stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ארוחת בוקר
ארוחות בוקר ברחבי העולם > צפון אמריקה

ארוחת בוקר טיפוסית בצפון אמריקה יכולה בדרך כלל להכיל צנימים, דגני בוקר בחלב קר או יוגורט, דייסת שבבי שיבולת שועל חמה, ביצים, קותלי חזיר, נקניקיות, פנקייקים, ופל, לחם מטוגן ("פרנץ' טוסט"), מיני מאפים כמו קרואסון, סופגנייה, מאפין, וגם פירות. במלונות בארצות הברית נוהגים גם להגיש בייגל עם גבינת שמנת ולקס, יוגורט ממותק בטעמים שונים וסלט פירות.
ארוחת הבוקר של אנשים עובדים בצפון אמריקה היא לעיתים רק קפה ומאפה הנרכשים בדרך למקום העבודה, או קומבינציות אחרות של מזון שניתן לאכול בדרך למקום העבודה או במקום העבודה עצמו, כגון יוגורט בגביע, ארוחות מזון מהיר, פירות, מאפים שונים או דייסות-אינסטנט.
ארוחות בוקר ברחבי העולם > האיים הבריטים

הבריטים נוהגים לאכול עגבניות, פטריות, פודינג שחור, לחמניות קלויות, דייסה ודגים, כמו גם מוצרי בשר מעובדים כנקניקיות ונקניקים.
האירים נוהגים לאכול פודינג לבן ולחם סודה (עם וריאציות מסוימות בחבל אלסטר).
הבריטים הביאו איתם מהודו את הקדג'ריי - מנה המורכבת משבבי דגים, אורז וביצה, המוגשת אצל בני המעמד הגבוה.
ארוחות בוקר ברחבי העולם > אירופה

דוברי אנגלית בדרך כלל אוכלים בבוקר יותר מאשר תושבי היבשת האירופאים, שנוהגים לאכול חטיף קל שמשביע אותם עד לזמן ארוחת הצהריים. מנהג זה מכונה "ארוחת בוקר קונטיננטלית".
בצרפת ארוחת בוקר טיפוסית תכלול קערה (בניגוד לספל או כוס) של קפה, בדרך כלל "קפה אולה" (בחלב), או שוקו חם "שוקו לה שואו", עם "טרטינים" - פרוסות בגט עליהן מרוחה ריבה, ואותן טובלים בקפה. גם קרואסונים מככבים בארוחת הבוקר הצרפתית הטיפוסית.
ארוחת בוקר קלאסית כוללת לעיתים קרובות ממרח לחם או צנים עם חמאה וריבה.
ארוחת בוקר בולטת נוספת היא זו הנהוגה במדריד - ארוחה מוקדמת לאחר בילוי בדיסקוטק, המכונה "שוקולטה קון צ'ורוס" - שוקו חם סמיך ומתוק ולצידו צ'ורוס - מעין סופגניות מוארכות מטוגנות.
יש הנוהגים לאכול יוגורט, ובמרכז אירופה ובמזרחה יש המעדיפים קפיר.
ארוחות בוקר ברחבי העולם > דרום אמריקה

בדרום אמריקה ארוחת הבוקר כוללת מרכיבים שניתן למצוא בארוחות הבוקר של צפון אמריקה ושל ארוחת הבוקר הקונטיננטלית. טמאלי עם לחם טרי היא ארוחת בוקר מקובלת במדינות רבות באזור. את הקפה והתה בדרך כלל שותים בחלב.
ארוחות בוקר ברחבי העולם > אסיה

ארוחת הבוקר הסינית בדרך כלל מכילה קונג'י (דייסת אורז), יו טיאו וחלב סויה.
בקוריאה ארוחת הבוקר לא קיימת כמושג בפני עצמו, אך המזון שנאכל בשעות הבוקר בדרך כלל שונה משאר המזון הנצרך בשעות היום. קימצ'י (תערובת של ירקות מוחמצים) ואורז הם המרכיב העיקרי של סעודת הבוקר.
בתאילנד מקובל לאכול מרק לארוחת הבוקר. מזללות רחוב בבנגקוק מציעות מגוון רחב של מרקים.
בערי מיאנמר ארוחת הבוקר המסורתית היא צ'פטי (פיתה בסגנון הודי) טבול בחלב מתוק (חלב מרוכז תוצרת בית) או אורז מאודה ועליו חביתה מטוגנת.
בדרום הודו ארוחת הבוקר הפופולרית כוללת מגוון מנות כמו אידלי, ודה, פאראתה ודוסה (מעין פנקייק מאורז). אותם מגישים תמיד עם סמבר חם וסוג אחד לפחות של צ'טני (בדרך כלל צ'טני קוקוס) כמטבל. כמו כל ארוחה בהודו, היא מסתיימת בשתיית כוס צ'אי - תה בחלב מתוק. היוצא מן הכלל הוא אזור פודוצ'רי, בו השלטון הצרפתי השאיר אחריו את מסורת שתיית הקפה.
באזורים מסוימים של טאמיל נאדו בהודו, המנה המסורתית בארוחת הבוקר היא פונגל - אורז עם תבלינים, אגוזים, שמן ולעיתים חלב. הוא יכול להיות מתוק, מלוח, או מתובל.
ארוחת בוקר יפנית כוללת מרק מיסו, אורז, נאטו, דג צלוי וירקות מוחמצים, אך מוגשים גם מיני מזונות מערביים כמו צנימים, קפה וביצים.
ארוחות בוקר ברחבי העולם > המזרח התיכון

