stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
וניל עוגיות

| --- | --- |
גלידה בטעם וניל עוגיות
גלידה בטעם וניל עוגיות
 
 מאכלים
 סוג:  גלידה 
 מוצא:  ארצות הברית ארצות הברית
 אופן הגשה:  קר
 מרכיבים עיקריים:  וניל, שברי עוגיות שוקולד
 
וניל עוגיות (באנגלית: Cookies and Cream  או Cookies 'n Cream) הוא טעם של גלידה, מילקשייק וקינוחים קפואים נוספים, המבוסס על וניל ושברי עוגיות שוקולד. הגרסה הנפוצה והמוכרת היא שברי עוגיות אוראו. ניתן למצוא גרסאות נוספות בהן במקום וניל משתמשים בטעמי שוקולד, קפה או מנטה.
היסטוריה

קיימות מספר סברות לגבי מקורו של הטעם וזהותו של הראשון שהמציא ושיווק את הגלידה.
מלקולם סטוגו, מומחה לגלידה, טוען כי המציא את הטעם בין השנים 1978-1976.
אוניברסיטת דקוטה הדרומית טוענת כי המפעל החלבי של האוניברסיטה, אשר מייצר גבינות, חמאה, גלידות ומוצרי חלב נוספים, המציא את הטעם בשנת 1979.
בשנת 2005, חברת הגלידות "בלו בל" טענה כי היא החברה הראשונה אשר ייצרה לראשונה בשנת 1980 באופן המוני את טעם הגלידה. בשנת 2006, "הניו יורק טיימס" דיווח כי "בלו בל" אכן היו חלוצים בשיווק טעם הגלידה, אך לא המציאו אותו. בשנת 1981 חברת "בלו בל" רשמה זכויות יוצרים על הטעם וניל עוגיות.
ג'ון האריסון, הטועם הראשי בחברת "Dreyer's", טוען כי המציא את הטעם עבור החברה, בשנת 1982.
סטיב הארל, מחברת הגלידות "Herrell's Ice Cream", טוען גם הוא כי המציא את הטעם.
בשנת 1983, וניל עוגיות הפך לאחד מחמשת הטעמים הנמכרים ביותר של גלידה.
הערות שוליים

↑  Malcolm's Ice cream, web.archive.org, ‏2016-10-30
↑  Justin Rocket Silverman, ‘Godfather of Ice Cream’ introducing made-in-Astoria nondairy frozen desserts, New York Daily News, ‏2014-05-14 (באנגלית אמריקאית)
↑  History of SDSU Ice Cream | South Dakota State University, www.sdstate.edu (באנגלית)
↑  SDSU celebrates invention of Cookies 'n Cream flavor 40 years later, https://www.dakotanewsnow.com, ‏2019-04-16 (באנגלית)
↑  The Extraordinary History of Ice Cream, Dream Scoops, ‏2021-03-30 (באנגלית אמריקאית)
זהב (צבע)

.
| --- | --- |

 שלשת הקסא:  #FFD700
 ייצוג RGB:  R=255, G=215, B=0
 ייצוג HSV:  H=51, S=100, V=100
 ייצוג CMYK:  C=0, M=16, Y=100, K=0
 
הצבע זהוב הוא גוון של הצבע "צהוב" ו"אוכרה" הקרוב ביותר לזה של המתכת זהב. צבעו של הזהב נקרא ״צהוב מתכתי״.
התחושה החזותית המקושרת עם המתכת זהב היא בוהק מתכתי. לא ניתן לחקות זאת על ידי משטח צבע פשוט, מכיוון שהבוהק המתכתי נובע מזוויות פגיעות האור על שטח המתכת. ולכן משתמשים באומנות בצבע מתכתי שלפחות מנצנץ כמו זהב.
התיעוד הראשון של השימוש במילה "מוזהב" לתיאור צבע מופיע בשנת 1300 באנגליה, וב-1423 תועד שימוש במילה זו לתיאור שיער בלונדיני.
גוני זהב שונים מצויים במספר צמחים ובעלי חיים בטבע, כגון פרג קליפורניה שפרחיו מלבלבים בצבע מוזהב, דג הזהב וקרפדה זהובה שמרבית גופם מוזהב, כלב גולדן רטריבר שפרוותו נוטה לזהוב, והעיט הזהוב שעורפו וקודקודו מוזהבים ובולטים.
צבע הזהב פופולרי למגוון שימושים בקרב בני האדם. הצבע מקושר לסגנונות קישוטים שונים של פריטי מלכות. הוא משמש לקישוט באדריכלות, באמנות, בעיצוב פנים ועוד.
גלריה

