stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קהילת יהודי מוהילב
סיפורים של ניצולי שואה ממוהילב > תרגום חלק מהראיון עם נחום סורקין

סורקין: אני סורקין נחום גרשקוביץ', נולדתי בשנת 1923 בעיר מוהילב. אבי היה גרשוק דוידוביץ' סורקין. אמי ואבי נולדו בשנת 1882. סבא שלי גר אצלנו. אני זוכר שלפני המלחמה, כשסבא הלך הביתה מבית הכנסת, הוא החליק, נפל ושבר את רגלו. הוא נשאר כל הזמן כרוך במיטה, שוכב במיטה בביתנו. הוא היה מורה לשפה היהודית [יידיש]. לא היו בתי ספר. בתי הספר היהודיים נסגרו. הוא עבר מבית לבית בכל מקום שהוזמן ולימד את השפה היהודית לילדים.
מראיין: איזה סוג בית ספר למדת?
סורקין: הלכתי לבית הספר במוהילב מספר 11. זה היה בית ספר טוב מאוד שנבנה בשנת 1939 - המכונה "בית ספר סטלין" באותה תקופה. לא רחוק מהבית. שלושת אחיותי גם למדו בבית הספר הזה.
מראיין: האם זה היה בית ספר בבלארוסית?
סורקין: זה היה בית ספר בבלארוסית אבל לא ייחסנו שום חשיבות לאיזה סוג בית ספר זה היה. לא היה אכפת לנו. למדנו שפות בלארוסית, רוסית וגרמנית וכן תחומי חינוך כלליים אחרים.
מראיין: היו בעיר בתי ספר יהודיים?
סורקין: בית ספר יהודי היה שם כנראה עד 1936 או 1937.
בית הקברות היהודי

בית הקברות היהודי במוהילב המכונה "בשמיים", קיים מאז שנת 1745 אך נפתח לקבורה בשנת 1809. הוא ממוקם בין רחוב "Olchinskaya", רחוב "Darwina" ורחוב "Pereulok Natsionalnyi Spusk". הכניסה הראשית ממוקמת ברחוב Pereulok Natsionalnyi Spusk.
באתר השתמרו 200 מצבות, שראשיתן מראשית המאה ה-20. המצבות השמורות ביותר נמצאות בחלקו הקדמי של בית העלמין שנמצא משמאל לכניסה, בשורה הראשונה.
בית הקברות נהרס בכיבוש הגרמני בעיר במהלך מלחמת העולם השנייה. בשנות השישים והשבעים נלקחו בסתר מצבות העשויות מחומרים יקרים ושימשו לייצור מצבות בבתי קברות שונים. בית הקברות חדל להיות בלעדי ליהודים בשנת 1979. הוא הפך פתוח לכל תושבי העיר ללא קשר לדתם.
בשנת 2001, הקימה קהילת יהודי מוהילב חומת בטון חדשה סביב בית העלמין, לאחר שקיבלה תמיכה כספית מתורמים מארצות הברית. להלן רשימת התורמים: מארק ג'טלר, דוד שמנו ורפאל רייכנברג. שער מעוטר בסמלים יהודיים הוצב בכניסה. הקהילה גם בנתה חדר למאבטחים וחיברה אותו לרשת החשמל במקום. כמה עשרות מצבות נחפרו מהקרקע והוצבו באתרים המתאימים להן. שרידי אדם שהוצאו מהקברים נאספו ונקברו מחדש.
בשנת 2002, הוועד המנהל במוהילב חילק את בית העלמין לשני אזורים - הישן והחדש. נאסרה הכניסה לחלקו העתיק של בית העלמין על מנת להגן על קברי היהודים הישנים מפני ונדליזם. קודם לכן, בשנת 1995, בית הקברות כולו נסגר לקבורה חדשה. נכון לעכשיו, יהודים שנפטרו רשאים להיקבר רק בקברי קרוביהם.
בקיץ 2013 הקהילה היהודית במוהילב ערכה מלאי של בית הקברות. מאגר אלקטרוני של קברים נוצר והועמד בשפה הרוסית והאנגלית. כמה ממנהיגי החסידות הבולטים בעיר שנקברו בבית העלמין הם: שלמה זלמן בן שמחה בונים מייזליש ושמחה הלוי סאלוויציג.
הנצחת הקהילה

במוהילב קיימים אתרי הנצחה שונים לזכר הקורבנות שנרצחו במקום:
אנדרטת 79 האסירים שנרצחו במוהילב שנמצאת ב"בית הקברות היהודי מאשקובסקי".
אנדרטה לזכר נספי השואה בבית הקברות היהודי במוהילב.
אבן זיכרון לזכר קורבנות השואה במוהילב.
בתי כנסת במקום > בית הכנסת הקר

