stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
משפטי מיידנק

אנטון תרנס, קצין אס אס לשעבר, מועמד למשפט על פשעים שביצע במיידנק, שנת 1944
מחנה הריכוז מיידנק במבט אווירי מ-24 ביוני 1944 מתוך האוסף של המוזיאון הממלכתי במיידנק
משרפות שהשתמרו מהקרמטוריום השני במיידנק, נבנו ב-1943 על ידי הינריך קורי
אלזה אהריך, נאשמה באחריות על סלקציה לתאי הגזים ובהתאכזרות לאסירים
משפטי מיידנק היו סדרת משפטים רצופים אשר התרחשו בפולין ובגרמניה זמן קצר לאחר סיומה של מלחמת העולם השנייה ועסקו בפשעי מלחמה. משפטים אלו כוללים את המשפט הארוך ביותר שנערך לפושע נאצי, משפט שהשתרע על פני יותר מ-30 שנים. המשפט הראשון של פקידי המחנה מיידנק התרחש בין התאריכים 27 בנובמבר 1944 ועד 2 בדצמבר 1944, בלובלין שבפולין. המשפט האחרון, אשר נערך בדיסלדורף אשר בגרמניה, החל בתאריך 26 בנובמבר 1975 ונמשך עד ל-30 ביוני 1981. זה היה המשפט הארוך והיקר ביותר של גרמניה וכלל 474 דיונים.
לפני תחילת משפטי מיידנק, הועמדו לדין מספר אנשי אס אס בעלי דרגות גבוהות, פקידי המחנה ושומריו וכן אנשי סגל האס אס באשמת פשעים נגד האנושות שבוצעו במחנה מיידנק בתקופה שבין ה-1 באוקטובר 1941 ועד 22 ביולי 1944. מתוך 1037 חברי הסגל אשר שירתו במחנה ושמם היה ידוע, הועמדו לדין רק 170 נאצים. חצי מהנאשמים אשר נתבעו לדין על ידי גרמניה המערבית שוחררו לאחר שהתלוננו על כאבים ומחושים שונים במעצר וזוכו מאשמת הרג. לעומתם, אלו שנשפטו על ידי פולין לרוב נמצאו אשמים בדין. במשך 34 חודשים פעילות, יותר מ-79 אלף יהודים נרצחו רק בחלקו הראשי של המחנה (כאשר 59 אלף מתוכם היו יהודי פולין) ובין 95,000 ל-130,000 במחנה מיידנק כולו (כולל תתי-המחנות שהופעלו כחלק ממיידנק). כ-18,000 יהודים נרצחו במיידנק רק ביום ה-3 בנובמבר 1943, במהלך הטבח הגדול ביותר שחל בתקופת השואה ביום אחד, במחנה אחד, טבח אשר ידוע בשם "חג הקציר" (עם תוצאות של כ-43,000 הרוגים בשני תתי מחנות).
שניים ממפקדי המחנה הועמדו לדין על ידי ה-SS בעצמו במהלך פעולת המחנה, בחלקו בשל מה שהמחנה מיידנק היה בתחילה, לא יותר מאשר מקום אחסון פשוט לזהב, כסף ופרוות שנלקחו מקורבנות השואה במחנות ההשמדה בלזץ, סוביבור וטרבלינקה. שני מפקדי המחנה הואשמו בגנבה סיטונאית ממשטר הרייך השלישי על מנת להפוך לעשירים. קארל אוטו קוך, מפקד המחנה הראשון, הוצא להורג בידי כיתת יורים ב-5 באפריל 1945. מפקד המחנה הנוסף הוצא להורג על ידי האס אס ב-15 באפריל 1945.
משפט מיידנק הראשון

בסוף מלחמת העולם השנייה, לגרמנים הנסוגים לא היה הזמן להרוס את מיידנק עד היסוד. המחנה נותר מחנה ההשמדה השמור ביותר מתקופת השואה וכולל קרמטוריום (משרפת גופות) ותאי גזים שלמים. קבוצה של שישה אנשי סגל מהמחנה, אשר לא הצליחו להימלט, הועמדו לדין בפני בית משפט פלילי מיוחד סובייטי-פולני, מיד לאחר שחרור המחנה ב-23 ביולי 1944. לאחר המשפט ודיונים מעמיקים שנמשכו בין ה-27 בנובמבר ל-2 בדצמבר 1944, כולם נמצאו אשמים בפשעי מלחמה, פשעים נגד האנושות ורצח עם ונשפטו למוות בתלייה. הנאשמים היו:
אובר-שטורמפיהרר אנטון תרנס, הוצא להורג ב-3 בדצמבר 1944
האופט-שטורמפיהרר וילהלם גרסטנמייר, הוצא להורג ב-3 בדצמבר 1944
אוברשארפיהרר הרמן ווגל, הוצא להורג ב-3 בדצמבר 1944
קאפו אדמונד פוהלמן, התאבד יום לפני התלייה, ב-2 בדצמבר 1944
רוטנפיהרר תיאודור שקולן, הוצא להורג ב-3 בדצמבר 1944
קאפו הינריך סטאלפ, הוצא להורג ב-3 בדצמבר 1944
משפט מיידנק השלישי

