stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
גבול בהוטן–הודו
תחבורה ומעברים

הגבול בין בהוטן להודו הוא הגישה היבשתית היחידה שנכנסת לכיוון בהוטן, מכיוון שהגבול עם סין סגור לחלוטין. נקודת הכניסה היחידה עבור אזרחים זרים היא בין הערים ג'ייגאון (אנ'), במערב בנגל, ופונצ'ולינג, בדרום-מערב בהוטן.
הגנת גבולות

ממשלת הודו פורסת 12 גדודים של כוח גבול חמוש (אנ'), ו-132 עמדות גבול, כדי לשמור על הגבול מצידה. ניהול וביטחון גבולות דו-צדדי של שתי המדינות הוקם כדי להעריך ולהבטיח את שיתוף פעולה בהגנת הגבול בין שתי המדינות.
בעקבות סגירת גבול הודו–סין (אנ') ב-2017, הגדילה ממשלת הודו את מספר עמדות הגבול.
ראו גם

פונצ'ולינג
יחסי בהוטן–הודו
גבול בהוטן–סין
הערות שוליים

1 2  "Management of Indo-Bhutan border" (PDF). Ministry of Home Affairs, Government of India. אורכב מ-המקור (PDF) ב-2018-03-17. נבדק ב-2018-03-17.
1 2  "Bhutan: A Country Study". Library of Congress. 1991. ארכיון מ-2016-11-03. נבדק ב-23 בספטמבר 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Singh, Nagendra (1978). "Appendix VII – The Treaty of Sinchula". Bhutan: a Kingdom in the Himalayas : a study of the land, its people, and their government (2nd ed.). Thomson Press Publication Division. p. 243. נבדק ב-2011-08-25.
↑  Sinha, Awadhesh Coomar (2001). Himalayan kingdom Bhutan: tradition, transition, and transformation. Indus Publishing. ISBN 81-7387-119-1. ארכיון מ-2013-05-28. נבדק ב-2011-08-12.
↑  Hilker, Deb Shova Kansakar (2005). Syamukapu: The Lhasa Newars of Kalimpong and Kathmandu. Vajra Publications. ISBN 99946-644-6-8. ארכיון מ-2013-05-28. נבדק ב-2011-08-12.
↑  Arts of Asia. Vol. 17. Arts of Asia Publications. 1987. p. 107. ארכיון מ-2013-05-28. נבדק ב-2011-08-12.
↑  Bedjaoui, Mohammed (1991), International Law: Achievements and Prospects, Martinus Nijhoff Publishers, pp. 51–, ISBN 92-3-102716-6, אורכב מ-המקור ב-2015-09-05
↑  "India, Bhutan formally demarcate border". Hindustan Times. 14 בדצמבר 2006. ארכיון מ-2021-01-16. נבדק ב-23 בספטמבר 2020. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "INDIA-BHUTAN FRIENDSHIP TREATY" (PDF). mea.gov.in. 2007-03-02. אורכב מ-המקור (PDF) ב-2016-05-09. נבדק ב-2017-08-13.
↑  Lonely Planet: Bhutan (ארכיון)
↑  Chauhani, Neeraj (20 דצמ' 2017). "SSB to strengthen presence on India-Bhutan border". Times of India. ארכיון מ-2018-12-25. נבדק ב-2021-01-15. {{cite news}}:  (עזרה)
השער המסמן את גבול בהוטן–הודו, מבט מפונצ'ולינג, בהוטן.
בקונפטרד

בקונפטרד (בהונגרית: Bakonypéterd) הוא כפר קטן במחוז גיור-מושון-שופרון, שבצפון-מערב הונגריה.
בבקונפטרד חיו שישה יהודים בשנת 1880.
הערות שוליים