בית הכנסת המכונה בית הכנסת הקר (אנ') (מכיוון שהוא לא מחומם בחורף), שנחשב בעבר למקום התפילה היהודי החשוב ביותר במוהילב, נוסד בערך בשנת 1680. הוא היה ממוקם בסמוך לצומת רחוב "ויאליקאיה הרמדזיאנסקיה" ורחוב "פרבונברז'אניה", ברובע היהודי "שקולישצ'ה". האתר מסומן היום בחנוכיה סמלית (בחלק האחורי של בית הכנסת שקולישצ'ה המשומר). בית הכנסת היה בניין מעץ, מכוסה בגג גבוה מאוד, שנבנה על פי תוכנית הנדסית גדולה. הפנים כוסה כמעט כולו בעיטורים וציורים מפוארים, שצוירו בשנת 1745 על ידי האמן חיים בן יצחק הלוי סגל, סבא רבא של מארק שאגאל. מאז תחילת המאה העשרים, ציורים אלה זכו למוניטין בחוגים אמנותיים ברחבי העולם. בשנת 1918 הוחלט כי בית הכנסת יזכה להגנה חוקית על ידי השלטונות הבולשביקים. זו הייתה אחת הפעולות המשפטיות הראשונות שהוכנסו בבלארוס הסובייטית. עם זאת, בית הכנסת נסגר בשנת 1938 ואז נהרס על ידי השלטונות.
בתי כנסת במקום > בית הכנסת הקר > גלריית תמונות של בית הכנסת הקר

1913.
1908.
עיטורי בית הכנסת מבפנים, 1908
שלט מידע
אחד העיטורים בבית הכנסת בו מוצג הנחש ועץ הדעת.
עיטור בו מוצג גלגל המזלות.
בתי כנסת במקום > בית הכנסת צוקרמן

בית הכנסת צוקרמן (רו') היה בית הכנסת הראשי במוהילב. הוא שופץ זמן מה לפני 1900 במבנה נאו-קלאסי שהוקם בשנות השמונים של המאה העשרים, ושימש כמקום מגורו של סטניסלב בוהוש-סיסטרנצ'ביץ' (אנ') מאז 1827. זהו בניין מלבני בן שתי קומות. במחצית השנייה של המאה ה-19, הבניין נקנה על ידי סוחר יהודי ששמו ברוך צוקרמן ששיפץ את בית הכנסת לקראת 1900. בית הכנסת נפתח בשנת 1900 ושימש כמעונו של רב העיר. בשנת 1925 הוא נסגר. מאז שנת 1929 היה בו בית קולנוע, ומאוחר יותר שימש איגודים מקצועיים.
בתי כנסת במקום > בית הכנסת צוקרמן > גלריית תמונות של בית הכנסת צוקרמן

1943.
11 ביולי 2019.
בתי כנסת במקום > בית הכנסת ברובע "Shkolishche"

בית הכנסת ברובע "Shkolishche" הוא בית כנסת חסידי שקיים ברובע היהודי "Shkolishche" שבמוהילב. בית הכנסת נוסד בראשית המאה ה-18. הוא ממוקם קרוב לגדת נהר הדנייפר, בסמיכות למרכז ההיסטורי ולגשר הראשי המחבר בין חלקים שונים של העיר. בתקופת הסובייטים הוחרם הבניין והפך לתחנת שאיבה ששאבה מים מנהר הדנייפר. בתחילת המאה ה-21, הקהילה היהודית במוהילב, בראשות היו"ר אלימלך גניליס, עושים מאמצים כדי לקחת בחזרה את הבניין לרשות היהודים. הוא זכה לתמיכת הרשויות העירוניות וראש העיר מוהילב, ויקטור שוריקוב. מועצת העיר תמכה ביוזמה והשבת הרכוש שאושרה בסופו של דבר על ידי נשיא בלארוס, אלכסנדר לוקשנקו. נכון לשנת 2018, השלב האחרון של השיפוץ הכללי של הבניין הסתיים. מתוכנן לשחזר את הבניין במלואו ולהשיב את תפקידיו הקהילתיים והדתיים חזרה.
בתי כנסת במקום > בית הכנסת של הסוחרים

בית הכנסת של הסוחרים (רו') במוהילב נבנה בערך בסביבות שנת 1900. זהו בניין עשוי לבנים בן קומה אחת ובתוכה אולם ראשי המואר בחמישה חלונות גדולים. בית הכנסת פעל עד שנות העשרים של המאה העשרים ואחר כך הוחרם מהקהילה היהודית. כיום נמצא בו מועדון האיגרוף בבעלות ספרטק.
בתי כנסת במקום > בית הכנסת "בית יוסף"

בית הכנסת "בית יוסף במוהילב הידוע בשמו Bejs Jozif, ממוקם ברחוב אולג'אנו-קרופסקה מס' 45 ליד תחנת הרכבת המרכזית.
בתי כנסת במקום > בית הכנסת "אפרון"

בית כנסת אפרון במוהילב (ביידיש: די-אפרונה שול במוגילב) הוא בית כנסת הממוקם במוהילב על נהר הדנייפר.
בתי כנסת במקום > בית הכנסת "עין יעקב"

בית הכנסת עין יעקב במוהילב ממוקם ברחוב Wierbowa מס' 21. בניין העץ הזה שעמד ברחוב Wierbowa (כיום סאדובאיה) נהרס בשנות השלושים של המאה העשרים. הוא ניצב 50 מטרים מנהר דוברובנקה.
בתי כנסת במקום > בית הכנסת ג'רצ'יוב

