stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קבוצת המונומנטים במהאבליפורם
תיאור > מקדשי מערות > רמאנוג'ה

סביבת רמאנוג'ה
הכניסה למערה
אחד ממקדשי המערות המתוחכמים והשלמים ביותר, לרמאנוג'ה היו שלושה תאים. היא נחפרה במרכז גבעת ממאלאפורם הראשית, בצדה המזרחי. המקדש שופץ חלקית מאות שנים לאחר הקמתו למקדש עבור הפילוסוף והתאולוג ההינדי רמנוג'ה (אנ'). בעלי המלאכה המאוחרים הוסיפו את ששת העמודים החצובים בצורה גסה, בחזית, כנראה כדי להאריך את המנדאפה.
מערת רמאנוג'ה מורכבת מארדה-מנדאפה מלבנית המסומנת בשורת עמודים. בצד חזיתו שתי וימנות עם פלטפורמת סלע ריבועית. אלמנטים אדריכליים מסורתיים רבים של מקדש הינדי נמצאים כאן. בפנים, החפירה הראשית מתחילה באדישתנה, שורה של שני עמודים ושני פילסטרים היוצרים את חזיתו. מאחוריה מנדאפה מלבנית עם שלושה מקדשים ריבועיים. המקדשים הצדדיים הוצבו במקור כשני מטרים מאחורי המרכזי, אך שלושתם חלקו בסיס מוגבה משותף. בכניסה למקדשים היו דווראפאלה (רוחות שומרי הסף), שעכשיו חסרים במידה רבה. כמו מקדשים הינדים אחרים, זה היה מבנה פתוח ללא עדויות למשקופים. בקיר האחורי של המקדש המרכזי יש פאנל ריבועי בצלע של מטר וחצי שכלל תבליט שטוח של סומסקנדה, שחלק גדול ממנו נמחק. אין עדויות לפאנלים במקדשים הצדדיים. בתקרות שלושת התאים יש שרידי טיח וראיות לכך שהם אולי צוירו. הקירות המפרידים בין שלושת המקדשים הוסרו על ידי אומנים מאוחרים יותר.
שלושת התאים הוקדשו לברהמה, שיווה (התא המרכזי) ווישנו, או לשלוש צורות לא ברורות של שיווה. הפאנל הדרומי במנדאפה הראשית הכיל כנראה תבליט של דורגה. אף תבליט לא שרד; רק שרידים קלושים ניתנים לזיהוי, מכיוון שרוב תבליטי הקיר הוסרו בסיתות. על הרצפה שבין שני עמודי החזית יש כתובת בסנסקריט באלף-בית של גרנתה המשבחת את רודרה (אנ') (אחד הייצוגים של שיווה), עדות לכך שבמקור המקדש נקשר לשיוויזם. גופן הכתובת המקושטת והאפיתט מתוארכים למאה השביעית ולפרמסווארה-ורמן הראשון.
תיאור > מקדשי מערות > קונרי

המנדאפה של קונרי, המוקדשת לשיווה, כוללת חמישה תאים (מקדשים) המחוברים לאולם הראשי שלה, והיא נקראת על שם מאגר המים קונרי-פאלם שבחזית. החזית שלה מגולפת בצד המערבי של הגבעה הראשית בממאלאפורם, וכוללת אנטבלטורה. בקרניז שלה עשר קשתות מגולפות. במקדש שתי שורות של ארבעה עמודים ושני פילסטרים. השורה הקדמית פשוטה במידה ניכרת מהשורה ליד המקדשים, שעמודיה מגולפים בצורה מורכבת. הפילסטרים הם בני ארבע פאות והעמודים גליליים.
בחמשת המקדשים חמישה זוגות של דווראפאלה (פסלי שומרי הדלת). זוגות אלה נבדלים, ולכל הדמויות יש סימני שחיקה או נזק. כל אחד מהם חובש יאגנופוויטה (אנ') (חוט מקודש) על חזהו. הזוג הצפוני ביותר הוא הפגוע ביותר; דמות אחת נראית נשית. הזוג השני, מדרום, נוטה מעט ויש לו קרניים דמויי טרישולה (קלשון בן שלוש שיניים) מעל כתריהם (אולי סמלי לננדי). לזוג השלישי יש גם קרני טרישולה; הזוג הרביעי נראה מלכותי, עם כתרים חרוטיים וזרי פרחים כיאגנופוויטה. הזוג החמישי נראה כועס, עם חטים קטנים דמויי ניבים. חמשת התאים הכמעט ריבועיים ריקים. חוקרים פירשו את זוגות הדווראפאלה כחמישה היבטים של שיווה: Sadyojata (יצירה), Vamadeva (שימור), Aghora (פירוק וחידוש נעורים), Tatpuruṣa (מסתיר חסד) ו-Ishana (חושף חסד). לפי סריניווסן, המנדאפה כנראה מתוארכת לתקופת שלטונו של נרסימאוורמן הראשון הראשון.
תיאור > מקדשי מערות > קרישנה

