stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מחמוד אחמדינז'אד
כנשיא איראן > מצע

אחמדינז'אד שלח איתותים מעורבים על תוכניותיו לכשייבחר לנשיא, שלדעת המומחים נועדו למשוך הן את המצביעים השמרנים והדתיים, והן את המעמדות הנמוכים. סיסמתו הייתה "זה אפשרי ואנו יכולים לעשות זאת" (می‌شود و می‌توانیم). במסע הבחירות שלו נקט אחמדינז'אד גישה שבה הודגשו חייו הצנועים ונטען כי הוא ממשיכו של נשיאה לשעבר של איראן, מוחמד עלי רג'אי, אשר נהרג בהתנקשות בשנת 1981. רק לאחר שנתבקש על ידי משפחתו של רג'אי להפסיק עם תעמולה זו, חדל מלהשוות עצמו לנשיא המנוח.
אחמדינז'אד טען כי בכוונתו ליצור "ממשלה לדוגמה לעמי העולם" באיראן. הוא הגדיר עצמו כאיש עקרונות, הפועל לפי עקרונות אסלאמיים ומהפכניים. מטרתו הייתה "לשים את הכנסות הנפט על שולחנו של העם".
אחמדינז'אד היה המועמד היחיד שדיבר נגד הידוק היחסים עם ארצות הברית. כמו כן, בריאיון לרשת השידור האיראנית כמה ימים לפני בחירתו, האשים את האומות המאוחדות בהיותן "חד-צדדיות נגד עולם האסלאם". הוא התנגד לכוח הווטו במועצת הביטחון של האו"ם, הניתן לחמש החברות הקבועות. באותו ראיון הכריז כי "אין זה הוגן שכמה מדינות ישבו ויטילו וטו על ענייני העולם. אם ימשיך מצב זה להתקיים, העולם המוסלמי בעל אוכלוסייה של מיליארד וחצי אנשים יבקש לעצמו את אותה הפריווילגיה". בנוסף לכך הגן על תוכנית הגרעין של איראן, והאשים "מעצמות יהירות" בניסיון להגביל את יכולתה התעשייתית והטכנולוגית של איראן. כאשר נשאל אם בכוונתו לשחרר אסירים פוליטיים, השיב "איזה אסירים פוליטיים? האסירים הפוליטיים בארצות הברית?".
לאחר בחירתו הכריז "הודות לדם השהידים, מהפכה אסלאמית חדשה קמה, והמהפכה האסלאמית של 1384 (שנת 2005, לפי לוח שנות השמש פחות 621 שנה השונה מן הלוח המוסלמי הירחי. הלוח מונהג באיראן, אפגניסטן, טג'יקיסטן) תכרות את שורשי אי-הצדק בעולם. גל המהפכה האסלאמית יגיע במהרה לכל העולם".
במהלך מסע הבחירות שלו הכריז כי מטרתו היא ממשלה עולמית אסלאמית. כן הזכיר כי מטרתו לשפר את יחסי איראן עם המדינות הסובבות אותה, ולהקל בדרישות הוויזה בין מדינות האזור. "אנשים צריכים לבקר בכל מקום באופן חופשי", הצהיר.
כנשיא איראן > הכניסה לתפקיד הנשיא

בהצהרתו הראשונה לאחר שנבחר לנשיא, אחמדינז'אד ביקש מעובדי המדינה שלא לתלות את תמונותיו במשרדי הממשלה, אלא את תמונותיהם של ח'ומייני ושל המנהיג הרוחני ח'מנאי בלבד.
אחמדינז'אד נדרש להציג את שריו בפני המג'לס תוך חמישה-עשר יום, ולאחר מכן למג'לס היה שבוע נוסף להחליט אם הם ראויים לכהונה. לאחר מספר ימי דיונים אושר הקבינט שהציג הנשיא ב-24 באוגוסט 2005, והייתה זו הממשלה הראשונה מאז המהפכה האיראנית שלא זכתה להסכמת הבית באופן כולל. ארבעה מועמדים, למשרדי הקואופרטיבים, החינוך, הנפט והרווחה, כולם עמיתיו של אחמדינז'אד מעיריית טהראן, נדחו על ידי הבית. המועמדים האחרים הוכרזו לשרים.
כנשיא איראן > קרן האהבה של רזה

חקיקתו הראשונה של אחמדינז'אד הייתה הקצבת 1.3 מיליארד דולר ל"קרן האהבה של רזה", הקרויה על שם אחד האימאמים של האסלאם השיעי (עלי א-רידא), שמטרתה לסייע לאנשים צעירים להשיג עבודה, להינשא ולרכוש בית. הקרן תומכת במוסדות צדקה וכוללת נאמנים בכל אחד משלושים המחוזות של איראן.
התוכנית באה בתגובה לעלות הדיור הגבוהה במרכזי הערים, אשר גרמה לעלייה ניכרת בגיל הנישואין הממוצע, העומד עתה על 25 לנשים ו-28 לגברים. קרן זו מהווה הגשמת ההבטחה "להביא את כספי הנפט לעם האיראני".
כנשיא איראן > אופוזיציה והאשמות

