stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הנאדי ג'רדאת
ביוגרפיה

ג'רדאת הייתה עורכת דין לאחר שסיימה את לימודיה באוניברסיטת אל-ירמוכ בירדן והפכה לחברה בארגון הג'יהאד האסלאמי הפלסטיני. על פי כרוז שפרסם הג'יהאד האסלאמי, החליטה ג'רדאת לבצע את הפיגוע לאחר שהייתה עדה להריגת אחיה פאדי, פעיל הג'יהאד האסלאמי, ובן דודה וארוסה סאלח, במהלך ניסיון מעצר של האחרון, בכיר בזרוע הצבאית של הארגון "גדודי ירושלים".
תמונתה של ג'רדאת נכללה במיצב אמנותי בשם "שלגיה ושגעון האמת", שהקים ב-2004 האמן היהודי דרור פיילר. המיצב התפרסם לאחר שצבי מזאל, שגריר ישראל בשוודיה, שהוזמן לפתיחה, השחית את היצירה. המעשה והיצירה עוררו מחלוקת רבה.
ב-4 ביולי 2011 פורסם כי גופתה של ג'רדאת תועבר לידי הרשות הפלסטינית יחד עם עוד 83 גופות של מחבלים אחרים, כמחווה של ישראל לרשות לכבוד חג הרמדאן. בעקבות הלחץ הציבורי שעורר הפרסום והדיון במשא ומתן על גופות מחבלים, ביטל שר הביטחון אהוד ברק את העברת הגופות כבר למחרת הפרסום.
ב-13 באוקטובר 2012 משלחת של איגוד עורכי הדין הערבים, ארגון מצרי, העבירו למשפחתה של ג'רדאת את העיטור הגבוה ביותר על ביצוע הפיגוע, לציון גאוות עורכי הדין הערבים על הפיגוע.
הערות שוליים

↑  החתונה בחיפה תלמד את הציונים לקח, באתר nana10‏, 5 באוקטובר 2003
↑  אליאור לוי, ברשימת הגופות: המחבלים ממקסים וקפה הלל, באתר ynet, 4 ביולי 2011
↑  רועי מנדל, על חלקי גופתם המתה: כשהאויב נקבר אצלך, באתר ynet, 8 ביולי 2011
↑  אטילה שומפלבי וחנן גרינברג, ברק הכריע: לא יועברו גופות מחבלי חמאס, באתר ynet, 5 ביולי 2011
מחנה הריכוז אלטהאמר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 מדינה:  פולין 
 נתונים
 קואורדינטות:  50°18′04″N 18°20′40″E﻿ / ﻿50.3010038°N 18.3445159°E﻿ / 50.3010038; 18.3445159
  (למפת פולין מוגדלת) ורשה לודז' ורוצלב גדנסק קרקוב פוזנן ביאליסטוק שצ'צ'ין לובלין קטוביץ קיילצה בידגושץ' אולשטין ז'שוב צ'כיה סלובקיה ליטא בלארוס אוקראינה רוסיה - מחוז קלינינגרד  ג ר מ נ י ה  הים הבלטיאלטהאמר(למפת פולין רגילה) ורשה לודז' ורוצלב גדנסק קרקוב פוזנן ביאליסטוק שצ'צ'ין לובלין קטוביץ קיילצה בידגושץ' אולשטין ז'שוב צ'כיה סלובקיה ליטא בלארוס אוקראינה רוסיה - מחוז קלינינגרד  ג ר מ נ י ה  הים הבלטיאלטהאמר
 
מחנה הריכוז אלטהאמר (בגרמנית: Konzentrationslager Althammer) היה מחנה ריכוז גרמני, תת-מחנה של מחנה ההשמדה אושוויץ, ששכן במערב פולין, בוורתגאו, כ-90 ק"מ ממערב לאושוויץ.
הקמה וכוח אדם

מחנה הריכוז הוקם על ידי האס-אס בספטמבר 1944 כאחד מתת-המחנות הרבים שנבנו סביב שני המחנות הראשיים של מחנה הריכוז אושוויץ. הוא היה ממוקם בסטארה קוז'ניה (Stara Kuźnia), כעשרה קילומטרים מערבית לעיר הפולנית קטוביץ. יוהאן מירבט (Johann Mirbeth) (גר') היה מפקד המחנה.
המחנה אמור היה לשמש לשם אספקת כוח אדם זול להקמת תחנת כוח תרמית. מסיבה זו שוכנו בצריפי המחנה 486 אסירים יהודים. רובם הגיעו מגטו לודז', אך גם אסירים מהונגריה, צרפת ויוון גורשו לאלטהאמר. אסירים גרמנים שנכלאו במחנה החזיקו בתפקידים מיוחסים והיו בדרג גבוה יותר בהיררכיית האסירים.
היחס לאסירים היה גרוע ביותר. הם עברו התעללות וסבלו מתת-תזונה. בעיקר הועסקו בעבודות בנייה והובלה. מיכון עבודה כמעט לא היה קיים. בנוסף, חסרו האסירים ביגוד מגן. 30 אחוז מהכלואים חלו במחלה קשה. טיפוס הבהרות פרץ במחנה. רצח עצורים על ידי סוהרים עבר ללא עונש, וגם מפקד המחנה מירבט עינה והרג עצורים באופן אישי.
פינוי המחנה

