stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אואזיס
דיסקוגרפיה > Standing on the Shoulder of Giants

בפברואר 2000 יצא האלבום הרביעי של הלהקה "Standing on the Shouler of Giants" באלבום זה ניתן לראות שינוי די קיצוני בסגנון השירים שאפיין את הלהקה עד אותה תקופה. השירים איטיים יותר, סגנון סולו הגיטרה השתנה וכך גם הנושאים המרכזיים של השירים. אחד ההסברים שניתנו לשינוי זה הוא החילופים בהרכב הלהקה. הסבר אחר היה תחילת תהליך ההתנתקות מסמים (אחרי תקופה בה הסמים היו מרכזיים בחיי הלהקה ונואל גאלגר בפרט) שהוביל לשינוי בכתיבה, בנושאים במדוברים בשירים ועל המלודיות.
שירים בולטים באלבום הזה הם "Go Let It Out",‏ "Sunday Morning Call" ו-"Gas Panic" (המדבר על תהליך ההינתקות מהסמים ועל ה"חוויות" שנואל עבר בעקבות כך). האלבום מכר כ-4 מיליון עותקים ברחבי העולם.
דיסקוגרפיה > Heathen Chemistry

ביולי 2002 יצא אלבומם החמישי של הלהקה, "Heathen Chemistry". גם אלבום זה לא זכה להצלחה האדירה בה אופיינו "Definitely Maybe" ו-"Morning Glory", אך הצליח יותר משני אלבומיהם הקודמים. באלבום זה ניכרת השפעה רבה יותר של ליאם בכתיבת השירים, והסגנון המוזיקלי של האלבום מזכיר מעט יותר את האלבומים הראשונים של הלהקה הבריטית. בין השירים המוכרים באלבום ניתן למצוא את "Little by Little",‏ "The Hindu Times" ו-"Stop Crying Your Heart Out". האלבום מכר כ-5 מיליון עותקים ברחבי העולם.
דיסקוגרפיה > Don't Believe the Truth

האחים גלאגר בהופעה של הלהקה בספטמבר 2005
אלבומם השישי של הלהקה, "Don't Belive the Truth", יצא במאי 2005, לאחר דחיות רבות. האלבום נחשב כלידה מחודשת ללהקה ובו לראשונה, כל חברי הלהקה תרמו לאלבום וכתבו שירים אליו, בניגוד לאלבומים האחרים, בהם רק נואל גלאגר כתב את השירים. למרות זאת, השיר המצליח ביותר באלבום הוא שיר הפופ הקצבי "Lyla", הסינגל הראשון של נואל גלאגר מתוך האלבום, שכבש את המצעדים בבריטניה והגיע למקום הראשון. גם הסינגל השני מתוך האלבום, "The Importance of Being Idle" זכה להצלחה מסחרית ואף הוא הגיע לראש המצעד. הסינגל השלישי, "Let There Be Love", שיתוף הפעולה הווקלי הראשון של האחים גלאגר מאז 1995, יצא לאוויר העולם בחודש דצמבר והגיע עד למקום ה-2 במצעד. אלבום זה זכה בתחרות פרסי המוזיקה הבריטית כאלבום הטוב ביותר של 2005, כשגבר על "X&Y" של קולדפליי. וכך, 10 שנים לאחר זכייתו של האלבום "Morning Glory" באותו פרס, ניתן למעשה האות הסופי שאואזיס חוזרים באופן סוחף לתודעה ברחבי העולם. האלבום מכר קרוב ל-7 מיליון עותקים ברחבי העולם.
דיסקוגרפיה > Stop the Clocks

האלבום השביעי של הלהקה, "Stop the Clocks", יצא ב-20 בנובמבר 2006, אוסף שירים של הלהקה מכל הזמנים שאת שיריו בחר נואל גאלגר בעצמו, בהם "Wonderwall",‏ "Lyla" ו-"Acquiesce".
אלבום זה הגיע למקום השני במצעדים בבריטניה ולמקום הראשון במצעדים ביפן. האלבום זכה לביקורות נלהבות ומכר מעל 5 מיליון עותקים ברחבי העולם.
דיסקוגרפיה > Dig Out Your Soul

האלבום השמיני של הלהקה, "Dig Out Your Soul" (הוצא את נשמתך) יצא ב-6 באוקטובר 2008.
האלבום מכר קרוב ל-900,000 עותקים בבריטניה ועל כך זכה באלבום פלטינה משולש, וכ-4.5 מיליון עותקים ברחבי העולם עד כה. האלבום קיבל תשבחות רבות ברחבי העולם וזכה להצלחה ביקורתית. הסינגלים שהאלבום הוליד היו מצליחים פחות מהמצופה בבריטניה, כאשר בפעם הראשונה מאז אלבום הבכורה הסינגל הראשון מהאלבום לא הגיע למקום הראשון במצעד הבריטי. אולם, על ההצלחה הפחותה יחסית במולדתם, חיפתה ההצלחה בארצות הברית, כאשר גם האלבום וגם הסינגלים הגיעו למקומות גבוהים מתמיד במצעדים האמריקאיים. מסע ההופעות שבא בעקבות האלבום נעצר כמה שבועות לפני סופו עם פרישתו של נואל גלאגר שהביאה להכרזתו של ליאם גלאגר על סיום דרכה של הלהקה.
דיסקוגרפיה > Time Flies... 1994–2009

