stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קופה אמריקה
דירוג הזוכות

| נבחרת | זכיות | סגנויות | מקום 3 | מקום 4 | שנות זכייה |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  ארגנטינה | 16 | 14 | 5 | 2 | 1921, 1925, 1927, 1929, 1937, 1941, 1945, 1946, 1947, 1955, 1957, 1959, 1991, 1993, 2021, 2024 |
|  אורוגוואי | 15 | 6 | 8 | 5 | 1916, 1917, 1920, 1923, 1924, 1926, 1935, 1942, 1956, 1959, 1967, 1983, 1987, 1995, 2011 |
|  ברזיל | 9 | 12 | 7 | 3 | 1919, 1922, 1949, 1989, 1997, 1999, 2004, 2007, 2019 |
|  פרגוואי | 2 | 6 | 7 | 6 | 1953, 1979 |
|  צ'ילה | 2 | 4 | 5 | 10 | 2015, 2016 |
|  פרו | 2 | 1 | 7 | 6 | 1939, 1975 |
|  קולומביה | 1 | 2 | 5 | 2 | 2001 |
|  בוליביה | 1 | 1 | 0 | 2 | 1963 |
|  מקסיקו | 0 | 2 | 3 | 0 |  |
|  הונדורס | 0 | 0 | 1 | 0 |  |
|  אקוודור | 0 | 0 | 0 | 2 |  |
|  ארצות הברית | 0 | 0 | 0 | 2 |  |
|  ונצואלה | 0 | 0 | 0 | 1 |  |
|  קנדה | 0 | 0 | 0 | 1 |  |
דירוג המארחות

| נבחרת | כמות אירוחים | שנות אירוח |
| --- | --- | --- |
|  ארגנטינה | 9 | 1916, 1921, 1925, 1929, 1937, 1946, 1959, 1987, 2011 |
|  אורוגוואי | 7 | 1917, 1923, 1924, 1942, 1956, 1967, 1995 |
|  צ'ילה | 7 | 1920, 1926, 1941, 1945, 1955, 1991, 2015 |
|  ברזיל | 6 | 1919, 1922, 1949, 1989, 2019, 2021 |
|  פרו | 6 | 1927, 1935, 1939, 1953, 1957, 2004 |
|  אקוודור | 3 | 1947, 1959, 1993 |
|  בוליביה | 2 | 1963, 1997 |
|  ארצות הברית | 2 | 2016, 2024 |
|  פרגוואי | 1 | 1999 |
|  קולומביה | 1 | 2001 |
|  ונצואלה | 1 | 2007 |
| ללא מארחת | 3 | 1975, 1979, 1983 |
שיאי שחקנים > שיאני ההופעות

נכון לסיום קופה אמריקה 2024. שחקנים מודגשים עדיין פעילים.
|  | שחקן | נבחרת | הופעות | טורנירים |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | ליונל מסי |  ארגנטינה | 39 | 2007, 2011, 2015, 2016, 2019, 2021, 2024 |
| 2 | סרחיו ליווינגסטון |  צ'ילה | 34 | 1941, 1942, 1945, 1947, 1949, 1953 |
| 2 | זיזיניו |  ברזיל | 34 | 1942, 1945, 1946, 1949, 1953, 1957 |
| 4 | ויקטור אוגרטה |  בוליביה | 30 | 1947, 1949, 1953, 1959 |
| 5 | פאולו גררו |  פרו | 28 | 2007, 2011, 2015, 2016, 2019, 2024 |
| 5 | אנחל די מריה |  ארגנטינה | 28 | 2011, 2015, 2016, 2019, 2021, 2024 |
| 7 | לאונל אלברס |  קולומביה | 27 | 1987, 1989, 1991, 1993, 1995 |
| 7 | קרלוס ולדרמה |  קולומביה | 27 | 1987, 1989, 1991, 1993, 1995 |
| 7 | גארי מדל |  צ'ילה | 27 | 2011, 2015, 2016, 2019, 2021 |
| 7 | קלאודיו בראבו |  צ'ילה | 27 | 2004, 2007, 2011, 2015, 2016, 2021, 2024 |
| 7 | מאוריסיו איסלה |  צ'ילה | 27 | 2011, 2015, 2016, 2019, 2021, 2024 |
| 7 | יושימאר יוטון |  פרו | 27 | 2011, 2015, 2016, 2019, 2021 |
| 7 | ניקולאס אוטמנדי |  ארגנטינה | 27 | 2015, 2016, 2019, 2021, 2024 |
| 14 | חאבייר מסצ'ראנו |  ארגנטינה | 26 | 2004, 2007, 2011, 2015, 2016 |
| 14 | אלכסיס סאנצ'ס |  צ'ילה | 26 | 2011, 2015, 2016, 2019, 2021, 2024 |
| 14 | אדוארדו ורגאס |  צ'ילה | 26 | 2015, 2016, 2019, 2021, 2024 |
| 14 | פדרו גאייסה |  פרו | 26 | 2015, 2016, 2019, 2021, 2024 |
שיאי שחקנים > מלכי השערים

