stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
זכריה סטאנקו
כתביו > שירים

1927 - Poeme simple
1937 - Albe (לבנים)
1939 - Clopotul de aur (פעמון הזהב)
1940 - Pomul roşu (העץ האדום)
1941 - Iarba fiarelor (עשבי חיות הטרף)
1944 - Anii de fum (שנות העשן)
1970 -Cântec şoptit (שיר בלחש)
1972 - Sabia timpului (חרב הזמן)
1974 Poeme cu lună (פואמות עם ירח) פורסם לאחר מותו
כתביו > פובליציסטיקה וזכרונות

Zile de lagăr - 1945 (ימי המחנה)
1950 - Călătorind prin U.R.S.S (מסע בברית המועצות)
Însemnările şi amintirile unui ziarist (רישומים וזכרונות של עיתונאי)
1955 - Sarea e dulce (המלח הוא מתוק)
1956 - Cefe de taur (עורפי פר)
1971 Pentru oamenii acestui pământ (בשיבל אנשי הארץ הזאת)
1973 Triumful raţiunii - ניצחון השכל
ב-1934 ערך סטאנקו "אנטולוגיה של משוררים צעירים", מאויירת על ידי 55 דיוקנאות מאת מרגרטה סטריאן עפ אחרית -דבר מאת יון פילאט
תרגומים

משירי סרגיי יסנין
תרגומים לעברית

2002 - זכריה סטנקו - כמה שאהבתי אותך (Ce mult te-am iubit), בתרגומו של יותם ראובני, בהוצאת נמרוד
2004 - זכריה סטנקו - חרב הזמן, הוצאת נמרוד, בתרגומו של יותם ראובני
הערות שוליים

↑  Eugen Uricaru Jurnalul 3/3/2010
↑  רות אלמוג,"הארץ" 3.12.2002
↑  Al.Ştefănescu
↑  E.Uricaru "Jurnalul", 2010
↑  Al.Ştefănescu
↑  Al.Ştefănescu
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007462709505171  PLWABN: 9810620659905606  BIBSYS: 90142627  BnF: cb147008511 (data)  CiNii: DA01006104  GND: 118798456  ISNI: 0000 0001 1446 2941  LCCN: n50024003  LNB: 000235259  NDL: 00457444  NKC: jn19990008157  NLG: 93967  NTA: 071448691  SELIBR: 226821  SUDOC: 095021841  VIAF: 64270357   WorldCat (עם VIAF): 64270357
חיים ביז'ה

| --- | --- |

 לידה:  ה'תקס"ה שאלוניקי
 פטירה:  י' בטבת ה'תרמ"א (בגיל 75 בערך) תיריא
 מקום קבורה:  תירייא
 מדינה:  האימפריה העות'מאנית
 תפקידים נוספים:  ש"ץ, שו"ב
 חיבוריו:  חיים עד העולם, שני חלקים
 אב:  רבי יצחק
 צאצאים:  ר' שמואל, ר' אליה, ר' יוסף
 
רבי חיים ביז'ה (או ביג'ה; "הרב חיים עד העולם" על שם ספרו) היה רבה של טירה (אנ').
ביוגרפיה

נולד בסלוניקי בשנת ה'תקס"ה לרבי יצחק ביז'ה, מטובי העיר בטירה, את תורתו הביא רבי חיים בספריו. נישא לבתו של רבי יעקב קאנייאס, מעסקני הקהילה ומטובי העיר. כשהגיע רבי חיים לטירה מונה להיות אחראי על השחיטה וכשליח ציבור. ובשנת ה'תק"ץ התמנה לדיין ולרבה של העיר, בתפקידים אלו כיהן במשך כחמשים שנה, עד לפטירתו. במסגרת תפקידיו שימש גם כדרשן, אך בשל נסיבות שונות לעיתים כיבד את רבי משה קורקידי שהיה ר"מ בעיר לשאת את הדרשות במקומו.
בשנת ה'תרל"ב ניצב בראש הרבנים מעירו אשר חתמו על קונטרס בשם "יצב גבולות", בו נקבע כי הכסף שנתרם לקופת רבי מאיר בעל הנס לא יועבר לנזקקי הערים השונות בארץ ישראל, למעט אלו שבטבריה, בה מצוי קבר רבי מאיר בעל הנס.
ייסד בטירה את ארגון הצדקה "חסד ואמת" שהכנסותיו הוקדשו עבור תחזוקה ושמירה על בית העלמין בעיר שהיה עד אז מוזנח. הוא ייסד ארגון צדקה נוסף ממנו ניתנו כספים מדי שבוע לאלמנות ועניים. רבי חיים פאלאג'י מזכיר בספריו את הרב ביז'ה פעמים רבות; תשובות הלכתיות של הרב מופיעות בספרי החבי"ף, בנושאים: הפסק ברוך הוא וברוך שמו למי שמכוון לצאת בתפילת שליח הציבור, תקיעות שופר בתפילת הלחש ובענייני ספקות בכתיבת גיטין. נשא ונתן בהלכה גם עם רבי נסים חיים מודעי. רבי נסים אברהם אשכנזי כינה את הרב ביז'ה: ”ידיד נפשי החכם המרומם כה"ר חיים ביז'ה ה"י”.
ביוגרפיה > פטירתו

