stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
חוק זיכרון השואה והגבורה – יד ושם

| --- | --- |

 פרטי החוק
 תאריך חקיקה:  28 באוגוסט 1953
 תאריך חקיקה עברי:  י"ז באלול תשי"ג
 גוף מחוקק:  הכנסת השנייה
 שטחים שעליהם חל החוק:  ישראל 
 חוברת פרסום:  ספר החוקים 132, עמ' 144
 הצעת חוק:  ממשלתית
 משרד ממונה:  משרד החינוך
 מספר תיקונים:  5
 נוסח מלא:  חוק זיכרון השואה והגבורה – יד ושם, תשי"ג-1953
 
חוק זיכרון השואה והגבורה – יד ושם, תשי"ג-1953, הסדיר את פעולת "יד ושם" - המוסד הרשמי האחראי להנצחת זיכרון השואה והגבורה. החוק התקבל בכנסת ב-19 באוגוסט 1953 (ח' באלול ה'תשי"ג), על מנת להעניק לזיכרון השואה מעמד ראוי באופן חוקי לדורי-דורות.
הרקע להצעת החוק

מוסד "יד ושם" הוקם בסוף שנת 1945 כמפעל להנצחת זכר השואה מטעם הוועד הלאומי להנצחת קרבנות השואה. לאחר מלחמת העצמאות נקלע המוסד לקשיים כלכליים עקב חוסר התעניינות מצד הציבור. הדיון בקשייו של מוסד זה עבר לכנסת בשנת 1951 בעקבות חששו של דוד בן-גוריון מהקמתו של מפעל הנצחת זכר השואה הבינלאומי בפריז ולא בישראל. בשנת 1952 הציע בן-ציון דינור, שר החינוך, את חוק זיכרון השואה והגבורה במטרה ש"יד ושם" יתנהל כמוסד רשמי של מדינת ישראל. ב-19 באוגוסט 1953 אישרה הכנסת את החוק.
תוכן החוק

בחוק שמונה סעיפים. שני הסעיפים הראשונים עוסקים בתהליך ההנצחה ובסמכויותיו של מוסד "יד ושם":
סעיף 1 קובע את הנושאים שלשם זכירתם הוקם "יד ושם".
סעיף 2 של החוק מעניק ל"יד ושם" את התפקיד להקים אתרי הנצחה, לאסוף, לחקור ולפרסם עדויות על השואה והגבורה, להעניק אזרחות כבוד לחסידי אומות העולם ולייצג את ישראל בפרויקטים בינלאומיים העוסקים בהנצחת זכר השואה ומלחמת העולם השנייה.
יתר סעיפי החוק עוסקים בעניינים מנהליים, כגון מועצה, הנהלה, תקציב ותקנון.
יישום החוק > מפעלי זיכרון, הנצחה וטקסים

בחוק נקבע, בין היתר, כי "למטרות אלה יהיה יד ושם מוסמך – (1) להקים מפעלי זיכרון ביזמתו ובהנהלתו". יד ושם פועל ליישום הוראת החוק על ידי פעולות הנצחה רבות, בהן פעולות אלה:
יד ושם מקיים עשרות טקסי זיכרון מדי שנה, רבים מהם בשיתוף עם ארגונים של יוצאי קהילות וארגונים של ניצולי שואה, בהם העצרת הממלכתית בערב יום הזיכרון לשואה ולגבורה, אותה מקיים יד ושם החל משנות החמישים, כל שנה, בערב יום הזיכרון לשואה ולגבורה.
יד ושם יוזם תחרות ומשתתף בתחרויות ובמפעלי שירה ("פרויקט "מו-זיקה" – נוער נוגע בשירי שואה") וכן מעניק פרסים ליוצרים בתחומים שונים, כגון פרס זוסמן ליוצרים בתחום המוזיאלי, פרס אבנר שלו ליוצרים בתחום הקולנועי, פרסי יד ושם למפעלים חינוכיים, פרס יד ושם לספר מחקר בנושא השואה, פרס בוכמן ועוד.
יד ושם הקים בשנת 1973 את המוזיאון לתולדות השואה ובשנת 2005 פתח מוזיאון חדש לתולדות השואה, שהחליף את המוזיאון הישן.
המוזיאון לאמנות ביד ושם;
הביתן לתערוכות מתחלפות ביד ושם.
יישום החוק > מפעלי זיכרון, הנצחה וטקסים > פועלו של יד ושם בהקשר יום הזיכרון לשואה ולגבורה

בחוק נקבע, בין היתר, כי "למטרות אלה יהיה יד ושם מוסמך – (3) להשריש בארץ ובעם כולו את היום שנקבע על ידי הכנסת כיום הזיכרון לשואה ולגבורה ולטפח הווי של אחדות זיכרון לגבוריה ולקרבנותיה." יד ושם פועל ליישום הוראה זו של החוק על ידי פעולות הנצחה רבות, ביניהן פעולות אלה:
יד ושם מקיים את העצרת הממלכתית בערב יום הזיכרון לשואה ולגבורה, החל משנות החמישים, כל שנה.
ביום הזיכרון מקיים יד ושם פעילויות פתוחות במתחמי האתר, כדי לחשוף בפני הציבור הרחב את פעילויות השימור, ההנצחה, התיעוד והחינוך שלו.
יד ושם מקיים את תחרות "מעצבים זיכרון" - תחרות עיצוב הכרזה הממלכתית – מזה מספר שנים.
יישום החוק > מחקר ואיסוף עדויות

