ססיל רודס
הרחבה של האימפריה הבריטית > רודזיה

לחברת דרום אפריקה הבריטית היה הכוח המשטרתי שלה, המשטרה הדרום אפריקאית הבריטית, ששומשה לשלוט במטבלאלאנד ומאשונאלאנד, בזימבאבואה של ימינו. הפלוגה קיוותה להתחיל "פס חדש" ממכרות הזהב העתיקים של שונה. כיוון שמשקע הזהב לא היו מניבי פרי כפי שהם קיוו, הרבה מהמתיישבים הלבנים שליוו את חברת דרום אפריקה הבריטית למשונאלאנד הפכו לחקלאים בניגוד לכורים. מתיישבים לבנים והמשטרה האזרחית שלהם אנסו רבים מנשות נדאבאל בתחילת 1890.
הנדאבאל והשונה - שתי הקבוצות העיקריות, אך יריבות - ניצלו את המחסור במשטרה למען פשיטת ג'יימסון בינואר 1896, הם מרדו בנפרד כנגד ההתיישבות של מתיישבים אירופאים, חברת דרום אפריקה הבריטית הביסה אותם במלחמת מתאבל השנייה. רודס הלך למתאבלאנד לאחר התפטרות מתפקיד ראש ממשלת מושבת כף, והגדיר את עצמו קולונל בעמוד שלו של חיילים בלתי רגילים הולכים מסליסבורי לבולוואיו כדי להרגיע את מצור הלבנים שם. הוא נשאר להיות המנהל הכללי של חברת דרום אפריקה הבריטית (עם ייפוי כוח לקבל החלטות ללא התייחסות בחזרה לדירקטוריון בלונדון) עד יוני 1896, מתנגד את הקריאות של צ'מברלין להתפטר, והוא נתן הוראות ששום רחמים מותרים להצגה בלחימה במרד, אומר לקצינים "ההוראות שלכם הן" הוא אמר לקצין ראשי, "עשו את הכי הרבה נזק שאתם יכולים לתושבים מסביבכם." הוא הורה לקצין משטרה "להרוג הכי הרבה שאתם יכולים", אפילו אלו שהתחננו לרחמים וזרקו מטה את ידיהם. מעט אחרי שהתוודע על ההתנקשות במנהיג הרוחני של נדאבאל, מימו, על ידי הגשש האמריקני פרדריק ראסל בורנהאם, ואחרי ההסתערות על אחד מהקרבות האחרונים בשלב זה של המלחמה, עוזרו של רודס, ג'והן קולנברנדר ארגן פגישה עם מנהיגי נדאבאל האחרונים. רודס וכמה מעמיתיו הלכו לא חמושים למבצר נדאבאל בגבעות מטובו. בסדרה של פגישות בין אוגוסט לאוקטובר, הוא שיכנע את האימפי להוריד את ידיהם, וכתוצאה מכך הסוף של מלחמת מטבאלאנד השנייה.
התוצאה מהמלחמה במטבאלאנד, אבל בזמן שהמרד במאשונלאנד הודחק, רודס חזר ללונדון כדי להביא לתת עדות בית הנבחרים הבריטי ועדת חקירה לפשיטה ג'יימסון. בזמן שלרודס היו מברקים מפלילים שהראו את השותפות והידע הקדום למרד של ג'וסף צ'מברלין, השר הקולוניאלי, ועורך הדין שלו יכלו לחסוט את צ'מברליאן לשמור על אמנת חברת דרום אפריקה הבריטית, להשאיר את הפלוגה באחראים על ניהול השטח הצפוני של לימפופו אפילו כשהיא הפכה למושבת כתר. רודס חזר למשונאלאנד, מפקח על ההתנגדות למרד שם בתחילת 1897. השערורייה שנדבקה לשמו לא מנעה ממנו להצטרף מחדש למועצה של חברת דרום אפריקה הבריטית ב-1898. הוא נשאר להיות שוטר צבאי בפרלמנט של קייפ וחבר מועצה שותף.
בסוף 1894 השטחים שלחברת דרום אפריקה הבריטית יש איתם זיכיונות והסכמים, הנקראים היחד "זמביזיה" אחרי שנהר זמבזיה עובר באמצע, שהכיל שטח של 1,143,000 ק"מ רבוע בין נהר לימפופו ואגם טנגנייקה. במאי 1895, שמה שונה רשמית ל"רודזיה", המשקף את הפופולריות של רודס בין המתיישבים שהשתמשו בשם בצורה בלתי-רשמית מאז 1891. השם "רודזיה הדרומית" אומץ רשמית ב-1898 לחלק הדרומי מזמבזי, שלאחר מכן הפך לזימבבואה; והשמות צפון מערב רודזיה וצפון מזרח רודזיה היו משומשים מאז 1895 עבור השטח שלאחר מכן הפך לצפון רודזיה, ואז זמביה. הוא בנה בית לעצמו ב-1897 בבולוואו.
רודס ציווה בצוואתו שהוא ייקבר במאטופוס הילז (עכשיו מטובו הילז). אחרי מותו בקייפ ב-1902, גופתו הועברה ברכבת לבולאיו. להלוויה שלו הגיעו מנהיגי נדאבאל, סוכנים שכעת בתשלום של מנהלת חברת דרום אפריקה הבריטית, שביקשו שכיתת היורים לא תפרוק את נשקיהם כיוון שזה יכול להרוס את האווירה. ואז, בפעם הראשונה, הם נתנו לאדם לבן את ההצדעה המלאכותית של מטבלה, בייטה. רודס קבור ליד לאנדר סטאר ג'יימסון ו-34 חיילים שנהרגו בסיור שנגאני. אפילו שהיו ניסיונות להחזיר את גופתו לבריטניה, הקבר שלו נשאר שם עדיין, "חלק בלתי נפרד מההיסטוריה של זימבבואה" ומושך אלפי מבקרים כל שנה.