stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שאול משעל
מחקריו > הפלסטינים - בגישה רשתית

לפלסטינים לא הייתה, ועדיין אין להם, מדינה שיכולה לחדור לחברה וליצור מערכת היררכית שבה קישורים חיצוניים יזרמו דרכה. בעוד השתייכות קהילתית משחקת תפקיד בחלוקת החברה הפלסטינית לאורך קווים משפחתיים אזוריים ומורחבים, היא לא שיחקה את התפקיד המכריע בעיצוב הזהות הפלסטינית והטענות להגדרה-עצמית אל מול ישראל.
בהיעדר מדינה ומוסדות פוליטיים רשמיים, ובהיותם של הפלסטינים חלוקים בינם לבין עצמם לגבי הזרמים האידאולוגיים התופסים את העולם הערבי, החברה הפלסטינית הופיעה במובהק כחברה מרושתת. הפלסטינים חסרים כל סוג של מדינה היררכית או רשתית, ובמקום זאת הם מחולקים בין מדינות אחרות, אשר אף אחת מהן, למעט ירדן במידת-מה, לא ניסתה להטמיע אותם בחברה שלהם בדרך כלשהי. הפלסטינים חולקו על ידי אידאולוגיות בין הזרמים השונים של הפאן-ערביות.
כיוון שהפלסטינים המשיכו להיות חסרים במדינה, הם לא יכלו לבנות מוסדות ריכוזיים וסדר פוליטי היררכי. האופי המבוזר של החברה הפלסטינית הפך להיות ניכר יותר בעקבות הסכמי אוסלו, למרות העובדה שלפלסטינים ניתנה הזדמנות להתחיל בבניית מדינה היררכית שביכולתה לחדור ולרכז את החברה הפלסטינית באמצעות הרש"פ. למעשה, הם הפכו את הרשות-הפלסטינית להשתקפות החברה שלהם - מיזוג של סיעות מבוזרות שתמיד נמצאות בריב. לפיכך, במקרה הפלסטיני, החברה היא שחודרת אל תוך המדינה ולא להפך.
הצהרת העקרונות משנת 1993, שהיא הראשונה בהסכמי אוסלו שנחתמו בין ישראל לאש"ף, הביאה להקמת הרשות הפלסטינית במאי 1994. למרות הקמת ממשלה פלסטינית מעין-רשמית, דפוס היחסים בין ישראל לפלסטינים לא השתנה באופן משמעותי, למרות קיומה של רשות פלסטינית חובקת-כל לכאורה, והוא עדיין התבסס על היחסים בין ישראל לבין אש"ף (במיוחד פת"ח). היסוסו של יאסר ערפאת להעביר סמכות אמיתית מפת"ח לגופי הרשות הפלסטינית הבטיח כי ההבנות האמיתיות שהוסכם עליהן עם ישראל תתבססנה על ערוצי תקשורת בלתי-רשמיים יותר מאשר על קשרים רשמיים. לכן, כמו במקרה של ירדן (ואף יותר, שכן המדינה הפלסטינית נמצאת עדיין בשלב העוברי שלה), הקשרים נוטים, במידה רבה, להיות מבוססים על יחסים בלתי פורמליים ומידה רבה של אמון - כיוון שהסכמים רשמיים שאליהם מגיעה ישראל עם הרשות הפלסטינית יהיו חסרי-משמעות במידה רבה, כל עוד לא יגובו על ידי פת"ח.
לניתוח רשתי שכזה ישנן השלכות חשובות לעתיד היחסים בין ישראל לפלסטינים. הוא מציע כי הסכמים רשמיים בין ישראל לבין הרשות הפלסטינית משקפים רק חלק ממערכת היחסים הכוללת בין הצדדים. אמון הוא חיוני מאחר שרובה של מערכת היחסים מתקיים מחוץ למסמכים, והיחסים הרשמיים אינם נותנים ודאות מספקת, שכן הם לא מחייבים את הצדדים ביחס להסדר הקבע של הסכסוך.
מחקריו > מנהיגות שיעית

המנהיגות השיעית השולטת באיראן, אומרת הדעה הרווחת, חותרת להשתלט על המזרח התיכון, למחוק את ישראל למעל פני המפה. לשנות את פני המשטרים בעולם הערבי ולהשליט את רוח השיעה על האסלאם הסוני. משעל טוען כי בדיקה מעמיקה יותר מגלה כי הנהגה שיעית חיה ופועלת בעולם מורכב ורב-ממדי ונוהגת בזהירות מפוקחת המתבקשת מתוקף יחסי הכוחות והפוליטיקה הבינלאומית.
בעוד שהחזון השיעי מצטייר כאוטופי, ההתנהגות בפועל היא מדודה וכפופה להכרה במגבלות המקום והזמן. הם ערים לצרכים הקיומיים של האוכלוסייה, לאילוצים הכלכליים, לגאופוליטיקה האזורית הגוזרת עליהם הליכה בתווך שבין הקצוות וברווח שבין הטיפות.
פרסומים נבחרים > ספרים (בעברית)

