stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בבון
חברה

בבונים נוהגים לחיות בלהקות של 5–200 פרטים (50 בממוצע), בהתאם לנסיבות – בעיקר מין ועונת השנה. ארגון הלהקה משתנה בין בבון מצרים לבין שאר הסוגים (המכונים לעיתים בבוני סוואנה) – זכרי בבון מצרים מחזיקים לעצמם "הרמון" קטן, ומגייסים אליו נקבות בגיל הפוריות מכלל הלהקה. להקה אחת מורכבת ממספר זכרים והרמונותיהם. הזכרים שומרים על הרמונם בקנאות, ולעיתים אף מכים ושורטים נקבות המקיימות קשרים עם זכרים אחרים. פשיטות של זכרים על הרמונות של זכרים אחרים, לשם "גנבת" נקבות, אינן נדירות.
לבבוני הסוואנה מבנה חברתי פחות הדוק, בו הנקבות מתקבצות לפי קווים מטרילינאליים והזכרים שומרים ביניהם על היררכיה נפרדת, המתוחזקת ונבדקת כל הזמן באמצעות קרָבות. בקבוצות כאלה, כל זכר וכל נקבה יכולים להזדווג. חלק מהזכרים גבוהי המעמד יוצרים מערכת יחסים זוגית עם נקבות תוך הדרת מתחריהם. כדי לעשות זאת, הזכרים מנסים לזכות ב'ידידותה' של הנקבה - על ידי טיפול בפרוותה או בצאצאיה ואספקת מזון. בבונים צעירים או נמוכי מעמד ינסו, פעמים רבות, "לגנוב" את הנקבה, אך מרכיב מרכזי בהצלחת הזיווג בין זוג בבונים הוא היכרותם ארוכת הטווח.
הבבונים נוהגים לעזוב את אתרי השינה שלהם, הממוקמים בדרך כלל על עצים או צוקים, בשעות הבוקר. הבוקר נפתח בישיבה בקבוצה ובטיפוח הדדי – פעולה בעלת חשיבות חברתית גבוהה. הבבונים נוהגים לאסוף אוכל במשך כשלוש שעות בשעות הבוקר, לנוח בשעות הצהריים החמות ולאסוף אוכל שוב בשעות הערב הקרירות. במהלך היום הם עשויים לנדוד כ-10 קילומטרים. בעת הדמדומים הם מבלים זמן נוסף בטיפוח הדדי ואז חוזרים לאתרי השינה שלהם.
טורפיהם הטבעיים העיקריים של הבבונים הם נמרים וברדלסים, אך זכרי הבבון (שהם הרבה יותר אגרסיביים מהנקבות) עשויים להתעמת איתם ולהניסם. כיום, האויב העיקרי של הבבון הוא האדם. הבבונים מודעים לעובדה שטיפוס על עץ לא יציל אותם מידי הצייד, וכאשר הם מזהים אדם הם נמלטים בסבך. תוחלת החיים של בבון היא 45 שנים בשבי וכ-30–40 שנים בטבע.
חברה > הזדווגות וצאצאים

לרוב, נקבות הבבון זמינות מינית במשך כל השנה (למרות שידועים מקרים של זמינות עונתית), פרט לזמנים שהן בהיריון. טקס החיזור המסוגנן מתחיל כאשר הנקבה מציגה את אחוריה, הנפוחים והצבעוניים, לזכר. נקבות הבבון הדובי אף מרימות את גבותיהן ומשטחות את אוזניהן. זכרים עשויים ליזום הזדווגות על ידי דחיפות עדינות של הנקבה, פרצופים מסוימים המסמלים את רצונם או תנועות שפתיים מסוימות. לאחר מכן, ההזדווגות מתרחשת בפעם אחת או במספר פעמים. דיווחים על תדירות ההזדווגות נעים בין פעם ל-14 פעמים בשעה.
אורך ההיריון נע בין 161 יום (בבון מצוי) ועד 187 יום (בבון דובי). הוולדות שוקלים בין 400 גרם ועד קילוגרם אחד. פרוותם צבועה בצבעים עזים, הנותרים עד הגיעם לבגרות מינית. האמהות הן אלו שמטפלות בצאצאים (אם כי לעיתים מספר אמהות יטפלו בצאצאיהן יחדיו), והן מיניקות עד גיל 6–15 חודש, בהתאם למין, מעמד האם, אספקת האוכל ועוד. הצעירים נותרים צמודים לבטנה של האם בכל עת במהלך החודש הראשון לחייהם. לאחר מכן, הם עוברים לרכוב על גבה – בהתחלה תוך אחיזה בארבע גפיים, אך לאחר מכן הם עוברים לרכוב עליה כפי שפרש רוכב על סוס. הצאצאים ישנים בחיקה של האם עד גיל שנה לערך, ונשארים בקרבתה עד גיל שנה וחצי.
לזכרים מערכת יחסים שלעיתים מזכירה טיפול עם הצעירים. בבון זכר שמותקף עשוי להשתמש בבבון צעיר כ"מגן אנושי" בפני מתקיפו. המתקיף יודע שפגיעה בצעיר תערב את אימו ואת קבוצתה, ולכן עשוי להסס לפני שיתקוף. זכרים מפתחים, לעיתים קרובות, מערכת יחסים מיוחדת עם הצעירים בהם השתמשו כבמגן, דואגים להם ומטפלים בהם. יש מקום לסברה שמדובר בהתנהגות אבהית, שכן צעירים מרשים רק לזכרים המקורבים לאמותיהם להשתמש בהם כבמגן. זכרים אף לעיתים מטפלים בצעירים שנותרו יתומים מאמם.
הנקבות מגיעות לבגרות מינית בגיל 3–6, לעיתים קרובות עוד לפני שהגיעו לגודל ולרמת ההתפתחות של בוגר. הזכרים יגיעו לבגרות מינית כשנה מאוחר יותר. כל הצעירים יעזבו את להקתם בלהקות עם הרמון, והזכרים יעזבו להקות מעורבות, לרוב לפני הגעתם לבגרות מינית.
האם תיכנס שוב להיריון כאשר בנה בן שנה עד שלוש שנים לפחות.
הבבונים והאדם

