stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הדוד וניה
עלילה > מערכה שנייה

חדר האוכל, כעבור מספר ימים. מאוחר בלילה. לפני לכתו לישון, סיריבריאקוב מתלונן על כאבים ועל גילו המבוגר. אסטרוב מגיע, אחרי שסוניה קראה לו, אבל הפרופסור מסרב לקבל את פניו. אחרי שסיריבריאקוב הולך לישון, ילנה ווניה משוחחים. היא מדברת על חוסר ההרמוניה ששורה בבית ווניה מדבר על התקוות שהתנפצו. הוא חש שהוא בזבז את נעוריו, והוא מקשר את אהבתו החד-צדדית לילנה עם הרס חייו. כשהוא לבדו, וניה תוהה למה הוא לא התאהב בילנה כשהוא פגש אותה לראשונה עשר שנים קודם לכן, אז יכלו להינשא ולחיות חיים מאושרים יחדיו. באותה עת, וניה האמין בגדולתו של פרופסור סיריבריאקוב והיה מאושר לחשוב שמאמציו שלו סייעו לתמוך בעבודתו של הפרופסור; כעת הוא התפכח מאשליותיו לגבי הפרופסור וחש שחייו ריקניים. כשווניה מקונן על העבר, חוזר אסטרוב במצב רוח רע בגלל שהוא שתוי, והשניים משוחחים. סוניה גוערת בווניה בגלל שהוא שותה, ומשיבה באופן פרגמטי להרהוריו על חייו המובזבזים, בציינה שרק עבודה גורמת להרגשת סיפוק.
מבחוץ מתחוללת סופה ואסטרוב מדבר עם סוניה על האווירה המחניקה שבבית. אסטרוב אומר שסיריבריאקוב אדם קשה, וניה היפוכונדר, וילנה מקסימה אבל עצלה. הוא מקונן על כך שחלף זמן רב מאז שהוא רחש אהבה למישהי. סוניה מתחננת בפני אסטרוב שיחדול לשתות, אומרת לו שלא מגיע לו להרוס עצמו. השניים משוחחים על אהבה, במהלך השיחה מתברר שסוניה מאוהבת ברופא אבל הוא אינו מודע לרגשותיה.
כשהרופא עוזב, ילנה נכנסת ומשלימה עם סוניה, נדמה שהדבר קורה אחרי תקופה ארוכה של ריב וכעס בין שתיהן. הן מנסות לפתור את העבר ביחד, ילנה מבטיחה לסוניה שהיא חשה רגשות עזים כלפי אביה כשהיא התחתנה איתו, אלא שהאהבה חלפה בינתיים. שתי הנשים דנות על מטרותיהן המשותפות ילנה מתוודה על אומללותה וסוניה מדברת על מעלותיו של הרופא. סוניה עוזבת במצב רוח טוב והולכת לשאול את הפרופסור אם ילנה יכולה לנגן על הפסנתר. סוניה חוזרת כשבפיה תשובה שלילית, מה שמיד מרע את האווירה.
עלילה > מערכה שלישית

וניה, סוניה, וילנה נמצאים בחדר האורחים, אחרי שסיריבריאקוב זימן אותם. וניה קורא לילנה נימפת מים ומאיץ בה לקרוא דרור לייצרה ולהיענות לאהבתו. סוניה מתלוננת בפני ילנה שהיא מאוהבת באסטרוב מזה שש שנים ומכיוון שהיא אינה יפה, הוא אינו מבחין בה. ילנה מתנדבת לשאול את אסטרוב ולברר אם הוא מאוהב בסוניה. סוניה מרוצה, אולם לפני שהיא מסכימה, היא תוהה אם לא עדיפה אי-ודאות על ידיעה, מכיוון שאז, לפחות, יש תקוה.
כשילנה שואלת את אסטרוב בדבר רגשותיו לסוניה, הוא אומר שאין לו רגשות כלפיה והוא מניח שילנה העלתה את נושא האהבה כדי לעודד אותו להתוודות על רגשותיו כלפיה. אסטרוב מנשק את ילנה ווניה עד לכך. ילנה המודאגת מתחננת בפני וניה להשתמש בהשפעתו כדי שהיא והפרופסור יוכלו לעזוב מייד. לפני שסיריבריאקוב עומד לשאת את דבריו, ילנה מעבירה לסוניה את המסר שאסטרוב אינו אוהב אותה.
סיריבריאקוב מציע לפתור את הבעיות הכספיות של המשפחה בכך שהוא ימכור את האחוזה, ולהשתמש בכסף מהמכירה לרכישת ניירות ערך נושאי ריבית שיתנו להם הכנסה גבוהה הרבה יותר (ושהוא מקווה, ישאירו מספיק כסף כדי לרכוש וילה עבורו ועבור ילנה בפינלנד). וניה הכועס שואל אותו איפה הוא, סוניה ואמו יגורו. הוא מוחה שהאחוזה שייכת לסוניה ושסיריבריאקוב מעולם לא העריך את הקורבן שהוא הקריב כדי להיפטר מהחובות על האחוזה. כשזעמו של וניה עולה, הוא מתפרץ בהתקפת זעם על הפרופסור, מאשים אותו בכישלון חייו, ושאילמלא סיריבריאקוב היה מעכב אותו, הוא היה יכול להיות שופנהאואר או דוסטויבסקי הבא. ביאושו, הוא פונה לאמו, אולם במקום לנחם את בנה, מריה מתעקש שעל וניה להקשיב לפרופסור. סיריבריאקוב מעליב את וניה, שיוצא בסערה מהחדר. ילנה מתחננת שיסיעו אותה מהארץ, וסוניה מתחננת בפני אביה בשמו של וניה. סיריבריאקוב יוצא כדי להמשיך ולהתעמת עם וניה. מאחורי הקלעים נשמעת ירייה וסיריבריאקוב חוזר, אחרי שווניה רדף אחריו, כשבידו אקדח טעון. הוא יורה שוב על הפרופסור, אולם מחטיא. הוא זורק את האקדח בגועל וצונח לכיסא.
עלילה > מערכה רביעית

