stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
איבר נילפוטנטי

באלגברה מופשטת, איבר  x של חוג  R הוא נילפוטנטי, אם יש לו חזקה שהיא אפס, כלומר, אם  x^{m}=0 עבור  m גדול מספיק. המספר הטבעי הקטן ביותר בעל תכונה זו נקרא דרגת הנילפוטנטיות (ולעיתים גם אינדקס הנילפוטנטיות) של  x.
חוג (בלי יחידה) שכל אבריו נילפוטנטיים נקרא חוג נילפוטנטי. כל אלגברה נילפוטנטית מממד סופי ניתנת לשיכון באלגברת המטריצות המשולשיות מעל השדה.
דוגמאות

בחוג  \mathbb {Z} /4\mathbb {Z}  של השאריות מודולו 4, האיבר 2 נילפוטנטי (מדרגה 2) כי  2^{2}=4\equiv 0{\pmod {4}}.
המטריצה הריבועית  A={\begin{pmatrix}0&1&0\\0&0&1\\0&0&0\end{pmatrix}} היא מטריצה נילפוטנטית (מדרגה 3), כי מתקיים  A^{3}=0.
בכל חוג (גם אם אינו קומוטטיבי), אם  ab נילפוטנטי, אז גם  ba כזה, משום ש-  (ba)^{n+1}=b(ab)^{n}a. לדוגמה, אם  a=e_{12}+e_{22} ו-  b=e_{12}, כאשר  e_{ij} הן מטריצות בסיסיות (זו המטריצה בה בכניסה ה- i,j יש  1 וביתר הכניסות יש  0), אז  \ ab=0 ו-  \ ba=b נילפוטנטי מדרגה 2.
אם  x נילפוטנטי מדרגה  n, אז  1-x איבר הפיך, ומתקיים  (1-x)^{-1}=1+x+x^{2}+x^{3}+\dots +x^{n-1}. באופן דומה גם  1+x הפיך.
בחוג קומוטטיבי, הסכום של כל איבר הפיך ואיבר נילפוטנטי הוא הפיך: אם  x הפיך ו- y נילפוטנטי, אז  x+y=x(1+x^{-1}y), ומכיוון ש- y נילפוטנטי נקבל שגם  x^{-1}y נילפוטנטי ומהאמור לעיל  1+x^{-1}y הפיך, ואז  x+y הפיך כמכפלת הפיכים.
הספקטרום של חוג קומוטטיבי  A הוא מרחב טופולוגי אי פריק אם ורק אם אוסף כל האיברים הנילפוטנטים בחוג הוא אידיאל ראשוני.
ראו גם

אידיאל נילי
אישטוואן מלר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  9 באפריל 1860 מור (הונגריה), הונגריה 
 פטירה:  30 בספטמבר 1934 (בגיל 74) בודפשט, ממלכת הונגריה 
 שם לידה:  Möller István Károly 
 מקום קבורה:  בית הקברות פרקשרטי בבודפשט 
 צאצאים:  קארוי מלר 
 
אישטוואן מלר (בהונגרית: Möller István;‏ מור, 9 באפריל 1860 – בודפשט, 30 בספטמבר 1934) היה אדריכל יהודי-הונגרי, פרופסור באוניברסיטה, חבר נספח של האקדמיה ההונגרית למדעים (1927).
משפחתו

אישטוואן מלר נולד במשפחה יהודית כבנם של פילפ מלר ושל ארז'בט ברגר. ב-19 בספטמבר 1882 (בגיל 22) המיר את דתו לקתולית. כומר גוגאנפה יאנוש הוק ביצע את ההטבלה. אשתו הראשונה הייתה הרמינה ברגר (1860–1916), ממנה נולד לו בן, אדריכל וסופר קארוי מלר. מאוחר יותר, בווינה ב-1930 נשא לאישה את האוגוסטינית מרגיט סטלר (בקשצ'בה, 13 בפברואר 1899), שהוריה היו ארפאד סטלר ומריה פליקס.
קורות חייו

מלר למד אדריכלות באוניברסיטת קרלסרוהה ולאחר מכן באוניברסיטת וינה. בצעירותו היה מנהל אחוזת מור. בנוסף לפעילויות ההגנה על מבנים, הוא גם בנה מבנים בעיצובו שלו, למשל כנסיית מרגיט הקדושה לבית ארפאד (כנסיית כיכר לֶהֶל בבודפשט). שמו קשור לשיקום טירת וויידהוניאד (הו'), קתדרלת אלבה יוליה, הנקרופוליס הנוצרי המוקדם בפץ' וחורבות הכנסייה הרומנסקית/הגותית הקדומה בז'אמבק. בשנת 1897 שוחזר המינרט של העיר אגר על סמך תוכניותיו. בין 1914 לבין 1932, הוא היה פרופסור במחלקה לאדריכלות ימי הביניים באוניברסיטת בודפשט לטכנולוגיה ולכלכלה.
הנצחה

