stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שלמה בן-אליהו
פרסומים

כיצד תופסים תלמידים במוסדות להכשרת מורים וגננות את ההוראה הרצויה ואת דמות '"המורה הטוב" בבית-המדרש למורים וגננות?, עבודת גמר לתואר מוסמך, האוניברסיטה העברית, ירושלים, 1979.
בדיקת תוכניות הלימודים הייחודיות והשוואתן לתוכניות הלימודים המרכזיות, חיבור לקבלת התואר "דוקטור לפילוסופיה", האוניברסיטה העברית, ירושלים, 1991.
אישיות המורה ויחסי מורה-תלמיד, חיים שוהם (עורך), פרקים, סמינר שיין, פתח-תקווה, אייר תשל"ח, מאי 1928, עמ' 22–33.
שלמה בן-אליהו ויהודית ליפל, בדיקת היחס לדת אצל תלמידים בני עדות המזרח בבתי-ספר כלליים, עיונים בחינוך 20, אוניברסיטת חיפה, אלול תשל"ח, ספטמבר 1978, עמ' 39–52.
אוטונומיה אישית לבחירתך, הד החינוך נ"ז, תשמ"ג, 1982, עמ' 64–65.
תכנון מרכזי במערכת עם מגמות לאוטונומיה, מ' צירלין (עורכת), תכנון לימודים - מבט לעתיד - סיכום סמינר, משרד החינוך - האגף לתוכניות לימודים, ירושלים, תשמ"ה, עמ' 2–6.
עשור שני לאגף לתוכניות לימודים, הלכה למעשה בתכנון לימודים 6, משרד החינוך - האגף לתוכניות לימודים, ירושלים, תשמ"ט, 1989, עמ' 7–25.
Curricula, Materials and Progress for International Education and Coexistence in Israel, d.h.Frarijker (ed), Education in a multicultural society, Leiden, 1992, p. 175–185.
הבחינה כדרך חלופית להערכת הישגים, חינוך בראש על-יסודי 1, משרד החינוך - האגף לחינוך על-יסודי, ירושלים, 1995, עמ' 4–9.
השגתן של מטרות הוראה בתחום העמדות והערכים, חינוך בראש על-יסודי 2, משרד החינוך - האגף לחינוך על-יסודי, ירושלים, 1996, עמ' 19–24.
הערכת הישגים בית-ספרית ובחינות הבגרות, עיונים בחינוך כרך 3 חוברת 1, אוניברסיטת חיפה, תשנ"ח, עמ' 105–118.
בחינות הבגרות - בלם או מנוף לשינוי חברתי ופדגוגי?, אלעד פלד (עורך), יובל למערכת החינוך בישראל, משרד החינוך, 1999, עמ' 485–500.
מחינוך תיכון לחינוך על-יסודי, אלעד פלד (עורך), יובל למערכת החינוך בישראל, משרד החינוך, 1999, עמ' 895–910.
הערכת הישגים בתחום "בינת הלב", מ' גרנות (עורך), פירות יוסף - לקט מאמרים בנושאי חינוך והוראה, רכס - פרויקטים חינוכיים, אבן יהודה, 2001, עמ' 159–167.
עבודה שיתופית של צוות מורי המקצוע, רותי רז ושלמה בן-אליהו (עורכים), איך עושים את זה? מדריך שימושי לחלופות בהערכת הישגים, משרד החינוך - האגף לחינוך על-יסודי והאגף לתכנון ולפיתוח תוכניות לימודים, ירושלים, תשס"ד, 2004, עמ' 15–29.
האמינות של הערכת ההישגים, רותי רז ושלמה בן-אליהו (עורכים), איך עושים את זה? מדריך שימושי לחלופות בהערכת הישגים, משרד החינוך - האגף לחינוך על-יסודי והאגף לתכנון ולפיתוח תוכניות לימודים, ירושלים, תשס"ד, 2004, עמ' 45–60.
הערכה מעצבת בזיקה למטרות בתחום העמדות והערכים, רותי רז ושלמה בן-אליהו (עורכים), איך עושים את זה? מדריך שימושי לחלופות בהערכת הישגים, משרד החינוך - האגף לחינוך על-יסודי והאגף לתכנון ולפיתוח תוכניות לימודים, ירושלים, תשס"ד, 2004, עמ' 314–335.
גלגולו של ניסוי, יצחק קשתי (עורך), הערכה, חינוך יהודי ותולדות החינוך - אסופה לזכרו של פרופ' אריה לוי ז"ל, הוצאת רמות - אוניברסיטת תל אביב, 2009, 147–171.
חשיבה ורגש בחינוך ומקומם בחינוך הממלכתי-דתי, ראובן מאמו וטוביה קיל (עורכים), ישועות יעקב, אסופת מאמרים לכבודו של ד"ר יעקב הדני, כתב וספר, ירושלים, תש"ע, 2010, עמ' 13–37.
חשיבה ורגש בחינוך ומקומם בחינוך הממלכתי-דתי, משה וינשטוק (עורך), לב לדעת - "לקראת למידה משמעותית", משרד החינוך - מינהל החינוך הדתי, ירושלים, תשע"ד, 2014, עמ' 57–64 .
פרסומים > מאמרים שהתפרסמו באתר לב לדעת