למרות שהבבונים אינם נפוצים במצרים, במצרים העתיקה היה לבבון תפקיד דתי חשוב - הם נתפסו כאחת הצורות החשובות יותר בה יכולים האלים להתגלם.
בבונים יובאו למצרים מנוביה ומארץ פונט. אלו היו מספר שימושים, ביניהם כנראה גם כחיות מחמד, אך גם הוחזקו בלהקות ליד המקדשים, יחד עם חיות אחרות שנחשבו מקורבות לאלים. לאחר מותם, נקברו הבבונים בקברים טקסיים.
נראה שיוחסו לבבונים תכונות אנושיות ואף קשרים מיוחדים עם בני האנוש. ציורים רבים מראים בבונים עוסקים בפעילויות אנושיות, חלקן על סף הסבירות עבור בבון, וחלקן הרבה מעבר לה. בין הפעילויות האלו ניתן למנות ריקוד, נגינה, השתתפות בקציר וגדיד תמרים. חוקרים מאמינים כי לא היו בבונים מאולפים במצרים, וכי לציורים האלה ערך דתי-טקסי בלבד.
לבבונים (ולקופים אחרים) היה תפקיד חשוב בקוסמולוגיה המצרית. מספר אלים תוארו כבעלי דמות בבון או ראש בבון:
האפי, אל החניטה
רע, אל השמש
תות חונסו, אל הירח
הבבון של סת היה עוזר באולם המשפט שבעולם התחתון.
שני אלים נחשבו כאלי הבבון – בֶבוֹן, אל האון המיני, ובאבא.
בנוסף, בבון הוא היחיד בממלכת החי המבחין בין זכר לנקבה בבני אדם.[דרוש מקור]
ראו גם

רוברט ספולסקי
הערות שוליים

↑  מילון בעלי חיים: נכר (תשל"ב), 1972, באתר האקדמיה ללשון העברית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007563274105171  LCCN: sh85097681  NDL: 00563153  NKC: ph449175
בירת העולם גרמאניה

דגם התוכנית, 1939
"בירת העולם גרמאניה" (בגרמנית: Welthauptstadt Germania) היה פרויקט חידוש פני עיר הבירה הגרמנית ברלין בתקופה הנאצית, כחלק מחזונו של אדולף היטלר לעתידה של גרמניה לאחר הניצחון במלחמת העולם השנייה. האדריכל אלברט שפר הופקד על תכנון רובו של הפרויקט והיה מופקד גם כמפקח עליו, רק חלקו הקטן הושלם בין השנים 1937–1943. על פי התכנון, מרבית הפרויקט היה צפוי להיות מושלם ב-1950.
חלק מהפרויקטים יצאו לפועל, כגון יצירת ציר החוצה את העיר ממזרח למערב, שכלל את הרחבת שדרת שרלוטנבורגר (כיום רחוב 17 ביוני בברלין), והשמת עמוד הניצחון של ברלין במרכז והרחק מבניין הרייכסטאג, מיקומו המקורי. אחרים, דוגמת ה"היכל העם" נדחו עקב תחילת המלחמה. מספר רב של בניינים ישנים ברבים מאתרי הבנייה המתוכננים נהרסו לפני המלחמה, התבוסה בה עצרה את התוכניות.
הפרויקט עצמו היה חלק מפרויקט גדול אף יותר, שנקרא "ערי הפיהרר".
השם "בירת העולם גרמאניה"

