stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ג'רום קרן
תולדות חייו

קרן נולד בניו יורק למשפחה יהודית ממוצא גרמני. הוא למד מוזיקה בקולג' ניו יורק למוזיקה ובהיידלברג שבגרמניה. משנת 1905 בילה תקופות ארוכות בלונדון וביקר במספר רב של מחזות זמר. ב-1910 נשא לאשה באנגליה את אווה לידל. במקביל, עבד בניו יורק כפסנתרן וכמלחין בסמטת טין פאן. ב-1915 ניצל כאשר לא הצטרף להפלגת האונייה "לוסיטניה" שטובעה בדרכה לאנגליה, עליה היה אמור לעלות, אך איחר בשל משחק פוקר ששיחק עד לשעות הקטנות של הלילה.
בין 1915 ל-1920 כתב לחנים ל-16 מחזות זמר בברודוויי, חלקם עיבוד למילים מאת המחזאי גאי בולטון (שגם איירה גרשווין עיבד רבים ממחזותיו). ב-1920 כתב את הלחן המלא למחזמר הגדול הראשון שלו, Sally, שהופק על ידי בכיר אמרגני ברודוויי, פלורנץ זיגפלד. ב-1925 החל קרן את שיתוף הפעולה ארוך השנים שלו עם אוסקר המרשטיין במחזמר Sunny. ב-1927 כתב עם המרשטיין, לפי הזמנתו של זיגפלד, את המחזמר "ספינת השעשועים", המחזמר המצליח ופורץ הדרך ביותר של התקופה. הלהיט מהמחזה Ol' Man River התפרסם בביצועו של פול רובסון והתזמורת של פול וייטמן ונכנס להיכל התהילה של פרס גראמי. מרוב מחזות הזמר שכתב באותה תקופה, למעט "ספינת השעשועים" נותרו בזיכרון הציבורי רק הלהיטים, אך להיטים אלה זכו לחיים ארוכים בזכות הפיכתם לסטנדרטים של ג'אז.
ב-1930 חתם קרן על חוזה עם האחים וורנר ליצירת מספר מחזות זמר, אך בשל השפל הגדול לא זכו רובם להצלחה קופתית. המחזמר מ-1933 "רוברטה" כלל את השירים Smoke Gets in Your Eyes ו-Yesterdays, שני שירים שזכו לעשרות ביצועים ולפרסום אדיר מפיהם של זמרים כדיינה וושינגטון, פרנק סינטרה, ברברה סטרייסנד, בילי הולידיי, לואי ארמסטרונג ואלה פיצג'רלד, שרה ווהן, ג'ודי גרלנד ורבים אחרים ולביצועים אינסטרומנטליים מאת בני גודמן, ארט טייטום, ת'לוניוס מונק, סאני רולינס ואחרים.
ב-1935 עבר קרן להוליווד, עם עליית הפופולריות של הסרטים המוזיקליים. שלב זה של הקריירה שלו נחשב למוצלח ביותר מבחינה אמנותית. ב-1936 הפיק גרסה קולנועית ל"ספינת השעשועים". עבור הסרט Swing Time (עם פרד אסטר וג'ינג'ר רוג'רס) מאותה שנה כתב את השיר The Way You Look Tonight (מילים: דורותי פילדס) שזכה בפרס אוסקר לשיר הטוב ביותר בסרט לאותה שנה. הסרט היה עשיר בלהיטים בהם A Fine Romance, Pick Yourself Up ו-Never Gonna Dance. ב-1941 כתב את השיר The Last Time I Saw Paris (מילים: אוסקר המרשטיין) שנכלל בהפקה ההוליוודית של המחזמר Lady Be Good וזכה גם הוא בפרס אוסקר לשיר הטוב ביותר בסרט לאותה שנה.
בשנת 1939 חזר לברודוויי לתקופה קצרה ויצר עם המרשטיין את המחזמר Very Warm for May, שבו שובץ אחד הסטנדרטים המוקלטים ביותר בג'אז - All the Things You Are (אנ'). בשנת המאה להולדתו של קרן נכללה הקלטה מקורית של השיר בהיכל התהילה של גראמי.
ב-1944 שיתף פעולה עם איירה גרשווין, לאחר מות אחיו, ג'ורג' גרשווין. השניים יצרו את הסרט המוזיקלי "נערת שער" עם ריטה הייוורת' וג'ין קלי (הזכור בזכות הסצנה שבה ג'ין קלי רוקד עם עצמו בשיר Long Ago and Far Away).
ב-5 בנובמבר 1945 סבל מדימום תוך-גולגולתי, התמוטט במהלך טיול בניו יורק ונלקח מחוסר הכרה לבית חולים. לצדו על ערש דווי ישב אוסקר המרשטיין ששר לו את השיר I've Told Ev'ry Little Star.
עוד לפני מותו עסק בהפקת הסרט עוד תעלה תזרח השמש, שהפך עם מותו לסרט על חייו.
לקריאה נוספת

