stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מבצע חלוץ
המבצע

המבצע הוכיח את ההיתכנות להנחית כח (וציוד מבצעי) הרחק בעומק שטח האויב ולהחזירו בשלום. בפועל – מעבר לטיסה ולהנחתה בשטח – לא בוצעה ככל הנראה על ידי אנשי סיירת מטכ"ל פעילות מבצעית של ממש.
מבצעים מוטסים עוקבים

בעקבות מבצע חלוץ בוצעו המבצעים המוטסים הבאים:
מבצע שרקרק
מבצע שלדג
מבצע נקר
מבצע כחל
מבצע ירגזי
הערות שוליים

↑  אבנר שור, חוצה גבולות: סיירת מטכ"ל ומייסדה אברהם ארנן, ישראל: כנרת, זמורה-ביתן, 2008, עמ' 214
↑  עפר דרורי, מבצע "חלוץ" ומבצע "שרקרק", באתר הגבורה, ‏יוני 2011
↑   סא"ל (מיל') גדעון מיטשניק, רע"ן ההיסטוריה והמורשת אמ"ן, מנהרת הזמן במודיעין לחודש אוגוסט, באתר צה"ל, 1 בספטמבר 2022
↑  תא"ל (במיל') ד"ר דני אשר, תמורות ושינויים באמ"ן - עם קליטת האלקטרוניקה והמחשבים, באתר צה"ל, ‏יולי 2021
↑  אברהם ארנן ז"ל, באתר יד לבנים, סניף ירושלים
↑   עיטור המופת, באתר צה"ל, 5 ביוני 2017
↑  עפר דרורי, מבצע נקר, באתר הגבורה
↑  עפר דרורי, מבצע כחל, באתר הגבורה, ‏יוני 2011
↑  עפר דרורי, מבצע ירגזי, באתר הגבורה, ‏מאי 2012
אנני אוקלי

| --- | --- |

 לידה:  13 באוגוסט 1860 אוהיו, ארצות הברית 
 פטירה:  3 בנובמבר 1926 (בגיל 66) גרינוויל, ארצות הברית 
 שם לידה:  Phoebe Ann Mosey 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מקום קבורה:  אוהיו 
 תקופת הפעילות:  1875–1924 (כ־49 שנים) 
 מעסיק:  Buffalo Bill's Wild West Show 
 בן או בת זוג:  פרנק א. באטלר (23 באוגוסט 1876–3 בנובמבר 1926) 
 פרסים והוקרה:  היכל התהילה הלאומי לנשים (1993)  היכל התהילה של נשות אוהיו (1980)  היכל התהילה של ניו ג'רזי 
 חתימה:   
 
אנני אוקלי (באנגלית: Annie Oakley נולדה בשם פיבי אן מוסי (Phoebe Ann Mosey); ‏ 13 באוגוסט 1860 - 3 בנובמבר 1926) הייתה צלפית ואלופת קליעה למטרה. הופעתה במסגרת סיבוב ההופעות העולמי של מופע המערב הפרוע של באפלו ביל הפכה אותה לכוכבת. תכסיסה הנודע היה ירי תחמושת בקוטר 0.22 אינץ' ממרחק של כ-26 מטר, פגיעה בקלף משחק שגרמה לחצייתו לשניים וניקוב עוד 5-6 חורים במחצית הקלף בטרם נחת על הרצפה. בנוסף, ירתה במטרות נעות בעומדה על גב סוס, ברכיבה על אופניים, מאחורי הגב ועוד.
תולדות חייה

פיבי אן מוסי נולדה בכפר באוהיו, הוריה היו קווייקרים שנדדו מפנסילבניה. היא התייתמה בגיל 6 וחונכה בחווה סמוכה ובעצם שימשה שם כשפחה. עד גיל מאוחר הייתה אנלפבתית ולא ידעה קרוא וכתוב. בגיל תשע החלה לעסוק בצייד, על מנת לפרנס את עצמה ואת משפחתה. כשרונה בירי התפרסם בסביבה והיא נהגה להמר על יכולתה בתחרויות ירי וצליפה. עקב דמותה השברירית (גובהה היה רק 1.52 מטר) וגילה הצעיר, הצליחה להוליך שולל גברים רבים שנכשלו בהתמודדות מולה. אחד מגברים אלה, פרנק א. באטלר (Frank E. Butler) מסינסינטי (נולד ב-1847), נשא אותה לאשה ב-23 באוגוסט 1876, אם כי הוא טען מאוחר יותר כי התאריך היה 20 ביוני 1882.
בני הזוג עברו לגור בסינסינטי, בשכונת אוקלי, ממנה נטלה ככל הנראה את שם-הבמה שלה. היא הופיעה עם בעלה במופע שנקרא "באטלר ואוקלי" וב-1885 צירף אותה באפלו ביל קודי למופע "המערב הפרוע" שלו. חברה למופע, פר רובץ, כינה אותה בשם האינדיאני "Little Sure Shot" (קליעה ודאית קטנה), במופע הייתה יריבה לקלעית ליליאן סמית' (אנ') שהייתה צעירה ממנה, לכן השתמשה אוקלי בגיל מזויף וציינה שהיא שש שנים צעירה מכפי גילה האמיתי (חזותה תמכה בכך), עקב כך תאריכי אירועים רבים בחייה משובשים.
היא נדדה עם המופע של באפלו ביל באירופה והופיעה בין היתר בפני המלכה ויקטוריה וירתה כדור אשר הפיל אפר-סיגריה אותה החזיק יורש העצר הפרוסי, שהיה לימים לוילהלם השני, קיסר גרמניה.
ב-1898 כתבה לנשיא ויליאם מקינלי שהיא מוכנה להעמיד לרשות ממשל ארצות הברית חמישים קלעיות מצטיינות, כולל נשקן ותחמושתן, אם תצא ארצות הברית למלחמה עם ספרד. למרות שהמלחמה אכן פרצה, הצעתה של אוקלי נדחתה.
היא המשיכה לשבור שיאי קליעה והופעותיה הונצחו במספר סרטים אילמים, בהם סרט שהסריט תומאס אלווה אדיסון ב-1894 בשם The "Little Sure Shot" of the "Wild West ("קליעה-בטוחה-קטנה מן המערב הפרוע").
ב-1901 נפגעה בתאונה ועזבה את המופע של באפלו ביל. היא החלה להופיע בדרמה בשם The Western Girl ("נערת המערבון") אך לא זנחה את הופעות הראווה ואת התחרויות.
ב-1922, בת 62, פגעה בתחרות קליעה בפיטסבורג ב-100 צלחות חרס ממרחק 15 מטר.
מותה

