stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ג'וס וורלד

| --- | --- |

 לידה:  2 בדצמבר 1998 שיקגו, אילינוי, ארצות הברית
 פטירה:  8 בדצמבר 2019 (בגיל 21) שיקגו, אילינוי, ארצות הברית
 שם לידה:  ג'ראד אנטוני היגינס
 שם במה:  ג'וס וורלד
 מקום קבורה:  Beverly Cemetery 
 מוקד פעילות:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  2015–2019 (כ־4 שנים)
 מקום לימודים:  Homewood-Flossmoor High School 
 עיסוק:  ראפר, זמר, פזמונאי
 סוגה:  היפ הופ, טראפ, אימו ראפ, R&B אלטרנטיבי
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 חברת תקליטים:  אינטרסקופ רקורדס
 שיתופי פעולה בולטים:  פיוצ'ר, ליל טקה, טראוויס סקוט, סקי מאסק דה סלאמפ גאד, מרשמלו
 פרסים והוקרה:  פרס המוזיקה של בילבורד לאמן החדש המוביל (2019) 
 http://juicewrld999.com
 פרופיל ב-IMDb
 
ג'ראד אנטוני היגינס (באנגלית: Jarad Anthony Higgins;‏ 2 בדצמבר 1998 – 8 בדצמבר 2019), ידוע בשם הבמה ג'וס וורלד (Juice WRLD), היה ראפר, זמר ופזמונאי אמריקאי משיקגו, אלינוי. השיר המפורסם שלו "Lucid Dreams", צבר בספוטיפיי למעלה מ-2 מיליארד השמעות. בעקבות הלהיטים "All Girls Are the Same" ו-"Lucid Dreams", חתם היגינס על חוזה הקלטות יחד עם הלייבל Grade A ועם חברת התקליטים אינטרסקופ רקורדס.
השירים "All Girls Are the Same" ו-"Lucid Dreams" הם שניים מתוך 17 סינגלים מאלבום הבכורה של ג'וס Goodbye & Good Riddance, שבהמשך זכה בתואר הפלטינה מה-RIAA ומכר למעלה ממיליון עותקים. האלבום זכה לביקורות חיוביות, ושלושה סינגלים נוספים מתוכו נכנסו למצעד בילבורד הוט 100; שלושת הסינגלים הם "Lean Wit Me", "Wasted" ו-"Armed And Dangerous". ב-2018 חבר היגינס לראפר פיוצ'ר ויחד הוציאו את המיקסטייפ WRLD On Drugs. לאחר מכן ב-2019, הוציא ג'וס את אלבום הסולו השני שלו Death Race For Love, שהגיע למקום הראשון במצעד הבילבורד 200. באלבום נמצאים גם השירים המוכרים של ג'וס, "Robbery" ו-"Hear Me Calling".
ב-8 בדצמבר 2019, שמונה חודשים בדיוק לאחר צאת אלבום הסולו השני שלו, היגינס היה בדרכו לסיבוב הופעות, לאחר שלקח במטוס שלו כמות של סמים שעברה על החוק, ולאחר שקיבל דיווח ששוטרים מחכים לו. הוא לקח מנת יתר ומת מאוברדוס בנמל התעופה שיקגו מידוויי. היגינס הובהל למרכז הרפואי שבאווק לון, אילינוי, ושם נקבע מותו. מותו גרם לצער רב בתעשיית המוזיקה, והורגש ברשתות החברתיות. אלבומו הראשון שיצא לאחר המוות נקרא Legends Never Die, ויצא ב-10 ביולי 2020. האלבום עצמו נכנס היישר אל המקום הראשון במצעד הבילבורד 200. כל השירים מתוך האלבום הגיעו למצעד הבילבורד הוט 100, וחמישה מהשירים אף הגיעו לעשרת המקומות הראשונים במצעד בו זמנית. האמנים היחידים הנוספים שחמישה שירים שלהם הגיעו בו זמנית לעשרת המקומות הראשונים במצעד הבילבורד הם הביטלס ודרייק. ב-10 בדצמבר 2021 יצא אלבומו הרביעי (והשני לאחר המוות) Fighting Demons.
ב-21 בנובמבר 2024 הושק שיתוף פעולה של היגינס עם המשחק פורטנייט, שכלל מספר פריטים קוסמטיים הניתנים לרכישה ופסל לזכרו בתוך המשחק.
בנוסף, הדמות שלו במשחק ביצעה קונצרט וירטואלי לצד הראפרים סנופ דוג, אמינם ואייס ספייס ב-30 בנובמבר 2024. הקונצרט הכיל שיר חדש בבכורה של הראפר בשם "Empty Out Your Pockets."
ראשית חייו