ברוב האזורים הערביים, ארוחת הבוקר הנפוצה היא פיתה טבולה בלבנה עם שמן זית וזעתר.
במצרים, ארוחת הבוקר המסורתית היא פול מדמס: פול מצרי שבושל בבישול איטי (לעיתים יחד עם עדשים) ברוטב של שמן זית, מיץ לימון ושום.
ארוחות בוקר ברחבי העולם > המזרח התיכון > ישראל

מקובל שארוחת בוקר ישראלית כוללת חביתה או ביצת עין, סלט ירקות וגבינה (גבינה לבנה או קוטג'). מקורה של הארוחה בשנים הראשונות לקיומה של המדינה והחומרים בה הם כתוצאה מהיצע המזון הצנוע של אז.
ב-2009 התפרסמו ממצאי סקר על פיו 40% מילדי כיתה א' בישראל אינם אוכלים ארוחת בוקר בכל יום וכ-17% אינם אוכלים ארוחות בוקר כלל. 76% מהילדים אינם כוללים פירות וירקות בארוחת הבוקר והמזונות המועדפים הם דגנים מסוכרים, עוגיות ומשקאות חלב.
ביהדות > בתלמוד

במסכת בבא מציעא מודגשת חשיבותה של ארוחת הבוקר
מחלה זו מרה, ולמה נקרא שמה מחלה, ששמונים ושלשה חלאים תלוין במרה וכולן פת שחרית במלח וקיתון של מים מבטלתן. תנו רבנן: שלשה עשר דברים נאמרו בפת שחרית

מצלת מן החמה 

ומן הצנה 

ומן הזיקין

ומן המזיקין

ומחכימת פתי

וזוכה בדין ללמוד תורה וללמד

ודבריו נשמעין 

ותלמודו מתקיים בידו

ואין בשרו מעלה הבל

ונזקק לאשתו ואינו מתאוה לאשה אחרת

והורגת כינה שבבני מעים

ויש אומרין אף מוציא את הקנאה 

ומכניס את האהבה

אמר ליה רבה לרבא בר מרי מנא הא מילתא דאמרי אינשי שִיתִין רהוֹטֵי רָהֲטִי ולָא מְטוֹ לְגַבְרָא דְמִצַפְרָא כָרֵך (שישים רצים רדפו ולא השיגו אדם שאכל ארוחת בוקר) ואמרו רבנן השכם ואכול בקיץ מפני החמה ובחורף מפני הצינה...
שימוש אירוני בפתגם זה עושה ש"י עגנון בסיפור "בנערינו ובזקנינו" שם מצטט את הגמרא ראש האזרחים כשהוא יוצא בשליחות לפדיון שבויים המתעכבת ואינה יוצאת לפועל
נטלני ראש האזרחים בזרועי ויצא עמי לרחוב. לא הספקנו ללכת שנים שלושה רגעים עד שעמד ואמר, הואיל והגענו אל בית היין של אוברשנקיל נכנס... שאל ראש האזרחים את אוברשנקיל, יש כאן לטעום? יש כאן לטעום? אין פנאי, אין פנאי. עניין חשוב, תן מה תתן, לצאת ידי חובת טעימה, פת שחרית כבר אכלתי. מיום שעמדתי על דעתי זהיר אני בפת שחרית, מה אמרו חז"ל, שיתין רהוטי רהוט ולא מטו לגברא למצפרא כרך.
ביהדות > בהלכה

בשולחן ערוך נאמר שיש לאכול סעודה בשעה רביעית, ולתלמיד חכם מותר לאכול בשעה שישית.אולם בבוקר יש לאכול פת שחרית קצת.
לדעת המגן אברהם השעות האלה נמדדות מהשעה שבה התעורר האדם משנתו וקם ממיטתו, אך לדעת הגר"א השעות הללו הן שעות זמניות שנמדדות מהנץ החמה.
משקאות

בארוחת הבוקר המשקאות המקובלים הם מיצי פירות (המיץ הקלאסי לארוחות בוקר במערב הוא מיץ תפוזים), חלב, תה וקפה.
מסעדות

ישנן מסעדות המוקדשות במיוחד לארוחות בוקר או שמציעות תפריט ארוחות בוקר.
אירועים מיוחדים

ארוחת הבוקר בדרך כלל אינה העת לקבל אורחים, ולמשימה זו נוצרה ארוחת הבוהריים - ה"בראנץ'". בשבתות ובחגים אוכלים אנשים רבים ארוחות בוקר חגיגיות.
הערות שוליים

