stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קורנליס דה פוס
הערות שוליים

↑  בכמה מקומות שמו נכתב: Cornelius.
1 2 3 4 5 6  Vivien Gaston, A Powerful Appearance of Life: Cornelis de Vos’s Mother and child
1 2 3  Cornelis de Vos at the Netherlands Institute for Art History (in Dutch)
1 2  Frans Jozef Peter Van den Branden, Geschiedenis der Antwerpsche schilderschool, Antwerpen, 1883, p. 639-654 (in Dutch
1 2 3 4  Katlijne Van der Stighelen and Arnout Balis. "Vos, de (i)." Grove Art Online. Oxford Art Online. Oxford University Press. Web. 20 Feb. 2015
1 2 3 4 5 6 7  Matthias Depoorter, Cornelis de VosArchived 28 August 2015 at the Wayback Machine at barokinvlaanderen
↑  Schilderij “Gezicht op Hulst” terug in Hulst (in Dutch)
1 2  Marjorie E. Wieseman, Cornelis de Vos, in: Peter C. Sutton (ed.), 'The Age of Rubens', exhibition catalogue, Museum of Fine Arts, Boston 1993, p. 374
↑  Magdalena Łanuszka, A Suggested New Attribution of Seventeenth-Century Flemish Portrait of a Lady in York Art Gallery to Jan Cossiers, Biuletyn Historii Sztuki 1/2017, pp. 87-10
1 2 3  Ford-Wille, Clare. "Vos, Cornelis de." The Oxford Companion to Western Art. Ed. Hugh Brigstocke. Oxford Art Online. Oxford University Press. Web. 20 Feb. 2015.
↑  Mirjam Neumeister, Changing Images of Childhood: The Children’s Portrait in Netherlandish Art and Its Influence, in: 'Images of Familial Intimacy in Eastern and Western Art', BRILL, 20 Feb 2014, p. 117
↑  Cornelis de Vos, The Finding of Moses at Christie's
↑  Alexander Voet, The card Players at the Royal Trust Collection
↑  Sirjacobs, Raymond. Antwerpen Sint-Pauluskerk Rubens en de mysteries van de rozenkrans. Antwerp: Sint-Paulusvrienden, 2004 (in Dutch)
↑  Cornelis de Vos, El triunfo de Baco at the Prado (in Spanish)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810555166205606  BnF: cb12273750f (data)  BPN: 40636487  CANTIC: a11863250  GND: 119055252  ISNI: 0000 0000 8718 0075  KulturNav: 1ea2e28d-ed3b-4bb1-8c8c-f4d10175cea3  LCCN: nr92021137  MusicBrainz: 1f7230cd-1d1d-4267-b5ed-17e632f8e76c  NGV: 18453  NTA: 087276747  RKD: 81876  SNAC: w6f76xg0  SUDOC: 03154231X  ULAN: 500022702  VcBA: 495/128023  VIAF: 88862647   WorldCat (עם VIAF): 88862647 
קורנליס דה פוס, דיוקן של הצייר אברהם גרפיוס
קורנליס דה פוס, דיוקן של אשה צעירה
קורנליס דה פוס, ציור של בתו, סוזנה דה פוס
קורנליס דה פוס, משה בתיבה
משיחת שלמה במוזיאונים המלכותיים לאמנויות יפות של בלגיה
קורנליס דה פוס, הניצחון של בכחוס
ספיה (צבע)

| --- | --- |

 שלשת הקסא:  #704214
 ייצוג RGB:  R=112, G=66, B=20
 ייצוג HSV:  H=30°, S=82%, V=44%
 ייצוג CMYK:  C=0, M=42, Y=82, K=56
 
סֶפְּיָה (Sepia) הוא צבע חום-אדמדם הקרוי על שם הפיגמנט החום העשיר שמקורו בשק הדיו (אנ') של הדיונון.
המילה sepia היא הצורה הלטינית של המילה היוונית לדיונון: σηπία, sēpía.
בעולם הצילום משמש תהליך כימי ליצירת הדפס בצבעי ספיה כאפקט המדמה צילומים ישנים בגוון חום, וכן ככינוי לגוון חום בהדפסת צילומים. תוכנות עריכת תמונות מודרניות במחשב ובטלפון סלולרי מייצרות את האפקט בצורה דיגיטלית באמצעות פילטר.
דוגמה לתמונה (מעובדת) בגווני ספיה: בית המדפיס הממשלתי בתקופת המנדט. התמונה המקורית צולמה בגווני שחור-לבן וניתן לראותה בלחיצה על התמונה.
באמנות החזותית