זמן חמאס, מהדורה שנייה, (יחד עם א. סלע), 2006, הוצאת ידיעות אחרונות.
זמן חמאס (יחד עם א. סלע), 1999, הוצאת ידיעות אחרונות.
אבנים זה לא הכל (יחד עם ר. אהרוני), 1989, הוצאת הקיבוץ המאוחד.
אשליה אמריקאית: בוש ומלחמתו בטרור העולמי, בעריכת שאול משעל ואברהם שלוין, חיבר: איאן שפירו (תרגמה: יעל ענבר), 2007, הוצאת מאגנס.
ספרים באנגלית
S. Mishal, O. Goldberg, "Understanding Shiite Leadership: the Art of the Middle Ground in Iran and Lebanon", (Cambridge University Press, 176 pp.) 2014.
S. Mishal, A. Sela, "The Palestinian Hamas: Vision, Violence and Coexistence", (Columbia University Press, 244 pp.) Revised and updated edition, 2006.
S. Mishal, R. Kuperman, D. Boas, "Investment in Peace: The Politics of Economic Cooperation Between Israel, Jordan, and the Palestinians", (Sussex Academic Press, 167 pp.) 2001.
S. Mishal, R. Aharoni, "Speaking Stones: Communiques from the Intifada Underground", (Syracuse University Press, 307 pp.) 1994.
S. Mishal, "The PLO Under Arafat: Between Gun and Olive Branch", (Yale University Press, 190 pp.) 1986.
S. Mishal, "West Bank/East Bank: The Palestinians in Jordan, 1949-1967", (Yale University Press, 129 pp.) 1978
פרסומים נבחרים > מאמרים

S. Mishal & I. Schnell, Place as a Source of Identity in Colonizing Societies: Israeli Settlements in Gaza, Geographical Review, Vol.98, No.2, pp., 242-259, 2008.
S. Mishal et. al., Tactical Prevention of Suicide Bombing in Israel, Interfaces, Vol.36, No.6, pp., 553-561, 2006.
S. Mishal & M. Rosenthal, Al Qaeda as Dune Organization toward a Typology of Islamic Terrorism Organization, Studies in Conflict and Terrorism, Vol.28, No.4, pp., 275-293, 2005.
S. Mishal et. al., What Happened to Suicide Bombing in Israel: Insight from a Terror Stock Model, Studies in Conflict and Terrorism, Vol.28, No.3, pp., 225-235, 2005.
S. Mishal, Hamas: The Agony of Victory, Strategic Assessment, Vol. 9, No. 1, pp. 5-12, 2006.
S. Mishal, The Pragmatic Dimension of the Palestinian Hamas: A Network Perspective, Armed Forces & Society, Vol. 29, No. 4, pp. 569-589, 2003.
S. Mishal, N. Morag, Political Expectations and Cultural Perceptions in the Arab-Israeli Peace Negotiations, Political Psychology, Vol. 23, No. 2, pp. 325-353, 2002.
מאמר זה הומלץ כחובת קריאה על ידי מילון אוקספורד לביבליוגרפיות, בנושא דיפלומטיה תחת קטגורית יחסים בינ-לאומיים, בעריכת כריסטופר סילי (2011)
S. Mishal, A. Sela, Participation without Presence: Hamas, the PA and the Politics of Negotiated Coexistence ,Middle Eastern Studies, Vol. 38, pp. 1-26, 2002.
S. Mishal, I. Talmud, The Network State: Triangular Relations in Middle Eastern Politics, International Journal of Contemporary Sociology, Vol. 37, No. 2, pp. 175-197, 2000.
S. Mishal & N. Morag, Trust or Contract? Negotiating Formal and Informal Agreements in the Arab-Israeli Peace Process, International Negotiation, No. 5, pp. 523-542, 2000.
S. Mishal, Paper War-Words Behind Stones: The Intifada Leaflets, The Jerusalem Quarterly, No. 51, pp. 71-94, 1989.
S. Mishal & A. Diskin, Coalition Formation in the Arab World: An Analytical Perspective, International Interactions, Vol.11, pp. 43-59, 1984.
S. Mishal & A. Diskin, Palestinian Voting in the West Bank: Electoral Behavior in a Traditional Community without Sovereignty, The Journal of Politics, Vol. 44, pp. 538-58, 1982.
S. Mishal & A. Diskin, Spatial Models and Centrality of International Communities: Meetings Between Arab Leaders, 1966-1978, The Journal of Conflict Resolution, Vol. 25, pp. 655-75, 1981.
S. Mishal, Nationalism through Localism: Some Observations on the West Bank Political Elite, The Middle Eastern Studies, Vol. 17, pp. 478-91, 1981.
S. Mishal, Anatomy of Municipal Elections in Judea and Samaria, Hamizrah Hehadash, Vol. XXIV, pp. 63-67, 1974 (Hebrew).
S. Mishal, Socio-Economic and Immigrant Absorption Politics in Israel: Conflicting Trends, State and Government, Vol.1, pp. 33-42, 1973 (Hebrew).
S. Mishal & N. Raphaeli, Some Problems of Field Research in a Refugee Camp, Megamot, Vol. XVII, pp. 269-277, 1970 (Hebrew).
הערות שוליים