"שיקוף" של עידני חינוך, אתר לב לדעת, 16 בינואר 2013.
סודם של מחנכים יוזמים, אתר לב לדעת, 16 במאי 2013.
לשוני כוננת א-לוהי, אתר לב לדעת, 28 במאי 2014.
אמינות בהערכת הישגים, אתר לב לדעת, ללא תאריך.
היבטים פסיכולוגיים בפרשיות השבוע של החומש, אתר לב לדעת, ללא תאריך.
המבחן המשופר, אתר לב לדעת, ללא תאריך.
חלופות בהערכת הישגים ב"לב לדעת", אתר לב לדעת, ללא תאריך.
חשיבה ורגש בחינוך ומקומם בחינוך הממלכתי-דתי, אתר לב לדעת, ללא תאריך.
מהו שיקוף?, אתר לב לדעת, ללא תאריך.
מקומה של עבודת צוות שיתופית בהערכה ולמידה משמעותיות, אתר לב לדעת, ללא תאריך.
ראו גם

הערכה חלופית
למידה משמעותית
ועדת ביטון
מנחם שמואל הלוי
לקריאה נוספת

משה וינשטוק (עורך), לב לדעת - "לקראת למידה משמעותית", משרד החינוך - מינהל החינוך הדתי, ירושלים, תשע"ד, 2014.
הערות שוליים

↑  שלמה בן-אליהו, "שיקוף" של עידני חינוך, אתר לב לדעת, 16 בינואר 2013.
↑  בעיתון הארץ התפרסמה מודעה לפיה שלמה בן-אליהו היה אחראי על קורס להכשרת בני נוער ברעננה להדרכה בקייטנות. הארץ, 9 במאי 1952, עמ' 7, אתר עיתונות יהודית היסטורית.
↑  בית שמש - היסטוריה, אתר ויקיפדיה.
↑  ישראל רוזנסון ויוסי שפנייר, חברים מספרים על בית הספר על שם ג'ימי - 'בית הספר על שם אהרן שמי' בבית שמש, דור לדור נ"ב, תשע"ז, עמ' 343–359.
↑  תמונת מחזור של בית הספר "עדיהו" מתוך אתר ארכיון בית שמש. שלמה בן-אליהו מופיע משמאל לתמונת המנהל, יאיר עוז-ארי.
↑  אין לבלבל עם נחמה בן-אליהו, דוקטור לזואולוגיה.
↑  מפגשי הורים עם נציגי הנהלת משרד החינוך והתרבות, מעריב, 16 ביוני 1980, עמ' 7, אתר עיתונות יהודית היסטורית.
↑  7 ימים על הגלים - רשת א' 21.10, מעריב, 4 במאי 1972, עמ' 29, אתר עיתונות יהודית היסטורית.
↑  פוטרו עשרות מורים עולים, על המשמר, 22 ביוני 1975, עמ' 8, אתר עיתונות יהודית היסטורית.
↑  עיריית בת-ים, דוח מבקר העירייה לשנת 2001 - הפעלת תוכנית הרווחה בחינוך, עמ' 153, אתר עיריית בת-ים.
↑  שלמה בן-אליהו, עשור שני לאגף לתוכניות לימודים, הלכה למעשה בתכנון לימודים 6, משרד החינוך - האגף לתוכניות לימודים, ירושלים, תשמ"ט, 1989, עמ' 7–25.
↑  עלון תוכניות ייחודיות, משרד החינוך - היחידה לתוכניות ייחודיות, מאי 2016.
↑  נסים יושע ואבריאל בר-לבב, המרכז לשילוב מורשת יהדות המזרח - מרעיון למוסד, פעמים 93, תשס"ג, עמ' 157–171.
↑  תחרות פרסים לכתיבת סיפורים ויצירות ספרות שעניינן קהילות-המזרח, מעריב, 27 ביולי 1977, עמ' 35, אתר עיתונות יהודית היסטורית.
↑  יהודי המזרח בדורות האחרונים: לבית הספר העל-יסודי הדתי, משרד החינוך - האגף לתוכניות לימודים והמרכז לשילוב מורשת יהודי המזרח, תשמ"ג.
↑  ניתן לעיין בעבודה בספרייה הלאומית.
↑  הילה טוב, התפטרו 3 בכירים במש' החינוך, חדשות, 8 באפריל 1993, עמ' 10, אתר עיתונות יהודית היסטורית.
↑   שירה קדרי־עובדיה ואור קשתי, רפורמה היסטורית בראי ההיסטוריה: כבר עשורים מתכננים לבטל בגרויות, באתר הארץ, 11 בפברואר 2022
↑  ניצה ברנע, צביה קברמן ויהודית דורי, ממבחנים ארציים סטנדרטיים להערכה חלופית שזורה בלמידה בפרויקט "בגרות 2000": עמדות מנהלים, מורים ותלמידים, אתר הלכה ומעשה.
↑  אין לבלבל עם שמעון אדלר, מורה לחינוך מיוחד.
↑  דוד פוקס - כולל מר"ץ ישיבת חברותא ומסגרות נוספות, אתר ויקיפדיה.
↑  שמעון אדלר, מה אהבתי תורתך?, חוזר מינהל החינוך הדתי בנושא הוראה משמעותית, סיון תשס"ו, אתר לב לדעת.
↑  בדף הנחיתה של "גמרא סדורה" נכתב ששלמה בן-אליהו שימש כיועץ פדגוגי למכון.
↑  שלמה בן-אליהו, מכתבים למערכת - לשנות אבל בהדרגה (בתגובה ל'בעיות בהבנת המקרא', גיליון 81), אתר ערוץ 7, 26 בפברואר 2004 (עיתון בשבע גיליון 82).
↑  להלן תחת הכותרת "פרסומים" מופיעה רשימת מאמרים ששלמה בן-אליהו כתב באתר לב לדעת.
↑  משה וינשטוק (עורך), לב לדעת - "לקראת למידה משמעותית", משרד החינוך - מינהל החינוך הדתי, ירושלים, תשע"ד, 2014.
↑   עופר אדרת, 40 שנה לפני דו"ח ביטון: איש החינוך שטיפח את מורשת המזרח, באתר הארץ, 9 בפברואר 2017
↑  אברהם עודד כהן, תחום מורשת יהדות ספרד והמזרח - סיכום ביניים, פעמים 92, תשס"ב, עמ' 5–7.
↑  ועדת ביטון מונתה על ידי שר החינוך נפתלי בנט בפברואר 2016, ע"פ הערך הויקיפדי של ועדת ביטון.
↑  שאלות לב לדעת (עמ"ר) - מהשאלה לשיעור, משרד החינוך ומינהל החינוך הדתי, 2019, עמ' 5–6.
↑  פרסי החינוך למוסדות החינוך המצטיינים בישראל, משרד החינוך, התשע"ט, 2019, עמ' 80.
תחנת הכוח אורות יוסף

