stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ויליאם הודג'ס מאן
מושל וירג'יניה

ב-1909 נבחר מאן כמושל וירג'יניה לאחר שזכה ב-63.35 אחוזים מקולות הבוחרים והביס את מועמד הרפובליקנים ויליאם פ. קנט, ואת מועמד הסוציאליסטים א. ה. דניט. עם השבעתו כמושל בינואר 1910, היה מאן לאחרון אנשי צבא הקונפדרציה ששירת כמושל המדינה. מאן המשיך לקדם את חוק היובש ואת החינוך הציבורי. במהלך כהונתו כמושל, הוא סירב למנוע את הוצאתה להורג של וירג'יניה כריסטיאן (אנ'), עוזרת בית אפרו-אמריקאית שהורשעה ברצח מעסיקה הלבן, ושהייתה במרכזה של מערכה לאומית להענקת חנינה.
ב-1911 לחץ מאן את ידו של הנשיא ויליאם הווארד טאפט כחלק מיובל השלום של מנסס (Manassas Peace Jubilee) שציין 50 שנה לקרב בול ראן הראשון.
שנותיו האחרונות

לאחר סיום כהונתו כמושל ב-1914 שב מאן לעיסוקו בעריכת דין במחוז נוטוויי והמשיך להיות פעיל במפלגה הדמוקרטית.
ויליאם הודג'ס מאן נפטר בפיטרסבורג ב-12 בדצמבר 1927, בגיל 84. הוא נטמן בחלקת הקבר המשפחתית בבית הקברות בלנדפורד שבעיר.
לקריאה נוספת

Sobel, Robert, and John Raimo, eds. Biographical Directory of the Governors of the United States, 1789–1978, Vol. 4, Westport, Conn.; Meckler Books, 1978, p. 1656
הערות שוליים

↑  "E. Val Putnam to Governor William Hodges Mann · Online Exhibitions".
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 117597045X  ISNI: 0000 0000 3985 619X  LCCN: n87870728  SNAC: w6j67swp  VIAF: 6459749   WorldCat (עם VIAF): 6459749
Nothing's Gonna Change My Love for You

"Nothing's Gonna Change My Love for You" (בתרגום חופשי לעברית: "שום דבר לא ישנה את אהבתי אליך") היא בלדת פופ מלודית שנכתבה על ידי ג'רי גופין ומייקל מאסר ובוצעה במקור על ידי ג'ורג' בנסון בשנת 1985 במסגרת אלבומו 20/20. גרסת הכיסוי בביצוע גלן מדירוס משנת 1987 הפכה ללהיט גדול בארצות הברית וברחבי עולם, והשיר אף הגיע, בין היתר, למקום הראשון במצעד הבריטי במהלך יולי 1988.
גרסת גלן מדירוס

מדירוס פרסם במקור את גרסת הכיסוי שלו לשיר באמצעות חברת תקליטים מקומית קטנה בהוואי (Amherst Records) בהיותו בן 16 בלבד, לאחר שזכה בתחרות כישרונות מקומית שהתקיימה במדינת מוצאו, הוואי. מנהל רדיו מפיניקס שבאריזונה, אשר ביקר באותה העת בהוואי, שמע במקרה את השיר בביצועו של מדירוס והחליט לקחת עמו עותק של הביצוע חזרה לפיניקס. בעקבות כך הפך השיר בתחילה פופולרי בפיניקס ובהמשך הפך ללהיט ברחבי ארצות הברית (הגיע למקום ה-12 במצעד הבילבורד האמריקני), ומדירוס אף ביצע את השיר בתוכנית האירוח של ג'וני קארסון בהיותו בן 17 בלבד. בהמשך הפך השיר ללהיט בינלאומי גדול אשר בין היתר הגיע למקום הראשון במצעד הסינגלים הבריטי ונשאר במיקום זה במשך 4 שבועות רצופים במהלך יולי 1988.
בוידאו קליפ לשיר בביצועו של מדירוס, נראה מדירוס מטייל לאורך חוף הים עם חברתו. הווידאו קליפ מסתיים כאשר הוא מנשק את חברתו מול השקיעה.
מדירוס הקליט בהמשך גם גרסה של השיר בספרדית בשם "Nada cambiará mi amor por ti".
גרסת גלן מדירוס > מיקומי שיא

|   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  אוסטריה | Ö3 אוסטריה טופ 40‏ | 12 |  |
|  אירלנד | מצעד הסינגלים האירי | 1 |  |
|  ארצות הברית | בילבורד הוט 100 | 12 |  |
|  גרמניה | GfK – טופ 100 | 20 |  |
|  הולנד | מצעד 40 הסינגלים ההולנדיים | 1 |  |
|  הממלכה המאוחדת | מצעד הסינגלים הבריטי | 1 |  |
|  נורווגיה | VG-lista | 2 |  |
|  צרפת | SNEP | 1 |  |
|  שוודיה | סוורייטופליסטן | 2 |  |
|  שווייץ | המצעד השווייצרי | 8 |  |
גרסאות כיסוי נוספות

