stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דורותי גארוד
משפחתה, ילדותה ולימודיה

דורותי גארוד נולדה באוקספורד לרופא המפורסם סר ארצ'יבלד גארוד מבית החולים סנט ברתולומיו, בן למשפחה אריסטוקרטית ותיקה, שהתפרסם במחקריו בתחום המחלות הגנטיות, בעיקר האלקפטונוריה, ונחשב לאחד ממייסדי מדע הגנטיקה הביוכימית. סבה של גארוד מצד אביה, סר אלפרד בארינג גארוד (1819-1907), היה אף הוא רופא בעל שם בתחום הראומטולוגיה, והיה אחד מיועציה הרפואיים של המלכה ויקטוריה. דודה, אלפרד הנרי גארוד (1846-1879), היה זואולוג ידוע, פרופסור לפיזיולוגיה ואנטומיה השוואתית. אמה, לורה אליזבת סמית' (Laura Elisabeth Smith), הייתה גם היא בת לשושלת רופאים. סבה מצד אמה, הברונט סר תומאס סמית', היה כירורג בעל שם בתקופתו.
כל שלושת אחיה הבוגרים של גארוד מצאו את מותם סביב מלחמת העולם הראשונה. אלפרד נואל, שהיה רופא צבאי, והלוטננט תומאס מרטין גארוד, נהרגו בשנים 1916 ו-1917 בקרבות עם הגרמנים. האח השלישי, לוטננט בייזל רהיר, היה קורבן למגפת השפעת הספרדית בשנת 1919, עוד בטרם שוחרר מהצבא. קיימת טענה כי אחת הסיבות לפנייתה לקריירה אקדמית הייתה שחשה מחויבות לנסות ולנחם את הוריה בעזרת הישגיה המדעיים.
את תשוקתה להיסטוריה ולארכאולוגיה פיתחה דורותי גארוד, בין היתר, הודות למורתה הפרטית האהובה, מיס איזבל פריי, אתה ביקרה בילדותה באתרים ארכאולוגיים חשובים. כמו כן היה אביה, שנמנה בתקופה מסוימת עם הנהלת המוזיאון באיפסוויץ', למקור השראה.
להבדיל מאחיה, אשר כגברים נשלחו לאוניברסיטאות במסלול רגיל, נאלצה גארוד לרכוש את השכלתה בתנאים אחרים - דרך שיעורים פרטיים ולאחר מכן במסגרת מכללת ניונהאם לבנות בקיימברידג' (אנ'), שם למדה בין השנים 1913–1916 היסטוריה קדומה וקלאסית.
אחרי שסיימה את "התואר הראשון באמנויות" (B.A.‎) והמירה את אמונתה לדת הקתולית, התחילה בימי מלחמת העולם הראשונה להשתתף בפעילויות התנדבות במסגרת ליגת הנשים הקתוליות (CWL), למשל בקנטינות שהיו מיועדות לחיילים בחזית הצרפתית.
תחילת פעילותה כארכאולוגית

בשלב מאוחר יותר נסעה למלטה שם הצטרפה להוריה שהיו שרויים באותה עת בהלם בעקבות אבדנם של שני בניהם הראשונים. לפי סיפורים אחדים, איבדה גארוד במלחמה את ארוסה.
אביה ניהל אז את בתי החולים הצבאיים הבריטים באי. הוא עודד אותה לפנות לתחום הארכאולוגיה

היא נכחה בחפירות של הארכאולוג המלטזי תמיסטוקלס זאמיט (Themistocles Zammit) ותחת רישומן, התאהבה בתחום הפרהיסטוריה הים-תיכונית.
בשנת 1921 עברה המשפחה לאוקספורד שם מונה אביה לפרופסור בבית הספר לרפואה.
בהזדמנות זו דורותי גארוד נרשמה ללימודי אנתרופולוגיה והייתה לתלמידתו של רוברט רנולף מארט שעורר בה התעניינות בדתיות האדם הקדמון ובתחום האתנוגרפיה ההשוואתית.
פעילותה המדעית בבריטניה, צרפת וגיברלטר

