stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ג'ייסון סילבה

| --- | --- |

 לידה:  6 בפברואר 1982 (בן 42) קראקס, ונצואלה 
 מדינה:  ונצואלה 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת מיאמי 
 פרופיל ב-IMDb
 
ג'ייסון לואיס סילבה (באנגלית: Jason Luis Silva; נולד ב-6 בפברואר 1982) הוא איש טלוויזיה, קולנוען, עתידן, פילוסוף ונואם ציבורי יהודי-אמריקאי ממוצא ונצואלי. הוא ידוע בהנחיית התוכנית משחקי מוח בערוץ נשיונל ג'יאוגרפיק. מטרתו היא להשתמש בטכנולוגיה כדי להלהיב אנשים מהפילוסופיה והמדע. המגזין "אטלנטיק" מתאר את סילבה כ"טימותי לירי של עידן הווידאו הוויראלי". סילבה, פרזנטור לשעבר ברשת Current TV, הוא מרצה בין-לאומי בנושאים כמו יצירתיות, רוחניות, טכנולוגיה ואנושיות, וכן כותב ומפיק של סרטים קצרים.
חיים אישיים

סילבה נולד בקראקס, וונצואלה. אמו, לינדה מישקין, היא אמנית ממוצא יהודי אשכנזי. אביו, לואיס מנואל סילבה, התגייר, אך לדברי סילבה הם היו חילונים וחיו במשק בית "דומה יותר לסרט של וודי אלן" עם המון הומור ואהבה לאמנות ותיאטרון. הוא אח לירדן סילבה ופאולינה סילבה.
בהשראת בית החשיש של צ'ארלס בודלייר, האובססיה של סילבה לעשיית קולנוע ותיעוד החלה כנער כאשר אירח בביתו "סלונים" כדי לדון ברעיונות. הוידאו, ולא העט, הפך לדרכו המועדפת לזכור את מה שהוא מכנה "רגעים אקסטטיים" (ecstatic moment"s"). מבחינת סילבה, זה לא מספיק כדי "להרגיש" את החוויה. רגעים אלה צריכים להיות "מסופרים בזמן אמת."
סילבה סיים תואר בקולנוע ופילוסופיה מאוניברסיטת מיאמי בקורל גייבלס, פלורידה. הוא, יחד עם מקס לוגוורה, הפיק וכיכב בסרט התיעודי/מופע וידאו שכותרתו "מרקמים של עצמיות." הסרט הוא סרט קצר על נהנתנות ורוחניות, המבוסס על חיי סילבה ולוגוור במיאמי. סרט תפס את תשומת לבם של מפיקים שחיפשו "מספרי סיפורים נלהבים".
סילבה מתגורר כיום בעיר ניו יורק.
קריירה

סילבה מתאר את עצמו כ"נרקומן של פליאה" ופילוסוף ביצועי, מונח ששמע לראשונה באתר בשם "קולקטיב החלל" מאת רנה דאלדר. הוא משתמש בטלוויזיה, במדיה מקוונת ובהרצאות כדי לחלוק את השקפותיו. לדוגמה, בסרטון The Mirroring Mind, סילבה "בוחן את התודעה האנושית ואת יצירת התודעה ההיא באמצעות התייחסות עצמית."
קריירה > דיבור בפני קהל

כדובר פעיל ופורה, סילבה דיברה בפסטיבל רעיונות הכלכלנים של גוגל, ועידת DLD Digital Life Design היוקרתית במינכן,, TEDGlobal, ועידת הסינגולריות, ועידת PSFK , ופסטיבל הרעיונות המסוכנים.
ב-TEDGlobal ביוני 2012, העלה ג'ייסון סרטון קצר בשם "פתיחות קיצונית". בספטמבר 2012, סילבה הציג את הסרט "פתיחות קיצונית" בתוכנית הפתיחה בוועידת Microsoft TechEd Australia. פתיחות רדיקלית הופיעה גם במצגתו בכנס La Ciudad de las Ideas ב-10 בנובמבר 2012.
בספטמבר 2012 הוא הציג את "אנחנו האלים עכשיו" בפסטיבל הרעיונות המסוכנים.
טלוויזיה > current TV

משנת 2005 עד 2011 סילבה היה פרזנטור ומפיק ברשת current TV של אל גור.
טלוויזיה > משחקי מוח

בשנת 2013 סילבה ואמן האשליות אפולו רובינס החלו להנחות את התוכנית משחקי מוח בערוץ נשיונל ג'יאוגרפיק. התוכנית בוחנת את המוח באמצעות משחקים אינטראקטיביים המתבוננים בתפיסה, קבלת החלטות ודוגמאות, כמו גם באיזו קלות ניתן לשטות במוח. מומחים בפסיכולוגיה, מדע קוגניטיבי ומדעי המוח מופיעים בתוכנית, כפי שמצהיר סילבה, "כדי לוודא שאנחנו עושים את המדע כמו שצריך", וקבע שיא של נשיונל ג'יאוגרפיק בתור ההשקה עם דירוג הרייטינג הגבוה ביותר בסדרה בתולדות הערוץ.
"החוויה של להיות מרומה או להיות מולך שולל או להיות מודע לחסרונות הופכת אתכם לסקרנים. זה גורם לך קצת לקום מהמושב שלך ולחשוב "איך זה עבד?""- ג'ייסון סילבה.
טלוויזיה > מסע האנושות