בחוק נקבע, בין היתר, כי "למטרות אלה יהיה יד ושם מוסמך – (2) לכנס, לחקור ולפרסם את כל העדות על השואה והגבורה ולהנחיל לעם את לקחה". לשם כך פועל יד ושם, בין היתר, בהקמת ובהפעלת:
המכון הבינלאומי לחקר השואה ביד ושם;
ארכיון יד ושם; שבו יש מעל 200 מיליון מסמכים, כ-465,000 תצלומים, למעלה מ-120 אלף ספרים וכ-127,000 עדויות של ניצולי שואה – בווידאו, באודיו ובטקסט כתוב ומודפס. המאגר המקוון של שמות קרבנות השואה כולל שמות של כ-4.2 מיליון קורבנות שואה.
מרכז הצפייה – לאיסוף ולהקרנת סרטי עדות, סרטים דוקומנטריים וסרטי עלילה בנושא השואה, ביד ושם;
יישום החוק > חינוך בנושא השואה

ביד ושם הוקם בסוף שנות התשעים בית ספר בינלאומי להוראת השואה. לפי תפיסתו החינוכית של בית הספר, בלימוד תולדות השואה "יש להימנע מלייחס לה משמעות מיסטית ו[יש] להתייחס למשמעות החינוכית-ערכית שלה. לכן יש להקפיד ולבסס אותם על תשתית עובדתית היסטורית." בית הספר מקיים הדרכות וסדנאות לתלמידים, מורים ומחנכים, סיורים במוזיאון לתולדות השואה ובאתר יד ושם, הכולל אנדרטאות, תערוכות, פסלים ועוד, מעניק כלי הוראה ומקנה שיטות חינוכיות המבוססות על ידע ההיסטוריה של השואה למורים ולמחנכים מהארץ ומהעולם. בבית הספר 17 כיתות לימוד, מרכזייה פדגוגית ושני אולמות הרצאות. כ-350,000 סטודנטים, בני נוער, אנשי כוחות הביטחון של ישראל וכן מחנכים מישראל ומהעולם פוקדים את בית הספר כל שנה. לבית הספר שלוחה בבית ווהלין בגבעתיים משנת 1975.
יישום החוק > הנצחת חסידי אומות העולם

בנאומו של שר החינוך, בן ציון דינור, בעת הצגתה של הצעת החוק, הוא הדגיש את התעלמות העולם מרצח היהודים, ושיבח את מעשי ההצלה מצד חסידי אומות העולם.
ובוודאי שעלינו גם להציב ציון ולאסוף את כל העדויות על האורות מאופל, על אותם האנשים שידעו גם לעזור, מתוך סיכון, לנצורים, לנמלטים, לנלחמים; לכל אלה החוגים המעטים, אשר ידעו לשמור על צלם האלוהים בדור חושך זה, שהצילו, נתנו חסות ומחסה וסעד לגברים, נשים וילדים. ראויים הם לעמוד על הברכה, וראויים הם שישראל תשמור את שמם לדורות.
עם הקמת יד ושם הועלתה השאלה לגבי צורת ההנצחה הראויה. האם רק זכר השואה וחורבן הקהילות ראויים להנצחה או גם גבורת הלוחמים השונים? כחלק משאלה זו הועלתה הסוגיה האם הנצחת חסידי אומות העולם תיכלל כחלק מחורבן הקהילות או שמא כחלק מפרק הגבורה בתקופה זו. שאלה נוספת הייתה האם בכלל יש לכלול את חסידי אומות העולם כחלק מזיכרון השואה של העם היהודי.
בדיון על מקומם של חסידי אומות העולם בחוק זיכרון השואה אמר דינור במפורש: "זהו זיכרון הגבורה". בדבריו אלה הכריע דינור בשאלה האם מקומם של חסידי אומות העולם בזיכרון השואה או הגבורה. שנהבי למשל, נטה לכלול את חסידי אומות העולם כחלק מפרק חורבן הקהילות. הוועדה קיבלה את עמדותיו של דינור ודחתה את ההסתייגויות בנושאים אלו.
ובכן בסעיף 1(9) נקבע שאחד מתפקידיו של המוסד "יד ושם" הוא הנצחתם של חסידי אומות העולם. לפי סעיף 2(4א) זכאים חסידי אומות העולם לאזרחות כבוד של מדינת ישראל, לאות הוקרה על פועלם, וכמה בודדים אכן החליטו לעבור לישראל. לאלה מהם שהלכו לעולמם מבטיח החוק "אזרחות-זיכרון של מדינת ישראל".
יישום החוק > הנצחת חסידי אומות העולם > הביקורת על "יד ושם" על אי הנצחתם של חסידי אומות העולם

