stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בנות הזוג של מלכי בריטניה
היסטוריה

מאז איחוד הכתרים של אנגליה וסקוטלנד ב-1707, היו 11 בנות ובני זוג של המונרכים הבריטים. בין השנים 1727–1814 הן גם היו הנסיכות הבוחרות של הנובר, שכן בני זוגן החזיקו כולם בתואר הנסיך הבוחר של הנובר. לאחר מכן ועד 1837 החזיקו מלכות בריטניה בתואר "מלכת הנובר", שכן בעליהן היו מלכי הנובר. האיחוד הפרסונלי עם הממלכה המאוחדת תם ב-1837 עם עלייתה לכס המלוכה של המלכה ויקטוריה, שכן חוקי הירושה (החוק הסאלי) בהנובר מנעו מאישה לרשת את התואר אם היה גבר כלשהו בעל זכות לרשת את הכתר. בבריטניה, לזכר הייתה קדימות רק על פני אחיותיו, זאת עד לחוק ירושת הכתר של 2013 (Succession to the Crown Act 2013), שביטל את העדפת הבן הבכור. במלחמת אוסטריה–פרוסיה ב-1866, סופחה הנובר לממלכת פרוסיה והפכה לפרובינציית הנובר.
התואר

תוארה של רעייתו של מונרך מכהן הוא בדרך כלל "הוד מלכותה המלכה" (Her Majesty The Queen), או "הוד מלכותה, המלכה [שם פרטי]", והפנייה אליה הוא "הוד מלכותה" (Her Majesty) או "הוד מלכותך" (Your Majesty, כאשר הפנייה היא אליה ישירות). עם עלייתו לכס המלוכה של צ'ארלס השלישי, הפכה קמילה למלכה, אך תוארה היה "המלכה הרעייה" (The Queen Consort). מאז הכתרתה, תוארה הרשמי הוא "הוד מלכותה המלכה" (Her Majesty The Queen).
תוארו של בן זוגה של מלכה מושלת הוא בהתאם לתואר שניתן לו עם נישואיו, או קודם להם. הוא לא חולק באופן אוטומטי את התארים, את צורת הפנייה ואת הכיבודים של רעייתו.
יוצאים מן הכלל

לא כל בנות זוגם של המונרכים הבריטים היו מלכות רעיות, שכן חלקן נפטרו או התגרשו לפני עליית בעליהן לכס המלוכה, או שהן נישאו לאחר הוויתור על הכתר. מקרים אלו כללו:
סופיה דורותיאה, דוכסית בראונשווייג-צלה, רעייתו של נסיך בראונשווייג-לינבורג (לימים המלך ג'ורג' הראשון), נישאה לו ב-22 בנובמבר 1682, התגרשה ממנו ב-28 בדצמבר 1694, ונפטרה ב-13 בנובמבר 1726. ג'ורג' הראשון עצמו עלה לכס המלוכה ב-1 באוגוסט 1714.
קרולינה מבראונשווייג-וולפנביטל, נפרדה מבעלה ג'ורג' הרביעי טרם עלייתו לכס המלכות, הפכה למלכה רעייה מתוקף החוק, אך לא היה לה שום מעמד בחצר המלכות, ונאסר עליה להיות נוכחת בטקס ההכתרה שלו ולהיות מוכתרת כמלכה.
ווליס סימפסון, רעייתו של אדוארד, דוכס וינדזור (קודם לכן המלך אדוארד השמיני), נישאה לו ב-3 ביוני 1937, כחצי שנה לאחר ויתורו על הכתר ב-11 בדצמבר 1936, היא התאלמנה ממנו ב-28 במאי 1972, ונפטרה ב-24 באפריל 1986.
ליידי דיאנה ספנסר, רעייתו של צ'ארלס, נסיך ויילס (לימים המלך צ'ארלס השלישי), נישאה לו ב-29 ביולי 1981, התגרשה ממנו ב-28 באוגוסט 1996, ונהרגה בתאונה ב-31 באוגוסט 1997. צ'ארלס השלישי עלה כאמור לכס המלכות 25 שנים לאחר מכן.
רק ג'ורג' הראשון ואדוארד השמיני לא היו נשואים במשך כל תקופות מלכותם.
בני זוג מלכותיים זכרים

בעוד ששלוש המלכות המושלות של בריטניה זכו אוטומטית בתואר מלכה, תואריהם של בני זוגן לא היו עקביים.
הנסיך ג'ורג' מדנמרק, בעלה של המלכה אן, מעולם לא קיבל תואר רשמי כבן זוג של המלכה, אך ב-1869, כמה שנים לפני עלייתה של רעייתו לכס המלכות ב-1702, הוענק לו תואר האצולה דוכס קמברלנד.
אלברט, נסיך סקסה-קובורג-גותה, בן זוגה של המלכה ויקטוריה, לא זכה בתואר אצולה בריטי, אך ב-1857 הוענק לו התואר "נסיך בן זוג" (Prince consort), ובכך הוא היה לבן הזוג המלכותי היחידי בממלכה המאוחדת או בממלכות שקדמו לה שהחזיק בתואר זה באופן רשמי. ויקטוריה קיוותה שהוא יוכתר כמלך, אך ממשלת בריטניה לא אפשרה זאת.
לנסיך פיליפ מיוון ודנמרק, בן זוגה של המלכה אליזבת השנייה, הוענק ב-1947, חמש שנים לפני עלייתה לכס המלכות של רעייתו, התואר דוכס אדינבורו, וב-1957 הוא היה לנסיך הממלכה המאוחדת (Prince of the United Kingdom).
בעתיד

