stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פארק הנשיא

| --- | --- |

מבט מהאוויר (מצפון לדרום). בתחתית התמונה במרכז - כיכר לה פאייט, במעלה התמונה במרכזה - הבית הלבן, ולאחריו האליפסה; בחלקה העליון של התמונה אנדרטת וושינגטון
 מידע כללי
 מבקרים בשנה:  1,219,143 (נכון ל־2000)
 בעלות:  שירות הפארקים הלאומיים של ארצות הברית
 נתונים ומידות
 שטח:  82 אקר או בערך 0.32 קמ"ר
 מיקום
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 מיקום:  וושינגטון די. סי. 
 קואורדינטות:  38°53′46″N 77°02′12″W﻿ / ﻿38.896194°N 77.036558°W﻿ / 38.896194; -77.036558
 www.nps.gov/whho/index.htm
  (למפת וושינגטון די. סי. מוגדלת) פארק הנשיא(למפת וושינגטון די. סי. רגילה) פארק הנשיא
 
מפת פארק הנשיא של שירות הפארקים הלאומיים של ארצות הברית
מבט מהאוויר על האליפסה (בחלקה התחתון של התמונה) ועל הבית הלבן (במרכז התמונה). המבט מדרום - לצפון. מעברו השני של הבית הלבן ניתן לראות את כיכר לה פאייט.
פארק הנשיא (באנגלית: President's Park) או פארק הבית הלבן והנשיא (באנגלית: The White House and President's Park) הוא פארק במרכז וושינגטון די. סי., בירת ארצות הברית.
שטח הפארק מכיל ומקיף מספר מבנים, בהם הבית הלבן, בניין הרשות המבצעת אייזנהאואר, בניין משרד האוצר, מרכז המבקרים של הבית הלבן, כיכר לה פייט, ואת האליפסה.
הפארק מנוהל על ידי שירות הפארקים הלאומיים של ארצות הברית.
מטרתו של הפארק - ליצור מרווח בין העיר לבין הבית הלבן, תוך הדגשה הניראות של השלטון, והקשר החופשי בינו לבין הציבור, ויצירת מקום לביטוי חופשי למול הרשות המבצעת.
חלקי פארק הנשיא > שטחי הבית הלבן

בשנת 1790 נחקק "חוק מקום המושב", המקצה אתר עבור בירת ארצות הברית, ומסמיך את נשיא ארצות הברית, ג'ורג' וושינגטון להכין עיר בירה עבור ממשלת ארצות הברית עד יוני 1800.
נערכו מספר תחרויות אדריכלות להציע תוכניות עבור "הקפיטול" (בית הנבחרים), ועבור "בית הנשיא".
תוכניתו של ג'יימס הובן עבור בית הנשיא נבחרה, והוא פיקח על הבנייה. לימים נבנו אגפים חדשים למבנה (הוא "הבית הלבן") והוקמו האגף המערבי והאגף המזרחי.
שטחי הבית הלבן כוללים את המדשאה הדרומית, גן הוורדים, גן ז'קלין קנדי, והמדשאה הצפונית.
כיכר לפאייט

כיכר לפאייט היא פארק ציבורי, הממוקם בסמוך מצפון לבית הלבן.
שטחו של הפארק 28,191 מטרים רבועים, והוא גובל ברחוב H (H Street) שמצפון לפארק, ברחוב ג'קסון פלייס (Jackson Place) שממערב לו, ברחוב מדיסון פלייס (Madison Place) שממזרח לו, ובשדרת פנסילבניה שמדרום לפארק.
הכיכר והמבנים ההיסטוריים המקיפים אותה, הוכרזו כאתר היסטורי לאומי בשנת 1970.
כשהכיכר הוקמה, היא תוכננה להיות חלק מהגן הפרטי של הנשיא, ולכן היא מהווה חלק מ"פארק הנשיא".
שטח הפארק הופרד משטח הבית הלבן בשנת 1804, בעקבות החלטת הנשיא השלישי של ארצות הברית, תומאס ג'פרסון לאפשר לשדרות פנסילבניה לעבור בין המדשאה הצפונית של הבית הלבן, לבין שטח הפארק.
בשנת 1824 הוענק לפארק באופן רשמי שמו הנוכחיף על שמו של המרקיז דה לאפייט, הקצין הצרפתי שלחם במלחמת העצמאות האמריקאית.
הפארק שימשה כאתר למרוצים, כבית קברות, גן חיות, שוק עבדים, קסרקטין במהלך מלחמת 1812, וכן שימש אתר הפגנות רבות.
אדריכל הנוף אנדרו ג'קסון דאונינג, עיצב את הפארק בשנת 1851.
האליפסה

