stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
עבדאללה פאשא
מושל עכו > המצור על עכו (1832-1831)

במלחמת העצמאות היוונית הגיש מוחמד עלי, שליט מצרים, עזרה צבאית לסולטאן מהמוט השני. המשלחת הצבאית ששלח ליוון הובסה אומנם בקרב נוורינו, ורובו של הצי המצרי אבד, אבל הוא דרש בתמורה לעזרתו במערכה וכפיצוי על אובדן הכוח הצבאי והשליטה בכרתים, למסור לו את השליטה בסוריה. הסולטאן מהמוט השני לא נענה לבקשה. בסיוע צרפתי בנה מוחמד עלי צי מלחמתי חדש, ומינה את בנו, אבראהים פאשא, לעמוד בראש כוח צבאי לכיבוש ארץ ישראל וסוריה. כתואנה לפלישה טען מוחמד עלי כי כ-6,000 חקלאים מצרים נמלטו ממצרים במטרה להתחמק מחובות הגיוס ומתשלום קורווה, ומצאו מקלט אצל שליט עכו, עבדאללה פאשא. הוא פנה לעבדאללה בדרישה להחזירם וכמו כן להחזיר לו הלוואה כספית שנתן לו. עבדאללה, שהיה חייב למוחמד עלי את משרתו כשהלה התערב לטובתו במצור של 1822, סירב.
אבראהים פאשא קבע את כיבוש עכו כתנאי ראשון להמשך המסע לסוריה, והחליט כי ישים אותה במצור רק לאחר שיכבוש את מישור החוף ואת אזור ההר. הכוח הצבאי המצרי מנה 9,000 חיילים ו-2,000 פרשים, ואלה נעזרו ב-8,000 גמלים. החיילים חולקו לכוח יבשתי ולכוח ימי. הכוח היבשתי יצא מקהיר ב-14 באוקטובר 1831 ונע לעבר ארץ ישראל לאורך חופו הצפוני של חצי האי סיני. הכוח הימי, שמנה 21 כלי שיט, יצא מאלכסנדריה ב-4 בנובמבר 1831. התקדמות הכוח המצרי הייתה מהירה והוא התקבל בארץ ישראל ללא התנגדות, ולעיתים אף בזרועות פתוחות. בראשית דצמבר הושלם כיבושה של ארץ ישראל.
המצור על עכו החל ב-8 בדצמבר 1831, ומול הצבא המצרי ניצבו כ-3,500 חיילים שהגנו על העיר. החל מצור ממושך, והפעם, בניגוד למצור של נפוליון, היה הכיתור שלם, שכן אוניות הצי המצרי כיתרו את העיר מכיוון הים ומנעו אספקה מכיוון זה, וכמו כן הפגיזו את העיר גם מכיוון מערב. גם הפעם היה האמיר בשיר נתון בדילמה. מצד אחד, עבדאללה פאשא היה הממונה הישיר עליו, ומצד שני בביקוריו במצרים הוא התחייב להיות בן ברית של מוחמד עלי בכיבוש ארץ ישראל וסוריה. כדרכו ניסה בשיר להתחמק מהעימות, אבל בסופו של דבר, לאחר שקיבל איומים גלויים מאבראהים פאשא שאם לא יעמוד בדיבורו יהרוס הצבא המצרי את כפריו, הצטרף לצבא המצרי במצור על עכו.
ב-3 במרץ 1832 נפרצו חומות העיר לראשונה, אך המגנים הצליחו להדוף את הפולשים. הסולטאן העות'מאני גייס כוח צבאי בן 12,000 חיילים, שהחל לנוע דרומה לעבר ארץ ישראל. מששמע על כך אבראהים פאשא, הפסיק את המצור לאחר כארבעה חודשים, בתחילת אפריל 1832, ויצא בראש צבאו כדי להילחם בצבא הטורקי. שני הצבאות נפגשו ב-14 באפריל 1832 ליד חומס שבמרכז סוריה, והצבא העות'מאני ניגף מפני הצבא המצרי. אבראהים פאשא שב וחידש את המצור על עכו, ובהיעדר כוח טורקי שיבוא להושיע את העיר, כניעתה הייתה לשאלה של זמן בלבד. ב-26 במאי 1832 נפרצו חומות העיר בשלושה מקומות, והיא נכנעה ביום המחרת, לאחר מצור בן חמישה וחצי חודשים בסך הכול.
הסוף

