stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
חידת משולם

| --- | --- |
 בימוי:  רני סער
 שחקנים:  יואב לוי, מירב שירום, יהודה נהרי, גיא גורביץ', דנה מיינרט, שחף קהלני, חגית דסברג, יעקב יצחק סטופניצקי, שרה מנצור
 ארץ מקור:  ישראל 
 שפות:  עברית
 מספר פרקים:  3
 הפקה
 מפיק:  יואב גרוס ומעין אברהם
 עורכים:  אושר אסולין ורני סער
 מוזיקה:  דודו טסה
 שידור
 רשת שידור בישראל:  כאן 11
 
חידת משולם היא סדרה עלילתית-תעודית בת שלושה פרקים ששודרה בשנת 2022 בערוץ כאן 11. הסדרה עקבה ושחזרה את פרשת עוזי משולם שהתרחשה ביהוד בשנות ה-90 של המאה ה-20. יוצרי הסדרה הם רני סער, אושר אסולין, יואב גרוס ועמי גלאם. נכון לאוגוסט 2023, פרקי הסדרה צברו למעלה מ-257 אלף צפיות באתר יוטיוב.
את דמותו של משולם שיחק בשחזור השחקן יואב לוי. לצד השחקנים והשחזור העלילתי, התראיינו בסדרה גם דמויות שלקחו חלק בזמן אמת בפרשה: שוטרים, עיתונאים וחברי קבוצתו של עוזי משולם – וזאת לצד קטעי ארכיון. לעיתים הראיונות נערכו במקביל לעלילה המבוימת – כך במקרה של אילה חסון, שהתראיינה במקביל לדילומה על ידי השחקנית דנה מיינרט.
דניאל שירין ממקור ראשון, נועם פתחי מישראל היום ורועי אבן מTvbee שיבחו את הסדרה. לעומת זאת, מוטי ענברי מעיתון הארץ ביקר את הסדרה וטעם כי היא מסע יחסי ציבור למשולם.
שחקנים

שחקני הסדרה
יואב לוי – עוזי משולם
מירב שירום – אלישבע משולם
שחף קהלני – שלומי משולם
גיא גורביץ – נתן שיפריס
חגית דסברג – שושי זייד
דנה פרידר – הבת של שושי זייד
איתמר זנדני – שלומי קעטבי
זהר סדן – לנדאו
יפתח קמינר – גבי לסט
אודי רצין – דוד צור
דנה מיינרט – איילה חסון
יהודה נהרי – רמי צוברי
ראו גם

פרשת ילדי תימן
הערות שוליים

↑  קשת ברגסון, ‏"חידת משולם": הסדרה החדשה על הרב עוזי משולם, באתר "סרוגים", 16 במאי 2022
↑  גיל משעלי, ‏"הרב עוזי יגיד לנו לעמוד ולהילחם, אנחנו נלחמים", באתר ‏מאקו‏, 17 במאי 2022
↑    דניאל שירין, ‏סדרת דוקו דרמה מוצלחת לא מספיקה לפתרון תעלומת חטופי תימן, בעיתון מקור ראשון, 30 במאי 2022
↑  נועם פתחי, הסדרה על עוזי משולם מטלטלת: מתי כבר נדע את האמת על חטיפת ילדי תימן?, באתר ישראל היום, 18 במאי 2022
↑  רועי אבן, ‏סיימתם את נטפליקס? יש מצב שהיא גם סיימה אתכם, באתר ‏מאקו‏, 19 במאי 2022
↑   מוטי ענברי, "חידת משולם" אינה יותר ממסע יח"צנות לעוזי משולם, וזה מסוכן, באתר הארץ, 21 במאי 2022
↑  חידת משולם, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית
חובה וזכות

חובה וזכות הם מונחים בסיסיים מתחום הנהלת החשבונות וחשבונאות. המונחים משמשים לציון העסקאות הנרשמות בספר החשבונות (או יומן החשבונות). פעולת חובה (חיוּב) מצביעה על רישום של נכס או הוצאה ואילו פעולת זכות (זיכוי) מצביעה על רישום של התחייבות או הכנסה.
| חשבון המחאות לפרעון> חובה | חשבון המחאות לפרעון> זכות |
| --- | --- |