ג'ראד אנטוני היגינס נולד ב-2 בדצמבר 1998, בשיקגו, אילינוי. הוריו התגרשו כשהיה בן שלוש, ואימו של היגינס גידלה אותו ואת אחיו הגדול לבדה. כשהיה בן ארבע, ג'ראד למד לנגן בפסנתר, ולאחר מכן למד גם לנגן על גיטרה ותופים; בתזמורת של כיתתו בבית הספר ניגן היגינס על חצוצרה.
אימו של היגינס הייתה דתייה ושמרנית, ולכן לא הסכימה לו להאזין לשירי היפ הופ. היגינס האזין במקום זאת למוזיקת פופ ורוק, וכשהיה ילד, אהב לשחק במשחקי וידאו כגון Tony Hawk's Pro Skater ו-Guitar Hero; אותם המשחקים עזרו לו להכיר אמנים ולהקות כמו בלינק-182, בילי איידול, פאניק! אט דה דיסקו ועוד.
היגינס התחיל לשתות לין בגילאי 11–12, וכבר ב-2013 השתמש בזאנקס ופרקוסט. בשנה השנייה ללימודיו בתיכון, הקליט היגינס את רוב שיריו ראשונים בעזרת הטלפון הנייד שלו והעלה אותם לסאונד קלאוד. כמה שנים לאחר מכן, עזב היגינס את בית הספר.
קריירה > ראשית הקריירה

היגינס החל לפתח את עצמו כאמן בשנתו הראשונה בתיכון. שירו הראשון נקרא "Forever", ואותו העלה ב-2015 לסאונד קלאוד תחת שם הבמה JuiceTheKidd (בעברית: ג'וס דה קיד). את שירו הראשון, כמו שאר שיריו הראשונים, הקליט בעזרת הטלפון הנייד שלו. היגינס בחר את השם JuiceTheKidd בהשראת הסרט Juice (אנ') של הראפר טופאק; ובהמשך, כשהתחיל לקחת את המוזיקה באופן רציני, שינה את שם הבמה ל-Juice WRLD (בעברית: ג'וס וורלד), משום שרצה "לשנות את העולם" בעזרת המוזיקה שלו.
השיר המקצועי הראשון שהוציא היגינס נקרא "Too Much Cash", אותו הפיק ניק מירה, שנהפך למפיק הראשי של ג'וס בתחילת דרכו. את השיר היגינס פרסם במרץ 2017, ועם הזמן פרסם עוד מספר שירים שעליהם עבד. במהלך אותה התקופה, כדי לממן את שעות האולפן והפקות השירים, עבד היגינס במפעל ליצור חלקי כלי רכב, ולאחר כשבועיים התפטר ממקום עבודתו משלא היה מרוצה מהתפקיד.
ביוני 2017, הוציא היגינס את המיני-אלבום השלישי שלו (תחת שם הבמה ג'וס וורלד) JuiceWRLD 9 9 9, שכלל את הלהיט "Lucid Dreams". באותה התקופה תפס היגינס את תשומת ליבם של ראפרים ומפיקים כמו ווקה פלקה פליים וסאות'סייד. היגינס תפס גם את תשומת ליבם של הראפרים ג'י הרבו וליל ביבי; מה שהוביל לחתימתו של היגינס בלייבל Grade A שמנוהלת בין היתר גם על ידי ליל ביבי.
קריירה > 2017–2018: האלבום Goodbye & Good Riddance

בדצמבר 2017, הוציא היגינס את המיני-אלבום EP Nothings Different, מיני-אלבום בן שלושה שירים, שכלל בתוכו את השיר "All Girls Are the Same". המיני-אלבום זכה לחשיפה במספר בלוגים אינטרנטים העוסקים בהיפ-הופ; אחד הבלוגים היה "Lyrical Lemonade", שמנוהל על ידי קול בנט. בנט עזר להיגינס להתפרסם, ובפברואר 2018, הוציא היגינס וידאו קליפ בבימויו של קול בנט לשיר "All Girls Are the Same". הקליפ עלה לעמוד היוטיוב של " Lyrical Lemonade" וזכה לפופולריות רבה. בעקבות כך, חתם היגינס על חוזה הקלטות בחברת התקליטים אינטרסקופ רקורדס תמורת 3,000,000 דולר. לשיר "All Girls Are the Same" הצטרף הראפר ליל יאכטי בביצוע רמיקס לשיר, והצצה לרמיקס פורסמה באינסטגרם; הרמיקס לא זכה לצאת בסופו של דבר. "All Girls Are the Same" זכה לשבחים ביקורתיים וקיבל את הכינוי "המוזיקה החדשה הטובה ביותר" מאתר החדשות פיצ'פורק. באפריל, השיר פורסם כסינגל, ויחד עם השיר "Lucid Dreams", זכה היגינס לכניסתו הראשונה למצעד בילבורד הוט 100, כאשר "All Girls Are the Same" במקום ה-92 ו-"Lucid Dreams" במקום ה-74.
ב-4 במאי, השיר "Lucid Dreams" קיבל גם הוא וידאו קליפ בבימויו של קול בנט, ויצא בערוץ היוטיוב "Lyrical Lemonade". ב-11 במאי פורסם רשמית כסינגל. השיר הגיע לשיא במקום ה-2 בבילבורד הוט 100 והפך במהרה לאחד משירי הסטרימינג הגדולים של 2018. השיר "Lucid Dreams" נחשב לשיר הפופולרי ביותר של ג'וס וורלד ומונה בספוטיפיי (נכון לנובמבר 2020) למעלה מ-1.4 מיליארד השמעות. ב-23 במאי יצא אלבום אולפן הבכורה של ג'וס וורלד, שנקרא Goodbye & Good Riddance. האלבום כולל בין היתר את השירים "All Girls Are The Same", "Lucid Dreams" וגם את השיר "Lean wit Me" שהגיע למקום ה-68 במצעד בילבורד הוט 100.
ב-18 ביוני, נרצח הראפר XXXTentacion, ראפר שהיווה השפעה על ג'וס. ב-19 ביוני, הוציא ג'וס את המיני-אלבום השני שלו בשם Too Soon, והביע הוקרה לשני ראפרים שנפטרו בטרם עת, הראפר ליל פיפ והראפר XXXTentacion. באותה השנה, זכה היגינס להשתתף בתוכנית "אפל מיוזיק: הבא".
ב-10 ביולי יצא השיר "Wasted", שיתוף הפעולה של ג'ס והראפר ליל עוזי ורט. השיר נכנס לאלבום Goodbye & Good Riddance, וזהו שיתוף הפעולה היחיד שעשה ג'וס באלבומו הראשון. השיר הגיע למקום ה-67 במצעד בילבורד הוט 100. באותם הימים, הודיע ג'וס כי עובד על האלבום הבא שלו וכי יצא לסיבוב ההופעות הראשון שלו בשם The WRLD Domination Tour; אל הסיבוב ההופעות הצטרפו הראפרים קורדאה, ליל מוזי ובלייק.
אמנותיות > השפעות וסגנון ווקאלי ומוזיקלי