רפורמיסטים רבים ומועמדים ממפלגות שונות, כולל כמה שנפסלו בסיבוב הראשון לנשיאות, קראו לברית כנגד אחמדינז'אד וכינו אותו "פשיסט".
ב-29 ביוני 2005, מעט לאחר זכייתו בבחירות לנשיאות, מספר סוכנויות ידיעות מערביות פרסמו האשמות כנגדו הכוללות השתתפות במשבר בני הערובה, והשתתפות בחוליה שרצחה פוליטיקאים כורדים באוסטריה, וכן הוצאה להורג של אסירים פוליטיים בבתי כלא בטהראן. אחמדינז'אד ועוזריו הכחישו האשמות אלו. בנוסף לכך אחדים מיריביו הפוליטיים באיראן הכחישו כי היה מעורב במשבר בני הערובה. ביולי 2005 הכריז הנשיא ג'ורג' וו. בוש כי האשמות אלו רציניות וכי יש לחקור אותן לעומקן. הממשלה האיראנית הכריזה כי מדובר במסע הכפשה מאורגן על ידי ארצות הברית וישראל.
האשמות בשחיתות ובזיוף תוצאות בקלפיות נשמעו כנגדו החל מלפני הסיבוב השני בבחירות לנשיאות, מיריביו הפנימיים באיראן, ובמיוחד מחוגי הרפורמיסטים.
מתנגדיו הפוליטיים טענו כי השתמש במסגדים ובאנשי משמרות המהפכה וכוחות המיליציה על מנת להסיע את תומכיו לקלפיות, ולארגן את המינהלה של מסע הבחירות שלו ביום הבחירות באופן בלתי חוקי. תומכיו של אחמדינז'אד מכחישים האשמות אלו. רפסאנג'ני, יריבו בסיבוב השני, טען כי התערבות "מאורגנת ובלתי צודקת" ניתנה על מנת "להדריך את המצביעים". וכי מסע של "טריקים מלוכלכים" הוביל באופן בלתי חוקי לבחירתו של אחמדינז'אד. כן עלו טענות כי אחמדינז'אד נהנה מתמיכתה של "מועצת שומרי החוקה" שאמורה להיות גוף בלתי מעורב בבחירות.
כנשיא איראן > מדיניות החוץ > אחמדינז'אד וישראל > נאום "עולם ללא ציונות", 2005

במהלך כינוס סטודנטים תחת הכותרת "עולם ללא ציונות" באוקטובר 2005 ציטט אחמדינז'אד את רוחאללה ח'ומייני אשר קרא למדינת ישראל "משטר הכיבוש של אל קודס", "גידול מביש" שיש "למחותו מהמפה". מאוחר יותר בנאומו הצהיר אחמדינז'אד כי "הנושא הפלסטיני" צריך להסתיים בכך שכל הפליטים ישובו לבתיהם, וממשלה דמוקרטית תיבחר על ידי העם. כן דחה את המאמצים לנורמליזציה של היחסים עם ישראל, וגינה את כל המנהיגים האסלאמיים המכירים בקיומה של המדינה כ"מכירים בכניעה והתבוסה של העולם האסלאמי".[דרוש מקור]
בנאומו הצהיר אחמדינז'אד כי תוכנית ההתנתקות היא תעלול שנועד להשיג הכרה מן המדינות האסלאמיות. בעוד שאין זה נדיר כי מנהיגי איראן יתקפו את ישראל, עמדתו של אחמדינז'אד נראית כקיצונית מאלו של קודמיו. בעצרת שנערכה כיומיים לאחר הנאום הצהיר אחמדינז'אד כי מילותיו היו "מילותיה של האומה" וכי העולם המערבי יכול להגיב, אך תגובותיו חסרות חשיבות.
ביום שלאחר הנאום קרא ראש ממשלת ישראל אריאל שרון לגירושה של איראן מן האומות המאוחדות, ואילו שר החוץ סילבן שלום קרא לישיבת חירום של מועצת הביטחון. בישיבה זו, כל חמש-עשרה החברות גינו את הנאום. קופי אנאן אמר שהנאום גרם לו לעצב, והזכיר כי זכותה של ישראל להתקיים נובעת מאמנת האומות המאוחדות.
מנהיגי האיחוד האירופי פרסמו גינוי חריף בטענם כי "הקריאות לאלימות ולהרס של כל מדינה שהיא, אינן תואמות במוצהר כל טענה להיותה של איראן חברה בוגרת ואחראית בקהילה הבינלאומית". הפרלמנט האירופי אימץ החלטה שגינתה את הנאום, וקראה לאחמדינז'אד להכיר בזכותה של ישראל להתקיים בשלום ובבטחה. פול מרטין, ראש ממשלת קנדה, אף הוא גינה את הנאום, וטען כי זוהי קריאה לרצח עם (ג'נוסייד), וכי שילוב הנאום עם הידיעות על תוכנית הגרעין האיראנית הוא עניין שהעולם אינו יכול להתעלם ממנו.
הנושא ונותן מטעם הרשות הפלסטינית סאיב עריקאת הצהיר כי "מה שעלינו לשאוף אליו הוא הוספתה של מדינה פלסטינית למפה ולא מחיקתה של מדינת ישראל מהמפה".[דרוש מקור]
נשיא ארצות הברית דאז, ג'ורג' ווקר בוש, הצהיר כי הרטוריקה של אחמדינז'אד הראתה כי יש צורך לנסות ולעצור את תוכנית הגרעין האיראנית.[דרוש מקור] אחמדינז'אד עצמו הכחיש כי הצהרותיו מראות על רצון להתקיף את ישראל, ויש לשים לב לכך שהנשיא האיראני אינו מוסמך להכריז מלחמה על דעת עצמו, כוח הנתון למנהיג העליון.[דרוש מקור]
בתוך איראן הצהירו תומכיו של אחמדינז'אד כי אין כל חדש בהצהרותיו, וכי המדובר בתגובת יתר של המערב שמטרתה להכפיש את איראן. הצהרותיו כנגד ישראל באות, לטענת תומכיו, לאחר הפעלת לחץ ישראלי מאסיבי על ארצות הברית כי תפלוש לאיראן. השגריר האיראני לאיחוד האירופי קרא לתגובות הפוליטיות הקשות באירופה כנגד אחמדינז'אד "בלתי ריאליות ומוקדמות" והתלונן כי נשיא ארצו מטופל על ידי הקהילה הבינלאומית באופן מפלה, וכי קהילה זו מתעלמת מההסתה של ישראל כנגד איראן.
כנשיא איראן > מדיניות החוץ > אחמדינז'אד וישראל > ההצהרה בוועידה האסלאמית ב-2005

