stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הפרדוקס של שרפינסקי-מזורקביץ'
בניית הקבוצה

לצורך נוחות נעבוד עם המישור המרוכב. נבחר מספר מרוכב טרנסצנדנטי (מספר שאינו שורש של אף פולינום במקדמים שלמים)  c=e^{i\theta } שנמצא על מעגל היחידה. קיומו של מספר כזה מובטח משיקולי ספירה: עוצמת מעגל היחידה היא עוצמת הרצף, בעוד יש רק מספר בן-מנייה של מספרים שאינם טרנסצנדנטיים.
נגדיר את הקבוצות:
A היא קבוצת כל הפולינומים במקדמים טבעיים ב- c (כאשר אנו מחשיבים גם את 0 כמספר טבעי) -  A=\{a_{n}c^{n}+\ldots +a_{1}c+a_{0}\mid a_{n}\ldots ,a_{0}\in \mathbb {N} \}
A_{1} היא קבוצת כל הפולינומים במקדמים טבעיים ב- c עם מקדם חופשי חיובי -  A_{1}=\{a_{n}c^{n}+\ldots +a_{1}c+a_{0}\mid a_{n}\ldots ,a_{0}\in \mathbb {N} \ ,a_{0}>0\}
A_{2} היא קבוצת כל הפולינומים במקדמים טבעיים ב- c עם מקדם חופשי אפס -  A_{2}=\{a_{n}c^{n}+\ldots +a_{1}c\mid a_{n}\ldots ,a_{1}\in \mathbb {N} \}
ברור כי  A=A_{1}\cup A_{2}. נוכיח כי זהו איחוד זר: נניח בשלילה שקיים איבר בחיתוך. כלומר קיימים פולינומים  p_{1}(t),p_{2}(t)\in \mathbb {N} [t] כך ש- p_{1}(c)=p_{2}(c), כאשר ל- p_{1} מקדם חופשי חיובי ול- p_{2} מקדם חופשי 0. מכאן ש- (p_{1}-p_{2})(c)=0, אולם  c מספר טרנסצנדנטי, ולכן  p_{1}-p_{2} פולינום האפס, בסתירה לכך ש- p_{1}\neq p_{2} (מקדמים חופשיים שונים).
כעת נבחין בחפיפות הבאות:
דרך נוספת להסתכל על  A היא כקבוצה הקטנה ביותר שמכילה את הראשית וסגורה לפעולת ההזזה ב-1 והסיבוב ב- \theta  סביב הראשית.
אם נבחר את  c=e^{i} נקבל בדיוק את הדוגמה שניתנה בתיאור הפרדוקס (זהו מספר טרנסצנדנטי לפי משפט לינדמן).
תוצאות נוספות

שרפינסקי הוכיח שלא קיימת קבוצה דומה בישר. למעשה נכונה גם תוצאה חזקה יותר: לא קיימת קבוצה בישר שמתפרקת לשתי קבוצות חופפות לה בחלקים (שתי קבוצות חופפות בחלקים אם ניתן לפרק אותן למספר סופי של חלקים כך שכל חלק בפירוק של אחת חופף לחלק המקביל בפירוק של האחרת).
לא קיימת קבוצה חסומה במישור שמקיימת את הפרדוקס. לעומת זאת קיימת קבוצה חסומה במישור שמתפרקת לשני חלקים שחופפים לה בחלקים.
סטפן בנך הוכיח שקיימת הרחבה של מידת לבג לפונקציה  \mu  המוגדרת על כל הקבוצות במישור והיא אדיטיבית (סופית) ואינווריאנטית לאיזומטריות. מכך נובע שכל קבוצה מדידה שמקיימת את הפרדוקס של שרפינסקי-מזורקביץ' היא בהכרח ממידה אפס או אינסוף (מכיוון ש- \mu (A)=\mu (A_{1})+\mu (A_{2})=2\mu (A)).
הסוכנות הלאומית לחקר החלל

|  מידע כללי |
| --- | --- |
 מדינה:  בלארוס 
 תאריך הקמה:  2015 
 מטה מרכזי:  מינסק 
 
הסוכנות הלאומית לחקר החלל של בלארוס (בבלארוסית: Нацыянальнае агенцтва па касмічным даследаванням) היא גוף של הרשות המבצעת במדינה בתחום פעילויות החלל שישרה את מועצת החלל הלאומית ונודעה בשם "סוכנות החלל הבלארוסית" (Беларускае касмічнае агенцтва) שפעלה משנת 2009.
סוכנות החלל מנוהלת על ידי האקדמיה הלאומית למדעים בבלארוס. הסוכנות עובדת בשיתוף פעולה הדוק עם תאגיד החלל רוסקוסמוס.
משנת 2009 שוגרו לחלל 4 לוויינים ובשנת 2024 בחללית סויוז MS-25 שוגרה לחלל אזרחית בלארוסית לביקור קצר.
פרויקטים

