המשמר הפרטוריאני
היסטוריה > משבר המאה השלישית

משבר המאה ה-3 (235–284) הוא תקופה בהיסטוריה של האימפריה הרומית שבמהלכה האימפריה כמעט קרסה תחת שילוב של לחצים, בהם פלישה, מלחמת אזרחים, מגפה ומשבר כלכלי. המשבר החל עם ההתנקשות בחייו של הקיסר אלכסנדר סוורוס על ידי חייליו בשנת 235. ההתנקשות פתחה תקופה בת חמישים שנה, שבה עשרים ושישה אנשים התקבלו באופן רשמי על ידי הסנאט הרומי כקיסרים, ובכך הפכו לקיסרים לגיטימיים. רובם היו מצביאים בולטים בצבא הרומי. התקופה מכוסה באופן חלקי ומעורפל על ידי מעט מקורות היסטוריים. כתבי הרודיאנוס מסתיימים וכל שנותר הוא טקסט לא אמין בעליל של ההיסטוריה אוגוסטה וחלקי מידע המפוזרים בכתבי היסטוריונים ביזנטים, כמו גם מידע אפיגרפי וממצאים ארכאולוגיים מעטים ומפוזרים אחרים. ההתייחסות במקורות ההיסטוריים למשמר הפרטוריאני בתקופת המשבר חלקיים ומעורפלים, דבר המקשה לשחזר את ההיסטוריה של המשמר בתקופה סוערת זו. אין ספק ממעט המידע שקיים, שהמשמר לא טמן ידו בצלחת והיה מעורב לפחות בחלק מהמערבולות הפוליטיות ומלחמות האזרחים, בדרך כלל תוך ניצול ומאמץ לשמור על מעמדו ככוח הצבאי המרכזי ברומא וככוח הצבאי הראשון לצד השליט.
אין ידיעות על התערבות המשמר במותו של אלכסנדר סוורוס ולא במלחמת הכל בכל בין מקסימינוס תראקס, גורדיאנוס הראשון ופופיאנוס ובלבינוס. סביר להניח שהעובדה שהאירועים אירעו מחוץ לגבולות איטליה ומחוץ לטווח ידו של המשמר מנעו את התערבותו. אזרחים רומאים וחברי סנאט החלו לאחד כוחות בתמיכה סביב גורדיאנוס השלישי, ילד בן 13 ושאיר משפחה של הגודיאניים שהיו חביבי רומא. הסנאט נסחף בהתלהבות והצביע על בחירת גורדיאנוס השלישי כקיסר לצד פופיאנוס ובלבינוס. בין ההמונים שנקבצו למדרגות הסנאט היו מספר קצינים מותיקי המשמר הפרטוריאני שהיו לא-חמושים ולבשו גלימה מעל למדים הפשוטים של המשמר. תוך כדי הדיונים התחממה האווירה ושני סנאטורים שלפו פגיונות ודקרו למוות שני פרטוריאנים, שאר חיילי המשמר נסוגו למחנה והסתגרו בו בעוד הסנאטורים משלהבים את ההמונים. האספסוף, מונהג על ידי הסנטור גליקנוס, אסף כלי נשק ממחסנים ברומא וגייס לשורותיו גלדיאטורים, עלה על הקסטרה פרטוריה ושם אותה תחת מצור. הלחימה סביב המחנה המבוצר השתוללה למשך זמן מה עד שהצרים הצליחו לנתק את אספקת המים למחנה. בשלב זה פרצו הפרטוריאנים מתוך המחנה והלחימה עברה לרחובות העיר, אזרחים החלו לתקוף את הפרטוריאנים מהגגות ואלו הגיבו בהצתת בתי העיר. השריפה כילתה חלק גדול מרומא.