כשהמערכה האחרונה נפתחת, כעבור מספר שעות, מרינה וטליגין כורכים חוטי-צמר לסריגת גרבים ומשוחחים על העזיבה המתוכננת של סיריבריאקוב וילנה. כשווניה ואסטרוב נכנסים, אסטרוב אומר לווניה
"בכל המחוז כולו לא היו אלא שני אנשים מהוגנים, משכילים: אני ואתה. אך בפרק-זמן של עשר שנים בערך סחפונו החיים הקרתניים, החיים הבזויים, ובלעונו... ואנו נהפכנו לתפלנים".
וניה גנב צנצנת של מורפין מתוך תיבת התרופות של אסטרוב, כנראה בשביל להתאבד; סוניה ואסטרוב מפצירים בו להחזיר את המורפין, מה שהוא אכן עושה לבסוף.
ילנה וסיריבריאקוב נפרדים מכולם לשלום. כשילנה נפרדת מאסטרוב, היא מודה שהיא הוקסמה ממנו, מחבקת אותו ולוקחת אחד מעפרונותיו למזכרת. סיריבריאקוב ווניה מתפייסים, מסכימים על כך שהחיים יחזרו למסלולם כפי שהיה מימים ימימה. כשהם יוצאים, סוניה ווניה משלמים את החשבונות, מריה קוראת ומרינה סורגת. וניה מתלונן על כך שמאוד קשה לו וסוניה בתגובה מדברת בשבח החיים, העבודה והגמול שיזכו לו בעולם הבא:
"אנו נשמע קול מלאכים, אנו נראה את כל השמים בזיו יהלומים, אנו נראה, איך כל הרע שעלי אדמות, כל היסורים שנתיסרנו יטבעו בשפע הרחמים, העתידים למלא את כל העולם, וחיינו יהיו רוגעים, ענוגים, נעימים כלטיפה... לא ידעת שמחות בחייך, אולם חכה, דוד וניה, חכה... אנו ננוח!"
נושאים

הנושאים בהם עוסק "הדוד וניה" הם תקוות שהתבדו ומה שניתן לכנותו "חיים מבוזבזים". הדמויות של צ'כוב הן אומללות, וכמו במשפחותיו של טולסטוי, כל אחת אומללה בדרכה שלה. במובן זה, ישנן הקבלות רבות עם סיפורים אחרים של צ'כוב.
ניתן לטעון שמעט קשה לארגן רעיונות אלה לכלל נושא מוגדר, מכיוון שהם שייכים יותר לאווירה, מצב רוחו המלנכולי של המחזה, מאשר לתבנית מסוימת של רעיונות.
ההפקות

אמנם המחזה הועלה על הבמה במספר תיאטראות פרובינציאליים במהלך 1898, אולם הצגת הבכורה שלו במטרופולין אירעה ב-7 בנובמבר 1899 בתיאטרון האמנותי של מוסקבה. קונסטנטין סטניסלבסקי גילם את דמותו של אסטרוב, ואולגה קניפר, אשתו לעתיד של צ'כוב, גילמה את דמותה של ילנה. הביקורות הראשונות היו אוהדות, אך הצביעו על מגרעות הן במחזה והן במשחק. ככל שהבימוי והמשחק השתפרו בהצגות הבאות, וככל ש"הציבור הבין טוב יותר את המשמעות הפנימית והדקויות של הרגשות", כך השתפרו גם הביקורות. 