ב-8 בדצמבר 2005, התראיין אחמדינז'אד לערוץ הטלוויזיה האיראנית בערבית "אל-עאלם", במהלך ועידת המדינות המוסלמיות במכה. הראיון כלל הערות שגונו על ידי רבים כהכחשת השואה:
כמה מדינות אירופיות מתעקשות על כך שבמהלך מלחמת העולם השנייה שרף היטלר מיליוני יהודים, וכלא אותם במחנות ריכוז. כל היסטוריון, עיתונאי או מדען המטיל בכך ספק נלקח לכלא או סובל מגינוי. למרות זאת אנו לא מקבלים טענה זו. אם נניח כי הטענה נכונה, אם האירופים כנים, הם צריכים לתת כמה מחוזות באירופה, כמו בגרמניה, באוסטריה או בארצות אחרות לציונים, והציונים יכולים להקים את מדינתם באירופה. הציעו להם חלק מאירופה ואנו נתמוך בכך.
הערה זו זכתה לגינויים חריפים מישראלים, אירופאים ואמריקנים. מזכ"ל האו"ם דאז, קופי אנאן, אמר כי הוא "מזועזע". גורמים רשמיים בטורקיה ובסעודיה גינו את הדברים, שלדבריהם "הכתימו את ועידת מכה, אשר היה עליה להראות את פניו המתונות של האסלאם".
ראש המוסד לשעבר מאיר עמית אמר בראיון כי על המערב להתאחד ולחסל את נשיא איראן: "למדינות העולם יש אמצעים רבים ואין דבר שאי-אפשר לבצעו". לדעתו, כרגע לא נשקפת סכנה קיומית לישראל בעקבות פיתוח הגרעין באיראן, אך הוא לא שולל את האפשרות שאיראן תטיל פצצות גרעיניות.
כנשיא איראן > מדיניות החוץ > אחמדינז'אד וישראל > התבטאויות נוספות

באוגוסט 2008 האשים אחמידנז'אד את ישראל בהפצת מחלות כדי להרוויח כסף ממכירת תרופות אליהן.
"הציונים מפתחים מחלות חדשות ומפיצים אותן ברחבי העולם כדי להרוויח ממכירת התרופות שלהם"
בכך החיה עלילת דם אנטישמית שמאשימה את היהודים בהפצת מחלות.
ב-14 באוגוסט 2010 בביקורו בדרום לבנון הוא אמר בנאומו: "הציונים יחזרו למקום שממנו באו, סופם להיעלם. על העולם להבין שהציונים הם בני מוות. פלסטין תשוחרר הודות לכוח והאמונה של ההתנגדות".
כנשיא איראן > מדיניות החוץ > שיפור היחסים עם רוסיה

אחמדינז'אד נקט צעדים לחיזוק הקשרים עם רוסיה, והקים מטה מיוחד המוקדש למשימה זו באוקטובר 2005. הוא עבד עם נשיא רוסיה דאז ולדימיר פוטין על פתרון בעיית הגרעין, ושניהם הביעו רצון לשיתוף פעולה עתידי בנושאים הנוגעים לים הכספי.
כנשיא איראן > מדיניות החוץ > בחירתו בשנית

