stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מיכאיל קסיאנוב

מיכאיל מיכאילוביץ' קסיאנוב (ברוסית: Михаи́л Миха́йлович Касья́нов; נולד ב-8 בדצמבר 1957) הוא פוליטיקאי רוסי שכיהן בעברו כראש ממשלת רוסיה, מינואר 2000 ועד פברואר 2004.
חיים אישיים

מיכאיל נשוי לאירינה קסיאנובה (פרלטוב), ילידת 1956, בוגרת הפקולטה לכלכלה של אוניברסיטת מוסקבה. הייתה מרצה בתחום הכלכלה הפוליטית. כיום פנסיונרית.
לזוג יש בת בשם נטליה קלינובסקאיה, ילידת 1984, בוגרת הפקולטה לפוליטולוגליה של המכון המוסקבאי ליחסים בינלאומיים (MGIMO). ב-2006 נישאה לאנדריי קלינובסקי, בנו של טימור קלינובסקי, איש עסקים, מייסד חברת "אפיצנטר מרקט" ומנכ"ל "שלטר קורפ".
בתו הצעירה של קסיאנוב היא ילידת 2005. לקסיאנוב שתי אחיות גדולות.
לקריאה נוספת

ללא פוטין, מאת מיכאיל קסיאנוב
מועדון דג הזהב

סמליל המועדון
מועדון דג הזהב (באנגלית: Goldfish Club) הוא מועדון בינלאומי המאגד אנשים שניצלו ממטוסים מתפוצצים על ידי צניחה לתוך המים, או שכלי הטיס שלהם התרסק במים וחייהם נצלו על ידי חגורת הצלה, סירה מתנפחת וכדומה.
הסמליל של המועדון הוא דג זהב עם כנפיים לבנות שעף מעל שני גלים כחולים. המטרה העיקרית של המועדון היא "לשמור על רוח החברה המיוחדת המשותפת לעוברי חוויית השרדות".
היסטוריה > מלחמת העולם השנייה

מועדון דג הזהב הוקם בנובמבר 1942 על ידי C.A.‎ רוברטסון, בריטי שעבר באחת מחברות הייצור הגדולות בעולם של ציוד הצלה אווירי לשורדי התרסקויות. לאחר ששמע על חוויותיהם של אנשי טיסה ששרדו התרסקות בים, החליט רוברטסון להקים מועדון אקסקלוסיבי לאנשי האוויר שחייבים את חייהם לחגורות הצלה, מועדון שיאפשר לשורדים להיפגש ולהחליף חוויות.
בתמיכת החברה, נקרא המועדון "מועדון דג הזהב": זהב לערך החיים, ודגים למים. כל אחד מהחברים קיבל כרטיס חבר ותג רקום על בגדו, אך תקנות לבוש אחידות אסרו לענוד את טלאי דג הזהב על מדים בריטיים ואמריקאיים. בשל כך, רבים מחיילי חיל האוויר האמריקאי וחיל האוויר המלכותי שלחמו במלחמת העולם השנייה תפרו את התג לחגורת ההצלה שלהם.
למועדון הצטרפו גם טייסים ממלחמת העולם הראשונה, שמטוסיהם הופלו יותר מעשרים שנה לפני שהמועדון התחיל.
היסטוריה > לאחר המלחמה

לאחר המלחמה היו במועדון כ-9,000 חברים מכל סניפי כוחות בעלות הברית. המועדון ניסה לסיים את מתן החברות, אך בקשות המשיכו להגיע. כאשר עזב רוברטסון את עבודתו בשנת 1947, הוא שמר על רשומות המועדון והמשיך להפעיל אותו על חשבונו.
במועדון ישנו חבר איטלקי אחד, משום שהציל טייס של בנות הברית לאחר שמטוסיהם הופלו מעל הים התיכון. במועדון גם חבר גרמני אחד, שמטוס ה-F-104 סטארפייטר שלו התרסק במשימת נאט"ו ב-1971.
נכון ל-2013 יש במועדון כ-500 חברים.
בתרבות

המועדון הוזכר במספר כתבות בעיתונות ואורגנו מטעמו מספר "ארוחות ערב איחוד". כמו כן היו מספר מועדונים שנפתחו מטעמו.
על המועדון פורסמו שני ספרים: "'Down in the Drink" ו-"The Goldfish Club".
הערות שוליים

↑  welcome, web.archive.org, ‏2013-03-04
↑  Westcott, Hayley (2020-01-30). "The club you can't join without getting wet". BBC News (באנגלית בריטית). נבדק ב-2020-02-09.
↑  club history, web.archive.org, ‏2013-09-11
↑  Danziger, Danny (2012). The Goldfish Club. Sphere. ISBN 1847444679.
מכ"ם גל רציף

