stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מודעות לפוריות
בתור אמצעי מניעה > סיבות ליעילות נמוכה יותר של שימוש טיפוסי

ניתן להעריך את היעילות של מודעות לפוריות, כמו של רוב צורות אמצעי המניעה, בשתי דרכים. שיעורי השימוש המושלם או יעילות השיטה, כוללים רק אנשים שעוקבים אחר כל כללי התצפית, מזהים נכון את השלב הפורי ונמנעים מקיום יחסי מין לא מוגנים בימים שזוהו כפוריים. השימוש בפועל או שיעורי יעילות השימוש הטיפוסיים כוללים את כל הנשים המסתמכות על מודעות לפוריות כדי להימנע מהריון, כולל אלו שלא עומדות בקריטריונים של "שימוש מושלם". התעריפים מוצגים בדרך כלל עבור השנה הראשונה לשימוש. המדד ההנפוץ ביותר הוא מדד הפנינה המשמש לחישוב שיעורי האפקטיביות, אך מחקרים מסוימים משתמשים בטבלאות הפחתה.
שיעור הכישלון במודעות לפוריות משתנה מאוד בהתאם למערכת המשמשת לזיהוי ימי פוריות, שיטת ההוראה והאוכלוסייה הנחקרת. כמה מחקרים מצאו שיעורי כישלון בפועל של 25% בשנה ומעלה. לפחות מחקר אחד מצא שיעור כישלון של פחות מ-1% בשנה עם אימון אינטנסיבי מתמשך וסקירה חודשית, וכמה מחקרים מצאו שיעורי כישלון בפועל של 2%-3% בשנה.
בשימוש נכון ועקבי (כלומר, בשימוש מושלם) עם אימון מתמשך, בתנאי מחקר, מחקרים מסוימים מצאו כי צורות מסוימות של שיטות מודעות לפוריות יעילות ב-99%.
מContraceptive Technology:
לשיטות שלאחר הביוץ (כלומר הימנעות מקיום יחסי מין מהמחזור עד לאחר הביוץ) יש שיעור כישלון בשיטה של 1% בשנה.
בשיטה הסימפטוטרמית יש שיעור כשל בשיטה של 2% בשנה.
לשיטות ריר צוואר הרחם בלבד יש שיעור כישלון בשיטה של 3% בשנה.
לקצב לוח השנה יש שיעור כשל בשיטה של 9% בשנה.
לשיטת הימים הסטנדרטיים שיעור כשל בשיטה של 5% בשנה.
מספר גורמים אחראים לכך שיעילות השימוש הטיפוסי נמוכה מיעילות השימוש המושלם:
אי ציות משתמש מודע להוראות (קיום יחסי מין לא מוגנים ביום שזוהה כפורה)
טעויות מצד אלו המספקים הוראות כיצד להשתמש בשיטה (המדריך מספק מידע שגוי או לא שלם על מערכת הכללים)
טעויות מצד המשתמש (אי הבנה של כללים, טעויות בתרשימים)
הסיבה הנפוצה ביותר לאפקטיביות בפועל הנמוכה היא לא טעויות מצד המדריכים או המשתמשים, אלא אי ציות משתמש מודע - כלומר, בני הזוג יודעים שהאישה צפויה להיות פורייה באותו זמן אבל בכל זאת עוסקים במגע מיני. הדבר דומה לכשלים בשימוש באמצעי מניעה, הנגרמים בעיקר מאי שימוש בשיטה.
כדי להגיע להריון > תזמון יחסי מין

סקירה משנת 2015 לא מצאה ראיות מספיקות כדי להסיק מסקנות כלשהן לגבי השפעת תזמון קיום יחסי מין על שיעור לידות חי או הריונות, בהשוואה לקיום יחסי מין רגילים.
מחקר של בארט ומרשל הראה שאקטים אקראיים של יחסי מין משיגים שיעור הריונות של 24% למחזור. מחקר זה מצא גם כי קיום יחסי מין מתוזמן המבוסס על מידע משיטת BBT בלבד של שיטות מודעות לפוריות העלה את שיעורי ההריון ל-31%-68%.
מחקרים של שיטות ריר צוואר הרחם למודעות לפוריות מצאו שיעורי הריון של 67-81% במחזור הראשון אם התרחש יחסי מין ביום השיא של סימן הריר.
בגלל שיעורים גבוהים של הפלה מוקדמת מאוד (25% מההריונות אובדים בששת השבועות הראשונים מאז הווסת האחרונה של האישה, או LMP), השיטות המשמשות לאיתור הריון עלולות להוביל להטיה בשיעורי ההתעברות. שיטות פחות רגישות יזהו שיעורי התעברות נמוכים יותר, מכיוון שהן מחמיצות את ההתעברות שגרמה לאובדן הריון מוקדם. מחקר סיני של זוגות שמתרגלים יחסי מין אקראי כדי להגיע להריון השתמש בבדיקות הריון רגישות מאוד כדי לזהות הריון. הוא מצא שיעור התעברות של 40% למחזור במהלך תקופת המחקר של 12 חודשים.
שיעורי ההריון לקיום יחסי מין מושפעים גם ממספר גורמים אחרים. לגבי תדירות, ישנן המלצות על קיום יחסי מין כל 1 או יומיים, או כל יומיים או 3 ימים. מחקרים לא הראו הבדל משמעותי בין תנוחות מין שונות ושיעור ההריון, כל עוד זה גורם לשפיכה לתוך הנרתיק.
כדי להגיע להריון > אבחון בעיה

