stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
טליה פלד קינן
ביוגרפיה

פלד קינן נולדה בעפולה. גדלה והתחנכה בכפר סבא.
לאחר סיום שירותה בצה"ל כמאבחנת פסיכוטכנית למדה באוניברסיטת תל אביב. היא בוגרת החוגים למדע המדינה והיסטוריה כללית.
בנובמבר 2002 נקלעה עם בעלה ובתה לפיגוע בקניון ערים, שבו מחבל מתאבד פוצץ עצמו בקניון בכפר סבא. בפיגוע נהרגו המאבטח של הקניון ונער בן 15 שהיה במקום. בתה של פלד קינן, שהייתה בת שנה באותה עת, נפצעה ושוחררה כעבור מספר ימים מבית החולים. בעקבות האירוע לאחר שהייתה מובטלת כי חברת ההייטק בה עבדה בתור מנהלת משאבי אנוש נסגרה היא החלה לעבוד בערוץ 10.
את דרכה העיתונאית החלה בשנת 2004, אז התקבלה לערוץ 10 ככתבת רווחה בחדשות 10. היא בלטה כעיתונאית שהעלתה על סדר היום בערוץ נושאים חברתיים שהוזנחו עד אז. כתבה שעשתה על פיטורי נשים שנמצאות בטיפולי פוריות הובילה לשינוי חוק עבודת נשים על ידי חברת הכנסת שלי יחימוביץ'.
בשנת 2008 החלה לערוך כתבות יומן ומגזין בחדשות 10, ובהמשך ערכה סדרות עבור המהדורה המרכזית. בהן סדרה בשם "הורים במלכוד" שעסקה בעומס המוטל על עובדים בישראל, שמתנגש עם זכותם לממש את הורותם, ונובע מהמבנה הלקוי התובעני והדורסני של שוק העבודה בארץ. כתבה שעשתה על הנוהל "גדרה-חדרה" (נוהל שאסר על תנועת פליטים ועובדים זרים במרכז הארץ), הביאה לביטול הנוהל על ידי שר הפנים אלי ישי.
בשנים 2012–2017 ביימה סרטים ששודרו בתוכנית "פנים אמיתיות" בהנחיית אמנון לוי. חלק מהנושאים שבהם עסקה: תיאור מצוקת הבדואים בנגב, תחקיר על קריסת הרפואה הציבורית בישראל, תחקיר על ה"קופים" של עולם הפשע, ואחד נוסף, שבו חשפה שורת מחדלים בהליך מעצרו של אדם ומשפטו.
בשנת 2013 החלה להגיש את "עושים שינוי", תוכנית שעסקה במגוון נושאים חברתיים ושמה דגש על זכויות עובדים ומעמדן של נשים.
מאמצע 2015 שימשה מגישה-מחליפה של סיון כהן בתוכנית "הכל כלול" בערוץ 10.
ב-2018 הגישה את תוכנית התחקירים "עושות חשבון". במקביל, לאחר עזיבתם של אורלי וילנאי וגיא מרוז את תוכנית הבוקר, בין חודש יוני באותה שנה ועד למיזוג רשת וערוץ עשר בינואר שלאחר מכן, הגישה פלד קינן את התוכנית "בוקר אור", לצד דני רופ. לאחר המיזוג, עברה להכין כתבות מגזין עבור חדשות 13.
ב-2022 היא משמשת כעורכת של מהדורת השבת בהגשתה של תמר איש שלום.
בין סרטיה התיעודיים הבולטים:
"לגדל את אבא ואמא" - מציג ילדים בריאים שגדלים עם הורים בעלי מגבלה שכלית
"כדור האושר" - עוסק בשימוש ההולך וגובר בכדורים נוגדי חרדה ודיכאון
"חיילים ללא גבולות", על קליטת הפליטים הסוריים על ידי חיילי צה"ל בגבול הצפון
"אחי מיוחד", על התמודדותם של אחים לילדים בעלי מגבלה
פלד קינן זכתה באות תא העיתונאיות לשנת 2014.
נוסף על עבודתה כעיתונאית ומגישה, לימדה בבית הספר לתקשורת במכללה האקדמית ספיר.
ביוגרפיה > משפחתה

מתגוררת בתל אביב, נשואה ואם לבת ולבן. אחותה הגדולה היא אשת התיאטרון דורית פלד הרפז ואחייניתיה היא המוזיקאית אילונה הרפז.
בפברואר 2020 כתבה פלד קינן פוסט חושפני בפייסבוק, בו סיפרה על היציאה מהארון של בנה כשהיה בן 12. פרסום זה היה מענה לדבריו של שר החינוך רפי פרץ כנגד הקהילה הלהט"בית. הפוסט של פלד קינן זכה לצפיות רבות, גרר שורה של כתבות בעיתונים ובטלוויזיה והציף את חשיבות התמיכה של ההורים בבני נוער להט"בים כבר בשלב המוקדם של הגילוי.
הערות שוליים

