stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
חסידות שאץ
הדור השלישי

בני רבי מאיר משאץ היו:
רבי יצחק. אדמו"ר ברדוביץ. חתנו של רבי ישראל דוד בן רבי שלמה מסאסוב. היגר לארצות הברית. נפטר בשנת תשי"ח. חתנו היה הרב יוסף שמואל הגר, האדמו"ר מרדוביץ.
רבי משה לייב. נולד בשנת תרמ"ה. כיהן כאדמו"ר משאץ בצ'רנוביץ. היה חתנו של רבי נחום מבורשטין. עבר לארצות הברית אחרי מלחמת העולם השנייה שם נפטר בשנת תשי"ד. בניו רבי אברהם חיים ורבי יואל נספו בשואה. בנו רבי צבי. בנו של רבי צבי הוא רבי ישראל משאץ צ'רנוביץ בורו פארק. חתנו היה רבי משה מדעש-שאץ. בנו של רבי משה מדעש היה רבי נחום מאיר מדעש.
רבי יעקב ממלא מקום אביו בשאץ. אחרי מלחמת העולם השנייה עלה לארץ ישראל והתיישב בחיפה. היה חתנו של רבי סיני מז'מיגרד. נפטר בשנת תשט"ז. חתנו היה רבי מרדכי פרנקל, האדמו"ר מבוטושאן.
רבי יואל, חתן גיסו ובן דודו רבי שלום. אדמו"ר משאץ במונטריאול ובסוף ימיו בירושלים. נפטר בשנת תש"מ.
חתנו רבי ישראל דוד הורוביץ (תרנ"ט -י"ז בטבת תשכ"ז) מגזע שנדישוב. כיהן כאדמו"ר משאץ-שנדישוב בארצות הברית.
חתניו: אחיינו רבי שלום, אחיינו רבי אהרן מברז'אן, רבי אלעזר מפאליטשאן רבי אליעזר ליפא בינדיגר ואחיינו רבי נפתלי מרדכי שמרלר משאץ-פרמישלאן עכו.
בנו וממלא מקומו של רבי אלתר מפודול-אולואי היה רבי בן ציון חתן רבי מנדל אייכנשטיין מאלעסק. נרצח בשואה ביאסי עם כל משפחתו.
בני רבי משה מסוליצא היו:
רבי שלום משאץ לונדון. היה חתנו של דודו רבי מאיר. נפטר בכ"ב בטבת תשי"ח.
רבי חיים יואל מסמבור. נולד בשנת תרמ"ח. חתנו של רבי יהודה צבי מסמבור. כיהן בסמבור. בשנת תרע"ט החל לכהן באדמו"רות. נרצח בטרבלינקה עם כל משפחתו בב' באב תש"א.
רבי יחיאל מיכל מהורודנקה. חתן רבי חיים לייפר מנדבורנה. בשנת תרפ"ז החל לכהן באדמו"רות. נפטר במחבוא מהנאצים בכ"ז באלול תש"ג. משפחתו נרצחה בשואה.
חתניו רבי יעקב ישראל וישורון רובין מסאסרגן, רבי חנוך מקוידנוב רבי אביש מטשכויב, רבי צבי אריה מלוצק ורבי זיידא מאיר שמלנר מבוטושאן (נכד רבי סנדר מקומרנה).
החסידות לאחר השואה

מלבד רבי שלום מלונדון כיהנו בני רבי יצחק ורבי יואל.
בנו של רבי יצחק, רבי יוסף דוד (תרס"ג-תשמ"ו, 1985-1903), כיהן כאדמו"ר מרדוביץ-שאץ. חיבר ספר בשם "תיקון עירובין".
החסידות לאחר השואה > צאצאי רבי שלום משאץ לונדון

בנו רבי יחיאל מיכל, חתן רבי אלעזר מבאראווע-מעליץ, כיהן כאדמו"ר משאץ-מליץ בבורו פארק ונפטר בתשט"ז, 1956, בחיי אביו.
לאחר פטירתו הוכתר בנו הגדול, רבי משה מאיר (ת"ש-תשס"ד, 2004-1939), עוד קודם נישואיו, לאדמו"ר משאץ מליץ. היה אדמו"ר בפלטבוש שבברוקלין, במונסי, וכ-15 שנים בסוף ימיו בשכונת הר נוף בירושלים, נטמן בהר המנוחות. חתנו הוא רבי יהושע הורוביץ, האדמו"ר ממעליץ בורו פארק.
רבי אלטר יחיאל מיכל, האדמו"ר משאץ-דרהאביטש, בעבר בבורו פארק שבברוקלין, וכיום בבית שמש.
רבי אלעזר שלום, אדמו"ר מזלוטשוב בוויליאמסבורג
רבי יעקב יוסף, אדמו"ר מבאראוו במונסי
רבי דוד, אדמו"ר משאץ-אשדוד. הקים ארגון כשרות בשם "שאץ כשר סערוויס" - SKS. רוב המפעלים בהשגחת הארגון נמצאים במזרח הרחוק וחלקם באירופה ובאמריקה. הוא שוהה לעיתים בסין ויש לו קהילה בצ'ינגדאו. בשבתות שוהה במרכז היהודי ברחוב "הומי לו" שבשאנגחאי, שם הוא עורך תפילות וטישים.
רבי נפתלי אשר ישעיה, אדמו"ר ממעליץ אשדוד
רבי יוסף חיים (תש"ה, 1945 - כ"ט בתמוז תשפ"ג, 18 ביולי 2023), היה אדמו"ר משאץ-וילאמסבורג
רבי יעקב, אדמו"ר משאץ-בני ברק
רבי אהרן יודא, אדמו"ר משאץ-אנטוורפן
החסידות לאחר השואה > צאצאי רבי יואל משאץ-מונטריאול

