבתי מיד: אני מוכן, אני נשבע למלא את כל החובות והמשימות שיוטלו עלי כחבר השומר
.
במקביל לפעילות השמירה היה לויט שותף להתארגנות להתיישבות וכיבוש עבודה עברית. בוויכוח הגדול בארגון השומר בין התיישבות בתל-עדש או בחמארה החליט לויט להצטרף לעולים לחמארה.
לאחר מספר שנים עבר לאיילת השחר והיה מראשוני היישוב. לאחר מספר שנים החליט לממש את חלומו להיות חקלאי ושהה תקופה בחוות הקואופרציה במרחביה שם למד בצורה מסודרת את יסודות המשק החקלאי.
בשלהי מלחמת העולם הראשונה התגייס לויט לגדודים העבריים וכשהשתחרר הצטרף, יחד עם חברים מהשומר, לגדוד העבודה ועבד כפועל בכביש טבריה-צמח. ב-1921 נשלח על ידי מניה וישראל שוחט, מטעם מחתרת "הקיבוץ", בשליחות חשאית לווינה לעזור לאיש "השומר", גרשון פליישר, לרכש נשק ושהה שם מספר חודשים.
כשחזר עבר עם משפחתו לירושלים שם עבד בחציבה וב-1926 החל לעבוד בחציבה בתחנת הכוח בנהריים.
ב-1929 עבר לויט עם משפחתו לחיפה וב-1930 עברו לכפר יחזקאל. באותה שנה היה ממייסדי המושבה באר טוביה והקים בה את משקו. במסגרת מעורבותו בפעילות הביטחונית במושבה בנה סליק מתחת לרפת במשקו. ב-1948, לאחר ששכל את שני בניו, החליט לויט לנטוש את משקו והפך להיות עובד ציבור בכפר עד צאתו לגמלאות ב-1972. הבת זיוה לויט שמאלי הייתה ממייסדי קיבוץ בית קשת, היא חזרה לבאר טוביה וסעדה את הוריה עד מותם. נפטרה בשנת 2016.
"בין תל עדש לחמארה"

ב-1988 יצא לאור ספר על פועלו ועל חייו של משה לויט בין תל עדש לחמארה המבוסס על סדרת ראיונות שערך הסופר שאול דגן עם לויט, לפני פטירתו.
בספר פרש לויט את צוואתו הרעיונית והרוחנית לנכדיו (1969):
"...דעו - מרה כלענה הגלות. תזכרו - הבית הראשון והבית השני של עמנו נחרבו לא בכוח האויב הרב שצר עלינו אלא ובעיקר מריב אחים ששרר בפנים מחנה ישראל...צוואתי לכם: מכל משמר תשמרו על הנכס היקר ששני דורות האחרונים שקדמו השקיעו בו את כל אונם ומרצם, על ביתנו השלישי היא מדינת ישראל. ועוד, נכדי, הזהרו מרדיפה אחרי הכבוד והבלי העושר – כי שניהם כצל עב נטוי משמים עלי ארץ, צל עובר שאין בו ממש ואין לו זכר..."
משפחתו

לויט הכיר את אשתו לעתיד, רבקה (ריבה) לבית ברזנר, בתקופה בה עבדו בכביש טבריה-צמח (במסגרת גדוד העבודה) והם נישאו ב-1921. לזוג נולדו שני בנים ובת, הבן יהונתן לויט נהרג כנוטר ב-1941 והבן השני, מיכאל לויט, נהרג בקרב בבית דראס ב-1948. שני הבנים קבורים בבאר טוביה.
אשתו רבקה נולדה בסימפרופול בחצי האי קרים ב-1899. עלתה ארצה באוניה רוסלאן ב-1919 במסגרת גרעין העלייה שארגן יוסף טרומפלדור בראשית העלייה השלישית.
לויט נפטר בבאר-טוביה ב-1982 ואשתו ריבה נפטרה ב-1983. שניהם קבורים בבית העלמין בבאר טוביה ליד קברי הבנים. שמם של משה ורבקה מונצח ב"חלקת השומר" בבית הקברות כפר גלעדי - תל חי.
לקריאה נוספת

שאול דגן, בין תל עדש לחמארה זכרונותיו של משה לויט - חבר השומר, הוצאת החברה להגנת הטבע, 1988
נחמן תמיר, אנשי העלייה השנייה - כרך ו', הוצאת המרכז לתרבות ולחינוך תל אביב וההסתדרות הכללית של העובדים בארץ ישראל, 1974,
יצחק בן-צבי (עורך), ספר השומר - דברי חברים, הוצאת דביר, תל אביב, תשכ"ב, "משה לויט: מהגדוד אל ה"גדוד", עמודים 312–313
גרשון גרא, אנשי "השומר" בחייהם ובמותם, הוצאת משרד הביטחון, תל אביב, 1991 עמ' ק' (משה לויט)  וק"א (רבקה לויט)
הערות שוליים

