תאוריית התסריט המיני
תאוריית "התסריט המיני" > מהו "תסריט מיני" לפי גאגנון וסימון

המונח "תסריט" יכול ככל הנראה לשמש לתיאור כמעט כל ההתנהגויות האנושיות, שכן מעטות ההתנהגויות שניתן, לתפיסתם של גאגנון וסימון, לכנותן "ספונטניות" באופן מלא. לדידם, בהיעדר אלמנטים בסיסיים של תסריט המגדיר את הסיטואציה, נוקב בשמות השחקנים ומתווה את ההתנהגות, סביר שלא תתרחש שום התנהגות או פעילות מינית. עם זאת, גם בהינתן אלמנטים אלו במסגרת סיטואציה נתונה (כמו למשל תשוקה, פרטיות או משיכה לאדם השני) ותחת נסיבות נורמליות, ההסתברות שיתרחש מפגש מיני תישאר נמוכה עד שאחד או שני השחקנים יארגנו את האלמנטים האלו לכדי תסריט מיני מתאים.
התסריטים המיניים פועלים כדי להגדיר את ה"מי", "מה", "איפה", "מתי" ו"למה" של ההתנהגות המינית, ומנחים את המיניות של בני-האדם בחלוקה לשלושה סוגים של תסריטים: אישי, חברתי-אינטראקטיבי ותרבותי-היסטורי:
הרמה האישית (אינטרא-פסיכולוגית) – נוגעת לדרך בה נוצרת או מתעוררת המיניות אצל האדם, לאופן בו מתגבשים אצלו הדימויים המיניים שמובילים לעוררות מינית, ולעיבוד או הפירוש הקוגניטיבי של הפרט את התרחישים התרבותיים והחברתיים סביבו.
הרמה החברתית (בין-אישית) – נוגעת לאינטראקציות החברתיות בין בני-האדם במצבים מיניים ולהשגת שליטה עליהן, בין אם הן חיוביות (כמו משחק מקדים) או שליליות (כמו אונס).
הרמה התרבותית-היסטורית – נוגעת להשפעות של תקופות היסטוריות שונות ושל שינויים חברתיים הנוצרים במהלכן על התסריט המיני. תסריטים ברמה זו מהווים מודלים להתנהגות המאפשרים לפרט לדמיין תגובה רצויה לצד הבנת דרך הפעולה הצפויה. הופעת האיידס בשנות ה-80 השפיעה רבות על התסריט המיני ועל רצף הפעולות המיניות הנתפסות כחלק ממנו בעת קיום יחסי מין בין בני-אדם (הטרוסקסואליים או הומוסקסואליים). הפחד מאיידס הוביל לפחד ממין ומהאקטים המיניים עצמם, דבר שהתבטא בתקשורת והשפיע באופן ישיר על התרבות המינית החופשית ברוח המהפכה המינית של שנות ה-60 שהייתה נהוגה עד אז.
השימוש שגאגנון וסימון מבצעים במונח "תסריט" ביחס למיניות נחלק לשני ממדים עיקריים:
הראשון – עוסק באלמנטים חיצוניים, כלומר במימד הבין-אישי-חברתי והתרבותי-היסטורי, ורואה בתסריט אמצעי לארגון מוסכמות שמשותפות באופן הדדי בין שני שחקנים או יותר, המאפשר להם להשתתף באקט מורכב המערב תלות הדדית.
השני – עוסק באלמנטים פנימיים, כלומר במימד התוך-אישי (אינטרא-פסיכולוגי), ובוחן את האלמנטים המוטיבציוניים שיוצרים עוררות מינית או לפחות מחויבות לפעילות מינית אצל הפרט (גבר או אישה).
בבסיסה, תאוריית "התסריט המיני" גורסת כי רגשות מיניים אצל בני-האדם, המובילים להתנהגות מינית, לא צצים יש מאין בגוף, אלא נובעים ממשמעויות ומסמלים חברתיים ותרבותיים שבני-האדם לומדים ורוכשים, המספקים רמזים ואותות שמאפשרים למיניות ולהתנהגות המינית להתפתח. התסריטים המיניים מתייחסים לפונקציות חברתיות שממלאים בני-האדם ומכתיבים מה על הפרט (גבר או אישה) לעשות וכיצד עליהם להתנהג בזמן מסוים ובמקום מסוים, אם ברצונו או ברצונה למלא את התפקיד האופייני הקשור לאותו תסריט. כל תסריט יכול לכלול מספר שחקנים (שניים ומעלה) שלכל אחד ואחת מהם תפקיד אופייני אחר בו הוצב או בחר להציב את עצמו.
