גואנצ'ים
רקע היסטורי

הגואנצ'ים היו העמים הילידים של האיים הקנריים ועל פי סמנים גנטיים ומאפיינים לשוניים הם הגיעו מצפון אפריקה והיו שייכים לעמים הברברים.
ממחקרים ארכאולוגיים עולה כי ראשית היישוב האנושי באיים היה בתחילת האלף הראשון לפני הספירה. החוקרים משייכים את ראשית היישוב ליורדי הים הפיניקים שהיו זקוקים לנקודת אספקה מוגנת במסעותיהם לאורך החוף המערבי של אפריקה. את הפיניקים ירשו הפונים (קרתגו) שהמשיכו במסחר לאורך חופי האוקיינוס האטלנטי.
הידע בדבר איים פוריים הגיע מהפיניקים או מהפונים ליוונים וסטראבון בספרו "גאוגרפיה" מזכיר אותם כ"איים המבורכים".
קרתגו חרבה על ידי הרומאים בשנת 146 לפנה"ס, הסופר וקצין הצבא הרומאי פליניוס הזקן דיווח בדו"חות ששלח למלך יובה השני כי משלחת ממאוריטניה שנשלחה אל האיים בסביבות 50 שנה לפנה"ס מצאה שרידים של מבנים גדולים, אך לא אזכר קיומה של אוכלוסייה ונראה שהישוב באי ניטש.
מפעלותיו של המלך יובה השני חידשו או עוררו את נוכחות האדם באי שהפעם המטרה הייתה לספק את צורכי מלחי האימפריה הרומית, שלב זה הסתיים במאה הרביעית לספירה בעקבות המשבר שפקד את האימפריה.
לאחר שלב ביניים קצר (כ-100 שנה) החל במאה ה-5 לספירה שלב, שבו התפתחה התרבות הגואנצ'ית הייחודית לאיים הקנריים.
הגאוגרף אל אדריסי (סביבות 1100) מציין, ככל הנראה, את האי במפתו, ששימשה בסיס לידע הגאוגרפי עוד מאות שנים לאחר מכן. אל אדריסי כתב שבמהלך מסע באוקיינוס האטלנטי הגיעו חברי משלחת לאי שתושביו עסקו בחקלאות וגידלו כבשים ועיזים. מראם של התושבים מתואר כ"בעלי עור אדום, בלי הרבה שיער לגופם, שערם חלק ובעלי קומה גבוה. הנשים היו בעלות יופי נדיר" ובראשם עמד מלך.
בין התושבים היה גם תושב אחד דובר ערבית ולאחר שסייע להם להיחלץ מהאי הגיעו תוך זמן קצר למרוקו.
אם אכן אל אדריסי התכוון לאיים הקנריים, ומתוך הידע כי שאר האיים באזור לא היו מאוכלסים בתקופתו, נראה שמציאותו של דובר ערבית מצביעה על קשר מתמשך של האיים עם צפון אפריקה.
הגואנצ'ים חיו ככל הנראה בבידוד יחסי החל מהמאה החמישית ועד עד לכיבוש הקסטיליאני, בסביבות המאה ה-14.
עם זאת, נראה כי גנואזים, פורטוגלים וקסטילנים ביקרו שם מהמחצית השנייה של המאה ה-8.
הבידוד היחסי הסתיים בסביבות שנת 1300 כאשר לנצ'לוטו מלוצ'לו (Lancelotto Malocello) הגיע לאי ושהה שם כשני עשורים והקים מבצר, לאחר מכן נבנה באי מיסיון ששרד כ-50 שנה, באותה תקופה החלה חטיפה של גואנצ'ים לעבדות על ידי משלחות אירופאיות.
100 שנה לאחר ניסיון ההתיישבות של מלוצ'לו הגיע לאי ז'אן דה בתנקורט, הרפתקן צרפתי ממוצא נורמני שהנהיג לאיים משלחת כיבוש תחת חסות כתר קסטיליה, בתנקורט כבש חלק מהאיים והכריז על עצמו כמלך אף על פי שהכיר במרות העליונה של מלך קסטיליה, עקב המנהג לקרוא לעבדים הגואנצ'ים שהוטבלו לנצרות על שם אדונם השם "בתנקורט" עדיין נפוץ באיים.
בשנת 1478 התחילה ממלכת קסטיליה בכיבוש כל הארכיפלג, כיבוש שהסתיים בשנת 1496 ולווה בהשמדת הגואנצ'ים ותרבותם הייחודית.
הכיבוש של האיים הקנריים שימש כפתיח והקדמה למסע התגליות של הספרדים באוקיינוס האטלנטי וההודי, צורת הכיבוש תוך ניצול מחלוקות פנימיות, שעבוד והכחדת חלק ניכר מהתושבים, המרת השורדים לנצרות, הניסיון (שהצליח במידה רבה) למחיקת התרבות המקורית, נטיעת מטעים שבהם עבדו השורדים מצד אחד והתנגדותם של הגואנצ'ים לכיבוש ויצירה של דת ותרבות עממית המשמרת את המנהגים המקוריים במעטה ספרדי קדמו ומזכירים במידה רבה את הכיבוש הספרדי באמריקה יש הטוענים שהשיטות שבהם השתמשו הספרדים בכיבוש אמריקה עוצבו ופותחו בכיבושם את האיים הקנריים.
יצוין כי כריסטופר קולומבוס עצמו לפני שחצה את האוקיינוס האטלנטי עצר באיים הקנריים וקיבל משליטת האי שתיל קנה סוכר.
רבים מהגואנצ'ים נהרגו בהתנגדות לכיבושים, אחרים נמכרו לעבדות באירופה או מתו ממחלות שהביאו אתם הפולשים שהאוכלוסייה המבודדת לא הייתה חסינה אליהם ולכן זמן רב נחשבו כ "שבט אבוד" ומעט המידע שהיה עליהם בא ממחקרים שערכו כמרים ואנשי ממשל ספרדיים.
בשנים האחרונות חלה התעוררות בקרב תושבי האיים הקנריים וחלקם החלו להתעניין בשורשיהם הגואנצ'ים, התעוררות זו, בשילוב עם מחקרים גנטיים הביאה להבנה כי "השבט האבוד" עודנו קיים.