stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
גן המלך
בעת החדשה > הבנייה באתר וניסיונות הפינוי

ב-1992 החלה בנייה בלתי חוקית נרחבת באתר. לאחר שנת 1994 ננקטו הליכים משפטיים כנגד 23 בתים וכ-7 נהרסו. בשנת 2005 התכוונה עיריית ירושלים להרוס 88 בתים בשכונה אולם התוכנית עדיין לא בוצעה. לבקשת ועדה לענייני ביקורת המדינה של הכנסת לחקור "היעדר אכיפת חוקי תכנון ובנייה בגן המלך" בדק מבקר המדינה את העניין ומתח ביקורת חריפה על עיריית ירושלים בדו"ח לשנת 2009 משום ש"לא פעלה כנדרש לאכיפת חוק התכנון והבנייה במתחם גן המלך". במרץ 2010 קיימה מליאת הכנסת דיון מיוחד בנושא "הרס הארכאולוגיה בגן המלך". בתחילת 2010 היו צווי הריסה בתוקף ל-43 מבנים בשטח גן המלך ויתרת המבנים נמצאים בהליכים משפטיים. ביוני 2010 הועברה לאישור הוועדה המחוזית תוכנית חדשה שיזמה העירייה, החלה על רוב שטח המתחם. לפי תוכנית זו יהרסו הבתים בחלק המערבי, בו יוקם הגן הלאומי והבתים בצד המזרחי יוכשרו. ארגונים פלסטינים וארגוני שמאל מתנגדים לתוכנית. בתחילת מאי 2012 הדביקו פקחים צווי הריסה על 7 בתים.
ב-14 בפברואר 2024, הרסו כוחות עירוניים בגיבוי כוחות משטרה מבנה בלתי חוקי. ב-5 וב-13 בנובמבר 2024 שבו צוותים עירוניים בליווי כוחות של משטרת ישראל הרסו 8 מבנים בלתי חוקיים נוספים במקום.
גן לאומי גן המלך

ביוני 2010 אישרה הוועדה המקומית לתכנון ובנייה את תוכנית ראש עיריית ירושלים, להפוך את שטח גן המלך "גן לאומי גן המלך". ועדת הכספים של עיריית ירושלים אישרה תקציב של 600 אלף שקל לקידום תוכנית לאגן הדרומי של העיר העתיקה, הכולל בתוכו את עיר דוד ועמק המלך. על פי התוכנית יחולו שינויים בייעודי הקרקע והיא תוקצה בחלקה למגורים ובחלקה לפיתוח ולשמירה על שטחים פתוחים. שטחה הכולל של התוכנית כ-560 דונם ובין היתר אמורה לקום במקום טיילת שתשתרע מהר ציון ועד שער האשפות.
התוכנית כוללת:
שחזור הגן. במיזם ישוחזר החלק המערבי ההיסטורי של מתחם גן המלך וייהפך לאתר בעל חשיבות עולמית ולאומית. מימיו של נחל הגיחון ישובו לזרום בנחל קדרון, ישוחזרו הבוסתנים ויפותח גן פורח ופתוח למבקרים.
פיתוח תיירות, מסעדנות ומסחר. בחלק המזרחי יבנו מסעדות, סדנות אומנים, חנויות למזכרות ואמנות מקומית בהיקפים של כ-3,000 מ"ר.
פיתוח תשתיות. יצירת תשתיות ביוב וסלילת כבישים תקינים, שלא בוצעה במקום מעולם.
בהקדמה להשקת תוכנית גן המלך של הרשות לפיתוח ירושלים כתב ראש העיר ניר ברקת אודות התוכנית כך
"היוזמה לשחזר ולהשיב לקדמותו את אזור גן המלך קשורה לחובה היסודית שלנו לשמר את ירושלים, נופיה, אתריה ההיסטוריים ופינות החמדה בה למען הדורות הבאים. במשך אלפי שנים היה גן המלך ריאה ירוקה של חקלאות ומים כחלק ממערכת העמקים והוואדיות העוטפת את העיר העתיקה - את ירושלים הקדומה. שחזור הגן והבוסתן מהווה שדרוג סביבתי הכרחי וחיוני. התוכנית מטפלת בקושי העצום שיצרה הבנייה הבלתי חוקית, היא מתמודדת עם שיקום השכונה הגובלת בגן, מרחיבה בה את זכויות הבניה, יוצרת מוקדי תרבות, תעסוקה ומסחר והיא מקצה שטח מסוים מתוך הגן הקדום על מנת ליצור סביבה של קיום משותף בין האדם לנכסי הטבע והנוף שבצידו. האזור כולו עומד בפני מהפכה אדריכלית וסביבתית מעוררת התפעלות שתהפוך אותו לעוגן תיירותי איכותי. ירושלים בשלה לאתגר הזה."
ראו גם