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  תחנת כוח מופעלת בגז 
 שימוש:  תחנת כוח
 מיקום:  רמת חובב
 מדינה:  ישראל 
 בעלים:  אדלקום (מקבוצת אדלטק) ושיכון ובינוי
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  1990–2012 (כ־22 שנים)
 מידע טכני
 כושר ייצור חשמל:  1,137 מגה-ואט 
 
 קואורדינטות:  31°09′16″N 34°48′51″E﻿ / ﻿31.154397222222°N 34.814188888889°E﻿ / 31.154397222222; 34.814188888889
  (למפת צפון הנגב מוגדלת) תחנת הכוח אורות יוסף(למפת צפון הנגב רגילה) תחנת הכוח אורות יוסף(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום תחנת הכוח אורות יוסף(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום תחנת הכוח אורות יוסף he
 
תחנת הכוח רמת חובב (תחנת הכוח אורות יוסף) היא תחנת כוח במחזור משולב, המייצרת חשמל באמצעות גז טבעי. התחנה שוכנת מצפון מזרח לאזור התעשייה נאות חובב, כ-10 ק"מ מדרום לבאר שבע. התחנה הייתה אחת מתחנות כוח פנים-ארציות של חברת החשמל לישראל, ובדצמבר 2020 נמכרה לקבוצה חברות, בהן "שיכון ובינוי" ו"אדלטק".
היסטוריה