נפטר בי' בטבת התרמ"א ונטמן בטירה. על מצבתו שם נכתב:
לאבל כבד

זה הקבר פ"ח [פה חלקת] גזיזי אל הלקח ארון האלקים עטרת ראשינו מורינו

ורבינו הרועה בצדק ובמשפט את עמו למעלה מארבעים שנה... על ארץ וה'

עמו הרב המובהק כמוהר"ר חיים ביז'ה ז"ל בע"ס חיים עד העולם

והייתה מנוחתו ביום עשרה בטבת שנת התרמ"א
נספד על ידי רבי אברהם פאלאג'י, שכתב עליו: ”כי לא על חינם זכה להיות חמישים שנה מורה צדק בתירייא יע"א [יגן עליה אלוהים], מקומו של רבינו הגדול בעל כנסת הגדולה זיע"א, ותמיה לי כי מכל הקסאבות נותנין טירחא יתירה לאזמיר, כמעט בכל שבוע דברי ריבות ביחיד ובציבור ואינן נותנים מנוחה, אך מתיריא מזמן הרב מרן אבא זיע"א, ובהיותו מסתופף בצילו של מוה"ר ישא ברכה ז"ל, וגם אחרי מות המלך שלמה, לא נתן שום טירחא מר ניהו החיים והטוב כי אם פעם ביובל דרך ארעי, כי היתה לו הנהגה ישרה, וכולם סרים למשמעתו...”
ביוגרפיה > צאצאיו

בניו היו רבי שמואל, שהיה ש"ץ בטירה, רבי אליה שהיה שוחט בעיר ורבי יוסף.
ספרו

חיים עד העולם שני חלקים (אזמיר תרמ"ח - תרנ"ט) - א': שנים עשר דרושים לשבת תשובה, שנים עשר להלבשה, שישה לשבת זכור; ב': ארבעה עשר דרושים לשבת הגדול, ארבעה עשר לשבת כלה, אחד לבניין בית הכנסת, דרוש לנישואין ושנים עשר דרושים להספד, ביניהם לאביו, לחמיו, לרבי דוד אמאדו, לרבי שלמה חכים לרבי דוד פ'ראנסייא, לרבי חיים דוד חזן, לרבי חיים אברהם גאגין. לספר הסכמה מרבה של אזמיר, הרב אברהם פאלאג'י. את הספר הגיה והוציא לאור רבי חיים בכר יעקב אלבעלי. החיבור נדפס מחדש בפתח תקווה תשס"ח, ובירושלים תשפ"א.
לקריאה נוספת

חיים עד העולם, ירושלים תשפ"א, תולדות רבינו חיים ביז'ה זצ"ל
ש' וואנונו, אנציקלופדיה לחכמי טורקיה, עמוד 216
הערות שוליים

↑  כך מכונה בפנקס הקבלות, ש' יערי, שלוחי ארץ ישראל בתירייא, עמוד 225
↑  למשל: חיים עד העולם חלק ב', דרוש ז' לשבת כלה
↑  א' יערי, פנקס הקהילות בתירייא, מנחה ליהודה, עמוד 220
↑  טבריה התרס״ד, עמוד ב״ך
↑  חיים עד העולם, חלק א', דרוש ג' להלבשה
↑  חיים עד העולם א', דרוש א' לשבת הלבשה
↑  לדוגמה: חיים ושלום, אה"ע ב, א', חיים ביד ל"ו, חוקות החיים ב', חקקי לב חלק א', כ"א.
↑  לב חיים, חלק ב', קח - קט
↑  לב חיים, חלק ב', רטו
↑  שו"ת חיים ושלום, חלק ב' סימן נ"ו
↑  מימר חיים, אבן העזר סימן ט"ל (עמוד פ"ג)
↑  נחמד למראה, ירושלמי פאה דף מ עמוד א
↑  אברהם את ידו, דרוש ה' לשבת הגדול שנת התרמ"א
↑  דרוש א' להספד
↑  דרוש ח' להספד
↑  דרוש ב' להספד
↑  דרוש ג' להספד
↑  דרוש ה' להספד
↑  דרוש יו"ד להספד
↑  דרוש ד' להספד
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007311397705171  VIAF: 5031161938129839870004   WorldCat (עם VIAF): 5031161938129839870004
זולטאן פאברי

| --- | --- |

 לידה:  15 באוקטובר 1917 בודפשט, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  23 באוגוסט 1994 (בגיל 76) בודפשט, הונגריה 
 מדינה:  הונגריה 
 מקום קבורה:  בית הקברות פרקשרטי בבודפשט 
 השכלה:  האוניברסיטה לתאטרון ולקולנוע (1941)  האוניברסיטה ההונגרית לאמנויות יפות (1938) 
 תקופת הפעילות:  1951–1983 (כ־32 שנים) 
 בן או בת זוג:  נעמי אפור 
 פרסים והוקרה:  פרס קושוט (1953)  פרס SZOT (1975)  פרס קושוט (1970)  פרס קושוט (1955)  אמן דגול של הונגריה (1965) 
 