סדרת המשפטים אשר נערכו בין התאריכים ה-26 בנובמבר 1975 ועד 30 ביוני 1981 ידועים כמשפט מיידנק השלישי ובמהלכם שישה עשר נאשמים הועמדו לדין בפני בית משפט של גרמניה המערבית בעיר דיסלדורף. חמישה זוכו מכל האשמות, שניים שוחררו כתוצאה מבריאות לקויה, אחת נפטרה מזקנה ושמונה נמצאו אשמים. הם נשפטו למאסר של בין 3 ל-12 שנים. משפט מיידנק השלישי קדם למשפטי טרבלינקה, אשר נערכו גם הם בדיסלדורף בשנים 1964 ו-1970. משפט מיידנק השלישי ארך כשש שנים והסתיים ב-30 ביוני 1981. היו חשודים נוספים, אולם רשויות גרמניה המערבית נמנעו להעמידם לדין לאור טענת התביעה כי הראיות הקיימות הן בלתי מספיקות (רבים מעדי המפתח נפטרו בינתיים).
סגן מפקד המחנה ארנולד סטריפל אשר נקבע כי היה מעורב בעינויים ורצח של עשרות מאסירי המחנה (מספר נמוך באופן מטריד, בהתחשב בכמות הקורבנות במחנה), נשפט לשלושה וחצי שנות מאסר. הוא גם קיבל החזר כספי של 121,500 מארקים גרמניים על אובדן ההכנסה ותרומותיו לביטוח הלאומי, סכום אשר הפך אותו לאדם עשיר. סטריפל השתמש בכמות הכסף המשמעותית כדי לרכוש בית דירות מפואר בפרנקפורט, בית בו התגורר לשארית חייו.
| נאשם | תאריך לידה | דרגה | תפקיד | הכרעת הדין |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| אליס אורלובסקי | 30.09.1908 | שומרת מחנה ריכוז נאצי | משגיחת מחנה | מתה מזקנה במהלך המשפט |
| הרמינה בראונשטיינר | 16.07.1919 | שומרת מחנה ריכוז נאצי | סגנית מחנה | 3 שנים (וינה) מאסר עולם (דיסלדורף) |
| הילדגרד לכרט | 19.03.1920 | שומרת מחנה ריכוז נאצי | משגיחת מחנה | מאסר 12 שנים |
| הרמן הקמן | 11.11.1913 | האופט-שטורמפיהרר | [דרושה הבהרה] | מאסר 10 שנים |
| אמיל לוריץ' | 21.05.1921 | רוטנפיהרר | עסק באידאולוגיה | מאסר 8 שנים |
| היינץ וילאיין | 01.02.1921 | אונטרשארפיהרר | מפקד שדה (תחום במחנה) | מאסר 6 שנים |
| פריץ היינריך פטריק | 22.01.1913 | אוברשארפיהרר | שומר מחנה | מאסר 4 שנים |
| ארנולד סטריפל | 02.06.1911 | אובר-שטורמפיהרר | מנהל מחנה | מאסר 3 וחצי שנים |
| תומאס אלוואנגר | 03.03.1917 | אונטרשארפיהרר | שומר מחנה | מאסר 3 שנים |
| וילהלם ריינארץ | 17.03.1910 | אונטרשארפיהרר | בבית החולים (סלקציות) | שוחרר כתוצאה מחולי |
| ג'ואנה זל |  | שומרת מחנה ריכוז נאצי | שומרת מחנה | שוחררה כתוצאה מחולי |
| היינריך שמידט | 27.03.1912 | האופט-שטורמפיהרר | תרופתי (סלקציות) | זוכה ושוחרר |
| שרלוט מאייר | 07.02.1918 |  | תחזוקה | זוכתה ושוחררה |
| רוזה זיס | 16.09.1920 |  | תחזוקה | זוכתה ושוחררה |
| היינריך גרופמן |  | רוטנפיהרר | מפקד שדה (תחום במחנה) | זוכה ושוחרר |
| הרמינה בואטשר | 26.04.1918 |  | תחזוקה | זוכתה ושוחררה |
ראו גם

מיידנק
דרגות האס אס
משפט אושוויץ הראשון
משפטי דכאו
הערות שוליים

↑  "Longest war crimes trial ends", רוטר, ה-27 ביוני 1981, עיתון The Glasgow Herald
| עשיית דין בנאצים ובעוזריהם |
| --- | --- | --- |
| משפטי אישים | משפטי נירנברג • משפט אייכמן • משפטי נירנברג הנוספים • משפט הרופאים בגרמניה • משפט מילך • משפט השופטים בגרמניה • משפט פוהל • משפט פליק • משפט אי גה פארבן • משפט בני הערובה • משפט RuSHA • משפט האיינזצגרופן • משפט קרופ • משפט השגרירים • משפט הפיקוד העליון • משפט טבח מלמדי |  |
| משפטי אנשי מחנות | משפט בלזן • משפט אושוויץ הראשון • משפט אושוויץ השני • משפטי מינסק • משפטי טרבלינקה • משפטי חלמנו • משפט סוביבור • משפט בוכנוואלד • משפטי מיידנק • משפט בלז'ץ • משפטי שטוטהוף • משפטי דכאו • משפטי מאוטהאוזן • משפט פלוסנבירג • משפט מילדורף • משפט דורה-מיטלבאו |  |
| אחר | חוק לעשיית דין בנאצים ובעוזריהם • המשרד המרכזי לחקירת פשעי הנאצים  |  |
פורטל מלחמת העולם השנייה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007563900505171  GND: 4258254-4  LCCN: sh2005005454
נציבות קבילות הציבור לחוק ביטוח בריאות ממלכתי

