הפארק הלאומי פינקלס
היסטוריה > המונומנט הלאומי

על אזור פינקלס, שבשנת 1906 היה בתחילה חלק מ"שמורת היער פינקלס", הופקדו כמה סוכנויות ניהול פדרליות, החל משירות היערות של ארצות הברית דרך משרד הקרקעות הכללי של ארצות הברית, ובסופו של דבר שירות הפארקים הלאומי. בשנת 1908 יסד הנשיא תאודור רוזוולט את המונומנט הלאומי פינקלס באמצעות הסמכות שניתנה לו במסגרת "חוק העתיקות" מ-1906. השטח הראשוני המיועד על בסיס חוק העתיקות היה 8,400 דונם. שירות היערות ויתר על השליטה של המונומנט סביב שנת 1911, אך לא הייתה עדיין סוכנות פעילה כדי לבוא במקומו. כבישים ברי נהיגה לאזור הפארק לא היו קיימים מקהילות כמו הוליסטר. תושבים מהוליסטר ניהלו מערכה למימון ממשלתי לסלילת הכביש. חבר הקונגרס אווריס א. הייז (Everis A. Hayes) ערך מסע לתוך פינקלס בשנת 1913 כחלק מהמערכה לגיוס כספים לסלילת הכביש. עד 1914 הורחבו כבישים פרימיטיביים לעמק בר.
שירות הפארקים הלאומיים הוקם סוף סוף בשנת 1916, אבל פינקלס לא נחשב משמעותי מספיק כדי להקצות לו משאבים כלשהם של שירות הפארקים באותו זמן. בינתיים שיבשה חברת כרייה שקיבלה זיכיון באזור את הגישה לשטחי פיקניק המסורתיים בשטח. בשנת 1922, בעקבות תביעות חוזרות ונשנות של תושבים לפעולה של שירות הפארקים הונחה ו. ב. לואיס (W. B. Lewis), המפקח של הפארק הלאומי יוסמיטי, לבקר בפינקלס ולדווח על הנסיבות למנהל שירות הפארקים סטיבן מאתר (Stephen Mather). הסיור של לואיס היה קשה והוא נשאר במקום רק 45 דקות, והדו"ח שלו כלל המלצה לנטוש את המונומנט, שכן רוב החלקים הנופיים ביותר היו בידיים פרטיות. גם משרד הקרקעות הכללי של ארצות הברית, שניהל את הקרקעות שהקיפו את המונומנט הלאומי ואת מה שהיה אז ידוע בשם היער הלאומי מונטריי (Monterey National Forest), קיבל תלונות. בדצמבר 1922 כתב ג'. ה. פייבוריט (J.H. Favorite) ממשרד הקרקעות הכללי דו"ח יסודי שהעתק ממנו נשלח למאתר. פייבוריט המליץ לאחד את הקרקעות הציבוריות עם המונומנט הלאומי, ושימונה משגיח מבני המקום. בשנת 1923 התמנה הרמן הרמנסן (Herman Hermansen) למשגיח, וב-7 במאי 1923 הורחב המונומנט הלאומי באמצעות צו של הנשיא וורן ג. הרדינג.
מאתר ביקר לבסוף במונומנט ב-28 במרץ 1924. צו נוסף, הפעם של קלווין קולידג', הרחיב את המונומנט ב-2 ביולי 1924. הצו הגן על מקורות המים ועל אתרי קמפינג, ובעקבותיו יצאה הנחיה להשלמת סקר של המונומנט שגודלו עכשיו היה 12,030 דונם. בעקבות ביקור של סגן מנהל שירות הפארקים הלאומיים, הוראס מ. אולברייט (Horace M. Albright), הוקצו כספים לבניית בקתה עבור ריינג'רס, שהושלמה בשנת 1929, ובמקביל שופרו המתקנים בתוך המערות. פרנק א. קיטרידג' ( Frank A. Kittredge), שעמד בראש מחלקת ההנדסה של שירות הפארקים, ותומאס צ'אלמרס וינט ( Thomas Chalmers Vint), אדריכל נוף שירות הפארקים, ערכו ב-1927 סקר עבור תוכנית חומש לשיפור המונומנט. ב-1929החלו תהליכי הפקעת קרקע למטרות הציבור מבעלי קרקעות פרטיים בפארק ובסביבתו, כולל חברת הכרייה, כאשר סך כל השטח שנועד להפקעה היה 5,205 דונם. צו הרחבה של הנשיא הרברט הובר הוסיף 7,795 דונם בשנת 1931 על קרקע שנתרמה על ידי מחוז סן בניטו. סלילת שבילים הורחבה בתחילת 1930, כולל מנהרה לשביל הפסגות.
בשנת 1933 הוקם מחנה עבור חיל השימור האזרחי עבור כ-200 אנשים שעבדו על תוספות לרשת השבילים. לאחר הליכים משפטיים ממושכים, שולבו זיכיונות הכרייה הישנים במונומנט בשנת 1958. הפועלים של חיל השימור האזרחי שיפרו את הכביש בבר גולץ' (Bear Gulch - "נקיק הדוב"), בנו בקתות לתיירים, ובנו את הסכר של מאגר בר גולץ' . תצפית אש נבנתה על ידי חיל השימור האזרחי בפסגת צ'אלון בשנת 1935, אך היא עלתה באש בשנת 1951 והוחלפה על ידי מבנה שנה אחר-כך. מרכז המבקרים והמטה של הפארק נבנו ב-37–1936 מאבן מקומית. הקמת בית המגורים עבור המפקח החלה ב-1941 והושלמה ב-1949. מיזם משימה 66 הוסיף קרקעות ופרויקטים חדשים, עם דגש על פיתוח הצד המערבי של הפארק הפחות מפותח עד אז.
בשנת 1975 כלל הפארק 67,670 דונם והתרחב ל-107,670 דונם של ימינו באמצעות סדרה של תוספות, כולל 8,100 דונם של חוות פינקלס. את התוספת האחרונה ביותר למונומנט לאומי פינקלס העניק הנשיא ביל קלינטון בהצהרת 7266 שהרחיבה את המונומנט ב-32,000 דונם וכללה מערות נוספות.