דיו ספיה שימש בדרך כלל כדיו לכתיבה בתרבות הצ'כית-רומית. הדיו נשאר בשימוש נפוץ עד המאה ה-19. גריזיי היא טכניקת ציור שפותחה במאה ה-14, שבה ציור מופיע אך ורק בגוונים של אפור, ספיה או ירוק כהה. ברבע האחרון של המאה ה-18 פיתח פרופ' יעקב זיידלמן מדרזדן תהליך לחילוץ וייצור צורה מרוכזת יותר של צבעי ספיה לשימוש בצבעי מים ושמן.
גוון ספיה (אנ') הוא תהליך כימי המשמש בצילום המשנה את מראה ההדפסים בשחור לבן לחום. לעיתים קרובות משויך הצבע לצילומים עתיקים שצבעיהם המקוריים דהו עם הזמן. מרבית התוכנות הגרפיות לתצלומים ומצלמות דיגיטליות רבות כוללות פילטר גיוון ספיה כדי לחקות את המראה של הדפסים בעלי גוון ספיה.
שימושים אחרים

בארצות הברית, בשנות הארבעים של המאה העשרים, מוזיקה המיועדת לקהלים אפרו-אמריקאים נקראה בדרך כלל מוזיקת ספיה או מוזיקה שחורה עד להתפתחות השם רית'ם אנד בלוז, המקובל כיום.
בין השנים 1947 עד 1983 התפרסם מגזין המיועד לקהל האפרו-אמריקאי בשם Sepia (אף על פי שהשם Sepia הוחל רק לאחר שינוי בעלות בשנת 1953).
הבמאי הרוסי עטור השבחים אנדריי טרקובסקי השתמש בטון ספיה בסרט המדע הבדיוני שלו "סטאלקר" משנת 1979, כדי להבחין חזותית בין סצנות שהוצבו באזור האסור לבין העולם האמיתי, המוצג בדרך כלל בשחור לבן.
ראו גם

צבע
שחור-לבן
הערות שוליים

1 2 3  St. Clair, Kassia (2016). The Secret Lives of Colour. London: John Murray. p. 248–249. ISBN 9781473630819. OCLC 936144129.
↑  Maerz and Paul A Dictionary of Colour New York:1930 McGraw Hill. Discussion of the colour Sepia, Page 179
↑  Sitwell, Sacheverell (2011-09-28). The Netherlands: A Study of Some Aspects of Art, Costume and Social Life (באנגלית). A&C Black. ISBN 9781448203444.
↑  Gettens, R. J.; Stout, G. L. (2012-09-26). Painting Materials: A Short Encyclopedia (באנגלית). Courier Corporation. ISBN 9780486142425.
↑  Präkel, David (2018-05-03). Photography FAQs: Black and White (באנגלית). Bloomsbury Publishing. ISBN 9781350090453.
↑  Long, Ben (2011). Complete Digital Photography (באנגלית). Course Technology. ISBN 9781435459212.
↑  Jaynes, Gerald David (2005). Encyclopedia of African American Society (באנגלית). SAGE. ISBN 9780761927648.
↑  Gillett, Charlie (2011-05-01). The Sound of the City: The Rise of Rock and Roll (באנגלית). Souvenir Press. ISBN 9780285640245.
↑  Kurlansky, Mark (2013-07-11). Ready For a Brand New Beat: How "Dancing in the Street" Became the Anthem for a Changing America (באנגלית). Penguin. ISBN 9781101616260.
↑  Mia Chandra Long, Seeking A Place In The Sun: Sepia Magazine's Endeavor For Quality Journalism and Place In The Negro Market, 1951-1982, PhD dissertation, Tuscaloosa: University of Alabama, 2011, pp. 5, footnote 16
↑  Green, Peter (1993-06-18). Andrei Tarkovsky: The Winding Quest (באנגלית). Springer. ISBN 9781349119967.
| צבעים וייצוגם במחשב |
| --- | --- | --- |
| גוני אפור | לבן • כסף • אפור • שחור |  |
| צבעי היסוד ב-RGB | אדום • ירוק • כחול |  |
| צבעים שניוניים | ציאן • צהוב • מג'נטה |  |
| צבעים שלישוניים | כתום • תרוג • ירוק אביב • תכלת • סגול • ורוד שושנה |  |
| פיגמנטי צביעה | אוכרה • ספיה • כחול פרוסי • וירידיאן • אולטראמרין |  |
| שונות | אינדיגו • ענבר • חום • זהב • נחושת • ארגמן • ורוד • שני • בורדו • בורגונדי • בז' • חאקי • טורקיז • ערמון • פנטון 448c • קרדינל • כתום בטיחותי • ירוק זית |  |
דיו ספיה המשמש לכתיבה, רישום וכביסה צבעונית של לאונרדו דה וינצ'י
כרים אבו שקרה

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1982 (בן 43 בערך) אום אל-פחם, ישראל 
 תחום יצירה:  ציור 
 
כרים אבו שקרה (נולד ב-1982) הוא צייר ואמן ערבי-ישראלי. נולד וגדל באום אל פחם, בן למשפחת אבו שקרה הידועה בתשוקה לאמנות ויצירה.
פעילות אמנותית