עיר דוד
גן לאומי מורדות הר הצופים
לקריאה נוספת

יוסי לוי, שאלו שלום ירושלים - מסלולי טיולים, ירושלים בימי הבית הראשון והשני, יד יצחק בן-צבי, תשמ"ו, ירושלים.
סדרת עידן: דוד עמית, רבקה גונן, ירושלים בימי בית ראשון: מקורות, סיכומים, פרשיות נבחרות וחומר עזר, יד יצחק בן-צבי, 1990, ירושלים.
ריכב רובין, "ירושלים וסביבותיה - השפעת התנאים הפיזיים על יישובה של ירושלים", בתוך: שמואל אחיטוב ועמיחי מזר (עורכים), ספר ירושלים, כרך א, יד יצחק בן-צבי, 2000, ירושלים, עמ' 1–12.
ירושלים וכל נתיבותיה, הוצאת יד יצחק בן-צבי, ירושלים.
הלל גבע, האנציקלופדיה החדשה לחפירות ארכאולוגיות בארץ ישראל, "עיר דוד".
איג וינסאן ורוני רייך (מתרגם), ירושלים של מטה, מכון מגלי"ם, ירושלים, 2008
אהרון הורביץ, מגלים את עיר דוד, מסע אל הראשית, הוצאת מגלי"ם, המכון הגבוה ללימודי ירושלים, 2009
הערות שוליים

↑  דוח מבקר המדינה, עמ' 99.
1 2  מפעלי המים של ירושלים בימי חזקיהו, דוד אוסישקין, קתדרה -70 הוצאת יד יצחק בן צבי, 1994, ירושלים
1 2  מנשה הראל בספר "ארץ ישראל / דייוויד רוברטס" - ליטוגרפיות צבעוניות ויומנו האישי מביקורו בארץ-ישראל עם מבוא ותאור האתרים על ידי פרופ´ מנשה הראל, עמ' 57.
↑  העירייה מתכננת פארק בעמק המלך
↑  ספר מלכים ב', פרק כ"ה, פסוקים ד'–ה'.
↑  קדמוניות היהודים חלק ז', יד' ד'.
↑  ספר מלכים ב', פרק כ"א, פסוק י"ח ו-פסוק כ"ו.
↑  מסכת מעשרות פרק ב' משנה ה'
↑  קדמוניות היהודים ח/ז' 3'.
↑  אוסף מפות של ירושלים החל מהמאה ה-16, בחלקן מופיע ומוזכר "גן המלך", אוסף המפות לפי תאריך
↑  פרוטוקול מס' 220 מישיבת ועדת ביקורת המדינה, בעניין אכיפת חוקי תכנון ובנייה ב"גן המלך" בירושלים
↑  דוח מבקר המדינה, עמ' 99-100.
↑  פרוטוקול מס' 220 מישיבת ועדת ביקורת המדינה, בעניין אכיפת חוקי תכנון ובנייה ב"גן המלך" בירושלים.
↑  פרוטוקול מס' 220
מישיבת ועדת ביקורת המדינה, בעניין אכיפת חוקי תכנון ובנייה ב"גן המלך" בירושלים
↑  מעריב, מבקר המדינה: עיריית י-ם הזניחה את עבירות הבנייה בגן המלך, באתר nrg
↑  ישיבה מס'117, 2010
↑  ניר חסון, עיריית ירושלים הוציאה צווי הריסה לשבעה מבנים בסילוואן, באתר הארץ, 2 במאי 2012
↑  עיריית ירושלים הרסה את ביתו של פעיל חברתי
↑  "דחפורים עלו על סילוואן: כאן יוקם גן המלך"
↑  "עיריית ירושלים פינתה עשרות תושבי סילוואן מבתיהם והרסה שמונה מבנים"
↑  העירייה מתכננת פארק בעמק המלך יקותיאל צפרי, 21/09/09 באתר mynet ירושלים
↑  עידן יוסף, כך תיראה תוכנית פיתוח גן המלך בירושלים, באתר News1 מחלקה ראשונה, 2 במרץ 2010
↑  תוכנית גן המלך של הרשות לפיתוח ירושלים.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007394771605171 
מפה עתיקה של ירושלים משנת 1587, בה מופיע האזור כיחידה מובחנת
הדמיה של הגן הלאומי "גן המלך"
תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן.
נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
התפשטות חיידק הקולי (2011)

| --- | --- |

 תקופת המגפה:  21 במאי 2011 – יולי 2011 (כ־42 ימים)
 במדינות או באזורים:  מערב אירופה ,ארצות הברית,קנדה
 מוקד התפרצות:  גרמניה אאכן, גרמניה
 מקרי מוות:  53 
 מקרי הדבקה:  3,950
 