בסוף מרץ 1958 פורסם דוח מבקר המדינה שבו הייתה ביקורת קשה על "יד ושם" עקב אי מילוי החוק בטענה שלא כללו את זכרם של חסידי אומת העולם בהנצחה. גם לאחר התערבות המועצה העולמית של "יד ושם" בהתכנסותה באותה השנה והוראתם המפורשת לקדם נושא זה, לא נעשתה שום התקדמות בנושא הנצחת חסידי אומות העולם. בעקבות משפט אייכמן ב-1961 עלו דרישות ובקשות נוספות לקיום החוק.
לאחר דיונים ממושכים ולחצים רבים לגבי הנצחת חסידי אומות העולם במוסד "יד ושם", הוחלט שיש לפעול בצורה מיידית ולהוקיר את מעשי חסידי אומות העולם. אחת הטענות שקידמו את החלטה זו הייתה טענתם של ניצולי השואה היהודים שהרגישו מחויבות להוקיר תודה למציליהם. הנצחתם לאחר הביקורת התבטאה בקיר כבוד מיוחד בו מופיעים שמותיהם של חסידי אומות העולם ובשדרת העצים שניטעו על שם כל אחד מהם בשדרת חסידי אומות העולם במוזיאון "יד ושם".
יישום החוק > הנצחת זכרם של לוחמי מלחמת העולם השנייה

בחוק נקבע כי "יד ושם מוסמך [...] להקים מפעל זיכרון להנצחת זכרם וגבורתם של ותיקי מלחמת העולם השנייה, שחירפו נפשם במערכות הקרב נגד הצורר הנאצי ועוזריו". ליישום חקיקה זו פועל יד ושם בשנים האחרונות במספר מישורים:
אם מוגשים ליד ושם דפי עד להנצחת זכרם של יהודים שנפלו בשורות הצבא האדום במלחמת העולם השנייה, יד ושם מקבל דפים אלה.
יד ושם הכין מספר תערוכות אינטרנט בנושא החיילים היהודים במלחמת העולם השנייה.
עד לאחרונה קיים יד ושם עצרת שנתית לציון יום הניצחון על גרמניה הנאצית. לאחרונה (2019) הועברה העצרת, מתוקף חקיקה של הכנסת, לאחריותו של משרד העלייה והקליטה.
בין מדליקי המשואות בעצרת הממלכתית בטקס בערב יום הזיכרון לשואה ולגבורה ביד ושם היו מספר יהודים שלחמו בצבא האדום ובצבאות האחרים של בעלות הברית במלחמת העולם השנייה.
הערות שוליים

1 2 3  דוד זילברקלנג (ע), ההנצחה שלפני ההנצחה: יד ושם וחסידי אומות העולם, 1945-1963, יד ושם - קובץ מחקרים, כרך ל"ט [1], הוצאת יד ושם, 2011, עמ' 141 - 170
↑  יד ושם - נקודות ציון הסטוריות, באתר יד ושם
1 2 3  חוק זיכרון השואה והגבורה
1 2  יום הזיכרון לשואה ולגבורה, באתר יד ושם.
↑  פרויקט "מו-זיקה" – נוער נוגע בשירי שואה, באתר יד ושם
↑  פרס אבנר שלו, יו"ר יד ושם, באתר יד ושם
↑  פרסי יד ושם למפעלים חינוכיים, באתר יד ושם
↑  פרס יד ושם לספר מחקר בנושא השואה, באתר יד ושם
↑  על המוזיאון לתולדות השואה ביד ושם, באתר יד ושם
↑  חנוכת המוזיאון החדש, באתר יד ושם
↑  על המוזיאון לאמנות השואה ביד ושם, באתר יד ושם
↑  "מאחורי הקלעים ביד ושם" – ביום הזיכרון, 2022
↑  "מעצבים זיכרון". תחרות עיצוב כרזה ממלכתית – התחרויות לאורך השנים, באתר יד ושם
↑  על המכון הבין-לאומי לחקר השואה, באתר יד ושם
↑  על ארכיון יד ושם, באתר יד ושם
↑  מאגר התצלומים המקוון באתר יד ושם
↑  הקטלוג המקוון של ספריית יד ושם, באתר יד ושם
↑  המאגר המקוון של שמות קרבנות השואה באתר יד ושם
↑  על מרכז הצפייה ביד ושם, באתר יד ושם
↑  אודות בית הספר להוראת השואה ביד ושם, באתר יד ושם
↑  ידיעות יד ושם 1 (30.4.54), ע' 4; רוני שטאובר, הלקח לדור, ע' 61.
↑  ידיעות יד ושם 1 (30.4.54), ע' 5.
↑  לדוגמה, דף עד שמולא בשנות החמישים, באתר יד ושם
↑  ידיעות יד ושם 2 (29.7.54), ע' 1, 15.
↑  ידיעות יד ושם 1 (30.4.54), ע' 14.
↑  רוני שטאובר, הלקח לדור (ירושלים: יד בן צבי, 2000), ע' 64.
↑  הישיבה המאתים ­ועשלים­ ושבע של הכנסת השניה, 12 מאי 1953, "דברי הכנסת"
1 2  ד'"ר בתיה ברוטין, חסידי אומות העולם, בית ברל, 2009, עמ' 60 -62
↑  חמדה גור אריה, זהות יהודית, אוניברסיטת תל אביב, 2014
↑  מדוע אין ליד ושם תוכנית להענקת תארים למצילים יהודים?, בתוך "חסידי אומות העולם: שאלות נפוצות", באתר יד ושם
↑  עמדת יד ושם בנוגע להצעה לתיקון חוק יד ושם
↑   יהונתן ליס, עופר אדרת, עימות בין יד ושם לח"כים סביב הצעת חוק להכרה גם ביהודים כחסידי אומות העולם, באתר הארץ, 13 בנובמבר 2016
↑  שאלות נפוצות, באתר יד ושם - רשות הזיכרון לשואה ולגבורה
↑  Jews in the Red Army, 1941–1945, בהפקת המכון לחקר השואה ביד ושם (באנגלית)
↑  טקסט מבוא ואוסף מקורות על חיילים יהודים בצבאות בעלות הברית במלחמת העולם השנייה, בתת-האתר "פרקים בתולדות השואה", באתר יד ושם
↑  העצרת הממלכתית לציון יום הניצחון 2016, באתר יד ושם
↑  חיילים יהודים בצבאות בעלות הברית, באתר יד ושם. (לשונית "עדויות וידאו")
מרחב (פיזיקה)

