stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הנריק איבסן

| --- | --- |

דיוקין של הנריק איבסן מאת הנריק אולריק, משנת 1879
 לידה:  20 במרץ 1828 Stockmanngården, Skien, נורווגיה 
 פטירה:  23 במאי 1906 (בגיל 78) כריסטיאניה, נורווגיה 
 שם לידה:  Henrik Johan Ibsen 
 מדינה:  נורווגיה 
 מקום קבורה:  Vår Frelsers gravlund 
 מקום מגורים:  שיאן, Molde, ברגן, כריסטיאניה, טרונדהיים, רומא, כריסטיאניה, מינכן, קופנהגן, וינה, קופנהגן, מינכן, כריסטיאניה, בודפשט, מינכן, סטוקהולם, רומא, מינכן, כריסטיאניה, קופנהגן, ברגן, גרימסטאד, כריסטיאניה, Gossensass, ברלין, רומא, סטוקהולם, ונציה, דרזדן, ממלכת בוואריה, מינכן, כריסטיאניה 
 שם עט:  Brynjolf Bjarme 
 שפות היצירה:  נורווגית, דנית 
 סוגה:  דרמה, שירה 
 זרם ספרותי:  ספרות ריאליסטית 
 יצירות בולטות:  פר גינט, The Pretenders, איולף הקטן, Love's Comedy, Emperor and Galilean, The Burial Mound, יון גבריאל בורקמן, Norma, Olaf Liljekrans, Svanhild, כשאנו המתים מתעוררים, St. John's Eve, The Grouse in Justedal, עמודי החברה, ליגת הנוער, The Vikings at Helgeland, The Feast at Solhaug, ברווז הפרא, הדה גאבלר, אויב העם, בית בובות, רוחות, White Horses, רוסמרהולם, אלוף הבונים, Lady Inger of Ostrat, Brand, האישה מן הים, Catiline, The Mountain Bird, Terje Vigen 
 תקופת הפעילות:  1850–1906 (כ־56 שנים) 
 הושפע מ:  יוהאן אוגוסט סטרינדברג, הנריק ורגלנד, סרן קירקגור, גאורג ברנדס, ינס פיטר יאקובסן 
 בן או בת זוג:  Suzannah Ibsen (18 ביוני 1858–23 במאי 1906) 
 צאצאים:  Hans Jacob Henriksen, Sigurd Ibsen 
 פרסים והוקרה:  אביר הצלב הגדול של מסדר אולב הקדוש  הצלב הגדול של מסדר ואסה  Knight Grand Officer of the Order of the Saxe-Ernestine  אות מסדר כוכב הקוטב – מפקד הצלב הגדול  King Oscar II's reward medal  הצלב הגדול של מסדר דנבורג  מפקד במסדר המג'ידיה 
 אתר רשמי
 חתימה:   
 
פסל של הנריק איבסן מאת סטפן אבל סינדינג לפני התיאטרון הלאומי באוסלו
הנריק יוהאן איבסן (בנורווגית: Henrik Johan Ibsen;‏ 20 במרץ 1828 – 23 במאי 1906) היה מחזאי נורווגי רב השפעה, האחראי במידה רבה להופעתה של הדרמה הריאליסטית המודרנית.
חשיבותו

בתקופתו, בה ערכי המשפחה והרכוש הוויקטוריאניים היו עדיין מקובלים מאוד, נחשבו מחזותיו של איבסן לשערורייתיים, מזעזעים ובלתי-מוסריים. יצירתו של איבסן בוחנת את המציאות המסתתרת מאחרי מראית-העין, מציאות אותה לא רצתה החברה לראות באותם הימים.
בכך שהכניס למשוואה את העין הביקורתית והחשיבה החופשית אודות תנאי החיים ונושאים מוסריים, תרם איבסן רבות להיווצרות אמנות הבמה המודרנית. לפניו, מחזות היו אמורים להיות דרמות מוסריות בהן גיבורים אצילים נלחמים בכוחות אפלים. כל דרמה הייתה אמורה להסתיים בסיום "נאות", דהיינו שהטוב מוביל לאושר, וחוסר המוסר - לכאב. איבסן הפך תפישה זו על ראשה, ובכך קרא תיגר על האמונות של אותה התקופה וניפץ את אשליותיו של הקהל.
הסופר האירי ג'יימס ג'ויס שנמנה עם מעריציו של איבסן, כתב עליו בשנת 1900:
"יש בטבעו מזיגה מוזרה של נשיות. דייקנותו הנהדרת, עקבות הנשיות הדקים שלו, רכותו של המגע הקליל" ובהמשך דבריו הוסיף "אין חולק על כך שהוא מכיר את הנשים. דומה שהוא יורד לעומקן במידה שכמעט אין לה שיעור."
כמו כן כתב "כשאמנותו של המחזאי מושלמת, אין צורך במבקר". דברים אלה לא נעלמו מעיניו של איבסן הקשיש, והוא העביר לג'ויס מכתב הערכה באמצעות מתרגם מחזותיו לאנגלית, ויליאם ארצ'ר, מבלי לדעת כלל כי הכותב הוא בחור צעיר בן 18.
ביוגרפיה