↑  הנתונים התזונתיים נלקחו מסקירת ספרות מקיפה על הרגלי ארוחת בוקר
 GAIL C. RAMPERSAUD et al;Breakfast Habits, Nutritional Status, Body
Weight, and Academic Performance in Children
and Adolescents; Journal of the AMERICAN DIETETIC ASSOCIATION 105 (2005) p. 743
↑  Ashley Crossman et al.; The family environment and American adolescents’ risk of obesity as young adults ; Social Science & Medicine
Volume 63, Issue 9, November 2006, Pages 2255-2267
↑  Jennifer Utter et al.; At-Home Breakfast Consumption among New Zealand Children: Associations with Body Mass Index and Related Nutrition Behaviors; Journal of the American Dietetic Association
Volume 107, Issue 4, April 2007, Pages 570-576 במחקר זה נמצא קשר חזק בין מצב כלכלי-חברתי קשה לסיכוייו של הילד לדלג על ארוחת בוקר, אצל ילדים ממשפחות החמישון העליון 92% אכלו ארוחת בוקר מדי יום לעומת 66% אצל ילדים מהחמישון התחתון
↑  Santiago Cueto and Marjorie Chinen; Educational impact of a school breakfast programme in rural Peru; International Journal of Educational Development
Volume 28, Issue 2, March 2008, Pages 132-148
↑  Jeanet Ingwersen et al.; A low glycaemic index breakfast cereal preferentially prevents children's cognitive performance from declining throughout the morning ; Appetite
Volume 49, Issue 1, July 2007, Pages 240-244
↑  גליה סיון, ישראל: 40% מהילדים לא אוכלים ארוחת בוקר, באתר ynet, 9 ביולי 2009
↑  שולחן ערוך אורח חיים סימן קנז.
↑  משנ"ב סימן קנז ס"ק ה, וכדאמרינן בגמרא (סוכה כו) "כד טעם בר בי רב ועייל לכלה"
↑  סימן קנז סעיף קטן א. וכן כתב שם המשנה ברורה בסעיף קטן ב.
↑  ביאור הגר"א אורח חיים סימן תנט סעיף ב.
| ארוחות |
| --- | --- | --- |
| בוקר | ארוחת בוקר (ישראלית • אנגלית • קונטיננטלית) • ארוחת עשר |  |
| צהריים | בוהריים • ארוחת צהריים • שעת התה |  |
| ערב | ארוחת ערב • ארוחת לילה |  |
| ראו גם | ארוחת ביניים • ארוחת טלוויזיה • ארוחת טיסה • גורמה • מזנון • פיקניק |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007282645105171  BnF: cb12016486r (data)  GND: 4018736-6  LCCN: sh85016672  NKC: ph420383 
ארוחת בוקר אנגלית "מלאה": ביצה מקושקשת, נקניקייה, פודינג שחור, פטריות, שעועית אפויה, "האש בראונס" (לביבת תפוחי אדמה) ועגבנייה, עם מיץ תפוזים וריבות
ארוחת בוקר אמריקאית של דגני בוקר עם חלב ופטל, מיץ תפוזים ותה עם לימון
ארוחת בוקר אנגלית עם ביצי עין שעוצבו באמצעות טבעת מיוחדת, בייקון, נקניקייה ו"בַּאבֵּל אֵנְד סְקְוִויק" (לביבת ירקות)
ארוחת בוקר קונטיננטלית הכוללת מיץ, שוקו, לחמניות, קרואסון וריבות
ארוחת בוקר של דים סאם בהונג קונג
ארוחת בוקר ישראלית כוללת לרוב חביתה, גבינות, סלט ומיץ סחוט
בת שבע עובדיה

בת שבע עובדיה (נולדה ב-1999) היא שחקנית כדורגל בנבחרת מכבי בנות עמק חפר ושחקנית עבר בנבחרת ישראל בכדורגל נשים עד גיל 19. במהלך שירותה בשירות חובה במשטרה עוטרה בצל"ש המפכ"ל.
ביוגרפיה

עובדיה גדלה בפרדסיה ובכפר יונה. הייתה שחקנית בנבחרת אס"א תל אביב עד גיל 12 ובנבחרת מכבי חדרה עד גיל 17, אז נבחרה לשחק בנבחרת ישראל והייתה קשרית אחורית. שנתיים שיחקה בקבוצת בוגרות וזכתה עם נבחרת הפועל חדרה בגביע המדינה.
עובדיה שירתה שירות חובה צבאי במסגרת משטרת ישראל והוצבה ביחידת הסיור של משטרת חדרה.
ב-22 ביולי 2019 עצרה עם שותפה לירן כהן אדם חשוד שהתברר כשוהה בלתי חוקי וביצע ניסיון דקירה בשוטר כהן. במהלך ניסיון הימלטות רגלי, כהן רדף אחרי החשוד רגלית ועובדיה עקפה את השניים בניידת ובלמה את מסלול הבריחה, אז ניסה החשוד פעם נוספת לפגוע בשוטרים, נוטרל ביריות ונעצר. בשנת 2020 הוחלט להעניק לעובדיה וכהן את צל"ש המפכ"ל "על הצטיינותם בפעילות משטרתית, תוך הפגנת תושייה, יוזמה וחתירה למגע".
בעונת 2020/2021 שיחקה בקבוצת בני יהודה תל אביב ובשנת 2023 חזרה לשחק בקבוצת מכבי בנות עמק חפר.
הערות שוליים