נכון לסיום קופה אמריקה 2024. שחקנים מודגשים עדיין פעילים.
|  | שחקן | נבחרת | שערים |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | נורברטו מנדס |  ארגנטינה | 17 |
| 1 | זיזיניו |  ברזיל | 17 |
| 3 | תאודורו פרננדס |  פרו | 15 |
| 3 | סברינו וארלה |  אורוגוואי | 15 |
| 5 | פאולו גררו |  פרו | 14 |
| 5 | ליונל מסי |  ארגנטינה | 14 |
| 5 | אדוארדו ורגאס |  צ'ילה | 14 |
| 8 | אדמיר |  ברזיל | 13 |
| 8 | גבריאל בטיסטוטה |  ארגנטינה | 13 |
| 8 | ז'איר דה רוסה |  | 13 |
| 8 | חוסה מנואל מורנו |  ארגנטינה | 13 |
| 8 | הקטור סקארונה |  אורוגוואי | 13 |
| 13 | רוברטו פורטה |  אורוגוואי | 12 |
| 13 | אנחל רומאנו |  אורוגוואי | 12 |
| 15 | הרמיניו מסנטוניו |  ארגנטינה | 11 |
| 15 | ויקטור אוגרטה |  בוליביה | 11 |
| 17 | חאבייר אמבריוס |  אורוגוואי | 10 |
| 17 | הקטור קסטרו |  אורוגוואי | 10 |
| 17 | דידי |  ברזיל | 10 |
| 17 | אנריקה הורמזבאל |  צ'ילה | 10 |
| 17 | ארנולדו איגואראן |  קולומביה | 10 |
| 17 | אנחל לברונה |  ארגנטינה | 10 |
| 17 | רונאלדו |  ברזיל | 10 |
| 17 | אוסקר גומז סאנצ'ס |  פרו | 10 |
| 17 | פדרו פטרונה |  אורוגוואי | 10 |
ליונל מסי מנבחרת ארגנטינה הוא שיאן ההופעות בקופה אמריקה בכל הזמנים
נורברטו מנדס, קשר נבחרת ארגנטינה, חולק את תואר מלך השערים בכל הזמנים של הטורניר
זיזיניו, שחקן נבחרת ברזיל, חולק את תואר מלך השערים בכל הזמנים של הטורניר
חרסוסית

| --- | --- |

חרסוסית (מימין בצהוב) ויתר שפות דרום-ערב החדשות
 מדינות:  עומאן 
 אזורים:  עומאן, מחוז זופאר (ט'פאר)
 דוברים:  600 (2011)
 משפחה:  שפות אפרו-אסיאתיות שפות שמיות שפות שמיות דרומיות שפות דרום-ערב החדשות חרסוסית
 קוד שפה:  ISO 639-3: קוד hss   גלוטולוג: hars1241   ELP: קוד Ḥarsusi
 קוד ISO 639-3:  hss 
 ראו גם:  שפה • כתב • רשימת שפות
 
חַרְסוּסִית (חרסוסית: חֶרְסִײֵת [ħʌrsiːjət], בערבית: لغة حرسوسية לֻע'ה חַרְסוּסִיּה) היא אחת משפות דרום-ערב החדשות, בענף הדרומי של משפחת השפות השמיות. היא מדוברת בעומאן בפי 600 דוברים בלבד (נכון ל-2011), אנשי חראסיס, החיים בג'ִדַּת אל-חראסיס, מדבר סלעי בדרום-מרכז עומאן. על כן היא מסווגת כשפה בסכנת הכחדה קשה, על סף מוות. חרסוסית קרובה מאוד למהרי, ולעיתים נחשבת ניב שלה.
מידע כללי

חרסוסית הוזכרה לראשונה במחקר מחוץ לאזור ב-1937, על ידי ברטרם תומאס בספרו "ארבע לשונות זרות של דרום ערב". רוב החוקרים מסכימים כי חרסוסית היא שפה בפני עצמה, אף על פי שהיא קרובה מאוד למֵהְרי, הנפוצה יותר, וכי שתי השפות נפרדות אם כי בעלות מובנות הדדית. לעומתם, מיעוט של חוקרים טוען כי חרסוסית היא ניב של מהרי, אך כתמיד, השאלה אם להג הוא ניב או שפה היא יותר פוליטית מבלשנית.
לחרסוסית, כמו לכל שפות דרום-ערב החדשות, אינה נכתבת, אם כי במאה ה-21 היו מאמצים ליצור לה כתב המבוסס על הכתב הערבי.
כיוון שאנשי חראסיס היו במשך מאות שנים התושבים היחידים בגִ'דַּת אל-חראסיס, שפתם התפתחה בבידוד יחסי. עם זאת, מאחר שרוב ילדי חראסיס לומדים כיום בבתי ספר בשפה הערבית ויודעים קרוא וכתוב בערבית, שפת אמם חרסוסית מדוברת פחות גם בבית ולא מועברת לדורות הבאים.
למרות שגילוי הנפט ופרויקט שיקום עדרי הראמים באזור סיפקו הזדמנויות עבודה רבות לגברים חרסוסים, באותו זמן אותם הגורמים דחפו בני קהילה רבים להשתמש בערבית ובמהרי – בנוסף או במקום שפת אמם חרסוסית. לחצים אלה גרמו לחוקר אחד להסיק ב-1981 כי "תוך כמה דורות תוחלף חרסוסית בערבית עומאנית סטנדרטית", אולם נבואה זו עדיין לא התממשה.
אונסק"ו סיווג את השפה החרסוסית "בסכנת הכחדה ודאית".
פונולוגיה > עיצורים