ב-12 ביוני 2009 נערכו בחירות באיראן. מול הנשיא המכהן התמודדו מיר-חוסיין מוסאווי בן ה-68, אשר נחשב לרפורמיסט והבטיח לשפר את יחסי החוץ של איראן; ד"ר מוחסן רזאי; ומהדי כארובי - שהיה המתון[דרושה הבהרה] מבין כולם. שני המועמדים האחרונים נחשבו מראש לבעלי סיכויים נמוכים, אך המתמודד חוסיין מוסאווי הפך ליריבו העיקרי של אחמדינז'אד, ועד סוף מערכת הבחירות המאבק היה שקול בעיני התקשורת העולמית. תוצאות הבחירות היו מכה ניצחת למוסאווי, ואחמדינז'אד גבר עליו בפער גדול של כ-29%, תומכי מוסאווי טענו כי התוצאות זויפו בידי אנשיו של אחמדינז'אד, ובמדינה פרצו הפגנות אלימות של תומכי הרפורמה במדינה.
כנשיא איראן > מדיניות החוץ > לאחר מותו של ראיסי

בתחילת יוני 2024 הגיש אחמדינז'אד את מועמדותו לנשיאות איראן, מתוך מטרה להחליף את ראיסי, שמת בהתרסקות מסוק, אך מועמדותו נפסלה על ידי מועצת שומרי החוקה, עקב אי עמידה בכללים הנדרשים.
האוניברסיטה של האיראנים

בשלהי נשיאותו של אחמדינז'אד, נשאו פרי מאמציו, והוא קיבל אישור מהמועצה העליונה לתרבות המהפכה להקמת אוניברסיטה בינלאומית באיראן. אחמדינז'אד הועיד את עצמו לעמוד בראש האוניברסיטה, קבע כי המוסד יתמחה בלימודי ננוטכנולוגיה, מדעי החלל והנדסה גרעינית. יש הרואים קשר בין תוכנית הגרעין האיראנית, אשר היה מזוהה אתה בתקופת נשיאותו, לבין תחומי התמחותה של האוניברסיטה. זמן קצר טרם סיימו את תפקידו כנשיא, העביר כ-6.4 מיליון דולר מתקציב הנשיאות לחשבון האוניברסיטה החדשה שלו, דבר שגרר אחריו ביקורת מצד מתנגדיו, במיוחד לאור העובדה שבטהראן בלבד קיימות כבר 54 אוניברסיטאות ומכללות. המבקרים טענו כי בהקמת האוניברסיטה יש משום ציניות שכן בימי הבחירות לנשיאות בשנת 2009, במהלך עימות טלוויזיוני, טען אחמדינז'אד עצמו כנגד מיר-חוסיין מוסאווי כי אשתו עומדת בראש האוניברסיטה לנשים בטהראן, בגלל נפוטיזם ולמרות שאין לה את הכישורים הנדרשים לתפקיד זה.
עם זאת, עד למחצית שנת 2015, טרם פתחה האוניברסיטה את שעריה, וכפי הנראה אנשיו של הנשיא רוחאני מעכבים את הקמתה.
לקריאה נוספת

יוסי מלמן ומאיר ג'בדנפר, הספינקס, ספרית מעריב, 2007.
הערות שוליים

↑  רונן ברגמן, "נקודת האל-חזור" עמוד 329
1 2  פרויקט מיוחד, בחירות באיראן, באתר הארץ, 12 ביוני 2009
↑  מורן ראדה, מאיר עמית: לחסל את אחמדי-נג'אד, באתר ynet, 18 באפריל 2007
↑  התגעגעתם? אחמדינג'אד רץ שוב לנשיאות איראן, באתר ynet, 2 ביוני 2024
↑  דוד שאין, נוסע לעבודה באוטובוס: לאן נעלם אחמדינג'אד?, באתר nrg‏, 5 בנובמבר 2013
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007302504405171  PLWABN: 9810604886905606  BnF: cb15628028m (data)  GND: 133100618  ISNI: 0000 0000 7878 693X  LCCN: n2006056194  NKC: js20050627013  NTA: 304720569  SUDOC: 115495150  VIAF: 84235616   WorldCat (עם VIAF): 84235616 
אחמדינז'אד נואם
מחמוד אחמדינז'אד
רוני מהצרי

רוני מהצרי (נולד ב-25 ביוני 1957) הוא איש ציבור שכיהן כראש עיריית אשקלון מ-2003 ועד 2008.
ביוגרפיה