↑  בת שבע עובדיה - כדורגלנית משלנו
↑  גיבורות בכחול ובירוק: שוטרות מעוטרות
ג'ייק הופמן

| --- | --- |

 לידה:  20 במרץ 1981 (בן 43) לוס אנג'לס, ארצות הברית 
 שם לידה:  Jacob Edward Hoffman 
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 תקופת הפעילות:  מ-1988 
 מקום לימודים:  בית הספר לאמנויות ע"ש טיש 
 בת זוג:  עמית דישון
 פרופיל ב-IMDb
 
ג'ייקוב אדוארד "ג'ייק" הופמן (באנגלית: Jacob Edward "Jake" Hoffman; נולד ב-20 במרץ 1981) הוא שחקן, במאי וסופר יהודי-אמריקאי.
ביוגרפיה

ג'ייק הופמן נולד במחוז לוס אנג'לס, בנם של השחקן דסטין הופמן וליסה הופמן (אנ'). הוא יהודי, כמו גם שני הוריו.
בשנת 2003 סיים את לימודיו בבית הספר לאמנויות על שם טיש של אוניברסיטת ניו יורק.
קריירה > שחקן

ב-2006 שיחק בסרט הפנטזיה הקומי "קליק", כשגילם את בנו של אדם סנדלר.
הופמן ואביו לוהקו בשנת 2012 לתפקידים הנכד והסבא בסדרת הטלוויזיה "Luck".
בשנת 2013 גילם את מעצב הנעליים סטיב מאדן בסרט "הזאב מוול סטריט" של הבמאי מרטין סקורסזה.
קריירה > במאי

הופמן ביים קליפים, כתב וביים סרטים קצרים.
בשנת 2014 ערך הופמן את הופעת הבכורה שלו בבימוי סרט העלילתי בשם Asthma.
חיים אישיים

ביולי 2022 נישא לחברתו הישראלית, עמית דישון, מעצבת פנים.
פילמוגרפיה > קולנוע

| שנה | כותרת | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 1988 | איש הגשם | ילד בדלפק הפנקייק |  |
| 1991 | הוק | שחקן בליגה לילדים |  |
| 1999 | ליברטי הייטס | טורק |  |
| 2001 | הורמונים בפעולה | טד |  |
| 2004 | מלך הפינה | אד שיפמן |  |
| 2004 | אני אוהב האקביז | עובד בשירות החניית רכבים |  |
| 2005 | אדם וחווה - הסיפור האמיתי | פרגוסון |  |
| 2006 | קליק | בן ניומן - בן 22–30 |  |
| 2009 | רוזנקרנץ וגילדנשטרן אינם מתים | ג'וליאן מארש |  |
| 2010 | 10 Years Later | ג'וש יוז |  |
| 2010 | הסיפור על פי בארני | מייקל פאנופסקי |  |
| 2012 | Random Acts of Violence | פליישר |  |
| 2012 | Generation Um... | רוב |  |
| 2013 | Enter the Dangerous Mind | ג'ים ויטמן |  |
| 2013 | הזאב מוול סטריט | סטיב מאדן |  |
| 2014 | Asthma | מנכ"ל | במאי |
| 2014 | מצחיקה שכזאת | מלון בלבוי |  |
| 2016 | Goldbricks in Bloom | מיילס |  |
| 2019 | Otherhood | דניאל ליברמן |  |
| 2019 | האירי | אלן דורפמן |  |
| 2020 | Sister of the Groom | ליאם |  |
| 2021 | Superior | מייקל |  |
| 2022 | אהבה זה כל העניין | סאם |  |
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| שנה | כותרת | תַפְקִיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2001 | סטודנט חופשי | לי | פרק אחד |
| 2005 | משפחה בהפרעה | ג'ף | פרק אחד |
| 2012 | קליפורניקיישן | בחור במועדון | פרק אחד |
| 2012 | Luck | ברנט ברנשטיין | פרק אחד |
| 2013 | Two Wrongs | זאק | סרט טלוויזיה |
| 2016 | ריי דונובן | ג'ייק ראלי |  |
| 2019 | Wu-Tang: An American Saga | סטיב ריפקינד |  |
הערות שוליים

↑  "Jacob Edward Hoffman, Born 03/20/1981". California Birth Index. נבדק ב-26 במאי 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Jake Hoffman Joins 'Wolf Of Wall Street'". Deadline Hollywood. 26 ביולי 2012. נבדק ב-26 במאי 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Lodge, Guy (7 ביולי 2014). "Karlovy Vary Film Review: 'Asthma'". Variety. נבדק ב-26 במאי 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  יוני פרוים, דסטין הופמן מציג: הכלה הישראלית שלי, במדור "פנאי פלוס" באתר ynet‏, 7 ביולי 2022
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1072831287  ISNI: 0000 0001 0716 4401  LCCN: no2010182458  VIAF: 159921672   WorldCat (עם VIAF): 159921672
בניין אב