אחרי שקיבלה תעודה לאנתרופולוגיה מאוניברסיטת אוקספורד, ערכה גארוד מסע מחקר במערות המצוירות שבהרי הפירינאים בדרום צרפת. התלוותה אל הרוזן אנרי דה בגואן (Henri de Bégouën, 1863-1956). בדרך, ביישוב ניו (Niaux) ביקרו גם אצל האב אנרי בריי (Henri Edouard Breuil, 1877-1961) שהיה, כמו בגואן, חוקר ידוע של הפרהיסטוריה.
החל משנת 1922 דורותי גארוד השתלמה במכון לפלאונטולוגיה אנושית בפריז, תחת הדרכתו הקפדנית של אנרי בריי. כאן קישרה יחסי ידידות הדוקים עם פייר טייאר דה שארדן (1881-1955) שחקר באותה עת שלדים קדומים שנמצאו ביבשת האסייתית. תוך כדי ההשתלמויות, נטלה לראשונה חלק באופן פעיל בחפירות, זאת לה קינה (שארנט) תחת הדרכתו של לאון אנרי-מרטן (Léon Henri-Martin), כמו כן בלז איזי-דה טאיאק (Les Eyzies-de-Tayac-Sireuil) באזור דורדון, השתתפה בחפירות המנוהלות על ידי דֶני פרוני (Denis Peyronie, 1869-1954).
בשנים שלאחר מכן עבדה על מחקרה המקיף "התקופה הפלאוליתית העליונה בבריטניה" שבו סקרה לרוחב את כל החפירות והתגליות הארכאולוגיות הקשורות לתקופה הפלאוליתית העליונה בארצה. בין השאר תארה בספר זה את מה שכינתה "התעשייה הפאלרוליתית הקרסווליאנית" (Creswel). מחקר זה הביא לה את התאר הראשון במדעים (B.Sc.) מטעם אוניברסיטת אוקספורד.
בשנים 1925–1927 נשלחה על ידי אנרי בריי לחקור את הממצאים שבסדק מצוק הקרוי "מגדל השד" בגיברלטר וגילתה ב-11 ביוני 1926 חמישה קטעים מגולגולת של ילד ניאנדרטאלי, כלים מאבן צור האופייניים לתרבות המוסטרית, וכמו כן מאובנים של בעלי חיים מאותה תקופה.
היא נתנה לילד הניאנדרטאלי שנמצא אחרי 50,000 שנה, את השם התנ"כי "הבל" (Abel).
".
עבודתה בארץ ישראל

גארוד הפכה במהרה אחת החופרות החשובות בראשית המחקר הפרהיסטורי. לאחר שצברה ניסיון רב בעבודתה במערות מהתקופה הפרהיסטורית בצרפת וגיברלטר היא הגיעה לארץ ישראל בינואר 1928 וערכה חפירות במגוון של אתרי מפתח, אשר סייעו לשרטט את הרצף הפרהיסטורי של הלבנט. שיתפה פעולה, בין היתר, עם הפלאונטולוגית דורותיאה בייט (אנ') ועם הארכאולוגים פרנסיס טרוויל-פיטר ות.ד. מק'קאון (de').
בדרך כלל העסיקה בחפירותיה נשים מבין התושבות הערביות של הכפרים הסמוכים. כאשר רכשה שליטה טובה בערבית המדוברת יצרה עם כמה מהן קשרי עבודה וידידות מצוינים שנמשכו מספר שנים.
בחפירותיה (1928) במערת שוקבא שבצפון נחל נאטוף, מדרום לכפר שוקבא ולא רחוק מרמאללה, הארכאולוגית הבריטית גילתה מאספי כלים אופייניים, חרוזים וקבורות מתרבות ציידים-לקטים ייחודית ולא מוכרת עד אז. גארוד לא סיימה את החפירה בשוקבא מפני שנקראה לחפור את האתר הפרהיסטורי בנחל מערות בכרמל, שנתגלה אז על ידי צ'ארלס למברט. בעקבות התוצאות הראשוניות של חפירות מערת הנחל בנחל מערות, הגדירה גארוד את התרבות שנתגלתה בשוקבא ובמערת הנחל כשלב מעבר, לא ידוע עד אז, בין תרבויות הנוודים הפשוטות של התקופה הפלאוליתית לבין התרבויות החקלאיות של התקופה הנאוליתית, וקראה לה על-שם הוואדי - "התרבות הנטופית". האפיון של התרבות הנאטופית על-פי גארוד מקובל בעיקרו עד היום, כחברה מורכבת של ציידים-לקטים יושבי קבע. תאריכי פחמן 14 מכוילים קובעים את זמנה של התרבות הנטופית לכ-15,000 עד 11,500 שנים לפני זמננו - על סף המהפכה הנאוליתית באזור הסהר הפורה.
באוקטובר-דצמבר 1928 ניהלה דורותי גארוד מסע ארכאולוגי בכורדיסטן העיראקית יחד עם פרנסיס טרוויל-פיטר ואחרים.
אחרי שהתקבלה משנת 1929 כחוקרת במכללת ניונהם בקיימברידג', שבה למדה בעבר, חזרה לארץ ישראל על מנת לבצע חפירות במערות הכרמל (1929-1934).
בחפירות גארוד במערות הכרמל נחפרו באינטנסיביות שלוש מערות סמוכות במוצא נחל מערות אל מישור החוף: מערת הנחל שהוזכרה לעיל, מערת טבון ומערת הגדי. במערת הנחל, בנוסף לחשיפת יישוב נאטופי עשיר והגדרת התרבות הנאטופית בעיקר לפיו, חקרה גארוד גם רצף של שכבות מהתקופה הפלאוליתית העליונה. מערת טבון סיפקה לה את אחד מהרצפים התרבותיים הארוכים והשלמים בעולם - שלוש שכבות מן התקופה הפלאוליתית התחתונה (התרבות הטיאקית, התרבות האשלית, והתרבות האשלו-יברודית), ושלוש שכבות מן התקופה הפלאוליתית התיכונה (כל השלבים של התרבות המוסטרית בלבנט). מחקרים מודרניים אומדים את פרק הזמן המיוצג על ידי הרצף של מערות טבון והנחל בכחצי מיליון שנה לפחות. בשכבות היישוב הפרהיסטוריות העבות בנחל מערות נתגלו גם מאובני אדם חשובים ביותר, כגון שלד של אישה ניאנדרטלית במערת טבון ומקבץ של שלדי אדם מודרני (הומו ספיינס) במערת הגדי. שני טיפוסי האדם נמצאו בשכבות ארכאולוגית דומות תרבותית ומתוארכות לפרק הזמן של בין 130,000 ל-80,000 שנה, אם כי התיארוך של השלד מטבון שנוי במחלוקת עזה.
בשנת 1935, יחד עם הגאולוג אי. יו. גארדנר, ביקרה גארוד באזור גשר בנות יעקב בצפון עמק הירדן, 15 ק"מ מצפון לכנרת ו-3 ק"מ מדרום לעמק החולה. שם, בין ערימות שנוצרו על ידי עבודות הרחבה של אפיק הנהר, גילתה כלים אופייניים לתרבות האשלית, מהקדומות שבתולדות האנושות, מלפני 780,000 שנה. מקום זה מוכר כעת כאתר הארכאולוגי גשר בנות יעקב.
גארוד והתרבות הגראווטית