בכל התקופה הארוכה של המצור התגורר עבדאללה עם משפחתו במרתף ביתו, כהגנה בפני הפגזות המצרים. יום לאחר הכרזת הכניעה לווה עבדאללה השבוי למחנהו של אבראהים והשתחווה לפניו כאות של כניעה. באותו ערב סעדו השניים ביחד ובשלב מסוים בשיחה ביניהם, כשעבדאללה התרגז על יחסו של אבראהים כלפיו, הוא התפרץ
אנא, פאשא, אל תתייחס אלי כאל אישה. ההגנה על עירי מוכיחה שאינני כזה. הטעות היחידה שעשיתי הייתה שסמכתי על הסולטאן שכבודו, לדעתי, אינו גדול מגברת בעלת מוסר מפוקפק. לו הייתי יודע זאת קודם, הייתי נוקט בצעדים הנדרשים ולא הייתי מוצא את עצמי נתון לחסדיך.
ב-30 במאי 1832 נשלח עבדאללה פאשא בספינה לאלכסנדריה והגיע לשם שלושה ימים אחר כך. לאחר מפגש עם מוחמד עלי, אביו של אבראהים פאשא ושליט מצרים, שהבטיח לו שוב שאין בכוונתו להרע לו, נשלח עבדאללה למאסר בבית הארחה של שליט מצרים. הוא שוחרר בתחילת ינואר 1833 ונסע לאיסטנבול. הוא מת זמן קצר אחר כך. במקומו, מונה חוסיין עבד אל-האדי כמושל עכו.
לקריאה נוספת

יהושע בן-אריה וישראל ברטל (עורכים), ההיסטוריה של ארץ ישראל – כרך שמיני – שלהי התקופה העות'מאנית, הוצאת כתר ויד בן צבי, עמ' 27-26
נתן שור, תולדות עכו, דביר, תש"ן-1990.
Thomas Philipp, "Acre the rise and fall of a Palestinian city 1730-1831" Columbia University Press, New York 2001, ISBN 0-231-12326-4
הערות שוליים

↑  כתוצאה ממאמץ יתר לאחר שרכש שתי פילגשים יפהפיות מגאורגיה
↑  Doumani, Beshara.Rediscovering Palestine: Merchants and Peasants in Jabal Nablus, 1700-1900 הפרק "The Rise of Acre"
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987011875567105171  VIAF: 5413167025406853390001   WorldCat (עם VIAF): 5413167025406853390001 
מעון הקיץ של עבדאללה פאשא ומבנה המגדלור בסטלה מאריס, סוף המאה ה-19
אבראהים פאשא
ספורופיט

ספורופיט (באנגלית: sporophyte) או דור נבגי, הוא השלב הדיפלואידי במחזור החיים של הצמחים. מהווה את השלב הדומיננטי במחזורי החיים של השרכניים והצמחים העילאיים, ואילו את השלב הבלתי-דומיננטי במחזורי החיים של הטחבניים.
ספורופיטים של טחב
הספורופיט מתפתח מהזיגוטה בסדרה של חלוקות מיטוטיות. הספורופיט הבוגר מצמיח מנבגים, בהם נוצרים בחלוקה מיוטית הנבגים ההפלואידים, מהם יתפתח הגמטופיט.
ראו גם

גמטופיט
הערות שוליים

↑  דּוֹר נִבְגִּי במילון ביולוגיה כללית (תשס"ט), 2009, באתר האקדמיה ללשון העברית
ערך זה הוא קצרמרבנושא בוטניקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
עמי רדיאן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  14 בנובמבר 1934 משמר השרון, פלשתינה (א"י)
 פטירה:  7 באפריל 2021 (בגיל 86)
 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 תקופת הפעילות:  1953–1976 (כ־23 שנים)
 דרגה:   תת-אלוף
 תפקידים בשירות
 מפקד גדוד בחטיבה 200   מפקד גדוד שריון במילואים   מפקד קורס קציני שריון   ראש מטה עוצבת הפלדה   מפקד חטיבה 14 
 פעולות ומבצעים
 מבצע שומרון   מלחמת סיני   מלחמת ששת הימים   מלחמת ההתשה   מלחמת יום הכיפורים
 עיטורים
   עיטור העוז
 תפקידים אזרחיים
 ראש אגף תשתיות בקרן קיימת לישראל
 
עמי רדיאן (14 בנובמבר 1934 – 7 באפריל 2021) היה קצין צה"ל בדרגת תת-אלוף. פיקד על חטיבה 14. מעוטר עיטור העוז.
ביוגרפיה

רדיאן נולד וגדל במשמר השרון, התגייס לצה"ל בשנת 1953 ושובץ בנח"ל. הוא עבר הכשרה כלוחם, קורס מ"כים וקורס קציני חי"ר והוצב ביחידת סיור של הנח"ל, שאבטחה שיירות לאילת. בשנת 1954 הותקף הרכב בו נסע יחד עם נהג ושני אזרחים בידי פעילי פדאיון, נהג הרכב נפצע מאש המחבלים. רדיאן בלם את המחבלים לבדו עד אשר הגיעה תגבורת. בשל כך עוטר בצל"ש הרמטכ"ל שהומר לעיטור העוז.
לאחר שחרורו שירת במילואים ביחידת סיור ובהמשך עבר לחיל השריון ושב לשירות קבע. הוא שימש כמפקד פלוגה, סמג"ד וכמפקד גדוד 89 - גדוד שריון במילואים, שהשתייך לחטיבה 8. רדיאן פיקד על גדודו במלחמת ששת הימים בחזית הדרום. לאחר מכן מונה למפקד קורס קציני שריון, אך באוקטובר 1968 נפצע באורח קשה לאחר שרכבו עלה על מוקש בקרבת בארותיים.
בהמשך שימש כראש תורת חיל השריון בגייסות השריון ובמלחמת יום הכיפורים שימש כראש מטה עוצבת הפלדה. בשנים 1974–1975 פיקד על חטיבה 14. רדיאן נשפט והורשע בעקבות תלונה על "שימוש בציוד צבאי לצרכים פרטיים" שהגיש נגדו קצין האג"ם שלו, רמי מתן.
נפטר ב-7 באפריל 2021.
הערות שוליים