מדליית זיכרון אישטוואן מלר מוענקת מאז 1998
יום המורשת העולמית לכבוד אישטוואן מלר, כנס ותערוכה ב-19 באפריל 2010
ספריו

תקופת הבנייה של טירת ווידה-הוניאד . בודפשט, 1913
המונומנטים המפורסמים ביותר של טרנסילבניה. בודפשט, 1929
החומר והעיצוב של מצבות הוניאדי. זיכרונות אדריכליים מתקופת יאנוש הוניאדי. (אנדרטות הונגריה. א' 1905, בודפשט)
Les monuments de l'architecture hongroise. בודפשט, 1920
הכנסייה באוצ'ה. תעשיית הבנייה–אדריכלות, 1921
הכנסייה בז'אמבק. 1933, בודפשט
ספרות

קארוי ליקה: אמנות הונגרית. 1934
חיים ומדע 1956/14
גזה אנץ: שיקום .M.I בז'אמבק. (הגנה על אנדרטה, 1990)
אנדראש רומאן: מחווה לזכרו של .M.I. (הגנה על אנדרטה, 1990)
לאסלו גרה: על שיקום .M.I בז'אמבק. (הגנה על המוזיאון, 1992).
לקריאה נוספת

Magyar életrajzi lexikon II. (L–Z). Főszerk. Kenyeres Ágnes. Budapest: Akadémiai. 1969. (לקסיקון ביוגרפי הונגרי. עורכת ראשית אגנש קניירש)
artportal
הערות שוליים

↑  "familysearch.org - Budapest - I. kerület - polgári anyakönyvek -halottak - Möller István".
↑  "familysearch.org - római katolikus anyakönyvek - Pápa - keresztelők - Möller István keresztelője".
↑  "familysearch.org - polgári anyakönyvek - Budapest I. kerület - halotttak - Möller Istvánné Berger Hermin halála".
↑  "familysearch.org - polgári anyakönyvek - Budapest IV. kerület - házasságok - Möller István és Steller Margit házassága (Bécs, 1930. jan. 9.)".
↑  A minaretet 1897-ben Möller István tervei alapján restaurálták https://mindenamieger.blogspot.com/2020/03/a-minaretet-1897-ben-moller-istvan.html Hozzáférés: 2020.03.30
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ULAN: 500355815  VIAF: 309816626   WorldCat (עם VIAF): 309816626
אישטוואן טמרקן

| --- | --- |

 לידה:  21 בדצמבר 1866 צגלד, ממלכת הונגריה, האימפריה האוסטרית 
 פטירה:  24 באפריל 1917 (בגיל 50) סגד, ממלכת הונגריה, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 שם לידה:  Steingassner István
 מדינה:  הונגריה 
 שפות היצירה:  הונגרית 
 תקופת הפעילות:  מ-1886
 
אישטוואן טֶמֶרְקֵן (בהונגרית: Tömörkény István, שמו בלידה אישטוואן שטיינגאסנר - Steingassner István, ‏ 21 בדצמבר 1866 צגלד – 24 באפריל 1917 סגד) היה סופר, עיתונאי, אתנוגרף וארכאולוג הונגרי ממוצא גרמני. היה חבר באגודת דוגוניץ' ובאגודת פטפי.
טמרקן היה אחד האמנים הגדולים של הסיפור הקצר בספרות ההונגרית.
קורות חייו