בפיזיקה, המרחב הוא ה"זירה" שבה מתרחשים כל האירועים הפיזיקליים ביקום. כל אירוע פיזיקלי ניתן לשיוך למקום מסוים במרחב, ברמת דיוק המוכתבת מעקרון אי הוודאות. מקום במרחב ניתן להגדרה באמצעות מערכת קואורדינטות נבחרת.
המרחב הפיזיקלי מאופיין בתכונות שאנו רגילים אליהן מניסיוננו היום-יומי: הוא רציף (לפחות באופן מעשי); הוא בעל 3 ממדים, כלומר בעל נפח; מתקיימת בו הפרדה של מרחקים (מטריקה); ואפשר לחבר בו דרכים ליניאריות. על כן, מבחינה מתמטית נהוג למדל את המרחב הפיזיקלי כמרחב האוקלידי  \mathbb {R} ^{3} באמצעות הנורמה האוקלידית (המושרית על ידי מכפלה סקלרית) ולתארו באמצעות מערכת צירים קרטזית תלת-ממדית.
המרחב המוחלט במכניקה הניוטונית

במכניקה הניוטונית, המרחב המוחלט הוא הזירה בה מתרחשים כל האירועים הפיזיקליים ושביחס אליו מודדים את תנועותיהם של גופים פיזיקליים. ניוטון הניח את קיומו של מרחב מוחלט כזה כבסיס לניסוח הפיזיקה שלו, אף על פי שלא ניתן לראות, להרגיש או למדוד אותו.
בגלל אופיו הנפרד והבלתי-נגיש של המרחב המוחלט, הותקף קונספט ניוטוני זה בחריפות על ידי פילוסופים כגון ג'ורג' ברקלי, דייוויד יום וארנסט מאך שטענו שהמרחב המוחלט הוא רק פיקציה ושלקיומו אין משמעות או תוקף שכן רק מרחקים ותנועות יחסיות בין עצמים אקטואליים ניתנים למדידה.
המרחב בתורת היחסות

במסגרת תורת היחסות הפרטית, הראה אלברט איינשטיין כי המרחב והזמן שזורים באופן בלתי ניתן להפרדה ומהווים יחדיו את המרחב-זמן, זירת ההתרחשות האקטואלית של כל האירועים הפיזיקליים. מכאן נובע שמדידות של מרחב וזמן תלויות במערכת הייחוס של הצופה ובמהירות שבה היא נעה יחסית למערכות ייחוס אחרות, וכאשר ישנה תנועה הזמן והמרחב משולבים באופן הניתן לחישוב באמצעות טרנספורמציות לורנץ.
בתורה זו איינשטיין דן במערכות אינרציאליות (מערכות שנעות במהירות קבועה) מבלי לפרט ביחס למה הן אינרציאליות. שאלה זו באה על פתרונה בתורת היחסות הכללית הטוענת לשקילות בין תאוצה לכבידה. משקילות זו נובע כי שדה כבידה מעקם את המרחב כך שהוא חדל להיות אוקלידי. לפי זה כבידה איננה כוח ממשי אלא כוח מדומה הנתפס בדעתנו כממשי מכיוון שבחושים שלנו אנו תופסים את המרחב כאוקלידי. לדוגמה, התיאור הפיזיקלי הנכון לתנועת הירח הוא שהירח סובב סביב כדור הארץ לא משום שכדור הארץ מושך אותו, אלא משום שמסת כדור הארץ מעקמת את המרחב, ובמרחב העקום שנוצר סביבה המעגל הוא הקו הקצר ביותר עבור הירח.
ראו גם