זולטאן פאברי (במקור פורטקוביץ', בהונגרית: Fábri Zoltán; בודפשט, 15 באוקטובר 1917 – בודפשט, 23 באוגוסט 1994) היה במאי קולנוע ובמאי תיאטרון הונגרי זוכה שלוש פעמים בפרס קושוט, שחקן, מעצב תפאורה, תסריטאי, מרצה באוניברסיטה, צייר, גרפיקאי.
ביוגרפיה

פאברי נולד בבודפשט כבנם של מיהאי בלה פורטקוביץ' (1889-1959) ושל אולגה מאריה גְרֶבֶּר. הוא גדל בפרנצווארוש (רובע 9 של בודפשט) והתכונן להיות צייר. סיים את המכללה לאמנויות יפות בשנת 1938, אך התעניינותו פנתה למשחק. סיים את לימודיו באוניברסיטה לאמנויות התיאטרון והקולנוע בשנת 1941. הוא היה תלמיד שנה ב' כשהתקבל על מלגה כחניך במאי בתיאטרון הקומדיה של בודפשט. בשנים 1941 עד 1943 עבד בתיאטרון הלאומי של בודפשט כשחקן, מעצב תפאורות ומנהל במה. בשנים 1943 עד 1946 היה חבר בתיאטרון הקומדיה של בודפשט. בשנים 1946 עד 1948 עבד ב"תיאטרון האמנים" (Művész Színház). בשנת 1948 היה הבמאי של התיאטרון הלאומי של בודפשט למשך עונה אחת, וב-1949 היה מנהל ה"תיאטרון הפיאונירים" (Úttörő Színház) גם כן למשך עונה. בשנת 1950 הצטרף ל"מפעל הסרטים הוניה" (Hunnia Filmgyár), שם היה תחילה מנהל אמנותי עד 1952 ובמאי קולנוע משנת 1952. פאברי נבחר לנשיא "האיגוד ההונגרי לאמנויות הקולנוע והטלוויזיה" בשנת 1958 וכיהן בתפקיד עד 1981, ולאחר מכן הפך לנשיא כבוד. הוא לימד באוניברסיטה לאמנויות התיאטרון והקולנוע משנת 1970. אלמנתה הייתה השחקנית נעמי אפור (1918–2005), אחותו של זולטאן וארקוני. הם התחתנו בשנת 1947, וב-1950 נולד בנם פטר פאברי, צלם עיתונות, ואמן צילם (1950 - 2010).
כבמאי תיאטרון

Polgár András: Töltsön egy estét a Fehér Rózsában
Grillparzer: Bánk hűsége
Molière: A képzelt beteg
Heinar Kipphardt: Az Oppenheimer ügy
Fehér Klára: Becsület
William Shakespeare: IV. Henrik
Giraudoux: Sellő
Békeffi István–Stella Adorján: Janika
Pirandello: Az ember, az állat és az erény
Princev–Hocsinszkij: Csodák világa
Brustein: Tamás bátya kunyhója
Eugéne Scribe–Ernest Legouvé: Navarrai Margit
Kassák Lajos: És átlépték a küszöböt
Paul Vandenberghe: Tizenhétéves vagyok
Lilian Hellman: Kis rókák
John Galsworthy: Úriemberek
כבמאי סרטים

Vihar (1951)
Erkel (1952, díszlettervező)
Életjel (1954)
Körhinta (1955)
Dandin György, avagy a megcsúfolt férj (1955)
Hannibál tanár úr (1956)
Bolond április (1957)
Édes Anna (1958)
Dúvad (1959, átdolgozott változat: 1961)
Két félidő a pokolban (1961)
Nappali sötétség (1963)
Vízivárosi nyár (1965)
Húsz óra (1965)
Utószezon (1966)
A Pál utcai fiúk (1968)
Isten hozta, őrnagy úr! (1969)
A tanú (1969, átdolgozott változat: 1979) (szereplő is)
Hangyaboly (1971)
Plusz-mínusz egy nap (1972)
141 perc a befejezetlen mondatból (1975)
Az ötödik pecsét (1976)
Balázs József műveiből
Magyarok (1977)
Fábián Bálint találkozása Istennel (1980)
Requiem (1981)
Gyertek el a névnapomra (1983)
פרסים