לאורך השנים הוקלטו גרסאות כיסוי רבות לשיר, כאשר בין המבצעים הבולטים ביותר היו ריצ'רד קליידרמן, ווסטלייף, סטיבי וונדר, אנגלברט המפרדינק ולהקת הצלליות.
הערות שוליים

↑  Glenn Medeiros - Nothing's Gonna Change My Love For You (Vinyl) at Discogs
1 2  Glenn Medeiros - Biography
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz release group: 053dbf16-e576-462d-ab7c-cec3ad0837b0  MusicBrainz work: f2940a5c-77ea-3aa4-abf4-d5f52054e15b
נויה לנצט

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מדינה:  ישראל 
 פרופיל ב-IMDb
 
נויה לנצט היא מורה, במאית, מתרגמת ודרמטורגית תיאטרון ישראלית, שחקנית בעברה.
עבודות בתיאטרון

| הצגה | תיאטרון | מחזאי | תפקיד | שנה | מידע נוסף |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| תש"ח | תיאטרון חיפה | יורם קניוק | עיבוד ובימוי | 2011 |  |
| הביתה הביתה | תיאטרון באר שבע | יהושע סובול | בימוי | 2010 |  |
| טניה - עולה חדשה | תיאטרון בית ליסין | אורלי רובינשטיין-קצף | דרמטורגיה ובימוי | 2008 | המחזה זכה במקום הראשון ב”פותחים במה 8” |
| ילדים חורגים לאלוהים | תיאטרון באר שבע | מארק מדוף | בימוי | 2008 |  |
| סיבת המוות | תיאטרון בית ליסין | יעל נביא | דרמטורגיה ובימוי | 2006 |  |
| הצנזור | תיאטרון חיפה | אנתוני נילסון | תרגום ובימוי | 2005 |  |
| המנגינה האחרונה | פסטיבל ישראל |  | בימוי | 2004 | עם תזמורת הבמה |
| שמונה נשים | תיאטרון הבימה | רובר תומא | עיבוד ובימוי | 2004 |  |
| המען אינו ידוע | תיאטרון הבימה | יצחק ליפשיץ | עיבוד ובימוי | 2003 |  |
| מניין נשים | תיאטרון הבימה | נעמי רגן | תרגום, דרמטורגיה ובימוי | 2002 |  |
| כמעט חזקה (ערב לגילה אלמגור) | תיאטרון חולון | נויה לנצט | כתיבה ובימוי | 2001 |  |
| קולות | תיאטרון הבימה | נויה לנצט והשחקניות | עריכה ובימוי | 1999 |  |
| כריש פטיש | תיאטרון הבימה | פיליפ רידלי | תרגום ובימוי | 1998 |  |
| לא בגלל הזכרונות (מחזה ליום השואה) | תיאטרון הבימה | נויה לנצט | כתיבה ובימוי | 1998 |  |
| שלש אהבות וכלב | תיאטרון אורנה פורת |  | עיבוד ובימוי | 1997 |  |
| לאורך הקירות | תיאטרונטו, אחר-כך הציגה בבימרתף של הבימה | עיבוד לפרק מהרומן "ילד שקוף" מאת יעקב בוצ'ן | עיבוד ובימוי | 1996 | ציון לשבח |
| ו… או | תיאטרון הסימטה | יהודית הרצברג | בימוי | 1992-3 |  |
| המחברת הגדולה | תיאטרון הסימטה | אגוטה קריסטוף | עיבוד ובימוי | 1992 |  |
| הזנב של בת הים | פסטיבל הצגות ילדים | דניאלה כרמי | בימוי | 1991 |  |
| תעלומת המילים הנרדפות (הצגת ילדים) | טמירה ירדני הפקות | נאוה כרמל | בימוי | 1989 |  |
| אני מפחדת ממך וירג'יניה | פסטיבל עכו ואחר-כך תיאטרון הסימטה | נויה לנצט | כתיבה ובימוי | 1988 | פרס הבימוי בפסטיבל עכו |
בימוי בבתי ספר למשחק 2013-1993

הנשים האבודות מטרויה (חנוך לוין), רוקדים בלונאסה (בריאן פריל), חלום ליל קיץ (שייקספיר) עיבוד ובימוי, נוסע ללא מטען (ז'אן אנוי), לצאת מכאן (מרשה נורמן), הדה גאבלר (איבסן), אוהבים: מנצחים ומובסים (בריאן פריל), נוטות החסד (אוריפידס), נקודת רתיחה (נל דאן) תרגום ובימוי בוץ (קריל צ'רצ'יל), ברקיע התשיעי (קריל צ'רצ'יל), דוניה רוסיטה הרווקה (לורקה). אלמנות מאת אריאל דורפמן תרגום ובימוי, מעשיית חורף מאת שייקספיר. עיבוד ובימוי, פיסת זמן עיבוד לסיפוריה של אידה פינק ובימוי.
הערות שוליים