מהצרי נולד באשקלון למשפחה דתית, יוצאת תימן. שירת בצה"ל בתחום משאבי אנוש. בין השאר היה מפקד בה"ד 11 (בית הספר למקצועות משאבי אנוש של חיל השלישות) וראש מחלקת פרישה בצבא. בעל תואר ראשון בסוציולוגיה וקרימינולוגיה מאוניברסיטת בר-אילן ותואר שני במנהל עסקים מאוניברסיטת בן-גוריון.
מהצרי פרש מן הצבא לאחר 26 שנות שירות ב-2001 בדרגת אלוף-משנה ושימש כמנכ"ל חברת כוח אדם וחברה בינלאומית לשיווק מכשירי רפואה.
ב-2003, מתוך רצון להביא לידי סיום את שלטון רשימת "אשקלון בתנופה" אשר הייתה בשלטון 25 שנה בעיר, מהצרי החליט להתמודד על ראשות העיר כמועמד עצמאי של תנועת "אשקלון החדשה", ונבחר ברוב קולות בסיבוב השני לתפקיד.
ב-13 בפברואר 2008 הסתבך מהצרי בפרשת קלטת לוהטת, שהובילה להגשת מספר תלונות כנגדו בגין הטרדה מינית. התלונות נחקרו אך ב-12 באוקטובר סיימה המשטרה את חקירתה ולא הגישה המלצות כלשהן. מהצרי טען כי מדובר בתרגיל עוקץ פוליטי לקראת בחירות 2008. בבחירות המוניציפליות שנערכו בנובמבר 2008 הפסיד רוני מהצרי את ראשות העירייה לאחר שסיים במקום השלישי.
ב-10 במאי 2009 החליטה פרקליטות המדינה לסגור את תיק החקירה כנגדו, בשל חוסר בראיות נגד מהצרי.
מהצרי נשוי לשולה, סייעת בחינוך המיוחד, אב לחמישה וסב.
הערות שוליים

↑  בטי לוי, מכירה של הקלטת הלוהטת של מהצרי: 120 אלף ש"ח, Ashkelon-News.co.il
↑  בטי לוי, תלונה על הטרדה מינית הוגשה כנגד רוני מהצרי, Ashkelon-News.co.il
↑  בטי לוי, עוד 3 נשים התלוננו על רוני מהצרי, Ashkelon-News.co.il
↑  שלומי לוי, המשטרה: אין המלצות בתיק נגד מהצרי, Ashkelon-News.co.il
↑  עידן יוסף, המשטרה: רוני מהצרי נטל שוחד בחירות, באתר News1 מחלקה ראשונה, 1 באוגוסט 2007
↑  רונן ליבוביץ',
רה"ע אשקלון מהצרי: ההאשמות נגדי הן רדיפה מאחוריה עומדים גורמים פוליטיים, נענע
↑  רועי צאיג, רוני מהצרי: "אם לא הפרשה, הייתי מנצח בבחירות", באתר nrg‏, 15 במאי 2009
↑  שמוליק חדד, נסגר תיק הטרדה נגד ראש העיר אשקלון לשעבר, באתר ynet, 10 במאי 2009
פורום מנהלי כספים ראשיים CFO

| --- | --- |

 נתונים כלליים
 סוג:  חברה פרטית
 תקופת הפעילות:  1997–הווה (כ־28 שנים) 
 מיקום המטה:  תל אביב-יפו 
 בעלות:  נגה קינן
 יו"ר:  יושבת ראש: נגה קינן
 מנכ"ל:  מיכל קורן
  
 אתר רשמי
 
פורום מנהלי כספים ראשיים (סי.אף.או), איגוד מקצועי בע"מ המוכר בשם המקוצר "פורום CFO" הוא חברה פרטית בבעלותה של נגה קינן, העומדת בראש החברה מיום הקמתה בשנת 1997, ומשמשת ארגון לסמנכ"לי כספים בחברות שמחזורן השנתי מעל 40 מיליון דולר. הפורום מאגד כ-650 חברים, אשר 180 מתוכם הם סמנכ"לי כספים של חברות שמחזורן עולה על 200 מיליון דולר. הפורום חבר בארגון הבינלאומי IAFEI– International Association of Financial Executives Institutes, המאגד ארגונים מקבילים מ-19 מדינות ברחבי העולם.
מבנה

הפורום הוא חברה פרטית (ולא איגוד מקצועי כפי שבעליו מציגה אותו) שנמצא בבעלותה המלאה של נגה קינן אשר משמשת כיושבת הראש שלו מיום הקמתו. ועדת ההיגוי אחראית על העניינים המקצועיים, על פי תקנון הפורום, וחברים בה בין 15 ל-30 סמנכ"לי כספים בכירים. חברי מועצת הפורום הם כ-180 סמנכ"לי כספים בחברות המובילות במשק.
בפורום פעילות שמונה ועדות מקצועיות ושתי ועדות משנה: ועדת דיווחים כספיים וניירות ערך, ועדת מימון, שתחתיה פועלות ועדות המשנה למימון בנקאי ולמימון חוץ בנקאי, הוועדה לניהול סיכונים ומכשירים פיננסיים, ועדת עידוד השקעות הון, הוועדה למס הכנסה, הוועדה למע"מ ומיסים עקיפים, הוועדה למיסוי בינלאומי, והוועדה ל-IT. כמו כן בתוך הפורום פעילים עשרה תאים המאגדים תתי-קבוצות של סמנכ"לי כספים. בין התאים הפועלים בפורום: תא חברות רב-לאומיות, תא חברות נסחרות בחו"ל, תא חברות קמעונאיות, תא חברות אחזקה ישראליות, ותא לקידום חברתי כלכלי בפריפריה.
בשנים 2004–2005 הוביל הפורום את המאבק לביטול מס בולים, שהגיע לשיאו בהגשת עתירה לבג"ץ נגד משרד האוצר והביא לביטול המס.
אחת לשנה מפרסם פורום CFO סקר שביעות רצון מתפקודם של גופי ממשל כלכליים. בין הגורמים הנבדקים: מידת ההערכה למדיניות משרד האוצר, משרד התמ"ת ובנק ישראל, רמת השירות, המקצועיות והאמינות של גופי הממשל הכלכליים. בנוסף, הפורום מקיים השתלמויות המציעות תוכניות לימוד לסמנכ"לי כספים.
בשנת 2014 פעל הפורום להקמת איגוד הכלכלנים.
תחומי פעילות

