stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
זאכרי טיילור
קריירה צבאית > מלחמות האינדיאנים > מלחמת נץ שחור

במאי 1828, נקרא טיילור שוב לקרב, ופיקד על המוצב פורט סנלינג במישיגן במשך שנה. לאחר חופשה קצרה, שבה הגדיל את נכסיו, קודם טיילור לדרגת קולונל, ופיקד על גדוד חיל הרגלים הראשון באפריל 1832. באותה התקופה, החלה מלחמת נץ שחור במערב. טיילור לחם במהלך הקיץ מול כוחותיו של הצ'יף "נץ שחור", אשר פתח במלחמה במטרה להשיב נחלות לאינדיאנים ולנקום ב"אדם הלבן" אשר ראה כאויב המר ביותר של האוכלוסייה האינדיאנית. סוף המלחמה באוגוסט 1832 סימל את סופה של ההתנגדות האינדיאנית להתרחבות אמריקנית באזור, והשנים הבאות היו שקטות יחסית. בסופה של המלחמה טיילור אישית פגש ב"נץ שחור" וקיבל את כניעתו בפני הכוחות האמריקאים. במהלך המלחמה היה אברהם לינקולן, לימים נשיאה ה-16 של ארצות הברית, מעורב תחת פיקודו של הגנרל טיילור במהלך אותה התקופה, התנגד טיילור לשידוך של בתו בת השבע עשרה, שרה נוקס טיילור, אל לוטננט ג'פרסון דייוויס, נשיא קונפדרציית המדינות של אמריקה לעתיד. הוא כיבד את דייוויס אולם לא רצה שבתו תהפוך לאשתו של איש צבא, כיוון שהחיים הללו היו קשים. הזוג התחתן ביוני 1835, אולם שרה מתה כעבור שלושה חודשים ממלריה שנדבקה בה בקיץ במהלך ביקור אצל אחותו של דייוויס.
קריירה צבאית > מלחמות האינדיאנים > מלחמת הסמינול השנייה

ב-1837, החלה מלחמת הסמינול השנייה וטיילור נשלח לפלורידה. הוא ניצח את שבט הסמינול בחג המולד, באחד מהקרבות הגדולים ביותר מול האינדיאנים במאה התשע עשרה. בעקבות הצלחתו, קודם לדרגת בריגדיר גנרל. במאי 1838, הפך למפקד כל הכוחות האמריקנים בפלורידה, וכיהן בתפקיד במשך שנתיים. המוניטין שלו כמנהיג צבאי התגבר. טיילור ספג ביקורת מפני שהשתמש בכלבי גישוש כדי לאתר את האינדיאנים. לאחר שקיבל חופשת שחרור מהצבא, בילה שנה בטיול ברחבי המדינה עם משפחתו, במהלכה נפגש עם מנהיגים צבאיים. באותה התקופה החל להתעניין בפוליטיקה, והתכתב עם הנשיא ויליאם הנרי הריסון. הוא הפך למפקד המחלקה השנייה של המחלקה המערבית של הצבא במאי 1841. הטריטוריה השתרעה מנהר מיסיסיפי מערבה. הוא הוצב בארקנסו למשך כמה שנים ללא אירועים מיוחדים, כשהוא רוכש אדמות רבות.
נכון לשנת 1845 השיג טיילור אהדה ציבורית לראשונה דרך השתתפותו במלחמות האינדיאנים. נכונותו של טיילור לחלוק את תלאות הפעילות בשטח עם אנשיו ולא לעמוד מנגד הודות להיותו קצין, הקנתה לו את כינוי החיבה "ישן מחוספס ומוכן". אף על פי שהוא נלחם באינדיאנים במספר רב של התכתשויות, חלק נרחב משירותו הוקדש להגנה על אדמותיהם של מתיישבים לבנים מפני מתקפה של אינדיאנים. נראה כי במהלך כהונתו טיילור הבין אם כי לא הזדהה עם מצוקת האינדיאנים, והוא העריץ את טקטיקת לוחמת הגרילה בה הם נעזרו במאבקם באמריקאים. לעיתים קרובות הוא התלונן על חוסר יכולתם של כוחות המגויסים האזרחים לצבא האמריקאי עליהן פיקד בהשוואה למשמעת ואחדות של אויביו האינדיאנים. מבחינת טיילור, הפתרון הטוב ביותר למלחמות התשה דרש נוכחות צבאית חזקה לעמוד בין המתיישבים האמריקאים במערב לבין האינדיאנים. הוא ראה בכל אסטרטגיה צבאית שדרשה פחות מכך מן הצבא כנידונה לכישלון.
הבחירות של 1848