היא נפטרה מאנמיה ממארת בביתה באוהיו. בעלה נפטר 18 ימים אחריה.
בתרבות

היצירה הנודעת ביותר המבוססת על תולדות חייה של אוקלי היא המחזמר מברודוויי, אנני אוקלי אשת לפידות לפי ספר מאת דורותי פילדס. את דמותה של אוקלי גילמה בהפקה המקורית ב-1946 ובחידוש ב-1966 אתל מרמן. על פי המחזה הופק ב-1950 סרט באותו שם ועם אותם שירים, את דמותה של אוקלי גילמה בסרט בטי האטון.
בתרבות הישראלית הוזכרה בשיר של קורין אלאל הנושא את שמה. השיר בוצע בפסטיגל שהיה בחנוכה של סוף שנת 1989 .
לקריאה נוספת

Katherine E. Krohn, Wild West Women, Lerner Publications, 2005 ISBN 978-0822526469
Charles M. Wills, Annie Oakley (DK Biography), ISBN 978-0756629977
Glenda Riley, The Life and Legacy of Annie Oakley (Oklahoma Western Biographies, Volume 7), University of Oklahoma Press, 2002 ISBN 978-0806135069
הערות שוליים

↑  We Hope "Mosey" Ends the Debate
↑  Annie Oakley of the Wild West (book review)". girlswithguns.org.
↑  כרזה ממופע בו השתתפה עם ציורי הפעלולים השונים
↑  Did she shoot the Kaiser's cigarette?
↑  רשומת הסרט בספריית הקונגרס
↑  ביוגרפיה באתר "נשים בהיסטוריה"
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007421414805171  BIBSYS: 90812435  GND: 122550412  ISNI: 0000 0000 2383 202X  LCCN: n79003296  NTA: 190950137  SNAC: w647490q  SUDOC: 076454177  VIAF: 898169   WorldCat (עם VIAF): 898169 
אנני אוקלי בכרזת מופע של באפלו ביל
סרט של תומאס אלווה אדיסון מ-1894 המנציח את אוקלי קולעת בכדורי זכוכית
אנני אוקלי ב-1922 (בת 62)
ברקליס

| --- | --- |

רחוב צ'רצ'יל 1, בניין ההנהלה של ברקליס
רחוב צ'רצ'יל 1, בניין ההנהלה של ברקליס
 נתונים כלליים
 סוג:  חברה ציבורית מוגבלת
 בורסה:  הבורסה לניירות ערך בניו יורק (BCS)  הבורסה לניירות ערך בלונדון (BARC) 
 תקופת הפעילות:  1690–הווה (כ־334 שנים)
 חברות בנות:  בנק ברקליס  Barclays Bank PLC  France 
 מיקום המטה:  רחוב צ'רצ'יל 1, קנרי וורף, לונדון
 ענפי תעשייה:  בנקאות ושירותים פיננסיים
 מוצרים עיקריים:  commercial bank 
 מנכ"ל:  ג'ס סטיילי 
 עובדים:  139,900 (2013)
  
 www.barclays.com
 
תבליט יוסף המשביר מעל הכניסה לבנק ברקליס (כיום-מרכנתיל) ברח' אלנבי בתל אביב. מיוחס לאריק גיל
סניף ירושלים של ברקליס בנק דומיניון קולוניאול ואוברסיס
סניף חיפה של ברקליס בנק דומיניון קולוניאול ואוברסיס ב-1938
ברקליס (באנגלית: Barclays) היא חברת שירותים פיננסיים בינלאומית, שבסיסה בלונדון, בריטניה. על פי המגזין פורבס, בשנת 2010, הייתה החברה הבנק ה-10 בגודלו בעולם, וה-21 בעולם במתן שירותים פיננסים.
פעילות