צ'ארלס השלישי עלה לכס המלכות בעקבות מותה של אימו, אליזבת השנייה. יורש העצר שלו הוא ויליאם, נסיך ויילס, ורעייתו, קתרין, נסיכת ויילס, אמורה להיות המלכה הרעייה הבאה של הממלכה המאוחדת.
הערות שוליים

↑  Holden, Michael (8 September 2022). "From 'Rottweiler' to Queen Consort, Camilla's rise from shadow of Diana". Reuters.
↑  Emma.Goodey (17 March 2016). "Succession". The Royal Family.
↑  "Kingdom of Hannover". www.globalsecurity.org.
↑  "Is Camilla now Queen Camilla?". Constitution Unit.
↑  "The Queen". The Royal Family. 6 May 2023.
↑  "Why Was Queen Caroline Barred From Her Husband's Coronation?". TheCollector. 17 March 2022
ברגדרוץ

ברגדרוץ (בהונגרית: Beregdaróc) הוא כפר במחוז סבולץ'-סטמאר-ברג שבצפון מזרח הונגריה.
יהודי ברגדרוץ

יהודים חיו בברגדרוץ בתקופות זמן שונות, רבים מתושבי הכפר נרצחו בשואה.
| שנה | מספר היהודים בכפר | כלל האוכלוסייה |
| --- | --- | --- |
| 1880 | 56 | 850 |
| 1910 | 50 |  |
| 1920 | 43 |  |
| 1930 | 38 |  |
| 1941 | 48 | 1,334 |
הערות שוליים

↑  נתוני הכפר באתר הלמ"ס ההונגרי
↑  תיעוד יהודי ברגדרוץ שנרצחו בשואה
↑  מפקדי האוכלוסין של יהודי הונגריה, 1993
| יישובים במחוז סבולץ'-סטמאר-ברג |
| --- | --- | --- |
| ערי המחוז | נירג'האזה  |  |
| ערים |  איאק •  בקטלוראנטהאזה •  בלקאן •  צ'נגר •  דמצ'ר •  דומבראד •  פהרגיארמט •  איבראן •  קמצ'ה •  קישווארדה •  מאנדוק •  מאריאפוץ' •  מאטסלקה •  נאג'אצ'ד •  נג'הלאס •  נאג'קאלו •  נירבאטור •  נירלוגוש •  נירמדה •  נירטלק •  רקמז •  טיסלק •  טיסוושווארי •  אויפהרטו •  ואיה •  ואשארושנמן •  זאהון |  |
| כפרים | קנטוריאנושי • נירקאראס • אופאי • אפג' • הודאס • נירטורה • יאנד • נירבוגדאני • פאביאנהאזה • פילפשדרוץ • גבריין • גיורטלק • יארמי • קוצ'ורד • מרק • נאג'דובוש • נירצ'הוי • נירקאטה • נירמגייש • נירפרסניה • אקריטופילפש • פפוש • ראפולט • סמושסג • טיבורסאלאש • ואלאי • אנרץ' • דגה • פניישליטקה • גיולהאזה • יקה • קקצ'ה • לוופטרי • מזלדאן • נירלווה • נירטש • פפ • פאטרוהה • רטקזברנץ' • סבולצ'באקה • סבולצ'וורשמרט • טיסקניאר • אוידומבראד • אויקנז • נג'צ'רקס • נפקור • נירפזון • שנייה • סבולץ' • טימאר • טיסנג'פלו • בשנייד • לשקוד • לוולק • מג' • ניריברון • ניריאקו • נירקרץ' • פטנהאזה • רמוצ'האזה • רוהוד • ברבאש • ברגדרוץ • ברגשוראן • צ'רודה • גלנש • גמז'ה • גולאץ' • גיירה • הטפיירצ'ה • אילק • קישוורשאן • לוניה • מארוקפפי • מאטיוש • נג'וורשאן • אולצ'ווה • פוסטדובוש • טאקוש • טרפה • טיסאדון • טיסקרצ'ן • טיססלקה • טיסוויד • ואמושאטיה • ברקס • בסטרץ • גגן • קק • נירטט • סקיי • טיסראד • ושמגייר • בוטפלאד • צגנדאניאד • צ'הולץ • צ'אסלו • צ'גלד • דרנו • פילשד • גצ'אי • גרבולץ • גיגייה • יאנקמאיטיש • קרשמיין • קישר • קישהודוש • קישנמן • קישפלאד • קישסקרש • קלצ'ה • קמרה • מגושליגט • מאנד • מהטלק • מילוטה • נאבראד • נגיאר • נג'הודוש • נג'סקרש • נמשבורזובה • אולצ'וואפאטי • פניולה • פניגה • רוז'אי • שונקאד • סמושאיי • סמושאוילק • סטמארצ'קה • טיסבץ' • טיסצ'צ'ה • טיסקורוד • טיסטברק • טוניוגמטולץ' • טיוודר • טורישטוואנדי • טוריצ'ה • ואמושורוסי • זייטה • ז'רויאן • באטורליגט • אנצ'נץ' • קישלטה • נירבלטק • נירבוגאט • נירצ'אסארי • נירדרז' • נירגלשה • נירגיולאי • נירפיליש • נירוושווארי • אמביי • פנסלק • פיריצ'ה • פוצ'פטרי • טרם • בלשה • בוי • גאוואוונצ'לה • פסב • פורצ'למה • טיסברצל • טיסטלק • צ'נגרשימה • צ'נגראויפלו • קומלודטוטפלו • פאטיוד • סמושאנגיאלוש • סמושבץ' • סמושטטארפלווה • טיוקוד • אורה • בלקאן • בירי • בקן • ארפטק • גסטרד • קאלושמיין • סקוי • בנק • אפריישקה • גיירצ'קה • קומורו • טיסבזדד • טיסמוגיורוש • טיססנטמארטון • טוז'ר • ז'ורק • סורגלמטוש • טיסדדה • טיסדוב • טיסאסלאר |  |
| יישובים בנפת ואשארושנמן |
| --- | --- | --- |
| יישובים | ואשארושנמן • ארניושאפאטי • ברבאש • ברגדרוץ • ברגשוראן • צ'רודה • גלנש • גמז'ה • גולאץ' • גיירה • הטפיירצ'ה • אילק • יאנד • קישוורשאן • לוניה • מארוקפפי • מאטיוש • נג'וורשאן • נירמדה • אולצ'ווה • פוסטדובוש • טאקוש • טרפה • טיסאדון • טיסקרצ'ן • טיססלקה • טיסוויד • ואמושאטיה |  |
בצלאל זריצקי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  21 במרץ 1907 פריז, צרפת 
 פטירה:  8 ביולי 2002 (בגיל 95) 
 מקום קבורה:  בית העלמין ירקון 
 מוסדות:  תיכון הנדסאים הרצליה  שבח מופת  מכללת מקס פיין 
 צאצאים:  ארנונה אקסלרוד, אריה זריצקי 
 