אישטוואן טמרקן נולד בשנת 1866 בצגלד שבהונגריה למשפחת שטיינגאסנר השוואבית, ששורשיה היו באוסטריה. באותה תקופה אביו ניהל מסעדה בתחנת הרכבת צגלד. האם, מריה לבית שטרבל (Ströbl) הייתה גם כן גרמנייה, ומשפחתה המבוססת הייתה בעלת בית קפה בעיר. בגיל שנתיים עבר עם משפחתו לעיר סגד, בה הוריו ניהלו את המסעדה " A Fekete sas " (הנשר השחור). שטיינגאסנר הצעיר למד בבית ספר תיכון של הפיאריסטים בסגד ואחר כך בשנים 1877–1880 בתיכון של הכנסייה הרפורמית במאקו, אולם בשל פשיטת רגל של אביו, בגיל 16 עזב את הלימודים. בשנים 1882–1886 עבד בסגד כעוזר רוקח בבית מרקחת, אולם לא שבע רצון מעבודה זו. בעזרת קרוב משפחה הצטרף למערכת העיתון "סגדי היראדו" בסגד, שם הכיר את הסופר גזה גארדוני. אז בחר בשם משפחה בעל צליל הונגרי - טמרקן - לפי שמו של כפר בסביבה, Tömörkény.
גם העיסוק בעיתונאות לא זיכה אותו בפרנסה נאותה אבל תאם את כישרונו ככותב. טמרקן היה חסר תעודת בגרות או תעודה מקצועית ובשנת 1888 התגייס לצבא האוסטרו-הונגרי כפי שנהגו בני המעמדות העניים. הוא שירת שנתיים כחייל רגלי בגבול בין בוסניה-הרצגובינה לאימפריה העות'מאנית. ככל הנראה שם הוא למד את השפה הסרבית. מאוחר יותר בשנים 1890–1891 שהה בווינה ובהזדמנות זו למד גרמנית ספרותית, בנוסף לניב השוואבי שהיה שגור בפיו מילדותו. בצבא עלה לדרגה דומה לזו של סמל ראשון
בתום הלימודים בווינה עבר טמרקן לבודפשט, אך לבסוף שב לסגד כדי לעבוד בעיתון המקומי "סגדי נאפלו" שהיה יותר מתקדם מהעיתון הקודם,"סגדי היראדו".
תקוותו להתמנות עורך בעיתון התבדתה ואז, לפי עצת הרב הראשי של סגד, עמנואל לעף, התחיל טמרקן לעבוד בספרייה על שם קארוי שומוג', של העיר ושל המחוז סגד. בדיוק באותם הימים עברה הספרייה מבניין בית הספר הריאלי (כיום הבניין המרכזי של אונברסיטת המדעים של סגד) אל היכל התרבות שנבנה בסגנון אקלקטי במרכז העיר, קרוב לגשר ולתיאטרון הלאומי של סגד. טמרקן היה ליד ימינו של יאנוש רייזנר (1904-1847), המנהל של הספרייה ושל המוזיאון העירוני.
הרשות הלאומית למוזיאונים ולספריות שלחה את טמרקן להשתלם בספרנות (1900), אחר כך בתולדות הטבע (1901) וב-1903 - באתנוגרפיה ובארכאולוגיה.
בדומה לגאבור צ'אלאני, מייסד המוזיאון בסנטש, ולסופר פרנץ מורה, עבר טמרקן גם קורסים להעשרה בתחום הארכאולוגיה. אחרי מותו של יאנוש רייזנר, ב-1904, ירש טמרקן את מקומו כמנהל הספרייה והמוזיאון וכיהן בתפקיד זה עד יום מותו המוקדם בשנת 1917.
קורות חייו > פעילותו בתחום המוזיאולוגיה

בעזרת פרנץ מורה ארגן וקיטלג טמרקן את האוסף בן 40 אלף הספרים של קארוי שומוג' מאסטרגום. הוא קנה לעצמו ידע בכל תחומי המוזיאולוגיה, בנומיסמטיקה, בתולדות הטבע, בהיסטוריה המקומית, בפולקלור ובארכאולוגיה. ערך חפירות ארכאולוגיות מסביב לסגד ופרסם מחקרים הארכאולוגיים והאתנוגרפיים חשובים.
תחת ניהולו מוזיאון העיר סגד הפך לאחד האוספים המדעיים היצוגיים של הונגריה.
לטומורקני היה רצון עז להרחיב עוד את האוסף האתנוגרפי של העיר. אחרי חגיגות המילניום של הונגריה רוח הזמן תמכה ביוזמה זו, כשגדלה ההערכה כלפי אוצרות הפולקלור החומר האתנוגרפי שהצטבר לא היה יכול ליהאסף ללא עמלו הקפדני של טמרקן. מפעלו התרחש בתקופה של שינויים גדולים בעיר סגד בעקבות השיטפונות הגדולים של 1879. באותן השנים התחוללה תנופה בהתפתחות העיר, וחלו שינויים דרסטיים גם בחיי האיכרים ואנשי הסירות שעל הנהר טיסה, אשר עד אז, מהאביב ועד סוף הסתיו, חיו עם משפחותיהם על הדוברות. האתנוגרף והיסטוריון האמנות שנדור באלינט, היסטוריון הספרות לאסלו פטר והיסטוריון הספרות והמוזיאולוג אנדראש לנדייל (לנגייל) חקרו את ששת אלפים החפצים שבהם העשיר טמרקן את המוזיאון העירוני. לאחר מכן, במשך עשרות השנים הבאות, הוגדל האוסף הזה בעוד שישית מהכמות. טמרקן אסף גם 3,500 מילים בניב המקומי של סגד שנכללו למילון שערך קלמן סילי, מילון לא גמור, אשר הופיע עד שנת 1957
כסופר הצטיין טמרקן בסיפוריו הקצרים המתארים את חייהם ומנהגיהם של האיכרים, הדייגים, אנשי הסירות והאנשים הפשוטים בסגד והסביבה. את הקריירה הספרותית התחיל למעשה עוד בימי עבודתו בית מרקחת ובמיוחד בעת השירותו הצבאי בבוסניה. תיאוריו את חיי הכפר יותר ריאליסטיים מאלו של גארדוני או מיקסאט ומבשרים את ז'יגמונד מוריץ.
זכה להערכתו של קלמן מיקסאט. המשורר אנדרה אדי העיר בהספדו על מותו של טרמקן ש "טמרקן איננו צ'כוב או גורקי הונגרי.... הוא היה בזכות עצמו, טמרקן של כל בני סגד, של כל ההונגרים"
טמרקן היה אדם ביישן ומופנם.
התחתן עם בת של בעל מרזח. בשנת 1917 הלך לעולמו בגיל 51 בעקבות דלקת ראות קטלנית.
הנצחה