טיילור לא היה משויך מפלגתית ואף לא ניצל את זכותו להצביע בבחירות קודמות, ואפילו לא במערכת הבחירות בה התמודד. הוא ראה את עצמו כעצמאי, הוא האמין במערכת בנקאות חזקה ויציבה, וחשב שהנשיא אנדרו ג'קסון לא היה צריך לבטל את הבנק השני של ארצות הברית. הוא האמין שזה לא מעשי להרחיב את העבדות אל מערב המדינה, כיוון שאי אפשר היה לגדל שם, לדעתו, כותנה וסוכר (גידולים מרכזיים בדרום). הוא היה מתנגד תקיף לפרישת הדרום. טיילור, אף על פי שלא הסכים עם מכסי מגן גבוהים ומימון לפרויקטים של שיפור פנימי, התחבר למפלגה הוויגית עם כמה עקרונות משותפים: הנשיא לא יכול להטיל וטו על חוק שאינו מנוגד לחוקה, אסור לו להתערב בפעולת הקונגרס, ושכוח הקבינט צריך להיות חזק.
טיילור זכה לתמיכה רחבה לנשיאות, כולל מצד הדמוקרטים. הוא טען שיהיה דמות על-מפלגתית. הוא הכריז לקראת הוועידה הוויגית שתמיד היה וויגי, אולם שהחשיב את עצמו כדמוקרט מהסוג של תומאס ג'פרסון. דרומיים רבים האמינו שטיילור תומך בהרחבת העבדות, וכעסו כשטיילור טען שלא יבטל את הצעת וילמוט, שהתנגדה להרחבת העבדות. למרות זאת, הצפון שהתנגד לעבדות לא היה מוכן לתמוך בו אלא אם יכריז על תמיכה בהצעת וילמוט. רוב מתנגדי העבדות לא תמכו בו כיוון שהיה בעל עבדים. הדרום הבין שטיילור תמך בזכויות המדינות והתנגד למכסי מגן ולמימון ממשלתי לפרויקטים. הוויגים קיוו שיצליח לשמור על אחדות המדינה.
טיילור קיבל את מינוי המפלגה הוויגית לנשיאות ב־1848, כסגנו נבחר מילרד פילמור, וויגי מניו יורק. היה זה ניסיון לפצות את הוויגים הצפוניים, שכעסו על כך שדרומי בעל עבדים היה המועמד.
יריבו הדמוקרטי היה לואיס קאס, שבסוגיה השנויה במחלוקת של התרת העבדות בטריטוריות (שלא קיבלו עדיין מעמד של מדינה), סבר שתושבי כל טריטוריה רשאים להחליט בעצמם האם הם מעוניינים בהתרת עבדות. לאור עמדה זו, ולאור העובדה שטיילור היה בעל עבדים בעצמו, מצאו עצמם צפוניים רבים, שהתנגדו להתרת עבדות בטריטוריות, ללא מועמד שייצג את עמדותיהם. בעקבות כך הקימו מפלגה חדשה: "מפלגת הארץ החופשית", ומינו את הנשיא לשעבר מרטין ואן ביורן לעמוד בראשם.
הפיצול במחנה מתנגדי העבדות פגע בסיכוייו של קאס, והבטיח את בחירתו של טיילור בבחירות הצמודות, למרות יתרונם המספרי של אנשי הצפון שהתנגדו לעבדות.
נשיא ארצות הברית (1849-1850) > כניסה לתפקיד

כנשיא הנבחר, טיילור התרחק מוושינגטון. לקראת השבעתו הוא תכנן את הקבינט שלו בדיסקרטיות, לכעסם של הוויגים. הוא התנגד למשחקים פוליטיים, ולניסיון של פוליטיקאים לזכות בתפקידים בממשלו. טיילור לא מינה דמוקרטים, אולם רצה קבינט מגוון, אז מינה מועמדים לפי שיוך גאוגרפי. הוא לא בחר בוויגים בולטים כהנרי קליי. בסוף ינואר, טיילור יצא אל וושינגטון, ונפגש עם הנשיא פולק. הנשיא היוצא לא חיבב את הנשיא החדש, ללא תובנות פוליטיות. כמו כן פגש טיילור לפני השבעתו את דולי מדיסון, רעייתו של הנשיא הרביעי המנוח. במהלך פגישה זאת טבע טיילור את המונח הגברת הראשונה של ארצות הברית בכוונתו לדולי מדיסון. טיילור בהמשך נפגש עם האליטות הפוליטיות.
יום השבעתו המיועד של טיילור, 4 במרץ 1849, היה יום ראשון, וטיילור סירב להישבע לתפקיד ביום זה. סגנו, מילרד פילמור, הושבע גם הוא לתפקידו רק למחרת. עובדה זו הובילה אנשים מסוימים לטעון כי נשיא הסנאט הקודם, דייוויד רייס אטצ'יסון, היה נשיא בפועל באותו היום, והוא למעשה הנשיא ה־12, אבל עמדה זו אינה מקובלת כמעט על אף אחד ממפרשי החוקה, כיוון שהשבעתו המאוחרת של טיילור לא מנעה את כניסתו לתפקיד. בנאום השבעתו, טיילור טען שהוא מעדיף שהמדינות יפתרו את בעיותיהן בעצמן. במהלך קיץ 1849, ערך טיול ברחבי צפון מזרח ארצות הברית כדי להכיר את המקום שאותו לא הכיר. ברוב הטיול חלה בבטנו וחזר לוושינגטון בספטמבר.
נשיא ארצות הברית (1849-1850) > מדיניות פנים