בשנת 2011 התרחשה התפרצות חמורה של חיידק הקולי האנתרופוגני (Enterohemorrhagic Escherichia coli, או EHEC) מסוג O104 באירופה ובעיקר בגרמניה. התפרצות זו גרמה לזיהומים קשים ולהתפשטות מהירה של החיידק, והשפיעה על אלפי אנשים. חיידק הקולי שנמצא היה זן נדיר שהתפשט דרך ירקות טריים, בעיקר בנבטים. ההתפרצות גרמה לתסמינים חמורים כמו שלשולים דמיים, כאבי בטן ותסמונת המוליטית-אורמית (HUS). התפרצות זו הובילה לתגובות רחבות מצד הרשויות, שכללו בידוד מוצרים מזוהמים ומתן טיפול רפואי לנפגעים. ההשפעות הכלכליות של ההתפרצות היו משמעותיות במיוחד לענף החקלאות באירופה. התוצאה הסופית הייתה למידה והגברת הבדיקות לבטיחות המזון ויכולת התגובה למקרים דומים בעתיד.
רקע

התפרצות חיידק הקולי בשנת 2011 הייתה אחת מהתפרצויות המזון הגדולות והחמורות ביותר שידעה אירופה. ההתפרצות החלה במאי 2011 בגרמניה והתפשטה במהירות למדינות נוספות באירופה, כולל שוודיה, דנמרק, הולנד וצרפת. חיידק הקולי, סוג O104, היה זן נדיר ושונה מזה הנפוץ במקרים אחרים של זיהום חיידק הקולי.
המקרים הראשונים זוהו בצפון גרמניה, בעיקר סביב העיר המבורג. בתוך זמן קצר, מספר החולים עלה במהירות והתחילו להתגלות מקרים דומים גם במדינות נוספות. הזריזות והחומרה של התפרצות זו גרמו לחששות כבדים בקרב הציבור והרשויות.זן החיידק היה ייחודי בכך ששילב גנים הן של EHEC והן של EAEC (Enteroaggregative E. coli). שילוב זה הקנה לחיידק יכולת להדביק בצורה רחבה ולהתפשט במהירות, וגם עמידות לאנטיביוטיקות מסוימות, מה שהקשה על הטיפול בחולים.
מקור ההתפרצות נמצא בסופו של דבר בנבטים ירוקים, שנפוצו על ידי ספקי מזון גרמניים ושווקים חקלאיים. ההתפרצות גרמה לחשש כבד ממזון טרי ובאופן ספציפי מירקות עליים, והובילה להמלצות לשטוף ירקות בצורה יסודית ולהימנע מצריכת ירקות חשופים ללא בישול.
גורמים

מקור ההתפרצות זוהה כנבטים ירוקים שגדלו בחוות אורגניות בצפון גרמניה. נבטים אלו שווקו דרך מערכת הפצה רחבה שהפיצה אותם במדינות שונות באירופה. תהליך גידול הנבטים התגלה כנקודת התורפה העיקרית, שכן נבטים גדלים בתנאים לחים וחמים - תנאים אידיאליים להתרבות חיידקים.
חקירות אפידמיולוגיות מצאו כי מקור הזיהום היה ככל הנראה במים או בדשנים שבהם נעשה שימוש בחוות. המים שבהם נעשה שימוש להשקיית הנבטים לא טופלו בצורה מספקת או היו מזוהמים מלכתחילה. בנוסף, חקלאים לא נקטו באמצעים מספקים להפרדת מקורות מים ודשנים למניעת זיהום חיידקי.
השימוש בנבטים בירקות טריים, סלטים ומזונות מוכנים לאכילה ללא בישול נוסף, הקשה על חיסול החיידקים והגביר את סיכוני ההדבקה. מאחר שנבטים נחשבים למזון בריא ונפוצים מאוד בדיאטות שונות, ההתפשטות הייתה מהירה ורחבה.
תסמינים

ההתפרצות גרמה למגוון רחב של תסמינים, שהחלו בשלשולים חמורים (לעיתים דמיים), כאבי בטן חזקים, חום נמוך, ולעיתים גם הקאות. התסמינים הופיעו לרוב בין יום לשבוע לאחר החשיפה לחיידק.
התסמינים החמורים ביותר כללו את תסמונת המוליטית-אורמית (HUS), שהיא סיבוך נדיר ומסוכן של זיהום הקולי, הגורמת לאי ספיקת כליות חריפה. חולים עם HUS חוו ירידה פתאומית ביכולת הכליות לסנן דם, מה שהוביל לצורך בטיפולים כמו דיאליזה. תסמונת זו גם גרמה לאנמיה המוליטית (פירוק תאי דם אדומים) ותרומבוציטופניה (ירידה במספר טסיות הדם).
בנוסף, היו מקרים של נוירופתיה (פגיעות עצבים) ותסמינים נוירולוגיים, כמו בלבול, פרכוסים ותרדמת. תסמינים אלו נבעו מהשפעת הרעלנים של החיידק על מערכת העצבים המרכזית.
תגובה