↑  מנחם פרי, הצגה - האבות יחליטו. הבנים ייהרגו, חדשות, 28 בינואר 1985
שוש אביגל, ביקורת תיאטרון - סביב למדורה שכבתה, כותרת ראשית, 30 בינואר 1985
↑  עירית נחמני, פסטיבל עכו 2 הצגות קיבלו פרס ראשון, חדשות, 30 בספטמבר 1988
↑  הארץ, בית הבובה הדתית, באתר הארץ, 22 בספטמבר 2002
↑  מיכאל הנדלזלץ, מרד, אלור, באתר הארץ, 2 בינואר 2005
↑  איתן בר-יוסף, עכבר העיר ת"א, אלוהים משחק בפרטים הקטנים, באתר הארץ, 13 באפריל 2008
מיכאל הנדלזלץ, ניצחון פירוס של המיעוט, באתר הארץ, 31 במרץ 2008
↑  שסיון שדמון, עכבר העיר, "תש"ח": משרתים נאמנה את הטקסט המצוין של יורם קניוק, באתר הארץ, 14 ביולי 2011
רון שוורץ, ‏מריח כמו רוח נעורים, באתר גלובס, 7 באוגוסט 2011
↑  תמי לוביץ, חישול והשירדות  - הצגה: "המחברת הגדולה", יפו, תיאטרון הסימטה, חדשות, 13 במרץ 1992
↑
↑  דנית אמינוף, "הביתה הביתה": הצגה בלי הרבה הפתעות, באתר הארץ, 14 באפריל 2010
איתן בר יוסף, עכבר העיר, הביתה הביתה: דז'ה וו של הצגה, באתר הארץ, 21 במאי 2010
↑  ציפי שוחט, חמישה מחזות בפותחים במה, באתר הארץ, 6 באוגוסט 2008
↑  איתן בר יוסף, עכבר העיר תל אביב, שקשוקה מאכזבת, באתר הארץ, 26 בנובמבר 2006
↑  מיכאל הנדלזלץ, מפשעתו של המתוסכל, באתר הארץ, 15 בספטמבר 2005
↑  מיכאל הנדלזלץ, דבר אלי בצלילים, באתר הארץ, 2 ביוני 2004
↑  נילי ברקן, ‏בזכות אשה אמיצה, באתר גלובס, 29 בספטמבר 2002
↑  יואב בירנברג, ה־11 של הסימטה, חדשות, 18 ביוני 1991
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007297366805171  ISNI: 0000 0004 0237 9229  VIAF: 297830844   WorldCat (עם VIAF): 297830844
ויליאם בייט

ויליאם ברימייג' בייט (באנגלית: William Brimage Bate‏; 7 באוקטובר 1826 – 9 במרץ 1905) היה בעל מטעים ובעל עבדים, קצין קונפדרציה ופוליטיקאי בטנסי. לאחר תקופת השיקום, הוא כיהן כמושל טנסי ה-23 בין השנים 1883–1887. הוא נבחר לסנאט של ארצות הברית מטנסי, וכיהן מ-1887 ועד מותו.
במהלך מלחמת האזרחים, הוא נלחם עבור הקונפדרציה, הועלה לדרגת מייג'ור גנרל ופיקד על דיוויזיה בארמיית טנסי. בייט נלחם במספר קרבות במהלך המלחמה, ונפצע קשה בשתי הזדמנויות.
ביוגרפיה > ראשית חייו וקריירה

בייט נולד ב-7 באוקטובר 1826 ב-Bledsoe's Lick (כיום קסטליאן ספרינגס) במחוז סאמנר, טנסי, והיה בנם של ג'יימס ה. בייט ואמנדה ווטררד. הוא למד בבית ספר אזורי המכונה "האקדמיה הכפרית". כשהיה בן 15, אביו מת, והוא עזב את הבית כדי למצוא עבודה. בסופו של דבר הוא התקבל לעבודה כפקיד בספינת הקיטור, "צלאח א-דין", שנסעה במעלה ובמורד נהרות קמברלנד, אוהיו ומיסיסיפי בין נאשוויל לניו אורלינס.
בזמן שספינת הקיטור שלו עגנה בניו אורלינס, הגיעה הידיעה על פרוץ מלחמת ארצות הברית–מקסיקו ב-1848, ובייט התגייס לרגימנט לואיזיאנה. כשהגיוס הזה הסתיים כמה חודשים לאחר מכן, הוא התגייס מחדש בדרגת לוטננט בפלוגה I של רגימנט הרגלים המתנדבים של טנסי השלישי. הוא ליווה את הגנרל ג'וזף ליין בכמה פשיטות במרדף אחר סנטה אנה לקראת סוף המלחמה.
לאחר המלחמה, חזר בייט לחווה המשפחתית שלו במחוז סאמנר, והקים עיתון פרו המפלגה הדמוקרטית, Tenth Legion, בגאלטין הסמוכה. הוא נבחר לבית הנבחרים של טנסי ב-1849, ובשנת 1852, השיג את התואר במשפטים מאוניברסיטת קמברלנד בלבנון, טנסי והתקבל ללשכת עורכי הדין. לאחר שתוקנה חוקת המדינה כדי לאפשר בחירה ישירה של פקידי משפט ב-1854, בייט נבחר לתובע הכללי של מחוז נאשוויל.
בייט פעל למען המועמד הדמוקרטי לתפקיד המושל אנדרו ג'ונסון בשנת 1855, והיה אלקטור עבור המועמד הדמוקרטי הדרומי לנשיאות ג'ון ברקינרידג' בבחירות 1860. ב-1859 הוצעה לו מועמדות המחוז שלו לקונגרס, אך הוא סירב לקבלה. הוא היה תומך נלהב של הפרישה מהאיחוד בשנים שקדמו למלחמת האזרחים.
ביוגרפיה > מלחמת האזרחים האמריקנית