השם "Welthauptstadt Germania" כתיאור לפרויקט של חידוש פני העיר ברלין מובא לראשונה בספר זיכרונותיו של שפר "בתוככי הרייך השלישי" משנת 1969. אף על פי שבשם זה לא היה שימוש רשמי בממשל הנאצי ואף לא על ידי היטלר עצמו, נהיה שם זה נרדף לבנייה הנאצית בברלין, שכונתה בשם המנהלי: "תוכנית הבנייה המקיפה לבירת הרייך" על שם התואר שגרמניה הנאצית כינתה את עצמה "הרייך השלישי".
לפי רישומיו של הנרי פיקר משיחות הסלון עם היטלר ב-8 ביוני 1942, השתעשע היטלר ברעיון לשנות את שמה של העיר ברלין ל"גרמאניה", במטרה להעניק לרייך הגרמני מרכז ברור:
בדיוק כמו שהבווארים והפרוסים עוצבו על ידי ביסמרק ליצירת האיחוד הגרמני, כך חייבים לנווט בשיטתיות את העמים הגרמאניים שביבשת אירופה ליצירת איחוד גרמני רחב יותר. הוא (היטלר) אפילו חשב שעל ידי שינוי שמה של ברלין לגרמאניה יושג כוח מניע משמעותי למטרה זו. השם גרמאניה לבירת הרייך יהיה מתאים מאוד, מכיוון שלמרות המרחק הרב שיהיה בין הבירה לבין עמים אלה, תוכל הבירה לייצר תחושת אחדות.
המונח "בירת העולם" כבר שימש את היטלר מספר חודשים לפני כן בלילה בין 11 ל-12 במרץ 1942 במאורת הזאב:
כבירת העולם תהיה ברלין בת השוואה רק למצרים העתיקה, בבל או רומא! מהי לונדון? מהי פריז בהשוואה לזה!
מבנים שנבנו או הורחבו > לשכת קנצלר הרייך

כאשר הברית הצבאית של הקונפדרציה הצפון-גרמנית התארגנה מחדש כמדינה פדרלית החל מיולי 1857, מוקם משרדו של הקנצלר הפדרלי (בונדסקנצלר) בברלין, ואויש על ידי ראש ממשלת פרוסיה, אוטו פון ביסמרק. לאחר איחוד גרמניה בינואר 1871, ועם הצטרפותן של מדינות דרום גרמניה, הפך ביסמרק לקנצלר הרייך של הקיסרות הגרמנית ("האימפריה הגרמנית") שזה עתה הוקמה.
ב-1935 החלו האדריכלים הנאצים פאול טרוסט ולאונהרד גל לעצב מחדש את בית מגוריו של היטלר. הם הוסיפו למתחם לשכת קנצלר הרייך אולם אירועים גדול וקונסרבטוריון. ב-1943 גם נחנך בסמוך לקנצלריית הרייך הפיהררבונקר.
בסוף ינואר 1938 הורה אדולף היטלר לאדריכלו האישי, אלברט שפר לבנות את לשכת קנצלר הרייך מחדש, וביקש ממנו שהעבודות על הבניין יסתיימו תוך פחות משנה ונקבע יעד סיום ל-9 בינואר 1939. היטלר טען כי המבנה הנוכחי ששימש כלשכת קנתלר הרייך "מתאים לחברת סבונים". עם זאת, המבנה נותר כבית המגורים הרשמי שלו, וכלל את החדרים ששופצו בקומת הקרקע ובקומה העליוניה, בה היטלר התגורר, ובשל כך קיבל המקום את הכינוי "דירת הפיהרר". על אף חיבתו של היטלר למבנה החדש, היטלר ציפה שלשכה זו לא תהיה לשכתו הסופית וכי בכיכר הגדולה יוקמו לשכה חדשה ו"ארמון הפיהרר" שישמש כמעונו האישי.
ללשכת קנצלר הרייך החדשה נגרם נזק כבד במהלך הקרב על ברלין ולאחר סיום מלחמת העולם השנייה, נהרסו השרידים של המתחם שהיו בשטחי ברלין המזרחית (שהייתה אז תחת כיבוש סובייטי), על פי צו של הממשל במוסקבה. בעוד שהמחצית המערבית של השטח הייתה חלק מ"רצועת המוות", שהייתה בצמוד לחומת ברלין והוקם במקום הוקם גן ילדים ובניין מגורים.
מבנים שנבנו או הורחבו > עמוד הניצחון