רבי משה מאיר, אדמו"ר משאץ מונטריאול מפטירת אביו בשנת תש"מ, נפטר בב' באלול ה'תש"פ.
בנו ממלא מקומו הוא הרב יהושע העשיל אדמו"ר משאץ מונטריאול.
בנו רבי יחיאל יוסף הוא האדמו"ר משאץ בית-שמש.
רבי יעקב יצחק, אדמו"ר משאץ-ירושלים.
רבי משה דייטש, חתן חתנו של רבי שלום, הוא אב"ד בית שלום שאץ-קטמון בלונדון, כיום הרב הוא בנו רבי סיני יחזקאל שרגא דייטש.
רבי סיני, נכדו של רבי יעקב מוסקוביץ משאץ-חיפה, הוכתר ב-2016 לאדמו"ר משאץ-ביתר.
לקריאה נוספת

יצחק אלפסי, החסידות, 1977, עמ' 58–63.
הרב יצחק יחיאל מיכל מוסקוביץ' (בן רבי יוסף חיים משאץ-ויליאמסבורג וחתנו של האדמו"ר ממונסי), שבת שלום, ספרו של רבי שלום משאץ, ובסופו רשימה על השושלת.
בית שאץ: תולדותיהם ודברי ימיהם של צדיקי בית שאץ, בני ברק: מכון שיח אבות – קוידינוב, תשפ"א
טרופאן

| --- | --- |

מולקולת טרופאן
 
 שם סיסטמטי:   N-Methyl-8-azabicyclo[3.2.1]octane 
 כתיב כימי:  C₈H₁₅N 
 מסה מולרית:  125.21 גרם/מול
 מראה:  נוזל שקוף
 מספר CAS:  529-17-9
 צפיפות:  0.9259 (ב15°) גרם/סמ"ק
 מצב צבירה:  נוזל
 טמפרטורת רתיחה:  168 °C   441.15 K
 
טרופאן הוא תרכובת אורגנית חנקנית דו-טבעתית.
מבחינת מבנה, טרופאן מורכב מציקלוהפטאן עם חנקן מגשר בין פחמנים 1 ו- 5 בטבעת. החומר הוא נוזל שצפיפותו 0.931 גרם לסמ"ק, מקדם השבירה 1.477 ונקודת ההבזק 42.2°C.
החומר ידוע בעיקר בשל קבוצת אלקלואידים הנגזרים ממנו כדוגמת אטרופין וקוקאין. אלקלואידים של טרופאן מצויים בצמחים ממשפחת הErythroxylaceae (אליה משתייך שיח הקוקה) וממשפחת הסולניים כולל דטורה, תפוח אדמה ועגבנייה.
טרופאן החסר את קבוצת המתיל הקשורה לאטום החנקן (Azabicyclo[3.2.1]octane) נקרא nortropane.
טכסאר

| --- | --- |
איור של הלוויין טכסאר
איור של הלוויין טכסאר
 מידע כללי
 ארגון:   צבא הגנה לישראל
 מפעיל:   יחידה 9900
 יצרן:  ישראל התעשייה האווירית לישראל
 תאריך שיגור:  21 בינואר 2008
 משגר:  PSLV
 אתר שיגור:  כן השיגור הראשון של מרכז החלל סאטיש דאוון 
 משימה
 סוג משימה:  לוויין חישה מכ"מי
 לוויין של:  כדור הארץ
 מסלול:  LEO
 נטייה:  41.03 מעלות
 אפואפסיד:  580 ק"מ
 פריאפסיד:  450 ק"מ
 זמן הקפה:  94.5 דקות
 משך המשימה הכולל:  21 בינואר 2008 – הווה (16 שנים) 
 מידע טכני
 משקל:  295 ק"ג
 קישורים חיצוניים
 מספר קטלוג לוויינים:  32476
 מאגר המידע הלאומי:  2008-002A
 