הנשיא טיילור נודע בכך שנהג לצאת להליכות ארוכות ברחבי וושינגטון הבירה ללא כל שמירה. באוגוסט 1849 פרצה בוושינגטון הבירה מגפת כולרה קטלנית אשר עשתה דרכה לפנסילבניה ובהמשך הושקטה.
כשטיילור נכנס לתפקיד, הקונגרס דן בטריטוריות שנכבשו ממקסיקו: קליפורניה, ניו מקסיקו ויוטה. לא היה ברור מי מהן תהפוך למדינה ומי תישאר טריטוריה, ומעמד העבדות בהן פילג את הקונגרס. טיילור לא היה מחויב לדרום שדרש את התרת העבדות. הוא רצה שלום אזורי, ושמירת האיחוד. ככל שהדרום איים לפרוש, הוא התחיל לתמוך במתנגדי העבדות וטען שיחתום על הצעת וילמוט. במקביל עלתה התסיסה מקרב תומכי העבדות והתפתח הארגון הרדיקלי "מסדר אבירי העיגול המוזהב". ארגון פוליטי זה פעל להביא למלחמה נוספת נגד מקסיקו, לכבוש את כל מקסיקו ואמריקה המרכזית ולהעביד את אוכלוסייתה הלא-לבנה. בהמשך תכנן לכבוש את קובה, שעד אותו הזמן הייתה מושבה של האימפריה הספרדית, ולהעביד מחדש גם את אוכלוסייתה שלה. הרעיון היה שבכך תקום אימפריה אמריקאית שתתבסס על כלכלת עבדים ובכך יוכפל מעמדן של המדינות תומכות העבדות בסנאט, בקונגרס ובהצבעה האזרחית לנשיאות.
לדעת טיילור, קליפורניה נועדה להיות מדינה. באותה תקופה החלה הבהלה לזהב, ואוכלוסיית קליפורניה עלתה. היה ברור שהתושבים יאמצו חוקה כנגד העבדות. באוקטובר 1849 התנהלה ישיבה ממשלתית אודות מעמדה העתידי של קליפורניה, שבמהלכה רוב חברי הוועדה תמכו בהפיכת קליפורניה למדינה חופשית מעבדים. ב-23 בינואר נאם טיילור בפני הקונגרס בנוגע לשטחים שסופחו ממקסיקו והביע את תמיכתו בהפיכתן של קליפורניה וניו מקסיקו למדינות.
כשטיילור נכנס לתפקיד, היו סכסוכי גבולות בין ניו מקסיקו וטקסס. הטקסנים דרשו שטחים אשר כללו יתרה ממחצית מניו מקסיקו, אולם טיילור תמך בטענתה של ניו מקסיקו לשטחים. הוא רצה לשמור עליה כטריטוריה, אולם לאחר מכן הסכים לאמץ אותה כמדינה כדי למנוע ויכוחים על העבדות בקונגרס. תנועת הקדושים המאוחרים התיישבה ביוטה. טיילור שקל לאחד אותם עם קליפורניה, אולם לאחר מכן הסכים לארגן שם את הטריטוריה. בגלל דאגות המורמונים לגבי חופש הדת, טיילור הבטיח שתישמר עצמאות הטריטוריה מהקונגרס. במקביל, תנועת "דסרט" בשטחים המסופחים ממקסיקו קראה להקמתה של מדינת יוטה אשר תהיה גם כן חופשייה מפעילות עבדות.
נאום מצב האומה של טיילור היה בדצמבר 1849. הוא הציע תיקונים למכסי המגן, אולם המשבר האזורי העיב על הכל. הוא דיווח על כך שקליפורניה וניו מקסיקו יהפכו למדינות. הדרום כעס על צירוף שתי מדינות ללא עבדות. במקביל הייתה ארצות הברית בקשיים כלכליים. המדינה נדרשה לשלם שישים מיליון דולר של חובות מחברות סחר מרכזיות שלה. כסף זה אשר נערם מהלוואות היה נדרש בשביל הממשל במהלך מלחמת ארצות הברית - מקסיקו ובמהלך רכישת המערב ממקסיקו (היה זה במסגרת הסכם גואדלופה אידלגו). טיילור תמך בהוצאת תקציב שנתי אשר ידאג לשימור מצבם של חברות התעשייה הגדולות ויתמוך בהקמת תשתית של מסילת ברזל מרכזית שתחבר את כל ארצות הברית מהאוקיינוס האטלנטי ועד לשקט. במקביל, מסילת הברזל נועדה לקשר גם את אורגון, אשר נכון לאותה העת הייתה טריטוריה אמריקאית שסופחה לאחר חלוקת שטחים בין ארצות הברית וקולומביה הבריטית, מושבה של האימפריה הבריטית אשר לימים הפכה לחלק מקנדה.
נשיא ארצות הברית (1849-1850) > מדיניות פנים > ניסיונות פשרה

