stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ג'ון מיקס סטנלי

| --- | --- |

 לידה:  17 בינואר 1814 קנדייגואה, ארצות הברית 
 פטירה:  10 באפריל 1872 (בגיל 58) ארצות הברית 
 תחום יצירה:  ציור 
 צאצאים:  Louis Crandall Stanley 
 
ג'ון מיקס סטנלי (באנגלית: John Mix Stanley‏; 17 בינואר 1814 – 10 באפריל 1872) היה צייר נופים, דיוקנאות וחיי שבטים אינדיאנים. במהלך מלחמת ארצות הברית–מקסיקו הוא הצטרף למשלחת של קולונל סטיבן ווטס קירני לקליפורניה וצייר תיאורים של המערכה, כמו גם נופים של אורגון.
יותר מ-200 מציוריו, מפותיו ועבודותיו האחרות שהוחזקו בסמית'סוניאן אבדו בשריפה בשנת 1865. האובדן הבלתי ניתן לתיקון של מרבית יצירותיו גרם לפגיעה במוניטין של סטנלי בתולדות האמנות האמריקאית.
ראשית חייו

ג'ון מיקס סטנלי נולד בקננדייגואה, ניו יורק, לסת 'וסאלי (מקיני) סטנלי. הוא התייתם בגיל 12. הוא לימד את עצמו כישורי ציור, ובגיל 20 עבר לדטרויט, והחל לעבוד בציור בעבודות מזדמנות.
קריירה

סטנלי עבר למה שנחשבה לעיירת הגבול דטרויט בשנת 1832, שם הפך לצייר נודד של שלטים ודיוקנאות. הוא נסע גם לפורט סנלינג, ושיקגו. בחלק האחרון של העשור, הוא חזר מזרחה, ככל הנראה לוושינגטון הבירה.
בשנת 1842, נסע סטנלי לדרום מערב ארצות הברית לצייר אינדיאנים, אולי בהשראת יצירתו של האמן ג'ורג' קטלין. הוא ועוזרו התיישבו בפורט גיבסון בטריטוריה האינדיאנית (אוקלהומה של ימינו). הקהילה הייתה צומת דרכים של מדינות אינדיאניות רבות. בקיץ 1843 השתתף סטנלי בוועידת פיוס בין האינדיאנים ומדינת טקסס. לפי הערכות, כ-10,000 אינדיאנים מ-17 שבטים השתתפו במשא ומתן לשלום עם טקסס, וכך גם אמריקאים אירופאים רבים. סטנלי בילה שם ארבעה שבועות ועבד במרץ בשלושת החודשים הבאים כדי להשלים את ציוריו הרבים של אנשים וקבוצות שבטיות.
הוא גם בילה זמן נוסף עם קבוצות משבט צ'רוקי, וצייר דיוקנאות.
בתחילת 1846 בסינסינטי, אוהיו, הוא ועוזרו דיקרמן, הציגו תערוכה של 85 ציורים של אינדיאנים שקיבלה ביקורות חיוביות שם ובלואיוויל, קנטקי. סטנלי הותיר את דיקרמן אחראי להמשך התיעוד וחזר למערב.
עם פרוץ מלחמת מקסיקו בשנת 1846, מונה סטנלי לשרטט של חיל המהנדסים הטופוגרפיים במשלחתו של קולונל סטיבן ווטס קירני. המשלחת יצאה לקליפורניה ואורגון. הוא הפיק רישומים וציורים רבים של המבצע, וסיים את הציורים לאחר שהגיע לסן פרנסיסקו בתחילת 1847. כמה יצירות שוחזרו כתחריטים. הוא נסע צפונה יותר לעבר שטחי אורגון וושינגטון כדי לצייר נופים ושבטים אינדיאנים שונים, ועבד שם בחלק משנת 1848.
הוואי

באותה שנה נסע סטנלי להוואי, שם בילה כמעט עשרה חודשים בציור דיוקנאות של המלך קמהמה השלישי, אשתו ובני משפחת המלוכה. לאחר שובו למזרח, ארגן את גלריית הדיוקנאות והציורים האינדיאנים הגדולה שלו שהוצבה בכמה ערים, כולל ניו יורק.
בשנת 1852 הוא זכה לתערוכה גדולה בוושינגטון הבירה במכון סמית'סוניאן בגלריה האינדיאנים שלו, שמשכה תשומת לב גדולה בעיר. כפי שצוין בהקדמה לקטלוג שפרסם הסמית'סוניאן, סטנלי תיאר 43 שבטים. ציוריו ייצגו עשור של יצירה, עם נסיעות נרחבות במערב ובאיי הוואי. האוסף שלו מנה כמעט 200 יצירות.
עבודתו של סטנלי עניינה את חברי ועדת הסנאט האמריקני לענייני האינדיאנים, ותכננו להקים גלריה משלו, אך התוכנית לא הצליחה לקבל אישור, ולסמית'סוניאן לא היו מספיק כסף לרכישת האוסף.
סקר הרכבת למערב