בצלאל זריצקי (21 במרץ 1907 – 8 ביולי 2002) היה מחנך בישראל, מייסד בית הספר להנדסאים ע"ש יוסף ורבקה מאירהוף באוניברסיטת תל אביב ומנהלו הראשון (1962 – 1977). מהנדס חשמל ומטלורגיה בהשכלתו.
ראשית חייו

בצלאל זריצקי נולד בפריז, לאסתר (מבית קויפמן) ילידת חומסק, ומשה זריצקי מקוברין, שניהם נתיני האימפריה הרוסית. כעבור כשנה הגיע עם הוריו לבית סבתו חנה בקוברין, שם למד בחדר מתוקן של אפרים פולונסקי.
בצלאל סיים לימודיו בגימנסיה פולנית עם תעודת בגרות. למד הנדסה (1930 – 1933) בגרנובל, צרפת, ובתום לימודיו עלה ארצה והתחתן עם ידידתו מילדות, המחנכת רחל פולונסקי. בתם האדריכלית ארנונה אקסלרוד נולדה בקיבוץ רמת הכובש (2019-1935), ובנם פרופסור אמריטוס אריה זריצקי (ע"ש דודו אריה פולונסקי) נולד בתל אביב (1942).
אימו ואחותו (שירלי קנטור) היגרו לארצות הברית. אביו ו-4 מ-7 דודיו ודודותיו נספו בשואה. שניים (שבתאי זריצקי וצילה לבונסקי) עלו ארצה וניצלו, ואחד (אוסקר זריצקי) ניצל בארצות הברית וב-1981 זכה בפרס וולף במתמטיקה.
בראשית דרכו בארץ היה בצלאל מובטל, גר בקרית חיים כשעבד בבית יציקה בחיפה קרמנר, ואחר כך במפעל וולקן של סולל בונה. עבר לתל אביב ב-1937, בעקבות העסקתו בבניית תחנת הכוח רדינג.
פעילותו החינוכית והציבורית בישראל