בעקבות קרב פורט סאמטר באפריל 1861, בייט התגייס לפלוגה פרטית בגלאטין, ונבחר כקפטן שלה. בתחילת מאי, לאחר שטנסי התיישרה עם הקונפדרציה, בייט נבחר לקולונל של רגימנט הרגלים השני של טנסי. יחידה זו נשלחה במהירות לווירג'יניה, שם היא הייתה בין הכוחות שהופקדו על השמירה על מסילות הרכבת של ריצ'מונד, פרדריקסבורג ופוטומק. בייט נכח בקרב על אקוויה קריק ב-30 במאי 1861. בקרב בול ראן הראשון (הקרב הראשון על מנאסס) ביולי 1861, בייט היה בחטיבת העתודה של תאופילוס הולמס בארמיית הפוטומק של הקונפדרציה.
יחידתו של בייט נשארה על נהר הפוטומק עד פברואר 1862, כאשר, לבקשתו, הועברה יחידתו לזירה המערבית. רגימנט טנסי השני הופקד תחת ארמיית מיסיסיפי של אלברט סידני ג'ונסטון, שניהל פעולות באזור קורינתוס. יחידתו של בייט צעדה צפונה עם ארמיית מיסיסיפי בניסיונה לבלום את התקדמותו של יוליסס ס. גרנט בקרב שילה באפריל 1862. בייט נפצע קשה ברגלו במהלך היום הראשון, ומנתח בצבא אמר לו שיהיה צורך לקטוע את רגלו כדי להציל את חייו. בייט שלף את אקדחו, ואיים לירות במנתח, וכך שמר על רגלו. למרות ששרד, הוא לא היה מסוגל ללכת במשך מספר חודשים, והלך עם צליעה כל חייו. כמה מקרובי משפחתו של בייט נהרגו בשילה, וסוסו אף נורה מתחתיו.
לאחר שבילה מספר חודשים בהתאוששות בקולומבוס, מיסיסיפי, בייט הועלה לדרגת בריגדיר גנרל ב-2 באוקטובר 1862. בתחילה הוא קיבל משימות הרחק מהחזיתות בצפון אלבמה, אך כשדרש לחזור לפעולה, הגנרל ברקסטון בראג יצר עבורו חטיבת חי"ר לפקד בארמיית טנסי. הוא השתתף במערכת טולהומה, ונלחם בקרב הובר'ס גאפ ביוני 1863. במהלך תקופה זו, מנהיגי הקונפדרציה של טנסי הציעו לבייט להחליף את המושל לזמן מוגבל, אישם ג. האריס, אך בייט סירב, והעדיף להישאר בחזית.
בקרב צ'יקמוגה, בייט השתתף בהתכתשות עם כוחות האויב שפתחה את הלחימה בערב ה-18 בספטמבר 1863. בלחימה העזה שהתחוללה למחרת, שלושה מסוסיו נורו מתחתיו. במהלך הארגון מחדש של ארמיית טנסי לאחר קרב זה, בייט קיבל את הפיקוד על הדיוויזיה של ג'ון ברקינרידג' (ברקינרידג' הועלה למפקד קורפוס). בייט פיקד על דיוויזיה זו בקרב על מיסיונרי רידג' בנובמבר 1863.
כתוצאה משירותו במערכת צ'טנוגה, בייט הועלה לדרגת מייג'ור גנרל ב-24 בפברואר 1864. באותו קיץ, הדיוויזיה שלו השתתפה במערכת אטלנטה, ונלחמה בקרבות רסקה, כנסיית ניו הופ, הר קנסאו ופיצ'טרי קריק, כמו גם בקרב הראשי על אטלנטה ב-22 ביולי בקרב אוטוי קריק ב-6 באוגוסט, בייט השתמש בתוכנית הטעיה שסיכלה את התקפת האיחוד העיקרית. הוא נורה בברך בהתכתשות בוויליס' גריסט מיל ליד אטלנטה ב-10 באוגוסט, והיה מרותק למיטה בבארנסוויל, ג'ורג'יה, במשך מספר שבועות.
בייט הצטרף שוב לדיוויזיה שלו בזמן כדי להשתתף בפלישה של גנרל ג'ון ב. הוד לטנסי בסוף 1864. בקרב פרנקלין ב-30 בנובמבר, הוא איבד כמעט 20% מהדיוויזיה שלו, וסוסו נורה שוב מתחתיו. הוא פיקד על האגף הימני של הגנרל בנג'מין פ. צ'את'ם בקרב נאשוויל שבועיים לאחר מכן.
הדיוויזיה של בייט נשארה עם הקורפוס של צ'את'ם במהלך מערכת קרולינס ב-1865, שבמהלכו נלחם בקרב בנטונוויל במרץ. בייט ואנשיו נכנעו בבנט פלייס ליד גרינסבורו, קרוליינה הצפונית. במהלך המלחמה הוא נפצע שלוש פעמים ותחתיו נהרגו שישה סוסים.
ביוגרפיה > לאחר מלחמת האזרחים