ב-19 בינואר 1945 פונה המחנה בחלקו. כ-400 אסירים החלו בצעדת מוות לעבר גלייביץ. יעדם היה מחנה הריכוז דורה-מיטלבאו. מבין האסירים שהיו תשושים מכדי להתחיל בצעדת המוות, הרוב נורו ורק עשרות מעטות מהם הצליחו לברוח. אסירים רבים לא הגיעו למחנות הריכוז שהיו יעד הצעדה, מכיוון שהחלשים נורו על ידי שומריהם בדרך.
מודל כימי קינטי

בכימיה חישובית, מודל כימי קינטי הוא כלי שמתאר שינוים בזמן במערכות כימיות ריאקטיביות על בסיס הידע הכימי והפיזיקלי שנתון עבור המערכת. מודלים כימים קינטיים נמצאים בשימוש נרחב, החל מפירוק תרמי (פירוליזה) של חומרי גלם ודלקים, תופעות חמצון, ועד פירוק של מרכיבים תרופתיים. מודלים מסוג זה מאפשרים את החישוב של תצפיות חשובות, כגון התפלגות זמנית ומרחבית של ריכוזי צורנים כימים, זמן השהייה להצתה (באנגלית: ignition delay time), קצב שחרור חום, ועוד.
רקע

ניתן להבחין בין שני סוגים של מודלים קינטיים כימיים: מודלים קטנים ומודלים גדולים. המודל נחשב כ"גדול" אם מספר הפרמטרים שלו (כלומר, מספר הצורונים והריאקציות) גדול יותר ממספר הנקודות הניסוייות שהתקבלו. בפועל, יש מודלים רבים שמכילים יותר מאות ואף יותר צורנים ולמעלה מאלפים רבים של תגובות כימיות. השלב הראשון בבניית מודל קינטי הוא בניית מנגנון תגובה. מנגנוני תגובה מיוצגים לרוב כרשימה של תגובות כימיות, שלכל אחת מהן יש את קבועי הקצב שלה, שנקבעים לדוגמה על ידי משוואת אריניוס, ומשמשים לחישוב מקדמי קצב התגובה קדימה. אחד הפורמטים הנפוצים לכתיבת מנגנוני התגובה הינו Chemkin (אנ').
יצירת מודל כימי קינטי

בעבר, מנגנוני התגובה נבנו באופן ידני על ידי מומחים עם ידע כימי רלוונטי ונאספו למאגרי מידע. על אף שמקובל לבנות מנגנוני תגובה באופן ידני, היום קיימות חבילות תוכנה לביצוע אוטומציה של תהליך יצור מנגנון התגובה, במיוחד במקרים של כימיה מורכבת עם אלפי ריאקציות. דבר זה הופך את תהליך בניית המודל ליעיל יותר ומפחית את הסבירות לטעות אנוש.
ישנן שתי גישות עיקריות לבניית המודל הקינטי הכימי: על בסיס תבנית ועל בסיס קצב. הראשון מניח את הידע הכימי הקיים של מסלול התגובה ומחייב תבנית מוגדרת על ידי המשתמש; כל התגובה התואמת לתבנית זו נכללת במנגנון התגובה. לעומת זאת, בקצב על בסיס התגובה מתווספות למנגנון על ידי יצירת רשימה באופן איטרטיבי של כל התגובות האפשריות והתוצרים שלהן המתרחשים בין הצורנים הנכללים במודל. צורני הקצה עם שיעור היווצרות הגדול ביותר מעל סובלנות מסוימת המוגדרת על ידי המשתמש נכללים במודל יחד עם התגובות המתאימות שלהם. תהליך זה חוזר על עצמו עד התקיימותו של אחד מקריטריוני הסיום.
אחד האלגוריתמים הנפוצים ליצירת מנגנוני תגובה הוא אלגורתם "ליבה-קצה" (באנגלית: core-edge). לפי האלגוריתם, השלב הראשוני ביצירת מנגנוני התגובה הוא יצרת תגובה כימית חדשה. לאחר מכן נדרש לבדוק את הדברים הבאים: (1) מספר מגיבים, למשל מגיב אחד או זוג של מגיבים (2) מהו מתכון התגובה (למשל, לנתק את הקשר A-B וליצור קשר B-C) (3) תבנית עבור סוג התגובה. לאחר זיהוי תבנית מתאימה, קשרים כימים נבנים ונשברים לפי מתכון התגובה. התוצאה היא מולקולת חדשות ששונות מהמגיבים. למולקולות אלו קורים תוצרים. לאחר מכן, נבדק אם המוצרים קיימים במסד הנתונים. מולקולות שאינן קיימות במסד הנתונים נחשבות כחדשות.
באופן כללי, הצורנים נוצרים במהלך בניית המודל והחשובים שבהם נכללים בתוכו. המודל מפריד בין שני סוגי צורנים: (1) "צורני ליבה", כלומר אלה שכבר קיימים במנגנון התגובה. (2) ו"צורני קצה" – אלה שנוצרים מתגובות של צורני הליבה. "כל האחרים", הם צורנים שלא ניתן ליצר אותם דרך צעד יחיד מצורני הליבה.
התוכנה מוסיפה את הצורנים לפי קריטריוני הבחירה שנקבעים על ידי המשתמש. אם קריטריוני הבחירה לא קפדנים מספיק, התוכנה תוסיף מספר גדול של תגובות וצורנים למנגנון התגובה. אבל אם הקריטריונים קפדנים מדי, התוכנה לא תוסיף מספיק צורנים חשובים למנגנוני התגובה. קריטריון הבחירה להוספת צורן חדש או תגובות למנגנון משפיע על הביצועים של האלגוריתמים שמיצרים את המנגנון. במהלך בניית מודלים קינטיים חשוב לדעת מתי הושלם מנגנון התגובה. למטרה זו קיימים קריטריוני סיום מרובים, כמו זמן סיום, או סיום שמבוסס על המרת מגיבים ראשוניים. בדרך כלל, צריך לקבוע לפחות קריטריון סיום אחד (או כמה שתתאימים למשימה).
יישום