↑  נתוני הכפר באתר הלמ"ס ההונגרי
↑  מפקדי האוכלוסין של יהודי הונגריה, 1993
| יישובים במחוז גיור-מושון-שופרון |
| --- | --- | --- |
| ערי המחוז | שופרון  • גיור  |  |
| ערים |  בלד •  צ'ורנה •  פרטד •  פרטוסנטמיקלוש •  יאנושומוריה •  קאפובאר •  לבן •  מושונמגיארובאר •  פנונהלמה •  טט |  |
| כפרים | סאן • פאראד • אויקר • אשבאנירארו • בבוט • ציראק • דנשפה • אדווה • גיורו • הימוד • הוויי • קישפלוד • מיהאיי • אושלי • ראבקצל • רפצסמרה • סארפלד • ואדושפה • ואשארושפלו • וסקן • ויטנייד • אבדה • בזי • בן • רטלפ • ברץ' • דונסג • דונסנטפאל • אנשה • פהרטו • גניי • גיורלדמר • גיורשאג • גיורשבנהאז • פר • גיוראויפלו • גיוראויבראט • גיורזאמוי • איקרן • קאיארפץ • קישבאיץ' • קורונצו • קונסיגט • מושונסנטמיקלוש • מזארש • נג'בייץ' • ראבפטונה • שוקורופאטקה • טלטשטווה • טניה • ונק • ואמושסבדי • ניול • אטוונן • נאג'סנטיאנוש • אגפלווה • צ'אפורדיאנושפה • צ'פוד • אגיאגושסרגן • צ'ר • אברגץ • אג'האזשפלו • פרטבוז • פרטאנדרד • פרטהומוק • פרטראקוש • פרטספלק • גיאלוקה • הרקה • הג'קה • הידגשג • איוואן • קופהאזה • לווה • נג'צנק • נג'לוז' • נמשקר • פרסטג • פטהאזה • פיניה • פוסטצ'לאד • רפצוויש • רייטקמוז'אי • שרוד • שופרונהורפאץ' • שופרונקבשד • סקון • אונד • ולצ'יי • ז'ירה • אצ'לג • באגיוגסובאט • ברבץ' • בודונהיי • בוגיוסלו • בשארקאן • דר • צקוהאזה • אגייד • יובהאזה • קון • מגלוצה • מגיארקרסטור • מרקוטבדגה • פאלי • פאסטורי • פוטיונד • ראבצ'נק • ראבפורדאן • ראבשבש • ראבסנטאנדראש • ראבטמאשי • ראבצקפי • שובור • שופרונמטי • סיל • סילשארקאן • טארנוקרטי • ז'בהאזה • בזניה • דרנוז'לי  • דונקיליטי • דונרמטה • דונסיגט • פקטארדה • הלאסי • הדרוואר • הגיישהלום • קארויהאזה • קימלה • לבל • קישבודק • מאריאקאלנוק • מושונסולנוק • מושונאודוואר • אוירונפה • וארבלוג • ראיקה • ליפוט • פישקי • מצ'ר • בקונגיירוט • בקונפטרד • בקונסנטלאסלו • אץ' • פנייפה • גייראסונפה • לאזי • ניאלקה • פאזמאנדפאלו • רבזד • טריאנפוסטה • רומאנד • טאפסנטמיקלוש • וספרמוורשאן • שיקאטור • טאפ • ארפאש • צ'יקוואנד • פלפץ • גיארמט • גיימרה • גיירסמרה • קישבבוט • מרגש • ואג • מוריצהידה • ראבצ'צ'ן • ראבסנטמיהאי • סרצ'ן • ראבסנטמיקלוש |  |
| יישובים בנפת פנונהלמה |
| --- | --- | --- |
| יישובים | פנונהלמה • בקונגיירוט • בקונפטרד • בקונסנטלאסלו • אץ' • פנייפה • גייראסונפה • לאזי • ניאלקה • פאזמאנדפאלו • רבזד • רומאנד • שיקאטור • טאפ • טאפסנטמיקלוש • טריאנפוסטה • וספרמוורשאן |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007559858105171  LCCN: n82244016  VIAF: 145448648   WorldCat (עם VIAF): 145448648 
ערך זה הוא קצרמרבנושא יישובים בהונגריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ג'ק טוויימן

| --- | --- |

 לידה:  21 במאי 1934 פיטסבורג שבפנסילבניה
 פטירה:  30 במאי 2012 (בגיל 78) סינסינטי, ארצות הברית 
 עמדה:  סמול פורוורד
 גובה:  1.98 מטר
 מספר:  10, 27, 21
 מכללה:  אוניברסיטת סינסינטי
 דראפט:  בחירה שמינית, 1955 רוצ'סטר רויאלס
 היכל התהילה:  נבחר כשחקן בשנת 1983
 קבוצות כשחקן
 1955–1966:  רוצ'סטר/סינסינטי רויאלס
 הישגים כשחקן
 6 הופעות במשחק האולסטאר (1957-1960, 1962-1963)   שתי בחירות לחמישיית העונה השנייה (1960, 1962)
 
ג'ון קנדי "ג'ק" טוויימן (באנגלית: John Kennedy "Jack" Twyman; ‏21 במאי 1934 – 30 במאי 2012) היה כדורסלן אמריקאי ששיחק במשך 11 עונות בליגת ה-NBA, כולן במדי הרוצ'סטר/סינסינטי רויאלס.
קריירה ב-NBA

טוויימן נבחר על ידי הרוצ'סטר רויאלס בבחירה השמינית בדראפט 1955, ושיחק בקבוצה שעברה בעונת 1958 לסינסינטי, במשך 11 עונות. עונת 1960 הייתה עונת השיא בקריירה של טוויימן, במהלכה העמיד ממוצעים של 31.2 נקודות, 8.9 ריבאונדים ו-3.5 אסיסטים למשחק. במשחקה של סינסינטי מול מיניאפוליס לייקרס ב-15 בינואר 1960, קלע טוויימן שיא קריירה של 59 נקודות. הוא נבחר לחמישיית העונה השנייה בעונות 1960 ו-1962, ולמשחק האולסטאר בעונות 1957 עד 1960, 1962 ו-1963. לאורך הקריירה קלע טוויימן 15,840 נקודות, שבעת פרישתו בשנת 1966 הציבו אותו במקום ה-20 ברשימת הקלעים המובילים בתולדות ה-NBA. בשנת 1983 הוצג כחבר בהיכל התהילה של הכדורסל כשחקן. ממוצעי הקריירה של טוויימן הם 19.2 נקודות, 6.6 ריבאונדים ו-2.3 אסיסטים למשחק.
פעילות הומניטרית