נציבות קבילות הציבור לחוק ביטוח בריאות ממלכתי היא יחידה הפועלת במסגרת משרד הבריאות, ותפקידה לברר תלונות של הציבור על קופות חולים ונותני שירותים מטעמן, בהתאם לחוק ביטוח בריאות ממלכתי. הנציבות הוקמה בשנת 1995, בהתאם לפרק ט' בחוק ביטוח בריאות ממלכתי.
בראש הנציבות עומד נציב קבילות הציבור לחוק ביטוח בריאות ממלכתי. ראשונה מילאה תפקיד זה ד"ר קרני רובין, פסיכיאטרית בהכשרתה. בשנת 2007 החליפה אותה אתי סממה, שעמדה קודם לכן בראש תחום מעקב ומידע באגף למיון טכנולוגיות רפואיות במשרד הבריאות. החל משנת 2015, עמדה בראש הנציבות הנציבה ד"ר אסתר בן חיים, עורכת דין בהכשרתה. בשנת 2018 היא עברה לנהל את נציבות תלונות הציבור במשרד מבקר המדינה, ומשנת 2019 עומדת בראש הנציבות עו"ד נילי חיון דיקמן.
כל מבוטח שסבור שזכויותיו לפי החוק הופרו, זכאי לפנות בתלונה אל נציבות הקבילות, וזו, לאחר שהיא מקבלת את עמדת הקופה, פוסקת האם הקבילה מוצדקת אם לאו. חשיבותה של הנציבות גברה בעקבות תיקון לחוק ב-2007, בו נקבע שבמקרה שבו מסרבת קופת חולים לפעול על פי הוראת הנציבה ולממן טיפול, רשאי המבוטח לשלם בעצמו את הטיפול ולקבל החזר ישירות ממשרד הבריאות.
במסגרת תפקידה מתחה נציבת הקבילות אתי סממה בהזדמנויות אחדות ביקורת על קופות-החולים לגבי הדרך שבה הן מיישמות את הוראות החוק. כך למשל, באוקטובר 2007 תקפה את נוהלי שירותי בריאות כללית בנושא הסעת חולי דיאליזה לטיפולים רפואיים. ביוני 2008 קבעה סממה כי קופת חולים מאוחדת מונעת בניגוד לחוק תרופות שנועדו למנוע זיהומים הנגרמים מכימותרפיה, מעשרות ממבוטחיה שחולים בסרטן, אף שהן כלולות בסל הבריאות, ותוך סיכון חיי מבוטחים. סממה הוסיפה כי גם במקרים שבהם הקופה מאשרת את התרופה, היא עושה זאת לאחר הכבדה ממשית על מבוטחיה.
החל משנת 2016 החלה הנציבות החלה לקיים כנסי הסברה שנתיים, הסוקרים את אופי והיקף הטיפול בקבילות שטופלו על ידי הנציבות במהלך השנה שחלפה, וזאת בהתאם לדו"ח השנתי המתפרסם על פעילות הנציבות. הכנס האחרון התקיים ב-29 בנובמבר 2016 במתחם "נא לגעת" בנמל יפו.
הערות שוליים

↑  פניות ציבור של חולי דיאליזה בנושא הסעות לטיפולים, באתר "נגישות ישראל", 30 באוקטובר 2007
↑  רן רזניק, משרד הבריאות: קופ"ח מאוחדת מונעת תרופות מחולי סרטן ומסכנת חייהם, באתר הארץ, 24 ביוני 2008
ניאלקה

ניאלקה (בהונגרית: Nyalka) הוא כפר קטן במחוז גיור-מושון-שופרון, שבצפון-מערב הונגריה.
יהודי ניאלקה