בתחילת שנות ה-90, בעקבות העלייה ממדינות ברית המועצות לשעבר והגידול המהיר באוכלוסיית ישראל, גדל מאוד הביקוש לחשמל בישראל. עד לאותו זמן כל התחנות הקיימות בישראל פעלו בטכנולוגיה קיטורית והוקמו לאורך חוף הים התיכון. כדי לענות על הביקוש המוגבר, הוחלט על בניית מערך טורבינות הגז: תחנות כוח בפנים הארץ שיפעלו באמצעות טורבינות גז תעשייתיות. במערך הגז נעשה שימוש בטכנולוגיית קירור המבוססת על קירור באוויר, מה שאפשר למקם את התחנות גם בפנים הארץ ולא רק בסמוך לחוף הים. כמו כן שטחה של תחנת כוח מסוג זה הוא כשישית בלבד מהשטח הנדרש לתחנת כוח פחמית, ולכן הקמת תחנות אלו התאפשרה על שטח קטן מזה הנחוץ לתחנת כוח קיטורית. המתקנים הפעילים בשטח התחנה הם נמוכים וקטנים יותר, מה שמצמצם פגיעה סביבתית בשטח ומקל על השתלבות התחנה בנוף שבו הוקמה. בשנת 1992 זכתה חברת סולל בונה במכרז להקמת התחנה.
לצורך הקמת מערך טורבינות הגז נבנה קו מתח על-עליון 400 קילוואט, המקשר בין תחנות הכוח הגדולות לתחנות המיתוג. במסגרת תוכנית הרחבה זו נבנתה תחנת הכוח רמת חובב וכמו כן התחנות: חגית, אלון תבור, צפית וגזר. מערך טורבינות הגז הוקם במקור כדי לשמש גיבוי למערכות הראשיות בתחנות הכוח הקיטוריות, וכן כפתרון לזמנים של ביקוש שיא והוא יועד להיות מוסק בסולר. עם גילוי מרבצי הגז הטבעי בים התיכון הוסב לשימוש בגז. עם השנים הלך והתרחב מערך טורבינות הגז והחל מהעשור השני של המאה ה-21 הוא מהווה חלק מרכזי במערך ייצור החשמל בישראל.
בתחנת הכוח רמת חובב הוקמו ארבע טורבינות גז תעשייתיות, המוסקות בסולר בהספק כולל של 460 מגוואט שהחלו לפעול באמצע שנות ה-90.
בשנת 1997, פרסמה חברת החשמל מכרז להקמת תחנת הכוח נוספת באתר על ידי יזם פרטי. חברת האחים עופר זכתה במכרז, אך בשנת 2003, לאחר שכבר החלה בהקמת התחנה, החליטה לבטל את המיזם עקב התייקרויות הציוד ואי הוודאות לגבי מועד חיבור התחנה למערכת ההולכה של הגז הטבעי. האחים עופר ניסו למכור את המיזם לחברת החשמל, שלא הסכימה לרכוש אותו, והמיזם בוטל ביולי 2004.
בשנת 2007 אישר דירקטוריון חברת החשמל הקמת יחידת ייצור במחזור משולב במתחם במסגרת תוכנית חירום למשק החשמל. בשנת 2009 שילמה חברת החשמל לאחים עופר החזר הוצאות בסך 30 מיליון ש"ח בגין ההשקעה שביצעה באתר. באתר הותקנו שתי טורבינות מתוצרת חברת ג'נרל אלקטריק ב-2012 במהלך עבודות נפל ממנוף גנרטור וכתוצאה מכך חל עיכוב של מספר חודשים בהשלמת העבודות במיזם.
ביולי 2014 ועדת חקירה "לגבולות וחלוקת הכנסות משטחים חסרי מעמד מוניציפלי באזור הדרום רמת בקע" החליטה לשייך לעיריית באר שבע את שלושת המתקנים: תחנת הכוח רמת חובב, תע"ש רמת בקע ומתקן לאחסנת דלק, אך לחלק את ההכנסות מארנונה בין מספר רשויות מקומיות באזור.
ביוני 2019 הודיעה חברת החשמל על פתיחת מכרז למכירת התחנה, כחלק מרפורמה במשק החשמל בישראל, שבמסגרתה תרד חברת החשמל לנתח של 35% בתחום ייצור החשמל עד שנת 2026. ביוני 2020 פורסם ששותפות של אדלקום (מקבוצת אדלטק) ושיכון ובינוי זכתה במכרז לרכישת תחנת הכוח ברמת חובב בכ-4.2 מיליארד ש"ח. המכירה הושלמה ב-30 בנובמבר 2020. לאחר המכירה שונה שם התחנה ל"אורות יוסף", על שם יוסף אדלסבורג, אביו של אורי אדלסבורג יו"ר קבוצת אדלטק.
ביולי 2022 פרצה שריפה בתחנה שהשביתה 2 יחידות ייצור למשך מספר חודשים.
טכנולוגיה

בתחנה פועלות שתי טורבינות גז במחזור משולב - שילוב של טורבינות גז תעשייתיות וטורבינת קיטור. בטכנולוגיה זו מנוצל החום השיורי הנפלט מטורבינות הגז ומשמש לצורך ייצור קיטור, באמצעותו מפעילים טורבינה נוספת ללא צורך בתוספת דלק. במחזור הראשון דלק ואוויר שנשרפים מגיעים לטורבינה בטמפרטורה של 1,350 מעלות צלזיוס. גזי הפליטה החמים מפעילים את טורבינת הגז ונפלטים ממנה בטמפרטורה של כ-600 מעלות צלזיוס. במחזור השני מנוצלים הגזים הנפלטים לחימום מים ליצירת קיטור המפעיל טורבינה נוספת. כמו כן ארבע טורבינות גז תעשייתיות, המוסקות בגז טבעי או סולר.
טכנולוגיה > נתונים