בנערותו היה בצלאל ראש קן בתנועת הנוער הציונית השומר הצעיר.
לאחר שעבר קורסים בארגון ההגנה בשיח' אבריק ובשפיה, שימש כמפקד מחלקה ומאוחר יותר כמדריך במחתרת להפעלת כלי נשק שהגיעו ללא הנחיות שימוש. השתתף בכיבוש לוד במלחמת העצמאות.
את רוב חייו הבוגרים הקדיש לחינוך תוך הוראת מתמטיקה ופיזיקה בתל אביב. לימד בבית הספר המקצועי ע"ש מקס פיין (1938 – 1950), בבית הספר המקצועי שבח (1950 – 1952), ובבית הספר התיכון העירוני ד' (1952 – 1962), אותו גם ניהל (1960 – 1961). הוא ייסד וניהל (1946 – 1960) את בית הספר תיכון ערב לנערים עובדים של הסתדרות העובדים, (רח' לסל, ת"א).
גולת הכותרת של מפעלו החינוכי היה ייסוד בית הספר לטכנאים והנדסאים ע"ש יוסף ורבקה מאירהוף של אוניברסיטת תל אביב (1962) וניהולו במשך 15 שנים עד הגיעו לגיל 70. לאחר פרישתו השתתף בוועד המנהל של בית הספר במשך 20 שנים נוספות.
הערות שוליים

↑  בצלאל זריצקי - קורות חייו - כריכה.
↑  בצלאל זריצקי - קורות חייו.
↑  קבר בצלאל זריצקי.
↑  קבר רחל פולונסקי זריצקי.
↑  אוסקר זריצקי (Oscar Zariski), זוכה פרס וולף במתמטיקה - 1981.
↑  תמונה בעמוד 7 בקורות חייו של בצלאל זריצקי
↑  חומר על בית ספר תיכון ערב לנוער העובד בתל אביב בשנים 1954-1958, באדיבות ארכיון המדינה.
↑  בקשה בכתב ידו של בצלאל זריצקי לקבל כיתות לימוד בבית החינוך ברח' לסל 1947, מקור: מכון לבון - ארכיון וספריה לחקר תנועת העבודה (באדיבות ארכיון במדינה).
↑  התנגדות ועד ההורים 1947, מקור: מכון לבון - ארכיון וספריה לחקר תנועת העבודה (באדיבות ארכיון במדינה).
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987008595071805171  VIAF: 4159335415812962668   WorldCat (עם VIAF): 4159335415812962668
ברידיי השני, מלך הפיקטים

ברידיי השני (באנגלית: Bridei II או Bruide; מת ב-642) היה מלך הפיקטים במשך 5 שנים, משנת 637 ועד מותו.
ברידיי היה בנו של פויית' (Foith) או בנו של אואויד (Uuid). על פי "דברי ימי הפיקטים", ברידיי עלה לשלטון לאחר מותו של אחיו גרטנייט השלישי.
על פי "דברי ימי אלסטר" ו"דברי ימי טיגרנאך" ברידיי מת בשנת 642, ולאחר מותו מלך אחיו טאלורק השלישי.
בסיס צבאי

מחנה רבין (הקריה) בתל אביב
אוהלי חיילים בבסיס צבאי
בסיס צבאי או מחנה קבע צבאי (בצה"ל נהוג לקצר למ.ק.; בלשון גבוהה: קְסַרְקְטִין) הוא מתקן קבע המופעל על ידי צבא. בבסיס מרוכזים ציוד צבאי ושוהים בו חיילים לאימונים או לפעילות מבצעית. הכניסה לבסיסים צבאיים אסורה לאנשים שלא עובדים או מוצבים בו, הן מטעמי ביטחון מידע והן מטעמי ביטחון החיילים השוהים בו, ועל הבסיס מופקדת אבטחה הקפית.
ייעוד

בסיסים צבאיים משמשים יחידה צבאית אחת או יותר ולרוב ייעודם הוא שמירה על הביטחון השוטף והביטחון הלאומי. קיימים גם בסיסים צבאיים המיועדים לפעילות אחרת כגון מפקדות, בסיסי הדרכה, בסיסי טיסה, בסיסי אימונים או בסיסים לניסוי כלים או טכנולוגיה צבאית. ברוב המקרים, הבסיסים הצבאיים מסתמכים על עזרה נוספת של גורמים חיצוניים כדי לפעול.  קיימים בסיסים המסוגלים לפעול בעצמם במשך תקופות ארוכות משום שהם מסוגלים לספק מזון, מים וצרכים בסיסיים אחרים לחיילים גם בעת מצור.
מחנה צבאי זמני

בנוסף על בסיסי הקבע, מוקמים מעת לעת מחנות צבאיים לתקופה מוגדרת מראש או לתקופה קצרה עד לסיום מטלה מסוימת.
מחנה צבאי זמני מוקם במהלך מסע, לצורך אימונים וכן בזמן מלחמה, עת כוחות צבאיים נמצאים הרחק מבסיסי הקבע שלהם. מחנות אלו מאופיינים בבניה זמנית, לרוב באמצעות אוהלים בלבד.
בעת העתיקה פיתח הצבא הרומי טכניקת הקמה מהירה של מחנות צבא שכונו "קסטרום". מחנות הקסטרום הוקמו בצורה אחידה ושימשו ללינת לגיון שלם. שרידים של מחנות אלה ניתן למצוא במקומות רבים, בין השאר סביב מצדה.
ראו גם