תנועות (עסקאות) של כסף ותנועות חשבונאיות אחרות נרשמות בחשבונות (או כרטיסים או כרטסות). למשל, בחשבון "הוצאות חשמל" יירשמו הוצאות הקשורות לחשמל, ובחשבון "קופת מזומנים" יירשמו כל הפעולות של יציאה וכניסה של מזומן בקופה. כל חשבון מורכב משני צדדים: חובה וזכות. מונחים אלו מאפשרים למנהלי החשבונות לעקוב אחרי התנועות שבחשבונות. כל מונח מציין גידול או קיטון ביתרת החשבון. בחשבונות המהווים נכס, כגון חשבון קופה או חשבון לקוח, חובה מציין גידול של היתרה וזכות - קיטון. בחשבונות המהווים התחייבות, כגון חשבון המחאות לפירעון או חשבון הכנסות ממתן שירותים, חובה מציין קיטון של היתרה וזכות - גידול. להלן טבלה המציגה כיצד מושפעים החשבונות מחיובים וזיכויים (כאשר  = גידול,  = קיטון):
| חשבון | חובה | זכות |
| --- | --- | --- |
נכס: 
הוצאה: 
התחייבות: 
הון עצמי: 
הכנסות: 
הרישום בספר החשבונות של חברה שמנהלת מערכת הנהלת חשבונות כפולה, נעשה באמצעות פקודות יומן מאוזנות, כאשר כל צד - חובה וזכות - צריך להיות שווה בערכו הכולל. צד החובה מסומן בדרך כלל באות ח' וצד הזכות - באות ז'. לדוגמה, כאשר חברה נותנת לאחד מלקוחותיה שירותי ניקיון בסך 100 שקלים ומעבירה לו חשבונית, היא תרשום את פקודת היומן הבאה:
כלומר, הלקוח חייב לחברה סך של 100 שקלים, ומאידך - החברה רשמה הכנסות בסך 100 שקלים. הפקודה מאוזנת מאחר שיש סך זהה בכל צד. כאשר החברה תקבל תשלום מהלקוח, היא תזכה את החשבון שלו, ותחייב את חשבון הקופה:
כעת הלקוח אינו חייב דבר לחברה (יתרתו היא 0), ואילו לחברה יש נכס של 100 שקלים במזומן.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007537033505171  LCCN: sh94003375
זיכרון יוסף

ערך זה עוסק בשכונה בירושלים. אם התכוונתם לספר שאלות ותשובות של אחד האחרונים, ראו .
|  מידע |
| --- | --- |
 עיר:  ירושלים 
 תאריך ייסוד:  1927 
 על שם:  יוסף לוי
 קואורדינטות:  31°47′01″N 35°12′36″E﻿ / ﻿31.7837°N 35.21°E﻿ / 31.7837; 35.21
  (למפת ירושלים מוגדלת) זיכרון יוסף(למפת ירושלים רגילה) זיכרון יוסף(למפת הרי ירושלים רגילה) זיכרון יוסף(למפת הרי ירושלים מוגדלת) זיכרון יוסף
 
זיכרון יוסף היא שכונה בירושלים, שהוקמה בשנת 1927 על ידי עולים יהודים מכורדיסטן, אשר גרו לפני כן בעיר העתיקה בירושלים.
השכונה נקראת על שם יוסף לוי בעל האדמות לשעבר.
מכיוון שנבנתה בתקופת המנדט הבריטי חלו עליה חוקי התכנון והבנייה המנדטוריים הניכרים בבתים הנמוכים יחסית המגיעים לגובה מרבי של שלוש קומות בלבד.
השכונה גובלת ברחובות אגריפס - הירמוך, וכיום היא חלק משכונת נחלאות.
השכונה עברה בשנים האחרונות תהליך שיקום וחידוש הבתים.
הערות שוליים

↑  מפת  ירושלים מאת ליברמן, 1958, עם סימון השכונה (הסריקה זמינה לצפיה מתוך בנין הספרייה), באתר הספרייה הלאומית, אוסף המפות ע"ש ערן לאור
↑  עיריית ירושלים - שכונות לב העיר
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987012340964105171 
ערך זה הוא קצרמרבנושא ירושלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
חוק גיל פרישה

| --- | --- |

 פרטי החוק
 תאריך חקיקה:  7 בינואר 2004
 תאריך חקיקה עברי:  י"ג בטבת תשס"ד
 גוף מחוקק:  הכנסת השש עשרה
 חוברת פרסום:  ספר החוקים 18 בינואר 2004, עמ' 46
 הצעת חוק:  ממשלתית
 משרד ממונה:  משרד האוצר
 מספר תיקונים:  7
 נוסח מלא:  הנוסח המלא
 
חוק גיל פרישה, תשס"ד-2004 עיגן בחקיקה את הסדרי הפרישה לגמלאות שהיו נהוגים בישראל טרם חקיקתו, והורה על העלאתו של גיל הפרישה. החוק אושר בכנסת השש עשרה ב-7 בינואר 2004 ונכנס לתוקף ב-1 באפריל 2004.
היסטוריה חקיקתית