מחזורים סדירים נתפסים לעיתים כראיה לכך שאישה מבייצת כרגיל, ומחזורים לא סדירים כראיה לכך שהיא לא. עם זאת, נשים רבות עם מחזורים לא סדירים אכן מבייצות כרגיל, וחלקן עם מחזור סדיר הן למעשה מפרישות או שיש להן פגם בשלב הלוטאלי. ניתן להשתמש בתיעוד של טמפרטורות גוף בסיסיות, במיוחד, אך גם של ריר צוואר הרחם ומיקומו, כדי לקבוע במדויק אם אישה מבייצת, ואם אורך השלב שלאחר הביוץ (לוטאלי) של המחזור החודשי שלה מספיק כדי לקיים הֵרָיוֹן.
ריר צוואר הרחם פורה חשוב ביצירת סביבה המאפשרת לזרע לעבור דרך צוואר הרחם ואל החצוצרות שם הם ממתינים לביוץ. תרשימי פוריות יכולים לסייע באבחון ריר צוואר הרחם עוין, גורם שכיח לאי פוריות. אם מצב זה מאובחן, מקורות מסוימים מציעים ליטול גואיפנזין בימים הספורים שלפני הביוץ כדי לדלל את הריר.
כדי להגיע להריון > בדיקת הריון וגיל הריון

בדיקות הריון אינן מדויקות עד 1–2 שבועות לאחר הביוץ. ידיעת מועד הביוץ המשוער יכולה למנוע מאישה לקבל תוצאות שליליות כוזבות עקב בדיקה מוקדמת מדי. כמו כן, 18 ימים רצופים של טמפרטורות גבוהות אומר שאישה נמצאת בהריון כמעט בוודאות.
תאריכי ביוץ משוערים מתרשימים פוריות הם שיטה מדויקת יותר להערכת גיל הריון מאשר שיטת גלגל ההריון המסורתית או המחזור האחרון (LMP) למעקב אחר הווסת.
ראו גם

הריון
אמצעי מניעה
מערכת הרבייה הנשית
הכנסייה הקתולית
לקריאה נוספת

Toni Weschler (2006). Taking Charge of Your Fertility (10th Anniversary ed.). New York: Collins. ISBN 0-06-088190-9.
John F. Kippley; Sheila K. Kippley (1996). The Art of Natural Family Planning (Fourth ed.). Cincinnati, OH: Couple to Couple League International. ISBN 0-926412-13-2.
מפרצון בארן

ערך זה עוסק במפרצון באנטארקטיקה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 על שם:  מייקל בארן 
 סוג:  פיורד 
 מידע נוסף
 קואורדינטות:  80°15′S 160°15′E﻿ / ﻿80.25°S 160.25°E﻿ / -80.25; 160.25
  (למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומימפרצון בארן(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומימפרצון בארן
 
מפרצון בארן (באנגלית: Barne Inlet) הוא מפרצון שרוחבו כ-30 ק"מ, אליו זורם קרחון בירד.
המפרצון ממוקם בין כף קר וכף סלבורן, בצידו המערבי של מדף הקרח רוס שבאנטארקטיקה.
היסטוריה

המפרצון התגלה על ידי משלחת דיסקברי שחקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1901–1904. המפרצון נקרא על שם סגן מייקל בארן, איש הצי המלכותי הבריטי, חבר המשלחת, אשר מיפה את החוף בו ממוקם המפרצון (וגילה אותו) בשנת 1903.
הערות שוליים

1 2 3  מידע גאוגרפי והיסטורי
ממלכת הזולו

| --- | --- |


 
 ממשל
 משטר:  מונרכיה
 ראש המדינה:  מלך
 שפה נפוצה:  זולו
 גאוגרפיה
 יבשת:  אפריקה
 היסטוריה
 הקמה:  עלייתו של שאקה לשלטון
 תאריך:  1816
 פירוק:  מלחמת הזולו 1879
 תאריך  תאריך:  סיפוח למושבת נטאל 1897
 ישות יורשת:  מושבת נטאל מושבת נטאל
 שליטים בולטים:  שאקה (1816–1828) דינגאנה (1828–1840) מפנדה (1840–1856) דינוזולו (1856–1884)
 שטח בעבר:  29,785 קמ"ר (נכון ל־1828)
 אוכלוסייה בעבר:  250,000 נפש (נכון ל־1828)
 
