stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בריאן הולנד

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  15 בפברואר 1941 (בן 83) דטרויט, ארצות הברית 
 מוקד פעילות:  ארצות הברית 
 סוגה:  רית'ם אנד בלוז 
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 חברת תקליטים:  מוטאון 
 פרסים והוקרה:  פרס ג'וני מרסר (2009) 
 פרופיל ב-IMDb
 
בריאן הולנד (באנגלית: Brian Holland; נולד ב-15 בפברואר 1941) הוא פזמונאי ומפיק מוזיקלי אמריקאי, הידוע כחלק מצוות הכותבים הולנד-דוזייר-הולנד בו היה חבר, ביחד עם אחיו אדי הולנד ועם למונט דוזייר. הצוות היה אחראי לרבים מהלהיטים של חברת מוטאון בשנות ה-60, וכתב עבור אמנים כמרתה והוונדלאס, הסופרימס, ארבע הפסגות והאחים אייזלי. בריאן הולנד ודוזייר שמשו כמפיקים המוזיקליים, בעוד שאדי הולנד כתב לרוב את המילים. בשנת 1967 עזב הצוות את מוטאון עקב סכסוך כספי עם הבעלים ברי גורדי, ופעל במסגרת חברות עצמאיות שייסדו, עד לשנת 1977.
בנוסף לכך הייתה להולנד קריירה קצרה כזמר בין השנים 1958 עד 1962, בחברות שונות, לרבות מוטאון. ביחד עם למונט דוזייר, כצמד קולי, הוציא סינגל יחיד בשנת 1963 ולאחר שעזבו את מוטאון, בשנות ה-70, המשיכו בפעולה כצמד קולי, ופרסמו מספר שירים בסגנון רית'ם אנד בלוז שזכו להצלחה בינונית. בשנים 1974 עד 1975 שב הולנד וניסה את כוחו כמבצע בודד.
בית הקברות הצבאי חוף כיאט

| --- | --- |

 פרטי בית הקברות
 סוג:  בית קברות צבאי
 תאריך הקמה:  1941 
 קואורדינטות:  32°47′57″N 34°57′42″E﻿ / ﻿32.79922°N 34.9618°E﻿ / 32.79922; 34.9618
  (למפת חיפה מוגדלת) בית הקברות הצבאי חוף כיאט(למפת חיפה רגילה) בית הקברות הצבאי חוף כיאט(למפת הגליל המערבי רגילה) בית הקברות הצבאי חוף כיאט(למפת הגליל המערבי מוגדלת) בית הקברות הצבאי חוף כיאט he
 
בית הקברות הצבאי חוף כיאט (באנגלית: Khayat Beach War cemetery) הוא בית קברות צבאי בריטי, השוכן במבואות הדרומיים של העיר חיפה. בית הקברות הצבאי הוקם בשנת 1941 וטמונים בו 887 חללים.
מתחם בית הקברות

בית הקברות ניצב ממזרח לכביש תל אביב-חיפה (כביש 4), כ-500 מטר מצפון למחלף חיפה דרום שעליו. הוא מהווה חלק ממתחם בתי הקברות של מערב חיפה.
שמו של בית הקברות ניתן לו על שם משפחת כיאט שבבעלותה היה השטח מחוף כיאט הסמוך ועד נחל שיח.
מתחם בית הקברות הוא שטח מלבני נטוע דשא, ששטחו כ-65 דונם. פאתו הצרה פונה אל הכביש. החללים נקברו בו ב-11 חלקות.
במרכז שטח בית הקברות ניצב צלב ההקרבה. בצד שער הכניסה למתחם ניצבת תיבת ארד ובה ספר המרשם (Register) של החללים שנקברו באתר.
בית הקברות במתכונתו הקבועה הוקם ומתוחזק על ידי ועדת חבר העמים לקברי מלחמה.
החללים בבית הקברות

בבית הקברות נקברו 791 חללי צבאות מדינות האימפריה הבריטית שנהרגו בארץ ישראל, בעבר הירדן ובסוריה בתקופת מלחמת העולם השנייה (מתוכם: 534 בריטים, 54 אוסטרלים, 51 יוונים, 41 משטחי הנציבות העליונה, 29 הודים, 22 צרפתים, 14 דרום אפריקאים, 13 מאפריקה המזרחית, 6 ניו זילנדים, 5 קנדים, 5 פולנים, 4 צ'כים, 3 מעבר הירדן, 3 יוגוסלבים, 2 בלתי מזוהים, 2 מאפריקה המערבית, 1 קפריסאי, 1 בלגי, ו-1 הולנדי) וכן חייל גרמני מהלופטוואפה.
מרבית חללי האימפריה הבריטית נהרגו במלחמת העולם השנייה, אך 95 מהם נהרגו שלא במסגרתה. מרבית אלו היו חיילים שנהרגו בפעולות צבאיות בארץ ישראל בשלהי ימי המנדט הבריטי.
החללים בבית הקברות > קברים ראויים לציון