בסיס טיסה
מוצב
בסיס תפעול קדמי
שרידי מחנה צבאי רומי למרגלות מצדה
ברג האוס

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  מוזיאון מקומי, מוזיאון עצמאי 
 כתובת:  המפסטד 
 מיקום:  קמדן 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1979
 תאריך פתיחה רשמי:  1979 
 קואורדינטות:  51°33′29″N 0°10′30″W﻿ / ﻿51.5581°N 0.175°W﻿ / 51.5581; -0.175
 www.burghhouse.org.uk
 he
 
ברג האוס (באנגלית: Burgh House) הוא בניין היסטורי, הממוקם בכיכר ניו-אנד בהמפסטד, לונדון, וכולל את מוזיאון המפסטד. הבית גם רשום כבניין היסטורי - כברג האוס ומוזיאון המפסטד.
היסטוריה קצרה

ברג האוס נבנה בשנת 1704, בתקופת שלטונה של המלכה אן. בעת הבנייה היו המרחצאות של המפסטד עסק פורח ברחוב הסמוך. בשנת 1720 עבר הרופא של הספא, ד"ר ויליאם גיבונס, לבית בורג׳, והרחיב אותו. הוא הוסיף את שער הברזל המחורר הנושא את ראשי התיבות שלו.
אחד מתושבי הבית היה ישראל לואיס, שהיה רפד. הוא היה מעורב בתביעה משפטית שבו הוא נמצא אשם ביצירת מטרד על ידי מתקן למיחזור גללי בקר וסוסים שבנה בגן הבית. הוא נקנס ב 5 פאונד, ונאלץ להרוס את המתקן. עד שנות השבעים של המאה ה-19 הבית היה ידוע בשם ״בית לואיס״.
בשנת 1858 השתלטה על ברג האוס יחידה צבאית והבית הפך למפקדה ולמגורי הקצינים עד 1881. הבית חזר לשימוש ביתי בשנת 1884.
בין השנים 1906–1924 היה זה ביתו של ד"ר ג'ורג' ויליאמסון, מומחה לאמנות בינלאומית. הוא הזמין את גרטרוד ג'קייל Gertrude Jekyll לעצב את הגן, שממנו נותרה היום רק המרפסת.
בשנת 1925 קנה מנהל בנק לוידס, קפטן קונסטנטין אוולין בנסון, את הבית עבור 4,750 ליש"ט. הוא בנה את חדר המוזיקה הנוכחי באתר הספרייה של ד"ר ויליאמסון.
בין 1933–1937 התגוררה בתו של רודיארד קיפלינג, אלזי במברג, בברג האוס עם בעלה. הביקור האחרון בבית של רודיארד קיפלינג היה כשבא לבקר את בתו ב-1936.
בשנים 1937–1946 היה ברג האוס פנוי. בשנת 1946 הוא נקנה ושוחזר על ידי ״המועצה הציבורית של המפסטד״. צריפי המגורים שהיו מול הבניין נהרסו, וב 1947 הוא נפתח מחדש כמרכז קהילתי עם לשכת ייעוץ אזרחית במרתף הבניין.
הבית שוב נסגר ללא הגבלה בשנת 1977, כאשר הבעלים החדשים שלו, עיריית קמדן גילתה ריקבון בעצים ועובש בכל חלקי העץ של הבניין שאיימו על יציבותו. העירייה בחנה אפשרות להציל את הבניין על ידי מכירתו לעסק מסחרי, אבל התושבים המקומיים הקימו עמותת צדקה בשם ״הצילו את ברג האוס״. העמותה גייסה כספים והגישה ערעור על החלטת העירייה, וכתוצאה מכך מועצת עיריית קמדן, העניקה להם חכירה על הבית. ב -8 בספטמבר 1979, הבית, ששוחזר על ידי המועצה ושופץ על ידי העמותה נפתח לציבור כבית ומוזיאון שהוא כיום.
מוזיאון המפסטד

בשנים האחרונות הבניין והמוזיאון קבלו תקציבים להמשך השחזור מקרנות שונות, וכן מתורמים פרטיים שונים. הבניין המשופץ נפתח לקהל הרחב ב-16 ביולי 2006. ברג האוס מכיל את הארכיון הגדול בעולם ואת אוסף עבודות ציורי המים של הציירת הוויקטוריאנית הלן אלינגהאם (Helen Allingham (1848–1926. הקומה הראשונה של הבניין, כוללת את מוזיאון המפסטד, עם תערוכות קבועות על ההיסטוריה והתרבות המקומית. ישנם בקומה זו גם גלריות לתערוכות זמניות של אמנות, היסטוריה מקומית ותרבות.
בית הקפה שוכן במרתף, עם מקומות ישיבה חיצוניים בגנים.
ברג האוס מארח כיום תערוכות וקונצרטים, והוא נשכר עבור חתונות, קבלות פנים ואירועים פרטיים אחרים.
הערות שוליים