דיוני העבדות בקונגרס התרחבו, והנרי קליי נכנס לעניינים. טיילור הקפיד להתרחק מקליי למרות תיאום מסוים בין עמדותיהם. קליי הצליח להגיע לפשרת 1850. הפשרה אישרה את צירופה של קליפורניה כמדינה חופשית, ושאר הטריטוריות נשארו תחת שיפוט פדרלי, כולל החלקים של ניו מקסיקו שטקסס דרשה, ותפוצה עליהם. העבדות תישאר בתוך מחוז קולומביה, אבל יוטל איסור על סחר עבדים. בינתיים, יקבע חוק העבד הנמלט, כדי שהדרומיים יוכלו להשיג את העבדים הנמלטים שלהם. הוויכוח היה חריף והדרום איים לפרוש. טיילור הודיע כי הוא בעצמו ינהיג את הצבא נגד ניסיונות פרישה מהאיחוד, אם יידרש לכך, וכן שיתלה את מי שישתתף במרד נגד האיחוד, "בפחות הסתייגות משהייתה לו כשתלה עריקים ומרגלים במקסיקו". החוק לא עבר, בגלל התנגדות הצפון ודרישתם של הדרומיים לחוקים חריפים יותר בנוגע להשבת עבדים נמלטים.
אף פשרה לא הגיעה אל שולחנו של טיילור במהלך נשיאותו. במקום זאת, ימיו האחרונים בתפקיד עסקו ב"תקרית גאלפין". לפני שהצטרף לקבינט, היה מזכיר המלחמה של טיילור, ג'ורג' קרופורד, עורך דין. הוא היה מעורב בתיק בן חמש עשרה שנים בו ייצג את צאצאיו של גאלפין, סוחר במושבות שבשל המהפכה לא קיבל תשלום על שירותו את הכתר הבריטי. הממשלה שלמה את החוב, אולם צאצאיו של גאלפין לא יכלו לקבל ריבית מממשל פולק. מזכיר האוצר של טיילור, ויליאם מרידית', חתם על התשלום באפריל 1850. התשלום פיצה את קרופורד בהוצאות משפט של 100,000 דולר: חבר קבינט העביר נתח נכבד מהתקציב לחבר קבינט אחר. חקירה זיכתה את קרופורד ממעשה פלילי, אולם ביטאה חוסר נוחות מכך שקיבל את התשלום. טיילור רצה לארגן מחדש את הקבינט, וכעת גם שערורייה הייתה מעורבת בכך.
בפברואר 1850 שוחח הנשיא טיילור בפגישה עם מנהיגי הפלג הבדלני בדרום שקרא להקמת מדינה עצמאית מארצות הברית (לימים קונפדרציית המדינות של אמריקה). טיילור צוטט כאשר אמר בפני מנהיגי הבדלנות כי אילולא יפתחו במרד נגד הממשל האמריקאי הוא יוודא אישית כי כל אחד מהם יתלה על חבל וכי הוא יעשה זאת בפחות הססנות מאשר שתלה חיילים שערקו במהלך המלחמה במקסיקו.
נשיא ארצות הברית (1849-1850) > מדיניות חוץ

טיילור ומזכיר המדינה, ג'ון קלייטון, היו חסרים ניסיון דיפלומטי, ולא היו הרבה משברי חוץ באותה התקופה. הם התנגדו לשלטון הסמכותני באירופה, ותמכו באביב העמים, בעיקר במרד ההונגרי של 1848 נגד שלטונה של האימפריה האוסטרית. אולם לא סייעו למהפכנים. עלבון מהשגריר הצרפתי כמעט הוביל למשבר דיפלומטי עד שהשגריר הוחלף, וסכסוך עם פורטוגל גרם לגינוי חריף מצד טיילור. מצד שני, הממשל הסכים לתת שתי ספינות לממלכה המאוחדת כדי לחפש את ג'ון פרנקלין. הוויגים הדגישו את הסחר במזרח הרחוק כהכרח כלכלי, אולם ממשל טיילור לא טיפל בנושא. במסגרת אביב העמים יצא הנשיא טיילור בהצהרה בפני הקונגרס אשר סימנה את עמדתו בנושא:
במשך יותר מחצי מאה שנים, שבמהלכם ממלכות ואימפריות נפלו, האיחוד הזה עמד ללא רעידה. הפטריוטים שייסדו אותו מזמן ירדו את קבריהם ועוד כיום הוא נותר כזכר הראוי ביותר לגאוות זכרם. כמו גם הגוף המעלה השראה על כל אשר מוכן לקחת על עצמו את השם האמריקאי. לפי ראייתי יהיה זה הפירוק שיביא את גדול האסונות ועל הדרוש כדי למנוע זאת צריך ללמוד כל אמריקאי. אחדות זאת חייבת להישמר בידי שמחתנו וזאת של אין ספור דורות שיבואו אחרינו. ללא כל קשר באשר לסכנה העומד מולו, אני אעמוד לצד האיחוד, ואשמור על שלמותו ללא כל פגמים דרך החובות המותלות מעלי והסמכויות הניתנות לי בידי החוקה.
הממשל נשא ונתן עם נרקיסו לופז, שניסה לכבוש את קובה. טיילור וקלייטון ראו בכך מעשה בלתי חוקי, וארגנו סגר ומעצר של לופז, שזוכה לבסוף. הם התעמתו מול ספרד, שאסרה אמריקאים באשמת מעורבות בשוד ימי לחופי מושבותיה באיים הקריביים, אולם הספרדים שחררו את האסירים כדי לשמור על יחסים תקינים. טיילור הצליח לחתום על הסכם עם בריטניה, שקבע הקמת תעלה במרכז אמריקה. במהלך שנת 1850 התקיימה ישיבה בנוגע לבניית תעלה בין האוקיינוס האטלנטי והאוקיינוס השקט דרך ניקרגואה שנדונה בוושינגטון על ידי נציגי ארצות הברית ובריטניה. ההסכם גרם לפיתוח היחסים בין בריטניה ואמריקה. הייתה זאת פעולתו האחרונה של טיילור כנשיא.
נשיא ארצות הברית (1849-1850) > מותו