↑  אתר "Billiongraves"
↑  שאול דגן, בין תל עדש לחמארה, תל אביב: החברה להגנת הטבע, 1988, עמ' 79
↑  שאול דגן, בין תל עדש לחמארה, באתר ראשונים בארץ ישראל, ‏1988
יד שרה

| --- | --- |
סמל הארגון, הכולל את סמל נחש הנחושת
 מדינה:  ישראל 
 מטה הארגון:  ירושלים 
 תקופת הפעילות:  1976–הווה (כ־49 שנים) 
 פרסים והוקרה:  פרס יושב-ראש הכנסת לאיכות החיים (1988)  פרס ישראל (1994) 
 yad-sarah.net
 
בניין יד שרה בשדרות הרצל בירושלים בלילה
בניין יד שרה בסמוך לבית לוינשטיין ברעננה
המשרד הראשון של העמותה ברחוב הנביאים בירושלים, במקום שהיה פעם אכסניית בנימין של הכנסייה הרוסית
יד שרה היא מעמותות ההתנדבות (מלכ"ר) הגדולות בישראל. היא מעניקה מגוון שירותים לאנשים עם לקויות ומחלות במטרה לצמצם את השפעת לקויותיהם ומחלותיהם על תפקודם ועצמאותם. יד שרה פועלת כדי לאפשר לכל אדם להמשיך באורח החיים שהוא בחר בו, בביתו עם משפחתו וקהילתו ולא להיאלץ לעבור למוסד סיעודי, כי היא משוכנעת שהשארתו של החולה והאדם בעל הלקות בסביבתו הטבעית חשובה לשיפור התפקוד ולהחלמה פיזית ונפשית לפרט עצמו וחשובה גם מבחינה תרבותית וכלכלית לחברה ולמדינה.
היסטוריה

יד שרה החלה את דרכה בתחילת שנות ה-70, כאשר מיכל ואורי לופוליאנסקי קנו מספר משאפים, במטרה להשאילם לחולים בשכונתם עזרת תורה בירושלים. בעקבות יוזמתם החלו תושבי השכונה להביא להם מכשירים, עזרים רפואיים ופריטי ציוד טכנולוגיה מסייעת שונים, שלהם לא נזקקו עוד. תוך זמן קצר התמלאה דירתם הקטנה בהליכונים, קביים, כיסאות גלגלים ואביזרים רבים נוספים.
בבעלות הגמ"ח הביתי היה ציוד רפואי שענה על צורכיהם של תושבי השכונה והשכונות שבסמוך לה. לופוליאנסקי ראה שהצורך בהשאלת ציוד רפואי היה גדול יותר, והחליט להרחיב את מרכז ההשאלה. אביו של לופוליאנסקי, יעקב לופוליאנסקי, שמכר את חנות הנעליים שהייתה לו ויצא לגמלאות, תרם את הכסף שקיבל עבור החנות להרחבת הגמ"ח. מבנה מתאים למרכז נמצא במקום שהיה פעם אכסניית בנימין של הכנסייה הרוסית ברחוב הנביאים, סמוך לבית החולים ביקור חולים, וכך התאפשר להרחיב את מאגר הציוד.
בשנת 1976 נוסד המרכז החדש כמלכ"ר, ונקרא בשם "יד שרה", לזכרה של שרה לופוליאנסקי, סבתו של לופוליאנסקי שנספתה בשואה. תוך זמן קצר נמצאו מספיק מתנדבים לתפעולו השוטף של המרכז, ועל הציוד המושכר התבקשו הנזקקים להשאיר פיקדון.
בשנת 1977 נפתח בחיפה הסניף הראשון של יד שרה מחוץ לירושלים. ב-1983 תרמה רכבת ישראל ליד שרה קרון רכבת שקיבלה, ולא התאים לרוחב המסילה בארץ. הקרון עמד זמן רב במרכז ירושלים והפך למעין סמל של הארגון. בשנת 2005 הוענק ליד שרה מעמד מייעץ על ידי המועצה הכלכלית-חברתית של האומות המאוחדות.
אופן ותחומי פעילות