התגובה להתפרצות הייתה מהירה ונרחבת. הרשויות הגרמניות והאירופאיות פעלו בזירוז לזיהוי מקור הזיהום ולהסרת מוצרים מזוהמים מהמדפים. החקירה האפידמיולוגית כללה ראיונות עם חולים, בדיקות מעבדה לנבטים ולמקורות מים, ושיתוף פעולה בין מוסדות בריאות ברחבי אירופה.
הרשויות גם הנחו את הציבור להימנע מצריכת נבטים וירקות טריים לא מבושלים ולהקפיד על שטיפת ירקות בצורה יסודית. כמו כן, ניתנו הנחיות להימנע מצריכת ירקות ממקורות חשודים עד להודעה חדשה.
מערכת הבריאות התמודדה עם עומסים כבדים בבתי החולים, והוקמו יחידות טיפול מיוחדות לחולים הקשים ביותר.
השפעות

ההשפעות הכלכליות של ההתפרצות היו משמעותיות, בעיקר לענף החקלאות ולספקי המזון בגרמניה ובאירופה בכלל. מגדלי הירקות נאלצו להשמיד כמויות גדולות של תוצרת כדי למנוע את התפשטות הזיהום, מה שהוביל להפסדים כספיים כבדים.
בנוסף, התפרצות זו גרמה לירידה באמון הציבור במזון טרי, והובילה לשינויים בהרגלי הצריכה של ירקות. חקלאים וחברות מזון נאלצו לשפר את נוהלי הבטיחות ולהגביר את הבדיקות המקדימות למוצריהם, כדי להחזיר את אמון הצרכנים.
השפעות חברתיות כללו גם תחושת חשש וחרדה בקרב הציבור, שנמנע מצריכת ירקות טריים במשך תקופה ממושכת. כמו כן, הייתה השפעה ניכרת על מגזרים שונים בשוק המזון, כולל מסעדות ומזון מהיר, שהיו צריכים לשנות את תפריטיהם ולהציע חלופות בטוחות יותר.
תוצאות

התפרצות חיידק הקולי בשנת 2011 הובילה לשינויים נרחבים בשיטות גידול, הפצה ובטיחות מזון באירופה. לקחים מרכזיים כללו את הצורך בבדיקות קפדניות יותר למים ולדשנים, וכן בשיפור תנאי ההיגיינה בחוות החקלאיות.
כמו כן, הופעלו אמצעים חדשים לפיקוח על מערכת הפצת המזון ולמעקב אחר מוצרים מזוהמים. הרשויות החלו לשים דגש רב יותר על שיתוף פעולה בינלאומי והתראה מוקדמת על מקרים דומים בעתיד.
הקמת מרכזי חירום ותכנון אסטרטגיות תגובה מהירות להתפרצויות עתידיות הפכו לחלק מהלקחים שלמדו מהאירוע. תוצאות אלו מסייעות למנוע ולהגיב להתפרצויות מזון אחרות בצורה יעילה ומהירה יותר.
עד 1 ביוני, מכירות המלפפונים האיטלקיות, האוסטריות והצרפתיות החלו לרדת בחדות, אך פקידת משרד הבריאות האוסטרי, ד"ר פמלה רנדי-וגנר, טענה שהלקוחות האוסטריים עדיין בטוחים.
ממשלות ספרד, פורטוגל וגרמניה שהן יבקשו רשמית סיוע חקלאי של האיחוד האירופי לחקלאים שנפגעו מההתפרצות.  באותו יום, רוסיה גם הקימה תוכניות לייבוא חדש של מלפפונים מאוקראינה, אזרבייג'ן, מצרים וטורקיה.
חקלאי האיחוד האירופי דיווחו שהם הפסידו מיליוני דולרים בייצוא במהלך ההתפרצות, כאשר Fepex, קבוצת תעשיית הפירות והירקות בספרד, אמרה שלמגדליה יש מחזור של 256 מיליון דולר[דרושה הבהרה]. גם יצרנים צרפתים, שווייצרים, בולגריים, גרמנים, הולנדים, בלגים ופורטוגזים הושפעו באופן דומה.
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7 8  "Final presentation and evaluation of epidemiological findings in the EHEC O104:H4 outbreak – Germany 2011". Robert Koch Institut. 2011. אורכב מ-המקור (PDF) ב-16 ביוני 2019. נבדק ב-12 בינואר 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Kaper JB, O'Brien AD (2015). "Overview and Historical Perspectives". Microbiology Spectrum. Enterohemorrhagic Escherichia coli and Other Shiga Toxin-producing E. coli. American Society for Microbiology. 2 (6): 3–14. doi:10.1128/microbiolspec.EHEC-0028-2014. ISBN 9781555818784. PMC 4290666. PMID 25590020.
↑  Frank, Christina; Werber, Dirk; Cramer, Jakob P.; Askar, Mona; Faber, Mirko; An Der Heiden, Matthias; Bernard, Helen; Fruth, Angelika; Prager, Rita; Spode, Anke; Wadl, Maria (2011). "Epidemic Profile of Shiga-Toxin–Producing Escherichia coliO104:H4 Outbreak in Germany". New England Journal of Medicine. 365 (19): 1771–1780. doi:10.1056/NEJMoa1106483. PMID 21696328.
↑  "EHEC outbreak: update 13". WHO News. 10 ביוני 2011. ארכיון מ-11 ביוני 2011. נבדק ב-10 ביוני 2011. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  "Germany and Spain talk cucumbers amid E. coli outbreak | Europe | Deutsche Welle | 08.06.2011". Dw-world.de. נבדק ב-9 ביוני 2011. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2 3  "EU ministers to meet on E.coli outbreak – Europe". Al Jazeera English. ארכיון מ-7 ביוני 2011. נבדק ב-9 ביוני 2011. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Cucumber sales plummet in Europe". News.xinhuanet.com. 1 ביוני 2011. אורכב מ-המקור ב-4 ביוני 2011. נבדק ב-5 ביוני 2011. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Stevens, Laura (4 ביוני 2011). "Europe's E. coli Cases Rise". The Wall Street Journal. נבדק ב-4 ביוני 2011. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Azerbaijan Business Center – Azerbaijan gets chance to increase sharply export of vegetables to Russia". Abc.az. אורכב מ-המקור ב-3 באוקטובר 2011. נבדק ב-4 ביוני 2011. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Russian ban may support Turkish exports – Hurriyet Daily News and Economic Review". Hurriyet Daily News. Turkey. נבדק ב-4 ביוני 2011. {{cite web}}:  (עזרה)
חוקת אוסטרליה