בשנת 1853 מונה סטנלי לאמן הראשי בשכר של 125 דולר לחודש במשלחת לסקר מסלול רכבת צפוני לעבר חוף האוקיינוס השקט. הוא ניצל את המינוי לטיולים ולעבודה בצפון מערב. הם נסעו מטריטוריית סנט פול מינסוטה לטריטוריה של וושינגטון. סטנלי צפה בכינוסים, ובאירועים של שבטי אינדיאנים שונים.
הוא עבר באזור הגבול הקנדי-אמריקאי, בטריטוריה של הציידים הצפוניים. הם היו דורות של ציידים אירופאיים וגזעים מעורבים שחיו על הגבול והיו להם נשים אינדיאניות וילדים מעורבים. (בקנדה צאצאים למשפחות כאלה זכו להכרה כקבוצה האתנית של מטיס). הם הגיעו לאזור לציד ביזונים, מכיוון שהעדרים היו עדיין עצומים בערבות.
סטנלי צייר ושרטט ציוני דרך רבים בצפון מערב, ששוחזרו בליטוגרפיות לצורך הכללתם בכרך האחרון של סטיבנס בדוחות הרכבת הפסיפיק. אלה זכו לתפוצה רחבה והוסיפו למוניטין של סטנלי. בהמשך במערב הוא צייר לוחמי קומאנצ'י בסביבתם הטבעית. המשלחת חזרה באותה שנה למזרח, חצתה את פנמה ממערב והגיעה באוניה לניו יורק בינואר 1854.
חייו המאוחרים

לאחר שובו עבד סטנלי באופן אינטנסיבי בציור ובארגון תערוכה גדולה של סצנות מנתיב הסקר הצפוני. התערוכה כללה 42 תמונות, הוצגה בבירה ב-1 בספטמבר 1854 וזכתה לשבחים רבים על ידי העיתונים בוושינגטון. היא הוצגה גם בבולטימור במשך שלושה שבועות, ויצאה לסיבוב הופעות לניו יורק ולונדון. התערוכה נעלמה מאוחר יותר, והיסטוריונים לא הצליחו להתחקות אחריה.
סטנלי חזר לדטרויט בשנת 1864, שם הקים את הסטודיו שלו לאמנות. למעשה הוא נשאר בדטרויט כל שארית חייו, וסייע בהקמת המכון לאמנויות דטרויט ובית הספר לאמנויות בעיר. הוא גם עזר לשלב את הגלריה הלאומית לאמנות בוושינגטון הבירה.
יותר מ-200 מעבודותיו, כמו גם רבות ממפותיו ותיעוד אחר, נהרסו בשריפה בסמית'סוניאן בשנת 1865.
אטלס אינדיאני

סטנלי התכוון לייצר אטלס של הילידים באמריקה, אך לאחר אובדן מרבית ציוריו בשנת 1865, מעולם לא השלים אותו. רק שמונה דפים קיימים. ככל הנראה נכתבו בחורף 1868–1869, אלה כוללים את הקדמתו, כמו גם עמודים המתארים שלושה לוחות: מאהל אינדיאני במישור, שטח קבורה של צ'ינוק וצייד באפלו. סטנלי תיאר את מה שמייצגות הלוחות וכן סיפק מידע היסטורי ותרבותי על כל שבט או אזור.
נישואיו ומשפחתו

סטנלי התחתן עם אליס אינגליש בשנת 1854, כשהיה בן 40 וסיים את מסעותיו במערב. נולדו להם חמישה ילדים, שניים מהם מתו כתינוקות. בנם ל.ס. סטנלי פרסם תיאור ביוגרפי של אביו, שכותרתו "ג'ון מיקס סטנלי, אמן-סייר", בדו"ח השנתי של מכון סמיתסוניאן בשנת 1924 בן נוסף, לואי סטנלי, היה עורך דין בחברת הרכבות שנישא לג'יין סי סטנלי, ציירת בצבעי מים. בתם, נכדתו של סטנלי, הייתה האמנית והציירת אליס סטנלי אצ'יסון (1895–1996), אשתו של שר החוץ לשעבר דין אצ'יסון (1893–1971) ואם לדייוויד קמפיון אצ'סון (נולד ב-1921).
גלריה

"טלגרף אינדיאני"
הצ'יף הצעיר
"הסכין השחורה"
הנהר קולומביה
הנהר חילה
נערה בהוואי
המלכה בהוואי
סטפן ריינולדס
הערות שוליים

1 2  Kansas State Historical Society, Kirke Mechem, James Claude Malin, The Kansas historical quarterly, [Topeka, Kansas State Historical Society], 1931-1977
↑  Nellie B. Pipes, John Mix Stanley, Indian Painter, Oregon Historical Quarterly 33, 1932, עמ' 250–258
↑  David L. Nicandri, John Mix Stanley: Paintings and Sketches of the Oregon Country and Its Inhabitants, Oregon Historical Quarterly 88, 1987, עמ' 149–173
↑  John Mix Stanley (1814-1872), www.oregonencyclopedia.org
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007460590205171  BNE: XX4666086  GND: 1095138693  ISNI: 0000 0000 7379 7867  LCCN: nr93033017  NTA: 227908546  PIC: 363820  RKD: 97686  SNAC: w6v69jvw  SUDOC: 189699159  ULAN: 500028784  VIAF: 49102119   WorldCat (עם VIAF): 49102119 
ג'ון מיקס סטנלי, צייד בופלו בפריריות.
ג'ון מיקס סטנלי, אורגון סיטי על הוילאמט, 1852
The Great Ecstasy of Woodcarver Steiner