לוח זיכרון בעיר מאקו
פסל בעיר סגד
גימנסיה ובית הספר התיכון לאמנויות ולטרכנולוגיה של סגד נושא את שמו
מבחר ספרים > סיפורים

Szegedi parasztok és egyéb urak (1893) ( איכרי סגד ואדונים אחרים)
Jegenyék alatt (1898) (מתחת לצפצפות)
Az alföldi rablóvilág történetei (1898, 1988) (תולדות עולם השודדים של אלפלד)
Vízenjárók és kétkezi munkások (1902) (המהלכים על המים ועובדי כפיים)
Gerendás szobákból (1904) (מחדר הקורות)
Förgeteg János mint közerő és más elbeszélések (1905) (יאנוש פרגטג ככוח ציבורי ועוד סיפורים)
Különféle magyarok meg egyéb népek (1907) (כל מיני הונגרים וגם עמים אחרים)
Napos Tájak (1908) (נופים שטופי שמש)
Homokos világ (1910) (עולם של חול)
Ne engedjük a madarat... s más holmik (1911) (אל תניחו לצפור ...ודברים אחרים)
Bazsarózsák (1912) (אדמוניות)
Népek az ország használatában (1917) (עמים לשימוש המדינה)
Célszerű szegény emberek (1922) (עניים שימושיים)
מבחר ספרים > רומנים

Margit (מרגיט)
מבחר ספרים > מחזות

Barlanglakók (אנשי המערות)
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7  Hegedűs 1991
1 2  אתר ספריית שומוגי, סגד
↑  1939 עמ' 128 Paul Tabori The Real Hungary
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BIBSYS: 90850947  BnF: cb12781400n (data)  GND: 132388847  ISNI: 0000 0001 0982 9067  LCCN: n83012906  NKC: mzk2013764827  NTA: 308177908  SUDOC: 251497534  VIAF: 67625866   WorldCat (עם VIAF): 67625866
איך אתם יודעים

| --- | --- |

 בימוי:  ג'יימס ל. ברוקס 
 הופק בידי:  ג'ולי אנסל ג'יימס ברוקס פאולה ויינשטיין
 תסריט:  ג'יימס ל. ברוקס 
 עריכה:  ריצ'רד מרקס 
 שחקנים ראשיים:  ריס וית'רספון פול ראד אוון וילסון ג'ק ניקולסון  קתרין האן
 מוזיקה:  הנס צימר 
 צילום:  יאנוש קמינסקי 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  Gracie Films 
 חברה מפיצה:  סרטי קולומביה, נטפליקס 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  13 בדצמבר 2010
 משך הקרנה:  116 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  קומדיה רומנטית, דרמה קומית 
 תקציב:  120,000,000‏$
 הכנסות:  48,000,000‏$
 הכנסות באתר מוג'ו:   jimbrooks10
 אתר רשמי
 דף הסרט ב־IMDb
 
איך אתם יודעים (באנגלית: How Do You Know) הוא סרט קומדיה רומנטית משנת 2010 בבימויו של ג'יימס ברוקס ובכיכובם של ריס וית'רספון, פול ראד ואוון וילסון. הסרט מתאר את לבטיה של שחקנית בייסבול המודחת מנבחרת ארצות הברית ובעודה בסערת רגשות נאלצת גם להתלבט בין מערכת יחסים עם שחקן בייסבול נרקיסיסט או עם איש עסקים בצרות.
עלילה