עמוד הניצחון של ברלין שתוכנן על ידי היינריך שטראק במטרה להנציח את ניצחון צבא פרוסיה בשנת 1864 במסגרת מלחמת שלזוויג השנייה. העמוד נחנך ב-2 בספטמבר 1873 – לאחר ניצחונה של פרוסיה על אוסטריה במסגרת מלחמת שבעת השבועות בשנת 1866 ולאחר ניצחונה על צרפת במסגרת מלחמת צרפת–פרוסיה בשנת 1870–1871. ב-1939 כחלק הוחלט להעביר את העמוד לכיכר הכוכב הגדול בו הוא נמצא כיום באמצע רחוב 17 ביוני, העמוד, שגובהו היה אז 50.66 מטרים בלבד הוגבה ב-7.5 מטרים נוספים (לגובה של 66.89 מטרים), והועבר לכיכר שנבנתה בשנת 1941 בתכנונו של אלברט שפר.
ככל הנראה, העברת העמוד למקומו הביאה לכך ששרד את מלחמת העולם השנייה. בעוד שבניין הרייכסטאג נפגע קשות בקרבות כיבוש ברלין והאזור ממול הבניין נהרס לחלוטין, האזור בו נמצא העמוד שרד את המלחמה.
מבנים שנבנו או הורחבו > אנדרטת ביסמרק

מלבד עמוד הניצחון, גם אנדרטת ביסמרק ופסליהם של אלברכט פון רון והלמוט פון מולטקה הזקן הועברו לכיכר "הכוכב הגדול", שהיה אמור להיות אזור הנצחה לקיסרות הגרמנית. במסגרת שיפוץ האנדרטה בשנים 1958–1961 הוסרו ממעמד הגרניט שישה תבליטי ברונזה שתיארו באמצעות דמויות סימבוליות את הצעדים שהובילו לאיחוד גרמניה ב-1871 ואת השלמת מפעלו של ביסמרק לאחר האיחוד. מאז חנוכת האנדרטה זכו תבליטים אלה לביקורת רבה, בין היתר בגלל האיכות האומנותית הנמוכה שלהם. התבליטים לא הוחזרו למקומם, וככל הנראה נעלמו, כך שמעמד הגרניט נותר כיום חלק.
כמו עמוד הניצחון, ככל הנראה העברת הפסל היא זו שהצילה אותו מהפצצות במהלך מלחמת העולם השנייה, והוא נותר בשלמותו עד היום, למעט נזקים מרסיסים שספג במהלך הפצצות בעלות הברית על ברלין.
מבנים שהיו אמורים להיבנות > היכל העם

היכל העם היה אולם ענק לעצרות עם שהיה צפוי להיות הבניין החשוב והמרשים ביותר של הבירה מבחינת גודלו וסמליות, תוכנן להקים בקצה "שדרות הפאר" (שתוכננו להיות השדרה המרכזית של בירת העולם גרמאניה). מטרת העל של המבנה הייתה להפגין את עוצמתה של גרמניה הנאצית.
מבחינה ויזואלית זה היה אמור להיות המרכז האדריכלי של ברלין כבירת העולם (גרמאניה). ממדיו היו כה גדולים, עד שהיה מגמד כל מבנה אחר בברלין, כולל אלה שבציר הצפוני-דרומי של המתחם גרמאניה עצמו. האוקולוס של מבנה הכיפה, אשר תוכנן בקוטר של 46 מטר, היה מכיל בתוכו את כל הרוטונדה של הפנתאון של אדריאנוס ואת כיפת בזיליקת פטרוס הקדוש. כיפתו של אולם העם הייתה אמורה לעלות מפודיום גרניט מסיבי בגודל של 315 על 315 מטר וגובה של 74 מטר, ולצמוח לגובה כולל של 290 מטר. קוטר הכיפה תוכנן להיות כ-250 מטר, גודל חריג במיוחד, אשר הטריד את שפר, מכיוון שקוטר הכיפה של תחנת הרכבת החדשה שגיזלר תכנן בקצה המזרחי של מינכן, היה אמור להיות ב-15 מטר גדול יותר מקוטר הכיפה של שפר באולם העם.
שלוש שורות מושבים קונצנטריות, מקיפות רחבה עגולה בקוטר 140 מטר, בשונה מן הפנתאון, אך מקומות הישיבה דומים לאולם הקונגרסים בנירנברג שלודוויג רולף תכנן, אשר עוצב על פי הקולוסיאום. לעומת זאת תכונות אחרות של פנים אולם העם, אכן בבירור מיוחסות לפנתאון של אדריאנוס: התאים המרובעים (coffered) בכיפה, אזור העמודים הרציף, מלבד נישת הענק בצד הצפוני. האזור השני בפנתאון, המורכב מחלונות עיוורים עם פילסטרים, מיוצג בבניין של שפר על ידי האזור העליון מעל העמודים, אשר מלווה במלבנים שקועים ורדודים. הכיפה העצומה מונחת על אזור זה.
בניין עם כיפה כה גדולה היה לפי שפר הוא בעל דימוי של מקדש, כפי שצוין על ידי שפר, שהניח כי הבניין נועד במיוחד עבור הפולחן הציבורי של היטלר, יורשיו והרייך הגרמני. כלומר, זה היה אמור להיות סוג של מקדש ארמון מהסוג שאוגוסטוס בנה על גבעת הפאלאטיום, שם היה ביתו הצנוע קשור למקדש אפולו.
מבנים שהיו אמורים להיבנות > כיכר אדולף היטלר (הכיכר הגדולה)