↑   פנים אמיתיות: הקופים של עולם הפשע, באתר nana10‏, 29 בנובמבר 2012
↑   לגדל את אבא ואמא - הסרט המלא, באתר nana10‏, 6 בינואר 2016
↑  דוד אברהם‏, שלום, שמי אראלה מתא העיתונאיות, שמחה לבשר לך שזכית ב"אותא", באתר וואלה, 18 בדצמבר 2014
1 2 3  סמדר שיר, טליה פלד-קינן: להיות אמא לילד שבגיל 12 יצא מהארון, באתר ynet, 22 בינואר 2020
↑  עפר לבנת, ‏"אמירות חשוכות": ראשי רשויות ומורים מזועזעים מדברי השר רפי פרץ, באתר מעריב אונליין, 11 בינואר 2020
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007578650505171  VIAF: 5147481379449241112   WorldCat (עם VIAF): 5147481379449241112
טימותי גוורס

| --- | --- |

 לידה:  20 בנובמבר 1963 (בן 60) וילטשייר, הממלכה המאוחדת 
 ענף מדעי:  קומבינטוריקה, קומבינטוריקה אדיטיבית, תורת המספרים, מתמטיקה 
 מקום לימודים:  איטון קולג'  אוניברסיטת קיימברידג'  טריניטי קולג'  King's College School 
 מנחה לדוקטורט:  Béla Bollobás 
 מוסדות:  יוניברסיטי קולג' לונדון  אוניברסיטת קיימברידג'  קולז' דה פראנס 
 תלמידי דוקטורט:  בן גרין, Mark Jon Walters, Giorgis George Petridis, Gonzalo Fiz Pontiveros, András Zsák, David Conlon, Julia Wolf, Tom Sanders, Pablo Candela 
 פרסים והוקרה:  מדליית פילדס (1998)  Euler Book Prize (2011)  מדליית דה מורגן (2016)  Knight Bachelor (16 ביוני 2012)  Nature's 10 (2012)  פרס וייטהד (1995)  עמית החברה המלכותית 
 www.dpmms.cam.ac.uk/~wtg10/
 
סר ויליאם טימותי גוורס (באנגלית: Timothy Gowers, נולד ב-20 בנובמבר 1963) הוא מתמטיקאי בריטי. הוא פרופסור בקולז' דה פראנס, שם הוא מנהל את מחלקת הקומבינטוריקה, וכן מנהל מחקר באוניברסיטת קיימברידג' ועמית מחקר בטריניטי קולג'. בשנת 1998 קיבל את מדליית פילדס על מחקריו המשלבים אנליזה פונקציונלית וקומבינטוריקה.
קורות חייו

טימותי גוורס נולד במרלבורו, הממלכה המאוחדת. אביו היה פטריק גוורס, מלחין סרטים בריטי ידוע.
גוורס למד בבית ספר יסודי בקיימברידג', ולאחר מכן קיבל מלגה ללימודים באיטון קולג', שם הצטיין במתמטיקה. בשנת 1981 זכה במדליית זהב באולימפיאדת המתמטיקה הבינלאומית.
גוורס קיבל בשנת 1990 תואר דוקטור מטריניטי קולג' על עבודתו בנושא מבנים סימטריים במרחבי בנך. לאחר סיום הדוקטורט עבד כמרצה ביוניברסיטי קולג' לונדון, ובשנת 1995 חזר לקיימברידג'. במשך מספר שנים היה פרופסור אורח באוניברסיטת פרינסטון. בשנת 2020 מונה לפרופסור בקולז' דה פראנס, שם הוא מנהל את מחלקת הקומבינטוריקה,
גוורס חקר רבות את מרחבי בנך. הוא השתמש בכלים קומבינטוריים כדי להוכיח כמה מהשערותיו של סטפן בנך בנושא, והצליח לייצר מרחב בנך כמעט חסר סימטריה, ששימש כדוגמה נגדית למספר השערות אחרות. יחד עם ברנרד מורי (אנ') הוא פתר את "בעיית הרצף הבסיסי ללא תנאי" בשנת 1992, והראה שלא לכל מרחב בנך בעל ממד אינסופי יש מרחב משני בעל ממד אינסופי בעל בסיס הניתן לספירה.
לאחר מכן הוכיח מספר משפטים בתחום הקומבינטוריקה. גוורס פיתח כלי בשם "Gowers norms" שמשמש לחקר הקומבינטוריקה האריתמטית, ששימש בסיס למשפט גרין-טאו (אנ') של המתמטיקאים בן גרין וטרנס טאו.
בשנת 2003 הגדיר למה להיפרגרפים. משנת 2009 הוא חוקר את תורת רמזי בגרפים מקריים וקבוצות מקריות, וכן את בעיית P=NP. הוא היה גם שותף בפיתוח מערכת לפתרון בעיות מתמטיות באופן אוטומטי.
הוא חבר ועדת פרס שאו למתמטיקה.
נושאים נוספים > מדע פופולרי

