stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דו"ח שנתי (מס הכנסה)
ישראל

בישראל החובה להגיש דו"ח שנתי נקבעה בסעיף 131 לפקודת מס הכנסה ובתקנות שהותקנו מכוחו. חייבים עיקריים בהגשת הדו"ח לפי סעיף זה:
סעיף 134א לפקודת מס הכנסה מסמיך את שר האוצר לפטור נישומים מסוימים מהגשת הדו"ח, ופטור זה נקבע בתקנות מס הכנסה (פטור מהגשת דין־וחשבון), התשמ"ח–1988. בהתאם לתקנות אלה, מרבית השכירים בישראל פטורים מהגשת דו"ח שנתי.
להגשת הדו"ח השנתי משמשים שלושה טפסים:
טופס 1301 - דו"ח שנתי ליחיד ולבעל עסק שאינו חברה
טופס 1214 - דו"ח שנתי לחברה ולאגודה שיתופית
טופס 1215 - דו"ח שנתי לעמותה, מלכ"ר ומוסד ציבורי, הפועל למען מטרה ציבורית בלבד, העונה על הקריטריונים של מוסד ציבורי על פי פקודת מס הכנסה.
ישראל > טופס 1301

טופס 1301 משמש להגשת דו"ח שנתי ליחיד, שכיר, פנסיונר או עצמאי. מקור עיקרי לנתונים שעל שכיר למלא בטופס 1301 הוא טופסי 106 שאותם קיבל ממעסיקיו בשנת המס, ובהם פירוט המשכורת ששולמה לו והמס שנוכה ממנה. טופסי 106 משמשים גם למידע על הכנסות מקרן פנסיה. טפסים נוספים המשמשים למילוי טופס 1301 הם:
טופס 867: מפרט את ניכויי המס במקור שבוצעו על ידי בנקים ובתי השקעות מהכנסות בשוק ההון.
טופס 161: מפרט את פיצוי הפרישה שקיבל העובד בשנת המס.
טופס 857: מפרט תשלומים והמס שנוכה מהם בפעילות כעצמאי, למשל שכר סופרים.
אישורים כל הכנסות חייבות נוספות, כגון דמי לידה, דמי אבטלה ותגמולי מילואים.
כדי לוודא את אמינות הדיווח רשות המיסים יכולה להצליב את הנתונים שדווחו בטופס 1301 עם נתונים ממקורות אחרים, כגון טופס 126 שדיווחו מעסיקים (מכיל ריכוז של הנתונים שדווחו בטופסי 106), טופס 856 שדיווחו משלמים החייבים לנכות מס במקור (מכיל ריכוז של הנתונים שדווחו בטופס 857), ודיווחים מהמוסד לביטוח לאומי על קצבאות ששילם.
שכיר החייב בהגשת טופס 1301 נדרש לעשות זאת עד 30 באפריל של שנת המס שבה עוסק הדו"ח. עצמאי החייב בכך נדרש לעשות זאת עד 31 במאי. במקרים חריגים מפרסמת רשות המיסים ארכה להגשת הדו"ח. על איחור בהגשת הדו"ח מוטל קנס. מי שפטור מהגשת טופס 1301 אך עושה זאת לשם קבלת החזר מס הכנסה יכול לעשות זאת בגין שש שנים שקדמו לשנה שבה מוגש הטופס.
לשם סיוע בהגשת הדו"ח השנתי מפרסמת רשות המיסים מדי שנה חוברת בשם "דע זכויותיך וחובותיך", ובה הסבר מקיף על מילוי הדו"ח. בתקופה הסמוכה למועד הגשת הדו"ח מפעילה רשות המיסים לשכות הדרכה למילוי הדו"ח השנתי.
ארצות הברית

בארצות הברית חלה חובה על כל תושב להגיש דו"ח שנתי לשירות הכנסות הפנים (IRS). להגשת הדו"ח השנתי משמשים שני טפסים:
טופס 1040 (Form 1040) - דו"ח שנתי ליחיד
טופס 1120 (Form 1120) - דו"ח שנתי לעסק.
הערות שוליים

↑   צו מס הכנסה (סכום הכנסה המחייב קטין בהגשת דו״ח), התשמ״ג–1983, ספר החוקים הפתוח, באתר ויקיטקסט
↑   תקנות מס הכנסה (פטור מהגשת דין-וחשבון), התשמ"ח–1988, ספר החוקים הפתוח, באתר ויקיטקסט
↑  דע זכויותיך וחובותיך במס הכנסה, באתר רשות המסים בישראל
↑  לשכות הדרכה למילוי הדוח השנתי עומדות לרשותכם, באתר רשות המסים בישראל
חללית (שיר של להקת גזוז)

| --- | --- |
 שיר בביצוע גזוז
 מתוך האלבום גזוז
 יצא לאור:  1979 
 סוגה:  מוזיקת פופ 
 חברת תקליטים:  הד ארצי
 כתיבה:  דני סנדרסון 
 לחן:  דני סנדרסון 
 