"הדוד וניה" נהפכה להצגה קבועה ברפרטואר של התיאטרון האמנותי של מוסקבה.
שחקנים אחרים שהופיעו בהפקות בולטות אחרות של "הדוד וניה" כוללים את: פראנשוט טון (Franchot Tone), קייט בלאנשט, ג'קי ויבר, אנתוני שר, ויליאם הרט, ג'ורג' סי. סקוט, דרק ג'קובי, וטרוור איב. השחקנים של ההפקה המפורסמת של לורנס אוליבייה משנת 1963 נדונים בפרק הבא של "עיבודים לקולנוע ולאופרה". המחזה גם עובד מחדש לבמה בשם "דוד יקר" (Dear Uncle) בידי המחזאי הבריטי אלן אייקבורן, שמיקם אותו באזור האגמים של אנגליה בשנות השלושים – עיבוד זה הועלה לראשונה בין יולי לספטמבר 2011 בתיאטרון סטיבן ג'וזף.
להקת התיאטרון Reduced Shakespeare Company הציגה גרסה מקוצרת של המחזה ברדיו BBC, שהכילה רק שלוש שורות:
"האם אתה הדוד וניה?,
זה אני
(נשמעת ירייה)
איי!"
"הדוד וניה והזומבים" שכתב מרקוס וסנדורף, עיבוד פוסט-אפוקליפטי למחזה של צ'כוב, התבסס על "הדוד וניה": "בעקבות התקפת זומבים באי אוהה, רשת טלוויזיה הפכה תיאטרון קנדי לאולפן כדי להעלות את תוכנית המציאות החדשה שלהם "יצירות מופת לתיאטרון וזומבים". האתגר העיקרי שעמד בפני המתמודדים בתוכנית היה לקיים הצגה של מחזה קלאסי בעודם הודפים זומבים ששחררו לבמה המארחים הידידותיים. לאחר הצלחת החודשים האחרונים של "סערות וזומבים", התוכנית של הערב תציג דוגמה קלאסית של ריאליזם רוסי, "הדוד וניה" של אנטון צ'כוב (1897)." הצגת הבכורה של "הדוד וניה והזומבים" עלתה בתיאטרון קנדי בהונולולו בנובמבר 2012.
עיבודים לקולנוע ולאופרה

במרוצת השנים "הדוד וניה" עובד מספר פעמים לסרטים:
"הדוד וניה", סרט מ-1957 שהוא עיבוד של הפקת אוף ברודוויי שהוצגה באותה עת, בה כיכב פראנשוט טון (Franchot Tone), שהיה גם מפיק ובמאי שותף בה.
"הדוד וניה", גרסה עתירת כוכבים משנת 1962-63 של הפקת פסטיבל Chichester Festival, בבימויו של לורנס אוליבייה, שגילם את דמותו של הרופא, ובה כיכבו גם מייקל רדגרייב בתפקיד וניה, מקס אדריאן בתפקיד הפרופסור, רוזמרי האריס בתפקיד ילנה, ואשתו של אוליביה ג'ואן פלורייט בתפקיד סוניה. הרולד הובסון מהסאנדיי טיימס תיאר את ההפקה כ"ההישג האמנותי הגדול של התיאטרון הבריטי בן המאה העשרים", ואילו הניו יורקר קרא לה "קרוב לוודאי וניה הטוב ביותר באנגלית שנראה אי-פעם."
"דיאדיא וניה", סרט רוסי משנת 1970, אותו עיבד וביים אנדריי קונצ'לובסקי.
"ואניה ברחוב 42", סרט אמריקאי משנת 1994, בעיבודו של דייוויד מאמט ובבימויו של לואי מאל. מככבים בו Wallace Shawn וג'וליאן מור. במקור זו הייתה הצגה שזכתה לפרסום מועט, ועובדה אחרי כן למסך הגדול, בו זכתה לתשבחות רבות.
"חיי כפר", סרט אוסטרלי משנת 1994, שהתרחש באזור הערבות של אוסטרליה, בכיכובו של סם ניל, שגילם את דמותו של אסטרוב.
"אוגוסט", סרט בריטי משנת 1996, שעלילתו מתרחשת בוויילס, אותו ביים אנתוני הופקינס שאף גילם את הדמות הראשית בסרט, איאן דייוויס, המקבילה לדמותו של וניה.
בנוסף לכך, הסרט Cold Souls משנת 2009, שמתמקד בדמותו של פול ג'יאמטי, המגלם אדם מעט דומה לו, המגלם את דמותו של הדוד וניה בהצגה של צ'כוב.
הסרט הישראלי "סוף שבוע בגליל", משנת 2008 הוא עיבוד של מיכל בת-אדם ומשה מזרחי ל"דוד וניה", בבימויו של משה מזרחי. בסרט כיכבו עודד תאומי, שרון אלכסנדר, יגאל שדה, חנה מרון, שירי גדני, מרינה שויף ופיני טבגר.
"סיפורה של סוניה" (Sonya's Story) היא אופרה שעיבדו הבמאית סאלי ברג'ס, המלחין ניל תורנטון והמעצב צ'ארלס פו, המציג אירועים במחזה "הדוד וניה" מנקודת מבטה של סוניה. הצגת הבכורה עלתה ב-2010.
המחזה בתיאטרון המקצועי הישראלי

