stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ז'אן רישפן
מבחר מכתביו

La Glu (1881, novel) was made into a silent film, La Glu (1913), by Henry Krauss.
Nana Sahib (1883, play), with incidental music by Massenet.
Monsieur Scapin (1886, play)
Le Flibustier (1888, play; the basis for an opera of the same name by César Cui)
Par le glaive (1892, play)
Vers la joie (1894, play)
Le Chemineau (1897, play) was made into a (silent) film by Henry Krauss, Le chemineau or A Vagabond of France (1917) and again by Fernand Rivers (1995), with music by Tiarko Richepin (1884-1973). This play was also performed in London and New York, first as Ragged Robin, adapted by Louis N. Parker, at Her Majesty's Theatre (London, 1898) with Charles Warner ; and in New York, as The Harvester : A Drama of the Fields, adapted by Charles Montgomery Skinner, at the Lyric Theatre (1904) with Otis Skinner.
Le Chien de garde (1898, play)
Les Truands (1899, play)
Don Quichotte (1905, play)
L'Aile, Roman des Temps Nouveaux (1911) translated as The Wing by Brian Stableford (2011) ISBN 978-1-61227-053-1
Mères Françaises (1917, film, translated as Mothers of France), scenario for the war film directed by Louis Mercanton, starring Sarah Bernhardt
Nouvelle Mythologie Illustree, Tome I & II (1920)
Le Coin des Fous (1921) translated as The Crazy Corner by Brian Stableford (2013) ISBN 978-1-61227-142-2
לקריאה נוספת

Arnold Guyot Cameron (1905). Selections from Jean Richepin, Silver, Burdett and Co.
Kate Hyde Dunbar (1939). Jean Richepin, Poet and Dramatist, University of Georgia.
Harry E. Wedeck (1947). "The Last of the French Bohemian Poets," The Modern Language Journal, Vol. 31, No. 8.
Howard Sutton (1961). The Life and Work of Jean Richepin, Librairie Droz.
http://www.jeanrichepin.free.fr
הערות שוליים

1 2  Biography on the site of l’Académie française : Jean RICHEPIN | Académie française, www.academie-francaise.fr
1 2 3  Richepin, Jean, 1911 Encyclopædia Britannica
↑  Gallica : BnF Catalogue général, catalogue.bnf.fr (בצרפתית) ; Bru Zane : https://www.bruzanemediabase.com/exploration/oeuvres/carillonneur-richepin-leroux
↑  Gallica : BnF Catalogue général, catalogue.bnf.fr (בצרפתית) ; Bru Zane : CHOUDENS Paul de, LEROUX Xavier, RICHEPIN Jean, La Plus Forte, www.bruzanemediabase.com, ‏1924-11-01 (בצרפתית)
↑  https://www.gsarchive.net/AMT/napoleon/index.html and Gallica :
↑  See : https://imslp.org/wiki/Category:Richepin,_Jean & https://www.lieder.net/lieder/get_author_texts.html?AuthorId=2332
↑  Jules Massenet (1842-1912), [Nana-Sahib], 1883. (בצרפתית)
↑  "Sarah Bernhardt in Real War Film; "Mothers of France" from Scenario of Jean Richepin Moves Rialto Audience". The New York Times. 12 במרץ 1917. {{cite news}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007279424105171  PLWABN: 9810697509805606  BIBSYS: 90938877  BNE: XX1087972  BnF: cb123845061 (data)  CANTIC: a11162156  CiNii: DA0911452X  GND: 118788752  ISNI: 0000 0001 2136 5429  LCCN: n88631552  Léonore: 321006  MusicBrainz: b7435ae6-e142-42c1-b7c7-e1177e3aef6d  NKC: jn19990007027  NLA: 35139832  NLG: 111611  NSK: 000105309  NTA: 068598149  RERO: 02-A003743944  SELIBR: 263232  SNAC: w6f76ddw  SUDOC: 032905831  Trove: 839458  VcBA: 495/248270  VIAF: 64087745   WorldCat (עם VIAF): 64087745 
פוסטר למחזה (שלא הוצג) מאת לאון ספיליאר, 1917
זוהר (מושב)