| --- | --- |

 בימוי:  ורנר הרצוג 
 הופק בידי:  ורנר הרצוג
 תסריט:  ורנר הרצוג 
 עריכה:  ביאטה מאינקה-ילינגהאוס 
 שחקנים ראשיים:  וולטר סטיינר ורנר הרצוג 
 מוזיקה:  פופול וו
 צילום:  יורג שמידט-רייטוויין 
 מדינה:  גרמניה המערבית
 הקרנת בכורה:  1974
 משך הקרנה:  45 דקות
 שפת הסרט:  גרמנית
 סוגה:  סרט תיעודי 
 דף הסרט ב־IMDb
 
The Great Ecstasy of Woodcarver Steiner (גרמנית: Die Große Ekstase des Bildschnitzers Steiner) הוא סרט תיעודי שיצר הקולנוען ורנר הרצוג בשנת 1974. הסרט עוסק בקופץ הסקי המפורסם וולטר סטיינר, שעובד כנגר למחייתו. הרצוג התייחס אליו כ"אחד מסרטי החשובים ביותר".
הפקה

הסרט מכיל חומר גלם שצולם בעיירות הגרמניות אוברסדורף ו- גרמיש-פרטנקירכן, כמו כן ב- Planica שביוגוסלביה. הסרט נעשה כחלק מסדרה עבור תחנת טלוויזיה גרמנית, שהגבילה בדרכים שונות את התכנים. 
הגרסה המקורית של הרצוג הייתה באורך של 60 דקות, אך היא נערכה לכדי 45 דקות על מנת להתאים לשידור טלוויזיוני בן שעה.
כמו כן, התחנה דרשה מהרצוג עצמו להופיע לפני המצלמה, מה שלא נעשה על ידו קודם לכן בסרטיו הדוקומנטריים הקודמים.
לקריאה נוספת

<Herzog, Werner (2001). Herzog on Herzog. Faber and Faber. ISBN 0-571-20708-1.>
בית הכנסת העתיק בפלובדיב

| --- | --- |

דגם של בית הכנסת העתיק בפלובדיב
 מידע כללי
 סוג:  בית כנסת עתיק
 כתובת:  שדרות מריה לואיזה
 מיקום:  פלובדיב
 מדינה:  בולגריה
 זרם:  רומניוטים
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  שלהי המאה ה-2 או ראשית המאה ה-3 – הווה
 קואורדינטות:  42°08′43″N 24°45′19″E﻿ / ﻿42.1453°N 24.7553°E﻿ / 42.1453; 24.7553
  (למפת בולגריה מוגדלת) סופיה פלובדיב וארנה בורגס רוסה פלבן סטארה זאגורה טורקיה יוון מקדונ. הצפו.  סרביה רומניה הים השחור בית הכנסת העתיק(למפת בולגריה רגילה) סופיה פלובדיב וארנה בורגס רוסה פלבן סטארה זאגורה טורקיה יוון מקדונ. הצפו.  סרביה רומניה הים השחור בית הכנסת העתיק
 
מקטע מרצפת הפסיפס של בית הכנסת העתיק בפיליפופוליס המוצגת במוזיאון הארכאולוגי בפלובדיב
בית הכנסת העתיק בפיליפופוליס (פלובדיב) היה בית כנסת שפעל משלהי המאה ה-2 או ראשית המאה ה-3 ועד למאה ה-6 בעיר פיליפופוליס בפרובינקיית תראקיה של האימפריה הרומית ובהמשך של האימפריה הביזנטית (בשטחי בולגריה המודרנית).
היסטוריה