ציוריו של אבו שקרה מושפעים מזיכרונות ילדותו: שיטוטים בטבע, ציד ודיג. ציוריו מציגים סצנות שכוללות שילוב מיוחד בין שלושה מרכיבים: האדם, הטבע והחיה, אותם הוא שוזר בציוריו ומגיעים מזיכרונותיו. ציוריו הם מעין אוטוביוגרפיות לחוויותיו שלו, אבו שקרה מעיד כי הציור נובע מתוכו, הוא אינו מתכנן את הציור, הוא נזכר לעיתים במצב מדיטטיבי כמעט בו הוא מרגיש ולאחר מכן מצייר מבלי לשים לב לדבר מלבד הציור. "זיכרון העבר נקרא להופיע מחדש ולהפוך לישות חומרית באמצעות העברתו מהדמיון אל הציור" שני הנושאים חוזרים על עצמם בציורים בטכניקות ובסגנונות שונים, הטכניקה משמשת את אבו שקרה ככלי באמצעותו הוא מלביש את האובייקט בצורה חדשה ונותן לה משמעות אחרת. עבודותיו האקספרסיביות מתאפיינות בגודש חומרי ובמחוות ישירות לציורים קאנוניים מן המודרניזם המערבי (פיקאסו, ואן גוך). אבו שקרה יצר מאות ציורים והוא מצייר בעיקר על בדים גדולי ממדים עם שמנים או צבעי אקריליק. ציוריו בגדלים שונים, כשהגדול ביותר שיצר אי פעם היה בגובה שני מטרים ורוחבו שבעה מטרים, והוא נמכר לדמות בעלת השפעה רבה בישראל.
כמו כן, כרים מושפע מעבודותיו של דודו המנוח, עאסם אבו שקרה, שתמך בתשוקתו וכישרונו של כרים לאמנות. ב־2009, בתערוכה "מאוהב בצבע ובמכחול", הציג כרים סדרת ציורים המבוססת על צילום של דודו, מתוך קטלוג תערוכה שהתקיימה במוזיאון תל אביב ב-1994 (דודו נפטר ב־1990). בסדרת הציורים של כרים מופיעה דמות גבר שרגליו משוכלות, וידיו על ברכו. הציורים מופיעים בסגנונות שונים, חלקם בסגנונות הקרובים לסגנון הציור של עסאם. אבו שקרה מתאר את תהליך הציור כתהליך בו הוא אוסף את זיכרונותיו "אני מביט בעלה הקקטוס במשך שעות, כשאני מצייר אותו אני לא שם לב אלא רק לציור שלי, כל דבר שאני רואה - אני לא מצייר אותו עד שאני מרגיש אותו וזה הופך לחלק ממני, וכל מה שאתה רואה זה חלק ממי שאני".
עבודותיו

ב־2015 אבו שקרה מציג תערוכת יחיד "אחדות האדם, הטבע והחיה" בגלריה לאמנות אום אל-פחם אותה אצר אחמד כנעאן. ציוריו המוצגים הם כמעין ביטוי אוטוביוגרפי של האמן. "הייתה לי ילדות נהדרת, כמו ילדים אחרים בתקופתי, נהגתי לבלות את הזמן החופשי שלי בטיול בטבע, אהבתי לצוד, בייחוד ציפורי שיר אדומות, וגם אהבתי לדוג, הרגע הנהדר בו הדג היה נתפס בקרס החכה, הייתי נוהג להסתכל בדג הנאבק על חייו, כמעט מת".
אבו שקרה מתאר את הרגעים בהם הדג היה נתפס בחכה והוא היה מתבונן בו כשהוא נאבק ברגעי חייו האחרונים. רגעי המאבק עם המוות מרגשים אותו. הסצנות המוצגות כוללות שילוב מיוחד בין שלושת המרכיבים: שיחי הצבר, הציפורים, הדגים ובעלי החיים.
מוטיב הצבר

אבו שקרה עוסק במוטיב הצבר בציור - נושא שחזר בציוריו של עאסם אבו שקרה. בתחילת דרכו הצבר הופיע בציוריו כפי שהוא מופיע בטבע, כשיח או כגדר כאשר בדרך כלל הצבעים כהים ובאווירה מעומעמת, את הצבר הציג בצורה ריאליסטית ומדויקת. בציוריו החדשים אבו שקרה משתמש בפלטת צבעים זוהרת של וורוד כתום וצהוב וסגנון ציורו השתנה, הצבר מוצג בצורות גאומטריות שונות המזכירות את הפירוק הקוביסטי, פעמים אחרות הצבר מופיע בסגנון אקספרסיבי המשלב נקודות וקווי מתאר חדים.
סדרת הציורים "אספר לאללה הכל"

סדרה של כעשרה ציורים בגדלים ובתכנים שונים בעקבות מקרה של ילד סורי שאיבד את כל משפחתו במלחמה. שמה של הסדרה הגיעה מתוך משפט אותו אמר הילד לתקשורת כאשר סיפר "אני רוצה לספר לאללה הכל". סדרת העבודות נבדלת מעט בסגנון ובשיטת העבודה משאר העבודות של אבו שקרה. כרים מתאר כי "הצופה בציור אמור, אפוא, להגיב לו כאילו הוא צופה בסצנה אמיתית וחיה". סדרה זו מלאה במספר מסרים שהחשובים שבהם הם ילדים במצב מלחמה והמציאות של אובדן הילדות, ההורים והבית והאובדן האפשרי של החיים. מסר נוסף הוא השפעת המלחמות על חופש היצירה ושגשוג המחשבה.
תערוכות יחיד