איבסן נולד למשפחה אמידה יחסית בעיר הנמל הקטנה שיאן שבנורווגיה, עיר שנודעה בעיקר במשלוחי העץ שלה. זמן קצר לאחר לידתו ירדה משפחתו מנכסיה. אמו פנתה אל הדת בחיפוש אחר נחמה, ואביו שקע בדיכאון עמוק.
איבסן עזב את הבית והפך שוליית רוקח בגיל 15, אז החל לכתוב מחזות. מחזהו הראשון, "קטלינה" (1848), התפרסם כשהיה בן 20, אולם המחזה לא זכה לעלות על במה. מחזהו הראשון שהופק היה "ערימת הקבורה" (1850), אולם המחזה לא זכה לתשומת-לב רבה. לאחר מכן, איבסן לא שב לכתוב במשך כמה שנים. אחר כך הועסק במשך מספר שנים בתיאטרון הנורווגי, שם היה מעורב בהפקתם של למעלה מ-145 מחזות ככותב, במאי ומפיק. במהלך תקופה זו לא פרסם אף מחזה חדש מפרי עטו. למרות כישלונו לפרוץ כמחזאי, צבר איבסן ניסיון רב בתיאטרון הנורווגי, ניסיון שהתגלה כרב ערך כאשר שב לכתוב.
בשנת 1857 הגיע לאוסלו, שם מצבו הכלכלי היה ירוד. הוא נישא ב-1859 לסוזן, ובאותה שנה נולד בנם היחיד סיגורד איבסן (שהפך לימים לסופר, עורך דין ומדינאי, וכיהן כראש ממשלת נורווגיה בסטוקהולם בתקופת הפיצול של נורווגיה, בין השנים 1903–1905). מצבה הכלכלי של המשפחה היה רע, ובשנת 1864, מאוכזב מהחיים בנורווגיה, היגר לאיטליה. הוא לא שב למולדתו במשך 27 שנים, אך כשחזר כבר היה מחזאי בעל שם, גם אם שנוי במחלוקת.
מחזהו הבא, "ברנד" (1865), הביא לו את ההכרה שחיפש, כמו גם הצלחה כלכלית; וכך גם מחזהו "פר גינט" (1867; תורגם לעברית בידי לאה גולדברג, ומאוחר יותר על ידי איתמר אבן-זהר בשנת תשל"א (1971). תרגום זה נעשה מהמקור הנורווגי).
עם ההצלחה החל להוסיף עוד ועוד מאמונותיו ומהביקורתיות שלו על המחזות, וחקר את הצורה שכינה "דרמה של רעיונות". סדרת המחזות הבאה שלו נחשבת לעיתים קרובות ל"תור הזהב" בכתיבתו, אז היה בשיא כוחו והשפעתו, והפך לעין הסערה במחלוקת דרמטית ברחבי אירופה. בתקופה זו כתב את מחזותיו הידועים "בית הבובות" (1879), "רוחות" (1881), "אויב העם" (1882), "ברווז הפרא" (1884) ו"הדה גאבלר" (1890).
לבסוף שב איבסן לנורווגיה ב-1891, לאחר שזכה לפרסום ומחזותיו נחשבו לבעלי השפעה על השינויים שהתחוללו בחברה הנורווגית בתקופה זו, שעברה מהעידן הוויקטוריאני למודרניזם. הוא נפטר באוסלו בשנת 1906.
מחזותיו בעברית (רשימה חלקית)

עמודי החברה, תרגם פסח גינזבורג, הוצג בהבימה, בשנת 1940. תרגום שני: רבקה משולח להצגה בתיאטרון באר שבע 1983. תרגום שלישי: ארתור קוגן ואיתי טיראן להצגה בקאמרי 2016.
אויב העם
האישה מן הים
כשאנו המתים מתעוררים
רוסמרהולם
אלוף הבונים
ליגת הנוער
בית בובות
רוחות
פר גינט
מחזותיו של איבסן הועלו פעמים רבות על במות התיאטרון בישראל. רבים מהם כמו "פר גינט", "האישה מן הים", "ברווז הפרא" ו"רוסמרהולם" בוימו על ידי פרופסור יוסי יזרעאלי.
לקריאה נוספת