פרס קושוט (1953, 1955, 1970)
פסטיבל הסרטים הבינלאומי של לוקרנו, פרס מיוחד, (החושך ביום) (1964)
פסטיבל הסרטים הבינלאומי של ונציה, פרס יוניקריט, (עשרים שעות) (1965)
פסטיבל הסרטים הבינלאומי במוסקבה, הגרנד פרי (עשרים שעות) (1965)
פרס האמן הדגול (1965)
פרס SZOT (1975)
פרס מיוחד לפסטיבל הסרטים הבינלאומי במוסקבה, (141 דקות מהמשפט שלא הסתיים) (1975)
פסטיבל הסרטים הבינלאומי במוסקבה, הגרנד פרי (חותם חמישי) (1977)
פסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין, דוב הכסף, (רקוויאם) (1982)
הצלב האמצעי של מסדר ההצטיינות של הרפובליקה של הונגריה (1992)
תפקיד בסרט

במקרה של במאי קולנוע ואלו שעוסקים בקולנוע, לעיתים קרובות קורה שהם מופיעים כהבזק בעבודתם או עבודת עמיתיהם הבמאים. עם זאת, הוא מילא תפקיד ראשי בסרט הפולחן של הבמאיי פטר בצ'ו, "העד" (הוא גילם את תפקיד השר זולטאן דניאל).
מאמרים קשורים

List of film and television directors
ראו גם

מאגר תיאטרון
זולטאן פאברי הוא נצחי
ישן וחדש. דיוקנאות במאים: זולטאן פאברי
לקריאה נוספת

Magyar színházművészeti lexikon. Főszerk. Székely György. Budapest: Akadémiai. 1994. ISBN 963-05-6635-4 (לקסיקון לאמנות הבמה)
HMDB - Fábri Zoltán
Fábri Zoltán / Nádasy Lászlóː Fábri Zoltán. Portré-vázlat / Grunvalszky Ferencː Beszélgetés Fábri Zoltánnal. Részletek / Ember Marianː Szemelvények kritikákból / Pécsi Szikra Ny., Pécs, 1973
Nádasy Lászlóː Fábri Zoltán; Magyar Filmtudományi Intézet és Filmarchivum–NPI, Bp., 1974 (Filmbarátok kiskönyvtára. Kortársaink a filmművészetben)
Fábri Zoltán, a képalkotó művész; szerk. Pap Pál; Szabad Tér, Bp., 1994
Marx Józsefː Fábri Zoltán. Fák és folyondárok, egy komoly filmrendező pályaképe; Vince, Bp., 2004
Barabás Kláraː A történelem körhintáján. Fábri 100; Magyar Művészeti Akadémia, Bp., 2017 + DVD
Fábri Zoltán: A Pál utcai fiúk. Molnár Ferenc azonos című műve alapján; összeáll., szerk. Pajor Zsófia; Csorba Győző Könyvtár, Pécs, 2017 (Könyvtármozi füzetek)
Fábri Zoltán: Az ötödik pecsét. Sánta Ferenc azonos című műve alapján; összeáll., szerk. Márkus István; Csorba Győző Könyvtár, Pécs, 2017 (Könyvtármozi füzetek)
הערות שוליים

↑  Házasságkötési bejegyzésük a Budapest VIII. kerületi polgári esketési akv. 1528/1915. folyószáma alatt familysearch.org (Hozzáférés: 2018. január 2.)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007605720005171  PLWABN: 9811540150805606  BIBSYS: 90848536  BnF: cb146785742 (data)  CiNii: DA14133749  GND: 119310198  ISNI: 0000 0000 8187 210X  LCCN: n82107851  LNB: 000297907  NKC: jn20000700512  NTA: 241640695  RERO: 02-A008762846  SUDOC: 113727372  VIAF: 118138704   WorldCat (עם VIAF): 118138704
חוליו סלינאס

חוליו סלינאס פרננדס (בספרדית: Julio Salinas Fernández; נולד ב-11 בספטמבר 1962 בבילבאו) הוא כדורגלן ספרדי-בסקי לשעבר ששיחק בעמדת החלוץ. סלינאס זכור במיוחד בשל תקופתו בברצלונה בה נודע ככובש שערים מצטיין, וכן בהיותו מהחלוצים החשובים של נבחרת ספרד בסוף שנות ה-80 ותחילת ה-90.
קריירת מועדונים