עמודים ותבליטים שטוחים
קרישנה מחזיק את הר גוברדנה
המנדאפה של קרישנה היא מערה מתוחכמת, עם פאנלים גדולים המתארים את המיתולוגיה ההינדית ואת תרבות טאמיל נאדו מהמאה ה-7. המקדש נמצא בסמוך לתבליט השטוח של ירידת הגנגס מהשמיים. חזיתו מורכבת מארבעה יאלי, דמויות מיתולוגיות דמויות אריה בבסיס עמודים, ושני פילסטרים. מאחוריהם שורה נוספת של עמודים. קירות אולם העמודים מתארים את חיי הכפר השזורים בסיפור קרישנה. בחלק אחד קרישנה מחזיק את הר גוברדנה, שמתחתיו אנשים, בקר ובעלי חיים אחרים. בחלק אחר, צעיר אוחז בידיו של אהובתו ומושך אותה לכיוון אליו הוא הולך; אף על פי שהיא מתנגדת מעט, היא מוכנה. לאחר מכן מתאר הפאנל נערה חולבת הנושאת ערמות של מכלי חלב וצרור של מזון לבקר על ראשה. בסמוך אליה גבר חולב פרה. לפרה יש עגל, אותו היא מלקקת בלשון קשתית. מעל, קרישנה מנגן בחליל בזמן שאנשים ובעלי חיים מאזינים בקשב רב.
תיאור > מקדשי מערות > אטירנאצ'נדה

מקדש מערת אטירנאצ'נדה (Atiranachanda) מהמאה השביעית נמצא בכפר סלובנקופם (Saluvankuppam, כיום צפונית למהאבליפורם). יש לו חזית קטנה, עם שני עמודים מתומנים עם בסיסים ריבועיים ושני פילסטרים בני ארבע פאות. מאחורי החזית נמצאת הארדה-מנדאפה וקודש הקודשים קטן ריבועי. לפני החזית יש שגם ומגרעת ריקים, ככל הנראה תוספות מאוחרות יותר למנדאפה שכבר לא קיימת.
הכניסה לקודש הקודשים מוגנת על ידי שני דווראפאלה (רוחות שומרי הסף) בדמות שיווה. בפנים יש שיווה לינגה שחורה, מלוטשת, בת 16 פאות בסגנון טנטרה. בתחתית דווראפאלה אחד יש תעלה שנחצבה מאוחר יותר לניקוז מנחות מים מעל הלינגה. על הקיר האחורי של הקודש קיים פאנל תבליט סומסקנדה ריבועי של שיווה, פרוואטי וסקאנדה התינוק בחיקה של פרוואטי. שני פאנלים נוספים של סומסקנדה נמצאים על קירות אולם הארדה-מנדאפה.
בהמשך לפני מקדש המערה, בחול, יש לינגה גבוהה ומלוטשת. היא אינה חלק ממקדש המערה, וכנראה היא השריד היחיד למקדש שעמד בפני עצמו. מול הלינגה נמצא סלע עם תבליט סלע שאקטי בגודל מטר על שני מטרים של אגדת מהישהאסוראמרדיני דורגה (דורגה הנלחמת בשד בעל ראש התאו). הפאנל, השונה מאחרים שנמצאו ברבים מהמונומנטים, מתאר את האלה הרוכבת על אריה רודפת אחרי צבא שדים שהונהג על ידי השד מהישאסורה (אנ') המסוגל לשנות צורה.
המקדש מכיל כתובת סנסקריט זהה בן 16 שורות בשני סוגי כתב: אלפבית גרנתה הדרומי ההודי על הקיר הדרומי וכתב הנגארי הצפוני של הודו. הכתובות מכילות הקדשה לשיווה, פרוואטי וסקאנדה, והמקדש והתבליטים תוארכו לראשית המאה ה-8.
תיאור > מקדשי מערות > אדיווראהא