זוהר (זֹהַר) הוא כפר שיתופי חקלאי בנגב המערבי. מבחינה המוניציפלית היישוב נמצא בתחומי המועצה האזורית לכיש ומשתייך לתנועת האיחוד החקלאי.
| --- | --- |
אין תמונה חופשית
מדינה: ישראל ישראל
מחוז: הדרום
מועצה אזורית: לכיש
גובה ממוצע: ‎117 מטר
תאריך ייסוד: 1956
תנועה מיישבת: האיחוד החקלאי
סוג יישוב: מושב
נתוני אוכלוסייה לפי הלמ"ס לסוף 2022
  - אוכלוסייה: 327 תושבים
    - שינוי בגודל האוכלוסייה: ‎-4.7% בשנה
 מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת השפלה מוגדלת) זוהר(למפת השפלה רגילה) זוהר(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום זוהר(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום זוהר31°35′43″N 34°41′34″E﻿ / ﻿31.5953896019632°N 34.6926807099858°E﻿ / 31.5953896019632; 34.6926807099858  heמפת היישובים של מועצה אזורית לכיש (in English: Lakhish Regional Council) באדום - זוהר בירוק - מיקום בניין המועצה tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
מדד חברתי-כלכלי - אשכול לשנת 2021: 6 מתוך 10

היישוב הוקם בשנת 1956 ויושב על ידי עולים מאלג'יריה ומתוניסיה. במהלך השנים הצטרפו אליו עולים שלא נקלטו ביישובים אחרים (מסיבות לוגיסטיות) מעיראק, הונגריה, רוסיה ועוד.
הקמת הבסיס של יישוב והיישוב עצמו נעשתה על ידי גורמים רבים. הבולטים ביניהם היו מקורות (חברת המים הלאומית), גרעיני נח"ל שהתיישבו בסביבה, איחוד הקבוצות והקיבוצים ומועצת הכפריים השיתופיים. טרם קום המדינה באזור היישוב התמקם בסיס שדה של הפלמ"ח במשך כחצי שנה.
בשנות ה-50 וה-60 סבל היישוב מהתקפות פידאיון רבות שבאו מכוון רצועת עזה.
תחילה השתייך היישוב לחטיבת איחוד הקבוצות והקיבוצים שפעלה תחת תנועת העובד הציוני. עם הפיכת החטיבה לתנועה עצמאית זוהר עבר לתנועת האיחוד החקלאי (שהוקמה באמצעות איחוד מספר גופים, ביניהם מועצת הכפריים השיתופים שזוהר היה חבר אף בה. איחוד גופים אלה התקיים במקביל להפיכת החטיבה לתנועה עצמאית). במהלך השנים זוהר השתלב באיחוד החקלאי. בשנת 1965 זוהר היה מהכפריים הבולטים של התנועה שלקחו חלק במאבק נגד חוק המושבים (יחד עם כל יישובי האיחוד החקלאי) שלבסוף צלח, ובשנות ה-70 וה-80 זוהר לקח חלק נרחב בהקמת תנועת הנוער של האיחוד החקלאי.
זוהר נמצא בצפון הנגב, בדרום מערב חבל לכיש בסמוך לערים שדרות, קריית גת ואשקלון.
מהבחינה החקלאית תנאי הגידול ביישוב הם אופטימליים לרוב הגידולים הנפוצים בישראל. טמפרטורה נוחה, אדמה כבדה וכמות משקעים רבה. השטח החקלאי של היישוב גדול מאוד אך יש שטחים שנמצאים בטריטוריית היישוב ולא בבעלותו או בבעלות חבריו, או כאלה שנחכרו/הושכרו לגורמים חיצוניים לשנים רבות (חלק מהשטחים החקלאים של היישוב נמצאים בתחומי המועצות האזוריות שער הנגב ומרחבים).
אגם זוהר - אגם מלאכותי (במקורו טבעי) ששטחו כ-1,200 דונם והוא בעל יכולת להכיל כ-7 מיליון קוב מים. הקמת האגם החלה בשנת 1949. והוא אחד ממאגרי המים הגדולים בישראל, על כן גם המוביל הארצי עובר בשטחו של היישוב.
היישוב סובל, ביחד עם שאר יישובי הנגב המערבי, ממתקפות של רקטות מרצועת עזה.
לאחרונה אושר ביישוב פרויקט הקמה של שכונה חדשה מול אגם זוהר שתכלול 92 מגרשים.
הערות שוליים

1 2  אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור 
סוף יולי 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור

סוף 2022.
↑  הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007590409205171  VIAF: 317132779   WorldCat (עם VIAF): 317132779
טבעת איינשטיין

דוגמה לטבעת איינשטיין הנוצרת בעקבות עידוש כבידתי.
טבעת איינשטיין (על שמו של אלברט איינשטיין) היא תופעה בתחום אסטרונומיה תצפיתית בה תנועת קרני האור המגיעות מגרם שמיים מוסטת על ידי מסה גדולה במיוחד, כך שלצופה דמות המקור של גרם השמיים נראית כטבעת. תופעה זו היא מקרה פרטי של עידוש כבידתי.
טבעת איינשטיין מתרחשת כאשר מקור האור, המסה המשמשת כעדשה והצופה נמצאים כולם על ציר אחד.
טבעת איינשטיין המלאה הראשונה שתועדה, המכונה B1938+666, אותרה בשנת 1998 על ידי אסטרונומים מאוניברסיטת מנצ'סטר במצפה הכוכבים ג'ודרל בנק וטלסקופ החלל האבל של נאס"א.
ראו גם