בתקופת שליטתה של האימפריה הרומית באזור הבלקן, התיישבו סוחרים יהודים בערי החוף של הים השחור ובהמשך חצו את הדנובה לכיוון דרום אל עמק המריצה והתיישבו בפיליפופוליס הקדומה.
נתיב הסחר הקדום עבר מארץ ישראל לביזנטיון וממנה לאדריאנופול ופלובדיב, ולסוחרים היהודיים היה חלק משמעותי בסחר שהתנהל בתראקיה.
בחפירות ארכאולוגיות שנערכו בפלובדיב בראשית שנות ה-80 של המאה ה-20 התגלה בעיר העתיקה בית כנסת רחב ממדים אשר חלקו התחתון תוארך לשלהי המאה ה-2 או ראשית מאה ה-3, וחלקו העליון למאה ה-4 או המאה ה-5. החוקר הבולגרי פרופסור חריסטו דאנוב והארכאולוגית אלינה קסיאקובה, שניהלו את החפירות, ציינו כי המקום שימש גם כמרכז ארגוני וכלכלי לבני הקהילה שהתגוררו בעיר. גודלו של המבנה ואופן בנייתו ועיטורו מעידים על קהילה משגשגת ובעלת איתנות כלכלית. במקום התגלו כתובות ביוונית וריצפת פסיפס ובה סמל מנורת שבעת הקנים.
ב-250 ניזוק בית הכנסת קשות במהלך פלישת הגותים לאזור. בית הכנסת שוקם ונבנה מחדש. לאחר מותו של הקיסר תאודוסיוס הראשון, השליט האחרון של האימפריה הרומית המאוחדת אשר גילה מדיניות סובלנית כלפי יהודי האימפריה, חלה הרעה משמעותית במדיניות כלפיהם. בתקופת בנו ארקדיוס, קיסר האימפריה הביזנטית ובהמשך תאודוסיוס השני נרדפו יהודי האימפריה. בתקופה זו חרב בית הכנסת. היסטוריונים חלוקים לגבי סיבת חורבנו של המבנה ומועדו המדויק, בין פעולה יזומה של השלטונות הביזנטיים בשלהי המאה ה-4, או ראשית המאה ה-5 לבין חורבן המקום בעקבות פלישת ההונים לאזור והחרבת פיליפופוליס ב-447. על חורבות המפלס התחתון של המבנה הוקם בית הכנסת מחדש ושב לפעילות. הפעילות נמשכה עד לשלהי המאה ה-6 מועד בו ננטש המבנה ובהמשך הוחרב, ייתכן בשל פלישות האווארים לאזור, או בשל רדיפות הביזנטים.
המבנה

המבנה היה דמוי בזיליקה וככל הנראה שימש גם כמרכז כלכלי וארגוני לקהילה. בצמוד אליו הייתה חצר גדולה המוקפת בחומת אבן. המבנה היה דו מפלסי. המפלס התחתון היה קדום יותר ועל חורבותיו הוקם מפלס חדש. אורכו 13.5 מטרים, בעל אולם תווך ברוחב 9 מטרים ומעברים (סיטראות) ברוחב של 2.6 מטרים כל אחד. בית התפילה פנה לכיוון דרום מזרח (ירושלים) והחצר הצמודה למבנה פנתה לכיוון צפון.
רצפת שני המפלסים עשויה פסיפס ובה מוטיבים גאומטריים לצד בעלי חיים כגון ציפורים, אריות ונמרים.
במפלס הקדום יותר שולבו מוטיבים יהודיים כגון מנורת שבעת הקנים ולולב, וכן כתובות ביוונית ביזנטית ובלטינית ובהן בין השאר הקדשה לתורמים לבניית המבנה "יצחק" ו"יוסף". במפלס המאוחר יותר מהמאה ה-5 לא שולבו מוטיבים יהודיים. מקטע מרצפת הפסיפס מוצג במוזיאון הארכאולוגי בפלובדיב.
השרידים ממוקמים בשדרות מריה לואיזה בפלובדיב, סמוך לבזיליקה הגדולה (אנ') שאף היא ננטשה בשלהי המאה ה-6, ומתחת למבנה מגורים.
הערות שוליים

1 2  שלמה שאלתיאל, שני דגלים לציונות, תכלת וגם אדום, הוצאת "מערכת", קיבוץ דליה, 2015, ISBN 9789655181395, עמוד 18.
↑  ניר ברוך, הכֹּפֶר-בולגריה ויהודיה במשך הדורות, הוצאת שבילים, תל אביב, 1990, עמוד 14.
↑  צבי קרן, הקהילה היהודית בפלובדיב, באתר "כולנו בולגרים", אתר הבית של יהודי בולגריה.
↑  צבי קרן, תקציר ההיסטוריה של בולגריה ויהודיה, עמוד 4, באתר "כולנו בולגרים", אתר הבית של יהודי בולגריה.
1 2  .Dimana Trankova, Anthony Georgieff, A Guide to Jewish Bulgaria, Vagabond Media Ltd, 2011, ISBN 9549230635, pages 10-11
↑  בית הכנסת בפיליפופוליס, באתר jewish-heritage (באנגלית).
↑  בית הכנסת בפיליפופוליס, באתר archaeologyinbulgaria.com (באנגלית).
אברהם אליהו קפלן

| --- | --- |

אברהם אליהו קפלן
 לידה:  6 בנובמבר 1889 קדאייני, ליטא 
 פטירה:  19 במאי 1924 (בגיל 34) ברלין, רפובליקת ויימאר 
 מקום קבורה:  בית עלמין עדת ישראל 
 מדינה:  ליטא 
 תקופת הפעילות:  ? – 19 במאי 1924 
 תפקידים נוספים:  ראש ישיבה 
 
הרב אברהם אליהו קפלן (י"ב בחשוון ה'תר"ן, 16 בנובמבר 1889–ט"ו באייר ה'תרפ"ד, 19 במאי 1924) היה ראש בית המדרש לרבנים בברלין ומאנשי תנועת המוסר.
ביוגרפיה