↑  הטבה ניכרת במצבו של תת־אלוף רדיאן, מעריב, 9 בנובמבר 1976.
↑  מרדכי גילת, אני רוצה לחיות בזכות עצמי!, על המשמר, 31 באוקטובר 1969.
↑  המשך כתבתו של גילת.
↑  ד"ר אורי מילשטיין, ‏יעקב ירושלמי, שבנה את גשר הצנע במחתרת: "העזרה לצה"ל היא הפרס שלי", באתר מעריב אונליין, 6 באוקטובר 2018.
↑  עמירם אזוב, "צליחה, 60 שעות באוקטובר 1973", הוצאת דביר, 2011, עמוד 78.
↑  אביחי בקר. צילום: איל טואג, האיש והאגדה, באתר הארץ, 12 בנובמבר 2002.
עמי פרידמן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  ישראל
 מדינה:  ישראל ישראל
 תקופת הפעילות:  מ-2006
עמי פרידמן הוא עיתונאי ישראלי, כתב ומבקר המוזיקה והתרבות של ישראל היום.
ביוגרפיה

פרידמן החל את דרכו העיתונאית בשנת 2006, ככתב צעיר בעיתוני נוער בהם ראש 1, העיר ועכבר אונליין ועבד בהם עד לסגירתם. הוא כתב גם לעיתונות הכתובה בהם לעיתון ידיעות אחרונות בו עבד במשך 3 שנים כמבקר מוזיקה בתוך הקבוצה ככתב לאתר ynet, ושבועוני פנאי פלוס ובלייזר השייכים לידיעות. בתקופה זו עבד גם ככתב רשת ידיעות תל אביב.
בשנת 2011 אחרי סיום העבודה בידיעות, עבד כשנה וחצי ככתב ב־nrg עד שמונה לעורך מדור התרבות בתחילת 2013. במקביל סיקר ותרם כתבות בנושא המוזיקה לעיתון מעריב ולמוסף התרבות "ז'ורנל" מיום הקמתו, תוך כדי השתלבות התכנים עם מוספי מקור ראשון ועד לסגירתו.
בסוף 2013 חזר ל-ynet והחליף את אור ברנע ככתב התרבות והמוזיקה של האתר. הוא החזיק בתפקיד במשך 5 שנים.
פרידמן מסקר את תחום התרבות ועולם המוזיקה, ועוסק בהופעות בימתיות, ראיונות עומק עם כוכבי סדרות טלוויזיה, פזמונאים ומוזיקאים מישראל ובעולם. הוא עוסק גם בפרשיות והטיות פוליטיות בהם גילוי אנטישמיות, הסברה ופרשות פלילים לאישים בתחומים אלו.
כותב ב"ישראל היום" משנת 2019, במגזין סוף השבוע "שישבת", באתר ובמדור התרבות היומי.
הערות שוליים

↑  דוד אברהם‏, מוזיקה עוברת, מוזיקה נשארת, באתר וואלה, 17 באוקטובר 2013
↑  אלכסנדר כץ, לאחר 5 שנים: עמי פרידמן עוזב את ynet, באתר אייס, 10 בדצמבר 2018
סטליוס מנולאס

סטיליאנוס "סטליוס" מנולאס (ביוונית: Στέλιος Μανωλάς; נולד ב-13 ביולי 1961 בנקסוס) הוא כדורגלן ומאמן עבר יווני, ששיחק בעמדת הבלם.
מנולאס שיחק לאורך כל הקריירה במועדון אחד, א.א.ק. אתונה, ונחשב לאחד מגדולי הבלמים בכדורגל היווני בכל הזמנים. הוא זכה עם הקבוצה, בין היתר, בארבע אליפויות יוון ובשלושה גביעים, ושימש כקפטן הקבוצה היוונית הראשונה שהעפילה לשלב הבתים של ליגת האלופות. לזכותו של מנולאס 71 הופעות ושישה שערים במדי נבחרת יוון, והוא נכלל בסגל הנבחרת למונדיאל 1994.
לאחר פרישתו פנה לקריירת אימון, כאשר בין היתר שימש מאמנה הזמני של א.א.ק. אתונה והוביל אותה לזכייה בגביע היווני.
קריירת משחק > נבחרת יוון