2015 - סיבולת הקקטוס, גלריה אחת, רמאללה.
2015 - אחדות האדם, הטבע והחי, גלריה לאמנות אום אל- פחם, אוצר: אחמד כנעאן.
2013 - דיוקן עצמי, גלריה אבדאע בכפר יאסיף, אוצר: אחמד כנעאן.
2012 - זכרונות ילדות, גלריה השלום, גבעת חביבה, אוצרת: אתי עמירם ואסנת בן שלום.
2009 - שחור לבן, התיאטרון הלאומי הפלסטיני, ירושלים.
2008 - "מאוהב בצבע ובמכחול״, הגלריה העירונית תמרה, אוצר: אחמד כנעאן, קטלוג ומאמר עריכת ד"ר עאידה נסראללה.
2008 - ״זיכרון בעתיד", פריז, צרפת.
תערוכות קבוצתיות

2016 - שורשים של זהות, ביירות, לבנון.
2014 - המבטים שלי בראיית הזמן, Hosh El-Fan Elfalasteny, ירושלים.
2012 - מסכת עצים, בית יגאל אלון בגינוסר, אוצרת: נאוה שושני.
2012 - הזית באמנות הפלסטית, גלריה אל סראיא, נצרת, אוצר: אחמד כנעאן.
2011 - פסטיבל אוסטראקא בשרם א'שיח, מצרים, אוצר: מוחמד חמידה.
2010 - עזה לא אוזלת, קבוצת שבאביק לאמנות עכשווית, עזה.
2009 - ״פורטרטים עם ארומה 2״, גלריית יגאל אלון, טבריה.
2008 - ״Etre Nee Nue/desiderata״, גלריה זיכרון העתיד לאמנות עכשווית, פריז, צרפת.
2006 - ״קפה שחור״, פסטיבל חג החגים, בית הגפן, חיפה, אוצרת: חנה קופלר.
לקריאה נוספת

כרים אבו שקרה, גלריה לאמנות אום אל פחם, 24 בינואר 2015 (אורכב 06.04.2020 בארכיון Wayback Machine)
הגנים לאמנות רצים במשפחת אבו שקרה, רותי דירקטור, 10 במרץ 2009
הערות שוליים

↑  רותי דירקטור, כרים אבו שקרה, מאוהב בצבע ובמכחול. הגלריה העירונית בתמרה, ‏09.03.2009
↑  Aida Nasralla, KARIM ABU SHAKRA, ‏January 24, 2015 (ארכיון)
↑  רחל פרץ, אחדות האדם, הטבע והחיה, ‏14.01.2015
↑   כרים אבו שקרה, אספר לאללה הכל, באתר הארץ, 1 בדצמבר 2019
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007581180805171  LCCN: no2010182643  VIAF: 160319759   WorldCat (עם VIAF): 160319759
רפואת שיניים

רופא שיניים וסייעת בעת טיפול
רופא שיניים עממי הודי, מבצע עקירה ברחובות העיירה פושקר, הודו
רפואת שיניים היא תחום רפואי-כירורגי העוסק במניעה, אבחון וטיפול של מחלות או פציעה בשיניים ובלסתות, ולעיתים גם בפנים, בחלל הפה ובבסיס הגולגולת. עוסקים בה רופאי שיניים, סייעות ושינניות.
היסטוריה > בעת העתיקה