"חללית" הוא שיר של להקת גזוז. את השיר כתב והלחין דני סנדרסון, והוא מופיע באלבומה של להקת גזוז הנושא את שמה שיצא בשנת 1979. הסולנית בשיר היא מזי כהן.
רקע

להקת גזוז הוציאה את אלבום הבכורה שלה, "גזוז", ב-1979. האלבום יצא לאחר שהלהקה כבר הייתה פעילה כשנה והופיעה בתוכניות הטלוויזיה הראשונות, ששודרו בצבע בישראל. האלבום כלל 11 שירים, שרובם נכתבו והולחנו על ידי דני סנדרסון והפכו ללהיטים מוכרים, ביניהם "תשע בכיכר", "היא לא תדע", "אמא ודני" ו"גוביינא".
המוזיקה באלבום הושפעה מסגנון הרוק הקליל והרוקנרול האמריקאי של שנות ה-70, והשירים התאפיינו בהומור עשיר ומשחקי לשון. בהופעותיה, שילבה הלהקה קטעי מעבר מצחיקים בין השירים, בדומה למסורת של הלהקות הצבאיות ששילבו מוזיקה עם קטעי בידור. הלהקה נוסדה על ידי דני סנדרסון ואברהם דשא (פשנל) בשיתוף חברת המשקאות "גזוז", שהעניקה ללהקה את שמה. ההרכב כלל תשעה חברים: גידי גוב, מזי כהן, מוטי דיכנה, דני פאר, מאיר שפייזר, זיו בן, גרי רזניק ושלמה חממי, בנוסף לסנדרסון. למרות שגודל ההרכב תרם לעושר המוזיקלי, הוא גם היה אחד הגורמים שהובילו לפירוק הלהקה.
תוכן השיר

זהו שיר רוק, המסופר מנקודת מבטה של אישה. היא מספרת על מפגש מיוחד עם חייזר שנחת במרפסת ביתה והזמין אותה להרפתקה בחלל. לאחר טיול קסום בין הכוכבים, היא נשארה עם געגועים וציפייה לשובו, ממתינה במרפסת. השיר משקף בצורה מעניינת את המציאות הטכנולוגית של תקופתו: החייזר מתואר כיצור חמוד בעל שתי אנטנות - אחת לקליטת שידורי הטלוויזיה הישראלית ואחת לשידורי ירדן. תיאור זה מהווה רמז אירוני למצב התקשורת בישראל באותה תקופה, כשהייתה רק תחנת טלוויזיה אחת, והצופים שהיו בני-מזל עם אנטנה חזקה יכלו לקלוט גם את השידורים מירדן. יש כאן הומור עדין בכך שדני סנדרסון, כותב השיר, מדמיין עתיד שבו טיסות בין-כוכביות הן דבר אפשרי, אך עדיין משאיר את הטכנולוגיה התקשורתית מוגבלת לשני ערוצים בלבד - כמו המציאות של אותם ימים.
תוכן השיר > ביצועים

חללית - קליפ מתוך תכנית מיוחדת משירי הלהקה ששודרה בערוץ 1, סרטון  באתר יוטיוב, 1979
חללית - מתוך האלבום "גזוז 20 הלהיטים", בביצוע גזוז, סרטון  באתר יוטיוב, 1990
חללית, בביצוע טלי אורן עם דני סנדרסון, גורי אלפי ורועי בר נתן, סרטון  באתר יוטיוב, 2021
תוכן השיר > גרסאות כיסוי

חללית, בביצוע הדר לוי, סרטון בערוץ "ערוץ הילדים", באתר יוטיוב, {2006}
חללית, בביצוע כברה קסאי, מתוך "כוכב נולד - עונה 1", (2009)
חללית, בביצוע Garage Band - סולנית מיטל גולן הכהן, סרטון  באתר יוטיוב, {2016}
"חללית" מחווה לכוורת, בביצוע דפנה דקל, סרטון  באתר יוטיוב, 2023
מתוך התכנית כוח הקצב, שבה שונתה הדוברת לדובר.
ביצוע של אפרת רייטן מתוך כדור פורח 1994.
הערות שוליים

↑  הספרייה הלאומית, חללית, שיר של להקת גזוז, באתר הספרייה הלאומית
↑  heitner, פינתי השבועית ברדיו: חללית, באתר הבלוג של אורי הייטנר, ‏2018-10-22
אלטון פארקר