הלהקה אמנם התפרקה אך למרות זאת יצא ב-14 ביוני 2010 אלבום נוסף, כנראה האחרון בהחלט. האלבום הוא אלבום אוסף שמכיל את כל להיטי הלהקה משנת 1994 עד היום בו הם התפרקו בשנת 2009. הלהקה כללה בדיסק האוסף שני סינגלים שעד אז לא נכללו באף דיסק רשמי ("Whatever" ו-"Lord Don't Slow Me Down") אך בחרה לא להכליל את הלהיט "Morning Glory".
להיט אחר, "Sunday Morning Call" נכלל כרצועה נסתרת בסוף הדיסק השני של האוסף הכפול.
לדיסק יצאו 5 גרסאות שונות, בהם – 2 דיסקים רגילים, וגרסת DVD. ביפן הדיסק נכנס למקום השני במצעד המכירות עם 59,348 עותקים. ואילו בבריטניה עצמה הם נכנסו בשבוע הראשון להפצת הדיסק למקום הראשון עם 101,297 עותקים.
ההתפרקות והאיחוד

ב-27 באוגוסט 2009, נוצר ריב בין האחים גלאגר בעודם מתכוננים לעלות לבמה להופעה בצרפת. למחרת הכריז נואל סופית על פרישתו מהלהקה.
"בעצב מסוים ובהקלה גדולה אני מודיע לכם שעזבתי את אואזיס הלילה. פשוט לא יכולתי להמשיך לעבוד עם ליאם אפילו יום אחד נוסף". עד 2009, מכרה הלהקה יותר מ-70 מיליון עותקים מאלבומיה.
ב-2010 ארבעה מיוצאי הלהקה, ובראשם ליאם, ייסדו להקה חדשה בשם Beady Eye ("עין דמוית חרוז"). מלבד ליאם הלהקה כוללת את ארצ'ר, בל ושרוק.
הלהקה הוציאה את אלבום הבכורה שלה ב-2011.
סרט תיעודי בשם: "Oasis: Supersonic" המספר את סיפורה של הלהקה מהקמתה ועד שיא הצלחתה בקיץ 1996, יצא ב-26 באוקטובר 2016.
באפריל 2024, אואזיס קיבלה את מועמדותה הראשונה להיכל התהילה של הרוק אנד רול שבקליבלנד, אך ליאם דחה את האפשרות של איחוד הלהקה בעקבות המועמדות. במהלך אוגוסט 2024, עלו ספקולציות שהלהקה עשויה להתאחד מחדש. שני האחים המייסדים, ליאם ונואל גלאגר, רמזו על כך בפוסטים מסתוריים שהעלו לחשבונות הטוויטר שלהם, שבהם נראה התאריך "27.08.24" והשעה, "8 בבוקר". האתר הרשמי של הלהקה הציג גם הוא את התאריך בדף הראשי שלו. שמועות על הופעות עתידיות של הלהקה במהלך שנת 2025, כולל 10 הופעות באצטדיון ומבלי בלונדון, יצאו. ליאם עודד את השמועות הללו באמצעות סדרת פוסטים במדיה החברתית. ב-27 באוגוסט, ליאם ונואל גלאגר הכריזו על איחוד הלהקה לאחר סכסוך שנמשך 15 שנים. האחים הודיעו על סיבוב הופעות בבריטניה שיערך בקיץ 2025, שיכלול 14 הופעות, ביניהן ארבע הופעות באצטדיון ומבלי בלונדון וארבע הופעות בפארק היטון במנצ'סטר. סיבוב ההופעות מציין 30 שנה לאלבום הבכורה של הלהקה "Definitely Maybe", והאלבום השני "(What's The Story) Morning Glory?" יגיע לאותה אבן דרך ב-2025. בספטמבר 2024, הלהקה הודיעה על סיבוב הופעות בצפון אמריקה. ההופעות יתקיימו החל מאוגוסט 2025. להקת Cage the Elephant תפתח את כל ההופעות. לפי ההודעה לעיתונות, הלהקה מתכננת סיבוב הופעות ביבשות נוספות מעבר לאירופה וצפון אמריקה במהלך שנת 2025.
במרץ 2025, הלהקה הודיעה כי יופק סרט במהלך סיבוב ההופעות לאיחוד הלהקה שייווצר ויופק על ידי סטיבן נייט, יוצר "כנופיית ברמינגהאם" ו"לוק". דילן סאות'רן וויל לאבלייס, שביימו את "Meet Me in the Bathroom", יביימו את הסרט.
חברי הלהקה