העדות הישירה המוקדמת ביותר לסתימת שיניים רפואית היא לסת אנושית בת כ-6,500 שנים שהתגלתה בחפירה ארכאולוגית בסלובניה, בה נמצאה סתימה מדונג דבורים בכותרת הניב השמאלי.
ככל הידוע כיום, הראשונים שעסקו ברפואת שיניים, היו הפיניקים. הם והיוונים, נחשבו[דרוש מקור] כחלוצי רפואת השן וכבעלי המקצוע הטובים[דרוש מקור] בתחום. ממצאים ארכאולוגיים מפיניקיה בעת ההיא מעידים כי הפיניקים השתמשו בשיניים מלאכותיות שגולפו משנהב וחוברו אל השיניים התומכות בחוטי זהב. כמו כן התגלה לוח הכתוב בכתב שומרי בו מתואר כי תולעי שיניים גורמים לכאבי שיניים.
גם במצרים העתיקה, פעלו בתחום רפואת השן וסימוכין לכך קיימים עוד מאמצע המאה ה-25 לפנה"ס. בלסת שנמצאה בחפירות בגיזה, ותועדה למאה ה-13 לפנה"ס, נראים שני חורים שנקדחו ככל הנראה על מנת לשחרר לחץ מוגלתי מהשורש האחורי של שן טוחנת. לחוקרים אין השערה כיצד נקדחו החורים, אולם למרות מורכבות הטיפול, לא נוקתה העששת סביב השן ולא נסתמו חורים שהיו קיימים בשאר השיניים.
בתקופת הברונזה, הייתה הדעה הרווחת, כי המקור לכאבי שיניים הוא בתולעים הנכנסות לשן. בהתאם להנחה זו התקדמה שיטת הטיפול היוונית, שבוצעה על ידי כוהני הדת במקדשי האלים או בכיכר השוק, באמצעות סמים היפנוטיים ומשחות חריפות. מקובל כי כוהניו של אסקלפיוס בעיר אפידאורוס, פיתחו באמצע המאה ה-13 לפנה"ס את אמצעי החיטוי והחבישה, ויש הטוענים[דרוש מקור] כי הצבת הדנטלית המשמשת לעקירת שיניים, היא פרי המצאתם.
בברכת יעקב אבינו לבניו מתייחס הוא להיגיינה ובריאות השן באומרו: ”חַכְלִילִי עֵינַיִם מִיָּיִן וּלְבֶן שִׁנַּיִם מֵחָלָב” (ספר בראשית, פרק מ"ט, פסוק י"ב). וביארו על כך חז"ל ופרשני המקרא, כי החלב בריא לשיניים ומסייע בהלבנתם. למעשה מובאת פה לראשונה בהיסטוריה של רפואת השיניים, עצה של רפואה מונעת להרבות באכילת מוצרי חלב הרוויים בסידן על מנת לשמר את השיניים. במהלך זה ממשיך גם שלמה המלך המזהיר: ”כַּחֹמֶץ לַשִּׁנַּיִם וְכֶעָשָׁן לָעֵינָיִם כֵּן הֶעָצֵל לְשֹׁלְחָיו” (ספר משלי, פרק י', פסוק כ"ו). שוב אנו מוצאים כאן אזהרה בריאותית, אמנם עקיפה, להישמר ממאכלים חומציים המזיקים לשיניים.[דרוש מקור]
היפוקרטס על אף שנחשב לאחד מאבות הרפואה המונעת, והרפואה קלינית ככלל, לא התייחס במישרין לבריאות השן. על פי שיטתו, נעקרו שיניים רקובות או משוחררות מידי, ואילו שיניים כואבות שנותרו יציבות ושלמות עברו תהליך של ניקוי וצריבה. הצבתות הדנטליות של היפוקרטס ותלמידיו, כבר היו עשויות מברזל יצוק.
היסטוריה > בתקופה הרומית

הרומאים המשיכו במסורת היוונית וגייסו את הידע שלהם בעיבוד מתכות אצילות לרפואת השיניים. בשרידים רומיים המתועדים לשנת 309 לפנה"ס, נמצא כי רופאי השיניים בעת ההיא עשו שימוש בפיסות זהב רך דקיקות, עימן קשרו יחד כמה שיניים ויצרו גשר. הבסיסים יוצרו משיני אדם חתוכות, או משיני שור שעובדו לצורה הרצויה וקובעו לפיסת הזהב במסמרים זעירים. שיטה זו של שיקום הפה, הייתה מקובלת אף במאה ה-19. על מנת לאלחש את הכאב בעת הטיפול, ניתנו למטופלים מרקחות המורכבות מצמחים נרקוטיים, והטיפולים עצמם לוו בתפילות של כוהני דת.
שיקום הפה באמצעות תותבות זהב וכסף, מאוזכר אף בתלמוד במסכת שבת, בה נידונה השאלה לגבי היציאה לרחוב בו אין עירוב עם כתר זהב או כסף העלול ליפול וקיים חשש שיטלטלוהו בשבת.
היסטוריה > ימי הביניים

עם שקיעתה של האימפריה הרומית, נעלמו גם שיטות רפואת השיניים ושיקום הפה שהיו נהוגות בה. תקופת ימי הביניים לא הוסיפה תרומה בולטת לרפואת השיניים, ותרומתה הסתכמה בעיקר בעקירת שיניים חולות באמצעים ומכשור פשוטים. אמנם עד המאה ה-12 טיפלו בשיניים בעיקר נזירים וכמרים, אך בשנת 1163 הכריז האפיפיור אלכסנדר השלישי כי "אין זה מן הראוי לכמרים לעסוק בהקזת דם", קריאה שהוציאה למעשה את הטיפול הרפואי ורפואת השיניים מידי הכמורה, והיא הועברה לידי ספרים, נפחים, צורפים, בלנים ואחרים, אם כי חלק הארי של הטיפולים נעשו על ידי ספרים שכונו "ספרים-מנתחים" (Barber Surgeon).
רפואת השיניים המודרנית