עידוש כבידתי
חואן השני, מלך אראגון

חואן השני, מלך אראגון (בספרדית: Juan II de Aragón‏; 29 ביוני 1398 - 20 בינואר 1479) המכונה "הגדול" (El Grande), היה מלך אראגון בין השנים 1458–1479.
ביוגרפיה

חואן השני נולד במדינה דל קמפו ב-29 ביוני 1398, והיה בנם של פרננדו הראשון, מלך אראגון ולאונור אורקה מקסטיליה, רוזנת אלבורקרקה, בתם של סנצ'ו אלפונסו, הרוזן הראשון מאלבורקרקה וביאטריש, רוזנת אלבורקרקה.
ב-10 ביוני 1420 התחתן חואן עם בלאנקה הראשונה, מלכת נווארה, בתם של שארל השלישי, מלך נווארה ולאונור מקסטיליה, מלכת נווארה, וב-8 בספטמבר 1425 הוכתרו חואן ובלאנקה למלכי נווארה. בשנת 1441 מתה בלאנקה, אשתו של חואן, ובשנת 1442 הוכתר אחיו אלפונסו החמישי, מלך אראגון למלך נאפולי וסיציליה ועבר לגור באיטליה, וחואן משל בשמו באראגון. מכיוון שחואן מלך באראגון בשמו של אחיו, הוא השאיר את בנו, דון קרלוס, בוויאנה שבנווארה, רק עם הדרגה של מושל, בעוד שאשתו בלאנקה תכננה שקרלוס, נסיך ויאנה, יהיה מלך.
באפריל 1444 התחתן חואן עם חואנה אנריקס, בתם של פאדריקה אנריקס, רוזן מנדוסה ומריאנה פרנאנדס דה קורדובה אי איאלה. בשנת 1450 חזר חואן השני עצמו לשלוט ישירות על נווארה, בעידודה של אשתו השאפתנית חואנה אנריקס, שביקשה להבטיח את הירושה לבנה פרננדו (אשר לעתיד יקרא פרננדו "הקתולי"). כתוצאה מכך פרצה מלחמת אזרחים אשר בה הצד החזק של האגראמונטים תמך במלך ובמלכה; והצד של הבומונטים - הקרוי של מנהיגם חואן דה בומונט - תמך במועמדותו של דון קרלוס. תושבי ההרים תמכו בנסיך ויאנה, ואילו תושבי המישורים תמכו במלך. הנסיך דון קרלוס האומלל הובס על ידי אביו באייבר בשנת 1451, ונאסר לשנתיים, שבמהלכן כתב את ספרו המפורסם "קורות נווארה" אשר מהווה מקור עיקרי לידע על התקופה. לאחר שחרורו, הוא ביקש לשווא את עזרתו של שארל השביעי, מלך צרפת וכן את עזרת דודו אלפונסו החמישי, מלך אראגון (אשר גר אז בנאפולי).
ב-27 ביוני 1458 מת אחיו אלפונסו החמישי, מלך אראגון, וחואן עלה במקומו לשלטון, מלבד בממלכת נאפולי שם עלה בנו של אלפונסו פרדיננדו הראשון, מלך נאפולי לשלטון. בשנת 1460 נאסר שוב בנו קרלוס בהתעקשותה של אשתו חואנה, אך לשמע הדבר התמרדו הקטלונים והוא שוחרר והושם כמושל קטלוניה. קרלוס מת בשנת 1461 ללא בנים יורשים שיוכלו לכבוש חזרה את ממלכת נווארה; לפני מותו מינה את אחותו בלאנקה כיורשת, אך היא נאסרה עם מותו ומתה בשנת 1464.
זכותה של בלאנקה לכס הנווארי נורשה על ידי אחותה, לאונור, מלכת נווארה, רוזנת פואה ובארן, אשר הייתה בעלת ברית של אביה, והיא זאת שירשה לבסוף את חואן לאחר מותו.
בשנת 1462 פרצה מלחמת האזרחים הקטלונית, ובתמורה לעזרתו של לואי האחד עשר, מלך צרפת, מסר לו חואן את רוזנות רוסיון. בשנת 1472 לקה חואן בקטרקט, אך נרפא על ידי רופאו היהודי אביתר קרשקש.
ב-20 בינואר 1479 מת חואן השני, ובנו פרננדו השני, מלך אראגון שהיה נשוי לאיזבלה הראשונה, מלכת קסטיליה עלה לשלטון במקומו, ובכך החל את איחוד ספרד.
משפחתו