תיאטרון הבימה, הצגת בכורה ב-9 באפריל 1960
יוצרים: במאי - י. שן, מתרגם -אברהם שלונסקי, מעצב תפאורה ותלבושות - אריה נבון.
שחקנים: אלכסנדר ולדימירוביץ סריבריאקוב - ארי ורשבר, יילינה אנדרייבנה - שושנה רביד, סופיה אלכסנדרובנה - עדה טל, מריה וסיליבנה ויניצקיה - תמרה רובינס, איואן פטרוביץ ויניצקי - שמעון פינקל, מיכאיל לבוביץ אסטרוב - ישראל בקר, איליה איליץ טיליגין - יהושע ברטונוב, ארי קוטאי, מרינה - חנה הנדלר, פועל - יהודה רובינשטיין.
תיאטרון חיפה, הצגת בכורה ב-10 באפריל 1969
יוצרים: במאים – יוליוס גלנר ולואי לנטין, מתרגם - אברהם שלונסקי, מעצב תפאורה - שון קיני.
שחקנים: וניה - אילן דר, סוניה - מיכל בת-אדם, אסטרוב - נסים זוהר, ילנה אנדריבנה - יהודית סולה, מריה וסיליבנה ויניצקיה - נאוה שאן, סריבריאקוב - גיורא שמאי, טיליגין - ישראל רובינצ'יק, ליובה סטורלסקה.
התיאטרון הקאמרי, הצגת בכורה ב-25 במאי 1978
יוצרים: מתרגם – דוד אבידן, במאי – לאופולד לינדטברג, מעצב תפאורה – אריה נבון, מעצבת תלבושות – רות דר.
שחקנים: וניה - אבנר חזקיהו, ילנה אנדרייבנה - רחל שור, אסטרוב - עודד תאומי, ילנה - גילה אלמגור/אהובה יובל, סוניה - ג'יטה מונטה, סרבריאקוב - יהודה פוקס, טליגין - ראובן שפר, האומנת - רחל מרקוס, מריה וסיליבנה ויניצקיה - חינה רוזובסקה.
תיאטרון הבימה, הצגת בכורה ב-24 במאי 1986, התקיימו מאתיים הצגות, עד יוני 1987
יוצרים: במאי - חנן שניר, מתרגם - ערן בניאל, מעצבת תפאורה ותלבושות - יעל פרדס, מלחין מוזיקה - יוסי מר חיים.
שחקנים: סרבריאקוב - מישא אשרוב, ילנה אנדרייבנה - יונה אליאן קשת, ענת הרפזי, איריס ברנע, סוניה - טטיאנה קנליס-אולייר, ליאת גורן, ויניצקיה - אתל קובינסקה, וניה - ניסים עזיקרי, ד"ר אסטרוב - יוסי פולק, טליגין - שמואל סגל, מרינה האומנת - עדה טל.
תיאטרון הספרייה, הצגת בכורה: 6 באוקטובר 1996
יוצרים: במאי - נולה צ'לטון, מתרגם - ערן בניאל, מעצבת תפאורה - לידיה פינקוס גני, מעצבת תלבושות - פולה מיודובניק, מלחין מוזיקה - אבנר קנר, מעצבת תאורה - ג'ודי קופרמן.
שחקנים: אסטרוב - דורון תבורי.
תיאטרון בית ליסין, הצגת בכורה: 24 ביולי 2009
יוצרים: במאי - דדי ברון, מתרגם - שלמה מושקוביץ, מעצבת תפאורה - כנרת קיש, מעצבת תלבושות - 	אירנה שור, מוזיקה - יוסי בן-נון, מעצבת תאורה - ג'ודי קופרמן.
שחקנים: ששון גבאי, ליאור אשכנזי, מיה דגן, יובל שרף, מרים זוהר, אלברט כהן, אלכס פלג, ז'רמן אוניקובסקי.
תיאטרון החאן, הצגת בכורה ב-19 בספטמבר 2014
יוצרים: במאי - מיכאל גורביץ', מתרגמת - רבקה משולח, מעצבת תפאורה - סבטלנה ברגר, תלבושות - מאור צבר, מלחין מוזיקה - יוסף ברדנשווילי.
שחקנים: סרבריאקוב - יהויכין פרידלנדר, ילנה אנדרייבנה - דניאל גל, סוניה - נטלי אליעזרוב, וניה - אריה צ'רנר, ד"ר אסטרוב - ניר רון, טליגין - יואב היימן, מרינה האומנת - אודליה מורה-מטלון, מריה וסיליבנה ויניצקיה - עירית פשטן.
התיאטרון הקאמרי, הצגת בכורה ב-10 בפברואר 2022
יוצרים: עיבוד - איתי טיראן, במאי - כפיר אזולאי, מעצב תפאורה - אדם קלר, תלבושות - יהודית ארנון, מוזיקה - אלדד לידוד.
שחקנים: דרור קרן, אנסטסיה פיין, רמי ברוך, אלי גורנשטיין, מרים זוהר, הלנה ירלובה, כנרת לימוני, יובל סגל.
הפקות נוספות שעלו בישראל כוללת: הפקה של תיאטרון מאלי מסנקט פטרבורג שעלתה בפסטיבל ישראל 2006, והפקה של תיאטרון וכטנגוב ממוסקבה שעלתה בפסטיבל ישראל 2011.
תרגומים לעברית

צ'כוב, אנטון פבלוביץ', הדוד וניה: סצנות מחיי הכפר בארבע מערכות, תרגם ח"ש בן-אברם. ורשה, הוצאת שטיבל, תרפ"ג.
אנטון פבלוביץ' צ'כוב, ארבעה מחזות: בת השחף, הדוד וניה, שלוש אחיות, גן-הדובדבנים, מתורגמים מרוסית בידי אברהם שלונסקי. תל אביב, עם עובד (תשכ"ט), עמ' 148-89.
אנטון צ'כוב, הדוד וניה, עברית - עירן בניאל. רמת גן, מרכז ישראלי לדרמה ליד "בית צבי" בית הספר לאמנות הבמה והקולנוע, תשמ"ו.
לקריאה נוספת

מוטי לרנר, לשיטתו של צ'כוב - מחשבות על כתיבת הדוד וניה: מכון מופת, 2011.
אנטון פבלוביץ' צ'כוב, ארבע מחזות,, מתרגם אברהם שלונסקי. עם עובד (תשכ"ט), 346-339.
הערות שוליים