בית הכנסת ג'רצ'יוב הוא בית כנסת שכבר לא קיים. פעם הוא היה פעיל ברחוב Pierszamajska מס' 71. זהו בית אבן בן שתי קומות. הוא בנוי במורד הרחוב.
בתי כנסת במקום > בית הכנסת "מגיד"

בית הכנסת מגיד במוהילב ממוקם ברחוב וירבואה (כיום סדובה). הוא נועד ליהודים עניים ממוהילב, כאלה שהם קשיי יום והיה ממוקם ברובע היהודי של העיר, ליד בית הכנסת עין יעקב.
בתי כנסת במקום > בית הכנסת "פול צדק"

בית כנסת פול צדק נבנה בתחילת המאה ה-20. הוא ממוקם ברחוב Makowieckij Piereułok.
בתי כנסת במקום > בית הכנסת "סגל"

בית הכנסת סגל, ביידיש, סאגאל, ממוקם ברחוב ביוצ'וסקה מס' 6. ב-17 בפברואר 1930, הוחרם הבניין על ידי השלטונות הסובייטים והפך למחסן.
בתי כנסת במקום > בית הכנסת "שפרה"

בית הכנסת שפרה היה פעיל ברחוב בוואלה ארצ'ייארסקי (כיום Miliciejskij Piereułok ליד רחוב בולדינה). בית הכנסת נחנך בראשית המאה ה-20.
בתי כנסת במקום > בית הכנסת "תנ"ך"

בית הכנסת תנ"ך היה פעיל מהמאה ה-18 עד למאה ה-20. הוא היה ברחוב ילנסקה, כיום בפינת לזרנקו ודוברוביינקה. בשנת 1942 הוצף בניין העץ על ידי נהר הדנייפר ולכן נהרס. כיום אין בו שימוש.
פרויקטים לזיכרון הקהילה

אלכסנדר ליטין ואידה זנדרוביץ' הכינו מצגת המספרת את חייהם של היהודים במחוז מוהילב על ידי תמונות של יהודים ממחוז מהוהילב. המצגת נוצרה במאי 2012 במסגרת הפרויקט: "Dziedzictwo żydowskie na Białorusi i Ukrainie. Dobre praktyki: ochrona, edukacja, popularyzacja".
ראו גם

מוהילב.
מחוז מוהילב.
פלך מוהילב.
גטו מוהילב.
ועידת מוהילב.
לקריאה נוספת

יד ושם, Nazi Europe and the Final Solution, Yad Vashem In association with Berghahn Books, 2009, ISBN 978-1-84545-410-4
Historia Żydów mohylewskich, 29.02.2012
Gennadiy Vinnitsa, The Resistance of the Jewish Population of Eastern Belarus to the Nazi Genocide in 1941–1944, European Journal of Jewish Studies, 1.2.2019
Маргарита Акулич, Могилев и евреи. История, Холокост, наши дни, 2019, עמ' 516, ISBN 9785041256197
סוצ'י

ערך זה עוסק בעיר ברוסיה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
סוֹצְ'י (ברוסית: Сочи ‏האזנהקובץ:Ru-Сочи.oga‏Ⓘ‏; אדיגית Шъачэ; אבחזית Шəачa; גאורגית სოჭი) היא עיר לחופו של הים השחור, בדרום-מזרחו של חבל קרסנודאר ברוסיה. לעיר מעמד של חבל עירוני (городской округ) המשתרע על פני 3,502 קמ"ר, הגדול ברוסיה, ואילו השטח הבנוי של העיר גופא משתרע על-פני 176.77 קמ"ר. בשנת 2010 התגוררו בעיר גופא 347,932 איש, ובמטרופולין חיו באותה עת 420,589 נפש.
מקורה של העיר במבצר שהקימו הרוסים לראשונה בשנת 1838. בתקופה הסובייטית היא התבססה כאתר תיירות לחופי הים השחור. העיר ידועה כמרכז לספורט חורף וכנקודת מוצא לאתרי הקווקז המערבי, ובכללם השמורה הביוספרית הלאומית של הקווקז, שהוכרזו כאתרי מורשת עולמית על ידי אונסק"ו בשנת 1999. עוד ידועה העיר בחופיה ובאקלימה הנוח וכן במבנים הסטליניסטיים שהוקמו בה במהלך ימי השלטון הסובייטי.
סוצ'י אירחה את משחקי החורף האולימפיים בשנת 2014, שהביאו לעיר תנופת פיתוח. היא נמנתה גם עם הערים שארחו את משחקי גביע העולם בכדורגל ב-2018, באצטדיון פישט האולימפי שנבנה לקראת אולימפיאדת החורף ומכיל 40,000 מושבים.
גאוגרפיה