מנולאס החל את דרכו בנבחרת יוון תחת המאמן חריסטוס ארכונטידיס ב-20 בינואר 1982, כשפתח להופעת בכורה במשחק ידידות ביתי מול פורטוגל, שהסתיים בהפסד 1–2. הופעתו הבאה, שהייתה לראשונה שלו במשחק רשמי, הגיעה למעלה משנה לאחר מכן, במאי 1983, כאשר נכנס כמחליף לרבע שעה בניצחון החוץ 2–3 על הונגריה במסגרת מוקדמות יורו 1984. את שער הבכורה שלו בנבחרת כבש מנולאס בהופעתו השביעית, ב-9 באוקטובר 1984 במשחק ידידות ביתי מול ישראל. מנולאס נכנס כמחליף בדקה השמונים, וכעבור ארבע דקות קבע את תוצאת המשחק, שוויון 2-2 בסיום.
מנולאס היה שותף לארבעה טורנירי מוקדמות כושלים, כאשר כשל להעפיל עם נבחרתו מטורנירי מוקדמות מונדיאל 1986 ו-1990, ומטורנירי מוקדמות היורו ב-1988 וב-1992. על אף תפקודו כשחקן הגנה, כבש מנולאס צמד בשני משחקים במהלך תקופה זו, בניצחונות 2–3 על צפון אירלנד ו-1–2 על ישראל במשחקי ידידות.
מנולאס היה שותף בכיר לקמפיין מוקדמות מונדיאל 1994 ההיסטורי של נבחרת יוון, ממנו העפילה לטורניר גביע העולם הראשון בתולדותיה. הוא פתח ושיחק לאורך כל שמונת משחקיה של יוון במוקדמות, מתוכם פתח כקפטן בשלושה משחקים. יוון סיימה את בית המוקדמות ראשונה ובלתי מנוצחת, עם מאזן של שישה ניצחונות ושני שערי חובה בלבד. מנולאס זומן על ידי המאמן אלקטס פנאגוליאס לסגל יוון לטורניר הגמר בארצות הברית, שם רשמה יוון את ההופעה החלשה ביותר אי פעם לנבחרת אירופית. מנולאס פתח בהרכב בתבוסה 0–4 לארגנטינה, ולא שותף כלל בתבוסה 0–4 לבולגריה ובהפסד 0–2 לניגריה שסיים את דרכה של יוון בטורניר ללא נקודות וללא שערי זכות.
בתום הטורניר פרש מנולאס ממשחק בינלאומי בגיל 33, עם 71 הופעות ושישה שערים במדי נבחרת יוון.
קריירת אימון

לאחר פרישתו ממשחק פנה מנולאס לקריירת אימון. בשנת 2002 התמנה לתפקיד מאמן נבחרת יוון עד גיל 21, כאשר משימתו הראשונה הייתה טורניר המוקדמות לאליפות אירופה לנוער 2004. הוא הוביל את יוון למקום השני בבית המוקדמות, אחרי ספרד, אך בטבלה המסכמת של סגניות הבתים סיימה יוון כבעלת המאזן החלש ביותר, ולא התקדמה לשלב הפלייאוף. מנולאס פתח עם הנבחרת את מוקדמות אליפות אירופה לנוער 2006, אך סיים את תפקידו לאחר ההפסד 0–1 לאוקראינה באוקטובר 2004, כשהנבחרת במאזן של ניצחון אחד, תיקו והפסד לאחר שלושה משחקים.
במהלך עונת 2008/2009 חזר מנולאס לא.א.ק. אתונה, בתפקיד המנהל הספורטיבי. במסגרת תפקידו, בין היתר, היה מי שבחן את אחיינו, קוסטאס מנולאס, התרשם מיכולתו ודאג להחתימו במועדון. עם זאת, בסיום העונה ולאחר מספר חודשים ספורים בתפקיד, בחר לעזוב את המועדון מסיבות אישיות.
ב-6 בנובמבר 2012, במהלכה של עונת 2012/2013, התמנה מנולאס לתפקיד מאמן ניקי וולו מליגת המשנה היוונית. המינוי החזיק מעמד לשלושה חודשים בלבד, בטרם סיים מנולאס את תפקידו במועדון.
ב-10 ביוני 2014 חזר מנולאס פעם נוספת לא.א.ק. אתונה, כאשר התמנה לתפקיד מאמן קבוצת הנוער (עד גיל 20).
ב-20 באוקטובר 2015, זמן קצר לאחר פתיחת עונת 2015/2016 ובעקבות פיטוריו של טראיאנוס דלאס, התמנה מנולאס למאמנה הזמני של הקבוצה הבוגרת, ובתשעה ימים בתפקיד הוביל אותה לשני ניצחונות ליגה בשני משחקים. ב-29 באוקטובר התמנה לתפקיד גוסטבו פוייט, ומנולאס חזר לתפקיד מאמן הנוער. כחודשיים לתום העונה, ב-20 באפריל 2016, חזר מנולאס לתפקיד המאמן הזמני במקומו של פוייט שסיים את תפקידו במועדון. כבר בפתיחת הקדנציה השנייה שלו כמאמן זמני, הוביל מנולאס את א.א.ק. לגמר הגביע היווני, עם ניצחון 1–2 בסיכום שני מפגשים מול אטרומיטוס. בגמר הגביע פגשה א.א.ק. את האלופה אולימפיאקוס, ובסיום ניצחה קבוצתו של מנולאס בתוצאה 1–2 בדרך לזכייה בגביע היווני, התואר הראשון של מנולאס כמאמן.
לקראת עונת 2016/2017 חזר מנולאס לקבוצת הנוער, בעקבות מינויו של תמורי כצבאיה לתפקיד מאמן הקבוצה הבוגרת. ב-16 באוקטובר 2016, לאחר שקבוצת הנוער בהדרכתו הובסה 0–7 על ידי קבוצת הנוער של אולימפיאקוס, התפטר מנולאס מתפקידו.
חיים אישיים