ימאים של צי הסוחר הבריטי. חלקם נספו כאשר טובעה אוניית המטען זילנד (SS Zealand) על ידי צוללת גרמנית U-97 דרומית לחיפה ב-28 ביוני 1942.
מלחים מהמשחתת הבריטית אה"מ יאנוס (HMS Janus) - ב-9 ביוני 1941, במהלך המערכה על סוריה ולבנון, נפגעה מאש שנורתה לעברה מהמשחתות הצרפתיות בסמוך לנמל צידון, דבר אשר גרם למותם של 13 מאנשי צוותהּ.
Norman Harvey (אנ') - חייל שעוטר בצלב ויקטוריה – העיטור הצבאי הרם ביותר של הצבא הבריטי. נורמן הרווי, יליד 1899, עוטר בעיטור על לחימתו בבלגיה, ב-25 באוקטובר שנת 1918 במסגרת מלחמת העולם הראשונה. ב-1939 שב והתגייס לצבא הבריטי. הוא הוצב בארץ ישראל ונהרג בה בפעולה ב-16 בפברואר 1942, סמוך לחיפה.
Erwin Müller - קצין בדרגת סרן (Hauptmann) בלופטוואפה. ארווין מילר היה קצין סיור מוטס בטייסת מס' 2 של להק המודיעין והצילום Aufklärungsgruppe 123. המטוס, מדגם יונקרס ‏JU 88 D-1 שבו טס יחד עם צוותו, התרסק במהלך גיחת צילום באזור מפרץ חיפה ב-20 באפריל 1943.
גלריית תמונות

בית הקברות במבט לכיוון מזרח
שורת מצבות של חיילים יהודים. בקצה השורה משמאל, עומדת בודדה מצבת הגנן שטיפל בגן ונהרג בתאונה בשנות ה-80 של המאה ה-20
מצבה לזכרו של נורמן הרווי, המעוטר בצלב ויקטוריה
מצבת הקצין הגרמני, סרן ארווין מילר, עם סמל צלב הברזל
ראו גם

בית הקברות הצבאי הבריטי בחיפה
הערות שוליים

↑  הכניסה לבית הקברות סמוכה לבית הקברות של הקהילות המשיחיות.
↑  על שטח החוף ניצבים בשנות האלפיים "מגדלי חוף הכרמל".
↑  מקצת החללים הועברו לבית קברות זה מבתי קברות בסוריה ובעבר הירדן.
↑  ‏SS Zealand on Wrecksite.
1 2  Khayat Beach War Cemetery on Wrecksite.
↑  ‏HMS JANUS (F.53) -  J-class Destroyer.
↑  ‏Norman Harvey - casualty details on CWGC.
↑  ‏Luftwaffe Officer Career Summaries (L-R).
↑  כך מופיע בנתונים הרשמיים של הלופטוואפה, אולם על קברו בבית הקברות מופיע תאריך אחר - 25.5.1943.
בנו כלב

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1938 (בן 86 בערך) סופיה, ממלכת בולגריה 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת תל אביב 
 תחום יצירה:  אוצרות, אספנות 
 
בֶּנוֹ כלב (Benno Kalev; נולד ב-1938) הוא אספן אמנות ואוצר אמנות ישראלי יליד בולגריה. מחזיק ברשותו את אחד האוספים הגדולים של אמנות ישראלית, המתמקד בעיקר ביצירות על נייר.
חייו

כלב נולד בשנת בעיר סופיה שבבולגריה. בשנת 1948 עלה לישראל. הוא למד אמנות וארכאולוגיה פרהיסטורית באוניברסיטת תל אביב.
בין האמנים המזוהים עם אוספו: רפי לביא, משה גרשוני, פיליפ רנצר ואביבה אורי. בשנת 2000 הוצגה תערוכה מן האוסף שלו במוזיאון תל אביב לאמנות, ובשנת 2008 הוצגה תערוכה נוספת מאוספו ב"מוזיאון הפתוח" בתפן. בשנת 2008 אצר כלב תערוכה על קבוצת +10 ("עשר פלוס") במוזיאון תל אביב. בשנת 2019 אצר במשותף עם אבי לובין תערוכה מציורי הילדים של רפי לביא בגלריית המדרשה – הירקון 19. באותה שנה אצר תערוכה לאביבה אורי במקום לאמנות, תל אביב. בשנת 2023 אצר את התערוכה ״אביבה אורי | כוחו של גורל״ במוזיאון הרצליה.
הערות שוליים