מכניקה
תורת היחסות
שלוש מהפכות קופרניקניות
תורת השדות הקוונטית
כבידה
חוק טבע
הערות שוליים

↑  רציפות המרחב היא נושא שעדיין מצוי בוויכוח פילוסופי ומטאפיזי
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4048561-4 
איור הממחיש כיצד המסה מעקמת את המרחב-זמן. בשרטוט, המרחב מתואר כסריג דו-ממדי הנמצא בעל-מרחב תלת־ממדי. האיור מתעלם מממד הזמן.
פספורטה סרבו

| --- | --- |


מודעה מעיתון האספרנטיסט 1895: "לכל מי שדובר היטב את שפת האספרנטו ופועל להפצתה, הרוצה לבקר בקרים. אשמח להציע אירוח בביתי וכן אשמח לנסות ולסייע להגשים את שליחותם של כל ידידי האמת של האספרנטו, ד"ר י. אוסטרובסקי ביאלטה"
 סוג:  הום סטיי 
 תקופת הפעילות:  1974–הווה (כ־51 שנים) 
 מייסדים:  רובן פלדמן גונזלס 
 pasportaservo.org
 
ערים בעולם שיש בהם מארחים בפספורטה סרבו.
פספורטה סרבו (באספרנטו: Pasporta Servo, מילולית: שירות דרכונים) הוא פרויקט אירוח חינמי (CouchSurfing) של קהילת דוברי האספרנטו מסביב לעולם. תיירות היא תחביב נפוץ בקרב דוברי אספרנטו, באמצעות השירות יכולים אספרנטיסטים להוזיל את עלויות הטיול שלהם ולהתארח בחינם אצל עמיתיהם. המוטיבציה לארח היא על פי רוב הרצון להכיר דוברים אחרים של השפה המגיעים ממקומות אחרים בעולם. הפרויקט מקשר בין אספרנטיסים המעוניינים לארח לבין כאלו המעוניינים להתארח.
היסטוריה

אירוח חינמי היה רעיון נפוץ ומקובל בקהילת האספרנטו עוד קודם להקמת הפרויקט, ומארחים נהגו לפרסם את כתובותיהם בעיתונים המוקדשים לשפה ולתנועה. את הפרויקט במתכונתו הנוכחית התחיל רובן פלדמן גונזלס מארגנטינה אשר הקים ב-1966 שירות אירוח לדוברי אספרנטו במדינה. ב-1974 יצא לראשונה עותק מודפס ובו כתובותיהם של 40 מארחים מ-19 מדינות, ומאז יצאו עותקים מתעדכנים מדי שנה. ספר הכתובות של פספורטה סירבו יוצא בהוצאת ארגון הנוער האספרנטי העולמי (TEJO).
ב-2008 הודיעה נשיאות TEJO כי בכוונתה להפוך את המיזם לוירטואלי, אך גם ההוצאה המודפסת המשיכה עד שנת 2012. את האתר הקים חואן קטלה, אספרנטיסט מולנסיה והוא עלה לרשת במרץ 2009 והושק באופן רשמי בקונגרס הנוער האספרנטי ה-65.
בשנת 2010 מספר המארחים באתר היה 1,450 מ-91 מדינות. בנובמבר 2020 היו רשומים באתר 2,217 מארחים מ-1,584 ערים ב-113 מדינות ברחבי העולם.
הערות שוליים

↑  האודות, באתר הרשמי (באספרנטו)
| אספרנטו |
| --- | --- | --- |
| ארגונים | אגודת האספרנטו העולמית • ארגון הנוער האספרנטיסטי הכלל-עולמי • האגודה לאספרנטו בישראל • Sennacieca Asocio Tutmonda • האקדמיה לאספרנטו • אספרנטה ציוויטו |  |
| תרבות האספרנטו | תנועת האספרנטו • דגל אספרנטו • המנון תנועת האספרנטו • כנס האספרנטו העולמי • יום זמנהוף • הומארניסמו • פספורטה סרבו • שלושת הסוציולקטים |  |
| ספרים | Unua Libro • Plena Ilustrita Vortaro de Esperanto • פונדמנטו דה אספרנטו • המדריך השלם לדקדוק אספרנטי |  |
| כתבי עת | מגזין אספרנטו • Kontakto • ישראלה אספרנטיסטו • Libera Folio • Monato |  |
| סרטים | Angoroj • אינקובוס (סרט) |  |
| מוזיקה | Kajto • דולצ'אמאר • פרסונה (להקה) |  |
| אינטרנט | לרנו! • ויקיפדיה האספרנטית |  |
| אישים בעולם | אליעזר לודוויג זמנהוף • לידיה זמנהוף • לואי-כריסטוף זלסקי-זמנהוף • הקטור הודלר • קלמן קלוצ'אי • אוניסבורו דגוצ'י • קז'ימייז' ביין • טיבור סקלי • ויליאם אולד • סוניה לאנג • אדמון פריווה • פטר גינז • אנטוני גרבובסקי • בה ג'ין • ולדמר לנלה • קלוד פירון • אלפרד הרמן פריד • בוריס קולקר |  |
| אישים בישראל | נתן בן ציון חבקין • יוסף שמר • עמרי ונדל • יוסף כהן-צדק • ישעיהו תומא שי"ק • עזרא ציון מלמד • איתמר בן אב"י • יוסף מורז'אן |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NKC: mzk20251253766
צבי לאס

| --- | --- |

תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  13 בדצמבר 1849 גירקאלניס, ליטא 
 פטירה:  20 באפריל 1911 (בגיל 61) 
 תקופת הפעילות:  ? – 20 באפריל 1911 
 