ב-4 ביולי 1850, שתה טיילור חלב קפוא ואכל דובדבנים במהלך חגיגות יום העצמאות. במהלך הימים הבאים, החל לחלות בגלל דלקת הקיבה והמעיים, שהייתה מחלה נפוצה בתקופתו. בעקבות השערה כי הורעל בארסן ונרצח, הוצאו ב-1991 שרידי גופתו מקברם, ועברו בדיקה במעבדה, בה נקבע שלא נמצאו שרידי רעל בכמות מספקת לגרום למותו. ב־9 ביולי 1850 מת טיילור, ככל הנראה כתוצאה מסיבוכים של בעיות במערכת העיכול, בגיל שישים וחמש. כך היה טיילור לנשיא השני שמת בעודו מכהן. הוא נקבר בלואיוויל, קנטקי, וסגנו מילרד פילמור מונה לנשיא במקומו, עד 4 במרץ 1853. טיילור נחנט בבית הקברות של הקונגרס בוושינגטון, וארונו הוצג שם מ-13 ביולי 1850 עד ל-25 באוקטובר 1850. לאחר מכן הועבר אל אתר הקבורה של הוריו.
מוניטין היסטורי

מורשתו של טיילור כנשיא אינה גדולה, בגלל הזמן הקצר במהלכו שירת כנשיא, ובגלל חוסר ניסיונו הפוליטי. ההיסטוריונים מאמינים שהמדינה הייתה זקוקה לאדם שהיה בעל חושים פוליטיים חדים וקשר עם הפקידות הגבוהה. למרות זאת, ההסכם שחתם עם בריטניה נחשב לצעד חשוב, שצמצם את מחויבות המדינה לרעיון הייעוד הגלוי. טיילור נחשב לנשיא גרוע מאוד, אולם נחשב לנשיא המשפיע ביותר מבין כל הוויגים.
טיילור היה הנשיא האחרון שהיה בעל עבדים במהלך כהונתו. הוא היה הנשיא הוויגי השלישי מבין ארבעה, והאחרון היה יורשו, פילמור.
לקריאה נוספת

K. Jack Bauer, Zachary Taylor: Soldier, Planter, Stateman of the Old Southwest, Louisiana State University Press, 1985 (הספר בקטלוג ULI)
Holman Hamilton, The Three Kentucky Presidents --- Lincoln, Taylor, Davis, University Press of Kentucky, 2003 (הספר בקטלוג ULI)
Felice Flanery Lewis, Trailing Clouds of Glory: Zachary Taylor's Mexican Campaign and his Emerging Civil War Leaders, University of Alabama Press, 2010 (הספר בקטלוג ULI)
הערות שוליים

↑  מיכאל הולט (Michael Holt), זאכרי טיילור: חיי משפחה (ZACHARY TAYLOR: FAMILY LIFE), באתר אוניברסיטת וירג'יניה; מרכז מילר (University of Virginia; Miller Center)
↑  נשיאים; זאכרי טיילור - הנשיא ה-12 של ארצות הברית (Zachary Taylor - The 12 president of the United States), באתר הבית הלבן (The White House)
↑  זאכרי טיילור (1784 - 1850); ניצחונות צבאיים (Zachary Taylor; Military Success), באתר ביוגרפיה (BIOGRAPHY)
↑  מיכאל הולט, זאכרי טיילור; חיים לפני הנשיאות (ZACHARY TAYLOR: LIFE BEFORE THE PRESIDENCY), באתר מוסד מילר - אוניברסיטת וירג'יניה
↑  יוליסס ס. גרנט, זיכרונותיו האישיים של י. ס. גרנט, ארצות הברית: צ'ארלס ל' וובסטר ושות', 1885, עמ' 36 (כרך ראשון)
↑  הקרב על מונטריי (The Battle of Monterrey); 21 עד 23 בספטמבר 1846 במונטריי, קליפורניה, באתר מלחמת ארצות הברית - מקסיקו (Mexican American War)
↑  ביוגרפיות: זאכרי טיילור (12 בנובמבר 1784 - 9 ביולי 1850), באתר יבשת חלוקה: מלחמת ארצות הברית - מקסיקו
↑  הקרב על בואנה ויסטה (The Battle of Buena Vista), באתר ספריית הקונגרס של ארצות הברית (Library of Congress), 23 בפברואר 1847
↑  ביוגרפיות; זאכרי טיילור; נשיא בשנים: 1849 - 1850 (Zachary Taylor; 1849-1850), באתר האגודה ההיסטורית מטעם הבית הלבן של ארצות הברית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007463482405171  BIBSYS: 2066636  BNE: XX1315440  BnF: cb12133919v (data)  CiNii: DA0516472X  GND: 11880152X  ISNI: 0000 0000 8367 3390  LCCN: n50008436  LNB: 000184484  NARA: 10581251  NKC: xx0105904  NLG: 245262  NTA: 071340106  SELIBR: 224962  SNAC: w6ks6qm2  SUDOC: 02978896X  Trove: 1230234  VIAF: 27867826   WorldCat (עם VIAF): 27867826 
זאכרי טיילור הגן על פורט הריסון באינדיאנה.
טיילור בתמונה המוערכת בין 1843 ו-1845.
הגנרל טיילור רוכב לקרב על סוסו בקרב פאלו אלטו - 8 במאי 1846
כרזת בחירות וויגית
דיוקן רשמי של זאקרי טיילור
דאגרוטיפ של טיילור בבית הלבן ב-1849
טיילור והקבינט שלו
טיילור ב-1850
אחוזת הקבר של טיילור בלואיוויל
כלכלת קנדה