אחיינו של סטליוס, קוסטאס מנולאס, היה אף הוא לבלם כדורגל בינלאומי, שחתם בא.א.ק. אתונה בשלבים המוקדמים של הקריירה בזמן שסטליוס היה המנהל הספורטיבי של הקבוצה והמליץ על החתמתו. גם בנו של סטליוס, קונסטנטינוס מנולאס, המשיך בדרכו של אביו והיה לבלם כדורגל. הוא החל את דרכו בקבוצת הנוער של א.א.ק. אתונה בין השנים 2009 ל-2011, אך לא הצליח להתקדם לקבוצה הבוגרת. הוא חתם בשורות א.א.ק. אתונה לקראת עונת 2016/2017, אך לא הצליח להותיר חותם ושוחרר כעבור עונה אחת בלבד.
תארים > תארים כשחקן

אליפות יוון (4): 1988/1989, 1991/1992, 1992/1993, 1993/1994
הגביע היווני (3): 1982/1983, 1995/1996, 1996/1997
הסופר קאפ היווני (2): 1989, 1996
גביע הליגה היוונית: 1990
תארים > תארים כמאמן

הגביע היווני (4): 2015/2016
סטטיסטיקות > נבחרת לאומית

| נבחרת יוון> שנה | נבחרת יוון> הופעות | נבחרת יוון> שערים |
| --- | --- | --- |
| 1982 | 1 | 0 |
| 1983 | 1 | 0 |
| 1984 | 7 | 1 |
| 1985 | 5 | 0 |
| 1986 | 8 | 0 |
| 1987 | 7 | 0 |
| 1988 | 6 | 2 |
| 1989 | 7 | 0 |
| 1990 | 8 | 2 |
| 1991 | 4 | 1 |
| 1992 | 5 | 0 |
| 1993 | 6 | 0 |
| 1994 | 6 | 0 |
| סה"כ | 71 | 6 |
עמיהוד גלעד

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  ינואר 1947 (בן 77) ירושלים, פלשתינה (א"י) 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 מוסדות:  אוניברסיטת חיפה 
 תחומי עניין:  מטאפיזיקה 
 עיסוק:  פילוסוף 
 מדינה:  ישראל 
 
עמיהוד גלעד (נולד בינואר 1947) הוא פילוסוף ישראלי ופרופסור מן המניין (אמריטוס) בחוג לפילוסופיה באוניברסיטת חיפה.
ביוגרפיה

נולד לברכה לבית קרסני ולמרדכי סיגלר (לימים גלעד) וגדל בשכונת קריית משה בירושלים. למד בבית הספר העממי בית הכרם ובבית הספר התיכון ליד האוניברסיטה במגמה הביולוגית. שירת בצבא כספרן במכללה לביטחון לאומי. החל ללמוד פילוסופיה וספרות עברית באוניברסיטה העברית בירושלים, המשיך בלימודי פילוסופיה והיה לתלמידו של נתן רוטנשטרייך. את התואר הראשון והשני סיים בהצטיינות באוניברסיטה העברית בירושלים וגם את הדוקטורט, אותו סיים בשנת 1980 בנושא תורת שפינוזה. בין השנים 1988 ל-1993 כיהן כראש החוג לפילוסופיה באוניברסיטת חיפה. בשנת 2003 מונה לפרופסור מן המניין.
בתחילת דרכו האקדמית חקר את הפילוסופיה החדשה המוקדמת ופרסם מחקרים על תורותיהם של אפלטון, שפינוזה וקאנט (באנגלית ובעברית). ולאחר מכן המשיך לחקור את הדיאלוגים של אפלטון ופרסם ספר באנגלית על משמעותה הפילוסופית של כתיבתו הספרותית של אפלטון.
באמצע שנות התשעים החל לגבש תורה פילוסופית מטאפיזית עצמאית הקרויה פאננמנטאליזם. שמה מורכב משתי מילים יווניות: פאן - כל, אן - בתוך, ומנטליזם - רוחניות. תורה זו עוסקת בקיומן של אפשרויות טהורות ויש לה השלכות בעיקר בתחומי פילוסופיה אלו:
מטפיזיקה (תוך פיתוח גישה חדשה לבעיה הפסיכופיזית)
פסיכולוגיה פילוסופית (בעיקר של הפסיכואנליזה)
פילוסופיה של המדע (בעיקר פיזיקה, כימיה וביולוגיה)
פילוסופיה של הספרות והמוסר.
את התורה הציג ופיתח בכמה ספרים ומאמרים שפרסם באנגלית, וכן מבוא עברי לפאננמנטליזם שנקרא "אהבה ואפשרויות טהורות אחרות" (בהוצאת נהר ספרים).
פרסם שתי נובלות וסיפורים קצרים אחדים.
היה נשוי לרות לבית בנדל במשך שלושים ושש שנים (נפטרה ביום 24 במאי 2018), ומנשואיו הקודמים - אב לבן ולבת וסב לארבע נכדות ושני נכדים.
מספריו