↑  רן פוני, בשדה האש והמוקשים, באתר ישראל היום, 1 ביוני 2017.
↑  Efraim karsh, The Diplomatic Dance with Hamas, Jerusalem center for public affairs, Vol. 7, No. 37, 30 April 2008.
↑  Shaul mishal and Nadav Morag, " Trust or Contract? Negotiating Formal and Informal Agreements in the Arab-Israeli Peace Process" International Negotiation, No.5, 2000, pp. 538–542.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007265422205171  PLWABN: 9810530864905606  GND: 12473135X  ISNI: 0000 0001 2143 7883  LCCN: n77009929  LNB: 000122212  NTA: 072811366  SUDOC: 127149651  VIAF: 93311345   WorldCat (עם VIAF): 93311345
האחיות פוינטר

| --- | --- |

בוני, אניטה ורות פוינטר ב-1974
 מקום הקמה:  אוקלנד 
 מוקד פעילות:  אוקלנד, קליפורניה, ארצות הברית
 תקופת הפעילות:  מ-1970
 סוגה:  R&B, נשמה, פופ, EDM, ג'אז, גוספל, פוסט-דיסקו
 חברת תקליטים:  ABC רקורדס, Planet Records, RCA רקורדס, מוטאון, אטלנטיק רקורדס, Blue Thumb Records, SBK רקורדס 
 פרסים והוקרה:  Grammy Award for Best Country Performance by a Duo or Group with Vocal (1974)  פרס גראמי לביצוע הפופ הטוב ביותר של צמד או להקה (1984)  פרס המוזיקה האמריקאית ל-R&B (1985)  Grammy Award for Best Vocal Arrangement for Two or More Voices (1984)  פרס המוזיקה האמריקאית לווידאו קליפ אהוב (1985, 1986)  כוכב בשדרת הכוכבים בהוליווד 
 www.thepointersisters.com
 פרופיל ב-IMDb
 חברים
 רות פוינטר איסה פוינטר סאדאקו פוינטר
 חברים לשעבר
 בוני פוינטר ג'ון פוינטר אניטה פוינטר
 
האחיות פוינטר (באנגלית: The Pointer Sisters) הן קבוצת שירה אמריקאית של R&B מאוקלנד, קליפורניה, שהייתה בשיא הצלחתה במהלך שנות ה-70 וה-80 של המאה ה-20. הרפרטואר שלהן, המשתרע על פני ארבעה עשורים, כלל ז'אנרים מגוונים כמו פופ, דיסקו, ג'אז, מוזיקה אלקטרונית, בי בופ, בלוז, מוזיקת נשמה, פאנק, דאנס, קאונטרי ורוק. האחיות פוינטר זכו בשלושה פרסי גראמי, וקיבלו כוכב בשדרת הכוכבים של הוליווד ב-1994. בין השנים 1973–1985 היו לקבוצה 13 להיטים שנכנסו לרשימת 20 הלהיטים הגדולים במצעד הבילבורד הוט 100.
הקבוצה החלה את דרכה כאשר האחיות ג'וּן ובוני פוינטר החלו להופיע במועדונים בשנת 1969 בשם "פוינטרס, צמד" ("Pointers, a Pair"). הן הפכו מצמד לשלישייה כשהאחות אניטה פוינטר הצטרפה אליהן. הם חתמו על עסקת הקלטה עם אטלנטיק רקורדס והוציאו לאור מספר סינגלים שלא נחלו הצלחה. השלישייה גדלה לרביעייה כאשר האחות רות הצטרפה בדצמבר 1972. לאחר מכן הן חתמו על עסקה עם ה-Blue Thumb Records והקליטו את אלבום הבכורה שלהן, והתחילו לראות הצלחה רבה יותר, ואף זכו בפרס גראמי בשנת 1975 ל"ביצוע הקאנטרי הווקאלי בצמד או בקבוצה הטוב ביותר" על ביצוע השיר "Fairytale"‏ (1974). בוני עזבה את הקבוצה ב-1978 כדי להתחיל קריירת סולו שנחלה הצלחה צנועה בלבד.
הקבוצה השיגה את הצלחתה המסחרית הגדולה ביותר בעת היותה שלישייה במהלך שנות ה-80, בהרכב שכלל את ג'ון, רות ואניטה, שזכו בשני פרסי גראמי נוספים עבור השירים: "(For My Love) ‏Jump"‏ (1984) ו-"Automatic"‏ (1984) שהגיעו לרשימת הטופ 10 הלהיטים. השירים הנוספים של הקבוצה שזכו להיכנס לרשימת הטופ 10 הלהיטים הם: "Fire"‏ (1979), "He's So Shy"‏ (1980), "Slow Hand"‏ (1981), גרסת הרמיקס של "I'm So Excited"‏ (1984) ו-"Neutron Dance"‏ (1985). ג'ון פוינטר, שעזבה את הקבוצה ב-2004, נפטרה מסרטן בשנת 2006. היא הוחלפה על ידי ביתה של רות, איסה פוינטר. לשלישייה זו היה להיט שהגיע להיות מספר 2 בבלגיה בשנת 2005, בשם "Sisters Are Doin' It For Themselves" עם הזמרת הבלגית נטליה. מאז 2009 מורכבת הקבוצה מרות, מאיסה, ומנכדתה של רות, סאדאקו פוינטר. בעוד כל ארבע הנשים נשארות בקבוצה, הן לרוב מופיעות בשלישייה תוך כדי שהן משנות את ההרכב לפי הצורך.
היסטוריה > תחילת דרכן