מנישואיו של חואן לבלאנקה הראשונה, מלכת נווארה, היו לו 4 ילדים:
קרלוס (1421–1461)
חואנה (1423–1425)
בלאנקה (1424–1464)
לאונור (1426–1479)
מנישואיו של חואן לחואנה אנריקס, היו לו 2 ילדים:
פרננדו (1452–1516)
חואנה (1454–1517)
בנוסף היו לחואן ילדים לא חוקיים.
ראו גם

מלכי אראגון
ויקטור ליאנדרו באז'י

ויקטור ליאנדרו באז'י (בפורטוגלית: Victor Leandro Bagy; נולד ב-21 בינואר 1983) המכונה ויקטור (Victor) הוא כדורגלן עבר בריזלאי ששיחק בעמדת השוער.
קריירת מועדונים > פאוליסטה

ויקטור החל את דרכו ב-1997 בקבוצת הנוער של סאו פאולו אך ב-1998 עבר לשחק בקבוצת הנוער של פאוליסטה. בשנת 2000 החל ויקטור להיכלל בסגל הקבוצה הבוגרת כשוער מחליף. ב-2003 ערך את הופעת הבכורה שלו בהרכב הקבוצה.
קריירת מועדונים > גרמיו

ב-18 בדצמבר 2007 הצטרף ויקטור לקבוצת גרמיו בעבור 400,000 ריאל ברזילאי. ב-24 בפברואר 2008 סבל מפציעה ונעדר במשך חודש וחצי. ב-18 ביוני 2010 חתם ויקטור על משחק בקבוצה עד 2015.
קריירת מועדונים > אתלטיקו מיניירו

ב-29 ביוני 2012 חתם ויקטור על חוזה בקבוצת אתלטיקו מיניירו למשך חמש שנים בעבור €3,500,000.
בפברואר 2021 הודיע על פרישה ממשחק פעיל.
קריירה בינלאומית

ב-21 במאי 2009 הופיע ויקטור לראשונה במדי נבחרת ברזיל בכדורגל במהלך גביע הקונפדרציות. ב-10 באוגוסט 2010 הופיע במשחק נבחרת ברזיל נגד נבחרת ארצות הברית כחלק ממונדיאל 2010. ב-7 במאי 2014 זומן ויקטור למונדיאל 2014.
סטטיסטיקת קריירה > מועדונים

| מועדון | עונה | ליגה> הופעות | ליגה> שערים | גביע> הופעות | גביע> שערים | יבשתי> הופעות | יבשתי> שערים | אחר> הופעות | אחר> שערים | סה"כ> הופעות | סה"כ> שערים |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| גרמיו | 2008 | 38 | 0 | – | – | – | – | – | – | 38 | 0 |
| גרמיו | 2009 | 28 | 0 | – | – | 10 | 0 | 16 | 0 | 54 | 0 |
| גרמיו | 2010 | 35 | 0 | 9 | 0 | 1 | 0 | 21 | 0 | 66 | 0 |
| גרמיו | 2011 | 32 | 0 | – | – | 8 | 0 | 14 | 0 | 54 | 0 |
| גרמיו | 2012 | 6 | 0 | 10 | 0 | 0 | 0 | 20 | 0 | 36 | 0 |
| גרמיו | סה"כ | 139 | 0 | 19 | 0 | 19 | 0 | 71 | 0 | 248 | 0 |
| אתלטיקו מיניירו | 2012 | 29 | 0 | – | – | – | – | – | – | 29 | 0 |
| אתלטיקו מיניירו | 2013 | 29 | 0 | 2 | 0 | 14 | 0 | 15 | 0 | 58 | 0 |
| אתלטיקו מיניירו | 2014 | 32 | 0 | 8 | 0 | 9 | 0 | 10 | 0 | 59 | 0 |
| אתלטיקו מיניירו | 2015 | 38 | 0 | 2 | 0 | 8 | 0 | 15 | 0 | 63 | 0 |
| אתלטיקו מיניירו | 2016 | 19 | 0 | 2 | 0 | 8 | 0 | 10 | 0 | 39 | 0 |
| אתלטיקו מיניירו | סה"כ | 63 | 0 | 2 | 0 | 21 | 0 | 25 | 0 | 111 | 0 |
| סה"כ בקריירה | סה"כ בקריירה | 202 | 0 | 21 | 0 | 40 | 0 | 96 | 0 | 359 | 0 |
סטטיסטיקת קריירה > בינלאומי

| נבחרת לאומית | שנה | הופעות | שערים |
| --- | --- | --- | --- |
| ברזיל | 2010 | 4 | 0 |
| ברזיל | 2011 | 1 | 0 |
| ברזיל | 2013 | 1 | 0 |
| ברזיל | 2014 | 0 | 0 |
| סה"כ | סה"כ | 6 | 0 |
הערות שוליים