BelKA - ‏ 2009, השיגור נכשל.
BKA - ‏ 2012, שוגר בעזרת רוסקוסמוס, נבנה ברוסיה. לוויין חישה מרחוק.
Belintersat-1 - ‏ 2016, שוגר בעזרת סין, נבנה על ידי Thales Alenia Space. לוויין תקשורת.
CubeBel-1  - ‏ 2018, שוגר בעזרת סין, נבנה על ידי אוניברסיטת בלארוס. לוויין זעיר חישה מרחוק.
המפלגה הרפובליקנית הבלטית

| --- | --- |

דגל המפלגה
 מדינה:  רוסיה 
 תקופת הפעילות:  1993 – 26 במרץ 2003 (כ־10 שנים) 
 אידאולוגיות:  עצמאות מרוסיה
 מטה:  קלינינגרד 
 אתר רשמי
 
סמל התנועה, ששימש כסמל קניגסברג
המפלגה הרפובליקנית הבלטית היא מפלגה פוליטית בפדרציה הרוסית שהוקמה ב-1 בדצמבר 1993 במחוז קלינינגרד ואיבדה את מעמדה הרשמי כמפלגה פוליטית ב-26 במרץ 2003, בשל החוק הרוסי החדש על מפלגות פוליטיות המחייב שכל מפלגה צריכה להיות בעלת סניפים אזוריים לפחות במחצית מחוזות הבחירה של הפדרציה הרוסית ולפחות 10,000 חברים. המפלגה הפסידה בערעור בפברואר 2005 בפני בית המשפט לחוקה של רוסיה.
המטרה הפוליטית העיקרית של המפלגה הייתה הקמת רפובליקה בלטית אוטונומית במקום קלינינגרד ושאיפה לעצמאות מוחלטת. אנשיה גם רצו לשקם את השם הישן קניגסברג. מנהיגיה היו סרגיי פסקו ורוסטאם ואסילייב.
בפברואר 2005 התקיים בקלינינגרד הקונגרס המכונן של התנועה הציבורית של קלינינגרד - רפובליקה. יש לה מטרות זהות לזו של המפלגה הקודמת, חבריה הם סרגיי פסקו וויטאוטס לופטה, חבר פרלמנט יצמאי בדומה של קלינינגרד ויו"ר מקומי של תנועת האופוזיציה הרוסית: האיחוד לדמוקרטיה עממית.
ראו גם

פירוק רוסיה
הערות שוליים

↑  David Atkinson and Rudolf Bindig, Honouring of obligations and commitments by the Russian Federation, Committee on the Honouring of Obligations and Commitments by Member States of the Council of Europe (Monitoring Committee), Parliamentary Assembly of the Council of Europe, 3 June 2005
↑  Fred Weir, A Baltic province's story, in one man's life, Christian Science Monitor, 25 July 2002
↑  Kaliningrad Flies an Orange Flag, Kommersant, 22 February 2005
המנגנון (סדרת טלוויזיה ברזילאית)

| --- | --- |

 סוגה:  דרמה פוליטית 
 יוצרים:  ג'וזה פדיליה 
 בימוי:  ג'וזה פדיליה, מרקוס פרדו 
 ארץ מקור:  ברזיל 
 שפות:  פורטוגזית ברזילאית 
 מספר עונות:  2 
 מספר פרקים:  16 
 הפקה
 מפיקים בפועל:  מרקוס פרדו, ג'וזה פדיליה 
 חברת הפקה:  Zazen Produções 
 הפצה:  נטפליקס 
 שידור
 רשת שידור:  נטפליקס 
 תקופת שידור מקורית:  23 במרץ 2018 – 10 במאי 2019 
 קישורים חיצוניים
 אתר רשמי
 דף התוכנית ב-IMDb
 
המנגנון (בפורטוגזית: O Mecanismo) היא סדרת טלוויזיה פוליטית ברזילאית שנוצרה על ידי חוסה פדיליה ואלנה סוארס, בבימוי פדיליה, פליפה פראדו ומרקוס פראדו ונכתבה על ידי אלנה סוארז. הסדרה מתארת את מבצע שטיפת רכב, כאשר צוות משימה של המשטרה הפדרלית חושף תוכנית שחיתות נרחבת בה היו מעורבים ממשלת ברזיל וכמה חברות הנדסה בולטים. פרקי העונה הראשונה של הסדרה הועלו במלואם ב-23 במרץ 2018 ברחבי העולם ברשת נטפליקס.
ב-28 במאי 2018, הסדרה חודשה לעונה שנייה. העונה השנייה עלתה לראשונה ברשת נטפליקס ב-10 במאי 2019.
עלילה

מרקו רפו (סלטון מלו), הוא איש המשטרה הפדרלית שחוקר באובססיבית מקרה שוחד. כשהוא פחות מצפה לכך, הוא וחניכתו ורנה קרדוני מוצאים עצמם שקועים באחת מחקירות ההסחה והלבנת ההון הגדולות ביותר בתולדות ברזיל. רמת הפרשייה היא כה גדולה עד כי מהלך החקירות משנה לחלוטין את חייהם של כל המעורבים.
שחקנים ודמויות