נולד בעיירה קיידאן, במחוז קובנה שבליטא בה כיהנו סבו הרב שלמה זלמן שמחה טרויב ואבי-סבו הרב אברהם שמעון טרויב כרבנים. אביו, שכונה "העילוי מרקוב", נפטר חמישה חודשים לפני לידתו והוא נקרא על שמו. בשנת תרס"א בהיותו בן 11 נישאה אמו פראדל להרב יעקב רבינוביץ' מטלז. הוא החל ללמוד אצל דודו הרב יצחק אליהו גפן הסמוכה לטלז. בשנת תרס"ג לאחר בר המצווה שלו החל ללמוד בישיבת טלז. בקיץ תרס"ו בגיל 17 נסע ללמוד בישיבת קלם, משם עבר לאחר חצי שנה לישיבת סלובודקה ובה למד כשבע שנים, עד פרוץ מלחמת העולם הראשונה אז חזר לבית אמו בטלז, שם התקרב אל הרב יוסף יהודה לייב בלוך ראש הישיבה ורב העיר. בשנותיו בישיבת סלובודקה התקרב אל "הסבא מסלובודקה", ר' נתן צבי פינקל, מן הדמויות הבולטות בתנועת המוסר, וכן אל הרב משה מרדכי אפשטיין שהסמיכו לרבנות. כבר בנעוריו בלט בהשתתפותו בתנועת הנוער החרדית וכתב יומן, שירה ופובליציסטיקה.
נישא בשנת 1920 וכעבור מעט זמן התמנה לר"מ בבית המדרש לרבנים בברלין ("סמינר הילדסהיימר"), המוסד המרכזי של הנאו-אורתודוקסיה, והביא את רוחן של ישיבות ליטא ושל תנועת המוסר אל בית המדרש. השתתף בעריכת השו"ת של קודמו בראשות בית המדרש, הרב דוד צבי הופמן. בתפקידו זה שילב למדנות יחד עם הגות מוסרית, וכן החל לעסוק בכתיבת תשובות בהלכה. פרסם מאמרי הגות רבים, וכן ערך את חלקו העברי של כתב העת  "ישורון" של יהדות גרמניה. הוא תמך באגודת ישראל, אך פרסם מאמר הספד אחרי מותו של תאודור הרצל.
כאביו, היה גם הוא בעל נפש פיוטית, ניגן בכינור וכתב שירים; המפורסם שבשיריו נקרא "שקעה חמה", אשר מושר באותה מנגינה כמו "אני מאמין" של שאול טשרניחובסקי.
נהג לחזור לימים הנוראים לישיבת סלובודקה בה שימש כחזן ביום כיפור בישיבה, והיה מלחין מדי שנה ניגון חדש לפיוט יעלה תחנוננו. אחד מניגוניו השתמר עד היום בישיבת חברון.
לאחר ארבע שנים בבית המדרש לרבנים הלך לעולמו בט"ו באייר ה'תרפ"ד, והוא בן 34 בלבד. מותו היה מכה קשה לבית המדרש; החליף אותו בתפקיד ידידו מישיבת סלובודקה, הרב יחיאל יעקב וינברג.
גיסו היה פרשן המקרא והמחנך פרופ' פיבל מלצר. גיס נוסף (חתן אמו) היה הרב יעקב לנדא. בנו היחיד, צבי קפלן עלה לארץ ישראל ביחד עם אימו.
הגותו

הגותו על תנועת המוסר פורסמה במאמרו "בעקבות היראה", וכן מאמרים רבים שכתב על תנועת החסידות ועוד נדפסו על ידי בנו בספר "בעקבות היראה" (הוצאת מוסד הרב קוק, תש"ך; מהדורה חדשה, תשמ"ח). חידושיו בתלמוד ובהלכה יצאו בספר "דברי תלמוד" (מוסד הרב קוק, תשי"ח-תש"ל). בדעתו היה לכתוב פירוש על התלמוד הבבלי שישלב את הלמדנות הליטאית עם מחקר התלמוד, אך הוא הספיק לכתוב רק את המבוא. כתביו יצאו בהוצאה חדשה בספר "מבחר כתבים", ירושלים תשס"ח.
רבים מנאומיו המפורסמים, תורגמו והובאו לדפוס במסגרת האסופה "בעקבות היראה". ניתן לאפיין אותם בהבעה חדה, ובדרך כלל בעימות מול גישות אחרות שרווחו בקרב הנוער היהודי. לדוגמה, קטע מנאומו באספת נוער בטלז, ליטא, בשנת תרע"ט הוא מיצר על המצב הקיים בו ”מחניקים את הנשמה היהודית בין שורותיה של הספרות הזרה...”
בן ישראל!
כלום אין לך עוד די מזון לנשמתך אצל עמך שלך?
כלום צריך אתה לקבץ נדבות אצל זרים?
למד את תורתך! שנן את תולדתך! הכר את משורריך והוגיך הגדולים!
זמר את התהילים שלך, הבן את קהלת שלך, העמק באיוב שלך, חלום בחזון ישעיה שלך, התחיה בגמרא שלך, הווה כבד ראש על ידי הרמב"ם שלך, בכֵה וּשֹחַק ברבי יהודה הלוי שלך, הווה חוזה באריז"ל שלך, הווה טוב ועניו בר' משה קורדובירו שלך, חדד את שכלך בתשובות ר' עקיבא איגר, השתעשע בדפי קצות החושן
בל נתבייש! כי אנשים אחים אנחנו. לכמה מאתנו כאן זרים היו רבים מן השמות הללו? וכמה מאתנו שמעו כמעט בפעם הראשונה בחייהם אי-אלה מן השמות הללו?
ולכשיאמרו כאן פושקין, ולכשיאמרו כאן גתה, ואפילו לכשיאמרו כאן גבריאלה ד'אנונציו
- כן, זאת יעכלו בוודאי מהר יותר!? כלום סבורים אתם שאלה האחרונים יתנו לנו כח להיות לנצח?
לא! זאת לא יאמר אף אחד מאתנו. "פושקין חי וקיים" זה לא ייתכן. עלינו ללמוד להרגיש ולחשוב יהודית, ועם זה לחיות יהודית!
בסיון ה'תרפ"א, לאחר הרצח של יוסף חיים ברנר, כתב קפלן מסה הגותית על העם היהודי, במתכונת ביקורת על ספרו של ברנר "שכול וכישלון" ופרסם אותה בכתב העת ישורון. המסה פורסמה שנית במהדורה מוערת עם הקדמה מאת אלון שלו בכתב העת השילוח.
דעותיו