| --- | --- |
המרכז הפיננסי של קנדה בטורונטו
המרכז הפיננסי של קנדה בטורונטו
 דירוג עולמי:  18 (2017)
 מטבע:  דולר קנדי
 סטטיסטיקה
 תמ"ג:  2.1 טריליון דולר (2023)
 תמ"ג לנפש:  52,722 דולר לאדם (2023)
 צמיחה כלכלית:  3.4% (2022) (דירוג: 163; הערכה לשנת 2015)
 תמ"ג לפי מגזר:  שירותים (70.2%), תעשייה (28.1%), חקלאות (1.7%) (שנת 2017)
 אינפלציה (מה"ל):  1.6% (2017)
 אוכלוסייה מתחת לקו העוני:  6.4% (2020 רשמי)
 מדד ג'יני:  32.1 (דירוג: 110; 2005)
 כוח עבודה:  19.52 מיליון (משוער 2017) (הערכה לשנת 2015)
 כוח עבודה לפי מקצוע:  חקלאות (2%), תעשייה (13%), בנייה (6%), שירותים (76%), אחר (3%) (הערכה שנת 2006)
 אבטלה:  6.5% מהאוכלוסייה (2017)
 קשרי מסחר
 יצוא:  433 מיליארד דולר (2017)
 יצוא מוצרים:  כלי רכב (מנועיים וחלקים), מכונות תעשייתיות, מטוסים, ציוד תקשורת; כימיקלים, פלסטיקה, דשנים; עיסת עץ, עץ, נפט גולמי, גז טבעי, חשמל, אלומיניום
 מדינות עיקריות:  ארצות הברית 76.4%, האיחוד האירופי 7.7%, סין 4.3%, יפן 2.1%, מקסיקו 1.5%, אחר 8.4%.
 יבוא:  443.7 מיליארד דולר (2017)
 יבוא מוצרים:  מכונות וציוד, כלי רכב וחלקים, כימיקלים, מוצרי צריכה בני קיימא
 מדינות עיקריות:  ארצות הברית 52.2%, סין 12.1%, האיחוד האירופי 11.4%, מקסיקו 6.2%, יפן 3%, אחר 15.1%.
 
 הנתונים מבוססים בעיקר על:  ספר העובדות העולמי של ה-CIA הסכומים הנקובים בדולרים בערך זה, הכוונה לדולר אמריקאי, אלא אם כן צוין אחרת
כלכלת קנדה היא כלכלת שוק חופשי, והיא הכלכלה התשיעית בגודלה בעולם נכון ל-2024, ותמ"ג נומינלי של כ-2.117 טריליון דולר. כמו כן, היא חברה בארגון המדינות המתועשות (G7) ובפורום שרי האוצר ונגידי הבנקים המרכזיים (G20). קנדה בעלת כלכלה גלובלית היא אחת מאומות הסחר הגדולות בעולם. הבורסה לניירות ערך בטורונטו (TSX) היא הבורסה לניירות ערך העשירית בגודלה בעולם לפי שווי שוק, ונכון לינואר 2024 היו רשומות בה למעלה מ-3,476 חברות עם שווי שוק משותף של למעלה מ-3.35 טריליון דולר.
מאז מלחמת העולם השנייה, כלכלת קנדה התפתחה מכלכלה כפרית ברובה, לתעשייתית ועירונית. ענפי הכרייה, התעשייה והשירותים הפכו את קנדה לכלכלה חזקה ויציבה.
הודות להסכמי הסחר החופשי עם ארצות הברית ומקסיקו, קנדה חוותה עלייה גדולה בהיקף הסחר, ונכון לשנת 2022, שלושה רבעים מן הייצוא של קנדה מגיע לארצות הברית, עם היקף סחר עצום של למעלה מ-717.677 מיליארד דולר בשנת 2023.
נכון לשנת 2024, לקנדה 59 חברות ברשימת פורבס גלובל 2000, ו-14 חברות ברשימת פורצ'ן גלובל 500
.
משאבים