אופני הצילום של הלוויין
טכסאר (אופק 8) הוא שמו המסחרי של סדרת לוויינים המפותחת על ידי התעשייה האווירית לישראל, הלוויינים בסדרה מצויד במטעד מכ"ם מפתח סינתטי הפועל בתחום ה־X. שמו המסווג של הלוויין, שילוח, נחשף בחדשות ערוץ 10 ב-31 בינואר 2008. זהו לוויין תצפית קל משקל, המסוגל לייצר הדמאות תלת־ממדיות של כדור הארץ ברזולוציה גבוהה, ביום, בלילה ובכל מזג אוויר. הלוויין פותח על ידי התעשייה האווירית לישראל ושותפות בו שתי חטיבות שלה: חטיבת מערכות חלל - באמצעות מפעל מבת, וחטיבת האלקטרוניקה, באמצעות מפעל אלתא.
הלוויין שוגר מנמל החלל סאטיש דהאוואן שבדרום הודו באמצעות משגר PSLV (בתצורה המכונה פולאריס) ב־21 בינואר 2008. תמונות ראשונות שצילם נקלטו בתחנת הקרקע של הלוויין תשעה ימים לאחר השיגור. קיבולת הזיכרון בלוויין היא 240 גיגהבייט.
עקרון הפעולה של לוויין תצפית מכ"מי

הלוויין טכסאר עושה שימוש בטכנולוגיית מכ"ם מפתח סינתטי (SAR). המכ"ם משתמש בתנועת הלוויין (במהירות של קרוב לשמונה קילומטרים בשנייה) על מנת לייצר אנטנה סינתטית מההדים שחוזרים לאורך מסלול הטיסה. המכ"ם משתמש באינטרפרומטריית רדיו על מנת לשרטט תמונה ברזולוציה גבוהה של פני השטח, ללא תלות במזג האוויר.
אופני הפעולה של הטכסאר

הלוויין טכסאר מתוכנן לפעול בשלוש דרכים:
SPOT Mode – התמקדות באזור מוגדר, ומעקב של הלוויין אחר האזור בעודו נע;
Strip Mode – איסוף מידע רציף במסלול התקדמות הלוויין;
Mosaic Mode – דגימה של אזורים נבחרים הנמצאים תחת נתיב הלוויין במעבר מסוים.
שיגור הלוויין

הלוויין שוגר ביום שני, 21 בינואר 2008, מנמל החלל סריהריקוטה שבהודו, באמצעות משגר PSLV. השיגור בוצע בשעה 05:45 שעון ישראל.
דעיכה במסלול

הלווין דעך ממסלולו ב-3 ביולי 2024.
פרויקטים נוספים על בסיס הטכסאר

RISAT-2, לוויין מכ"ם הודי שפותח בסיוע חברת אלתא ושוגר ב-2009. לוויין מכ"ם נוסף בשם RISAT-2BR1 שוגר ב-2019.
אופק 10, לוויין מכ"ם צבאי ששוגר מישראל ב-2014, על ידי משגר שביט.
MuSAR, הצעה משותפת של הסוכנות לחלל הישראלית והתעשייה האווירית וחברת נורת'רופ גרומן לפתח גשושית חלל לחקר כוכב נגה באמצעות מכ"ם אשר יועדה לשיגור ב-2015 אך ההצעה לא התקבלה על ידי נאס"א.
חברת הביון האמריקאית XpressSAR חתמה בנובמבר 2018 על הסכם עם התעשייה האווירית שתספק לה 3–4 לווייני מכ"ם מסוג טכסאר לפעילותה.
חברת ISI ששיגרה את לווייני ארוס, מתכננת לשגר 2 לוויינים מסוג טכסאר שכינויים יהיה "ארוסאר" בשנים הקרובות.
ראו גם

סדרת לווייני אופק של ישראל
הערות שוליים

↑  נתוני המסלול לא פורסמו על ידי גורמים ישראליים אלא על ידי ISRO, האחראית לשיגור הלוויין. זה המקור למסלול:
http://www.isro.gov.in/pressrelease/Jan21_2008.htm (הקישור אינו פעיל, 22 ביוני 2019)
↑  יובל אזולאי, לוויין ישראלי שביעי שוגר לחלל: יוכל לצלם גם בחושך ובתנאי מזג אוויר קשים, באתר הארץ, 21 בינואר 2008
↑  הודו שיגרה לווין ריגול תוצרת התעשייה האווירית, באתר גלובס, 20 באפריל 2009
| ישראל לוויינים ישראליים ותוכניות חלל אחרות |
| --- | --- | --- |
| לווייני תקשורת | עמוס (1 • 2 • 3 • 4 • 5 • 6) • דרור 1 |  |
| לווייני צילום מסחריים | ארוס • אופטסאט |  |
| לוויינים צבאיים ולוויינים של צה"ל | אביר • אופק (1 • 2 • 3 • 4 • 5 • 6 • 7 • 8 • 9 • 10 • 11 • 16 • 13) • טכסאר |  |
| לווייני מחקר וטלסקופים | ULTRASAT‏* • ונוס*  • DIDO  •  *SHALOM  • *SLOSHSAT |  |
| לווייני סטודנטים ואוניברסיטאות | טכסאט  • דוכיפת 1 • דוכיפת 2 • דוכיפת 3 • SAMSON • BGUSAT  • SATLLA-1  • SATLLA-2B |  |
| חלליות וגשושיות | בראשית • בראשית 2 |  |
| יכולות שיגור | משגר שביט • בסיס פלמחים |  |
| משימות אנלוגיות למאדים | D-MARS |  |
| מיזמים שהוקפאו | טאווקס* • ‏MuSAR‏* • דוד* |  |
| ארגונים ישראליים קשורים | סוכנות החלל הישראלית • מפא"ת • מנהלת תוכנית החלל • התעשייה האווירית לישראל • SpaceIL |  |
* שיתופי פעולה בינלאומיים
| מכ"מים מתוצרת אלתא |
| --- | --- | --- |
| מכ"ם קרקעי | EL/M-2080 (אורן ירוק) • EL/M-2080S (אורן אדיר) • EL/M-2090 (מערכת טרה) • EL/M-2084 (ר"ז) • ELM-2112 (מכ"ם בוהה) • EL/M-2133 (מערכת מעיל רוח) • EL/M-2138T (מערכת מגן רוח) |  |
| מכ"ם אווירי | טכסאר • EL/M-2075 (פלקון) • EL/M-2083 (מערכת בלון תצפית) • EL/W-2085 (מטוס שליטה ובקרה) |  |
| מכ"ם ימי | דגון • EL/M-2238 STAR • EL/M-2248 MF-STAR • אדיר • EL/M-2258 (אלפא) |  |
דגם של TECSAR
יאנוש קוטאני