סלטון מלו בתפקיד מרקו רפו
קרוליין אבראס בתפקיד ורנה קרדוני
אנריקה דיאז כרוברטו איברהים
לאונרדו מדירוס בתפקיד ז'ואו פדרו רנגל
אלסנדרה קולאסנטי בתפקיד וילמה קיטאנו
ג'ונתן האגנסן בתפקיד ונדר
אוטו הבן כשופט פאולו ריגו
סוזנה ריביירו כמו רג'ינה
אנטוניו סבויה בתפקיד דימס
לי טיילור בתפקיד קלאודיו אמדאו
ליאנדרו ראמוס בתפקיד אלפרדו
הפקה > פיתוח

באפריל 2016 הודיעה נטפליקס כי תפיק סדרה מקורית, שתעקוב אחר חקירות מבצע "שטיפת מכוניות". הסדרה הופקה על ידי חוסה פאדיליה, מרקוס פראדו וחברת ההפקה Zazen Produções ונכתבה על ידי אלנה סוארס וסופיה מלדונאדו. את הסדרה ביימו חוסה פאדיליה, פליפה פראדו, מרקוס פראדו ודניאל רזנדה.
הפקה > צילומים

הפקת "המנגנון" החלה במאי 2017. אתרי הצילום כללו את הערים סאו פאולו, ריו דה ז'ניירו, קוריטיבה וברזיליה.
קווי דמיון עם האירועים האמיתיים

למרות התיאור החוזר ונשנה בתחילת כל פרק, לפיו התסריט מבוסס באופן רופף על סיפור אמיתי, עם דמויות ואירועים המותאמים לאפקט דרמטי, דמויות וחברות רבות המתוארות (אך לא כל העובדות הנוגעות להן) ניתנות לייחוס בקלות לאנשים וחברות שהיו מעורבים בפועל במבצע שטיפת מכוניות.
כמה אסוציאציות כאלה הן:
| דמות / חברה | תיאור | שחקן |
| --- | --- | --- |
| פטרובראסיל | פטרובראס |  |
| בנאי OSA | קבוצת OAS |  |
| קונסטרוקטור מילר וברכט | אודברכט |  |
| רוברטו איברהים | אלברטו יוסף | אנריקה דיאז |
| השופט פאולו ריגו | השופט סרג'יו מורו | אוטו ג'וניור |
| הנשיא לשעבר ז'ואו היג'ינו | נשיא ברזיל לשעבר לואיז אינאסיו לולה דה סילבה | ארתור קוהל |
| הנשיאה ג'נט רוסקוב | נשיאת ברזיל דילמה רוסוף | סורה ברידיצ'בסקי |
| הסנטור לוצ'ו לימס | הסנטור איקיו נבס | מישל ברקוביץ ' |
| סגן הנשיא סמואל תמס | אז - סגן נשיא ברזיל מישל טמר | טוניו קרבליו |
| מריו גארז בריטו | מרסיו תומז באסטוס | פייטרו מאריו |
| ז'ואאו פדרו רנגל (פפה) | פאולו רוברטו קוסטה | לאונרדו מידירוס |
| ריקרדו ברכט | מרסלו אודברכט | אמיליו אורסיוליו נטו |
| לוריאאל בואנו (מנכ"ל OSA) | ליאו פנהיירו, אז מנכ"ל קבוצת OAS | סידני גדס |
| היועץ המשפטי לממשלה (אין שם בתוכנית) | אז- התובע הכללי של ברזיל רודריגו Janot | ליונל פישר |
| התובע דימס דונטלי | התובע דלטן דאלגנול | אנטוניו סבויה |
| מריה טרזה, מילר וברכט עוזרת אישית | מריה לוסיה טווארס, אז עוזרת מנהלת של אודברכט | אנה קוטרים |
| מפקד המשטרה ורנה קרדוני | מפקד המשטרה אריקה מרנה | קרוליין אבראס |
| הסוכן "סין" | ניוטון אישי, סוכן המשטרה הפדרלית בברזיל | פאביו יושיהארה |
פרסים ומועמדויות

| שנה | פרס | קטגוריה | מועמד/ים | תוצאה | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2018 | פרסי טריילר הזהב | טריילר הזהב | הטריילר הזר הטוב ביותר | מועמדות |  |
| 2018 | פרסי התאחדות מבקרי האמנות של סאו פאולו | הבמאי הטוב ביותר | חוסה פדיליה | מועמדות |  |
| 2019 | Associação Brasileira de Cinematografia | צילום הטלוויזיה הטוב ביותר | פרק: Juízo Final (Doomsday) | מועמדות |  |
הערות שוליים