קברו בהר הזיתים
הרב צבי הירש לאס (כ"ח בכסלו ה'תר"י, 13 בדצמבר 1849 – כ"ב בניסן תרע"א, 20 באפריל 1911) היה רב ליטאי שהיגר לארצות הברית והיה מראשוני הרבנים בניו יורק. בשנותיו האחרונות עלה לארץ ישראל והתגורר בירושלים.
ביוגרפיה

נולד לרב משה לאס בגירטגולה (גירקאלניס (אנ')), במחוז קובנה שבליטא. בצעירותו למד אצל דודו הרב מרדכי לאס (ר' מרדכי שוואלער) רבן של קויל ושאד בפלך קובנה. לאחר שנישא למד במשך שלוש שנים בכולל הפרושים באיישישוק ואחר כך התקבל לכולל האברכים שהחזיק הגביר הווילנאי הנודע יודל אופאטוב בווילנה ולמד בו. הוא נסמך לרבנות בידי רבי יצחק אלחנן ספקטור ורבי יהושע אייזיק שפירא ובידי המו"צים של וילנה, ר' בצלאל הכהן ור' יוסף סקוביץ.
בשנת 1871 (תרל"א) התמנה כרבה של יזנה (יעזנא) ברוסיה, משרה בה החזיק שלוש עשרה שנים עד שנת ה'תרמ"ד 1884. קהילת יעזנא הייתה קהילה עניה ולמודת סבל ומשכורתו הייתה זעומה. בשל הלחץ הכלכלי היגר לארצות הברית בשנת 1884 והחל לשמש כמו"צ בניו יורק. זמן מה לאחר הגיעו לניו יורק התמנה כאחד משלושת דייני בית הדין של הרב הראשי (היחיד) לניו יורק, הרב יעקב יוסף. לצדו בבית הדין כיהנו הרבנים שלמה נתן קוטלר ובנימין ביינוש זלקינד רבינר.
לצד כהונתו בבית הדין, היה ממונה על כשרות השחיטה בבית המטבחיים בניו יורק. משרה זו החזיקה אותו כלכלית במשך 12 שנות כהונתו בה, אך הוא נאלץ לעזוב אותה לפני שנת 1900. הוא המשיך לכהן כדיין ומורה הוראה בניו יורק גם אחר כך, אך מקור פרנסתו אבד.
ספרו "עטרת צבי" הכולל חלק מדרשותיו נדפס בשנת 1902 בניו יורק, ספרו "גרש ירחים" שהיה מוכן לדפוס, לא נדפס ככל הנראה.
בשנת ה'תרס"ח, 1908, עלה לארץ ישראל ככל הנראה, הוא הוזמן לדרוש בבית הכנסת החורבה בירושלים העתיקה, ובחורף ה'תרס"ט חתם יחד עם אחרים מרבני ירושלים על פסק דין (בפרשיית דפוס לעווי).
הערות שוליים

↑  גבאי ומנהלי בית הכנסת הגדול בחורבת ריה"ח ז"ל, ירושלם: הרב הגאון וכו' ר' צבי הירש לאס..., חבצלת, 24 בינואר 1908.
↑  זה נוסח ההחלטה, חבצלת, 30 בנובמבר 1908.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007502745505171
משפט הקופים (סרט)

| --- | --- |

 בימוי:  סטנלי קריימר 
 הופק בידי:  סטנלי קריימר 
 תסריט:  ג'רום לורנס ורוברט אי. לי (מחזה) נדריק יאנג והרולד ג'ייקוב סמית
 עריכה:  פרדריק קנודסטון 
 שחקנים ראשיים:  ספנסר טרייסי פרדריק מארץ' ג'ין קלי
 מוזיקה:  ארנסט גולד 
 צילום:  ארנסט לסלו 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  יונייטד ארטיסטס 
 חברה מפיצה:  יונייטד ארטיסטס
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  12 באוקטובר 1960
 משך הקרנה:  123 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט דרמה, סרט בית משפט 
 מקום התרחשות:  טנסי 
 הכנסות באתר מוג'ו:   inheritthewind
 פרסים:  מועמדות לפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר לספנסר טרייסי
 דף הסרט ב־IMDb
 