בניאלקה חיו שבעה יהודים בשנת 1880 וארבעה נרשמו בשנת 1910.
הערות שוליים

↑  נתוני הכפר באתר הלמ"ס ההונגרי
↑  מפקדי האוכלוסין של יהודי הונגריה, 1993
| יישובים במחוז גיור-מושון-שופרון |
| --- | --- | --- |
| ערי המחוז | שופרון  • גיור  |  |
| ערים |  בלד •  צ'ורנה •  פרטד •  פרטוסנטמיקלוש •  יאנושומוריה •  קאפובאר •  לבן •  מושונמגיארובאר •  פנונהלמה •  טט |  |
| כפרים | סאן • פאראד • אויקר • אשבאנירארו • בבוט • ציראק • דנשפה • אדווה • גיורו • הימוד • הוויי • קישפלוד • מיהאיי • אושלי • ראבקצל • רפצסמרה • סארפלד • ואדושפה • ואשארושפלו • וסקן • ויטנייד • אבדה • בזי • בן • רטלפ • ברץ' • דונסג • דונסנטפאל • אנשה • פהרטו • גניי • גיורלדמר • גיורשאג • גיורשבנהאז • פר • גיוראויפלו • גיוראויבראט • גיורזאמוי • איקרן • קאיארפץ • קישבאיץ' • קורונצו • קונסיגט • מושונסנטמיקלוש • מזארש • נג'בייץ' • ראבפטונה • שוקורופאטקה • טלטשטווה • טניה • ונק • ואמושסבדי • ניול • אטוונן • נאג'סנטיאנוש • אגפלווה • צ'אפורדיאנושפה • צ'פוד • אגיאגושסרגן • צ'ר • אברגץ • אג'האזשפלו • פרטבוז • פרטאנדרד • פרטהומוק • פרטראקוש • פרטספלק • גיאלוקה • הרקה • הג'קה • הידגשג • איוואן • קופהאזה • לווה • נג'צנק • נג'לוז' • נמשקר • פרסטג • פטהאזה • פיניה • פוסטצ'לאד • רפצוויש • רייטקמוז'אי • שרוד • שופרונהורפאץ' • שופרונקבשד • סקון • אונד • ולצ'יי • ז'ירה • אצ'לג • באגיוגסובאט • ברבץ' • בודונהיי • בוגיוסלו • בשארקאן • דר • צקוהאזה • אגייד • יובהאזה • קון • מגלוצה • מגיארקרסטור • מרקוטבדגה • פאלי • פאסטורי • פוטיונד • ראבצ'נק • ראבפורדאן • ראבשבש • ראבסנטאנדראש • ראבטמאשי • ראבצקפי • שובור • שופרונמטי • סיל • סילשארקאן • טארנוקרטי • ז'בהאזה • בזניה • דרנוז'לי  • דונקיליטי • דונרמטה • דונסיגט • פקטארדה • הלאסי • הדרוואר • הגיישהלום • קארויהאזה • קימלה • לבל • קישבודק • מאריאקאלנוק • מושונסולנוק • מושונאודוואר • אוירונפה • וארבלוג • ראיקה • ליפוט • פישקי • מצ'ר • בקונגיירוט • בקונפטרד • בקונסנטלאסלו • אץ' • פנייפה • גייראסונפה • לאזי • ניאלקה • פאזמאנדפאלו • רבזד • טריאנפוסטה • רומאנד • טאפסנטמיקלוש • וספרמוורשאן • שיקאטור • טאפ • ארפאש • צ'יקוואנד • פלפץ • גיארמט • גיימרה • גיירסמרה • קישבבוט • מרגש • ואג • מוריצהידה • ראבצ'צ'ן • ראבסנטמיהאי • סרצ'ן • ראבסנטמיקלוש |  |
| יישובים בנפת פנונהלמה |
| --- | --- | --- |
| יישובים | פנונהלמה • בקונגיירוט • בקונפטרד • בקונסנטלאסלו • אץ' • פנייפה • גייראסונפה • לאזי • ניאלקה • פאזמאנדפאלו • רבזד • רומאנד • שיקאטור • טאפ • טאפסנטמיקלוש • טריאנפוסטה • וספרמוורשאן |  |
ערך זה הוא קצרמרבנושא יישובים בהונגריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
נורברט ביסקי

| --- | --- |

 לידה:  10 באוקטובר 1970 (בן 53) לייפציג, גרמניה המזרחית 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה לאמנויות בברלין 
 תחום יצירה:  פרסקו 
 www.norbertbisky.com
 
נורברט ביסקי (גרמנית: Norbert Bisky; נולד ב-10 באוקטובר 1970) הוא צייר גרמני המתגורר בברלין. ידוע בעיקר בזכות ציורי הפרסקו שלו המתארים נערים.
ביוגרפיה

ביסקי נולד בלייפציג שבגרמניה המזרחית. כבנו של הפוליטיקאי הקומוניסט לותאר ביסקי, מראשי מפלגת הסוציאליזם הדמוקרטי ו"די לינקה", ביסקי גדל בבית שבו הקומוניזם תפס מקום של דת. בשנים 1994–1995 למד באקדמיית הקיץ של זלצבורג בכיתתו של ג'ים דיין, ובשנים 1994–1999 – בבית הספר הגבוה לאמנויות בברלין, שם היה סטודנט לתואר שני של גאורג בזליץ (אנ').
עבודתו הושפעה רבות מהריאליזם סוציאליסטי שזו הייתה האומנות הרשמית של גרמניה המזרחית. אך עבודתו השתנתה והיא מציגה נושאים כמו: אסונות, מחלות ועריפת ראשים.
בו בעת ממשיך ביסקי לשמר את קווי הציור המציאותיים שלו שהם סימן ההיכר שלו. הדמויות שלו לרוב נופלות, מרחפות, רועדות ללא צירי כבידה.
ההמולה הסובבת את הדמויות בציוריו של ביסקי מוקפת ברמיזות לאידאולוגיה הנוצרית, תולדות האמנות, התרבות הגאה, פורנוגרפיה וחזיונות אפוקליפטיים. ביסקי מעביר רושם של אי-יציבות על בד הציור שמדגיש באופן שונה את הלך תקופתו.
במהלך הקריירה שלו הראה ביסקי התעניינות בישראל, והשתתף בשתי תערוכות בארץ:
"נורברט ביסקי: ציורים", מוזיאון חיפה לאמנות (24 בינואר – 20 ביוני 2009).
"אני ברלינאי", מוזיאון תל אביב לאמנות (21 בינואר – 24 במרץ 2012).
הערות שוליים