ממלכת הזולו (Zulu Kingdom), המכונה לעיתים גם אימפריית הזולו, הייתה מונרכיה באזור דרום אפריקה. הממלכה השתרעה לאורך החוף של האוקיינוס ההודי, מנהר הטוגה בדרום ועד לנהר הפונגולה בצפון. כיום האזור הוא חלק מפרובינציית קוואזולו-נטאל בצפון מזרח דרום אפריקה.
הממלכה נודעה בעולם בעקבות מלחמת הזולו, בה לחמו הזולו נגד הבריטים, בשנת 1879. בעקבות מלחמה זו לוחמי הזולו זכו לתדמית של אומץ ומיומנות, אפילו בקרב הבריטים אשר ראו את האפריקאים כנחותים. המערכה המפורסמת ביותר הייתה בקרב איסאנדלוואנה, שבו ניצחו הזולו את הבריטים ניצחון מוחץ.
היסטוריה > שבט הזולו טרם עלייתו של שאקה (לפני 1816)

שבט הזולו היווה בעבר חלק ממשטר צ'יף בו ישנם מספר שבטים אשר כפופים לשלטון של צ'יף אחד. לאורך כמאה שנה תושבי הזולו חיו בשלווה יחסית, עסקו בחקלאות וכמעט ולא היו מעורבים במלחמות. בני הזולו החלו לעסוק במסחר עם האירופיים כבר בתחילת המאה ה-16, אך כאשר גדלה התחרות בין השבטים האפריקאים השונים, על המסחר עם האירופיים, הזולו התקשו להתמודד בתחרות.
שאקה נולד בשנת 1787, והיה בנו הלא חוקי של סנזאנגקונה, מלך הזולו. הוא ואמו, נאנדי, הוגלו על ידי אביו כאשר היה כבן שש. תחילה האם ובנה חזרו למקום הולדתה, למושבת העם הלנגני, אך גם שם לא התקבלו בברכה, ועל כן מצאו לעצמם מקלט בשבט מט'טווה. משהגיע שאקה לגיל 19, הוא גויס לצבאו של דינגיסוויו מנהיג שבט מט'טווה. שם רכש שאקה את הכישורים הדרושים על מנת להפוך למדינאי וחייל. האומץ והגבורה שבה לחם זכו לתשומת לבו של דינגיסוויו שהחליט לקחת את שאקה תחת חסותו. במהלך שירותו הצבאי גיבש שאקה את משנתו הצבאית, ופיתח צורת לחימה חדשה, המכונה "קרן הבופלו", שבה נלחמים עם כידונים קצרים במקום החניתות הארוכות שהיו נהוגות לפני כן, יחד עם שימוש במגן גם כאמצעי תקיפה.
היסטוריה > עלייתו של שאקה והרחבת הממלכה (1816–1828)

לאחר מותו של סנזאנקונה, אביו הביולוגי של שאקה, בשנת 1816, שלח דינגיסוויו את שאקה, יחד עם ליווי צבאי חזק, אל עבר אדמת הזולו על מנת להילחם על מקומו כמלך הזולו. שאקה הפך למנהיג הזולו בהיותו בן 29. הוא יזם רפורמות צבאיות, חברתיות, תרבותיות ופוליטיות רבות על מנת ליצור מצב של ארגון וריכוז בשבט. אחת הרפורמות החשובות ביותר הייתה הרפורמה הצבאית. לפני כן, צבא הזולו היה קטן, לא מיומן וחסר ארגון, שאקה החל בעצמו לאמן את הצבא שלו על פי חזונו. הוא לימד אותם את צורת הלחימה החדשה שפיתח עוד בשירותו הצבאי בשבט מט'טווה, תוך לחימה כיחידה אחת ולא כיחידים.
במהלך 12 שנות כהונתו שאקה הפך את הזולו ממשטר צ'יף לאימפריה. הוא התקדם משבט לשבט ושכנע את הצ'יפים המקומיים להצטרף לאימפריה שלו, לאלה שסירבו, ניתנה הבחירה בין מוות לבין גלות. בחירה זו הובילה להגירה המונית של שבטים שלמים מאדמותיהם אל עבר הקייפ או אדמת הקוסה, מסע נדודים כונה "מפקאנה", משמעותו ריסוק או פיזור. באזור כולו החלו גלי אלימות רבים בין הזולו לבין השבטים השכנים, וכן בין הזולו לבין עצמם, גלים אלו אף הובילו להשמדתם של שבטים שלמים. מניין ההרוגים בגלי אלימות אלה אינו ידוע עד היום, אך בתום המפקאנה, האזור כולו כמעט התרוקן מתושביו. שבטים מובסים שולבו בתוך האימפריה באופן מלא וניתנו להם שוויון זכויות. באמצעות הצ'יפים המקומיים החדיר שאקה מערכת גיוס חדשה של לוחמים רבים וחלוקתם לגדודים. הצ'יפים המקומיים אספו נערים צעירים מבתיהם, ואלה עברו הכשרה צבאים ונשבעו אמונים למלך. יתרה מזה, נאספו מאות בנות צעירות אשר חולקו כנשים לאותם חיילים צעירים על ידי "האב שאקה". שאקה הכיר בחשיבותו של העלאת המורל של החיילים לכן דאג להביא להם מתנות ופרסים.
שאקה נרצח על ידי שני אחיו למחצה דינגאנה ומלנגאנה. לאחר שיתוף הפעולה בהתנקשות בחייו של שאקה, על מנת להשתלט על כס המלוכה, רצח דינגאנה את אחיו מלנגאנה גם כן.
היסטוריה > שלטונו של דינגאנה (1828–1840)