אלטון ברוקס פארקר (באנגלית: Alton Brooks Parker;‏ 14 במאי 1852 - 10 במאי 1926) היה שופט אמריקני שנודע כמועמד הדמוקרטי שהפסיד בבחירות לנשיאות של 1904 לנשיא המכהן, תאודור רוזוולט.
פארקר היה יליד ניו יורק העליונה, ולמד משפטים בקינגסטון, ניו יורק, לפני שמונה לבית המשפט העליון של ניו יורק ולבית המשפט לערעורים. הוא שימש כשופט הראשי בבית המשפט לערעורים בין 1898 ל-1904, כשהתפטר כדי לנסות להיבחר לנשיאות. ב-1904, הוא ניצח את המו"ל ויליאם רנדולף הרסט עבור המועמדות הדמוקרטית. בבחירות הכלליות, התנגד פארקר לנשיא היוצא האהוד, תאודור רוזוולט הרפובליקני. לאחר מסע בחירות לא מאורגן ולא אפקטיבי, פארקר השיג 140 אלקטורים בחבר האלקטורים לעומת 336 לרוזוולט, כשהוא מנצח רק בדרום ארצות הברית. לאחר מכן חזר לעסוק בעריכת דין.
ראשית חייו

פארקר נולד בקורטלנד, ניו יורק, לג'ון ברוקס פארקר, חקלאי, והרייט סטרטון. שני הוריו היו מלומדים ועודדו אותו לקרוא מגיל צעיר. בגיל 12 או 13, פארקר ראה את אביו משרת בחבר מושבעים והחליט להיות עורך דין. הוא למד הוראה ולימד בניו יורק. לאחר מכן התארס למרי לואיס שונמקר, בתו של אדם שהיה בעל רכוש והתגורר ליד בית ספרו. פארקר התחתן איתה ב-1872 ועבד כפקיד בפירמה של אחד מקרובי משפחתה. לאחר מכן למד משפטים באלבני. לאחר שהשיג את התואר שלו ב-1873, הוא עסק בעריכת דין בקינגסטון, עד 1878, כשותף במשרד עורכי דין.
פארקר הפך לפעיל במפלגה הדמוקרטית ותמך במי שהפך למושל ניו יורק ולנשיא, גרובר קליבלנד. הוא היה ציר בוועידה הדמוקרטית של 1884, בה נבחר קליבלנד להיות מועמד המפלגה לנשיאות. קליבלנד ניצח בקרב צמוד את ג'יימס בליין הרפובליקני בבחירות. באותה תקופה, פארקר ניהל את מסע הבחירות של דייוויד היל לתפקיד מושל ניו יורק, מסע בחירות בו היל ניצח בקלות.
קריירה כשופט

לאחר היבחרו, מינה היל את פארקר לבית המשפט העליון של ניו יורק. ב-1886, פארקר נבחר לכהונה של ארבע עשרה שנים בתפקידו. כעבור שלוש שנים, הפך לשופט לערעורים, כשהיל מינה אותו לבית המשפט לערעורים. בנובמבר 1897, הוא נבחר לשופט העליון בבית המשפט לערעורים, כשהוא מנצח את ויליאם וולאס הרפובליקני.
כשופט, נודע פארקר בזכות מחקר עצמאי לגבי כל תיק שעמד בפניו. הוא נחשב לתומך באיגודי העובדים ותמך ברפורמה חברתית, כמו תמיכה בחוק שמגביל את שעות העבודה. בהחלטה מ-1902, פארקר קבע שאישה שפניה שימשו בפרסומת ללא רשותה אשמה. פסק הדין לא היה אהוד, והוביל להעברת חוק פרטיות במועצת ניו יורק כעבור שנה. באותה שנה, אישר פארקר גזר דין מוות לאישה, הראשון מסוגו, בכיסא חשמלי.
בתקופתו כשופט, פארקר ואשתו מכרו את ביתם בקינגסטון וקנו בית באיזופוס, על נהר ההדסון. לזוג הייתה בת אחת ובן אחד, שמת מטטנוס.
מועמדות לנשיאות