המושג של "תרבות גראווטית" (Gravettian culture) הונהג אף הוא על ידי המדענית האנגלייה בשנת 1938 והוא מציין שלב תרבותי של התקופה הפלאוליתית המאוחרת מלפני כ-19,000–26,000 שנה. דורותי גארוד שאלה את השם ממחסה הסלע לה גראווט (La Gravette) בבאיאק שבמחוז דורדון בצרפת. שרידים של תרבות זו נמצאו באירופה המערבית והמרכזית, כולל באנגליה.
בשנים שקדמו למלחמת העולם השנייה עוד חפרה דורותי גארוד באתרים ארכאולוגים באנטוליה ובמערת באצ'ו-קירו (אנ') בבולגריה (1938).
פרופסור-אישה בקיימברידג'

בשנת 1938, בעד עבודתה "תקופת האבן על הר הכרמל", הוענק לדורותי גארוד התואר דוקטור למדעים של אוניברסיטת אוקספורד.
אחרי שהחל משנת 1934 הייתה מנהלת מחקר לארכאולוגיה ואנתרופולוגיה מכללת ניונהם בקיימברידג', בשנת 1939 מונתה
בתפקיד פרופסור, ראש הקתדרה לארכאולוגיה ע"ש דיזני של אוניברסיטת קיימברידג', מבלי שתהיה ממש "חברת האוניברסיטה".
כך היא הייתה לאישה הראשונה שמונתה פרופסור ב"ממלכת" האוניברסיטאות אוקספורד וקיימברידג' שהייתה שמורה עד אז רק לגברים. כיהנה בתפקיד זה עד שנת 1952.
ותוך כדי כך הניחה את היסודות להוראת הפרהיסטוריה בקיימברידג'.
בשנת 1948 בהתאם לרוח הזמנים החדשה התקבלה גם כ"חברת האוניברסיטה" בעלת זכויות שוות לפרופסורים הגברים. לא הרגישה מאוד נוח במעמדה ההיררכי האוניברסיטאי, במיוחד בתחום התעמתויות האדמיניסטרטיביות, כשהעדיפה מעל לכל לעסוק במחקר ועוד בשטח. ידעה לנהל ביעילות וקפדנות את החפירות הארכאולוגיות ולנתח בבקיאות ושיטתיות את החומר הנחשף. את ארגון הנתונים ופירושם הציגה לאחר מכן בספרים שנותרו קלאסיים בתחום.
מתנדבת בימי מלחמת העולם השנייה