אביבה קרינסקי, פו הדב והפילוסופיה של האחר, תל אביב: אור-עם, 2000 (בפרק: "הנריק איבסן ואלן אלכסנדר מילן")
הנריק איבסן – על האופרה (מנורווגית: אלה נובק), דחק, כרך יד', 2022.
Michael Leverson Meyer, Ibsen: A Biography, Doubleday, 1971 (הספר בקטלוג ULI)
The Life and Work of Henrik Ibsen: the Greatest Dramatist of his Age and the Father of Modern Drama, 2005 (הספר בקטלוג ULI)
Ivo de Figueiredo, Henrik Ibsen: the Man and the Mask, Yale University Press, 2019 (הספר בקטלוג ULI)
Evert Sprinchorn, Ibsen's Kingdom: the Man and his Works, Yale University Press, 2020 (הספר בקטלוג ULI)
Rem Tore (ed.), Narve Fulsas (ed.), Ibsen In Context, Cambridge University Press, 2021 (הספר בקטלוג ULI)
הערות שוליים

↑  גבלר דייוויס, ג'יימס ג'ויס - דיוקן האמן, עמ' 50.
↑  "פר גינט", הבימה 1971 - תוכניה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007262869105171  PLWABN: 9810616539805606  BIBSYS: 90061718  BNC: 000036641  BNE: XX883971  BnF: cb119081540 (data)  CANTIC: a10426085  CiNii: DA00825835  GND: 118555286  ICCU: CFIV008640  ISNI: 0000 0001 2138 5710  KulturNav: 77da8af9-222f-4cea-8869-1ec51f32da0e  LCCN: n79070050  LNB: 000011741  MusicBrainz: ef9e60c9-c738-4f61-8c1d-ece78093a613  NDL: 00444186  NKC: jn19990003874  NLA: 35217716  NLG: 61886  NLK: KAC199613297  NSK: 000032016  NTA: 068982550  RERO: 02-A000084819  RKD: 463754  SELIBR: 205319  SNAC: w6mw2fst  SUDOC: 027325032  Trove: 869737  ULAN: 500330924  VcBA: 495/124393  VIAF: 71378383   WorldCat (עם VIAF): 71378383
אורית נוטמן שורץ

| --- | --- |

 לידה:  24 במאי 1957 (בת 67) רחובות, ישראל 
 ענף מדעי:  עבודה סוציאלית
 מקום לימודים:  האוניברסיטה העברית בירושלים  אוניברסיטת תל אביב 
 מנחה לדוקטורט:  פרופ' שמעון שפירו ופרופ' אדוארד פרגר
 מוסדות:  בבית הספר לעבודה סוציאלית במכללה האקדמית ספיר
 פרסים והוקרה:  אות הוקרה ע"ש יוסי קטן לעובד/ת סוציאלי/ת לשנת תשע"ה (2014) אות הוקרה מטעם הכנסת, הקרן לידידות ואיגוד העובדים הסוציאליים
 תרומות עיקריות
 מצבי לחץ, טראומה וחוסן אישי וחברתי עבודה סוציאלית בינלאומית
 
אורית נוטמן-שורץ (נולדה ב-24 במאי 1957) היא עובדת סוציאלית ואנליטיקאית קבוצתית, פרופסור אמריטה בבית הספר לעבודה סוציאלית במכללה האקדמית ספיר, אותו יסדה בשנת 2003 ועמדה בראשו בעשור הראשון עד לשנת 2013. בשנת 2022-23 הקימה את רשות המחקר במכללה ועמדה בראשה. במקביל ועד לספטמבר 2024 הייתה נציגת ישראל בדירקטוריון של הארגון הבינלאומי של בתי הספר לעבודה סוציאלית, ה-IASSW. נכון ל-2024 היא המנהלת האקדמית של מיזם לאומי חדש ביוזמת מכון ויצמן למדע ״עוגן״ למניעה והתערבות עם ילדים ובני נוער החשופים לאירועי המלחמה. בין השנים 2011-19 שימשה כיושבת ראש המועצה לעבודה סוציאלית בישראל וניהלה את קרן השכול של מדינת ישראל.
נוטמן-שורץ, זוכת אות הוקרה ע"ש יוסי קטן לעובד/ת סוציאלי/ת לשנת תשע"ה (2014), אות הוקרה מטעם הכנסת, הקרן לידידות ואיגוד העובדים הסוציאליים על היותה אשת אקדמיה מצטיינת ופורצת דרך המשלבת את עבודתה האקדמית עם עבודה בקהילות נזקקות לשנת תשע"ו (2016) ואות הוקרה מטעם ארגון ESPAnet Israel על תרומה ייחודית למחקר בתחום המדיניות החברתית בישראל (2025).
ביוגרפיה