הפרישה לגמלאות של עובדי המגזר הציבורי הוסדרה בחוקים אחדים, בהם חוק שירות המדינה (גמלאות) להסדרת פרישתם של פרישתם של עובדי המדינה, וחוק שירות הקבע בצבא-הגנה לישראל (גמלאות), להסדרת פרישתם של משרתי הקבע בצה"ל. פרישתם של עובדים שמחוץ למגזר הציבורי לא הוסדרה בחקיקה, אלא בהסכמים קיבוציים ובהסכמי עבודה נוספים, וכן בתקנונים של קרנות הפנסיה. התייחסות לגיל הפרישה הופיעה גם בחוקים אחדים, ובהם חוק הביטוח הלאומי, בפרק העוסק בזכאות לקצבת זקנה, וחוק פיצויי פיטורים, שקבע שעובד שהתפטר לאחר שהגיע לגיל פרישה, רואים את ההתפטרותו, לעניין חוק זה, כפיטורים. במרבית ההסדרים הללו, גיל הפרישה היה 65 שנים לגבר ו-60 שנה לאישה.
בעקבות מאבקה של ד"ר נעמי נבו, נקבע בשנת 1987 בחוק גיל פרישה שווה לעובדת ולעובד שעובדת אשר בהסדרה קיבוצית (לא בחוזה אישי), נקבע לה גיל פרישה נמוך מזה שנקבע לעובד, רשאית לפרוש בכל גיל שבין גיל הפרישה שנקבע לעובדת וגיל הפרישה שנקבע לעובד.
דברי ההסבר להצעת החוק מציגים את הצורך בהעלאת גיל הפרישה:
לבחינת גיל הפרישה מינו שר העבודה והרווחה ושר האוצר, בספטמבר 1997, ועדה ציבורית בראשות שופטת בית המשפט העליון בדימוס שושנה נתניהו. ועדת נתניהו הגישה את המלצותיה ביולי 2000, ובמרץ 2003 אימצה הממשלה את המלצות הוועדה, "בהתאמות הנדרשות לנוכח חלוף הזמן והשינויים במצב הכלכלי מאז מתן ההמלצות", ואלה הוגשו לכנסת כהצעת חוק גיל פרישה, התשס"ד-2003.
החוק אושר בכנסת השש עשרה ב-7 בינואר 2004 ונכנס לתוקף ב-1 באפריל 2004.
בהתאם להוראות החוק, גיל הפרישה לגברים עלה בהדרגה ל-67 שנים לגבר ול-62 שנים לאישה. המשך העלאת גיל הפרישה לנשים ל-64 שנים, שעל פי החוק נועד להסתיים במאי 2017, עוכב על ידי שרי האוצר ונדחה פעמים אחדות על ידי הכנסת.
בנובמבר 2021 אישרה הכנסת, כחלק מ"חוק ההסדרים", העלאה הדרגתית של גיל הפרישה לנשים מ-62 ל-65, החל משנת 2022.
הוראות החוק

החוק קובע שלושה מושגים:
גיל פרישה: גיל הזכאות לפרוש מהעבודה בשל גיל ולקבל, בהתקיים התנאים הקבועים לכך על פי דין או הסכם, גמלה בשל פרישה מעבודה. החוק קבע העלאה הדרגתית של גיל זה ל-67 שנים לגבר ול-64 שנים לאישה.
גיל פרישה מוקדמת: גיל הזכאות לקבל גמלה, בהתקיים התנאים הקבועים לכך, מחמת פרישה מהעבודה בשל גיל, לפני גיל פרישה. גיל זה הוא 60 שנים לגבר ולאישה.
גיל פרישת חובה: הגיל בו ניתן לחייב עובד לפרוש מעבודתו בשל גילו. גיל זה הוא 67 שנים לגבר ולאישה.
סעיף 10 לחוק קובע שהוראות חוק זה יחולו על אף האמור בכל הסכם (למעט חריגים המפורטים בחוק). בכך גובר החוק על הוראות לגיל פרישה מוקדם יותר שנקבעו בהסכמים שונים.
בחוק נקבעו הוראות מעבר להעלאה הדרגתית של גיל הפרישה, בחוק זה ובחוקים נוספים שבהם יש התייחסות לגיל הפרישה. החוק ביטל את חוק גיל פרישה שווה לעובדת ולעובד, משום שהוראותיו הוטמעו בחוק גיל פרישה.
בנובמבר 2021 אישרה הכנסת, כחלק מ"חוק ההסדרים", העלאה הדרגתית של גיל הפרישה לנשים מ-62 ל-65. על פי המתווה ב-2022 יעלה גיל הפרישה ב-4 חודשים, ובשנת 2035 יהיה גיל הפרישה לנשים 65:
| תאריך לידה | גיל פרישה |
| --- | --- |
עד 31 בדצמבר 1959: 62
ינואר 1960 עד דצמבר 1960: 62 + 4 חודשים
ינואר 1961 עד דצמבר 1961: 62 + 8 חודשים
ינואר 1962 עד דצמבר 1962: 63
ינואר 1963 עד דצמבר 1963: 63 + 3 חודשים
ינואר 1964 עד דצמבר 1964: 63 + 6 חודשים
ינואר 1965 עד דצמבר 1965: 63 + 9 חודשים
ינואר 1966 עד דצמבר 1966: 64
ינואר 1967 עד דצמבר 1967: 64 + 3 חודשים
ינואר 1968 עד דצמבר 1968: 64 + 6 חודשים
ינואר 1969 עד דצמבר 1969: 64 + 9 חודשים
ינואר 1970 ואילך: 65
בפסיקה