בשנת 2017 הנחה את הסדרה "מסע האנושות" בערוץ נשיונל ג'יאוגרפיק. הסדרה בוחנת את ראשית האנושות וחוזרת כל הדרך להתחלה, ומשם מתחקה אחר החידושים שהפכו אותנו לחברה המודרנית. הסדרה כוללת 8 פרקים של כ-45 דקות כל אחד. רק עונה אחת אושרה נכון להיום.
טלוויזיה > הופעות אורח

ב־15 באוגוסט 2012 הוא הופיע ב-תוכנית הבוקר של רשת CBS. ב־24 בספטמבר 2012 הוא הופיע בתוכנית Q&A האוסטרלית של רשת ABC. הוא הופיע גם כאורח בעונה 2 של StarTalk.
תוכן מקורי באינטרנט > "יריות של יראת כבוד"

במאי 2013, ג'ייסון החל לעבוד עם "Shots of Awe", ערוץ יוטיוב ב-Discovery Digital Networks TestTube, כשהוא מגיש מדי שבוע "מיקרו-דוקומנטריסטים" על יצירתיות, חדשנות, טכנולוגיה מעריכית, עתידנות, מטאפיזיקה, אקזיסטנציאליזם והמצב האנושי. זולטן איסטוון, עורך ההופינגטון פוסט, כתב כי Shots of Awe הוא תערובת של פילוסופיה ואמנות ופופולרית מאוד בקרב הדור הצעיר.
תוכן מקורי באינטרנט > הופעות אחרות

באוקטובר 2013, הוא הופיע ביוטיוב עבור מעבדת הביון המלאכותי של גוגל ונאס"א.
הוא הופיע פעמים רבות כאורח בפודקאסט של ג'ו רוגן חוויה.
ב־18 במרץ 2014, הוא התארח בפרק של SourceFed's Tabletalk.
ב־13 בדצמבר 2017 הוא הופיע כמארח אורח באפליקציית הטריוויה HQ.
תוכן מקורי באינטרנט > הישגים אחרים

סילבה הוצג ב"אטלנטיק ", האקונומיסט, Vanity Fair פורבס,מגזין Wired, ורבים אחרים.
בשנת 2011 הוא הפך לעמית במכון המציאות ההיברידית, ובחן את הסימביוזה בין אדם למכונה.
סרטוATTENTION: The Power Immersive of Cinema היה חלק מהתערוכה 'KINO und der kinamatografische Blick' ('סינמה והמבט הקולנועי'), שהתקיימה בין התאריכים 20 במרץ - 2 ביוני 2013, ב-MEWO Kunsthalle בממינגן שבגרמניה.
בשנת 2014 שימש סילבה כיועץ לתחרות של ערוץ נשיונל ג'יאוגרפיק.
כנסים, מסרים מרכזיים והרצאות

"צומת דרכים קריטיות" בכנס TEDGlobal 2012 "פתיחות רדיקלית" באדינבורו סקוטלנד (יוני 2012).
"פתיחות רדיקלית" בפסטיבל התקשורת של צייטגייסט 2012, לוס אנג'לס, קליפורניה, עם ג'יימס קרומוול ורוטגר האוור.
The Mirroring Mind SXSW, אוסטין, טקסס (מרץ 2013).
ג'ייסון סילבה: טכנולוגיות של שקיעה במחשבות, פסטיבל הסרטים של "Tribeca Future of Film Series", ניו יורק, ניו יורק (2014).
"חדשנות וחשיבה אחרת" בסדרת ההרצאות של רוקוול, אולם הופעות קלן, אוניברסיטת יוסטון (אוקטובר 2015).
נאום פתיחה בכנס LiNC'16 (ועידת רשת ליתיום), סן פרנסיסקו, קליפורניה (יוני 2016).
נאום פתיחה ב-Teradata Partners 2017 מושב כללי, 25 באוקטובר 2017, אנהיים, קליפורניה.
ד'תרס"ב

ד'תרס"ב (4662)  היא שנה עברית  אשר  החלה ביום א' בתשרי, אור ל-17 בספטמבר 901 (לפי הלוח היוליאני, שהיה נהוג אז), והסתיימה ביום כ"ט באלול, 5 בספטמבר 902. שנה מסוג הכז, איננה מעוברת, ואורכה 354 ימים. זו שנת שמיטה.
לוח שנה > מאפייני לוח השנה