קנדה היא ארץ שופעת במשאבי טבע. יש בה יערות טבעיים רבים, ועל כן היא יצואנית העץ הגדולה בעולם.
קנדה בעלת עתודות נפט וגז רבות, אשר מציבות אותה במקום השלישי בעולם בעתודות הנפט, כשלפניה רק ערב הסעודית וונצואלה. למרות זאת, היא מייצאת כמות נפט שמציבה אותה רק במקום השביעי בעולם.
רוב הנפט מופק בפרובינציות המערביות, בעיקר באלברטה.
לקנדה מתכות רבות בתחום המשאבים, כגון ניקל, זהב ואורניום, והן מיוצאות לרחבי העולם, בעיקר לארצות הברית.
קנדה היא ספקית הנפט והגז הגדולה ביותר של ארצות הברית, כשהיא חולפת על-פני ערב הסעודית, מקסיקו וונצואלה. הביקוש לנפט וגז בארצות הברית עולה, וקנדה מספקת צרכים אלו של האמריקאים. "לא הרבה יודעים זאת, אולם ניו-יורק מוארת באמצעות גז טבעי מאלברטה" אמר רלף קליין, ראש ממשלת אלברטה.
תעשייה

התעשייה בקנדה חשובה מאוד לכלכלה, ומרכז התעשייה נמצא במרכז קנדה, שם תחומי הרכב והמטוסים פורחים.
כמו כן, תעשיית זיקוק הנפט במרכז קנדה ובעיקר באלברטה משגשגת.
מכונות, חלקי כלי רכב ומטוסים ועוד מוצרים מהווים כ-38% מהייצוא של קנדה נכון לשנת 2009.
חברת בומברדייה לייצור מטוסים ורכבות פועלת בעיקר בקנדה.
הסכמי סחר חופשי

נכון לשנת 2023, קנדה חתומה על 15 הסכמי סחר חופשי עם 51 מדינות. יחד, הסכמים אלה מכסים 1.5 מיליארד צרכנים ברחבי העולם.
הסכם סחר חופשי בין קנדה לישראל (נכנס לתוקף ב-1 בינואר 1997)
הסכם סחר חופשי בין קנדה לצ'ילה (נכנס לתוקף ב-5 ביולי 1997)
הסכם סחר חופשי בין קנדה לקוסטה ריקה (נכנס לתוקף ב-1 בנובמבר 2002)
הסכם סחר חופשי בין קנדה לאיגוד הסחר החופשי האירופי (איסלנד, נורווגיה, שווייץ וליכטנשטיין; נכנס לתוקף ב-1 ביולי 2009)
הסכם סחר חופשי בין קנדה לפרו (נכנס לתוקף ב-1 באוגוסט 2009)
הסכם סחר חופשי בין קנדה לקולומביה (נחתם ב-21 בנובמבר 2008, נכנס לתוקף ב-15 באוגוסט 2011)
הסכם סחר חופשי בין קנדה לירדן (נחתם ב-28 ביוני 2009, נכנס לתוקף ב-1 באוקטובר 2012)
הסכם סחר חופשי בין קנדה לפנמה (נחתם ב-14 במאי 2010, נכנס לתוקף ב-1 באפריל 2013)
הסכם סחר חופשי בין קנדה לדרום קוריאה (נחתם ב-11 במרץ 2014, נכנס לתוקף ב-1 בינואר 2015)
הסכם סחר חופשי בין קנדה לאוקראינה (נחתם ב-11 ביולי 2016, נכנס לתוקף ב-1 באוגוסט 2017)
הסכם כלכלה וסחר מקיף עם האיחוד האירופי (נחתם ב-30 באוקטובר 2016, נכנס לתוקף ב-21 בספטמבר 2017)
הסכם מקיף ומתקדם לשותפות טרנס-פסיפיק (נחתם ב-8 במרץ 2018, נכנס לתוקף ב-30 בדצמבר 2018)
הסכם קנדה-ארצות הברית-מקסיקו (נחתם ב-30 בנובמבר 2018, נכנס לתוקף ב-1 ביולי 2020)
הסכם המשכיות סחר בין קנדה לבריטניה (נחתם ב-9 בדצמבר 2020, נכנס לתוקף ב-1 באפריל 2021)
עושר

נכון לשנת 2024, בקנדה ישנם 1,991,416 מיליונרים המהווים 6.3% מהאוכלוסייה הבוגרת, לפי שווי נקי (בדולרים אמריקאים) על סמך הערכה שנתית של עושר ונכסים שנאספה ופורסמה על ידי הבנק השווייצרי קרדיט סוויס.
רשימת 10 המיליארדרים (מתוך 67 סך הכול) הקנדים הבאה מבוססת על הערכה שנתית של עושר ונכסים שחיברה ופורסמה על ידי פורבס בשנת 2024:
דייוויד ומסון ומשפחתה (מקום 22 בעולם),  67.8 מיליארד דולר.
צ'אנגפנג זאו (מקום 50 בעולם),  33 מיליארד דולר.
דייוויד צ'ריטון (מקום 156 בעולם),  12.6 מיליארד דולר.
ג'ים פטיסון (מקום 263 בעולם),  9.3 מיליארד דולר.
ג'וזף צאי (מקום 298 בעולם),  8.5 מיליארד דולר.
אלן בושאר (מקום 322 בעולם),  8 מיליארד דולר.
אנתוני פון מנדל (מקום 334 בעולם),  7.7 מיליארד דולר.
טובי לוטקה (מקום 398 בעולם),  6.9 מיליארד דולר.
צ'יפ וילסון (מקום 403 בעולם),  6.8 מיליארד דולר.
ארתור אירווינג (מקום 612 בעולם),  6.3 מיליארד דולר.
ראו גם