Banfield, Stephen, and Geoffrey Holden Block (2006), Jerome Kern, New Haven, Connecticut: Yale University Press
Lee Davis, Bolton and Wodehouse and Kern: The Men Who Made Musical Comedy. New York: James H. Heineman, Inc., 1993. ISBN 0870081454
הערות שוליים

↑   "עוד תעלה תזרח השמש", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007279982805171  PLWABN: 9810567187405606  BIBSYS: 90566127  BNE: XX1021706  BnF: cb13895945g (data)  CANTIC: a10450294  CiNii: DA10934280  GND: 118777084  ICCU: CFIV189659  ISNI: 0000 0001 0861 737X  LCCN: n80149466  LNB: 000046862  MusicBrainz: 8fb64b2e-db8b-4579-ad08-f324ef1bf494  NDL: 001152156  NKC: ola2002159333  NLA: 36379903  NLK: KAC2018N1076  NSK: 000063589  NTA: 07261045X  SELIBR: 253651  SNAC: w6rg6m1n  SUDOC: 087450763  Trove: 1252466  VIAF: 196726   WorldCat (עם VIAF): 196726
אחרי שנפלנו

| --- | --- |
כרזת הסרט בעברית
כרזת הסרט בעברית
 מבוסס על:  אחרי שנפלנו
 בימוי:  קסטיליה לנדון
 הופק בידי:  מארק קנטון, קורטני סולומון, ג'ניפר גיבגוט, ניקולאס צ'ארטייר 
 תסריט:  שרון סובויל
 עריכה:  Morgan Halsey 
 שחקנים ראשיים:  ג'וזפין לנגפורד לואיז לומברד צ'אנס פרדומו רוב אסטס קארטר ג'ניקס סטיבן מוייר אריאל קבל מירה סורבינו הירו פיינס-טיפין קיאנה מדירה 
 מוזיקה:  ג'ורג' קאליס 
 צילום:  רוב גיבנס, Joshua Reis 
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 חברת הפקה:  סרטי וולטאג', Wattpad 
 חברה מפיצה:  סרטי וולטאג', ורטיקל אנטרטיינמנט, Fathom Events 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  9 בספטמבר 2021 
 משך הקרנה:  99 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט רומנטי, סרט דרמה, סרט מבוסס יצירה ספרותית 
 סרט הבא:  אחרי שהגענו לסוף הטוב
 דף הסרט ב־IMDb
 
אחרי שנפלנו (באנגלית: After We Fell) הוא סרט דרמה רומנטית אמריקאית משנת 2021 בבימויה של קסטיליה לנדון, מתסריט מאת שרון סובויל, המבוסס על הרומן מ-2014 באותו שם מאת אנה טוד (אנ').
בסרט מככבים ג'וזפין לנגפורד והירו פיינס-טיפין, חוזרים לתפקידיהם כטסה יאנג והרדין סקוט, ועוקב אחר טסה כשהיא מתכוננת לעזוב לעבודתה בסיאטל, הגעתו של אביה של טסה וגילויים על משפחתה של הרדין, כל אלה. המאיימים על מערכת היחסים הזוגית בין טסה להרדין. לואיז לומברד, רוב אסטס, אריאל קבל, צ'אנס פרדומו, פרנסס טרנר, קיאנה מדיירה, קרטר ג'נקינס ומירה סורבינו מופיעים בתפקידי משנה. זהו הפרק השלישי בסדרת הסרטים, לאחר "אחרי ש..." (2019) ו"אחרי שהתנגשנו" (2020).
הצילומים התקיימו בסופיה, בולגריה בסוף 2020. עקב התנגשויות תזמון והגבלות במהלך מגפת הקורונה, מספר דמויות תוסרטו מחדש. הסרט יצא לאקרנים במספר מדינות באירופה ב-1 בספטמבר 2021 ובארצות הברית ב-30 בספטמבר. כמו קודמיו, הוא זכה לביקורות שליליות, עם ביקורות על תסריט הסרט.
שחקנים

| שחקן/שחקנית | דמות | דמות |
| --- | --- | --- |
| ג'וזפין לנגפורד | טסה יאנג | ראשית |
| הירו פיינס-טיפין | הרדין סקוט | ראשית |
| קרטר ג'נקינס (אנ') | רוברט | משנית |
| לואיז לומברד | טריש דניאלס | משנית |
| אריאל קבל | קימברלי | משנית |
| סטיבן מוייר | כריסטיאן ואנס | משנית |
| מירה סורבינו | קרול יאנג | משנית |
| צ'אנס פרדומו | לאנדון גיבסון | משנית |
| פרנסס טרנר | קארן סקוט | משנית |
| רוב אסטס | קן סקוט | משנית |
| קיאנה מדיירה (אנ') | נורה | משנית |
הערות שוליים

