stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ליביוס סוורוס
תחת שליטת ריקימר

ריקימר הביא אמנם לבחירתו של סוורוס כקיסר, אך המשיך להיות השליט בפועל. עדות לכך ניתן למצוא במטבעות שנטבעו בתקופת קיסרותו של ליביוס סוורוס, שעל צידם האחורי מופיע חותמו של ריקימר.
עדות נוספת לשליטתו של ריקימר עולה מתוך תיאור תבוסתו ומותו של ברגור, מלך האלאנים, על ידי ההיסטוריון מרקלינוס קומס:
(עברית: ברגור, מלך האלאנים, נהרג בידי המלך ריקימר) "Beorgor rex Alanorum a Ricimere rege occiditur "
הוונדלים

הוונדלים המשיכו במעשי הביזה גם בתקופת שלטונו של סוורוס. מצד אחד, מלכם גאיזריק טען כי הפשיטות על רומא מוצדקות מאחר שלא קיבל את חלקו בירושתו של ולנטיניאנוס השלישי. מצד שני הוא עדיין קיווה להושיב את אוליבריוס על כס הקיסרות המערבית.
פשיטות הונדלים פגעו קשות בכלכלתם של בעלי הקרקעות האיטלקים, רובם סנטורים. כמה נציגים של האריסטוקרטיה האיטלקית פנו לקיסר בתחינה להגיע לפשרה עם גאיזריק. סוורוס שלח את הפטריקיאן טיטאן אל מלך הונדלים אך זה דחה את הצעת השלום.
יחסים עם האימפריה המזרחית

אף על פי שלאון הראשון, קיסר האימפריה הביזנטית לא הכיר רשמית בסוורוס, השניים בכל זאת שיתפו פעולה בבחירת הקונסולים השנתית:
על פי המסורת הרומאית, אחת לשנה, כל אחד מ-2 הקיסרים בוחר קונסול ושולח אותו לחצרו של האחר. על אף שלא קיבל הכרה במזרח, מינה ליביוס סוורוס את עצמו כקונסול של שנת 462 (השנה הראשונה שלו בתור קיסר).
בשנה שלאחר מכן, 463, בחר סוורוס לקונסול חבר בכיר של האריסטוקרטיה האיטלקית, ססינה דסיוס באסיליוס, פרפקט איטליה.
בשנים 464 ו-465 לא מינה סוורוס קונסולים וקיבל את שני הקונסולים שנבחרו על ידי ביזנטיון.
מותו

הפרטים על מותו של ליביוס סוורוס לוטים בערפל, אך ההסכמה הרווחת בקרב רוב ההיסטוריונים המודרניים היא כי מותו ב-465 היה כתוצאה מגורם טבעי.
אמנם, במאה ה-6 טען קאסיודורוס כי סוורוס הורעל בבוגדנות בארמון על ידי ריקימר, אך שלוש שנים לאחר מותו של סוורוס כתב המשורר סידוניוס אפולינאריס שהוא מת מוות טבעי. לדברי היסטוריונים מודרניים, לריקימר לא הייתה שום סיבה להרוג את סוורוס, שהיה למעשה שליט בובה, אלא אם הוא היווה מכשול לפיוס של ריקימר עם לאון.
ראו גם

האימפריה הרומית המערבית
קיסרי רומא
שקיעת האימפריה הרומית
לקריאה נוספת

Mathisen, Ralph W., "Libius Severus (461–465 A.D.)", De Imperatoribus Romanis, 1997
D. Woods, "A Misunderstood Monogram: Ricimer or Severus?," Hermathena 172 (2002), 5–21.
Ralf Scharf, "Zu einigen Daten der Kaiser Libius Severus und Maiorian, Rheinisches Museum für Philologie, 139 (1996), pp. 180–8.
https://web.archive.org/web/20120412041230/http://papyri-leipzig.dl.uni-leipzig.de/receive/UBLPapyri_schrift_00002250;jsessionid=D43D2172E6A5E08C1E4AD3DF76DBC021?XSL.Style=print
הערות שוליים

↑  The nomen "Flavius" is attested in a surviving papyrus scroll from Egypt, 462
↑  The cognomen "Serpentius" is attested in the Chronica Paschale and by Theophanes Confessor (AM 5955)
↑  Cassiodorus, Chronicle; Chronica Gallica of 511, 636.
↑  Laterculus imperatorum.
↑  Theophanes, Chronografia, AM 5955; Chronica Gallica of 511, 636.
↑  Marcellinus, Chronicle, s.a. 465. Jordanes, Romana, 336.
↑  Jordanes, Getica, 236.
↑  Cassiodorus, Chronicles, s.a. 465.
↑  Sidonius Apollinaris, Carmina, ii.317–318.
↑  O'Flynn, John Michael, Generalissimos of the Western Roman Empire, University of Alberta, 1983, ISBN 0-88864-031-5, pp. 111–114.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb17168936z (data)  GND: 133878724  ISNI: 0000 0000 7820 2228  LCCN: nb2010016594  VcBA: 495/32468  VIAF: 1214340   WorldCat (עם VIAF): 1214340 
מונוגרמה של ריקימר על הצד השני של מטבע שעליו ליביוס סוורוס
חגית (דמות מקראית)