סוצ'י שוכנת על מישור צר על חופו הצפון-מזרחי של הים השחור, כ-30 ק"מ צפונית-מערבית לגבולה של רוסיה עם אבחזיה שבגאורגיה. אורכה של העיר לאורך חופי הים השחור הוא 145 ק"מ, והיא אחת הערים הארוכות באירופה. גבולה המזרחי של העיר עובר לאורך הגבול הבינלאומי עם גאורגיה ולאורכו של נהר פסואו, ואילו ממערב ומצפון היא גובלת בנהר שפסי. בעורפה של סוצ'י שוכן רכס הקווקז המערבי המגיע לשיאו בגבהים של מעל ל-3,000 מטר במרחק של 40 עד 60 ק"מ צפונית-מזרחית לעיר. עם זאת, פסגות ההרים מגיעות לגבהים של כ-1,000 מטר כבר במרחק של 15 עד 20 ק"מ מהעיר, ולשיאים של 2,000 מטר במרחק של כ-30 ק"מ ממנה. בשטחה של העיר זורמים נחלים רבים המנקזים את רכס הקווקז המערבי אל הים השחור, ובמרכזה נשפך נחל סוצ'י אל הים.
מתוך כלל שטחו של החבל העירוני רק שטח של כ-250 קמ"ר בנוי או משמש לשימושים עירוניים. העיר מחולקת לארבעה רבעים:
רובע מרכז (Центральный - "צנטרלני") - 32 קמ"ר.
רובע לזרבסקי (Лазаревский) בצפון-מערב - 1,744 קמ"ר.
רובע חוסטה (Хостинский - "חוסטינסקי") בצמוד ממזרח למרכז - 374 קמ"ר.
רובע אדלר (Адлерский - "אדלרסקי") לאורך גבולה המזרחי של העיר רבתי וצפונה לעבר ההרים - 1,352 קמ"ר.
אקלים

אקלימה של סוצ'י הוא סובטרופי גשום, ויוצא דופן ברוסיה. העיר שוכנת בקו הרוחב 45° צפון, ומתאפיינת בקיץ חם וארוך ובחורף קצר ומתון. תנאים אלה מתאפשרים בשל ההגנה שמעניק לה רכס הקווקז המונע חדירת אוויר קר מצפון, בשל ריבוי המשקעים ובשל השפעתו הממתנת של הים.
הטמפרטורה השנתית הממוצעת עומדת על 14°C, ומגיעה בקיץ לממוצע של 23°C ובחורף ל-6°C. טמפרטורת מי הים הממוצעת בחודש אוגוסט היא 24.1°C. אקלימה של סוצ'י עשיר במשקעים ומדי שנה יורדים בה בממוצע 1,584 מ"מ. חודשי החורף גשומים בהרבה מחודשי הקיץ. בינואר ובדצמבר עשויים לרדת 200 מ"מ בחודש, ואילו בקיץ יורדת בכל חודש כמחצית מכמות זו. בדרך כלל קורה הדבר בקיץ במספר ימים גשומים במיוחד. עם זאת, נתונים אלה מתייחסים למרכזה של העיר, ובהרים שבתחומה שורר אקלים קר יותר המתאפיין בחורף מושלג, אך גם זה מתון ביחס לאזורים אחרים בעולם השוכנים באותם גבהים ובאותו קו רוחב.
אקלימה של העיר משפיע על הצומח, ובמקום גדלים עצי דקל ובננה והדרים, והעיר אף מתפארת במטעי התה הצפוניים באירופה. סמל העיר ודגלה משקפים את נתוניה הטבעיים ובהם ארבעה מרובעים המציגים את השמש, עץ דקל, קו חוף הים ואת צללית ההרים. במרכז נראה ענן מוריד טיפות גשם, ומעליו צללית הרי הקווקז.
| אקלים בסוצ'י> חודש.טמפרטורה יומית מרבית ממוצעת (C°).טמפרטורה יומית מזערית ממוצעת (C°).משקעים ממוצעים (מ"מ) | אקלים בסוצ'י> ינואר.9.5.3.2.184.5 | אקלים בסוצ'י> פברואר.9.9.3.2.117.2 | אקלים בסוצ'י> מרץ.12.1.5.0.116.0 | אקלים בסוצ'י> אפריל.16.0.8.5.112.8 | אקלים בסוצ'י> מאי.20.4.12.7.89.6 | אקלים בסוצ'י> יוני.24.0.16.4.97.7 | אקלים בסוצ'י> יולי.26.6.19.2.93.3 | אקלים בסוצ'י> אוגוסט.26.1.19.4.111.7 | אקלים בסוצ'י> ספטמבר.24.2.16.1.134.0 | אקלים בסוצ'י> אוקטובר.20.0.12.3.132.7 | אקלים בסוצ'י> נובמבר.15.7.18.5.177.0 | אקלים בסוצ'י> דצמבר.11.8.5.4.203.2 | אקלים בסוצ'י> שנה.18.1.10.8.1,569.7 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
מקור:
היסטוריה > עד הקמת העיר