הספק מותקן ב-2020(לאחר מכירה לבעלות פרטית): 1,193 מגה-ואט
יחידות ייצור :
2 יחידות מחז"מ 340 מגוו"ט ו-388 מגוו"ט
4 יחידות של טורבינות גז בהספק כולל 465 מגוו"ט
מקור אנרגיה: גז (דלק ראשי) וסולר (דלק משני).
נצילות הדלק (תרמודינמי): 55%-48%
ראו גם

משק החשמל בישראל
הערות שוליים

↑  תחנות-כוח טורבינות גז, באתר /www.iec.co.il
↑  אלעזר לוין, תברת סולל בונה זכתה במכרז לבניית תתנת כוח ברמת־חובב, חדשות, 27 באפריל 1992
↑  דוד חיון, ‏הזוכה במיכרז להקמת תחנת הכוח ברמת חובב ייקבע ב-5 בנובמבר בדירקט' חברת החשמל, באתר גלובס, 18 באוקטובר 1998
פריצקי: אבד הסיכוי שהאחים עופר יקימו  את תחנת הכוח הפרטית ברמת חובב, באתר TheMarker‏, 24 באוקטובר 2003
↑  אמיר טייג, האחים עופר החליטו לבטל את פרויקט תחנת הכוח ברמת חובב - יפעלו למכור את התחנה לחברת חשמל, באתר TheMarker‏, 2 במרץ 2003
↑  חברת החשמל לא תרכוש מהאחים עופר את תחנת הכוח הפרטית ברמת חובב, באתר TheMarker‏, 9 באפריל 2003
↑  חברת החשמל דחתה בקשת האחים עופר לארכה נוספת בהקמת תחנת הכוח ברמת חובב, באתר TheMarker‏, 14 ביולי 2004
↑  דירקטוריון חברת החשמל אישר הקמת יחידת ייצור במחזור משולב ברמת חובב, באתר הארץ, 7 בפברואר 2007
↑  ליאור ברון, ‏חברת החשמל תשלם לאחים עופר פיצוי של 30 מ' ש' ותקים תחנה ברמת חובב, באתר גלובס, 9 בפברואר 2009
↑  שירה חורש, ‏טורבינה לייצור חשמל באמצעות גז טבעי הונחה השבוע באתר תחנת הכוח רמת-חובב, באתר גלובס, 11 בפברואר 2009
↑  עמירם ברקת, ‏חח"י: גנרטור ענק צנח ברמת חובב ויגרום לעיכוב, באתר גלובס, 3 בספטמבר 2012
↑  דין וחשבון - ועדת חקירה לגבולות וחלוקת הכנסות משטחים חסרי מעמד מוניציפלי באזור הדרום, ‏יולי 2014
↑   אורה קורן, חברת החשמל מעמידה למכירה את תחנת הכוח רמת חובב, באתר TheMarker‏, 16 ביוני 2019
↑  אדלטק, אדלקום ושיכון ובינוי ירכשו את תחנת הכוח ברמת חובב בכ-4.2 מיליארד שקל, באתר כלכליסט, 10 ביוני 2020
↑   ישראל פישר, הצ'ק לחברת החשמל בדרך: הושלמה מכירת רמת חובב ב-4.25 מיליארד שקל, באתר TheMarker‏, 30 בנובמבר 2020
↑   יורם גביזון, בעיתוי הכי גרוע לשיכון ובינוי אנרגיה, פרצה שריפה בתחנת הכוח ברמת חובב, באתר TheMarker‏, 17 ביולי 2022
הר עצמון

| --- | --- |
הר עצמון, נוף טיפוסי, חורף 2015
הר עצמון, נוף טיפוסי, חורף 2015
 מידע כללי
 גובה:  547 מטר
 מדינה:  ישראל ישראל
 מיקום:  צפון־מערב בקעת בית נטופה
 רכס הרים:  רכס יודפת
 קואורדינטות:  32°49′27″N 35°15′58″E﻿ / ﻿32.82428°N 35.26603°E﻿ / 32.82428; 35.26603
  (למפת הגליל המערבי מוגדלת) הר עצמון(למפת הגליל המערבי רגילה) הר עצמון(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום הר עצמון(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום הר עצמון
הר עצמון, נוף טיפוסי, חורף 2015
הר עצמון הוא הר בגליל התחתון, ברום של 547 מטרים מעל פני הים, הנמצא בצפון מערב בקעת בית נטופה. ההר הוא המערבי מבין הרי רכס יודפת.
שם