סעיף 4 לחוק, הקובע כי "הגיל שבהגיעו אליו ניתן לחייב עובד לפרוש מעבודתו בשל גילו, הוא גיל 67 לגבר ולאישה". בהתאם לסעיף זה הורתה אוניברסיטת בר-אילן לעובדת שלה לפרוש בהגיעה לגיל 67. העובדת ביקשה להמשיך בעבודתה, ומשנדחתה בקשה פנתה לבית הדין האזורי לעבודה, שדחה אף הוא את בקשתה. היא ערערה לבית הדין הארצי לעבודה, וזה קבע כי "חל פגם בהתנהלות האוניברסיטה כלפי המערערת, בכך שלא הפעילה שיקול דעת פרטני ביחס לבקשת המערערת להמשיך בעבודתה לאחר גיל פרישה", ועקב כך חייב את האוניברסיטה בתשלום פיצוי בסך 50,000 ש"ח למערערת. גישה זו, לפיה כאשר עובד שנדרש לפרוש בהגיעו לגיל פרישת חובה מעוניין שלא לפרוש על המעסיק לשקול עניינית את הבקשה, באה לידי ביטוי בפסקי דין נוספים.
לבג"ץ הוגשה עתירה על ידי שלושה פרופסורים (משה גביש, מרדכי שגב ואסא כשר), בדרישה להורות על בטלותו של סעיף 4 לחוק. בג"ץ, בהרכב מורחב של שבעה שופטים, קיבל את טענת העותרים כי החוק פוגע בזכות לשוויון, הנגזרת מהזכות החוקתית לכבוד האדם, אך דחה את העתירה לאחר שקבע כי הפגיעה צולחת את תנאי פסקת ההגבלה שבסעיף 8 לחוק יסוד: כבוד האדם וחירותו, משום שנעשתה לתכלית ראויה, נסמכה על שיקולים סבירים, והיא מידתית.
לקריאה נוספת

מנחם גולדברג ונחום פינברג, דיני עבודה, הוצאת סדן, פרק 12א - גיל פרישה.
הערות שוליים

↑  סעיף 1 לחוק גיל פרישה
1 2 3  הצעת חוק גיל פרישה, התשס"ד-2003, ה"ח הממשלה 64 מ-3 בנובמבר 2003
↑  יהודה שרוני, ‏בנוגע להעלאת גיל הפרישה לנשים, כחלון מחליט שלא להחליט, באתר מעריב אונליין, 9 במאי 2017
↑  חוק גיל פרישה (תיקון מס' 3), התשע"ב-2011, ס"ח 2328 מ-29 בדצמבר 2011;
חוק ההתייעלות הכלכלית (תיקוני חקיקה להשגת יעדי התקציב לשנות התקציב 2017 ו-2018), התשע"ז-2016, ס"ח 2592 מ-29 בדצמבר 2016;
חוק גיל פרישה (תיקון מס' 6), התשע"ז-2017, ס"ח 2652 מ-3 באוגוסט 2017
↑  פרק ט"ז: צמצום פערים מגדריים בשוק העבודה והעלאת גיל הפרישה לנשים בחוק התכנית הכלכלית (תיקוני חקיקה ליישום המדיניות הכלכלית לשנות התקציב 2021 ו-2022), התשפ"ב-2021, ס"ח 2933 מ-18 בנובמבר 2021
↑  גיל פרישה (לפי החוק) | פרישה, באתר www.prisha.co.il
↑  ע"ע 209/10 - ליבי וינברגר ואח' נ' אוניברסיטת בר אילן, ‏6 בדצמבר 2012
↑  בג"ץ 9134/12 פרופ' משה גביש ואחרים נ' הכנסת ואחרים, ניתן ב־21 באפריל 2016
חסדאי הראשון

חסדאי הראשון היה ראש הגולה בסוף המאה ה-7. הוא ירש את אביו בוסתנאי בן חנינאי (הוא מצאצאי אשתו העברייה) וכיהן כנראה סביב 680–720.
מקורות מסוימים טוענים שלא הותיר אחריו יורשים זכרים, והירושה עברה לצאצאיו של אחיו, בראדוי. אך יש אומרים שראש הגולה שלמה הראשון (אנ') הוא בנו ויורשו. בנו השני, דוד, היה אביו של ענן בן דוד, מייסד הקראים. חתנו של חסדאי, כנראה, היה נטרונאי בן נחמיה מפומבדיתא.
מעט ידוע על כהונתו כראש גולה מעבר לסכסוך המשפטי שהיה לו עם אחיו למחצה הפרסים ואימם. בני איזדדואר טענו שהם יורשים שווים לאחיהם, ואילו בני היהודיות טענו שבניה של איזדדואר הם עבדים בני שפחה – חלק מהרכוש שבני היהודיות יורשים מאביהם בוסתנאי. בסופו של דבר קיבלו האחרונים שוויון זכויות גמור.
חסדאי הראשון הוא ראש הגולה המצוטט ב"את'ר אל-בילאד" (آثار البلاد وأخبار العباد (ער')) של זכריא אל-קזוויני שהראה את המלאכים הארות ומארות למוג'אהיד (ג'יהדיסט) שבניגוד לציוויו של חסדאי ביטא את שם השם כשראה אותם.
חובד