↑  "Série sobre Lava Jato dirigida por José Padilha é anunciada pela Netflix". Pop & Arte (בBrazilian Portuguese). 2016-04-15. נבדק ב-2017-05-10.
↑  "Começam as filmagens de O mecanismo, série com Selton Mello sobre a Lava Jato". G1 (בBrazilian Portuguese). נבדק ב-2017-05-11.
↑  The Mechanism — Official Trailer [HD]. Netflix. 2018-01-18. נבדק ב-2018-01-18.
↑  "Netflix anuncia 2ª temporada de O Mecanismo para 2019". UOL (בפורטוגזית). 2018-05-28. נבדק ב-2018-05-28.
↑  "O Mecanismo" (בפורטוגזית). AdoroCinema. נבדק ב-30 ביולי 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Netflix anuncia série sobre Operação Lava Jato para 2017" (בפורטוגזית). 15 באפריל 2016. נבדק ב-30 באפריל 2019. {{cite news}}:  (עזרה)תחזוקה - ציטוט: url-status (link)
1 2  "Começam as filmagens de 'O mecanismo', série com Selton Mello sobre a Lava Jato" (בפורטוגזית). 15 במאי 2017. נבדק ב-30 באפריל 2019. {{cite news}}:  (עזרה)תחזוקה - ציטוט: url-status (link)
↑  "Quem é quem em 'O mecanismo', série da Netflix inspirada na Operação 'Lava Jato'". 14 במרץ 2018. נבדק ב-21 באפריל 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "O mecanismo: A série que quer mostrar para o mundo como funciona a corrupção". 23 במרץ 2018. אורכב מ-המקור ב-2018-03-25. נבדק ב-21 באפריל 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Pernambuco, Diario de (23 במרץ 2018). "O Mecanismo encara o desafio de retratar a corrupção brasileira". נבדק ב-21 באפריל 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "O Mecanismo: mapeamos todas as referências que você não percebeu". נבדק ב-21 באפריל 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "GTA19 NOMINEES (2018)". Golden Trailer Awards. אורכב מ-המקור ב-2019-02-18. נבדק ב-2019-09-07.
↑  "Séries ultrapassam novelas e lideram indicações da APCA aos melhores da TV". Universo Online. נבדק ב-14 ביוני 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Associação Brasileira De Cinematografia Anuncia Os Finalistas Do Prêmio ABC 2019". Associação Brasileira de Cinematografia.
השושלת הסעדית

השושלת הסעדית (בערבית: السعديون; אל-סעדיון) הייתה שושלת מוסלמית סונית ממוצא ערבי ששלטה על מרוקו בין השנים 1554-1659.
היסטוריה

משפחת המלוכה הסעדית ייחסה את מוצאה לנביא מוחמד דרך עלי בן אבי טאלב ואשתו פאטמה בת מוחמד.
משנת 1509 עד 1554 הסעדים שלטו רק על דרום מרוקו, בעוד שהשושלת הווטאסית שלטה על שאר חלקי מרוקו. בשנת 1528 הווטאסים שלחו כוחות צבאיים כדי לבלום את התפשטות השושלת הסעדית, אך הקרב הסתים ללא הכרעה ברורה ואילץ את הווטאסים להכיר בשלטון הסעדי בדרום מרוקו.
בשנת 1554 הסולטאן הסעדי מוחמד א-שייח מצליח להפיל את השושלת הווטאסית באופן מקומי, והסעדים תופסים את מקומם בתור הממלכה הדומיננטית ברוב חלקי מרוקו.
הסולטאן המפורסם ביותר של השושלת הסעדית היה אחמד אל-מנסור (1578-1603), שבנה את ארמון אל-בדיע המפואר במרקש והיה בן זמנה של אליזבת הראשונה. אחד ההישגים החשובים ביותר של הסעדים היה הניצחון על פורטוגל בקרב שלושת המלכים והגנה על מרוקו מפני האימפריה העות'מאנית. עיר הבירה הראשונה שלהם הייתה תארודאנת ולאחר מכן מרקש.
1509: הקמתה של הממלכה הסעדית בדרום מרוקו;
1511: הסעדים מקבלים את תמיכת השבטים הברברים של אזור סוס;
1524: הסעדים מקבלים את תמיכת שבטי ההינטה ששלטו במרקש;
1527: השושלת הווטאסית מכירה רשמית בשלטון הסעדי בדרום מרוקו;
1541: הצבא הסעדי מגרש את הפורטוגזים מאגאדיר, אזמור, אספי ואסילה;
1554: מוחמד א-שייח מפיל את השושלת הווטאסית והסעדים נהפכים לממלכה המרכזית במרוקו;
1561-1567: סיפוח הערים טטואן, שפשאוון ודבדו לממלכה הסעדית;
1578: קרב שלושת המלכים: ניצחון מרוקאי על הצבא הפורטוגלי;
1591: פלישה סעדית לשטח אימפריית סונגהאי והבסתה;
1603-1627: מאבקי ירושה לאחר מותו של אחמד אל-מנסור, בין שלושה טוענים לכתר ותחילת שקיעתה של הממלכה הסעדית;
1628: איבוד שטחים רבים על ידי הממלכה הסעדית; רבאט, מכירה ו טטואן נשלטו על ידי מוסלמים שגורשו מספרד, תאפילאלת על ידי השושלת העלאווית, אוג'דה על ידי האימפריה העות'מאנית ושטחים רבים אחרים שאבדו למנהיגי שבטים ברברים. עד שנת 1659 הם איבדו את כלל שטחם לגורמים זרים ואיבדו את מקומם כשליטי מרוקו.
לשושלת הסעדית לא היה בסיס תמיכה מוצק בקרב השבטים הברברים של מרוקו, בניגוד לשושלות קודמות, אך היא נהנתה מלגיטימציה בזכות הייחוס למשפחת הנביא מוחמד. הסעדים ביססו את הצבא שלהם על שכירי-חרב זרים (חלקם עבדים) ועל שבטי הג'יש. שבטים אלה נהנו מפטור ממיסים וקיבלו אדמות נרחבות תמורה לשירותם בצבא.
הערות שוליים