סלינאס החל את דרכו במחלקת הנוער של אתלטיק בילבאו, ומאוחר יותר החל לשחק בקבוצת המילואים של המועדון, "בילבאו אתלטיק", ב-1981. בעונת 1983/1984 הוא זכה בתואר מלך השערים ("פיצ'יצ'י") של ליגת המשנה הספרדית בה סיימה הקבוצה במקום השני. הוא הבקיע שער לראשונה במדי הקבוצה הבוגרת במרץ 1983 נגד סלטה ויגו, ושיחק 13 משחקים במשך שתי עונות רצופות בהן זכתה בילבאו באליפות הליגה הספרדית, בנוסף לזכייה בגביע המלך הספרדי שהשלים עבורה "דאבל" ב-1984.
בשתי העונות הבאות סייע סלינאס לבילבאו לסיים במקום השלישי בליגה, תוך שכבש 12 שערים במשותף בשתיהן. ב-1986 הוא עבר לקבוצת אתלטיקו מדריד, במדיה הרשים כאשר כבש 31 שערי ליגה בשנתיים. הוא כבש צמד שערים במשחק בו ניצחה קבוצתו 0-7 את ריאל מיורקה בפברואר 1988.
לפני עונת 1988/1989 חתם סלינאס בברצלונה, בה חבר למספר שחקני מפתח בסקים נוספים, כדוגמת חוסה רמון אלשנקו הוותיק, צ'יקי בגיריסטיין, יון אנדוני גויקוצ'אה וחוסה מריה באקרו. הוא היה חלק מקבוצה מצליחה במיוחד של ברצלונה שכונתה "קבוצת החלומות". סלינאס הבקיע 20 שערי ליגה בעונתו הראשונה בברצלונה, שסיימה במקום השני בליגה אחרי ריאל מדריד, וכן הבקיע שער בניצחון 0-2 על סמפדוריה בגמר גביע אירופה למחזיקות גביע. בעונה הבאה הוא הוסיף שער בניצחון על ריאל מדריד בגמר גביע המלך הספרדי.
בעונות 1990/1991 ו-1991/1992 כבש סלינאס 18 שערים במשותף, וסייע לברצלונה לזכות בשתי אליפויות ספרד ובגביע אירופה לאלופות. ברצלונה השלימה ארבע זכיות רצופות באליפות בשתי העונות שלאחר מכן, אך סלינאס עצמו זכה לדקות משחק מועטות בשל הפריצה שעשה חריסטו סטויצ'קוב הבולגרי בקבוצה. בינואר 1994 כבש סלינאס צמד שערים לאחר שעלה כמחליף בניצחון 1-2 על אלבסטה; הוא שיחק בשישה משחקים נוספים בלבד במשך אותה עונה, בה זכתה ברצלונה באליפות האחרונה הרצופה שלה.
לאחר אותה עונה עזב סלינאס את ברצלונה ועבר לדפורטיבו לה קורוניה, עמה סיים במקום השני בליגה וזכה בגביע הספרדי בעונת 1994/1995, היחידה שלו בקבוצה. על אף שלא היה שחקן הרכב קבוע בלה קורוניה הוא הבקיע 12 שערי ליגה, כשרק בבטו כבש יותר ממנו. בשל החתמתם של הרוסי דמיטרי רדצ'נקו ואחרים בלה קורוניה לסלינאס לא נמצא מקום בסגל, ובעקבות כך עבר לספורטינג חיחון. הוא הבקיע 18 שערים עבור הקבוצה בעונת 1995/1996 וסייע לה להימנע מירידה לליגת המשנה. יכולתו המרשימה של סלינאס במדי חיחון בשנה וחצי בה שיחק בקבוצה זיכתה אותו בהערצה רבה ברחבי העיר, ואוהדי המועדון נהגו לשיר שירי עידוד קבועים לכבודו.
בראשית 1997 עבר סלינאס לשחק בקבוצה ביפנית יוקוהמה מרינוס, במדיה המשיך להפגין את כישורי ההבקעה שלו. הוא שיתף פעולה ביפן עם חברו לשעבר בברצלונה, גויקואצ'קה. לאחר מכן הוא חזר לספרד וסיים את הקריירה שלו בקבוצת דפורטיבו אלאבס. אלאבס סיימה במקום השישי בליגה בעונת 1999/2000, שהקנה לה מקום בגביע אופ"א בעונה שלאחר מכן. את משחקו האחרון בקריירה שיחק סלינאס ב-19 במאי 2000 מול הקבוצה בה החל את הקריירה, אתלטיק בילבאו, ופרש לאחר שהבקיע 152 שערים ב-417 משחקי ליגה בסך הכול.
נבחרת לאומית