גוורס פרסם מספר ספרים בתחום המדע הפופולרי, בהם הוא מציג מונחים מתמטיים בשפה פשוטה. ספרו "The Princeton Companion to Mathematics" (פורסם ב-2008) זכה בפרס על שם אוילר מטעם האגודה האמריקאית למתמטיקה. כמו כן שימש כיועץ ליוצרי הסרט "הוכחה" (2005).
ספרו "Mathematics : a very short introduction" תורגם לעברית בשם "מתמטיקה" ויצא לאור בשנת 2007 בהוצאת ידיעות אחרונות.
נושאים נוספים > פתרון בעיות מתמטיות בעזרת מיקור המונים

משנת 2009 גוורס מפרסם בעיות מתמטיות בבלוג אישי, וקוראי הבלוג מסייעים בפתרון הבעיות באופן הדומה למיקור המונים.
נושאים נוספים > החרם על אלסוויר

בשנת 2012 קרא גוורס להחרים את הוצאת הספרים אלסוויר, בגלל העלויות הגבוהות של דמי המנוי על כתבי עת מדעיים. החרם הצליח באופן חלקי, בין השאר בגלל גורמים נוספים המכונים "משבר כתבי העת (אנ')".
כדי להוכיח שאפשר להוציא לאור כתב עת מדעי איכותי בעלות נמוכה, גוורס החל בשנת 2016 לפרסם כתב עת בשם "Discrete Analysis (אנ')" בעל גישה פתוחה.
פרסים והוקרה

בשנת 1995 גוורס זכה בפרס וייטהד.
בשנת 1996 גוורס זכה בפרס של האגודה האירופאית למתמטיקה (אנ').
בשנת 1998 קיבל את מדליית פילדס על מחקריו המשלבים אנליזה פונקציונלית וקומבינטוריקה.
בשנת 1999 נבחר לעמית החברה המלכותית.
בשנת 2012 קיבל מבית המלוכה הבריטי את התואר "אביר" על מחקריו המדעיים.
בשנת 2012 נבחר לאחד מעשרת המדענים המובילים בכתב העת Nature.
חיים אישיים

גוורס אב לחמישה, מהם שניים מנישואיו השניים.
הערות שוליים

↑  נתי ליניאל, עוד הסבר לכך ש"מעולם לא הבנו שום דבר במתמטיקה", באתר הארץ, 16 ביולי 2007
↑  הרעיונות המעניינים של השנה (2009), ‏25 בדצמבר 2009.
↑  אסף שטול-טראורינג, חרם חוקרים על ההוצאה המדעית החשובה בעולם, באתר הארץ, 15 בפברואר 2012.
↑  אסף שטול-טראורינג, הרווארד קוראת לחוקריה לא לפרסם מאמרים בכתבי העת של ההוצאות היקרות, באתר הארץ, 3 במאי 2012.
| זוכי מדליית פילדס |
| --- | --- | --- |
| המאה ה־20 | אלפורס, דאגלס (1936) • סלברג, שוורץ (1950) • סר, קודאירה (1954) • רות, תום (1958) •  הרמנדר, מילנור (1962) • גרותנדיק, כהן, סמייל, עטיה (1966) • בייקר, הירונקה, נוביקוב, תומפסון (1970) • בומביירי, ממפורד (1974) • דלין, מרגוליס, פפרמן, קווילן (1978) • יאו, קון, ת'רסטן (1982) • דונלדסון, פאלטינגס, פרידמן (1986) •  ג'ונס, דרינפלד, ויטן, מורי (1990) • בורגיין, זלמנוב, יוקוז, ליון (1994) • בורכרדס, גוורס, מקמולן, קונטסביץ' (1998) |  |
| המאה ה־21 | וויבודסקי, לפורג (2002) • אוקונקוב, ורנר, טאו, פרלמן (2006) • וילאני, לינדנשטראוס, סמירנוב, צ'או (2010) • אבילה, בהרגבה,  היירר, מירזאח'אני (2014) • בירקאר, ונקאטש, פיגאלי, שולצה (2018) • דומיניל-קופן, הא, מיינרד, ויזובסקה (2022) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007304758805171  BnF: cb14482809v (data)  CANTIC: a10935022  CiNii: DA14447758  dblp: 161/4074  GND: 123782716  ISNI: 0000 0001 1681 4787  LCCN: n2002014037  LNB: 000295616  MGP: 67729  NKC: xx0051921  NLK: KAC201310141  NTA: 246149353  ORCID: 0000-0002-5168-0785  SUDOC: 119162776  VIAF: 85633648   WorldCat (עם VIAF): 85633648
יוג'ימבו

