stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אלברכט פיסטר (מתמטיקאי)
ביוגרפיה

פייסטר קיבל את תואר הדוקטור שלו ב-1961 באוניברסיטת לודוויג מקסימיליאן במינכן. כותרת עבודת הדוקטורט שלו הייתה על בעיית המקדם של הפונקציות התחום של שני משתנים (בגרמנית: "Über das Koeffizientenproblem der beschränkten Funktionen von zwei Veränderlichen")
מדרכי התזה שלו היו מרטין קנסר וקרל שטיין. בשנת 1966 קיבל את הדוקטורט שלו מאוניברסיטה של גטינגן. מ-1970 ועד פרישתו היה פרופסור באוניברסיטת יוהנס גוטנברג של מיינץ.
בתיאוריה של תבניות ריבועיות על פני שדות, "תבנית הפפיסטר" (Pfister form) שהציג ב-1965 נושאות את שמו.
ב-1970, הוא היה דובר בנושא סכומים של ריבועים בתחומי פונקציה אמיתית בקונגרס הבינלאומי של מתמטיקאים בניס.
פרסומים

Quadratic forms with applications to algebraic geometry and topology. In: London Mathematical Society Lecture Notes. Cambridge University Press 1995.
Quadratische Formen. In: Fischer, Hirzebruch et al. (eds.): 100 Jahre Mathematik 1890–1990. Vieweg 1990.
ניקי הופקינס

| --- | --- |

 לידה:  24 בפברואר 1944 לונדון רבתי, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  6 בספטמבר 1994 (בגיל 50) נאשוויל, ארצות הברית 
 מוקד פעילות:  הממלכה המאוחדת 
 תקופת הפעילות:  מ-1994 
 מקום לימודים:  Alperton Community School 
 סוגה:  רוק 
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 כלי נגינה:  פסנתר, מלוטרון, גיטרה בס, עוגב, עוגב 
 חברת תקליטים:  פונטנה רקורדס 
 www.rocksoff.org/nicky.htm
 פרופיל ב-IMDb
 
ניקולס כריסטיאן "ניקי" הופקינס (אנגלית: Nicholas Christian "Nicky" Hopkins‏ ; 24 בפברואר 1944, לונדון - 6 בספטמבר 1994, טנסי) היה מוזיקאי בריטי, שנודע בעיקר בזכות תרומתו בנגינת קלידים בסוף שנות ה-60 ובראשית שנות ה-70. בין השאר הקליט עם להקת הביטלס וכן עם חבריה לאחר פירוקה של הלהקה, הרולינג סטונז, המי, ג'ף בק, הקינקס, ג'פרסון איירפליין (עימם גם הופיע בפסטיבל וודסטוק ההיסטורי), סטיב מילר בנד ועוד.
שנות השיא

הופקינס החל את דרכו כנגן ליווי בלונדון בראשית שנות ה-60 ובמהרה הפך לאחד מנגני הקלידים המבוקשים ביותר. בעקבות זאת, השתתף בנגינה בכמה מהלהיטים החשובים באותה העת.
ההקלטות המוקדמות והידועות בהן השתתף היו יחד עם להקת המי באלבומה הראשון פורץ הדרך "הדור שלי", עם להקת הקינקס, עם ג'ימי פייג' וג'ון בונהם, ג'ו קוקר, דונובן ובמיוחד עם להקת הרולינג סטונז עימם פעל במשך קרוב לעשור הן בהקלטת אלבומיהם והן במהלך מסעות ההופעות שלהם. הקשר האמיץ בין הופקינס לבין חברי להקת "הרולינג סטונז" בא לידי ביטוי בין השאר בהקלטת האלבום "Jamming With Edward" בו נטל תפקיד מרכזי ואף צייר את עטיפת האלבום.
אליזבת כריסטינה מבראונשווייג-וולפנביטל

אליזבת כריסטינה מבראונשווייג-וולפנביטל (בגרמנית: Elisabeth Christine von Braunschweig-Wolfenbüttel; ‏28 באוגוסט 1691 - 21 בדצמבר 1750), הייתה אשתו של קרל השישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ואמה של מריה תרזה.
ביוגרפיה