חַגִּית היא אישיות מקראית, מנשותיו של דוד המלך ואם בנו הרביעי, אדוניה.
במקרא

חגית מוזכרת במקרא חמש פעמים. פעם אחת בספר שמואל, שלוש פעמים בספר מלכים ופעם אחת בספר דברי הימים. בכל הפעמים היא מוזכרת כאמו של אדוניה, שנולד בחברון בזמן שדוד נלחם בבית שאול:
ברשימת הבנים של דוד, בספר מלכים וגם בדברי הימים, מיוחס אדוניה לחגית כמו אבשלום לאמו, במלה "בן" ולא בלמ"ד הקניין כפי שיוחסו שני הבנים הראשונים, וזאת כנראה לשם גיוון.
נראה כי חגית נישאה לדוד לאחר עלייתו למלוכה ביהודה.
עוד בחיי אביו, ניסה אדוניה לרשת את המלוכה:
לפי חז"ל, הביטוי "ואותו ילדה אחרי אבשלום" תפקידו להצביע על כך ששני בנים אלה של דוד הם מאותו הסוג ושמעשיהם היו זהים, כפי שהודגם בהיותם טוענים לכתר.
לאחר מות דוד, בזמן ששלמה אחיו ישב על כס המלוכה, ביקש אדוניה לשאת את אבישג השונמית, הנערה המשרתת של אביו:
אדוניה מכונה אמנם "בֶן חַגִּית", אולם לא ניתן רמז לכך שאמו הייתה מעורבת בניסיונו להשיג את המלוכה או בניסיונו, הפוליטי ככל הנראה, לקבל את אבישג משלמה.
במחזור ויטרי סימן שנ, חגית מצוינת כצדיקה. ברשימה זו, שאנשיה כולם ידועים ורמי מעלה, חגית היא האשה היחידה.
אזכורים מאוחרים

ברומן התנ"כי "מלכים ג" (2008) העניקה הסופרת יוכי ברנדס תכונות חיוביות לחגית, כשכתבה על אדוניה: "מאמו ירש טוב לב ועדינות".
השם חגית

משמעות השם "חגית": ילד שנולד ביום חג ומועד.
השם נגזר מן השורש חגג והוא צורת נקבה של השמות חַגִּי וחַגַּי.
הערות שוליים

↑  ספר שמואל ב', פרק ג', פסוק ד'.
↑  ספר מלכים א', פרק א', פסוק ה', פסוק י"א; פרק ב', פסוק י"ג.
↑  ספר דברי הימים א', פרק ג', פסוק ב'.
↑  ספר שמואל ב', פרק ג', פסוקים א'–ה'.
1 2  ספר דברי הימים א, מפורש בידי יהודה קיל, הוצאת מוסד הרב קוק, ירושלים תשמ"ו 1986, פרק ג, פסוק ב, עמ' עא.
↑  חגית, באנציקלופדיה היהודית (באנגלית)
↑  ספר מלכים א', פרק א', פסוקים ה'–י"א.
↑  תלמוד בבלי, מסכת בבא בתרא, דף ק"ט, עמוד ב'.
↑  אדוניה, באנציקלופדיה היהודית (באנגלית)
↑  ספר מלכים א', פרק ב', פסוקים י"ג–כ"ב.
↑  חגית, באנציקלופדיה הקתולית
↑  חגית (דמות מקראית), ב"אנציקלופדיה יהודית" באתר "דעת"
↑  יוכי ברנדס, מלכים ג, הוצאת כנרת זמורה-ביתן דביר, 2008, פרק כ, עמ' 286.
↑  ספר שמואל, מפורש על ידי א. ש. הרטום, הוצאת יבנה תל אביב, שמואל ב, פרק ג, פסוק ד.
קונסטנטיוס כלורוס

.
מטבע כסף שמקורו באנטיוכיה ועליו דמותו של קונסטנטיוס כלורוס מצד אחד ותיאור של טקס דתי המבוצע על ידי ארבעת שליטי הטטררכיה בצד השני
מפה המתארת את חלוקת השטחים בטטררכיה הראשונה.
קוֹנְסְטַנְטִיוּס כְלוֹרוּס, (קונסטנטיוס "החיוור" Kōnstantios Khlōrós) או קונסטנטיוס הראשון, בשמו המלא פְלַאבְיוּס וַלֶרְיוּס קוֹנְסְטַנְטִיוּס הרקליוס אוגוסטוס, (Marcus Flavius Valerius Constantius Herculius Augustus) היה קיסר רומי בטטררכיה הראשונה ולאחר מכן גם אוגוסטוס. נולד בדרדניה ב-31 במרץ 250 ומת ב-25 ביולי 306. קונסטנטיוס שלט כקיסר עם מקסימיאנוס בין השנים 293 ל-305 וכאוגוסטוס במערב עם גלריוס מ-305 עד למותו. היה אביו של אחד מגדולי הקיסרים של האימפריה הרומית, קונסטנטינוס הגדול.
רקע