חובד (במונגולית: Ховд аймаг) הוא אחד מ-21 האיימאגים (מחוזות) של מונגוליה. האיימאג ממוקם במערב המדינה ובירתו היא חובד. נשיא מונגוליה צחיאגיין אלבגדורג' הוא יליד תת-המחוז זרג.
סומים (תת מחוזות)

אלטאי (Altay)
בולגן (Bulgan)
בויינט (Buyant)
צ'נדמני (Chandmanĭ)
דרווי (Darvi)
דרגן (Dergen)
דוט (Duut)
ארדנבורן (Erdenebüren)
חובד (Hovd)
מנדן (Mandan)
מונחאירחן (Mönhhayrhan)
מוסט (Möst)
מיינגד (Myangad)
צצג (Tsetseg)
אויונץ' (Üyönch)
זרג (Zereg)
חיים יהודה הורוביץ

אין תמונה חופשית
חיים יהודה הורוביץ (~ה'תר"ם, 1880 – ה'תש"ב, 1942) היה עסקן ושתדלן חסיד בעלז מסטז'יז'וב וז'שוב, בעל קשרים בממשל הגליצאי ולאחריו בזה הפולני.
ביוגרפיה

נולד למשפחת רבנים חסידיים מיוחסת. צאצא של הרב נפתלי צבי הורוביץ, מייסד חסידות רופשיץ ואדמו"רה הראשון. אביו, הרב אלתר זאב הורוביץ, היה אחד משני רבנים שטענו לכתר רבנות הקהילה היהודית בסטז'יז'וב, ובנו של הרב אברהם אבא הורוביץ שהיה רב בעיר שנדישוב. אמו הייתה הרבנית יהודית רדימישלר, בתו של הרב סנדר רדימישלר מהעיר מעליץ.
בבגרותו החל לעסוק בעסקנות לטובת הקהילה היהודית, הוא לא תכנן לכהן כרב והחל ליצור קשרים במסדרונות השלטון. בין חבריו היו אישים שנעשו לימים בעלי עמדות מפתח וראו בו מי שדרכו יוכלו להוביל מהלכים מול הקהילה היהודית. מאידך, כאביו היה ממתנגדי התנועה הציונית, ובשל כך עורר את חששם והתנגדותם של אנשי התנועה בעירו.
בשל קשריו בממשל, נקרא בקרב היהודים בכינוי "שר החוץ של בעלז". הוא התגורר בז'שוב.
לאחר פטירת אביו, הביא למינויו של בנו הרב קלונימוס קלמן הורוויץ (YI') כרבה הרשמי האחרון של סטז'יז'וב. הבן נמלט עם פרוץ מלחמת העולם השנייה למזרח פולין ונשלח בידי הסובייטים לרוהאטין, שבה שהה עד כיבוש האזור בידי הנאצים, מקום קבורתו לא נודע.
ר' חיים יהודה הורוביץ התגורר עם משפחתו בז'שוב, הוא ובני משפחתו גוועו ברעב בעת שהסתתרו במרתף סמוך לביתם.
לקריאה נוספת

מאיר וונדר, ר' חיים יהודה ב"ר אלטר זאב הורביץ, אנציקלופדיה לחכמי גליציה, ח"ב, עמ' 208
חובה אדומת ציצית

| חובה אדומת ציצה |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: חובתאים
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: חובתיים
סוג:: חובה מצוייצת
מין:: חובה אדומת ציצה
שם מדעי
 Lophotis ruficrista ‏סמית, 1836
תחום תפוצה


חובה אדומת ציצה (שם מדעי: Lophotis ruficrista) היא מין קטן ממשפחת החובתיים החי באפריקה שמדרום לסהרה. היא קיבלה את שמה עקב הציצה האדומה שבקצה ראשה.
חובה זו לא גדולה מאוד ואורכה 50 ס"מ בלבד ומשקלה עד 680 גרם. היא בעלת בטן וחזה שחורים ובולטים וכנפיים חומות. הראש והצוואר אפורים ובקצה הראש ישנה ציצה אדומה. המקור בצבע צהוב וכמותו הרגליים. הנקבות פחות בולטות מהזכרים.
חובה זו חיה בדרומה של אפריקה במדינות: אנגולה, בוצואנה, מוזמביק, נמיביה, דרום אפריקה, סווזילנד, זמביה וזימבבואה.
הערות שוליים