| --- | --- |
 מבוסס על:  Red Harvest 
 בימוי:  אקירה קורוסאווה 
 הופק בידי:  טומיוקי טאנקה,  ריוזו קיקושימה, אקירה קורוסאווה
 תסריט:  אקירה קורוסאווה, הידאו אוגוני, ריוזו קיקושימה
 עריכה:  אקירה קורוסאווה 
 שחקנים ראשיים:  טושירו מיפונה, קמאטרי פוג'יווארה
 מוזיקה:  מאסרו סאטו 
 צילום:  קאזו מיאגאווה
 מדינה:  יפן 
 חברת הפקה:  טוהו 
 חברה מפיצה:  טוהו, נטפליקס 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  25 באפריל 1961
 משך הקרנה:  110 דק' 
 שפת הסרט:  יפנית 
 סוגה:  ג'ידאי גקי
 הכנסות באתר מוג'ו:   yojimbo
 סרט הבא:  סנג'ורו (1962)
 דף הסרט ב־IMDb
 
יוג'ימבו (יפנית: 用心棒) הוא סרט ג'ידאי גקי נודע של הבמאי היפני אקירה קורוסאווה, שהופק ב-1961. הסרט מגולל את סיפורו של רונין (טושירו מיפונה) המגיע לעיירה קטנה בה שני ראשי ארגוני פשע מאורגן מתחרים על עליונות. שני הראשים מנסים לשכור את הרונין כשומר ראש. אחת ההשפעות המרכזיות על עלילת הסרט היא ספרי הפשע של דשיל האמט, במיוחד "קציר הדמים" ו"מפתח הזכוכית".
ליוג'ימבו ניתן המקום ה-95 רשימת 500 הסרטים הטובים אי פעם של מגזין אמפייר. יוג'ימבו היווה את הבסיס למערבון הספגטי מ-1964 בעבור חופן דולרים, בבימוי סרג'ו לאונה ובכיכובו של קלינט איסטווד (לאחר שקורוסאווה צפה ב"בעבור חופן דולרים" הוא שלח ללאונה מכתב בו נאמר "זהו סרט טוב מאוד, אך זה הסרט שלי") וב-1996 לרימייק הוליוודי בשם "הגבר שנשאר אחרון" בבימויו של וולטר היל ובכיכובו של ברוס ויליס.
ב-1962 ביים קורוסאווה את סנג'ורו, סרט ההמשך ליוג'ימבו, גם הוא בכיכובו של מיפונה.
יהדות וייטנאם

הקהילה היהודית בווייטנאם היא קטנה באופן יחסי, המונה כיום כ-300 איש. אף על פי שהיהודים היו נוכחים בווייטנאם והיהדות נהוגה מאז סוף המאה ה-19, מרבית היהודים הם למעשה ישראלים לשעבר, עם מעט יהודים וייטנאמים ילידים.
עד עצמאות המדינה > המאה ה-19

היהודים הראשונים שביקרו בווייטנאם הגיעו ככל הנראה בתקופת שושלת נגווין ובעקבות ההתיישבות הצרפתית במדינה במחצית השנייה של המאה ה-19. יש קומץ התייחסויות להתיישבות היהודית בסייגון בדפי ה"ג'ואיש כרוניקל" בשנות ה-60 וה-70 של המאה.
"האנציקלופדיה היהודית" מזכירה סוחר ובעל ספינות צרפתי בשם ז'ול רוף שהיה פעיל בהודו-סין בתקופה זו והפך ל"חלוץ ההשפעה הצרפתית במדינה." לפי האנציקלופדיה של הידע היהודי, "בשנת 1872 [רוף] הפך לאחד החלוצים בהתפתחות הודו-סין הצרפתית." הוא נזכר במקורות אחרים כי גם כיוצר התוכנית למסילת הברזל של סייגון בקוצ'ינצ'ינה, וכן כמייסד ומנכ"ל אחת מחברות הסחר המשמעותיות באזור.
בשנים 1883–1886 לחמו חיילים וקצינים יהודים בצבא הצרפתי באזור.
עד עצמאות המדינה > תחילת המאה ה-20

