הנרי אדמס
קורות חייו > פעילותו כמחבר והיסטוריון

בחייו נודע אדמס בעיקר בזכות "ההיסטוריה של ארצות הברית בימי ממשליהם של תומאס ג'פרסון וג'יימס מדיסון" (1889–1891), ספר בתשעה כרכים שזכה לשבחים על סגנונו, על השליטה והבקיאות לגבי התקופה וגיבוריה הראשיים.
הספר הוא ספר היסטוריה מפורטת של ממשלי גפ'סון ומדיסון תוך התמקדות בדיפלומטיה.
מבחינה ספרותית זכו להערכה מיוחדת חמשת הפרקים הראשונים של הכרך א המתארים את מצב האומה ב-1800.מצד שני נמתחה עליהם גם ביקורת. נובל קנינגהם טען כי "אדמס לא העריך נכון את מצב האומה ב-1800".מתוך השאיפה לאפקט ספרותי, הוא התעלם, לדבריו, מהדינמיזם והתחכום של האומה החדשה. אפ-על-פי-כן ההיסטוריונים הכירו מזמן רב את הספר כמונומנט מז'ורי ותמידי של ההיסטוריוגרפיה האמריקאית. גארי וליס ראה בו "מלאכת מחשבת שהוזנחה". וכן "היסטוריה המחכה לתחליף" כפי שהתבטא ההיסטוריון סי. ואן וודווארד.
בשנות ה-1880 כתב אדמס שני רומנים. הראשון היה "Democracy: An American Novel" (דמוקרטיה - רומן אמריקאי) שפורסם בעילום שם ב-1880 והפך מיד לפופולרי בחוגי הספרות באמריקה וכן באנגליה ובאירופה. (זהות המחבר נחשפה על ידי המוציא לאור רק אחרי מותו של אדמס). "דמוקרטיה" חשף את השחיתות של החיים הפוליטיים בוושינגטון די סי תוך הסתמכות על הפרספקטיה הייחודית של אדמס כאינסיידר.
הרומן השני שפורסם בשם העט "פרנסיס סנו קומפטון" היה "אסתר" שגיבורתו נבנתה לפי דמות אשתו.
בסוף שנות ה-1860 ושנות ה-1870 המוקדמות, אדמס הוציא לאור, בעזרת אחיו צ'ארלס פרנסיס, את כתב העת הספרותי-האינטלקטואלי האמריקאי החשוב "North American Review". הופיעו בו מאמרים רבים שהוקיעו מעשים בלתי חוקיים בתחום הכפסים, התאגידים והממשל, דבר שהקדים בדור את עבודת ה-"muckrakers"
האחים אספו כמה ממסותיהן החשובות ב-"Chapters Of Erie And Other Essays (1871)" עם ניסיון זה התחילה פנייתו של אדמס אל התצפית הבקורתית וההתפכחות הרדיקלית שלו ביחס לפעולות השתטלתות התאגידים והפיננסים המרכזים בחיי הכלכלה, החברה והפוליטיים של אמריקה.
תוך קיצור השקפותיו לאורך חייו, הוא כתב לאחיו ברוקס ב-20 בספטמבר 1910:
שיטתנו להגנת [התעשייה והמסחר] ... היא קטלנית כלפי עקרונותינו. מסילות ברזל, תאגידים, המערכת הבנקאית, המפעלים, ההון והעבודה, כולם נשענים על עקרון המונופול... ההצעה שכל האורגניזמים התאגידיים הגדולים, המבצעים עכשיו את כל הפונקציות החיוניות בחיי חברתנו, יתנהגו בצורה הוגנת, דוחקת את טענתנו שאין להם זכות קיום.