מכ"ם גל-רציף (מאנגלית: Continuous-wave radar או בקיצור: CW radar) הוא מכ"ם המשדר גל רציף בתדר קבוע וקולט את ההחזרים מהעצמים בהם הגל פוגע. המכ"ם הוא מכ"ם דופלר, הווה אומר שבאמצעות חישוב ההסטה בתדר של הגל החוזר, המכ"ם יכול להעריך את מהירות העצמים בהתאם לאפקט דופלר. ההסטה בתדר גם מסייעת למכ"ם לסנן את הרעש הנוצר כתוצאה מהחזרים של עצמים קבועים (תווי שטח, אדמה וכן הלאה) ולהתמקד אך ורק בהחזרים מהעצמים הנעים.
יתרונות וחסרונות

היתרון המשמעותי ביותר במכ"ם גל-רציף על מכ"ם פולסים סטנדרטי הוא הפשטות שבתהליך הייצור שכן אין צורך באוסילטור שיחליף בין המשדר למקלט ואין צורך בחישוב הפולסים. כתוצאה מהשידור הרציף גם אין להם מגבלות של טווח מינימלי ומקסימלי כפי שיש למכ"ם פולסים, הנובע מזמן הפולס המשודר וזמן ההמתנה להחזרים.
החסרונות הבולטים במכ"ם גל-רציף הם חוסר היכולת להבחין בעצמים נייחים בשל סינון התדר של השידור העצמי במקלט עצמו וחוסר היכולת לחשב את הטווח של העצם הנע בשל היעדר פרמטר הזמן מרגע השידור עד לרגע הקליטה. מכ"ם גל רציף מאופנן תדר (FMCW) הוא שיפור של מכ"ם גל-רציף המאפשר גם את חישוב מרחק העצם על ידי שידור רציף של תדר מאופנן.
שימושים

בשל פשטותו יש למכ"ם שימושים צבאיים ואזרחיים כאחד:
בצבא הוא משולב במטוסים (דוגמת F-14 טומקט ו-OV-1 מוהוק), בטילי אוויר-אוויר ועוד אמצעי לחימה שונים
שימושים אזרחיים ניתן למצוא בענפי ספורט שונים כאמצעי מעקב אחר כדורים, בגולף למשל.
מחנה הריכוז ריווזאלט

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  מחנה ריכוז
 מדינה:  משטר וישי
 מחוז:  סאלס-לה-שאטו 
 נתונים
 קואורדינטות:  42°48′29″N 2°53′24″E﻿ / ﻿42.808°N 2.89°E﻿ / 42.808; 2.89
  (למפת צרפת מוגדלת) פריז מרסיי ליון טולוז ניס נאנט שטרסבורג מונפלייה בורדו ליל רן ריימס לה האבר סנט אטיין אנז'ה גרנובל דיז'ון קורסיקה ספרד שווייץ גרמניה בלגיה לו. איטליה הממלכה המאוחדת תעלת למאנש הים התיכון האוקיינוס האטלנטי מחנה הריכוז ריווזאלט(למפת צרפת רגילה) פריז מרסיי ליון טולוז ניס נאנט שטרסבורג מונפלייה בורדו ליל רן ריימס לה האבר סנט אטיין אנז'ה גרנובל דיז'ון קורסיקה ספרד שווייץ גרמניה בלגיה לו. איטליה הממלכה המאוחדת תעלת למאנש הים התיכון האוקיינוס האטלנטי מחנה הריכוז ריווזאלט(למפת אוקסיטניה (חבל מנהלי) רגילה) מונפלייה נים קרקסון פרפיניאן מנד בזייה טולוז אלבי טארב קאור אוש רודז פואה אוברן-רון-אלפ פ.א. קד.  אקיטן החדשה הים התיכון א. ספרדמחנה הריכוז ריווזאלט(למפת אוקסיטניה (חבל מנהלי) מוגדלת) מונפלייה נים קרקסון פרפיניאן מנד בזייה טולוז אלבי טארב קאור אוש רודז פואה אוברן-רון-אלפ פרובאנס-אלפ קוט ד'אזור  אקיטן החדשה הים התיכון א. ספרדמחנה הריכוז ריווזאלט
 
מחנה ריווזאלט (בצרפתית: Camp de Rivesaltes) הידוע גם בשם מחנה מרשל ז'ופר (Camp Maréchal Joffre) נמצא בדרום צרפת, לא הרחק מפרפיניאן. עם היותו במקורו מחנה צבאי, הוא שימש לא פעם כמחנה ריכוז  או מחנה מעצר לאוכלוסיות אזרחיות, כולל ספרדים רפובליקנים, לאחר עלייתו לשלטון של פרנסיסקו פרנקו, וליהודים בתקופת מלחמת העולם השנייה. בשנת 1942 נשלחו ממחנה ריווזאלט להשמדה באושוויץ 2,313 יהודים במספר שיירות. משלוחי היהודים בוצעו בעת שהמחנה היה בשליטת משטר וישי.
שנים ראשונות