כשהבחירות של 1904 התקרבו, הדמוקרטים החלו לחפש מועמד שיעמוד מול הנשיא הרפובליקני האהוד, תאודור רוזוולט, ושמו של פארקר נחשב למועמד פוטנציאלי. מזכיר המלחמה של רוזוולט, אליהוא רוט, טען שפארקר "מעולם לא פתח את פיו בכל שאלה לאומית", אולם רוזוולט חשש שהנייטרליות שלו תתן לו יתרון פוליטי.
הוועידה הדמוקרטית הלאומית של 1904 התרחשה בסנט לואיס, מיזורי, לצד האולימפיאדה. פטרונו של פארקר, דייוויד היל, שניסה להיות מועמד ב-1892, החליט לתמוך בפארקר. ויליאם ג'נינגס ברייאן, שנבחר ונוצח בידי ויליאם מקינלי ב-1896 וב-1900, לא נחשב לאלטרנטיבה ראויה. הרדיקלים במפלגה תמכו במו"ל ויליאם רנדולף הרסט, אולם ההתנגדות מברייאן ומצד הטמאני הול, המנגנון הפוליטי החזק של ניו יורק, מנעו מהם להשיג רוב. הצירים רצו לתמוך במועמדים אחרים, ואף בקליבלנד, למרות שקליבלנד לא היה אהוד מחוץ למפלגה או בתוכה, עקב הסכסוך שלו עם ברייאן.
הנייטרליות של פארקר הייתה יתרון עבורו, והוא נמנע מלקחת צדדים בנושאים שפילגו את המפלגה, בעיקר בנושאים מוניטריים. היל ותומכי פארקר שתקו בכוונה בנוגע לאמונותיו של המועמד. כשהוועידה הצביעה, היה ברור שרק פארקר יוכל לאחד את המפלגה, והוא נבחר בסיבוב הראשון. הנרי דייוויס, מיליונר זקן ממערב וירג'יניה שהיה סנאטור בעברו, נבחר להיות סגנו בתקווה שיממן את מסע הבחירות.
הוועידה התפלגה בנוגע לרצון לכלול את הצמדת הדולר לכסף במצע המפלגה, בניגוד לתקן הזהב, ותמיכה בהטבעת דולרים מכסף. תנועת "הכסף החופשי", שהייתה חזקה במפלגה ב-1896 וב-1900, הייתה אהודה בקרב חקלאים בעלי חובות במערב שהרגישו שאינפלציה תעזור להם לשלם את חובותיהם. אנשי העסקים, לעומת זאת, תמכו באינפלציה הנמוכה של תקן הזהב. ברייאן, שהתפרסם בנאום "צלב הזהב" שלו מ-1896 שהתנגד לתקן הזהב, נלחם נגד התמיכה בתקן הזהב במצע ב-1904. המפלגה הסכימה לא לכלול את הנושא במצע.
אולם מתוך רצון לזכות בתמיכת האגף המזרחי שתמך בכסף יציב, שלח פארקר מברק לוועידה מיד לאחר ששמע שנבחר, וטען שתקן הזהב הוא ההליך המקובל במדינה, ושיוותר על המועמדות אם לא יוכל להגיד זאת. המברק הוביל לוויכוח ולהתנגדות מברייאן, אולם המפלגה החליטה לבסוף שפארקר יוכל לדבר כרצונו בנושא. התמיכה הלאומית בפארקר החלה לעלות, ורוזוולט שיבח את המברק של פארקר.
מסע הבחירות

לאחר שזכה במועמדות, התפטר פארקר מבית המשפט. ב-10 באוגוסט, משלחת זקני המפלגה ביקרה אותו ובישרה לו על מועמדותו. פארקר נאם כנגד רוזוולט וכנגד מעורבות ממשלו בטורקיה ובמרוקו, ועל כישלונו במתן תאריך שבו הפיליפינים יהפכו לעצמאיים מהשפעה אמריקנית. הנאום נחשב לנאום לא מלהיב גם בקרב תומכיו. פארקר לא הצליח להתאושש לאחר הנאום הזה, ואחריו, הוא חזר לשתוק, ונמנע מלהגיב בעניינים חשובים.
מסע הבחירות של פארקר לא היה יעיל. פארקר ויועציו תמכו ב"מסע בחירות מהמרפסת", שבו משלחות יובאו אל ביתו כדי לראות אותו נואם, כמו מסע הבחירות של מקינלי ב-1896. אולם בגלל המרחק של ביתו של פארקר ומחסור במשאבים, לא היו יותר מדי מבקרים. במקום לנסות לבדל בין שתי המפלגות, הדמוקרטים העדיפו להדגיש את דמותו של רוזוולט, והציגו אותו כלא יציב ומסוכן. מסע הבחירות של פארקר לא הצליח לזכות לאהדה בקרב האירים, שתמכו בדרך כלל בדמוקרטים. לעומת זאת, מסע הבחירות של רוזוולט ארגן ועדות שימשכו מגזרים מסוימים: שחורים, יהודים וגרמנים. ג'ון היי, מזכיר המדינה של רוזוולט, טען שמסע הבחירות של פארקר הוא "המטופש ביותר בזמננו".
כחודש לפני הבחירות, פארקר זיהה תרומות רבות שניתנו למסע הבחירות של רוזוולט, והוא האשים את הנשיא בהיותו לא כנה בניסיונותיו לפרק מונופולים. בסוף אוקטובר, הוא נאם בניו יורק ובניו ג'רזי וגינה את הנשיא. רוזוולט טען שפארקר משקר בביקורת שלו.
ההתקפות של פארקר לא הצליחו לשנות את הבחירות. ב-8 בנובמבר, רוזוולט השיג 7,630,457 קולות לעומת 5,083,880 לפארקר. רוזוולט ניצח במדינות הצפון והמערב, וגם במיזורי, והשיג 336 אלקטורים בחבר האלקטורים. פארקר ניצח רק בדרום ארצות הברית הדמוקרטי, והשיג 140 אלקטורים. מועמד שלישי, יוג'ין דבס, מטעם המפלגה הסוציאליסטית, השיג 2.98% מהקולות. פארקר שיגר את ברכתו לרוזוולט באותו הלילה וחזר לחיים הפרטיים.
היסטוריונים טענו שפארקר הוא המועמד הנשיאותי היחיד שהפסיד ולא נכתבה עליו ביוגרפיה. הם טענו שיכול היה להיות נשיא טוב, ושהבחירות של 1904 הן מהבודדות בהן המצביעים יכלו לבחור בשני מועמדים מצוינים. הם טענו שהמצביעים בחרו ברוזוולט בגלל אישיותו הצבעונית.
סוף חייו