במהלך ארבעת העשורים האחרונים פותחו חבילות תוכנה רבות כדי ליצר מודלים קינטיים. מהחבילות שהפכו לסטנדרט בתעשייה, יש חבילות קוד פתוח כמו EXGAS ,package ו-RMG שאפשר לשלב אותן עם חבילות כמו Cantera בשביל הדמיית המודל ובדיקת יכולות הניבוי שלו.
הערות שוליים

1 2 3 4  William H. Green, Automatic generation of reaction mechanisms, כרך 45, Elsevier, 2019, עמ' 259–294, ISBN 978-0-12-819579-6. (באנגלית)
↑  V Warth, F Battin-Leclerc, R Fournet, P.A Glaude, G.M Côme, G Scacchi, Computer based generation of reaction mechanisms for gas-phase oxidation, Computers & Chemistry 24, 2000-07, עמ' 541–560 doi: 10.1016/S0097-8485(99)00092-3
↑  Mengjie Liu, Alon Grinberg Dana, Matthew S. Johnson, Mark J. Goldman, Agnes Jocher, A. Mark Payne, Colin A. Grambow, Kehang Han, Nathan W. Yee, Emily J. Mazeau, Katrin Blondal, Richard H. West, C. Franklin Goldsmith, William H. Green, Reaction Mechanism Generator v3.0: Advances in Automatic Mechanism Generation, Journal of Chemical Information and Modeling 61, 2021-06-28, עמ' 2686–2696 doi: 10.1021/acs.jcim.0c01480
לאיוש גארדוני

| --- | --- |

 לידה:  27 באוקטובר 1896 בודפשט, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  1945 (בגיל 48 בערך) בור, סרביה 
 שם לידה:  Grünberger Lajos 
 מדינה:  הונגריה 
 
לאיוש גארדוני (מקודם גרינברגר, בהונגרית: Gárdonyi Lajos; בודפשט, 27 באוקטובר 1896 – סרביה, בור (מחנה ריכוז), 1945) היה שחקן קולנוע ותיאטרון יהודי-הונגרי שניספה בשואת יהודי הונגריה.
קורות חיים