↑  Grêmio anuncia goleiro Victor (Grêmio announces goalkeeper Victor)‎ (בפורטוגזית), באתר הרשמי של ויקטור ליאנדרו באז'י, 18 בדצמבר 2007
↑  Grêmio confirma Victor, do Paulista, como seu novo goleiro (Grêmio confirms Victor, from Paulista, as their new goalkeeper)‎ (בפורטוגזית), באתר UOL Esporte, ‏18 בדצמבר 2007
↑  Goleiro Victor, com lesão renal, fica um mês e meio afastado (Goalkeeper Victor, with a kidney injury, stays one and a half month sidelined)‎ (בפורטוגזית), באתר UOL Esporte, ‏25 בפברואר 2008
↑  Goleiro Victor renova contrato com o Grêmio até 2015 (Goalkeeper Victor renews contract with Grêmio until 2015)‎ (בפורטוגזית), באתר Placar, ‏18 ביוני 2010
↑  Atlético-MG contrata goleiro Victor, ex-Grêmio (Atlético-MG signs goalkeeper Victor, former Grêmio player)‎, באתר Estado de S. Paulo, ‏29 ביוני 2012
↑  AE, Goleiro Victor se despede do futebol com vitória do Atlético-MG, Correio do Povo (ב־Brazilian Portuguese)
↑  USA Falls to Brazil 2-0 in Front of 77,223 Fans at The New Meadowlands Stadium, באתר US Soccer, ‏10 באוגוסט 2010
↑  World Cup 2014: Kaka and Robinho omitted from Brazil squad, באתר BBC Sport, ‏7 במאי 2014
| נבחרת ברזיל – קופה אמריקה 2011 |
| --- | --- | --- |
|  1 ז'וליו סזאר •  2 אלבס •  3 לוסיו •  4 טיאגו סילבה •  5 לייבה •  6 סנטוס •  7 רוביניו •  8 רמירס •  9 פאטו •  10 גאנסו •   11 ניימאר •  12 ויקטור • 13 מאייקון •  14 לואיזאו • 15 סנדרו • 16 אלאנו • 17 אליאס • 18 מורה • 19 פרד • 20 ז'אדסון • 21 אדריאנו • 22 ז'פרסון • 23 לואיז • מאמן: מנזס |  1 ז'וליו סזאר •  2 אלבס •  3 לוסיו •  4 טיאגו סילבה •  5 לייבה •  6 סנטוס •  7 רוביניו •  8 רמירס •  9 פאטו •  10 גאנסו •   11 ניימאר •  12 ויקטור • 13 מאייקון •  14 לואיזאו • 15 סנדרו • 16 אלאנו • 17 אליאס • 18 מורה • 19 פרד • 20 ז'אדסון • 21 אדריאנו • 22 ז'פרסון • 23 לואיז • מאמן: מנזס | ברזיל |
| נבחרת ברזיל – מונדיאל 2014 (מקום רביעי) |
| --- | --- | --- |
|  1 ז'פרסון •  2 אלבס •  3 טיאגו סילבה •  4 דוד לואיז •  5 פרננדיניו •  6 מרסלו •  7 האלק •  8 פאוליניו •  9 פרד •  10 ניימאר •   11 אוסקר •  12 ז'וליו סזאר • 13 דאנטה •  14 מקסוול • 15 אנריקה • 16 רמירס • 17 לואיס גוסטבו • 18 הרנאנס • 19 ויליאן • 20 ברנרד • 21 ז'ו • 22 ויקטור • 23 מאייקון • מאמן: סקולארי |  1 ז'פרסון •  2 אלבס •  3 טיאגו סילבה •  4 דוד לואיז •  5 פרננדיניו •  6 מרסלו •  7 האלק •  8 פאוליניו •  9 פרד •  10 ניימאר •   11 אוסקר •  12 ז'וליו סזאר • 13 דאנטה •  14 מקסוול • 15 אנריקה • 16 רמירס • 17 לואיס גוסטבו • 18 הרנאנס • 19 ויליאן • 20 ברנרד • 21 ז'ו • 22 ויקטור • 23 מאייקון • מאמן: סקולארי | ברזיל |
חסמבה או חבורת סוד מוחלט בהחלט