אחת הפעולות הראשונות אשר דינגאנה ביצע כמלך הייתה רצח כל יורשי העצר האחרים אשר עשויים לאיים על מקומו כמלך, זאת פרט לאחיו מפנדה שנראה בעיניו כחלש ובלתי מאיים. בשנים לאחר מכן רצח דינגאנה את כל תומכיו של שאקה על מנת להבטיח את מקומו.
בשנת 1836 הגיעו קבוצות של מתיישבים בורים, אשר יצאו ממושבת הכף אל עבר המזרח על מנת למצוא ארץ חדשה, במטרה להקים עליה מדינה עצמאית וחזקה אשר תגן עליהם מפני הבריטים. אחת הקבוצות, בהנהגת פיט רטיף, הגיעה לארץ הזולו. לאחר לחימה קצרה עם לוחמי הזולו, הוזמן פיט רטיף למקום מושבו של דינגאנה כדי לנהל עמו משא ומתן על קרקעות בשביל הבורים. כחלק מהמשא ומתן דינגאנה ביקש מרטיף ופמלייתו להשיב אליו בקר אשר נגנב ממנו על ידי צ'יף מקומי, ובתמורה הוא מתחייב לתת קרקעות לבורים. רטיף נענה להצעה, ובפברואר 1838 הוא חזר למלך יחד עם הבקר הגנוב, בתמורה לכך דינגאנה העניק לבורים את הקרקע דרומית לנהר הטוגה ועד לנהר המזימוובו, כמובטח, לכבוד האירוע ערך דינגאנה משתה אשר במהלכו ציווה על חייליו להוציא להורג את פיט רטיף וכל הבורים הנוכחים. בנוסף, הוא ציווה להרוג את כל הבורים הנמצאים על אדמותיו, בעקבות כך יצא צבאו של דינגאנה למקום מושבם של הבורים וביצע בהם טבח, שבו נרצחו גברים, נשים וילדים כאחד. יש הסבורים[דרושה הבהרה] שהוצאה זו להורג נערכה גם בגלל שהבורים לקחו לעצמם חלק מהבקר של דינגאנה, אך סביר להניח כי זו הייתה מזימה של דינגאנה במטרה להשתלט על הבורים. הטבח חיזק את הדימוי של הזולו כפראיים ואכזריים בעיניי האירופיים.
מספר חודשים לאחר הטבח, הבורים בחרו לעצמם מנהיג חדש, אנדריאס פרטוריוס אשר ארגן גדוד קומנדו במטרה להילחם בממלכת הזולו. בדצמבר 1838, תקפו הבורים את הזולו עם עלות השחר, ואלה אשר לא היו מוכנים כלל למתקפה ספגו תבוסה מוחלטת. קרב זה מכונה "קרב נהר הדם" כי מימיו של הנהר נצבעו בצבא האדום מדמם של הזולו.
בגלל תבוסתו, ברח דינגאנה ממקום מושבו צפונה. התבוסה גרמה לחלוקת תושבי הזולו לשני חלקים, כאשר חלק אחד תמך בדינגאנה ואילו החלק השני בהנהגת מפנדה, אחיו למחצה של דינגאנה, תומכי מפאנדה בחרו לשתף פעולה עם הבורים ולהילחם עם מלך הזולו ותומכיו. דינגאנה הפסיד ונרצח בלחימה זו ומפנדה תפס את מקומו.
היסטוריה > שלטונו של מפנדה (1840–1872)

בשנת 1839, בעקבות הניצחון על דינגאנה, הקימו הבורים תחת הנהגתו של פרטוריוס את הרפובליקה הבורית נטאליה, מדרום לנהר הטוגה וממערב למושבת הנמל הבריטית נטאל. מפנדה ופרטוריוס שמרו על יחסי שלום. בשנת 1842 פרצה מלחמה בין הבריטים לבין הבורים, ועקב תבוסתם של הבורים סופחה נטאליה לשלטון הבריטי והייתה לחלק ממושבת נטאל. מפנדה, מתוך פחד, הבטיח נאמנות לבריטים ונשאר עמם ביחסי שלום.
אך בשנת 1843, התחיל מפנדה בטיהור של מתנגדי המשטר בממלכתו. טיהור זה הוביל למוות של רבים, ופליטים רבים נמלטו מהממלכה לאזורים הסמוכים. רבים מהפליטים הללו לקחו יחד איתם גם בקר, כתוצאה מכך הורה מפנדה על פשיטה על האזורים הסמוכים לממלכתו. פשיטה זו הגיעה לשיאה בפלישת סווזילנד בשנת 1852. כתוצאה מכך, הבריטים לחצו על מפנדה לסגת והוא עשה זאת תוך זמן קצר.
משהגיע מפנדה לעת זקנה פרצה בין שניים מבניו, סטצ'וואיו ומבוזאי, מריבה על ירושת הכתר. המריבה הגיעה לשיאה בשנת 1856 בקרב בו נהרג מבוזאי. מפנדה נפטר בשיבה טובה בשנת 1872 ובנו סטצ'וואיו ירש את מקומו.
היסטוריה > שלטונו של סטצ'וואיו ומלחמת הזולו (1870–1879)