נוטמן-שורץ נולדה ברחובות, דור שישי בארץ. היא סיימה תואר ראשון בעבודה סוציאלית בבית הספר לעבודה סוציאלית ולרווחה חברתית באוניברסיטה העברית בירושלים. את עבודת התיזה לתואר שני בעבודה סוציאלית כתבה בנושא "חיפוש עבודה בקרב נכים בעלי מגבלה" בהנחייתם של פרופסור שמעון שפירו מבית הספר לעבודה סוציאלית ע"ש בוב שאפל, באוניברסיטת תל אביב וד"ר ישראל וינקלר מנהל מכון רום. במקביל ללימודיה, עבדה כעובדת שיקום עם בעלי מוגבלות ומשפחות שכולות במחלקת השיקום במסגרת המוסד לביטוח לאומי במכון רום ובמכון רום פרט עם אנשים בעלי מוגבלויות פיזיות ונפשיות, עם לקות למידה וכן עם פורשי צה"ל.
עבודת הדוקטורט שלה, אותה סיימה ב-2002, נכתבה בהנחייתם של פרופ' פרגר ופרופ' שפירו מבית הספר לעבודה סוציאלית ע"ש בוב שאפל באוניברסיטת תל אביב, עסקה בנושא "סיפורי ותסריטי חיים לפני ואחרי הפרישה מהעבודה בקרב גברים ישראלים" זכתה בפרס פרוכובניק. במהלך תקופה זו שימשה מורה בבית הספר לעבודה סוציאלית וניהלה את קרן השכול של מדינת ישראל. במקביל ללימודי הדוקטורט, השתלמה במכון לאנליזה קבוצתית והוסמכה כאנליטיקאית קבוצתית בשנת 2005.
עם קבלת התואר דוקטור הצטרפה בשנת 2003 לסגל המחלקה לעבודה סוציאלית באוניברסיטת בן-גוריון בנגב, שם נתבקשה לכתוב תוכנית לימודים עצמאית בתחום העבודה הסוציאלית ולהקים את בית הספר לעבודה סוציאלית במכללה האקדמית ספיר. לאחר בניית התוכנית האקדמית לבית הספר החדש ועם הקמתו בשנת 2003, עמדה נוטמן-שורץ בראש בית הספר וכיהנה בתפקיד זה עשר שנים, עד לסוף שנת 2013. בשנת 2021 נתבקשה לכהן כדיקנית בית הספר, תפקיד אותו מלאה עד סוף שנת הלימודים תשפ"ב. בשנת 2022-2023 הקימה ועמדה בראש רשות המחקר ובראשות ועדת מחקר, יצירה והוראה של המכללה במקביל להיותה חברת סגל בכירה בבית הספר לעבודה סוציאלית במכללה. ייצגה  את ישראל במיזם לשיתוף פעולה במדע ובטכנולוגיה של האיחוד האירופאי בנושא הגירה ואלימות בני נוער.
נוטמן-שורץ שמשה כעמיתת מחקר באוניברסיטת ניו יורק ובבוסטון קולג', בארצות הברית ובאוניברסיטת קווינס בקנדה וכמרצה אורחת באוניברסיטאות טרנטו וסיינה שבאיטליה והיא חברת מערכת בכתבי העת המרכזיים בתחום העבודה הסוציאלית ובתחום טראומה נפשית ואובדן ובכתב בעת "חברה ורווחה". פרסמה למעלה מ-100 מאמרים ופרקים בספרים ובכתבי עת מדעיים.
בין בשנים 2012 עד 2017 שמשה חברה במועצה האקדמית העליונה ובוועדת המינויים העליונה במכללה האקדמית אחווה ובמסגרת היותה חברת סגל במכללה האקדמית ספיר היא הייתה גם חברה במועצה האקדמית של המכללה.
נוטמן-שורץ נשואה ולה שני ילדים ושלושה נכדים.
פעילות ציבורית

