ברוס לי
ביוגרפיה > בארצות הברית

בשנת 1959, בגיל 18, עם מאה דולר בכיסו, תואר אלוף אגרוף של בית ספרו לשנת 1957 ותואר אלוף ריקודים בתחרות הצ'ה צ'ה צ'ה בהונג קונג לשנת 1958, היגר לי לארצות הברית. עוד באותה שנה, לאחר שחי בסן פרנסיסקו במשך כמה חודשים, עבר לי לסיאטל להמשך לימודיו, שם עבד לפרנסתו בתור מלצר במסעדה.
בארצות הברית החל ברוס לי ללמוד תואר ראשון בפילוסופיה באוניברסיטת וושינגטון שבסיאטל, לימודים שלא השלים, ובה בעת עבד כמורה לריקוד. מן העת שהגיע לי לארצות הברית הוא גם המשיך ללמוד אמנויות לחימה באופן בלתי מסודר, אצל כמה מורים. שמותיהם של רוב המורים שמהם למד לא תועדו רשמית. עם הזמן החל גם ללמד אמנויות לחימה. לי לא היה המורה הסיני הראשון שלימד אומנויות סיניות בארצות הברית. קדמו לו עשרות מורים אחרים, ששמותיהם מוכרים פחות, דוגמת לאם סאנג (גמל שלמה דרומי) והנרי לאונג (וינג צ'ון), אשר לימדו בצ'יינה טאון בניו יורק. כמו כן, בניגוד לאגדות אורבניות שונות, לא נרדף בידי קהילת אמנויות הלחימה הסיניות משום שלימד מערביים. אגדות אלה בוססו וחוזקו בעלילת הסרט הדרקון: סיפורו של ברוס לי.
לי כינה את האומנות שלימד "ג'ון פאן קונג פו", כלומר: הקונג פו של ברוס לי. בתחילה התייחס שם זה הלכה למעשה לגישתו של לי לתרגול וינג צ'ון. לי לימד חברים שהכיר בסיאטל, שם גם פתח את בית ספרו הראשון לאמנויות לחימה: "המוסד ללימוד ג'ון פאן קונג פו". מבין תלמידיו הראשונים היו כמה מתאמני ג'ודו, בהם ג'סי גלובר, שלימים הפך לעוזר המאמן הראשון של לי.
שנת 1964 (כחמש שנים לאחר שהיגר לארצות הברית) הייתה שנה מכרעת בחייו של לי. בשנה זו התרחשו האירועים האלה:
לי נשר מהלימודים באביב של 1964 ועבר לאוקלנד כדי לחיות עם ג'יימס יים לי (嚴鏡海). ג'יימס לי היה מקושר לקהילת אמנויות הלחימה הסיניות באזור מגוריהם. יחד הם ייסדו את הסטודיו השני לאמנות הלחימה ג'ון פאן באוקלנד. ג'יימס לי הכיר בין לי לאד פרקר.
לי הוזמן לערוך מופע הדגמה בתחרות קראטה ארצית גדולה שארגן חברו, אד פרקר. עקב ניסיונו כשחקן, ידע לי להשתמש בתיאטרליות רבה, והצליח להרשים בקלות רבים מן הצופים, בה בעת שהדגים את אמנויות הלחימה שתרגל. במאי סרטים שהיה נוכח באולם באותה תחרות הזמין את לי לצילומים, וכך נסללה דרכו לעולם הקולנוע האמריקאי.
לי הכיר את ג'ון גו רי, וחברות זו הניבה לאורך השנים לימוד הדדי רב של אמנויות לחימה ביניהם.
בשנה זו, לאחר שכבר התגורר באוקלנד, נערך קרב בין לי לבין וונג ג'ק מאן (Wong Jack Man), שהיה אומן לחימה שתרגל שינג אי צ'ואן ושאולין צפוני. זהו הקרב היחיד של לי בתור אדם בוגר שיש ראיות לעצם קיומו. האגדה האורבנית הנפוצה היא שקרב זה היה יוזמה של קהילת אמנויות הלחימה הסיניות בארצות הברית, ש"כעסה" על לי משום שלימד מערביים. על פי אותה אגדה אורבנית, מטרת הקרב הייתה להשפיל את לי, או אף לפצוע אותו, כדי לכפות עליו שלא ללמד אמנויות לחימה. לאגדה זו אין כל שחר. וונג ג'ק מאן בעצמו לימד תלמידים מערביים. לקרב היו מספר רב של עדים, כאשר מחציתם לערך היו חבריו ותלמידיו של לי, ואילו כל האחרים היו "ממחנהו" של וונג. הקרב נערך כמעט ללא כללים בטיחותיים, וללא כפפות. עדים שונים לקרב נתנו גרסאות שונות מאוד לתוצאותיו, כאשר רבים טענו שידו של לי הייתה על העליונה, ואילו רבים אחרים גרסו שהוא הושפל בידי וונג. כל הגרסאות מסכימות כי הקרב ארך דקות בודדות, וכי אף אחד מן השניים לא איבד את הכרתו במהלך הלחימה. לאחר הקרב, וונג המשיך בתרגול אמנויות הלחימה שלו כפי שעשה לפני כן. לי לעומתו שינה באופן דרמטי את שיטות האימון שלו ואת תפיסתו את אמנויות הלחימה. עבור לי, היה קרב זה זרז ממשי להינתקות מ"ג'ון פאן קונג פו", והגעה בסופו של דבר לפיתוח גישת ג'יט קון דו ללחימה. באחד מהסרטים ההוליוודיים על אודות חייו של לי, שִׁחזרו באופן בדיוני את הקרב המפורסם בינו לבין וונג. בשחזור יש היצמדות לאגדה האורבנית שהוזכרה. כמו כן, השחקן שמגלם את "אויבו" של לי, נלחם באמצעות הונג גאר (שלא הייתה אמנות לחימה שתרגל וונג ג'ק מאן).