לאחר הבחירות, חזר פארקר לעסוק במשפטים והיה נשיא איגוד עורכי הדין בין 1906 ל-1907. הוא ייצג איגודי עובדים בתיקים שונים.
לאחר מכן נכנס פארקר שוב לפוליטיקה, כשהוא ניהל את מסע הבחירות של ג'ון דיקס אל תפקיד מושל ניו יורק, ונואם בתחילת הוועידה הדמוקרטית של 1912, שבחרה בוודרו וילסון כמועמד הנשיאותי. ב-1913, ייצג את יורשו של דיקס בתפקיד המושל, ויליאם סוזלר, במשפט שנערך נגדו.
אשתו מרי מתה ב-1917. הוא התחתן שוב ב-1923. ב-10 במאי 1926, מת פארקר מהתקף לב כשנסע במכוניתו, ארבעה ימים לפני יום הולדתו. הוא נקבר בבית קברות בקינגסטון.
כרזה של פארקר ושל דייוויס
כפתור של פארקר מ-1904 טוען שהרפובליקנים קשורים לעסקים הגדולים.
שמעון כץ

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  3 ביולי 1904 כ' בתמוז תרס"ד האימפריה הרוסית חיסלוויצ'י, האימפריה הרוסית
 פטירה:  23 ביוני 1985 (בגיל 80) ד' בתמוז תשמ"ה
 כינוי:  מתיר העגונות
 מקום קבורה:  בית הקברות סגולה 
 מדינה:  ישראל 
 מקום פעילות:  פתח תקווה
 תקופת הפעילות:  ? – 23 ביוני 1985 
 
 תפקידים נוספים:  חבר מועצת עיריית פתח תקווה
 
הרב שמעון כץ (3 ביולי 1904; כ' בתמוז תרס"ד - 23 ביוני 1985; ד' בתמוז תשמ"ה) היה חבר מועצת עיריית פתח תקווה, ומזכיר בית הדין הרבני בפתח תקווה. נודע כמתיר העגונות, לאחר שהטיפול הארצי בנשים אלה הופקד בידיו.
ביוגרפיה