היגינס סיפר כי ההשפעות המוזיקליות שלו רחבות, החל ממוזיקת היפ הופ ועד מוזיקת רוק. האמנים המרכזיים שהשפיעו על היגינס בין היתר הם: טראוויס סקוט, צ'יף קיף, קניה וסט וזמר הרוק האנגלי בילי איידול. ג'וס וורלד שייך לשורת האמנים שמדברים על הרגשות שלהם בגילוי לב בשירי האימו ראפ, סצנה שקיבלה השראה מהאלבום 808s & Heartbreak של קנייה וסט. מייקל סאפונרה, כתב המגזין בילבורד תיאר: "אם קניה וסט והשפעות האלבום 808s & Heartbreak היו עץ, ג'וס וורלד היה ענף הצומח מהעץ ומצמיח עלים ופרחים באמצעות השפעותיו האומנותיות". בראיון ל-All Def Music סיפר היגינס כי השיר "Street Lights" גרם לו להיות עצוב אפילו שבקושי היה לו על מה. השפעות נוספות על היגינס הם וו טאנג קלאן, פיוצ'ר, Quietdrive, פול אאוט בוי, בלאק סבאת', The Starting Line, הקרנבריז, The City Drive, טופאק שאקור, אמינם, קיד קאדי ו-Escape the Fate.
המוזיקה של היגינס סומנה כשילוב של ז'אנר האימו יחד עם ז'אנר הרוק המתמקד במוזיקת שמדברת על לב שבור. ב-2018 ספוטיפיי הכתירה את ז'אנר האימו ראפ כז'אנר הצומח ביותר, ז'אנר שבו היגינס זכה להצלחה רבה. אחת הסיבות לכך היא שיתוף הפעולה של היגינס יחד ברנדון יורי, סולן להקת פאניק! אט דה דיסקו. היגינס הגדיר את תווית האימו כתווית שלילית וחיובית כאחד, הוא הרגיש שמוזיקה צריכה להיות לפעמים מעט חשוכה כדי לשקף את שקיפת העולם שלו שהעולם אינו באמת מקום מאושר תמיד.
היגינס סיפר כי השיר "Lucid Dreams" הוא השיר היחיד מתוך האלבום Goodbye & Good Riddance שאותו הוא כתב; שאר השירים מתוך האלבום נוצרו באלתור (פריסטייל). במקום לכתוב את השירים, בסטודיו, היגינס היה מתיישב או עומד לצד המיקרופון בעוד הביט מושמע באוזניות ופשוט מאלתר את השירים בטכניקת הפריסטייל. כאשר היה כותב, בדרך כלל היה קודם שומע את הביט ומיד מתחיל לגבש רעיון.
אמנותיות > נושאי שיריו

היגינס הבין את ערך המעמד שלו כאחד מאמני הסאונדקלאוד העכשויים והאחדים שביכולתם ליצור בלדת נשמה ולשלב באותה הפעימה גם מוזיקת ראפ והיפ הופ קלאסית. השירים המצליחים ביותר שלו מבטאים יצירות מלודיות (בהשראת ז'אנר האימו) המציגות את מיומנות הכתיבה ואלתור השירים שלו. היגינס טען שבשירים שלו הוא מדבר על דברים שאנשים חושבים ומרגישים אך חוששים לדבר עליהם, כמו להיות פגיע ונפגע. היגינס הציע בשיריו מילים הנוגעים בשיברון לב ורגשות מפוצלים, ואף על פי שלא היה פורץ דרך בתחום, גישתו המוזיקלית סיפקה תחשות היכרות שאליה יכלו להתחבר מתבגרים שבורי לב. היגינס טען כי לרוב כתב רק מניסיון אישי, ומצא כוח בכאביו ובפגיעותיו.
תדמית ציבורית > הכרה והישגים