↑  קינדרלנד | שלוש תערוכות יחיד, באתר המכללה האקדמית בית ברל
↑  חגית פלג רותם, קווים לדמותה: בנו כלב מציג אביבה אורי, באתר פורטפוליו, ‏24 בדצמבר 2019
↑  אביבה אורי | כוחו של גורל, באתר מוזיאון הרצליה לאמנות עכשווית
↑   גלעד מלצר, בנו כלב: "בעל הגלריה אמר: 'אפשר לקנות בתשלומים'. זה היה תגלית ואסון חיי", באתר הארץ, 12 בפברואר 2023
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007263421905171 
ערך זה הוא קצרמרבנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אסטאן קודס רזאווי

|  נתונים כלליים |
| --- | --- |
 מייסדים:  אע'א מוחמד ח'אן קאג'אר 
 תקופת הפעילות:  1795–הווה (כ־229 שנים) 
 מיקום המטה:  משהד 
  
 www.aqr.ir
 
אסטאן קודס רזאווי הוא ארגון המנהל את מקדש האימאם א-רידא ומוסדות שונים השייכים לארגון.
המנגנון הניהולי של אסטאן קודז רזאווי נחשב לארגון העתיק ביותר באיראן, מלפני כ-1200 שנה. בעבר, המשאב העיקרי של המוסד היה החרמות וההקדשים, מאז המהפכה האיראנית, אסטאן קודס רזאווי הוא שחקן מרכזי בכלכלת העיר משהד ובכלכלת איראן כולה. נטען שהוא הגוף הכלכלי הגדול ביותר באיראן. בפקודת רוחאללה ח'ומייני, הארגון היה פטור ממס במשך 35 שנה, עד 2019. ראש הארגון ממונה על ידי המנהיג העליון של איראן.
היסטוריה

מאז המהפכה, המוסד "אסטאן קודס רזאווי" הפך מארגון קטן לקונגלומרט המעסיק 19,000 עובדים ומנהל מפעלי רכב, עסקים חקלאיים ועסקים רבים אחרים.
השטח של המקדש גדל פי 4 מאז 1979, כך על פי ראש מחלקת היחסים הבינלאומיים של הקרן. הקרן מחזיקה ברוב הנדל"ן במשהד ומשכירה שטחי חנויות לבזארים בעיר.
האייתוללה עבאס ואז-טבאסי היה ראש אוסטאן-אי-קודס מאז המהפכה ועד מותו בשנת 2016. אבראהים ראיסי החליף אותו במרץ 2016 וכיהן בתפקיד עד אפריל 2019. לאחר מכן, המנהיג העליון של איראן, עלי ח'אמנאי, מינה את אחמד מרווי לראש החדש של בוניאד במקום אבראהים ראיסי וראיסי הפך לשופט הראשי של איראן.
ב־13 בינואר 2021 הטיל משרד האוצר האמריקני סנקציות על הארגון. שר האוצר האמריקני, סטיבן מנוצ'ין, אמר כי "מוסדות אלה מאפשרים למעמד השליט האיראני לקיים מערכת בעלות מושחתת על חלקים גדולים מהכלכלה האיראנית. ארצות הברית ממשיכה לכוון אל אלה הטוענים שהם עוזרים לעם האיראני אך מגדילים את עושרם שלהם."
מוסדות > פרסומים

הוצאת בהנשר
קודס דיילי
מגזין זעיר
מגזין הרם
ארגון דפוס ופרסום
מוסדות > מכוני תרבות וחינוך

אוניברסיטת אימאם רזה (AS)
קרן המחקר האסלאמי
שירותי ייעוץ לנוער והמכון למחקר חברתי
קרן תרבות רזאווי
מוסד ליצירה אמנותית ומדיה אורקולית
המוזיאון המרכזי של אסטן קודס רזאווי
ספריית מאלק והמוזיאון הלאומי
דאר-אול-קוראן של אסטאן קודס רזאווי
המוזיאון המרכזי של אסטאן קודס רזאווי
מועצת התרבות העליונה
הספרייה המרכזית של אסטאן קודס רזאווי
אוניברסיטת רזאווי למדעי האסלאם
מנהלת ההפצה והיחסים האיסלאמית
משרד היחסים הבינלאומי
מרכז חינוך לעבודה לעובדי אוסטאן קודס רזאווי
מוסדות > מכונים כלכליים

הארגון הכלכלי של אסטן קודס רזאווי
חברת בהנשר
חברת שטיחים
חברת ביטוח
חברת שימורים ואחסון קר
חוות קנביסט
חברת שיכון ובינוי
חברת קמח
חברת התרופות סאמן
תעשיית ייצור לחמים
תעשיית העץ
חברת מוצרי חלב
חברת הוצאה לאור בהנשר
ארגון פרדסים
היחידות החקלאיות של אסטאן קודס רזאווי
יחידות התעשייה והמכרות, הפיתוח והשירותים של אסטאן קודס רזאווי
חברת תיווך רזאווי
חברת רזאווי להובלה
מוסדות > מכוני בריאות

ארגון אימונים גופניים של אסטאן קודס רזאווי
שירותים רפואיים
מכון לרוקחות
בית חולים סופר-התמחות רזאווי
מוסדות > בניה

הרחבת המקומות הקדושים של אסטאן קודס רזאווי
מוסדות > מכון חברתי

ענייני רווחה חברתית הקשורים לעולי מקדש הקודש של האימאם רזה (AS)
מוסדות ושירותי רווחה של אסטן קודס רזאווי
מתחם הספורט Astan Quds Razavi, Mashad, איראן
מוסדות > מכונים קשורים אחרים