בעת העתיקה התגוררו הזיגים (Ζυγοί) באזור, עם צ'רקסי עתיק אשר תואר על ידי סטראבון כשבט שחי מצפון לקולכיס. ארצם שנקראה זיקס השתרעה במורדות הצפוניים של הקווקז, מזרחית להר אלברוס. במאה ה-5 לפנה"ס החלו יוונים להתיישב באזור, אך השפעתם באזור הייתה קטנה מהשפעתם בחופי אסיה הקטנה ובאזור חצי האי קרים.
מהמאה ה-6 ועד המאה ה-7 נשלט האזור בידי ממלכת אגריסי, ולאחר מכן בידי ממלכת אבחזיה אשר הגיעה לשיאה במאה ה-9 ובמאה ה-10. שתי ממלכות נוצריות אלו הקימו מספר כנסיות בתחומה של סוצ'י כיום, והקיר הצפוני של בזיליקה ביזנטית מהמאה ה-11 עדיין ניצב ביישוב לואו ברובע לזרבסקי. במהלכה של תקופה זו חרבו היישובים הנוצריים לאורך חופי הים השחור מידיהם של שבטים טורקים וממלכת הכוזרים מספר פעמים.
מהמאה ה-15 ואילך שלטו שבטים הרריים צ'רקסיים מקומיים בחופיו הצפון-מזרחיים של הים השחור, ועל אלה נימנים האוביחים, השפסוגים והסדזים. האזור היה אמנם נתון לשליטה עות'מאנית, אך זו הייתה רופפת למדי. השם סוצ'י נזכר לראשונה בתקופה זו על ידי אווליה צ'לבי, הנוסע העות'מאני בן המאה ה-17, אשר הזכיר את ההרים הסמוכים למקום וכינה אותם בשם "סוצ'ה". המלחמה העות'מאנית-רוסית הסתיימה בהסכם אדריאנופול שנחתם ב-14 בספטמבר 1829 ולפיו קיבלה האימפריה הרוסית את השליטה במזרחו של הים השחור.
בשנת 1837 הקימו הרוסים את "מבצרי רוח הקודש" (форты Святого Духа - "פורטי סוויאטוגו דוחה") באזור שהיה מיושב בידי הסדזים והמהווה כיום את רובע אדלר בדרום-מזרח העיר. ב-21 באפריל 1838 הוקם מבצר גם בשפך הנהר סוצ'י במרכזה של העיר כיום, אזור בו ישבו האוביחים. המבצר נקרא "מבצר אלכסנדריה" (форт Александрия) על שמה של אלכסנדרה פאודרובנה, אשתו של הצאר ניקולאי הראשון, אך שנה לאחר מכן, ב-18 במאי 1839, שונה שמו למבצר נווגינסקי (Навагинское - "נווגינסקויה") על שמו של הכוח הצבאי שהיה מוצב בו. עוד הוקמו שני מבצרים נוספים - "לזרבסקי" (Лазаревский) על שמו של אדמירל מיכאיל לאזארב בשטחם של השפסוגים, ו"גולובינסקי" ( Головинский) באזור שיושב בידי האוביחים, ואלה היו לגרעין היישוב העתידי בחלקה המערבי של העיר. המבצרים היו חלק מקו ההגנה שהקימו הרוסים במלחמת קווקז אותה ניהלו כנגד הצ'רקסים. ב-1854, שנה לאחר פרוץ מלחמת קרים, פונה מבצר נווגינסקי כדי למנוע את נפילתו בשבי של הכוח הצבאי שהיה מוצב בו, והצבא הטורקי אכן נחת בחופי אדלר זמן קצר לאחר מכן.
היסטוריה > מאז הקמת סוצ'י