חלקו הדרומי של פארק הנשיא (הקרוי "האליפסה") הוא פארק ששטחו 210 דונמים.
הפארק ממוקם בסמוך מדרום למדשאה הדרומית של הבית הלבן.
הפארק פתוח לציבור.
הפארק נוצר בשנת 1791, התכנית הראשונה לפארק נעשתה על ידי פייר שארל ל'אנפן, כחלק מתוכניתו עבור המול.
במהלך מלחמת האזרחים האמריקאית אזור האליפסה, וכן האתר עליו הוקמה לימים אנדרטת וושינגטון שימשו מכלאות ואורוות עבור סוסים וחמורים של הצבא, וכן כקסרקטינים עבור צבא מדינות האיחוד.
חיל ההנדסה של ארצות הברית החל את עבודות הגינון ועיצוב הנוף באליפסה בשנת 1867; העבודות הסתיימו בשלהי שנות ה-80 של המאה ה-19.
מרכז המבקרים של הבית הלבן

מרכז המבקרים של הבית הלבן, ממוקם בקצה הצפוני של בניין הרברט סי. הובר (בניין משרד המסחר של ארצות הברית). בעבר שימש מרכז המבקרים כנקודת היציאה של סיורים בבית הלבן, אולם מאז פיגועי 11 בספטמבר 2001, הסיורים לא יוצאים מאתר זה, והמרכז מציג תערוכות ומידע על הבית הלבן, למי שלא מסייר בבניין. במרכז שש תערוכות קבועות: משפחות הנשיאים, האדריכלות של הבית הלבן, עיצוב הפנים של הבית הלבן, אופן הפעולה של הבית הלבן, טקסים ואירועים בבית הלבן. וכן יש במרכז תערוכות מתחלפות.
לקריאה נוספת

• Clark Kimberling, , Department of Mathematics, University of Evansville
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12  תיאור פארק הנשיא וההיסטוריה שלו
1 2 3 4 5 6  תיאור פארק לאפייט, וההיסטוריה שלו
1 2 3 4 5  ההיסטוריה של האליפסה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007556371005171  LCCN: sh93002579  VIAF: 315146984   WorldCat (עם VIAF): 315146984
פיטר מיליגן

| --- | --- |

 לידה:  24 ביוני 1961 (בן 63) לונדון, הממלכה המאוחדת 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 שפות היצירה:  אנגלית 
 סוגה:  רומן גרפי
 יצירות בולטות:  Bad Company, שייד האיש המשתנה, X-Statix, הלבלייזר 
 www.petermilligan.co.uk
 
פיטר מיליגן (באנגלית: Peter Milligan; נולד ב-24 ביוני 1961) הוא סופר בריטי המוכר בזכות בעבודתו בספרי קומיקס, קולנוע וטלוויזיה.
קריירה > עבודותיו המוקדמות

מיליגן, שנולד בלונדון, אנגליה, החל את קריירת הקומיקס שלו עם רצועת הקומיקס "The Electric Hoax" בעיתון המוזיקה Sounds, עם האמן ברנדן מקארתי, שאיתו הוא הלך לבית הספר לאמנות. בהמשך עבר מיליגן לכתוב סיפורים קצרים עבור 2000AD בתחילת שנות השמונים. בשנת 1986, מיליגן פרסם את הרצועה המתמשכת הראשונה שלו ב-2000AD בשם "Bad Company ", עם האמנים ברט אווינס וג'ים מקארתי . "Bad Company" היה סיפור מלחמה עתידי פופולרי ועזר למיליגן לזכות בהכרה רחבה יותר.
במקביל, מיליגן, אווינס וברנדן מקארתי עבדו על כותר האנתולוגיה Strange Days עבור הוצאת Eclipse Comics. ב-Strange Days הוצגו שלוש רצועות, " Paradax", " Freakwave " ו- " Johnny Nemo ". מיליגן, מקארתי ואווינס הפיקו שלושה גליונות של הקומיקס הפסיכדלי הזה. הוא לא היה הצלחה מסחרית אבל הוא ביסס קהל קוראים קטן ונאמן. לרצועה המקובלת ביותר, "ג'וני נמו", הייתה סדרה משלה, ואילו ל"פרדקס "המשונה יותר הייתה סדרה דו-גליונית שפורסמה על ידי Vortex Comics בשנת 1987 .
עד שנת 1989 כבר החליף מיליגן בין רצועות כמו "Bad Company", בעודו כותב חומר ל-2000AD, כמו "Hewligan's Haircut" עם האמן ג'יימי היולט. מיליגן והאמן ג'ים מקארתי יצרו את "Bix Barton " בהשראת סטיב דיטקו. זו יצאה לאור תחילה כרצועה בשחור לבן בשם "Barton's Beasts"; הרצועה השנייה נקראה "Carry On Barton" (במקור "Carry On Snuffing"). הרצועה הייתה מאוד פופולרית והייתה הטרמה ל"Devlin Waugh" ויצירות נוספות.
בשנת 1989 יצא לאור יצירתו הראשונה בהוצאת DC קומיקס . Skreemer הייתה מיני סדרה בת שש גליונות (מאי 1989 - אוקטובר 1989) שצוירה על ידי ברט אווינס, שפורסמה בעיצומה של מה שמכונה "הפלישה הבריטית" לקומיקס האמריקני של אז. סיפור גנגסטר פוסט אפוקליפטי אפל, הוא אמנם זכה לשבחי הביקורת אך לא זכה להצלחה מסחרית. בהמשך מיליגן נהיה לכותב קבוע ב- DC בעודו עדיין עובד על הקומיקסים האישיים יותר שלו בבריטניה בקומיקס כמו 2000AD, וכותרות הספין-אוף שלו Crisis and Revolver.
קריירה > Skin