הקונגרס הבינלאומי בנושא האימאם רזה (AS)
האייתוללה עבאס ואז טבאסי, האפוטרופוס הכומר של אסטאן קודס רזאווי
ראו גם

בוניאד
עלי א-רידא
מקדש האימאם א-רידא
מסגד גוהרשאד
כלכלת איראן
הערות שוליים

↑  "Central Organization of Astan Quds Razavi". אורכב מ-המקור ב-2010-06-16. נבדק ב-2007-11-02.
1 2 3 4  Christopher de Bellaigue, The Struggle for Iran, New York Review of Books, 2007, p.15
↑  https://twitter.com/eluttwak/status/1409171152753332224, Twitter
↑  "خبرگزاری فارس - آستان قدس مالیات می‌دهد/ تا پایان سال هیچ شرکت زیان‌دهی نخواهیم داشت". خبرگزاری فارس. 2019-03-04. נבדק ב-2020-01-07.
↑  "مالیات آستان قدس رضوی در سال 98 چقدر است ؟ + عکس". مشهد فوری - اخبار فوری و لحظه ای | در لحظه با خبر شوید (בפרסית). נבדק ב-2020-01-07.
↑  Iran’s Next Supreme Leader foreignaffairs.com
↑  "Ahmad Marvi was appointed by Ayatollah Khamenei's decree as the chief of Astan Quds Razavi". khamenei.ir. נבדק ב-21 במאי 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Ayatollah Raisi". farsnews.com. נבדק ב-21 במאי 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Pamuk, Humeyra (2021-01-13). "U.S. imposes new sanctions on Iranian foundations in last days of Trump term". Reuters (באנגלית). נבדק ב-2021-06-27.
בננה ספליט

| --- | --- |

 
 מאכלים
 סוג:  ice cream-based dessert, מאכל בננה 
 מוצא:  ארצות הברית 
 תאריך יצירה:  1904 
 מרכיבים עיקריים:  גלידת וניל, גלידת שוקולד, קצפת, strawberry ice cream, בננה, דובדבן מסוכר 
 
בננה ספליט (באנגלית: Banana split - "בננה חצויה") הוא קינוח עשוי גלידה המוגשת על בננה.
קינוח זה מוגש בדרך כלל בכלי מוארך המכונה "סירה" ומורכב מבננה החצוייה לאורכה, בין החצאים מונחים כדורי גלידה בטעמים שוקולד, וניל ותות שדה. נהוג להוסיף רוטב אננס על גלידת הווניל, רוטב שוקולד על גלידת השוקולד, ורוטב תות על גלידת התות, וכן לקשט בבוטנים קצוצים, קצפת ועליה דובדבנים מסוכרים.
טעמי הגלידה עשויים להשתנות בהתאם למסורת מקומית: כך למשל בדרום אמריקה לעיתים מחליפים את גלידת הווניל בגלידה בטעם ריבת חלב, ובאוסטרליה מחליפים את כל שלושת הטעמים בזיגוג קרמל ואבקת סוכר.
הבננה ספליט הומצא בשנת 1904 על ידי דייוויד אוונס סטריקלר (David Evans Strickler), רוקח מפנסילבניה. את הגלידה הוא מכר באופן קבוע בבית המרקחת שלו, שבתחילת המאה ה-20 מכר מגוון דברי מתיקה בנוסף לתרופות. גרסאות דומות של הקינוח הומצאו במקומות שונים בארצות הברית, אך אגודת קמעונאי הגלידה הלאומית בארצות הברית‏ (‏National Ice Cream Retailers Association)‏ קבעה רשמית כי המקור המוקדם ביותר הוא של סטריקלר. הקינוח הפך לפופולרי ביותר לאחר שאומץ על ידי רשת וולגרינס בשיקגו.
במשך שנים ארוכות שודרה בהולנד תוכנית מתיחות ופספוסים בשם "בננה ספליט" שהוגשה על ידי ראלף ענבר.
הערות שוליים

↑  Nicyra.org
בננה פוסטר

| --- | --- |

 
 מאכלים
 סוג:  מאכל בננה 
 מוצא:  ארצות הברית 
 מרכיבים עיקריים:  בננה, סוכר חום, חמאה, גלידת וניל, קינמון 
 
בננה פוסטר
בננה פוסטר (באנגלית: Bananas Foster) הוא קינוח מהמטבח האמריקאי המכיל בננה עם גלידת וניל, ברוטב העשוי מחמאה, סוכר חום, קינמון, רום כהה וליקר בננה. הרוטב מבושל ולאחר מכן מוסיפים את הרום והרוטב משולהב.
המנה הומצאה בשנת 1951 על ידי השף פול בלאנג' (Paul Blangé) במסעדת ברננ'ס בניו אורלינס.
המאכל נקרא על שם ריצ'רד פוסטר (Richard Foster) חברו של בעל המסעדה, אוון ברנן, אשר כיהן באותה עת כיו"ר הוועדה למניעת פשע של העיר ניו אורלינס.
המנה פופולרית בניו אורלינס ובדרום ארצות הברית.
ראו גם