↑  ריאן מק'יטריק (2008)
"ההפקה הראשונה של הדוד וניה בתיאטרון האמנותי של מוסקבה, בפרסומי התיאטרון הרפרטוארי האמריקני (באנגלית)
↑  אנטון פבלוביץ' צ'כוב, ארבע מחזות, מתרגם אברהם שלונסקי. עם עובד (תשכ"ט), עמ' 94.
↑  אנטון פבלוביץ' צ'כוב, ארבע מחזות,, מתרגם אברהם שלונסקי. עם עובד (תשכ"ט), עמ' 140.
↑  אנטון פבלוביץ' צ'כוב, ארבע מחזות,, מתרגם אברהם שלונסקי. עם עובד (תשכ"ט), עמ' 148, סיום המחזה
↑  Simmons, Ernest (1962). Chekhov, A Biography. Boston: Little, Brown and Company. p. 486.
↑  אלפרד היקלינג, "דוד יקר - ביקורת - סטיבן ג'וזף, סקרבורו", באתר גארדיאן, 14 ביולי 2011
↑  ריאן סנגה, "ביקורת: 'הדוד וניה' - קסם בלתי צפוי", באתר honolulupulse.com, ‏10 בנובמבר 2012
↑  סטיב וגנסלר, "חייהם המבוזבזים של הזומבים - צ'כוב, תזוז הצידה. הזומבים רעבים.", באתר 
honoluluweekly.com ‏, 14 בנובמבר 2012
↑  הציטטות נלקחו ממהדורת הוידאו שיצאה בידי Arthur Cantor Films, ניו יורק
↑  שכול וכשלון רוסי, על המשמר, 2 במאי 1969
↑  שרי שיין, סיפור של אהבות בלתי־אפשריות, חדשות, 28 במאי 1986
↑  ביקורות:
טל פרי, ‏לאהוב  את וניה, באתר גלובס, 11 באוגוסט 2009
מיכל בעדני בן-שישו, הדוד וניה: ההצגה שייכת לשחקנים, באתר הארץ, 16 באוגוסט 2009
מיכאל הנדלזלץ, הדוד וניה: חצי תה, חצי קפה, באתר הארץ, 10 באוגוסט 2009
↑   מיכאל הנדלזלץ, "הדוד וניה": פיוט החולין של ההחמצה, באתר הארץ, 11 בנובמבר 2014
 מיכאל הנדלזלץ, "וניה, סוניה, מאשה ושפיץ": פסיכותרפיה בשיטת צ'כוב, באתר הארץ, 18 באוקטובר 2014
↑  ביקורות:
"וניה" בקאמרי: כפי שגיבוריו של צ'כוב מחמיצים את החיים, גם ההצגה היא החמצה | מגפון ניוז Megafon News, באתר מגפון ניוז Megafon News, ‏16 בפברואר 2022
 ננו שבתאי, עם כל הכבוד לצ'כוב, קשה להאמין שאפשרו לפאדיחה כזאת לעלות, באתר הארץ, 21 בפברואר 2022
↑  מיכאל הנדלזץ, אין רגע מיותר, באתר הארץ, 6 ביוני 2006
↑  ביקורות:
מרב יודילוביץ', קול דודי שמחה: "הדוד וניה" על הבמה, באתר ynet, 29 במאי 2011
יובל בן עמי, עכבר העיר, "הדוד וניה" בפסטיבל ישראל: האבו חסן של התיאטרון, באתר הארץ, 30 במאי 2011
מיכאל הנדלזלץ, "הדוד וניה" מאת אנטון צ'כוב | אמש  בתיאטרון: זה הכל בראש של וניה, באתר הארץ, 30 במאי 2011
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007599735205171  BnF: cb12563875c (data)  GND: 4376121-5  LCCN: no2010109579  NLA: 35432876  SUDOC: 034939431  VIAF: 176903102   WorldCat (עם VIAF): 176903102 
קונסטנטין סטניסלבסקי בתפקיד אסטרוב, 1899
תחנות רכבת בישראל

תחנת תל אביב – סבידור מרכז
בשטחי מדינת ישראל פזורות עשרות רבות של תחנות רכבת אשר נבנו בתקופות שונות ומשמשות למטרות שונות. הידועות שבהן הן תחנות רכבת הנוסעים המודרניות, אך קיימים גם מסופי מטען, תחנות רכבות תפעוליות, ותחנות רכבת היסטוריות שהשימוש בהן פסק.
התחנות מבטאות את צורכי התחבורה של הארץ בעבר, בהווה ובעתיד, מהרכבת של סוף המאה ה-19, דרך מסילות הברזל העות'מאניות והבריטיות של מלחמת העולם הראשונה, הרכבת המנדטורית ולבסוף רכבת ישראל לתקופותיה, מתחילתה כדור הבא של הרכבת המנדטורית, דרך הדעיכה בשנות ה-70, ועד הצמיחה מחדש מסוף שנות התשעים, שניתן לראות את ביטויה במספר הגבוה של תחנות חדשות אשר נבנו מאז.
מסופי רכבת משא