Skin (עם אמנות מאת ברנדן מקארתי) היה סיפורו של גלוח ראש צעיר הלוקה במומים כתוצאה מתלידומיד בלונדון של שנות השבעים, וניסיונותיו להתמודד עם מוגבלותו ועם העולם בכלל. רצועה אמורה הייתה להתפרסם ב-Crisis בשנת 1990, אך המוציאים לאור Fleetway היו מודאגים מהנושא השנוי במחלוקת, בנוסף הם דאגו לשימוש בשפה הבוטה בסיפור. בתי הדפוס סירבו להדפיס אותו, והאשימו את השפה הגרפית ואת הנושא השנוי במחלוקת כסיבה. הסיפור נותר פסול עד שבסופו של דבר פורסם כרומן גרפי על ידי Tundra Press של קווין איסטמן לקול ענות חלושה.
קריירה > שנות התשעים

בשנות התשעים מיליגן הוציא חידש לדמותו של סטיב דיטקו Shade the Changing Man בהוצאת DC Comics. וזכה להצלחה. עם גיליון מספר 33 (מרץ 1993) הוא הפך לחלק מחותם ורטיגו. הסדרה בוטלה בגיליון מספר 70 (אפריל 1996). סיפור חד פעמי לציון עשור לורטיגו פורסם בשנת 2003.
מיליגן המשיך את הריצה של גרנט מוריסון על Animal Man עבור שש גליונות בשנים 1990–1991, והפך לכותב הקבוע של באטמן ב Detective Comics באותה שנה. במהלך ישיבת מערכת הציג מיליגן את הרעיון שהוביל ליצירתו של עזראל, שהפך לבאטמן במהלך הקרוסאובר "באטמן: נפילתו של אביר".
מיליגן והאמן דאנקן פגרדו יצרו את Enigma עבור חותם Touchmark המתוכננת של דיסני קומיקס. עם ביטול קו ה Touchmark עבר הפרויקט לקו ורטיגו החדש שהושק ב-DC בשנת 1993. מיליגן יצר אחריו את The Extremist עם האמן טד מקיבר. שני הכותרים עסקו בנושאים טאבו עבור מוציאים לאור של המיינסטרים, אך זכו לשבחים על התמודדותם עם נושאים אלה.
מיליגן והאמן מייק דאודאטו השיקו את הסדרה אלקטרה עבור מארוול קומיקס בנובמבר 1996. את שארית העשור בילה מיליגן בכתיבת גליונות מיוחדים חד פעמיים כמו Face and The Eaters, או מיני-סדרות כמו Egypt ו-Tank Girl: The Odyssey (עם היוצר המשותף שלה ג'יימי האוולט על האמנות). הקומיקס הפסיכדלי של מיליגן וברנדן מקארתי, Rogan Gosh, הודפס מחדש במהדורה שנאספה על ידי ורטיגו בשנת 1996, לאחר שפורסם לראשונה שש שנים קודם לכן ב-Revolver.
מיליגן סיכם את העשור על ידי כתיבת מיני-סדרת The Human Target עם ארבע גיליון (אפריל 1999 - יולי 1999).
קריירה > X-Force / X-Statix

בשנת 2001 החל העורך הראשי החדש של מארוול קומיקס ג'ו קסאדה לחדש את משפחת הכותרים של האקס-מן. מיליגן והאמן מייק אלרד קיבלו שליטה על אקס פורס בגיליון מס '116 (יולי 2001), והחליפו מיד את הצוות של הספר שעוצב על ידי רוב ליפלד בצוות סאטירי יותר: היתום, האנרכיסט, יו גו גירל, פאט, ויוויסקטור, ונוס די מילו, דד גירל ודופ.
אקס פורס בוטלה עם גיליון מס 129 (אוגוסט 2002), והוחלפה בכותר חדש, אקס-סטטיקס, כשמיליגן ואלרד המשיכו כצוות היוצר. מיליגן הציע דמות על פי נסיכה דיאנה שקמה לתחייה. החדשות התפשטו לצהובון הבריטי "דיילי מייל", שהתנגד בתוקף. בסופו של דבר הדמות שונתה, כמו גם ההתייחסויות למשפחת המלוכה הבריטית. אקס-סטטיקס בוטלה עם גיליון מס' 26 (אוקטובר 2004).
קריירה > שנות האלפיים

