stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פרדיננד אלברכט הראשון, דוכס בראונשווייג-וולפנביטל

פרדיננד אלברכט הראשון, דוכס בראונשווייג-וולפנביטל (בגרמנית: Ferdinand Albrecht I. von Braunschweig-Wolfenbüttel;‏ 22 במאי 1636 - 23 באפריל 1687), היה דוכס בראונשווייג-וולפנביטל בין השנים 1687–1735.
ביוגרפיה

פרדיננד אלברכט נולד בבראונשווייג ב-22 במאי 1636, לאוגוסט השני, דוכס בראונשוויג-וולפנביטל ולאשתו השלישית אליזבת סופיה, דוכסית מקלנבורג, בתם של יוהאן אלברכט השני, דוכס מקלנבורג ואליזבת ממקלנבורג-גאדנבוש. פרדיננד אלברכט קיבל חינוך מעולה, ומוריו היו זיגמונד פון בירקן ויוסטוס גאורג שוטל.
בשנת 1666 מת אביו אוגוסט השני, דוכס בראונשווייג-וולפנביטל, ולאחר מאבק ירושה קצר עם אחיו רודולף אוגוסט ואנטון אולריך, קיבל פרדיננד אלברכט את אזור בפרן. בשנת 1665 הצטרף פרדיננד אלברכט לחברה המלכותית, ובשנת 1673 הוא התקבל לאגודה מניבת הפירות (Fruchtbringende Gesellschaft) על ידי אוגוסט, דוכס סקסוניה-וויסנפלס. עם השנים, הוא הלך ונעשה אקסצנטרי יותר ויותר, ובשלב מסוים נאלצו אחיו לשלוח כוח צבאי לעשות סדר בארמונו. פרדיננד אלברכט אסף יצירות אמנות רבות, שהפכו מאוחר יותר למוזיאון הדוכס אנטון אולריך בבראונשווייג. ב-2 בספטמבר 1735 מת פרדיננד אלברכט, ובנו פרדיננד אלברכט השני, דוכס בראונשווייג-וולפנביטל ירש את נחלותיו ותאריו. בשנת 1735 מת לודוויג רודולף, דוכס בראונשווייג-לינבורג, ופרדיננד אלברכט השני ירש אף את נחלותיו.
משפחתו

ב-26 בנובמבר 1667 התחתן פרדיננד אלברכט עם כריסטינה מהסן-אשוואגה, בתם של פרידריך, רוזן הסן-אשווגה ואלאונורה קתרינה, רוזנת פפאלץ-צווייבריקן, ממנה נולדו לו 9 ילדים:
לאופולד קרל מבראונשווייג-וולפנביטל-בפרן (1670)
פרידריך אלברט מבראונשווייג-וולפנביטל-בפרן (1672–1673)
סופיה אלאונורה מבראונשווייג-וולפנביטל-בפרן (1674–1711)
קלאודיה אלאונורה מבראונשווייג-וולפנביטל-בפרן (1675–1676)
אוגוסט פרדיננד מבראונשווייג-וולפנביטל-בפרן (1677–1704)
פרדיננד אלברכט השני, דוכס בראונשווייג-וולפנביטל (1680–1735)
ארנסט פרדיננד, דוכס בראונשווייג-לינבורג (1682–1746)
פרדיננד כריסטיאן מבראונשווייג-וולפנביטל-בפרן (1682–1706)
היינריך פרדיננד מבראונשווייג-וולפנביטל-בפרן (1684–1706)
דק-פרי

| דק-פרי |
| --- | --- |
 דק-פרי "אורנג' ג'וּבּילי"
מיון מדעי
ממלכה:: צומח
מערכה:: בעלי פרחים
מחלקה:: דו-פסיגיים
סדרה:: צינוראים
משפחה:: ביגנוניים
סוג:: דק-פרי
שם מדעי
 Tecoma Juss. ‏ז'יסייה
דק-פרי (Tecoma) הוא סוג של עצים או שיחים ממשפחת הביגנוניים, הכולל שבעה מינים בלבד, הגדלים באזורים סובטרופיים וטרופיים בדרום אמריקה הצפונית וצפון אמריקה הדרומית. דק-פרי הוכנס לארצות רבות כצמח תרבות עמיד לתנאי אקלים מגוונים. תכונותיו ועמידותו הקלו על התאקלמותו, וגרמו להתפשטותו באזורים רבים בעולם מחוץ לתחום תפוצתו הטבעי. נוסף על כך, הוא הפך לצמח פולש בתת-היבשת ההודית, ארגנטינה, אוסטרליה, דרום אפריקה, איי האוקיינוס השקט ואזורים טרופיים באסיה. סוג זה, כמו כל משפחת הביגנוניים, אינו מיוצג בצמחיית הבר של ישראל. עם זאת, מספר מינים גנניים מהמשפחה, במיוחד דק-פרי זקוף ודק-פרי מכונף, נקלטו היטב והפכו לנפוצים בגינות ובשטחי הנוי בישראל.
מקרות השם