האחיות פוינטר גדלו במערב העיר אוקלנד בקליפורניה. רות הבכורה, ילידת 1946, אניטה, ילידת 1948, בוני, ילידת 1950, וג'ון (June), ילידת 1953. בהיותן ילדות, עודדו הוריהן של האחיות פוינטר לשמוע ולשיר מוזיקת גוספל. עם זאת, הוריהן סלדו ממוזיקת רוק אנד רול ומבלוז, וקראו להן "המוזיקה של השטן", לכן רק בהיותן מחוץ לעיניהן המשגיחות של הוריהן יכלו האחיות לשיר בסגנונות אלו. בתחילה שרו האחיות באופן קבוע בכנסייה בעיר מגוריהן, אך כשהתבגרו החלו לאהוב סגנונות מוזיקה אחרים. כשהאחות הקטנה ג'ון הביאה הביתה עותק מוקלט של השיר All Shook Up של אלביס פרסלי, היא הופתעה לגלות שאימה הרשתה לה להשמיע אותו, עד שלאחר מכן גילתה שדעתה של אימה באה למעשה על פיוסה עקב השיר שבצד השני של הדיסק: Crying in The Chapel.
האחיות למדו בבית ספר התיכון הטכני באוקלנד, רות סיימה אותו ב-1963, אניטה ב-1965 ובוני ב-1968. רות נישאה והביאה שני ילדים: פאון (נולד 1965) ומאליק (נולד 1966). אניטה נישאה גם היא והביאה ילדה בשם ג'אדה.
האחיות הצעירות בוני וג'ון החליטו להקים צמד (Duo) בשם "פוינטרס, צמד" ("Pointers, a Pair"). מאוחר יותר עזבה אניטה את עבודתה על מנת להצטרף אליהן.
השלישייה החלה לעשות סבבי הופעות ובעיקר נתנו קולות רקע עבור זמרים כגון גרייס סליק, סילבסטר, בוז סקאגס, ואלווין בישופ. בזמן שהן סייעו לבישופ בהופעה ב-1971, האחיות הוחתמו על חוזה הקלטה עם חברת התקליטים אטלנטיק רקורדס. אמנם האחיות התחילו בכך את הקריירה שלהן בתחום ההקלטות, אך הסינגלים אותם הוציאו בעקבות החוזה לא הצליחו להפוך ללהיטים.
רות הצטרפה אליהן בדצמבר 1972, והרביעייה חתמה עם חברת ההקלטות Blue Thumb Records על חוזה להקלטת האלבום הראשון שלהן.
לאחר שחתמו על החוזה, החליטו האחיות שהן לא מעוניינות לעקוב אחר הטרנד הנוכחי של מוזיקת הפופ, אלא לייצר מוזיקה מקורית משלהן המשלבת מוזיקת ג'אז, שירת ג'אז ומוזיקת בי-בופ.
בשנת 1972 הן התבקשו להקליט את הסדרה החינוכית לפעוטות Pinball Number Count המלמדת ילדים איך לספור. הסדרה יצאה לראשונה בשנת 1977 בתוך סדרת רחוב סומסום האמריקנית והמשיכה להופיע בסדרה למשך שנים רבות.
הופעתן הטלוויזיונית הראשונה של האחיות הייתה בלוס אנג'לס בתוכנית The Helen Reddy Show. בשנת 1974 הן חברו למנחת התוכנית הלן רדי בשיר Showbiz שהופיע באלבום של רדי Free and Easy.
היסטוריה > הצלחה ראשונה כאמניות מקליטות