בקרב הערבים היה ההר מוכר כג'בל דידבה, שמשמעותו בפרסית הוא "שומר" או "צופה". חוקרים זיהו את ההר כ"הר עצמון" (Asamon) המוזכר על ידי יוסף בן מתתיהו כהר במרכז הגליל, המשקיף על ציפורי, בו התבצרו כמה אלפי יהודים בזמן המרד הגדול, ואשר בו לבסוף נהרגו בידי הרומאים. אולם בימי המנדט הבריטי היה ידוע הר מירון בשם "הר עצמון" ועל כן התייחסו להר כ"הר עצמון ההיסטורי". בשנת 1953 קבעה ועדת השמות הממשלתית שאין להשתמש בשם "הר עצמון" בהתייחס להר מירון ושהוא ייוחד לג'בל דידבה.
הזיהוי של "הר עצמון" של יוסף בן מתתיהו כהר עצמון, אינו הזיהוי היחיד. בשנת 1879 הביא גוסטב בוטגר בלקסיקון שלו זיהוי של הר מירון כעצמון של יוסף בן מתתיהו. גוסטב דלמן זיהה את עצמון כ"ראס קרומאן" מערבית מעילבון.
גאוגרפיה

ההר נמצא כקילומטר דרומית־מערבית לתל יודפת, ומכוסה בחורש ים תיכוני. מההר תצפית לכיוון דרום, אל עבר בקעת בית נטופה וגבעות ציפורי, ולמרגלותיו שוכן כפר מנדא.
למרגלות ההר ממערב מצויים מספר מעיינות, היוצרים את תחילתו של נחל אבליים. בין תל יודפת והר עצמון מחבר שביל טיולים, העובר בין שרידים ארכאולוגיים ומערות רבות.
כיום נכלל ההר בשטחה של שמורת טבע הר עצמון.
עצמון בתרבות

על שמו של הר עצמון קרוי בית הספר היסודי עצמון בנוף הגליל. תלמידות ותלמידי בית הספר עוסקים בנושא שמירת הסביבה כחלק מתוכנית הלימודים.
הערות שוליים

↑  כינוס עשירי לידיעת הארץ המוקדש לצפון גליל התחתון, דבר, 1 בנובמבר 1951
↑  אברהם יצחק שטרן, הר הג'רמק אינו הר עצמון, הצופה, 2 ביוני 1959
↑  מלחמות היהודים, כרך ב', 511.
↑  ישעיהו עשני, הר מירון ולא העצמון, דבר, 18 ביולי 1960
↑  Gustav Boettger, Topographisch-historisches Lexicon zu den schriften des flavius Josephus, Leipzig, 1879, page 39
↑  יוסף ברסלבי, לירידת העצמון מן הגליל העליון אל הגליל התחתון, למרחב, 15 במאי 1956
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007568541505171  VIAF: 168148036031087972287   WorldCat (עם VIAF): 168148036031087972287
אנציקלופדיה בריטניקה (חברה)

| --- | --- |


 נתונים כלליים
 סוג:  חברה פרטית
 מייסדים:  קולין מקפרקוהר ואנדרו בל
 תקופת הפעילות:  1768–הווה (כ־257 שנים)
 חברות בנות:  Encyclopædia Britannica Films  Compton's New Media  DesignWare 
 מיקום המטה:  שיקגו 
 משרד ראשי:  שיקגו, אילינוי, ארצות הברית
 בעלות:  יעקב (ז'אקי) ספרא
 מוצרים עיקריים:  האנציקלופדיה בריטניקה, אתר britannica.com ומילון מרים-ובסטר
 יו"ר:  גרג בארלו
 מנכ"ל:  חורחה קאוז
 עובדים:  400 (300 בשיקגו וכמאה ברחבי העולם)
  
 corporate.britannica.com
 
אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית: Encyclopædia Britannica Inc), המוכרת גם בשם קבוצת בריטניקה (Britannica Group), היא חברה פרטית הידועה בעיקר בשל היותה המוציאה לאור של אנציקלופדיה בריטניקה, האנציקלופדיה המודפסת הוותיקה בעולם. החברה נוסדה בסקוטלנד ב-1768 ומאז 1929 פועלת מארצות הברית.
היסטוריה

החברה נוסדה באדינבורו במאה השמונה עשרה, בתקופת הנאורות של סקוטלנד. מדפיס בשם קולין מקפרקוהר וחרט בשם אנדרו בל הקימו שותפות במטרה ליצור ספר שיגלם בתוכו את רוח הידענות החדשה ששרתה באותם הימים. השותפות התקשרה עם ויליאם סמלי והלה היה לעורך של המהדורה המקורית בת שלושת הכרכים של האנציקלופדיה בריטניקה, שהתפרסמה כרך אחר כרך החל משנת 1768.
ברבות השנים, המוניטין של האנציקלופדיה בריטניקה הלכו והשתפרו יחד עם המהדרות החדשות והמצליחות, והחברה העבירה את עיקר פעילותה לארצות הברית. דבר זה התרחש בשנת 1929, בימי הוצאתה לאור של המהדורה הארבע-עשרה והמתוקנת של הבריטניקה. באמצע שנות השלושים של המאה העשרים עבר מטה החברה לשיקגו, ובאותה התקופה חלו מספר שינויים בסדרי העריכה של האנציקלופדיה. לא עוד פוזר צוות העורכים בתום השלמתה של מהדורה חדשה, אלא נשמר במשרות קבועות כמחלקת העריכה של האנציקלופדיה. מהלך זה נעשה במטרה לעמוד בקצב התפתחות הידע האנושי שגבר באותה התקופה.
היסטוריה > בתקופת סירס רובאק