בנק קנדה
הערות שוליים

↑  The World Factbook – Central Intelligence Agency, Canada
↑  Jurney, Corinne. The World's Largest Public Companies 2024, Forbes
↑  Fortune Global 500
↑  בקנדה רוצים אמריקאים כצרכנים בלבד, באתר הארץ, 7 בדצמבר 2005
↑  יעקב שרגל, ניו-יורק, ‏קנדה - ספקית הנפט הגדולה של ארה"ב, באתר גלובס, 14 ביוני 2000
↑  Exports of goods on a balance-of-payments basis, by product, ‏2011-11-02
↑  Government of Canada, Canada's free trade agreements
↑  Global Wealth Report 2024
↑  The Richest People In The World, 2024, Canada
| כלכלת מדינות העולם |
| --- | --- | --- |
| המזרח התיכון | איחוד האמירויות הערביות • איראן • אלג'יריה • בחריין • המדינה האסלאמית  • הרשות הפלסטינית • טורקיה • ירדן • ישראל • כווית • לבנון • לוב • מצרים • מרוקו • סוריה • עומאן • ערב הסעודית • עיראק  • קטר  • תוניסיה • תימן |  |
| אסיה | אוזבקיסטן • אינדונזיה • אפגניסטן • בהוטן • בנגלדש • ברוניי • הודו • הונג קונג • המלדיביים • הפיליפינים • טאיוואן • הרפובליקה העממית של סין • וייטנאם • טג'יקיסטן • טורקמניסטן • יפן • לאוס • מונגוליה • מזרח טימור • מיאנמר • מלזיה  • נפאל • סינגפור • סרי לנקה • פקיסטן • קוריאה הדרומית • קוריאה הצפונית • קזחסטן • קירגיזסטן • קמבודיה • תאילנד |  |
| אירופה | אוסטריה • אוקראינה • אזרבייג'ן • איטליה • איסלנד • אירלנד • אלבניה • אנדורה • אסטוניה • ארמניה • בולגריה • בוסניה והרצגובינה • בלארוס • בלגיה • גאורגיה • גרמניה • דנמרק  • הולנד • הונגריה • הממלכה המאוחדת • יוון • לוקסמבורג • לטביה • ליטא • ליכטנשטיין • מולדובה • מונטנגרו • מונקו • מלטה • מקדוניה הצפונית • נורווגיה • סן מרינו • סלובניה • סלובקיה • ספרד • סרביה • פולין • פורטוגל • פינלנד • צ'כיה • צרפת • קוסובו • קפריסין • קרואטיה • רומניה • רוסיה • שוודיה • שווייץ |  |
| אפריקה | אוגנדה • אנגולה • אסוואטיני • אריתריאה • אתיופיה • בוטסואנה • בורונדי • בורקינה פאסו • בנין • גאנה • גבון • ג'יבוטי • גינאה • גינאה ביסאו • גינאה המשוונית • גמביה • דרום אפריקה • דרום סודאן • זימבבואה • זמביה • חוף השנהב • טוגו • טנזניה • כף ורדה • ליבריה • לסוטו • מאוריטניה • מאוריציוס • מאלי • מדגסקר • מוזמביק • מלאווי • הרפובליקה המרכז-אפריקאית • ניגריה • ניז'ר • נמיביה • סאו טומה ופרינסיפה • סודאן • סומליה  • סיירה לאון • סיישל • סנגל • צ'אד • קומורו • הרפובליקה של קונגו • הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו • קמרון • קניה • רואנדה |  |
| אמריקה | אורוגוואי • איי בהאמה   • איי קיימן • אל סלוודור • אנטיגואה וברבודה • אקוודור • ארגנטינה  • ארצות הברית • בוליביה • בליז • ברבדוס • ברזיל   • ג'מייקה • גואטמלה • גיאנה • גרנדה  • דומיניקה • האיטי  • הונדורס • הרפובליקה הדומיניקנית • ונצואלה • טרינידד וטובגו • מקסיקו • ניקרגואה • סורינאם • סנט וינסנט והגרנדינים • סנט לוסיה • סנט קיטס ונוויס  • פנמה • פרגוואי • פרו • צ'ילה • קובה • קולומביה • קוסטה ריקה • קנדה |  |
| אוקיאניה | אוסטרליה • איי מרשל   • איי שלמה  • ונואטו • טובאלו • טונגה • מיקרונזיה • נאורו • ניו זילנד • סמואה  • פיג'י • פלאו • פפואה גינאה החדשה • קיריבטי |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007283213005171  LCCN: sh85019300 
שדות חקלאיים באלברטה
מפת הסכמי סחר חופשי
   קנדה  אזורי סחר חופשי