אליזבת כריסטינה נולדה ב-28 באוגוסט 1691 בבראונשווייג, ללודוויג רודולף, דוכס בראונשווייג-וולפנביטל ולכריסטינה לואיזה, נסיכת אטינגן-אטינגן, בתם של אלברכט ארנסט הראשון, נסיך אטינגן-אטינגן וכריסטינה פרדריקה, דוכסית וירטמברג. בשנת 1704 בהיותה בת 13 התארסה אליזבת כריסטינה עם קרל, ארכידוכס אוסטריה, לאחר משא ומתן בין סבה אנטון אולריך, דוכס בראונשווייג-וולפנביטל לבין גיסתו של קרל - הקיסרית וילהלמינה אמליה מבראונשווייג-לינבורג, שהייתה גם היא נצר לבית ולף. בתחילה התנגדה אליזבת כריסטינה לנישואים, משום שהיה עליה להמיר את דתה לקתולית, אולם לבסוף הסכימה לנישואים. לפני החתונה נאלצה אליזבת כריסטינה לעבור בדיקה רפואית, על מנת להוכיח את פוריותה.
בתקופת החתונה שהה קרל בספרד בעקבות מלחמת הירושה הספרדית, ומשום כך הגיעה אליזבת כריסטינה לברצלונה ביולי 1708, וב-1 באוגוסט אותה שנה התחתנו השניים. מיד לאחר חתונתם הפעיל עליה קרל לחצים ניכרים שתעשה הכל על מנת ללדת בן, מכיוון שליריבו פיליפ, דוכס אנז'ו כבר היה בן באותה העת.
בשנת 1711 מת גיסה יוזף הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, וקרל חזר לווינה על מנת להסדיר את ירושתו הקיסרית. אליזבת כריסטינה נותרה בקטלוניה כמושלת בשם קרל, והיו שטענו כי היא שלטה יותר טוב מאשר קרל.
בשנת 1713 עזבה אליזבת כריסטינה את ברצלונה, והצטרפה לבעלה קרל בווינה. קרל לא איפשר לאליזבת כריסטינה לעסוק בפוליטיקה, אולם היא השיגה השפעה בחצר בעקבות קשריה המפחתיים בצפון גרמניה, ובנסוף היא הצליחה למנוע את נישואי בנותיה לנסיכים מבית המלוכה הספרדי.
בכל תקופת נישואיה הייתה אליזבת כריסטינה נתונה ללחצים אדירים מצד קרל ללדת בן זכר, וניסיונות הרופאים להביאה לידי כך פגעו בבריאותה. אולם קרל התייחס אליה כראוי כל חייו, ולא החזיק פילגש חוץ ממנה, ואף הבטיח לה קיצבה גדולה לאחר מותו.
יחסיה עם חמותה אלאונורה מגדלנה מנויבורג וגיסתה וילהלמינה אמליה מבראונשווייג-לינבורג היו טובים מאוד, ושלוש הקיסריות אף תמכו אחת ברעותה.
בשנת 1740 מת בעלה קרל השישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, ובעקבות כך פרצה מלחמת הירושה האוסטרית. בעקבות המלחמה לא קיבלה אליזבת כריסטינה את הקיצבה שהובטחה לה, אך בתה מריה תרזה סיפקה לה סכום נכבד לקיום חצרה, ונהגה לבקר אותה בקביעות. ב-21 בדצמבר 1750 מתה אליזבת כריסטינה בווינה, והיא נקברה בקריפטה הקיסרית לצד בעלה.
משפחתה

ב-1 באוגוסט 1708 התחתנה אליזבת כריסטינה עם קרל השישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, ממנו נולדו לה 4 ילדים:
לאופולד יוהאן, ארכידוכס אוסטריה (1716).
מריה תרזה, ארכידוכסית אוסטריה (1717–1780), התחתנה עם פרנץ הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה.
מריה אנה, ארכידוכסית אוסטריה (1718–1744), התחתנה עם קרל אלכסנדר, נסיך לורן.
מריה אמליה, ארכידוכסית אוסטריה (1724–1730).
אליזבת טיילור (סופרת)

ערך זה עוסק בסופרת. אם התכוונתם לשחקנית הקולנוע, ראו .
| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  3 ביולי 1912 רדינג, ברקשייר, הממלכה המאוחדת
 פטירה:  19 בנובמבר 1975 (בגיל 63) פן, בקינגהאמשייר, הממלכה המאוחדת
 שם לידה:  אליזבת קולס
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 לאום:  בריטית
 מקום לימודים:  The Abbey School 
 שפות היצירה:  אנגלית
 תחום כתיבה:  סיפורת
 סוגה:  רומן, סיפור קצר
 יצירות בולטות:  צל גברת ליפינקוט, Angel, A Game of Hide and Seek, A Wreath of Roses, Blaming 
 
אליזבת טיילור (באנגלית: Elizabeth Taylor; ‏3 ביולי 1912, רדינג, אנגליה - 19 בנובמבר 1975, פן, אנגליה) הייתה סופרת בריטית שחיברה רומנים וסיפורים קצרים. קינגסלי אמיס תיאר אותה כ"אחת ממחברי הרומנים המעולים שנולדה במאה הזו"; אנטוניה פרייזר קבעה שטיילור היא "אחת הסופרות הכי פחות מוערכות שלא בצדק במאה העשרים", והילרי מנטל כתבה על טיילור שהיא "מוכשרת, הגיעה להישגים, ומשום מה לא מוערכת דיה".
ביוגרפיה