שנה מסוג הכז, ובה 354 ימים.
שנה "פשוטה": שאיננה מעוברת ובה חודש אדר אחד.
שנה "כסדרה": שבה חשוון בן 29 יום ואילו כסלו בן 30 יום
ג' בתשרי חל בשבת, ולכן צום גדליה נדחה ליום ראשון ד' בתשרי.
י"ז בתמוז חל בשבת, ולכן צום שבעה עשר בתמוז נדחה ליום ראשון י"ח בתמוז
ט' באב חל בשבת, ולכן צום תשעה באב נדחה ליום ראשון י' באב
היסטוריה של עם ישראל
ד'תרנ"ה

ד'תרנ"ה (4655)  היא שנה עברית  אשר  החלה ביום א' בתשרי, אור ל-5 בספטמבר 894 (לפי הלוח היוליאני, שהיה נהוג אז), והסתיימה ביום כ"ט באלול, 22 בספטמבר 895. שנה מסוג החא, היא מעוברת, ואורכה 383 ימים. זו שנת שמיטה.
לוח שנה > מאפייני לוח השנה

שנה מסוג החא, ובה 383 ימים.
שנה מעוברת ובה שני חודשי אדר - אדר א' ואדר ב'. חג הפורים נחוג בשנה כזו באדר ב'. בנוסף, בי"ד באדר א' מציינים פורים קטן, ובט"ו באדר א' מציינים שושן פורים קטן.
שנה "חסרה": שבה חשוון וכסלו בני 29 יום כל אחד
ג' בתשרי חל בשבת, ולכן צום גדליה נדחה ליום ראשון ד' בתשרי.
ט"ו באדר ב' חל בשבת, ולכן שושן פורים נחוג שלושה ימים - בערים שהיו מוקפות חומה - מיום שישי י"ד באדר ב' ועד יום ראשון ט"ז באדר ב' - זהו פורים משולש.
י"ד בניסן, ערב פסח, חל בשבת, ולכן חלים דיני ערב פסח שחל בשבת.
היסטוריה של עם ישראל
ד'תרנ"ח

ד'תרנ"ח (4658)  היא שנה עברית  אשר  החלה ביום א' בתשרי, אור ל-1 בספטמבר 897 (לפי הלוח היוליאני, שהיה נהוג אז), והסתיימה ביום כ"ט באלול, 20 בספטמבר 898. שנה מסוג השג, היא מעוברת, ואורכה 385 ימים. זו שנה שלישית לשמיטה.
לוח שנה > מאפייני לוח השנה

שנה מסוג השג, ובה 385 ימים.
שנה מעוברת ובה שני חודשי אדר - אדר א' ואדר ב'. חג הפורים נחוג בשנה כזו באדר ב'. בנוסף, בי"ד באדר א' מציינים פורים קטן, ובט"ו באדר א' מציינים שושן פורים קטן.
שנה "שלמה": שבה חשוון וכסלו בני 30 יום כל אחד.
ג' בתשרי חל בשבת, ולכן צום גדליה נדחה ליום ראשון ד' בתשרי.
י"ג באדר ב' חל בשבת, ולכן תענית אסתר מוקדמת ליום חמישי י"א באדר ב'.
היסטוריה של עם ישראל
גילדת לוקאס הקדוש

יאן גוסארט, לוקאס הקדוש מצייר את המדונה, 1520
גילדת לוקאס הקדוש היה השם הנפוץ ביותר לגילדה עירונית של ציירים ואמנים אחרים, בייחוד בארצות השפלה. הן נקראו על שם לוקאס, מחבר הבשורה על-פי לוקאס, שהיה פטרון של האמנים, שזוהה כצייר של דיוקן הבתולה.
אחת הגילדות הידועות הוקמה באנטוורפן. היא המשיכה לתפקד עד 1795, אם כי עד אז היא איבדה את המונופול שלה ולכן את מרבית כוחה. ברוב הערים, כולל אנטוורפן, השלטון המקומי נתן לגילדה את הכוח להסדיר סוגים מוגדרים של סחר בתוך העיר. לפיכך נדרש לאמן חברות בגילדה, על מנת שייקח חניכים או ימכור ציורים לציבור. כללים דומים היו בדלפט, שם רק חברים היו יכולים למכור ציורים בעיר או לפתוח חנות. הגילדות המוקדמות באנטוורפן ובברוז' היו מודל שבעקבותיו הוקמו גילדות בערים אחרות, כולל אולם תצוגה או דוכן בשוק שבו יכלו חברי הגילדה למכור את ציוריהם ישירות לציבור.
גילדת לוקאס הקדוש לא ייצגה רק ציירים, פסלים ואמנים חזותיים אחרים, אלא גם - במיוחד במאה השבע-עשרה - סוחרים, חובבים ואפילו אוהבי אמנות. בימי הביניים חברי הגילדות ברוב המקומות היו ככל הנראה מאיירי כתבי יד, בערים רבות הצטרפו אליהם גם סופרים. בגילדות המסורתיים, הציירים והמעצבים היו לרוב באותה גילדה. באופן כללי, גילדות פסקו גם בענייני פסקי דין במחלוקות בין אמנים לאמנים אחרים או לקוחותיהם. בדרכים כאלה היא שלטה בקריירה הכלכלית של אמן בעיר ספציפית, בעוד בערים שונות הם היו עצמאיים לחלוטין ולעיתים קרובות תחרותיים זה בזה.
אנטוורפן וברוז'