ביד שרה פועלים יותר מ-7,000 מתנדבים, מבוגרים וצעירים, מכל מגזרי החברה, ביותר מ-108 סניפים ברחבי הארץ ומעניקים סיוע לכ-1,500,000 אנשים מרחבי הארץ.
עיקרי השירות:
שירותי ציוד רפואי:
השאלת ציוד רפואי שיקומי וציוד טכנולוגיה מסייעת
מכירת ציוד רפואי ושיקומי, באמצעות חברת "י.ש.מ" בע"מ. מכירה של כלי ריפוי לטווח ארוך שאינם ניתנים להשאלה או שהפונה לסיוע מבקש להחזיקם אצלו לצמיתות.
בתי מלאכה לתיקון ציוד רפואי
אספקת משדרי מצוקה לשעת חירום
שירותי מידע
מרכזי תצוגה, ייעוץ והכשרה למתקשים בתפקוד יומיומי
דעת - מרכז מידע רפואי
יד ריבה ייעוץ משפטי לאוכלוסייה הזקנה
שיקום
תעסוקה יוצרת למרותקי בית
מרכזי שיקום יומיים לאוכלוסייה הזקנה
מרפאת שיניים ניידת, ומרפאת שיניים לאוכלוסייה הזקנה
בעבר העמותה הפעילה את מכון קרטן להוראת המחשב לאנשים עם לקויות קשות. כיום מכון זה מופעל בידי עמותה אחרת.
נכוניות - שירות הסעה למתקשים בתנועה
משחקיה לילדים עם צרכים מיוחדים
מרכז פרנקל לרפואה דחופה - ממוקם במבנה העמותה הראשי בירושלים.
תקציב

כל שירותי יד שרה ניתנים ללא תמורה, במתן פיקדון או בהשתתפות חלקית לכיסוי חלקי של ההוצאות.
לעמותה יש תורמים רבים, החל מאנשים פשוטים התורמים או שמוותרים על הפיקדון כשהם מחזירים ציוד מושאל וכלה בקרנות, גופים כלכליים גדולים. תקציבה השנתי של יד שרה לשנת 2015 היה כ-110 מיליון שקלים. מתוכם תרומות והקצבות כיסו 41 מיליון שקל. הוצאות הנהלה וכלליות היו 2.1 מיליון שקל שהם 1.9% מהמחזור. על פי פרסומי העמותה, בסכום זה חוסכת יד שרה לקופת המדינה יותר מ-350 מיליון דולר בשנה - במניעת ימי אשפוז והוצאות רפואיות. עם זאת, התמיכה הממשלתית ביד שרה מהווה כ-1%-2% מתקציבה.
במשפט פרשת הולילנד הורשע לופוליאנסקי בקבלת שוחד בסכום של יותר משני מיליון ש"ח, בדמות כספים שנתרמו ל"יד שרה".
פרסים

יד שרה זכתה למספר פרסים על פעילותה, בהם:
אות הנשיא למתנדב (1982)
פרס יושב-ראש הכנסת לאיכות החיים (1988)
פרס קפלן לחסכון וייעול (1990)
פרס ישראל לשנת 1994
אות מיזם האיכות (1998)
מגן שר הבריאות (1999)
הערות שוליים