↑  נורברט ביסקי: ציורים, מוזיאון חיפה לאמנות.
↑  אני ברלינאי, מוזיאון תל אביב לאמנות.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007373458005171  BnF: cb15048370m (data)  GND: 123316715  ISNI: 0000 0000 7845 6156  LCCN: n2002016401  LNB: 000214999  RKD: 244894  SNAC: w6kd38s0  SUDOC: 127195890  ULAN: 500343650  VIAF: 15056151   WorldCat (עם VIAF): 15056151
נחל חנניה

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 יובלים:  נחל פרוד 
 שפך:  נחל עמוד 
 מדינות באגן הניקוז:  ישראל 
  (למפת הגליל העליון מוגדלת) נחל חנניה(למפת הגליל העליון רגילה) נחל חנניה(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום נחל חנניה(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום נחל חנניה
 
נחל חנניה הוא נחל טבעי באורך כ-6 ק"מ הממוקם על הגבול בין הגליל העליון לגליל התחתון. בימות החורף, עם ירידת הגשמים מתמלא נחל חנניה במים. שמו הערבי של הנחל הוא جدول القارب الشائك ("נחל הסירה הקוצנית") וכן تيار نبات بركان ("נחל צמחי הברקן").
צמחייה בנחל

חלקו העילי של עמק הנחל מכוסה חורש טבעי של עצי אלון מצוי ואלה ארצישראלית, ואילו חלקו התחתון, מכוסה עצי חרוב ושיזף מצוי ושיחי שיזף השיח. בחלקו העילי של הנחל (בנ"צ 1916.2587) נובע מעיין קטן בשם עין שית.
בעלי חיים בנחל

בעלי החיים המצויים בנחל בעיקר חזירי בר, צבי ארץ ישראלי, צבועים, זאבים, תנים, סמורים, נמיות, דרבנים, דלקים, גיריות מצויות, שועלים מצויים, שפני סלע, מיני מכרסמים ומינים אחדים של עטלפים.
אוכלוסיית מבקרים

המסלול מיועד לקבוצות קטנות, משפחות וזוגות. המסלול מתארך במשך 25–30 דקות לכל כיוון.
הערות שוליים

↑  ערן ודוד גל-אור, נחל חנניה: קו הגבול בין הגליל העליון לתחתון, באתר ynet, 11 במרץ 2012
1 2  מנחם מרקוס, אנציקלופדיה מפה: כל היישובים וכל האתרים בישראל, כרך 3, 2000, עמ' עמוד 94
↑  שמורת טבע נחל עמוד, באתר רשות הטבע והגנים
↑  מסלול טיול אל בריכת עין שית’ בנחל חנניה | בריכת חורף | גליל עליון, באתר מסלולים
נחום מנבר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  18 באפריל 1946 (בן 78) גבעת חיים מאוחד, פלשתינה (א"י) 
 מדינה:  ישראל ישראל
 
נחום מנבר (נולד ב-18 באפריל 1946) הוא איש עסקים וסוחר נשק ישראלי אשר הורשע בסיוע לאיראן על ידי מכירת ידע, ציוד וחומרים אשר עשויים לשמש להכנת נשק כימי.
ביוגרפיה

מנבר נולד לאהרון וחנה, וגדל בקיבוץ גבעת חיים (מאוחד). בצעירותו היה שחקן כדורסל בקבוצת הפועל גבעת חיים בשנים 1961–1968, בקבוצת הפועל פתח תקווה 1970-1971 ובקבוצת הפועל חולון בשנת 1972.
עם גיוסו לצה"ל, התנדב לצנחנים. בצנחנים עבר מסלול הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר. בסיום הקורס שב לצנחנים כמפקד מחלקה ובהמשך כמדריך בבה"ד 1. כאיש מילואים התנדב לפרויקט ה"נמרים" ולחם במלחמת ההתשה.
סחר בנשק