טיילור נולדה בשם אליזבת קולס (Coles) לאוליבר קולס, מפקח בתחום הביטוח, ולאלזי מיי פיוטרל, בעיר רדינג. התחנכה ב-Abbey School בעיר (מוסד חינוך לנערות, ברוח הכנסייה האנגליקנית), ולאחר מכן עבדה כאומנת, מורה פרטית, וספרנית.
היא נישאה לג'ון טיילור, בעל חברת ממתקים, בשנת 1936. הם השתקעו בכפר פֶּן (Penn) אשר בנפת בקינגהאמשייר לאורך כמעט כל משך נישואיהם. לאחר חברות קצרה במפלגה הקומוניסטית הבריטית, עזבה והצטרפה למפלגת הלייבור הבריטית למשך כל חייה.
יצירתה

טיילור פרסמה רומן ראשון בשנת 1945, ושמו "אצל גברת ליפינקוט", ולאחריו אחד עשר רומנים נוספים. כמו כן פרסמה סיפורים קצרים בכתבי עת, ואלו קובצו לימים בארבע אסופות.
המבקר פיליפ הנשר תיאר את הרומן The Soul of Kindness כספר
"כה מיומן עד שהוא נראה נטול מאמץ. ככל שקוראים בו, הדמויות נראות כה שלמות ועגולות עד שנראה כאילו המחברת רק נטלה אותן והציבה אותן, אחת אחרי השנייה, בסצנות ובמצבים השונים, ותיעדה איך הן התנהגו. [..] העלילה [..] לא נראית בשום שלב מתוכננת מראש, אלא כאילו היא עולה באופן טבעי מתגובותיהן של הדמויות."
יצירתה עוסקת בדקויות חיי היומיום, והיא רצופה בדיוקנאות חדי-עין אך אוהדים של החברה האנגלית של המעמד הבינוני והגבוה.
היא הייתה מיודדת עם אייווי קמפטון־ברנט, ועם הסופר והמבקר רוברט לידל. חליפת מכתבים ארוכה שלה עם לידל שימשה בסיס לסיפור קצר שלה, בשם "כותבי המכתבים" (פורסם באסופה The Blush, ‏1951), אך המכתבים עצמם הושמדו, כחלק משמירתה על פרטיותה. חרדה מתשומת לב ציבורית עומדת במרכז סיפור קצר ידוע אחר שלה, בשם "אחיות", שנכתב בשנת 1969.
אן טיילר השוותה את טיילור לג'יין אוסטן, לברברה פים, ולאליזבת בואן - "כולן אחיות בנפש", לדבריה.
טיילור מתה מסרטן, בעיירה פן, בה התגוררה, בגיל 63.
בשנת 2005 צולם סרט על בסיס הספר שלה עם ג'ואן פלורייט בתפקיד ראשי.
הערות שוליים

↑  סאם ג'ורדיסון, "לגלות מחדש את אליזבת טיילור - הסופרת המבריקה, הגרדיאן, 11 במאי 2012.
↑  פול ביילי, הערך "אליזבת טיילור", בתוך "המילון הביוגרפיה הלאומי של אוקספורד", הוצאת אוניברסיטת אוקספורד, 2004.
↑  מצוטט בדף "אן טיילר ממליצה, באתר fantasticfiction.co.uk.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007604425805171  PLWABN: 9810547116605606  BNE: XX914782  BnF: cb12008173v (data)  CiNii: DA00490828  GND: 119381893  ICCU: LO1V187287  ISNI: 0000 0001 1918 5824  LCCN: n50009260  NDL: 01110243  NKC: jn20000605280  NTA: 069883041  SELIBR: 254453  SNAC: w60g4d78  SUDOC: 028197739  Trove: 935935  VIAF: 54158250   WorldCat (עם VIAF): 54158250
אליזבת לודוויקה, נסיכת בוואריה

קברם של אליזבת ופרידריך בכנסיית השלום
אליזבת לודוויקה מבוואריה (בגרמנית: Elisabeth Ludovika von Bayern‏; 13 בנובמבר 1801 – 14 בדצמבר 1873) הייתה נסיכה בווארית ואשתו של פרידריך וילהלם הרביעי, מלך פרוסיה.
ביוגרפיה

אליזבת נולדה ב-13 בנובמבר 1801 במינכן, למקסימיליאן הראשון, מלך בוואריה ואשתו קרולינה מבאדן. היא הייתה תאומה זהה של המלכה אמליה מסקסוניה (אשתו של יוהאן, מלך סקסוניה) ואחותה של סופי, נסיכת בוואריה, אמם של הקיסרים פרנץ יוזף הראשון מאוסטריה ומקסימיליאן הראשון ממקסיקו. בקרב משפחתה היא נקראה אליזה (Elise).
ב-29 בנובמבר 1823 היא נישאה לפרידריך וילהלם, נסיך הכתר הפרוסי, ותמכה בעיסוקיו האינטלקטואליים כגון עבודות אמנות. בשנת 1830 המירה את דתה לנצרות פרוטסטנטית, לאחר שטרם הנישואים סירבה לעשות זאת והסכימה רק להסתיר את אמונתה הקתולית.
היא הפכה למלכה הרעייה של פרוסיה בשנת 1840, והייתה מעורבת בפוליטיקה הפרוסית בכך שפעלה לשימור הברית בין פרוסיה לאימפריה האוסטרית.
היא הייתה קרובה מאוד לבעלה, ובמהלך מחלתו הארוכה שהתה לצדו. לאחר מותו ב-2 בינואר 1861 היא התגוררה בבתיה בסנסוסי, שארלוטנבורג ושטולצנפלס, והקדישה את עצמה לעבודת צדקה לזכרו של בעלה. היא מתה בדרזדן ב-1873 במהלך ביקור אצל אחותה אמליה. ב-21 בדצמבר היא נקברה לצד בעלה בכנסיית השלום שבפוטסדאם.
תארים