לאחר המלחמה, בשנות השישים של המאה ה-19 גורשו רוב הצ'רקסים מסביבות סוצ'י לתחומי האימפריה העות'מאנית ובחוף הצפון-מזרחי של הים השחור נותר יישוב דליל. לחלק מהשפסוגים הותר להישאר בסוצ'י ועד היום הם ממשיכים לשמור על אופי ייחודי של כפר צ'רקסי ברובע לזרבסקי. רובם של הצ'רקסים בישראל הם פליטי סוצ'י. רוסים, ארמנים ויוונים התיישבו באזור, והמצודה על נחל סוצ'י הוקמה מחדש ב-25 במרץ 1864, הפעם בשם "דחובסקי פוסאד" (Даховский Посад).
עם תום מלחמת קווקז איבדה המצודה את חשיבותה האסטרטגית, ויישוב עירוני החל צומח במקום. כנסייה ראשונה הוקמה בו ב-1874, וב-6 באוקטובר 1896 שונה שמו של היישוב לסוצ'י על שמו של הנחל הסמוך. ב-1902 קמו במקום המרחצאות הרפואיים הראשונים, וכיום שוכנים בעיר ובסביבותיה כ-300 אתרי ספא. החל בתחילת 1905 ולקראת מהפכת 1905 החל חוסר שקט פוליטי בעיר, כמו בכל רוסיה, ונערכו בה מספר הפגנות. לאחר פרסום מנשר אוקטובר התארגנה בעיר מיליציה, והמרד המזוין בעיר פרץ ב-28 בדצמבר 1905 והסתיים ב-5 בינואר 1906. פעילי המהפכה נשפטו ודינם נגזר בחודש יולי 1907 לתקופות גלות ממושכות בסיביר מלוות בעבודת פרך. ב-1909 הוקמו בסוצ'י שני בתי המלון הראשונים, וב-1910 החל מתפרסם בה העיתון הראשון - "חבל הים השחור" (Черноморский край - "צ'רנומורסקי קראי"). בשנה זו ניטעו מטעי התה הראשונים ברובע לזרבסקי, וב-1913 החלו פנסי חשמל להאיר את רחובותיה של סוצ'י. ב-1917 קיבל היישוב מעמד של עיר, ובאותה שנה הגיעה אליו מסילת הרכבת שלאורך חופו הצפוני של הים השחור (Северо-Кавказская железная дорога).
בעת מלחמת האזרחים ברוסיה נערכו מספר קרבות באזור בין הצבא האדום, הצבא הלבן והרפובליקה הדמוקרטית של גאורגיה. המערכה, אשר זכתה לכינוי סכסוך סוצ'י, התמשכה ברמה משתנה מיולי 1918 עד מאי 1919. והסתיימה בתיווך בריטי שקבע את הגבול בין רוסיה לגאורגיה.
בתקופתו של סטלין החלה העיר מבססת את מעמדה כאתר קיט, ולסטלין עצמו הייתה דאצ'ה בעיר. בעיר החלו להיבנות מבנים בסגנון נאו-קלאסי וסטליניסטי. ב-1937 צורפה העיר למחוז קרסנודאר, ונחנך בניין תיאטרון החורף (Зимний театр - "זימני תאטר"). בעת מלחמת העולם השנייה שימשו המרחצאות הרפואיים ובתי המלון בעיר כמתקני הבראה של הצבא האדום ובסך הכל שהו בהם כחצי מיליון חיילים. מסלול המראה נסלל באדלר ב-1941, והמקום ששימש כשדה תעופה צבאי בעת המלחמה, הפך לנמל התעופה האזרחי של העיר החל ב-1948. צבא גרמניה הנאצית הגיע עד סמוך לקווקז בנובמבר 1942, וסוצ'י נמצאה בקרבת החזית עד הדיפתו בתחילת 1943.
באמצע שנות החמישים התאוששה סוצ'י מהשפל בתנועת התיירות שנגרם בעקבות מלחמת העולם השנייה, וב-1959 החלה תחנת טלוויזיה לשדר בעיר. ב-10 בפברואר 1961 אוחדו ארבעת הרבעים המהווים יחד את "סוצ'י רבתי" (Большой Сочи - "בלשוי סוצ'י"), והעיר קיבלה את ממדיה הגאוגרפיים הנוכחיים.
לאחר התפרקות ברית המועצות ומשאיבדה רוסיה את השליטה בחצי האי קרים, הפכה סוצ'י לבירת נופש הקיץ הבלתי רשמית של רוסיה, וביישוב דגומיס שבלזרבסקי שוכן אחד ממעונותיו של נשיא רוסיה. בראשית המאה ה-21 חוותה העיר תנופת התפתחות וזרם של השקעות. העיר הציגה את מועמדותה לאירוח משחקי החורף האולימפיים בשנת 2014, ונשיא רוסיה, ולדימיר פוטין נרתם אישית לקידום הרעיון. ב-4 ביולי 2007 הכריז הוועד האולימפי הבינלאומי כי סוצ'י זכתה בזכות זו, ואולימפיאדת סוצ'י נערכה בעיר בין ה-7 בפברואר 2014 ל-23 בפברואר 2014.
אוכלוסייה ודת

ב-1864, לפני גירוש הצ'רקסים, מנתה אוכלוסיית האזור כ-300,000 איש. לאחר מכן התדלדלה האוכלוסייה באופן משמעותי ועמדה בשנת 1900 על כ-33,000 תושבים בלבד, דהיינו, כ-11% מגודלה הקודם. בין אלה נמנו 20,265 רוסים (61,4%), 5,583 יוונים (16.9%), 2,052 צ'רקסים (6.2%), 1,305 ארמנים (4.0%) ו-1,038 מולדבים (3.1%). עוד התגוררו בעיר גאורגים, צ'כים, פולנים, טורקים ואסטונים. להלן נתוני התפתחות האוכלוסייה בעיר מאז 1897 ועד להווה:
בשנת 2002 מנתה אוכלוסיית העיר סוצ'י 328,809 איש ובסוצ'י רבתי התגוררו אותה עת כמעט 400,000 איש. מאז נרשמה עלייה מתונה באוכלוסיית העיר ובשנת 2010 הוערכה זו במעט יותר מ-420,000 איש. באותה עת מנו הרוסים בסוצ'י רבתי 69.92% והקבוצות האתניות האחרות היו הארמנים (20.09%), האוקראינים (2.29%), הגאורגים (2.03%) ומעט יוונים. 347,932 מהתושבים התגוררו באזור העירוני של העיר והיתר בפריפריה. מבחינת חלוקת האוכלוסייה העירונית לפיה רבעיה, מספר התושבים הגדול ביותר הוא ברובע המרכזי (145,694) ולאחריו באדלר (76,534), לזרבסקי (68,336) ובחוסטה (64,604). בשנת 2013 מנתה אוכלוסיית העיר 445,209 איש.
כ-80% מכלל תושבי העיר הם נוצרים אורתודוקסים, ובתחומי העיר למעלה מ-30 כנסיות וקפלות אורתודוקסיות. לצד אלה קיימת בעיר קהילה נוצרית ארמנית גדולה למדי, וקהילות קתולית (בעיקר פולנים) ופרוטסטנטית קטנות. עוד מתגורר בעיר מיעוט מוסלמי שעליו נמנים טורקים, קברדינים, אזרים, טטרים וצ'רקסים.
הקהילה היהודית בסוצ'י היא קטנה מאוד. בראש הקהילה הדתית עמד הרב אריה איידלקופ, ששימש כשליח חב"ד בעיר, הוא גורש מטעם המדינה משם ב-2017.
פוליטיקה וממשל