|  |  | שפתיים | שינִיים> לא שורקים | שינִיים> שורקים | צידיים | בתר- מכתשיים /חכיים | וילוניים | לועיים | סדקיים |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| אפיים | אפיים | m |  |  |  | n |  |  |  |
| סותמים | אטומים |  | t |  |  |  | k |  | ʔ |
| סותמים | קוליים | b | d |  |  |  | ɡ |  |  |
| סותמים | מסודקים |  | tʼ |  |  |  | kʼ |  |  |
| חוככים | אטומים | f | θ | s | ɬ | ʃ | x | ħ | h |
| חוככים | קוליים |  | ð | z | ɮ |  | ɣ | (ʕ) |  |
| חוככים | מסודקים |  | ðʼ | sʼ |  | ʃʼ |  |  |  |
| רוטטים | רוטטים |  | r |  |  |  |  |  |  |
| מקורבים | מקורבים |  |  |  | l | j | w |  |  |
העיצור הלועי /ʕ/ נמצא בשימוש רק בהשפעתה של ערבית עומאנית.
פונולוגיה > תנועות

יש בשפה חמש תנועות (u, i, o, e, a) המובחנות באורכן, וכן תנועת שווא, טיפוסי לשפה שמית.
|  | קדמיות | מרכזיות | אחוריות |
| --- | --- | --- | --- |
| סגורות | i iː |  | u uː |
| אמצעיות | e eː | ə | o oː |
| חצי-פתוחות | [ʌ] |  |  |
| פתוחות | a aː | [ä] |  |
בהברות פתוחות מוטעמות, או לאחר עיצור גרוני (כגון /h/ ה, /ħ/ ח, /x/ ח' ו-/ɣ/ ע'), תנועת השווא /ə/ מתממשת כאלופון אחורי [ʌ]. לאחר עיצור מסודק או חוכך צידי, תנועת השווא מתממשת כאלופון פתוח [ä].
בנוסף, יש בשפה שני דיפתונגים: "אַי" /ay/ מתממש כ-[æj] ו"אַוּ" /aw/ מתממש כ-[ɑw].
לקריאה נוספת

משה פיאמנטה, "להגי מרכז דרום ערב בני ימינו", המזרח החדש (ספרים: לשון וספרות), 1978, כרך 27 (107–108), עמ' 253–361
Chatty, Dawn (2001). "Adapting to Multinational Oil Exploration: The Mobile Pastoralists of Oman". Differenz und Integration. 1 (2): 1–19.
Johnstone, Thomas M. (1977). Ḥarsūsi Lexicon and English-Ḥarsūsi word-list. London: Oxford University Press.
Simeone-Senelle, Marie-Claude (1997). "The Modern South Arabian Languages" (PDF). The Semitic Languages: 378–423.
Stroomer, Harry (2004). Harsusi Texts from Oman: Based on the Field Materials of T. M. Johnstone. Wiesbaden: Otto Harrassowitz. ISBN 3447050977.
Thomas, Bertram (1937). Four Strange Tongues from South Arabia: The Hadara Group. H. Milford.
הערות שוליים

1 2  (חרסוסית באתנולוג (מהדורה 19, 2016))
1 2 3  Peterson, J.E. "Oman's Diverse Society: Southern Oman." In: Middle East Journal 58.2, 254-269.
↑  Maisel, S., and Shoup, J. 2009. Saudi Arabia and the Gulf Arab States Today: An Encyclopedia of Life in the Arab States.(הקישור אינו פעיל, January 2020) Westport, Conn.: Greenwood Press.
↑  Morris, M. 2007. "The pre-literate, non-Arabic languages of Oman and Yemen. (אורכב 08.03.2015 בארכיון Wayback Machine)" הרצאה שנערכה על ידי החברה האנגלו-עומאנית והחברה הבריטית-תימנית.
↑  Eades, D. "The documentation and ethnolinguistic analysis of Modern South Arabian: Harsusi." Endangered Languages Archive.
↑  Chatty, D. 2013. “Negotiating Authenticity and Translocality in Oman: The 'Desertscapes' of the Harasiis Tribe.” In S. Wippel (ed.). Regionalizing Oman 6, 129-145. Springer Netherlands.
↑  Swiggers, P. 1981. “A Phonological Analysis of the Ḥarsūsi Consonants.” In: Arabica 28.2/3, 358-361.
↑  United Nations Educational, Scientific and Cultural Organisation (UNESCO), "Atlas of the World's Languages in Danger", 2010.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007550622005171  LCCN: sh85059109
שארל השני, דוכס לורן