| --- | --- |

עטיפת הספר, מהדורה מחודשת, הוצאת ידיעות ספרים, 2010
 מידע כללי
 מאת:  יגאל מוסינזון
 הוצאה
 הוצאה:  הוצאת נ' טברסקי, הוצאת רמדור, כנרת זמורה-ביתן דביר, ידיעות ספרים
 תאריך הוצאה:  1950
 סדרה
 סדרת ספרים:  חסמבה
 הספר הבא:  חסמבה בבית האסורים
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  002227079, 001354207, 001930920, 001054371, 002914984, 001137254, 001354206
חסמבה או חבורת סוד מוחלט בהחלט הוא ספרו של יגאל מוסינזון שהיה הספר הראשון בסדרת חסמבה שמנתה לבסוף 44 ספרים.
רקע

הספר יצא לאור בצורת סיפור בהמשכים בשנת 1949 בשבועון משמר לילדים, ובשנת 1950 יצא לאור בהוצאת נ' טברסקי כספר. במהלך השנים יצא הספר לאור במהדורות נוספות. בשנות השבעים יצאו מספר מהדורות של הספר בהוצאת רמדור. בשנת 2001 יצאה מהדורה בהוצאת כנרת זמורה-ביתן דביר ובשנת 2010 יצאה מהדורה בהוצאת ידיעות אחרונות ספרי חמד.
הספר קבע את הפורמט בו נכתבו ספרי חסמבה הבאים, והוא כולל את כל האלמנטים שיימצאו בספרים - קריאת הקרב "חסמבה! חסמבה! חסמבה!", "המערה החשמלית" בה פועלים הנערים בהחבא, שם החבורה "חבורת סוד מוחלט בהחלט", ואפיוני דמויות הגיבורים. את הספר אייר שמואל כץ.
הספר הועלה כמחזה בשנת 1952 בתיאטרון "בימתנו" תיאטרון ילדים שפעל לצד תיאטרון האוהל.
עלילה

עלילת הספר מספרת את סיפורם של ילדים מתל אביב, בהנהגת ירון זהבי נער על סף גיל ההתבגרות ובנו של המסגר שמעון זהבי, הפעיל בהגנה. זהבי, וידידו עוזי שחורי, המכונה "עוזי הרזה" אוספים חבורת ילדים וילדות בני גילם - תמר סגנית המפקד, דני הישנוני, שולמית החובשת, אהוד השמן, רפאל כדורי, משה ירחמיאל הממושקף ומנשה התימני, ומצרפים אותם לפעילות כנגד שלטונות המנדט הבריטי. החבורה מנסה למנוע מג'ק סמית הבלש הבריטי המכונה "החיפושית האדומה" למצוא מחסן נשק של ההגנה, ומאוחר יותר משחררת את המפקד ירמיהו, איש ההגנה, מכלאו, ואף כולאת את סמית'.
עלילת משנה מספרת את סיפורו של הנער העני אליהו חרמון, המפגין כישורי שחיה, ובשל כך מצרף אותו ירון זהבי לחבורה. אליהו חרמון נהרג כשהוא נושא עמו מסר חשוב מאוניית מעפילים המתקרבת אל החוף בסערה, וטובע בדרכו אל החוף.
הספר מסתיים בכך שמפקדי צה"ל, לאחר הקמת המדינה, מעניקים לנערים עיטורי גבורה - מגן דוד עשוי מזהב טהור, על גבורתם. בסוף הספר פורסם "מילון מונחים וביטויים" הכולל ביאורים לכ-30 מושגים מפעם המופיעים בספר.
דמויות > החבורה

ירון זהבי - הדמות הראשית. מקים החבורה.
עוזי "הרזה" שחורי - חברו של ירון.
תמר "הסגנית"
דני "הקטן"/"הישנוני"/"הנרדם"
שולמית "החובשת"
אהוד "השמן"
רפאל כדורי
משה ירחמיאל "הממושקף"
מנשה "התימני"
אליהו חרמון - נהרג במהלך הספר
דמויות > דמויות נוספות

ג'ק סמית "החיפושית האדומה" - הנבל של הספר.
המפקד ירמיהו
שמעון זהבי - אבא של ירון.
ויקטור לואיס

| --- | --- |

ויקטור לואיס  תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  5 בפברואר 1928 מוסקבה, ברה"מ 
 פטירה:  18 ביולי 1992 (בגיל 64) לונדון, הממלכה המאוחדת 
 מדינה:  ברית המועצות, רוסיה 
 מקום קבורה:  בית העלמין וגנקובסקויה 
 