במהלך שנות עבודתה כעובדת סוציאלית בשדה ובאקדמיה עסקה נוטמן-שורץ בפעילות רבה לקידום המקצוע וסוגיות הרווחה בישראל. בתחום העבודה והטיפול הקבוצתי, מונתה נוטמן-שורץ על ידי הארגון האמריקאי לפסיכותרפיה קבוצתית (AGPA) לעמוד בראש קבוצת עניין בנושא קבוצות גדולות ובינוניות בשנת 2009. במסגרתם גם לימדה עבודה קבוצתית אנשי מקצוע בתחום בריאות הנפש שהתמודדו עם ההשלכות הנפשיות על האוכלוסייה של רעידת האדמה בצ'נגדו, סין. בין השנים 2011 ל-2019 כיהנה נוטמן-שורץ כיו"ר המועצה לעבודה סוציאלית בישראל. המועצה, המהווה מועצה סטטוטורית המייעצת לשר הרווחה והשירותים החברתיים, פועלת בכפוף לחוק העובדים הסוציאליים בישראל 1996. במקביל שמשה כחברה בוועדת ההיגוי העליונה של הרפורמה בשירותים החברתיים של משרד הרווחה ובוועדת נזקקויות. בשנת 2013 מונתה כחברה בוועדה למלחמה בעוני בישראל, שהוקמה על ידי שר הרווחה והשירותים החברתיים על מנת לגבש המלצות לצמצום מספר האנשים החיים בעוני בישראל ולצמצום עומק העוני. החל משנת 2016 חברה בוועדה המייעצת למדידת חוסן של תלמידים וצוותי הוראה בבתי הספר בישראל ונבחרה ליצג את המכללה האקדמית ספיר בקבוצות העבודה ליצירת מודלים לשיתוף פעולה בין מגזרי בהיערכות ובזמן חירום ברמת הרשות המקומית והאזורית מטעם משרד ראש הממשלה.
פעילות ציבורית > בתחום התעסוקה

נוטמן-שורץ נמנית עם מובילי העובדים הסוציאליים המקדמים שילוב של תעסוקה ורווחה. היא פיתחה גוף ידע וקידמה שילוב זה באקדמיה ובארגוני תעשייה ובחברות הייטק בישראל. בין היתר, שימשה כאחת היועצות לג'וינט ישראל - תבת (תנופה בתעסוקה) לקידום תעסוקה לאוכלוסיות יעד ייחודיות הנמנות עם אוכלוסיות רווחה, בעלי מגבלה, קשישים ותושבי פריפריה.
פעילות ציבורית > בתחום האובדן והשכול

בשנת 1999 החלה נוטמן-שורץ לנהל את קרן השכול של מדינת ישראל במסגרת עבודתה בבית הספר לעבודה סוציאלית באוניברסיטת תל אביב. במסגרת פעילותה זו הרחיבה את אוכלוסיית החוקרים בתחום ואת הוראת הנושא בבתי הספר לעבודה סוציאלית. בין היתר הייתה שותפה במחקר, בכתיבת ניירות עמדה ובפיתוח פרקטיקה בנושא השכול תוך שימת דגש על היררכיית השכול במדינת ישראל והדרתן של אוכלוסיות שכולות שונות (כגון חברות שכולות, משפחות מתאבדים, הורים לתינוקות שנפטרו מוות פתע ועוד). בנוסף, נוטמן-שורץ הייתה חברה בתת-הוועדה לנפגעי עברות המתה; עבודת הוועדה היוותה בסיס לחקיקת חוק נפגעי עברות המתה ויצירת מענים לאוכלוסייה זו על ידי המדינה. במשך שנים היא חוקרת שותפה במחקר המתמקד בהשלכות החזרה לזכויות של אלמנות משהב"ט שנשאו מחדש ואף הדריכה את הצוות הבכיר של העובדים הסוציאליים באגף משפחות הנצחה ומורשת, ועמדה בראש הוועדה לבחינת רצף הטיפול הביו פסיכוסוציאלי מרגע קבלת ההודעה המרה.
פעילות ציבורית > בתחום הטראומה והחוסן

נוטמן-שורץ קידמה את הקמת מרכז המחקר וההכשרה בנושא טראומה וחוסן בבית הספר לעבודה סוציאלית במכללה האקדמית ספיר. במסגרת המרכז פעלה לעידוד חוקרים צעירים בתחומים אלו ולשילובם במחקר המתמקד ביישובי וערי הנגב המערבי, החשוף לירי טילים מתמשך. המרכז מקיים הכשרה ומפתח ידע יחד עם אנשי המקצוע באזור באשר להשפעות הייחודיות ולהתערבויות שיש להציע לנוכח מציאות ביטחונית טראומטית ומתמשכת. חברה בצוות הוועצות של משרד החינוך לבנית כלי לניטור רמות החוסן בבתי הספר בקרב תלמידי ישראל ובבמת הידע בתחום החוסן של פיקוד העורף ורח"ל. כיום חברה בוועדה המייעצת למדידת חוסן של תלמידים וצוותי הוראה בבתי הספר בישראל ונבחרה לייצג את המכללה האקדמית ספיר בקבוצות העבודה ליצירת מודלים לשיתוף פעולה בין מגזרי בהיערכות ובזמן חירום ברמת הרשות המקומית והאזורית מטעם משרד ראש הממשלה. בשנת 2018 הוזמנה לשמש כחברה בוועדת ההיגוי של מרכז הידע והמחקר הלאומי בתחום ההיערכות למצבי חירום הממוקם באוניברסיטת חיפה.
תחומי מחקר עיקריים > מצבי לחץ, טראומה וחוסן אישי וחברתי