על פי האנציקלופדיה היהודית האוניברסלית, יהודי צרפתי הקים בית ספר צרפתי בהאנוי בשנת 1902.
חברת "כל ישראל חברים" הייתה פעילה במידה מסוימת בהייפונג במהלך שנות ה-20 של המאה ה-20.
על פי "האנציקלופדיה היהודית האוניברסלית", בשנים 1929–1932, הקונסול האמריקאי בסייגון היה דיפלומט בשם הנרי סמואל ווטרמן, שהיה יהודי. בשנת 1930 דיווח ווטרמן לארצות הברית על צמיחת הקומוניזם בווייטנאם, אך הממונים עליו במשרד החוץ הוזילו את הדיווח שלו באומרו כי "הרשויות הצרפתיות ממלאות אותו הרבה אוויר חם על האיום הקומוניסטי." עם זאת התברר כי הדיווחים של ווטרמן המתארים את סן קונג היו מדויקים והתייחסו לדאנג קונג סן וייטנאם (המפלגה הקומוניסטית של וייטנאם), שהופנו ממוסקבה וקנטון, ואכן היה "איום גובר על השלטון הקולוניאלי בדרום-מזרח אסיה. ."
בשנת 1939, האוכלוסייה בשילוב מוערך של הקהילות היהודיות בהייפונג, האנוי, סייגון ובדה נאנג מנו כאלף יהודים. לפי הדיווחים היו גם שמונים יהודים בטונקין בתקופת שלטון וישי, מתוכם ארבעים ותשע היו בלגיון הזר.
בשנת 1940 "חוק מעמד היהודים" האנטישמי של שלטון וישי יושם בווייטנאם על ידי המושל ז'אן דקו. בנובמבר 1940 היהודים הוגבלו למקצועות מסוימים, וביולי 1941 ילדים יהודים לא הורשו להיות יותר מ-2% מתלמידי בתי הספר הציבוריים. באוקטובר 1942 הודחו חמישה עשר עובדי ממשלה מתפקידיהם בשל היותם יהודים החוקים האנטי-יהודיים בוטלו בינואר 1945.
הרפובליקה

בשנת 1954, עם פירוק הודו-סין הצרפתית, וייטנאם השיגה עצמאות כמדינה מפוצלת, עם צפון קומוניסטי ודרום קפיטליסטי. ראש הממשלה הצרפתי שניהל משא ומתן על נסיגת צרפת ובכך העניק לווייטנאם את עצמאותה היה פייר מנדס פראנס, שהיה במקרה יהודי. לפני הפינוי הצרפתי, על פי הדיווחים האוכלוסייה היהודית בהודו-סין (שכללה את וייטנאם, לאוס וקמבודיה) מנתה כ-1,500 איש, ורוב היהודים עזבו עם הצרפתים, ולא הותירו אחריהם שום מבנה קהילתי יהודי מאורגן. בעדויות משנת 1957 אין זכר לאוכלוסייה יהודית באזור.
על פי דיווחים מסוימים הו צ'י מין הציע בשנת 1946 כי צפון וייטנאם תוכל לשמש בסיס בית לממשלה יהודית בגולה לפני הקמת מדינת ישראל. דוד בן-גוריון אז ראש ההנהלה החדש של ההסתדרות הציונית העולמית, דיבר לראשונה על המפגש הזה עם העיתונות בשנת 1966.
הרפובליקה > רפובליקת וייטנאם

בשנת 1971 נותרו בדרום וייטנאם כ-12 יהודים צרפתים, כולם בסייגון. במהלך מלחמת וייטנאם שירתו כ-30,000 יהודים-אמריקאים בכוחות צבא ארצות הברית; ביניהם, קולונל ג'ק ג'ייקובס שזכה במדליית הכבוד על גבורה על שירותו.
הרפובליקה הסוציאליסטית של וייטנאם

בהדרגה, כאשר הממשלה הקומוניסטית החלה לקיים רפורמות כלכליות, גדל מספר המבקרים היהודים במדינה.
בשנת 2006 פתחה חב"ד מרכז בהו צ'י מין סיטי, הנחשב למרכז הכלכלי של וייטנאם. בשנת 2014 פתחה חב"ד את המרכז היהודי בהאנוי.
ראו גם