החל מהמאה ה-18 החלו רופאים כלליים לטפל בשיניים, והמקצוע הפך למכובד מעט יותר. אולם, רק בתחילת המאה ה-20 הפכה רפואת השיניים לתחום התמחות כירורגית נפרדת. גרין ורדימן בלאק (G.V. Black), רופא שיניים אמריקני שפעל בסוף המאה ה-19, היה מפורצי הדרך בתחום, והתווה את עקרונות הטיפול, המיושמים עד היום. תקופה קצרה קודם לכן, החל פיתוחם של חומרים דנטליים, כשימוש בחרסינה כתחליף לשיניים. חלוץ הייצור של שיני חרסינה כשיניים תותבות היה ד"ר ס. ס. וייט, אשר השתלט על השוק העולמי של ייצור שיניים תותבות אסתטיות כבר ב-1844. עם הופעת מכשור מתקדם וחומרים דנטליים משופרים ושתלים דנטליים, ניתן במקרים רבים מבעבר לשמר את השיניים, או למצער לשחזר שיניים חסרות, ובכך להיטיב את איכות חיי המטופל.
בשנת 1900 הוקמה פדרציה עולמית לרפואת שיניים ובשנת 1951 הוקם ארגון הבין-לאומי לסטודנטים לרפואת-שיניים.
רפואת השיניים המודרנית > רפואת השיניים במאה ה-21

בעבר נדרשו כל העוסקים ברפואת שיניים לעבור התמחות לאחר שסיימו לימודי רפואה כללית, על מנת להיקרא "רופא שיניים" (Stomatologist). במדינות מסוימות, בעיקר במזרח אירופה ובישראל, היה אפשרי גם מסלול מהיר, טכני, ללא צורך בלימודי רפואה מקיפים, ובוגריו נקראו "מרפא שיניים" או "Dentist", שהיה מוסמך לבצע טיפולים פשוטים בהנחיית רופא.
רפואת השיניים התפתחה לתחום רפואי-כירורגי רחב, עם התמחויות רבות, העוסק לא רק בשיניים ובלסתות אלא בפנים, בחלל הפה ובבסיס הגולגולת. אי-לכך, הכשרה רפואית היא תנאי לעיסוק ברפואת שיניים. בישראל, כל העוסקים ברפואת שיניים חייבים להיות בעלי תואר D.M.D (דוקטור לרפואת שיניים) או D.D.S (דוקטור לכירורגיה דנטלית). לימודי רפואת השיניים בישראל אורכים 6 שנים.
רפואת השיניים המודרנית > רפואת השיניים בישראל > תפוצה

בניגוד לתחומי הרפואה הכללית השונים, רוב תחומי רפואת השיניים בישראל אינם נכללים בחוק ביטוח בריאות ממלכתי. אמנם, ההוצאה הלאומית על רפואת שיניים בישראל היא מהגבוהות בעולם המערבי (כ-9% מההוצאה הלאומית הכוללת לבריאות, וכ-0.75% מהתל"ג)[דרוש מקור], אך כ-95% מהוצאה זו מגיעים[דרוש מקור] מכיס צרכני הקצה, בדומה למצב בארצות הברית ובשונה ממדינות האיחוד האירופי, בהן שירותי רפואת השיניים הבסיסיים מכוסים על ידי מערכת הרווחה. בהתייחס להוצאת משקי הבית על בריאות השן, ההוצאה על רפואת שיניים מהווה כ-34% מכלל ההוצאה המשפחתית על שירותי בריאות[דרוש מקור].
בשנת 2010 החליטה ממשלת ישראל, בהמלצת סגן שר הבריאות ח"כ יעקב ליצמן, להכניס את טיפולי השיניים לילדים לחוק ביטוח בריאות ממלכתי. תוך תשעה חודשים 190,000 ילדים עד גיל שמונה נהנו מטיפולים בחינם. ב-26 ביוני 2011 החליטה ממשלת ישראל על הרחבת הרפורמה למתן טיפולי שיניים, כך שיהנו ממנה ילדים עד גיל 10. החל משנת 2019 הורחב החוק והוא כולל כיום טיפולי שיניים חינם לילדים עד גיל 18.
רק כ-8%[דרוש מקור] מתושבי ישראל מחזיקים בפוליסת ביטוח דנטלי כלשהי. פוליסות אלה טומנות בחובן שיעור נזקים גבוה לחברות הביטוח, ועל כן הן אינן מעוניינות לפתח את התחום הדנטלי ולהציע את הפוליסות לאנשים פרטיים. מרבית פוליסות הביטוח הדנטלי ניתנות כיום כחלק מביטוח משלים המוצע לעובדי חברות גדולות ומוסדות ציבור. ביטוחים אלה מכסים בעיקר טיפולים משמרים (סתימות, עקירות, טיפולי שורש), ונוטים שלא לכסות טיפולים שיקומיים דוגמת כתרים ושתלים.
קופות החולים השונות מעניקות הנחות בטיפולי השיניים, טיפולי מניעת החורים, טיפול בחורים ויישור. במידה וטיפול לא התרחש כראוי ניתן לפנות, עד שבוע לאחר המקרה, לקופה לתיקון הדבר ללא עלות נוספת. בית החולים הדסה עין כרם מפעיל מרפאת טיפולי שיניים חינם לתושבים, המרפאה מופעלת על ידי סטודנטים לרפואת שיניים שנה ג' ומעלה בעת לימודיהם ובליווי מומחי שיניים.. רופאי שיניים מאוגדים בהסתדרות לרפואת שיניים ובאיגוד הישראלי לרפואת הפה.
רפואת השיניים המודרנית > רפואת השיניים בישראל > לימודי רפואת שיניים בישראל