המשרה הבכירה בעיר היא ראש עיריית סוצ'י, הנבחר על ידי חברי האספה העירונית של סוצ'י. מאז ספטמבר 2019 מכהן אלכסיי קופאיגורודסקי כראש העיר הנוכחי.
הגוף המייצג הבכיר היא האספה העירונית המכהנת כפרלמנט עירוני, המורכבת מ-50 צירים הנבחרים על ידי תושבי העיר בבחירות חשאיות אחת ל-5 שנים. בראש האספה עומד יושב ראש, הנבחר בקרב צירי האספה.
עיריית סוצ'י היא הגוף המנהל העיקרי של העיר ובראשה עומד ראש העיר והיא הגוף העליון לניהול העיר בהתאם לחקיקה הרוסית בנושאי שלטון מקומי.
כלכלה

ענף התיירות הוא החשוב בענפי הכלכלה של סוצ'י, ולאורך כל חופיה של העיר משתרעים בתי מלון, בתי הארחה ומתקני ספא. לשירותם של הנופשים, רובם ככולם מרחבי רוסיה, עומדים מסעדות, בתי קפה, פארקי מים, גנים בוטניים ומתקנים תיירותיים נוספים. בעיר אין תעשייה של ממש, למעט מספר מפעלים לחומרי בנייה ומפעלים לייצור מזון. בשטחה העצום של העיר משתרעים שטחים חקלאיים ובהם מטעי תה והדרים, וגידול צמחי נוי. עוד פועלת ברובע אדלר חווה לגידול דגי טרוטה שנוסדה ב-1964 בכפר קזאצ'י ברוד (Казачий Брод), ובאזור כולו שוכנות כוורות.
תחבורה > נמל התעופה

נמל התעופה הבינלאומי של סוצ'י (Международный Аэропорт Сочи), שכונה בעבר "נמל התעופה הבינלאומי של אדלר-סוצ'י" ("Международный Аэропорт Адлер-Сочи"), הוא נמל תעופה השוכן ברובע אדלר במזרחה של העיר. הנמל ממוקם בעמק הנהר מזימטה בגובה של 27 מטרים מעל פני הים, כשני ק"מ מחופי הים השחור וכ-22 ק"מ ממרכז העיר. בשדה שני מסלולי טיסה מבטון באורך של 2,890 מטר (06–24) ו-2,200 מטר (02–20), אשר שופצו לקראת המשחקים האולימפיים ונסללו מחדש. עוד נבנו בנמל טרמינל נוסעים וטרמינל אח"ם חדשים, וקיבולתו עומדת על 3,800 נוסעים בשעה ו-4 מיליון נוסעים בשנה. בשנת 2013 עשו 2,427,676 מיליון נוסעים שימוש בנמל התעופה, והוא דורג מבחינה זו במקום השמיני ברוסיה.
תחבורה > רכבת בין-עירונית

קו רכבת דו-מסילתי פועל לאורך חופו של הים השחור ומאז שנות החמישים הוא מונע בחשמל. ב-1978 נחנכה מנהרה באורך של 3 ק"מ אשר קיצרה באופן משמעותי את משך הנסיעה מסוצ'י לקרסנודאר. המסילה חוצה את כל מרכזיה העירוניים העיקריים של סוצ'י, מצפון-מערב לדרום-מזרח, ועוצרת ב-17 תחנות. קו הרכבת ממשיך וחוצה את הגבול לגאורגיה, ומגיע עד סוחומי, בירת אבחזיה, אך מאז שזו הייתה לרפובליקה עצמאית דה-פקטו, אין שירותי רכבת הממשיכים ממנה לגאורגיה. קווי רכבת ישירים פועלים מהעיר אל מוסקבה, סנקט פטרבורג וערים נוספות ברחבי רוסיה, וכן פועל שירות רכבת פרברים לאורך הקו. קו רכבת מהירה החל לפעול בין מוסקבה לאדלר בתחילת שנת 2014, ובתחומי העיר הוא מוביל 30,000 איש בשעה בכל כיוון.
תחבורה > נמל סוצ'י