↑  After We Fell (2021) - IMDb, נבדק ב-2022-10-07
ערך זה הוא קצרמרבנושא קולנוע. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
גאווין המילטון (צייר)

| --- | --- |

 לידה:  1723 לאנרקשייר, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  4 בינואר 1798 (בגיל 75 בערך) רומא, מדינת האפיפיור 
 זרם באמנות:  נאו-קלאסיציזם 
 יצירות ידועות:  Venus Presenting Helen to Paris 
 
גאווין המילטון (באנגלית: Gavin Hamilton;‏ 1723 – 4 בינואר 1798) היה צייר נאו-קלאסי סקוטי, סוחר עתיקות וארכאולוג.
ביוגרפיה

נולד בלנרקשייר, סקוטלנד, בשנת 1723. בשנת 1744 נסע לאיטליה, שם השתלם בסטודיו של אגוסטינו מסוצ'י. מ-1748 עד 1750 הרבה לבקר עם חבריו בנאפולי ובוונציה. בשובו לבריטניה עסק מספר שנים בציור דיוקנאות בלונדון (1751–1756). בסוף אותה תקופה חזר לרומא. הוא חי שם בארבעת העשורים הבאים, עד מותו ב-1798.
מלבד כמה דיוקנאות של חברים, רוב ציוריו, רבים מהם גדולי ממדים, הוקדשו לנושאים יוונים ורומיים קלאסיים. היצירה הנודעת ביותר שלו היא מחזור של שישה ציורים מהאיליאדה של הומרוס, שנועדו להטביע בצופה רושם מקביל לפאר האפי של שירת הומרוס הכתובה.
כצייר של נושאים קלאסיים, המילטון זכה להערכתו הרבה של יוהאן יואכים וינקלמן, ואף של הסופר גתה, הפסל הצעיר אנטוניו קנובה ואחרים ברומא, אך היה פחות מוערך בבריטניה. הוא אכן נשכר לצייר את חלקת המזבח של כנסיית סנט'אנדריאה (אנ') של הכנסייה הלאומית הסקוטית ברומא, עבורה צייר את מחזה צליבתו ומותו של אנדראס הקדוש.
המילטון היה גם סוחר אמנות וארכאולוג. בשנים 1769–1771 ערך חפירות בווילה של הקיסר אדריאנוס בטיבולי, בתחילה כדי להשיג שיש מתאים עבור האומן שהועסק על ידיו בשחזור פסלים. החופרים שלו פתחו מחדש את מוצאו של אזור ביצה נמוך ו"אחרי כמה שבועות של עבודה מתחת לאדמה לאור מנורות בתוך מים בוציים עד הברכיים" שלפו פסלים מתוך הבוץ, לשם הושלכו מאות שנים קודם לכן. משנת 1771 חפר המילטון אתרים נוספים בסביבות רומא: טור קולומבארו של הקרדינל פלביו צ'יג'י ב-1771, אלבנו ב-1772, מונטה קגנולו ב-1772 אוסטיה ב-1774, וילה פונסקה בגבעת צ'ליו ברומא, ברומא ווקיה (Roma Vecchia) ועוד.
בתקופה שבה שחזורים לפסלים רומיים עתיקים וליטוש מחדש של משטחי שיש שלמים עדיין היו נוהג נפוץ, שמר המילטון על מוניטין של אדם ישר שלא עסק בצורה מוגזמת בשחזור פסלים שעברו דרך ידיו. המילטון מכר רבות מיצירות האמנות ששיחזר ללקוחותיו הבריטים, מהם בני אצולה במהלך הטיול הגדול באירופה, ובעיקר לאספן צ'ארלס טאונלי (אנ'), שאליו כתב: "הרכישה היקרה ביותר, שאדם בעל טעם מעודן יכול לעשות, היא פיסת פיסול יווני משובח", ולוויליאם פטי, הרוזן השני של שלבורן, לימים בית לנסדאון, לונדון. בשנת 1771 גילה המילטון את "אגרטל ווֹריק" (אנ') בווילה אדריאנה. הוא מכר אותו לוויליאם המילטון, השגריר הבריטי בנאפולי.
גאווין המילטון פעל יחד הצייר והארכאולוג ג'ובאני בטיסטה פיראנזי בחשיפה ובסחר בעתיקות. המילטון היה יועץ של אנטוניו קנובה כשזה היה עדיין פסל צעיר, אחרי שנפגשו בארוחת ערב בדצמבר 1779 בביקורו הראשון של קנובה ברומא.
בשנת 1785 קנה המילטון את ציור "המדונה בין הסלעים" של לאונרדו דה וינצ'י ושלח אותו למכירה בלונדון. הרכישה שלו היא הגרסה האצורה בגלריה הלאומית, לונדון.
המילטון נידב פריטים למוזיאון של הוותיקן, שכן האפיפיור היה זכאי לקבל שליש מכל ממצאי החפירות והייתה לו הסמכות לאסור ייצוא של אוצרות יוצאי דופן. בנוסף, המילטון שילם לבעלי קרקעות עבור זכויות חפירה, וכך שמר איתם על יחסים טובים.
הוא מת ברומא ב-4 בינואר 1798.
הערות שוליים