לחברה כ-48 מיליון לקוחות בלמעלה מ-50 מדינות וטריטוריות ברחבי אפריקה, אסיה, אירופה, צפון אמריקה ודרום אמריקה. נכון ליוני 2010, היו לחברה סך נכסים של 1.94 טריליון יורו, מה שמעמיד אותה כבנק השלישי בגודלו בעולם, אחרי BNP פריבה ו-HSBC. בשנת 2012 התעוררה שערורייה בבנק כאשר התברר שהבנק לא פעל על פי הכללים, הבנק ביצע מניפולציות בריבית הליבור (הריבית הבין-בנקאית באנגליה) כמו גם בריבית היוריבור (הריבית הבין-בנקאית באירופה). בעקבות התפוצצות הפרשה, התפטרו מתפקידיהם מנכ"ל הבנק בוב דיאמונד ויושב ראש בנק מרקוס אגיוס. הפרשה עוררה גלים בארצות הברית ובבריטניה ויש שקראו להכניסם לכלא.
אשכול ניהול ההשקעות בברקליס כולל שלוש יחידות עסקיות: ברקליס קפיטל (בנקאות ההשקעות), ברקליס חברות (בנקאות מסחרית) וברקליס הון (ניהול הון).
ברקליס נסחרת בבורסה של לונדון והיא חלק ממדד FTSE 100. היא נסחרת משנית גם בבורסת ניו יורק. מטה החברה נמצא בגורד השחקים ברחוב צ'רצ'יל 1 בלונדון.
היסטוריה

מקורה של חברת ברקליס בעסקי בנקאות הצורפים שהוקמו בלונדון ב-1690 אליהם הצטרף ג'יימס ברקלי ב-1736. בשנת 1896, התאחדו שנים עשר בנקים תחת המותג Barclays and Co. בשנת 1967, התקינה ברקליס את מנפק המזומנים (כספומט) הראשון בעולם.
בשנת 1968 היה הבנק הרביעי בגודלו בעולם, והגדול ביותר מחוץ לארצות הברית. בשנת 1970 היו לקבוצה כ-5000 סניפים ב-50 ארצות. בשנת 1974 ירד הבנק למקום השישי בעולם.
הבנק היה מעורב בשערוריית הפורקס ושילם קנס של 2.3 מיליארד $.
בשנת 2012 הבנק רכש פעילות של קבוצת ING בבריטניה ושילב אותה בעסקיו.
היסטוריה > ברקליס בנק דומיניון קולוניאול ואוברסיס

בשנים 1918–1919 רכשה ברקליס את הבנק הקולוניאלי ובשנת 1925 את בנק אנגלו-מצרים ובנק אוף סאות' אפריקה, שסבל מספר שנים קודם לכן הפסדים כבדים בארצות הברית. ב-1925 הקימה קבוצת ברקליס הבינלאומית את "ברקליס בנק (דומיניון קולוניאול ואוברסיס)" כמיזוג של קולוניאל בנק, בנק אנגלו-מצרים ונשיונל בנק אוף סאות' אפריקה.
בשנת 1960 היו לבנק מעל 1,200 סניפים ב-42 מדינות. לבנק היו שלושה סניפים בארצות הברית. בשנת 1971 שונה שום הבנק ל"ברקליס בנק אינטרנשיונל". בינואר 1985 אוחדו ברקליס בנק וברקליס בנק אינטרנשיונל לבנק אחד משותף שכלל כ-2,900 סניפים בממלכה המאוחדת ו-2,400 מחוצה לה.
בארץ ישראל