קרפ סוזט
דובדבני היובל
בננוגמיוס

| בננוגמיוס |
| --- | --- |
 איור של בננוגמיוס
תקופה
קרטיקון עליון
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: מקריני סנפיר
מחלקה:: מקריני סנפיר
סדרה:: Tselfatiiformes
משפחה:: Plethodidae
סוג:: בננוגמיוס
שם מדעי
 Bananogmius ‏1940

בננוגמיוס (שם מדעי: Bananogmius; מילולית: "דג בננה") הוא סוג של דג מקרין סנפיר קדום שמאובנים שלו נמצאו בקנזס ב-1940. הוא היה שייך לסדרה הנכחדת Tselfatiformes שאינה קרובה לשום דג מודרני אך נראה שהייתה שייכת לקבוצה Clupeocephala שבתוכה סדרות דגים כמו הסלמונאים, הסרדינאים והשפמנונאים. את שמו קיבל עקב צורת הסנפיר הקדמי שמזכיר צורת בננה.
דג זה הגיע לאורך 60–80 סנטימטר ולגובה 40 סנטימטר. הוא היה בעל מפרש גבי שהזכיר את הקיסריים עם לסת גדולה ובתוכה שיניים רבות. והוא שחה לאורך הים הפנימי המערבי של הקרטיקון העליון ואולי הזכיר באורח חייו את הרעמתן הכחלחל.
בתרבות

דג זה הופיע בסרט מפלצות ים.
בית הקברות הצבאי פרומל (פזנט ווד)

בית הקברות הצבאי פרומל (פזנט ווד) (באנגלית: Fromelles (Pheasant Wood) Military Cemetery) הוא בית קברות צבאי של מדינות חבר העמים הבריטי, השוכן בחבל או-דה-פראנס שבצפון צרפת. הוא הוקם בשנת 2010 לשם קבורת 250 חיילי אוסטרליה ובריטניה, שנפלו במלחמת העולם הראשונה וגופותיהם נתגלו בשנה שלפני כן.
בשנת 2023 הוכרז אתר מורשת עולמית של אונסק"ו בשם אתרי קבורה וזיכרון של מלחמת העולם הראשונה (החזית המערבית), הכולל בין היתר את בית הקברות.
היסטוריה > קרב פרומל

קרב פרומל ניטש בימים 19-‏20 ביולי 1916 והיווה חלק מהקרב על הסום. הוא נועד לשמש כהסחה ולשם משיכת כוחות גרמניים מגזרת הקרב העיקרית. השתתפו בו יחידות של הדיוויזיה האוסטרלית החמישית ושל הדיוויזיה הבריטית ה-61, שתקפו את קו ההגנה הגרמני בכפר פרומל וסביבו. ההגנה הגרמנית הייתה חזקה וההתקפה נחלה כישלון ונהדפה באבידות כבדות. האוסטרלים ספגו 5,500 נפגעים ונעדרים, מהם 1,780 הרוגים. הבריטים איבדו 1,500 נפגעים ונעדרים, מהם 503 הרוגים. הקרב תואר כיממה הגרועה ביותר בהיסטוריה של אוסטרליה.
רבים מחללי הקרב נמצאו ונקברו כאלמונים. רבים אחרים לא נמצאו, והם מונצחים בשמם על גבי אנדרטאות לנעדרים שהוקמו לאחר המלחמה. הגרמנים קברו לאחר הקרב חלק מהחללים בקברי אחים מאחורי קווי ההגנה שלהם. מקצת הקברים הללו אותרו סמוך לאחר המלחמה.
היסטוריה > איתור החללים והקמת בית הקברות

מחקר היסטורי וארכאולוגי שהתנהל באוסטרליה, בבריטניה ובצרפת בשנים 2002–2008 הביא לגילוים של חמישה קברים המוניים של חללי הקרב ביער פזנט, ליד פרומל. הקברים נפתחו ב-2009 ונמצאו בהם שרידי 250 מחללי הקרב וכן 6,200 חפצים אישיים, שסייעו לאחר מכן במאמצים לזהות את החללים.
בעקבות גילוי החללים הוקמה ועדה משותפת לאוסטרליה ולבריטניה, אשר ריכזה את מאמצי הזיהוי של החללים. הוועדה הגיעה להסכמה עם ועדת חבר העמים לקברי מלחמה בנוגע להקמת בית קברות צבאי חדש שבו ייקברו החללים שנמצאו. הוא נועד להיות בית הקברות הראשון שתקים הוועדה לאחר כ-50 שנה.
לאחר שיקול דעת הוחלט לא להקים את בית הקברות באתר שבו נמצאו קברי האחים, שכן אותו מקום נמצא כמועד להצפות. אתר חליפי מתאים נמצא לא הרחק משם, בפאתי הכפר פרומל. הקמת בית הקברות החלה במאי 2009, לאחר שהשטח המיועד נבדק לאיתור נפלי תחמושת. אלו לא נמצאו, אך במקום אותרו שרידים אחרים של המלחמה, כולל גדרות תיל ותיבות תחמושת. עבודות ההקמה של בית הקברות, שכללו יציקת יסודות עמוקים, הסתיימו בינואר 2010.
היסטוריה > זיהוי וקבורת החללים