ליאם גלאגר – שירה, תוף מרים
נואל גלאגר – גיטרה, שירה
גם ארצ'ר (1999 – 2009) – גיטרה
אנדי בל (1999 – 2009) – גיטרת בס
כריס שארוק (2008 – 2009) – תופים
פול "בונהד" ארטורס (1991 – 1999) – גיטרה
פול "גוויגסי" מקגוויגן (1991 – 1999) – גיטרת בס
טוני מק'קרול (1991 – 1995) – תופים
אלן וויט (1995 – 2004) – תופים
זאק סטרקי (2004 – 2008) – תופים
דיסקוגרפיה

אלבומי אולפן:
Definitely Maybe ‏ (1994)
‎(What's The Story) Morning Glory?‎ ‏ (1995)
Be Here Now ‏ (1997)
Standing on the Shoulder of Giants ‏ (2000)
Heathen Chemistry ‏ (2002)
Don't Believe the Truth ‏ (2005)
Dig Out Your Soul ‏ (2008)
הערות שוליים

↑  Flick, Larry (6 במרץ 1999). "Continental Drift: Unsigned Artists And Regional News". Billboard. 111 (10): 22. ארכיון מ-26 בנובמבר 2021. נבדק ב-14 בנובמבר 2021 – via Google Books. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  ‏Top 40 Best Selling Albums 28 July 1956 – 14 June 2009
↑  עמי פרידמן, מסתכלים אחורה בזעם: כך התרסקה אואזיס, באתר nrg‏, 3 בספטמבר 2012
↑  יעקב נפתלי, לחיות לנצח: על האוסף של אואזיס, באתר nrg‏, 28 ביולי 2010
↑  אחים ודם: האחים גלאגר מפרקים את החבילה, באתר nrg‏, 7 באפריל 2005
↑   נירית אנדרמן, ערן לאור, הטירוף של האחים גלאגר מככב בסרט חדש על להקת "אואזיס", באתר הארץ, 24 בנובמבר 2016
↑  Michaela Zee, Oasis’ Liam and Noel Gallagher Drop Biggest Hint Yet That Group Is Reuniting, Variety, ‏2024-08-25 (באנגלית אמריקאית)
↑  Michaela Zee,Ellise Shafer, Oasis Reunion: Liam and Noel Gallagher Announce First Concerts in Over 15 Years, Variety, ‏2024-08-27 (באנגלית אמריקאית)
↑  Ethan Shanfeld,Ellise Shafer, Oasis Announces North American Tour Dates, Variety, ‏2024-09-30 (באנגלית אמריקאית)
↑  Chris Willman, Oasis Movie to Be Filmed During Reunion Tour From ‘Peaky Blinders’ Creator, Variety, ‏2025-03-13 (באנגלית אמריקאית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007405947105171  GND: 2174678-3  LCCN: no97026259  MusicBrainz: 39ab1aed-75e0-4140-bd47-540276886b60  NKC: ko2004250117  Trove: 1448397  VIAF: 137513486   WorldCat (עם VIAF): 137513486 
נואל גלאגר, גיטריסט הלהקה, נהג להשתמש בגיטרה חשמלית מסוג "אפיפון שרתון" (אנ') המקושטת בדגל הממלכה המאוחדת (יוניון ג'ק) בסבב ההופעות של האלבום "(What's The Story) Morning Glory?".
ליאם גלאגר בהופעה בווינה
מבצע צוק איתן