קריירתו של היגינס זכתה לשבחים מאמנים רבים כגון: אמינם, דרייק, מרשמלו, ברנדון יורי, יאנג ט'אג, אלי גולדינג, רודי ריץ', ליל דיקי, ליל נאס X, ליל יאכטי וליל ביבי.
במהלך הקריירה זכה ג'וס וורלד במספר פרסים, הבולטים מביניהם: זכייה בתור האמן החדש המוביל בפרס המוזיקה של בילבורד 2019 וזכייה בתור אמן הראפ/היפ הופ המועדף בפרס המוזיקה האמריקאית 2020. ג'וס הוא האמן השלישי שחמישה שירים מתוך אלבומו הגיעו בו זמנית לעשרת המקומות הראשונים במצעד הבילבורד הוט 100, השניים הנוספים הם הבילטס ודרייק. Legends Never Die, אלבומו הראשון של היגינס לאחר מותו, הוא האלבום עם מספר המכירות הגדול ביותר בשבוע הראשון מזה 24 שנה בקטגוריית אלבומים שיצאו לאחר מות האמן; בשבוע הראשון לצאתו נמכרו כ-497,000 עותקים.
תדמית ציבורית > פילנתרופיה

בנובמבר 2019 חבר היגינס למקדונלד'ס; במסגרת שיתוף הפעולה היגינס הופיע בחינם בעיר ילדותו, שיקגו, ויחד עם Genius גייסו כסף לארגון 100 Black Men of Chicago, ארגון ומסגרת חינוכית שמטרתו לשפר את איכות החיים והחינוך של אפרו-אמריקאים בשיקגו. היגינס סיפר כי בילדותו נהג גם הוא לבלות במסגרת החינוכית של 100 Black Men of Chicago, ולכן בחר לתרום לארגון:
דבר אחד שאמא שלי למדה אותי זה שאסור לשכוח להחזיר ולתרום חזרה לא משנה מי אתה ומה אתה עושה... הארגון במידה מסויימת עזר לי לבנות את האישיות שלי ולמצוא משמעות לחיים שלי.
בסופו של דבר גויסו ונתרמו 20,000 דולר עבור הארגון.
תדמית ציבורית > פילנתרופיה > עמותת Live Free 999

עמותת Live Free 999 הוקמה על ידי כרמלה וואלס, אימו של היגינס, לאחר מותו. מטרת העמותה היא לתמוך בתוכניות המספקות אפיקים חיובים לטיפול באתגרים בתחום בריאות הנפש אצל בני האדם והתמכרויות. העמותה עושה זאת באמצעות תרומות כספים ושותפויות. מעבר לתמיכה הכספית, העמותה מסמנת לעצמה מטרה שימשך השיח סביב בריאות הנפש והתמכרויות ובכך לעזור לאנשים המתמודדים עם הבעיות. כרמלה קיבלה השראה לשם העמותה לאחר שמצאה תמונה ישנה של היגינס כשהוא לובש ז'קט ג'ינס שעליו כתב "Live Free". בסמוך ליציאת אלבומו הראשון של היגינס לאחר מותו, Legends Never Die, נמכרו חולצות בשיתוף פעולה יחד עם Lyrical Lemonade כאשר כל ההכנסות הועברו לתרומה. ב-6 באוקטובר 2020 תרמה העמותה מספר כלי נגינה לבית הספר בו למד היגינס.
חיים אישיים

להיגינס היסטוריה ארוכה בשימוש בסמים. היגינס החל לצרוך סמים עוד בגיל צעיר, וכשגדל, דיבר על הנושא והחוויות בגילוי לב. אימו של היגינס, כרמלה וואלס, חשפה כי התמודד גם עם חרדה ודיכאון בנוסף למאבקו בהתמכרות לסמים.
ג'ראד אנטוני היגינס התגורר בלוס אנג'לס יחד עם אלי לוטי החברה שלו, באזור זמן המוות שלו. השניים חשפו את הזוגיות שלהם בנובמבר 2018 דרך האינסטגרם.
דיסקוגרפיה

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  מיני-אלבומים 2016: Juiced Up The EP  2016: Twilight Zone EP  2017: Affliction  2017: Heartbroken in Hollywood 9 9 9  2017: JuiceWRLD 9 9 9  2017: BingeDrinkingMusic  2017: Nothings Different  2018: Too Soon..  2018: Up Next Session: Juice Wrld |  אלבומי אולפן 2018: Goodbye & Good Riddance  2019: Death Race for Love  2020: Legends Never Die  2021: Fighting Demons  2024: The Party Never Ends מיקסטייפים 2015: What Is Love?  2018: Wrld on Drugs (ביחד עם פיוצ'ר) |  |
הופעות > סיבובי הופעות