במהלך המאה השלישית לספירה חוו שליטי האימפריה הרומית קושי מתמשך בקיום מערכת שלטון ריכוזית אחת אחידה על כלל שטחי האימפריה, שהשתרעה בשלב זה משטחי הבריטניות וההיספניות (בריטניה ופורטוגל של ימינו, בהתאמה) במערב ועד מסופוטמיה (עיראק של ימינו) במזרח. גודלה של האימפריה סיפק אתגרים רבים לקיומה בהם מלחמות ופלישות רבות, ריבוי טוענים לכס הקיסרות ומשברים כלכליים שונים. גם לפיחות המתמשך בערך המטבע הרומי היה חלק ביצירת אי-יציבות באימפריה במהלך המאה השלישית לספירה. גורמים אלו בשילוב עם גורמים נוספים היוו יחד משבר מתמשך באימפריה הרומית שזכה לכינוי משבר המאה ה-3. משבר זה נמשך עד עלייתו לשלטון של דיוקלטיאנוס (284–305 לספירה), שביקש לפתור את משברי האימפריה באמצעות שורה של רפורמות, כשהמרכזית שבהן הייתה כינון מבנה שלטוני חדש שזכה לשם 'טטררכיה' ("שלטון הארבעה"). לצורך כך, בראשית שלטונו, בשנת 285, צירף דיוקלטיאנוס אליו לשלטון את איש הצבא מקסימיאנוס. דיוקלטיאנוס אימץ אותו כאח, ויש לשער כי שמו המלא של מקסימיאנוס, מרקוס אורליוס ולריוס מקסימיאנוס (Marcus Aurelius Valerius Maximianus) אומץ כאשר ניאות להצטרף לשלטון דיוקלטיאנוס.
קורות חיו > טרם עלייתו לשלטון

קונסטנטינוס נולד בפרובינציה דַּרְדָּנִיה, אביו יוטרופיוס היה ככל הנראה אציל מקומי ואמו קלאודיה הייתה ככל הנראה אחיינית של הקיסרים קלאודיוס השני גותיקוס וקווינטילוס. מחקר מאוחר מטיל ספק בשושלת יוחסין זו, יש השערה כי קישור זה נועד לשפר ולפאר את מוצאו של קונסטנטינוס הגדול והומצא ונכתב בתקופה מאוחרת יותר, על פי תאוריה זו מוצאו של קונסטנטיוס כלורוס היה צנוע ולא ראוי למי ששאף והנהיג את האימפריה.
הוא הצטרף לצבא האימפריה ובזכות כישוריו טיפס בסולם הדרגות וזכה להיות חלק מיחידת שומרי הראש של הקיסר אורליאנוס שהייתה קרויה פרוטקטורה אגוסטי נוסטרי (לטינית: Protectores Augusti Nostri) על פי הכתבים ההיסטוריים בני התקופה הוא נלחם במערכות הצבאיות כנגד האימפריה התדמורית שנערכו בשנות השבעים של המאה השלישית. בעת תקופת שלטונו הקצרה של הקיסר קארוס הוא התמנה למושל הפרובינציה דלמטיה. עם פרוץ המאבק על השלטון בין קארינוס לדיוקלטיאנוס הוא הימר על ותמך בדיוקלטיאנוס עובדה שאיפשרה לו להתבסס כדמות מפתח בממשל החדש.
קורות חיו > כינון הטטררכיה

בטקס שנערך ביולי 285 בעיר מילאנו הכתיר דיוקלטיאנוס את מקסימיאנוס לתפקיד אוגוסטוס נוסף שימלוך לצידו.
בשנת 286, מינה דיוקלטיאנוס את מקסימיאנוס לתפקיד אוגוסטוס כשליט במעמד שווה לצידו. התאוריה הרווחת היא שבמהלך שנות שלטונו הראשונות של דיוקלטיאנוס, וכחלק מתוכנית אב שהתבססה על תקדימי העבר בהם חילקו קיסרים רומאיים את השלטון על האימפריה כדוגמת ולריאנוס ובנו גליאנוס, חילקו מקסימיאנוס ודיוקלטיאנוס את השלטון תוך בניית מערכת שלטונית ייחודית הידועה בשם טטררכיה - מיוונית טטרא (ארבע) + ארכה (שלטון) - "שלטון הארבעה", על פי הסדר הזה אמורה הייתה האימפריה להיות מנוהלת על ידי ארבעה שליטים: שני שליטים ראשיים שאחזו בתואר האוגוסטוס ושני שליטים משניים האוחזים בתואר קיסר. על פי תאוריה אחרת
בשנת 288 התמנה קונסטנטיוס כמפקד המשמר הפרטוריאני תחת פיקודו של הקיסר של האימפריה המערבית מקסימיאנוס ובתפקידו סייע והשתתף במערכות של צבא האימפריה כנגד השבטים הגרמאניים שכללו מסעות מלחמה מעבר לנהרות הדנובה והריין.
קורות חיו > מינוי כקיסר