קידום ענייניהם המשותפים של סמנכ"לי הכספים.
קיום כנסים וימי השתלמויות מדי שנה.
מתן ייצוג בכנסת ושאר מוסדות השלטון.
מעמד הפורום

בין השנים 2003 ל-2007 נשאה החברה את התואר "חברה לתועלת הציבור" למרות שמעולם לא הייתה כזו, ולמעשה תמיד הייתה חברה פרטית הפועלת למען רווחים. בעקבות תיקון מס' 6 לחוק החברות, הקובע תנאים להגדרת חברה לתועלת הציבור, הפורום החליף את התואר ב"איגוד מקצועי". הפורום מחזיק בדומיין אשר סיומת האינטרנט שלו היא ".org" שמיועדת לאתרי אינטרנט של גופים ללא כוונת רווח, אך כלל זה אינו נאכף.
החברה הציגה עצמה כארגון מקצועי, כהגדרתו בסעיף 9(2א) לפקודת מס הכנסה, שעודף הכנסותיו פטור ממס הכנסה. לאחר שפקיד השומה קבע שלא מתקיימים בחברה התנאים להכרה בה כארגון מקצועי, ולכן עודף הכנסותיה חייב במס הכנסה, ערערה החברה לבית המשפט המחוזי בתל אביב, אך ערעורה נדחה, תוך שהשופט מביע מחאה על עצם הגשתו.
ביקורת

בעיתונות הכלכלית נמתחה ביקורת על מהותו של הפורום, בכך שמחד הוא מנסה להשפיע על המדיניות הכלכלית הציבורית ומציג את עצמו כגוף הפועל למען המשק הישראלי, ומאידך הוא למעשה חברה פרטית, שלבעליה, נגה קינן, ישנם אינטרסים של טוויית קשרים עסקיים ורווח אישי מפעילותו. בעקבות ביקורת זו, שהעלתה את הטענה כי מדובר בגוף למטרות רווח, פורסם כי רשות המיסים הפסיקה את שיתוף הפעולה שלה עם הפורום עד להחלטת משרד המשפטים בעניין.
ראו גם

פורום ראשי החברות ובכירי המשק בישראל
הערות שוליים

↑  בתה של נגה קינן
↑  הפורום אינו איגוד מקצועי אלא חברה פרטית
↑  חברי האיגוד הבינלאומי - IAFEI.
↑  תקנון הפורום.
↑  ניצן כהן, פורום CFO: אכיפה מלאה של חוק מס הבולים תעלה לציבור הישראלי 2.5 מיליארד שקל בשנה, באתר TheMarker‏, 12 בספטמבר 2004
רועי ברגמן, ‏אולמרט הנחה על ביטול מס הבולים החל מה-1 בינואר 2006, באתר גלובס, 7 בדצמבר 2005
↑  דו"ח סקר פורום CFO לתפקוד גופי ממשל, באתר משרד האוצר, ינואר 2011
↑  אין להתבלבל. עדיין מדובר בחברה פרטית הפועלת למען רווח
↑  פורום מנהלי כספים ראשיים (סי.אף.או) בע"מ נגד פקיד שומה תל אביב 5, ניתן ב-11 בינואר 2015
↑  שי אספריל, הרווח כולו שלה, באתר כלכליסט, 27 בינואר 2011
↑  הדר קנה, בעקבות חשיפת "כלכליסט": רשות המסים משהה את הפעילות עם נגה קינן, באתר כלכליסט, 9 בפברואר 2011
מיכה בן-עמי (רבינוביץ)

אין תמונה חופשית
מיכה בן-עמי (רבינוביץ) (1895 – 6 בדצמבר 1974) היה רופא ישראלי, מנהל מכון הרנטגן בבית החולים הדסה בירושלים (1925–1930) והרנטגנולוג השני של תל אביב.
קורות חיים