גם איננו מוכנים להסכים שיותר הגינות ניתנת להשגה באמצעות מערכת מחוקקת המורכבת מאנשים דומים הזוכים לכוח דומה בלתי חוקי... מהראש ועד לתחתית כל המערכת היא הונאה... השכנוע כי הגענו לנקודה שבה אין בררה אלא להמשיך ללכת בריקבון של עצמנו הדף אותי החוצה לפני עשרים שנה מכל חלק בעניינים הציבוריים ..כל מי שלקח חלק בכך מאז התבלבל והחמיר את המצב"
ב-1884 נבחר אדמס כחבר ב"חברה האמריקאית לאנטיקרים"

ב-1892 קיבל את התואר דוקטור למשפטים מאוניברסיטת קייס וסטרן ריזרב.
ב-1894 הוא נבחר כיושב ראש של האגודה ההיסטורית האמריקאית.
נאומו - "The Tendency of History", המגמה בהיסטוריה - הוקרא בהיעדרותו. הוא היה מסה שניבאה את התפתחותה של גישה מדעית להיסטוריה, אפ כי הייתה מעורפלת משהו לגבי מהותו של הישג כזה.
בשנות ה-1890 השפיע אדמס השפעה עמוקה ופוריה על אחיו ברוקס. מסתו של ברוקס אדמס " "The Degradation of the Democratic Dogma", (הידרדרות הדוגמה הדמוקרטית), פועל יוצא מעשורי השיחות וההתכתבויות ביניהם, פורס כעבור שנים.
הנרי אדמס היה גם משורר מוכשר ובערוב חייו התיידד עם משוררים צעירים - במיוחד עם ג'ורג' קבוט לודג' ועם טרמבל סטיקני. אולם הוא לא פרסם שירים בימי חייו. שירים שלו כדוגמת "Buddha and Brahma ("בודהה וברהמה") ו־Prayers to the Virgin and the Dynamo
("תפילות לבתולה ולדינמו" מכללו, בהתאמה, באנתולוגיות שירה אמריקאית מהמאה ה-19 ומה מאה ה-20
(של Library of America) ושש סונטות, תרגום מטרובדור ועוד שיר לירי נמצאו במכתביו.
לא ידוע אם יש עוד שירים שלו בארכיון האגודה ההיסטורית מסצ'ובטס ובארכיונים אחרים.
ב-1904 פרסם אדמס על חשבונו העקת מספרו Mont Saint Michel and Chartres (מון סן מישל ושארטר) - תערובת של היסטוריה, רשמי מסע ושירה שהיללו את אחדות החברה בימי הביניים, במיוחד כפי שמיוצגת בקתדרלות הגדולות של צרפת. הוא נכתב כשעשוע עבור אחייניותיו ו"אחייניותיו לעתיד" ו לבקשתו של האדריכל ראלף אדמס קראם פורסם שוב ב-1913 במימון המכון האמריקאי לאדריכלים.
אדמס פרסם את ספר הזיכרונות שלו The Education of Henry Adams ("חינוכו של הנרי אדמס") ב-1907 במהדורה פרטית קטנה עבור ידידיו הקרובים. רק אחרי מותו הוא פורסם אחרי עבור הציבור הרחב במהדורה שהופקה על ידי האגודה ההיסטורית של מסצ'וסטס. הוא זכה ב-1919 אחרי מות המחבר בפרס פוליצר ונבחר ב-1998 על ידי ה-Modern Library כמועמד לתואר "ספר העיון הטוב ביותר בשפה האנגלית במאה ה-20". הציגו את מועמדותו המכון ללימודים בין - מכללות, ארגון שמרני המקדם חינוך קלאסי.
כמה אינטלקטואלים מן הימין-מרכז ראו את הספר הזה מתוך נקודת מבט בקורתית. לדעת העיתונאי השמרן פרד זיגל השקפת העולם המובעת בספר שואבת את השראתה בתסכולי המעמד הבינוני האמריקאי.
הנרי אדמס, טעם זיגל, ביסס את הניכור של האינטלקטואל מהחיים האמריקאים על התסכול שחשים אנשים עילאיים כשאינם מוערכים מספיק על ידי התרבות של האדם האמריקאי המצוי. אחרי העריכו כי במרכז הספר עומדת ביקורתו של אדמס על המסחור, השחיתות ופולחן הכסף של התרבות המרכנתילית האמריקאית.