מבצע צוק איתן – וידאו
מבצע צוק איתן היה מבצע צבאי רחב-היקף שהוביל צה"ל ברצועת עזה בין 8 ביולי (י' בתמוז) ל-26 באוגוסט 2014 (ל' באב ה'תשע"ד), במשך 50 ימי לחימה בין ישראל לבין חמאס וארגוני טרור נוספים.
המבצע הוכרז בעקבות ירי רב של ארטילריה רקטית מרצועת עזה לעבר דרום ישראל, שהחל כתגובה ל"מבצע שובו אחים" ביהודה ושומרון ומעצרם של כ-400 פעילי טרור, בעיקר מארגון חמאס, לאחר חטיפת שלושת הנערים הישראלים ורציחתם ב-12 ביוני אותה שנה. המבצע החל בשלב של הפצצות כבדות של חיל האוויר הישראלי, חיל השריון וחיל התותחנים על רצועת עזה, כשבמקביל ישראל ספגה ירי רקטי מרצועת עזה והתמודדה עם חדירה של מחבלים חמושים לשטחה שהגיעו מרצועת עזה דרך הים או דרך מנהרות. בשלב השני, שהחל ב-17 ביולי, נכנסו כוחות קרקעיים של צה"ל לרצועה, תחילה לבית חאנון, במטרה להרוס מנהרות טרור שחדרו לשטח ישראל, וכעבור שלושה ימים החל קרב שג'אעייה. במהלך הלחימה כוחות חיל ההנדסה הקרבית איתרו וניטרלו כ-30 מנהרות טרור שהיוו איום על יישובי עוטף עזה. כוחות הקרקע הישראליים יצאו מהרצועה עד 5 באוגוסט, ובמשך 21 יום נוספים נמשכה הלחימה בתקיפות ארטילריה הדדיות ותקיפות אוויריות ישראליות. במהלך המבצע נעשו 12 ניסיונות תיווך לשם השגת הפסקת אש, כשרובם התקבלו על ידי ישראל ונדחו על ידי חמאס. המבצע הסתיים ב-26 באוגוסט לאחר 50 ימי לחימה, עם קביעת הפסקת האש.
עם תחילת המבצע נפרסו סוללות כיפת ברזל ברחבי ישראל כדי להגן גם על יישובים במרכז הארץ. במהלך המבצע נורו 4,594 רקטות ארטילריות ופצצות מרגמה מרצועת עזה לעבר ישראל, מתוכן 735 יורטו על ידי כיפת ברזל, 64 מהן נפלו בשטחי מגורים, 3,607 נפלו בשטחים פתוחים בישראל ו-188 נפלו בתוך שטחי הרצועה. ישראל תקפה 6,231 מטרות בשטחי רצועת עזה; 10,590 מבנים נפגעו בתקיפות, 4,024 מבנים נהרסו כליל ו-32 מנהרות הושמדו.
בצד הישראלי נהרגו 68 חיילים, 5 אזרחים ואזרח זר אחד, ונפצעו 1,433 חיילים ו-837 אזרחים. בצד הפלסטיני נהרגו בין 936 ל-1,408 פעילי טרור, ובין 761 ל-1,473 אזרחים, מעל ל-11,000 פלסטינים נפצעו, ומעל ל-200 פעילי טרור נעצרו בידי ישראל. בנוסף, עשרות פלסטינים ברצועת עזה הוצאו להורג בידי חמאס בטענה ששיתפו פעולה עם ישראל. במהלך הלחימה בין 300 אלף לחצי מיליון מתושבי הרצועה עזבו את בתיהם. ב-2019 אמר בני גנץ, הרמטכ"ל שפיקד על צה"ל במהלך צוק איתן, שבמבצע נהרגו 1,364 מחבלים פלסטינים.
המבצע נחשב למבצע הצבאי הנרחב ביותר של צה"ל בעזה עד למלחמת חרבות ברזל מבחינת משך הלחימה, מספר ההרוגים והפצועים בצד הישראלי ובצד הפלסטיני, עלותו הכספית לשני הצדדים הלוחמים ובהיותו המבצע הצבאי הראשון בהיסטוריה של מדינת ישראל שהוענק לאחריו אות מערכה למרות אי-הכרזתו כמלחמה.
שם

השם הישראלי של המבצע, "צוק איתן", נבחר על ידי יוסי כהן, ראש זירת דרום בחטיבת המבצעים של צה"ל, על פי הנחיית הרמטכ"ל בני גנץ. השם שנבחר עבור התקשורת באנגלית הוא Operation Protective Edge. השם שניתן למבצע על ידי חמאס הוא "אל-עסף אל-מאכול" (العصف المأكول) – "הקש האכול", ביטוי שחותם את סורת הפיל בקוראן וקושר את המבצע לכישלון צבאות גדולים בעבר. גם הג'יהאד האסלאמי נתן למבצע שם הלקוח מסורה בקוראן – "המבנה המלוכד" (البنيان المرصوص). בתקשורת הישראלית והעולמית כונה המבצע בשמות נוספים, בהם, בין היתר: "עימות ישראל–עזה", "מלחמת עזה", "המלחמה בדרום", "מלחמת צוק איתן" ו"מלחמת חמישים הימים".
רקע > רקע צבאי > לאחר עמוד ענן

בסיום מבצע עמוד ענן, שנערך בנובמבר 2012, הושגו הבנות בין ישראל לחמאס, שהובילו לרגיעה יחסית ברצועת עזה וביישובים הישראליים הסובבים אותה. בשנה שלאחר תום המבצע פחת ירי הרקטות מרצועת עזה, אך לא פסק לגמרי, והחל מתחילת 2014 הוא אף התגבר. חמאס ניצל את תקופת הרגיעה להצטיידות ברקטות רבות, חלקן בעלות טווח ארוך יותר מהרקטות שנורו במהלך מבצע עמוד ענן, ולחפירת מנהרות לחימה לעבר ישראל ובתוך רצועת עזה. פעילי חמאס נשלחו להשתלמויות צבאיות במדינות שונות. בחלקה הראשון של תקופה זו שלטה במצרים תנועת האחים המוסלמים בראשותו של מוחמד מורסי, תנועה הקרובה ברוחה לתנועת חמאס, שגם סייעה להעברת אמצעי לחימה רבים וחומרי גלם שונים שיכולים לשמש למטרות צבאיות, כדוגמת כמות גדולה של מלט לדיפון מנהרות, שישראל מנעה את העברתם משטחה. אמצעי הלחימה וחומרי הגלם הובלו באופן כמעט גלוי דרך מנהרות הברחה רבות שחיברו בין החלק הפלסטיני והחלק המצרי של רפיח. מימון וסיוע לוגיסטי להתעצמות הצבאית ברצועה התקבל מקטר.
להלן גרף רב-חודשי של שיגורי רקטות ופצצות מרגמה מרצועת עזה לעבר ישראל, מאז תום מבצע עמוד ענן ועד יוני 2014:
להצגת מספר השיגורים החודשי עימדו עם סמן העכבר על העמודה המבוקשת
10
20
30
40
50
60
70
רקטות
פצצות מרגמה
רקע > רקע צבאי > התרעות מודיעיניות על כוונות חמאס לבצע פלישה נרחבת