השם המדעי Tecoma מגיע מהשפה הילידית נהואטל (שפתם של בני האצטקים), שבה המילה "tecomaxochitl" התייחסה לפרחים דמויי צינור, כמו אלה שנמצאים בצמחים מסוג זה. השם מתאר את צורת הפרח הצינורית האופיינית למינים בסוג דק-פרי, שהתפתחו למשוך מאביקים כמו ציפורים וחרקים, המתאימים לפרחים ארוכים וצרים אלה. לסוג דק-פרי שם ישן ונרדף, Stenolobium, שפירושו ביוונית "אונות צרות" (steno = צר, lobium = אונה), והוא מתייחס לעלעלים הצרים של העלים. השם העברי דק-פרי ניתן לסוג משום צורתו של הפרי הארוך והדק, אם כי השם טקומה אף הוא נפוץ בישראל ואין לבלבלו עם הסוג טקומית (Tecomaria).
השם העממי הנפוץ trumpetbush משמעותו "שיח החצוצרה", והוא ניתן לו בשל צורת פרחיו הדומים לחצוצרה.
מאפיינים מורפולוגיים

דק-פרי (Tecoma) הוא סוג הכולל שיחים זקופים או עצים קטנים. הלוואים חסרים. העלים נגדיים ועשויים להיות פשוטים (במינים מתורבתים) או מורכבים-מנוצים פעם אחת, עם מספר בלתי זוגי של עלעלים נגדיים ומשוננים, ולעיתים בעלי שלושה עלעלים בלבד. העלים כמעט ואינם מאבדים את צבעם כאשר הם מתייבשים. העלעלים נגדיים ושפתם משוננת (בדרך כלל תמימה במינים מתורבתים) ובעלי בלוטות שעירות (hairy domatia).
התפרחת אמירית (בקצה הענף), ויכולה להופיע באשכולות קטנים או בתִּירְסִים (Thyrses) - סוג תפרחת שבה הציר הראשי מתפתח כתפרחת בלתי מסוימת, בעוד סעיפי המשנה גדלים כתפרחת מסוימת.
הפרחים גדולים ובולטים, בלתי-סימטריים. עלי הכותרת מאוחים בבסיסם לצינור והם נושרים כיחידה אחת שלמה.
הגביע דמוי ספל עד פעמון, בעל 5 אונות קטנות ומשולשות.
הכותרת צהובה או צהובה עם גוונים כתומים ואדומים, דמוית צינור, פעמון או משפך צר. צינור הכותרת באורך 3.5 עד 5 ס"מ והאגן בעל 5 אונות מפותחות שחופפות זו לזו בניצן. לאונות יש ריסים קטנים או שערות עדינות בקצותיהן (ריסניות), והן כמעט שוות בגודלן.
האבקנים ארבעה ומסודרים בזוגות, כאשר שניים מהם ארוכים באופן מובהק מהשניים האחרים. הם קבועים על צינור הכותרת, ובולטים מחוץ לכותרת או חבויים בתוכה. בנוסף לזוגות האבקנים הפוריים, ישנו אבקן עקר, מנוון וקצר מהם.
המאבקים מפושקים בדרכים שונות, קירחים או בעלי שערות. גרגירי האבקה מאורכים, עם 3 חריצים (3-colpate), ומכוסים בשכבת אקסין עם מבנה דמוי רשת מיקרוסקופית.
השחלה גלילית וצרה, מכוסה בקשקשים עדינים ובעלת שתי מגורות, כאשר הביציות מסודרות בשני טורים בכל מגורה. עמוד השחלה לרוב דקיק עם צלקת בת שתי אונות. הדיסק (disc) שנמצא בין בסיס השחלה למצעית הפרח, מתפקד לרוב כצופן וצורתו בין ספל קטן (cupular) לכרית (pulvinate).
הפרי הוא הלקט נפתח, מוארך ודחוס במקביל למחיצה אך נפתח בניצב לה בשתי קשוות גלדניות, חלקות וקירחות למדי.
הזרעים רבים, דקים, בעלי שני כנפיים שקופות-קרומיות המובחנות בחדות מגוף הזרעים.
מיני התרבות בישראל