סלינאס שיחק 56 פעמים במדי הנבחרת הלאומית של ספרד, והבקיע 23 שערים שמציבים אותו במקום השישי בדירוג כובשי השערים של הנבחרת בכל הזמנים. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת במשחק נגד נבחרת ברית המועצות בינואר 1986, והבקיע שער בניצחון 0-2.
במהלך הקריירה השתתף סלינאס עם הנבחרת שלוש פעמים בגביע העולם (ה"מונדיאל"). ב-1986 הוא סייע לנבחרתו להגיע עד לרבע הגמר, ואף הבקיע שער במשחק נגד נבחרת צפון אירלנד. ב-1990 הודחה נבחרתו כבר בשמינית הגמר, על אף שער שכבש בהפסד לנבחרת יוגוסלביה. הוא השתתף עם הנבחרת גם במונדיאל 1994 בו הבקיע שער נגד נבחרת קוריאה הדרומית, ובנוסף שיחק בשתי אליפויות אירופה, ב-1988 וב-1996.
במשחק רבע גמר מונדיאל 1994 נגד נבחרת איטליה, החמיץ סלינאס הזדמנות גדולה להביא לעלייתה של ספרד לשלב חצי הגמר. פחות מעשר דקות לסיום המשחק, כאשר עמדה התוצאה על 1-1, הוא החטיא בעיטה מקרבת השער, במצב נוח במיוחד להבקעה כשרק השוער ג'אנלוקה פליוקה ניצב מולו. כעבור מספר דקות הבקיע רוברטו באג'ו שער ניצחון לזכות איטליה. סלינאס זכור במיוחד על אותה החמצה, אף יותר מאשר על השערים הרבים שהבקיע במהלך הקריירה שלו.
תארים

אליפות ספרד: 1982/1983, 1983/1984
גביע המלך הספרדי: 1983/1984
אליפות ספרד: 1990/1991, 1991/1992, 1992/1993, 1993/1994
גביע המלך הספרדי: 1989/1990
גביע אירופה לאלופות: 1991/1992
גביע אירופה למחזיקות גביע: 1988/1989
הסופר קאפ הספרדי: 1991, 1992
הסופר קאפ האירופי: 1992
גביע המלך הספרדי: 1994/1995
פיצ'יצ'י של ליגת המשנה הספרדית: 1983/1984
הערות שוליים

↑   (הקישור אינו פעיל, 4.10.2010)
| נבחרת ספרד – מונדיאל 1986 |
| --- | --- | --- |
|  1 זוביזרטה •  2 תומאס •  3 קמאצ'ו •  4 מאקדה •  5 ויקטור •  6 גורדיו •  7 סניור •  8 גויקוצ'יאה •  9 בוטרגניו •  10 קרסקו •   11 חוליו אלברטו •  12 סטיין • 13 אורוטי •  14 גאייגו • 15 צ'נדו • 16 רינקון • 17 פרנסיסקו • 18 קלדרה • 19 סלינאס • 20 אלוי • 21 מיצ'ל • 22 אבלנדו • מאמן: מוניוס |  1 זוביזרטה •  2 תומאס •  3 קמאצ'ו •  4 מאקדה •  5 ויקטור •  6 גורדיו •  7 סניור •  8 גויקוצ'יאה •  9 בוטרגניו •  10 קרסקו •   11 חוליו אלברטו •  12 סטיין • 13 אורוטי •  14 גאייגו • 15 צ'נדו • 16 רינקון • 17 פרנסיסקו • 18 קלדרה • 19 סלינאס • 20 אלוי • 21 מיצ'ל • 22 אבלנדו • מאמן: מוניוס | ספרד |
| נבחרת ספרד – יורו 1988 |
| --- | --- | --- |
|  1 זוביזרטה •  2 תומאס •  3 קמאצ'ו •  4 אנדרינואה •  5 ויקטור •  6 קלדרה •  7 סלינאס •  8 סאנצ'יס •  9 בוטרגניו •  10 אלוי •   11 גורדיו •  12 דייגו • 13 בויו •  14 גאייגו • 15 אוסביו • 16 באקרו • 17 בגיריסטיין • 18 סולר • 19 ואסקס • 20 מיצ'ל • מאמן: מוניוס |  1 זוביזרטה •  2 תומאס •  3 קמאצ'ו •  4 אנדרינואה •  5 ויקטור •  6 קלדרה •  7 סלינאס •  8 סאנצ'יס •  9 בוטרגניו •  10 אלוי •   11 גורדיו •  12 דייגו • 13 בויו •  14 גאייגו • 15 אוסביו • 16 באקרו • 17 בגיריסטיין • 18 סולר • 19 ואסקס • 20 מיצ'ל • מאמן: מוניוס | ספרד |
| נבחרת ספרד – מונדיאל 1990 |
| --- | --- | --- |
|  1 זוביזרטה •  2 צ'נדו •  3 חימנס •  4 אנדרינואה •  5 סאנצ'יס •  6 ואסקס •  7 פרדסה •  8 קיקה •  9 בוטרגניו •  10 פרננדו •   11 וייארויה •  12 אלקורטה • 13 אבלנדו •  14 גוריס • 15 רוברטו • 16 באקרו • 17 היירו • 18 ראפה פאס • 19 סלינאס • 20 מנולו • 21 מיצ'ל • 22 אוקוטורנה • מאמן: סוארס |  1 זוביזרטה •  2 צ'נדו •  3 חימנס •  4 אנדרינואה •  5 סאנצ'יס •  6 ואסקס •  7 פרדסה •  8 קיקה •  9 בוטרגניו •  10 פרננדו •   11 וייארויה •  12 אלקורטה • 13 אבלנדו •  14 גוריס • 15 רוברטו • 16 באקרו • 17 היירו • 18 ראפה פאס • 19 סלינאס • 20 מנולו • 21 מיצ'ל • 22 אוקוטורנה • מאמן: סוארס | ספרד |
| נבחרת ספרד – מונדיאל 1994 |
| --- | --- | --- |
|  1 זוביזרטה •  2 פרר •  3 אוטרו •  4 קמארסה •  5 אבלרדו •  6 היירו •  7 גויקוצ'אה •  8 גאררו •  9 גוארדיאולה •  10 באקרו •   11 צ'יקי •  12 סרג'י • 13 קניסארס •  14 חואנלה • 15 קמינרו • 16 מינמברס • 17 וורו • 18 אלקורטה • 19 סלינאס • 20 נדאל • 21 לואיס אנריקה • 22 לופטגי • מאמן: קלמנטה |  1 זוביזרטה •  2 פרר •  3 אוטרו •  4 קמארסה •  5 אבלרדו •  6 היירו •  7 גויקוצ'אה •  8 גאררו •  9 גוארדיאולה •  10 באקרו •   11 צ'יקי •  12 סרג'י • 13 קניסארס •  14 חואנלה • 15 קמינרו • 16 מינמברס • 17 וורו • 18 אלקורטה • 19 סלינאס • 20 נדאל • 21 לואיס אנריקה • 22 לופטגי • מאמן: קלמנטה | ספרד |
| נבחרת ספרד – יורו 1996 |
| --- | --- | --- |
|  1 זוביזרטה •  2 לופס •  3 בלסואה •  4 אלקורטה •  5 אבלרדו •  6 היירו •  7 אמביסקה •  8 גררו •  9 פיצי •  10 דונאטו •   11 אלפונסו •  12 סרג'י • 13 קניסארס •  14 קיקו • 15 קמינרו • 16 אוטרו • 17 מנחארין • 18 אמור • 19 סלינאס • 20 נדאל • 21 לואיס אנריקה • 22 מולינה • מאמן: קלמנטה |  1 זוביזרטה •  2 לופס •  3 בלסואה •  4 אלקורטה •  5 אבלרדו •  6 היירו •  7 אמביסקה •  8 גררו •  9 פיצי •  10 דונאטו •   11 אלפונסו •  12 סרג'י • 13 קניסארס •  14 קיקו • 15 קמינרו • 16 אוטרו • 17 מנחארין • 18 אמור • 19 סלינאס • 20 נדאל • 21 לואיס אנריקה • 22 מולינה • מאמן: קלמנטה | ספרד |
חיתוך גלי