טוויימן היה האפוטרופוס החוקי של חברו לקבוצה מוריס סטוקס, ששותק עקב פגיעת ראש שספג במהלך משחק, כדי לדאוג להוצאות הרפואיות שלו. הוא ארגן את "משחק ההוקרה השנתי למוריס סטוקס" כדי לאסוף תרומות עבור סטוקס ועבור שחקני עבר נוספים שנזקקו לטיפולים רפואיים. משחק הצדקה משך לאורך השנים את כוכבי ה-NBA הגדולים ביותר, כגון ביל ראסל, וילט צ'מברלין, אוסקר רוברטסון, כרים עבדול-ג'באר, נייט ארצ'יבלד ופיט מרוויץ'. בסך הכל, גויסו במשחקים הללו למעלה מ-750 אלף דולר. כמו כן דאג טוויימן שסטוקס יקבל את הפיצויים המגיעים לו ולימד אותו לתקשר בעזרת מצמוצי עיניים. טוויימן המשיך לשמש כאפוטרופוס עד מותו של סטוקס ב-1970.
בשנת 2004, כשהוצג סטוקס כחבר היכל התהילה, קיבל טוויימן בשמו את הפרס. בשנת 2013 הציגה ליגת ה-NBA את פרס השחקן הקבוצתי על שם טוויימן-סטוקס, שמחולק לשחקנים המייצגים את "החבר האידיאלי לקבוצה".
לאחר הפרישה

בסוף שנות ה-60 ותחילת שנות ה-70 שידר טוויימן משחקי NBA עבור רשת הטלוויזיה ESPN. מאוחר יותר הפך למנהל רשת מזון, אותה מכר בשנת 1996 ברווח של מעל ל-3 מיליון דולר. ב-30 במאי 2012 מת טוויימן בסינסינטי עקב סיבוכים במחלת הלוקמיה ממנה סבל.
הערות שוליים

↑  רשימת הנבחרים בדראפט 1955, באתר basketball-reference.com
1 2  סטטיסטיקת הקריירה של טוויימן, באתר basketball-reference.com
↑  צילום דו"ח המשחק בו קלע טוויימן 59 נקודות, באתר basketball-reference.com
↑  על משחק ההוכרה השנתי למוריס סטוקס, באתר grantland.com
↑  נמרוד עופרן‏, לב אמיץ: "מגרש השדים" על סיפורו המרגש של מוריס סטוקס, באתר וואלה, 8 באפריל 2015
↑  ג'ק טוויימן מת בגיל 78, באתר הניו יורק טיימס
גבריאל גונסאלס וידלה

גבריאל גונסאלס וידלה (בספרדית: Gabriel González Videla;‏ 22 בנובמבר 1898 - 22 באוגוסט 1980) היה פוליטיקאי צ'יליאני אשר כיהן כנשיא צ'ילה בשנים 1946 ל-1952. היה ממנסחי החוקה הנוכחית.
קורות חיים