לאחר המלחמה, בייט עסק בעריכת דין בנאשוויל בשותפות עם קולונל פרנק ויליאמס. הוא נשאר פעיל בפוליטיקה, וכיהן בוועדה הדמוקרטית של המדינה ובוועד הפועל הלאומי הדמוקרטי בסוף שנות ה-60 של המאה ה-19. הוא היה מועמד לסנאט האמריקאי ב-1875, 1877 ו-1881, והיה אלקטור עבור המועמד לנשיאות סמואל טילדן בבחירות 1876.
לאורך שנות ה-1870 ותחילת שנות ה-1880, ממשלת מדינת טנסי נאבקה בחובות, שהצטברו במהלך העשורים הקודמים כשהמדינה הנפיקה איגרות חוב למימון שיפורים פנימיים ובניית מסילות ברזל. המשבר הפיננסי של 1873 חיסל את הכנסות המדינה מארנונה, והמדינה לא הצליחה לשלם את חוב האג"ח שלה ב-1875. בתחילת שנות ה-1880, המפלגה הדמוקרטית של המדינה התפצלה לשני פלגים בשאלה כיצד לפתור את המשבר: אלה שביקשו פירעון מלא של החוב בכל מחיר כדי לשמר את האשראי של המדינה (המכונים דמוקרטים של "מס גבוה" או "אשראי מדינה") ואלו שהאמינו שהתשלום המלא אינו ניתן לביצוע וביקשו תשלום חלקי בלבד (הידועים כדמוקרטים של "המס הנמוך"). במרוץ לתפקיד המושל של 1880, כל סיעה מינתה מועמד משלה, מה שגרם לפיצול ההצבעה הדמוקרטית, ואפשר לרפובליקני לאלווין הוקינס לנצח בבחירות.
ביוגרפיה > מושל טנסי

בבחירות לתפקיד המושל ב-1882, סיעת הדמוקרטים הבורבונים של המדינה, בראשות המושל לשעבר, אישם האריס, גייסה תמיכה בסיעת "המס הנמוך", שהציעה את בייט כמועמד שלה. בייט הציע לשלם 50% על איגרות חוב המוחזקות על ידי מסילות ברזל (שחלקן הושגו במרמה במהלך ממשל בראונלו), ולשלם תשלום מלא על איגרות חוב המוחזקות על ידי בתי ספר, ארגוני צדקה ושרה צ'יילדרס פולק, אלמנתו של הנשיא המנוח. ג'יימס ק. פולק. הדמוקרטים של "המס הגבוה" הציעו מועמד משלהם, ג'וזף פאסל. ביום הבחירות, בייט זכה עם 120,637 קולות מול 93,168 קולות למושל המכהן, הוקינס, 9,660 קולות למועמד גרינבק ג'ון ביסלי ו-4,814 קולות לפאסל.
לאחר השבעתו, בייט חתם על תוכנית החוב שלו בחוק, ולבסוף פתר את סוגיית החוב שליוותה את המדינה במשך יותר מעשור. עם זאת, עדיין היה כעס רב על הדרך שבה נפתר המשבר, מה שאיים על סיכויי הבחירה מחדש של בייט ב-1884. המועמד הרפובליקני, שופט מנאשוויל פרנק ט. ריד, פתח בקמפיין חזק, אבל בייט זכה בבחירה מחדש בהצבעה של 132,201 קולות מול 125,246 קולות.
במהלך כהונתו הראשונה, בייט חתם על חוק שיצר את ועדת הרכבת הממלכתית להסדרת תעריפי הרכבת. חקלאים, שראו את תעריפי ההובלה ברכבת גבוהים מדי, תמכו בכך, בעוד שחברות הרכבת התנגדו לכך. עם זאת, החוק שיצר את הוועדה הזו בוטל ב-1885, מה שהכעיס את החקלאים ופגע בסיכויים של הדמוקרטים להחזיק בתפקיד המושל בבחירות של 1886.
ביוגרפיה > אחרית חייו