לאיוש גרינברגר נולם במשפחה יהודית כבנם של מוריץ גרינברגר ושל פאני רוזנברג. אחד מאחיו היה הצייר גזה פאפ. את לימודיו התיכוניים סיים בבודפשט. הוא למד לאחר מכן (משנת 1920) בבית הספר למשחק של סידי ראקושי. בסוף השנה הופיע במבחן שנתי סופי בתפקיד "סמל לוריו" באופרטה "Nebántsvirág". בשנת 1920, כסטודנט, קיבל חוזה בתיאטרון מרכז העיר. בשנת 1925 הפך לשחקן בתיאטרון הקומדיה של בודפשט, שם הופיע ב-25 בספטמבר בתפקיד ריקרדו במחזה "ג'נטלמנים" של ג'ון גולסוורתי. מאז ואילך, הקריירה שלו נסקה, ועד 1938 נשאר חבר בתיאטרון הקומדיה. בינתיים הופיע בכמה תיאטראות נוספים, במשך הזמן הארוך ביותר, בין 1926 לבין 1937, הופיע על "במת טרז קְרוּט" (Teréz körúti Színpad). הוא שינה את שמו לגארדוני בשנת 1929 (261488/1929). ב-1 ביולי 1929, בבודפשט, נשא את אנה פודור ילידת העיר צגלד, בתם של דיולה פודור ושל מריה פלאגט, שהייתה צעירה ממנה בחמש שנים.
משנת 1939 רוב השחקנים היהודים או ממוצא יהודי לא הורשו להיות חברים בתיאטראות בשל החוקים ה (אנטי) יהודיים (במיוחד החוק היהודי השני והחוק היהודי השלישי). לכן משנת 1940, הקהל שבפניו יכלו להופיע היה יהודי במסגרת אומיקה - ההתאחדות הלאומית היהודית-הונגרית לחינוך בתיאטרון גולדמארק על פי רוב.
לאחר שנלקח למחנות של שירות העבודה (עבודות כפייה לגברים יהודים במסגרת הצבא ההונגרי) הוא נשלח למחנה הריכוז בור, בסרביה, שם מצא את מותו. זיכרונותיו פורסמו תחת הכותרת "קרה במקרה" (בודפשט, 1942).
"הוא היה אפיזודיסט, לפי הסיווג הרשמי, קומיקאי. אבל אני לא זוכר שום עיצוב דמות שלו שבו הוא שירת רק הומור וצחוק. לכל דמות שהעלה לבמה היה רקע מיוחד, אווירה שיכולה הייתה לעורר תחושת מגע ורחמים גם עם הדמות הכי צוחקת". כתב עליו מבקר האמנות לאיוש באלינט בספרו בשנת 1964.
מתפקידיו בתיאטרון

ג'ון גולסוורתי: ג'נטלמנים - ריקרדוס
בלה סנש: נערה עשירה - המורה קובאץ'
פרנץ מולנר: הטחנה האדומה - קצין הדואר
מולייר: ז'ורז' דאנדין - קולין
פרנץ מולנר: ליליום - הוגו
ז'יגמונד מוריץ: אורי מורי - עורך דין
אלמר בורוש: אדם, שצוחק כל הזמן - מטופל
אוסקר רוגוז: יום שישי ה-13 - רואת חשבון
מתפקידיו הקולנועיים

1938 הרע של הכפר - בעל בית מרזח
1937 אני יכול לראות אותך פעם בשבוע - מר איליצקי
1936 דייט על הדנובה - בלאק
1936 סנסציה - עורך ראשי
1936 סייח צהוב - פיצק זינגר
1936 איש תחת לגשר - מנדל
1936 קפה מוסקבה - איז'אק, המבריח
1936 אבקש פנים ידידותיות - אביה של מרי
1935 אני אוכל לחיות ללא מוזיקה - פודור
1935 קונדיטורייה בבודה - שחמטאי
1935 מטריית פטרוס הקדוש - מוריץ מינץ
1935 תודה שדרסת אותי
1934 התלמידים של איגלו - אדולף
1933 דודה איזה
1932 מטר אביבי - לקוח בבית הקפה
1931 רב המשרתים, היפוליט
1931 האליל הכחול - הקמן, ידידו של ביג טום
1930 האישה הצוחקת
1930 יש רק נערה אחת בעולם - סוכן
1923 ההרפתקה האחרונה של ארסן לופן
לקריאה נוספת

Magyar életrajzi lexikon I. (A–K). Főszerk. Kenyeres Ágnes. Budapest: Akadémiai. 1967. (לקסיקון ביוגרפי הונגרי. עורכת ראשית אגנש קניירש. 1967)
Szerk. Schöpflin Aladár (1929–1931). Magyar színművészeti lexikon (PDF). Budapest. p. 101. (לקסיקון אמנות הבמה ההונגרי. עורך אלדאר שפפלין)
Magyar színházművészeti lexikon. Főszerk. Székely György. Budapest: Akadémiai. 1994. ISBN 963-05-6635-4 (לקסיקון אמנות התיאטרון. עורך ראשי ג'רג' סקיי. 1994)
Blaha Lujza emlékalbum. Szerk. Porzsolt Kálmán. Bp., Blaha Lujza Emlékbizottság, 1927.
Gulyás Pál: Magyar írók élete és munkái – új sorozat I–XIX. Budapest: Magyar Könyvtárosok és Levéltárosok Egyesülete. 1939–1944., 1990–2002, a VII. kötettől (1990–) sajtó alá rendezte: Viczián János
Ki-kicsoda? Kortársak lexikona, h. n. [Budapest], Béta Irodalmi Rt., é. n. [1937]
Magyar filmlexikon I–II. Szerk. Veress József. Budapest: Magyar Nemzeti Filmarchívum. 2005. ISBN 963-7147-45-4
Mudrák József - Deák Tamás: Magyar hangosfilm lexikon 1931-1944. Máriabesnyő-Gödöllő, Attraktor, 2006.
(szerk.) Németh Antal: Színészeti lexikon I–II. Színjátszás, színpadművészet, rendezés, film, tánc, varieté, színészies népszokások, Győző Andor Kiadása, Budapest, 1930
Révai új lexikona VIII. (Gal–Gyi). Főszerk. Kollega Tarsoly István. Szekszárd: Babits. 2001. ISBN 963-901-517-2
Új magyar életrajzi lexikon II. (D–Gy). Főszerk. Markó László. Budapest: Magyar Könyvklub. 2001. ISBN 963-547-414-8
הערות שוליים