גונסאלס נולד ב-22 בנובמבר 1898 בלה סרנה שבצפון המדינה למשפחה ממוצא ספרדי כבן בכור מבין 18 אחים. למד משפטים באוניברסיטת צ'ילה. הוא סיים את לימודיו באוניברסיטה ב-1922. הצטרף גונסאלס לארגון הבונים החופשיים בשנת 1924. בשנים אלו החל להיות פעיל פוליטי רדיקלי כנגד הממשל. במהלך שנות ה-30 גונסאלס היה חבר בסנאט של צ'ילה. בשנת 1939 נשלח לכהן כשגריר צ'ילה בצרפת. בשנת 1940 עבר לכהן כשגריר בפורטוגל וכשנתיים לאחר מכן כיהן כשגריר בברזיל. בשנת 1944 הוא עמד בראש ועד למען ארץ ישראל היהודית בצ'ילה. בשנת 1945 גונסאלס נשלח לסן פרנסיסקו שבארצות הברית על מנת לייצג את צ'ילה בוועידת האומות המאוחדות. שם הוא תמך בעמדת הסוכנות היהודית.
לקראת הבחירות לנשיאות באוקטובר 1946, כרת וידלה ברית עם הקומוניסטים שהיו מסוכסכים עם הסוציליסטים, וזכה במספר הקולות הרב ביותר, אך לא ברוב הדרוש כדי להיבחר, והוא נבחר לנשיא על ידי הקונגרס שאליו עברה הבחירה. בממשלה שהקים בנובמבר 1946 היו שלושה שרים קומוניסטיים. אולם המלחמה הקרה גרמה לגונסאלס להתיימן ולאמץ עמדות אנטי-קומוניסטיות, ובאפריל 1947 סולקו הקומוניסטים מהממשלה. הקומוניסטים פעלו לארגן שביתה כללית נגד הממשלה ובאוגוסט 1947 העניק הפרלמנט לוידלה סמכויות לפעול נגד הקומוניסטים ונפתח מאבק גלוי בין וידלה לקומוניסטים. ב-3 בספטמבר 1948 הוציא וידלה את המפלגה הקומוניסטית אל מחוץ לחוק. אך צעדיו של וידלה נתקלו בהתנגדות עממית רחבה ווידלה ויתר על סמכויותיו המיוחדות ושחרר את האסירים הפוליטיים.
בינתיים, ממשלתו החדשה של גונסאלס כללה שמרנים, ליברלים ומעט סוציאליסטים. בשנים אלו ההשקעה האמריקאית במדינה גדלה מאוד ואף הגיעה לכדי 342 מיליון דולר בשנת 1952.
מאפיין נוסף של שנות נשיאותו של גונסאלס היה תהליך עיור משמעותי. למרות תהליך זה וצמיחה בייצור, הפערים הכלכליים נשארו באותה הרמה. בשנת 1949 הממשל העניק זכות הצבעה לנשים. בשנת 1950 ממשלו של גונסאלס איבד את תמיכת הימין לאחר שביתת עובדי המדינה ועלייה באינפלציה. סכסוך פוליטי זה גרם לאובדן השליטה הממשלתית בפרלמנט ולהחלשת ממשל גונסאלס. למרות זאת, הצליח הממשל לקיים מספר רפורמות, ובהן שיפור מעמד הנשים. במהלך כהונתו, היה גונסאלס לראש המדינה הראשון אשר ביקר באנטארקטיקה. חוף ארץ גרהאם נקרא בשמו, בידי הציליאנים.
היה ידוע בהתנגדותו לאוגוסטו פינושה שעלה לשלטון בהפיכה הצבאית בשנת 1973, אך בכל זאת עזר לנסח את החוקה החדשה של שלטון פינושה.
גונסאלס נפטר כתוצאה מהתקף לב ב-22 באוגוסט 1980 בבירה סנטיאגו דה צ'ילה.
הערות שוליים

1 2  אלוורז דה ואיו, היכון שלטונו של הנשיא החדש בצ'ילי, משמר, 24 בנובמבר 1946
↑  ועד בצ'ילי למען ארץ ישראל יהודית, המשקיף, 14 בספטמבר 1944
↑  משה פראנק, הוועד העולמי הנוצרי לא"י נגד וועדות חקירה נוספות, הארץ, 12 בנובמבר 1945
↑  הבוגד גונסאלס וידאלה, קול העם, 30 במרץ 1948
↑  האקונומיסט, המשבר הפוליטי בצ'ילי, דבר, 19 באוגוסט 1949
↑  יהודה ורדי, הדי הבחירות בצ'ילי, דבר, 23 במרץ 1949
↑  קרלוס רפאל רודריגס, אמריקה הלטינית מתגוננת מפני מרשליזציה, קול העם, 20 במאי 1949
↑  ציד מכשפות בצ'ילי, דבר, 4 במרץ 1948
↑  חיים אהרנוביץ, תיקון טעות, דבר, 17 במרץ 1948
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007449022405171  BNC: 000066727  BNE: XX955224  BnF: cb12822535r (data)  GND: 142798789  ISNI: 0000 0001 0654 6408  LCCN: no94028983  NARA: 10575174  RERO: 02-A011981654  SNAC: w6tb3wvt  SUDOC: 14350925X  VIAF: 63586105   WorldCat (עם VIAF): 63586105
ברוטוס ירוק המגן

ברוטוס ירוק המגן (באנגלית: Brutus Greenshield - "ברוטוס גרינשילד"; בוולשית: Brutus Darian Las - "ברוטוס דאריאן לאס"; נפטר בשנת  954 לפנה"ס לערך) היה מלך בריטניה, על פי ספרו של ג'פרי ממונמות' "ההיסטוריה של מלכי בריטניה". אין כל תיעוד היסטוריה לקיומו של ברוטוס, והוא נחשב לאחד המלכים האגדיים של בריטניה.
ג'פרי מציין כי ברוטוס היה בנו של אבראוקוס, קודמו, וכונה "ירוק המגן". ברוטוס היה הבכור מבין 20 בניו של אבראוקוס, והיחיד שנותר בבריטניה בעת מותו של אבראוקוס (יתר הבנים יצאו במסע לגרמניה במטרה להקים שם ממלכה).
ברוטוס מלך 20 שנה, ולאחר מותו עלה לשלטון בנו, לייל.
בוביאן סחופן

| --- | --- |

 לידה:  16 במאי 1925 בום, בלגיה 
 פטירה:  17 במאי 2010 (בגיל 85) טורנהאוט, בלגיה 
 שם לידה:  Modest Schoepen 
 מוקד פעילות:  בלגיה 
 תקופת הפעילות:  מ-1943 
 סוגה:  קאנטרי 
 שפה מועדפת:  הולנדית 
 כלי נגינה:  גיטרה 
 חברת תקליטים:  דקה רקורדס 
 פרסים והוקרה:  קצין במסדר לאופולד השני  אביר מסדר הכתר הבלגי 
 www.bobbejaan.be
 פרופיל ב-IMDb
 