אלבומן הראשון של האחיות (The Pointer Sisters) יצא בשנת 1973, וגרר ביקורות חיוביות ושבחים על רבגוניותו ועל מקוריותו. השיר הראשון באלבום - Yes We Can Can - הגיע למקום ה-11 במצעד הבילבורד הוט 100. סגנון הלבוש הייחודי של האחיות היה גורם נוסף לפופולריות שלהן, ואנשים רבים שבאו להופעותיהן באו אליהן כשהם לבושים בסגנון דומה לזה של חברות הקבוצה.
באלבומן השני של האחיות (That's Plenty) הן המשיכו את הסגנון של האלבום הראשון למעט יוצא דופן אחד: שיר הקאנטרי Fairytale שנכתב על ידי אניטה ובוני, שהגיע למקום 13 במצעד של שירי הפופ ולמקום ה-37 במצעד הכללי בארצות הברית. בעקבות הצלחה זו, הוזמנו האחיות לנאשוויל בירת טנסי, שם היו ללהקת האפרו-אמריקנית הראשונה שהופיעה בקונצרט ה-Grand Ole Opry.
בשנת 1975 זכו האחיות בפרס גראמי בקטגוריית "ביצוע הקאנטרי הטוב ביותר על ידי צמד או להקה". כמו כן באותו טקס היו האחיות בוני ואניטה מועמדות לפרס בקטגוריית "שיר הקאנטרי הטוב ביותר" על השיר Fairytale.
האלבום הבא של האחיות היה Live at the Opera House - שהיה כולו הקלטה של קונצרט של האחיות בבית האופרה - יד זיכרון לנופלים בסן פרנסיסקו שהתקיים ב-21 באפריל 1974.
האלבום השלישי שהופק בסטודיו אותו הוציאו האחיות, Steppin', יצא ב-1975. האלבום כלל את הסינגל How Long (Betcha' Got a Chick on the Side) שהיה מועמד לפרס גראמי.
אלבום הסטודיו הרביעי והאחרון של האחיות בהרכב הרביעייה המקורי היה Having a Party, שיצא בנובמבר 1977.
היסטוריה > הפיכתן מרביעייה לשלישייה

עד שנת 1977 עזבו בוני וג'ון את הקבוצה - ג'ון על מנת לקחת הפסקה, ובוני על מנת להתחיל קריירה עצמאית. ב-1978 נישאה בוני לג'פרי בוון, מפיק במוטאון רקורדס. לאחר מכן חתמה בעצמה על חוזה עם מוטאון שהוביל לקריירה עצמאית שנהנתה מהצלחה קצרה, וגם הוציאה אלבום שאחד משיריו הגיע לטופ 20 להיטי הפופ בשנת 1979.
בשנת 1978 ילדה רות את ביתה השנייה. מאוחר יותר באותה שנה נישאה ג'ון לוויליאם אוליבר וויטמור השני.
רות ואניטה חתמו על חוזה עם המפיק ריצ'רד פרי בעל חברת ההפקות "פלאנט רקורדס".
לאחר שהשתיים ביצעו ליווי קולי עבור הזמר סליי סטון. חזרה ג'ון לקבוצה, שחזרה להיות שלישייה. יחד עם המפיק ריצ'רד פרי הן הוציאו ב-1978 את האלבום Energy. השיר הראשון באלבום, Fire, הגיע למקום השני בארצות הברית בתחילת 1979.
ב-1979 הוציאה השלישייה אלבום נוסף בשם Priority, שאמנם לא זכה להצלחה מסחרית רבה אך זכה לביקורות חיוביות.
היסטוריה > שיא הצלחתן

בשנים העוקבות הגיעו האחיות לשיא הצלחתן המסחרית. ב-1980 השיר He's So Shy הגיע למספר 3 בארצות הברית, וב-1981 השיר Slow Hand הגיע למספר 2.
ב-1983 הוציאו האחיות את האלבום הנמכר ביותר שלהן: Break Out. באותה שנה נהייתה רות לסבתא.
בשנת 1984 הצליחו האחיות להכניס 4 סינגלים לטופ 10 של הבילבורד טופ 100 - Automatic למקום ה-5, Jump (for My Love) למקום ה-3, I'm So Excited למקום ה-9, ו-Neutron Dance למקום ה-6.
הסינגל שלהן I Need You היה ללהיט גדול, שהגיע למקום 13 במצעד שירי הרית'ם אנד בלוז/היפ הופ הלוהטים. הסינגל Baby Come And Get It הצליח טוב למדי אך רק כמעט הצליח להיכנס לטופ 40 במצעד זה.
האחיות זכו בפרסי גראמי עבור Jump (for My Love) ועבור Automatic.
לאחר שנת 1984 לא הצליחו האחיות לשחזר את הצלחתן ולהכניס שירים לטופ 10 בארצות הברית או בבריטניה.
היסטוריה > המשך דרכן