↑  About Burgh House". Burgh House Trust. 2007. Archived from the original on 1 October 2011. Retrieved 31 October 2011.
↑  Porter, Darwin; Prince, Danforth (2011). Frommer's London. John Wiley & Sons.
↑  האתר הרשמי של ברג האוס
↑  תמונות מברג האוס באתר של ״המורשת האנגלית״
↑  Burgh House". About Britain.com. Retrieved 1 November 2011.
↑  Burgh House". London North West.Com. Archived from the original on 25 April 2012. Retrieved 1 November 2011
↑  Museum Collections". Burgh House and Hampstead Museum. Archived from the original on 8 March 2014. Retrieved 8 March 2014
ברג האוס, המפסטד, לונדון - מבט מדרום
ציור של הציירת הוויקטוראנית הלן אלינגהאם
בית הספר הלאומי הגבוה לאדריכלות של ורסאי

| --- | --- |

 École nationale supérieure
 תקופת הפעילות:  1969–הווה (כ־55 שנים) 
 מיקום
 מדינה:  צרפת צרפת
 קואורדינטות:  48°48′07″N 2°07′37″E﻿ / ﻿48.801944°N 2.126944°E﻿ / 48.801944; 2.126944
 www.versailles.archi.fr
 he
 
בית הספר הלאומי הגבוה לאדריכלות של ורסאי (בצרפתית: École Nationale Supérieure d'Architecture de Versailles) הוא מוסד אקדמי צרפתי מסוג גרנד אקול המתמחה בלימוד מקצועות האדריכלות. בית הספר הוא אחד מ-20 בתי הספר הלאומיים לאדריכלות שהוקמו לאחר ביטול הפקולטה לאדריכלות בבית הספר הלאומי הגבוה לאמנויות היפות בעקבות מרד הסטודנטים בשנת 1968. בית הספר נוסד בשנת 1969 והוא ממוקם במבנה היסטורי משנת 1677 שהוא חלק מקומפלקס ארמון ורסאי. המבנה שימש כאחת משתי אורוות הסוסים המלכותיות.
בית הספר ידוע כאחד מבתי הספר הטובים לאדריכלות בצרפת ומופיע באופן קבוע בדירוג מאה בתי הספר הטובים ביותר לאדריכלות באירופה של הירחון האיטלקי החשוב דומוס, מאז תחילת הדירוג ב-2013.
מטרתו הפדגוגית של בית הספר הגבוה לאדריכלות של ורסאי היא לספק ניסיון אינטנסיבי (מעשי ותאורטי) במקצועות האדריכלות – בניה אדריכלית, תכנון ערים, תכנון ופיתוח אזורי. בית הספר מכין סטודנטים לפרקטיקה אדריכלית בשיטות פדגוגיות שונות ובתחומים רחבים (לדוגמה: לימודי אנתרופולוגיה, גאוגרפיה, תולדות האמנות, פיזיקה וכדומה). זהו בית הספר הגבוה לאדריכלות היחידי בצרפת המציע לסטודנטים מצטיינים בשנים מתקדמות סדנאות עבודה על פרויקטים בערים ברחבי העולם (לדוגמה – שאנגחאי, ריו דה ז'ניירו, בואנוס איירס, בנגקוק וונציה).
בית הספר הגבוה לאדריכלות של ורסאי נבחר על ידי משרד התרבות הצרפתי האחראי על לימודי האדריכלות בצרפת להוביל את הרפורמה בלימודי האדריכלות בצרפת שמטרתה איחוד תואר האדריכל הצרפתי עם שיטת התארים האירופית – ה-LMD. בית הספר מוסמך על ידי הממשלה הצרפתית להעניק תואר ראשון (Licence), שני (Master) ושלישי (Doctorat) באדריכלות ותכנון ערים. התואר הוא תואר אירופאי המאפשר לעבוד כאדריכל ומתכנן ערים ב-25 מדינות האיחוד האירופי, והוא מוכר גם בישראל על ידי המועצה להשכלה גבוהה.
סגל אקדמי

מנהל בית הספר המכהן היום הוא האדריכל ז׳אן קריסטוף קינטון.
בעבר כיהן כמנהל בית הספר ניקולא מישלן, מייסד קבוצת Labfac.
אדריכל מיכאל דרין, אחיו של האדריכל דן דרין (לשעבר ראש מנהל ההנדסה בעיריית תל אביב) - היה פרופסור להיסטוריה של האדריכלות וחוקר במעבדת המחקר של בית הספר LADRHAUS
האדריכל וההיסטוריון ז׳אן קסטקס היה פרופסור מן המניין בבית הספר
ז׳יל קלמאן - אדריכל הגנים שיצר בין היתר את פארק אנדרה סיטרואן הוא חבר במועצת המנהלים של בית הספר.
סטודנטים ידועים של בית הספר

ג'יני גאנג - אדריכלית אמריקאית מייסדת "סטודיו גאנג".
מוסא מוסטפא מוסא - אדריכל ופוליטיקאי מצרי שהתמודד על נשיאות מצרים בבחירות 2018.
קתרין פורה - אדריכלית צרפתייה ומומחית לדיור ציבורי. אבירת לגיון הכבוד הצרפתי.
אן דמייאן - אדריכלית צרפתייה מפורסמת.
ז׳אן פייר פרנלה דקור - אדריכל צרפתי מינימליסט ידוע. זוכה פרס רומא היוקרתי.
פרנסואה רוש - אדריכל צרפתי מפורסם. מייסד קבוצת המחקר New Territories/M4
ניקולה גודָה (Nicolas Godin) וז'אן-בנוּאַה דוֹנקֶל (Jean-Benoît Dunckel), חברי להקת האלקטרוניקה הצרפתית אייר, היו סטודנטים בבית הספר הגבוה לאדריכלות של ורסאי שם נפגשו לראשונה.
תנאי קבלה