בן-עמי נולד באודיסה, אוקראינה, ברוסיה למרדכי בן-עמי ממשפחת ר' נחמן מברסלב ולאמו חיה לבית יפה, שהייתה אחותו של הד"ר הלל יפה. אח לירמיהו, לתמר ולשרה בן-עמי סולודר, אשר הייתה רופאה ביסוד המעלה, אשתו של המשורר אברהם סולודר.
אחרי פרעות 1905 היגרה משפחתו לשווייץ, בן עמי סיים תיכון בז'נבה והתקבל שם לבית ספר לרפואה. סיים את לימודיו ב-1920. התמחה ברנטגנולוגיה.
בשנת 1925 עלה בן-עמי לארץ ישראל. עד שנת 1930 ניהל את מכון הרנטגן של בית החולים הדסה בירושלים.
בשנת 1930 הקים בן-עמי את מכון הרנטגן השני בתל אביב, ברחוב בלפור מול בית החולים הדסה, בבית בן קומה. אשתו, חנה, הייתה אסיסטנטית ומנהלת החשבונות. מכון הרנטגן הראשון בתל אביב הוקם על ידי ד"ר ישעיהו אליהו.
בן-עמי היה בין המייסדים של האיגוד הרנטגנולוגי בישראל.
בשנת 1934 נשא בן-עמי את חנה לבית שטרן. בהמשך נולדו הבנות אימרה והילה.
בשנת 1969 חיבר בן-עמי ביחד עם ד"ר אשר גולדשטיין מילון רנטגנולוגי עברי, שיצא לאור בהוצאת ניב.
בן-עמי נפטר ב-1974 ונקבר בבית העלמין קריית שאול.
ממחקריו

"מונחים לרפואה ולרוקחות" - קובץ אקדמי-דתי - הוצאת "יבנה" (1949) (ביחד עם ד"ר אשר גולדשטיין והרוקח הילמן)
ראו גם

רדיולוגיה
לקריאה נוספת

נסים לוי, יעל לוי, "רופאיה של ארץ-ישראל 1948-1799", איתי בחור - הוצאה לאור, זכרון יעקב, מהדורה שנייה, מרץ 2012, עמוד 124.
"קורות", 1987, עמוד 635.
הערות שוליים

1 2  מיכה בן-עמי באתר GRAVEZ
↑  העבר חוברת ט', חרות, 14 בספטמבר 1962
↑  הלווית אלמנת בן עמי ז"ל, הארץ, 17 בפברואר 1941
↑  דוד תדהר (עורך), "מיכה בן-עמי", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך ג (1949), עמ' 1489
↑  בהדסה, דואר היום, 7 בינואר 1926
↑  תל אביב: זכרונות 1919 - 1939 / דניאל מטלון, פרויקט בן יהודה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007258587705171  ISNI: 0000 0004 0181 5893  VIAF: 297049447   WorldCat (עם VIAF): 297049447
סטף ורטהיימר

זאב סטף ורטהיימר (נולד ב-16 ביולי 1926, ה' באב ה'תרפ"ו) הוא תעשיין, פילנתרופ, איש עסקים ופוליטיקאי ישראלי.
מייסדם של המפעלים "ישקר", "טכנולוגיית להבים" וקבוצת IMC, זוכה פרס ישראל וחבר הכנסת התשיעית מטעם התנועה הדמוקרטית לשינוי (מפלגת ד"ש). שירת בצבא הבריטי במלחמת העולם השנייה ובפלמ"ח ובצה"ל במלחמת העצמאות. עסק ביוזמות בתחום החינוך, כלכלה ואיכות השלטון. במאי 2023 הוערך הונו של ורטהיימר בכ-6.3 מיליארד דולר.
במשך שנים ניהל ביחד עם בנו, איתן ורטהיימר, את קבוצת ישקר-IMC. בשנת 2006, לאחר 54 שנות ניהול, נרכשו על ידי קבוצת ברקשייר האת'וואי, 80% מהמניות של החברה תמורת 4 מיליארד דולר. בשנת 2011 רכשה ברקשייר את 20 האחוזים הנותרים, תמורת 2 מיליארד דולר נוספים.
ורטהיימר הגה את שיטת גני התעשייה עבור תעשיינים ויזמים ובחסותו נבנו גני תעשייה במגדל תפן, עומר, תל חי, נצרת ועוד. במסגרת פעילותו החינוכית, ורטהיימר הקים, מימן ותמך בבתי ספר מקצועיים. על פעילותו לאורך חייו ניתנו לו פרסים ועיטורי הוקרה בהם פרס קפלן, פרס רוטשילד, פרס ישראל לשנת התשנ"א ופרס יגאל אלון. פעילותו החלוצית של ורטהיימר מתבטאת בפועלו ארוך השנים לפיתוח התעשייה והכלכלה בין היתר באזורים מדוללי אוכלוסין ברחבי הארץ. מיזמי הבנייה האזרחיים שהוא לקח בהם חלק כוללים את ייסוד כפר ורדים בגליל המערבי וייסוד לבון במועצה אזורית משגב.
ביוגרפיה > קריירה עסקית מוקדמת