באפריל 1918 נפתח בירושלים סניף של בנק אנגלו-מצרים ובהמשך הוקמו סניפים נוספים ביפו, בחיפה ובנצרת. סניפים אלו עברו ב-1925 לידי בנק ברקליס של הקלוניות. בתחילת 1926 פתח הבנק סניף ראשון בתל אביב. בשנת 1937 היו לבנק סניפים בירושלים, עכו, עזה, חברון, שכם, חיפה, תל אביב, יפו, רמת גן, ונצרת. סניפי הבנק היוו יעד לארגוני מחתרת ל"החרמת כספים". כזה היה שוד בנק ברקליס בחיפה בקיץ 1947.
בשנת 1960 היו לבנק בישראל סניפים בתל אביב, יפו, ירושלים, חיפה, עכו, נצרת ורמת גן. בשנת 1968 פתח הבנק סניף בפתח תקווה. ב-1968 נרכשו על ידי הבנק שמונה סניפים של בנקים כושלים בהם בנק אלרן, בנק פויכטונגר ובנק קרדיט לישראל. בשנת 1970 פתח הבנק סניף ברחובות. בשנת 1971 היו לבנק כ-45 סניפים בישראל.
ביוני 1971, לאחר שהבנק הפסיד כספים רבים בפשיטות הרגל של ארטיק, אוטוקרס וחברת הולנדר, הושג הסכם על פיו בתחילת 1972 מוזגו סניפי בנק ברקליס עם בנק מרכנתיל ושם הבנק המאוחד נקבע ל"בנק ברקליס-דיסקונט". במסגרת המיזוג הזרים בנק ישראל סכום כסף לכיסוי חלק מהפסדי הבנק.
בפברואר 1993 הפסיקה קבוצת ברקליס את פעילותה בישראל כחלק מהמדיניות הכלכלית של החברה, שכללה התנתקות מבנקאות קמעונאית בינלאומית. החזקותיה בבנק ברקליס-דיסקונט נרכשו על ידי בנק דיסקונט לישראל, שהפך לבעלים היחידי שלו (מהלך זה הוביל לשינוי שמו של הבנק לשמו הנוכחי, בנק מרכנתיל דיסקונט).
במרץ 2011 פתחה ברקליס קפיטל מרכז מחקר ופיתוח פיננסי בקריית עתידים בתל אביב, בו יועסקו 200 עובדים ישראלים בעלי ניסיון בפיתוח תוכנות ואלגוריתמים פיננסיים.
בשנת 2024, כחלק מהמחאות נגד ישראל עקב מלחמת חרבות ברזל, פנו מספר גופים לבנק וביקשו כי יפסיק לספק שירותי בנקאות לתעשייה הביטחונית בישראל, שהיא מגזר מרכזי בפעילות הבנק. פעילי המחאה השחיתו רכוש במעל ל-15 סניפים של הבנק בבריטניה ובסקוטלנד. כמו כן, הבנק נאלץ להפסיק את החסויות שהעניק למספר פסטיבלי מוזיקה בבריטניה, לאחר שאמנים הודיעו על ביטול הופעותיהם המתוכננות על רקע טענות בדבר מעורבותו לכאורה של הבנק במלחמה בין ישראל לחמאס.
ראו גם

שוד בנק ברקליס (חיפה)
הערות שוליים

↑
↑  בנקים ישראליים בין 500 הגדולים, דבר, 14 באוגוסט 1968
↑  ניהול על פי משימות, מעריב, 14 בספטמבר 1970
↑  שאול אברון, הבנקים היפאניים יורדים מגדולתם, מעריב, 22 באוגוסט 1974
1 2  סקירה היסטורית מקיפה של בנק ברקליס-מרכנתיל, על ידי פירמת רו"ח זהר את זהר, עבור ועדת החקירה הפרלמנטרית בנושא איתור והשבת נכסים של נספי השואה
↑  Margaret Ackrill,Leslie Hannah, Barclays: The Business of Banking, 1690-1996, page 82
↑  ברקלייס בנק במזרח, דואר היום, 10 בנובמבר 1925
1 2  ברקליס בנק ד. ק. או, לסחר עם גאנה, דבר, 6 במרץ 1960
↑  ברקליס בנק מרחיב עסקיו בארה"ב, דבר, 30 ביולי 1970
↑  Handbook on the History of European Banks, page 1198
↑  ברקלייס בנק בתל אביב, דואר היום, 31 בדצמבר 1925
↑  מפת העיר עזה (באנגלית) מאת חיל ההנדסה המלכותי, 1946 עם סימון סניף הבנק, באתר הספרייה הלאומית, אוסף המפות ע"ש ערן לאור
↑  ברקליס בנק, דבר, 16 ביוני 1937
↑  ברקליס בנק דקאו, מעריב, 18 באפריל 1961
↑  סניף חדש, מעריב, 30 ביוני 1968
↑  ברקליס בנק פתח סניף ברחובות, מעריב, 8 באוקטובר 1970
↑  מו"מ על הקמת חברה משותפת לבנקים דיסקונט וברקליס, דבר, 9 ביוני 1971
↑  האמת העירומה, דבר, 11 ביוני 1971
↑  לא ניתנו הבטחות לבנק המשותף ברקליס דיסקונט, דבר, 20 ביוני 1971
↑  השבוע הכרעה על מיזוג הבנקים, דבר, 2 בדצמבר 1971
↑  שמחים להודיע, דבר, 31 בדצמבר 1971
בנק ברקליס יפעל מהיום כבנק ברקליס דיסקונט, מעריב, 3 בינואר 1972
↑  שאול אברון, בנקים כושלים עלו כבר למשלם המיסים, מעריב, 16 בינואר 1972
↑  מאיר אורבך, ברקליס קפיטל פותח מרכז מחקר ופיתוח פיננסי בישראל, באתר ynet, 14 במרץ 2011
↑   בלומברג, עקב המחאה נגד ישראל: בנק ברקליס ביטל חסויות לפסטיבלים הגדולים בבריטניה, באתר TheMarker‏, 14 ביוני 2024
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007578628905171  BIBSYS: 90277388  BnF: cb121680165 (data)  CANTIC: a11882414  CiNii: DA08822003  GND: 43587-9  ISNI: 0000 0001 1533 8731  LCCN: n50065254  NLA: 35823632  NLG: 211143  SUDOC: 030217652  VIAF: 146326270   WorldCat (עם VIAF): 146326270 
סניף הבנק בירושלים מואר לרגל הכתרת המלך ג'ורג' השישי
המחאה של "ברקליס בנק (דומיניון, קוליניאל אנד אוברסיס)" משנת 1940, על סך 100 לירות ארצישראליות לקיבוץ נען
שיקול דעת שיפוטי
בתלמוד