ליסה יורגנסון (ריס וית'רספון) היא כוכבת בייסבול בת 31. ליסה מקבלת את הבשורה על ניפויה מהנבחרת כאשר היא נמצאת בראשיתה של מערכת יחסים עם מאטי ריינולדס (אוון וילסון).
ג'ורג' מדיסון (פול ראד) הוא המנהל של חברה בבעלות אביו צ'ארלס (ג'ק ניקולסון), אדם דורסני ובלתי נעים בעליל. הזמנה לחקירה פדרלית שמגיעה אליו פותחת מחול שדים המוביל לניתוקו מהחברה ולפרידתו מבת זוגו. כאשר הוא מובטל ועם איום של תביעה ואף כלא מעל ראשו, מתפתחת מערכת יחסים בין ג'ורג' לליסה, שמושפעת מאוד מהמשברים אליהם נקלעו שניהם. ליסה מגלה שבניגוד למאטי השטחי והממוקד בעצמו, ג'ורג' קשוב ורגיש. העלילה מסתבכת כאשר מאטי מגיע למסקנה שהוא מאוהב בליסה, מה שמוביל אותו לעשות מאמצים ניכרים להשתפר ביחסו אליה, מאמצים שאינם נעלמים מעיניה.
ליסה נאלצת לעמוד בהחלטה קשה: האם לבחור במאטי המרוויח מיליוני דולרים בשנה ועושה סקס נהדר אך ששוגה פעם אחר פעם ומשקיע מאמצים כנים לתקן את שגיאותיו, או לעבור לג'ורג' המובטל ושעתידו לא ברור, אך עם זאת רגיש ומקבל אותה כמו שהיא.
ג'ורג' מגלה בשלב זה כי מקור התסבוכת אליה נקלע הוא פעילות לא חוקית אשר בוצעה על ידי אביו. היות שאביו הורשע כבר בעבר, ג'ורג' צריך להחליט האם לקחת את האחריות על עצמו ולהסתכן בשנתיים-שלוש בכלא, או להימנע מכך, מה שיוביל כנראה לשליחת אביו ל-25 שנות מאסר, דבר שבגילו המתקדם פירושו כנראה ישיבה בכלא עד לסוף חייו.
ג'ורג' מחליט כי במצב העניינים הנוכחי, בו אין מטרה אמיתית לחייו, הוא יעדיף לשבת תקופה קצרה בכלא מאשר לראות את אביו נמק שנים על גבי שנים. לכן אם ליסה לא תיענה לחיזוריו הוא ייקח על עצמו את האחריות לפעילות הפלילית של אביו.
במהלך מסיבת יום ההולדת של ליסה אותה ארגן מאטי בדירתו מציע לה מאטי אירוסין, הצעה אותה ליסה מקבלת לאחר התלבטות רבה. בהמשך המסיבה מגיע ג'ורג', לא מספר לליסה על ההחלטה שקיבל, אך מבהיר לה שהוא מעוניין בה כבת זוגו וימתין להחלטתה ברחוב. ליסה מחליטה לדחות את הצעת האירוסין של מאטי ועוזבת אותו לטובת ג'ורג'.
אין מערבין שמחה בשמחה

אין מערבין שמחה בשמחה הוא כלל הלכתי, הקובע שאין לבצע פעולות של שמחה בזמן שעל האדם להיות עסוק בשמחה אחרת.
הכוונה אינה לאסור פעולות המבטאות את השמחה (כגון אכילת בשר ושתיית יין), שהן רצויות ומומלצות, אלא איסור על יצירת סיבה נוספת לשמחה בזמן בו קיים חיוב שמחה, כגון להינשא בימי חול המועד.
מקור הכלל

במשנה, מסכת מועד קטן, פרק א', משנה ז' נאמר: "אֵין נוֹשְׂאִין נָשִׁים בַּמּוֹעֵד, לֹא בְתוּלוֹת, וְלֹא אַלְמָנוֹת, וְלֹא מְיַבְּמִין, מִפְּנֵי שֶׁשִּׂמְחָה הִיא לוֹ. אֲבָל מַחֲזִיר הוּא אֶת גְּרוּשָׁתוֹ. וְעוֹשָׂה אִשָּׁה תַּכְשִׁיטֶיהָ בַמּוֹעֵד. רַבִּי יְהוּדָה אוֹמֵר, לֹא תָּסוּד מִפְּנֵי שֶׁנִּוּוּל הוּא לָהּ".
בתלמוד בבלי נלמד כלל זה מהפסוק בספר מלכים בו מתוארת חגיגת חנוכת בית המקדש הראשון שבנה שלמה המלך. בפסוק נאמר ששלמה המלך והעם חגגו במשך ”שבעת ימים ושבעת ימים ארבעה עשר יום”. מכפל הלשונות, "שבעת ימים ושבעת ימים" ו"ארבעה עשר יום", למדו שההפרדה בין שבעת ימי חגיגת חנוכת המקדש ובין שבעת ימי חג הסוכות שבאו לאחריהם הייתה מכוונת.
בתלמוד הירושלמי מובא מקור אחר. כשנשא יעקב אבינו את לאה אמנו ובא לשאת את רחל אמנו אמר לו לבן "מלא שבוע זאת" ומכאן שאין לערב שמחה בשמחה. לימוד זה מובא גם ברמב"ם.
לדעת התוספות אף שזו גזירת הכתוב, טעמה הוא בדומה לכלל שאין עושין מצוות חבילות חבילות, שצריך שליבו יהיה פנוי לשמחה אחת ולא יפנה את ליבו לשמחה אחרת.
נידונים שונים