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
| --- | --- |
 :  ראו גם – רכבת ישראל - מסופי מטען
בישראל פעילים מספר מסופי משא / מטען עם שלוחות אלהם:
בית שאן
כי"ל חיפה
מכון תמ"י כי"ל (בית חרושת דשנים)
שלוחה ומסוף אוברסיז (ליד סדנאות אפרים)
נמל חיפה
שלוחה ומסוף בנמל קישון
שלוחה ומסוף דפולוג (מסוף רכבת פרטי)
שלוחה ומסוף ברציף המרכזי של הנמל - המסוף נסגר, השלוחה לא בשימוש
שלוחה ומסוף ברציף המזרחי של הנמל
שלוחה ומסוף ברציף הכרמל - תוכנית עתידית
מסוף ממגורות דגון
נמל המפרץ
שלוחה לנמל המפרץ (בבניה).
תחנת מטענים מיון אשדוד
מסוף גופרית (שייך לכי"ל)
מסוף פרידנזון (מסוף פרטי)
שלוחה ומסוף בנמל אשדוד
שלוחה ומסוף ברותם דשנים
מסוף אוברסיז (מסוף רכבת פרטי)
מסוף קונטרם (מסוף רכבת פרטי)
מסוף 207 בע"מ (מרין קונטיינרס) (מסוף רכבת פרטי)
שלוחה ומסוף לטחנת קמח שטיבל
בני ברק - רמת החייל
שלוחת מכולות אשפה
שלוחה ומסוף בממגורות רמיד
חדרה - מזרח
שלוחה ומסוף בממגורות אמבר צפון
חדרה - מערב
שלוחה למסוף פלדה ולממגורות בקריית גת
אמבר דרום (דבירה)
רמת חובב
כיל רותם במישור רותם (צפע)
אורון
פוספטים בנגב בהר צין
מסופי רכבת משא > מסופי מטען ושלוחות תעשייתיות שבוטלו

שלוחה לפי גלילות - שימשה להובלת גז
מילובר (אזור תעשייה מילואות, נעמן), דרומית לעכו
מילובר אזור תעשייה צפונית לנהריה
שלוחה לקריית הפלדה
שלוחה לקיבוץ בצת
שלוחה למפעל הארגז ולבסיס צבאי בצריפין
תחנת הכוח רוטנברג באשקלון
שלוחה למחצבת בנימינה
שלוחה לבית אריזה בכפר סבא
שלוחה למחצבות ברקת
שלוחה למפעל מלט הר טוב
שלוחה למפעל נשר רמלה
תחנות רכבת תפעוליות

בישראל קיימות כמה עשרות תחנות המיועדות לתפעול מערכת הרכבות. בנוסף, חלק מתחנות הנוסעים והמשא משמשות כתחנות תפעוליות בנוסף לתפקידן העיקרי.
תחנות רכבת היסטוריות

| --- | --- |
 :  ראו גם – היסטוריה של רכבת ישראל
בישראל קיימות עשרות תחנות שהשימוש בהן הופסק והן נמצאות ברמות שימור שונות - חלקן מוזנחות וחרבות, חלקן משומרות כמוזיאונים, וחלקן אף חזרו לפעילות מחודשת (לרוב תוך חידוש מבנה התחנה או העתקתו לאזור סמוך).
תחנת הרכבת הישנה פתח תקווה (על שלוחה של מסילת הירקון)
תחנת הרכבת הטורקית (באר שבע) על מסילות ללוד ולרפיח
תחנת הרכבת ניצנה
תחנות רכבת היסטוריות > תחנות עבר על קווים פעילים > מסילת יפו-ירושלים

חלק מתחנות מסילת יפו-ירושלים פעילות כיום כתחנות נוסעים (כפר חב"ד, לוד, רמלה, בית שמש) או תחנות תפעוליות, אך לא כולן.
יפו - כיום "מתחם התחנה"
תל אביב דרום - תפעולית ומשמשת להדרכה
נען - תפעולית; צומת רכבות חשוב
נחל שורק - תפעולית
סג'ד
בר גיורא - תפעולית
בתיר - תפעולית
ירושלים (החאן) - כיום "מתחם התחנה הראשונה"
מלחה
תחנות רכבת היסטוריות > תחנות עבר על קווים פעילים > המסילה המזרחית

מבין תחנות המסילה המזרחית שתיים פעילות כתחנות נוסעים (לוד וראש העין צפון), שתיים אחרות כתחנות משא, והשאר לא פעילות (המצב צפוי להשתנות עם ביצוע פרויקט המסילה המזרחית החדשה):
חדרה מזרח - פעילה כתחנת תפעולית ותחנת משא
אחיטוב (קאקון)
טולכרם
אייל (קלקיליה)
ראש העין (דרום) - פעילה כתחנת משא
רינתיה
שוהם (כפר ג'יניס)
תחנות רכבת היסטוריות > תחנות עבר על קווים פעילים > מסילת לוד-אשקלון

מסילת לוד-אשקלון מתקופת המנדט כללה מספר תחנות (רפיח, עזה, דיר סניד, אל מג'דל, איסדוד, רחובות, ביר סלאם) אך על רוב אלה שבשטח בשליטת ישראל נבנו תחנות הפעילות היום, מלבד:
דיר סניד
תחנות רכבת היסטוריות > תחנות עבר על קווים פעילים > מסילת החוף