↑  מיכאל אביטבול, דניאל זיסנויין, מקולוניאליזם ללאומיות: תוניסיה, אלג'יריה מרוקו ווליום 6, האוניברסיטה הפתוחה, 2005, עמ' 18-20.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987012417873705171  TDVİA: sadiler
הקונסרבטואר הלאומי לאומנויות ולמקצועות

| --- | --- |


הכניסה הראשית לקונסרבטואר לאומנויות ולמקצועות בפריז, ברחוב סן-מרטן
 בית ספר
 מוטו:  "Docet omnes ubique" (לטינית) מלמד את כולם ובכל מקום
 תקופת הפעילות:  1794–הווה (כ־230 שנה)
 מייסדים:  אנרי גרגואר 
 בעלי תפקידים
 נשיא:  סטפאן ישראל
 נגיד:  אוליבייה פרון (Administrateur général)
 סגל:  443 פרופסורים (557 מן המניין, 1964 לא מן המניין)
 תלמידים
 :  59,000 (2020)
 מיקום
 מיקום:  פריז, צרפת
 מדינה:  צרפת צרפת
 קואורדינטות:  48°52′01″N 2°21′16″E﻿ / ﻿48.866944444444°N 2.3544444444444°E﻿ / 48.866944444444; 2.3544444444444
 http://www.cnam.fr
  (למפת פריז מוגדלת) הקונסרבטואר הלאומי לאומנויות ולמקצועות (למפת פריז רגילה) הקונסרבטואר הלאומי לאומנויות ולמקצועות 
 
הקונסרבטואר הלאומי לאומנויות ולמקצועות או Cnam (בצרפתית: Conservatoire national des arts et métiers) הוא אוניברסיטה טכנית ובית ספר להנדסה הפועל בפריז בחסות משרד החינוך של צרפת ומעניק השכלה גבוהה והכשרה למחקר בתחום המדע והתעשייה. המוסד כולל גם מוזיאון המצאות הפתוח לקהל הרחב.
הקונסרבטואר לאומנויות ולמקצועות הוקם ב-10 באוקטובר 1794 ("19 לחודש ונדמיאר בשנה השלישית") בימי המהפכה הצרפתית.
את הקמתו יזם הכומר הקתולי, המהפכן, האב אנרי גרגואר כמעין מוזיאון להמצאות – "אכסניה למכונות, דגמים, כלי עבודה, שרטוטים, תיאורים וספרים בכל תחומי האומנויות והמסחר", שיעזור "לפתח את התעשייה הלאומית".
יחד עם האקול פוליטקניק וה-אקול נורמל סופרייר, היה הקונסרבטואר לאומנויות ולמקצועות אחד המוסדות להשכלה גבוהה שהוקמו בימי המהפכה הצרפתית.
האכסניה הראשונה לאוסף ההמצאות שהוצגו הייתה חדר אוכל של מנזר לשעבר בסן-מרטן-דה-שאן. הקונסרבטואר נפתח רשמית בשנת 1802.
במאה ה-19

בתקופתו של נפוליאון החל משנת 1812 התחיל לפעול במסגרת הקונסרבטואר בית ספר חינמי לשרטוט (שנודע בשם "בית הספר הקטן" Petite École) שפעל עד שנת 1874.
בימי הרסטורציה, המלך לואי השמונה עשר שינה את ייעודו המקורי ובשנת 1819 הפך המוסד בית ספר גבוה יוקרתי, גרנד אקול.
מרוח עידן הנאורות והאנציקלופדיסטים ירש הקונסרבטואר גישה רב-תחומית. עם מייסדי בית הספר הגבוה נמנו המתמטיקאי והכנר אלכסנדר-תאופיל ונדרמונד וז'אן-בטיסט דה לה רואה.
שארל דיפן היה מייסדה של הקתדרה הראשונה למכניקה יישומית. באותה שנה ייסד ז'אן-בטיסט סה את הקתדרה לכלכלה תעשייתית.
החל משנת 1819 בעת סמסטר החורף התקיימו באולמות הקונסרבטואר קורסי חינם בתחומי גאומטריה, אדריכלות, עיבוד חומרים ועוד.