הפעלת שיקול דעת שיפוטי נדונה במקומות אחדים בתלמוד הבבלי ובתלמוד הירושלמי, במסגרת דיון בדיין שטעה בפסק דינו. חיים שפירא סיכם את הדיון בתלמוד הבבלי:
הבבלי מבחין היטב בין הכרעה שיפוטית המבוססת על הדין לבין הכרעה שיפוטית המבוססת על שיקול הדעת. הבבלי קובע באופן חד־משמעי — "טעה בדבר משנה חוזר". הוא אינו נותן מקום לדעה החולקת שלפיה אם טעה בדבר משנה אינו חוזר. כלומר, התלמוד מניח שבמקום שבו יש הלכה קבועה חייב הדיין ליישם את הדין. הקטגוריה של דבר משנה מתוארת בפירוט והיא כוללת את כל סוגי ההלכות שקבעו חכמים. לעומת זאת, במקום שבו אין הלכה קבועה, בין שאין הלכה כלל ובין שהיא שנויה במחלוקת, הדיין נדרש להכריע לפי שיקול הדעת. בדרך כלל הכרעה כזאת אינה ניתנת לביקורת ואם טעה אין מחזירים את הדין. במקרים נדירים שבהם יש מנהג דיינים חייב הדיין לפסוק לפי המנהג, ואם טעה הדין חוזר.
לקריאה נוספת

אהרן ברק, שיקול דעת שיפוטי, פפירוס, 1987.
אהרן ברק, שופט בחברה דמוקרטית, הוצאת הספרים של אוניברסיטת חיפה, כתר הוצאה לאור, נבו הוצאה לאור, 2004, הפרק "תפקיד השופט ושיקול הדעת השיפוטי", עמ' 21–39.
הערות שוליים

↑  עש"מ 4123/95 יוסף אור נ' מדינת ישראל – נציב שירות המדינה, ניתן ב-8 בינואר 1996. פ"ד כרך מ"ט, חלק חמישי, עמ' 184–195, בעמ' 192 מול אותיות שוליים ו-ז
↑  ע"פ (ארצי) 1002-02 מדינת ישראל נ' עיוב יעקוביאן, ניתן ב-16 ביוני 2002
↑  אהרן ברק, שופט בחברה דמוקרטית, הוצאת הספרים של אוניברסיטת חיפה, כתר הוצאה לאור, נבו הוצאה לאור, 2004, עמ' 26
↑  Osborn V. Bank of the United States, 22 U. S. 738 (1824)
↑  Lord Reid, The Judge As Law Maker, 1972-1973
1 2  נעם סולברג, ‏על ערכים סובייקטיביים ושופטים אובייקטיביים, השילוח, 18, פברואר 2020
↑  יואל זוסמן, "מקצת מטעמי פרשנות", ספר יובל לפנחס רוזן, 1962
↑  אהרן ברק, שופט בחברה דמוקרטית, עמ' 31
↑  "Mandatory Minimum Penalties: Their Effects on Crime, Sentencing Disparities, and Justice System Expenditures". Department of Justice Canada. 11 בינואר 2002. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  תלמוד בבלי, מסכת סנהדרין, דף ו', עמוד א'; מסכת סנהדרין, דף ל"ג, עמוד א'; מסכת בכורות, דף כ"ח, עמוד ב'
↑  תלמוד ירושלמי, מסכת כתובות,  פרק ט', הלכה ב'; מסכת סנהדרין,  פרק א', הלכה א'
↑  חיים שפירא, ‏שיקול הדעת: מושג תלמודי מנקודת מבט תורת־משפטית, דיני ישראל ‏לה-לו, תשפ"ב
↑ ביקורת:
חיים גנז, ‏שיקול דעת שיפוטי לאהרן ברק, משפטים ‏י"ח, תשמ"ט
דוד הד, ביקורת כוח השיפוט: על ספרו של א. ברק, 'שיקול דעת שיפוטי', עיון, ל"ז, תמוז תשמ"ח-תשרי תשמ"ט, באתר JSTOR
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007536266105171  BNE: XX548045  BnF: cb123299408 (data)  LCCN: sh85070942
התכבדו מכובדים

התכבדו מכובדים, הוא שמה של תפילה, שחיברו חז"ל, כדי לאומרה, טרם כניסתו של אדם לבית הכסא. כיום לא נהוג לאומרה.
רקע

על פי המסורת היהודית, אדם הנוהג בקדושה, ישנם מלאכים המלווים אותו בכל דרכיו. הדבר נלמד מהפסוק: ”כִּי מַלְאָכָיו יְצַוֶּה לָּךְ לִשְׁמָרְךָ בְּכָל דְּרָכֶיךָ” (ספר תהילים, פרק צ"א, פסוק י"א). מכיוון שבזמן שהאדם נכנס לבית הכיסא, אין המלאכים יכולים ללוותו, שכן אין הם נכנסים למקום שאינו נקי, מן הראוי שהוא יתנצל בפניהם, ולשם כך תקנו חכמים את התפילה. לפי שיטת הרמב"ם, המלאכים הם המצוות המזכירות לאדם להינצל מן החטא. כך גם כאן, הפנייה בברכה היא אל מחשבותיו של האדם.
נוסחים שונים