מקדש מערת אדיווראהא, הידוע גם בשם מקדש מהא וראהא וישנו, עדיין בשימוש. הוא ידוע בפסלים המתייחסים לאגדות ההינדיות אודות וראהא (וישנויזם), דורגה (שאקטיזם), גנגאדהארה (שיוויזם), האריהארה (מיזוג בין וישנויזם ושיוויזם) וגג'אלקשמי (וישנויזם). מערת המקדש נמצאת בקצה הצפוני של גבעת ממאלאפורם הראשית, בצדה המערבי. בדומה למנדאפה של וראהא, שתיהן תוארכו לתקופת נראסימאוורמן הראשון של המאה השביעית. אף על פי שיש בה כתובות מאוחרות יותר המקדשות את המקדש, סגנונה מעיד על כך שהיא נבנתה קודם לכן. כתובת האווטארה המפורסמת שנמצאה במקדש זה, המהללת את הבודהה כאווטארה התשיעית של וישנו, מתוארכת לאמצע המאה השביעית.
אף על פי שהפאנלים במנדאפה של אדיווראהא של אגדות גג'אלקשמי ודורגה מהישהאסוראמרדיני הם בעלי אותה איכות (או דומה) למקדש וראהא, אך פאנלים של אגדת וראהא ואגדת ואמנה-טריוויקרמה נעדרים מאדיווראהא. בצד הצפוני יש פסל וישנו עומד עם שני מאמינים, ובצד הדרומי פסל האריהארה (חצי וישנו, חצי שיווה). פסל וישנו חולק את הצד של גג'אלקשמי, והאריהארה חולק את הצד של דורגה. בקודש הקודשים הראשי של המקדש יש תבליט של וראהא שפעם היה צבוע. תבליטים אחרים במקדש כוללים את אדיסשה (מלך הנחשים), שיווה גנגאדהארה וברהמה. בחזית יש ארבעה עמודי יאלי ושני פילסטרים בצד אחד של אולם הקהילה הראשי והמאורך. בפנים שני פילסטרים, ובמקדש יש קודש קודשים אחד. יש בו כתובות בטמילית, בסנסקריט ובטלוגו.
תיאור > מקדשי מערות > מהישהאסוראמרדיני

מבט אווירי על המקדש
הכניסה
פאנל מהישהאמרדיני
פאנל אננטסאיי
מערת מהישהאסוראמרדיני, המכונה גם מהישהאמרדיני מנדאפה, נמצאת בקצה הדרומי של האתר (המכונה מקומית יאמאפורי). המערה נחפרה על הצלע המזרחית של סלע על גבעת ממאלאפורם הראשית, מעליו חורבות מקדש אולקקנסווארה. על פי רמאסוואמי, המקדש אינו גמור, אך מה שנחצב מייצג את השיא באמנות הטאמלית של חציבת מקדשי סלע. במערה פאנלים רבים, והנרטיב שלהם עוקב אחר המסופר במרקנדיה פוראנה (אנ').
חזית המנדאפה המלבנית מזוהה על ידי ארבעה עמודים ושני פילסטרים. אחד מעמודי התווך המקוריים שלו הועבר למקדש אדיווראהא הסמוך, והוחלף בעמוד רגיל שאינו מתאים. חלקים של עמוד אחר ניזוקו. אריות הן חלק מארכיטקטורת העמודים במקום היאלי שנמצאו במקדשי מערות ממאלאפורם אחרים, התואמים את נושא הדורגה של המקדש. באופן ייחודי, יצירות האמנות הפנימיות של המקדש הושלמו לפני פרטי חזיתו, תקרתו או רצפתו. העמוד הדרומי והפילסטר הם היחידים שהושלמו. המקדש הוא דוגמה לבנייה במקביל של אומנים רבים.
במנדאפה יש שלושה תאי מקדש המחוברים לאולם מרכזי טרפזי. מפלס הרצפה של המקדשים הצדדיים גבוה בערך ב-30 סנטימטרים מהמקדש המרכזי. במקדש המרכזי נמצא תבליט סלע גדול של סומסקנדה, כאשר שיווה יושב בתנוחת יוגה של סוקהאסאנה (רגלים מצולבות) ופרוואטי לידו עם סקאנדה התינוק. מאחוריהם עומדים ברהמה, וישנו וסוריה.
על הקיר הצפוני של אולם המקדש נמצא תבליט הסלע של אגדת מהישהאסוראמרדיני, אחד התבליטים המגולפים המורכבים ביותר במונומנטים של ממאלאפורם. על הקיר הדרומי של האולם גילוף הנרטיב של אננטסאי וישנו (וישנו השוכב) עם מאדהו וקייטבה (שני שדים שנולדו משעוות האוזן של וישנו). שני התבליטים סימטריים.
תיאור > מקדשי מערות > פנצ'אפנדווה מנדאפם

במרחק קצר דרומית לתבליט השטוח של "החזרה בתשובה של ארג'ונה" נמצא פנצ'אפנדווה מנדאפם, מקדש המערה הגדול ביותר (שלא הושלם) שנחפר בממאלאפורם. המקדש קרוי על שם על שם דמויות מהמהאבהארטה. בחזיתו יש שישה עמודים, אחד מהם שוחזר, ושני פילסטרים. שורה נוספת של עמודים עוקבת אחר הארדה מנדאפה, ואולמות צדדיים עמוקים ובלתי גמורים במידה רבה מכילים גם הם עמודים. עדויות לעבודה בעיצומה מצביעות על כך שהמערה נועדה להכיל שביל הליכה סביב קודש הקודשים ותבליטי קיר גדולים.
תיאור > מקדשי מערות > מערות אחרות