↑  ראו  ערך מילוני בנושא ערבון,  בוויקימילון
↑  מסמכי עמותה רשמיים, באתר גיידסטאר
| בריאות בישראל |
| --- | --- | --- |
| משרד הבריאות | שר: אוריאל בוסו • מנכ"ל: משה בר סימן טוב • רשות בתי החולים הממשלתיים • המרכז הלאומי להשתלות • אפליקציית המגן • מעבדה לבריאות הציבור • מרכז ידע תנודע |  |
| קופות חולים | מאוחדת • מכבי • לאומית • כללית • בעבר: הסתדרות הפועלים החקלאים ביהודה • פועלי הגליל • פועלי השומרון • עממית • אסף • הציונים הכלליים |  |
| ארגונים, עמותות ואיגודי בריאות בישראל | מגן דוד אדום • איחוד הצלה • יד שרה • האיגוד הישראלי לרפואת הפה • עזר מציון • טרם • האגודה למלחמה בסרטן • ההסתדרות הרפואית בישראל • רופאים לזכויות אדם • עמותת אדי • רחשי לב • יוסי אמבולנס |  |
| מכוני מחקר העוסקים בבריאות בישראל | מכון גרטנר • המכון לרפואה ימית  • המרכז הלאומי לרפואה משפטית • המרכז הלאומי לבקרת מחלות • הלכתיים: מכון פוע"ה • מכון שלזינגר |  |
| חקיקת בריאות בישראל | פקודת בריאות העם • חוק ביטוח בריאות ממלכתי • ועדת השירותים הציבוריים • חוק זכויות החולה • חוק החולה הנוטה למות • חוק טיפול בחולי נפש • חוק הסדרת העיסוק במקצועות הבריאות • תקנות שעת חירום למאבק בנגיף הקורונה • תקנות סימון מוצרי המזון • ועדת גרין • ועדת מור יוסף • ועדת הקורונה • קבינט הקורונה |  |
| רפואה בתקופת היישוב | רופא נודד • אגודת רופאים מדברי עברית • בית הבראה החלמה • בית החולים הירקון • תחנת הבריאות העברית • מכון פסטר |  |
| אירועים בתחום הבריאות בישראל | פרשת חולי הנפש היהודים בבית לחם • השתלת הלב הראשונה בישראל • פרשת הדם • פרשת רמדיה • שביתת הרופאים • התפרצות החצבת  בישראל • התפרצות נגיף הקורונה בישראל |  |
| לימודי רפואה בישראל | בחינת רישוי ברפואה • הפקולטה לרפואה ע"ש עזריאלי • לימודי ניהול מערכות בריאות בישראל |  |
| בצה"ל | חיל הרפואה • מסלול צמרת • מסלול בינה • פרופיל רפואי • מש"ק תברואה • בריאות הנפש בצה"ל |  |
| שונות | היריון ולידה בישראל • תרומת דם בישראל • טופס 17 • סל הבריאות • גורמי התמותה השכיחים בישראל • חוסה • פנקס הפסיכולוגים • פנקס הרופאים |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007305688605171  ISNI: 0000 0001 1009 8062  LCCN: no2004090969  VIAF: 124873823   WorldCat (עם VIAF): 124873823
מידע מסווג

.
מסמך מקור מסווג של חטיבת המחקר באמ"ן אודות תוכנית הגרעין הסורית, שסיווגו הוסר על ידי צה"ל.
לוח טווחים למרגמה 120 מ"מ המכיל מידע מסווג בקטגוריית סיווג מוגבל
מדבקה על ציוד מכני הנדסי המכילה מידע  בלמ"ס - בלתי מסווג
מידע מסווג הוא מידע שנקבע על ידי בעליו ככזה שאין לגלותו לציבור, משום שחשיפתו עלולה לפגוע בארגון שהמידע בבעלותו. הסיווג מהווה חלק מפעילות ביטחון מידע של הארגון. סיווג מידע נפוץ בארגונים ביטחוניים, כגון צבא, בהם המניע העיקרי לסיווג הוא הגנה מפני פגיעה בביטחון המדינה. הסיווג מקובל גם בארגונים עסקיים, בהם שמור מידע המהווה סוד מסחרי, או שיש להגן עליו מסיבות אחרות (למשל, לשם הגנת הפרטיות).
איסוף מידע סודי וניתוחו הם מטרותיהם העיקרית של ארגוני מודיעין, המשתמשים לצורכי השגתה בשלל אמצעים ושיטות. הצבא וגורמי ביטחון אחרים, בעיקר אלה העוסקים בסיכול ריגול, משקיעים מאמץ רב בהתגוננות מפני ביון.
חשיפתו של מידע צבאי מסווג, ובפרט מסירתו בזדון לאויב, נחשבים בישראל לעבירה פלילית שהעונש בגינה עשוי להיות חמור ביותר, עד כדי עונש מוות.
מידוּר