אף על פי שהיא לא הפכה למרכז אמנותי מרכזי עד המאה השש עשרה, אנטוורפן הייתה אחת הערים, אם לא הראשונה, שהקימה גילדת לוקאס הקדוש. היא מוזכרת לראשונה בשנת 1382, וקיבלה הרשאות מיוחדות על ידי העיר בשנת 1442. הרשומות של הגילדה כוללות תאריכים בו האמנים הפכו למאסטרים (חברים רשמיים) וכן מי היה הדיקן באותה שנה, מה היו התמחויותיהם של הציירים, ושמות התלמידים הרשומים שלהם. לעומת זאת בברוז', שהייתה העיר הדומיננטית ביצירה האמנותית בארצות השפלה במאה החמש עשרה, הרשימה המוקדמת ביותר הידועה של חברי הגילדה מתוארכת ל-1453, אם כי הגילדה הייתה ללא ספק ותיקה מכך. שם כל האמנים נאלצו להשתייך לגילדה כדי להתאמן או לאפשר להם מכור את יצירותיהם. הגילדה הקפידה מאוד באילו פעילויות אומנותיות ניתן היה להתאמן - אסור במפורש היה על אומן לעבוד באזור בו פועלים חברי גילדה אחרים.
גילדת ברוז', הייתה קיימת מימי הביניים ורוב החברים בה ציירו כתבי יד מוארים, ולכן היו מקובצים. אולי בגלל קשר זה, במשך תקופה ארוכה היה להם כלל שכל המיניאטורות זקוקות לסימון זעיר כדי לזהות את האמן, שהיה רשום בגילדה. רק תחת הרשאות מיוחדות, כגון אמן חצר, יכול היה אמן לתרגל את מלאכתו ביעילות מבלי להחזיק חברות בגילדה. פטר פאול רובנס היה במצב דומה במאה השבע עשרה, כאשר קיבל את ההיתר המיוחד מן הארכידוכס להיות שניהם אמן חצר בבריסל וחבר פעיל בגילדת לוקאס הקדוש באנטוורפן. החברות גם אפשרה לחברים למכור יצירות באולם התצוגה שבבעלות הגילדה. אנטוורפן, למשל, פתחה דוכן למכירת ציורים מול הקתדרלה בשנת 1460, וברוז' עשתה זאת גם היא בשנת 1482.
הרפובליקה ההולנדית

גילדות לוקאס הקדוש ברפובליקה ההולנדית החלו להמציא את עצמן מחדש כאשר הערים שם עברו לשלטון פרוטסטנטי, והייתה תנועות דרמטית באוכלוסייה. אגודות רבות הוציאו מחדש צ'רטרים כדי להגן על האינטרסים של ציירים מקומיים מפני זרם האומנים מדרום הולנד כמו אנטוורפן וברוז'. ערים רבות ברפובליקה הצעירה הפכו למרכזים אמנותיים חשובים יותר בסוף המאה השש עשרה ותחילת המאה השבע-עשרה. אמסטרדם הייתה העיר הראשונה שהוציאה מחדש את אמנת לוקאס הקדוש לאחר הרפורמציה בשנת 1579 והיא כללה ציירים, פסלים, חרטים ומגזרים אחרים העוסקים באמנות החזותית.
כאשר הסחר בין הולנד הספרדית והרפובליקה ההולנדית התחדש עם ההפוגה ב-1609, הייתה הגירה מוגברת בערים הולנדיות רבות והוציאו מחדש צ'רטרים כסוג של הגנה כנגד המספר הרב של ציירים שהחל לחצות את הגבול. [11]
לדוגמה הערים גאודה, רוטרדם, ודלפט, האגודות בהן נוסדו בין 1609 ו-1611. בכל המקרים הללו, ציירים הוציאו עצמם ממבנה הגילדה המסורתית שלהם, שכלל ציירים אחרים, כגון אלה שעבדו על פרסקו בתוך בתים, לטובת גילדת לוקאס הקדוש ספציפית. בגילדת לוקאס הקדוש בהארלם, לעומת זאת, הייתה היררכיה נוקשה משנת 1631 עם ציירים בראשה. למרות ההיררכיה הזאת, בסופו של דבר היא נדחתה. באוטרכט הגילדה נוסדה בשנת 1611 אך פעולתה הופסקה בזמן המהומות הדתיות. לאחר 1644 נוצר פילוג נוסף שיצר גילדת ציירים חדשים, שעזבו את הגילדה של לוקאס הקדוש שנותרה רק עם הפסלים חרטי עץ. מהלך דומה התרחש בהאג בשנת 1656 הביא לכך שהציירים עזבו את גילדת סן לוק כדי להקים אגודה חדשה עם כל מיני סוגים של אמנים חזותיים, והשאירו את הגילדה לציירי הבית.
אמנים בערים אחרות לא הצליחו להקים גילדות משלהם, ונשארו כחלק ממבנה הגילדה הקיים (או היעדרם). לדוגמה, בליידן נעשה ניסיון להקים גילדה בשנת 1610 במיוחד עבור ציירים שיגנו על עצמם מפני מכירת אמנות מצד זרים, במיוחד אלה מאזורי ברבנט וסביבת אנטוורפן. עם זאת, העיירה, שבאופן מסורתי התנגדה לגילדות בכלל, רק הציעה לעזור נגד יבוא בלתי חוקי. רק בשנת 1648 הותר באותה עיר אגודה מאורגנת. גילדות בהאג ודלפט, נאבקו ללא הפסקה כדי להפסיק את כניסת האמנים האחרים לעירם, לרוב ללא הצלחה. בסוף המאה הושג סוג של איזון, באמנות והמסחר בשתי הערים.
איטליה