לאחר שחרורו מצה"ל פנה מנבר לעסקים והסתבך בפלילים כמה פעמים בענייני כספים. הוא נרדף בידי נושים ובשנת 1985 עזב את ישראל.
בהיותו באירופה החל לסחור בנשק. בסיוע קשריו של עמוס קוצר עם המלמ"ב רכש עודפים של נשק קונבנציונלי מצה"ל ומכר אותו למדינות העולם השלישי. בהמשך הרחיב את עסקיו ורכש נשק גם מפולין, שעוד הייתה אז מדינה שנתונה להשפעת ברית המועצות.
במסגרת יחסי המסחר שהתנהלו בין ישראל ואיראן בשנים 1989–1993 מכר מנבר לאיראן נשק קונבנציונלי ונוסף על כך:
בשנים 1992–1994 מכר לאיראן 150 טונות של תיוניל כלוריד. לטענתו בריכוז נמוך שמשמש להדברה, ואולם מאוחר יותר נקבע שהחומר נמכר בריכוז גבוה שיכול לשמש מרכיב בתהליך ייצור גז חרדל.
סייע לרכישת מכשיר להעלאת ריכוז תיוניל כלוריד. לטענת מנבר, הוא חזר בו מהעסקה אולם הקשרים שיצר סייעו ליציאתה לפועל.
הביע נכונות לסייע בהקמת מפעל לייצור פגזים הנושאים חומרים כימיים.
בשנת 1993 נהרגו שני לוחמי מוסד בתאונת דרכים בווינה בעת מעקב אחר ד"ר מג'יד עבאספור, סגן שר ההגנה האיראני אשר נפגש עם נחום מנבר. המעקב נעשה במטרה להשיג מידע על רון ארד.
נישואין לפרנסין פנטיו

בתקופת מגוריו בצרפת התחתן מנבר עם פרנסין פנטיו, אזרחית צרפתית. מנבר פגש את פנטיו זמן קצר לאחר מות בעלה הרמן שמידט. שמידט היה איש עסקים גרמני אשר עסק במכירת טילי קרקע-קרקע למצרים ולעיראק במסגרת פרויקט קונדור. הטילים, בתכנון גרמני, יוצרו בארגנטינה בשנות השמונים של המאה ה-20. לדברי פנטיו, המוסד יזם את הקשר הרומנטי של מנבר עימה. מנבר שכנע את פנטיו להיפגש עם אנשי המוסד בישראל ולהעביר להם מסמכים שהותיר בעלה. מאוחר יותר, הוא השתלט, לדבריה, על נכסיה. מנישואים אלו נולד בנו היחיד.
פנטיו פרסמה ספר על הפרשה בשם "אשה במלכוד" בהוצאת ידיעות אחרונות (2005). הספר הוסר מהמדפים כשבועיים לאחר הפצתו מסיבות עלומות.
פעילותו בספורט

בשנת 1994 שימש ספונסר של קבוצת הכדורסל הפועל חולון, ומאוחר יותר של הפועל ירושלים.
אישום בסיוע לאויב

בשנת 1992 החל המוסד לחקור את פעילותו של מנבר כחלק ממבצע "טרמיט". ראש "המוסד", שבתי שביט, הפקיד את ניהול החקירה בידי חגי הדס. במקביל לאיסוף הראיות, הסכימו אנשים שעבדו עם מנבר להעיד נגדו: יאנוש קלישבסקי (מהנדס פולני) ועמוס קוצר. מנבר נעצר במרץ 1997 כאשר ירד ממטוס בהגיעו לישראל. דבר מעצרו נאסר לפרסום על ידי הצנזורה במשך שלושה שבועות.
במשפט שהתנהל טען מנבר כי הקשרים עם איראן נעשו בידיעת הרשויות בישראל וכי באותה תקופה ניהלה ישראל קשרי מסחר ענפים עם איראן שלא הוגדרה כמדינת אויב. כמו כן, הוא ניצל את קשריו כדי להשיג לישראל מודיעין, בין היתר על רון ארד. נוסף על כך טען שהאשמתו הייתה נקמה על מותם של שני סוכני המוסד.
ב 16 ביולי 1998  הורשע מנבר בשלוש עבירות: סיוע לאויב במלחמתו בישראל; ניסיון לסיוע לאויב במלחמתו בישראל; מסירת ידיעה לאויב בכוונה לפגוע בביטחון המדינה ונידון בבית המשפט המחוזי ל-16 שנות מאסר.
במהלך המשפט טען פרקליטו, אמנון זכרוני, שאחד משופטיו, אמנון סטרשנוב, ניהל קשרים רומנטיים עם פרקליטה בצוות ההגנה עו"ד פנינת ינאי. לאחר בדיקת הטענה, קבעו היועץ המשפטי לממשלה ופרקליטת המדינה כי טענות אלו משוללות יסוד. בנוסף התבטא ראש הממשלה דאז, בנימין נתניהו, לפני מתן גזר הדין ואמר כי יש למצות את הדין עם מנבר. אמירה זו עוררה סערה, והשופטים ביקרו אותה בפסק דינם. מנבר ערער בפני בית המשפט העליון על הרשעתו ועל חומרת העונש שנגזר עליו, אך ערעורו נדחה.
בקשותיו של מנבר לשחרור מוקדם, לאחר שהשלים שני שלישים מתקופת מאסרו, נדחו. ב-31 באוקטובר 2011 החליטה ועדת השחרורים לשחררו שנה וחצי לפני תום תקופת מאסרו. השחרור התאפשר לאור הסכמת מנבר לקבל עליו מגבלות מעבר לתקופת שחרורו על תנאי, בהן: איסור יציאה מהארץ, איסור יצירת קשר עם אזרחים זרים, איסור מתן ראיונות בכלי התקשורת ואיסור בעיסוק הקשור לסחר בכלי נשק. ראש המוסד לשעבר שבתי שביט, טען כי מנבר הוא "הבוגד הגדול ביותר שפעל אי פעם בישראל".
לקריאה נוספת