נוטמן-שורץ חוקרת מגוון רחב של מצבי לחץ וטראומה. בין השאר, מחקרה עוסק במצבי לחץ וטראומה הקשורים למעגל העבודה (פרישה לגמלאות, שינוי ארגוני, פיטורין, תאונות עבודה ומוות), והקשורים לנסיבות פוליטיות (דוגמת פינוי כפוי או חשיפה מתמשכת לאיום ביטחוני). לדוגמה, נוטמן-שורץ קיימה סדרה של מחקרים על השפעות פינוי גוש קטיף על אוכלוסייה של ילדים ושל מבוגרים מקהילות שונות. כמו כן, קיימה מחקרים המנתחים את הטראומה האישית והחברתית הנגרמת כתוצאה מהחשיפה המתמשכת לירי טילים. מחקרים אלו כללו אוכלוסיות בגילאים שונים: ילדים, בני נוער, מבוגרים וזקנים, וכן בקהילות שונות, כפריות ועירוניות. כמו כן, בחנה נוטמן-שורץ את השלכותיהם של אירועים טראומטיים על גורמי הסיוע ועל מערכות ארגוניות. עבודתה זו היוותה בסיס לתרומה ייחודית באשר לתפקיד תגובת הפחד, המציאות המתמשכת וכן על תפקידי הקהילה כממתנת את תגובות המצוקה. נוטמן-שורץ ערכה עם עמיתים חוברת מיוחדת של כתב העת Group Analysis בתחום הטראומה וכן כתבה פרק באנציקלופדיה של מדעי החברה וההתנהגות בהקשר של עבודה סוציאלית ומצבי לחץ וטראומה.
תחומי מחקר עיקריים > טראומה משותפת וחוסן משותף

אחת מהתרומות התאורטיות הבולטות של נוטמן-שורץ היא בהתמקדות בחשיפה משותפת לטראומה בקרב מטפלים ומטופלים. בניגוד לגישה הרווחת, המפרידה בין המטופלים הסובלים מטראומה והמטפלים המסייעים להם, מחקריה עוסקים במטופלים ומטפלים החווים טראומה משותפת. נוטמן-שורץ פיתחה את המושגים "מציאות טראומטית משותפת" ו"חוסן במציאות טראומטית משותפת", הבאים לשקף את המורכבות של אנשי המקצוע להגיש סיוע בזמן אמת כאשר הם ובני משפחותיהם חשופים לאותו איום כמו המטופלים.
תחומי מחקר עיקריים > הכשרה לעבודה סוציאלית

במהלך השנים פיתחה וחקרה נוטמן-שורץ שיטות הוראה והתערבות בתחום העבודה הסוציאלית. תחומים אלו כללו בין היתר פיתוח מודל הוראה של עבודה סוציאלית מערכתית, עבודה סוציאלית במערכות תעסוקתיות, עבודה סוציאלית במצבי קונפליקט ובמציאות טראומטית משותפת, בתחומי הטיפול והנחיית קבוצות. במסגרת זו השתתפה נוטמן-שורץ בקבוצת עבודה מטעם הארגון הבינלאומי של בתי הספר לעבודה סוציאלית לפיתוח תוכנית לימודים בנושא "עבודה סוציאלית במצבי קונפליקט". כמו כן זכתה פרופ' נוטמן שורץ במענק מהארגון הבינלאומי של בתי הספר לעבודה סוציאלית להובלת סדנא בינלאומית הנושא "עבודה סוציאלית בינלאומית" ומענק מטעם הארגון האירופאי של בתי הספר לעבודה סוציאלית להובלת סדנא בינלאומית לפיתוח תחום הגירה ופליטות בעבודה סוציאלית. במקביל זכתה במענק מטעם האיחוד האירופי לפיתוח תחום "רווחת הילד ובני נוער".
תחומי מחקר עיקריים > עבודה סוציאלית בינלאומית

בשנים האחרונות פיתחה נוטמן-שורץ לראשונה בישראל את ההכשרה לתחום העבודה הסוציאלית הבינלאומית. במסגרת זו, הקימה מרכזי הכשרה באתיופיה, בהודו ובגרמניה, השיקה תוכנית לימודים חדשה[דרוש מקור] וערכה גיליון מיוחד של כתב העת Clinical Journal of Social Work העוסק בנושא זה. מחקריה בתחום מתמקדים באופני ההכשרה, במשמעות של הכשרה לעבודה סוציאלית בינלאומית, בדומה ובשונה בתהליכי הלמידה של סטודנטים מארצות שונות, ובתרומה הייחודית של הכשרה לעבודה סוציאלית בינלאומית בהתפתחות המקצוע ובאתגרים הניצבים לפניו. בשנת 2019 הוזמנה יחד עם פרופ' לנה דומינלי לאוניברסיטת ביקוקה שבמילאנו באיטליה למתן הכשרה ייעודית לעובדים סוציאליים המתמחים בהתערבות לאחר אסונות טבע[דרוש מקור].
מענקים ופרסים

