איל איזנברג
ביוגרפיה

איזנברג נולד, גדל והתחנך בכפר ביאליק, בן לחקלאי משה איזנברג. הוא אחד מבין ארבעה ילדים, ואחיינו של האלוף אורי שגיא.
איזנברג סיים את לימודיו בקריית החינוך אורט קריית ביאליק והתגייס לצה"ל בשנת 1981, החל קורס טיס, אך נשר ממנו והתנדב ליחידת שלדג. בשלדג עבר מסלול הכשרה כלוחם, וכן הכשרה כמפקד כיתה. עם תום המסלול יצא לקורס קציני חי"ר, אותו סיים כחניך מצטיין. עם סיום הקורס שב ליחידת שלדג כמפקד צוות לוחמים. בתפקידו הבא שימש כמפקד פלוגה בשלדג. ב-1988 שימש כסגן מפקד יחידת מגלן. בשנת 1990 עבר לחטיבת גבעתי ושירת כמפקד הסיירת החטיבתית עד 1993, ובכלל זה במלחמת המפרץ. לאחר מכן שירת כמפקד גדוד "שקד". תפקידיו הבאים היו ראש ענף המבצעים במפקדת כוחות האוויר המיוחדים בחיל האוויר, בין היתר במהלך מבצע ענבי זעם, מפקד "שלדג" בשנים 1996–1999 לאחר מכן מונה למפקד החטיבה המזרחית ביחידת הקישור ללבנון, עליה פיקד בעת נסיגת צה"ל מלבנון. בשנים 2001–2003 שימש איזנברג כמפקד עוצבת חצי האש, חטיבת מילואים מובחרת של הצנחנים. במהלך כהונתו הגיב ביד קשה על תופעות סרבנות של קציני מילואים בחטיבה, ובהם דוד זונשיין מראשי תנועת "אומץ לסרב", והדיח אותם מהחטיבה. במשך שנתיים (2003 - 2005) שירת כמפקד חטיבת גבעתי, ובמהלך שירותו זה אירעו מבצע ימי תשובה ואסון הנגמ"שים.
בנובמבר 2005 מונה למפקד "עוצבת האש", עם פרוץ מלחמת לבנון השנייה פיקד איזנברג ממוצב השליטה של פיקוד הצפון על מספר מבצעים מיוחדים שביצעו יחידות מיוחדות, ובהן שלדג ומגלן, בעומק לבנון כנגד משגרי קטיושות. בהמשך הלחימה גויסה "עוצבת האש" ואיזנברג פיקד על האוגדה במהלך מבצע שינוי כיוון 11 במהלכו הוטסו כוחות האוגדה לצורך איגוף אנכי בעומק לבנון ולאורך נהר הליטני. לאחר שמחבלי החזבאללה הצליחו להפיל מסוק יסעור החליטו איזנברג ואלוף פיקוד הצפון, אודי אדם, לעצור את המבצע כוחות האוגדה פעלו בלבנון במהלך משולב שכלל הטסת כוחות שתוגברו בכוחות שחברו אליהם רגלית. לאחר שהוחלט על עצירת המבצע פגעו לוחמיו של איזנברג, הן מחטיבת הצנחנים והן מחטיבה 55, במחבלים ומשגרי רקטות עד אשר נכנסה הפסקת האש לתוקפה.
איזנברג המשיך לפקד על האוגדה שנה נוספת לאחר המלחמה ועסק בהטמעת לקחי המלחמה ביחידות האוגדה.
על תפקוד עוצבתו במלחמת לבנון השנייה נמתחה ביקורת בדו"ח ועדת וינוגרד: ”"העוצבה לא השלימה את משימותיה, וחלק גדול של תכנוניה לא יצא כלל אל הפועל"”. כן נמתחה ביקורת רבה, מקרב קציני המילואים באוגדה ומחוצה לה, על הדרך בה פיקד על התקרית בכפר דבל, בה נהרגו תשעה לוחמים מחטיבת מילואים של הצנחנים הכפופה לעוצבת האש מפגיעת טיל נ"ט בבית בו שהו. אלו מתחו ביקורת קשה על הדרך בה הופעלה החטיבה ועל החלטותיו של איזנברג בעת הפינוי מדבל. פינוי שהתעכב במשך שעות, אף על פי שהפצועים היו תחת אש מרגמות, בעוד איזנברג ומפקד החטיבה דנים על פינוי מוסק או ברכבים ממוגנים מיעד שהיה במרחק ארבעה קילומטרים מגבול ישראל. לימים טען איזנברג בראיון כי ביצע טעויות רבות במלחמה, אולם הוסיף ואמר כי חטיבת המילואים כולה שותקה ונעצרה באירוע דבל, דבר שלא צריך לקרות. איזנברג טען בנוסף כי אף על פי שלכאורה, התאים לפקד על עוצבת האש, שהיא עוצבת צנחנים ללא טנקים, לא הוכשר דיו לתפקידו. את החלטתו להישאר בצבא נימק בכך שהוא ראה במלחמה ניסיון קרבי מעשיר, שנתן לו יכולות כלים וכן לקחים שלמד מן הטעויות שעשה, אותם ניתן יהיה להביא לידי ביטוי בהמשך שירותו הצבאי.
בנובמבר 2008 מונה למפקד אוגדת עזה ופיקד בראשה על הפעילות הקרקעית במסגרת מבצע עופרת יצוקה, הועמד לדין משמעתי בגין "חריגה מסמכויות באופן שסיכן חיים", בעקבות הפגיעה במתחם אונר"א שבעזה. בנובמבר 2010 הוחלף בתפקיד על ידי יוסי בכר. ביוני 2011 קודם לדרגת אלוף ומונה למפקד פיקוד העורף. איזנברג שימש בתפקיד זה בין היתר במבצע עמוד ענן ובמבצע צוק איתן, במהלכם ספג העורף הישראלי מאות רקטות שנורו מרצועת עזה, אך נהנה מהגנה של מערכת כיפת ברזל שתרמה, יחד עם הנחיות פיקוד העורף, למיעוט הנפגעים. בתפקידו זה יזם ויסד את המרכז הלאומי לאיתנות ישראלית - מרכז העוסק בהקניית ידע והכשרת בעלי התפקידים השונים ברשויות המקומיות ובמשרדי הממשלה בהתמודדות עם מצבי חירום, כמו כן הגה והקים את חטיבת החילוץ וההצלה הסדירה כמענה מידי לאירועי חירום שבשגרה.
ב-31 במרץ 2015 לאחר שהוחלף על ידי יואל סטריק בפיקוד העורף, הודיע איזנברג כי הוא פורש משירות קבע בצה"ל.