עבודתו הקולנועית של מיליגן כוללת את התסריט ל-"Pilgrim" (2000, הידוע גם בשם Inferno), בכיכובו של ריי ליוטה. הוא כתב את התסריט כעיבוד לרומן של מלווין ברג'ס מלאך לחודש מאי.
הוא כתב את גליונות מס '166–187 של אקס-מן, יחד עם האמן סלבדור לרוקה, בשנת 2005. מיליגן חזר ל"Human Target" עם הרומן הגרפי Final Cut, ואחריו כל 21 הגיליונות של הסדרה שלאחר מכן עבור ורטיגו. בשנת 2006 הוא כתב את סדרת ה- X-Statix Presents: Dead Girl מיני-סדרה בת חמש גליונות עבור מארוול בשיתוף פעולה עם האמן ניק דרגוטה והיוצר המשותף מייק אלרד. בשנה שלאחר מכן הוא כתב סדרה מוגבלת של Infinity Inc  ואת The Programme עבור ויילדסטורם, בכיכובו של גיבור-על של ברית המועצות בזמן המלחמה הקרה.  מיליגן היה מעורב בקרוס-אובר של באטמן בשנת 2007, "תחייתו של ראס אל-גול ", על ידי כתיבת השנתון של באטמן מספר 26, וכן את חלקי הסיפור בכותר החודשי רובין.
מיליגן כתב את סדרת האנימציה האינטראקטיבית של ה- BBC Meta4orce  ואת סדרת ה- Sub-Mariner : The Depths לחותם Marvel Knights של מארוול.
בסוף שנת 2008 מונה מיליגן לסופר של סדרת ורטיגו ארוכת השנים Hellblazer,  וכתב גם את Greek Street שפורסם אף הוא בורטיגו.   בנוסף, עבור מארוול הוא כתב סיפור חד-פעמי של מון נייט, עם האמנית לורנס קמפבל.
בעקבות ההשקה המחודשת של DC בשנת 2011, הפך מיליגן לכותב של חיל הפקחים האדומים, סדרה מתמשכת שהושקה לראשונה בספטמבר 2011.   הוא כתב את ליגת הצדק האפל, ספין אוף של ליגת הצדק, בכיכובם של ג'ון קונסטנטין ו-Shade The Changing Man אותם כתב בעבר  עד גיליון מספר 8 (יוני 2012), ובעקבותיו עבר ל-StormWatch החל מגיליון מספר 9 (יולי 2012).  בשנת 2017 כתב סדרת מיני Dan Dare עבור הוצאת Titan Comics.
פלטפוס

ערך זה עוסק במצב רפואי ברגל. אם התכוונתם לתוכנית הטלוויזיה, ראו .
| --- | --- |

 תחום:  פודיאטריה 
 קישורים ומאגרי מידע
 eMedicine:  1236652 
 MeSH:  D005413
 סיווגים
 ICD-10:  M21.4, Q66.5 
 
פלטפוס (מגרמנית: Plattfuß; בעברית: כף רגל שטוחה) הוא המונח השגור לתיאור בעיה רפואית המתבטאת בכף רגל שטוחה.
פלטפוס הוא מצב בו אחת מקשתות כף הרגל, הקשת האורכית, המקשרת בין העקב ובסיסי הקשת הרוחבית (כריות האצבעות) – שוכבת ואינה מתפקדת בהשוואה למצב המקובל.
תפקידה של הקשת האורכית לשמור על גמישות כף הרגל ולייצב את שלוש נקודות המגע של כף הרגל: עקב, והקשת הקדמית, הנמתחת בין כריות האצבעות של האגודל והזרת (האצבע הקטנה), לבלום את הזעזועים שבפעולת הדריכה ולחלק את משקל הגוף בצורה נכונה בין עצמות כף הרגל. כשהקשת קורסת, היא לא מבצעת את תפקידה, כמו כן השינוי במנח עצמות כף הרגל והקרסול מחולל שרשרת שינויים במנח ותפקוד מפרקי הגפה התחתונה, האגן והגב.
פלטפוס נגרם לרוב בשל חסר מולד ברצועות מסוימות הקשורות לעקב. כתוצאה מחסרונן של רצועות אלו, הקשת האורכית אינה מיוצבת ובעת דריכה נשכבת על הצד הפנימי של כף הרגל. תופעה זו יוצרת תנועה סיבובית של העקב. לאורך השנים גורמת תנועה סיבובית זו לשחיקה של מפרקים סביב העקב, לכאבים, פצעי לחץ ואף לנכות בשל איבוד גמישות כף הרגל.
קיימות שתי צורות עיקריות של פלטפוס:
פלטפוס קשיח – במצב זה, הקשת האורכית אינה קיימת כלל וכתוצאה מכך מבנה הרגל הוא שטוח. גם בעת שהרגל באוויר וגם בעת הדריכה – הרגל שטוחה.
פלטפוס גמיש – במצב זה, בעת שהרגל באוויר היא לא שטוחה, אך כשמעמיסים את משקל הגוף בדריכה – הרקמות הרכות קורסות, הקשת האורכית שאמורה לספק את קימור הרגל בעת דריכה מלאה נמצאת במצב שכיבה ונוגעת בחלקה או בשלמותה בפני הקרקע.
בפלטפוס הקשיח הסיכויים להתפתחות תסמינים גבוהים יחסית. בדרך כלל פלטפוס גמיש אינו מלווה בתסמינים.
טיפול בפלטפוס