לאחר שהסנאטור האוול ג'קסון התפטר ב-1886, מינה בייט את וושינגטון ק. וויטהורן להשלים את כהונתו, שתוקפה היה אמור להסתיים במרץ 1887. האספה הכללית של טנסי בחרה בבייט למלא את המושב הזה בסנאט. הוא נבחר מחדש ב-1893, 1899 ו-1905. במהלך כהונתו כיהן כיו"ר הוועדה לשיפור נהר המיסיסיפי ויובליו בקונגרס ה-53, וכיו"ר הוועדה לבריאות הציבור וההסגר הלאומי בשני מושבים מאוחרים יותר. הוא תמך במיסים נמוכים יותר, והעדיף מימון לבתי ספר ציבוריים, לשכת מזג האוויר של ארצות הברית וחיל האותות של הצבא. הוא הצביע בעד קבלת אוקלהומה, אריזונה וניו מקסיקו כמדינות.
זמן קצר לאחר שנבחר לכהונתו הרביעית, השתתף בייט בטקס השבעתו של הנשיא תאודור רוזוולט ב-4 במרץ 1905. האמינו שהוא התקרר אך הוא מת מדלקת ריאות כמה ימים לאחר מכן ב-9 במרץ גופתו הוחזרה לנאשוויל ברכבת שהושכרה במיוחד, והוא נקבר בבית הקברות בהר הזיתים שם. חברי ה-Bivouac של פרנק צ'את'ם, שכלל את ותיקי הקונפדרציה ששרדו, ירו את מטח ההצדעה האחרונה מעל קברו.
חיים אישיים

בייט התחתן עם ג'וליה פיט, בתו של סמואל פיט, עורך דין ומלומד בולט מהאנטסוויל, אלבמה. היא נולדה בהאנטסוויל והתחנכה בבתי הספר של אלבמה ופילדלפיה, פנסילבניה. נישואיה לוויליאם ב. בייט התקיימו ב-1856.
ב-1889 נבחר בייט לסנאט של ארצות הברית, והיא התלוותה אליו לוושינגטון. היא התגוררה שם בדרך כלל במהלך ישיבות הקונגרס. היו להם ארבע בנות, שתיים מהן חיו עד לבגרות: גברת תומאס פ. מאסטין, טקסס, וסוזי, גברת או. ד. צ'יילדס, לוס אנג'לס. סוזי בייט הייתה גברת צעירה נערצת מאוד בחברה בוושינגטון במשך כמה עונות. גברת בייט הייתה חברה בכנסייה המתודיסטית ובכמה ארגוני צדקה.
סבו מצד אביו של בייט, קולונל האמפרי בייט (1779–1856), היה מתיישב מוקדם במחוז סאמנר. שמו האמצעי של המושל בייט היה שם המשפחה של סבתו מצד אביו (אשתו הראשונה של קולונל האמפרי בייט), אליזבת ברימייג'. לאחר מותה של אליזבת ברימייג', קולונל האמפרי בייט נישא לאנה ווטררד, אחות אמו של המושל בייט, אמנדה. כמה מקרובי משפחתו של המושל בייט, כולל אחיו, קפטן האמפרי בייט (1828–1862), נהרגו או נפצעו בקרב שילה.
ד"ר האמפרי בייט (1875–1936), בן דודו של המושל בייט, היה נגן מפוחית ידוע ומנהיג להקת כלי מיתר. הוא היה אחד המוזיקאים הראשונים שהופיעו בגרנד אול אופרי בשנות ה-20.
הערות שוליים

↑  "Congress slaveowners", The Washington Post, 2022-01-19, נבדק ב-2022-01-25
1 2 3 4 5 6  Governor William Brimage Bate Papers (Finding Aid) (אורכב 16.07.2015 בארכיון Wayback Machine), Tennessee State Library and Archives, 1964. Retrieved: 4 November 2012.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007374150505171  GND: 1200906853  ISNI: 0000 0000 2866 060X  LCCN: n85363332  SNAC: w6hm6bkq  US Congress: B000227  VIAF: 30998875   WorldCat (עם VIAF): 30998875 
בייט במדים, בערך 1862
דיוקן של בייט מאת ג'ורג' דורי
ג'וליה, אשתו של ויליאם ב. בייט
רבקה גילמן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1964 (בת 61 בערך) טראסוויל, ארצות הברית 
 שם לידה:  Rebecca Claire Gilman 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת איווה, קולג' בירמינגהאם-סאות'רן, מידלברי קולג', בית הספר אלטמונט 
 שפות היצירה:  אנגלית 
 סוגה:  מחזאות 
 פרסים והוקרה:  פרס מ. אליזבת אוסבורן למחזה חדש (1998)  מלגת גוגנהיים 
 
רבקה קלייר גילמן (באנגלית: Rebecca Claire Gilman; נולדה ב-1965) היא מחזאית אמריקאית ממוצא יהודי,
מחזותיה מבוססים על דמויות בעלות אישיות מיוחדת שמוצאות עצמן במצבים קשים, לפעמים איומים. הם דנים בנושאים שנויים במחלוקת ומשקפים את ההתנהגות האנושית ללא כחל ושרק.
ביוגרפיה