בשנות ה-70 של המאה ה-19 באזורים שונים באפריקה התפתח מאוד ענף היהלומים. על מנת להסדיר את הענף, החליטו הבריטים להשתלט על שטחי הילידים המקומיים, לרבות ארץ הזולו. בחודש דצמבר 1878, קיבל סטצ'וואיו אולטימטום מהבריטים, שבו נצטווה לפרק את צבאו ולקבל עליו את הממשל הבריטי. משסירב לדרישותיהם חצו הבריטים את נהר הטוגה אל עבר ארץ הזולו, ובתחילת שנת 1879 פרצה מלחמת הזולו. סטצ'וואיו הכניס את עמו לדפי ההיסטוריה כאשר הם הביסו ב-22 בינואר באותה שנה, את הבריטים בקרב איסאנדלוואנה. תבוסה זו של הבריטים נחשבת לאחת התבוסות המביכות ביותר בקרב הקולוניות. תגובתם של הבריטים לא איחרה לבוא ובפעולה משנית, כאשר כוח של הזולו נכנס לשטחה של נטאל, הוא הובס במהירות על ידי הבריטים. בתום מספר קרבות נוספים הבריטים הביסו סופית את הזולו והיגלו את סטצ'וואיו לקייפטאון.
לאחר הכיבוש, חילקו הבריטים את אדמת הזולו לשלוש עשרה מושבות קטנות, ובראשה של כל אחת מהן הם הציבו מנהיג מקומי מטעמם. בשנת 1883, לאחר ביקור בלונדון, הורשה לסטצ'וואיו לחזור לאדמת הזולו ולמלוך עליה, אולם הטריטוריה שקיבל מהבריטים הייתה קטנה בהרבה מהממלכה ששלט עליה טרם לכן. מאוחר יותר באותה שנה, הותקף סטצ'וואיו על ידי אחד המנהיגים המקומיים של המושבות הקטנות, זיבהבו, אשר קיבל תמיכה מהבורים. סטצ'וואיו נפצע במהלך מתקפה זו ונמלט. בפברואר 1884, נפטר סטצ'וואיו ככל הנראה מהרעלה, ובנו דינוזולו בן ה-15 יורש את הכתר.
היסטוריה > שלטונו של דינוזולו ותום ממלכת הזולו (1879–1951)

דינוזולו גייס שכירי חרב בורים והבטיח להם אדמות בתמורה לסיוע שלהם. שכירי חרב אלו, בהנהגתו של לואי בותה, קראו לעצמם "מתנדבי דינוזולו". לאחר שהביסו את זיבהבו, דרשו מתנדביו של דינוזולו את אדמותיהם המובטחות. דינוזולו העניק להם כמחצית מאדמת הזולו, עליה הקימו מתנדביו של דינוזולו רפובליקה עצמאית. הקמתה של רפובליקה זו גרמה לבהלה בקרב הבריטים ולכן הם שבו לספח את אדמת הזולו לשלטונם בשנת 1887. בשנת 1906 דינוזולו הואשם במעורבות במרד נגד הבריטים בעיר מבטה, הוא נעצר והועמד לדין על ידי הבריטים באשמת בגידה ואלימות בציבור. בשנת 1909 דינוזולו נידון לעשר שנות מאסר על האי סנט הלנה. משהוקם האיחוד הדרום אפריקאי, לואי בותה נבחר לראש ממשלתה הראשון, הוא הטיב עם בן בריתו הוותיק ועזר לו לצאת מהמאסר ולעבור לחיות חיי גלות בחווה בטרנסוול, שם נפטר דינוזולו בשנת 1913.
בנו של דינוזולו, סלמון קאדינוזולו מעולם לא הוכר על ידי הרשויות של דרום אפריקה כמלך הזולו, הוא נחשב רק כצ'יף מקומי. אולם, אנשי הזולו המשיכו לראות בו כיורש העצר של ממלכת הזולו. בשנת 1923 הקים סלמון את ארגון "ינקאה יקזולו", במטרה לקדם את התביעות המלכותיות שלו. בדצמבר 1951 בנו של סלומון, קפריסין בקוזו קאסולומון, הוכר רשמית, על ידי הרשויות של האיחוד הדרום אפריקאי, כמנהיג הראשי של אנשי הזולו, אך בפועל כוח השלטון נשאר בידיים הלבנות השולטות בדרום אפריקה. הם הרבו להשתמש במנהיגים המקומיים על מנת להשליט סדר, אך תפקידם של המנהיגים המקומיים היה בסכנה תמידית, אם אלה לא היו משתפים פעולה עם השלטונות הלבנים הם היו מאבדים את תפקידם.
לוחמי הזולו זכו להיות דוגמה והשראה של אפריקאים רבים במאבק נגד האפרטהייד הלבן ששלט בדרום אפריקה. הזולו הם הקבוצה האתנית הגדולה ביותר בדרום אפריקה אשר הצליחה למרות השנים הרבות של דיכוי האפרטהייד, לשמור על מורשת, גאווה, היסטוריה ותרבות. בשנת 2004 התקיים אירוע לציון 125 שנה לציון הניצחון בקרב האיסנלאוונה, בו השתתפו אלפי אנשי זולו.
מלכי הזולו