אתר ממאלאפורם כולל מספר מקדשי מערות לא גמורים אחרים. בהם מקדש טרימורטי, המוקדש לברהמה, שיווה ווישנו. מקדש פוליפודאר (Pulipudar) ומערות סמוכות ליד מאגר קונירפאלאם, ומערת הטיגריס, המכונה גם יאלי מנדאפה, המוקדשת ללקשמי (אלת השגשוג, אחד הייצוגים של דורגה).
תיאור > מקדשים בנויים

המקדשים הבנויים בממאלאפורם נבנו מאבני גזית, בניגוד למקדשים שנחצבו בסלע (מקדשי מערות) או מתוך הסלע (מקדשי ראתה). הדוגמאות ששרדו, שמספרן נמוך יותר והן מייצגות שלב, סגנון ותחכום שונה מזו של המונומנטים האחרים, הן כמה מהדוגמאות הטובות ביותר לאדריכלות המקדש ההינדי הטאמילי מימי הביניים המוקדמים. מקדשים אלה (כמו מונומנטים אחרים בממאלאפורם) הוקדשו לשיווה, וישנו ודורגה, אם כי שרדה בעיקר איקונוגרפיה של שיווה.
תיאור > מקדשים בנויים > מקדש החוף

מתחם מקדש החוף נמצא ליד חוף ממאלאפורם ומכאן שמו המודרני. הוא מורכב ממקדש גדול, שני מקדשים קטנים יותר ומקדשים מינוריים רבים, אולמות פתוחים, שערים ואלמנטים אחרים, שרובם קבורים בחול. המקדש הראשי נמצא בתוך מבנה בן שתי קומות מוקף חומה עם פסלי הווהאנה (בהמת הרכיבה) של שיווה, השור המיתולוגי ננדי. המקדש מתנשא לגובה של 18 מטרים ויושב על פלטפורמה ריבועית שצלעה 15 מטרים. זהו מגדל הבנוי כפירמידה מדורגת, המסודר בחמישה מפלסים עם איקונוגרפיה של שיווה. המקדש כולל שביל סביב קודש הקודשים שלו וגג בצורת קמרון חבית מעל לפתחו. פילסטרים על הקיר החיצוני מחלקים אותו למפרצים. המקדש תלול וגבוה יותר מארג'ונה ראתה ודהרמארג'ה ראתה, עם עיצוב דומה בו מבנה העל חוזר על צורת המפלס התחתון בצורה ריבועית מתכווצת. המגדל מסתיים בשיקרה מתומנת ובגימור בצורת כד (קאלסה).
יש מקדש קטן בחצר הקדמית המקורית של המקדש הגדול יותר. שני המקדשים האחרים במתחם נמצאים מאחורי המקדש הראשי, פונים זה לזה ומכונים ראג'אסימסווארה (Rajasimhesvara) וקשטרייאסימסווארה (Kshatriyasimhesvara). במקדש הראשי יש פסלי וישנו ודורגה. קירות המקדש האחוריים מגולפים בפאנלים עם תבליט של סומסקנדה המתארים את שיווה, פרוואטי וסקאנדה התינוק.
מרבית פסלי הננדי היו הרוסים ופוזרו ברחבי מתחם המקדש הראשי. מאמצי השיקום של המאה העשרים החליפו אותם בהתאם לרישומים, תיאורי המקדש בטקסטים מימי הביניים וחפירות אשר אוששו את ההשערה ששורי הננדי הוצבו בהיקף המקדש. [108]
מקדשי השיווה תוארכו לראשית המאה ה-8 והם מיוחסים לתקופת שלטונו של רג'אסימה (או נרסימאוורמן השני, מלך שושלת פלאווה (אנ'); 690–728). מקדש וישנו, עם פסל וישנו השוכב שהתגלה לאחר חפירות, תוארך למאה ה-7.
פאנל סומסקנדה
תבליט של זוג
מאגר מים, ננדי ושני מקדשים ששרדו
דורגה מגולפת בלוח ריבועי על אריה
פסלי הננדי בהיקף המקדש
תיאור > מקדשים בנויים > מקדש אולקקנסווארה