תמך בתנועה הציונית, ואף כתב בספרו דברי שבח על בנימין זאב הרצל שבסיומם כתב: ”ככל שגדלה אמונתי באלוקים – גדלה שייכותי לציונות”
הערות שוליים

1 2 3 4 5  אלון שלו, ‏"בין עוז לכישלון": נפשות יהודיות הומיות, א"א קפלן על י"ח ברנר, השילוח, גיליון 16, אוקטובר 2019
↑  תורגם מיידיש בידי צ.ק. ומובא תחת הכותרת "לתחיה תורנית" בספר בעקבות היראה עמ' פד.
↑  "בין עוז וכשלון", ישורון, חלק עברי, שנה שניה, חוברת ד (תמוז–אב ה'תרפ"א), עמ' צח–קז, באתר אוצר החכמה (צפייה חופשית – מותנית ברישום).
↑  'בעקבות היראה', עמ' פ"ה-צ"א
↑  האמונה באלוקים והרעיון הציוני – משלימים זה את זה, באתר ערוץ 7, 19 במאי 2022
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007263407305171  CiNii: DA16415457  GND: 127926445  ISNI: 0000 0001 1478 2259  LCCN: no00087977  MusicBrainz: a5e95376-f02e-47cc-8f40-1c1ed9fbf5fa  NTA: 148357490  VcBA: 495/141937  VIAF: 97271423   WorldCat (עם VIAF): 97271423
בריל גאסטאלדלו

בריל אמילי פולט גאסטאלדלו (בצרפתית: Béryl Émilie Paulette Gastaldello; נולדה ב-16 בפברואר 1995) היא שחיינית צרפתייה.
קריירה

גאסטאלדלו היא דור שלישי של ספורטאים אולימפיים שמייצגים את צרפת. היא שוחה במועדון LA קארנט שמשתתף בליגת השחייה הבינלאומית (ISL). גאסטאלדלו מתאמנת באוניברסיטת טקסס A&M. היא מיוצגת על ידי ELIS Athletics, סוכנות בינלאומית לניהול ושיווק ספורט.
גאסטאלדלו נולדה במרסיי, צרפת אבל עברה לטקסס בתור מגייסת בינלאומית לטקסס A&M. היא התחילה לשחות בגיל 8 והחלה להתאמן בצורה מקצועית מגיל 16. הסגנונות החזקים שלה הם פרפר וחופשי, אבל זה לא הפריע לה לשבור את השיא הלאומי ב־50 מטר גב ב־2015. אליפות אירופה שהתקיימה בגלאזגו בשנת 2018 הייתה התחרות הבינלאומית הגדולה הראשונה בה זכתה במדליית זהב. תחביביה הם רכיבה על סקייטבורד ונגינה בכלי הקשה.
היא התחרתה באליפות העולם בשחייה 2015 ובאולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016).
אברהם אליקים שיף

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  כ"א בכסלו ה'תרנ"ח בלוזוב
 פטירה:  י"ג באייר תשמ"ו (בגיל 88) ירושלים
 מקום פעילות:  פולין גרמניה, ישראל
 השתייכות:  חסידות
 תחומי עיסוק:  רב בהיידנהיים ורודניק, פוסק, מחבר תורני ופעיל ציבור
 תלמידיו:  רבי שלום מוסקוביץ' אדמו"ר משאץ לונדון
 בני דורו:  הרב יקותיאל יהודה הלברשטאם
 חיבוריו:  ה' שערים
 
הרב אברהם אליקים (גצל) שיף (כ"א כסלו תרנ"ח - י"ג אייר תשמ"ו) היה רב פולני. רבן של רודניק ואפלען, ומחנה העקורים היידנהיים שבגרמניה. יו"ר אגודת ישראל בגרמניה אחרי שואה, וחבר הנהלת ועד שארית הפליטה, שעסק בהצלת ושיקום היהדות אחר השואה. מחבר ספר ה' שערים. חבר קרוב של האדמו"ר מקלויזנבורג, הרב יקותיאל יהודה הלברשטאם.
ביוגרפיה