בינתיים נרצח מקסימינוס על ידי חייליו, אולי על ידי יחידת המשמר הפרטוריאני שלו. מששקע האבק על הקרבות באיטליה פופיאנוס חזר לרומא מלווה בשומרי ראשו הגרמנים ונתקבל בכבוד על ידי שותפו לשלטון בלבינוס. לכאורה הסתיימה מלחמת האזרחים ועל כיסא השלטון ישבו שני סנאטורים בעלי ניסיון ותמיכה של הסנאט, אך השותפים לשלטון היו מסוכסכים והמשמר הפרטוריאני ראה בשליטים אויבים פוטנציאליים, בגלל יחידת שומרי הראש הגרמנים שליוותה את בלבינוס, והחשש שיחידה זו נועדה להחליף את המשמר לחלוטין, כבימי ספטימיוס סוורוס. ביולי 238, בעת שאזרחי רומא היו עסוקים באירוע ציבורי, נכנסו הפרטוריאנים לארמון. פופיאנוס הבין את מצבו הנואש, מנותק משומרי ראשו ומבודד בארמון באופן שהותיר אותו נתון לחסדי אויביו, ולכן פנה לבן בריתו היחיד, בלבינוס, וביקש ממנו להכניס את שומרי הראש הגרמנים לאחוזה. בלבינוס, שחשד כי צעד זה עלול להביא למותו סירב, ופרץ ויכוח בין שני הקיסרים. הוויכוח הופסק על ידי חיילי המשמר הפרטוריאני, שפרצו לחדר, גררו את זוג הקיסרים אל מחנה המשמר והרגו אותם לפני שיחידת שומרי הראש הגרמנים הספיקה להיחלץ לעזרתם. גורודיאנוס השלישי נלקח גם הוא למחנה, הוכרז כקיסר והושם תחת "הגנת" המשמר הפרטוריאני.
בשנת 241 מינה גורדיאנוס השלישי את גאיוס אקילה טימסיתאוס (Gaius Furius Sabinius Aquila Timesitheus) לתפקיד מפקד המשמר הפרטוריאני ובהמשך התחתן עם בתו של טימסיתאוס ונתן לו לנהל למעשה את האימפריה. המקורות לא מציינים מדוע מונה טימסיתאוס לתפקיד הרם ומדוע נכרכו השניים בברית משפחתית, אבל ההערכה במחקר המודרני היא שהמינוי היה ראוי ביותר. מינוי זה הוכיח שוב את חשיבותו ומרכזיותו של תפקיד מפקד המשמר הפרטוריאני כאחת המשרות המרכזיות לניהול האימפריה וכי הפיקוד על יחידת שומרי הראש של הקיסר היה, הלכה למעשה, תואר ששורשיו בעבר הרחוק. בשנת 242 יצאו גורדיאנוס וטימסיתאוס למסע מלחמה נגד האימפריה הסאסאנית תחת שלטונו של שאפור הראשון, שהיה הצלחה גדולה, אך בשנת 243 מת טימסיתאוס ובמקומו מונה למפקד המשמר הקצין מַרְקוּס יוּלְיוּס פִילִיפּוּס. מייד עם מינויו לתפקיד החל פיליפוס לחתור תחת שלטון גורדיאנוס על ידי יצירת משבר מזון, שהביא למרידה בצבא, ובפברואר 244 נרצח גורדיאנוס בידי חייליו שהכריזו על מפקד המשמר הפרטוריאני כקיסר הבא – פיליפוס הערבי, הוא הפרפקט הפרטוריאני השני שתפס את השלטון על האימפריה הרומית.
המידע לגבי חלקים ניכרים מהמשך התקופה קטוע. ברור שיחידות של המשמר הפרטוריאני שימשו כיחידות צבא לאורך גבולות האימפריה הרומית. היעדרות יחידות המשמר מרומא הייתה דבר שבשגרה והתפיסה של המשמר הפרטוריאני כיחידת עילית של חיילים בעלי מעמד מיוחד שמוצבים דרך קבע ברומא השתנתה. המשמר היה למעשה יחידות של שומרי ראש שהורכבו לצורך השעה על מנת ללוות ולהגן על השורה המתחלפת של שליטים והטוענים לכתר. במהלך שלטונו של אורליאנוס, עבר מחנה הקסטרה פרטוריה את השינוי המשמעותי ביותר מאז הקמתו. כחלק מפרויקט חומת אורליאנוס, על מנת לחסוך בעלויות, שולבו מבנים שונים קיימים בחומות – בהם אמפיתיאטרון קסטרנסה, קסטרה פרטוריה, אקווה קלודיה ופירמידת קסטיוס. מעריכים כי כשישית מהחומה נבנתה ממבנים קיימים ששולבו בה. שלוש מתוך ארבע החומות שהקיפו את המחנה שולבו בחומת אורליאנוס בעת הקמתה, והוגבהו ב-2.5–3 מ'. מצידה החיצוני של החומה נחפר חפיר בעומק של כ-2.3 מטרים.