בשנת 293 לספירה, נתמנו שני שליטים זוטרים ('קיסרים') תחת שני השליטים הבכירים המכהנים ('אוגוסטים'): קונסטנטיוס כלורוס תחת מקסימיאנוס בחלקים המערביים של האימפריה, וגלריוס תחת דיוקלטיאנוס בחלקים המזרחיים של האימפריה.
ארבעת השליטים ששלטו במקביל באימפריה, הובחנו במעמדם על ידי שימוש בתארים 'אוגוסטוס' ו'קיסר': התואר 'אוגוסטוס' שימש בתקופה זו לתיאור השליט הרם יותר בכל צמד, בעוד התואר 'קיסר' שימש לתיאור השליט הזוטר בכל צמד.
לצורך יצירת קשרי משפחה על מנת למנוע תחרות עתידית על השלטון בין הקיסרים, שני הקיסרים החדשים אומצו כבניהם של האוגוסטים, ונשאו לנשים את בנותיהם של שני האוגוסטים. על פי ציווי השליטים הבכירים גירש קונסטנטיוס את אשתו הראשונה פלוויה יוליה הלנה (אימו של קונסטנטינוס הגדול) ונשא לאישה את פלאביה מקסימיאנה תיאודורה (Flavia Maximiana Theodora) בתו של מקסימיאנוס. מינויו של קונסטנטיוס כלורוס לתפקיד קיסר תחת מקסימיאנוס כאוגוסטוס הוא מינוי תקדימי בהיסטוריה של האימפריה הרומית: אין מקרה קודם מתועד שבו בן מאומץ של שליט זוכה לקדימות בשלטון על פני בן ביולוגי.
ביום ה-1 במרץ 293 קיבל קונסטנטיוס את המינוי לקיסר והוסיף לשמו את השמות פלאביוס, קיבל לשליטתו את הפרובינציות גאליה בריטניה והיספניה וקבע את מושב שלטונו בעיר אוגוסטה טרוורורום (טריר) בעמק נהר המוזל. קונסטנטיוס קיבל לידיו נתח בעייתי מאוד של האימפריה מולו עמדו גנרלים רומאיים ששלטו ללא תמיכת הסנאט וכקיסרים מורדים בחלקים מהפרובינציות ובעיקר בריטניה שנקרעה הלכה למעשה מגוף האימפריה הרומית ותפקדה כיישות מדינית עצמאית, גנרלים אלו הסתמכו על תמיכת הלגיונות שהיו תחת פיקודם ועל מערכת בריתות מורכבת עם השבטים המקומיים. ראשי שבטים אלו שהיו בעלי שאיפות משלהם וראשי שבטים ששלטו באזורי הספר של הפרובינציות השתמשו בשעות כושר על מנת לנסות ולמרוד בשלטון של האימפריה או לעסוק בפשיטות שוד וביזה על מרכזי שלטון ומסחר.
קורות חיו > תקופת שלטונו כקיסר > כיבוש הפרובינציה בריטניה

עם תפיסת השלטון פנה קונסטנטיוס כלורוס לדכא את מרידתו של הגנרל קרוסיוס (Carausius) שהכריז על עצמו שליט בבריטניה וצפון גאליה החל משנת 268. בסוף שנת 293 הצליח קונסטנטיוס כלורוס לתפוס בחזרה את שטחי גאליה הצפונית וכבש את עיר הנמל החשובה בונוניה (בולון-סור-מר). אירוע זה הביא למרידה בצבאות המורדים ולרציחתו של קרוסיוס על ידי אחד מקציניו אלקטוס (Allectus) שהמשיך לשלוט בבריטניה עד מותו בשנת 296. קונסטנטיוס כלורוס לא הצליח לנצל את המהפך לטובתו ונאלץ להאבק בשבטים גרמאנים מקומיים ובראשם הפרנקים שהיו קשורים בברית עם אלקטוס ועוינים לשלטון המרכזי של האימפריה מאבקים ועימותים דומים נערכו מול שבטי האלמאנים ולמרות ניצחונות לא הצליח קונסטנטיוס כלורוס להשליט את מרותו על הפרובינציה. המהפך הגיע עם תוספת כוחות ששלח האוגטסטוס מקסימיאן לתגבור ותפיסת אזורי הספר לאורך נהר הריין, קונסטנטיוס כלורוס הצליח לאסוף ולבנות ספינות מהן הורכבו 2 ציים שנשלחו לבריטניה על מנת להגיע להכרעה מול יריביו העיקריים. צי אחד בפיקודו של מפקד המשמר הפרטורייני הפליג משפך נהר הסיין נחת בסמוך למיצר סולנט שבמפרץ סאות'המפטון ונכנס לקרב מול הגוף העיקרי של צבאו של אלקטוס, בתום יום הקרב נכנעו המורדים ואלקטוס נהרג. צי שני יצא מבונוניה והצליח לכבוש את לונדיניום. בתום כיבוש בפרובינציה המורדת ערך קונסטנטיוס כלורוס טיהור בקרב הקצינים של הצבא המורד וכן חלוקה מחודשת של הפרובינציה על מנת להבטיח את שליטתו.
קורות חיו > תקופת שלטונו כקיסר > מלחמה באזור הריין