הקונסרבטואר ידוע כיום כבית ספר אוניברסיטאי למבוגרים המעוניינים ברכישת תארים אקדמיים בהנדסה (במסגרת תוכנית מדעית רב-תחומית) ובמנהל עסקים, והוא מציע שיעורי ערב במגוון תחומים. שפתו ההוראה הן צרפתית ואנגלית.
בימינו נקרא אוסף ההמצאות "המוזיאון לאומנויות ולמקצועות" (Musée des Arts et Métiers). המטוטלת המקורית של פוקו הוצגה בעבר כחלק מאוסף המוזיאון, אך בשנת 1995 בעת שיפוץ המוזיאון היא הועברה לפנתאון. היא הוחזרה בהמשך למוזיאון, אולם ב-6 באפריל 2010 הכבל שבו נתלתה המשקולת נשבר ונגרם נזק בלתי הפיך למטוטלת ולרצפת השיש שמתחתיה.
הרומן "המטוטלת של פוקו" של אומברטו אקו משנת 1989 גרם לעלייה רבה במודעות ברחבי העולם לקיומו של המוסד, שעבר שיפוץ באותה תקופה.
הקונסרבטואר הלאומי לאומנויות ולמקצועות ממוקם ברחוב סן-מרטן 292 ברובע השלישי של פריז, בשכונה ההיסטורית המארה.
משימותיו

הקונסרבטואר הלאומי לאומנויות ולמקצועות הוא מוסד ציבורי של הממשלה הצרפתית בתחומי מדע, תרבות ומקצועות הנהנה מהמעמד היוקרתי של "גראן אסטבליסמאן" (Grand Etablissement), בית ספר אליטיסטי, בדומה ל"קולז' דה פראנס". חלק מהמוסדות מסוג זה ידועים בתואר "גרנד אקול" (Grande École). הקבלה למוסדות אלה מחייבת בחינות כניסה.
הקונסרבטואר נמצא תחת חסות משרד החינוך הצרפתי, ונקבעו לו שלוש משימות עיקריות:
לימודים לאורך החיים
מחקר וחדשנות טכנולוגית
הפצת התרבות המדעית והטכנית
לקונסרבטואר שלוחות ב-150 ערים בצרפת ובחו"ל.
המוטו של הקונסרבטואר - בשפה הלטינית - הוא Docet omnes ubique, כלומר "הוא מלמד את כולם ובכל מקום".
ארגון: שש עשרה יחידות חינוך

החל מיולי 2010 התארגן הקונסרבטואר מחדש בשני בתי ספר, כשלכל אחד שבע מחלקות.
בית הספר למדעי תעשייה וטכנולוגיית המידע (Sciences industrielles et technologies de l'information - בקיצור - Siti) - בניהולו של וליאם דאב ובית הספר למנהל ומדעי חברה ("MS") בניהולו של ז'אן-קלוד בולי.
ב-7 ביולי 2016 אישרה מועצת המנהלים רפורמה של הארגון הפנימי של הקונסרבטואר על ידי הקמתם של 16 צוותי חינוך לאומיים EPN במקום שני בתי הספר "Siti" ו-"MS".
בניין ואנרגיה - EPN 1
בית הספר הגבוה לגאומטריה וטופוגרפיה - EPN 2
אלקטרוניקה, אלקטרוטכניקה, אוטומטיקה ומדידות - EPN 3
הנדסה, מכניקה וחומרים - EPN 4
מדעי המחשב (אינפורמטיקה) - EPN 5
מתמטיקה וסטטיסטיקה - EPN 6
תעשייה כימית ופארמה ותעשיית המזון והמוצרים החקלאיים - EPN 7
המכון הלאומי למדעים ולטכנולוגיה של הים - EPN 8 (Intechmer)
כלכלה, פיננסים, ביטוח ובנקאות (Efab) - EPN 9
ראיית חשבון, בקרת איכות, אודיט
טריטוריות - EPN 11
בריאות וסולידריות - EPN 12
עבודה - EPN 13
משפטים ונדל"ן - EPN 14
אסטרטגיות - EPN 15
חדשנות - EPN 16
בשנת 2010 לצד ששת מוסדות נוספים (בית הספר הלאומי לאומנויות ומקצועות ParisTech, בית הספר הצרפתי לתרבות המזרח הרחוק, בית הספר ללימודים גבוהים במדעי החברה, בית הספר השימושי ללימודים גבוהים, ESCP europe, ואנוברסיטת פריז I - פנתאון-סורבון) היה הקונסרבטואר לאומנויות ולמקצועות אחד ממייסדי "קוטב המחקר והחינוך הגבוה" Hésam.
ה"קוטב" הפך בשנת 2013 לאוניברסיטת HeSam בה שותפים תשעה מוסדות: הקונסרבטואר לאומנויות ומקצועות, בית הספר הלאומי לאומנויות ומקצועות - Arts et Métiers ParisTech, בית ספר הלובר, המכון הלאומי ללימודים דמוגרפיים, המרכז הלאומי למחקר מדעי, בית הספר הגבוה לאדריכלות פריז-לה וייט, בית הספר הלאומי הגבוה לעיצוב תעשייתי - לז אטלייה (Les Ateliers), המכון הלאומי למורשת צרפת, המכון הלאומי לתולדות האמנות ועוד שישה מוסדות מסונפים -
France Clusters, המרכז ללימודי עיתונאות CFJ, המכון הצרפתי לאופנה IFM, הקרן הלאומית "יזמות וביצוע" (Entreprise et Performance), המרכז ללימודים גבוהים בתעשייה Cési וועדת בתי הספר לאמנויות יישומיות של פריז.
הלימודים