↑  חובה אדומת ציצה באתר הרשימה האדומה של IUCN
| חובתיים |
| --- | --- | --- |
| חובה קטנה (סוג ומין יחיד) | חובה קטנה |   |
| חובה גדולה | חובה גדולה |   |
| חובה זהובת-עורף | חובת לודוויג • חובת דנהם • חובה נובית • חובת הוגלין |   |
| חוברה גדולה | חוברה אפריקנית • חוברת ערב • חוברה אוסטרלית • חוברה הודית גדולה |   |
| חוברה | חוברה צפון-אפריקאית • חוברת מקווין |   |
| חובה לבנת-עורף | חובה לבנת בטן • חובה כחולה • חובת קארו • חובת ריפל • חובה חומה קטנה |   |
| חוברה שחורה | חוברה שחורה צפונית • חוברה שחורה דרומית |   |
| חובה בנגלית | חובה בנגלית |   |
| חובה מנוקדת | חובת הארטלוב • חובה שחורת בטן |   |
| חובה מצוייצת | חובת סביל • חובה צהובת ציצה • חובה אדומת ציצית |   |
| חובה זוטרת | חובה זוטרת |  |
חוק גיל פרישה שווה לעובדת ולעובד

| --- | --- |

 פרטי החוק
 מדינה:  ישראל 
 תאריך חקיקה:  26 במרץ 1987
 תאריך חקיקה עברי:  כ"ה באדר תשמ"ז
 גוף מחוקק:  הכנסת האחת עשרה
 שטחים שעליהם חל החוק:  ישראל 
 חוברת פרסום:  ספר החוקים 1208, עמ' 48
 הצעת חוק:  פרטית
 משרד ממונה:  משרד הרווחה
 נוסח מלא:  הנוסח המלא
 תאריך תחולה:  26 במרץ 1987 
 תאריך פקיעה:  1 באפריל 2004
 
חוק גיל פרישה שווה לעובדת ולעובד, התשמ"ז-1987 אושר בכנסת ב-17 במרץ 1987, ובוטל עם כניסתו לתוקף, ב-1 באפריל 2004, של חוק גיל פרישה, שכולל הוראה המחליפה את חוק גיל פרישה שווה לעובדת ולעובד. החוק קבע: "נקבע בהסכם קיבוצי גיל פרישה לעובדת הנמוך מגיל פרישה שנקבע בו לעובד, תהא לעובדת זכות, על אף האמור באותו הסכם קיבוצי, לפרוש מעבודתה בכל גיל שבין גיל הפרישה שלה ובין גיל הפרישה שנקבע לעובד" (סעיף 2 לחוק).
רקע לחקיקה

בחוקים המסדירים את גיל הפרישה בשירות המדינה נקבע גיל פרישה שווה לנשים ולגברים. מחוץ לשירות המדינה נקבע גיל הפרישה בעיקר בהסכמים אישיים, שיצרו הבחנה בין נשים לגברים, וקבעו את גיל הפרישה כ-60 שנים לאישה ו-65 שנים לגבר. הבחנה זו נדונה בוועדות ציבוריות אחדות, שהמליצו על קביעת גיל פרישה אחיד וגמיש לנשים ולגברים, אך המלצות אלה לא מומשו.
בשנת 1984 התבקשה ד"ר נעמי נבו לפרוש לפנסיה מעבודתה בסוכנות היהודית בהתאם לחוקת העבודה, שבה נקבע גיל פרישה של 60 שנים לנשים ו-65 לגברים. ד"ר נבו פנתה בתביעה לבית הדין האזורי לעבודה ואחר כך לבית הדין הארצי לעבודה לאפשר לה להמשיך בעבודתה עד גיל 65. בדצמבר 1986 דחה בית הדין הארצי לעבודה את בקשתה. בעקבות הפניית תשומת הלב הציבורית לאפליה זו הגישו חברי הכנסת חיים רמון, שולמית אלוני ושרה דורון את הצעת חוק גיל פרישה שווה לעובדת ולעובד. דברי ההסבר להצעת החוק נימקו את הצורך בחוק:
חוק גיל פרישה שווה לעובדת ולעובד לא חל על המקרה של ד"ר נבו (שהגיעה לגיל פרישה קודם לחקיקת החוק). היא עתרה לבג"ץ נגד בית הדין הארצי לעבודה, וב-1990 פסק בג"ץ שגיל הפרישה השונה יבוטל.
על חקיקתו של חוק גיל פרישה שווה לעובדת ולעובד במהלך הדיון המשפטי בעניינה של ד"ר נבו העירה פרופ' נילי כהן:
הוראות החוק

הסעיף העיקרי בחוק קובע: "נקבע בהסכם קיבוצי גיל פרישה לעובדת הנמוך מגיל פרישה שנקבע בו לעובד, תהא לעובדת זכות, על אף האמור באותו הסכם קיבוצי, לפרוש מעבודתה בכל גיל שבין גיל הפרישה שלה ובין גיל הפרישה שנקבע לעובד".
"הסכם קיבוצי" מוגדר בחוק זה "לרבות צו הרחבה לפי חוק הסכמים קיבוציים, התשי"ז-1957, ולרבות הסדר קיבוצי" זו הגדרה מרחיבה, הכוללת למעשה כל הסדרה קיבוצית של גיל הפרישה. עם זאת, הסעיף אינו חל על הסכם אישי שבו נקבע לעובדת גיל פרישה נמוך מזה שנקבע בהסכמים החלים על גברים. בחוק גיל פרישה נסגרה פרצה זו, בקביעה שבסעיף 4 לחוק "הגיל שבהגיעו אליו ניתן לחייב עובד לפרוש מעבודתו בשל גילו, הוא גיל 67 לגבר ולאישה".
בפסיקה