לפני עלייתו של המלך שאקה לשלטון, הונהגו בני הזולו על ידי צ'יפים, עליהם ידוע לנו מעט יחסית. לאחר ששאקה מת ירשו אותו בני משפחתו זה אחר זה, ובכך נוסדה הלכה למעשה שושלת המלוכה של הזולו. אלו כיהנו עם סמכויות שלטוניות רחבות יחסית עד שנת 1883. אז, הפכה הזולו למדינת חסות בריטית, ומלכי הזולו נשאו בתפקיד רשמי בלבד. מצב עניינים זה השתמר באופן זה גם מאוחר יותר לאורך המאה ה-20, בימי איחוד דרום אפריקה והרפובליקה של דרום אפריקה.
|  | שם | תמונה | חיים | כהונה |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | שאקה Shaka kaSenzangakhona |  | 1787–1828 (מת בגיל 41) | 1816–1828 (12 שנה) |
| 2 | דינגאנה Dingane kaSenzangakhona |  | 1795–1840 (מת בגיל 45) | 1828–1840 (12 שנה) |
| 3 | מפנדה Mpande kaSenzangakhona |  | 1798–1872 (מת בגיל 74) | 1840–1872 (32 שנה) |
| 4 | קטשאויו Cetshwayo kaMpande |  | 1834–1884 (מת בגיל 52) | 1872–1879 (7 שנים), 1883–1884 (שנה) |
| 5 | דינוזולו Dinuzulu kaCetshwayo |  | 1868–1913 (מת בגיל 45) | 1884–1913 (29 שנה) |
| 6 | סולומון Solomon kaDinuzulu |  | 1891–1933 (מת בגיל 42) | 1913–1933 (20 שנה) |
| 7 | סיפריאן בקוזולו Cyprian Bhekuzulu kaSolomon |  | 1924–1968 (מת בגיל 44) | 1948–1968 (20 שנה) |
| 8 | גודוויל זווליתיני Goodwill Zwelithini kaBhekuzulu |  | 1948–2021 (מת בגיל 72) | 1968–2021 (52 שנה) |
| 9 | מיסוזולו קאזווליתיני Misuzulu ka Zwelithini |  | 1974- | 2022- |
ראו גם

זולו
היסטוריה של הזולו
שאקה
מלחמת הזולו
היסטוריה של דרום אפריקה
לקריאה נוספת

Morris, Donald R. 1972. The Washing of the Spears: A History of the Rise of the Zulu Nation. London, UK: Jonathan Cape
Ritter, E. A. 1955. Shaka Zulu: The Rise of the Zulu Empire
Gybson J. Y. 1911. The Story of the Zulus
מהלך המפקאנה בעשורים השני והשלישי של המאה ה-19:      ממלכת הזולו בראשות המלך שאקה החלה באותן השנים לנהל שורה של מלחמות עקובות מדם שתנהלו      באזורים הסמוכים אליה. הלחץ על שאר בני הבנטו גדל, ושבטים רבים נמלטו צפונה ומערבה. עקב כך, גם קרסו מדינות שבטיות קטנות שהתקיימו במשך שנים לצד בני הזולו, לרבות      סוואזילנד,      לסוטו ו     קוסה. כל הזמן, נותרה      מושבת הכף מחוץ למעגל הלחימה.
המלך מפנדה
בני הזולו בקרב איסאנדלוואנה
ערבית פלסטינית