הלימודים הגבוהים בצרפת (בבתי הספר הלאומיים) מסובסדים על ידי ממשלת צרפת לאזרחי צרפת ואזרחי מדינות זרות המחזיקים בתעודת בגרות מלאה. אזרחי צרפת צריכים לעבור סדרה של מבחני קבלה על מנת להתקבל לשנת הלימודים הראשונה בבית הספר הגבוה לאדריכלות של ורסאי, לעבור ראיון קבלה ולכתוב "מכתב מוטיבציה".
הערות שוליים

↑  Domus Top 100 Schools Introduction - Free Download PDF, kupdf.net (באנגלית)
↑  Jean-Christophe Quinton, nouveau directeur de l'Ensav, actu.fr (בצרפתית)
↑  Nicolas MICHELIN: biographie et actualités sur EducPros, www.letudiant.fr
↑  Michaël DARIN | LABORATOIRE AMUP, amup.strasbourg.archi.fr (בצרפתית)
↑  Jean Castex, Architecture of Italy, Greenwood Press, 2008, ISBN 978-0-313-32086-6. (באנגלית)
↑  On my radar: Nicolas Godin’s cultural highlights, the Guardian, ‏2019-12-07 (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007575000705171  BnF: cb11878910v (data)  ISNI: 0000 0001 2181 0043  LCCN: n80043758  SUDOC: 095785493  VIAF: 132278196   WorldCat (עם VIAF): 132278196
בילי שוורץ

| --- | --- |

 בימוי:  דניאל אפרת
 כתיבה:  אוהד חיטמן ושירילי דשא
 מילות השירים:  אוהד חיטמן
 ליברטיסט:  אוהד חיטמן שירילי דשא
 דמויות:  בילי שוורץ מלכה שוורץ יונתן גור-לביא סימונה מר אבנר קרלה
 מוזיקה:  אוהד חיטמן
 מדינה:  ישראל ישראל
 סוגה:  קומדיה רומנטית מוזיקלית
 הצגת בכורה:  2013 (בת-ים) 2015 (חיפה)
 מספר מערכות:  2
 משך ההצגה:  שעתיים וחצי
 שפה:  עברית
 פרסים:  זוכה חג המחזמר בת-ים פרס התיאטרון הישראלי לשנת 2015 - המחזמר הטוב של השנה
בילי שוורץ הוא מחזמר ישראלי מאת אוהד חיטמן ושירילי דשא, זוכה ארבעה פרסי התיאטרון הישראלי לשנת 2015, כולל פרס "מחזמר השנה".
המחזמר הוצג לראשונה במסגרת תחרות פסטיבל חג המחזמר בת-ים הראשון, בשנת 2013, וזכה במקום הראשון.
היסטוריה

כתיבת המחזמר החלה כתרגיל באקדמיה למוזיקה בירושלים, במהלך לימודיו לתואר השני של אוהד חיטמן, שם עודדו את חיטמן לפתח את הסצנה שחיבר לעבודת גמר. אחרי מספר שנים, בשנת 2013, נוסד בבת ים - ביוזמת עיריית בת ים והבמאי אורי פסטר - חג המחזמר בת-ים, פסטיבל תיאטרון שנועד לקדם יצירה מקורית בשפה העברית של מחזות זמר. חיטמן פנה אל הבמאי דניאל אפרת, השניים הגישו יחד את "בילי שוורץ" והתקבלו אל הפסטיבל.
בתאריכים 1 בדצמבר - 4 בדצמבר 2013, במסגרת הפסטיבל, הוצג המחזמר לראשונה בפני קהל, וזכה במקום הראשון. ”בעקבות כך הגיעו הצעות מכמה תיאטרונים ואני בחרתי בתיאטרון חיפה, כי הם באמת מאמינים ביצירה מקורית, נתנו לי חופש מלא בליהוק ואפילו הביאו את תזמורת המהפכה, ההרכב הכי בועט היום, בלייב על הבמה. בנוסף הביאו את הבמאית שירילי דשא להידוק קווי העלילה, כי אחרי הכל, אני לא בא מרקע של תיאטרון, לא למדתי את זה מעולם, ופה מדובר על חשיבה על עלילה”, סיפר חיטמן. ב-21 במרץ 2015 התקיימה הצגת הבכורה של "בילי שוורץ" בתיאטרון חיפה, ומאז מוצג המחזמר כחלק מרפרטואר התיאטרון, בבימויו של דניאל אפרת, עם כוריאוגרפיה של עומר זימרי וניהול מוזיקלי של טל בלכרוביץ'. את המחזמר מלווה בנגינה "תזמורת המהפכה" בניצוחו של ד"ר רועי אופנהיים.
בדצמבר 2015 החל להמכר אלבום מוזיקה של שירי המחזמר.
בשנת 2020 החליט יוצר המחזמר, אוהד חיטמן, לכתוב גרסה חדשה למספר שירים מהמחזמר ולהתאים אותם לתקופת מגפת הקורונה בישראל. בכתיבת המילים החדשות נעזר חיטמן בשחקנית טלי אורן, המגלמת את בילי שוורץ. יחדיו הם יצרו ופרסמו ביוטיוב את "בילי שוורץ - גרסה הקורונה".
בשנת 2022 הועלה המחזמר בהפקת חובבים ראשונה, במגמת התיאטרון של בית הספר לאומנויות תלמה ילין, בבימוי תום חודורוב, בליווי ובתמיכת היוצרים.
תקציר העלילה > מערכה ראשונה