בשנת 1935 נבחר המקום, כחמישה ק"מ מן העיירה ריווזאלט, בינה לבין העיירה סאלס (Salses), ולא הרחק מפרפיניאן, כאתר למחנה צבאי. המחנה החל לפעול ב-1938. כיוון שהמרשל של צרפת ז'וזף ז'ופר נולד באותו אזור, נקרא המחנה על שמו. זמן קצר לאחר בנייתו, בתחילת 1939, החלה נהירת כחצי מיליון פליטים רפובליקנים, הצד המובס במלחמת האזרחים בספרד הסמוכה, מקטלוניה אל צרפת, וממשלת צרפת החליטה לשכן כ-15,000 מאותם פליטים במחנה. בפועל, שוכנו במחנה פליטים במספר קטן בהרבה.
מלחמת העולם השנייה

בתחילת מלחמת העולם השנייה, המחנה שימש כמחנה מעבר צבאי. לאחר הסכם שביתת הנשק בין גרמניה הנאצית וצרפת, נכלל המחנה בשטח שתחת שלטון ממשלת וישי. ב-10 בדצמבר 1940 החליטה ממשלת וישי להקצות למחנה שטח נוסף, וזאת כדי לשכן בו גם גולים מגרמניה, רובם יהודים, כל זאת לצד המחנה הצבאי. היה זה, אפוא, מקרה נדיר בתולדות השואה, בו יהודים נשלחו למחנות ריכוז במערב אירופה, ולא במזרח. הגולים הראשונים באותו מחנה החלו להגיע ב-14 בינואר 1941. לאחר הגעתם, אוכלוסיית המחנה, 6,475 איש ב-31 במאי, כללה ספרדים רפובליקנים, אשר היוו יותר ממחצית מספר זה, יהודים, יותר משליש, וצוענים. המחנה אורגן כך שגברים ונשים התגוררו בנפרד, לפיכך, משפחות נאלצו להיפרד. התנאים במחנה, אם כי לא השתוו בחומרתם לאלה שתחת פיקוח גרמני ישיר, היו קשים מבחינת ביגוד, מזון, שיכון ובריאות, ואלה הובילו לשיעור תמותה ניכר בקרב יושביו.
מלחמת העולם השנייה > כליאת היהודים ושילוחם

בשנת 1941 תוכנן לעשות שימוש בחלק מן המחנה לכליאת כ-10,000 יהודים, ובפועל מספר הנכלאים בו עמד על 5,714. כולל 1,176 יהודים שהיו כבר במחנה. בבוקר ה-26 באוגוסט 1942 הוקפו ונאסרו במחנה יהודי דרום צרפת, אשר לא היו אזרחים צרפתים.
עוד לפני כליאת אותם יהודים, החל משלוחם של יהודים אל דראנסי, משם נשלחו אלה לאושוויץ להשמדה. כך יצאו אל דראנסי 400 יהודים ב-11 באוגוסט, ו-175 ב-23 בחודש. בספטמבר נמשך שילוחם של היהודים: 173 ב-1 בחודש, 621 ב-4, 594 ב-14, ועוד 72 ו-70 ב-21 וב-28, בהתאמה. באוקטובר, עד ה-20 בחודש, נשלחו לדראנסי, בשתי שיירות, 101 ו-107 יהודים נוספים, ובסך הכל, 2,313. עוד 2,251 יהודים אשר נכלאו באותו חלק מיוחד של המחנה, לא נשלחו להשמדה, ו-215 יהודים אחרים מתו בעת שהותם במחנה, מתוכם 51 ילדים עד גיל שנה. כל המשלוחים האלה בוצעו בעת שהמחנה היה בשליטת משטר וישי.
חלק מהיהודים הצליחו לברוח מהמחנה הודות לפעילות של אנדרה דיומא וארגון Cimade.
מלחמת העולם השנייה > המחנה בהמשך המלחמה

בנובמבר, כתגובה למבצע לפיד, כבשו הגרמנים גם את 'האזור החופשי', שטח צרפת שתחת שלטון וישי, וסגרו את מחנה הריכוז, בו שירתו בעת סגירתו 277 אנשי צוות, ועברו דרכו עד מועד זה כ-21,000 איש. ב-19 באוגוסט 1944, מספר ימים לאחר תחילת מבצע דרגון, נסוגו הגרמנים מאזור המחנה. המחנה הצבאי חזר לפעול, ולצידו נפתח ב-12 בספטמבר, בשטח מחנה הריכוז, מחנה אשר תוכנן ל-1,080 איש, שבו הוחזקו פעילי משטר וישי. לאלה נוספו ספרדים אשר נתפסו במעבר לא חוקי של הגבול. אלה האחרונים הועסקו בשמירה על פעילי משטר וישי... כן הוחזקו במקום בינואר ובמרץ 1945 כמה מאות שבויי מלחמה רוסים, אשר לחמו לצד הגרמנים. ב-10 בדצמבר 1945 הוחלט לסגור את המחנה, וההחלטה בוצעה עד תחילת אוקטובר 1946.
חלקו הצבאי של המחנה הוסב למחנה שבויים. הוחזקו בו קרוב ל-10,000 שבויי מלחמה גרמנים ואיטלקים באוקטובר 1944. המספר פחת ל-6,000 עד 7,000 במאי 1945. השבויים הועסקו בעבודות שיקום שונות במחוז רוסיון  שבמזרח הרי הפירנאים הצרפתיים. בין מאי 1945 וסוף 1946 מתו במחנה 412 שבויים גרמניים. מחנה השבויים נסגר ב-1 במאי 1948.
לאחר המלחמה