↑  "Gárdonyi Lajos". Magyar Életrajzi Index.
↑  A házasságkötés bejegyezve a Bp. VI. ker. állami házassági akv. 935/1929. folyószáma alatt.
↑  Bálint Lajos (1964). "Művészbejáró". Szépirodalmi Könyvkiadó.
דינר המדינה האסלאמית

| --- | --- |
 משתמשים:  המדינה האסלאמית המדינה האסלאמית
 כינוי:  דינר זהוב
 מטבעות ושטרות
 שטרות בשימוש:  אין
 מטבעות בשימוש:  1, 5 דינר 1, 5, 10 דירהם 10, 20 פילס
 בנק מרכזי
 בנק מרכזי:  משרד האוצר של המדינה האסלאמית
 
דינר המדינה האסלאמית (בערבית: دينار الدولة الإسلامية, דִינַאר אִד-דַוְלַה אִל-אִסְלַאמִיֵה), הנקרא גם בפשטות הדינר הזהוב (בערבית: دينار ذهبي, דִינַאר דַ'הְבִּי), הוא המטבע דה-יורה של המדינה האסלאמית, ארגון טרור ומעין מדינה לשעבר בשנים 2014–2019. הוא מחולק לדירהם ולפילס, ומקורו בדינר הזהב ההיסטורי. בשנת 2016, דינר זהוב אחד הוחלף ב-190 דולר אמריקאי או 91 לירות שטרלינג בריטיות.
רקע

המדינה האסלאמית (דאעש) הוא ארגון טרור שנפרד מאל-קאעדה ב-2013, והתבססה בתור המדינה האסלאמית של עיראק וסוריה, ולאחר מכן, המדינה האסלאמית ביוני 2014. עד 2015, היא שלטה בכמות גדולה של שטחים בעיראק ובסוריה.
המדינה האסלאמית הכריזה על תוכניותיה להנפיק מטבע משלה בגיליון 2014 של המגזין שלה, דאבק. פורסם עיצוב מטבעות עשויים זהב, כסף ונחושת. בשנת 2015, סרטון שפורסם על ידי דאעש, "עליית הח'ליפה והחזרת דינר הזהב" בו הוכרז כי המטבעות הללו נקבעו לשחרור. שער החליפין המתוכנן לדולר אמריקאי עמד על כ-139 דולר לדינר זהוב אחד. מומחים שקלו שתי אפשרויות להופעתו של מטבע כזה: למטרות תעמולה או לניסיון להדגיש את הממלכתיות של מה שנקרא מדינה. לפי פרסומים של דאעש - הכוונה מאחורי המטבע הייתה אמורה לאפשר למדינות להיות בלתי תלויות בהשפעת המערב על העולם המוסלמי. בשנת 2015, משטרת טורקיה מצאה מטבעה תת-קרקעית המייצרת את מטבעות הדינר הזהוב בשהינביי, עיירה ליד גזיאנטפ, שתיהן ליד הגבול עם סוריה.
בפועל, לעומת זאת, המטבע ראה מחזור מוגבל. באזורים שבהם ראה מחזור, נאסר להשתמש במטבעות אחרים למעט הדולר. אזורים אחרים ראו שימוש בסוגים שונים של מטבעות כמו הלירה הסורית והדינר העיראקי.
מטבעות ושטרות

שוחררה סדרה של מטבעות מחולקים בין דינר זהוב, דירהם כסוף ופילס נחושת, כשהם רואים תפוצה מוגבלת בסוריה, כאשר הלירות הסוריות של המקומיים נלקחו והוחלפו בדינר במקרים מסוימים.
היו גם דיווחים המצביעים על כך שהמטבע שפרסמה הקבוצה היה שונה מאוד בתפוצתו בפועל.
מטבעות ושטרות > מטבעות

| תמונה | ערך | קוטר (מ"מ) | עובי (מ"מ) | מסה (ג') | הרכב | מסגרת | פני המטבע | תיאור |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | 1 דינר | 19 | 1.15 | 4.25 | זהב | מקווקו | כיתוב והנפקה | 7 אוזני חיטה, ערך, שנת טביעה |
|  | 5 דינרים | 29 | 2.3 | 21.25 | זהב | מקווקו | כיתוב והנפקה | מפת העולם, ערך, שנת הטבעה |
|  | 1 דירהם | 18 | 1 | 2 | כסף | מקווקו | כיתוב והנפקה | חנית ומגן, ערך, שנת טביעה |
|  | 5 דירהם | 26 | 1 | 10 | כסף | מקווקו | כיתוב והנפקה | המסגד האומיי עם מינרט איסה, ערך, שנת טביעה |
|  | 10 דירהם | 38 | 2.4 | 20 | כסף | מקווקו | כיתוב והנפקה | מסגד אל-אקצא, ערך, שנת טביעה |
|  | 10 פילס | 29 | 3 | 10 | נחושת | חלק | כיתוב והנפקה | סהר, ערך, שנת טביעה |
|  | 20 פילס | 37 | 2.6 | 20 | נחושת | חלק | כיתוב והנפקה | 3 עצי דקל, ערך, שנת טביעה |
מטבעות ושטרות > שטרות