| --- | --- |

 לידה:  18 במאי 1858 סגד, הונגריה 
 פטירה:  29 באפריל 1929 (בגיל 70) וינה, הרפובליקה האוסטרית הראשונה 
 מדינה:  הונגריה 
 מקום קבורה:  בית הקברות דבלינג 
 
יאנוש קוטאני (במקור יעקב קוֹיֶטַיינֶר, בהונגרית: Kotányi János; סגד, 18 במאי 1858 –?) היה בעל מפעל לפפריקה ולתבלינים יהודי-הונגרי, מייסד חברת התבלינים קוטאני שהתפתחה עם השנים לחברת תבלינים בינלאומית גדולה ומפורסמת מאז ייסודה בשנת 1881.
ביוגרפיה

קוטאני נולד בסגד כבנם של הירש וולף קויטיינר (1812–1904) ושל קטלין גולדברגר. מאוחר יותר, שם היילוד תועד בכתב יד על תעודת הלידה כיאנוש, אך מספר ההיתר לשינוי שם לא צוין. (נראה שלא היה שינוי שם רשמי כזה). במשפחה היו עשרה - ואולי יותר - ילדים. לפי הסדר: אמה ( 1848-1920), מיכאל, פרל, מרדכי, טרז, איזידור ומטילד (תאומים), עמליה, יהושוע (1863). בשנת 1862 הירש וולף שינה את שם המשפחה להונגרי, לקוטאני. שם ראש המשפחה הופיע במספר צורות: הירש פרקש (פרקש=זאב בהונגרית), בזמן שבתעודת הפטירה הופיע וילמוש. סבו וסבתו של יאנוש מצד האב היו" מוזס קויטיינר (נפטר ב-1862) ואלה אסינגר. יאנוש קוטאני נשא לאישה את ז'ופיה זוננפלד, בתם של דוד זוננפלד ורגינה גראף, ב־16 באוקטובר 1887 בעיר דיור.
מעט ידוע על תחילת דרכו של קוטאני בעולם העסקים, אך כנראה הלך בעקבות בן עירו ובן תקופתו מרק פיק (המבוגר ממנו ב-15 שנים) תעשיין וייצרן הנקניקים המפורסם והמצליח כבר אז. ככל שידוע הילד העני יאנוש יצא לדרך ברגל מעיר הולדתו סגד לווינה, מרחק של כ-250–300 ק"מ, כי כסף לנסיעה לא היה. בווינה התחיל לעבוד כשוליה אצל טוחן תבלינים וקפה. הפפריקה ההונגרית לא הייתה ידועה אז מחוץ לגבולות הונגריה, אך הנער סבר שבוודאי ניתן לייצא אותו מהונגריה אם מייצאים, פלפל שחור, קפה ותה.
הפירמה קוטאני

בשנת 1881 החל להפעיל טחנת פפריקה בעיר הולדתו סגד בה הכין את הפפריקה (פלפלים אדומים) שגודלו על אדמתו ובשיטת הערבוב והערבול על פי מתכון שלו. בשנת 1884 חזר לווינה והקים את העסק הראשון שלו מחוץ להונגריה, בדבלינג, היום פרוור של וינה ב- Billrothstrasse בווינה הקים קוטאני את "טחנת הפפריקה הראשונה באוסטריה" (Erste Österreichische Paprikamühle) שפעלה בהובלת ובמכירת של פפריקה (שהוא ייצר בהונגריה) תזקיקי יין, תזקיקי שזיפים, חומץ יין ושזיפים מיובשים. הודות לטעמו של אבקת הפפריקה קוטאני, החברה הפכה לספקית של החצר הקיסרית והמלכותית. הצמיחה והשגשוג הכלכלי המהיר סייעו לעסק להתפתח במהירות ובקנה מידה מדהים. יאנוש קוטאני השקיע עוד השקעה חכמה שצפתה את פני העתיד: הוא שדרג את טחנת הפפריקה המפורסמת שלו בסגד לטחנת תבלינים בכלל מסוגים רבים, והעתיק את הרעיון שלו למטרופולינים כמו בודפשט, ברלין, מינכן, בוסטון וניו יורק. סחר פפריקה קוטאני פעל ברחוב קאראס במרכז העיר בודפשט מתחילת 1900.החברה הפכה לחברת מניות ציבורית בשנת 1923. יאנוש קוטאני הבן נרשם כשותף.
לקריאה נוספת