13 בנובמבר 1801 - 29 בנובמבר 1823: הוד מעלתה המלכותית הנסיכה אליזבת לודוויקה מבוואריה
29 בנובמבר 1823 - 7 ביוני 1840: הוד מעלתה המלכותית הנסיכה אליזבת לודוויקה מפרוסיה, נסיכת בוואריה
7 ביוני 1840 - 2 בינואר 1861: הוד מלכותה מלכת פרוסיה
2 בינואר 1861 - 14 בדצמבר 1873: הוד מלכותה המלכה האלמנה של פרוסיה
איקאלואיט

איקאלואיט (באנגלית וצרפתית: Iqaluit, באינוקטיטוט: ᐃᖃᓗᐃᑦ; עד 1987 נקראה פרובישר ביי) היא עיר הבירה והעיר הגדולה ביותר של הטריטוריה הקנדית נונאווט, ארצם של האינואיטים. העיר שוכנת בדרום האי באפין לחופו של מפרץ פרובישר. בהתאם לכך העיר נקראה עד שנת 1987 בשם פרובישר ביי. בעיר מתגוררים כ-7,900 איש ובפרבר שלה אפקס מתגוררות כ-60 משפחות שהם בערך 200 איש. איקאלואיט, הממוקמת כאמור על אי היא עיר הבירה היחידה של טריטוריה בקנדה שלא מחוברת לרשת הכבישים המהירים של המדינה. היא גם עיר הבירה הקטנה ביותר במונחים של אוכלוסייה ושטח והדרך העיקרית להגיע אליה היא באמצעות שדה התעופה איקאלואיט אשר יכול לשרת את רוב מטוסי הסילון המודרניים. בחלק מעונות השנה ניתן להגיע אל העיר גם בתחבורה ימית.
היסטוריה

בשנת 1576 האנגלי מרטין פרובישר היה לאירופאי הראשון שהגיע לאזור, ועל שמו נקרא המפרץ שלחופו הוקמה איקאלואיט המודרנית. העיר עצמה החלה את דרכה בשנת 1942 בתור בסיס של חיל האוויר האמריקני שהוקם על מנת להקל על מטוסי קרב של ארצות הברית לחצות את האוקיינוס האטלנטי בדרכם לחזית האירופית של מלחמת העולם השנייה. המקום בו הוקם הבסיס נקרא באופן מסורתי בשפת האינואיט בשם "איקאלואיט" כלומר מקום בו הרבה דגים, אך השלטונות הקנדיים והאמריקניים של המקום בחרו בשביל הבסיס את השם פרובישר ביי על שם המפרץ לחופו הוא ממוקם. בשנת 1949 עבר שדה התעופה במקום לשליטתה של חברת מפרץ הדסון והאוכלוסייה של פרובישר ביי החלה לגדול במהירות. אחת הסיבות לכך הייתה הקמתה באזור של תחנת מכ"ם כחלק מפרויקט אמריקאי של תחנות מכ"ם רבות באזור הארקטי של קנדה אשר היו אמורות לספק התראה מוקדמת במקרה של ניסיון תקיפה מצד ברית המועצות. במהלך שנות ה-50 אנשי צבא, מהנדסים ובנאים רבים עברו להתגורר בפרובישר ביי מה שגרם גם למאות אינואיטים להגר למקום בחיפוש אחר תעסוקה ושירותי בריאות טובים יותר. בשנות 1963 נסגר הבסיס של ארצות הברית במקום. במהלך שנות ה-60 וה-70 החלה הממשלה הקנדית להכיר בפרובישר ביי כעיר מחוז ועיר עם חשיבות לוגיסטית עבור כל החוג הארקטי. בשנת 1964 נערכו הבחירות הראשונות למועצת העיר, וראש עיר ראשון נבחר בשנת 1979. בשנת 1987, כחלק מתהליכי הכרה במורשת האינואיט שונה שם העיר לאיקאלואיט, ובשנת 1995 היא נבחרה להיות עיר הבירה של הטריטוריה, שהייתה אז בתהליכי הקמה, נונאווט.
ארכיטקטורה