תצלום מ-1921 מקדש אולקקנסווארה על גבי מקדש מערת מהישהמרדיני
ליתוגרפיה משנת 1839 לפני שהמקדש הפך למגדלור
מקדש אולקקנסווארה (Olakkanesvara) ממוקם על הסלע מעל מקדש מערת מהישהאסוראמרדיני. הוא ידוע גם כמגדלור העתיק בגלל השינוי שעשו בו הבריטים. המקדש, שנבנה בתחילת המאה ה-8 מבלוקים חתוכים של גרניט אפור נזקף לזכותו של המלך רג'אסימה. הוא ניזוק קשות, ומבנה העל שלו חסר. מה שנותר הוא בניין ריבועי שהכניסה המערבית שלו מוקפת בדווראפאלה (רוחות שומרי הסף). קירות המקדש מתארים את אגדת הרוואננוגרה (Ravananugraha) מהראמאיאנה ותבליט של דקשינמורטי (שיווה כמורה ליוגה). שמו מודרני, על בסיס כמות השמן (אולוק) שנשרף כל יום על ידי התושבים המקומיים כדי לשמר את להבת המקדש פעילה.
תיאור > מקדשים בנויים > מקדש מוקונדנאיאנר

במקדש מוקונדנאיאנר (Mukundanayanar) יש אדריכלות דמוית ראתה. מצפון לגבעה הראשית בממאלאפורם, היא תוארכה לראשית המאה ה-8 ויוחסה למלך רג'אסימה. המקדש, בעיצוב ריבועי פשוט, מכוון לכיוון מזרח והחזית שלו נתמכת על ידי שני עמודים דקים, מחורצים, עגולים. קודש הקודשים מוקף בקירות גרניט, וקירותיו החיצוניים מכוסים בעמודי פילסטרים. האומנים עיצבו את הגג כך שהוא דומה לקורות עץ, ובפינות יש קוטות ריבועיות (ביתנים קטנים) בעלי גג כיפה. מבנה העל מחולק לריבועים, מעליו כיפה מתומנת. החלק הפנימי של מבנה העל נחתך ליצירת שיקרה מעל גרבה-גרייה (קודש הקודשים). יש פאנל ריבועי בקודש הקודשים, אך התבליט חסר.
תיאור > תבליטים על גבי סלעים

תבליטים מגולפים על סלעים או גושי סלע. אלה כוללים את קיר המנדאפה של קרישנה, שם התווסף מבנה על מול התבליט. תבליט הסלע הידוע ביותר במהאבליפורם הוא ירידת הגנגס (הידוע גם כ"החזרה בתשובה של ארג'ונה" או "החזרה בתשובה של בהגיראתה"), תבליט הסלע הגדול באוויר הפתוח.
"ירידת הגנגס" (מהשמיים) נחשבת לאחת מיצירות התבליט הגדולות בעולם. התבליט, המבוסס על המיתולוגיה הינדית, מגולף על שני גושי סלע באורך 27 מטרים ובגובה 9 מטרים.
ישנן שתי פרשנויות עיקריות: המאמץ שנדרש להבאת נהר הגנגס מהשמים לארץ, ואגדת קיראטארג'וניה (Kirātārjunīya, המאבק של ארג'ונה בשיווה המחופש לקיראטה, צייד איש ההרים) והפרק מהמהאבהארטה על מאמציו של ארג'ונה להשיג את הנשק שהוא זקוק לו כדי לעזור לניצחון טוב על הרוע. חלק מהפאנל מציג את העזרה שקיבל משיווה להביס את האסורה (אנ'). כלולים בפאנל וישנו, שיווה, אלים ואלות אחרים, חכמים, בני אדם, בעלי חיים, זוחלים וציפורים.
על פי פרשנות אחרת, בהגיראתה (אנ') הסגפן מתפלל שהגנגס יובא ארצה. שיווה מקבל את הנהר, אליו כל החיים שואפים בשלווה ובצמא. תאוריה זו לא התקבלה באופן אוניברסלי מכיוון שדמויות מרכזיות חסרות או אינן עולות בקנה אחד עם אגדותיהן. היעדרו של חזיר מכל הפאנל גורם לספק שמדובר בסיפור יחיד, אם כי הוכח שיש בתבליט את סצנת החזרה בתשובה של ארג'ונה ואת סצנת ירידת הגנגס. תבליט הגרניט, מתחילת המאה השביעית או אמצעיתה, נחשבים על ידי העיתון הנפוץ The Hindu כ"אחד מפלאי אמנות הפיסול של הודו".
תיאור > מונומנטים סלעיים אחרים > סלע כדור החמאה

כדור החמאה של קרישנה (הידוע גם כ"ואן איירי קל", וגם כ"כדור החמאה הענק של קרישנה") הוא סלע גרניט ענק שמונח בשיפוע על מדרון סלע בעיירת הנופש ההיסטורית ממאלאפורם שבמדינת טאמיל נאדו בהודו. בגלל אשליה אופטית נראה שהוא כמעט ואינו נוגע בסלע שמתחתיו.
תיאור > מונומנטים סלעיים אחרים > באר החמאה

באר השוכנת 40 מטרים צפונית לכדור החמאה של קרישנה, שנחפרה עמוק לתוך הסלע הסחוף.
השפעה