2018: The WRLD Domination Tour
2019: The Nicki Wrld Tour (ביחד עם ניקי מינאז')
2019: The Death Race for Love Tour (ביחד עם סקי מאסק דה סלאמפ גאד)
פרסים ומועמדויות > פרס המוזיקה האמריקאית

| שנה | פרס | עבודה מועמדת | תוצאה |
| --- | --- | --- | --- |
| 2020 | אמן הראפ/היפ הופ המועדף | ג'וס וורלד | זכייה |
פרסים ומועמדויות > פרסי ה-BET

| שנה | פרס | עבודה מועמדת | תוצאה |
| --- | --- | --- | --- |
| 2019 | האמן החדש הטוב ביותר | ג'וס וורלד | מועמדות |
פרסים ומועמדויות > פרסי ההיפ הופ של ה-BET

| שנה | פרס | עבודה מועמדת | תוצאה |
| --- | --- | --- | --- |
| 2019 | אמן ההיפ הופ החדש הטוב ביותר | ג'וס וורלד | מועמדות |
פרסים ומועמדויות > פרס המוזיקה של בילבורד

| שנה | פרס | עבודה מועמדת | תוצאה |
| --- | --- | --- | --- |
| 2019 | פרס המוזיקה של בילבורד לאמן החדש המוביל | ג'וס וורלד | זכייה |
| 2019 | פרס המוזיקה של בילבורד לשיר ההוט 100 המוביל | ג'וס וורלד | מועמדות |
| 2019 | פרס המוזיקה של בילבורד לאמן הראפ המוביל | ג'וס וורלד | מועמדות |
| 2019 | שיר הסטרימינג המוביל (אודיו) | "Lucid Dreams" | מועמדות |
| 2019 | שיר הסטרימינג המוביל (וידאו) | "Lucid Dreams" | מועמדות |
| 2019 | שיר הראפ המוביל | "Lucid Dreams" | מועמדות |
| 2020 | אלבום הראפ המוביל | Death Race for Love | מועמדות |
| 2020 | אמן הראפ המוביל | ג'וס וורלד | מועמדות |
| 2021 | האמן המוביל | ג'וס וורלד | מועמדות |
| 2021 | הזמר המוביל | ג'וס וורלד | מועמדות |
| 2021 | אמן הבילבורד 200 המוביל | ג'וס וורלד | מועמדות |
| 2021 | אמן הראפ המוביל | ג'וס וורלד | מועמדות |
| 2021 | זמר הראפ המוביל | ג'וס וורלד | מועמדות |
| 2021 | אלבום הבילבורד 200 המוביל | Legends Never Die | מועמדות |
| 2021 | אלבום הראפ המוביל | Legends Never Die | מועמדות |
| 2022 | אמן הבילבורד 200 המוביל | ג'וס וורלד | מועמדות |
| 2022 | אמן הראפ המוביל | ג'וס וורלד | מועמדות |
| 2022 | זמר הראפ המוביל | ג'וס וורלד | מועמדות |
פרסים ומועמדויות > פרסי המוזיקה של iHeartRadio

| שנה | פרס | עבודה מועמדת | תוצאה |
| --- | --- | --- | --- |
| 2020 | אלבום ההיפ-הופ של השנה | Death Race for Love | זכייה |
פרסים ומועמדויות > פרסי הווידאו-קליפים של MTV

| שנה | פרס | עבודה מועמדת | תוצאה |
| --- | --- | --- | --- |
| 2018 | שיר הקיץ הטוב ביותר | "Lucid Dreams" | מועמדות |
| 2020 | קליפ השנה | "Godzilla" (יחד עם אמינם) | מועמדות |
| 2020 | קליפ ההיפ-הופ הטוב ביותר | "Godzilla" (יחד עם אמינם) | מועמדות |
רחל אוירבך

| --- | --- |

צילום דיוקן בשנות ה-30   תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  18 בדצמבר 1903 לאניבצי,  פודוליה, האימפריה הרוסית האימפריה הרוסית, כיום באוקראינה 
 פטירה:  31 במאי 1976 (בגיל 72) תל אביב-יפו, ישראל ישראל 
 מדינה:  פולין, ישראל 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת לבוב 
 שפות היצירה:  יידיש, פולנית, עברית 
 
רחל אייגה אוירבך (גם: אוארבך; ביידיש: אויערבאך; 18 בדצמבר 1903 – 31 במאי 1976) הייתה עיתונאית, סופרת, מסאית, היסטוריונית דוברת יידיש ועסקנית ציבור יהודייה-פולנייה. אוירבך התפרסמה בין היתר בשל מאמציה לאסוף ולפרסם עדויות על השואה והייתה מפעילי ארכיון "עונג שבת" של עמנואל רינגלבלום בגטו ורשה. אוירבך עלתה לישראל בשנת 1950. היא הייתה בין הניצולים היחידים שהיו שותפים להקמת יד ושם, שם עבדה כמנהלת מחלקת גביית עדויות.
קורות חיים > שנותיה המוקדמות