הסוג דק-פרי כולל 7 מינים שמוצאם הטבעי מצפון אמריקה הדרומית, פרט לדק-פרי זקוף שמקורו גם בדרום אמריקה הצפונית. חלק מהמינים אוקלמו ברחבי העולם, אבל דק-פרי זקוף התאזרח בארצות רבות ואף הפך למין פולש.
דק-פרי הכף הוא שם נרדף לטקומית הכף (Tecomaria capensis) ואינו נכלל ברשימה זו.
בישראל אוקלמו 3 מיני תרבות:
דק-פרי מכונף (Tecoma fulva subsp. guarume) הוא שיח או עץ נמוך ירוק-עד וזקוף שמוצאו הטבעי בדרום-מערב פרו, בעיקר באזורים טרופיים יבשים עונתיים שמוצאו הטבעי בדרום-מערב פרו, בעיקר באזורים טרופיים יבשים עונתיים. תת-מין זה כולל את הזן המוכר דק-פרי 'אורנג גובילי' (Tecoma Orange Jubilee).
דק-פרי זקוף (Tecoma stans) הוא מין עץ הכולל 4 זנים שגדלים בעיקר ביערות גשם טרופיים לחים באמריקה הטרופית והסובטרופית. שניים מהם אוקלמו בישראל:
דק-פרי זקוף 'אנגוסטטה' (Tecoma stans var. angustata Rehder) שתחום התפוצה הטבעי של זן זה הוא דרום אריזונה עד דרום-מערב טקסס וצפון מקסיקו. זהו שיח או עץ קטן המגיע לגוה של מטר אחד עד 5 מ' והוא גדל בעיקר בבתי גידול מדבריים או בתי גידול המאופיינים בצמחיית שיחים נמוכה ויבשה, באקלים יבש למחצה או צחיח. אזורים כאלה מתאפיינים במשקעים נמוכים, עם עונה יבשה ממושכת. זן זה מכונה דק-פרי זקוף זן 'צר-עלים'. הוא נבדל מהמינים האחרים בעלעלים צרים יותר, משוננים בצורה חדה ועמוקה יותר. העלעלים הללו צרים מאוד, צורתם דמוית אזמל צרה עד כמעט סרגליים, לרוב עם קצה מחודד וארוך, באורך של 1.6 עד 7 ס"מ לעיתים רחוקות 10 ס"מ וברוחב של 0.4 עד 1.5 ס"מ לעיתים רחוקות עד 1.9 ס"מ. לעיתים העלעלים מחולקים עמוקות, מה שהופך את העלה לכמעט מנוצה פעמיים.
דק-פרי זקוף זן 'טיפוסי' (Tecoma stans var. stans) זן זה הגדל בעיקר באזורים הטרופים יבשים עונתיים ממקסיקו ועד צפון ארגנטינה, ומפלורידה ועד הקריביים. אליו שייך הזן 'גולדסטאר'.
דק-פרי ערמוני (Tecoma castanifolia) - שיח או עץ קטן הגדל בעיקר באזורי יערות גשם טרופיים לחים במערב אקוודור. בישראל מוכר הזן התרבותי 'הגר'.
בישראל מוכרים המכלואים:
דק-פרי 'סאנרייז' ( T. fulva subsp. garrocha x T. stans angustata) שהוא מכלוא בין תת-מין של דק-פרי מכונף לבין תת-מין של דק-פרי זקוף.
דק-פרי סמיט (Tecoma x smithii) הוא מכלוא בין טקומית הכף ודק-פרי זקוף, ועל כן השם תקני אמור להיות Tecomaria x smithii
הזן התרבותי דק-פרי זקוף 'וולקני' הוזכר במקורות מסוימים, אך אין עליו מידע כלל, וייתכן שהוא אינו זן רשמי או שאינו קיים בפועל כזן נפרד. במקרים כאלה, ייתכן שהשם נוצר או הוזכר בטעות, או שמדובר בזן נדיר שטרם תועד במאגרי מידע רשמיים. אולי הכוונה דק־פרי 'סאנשיין'.
דק פרי מכונף

דק-פרי מכונף (Tecoma fulva subsp. guarume) הוא שיח או עץ ירוק-עד, נמוך וזקוף, שמוצאו הטבעי בדרום-מערב פרו, בעיקר באזורים טרופיים יבשים עונתיים. שם המין fulva מתייחס בשפה הלטינית לגוון כתום-חום בהיר, ואילו שם תת-המין guarume נובע משפה ילידית של תושבי האזור.
דק-פרי מכונף מגיע לגובה של 3 עד 4.5 מטרים ורוחב של 2.5 עד 3 מטרים. הצמח פורח במכבדים של פרחים כתומים דמויי חצוצרה, בעוד שלמין הקרוב דק-פרי זקוף יש פרחים צהובים בוהקים עם עורקים אדומים, המוסיפים לאטרקטיביות שלו כצמח נוי.
מאפיינים מורפולוגיים: העלים נגדיים ומנוצים פעם אחת, עם מספר בלתי זוגי של עלעלים נגדיים ומשוננים, בדרך כלל עם 5 עד 8 זוגות, כאשר העלעל הקיצוני גדול מעט יותר. העלעלים מוארכים, ירוקים ומבריקים, ואורכם נע בין 2 ל-5 ס"מ. ציר העלה צר ומכונף קלות.
התפרחות מופיעות באשכולות אמיריים או במכבדים מורכבים באורך של עד 17 ס"מ, ולעיתים יוצאות מחיקם של העלים האמיריים.
הפרחים כתומים עם גוני צהוב ואדום, בצורת צינור או משפך המתחדדים בהדרגה כלפי הבסיס. אורך הכותרת נע בין 3.5 ל-5 ס"מ.
הפרי הוא הלקט מוארך, המתחדד בקצוותיו, כאשר הגביע משתייר. אורכו 5.5-7 ס"מ ורוחבו 6-8 מ"מ, מכוסה גבשושיות זעירות דמויות קשקשים דלילות ופזורות או גבשושיות נקודות רבות.
הזרעים דקים, דו-כנפיים, באורך של 4-6 מ"מ וברוחב של 9-15 מ"מ, כאשר הכנפיים קרומיות ומובחנות בחדות מגוף הזרע.
תנאי גידול והתאמה אקלימית: דק-פרי מכונף מעדיף שמש מלאה. הוא ישרוד גם בצל חלקי, אך אז מספר הפרחים יפחת. הוא סביל לקרקעות חוליות, חרסיתיות וסלעיות. קרקעות אלקליות מאוד עלולות לגרום לכלורוזיס, המביאה להצהבת העלים. שתילים צעירים דורשים השקיה תכופה לצורך התבססות השורשים, ולאחר מכן השיח עמיד יותר לבצורת. זהו צמח בעל צמיחה מהירה ונוטה למראה גבעולי ארוך. גבעולים ארוכים עם מרווחים גדולים יחסית בין העלים לאורך הגבעול, מה שגורם לו למראה "רגלי" ומעט דליל בחלקים התחתונים.
דק-פרי מכונף גדל בצורה אגרסיבית יותר באקלים חם ולח, ויקפא בטמפרטורות נמוכות מ-2- מעלות צלזיוס. מומלץ לגזום אותו בסתיו המאוחר או בחורף כדי לשלוט בגובהו ובצורתו. השיח מתרבה באמצעות זרעים וייחורים.
הערות שוליים