ורטהיימר עבד בתע"ש ו"מכון 3" (שהפכה בהמשך לרפא"ל) אך פוטר ב-1952, משום שלא היה בעל תואר מהנדס. הוא הקים בחצר ביתו בנהריה בית מלאכה שבו ייצר סכינים, כלים לחיתוך מתכות וכן לוחיות מתכת מושחזות, את התוצרת שיווק בעצמו כשהוא רכוב על אופנוע. בית המלאכה שגודלו היה כ-20 מ"ר התפתח למפעל "ישקר", מפעל העוסק בייצור כלי חיתוך למתכת המורכבים במכונות לעיבוד שבבי (כגון מחרטות). "ישקר" גדל לחברה משגשגת המייצאת תוצרתה למדינות זרות וב-1962 אף הוקם בהולנד מפעל "דוראקרב" בבעלות משותפת ישראלית-אמריקנית וחברת "ישקר".
ב-1968, לאחר מלחמת ששת הימים ועקב האמברגו הצרפתי למכירת נשק לישראל, הקים את "להבי ישקר", מפעל לחישול להבים (אנ') למנועי סילון, כדי לסייע למאמץ הביטחוני. ברבות הימים שינה המפעל שמו ל"טכנולוגיית להבים".
בשנת 1976 זכה ורטהיימר בפרס התעשייה בקטגוריית המתכת.
בשנת 1981, פתחה אשתו, מרים ורטהיימר, את מאפיית המגדנאות (קונדיטוריה) "לחמי" בשותפות עם גבי זוהר, קבלן מנהריה. נכון ל-2010, החזיק ורטהיימר ב-75% מהמאפייה. המאפייה נמכרה לחברת ויסוצקי ב-2012. בשנת 1981 הקים ורטהיימר את מיקרו כלים, חברה שעסקה בפיתוח מוצרי דיוק זעירים לתעשיות טכנולוגיות.
בתחילת 1983 נפצע בתאונת דרכים.
בשנת 1983 הצטרף למפעל בנו, איתן ורטהיימר, זוכה "פרס התעשייה" לשנת 1996, במטרה לחלץ את החברה מקשיים. פעילותו של איתן בניהול החברה הביאה לגידול מואץ במכירות ורווחי המפעל.
ב-5 במאי 2006 נרכשו 80% מקבוצת "ישקר" שבבעלותו ובבעלות בנו על ידי חברת ההשקעות של וורן באפט בסכום של 4 מיליארדי דולרים. עסקה זו הפכה את משפחת ורטהיימר למשפחה העשירה בישראל ומספר 188 בעולם, ובשנת 2007 הונו הוערך בכ-4.4 מיליארד דולר. ב-1 במאי 2013 קנה וורן באפט את ה-20% הנותרים של החברה תמורת כ-2 מיליארד דולר.
ביוגרפיה > גני התעשייה – מודל תפן

ב-1982 יזם את הקמת גוש תפן ואזור התעשייה "תפן" בגליל המערבי. אל אזור התעשייה עבר מפעל "ישקר". בתוך אזור התעשייה הוקם גן תעשייה שמטרתו לסייע לפיתוח יוזמות יצרניות, בדגש על ייצור המיועד לייצוא. לצד המפעלים הוקמו בגן התעשייה מוזיאונים וניתן בו מקום רב לאומנות בכלל ולפיסול בפרט. על סמך מודל זה, שזכה לשם "מודל תפן", המשיך ורטהיימר בהקמת גני תעשייה בתל חי (1992), בעומר (1995), בלבון (1998), בדלתון (2006) ובנצרת (2014). בשנת 2005 הקים ורטהיימר גן תעשייה בגזבה שבטורקיה.
ביוגרפיה > יוזמות חינוכיות

פרק זה טעון עדכון. אנא תרמו לוויקיפדיה . ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. הסיבה היא הפעילויות החינוכיות שלו נעצרו לפני מספר שנים.
ב-1964 היה שותף בהקמתו של בית הספר התעשייתי "צור" בנהריה. בית הספר סיפק הכשרה מקצועית לבני נוער שנפלטו ממערכת החינוך הציבורית.
בין השנים 1976– כיהן כחבר ויו"ר הוועד המנהל של בית הספר "בסמ"ת" שליד הטכניון.
בין השנים 1989–1993 כיהן בחבר המנהלים של הטכניון בחיפה.
בתחילת שנות האלפיים, הקים מחדש את רשת "צור", שבשיאה כללה שלושה תיכונים מקצועיים: צור ים בשיתוף חיל הים (חיפה), צור ברק בשיתוף חיל החימוש (ג'וליס) וצור לבון ביישוב לבון. במהלך השנים העביר את שני בתי הספר האחרונים לתפעולם של רשתות חינוך אחרות. בנוסף, הקים סמוך ליישוב לבון את מכינת צור שלם, מכינה קדם-צבאית המשלבת מסלול ייחודי של שירות קרבי בחטיבת הנח"ל ורכישת תעודת מקצוע בתחום העיבוד השבבי מטעם משרד העבודה.
מאז 2010 רוכזו היוזמות החברתיות שהוביל ורטהיימר תחת קרן סטף ורטהיימר. הקרן עוסקת בקידום החינוך הטכנולוגי בארץ, מקימה מגמות טכנולוגיות מתקדמות בבתי ספר ומנסה לייצר חיבור בין בתי הספר לשוק העבודה.