נמל סוצ'י שוכן במרכזה של העיר, בצמוד לשפך נחל סוצ'י לים השחור, ומטפל בתנועת מטענים ונוסעים. בנמל שלושה רציפי עגינה לאוניות נוסעים, וטרמינל הנוסעים מסוגל לטפל בכ-350 נוסעים בשעה. מסילת הרכבת איננה מגיעה אל הנמל ותחנת הרכבת הקרובה אליו נמצאת במרחק של כ-3 ק"מ. לכן כל תחבורת המטענים היבשתית אל הנמל וממנו היא באמצעות משאיות. טרמינל נוסעים חדש הוקם בלב ים, במרחק של 1.5 ק"מ מהחוף. הטרמינל שהושלם לקראת משחקי החורף בשנת 2014 מטפל בספינות טיולים הנושאות עד 3,000 איש. כמו כן מתוכננת העברתו של מסוף המטענים ממרכז העיר.
תחבורה > תחבורה ציבורית עירונית

התחבורה הציבורית העירונית בסוצ'י נסמכת על אוטובוסים, רכבת פרוורים, ומוניות שירות. ובנוסף פועלים בעיר פוניקולר ושלושה רכבלים, בין היתר בגן הבוטאני, בעבר תוכננה רשת הרכבת קלה באורך כולל של 86.4 ק"מ שהייתה אמורה לקום לקראת המשחקים האולימפיים לא יצאה אל הפועל.
נמל סוצ'י ובניין מנהלת הנמל
מסילת רכבת לאורך החוף שממערב למרכז העיר
הרכבל בגן הבוטאני במרכז העיר
רובעי העיר > רובע מרכז סוצ'י

רובע מרכז העיר מכסה שטח של 32 קמ"ר, והוא הרובע הקטן מבין ארבעת רבעי העיר, אך גם המאוכלס שביניהם, ואוכלוסייתו מנתה 132,734 איש בשנת 2006. בין אתריו החשובים של רובע זה:
קתדרלת המלאך מיכאל (Собор Михаила-Архангела) נבנתה החל בשנת 1874 וציינה את ניצחונה של רוסיה במלחמת קווקז ב-1864. הקתדרלה הייתה הכנסייה האורתודוקסית הראשונה באזור והיא הוקמה במתחם דחובסקי פוסאד שהיה לגרעינה של העיר המודרנית. בתום ארבע שנים הוקמו קירות הכנסייה והיא כוסתה בגג, אך השלמת המבנה כולו נגררה ונתמשכה עד שהסתיימה רק ב-1890 והכנסייה הוקדשה במיסה חגיגית ב-24 בספטמבר 1891. אורכו של המבנה הוא 25.6 מטר, רוחבו 17.1 מטר וגובהו 34 מטר. הקתדרלה חודשה בשנים 1993–1994.
עמוד הגרניט האדומה הנושא את פסלו של הקדוש המגן של העיר, המלאך מיכאל (Монумент Архангела Михаила), הוקם ב-10 במאי 2006 בטיילת בעיר. העמוד נושא את פסלו של המלאך העשוי ארד והוא נישא לגובה של 7 מטר.
הגן הבוטאני של סוצ'י (Сочинский дендрарий - "סוצ'ינסקי דנדרארי") שוכן על חוף הים ממזרח למרכז העיר. המקום משמש לא רק כגן בוטאני, אלא גם כמרכז מחקר, ויש בו אוסף של צמחים ועצים טרופיים, סוב-טרופיים ואחרים. מקורו של הגן בשטח בן 15 הקטאר שהוקם כגן נוי בסגנון מערב אירופאי בשנים 1889–1892. בשנת 1922 הולאם המקום וב-1944 הוקם בו מכון מחקר לעצי חורש סוב-טרופיים והוא גדל לשטח של 49 הקטאר. למקום הוענק מעמד של אתר לאומי בשנת 1974, ויש בו למעלה מ-1,500 מינים של צמחים. ב"שדרת ראשי העיר" ניטעים עצי דקל בידי ראשי עיר מכל העולם המבקרים בסוצ'י.
תיאטרון זימני (Зимнего театра) הוקם בשנות השלושים של המאה ה-20 בסגנון נאו-קלאסי והוא מוקף ב-88 עמודים קורינתיים. על הגמלון שלושה פסלים של המוזות תאליה, מלפומנה וטרפסיכורה.
בניין הטרמינל הימי (Mорской вокзал) הוקם בשנת 1955 והוא נושא מגדל מחודד הנישא לגובה של 71 מטר, ובראשו כוכב. סביב לבסיס המגדל ארבעה פסלים המסמלים את ארבע רוחות השמיים.
תחנת הרכבת בסוצ'י (Железнодорожный вокзал) נבנתה בסגנון סטלינסטי ונחנכה ב-10 בספטמבר 1952. בניין התחנה הוא אחד המבנים המוכרים בעיר, ויש בה שלוש חצרות פנימיות - שתי הקיצוניות מרובעות והמרכזית אליפטית. מעליה מגדל בגובה של 55 מטר הנושא ארבעה שעונים, אחד בכל צדדיו, וגם בראשו של מגדל זה תורן הנושא כוכב. בתחנה רציף צד ושני רציפי אי שאורך כל אחד מהם הוא כ-600 מטר.
עמוד המלאך מיכאל בסוצ'י
על החוף במרכז העיר
הכניסה לגן הבוטאני
מראה בגן הבוטאני