שרידי 250 החיילים שנמצאו הוחזקו באחסנה זמנית עד להשלמת בניית בית הקברות. זיהוים נעשה על פי ראיות היסטוריות, אנתרופולוגיות, ארכאולוגיות ועל פי בדיקות DNA. הליכי הזיהוי נמשכו עד לשנת 2014. בסופו של דבר זוהו 96 חללים אוסטרלים בשמותיהם. לגבי 109 חללים נוספים נקבע כי היו אוסטרלים, נקבע ששלושה נוספים היו בריטים ו-42 הנותרים נותרו בלתי מזוהים.
כיוון שהליכי הזיהוי ארכו זמן רב הוחלט להביא את החללים לקבורה כשעל קברי חלקם הוצבו מצבות זמניות שנשאו את הפרטים הביוגרפיים שניתן היה להפיק עד אז. קבורת החלל הראשון נערכה בטקס צבאי ב-30 בינואר 2010 בנוכחות קהל רב ונציגי אוסטרליה, בריטניה וצרפת. כל יתר החללים למעט אחד הובאו לקבורה בטקסים צבאיים במהלך חודש פברואר 2010. ההלוויות נערכו שלוש פעמים בשבוע, ובכל אחת מהן נקברו עד 30 חיילים. נעשה מאמץ לשמר את סדר מקומות הקבורה המקוריים של החללים, כך שאלו שנמצאו בקברי האחים זה בצד זה במשך 93 שנים יוסיפו לנוח כך.
טקס החנוכה של בית הקברות נערך ב-19 ביולי 2010, יום השנה ה-94 לקרב פרומל. באותו מעמד נקבר בבית הקברות החלל האחרון. בטקס נכחו יורש העצר הבריטי צ'ארלס ואשתו קמילה, המושלת הכללית של אוסטרליה קוונטין ברייס, הנסיך אדוארד, דוכס קנט, שהיה נשיא ועדת חבר העמים לקברי מלחמה, הרמטכ"לים של בריטניה, אוסטרליה וצרפת, נכבדים נוספים וקרובי החללים.
בית הקברות

בית הקברות הוא מתחם בעל צורה של משושה ארוך וצר הנמתח ממזרח למערב ומוקף בגדר אבן. הכניסה אליו נמצאת בביתן בעברו הצפוני. מול הכניסה, ליד הגדר הדרומית, מוצב צלב ההקרבה על גבי במת אבן.
בבית הקברות נמצאות ארבע חלקות קבורה, הערוכות בזוגות הניצבים זה לזה. יש בו עתודת חלקות קבורה פנויות, השמורה לאפשרות שחללים נוספים מקרב פרומל יימצאו בעתיד.
בית הקברות תוכנן על ידי בארי אדוארדס (Barry Edwards) ומתוחזק על ידי ועדת חבר העמים לקברי מלחמה.
הערות שוליים

↑  תקציר מנהלים של מסמך המועמדות לאתר המורשת מ-2018, עמ' 1–12 (זמין להורדה באתר אונסק"ו (באנגלית))
בלדה לאישה

בלדה לאישה הוא שיר שנכתב על ידי המשוררת תרצה אתר בשנת 1977, והולחן על ידי משה וילנסקי. שיר זה היה כפי הנראה השיר האחרון שכתבה, ויש הרואים בו ניבוי לסיום חייה. את השיר כתבה אתר להצגה "ארבע נשים" שנעשתה לפי מחזה פרי עטהּ של פאם ג'מס (Pam Gems), שאותו תרגמה קודם.
בתי השיר ותכניו

השיר, המדבר בגוף שלישי על אישה, מתאר פרידה וצער רב. הוא מורכב משלושה בתים, שכל אחד מהם מסתיים במילים "הכל נגמר". הבית הראשון, הנפתח במילים "אפילו ענני הגובה" מתאר את תקופת הקיץ, בה מופיעים ענני גובה. הבית השני, הנפתח במילים "אפילו ענני אוקטובר, הסגולים אל מול שקיעה" מעיד על תקופת הסתיו. ואילו הבית השלישי נפתח במילים "אפילו הספרים בחדר, הסגור והעצוב".
מוטיב חוזר בשיר הוא החבצלות, צמח בר הגדל באזורי החוף והנגב. חבצלות הבר הפורחות במחזוריות, מוזכרות בכל בית בשיר כחלק מהטבע והנוף, והן הַנְגָּדָה להמשך, המציין כי "הכל נגמר".
הרקע לכתיבת השיר