| --- | --- |

 פרטי החוק
 מדינה:  אוסטרליה אוסטרליה
 תאריך חקיקה:  1 בינואר 1901
 שטחים שעליהם חל החוק:  אוסטרליה 
 מטרת החוק:  מגדירה את אוסטרליה כאיחוד של מדינות במונרכיה חוקתית ומתווה את המבנה ואת הסמכויות של ממשלת אוסטרליה, הפרלמנט האוסטרלי ומערכת המשפט האוסטרלית.
 
חוקת אוסטרליה (באנגלית: Constitution of Australia, או Australian Constitution) היא חוקה כתובה, שמהווה את החוק העליון של אוסטרליה. החוקה מגדירה את אוסטרליה כאיחוד של מדינות במונרכיה חוקתית ומתווה את המבנה ואת הסמכויות של ממשלת אוסטרליה, הפרלמנט האוסטרלי ומערכת המשפט האוסטרלית.
החוקה נוסחה בשנים 1891–1898, באמצעות סדרה של ועידות שנוהלו על ידי נציגים משש המושבות הבריטיות באוסטרליה שהיו בניהול עצמי. הנוסח הסופי אושר בסדרה של משאלי עם שהתקיימו בשנים 1898–1900. ממשלת בריטניה התנגדה לכמה מרכיבים של הנוסח הסופי, אך נוסח שונה במקצת הוכנס לסעיף 9 של חוק החוקה של הדומיניון של אוסטרליה, חוק שחוקק על ידי הפרלמנט של הממלכה המאוחדת. לחוק ניתנה הסכמה מלכותית ב-9 ביולי 1900, הוא פורסם ב-17 בספטמבר ונכנס לתוקף ב-1 בינואר 1901. החוק העניק לשש המושבות מעמד של מדינות בפדרציה החדשה.
המשפט החוקתי האוסטרלי התפתח מהפירוש של החוקה על ידי בית המשפט העליון. בנוסף לסעיפים הטקסטואליים שלה, החוקה בנויה כמגוון משולב של מוסכמות חוקתיות בלתי כתובות ורעיונות המבוססים על שיטת וסטמינסטר, שאחד מהם הוא "ממשלה אחראית" (Responsible government). אף על פי שחוק החוקה של 1900 שאב מלכתחילה את הבסיס החוקי שלו מהפרלמנט הבריטי, הפירוש הנוכחי של בית המשפט העליון של אוסטרליה ושל כמה גורמים אקדמאים הוא שהיא כיום שואבת את הבסיס החוקי שלה מהעם האוסטרלי. מסמכים נוספים בעלי משמעות חוקתית באוסטרליה כוללים את חוק וסטמינסטר ואת חוק אוסטרליה, 1986.
ניתן לבצע תיקונים בחוקה רק באמצעות משאל עם, בתהליך שהוגדר בסעיף 128 לחוקה. להעברת תיקונים יש צורך ב"רוב כפול", שהוא רוב של כלל המצביעים באוסטרליה וכן רוב של המצביעים בלפחות ארבע מהמדינות. סעיף זה הוביל למספר נמוך יחסית של תיקונים שהועברו בהצלחה. מתוך 44 משאלי עם שהתקיימו במשך השנים, רק שמונה עברו, האחרון מביניהם ב-1977. דיונים עכשוויים מתקיימים בנוגע להצעות נוספות לתיקונים, כשהבולטים מביניהם כוללים הכנסת מבוא לחוקה, החלפת המשטר ממלוכני לרפובליקני והשמעת קולם של האבוריג'ינים.
היסטוריה > לפני איחוד אוסטרליה