↑  Tecoma Juss., POWO plants of the World Online. Published on the Internet
↑  Tecoma Juss., WFO: World Flora Online. Published on the Internet
1 2  א. פאהן, ד. הלר, מ. אבישי, מגדיר לצמחי התרבות בישראל, תל אביב: הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1998, עמ' 401-408
↑  Timothy Utteridge & Gemma Bramley, The Kew Tropical Plant Families Identification Handbook, Second Edition, Kew Publishing Royal Botanic Gardens, Kew, 2020
↑  Tecoma guarume DC., WFO: World Flora Online. Published on the Internet
↑  סימה קגן, דק פרי 'אורנג' ג'ובילי', באתר צמיית הגן של סימה
↑  Singh, S., Miller, C.T., Singh, P. et al., comprehensive review on ecology, life cycle and use of Tecoma stans (bignoneaceae), Bot Stud 65, 2024 doi: https://doi.org/10.1186/s40529-024-00412-4
↑  סימה קגן, דק־פרי זקוף אנגוסטטה, באתר צמחיית הגן של סימה
↑  סימה קגן, דק-פרי זקוף זן זקוף 'גולד סטאר', באתר צמחיית הגן של סימה
↑  סימה קגן, דק פרי ערמוני ׳הגר׳, באתר צמחי הגן של סימה
1 2  סימה קגן, דק־פרי 'סאנרייס', באתר צמחיית הגן של סימה
מערך טיפוסי של אבקנים ועמוד שחלה של דק-פרי מכונף
גביע של דק-פרי מכונף
עלה מנוצה של דק-פרי מכונף
אצבעוני

ערך זה עוסק בדמות בדיונית של אדם זעיר המופיעה בשמות שונים במעשיות של עמים שונים. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
איור של אצבעוני עומד על מגבעתו של אדם מבוגר
אצבעוני הוא דמות בדיונית המופיעה בשמות שונים במעשיות של עמים שונים, ומתאפיינת בהיותה אדם זעיר במיוחד, שגודלו כגודל אצבע, העובר הרפתקאות עקב גודלו.
בפולקלור האנגלי נכלל סיפורו של תום אגודל (באנגלית: Tom Thumb, בוולשית: Bawd Tom) (אנ'), שמוזכר בספרו של רג'ינלד סקוט (אנ') משנת 1584, ובשנת 1621 הופיע בסיפור The History of Tom Thumb, שהוא המעשייה הראשונה שנדפסה באנגלית. כפי שמלמד שמו, גודלו של תום הוא כגודל אגודלו של אביו. תום עובר שלל הרפתקאות: הוא נבלע על ידי פרה, מתמודד עם ענקים והופך לחביבו של המלך ארתור.
ב"סיפורי אמא אווזה", אוסף מעשיות שנכתב על ידי שארל פרו ויצא לאור בפריז ב- 1697, נכלל הסיפור " אצבעוני" (Le Petit Poucet), שגיבורו הוא ילד זעיר.
במעשיות האחים גרים משנת 1819 נכללים שני סיפורים על אצבעוני. באחד קרוי הגיבור Daumesdick (אנ') ("עובי בוהן"), ובאחר Daumerling ("אגודלי"). גיבור הסיפור הראשון נולד לזוג עני חשוך ילדים, שהתפלל לילד, לא משנה מה גודלו. הילד עוזר לאביו, ובין השאר מוביל את הסוס לאחר שהוא מתיישב באוזנו ומנחה אותו. בהמשך הסיפור עוברות עליו הרפתקאות שהוא נחלץ מהן בחוכמתו. בסיפור השני הגיבור הוא בנו הזעיר של חייט, היוצא לתור את העולם כשהוא חמוש במחט שנתן לו אביו. מעשייה זו עובדה בשנת 1958 לסרט מוזיקלי בשם "אצבעוני", בבימויו של ג'ורג' פאל, עם ראס טמבלין, טרי תומאס ופיטר סלרס בתפקידים הראשיים.
בשנת 1835 פורסם סיפורו של הנס כריסטיאן אנדרסן,  "אצבעונית" (בדנית: Tommelise, באנגלית: Thumbelina), המספר על ילדה זעירה, שבעלי חיים קטנים (קרפד, חולד ועוד) מבקשים לשאתה לאישה, אך היא דוחה אותם ומתאהבת בנסיך שגודלו כגודלה. סיפור זה עובד לסרט באותו שם (אנ'), בבימויו של דון בלות' ובהפצת האחים וורנר, שיצא לאקרנים בשנת 1994. בסרט נישאה אצבעונית לקורנליוס, נסיך הפיות. היא עמדה להינשא לחולד מבוגר אבל סירבה בכל תוקף להינשא לו כי לא אהבה אותו.
בשנת 1900 פרסם י"ל כהן גרסת יידיש של המעשייה, ובה מסופר על זוג חשוך ילדים שנגלה לו מלאך שהציע: "לקבל בן אשר יהיה בגודל של גרגר שעועית, או לקבל בת, שכאשר תגיע לגיל שלוש-עשרה תשתמד". הזוג בחר בבן, שקיבל את השם "בּעבּעלע", והמעשייה מתארת את הרפתקאותיו. בשנת 1987 פורסם נוסח רוסי, שונה בפרטים אחדים, של מעשייה זו.
שיר הילדים של חיים נחמן ביאליק, "אצבעוני", שפורסם לראשונה ב"השחר" בשנת 1911, מספר על ילד ש"נַעַר קָטֹן אֶצְבְּעוֹנִי" דופק על חלונו. אצבעוני מתאר כיצד מסופקים לו כל צרכיו:
מַשְׁקִי טַל, וּפֶרַח – גְּבִיעִי.