בג"ץ איתנה ניב עסק בהצעה של קופת חולים כללית לקבוצה מעובדיה, שהגיעו לגיל 57, לפרוש לפנסיה מוקדמת, ולקבל מהקופה פנסיית גישור עד הגיעם לגיל פרישה - הגיל שבו תסכים קרן הפנסיה שבה הם מבוטחים, קרן הגמלאות המרכזית, לשלם להם פנסיית זקנה. בתקנון של קרן הפנסיה נקבע גיל הפרישה לנשים - 60 שנים, ולגברים - 65 שנים. בהתאם לכך הוצעה לעובדים פנסיית הגישור. העותרות, איתנה ניב ונעמי אורטל, פרשו בתנאים אלה, אך לאחר מכן עתרו לבית הדין לעבודה בנימוק שהסכמי הפרישה שחתמו עליהם נוגדים את עקרון השוויון, את תקנת הציבור ועוד דברי חוק שעניינם שוויון זכויות לנשים, ודרשו את ביטול התנאים המפלים. בית הדין האזורי לעבודה ובית הדין הארצי לעבודה דחו את תביעתן, אך זו התקבלה ברוב קולות בעתירה לבג"ץ.
ראו גם

אפליית גברים
לקריאה נוספת

מנחם גולדברג ונחום פינברג, דיני עבודה, הוצאת סדן, פרק 12א - גיל פרישה.
הערות שוליים

↑  סעיף 5 לבג"ץ 104/87 ד"ר נעמי נבו נ' בית הדין הארצי לעבודה, ניתן ב-22 באוקטובר 1990
נאוה איזין, זכויות האישה לביטוח פנסיוני, דבר, 9 באוגוסט 1972, המשך
גיל הפרישה לנשים במבחן עקרון השוויון, דבר, 1 בספטמבר 1976
↑  התקדים השלילי של נעמי נבו, מעריב, 18 בדצמבר 1985
↑  דב"ע מו/73-3 ד"ר נעמי נבו נגד הסוכנות היהודית ואחרים, ניתן ב-1 בדצמבר 1986
↑  הצעת חוק גיל פרישה שווה לעובדת ולעובד, ה"ח 1812 מ-7 בינואר 1987
↑  בג"ץ 104/87 ד"ר נעמי נבו נ' בית הדין הארצי לעבודה, ניתן ב-22 באוקטובר 1990
↑  פרופ' נילי כהן, ה"שוויון" מול חופש החוזים, המשפט, כרך א', עמ' 131–147, בעמ' 137–138
↑  בג"ץ 6845/00 ניב איתנה ואחרים נ' בית הדין הארצי לעבודה ואחרים, ניתן ב־9 באוקטובר 2002
↑  חיים ביאור, לאחר 14 שנים: גמלאיות קופת חולים שהופלו יפוצו במיליוני שקלים, באתר TheMarker‏, 25 ביולי 2012
חובה בנגלית

| חובה בנגלית |
| --- | --- |

מצב שימור
 מצב שימור: סכנת הכחדה חמורה סכנת הכחדה חמורה (CR) 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: חובתאים
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: חובתיים
סוג:: Sypheotides
מין:: חובה בנגלית
שם מדעי
 Houbaropsis bengalensis ‏גמלין, 1789
תחום תפוצה


חובה בנגלית (שם מדעי: Houbaropsis bengalensis) היא עוף טרופי בינונית ממשפחת החובתיים והיא המין היחיד בסוג Houbaropsis, היא מזכירה מעט את החובה הזוטרת החיה באותם אזורים, אך היא גדולה יותר וגם שחורה יותר בגוף ובכנפיים ואינה מבצעת מצגי חיזור בין עשבים. החובה קשורה לתת-היבשת ההודית שם היא חיה בעיקר בערבות עשב בעלי עשבים גבוהים מאוד. נשארו מעט מאוד חובות כאלה בטבע ומספרם מידלדל מאוד. נותרו פחות מ-1,000 פרטים בוגרים בטבע.
אורכם 66-68 ס"מ וגובהם 55 ס"מ בממוצע. משקלם 1.2-1.5 ק"ג אצל הזכרים ו-1.7-1.9 ק"ג אצל הנקבות, שבניגוד למיני חובתיים רבים גדולים מהזכרים. נוצות הזכר שחורות מראשו ועד זנבו ובצוואר ציצת זיפי-נוצות ארוכה. מאחורי הראש ישנה ציצה קטנה ושחורה. הכנפיים חומות בתחילתם ולבנות בקצוות והרגליים צהובות.
הם נפוצים בעיקר בהודו, מאוטר פרדש במערב, דרך נפאל ואסאם עד לארונאצ'ל פרדש ועד לבנגלאדש. נוסף קיימות מספר אוכלוסיות בקמבודיה ובווייטנאם.
הערות שוליים