הרב אברהם אליקים נולד לרב מרדכי שיף, בעיירה בלוזוב. למד אצל רבי שלמה ליב מטיטשין ורב המקום הרב אריה מאיר הורוביץ. את חלק חושן המשפט בשו"ע למד אצל הרב מאיר רייך, מתלמידי המהרש"ם. לאחר מלחמת העולם הראשונה, באלול תרע"ט נשא לאישה את פרידא בוק מהעיירה רודניק. התיישב בעיירה רודניק שם, ונסמך לרבנות על ידי רבו הרב אריה מאיר, לאחר שבחן אותו בהלכות במשך כשבועיים שלמים. אף שלא קיבל מינוי רשמי, נחשב באותה העת לרבה של העיירה. בד בבד, היה מנהל סניף הבק המקומי. נשא ונתן הרבה בהלכה עם הרב אריה לייביש טייטלבוים (יידיש), האדמו"ר מקרעשוב, שהעריך אותו מאוד והרבה להתייעץ עימו.
בתחילת מלחמת העולם השנייה ברח מזרחה אחרי חודש בשלטון הנאצי, וגלה לסיביר. תלאותיו והקשיים שעבר שם הקשורים בשמירת המצוות, תוארו על ידיו באריכות בספרו, בעידודו של הרב אהרן קוטלר.
פעילותו לאחר השואה

בתום המלחמה, בשנת תש"ו עזב את רוסיה והגיע לפולין, שם כיהן כרב העיר אפלען. זמן קצר מכן נמלט משם והגיע לגרמניה, שם כיהן נבחר לכהן כרב מחנה העקורים היידנהיים. באותה העת התיידד עם הרב יקותיאל יהודה הלברשטאם, האדמו"ר מקלויזנבורג, והשנים שיתפו פעולה לאחר השואה וגם מאוחר יותר בארץ ישראל. מכתבים רבים בספריו של הרב הלברשטאם ממוענים לרב שיף, וסיפורים רבים אודותיו מובאים משמו.
בפגישה ביניהם הציע הרב הלברשטאם את רעיונו להקים אגודת ישראל בגרמניה, וביקש מהרב שיף לכהן כיו"ר. כינוס רבנים אכן נערך זמן קצר לאחר מכן, והרב שיף נבחר ליו"ר האגודה. כמו כן שימש כעורך עיתון האגודה "קול ישראל לגולה", וחבר הנהלת ועד שארית הפליטה. במסגרת תפקידו, יומיים בשבוע ישב במשרד במינכן ועסק בצורכי הכלל. היה מראשי הפעילים לשיקום החיים הדתיים, בבנית מקואות, תלמודי תורה, ישיבות ובתי ספר לבנות (בית יעקב). במסגרת תפקידו התכתב עם רבנים רבים במחנות העקורים בענייני הלכה, בהם הרב נפתלי הניג, מאוחר יותר מרבני סאטמר הבולטים בארצות הברית. וכן עם הרב חיים נחום מרמלשטיין.
בטרם עלה ארצה, ביקש הרב הלברשטאם מידידו הרב שיף לבדוק את ההיתכנות של עלייתו, והלה נסע בשליחותו והתייעץ עם גורמים רבים ועם כמה מגדולי ישראל.
בארץ ישראל

בחנוכה תש"י עלה לארץ והתיישב בשכונת מאה שערים, ב'בית רקובר'. סירב לקבל משרה רבנית, עם זאת, במשך עשרות שנים לימד תורה בבית הכנסת חב"ד במאה שערים, ונהג לדרוש ביום כיפור בבית כנסת החסידים מנהג צאנז. היה בקרבה וידידות עם אדמו"רים רבים בארץ, בהם הגרי"ז סולובייצ'יק, והיה חבר הנהלת מוסדות צאנז, ויו"ד ועד הבניין להקמת בית החולים לניאדו. בסוף ימיו פרסם ספר ה' שערים, שמכיל חלק המתאר את קורות חייו, וכן מאות עמודים של חידושי תורה בהלכה ואגדה. כמו כן, פרסם מאמר הספד לידידו, הרב מאיר בלומנפלד בירחון הפרדס. נפטר בי"ג אייר תשמ"ו, רחוב על שמו נקרא בשכונת רמות ד' בירושלים.
תמונותיו

בספר צנצנת המן, לצד האדמו"ר מבלעז.
דיוקן, בפתח ספרו "ה' שערים".
הערות שוליים

↑  מאיר וונדר, עיניך רואות, עמ' 354
↑  לפיד האש, כרך א, עמ' שלה
1 2  אנציקלופדיה לחכמי גליציה, כרך ה, עמ' 243-245
↑  שו"ת זקן אהרון חלק או"ח, סימן כב
↑  צבי תפארה, כרך ב, עמ' שסז
↑  לפיד האש, כרך א, עמ' רעח
↑  למשל, שפע חיים חלק ה', עמוד רמג
↑  לפיד האש, כרך א
↑  שו"ת תפארת נפתלי, סימן צו
↑  שו"ת המאור, חלק ב, עמ' תקנה
↑  לפיד האש, כרך ב, עמ' תעב
↑  מאה שערים ושכונותיה, עמ' 475
↑  הפרדס, כרך נד חוברת י, עמ' 30
↑  עמוד שג
↑  עמוד 3
אדם בוקסה