בניין אב (מכונה לעיתים גם במה מצינו, הצד השווה או (ב)מה הצד, בהתאם לעניין ולאופן היישום) היא מהמידות שהתורה נדרשת בהן ומהווה כלל היסק יסודי בספרות חז"ל בהלכה. שימוש במידה זו מופיע גם באגדה ובנושאים מטא־הלכתיים. במסגרת מידה זו משתמשים באסופה של יישומים בעלי דין שווה כדי להסיק את אותו הדין ליישום אחר, באופן דומה לאינדוקציה פילוסופית.
המידה נמנית בין שבע המידות של הלל הזקן, בין שלוש עשרה המידות של רבי ישמעאל ובין שלושים ושתיים המידות של רבי אליעזר. בשני המקורות הראשונים מחולקת מידה זו לבניין אב מכתוב אחד ולבניין אב משני כתובים, ואילו במקור השלישי מוזכר "בניין אב" באופן סתמי. ההבדל בין שתי הווריאציות של מידה זו אינו חד משמעי וקיימות שתי גישות מרכזיות לגביו, כפי שיפורט.
מהות הכלל

המנגנון היסודי שעומד בבסיסו של בניין אב הוא שימוש באסופה מסוימת של יישומים בעלי דין שווה כדי להשליך את אותו הדין על יישום נוסף, בדומה לאינדוקציה פילוסופית. אודות ההבדל בין בניין אב מכתוב אחד לבין בניין אב משני כתובים, ישנן שתי גישות מרכזיות בקרב הראשונים. הגישה המקובלת להסביר הבדל זה היא שבניין אב מכתוב אחד הוא מה שמכונה בתלמוד "במה מצינו", כלומר דימוי של נושא אחד לנושא אחר באופן פשוט ("במה מצינו בנושא א שכך הדין, הרי שאף בנושא ב זהו הדין"), ואילו בבניין אב משני כתובים תהליך הדימוי מכיל ניפוי של הרכיבים שאינם מהותיים באמצעות השוואה בין כמה מקרים, יצירת מכנה משותף רחב יותר, והסקה לגבי כל שאר היישומים בעלי אותו מכנה. שיטה אחרת גורסת כי בניין אב מכתוב אחד גם הוא עוסק בהסקה על סמך כמה יישומים אלא שהם כולם באותה הפרשה, ולעומתו בניין אב משני כתובים מהווה הרחבה שלו ועוסק בלימוד מיישומים בפרשות שונות.
השוני שבין היישומים המלמדים אינו מספיק רק כדי ללמד על היישום הנוסף, אלא גם הכרחי לצורך כך. כלומר, במקרה ובו אין שוני מהותי בין היישומים המלמדים הרי שזה מה שמכונה בתלמוד "שני כתובים הבאים כאחד", כלומר שמבטאים את אותו הדין פעמיים בלי תוספת חידוש, ובמקרה כזה נפסק כי שני אלו אינם מלמדים על יישום נוסף. עיקרון זה נובע מכך שלוּ אכן שני המקורות היו רק מקרים פרטיים של דין כללי יותר, לא הייתה כל סיבה לכתוב את אותו הדין פעמיים בשניהם. לכן דווקא השוני בין המקורות הוא שמאפשר להפעיל את כלל בניין אב.
מהות הכלל > יישום של בניין אב מכתוב אחד

במקרא נכתב כי הזב מטמא את המושב עליו הוא יושב ואת המשכב עליו הוא שוכב, כדוגמת כיסא וספסל ומיטה. באמצעות שימוש בכלל של בניין אב מכתוב אחד, כלומר לימוד משני יישומים העוסקים בנושא אחד ובפרשה אחת, נכתב בברייתא דרבי ישמעאל שמשכב ומושב יחד מלמדים שכל כלי שנועד לשימוש גופני אישי מטמא.
בניין אב מכתוב אחד נראה דומה למדי למידת הדרש גזרה שווה, ועם זאת קיים הבדל עקרוני בין שתי המידות: המידה של גזרה שווה עוסקת בלימוד ממקום אחד על מקום מסוים אחד אחר, ואילו בבניין אב לעומת זאת הלימוד הוא עקרוני יותר ומשמש למציאת עקרונות כלל-מקראיים. דוגמה לשימוש בבניין אב מכתוב אחד שדומה לגזרה שווה אך ממחישה את ההבדל, היא הפרשנות של המונח המקראי "עז". הספרי קובע כי היות שכתוב ”ועז בת שנתה” (ספר במדבר, פרק ט"ו, פסוק כ"ז.) הרי שזה בניין אב המלמד שבכל מקום בו כתוב במקרא "עז" מדובר בעז בת שנה. ניתן היה לומר שזוהי גזרה שווה מהפסוק "ועז בת שנתה" לשאר המקומות במקרא, אולם מכיוון שמדובר בעיקרון מקראי כולל הספרי משתמש בבניין אב מכתוב אחד.
מהות הכלל > יישום של בניין אב משני כתובים

תהליך ההסקה בבניין אב משני כתובים משתקף היטב במבנה הטקסטואלי הסטנדרטי בתלמוד לשימוש במידת דרש זו: נניח שלומדים מדינם של א ו-ב את דינו של ג באמצעות הצד השווה. כלומר, נניח כי ל-א יש מאפיינים a,b וכי ל-ב יש מאפיינים a,c ונניח כי ל-ג יש את מאפיין a. אם כך, המבנה הטקסטואלי ייראה פעמים רבות כך:
מה ל-א שכן הוא בעל מאפיין b ואולי לכן זה דינו? ב יוכיח, שכן זה דינו על אף שאינו בעל המאפיין b.