רבקה גילמן נולדה וגדלה בטראסוויל, עיירה על יד ברמינגהאם (אלבמה), בתם של אב יהודי ואם "דרומית" נוצריה, בת למשפחה בפטיסטית. בילדותה אהבה לקרוא מחזות והעריצה במיוחד את אומנותו של ג'ורג' ברנרד שו. למדה במכללת מידלברי במדינת ורמונט ואחר כך החל משנת 1987 במכללת ברמינגהם-סאות'רן. כתבה מחזות עוד מימי המכללה. בהמשך למדה לתואר שני שפה וספרות באנגלית באוניברסיטת וירג'יניה. אחר כך סיימה תואר שני גם באמנויות בסדנה למחזאים של אוניברסיטת איווה (1991). היא עברה לגור בשיקגו, בה התפרנסה בהתחלה מעבודות פקידותיות. היא חברה בהנהלת אגודת המחזאים של אמריקה (Dramatists Guild of America). 
הייתה המחזאית האמריקאית הראשונה שזכתה בפרס העיתון "איבנינג סטנדרד" ובשנת 2008 זכתה בפרס הרפר, כמו כן שלוש פעמים בפרס ג'וזף ג'פרסון.
יצירותיה הידועות ביותר הן "במערבולת" ("Spinning Into Butter") ‏ 1999, הדנה בנושאי ה"תקינות הפוליטית" והזהות הגזעית ו"בן לוקח בת" (Boy Gets Girl) ‏ 2000, שנכללה בשנת 2001 ברשימת ה"טיים מגזין" של המחזות ומחזות הזמר הטובים ביותר של העשור.
רבקה גילמן מכהנת כמרצה בחוג לקולנוע ורדיו-טלוויזיה ובתוכנית לתסריטאות באוניברסיטת נורת'ווסטרן בשיקגו.
בריאיון לכתב העת "אמריקן ת'יאטר" בשנת 2002 סיפרה שהמחזאים האהובים עליה הם ואלאס שון, כמו כן דונלד מרגוליס, קנת' לונרגן, קונור מקפרסון, קריל צ'רצ'יל, קייה קורתרון וג'יימי פצ'ינו משיקגו. לדבריה היא הושפעה במידה רבה בקריירה שלה על ידי הבמאים בוב פולס מתיאטרון גודמן בשיקגו וסוזן בות' מתיאטרון אליאנס.
ב-2006 לקחה חלק בכתיבת התסריט לסרט הקולנוע "במערבולת", בכיכובם של שרה ג'סיקה פרקר ובו ברידג'ס.
מחזות

The American in Me
Dollhouse עיבוד של "בית הבובות" מאת איבסן
My Sin and Nothing More
The Crime of the Century
The Crowd You're In With
The Land of Little Horses
The Sweetest Swing in Baseball
Spinning Into Butter - 1999 -ׁבמערבולת -זכה בשנת 2000 בפרס ע"ש רוג'ר ל. סטיבנס של קרן המרכז קנדי למחזות אמריקאים חדשים ובפרס ג'ף
2000 - Boy Gets Girl - בן לוקח בת
The Glory of Living - היה מועמד לפרס פוליצר בשנת 2002 וזכה בפרס אוסבורן מטעם אליזבת אוסבורן בשנת 2001
בפרס "After Dark", דיפלומה ג'ף, פרס ג'ורג' דיוויין, ובפרס של העיתון "איבנינג סטנדרד" למחזאים מבטיחים ביותר
Blue Surge (2001)
The Heart Is a Lonely Hunter (2005), - לפי ספר של קרסון מקאלרס
The Boys are Coming Home מחזמר על מוזיקה ופזמונים מאת לזלי אדמס
2007 Lord Butterscotch and the Curse of the Darkwater Phantom (ביחד עם ליזה דילמן וברט נווה)
A True History of the Johnstown Flood
בעברית

2012 - "בן לוקח בת" הוצג בסטודיו של יורם לווינשטיין בתרגומו ובבימויו של נועם שמואל, שיחקו בו הסטודנטים אז רז הראל, עידו וולפוביץ' ואחרים.
לקריאה נוספת

Jones, Chris. "A Beginner's Guide to Rebecca Gilman" American Theatre Apr. 2000: 26-29.
הערות שוליים

↑  באתר "המפה הספרותית של אלבמה"
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007452458205171  ISNI: 0000 0000 4173 6373  LCCN: no98104833  NKC: xx0242701  SNAC: w6863qtz  VIAF: 61168013   WorldCat (עם VIAF): 61168013
אשלי הינשו

| --- | --- |

אשלי ב-2014
 לידה:  11 בדצמבר 1988 (בת 36) לה פורטה, ארצות הברית
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 תקופת הפעילות:  מ-2009
 עיסוק:  שחקנית, דוגמנית
 מקום לימודים:  LaPorte High School 
 בן זוג:  טופר גרייס (נישאו ב-2016)
 מספר צאצאים:  2
 פרופיל ב-IMDb
 