המחנה חזר לשימוש בעת מלחמת העצמאות של אלג'יריה, ו-527 אנשים שנאסרו עקב תמיכתם במורדים באלג'יריה, הוחזקו במחנה בין ה-9 במרץ ל-18 אפריל 1962. עם סיום המלחמה, החל מיוני 1962, שוכנו במחנה כ-8,000 חיילי עזר אלג'יראים ('ארקי', harkis), שבשל לחימתם לצד הצרפתים לא יכלו להישאר בארצם. יחד עם אזרחים שבאו עמם עברו במחנה עוד אלפים נוספים, עד אשר נמצא להם סידור קבוע כלשהו, והאחרונים שבהם עזבו רק ב-1977. בדומה, דיירים אחרים במחנה שוכנו בו באותן שנים עקב תהליך הדקולוניזציה של צרפת. כך, שכנו בו כ-600 חיילים ובני משפחה מגינאה הצרפתית, בין 1964 ל-1966. דיירים אחרים היו חיילים, ואזרחים נלווים, מהודו סין. בשנים 1986 עד 2007 המחנה שימש כמחנה מעצר לשוהים בלתי חוקיים.
במשך השנים עלו מספר הצעות להרוס את המחנה, אולם מחקרים אשר העלו לתודעה הציבורית את חשיבותו ההיסטורית, הביאו לכך שכיום פועל במקום המחנה מוזיאון וכן הוצבו במקום אבני זיכרון לקרבנות היהודיים, הספרדים הרפובליקנים וה'ארקי'.
ראו גם

מחנה המעצר גירס
מחנות ריכוז בצרפת
לקריאה נוספת

Rosemary Bailey, Love and War in the Pyrenees, Orion Books, 2008
Anne Boitel, Le Camp de Rivesaltes 1941-1942, Presses Universitaires de Perpignan, Mare Nostrum, Perpignan, 2001.
Joël Mettay, L’Archipel du mépris, Trabucaire, Perpignan, 2001.
Abderamen Moumen, Entre histoire et mémoire. Les rapatriés d'Algérie. Dictionnaire bibliographique, Gandini, Nice, 2003.
Denis Peschanski, La France des camps, Gallimard, Paris, 2002
אבן זיכרון ליהודים אשר נשלחו אל מותם דרך מחנה ריווזאלט, הוצבה ב-16 בינואר 1994.
מי זאת

ערך זה עוסק בחדשיר של אנה זק. אם התכוונתם לתוכנית מערכונים ישראלית בעלת אותו שם, ראו .
| דירוגים מקצועיים> ציוני ביקורות.מקור | דירוגים מקצועיים> ציוני ביקורות.ציון |
| --- | --- |
יוסי חרסונסקי: 
"מי זאת" הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת הישראלית אנה זק ויצא ב-22 במאי 2022. השיר הגיע למקום הראשון במצעד השבועי של גלגלצ, ובמצעד של כאן גימל "העשירייה".
רקע

השיר נכתב והולחן על ידי אור בן ברוך, שירה מרגלית, רון ביטון ויובל מעיין והופק על ידי מעיין. בפזמון השיר מוזכר מספר הטלפון האישי של אנה זק 0525381648. לאחר פרסום השיר, חייגו למספר הטלפון אנשים רבים. לפיכך, בסופו של דבר, הוא נותק. כעבור כחודשיים, נמסר המספר לרשות עמותת "אותות", המספקת קורת גג לנוער בסיכון. הרעיון בהעברת המספר היה שלאור העובדה שהפך מוכר, יוכלו בני נוער לעשות בו שימוש בקלות, בעת הצורך.
שבוע לפני פרסומו, הודלף השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, הוסר ממנו, והוחזר עם צאתו הרשמית של השיר. חברת האיפור סקארה, שזק מפרסמת והשתמשה במוצריה לצילום הקליפ, קנתה את הזכויות לשיר בחצי מיליון שקל.
ביקורת

בלוגר ומבקר המוזיקה יוסי חרסונסקי סקר את השיר בחיוב, הגדיר אותו כשיר פופ קליל, והעניק לו שלושה כוכבי זהב וחצי מתוך חמישה.
מיקומי שיא

|   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2022)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2022)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2022)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2022)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ישראל | מדיה פורסט ישראל | 1 |  |
|  ישראל | המצעד הרשמי של גלגלצ | 1 |  |
|  ישראל | העשירייה | 1 |  |
|   ‏‏‏  מצעדים שנתיים (התשפ"ג)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים שנתיים (התשפ"ג)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים שנתיים (התשפ"ג)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים שנתיים (התשפ"ג)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ישראל | מדיה פורסט ישראל | 22 |  |
הערות שוליים