מה ל-ב שכן הוא בעל מאפיין c ואולי לכן זה דינו? א יוכיח, שכן זה דינו על אף שאינו בעל המאפיין c.

וחזר הדין: אמנם לא הרי א כהרי ב שכן א הוא בעל המאפיין b ו-ב הוא בעל המאפיין c, אבל הצד השווה שב-א וב-ב הוא ששניהם בעלי המאפיין a, ולכן אף ג שהוא בעל המאפיין a דינו שווה.
דוגמה לכך היא סוגיית התלמוד במסכת בבא מציעא, העוסקת בסוגי היבולים שפועל שכיר יכול לאכול מהם בשעת עבודתו. המשנה קובעת להלכה שכל פועל העוסק במלאכה הסופית של גידולי קרקע (כמו בציר ענבים או ניכוש בצלים) רשאי לאכול מהיבולים בהם הוא עובד. דא־עקא, התלמוד מתקשה להבין כיצד המשנה למדה דין זה מהמקרא, שכן במקרא הדין מופיע רק עבור בציר בכרם וקציר של קמה (חיטה). ובכן, התלמוד מבאר כי המשנה למדה דין זה באמצעות "הצד השווה" שיש בכרם ובקמה:
מה לקמה שכן חייבת בחלה? כרם יוכיח (שכן כרם אינו חייב בחלה)
מה לכרם שכן חייב בעוללות? קמה תוכיח (שכן קמה אינה חייבת בעוללות)
וחזר הדין: לא ראי זה כראי זה. הצד השוה שבהן (בקמה ובכרם) שכן דבר שגידולי קרקע ובשעת גמר מלאכה פועל אוכל בו, אף כל דבר שגידולי קרקע בשעת גמר מלאכה פועל אוכל בו.
ניתן למצוא שימוש בכלל זה גם ליותר מאשר שני מלמדים. כך למשל במכילתא דרבי ישמעאל מופיעה שיטתו של רבי יוסי הגלילי שקובע שלגבי כל החובות של אב כלפי בנו, אם האב לא ביצע אותן הרי הן חלות על הבן. קביעה כללית זו הוא לומד בבניין אב משלוש חובות שיש לאב על בנו: ברית מילה, תלמוד תורה ופדיון הבן. דוגמה נוספת מופיעה במסכת חולין, שם למדים אלו חרקים מותר לאכול, בהסתמך על בניין אב מהיתר האכילה של ארבה, חרגול וסלעם. דוגמה להפעלת הצד השווה על סמך ארבעה מקורות, היא המשנה בראשית מסכת בבא קמא, שקובעת שכל דבר שדרכו להזיק ושמירתו מוטלת על האדם, הרי שאם הזיק חייב לשלם. מקורה של קביעה כללית זו היא "הצד השווה" שיש בארבעה אבות הנזיקין הנלמדים ישירות מהמקרא: השור, הבור, המבעה וההבער.
אופי השימוש בכלל