אשלי הינשו (באנגלית: Ashley Hinshaw; נולדה ב-11 בדצמבר 1988) היא שחקנית ודוגמנית אמריקאית. היא ידועה בתפקידה הראשי בסרט "אודות שרי" משנת 2012  ובזכות תפקידה בתור ליזבת' גרייבס בסדרת הדרמה "יחסים בהסכמה" (2018-2017) בערוץ E!.
קורות חיים

הינשו נולדה בעיר לה פורטה, אינדיאנה ב-11 בדצמבר 1988; הוריה הם קריס וקרייג הינשו.
בגיל תשע ניגשה לאודישן הראשון שלה והשתתפה מספר הצגות ילדים ובתיאטרון לנוער. בגיל 13 השתתפה בתחרות היופי "מיס מייפל" בעיר מולדתה, שם זכתה במיס פוטוגניק לבני 13 עד 16 והשתתפה גם בתחרות כישרונות לגילאי 8 עד 14. בשנת 2003, בגיל 14 זכתה במקום השני בתחרות מיס נוער אינדיאנה, כשהייתה בת 16, עברה הינשו לניו יורק לצורך קריירת הדוגמנות שלה.
חיים אישיים

בינואר 2014 החלה הינשו לצאת עם השחקן טופר גרייס; הם התארסו בינואר 2015. ב-29 במאי 2016 נישאו גרייס והינשו ליד סנטה ברברה, קליפורניה. ב-1 באוגוסט 2017 אישרה אשלי שהיא וגרייס מצפים לילדם הראשון בתם נולדה בנובמבר 2017 ב-5 בינואר 2020 אישרה הינשו שהיא וגרייס מצפים לילד שני ביחד, אשר נולד בהמשך השנה.
משנת 2017 נקראת בשם נישואיה אשלי גרייס.
פילמוגרפיה > קולנוע

| שנה | סרט | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2012 | Rites of Passage | סנדי |  |
| 2012 | כרוניקה בזמן אמת | קייסי לטר |  |
| 2012 | LOL | אמילי |  |
| 2012 | אודות שרי | אנג'לינה |  |
| 2013 | 1+ | ג'יל |  |
| 2013 | Snake & Mongoose | לין פרודהום |  |
| 2014 | The Pyramid | נורה |  |
| 2014 | Goodbye to All That | מילדרד |  |
| 2015 | A Rising Tide | שרה בל |  |
| 2016 | You're Killing Me Susana | איירין |  |
| 2018 | The Grounds | ג'ולי |  |
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| שנה | סדרה | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2009 | אחת שיודעת | עצמה | פרק: "Reversals of Fortune" |
| 2009 | פרינג' | בלונדינית | פרק: "Midnight" |
| 2011 | הגליידס | שרלין טרנר | פרק: "Moonlighting" |
| 2012 | Tall Hot Blonde | קייטי ברוקס | סרט טלוויזיה |
| 2013 | מוארת | דניאל | פרק: "Higher Power" |
| 2013 | הליגה | רייצ'ל | פרק: "The Near Death Flex-perience" |
| 2014 | דם אמיתי | בריג'יט | 4 פרקים |
| 2015 | הסוכנת קרטר | קולין אובריאן | פרק: "Now is Not the End" |
| 2015 | עובדים מצטיינים | הילרי ווינט'רופ | פרק: "Wedding Thrashers" |
| 2015 | בלש אמיתי | לייסי לינדל | 2 פרקים |
| 2016 | המדריך לגבר | פייג' | פרק: "How to Survive Dating" |
| 2016 | סטארט אפ | טיילור | 6 פרקים |
| 2017 | שיקגו MED | מלודי סיירס | פרק: "Lose Yourself" |
| 2017 - 2018 | יחסים בהסכמה | ליזבת' גרייבס | 7 פרקים |
הערות שוליים

↑  McRady, Rachel (11 בינואר 2015). "Topher Grace Engaged to Actress Ashley Hinshaw: See Her Ring!". Us Weekly. אורכב מ-המקור ב-4 במרץ 2016. נבדק ב-30 במאי 2016. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Leonard, Elizabeth; Quinn, Dave (30 במאי 2016). "That '70s Show Star Topher Grace Ties the Knot with Ashley Hinshaw". People. אורכב מ-המקור ב-31 במאי 2016. נבדק ב-30 במאי 2016. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Rodriguez, Karla (1 באוגוסט 2017). "Ashley Hinshaw Confirms She Is Expecting First Child With Husband Topher Grace". Us Weekly. נבדק ב-12 באוגוסט 2017. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Topher Grace and His Wife Ashley Hinshaw Welcome a Daughter".
↑  "Baby No. 2 on the Way! Topher Grace and Wife Ashley Hinshaw Expecting Second Child Together". PEOPLE.com (באנגלית). נבדק ב-2020-01-31.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0004 0017 4959  LCCN: no2013004934  VIAF: 295838398   WorldCat (עם VIAF): 295838398