האדריכלות של המקדשים החצובים בסלע, ובמיוחד הראתה, הפכה למודל למקדשים בדרום הודו. מאפיינים אדריכליים, במיוחד הפסלים, אומצו באופן נרחב במקדשים בדרום הודו, בקמבודיה, בווייטנאם ובג'אווה. צאצאי הפסלים של המקדשים הם בעלי מלאכה במהאבליפורם כיום.
שימור

לאחר עיכוב של כ-40 שנה, בוצעה תוכנית אב לייפוי מהאבליפורם בשנת 2003. משרד התיירות והתרבות של הודו מממן את פרויקט פיתוח משולב בעלות של עשרות מיליוני רופיות של פרויקט ממאלאפורם. האזור סביב האנדרטאות נוקה ונוספו גדרות, מדשאות, שבילים, פארקים והורחקו רוכלים ופולשים. במהלך מופע אור-קולי, המונומנטים מוארים בלילה. הסקר הארכאולוגי של הודו הכין את המדשאות והמסלולים סביב המונומנטים, ותאגיד השיכון והפיתוח העירוני (HUDCO) תכנן פארקים משני צידי הדרכים המובילות למקדש החוף ולחמשת הראתה. מתוכנן שביל מאחורי מקדש החוף לחמשת הראתה ושימור מונומנטים נוספים.
לקריאה נוספת

Prasanna Kumar Acharya (2010). An encyclopaedia of Hindu architecture. Oxford University Press (Republished by Motilal Banarsidass). ISBN 978-81-7536-534-6.
Prasanna Kumar Acharya (1997). A Dictionary of Hindu Architecture: Treating of Sanskrit Architectural Terms with Illustrative Quotations. Oxford University Press (Reprinted in 1997 by Motilal Banarsidass). ISBN 978-81-7536-113-3.
Vinayak Bharne; Krupali Krusche (2014). Rediscovering the Hindu Temple: The Sacred Architecture and Urbanism of India. Cambridge Scholars Publishing. ISBN 978-1-4438-6734-4.
Alice Boner (1990). Principles of Composition in Hindu Sculpture: Cave Temple Period. Motilal Banarsidass. ISBN 978-81-208-0705-1.
Alice Boner; Sadāśiva Rath Śarmā (2005). Silpa Prakasa. Brill Academic (Reprinted by Motilal Banarsidass). ISBN 978-8120820524.
A.K. Coomaraswamy; Michael W. Meister (1995). Essays in Architectural Theory. Indira Gandhi National Centre for the Arts. ISBN 978-0-19-563805-9.
Dehejia, V. (1997). Indian Art. Phaidon: London. ISBN 0-7148-3496-3.
Adam Hardy (1995), Indian Temple Architecture: Form and Transformation, Abhinav Publications, ISBN 978-81-7017-312-0
Adam Hardy (2007). The Temple Architecture of India. Wiley. ISBN 978-0470028278.
Adam Hardy (2015). Theory and Practice of Temple Architecture in Medieval India: Bhoja's Samarāṅgaṇasūtradhāra and the Bhojpur Line Drawings. Indira Gandhi National Centre for the Arts. ISBN 978-93-81406-41-0.
Harle, J.C., The Art and Architecture of the Indian Subcontinent, 2nd edn. 1994, Yale University Press Pelican History of Art, ISBN 0300062176
Monica Juneja (2001). Architecture in Medieval India: Forms, Contexts, Histories. Orient Blackswan. ISBN 978-8178242286.
Stella Kramrisch (1976). The Hindu Temple Volume 1. Motilal Banarsidass  (Reprinted 1946 Princeton University Press). ISBN 978-81-208-0223-0.
Stella Kramrisch (1979). The Hindu Temple Volume 2. Motilal Banarsidass (Reprinted 1946 Princeton University Press). ISBN 978-81-208-0224-7.
Michael W. Meister; Madhusudan Dhaky (1986). Encyclopaedia of Indian temple architecture. American Institute of Indian Studies. ISBN 978-0-8122-7992-4.
George Michell (1988). The Hindu Temple: An Introduction to Its Meaning and Forms. University of Chicago Press. ISBN 978-0-226-53230-1.
George Michell. Hindu Art and Architecture. Thames & Hudson. ISBN 978-0-500-20337-8.
T. A. Gopinatha Rao (1993). Elements of Hindu iconography. Motilal Banarsidass. ISBN 978-81-208-0878-2.
Ajay J. Sinha (2000). Imagining Architects: Creativity in the Religious Monuments of India. University of Delaware Press. ISBN 978-0-87413-684-5.
Burton Stein (1978). South Indian Temples. Vikas. ISBN 978-0706904499.
Burton Stein (1989). The New Cambridge History of India: Vijayanagara. Cambridge University Press. ISBN 978-0-521-26693-2.
Burton Stein; David Arnold (2010). A History of India. John Wiley & Sons. ISBN 978-1-4443-2351-1.
Kapila Vatsyayan (1997). The Square and the Circle of the Indian Arts. Abhinav Publications. ISBN 978-81-7017-362-5.
ביאורים