יוסי מלמן ואיתן הבר, המרגלים, הוצאת משכל, 2002, עמ' 344–381
רונן ברגמן, נקודת האל חזור, כנרת וזמורה ביתן, 2007, עמ' 419–452
פרנסין פונטין-מנבר, אישה במלכוד, הוצאת ידיעות אחרונות, 2005
מיכאל בר-זוהר וניסים משעל, המוסד: המבצעים הגדולים, תל אביב : הוצאת ידיעות אחרונות וספרי חמד, 2010, עמ' 243
הערות שוליים

↑  ynet, הצנחן מהקיבוץ שעזר לאיראן. מי אתה נחום מנבר?, באתר ynet, 31 באוקטובר 2011.
↑  זוהר שחר לוי, נחום, תקום: האם נחום מנבר יצליח לפתוח דף חדש?, באתר nrg‏, 1 בנובמבר 2011.
↑  שרה ליבוביץ-דר, "אני מרגל? אני בוגד? קיבלתי אישורים להכל", באתר nrg‏, 11 בנובמבר 2011.
↑  יוסי מלמן ודן רביב, "מלחמות הצללים: המוסד וקהילת המודיעין", הוצאת ידיעות ספרים, 2012, עמודים 25-26.
↑  שרית פוקס, קמפיונה ד'איטליה, מרוקנת, באתר nrg‏, 5 באוקטובר 2005
↑  רע"א 9338/12 נחום מנבר נ' עו"ד ישראל שפלר וכונס הנכסים הרשמי
↑  מתן שירם, ‏ריאקציה כימית, באתר גלובס, 9 בנובמבר 2005
↑  כאן 11 - תאגיד השידור הישראלי (2018-07-31), שטח הפקר | עונה 2 - נחום מנבר בראיון בלעדי, חלק ב', נבדק ב-2018-08-02
↑  רונן ברגמן, "נקודת האל חזור", הוצאת כנרת זמורה ביתן, 2007, עמוד 430.
↑  תפח (ת"א) 4/97 מדינת ישראל נגד נחום מנבר, ניתן ב-16 ביולי 1998
↑  זכרוני ואוחנה באותו מיתרס, באתר גלובס, 14 בפברואר 1999
↑  ע"פ 6411/98 נחום מנבר נגד מדינת ישראל, ניתן ב-5 בדצמבר 2000, פ"ד נה(2) 150
↑  מיכל שפירא, ביהמ"ש המחוזי בת"א: נחום מנבר יישאר בכלא, באתר nrg‏, 11 במרץ 2009
↑  אביאל מגנזי ואביעד גליקמן, לפני הזמן: נחום מנבר שמכר נשק לאיראן משוחרר, באתר ynet, 31 באוקטובר 2011
↑  יוסי מלמן, שבתי שביט נגד שחרור מנבר: פוגע במאמץ נגד איראן, באתר הארץ, 31 באוקטובר 2011
נפח פעימה

| --- | --- |
 שיוך:  נפח, cardiac volume 
 מיקום אנטומי:  לב 
 מזהים
 קוד MeSH:  E01.370.370.380.150.700 
 מזהה MeSH:  D013318 
 מערכת השפה הרפואית המאוחדת:  C0038455 
 
נפח פעימה (באנגלית: Stroke volume) הוא נפח הדם המוזרם על ידי הלב במחזור פעימה אחת דרך העורקים. נפח זה שווה לנפח החדר השמאלי של הלב במצב ריפיון שריר הלב, כלומר לאחר הרפייתו, המכונה דיאסטולה, פחות נפחו לאחר התכווצות שריר הלב, סיסטולה. אצל אדם מבוגר נפח הפעימה נע בין 75 ל-155 סנטימטר מעוקב.
נפח הפעימה, אם כן, מושפע ישירות מגודל החדר השמאלי ומהלב כולו, ומיכולת ההתכווצות של שריר הלב. מדדים אלו מושפעים בעיקר מאימון אירובי, אשר מצריך מהלב אספקת דם גבוהה יותר לשרירי הגוף הפועלים וכך דורש פעילות מאומצת יותר של שריר הלב, המשפרת את ביצועו ויכולת התכווצותו וגורמת לגידולו המכונה היפרטרופיה (hypertrophy).
נפח פעימה גדול עוזר לעיסוק בפעילות גופנית והכרחי במיוחד לפעילות ממושכת כגון ריצות ארוכות, שחייה ממושכת ועוד. לכן, מדד זה הוא מכריע בסבולת לב ריאה, אחד המרכיבים של הכושר הגופני. אדם בעל כושר גופני גבוה וסיבולת לב ריאה טובה, הוא גם בעל נפח פעימה יותר גדול מאשר אדם שלא עוסק בפעילות גופנית או לאדם שמקצועו היא פעילות אנארובית, כמו ריצת מאה מטר.
נפח הפעימה מושפע מהדופק ומשפיע עליו, בין אם במצב מנוחה או מאמץ. לאדם עם נפח פעימה יותר גדול יהיה דופק נמוך יותר מזה של אחר, בזמן ששניהם באותה דרגת מאמץ. הדבר נגרם מכך, שאם נניח שעל הלב של שניהם להזרים אותה כמות דם לגוף ביחידת זמן נתונה, הלב שכל פעימה שלו מזרימה יותר דם, יפעם פחות פעמים על מנת להגיע לאותה מכסה כמו של הלב הקטן יותר.
למחלות מערכת הדם יכולות להיות השפעות על נפח הפעימה, לדוגמה: יתר לחץ דם גורם ללחץ מוגזם על דפנות הלב וכתוצאה מזה מרחיב אותו; בניגוד להתפתחות תקינה של שריר הלב, מצב זה מוביל לשריר חלש ודליל, שיכול לגרום לבעיות בתפקודו במהלך הזמן.
ראו גם