הארכיטקטורה של העיר היא מאוד תועלתנית ומטרתה היא לבנות מבנים זולים ככל הניתן, אך כאלה שיהיו מבודדים ויפחיתו ככל האפשר בריחת חום מתוך המבנה. דוגמה למבנה כזה הוא מבנה הפיברגלס של בית הספר התיכון נואקסוק. בשנים האחרונות מושקעים מאמצים רבים יותר בעיצוב הבניינים והשיא במגמה זו היה בנייתו של הבניין הצבעוני של המועצה המחוקקת של נונאווט המקושט באומנות אינואיט מקומית.
מבנה נוסף ראוי לציון הוא קתדרלת סנט ג'וד שמזכירה בצורתה איגלו, ונבנתה בשנת 1972. שרפה שפרצה במבנה גרמה להריסתו ב-2006 וכעת מסתיימת בנייתה של קתדרלה חדשה בעלת מבנה דומה.
הערות שוליים

↑  האנסון באלדווין, הבסיסים האמריקניים באיזור הקוטב, חרות, 1 באפריל 1953
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007567628205171  BNE: XX5658910  BnF: cb11984409p (data)  GND: 4797780-2  LCCN: n92009861  MusicBrainz: 9b73c448-7299-488b-bb5f-8b3f3b2365e7  SUDOC: 02790198X  VIAF: 132457084   WorldCat (עם VIAF): 132457084 
בניין המועצה המחוקקת של נונאווט
אישטוואן וראנאי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  26 באפריל 1895 המחוז השלישי של בודפשט, הונגריה 
 פטירה:  7 בדצמבר 1970 (בגיל 75) בודפשט, הרפובליקה העממית ההונגרית 
 שם לידה:  Stern István 
 מדינה:  הונגריה 
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי של אובודה 
 השכלה:  אוניברסיטת אטווש לוראנד (1920) 
 
מצבתו של ורנאי
אישטוואן וראנאי (במקור שטרן, בהונגרית: Varannai István; בודפשט, 26 באפריל 1895 – בודפשט, 7 בדצמבר 1970) היה עורך דין, התובע הכללי של בודפשט בלשכת עורכי הדין, מהדמויות המשפטיות החשובות בתקופתו. הוא אחיו הגדול של אאורל וראנאי, הסופר והיסטוריון הספרות.
ביוגרפיה

אישטוואן שטרן נולד במשפחה יהודית. אביו, יוז'ף שטרן (1860–1928), היה יועץ מלכותי הונגרי, נוטריון, ובמשך עשר שנים היה נשיא הקהילה היהודית באובודה. אמו הייתה אנה פליישנר (1874–1932). הוא השלים את לימודיו בתיכון באובודה. בשנת 1920 קיבל תואר במשפטים מאוניברסיטת בודפשט (כיום שמה אוניברסיטת אטווש לוראנד). עוד כסטודנט באוניברסיטה זכה בפרס על שם זנגר (Senger) על עבודתו "נשיאת הסכנה בהשכרה ובהחכרה" (A veszélyviselés a bérletnél és haszonbérletnél). הוא ערך את כתב העת חוק אזרחי (Polgári Jog) והיה עמית מערכת בכתבי עת משפטיים הונגרים וזרים רבים. במהלך סיוריו הלימודיים בחו"ל ביקר בכל רחבי אירופה. וראנאי היה:
נשיא הפדרציה הרפורמית של עורכי הדין בהונגריה
סגן הנשיא הארצי של לשכת עורכי הדין הארצית ההונגרית.
התובע הכללי של בודפשט
משרד עורכי הדין שלו התמקד בענייני מסחר ורישום מקרקעין. הוא היה יועץ משפטי בכיר של הקהילה היהודית של בודפשט. בנוסף לשפת אמו, הוא דיבר גרמנית, צרפתית ואנגלית. קברו נמצא בבית הקברות היהודי של אובודה.
עבודותיו העיקריות

משפט פרטי ודיני אשראי משנת 1926 (עם שאלאמון בק)
משפט פרטי ודיני אשראי בשנת 1927 (עם לאו הופרט ואנדור גליקסטל שנרצח באושוויץ ב-1944)
בעיות ריבית (פרסום האקדמיה למשפטים מישקולץ)
חוק התובלה ברכבת הבינלאומי (עם נאנדור באומגרטן)
לקריאה נוספת

לקסיקון של התחיה ההונגרית. עורך גזה סנטמיקלושי. בודפשט, 1930. גישה מקוונת
לקסיקון יהודי הונגרי. 1929. עורך פטר אויווארי. גישה מקוונת
Ki-kicsoda? Kortársak lexikona (מיהו מי? לקסיקון אנשים בני תקופתנו. בודפשט. הוצאת ביתא ספרותי. 1937)
ראו גם

הרצאתו של אישטוואן ורנאי בפורום עורכי הדין האזרחיים בנושא: "פרק הרכישה בחוק המשפט הפרטי"
הערות שוליים