↑  ראתה (Ratha) היא מרכבת תהלוכות מפוארת המשמשת בטקסים הינדיים, כשמקדש ראתה הוא מקדש חצוב מגוש סלע אחד שבו מפוסלים מרכבות כאלו
↑  טקסטים עתיקים מימי הביניים מזכירים נמלים רבים בחוף חצי האי ההודי. התפקיד היחסי והמשמעות הכלכלית של כל נמל אינם ברורים.
↑  לטענת רמאסוואמי המילה "Setemelti" היא נגזרת קטלאנית של "Sette Templi" האיטלקית שפירושה "שבעה מקדשים או פגודות".
↑  משוררים-קדושים טמיליים מדרום הודו שדגלו בבהקטי (מסירות) לאל ההינדי וישנו בשיריהם של געגוע, אקסטזה ושירות
↑  קבוצה של 63 קדושים שחיו בטאמיל נאדו במאות ה-3 עד 8 לספירה שהקדישו את חייהם לאל ההינדי שיווה
1 2  בהינדואיזם, הגאנות הן מלווים של שיווה ומתגוררים בהר קאילאש
↑  יצור ים אגדי במיתולוגיה ההינדית.
↑  כינוי בדרום הודו למגדל שנבנה מעל לגרבה-גרייה. צורתו כשל פירמידה מדורגת
1 2  בדרום הודו החלק העליון של הווימאנה, בדרך כלל כיפה המסתיימת באלמנט קישוטי
1 2 3 4 5  בהינדואיזם ייצוג של שיווה, פרוואטי ובנם סקאנדה
↑  שיווה כאדון הריקוד
↑  במיתולוגיה ההינדית הוא אל הנערץ בעיקר בדרום הודו שהוא התגלמות דהרמה, אמת וצדק, ולעיתים קרובות נקרא להרוס את הרוע.
↑  מגדל כניסה מונומנטלי, בדרך כלל מקושט, במקדשים הינדיים
1 2 3  באדריכלות ההינדית, ובמיוחד בארכיטקטורת המקדש ההינדי, מנדאפה הוא אולם גדול המחוזק בשורות עמודים או ביתן לטקסים ציבוריים. במקדש ההינדי הקלאסי הייתה סדרה של אולמות כאלו שלכל סוג היה כינוי כמו ארדה-מנדאפה, מוקה-מנדאפה וכו'
↑  במיתולוגיה ההינדית הן בנות הזוג של שיווה
1 2 3 4  מונח באדריכלות מקדש הינדי, הבימה שעליה נבנה המקדש עצמו
1 2  יצור מיתולוגי המתואר כחלק אריה, חלק פיל וחלק סוס
↑  האזורים התת-קרקעיים של היקום - שנמצאים מתחת לאדמה, העולם התחתון
↑  מונח בהינדואיזם, העולם הגשמי
↑  טקסט של הינדואיזם בסנסקריט שהוא אחד משמונה עשר הפוראנות (ספרות הודית) הגדולות.
↑  מעמד של יצורים בדתות ההודיות. הם מתוארים כחמולות תאבות כוח
↑  מלך מיתולוגי שהביא את נהר הגנגס הקדוש, המאופיין כאלת הנהר ההינדית גנגה, לכדור הארץ, מהשמיים.
ויליאם קינגדן קליפורד

| --- | --- |

 לידה:  4 במאי 1845 אקסטר, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  3 במרץ 1879 (בגיל 33) מדיירה, פורטוגל 
 מקום קבורה:  בית הקברות הייגייט 
 השקפה דתית:  אתאיזם 
 מקום לימודים:  טריניטי קולג', קינגס קולג' לונדון, אוניברסיטת קיימברידג' 
 מוסדות:  יוניברסיטי קולג' לונדון 
 תחומי עניין:  אלגברה 
 עיסוק:  מתמטיקאי, פילוסוף, מרצה באוניברסיטה 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 פרסים והוקרה:  עמית החברה המלכותית 
 בן או בת זוג:  לוסי קליפורד 
 צאצאים:  אתל קליפורד 
 חתימה:   
 
עמוד השער של כרך 1 (1878) המכיל את הספרים I-III של "יסודות הדינמיקה" של קליפורד
וִילְיֶאם קִינְגְדֶן קְלִיפוֹרְד (באנגלית: William Kingdon Clifford;‏ 4 במאי 1845 – 3 במרץ 1879) היה מתמטיקאי ופילוסוף אנגלי. בהתבסס על עבודתו של הרמן גראסמן, הוא הכניס לשימוש את מה שמכונה כיום אלגברה גאומטרית (אנ'), מקרה מיוחד של אלגברת קליפורד הקרויה על שמו. האלגברה הגאומטרית פועלת על המרחב האוקלידי על ידי שיקוף, סיבוב והזזה. לאלגברות קליפורד בכלל ואלגברה גאומטרית בפרט יש חשיבות בפיזיקה מתמטית, גאומטריה, ומחשוב. קליפורד היה הראשון ששיער שהכבידה עשויה להיות ביטוי של גאומטריה המונחת בבסיסה. בכתביו הפילוסופיים הוא טבע את הביטוי חומר-שכל (mind-stuff).
ביוגרפיה