למעלה מ-15 אחוז מאוכלוסיית העולם לוקה בפלטפוס. מצב זה יכול להתפתח בילדות או בבגרות. נהוג לטפל בפלטפוס רק עם הופעת תסמינים הנובעים מהמצב (בדרך כלל בעיות בכף הרגל, בברכיים או בגב התחתון), אך גם טיפול מניעתי בפלטפוס קשיח יכול להילקח בחשבון. טיפולים מתאימים לפלטפוס הם מדרסים מתאימים או תרגול של שרירי כף הרגל, אך טיפולים אלו אינם מעלימים את הפלטפוס או עוזרים בהיעלמותו.
הטיפול במדרסים מבוסס על הנחה כי במצב דריכה, הקשת האורכית משתטחת והדרך למנוע את התופעה היא להתקין תמיכה בקרקעית כף הרגל. אולם לא ניתן להרים קשת שאינה משטחת אלא מסתובבת עם תנועת העקב על ידי לחץ מלמטה.
דרך למנוע את סיבוב כף הרגל השטוחה בהליכה, היא על ידי ייצוב העקב בנעל מתאימה שעליה מורכב טריז למניעת הסיבוב. גודל הטריז משתנה עם הגיל.
הערות שוליים

↑  כַּף־רֶגֶל שְׁטוּחָה במילון רפואה (תשנ"ט), באתר האקדמיה ללשון העברית
↑  Harris EJ (January 2010). "The natural history and pathophysiology of flexible flatfoot". Clinics in Podiatric Medicine and Surgery. 27 (1): 1–23. doi:10.1016/j.cpm.2009.09.002. PMID 19963167.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007536036305171  BNE: XX4422912  LCCN: sh85049021  NDL: 00563110  NKC: ph137086 
הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
פונולוגיה אינואיטית

שימו לב:  ערך זה עוסק בפונולוגיה של שפות האינואיטים. כל עוד לא צוין אחרת, הערך מתייחס ללהגי האינוקטיטוט המדוברים בקנדה.
ברוב הדיאלקטים האינואיטים יש 15 עיצורים ושלוש תנועות (עם הבחנה פונמית בין תנועות קצרות וארוכות). אף על פי שב-אִינוּפִּיַאטוּן ו-קַווִיאַרַק ישנם עיצורים כפופים שנעלמו בכל הדיאלקטים הקנדיים והגרינלנדיים.
תנועות

כמעט לכל הדיאלקטים של אינוקטיטוט יש רק שלוש תנועות בסיסיות עם הבחנה פונמית בין תנועות קצרות וארוכות. ב-אִינוּיִינְגַיוּט (האלפבית הסטנדרטי של נונאווט) תנועות ארוכות נכתבות כתנועה כפולה.
| IPA | אינויינגיוט |
| --- | --- |
/a/: ‏a
/aː/: ‏aa
/i/: ‏i
/iː/: ‏ii
/u/: ‏u
/uː/: ‏uu
במערב אלסקה, קוויארק ובמידה מסוימת גם ניב מַלִימִיאוּטוּן של אינופיאטון שימרו תנועה נוספת שהייתה קיימת בפרוטו-אינואיטית והיא עדיין קיימת בשפת יופיק, אבל היא הפכה ל-/i/ או בחלק מהמקרים ל-/a/, בכל הדיאלקטים האחרים. לכן, המילה באינוקטיטוט למים - imiq - היא emeq‏ (/əməq/) ב-קאוויאראק.
דיפתונגים רבים בים של אלסקה חווים תהליך מונופתונגיזציה, שמוביל למערכת תנועות חדשה, המורכבת מיותר משלוש תנועות. תופעה זו בולטת במיוחד באזור קוֹבּוּק, שבו הדיפתונגים /ua/ ו-/au/ מבוטאים שניהם [ɔ].
בניגוד למספר הרב יותר של הבדלי תנועות בניבים אלסקניים, בדיאלקטים של צפון מערב גרינלנד (במיוחד אופרנאוויק), הפונמה /u/ הוחלפה ב-/i/ בהקשרים רבים.
בכל מקרה, שלוש התנועות שתוארו לעיל השתמרו בכל הניבים של אינוקטיטוט
לתנועות של גרינלנדית מערבית יש מגוון רחב מאוד של אלופונים:
/a/ משתנה בין [ä] ,[a̠] ,[æ] ,[ɛ] ,[e̞] ו-[ɑ̟]. האלופון האחרון מופיע לפני ובעיקר בין ענבליים.
/i/ משתנה בין [e̽] ,[e̠] ,[ɪ̟] ,[i] ו-[ə]. האלופון האחרון מופיע לפני ובעיקר בין ענבליים.
/u/ משתנה בין [o] ,[ʊ̠] ,[u] ,[u̟] ו-[o̞]. האלופון האחרון מופיע לפני ובעיקר בין ענבליים.
עיצורים