בכניסה הדרומית להיכל העם ובקצה "שדרות הפאר" הייתה אמור לקום כיכר רחבת ידיים בשטח של 350,000 מ"ר בשם "כיכר אדולף היטלר". מסביב לכיכר היו אמורים לקום מלבד היכל העם גם בניין הרייכסטאג החדש, משכן חדש ומשופר ללשכת קנצלר הרייך ומפקדת הפיקוד העליון של הוורמאכט. כמו כן, תוכננה הריסתו של הקרולאופר ובמקומו היה צפוי להיבנות "ארמון הפיהרר". לאחר ביקורו המוצלח באיטליה, שקל היטלר לשנות את שם הכיכר ל"כיכר בניטו מוסוליני" ואף להקים אנדרטה לזכרו.
היטלר תכנן להפוך את בניין הרייכסטאג למבנה רב-תכליתי שישמש את חברי המפלגה הנאצית וחברי הרייכסטאג לצרכים חברתיים. הנאצים רצו להסב את חדרי הישיבות והמשרדם לחדרי קריאה ובילוי ולהקים באולם המליאה ספרייה גדולה. במקום בניין הרייכסטאג הישן, תכנן היטלר הקמה של בניין רייכסטאג חדש שיכלול מקומות ל-1,200 חברי פרלמנט. עם זאת, היטלר לא תכנן להחזיר לרייכסטאג את הכוח שנלקח ממנה לאחר חוק ההסמכה והיה מדובר בפרויקט לשם הנראות והנוחות בלבד. שפר תחילה הציע להיטלר להרוס את הבניין הישן ולצמצם את מספר המקומות לחברי הרייכסטאג בבניין החדש אך היטלר סירב להצעתו.
מבנים שהיו אמורים להיבנות > שדרות הפאר ושער הניצחון

שדרות הפאר הן שדרה שהיו אמורות להיות השדרה המרכזית של ברלין וחלק מציר צפון-דרום. לצידי השדרות תכננו הנאצים להקים בין היתר: אולם קולנוע בין 2,000 מושבים, בית אופרה, שלושה בתי תיאטרון, אולם קונצרטים חדש, מרכז כנסים בשם "בית האומות", בית מלון בן 21 קומות, מסעדות יוקרה, בריכת שחייה מקורה בסגנון רומי, מרכז שעשועים גדול לעובדי חזית העבודה הגרמנית, לשכת המפלגה הנאצית, מזכירות הפיהרר, מספר בנייני משרדים ועוד, באזור הדרומי של השדרות היה צפוי להיבנות בית נתיבות המשתרע על שטח של 330,000 מ"ר, בן 4 קומות המכיל דרגנועים, מעליות וכבישים. בית הנתיבות היה אמור להכיל תערוכת נשק ושלל.
בקצה הדרומי של שדרות הפאר, היה אמור לקום שער ניצחון המבוסס על שער הניצחון בפריז אך גדול ממנו בהרבה (פי 2 למעשה) כך שיהיה בגובה של כ-100 מטרים, על קירותיו תוכנן לחרוט את שמותיהם של 1,800,000 ההרוגים הגרמנים במלחמת העולם הראשונה. בתחילת מבצע ברברוסה החליט היטלר בחלק שבין בית הנתיבות לשער הניצחון יוצבו כ-30 תותחים כבדים. לצורך בדיקת היתכנות של חוזק הקרקע בשטח שעליו תוכנן להיבנות שער הניצחון עצום הממדים נבנה מבנה ההכבדה, היה צורך כי המבנה ישקע בפחות מ-6 ס"מ כהוכחה לעמידות הקרקע החולית המאפיינת את ברלין, בפני משקל המבנים המתוכננים בבירה החדשה. בפועל, שקע המבנה ב-18 ס"מ. מאחורי שער הניצחון היה אמור לקום מרכז שעשועים ומסחר בכיכר שהייתה צפויה להצטלב עם רחוב פוטסדאם.
מבנים שהיו אמורים להיבנות > אזור כיכר פוטסדאם

בתוכניות של שפר לאזור כיכר פוטסדאם לה לא תוכננו שינויים גדולים בסביבה המיידית של הכיכר, אף שתחנות הרכבת בכיכר ואנהלטר היו נסגרות, זאת כיוון שציר צפון-דרום שתוכנן בעיר היה קוטע את מסילות הגישה לתחנות. כל הקרוניות החשמליות המגיעות לעיר היו מנותבות לשתי תחנות ענק חדשות על מסילת הטבעת (Ringbahn) מצפון ומדרום למרכז העיר. על פי תוכניתו של שפר האתר בו עמדה תחנת אנהלטר תוכנן להפוך לבריכת שחייה ציבורית. לא ידוע מה תוכנן לאתר שבו עמדה תחנת פוטסדאם.
ציר צפון-דרום בברלין תוכנן לעבור ממערב לכיכר פוטסדאם ולהיות ציר תנועה ברוחב של 100 מטר ובאורך חמישה קילומטר, לאורכו תוכננו מבני ענק של הממשלה הנאצית. ציר זה היה מוחה את חציו המזרחי של רובע המיליונרים. נתיבים תת-קרקעיים של הרכבת התחתית והרכבת הפרברית תוכננו כמעט לכל אורכו של ציר הציר.
מבנים שהיו אמורים להיבנות > מבנים ומקומות נוספים