בימי מלחמת העולם השנייה עבודת המחקר הפרהיסטורי בקיימברידג' נכנסה לקפאון. בין השנים 1942–1945 התנדבה פרופ' גארוד לשירות הצילומים של המודיעין Photographic Intelligence Service,
ביחידה נספחת מורכבת מנשים שנקראה יחידת מדמנהם
Medmenham Air Intelligence Unit בשרות חיל האוויר המלכותי.
הניסיון שהיא קנתה בעבודה זו איפשרה לה להשתכלל בסקירות ארכאולוגיות מהאוויר, מה שנקרא ארכאולוגיה אווירית.
פעילותה המחודשת בצרפת ולבנון

בשנת 1949 לפי הזמנת ידידתה, החוקרת הצרפתייה סוזן קאסו דה סן מתורן (1900–1975, Suzanne Cassou de Saint Mathurin), דורותי גארוד חזרה לצרפת שם בילתה רוב שאר חייה.
בין השנים 1949–1968 ניהלה שם חפירות באתר רוק -או סורסייה ("מצוק המכשפים" - Roc-aux- Sorciers)שבכפר אנגל-סיר-ל'אנגלן (Angles-sur-l'Anglin) במחוז ויין (Vienne) בחלק המרכזי- מערבי של צרפת. שתי החוקרות גילו שם תחריטים ומדגמים של אמנות פרהיסטורית מהתקופה הפלאוליתית העליונה. למשל, על תקרת מערת טאיבור (Taillebourg), במעלה המקום גילו תחריט עם תמונה של ביזון, ועוד פסלים שנפלו מעל קירות המערה. בשנת 1950 באותו המקום חשפו גם פסל של סוס המפנה ראשו אחורה, חלק מפריזה מהתקופה המגדלנית (Magdalenian culture) המקלט הנקרא אברי בורדואה.(Abri Bourdois).
אחרי יציאתה לגמלאות בשנת 1952 לא קפאה על שמריה והמשיכה בעבודתה האהובה עליה כארכאולוגית.
בשנים 1958–1964 ביצעה חפירות במערת ראס אל כלב (אנ') שמצפון מערב לביירות ובעדלון (אנ') שבדרום לבנון.
בסוף תקופה זו התחילה להרגיש רע וחשה כי אלו תהיינה עבודות השטח האחרונות שלה.
בקיץ 1966 נאלצה להיות מאושפזת ימים ארוכים בבתי חולים בלונדון ובצרפת אחרי שנפלה בגינת ביתה ושברה את צוואר עצם הירך.
דורותי גארוד נפטרה ב-18 בדצמבר 1968, בגיל 76, בבית חולים קתולי בקיימברידג', חדשים אחדים אחרי אירוע מוחי קשה. היא לא הייתה נשואה ולא השאירה אחריה צאצאים.
כתבי היד שלה, שבהתחלה נחשבו אבודים, נמצאו ואוחסנו על ידי ידידתה, סוזן דה סן מתורן, במוזיאון הלאומי לעתיקות שבסן ז'רמן-אן-לאי (Saint-Germain-en-Laye).
בערוב חייה, כשמכר בצרפת טען בפניה ששיחק לה המזל בחיים, היא השיבה: "זה לא היה מזל, אלא אומץ והתמדה".
תפקידים, פרסים ואותות כבוד

מדליית קתברט פק (Cuthbert Peck) של החברה המלכותית לגאורפיה - 1932
מדליית ריוורס (Rivers) של המכון המלכותי לאנתרופולוגיה - 1934
נשיאת החברה הבריטית לפרהיסטוריה 1940–1946
מדליית הקסלי של המכון המלכותי לאנתרופולוגיה -1946
חברה באקדמיה הבריטית (האשה השנייה אחרי באטריס ווב) - 1952
מדליית ברטון של החברה המלכותית לחקר אסיה - 1954.
מפקד (CBE) של מסדר האימפריה הבריטית - 1965
מדליית הזהב של חברת אספני העתיקות מלונדון - אפריל 1968
מבחר כתביה

The Upper Paleolithic Age in Britain. 1926. ("התקופה הפלאוליתית העליונה בבריטניה")
The Paleology of South Kurdistan. 1930. ("הפלאולוגיה של דרום כורדיסטן")ׁ
The Stone Age of Mount Carmel. 1937. ("תקופת האבן על הר הכרמל")
“Nova et Vetera: a Plea for a New Method in Paleolithic Archaeology”, Proceedings of the Prehistoric Society of East, Anglia. ("נובה ווטרה - תביעה לשיטה חדשה בארכאולוגיה הפלאוליתית"
Environment,Tools and Man, 1946.ׁ("הסביבה, הכלים והאדם")
ראו גם