מודסט סחופן (בהולנדית: Modest Schoepen‏; 16 במאי 1925 – 17 במאי 2010), הידוע בשם הבמה בוביאן סחופן (בהולנדית: Bobbejaan Schoepen), היה זמר, בדרן, גיטריסט, קומיקאי, שחקן ומלחין בלגי. סחופן כתב וביצע 482 שירים בסגנונות מוזיקליים שונים, דוגמת קברט, שאנסון, קאנטרי, עממי, ווקאלי ופופ. במהלך הקריירה, סחופן מכר חמישה מיליון עותקים של שיריו ואלבומיו. הוא נולד בעיר בום (אנ'), בלגיה למשפחה ענייה, ובסוף הקריירה, הוא הוכתר כאחד מ-200 האנשים העשירים ביותר בבלגיה.
ב-18 במאי 1961 סחופן התחתן עם זמרת האופרה והצלמת ההולנדית, ג'וזפינה יונגן. לזוג יש חמישה ילדים, רוברט (1962), מרים (1963), ג'קי (1964), פגי (1968) וטום (1970). במרוצת השנים, בנם הצעיר, טום, הפך למנהל המוזיקלי של סחופן.
שנותיו הראשונות

סחופן נולד בעיר בום (אנ') שבבלגיה למשפחה בעלת נפחייה. בסוף שנות ה-30 של המאה ה-20, הוא ואחותו הקטנה ליז'ה נהגו לערוך מופעי וודוויל בעירם ובכפרים שמסביבה. בשנת 1943, החל ללמוד לנגן על גיטרה אצל הגיטריסט פרנס דה גרודט. בשנת 1944, הוא נרשם לאודישין הראשון שלו לרדיו בריסל.
קריירה

בשנת 1943, בעת מלחמת העולם השנייה, סחופן ערך את הופעות הבכורה שלו בבירה הבלגית, בריסל. סחופן ביצע את השיר הדרום אפריקאי, "Mama, ek will 'n man hé" - שיר אנטי-גרמני, שנכתב כמחאה על מעשי הטבח שהגרמנים ביצעו במלחמה. כמה חיילים נאצים שנכחו בהופעה, הורידו אותו מהבמה ולקחו אותו אל מחנה ריכוז בסמוך לבריסל. באוקטובר 1944, הנאצים העבירו אותו אל גטו מכלן, שם הוכרח לשיר לכלואים בגטו, עד תום המלחמה.
בשנת 1945, סחופן וקיס ברוג הקימואת הצמד המוזיקלי, "שני בנים ושתי גיטרות". הם הופיעו בעיקר עם שירים דרום אפריקאים באמסטרדם ובבריסל. בשנת 1946, סחופן אימץ את שם הבמה שלו, בוביאן, מהשיר הדרום אפריקאי, "Bobbejaan klim die berg" (בעברית: בבון מטפס על ההר).
בשנת 1948, סחופן הוציא לאור את הלהיט הראשון שלו, "De Jodelende Fluiter", שהושר בשפה ההולנדית. בעקבות פרסום הסינגל, סחופן זכה להכרה בהולנד. בשנת 1949, סחופן התלווה אל צבא הולנד, וטס לסיבוב הופעות נרחב באיי הודו המזרחיים ההולנדים (אינדונזיה). סיבוב ההופעות מנה 127 הופעות שונות ברחבי איי אינדונזיה. לאחר מסע של 220 ימים, חזר לבלגיה, שם פרסם גרסאות כיסויי רבות לשירים נוסטלגיים, דוגמת "De lichtjes van de Schelde".
קריירה > סיבובי הופעות

יחד עם האמנים, ג'וזפין בייקר, קטרינה ולנטה, ז'ילבר בקו טוטס טילמנס, סחופן ערך סיבובי הופעות בעשרים מדינות שונות. סחופן היה לאחד האירופאים הראשונים שהופיעו בגרנד אול אופרי, בנאשוויל, אחד המופעים ושידורי הרדיו החשובים ביותר של מוזיקת הקאנטרי בארצות הברית. סחופן הופיע עם זמר הקאנטרי האמריקאי, רד פולי. בשנת 1974, הזמר, טקס ויליאמס, הוציא לאור דרסת כיסויי שלו לשיר "Fire and Blisters" של סחופן.
בשנת 1954, סחופן יצא לסיבוב הופעות בן שלושה חודשים באירופה, דרך גרמניה, איסלנד ודנמרק. ההופעה האחרונה של סחופן בסיבוב ההופעות הייתה בפולי ברז'ר בבריסל. בשנת 1955, ערך מספר הופעות בגרמניה וברפובליקה הדמוקרטית של קונגו.
בשנת 1957, סחופן הופיע התכנית הטלוויזיה האמריקאית, המופע של אד סאליבן, בניו יורק. במהלך שהותו בארצות הברית, סחופן הקליט מספר אלבומים ב-RCA רקורדס, עם המפיק, סטיב שולס. שולס הציע לסחופן לחתום על חוזה הקלטות למספר שנים, אך סחופן, שהוחתם כבר בחברת הקלטות אירופית, סירב והחליט לא להמשיך את הצלחתו בארצות הברית.
באותה השנה, סחופן נבחר על ידי רשות השידור הבלגית, לייצג את בלגיה באירוויזיון 1957. סחופן הוטס מארצות הברית לבלגיה. השיר שנבחר בקדם הבלגי היה "Straatdeuntje" (בעברית: קול רחוב). יש הטוענים כי סחופן לא ידע איזה שיר הוא אמור לבצא בתחרות עד הגעתו לגרמניה, שם נערכה התחרות. סחופן זכה במקום השמיני עם חמש נקודות.
בין השנים 1950–1967, סחופן שיחק בחמש הפקות קולנוע מוזיקליות, שתיים בלגיות, שתיים גרמניות ואחת צ'כית. בשנת 1962, שיחק בתפקיד הראשי בסדרה "alias De Ordannans". בשנת 1967, רשות השידור הגרמנית, הפיקה סרט דוקומנטרי על סחופן ועל שיריו.
קריירה > בעת האחרונה