עם פיתוח מסילת החוף ובנית תחנות חדשות בה נסגרו מספר תחנות ישנות (חלקן עדיין פעיל כתחנות תפעוליות):
עין הים
בוסתן הגליל
חצרות יסף
שבי ציון
כפר סמיר
החותרים
זכרון יעקב
כפר ויתקין
שפיים
תחנות רכבת היסטוריות > קווי רכבת שבוטלו > רכבת העמק

רבות מתחנות רכבת העמק (שעל תוואי קרוב לשלה חודשה מסילת העמק) היו תחנות עצירה בלבד, אך השאר היו תחנות מלאות, ומתוכן שתיים (חיפה מרכז וחיפה מזרח) עדיין מקיימות פעילות:
תחנת כרמל (על שמה שכונת תחנת הכרמל)
המושבה הגרמנית
(חיפה מרכז היא תחנת נוסעים פעילה)
המרכז המסחרי היהודי
חיפה מזרח (פעילה כתחנה תפעולית למעט שירותי שאטלים מחיפה מרכז למוזיאון במהלך אירועים וחגים)
משטרה
חוואסה
תל חנן
ביטחון נשר
היישוב
נשר - המפעל
משק יגור
נחלת יעקב
יגור מסילאים
ג'למי
ק"מ 13
אלרואי
קריית חרושת
תל א-שמאם (כפר יהושע)
כפר ברוך
עפולה
עין חרוד
תל יוסף
שאטה
"השדה"
ביסאן (בית שאן)
חמדיה
בית יוסף
גשר
נהריים
דלהמיה (אשדות יעקב)
חניית ארלוזורוב
עמק הירדן
סמח' (צמח)
אל חמה
תחנות רכבת היסטוריות > קווי רכבת שבוטלו > מסילת השומרון

קו מסילת השומרון שבגדה המערבית נבנה במלחמת העולם הראשונה על ידי הטורקים והגרמנים ונסגר סופית לאחר מלחמת העולם השנייה.
תחנות שבגדה המערבית:
עפולה (חיבור עם רכבת העמק)
ג'נין
עראבה
סילת א-ד'הר
מסעודיה
סבסטיה
שכם
ענבתא
נור א-שמס
טולכרם (חיבור עם המסילה המזרחית)
תחנות רכבת היסטוריות > קווי רכבת שבוטלו > מסילת רפיח - באר שבע

קו מסילת רפיח - באר שבע הבריטית ממלחמת העולם הראשונה חדל לפעול ב-1927 ורוב תחנות האמצע עליו נמחקו:
שיח' נוראן (נשארו שרידים)
אימרה
כארם
קמלה / אל גמלי (שלוחה לחרבת חשיף)
תחנות רכבת היסטוריות > קווי רכבת שבוטלו > מסילת נחל שורק - קוסיימה

מסילת נחל שורק - קוסיימה הייתה מסילה עות'מאנית שנבנתה ופורקה במהלך מלחמת העולם הראשונה.
א-טינה
תחנה באזור נחל גוברין
תחנה באזור עיראק אל-מנשייה
תחנה באזור תל שרע
באר שבע
ביר אל מחטה
תחנה באזור אשלים
תחנת שדה פקועה (תמילת ראשד)
ניצנה
עזוז
תחנות רכבת היסטוריות > קווי רכבת שבוטלו > מסילת נחל שורק - עזה

מסילת נחל שורק - עזה הייתה מסילה עות'מאנית שתפקדה במלחמת העולם הראשונה.
א-תינה
סוואפירים
בית חנון
הוג' (שלוחה)
תחנות עתידיות

| --- | --- |
 :  ראו גם – תוכנית הפיתוח של רכבת ישראל
רכבת ישראל עוברת תהליך פיתוח מהיר מאז סוף שנות ה-90, וכמעט כל שנה נוספות תחנות. התהליך צפוי להמשיך, אם בהוספת תחנות על קווים קיימים ואם בפתיחת קווים חדשים.
חלק מתחנות אלה נמצאות בשלבי בניה, חלק בשלבי תכנון או אישור, וחלק הן תוכניות תאורטיות שאולי לא יתממשו לעולם.
תחנות עתידיות > תחנות חדשות על קווים קיימים > מסילת החוף

כחלק מהזזת המסילה במערב חיפה נשקלים ביטול תחנות קיימות והוספת תחנה או שתיים באזור העיר התחתית. במסגרת תוכנית הכפלת מסילת החוף בקטע סדנאות אפרים - שפיים הועלו ארבע תחנות חדשות.
סביוני ים
חיפה – בית המכס
זכרון יעקב
בנימינה - אור עקיבא
נתניה מכללות (או אוניברסיטה, או אצטדיון)
שפיים
גלילות צפון
תחנות עתידיות > תחנות חדשות על קווים קיימים > מסילת העמק

קו מסילת העמק החדש נפתח עם ארבע תחנות; תחנה נוספת שתוכננה בו לא נבנתה עקב מחלוקת על המיקום שלה:
נשר
תחנות עתידיות > תחנות חדשות על קווים קיימים > מסילת לוד-אשקלון

תחנות המתוכננות להיבנות במסילת לוד-אשקלון או בקרבתה:
רחובות – ששת הימים
בני דרום
אשדוד – צפון (על אחת ההסתעפויות של השלוחה מהמסילה לכיוון הנמל)
תחנות עתידיות > תחנות חדשות על קווים קיימים > תחנת הרכבת שפירים