עם הכנעת הפרובינציה המורדת של בריטניה פנה קונסטנטיוס כלורוס להבטיח את גבול האימפריה לאורך נהר הריין, גבול זה סבל מפשיטות חוזרות ונשנות של שבטים גרמאניים שניצלו את התרופפות השלטון הרומאי המרכזי במהלך המאה השלישית על מנת לתקוף מרכזי שלטון ונתיבי סחר בעומק הפרובינציות הגאליות או באזורי הספר. החל משנת 298 ניהל קונסטנטיוס סדרת מסעות מלחמה בכוחות גדולים תחילה כנגד האלמאניים בקרב שנערך בסמוך לעיר לאנגר (Langres), בו התקשו הרומאים לחלץ ניצחון ולא הצליחו להגיע להכרעה קרב נוסף כנגד האלמאניים באזור ארגאו הסתיים בניצחון רומאי וסדרת קרבות נוספים מול השבטים הפרנקיים הסתיימו בניצחון צבאי והסכם עם הפרנקים לפיו הם יקבלו מעמד של פודראטים ויישבו כנתינים רומאיים את אזורי הספר שנחרבו בעשרות שנות מלחמה בלתי פוסקת וביצור העמדות הצבאיות הרומאיות לאורך גבול נהר הריין.
קורות חיו > מינוי לאוגוסטוס

בין השנים 303 ל-305 החלו מאבקי כוח וירושה בין השליטים של הטטררכיה. על פי ההיסטוריה הרומאית ולמעשה הנוצרית, הקיסר גלריוס שהיה מקורב לדיוקלטיאנוס החל לפעול בחצר האוגוסטוס על מנת לקדם את מעמדו ובעיקר להשפיע על סבב המינויים העתידי בו יקבעו זוג האוגוסטוסים והקיסרים המולכים על האימפריה. על פי ההיסטוריה הנוצרית גלריוס ניצל את העמדה האנטי נוצרית של דיוקלטיאנוס ואת הצווים האנטי נוצריים שלו מחד ואת עמדתו הסובלנית לכאורה של קונסטנטיוס כלפי הנוצרים על מנת לקדם את מעמדו ועמדותיו. בשנת 304 נפגשו מקסימיאנוס וגלריוס ובהיעדרו של קונסטנטיוס קבעו כי תפקיד הקיסרים העתידיים יעבור למועמדים מוסכמים ולא בשושלת המשפחתית לפיה קונסטנטינוס בנו של קונסטנטיוס אמור היה לרשת את מקומו. כך נבחר מועמדו של גלריוס פלביוס ולריוס סוורוס לתפוס את מקום הקיסר המערבי ומקסימינוס דאיה לקיסר המזרחי של האימפריה, מהלך זה שחתר תחת רצונם ותוכניותיהם של קונסטנטיוס ומקסימיאנוס הוביל בסיכומו של תהליך לפירוק הטטררכיה השנייה.
ביום ה-1 במאי 305 ויתרו האוגוסטוסים על הכיסא והעבירו את שרביט השלטון לקיסרים, בטקס שנערך במילאנו מול לגיונות הצבא מינה מקסימיאנוס את סוורוס לקיסר והכריז על קונסטנטיוס לאוגוסטוס. טקס מקביל נערך בניקומדיה שם העביר דיוקלטיאנוס את שרביט השלטון בתואר אוגוסטוס לגלרינוס ומינה את מקסימינוס דאיה לקיסר.
קורות חיו > מינוי לאוגוסטוס > מותו של קונסטנטיוס כלורוס

בשנת 305 יצא קונסטנטיוס כלורוס למערכה נוספת בבריטניה כשהוא מלווה בבנו קונסטנטינוס. הוא הרחיב את השלטון הרומאי באי לאחר שהצליח להביס את שבטי הפיקטים ששכנו מעבר לחומת אדריאנוס במזרח וצפון סקוטלנד והכריז על עצמו כ "בריטניקוס מקסימוס" (Britannicus Maximus) בינואר 306. הוא נפטר ממחלה זמן קצר לאחר מכן, ביום 25 ביוני 306, בעת שהצבא הרומאי חנה בעיר אבורקום (יורק). הצבא שהיה תחת פיקודו הכריז על בנו קונסטנטינוס כאוגוסטוס ובכך נטרפו קלפי הפוליטיקה הרומאית, והחלו סדרת מאבקי כוח בין נושאי תוארי הקיסר ואוגוסטוס, שבסופם יצא קונסטנטינוס כשליט יחיד.
קורות חיו > מינוי לאוגוסטוס > בסיס דיוקלטיאנוס

בסיס דיוקלטיאנוס הוא שמו של בסיס הנמצא בפורום הרומאי שברומא, עליו עמד עמוד מפואר שמאז נעלם. הבסיס הוקם בשנת 303 בתקופת הטטררכיה ועליו דמויות מכונפות של אלת הניצחון ומוקדש לאוגוסטוס מקסימיאנוס ולקונסטנטיוס כלורוס. על הבסיס כתוב "עשר שנים מוצלחות".
בסיס דיוקלטיאנוס בפורום הרומאי.
בסיס דיוקלטיאנוס מבט מקרוב.
בסיס דיוקלטיאנוס מבט מקרוב.
בסיס דיוקלטיאנוס מבט מקרוב.
הערות שוליים