נכון ליוני 2016, לא פורסמו הודעות של בכירי דאעש על הדפסת שטרות לסדרת הדינר הזהוב. חלק מהמומחים מכירים בהנפקת כספי נייר במצב הנוכחי כלא ראויה, יתרה מכך, הנפקת שטרות עומדת בסתירה למושג "דינר זהוב".
הערות שוליים

1 2  "The Rise of the Khilafah and the Return of the Gold Dinar". Islamic State of Iraq and the Levant. 2015.
↑  "El Estado Islámico ya tiene su propia moneda oficial". Minuto Uno. 2016-07-09.
↑  Staufenberg, Jess (2015-09-02). "Isis shows off currency with gold dinar coins worth £91 each - in quest for 'world domination'". The Independent.
↑  Dearden, Lizzie (2016-09-27). "Isis vs Islamic State vs Isil vs Daesh: What do the different names mean – and why does it matter?". The Independent.
↑  Dabiq. Islamic State of Iraq and the Levant. 2014. p. 19.
↑  Moos, Olivier (2018-12-23). "The Return of the Gold Dinar – An analysis of the Islamic State coin production". Religioscope.
↑  Starck, Jeff (2014-11-17). "Can ISIS issues [sic] its own coins?". Coin World.
↑  "Some coins should be off-limits to collectors". Coin World.
↑  Mortimer, Caroline (2015-10-08). "Secret printing presses making Isis currency seized by Turkish police". The Independent.
↑  Smith, Hannah Lucinda (2015-10-08). "Turkish police raid illicit mint making Isis currency". The Times.
↑  "Turkey arrests six over 'minting coins for ISIS'". The Straits Times. 2015-10-07.
1 2  "ISIS introduces 'Golden Dinar' currency, Hopes it will collapse U.S. dollar". The Foreign Desk. 6 ביולי 2016. אורכב מ-המקור ב-7 באוגוסט 2018. נבדק ב-15 באוקטובר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "NEW IMAGES OF ISIS COINAGE". Numismatic Bibliomania Society. 2018-02-04.
↑  "AN ANALYSIS OF ISIS COIN PRODUCTION". Numismatic Bibliomania Society. 2018-12-30.
יהודה עמיטל

הרב יהודה עמיטל (ג' בחשוון ה'תרפ"ה, 31 באוקטובר 1924 – כ"ז בתמוז ה'תש"ע, 9 ביולי 2010) היה ראש הישיבה המייסד של ישיבת הר עציון, הוגה דעות, מייסד מפלגת מימד ושר בממשלת ישראל העשרים ושש.
תולדות חייו

נולד בשם יהודה קליין ביום ג' בחשוון תרפ"ה (31 באוקטובר 1924) בעיר גרוסוורדיין שברומניה, ליקותיאל זאב ודבורה קליין. אביו היה מנהל החשבונות של הקהילה היהודית בעיר, ואמו ניהלה בית תמחוי שפעל בעיקר בימות החורף. סבו מצד אמו היה נכד הרב יהודה מודרן ועל שמו הוא נקרא. בנערותו למד בישיבה בעיר הולדתו שהוקמה על ידי הרב חיים יהודה לוי, נכד הרב משה שמואל גלזנר, שחזר ללמד בהונגריה לאחר שלמד בישיבת מיר שבליטא ורבי חיים עוזר גרודזנסקי המליץ לו לחזור ולהנחיל את שיטת הלימוד הליטאית בארץ מולדתו. אחד ממוריו של הרב עמיטל בישיבה היה הרב בער ברקוביץ (אביו של הרב פרופ' אליעזר ברקוביץ).
בשנת 1940 סופחה טרנסילבניה הצפונית בחזרה להונגריה. לאחר השתלטות הנאצים על המדינה נלקחו יהודים רבים למחנה עבודה בכפייה. הוא שהה במחנה כשמונה חודשים. המחנה שוחרר ביום שמחת תורה בשנת תש"ה (4 באוקטובר 1944), על ידי הצבא הסובייטי. הוא נסע לבוקרשט ומשם העפיל לארץ ישראל, שאליה הגיע בנר שני של חנוכה תש"ה (12 בנובמבר 1944). לאחר שהות קצרה במחנה המעצר בעתלית בא לירושלים.
בירושלים החל ללמוד בישיבת חברון. שמע שיחות אצל הרב יעקב משה חרל"פ, תלמידו של הראי"ה קוק. תקופה קצרה שירת בהגנה אחר כך עבר ללמוד בישיבת קלצק ששהתה אז בפרדס חנה, ושם גם התחתן עם מרים, בתו של ראש הישיבה רבי צבי יהודה מלצר. בהמשך הוסמך לרבנות על ידי סב אשתו הרב איסר זלמן מלצר. כאשר עברה ישיבת קלצק לרחובות, עקב מינויו של הרב צבי יהודה מלצר, לרב העיר, עבר גם הוא לרחובות. בשנות ה-60, עבר לירושלים, והשתקע בשכונת גבעת מרדכי.
יום אחרי הכרזת המדינה בה' באייר תש"ח 1948 התגייס לצה"ל והשתתף במלחמת העצמאות במסגרת חטיבה 7 בקרבות בלטרון והגליל המערבי. את חוויותיו כחייל במלחמה סיכם במאמר בשם "לדרכו של החייל הדתי במלחמת הקוממיות". לאחר המלחמה התמנה לספרא דדיינא (מעין רשם) בבית הדין הרבני ברחובות, ובהמשך מונה לר"מ בישיבת הדרום שם לימד בין היתר את הרב צבי ישראל טאו (נשיא ישיבת הר המור) והיה שותף פעיל בהתפתחות מוסד זה. בזמן כהונתו בישיבת הדרום הגה את רעיון "ישיבות ההסדר", והשתתף בהקמתן.
תולדות חייו > ישיבת הר עציון