בשנת 1920, בתום השלמת המהדורה האחת עשרה של האנציקלופדיה בריטניקה, נמכרו הסימן המסחרי וזכויות ההפצה לסירס רובאק, ובעקבות זאת החברה עברה לשיקגו שבאילינוי. החל משנת 1936 הדפסה חדשה של האנציקלופדיה יצאה לאור בכל שנה ושנה, וכללה את השינויים והעדכונים האחרונים. בשנת 1938 יצאה לאור המהדורה הראשונה של "ספר השנה של הבריטניקה". ספרי-השנה המשיכו לצאת עד שנות האלפיים.
היסטוריה > בתקופת ויליאם בנטון

בשנת 1941 סירס רובאק תרמה את חברת "אנציקלופדיה בריטניקה" לאוניברסיטת שיקגו. במרוצת שנות הארבעים, החברה הרחיבה את עסקי המו"לות שלה על ידי רכישת האנציקלופדיה של קומפטון וחברת G. & C. Merriam. בשנת 1952, תחת הנהגתו של מורטימר ג'. אדלר, הוציאה הבריטניקה לאור את סדרת "הספרים המופלאים של העולם המערבי", שמנתה 54 כרכים של "הספרים המופלאים" שתרבות המערב הביאה לעולם.
ויליאם בנטון היה למוציא-לאור החל משנת 1943 ועד למותו בשנת 1973, ולאחריו שימשה בתפקיד שנה נוספת אלמנתו, הלן המינגוויי בנטון, עד למותה בשנת 1974. הניהול עבר לקרן בנטון, שהקמתה הוכרזה באירועי יובל המאתיים לאנציקלופדיה בריטניקה.
היסטוריה > בתקופת יעקב ספרא

בינואר 1996 נמכרה חברת האנציקלופדיה בריטניקה לאשף-הפיננסים והמיליארדר השווייצרי יעקב (ז'אקי) ספרא.
החברה הייתה אחת הראשונות שהציעו למכירה תוכן אנציקלופדי מעל גבי האינטרנט (בשנות השמונים, בשיתוף עם LexisNexis), וכיום היא מציעה זאת על מספר סוגי מדיה, לרבות DVD ואתר האינטרנט שלה. היא מפעילה מספר מיזמים בינלאומיים לפיתוח תכנים חינוכיים ביפן, קוריאה הדרומית, סין, טאיוואן, איטליה, צרפת, ספרד, אמריקה הלטינית, טורקיה, הונגריה ופולין.
תחת בעלותו של ספרא התנסתה החברה בערעור יחסי העבודה בין ההנהלה לבין העובדים, כך למשל פרילנסרים נאלצו להמתין עד שישה חודשים להמחאות ועובדים מן המניין לא קיבלו העלאה במשכורת במשך שנים, כך לפי דיווח בעיתון הניו יורק פוסט. מהלכי קיצוצים שבוצעו כללו היתר לעשיית שימוש בתמונות המצויות ברשות הציבור בפרסומי האנציקלופדיה. בדצמבר 2002 חברת האנציקלופדיה בריטניקה הודיעה לעובדיה כי תעלה את ההשתתפות החודשית של העובדים בביטוח הפנסיוני שלהם, ולאחר מכן ביטלה אותו כליל.
במרץ 2012 הודיעה החברה על הפסקת הפקתן של מהדורות דפוס חדשות של אנציקלופדיה בריטניקה, והתמקדות בגרסה המקוונת של האנציקלופדיה. החברה המשיכה בהעמקת התמקדותה בשירותי אינטרנט.
באמצעות "בריטניקה ישראל" החברה מפעילה שותפויות עם המרכז לטכנולוגיה חינוכית וכן מחזיקה בחברת מלינגו, המפתחת את מילוני רב-מילים, מורפיקס ותוכנת הקראת הטקסטים, קולן. כמו כן, החברה מוציאה לאור בין השאר את מילון מריאם-ובסטר, האנציקלופדיה של קומפטון וסדרת ספרי "הרעיונות המופלאים" של מורטימר ג'. אדלר. מנכ"ל ונשיא החברה בשנים 2001–2006 היה הישראלי אילן ישועה, שהחליף בתפקיד את דון יאניס. מנכ"ל החברה מאז מאי 2021 הוא חורחה קאוז (Jorge Cauz).
מוצרים נוספים של החברה