↑  משה עמית, תולדות הקיסרות הרומית, י"ל מאגנס, האוניברסיטה העברית, ירושלים, 2002 עמ' 791-794.
↑  משה עמית, תולדות הקיסרות הרומית, י"ל מאגנס, האוניברסיטה העברית, ירושלים, 2002 עמ' 793.
↑  Charles Odahl. Constantine and the Christian Empire (Roman Imperial Biographies) . Routledge (September 24, 2004) pp 43-45
↑  משה עמית, תולדות הקיסרות הרומית, י"ל מאגנס, האוניברסיטה העברית, ירושלים, 2002, עמ' 795.
↑  Hekster, Olivier: "The city of Rome in late imperial ideology: The Tetrarchs, Maxentius and Constantine", Pp. 1. Mediterraneo antico : economie, società, culture. 1999 v. 2 (2):717-748.
| קיסרי רומא |
| --- | --- | --- |
| תקופת הפרינקיפט | אוגוסטוס קיסר • טיבריוס קיסר • קליגולה • קלאודיוס קיסר • נירון קיסר • גלבה • אותו • ויטליוס • אספסיאנוס • טיטוס • דומיטיאנוס • נרווה • טראיאנוס • אדריאנוס • אנטונינוס פיוס • לוקיוס ורוס • מרקוס אורליוס • קומודוס • פרטינקס • דידיוס יוליאנוס • ספטימיוס סוורוס • קרקלה (עם גטה) • מקרינוס • אלאגבאלוס • אלכסנדר סוורוס |  |
| תקופת משבר המאה השלישית | מקסימינוס תראקס • גורדיאנוס הראשון עם גורדיאנוס השני • פופיאנוס ובלבינוס • גורדיאנוס השלישי • פיליפוס הערבי • דקיוס עם הרניוס אטרוסקוס • טרבוניאנוס גאלוס עם הוסטיליאנוס • טרבוניאנוס גאלוס עם וולוסיאנוס • איימליאנוס • ולריאנוס עם גליאנוס • גליאנוס • קלאודיוס השני גותיקוס • קווינטילוס • אורליאנוס • טקיטוס • פלוריאנוס • פרובוס • קארוס • קארינוס עם נומריאנוס |  |
| תקופת הדומינט | דיוקלטיאנוס עם מקסימיאנוס • קונסטנטיוס כלורוס • גלריוס • פלביוס ולריוס סוורוס • מקסימינוס דאיה • מקסנטיוס • ליקיניוס • קונסטנטינוס "הגדול" • קונסטנטיוס השני עם קונסטנס ועם קונסטנטינוס השני • יוליאנוס • יוביאנוס • ולנטיניאנוס הראשון עם ואלנס • גרטיאנוס עם ולנטיניאנוס השני • תאודוסיוס הראשון |  |
האימפריה הרומית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007259793205171  BnF: cb14088921r (data)  GND: 119159589  ISNI: 0000 0000 7821 0543  LCCN: n85121423  SUDOC: 268431442  TePapa: 68670  ULAN: 500355677  VcBA: 495/62900  VIAF: 37720468   WorldCat (עם VIAF): 37720468
כריסטינה מהסן

כריסטינה מהסן (בגרמנית: Christine von Hessen; ‏ 29 ביוני 1543 - 13 במאי 1604), הייתה בתו של פיליפ הראשון, רוזן הסן, ואשתו של אדולף, דוכס הולשטיין-גוטורפ.
ביוגרפיה

כריסטינה נולדה ב-29 ביוני 1543 בקאסל, לפיליפ הראשון, רוזן הסן ולכריסטינה מסקסוניה, בתם של גאורג, דוכס סקסוניה וברברה יגלו. בצעירותה קיבלה כריסטינה הצעת נישואין מאריק הארבעה עשר, מלך שוודיה, אולם ההצעה לא יצאה לבסוף אל הפועל.
ב-17 בדצמבר 1564 התחתנה כריסטינה עם אדולף, דוכס הולשטיין-גוטורפ, ובחתונה פרצה שערורייה, לאחר שהאורחים צרכו כמויות רבות מדי של אלכוהול. בשנת 1565 פרצה שרפה בטירת גוטורפ, אשר כילתה את כל רכושה האישי של כריסטינה. כריסטינה תמכה בכנסיות ובבתי ספר, והעניקה מלגות לתלמידים עניים לצורך לימודי תאולוגיה. בנוסף, היא התעניינה ברפואה, ואף ייצרה תרופות משלה.
בשנת 1586 מת בעלה אדולף, ולאחר מותו סייעה כריסטינה לבנה פיליפ נגד חברי המועצה. בשנת 1590 הלחינה כריסטינה מזמורי תהילים ושירים רוחניים, וב-13 במאי 1604 היא מתה בקיל.
משפחתה