| --- | --- |

 לידה:  1364 
 פטירה:  25 בינואר 1431 (בגיל 67 בערך) נאנסי, דוכסות לורן 
 מדינה:  צרפת 
 בן או בת זוג:  Margaret of the Palatinate (6 בפברואר 1393–?)  Alison du May 
 
שארל השני, דוכס לורן (בצרפתית: Charles II de Lorraine;‏ 11 בספטמבר 1364 – 25 בינואר 1431), המכונה הנועז היה דוכס לורן מ-1390 ועד מותו וקונסטבל צרפת מ-1418 עד 1425.
שארל הצטרף למסע הצלב הברברי, לחם בניקפוליס וסייע לאבירים הטבטונים בליבוניה. במהלך מלחמת מאה השנים, הוא חיפש קשרים הדוקים יותר עם משפחת המלוכה הצרפתית, אפילו הפך לקונסטבל על ידי המלכה איזבלה. בעקבות מלחמה חסרת החלטה נגד אחיינו, הוא מת ב-1431.
ביוגרפיה > ראשית חייו

שארל נולד ב-11 בספטמבר 1365, שארל היה בנם הבכור של ז'אן הראשון, דוכס לורן, וסופיה מווירטמברג, בתו של אברהרד השני, רוזן וירטמברג.  במהלך נעוריו, הוא היה מקורב לפיליפ השני, דוכס בורגונדיה, והם היו חברים לנשק בכמה הזדמנויות. קרבה זו לבורגונדי הייתה בעיקר תוצאה של התרחקותו של אביו מהחצר הצרפתית, החצר שאליו התקרבו דוכסי לורן במאה וחצי האחרונות, כאשר פרשו מהאימפריה הרומית הקדושה, שבתוכה הדוכסות שלהם הייתה עדיין מבחינה טכנית. מדינה וסאלית. שארל התריס מול לואי הראשון, דוכס אורליאן, שתמך באזרחי נפשאטו נגד אביו והקיסר ואצלב כאשר האחרון הואשם על ידי נתיניו בחולשה. ואצלב הודח בשנת 1400 והוחלף על ידי רופרכט השלישי, רוזן הפלטין על הריין, חותנו של שארל.
שארל היה גם שותף מרכזי בכמה תנועות צלבניות מאוחרות. הוא הצטרף למסע הצלב הברברי ב-1391 והשתתף בקרב ניקופוליס מוכה האסון ב-1396. שם הוא ליווה את יוחנן חסר הפחד, רוזן נבר ובנו של חברו פיליפ. בשנת 1399, הוא סייע לאבירים הטבטונים בליבוניה.
ביוגרפיה > מלחמת מאה השנים

צרפת התפרקה לשתי מפלגות: הארמניאק של ברנרד השביעי, רוזן ארמניאק, המורה של שארל הראשון, דוכס אורליאן, והבורגונדים של ז'אן חסר הפחד, יורשו של פיליפ, שנתמך על ידי שארל מלורן. עם זאת, שארל לא נכנס לסכסוך האנגלו-צרפתי שהשתולל אז, מלחמת מאה השנים, אך אחיו, פרידריך הראשון, רוזן וודמונט, הסתבך ומת בקרב אז'נקור ב-1415. אף על פי כן, המלכה, איסבו מבוואריה, מינתה את שארל לקונסטבל בשנת 1418.  בשנת 1425, הוא טען שהעומס גדול מדי עבורו וויתר על התפקיד.
שארל אימץ עמדה חדשה מול צרפת לאחר רצח ז'אן חסר הפחד ב-1419. יורשו של ז'אן, פיליפ השלישי, היה בעל שטח רב בארצות השפלה ורק לורן ושמפניה הפרידו את בורגונדי שלו מרכושו בבלגיה. מחשש לשאיפות מלחמתיות, שארל חשב שזה נבון לכוון מחדש את נאמנותו וחברותיו הרחק מיריב אפשרי כזה. באמצעות קשריו הצרפתיים, הוא השיג את עזרתו של שארל השביעי נגד בורגונדי וחיתן את בתו עם רנה מאנז'ו, לימים מלך נאפולי.
שנותיו האחרונות של שארל היו רצופות בעימותים ואומללות. אחיינו, אנטואן מוודמונט דרש חלק מהירושה ושארל נאלץ להילחם נגדו ב-1425, ללא הצלחה יתרה. בתחילת 1429, ז'אן ד'ארק עלתה לרגל לסן-ניקולא-דה-פורט. היא יעצה לדוכס לנטוש את המאהבת שלו, אליסון דו מיי.  תוך התעלמות מעצה זו, שארל נתן לה ליווי ושלח אותה לשינון. הוא מת שנתיים לאחר מכן בבירתו נאנסי ב-25 בינואר 1431.
משפחתו