אדם בוקסה (בפולנית: Adam Buksa; נולד ב-12 ביולי 1996) הוא כדורגלן פולני המשחק בעמדת החלוץ באנטליהספור מליגת העל הטורקית.
קריירת מועדונים

בוקסה גדל במחלקת הנוער של ויסלה קרקוב ממנה עבר לזו של נוברה האיטלקית ובקיץ 2014 חתם בלכיה גדנסק. ב-25 ביולי 2014 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה במשחק הליגה נגד פודבסקידזי ביילסקו-ביאלה.
בקיץ 2016 חתם בזגלבי לובין בה שיחק עד ינואר 2018 בה הושאל לפוגון שצ'צ'ין עד לסיום העונה. בסיום העונה חתם על חוזה בקבוצה ובמהלך שנה וחצי ששיחק בה כבש 18 שערים ב-40 משחקי ליגה. בדצמבר 2019 חתם לשלוש שנים בניו אינגלנד רבולושן מהMLS תמורת 4.5 מיליון דולר. ב-29 בפברואר 2020 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בהפסד 2-1 למונטריאול אימפקט. ב-7 במרץ הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה במשחק נגד שיקגו פייר. בעונת 2021 היה מלך שערי הקבוצה עם 16 שערים במדיה.
ב-10 ביולי 2022 חתם בלאנס מליגת העל הצרפתית. ב-9 בספטמבר ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה במשחק נגד טרואה. בוקסה היה שותף לעונה הטובה של המועדון מזה 20 שנה שסיימה את העונה במקום השני שהבטיח השתתפות בשלב הבתים של ליגת האלופות.
ב-18 ביולי 2023 הושאל לאנטליהספור מליגת העל הטורקית. בוקסה רשם עונה עם 16 שערים ב-33 משחקי ליגה והיה מלך שערי המועדון בכל המסגרות.
קריירה בינלאומית

ב-15 בנובמבר 2018 בוקסה זומן לראשונה לסגל נבחרת פולין לקראת משחק הידידות נגד צ'כיה, אך לא שותף. ב-9 בספטמבר 2021 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 1-4 נגד אלבניה. 3 ימים לאחר מכן הבקיע שלושער בניצחון 1-7 נגד סן מרינו.
נכלל בסגל הנבחרת לקראת יורו 2024 ואף הבקיע בהפסד 2-1 להולנד בשלב הבתים.
תארים

הליגה הפולנית החמישית (מחוז שלזיה תחתית): 2016/2017
מגן האוהדים: 2021
נעל הזהב של ניו אינגלנד רבולושן: 2021
ברונטי

| --- | --- |

חוף ברונטי
 מדינה:  אוסטרליה אוסטרליה
 מדינה:  ניו סאות' ויילס ניו סאות' ויילס
 פרוור:  הפרוורים המזרחיים
 עיר אם:  סידני
 גובה:  36 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בפרוור:  7,166 (10 באוגוסט 2021)
 קואורדינטות:  33°54′11″S 151°15′54″E﻿ / ﻿33.903°S 151.265°E﻿ / -33.903; 151.265
 אזור זמן:  UTC +10
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת אוסטרליה מוגדלת) בריזבן סידני קנברה מלבורן הובארט אדלייד פרת' דרוויןברונטי(למפת אוסטרליה רגילה) בריזבן סידני קנברה מלבורן הובארט אדלייד פרת' דרוויןברונטי(למפת ניו סאות' ויילס רגילה) סידני ניוקאסל וולונגונג וואגה וואגה טוויד הידס קופס הארבור טאמוורת' אולבורי אורנג' דובו וילנדרה הבירה קווינסלנד א ו ה ד ר ו מ י ת  ויקטוריה ים טסמן ברונטי(למפת ניו סאות' ויילס מוגדלת) סידני ניוקאסל וולונגונג וואגה וואגה טוויד הידס קופס הארבור טאמוורת' אולבורי אורנג' דובו וילנדרה הבירה קווינסלנד א ו ה ד ר ו מ י ת  ויקטוריה ים טסמן ברונטי  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
ברונטי (באנגלית: Bronte) הוא פרוור בסידני, אוסטרליה. השייך מנהלית לרשות העירונית מועצת וייברלי.
גאוגרפיה

ברונטי ממוקם כ-8 ק"מ דרום מזרחית למרכז העסקים הראשי של סידני, לאורך חופה הדרום מזרחי של סידני רבתי. לפרוור חוף מפורסם באורך 250 מטר הקרוי באותו שם, כ-2.5 ק"מ דרומית לחוף בונדיי ביץ', ובין שני החופים מחברת טיילת ציורית. ברונטי גובל מצפונו בבונדיי וטמרמה, ממזרח בווייברלי ומדרום בקלובלי.