חלוקת הלהגים של הערבית-הלבנטינית הצפונית (בכתום);
והערבית-הלבנטינית הדרומית (בסגול)
ערבית פלסטינית (בערבית: اللهجات الفلسطينية) או ערבית דרום-לבנטינית היא כינוי למספר להגים ערביים, תת-קבוצה של השפות הערביות הלבנטיניות, המדוברות באזור המנדט הבריטי.
השפה הערבית היומיומית המדוברת בקרב הפלסטינים, הירדנים וערביי ישראל מגוונת וכוללת מספר להגים. כל הלהגים משתייכים לענף המזרחי של הלהגים הערביים, והם נחלקים לשתי קבוצות עיקריות: להגים דרום-סוריים שמדוברים בקרב מיעוט מהפלסטינים, בקרב חלק מערביי ישראל ובעיקר הדרוזים, ולהגים בדואיים, שמדוברים בקרב הבדואים. אפשר להבחין בהבדלים בשפה המדוברת בין אזורים גאוגרפיים שונים בישראל, ברשות הפלסטינית וברצועת עזה, וכן בין קבוצות שונות: הערבית המדוברת בפי תושבי הערים (מַדַנית) שונה מזו המדוברת בפי תושבי הכפרים, הפלאחים (פַלאחית). לערבית הפלסטינית יש מאפיינים לשוניים ייחודיים המבדילים אותה מהסוגים האחרים של הלהגים הערביים המודרניים, אך הערבית הפלסטינית העירונית קרובה יותר ללהגים הצפון-לבנטיניים שמדוברים בסוריה ובלבנון.
במשך השנים וכתוצאה מחשיפה לחברה הישראלית העברית חדרו מילים עבריות לערבית הפלסטינית כגון: רמזור (המשובש לעיתים ל"רמזוּן"), מחסום, אזעקה, משטח, שמנת, עסיס, מזגן, בסדר, מים ועוד. חלק מן המילים האלו אף קיבלו ריבוי שבור (לדוגמה: מחסום – מחאסים; משטח – משאטיח) ולא ריבוי שלם נקבה (ات), שמצורף בדרך כלל למילים הזרות (לדוגמה: מזגן – מזגנאת). חדירה של מילים עבריות לערבית מתקיימת בעיקר אצל ערביי ישראל. משום כך, יש בלשנים הרואים בערבית של ערביי ישראל תת-ניב עצמאי – ערבית ישראלית.
אוצר מילים

אוצר המילים של הערבית הפלסטינית, בחלק מהמקרים, שונה מזה שבערבית הספרותית, בעיקר במילות יחס ושאלה.
טבלה המשווה בין מילות שאלה בערבית ספרותית לבין מקבילותיהן הפלסטיניות:
| ערבית ספרותית | תעתיק עברי | ערבית מדוברת | תעתוק עברי | תרגום |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| لِمَاذَا | לִמַאדַ'א | ليش1 | לֵיש | למה |
| مَاذَا | מַאדַ'א | ايش1 או شُو | אֵיש או שוּ | מה |
| كَيْفَ | כַּיְףַ | كِيف2 | כִּיף | איך |
| مَتَى | מַתַא | إيمْتَى או وينْتَى1 | אֵימְתַּא או וֵינְתַּא | מתי |
| أيْنَ | אַיְןַ | وين או فين 1 | וֵין או פֵין | איפה/איה |
| مَنْ | מַן | مِين2 | מִין | מי |
1 במקרה זה התנועה הראשונה במילים נהגית כצרה או סגול (כפי שמצוין בתעתוק).
2 במקרה הזה התנועה נהגית קצרה.
הגייה > הגיית עיצורים

ישנם מספר עיצורים הנהגים בערבית הפלסטינית בצורה שונה מהערבית הספרותית. רוב צורות ההגייה משותפות לקבוצת הערביות הלבנטיניות. צורות ההגייה הנפוצות בדרום ישראל וברשות הפלסטינית משותפות ללהגים הבדואים.
| שם האות | הסימן הגרפי | צורת הגייה | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| ת'א | ث | נהגית בפי העירוניים והצפוניים לפעמים כ-ת ולפעמים כ-ס, כתלות בשורש | כלל אצבע אומר שמילים קרובות בעברית הנכתבות בעברית בשי"ן, יהגו בהן את הת'א כ-ת. לדוגמה, הגיית הת'א במילה ثور (שור, בעברית) תהיה כ-ת'. צורת הגייה זו משותפת לקבוצת הערביות הלבנטיניות |
| ג'ים | ج | נהגית בפי רוב הפלסטינים כ-ז' | צורת הגייה זו משותפת לקבוצת הערביות הלבנטיניות |
| ד'אל | ذ | נהגית בפי העירוניים והצפוניים לפעמים כ-ד ולפעמים כ-ז, כתלות בשורש | צורת הגייה זו משותפת לקבוצת הערביות הלבנטיניות |
| צאד | ص | במקרים ספורים נהגית כ-ז | צורת הגייה זו משותפת לקבוצת הערביות הלבנטיניות |
| צ'אד | ض | נהגית בשורש ض.ب.ط כ-ז; ייתכן גם במקרים נוספים | צורת הגייה זו משותפת לקבוצת הערביות הלבנטיניות וכן לערביות שבחצי האי ערב, שם אף מחליפים אותה בשורש זה ב-ظ. |
| ט'א | ظ | נהגית לפעמים כ-ד נחצית ולפעמים כ-ז, כתלות בשורש | צורת הגייה זו משותפת לקבוצת הערביות הלבנטיניות |
| קאף | ق | נהגית בפי הדרוזים ואחרים בצורתה המקורית כ-ק, נהגית בפי הצפוניים והעירוניים כעיצור סדקי, נהגית בפי הבדואים כ-ג, נהגית בפי ערביי המשולש כ-כ | הצורה הראשונה משותפת לקבוצת הערביות הלבנטיניות. במילים מסוימות, בעיקר בהקשר צבאי או בכפל משמעות, נהגית הקאף בצורתה המקורית. |
| כאף | ك | נהגית בפי חלק מהכפריים והבדואים כ-צ' | צורה זו משותפת לחלק מתושבי חצי האי ערב |
| המזה | ء | ברוב המקרים נהגית כאם הקריאה שעליה היא יושבת | צורת הגייה זו משותפת לקבוצת הערביות הלבנטיניות |
הגייה > הגיית מילים