נולד בחסלביץ שבפלך מוהילב לרב ראובן כץ ולרייכל בתו של הרב אברהם יצחק משכיל לאיתן. למד בישיבת גרודנה ובישיבת מיר והוסמך לרבנות על ידי הרב אברהם צבי קמאי והרב אליעזר יהודה פינקל. כשאביו נסע לארצות הברית בשנת 1929 הוא מילא את מקומו כרב בסטוויסקי. בשנת 1933, שנה לאחר שעלה אביו לפתח תקווה להתמנות לרב המושבה, עלה גם הוא והתיישב שם. הוא עסק בהקמת מוסדות תורניים וביסוס ישיבת לומז'ה בפתח תקווה. במהלך המרד הערבי הגדול הוא עסק בגיוס נוער חרדי להגנה ועמד בראש הפלוגה הדתית של ההגנה בפתח תקווה. הוא אף החזיק סליק של נשק בביתו. עם הקמת צה"ל היה סגן ראש השירות הדתי ולאחר הכפפת השירות הדתי לרבנות הצבאית והתפטרות נתן גרדי מראשות השירות בעקבות זאת, נתמנה לראש השירות הדתי למשך מספר חודשים עד שהשתחרר בשנת 1950 בדרגת רב-סרן.
בשנת 1940 נכנס כחבר מועצת עיריית פתח תקווה מטעם רשימת החרדים ואגודת ישראל, תפקיד שבו כיהן במשך 15 שנים. במהלך תקופה זאת היה יושב ראש ועדת הביקורת העירונית. לאחר הבחירות לעיריית פתח תקווה בנובמבר 1950 ובמיוחד לאחר שבג"ץ פסל את בחירתו של פנחס רשיש לראשות העיר, פעל כץ להשפיע על מועצת גדולי התורה להוציא את החלטתה שאסרה על פועלי אגודת ישראל להצביע עבור מועמד שאינו דתי. בעקבות זאת, הציע הימין את כץ עצמו לראשות העיר, במסגרת הסכם רוטציה על פיה לאחר מספר חודשים תועבר ראשות העיר לידי עזרא איכילוב, אולם השמאל בתגובה גיבש הסכם דומה ומרדכי קראוסמן מונה לראשות העיר עד שהעביר לקראת סוף שנת 1951 את השרביט לידי פנחס רשיש.
עם שחרורו מצה"ל מונה למזכיר בית הדין הרבני בפתח תקווה וריכז באופן ארצי את הטיפול בעגונות. במאי 1962 זכה להוקרה מנשיא המדינה יצחק בן-צבי על פעילותו בתחום זה. כץ טיפל במגוון של מקרי עגינות, בהם בעלים שנטשו את נשותיהם, בעלים שהמירו דתם, טורקי שהתחזה ליהודי ולאחר שהתחתן ונולדו לו ארבעה ילדים חזר לטורקיה מבלי להודיע לאשתו, בעל שנאסר בכלא על סירוב לתת גט ונשים שהתחתנו עם אנשים הלוקים בנפשם. ניסיונו עם מקרים רבים של נשים שהתחתנו עם תיירים שהכירו במשך זמן קצר והתבררו כמעורערים בנפשם, הביא אותו להציע חוק שיחייב תיירים המבקשים להתחתן עם אזרחיות ישראליות להביא אישור רפואי על בריאותם הגופנית והנפשית. אחד המקרים המפורסמים בהם טיפל היה מקרהו של מרדכי לוק אשר ברח למצרים וריגל עבור המצרים נגד ישראל, תוך שהוא משאיר את אשתו העגונה בישראל. במהלך פעילותו פנה לרבנים במדינות המערב ובעקבות זאת מונו באנגליה ובארצות הברית רבנים מקומיים לטיפול בעגונות. הם הפעילו קשרים אצל ראשי מדינותיהם כדי שיפעלו למען העגונות. כך למשל נענה מזכיר המדינה האמריקני ג'ון פוסטר דאלס לבקשות שהופנו אליו והורה לשגריר ארצות הברית בתימן לסייע במציאת בעלים שהשאירו את נשותיהם עגונות בישראל. כן נעזר בתשלום שוחד לגורמים בארצות ערב ולבעלים עצמם כדי שיסכימו לתת גט.
בשנת 1960 הוא מונה לנשיא לשכת בני ברית "חבצלת השרון". בשנת 1961 היה פעיל למען הכרה בהשכלה רבנית של עובדי מדינה לצורך קביעת מדרגת השכר.
על שמו רחוב בשכונת הדר גנים בפתח תקווה. בתחילה נקרא הרחוב "מתיר העגונות" אולם בשנת 1997 הוא שונה ל"חסדי שמעון" לבקשת התושבים.
משפחתו

נישא לחנה בתו של התעשיין אהרן שוואלב.
בנותיהם: יהודית ורדי, מרים ינקלביץ, חיה סלומון, דיצה הרצברג
הערות שוליים

↑  מן העיתון הרשמי, המשקיף, 26 בספטמבר 1940
↑  שוטרים שומרים על הרב מפתח תקווה, דבר, 6 באוקטובר 1940
↑  פתח תקווה, דבר, 1 במרץ 1951
↑  דוב בר בן ירוחם פישל טקאץ, קונטרס השמות החדש חלק א-יב, תעודות גירושין מרבני ארץ ישראל וחוץ לארץ, עמוד ע', באתר היברובוקס
↑  ישעיהו אביעם, המומר נתן גט אחרי 24 שנים, מעריב, 14 במאי 1964
↑  ישעיהו אביעם, הירושלמית ציפתה לשוא לבעלה, מעריב, 2 באוקטובר 1963
↑  דוב בר בן ירוחם פישל טקאץ, קונטרס השמות החדש חלק א-יב, תעודות גירושין מרבני ארץ ישראל וחוץ לארץ, עמוד ס"ט, באתר היברובוקס
↑  י. יחיאלי, האינטרפול הדתי של פתח תקווה הצליח לשחרר צעירה מן העגינות, מעריב, 2 באוקטובר 1963
↑  ישעיהו אביעם, זהירות נישואי פספורט, מעריב, 2 בספטמבר 1966
↑  ישעיהו אביעם, רבני ארה"ב וקנאדה יעזרו לרב כץ בהתרת עגונות, מעריב, 24 ביולי 1963
↑  נחום פונדק, רב אחד מול 15 מומרים, דבר, 21 בספטמבר 1962
↑  חילופי גברי בלשכת בני ברית, מעריב, 1 במרץ 1960
↑  עובדי מדינה בעלי השכלה רבנית - מאיימים בשביתה, מעריב, 21 בדצמבר 1961
↑  רחוב חסדי שמעון, אתר ראשונים
↑  אנציקלופדיה תדהר בערכו.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007524235405171  VIAF: 310742469   WorldCat (עם VIAF): 310742469
יהלום (אבן חן מקראית)