בשנת 1999, סחופן אובחן כחולה בסרטן המעי. בשנת 2004, החלים מהמחלה וחזר לעסוק במוזיקה. בשנת 2005, הופיע עם השיר שלו, "De lichtjes van de Schelde" בפסטיבל הספרות "סן אמור". בנובמבר 2006, אחד הלהיטים של סחופן, "Hall of Fame", בוצע על ידי אחד ממעריציו של סחופן בתוכנית רדיו בלגית. באותו החודש, בנו הצעיר של סחופן, טום, הקים חברת הקלטות משפחתית, "בוביאן רקורדס".
ב-13 בפברואר 2007, סחופן קיבל פרס מפעל חיים על הקריירה המצליחה שלו כזמר, ועל השפעתו על המוזיקה הבלגית. במאי 2008, סחופן הוציא לאור את אלבומו הראשון מזה 35 שנים. האלבום הוקלט באולפני "סאות' ביץ'" במיאמי.
קרקס

בשנת 1958, סחופן רכש אוהל קרקס גדול ממשפחת טונדור הבלגית, ויצא איתו לסיבובי הופעות ברחבי בלגיה. קניית האוהל, שחררה אותו מהצורך להתמודד עם מנהלי אודיטוריומים שדרשו מחירי שכירות גבוהים. באותה השנה, צוות קרקס אמריקאי שפעל בבלגיה, הופיע בתערוכה העולמית של בריסל לשנת 1958. בשל תנאי מזג האוויר הקשים, צוות הקרקס פרש, ונאלץ למכור את הציוד שלו. סחופן קנה מצוות הקרקס סוס אחד - הסוס ששיחק בסדרת הטלוויזיה, "זורו". סחופן השתמש בסוס שנים רבות לצורכי פעלולים באוהל קרקסו. לבסוף, הסוס דרך על כבל חשמל חשוף, ומת.
מותו

סחופן נפטר ב-17 במאי 2010, יום לאחר יום הולדתו ה-85, מדום לב.
פרסים והוקרה

קצין במסדר לאופולד השני
אביר מסדר הכתר הבלגי
מעוטר על ידי ממשלת הולנד, על אומץ, הקרבה עצמית, ותמיכתו המוזיקלית בחיילי הולנד באינדונזיה (1949)
הזמר הפלנדרי הטוב ביותר (1955)
פרס פליז הטבעת, על האלבום הטוב ביותר (1992)
מדליית סבאם (1993, 1995)
מקום של כבוד בהיכל התהילה של רדיו 2 הבלגי (2000)
פרס מפעל חיים (2007)
אזרח כבוד של העיר בום (2009)
פילמוגרפיה

Ah! t'Is zo fijn in België te leven‏ (1950)
Televisite‏ (1955)
אירוויזיון 1957
O sole mio‏ (1960)
Davon träumen alle Mädchen‏ (1961)
Bobbejaanland‏ (1967)
Der Goldene Schuß‏ (1969)
Uit met Bobbejaan‏ (1969)
30 jaar Bobbejaan‏ (1978)
Bobbejaan 70‏ (1995)
הערות שוליים

↑  De 200 rijkste Belgen – editie 2020 – nu in de boekhandel
1 2 3  BIOGRAFIE
↑  Eurovision 1957 Results: Voting & Points
↑  Veteran singer honoured
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BNE: XX1540714  BnF: cb142252994 (data)  GND: 134999665  ISNI: 0000 0000 7824 9544  LCCN: n2009033496  MusicBrainz: 0f272089-81c4-4b83-8c93-a90ac88cf81a  NTA: 072161469  VIAF: 64218030   WorldCat (עם VIAF): 64218030 
בובבג'אן בגרנד אול אופרי, 1953
סחופן וז'אק ברל, 1955
ג'ון ליסט