תולדות התפתחות הפירמה קוטאני עד ימינו. (באנגלית)
ספרית מחוז שומודי
קוטאני - היסטוריה
לקסיקון יהודי הונגרי - יאנוש קוטאני
נתונים חדשים על תולדות משפחת קוטאני
הערות שוליים

↑  "Születési bejegyzése a szegedi izr. hitközség születési akv. 40/1858. folyószáma alatt". רישום הלידה בספרי הקהילה היהודית בסגד.
↑  "Házasságkötési bejegyzése a győri izr. hitközség házassági akv. 18/1887. folyószáma alatt". רישום הנישואים בספרי הקהילה היהודית בגיור.
יבגני פרולוב

יבגני קונסטנטינוביץ' פרולוב (ברוסית: Евгений Константинович Фролов; נולד ב-5 בפברואר 1988) הוא כדורגלן רוסי המשחק כשוער מועדון קריליה סובייטוב סמרה.
קריירת מועדונים

ב-29 ביוני 2019 הוא חתם בסוצ'י.
ב-2 בפברואר 2020 הוא חתם על חוזה לשנתיים עם קריליה סובייטוב סמרה. באפריל 2020 הוא העניק ריאיון לעיתונאי הספורט בו הוא מתח ביקורת על הנשיא פוטין, ואמר שהוא לא הצליח לנקוט בפעולה מוחשית לתמיכה בעסקים ובאוכלוסייה בעת המאבק התפרצות נגיף הקורונה ברוסיה.
הערות שוליים

↑  "Евгений Фролов переходит в «Сочи»" [Yevgeny Frolov moves to Sochi]. PFC Sochi. 29 ביוני 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Евгений Фролов пополнил состав "Крыльев Советов"" (ברוסית). PFC Krylia Sovetov Samara. 2 בפברואר 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Russian Footballer Faces Punishment for Criticizing Putin's Virus Response". The Moscow Times. 28 באפריל 2020. נבדק ב-28 באפריל 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "פוטין מדבר שטויות": השוער שהעז לתקוף את נשיא רוסיה וצפוי להיענש, באתר וואלה, 28 באפריל 2020
ערך זה הוא קצרמרבנושא כדורגלנים רוסים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
יבגני פרלשטיין

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  2 בפברואר 1980 (בן 44) ז'יטומיר, ברה"מ 
 הדרגה הגבוהה ביותר:  רב-אמן משנת 2006
 מד כושר מרבי:  2555 (יולי 2008)
 מד כושר נוכחי:  2492 ‏(אוקטובר 2024)
 מדינה:  ברית המועצות, ארצות הברית
 
יבגני פרלשטיין (ברוסית: Евгений Перельштейн‏; נולד ב-2 בפברואר 1980 ז'יטומיר אז באוקראינה הסובייטית) הוא שחמטאי יהודי-אמריקאי בדרגת רב-אמן.
נכון למאי 2019, מדורג במקום ה-44 בארצות הברית לפי מד כושר.
קורות חיים

יבגני פרלשטיין נולד בז'יטומיר, אז בברית המועצות. הוא התחיל להתאמן בשחמט בצעיר בהדרכת אביו שהיה מאמן שחמט. כבר בגיל 10 הוא השתתף בתחרות השחמט הראשונה. במהלך שנות ה-90 של המאה ה-20 המשפחה היגרה לארצות הברית.
בשנת 2000 הוא ניצח באליפות ארצות הברית בשחמט לנוער עד גיל 20. בשנת 2003 הוא ניצח בתחרות בניו יורק.
פרלשטיין השתתף במספר תחרויות.
בשנת 2005 הוא היה רביעי במונטריאול (אחרי ויקטור מיכלבסקי).
בשנת 2006 ו-2009 הוא ניצח בתחרות שנערכה בלובוק (ארצות הברית) (בן פיינגולד סיים במקום השני).
בשנת 2016 במנצ'סטר הוא סיים שלישי (אחרי אלכסנדר לנדרמן שסיים שני).
פרלשטיין פרסם מספר ספרים על שחמט.
קבלת דרגות בינלאומיות

2001 - אמן בינלאומי
2006 - רב אמן.
יבגני סטנובסקי

| --- | --- |

 לידה:  15 ביוני 1959 (בן 65) מוסקבה, ברה"מ 
 מדינה:  ברית המועצות, רוסיה 
 השכלה:  National University of Science and Technology 
 מעסיק:  המכון ללימודי אסיה ואפריקה, Middle East Institute (Moscow) 
 תפקיד:  נשיא 
 