במרץ 2014, 4 חודשים לפני מבצע צוק איתן הועברו לראש הממשלה בנימין נתניהו הזהרות על תוכניות חמאס לביצוע חדירה מאסיבית של כוחות נוח'בה לתוך שטח ישראל, לצורך מתקפה כוללת, התקפה על יישובים ובסיסים וחטיפת ישראלים לעזה, מתוך ציפייה למלחמה בקיץ 2014. נתניהו לא פתח במתקפת מנע ולא הציג בפני חברי הקבינט המדיני-ביטחוני את המידע שקיבל. בשנת 2017, בדיון בפני הוועדה לענייני ביקורת המדינה, תיאר נתניהו את תוכניות חמאס לפלישה נרחבת. תוכניות אלה בוצעו בטבח שבעה באוקטובר – ירי אלפי טילים, חדירת רחפנים, פלישה מאסיבית ליישובי העוטף וחטיפת ישראלים לעזה.
רקע > רקע צבאי > חטיפת הנערים ומבצע שובו אחים

ב-12 ביוני, עם חטיפת שלושת הנערים ביהודה ושומרון, החל מבצע שובו אחים, שבו עצר צה"ל מאות אנשי חמאס ובהם עשרות משוחררי עסקת שליט וחברים במועצה המחוקקת הפלסטינית. בהתנגשויות עם צה"ל נהרגו 10 פלסטינים. בתגובה החלו פעילי טרור לשגר רקטות מרצועת עזה לעבר מדינת ישראל בקצב הולך וגובר. בשבוע השני למבצע "שובו אחים" נורו רקטות מדי יום, וחלקן יורטו על ידי כיפת ברזל. ישראל הגיבה נקודתית בתקיפות של חיל האוויר נגד מטרות טרור, בעיקר אתרי ייצור ואחסנה של אמצעי לחימה ומשגרים מוטמנים.
רקע > רקע צבאי > סיכול ממוקד, תקיפת מנהרה והתגברות ירי הרקטות

בשבועיים שבין 13 ביוני ל-29 ביוני נורו לעבר מדינת ישראל למעלה מ-30 רקטות. עד ל-7 ביולי התנהלה מערכה שבבסיסה תבנית פעולה של תקיפות צה"ל וירי רקטי שבוצעו כתגובה של צד אחד נגד השני במעגל החוזר על עצמו. במהלך עשרת הימים שבין 27 ביוני עד לפתיחת המבצע ב-8 ביולי הרג צה"ל לפחות שלושה מחבלים באמצעות סיכול ממוקד  ותקף מטרות טרור ברצועה, כאשר במקביל נורו רקטות לעבר ישראל בקצב הולך וגובר.
ב-2 ביולי נחטף ונרצח מוחמד אבו ח'דיר, נער ערבי בן 16, משועפאט שבמזרח ירושלים. הרצח גרר מהומות אלימות במזרח ירושלים והירי לעבר דרום ישראל החמיר. ב-3 ביולי נורו לעבר ישראל 55 רקטות ופצצות מרגמה, היום עם מספר הנפילות הגבוה ביותר בהסלמה שקדם למבצע.
ב-8 ביולי נפתח מבצע צוק איתן.
רקע > רקע מדיני > המשבר הכלכלי בחמאס