ה-Cnam מעניק לימודי המשך:
תוכניות רב-תחומיות
1,350 תלמידים במסגרת תוכניות מודולריות
1,350 תלמידים בסשנים ספציפיים
480 תלמידים - בלימודי דיפלומה או תעודה, מרמה על-תיכונית ועד לתוכניות דוקטורט
100,000 תלמידים - במסגרת כל המערכת - 75% עובדים, 13% מבקשי עבודה מנוסים, 13% מבקשי עבודה לראשונה,
9% סטודנטים וכו'
אחד מתוך 9 סטודנטים לומד בתוכניות לימודים מרחוק, באמצעות טכנולוגיות תקשורת ומידע חדישות
כל הלימודים מחויבים לתנאי הענקת תארים של "תהליך בולוניה" בהתאם ל-European Credit Transfer System.
הערות שוליים

↑  מספר קורסים אלה הגיע עד שנת 1891 ל-18 וכללו: גאומטריה יישומית באמנות ובתעשייה, גאומטריה תיאורית, מכניקה יישומית, אדריכלות אזרחית, פיזיקה יישומית בתחומי האמנות והתעשייה, כימיה כללית וקשריה לתעשייה, אגרוכימיה, ואנליזה כימית, אגרונומיה, עבודות ובנייה חקלאיות, טווייה ואריגה, יישומים כימיים בתחום הצביעה, ייצור מוצרי הקרמיקה וזכוכית, מטאלורגיה, עיבוד המתכות, הנדסת חשמל, כלכלה פוליטית ובנייה תעשייתית, כלכלה תעשייתית וסטטיסטיקה, חוקי מסחר.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007585585805171  PLWABN: 9810671063705606  BNE: XX122972  BnF: cb11868459m (data)  CANTIC: a10068831  GND: 1017182-4  ISNI: 0000 0001 2185 090X  LCCN: n50055168  NKC: ko2008450228  SUDOC: 027404978  ULAN: 500257276  VIAF: 151143134   WorldCat (עם VIAF): 151143134
השושלת הסוורית

| --- | --- |
 מדינה:  רומא העתיקה 
 בית האב:  Greco-Roman Egypt, Roman Egypt Era 
 מייסד:  ספטימיוס סוורוס
 השליט האחרון:  אלכסנדר סוורוס
 תקופת השושלת:  193–235 (כ־42 שנים)
 
השושלת הסוורית הייתה שושלת רומאית ששלטה באימפריה הרומית בין 193 ו-235. השושלת יוסדה על ידי הקיסר ספטימיוס סוורוס (שלט בין 193–211) שעלה לשלטון אחרי שנת חמשת הקיסרים (193).
ספטימיוס סוורוס היה נציב הפרובינקיה פאנוניה העילית, ובשנת 193 הכריז על עצמו קיסר לאחר שהקיסר הקודם פרטינקס נרצח ברומא. בסופה של סדרת מלחמות שהתחוללו ברחבי האימפריה ונמשכו 4 שנים (193–197), גבר סוורוס על יריביו לשלטון ונעשה לשליט יחיד על כל האימפריה. אשתו של סוורוס, יוליה דומנה, ליוותה אותו במסע המלחמה שלו נגד פסקניוס ניגר, נציב סוריה שהכריז על עצמו קיסר, וקיבלה את התואר "אם המחנה".
לאחר שכבש וסיפח את החלק הצפוני של ארם נהריים, הייתה האימפריה הרומית בזמנו של סוורוס בשיא התפשטותה.
אחרי תקופת שלטון קצרה והתנקשויות בשני בניהם של ספטימיוס סוורוס ויוליה דומנה, קרקלה (198–217) וגטה (211–209) שירשו את אביהם בשלטון האימפריה, קרוביה של יוליה דומנה תפסו את עמדת הקיסר על ידי העלאתו של אלאגבאלוס (218–222) ואחריו אלכסנדר סוורוס (235-222) לשלטון.
שליטתה של השושלת על האימפריה נקטעה על ידי השלטון המשותף של מקרינוס (217–218) ובנו דיאדומניאנוס (218). נשות השושלת, הכוללות את יוליה דומנה, אימם של קרקלה וגטה ואחיינותיה יוליה סואימיאס ויוליה מָמָאֶיאה (אנ'), האימהות בהתאמה של אלאגבאלוס ואלכסנדר סוורוס, ואימן שלהן יוליה מאיסה היו כולן אוגוסטה רבות כוח ומשמעותיות בהבטחת עמדת הכוח של בניהם.
למרות שמייסד השושלת, ספטימיוס סוורוס השיב את השלום והרגיע את המהומות של סוף המאה ה-2, השושלת סבלה מחוסר יציבות בשל יחסי משפחה לא יציבים ואי יציבות פוליטית שהיו הבסיס לחוסר היציבות הכללית באימפריה שהוליד את משבר המאה ה-3 שבמהלכו האימפריה כמעט קרסה.
לקריאה נוספת