מסכת תות אנך אמון מקושטת בצבעי זהב
ב.מ.וו i8 בצבע זהב
התאומות ברבי

| --- | --- |

 לידה:  2 באפריל 1963 (גיל: 61)
 www.barbitwins.com
 
התאומות ברבי (באנגלית: Barbi Twins; נולדו ב-2 באפריל 1963) הן זוג תאומות זהות דוגמניות אמריקאיות.
ביוגרפיה

שיין וסייה ברבי נולדו בסן דייגו, כשהיו בנות שנתיים הוריהם התגרשו.
הם למדו לתואר בתזונה והעבירו הרצאות בתזונה בבתי ספר.
ב-1997 נישאה שיין לשחקן קן וול.
דוגמנות

הן החלו לדגמן בגיל שבע לקטלוג של רשת חנויות הכלבו "סירס" (אנ').
בין השנים 1989–1991 הן דגמנו למספר חברות אופנה וביניהן שאנל וג'ון גליאנו.
בספטמבר 1991 הן היו על שער מגזין פלייבוי, זאת לאחר שצדו את עיניו של יו הפנר, הגיליון שהן הופיעו בו שבר שיאי מכירות.
ב-1993 המגזין הבריטי "Stuff" נתן להן את התואר "סמל הסקס של 1993".
הן הוציאו מספר לוחות שנה בכיכובן שזכו להצלחה.
בשנות ה-90 נכתב בעיתונות כי הנסיך ויליאם היה מעריץ שלהן.
ב-2001 הוקדש עבורן פרק בתוכנית של ערוץ E!"E! True Hollywood Story".
ב-2003 הן תבעו את לארי פלינט ואת מגזין האסלר בטענה שתמונותיהן שצולמו על ידי פלייבוי הופיעו במגזין האסלר ללא רשותן.
זכויות בעלי חיים

ב-2009 הם פעלו ביחד עם וילי נלסון לקידום החוק האוסר על שחיטת סוסים בארצות הברית.
ב-2010 יצאו כנגד ציד כלבי ים בקנדה, הם גם הופיעו בסרט תיעודי אודות בעלי חיים.
הערות שוליים

↑  Dana Lemon, The ugly truth behind the famous Barbi Twins, Worldation, ‏8 באוגוסט 2017 (באנגלית) (ארכיון)
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ולטר פולק

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1913 הקיסרות הגרמנית 
 פטירה:  1989 (בגיל 76 בערך) 
 מדינה:  ישראל 
 