במהלך 2012 הפסיקה איראן לספק לחמאס מימון ונשק בגלל תמיכת חמאס במורדים הסונים במלחמת האזרחים בסוריה.
ב-3 ביולי 2013 הדיח שר ההגנה המצרי עבד אל-פתאח א-סיסי את נשיא מצרים, מוחמד מורסי, ותפס את השלטון. א-סיסי הודיע על קיום בחירות חדשות לנשיאות מצרים, בהם התמודד וניצח, וב-8 ביוני 2014 הושבע כנשיא מצרים. מצרים שבהנהגתו יצאה למאבק בגורמי טרור אסלאמיים בסיני שנתמכו על ידי ארגוני טרור ברצועת עזה בהם חמאס. כחלק מגישתו השלילית של סיסי כלפי האחים המוסלמים, התחילה חלק מהתקשורת המצרית להאשים את חמאס באירועים שהובילו לפרוץ מבצע צוק איתן. הצבא המצרי פתח במבצע להחרבת מנהרות-ההברחה בין מצרים לבין עזה ותוך כשנה החריב קרוב ל-1,800 מנהרות. החרבת המנהרות גרמה נזק תקציבי קשה לחמאס, שכן עד כדי 40% מתקציבו הופק מהמכסים שגבה על העברת סחורות ואנשים דרך המנהרות (רוב התעבורה במנהרות, מוערך שיותר מ-90%, הייתה אזרחית-מסחרית).[דרוש מקור]
בנוסף ממשלת הרשות הפלסטינית בהוראת נשיא הרשות הפלסטינית מוחמד עבאס קיצצה את העברת הכספים ותשלום המשכורות למנגנון האזרחי של הרשות הפלסטינית שהמשיך לתקיים ברצועת עזה לאחר שהחמאס השתלט על הרצועה ב-2007.
ממשלת קטר הסכימה להעביר לחמאס כסף לתשלום משכורות במקום הרשות, אך נתקלה בסירוב של בנקים בין-לאומיים לבצע העברת כספים לחמאס בשל הגדרתו במדינות המערב כארגון טרור ומצרים סירבה לאפשר העברת הכסף במזומן דרך שטחה.
סך פעולות אלו פגעו קשות בהכנסות חמאס וביכולתו לשלם משכורות לחייליו והובילו את חמאס למצב של חדלות פרעון עקב אי-תשלום משכורות לאנשיו בחודשים מאי–יוני 2014.
בעקבות הלחץ הכלכלי, ב-2 ביוני 2014 הצטרף חמאס לממשלת אחדות עם האש"ף, בהנחה שממשלת האיחוד תשלם גם את המשכורות ברצועה. אך הרשות הסכימה לממן רק את פקידי הרשות הפלסטינית בעזה, והתנגדה למימון משכורותיהם של כ-40,000 אנשי חמאס נוספים, שרובם השתייכו לזרוע הצבאית של הארגון. בעקבות אי-תשלום המשכורות, פרצו עימותים אלימים ברצועת עזה. אנשי חמאס מנעו מהבנקים המקומיים למסור כסף לפקידי הרשות שקיבלו משכורות דרכם – כולל בהתקפות ירי על סניפי בנקים ופגיעה בכספומטים.
להחרפת המצב תרמה העובדה שחודש יולי 2014 חל במקביל לחודש הרמדאן, בו באופן מסורתי הוצאות משק הבית הפלסטיני עולות על הממוצע. על פי הערכות שונות, מצב זה היה אחת הסיבות שהובילו את חמאס להסלים את התקפותיו נגד ישראל, כשהוא דורש, כתנאי להפסקת-אש, העברת המשכורות לאנשיו במסגרת הסכם רגיעה. לאורך המבצע נעשו מספר ניסיונות להפסקת אש, אך חמאס דחה את כולן בטענה שהסדר המשכורות הוא תנאי מקדים לכל הסכם עתידי.
רקע > רקע מדיני > רצח שלושה הנערים הישראלים בגוש עציון והסלמת הלחימה סביב עזה

חטיפתם ורציחתם של שלושה נערים ישראלים בגוש עציון הצית את התהליך שהביא להסלמת הלחימה לכדי "מלחמה" מוגבלת, דבר שהוביל למבצע קודם שנקרא "שובו אחים", לוחמי צה"ל ביחידות השונות וכוחות מיוחדים פעלו לאיתורם, איתרו ועצרו מחבלים ואמל"ח רב בעקבות חיפושם ואיתורם במבצע.
בדיעבד נראה שחטיפת הנערים נעשתה כיוזמה פרטית של חוליה של חמאס, מבלי להוועץ עם הנהגת הארגון, שהופתעה ממנו ומעוצמת התגובה הישראלית ביהודה ובשומרון, מבצע 'שובו אחים'. ככל שנמשך מבצע 'שובו אחים' הלך והסלים ירי הרקטות ופצצות המרגמה מעזה לתוך ישראל כפעולת הזדהות עם הפלסטינים ביהודה ובשומרון. אולם, נראה שאת הירי התחילו דווקא הארגונים הלא-חמאסיים וחמאס הצטרף רק בהמשך. ישראל הגיבה לירי הגובר של רקטות ופצצות מרגמה בתקיפות אוויר ממוקדות לפגוע ביורים.[דרוש מקור]
ב-5 ביולי הפציצו מטוסים ישראלים תואי של מנהרה חוצת-גבול בקרבת קיבוץ כרם שלום. באותו יום החליטה הנהגת חמאס להסלים את הלחימה ולהרחיב את טווח הירי ומספר הרקטות ופצצות המרגמה שנורו ב-7 ביולי היה פי כמה (כ-135) מהמספר הממוצע שנורה במהלך שבעת הימים הקודמים (מכ-15 עד כ-40 בכל יום) וטווח הרקטות הגיע עד לרחובות.
בתגובה להסלמה זו החליטה ממשלת ישראל לפתוח במבצע 'צוק איתן'.
יש שהעריכו שלמורשת חודש הרמאדן, שבו נחלו המוסלמים מספר ניצחונות משמעותיים על אויביהם והפך לסמל של ניצחון אסלאמי בברכת האל, יש קשר להחלטה של חמאס להסלים את האירועים במהלך חודש זה.
הפעילות המבצעית > השלב הראשון (8 עד 17 ביולי)