לאחר מלחמת ששת הימים ביקשו ממנו הוגי רעיון ישיבת הר עציון שבגוש עציון, ובהם משה מושקוביץ, יואל בן נון וחנן פורת, לעמוד בראש הישיבה. לאחר שהסכים קמה הישיבה בכפר עציון, ולאחר שנתיים עברה לאלון שבות. לאחר הקמת הישיבה הזמין את הרב אהרן ליכטנשטיין להצטרף אליו בראשות הישיבה, והשניים שימשו יחד בראשות הישיבה עד לפרישתו מהתפקיד. בהנהגתם התאפיינה הישיבה בפתיחות חינוכית, שאיפשרה למגוון תפיסות הגותיות ופוליטיות לדור בכפיפה אחת. בין השאר תמך הרב עמיטל בהקמת מכללת יעקב הרצוג ליד הישיבה, ואיפשר לימוד תנ"ך בראייה ביקורתית – "תנ"ך בגובה העיניים" – הנחשב כבלתי ראוי בעיני חלק מהציבור הדתי ובעיני הציבור החרדי.
תולדות חייו > פעילות פוליטית

סמוך למלחמת לבנון הראשונה בתשמ"ב 1982, הוא טען שיש לעיתים עימות בין ערך קדושת חיי האדם לבין ערך קדושת הארץ, ובעימות זה יש להעדיף את קדושת חיי האדם. מאז נהג הרב עמיטל להביע עמדות בעד מסירת שטחים תמורת שלום; דעות שהציבו אותו בעמדת מיעוט בציבור הדתי. בשנת 1988 היה ממייסדי תנועת מימד, שאת רשימתה לכנסת הוביל, אך היא לא עברה את אחוז החסימה.
בנובמבר 1995, לאחר רצח רבין, התמנה עמיטל לשר בלי תיק בממשלתו של שמעון פרס, מתוך מטרה לגשר על המתיחות שנוצרה בין דתיים לחילוניים. בדצמבר 1995, מונה לחבר בוועדת שרים לבחינת ההשלכות המשפטיות והאחרות של פסיקת בג"ץ בנושא הגיור; בינואר 1996 מונה על ידי הממשלה ליושב ראש ועדת היגוי עליונה ליחסי ישראל והתפוצות.
ב-1999 הצטרפה מימד לישראל אחת בראשות אהוד ברק; הרב עמיטל היה שותף למהלך, אך בסופו של דבר פעילותו בתנועה פחתה עד שפסקה כליל. חתנו, הרב יהודה גלעד, היה חבר הכנסת מטעם מימד, עד שפרש בגלל המשך ההליכה עם מפלגת העבודה. בעיתונות התפרסם שגם הרב עמיטל התנגד להליכה משותפת זו. לקראת בחירות 2006, השתתף בכינוס בחירות של תנועת העבודה-מימ"ד לאחר הפסקה של כמה שנים בהן נמנע מעיסוק בנושאים פוליטיים ובמימד הודיעו כי הרב עמיטל עדיין חבר במפלגה.
תולדות חייו > שנותיו האחרונות