נישואין בפורים – על פי שו"ת הרשב"א פסק השולחן ערוך שמותר לשאת אשה בפורים. בעל מגן אברהם חולק על כך, ולדעתו אין לשאת בפורים משום שאין מערבין שמחה בשמחה. בשערי תשובה כתב שהמנהג הוא להתיר נישואין בפורים.
ברית מילה ופדיון הבן בחול המועד – תוספות שאלו מהו טעם ההיתר לערוך סעודת ברית מילה או פדיון הבן בחול המועד. לגבי ברית מילה הנערכת בזמנה מותר הדבר כי אין לבטל את המילה בזמנה מטעם שאין מערבין שמחה בשמחה. לגבי מילה שלא בזמנה הדבר מותר או משום שאנו לא פוסקים את הכלל הזה ומותר לערב שמחה בשמחה או שרק סעודת נישואין נחשבת שמחה.
ברכה אחת לשני חתנים – מותר לברך שבע ברכות פעם אחת לשני חתנים שנמצאים במקום אחד, ולדעת הרמ"א יש להימנע מכך משום עין הרע.
הערות שוליים

↑  תלמוד בבלי, מסכת מועד קטן, דף ט', עמוד א'.
↑  ספר מלכים א', פרק ח', פסוק ס"ה.
↑  תלמוד ירושלמי, מסכת מועד קטן,  פרק א', הלכה ז'.
↑  משנה תורה לרמב"ם, ספר נשים, הלכות אישות, פרק י', הלכה י"ד.
↑  על מסכת מועד קטן, דף ח', עמוד ב', ד"ה לפי.
↑  שולחן ערוך, אורח חיים, סימן תרצ"ו, סעיף ח'.
↑  תוספות לתלמוד בבלי, מסכת מועד קטן, דף ח', עמוד ב' דיבור המתחיל מפני.
↑  כך כתב גם הריטב"א במועד קטן.
↑  שולחן ערוך, אבן העזר, סימן ס"ב, סעיף ג'.
אלוין ברוקס וייט

| --- | --- |

 לידה:  11 ביולי 1899 מאונט ורנון, ארצות הברית 
 פטירה:  1 באוקטובר 1985 (בגיל 86) Brooklin, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מקום קבורה:  Brooklin Cemetery 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת קורנל, תיכון מאונט ורנון 
 שפות היצירה:  אנגלית 
 יצירות בולטות:  סטראנק וווייט, החצוצרה של לואי, Is Sex Necessary? Or, Why You Feel the Way You Do, חוות הקסמים, סטיוארט ליטל, Subtreasury of American Humor 
 תקופת הפעילות:  מ-1928 
 בן או בת זוג:  Katharine Sergeant Angell White (1948–?) 
 צאצאים:  Joel White 
 פרסים והוקרה:  אות ההערכה של ניוברי (1953)  מדליית לורה אינגלס וילדר (1970)  פרס פן ניו אינגלנד  מדליית החירות הנשיאותית  ציון לשבח של פרס פוליצר  פרס אנדרסן 
 חתימה:   
 
א"ב וייט
אֶלְוִין בְּרוּקְס וַּיְיט (באנגלית: Elwyn Brooks White‏; 11 ביולי 1899 – 1 באוקטובר 1985) היה סופר אמריקאי למבוגרים ולילדים. הוא כתב יותר מעשרים ספרי שירה ופרוזה וזכה בפרסים רבים, בהם עיטור אנדרסן, פרס פוליצר ואות ההערכה של ניוברי. בין ספריו המפורסמים נכללים "סטיוארט ליטל", "חוות הקסמים" ו"החצוצרה של לואי". כמו כן היה חבר המערכת של המגזין הניו יורקר. כמו רבים מגיבורי ספריו, חי וייט רוב חייו בחווה במדינת מיין שבארצות הברית.
קריירה

ווייט פרסם את המאמר הראשון שלו בניו יורקר ב-1925, ואז הצטרף לצוות הכותבים ב-1927 והמשיך לתרום במשך כמעט שישה עשורים. הוא התפרסם בזכות מאמריו וקטעי קצרים בלתי חתומים, והפך בהדרגה לכותב החשוב ביותר של המגזין. מתחילת הקריירה שלו ב"ניו יורקר" הוא סיפק לעיתים קרובות את מה שהמגזין מכנה "Newsbreaks" (הערות קצרות ושנונות על ידיעות שנוסחו באופן מוזר). הוא גם היה בעל טור ב-Harper's Magazine מ-1938 עד 1943.
בשנת 1959, ווייט ערך ועדכן את ספר היען The Elements of Style. המדריך הדקדוקי לסופרים באנגלית אמריקאית נכתב ופורסם לראשונה ב-1918 על ידי ויליאם סטרונק ג'וניור, שהיה אחד ממוריו של ווייט באוניברסיטת קורנל. העיבוד המחודש של וייט לספר זכה לתגובות נלהבות, ומהדורות מאוחרות יותר ראו אור גם ב-1972, 1979 ו-1999. מאירה קלמן(אנ') איירה מהדורה נוספת ב-2005. באותה שנה, מלחין ניו יורקי בשם ניקו מוהלי חיבר אופרה קצרה המבוססת על הספר. הספר הוא כלי מפתח לתלמידים וכותבים ונחשב לקריאת חובה בשיעורי חיבור וכתיבה רבים. ההיסטוריה המלאה של The Elements of Style מפורטת בספר Stylized: A Slightly Obsessive History of Strunk & White's The Elements of Style מאת  מארק גארווי.
בשנת 1978, ווייט זכה בפרס פוליצר מיוחד המשבח את "מכתביו, חיבוריו וכל גוף עבודתו". הוא גם זכה במדליית החירות הנשיאותית ב-1963 והיה חבר של כבוד במגוון אגודות ספרותיות ברחבי ארצות הברית.
ספרות ילדים