בניגוד לערבית הספרותית, הערבית המדוברת, ובכללה הערבית הפלסטינית, נוטה לקצר את הגיית המילים. לפיכך, הפלסטינים מקצרים הגייתן של מילים שמקורן בערבית הספרותית לפי הקווים הכלליים הבאים:
הניקוד הסופי אינו קיים בשמות עצם ובשמות תואר. בחלק מתוארי הפועל הניקוד הסופי התקבע עם צורתה של המילה, לדוגמה, تقريبًا ("בקירוב", בעברית). כמו כן, סיומות פעלים בגופים היחידים מסתיימות בהיעדר תנועה, וסיומות פעלים בגופי הרבים מסתיימות בהברה פתוחה – כתוצאה של השמטת האות האחרונה, המופיעה במילה בגרסתה הספרותית. הגייה זו מקבילה להגיית הפעלים בעברית.
צָ'מַּה קצרה לעיתים נהגית כקמץ קטן ולעיתים כקובוץ, בהתאם לבניין ומשקל. כַּסְרַה קצרה נהגית כסגול.
דיפתונג פַתְחַה-סֻכּוּן על ואו הקיים בערבית הספרותית יהפוך לצָ'מַּה הפוכה שנהגית כחולם. לדוגמה: ثَوْر->ثٝور
דיפתונג פתחה-סכון על יא (צליל אַי) הקיים בערבית הספרותית יהפוך לכַּסְרַה הפוכה שנהגית כצירי.
פתחה לפני תא מרבוטה על אותיות בערבית הספרותית תהפוך לכַּסְרַה הפוכה חוץ מאותיות נחציות או גרוניות והאות רא. במילה שהיא בסמיכות תהפוך הפתחה לכסרה הפוכה על כל האותיות.
כלל אצבע אומר שכאשר יש שני עיצורים בראש מילה, אחד מהם ינוקד בסכון. כלל זה אינו מתקיים כאשר האות השנייה דגושה, שכן אין בערבית סכון לפני אות דגושה. מיקומן של אמות קריאה לאחר העיצור השני מחייב את הגיית הסכון על האות הראשונה, שכן לא ייתכן סכון לפני אם קריאה.
דקדוק

בערבית המדוברת, ובכללה הפלסטינית, ההתייחסות בפעלים לנוכחות ונסתרות הן לנוכחים ונסתרים, בהתאמה. הדבר מקביל למגמות בעברית, לפיהן צורות פעלים ייחודיות לעבר נסתרות כבר אינן קיימות יותר והשימוש בצורות העתיד לנוכחות ונסתרות הולך ופוחת.
צורת ההתייחסות לריבוי שאינו מציין בני אדם (רשמב"א) היא בשלוש צורות: כנקבה יחידה – בדומה לערבית הספרותית, כזכרים רבים וכנקבות רבות. שלוש הצורות קבילות ובשימוש, כאשר האחרונה שימושית רק כאשר היחיד הוא נקבה.
בניגוד לערבית הספרותית שבה הפועל מקדים את הנושא, בערבית המדוברת הצורה הנפוצה היא שהנושא קודם לפועל, בדומה לעברית.
צורת שלילה הנפוצה בערבית המדוברת היא הוספת שין בסוף הפועל.
ספרות

ישנם שני סוגים של מספרים, מספר מונה ומספר סודר.
ספרות > המספר הסודר

להלן טבלה המסכמת את המספר הסודר בערבית המדוברת מ1-10:
| מספר | צורת זכר | צורת נקבה |
| --- | --- | --- |
| 1 | الأول (الأَوَّل) | الأولى (الأُولَى) |
| 2 | التاني (التَّانِي) | التانية (التَّانِيِة) |
| 3 | التالت (التَّالِت) | التالتة (التَّالْتِة) |
| 4 | الرابع (الرَّابِع) | الرابعة (الرَّابْعِة) |
| 5 | الخامس (الخَامِس) | الخامسة (الخَامْسِة) |
| 6 | السادس (السَّادِس) | السادسة (السَّادْسِة) |
| 7 | السابع (السَّابِع) | السابعة (السَّابْعَة) |
| 8 | التامن (التَّامِن) | التَّامنة (التَّامْنِة) |
| 9 | التاسع (التَّاسِع) | التاسعة (التَّاسْعِة) |
| 10 | العاشر (العَاشِر) | العاشرة (العَاشْرِة) |
ראו גם

פלסטינים
הרשות הפלסטינית
רצועת עזה
המגזר הערבי בישראל
ערבית לבנטינית
ערבית דרוזית
ערבית לבנונית
ערבית מצרית
ערבית ירדנית (אנ')(ער') ערבית סורית (ער')(אנ')