סוּס רְכוּבִי – חַרְגֹּל שָׂדָי,

קוּר עַכָּבִישׁ שׁוֹט בְּיָדָי.

זְבוּבֵי רִקְמָה, דְּבוֹרֵי זָהָב,

מָן יָבִיאוּ לִי בָּרָעָב,

וּלְתִפְאֶרֶת, לִי תּוֹפֶרֶת

כְּתֹנֶת פַּסִּים הַצִּפּוֹרֶת…
שיר ילדים נוסף של ביאליק, "קְטִינָא כָּל-בּוֹ", שנדפס לראשונה בשנת 1917 בשני המשכים בדו־שבועון "שתילים", עוסק אף הוא בנער זעיר, כמתואר בתחילת השיר: ”נַעַר יֶשׁ לִי – חֹמֶט קָטָן, גָּדְלוֹ אֶצְבַּע – וּבְכוֹר שָׂטָן.” קטינא הוא רב פעלים: ”יָד בַּכֹּל לוֹ, מַזַּל-בְּרָכָה רוֹאֶה הוּא בְּכָל מְלָאכָה”.חוקרת הספרות דינה שטרן רואה בשיר זה אלגוריה סאטירית על עם ישראל.
בכתבי ש"י עגנון נכלל הסיפור הקצר "מעשה רבי גדיאל התינוק", שפורסם לראשונה בשנת ה'תר"ף בכתב העת "מקלט". גיבור הסיפור הוא אדם זעיר המציל קהילה יהודית מעלילת דם. השראה לסיפור זה קיבל עגנון מסיפורי אצבעוני ומהאגדה על רב גדיאל נער המופיעה בספרות הקבלה, שגיבורה הוא ילד יתום בן שבע שאינו זעיר מידות.
ראו גם

אצבעוני (סרט) - סרט קולנוע אמריקאי משנת 1958 המבוסס על הסיפור של האחים גרים
אצבעונית - דמות אגדית מאת הסופר הדני הנס כריסטיאן אנדרסן
הערות שוליים

↑  עדינה בר-אל, גלגולו של סיפור עממי: "אצבעוני" יהודי, מעוף ומעשה 5, 1999.

הנוסח המקורי של המעשייה נכלל כנספח למאמר: עליזה שנהר, "מוטיבים עממיים ב'מעשה רבי גדיאל התינוק' לש"י עגנון", דפים למחקר בספרות 1, 1984, עמ'  91–115. (המאמר זמין לצפייה במאגר JSTOR לאחר הרשמה)
↑  יצחק גנוז, בֶּבֶּלֶה – סיפור-עם יהודי באספקלריה של מאסף סיפורי-עם סובייטי, ידע עם לד-לה, 2009
↑  חיים נחמן ביאליק, "אֶצְבְּעוֹנִי" בפרויקט בן-יהודה
↑  "השחר" א, גיליון 19–20, כ"ד בסיון תרע"א (20 ביוני 1911)
↑  חיים נחמן ביאליק, "קְטִינָא כָּל-בּוֹ" בפרויקט בן-יהודה
↑  "שתילים", כרך א חוברת א, כ"ה בתמוז תרע"ז (2 ביולי 1917), חוברת ב, י' מנחם אב תרע"ז (16 ביולי 1917)
↑  דינה שטרן, "גודלו אצבע ובכור שטן - מחקר ב'קטינא כל־בו' לחיים נחמן ביאליק", מחקרי ירושלים בפולקלור יהודי ט', תשמ"ו, עמ' 88-67. (המאמר זמין לצפייה במאגר JSTOR לאחר הרשמה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007546614805171  LCCN: sh93000753
עמוס מוקדי