לימודי רפואת שיניים בישראל אורכים שש שנים, ונלמדים בשני בתי ספר לרפואת שיניים: בית הספר שבפקולטה לרפואת שיניים באוניברסיטה העברית ובית הספר שבפקולטה לרפואה באוניברסיטת תל אביב. בדומה ללימודי רפואה בישראל, המסלול ללימודי רפואת שיניים מחולק לשני חלקים, החלק הקדם-קליני והחלק הקליני, כאשר כל אחד מהם בן 3 שנים:
בניגוד לתחום הרפואה הכללית בו כל רופא שני ממשיך להתמחות, רוב רופאי השיניים במדינת ישראל עוסקים במקצועם כרופאי שיניים כלליים, ואינם ממשיכים להתמחויות השונות.
מספר המקומות בבתי הספר הקיימים והביקוש[דרוש מקור] למקומות אלו, תופעה שמתרחשת גם בקבלה ללימודי רפואה, דחקה בבתי הספר ליצור תנאי קבלה מסננים. בניגוד לתנאי הקבלה ללימודי רפואה, שם המכשול העיקרי הוא סכם הקבלה הגבוה במיוחד, ברפואת שיניים מדובר בסכם סביר[דרוש מקור], ואילו הסינון נעשה במהלך שלבי המבחנים האישיותיים. לאור זאת, ישראלים רבים הרוצים ללמוד את המקצוע נאלצים לצאת ללמוד בחו"ל, באוניברסיטאות בהן תנאי הקבלה מחמירים פחות, ובחלקן מסלולי הלימוד אף קצרים יותר. בין היעדים הנפוצים למטרה זו נכללים רומניה, אוקראינה, ואיטליה. כתוצאה מכך, רובם של רופאי השיניים בישראל, בדומה למרבית הרופאים בישראל, הם בוגרי מוסדות זרים.
רפואת השיניים המודרנית > רפואת השיניים בישראל > מניעה של בעיות שיניים

כלל רופאי השיניים ממליצים על שילוב צחצוח שיניים של לכל הפחות פעמיים ביום: בוקר ולילה, שימוש בחוט דנטלי למניעת עששת ושימוש במי פה. במקרים חמורים של נסיגת חניכיים או בעיות חניכיים מומלץ לשלב שטיפות פה וניקוי עמוק בתדירות גבוהה יותר בביקור אצל שיננית. זמן הביקור המומלץ אצל שיננית הוא פעם בחצי שנה, אצל רופא שיניים- פעם בשנה. למניעת בעיות שורש, כדוגמת נשירה, מומלץ ללעוס בעזרת השיניים קבוע דברים קראנצ'ים (כמו תפוחים, גזרים וכו'...) לחיזוק קשרי השורש לחניכיים (תקף גם על בעלי חיים). לילדים שטרם נוצרו אצלם בעיות שיניים כדוגמת חורים, ניתן לקיים כיסוי כשכבת מגן על השיניים הטוחנות למניעת היווצרות חורים עתידיים; מומלץ החל מכיתה א'..
רפואת השיניים המודרנית > רפואת השיניים בישראל > אספקת השירותים הדנטליים

מרבית מרפאות השיניים בישראל (כ-4,000) נמצאות בבעלות פרטית. בנוסף להן, קיימות מרפאות בבעלות תאגידים דנטליים - קיבוצים, תאגידים פרטיים, קופות חולים, רשויות מקומיות ועמותות. בסך-הכל, בישראל קיימות כיום כ-4,700 מרפאות שיניים[דרוש מקור].
רפואת השיניים המודרנית > רפואת השיניים בישראל > שירותי רפואת השיניים בצה"ל