1 2  אור בן ברוך, שירה מרגלית, רון ביטון, יובל מעיין
1 2  תיאור הקליפ ביוטיוב
↑  המצעד השבועי 9.6.2022, באתר glz.co.il
↑   כאן גימל – העשירייה, ברשת החברתית אינסטגרם, 9 ביוני 2022
↑  קשת ברגסון, ‏"זה משוגע": אנה זק במהלך שיווקי מבריק, באתר "סרוגים", 23 במאי 2022
↑  מערכת את, אנה זק הופכת את מספר הטלפון שלה לתרומה מרגשת למען נערים ונערות במצוקה, באתר מגזין אַתְּ, ‏19 ביולי 2022
↑  לי סיביליה‏, דיל ענק לאנה זק: חצי מיליון שקל תמורת שיר אחד, באתר וואלה, 12 ביוני 2022
↑  כתר מלוכה - יוסמיוסיק אנה זק מי זאת, באתר יוסמיוסיק, ‏2022-04-30
↑  מדיה פורסט - המצעד הישראלי השנתי לסיכום שנת תשפ"ג | Mysong By Media Forest, באתר www.mysong.co.il (באנגלית)
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: 2021: "אפס מאמץ" - סטטיק ובן-אל תבורי בהשתתפות נטע ברזילי | פרסי נבחרי השנה של פרוגי – שיר השנה   2022: "מי זאת" – אנה זק  | הבא: |
| אנה זק |
| --- | --- | --- |
| דיסקוגרפיה | דיסקוגרפיה |  |
| מיני-אלבומים | רצה סולו |  |
| סינגלים | "Money Honey"‏ •  "My Love"‏ • "Bang Bang"‏ • "Tik Tok"‏ • "Call It Out"‏ • "Hola Mamacita"‏ • "בלוק" • "קוביות" • "כל החברים שלך" • "שמור על העולם" • "בוקר טוב עולם" • "גבר בפוראבר" • "כל הבאז" • "לך לישון" • "מי זאת" • "מה נשאר לי ממך" • "ראשון בבוקר" • "Hoodie" • "אולסטאר וגופיות" • "כולם מזיזים" |  |
| סינגלים שיוקיים | "סימן שאנחנו מגזימים" • "שמור עליי" • "סוף אחר" |  |
| השתתפות בסינגלים | "Gravity" |  |
מועדון גרנזי לספרות ולפאי קליפות תפודים

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  מרי אן שייפר ואנני בורוז
 שפת המקור:  אנגלית
 תורגם לשפות:  כן
 סוגה:  רומן
 מקום התרחשות:  אנגליה 
 הוצאה
 הוצאה:  Dial Press 
 תאריך הוצאה:  2008
 מספר עמודים:  275
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  זמורה ביתן
 תאריך:  2009
 תרגום:  יעל אכמון
 
מועדון גרנזי לספרות ולפאי קליפות תפודים הוא רומן מכתבים היסטורי, מאת מרי אן שייפר ואחייניתה אנני בארוז. הספר מתאר את קורותיה של ג'ולייט אשטון, עיתונאית וסופרת בריטית והקשרים שהיא יוצרת באמצעות התכתבות ענפה עם חברי מועדון קריאה באי גרנזי, לאחר מלחמת העולם השנייה. דרך ההתכתבויות השונות, ג'ולייט מתוודעת לכיבוש הגרמני של איי התעלה ולקשיים השונים שתושבי האי ספגו במשך שנות המלחמה הארוכות. הספר נכתב בידי שייפר, שחלתה במחלת הסרטן באמצע תהליך העריכה והשכתוב שלו. לפיכך, ביקשה שייפר מאחייניתה (בתה של אחותה) אנני בורוז, סופרת ספרי ילדים, לסייע לה להשלים את העבודה. הספר יצא לאור לאחר מותה של שייפר ונחל הצלחה גדולה.
ב-2018 זכה הספר לעיבוד קולנועי תחת אותו שם.
רקע