ב-17 בדצמבר 1564 התחתנה כריסטינה עם אדולף, דוכס הולשטיין-גוטורפ, ממנו נולדו לה 10 ילדים:
פרידריך השני, דוכס הולשטיין-גוטורפ (1568–1587).
סופיה מהולשטיין-גוטורפ (1569–1634), התחתנה עם יוהאן השביעי, דוכס מקלנבורג-שוורין.
פיליפ, דוכס הולשטיין-גוטורפ (1570–1590).
כריסטינה מהולשטיין-גוטורפ (1573–1625), התחתנה עם קרל התשיעי, מלך שוודיה.
אליזבת מהולשטיין-גוטורפ (1574–1587).
יוהאן אדולף, דוכס הולשטיין-גוטורפ (1575–1616).
אנה מהולשטיין-גוטורפ (1575–1625), התחתנה עם אנו השלישי, רוזן פריזיה המזרחית.
כריסטיאן מהולשטיין-גוטורפ (1576–1577).
אגנס מהולשטיין-גוטורפ (1578–1627).
יוהאן פרידריך מהולשטיין-גוטורפ (1579–1634), הנסיך-בישוף של ברמן, ליבק ופרדן.
ליקיניוס

קונסטנטינוס הגדול מנצח את ליקיניוס והופך למגן הכנסייה הנוצרית. ציור רומנטי מהמאה ה-18
לִיקִינְיוּס (Licinius, ‏סביב 263–325) היה אוגוסטוס באימפריה הרומית. הוא מונה על ידי גלריוס לאוגוסטוס המערב ב-308, אם כי למעשה שלט רק על פאנוניה תראקיה ואילריקום במזרח האימפריה. לאחר מותו של גלריוס בשנת 311 משל יחד עם מקסימינוס דאיה על חלקה המזרחי של האימפריה. מ-30 באפריל 313 משל לבדו על האימפריה המזרחית במקביל לקונסטנטינוס שמשל באימפריה המערבית. ההתמודדות בין שני השליטים הביאה את האימפריה לכדי מלחמת אזרחים שהסתיימה עם ניצחונו של קונסטנטינוס ומותו של ליקיניוס.
רקע

במהלך המאה השלישית לספירה חוו שליטי האימפריה הרומית קושי מתמשך בקיום מערכת שלטון ריכוזית אחת אחידה על כלל שטחי האימפריה, שהשתרעה בשלב זה משטחי הבריטניות וההיספניות (בריטניה ופורטוגל של ימינו, בהתאמה) במערב ועד מסופוטמיה (עיראק של ימינו) במזרח. גודלה של האימפריה סיפק אתגרים רבים לקיומה בהם מלחמות ופלישות רבות, ריבוי טוענים לכס הקיסרות ומשברים כלכליים שונים. גם לפיחות המתמשך בערך המטבע הרומי היה חלק ביצירת אי-יציבות באימפריה במהלך המאה השלישית לספירה. גורמים אלו בשילוב עם גורמים נוספים היוו יחד משבר מתמשך באימפריה הרומית שזכה לכינוי משבר המאה ה-3. משבר זה נמשך עד עלייתו לשלטון של דיוקלטיאנוס (284–305 לספירה), שביקש לפתור את משברי האימפריה באמצעות שורה של רפורמות, כשהמרכזית שבהן הייתה כינון מבנה שלטוני חדש שזכה לשם 'טטררכיה' ("שלטון הארבעה"). לצורך כך, בראשית שלטונו, בשנת 285, צירף דיוקלטיאנוס אליו לשלטון את איש הצבא מקסימיאנוס. דיוקלטיאנוס אימץ אותו כאח, ויש לשער כי שמו המלא של מקסימיאנוס, מרקוס אורליוס ולריוס מקסימיאנוס (Marcus Aurelius Valerius Maximianus) אומץ כאשר ניאות להצטרף לשלטון דיוקלטיאנוס. בשנת 293 לספירה, נתמנו שני שליטים זוטרים ('קיסרים') תחת שני השליטים הבכירים המכהנים ('אוגוסטים'): קונסטנטיוס כלורוס תחת מקסימיאנוס בחלקים המערביים של האימפריה, וגלריוס תחת דיוקלטיאנוס בחלקים המזרחיים של האימפריה.
ארבעת השליטים ששלטו במקביל באימפריה, הובחנו במעמדם על ידי שימוש בתארים 'אוגוסטוס' ו'קיסר': התואר 'אוגוסטוס' שימש בתקופה זו לתיאור השליט הרם יותר בכל צמד, בעוד התואר 'קיסר' שימש לתיאור השליט הזוטר בכל צמד. ב-1 במאי 305 פרשו מקסימיאנוס ודיוקלטיאנוס מכס השלטון בטקס שנערך בו זמנית במילאנו וניקומדיה ומינו את קונסטנטיוס כלורוס כאוגוסטוס במקום מקסימיאנוס ואת גלריוס לאוגוסטוס במקום דיוקלטיאנוס. את כס הקיסרים תפסו דמויות חדשות, מקסימינוס דאיה כקיסר תחת גלריוס במזרח ופלביוס ולריוס סוורוס כקיסר במערב. שני קצינים ותיקים אלו היו למעשה נאמנים של גלריוס וביססו את מעמדו כשליט עליון של האימפריה והסירו את נאמני מקסימיאנוס מעמדות הכוח. מהלך זה שלכאורה נעשה בהסכמה של כל הצדדים התעלם משאיפותיהם של מועמדים אחרים ומשאיפותיו של מקסימיאנוס להעביר את השלטון לבנו.
קורות חייו > בטרם עלייתו לשלטון