תנועות פוליטיות שפעלו לאיחוד המושבות האוסטרליות החלו לבלוט באמצע המאה ה-19. מניעים רבים היו קיימים לשיתוף פעולה שהלך וגבר בין המושבות, כולל שאיפה לשלוט על המחירים בסחר בין המושבות. עם זאת, היו קיימים מתחים בין המושבות הגדולות והקטנות וברמה בה אימצה כל אחת מהמושבות את המדיניות הפרוטקציוניסטית. מתחים אלו ופרוץ מלחמת האזרחים האמריקאית האטו את מהלכיה של התנועה למען האיחוד בשנות ה-50 וה-60 של המאה ה-19.
ב-1889 הוקמה "המועצה הפדרלית של אוסטרלאסיה" (Federal Council of Australasia). המועצה קמה מתוך החשש מקיומן של המושבות הגרמניות והצרפתיות באוקיינוס השקט שהלך וגבר, והזהות האוסטרלית שהלכה והתפתחה. המועצה יכלה לחוקק חוקים בנושאים מסוימים, אך לא הייתה לה מזכירות קבועה, גוף ניהולי, או מקור הכנסה משלה. הבעיה העיקרית של המועצה הייתה שניו סאות' ויילס, המושבה הגדולה ביותר באוכלוסייתה, לא הצטרפה לגוף זה.
ראש ממשלת ניו סאות' ויילס הנרי פארקס (אנ') יזם סדרה של ועידות לקידום רעיון האיחוד. הוועידה הראשונה התקיימה ב-1890 במלבורן והשנייה בסידני ב-1891. בוועידות אלו נכחו רוב מנהיגי המושבות. ב-1891 כבר צבר רעיון האיחוד תנופה. הדיונים נסובו על האופי הראוי של מערכת הממשל הפדרלי. בוועידה שהתקיימה באותה שנה נוסחה טיוטת חוקה בהנחייתו של סר סמואל גריפית', אך להתכנסויות אלו לא הייתה תמיכה ציבורית. בעיה נוספת הייתה שטיוטת חוקה זו לא עסקה בכמה נושאים מכריעים כמו מדיניות המחירים. הטיוטה של 1891 הוגשה לפרלמנטים של המושבות, אך היא לא עברה בפרלמנט של ניו סאות' ויילס. לאחר מכן החליטו המושבות האחרות שהן לא מעוניינות להמשיך בתהליך.
ב-1895 הסכימו ראשי הממשלות של שש המושבות לכנס ועידה שהנציגים בה ייבחרו בבחירות כלליות. הוועידה התכנסה במהלך השנים 1897 ו-1898. בישיבות הוועידה הוכנה טיוטה חדשה שבאופן עקרוני כללה את אותן עקרונות הממשל כפי שנוסחו בטיוטה של 1891, אך הוספו לה העקרונות של הממשלה האחראית. כמה מהנציגים של הוועידה ב-1898 העדיפו סעיף שדומה לזה שבמגילת הזכויות של ארצות הברית, אך הוועידה החליטה נגד.
כדי להבטיח תמיכה ציבורית, הוגשה הטיוטה של 1898 לציבור הבוחרים בכל אחת מהמושבות. לאחר ניסיון כושל אחד, הוגשה טיוטה מתוקנת לציבור הבוחרים בכל המושבות למעט אוסטרליה המערבית. לאחר אשרור טיוטת החוקה על ידי חמש מושבות, היא הוגשה כהצעת חוק לאישורו של הפרלמנט הבריטי ולקבלת ההסכמה המלכותית של המלכה ויקטוריה.
קודם לאישור החוק בוצעו בו שינוי סופי על ידי נשיאי בתי המשפט העליונים של המושבות. השינוי היה הזכות לעתור על פסקי דין של בית המשפט העליון בפני המועצה המלכותית. לאחר שינוי זה התקבל ב-1900 "חוק החוקה של הדומיניון של אוסטרליה" (Commonwealth of Australia Constitution Act) על ידי הפרלמנט הבריטי. לאחר מכן הסכימה אוסטרליה המערבית להצטרף לדומיניון כדי להבטיח שהיא תהיה אחת מהמדינות המייסדות. הדומיניון של אוסטרליה הוקם רשמית ב-1 בינואר 1901.
היסטוריה > לאחר איחוד אוסטרליה