על רקע עיר אורבנית מודרנית סואנת, כולם נמצאים בעיצומו של "מרוץ החיים" - הרצון להצליח ו"לכבוש את העולם" (כולם רצים כולם). בילי שוורץ, העובדת כמזכירה במשרד רואי חשבון אפרורי מזה כ-3 שנים, ויתרה על חלומותיה ואיננה רצה לשום מקום, אף על פי שבסתר ליבה היא כמהה לאושר (במה אוכל לעזור?).
במשרד בו בילי עובדת, הבוס, "מר אבנר", מנהל רומן מזה כשנתיים עם המזכירה הבכירה סימונה. יום אחד, אשתו של מר אבנר מפתיעה את בעלה במשרדו, והרומן מתגלה (הפעם זה נגמר). מר אבנר מפטר מייד את סימונה. עקב אי-הבנה מסוימת, סימונה מאשימה את בילי בפיטוריה ומחפשת נקמה. אל המשרד מגיע אחד מלקוחותיו המפורסמים - הידוען יונתן גור-לביא - כוכב אופרת סבון טלוויזיונית המתרחשת בבית חולים, בה גור-לביא מגלם רופא. סימונה מוצאת שיש אי אלו אי סדרים בתיקיו של יונתן, ומבטיחה לו שתפעיל את קשריה ותסדיר את כל בעיות המס שלו. בתמורה, היא מבקשת ממנו שישבור את ליבה של בילי (בילי בילי בילי שוורץ).
מלכה שוורץ, אמה של בילי, מנסה לשדך לה בן-זוג אולם בילי דוחה את הצעותיה (עבודה, אמא, עבודה). יונתן גור-לביא מגיע אל המשרד, ולהפתעתה הרבה של בילי, מציע לה לצאת עמו לדייט (אני עף, בואי בילי בילי בואי). בילי נלחצת לקראת הפגישה (בלי פאניקה!), אך במהלך הדייט עצמו, היא מצליחה להקסים את יונתן, והוא מתאהב בה (קורה כאן משהו.. או שלא, למד אותי את האהבה). סימונה מודיעה ליונתן שמילאה את חלקה בעסקה ביניהם, ומעוניינת שגם יונתן ימלא את חלקו. הוא מסרב, ומתוודה בפני סימונה שהתאהב בבילי. סימונה מתעקשת שיונתן יצא איתה לשתות, והיא משדלת אותו להשתכר ולצרוך סמים (בוא תשתה איתי). כאשר הוא שתוי ובהשפעת סמים, היא דואגת להצטלם עמו בתנוחות אינטימיות.
תקציר העלילה > מערכה שנייה

מלכה הולכת למספרה, ומתכוננת לקראת חתונתם של בילי ויונתן (אמא יודעת מה טוב לילדים שלה), בעוד בילי מתכוננת בביתה (סרט מוצלח). באירוע החתונה, מלכה מקבלת את פני האורחים (החתונה הכי טובה), וזמר החתונות עולה לשיר את שיר הכניסה לחופה (מכל הנשים בעולם). סימונה מפתיעה את כולם, ומגיעה לחתונה, על אף שלא הוזמנה. סימונה מראה לבילי את הצילומים המשותפים שלה עם יונתן, וחושפת את העסקה שהייתה ביניהם. בילי הפגועה מבטלת את החתונה, ומלכה נזכרת בילדותה-שלה, ובמערכת היחסים המורכבת שהייתה לה עם אמה (רגע מושלם). יונתן מבקש סליחה מבילי, אך היא מגרשת אותו ומתנחמת בזרועותיה של אמה. יונתן מתקשר לטלפון של בילי. אמה עונה והוא מבקש לשוחח עם בילי, אולם זו מסרבת. בטרם מספיקה מלכה לנתק יונתן עובר תאונת דרכים קשה, ולאחריה מפונה חסר הכרה לבית החולים. בילי מגיעה לבית החולים (לחץ דם לבילי), יונתן מתעורר מהתרדמת שלו ובילי סולחת לו. השניים מחליטים להתחתן בכל זאת, לשמחתה הרבה של מלכה (כולם רצים כולם, אפילוג - שיר סיום).