↑  חובה בנגלית באתר הרשימה האדומה של IUCN
| חובתיים |
| --- | --- | --- |
| חובה קטנה (סוג ומין יחיד) | חובה קטנה |   |
| חובה גדולה | חובה גדולה |   |
| חובה זהובת-עורף | חובת לודוויג • חובת דנהם • חובה נובית • חובת הוגלין |   |
| חוברה גדולה | חוברה אפריקנית • חוברת ערב • חוברה אוסטרלית • חוברה הודית גדולה |   |
| חוברה | חוברה צפון-אפריקאית • חוברת מקווין |   |
| חובה לבנת-עורף | חובה לבנת בטן • חובה כחולה • חובת קארו • חובת ריפל • חובה חומה קטנה |   |
| חוברה שחורה | חוברה שחורה צפונית • חוברה שחורה דרומית |   |
| חובה בנגלית | חובה בנגלית |   |
| חובה מנוקדת | חובת הארטלוב • חובה שחורת בטן |   |
| חובה מצוייצת | חובת סביל • חובה צהובת ציצה • חובה אדומת ציצית |   |
| חובה זוטרת | חובה זוטרת |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007290975905171 
חובה בנגלית עפה באסאם, הודו
חואן מירנדה

חואן מירנדה גונסאלס (בספרדית: Juan Miranda González; נולד ב-19 בינואר 2000 באוליברס שבספרד) הוא כדורגלן ספרדי המשחק בעמדת המגן השמאלי בקבוצת בולוניה 1909 מהסרייה א'.
קריירת מועדונים

מירנדה הגיע אל מחלקת הנוער של ברצלונה בחודש יוני 2014 ממחלקת הנוער של ריאל בטיס. ב-19 באוגוסט 2017 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בברצלונה אתלטיק, קבוצת המילואים של המועדון, בניצחון 1–2 על ריאל ואיאדוליד במסגרת הליגה הספרדית השנייה. ב-27 בינואר 2018 הוא הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצת המילואים, בניצחון 0–3 על גרנדה במסגרת הליגה.
ב-11 בדצמבר 2018 ערך מירנדה את הופעת הבכורה שלו בליגת האלופות, בתיקו 1-1 נגד טוטנהאם הוטספר במסגרת שלב הבתים לעונת 2018/2019.
ב-30 באוגוסט 2019 הושאל מירנדה למשך שתי עונות לשאלקה 04 מהבונדסליגה. ב-15 בדצמבר הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה, לאחר שהחליף את ווסטון מקני בדקה ה-13 בניצחון 0–1 על איינטרכט פרנקפורט. ב-1 ביולי 2020 הוא חזר לברצלונה, לאחר שזו החליטה לסיים את השאלתו מוקדם, לאחר 11 הופעות ליגה במדי שאלקה 04.
ב-5 באוקטובר 2020 הושאל מירנדה למשך עונה אחת לריאל בטיס מהלה ליגה. ב-18 באוקטובר הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בהפסד 0–3 לריאל סוסיאדד במסגרת המחזור השישי לעונת 2020/2021. ב-6 בדצמבר הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, בניצחון 0–2 על אוססונה במסגרת המחזור ה-12 בליגה. הוא ערך 22 הופעות ליגה במשך תקופת ההשאלה, בהן הבקיע שער אחד.
ב-1 ביוני 2021 הודיעה ברצלונה כי מירנדה יצטרף לריאל בטיס באופן קבוע לאחר השאלתו. ב-16 בספטמבר הבקיע מירנדה בניצחון 3–4 על סלטיק במסגרת שלב הבתים של הליגה האירופית לעונת עונת 2021/2022 בליגה האירופית. ב-23 באפריל 2022 כבש את הפנדל המכריע בניצחון בגמר הגביע נגד אתלטיק בילבאו.
ב-3 ביולי 2024 חתם בבולוניה 1909 בהעברה חופשית.
קריירה בינלאומית

מירנדה היה חלק מסגל נבחרת ספרד עד גיל 21 בטורניר אליפות אירופה עד גיל 21, וערך ארבע הופעות בטורניר.
לאור כניסתם לבידוד של מספר שחקני נבחרת ספרד בשל בדיקת מחלת נגיף קורונה 2019 חיובית של סרחיו בוסקטס, זומנו שחקני נבחרת ספרד עד גיל 21 למשחק הידידות נגד נבחרת ליטא ב-8 ביוני 2021. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת במשחק זה, בו ניצחה נבחרת ספרד בתוצאה 0–4, ואף הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת.
מירנדה היה חלק מסגל נבחרת ספרד לטורניר הכדורגל באולימפיאדת טוקיו 2020 בשנת 2021, בו זכתה נבחרתו במדליית כסף.
נכלל בסגל הנבחרת האולימפית של ספרד לטורניר הכדורגל באולימפיאדת פריז (2024).
תארים

ליגת האלופות לנוער (1): 2017/2018
הסופר קאפ הספרדי (1): 2018
ריאל בטיס
גביע המלך: 2021/2022
מדליית כסף אולימפית (1): טוקיו 2020
אליפות אירופה עד גיל 19 (1): 2019
אליפות אירופה עד גיל 17 (1): 2017