"היכל החייל", שיכיל אחוזת קבר מיוחדת בה יוצבו הקברים של המצביאים הגרמנים הדגולים בהיסטוריה הגרמנית (הנאצים אף רצו להעביר את עצמותיו של פרידריך השני, מלך פרוסיה למקום), חדר גביעים, תערוכת כלי נשק וקרון הרכבת של קומפיין (בו נחתם ב-1918 הסכם שביתת הנשק בין הקיסרות הגרמנית למדינות ההסכמה וב-1940 הסכם שביתת הנשק בין גרמניה הנאצית וצרפת). תוכנן להקים את ההיכל בכיכר העגולה שמחברת בין רחוב פוטסדאם לבין שדרות הפאר.
אגם מלאכותי גדול בשטח של 385,000 מ"ר. בצידו המזרחי תכנן שפאר להקים מרכז ספורט ימי ובניין לאקדמיה הצבאית. הסיבה לבחירתם של הנאצים להקים אגם מלאכותי דווקא בחלק כה מרכזי של העיר הייתה שאזור היה ביצתי מדי לניצול שטחו לצורכי בנייה. ממערב לאגם, היה צפויים לקום בית העירייה של ברלין, המטה החדש של משטרת ברלין ומפקדת הקריגסמרינה.
מצפון לאצטדיון האולימפי של ברלין תכננו הנאצים להקים רובע אוניברסיטאי חדש וזאת כדי לתת מענה לסטודנטים והמרצים שנאלצו ללמוד במבנים הרעועים של אוניברסיטת פרידריך-וילהלם, בנוסף לכף תוכנן להקים קמפוס חדש לאוניברסיטה הטכנית של ברלין. מצפון לקמפוס החדש תוכננו בית חולים, מעבדות רפואיות ומרכז מחקר רפואיים.
בשכונת גרונוולד תכננו הנאצים להקים מרכז בילוי ונופש שיכלול את משרדי שירות היערות של הרייך, מרכז צייד, שבילים, מסעדות, מתקני ספורט ועוד. באזור הנאצים גם תכננו להקים מכון לחיל האוויר ומכון לטופוגרפיה צבאית, מכון אגרונומיה ולשכה לשירות הפטנטים של הרייך.
נמל התעופה ברלין-טמפלהוף היה צפוי להיסגר בתחילת שנות ה-50 של המאה ה-20 ועל חורבותיו תכננו הנאצים להקים פארק שעשועים בסגנון גני טיבולי הדנים. במקומו, ישרתו את ברלין ארבעה נמלי תעופה (בצפון העיר, בדרומה, במזרחה ובמערבה) שיבנו מעבר לטבעת האוטובאן של ברלין.
כחלק ממבצע ארי הים תכנן היטלר להעביר את עמוד נלסון מלונדון לברלין
לקריאה נוספת

Roger Moorhouse, Berlin at War: Life and Death in Hitler's Capital, 1939-1945, Bodley Head, 2010
History Channel, Cities Of The Underworld: Episode: 01 - Hitler's Underground Lair (5/5/07)
Speer, Albert (1970), Inside the Third Reich, Simon & Schuster. ISBN 0-684-82949-5
הערות שוליים

↑  Lehrer, Steven (2006). The Reich Chancellery and Führerbunker Complex. An Illustrated History of the Seat of the Nazi Regime. Jefferson, NC: McFarland. pp. 117, 119. ISBN 0-7864-2393-5.
לשכת קנצלר הרייך
המודל של היכל העם
אזור שער הניצחון ושביל התותחים המתכונן
בידול פלנטרי

המבנה הפנימי של כדור הארץ
בּידוּל פְּלָנֵטָרִי הוא התהליך של הפרדת מרכיבים שונים בגוף פלנטרי כתוצאה מהתנהגותם הפיזית או הכימית, כאשר הגוף מתפתח לשכבות נבדלות זו מזו בהרכבן. בתהליך הבידול החומרים הצפופים יותר של הפלנטה (כוכב הלכת) שוקעים למרכז, בעוד חומרים פחות צפופים עולים לפני השטח. בתהליך כזה נוצרים ליבה ומעטפת וביניהן שכבות ביניים. לפעמים נוצר קרום הנפרד בהרכבו הכימי על גבי המעטפת. תהליך הבידול הפלנטרי התרחש בפלנטות, פלנטות ננסיות, באסטרואיד וסטה ובלוויינים טבעיים (כמו הירח).
תנועת חומרים מהשמש