רחל אוירבך, נולדה ב־1903 לאביה חנינא אוירבך ולאמה מניה לבית קימלמן, בעיירה הקטנה לאנוביץ (לאנובצי, כיום לאניבצי באוקראינה העצמאית) שבחבל פודוליה, בדרום–מערב רוסיה (אוקראינה). הוריה ואחיה היחיד, אשר זליג, נפטרו לפני מלחמת העולם השנייה.
עוד בילדותה הוקסמה אוירבך משפת היידיש ומהפולקלור היהודי השופע בשפה זו.
אוירבך התחנכה במוסדות חינוך פולניים: אחרי שסיימה את הגימנסיה ע"ש אדם מיצקייביץ' בלבוב, עברה ללמוד פסיכולוגיה, ומאוחר יותר פילוסופיה והיסטוריה, באוניברסיטת יאן קז'ימייז' באותה עיר.
באותה תקופה יצרה קשרים עם הסופרים דבורה פוגל וברונו שולץ. אוירבך הייתה פעילה בחוגים הציוניים והתמסרה לעבודה ולכתיבה עיתונאית.
את מאמריה הראשונים פרסמה ב־1925 ביומון היהודי בשפה הפולנית לענייני תרבות ופוליטיקה שיצא לאור בלבוב: "כְווילה" (Chwila). עד 1930 ערכה וכתבה ביומון היידי "נייַַער מאָָרגן", וכן ערכה את המדור לספרות בשבועון "פֿֿאָלק און ציון" של פועלי ציון (1929–1930).
גולת הכותרת של פעילותה בלבוב הייתה הקמתו ועריכתו של כתב העת לאמנות ולתרבות "צושטייער" ("תרומה"), שיצא לאור לפני 1931 בשלושה כרכים, במטרה לשמש שופר לספרות היידית בגליציה. באותה עת היא השתתפה ופרסמה גם במגזין לתרבות בשם "יידיש".
קורות חיים > חייה בוורשה; הקשר עם איציק מנגר

בשנת 1933 התיישבה אוירבך בוורשה, שם הייתה מעורבת בחיי התרבות היידית ובעיקר במסגרת המכון המדעי היהודי, ייוו"א.
היא כתבה ביקורת ספרות ומאמרים בנושאי פסיכולוגיה, ספרות, תיאטרון, פולקלור, חינוך, אמנות ובלשנות בעיתונים בשפת היידיש "מאָמענט"; "היַינט"; "טאָג"; "נייע פֿֿאָלקסצייטונג"; "ליטעראַרישע בלעטער"; "פֿֿאָרויס" ("קדימה"); ו"שול-וועגן"; בכתב העת היהודי בשפה הפולנית Nasz Przegląd ("המגזין שלנו"); ובעיתונים הפולנים ״Nowy Dziennik״ ו־״Nowe Slowe״. לא מעט מאמרים הקדישה אוירבך לדמויות של סופרות ואמניות יהודיות ופולניות.".
רחל אוירבך התוודעה למשורר איציק מנגר עימו קשרה קשר רומנטי לתקופה. מנגר, אזרח זר מרומניה, אולץ לעזוב את פולין בשנת 1938 ורחל אוירבך דאגה לשמור את כתבי ידו  אותם היא הפקידה לבסוף בארכיון רינגלבלום. יש האומרים כי אוירבך נשארה בוורשה בשל רצונה לשמר את מורשתו הספרותית של מנגר. לולא עשתה כך היו אובדות רבות מיצירותיו, ובכללן "שיריו התנ"כיים".
יחסו של מנגר כלפי אורבך היה אלים. היא דאגה לו והייתה לו להשראה אך הוא גמל לה לא פעם באלימות מילולית ואף פיזית. כשהשניים נפגשו כשאוירבך הגיעה ללונדון אחרי המלחמה, המשורר, שכבר היה אז עם אישה אחרת, הטיח בה קללות. מאז נותק ביניהם כל קשר.
קורות חיים > גטו ורשה

לאחר כיבוש ורשה בידי הנאצים, ארגנה רחל אוירבך במשך כשלוש שנים חדר אוכל עממי בבית איגוד הסוחרים הזעירים שבגטו ברחוב לשנו 40. היוזמה לכך הייתה של ד"ר עמנואל רינגלבלום, ראש תנועת המחתרת "עונג שבת". חדר האוכל העממי היה חלק ממפעלי סעד שמומנו בהתחלה על ידי הג'וינט ומאוחר יותר מומנו על ידי התושבים היהודים עצמם. בהמשך הייתה אוירבך מעורבת מאוד בפעילות ארגון "עונג שבת", ששם לו למטרה לתעד את כל תחומי החיים והאירועים בגטו.
אוירבך ניהלה יומן אישי שבו הביעה את חרדתה הרבה לגורל יהדות ורשה. לבקשת רינגלבלום כתבה גם כרוניקה תחת הכותרת "שנתיים בגטו". אוירבך הקדישה מונוגרפיה מיוחדת לרעב שהִכה ביהודי ורשה וכותרתה "גטס אַ טעלער עסן: מאָָנאָָגראַפיע פֿֿון אַ פאָלקס-קיך" ("תן צלחת אוכל: מונוגרפיה של מטבח עממי").
אוירבך לא נפלה קורבן לגירוש הגדול בקיץ 1942 והצליחה להישאר בעיר.
בסתיו 1942 אספה עדויות נדירות של יהודים הבודדים שהצליחו להימלט מטרבלינקה ולשוב לוורשה. חשיבות מיוחדת יש לעדותו של אברהם (יעקב) קז'פיצקי, שאותה היא ערכה ונפרסה על פני מאה דפים.
קורות חיים > ההתנגדות, תיעוד ימי השואה