| --- | --- |

 
 מאכלים
 סוג:  חיתוך (פעולה מכנית) 
 גבינות
 צורה:  wavy 
 
חיתוך גלי (באנגלית: Crinkle-cutting) הוא חיתוך שמותיר משטח גלי על המזון. החיתוך יכול להיעשות כדי לשפר את המרקם או את התכונות הפיזיות של מזון. טוגנים בחיתוך גלי עשויים להשתפר בפריכותם, כמו גם להשתפר ביכולתם לשמור עליהם על רוטב הטבילה, כלומר על המטבל. המכשיר המקובל לחיתוך גלי הוא מנדולינה.
טוגנים למיניהם

רקיקי תפוחי אדמה (Pommes gaufrettes), טוגני רשת (חיתוך גלי שתי וערב כרשת), טוגני "וופל", טוגנים חתוכים קצוצים ועוד הם טוגנים המתקבלים על ידי הפיכת תפוח האדמה ברבע סיבוב לפני כל העברת הלהב הגלי של מנדולינה ולאחר מכן טיגון עמוק. החיתוך בצורה זו מגדיל את שטח הפנים של המזון ביחס לנפחו, חושף שטח גדול יותר לתהליך הטיגון או הבישול ומאפשר כך ליותר אדי מים לברוח ומהר יותר. כתוצאה מכך המזון הופך לפריך יותר ואולי גם טעים יותר ככל שיותר ממנו נתון להשחמה, וייצור את אפקט הצבע והטעם האמצעות תגובת מייאר המתרחשת במהלך הבישול.
גלריה

חטיף תפוחי אדמה גלי
טוגני בטטה או "צ'יפס גלי"
הערות שוליים

↑  "The Gastronomic Purpose Of Crinkle Cut Fries". Tasting Table (באנגלית אמריקאית). 2023-02-05. נבדק ב-2023-08-13.
↑  
"Les pommes gauffrettes" (בצרפתית). "Chef Simon" Sabine et Bertrand SIMON cole. נבדק ב-3 באוקטובר 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  
"Make Singapore's KFC Cheese Fries" (באנגלית). Easy Travel Recipes. נבדק ב-8 במאי 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
ערך זה הוא קצרמרבנושא מזון. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "חיתוך גלי".
טוגני "וופל" בחיתוך גלי עם המבורגר
חוק דיכוי הכישוף מס' 3 של שנת 1957