תחנת הרכבת שפירים היא תחנה שתוכננה להיות מוקמת במסגרת פרויקט הנתיב המהיר בכביש 1. לפי התוכנית, התחנה הייתה אמורה לקום בצמוד לחניון "חנה וסע" ממזרח למחלף שפירים. לאור התנגדויות לא הוקמה התחנה, וכיום אינה נכללת בתוכנית הפיתוח של רכבת ישראל.
בבניית קו הרכבת לנמל התעופה בן-גוריון תוכננה תחנת רכבת ממערב למנהרת שפירים, שתשמש תחנת החלפה בין הקווים ללוד, באר שבע, בן-גוריון, וקו הרכבת המהיר לירושלים, אך רעיון זה לא התממש בגלל העלות הרבה והסמיכות לקווי רכבת עמוסים ופעילים.[דרוש מקור]
בשנת 2005, הצליחו ארגוני הירוקים לשכנע את משרד התחבורה לבנות תחנת רכבת ממזרח למחלף, כחלק מחניון חנה וסע של פרויקט הנתיב המהיר בין מחלף בן-גוריון למחלף קיבוץ גלויות. בניית הנתיב הסתיימה בשנת 2010 אך תחנת הרכבת בחניון לא הוקמה. לאור התנגדות רכבת ישראל להפעלת שתי תחנות גם במחלף שפירים וגם בכפר חב"ד, בשל קרבתן (תחנת הרכבת כפר חב"ד הנוכחית ממוקמת כקילומטר מהמיקום המוצע של תחנת שפירים), והתנגדות מצד תושבי כפר חב"ד, שסירבו להשלים עם סגירת תחנת הרכבת כפר חב"ד לטובת הפעלת תחנה בשפירים. בשנת 2012, דיווחה חברת שפיר הנדסה, זכיינית הנתיב המהיר בכביש 1, כי הגיעה להסכם על פיו תבוטל התחנה בכפר חב"ד ובתמורה תתחייב החברה לספק לתושבים הסעות חינם בתדירות גבוהה לתחנה בשפירים, אך התחנה לא נבנתה.
תחנות עתידיות > קווי רכבת חדשים

גדרה
גזר / רג"מ
תחנות עתידיות > קווי רכבת חדשים > מסילת ראשון לציון – מודיעין

הקטע המערבי של מסילת ראשון לציון – מודיעין יחבר את שתי תחנות ראשון לציון הקיימות (משה דיין והראשונים) דרך תחנה חדשה. החלק המזרחי ייפרס בין ראשון לבין אזור מחלף ענבה, שם יהיה פיצול למסילות לירושלים ולמודיעין, ויכלול תחנה נוספת.
ראשון לציון - מעוין שורק
רמלה דרום
תחנות עתידיות > קווי רכבת חדשים > המסילה המזרחית החדשה

חידוש המסילה המזרחית מחדרה ללוד יכלול הכפלת המסילה הפעילה (כיום בעיקר למטענים) מראש העין דרומה וסלילת מסילה בחלק הצפוני, בתוואי דומה למסילה המזרחית ההיסטורית. התחנות המתוכננות בתוואי (בנוסף לראש העין צפון ולוד, הפעילות כיום):
חדרה מזרח (תחנת משא פעילה ותחנת נוסעים היסטורית; מתוכנן חידוש שירות הנוסעים)
אחיטוב (תחנה היסטורית; מתוכננת החזרה לפעילות)
טייבה
טירה-כוכב יאיר
כפר סבא צפון
ראש העין דרום (תחנת משא פעילה ותחנת נוסעים היסטורית; מתוכנן חידוש שירות הנוסעים)
אלעד
שוהם (תחנה היסטורית; מתוכננת החזרה לפעילות)
לוד צפון
תחנות עתידיות > קווי רכבת חדשים > מסילת מנשה

מסילת מנשה תחבר את מסילת העמק למרכז הארץ דרך המסילה המזרחית, במסלול שיחסוך את המעבר בתחנות חיפה ובמסילת החוף. בתוואי מתוכננות שתי תחנות:
חריש
באקה אל גרבייה-ג'ת
תחנות עתידיות > קווי רכבת חדשים > קו הרכבת המהיר לירושלים

הקו הושלם בין תל אביב לירושלים אך קיימות תוכניות להאריך אותו תת-קרקעית מתחנת יצחק נבון מזרחה לתוך העיר, ומשם דרומה לאזור החאן ואולי אף לתחנת מלחה.
ירושלים מרכז
ירושלים החאן (תחנה חדשה, תת-קרקעית, באזור התחנה ההיסטורית)
בהצעות קודמות נשקל להמשיך את הקו אל מתחת לעיר העתיקה ולבנות שם תחנה נוספת - ירושלים הכותל.
תחנות עתידיות > קווי רכבת חדשים > מסילת כרמיאל – קריית שמונה

בתוכנית להארכת המסילה מכרמיאל לקריית שמונה כלולות שלוש תחנות:
מירון (ליד צומת חנניה)
חצור הגלילית
קריית שמונה
תחנות עתידיות > קווי רכבת חדשים > מסילת העמק

המסילה הושלמה בין חיפה לבית שאן אך קיימת תוכנית להאריך אותה צפון מזרחה עד הגבול עם ירדן, ולבנות שם תחנת מעבר לנוסעים ולסחורות:
נהר הירדן