ויקטור לואיס (ויטאלי ייבגנייביץ' לואי, ברוסית: Виталий Евгеньевич Луи), נולד במוסקבה ב-5 בפברואר 1928, נפטר בלונדון ב-18 ביולי 1992), היה עיתונאי רוסי ממוצא יהודי, אשר שימש בנוסף, עבור הסובייטים, כצינור בלתי פורמלי להעברת מסרים למערב.
ביוגרפיה

כללית, פרטים רבים בסיפור חייו של לואיס עמומים ונתונים בספק. מקור חלקם הגדול במעין ביוגרפיה שכתב עליו ויאצ'סלב קבורקוב (Кеворков), איש הקשר שלו עם הקג"ב, "ויקטור לואיס: האיש והאגדה" (Виктор Луи. Человек с легендой).
ביוגרפיה > חייו המוקדמים

ויקטור לואיס נולד במוסקבה ב-1928 בשם ויטאלי ייבגנייביץ' לואי, לאב ממוצא פרוסי וממשפחה אמידה (עד למהפכת אוקטובר), ולאם רוסייה, אשר הלכה לעולמה כשבוע לאחר לידתו. החל משנת 1944 הוא מילא מספר תפקידי עזר זוטרים עבור נציגויות זרות במוסקבה. הדבר היפנה אליו את תשומת לבו של הנקו"ד, והוא נעצר בשנת 1946 בקירוב, בלנינגרד. לואי נאשם בריגול ע"פ סעיף 58 (שכלל מספר רב מאוד של פעולות "אנטי סובייטיות"), ונידון ל-25 שנה במחנה עבודה. לואי שהה לשם ריצוי עונשו באינטה (Инта́) שברפובליקת קומי. לאחר כעשר שנים, בשנת 1956 בקירוב, הוא שוחרר, כנראה כחלק מתהליך ההקלה בעולו של המשטר שלאחר מות סטלין.
ביוגרפיה > קריירה עיתונאית

לאחר שחרורו לואי החל לעבוד בעיתונות, תוך קיום קשר קרוב עם הקג"ב, יורשו של הנקו"ד, ותוך מגע הדוק עם העיתונות המערבית. באותה תקופה הוא שינה את שמו לוויקטור לואיס. תחילה לואיס עבד עבור הסניף המוסקבאי של CBS. לדבריו, הוא נתן למעסיקיו לדעת מראש על הפלישה הסובייטית בתגובה על המרד ההונגרי, אם כי בצורה מרומזת, ותוך הסתמכות עקיפה על העיתונות הסובייטית. אחר כך עבד עבור המגזין האמריקני "לוק" (Look, "מבט"). עד שנת 1980 ויקטור לואיס כתב עבור העיתון הלונדוני ה"איבנינג ניוז" (The Evening News, "חדשות הערב"), ולאחר מכן עבור ה"סאנדיי אקספרס" (The Sunday Express, "הישיר של יום ראשון", בקירוב) הבריטי. באותן שנים לואיס הפך למקור מידע חשוב עבור עיתונות המערב, בייחוד כזה ששלטונות ברית המועצות רצו להפיץ, אך לא לעמוד מאחוריו באופן מחייב. כך אירע לא פעם שלואיס עמד מאחורי ידיעות שהגיעו לכותרות העיתונים בעולם.
הראשונה שבאותן ידיעות מרעישות הייתה, אם כי נוסחה בזהירות, אודות הדחתו הצפויה של ניקיטה חרושצ'וב, באוקטובר 1964, וזו הועברה ל"איבנינג ניוז". על פי עדותו של לואיס, הוא הסיק ידיעה זו באמצעות ניתוח פוליטי ונסיבתי שערך הוא עצמו, יחד עם רמז שקיבל מאדם הקשור לשירותי הרדיו הסובייטיים. מידע בלעדי אחר שהועבר על ידי לואיס לאותו עיתון היה אודות הפיגועים במוסקבה (1977). אותם פיגועים יוחסו על ידי לואיס למתנגדי המשטר, והדבר היווה רקע נוח להפעלת יד חזקה של המשטר כלפי החשודים.
ב-21 במרס 1973 הודיע ויקטור לואיס על ביטול "כופר ההשכלה" שהטילה ברית המועצות באוגוסט 1972 על היהודים ששאפו לצאת מתחומיה, אשר היו מעין אגרה מדורגת על פי רמת ההשכלה שרכשו על חשבון המדינה. הכופר, אשר היווה פגיעה חמורה בחופש התנועה, עורר ביקורת נוקבת במערב, בעיקר בישראל ובארצות הברית.
עם זאת, ללואיס היה, לדבריו (שקשה לאמתם), חלק בהפצתה במערב של ספרות שהייתה אסורה בברית המועצות. כך למשל, הוא סייע בהברחת אגף הסרטן (Раковый Корпус) מאת אלכסנדר סולז'ניצין, כמו גם זיכרונותיו של חרושצ'וב.
ביוגרפיה > קשריו עם הקג"ב