נוסח התפילה הידוע, הוא הנוסח המופיע אצל הרמב"ם, (משנה תורה לרמב"ם, ספר אהבה, הלכות תפילה וברכת כהנים, פרק ז', הלכה ה').
התלמוד מביא עוד שני נוסחים
נוסח הברייתא - ”הִתְכַּבְּדוּ מְכֻבָּדִים קְדוֹשִׁים, מְשָׁרְתֵי עֶלְיוֹן, תְּנוּ כָּבוֹד לֵאלֹהֵי יִשְׂרָאֵל, הַרְפּוּ מִמֶּנִּי, עַד שֶׁאֶכָּנֵס וְאֶעֱשֶׂה רְצוֹנִי, וְאָבֹא אֲלֵיכֶם”
נוסחו של אביי - (אביי חושש שמא לאחר התבטאות שכזאת, ינטשו המלאכים את האדם המתפנה, בעודו בבית הכיסא, ועל כן הציע את הנוסח הבא: ”הִתְכַּבְּדוּ מְכֻבָּדִים קְדוֹשִׁים, מְשָׁרְתֵי עֶלְיוֹן, תְּנוּ כָּבוֹד לֵאלֹהֵי יִשְׂרָאֵל, שְׁמָרוּנִי שְׁמָרוּנִי, עִזְרוּנִי עִזְרוּנִי, סְמָכוּנִי סְמָכוּנִי, הַמְתִּינוּ לִי הַמְתִּינוּ לִי, עַד  שֶׁאֶכָּנֵס וְאֵצֵא, שֶׁכֵּן דַּרְכָּן שֶׁל בְּנֵי אָדָם”
התפילה בימינו

רבי יוסף קארו בספרו "שולחן ערוך", בחלק אורח חיים אומר: "כשיכנס לבית הכיסא יאמר: "התכבדו מכובדים" וכו', ועכשיו לא נהגו לאומרו". הנימוק לכך הוא שבימינו, האנשים אינם מוחזקים לצדיקים כאלו שמלאכים מלווים אותם, וכן אינם בקדושה כל הזמן.
רבי יעקב חיים סופר בספרו "כף החיים", מביא בשם אחד האחרונים, כי המגיד הורה לרבי יוסף קארו, לומר "התכבדו מכובדים", אך מיישב את הסתירה בכך שהייתה זאת הוראה פרטית, ולא הוראה לרבים.
האר"י ממליץ על אמירת התפילה כסגולה, לבל יהרהר בדברי תורה בהיותו בבית הכיסא.
המקובל רבי נתן שפירא הירושלמי, בספרו "מצת שמורים", קושר את נושא תפילת "התכבדו מכובדים" למצוות ציצית, ולמלאכים הנוצרים מהארתה של מצווה זו.
רבי נתן שפירא מדגיש כי יש לנהוג כדבריו, שהם ההפך ממה שכתב האבודרהם בשם הריב"ש.
בעל "ערוך השולחן" סבור כי אף בימינו "האיש הקדוש היושב על התורה,  בקדושה ובטהרה צריך לומר את נוסח התכבדו מכובדים...".
אמנם, יש מי שיאמר שאמירת "התכבדו", אפילו על ידי אנשים שכל עיסוקם בתורה, יש בכך משום יוהרה, אך כבר פסק רבי אברהם צבי הירש אייזנשטט בספרו פתחי תשובה, כי מאחר שאין התפילה נאמרת בפני רבים, אלא בפרטיות ובשקט, אין בכך משום יוהרה.
ב"ילקוט יוסף" מעיד הרב יצחק יוסף כי אביו הרב עובדיה יוסף, לא נהג לומר תפילה זאת.
ראו גם

ברכת אשר יצר
הערות שוליים

↑  תלמוד בבלי, מסכת ברכות, דף ס', עמוד ב'
↑  רש"י, שם.
↑  על פי הקבלה, כל מצווה שאדם מקיים בקדושה על כל פרטיה ודקדוקיה, נגרם בכך הארה גדולה, ולאחר שמסתלקת ההארה, נבראים ממנה מלאכים
↑  הריב"ש כידוע היה מתנגד גדול לקבלה
נעמי לויצקי

| --- | --- |

 לידה:  5 במרץ 1947 טרנסילבניה, רומניה
 פטירה:  29 במאי 2024 (בגיל 77) תל אביב, ישראל
 מדינה:  ישראל ישראל
 מעסיק:  כותרת ראשית, חדשות, ידיעות אחרונות 
 
נעמי לויצקי (5 במרץ 1947 – 29 במאי 2024) הייתה עיתונאית ומחברת ספרי עיון ישראלית.
ביוגרפיה

