תור הזהב של יהודי ספרד
דקדוק ופרשנות המקרא

מימי רבי חסדאי אבן שפרוט ואילך, או אפילו דור קודם לכן, חכמי ספרד עסקו בלימוד בעיון של הלשון העברית. לאחר שבגלות נשתכחה רוב לשון הקודש, הם ראו שהמוסלמים מקפידים בלשונם ובנימוסם, ומצאו שכתוב בתלמוד שבני יהודה שהקפידו על לשונם נתקיימה תורתם בידם, ולפיכך נתנו אל לבם לפתוח מסגר הלשון אשר נשתכחה מהם, וחיברו ספרי לשון. למפעל המחקרי העצום הזה היו שתי תכליות נוספות. האחת, להבין את עומק פשוטו של מקרא. השנייה, לחבר פיוטים ושירים בלשון עברי צח.
מדקדקי ספרד הבחינו שהעשרים ושתיים אותיות שבלשון העברית מחציתן אותיות שורש (בלבד) ומחציתן אותיות שימוש, ועשו להן סימנים להקל על הזיכרון. את אותיות השימוש המשרתות, מנחם בן סרוק כינה "שמלאכתו בינה", רבי יונה אבן ג'נאח "שלומי אך תבנה", רבי שלמה אבן גבירול "אתכנה משלי בו", רבי יצחק לוי אבן מר שאול "נבואת המשכיל", ורבי אברהם אבן עזרא "כשתיל אב המון". ואת אותיות השורש, מנחם בן סרוק כינה "טח ספר גזע צדק", רבי שלמה אבן גבירול - "קט צח גזע ספרד", ורבי יוסף קמחי "צד עט קח גזר סף".
כתב חיים אריה זוטא: 'על היסוד של “שלש אותיות השורש” העמיד את הלשון העברית ר' יהודה בן חיוג'. “ראש המדקדקים”. הוא שהסביר את ה“נחים” ה“נפילים”, ה“חסרים”, הוא שהבין את הנטיות לכל דוגמתן, בארן וסדרן, – ועמו קבלה הלשון העברית את חנה וערכה, את גמישותה בשירה ובמליצה... והתפתחות דקדוק לשוננו בספרד עלתה למרום גבהה ולשכלולה עם גאון השפה העברית המלומד הגדול ר' יונה מרינוס בן ג'נאח (“בעל כנפים”), שעבודתו בלשון העברית הייתה לו עבודת הקודש. הוא שקבע את נוסח הדקדוק, שיש להוסיף עליו או לגרוע ממנו, לשכלל ולשפר – אבל אין לשנותו, והוא נשאר לעולם'.
הדקדוק העברי, המקובל בימינו ובדורות עברו, מבוסס, פחות או יותר, על חכמת הדקדוק של חכמי ספרד: סוגי האותיות, תנועות גדולות וקטנות, חלוקת המילים לשמות ופעלים ומילות יחס (הדבק), השורשים ואיזה מילים נגזרות מכל שורש, הבניינים ופעולותיהם, המשקלים והפעלים ונטיותיהם, חילוף אותיות, ועוד.