יחסי וייטנאם–ישראל
יהדות סין
הערות שוליים

↑  Cassedy, Ellen "Economic opportunities lure Jews to land of Ho Chi Minh" Jewish Telegraphic Agency 2007-09-30 "Archived copy". אורכב מ-המקור ב-7 ביוני 2011. נבדק ב-2010-04-16. {{cite web}}:  (עזרה);  (עזרה)
↑  International Religious Freedom Report 2005 – Vietnam. U.S. Department of State.
↑  by Jacob de Haas, published by Behrman's Jewish Book House, 1946, page 404
↑  Jewish Encyclopedia: Rueff, Jules.
↑  Landman, Isaac The Universal Jewish Encyclopedia...: An Authoritative and Popular Presentation of Jews and Judaism Since the Earliest Times, 1942 Page 626; Comay, Joan & Cohn-Sherbok, Lavinia Who's Who in Jewish History: After the Period of the Old Testament
Routledge, 1995 ISBN 0-415-12583-9 Page 231
↑  "École française d'Extrême-Orient: History". אורכב מ-המקור ב-11 באוקטובר 2008. נבדק ב-2 בנובמבר 2008. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Alliance Israélite Universelle: Nord-Vietnam". אורכב מ-המקור ב-13 באוקטובר 2008. נבדק ב-18 באוגוסט 2008. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Appy, Christian G. Cold War Constructions: The Political Culture of United States Imperialism, 1945–1966 University of Massachusetts Press, 2000, Page 279
↑  Blatt Young, Marilyn and Buzzanco, Robert A Companion to the Vietnam War Blackwell Publishing, 2002, Page 122 ISBN 0-631-21013-X
↑  Statistics of Jews, American Jewish Committee, 1940.
↑  Jennings, Eric Vichy in the Tropics: Petain's National Revolution in Madagascar, Guadeloupe, and Indochina, 1940–44 Stanford University Press, 2004 ISBN 0-8047-5047-5 Page 145
↑  Dommen, Arthur J.The Indochinese Experience of the French and the Americans: Nationalism and Communism in Cambodia, Laos, and Vietnam Indiana University Press, 2001 ISBN 0-253-33854-9 Page 69
↑  Elazar, Daniel J. People and Polity: The Organizational Dynamics of World Jewry Wayne State University Press, 1989 ISBN 0-8143-1843-6 Page 472
↑  "Ben-gurion Reveals Suggestion of North Vietnam's Communist Leader". Jewish Telegraphic Agency (באנגלית אמריקאית). 1966-11-08. נבדק ב-2020-07-10.
↑  Cohen, Roberta The Jewish Communities of the World: Demography, Political and Organizational Status, Religious Institutions, Education, Press Institute of Jewish Affairs in association with the World Jewish Congress, 1971, Original from the University of Michigan ISBN 0-233-96144-5 Page 74
↑  David A. Rausch. Friends, colleagues, and neighbors: Jewish contributions to American history. Baker Books, 1996. ISBN 0-8010-1119-1, ISBN 978-0-8010-1119-1
טולצ'ווה

טולצ'ווה (בהונגרית: Tolcsva) הוא כפר במחוז בורשוד-אבאוי-זמפלן שבצפון מזרח הונגריה. כמו כפרים רבים באירופה גם אוכלוסיית טולצ'ווה קטנה משמעותית בעשרות השנים האחרונות מ-2,034 תושבים בשנת 1990 עד 1,715 תושבים בשנת 2019 (ירידה של כ-15%).
יהודי טולצ'ווה

ידיעות ראשונות על התיישבות יהודים בכפר קיימות משנת 1723 אז ישבו שבע משפחות יהודיות במקום בחסות בעלי האחוזה, שהעסיקו את היהודים כחוכרי הכרמים. הקהילה הלכה וגדלה ובנוסף לעיבוד כרמים וייצור יינות התפרנסו היהודים ממסחר.
חברה קדישא נוסדה בשנת 1770 ובשנת 1860 הוקם בית הכנסת הראשון. בהמשך פעלו במקום ישיבה ומוסדות צדקה.
בשנת 1941 גורשו לקאמניץ פודולסקי שבאוקראינה כמה משפחות יהודיות מהכפר שלא היו בעלי אזרחות הונגרית, ושם נרצחו. בשנת 1942 גויסו גברים יהודים ונשלחו לחזית אוקראינה, ורובם נספו.
אחרי כניסת הצבא הגרמני להונגריה במרץ 1944 הועברו יהודי טולצ'ווה לגטו שאטוראליאויהיי, ומשם שולחו למחנה ההשמדה אושוויץ.
אחרי המלחמה חזרו לעיירה כ-40 יהודים ששרדו והם חידשו לזמן מה את חיי הקהילה. בשנת 1970 נותרה במקום רק משפחה יהודית אחת.
| שנה | כמות יהודים | כלל האוכלוסייה |
| --- | --- | --- |
| 1840 | 609 |  |
| 1880 | 860 | 2,820 |
| 1890 | 929 |  |
| 1910 | 732 |  |
| 1920 | 631 |  |
| 1930 | 481 |  |
| 1941 | 363 | 2,845 |
ילידי המקום

ויליאם פוקס במקור פריד (1879 – 1952) היה מפיק סרטים יהודי-אמריקאי מחלוצי תעשיית הקולנוע האמריקאית.
פטר אויווארי במקור  גרוסמן (1869 – 1931) היה עיתונאי, וסופר יהודי-הונגרי.
לקריאה נוספת