ב־9 במרץ 1943 הצליחה רחל אוירבך לברוח לצד ה"ארי" של העיר ולשהות אצל ידידים פולנים. בעזרת תעודות מזויפות, בזכות המראה ה"לא יהודי" שלה ובזכות שליטתה הטובה בשפה הגרמנית, יכלה אוירבך לצאת ולהסתובב ללא חשש ברחוב ולשמש כשליחה של תנועות ההתנגדות היהודיות. חברי המחתרת עימם הייתה בקשר באותה תקופה היו אדולף אברהם ברמן ואשתו בתיה. בשעות היום עבדה רחל אוירבך כמזכירה, ובלילות עסקה בעבודתה התיעודית.
אחרי חורבן גטו ורשה ודיכוי המרד, המשיכה אוירבך בתיעוד ארכיוני של קורות היהודים והשמדתם. לבקשת הוועד הלאומי היהודי, כתבה בפולנית מסה על הגירוש הגדול בקיץ 1942 ("הם קראו לו הגירוש הגדול") ועל רצח האינטלקטואלים היהודים ("ביחד עם העם"). מסות אלה נועדו ליידע את הפולנים שבמחתרת בדבר גורלם של יהודי ורשה. אוירבך ניסתה לתאר את הגורמים החברתיים–פסיכולוגיים, הפרטיים והקיבוציים, שהשפיעו על הקהילה היהודית בשנות קיומו של הגטו; בין היתר תיארה מגוון רחב של תגובות והתנהגויות, החל מהקרבה העצמית למען הצלת המשפחה או הקהילה, ועד לשיתוף פעולה עם הצוררים. אוירבך תיארה כיצד המנהיגות הנאצית ניצלה את שאיפתם של היהודים לשרוד, ואת הנאיביות האופטימית שלהם, וכך להטעותם ולשכנעם לעלות על הרכבות בדרכם למותם בטרבלינקה בקיץ 1942. אוירבך הרהרה במרירות במחשבה שייתכן כי עם אחר במצב כזה היה מגיב אחרת והיה מתגונן יותר.
בנובמבר 1943 היא כתבה ביידיש את "יזכור", ספר זיכרון לתושבי הגטו שנספו. אוירבך היטיבה לתאר יהודים משכבות ומחוגים חברתיים שונים.
בשנת 1944 השתלבה אוירבך בעבודת הוועדה ההיסטורית היהודית שהוקמה בשטח פולין המשוחררת, ומטרתה הייתה לאסוף עדויות מפי ניצולים.
קורות חיים > ארכיוני רינגלבלום

רחל אוירבך הייתה אחת משלושת הניצולים היחידים מקבוצת "עונג שבת" ששרדו את המלחמה.
בשנת 1946 ביקשה מציבור הנוכחים באירוע לזכר מרד גטו ורשה להתגייס לחיפושים אחר ארכיוני רינגלבלום, שנטמנו במקומות מסתור בין חורבות הגטו. באותה עת מעטים ראו חשיבות באיתור חומר היסטורי מסוג זה, וקריאתה נתקלה באדישות יחסית. ואולם, היא התעקשה להמשיך במפעל של רינגלבלום ולנסות לאסוף ארכיונים ועדויות.
בספטמבר 1946 נמצא חלק מסוים מארכיון רינגלבלום שכלל גם חומרים כתובים על ידי אוירבך. החומרים התגלו במהלך החיפושים מתחת לחורבות 'בית הספר בורוכוב' ברחוב נובוליפקי 68 לפי הוראותיו של הירש ואסר, המזכיר הכללי לשעבר של הארגון "עונג שבת". הארכיון נטמן בחשאי באדמה על ידי פעילי הארגון בשלוש פעימות, בשנים 1942 ו־1943.
לאחר המלחמה עבדה רחל אוירבך בשירות הוועד המרכזי של יהדות פולין, שהפך מאוחר יותר למכון להיסטוריה יהודית.
היא עזרה בפרסום עדותו של לאון ויילצ'קר (לאון ולס) על מחנה ינובסקה, וב־1947 פרסמה סדרה של עדויות על טרבלינקה תחת הכותרת "אויף די פֿֿעלדער פֿֿון טרעבלינקע" (בשדות טרבלינקה). בשנת 1948 פרסמה בוורשה ספר ביידיש על המרד בגטו - "דער יידישער אויפֿֿשטאַַנד: וואַַרשע 1943" (ההתקוממות היהודית: ורשה 1943).
הסרט "מי יכתוב את ההיסטוריה שלנו" על פי ספרו של שמואל קאסוב (אנ') מתאר את סיפורם של אוירבך ושל עמנואל רינגלבלום.
קורות חיים > בישראל