שארל התחתן עם מרגרט מפפאלץ,  בתם של רופרכט, מלך גרמניה ואליזבת מנירנברג, בשנת 1393, רק שתי בנות שרדו את הילדות:
איזבלה (1400–1453), התחתנה עם רנה מאנז'ו
לואי, מת צעיר
ראלף, מת צעיר
קתרין (1407–1439), התחתנה עם יאקוב, מרקיז באדן
עם המאהבת שלו, אליסון דו מיי, היו לו חמישה ילדים:
פרי ד'איינוויל (נפטר 1453/56), הלורד של בילשטיין, וילאקור, וקסונקור, פלגני וזינקורט
ז'אן פיליפיל (נפטר ב-1460), לורד דרניאול, התחתן עם פיליפה דה מרש
פרי דה לינוויל (נפטר 1425 בערך).
קתרין (נפטרה 1425 בערך).
איזבל (נפטרה לאחר 9 באוגוסט 1457), התחתנה עם אנרי מליוקור.
הערות שוליים

| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 13779150X  SUDOC: 110611136  VcBA: 495/371128  VIAF: 266176697   WorldCat (עם VIAF): 266176697
יחידות התעמולה של הוורמאכט

1940: תערוכת תצלומים שהופקו על ידי יחידות התעמולה במהלך הפלישה לפולין.
יחידות התעמולה של הוורמאכט (בגרמנית: Wehrmachtpropaganda, ובקיצור - WPr) היו יחידות בוורמכט ובאס-אס בגרמניה הנאצית במלחמת העולם השנייה. הם היו כפופות לפיקוד העליון של הוורמאכט (ה-OKW - Oberkommando der Wehrmacht), ותפקידן היה לייצר ולהפיץ חומרי תעמולה המכוונים לכוחות הלוחמים הגרמנים ולאוכלוסייה הגרמנית האזרחית.
תכנון והקמה

תכנון פעילות התעמולה של הוורמאכט החל בשנת 1938. יוזף גבלס, ראש משרד התעמולה, ביקש ליצור שיתוף פעולה אפקטיבי עם הוורמאכט כדי להבטיח זרימה חלקה של חומרי תעמולה מהחזית. הוא ביקש להקים ולשלוט ביחידות התעמולה, ולכן לא סייע לצבא בהקמת היחידות, אך סייע להן באספקת כוח אדם.
פונקציה ותפעול

היחידות הוכפפו לרמטכ"ל, גנרל אלפרד יודל ופיקד עליהן גנרל האסו פון ודל (אנ'). יחידות התעמולה הרבות של הוורמאכט והוואפן אס-אס, היו צמודות לכוחות הלוחמים. בשיאן, בשנת 1942, כללו כוחות התעמולה 15,000 איש.
ליחידות התעמולה ניתן תפקיד בלעדי בדיווח על החדשות מאזורי הפעולה הצבאית, שכן נאסר על כתבי חדשות אזרחיים להיכנס לאזורי לחימה. החיילים ייצרו את החומרים הכתובים, האודיו והסרטים בחזית ושלחו אותם למרכז עיבוד בגרמניה, שם נבדקו חומרים אלה על ידי צנזורים, לרוב למטרות ביטחון. החומרים המסוננים הועברו למשרד התעמולה של גבלס לשם הפצה מיידית. בין חומרי התעמולה שהופקו היה ה-Wehrmachtbericht (אנ'), הודעת חדשות רשמית על מצבו הצבאי של הרייך, דו"ח שיועד לצריכת פנים וחוץ כאחד.
פרסומים

פרסומי התעמולה לתמיכה במאמץ המלחמתי של הוורמאכט והוואפן-אס אס כללו:
Die Deutsche Wochenschau - סדרת חדשות שבועיות
דר אדלר - מגזין דו שבועי של הלופטוואפה, חיל האוויר
Unsere Jagdflieger - סדרה של עלונים שהתמקדו בכוח הלוחם של הלופטוואפה
Adler-Bücherei (ספריית הנשר) - סדרת תעמולה שפורסמה בחסות הרמן גרינג, ראש הלופטוואפה
פרסומים > ביבליוגרפיה