↑  A Grande História da Arte (Vol 16)
↑  David Irwin, "Gavin Hamilton: Archaeologist, Painter, and Dealer" The Art Bulletin 44.2 (June 1962:87–102).
↑  A. H. Smith, "Gavin Hamilton's Letters to Charles Townley," The Journal of Hellenic Studies, 21 (1901), pp. 306–321; Irwin, David. (1962) "Gavin Hamilton: Archaeologist, Painter and Dealer”, in The Art Bulletin 44:2, pp. 87–102;
↑  Irwin 1962:89, noting J.T. Smith's assessment in Nollekins and His Times, vol. I:207f.
↑  Gavin Hamilton's long series of letters to Lord Shelburne survive. Other purchasers included the Hon. Charles Greville, Lord Temple at Stowe, James Hugh Smith-Barry of Marbury Hall, Cheshire, and, in Rome, Pope Clement XIV for his museum at the Vatican, Cardinal Alessandro Albani for his Villa Albani, and his fellow antiquities hunter, Thomas Jenkins.
↑  Francis Haskell and Nicholas Penny, Taste and the Antique (Yale University Press) 1981, p. 66f.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007434211905171  PLWABN: 9810622128205606  AGSA: 13464  BNE: XX941526  BnF: cb149754706 (data)  GND: 11914462X  ICCU: RMRV024147  ISNI: 0000 0000 6629 6247  LCCN: nr89014515  NKC: mzk2012707147  NTA: 341581585  RERO: 02-A012630000  RKD: 35653  SNAC: w6ks9pxt  SUDOC: 098268554  ULAN: 500115642  VcBA: 495/146668  VIAF: 24875065   WorldCat (עם VIAF): 24875065
זעקת הקרב (סרט)

| --- | --- |
כרזת הסרט זעקת הקרב
כרזת הסרט זעקת הקרב
 מבוסס על:  "זעקת הקרב" מאת לאון יוריס
 בימוי:  ראול וולש 
 הופק בידי:  ג'ק וורנר 
 תסריט:  ליאון יוריס 
 עריכה:  ויליאם זיגלר 
 שחקנים ראשיים:  ואן הפלין ג'יימס ויטמור  אלדו ריי טאב האנטר דורותי מלון ננסי אולסון
 מוזיקה:  מקס שטיינר 
 צילום:  סידני היקוקס 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  האחים וורנר, Warner Bros. Pictures 
 חברה מפיצה:  האחים וורנר
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  2 בפברואר 1955
 משך הקרנה:  149 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  סרט דרמה, סרט רומנטי, סרט המבוסס על יצירה ספרותית 
 מקום התרחשות:  קליפורניה 
 תקציב:  8,000,000‏$
 דף הסרט ב־IMDb
 
זעקת הקרב (באנגלית: Battle Cry) הוא סרט מלחמה אמריקאי משנת 1955 בבימויו של ראול וולש לפי הרומן זעקת הקרב של לאון יוריס שכתב גם את התסריט.
ההפקה נעזרה בשיתוף פעולה עם חיל הנחתים של ארצות הברית. בסרט מתואר הקרב על סאיפאן בשיתוף כוחות של נחתים, אניות מערכה שריון, אוויר וארטילריה.
לאון יוריס שירת כקשר בבטליון השני של גדוד הנחתים השישי במלחמת העולם השנייה והשתתף בקרב גוודלקנל וקרב טאראווה. בקרב על סאיפאן לא השתתף מאחר שלקה במלריה. הספר זעקת הקרב מבוסס בחלקו על חויותיו בתקופה זו והפך תוך זמן קצר לרב-מכר.
העלילה מתארת מספר חיילים שהתגייסו לחיל הנחתים ועוקבת אחריהם מרגע גיוסם עד לשחרורם כשחלק מהם פצועים וחלק נהרגו.
סרג'נט מק (ג'יימס ויטמור) שליווה אותם כל הזמן ודאג לאימונם ולבעיותיהם האישיות, משמש כמספר לאורך כל הסרט.
הסרט היה מועמד לפרס אוסקר לפסקול המקורי הטוב ביותר של המלחין מקס שטיינר. שיר הנושא, Honey-Babe, הפך ללהיט בשנת 1955.
תקציר העלילה