ב־1950 עלתה אוירבך לישראל והמשיכה בפעילות תיעוד השואה; היא לקחה חלק בהקמת יד ושם שם ייסדה וניהלה את המחלקה לגביית עדויות בתל אביב.
במהלך השנים העלתה אוירבך הסתייגויות מגישתו של פרופ' בנציון דינור, מנהלו הראשון של מוסד יד ושם. לדעתה, העריך דינור יותר עדויות בגרמנית לעומת אלה ביידיש, ולא ייחס כמעט כל חשיבות להמשך גביית עדויות הניצולים. כמו כן, התנגדה אוירבך לנירמול היחסים בין ישראל לגרמניה.
בארץ המשיכה אוירבך לכתוב ביידיש, בעיקר על החיים בוורשה לפני מלחמת העולם השנייה, בימי הגטו ולבסוף גם על החיים בישראל.
ב־1967 ניהלה אוירבך פולמוס ציבורי עם ז'אן פרנסואה שטיינר שכתב רומן בדיוני על טרבלינקה. אוירבך הייתה נחושה להיאבק בכל צורה של עיוותים ואי־דיוקים בתיאור אירועי השואה.
אוירבך נפטרה בגיל 72 בתל אביב, ב־31 במאי 1976 ונקברה בבית העלמין קריית שאול.
ספריה

אויף די פֿֿעלדער פֿֿון טרעבלינקע: רעפּאָרטאַַזש, ורשה–לודז'–קרקוב: דער צענטראַַלער יידישע היסטאָרישע קאָמיסיע בייַַם צ.ק. פֿֿון פּּוילישע יִִידן, 1947. ('בשדות טרבלינקה: רפורטז'ה')
דער יִִידישער אויפֿֿשטאַַנד: וואַַרשע 1943, ורשה: צענטראַַל-קאָמיטעט פֿֿון די יִִידן אין פּּוילן, 1948. ('ההתקוממות היהודית: ורשה 1943')
אונדזער חשבון מיטן דייַַטשן פֿֿאָלק, תל אביב: הוצאת הפועלים, תשי"ב. ('חשבוננו עם העם הגרמני')
אין לאַַנד ישראל: רעפּאָרטאַַזשן, עסייען, דערציילונגען, תל אביב: י"ל פרץ, 1964. ('בארץ ישראל: רפורטז'ות, מסות, סיפורים')
הגדת הלהבות: מסכת ליום השנה של מרד גיטו ורשה, ירושלים: יד ושם – רשות הזיכרון לשואה ולגבורה, תש"ל. (ספרון)
וואַַרשעווער צוואות: באַַגעגענישן, אַַקטיוויטען, גורלות – 1933–1943, תל אביב: ישראל-בוך, תשל"ה 1974. ('צוואות ורשה: מפגשים, מעשים, גורלות 1933–1943') (תורגם לעברית)
בייַַם לעצטן וועג: אין געטאָ וואַַרשע און אויף דער אַַרישער זייַַט, תל אביב: ישראל בוך, תשל"ז. ('בדרך האחרונה: בגטו ורשה ובצד הארי')
ספריה > בתרגום עברי

בחוצות ורשה: 1939–1943; תרגם מיידיש: מרדכי חלמיש, תל אביב: עם עובד, תשי"ד.
מרד גיטו ורשה; תרגם מיידיש: מרדכי חלמיש, תל אביב: המנורה, תשכ"ג.
צוואות ורשה: מפגשים, מעשים, גורלות 1933–1943; מיידיש: רבקה גורפיין-אוכמני, תל אביב: מורשת - בית עדות ע"ש מרדכי אנילביץ', תשמ"ה 1985.
ספריה > תרגום

Moshe Staw, Moje miasteczko: ludzie i zwierzęta: przekład autoryzowany; przełożyła z żydowskiego Rachel Auerbahówna, Lwów: M. H. Rubin, [1933?]. (תרגום מיידיש לפולנית של "שטומע פריינט" למשה סטַבסקי (סתוי))
לקריאה נוספת

יוליאן הירשהויט, 'רחל אויערבאך, די דערציילערין פון חורבן-ווארשע', די צוקונפט 81 (1975), 223–226. (ביידיש)
קרי פרידמן-כהן, 'רחל אויערבאַך: ראשי פרקים לחקר חייה ויצירתה' (במלאת שלושים שנה לפטירתה), חוליות 9 (2005), 297–304. (המאמר(הקישור אינו פעיל) באתר ספריית יונס וסוראיה נזריאן, אוניברסיטת חיפה)
שרון גבע, "מתעדות, חוקרות ומנציחות: סיפור חייהן ופועלן של מרים נוביץ ורחל אוירבך במבט משווה", ילקוט מורשת 99 (תשע"ט), עמ' 63-40.