משפט הקופים (באנגלית: Inherit the Wind, מילולי: "ינחל רוח" על פי הפסוק "עֹכֵר בֵּיתוֹ יִנְחַל רוּחַ") הוא סרט קולנוע אודות משפט הקופים שהתנהל בקיץ 1925 במדינת טנסי שבארצות הברית, בו הועמד לדין המורה ג'ון סקופס והואשם בכך שלימד בכיתה את תורת האבולוציה של דרווין. הסרט הופק בשנת 1960 על ידי אולפני יונייטד ארטיסטס בבימויו של סטנלי קריימר ובהפקתו לפי מחזה באותו שם מאת ג'רום לורנס ורוברט אי. לי. בסרט מככבים פרדריק מארץ', ג'ין קלי וספנסר טרייסי, שהיה מועמד לפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר.
למרות היותו סרט היסטורי, הסרט מהווה עיבוד קולנועי דרמטי של האירועים ולא תיעוד שלהם. הוא מתמקד בעיקר בטיעוני חופש הדיבור וזאת במידה רבה כאמצעי למתיחת ביקורת על הגבלת חירות זו בתקופת המקרתיזם שרדף שחקנים ואמנים בעלי דעות שמאלניות בעת שיצא לאקרנים.
רקע

ב־13 במרץ 1925, נחקק בטנסי חוק שאסר על לימוד תאוריית האבולוציה ממניעים דתיים. האיגוד האמריקאי לזכויות האזרח הציע את הגנתו לכל מי שיואשם בלימוד האבולוציה בניגוד לחוק, ואף חיפש מורה שיתנדב לעשות זאת, מתוך תקווה שכאשר יובא הנושא לבית המשפט, יוכלו להוכיח את חוסר החוקתיות של החוק הנ"ל. לבסוף נמצא המתנדב, ג'ון סקופס, שהיה אז בן 24, מורה למדעים ומדריך ספורט בבית הספר המקומי בכפר קטן בשם דייטון. המשפט נפתח ב-10 ביולי, כאשר את התביעה ייצג המטיף והפוליטיקאי ויליאם ג'נינגס ברייאן, שאף היה מועמד לנשיאות ארצות הברית ואילו את ההגנה ייצג בהתנדבות עורך הדין קלרנס דרו.
הסרט

כמעט כל עלילת הסרט מתרחשת בין כותלי בית המשפט. הסרט מתמקד בעיקר בשלושה: שני עורכי הדין, התובע מת'יו האריסון בריידי, המבוסס על דמותו של בראיין, ושגולם על ידי פרדריק מארץ', והסנגור הנרי דראמונד המבוסס על דמותו של דרו ושגולם על ידי ספנסר טרייסי; ועיתונאי ציני שנשלח לסקר את המשפט, שמבוסס על ה. ל. מנקן, בגילומו של ג'ין קלי.
עלילת משנה נוגעת בדמותו של המורה סקופס, שהיה דמות משנית גם במשפט שכן לא נחקר כמעט כלל על דוכן העדים.
בשיאו של הסרט חוקר דרו את ברייאן על אמונתו בתנ"ך המתבררת כאמונה מילולית בכתוב, שמובילה אותו לאבסורדים. לפי עלילת הסרט ברייאן מת במהלך נאום נמלץ שהוא נושא מיד לאחר הקראת גזר הדין באולם בית המשפט, במציאות נפטר ברייאן חמישה ימים לאחר המשפט.
פרסים ומועמדויות

הסרט היה מועמד לארבעה פרסי אוסקר: לשחקן הטוב ביותר (טרייסי), לעיבוד הקולנועי, לצילום שחור-לבן ולעריכה.
בפסטיבל ברלין זכה מארץ' בפרס "דב הכסף" לשחקן הטוב ביותר וקריימר זכה בפרס על בימוי סרט מתאים לצפייה לדור הצעיר והיה מועמד לפרס דב הזהב לסרט הטוב ביותר.
הסרט היה מועמד גם לפרסי באפט"א ופרס גלובוס הזהב.
הסרט זוכה לביקורות מעולות לאורך מספר עשורים, בעיקר על הפגנת המשחק של השחקנים הראשיים, בהם ג'ין קלי שאין לו בסרט כל תפקיד בשירה ובריקוד והוא מפגין משחק דרמטי. הוא קיבל דירוג גבוה במיוחד של 90% ביקורות חיוביות באתר "Rotten Tomatoes"‏.
הערות שוליים

↑  משלי יא, כט
↑  Inherit the controversy By BILL BLANKENSHIP The Capital-Journal
↑  הסרט באתר Rotten Tomatoes
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1225421195  LCCN: no2017066299  VIAF: 316751858   WorldCat (עם VIAF): 316751858 
ספנסר טרייסי כסנגור הנרי דראמונד (בן דמותו של קלרנס דרו) חוקר את פרדריק מארץ' המגלם את התובע מת'יו האריסון בריידי (בן דמותו של ויליאם ג'נינגס ברייאן) ברגעי השיא של הסרט
ג'ין קלי מחוץ לאולם בית המשפט
מקנסון גלטי