בתקופת הרנסאנס בפירנצה הגילדה של לוקאס הקדוש, כשלעצמה, לא הייתה קיימת. ציירים היו שייכים לגילדה של רופאים ורוקחים מאחר שהם קנו פיגמנטים של צבע מהרוקחים, בעוד הפסלים היו חברי אגודת האבן והעץ אף על פי שאגודת לוקאס הקדוש הוקמה ב-1349. הם היו לעיתים קרובות גם חברים ב"איחוד של לוקאס הקדוש" (Compagnia di San Luca) – אשר הוקם כבר בשנת 1349 – אף על פי שהייתה זו ישות נפרדת ממערכת הגילדה.
היו ארגונים אישים דומים בחלקים אחרים של איטליה, כגון רומא. עד המאה ה-16 גילדה אפילו כבר הוקמה בקנדיה בכרתים על ידי אמנים יווניים, שהייתה אז ברשות הוונציאניים. במאה ה-15 נעשו פעולות התאגדות ואיחוד של אגודות אמנים, שבסופן באמצע המאה ה-16 הוקמה האקדמיה דל סינמון. עם זאת היו הבדלים בין תקופתיים ובין הערים בהתארגנות האמנים.
האקדמיה של רומא, שנוסדה על ידי פדריקו צוקרי בשנת 1593, משקפת בצורה ברורה יותר את התפיסות "המודרניות" של אקדמיה לאמנות ולא בהנצחת מה שנראה לעיתים כאופי של ימי הביניים עם מערכת הגילדות. בהדרגה ערים אחרות הלכו בדרכי רומא ובולוניה, עם ציירים מובילים שמייסדים "אקדמיה", לא תמיד בתחילה בתחרות ישירה עם הגילדות המקומיות, אך נטו להאפיל ולהחליף אותם עם הזמן. שינוי זה בייצוג האמנותי קשור בדרך כלל לתפיסה המודרנית של האמנות החזותית כאמנות ליברלית ולא מכנית, והתרחש בערים ברחבי אירופה. באנטוורפן דוד טנירס הבן היה גם דיקן גילדת וייסד את האקדמיה, האקדמיות החדשות החלו להציע הכשרה לרישום וגם שלבים מוקדמים של ציור לסטודנטים, תאוריה האמנותית, כולל היררכיה של ז'אנרים, עלתה בחשיבותם.
גילדות ועיסוקים אינטלקטואליים

העלאת מעמדו של האמן בסוף המאה השש-עשרה שהתרחשה באיטליה הדהדה בארצות השפלה על ידי השתתפות מוגברת של אמנים בחברות ספרותיות והומניסטיות. גילדת לוקאס הקדוש באנטוורפן בפרט הייתה קשורה קשר הדוק עם אחד מתאי הרטוריקה הבולטים בעיר, הוויליאנים, ולמעשה, השניים נחשבים לעיתים קרובות כארגונים זהים. עד אמצע המאה השש-עשרה, כאשר פיטר ברויגל האב היה פעיל בעיר, רוב חברי וילוארן, כולל פרנס פלוריס, קורנליס פלוריס, והירונימוס קוק, היו אמנים. היחסים בין שני הארגונים, האחד לאנשי מקצוע העוסקים בסחר והשני קבוצה ספרותית ודרמטית, נמשכו אל תוך המאה השבע-עשרה עד ששתי הקבוצות התמזגו רשמית בשנת 1663 כאשר האקדמיה באנטוורפן הוקמה מאה שנה לאחר הראשונה ברומא. נראה כי מערכות יחסים דומות בין אגודות לוקאס הקדוש לתאי הרטוריקה היו קיימות בערים בהולנד במאה השבע-עשרה. בהארלם היא דוגמה חשובה, אליה השתייכו פרנס האלס, אסאיאס ון דה ולדה ואדריאן ברואר. פעילויות אלה באו לידי ביטוי גם בקבוצות שהתפתחו מחוץ לגילדה כמו גילדת הרומאים של אנטוורפן, שעבורם נסיעות לאיטליה והערכה של התרבות הקלאסית וההומניסטית היו חיוניות.
כללי הגילדה