יבגני יאנוביץ' סטנובסקי (ברוסית: Евгений Янович Сатановский) הוא אקדמאי ואיש מחקר יהודי-רוסי, מזרחן וכלכלן העומד בראש מכון המזרח התיכון (לשעבר, המכון ללימוד ישראל והמזרח התיכון), מכון מחקר עצמאי בפדרציה הרוסית לענייני ישראל והמזרח התיכון. בעבר כיהן כנשיא הקונגרס היהודי-רוסי בשנים 2001-2004. נחשב לאחד המומחים המובילים ברוסיה לענייני ישראל והמזרח התיכון.
קורות חיים

סטנובסקי נולד במוסקבה ב-15 ביוני 1959. הוא השלים את השכלתו במכון המוסקבאי למתכות בשנת 1980 ולאחר מכן עבד כמהנדס המכון הממלכתי לפרויקטים עבור מפעלי מתכת. בסוף שנות ה-80 היה לנשיא קבוצת "אריאל", חברה עסקית שאך זה הוקמה.
בשנת 1993 היה לנשיא המכון ללימוד ישראל (כיום, המכון למזרח התיכון).
בשנת 1999 למד במכון למזרחנות של האקדמיה הרוסית למדעים והשלים בה תואר שני לכלכלה בתחום הפיתוח הכלכלי של החברה הישראלית בשנות ה-90. הוא מרצה לגאופוליטיקה וכלכלת המזרח התיכון בפקולטה ליודאיקה של מכון מדינות אסיה ואפריקה באוניברסיטת מוסקבה והיה גם מרצה בבית הספר הגבוה לסיוע הומניטרי של המכון המוסקבאי ליחסים בינלאומיים.
הוא חבר המועצה הנשיאותית לידידות עם מדינות ערב ונחשב למומחה בעל שם בתחום המזרח התיכון.
קורות חיים > חייו האישיים

הוא נשוי למריה, ויש להם שני ילדים ונכד.
לקריאה נוספת

כלכלת ישראל שנות ה-90, המכון ללימוד ישראל והמזה"ת, 1999.
ישראל בפוליטיקה העולמית המודרנית: אויבים אסטרטגיים אפשריים ושותפים אסטרטגיים, המכון ללימוד ישראל והמזה"ת, 2001.
רוסיה והמזרח התיכון. קלחת ומצוקות, הוצאת אקסמו, 2012.
לו הייתי צאר רוסי. עצות לנשיא, הוצאת אקסמו, 2012.
חיי בין יהודים. רשימותיו של איש מחתרת לשעבר, הוצאת אקסמו 2013.
לו הלכת... הערות על הרעיון הלאומי, הוצאת אקסמו, 2014.
ט"ז באב

ט"ז באב הוא היום השישה עשר בחודש האחד עשר 
בשנה העברית, למניין החודשים מתשרי, והיום השישה עשר בחודש החמישי 
למניין החודשים מניסן. ט"ז באב לעולם לא יחול, בלוח העברי הקבוע, בימים שני, רביעי ושישי, ועל כן הוא משתייך לקבוצת הימים הנקראת "לא בדו".
על פי הלוח העברי הקבוע, פרשת בר המצווה של ילד שנולד בט"ז באב היא לרוב פרשת עקב. אבל אם בר המצווה חל בשנה בה פסח הוא בשבת, וממילא גם תשעה באב – (שנים מקביעויות בשז, גכז, הכז) – אז פרשת בר המצווה היא פרשת ואתחנן.
אירועים היסטוריים

ה'ת"ש – התנקשות בלאון טרוצקי במקסיקו סיטי, שנפטר למחרת
נולדו

ה'תר"ה – הברון רוטשילד, הידוע בכינוי "הנדיב הידוע", תומך עיקרי ביישוב היהודי בארץ ישראל בתקופת העלייה הראשונה (נפטר ב-ה'תרצ"ה)
ה'תר"ם – ארנסט בלוך (מלחין), מלחין יהודי-אמריקאי יליד שווייץ, (נפטר ב-ה'תשי"ט)
ה'תשי"א – מוני מושונוב, שחקן, ובדרן ישראלי
ה'תשל"ח – שלום מיכאלשווילי, שחקן וקומיקאי ישראלי
ה'תשל"ט – ליאת הר לב, שחקנית ישראלית
ה'תש"מ – עודד פז, שחקן ובדרן ישראלי. מחברי "הפיג'מות"
נפטרו