השימוש בבניין אב מוגבל למקורות מדאורייתא בלבד ולא למקורות מדרבנן, אלא אם כן יש למקור זה סמך מן התורה. ככלל, בניין אב אינו מוגבל לתחומים הלכתיים גרידא, וניתן למצוא מקורות בהם נעשה שימוש בבניין אב לצורך קביעת עקרונות מטא־הלכתיים, טרמינולוגיה מקראית ואף אגדה.
הדוגמה הבאה תהווה דוגמה לעיקרון מטא־הלכתי המאופיין באמצעות פרשנות לטרמינולוגיה מקראית. בספרא נקבע עיקרון שבכל מקום שמופיעה המילה "צו" במקרא, תחולת הציווי היא הן לשעת הציווי והן כמצווה לדורות. עיקרון זה נלמד באמצעות בניין אב משני כתובים: פרשת הדלקת נרות המנורה שבמשכן ופרשת שילוח הטמאים מן המחנה. בשתי הפרשיות הללו נאמר הציווי בלשון "צו" ובשתיהן ידוע כי הציווי חל הן לשעתו והן לדורות. פרשת הדלקת הנרות לבדה אינה יכולה ללמד עיקרון זה משום שיש בה היבט ייחודי: היא נעשית באופן תדיר בתוך המשכן או המקדש, ולכן לא ניתן להקיש ממנה לפרשיות אחרות שקלות ממנה בהיבט זה. מנגד, גם פרשת שילוח טמאים לבדה אינה יכולה ללמד עיקרון זה משום שיש בה היבט ייחודי: העובר על פרשה זו ונכנס למקדש בטומאה נענש בעונש כרת החמור במיוחד. באמצעות שימוש בבניין אב, משתי הפרשיות יחד ניתן להסיק כי כל אחת מהחומרות האלו אינן מהותיות, אלא רק העובדה שהציווי נאמר בלשון "צו" גורמת אותו.
לעיתים השימוש בבניין אב נעשה על דרך השלילה. כלומר, המידה משמשת להסיק שעיקרון מסוים נכון דווקא במקום אחד ולא במקומות אחרים. דוגמה לכך היא מספר העדים הדרושים בעדות. במקרא נכתב ”לא יקום עד אחד באיש לכל עון ולכל חטאת” (ספר דברים, פרק י"ט, פסוק ט"ו). התלמוד מתקשה מדוע נחוצה המילה "אחד" שכן המשמעות הייתה נשארת כפי שהיא גם בלעדיה. לכן מסיק התלמוד שמקרה זה הוא בניין אב לכל המקומות שבמקרא, המלמד שאם כתוב רק "עד" הכוונה דווקא לשניים, אלא אם כן נכתב במפורש "עד אחד".
בניין אב משני כתובים משמש גם לאגדה, כפי שנכתב בברייתא דל"ב מידות: ”אמר רבי חייא: מנין שכל דיבור ודיבור שהיה הקדוש ברוך הוא מדבר עם משה היה קורא: "'משה משה', ומשה משיב ואומר 'הנני'"? תלמוד לומר: וַיִּקְרָא אֵלָיו אֱלֹהִים מִתּוֹךְ הַסְּנֶה וַיֹּאמֶר מֹשֶׁה מֹשֶׁה וַיֹּאמֶר הִנֵּנִי (ספר שמות, פרק ג', פסוק ד'), זה בנין אב לכולם, לפי שהוא תחילה לדברות נמצא מוכיח על הכל.” (ברייתא דל"ב מידות של רבי אליעזר, מידה ח.) דוגמה זו משתמשת בעיקרון נוסף הנוגע לבניין אב, לפיו המופע הראשון מלמד על הבאים אחריו.
הפרכות

פעמים רבות התלמוד מנסה לסתור טענה הנסמכת על כלל הצד השווה. באופן טבעי, אם ניתן למצוא מכנה משותף של היישומים המלמדים שאינו משותף ליישום הנלמד, הרי שזו הפרכה להיסק. כך למשל התלמוד במסכת בבא קמא מעלה אפשרות שניתן היה להזכיר רק שלושה מסוימים מבין ארבעה אבות הנזיקין ואולי אלה היו מספיקים כדי ללמוד את הדין הכללי בבניין אב. אולם אז התלמוד מציין שניתן היה להפריך את ההיסק, בטענה ”משום דאיכא למיפרך מה לכולהו שכן מועדין מתחילתן.” (תלמוד בבלי, מסכת בבא קמא, דף ה', עמוד א'). כלומר לשלושת אבות הנזיקין המסוימים הללו יש מכנה משותף חמור במיוחד, ולכן הם לבדם לא היו יכולים ללמד על המכנה המשותף הכללי ביותר.
בתלמוד מצוטטת מחלוקת תנאים האם דנים אפשר משאי אפשר. לשיטת בעלי התוספות, התנא המחזיק בעמדה שאין דנים אפשר משאי אפשר יוצר הפרכה אפשרית נוספת לבניין אב. הפרכה זו מתייחסת למצב בו קיימת מגבלה טכנית על אחד היישומים המלמדים. דוגמה לכך היא הדיון אודות גר שטבל במקווה אולם אינו מהול. בתלמוד מועלית אפשרות ללמוד שהוא אכן נחשב ליהודי, היות שמצאנו כי נשים שטבלו נחשבו ליהודיות על אף שאין ביכולתן לעבור ברית מילה.
הפרכות > הפרכת "צד חמור"

אופן נוסף בו משתמש התלמוד כדי להפריך ניסיון להשתמש בבניין אב הוא מה שמכונה הפרכת "צד חָמוּר". פרכה זו נתונה במחלוקת בין רבי יהודה לבין שאר החכמים. רבי יהודה לא השתמש בפרכה זו ואילו חכמים כן. בפשטות, משמעותה של הפרכה זו היא שלא ניתן ללמוד משני הדינים המלמדים אודות הדין הנלמד, שכן לכל אחד משני הדינים המלמדים יש חומרה ואילו בדין הנלמד אין חומרה. אולם פרשני התלמוד תמהים על כך, כי הפרכה זו לכאורה מעקרת את מידת בניין אב משני כתובים מכל תוכן, שכן כל תפקידה של מידה זו הוא להשתמש בה ככלי היסק מדוע החומרות שבמלמדים אינן מהותיות. כפי שמנסחים תמיהה זאת בעלי התוספות: ”קשה: דאם כן, לא נלמד עוד מהצד השוה בשום מקום דאכולהו איכא למיפרך (שכן על כולם ניתן להפריך) או צד חמור או צד קל” (פירוש התוספות על תלמוד בבלי, מסכת כתובות, דף ל"ב, עמוד א', בפסקה שכן.)
בעקבות זאת ישנן בקרב הראשונים הסתייגויות ביחס לשימוש בהפרכת צד חמור. שיטת בעלי התוספות היא שרק כשהחומרה היא "משוּנָה" וייחודית היא מהווה הפרכה. שיטה נוספת, של הריטב"א, גורסת כי החומרה צריכה להיות בעל קשר לתוכן הדין הנלמד ולא סתם חומרה כללית. גישה נוספת גורסת כי שתי החומרות שביחס אליהם פורכים "צד חמור" צריכות להיות בעלות מכנה משותף מהותי. הסתייגות נוספת מעלים הרמב"ן והרא"ה, לפיה במקרה ובו בשני היישומים המלמדים יש חומרה ביחס ליישום הנלמד, אך מנגד קיימת חומרה אחרת ביישום הנלמד שאינה קיימת ביישומים המלמדים, כן ניתן להפעיל את הכלל. טענה זו אינה מוסכמת, ור"ש מקינון כתב כי ”אם יש במלמד אחת שאינה בלמד, אף על פי שיש בלמד אלף חומרות – סותרים הדין.”
היחס לשאר מידות הדרש