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
בשנים העוקבות שמרו האחיות על פרופיל נמוך אך המשיכו להופיע.
האחיות הופיעו בין השאר בפני חיילים במפרץ הפרסי ב-1991 עם בוב הופ.
בשנת 1994 זכו האחיות לכוכב בשדרת הכוכבים של הוליווד, והחלו מסע הופעות.
ב-1995 הקליטו האחיות את השיר Feel for the Physical כדואט עם תומאס אנדרס (מהצמד מודרן טוקינג) בשביל האלבום שלו Souled. הן גם לקחו חלק בטקסי הסיום של אולימפיאדת אטלנטה ב-1996.
ב-2002 הופיעה לראשונה איסה פוינטר, ביתה של רות, כחלק מהשלישייה, בתור המחליפה של ג'ון. מאז היא המשיכה להופיע איתן עד 2009, אז היא החלה בקריירה עצמאית, אך חזרה לאחר מכן לקבוצה. האחיות רצו שגם ג'אדה, ביתה של אניטה תצטרף להרכב בשלב מסוים, אלא שהיא חלתה בסרטן ב-2002 ונפטרה ב-2003.
האלבום הראשון של השלישייה החדשה עם איסה במקום ג'ון הוקלט ב-2004.
היסטוריה > טרגדיות ושערוריות

בנובמבר 2000 נפטרה שרה, אימן של האחיות. בשנת 2003 בתה היחידה של האחות אניטה, ג'אדה, שהיה נושא השיר "Jada" מ-1973, נפטרה מסרטן. ב-11 באפריל 2006 נפטרה ג'ון פוינטר מסרטן ריאות. ב-4 במאי 2006 הופיעה האחות בוני בתוכנית "Entertainment Tonight" וטענה שהאחיות האחרות לא מילאו אחר בקשת הקבורה של ג'ון, ותחת זאת שרפו את גופתה מכיוון שזה היה זול יותר. כמו כן טענה שהאחיות האחרות לא נתנו לה לנסוע ברכב המשפחתי בעת ההלוויה. אניטה ורות הגיבו וטענו שבוני דרשה להצטרף בחזרה לקבוצה וסורבה ולכן היא כועסת עליהן, וכן טענו שג'ון לא השאירה כל הוראות לגבי קבורתה. למרות סכסוך זה הופיעו בוני ואניטה ביחד בתוכנית "Idol Radio Show" בשנת 2007.
ב-18 בנובמבר 2011 נעצרה בוני פוינטר בלוס אנג'לס בשל החזקת קראק-קוקאין לכאורה, לאחר שרכבה נעצר בצד הדרך עקב תקלה מכנית.
ב-1 ביולי 2014 הגישה בוני בקשה להתגרש מבעלה ג'פרי בוון העובד כמפיק במוטאון רקורדס.
בוני פוינטר נפטרה ב-8 ביוני 2020, בגיל 69.
אניטה פוינטר נפטרה ממחלת הסרטן ב-31 בדצמבר 2022, בגיל 74.
הרכב הקבוצה

רות פוינטר (1972–היום)
איסה פוינטר (2002–היום)
סאדאקו פוינטר (2009–היום)
בוני פוינטר (1969–1977)
ג'ון פוינטר (1969–2004)
אניטה פוינטר (2004–2009)
פרסים > פרסי גראמי

פרסי גראמי מוענקים מדי שנה על ידי האקדמיה הלאומית לאמנויות ומדעי ההקלטה. האחיות פוינטר היו מועמדות לפרס 9 פעמים, וב-3 מתוכן זכו בו.
| שנה | מועמדות | פרס | תוצאה |
| --- | --- | --- | --- |
| 1975 | "Fairytale" | ביצוע הקאנטרי הווקאלי הטוב ביותר בצמד או בקבוצה | זכו |
| 1976 | "How Long (Betcha' Got a Chick on the Side)" | ביצוע ה-R&B הווקאלי הטוב ביותר בצמד או בקבוצה | לא זכו |
| 1976 | "Live Your Life Before You Die" | ביצוע הקאנטרי הווקאלי הטוב ביותר בצמד או בקבוצה | לא זכו |
| 1981 | "He's So Shy" | ביצוע הפופ הווקאלי הטוב ביותר בצמד או בקבוצה  | לא זכו |
| 1982 | "Slow Hand" | ביצוע הפופ הווקאלי הטוב ביותר בצמד או בקבוצה | לא זכו |
| 1982 | "Black & White" | ביצוע ה-R&B הווקאלי הטוב ביותר בצמד או בקבוצה | לא זכו |
| 1985 | "(For My Love) ‏Jump" | ביצוע הפופ הווקאלי הטוב ביותר בצמד או בקבוצה  | זכו |
| 1985 | "Automatic" | הביצוע הווקאלי הטוב ביותר בשני קולות או יותר  | זכו |
| 1986 | "Contact" | ביצוע ה-R&B הווקאלי הטוב ביותר בצמד או בקבוצה  | לא זכו |
פרסים > פרסי המוזיקה האמריקאית