אמצעי לאבטחתו של מידע מסווג הוא המידוּר (אנ') – הגבלת הגישה למידע זה רק למי שידיעת המידע חיונית לתפקודו של בעל המידע בארגון. המידור חל ישירות על המידע (המחזיק במידע נדרש שלא למסור אותו לאחר), ועל אזורים פיזיים בהם הוא ממוקם ("אתרים ביטחוניים מסווגים"; דוגמה: הכור הגרעיני בדימונה הוא אחד האתרים המסווגים ביותר במדינת ישראל, אך גם אחד מהידועים ביותר). הגישה לאזור כזה מוגבלת אך ורק לאדם בעל סיווג ביטחוני מתאים ומספק, אשר ניתנים לו ההיתרים המתאימים להיחשף למידע. בגופים העוסקים במידע מסווג, הגבלת גישה קיימת גם בתוך מתקן המשמש גוף זה – לא כל מי שרשאי להיכנס למתקן מסוים רשאי להיכנס לכל אחד מחדריו; כל אחד מעובדי המתקן רשאי להיכנס אך ורק לתחום אשר הוגדר לו מראש. הגבלת הגישה של אדם מסוים לאזורים הממודרים השונים במתחם, מתבצעת באמצעות אמצעי זיהוי שונים (כרטיס מגנטי, קוד סודי, זיהוי ביומטרי ועוד).
מידור מתקיים גם במערכות מידע המאחסנות מידע מסווג. לכל אחד מהזכאים להשתמש במערכת מידע כלשהי, נקבעים היתרים שונים: באיזה מידע רשאי גורם כלכלי כלשהו (עובד חברה, מנהל, רואה חשבון, גורמי צד שלישי הקשורים לחברה, ואשר מקבלים התרים מתאימים) לעיין, איזה מידע הוא רשאי לשנות, באילו מכלי המערכת הוא רשאי להשתמש וכדומה. לצורך מימוש זכויותיו והעלאת רמת ההגנה על נגישות המידע הרגיש (העשוי להיות מנוצל לרעה על ידי מי מהגורמים אשר צוינו לעיל), על המשתמש להזדהות בפני המערכת, לרוב באמצעות אותם אמצעי זיהוי אשר צוינו לעיל.
בישראל

בגופי הביטחון והמודיעין (כגון: משרד הביטחון, שב"כ, המוסד, צה"ל) מסווג המידע לארבע קטגוריות סיווג – בהתאם למידת הנזק הביטחוני, הצבאי והמדיני, אשר עלול להיגרם כתוצאה מחשיפתו:
מוגבל – חשיפת מידע זה תגרום נזק קל לטווח הקצר, אך ניתן לתקנו. רמה זו כבר כמעט אינה בשימוש.
שמור – חשיפת מידע זה תגרום נזק.
סודי – חשיפת מידע זה תגרום נזק חמור.
סודי ביותר – חשיפת מידע זה תגרום לנזק חמור וממושך. המידע המודיעיני בקטגוריה זו מחולק למספר רמות המסומנות בצבעים, למשל סגול מצומצם או שחור, הרמה הגבוהה ביותר.
לרוב, מידע מסווג אודות פרויקט, מבצע, אמל"ח או שיטת פעולה רגישים, גלוי לתפוצה מצומצמת של גורמים בה כל אחד מהם מוגדר כשותף סוד (שו"ס). החשופים לשו"ס חתומים על הסכם סודיות שמאפשר לנקוט בהליכים משפטיים ופליליים נגד מי מהם שידליף פרטים שאמורים להישמר בסוד.
מידע מצוין כבלמ"ס – ראשי תיבות של המונח: "בלתי מסווג" הוא מידע שמותר לחשוף לציבור הרחב. דוגמה למידע כזה מופיעה בחלקו הגלוי של תקציב מערכת הביטחון: תקציב השיקום והטיפול בנכים בצה"ל אינו מסווג וגלוי לציבור.
סיווגו של המידע משפיע על המאמץ המושקע בהגנתו, אך בהתאם לחוק, כל מידע סודי, גם זה שסיווגו הוא הנמוך ביותר, אין לחשוף למי שאינו מוסמך לכך ומי שידיעת הסוד לא נחוצה לו לשם מילוי תפקידו.
עבור תפקידים ביטחוניים מוגדרת רמת סיווג לתפקיד. רמת סיווג הגבוהה ביותר היא רמה 1 והנמוכה ביותר רמה 6. רמות 5–6 עבור תפקידים עם נגישות למידע ברמת שמור ורמות 1–4 עבור תפקידים עם נגישות למידע סודי ומעלה.
בישראל > גופים העוסקים בהגנה על מידע מסווג

מחלקת ביטחון מידע בצה"ל היא מחלקה באגף המודיעין של צה"ל, שמטרתה מניעת דליפה של מידע צבאי מסווג לגורמים לא מוסמכים.
הצנזורה הצבאית היא יחידה באמ"ן האחראית לכך שחומר כתוב או מודפס, המופץ בציבור או המגיע מידי אדם אחד לידי אחר, לא יכיל בתוכו ידיעות שהפצתן עלולה לפגוע בביטחון המדינה, שלום הציבור או הסדר ציבורי. הצנזורה הצבאית בודקת שידורי טלוויזיה ורדיו, עיתונים וספרים, מוחקת בעצמה קטעים או מורה למחברים להשמיטם. בעבר, בדקה גם מכתבים (הן מכתבי חיילים והן מכתבי אזרחים לחו"ל), אך ככל הנראה, כבר אינה עושה זאת כיום.
שירות הביטחון הכללי ממונה על פעילות של סיכול ריגול, כלומר חשיפתם של מרגלים הפועלים בישראל.
הממונה על הביטחון במשרד הביטחון הוא גוף במשרד הביטחון שאחראי על אבטחת המידע במשרד הביטחון ובתעשיות הביטחוניות.
ראו גם