Blank, Ralf; Echternkamp, Jörg; Fings, Karola; Jürgen Förster; Winfried Heinemann; Tobias Jersak; Armin Nolzen (2008-07-03). Germany and the Second World War: Volume IX/I: German Wartime Society 1939-1945: Politicization, Disintegration, and the Struggle for Survival. Oxford UP. ISBN 9780191608605.
Kallis, Aristotle (2005). Nazi Propaganda and the Second World War. Palgrave Macmillan. ISBN 978-1-4039-9251-2.
Uziel, Daniel (2008). The Propaganda Warriors: The Wehrmacht and the Consolidation of the German Home Front. Peter Lang AG, Internationaler Verlag der Wissenschaften. ISBN 978-3-03911-532-7.
Uziel, Daniel. "Wehrmacht Propaganda Troops and the Jews" (PDF). Yad Vashem. Retrieved 28 December 2015.
ראו גם

יוהנס הלה
לקריאה נוספת

Wette, Wolfram (2006). The Wehrmacht: History, Myth, Reality. Cambridge, Mass.: הוצאת אוניברסיטת הרווארד. ISBN 978-0-674-02577-6.
הערות שוליים

| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007556485205171  GND: 4241486-6  LCCN: sh95006935  VIAF: 156789611   WorldCat (עם VIAF): 156789611
אנריקה השני, מלך קסטיליה

מטבעות שהוטבעו על ידי אנריקה השני.
אנריקה השני, מלך קסטיליה (בספרדית: Enrique II de Castilla‏; 13 בינואר 1334 - 29 במאי 1379), הנקרא אנריקה מטראסטמארה או רוצח האח (el Fratricida), היה המלך הראשון של קסטיליה וליאון מבית טרסטמארה. הוא הפך למלך בשנת 1369 על ידי שהביס את אחיו למחצה פדרו האכזר, לאחר מרידות וקרבות רבים. כמלך הוא היה מעורב במלחמות פרננדין ובמלחמת מאה השנים.
משפחתו

ב-27 ביולי 1350, התחתן אנריקה עם חואנה מנואל מקסטיליה, בתו של חואן מנואל, נסיך ויאנה, ראש ענף זוטר של בית המלוכה של קסטיליה. נולדו להם שלושה ילדים:
חואן הראשון, מלך קסטיליה (1358–1390)
לאונור (1361–1425), אשתו של שארל השלישי, מלך נווארה
חואנה (1372–1376), מתה צעירה
היו לו כמה ילדים מחוץ לנישואים, שאת חלקם הזכיר בצוואתו מ-29 במאי 1374:
אלפונסו אנריקס, רוזן חיחון ונורנייה (1355–1400), בנו של אלווירה אינייגס, רוזן נורנייה וחיחון. הוא התחתן עם איזבל מפורטוגל, הגברת מוויסאו.
לאונור דה קסטיליה, בתה של לאונור אלווארס, מדוניאס, פלנסיה.
חואנה דה קסטיליה (1367–¿?), בתה של אלווירה אינייגס. אביה הזכיר אותה בצוואתו ואמר שאם היא לא תתחתן עם פדרו דה אראגון אז היא תירש את אוראוניה. פדרו היה המרקיז מוויאנה (1362 - 1385) ובנו של אלפונסו דה אראגון אי פואה.
קונסטנס אנריקס דה קסטיליה. אביה לא הזכיר את שם אמה. כשכתב את הצוואה ב-1374, היא הייתה מאורסת לאינפנטה דניס, אדון סיפואנטס (1354–1397). עם זאת היא נישאה לבסוף לאחיו, אינפנטה חואן, דוכס ולנסיה דה קמפוס (1349–1387). היא ירשה את אלבה דה טורמס.
פרננדו אנריקס דה קסטיליה (1365–1438). אביו מתאר אותו כבנה של ביאטריס פרננדס.
מריה דה קסטיליה (1375–1393 לערך), בתה של ביאטריס פרננדס. היא נישאה לדייגו הורטאדו דה מנדוזה (אדמירל קסטיליה), לורד מנדוסה, וראש עיריית מאיורדומו של חואן השני, מלך קסטיליה.
פדריקה דה קסטיליה (1360–1394), בנה של ביאטריס פונס דה לאון אי חריקה. הוא נקרא על ידי אביו דוכס בנאוונטה, ומת בכלא באלמודובר דל ריו ב-1394. הוא התחתן עם לאונור סאנצ'ס דה קסטיליה, בתו הבלתי חוקית של סנצ'ו אלפונסו, הרוזן הראשון של אלבורקרקי.
ביאטריס דה קסטיליה (?-1409), בתם של ביאטריס פונס דה לאון אי חריקה וגברת ניבלה. היא נישאה לחואן אלונסו דה גוזמן ב-1370 או 1371. הוא היה הלורד של סנלוקאר דה ברמדה והרוזן הראשון של ניבלה. מאוחר יותר היא הפכה לנזירה במנזר סן קלמנט בסביליה, שם נקברה.
אנריקה דה קסטיליה (1378–1404), בנה של הגברת מקורדובה חואנה דה סוזה, בתו של ואסקו אלפונסו דה סוזה, ראש עיריית קורדובה, התחתן עם מריה גומז קאריו, הדוכסית ממדינה סידוניה והרוזנת מקברה. אנריקה קבור קתדרלה של קורדובה.
פדרו אנריקס דה קסטיליה (?-1366). הוא נקבר בקתדרלת סגוביה.
איזבל אנריקס דה קסטיליה (?-בערך 1419), בתה של חואנה דה קרקמו. היא נישאה לגונסלו נונייס דה גוסמן, אולם נישואים אלה הופסקו על ידי האפיפיור קלמנס השביעי. מאוחר יותר היא נכנסה למנזר סנטה קלרה לה ריאל דה טולדו שם הפכה לאפ המנזר שלו ונקברה בו.
אינס אנריקס דה קסטיליה (?-סביבות 1443), בתה של חואנה דה קרקמו, גם היא אם המנזר בסנטה קלרה לה ריאל דה טולדו, שם נקברה.
חואנה אנריקס דה קסטיליה, בתה של דה חואנה, הגברת מסיפואנטס ואשתו של אינפנטה דניש, אדון סיפואנטס (1354–1397), בנם של פדרו הראשון, מלך פורטוגל ואינש דה קסטרו, היא קבורה בסנטה מריה דה גואדלופה.
הערות שוליים

| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007452221605171  BIBSYS: 3102727  BNE: XX1233267  BnF: cb137715674 (data)  GND: 133968006  ISNI: 0000 0001 1607 9911  LCCN: n85192436  SUDOC: 078614147  VIAF: 23580932   WorldCat (עם VIAF): 23580932 
פסל אנריקה השני בארמון המלכותי של מדריד.
תמונה של אנריקה השני, מלך קסטיליה על אפריז ההיכל המלכותי באלקסר של סגוביה
גראיוקלי

הגראיוקלי (בלטינית: Graioceli) היו שבט גאלי קטן ששכן בעמק מוריאן (אנ'), באזור המודרני של סבואה, בתקופת הברזל.
שם

הם מוזכרים בשמות Graioceli (וגם בגרסאות graiocaeli, gaioceli ) על ידי יוליוס קיסר (אמצע המאה הראשונה לפני הספירה). האטימולוגיה של השם האתני Graioceli נותרה לא ברורה. הוא מכיל אולי שם אלוהי Graios (נמצא ב־Herculi/Herculei Graio) המחובר לשורש הגאלי ocel, שפירושו "פסגה, שיא, צוק". אותו שורש קיים גם בשם האלפים גראיה. .(אנ')
גאוגרפיה

הגראיוקלי שכנו בעמק מוריאן, סביב העיירות המודרניות סן-ז'אן-דה-מוריין (אנ') וסן-ז'אן-ד'ארב (אנ'). הטריטוריה שלהם הייתה ממוקמת דרום מזרחית לאלוברוגים, דרומית לקאוטרונס, צפונית לאוקני, ומערבית למדולי.
היסטוריה

באמצע המאה הראשונה לפני הספירה, הגראיוקלי מוזכרים על ידי יוליוס קיסר כשבט עוין לרומא. במה שנראה כהתקפה מרוכזת, הם ניסו למנוע את מעברו דרך הדוראנס העליון (זהו נהר מרכזי בדרום מזרח צרפת) יחד עם הקאוטרונס והקטוריגס בשנת 58 לפני הספירה.
היסטוריה > מקורות ראשוניים

Caesar (1917). The Gallic War. Loeb Classical Library. תורגם ע"י Edwards, H. J. Harvard University Press. ISBN 978-0-674-99080-7.
היסטוריה > ביבליוגרפיה

Barruol, Guy (1969). Les Peuples préromains du Sud-Est de la Gaule: étude de géographie historique. E. de Boccard. OCLC 3279201.
Delamarre, Xavier (2003). Dictionnaire de la langue gauloise: Une approche linguistique du vieux-celtique continental. Errance. ISBN 9782877723695.
de Hoz, Javier (2005). "Ptolemy and the linguistic history of the Narbonensis".  In de Hoz, Javier; Luján, Eugenio R.; Sims-Williams, Patrick (eds.). New approaches to Celtic place-names in Ptolemy's Geography. Ediciones Clásicas. pp. 173–188. ISBN 978-8478825721.
Dietz, Karlheinz (2006). "Medulli". Brill's New Pauly. doi:10.1163/1574-9347_bnp_e728780.
Falileyev, Alexander (2010). Dictionary of Continental Celtic Place-names: A Celtic Companion to the Barrington Atlas of the Greek and Roman World. CMCS. ISBN 978-0955718236.
Prieur, Jean (1968). La province romaine des Alpes Cottiennes. Impr. R. Gauthier. OCLC 834310867.
Talbert, Richard J. A. (2000). Barrington Atlas of the Greek and Roman World. Princeton University Press. ISBN 978-0691031699.
ראו גם

קטוריגס
מדולי
הערות שוליים

↑  Caesar. Commentarii de Bello Gallico, 1:10:4.
1 2  Falileyev 2010, s.v. Graioceli.
↑  Talbert 2000, Map 17: Lugdunum.
↑  Barruol 1969, p. 43.
רובר הראשון, רוזן ארטואה

| --- | --- |

 לידה:  17 בספטמבר 1216 צרפת 
 נהרג:  8 בפברואר 1250  (בגיל 33) אל-מנצורה, מצרים 
 מדינה:  צרפת 
 בן או בת זוג:  Matilda of Brabant, Countess of Artois (1237–?) 
 