עמוס מוקדי מימין בכיתתו במשמר העמק, 1948
עמוס מוֹקָדי (נולד ב-17 בספטמבר 1931) הוא יוצר, במאי, מפיק, שחקן קולנוע ותיאטרון, תסריטאי, מחזאי, מנהל, סופר, מתרגם ופעיל חברתי ישראלי, מחברה של הטרילוגיה "חיי נביא" (על חיי עמוס הנביא), "פרדיגמה יהודית חדשה" ועוד.
שנים רבות שיחק, ביים והפיק עבור התיאטרון והקולנוע בישראל ובאנגליה.
חיים אישיים

עמוס מוקדי גר בתל אביב עם ברכה ציטרין ולו חמישה ילדים. למוקדי שלוש אחיות-למחצה מבוגרות ממנו. אחותו מרים שפילמן, בתו של יעקב רוזנר, בעלה הראשון של מרגוט.
בנותיו של אביו ורחל קטינקא): הבכורה, תרצה טנאי, הייתה ציירת ומאיירת ואשתו של המשורר שלמה טנאי; הגר ברץ נישאה לעמוס ברץ, בנם של מרים ויוסף ברץ.
מוקדי הוא אחיינה (בן אחיה) של הציירת רבקה ריגר קפלן ודודנה של בתה, הציירת ויוצרת ההדפסים שלומית הבר-שיים; דודנו (בן אחיו של אביו) של הצייר משה מוקדי; ודודן שני (מצד אביו) של הצייר מיכאל ארגוב (זינגר) ומהנדס האווירונאוטיקה פרופ' יוסף זינגר.
הערות שוליים

| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007265403105171  BnF: cb14588401m (data)  GND: 1218618213  ISNI: 0000 0000 3087 8480  LCCN: n88194777  SUDOC: 113979290  VIAF: 31095942   WorldCat (עם VIAF): 31095942
פרנק אאורבך

| --- | --- |

 לידה:  29 באפריל 1931 ברלין, המדינה החופשית פרוסיה, רפובליקת ויימאר 
 פטירה:  11 בנובמבר 2024 (בגיל 93) לונדון, הממלכה המאוחדת 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת, הרייך הגרמני 
 השכלה:  בית הספר לאמנות סנט מרטין (1952)  הקולג' המלכותי לאמנות, לונדון (1955)  אוניברסיטת סאות' בנק  באונס קורט 
 תקופת הפעילות:  1952–2024 (כ־72 שנים)
 עיסוק:  צייר
 מעסיק:  בית הספר לאמנות קמברוול 
 בן או בת זוג:  Julia Auerbach (1958–ינואר 2024) 
 
פרנק הלמוט אאורבך (Frank Helmuth Auerbach;‏ 29 באפריל 1931 – 11 בנובמבר 2024) היה צייר יהודי בריטי ממוצא גרמני. נולד בברלין למשפחה יהודית ובילדותו נאלץ לעבור לבריטניה כדי להימלט מהנאצים במסגרת משלוחי ההצלה המכונים קינדר-טרנספורט. לאחר הגעתו לאנגליה, למד ועסק בתחום האמנות. בערוב ימיו הוא צייר בעיקר דיוקנאות עצמיים.
ילדות

פרנק אאורבך נולד בברלין ב-29 באפריל 1931 למשפחה יהודית. אביו, מקס אאורבך, היה עורך דין. אמו, שרלוט נורה, למדה אמנות. עם עליית הנאצים לשלטון חיי היהודים בגרמניה נעשו מסוכנים יותר ויותר, ולכן בשנת 1939 החליטו הוריו לשלוח אותו לבריטניה במסגרת תוכנית להצלת ילדים מהנאצים (קינדר-טרנספורט). הוריו נרצחו באושוויץ בשנת 1942.
אאורבך היה בן שמונה כאשר הוברח לבריטניה. הוא מצא את עצמו במדינה שונה עם שפה שלא הכיר וללא הוריו. עד מהרה גילה את האמנות. הוא החל להתמקד באמנות שלו ולא התמקד בחיים חברתיים.
למד אמנות ותיאטרון בבית הספר באונס קורט(אנ') שבקנט. בשנת 1948 החל ללמוד בבית הספר לאומנויות סיינט מרטינס(אנ') שבלונדון, אותו סיים ב-1952. בשנים 1952–1955 למד בקולג' המלכותי לאמנות.
קריירה אמנותית

אאורבך צייר דיוקנאות עצמיים. ציוריו מבטאים את התקופה הקודרת של מלחמת העולם השנייה, לכן רבים מהם נצבעו בצבעים כהים וקודרים. בנוסף, מאפיינות את ציוריו משיכות מכחול עבות ושכבות עבות של צבע.
פרנק גר בלונדון מעל חמישים שנה. הוא נחשב לאמן אשר השפיע על תקופת הפוסט טראומה שלאחר מלחמת העולם השנייה. התערוכה הראשונה שלו הוצגה בשנת 1956 ב-Beaux arts Gallery in London. לאחר מכן הוצגו תערוכות של ציוריו בלונדון ב‘Marlborough Fine Art’, ובניו יורק ב'Marlborough Gallery’.
בערוב ימיו היה אאורבך אומן דיוקנאות והוא צייר כל יום בסטודיו שלו שבשכונת קמדן שבלונדון.
נפטר ב-11 בנובמבר 2024.
הערות שוליים