ליקיניוס נולד למשפחת איכרים בפרובינציה דקיה, הוא התגייס לצבא וליווה את חבר הילדות שלו האוגוסטוס לעתיד גלריוס במסעות המלחמה שלו ובהם מסע המלחמה המוצלח כנגד האימפריה הסאסאנית בשנת 298. בהיותו איש אמונו של גלריוס הוא נשלח בשנת 307 לרומא על מנת לנסות ולהגיע להסכם עם מקסנטיוס ולהסדיר את שאלת מעמדו כמורד, משנכשלו השיחות נתמנה ליקיניוס למושל הפרובינציות המזרחיות של האיפריה בעוד גלריוס יצא להילחם במקסנטיוס.
קורות חייו > בטרם עלייתו לשלטון > ועידת קרנונטום

ביום 11 בנובמבר 308 נפגשו גלריוס ומקסימיאנוס עם דיוקלטיאנוס בעיר קרנונטום שם כפו המשתתפים על מקסימיאנוס לוותר על תארו המחודש כאוגוסטוס וקונסטנטינוס הורד לדרגת קיסר ומקסימינוס דאיה לקיסר במזרח ולִיקִינְיוּס נאמנו של גלאריוס התמנה לתפקיד אוגוסטוס של המערב.
קורות חייו > מינוי לאוגוסטוס

משלחתו של גלריוס נחלה כישלון בניסיון לדכא את המרד ברומא והוא נאלץ לחזור על עקבותיו, בנובמבר 308 מינה גלריוס את ליקיניוס לדרגת אוגוסטוס והציב תחת שלטונו את אזור הבלקן. במסגרת זאת יצא ליקיניוס בשנת 310 למלחמה מוצלחת כנגד השבטים הסרמטים והצליח לשעבד אותם תחת שלטון האימפריה הרומית. עם מותו של גלריוס במאי 311 כרת ליקיניוס הסכם עם מקסימינוס דאיה ולפיו הם חילקו בניהם את שטחי השלטון בפרובינציות הרומאיות במזרח.
על מנת ליצב ולחזק את מעמדו באימפריה המחולקת התחתן ליקיניוס במרץ 313 עם פלאביה יוליה קונסטנטיה (Flavia Julia Constantia) אחותו למחצה של קונסטנטינוס. נישואים אלו הובילו לשיתוף פעולה בין שני השליטים שהוביל לפרסום צו מילאנו (בלטינית: Edictum Mediolanensium), המכונה "צו הסובלנות של גלריוס וקונסטנטינוס", כתב הכרזת סובלנות דתית שפורסם באימפריה הרומית בשנת 313.
קורות חייו > מלחמה נגד מקסימינוס דאיה

בשנת 313 החליט מקסימינוס דאיה, שליט המזרח הרומאי לסלק את ליקיניוס מדרכו מאחר שראה בו סיכון עיקרי למעמדו
הוא יצא לכוון הבלקן עם צבא של כ-70000 חיילים, באפריל הוא חצה אץ הבוספורוס עם צבא שהוחלש על ידי תנאי מזג אוויר קשים. העיר ביזנטיום נפלה לידיו לאחר מצור של 11 ימים משם המשיך מקסימינוס דאיה אל העיר הרקלאה סינטיקה (Heraclea Sintica) שבבולגריה, העיר נפלה לידיו לאחר מצור קצר אך בשלב זה הגיע צבאו של ליקיניוס עם כ-30000 חיילים וחנה באדריאנופול.
הצבאות נפגשו לקרב המכריע ביום 30 באפריל 313. על פי ההיסטוריונים הרומאיים בערב הקרב הופיע מלאך בחלומו של ליקיניוס ולימד אותו תפילה שכל המאמינים בכל הדתות יכולים לשאת ללא סייג וליקיאנוס לימד והתפלל תפילה זו עם חייליו לפני הקרב. בקרב צירלום (Tzirallum) הביסו הלגיונות של ליקיניוס את הצבא העדיף מספרית של מקסימינוס דאיה, הסיבות לכך היו המשמעת העדיפה והיתרון בהכרת השטח של הלגיונות המערביים.
מקסימינוס דאיה הצליח להימלט משדה הקרב בעור שיניו, מלווה ביחידות צבא שנותרו נאמנות ולאחר שפשט את גלימת הארגמן של האוגוסטוס ובמקומה לבש מדים של חייל פשוט. בלווית שרידי צבאו הוא נסוג לעיר ניקומדיה שם ניסה לארגן מחדש את הלגיונות הנאמנים לו.
הצבאות נפגשו פעם נוספת בשערי קיליקיה בקרב בו ניסו לגיונותיו של דאיה לעצור את צבאו של ליקיניוס שפרצו את קווי ההגנה של דאיה והמשיכו בקרב תנועה איטי במהלכו נדחפו הלגיונות המזרחיים לאחור אך מבלי להתפורר ומבלי להיכנע, המערכה הסתיימה עם מותו של דאיה ככל הנראה ממחלה באוגוסט 313.