פנקס הקהילות הונגריה, עמוד 308–309
טולצ'וה, בתוך: שלמה שפיצר, קהילות הונגריה: הקהילות החרדיות בהונגריה - תש"ד, ירושלים: מכון ירושלים, תשס"ט, עמוד 171–172. (נתוני האוכלוסין בספר מבוססים על מפקד קהילות הונגריה של המועצה המרכזית של יהודי הונגריה שנערך בפקודת שלטונות הכיבוש הנאצי באביב 1944)
יוזף הרפה

| --- | --- |

גנרל יוזף הרפה
 לידה:  21 בספטמבר 1887 ביר, האימפריה הגרמנית האימפריה הגרמנית
 פטירה:  14 במרץ 1968 (בגיל 80) נירנברג, גרמניה המערבית גרמניה המערבית
 מדינה:  גרמניה 
 השתייכות:  האימפריה הגרמנית האימפריה הגרמנית   רפובליקת ויימאר רפובליקת ויימאר   גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית
 תקופת הפעילות:  1909–1945 (כ־36 שנים)
 דרגה:   גנרל-אוברסט (ורמאכט)
 תפקידים בשירות
 מפקד הדיוויזיה הממונעת ה-2   מפקד דיוויזיית הפאנצר ה-12   מפקד קורפוס הפאנצר ה-41   מפקד הארמייה התשיעית   מפקד ארמיית הפאנצר הרביעית   מפקד קבוצת ארמיות צפון אוקראינה   מפקד קבוצת ארמיות A   מפקד ארמיית הפאנצר החמישית
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם הראשונה   מלחמת העולם השנייה
 עיטורים
   צלב האבירים של צלב הברזל עם עלי אלון וחרבות   צלב הברזל דרגה ראשונה   צלב הברזל דרגה שנייה   הצלב הגרמני בזהב
 
גנרל-אוברסט יוזף הרפה (בגרמנית: Josef Harpe;‏ 21 בספטמבר 1887 – 14 במרץ 1968) היה מפקד בכיר בוורמאכט שפיקד על כוחות במלחמת העולם השנייה.
ביוגרפיה > קריירה מוקדמת

הרפה נולד ב-21 בספטמבר 1887 בביר, שהשתייכה לאימפריה הגרמנית. בשנת 1909 התגייס לצבא הגרמני הקיסרי, והצטרף לרגימנט הרגלים ה-56 (וסטפאליה ה-7 - פוגל פון פלקנשטיין). במלחמת העולם הראשונה לחם במסגרת הרגימנט בחזית המערבית, וב-18 באפריל 1915 קודם לדרגת אובר לויטננט. במהלך מתקפת האביב נפצע הרפה, וב-18 באפריל 1918 הועלה לדרגת האופטמן. על פעולותיו בקרבות קיבל את עיטורי צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה, אות הפציעה בשחור, וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918.
לאחר המלחמה נשאר הרפה ברייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. בשנת 1923 מונה למפקד פלוגה 3 ביחידה הממונעת, בשנת 1928 הועבר לתפקיד מטה במשרד המלחמה, וב-1 באפריל 1931 הועלה לדרגת מיור. בסוף אפריל 1931 נשלח לבית הספר לשריון הגרמני-רוסי בקאזאן, שם שהה עד ה-1 בנובמבר 1933. ב-1 באוקטובר 1934 מונה למפקד היחידה הממונעת ה-1 בצוסן, וב-1 במאי 1935 הועלה לדרגת אוברסט לויטננט. ב-15 באוקטובר 1935 עם ההכרזה הרשמית על הקמת חיל השריון הגרמני, מונה הרפה למפקד רגימנט הפאנצר ה-3, שהיה חלק מדיוויזיית הפאנצר ה-2. ב-1 בינואר 1937 הועלה הרפה לדרגת אוברסט, וב-1 באוגוסט 1939 מונה למפקד חטיבת הפאנצר הראשונה, שהייתה חלק מדיוויזיית הפאנצר ה-1.
ביוגרפיה > מלחמת העולם השנייה

עם פרוץ המלחמה היה הרפה מפקד חטיבת הפאנצר ה-1, ולחם עימה במהלך המערכה בפולין. ב-15 בפברואר 1940 מונה הרפה למפקד בית הספר לשריון, וב-1 באוגוסט 1940 הועלה לדרגת גנרל מיור. ב-5 באוקטובר 1940 מונה הרפה למפקד הדיוויזיה הממונעת ה-2, שהפכה תחת פיקודו ב-10 בינואר 1941 לדיוויזיית הפאנצר ה-12. במהלך מבצע ברברוסה פיקד על הדיוויזיה שבפיקודו שהייתה חלק מהקורפוס הממונע ה-57 במסגרת ארמיית הפאנצר השלישית, ולאחר מכן פעלה כחלק מהקורפוס הממונע ה-39. ב-13 באוגוסט 1941 קיבל על פעולותיו את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל, ובספטמבר הועבר יחד עם הקורפוס הממונע ה-39 לארמייה ה-16 במסגרת קבוצת ארמיות צפון. בתחילת נובמבר כבש את העיר טיכווין, ועל כך קיבל ב-31 בדצמבר תוספת עלי אלון לעיטור צלב האבירים של צלב הברזל. ב-15 בינואר 1942 הועלה הרפה לדרגת גנרל לויטננט, ומונה למפקד קורפוס הפאנצר ה-41 שהיה חלק מארמיית הפאנצר השלישית במסגרת קבוצת ארמיות מרכז, וב-1 ביוני 1942 הועלה לדרגת גנרל חיל השריון. על פעולותיו בקרבות קיבל הרפה ב-19 בפברואר 1943 את עיטור הצלב הגרמני בזהב. הרפה לחם עם הקורפוס שבפיקודו בקרב קורסק, ועל כך קיבל ב-15 בספטמבר 1943 תוספת חרבות לעיטור צלב האבירים של צלב הברזל. ב-4 בנובמבר 1943 מונה הרפה למפקד הארמייה התשיעית, וב-20 באפריל 1944 הועלה לדרגת גנרל-אוברסט. ב-1 במאי מונה למפקד ארמיית הפאנצר הרביעית, ונסוג עימה לעבר נהר הויסלה. ב-28 ביוני 1944 מונה לסגן מפקד קבוצת ארמיות צפון אוקראינה, וב-16 באוגוסט מונה למפקד קבוצת הארמיות, ששמה שונה ב-28 בספטמבר לקבוצת ארמיות A. ב-16 בינואר 1945 הודח הרפה מתפקידו על ידי היטלר, בעקבות כישלונו בבלימת הרוסים במבצע ויסלה-אודר. ב-9 במרץ 1945 מונה הרפה למפקד ארמיית הפאנצר החמישית שהייתה חלק מקבוצת ארמיות B, ולחם עימה בכיס הרוהר עד ה-17 באפריל, אז נכנע בראש כוחותיו לאמריקנים.
ביוגרפיה > לאחר המלחמה