כללי הגילדה השתנו מאוד. בתיאום עם הגילדות בעסקים אחרים, החניכה הראשונית הייתה לפחות שלוש, לעיתים קרובות יותר - חמש שנים. בדרך כלל, החניך יתאים להיות חופשי לעבוד אצל כל אחד מאנשי הגילדה. כמה אמנים החלו לחתום ולתארך ציורים שנה-שנתיים לפני שהגיעו לשלב הבא, שכרוך לעיתים קרובות בתשלום לגילדה, והיה אמור להפוך ל"מאסטר חופשי". לאחר מכן האמן יכול היה למכור יצירות משלו, להקים סדנה עם חניכים משלו, וגם למכור את עבודותיהם של אמנים אחרים. אנתוני ואן דייק השיג זאת בגיל שמונה עשרה, אך בשנות העשרים היה אופייני יותר.
במקומות מסוימים נקבע מספר החניכים המרבי (למשל שניים) ולחלופין ניתן לצמצם למינימום אחד. בעיר נירנברג – בציור, היה "סחר חופשי" מוסדר ישירות ללא הגילדה על ידי מועצת העיר; הדבר נועד לעודד צמיחה בעיר בה אומנות הדפוס ופרסום ספרים, שעבורם נירנברג הפכה למרכז הגרמני הגדול ביותר. עם זאת היו כללים, כגון – החלטה שרק גברים נשואים יוכלו להפעיל בית מלאכה. ברוב הערים הנשים שהיו חברות חשובות בסדנאות להכנת כתבי יד מוארים הודרו מהגילדה או מלהיות חברות מוסמכות. אולם לא כך היה באנטוורפן, שם היו חברות קתרינה ואן המסן ואחרים. כפי שהציע התואר הנוצרי של הגילדה, היהודים הודרו, לפחות מלהפוך לאדונים, ברוב הערים.
כאשר דפסים וחרטים רבים הגיעו מרקע של צורפות הם נשארו באותה הגילדה. בלונדון לציירים על זכוכית הייתה גילדה נפרדת משלהם עם הזגגים. במקום אחר הם התקבלו על ידי גילדת הציירים.
היבט נוסף של חוקי הגילדה מודגם על ידי המחלוקת בין פרנס הלס ויודית לייסטר בהארלם. לייסטר הייתה האישה השנייה בהארלם שהצטרפה לגילדה, וכנראה התאמנה עם הלס – היא הייתה עדה לטבילת בתו. כמה שנים אחר כך, בשנת 1635, היא גרמה לסכסוך בגילדה בטענה שאחד משלושת חניכיה עזב את בית המלאכה שלה לאחר מספר ימים בלבד, והתקבל לחנות של האלס, תוך הפרה של כללי הגילדה. לאגודה היה הכוח לקנוס חברים, ולאחר שגילה כי החניך לא היה רשום אצלם, קנס את שני האמנים וקבע פסק דין בעניין עמדת החניך.
דעיכת הגילדות

כל המונופולים המקומיים של הגילדה היו תחת אי-הסכמה כלכלית מהמאה ה-17 ואילך; במקרה הספציפי של ציירים היה במקומות רבים מתח בין הגילדות לאמנים שהובאו כצייר חצר על ידי שליט. כאשר אנתוני ואן דייק התפתה לבסוף להגיע לאנגליה על ידי המלך צ'ארלס הראשון, היה לו בית בבלאקפריארס, מחוץ לגבול העיר לונדון כדי להימנע ממונופול הגילדה הלונדונית. האג עם החצר הקתולית שלה, התפצלה לשניים בשנת 1656 עם הקונפררי פיקטורה. באותה תקופה היה ברור לכל המעורבים כי ההגיון של הגילדה עבר זמנו. אבל כדי להבטיח איכות גבוהה ומחירים גבוהים, היה צורך להפריד בין חינוך אמנים למקומות המכירה. עיירות רבות הקימו בתי ספר בסגנון אקדמיה לחינוך, בעוד שניתן היה ליצור מכירות מסודרות בפונדקים מקומיים, מכירה באחוזות או בשווקים פתוחים.
באנטוורפן הסירו מושלי הבסבורג בסופו של דבר את מונופול הגילדה, ובסוף המאה ה-18 כמעט והם לא שרדו, עוד לפני שנפוליאון פירק את כל הגילדות בשטחים שבשליטתו. גילדות שרדו כחברות או כארגוני צדקה, או התמזגו עם "האקדמיות" החדשות יותר – כפי שקרה באנטוורפן, אך לא בלונדון או בפריז. במונופול של הגילדה הייתה תחייה קצרה של במאה העשרים במזרח אירופה תחת הקומוניזם, שם אם לא היו חברים באיגוד האמנים הרשמי או הגילדה התקשו מאוד לעבוד כציירים – למשל הצ'כי יוזף ווכל.
הערות שוליים