כשהגיע לגיל 80 ביקש מהנהלת הישיבה להחליט, בטרם יעזוב את תפקיד ראש הישיבה, מי יהיו ראשי הישיבה הבאים. הוקמה ועדה שבחרה את הרב יעקב מדן והרב ברוך גיגי. הללו שימשו עמו יחדיו בשנתיים האחרונות לכהונתו. בסוף שנת תשס"ח פרש הרב עמיטל מראשות הישיבה, לאחר הידרדרות במצבו הבריאותי. לאחר פרישתו צורף הרב משה ליכטנשטיין, בנו של הרב אהרן ליכטנשטיין, כראש ישיבה רביעי.
הרב עמיטל נפטר בכ"ז בתמוז ה'תש"ע (9 ביולי 2010) ונטמן בהר המנוחות. עם מספידיו נמנו נשיא המדינה שמעון פרס, ראש הממשלה בנימין נתניהו ושר הביטחון אהוד ברק. בפברואר 2011 קראה עיריית ירושלים על שמו של הרב עמיטל בית ספר בשכונת חומת שמואל. בית הספר היסודי הממלכתי־דתי "כרמי יהודה" בגוש עציון נקרא גם כן על שמו. במלאת שנה לפטירתו הוציאה ישיבת הר עציון ספר לזכרו בשם "לעבדך באמת", שבו קובצו כ-60 מאמרים על דמותו ומשנתו של הרב עמיטל.
הגותו > השואה

הרב עמיטל סבר שהשואה הייתה אירוע שיש לראות את רישומו בכל היבט דתי לאחר השואה. הוא התבטא ואמר שהשואה הייתה אירוע שחמור יותר מחורבן בית המקדש.
פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
הגותו > משל התינוק הבוכה

יסוד בסיסי בהגותו הוא סיפור "התינוק הבוכה". לדבריו של הרב עמיטל סיפור זה הוא העיקרון המכונן של הישיבה:
פעם, בהיות אדמו"ר האמצעי שקוע בלימודו, וקרן זווית בחדרו הייתה עריסה ובה תינוק, נפל התינוק מתוך העריסה ופרץ בבכי, אבל אדמו"ר האמצעי לא הרגיש בדבר.
אולם, אביו, רבנו הזקן, אף שדירתו הייתה בקומה העליונה וגם הוא הי' שקוע באותו שעה בלימודו, שמע צעקת התינוק. הפסיק לימודו וירד ונכנס לחדרו של בנו, הרים את התינוק, טיפל בו והרגיעו והשכיבו בעריסה, ולא זז משם עד שראה את נכדו בשלוה.
ועדיין לא הרגיש רבי דובער לא באביו ולא בבנו. לאחר זמן ובשעת הכושר הוכיח רבנו הזקן את בנו בהסבירו אשר לא זו הדרך להיות שקוע בענייני לימוד וכו' עד כדי כך שאין שומע קול ילד בוכה.
העיקרון המובע בסיפור, על פי הרב עמיטל, הוא כי גם תלמידי ישיבות אשר מקדישים את כל עיתותיהם ללימוד תורה אינם רשאים להתעלם מצרכיו האנושיים של הזולת. לימוד תורה תוך כדי התעלמות מצרכי הזולת מצביע על פגם יסודי בלימוד עצמו.
הגותו > אחריות אישית

יסוד חשוב נוסף מתבטא בשם ספרו "והארץ נתן לבני אדם". הוא מדגיש את המוסר הטבעי של האדם שצריך להדריך אותו בחייו. צריך להתנהג לפי המוסר הטבעי של האדם, כאשר התורה לא באה להחליף אותו, אלא להוסיף עליו רמה התנהגותית גבוהה יותר.
במקרים של התנגשות, סבר הרב עמיטל שיש להדגיש שני דברים: א. התורה שבעל פה מעדנת את הבנתנו הראשונית ומסייגת את הדינים המופיעים בתורה. ב. יש הבדל בין יכולתו של אלוהים לשלנו: ”הקב"ה ממית ומחיה, והוא יכול לדרוש מאדם לקחת חייו של מישהו. ולכן, גם כאשר התורה מצווה אותנו לפעול בניגוד למוסר הטבעי שלנו, אין הכוונה שעלינו לתקן את הגישה המוסרית שלנו ולהתאים אותה לציווי של התורה...” מתוך החשיבות שהוא מייחס למוסר הטבעי, הוא קובע כי ישנם איסורים בסיסיים, שדווקא כיוון שהם יסודיים, לא נכתבו בתורה אלא הם קודמים לה – כגון אכילת בשר אדם שאף שאינם איסורים מן התורה שבכתב, אולי אף יגברו על איסורים כאלו במצבים מסוימים.
הרב עמיטל ראה חשיבות גדולה בעמידה טבעית מול הקב"ה ועשיית המצוות מזווית אישית, אם כי תוך מחויבות למסגרת ההלכתית המקובלת על כל פרטיה. מתוך עמדה זו, הרב עמיטל מדגיש את הצורך ביכולת החלטה עצמאית של האדם, כדי שיגיע למסקנותיו בעצמו ולא מתוך כניעה לדעת אחרים. הוא הביע את גאוותו על כך שבבית המדרש שגידל יכולים התלמידים לחלוק גם על ראש הישיבה.