לעיניך בלבד
פרשת הקב"ר המזמר
מרדכי ואנונו
מעילה
המעילה בבנק למסחר
הערות שוליים

↑  לפי סעיף 97 לחוק העונשין, כאשר המידע גרם למלחמה או סייע לאויב במלחמה
↑  מסמך קביעת סוג ביטחון, סוג אמון והכללים לשמירה על סודיות, עמוד 5, משטרת ישראל, 2003
↑  אבטחה, שמירה וסיווג מסמכים, שירות בתי הסוהר, 2015
↑  אריה יואלי, בנצי רובין, ‏שר הביטחון בני גנץ חשף ברשלנות מסמכים מסווגים, באתר "סרוגים", 9 במאי 2022
↑  כל מה שצריך לדעת על סיווג ביטחוני, מיטב, יולי 2016
↑  טפסים לקביעת רמה ביטחונית, משרד הביטחון
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007529489305171  LCCN: sh85119478  LNB: 000354072  NKC: ph1004398
פרידה מיכלסון

| --- | --- |

ליטוגרפיה מעשה ידי הציירת הלטבית דאינה סקדמנה
 לידה:  2 ביוני 1906 ריגה, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  19 בינואר 1982 (בגיל 75) ישראל 
 מדינה:  לטביה 
 ידועה בשל:  אחת משני הניצולים ששרדו את טבח יער רומבולה, סופרת
 
פרידה מיכלסון (בלטבית; Frīda Mihelsone‏; 2 ביוני 1906 – 19 בינואר 1982) הייתה יהודיה-לטבית וניצולת שואה. היא הייתה אחת משני הניצולים היחידים מטבח יער רומבולה. ספר זכרונותיה "שרדתי את רומבולה" מתעד שואת יהודי לטביה, את חייה בגטו ריגה וכיצד הצליחה לשרוד את הטבח.
ביוגרפיה > לפני הכיבוש הנאצי

מיכלסון נולדה ביַאוּנְגוּלְבֶּנֶה, לטביה, בשנת 1906. היא גדלה בורקליאני אך עברה לריגה בשנות השלושים לעבוד כתופרת.
ביוגרפיה > בתקופת הכיבוש הנאצי

בשנת 1941, במהלך הכיבוש הנאצי בלטביה, נכלאה מיכלסון בגטו ריגה. בתוך יומיים בסוף שנת 1941 נלקחו רוב הכלואים בגטו ריגה ליער רומבולה, בפאתי ריגה ונרצחו. מיכלסון הייתה עדה ליום הראשון, 30 בנובמבר, כשראתה אלפי יהודים נלקחים מהגטו. ביום השני, 8 בדצמבר, היא נלקחה גם מהגטו ונאלצה לצעוד עם אלפי יהודים לרומבולה.
את הצעדת היהודים לכיוון בורות ההריגה תיארה ביומנה:
כבר התחיל להיות אור. טור אינסופי של אנשים, נשמר על ידי שוטרים חמושים, עבר במקום. נשים צעירות, נשים עם תינוקות בזרועותיהן, זקנים, נכים ומוגבלים הנעזרים בשכניהם, נערים ונערות - כולם צועדים. פתאום, מול החלון שלנו, איש אס אס גרמני התחיל לירות עם אקדח מטווח אפס אוטומטית לתוך הקהל. אנשים נקצרו ביריות ונפלו על אבן המרצפת. היה בלבול בעמודה. אנשים החלו רומסים את פני אלה שנפלו, דוחפים קדימה, הרחק מאיש האס-אס שירה בפראות. חלקם זרקו את החבילות שלהם כדי שיוכלו לרוץ מהר יותר. השוטרים הלטבים צעקו "יותר מהר, יותר מהר" וצלפו בשוטים מעל ראשי ההמון... אני עמדתי ליד החלון והסתכלתי עד הצהריים, כאשר האימה של הצעדה הסתיימה.. עכשיו הרחוב נעשה שקט, שום דבר לא זז. גופות היו פזורות בכל מקום ופלגי דם עדיין נטפו מהגופות חסרות החיים. רובם היו אנשים זקנים, נשים בהריון, ילדים, נכים - כל אלה שלא יכלו לשמור על הקצב הבלתי אנושי של המצעד.
עם זאת, היא נמלטה מרצח בכך שהשליכה את עצמה לשלג כאשר התקרבה למקום הטבח, לאחר מכן העמידה פנים שהיא מתה.
היהודים האחרים נאלצו לחלוץ את הנעליים שהושלכו לערמה על גבי מיכלסון. היא המשיכה להעמיד פנים שהיא מתה והמשיכה להתחבא מתחת לערימת הנעליים. מיכלסון הסתתרה ביער בשלוש השנים הבאות, ובעזרת אנשים מקומיים הצליחה לשרוד את הכיבוש הנאצי.
ביוגרפיה > אחרי הכיבוש הנאצי