מרי אן שייפר תכננה לכתוב ביוגרפיה על קתלין סקוט, אשתו של חוקר אנטארקטיקה הידוע רוברט פלקון סקוט מתקופת העידן ההרואי של חקר אנטארקטיקה. בזמן שערכה מחקר על הנושא, שייפר נסעה לקיימברידג' אנגליה, אבל גילתה לדאבונה שהמסמכים האישיים שנותרו מקתלין סקוט, כמעט ולא היו בני שימוש עבור הספר שתכננה לכתוב. בזמן זה, החליטה שייפר לנצל את שהותה באנגליה, ולבקר באיי התעלה - בגרנזי. לרוע מזלה, כשנחתה בגרנזי שדה התעופה נסגר בשל ערפל כבד, ושייפר מצאה את עצמה קוראת ספרי היסטוריה שמצאה במקום על הכיבוש הגרמני של גרנזי במשך מלחמת העולם השנייה.
עשרים שנה מאוחר יותר, החליטה שייפר להתחיל לכתוב ספר על גרנזי. היא נטשה את התוכנית לכתוב את הביוגרפיה של סקוט באומרה ש"כל מה שרציתי היה לכתוב ספר שמישהו יאהב מספיק כדי לפרסמו".
אחרי שכתב היד אושר לפרסום ב-2006, העורך של הספר ביקש שייערכו כמה שינויים שדרשו עריכה ושכתוב רבים; אולם בתקופה זו, בריאותה של שייפר החלה להתדרדר מה שהוביל לבסוף למותה ב-16 בפברואר 2008. שייפר ביקשה מבתה של אחותה סינתייה, אנני בארוז, סופרת ילדים מוערכת, לסיים את מלאכת השכתוב והעריכה המחודשת. בארוז אכן ניאותה לעשות זאת, ולכן קיבלה את הקרדיט עבור כתיבה משותפת של הספר יחד עם שייפר.
עלילה

ג'ולייט אשטון בת ה-32, עיתונאית כותבת טורים וסופרת, יוצאת בתחילת 1946 למסע קידום של ספרה החדש, אשר מאגד את כלל הטורים הסאטיריים על החיים בזמן המלחמה שפרסמה וזכו להצלחה ופופולריות רבה. אשטון מעוניינת לכתוב ספר רציני יותר, ומתלבטת עם העורך שלה סידני (שהוא גם חברה הטוב) על כיוונים אפשריים של כתיבת רומן או ספר ביוגרפי. היא מחוזרת על ידי מארק ריינולדס, מו"ל אמריקאי צעיר ושאפתן. תחילה היא חושבת שמדובר בניסיון להחתים אותה אצל הוצאה לאור מתחרה, אולם במהרה מתחוור שהעניין של ריינולדס באשטון הוא לחלוטין רומנטי, והם מתחילים להתראות בתדירות גבוהה.
במקביל, מקבלת אשטון מכתב מדאוסי אדמס, תושב האי גרנזי. אדמס השיג ספר של המשורר האהוב עליו, צ'ארלס לם, שהיה שייך פעם לג'ולייט ורשומים בו הפרטים שלה. לפיכך, הוא מנסה את מזלו ושולח לה מכתב ובו בקשה חריגה, לסייע לו להשיג ספרים נוספים של לם שכן המצב בגרנזי אינו שופע לאחר הכיבוש הגרמני. במכתבו, הוא מספר לאשטון על כך שהתוודעותו ללם נעשתה בזכות "מועדון גרנזי לספרות ולפאי קליפות תפודים" שהיה פעיל לאורך שנות הכיבוש, וסייע לו לחשוב על דברים נוספים מלבד הכיבוש הגרמני של האי.
אשטון, מסוקרנת מהשם הייחודי, מתחילה להתכתב עם אדמס ועם חברים נוספים של מועדון הספרות של גרנזי, במטרה לקבל מהם מידע נוסף על נסיבות הקמת המועדון, פעילותו והשפעת הכיבוש הגרמני על אנשי האי וחייהם. ההתכתבויות הרבות חושפות סיפור מורכב, ומובילות את אשטון לביקור בלתי נמנע באי בעצמה, שם היא מקווה למצוא את הסיפור שיוביל את הספר הבא שברצונה לכתוב, ולהכיר את האנשים שהפכו לחבריה במרוצת ההתכתבויות הרבות שלהם. ג'ולייט רוצה לכתוב על האי תחת הכיבוש, אבל מתקשה למצוא חוט מקשר בין כל הסיפורים ששמעה. סידני מציע לה להתמקד באליזבת' מקקנה. אליזבת', שהקימה את מועדון הקריאה (כתכסיס להימנע ממעצר, בעקבות הפרת העוצר, היא דמות בולטת בכל הסיפורים שג'ולייט שומעת. אליזבת' נתקעה על האי, כשהחל הכיבוש. היא ניסתה לסייע לכל מי שיכלה. התאהבה בקצין גרמני טוב לב (שנהרג במהלך המלחמה) וילדה בת הנקראת קיט. במהלך המלחמה אליזבת' נעצרה על ידי הגרמנים ונשלחה למחנה ראוונסבריק. שם הכירה את רמי, אסירה צרפתית. רמי היא זאת שהודיעה לחברים על מותה של אליזבת'. בעוד החברים נוסעים לצרפת, כדי לפגוש את רמי, ג'ולייט שומרת על קיט, וככל שהזמן עובר מבינה כי היא רוצה לאמץ את הילדה. ג'ולייט מתאהבת לא רק בקיט, אלא גם בגרנזי, בחבריה החדשים, בדמותה של אליזבת'. היא דוחה את ריינולדס כשהיא רואה כי אין לו עניין בשום דבר שהיא עוסקת בו מאז הגעתה לאי. היא מבינה כי היא מאוהבת בדאוסי, וכשהיא מגלה כי גם הוא אוהב אותה, מציעה לו להתחתן.
עיבוד קולנועי