פרס המוזיקה האמריקאית הוא טקס פרסים המתקיים אחת לשנה שהוקם על ידי דיק קלארק בשנת 1973. האחיות פוינטר היו מועמדות לפרס זה 4 פעמים, וב-3 מתוכן זכו בפרס.
| שנה | מועמדות | פרס | תוצאה |
| --- | --- | --- | --- |
| 1982 | האחיות פוינטר | קבוצת/צמד הפופ/רוק האהודה ביותר | לא זכו |
| 1985 | האחיות פוינטר | קבוצת/צמד מוזיקת נשמה/R&B האהודה ביותר | זכו |
| 1985 | האחיות פוינטר | אמן הווידאו ארט האהוב ביותר בז'אנר מוזיקת נשמה/R&B | זכו |
| 1986 | האחיות פוינטר | אמן הווידאו ארט האהוב ביותר בז'אנר מוזיקת נשמה/R&B | זכו |
דיסקוגרפיה > טופ 20 סינגלים של ארצות הברית ושל בריטניה

13 הסינגלים הבאים הגיעו לטופ 20 של בילבורד הוט 100. 5 מתוכם הגיעו בנוסף לכך גם לטופ 20 של מצעד הסינגלים הבריטי.
1973: "Yes We Can Can" (מקום 11 בארצות הברית)
1974: "Fairytale" (מקום 13 בארצות הברית)
1975: "How Long (Betcha' Got a Chick on the Side)" (מקום 20 בארצות הברית)
1979: "Fire" (מקום 2 בארצות הברית)
1980: "He's So Shy" (מקום 3 בארצות הברית)
1981: "Slow Hand" (מקום 2 בארצות הברית, מקום 10 בבריטניה)
1982: "Should I Do It" (מקום 13 בארצות הברית)
1982: "American Music" (מקום 16 בארצות הברית)
1984: "Automatic" (מקום 5 בארצות הברית, מקום 2 בבריטניה)
1984: "(For My Love) ‏Jump" (מקום 3 בארצות הברית, מקום 6 בבריטניה)
1984: (remix) ‏"I'm So Excited" (מקום 9 בארצות הברית, מקום 11 בבריטניה)
1984: "Neutron Dance" (מקום 6 בארצות הברית)
1985: "Dare Me" (מקום 11 בארצות הברית, מקום 17 בבריטניה)
דיסקוגרפיה > טופ 40 אלבומים של ארצות הברית ושל בריטניה

כל אחד מהאלבומים הבאים נכנסו לטופ 40 של בילבורד 200 בארצות הברית או של UK Albums Chart בבריטניה.
1973: The Pointer Sisters (מקום 13 בארצות הברית)
1975: 'Steppin (מקום 2 בארצות הברית)
1978: Energy (מקום 13 בארצות הברית)
1980: Special Things (מקום 34 בארצות הברית)
1981: Black & White (מקום 12 בארצות הברית, מקום 21 בבריטניה)
1983: Break Out (מקום 8 בארצות הברית, מקום 9 בבריטניה)
1985: Contact (מקום 25 בארצות הברית, מקום 34 בבריטניה)
1989: Jump: The Best of the Pointer Sisters (מקום 11 בבריטניה)
מטבחון

ערך זה עוסק במטבח קטן. אם התכוונתם למונח ישראלי המתאר פורום מצומצם של בכירים בממשלה, ראו .
דוגמה למטבחון הממוקם בדירת סטודיו קטנה בשרברוק, קוויבק, קנדה
מטבחון הוא אזור בישול קטן, שבדרך כלל יש בו מקרר ומיקרוגל, אך עשויים להיות בו מכשירים אחרים. בחדרי מוטל ומלון, דירות קטנות, מעונות או בנייני משרדים, המטבחון מורכב ממקרר קטן, מיקרוגל ולפעמים מכיור. קוד הבנייה של העיר ניו יורק מגדיר מטבחון כמטבח בגודל של פחות מ-7.4 מ"ר של שטח הרצפה.
בבתי מלון ומוטלים

מטבחונים נפוצים בחדרי אירוח במלונות ומוטלים ולעיתים קרובות מכילים מכונת קפה, מקרר קטן, המכונה בדרך כלל מיני-בר (אנ'). בחלק ממטבחוני המלון יש מקררים עם חיישן פנימי, המשמש את הנהלת המלון בניטור השימוש של האורחים בתכולת המקרר, וכך בגביית תשלום בעבור המזון הנצרך, הכולל בדרך כלל סודה, בירה ומשקאות חריפים.
בבריטניה