בדיאלקטים הנונאווטיים של אינוקטיטוט יש חמישה עשר עיצורים שונים, אם כי בכמה דיאלקטים יש יותר עיצורים.
|  | סדקי | סדקי | ענבלי | ענבלי | וילוני | וילוני | חכי | חכי | כפוף | כפוף | מכתשי | מכתשי | שפתי (־שִנִּי) | שפתי (־שִנִּי) |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| אפי |  |  |  |  | ŋː |  |  |  |  |  | n |  | m |  |
| סותם |  |  |  | q | *ɡ | k | (ɟ) |  |  |  |  | t |  | p |
| חוכך צדי |  | (h) | *ʁ |  | *ɡ |  |  |  | (ʐ | ʂ) |  | s | v |  |
| חוכך צדי |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  | ɬ |  |  |
| מקורב (צדי) |  |  |  |  |  |  | j |  |  |  |  |  |  |  |
| מקורב (צדי) |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  | l |  |  |  |
 * תוספת פונמה בהתאמה  * רק בניב נַאצִילִינְגְמִיאוּטוּט; בשאר הניבים התמזג עם /j/  * בניב סִיגְלִיטוּן מוחלף ב-[ɣ], ועשוי להישמע כך בין תנועות וביניהן למקורבים בניבים אחרים  * רק בניב אינופיאטון  * תחת /s/ בניבים כִּיבַלִּירְמִִיאוּטוּט ונַאצִילִינְגְמִיאוּטוּט, ותחת /s ɬ/ בניב אִינוּאִינַּאקְטוּן  * הופך [ɴ] לפני אפײם
הטעם

הטעם העיקרי אמור ליפול על ההברה האחרונה של כל מילה.
אינטונציה

באינוקטיטוט, אינטונציה חשובה בהבחנה בין כמה מילים - בעיקר מילות שאלה - אך היא אינה מסומנת בדרך כלל בכתב. באינוקטיטוט יש כמה זוגות מינימליים שבהם רק גובה הצליל מבחין בין שתי מילים שונות. מקרה אחד נפוץ, עם זאת, הוא suva. טון גבוה על ההברה הראשונה ואחריו טון נמוך על ההברה השנייה פירושו "מה אמרת?" טון אמצעי על ההברה הראשונה ואחריו טון עולה על השנייה אומר "מה הוא עשה?"
פונוטקטיקה

באינוקטיטוט, הברה לא יכולה להכיל יותר מעיצור אחד בתחילת ההברה או בזנב ההברה. לכן צרורות עיצורים כמו /st/ או /pl/ שעשויים להיווצר מחיבור מורפמות, נמחקים. יש גם כמה הגבלות על העיצורים הסופיים, רק סותמים אטומים (/p t k q/) יכולים להופיע בסוף מילה.
שינויים דיאלקטיים שיטתיים אחרים

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
שינויים דיאלקטיים שיטתיים אחרים > ריכוך עיצורים בקוויאראק

פונמות רבות בדיאלקט של קאוויאראק עברו תהליך של ריכוך עיצורים, אם כי בשינויים מסוימים בין כפרים שונים. כתוצאה מכך, עיצורים סותמים רבים הפכו לעיצורים חוככים, ועיצורים חוככים רבים הפכו לחצאי תנועות או נעלמו לחלוטין. לדוגמה, המילה בשר - niqi ברוב הניבים - הופכת ל-nigi בקוויארק - הסותם /q/ הפך לחוכך /ɣ/.
שינויים דיאלקטיים שיטתיים אחרים > חנכוך באינופיאטון

העיצור ההיסטורי הרביעי של אינוקטיטוט - השווא /ə/ - משפיע על ההגייה של עיצורים מכתשיים שבאים אחריו
איפה שתנועת /i/ הייתה קיימת בפרוטו-אינואיטית העיצור הבא אחריו מחונכך באינופיאטון מודרנית.
כך למשל /t/ הופך ל-/tʃ/ מאוית ch כעיצור בודד ו-tch כעיצור מוכפל לאחר /i/
הערות שוליים

↑  Kaplan, Lawrence D. (1990), "The Language of the Alaskan Inuit" (PDF),  in Collins, Dirmid R. F. (ed.), Arctic Languages: An Awakening, Paris: UNESCO, pp. 131–158, ISBN 92-3-102661-5
↑  Fortescue, Michael (1990), "Basic Structures and Processes in West Greenlandic" (PDF),  in Collins, Dirmid R. F. (ed.), Arctic Languages: An Awakening, Paris: UNESCO, pp. 309–332, ISBN 92-3-102661-5
↑  Gordon, Matthew (2002), "A Factorial Typology of Quantity-insensitive stress", Natural Language & Linguistic Theory, 20 (3): 491–552, CiteSeerX 10.1.1.233.1182, doi:10.1023/A:1015810531699, S2CID 11135686
טווחי אלופוני תנועות בגרינלנדית מערבית
פלוגה בקו (או לגמרי במקרה)

"פלוגה בקו (או לגמרי במקרה)" הוא פזמון שכתב, הלחין וביצע מאיר אריאל. השיר יצא לאור באלבום "ירוקות" בשנת 1988.
רקע