ג'ון ליסט

תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן.
נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
ערך זה עוסק ברוצח אמריקאי. אם התכוונתם לכלכלן, ראו .
ג'ון אמיל ליסט (באנגלית: John Emil List‏; 17 בספטמבר 1925 – 21 במרץ 2008) היה אמריקאי שרצח את כל משפחתו ב-9 בנובמבר 1971 ולאחר מכן נעלמו עקבותיו. לאחר שהוגדר "נמלט מהחוק" במשך 18 שנה, הוא נתפס ב-1 ביוני 1989 ונשפט למאסר עולם.
נעוריו

ליסט נולד במישיגן והיה בן יחיד לאימו. הוא היה לותרני אדוק ואף לימד בבית ספר של יום ראשון. בזמן מלחמת העולם השנייה ומלחמת קוריאה שירת ליסט בצבא ארצות הברית אך לא זכה להשתתף בקרבות. לאחר שחרורו מהצבא, למד ליסט באוניברסיטת מישיגן וקיבל תואר במנהל עסקים ובחשבונאות. ב-1 בדצמבר 1951 הוא התחתן עם הלן טיילור, אישה גרושה בת 24, והחל לעבוד כרואה חשבון. לזוג נולדו שלושה ילדים והם רכשו אחוזה יוקרתית בניו ג'רזי בה התגוררו.
הרצח

ב-9 בנובמבר 1971, רצח ליסט את כל משפחתו: אמו, אלמה בת ה-84, את אשתו הלנה, בת 45 ואת שלושת ילדיו, פטרישה בת ה-16, ג'ון ג'וניור ופרדריק בני 15 ו-13 בהתאמה. תחילה רצח ליסט את אשתו שירדה למטבח על מנת לקחת דבר מה לאכול. לאחר שהתיישבה ליד השולחן, ירה ליסט כדור אחד בראשה. מיד לאחר מכן, הוא עלה לעליית הגג, מקום מגוריה של אמו, וירה בה כדור אחד שפגע בעינה. שתי הנשים מתו במקום.
ליסט נשאר בביתו וחיכה שילדיו יחזרו מבית הספר. פטרישה, בתו הבכורה, התקשרה לליסט ואמרה לו כי אינה חשה בטוב. ליסט הגיע עם רכבו ואסף אותה מוקדם מבית הספר. כאשר השניים הגיעו לביתם, נכנס ליסט ראשון לבית ומיד הסתתר מאחורי הדלת. כאשר פטרישה נכנסה זמן קצר אחריו, הוא ירה בה והרג אותה. פרדריק, בנו הצעיר, נרצח בשיטה זהה. הרצח של ג'ון ג'וניור, בנו הבכור מצד שני היה שונה. ג'וניור הפתיע את אביו כאשר חזר מוקדם מאימון כדורגל. כאשר הוא נכנס לבית הוא הבחין באביו מוציא אקדח ומכוון אותו לכיוונו. ג'וניור הצליח לתפוס את ידו ונאבק איתו ארוכות עד שלבסוף כדור אחד פגע בגבו. ליסט המשיך וירה 9 כדורים נוספים אל עבר בנו הבכור עד שזה מת. על מנת לא לעורר חשד מיידי, ליסט כתב מכתבים למכריו ולבתי הספר של ילדיו שבהם טען כי הוא לוקח את משפחתו לחופשה ועקב כך הם לא יהיו זמינים. הוא גם דאג לשלוח בקשה מראש לסניף הדואר המקומי להפסיק קבלת דברי דואר שנמענו לכתובת ביתו.
ליסט גרר את גופתם של ילדיו ושל אשתו לחדר הנשפים של האחוזה והכניס אותם לשקי שינה, את אמו הוא השאיר בעליית הגג. לאחר הרציחות, בקור רוח יוצא דופן, הכין לעצמו ארוחת ערב, ולאחריה הלך לישון באחד החדרים לא רחוק מגופות משפחתו. הוא התעורר עם עלות השחר ולאחר הכנות אחרונות, הוא שם מוזיקה חזקה, הדליק את כל האורות באחוזה, הפעיל את  המיזוג על קור כדי להאט את התפוררות הגופות, ויצא החוצה. תוכניתו של ליסט הושלמה והוא החל במנוסה.
החקירה