↑  Howe.
↑  Ford-Wille.
↑  Montias (1977): 98.
1 2  Prak (2003): 248.
↑  Smith (1999): 432.
1 2 3  Prak (2004): 249.
↑  Baudouin (1973): 23–27.
↑  Campbell (1976): 191.
↑  Farquhar (1980): 371–383.
↑  Belkin (1998): 96.
1 2  Prak (2003): 241.
↑  Franits, p.66 & 85
↑  Montias (1977): 93.
↑  Prak (2003): 242.
↑  Franits, p. 158
1 2 3  Hughes (1986): 3–5.
↑  Mather (1948): 20; Jack (1976): 5–6.
1 2  Gibson (1981): 431 (also n. 37).
↑  Heppner (1939): 23.
↑  Bartrum (2002): 105-6.
↑  Franits, p.49
↑  Slive, p.129
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 238763259   WorldCat (עם VIAF): 238763259 
יאן דה בריי מצייר את חברי גילדת לוקאס הקדוש בהארלם, 1675
תחריט, בניין הגילדה לוקאס הקדוש, בדלפט, 17830
יודית ליסטר, האישה השנייה, חברת הגילדה – פרוטרט עצמי, 1633
בניין גילדת לוקאס הקדוש בדלפט.
דריק באגרט, לוקאס הקדוש מצייר את המדונה, 1470
ג'רמי יששכרוף

שרת ההגנה הגרמנית אנגרט קראמפ-קארנבאואר ויששכרוף בטקס במחנה הריכוז דכאו לאחר "מטס זיכרון לעתיד" הגרמני-ישראלי, אוגוסט 2020
ג'רמי יששכרוף (באנגלית: Jeremy Issacharoff; נולד ב-1955) הוא דיפלומט ישראלי שכיהן כשגריר ישראל בגרמניה, משנה למנכ"ל משרד החוץ והמייסד של האגף לעניינים אסטרטגיים.
ביוגרפיה

יששכרוף נולד בלונדון בירת הממלכה המאוחדת ב-1955 להורים ישראלים ממוצא בוכרי. הוא בוגר בית הספר לכלכלה של לונדון, ובעל תואר ראשון במשפטים ותואר שני ביחסים בינלאומיים ואסטרטגיה. בשנת 1977 עלה לארץ, שירת בצה"ל והשתחרר בשנת 1980.
החל את עבודתו במשרד החוץ בשנת 1981 במחלקה המשפטית. לאורך השנים שימש בתפקידים דיפלומטיים שונים ובהם ציר-יועץ מדיני למשלחת הישראלית באו"ם, יועץ מדיני לשרי החוץ יצחק שמיר ושמעון פרס וחבר בשיחות השלום עם לבנון ובמשלחת הישראלית לועידת מדריד (1991). בשנת 1993 מונה לציר-יועץ מדיני בשגרירות ישראל בוושינגטון.
בשנת 2001 הקים את האגף האסטרטגי במשרד החוץ ומונה לסמנכ"ל משרד החוץ וראש האגף. ב-2005 מונה לציר המדיני בוושינגטון וממלא מקום השגריר. כשחזר לישראל שימש כעמית מחקר במכון למחקרי ביטחון לאומי. תחומי מחקרו היו גרעין ומדיניות בקרת נשק ויחסי ארצות הברית–ישראל. משנת 2010 עד שנת 2014 כיהן שוב כסמנכ"ל משרד החוץ וראש האגף לעניינים אסטרטגיים. בתפקידו כסמנכ"ל לעניינים אסטרטגיים, נשא יששכרוף באחריות המערכה המדינית מול הגרעין האיראני, בקרת נשק, ביטחון אזורי במזרח התיכון ופיקוח על הייצוא הביטחוני של מדינת ישראל.
באוקטובר 2014 מונה למשנה למנכ"ל משרד החוץ וראש המערך המולטילטרלי, התפקיד השני בחשיבותו בדרג המקצועי של המשרד.
ב-2003 מונה יששכרוף על ידי מזכ"ל האו"ם קופי ענאן לחבר בוועדת האו"ם לפירוק מנשק, UNIDIR, עד ל-2009.
ב-4 באפריל 2017 מונה לכהן כשגריר ישראל בגרמניה. ב-29 באוגוסט 2017 הגיש את כתב האמנתו לנשיא גרמניה פרנק-ואלטר שטיינמאייר.
חיים אישיים

יששכרוף נשוי ללורה קם, אשת יחסי ציבור, ואב לשלושה. אחד מבניו, דין, שימש דובר ארגון שוברים שתיקה וכיום משמש דוברו של יו"ר חד"ש, חבר הכנסת איימן עודה.
הערות שוליים