גרסה קולנועית של הספר (אנ') בוימה על ידי מייק ניואל על פי תסריט מאת דון רוס וטום ביזוצ'ה. העבודה על הסרט התחילה בינואר 2017, והצילומים עצמם החלו במרץ של אותה שנה. השחקנים הראשיים בסרט הם לילי ג'יימס כג'ולייט אשטון, מיכיל האוסמן כדאוסי אדמס, ג'סיקה בראון פינדלי כאליזבת מקנה, גלן פאוול כמרק ריינולדס, מת'יו גוד כסידני סטארק, קתרין פרקינסון כאיזולה ופנלופי וילטון כאמיליה מאוגריי.
לקריאה נוספת

מועדון גרנזי לספרות ופאי קליפות תפודים: ביקורת ספר מאת נבט טחנאי מתוך אתר הינשוף - הבלוג של דני אורבך
מועדון גרנזי לספרות ולפאי קליפות תפודים, באתר "עברית"
בלוג המוקדש לספר (באנגלית)
Review: The Guernsey Literary and Potato Peel Pie Society by Mary Ann Shaffer, The Telegraph, 30 August 2008
הערות שוליים

↑  The New york Times, Paperback Trade Fiction Books, August, 2009
מועצת מטבע

מועצת מטבע היא רשות מוניטרית האחראית על קביעת שער המרה קבוע בין מטבע מקומי למטבע "קשה" (או מתכת יקרה). השמירה על שער ההמרה הקבוע אפשרית מכיוון שכל יחידה של המטבע המקומי מגובה בשווה ערך במטבע הקשה. כך למשל, בסקוטלנד ובצפון אירלנד בנקים מקומיים מנפיקים שטרות ליש"ט מטעמם, כשלכל שטר שהונפק מטעמם הם מחויבים להחזיק שטרות ליש"ט של בנק אנגליה באותו ערך. בארץ ישראל המנדטורית, לאחר 1927, הונהגה לירה ארץ ישראלית שנשלטה על ידי מועצת המטבע פלשתינה (א"י), אשר אותה ניהל משרד המושבות הבריטי. באופן דומה, במדינות שהמטבע הלאומי שלהן צמוד לדולר ארצות הברית לפי יחס המרה קבוע, לדוגמה דינר כוויתי, מונהגת מועצת מטבע שמחזיקה יתרות מטבע חוץ דולריות השוות לערך הכולל של שטרות ומטבעות של הדינר הכוויתי שבמחזור. בישראל הועלתה הצעה להנהיג מועצת מטבע מספר פעמים. תוכנית ה"דולריזציה" המפורסמת של יורם ארידור מ- 1983 ולפיה יוצמד השקל לדולר האמריקני היוותה למעשה הצעה להקמת מועצת מטבע. ההצעה נדחתה ויומיים לאחר מכן התפטר יורם ארידור מתפקידו.
כישלון מועצת המטבע בארגנטינה

פרק זה טעון שכתוב. אנא תרמו לוויקיפדיה . ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. הסיבה היא מכיל דעות נחרצות על הסיבות לכישלון ללא מקור.
במסגרת המלחמה באינפלציה, הנהיגה ממשלת ארגנטינה מועצת מטבע בין השנים 1991–2002 ובמגרתה הוצמד הפסו הארגנטינאי לדולר האמריקני ביחס של 1:1. אזרחי ארגנטינה יכלו להמיר מטבע מקומי בדולר אמריקני ביחס קבוע, וללא כל מגבלות. בשנים הראשונות נחלה מועצת המטבע הצלחה בהדברת האינפלציה וזכתה לאמון הציבור ומשקיעים בעולם. עם זאת, ממשלת ארגנטינה לא קיימה את הבטחתה לגבות כל פסו ארגנטינאי בדולר אמריקני אלא הדפיסה כסף ללא כיסוי לשם מימון גירעונות ציבוריים גדולים. הדפסת הכסף והגירעונות התופחים הביאו את הכלכלה הארגנטינאית למשבר שבעקבותיו בוטלה האפשרות להמיר ללא מגבלה פסו ארגנטינאי לדולר ארצות הברית. תחילה הוגבל סכום ההמרה המרבי ל-1000 פסו לאדם, ולאחר מכן בוטלה כליל האפשרות להמיר פסו למטבע חוץ. בעקבות זאת איבד הפסו תוך זמן קצר שני שלישים מערכו.
הכישלון הארגנטינאי מלמד כי הקמת מועצת מטבע מחייבת הקפדה על מספר כללים:
החזקה של 110% של יתרות מטבע חוץ כנגד הכסף המקומי שבמחזור.
הימנעות מוחלטת מהדפסת כסף שאינו מגובה ביתרות מטבע קשה.
הימנעות מוחלטת ממתן הלוואות לממשלה. במקום הלוואות (השקולות להדפסת כסף), על הממשלה לגייס כספים רק באמצעות העלאת מיסים, קיצוץ בהוצאות ומלוות מהציבור.
מועצת מטבע אינה אמורה לנהל מדיניות מוניטרית עצמאית. שערי הריבית אמורים להיות זהים לשערי הריבית של מטבע היתרות.
הכישלון הארגנטינאי הוצג לא אחת כנימוק נגד דולריזציה בארץ ובמדינות אחרות. בפועל, אין הכישלון הזה מעיד על פגם בשיטה אלא בעיקר על הסכנות שבהפרת הכללים המחייבים כל מועצת מטבע.
יתרונות וחסרונות