בראשית ההיסטוריה של מערכת השמש, לאחר שהשמש הוצתה במרכז ערפילית השמש, התאדו המימן, ההליום וחומרים נדיפים אחרים באזור שסביב השמש. רוח השמש ולחץ הקרינה הרחיקו את החומרים האלה מהשמש, בשל צפיפותם הנמוכה. כך סולקו חומרים אלה מסביבת השמש והחלו להצטבר כפרוטופלנטים (גושי חומר ראשוניים שחגו סביב השמש).
חימום

בתחילה היו ריכוזים גבוהים של יסודות רדיואקטיביים בפרוטופלנטים, אך כמותם פחתה עם הזמן בשל דעיכה רדיואקטיבית. הפעילות הרדיואקטיביות גרמה לחימום הפרוטופלנטים, פגיעות ולחץ כבידה גרם להצטברות של פרוטופלנטים תוך גידול גושי החומר הראשוניים ותחילת התהוותם של כוכבי לכת.
באזורים הפנימיים בהם הייתה הטמפרטורה גבוהה חומרים עברו התכה. כך החלו חומרים צפופים יותר לשקוע לכיוון המרכז, בעוד חומרים קלים יותר עלו לפני השטח. ההרכבים של כמה מטאוריטים (achondrites) מראים כי הבידול התרחש גם בכמה אסטרואידים (למשל וסטה), שהם גופים קטנים יחסית שמהם התפתחו גושים גדולים יותר. האיזוטופ הרדיואקטיבי Al26 שהיה בעל זמן מחצית חיים קצר, היה ככל הנראה מקור החום העיקרי.
כאשר פרוטופלנטים מצטברים נוצר גוש חומר גדול המגיע לקוטר של עשרות קילומטרים. בגוש זה מוסיפים לפגוע גושי חומר קטנים יותר. האנרגיה הנובעת מפגיעת גושי חומר חיצוניים גורמת לחימום מקומי. בנוסף לחימום זה, כוח הכבידה בגוף הגדול יוצר לחצים וגורם לעליית הטמפרטורה. תנאים אלה המאפשרים התכה של חלק מהחומרים. במצב המותך של החומרים מתרחשות תגובות כימיות ונוצרים הבדלי צפיפות המאפשרים הפרדת חומרים, כאשר חומרים קלים נעים אל פני השטח והחומרים הצפופים שוקעים לעבר הליבה.
דוגמה לבידול

בראשית מערכת השמש, אם נמצא גוש ברזל מותך צפוף יותר, בהשוואה לחומר היבשתי, על פני כדור הארץ, הפרשי הצפיפות גרמו לתנועת הברזל כלפי מטה. הברזל נע דרך הקרום אל המעטפת ומשם המשיך לנוע לעבר ליבת כדור הארץ. במערכת השמש החיצונית ייתכן תהליך דומה אך עם חומרים קלים יותר: הם היו עשויים פחמימנים כמו מתאן, מים נוזלים, קרח, או פחמן דו-חמצני קפוא.
הערות שוליים

↑  de Pater, I., and Lissauer, J.J. 2001. Planetary Sciences, Cambridge Univ. Press.
↑  Prialnik D., Merk R., 2008. Growth and evolution of small porous icy bodies with an adaptive-grid thermal evolution code. I. Application to Kuiper Belt objects and Enceladus. Icarus 197: 211–220.
NP ביניים

בתורת הסיבוכיות, NP ביניים היא מחלקת כל בעיות ההכרעה במחלקה  NP שאינן נמצאות ב-P וגם אינן NP-שלמות (NPC). המחלקה של בעיות אלו נקראת NPI. נשים לב שאם P=NP, אזי NPI היא ריקה.
הכיוון השני גם כן נכון, כלומר אם  P\neq NP, אזי NPI אינה ריקה. תוצאה לא טריוויאלית זו נובעת ממשפט לדנר, שהוכח בשנת 1975 על ידי ריצ'רד לדנר. משפט לדנר קובע שאם  P\neq NP, אזי NPI אינה ריקה.
אמנם משפט לדנר בונה שפה מלאכותית לצורך ההוכחה, אך בעיות מפורסמות רבות, כגון בעיית הפירוק לגורמים והלוג הדיסקרטי נחשדות להיות ב-NPI.
משפט לדנר

משפט לדנר קובע שאם המחלקות P ו-NP שונות אחת מהשנייה, אזי קיימת שפה שאינה NP-שלימה ואינה ב-P.
נוכיח את המשפט בשתי דרכים שונות. שתי הדרכים משתמשות בשיטת הוכחה בלכסון.
משפט לדנר > הוכחה עם חירור SAT