הרפה שוחרר מהשבי ב-14 באפריל 1948. לאחר שחרורו התגורר הרפה בנירנברג עד למותו ב-14 במרץ 1968.
טוופיק פיקרט

| --- | --- |

 לידה:  26 בדצמבר 1867 איסטנבול, האימפריה העות'מאנית 
 פטירה:  19 באוגוסט 1915 (בגיל 47) איסטנבול, האימפריה העות'מאנית 
 מדינה:  האימפריה העות'מאנית 
 מקום קבורה:  Aşiyan Asri Cemetery 
 מקום לימודים:  תיכון גלאטסראיי 
 שפות היצירה:  טורקית 
 
טוופיק פיקרט( בטורקית: Tevfik Fikret, בטורקית עות'מאנית: توفیق فکرت, בשמו האמיתי מהמט טוופיק Mehmet Tevfik,‏ 24 בדצמבר 1867 איסטנבול - 19 באוגוסט 1915 ) היה משורר, מורה ופובליציסט טורקי ממוצא יווני. חי בתקופת שלטונו הרודני של הסולטן עבדול חמיד השני. נחשב למשורר החירות והתקווה. בעל גישה פטריוטית והומניסטית, כתב על החיים הקשים של העם הטורקי, נאבק למען קדמה חברתית והוקיע את הרודנות ואת הקנאות (המחזור Rubab-ı Şikeste). 
.
ביוגרפיה

טוופיק פיקרט נולד באיסטנבול, בירת האימפריה העות'מאנית, בשנת 1867 בשם מהמט (מחמד) טוופיק, כבנם של חוסיין אפנדי, שמוצאו היה במרכז אנטוליה (במחוז צ'רקש בסנג'ק ג'נקירי), ושל אשתו, הטיג'ה רפייה הנים, יווניה מן האי כיוס שההתאסלמה. האב, שעבד במנהל המקרקעין באיסטנבול, הוגלה בגלל פעילות פוליטית ושהה שנים רבות רחוק מהבית בחמה, שכם,עכו, אורפה חלב וכו'. הילד התייתם בגיל 12 מאמו שמתה מכולרה. בנסיבות אלה גדלו טוופיק ואחותו סידיקה בבית סבתו. למד בבית הספר התיכון "גאלאטסראי", התיכון הראשון של איסטנבול שהתחדש במאה ה-19 תחת השפעת צרפת. הוא סיים בו בשנת 1888 את לימודיו כראשון במחזורו. עבד כרשם במשרד ממשלתי וכעבור שנתיים נשא לאשה את בת דודתו נזימה. אחר כך קיבל משרת מורה בתיכון גאלאטסראי שבו למד והתמנה בהמשך למנהלו עד שנת 1894. אחרי שנת 1896 ניהל את "מכללת רוברט" (רוברט קולג') שהוקמה על גדת בוספורוס על ידי מיסיונרים אמריקאית כדי לשמש בעיקר נוער נוצרי. 
בשנת 1906 בנה לעצמו בית תחום המכללה. טוופיק פיקרט נחקר פעמים חוזרות על ידי המשטרה העות'מאנית בגלל דעותיו וכתביו ובעקבות קשריו למתנגדים למשטר של הסולטן עבדול חמיד השני, כמו למשל הסופר האליט זיה אושאקליגיל.
בשנת 1895 לטוופיק ולאשתו נולד בן בשם האלוק.