דרכה של תורת-שפינוזה לשיטה פילוסופית, מוסד ביאליק, 1986
אהבה ואפשרויות טהורות אחרות : מבוא עברי לפאננמנטליזם, נהר ספרים, 2005, עורך: ראובן מירן
The Platonic odyssey : a Philosophical-Literary inquiry into the Phaedo, Amsterdam : Rodopi, 1994
Saving possibilities : a study in philosophical psychology, Amsterdam : Rodopi, 1999
Singularity and other possibilities : panenmentalist novelties, Amsterdam : Rodopi, 2003
Necessity and truthful fictions : panenmentalist observations, Amsterdam : Rodopi, 2009
The privacy of the psychical, Amsterdam: Rodopi, 2011
A panenmentalist philosophy of literature, or how does actual reality imitate pure possibilities? Newcastle upon Tyne: Cambridge Scholars Publishing, 2019
The Panenmentalist Philosophy of Science: From the Recognition of Individual Pure Possibilities to Actual Discoveries. Cham: Springer Nature, Synthese Library vol. 424, March 2020
A Rose Armed with Thorns: Spinoza’s Philosophy Under a Novel Lens. Cham: Springer Nature, August 2020
Restless Reason and Other Variations on Kantian Themes. Cham: Springer Nature, 2022
מכיתות. נהר ספרים, 2009, נובלה
הקולות. כרמל. 2016. נובלה
עמיהוד ארבל

אין תמונה חופשית
עמיהוד ארבל (20 ביוני 1920 - 28 במאי 1987) היה ממייסדי חיל התותחנים וחיל המודיעין בישראל.
קורות חייו ופועלו

ארבל נולד ב-1920 ביפו לבן ציון אידלננט ולאה לבית מאירוביץ, משפחה ותיקה בארץ ישראל. האב נבחר לחבר ועד העיר יפו בשנת 1922, ובהמשך שנות ה-20 עברה המשפחה לחיפה לרחוב בן יהודה. מאוחר יותר שינו בני המשפחה את שם משפחתם לארבל. כנער, גילה עניין בצילום. במלחמת העולם השנייה התנדב לבריגדה היהודית ושירת בגדוד תותחי השדה מספר 200. גדוד זה סייע ליחידות הבריגדה בלחימה בגרמנים בצפון איטליה. בתום הקרבות המשיך עם חיילי הבריגדה בחיפוש ניצולים ממחנות ההשמדה. ארבל היה גם חבר במערכת 'החיל', ביטאונה של הבריגדה.
כאשר שב לארץ ישראל בשנת 1946, היה ממייסדי חיל התותחנים וחיל המודיעין. בשנים 1948–1950 היה ראש מדור מחקר, לימים חטיבת המחקר של צה"ל. בשנת 1954 השתחרר משירות הקבע בדרגת רב-סרן והחל לעבוד במערכת הביטחון הישראלית.
ארבל כתב את הספר "תותחים על הסניו - רשימות תותחן עברי" העוסק במערכה על נהר סניו בחזית איטליה במלחמת העולם השנייה שבה לחמה הבריגדה היהודית.
הוא גם תרגם ספרים רבים, בעיקר בנושאי צבא, בהם ספרו של פילדמרשל ארצ'יבלד ויוול, "מסעי המלחמה בארץ ישראל", בהוצאת מערכות שראה אור לראשונה בעברית ב-1951. בהמשך תרגם ספרים נוספים, בהם "מסע לאיכטלאן" של קרלוס קסטנדה, רוב רוי על הירדן, "המהגרים" ו"הדור השני" של הווארד פאסט "המסכה של דמטריוס" של אריק אמבלר ו"במדינה חופשית" של וידיאדר סורג'פרסאד נייפול.
ארבל נפטר ב-1987 ונקבר בבית העלמין קריית שאול.
לקריאה נוספת

רשימת הפרסומים של עמיהוד ארבל, בקטלוג הספרייה הלאומית
עמיהוד ארבל, תותחים על הסניו, הוצאת מערכות, 1948
צ'ארלס נורדהוף וג'ימס נורמן הול, קורות מלחי הבאונטי (עברית: א. עמיהוד), תל אביב: הוצאת ספרים נ' טברסקי, תש"ז (5 כרכים)
הערות שוליים