ה'תרמ"ה – משה מונטיפיורי, נדבן יהודי, מיוזמי היציאה מחומות ירושלים (נולד ב-ה'תקמ"ה)
ה'תשל"א – הרב יצחק מאיר לוין, מנהיג אגודת ישראל, ושר הסעד הראשון בממשלת ישראל.
ה'תשס"ה – דליה רביקוביץ, משוררת ישראלית (נולדה ב-ה'תרצ"ז)
ט"ו באב – י"ז באב
אב
יבגני פטרוסיאן

| --- | --- |

 לידה:  16 בספטמבר 1945 (בן 79) באקו, הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית של אזרבייג'ן 
 שם במה:  Петросян 
 שם לידה:  Եվգենի Վահանի Պետրոսյանց 
 מדינה:  ברית המועצות, רוסיה 
 תקופת הפעילות:  מ-1962 
 מקום לימודים:  האקדמיה הרוסית לאמנויות התיאטרון (1985) 
 בן או בת זוג:  Elena Stepanenko (1985–2018)  Tatyana Brukhunova (2019–?) 
 צאצאים:  Viktorina Petrosyants 
 פרסים והוקרה:  עיטור הכבוד של הפדרציה הרוסית (1995)  אמן מצטיין של רוסיה הסובייטית (1985)  אמן העם של הרפובליקה הסובייטית הפדרטיבית הסוציאליסטית הרוסית (1991)  תעודת כבוד נשיאותית של הפדרציה הרוסית 
 https://e-petrosyan.ru
 פרופיל ב-IMDb
 
יבגני פטרוסיאן (ברוסית:  Евгений Ваганович Петросян; ‏נולד ב-16 בספטמבר 1945 בבאקו) הוא אמן אסטרדה, סופר-הומוריסטן, ומנחה טלוויזיה יהודי רוסי - ארמני.
קורות חיים

נולד בבאקו למשפחה ארמנית-יהודית מעורבת.
משנת 1964, במשך חמש שנים, שימש פטרוסיאן כמנחה עם חוש הומור וחן רב (מה שנקרא "קונפרנסייה") בתזמורת המדינה תחת לאוניד אוטיוסוב. לאחר מכן עבד במשך 20 שמה במוסקונצרט (אנ').
החל משנת 1987 פטרוסיאן משתתף בתוכנית "אנשלג" (רו') במשך 13 שנה. בשנת 1994, פטרוסיאן החל להנחות תוכנית אישית "סמחופנורמה" (רו'), שהייתה קיימת במשך 10 שנים. הפרויקטים הידועים של פטרוסיאן כוללים את תוכנית הטלוויזיה "קריבויה זרקלו" (רו'), שם הקומיקאי שיחק לעיתים קרובות את התפקידים הראשיים. תוכנית זו שודרה בין השנים 2003 עד 2014. הצוות של הפרויקט כלל קומיקאים מפורסמים רבים.
הערות שוליים

↑  Евгений Петросян - биография | Узнай Всё, Uznayvse.ru (ברוסית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 12444024X  ISNI: 0000 0000 5642 7506  LCCN: n96059850  VIAF: 13242231   WorldCat (עם VIAF): 13242231 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
חנוך בן ימי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1962 (בן 62 בערך) 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה העברית בירושלים, אוניברסיטת תל אביב 
 מוסדות:  האוניברסיטה המרכז-אירופית 
 תחומי עניין:  לוגיקה, פילוסופיה של הנפש, פילוסופיה של הלשון, רלטיביזם 
 עיסוק:  פילוסוף 
 מדינה:  ישראל 
 
חנוך בן ימי (נולד ב-1962) הוא פרופסור לפילוסופיה באוניברסיטה המרכז-אירופית. מחקריו עוסקים בבעיות לוגיקה ושפה, פילוסופיה של הנפש, תורת היחסות ודקרט.
ביוגרפיה

בן ימי סיים תואר ראשון במתמטיקה ופיזיקה באוניברסיטה העברית בשנת 1983, תואר שני בפילוסופיה באוניברסיטת תל אביב בשנת 1989 ודוקטורט בפילוסופיה באוניברסיטת תל אביב בשנת 1995. בשנת 1996 קיבל את מלגת אלון ובשנת 1995 זכה במלגת רוטשילד לחוקרים צעירים מצטיינים. בין השנים 1996 ל-2004 לימד באוניברסיטת תל אביב ובשנת 2005 מונה לפרופסור חבר באוניברסיטה המרכז-אירופית ולאחר מכן מונה לפרופסור מן המניין.
בשנת 2004 יצא לאור ספרו: Logic & Natural Language: On Plural Reference and Its Semantic and Logical Significance.
בשנת 2013 יצא לאור ספרו "ידו של אריסטו: חמישה עיונים פילוסופיים". הספר דן בבעיות קלאסיות בפילוסופיה בגישה המושפעת מאריסטו ומוויטגנשטיין.
בן ימי פעיל כנגד ברית המילה וכתב מספר מאמרים בנושא.
הערות שוליים

↑  נטע אחיטוב, ברית דמים, באתר הארץ, 14 ביוני 2012
↑   חנוך בן ימי, אפשר להיות רוחני גם עם עורלה, באתר הארץ, 19 בנובמבר 2013
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007311048705171  BNE: XX832405  BnF: cb12258817p (data)  ISNI: 0000 0000 8172 5425  LCCN: n81089907  NKC: xx0315584  ORCID: 0000-0002-4903-854X  SUDOC: 146508289  VIAF: 107513140   WorldCat (עם VIAF): 107513140
טורקסטן הרוסית