עם איחודה נחשבה עדיין אוסטרליה כדומיניון קולוניאלי של האימפריה הבריטית. חוקי האימפריה הבריטית היו עדיין בתוקף, אף על פי שלדבריו של רוברט מנזיס, "מעולם לא נקרא תיגר על העצמאות החקיקתית האמיתית והממשלתית של אוסטרליה" מאז הקמת הדומיניון. הסמכות הרשמית של הפרלמנט הבריטי לבטל את החקיקה האוסטרלית הוגבלה עם העברתו ב-1931 של חוק וסטמינסטר, שהתקבל בחוק האוסטרלי עם קבלתו של חוק אימוץ חוק וסטמינסטר ב-1942 (Statute of Westminster Adoption Act 1942) חוק זה היה תקף בדיעבד החל מה-3 בספטמבר 1939, כאשר נכנסה אוסטרליה למלחמת העולם השנייה.
ניתן לטעון שאוסטרליה לא השיגה עצמאות מלאה דה יורה עד אשר התקבל חוק אוסטרליה, 1986. החוק שם קץ באופן רשמי ליכולתו של הפרלמנט הבריטי לחוקק חוקים שיתקנו או יבטלו חוקים של מדינות אוסטרליה וכן ביטל את האפשרות לעתור על פסיקות בתי המשפט האוסטרליים בפני המועצה המלכותית. המלכה אליזבת השנייה נסעה במיוחד לאוסטרליה כדי לחתום על ההסכמה המלכותית לחוק.
ב-1988 הושאל לאוסטרליה העותק המקורי של חוק החוקה של הדומיניון של אוסטרליה מ-1900 מהארכיון הציבורי (Public Record Office) בלונדון לכבוד יובל ה-200 של אוסטרליה. ממשלת אוסטרליה ביקשה רשות להמשיך ולשמור על עותק זה, והפרלמנט הבריטי נתן את הסכמתו לכך באמצעות חקיקת חוק מיוחד. עותק החוק הועבר לארכיון הלאומי של אוסטרליה.
בעקבות המשבר הפרלמנטרי של 2017–2018 (אנ'), התקיימו דיונים אם להשאיר את החוקה בנוסחה הקיים או לתקנה. ראש ממשלת אוסטרליה לשעבר, בוב הוק, טען שיש "להיפטר מהחוקה שיש לנו" ולהחליפה במערכת שלא כוללת חלוקה למדינות.
היסטוריה > יום החוקה

יום החוקה של אוסטרליה מצוין ב-9 ביולי, היום בו החוקה אושרה סופית ב-1900. יום זה אינו יום חג רשמי. יום החוקה צוין לראשונה ב-9 ביולי 2000 כדי לציין מאה שנים לקבלתה כחלק מחגיגות מאה השנים לאיחוד אוסטרליה. אירועים נוספים בהקשר זה לא צוינו מאז 2001. יום החוקה צוין מחדש ב-2008 בשיתוף פעולה של הארכיון הלאומי ומשרד ההגירה והאזרחות.
מבנה החוקה > סעיפי הסמכות

החוקה נפתחת בשמונה "סעיפי סמכות" (covering clauses) כהקדמה לחוק החוקה של 1900. אלו הם סעיפי הקדמה בהם מצוין מקור הסמכות לחקיקת החוקה, ואין להם שום השפעה על תוכן החוקה עצמה. בסעיף הסמכות השני מצוין שהמונרך האוסטרלי הוא זה שמולך בתור המונרך הבריטי.
חוקת אוסטרליה מחולקת לשמונה פרקים שביחד כוללים 128 סעיפים. בשלושת הפרקים הראשונים נקבעו סמכויותיהם של הרשות המחוקקת, הרשות המבצעת והרשות השופטת. פיצול חלק זה של החוקה לשלושה פרקים פורש על ידי בית המשפט העליון כיישום הממשי של עקרון הפרדת הרשויות באוסטרליה.
מבנה החוקה > פרק 1 - הפרלמנט

פרק זה קובע את קיומה של הרשות המחוקקת. החלקים המרכיבים את הרשות המחוקקת הם הריבון (מיוצג על ידי המושל הכללי של אוסטרליה), הסנאט האוסטרלי ובית הנבחרים האוסטרלי. הפרק קובע את מספר החברים בכל אחד מהבתים, וקובע שחברי הבתים חייבים להיבחר על ידי ציבור הבוחרים. ציבור הבוחרים הבוחר בחברי בית הנבחרים מיוצג באופן יחסי על פי גודל האוכלוסייה, בעוד שהסנאטורים מיוצגים באופן שווה בין המדינות המייסדות, הטריטוריות ומדינות עתידיות. מספר חברי בית הנבחרים הוא כפול ממספר חברי הסנאט. פרק 1 גם קובע את קיומו של המונרך. המונרך הנוכחי של אוסטרליה הוא המלך צ'ארלס השלישי. תפקידו כמלך אוסטרליה נפרד מתפקידיו כמלכם של בריטניה ושל שאר ממלכות חבר העמים הבריטי.
פרק 1 קובע במיוחד את סמכויות הפרלמנט. החוקה לא מעניקה לפרלמנט "סמכות מוחלטת" (אנ'). סעיף 51 לחוקה כולל רשימה של נושאים שבהם רשאי הפרלמנט לחוקק חוקים. מדינות אוסטרליה רשאיות גם הן לחוקק חוקים בנושאים אלו, אך חוקי הפרלמנט הפדרלי גוברים עליהם במקרה של סתירה בין שני החוקים. סעיף 52 כולל רשימה של נושאים שרק הפרלמנט הפדרלי מוסמך לחוקק חוקים הקשורים אליהם.
נושאים אחרים בהם דן פרק 1 הם זכות הבחירה והזכות להיבחר וסוגיות שונות הנוגעות לנוהלי הפרלמנט והתשלום לחבריו.
מבנה החוקה > פרק 2 -הרשות המבצעת > סעיף 61 – סמכויות הרשות המבצעת