רנה נוויל
הערות שוליים

↑  [http://www.cam.ac.uk/univ/history/centuries.html#C1900 Cambridge through the Centuries
↑  http://www.arch.cam.ac.uk/~pjs1011/thesis-chap-4-pm.pdf
↑  Catharine M.C.Haines,Helen M. Stevens - International Women in Science - a biographical dictionary to 1950, ABC-CLIO, USA, 2001 p.109
↑  http://www.arch.cam.ac.uk/~pjs1011/thesis-chap-4-pm.pdf p.171-172
↑  Getzel M.Cohen and Martha Sharp Joukowsky (ed)- Breaking Ground - Pioneering Women Archeologists The Michigan University Press,2004 p.382 גרצל כהן ומרתה שארפ - נשים חלוצות בארכאולוגיה, הוצאה לאור של אוניברסיטת מישיגן
↑  Ernst Probst - Superfrauen 5 - Wissenschaft,Grin Verlag, ארנסט פרובסט "סופר וומן", בגרמנית, הוצאה לאור "גרין" 2008
↑  http://www.persee.fr/web/revues/home/prescript/article/syria_0039-7946_1969_num_46_3_8517 necrologie p.385
↑  Getzel M.Cohen and Martha Sharp Joukowsky (ed)- Breaking Ground - Pioneering Women Archeologists The Michigan University Press,2004 p.386-387
↑  Weinstein-Evron, M. 2009. Archaeology in the Archives: Unveiling the Natufian Culture of Mount Carmel. Boston: ASPR Monograph Series, Brill.
↑  Weinstein-Evron M., Yeshurun R., Kaufman D., Boaretto E., Eckmeier E. 2012. New 14C dates for the Early Natufian of el-Wad Terrace, Mount Carmel, Israel. Radiocarbon 54.
↑  Garrod, D.A.E., Bate, D.M.A. 1937. The Stone Age of Mount Carmel. Vol. I. Excavations at the Wadi Mughara. Oxford: Clarendon Press.
↑  Mercier N. and H. Valladas 2003. Reassessment of TL age estimates of burnt flints from the Palaeolithic site of Tabun Cave, Israel. Journal of Human Evolution 45: 401-409.
↑  McCown T. D., and Keith A. 1939. The Stone Age of Mount Carmel: The Fossil Human Remains from the Levalloiso-Mousterian. Vol. 2. Oxford: Clarendon Press.
↑  Klein, R.G. (2009). The Human Career. Chicago: University of Chicago Press.
↑  Pamela Jane Smith (2005) "From 'small, dark and alive' to 'cripplingly shy': Dorothy Garrod as the first woman Professor at Cambridge"
↑  Paul Pettitt,Paul Bahn &Sergio Rippoll (ed)- Palaeolithic cave art at Creswell Crags in European context Oxford University Press,2007, p.230-231
↑  Margarita Díaz-Andreu García, Marie Louise Stig Sørensen(ed) - Excavating Women - A History of women in European archaeology Routledge, 1998
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007295996605171  PLWABN: 9812831152905606  BnF: cb11572353h (data)  CiNii: DA11481862  GND: 121885844  ICCU: TO0V575537  ISNI: 0000 0001 2284 3322  LCCN: n79110938  NKC: mub2018984106  NLA: 36504167  NTA: 069683603  RERO: 02-A003281141  SELIBR: 311680  SNAC: w6485428  SUDOC: 082953252  VIAF: 116134642   WorldCat (עם VIAF): 116134642 
גארוד (במרכז) בשנת 1928 בעת גילוי התרבות הנאטופית במערת שוקבא
חתך השכבות הארכאולוגיות במערת טבון. שכבות G,F,E שייכות לתקופה הפלאוליתית התחתונה ושכבות D,C,B - לתקופה הפלאוליתית התיכונה
אבני יד שמצאה המשלחת של דורותי גארוד במערת טבון, כיום שמורות באוסף המוזיאון הבריטי
גארוד בחפירות במזרח התיכון, מתוך תצלום משנת 1932
חלק מהזמן

חלק מהזמן הוא אלבום האולפן הרביעי של הזמר עידן עמדי, שיצא לאור בשנת 2017 בחברת ארומה מיוזיק. לפני צאת האלבום כבר יצאו ממנו שלושה סינגלים לתחנות הרדיו - "עד שיעלה היום הבא", "חלק מהזמן" ו"עכשיו כולם רוקדים". "עד שיעלה היום הבא" ו"חלק מהזמן" נכנסו למצעד העברי השנתי של רשת ג' לשנת ה' תשע"ו.
האלבום הגיע למעמד "אלבום פלטינה" בתוך שבועות בודדים.
במהלך מלחמת חרבות ברזל, השיר "חלק מהזמן" מתוך האלבום, הגיע למקום ה-82 במצעד היטליסט של מאקו.
רשימת רצועות