נולדה ב-1947 בטרנסילבניה כאליזבת שפיץ למרי ויאני. אביה נרצח בידי השלטון הקומוניסטי, ובשנת 1951 עלתה עם אמה לישראל, שבה נישאה אמה לעורך הדין אשר לויצקי. שירתה בדובר צה"ל.
בצעירותה, בתום תקופת נישואים קצרה, שימשה שליחת המגבית היהודית המאוחדת בארצות הברית. בשנת 1985 החלה לעבוד כעיתונאית ב"כותרת ראשית", ב-1988 עברה ל"חדשות" וב-1991 עברה ל"ידיעות אחרונות", ובו עבדה עד 1998.
בשנת 2001 יצא לאור ספרה "כבודו - אהרן ברק, ביוגרפיה", ביוגרפיה על אהרן ברק, בתום שלוש שנות כתיבה.
לאחר מכן, החלה לויצקי להעביר הרצאות במסלול האקדמי המכללה למינהל על השפעות קורות החיים של השופטים על פסיקותיהם. תוכני הלימוד של הקורס היוו את הבסיס לכתיבת ספרה "העליונים: בתוככי בית המשפט העליון", שיצא לאור ב-2006.
במהלך תקופת כהונתה של ממשלת ישראל העשרים וחמש העבירה מסרים מראש ממשלת ישראל יצחק רבין ושר החוץ שמעון פרס לנשיא סוריה חאפז אל-אסד, באמצעות העיתונאית הסורית ראנה קבני.
בשנת 2019 הופיע ספרה "ילדה רעה", המהווה אוטוביוגרפיה אותה מספרות שתיים שהן אחת: הילדה הקטנה, הנטושה בשכונה נידחת בירושלים, והאישה הבוגרת, שהייתה לעיתונאית וסופרת מצליחה.
נפטרה ב-29 במאי 2024 לאחר מאבק ממושך במחלת הסרטן.
תביעה נגד רשות השידור

במאי 2009 הגישה לויצקי תביעה על-סך כ-800 אלף ש"ח לבית הדין האזורי לעבודה בירושלים נגד רשות השידור ויו"ר הרשות משה גביש, בטענה כי תוכנית חדשות ואקטואליה שהגישה בערוץ הראשון הופסקה, והיא פוטרה מעבודתה מספר חודשים טרם סיום תקופת ההעסקה עליה סוכם בעל פה. בתביעה טענה לויצקי כי הייתה לה מערכת יחסים אישית ואינטימית עם משה גביש, שבזכותה קיבלה מלכתחילה את התוכנית. משה גביש הכחיש את ההאשמות נגדו. התביעה הסתיימה בהסכם גישור שקיבל תוקף של פסק דין, ובו נקבע ללויצקי פיצוי בסך 225 אלף ש"ח, בנוסף ל-80,000 ש"ח ששולמו ללויצקי כמה חודשים קודם לכן.
ספריה

כבודו: אהרון ברק, ביוגרפיה, כתר הוצאה לאור, 2001
העליונים: בתוככי בית-המשפט העליון, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2006, ומהדורה חדשה מורחבת ב-2017
להציל את שימבה, סיפור אמיתי, הוצאת כנרת, 2008 - ספר ילדים
ילדה רעה, ספר אוטוביגורפיה בהוצאת הקיבוץ המאוחד, 2019.
הערות שוליים

↑   עידו דוד כהן, העיתונאית והסופרת נעמי לויצקי מתה בגיל 77, באתר הארץ, 29 במאי 2024
↑  תלמה אדמון, ‏"והלב הולך אחרון" מבהיר כי סוף החברה המתוקנת אינו הרע מכל, באתר מעריב אונליין, 16 בפברואר 2019
↑  נעמי לויצקי, באתר של הוצאת כתר
↑  ילדה רעה, באתר הוצאת הקיבוץ המאוחד, ‏2019
↑  הילה רז, גילי איזיקוביץ, יו"ר רשות השידור, משה גביש: התביעה של נעמי לויצקי רצופה שקרים; "רשות השידור ואני קיבלנו איומים", באתר TheMarker‏, 7 במאי 2009
↑  עב (י-ם) 1932/09 נעמי לויצקי נגד רשות השידור, ניתן ב-6 באפריל 2010
↑  רשות השידור תשלם לנעמי לויצקי 225 אלף שקל, באתר וואלה, 7 באפריל 2010
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007311945905171  ISNI: 0000 0000 6695 6452  LCCN: n2001058277  VIAF: 6740298   WorldCat (עם VIAF): 6740298
מלך הלוחמים

מֶלֶךְ הַלּוֹחֲמִים (באנגלית: The King of Fighters (בקיצור מכונה KoF) היא סדרה של משחקי וידאו של חברת SNK בסגנון קרבות. בניגוד למשחקים שהיו מקובלים עד שנת  1994, בסדרה זו אלו אפשר לבחור את קבוצה הלוחמים.
סיפור העלילה ודמויות