↑  דוד תדהר (עורך), "בן-ציון ארבל (אידלננט)", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך יד (1965), עמ' 4439
↑  הד יפו, דואר היום, 26 בדצמבר 1922
↑  שמות פותרי החידות במוסף לילדים ב', חיפה, דבר, 20 בנובמבר 1931
↑  גאולה אידלננט, חיים דרוקמן, באים בברית הנישואין, דבר, 11 באוגוסט 1938
↑  טכניקה ומדע, דבר, 12 במאי 1940
↑  ההגדה לבית לאווט, מעריב, 11 ביולי 1980
↑  ספרים חדשים, דבר, 28 ביולי 1978
↑  ארבל עמיהוד בן בן ציון באתר "חברה קדישא תל אביב יפו והמחוז"
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007308992905171  GND: 1158349807  ISNI: 0000 0000 3905 1666  LCCN: no91013871  VIAF: 61106699   WorldCat (עם VIAF): 61106699
עלי אל-חסן

עלי סאדק נאסר אל-חסן (בערבית: علي صادق ناصر الحسن בתעתיק: עלי צאדק נאצר אלחסן; נולד ב-4 במרץ 1997 בהופוף שבערב הסעודית) הוא כדורגלן סעודי המשחק בעמדת הקשר האחורי בקבוצת א-נסר מליגת העל הסעודית ובנבחרת ערב הסעודית.
קריירת מועדונים

אל-חסן גדל במחלקת הנוער של אל-פתח. ב-17 בפברואר 2018 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון, בתיקו 0-0 נגד אל-איתיחאד במסגרת המחזור ה-22 בליגת העל הסעודית לעונת 2017/2018. ב-6 במרץ הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, בניצחון 2–5 על אל-באטין במסגרת הליגה. בסך הכל ערך אל-חסן 43 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע ארבעה שערים.
ב-5 באוקטובר 2020 חתם אל-חסן על חוזה לחמש עונות בא-נסר מליגת העל הסעודית.
קריירה בינלאומית

ב-15 ביוני 2021 ערך אל-חסן את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ערב הסעודית, בניצחון 0–3 על נבחרת אוזבקיסטן במסגרת מוקדמות מונדיאל 2022. במשחק זה הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת. הוא היה חלק מסגל נבחרת ערב הסעודית בטורניר הכדורגל באולימפיאדת טוקיו בשנת 2021.
נכלל בסגל נבחרת ערב הסעודית לטורניר מונדיאל 2022.
תארים

הסופר קאפ הסעודי (1): 2020
הערות שוליים

↑  الصفقة الثامنة المحلية.. بعد منتصف الليل "الحسن" نصراوي באתר Sabq, ‏ 5 באוקטובר 2020 (בערבית)
↑  قائمة الأخضر في كأس العالم FIFA قطر בחשבון הטוויטר הרשמי של נבחרת ערב הסעודית, 11 בנובמבר 2022 (בערבית)
| נבחרת ערב הסעודית – אולימפיאדת טוקיו 2020 |
| --- | --- | --- |
|  1 בוח'ארי •  2 עבד אל-חמיד •  3 ח. אל-יאמי •  4 הינדי •  5 אל-עמרי •  6 א-נג'עי •  7 אל-פרג' •  8 אל-עומרן •  9 אל-חמדאן •  10 ס. א-דאווסרי •   11 אל-גנאם •  12 א-רביעי • 13 א-שהראני •  14 אל-חסן • 15 יחיא • 16 ח'. א-דאווסרי • 17 אל-ח'ולייף • 18 גרייב • 19 אל-בורייכאן • 20 עלי • 21 חסון • 22 אל-בוודארי • מאמן: א-שהרי |  1 בוח'ארי •  2 עבד אל-חמיד •  3 ח. אל-יאמי •  4 הינדי •  5 אל-עמרי •  6 א-נג'עי •  7 אל-פרג' •  8 אל-עומרן •  9 אל-חמדאן •  10 ס. א-דאווסרי •   11 אל-גנאם •  12 א-רביעי • 13 א-שהראני •  14 אל-חסן • 15 יחיא • 16 ח'. א-דאווסרי • 17 אל-ח'ולייף • 18 גרייב • 19 אל-בורייכאן • 20 עלי • 21 חסון • 22 אל-בוודארי • מאמן: א-שהרי | ערב הסעודית |
| נבחרת ערב הסעודית – מונדיאל 2022 |
| --- | --- | --- |
|  1 א-רביעי •  2 אל-גנאם •  3 מאדו •  4 אל-עמרי •  5 אל-בולייהי •  6 אל-בורייכ •  7 אל-פרג' •  8 אל-מאלכי •  9 אל-בורייכאן •  10 ס. א-דאווסרי •   11 א-שהרי •  12 עבד אל-חמיד • 13 א-שהראני •  14 עוטייף • 15 אל-חסן • 16 א-נג'עי • 17 תמבכתי • 18 אל-עאבד • 19 באהברי • 20 אל-עבוד • 21 אל-עוויס • 22 אל-עקידי • 23 כנו • 24 נ. א-דאווסרי • 25 עסירי • 26 שראחילי • מאמן: רנאר |  1 א-רביעי •  2 אל-גנאם •  3 מאדו •  4 אל-עמרי •  5 אל-בולייהי •  6 אל-בורייכ •  7 אל-פרג' •  8 אל-מאלכי •  9 אל-בורייכאן •  10 ס. א-דאווסרי •   11 א-שהרי •  12 עבד אל-חמיד • 13 א-שהראני •  14 עוטייף • 15 אל-חסן • 16 א-נג'עי • 17 תמבכתי • 18 אל-עאבד • 19 באהברי • 20 אל-עבוד • 21 אל-עוויס • 22 אל-עקידי • 23 כנו • 24 נ. א-דאווסרי • 25 עסירי • 26 שראחילי • מאמן: רנאר | ערב הסעודית |
עמי פדרמן