איור של החושן (מהאנציקלופדיה היהודית)
יָהֲלֹם היא האבן השלישית בטור השני בחושן הכהן הגדול, והיא מיוחסת לשבט זבולון.
היהלום במקורות

וְהַטּוּר, הַשֵּׁנִי--נֹפֶךְ סַפִּיר, וְיָהֲלֹם.
בְּעֵדֶן גַּן-אֱלֹהִים הָיִיתָ, כָּל-אֶבֶן יְקָרָה מְסֻכָתֶךָ אֹדֶם פִּטְדָה וְיָהֲלֹם תַּרְשִׁישׁ שֹׁהַם וְיָשְׁפֵה, סַפִּיר נֹפֶךְ, וּבָרְקַת וְזָהָב; מְלֶאכֶת תֻּפֶּיךָ וּנְקָבֶיךָ בָּךְ, בְּיוֹם הִבָּרַאֲךָ כּוֹנָנוּ.
זבולון על יהלום, ונקראת פִּירְלָ"א בלעז, והיא לבנה, על שם שהכסף לבן והוא סימן לעושרו של זבולון, שנאמר: זבולן לחוף ימים, והיא מצליחה בפרקמטיא וסגלתה שמביאה שינה על האדם, שנאמר הפעם יזבלני אישי.
זיהוי

מאחר שאין במקורות פרטים מזהים לאבני החושן, הרי שלא ניתן לדעת לאיזו אבן חן התכוונו ואפילו מה היה צבעה. בשונה מיתר אבני החושן, ככל הנראה ה"יהלום" המופיע בחושן הוא אותו יהלום המוכר כיום בשם זה. הסיבה המקלה על זיהוי ה"יהלום" המקראי עם היהלום המודרני היא, כי בשונה משאר אבני החושן ששמן וזיהויין אבד עם השנים, שם האבן זהה.
זיהוי > תרגומים

תרגום אונקלוס מתרגם סבהלום. חוקרים חלוקים בדעתם האם מדובר ביהלום המוכר או שהוא מרמז לאבן של סביאה ושתייה, כאמתיסט.
תרגום השבעים והוולגטה מתרגמים Iaspis.
יוסף בן מתתיהו מתרגם Shapeiros – ספיר.
תרגום המלך ג'יימס מתרגם Diamond.
תרגום התנ"ך של ה-Jewish Publication Society of America משנת 1917 גורס ברקת (Emerald).
תרגומים אחרים מכוונים לאופאל או קוורץ שקוף.
מכון המקדש זיהו את האבן עם קוורץ שקוף.
זיהוי > אבני חן ומינרלים המיוחסים ליהלום

יהלום
ברקת
אופאל
קוורץ
לקריאה נוספת

מ' סברדמיש וא' משיח, אבני חן, הוצאת מדע אבנים יקרות
עולם התנ"ך, ספר שמות, הוצאת דודזון-עתי
דוני וולברג

| --- | --- |

דוני וולברג, 2010
 לידה:  17 באוגוסט 1969 (בן 55) בוסטון, מסצ'וסטס, ארצות הברית ארצות הברית
 שם במה:  Donnie D. 
 סוגה מועדפת:  מותחן
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1996
 עיסוק:  זמר
 מקום לימודים:  Snowden International School 
 בן או בת זוג:  ג'ני מקארתי (אוגוסט 2014–?) 
 מספר צאצאים:  2 
 פרופיל ב-IMDb
 
דונלד אדוארד וולברג ג'וניור (אנגלית:  Donald Edward "Donnie" Wahlberg, Jr.; נולד ב-17 באוגוסט 1969) הוא שחקן קולנוע, תיאטרון וטלוויזיה וזמר  אמריקאי. התפרסם בזכות תפקידיו בתור הבלש אריק מת'יוס ב"סדרת סרטי המסור", לוטננט קארווד ליפטון בסדרת המלחמה "אחים לנשק" ובסרטים "החוש השישי", "כופר" ו"שומר גן החיות".
החל מ 2010 מככב בסדרה שוטרים בדם, יחד עם טום סלק בתור הבלש דני רייגן.
ביוגרפיה

וולברג נולד בשכונת דורצ'סטר שבבוסטון לדונלד אדמונד וולברג ולאלמה איליין. וולברג הוא אחיהם של מועמד פרס האוסקר מארק וולברג ושחקן הקולנוע רוברט וולברג. אחיינו הוא השחקן ג'פרי וולברג.
קריירת משחק > טלוויזיה