במסגרת המידות שהתורה נדרשת בהן קורה ומידות מסוימות מתנגשות זו בזו, ומכריעים באמצעות כללים ידועים. כך למשל גזרה שווה או היקש הם כללים דרשניים חזקים יותר מבניין אב, ובמקרה בו הם מתנגשים עם בניין אב יש להעדיף את הגזרה-שווה ואת ההיקש. גם קל וחומר עדיף על בנין אב.
סוגיה נוספת העוסקת ביחסים בין מידות הדרש השונות היא האם דבר הנלמד במידה מסוימת הוא "חוזר ומלמד" במידה אחרת. כלומר, אם דין מסוים נלמד מדין אחר באמצעות מידת דרש כלשהי, האם ניתן להפעיל מידת דרש אחרת וללמוד מהנלמד דבר נוסף. באופן כללי ברוב התחומים ההלכתיים ניתן להשתמש בבניין אב כדי ללמוד מדבר שבעצמו נלמד ממידת דרש אחרת. כך למשל משתמשים בהיקש כדי ללמוד שנשים פטורות מהנחת תפילין, ולאחר מכן משתמשים בבניין אב מכתוב אחד כדי ללמוד מתפילין שנשים פטורות מכל מצוות עשה שהזמן גרמן. עם זאת, דיני קדשים חריגים ביחס לעיקרון זה ובהם דבר הנלמד במידה מסוימת אינו חוזר ומלמד. אך עם זאת, בניין אב הוא כלל חריג שלגביו גם בדיני קדשים דבר שנלמד בבניין אב חוזר ומלמד בבניין אב. בנוגע ליחס של בניין אב עם שאר מידות הדרש בקדשים, הדבר פחות ברור, וכך למשל התלמוד נותר בספק האם בקדשים דבר שנלמד בבניין אב חוזר ומלמד בהיקש, בגזרה שווה או בקל וחומר. ביחס למקרה ההפוך, האם בקדשים דבר שנלמד בהיקש, בגזרה שווה או בקל וחומר יכול לחזור וללמד בבניין אב, הדבר נתון במחלוקת ראשונים.
קיים מנגנון של שילוב בין קל וחומר לבין בניין אב. כלומר, לומדים מדין אחד קל לדין אחר חמור באמצעות קל וחומר, אלא שאז מוצאים מאפיין חמור יותר בדין המלמד ובכך מפריכים את הקל-וחומר. כדי להוכיח שהמאפיין החמור אינו מהותי משתמשים בבניין אב על ידי דין שלישי שבו לא מתקיים המאפיין החמור. בנוגע למעמדו של מנגנון זה, האם הוא נחשב כלימוד בקל וחומר או כלימוד בבניין אב, קיימת מחלוקת בקרב הפרשנים.
בקבלה

רבי חיים ויטאל כותב כי: ”מבנין אב מכתוב אחד: לפעמים תקבל מצד התפארת הנקרא אב, בנטותו לצד הנצח. או ההוד הנקרא כתוב אחד. וזהו בנין אב מכתוב אחד. מבנין אב משני כתובים: לפעמים בהכרעה בין שניהם נצח והוד. זו בנין אב משני כתובים, שהם נצח והוד.”
כהמשך לכך כתב הרב אברהם יצחק הכהן קוק: ”עולם הרעיונות מתחלק הוא לשתי מערכות בכלל, לרעיונות מתנודדים, משתנים ומתנועעים בתנועה תדירה, ולרעיונות קבועים, עומדים בצביונם בלא שינוי ותמורה. שתי הספירות, של הנצח ושל ההוד, מתגלות בשתיהן יחד. הנצח בתעצומתו הוא היסוד הקבוע, וההוד ביפעתו הוא היסוד המתנודד ומשתנה. אין ציור לתפוס אחת מהמערכות בלא צירוף השניה לה. אין הנצח מתגלה בעזוזו כי אם כשההוד מאציל עליו מיפעת הודו, ואין ההוד מלבבנו בהדרו כי אם כשעז הנצח ממולא בתוכן פנימיותו. והם הם הצנורות של נבואת האמת, והשבילים המביאים את שפעת זיו האמת להחיות את כל היקום.”