התוכנית פעלה כה טוב עד כי הרצח לא התגלה במשך חודש ימים. לבסוף אחד השכנים הבחין כי האורות באחוזתו של ליסט דולקים זה מספר ימים ללא הפסקה. חשדו עלה והוא הזעיק את המשטרה. השוטרים שהגיעו למקום הצליחו להיכנס לאחוזה שם נתגלתה להם הזוועה. בתוך 4 שקי שינה בחדר הנשפים נמצאה הלנה ושלושת ילדיה. בעליית הגג הם מצאו את אמו של ליסט מגולגלת בתוך שטיח. בחיפוש באחד החדרים נמצאו מספר מכתבי פרידה שאותם כתב ליסט למכריו. באחד המכתבים שמוענו לכומר שלו, הודה ליסט בביצוע הרציחות, ואף שיחזר באריכות ובפרטי פרטים את הפשע. עוד הוא כתב כי הוא התפלל למען נשמותיהם של קורבנותיו לאחר הרצח. בסוף המכתב הוסיף ליסט הערה בקור רוח מופגן שבה רשם: "האמא בעליית הגג, היא הייתה כבדה מדי מכדי להזיזה".
אחת השאלות הראשונות שהחוקרים שאלו את עצמם היא כיצד הרצח לא התגלה במשך חודש שלם. מהר מאוד התגלה כי אדם אחד חשד כבר בהתחלה כי משהו אינו כשורה, היה זה המורה לדרמה של פטרישה. התברר כי פטרישה סיפרה למורה כי היא מאמינה שאביה מתכנן לרצוח אותה ואת משפחתה, וכי אם הוא ישמע שהם נסעו לחופשה עליו לחשוד מיד. המורה ניסה לפנות למשטרה בנושא אך מכיוון שלא היו הוכחות מוצקות לכך שנעברה עבירה כלשהי המשטרה לא המשיכה לחקור את העניין. אנשים רבים אחרים הופיעו בפתח האחוזה במשך החודש שעבר לאחר הרצח, אך לאחר שלא קיבלו מענה הם עזבו את המקום.
מודעות מבוקש פורסמו באופן מיידי בין כל גורמי אכיפת החוק במדינה. החוקרים היו משוכנעים כי ליסט יסגיר את עצמו בתוך זמן קצר ואף הציבו מספר שוטרים סמויים בהלווית הקורבנות בתקווה כי ליסט יופיע, אך דבר זה לא קרה. החוקרים הצליחו לאתר את מכוניתו של ליסט שחנתה בנמל התעופה הבינלאומי ג'ון פ. קנדי, אך הם לא הצליחו לקבוע אם הוא עלה על אחת הטיסות או לא. ראיות רבות נאספו בזירת הרצח שעזרו לבסס את הראיות כנגד ליסט אך לא קידמו את החוקרים לאיתור מקום מסתורו.
החקירה עברה במהרה לידי ה-FBI שהחל במצוד אדם נרחב שהקיף את כל ארצות הברית. לאחר חקירה מאומצת שכללה בדיקה של מאות ראיות וכיווני חקירה שונים ללא הצלחה, החלה החקירה אט אט לדעוך. נראה היה כי ליסט הצליח לבצע את הפשע המושלם, ואנשים רבים החלו להאמין כי הוא לא יבוא על עונשו לעולם.
ב-30 באוגוסט 1972, כתשעה חודשים לאחר הרצח, הוצתה האחוזה היוקרתית שבה רצח ליסט את משפחתו ונשרפה כליל. זהות המצית לא נודעה מעולם.
חייו לאחר הרצח

בעוד ה-FBI עשה את מרב המאמצים לאיתורו, המציא ליסט לעצמו זהות חדשה, רוברט פ. קלארק והתיישב סמוך לעיר דנוור, קולורדו. עוד לפני כן הוציא מחשבונה של אימו כ-200 אלף דולר, סכום שעזר לו להתחיל בחייו החדשים. ככל שעבר הזמן והוא לא נתפס, החל ביטחונו של ליסט לגבור. הוא זייף מסמכים שעזרו לו לבסס את זהותו החדשה ופצח בחיים חדשים. הוא חזר לעבוד כרואה חשבון, קנה מכונית חדשה וב-1975 אף הצטרף לכנסייה המקומית. אט אט החל ליסט להתקדם בסולם החברתי ולהשתלב בחברה. למכריו החדשים סיפר, כאשר אלה התעניינו בעברו, כי אשתו נפטרה מסרטן. ב-1985 רוברט קלארק, הוא ג'ון ליסט, התחתן בפעם השנייה לאישה בשם דולרס מילר.
זמן קצר לאחר מכן, החל מזלו של ליסט להשתנות. הוא פוטר מעבודתו ובגילו המבוגר התקשה למצוא עבודה חדשה. נוסף לכך, סדקים ראשונים החלו להופיע בתרמיתו הכמעט מושלמת. שכנתו החדשה, וונדה פלנרי, קראה באחד הצהובונים כתבה על ליסט ועל פשעו. פלנרי הבחינה בסימני דמיון רבים בין האדם המתואר בכתבה לשכנה רוברט קלארק. שני הגברים היו בני אותו גיל, עבדו כרואי חשבון, נהגו להתלבש בצורה דומה, והיו מאוד אדוקים בדתם. בכתבה נאמר גם כי לליסט יש צלקת מאחורי אוזנו הימנית, פלנרי ידעה כי צלקת דומה יש גם לשכנה. פלנרי חלקה את חשדותיה עם מילר, אשתו של ליסט, אך זו התקשתה להאמין כי בעלה הוא רוצח מסוכן והתייחסה לטענותיה בביטול.
זמן קצר לאחר מכן ליסט מצא עבודה בעיר ריצ'מונד שבוירג'יניה והזוג עבר דירה אך חשדותיה של פלנרי כלפי ליסט לא דעכו.