תרצה אתר הושפעה כנראה משירה של המשוררת האמריקאית סילביה פלאת' "פרגים באוקטובר" (Poppies in October), כפי שהראתה נגה אלבלך במחקר שערכה לעיזבונה של אתר. השיר של פלאת' נכתב על ידה באוקטובר 1962, שלושה חודשים לפני ששמה קץ לחייה, ופורסם בשנת 1965 בקובץ "אריאל". בעזבונה של תרצה אתר התגלה תרגום של השיר, שנעשה כנראה בסמוך למועד הפרסום שלו. השורה הראשונה בתרגומה של אתר - "אפילו ענני-השמש אינם יכולים להשתלט על הגלימות האלה" - מזכירה מאוד את שורת הפתיחה של "בלדה לאישה", שנכתבה יותר מעשור אחריו.
השיר "בלדה לאישה" נכתב למחזה "ארבע נשים" מאת פאם ג'מס (Pam Gems) שהועלה בתיאטרון הבימה, שאחת הדמויות בו מתאבדת. תרצה אתר, שתרגמה את ההצגה, החליטה להוסיף ולכתוב שיר מקורי שיושמע בסיומה. בטיוטה קודמת קראה המשוררת לשיר בשם "פרחי אוקטובר", והבתים בו הסתיימו במילה "אינסוף". שלושה שבועות לפני מותה בחרה תרצה בגרסה הסופית, המוכרת כיום, ושינתה את סיום הבתים בשיר לשורה - "אך למרות הכל, הכל נגמר".
תרצה אתר בחרה במלחין משה וילנסקי להלחנת השיר. בבוקרו של היום שבו העביר וילנסקי את השיר המולחן ל"הבימה", ב־7 בספטמבר 1977, בהיותהּ בת 36 בלבד, נהרגה תרצה אתר כשנפלה מחלון ביתה שבקומה השישית. המשפחה טענה שהייתה זו תאונה, מאחר שיום לפני מותה נפגעה על ידי מונית, וכתוצאה מכך קיבלה טיפול של תרופות מטשטשות אשר עלולות היו לגרום לנפילתה. לפי השערה זו, לאחר לילה של כאבים, העירו אותה בשעת בוקר מוקדמת רעשי הפועלים מבית סמוך, והיא רכנה אל החלון לבקש שקט, ואיבדה את שיווי משקלה. אמנם, רמזים להתאבדות נמצאו בחלק משיריה. הבולט בהם היה בשיר "בלדה לאישה".
ביצועי השיר

השיר הוקלט להצגה "ארבע נשים" בביצועו של ששי קשת, והושמע בסוף ההצגה. הצגת הבכורה עלתה ב-24 בספטמבר 1977.
אחד הביצועים המפורסמים של השיר הוא של הזמרת נורית גלרון, שהוקלט בהופעה חיה בליווי תזמורת בתוכנית הרדיו של קול ישראל "סולן ותזמורת" בעיבודו וניצוחו של אלכס וייס, ונכלל באלבומה "סימפתיה" משנת 1982. כמו כן, הופיעה עם השיר בערב הוקרה שנערך למשה וילנסקי באותה שנה, שנקרא זר כלניות למשה וילנסקי.(שיצא גם כאלבום).
בשנת 2012 הוציאה חברת NMC מארז של חמישה תקליטורים הנושא את השם בלדה לאישה. האוסף כולל 98 שירים מהשנים הראשונות שלפני קום המדינה ועד השנים האחרונות. שמו המלא של המארז נקרא "בלדה לאישה: נשים בזמר העברי, אנטולוגיה 1940-2011".
לקריאה נוספת

זיוה שמיר, 'אפילו ענני אוקטובר' - שירי פרדה מן החיים: תרצה אתר בעקבות סילוויה פלאת, מאזנים 76, 2002, עמ' 35-39
ערן ליטווין (עורך), בלדה לאישה:פזמונים ושירים מולחנים. בני ברק:הקיבוץ המאוחד, 2006
"קול משלה" מאת נגה אלבלך, ביוגרפיה שירית של תרצה אתר בספר תרצה אתר - כל השירים, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2018, עמודים 533–588.
הערות שוליים

↑  ארבע נשים, באתר ארכיון תיאטרון הבימה (ארכיון)
↑  נגה אלבלך, פרגים וחבצלות בר להלוויה שלי, באתר הארץ, 12 ביוני 2009
↑  על השיר "בלדה לאישה" בביצוע נורית גלרון. אתר חרסונסקי מיוזיק
1 2  הדר בן יהודה, הַכֹּל נִגְמַר - השיר האחרון של תרצה אתר, באתר הספרנים, ‏2018-01-25
↑  עפרי אילני, היום לפני 32 שנה: המשוררת תרצה אתר נמצאה מתה, באתר הארץ, 7 בספטמבר 2009
↑   בלדה לאישה, בביצוע ששי קשת, סרטון  באתר יוטיוב
↑  נורית גלרון - ביוגרפיה, באתר איוונטים
ביפאלו