בסוף שנות ה-30 התחיל וייט לכתוב ספרות ילדים עבור אחייניתו, ג'ניס הארט ווייט. ספר הילדים הראשון שלו, סטיוארט קטינא, ראה אור ב-1945, והרשת של שרלוט פורסם ב-1952. שני הספרים זכו לשבחים רבים, והרשת של שרלוט אף זכה בפרס ניוברי.
תרגומים לעברית

סטיוארט קטינא , בתרגום זהר שביט, זמורה-ביתן-מודן, 1977
בשם - סטיוארט ליטל, בתרגום רנה ורבין, מודן, 2018
חוות הקסמים, בתרגום זהר שביט, זמורה-ביתן-מודן, 1977, ושנית ב-2007
תרועת הברבור , בתרגום יוכבד פרימן, זמורה-ביתן-מודן, 1982
בשם - החצוצרה של לואי, בתרגום הגר ינאי, מודן, 2013
הרשת של שרלוט, בתרגום רנה ורבין, מודן, 2017
לקריאה נוספת

"E.B. White, The Art of the Essay No. 1", The Paris Review, Fall 1969 – interview by George Plimpton and Frank H. Crowther
הערות שוליים

↑  "Special Awards and Citations". The Pulitzer Prizes.
איזבל הראשונה, מלכת ירושלים

איזבל הראשונה, מלכת ירושלים (בצרפתית: Isabelle de Jérusalem‏; 1172 – 5 באפריל 1205) הייתה מלכת ממלכת ירושלים הצלבנית. איזבל נולדה בשנת 1172, עלתה לכיסא המלוכה בשנת 1190 ונפטרה בשנת 1205. לכאורה - בת למשפחת מלוכה הקרובה למוקדי כוח ומחזיקה במושכות השלטון - הייתה המלכה איזבל דמות טרגית וחלשה ששימשה כבובה בידי כוחות פוליטיים חזקים ממנה שהשתמשו במעמדה החוקי כטוענת לכתר ממלכת ירושלים על מנת להשיא אותה לאצילים הזקוקים לה כ"חותמת כשרות" למימוש שאיפותיהם לכתר.
ילדות

איזבל הייתה בתו של אמלריך הראשון, מלך ירושלים ואשתו (השנייה) מריה קומננה אחיינית מדרגה שנייה של הקיסר הביזנטי מנואל הראשון.
נישואי אמלריך עם מריה קומננה נועדו ליצור ברית בין שני הכוחות הנוצריים המשמעותיים במזרח התיכון, ולגשר על סכסוכים מתמשכים בין שני הצדדים. המגעים בין ירושלים הצלבנית לקונסטנטינופול הביזנטית בנוגע לחתונה נערכו כשנתיים, בעיקר בגלל דרישתו הבלתי מתפשרת של אמלריך להשבת הריבונות על אנטיוכיה לידיו. לאחר שוויתר לבסוף על דרישה זו, התאפשרה כריתת הברית, שנחוגה באופן רשמי ביום חתונתו של אמלריך בעיר צור ב-29 באוגוסט 1167.
איזבל הייתה אחותם למחצה של בלדווין הרביעי, מלך ירושלים וסיבילה, מלכת ירושלים - צאצאיו של אמלריך מנישואיו הראשונים.
היא תוארה על ידי היסטוריונים בני תקופתה כאשה יפה וההיסטוריון המוסלמי אימד א-דין אל איספהאני מצין כי הייתה בעלת שיער שחור ועור בהיר. כשהיה על ערש דווי העניק אמלריך לאשתו מריה קומננה ובתו איזבלה את העיר שכם כנחלה עצמאית, וזאת מאחר שידע כי לאחר מותו ירש אותו בנו מנישואיו הראשונים. עם מותו של אמלריך עלה לשלטון בממלכה בנו המצורע בלדווין הרביעי, בעוד איזבל התגוררה במשך רוב שנותיה במצודת שכם בה התגוררו אימה ואביה החורג בליאן מאיבלין. שכם נותרה נחלתה של איזבל ובהמשך שמשה כנדוניה בעת נישואיה.
ילדות > נישואים ראשונים