כל חיילי צה"ל זכאים לטיפולי שיניים מרגע גיוסם ועד לשחרורם מן השירות. הטיפולים מתבצעים בחינם, במסגרת מרפאות השיניים הצבאיות הפועלות בבסיסים ברחבי הארץ, במרכזים הרפואיים האזורים, ובמרכז לרפואת שיניים בתל השומר, שם ישנן מחלקות מומחים בכל תחומי המומחיות ברפואת שיניים. הזכאות לטיפולי שיניים על סוגיהם השונים נקבעת על פי סוג השירות, הותק ותקופת השירות הנותרת של כל חייל:
חיילי חובה - זכאים לכל סוגי הטיפולים המשמרים (סילוק אבנית והדרכה בהגיינה של הפה, שחזורים, טיפולי שורש, מבנים, ועקירות), לטיפולי מומחים בתחומי החניכיים, השורש, רפואת הפה וכירורגיית פה ולסתות וליעוצים ביתר התמחויות רפואת השיניים. חייל חובה שנפגע בשיניו עקב שרותו הצבאי זכאי לטיפול שיקומי מלא בפציעתו.
חיילי חובה לוחמים - זכאים, בנוסף, לטיפול שיקומי. עד 6 כתרים לחייל בסוף ההכשרה הראשונית (3 כתרים לחייל) ועוד 3 כתרים מעת קבלת תעודת לוחם.
חיילי קבע - זכאים לכל הטיפולים להם זכאים חיילי החובה, ובנוסף לכך גם לטיפול שיקומי (מספר הכתרים והשתלים להם זכאי החייל נקבעת על פי הותק בשירות).
בנוסף ילדי חיילי הקבע זכאים לטיפול אורתודנטי במחיר מסובסד.
חיילי מילואים - זכאים לטיפולי עזרה ראשונה בלבד.
בבסיסי הטירונות של חילות השדה נערך[דרוש מקור] מאז שנת 1976, טיפול יזום לטירונים, במהלכו נבדקים כל הטירונים ומטופלים לפי חומרת המצב הדנטלי, מתוך שאיפה[דרוש מקור] לסיים את הטיפולים הדחופים והקשים תוך כדי הטירונות, ובטרם ישובצו החיילים בפעילות הביטחון השוטף.
חומרת המצב הדנטלי על פי טיפול יזום מחולקת ל-4 דרגות:
דרגה 1: מעקב אחרי עששת, ניקוי אבנית.
דרגה 2: עד 5 סתימות (בדרגה קלה עד בינונית) ומעקב כירורגי.
דרגה 3: בין 5 ל-10 סתימות (בדרגה קלה עד בינונית), אקסטרפציה (התחלת טיפול שורש).
דרגה 4: מעל ל-10 סתימות (בדרגה קלה עד בינונית), לפחות סתימה אחת עמוקה, עקירות ועקירות כירורגיות, כלל הטיפולים האנדודונטיים (טיפולי שורש, חידוש טיפולי שורש) כלל טיפולי שיקום הפה והפניות למומחים השונים.
תחומי מומחיות ברפואת שיניים

רפואת השיניים כוללת פעילות בתחומים רבים ומגוונים. כל רופא שיניים כללי, בעל רישיון לעסוק ברפואת שיניים מטעם משרד הבריאות, רשאי לעסוק בישראל בכל התחומים. רק שמונה מתחומים אלה מוכרים על ידי משרד הבריאות כתחומי התמחות ברפואת שיניים. להתמחות מוגדר מסלול התמחות בן מספר שנים (בין 4-5 שנים), הכולל לימוד תאורטי, הדרכה קלינית ומחקר. ההתמחות נלמדת בבתי ספר לרפואת שיניים רק במחלקות המוכרות על ידי משרד הבריאות, כמתאימות ללמד רופאי שיניים כלליים ולהכשירם כמומחים. בסיום ההתמחות עובר המתמחה שתי בחינות: תאורטית ומעשית, מטעם המועצה המדעית (וועדה מתוך ההסתדרות לרפואת שיניים), ומקבל רישיון מומחה מטעם משרד הבריאות.
תחומי מומחיות ברפואת שיניים > רפואת שיניים ציבורית

תחום התמחות זה הוא היחיד שאינו התמחות קלינית. התמחות זו עוסקת בבריאות הציבור ומוגדרת כמדע והעיסוק במניעת מחלות חלל הפה, קידום בריאות הפה ושיפור איכות החיים הקשורה לבריאות הפה. תחום זה עוסק באבחון התחלואה באוכלוסייה, הבנת הגורמים והשפעתם ותכנון התערבויות מועילות ויעילות. יצירת הזדמנויות להטמעת פתרונות יעילים לפתרון בעיות ברמת האוכלוסייה. תחום התמחות זה עוסק באפידמיולוגיה, קידום בריאות, ביו-סטטיסטיקה, פסיכולוגיה, סוציולוגיה, כלכלת בריאות, שירותי בריאות, רפואת שיניים נתמכת ראיות ודמוגרפיה.
תחומי מומחיות ברפואת שיניים > רפואת שיניים לילדים ("פדודונטיה" בעבר)

רפואת שיניים לילדים היא תחום המתמקד במניעת חורים ובעיות עששת עתידיות. בעיות הכרוכות במשנן מתחלף ומעורב, בבעיות ספציפיות שקיימות בשיניים נשירות (שיני חלב) ובהתחלפותן וכן בהתמודדות עם יכולת שיתוף הפעולה של ילדים בקבלת טיפול. התחום התפתח בעיקר בארצות הברית, ומשם הגיע לישראל, בעוד שהאסכולה האירופית האמינה עד סוף המאה העשרים שאין צורך ברופא מיוחד לטיפול בילדים. רופאים המתמחים ברפואת שיניים לילדים עוברים גם הכשרה בסדציה (הרגעה), שימוש בגז צחוק וטיפולים תחת הרדמה כללית.