↑  Az engedélyt tartalmazó BM rendelet száma/évszáma: 25563/1918. Forrás: MNL-OL 30808. mikrofilm 428. kép 3. karton
↑  "Születési bejegyzése az óbudai izraelita hitközség születési akv. 34/1895. folyószáma alatt".
↑  "Gyászjelentése (1970. december 10.) Magyar Nemzet, 26. évfolyam, 289. szám".
↑  "Stern Józsefné gyászjelentése (1932. november 16.) Az Est, 23. évfolyam, 257. szám".
↑  סקירת ספרם המשותף של שלושת המחברים
↑  גניאולוגיה של אנדור גליקסטל באתר GENI
אלברכט מרץ פון קירנהיים

| --- | --- |

אלברכט ריטר פון מרץ פון קירנהיים
 לידה:  25 במרץ 1905 מינכן, הקיסרות הגרמנית האימפריה הגרמנית
 הוצאה להורג:  21 ביולי 1944 (בגיל 39) ברלין, גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית
 מקום קבורה:  חצר הכנסייה הישנה סנט מתאוס 
 מדינה:  גרמניה הנאצית 
 השתייכות:  רפובליקת ויימאר רפובליקת ויימאר   גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית
 תקופת הפעילות:  1923–1944 (כ־21 שנים)
 דרגה:   אוברסט
 תפקידים בשירות
 ראש מטה קורפוס הפאנצר ה-24   קצין מטה במפקדת "צבא המולדת"
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם השנייה
 
אוברסט (אלוף-משנה) אלברכט ריטר פון מרץ פון קירנהיים (בגרמנית: Albrecht Ritter Mertz von Quirnheim;‏ 25 במרץ 1905 – 21 ביולי 1944) היה איש צבא גרמני, מראשי קשר העשרים ביולי לרציחתו של אדולף היטלר ולהפלת המשטר הנאצי בגרמניה.
ביוגרפיה

מרץ היה בעל תפקיד בכיר ב"צבא המולדת", ענף של הוורמאכט שתפקידו לתכנן תוכניות ולארגן חיילי מילואים למקרה של התקוממות של עובדי כפייה ברייך, או כל מקרה חירום. בראש "צבא המולדת" עמד הגנרל פרידריך פרום. סגנו הגנרל פרידריך אולבריכט, היה מתנגד משטר פעיל, והמפקדה כולה שימשה את מטרת הקשר כנגד היטלר, בראשות הקולונל גראף קלאוס שנק פון שטאופנברג. התוכנית המרכזית להפעלת אנשי "צבא המולדת" הפכה למעשה לתוכנית להשתלטות צבאית של אנשי הקשר על הרייך השלישי, תחת שם הקוד "ואלקירי".
כאשר פוצץ שטאופנברג את הפצצה במפקדתו של היטלר, סייע מרץ לאנשי הקשר, והוציא ביחד עם הגנרל אולבריכט את הפקודות שנועדו להפעיל את "ואלקירי". ביחד עם אולבריכט ושטאופנרג עצר מרץ את הגנרל פרום, וניסה לפעול על מנת לקדם את מטרת הקושרים. עם זאת אנשי הקשר נכשלו במספר משימות בסיסיות, כגון השתלטות על תחנות הרדיו, דבר שהיה מונע את התפשטות הידיעה כי היטלר חי. פרום נמלט ממעצרו, ובערבו של יום ה-20 ביולי 1944, נעצרו הגנרל לודוויג בק שאמור היה לעמוד בראש המדינה הגרמנית לאחר הקשר, שטאופנברג, מרץ, ורנר פון האפטן (קצין שסייע לשטאופנברג בהטמנת הפצצה) ואולבריכט.
פרום היה להוט להראות כמי שפעל לדיכוי הקשר, ולהסתיר את העובדה כי מטה הקושרים פעל במפקדת "צבא המולדת" עליו היה מופקד. (הדבר לא עזר לפרום, והוא הוצא להורג על ידי היטלר בשל "פחדנות"). פרום נתן לגנרל בק את האפשרות להתאבד, ומשזה נכשל בניסיון ההתאבדות ירה בו אחד החיילים. לאחר מכן נתן פרום לשטאופנברג, מרץ, אולבריכט והאפטן לכתוב מכתבים לבני ביתם, העמידם לקיר בחצר בנדלרבלוק והוציאם להורג באמצעות כיתת יורים.
ראו גם

קשר העשרים ביולי
ההתנגדות הגרמנית לנאציזם
לקריאה נוספת

ויליאם שיירר, עלייתו ונפילתו של הרייך השלישי, שוקן, 1976.
אליזבת לוטיינס

| --- | --- |

 לידה:  9 ביולי 1906 בלומסברי, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  14 באפריל 1983 (בגיל 76) המפסטד, הממלכה המאוחדת 
 מוקד פעילות:  הממלכה המאוחדת 
 מקום לימודים:  אקול נורמל דה מוזיק בפריז, הקולג' המלכותי למוזיקה 
 סוגה:  אופרה 
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 בן או בת זוג:  אדוארד קלארק (1940–?) איאן הרברט קמפבל גלני (1933–1940) 
 פרסים והוקרה:  מפקדת במסדר האימפריה הבריטית 
 פרופיל ב-IMDb
 
אליזבת לוטיינס (באנגלית: Elisabeth Lutyens;‏ 9 ביולי 1906 - 14 באפריל 1983) הייתה מלחינה אנגליה.
חייה > לימודים