השלב הראשון במבצע (בין 8 ביולי ל-17 ביולי) התאפיין בעיקר בתקיפות והפצצות מן האוויר שבוצעו על ידי חיל האוויר הישראלי וכן מעט תקיפות מהים שביצעו לוחמי פלגה 916, שייטת 13 ושייטת ספינות הטילים וירי ארטילריה מהיבשה שביצע חיל התותחנים. התקפות צה"ל כוונו אל עבר תשתיות טרור, משגרים מוטמנים, מפקדות, מחסני אמל"ח, מנהרות תת-קרקעיות וכן בתי בכירי החמאס והג'יהאד האסלאמי הפלסטיני. במקביל, נורו מרצועת עזה מדי יום למעלה מ-120 רקטות אל עבר עוטף עזה, יישובי הדרום, השפלה וגוש דן ולעיתים אף רחוק יותר לאזורים כמו השרון, חיפה, דימונה וירושלים. הרקטות שהיו בשימוש כללו את M-75, פג'ר 5, R-160 ו-M-302. בנוסף, פעמים אחדות, נורו לצפון ישראל רקטות מלבנון, אך לא גרמו לנפגעים. תשע סוללות כיפת ברזל נפרשו ברחבי הארץ ואנשי מערך ההגנה האווירית שהפעילו אותם הצליחו ליירט באמצעותם למעלה מ-90% מהרקטות שנורו. מספר כלי טיס בלתי מאוישים יורטו על ידי מערך ההגנה האווירית באמצעות טיל MIM-104D פטריוט. במהלך תקופה זו, אישר הקבינט המדיני-ביטחוני פעמים אחדות את גיוסם בצווי חירום של חיילי מילואים, שמספרם הכולל הגיע בסופו של דבר לכ-82,000.
ב-15 ביולי גובשה היוזמה המצרית הראשונה להפסקת אש. ישראל נענתה להצעה, אך ירי הרקטות מרצועת עזה לא הופסק, ובתגובה חזרה גם ישראל לתקוף את הרצועה. למחרת פורסמו תנאי חמאס להפסקת אש ל-10 שנים, ובהם פתיחת מעברי הגבול, הקמת שדה תעופה ונמל ים בפיקוח האו"ם, הרחבת רצועת הדיג, ושחרור אסירי חמאס שנעצרו במבצע שובו אחים.
במהלך ימי הלחימה הראשונים, נעשו מספר ניסיונות מצד מחבלים פלסטינים לחדור לתוך שטח ישראל, הבולט שבהם הוא החדירה לחוף זיקים ב-8 ביולי שסוכלה על ידי כוחות צה"ל.
הפעילות המבצעית > השלב השלישי – הפסקות אש (5 – 18 באוגוסט)

שלב זה (בין 5 באוגוסט ל-18 באוגוסט: 14 ימים), התאפיין בהפסקות אש אחדות ובניסיונות להגיע להסכם שמקובל על שני הצדדים. ישראל סירבה לנהל משא ומתן תחת אש ולכן לאורך השיחות שהתקיימו בקהיר, נשמרה הפסקת האש. עם זאת, חמאס הפר כמה מהפסקות האש והחל לירות בסיומן של אחרות. ימי הלחימה בשלב זה היו מועטים ועמדו על שלושה ימים.
ב-11 באוגוסט הוכרז על הארכת הפסת האש ב-72 שעות. ב-13 באוגוסט הוכרז על הארכת הפסקת האש בחמישה יממות, עד ל-18 באוגוסט, ועם פקיעת הפסקת האש הכריזה מצרים על הארכתה ב-24 שעות נוספות, אך הפסקת האש קרסה בשעות הצהריים של 19 באוגוסט, לאחר שיגורן של שלוש רקטות מרצועת עזה לבאר שבע ונתיבות.
הפעילות המבצעית > השלב הרביעי – חידוש הלחימה (19 – 26 באוגוסט)