1 2  Farago, Jason (2021-01-21). "The Gloopy Glory of Frank Auerbach's Portraits". The New York Times (באנגלית אמריקאית). ISSN 0362-4331. נבדק ב-2023-01-18.
↑  Frank Auerbach Paintings, Bio, Ideas, The Art Story
↑  Tate, Frank Auerbach born 1931, Tate (באנגלית בריטית)
↑  Hughes, Robert. "The Art of Frank Auerbach | Robert Hughes" (באנגלית). ISSN 0028-7504. נבדק ב-2023-01-18.
↑  The Neglect of Frank Auerbach | Affidavit | Jim Lewis, Affidavit (באנגלית)
↑  sotheby's, Frank Auerbach
↑  Tate, How it's Made: Frank Auerbach, Tate (באנגלית בריטית)
↑  Sothebys, Sothebys, Sothebys
↑  Frank Auerbach | Marlborough London, www.marlboroughgallerylondon.com
↑  To the Studios | Art UK, artuk.org (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007257903105171  PLWABN: 9810607683605606  AGSA: 2922  BIBSYS: 90258090  BNC: 000075629  BNE: XX873068  BnF: cb11957512z (data)  CiNii: DA16640486  GND: 11901422X  ISNI: 0000 0001 0877 7701  LCCN: n83038772  LNB: 000275514  NGV: 823  NKC: xx0269303  NLA: 35798221  NTA: 069447721  RERO: 02-A002951638  RKD: 2932  SNAC: w6k35sz3  SUDOC: 027561119  Trove: 1092195  ULAN: 500023601  VIAF: 22150864   WorldCat (עם VIAF): 22150864 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אמנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
עיי מערות

עיי מערות הוא אתר ארכאולוגי שזוהו בו יישוב יהודי ושרידי בית כנסת עתיק, שממוקם על המדרון המזרחי של הר כנען וגובל בצד המערבי של חצור הגלילית. האתר של עיי מערות קיבל את שמו בזכות מספר המערות הגדול שנמצאות באזור ונחצבו בסלע הגיר הרך.
היסטוריה

האתר נסקר לראשונה במסגרת סקר ארץ-ישראל המערבית, שחוקריו הציע לזהותו עם היישוב העתיק "מרות", שכיום מקובל לזהותה במקום אחר, ולאחריהם על ידי גרן כבר במאה ה־19. רק לקראת סוף המאה ה־20 בוצע באזור סקר נוסף על ידי צבי אילן, ובו נתגלו שרידי יישוב יהודי ובית הכנסת. אילן הציע את היישוב בתור מיקום אפשרי נוסף (מלבד מע'אר) למיקומו של היישוב העתיק "מעריה", מקום מושבה של משמרת בילגה. בשנת 2002 בוצעה חפירה במדרון המזרחי של האתר, לקראת עבודות הרחבה בחצור הגלילית. לאחר מכן נערך סקר בשנת 2012 – סקר מפת ראש פינה, על ידי יוסף סטפנסקי. חפירה ארכאולוגית ראשונה בוצעה באתר בשנת 2002, לאחר מכן בשנים 2005 ו-2006 וחפירה נוספת בוצעה בשנת 2013. בשנת 2016 בוצעה חפירת הצלה, לפני הקמתה של שכונה חדשה.
ארכאולוגיה

האתר הארכאולוגי של עיי מערות מכסה אזור נרחב יותר מ-60 דונם וממוקם ממערב ומצפון מערב לחצור הגלילית. האתר כולל שרידי התיישבות מתקופות שונות, החל מהתקופה ההלניסטית ועד לתקופה העות'מאנית. האתר מתפרש על שטח נרחב ובו ריכוזים שונים של שרידי התיישבות. כאשר המאפיין הבולט ביותר באתר זה הוא, הריכוז הגובה של מערות חצובות, ששימשו למגורים, לקבורה ובשלב מסוים, אף נחצבו בהן מערכות מסתור, המאופיינות למרד בר כוכבא.
בעת החדשה שכן באתר הכפר בשם "מֻעְ'ר אֶל-חֵ'יט", שחרב במהלך מבצע יפתח במלחמת העצמאות.
ממצאים

בין השרידים הרבים שנתגלו באתר של עיי מערות, התגלו בסוף המאה ה – 20 בסקר שבוצע על ידי צבי אילן, שרידי בית כנסת, מה שהעיד על יישוב יהודי במקום. כמו כן, נתגלו שרידי מבנים נוספים. במערות הרבות שנחצבו באזור זה נתגלו מערות ששימשו למגורים, או הוסבו למגורים בתקופות מאוחרות יותר. מערות קבורה, חלקן עם כוכים שאופייניים לקבורה יהודית. בחלק מהמערות נתגלו חציבות של מערכות מסתור, דבר המעיד ככל הנראה שהיישוב בעיי מערות לקח חלק במרד בר כוכבא. על פני השטח נמצאו גיתות רבות, שרידי בתי בד, מתקנים חקלאיים שונים חצובים בסלע ומחצבות אבן. הממצא הקרמי כולל חרסים מכל התקופות, החל מהתקופה ההלניסטית ועד לתקופה העות'מאנית. בין כלי החרס נמצאו גם כלי חרס תוצרת כפר חנניה, שהם אופייניים ליישוב היהודי בגליל.
הערות שוליים