קבוצת צעירים מתגייסת לחיל הנחתים בבסיס גיוס בבלטימור ומשם הם מוסעים ברכבת לבסיס נחתים ליד סן דייגו. בין המגויסים נמצא דני פורסטר (טאב האנטר), ספורטאי נאה שזה עתה נפרד מחברתו האוהבת קייטי (מונה פרימן), אנדי הוקן (אלדו ריי), גבר חסון ורודף נשים, מריון הוצ'קיס (ג'ון לופטון), בחור שקט וממושקף האוהב לקרוא ספרים שני אינדיאנים משבט נאוואחו ועוד.
הם מגיעים לבסיס, עוברים אימוני קשר ומצורפים לבטליון הנחתים השני בפיקודו של מייג'ור סם הקסלי (ואן הפלין) המכונה "High Pockets", מפקד קשוח מבחוץ אך רך ואנושי מבפנים.
הנחתים מבלים את חופשתם בבארים בסן דייגו. דני משתכר ומובל על ידי חבריו לבית ה-USO (מעין "הוועד למען החייל") שם מטפלת בו איליין (דורותי מלון) שבעלה נמצא הרחק. איליין מבוגרת מדני אך הוא מתאהב בה והיא לבסוף נענית לו. מק מבחין שדני מתרשל בקורס ולא יוצר קשר עם חברתו. באישור הקסלי מוענקת לו חופשה בבלטימור שם הוא פוגש את קייטי ומשפחת ואהבתם ניצתת שוב. בחזרה לסן דייגו הוא מנתק את קשריו עם איליין.
מריון הביישן מכיר בסן דייגו את ריי (אן פרנסיס) ומתאהב בה. לאכזבתו הוא רואה אותה באחד הבארים כבחורה המגיעה עם חברותיה ומתחילה להתגפף עם נחתים. הוא בורח מהמקום ומתחיל לשתות אך מק מחזיר אותו לתלם.
הבטליון עובר לוולינגטון בניו זילנד שם נפגש אנדי עם פאט (ננסי אולסון) שבעלה נהרג באל עלמיין. היחסים ביניהם יודעים עליות ומורדות ולבסוף הם מתחתנים לאחר שפאט מגלה לו שהיא בהריון.
בקרב גוודלקנל וקרב טאראווה משתתף הבטליון בגל השני של התקיפה וסובל אבדות מועטות. המלחמה מתקרבת לקיצה והקסלי מתבשר כי גם בקרב על סאיפאן ישתתף הבטליון בגל השני.
לקראת קרב סאיפאן מועלה הקסלי לדרגת לוטננט קולונל. לאחר שנודע לו כי גם בקרב זה ישמש הבטליון כגל שני, הוא מתפרץ לחדרו של הגנרל סניפס (ריימונד מאסי) ולאחר ויכוח קשה מסכים הגנרל לשבץ את הבטליון בגל התקיפה הראשון.
בקרב על סאיפאן נהרג הקסלי ורבים מהיחידה. שני האינדיאנים מנהלים את הקשר בשפת הנאוואחו שאותו לא יכולים היפנים לפצח. אנדי נפצע ורגלו נקטעת, דני נפצע בזרועו. אנדי שוכב האוהל בית החולים מדוכא ומק מגיע לשם וכופה עליו לקרוא את מכתבה של פאט בו היא מביעה את אהבתה ורצונה שיחזור בקרוב כדי לראות את התינוק. הסרט מסתיים בחזרתו של אנדי לפאט ופגישתו של דני עם קייטי כשמק מלווה אותו ברכבת למרכז הגיוס בבלטימור וחוזר משם לסן דייגו עם מתגייסים חדשים.
ג'יימס דונובן

| --- | --- |

 לידה:  26 בפברואר 1916 הברונקס, ארצות הברית 
 פטירה:  19 בינואר 1970 (בגיל 53) ברוקלין, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 השכלה:  בית הספר למשפטים בהרווארד  אוניברסיטת פורדהם  All Hallows High School 
 מעסיק:  CIA 
 מפלגה:  המפלגה הדמוקרטית 
 השקפה דתית:  נצרות קתולית 
 מספר צאצאים:  4 
 
ג'יימס בריט דונובן (באנגלית: James Britt Donovan;‏ 29 בפברואר 1916 - 19 בינואר 1970) היה עו"ד אמריקאי ומתווך פוליטי. ידוע בעיקר בזכות ניהול המשא ומתן בשנת 1962, במסגרתו הוחזר לארצות הברית טייס מטוס הריגול פרנסיס גארי פאוורס בתמורה למרגל הרוסי רודולף אבל.
בשנת 2015 יצא לאקרנים סרט הדרמה גשר המרגלים המבוסס על ספר שכתב דונובן, המתאר את פרשת המרגל הרוסי, משבר מטוס הריגול U-2 (במסגרתו נשבה פאוורס) ואת תהליך התיווך בין ארצות הברית לברית המועצות, על רקע המלחמה הקרה. את דמותו של דונובן בסרט מגלם השחקן טום הנקס.
קורות חייו