בנוסף למוצר הדגל, האנציקלופדיה בריטניקה, עוסקת החברה בהוצאה לאור של אנציקלופדיות וספרים נוספים, הנהנים מהמוניטין של האנציקלופדיה. אלה כוללים:
Britannica Concise Encyclopædia (האנציקלופדיה בריטניקה התמציתית) כוללת 28,000 ערכים קצרים המתמצתים את הבריטניקה המלאה בת 32 הכרכים.
Compton's by Britannica, הכוללת את האנציקלופדיה של קומפטון לשעבר, מכוונת לקהל בני הנעורים, בגילאי 10-17, ומכילה 26 כרכים ו-11,000 עמודים בקירוב.
My First Britannica (הבריטניקה הראשונה שלי) המכוונת לילדים בני שש עד שתים-עשרה.
Britannica Discovery Library (ספריית התגליות של הבריטניקה) המכוונת לילדים בני שלוש עד שש.
למן שנת 1938, חברת האנציקלופדיה בריטניקה מפרסמת בכל שנה אלמנך המסקר את אירועי השנה החולפת. האלמנכים זמינים מעל גבי רשת האינטרנט החל ממהדורת שנת 1994 (המסקרת את אירועי שנת 1993). החברה אף מוציאה לאור מספר ספרי יעץ ייחודיים, כגון Shakespeare: The Essential Guide to the Life and Works of the Bard (שייקספיר: המדריך החיוני לחייו ויצירותיו של הפייטן), בהוצאת Wiley, משנת 2006.
לקריאה נוספת

Smith, William C. (February 2 2004). "Venerable tomes go digital". The National Law Journal: P8.
"Cash-shy Britannica", New York Post, September 11, 2003
הערות שוליים

↑  אהוד קינן, אחרי 244 שנים: בריטניקה תעבור לרשת בלבד, באתר ynet, 14 במרץ 2012
↑   ניו יורק טיימס, בריטניקה שרדה למרות ויקיפדיה. עכשיו היא חברת AI, באתר TheMarker‏, 26 בינואר 2025
↑  Michael J. de la Merced, Britannica Didn’t Just Survive. It’s an A.I. Company Now., The New York Times, ‏20 בדצמבר 2024
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007437910805171  BNE: XX100470  BnF: cb11869222z (data)  CiNii: DA01970771  GND: 5545532-3  ISNI: 0000 0001 1957 8281  LCCN: n79127925  MusicBrainz: 22c7c22c-b3bb-47e5-8b89-3ab4031459b9  NDL: 00743919  NLA: 35064567  SUDOC: 026445956  VIAF: 152011302   WorldCat (עם VIAF): 152011302
נחל קדש

| --- | --- |

מים שוצפים בנחל קדש
 מידע כללי
 יובלים:  נחל יפתח 
 מדינות באגן הניקוז:  ישראל, לבנון 
  (למפת אצבע הגליל מוגדלת) נחל קדש(למפת אצבע הגליל רגילה) נחל קדש(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום נחל קדש(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום נחל קדש
 
מבט ממצודת כ"ח לחלקו המצוקי של נחל קדש
מבט מהנחל מזרחה, לכיוון בקעת החולה
נחל קֶדֶשׁ הוא נחל אכזב, מצוקי, ברום של כ-450 מטר המתחיל באזור לבנון ומסתיים בעמק החולה. חלקו התחתון של הנחל סגור לתנועה.
הנחל

ראשיתו של הנחל בסמוך ומצפון לתל קדש, המזוהה עם העיר הכנענית קדש, ועל שמה קרוי הנחל. משם ממשיך אפיקו של הנחל ממערב למזרח ומסתיים בבקעת החולה. אורכו כחמישה קילומטרים. כשניים וחצי קילומטרים מתחילת הנחל, בסמוך ומצפון למצודת כח, מתחתר אפיק הנחל במדרון רכס הרי נפתלי בקניון עמוק. בתוואי זה עובר מסלול טיולים, הכולל ירידה בסולמות וביתדות במפליו היבשים של הנחל, בצל חורש ים תיכוני. שביל ישראל עובר בחלקו העליון של הנחל, בסמוך למצודת כ"ח, אך אינו נכנס לחלק הקניוני.
שמורת טבע

כבר בתחילת 1963 נכלל הגיא המצוקי של נחל קדש, במדרון הצפוני של מצודת כ"ח, ברשימה של 93 שמורות־טבע מוצעות שהוכנה על ידי ועדה של הקרן הקיימת ומשרד החקלאות. שטח השמורה בתוכנית המוצעת הוא 660 דונם, והוא תואר כמתייחד בצמחייה ייחודית למדרון המזרחי של הרי נפתלי הכוללת יער של אלון מצוי, עם עצי אלה שהם בני כלאיים בין אלה אטלנטית ואלה ארצישראלית, ובשפני סלע.
תוכנית לשמורת טבע בנחל הופקדה בתחילת 1967. בשנת 1969 הוחלט להקים בנחל מצפה שפני סלע. שמורת טבע נחל קדש הוכרזה במרץ 1975.
לקריאה נוספת

עמנואל הראובני, קום התהלך בארץ, כנרת זמורה-ביתן דביר, 1993.