השיר מתבסס על אירועים אמיתיים אותם חווה אריאל בראשית שנות ה-60, עת היה בשירות סדיר בצנחנים.
בשנת 1961 שירת אריאל בגדוד 890 של הצנחנים. הגדוד ישב בחורשת טל בגבול לבנון. בין פעילות לפעילות היו מגיעות לחורשה בנות קיבוצי האזור להתרועע עם החיילים. בחורשת טל הכיר אריאל את רותי פרס-רוזנפלד, בת קיבוץ דפנה שהייתה אז בת 17. בין השניים נרקמה חברות עמוקה והם ניהלו שיחות ארוכות, אך לא התפתח ביניהם קשר רומנטי.
השיר עצמו נכתב שנים רבות לאחר מכן והתפרסם רק כעבור יותר משני עשורים.
בהופעותיו נהג אריאל לספר את עיקרי הסיפור שמאחורי השיר כהקדמה לשיר עצמו.
תוכן השיר

השיר משלב לסירוגין בין זכרונות עבר מאותו מפגש עם הנערה, לבין ציפייה למפגש מקרי עימה בהווה. אריאל שילב בין שני אלמנטים אלה והם מופעים בשורות עוקבות בשיר - שורה המתארת את המפגשים בחורשת טל ושורה המתארת מפגש מקרי שלא התקיים.
השיר הוקלט בשנות השמונים בעיבוד של אלונה טוראל, ויצא לאור בשנת 1988 באלבום "ירוקות". לדברי ניסים קלדרון, העיבוד והמהלכים המוזיקליים של השיר אינם סדירים ומפתיעים את המאזין, ובכך מחזקים את תחושת המקריות שבשיר.
גרסות כיסוי

לשיר בוצעו כמה גרסות כיסוי, בין היתר על ידי אהוד בנאי, שחר ואהוד אריאל - בניו של מאיר אריאל ודן תורן ושליחי הבלוז.
לקריאה נוספת

נסים קלדרון (בשיתוף עודד זהבי), ארול אחד : מאיר אריאל - ביוגרפיה, עמ' 58–62, הוצאת כנרת, זמורה-ביתן, 2016
הערות שוליים

↑  ניסים קלדרון, ארול אחד, עמ' 59.
↑  פלוגה בקו, מתוך ההופעה "דרך דמעה שקופה"
↑  ניסים קלדרון, ארול אחד, עמ' 62.
↑  שרים 14 שנים מאיר אריאל - פלוגה בקו (אהוד בנאי), נבדק ב-2021-11-10
↑  שחר ואהוד אריאל - פלוגה בקו (לגמרי במקרה), נבדק ב-2021-11-10
↑  דן תורן ושליחי הבלוז פלוגה בקו, נבדק ב-2021-11-10
| מאיר אריאל |
| --- | --- | --- |
| אלבומים | שירי חג ומועד ונופל • ...וגלוי עיניים • ירוקות • זרעי קיץ • רישומי פחם • ברנרד ולואיז • מודה אני |  |
| מיני אלבומים | ירושלים של ברזל • עברנו את פרעה |  |
| הופעות | דלתות נפתחות מעצמן • בהופעה אחרונה במועדון ברבי 1999 |  |
| אוספים | מבחר • המיטב |  |
| מארזי תקליטורים | האוסף |  |
| אלבומי מחווה | עם הגב לים • ערב כחול עמוק • חמש שנים • רישומי פחם בצבע |  |
| קלטות וידאו ומארזי DVD | מסע הבחירות של מאיר אריאל • דרך דמעה שקופה - ההופעה |  |
| שירים | אגדת דשא • כותנת פסים • לילה שקט עבר על כוחותינו בסואץ • מכופף הבננות • ערב כחול עמוק • פלוגה בקו (או לגמרי במקרה) • קובלנה על מפלגות ישראל • שדות גולדברג • שלל שרב • בצהרי יום • רוצים שלום |  |
| ראו גם | האחים אריאל |  |
פארק המצודה

| --- | --- |

 מידע כללי
 על שם:  Citadel of Barcelona 
 תאריך הקמה:  1872 
 נתונים ומידות
 גובה ממוצע:  6 מ' 
 מיקום
 מדינה:  ספרד ספרד
 מיקום:  Sant Pere, Santa Caterina i la Ribera 
 קואורדינטות:  41°23′17″N 2°11′15″E﻿ / ﻿41.388111°N 2.187517°E﻿ / 41.388111; 2.187517
  (למפת ברצלונה מוגדלת) פארק המצודה(למפת ברצלונה רגילה) פארק המצודה
 