דונובן נולד ב-29 בפברואר 1916 ברובע הברונקס בניו יורק למשפחה ממוצא אירי. בנם של הרייט אוקונור, מורה לפסנתר וג'ון דונובן אשר עסק כמנתח. אחיו, ג'ון דונובן הבן היה סנאטור במדינת ניו יורק.
בצעירותו למד בבית ספר התיכון הקתולי "All hallows" בניו יורק.
בין השנים 1937-1933, למד באוניברסיטת פורדהאם בניו יורק, שבסיומן קיבל תואר ראשון (B.A) באנגלית. על אף רצונו לעסוק בעיתונאות, החליט ללמוד משפטים וזאת לאחר מסכת שכנועים מצד אביו.
בשנת 1937, החל את לימודי המשפטים לתואר ראשון באוניברסיטת הרווארד. בשנת 1940 השלים את לימודיו וקיבל את התואר. לאחר סיום לימודיו החל לעבוד כעו"ד במשרד פרטי.
בשנת 1942 הוא שירת כקצין בחיל הים האמריקאי במשרד למחקר ופיתוח מדעי (OSRD), אשר תפקידו היה לתאם פיתוח מחקרים מדעיים לשימושים צבאיים, במהלך מלחמת העולם השנייה.
בין השנים 1945-1943 הוא כיהן כעורך הדין הראשי של המשרד לשירותים אסטרטגיים, ארגון הביון, המודיעין הצבאי והמבצעים המיוחדים של ארצות הברית במלחמת העולם השנייה שממנו הוקם ה-CIA לאחר המלחמה.
בשנת 1945 הפך לעוזרו של השופט רוברט ה. ג'קסון, אשר כיהן כתובע ראשי במשפטי נירנברג שנערכו בגרמניה. כחלק מתפקידו כאחראי על הראיות הוויזואליות במשפט, סייע בהפקת הסרט הדוקומנטרי "התוכנית הנאצית" (The Nazi Plan), אשר כלל קטעי תעמולה נאצים שהוחרמו לאחר המלחמה שהוצגו כראיות במהלך המשפט (כחלק מהסרט).
בשנת 1950, הפך דונובן לשותף במשרד עורכי דין בניו יורק בשם ווטרס-דונובן.
קורות חייו > פרשת המרגל הרוסי

בשנת 1957, נעצר רודולף אבל (שמו האמיתי הוא ויליאם פישר), קצין מודיעין רוסי בעל אזרחות בריטית בחשד לאיסוף מודיעין ולריגול לטובת ברית המועצות. בהמשך הוגש כנגדו כתב אישום באשמת ריגול.
לאחר מספר ניסיונות כושלים של לשכת עורכי הדין ברובע ברוקלין למצוא לאבל עורך דין אשר יסכים לייצגו במהלך המשפט, הוחלט לפנות לדונובן, בין היתר בשל ניסיונו הרב בבתי משפט כמו גם תקופתו במשרד לעניינים אסטרטגיים וכעוזר במהלך משפטי נירנברג.
על אף העובדה כי בית המשפט הרשיע את אבל, זכה דונובן להצלחה כאשר הצליח לשכנע את השופטים לגזור עליו עונש מאסר (ולא עונש מוות). דונובן הגיש ערעור על פסק הדין לבית המשפט העליון, במסגרתו טען כי ראיות שהושגו על ידי ה-FBI ואשר הובילו להרשעתו של אבל, הושגו באמצעים פסולים ובניגוד לתיקון הרביעי לחוקה, לפיו לכל אדם יש זכות לפרטיות בגופו וברכושו ועל כן חיפוש בהם חייב להיעשות רק על סמך מידע מבוסס.
בית המשפט העליון דחה את ערעורו של דונובן בהצבעה דחוקה (5 מול 4), אך נשיא בית המשפט השופט ארל וורן שיבח את דונובן על בחירתו לקחת את התיק ולייצג את אבל.
בין השנים 1963-1961, כיהן דונובן כסגן נשיא משרד החינוך בעיר ניו יורק. בשנת 1963 התמנה לנשיא המשרד, תפקיד אותו מילא במשך שנתיים.
קורות חייו > פרשת מטוס הריגול U-2

במאי 1960, הופל מעל שמי ברית המועצות מטוס אמריקאי מסוג לוקהיד U-2, בעת איסוף מודיעין. טייס המטוס, פרנסיס גארי פאוורס נתפס על ידי חבורת כפריים רוסיים שהסגירו אותו לשלטונות. לאחר שנשפט והואשם בריגול, נדון פאוורס ל-10 שנות מאסר.
קורות חייו > ההחלפה על גשר גליניקה

ב-1962 מונה דונובן להיות המתווך הראשי במשא ומתן שניהל, יחד עם סוכן ה-CIA מילן מיסקובסקי לשחרור פאוורס. ב-10 בפברואר, התבצעה החלפתם של פאוורס ואבל בגשר גליניקה, אשר היווה באותה עת נקודת גבול בין האזור האמריקאי (המערבי) לבין האזור הסובייטי (המזרחי) בעיר ברלין. באותו זמן, שוחרר בצ'ק פוינט צ'ארלי סטודנט לכלכלה בשם פרדריק פריור מהאוניברסיטה החופשית של ברלין, שנעצר באוגוסט 1961 על ידי משטרת גרמניה המזרחית. שחרורו של פריור הושג הרבה בזכות התעקשותו של דונובן, שדרש זאת כתנאי להוצאה לפועל של ההחלפה כולה.
קורות חייו > שחרור הגולים ממפרץ החזירים