טורקסטן הרוסית (ברוסית: Русский Туркестан) היה החלק המערבי של טורקסטן בתוך שטחי מרכז אסיה של האימפריה הרוסית, ונוהל כקראי או ממשל כללי. היא כללה את אזור נווה המדבר מדרום לערבה הקזחית, אך לא את מדינות החסות של אמירות בוכרה וח'אנות חיווה. הוא אוכלס על ידי דוברי רוסית, אוזבקית, קזחית, קירגיזית וטג'יקית.
היסטוריה > הקמה

למרות שרוסיה דחקה דרומה לערבות מאסטרחן ומאורנבורג מאז משלחת חיוואן הכושלת של פיוטר הגדול ב-1717, תחילת הכיבוש הרוסי של טורקסטן מתוארכת בדרך כלל ל-1865. באותה שנה כבשו הכוחות הרוסיים את העיר טשקנט בהנהגתו של הגנרל מיכאיל צ'רניאייב והרחיבו את שטחי מחוז טורקסטן (חלק מהמחוז הכללי של אורנבורג). צ'רניאייב חרג מהפקודות שלו (היו לו אז רק 3,000 איש בפיקודו) אבל סנקט פטרבורג הכירה בסיפוח בכל מקרה. לאחר מכן, בוצע במהירות, כיבוש חוג'נד, דז'יזק ואורא-טיובה, שהגיע לשיאו בסיפוח סמרקנד והאזור שמסביב על נהר זרבשאן מאמירות בוכרה בשנת 1868 ויצר את ה-Zeravsh Special Okrug של טורקסטן.
תיאור של הכיבוש הרוסי של טשקנט נכתב ב "Urus leshkerining Türkistanda tarikh 1262–1269 senelarda qilghan futuhlari" מאת מולה חאליבאי ממבטוב.
היסטוריה > הרחבה

בשנת 1867 הפכה טורקסטן למושל כללי נפרד, תחת המושל הכללי הראשון שלה, קונסטנטין פטרוביץ' פון קאופמן. בירתה הייתה טשקנט והיא כללה בתחילה שלושה אובלסטים (פרובינציות): סיר דריה, אובלסט סמירצ'יה ואוקרוג זרבשן (לימים מחוז סמרקנד). לאלה נוסף בשנת 1873 מחוז אמו דריה, שסופחה מח'אנות חיווה, ובשנת 1876 אובלסט פרגנה, נוצר מהגבעה שנותרה של ח'אנות קוקנד שפורקה לאחר מרד ב-1875. בשנת 1894, האזור הטרנס-כספי (שנכבש בשנים 1881–1885 על ידי הגנרלים הצבאיים מיכאיל סקובלב ומיכאיל אננקוב) צורף למושל הכללי.
היסטוריה > קולוניזציה

לממשל האזור היה אופי צבאי כמעט גרידא לכל אורכו. פון קאופמן נפטר ב-1882, ועדה בפיקודו של פדור קרלוביץ' גירס (או ג'ירס, אחיו של שר החוץ הרוסי ניקולאי קרלוביץ' גירס) סיירה בקראי והכינה הצעות לרפורמה, שיושמו לאחר 1886. ב-1888 הגיעה לסמרקנד מסילת הברזל הטרנס-כספית החדשה, שהחלה באוזון-אדה על חופי הים הכספי ב-1877. אף על פי כן, טורקסטן נותרה מאחז קולוניאלי מבודד, עם ממשל ששמר על מאפיינים בולטים רבים מהמשטרים האיסלאמיים הקודמים, כולל בתי המשפט של קאדים וממשל "יליד" שהעביר כוח רב ל"אקסקאלים" המקומיים (זקנים או ראשי השבטים). זה היה די שונה מרוסיה האירופית. בשנת 1908 הוביל הרוזן קונסטנטינוביץ' פאהלן ועדת רפורמה נוספת לטורקסטן, שהפיקה בשנים 1909–1910 דו"ח מונומנטלי המתעד שחיתות מנהלית וחוסר יעילות. תנועת הרפורמה החינוכית של ג'דיד שמקורה בקרב הטטרים התפשטה בקרב מוסלמים ממרכז אסיה תחת שלטון רוסי.
מדיניות של אכיפה מכוונת של חינוך אסלאמי אנטי-מודרני, מסורתי, שמרני עתיק בבתי ספר ובאידאולוגיה אסלאמית, נאכפה על ידי הרוסים במטרה להכשיל ולהרוס בכוונה את ההתנגדות לשלטונם על ידי שמירתם במצב של עינוי ומניעת חדירת אידאולוגיות זרות פנימה.
הרוסים יישמו את הטורפיקציה על הטג'יקים בפרגהנה וסמרקנד, והחליפו את שפתם באוזבקית, מה שגרם לאוזבקית להיות דומיננטית בסמרקנד, בעוד שעשורים לפני כן הייתה טג'יקית השפה השלטת בסמרקנד.