↑  אלוף בן, ג'רמי יששכרוף מונה לציר המדיני בוואשינגטון, באתר הארץ, 22 ביוני 2005
↑  http://www.inss.org.il/upload/(FILE)1283691961.pdf
↑  ג'רמי יששכרוף מונה למשנה למנכ"ל משרד החוץ וראש המערך המולטילטרלי, באתר ynet, 23 באוקטובר 2014
↑  אריק בנדר, ‏ג'רמי יששכרוף מונה לשגריר ישראל בגרמניה, באתר מעריב אונליין, 14 במאי 2017
ג'יימס בלאנט

| --- | --- |

ג'יימס בלאנט, 2011
 לידה:  22 בפברואר 1974 (בן 50) וילטשיר, אנגליה
 שם לידה:  ג'יימס הילייר בלאונט
 שם במה:  James Blunt 
 מוקד פעילות:  הממלכה המאוחדת 
 תקופת הפעילות:  מ-2004
 מקום לימודים:  בית הספר הארו, Elstree School, האקדמיה הצבאית המלכותית בסנדהרסט, אוניברסיטת בריסטול, Wills Hall 
 סוגה:  פופ רוק, פולק רוק, רוק, פופ, רוק קל
 סוג קול:  טנור 
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 כלי נגינה:  פסנתר, גיטרה, קלידים, כינור
 חברת תקליטים:  האחים ורנר, אטלנטיק רקורדס
 בן או בת זוג:  Alexandrina Wellesley (6 בספטמבר 2014–?) 
 jamesblunt.com
 פרופיל ב-IMDb
 
ג'יימס הילייר בלאנט (באנגלית: James Blunt; נולד ב-22 בפברואר 1974) הוא זמר-יוצר בריטי.
ביוגרפיה

בלאנט נולד בבית חולים צבאי בווילטשיר שבאנגליה. בילדותו גר בלאנט באנגליה, בקפריסין ובגרמניה, מאחר שאביו היה טייס בצבא הבריטי. אביו של בלאנט החדיר לו את האהבה לטיסה, ובגיל 16 הוא הוציא רישיון טיס. הוא למד באוניברסיטת בריסטול, וב-1996 סיים את התואר בסוציולוגיה. בנוסף, הוא שימש כקצין ברגימנט משמר החיים בצבא הבריטי. בשנת 1999 התנדב בלאנט לשרת במלחמת קוסובו כחלק מכוח סיור של רגימנט הכחולים והמלכותיים. כחלק ממשימות הייצוג המלכותיות של יחידות משמר הפרשים בלאנט שימש כשומר ארון הקבורה בתהלוכת הלוויה של המלכה אליזבת בווס-ליון ב-2002.
דיסקוגרפיה > אלבומים

2005: Back to Bedlam
2006: Chasing Time: The Bedlam Sessions (אלבום הופעה)
2007: All the Lost Souls
2010: Some Kind of Trouble
2013: Moon Landing
2014: Moon Landing Apollo Edition
2017: The afterlove
2019: Once Upon A Mind
2021: The Stars Beneath My Feet (2004–2021) (אלבום אוסף)
דיסקוגרפיה > אריך-נגן

2005: Live from London/הופעה חיה בלונדון
דיסקוגרפיה > סינגלים

2004: High
2005: Wisemen
2005: You're Beautiful
2005: Goodbye My Lover
2006: No Bravery
2007: 1973
2007: Same Mistake
2008: Carry You Home
2008: I Relly Want You
2008: Love Love Love
2008: Je Realise
2009: Primavera in anticipo (It Is My Song)
2010: Stay The Night
2011: So Far Gone
2011: If Time Is All I Have
2011: I'll Be Your Man
2011: Dangerous
2013: Bonfire Heart
2013: Miss America
2013: Satellites
2013: Face The Sun
2013: Blue On Blue
2013: Heart To Heart
2014: Postcards
2014: When I Find Love Again
2017: Love Me Better
2017: Time Of Our Lives
2017: OK
2019: Cold
פרסים

2005
MTV Europe Music Awards - תגלית השנה.
Q Awards - תגלית השנה.
Digital Music Awards - ביצוע הפופ הטוב ביותר.
2006
NRJ Music Awards (צרפת) - תגלית השנה.
BRIT Awards/פרסי המוזיקה הבריטית - אומן השנה וביצוע הפופ הטוב ביותר.
ECHO Awards (גרמניה) - תגלית השנה הבינלאומית.
NME Awards - האלבום הגרוע של השנה.
MTV Video Music Awards - סינמטוגרפיה הטובה של השנה וקליפ השנה בקטגוריית גברים.
World Music Awards - תגלית השנה בעולם והזמר הבריטי הנמכר של השנה בעולם.
Teen Choice Awards (ארצות הברית) - בחירת אומן השנה.
הערות שוליים

↑  אמיר סומר, מתוק ומקצועי: ג'יימס בלאנט שווה הרעלת סוכר, באתר nrg‏, 8 בפברואר 2015
↑  מערכת mako מוזיקה, ‏לג'יימס בלאנט יש "משהו עצום להראות לכם", באתר ‏מאקו‏, 24 בינואר 2017
↑  History of the NME Awards
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007396640905171  PLWABN: 9810533833605606  BnF: cb14635004z (data)  GND: 134094611  ICCU: CAGV410471  ISNI: 0000 0001 1440 7440  LCCN: no2006012925  MusicBrainz: ebee61b4-bbdd-4087-9bcb-d5aa099088ec  NKC: js20050815006  NLK: KAC2020M7221  NTA: 290957583  RERO: 02-A011759972  SNAC: w6m64z0k  SUDOC: 087932261  VIAF: 30746859   WorldCat (עם VIAF): 30746859