ויליאם קליפורד, שנולד באקסטר, הראה כבר בבית הספר כישרון גדול. הוא המשיך לקינגס קולג' לונדון (בגיל 15) ולטריניטי קולג', באוניברסיטת קיימברידג', שם נבחר לעמית ב-1868, לאחר שהיה רנגלר שני (אנ') ב-1867 וחתן הפרס השני של סמית'. להיות שני היה גורל שחלק עם אחרים שהפכו למדענים מפורסמים, כולל ויליאם תומסון (לורד קלווין) וג'יימס קלרק מקסוול. בשנת 1870, הוא היה חלק ממשלחת לאיטליה כדי לצפות בליקוי החמה של 22 בדצמבר 1870. במהלך המסע הזה הוא שרד טביעת ספינה לאורך החוף של סיציליה.
ב-1871 מונה לפרופסור למתמטיקה ולמכניקה ביוניברסיטי קולג' לונדון, וב-1874 הפך לעמית בחברה המלכותית. הוא גם היה חבר באגודה המתמטית של לונדון ובאגודה המטאפיזית (אנ').
קליפורד התחתן עם לוסי ליין (אנ') ב-7 באפריל 1875, נולדו להם שני ילדים. קליפורד נהנה לבדר ילדים וכתב אוסף של סיפורי אגדות, "האנשים הקטנים" (The Little People).
מוות ומורשת

ב-1876, קליפורד סבל מהתמוטטות עצבים, כנראה כתוצאה מעבודת יתר. הוא לימד וניהל ביום, וכתב בלילה. חופשה של חצי שנה באלג'יריה ובספרד אפשרה לו לחזור לתפקידו למשך 18 חודשים, ולאחר מכן התמוטט שוב. הוא נסע לאי מדיירה כדי להחלים, אך מת שם משחפת לאחר מספר חודשים, והותיר אחריו אלמנה עם שני ילדים.
קליפורד ואשתו קבורים בבית הקברות הייגייט בלונדון, ליד קבריהם של ג'ורג' אליוט והרברט ספנסר, ממש צפונית לקברו של קרל מרקס.
כתב העת האקדמי Advances in Applied Clifford Algebras (אנ') ("חידושים באלגברות קליפורד יישומיות") מפרסם את מורשתו של קליפורד בקינמטיקה ובאלגברה מופשטת.
מתמטיקה

גילוי הגאומטריה הלא אוקלידית פתח אפשרויות חדשות בגאומטריה בתקופתו של קליפורד. תחום הגאומטריה הדיפרנציאלית הפנימית נולד, כאשר מושג העקמומיות מיושם באופן נרחב על המרחב עצמו כמו גם על קווים ומשטחים מעוקלים. קליפורד התרשם מאוד מהמאמר של ברנהרד רימן מ-1854 "על ההיפותזה העומדת ביסודות הגאומטריה", אותו תרגם לאנגלית. ב-1870 הוא הרצה בפני האגודה הפילוסופית של קיימברידג' (אנ') על מושגי המרחב ההעקמומי של רימן, וכלל ספקולציות על כיפוף המרחב על ידי כוח הכבידה. התרגום של קליפורד למאמרו של רימן פורסם ב-Nature בשנת 1873. הדו"ח שלו בקיימברידג', "על תורת המרחב של החומר", פורסם ב-1876, תוך שהוא צופה את תורת היחסות הכללית של אלברט איינשטיין, 40 שנה לפני פרסומה. קליפורד הרחיב את גאומטריית המרחב האליפטי (אנ') כמרחב מטרי לא אוקלידי. כיום אומרים כי עקומות במרחק שווה במרחב אליפטי הן מקבילי קליפורד (אנ').
בני דורו של קליפורד ראו בו אדם חריף ומקורי, שנון וחם. הוא עבד לעיתים קרובות עד מאוחר בלילה, מה שאולי זירז את מותו. הוא פרסם מאמרים במגוון נושאים כולל תבניות אלגבריות וגאומטריה פרויקטיבית ואת ספר הלימוד "יסודות הדינמיקה" (Elements of Dynamic). את היישום שלו של תורת הגרפים לתאוריית האינווריאנטים (אנ') המשיכו ויליאם ספוטיסווד (אנ') ואלפרד קמפ (אנ').