מילות השירים נכתבו על ידי עידן עמדי, המוזיקה לשירים הולחנה על ידי עידן עמדי.
| חלק מהזמן> מס' | חלק מהזמן> שם | חלק מהזמן> משך | חלק מהזמן>  | חלק מהזמן>  | חלק מהזמן>  | חלק מהזמן>  | חלק מהזמן>  | חלק מהזמן>  | חלק מהזמן>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | בסוף  | 03:12 |  |  |  |  |  |  |  |
| 2. | עד שיעלה היום הבא  | 04:23 |  |  |  |  |  |  |  |
| 3. | חלק מהזמן  | 03:43 |  |  |  |  |  |  |  |
| 4. | מרפסת  | 04:16 |  |  |  |  |  |  |  |
| 5. | עכשיו כולם רוקדים  | 03:45 |  |  |  |  |  |  |  |
| 6. | אמריקה  | 03:58 |  |  |  |  |  |  |  |
| 7. | אין אותך  | 03:53 |  |  |  |  |  |  |  |
| 8. | אושר  | 03:35 |  |  |  |  |  |  |  |
| 9. | לפני כמה דקות  | 03:57 |  |  |  |  |  |  |  |
| 10. | תמונת נוף  | 01:57 |  |  |  |  |  |  |  |
הערות שוליים

↑  ערן סויסה, מוזיקה, באתר ישראל היום, 19 בדצמבר 2019
↑  תשע"ו – פזמונט, באתר pizmonet.co.il
↑  הגיע הזמן: עידן עמדי משיק סינגל ראשון מתוך אלבום חדש• צפו, באתר "סרוגים", 22 בינואר 2019
↑  היטליסט – מצעד המוזיקה הרשמי של ישראל, באתר מאקו, ‏19 בדצמבר 2023
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz release group: a6ec8477-679b-42a5-8b0a-a0c877b4a70d
ארתור שפנייר

| --- | --- |

 לידה:  17 בנובמבר 1889 מגדבורג, הקיסרות הגרמנית 
 נרצח:  30 במרץ 1944 (בגיל 54) ברגן-בלזן, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 ענף מדעי:  מסורה, התורה שבעל פה
 מקום מגורים:  גרמניה
 מוסדות:  בית המדרש הגבוה למדעי היהדות 
 תרומות עיקריות
 חקר טעמי המקרא והתוספתא
 
ארתור אברהם שְׁפַּנְיֶיר (בתעתיק ארכאי: שפּאניער; שמו העברי: אברהם; בגרמנית: Arthur Spanier;‏ 17 בנובמבר 1889, מגדבורג, גרמניה – 30 במרץ 1944, ברגן-בלזן) היה ספרן וחוקר מדעי היהדות יהודי-גרמני. למד לימודים קלאסיים ולימודי יהדות, ושילב במחקריו שני תחומים אלה. לאחר עליית הנאצים לשלטון נאלץ לפרוש מתפקידו בספריית המדינה בברלין. לאחר ליל הבדולח ניסה להגר לארצות הברית, אך בגלל גישתם הנוקשה של פקידי ההגירה האמריקאים, לא הצליח לקבל אשרת כניסה, ונספה בשואה. מחקריו תרמו תרומה חשובה לחקר התוספתא, התפילה וטעמי המקרא.
תחומי מחקרו

שפנייר עסק בשני תחומים עיקריים: התורה שבעל פה והמסורה.
תחומי מחקרו > התורה שבעל פה

בשנת 1922 פרסם שפנייר ספר על התוספתא – Die Toseftaperiode – פרי מחקרו באקדמיה לחכמת ישראל. בספר זה ניסה לקבוע את יחס התוספתא לברייתות שבשני התלמודים. הוא ראה את ההבדלים בנוסח הברייתות שבתלמוד הבבלי כשינויי עריכה, ועל כן הכריע שהברייתות שבו השתלשלו מן הברייתות שבתוספתא. בנוגע ליחס התוספתא למשנה, סבר שפנייר שהיא אוסף של פירושים שנכתבו במקורם בצד המשנה שקדמה למשנת רבי יהודה הנשיא. בשנת 1928 פרסם אלכסנדר גוטמן ספר על היחס שבין המשנה לתוספתא (Das redaktionelle und sachliche Verhältnis zwischen Mišna und Tosephta), ובו דחה את דעתו של שפנייר. שפנייר הגיב בשני חיבורים קצרים שהתפרסמו בשנת 1931, ובהם הגן על עמדתו. האחד, על קטע הברייתא מספריית ברלין (Das Berliner Baraita-Fragment), והשני, על הזיקה שבין המשנה לתוספתא (Zur Frage des Literarischen Verhältnisses zwischen Mischnah und Tosefta), שהוא גרסה מתוקנת של החיבור הקודם. החיבור הראשון נדפס במאתיים עותקים בלבד. ארבעה מהם מצויים בספרייה הלאומית. בעותק שבאוסף גרשם שלום בספרייה הלאומית רשם שפנייר הקדשה למשה שוַבה (Moshe Schwabe; חוקר השפעת התרבות היוונית בארץ ישראל בתקופת המשנה והתלמוד).
במאמריו עסק שפנייר בכינויי האל: "המקום" ו"הקדוש ברוך הוא"; במסכת תמיד ובמסכת מידות במשנה; באמרות מספריות בספרות חז"ל; ובתפילה. ארבעת מאמריו על התפילה התפרסמו בשנים 1934–1939, והם עוסקים בניתוח סגנוני של התפילות, במקבילות יהודיות-נוצריות, ובהצעת גישה חלופית לשיטה הפילולוגית בניתוח התפתחות נוסחי התפילה. שפנייר היה הראשון שבדק בדיקה שיטתית את הדפוסים הצורניים של התפילה. מאמריו בתחום זה סללו דרך חדשה ושימשו יסוד חשוב לספרו של יוסף היינימן על התפילה בתקופת התנאים והאמוראים.
כאשר שב לבית המדרש לחכמת ישראל, החל במחקר משותף עם אויגן טויבלר על תרגומי המקרא ועל הספרות היהודית-הלניסטית. מטרת מחקר זה הייתה להתחקות על המעבר מספרות המקרא לספרות התלמודית הקדומה, אולם שפנייר לא זכה להשלים מחקר זה, ואנו לומדים עליו מדברי ההספד של טויבלר שהתפרסמו בשנת 1945.
תחומי מחקרו > המסורה