ב-1999 גילם תפקיד אורח בסדרה הפרקליטים בתפקיד אסיר לשעבר שחוטף את בובי דונל (עונה רביעית)
ב-2001 התקבל וולברג לסדרת המלחמה ההיסטורית של סטיבן ספילברג וטום הנקס "אחים לנשק", שם שיחק בתור לוטננט קארווד ליפטון מהדיוויזיה המוטסת ה-101.
ב-2003 שיחק כשחקן ראשי בסדרת הפשע "בומטאון" בתפקיד הבלש ג'ואל סטיבנס
החל משנת 2010 כיכב וולברג בסדרת המשטרה "שוטרים בדם" בתפקיד הבלש דני רייגן. הסדרה הסתיימה ב-2024.
קריירת משחק > קולנוע

התפרסם לראשונה בשנת 1996 במותחן "כופר" ובסרט הפשע "בולט".
ב-1999 השתתף וולברג במותחן הפסיכולוגי שובר הקופות של מ. נייט שאמלאן "החוש השישי" בתפקיד וינסנט גריי המטופל אצל הפסיכולוג ד"ר מלקולם קרואו (ברוס ויליס). ב-2003 השתתף בעיבוד הקולנועי למותחן האימה הספרותי של סטיבן קינג "לוכד החלומות". ב-2005 התפרסם בסרט האימה "המסור 2" בתפקיד הבלש אריק מת'יוס החוקר את ג'ון קריימר (טובין בל) במטרה למצוא את בנו דניאל שנחטף לצורך המשחק. את התפקיד המשיך לגלם גם בשני סרטי המשך בסדרה.
ב-2006 הופיע בדרמה "אנאפוליס" בתור קצין הצי האמריקאי בארטון. ב-2007 שיחק בסרט האימה "דממת מוות" בתפקיד הבלש ג'ים ליפטון.
ב-2008 הופיע במותחן הפשע "רצח מוצדק" בתור הבלש ריילי. ב-2011 שיחק בקומדיה "שומר גן החיות" בתפקיד שיין, שומר בגן החיות.
קריירה מוזיקלית

וולברג היה חבר בלהקת הבנים המפורסמת ניו קידס און דה בלוק מבוסטון, משנת 1989 ועד היום.
חיים אישיים

לוולברג שני ילדים מגרושתו קים פיי. באוגוסט 2014 נישא לג'ני מקארתי.
פילמוגרפיה

כופר (1996) - בתפקיד: קאבי בארנס.
הקליע (1996) - בתפקיד: ביג בולס.
מעגל הבנים השחורים (1997) - בתפקיד: גראגו.
חמאה (1998) - בתפקיד: ריק דיימון.
דרומי (1999) - בתפקיד: דאני קווין.
החוש השישי (1999) - בתפקיד: וינסנט גריי.
איש היהלום (2001) - בתפקיד: בובי וולקר.
התהום (2001) - בתפקיד: טארי מאלוי.
לוכד החלומות (2003) - בתפקיד: דאטיטס.
המסור 2 (2005) - בתפקיד: אריק מת'יוס.
בית ספר לריקודים סלוניים ולנימוסים של גב' הוצ'קיס (2005) - בתפקיד: ראנדל איפסוויץ'.
אנאפוליס (2006) - בתפקיד: לוטננט בארטון.
המסור 3 (2006) - בתפקיד: אריק מת'יוס.
דממת מוות (2007)- בתפקיד: הבלש ליפטון.
המסור 4 (2008) - בתפקיד: אריק מת'יוס.
מה שלא הורג אותך (2008) - בתפקיד: הבלש מוראן.
שומר גן החיות (2011) - בתפקיד: שאיין.
Tooken‏ (2015) - בתפקיד: עצמו / דוני וולברג.
טלוויזיה

הפרקליטים (1999) - בתפקיד: פאטריק רוניי.
אחים לנשק (2001) - בתפקיד: סי. קארווד ליפטון.
Big Apple‏ (2001) - בתפקיד: כריס סקוט.
בומטאון (2003-2002) - בתפקיד: הבלש ג'ואל סטיבנס.
בורחים (2006) - בתפקיד: פול ראדאר.
The Path to 9/11‏ (2006) - בתפקיד: קירק.
שוטרים בדם (2010-הווה) - בתפקיד: דני רייגן.
Return of the Mac‏ (2017) - בתפקיד: עצמו – דוני וולברג.
בצלאל בר כוכבא

| --- | --- |

 לידה:  1 בינואר 1941 (בן 84) תל-אביב, פלשתינה (א"י) 
 עיסוק:  היסטוריון
 מקום לימודים:  אוניברסיטת קיימברידג' (1972)  אוניברסיטת תל אביב  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 פרסים והוקרה:  פרס הומבולדט (2014) 
 
בצלאל בר כוכבא (נולד ב-1 בינואר 1941) הוא פרופסור אמריטוס בחוג להיסטוריה של עם ישראל באוניברסיטת תל אביב, זוכה פרס הומבולדט (אנ') לשנת 2014.