מקנסון גלטי (בצרפתית: Makenson Gletty; נולד ב-2 באפריל 1999) הוא אתלט צרפתי, זוכה מדליית ארד באליפות אירופה (רומא 2024) בקרב עשר.
ביוגרפיה

גלטי מתאמן בניס שבצרפת, והוא חבר במשטרה הלאומית של צרפת.
ביוגרפיה > 2023

באליפות אירופה באולם שנערכה באיסטנבול שבמרץ סיים במקום תשיעי בקרב שבע בתוצאה של 5,133 נקודות.
ביוגרפיה > 2024

באליפות העולם שנערכה בגלאזגו שבממלכה המאוחדת במרץ סיים במקום חמישי בקרב שבע בתוצאה של 6,187 נקודות.
ביוגרפיה > 2024 > מדליית ארד באליפות אירופה

באליפות אירופה שנערכה ברומא שבאיטליה ביוני זכה במדליית ארד בקרב עשר בשיא אישי חדש של 8,606 נקודות, אחרי יוהנס ארם מאסטוניה (8,764 נקודות) וסנדר סקוטהיים מנורווגיה (8,635 נקודות).
באולימפיאדת פריז שנערכה ביולי-אוגוסט סיים במקום 12 בקרב עשר בתוצאה של 8,309 נקודות.
הערות שוליים

↑  Nicolas Pesce, Makenson Gletty : « Cette année 2023 a été une bulle d’émotions », SPORTMAG, ‏2023-12-03 (ב־)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  World Athletics: 14676383
פגישת אברהם ומלכיצדק (רובנס)

| --- | --- |

 מידע כללי
 צייר:  פטר פאול רובנס 
 תאריך יצירה:  1616 
 טכניקה וחומרים:  לוח עץ, צבע שמן, transferred on canvas 
 ממדים בס"מ
 רוחב:  250 ס״מ 
 גובה:  204 ס״מ 
 נתונים על היצירה
 מספר יצירה:  172 (Musée des Beaux-Arts de Caen) 
 מיקום:  Musée des Beaux-Arts de Caen
 
פגישת אברהם ומלכיצדק הוא ציור משנת 17–1616 מאת האמן הפלמי פטר פאול רובנס, המתאר את המפגש המקראי בין אברהם ומלכיצדק כפי שמסופר בספר בראשית י"ד: 17-20. הציור, שמידותיו 204 ס"מ על 250 ס"מ, מוצג כיום במוזיאון לאמנויות יפות בקאן, צרפת.
תיאור הציור

ביצירה מתואר המפגש בין אברהם ומלכיצדק. אברהם, לבוש שריון ועומד בראש קבוצת חייליו, מופיע במרכז הציור כשהוא מקבל בתודה ככרות לחם ממלכיצדק, מלך-כהן שלם. שני הדמויות נוטות זו לזו, ננעלות במבט עיניים המרמז על הבנה משותפת לגבי המשמעות העמוקה של מעשה זה, שאינה נתפסת על ידי הדמויות האחרות בסצנה. רובנס השתמש באמצעים קומפוזיציוניים, צבעים עזים, מרקמים עשירים וסגנון מכחול אקספרסיבי כדי להעניק לסצנה תחושת הדר וחשיבות. בציור הסצנה מתרחשת על רקע שטיח קיר מצויר בטכניקה אשלייתית המוחזק על ידי פוטי (מלאכונים תינוקות) לפני מסגרת אדריכלית.
היסטוריה של היצירה

מקורות הציור המקורי אינם ידועים. הוא היה בבעלות משפחת דו בואה כאשר, בסוף שנת 1749, נרכש עבור וילהלם השמיני, רוזן הסן-קאסל על ידי סוחר אמנות באנטוורפן תמורת 6,000 פלורינים. באוסף זה נחשב הציור כתואם ליצירה אחרת של רובנס, "הכתרת הגיבור המוסרי". בשנת 1806, בתקופת נפוליאון, הוחרם הציור על ידי ויוואן דנון ונשלח לפריז. בשנת 1811 הועבר הציור למוזיאון בקאן. לאחר נפילת נפוליאון בשנת 1815, שלח האלקטור של הסה משלחת להשיב את הציור, אך אוצר מוזיאון קאן, אלואיס טען שאינו מצליח למצוא אותו. המאמצים הגרמניים להשבת הציור נמשכו עד שנת 1830, אך ללא הצלחה. הציור נותר במוזיאון בקאן עד היום.
הערות שוליים

1 2  The Meeting of Abraham and Melchizedek, c. 1626, נבדק ב-2025-02-24
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BALaT: 40000422  Joconde: 000PE024895  RKDimages ID: 27476
יחסי החוץ של כווית

דגל כווית
מאז עצמאותה של כווית מהממלכה המאוחדת ב-17 ביוני 1961, קיימה כווית יחסי חוץ טובים עם רוב המדינות, ובעיקר עם מדינות מהעולם הערבי. עתודות הנפט הגדולות שלה מעניקות לה קול בולט בפורומים כלכליים גלובליים וארגונים כמו OPEC.