סעיף זה מורה כי כל הסמכויות של הרשות המבצעת במדינה נובעות ממנה כ"סמכויות המלוכה". לאוסטרליה יש מערכת פדרלית, אך היא נחשבת למונרכיה חוקתית, כאשר המלכה או המלך הוא ראש המדינה. הסמכויות המלוכניות מוענקות בפועל להמושל הכללי של אוסטרליה, שממלא את תפקיד ראש המדינה באופן פורמלי. המושל הכללי לא מנהל את המדינה באופן ישיר, אך הוא ממלא תפקידים טקסיים וייצוגיים, ומבצע את כל הפעולות המבצעיות בסמכות המלוכה, בדרך כלל בממלכתה של המלכה.
מבנה החוקה > פרק 2 -הרשות המבצעת > סעיף 62 – הממשל וההרכב

הסעיף קובע את הקמתו של "המועצה הממשלתית" הפדרלית(Federal Executive Council) – שהיא למעשה הממשלה הפדרלית של אוסטרליה. המועצה מורכבת מהמושל הכללי, שמייצג את המלוכה, והממשלה שמורכבת מראש הממשלה ויתר השרים בממשלת אוסטרליה. השרים הם חברי פרלמנט שמונו על ידי ראש הממשלה ומקבלים את סמכויותיהם מהמושל הכללי.
המשמעות המרכזית של סעיף 62 היא שמטרת החוק היא ליצור ממשלה פדרלית אחת, אך עם סמכויות משותפות שנמסרו לידי "המלוכה" על ידי המושל הכללי. המושל הכללי, אם כן, הוא המוסד המרכזי שמייצג את הרשות המבצעת בכל הקשור לפעולות במדינה.
מבנה החוקה > פרק 2 -הרשות המבצעת > סעיף 63 – סמכויותיו של המושל הכללי

סעיף זה מתאר את תפקידי המושל הכללי בהקשרים של הרשות המבצעת, כגון מינוי הממשלה הפדרלית וחתימה על חוקים שהתקבלו בפרלמנט הפדרלי, בהמלצה משרים. בנוסף, המושל הכללי ממנה את ראש הממשלה ובכך מכונן את הממשלה הפדרלית.
מבנה החוקה > פרק 2 -הרשות המבצעת > סעיף 64 – מינויים לממשלת אוסטרליה

סעיף זה מבהיר כי כל השרים בממשלת אוסטרליה ימונו על ידי המושל הכללי, אך עליהם להיות חברי פרלמנט. השרים ממלאים תפקידים במשרדיהם – לדוגמה, שרי הביטחון, האוצר, החינוך, הבריאות וכו'. כל מינוי כזה נעשה בהמלצה של ראש הממשלה.
מבנה החוקה > פרק 2 -הרשות המבצעת > סעיף 65 – מספר השרים

סעיף זה קובע את המספר המרבי של השרים בממשלת אוסטרליה, שהוא כפול ממספר חברי הסנאט. כל השרים חייבים להיות חברי פרלמנט, והם ממונים על תחומים ספציפיים של הממשלה.
מבנה החוקה > פרק 2 -הרשות המבצעת > סעיף 66 – תיאום בין המועצה הממשלתית לבין הממשלה

סעיף זה מתאר את הקשר בין המועצה הממשלתית (שהיא הגוף המורכב מהמושל הכללי והממשלה הפדרלית) לבין השרים בממשלת אוסטרליה, ומדגיש כי כל החלטה של המועצה הממשלתית, שמבוססת על הסמכות המלוכנית, מתבצעת אך ורק בהמלצה של השרים.
מבנה החוקה > פרק 2 -הרשות המבצעת > סעיף 67 – המושל הכללי ומינוי שרי המדינה

סעיף זה מאפשר למושל הכללי למנות כל שר בממשלת אוסטרליה, אך רק בהמלצה של ראש הממשלה, שיבחר את השרים הנדרשים לקביעת ממשלה יציבה.
מבנה החוקה > פרק 2 -הרשות המבצעת > סעיף 68 – הפיקוד על כוחות ההגנה

סעיף זה קובע שהפיקוד על כוחות ההגנה של אוסטרליה יינתן למושל הכללי. המושל הכללי ממונה על הכוחות במובן הפורמלי, אך כל פעולה צבאית מתבצעת על פי ההמלצות של ראש הממשלה ושר ההגנה.
מבנה החוקה > פרק 2 -הרשות המבצעת > סעיף 69 – כוח המושל הכללי למנות חברי מועצה

סעיף זה מעניק למושל הכללי את הסמכות למנות חברי מועצות שונות או ועדות שיידרשו בסוגיות מסוימות, כמו סמכויות בתחום המשפט והחוק.