סיבולת לב ריאה
לחץ דם
ניקולאוס גיזיס

| --- | --- |

 לידה:  1 במרץ 1842 תינוס, יוון 
 פטירה:  4 בינואר 1901 (בגיל 58) מינכן, הקיסרות הגרמנית 
 מקום קבורה:  בית הקברות הצפוני של מינכן 
 מקום לימודים:  האקדמיה לאמנות יפה, מינכן  Athens School of Fine Arts 
 תחום יצירה:  אמנות חזותית, מערכת חינוך 
 זרם באמנות:  אימפרסיוניזם, אסכולת מינכן 
 יצירות ידועות:  The Betrothal of the Children, בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 צאצאים:  Tilemachos Gizis 
 
ניקולאוס גיזיס (בגרמנית: Nikolaos Gyzis;‏ 1 במרץ 1842 – 4 בינואר 1901, מינכן) היה צייר יווני שפעל בעיקר בגרמניה. הוא נציג של "אסכולת מינכן" באמנות יוונית.
ביוגרפיה

גיזיס נולד באי תינוס ובשנת 1850 משפחתו עברה לאתונה. הוא למד בבית ספר לאמנויות באתונה. בשנת 1865 הוא קיבל מלגה להמשך לימודים במינכן בה הוא למד באקדמיה לאמנויות. לאחר סיום הלימודים הוא המשיך להתגורר במינכן וללמד באקדמיה. בשנת 1886 הוא התנה לפרופסור. בין תלמידיו היו ארנסט אופלר וקרל אולינץ' פון טאון.
בשנת 1886 גיזיס חזר תקופה קצרה ליוון. בתקופה זו הוא צייר בנושאים שקשורים ליוון כמו Carnival at Athens ו-Arravoniasmata (טקס אירוסין). לאחר מספר שנים גיזיס חזר למינכן.
יצירות של גיזיס מוצגות במוזאון הלאומי של יוון ובמוזיאונים נוספים. ציורו The Secret School היה מוצע על שטר של 200 דרכמות בשנים 1996-2001.
גלריה

כומר
ספר, 1880
יתומים, 1871
ארוס וצייר, 1868
לוחם מזרחי, 1871
נפח הפיזור

נפח הפיזור (באנגלית: Volume of distribution, נקרא גם VD) הוא הנפח התאורטי של הפלזמה אילו כל התרופה הייתה מומסת בפלזמה באותו ריכוז בו היא נמצאת בפלזמה בפועל. לכן, ככל שה-VD גדול יותר משמע שהתרופה דלילה יותר בדככארבם, כלומר, יש יותר ממנה בשאר הרקמות בגוף. נפח הפיזור הוא מדד המחושב על ידי חלוקת הכמות הכוללת של התרופה בגוף, בריכוז שלה בדם.
נפח הפיזור יכול לעלות במקרה של אי-ספיקת כליות (עקב אגירת נוזלים) או אי-ספיקת כבד. לעומת זאת, הוא יכול לרדת בעקבות התייבשות.
חישוב

חישוב נפח הפיזור ניתן על ידי המשוואה הבאה:
לפי נוסחה זו אפשר לחשב את מינון התרופה הנדרש כדי לקבל ריכוז תרופה מסוים בדם אם VD ידוע. VD אינו ערך פיזיולוגי; זהו השתקפות של כיצד התרופה תתפזר בדם, בהתאם למאפיינים שונים כמו מסיסות, אפיניות לחלבוני פלזמה, גודל, ואחרים.
לדוגמה, אם ניתן 1,000 מ"ג של תרופה, וכעת ריכוזה בדם הוא 50 מ"ג לליטר, יהיה נפח הפיזור שלה 20 ליטר. כלומר: כמות הדם הנדרשת כדי שכל התרופה תהיה מפוזרת בו בריכוז של 50 מ"ג לליטר היא 20 ליטר.
בנוסף, על ידי ה-VD ניתן להעריך היכן נמצאת התרופה בגוף:
| --- | --- |
VD: מידת הפיזור 
5: רק בפלזמה  
5-20: בנוזל הבין תאי  
20-40: בכל נוזלי הגוף  
מעל 40: גם ברקמות