ביוני 1962, התבקש דונובן לסייע במגעים לשחרורם של 1163 גולים קובניים אשר נטלו חלק בפלישה הכושלת למפרץ החזירים. מספר חודשים לאחר מכן הגיע דונובן לקובה (בפעם הראשונה בחייו), על מנת להיפגש עם מנהיג קובה פידל קסטרו כחלק ממשא ומתן לשחרור הגולים, כמו גם לפעול לשחרורם של 31 אזרחים אמריקאים אשר היו כלואים בקובה.
ב-12 בדצמבר 1962, חתמו דונובן וקסטרו על העסקה, במסגרת תשחרר קובה את כל הגולים ובתמורה תקבל ציוד, אוכל ותרופות בשווי 53 מיליון דולר, אשר מומנו על ידי תורמים פרטיים ועל ידי חברות מסחריות שתמורת תרומתן קיבלו הטבות במס.
בשנת 1962, היה דונובן מועמד המפלגה הדמוקרטית לתפקיד סנאטור בניו יורק, אך הפסיד למועמד הרפובליקני ג'ייקוב יעבץ.
בין השנים 1970-1968, כיהן כנשיא מכון פראט שבניו יורק.
ב-19 בינואר 1970, נפטר דונובן כתוצאה מהתקף לב. הוא השאיר אחריו את אשתו מארי (לה היה נשוי מ-1941), שלוש בנות ובן.
כאות הערכה על תרומתו, הוענקה לדונובן מדליית הוקרה (Distinguished Intelligence Medal) על ידי ה-CIA.
בתרבות

סיפור משפטו של אבל כמו גם המשא ומתן הממושך שהוביל להחלפה שהתבצעה על גשר גלינקה, היוו את הבסיס לספר "Strangers on a Bridge", אותו כתב דונובן בסיועו של סופר הצללים בארד לינדמן. הספר, אשר יצא לאור בשנת 1964 (ובמהדורה מחודשת באוגוסט 2015) זכה להצלחה רבה והיווה את ההשראה לסרטו של סטיבן ספילברג "גשר המרגלים" אשר יצא לאקרנים באוקטובר 2015.
בשנת 1967, פרסם את ספרו השני "Challenges: Reflections of a Lawyer-at-Large".
בשנת 1976, גילם השחקן ג'יימס גרגורי את דמותו של דונובן בסרט הטלוויזיה Francis Gary Powers, אשר התבסס על הביוגרפיה של פרנסיס (נכתבה על ידי קורט גנטרי).
לקריאה נוספת

ג'יימס ברייט דונובן, חליפין על הגשר: סיפורו של קולונל אבל, תרגם: שלמה גונן, הוצאת מערכות, 1967
Donovan, James B. Strangers on a Bridge, The Case of Colonel Abel. Atheneum (1964)
Donovan, James B. Challenges: Reflections of a Lawyer-at-Large. Atheneum. (with a preface by Erwin Griswold) (1967)
Bigger, Philip J. Negotiator: The Life and Career of James B. Donovan (2006)
הערות שוליים

↑  Donovan, James B., socialarchive.iath.virginia.edu - ראה לנקודות ציון נוספות בחייו של דונובן
↑  Dr. James B. Donovan, 53, Dies, nytimes.com, january 20 1970
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007281704505171  PLWABN: 9810596940505606  BnF: cb17028566s (data)  GND: 132074575  ISNI: 0000 0000 8281 2379  LCCN: no93019748  LNB: 000065694  NLA: 35987158  NTA: 141364173  SNAC: w62r4tbz  SUDOC: 082095590  VIAF: 94010626   WorldCat (עם VIAF): 94010626
הגל החמישי

| --- | --- |

כרזת הסרט הרשמית
 מבוסס על:  הספר הגל החמישי
 בימוי:  ג'יי בלקסון 
 הופק בידי:  גרהם קינג, טובי מגווייר 
 תסריט:  סוזאנה גרנט, עקיבא גולדסמן, ג'ף פינקנר 
 עריכה:  פול רובל 
 שחקנים ראשיים:  קלואי גרייס מורץ  ניק רובינסון  רון ליווינגסטון  מגי סיף  אלכס רו  מריה בלו  מייקה מורון  זאקרי ארתור  לייב שרייבר  טוני רוולורי  תלית'ה ביטמן  נאג'י ג'טר
 מוזיקה:  הנרי ג'קמן 
 צילום:  אנריקה צ'דיאק 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  סרטי קולומביה 
 חברה מפיצה:  קולומביה פיקצ'רס
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  ארצות הברית 22 בינואר 2016  ישראל 7 באפריל 2016
 משך הקרנה:  117 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  מדע בדיוני, אקשן
 מקום התרחשות:  ניו יורק, לונדון 
 תקציב:  54 מיליון דולר
 הכנסות:  109.9 מיליון דולר
 הכנסות באתר מוג'ו:   5thwave
 www.5thwavemovie.com
 דף הסרט ב־IMDb
 