ביפאלו (באנגלית: Beefalo; נקרא בתחילה קאטאלו), הוא פר גדול שנוצר מהכלאה בין ביזון אמריקאי לבקר הבית על מנת ליצור גזע בקר המשלב את המאפיינים של שני המינים עבור ייצור בשר. לביפאלו בדרך כלל יש מראה וקרבה גנטית גדולה יותר לבקר, כשעד שלוש שמיניות (37%) גנים של ביזון הביפאלו עדיין קרוי "בקר", ויותר מכך הוא מכונה כבר "ביזון". כדי להפיק הכלאה מוצלחת, משתמשים בדרך כלל בזכרי בקר הבית ובנקבות של ביזון. המקבילה האירופאית של הביפאלו הוא הז'וברוני שמהווה כלאיים בין בקר הבית לביזון אירופי.
היסטוריה

כלאיים מקריים בין בקר הבית לביזון האמריקני התרחשו כבר ב-1749 במושבות האנגליות הדרומיות של אמריקה הצפונית. הניסיונות המכוונים הראשונים להכלאות בין הביזון לבקר, נעשו על ידי קולונל סמואל בדסון מפקח כלא הר סטוני בויניפג בשנת 1880. בדסון קנה 8 ביזונים מעדר שבוי של חקלאי בשם ג'יימס מקי, והוא גידל אותם ברפת יחד עם גזע בקר קצר קרן. הכלאיים שנוצרו מהם, תוארו על ידי חוקר הטבע ארנסט תומפסון סיטון:
בקר הכלאיים קיבל שיפורים גדולים משני ההורים שלו, הבאים לידי ביטוי בכך שהוא צייתן יותר, מפיק חלב בכמות גבוהה יותר מביזון, יש לו סיבולת גבוהה כמו לביזון, פרווה קצרה ועדינה כמו הבקר, כהה כמו הביזון, והצורה שלו השתפרה כתוצאה מירידת הדבשת בכתפיים ותחת זאת גדילה בפרופורציה של פלג הגוף האחורי
לאחר סופת שלגים כבדה שהובילה למותם של אלפי ראשי בקר בקנזס בשנת 1886, החוואי והצייד האמריקני צ'ארלס "באפלו" ג'ונס (מייסד העיר גרדן סיטי בקנזס), החל לגדל כלאיים של ביזונים ובקר בחוותו שהייתה בשטח שלעתיד יוקם בו הפארק הלאומי גרנד קניון, בתקווה שהכלאיים יוכלו לשרוד את החורפים הקשים. הוא כינה את צאצאי הכלאיים "קאטאלו (הלחם של המילים "קאטל" ו"בפאלו"). בשנת 1888, מוסום בויד, חבר אצולה אנגלי-אירי שעבר לקנדה והתגורר באונטריו, החל לפתח בקנדה כלאי ביזון ובקר, כשאת פרסום התוצאות הוא פרסם במגזין Journal of Heredity. אחר מותו בשנת 1914, ממשלת קנדה המשיכה בניסויים של ההכלאות עד 1964 ללא הצלחה מרובה. לדוגמה, בשנת 1936, ממשלת קנדה הצליחה להוציא רק 30 קאטאלו מוצלחים. לורנס בויד המשיך את עבודת ההכלאה של סבו בחווה באלברטה.
לאחר שבשילוב של ביזון ופרה נמצא שהצאצאים בדרך כלל עקרים, הגיע הפתרון בדמות הכלאה של פר וביזונית. העגלות שנולדו היו פוריות, אולם העגלים היו פוריים רק לעיתים רחוקות. אף על פי שהקאטאלו החל להיות מגודל בהצלחה, המגדלים נאלצו להתמודד עם שליטה על עדרים פראיים למחצה, והשליטה בנקבות הביזון הייתה לא פשוטה.
בשנת 1965, ג'ים ברנט מונטנה הצליח ליצור כלאיים שהולידו צאצאים פוריים לגמרי. זמן קצר לאחר מכן קורי סקוורונק הקים את איגוד הביפאלו העולמי שהחל להיות משווק בתור גזע בקר חדש. השם שניתן לכלאיים - "ביפאלו", נועד לבשר על כך שהגזע לא סובל מהבעיות הישנות שהיו אצל הקאטאלו. ההגדרה של הגזע נקבעה בתור חמש שמיניות גנים של בקר, ולכל היותר 3 שמיניות גנים של ביזון. יותר מ-3 שמיניות, הביפאלו מכונה כבר "ביזון כלאיים" שכן הוא דומה יותר לביזון מאשר לבקר (ראו תמונה בערך).
המונח "קאטאלו" ("cattalo") מוגדר בארצות הברית ככלאיים של ביזון ובקר עם מראה של ביזון. בקנדה לעומת זאת, המונח משמש לכל הצורות של הכלאיים. בארצות הברית, ה"קאטאלו" נחשב לחיה אקזוטית (מין בעל חיים שהובא מחוץ למדינה). למעשה, רוב עדרי הביזון האמריקני הקיימים כיום אינם טהורים גנטית, והם מעורבים חלקית עם הבקר. ישנן רק ארבע אוכלוסיות ביזון טהורות גנטית, ומתוכן, רק שתיים לא סובלים מברוצלוזיס שהיא מחלה שמקורה בבקר. האוכלוסיות הללו נמצאות בפארק הלאומי רוח המערה בדרום דקוטה ובהרי יוטה.