שלב זה (19 באוגוסט ל-26 באוגוסט: 8 ימים), שהחל בהפרת הפסקת האש על ידי חמאס, התאפיין בירי כבד של רקטות ופצמ"רים על ישראל, ומנגד בתקיפות מהאוויר והים שביצע צה"ל, עם דגש על סיכולים ממוקדים נגד בכירי חמאס. ב-19 באוגוסט תקף צה"ל בית בשכונת שיח' רדואן שבעזה במטרה להרוג את מוחמד דף, ראש הזרוע הצבאית של חמאס. בתקיפה נהרגו אשתו, בתו ובנו של דף; דף עצמו נפצע קשה אך שרד את התקיפה. בתגובה לכך ביצע חמאס ירי רקטות כבד לעבר הדרום, ואף הרחיב אותו בהמשך גם לאזורי השפלה, גוש דן וירושלים. ב-21 באוגוסט נהרגו בסיכול ממוקד שלושה בכירי חמאס: ראאד אל-עטאר (מפקד חטיבת רפיח וממתכנני חטיפת גלעד שליט), מוחמד אבו שמאלה ומוחמד ברהום (מפקדי חטיבת דרום של גדודי עז א-דין אל-קסאם). ב-24 באוגוסט הרג חיל האוויר בסיכול ממוקד את מוחמד אלע'ול, אחראי הכספים של החמאס.
בימים האחרונים של שלב זה, צה"ל פגע ומוטט מספר רבי קומות בעזה, תוך הפעלת נוהל אזהרה "הקש בגג" לצמצום נפגעים אזרחיים.
בעקבות תקיפת הבכירים, חמאס הוציא להורג באופן פומבי למעלה מ-21 פלסטינים, בהם פעילי חמאס, בחשד ששיתפו פעולה עם ישראל. לפי תאופיק טיראווי, בכיר בפת"ח, חלק מהמוצאים להורג היו קצינים במנגנוני הביטחון של הרשות הפלסטינית.
מנגד, חמאס ריכז את מאמציו בירי מטחים כבדים ומתמשכים, בעיקר של פצמ"רים, כל יום על יישוב אחר בעוטף עזה, לצד המשך ירי הרקטות על שאר ישראל לרבות יישובי הדרום, השפלה, גוש דן ואף יישובי השרון ואזור ירושלים. באותה תקופה ביצע חמאס למעלה מ-120 ולעיתים אף למעלה מ-160 שיגורים של רקטות ופצמ"רים מדי יום. ירי הפצמ"רים היה קטלני וממנו נהרגו 3 ישראלים בעוטף עזה.
מהלכים מדיניים ותגובות בין-לאומיות > בשלב הראשון של המבצע

סמוך לתחילת המבצע הקרקעי החלה פעילות מדינית בין-לאומית ענפה שכללה יוזמות שונות להביא להפסקת אש. משרד החוץ התארגן במהירות כדי לקלוט ביקורי אח"מים, בהם שרי החוץ של גרמניה, איטליה, צרפת, נורווגיה, ארצות הברית ובריטניה, מזכ"ל האו"ם, באן קי-מון, ומשלחות פרלמנטריות ממדינות שונות. במקביל, מערך הדוברות וההסברה של משרד החוץ נערך למבצע הסברה רחב היקף בתקשורת הבינ"ל וברשתות החברתיות. בד בבד, המשיכו נציגויות ישראל בעולם לפעול באופן אינטנסיבי מול מקבלי החלטות ומעצבי דעת קהל, במטרה להשיג גיבוי וחופש פעולה מקסימלי לפעולה הצבאית ולהכשיר את הקרקע למתווה מדיני שיאפשר את סיום הלחימה.[דרוש מקור]
ב-14 ביולי גיבשה מצרים הפסקת אש, והציעה שתיכנס לתוקפה ב-09:00 בבוקר 15 ביולי. הקבינט המדיני-ביטחוני של ממשלת ישראל קיבל את ההצעה וצה"ל נצר את האש. לעומת זאת, חמאס ושאר ארגוני הטרור שברצועת עזה סירבו להצעה המצרית והמשיכו בירי רקטות כבד על ישראל. בשל כך, ישראל השיבה באש אל רצועת עזה והודיעה על חידוש הלחימה. בבוקר 17 ביולי סוכל פיגוע חדירה גדול של חמאס דרך מנהרה תת-קרקעית, דבר שהוביל באותו ערב לתחילת מתקפה קרקעית של ישראל בתוך רצועת עזה כנגד המנהרות. מצרים האשימה את חמאס בכניסה הקרקעית ובנזק שיגרם ממנה בגלל סירובו להפסקת האש.
ככלל, התגובה העולמית בתחילת המבצע, גם בחלקו הקרקעי, נעה בין תמיכה מסויגת בישראל לעמדה נייטרלית עד אדישה, למעט במדינות האסלאמיות ותומכותיהן שהתנגדו למבצע וגינו את ישראל, וכן באחדות ממדינות דרום אמריקה – ברזיל, צ'ילה, אקוודור ופרו – שהחזירו את שגריריהן בישראל להתייעצות, ובוליביה, שנשיאה, אוו מוראלס, אמר שישראל היא "מדינת טרור". נשיא ארצות הברית ברק אובמה וקנצלרית גרמניה אנגלה מרקל הביעו תמיכה בישראל ובזכותה להגנה עצמית מפני ירי הרקטות וטרור המנהרות. ראש ממשלת טורקיה, רג'פ טאיפ ארדואן, גינה את ישראל בחריפות, הסית נגדה והאשים אותה ב"רצח עם" נגד הפלסטינים, בעקבות דבריו של ארדואן אלפי מפגינים אלימים תקפו את נציגויות ישראל בטורקיה, דבר שהוביל את משרד החוץ להורות על פינוי משפחות נציגי ישראל בטורקיה מחשש לשלומן, ולפרסום אזהרת מסע לטורקיה. בערים שונות באירופה נערכו הפגנות בגנות ישראל והמבצע, ובצרפת ובהולנד הותקפו יהודים ובתי כנסת על רקע המבצע.