מיכלסון התחתנה עם מרדכי מיכלסון ויחד נולדו להם שני ילדים. בשנת 1950 גורש מרדכי מיכלסון לסיביר עקב האשמות שווא. בשנת 1971 עזבו פרידה מיכלסון וילדיה את ברית המועצות ועלו לישראל.
מיכלסון נפטרה ב-1982 ונקברה בבית הקברות שדה יהושע.
ספרה: שרדתי את רומבולה

בשנות השישים כתבה את זיכרונותיה מהשואה ומהכיבוש הנאצי בלטביה ביידיש שהייתה שפת אמה. העותק המקורי של הספר נשמר בארכיון מוזיאון יהודים בלטביה .  כתביה של מיכלסון תורגמו לרוסית ועובדו על ידי דייוויד זילברמן לספר "שרדתי את רומבולה". מאוחר יותר תורגם הספר לאנגלית וללטבית.  תרגום לגרמנית פורסם בשנת 2020,,
ותרגום לעברית יצא ב-2021 על ידי בנה אריה מיכאלי.
הערות שוליים

↑  "Frieda Michelson. I survived Rumbula. Moscow 2011". The Russian Research and Educational Holocaust Center and the Holocaust Foundation. נבדק ב-24 בפברואר 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Mihelsone, Frīda; Zilbermans, Dāvids (2015). Es Izdzīvoju Rumbulā (בלטבית). Riga: ICEJ Latvija. ISBN 9984-613-80-1.
↑  Michelson, Frida, I Survived Rumbuli, at pages 77-78
↑  פרידה מיכלסון באתר GRAVEZ
↑  "Memoirs". Jews of Latvia Museum (בלטבית). נבדק ב-24 בפברואר 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Aļeksejeva, Olga. "Izdota latviešu valodā Frīdas Mihelsones grāmata "Es izdzīvoju Rumbulā"". University of Latvia (בלטבית). אורכב מ-המקור ב-25 בפברואר 2015. נבדק ב-24 בפברואר 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Frida Michelson: Ich überlebte Rumbula, Europäische Verlagsanstalt, Hamburg, 2020, ISBN 978-3-86393-093-6
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007276628005171  LCCN: n82051011  LNB: 000211241  VIAF: 2404152821999401040006   WorldCat (עם VIAF): 2404152821999401040006
בעקבות הסיפורים הקסומים

| --- | --- |
 סוגה:  ילדים
 כותבים:  פיני עדן 
 בימוי:  שירלי שטרן
 שחקנים:  אברהם מור, יוסי גרבר, איתי שגב, משה פרסטר, אסף אשתר, אביעד בנטוב, אריאל פורמן, ניר רון, דנה מרמור, יהונתן מגון, רמי ברוך, אלון דהן, שרון רג'יניאנו, ניצה שאול
 ארץ מקור:  ישראל 
 מספר פרקים:  30 
 הפקה
 מפיק:  טמירה ירדני, דודו ירדני
 חברת הפקה:  טדי יזמות והפקות 
 שידור
 תקופת שידור בישראל:  1998 – 2000
 
בעקבות הסיפורים הקסומים היא תוכנית טלוויזיה ישראלית לילדים ששודרה בערוץ הילדים ובערוץ לוגי. הסדרה בת 30 פרקים ושודרה בשנים 1998–2000.
לרוב הפרקים מוטיב שקשור לחגים ואירועים, כגון סוכות, יום הזיכרון ותשעה באב ולכן הם שודרו בסמוך אליהם. הסדרה משודרת לסירוגין במספר מועדים גם שנים רבות לאחר סיום תקופת השידור המקורית.
עלילה

פרקי הסדרה בנויים כסיפור בתוך סיפור. בסיפור המסגרת, סבא אלי (אברהם מור) או סבא יוסי (יוסי גרבר) מספר לנכד יוני (איתי שגב) סיפור במיטה ויוני מדמיין אותו. הסיפור המרכזי של כל פרק הוא עיבוד מודרני של פיני עדן לספר מפורסם, כגון חיית החושך, מעשיות האחים גרים ואגדות חז"ל והעץ הנדיב.
פרי נויפלד