תהיינה  \{M_{i}\}_{i=1}^{\infty } כל המכונות הפולינומיות אשר רצות לכל היותר בזמן  |x|^{i} כל אחת, ותהיינה באופן דומה  \{f_{i}\}_{i=1}^{\infty } כל הפונקציות הפולינומיות שרצות בזמן לכל היותר  |x|^{i}. נשים לב שכל המכונות הפולינומיות וכל הפונקציות הפולינומיות נמצאות כאן.
נגדיר שפה -
ברור שאם הפונקציה f חשיבה בזמן פולינומי אזי  A\in NP.
נגדיר את הפונקציה f כך: 
 f(0)=f(1)=2. עבור  n\geq 1 נגדיר את  f(n+1):
אם  log^{f(n)}(n)\geq n אז נשאיר את  f(n+1)=f(n)
אחרת יש לנו שני מקרים:
f(n)=2i (כלומר ערך זוגי), נבדוק האם קיים קלט x,  |x|\leq log(n) כך ש-
M_{i}(x) מקבלת את x וגם  f(|x|) אי-זוגי או  x\notin SAT, או
M_{i}(x) דוחה את x וגם  f(|x|) זוגי או  x\in SAT
f(n)=2i+1 (כלומר ערך אי זוגי), נבדוק האם קיים קלט x,  |x|\leq log(n) כך ש-
x\in SAT וגם מתקיים  f(|f_{i}(x)|) אי-זוגי או  f_{i}(x)\notin SAT
x\notin SAT וגם  f(|f_{i}(x)|) זוגי וגם  f_{i}(x)\notin SAT
עכשיו נסביר מדוע זה עובד.
ראשית כל נשים לב שאין קשר בין הפונקציות  f_{i} לפונקציה  f
מתקיים שהסדרה של המכונות הפולינומיות שלנו לא יכולות לפתור את SAT, מכיוון שהנחנו ש-  P\neq NP, ולכן יש גם אינסוף xים שהמכונה נכשלת עליהם, כלומר לכל מספר טבעי n קיים x באורך גדול או שווה ל-n שהמכונה נכשלת עליו. לכן אם המכונה מקבלת את x אבל x בכלל לא ב-SAT, אז מתקיים שהמכונה הזאת כבר לא תוכל להכריע את השפה שהגדרנו A, מכיוון ש-x יהיה בשפה A (שהרי  f(n) זוגי וגם x לא ב-SAT).
באופן אנלוגי נותנים את התנאי השני. אם המכונה לא מקבלת את x אבל x כן ב-SAT, אז מצאנו שוב x שהמכונה  M_{i} נכשלת עליו. אחרי שהבנו איך הבניה מפרידה את SAT מכל מכונה פולינומית, נסביר בקצרה את העניין עם הפונקציה  f. השימוש בפונקציה הזו נועד כדי שנוכל לסנן עוד מילים מהשפה, כדי שהיא לא תהיה NPC (שלמה). לכן בכל תנאי, במקום לדרוש המילה תהיה או לא תהיה ב-SAT, אנחנו דורשים שהמילה תהיה או לא תהיה ב-A, כלומר מוסיפים את הדרישה ש- f(|x|) זוגי. ברור שנמצא x כזה, כי הנחנו ש- P\neq NP, אז אין לכל מכונה פולינומית יש קלט x עבורו היא מחזירה תשובה לא נכונה.
עתה סיימנו להוכיח רעיונית שהשפה A אינה נמצאת ב-P. נרצה להוכיח שהשפה גם אינה NPC, כלומר לא קיימת רדוקציה פולינומית מ-SAT אל A.
כמו שהגדרנו מקודם, יש לנו רשימה של כל הפונקציות הפולינומיות הקיימות. אם השפה A היא אכן NPC אזי אחת מהפונקציות היא רדוקציה פולינומית מ-SAT אל A. לכן אנחנו מחפשים עבור כל פונקציה  f_{i} קלט x עבורו הפונקציה לא מהווה רדוקציה ל-A (וכתוב למעלה איך עושים את זה פורמלית בדיוק). כעת נותר להוכיח שהתנאים לבסוף מתקיימים, כלומר שאין איזה i עבורו  f_{i} כן מהווה רדוקציה ל-SAT. לכל פונקציה  f_{i} שהיא רדוקציה ל-SAT, מההנחה ש  P\neq NP אורך הפלט של הפונקציה  f_{i} גדל, ולכן בסופו של דבר נגיע ל- |f_{i}(x)| מספיק גדול שיהיה אי-זוגי ונגרום לכך ש- f_{i} לא תהיה רדוקציה טובה.
הדרישה שאם  log^{f(n)}(n)\geq n אז  f(n+1)=f(n) נועדה כדי שבכל שלב נוכל להשתמש בפונקציות  f(|f_{i}(x)|)
בסך הכל הוכחנו בחלק הראשון ש-A לא ב-P, ובחלק השני שאין רדוקציה פולינומית מ-SAT ל-A, ולכן הפונקציה A נמצאת ב-NPI, כדרוש.