2003 – פרס פרוכובניק להצטיינות במחקר בתחום הגרונטולוגיה
2004 – מענק מחקר של האגודה הישראלית לקרנות מחקר וחינוך בנושא דחייה חברתית, בשיתוף פרופ' רחל לב
2008 - מענק מחקר של האגודה הישראלית לקרנות מחקר וחינוך בנושא השלכות של פינוי כפוי, בשיתוף עם ד"ר רבקה תובל משיח
2009 - מענק פרויקט מטעם הארגון הבינלאומי של בתי הספר לעבודה סוציאלית (IASSW) בנושא עבודה סוציאלית באזורי קונפליקט, יחד עם פרופ' שולה רמון ועמיתים
2010 - מענק מטעם מרכז חוסן שדרות למחקר בנושא השלכות החשיפה לאיום ביטחוני מתמשך על ילדים ובני נוער, יחד עם ד"ר תמר לביא
2011 - מענק פרויקט מטעם ארגון בתי הספר הבינלאומי לעבודה סוציאלית (IASSW), למחקר עבודה סוציאלית בינלאומית, יחד עם עמיתים מהודו ומגרמניה
2012 - מענק טמפוס לפיתוח תוכנית לימודים בנושא רווחת ילדים ובני נוער, יחד עם פרופ' ענת זעירא ופרופ' ג'וליה מירסקי ועמיתים מאירופה.
2014 - פרס הוקרה ע"ש יוסף קטן שניתן על ידי איגוד העובדים הסוציאליים והאגודה לקידום העבודה הסוציאלית לעובד/ת סוציאלי/ת מרצה מן האקדמיה, על תרומה לתחום העבודה הסוציאלית.
2015 – מענק מטעם המרכז למחקר ולהכשרה בתחום החוסן והטראומה בבית הספר לעבודה סוציאלית במכללה האקדמית ספיר, למחקר בנושא השפעת החשיפה לאיום טרור קיצוני במציאות טראומטית מתמשכת עם אוכלוסייה מבוגרת, יחד עם ד"ר עירית רגב.
2016 - אות הוקרה מטעם הכנסת, הקרן לידידות ואיגוד העובדים הסוציאליים על היותה אישיות אקדמית מצטיינת ופורצת דרך, בשילוב אקדמיה - קהילה. על יוזמה וקידום מחקרים בתחום הטראומה האישית והחברתית, פיתוח מושגים חדשניים בחקר הטראומה, בהתמקדות במציאות טראומטית משותפת לאנשי מקצוע ומטופליהם, פיתוח תחום העבודה הסוציאלית הבינלאומית והשקת תוכנית לימודים חדשנית הכוללת עבודה עם פליטים, מהגרי עבודה, מבקשי מקלט וחסרי מעמד.
2016 - מענק פרויקט מטעם ארגון בתי הספר האירופאי לעבודה סוציאלית (EASSW), לחקירת סוגיית עבודה סוציאלית בהקשר של הגירה ופליטות, יחד עם עמיתים מישראל, אוסטריה, סלובניה ומגרמניה.
2016 - מענק מחקר מטעם אגף משפחות משרד הביטחון למחקר בנושא השפעות החזרה לזכויות על אלמנות מלחמה שנשאו מחדש, בשיתוף פרופ' רחל דקל.
2016 - מענק מחקר מטעם יד טבנקין על מחקרה בנושא " חיים במציאות טראומטית מתמשכת - נקודת מבט של קשישי עוטף עזה" - מחקר בשיתוף ד"ר עירית רגב.
2018 - מענק מחקר מטעם משרד המדע למחקר בתחום השוויון המגדרי למחקר בנושא "אלימות זוגי ת ברשת בקרב סטודנטים" - מחקר משותף עם פרופ' רחל דקל וד"ר אוהד גילבר.
2020 - מענק מחקר מטעם משרד המדע למחקר קורונה בנושא "זקנים תחת אש בימי קורונה: מציאות טראומטית משותפת מצטברת" - מחקר משותף עם ד"ר גבריאלה מרזל-ספקטור.
2022 - פרס ארגון אלמנות ויתומי צה״ל על מאמר מבוסס מחקר מצטיין בנושא ״אלמנות שחזרו לזכויות״ יחד עם פרופ׳ רחל דקל וד״ר שי שורר.
2022 - מענק פרויקט מטעם ארגון בתי הספר הבינלאומי לעבודה סוציאלית (IASSW), למחקר בנושא פליטים ומהגרים באירופה, יחד עם עמיתים מאוסטריה ואנגליה
2022 - מענק פרויקט מטעם ארגון בתי הספר הבינלאומי לעבודה סוציאלית (IASSW), למחקר בנושא עבודה סוציאלית במצבי מלחמה לאור המלחמה באוקרינה, יחד עם עמיתים מאנגליה, סלובניה ואוקראינה.
2025 - אות הוקרה מטעם ארגון ESPAnet Israel על תרומה ייחודית למחקר בתחום המדיניות החברתית בישראל.
מפרסומיה הבולטים > בתחום ההכשרה לעבודה סוציאלית