באנגלית בריטית, המונח מטבחון מתייחס גם למטבח משני קטן בבית. לעיתים קרובות הוא נמצא באותה הקומה של חדרי השינה של הילדים, ומשמש את האומנת או האו-פר להכנת ארוחות לילדים; מטבחונים אלו ניתן למצוא גם במספר בתי מלון בלונדון.
בישראל

בישראל משמשים המונחים "המטבח" ו"המטבחון" גם לתיאור פורום מצומצם של בכירים בממשלה או בדרגות ניהוליות. השימוש במונח מגיע לרוב בהקשרים שליליים, המתארים תופעה בה מיעוט בעל כוח בגוף ניהולי משתמש בסמכויותיו לעקיפת שאר הגורמים המכריעים.
סגנון דירה קטנה

המילה מטבחון (kitchenette) שימשה גם לתיאור סוג של דירה קטנה שרווחה בקהילות אפרו-אמריקאיות בשיקגו ובניו יורק במהלך אמצע המאה ה-20. בעלי דירות חילקו פעמים רבות בתים צמודי קרקע או דירות גדולות ליחידות קטנות יותר כדי לאכלס יותר משפחות. תנאי המגורים במטבחונים הללו היו לרוב דלים; הסופר ריצ'רד רייט תיאר אותם כ-"הכלא שלנו, גזר דין המוות שלנו ללא משפט מקדים".
בברזיל, מטבחון (בפורטוגזית ברזליאית: quitinete) היא דירה קטנה מאוד. היא מורכבת מחדר אחד, חדר רחצה ומטבח, שלעיתים קרובות נמצא בחלל החדר. בדומה לדירת סטודיו בתרבות האמריקאית או בדסיט (אנ') בהממלכה המאוחדת ואירלנד.
הערות שוליים

↑  Department of Buildings. "Interior Environment" (PDF). New York City. אורכב מ-המקור (PDF) ב-2011-05-24. נבדק ב-2007-10-25.
↑  גולן חזני, הדירקטור שעזב את כלל מאשים את היו"ר בהקמת מטבחון לעסקת MAX, באתר כלכליסט, 6 באוקטובר 2022
↑  ערוץ 7, בלי בן גביר וסמוטריץ': נתניהו יקים 'מטבחון עוקף קבינט', באתר ערוץ 7, ‏2022-12-03
↑  Jerry Washington Ward and Robert Butler. "Kitchenettes". The Richard Wright Encyclopedia. ABC-CLIO, 2008. 220.
החינוך הרע של קמרון פוסט

| --- | --- |

כרזת הסרט
 מבוסס על:  רומן משנת 2012 מאת אמילי מ' דנפורת'
 בימוי:  דזירה אח'וואן
 תסריט:  דזירה אח'וואן ססיליה פרוגיאלה
 שחקנים ראשיים:  קלואי גרייס מורץ פורסט גודלאק ג'ניפר אילי ג'ון גלאגר ג'וניור סשה ליין Quinn Shephard 
 מוזיקה:  Julian Wass 
 צילום:  Ashley Connor 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת ארצות הברית
 חברה מפיצה:  Teodora Film 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  2018
 משך הקרנה:  90 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  סרט דרמה סרט להט"בי
 מקום התרחשות:  מונטנה 
 תקופת התרחשות:  שנות ה-90 של המאה ה-20 
 תקציב:  $900,000‏
 הכנסות:  $1,400,000‏
 הכנסות באתר מוג'ו:   themiseducationofcameronpost
 פרסים:  פרס חבר המושבעים של פסטיבל סאנדנס לדרמה אמריקאית 
 https://campostfilm.com/
 דף הסרט ב־IMDb
 
החינוך הרע של קמרון פוסט (באנגלית: The Miseducation of Cameron Post) הוא סרט דרמה בריטי-אמריקאי משנת 2018 בבימויה של דזירה אח'וואן על פי תסריט שנכתב על ידי אח'וואן וססיליה פרוגיאלה, המבוסס על רומן משנת 2012 מאת אמילי מ' דנפורת'. בסרט מככבים קלואי גרייס מורץ, ג'ון גלאגר ג'וניור, סאשה ליין, פורסט גודלאק, מרין אירלנד, אוון קמפבל, קרי באטלר, קווין שפרד, אמילי סקגס, מלאני ארליך וג'ניפר אילי. מורץ מגלמת נערה לסבית שנשלחת למרכז לטיפולי המרה.
הסרט הוקרן בבכורה עולמית בפסטיבל הסרטים סאנדנס ב-22 בינואר 2018. בארצות הברית הסרט הופץ ב-3 באוגוסט 2018 על ידי FilmRise. בממלכה המאוחדת הסרט הופץ ב-7 בספטמבר 2018 על ידי Vertigo Releasing. הסרט זכה לביקורות חיוביות והכניס למעלה מ-1.4 מיליון דולר ברחבי העולם.