שפנייר הושפע ממורו, הפילולוג הקלאסי אדוארד נורדן (Eduard Norden), ומספרו על הפרוזה האמנותית העתיקה (Die antike Kunstprosa), ושאף למצוא את המקצב בעברית המקראית. כיוון מחקרי זה עורר בו את העניין בטעמי המקרא. בשנת 1927 התפרסם ספרו על טעמי המקרא (Die massoretischen Akzente), פרי מחקר של שנים רבות, שהחל כבר בזמן שירותו הצבאי, כשהיה בשדה הקרב וספר המקרא בידו. בספרו דן בכללי ההטעמה במסורת הטברנית ובמסורת הבבלית, ובשאלות יסוד בחקר הטעמים, כגון מטרת הטעמים, והסדר הכרונולוגי של שלוש מסורות הטעמים: הטברנית, הבבלית והארץ-ישראלית. ספרו של שפנייר התקבל בביקורת חריפה של פאול קאלה. עיקר ביקורתו של קאלה נוגעת לטענתו של שפנייר כי מערכת הטעמים משקפת את הטעמת המשפט בעברית הקדומה. שפנייר הגיב על ביקורתו של קאלה בחיבור קצר (Der Satzakzent), שבו הבהיר את עיקר משנתו. גוטהלף ברגשטרסר סקר חיבור זה וצידד בטענת קאלה בנוגע להטעמת המשפט, אך שיבח את שפנייר על תרומתו בתחום חקר כללי הטעמים.
שפנייר פרסם מאמרים נוספים וביקורות ספרים בענייני ניקוד, מסורה וכתבי-יד עבריים.
שפנייר היה חוקר יסודי שהרבה לבדוק את כתביו, ולא היסס להודות בטעויות. כך, למשל, כשפרסם את חיבורו על קטע ברייתא מספריית המדינה בברלין, סבר שהטקסט בקטע שבו דן הוא ברייתא; כשהתברר לו לאחר כמה שבועות, שקטע זה שייך לספר מצוות קטן שכתב רבי יצחק מקורביל, מבעלי התוספות, נחפז להוציא גרסה מתוקנת (החיבור על הזיקה שבין המשנה לתוספתא). כשהחל לכתוב את ספרו על טעמי המקרא, היה לפניו ספרו של קאלה על מסרני המזרח (=בבל); כשערך את הספר לדפוס התפרסם ספרו של קאלה על מסרני המערב (=ארץ ישראל), ובאחרית דבר העיר שפנייר שמסקנתו בנוגע לזמנה של המסורת הארץ ישראלית עשויה להשתנות בעקבות ספרו החדש של קאלה. שפנייר שילב במחקריו את בקיאותו הרבה במקרא ובספרות חז"ל עם שליטתו ביוונית ובלטינית. אף על פי שעיקר מחקרו היה בתחום התורה שבעל פה, תרומתו הבולטת ביותר היא בתחום טעמי המקרא, ובפרט הטעמים הבבליים. ספרו על טעמי המקרא היה מחקר חלוצי, שסלל את הדרך לחקר כללי ההטעמה במסורת הבבלית ולמיון הכרונולוגי של כתבי-היד במסורת זו.
כתביו > עבודת דוקטור

Der logos didaskalikos des Platonikers Albinus, Freiburg i. B., Phil. Diss. 1921.
כתביו > ספרים