המזרקה הגדולה שבפארק
פארק המצודה או פארק דה לה סיוטדלה (בקטלאנית: Parc de la Ciutadella) הוא פארק מרכזי בברצלונה, ואחד מהראשונים שיועד להיות רק פארק ציבורי. לאחר הקמתו באמצע המאה ה-19, הפארק היה במשך עשרות שנים האזור הירוק היחיד בעיר, ולכן גם הפופולרי ביותר. הפארק ממוקם בפינה הצפון-מזרחית של העיר העתיקה. הפארק משתרע על פני 175.3 דונם ומכיל: גן החיות, הפרלמנט של קטלוניה, אגם, מספר מוזיאונים ומזרקה גדולה שנבנתה על ידי ג'וזף פונטסרה (Josep Fontsére). המקום בדרך כלל הומה תיירים ומקומיים שבדרך כלל הולכים בין שביליו. המקום אידיאלי לספורט כמו שיט באגם, רכיבה על אופניים או ריצה.
המצודה

בשנת 1714, לאחר 14 שנות מלחמת הירושה הספרדית, נפלה ברצלונה בידי צבאו של פליפה החמישי, מלך ספרד. על מנת לשמור על שלטון יציב על העיר, ולמנוע מרד אזרחי מצד הקטלאנים, הקים פליפה החמישי את המצודה של ברצלונה, המצודה הגדולה ביותר באירופה בשעתו. לצורך כך חלק מרובע "לה ריברה", בה נבנתה, נהרס על מנת לספק את המרחב הדרוש.
בשנת 1841 החליטו שלטונות העיר להרוס את המצודה שכן תושבי המקום סלדו ממנה. בשנת 1843 המצודה שוחזרה על ידי מריה כריסטינה. בשנת 1848 הופצצה המצודה על ידי הגנרל אספרטו מכיוון גבעות מונז'ואיק, מעשה שהקנה לו פופולריות רבה. בשנת 1869 הועברה השליטה בחלקי המצודה לעיר. חלק מבנייניה נהרסו שכן המקום היה שנוא על תושבי המקום והזכיר להם את סמל השלטון הספרדי המרכזי. בית התפילה, ארמון המושל והארסנל (בו שוכן כיום הפרלמנט הקטלאני) שרדו עד היום, שאר המרחב הפך לפארק המצודה. 19 שנים מאוחר יותר נערכה במקום התערוכה העולמית של ברצלונה (1888) עם תום התערוכה פורקו כמה מן הביתנים והפארק עוצב מחדש תוך הוספתת פסלים ויצירות אומנות שונות. בשנת 1892 הורחב הפארק על מנת לאפשר מספיק מקום לבנייתו של גן החיות במקום.
גן החיות

גן החיות נבנה בפארק המצודה הודות למספר בניינים שנשארו ריקים לאחר התערוכה העולמית של 1888. הוא נפתח לראשונה בשנת 1892 במהלך יום ה-"Mercé", הקדושה המגינה על העיר ברצלונה.
כיום, עם אחד האוספים המרשימים של חיות באירופה, גן החיות מאשר שמטרתו היא לשמר, לחקור ולחנך. בין השנים 1966-2004 גן החיות היה ביתו של "פתית שלג" (Snowflake), גורילה לבקן מפורסם שמשך אליו תיירים רבים.
המפלים

המפלים ממוקמים בפינה הצפונית של הפארק, הפוך מן האגם. הם נפתחו לראשונה בשנת 1881 ללא כל פסלים מסביבם דבר שיצר ביקורת רבה על ידי התקשורת, בייחוד לאחר הקמת שער הניצחון. בין השנים 1882-1888 נבנתה במקום מזרקה גדולה שהייתה מוכנה לכבוד התערוכה העולמית. המזרקה הוקמה על ידי ג'וזף פונטסרה (Josep Fontsére) ובסיועו של אנטוני גאודי, אז סטודנט צעיר לאדריכלות. המזרקה נבנתה בהשראת מזרקת טרווי שברומא.
2 צבתות של סרטנים ענקיים משמשים כמדרגות לפודיום קטן הממוקם במרכז. מלפני הפודיום ניצב פסל של ונוס העומדת על צדפה פתוחה. כל המפלים חולקו לשני מקטעים.
האגם

האגם מאפיין את הפארק כאזור רומנטי. מיקום האגם, הסובב אותו והמבקים שבו הופך את האגם לאזור הנעים לשהייה בו. סביב האגם ניתן למצוא את הצמחייה העבותה והירוקה ביותר בכל ברצלונה.
מוזיאונים

מוזיאון הזואולוגיה ביחד עם מוזיאון הגאולוגיה מהווים את המוזיאון הלאומי של הטבע בברצלונה.
"טירת שלושת הדרקונים" בה ממוקם מוזיאון הזואולוגיה נבנה עבור התערוכה העולמית. הבניין בנוי מלבנים אדומות כפי שניתן לראות בתמונה. התצוגות המפורסמות ביותר הן של שלד לוויתן ותצוגות לילדים.
מוזיאון הגאולוגיה הוא מורשתו של המדען פרנססק מרטורל אי פניה (Francisco Martorell i Peña), שתרם את כל אוספיו הגאולוגים, הספרייה המדעית שלו וסכום כסף מסוים לעיר בתמורה לבניית מוזיאון. המוזיאון נבנה על ידי Antoni Rivas i Trias שהחליט למקם את הבניין בפארק המצודה.