הגל החמישי (באנגלית: The 5th Wave) הוא סרט אקשן - מדע בדיוני אמריקאי שבוים בידי ג'יי בלייקמן. הסרט מבוסס על ספר באותו השם. השחקנים הראשיים בסרט הם: קלואי גרייס מורץ, ניק רובינסון, רון ליווינגסטון, תלית'ה ביטמן, מגי סיף, אלכס רו, מריה בלו, מייקה מורון, זאקרי ארתור, לייב שרייבר, טוני רוולורי ונאג'י ג'טר.
פיתוח הסרט החל במרץ 2012 והוא יצא לאקרנים בינואר 2016.
דמויות

קלואי גרייס מורץ - קסיופאה "קאסי" סאליבן
ניק רובינסון - בן פאריש
זאקרי ארתור - סאם סאליבן
רון ליווינגסטון - אוליבר סאליבן
מגי סיף - ליסה סאליבן
אלכס רו - אוון ווקר
מריה בלו - סמלת רזניק
לייב שרייבר - קולונל אלכסנדר ווץ'
מייקה מורון - רינגר
ביקורות

הסרט קיבל ביקורות שליליות. באתר "Rotten Tomatoes" קיבל הסרט ציון 38% מהקהל, וציון של 15% מהמבקרים.
הערות שוליים

↑  THE 5TH WAVE (2016), Rotten Tomatoes
שאול

ערך זה עוסק בראשון מלכי ישראל. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
דמותו של שאול על בול "מועדים לשמחה ה'תשכ"א משנת 1960 בעיצובו של אשר קלדרון
שאול ודוד, ציור מעשה ידי רמברנדט
שאול ובעלת האוב, תחריט מעשה ידי גוסטב דורה
שָׁאוּל בֶּן קִישׁ הוא דמות מקראית, המוזכרת בתנ"ך כמלך הראשון על ממלכת ישראל המאוחדת. תקופת מלכותו מתוארכת למחצית השנייה של המאה ה-11 לפנה"ס. לפי הכרונולוגיה המקובלת בחקר המקרא, ייתכן שמלך בערך בשנים 1025–1005 לפנה"ס.
הכרונולוגיה המחקרית

הכרונולוגיה המקובלת בחקר המקרא מבוססת על ההנחה שרצף המניין המקראי של שנות המלוכה משאול ואילך נכון בעיקרו, ועל עיגון היסטורי שלו במקורות האשוריים והבבליים המתוארכים היטב, אשר מזכירים מלכים ואירועים מקראיים החל ממעורבות אחאב בקרב קרקר נגד שלמנאסר השלישי בשנת 853 לפנה"ס ואילך. לפי כרונולוגיה זו, בספירה לאחור מהמלכים המקראיים המתוארכים היטב, מלך שאול בערך בשנים 1025–1005 לפנה"ס, או מעט קודם לכן. הטקסט המקראי על אורך מלכותו של שאול משובש בעליל: "בֶּן שָׁנָה שָׁאוּל בְּמָלְכוֹ וּשְׁתֵּי שָׁנִים מָלַךְ עַל יִשְׂרָאֵל", ספר שמואל א', פרק י"ג, פסוק א', ולפיכך מקובל לשער כי זהו שיבוש מעשרים ושתיים שנים, או מספר דומה, וייתכן להקדים את מועד המלכתו בהתאם.
עם זאת, במחקר המדעי יש ספקות גדולים לגבי המספרים המקראיים של שנות מלכות דוד ושלמה, שהם מספרים טיפולוגיים (40 שנה כל אחד מהם), ולגבי המהימנות ההיסטורית של פרטי כל הסיפורים מתקופת "הממלכה המאוחדת" של ישראל ויהודה, משאול עד שלמה, ואף לגבי עצם קיומה. לפיכך ייתכן שימי שלטונו של שאול היו שונים ומאוחרים יותר, וכך גם זמני האירועים המתוארים במקרא לרבות עצם קיומם. גם על טיב שלטונו של שאול נחלקו הדעות, אם היה מלך של ממש או רק שליט מקומי, ומה היה היקף שלטונו המדויק.
רקע מקראי

על פי ספר שופטים, לאחר כיבוש הארץ על ידי יהושע בן נון, היה עם ישראל חסר מנהיג קבוע במשך מאות שנים. מנהיגים שבטיים שנקראו שופטים עלו בזמני מצוקה, הובילו מערכות צבאיות ואף ביססו הנהגה יציבה במשך עשרות שנים, אך בניהם לא המשיכו בתפקידי ההנהגה אחריהם, פרט אולי לגדעון. במהלך תקופה זו היו השבטים מפולגים, שיתופי הפעולה ביניהם היו חלקיים, ומדי פעם אף פרצו מלחמות אחים.
עם זאת, מהכתוב במקרא עולה כי בשלב מסוים היה לשבטי ישראל מרכז דתי מובהק בשילה. בסוף תקופת השופטים, חרב מרכז זה במלחמה עם פלשתים, אך לא מצוין מתי התרחש החורבן.