הנהגת משטר של מועצת מטבע מצמצם מאוד את תפקידו של הבנק המרכזי ומגביל את עצמאותה הפיסקלית של הממשלה המקומית. לעומת זאת, יש בו מספר יתרונות ובכללם:
יציבות מחירים. במדינות מוכות אינפלציה וחוסר יציבות כלכלית, הצמדה למטבע קשה מבטיחה יציבות מחירים ומעודדת מעבר לחשבונאות נומינלית, כלומר כזו שאינה צמודה למדד המחירים לצרכן.
מניעת גירעונות ציבוריים. מועצת מטבע אינה ראשית להדפיס כסף שאינו מגובה במטבע קשה. ההוצאות הציבוריות חייבות להיות ממומנות באמצעות גביית מיסים, גיוס הון באמצעות אג"ח או השקעות חוץ. בכך מובטחת מסגרת תקציבית מאוזנת.
עידוד השקעות חוץ ויבוא הון. משקיעי חוץ נרתעים בדרך-כלל מהשקעה במדינות מוכות אינפלציה. כמו כן, תושבי מדינה כזו נוטים להעביר בדרכים שונות את כספם לבנקים בחו"ל כדי להגן על ערכו. כינונה של מועצת מטבע מעודד הן משקיעים זרים והן תושבים מקומיים להשקיע את כספם במיזמים מקומיים מבלי לחשוש שהשקעתם תרד לטמיון.
למרות היתרונות שבמועצת מטבע, יש בה גם לא מעט חסרונות ולכן מדינות רבות שמנהיגות מועצת מטבע נוטות לסגת ממשטר מועצת המטבע. החסרונות במועצת מטבע הם כלהלן:
אובדן עצמאות מוניטרית. שער הריבית במדינה נגזר משער הריבית של מטבע הייחוס. למועצת המטבע אין אפשרות לחרוג משער ריבית הייחוס כי בכך ייווצרו לחצי ביקוש או היצע על המטבע המקומי. לדוגמה, אם פסו רוריטני הצמוד לדולר מעניק ריבית של 8% בשנה בעוד שהריבית הדולרית היא רק 1%, משקיעים יעדיפו לרכוש פסו רוריטני ובכך ילחצו לייסוף הפסו. במקרה הפוך שבו פער הריביות הוא שלילי, ייווצר לחץ לפיחות הפסו כלפי הדולר כי משקיעים יעדיפו פיקדונות דולריים על פני פיקדונות בפסו.
אובדן סניוראז'. סוד גלוי הוא שמדינות רבות מעדיפות לקיים מטבע עצמאי בשל הרווח הנגזר משחיקה איטית אך מתמדת בערכו, או בגין דרכים אחרות ליצירת סניוראז'. ההצמדה למטבע זר שוללת את יתרון הסניוראז' מהמדינה שבה קיימת מועצת מטבע ובעצם מעניקה אותו למדינת מטבע הייחוס.
חוסר יכולת לנהל תקציב גרעוני. גירעון תקציבי במקרים מסוימים הוא רע הכרחי. גירעון דרש למשל כדי לסייע להתגבר על מיתון, כדי להילחם בדפלציה או בעת מלחמה. במשטר של מועצת מטבע אין לממשלה אפשרות להיכנס לגירעון מאחר שהיא חייבת לנהל את הוצאותיה בהתאם למקורות ההכנסה שלה.
גאווה לאומית. הנפקת מטבע לאומי כרוכה אמנם בלא מעט עלויות (הדפסת שטרות, הטבעת מטבעות, הפצתם לציבור, החלפתם שטרות ומטבעות פגומים בחדשים וכו'), אך שטרות ומטבעות הם אחד מסממניה המובהקים של ריבונות ומשום כך מדינות אינן ששות לוותר על מטבע לאומי.
"יבוא" של בעיות כלכליות באמצעות מטבע הייחוס. ההצמדה למטבע קשה אינה מבטיחה יציבות מוחלטת. הצמדת הפסו הרוריטני לליש"ט למשל חושפת את המשק הרורטני לשינויים בשער החליפין של הליש"ט, ובכך משפיעה על מאזן סחר החוץ של רוריטניה. ייסוף חד בליש"ט (כתוצאה מהעלאת הריבית על ידי בנק אנגליה) עלול להביא את רוריטניה לגירעון במאזן סחר החוץ שלה בגין ירידה ביצוא מרוריטניה ועלייה ביבוא אליה.
ראו גם

מועצת המטבע המזרח-אפריקאית