סריקה של מסמך "חוק דיכוי הכישוף מ-1957"
חוק דיכוי הכישוף מס' 3 של שנת 1957 הוא חוק שנחקק על ידי הפרלמנט של דרום אפריקה אשר אוסר פעילויות מגוונות הקשורות למעשי כישוף, Witch smelling, או ציד מכשפות. החוק מבוסס על חוק דיכוי הכישוף משנת 1895 של Cape colony, אשר מבוסס על חוק מעשי כישוף משנת 1735 בממלכה המאוחדת. החוק בתוקף עד היום.
היסטוריה

החוק הוצע בינואר 1957 בפרלמנט קייפטאון על ידי צ'ארלס רוברטס סווארט (Charles Robberts Swart), שהיה שר המשפטים באותה תקופה. הוא נועד לגבש את החוקים הקיימים על כישוף ולהגדיל את העונשים שהוחלו עד אז. (לפני כן אמצעי הענישה המקובל היה קנס של כ-100 פאונד או מאסר ל-5 שנים). החוק בא לתוקפו ב-22 בפברואר 1957.
החוק אוסר על פעילויות שונות הקשורות במעשי כישוף או ב-Witch smelling (טקס שבוצע בדרך כלל על ידי אישה, שבו מנהלת הטקס סימנה מכשפות שלאחר מכן הוצאו להורג וכן גם כל יצור חי נוסף אשר חי בבקתה של אותה מכשפה מואשמת). הוא נחקק על ידי משטר האפרטהייד בדרום אפריקה, ומבוסס על חוקים דומים מ-1895 ב-Cape Colony, אשר אלו היו תקפים במדינה עד לחקיקת החוק הנוכחי.
בפרובינציות מסוימות בדרום אפריקה התקיימו ויכוחים רבים בדבר תקפות החוק, כיוון שהוא מפר את מגילת החוקים הבסיסית של המדינה אשר מגנה על חופש הדת וחופש ההשתתפות בחיי תרבות.
בשנת 1970, בוצע תיקון לחוק ונוספה עבירה חדשה אחת ("מעמיד פנים או מתיימר להשתמש בכל כוח על טבעי, כישוף, קסם או לחש, שיוך לגרימת מוות, פציעה, צער, נזק או גרימת מחלה או להיעלמותו של אדם או כל דבר אחר; או מאשים אדם אחר בגרימת מוות, פגיעה או נזק") והמיר את הקנסות הנקובים מפאונדים לראנדים. החוק תוקן שוב בשנת 1997 באמצעות Abolition of Corporal Punishment Act, 1997 אשר ביטל את השימוש בהצלפה כעונש עבור העבירות בחוק.
בשנת 1998, הוועדה לשוויון בין המינים של דרום אפריקה, קיימה "ועידה ארצית על אלימות הכישוף", שהוציאה הצהרה ("הצהרת Thohoyandou על סיום כישוף") הקוראת לביטול החוק ולהכנסת חקיקה חדשה לטיפול בכישוף ובציד מכשפות.
התייחסות לכישוף בדרום אפריקה

על פי פסק הדין של הוועדה הממשלתית בדרום אפריקה, האחריות על רדיפות ורצח מכשפות שהתקיימו עד עליית נלסון מנדלה לשלטון בשנת 1994 שייכת לממשלת האפרטהייד הישנה. המחוקקים אז לא האמינו בכישוף וראו בכך עבירה דמיונית בלבד ולכן ניסו לכפות השקפה זו על האוכלוסייה המקומית. במקום הענשת המכשפות, השלטון הלבן בתקופת האפרטהייד נהג להעניש דווקא את האנשים שניסו להגן על עצמם מפני המכשפות, ואיימו עליהם בעונשי מאסר ממושכים. בעקבות החקיקה, תושבים אפריקאים רבים האשימו את הרשויות בפסיביות מול איום המכשפות ואפילו בחוסר ענישה על מעשי כישוף. הם התקוממו על כך ודבר זה הוביל לזעם גדול יותר כלפי מכשפות, ואף ביצוע מעשי אלימות. רבים לא היססו ולקחו את החוק לידיהם וכתוצאה מכך מאות חשודים בכישוף נשרפו למוות. הוועדה החליטה שכמו ברוב מדינות אפריקה שמדרום לסהרה, הרשות השופטת תכיר בכישוף כעבירה פלילית, ורק במקרים בודדים בית המשפט התעקש על תביעה משפטית. בכל הנוגע לאישום ברצח בעקבות ציד מכשפות, בתי המשפט היו מוכנים לתבוע, אבל אפילו במקרים כאלו שופטים לבנים קיבלו "פחד ממעשי כישוף" כסיבה מקלה ולכן הפסיקות היו לעיתים קרובות מקלות גם הן.