המשחק הראשון בסדרה מ-1993 מתרכז בסוחר נשק בשוק השחור בשם רוגאל ברנסטיין שלחם בלוחם בשם לאופלד גאוניץ והפסיד. בעקבות זה גאוניץ עוקר לרוגאל את עינו הימנית. ב-1994 רוגאל ארגן טורניר קרבות בין-קבוצתיות, כשכל קבוצה מייצגת מדינה. רוגאל נלחם בעצמו על סיפון היאכטה שלו "נח השחור" נגד מנצחי הטורניר והפסיד. כדי למנוע את ההשפלה הוא הטביע את היאכטה, אולם המנצחים שרדו. ב-1995 הוא חזר לממן את הטורניר, והעמיד כבן זוג את סאייסיו קוסאנאגי, אבא של קיו מיפן, ועשה לו שטיפת מוח.
ב-1996 הטורניר אורגן על ידי יפנית בשם צ'יזורו קאגורה. אחרי שהטורניר נגמר גאוניץ נהיה חזק יותר. המשחק הזה פתח את "סאגת האורוצ'י".
ב-1997 הצטרפו לטורניר שלישייה מעורבת מיפן, שוודיה וצרפת. אחרי שהטורניר נגמר התברר שהם מחזיקים בכח האורוצ'י, כח אגדי שהיה שייך פעם לדרקון בעל שמונה ראשים. הכוח הזה נמצא בשני לוחמים נוספים, איורי וליאונה.
ב-1998 יצא משחק חסר עלילה המאחד בין רוב הלוחמים מכל המשחקים. בשנת 2008 יצאה גרסה מורחבת הכוללת את שאר הלוחמים אשר לא השתתפו במשחק המקורי.
ב-1999 ה"בוס" הוא קריזליד, לוחם אירי. המשחק הזה פותח את "סאגט נסט" שנמשכה עד המשחק של 2002. יחוד הסאגה הזו הוא שהפעם בכל קבוצה יש ארבעה לוחמים (במקום שלושה) והלוחם הרביעי ניתן לזימון כדי לתת התקפה חזקה יותר. התכונה הזו הורדה במשחק של 2002 אשר מסיים את הסאגה. בדומה למשחק מ-1998, גם משחק זה חסר עלילה ומכיל את רוב הדמויות מהסאגה. בשנת 2009 יצאה גרסה מורחבת למשחק הכוללת את כל הלוחמים שהשתתפו באותה סאגה (ואילו הלוחמים שלא לקחו חלק בסאגה הופיעו בזירות השונות).
ב-2003 נפתחת סאגה חדשה הידועה כ"סאגת אש" אשר סובבת סביב לוחם מסתורי שנקרא אש שמביא איתו לטורניר מספר די גדול של צרות ועניינים על טבעיים. רוב הדמויות החדשות במשחק מקורן במשחק לחימה שיצא מוקדם יותר באותה השנה (Garou: Mark of the Wolves) בנוסף גם צ'יזורו קאגורה חוזרת אחרי היעדרות של חמש שנים. בנוסף קיימים ארבעה בוסים במשחק: קאסו, כפיל של קיו שנוצר מהDNA שלו בסאגה הקודמת, מאקי, אחותה התאומה של צ'יזורו, אדלהייד, בנו של רוגאל ומוקאי, שד. ב-2006 יצא המשחק השני בסאגה. הפעם הפסיקו לקרוא למשחקים לפי שנים ולכן המשחק נקרא XI. בשנת 2009 יצא המשחק XII ובשנת 2011 יצא המשחק האחרון בסאגה XIII. הקרבות בסאגה זו מורכבים מסיבוב אחד ארוך שבמהלכו ניתן להחליף את הדמויות באמצע (אבל עדיין צריך לנצח את כל שלוש דמויות היריב).
החל מ-2004 נוצרה סדרה בת שנקראת "מלך הלוחמים: השפעה מרבית" אשר כללו שלושה משחקים. המשחקים היו בתלת מימד.
משחקים מוקדמים

מספר לא קטן של הלוחמים מסדרת "מלך הלוחמים" התחילו את דרכם בסדרות אחרות.
"Ikari Warriors" (החל מ-1984): משחק יריות ממבט על. הדמויות העיקריות בו הן ראלף וקלארק. בהמשך הם גם השתתפו במשחקי מטאל סלאג 6 ומעלה.
"Psycho Soldiers" (החל מ-1985): משחק הרפתקאות. אתנה וקנסו התחילו את דרכם בו.
"Fatal Fury" (החל מ-1991): סדרת משחקי לחימה פופולרית שיצאה לפני סדרת "מלך הלוחמים" בשל הפופולריות של הסדרה, מרבית הלוחמים עברו לשחקי "מלך הלוחמים". בין הלוחמים: טרי בוגארד ואחיו אנדי, ג'ו היגאשי, קים קאפוואן, מאי שיראנוי, בילי קיין, מארי ריאן, וגיס הווארד.
"Art of Fighting" (החל מ-1992): סדרת משחקי לחימה נוספת של SNK אך פחות פופולרית. הדמויות הפופולריות ביותר עברו למשחקי "מלך הלוחמים" ורובם השתתפו בכל משחקי הסדרה. בין הלוחמים: ריו סאקאזאקי, אחותו יורי ואביהם טאקומה, רוברט גרסיה, איג'י קיסארג'י, קינג, קאסומי טודו ואדון ביג.