אליזבת לוטיינס נולדה בלונדון, שם החלה את לימודי המוזיקה. בשנת 1922 נסעה לפריז להמשיך את לימודיה ברמה גבוהה יותר באקול נורמל ובהמשך נכנסה לקולג' המלכותי למוזיקה בלונדון. מוריה שם היו הרולד דארק (Harold Darke) (הלחנה וארנסט טומלינסון (Ernest Tomlinson) (ויולה).
לקריאה נוספת

R.M. Schafer: ‘Elisabeth Lutyens’, British Composers in Interview (London, 1963), 103–11
N. O’Loughlin: ‘Elisabeth Lutyens’s “Novenaria”’, Tempo, no.88 (1969), 55–6
A. Payne: ‘Elisabeth Lutyens’s “Essence of our Happinesses”’, Tempo, no.95 (1970–71), 33–4
S. Bradshaw: ‘The Music of Elisabeth Lutyens’, MT, cxii (1971), 653–6
L. East: ‘Time Off … with Lis Lutyens’, Music and Musicians, xx/6 (1971–2), 18, 20 only
R.R. Bennett: ‘Time Off? Not a Ghost of a Chance!’, Opera, xxiii (1972), 102–5
E. Lutyens: A Goldfish Bowl (London, 1972) [autobiography]
S. Walsh: ‘“Time Off” and “The Scene Machine”’, MT, cxiii (1972), 137–9 [interview]
R. Saxton: ‘Composer Portraits: Elisabeth Lutyens’, New Music 88, ed. M. Finnissy, M. Hayes and R. Wright (Oxford, 1988), 9–21
M. Harries and S. Harries: A Pilgrim Soul: the Life and Work of Elisabeth Lutyens (London, 1989)
S.J. Tenant-Flowers: A Study of Style and Techniques in the Music of Elisabeth Lutyens (diss., U. of Durham, 1991)
Anthony Payne (work-list, bibliography with Toni Calam)
הערות שוליים

↑  אנתוני פיין וטוני קאלאן, "אליזבת לוטיינס" במילון גרוב למוזיקה ומוזיקאים אונליין
1 2  גרוב
↑  גרוב
↑  גרוב
↑  גרוב
↑  גרוב
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007349666305171  PLWABN: 9810593029605606  BIBSYS: 3106303  BNE: XX1795148  BnF: cb12140481c (data)  GND: 118946781  ISNI: 0000 0000 8132 5587  LCCN: n85076142  MusicBrainz: 4c6fcd70-ac64-46e5-b987-8c15f9e3f1ff  NKC: pna2008456534  NTA: 087258986  SELIBR: 402149  SNAC: w6514bt4  SUDOC: 230427758  Trove: 1091706  VIAF: 54183952   WorldCat (עם VIAF): 54183952
אלברכט פון רון

| --- | --- |

אלברכט גראף פון רון
 לידה:  30 באפריל 1803 פלויסהאגן, ממלכת פרוסיה 
 פטירה:  23 בפברואר 1879 (בגיל 75) ברלין, הקיסרות הגרמנית הקיסרות הגרמנית
 מדינה:  ממלכת פרוסיה 
 השכלה:  האקדמיה הצבאית הפרוסית 
 צאצאים:  Waldemar von Roon 
 השתייכות:  הצבא הפרוסי פרוסיה   צבא האימפריה הגרמנית הקיסרות הגרמנית
 תקופת הפעילות:  1821–1873 (כ־52 שנים)
 דרגה:   גנרל-פלדמרשל
 תפקידים בשירות
 שר המלחמה הפרוסי   שר המלחמה הגרמני
 פעולות ומבצעים
 מלחמת שלזוויג השנייה   המלחמה האוסטרו-פרוסית   מלחמת פרוסיה צרפת
 עיטורים
 עיטורים
 תפקידים אזרחיים
 ראש ממשלת פרוסיה
 
ראש הממשלה ביסמרק, שר המלחמה רון וראש המטה הכללי מולטקה, שנות ה-60 של המאה ה-19
אלברכט תאודור אמיל גראף פון רון (בגרמנית: Albrecht Theodor Emil Graf von Roon; ‏30 באפריל 1803 – 23 בפברואר 1879) היה מפקד בכיר בצבא פרוסיה ושר המלחמה (Kriegsminister) של פרוסיה בשנים 1857–1873. יחד עם ראש ממשלת פרוסיה, אוטו פון ביסמרק וראש המטה הכללי שלה, הלמוט פון מולטקה הזקן, הוביל רפורמות לביסוס צבא הקבע וחיזוקו, שתרמו להפיכת הצבא הפרוסי לצבא הטוב ביותר באירופה, להכנעת צרפת במלחמת פרוסיה צרפת ב-1870 ולאיחוד גרמניה.
תולדות חייו