1 2 3 4  עיי מערות (מזרח), באתר רשות העתיקות, חדשות ארכיאולוגיות, גיליון 130 לשנת 2018, ‏5 בנובמבר 2018
1 2 3 4  יוסף סטפנסקי, סקר ראש פינה, באתר רשות העתיקות, הסקר הארכאולוגי של ישראל, ‏2012
1 2 3  עיי מערות, באתר רשות העתיקות, חדשות ארכיאולוגיות, גיליון 118 לשנת 2006, ‏25 בינואר 2006
↑  רשות העתיקות, כל בית צריך מרפסת, באתר www.facebook.com, ‏2024
↑  Conder, Claude; Kitchener, Horatio (1881). The Survey of Western Palestine: Memoirs of the Topography, Orography, Hydrography, and Archaeology. Vol. 1. London: Committee of the Palestine Exploration Fund. (pp. 199, 208,  254)
↑  Guérin, V. (1880). Description Géographique Historique et Archéologique de la Palestine (בצרפתית). Vol. 3: Galilee, pt. 2. Paris: L'Imprimerie Nationale. (p. 453)
עזיז אבאזה

| --- | --- |

 לידה:  13 באוגוסט 1898 מניא אל-קמח, א-שרקיה, מצרים 
 פטירה:  11 ביולי 1973 (בגיל 74)
 מדינה:  מצרים 
 
מוחמד עַזִיז אַבַּאזַה (בערבית: محمد عزيز أباظة, תעתיק מדויק: מחמד עזיז אבאט'ה; 13 באוגוסט 1898 – 11 ביולי 1973) היה פוליטיקאי ומשורר מצרי, בן למשפחת אבאזה. כפוליטיקאי כיהן כחבר פרלמנט ומושל מחוזות. שיריו עסקו בעיקר באחדות הערבית ובפאן-ערביות, ושירתו הייתה להשראה עבור המצדדים בתנועה זו. כתב בסגנון ערבי קלאסי.
ביוגרפיה

אבאזה נולד במניא אל-קמח שבמחוז א-שרקיה במצרים בשנת 1898. הוא סיים לימודי משפטים ב-1923, ועסק בעריכת דין כשנתיים. היה לעובד ממשל במחוז אל-ע'רביה, ובשנת 1929 נבחר לפרלמנט המצרי לבית הנבחרים. בסיום כהונתו עבר לכהן כסגן מושל מחוז אל-בחירה. בהמשך כיהן כמושל של מחוז אל-קליוביה, מחוז אל-פיום והאזור הכלכלי של תעלת סואץ. בשנת 1947 מונה לחבר הסנאט מצרי.
אבאזה החל לכתוב שירה רק לאחר מותה של רעייתו ב-1941. הוא נחשב לאחד מעמודי התווך של השירה הערבית, ודגל בשירה ערבית קלאסית הכתובה במשקל וחרוזים. בשנת 1959 נבחר לחברות באקדמיה ללשון הערבית בקהיר ולנשיא ועדת השירה במועצה העליונה לפיקוח על האמנות וספרות. זכה בפרס המדינה על פועלו בתחום הספרות בשנת 1965.
הערות שוליים

1 2  ללא ציון שם המחבר, מעולם הספרות הערבית, למרחב, מוסף "משא", 9 בינואר 1959
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007298659105171  BnF: cb14552345w (data)  ISNI: 0000 0000 8094 5610  LCCN: n79091933  NTA: 073410659  SUDOC: 110972406  VIAF: 15012801   WorldCat (עם VIAF): 15012801
לאיוש הראשון, מלך הונגריה

לאיוש הראשון מלך הונגריה
לאיוש הראשון (הגדול), מלך הונגריה, או בפולין לודוויק ההונגרי, מלך פולין (בהונגרית: Első Lajos magyar király  וגם Nagy Lajos, כלומר "לאיוש הגדול"; בפולנית: Ludwik Węgierski; ‏1326 – 1382) היה מלך הונגריה ופולין משושלת אנז'ו ומצאצאי איג קאפה, ובנו של המלך קארוי רוברט. הוא הוכתר למלך הונגריה בשנת 1342, ולמלך פולין בשנת 1370. לאיוש הגדול היה אחד מחשובי השליטים באירופה של ימי הביניים המאוחרים. הוא הרחיב את תחום שליטתה והשפעתה של ממלכתו מהים האדריאטי ועד לים השחור וכמעט עד לים הבלטי בצפון. עם המדינות שהיו בחסותו נמנו ממלכת בוסניה, סרביה, ולאכיה, נסיכות מולדובה ובולגריה. לאיוש השקיע זמן ממושך במלחמות עם רפובליקת ונציה והיה גם אחד הטוענים לכתר של ממלכת נאפולי. הוא היה גם אחד השליטים הראשונים באירופה שהתעמת עם העות'מאנים שנמצאו בתנופת התפשטות. בשנות שלטונו הגיעה הונגריה הימי-ביניימית לשיא השפעתה הפוליטית.