אם כי לואיס לא נחשב, ככל הנראה, כחלק אינטגרלי של סגל עובדי הקג"ב, עבודתו נעשתה בפיקוח הארגון, והוא ערך לעיתים מזומנות פגישות עבודה עם אנשי קשר של הקג"ב.
החל מסוף שנות ה-60, ועד שנות ה-80, לואיס נפגש, לדבריו, עשרות פעמים עם ראש הקג"ב, יורי אנדרופוב. בין היתר, הוא התנדב, לדבריו, לנסוע בשליחותו לצ'ילה, לאחר ההפיכה הצבאית שהתרחשה בה בשנת 1973, כדי לוודא שראש המפלגה הקומוניסטית לואיס קורבלאן (Corvalán) נותר בחיים.
במסגרת קשריו עם הקג"ב, הגם שלא היה חבר רשמי בארגון, קיים לואיס בשנים 1973-1971 כמה פגישות עם גורמים בכירים בממשל הישראלי, בראשם עם מרדכי גזית מנכ"ל משרד החוץ ששימש בהמשך כמנכ"ל משרד ראש הממשלה, כחלק ממאמצי ברית המועצות לנהל קשרים דיפלומטיים לא-רשמיים עם ישראל (ברית המועצות ניתקה את קשריה עם ישראל ב-10 ביוני 1967), זאת לנוכח ההבנה שאנואר סאדאת עושה מאמצים להתקרב לארצות הברית, על חשבון ברית המועצות.
ביוגרפיה > חייו האישיים

בנובמבר 1958 לואיס נישא לבריטית ג'ניפר מרגרט סטת'ם (Statham), שעסקה קודם לכן בטיפול בילדים בשגרירות ארצה במוסקבה. נולדו לו ממנה שלושה בנים.
מעמדו של לואיס וקרבתו לחוגי השלטון איפשרו לו רמת חיים גבוהה, בייחוד על רקע המצב הכלכלי בברית המועצות.
כך, לואיס החזיק בדאצ'ה סמוך למוסקבה. כן החזיק בצי של מכוניות פאר. חלק מעושר זה מקורו במדריכים לתיירים מערביים במוסקבה, שנמכרו במטבע זר, אשר לואיס ואשתו הוציאו יחדיו החל מ-1965.
ויקטור לואיס נפטר בלונדון ב-1992, זמן קצר לאחר התפרקות ברית המועצות, כתוצאה מהתקף לב. גופתו נשרפה ואפרו נטמן במוסקבה.
מספריו

(with Jennifer Louis) A Motorists guide to the Soviet Union. Pergammon. 1967.
(with Jennifer Louis) Complete Guide to the Soviet Union. London, Michael Joseph, 1976. ISBN 0718110773.
Sport in the Soviet Union. Elsevier. 1980. ISBN 0-08-024506-4.
Collet’s Guide to Moscow, Leningrad, Kiev. Collets. 1990.
The Moscow Street Atlas. Collets. 1990. ISBN 0-569-09258-2.
Complete Guide to the Soviet Union. 1991. ISBN 0-312-05837-3.
לקריאה נוספת

ברוסית: ויאצ'סלב קבורקוב, "ויקטור לואיס, האיש והאגדה", 
В. Кеворков. Виктор Луи. Человек с легендой, מוסקבה, 2010
הערות שוליים

↑  יאיר אבן, מלחמה או שלום - השיחות החשאיות בין ירושלים למוסקבה לפני מלחמת יום הכיפורים, באתר יסודות - גליון 5, ‏2023
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007305827205171  BIBSYS: 90644385  GND: 126735905  ISNI: 0000 0000 8109 6593  LCCN: n79022953  NKC: js2012686545  NTA: 073759902  SUDOC: 260141224  VIAF: 23141401   WorldCat (עם VIAF): 23141401
חוק השירותים הדיגיטליים

| --- | --- |

 פרטי החוק
 גוף מחוקק:  הפרלמנט האירופי, מועצת האיחוד האירופי 
 שטחים שעליהם חל החוק:  האזור הכלכלי האירופי 
 
חוק השירותים הדיגיטליים, או ה־DSA, הוא חוק שהתקבל באיחוד האירופי בשנת 2022 במטרה להגדיר את האחריות החוקית של פלטפורמות, משתמשים, וחברות ציבוריות שעוסקים בשירותים דיגיטליים, ולהגן על זכויותיהם של האזרחים גם כאשר הם גולשים באינטרנט.