Nuttman-Shwartz, O., & Shoval-Zuckerman, Y. (2024). Online social work teaching: Reflections and lessons learned. In Y. Latzer & L. Shklarski, (Eds.). Social Work Education and the COVID-19 Pandemic: International Insights toward Innovation and Creativity. (Chapter 6) Routledge, London, UK
Nuttman-Shwartz, O. & Shay, S. (2011). Developing the Role of the Group Facilitator: Learning from Experience, In J. Kleinberg, Handbook of group Psychotherapy, (ch. 12) (pp. 231-248) Wiley-Blackwell, New York.
Nuttman-Shwartz, O., & Dekel, R. (2009).Challenges for students working in a shared traumatic reality. The British Journal of Social Work, 39, 522-538.
Nuttman - Shwartz, O., & Dekel, R. (2008). Training students for a shared traumatic reality. Social Work, 53, 279-281.
Nuttman-Shwartz, O. (2008). Supporting clients whose views you disagree with in a political conflict context. in S. Ramon (Ed.), Social work in the context of political conflict (pp. 35-55). Birmingham, UK: IASSW, Venture Press.
Nuttman-Shwartz, O., & Shay, S. (2006). Supervision groups and political-social conflict. The Journal for Specialists in Group Work, 31, 291-309.
מפרסומיה הבולטים > בתחום עבודה סוציאלית בינלאומית

Mazzone, A., Fülöp, M., Berkowitz, R., Nutman-Shwartz, O., Pozzoli, T., Schultze-Krumbholz, A., Yirmibes, A. (2024). Exploring School Climate among First- and Second- Generation Immigrant Students and School Educators. In H. Fandrem & J. O’Higgins Norman (Eds.), International Perspectives on Migration, Bullying, and School (pp. 36-53). Routledge.
נוטמן-שורץ, א׳ ושגיא, ש׳. (2023). ילדות חבולה: תיאוריה ומחקר על ילדי פליטים. בתוך צ׳ ולדן וא׳ שחר (עורכים), חבלי תקווה: בית ספר השלום לילדי הפליטים בלסבוס (עמ׳ 95-112). רסלינג.
Winer, N., Nuttman-Shwartz, O, & Huss, E. (2021). A Home of My Own": The Experience of Children of International Migrants, CJSW. https://doi.org/10.1007/s10615-021-00811-1.
Nuttman-Shwartz, O., & Shinar-Levanon, O. (2019). Asylum Seekers in Israel: Challenges to Social Work, British Journal of Social Work, cy129. Published: 29 January 2019
Fargion, S., & Nuttman-Shwartz, O. (2019). Acculturation Theory, Cultural Competency and Learning from Differences: Reflections from a European Short Student Mobility Program. European Journal of Social Work.
Nuttman-Shwartz, O. (2016). Rethinking professional identity in a globalized world. Clinical Journal of Social work,10.1007/s10615-016-0588-z, First online: 18 May 2016.
Ranz, R., & Nuttman-Shwartz, O. (2016). What students' Facebook posts teach us about the identity challenge in field placements abroad? European Journal of Social Work, doi.org/10.1080/13691457.2016.1185702
Nuttman-Shwartz, O., & Ranz, R. (2015). Human rights discourse during a short-term field placement abroad: Experience of social work students from Israel and India. International Journal of Social Work. doi: 10.1177/0020872815598568
Ranz, R., Nuttman-Shwartz, O. and Thachil, G. (2015). International encounters: Experiences of visitors and hosts in a cross cultural program ? Journal of Social Work Education, 51,2, 343-358.
Nuttman-Shwartz, O., & Ranz, R. (2014). International Social Work –Reciprocal Working Model, British Journal of Social Work. 44,8, 2411-2425. doi: 10.1093/bjsw/bct080
Nuttman-Shwartz, O., & Berger, R. (2012). International social work: Where we are and where we should go, International Journal of Social Work, 55, 2, 224 – 242