היסטוריה אוגוסטה: הקיסרים הסוורים. תרגם מלטינית, הוסיף מבוא והערות דוד גולן. ירושלים, הוצאת ספרים ע"ש י"ל מאגנס, 2010.
Alföldy, Géza. 1974. "The Crisis of the Third Century as Seen by Contemporaries." Greek, Roman, and Byzantine Studies 15:89–111.
Benario, Herbert W. 1958. "Rome of the Severi." Latomus 17:712–722.
Birley, Eric. 1969. "Septimius Severus and the Roman Army." Epigraphische Studien 8:63–82.
Campbell, Brian. 2005. "The Severan Dynasty." In Cambridge Ancient History: The Crisis of Empire (A.D. 193–337). Edited by Alan K. Bowman, Peter Garnsey, and Averil Cameron, 1–27. Cambridge, UK: Cambridge Univ. Press.
De Blois, Lukas. 2003. "The Perception of Roman Imperial Authority in Herodian’s Work." In The Representation and Perception of Roman Imperial Power. Edited by Lukas De Blois, Paul Erdkamp, Olivier Hekster, Gerda de Kleijn, and S. Mols, 148–156. Amsterdam: J. C. Gieben.
De Sena, Eric C., ed. 2013. The Roman Empire During the Severan Dynasty: Case Studies in History, Art, Architecture, Economy and Literature. American Journal of Ancient History 6–8. Piscataway, NJ: Gorgias.
Langford, Julie. 2013. Maternal Megalomania: Julia Domna and the Imperial Politics of Motherhood. Baltimore: Johns Hopkins Univ. Press.
Manders, Erika. 2012. Coining Images of Power: Patterns in the Representation of Roman Emperors on Imperial Coinage, A.D. 193–284. Leiden, The Netherlands, and Boston: Brill
Moscovich, M. James. 2004. "Cassius Dio’s Palace Sources for the Reign of Septimius Severus." Historia 53.3: 356–368.
Ward-Perkins, John Bryan. 1993. The Severan Buildings of Lepcis Magna: An Architectural Survey. London: Society for Libyan Studies.
הערות שוליים

1 2  ישראל שצמן, האימפריה הרומית ומורשתה, האוניברסיטה הפתוחה, פרק א: האימפריה הרומית והקיסר בתקופת השושלת הסוורית, עמ' 17.
↑  ישראל שצמן, האימפריה הרומית ומורשתה, עמ' 18.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007293469405171  PLWABN: 9810612616405606  GND: 118969064  LCCN: sh85115147  RERO: 02-A010149830  VIAF: 316586935   WorldCat (עם VIAF): 316586935
הנק ואן דן בריימן

| --- | --- |

 לידה:  23 במרץ 1941 הולנד פאלקנסווארד, הולנד
 פטירה:  20 בינואר 2024 (בגיל 82) Mijnsheerenland, הולנד 
 מדינה:  ממלכת ארצות השפלה 
 השתייכות:   צבא הולנד
 תקופת הפעילות:  1960–1998 (כ־38 שנים)
 דרגה:   גנרל
 תפקידים בשירות
 ראש מטה ההגנה
 עיטורים
 מפקד בלגיון ההצטיינות  הצלב הגדול של מסדר הכבוד של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה  אות מסדר כוכב הקוטב  לגיון ההצטיינות של ארצות הברית בדרגת לגיונר 
 
הנדריק חיסברט ברנהרד "הנק" ואן דן בריימן (בהולנדית: Hendrik Gijsbert Bernhard "Henk" van den Breemen;‏ 23 במרץ 1941 – 20 בינואר 2024) היה גנרל הולנדי אשר שימש כראש מטה ההגנה (מקביל לרמטכ"ל) בשנים 1994–1998.