בגיל 8 הובטחה איזבל להיות כלתו של אונפרוא הרביעי מטורון. את השידוך עשה אחיה למחצה, המלך בלדווין הרביעי. לפי ויליאם מצור ההיסטוריון הצלבני הנישואים סודרו על מנת לנתק את משפחת איבלין שכוחה עלה מקשר עם טוענת לכתר ממלכת ירושלים מחד ועל מנת לשלם חוב של כבוד שחב בלדווין הרביעי למשפחתו של המפרי.
בשנת 1183 כאשר הייתה בת 11 והמפרי בן 17 נערכה חתונת הזוג במצודת כרך, בעת החתונה הותקף המבצר על ידי צבא מוסלמי בפיקודו של צלאח א-דין, על פי ההיסטוריוגרפיה של התקופה אסר צלאח א-דין על המוסלמים לירות לעבר המגדל בו בילה הזוג את ליל הכלולות. ההיסטוריון הצלבני שם בפי אם החתן את המסר לצלאח א-דין: ”היא שלחה לסאלדין לחם ויין צאן ומקנה אות לשמחת בנה והזכירה לו שהוא נהג לשאת אותה על ידיו כאשר היא הייתה ילדה והוא- עבד בטירה. כאשר סאלדין קיבל את המתנות הוא שמח מאוד והודה לשליחים. סאלדין שאל היכן החתן והכלה שוהים וכאשר הצביעו בפניו על מגדל הוא נתן הוראה ששום התקפה לא תופנה למגדל זה”
ילדות > מאבק על המלוכה

המצב הפוליטי של ממלכת ירושלים הלך והחמיר, תחת התקפות בלתי פוסקות של הצבא המוסלמי בראשות צלאח א-דין מחד ומאבקי כוח בין מפלגות פנימיות בתוך הממלכה על רקע מחלתו ההולכת ומחמירה של באלדווין הרביעי החל מאבק כוחות על כיסא המלך. לאחר המצור על מבצר כרך החליט באלדווין הרביעי להמליך את אחינו בלדווין החמישי (באלדווין ממונפראטו) בנה של אחותו סיביל מנישואים ראשונים. המלך, על ערש דווי, ותחת איום התפוררות של הממלכה הכריז על אספת אצילים בה נקבעו (בין היתר) סדרי הירושה.
על פי ההחלטה נקבע למלך הצעיר עוצר - רימון השלישי רוזן טריפולי. כן הוחלט כי אם ימות המלך ההחלטה על זהות היורש תנתן לוועידה של מלכי צרפת, גרמניה, אנגליה והאפיפיור. ועדה זו תדון בזכויות שתי האחיות למחצה איזבל וסיבילה או צאצאיהן לכתר ממלכת ירושלים. כוונת ההחלטה הייתה להרחיק את סיבילה ובעלה מהשלטון למרות העובדה שעל פי החוק היה כס המלוכה צריך לעבור לידם.
בשנת 1183 מת המלך באלדווין הרביעי, אחת הדמויות הטרגיות וההירואיות בהיסטוריה של ממלכת ירושלים וארץ ישראל ואת מקומו ירש ילד בן שש - באלדווין החמישי, בעוד השלטון נמצא למעשה בידי ריימון מטריפולי. באביב 1185 נכרת חוזה לשביתת נשק בין הצלבנים למוסלמים לאחר ששני הצדדים הגיעו לאפיסת כוחות. ובשנה לאחר מכן נפטר לפתע המלך הילד באלדווין החמישי. למרות החלטת מועצת האצילים שחייבה החלטה של ועדת שליטים אירופאים לגבי המלך החדש של ממלכת ירושלים, פעלה מפלגת החצר - המתנגדת להחלטה ובהפיכת בזק בוטלו כל סדרי הממשל שנקבעו בעבר. מפלגת החצר בראשות ז'וסלין דה קורטני, אפוטרופסו של המלך המנוח, תפסו את ירושלים וניהלו בה מהלכים להכתרת גי דה ליזיניאן ומתנגדיהם בראשות ריימון מטריפולי שהתכנסו בשכם מתוך כוונה להכתיר את איזבל ובעלה. במהלך מפתיע, המכריע את הכף - ככל הנראה על מנת להימנע מעימות, או מחוסר עניין בכיסא המלך - חמק אונפרוא מטורון בלילה משכם והופיע למחרת בבוקר ה-20 ביולי 1186 בכנסיית הקבר שבירושלים ונשבע אמונים לסיביל ובעלה - המלך החדש של ירושלים.
מפלגת אצילי הממלכה בראשות ריימון מטריפולי התפרקה, והם הופיעו זה אחר זה בפני גי וסיבילה ונשבעו אמונים. באלדווין ד'איבלין אדון רמלה העדיף לעזוב את ממלכת ירושלים מלשרת את גי דה ליזיניאן באמרו ”רבותי, עשו כמיטב יכולתכם כיוון שהארץ אבודה. אני אצא מהארץ, כי אין אני רוצה שיטילו בי אשמה ודופי שהייתי בה בזמן אבדנה.”
ריימון מטריפולי, הסתגר במצודת טבריה ובלחץ האירועים ובהרגשה כי טבעת חנק מתהדקת סביבו כרת ברית - שביתת נשק עם צלאח א-דין, צעד שנתפס כבגידה של ממש.