רובר הראשון, רוזן ארטואה (בצרפתית: Robert Ier d'Artois;‏ 25 בספטמבר 1216 – 8 בפברואר 1250), שכונה הטוב, היה הרוזן הראשון של ארטואה.
ביוגרפיה

רובר נולד ב-25 בספטמבר 1216, והיה בנם החמישי (והשני שנותר בחיים) של לואי השמיני, מלך צרפת ובלנקה, נסיכת קסטיליה.  הוא קיבל את ארטואה כנחלה, בהתאם לרצונו של אביו (נפטר ב-1226) והשתלט על רובה ב-1237.  בשנת 1240 הציע האפיפיור גרגוריוס התשיעי, בהתנגשות עם הקיסר פרידריך השני, להכתיר את רוברט כקיסר בניגוד לפרידריך, אך הרוזן הצרפתי סירב להעמיד פנים לתואר כזה.
בזמן שהשתתף במסע הצלב השביעי, רובר מת כאשר הוביל מתקפה פזיזה על אל-מנסורה, ללא ידיעת אחיו המלך לואי התשיעי.  לאחר שחצה נהר, הוא וקבוצת אבירים טמפלרים הסתערו על מוצב ממלוכי, שבמהלכו נהרג המפקד הממלוכי, פכר-אד-דין יוסוף.  מחוזקים מהצלחתו, רוברט, האבירים הטמפלרים וקבוצת חיילים אנגלים הסתערו על העיירה ונלכדו ברחובות הצרים.  לפי ז'אן דה ז'ואנוויל, רובר הגן על עצמו במשך זמן מה בבית שם, אך לבסוף הוכרע ונהרג.
משפחתו

ב-14 ביוני 1237 התחתן רובר עם מטילדה מבראבנט, בתם של הנדריק השני, דוכס בראבנט ומריה משוואביה.
נולדו להם שני ילדים:
בלאנש (1248–1302)
רובר השני (1250–1302)
הערות שוליים

| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 137409753  VIAF: 81604884   WorldCat (עם VIAF): 81604884 
שלט האצולה של רובר מארטואה
איפרא הורמיז

| --- | --- |

 לידה:  287 
 פטירה:  המאה ה־4
 מדינה:  האימפריה הסאסאנית 
 בן או בת זוג:  הורמזד השני 
 
הכתרת שאפור השני בילדותו, שאהנאמה של שאה תחמאספ, בשנים 30–1525
איפרא הורמיז (או פאראיה הורמאזד, בפרסית אמצעית: Farāya Ōhrmazd) הייתה אשת אצולה סאסאנית במאה ה-4, בת זוגו של הורמיזד השני (אנ') ואמו של שאפור השני. היא הייתה יורשת העצר וכיהנה כמלכה במקום בנה בין השנים 309 ל-325.
בעקבות מותו של הורמיזד השני, ומשבר הירושה שהגיע בעקבותיו, החליטו האצילים להעביר את השלטון לילד האחרון של הורמיזד, שטרם נולד מאיפרא. כך מלכה איפרא, והיא שלטה משנת 309 ועד לבגרות בנה, שאפור, שהיה בשל לשלוט בעצמו בגיל שש עשרה בשנת 325.
אטימולוגיה

אין מידע על שמה של איפרא הורמיז, ורק מקורות יהודיים הזכירו את שמה. גם תיאודור נלדקה כתב כי השם "איפרה" לא ברור.
פרשני התלמוד של ימי הביניים ניסו להסביר את משמעות שמה. רש"י כתב ששם זה משמעותו יפה כמו שד. רבנו תם כתב שמשמעות השם הוא חן מאלוהים.
ביוגרפיה

לאיפרא הורמיז היה אב יהודי והיא התנצרה מאוחר יותר. במהלך ההיסטוריה היו דיווחים רבים על יחסיה הידידותיים ושיתוף הפעולה שלה עם היהודים בבית המשפט למען השגת מטרותיהם. היא הוזכרה חמש פעמים בתלמוד. התלמוד מציג את איפרא כמלכה בעלת עניין ביהדות שסייעה ליהודים.
לפי כרוניקה נסטוריאנית, אביה של אמו של שאפור השני היה יהודי. לפי כרוניקה מקבילה, איפרא הורמיז התנצרה על ידי שמעון בר סבא וזו הייתה אחת הסיבות העיקריות להוצאה להורג של שמעון ולרדיפות הנוצרים בתקופת שלטונו של שאפור השני.