Die Toseftaperiode in der Tannaitischen Literatur‏, C. A. Schwetschke, Berlin 1922 ‏(19362).
openlibrary
Die massoretischen Akzente: Eine Darlegung ihres Systems nebst Beiträgen zum Verständnis ihrer Entwicklung, Akademie-Verlag, Berlin 1927.
Der Satzakzent im Hebräischen: Eine Erwiderung auf eine Rezension meines Buches "Die massoretischen Akzente", Hopfer, Berlin 1928.
Das Berliner Baraita-Fragment: (Ms. Or. Fol. 4179), M. Poppelauer, Berlin 1931.
Zur Frage des Literarischen Verhältnisses zwischen Mischnah und Tosefta, Druck von Augustin, Berlin 1931.
כתביו > מאמרים

"Die Gottesbezeichnungen המקום und הקדוש ברוך הוא in der frühtalmudischen Literatur", MGWJ, 66 (1922), pp. 309-314.
"Zum Mischnatraktat Tamid", MGWJ, 69 (1925), pp. 271-275.
"Über Umfang und Herkunft der Sammlung Hebräischer Handschriften in der Kurfürstlichen Bibliothek zu Berlin", Von Büchern und Bibliotheken: Festschrift für Ernst Kuhnert, Struppe & Winckler, Berlin 1928, pp. 245-253.
א. שפאניער, "הערה", קריית ספר, ה, ג (תרפ"ט), עמ' 278.
"Über Reste der palästinischen Vokalisation in Gebetbüchern", MGWJ, 73 (1929), pp. 472-475.
"Ein Hebräisches Humanistengedicht aus dem 16. Jahrhundert", Festschrift für Heinrich Brody, Soncino-Gesellschaft der Freunde des Jüdischen Buches, Berlin 1930, pp. 72-74.
"Zur Formengeschichte des altjüdischen Gebetes", MGWJ, 78 (1934), pp. 438-447.
"Stilkritisches zum jüdischen Gebet", MGWJ, 80 (1936), pp. 339-350.
"Die erste Benediktion des Achtzehngebetes", MGWJ, 81 (1937), pp. 71-76.
"Zur Analyse des Mischnatraktates Middot", Festschrift für Leo Baeck, Schocken, Berlin 1938, pp. 79-90.
"Dubletten in Gebetstexten", MGWJ, 83 (1939), pp. 142-149.
אברהם שפאניער, "על דבר אי אילו מדרשים וקובצי הלכות שנוסדו על סדר המספרים", ספר היובל לכבוד פרופיסור אלכסנדר מרקס, במלאת ארבעים שנה לכהונתו בתור ספרן בישראל, עלים לביבליוגרפיה וקורות ישראל, ניו יורק תש"ג, עמ' 135–139.
כתביו > ביקורות ספרים

"Ernst Ehrentreu: Untersuchungen über die Massora, 1925", MGWJ, 70 (1926), pp. 130-131.
"Paul Kahle: Masoreten des Westens, I, 1927", MGWJ, 73 (1929), pp. 67-69.
"Paul Kahle: Masoreten des Westens, II, 1930", MGWJ, 74 (1930), pp. 468-469.
"J. Joel: 1934,רשימת כתבי-יד העבריים", MGWJ, 79 (1935), pp. 58-59.
"Robert Gordis: The Biblical Text in the Making, 1937", MGWJ, 82 (1938), pp. 284-285.
לקריאה נוספת > על קורות חייו

מיכאל מאיר, "פרויקט החוקרים הפליטים של ההיברו יוניון קולג'", בתוך קובץ כתביו: יהדות בתוך המודרניות - חיבורים על ההיסטוריה והדת היהודית (תרגם מאנגלית: עופר קובר, עורך אברהם שפירא, עם עובד, תל אביב תשס"ז, עמ' 338–352, ISBN 9651318457.
Susannah Heschel, "Introduction" to Moral Grandeur and Spiritual Audacity: Essays by Abraham Joshua Heschel, Farrar, Straus and Giroux, New York 1996, pp. XVIII–XIX, ISBN 0374524955.
Ernst G. Lowenthal (ed.), Bewährung im Untergang: Ein Gedenkbuch, 2. erg. Aufl., Deutsche Verlags-Anstalt, Stuttgart 1966, pp. 162-164.
Philip E. Miller, "People of the Book: Arthur Spanier (1889-1944)", Judaica Librarianship, 5 (1989), pp. 79-80.
Werner Schochow, Die Preussische Staatsbibliothek, 1918-1945: Ein geschichtlicher Überblick : mit einem Quellenteil, Böhlau, Köln 1989, pp. 38, 60, 91-92, 130.
Eugen Täubler, "Arthur Spanier: 1889-1944", Historia Judaica, 7 (1945), p. 96.