התסריטים המיניים קשורים בלמידת המשמעויות של מצבים פנימיים, בארגון וסידור רצפים של פעולות מיניות ספציפיות, בפענוח מצבים חדשים, בהצבת גבולות לתגובות מיניות ובהצמדת משמעויות מהיבטים לא-מיניים של החיים לחוויה מינית ספציפית. היות שלמידת התסריטים נעשית דרך התרבות (תקשורת, חברה וכדומה) ובאמצעות אינטראקציות חברתיות שונות של הפרט עם סביבתו (משפחה, חברים), הם עשויים להיתפס ככאלו המספקים קווים מנחים להתנהגות מינית הולמת ולא הולמת, מוסרית ושאינה מוסרית, ולקיום קשרים מיניים בהלימה או בניגוד לנורמות החברתיות והתרבותיות.
שלא כמו חלק מממשיכי דרכם, גאגנון וסימון נמנעו משימוש במונח "תסריט" באופן מכני – הם הציגו את התסריטים של חיי המין כדרמטיים, תיאטרליים, מאולתרים, שנוצרים באמצעות כל המיומנויות של פירוש והצגת הסמליות. לדידם, התסריטים הם כאלו שלא ניתן לעקוב אחריהם באופן עיוור, כמו לפי תסריטים המוכתבים מראש. הם הוסיפו וטענו כי גם כאשר ההתנהגויות המבססות נכונות ורצון מיניים מהוות סוג של שפה משותפת בין בני אותה חברה, הן אינן יכולות להעיד על המשמעויות שיש לאותן התנהגויות עבור אלו המבצעים אותן או לוקחים בהן חלק. לפיכך, אותו רצף של מעשים והתנהגויות יכול להיות בעל משמעויות שונות לשני זוגות שונים של שחקנים, או למשתתפים השונים באותו האקט המיני. זה התחום בו ההתנהגות המינית נחווית באמצעות הסמלים והמשמעויות הניתנות לה.
ד"ר נחום נוסבאום מאוניברסיטת חיפה בחן במסגרת עבודת הדוקטורט שלו את התסריט המיני של האדם בהתייחס לזמן, מקום והתנהגויות, ואת העדפותיו המיניות השונות בשלבים השונים של הקשר המיני. במחקרו הוא מצא כי ישנם הבדלים מגדריים מסוימים בתסריטים המיניים בין בני-זוג, וכי איכות הקשר המיני משפיעה על איכות הנישואים בהתאמה. לתפיסתו, ממצאים אלו יכולים להוות פתח עבור מטפלים העוסקים בטיפול זוגי ומיני להשתמש ברעיון התסריט המיני ובפער בין תסריטי בני-הזוג, כמרכיבים שיסייעו להגביר את איכות הקשר המיני שלהם ובהתאמה גם את איכות חיי הנישואים. מחקר זה משקף כיצד גם כאשר התסריטים המיניים של גברים ונשים לא מאוד שונים בבסיסם, השונות בתסריטים המיניים בין בני-זוג היא שיכולה ליצור בעיות בקשר ביניהם.
כדי ליצור "תסריט מיני" לא די בהענקת משמעויות פנימיות ואישיות לסיטואציה מסוימת, אלא יש צורך גם ביצירת פעילויות גופניות שישחררו את המשמעויות הפנימיות האלה ויביאו אותן לכדי סיפוק. לפי גאגנון וסימון, התסריט המיני הוא למעשה מנגנון באמצעותו ניתן לחזק ולהעצים פעולות ביולוגיות, זאת רק אם השחקנים המעורבים מכירים בכך שהפעולות הגופניות המתוארות הן מיניות ומתרחשות בסיטואציה מינית. אורגזמה, למשל, מהווה תוצאה אפשרית של עוררות מינית בקרב אחד או יותר מהמשתתפים באקט המיני, שמקורה בשילוב בין מצב פיזי-ביולוגי למצב פסיכולוגי-חברתי, או כפי שגאגנון וסימון תיארו זאת בספרם: "המשמעות החברתית הניתנת לפעולות גופניות משחררת תהליכים ביולוגיים". הם הוסיפו כי על-מנת לספק את הערוצים דרכם הביולוגיה יכולה לבוא לידי ביטוי, יש ללמוד את המשמעויות החברתיות והפסיכולוגיות של פעולות וסיטואציות מיניות.