מדקדקי ספרד חיברו ספרי דקדוק רבים שצורתם מדעית, רובם חוברו בלשון ערבית, ורק מיעוטם השתמר. להלן טבלה של מדקדקי ספרד הראשונים וספריהם (הקיימים):
| דור | ספרי דקדוק | פירושים למקרא |
| --- | --- | --- |
| ראשון | מחברת מנחם, תשובות דונש בן לברט |  |
| שני | רבי יהודה חיוג': ספר אותיות הנוח, ספר עלי הכפל, ספר הנקוד; יצחק בן קפרון: תשובות תלמידי מנחם; תשובות יהודה בן ששת | רבי יהודה חיוג': ספר הליקוטים |
| שלישי | רבי יונה אבן ג'נאח: ספר ההשגה, תשובה לספר השלמה, ספר הקרוב והישור, ספר ההשוואה, מחברת הדקדוק (ספר הרקמה וספר השורשים) |  |
| רביעי | רבי משה הכהן אבן ג'יקטילה: ספר זכרים ונקבות; רבי יהודה אבן בלעם: ספר הצימוד, ספר אותיות העניינים, ספר הפעלים הנגזרים מן השמות, שער טעמי ג' ספרים אמ"ת | רבי משה הכהן אבן ג'יקטילה: פירושים על התורה, ועל ספרי ישעיהו ותהילים; רבי יהודה אבן בלעם: פירושים על ספרי במדבר, דברים, יהושע, שופטים, ישעיהו, ירמיהו, יחזקאל |
על ריבוי ספרי הדקדוק באותה תקופה מעידים דברי רבי אברהם אבן עזרא (ראב"ע): 'האמת כי טוב הוא למשכיל שילמוד מזאת החכמה, רק לא יתעסק בה כל ימיו לקרוא ספרי ר' יהודה המדקדק הראשון, וי' ספרי ר' מרינוס וכ"ב ספרי ר' שמואל הנגיד, ועל כאלה אמר שלמה עשות ספרים הרבה אין קץ'. ראב"ע עצמו חיבר ספרי דקדוק רבים, אם מתוך עיסוקו בפרשנות המקרא, ואם כדי ללמד את חכמת הלשון את תלמידיו ואת קהילות ישראל שמחוץ לספרד בהיותו נודד בארצותיהן. מספרי הדקדוק שחיבר: ספר צחות, ספר מאזני לשון הקודש, ספר יסוד דקדוק, ספר שפת יתר, וספר שפה ברורה. ראב"ע חיבר פירושים על התורה, חמש מגילות, ישעיהו, תרי עשר, תהלים, איוב ודניאל; ופירושים לנביאים ראשונים ולספר משלי שלא נשתמרו. על דרכו בפירוש המקרא הוא כתב:
קדמונינו מעתיקי המצוות פירשו פרשיות גם פסוקים לבדם גם מילות גם אותיות על דרך הדרש, ואין ספק שהם ידעו דרך הישרה כאשר היא, על-כן אמרו כלל: אין מקרא יוצא מידי פשוטו, והדרש הוא תוספת טעם. והדורות הבאים שמו כל דרש עיקר ושורש, כרב שלמה ז"ל (רש"י) שפירש התנ"ך על דרך הדרש, והוא חושב שהוא על דרך הפשט, ואין בספריו פשט רק אחד מני אלף. וחכמי דורנו יתהללו באלה הספרים.
הדרך החמישית, מוסד פירושי עליה אשית, והיא הישרה בעיני נוכח פני ה' אשר ממנו לבדו אירא, ולא אשא פנים בתורה, ואחפש היטב דקדוק כל מילה בכל מאודי, ואחר כך אפרשנה כפי אשר תשיב ידי, וכל מילה שתבקשנה, בפירוש המילה הראשונה תמצאנה, כפירוש שמים תמצאנו בפסוק הראשון, ועל זה משפט כל הלשון.
רבי יוסף קמחי (ריק"ם) חיבר את ספרי הדקדוק ספר זיכרון וספר הגלוי, וחיבר פירושים לספרי המקרא, מהם נשתמרו פירושיו על ספרי משלי ואיוב. ׁׁ בנו, רבי משה קמחי, חיבר את ספרי הדקדוק "מהלך שבילי הדעת" ו"שכל טוב", וחיבר פרושים לספרי משלי, איוב, עזרא ונחמיה. רבי דוד קמחי (רד"ק), בנו של ריק"ם, חיבר את ספר המכלול (ספר דקדוק וספר שורשים), שהוא מעין סיכום של חכמת הדקדוק ופרשנות המקרא של חכמי ספרד. רד"ק פירש את המקרא (בדרך הפשט), ופירושו היה כה פופולרי, עד שהיו אומרים עליו במהלך הדורות: אם אין קמחי, אין תורה.