| --- | --- |

 לידה:  14 במאי 1948 (בן 76)
 מדינה:  ישראל
 השכלה:  האוניברסיטה העברית בירושלים
 מקצוע:  מלונאי, איש עסקים
עמי (ישראל) פדרמן (נולד ב־14 במאי 1948) הוא מלונאי ואיש עסקים ישראלי אשר ביחד עם בן דודו, מיכאל (מיקי) פדרמן, מחזיק בחברת "מפעלי פדרמן" המחזיקה בשליטה בחברת מלונות דן ובחברת אלביט מערכות.
ביוגרפיה

עמי פדרמן נולד בתל אביב ערב הכרזת מדינת ישראל, ה' באייר, 1948 לרות ולשמואל, אח לרונית ואב לשרון, דניאלה, רון, תומר וענבר. לאחר לימודי בית הספר היסודי בתל אביב, החל ללמוד בכרמל קולג', פנימיית בנים יהודית בממלכה המאוחדת הידועה בשם "איטון היהודית". במהלך שירותו הצבאי שירת בדובר צה"ל והיה אחראי על משלחות כתבים זרים. את השירות הסדיר ושירות המילואים סיים בדרגת רב-סרן. הוא בעל תואר ראשון ושני בכלכלה ויחסים בינלאומיים מהאוניברסיטה העברית בירושלים. כמו כן, פדרמן למד מלונאות באוניברסיטת קורנל שבארצות הברית.[דרוש מקור] פדרמן נשוי בפעם השנייה למיכל, אב לחמישה ילדים וסב לשמונה נכדים.
פדרמן מכהן כחבר דירקטוריון בחברת "מפעלי פדרמן" אשר הוקמה על ידי אביו שמואל ודודו יקותיאל. כמו כן, משמש כסגן יו"ר דירקטוריון מלונות דן. במהלך הקריירה, שימש במגוון רחב של תפקידים ברשת מלונות דן, תכנן והקים מספר מסעדות שפעלו תחת חברת "מקומות טובים" והיה פעיל בענף היזמות לפרויקטים למגורים, כאשר ייסד את חברת "קבוצת בולווארד".
היה שותף בהקמתם של מלון דן אילת שנפתח בשנת 1995 ומלון "לינק הוטל והאב" שנפתח בשנת 2018. בשנת 2018 במסגרת חגיגות 70 למדינת ישראל, הוענקה לפדרמן תעודת הוקרה מהמגזר העסקי בישראל על תרומתו המשמעותית לפיתוח הכלכלה והחברה בישראל.
תפקידים

1980-1977, מנכ"ל מלון דן אכדיה
1983-1980, מנכ"ל מלון דן תל אביב
1983-1989, מנכ"ל רשת מלונות דן
1986-1989, יו"ר התאחדת המלונות בתל אביב
2010-2013, נשיא התאחדות המלונות הארצית
סגן יושב ראש מועצת המנהלים של מלונות דן
חבר בחבר הנאמנים של מוזיאון תל אביב לאמנות
הערות שוליים

↑  "תעודת הוקרה" מיוחדת הוענקה ל-10 אנשי עסקים ואנשי ציבור מובילים מהמגזר העסקי בישראל, באתר www.industry.org.il
סן-ג'ון פרס

| --- | --- |

 לידה:  31 במאי 1887 פואנט-א-פיטר, צרפת 
 פטירה:  20 בספטמבר 1975 (בגיל 88) יר, צרפת 
 שם לידה:  Marie René Auguste Alexis Léger 
 מדינה:  צרפת 
 מקום קבורה:  cemetery of Giens 
 שם עט:  Saint-John Perse, Saint Leger Leger 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת בורדו, תיכון לואי בארתו 
 שפות היצירה:  צרפתית 
 יצירות בולטות:  Anabase, Praises, Amers, בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 בן או בת זוג:  דורותי ראסל 
 פרסים והוקרה:  פרס נובל לספרות (1960)  קצין בלגיון הכבוד (1933)  קצין גבוה בלגיון הכבוד (1960)  אביר בלגיון הכבוד (1924)  מפקד בלגיון הכבוד (1935)  Grand prix national des Lettres (1959) 
 חתימה:   
 
סָן-ג'וֹן פֵּרְס (בצרפתית: Saint-John Perse) הוא שם העט של אלקסי לֵזֶ'ה (בצרפתית: Alexis Léger‏; 31 במאי 1887 – 20 בספטמבר 1975), שהיה משורר, מתרגם, חתן פרס נובל לספרות ודיפלומט צרפתי.