נולד בפומרניה למשפחה ממוצא פלמי. בשנת 1816 נכנס פון רון, שגם אביו היה קצין, לצבא כצוער בחלמנו (קולם) שבפומרניה וב-1818 עבר לבית ספר צבאי בברלין וב-1827 סיים את פרק הכשרתו הצבאית באקדמיה הצבאית הפרוסית. תפקידו הצבאי היה קצין ברגימנט ה-15 במינדן ומפקח בבית הספר לצוערים. תחום ההתמחות העיקרי שלו היה גאוגרפיה ושימושיה הצבאיים. מורו היה קרל ריטר (Carl Ritter), אחד מאבות הגאוגרפיה המודרנית. בשנים 1832, 1839 ו-1844 הוציא את שלושת כרכי ספרו החשוב על הגאוגרפיה "הפיזית, הלאומית והפוליטית" (Grundzüge der Erd-, Völker- und Staatenkunde).
ב-1833 היה חבר מטה הגיס של גנרל פון מיפינג (von Müffling), והחל להבחין במצבו המאובן של הצבא וחוסר היעילות שבו. ב-1835 היה לחבר המטה הכללי בדרגת האופטמן. ב-1848 היה לראש המטה של הקורפוס ה-7 בקובלנץ ועסק בדיכוי מהומות מהפכת 1848 בבאדן, תחת פיקודו של הנסיך וילהלם, לימים מלך פרוסיה וקיסר גרמניה. על גבורתו זכה בעיטור מסדר העיט האדום. הוא מילא תפקידים במטהו האישי של וילהלם וב-1856 עלה לדרגת גנרל מיור. בשנת 1858 מונה למפקד הדיוויזיה ה-14, ובראשית 1859 מונה לראש הוועדה לתכנון ודיווח על הארגון מחדש של הצבא. בעת מלחמת אוסטריה-סרדיניה (בין אפריל ליולי אותה שנה) היה אחראי על תהליכי גיוס החירום ושינוע הכוחות. בסוף אותה שנה מונה לשר המלחמה בדרגת גנרל לוטננט.
רון, שהיה שמרן ומלוכני, סבר שלשורות צבא הגיוס ההמוני (ה-Landwehr) חדרו יותר מדי גורמים ליברליים. מטרתו העיקרית הייתה להפוך את הצבא לצבא-קבע מקצועי ולהעלות את כוחם של אנשי הקבע בצבא על פני צבא ה-Landwehr העממי, קצינים אלה הגיעו משורות משפחות האצולה הנאמנות לבית הוהנצולרן ומקרב מעמד היונקרים. על אף שהרפורמה שלו נתקלה בהתנגדות הפרלמנט, הצליח רון להעביר אותה ולהדגיש את המרכיב המקצועי הקבוע בצבא. מי שמימש את הרפורמה בפועל היה ראש המטה הכללי של הצבא, הגנרל הלמוט פון מולטקה הזקן, שכיהן בתפקיד בשנים 1857–1888. ראש הממשלה משנת 1862, ומי ששימש כצלע השלישית בהנחלת הרפורמה, היה אוטו פון ביסמרק. קציני הקבע הפכו למעמד בעל זכויות-יתר ולבעלי כוח פוליטי וחברתי גם לאחר שחרורם.
רון ומולטקה חזרו אל המלצות ועדת הרפורמות של גרהרד פון שרנהורסט מ-1807 והחלו לשקם את הצבא על מנת להפוך אותו למודרני, מוכן ומאומן לקראת אתגרי שדה הקרב המודרני ותוך שימוש בטכנולוגיה כרכבות, טלגרף וטלפון. סדרת ההצלחות אותן נחל הצבא בהמשך, ההשתלטות על שלזוויג-הולשטיין שהייתה בשליטת דנמרק ב-1864, הניצחון במלחמת שבעת השבועות (1866) בו השתלטה פרוסיה על רוב שטחי גרמניה ומעל הכל הניצחון המוחץ ב מלחמת צרפת–פרוסיה (1870) הפכו את פון רון, מולטקה וביסמרק לגיבורים לאומיים.
פון רון זכה בעיטור מסדר העיט השחור ב-1866, בתואר גראף ב-1871 ובדרגת גנרל-פלדמרשל בסוף 1872. ב-1873, לאחר פרישתו של ביסמרק, כיהן במשך מספר חודשים כראש ממשלת פרוסיה, במסגרת הקיסרות הגרמנית. הוא פרש עקב סיבות בריאות ומת בברלין כעבור חמש שנים בגיל 75.
עיטורים

פור לה מריט
מסדר העיט השחור
מסדר העיט האדום
מסדר בית הוהנצולרן
מסדר הכתר
צלב הברזל
הנצחתו

סיירת משוריינת שהשתתפה במלחמת העולם הראשונה.
פסל בכיכר הכוכב הגדול בטירגארטן.
נפתלי הלברשטאם (בורו פארק)

רבי נפתלי הלברשטאם (כ"א בניסן ה'תרפ"ד, 25 באפריל 1924 – י"ב בתמוז תש"ף, 4 ביולי 2020) היה האדמו"ר מצאנז בארצות הברית. חצרו מכונה חסידות צאנז גריבוב.