פרי (פרנץ) נויפלד (1 ביולי 1913 – 17 בינואר 1982), שהיה ידוע גם כפורי נויפלד, היה כדורגלן ישראלי. נויפלד נחשב ל"זר הראשון בתולדות הכדורגל הישראלי" מאחר שהיה הכדורגלן הראשון שנודע כשחקן זר בליגה הישראלית, אולם לאחר מכן התגייר והשתקע בישראל, ואף שיחק בנברת ארץ ישראל המקומית. נחשב לאחד החלוצים המשמעותיים בהיסטוריה של קבוצת מכבי תל אביב בשנים שלפני הקמת מדינת ישראל.
קורות חיים

נויפלד נולד למשפחה נוצרית בהונגריה ושיחק בנבחרת הנוער של ארצו, ובקבוצת אויפשט המקומית. ב-1933 קיבל הצעה כספית מקבוצת ארסנל קהיר בחוזה ל-3 שנים ועבר לשחק בבירת מצרים, שם כיכב במדי הקבוצה, הפך לאחד השחקנים המוכרים בליגה, ואף הוצע לו לקבל אזרחות מצרית ולשחק במדי הנבחרת המקומית. ב-1934 הוא חתם בקבוצה הלבנונית רנסאנס. בדרכו לביירות עגנה האנייה שבה היה בנמל יפו והעגינה התארכה למשך של שלושה ימים עקב תקלה טכנית באוניה. נויפלד החליט לבקר את שחקני קבוצת מכבי תל אביב אשר נגדם שיחק מספר חודשים לפני כן במצרים. כתוצאה מהביקור החליט נויפלד להישאר כשחקן בקבוצה ומאוחר יותר התגייר, נישא לישראלית והשתקע בארץ. נויפלד שיחק במכבי תל אביב עד 1945, אז עבר לשלוש שנים להכח תל אביב.
בתקופתו במכבי תל אביב כבש נויפלד מעל 100 שערים בכל המסגרות והיה שותף פעיל לשלוש אליפויות של הקבוצה לפני קום המדינה, וזכייה בגביע מדינה אחד בתפקיד החלוץ המרכזי של הקבוצה. הוא השתתף במסע המשחקים של מכבי לאוסטרליה ב-1939, שבמהלכו לבש את הספרה 12. ב-22 ביולי 1939 פגשה מכבי תל אביב את נבחרת אוסטרליה כחלק מהמסע, ואף ניצחה אותה בתוצאה 2 - 1 כשאת שער הניצחון כבש נויפלד. בסוף המסע נויפלד סיים כמלך השערים של המסע עם 29 כיבושים. לאחר הופעות אלו הוצעו לו הצעות רבות להישאר באוסטרליה בקבוצות המקומיות אך דחה אותם עקב רצון להישאר בתל אביב, קרוב למשפחתו. נויפלד ערך שתי הופעות בנבחרת ארץ ישראל בצמד המשחקים נגד נבחרת יוון ב-1938 במסגרת מוקדמות גביע העולם 1938, בהם כבש שער אחד.
עם פרוץ מלחמת העצמאות ולאחריה, פרש נויפלד מכדורגל והחל לעבוד בתחנת דלק ברחוב דיזנגוף בתל אביב. כשזו נסגרה, עבר נויפלד לעבוד במשרה חלקית במשרדי המועצה להסדר ההימורים בספורט.
ב-1956 ציין המועדון מכבי תל אביב יובל לייסוד המועדון באירוע חגיגי בנווה צדק. פאנל של בכירי העיתונאים והמאמנים בכדורגל הישראלי בחרו את 11 השחקנים הגדולים של המועדון עד אז, ונויפלד נבחר לעמדת החלוץ המרכזי, כשהוא דוחק מהרשימה שחקנים מיתולוגיים בהיסטוריית המועדון כמו שייע גלזר, שבעצמו השיב לגבי נויפלד באחד הראיונות לאורך השנים: "הוא היה הגדול מכולם, גם בחלומות שלי אי אפשר היה לבצע את מה שהוא עשה כחלוץ במגרש".
תארים

אליפויות ארץ ישראל: 3
1935/1936, 1937, 1941/1942
הגביע הארץ-ישראלי: 1
1941
לקריאה נוספת

אשר גולדברג, דני דבורין, מכבי תל אביב - מאה שנים ראשונות, הוצאת מדיה, 2006, עמוד 76