ולטר (זאב) פולק (בגרמנית: Walter Polak‏; 1913 – 1989) היה אדריכל נוף שפעל בישראל במהלך המחצית השנייה של המאה ה-20.
אנדרטת יד לבנים לחללי קריית טבעון, פסל: יחיאל ערד, אדריכלות נוף: פולק ופרוכטר
גן בית־החולים סורוקה בשנותיו הראשונות
גינון בבית החולים קפלן, 1960
בריכת־נוי בגן הים־תיכוני בקלן, גרמניה
פולק נולד בגרמניה, בה החל לימודי רפואה באוניברסיטת בון. לאחר שנתיים נאלץ להפסיקם עקב חוקי נירנברג שנחקקו בספטמבר 1935. לאחר תקופת "הכשרה“ בקרבת המבורג, עלה לארץ ישראל ב-1935, במסגרת העלייה החמישית והצטרף לקיבוץ אשדות יעקב. הוא החל לעסוק בגננות נוי, מעבר לעבודות השוטפות בקיבוץ. בהמשך עבר לכפר סבא והשתקע בשכונת אליעזר.
ב-1942 התקבל לעבודה בתחום הגננות במסגרת קופת חולים - מחוז השרון, שם פיתח את תחום הגננות ליד המרפאות. בתחילת שנות ה-50 התמנה לאדריכל גנים ונוף של קופת חולים. במסגרת זו החל לעסוק בתכנון וביצוע גנים של בתי־חולים ובתי־הבראה שהיו מאד פופולריים בשנים ההן.
ב-1964 הקים יחד עם חיים פרוכטר, משרד לתכנון אדריכלות נוף - "פולק את פרוכטר", שבו פעל פולק עד שנות ה-80.
עמיתו וידידו, שמריהו מרכס, הספידו בביטאון הארגון לגננות ולנוף בישראל: "הגנים שפולק תכנן ופיקח על ביצועם המדוקדק הם עד היום מן הגנים היפים ביותר בארץ". וכן "המיוחד בגנים שתוכננו על ידו היה פשטותם ושילובם בנוף הקיים מבחינה גיאובוטנית". פולק נהג לשלב בגנים אזורים מוצלים ובהם בריכות דגים שנועדו להשרות רוגע.
המצבה על קברו של ולטר פולק בקריית טבעון, המשקיף על נוף העמק שכה אהב, נושאת את הכיתוב: "חייו היו קודש ליפי הנוף".
וולטר הותיר אחריו שני בנים את פרופסור עמרם פולק מהאוניברסיטה העברית ואת הכימאי פרופסור מיכה פולק מאוניבסיטת באר שבע.
עבודות בולטות

גן בית־ההבראה "ארזה" במוצא עילית
גן בית־החולים סורוקה בבאר שבע
גן בית־החולים קפלן ברחובות
גן בית החולים מאיר בכפר סבא
גן בית־ההבראה בקריית טבעון
גן בית־ההבראה שפרינצק בנצרת,
גן בית־ההבראה בכפר החורש
גן בית־ההבראה "גוטספלד" במעלות
גן בית־ההבראה באשקלון
גן בית ההבראה של "מבטחים" בזכרון יעקב (כיום מלון "אלמא")
גני בית־ההבראה "הר כנען“ ובית בוסל בצפת
גן כנסיית הר האושר (הר נחום)
ב-1971 תכנן יחד עם פרוכטר את גן הזיכרון בקיבוץ יפעת.
בנוסף, הוא עסק בגינון ופיתוח שכונות חדשות ב:שכונת רמות בירושלים, ערד, ימית, רביבים, ניצנים, מלכיה, גלעד, שובל, קריית ארבע, מגדל העמק, ועוד.
פרסים

1969 - יחד עם חיים פרוכטר - תחרות תכנון אנדרטת יד לבנים לחללי קריית טבעון, (יחד עם פסל האנדרטה, יחיאל ערד).
1975 - יחד עם חיים פרוכטר - פרס ראשון בתחרות ארצית להמשך בניית המרכז המסחרי בערד.
1979 - יחד עם חיים פרוכטר - פרס קרוון לאדריכלות גנים ונוף של עירית תל אביב על תכנון סביבה וגן בבית הספר הריאלי בחיפה.
פעילות בינלאומית

פעילותו מחוץ לישראל, נבעה מהמוניטין שצבר במשך השנים (ובמיוחד הגן בבית־ההבראה “שפרינצק” בנצרת, שזיכה אותו בהכרה מקצועית כחבר בארגון הבין־לאומי של אדריכלי נוף):
תכנון גן ים־תיכוני בפארק הריין (גר') בקלן, גרמניה, במסגרת קונגרס בינלאומי לאדריכלות־נוף ב-1971.
גן האוניברסיטה של לאגוס (אנ'), ניגריה
הערות שוליים

↑  משה גוטר, המלה האחרונה בענף ההארחה, דבר, 9 באוקטובר 1968
↑  מיכאל יעקובסון, הורסים יצירת מופת: בית ההבראה הנודע יוחרב לטובת שכונה בנצרת, באתר Xnet‏, 28 באפריל 2019
↑   נעמה ריבה, היסטוריים, חדשניים, מקומיים - 13 המבנים הכי יפים בישראל, באתר הארץ, 20 באוקטובר 2022
↑  בתגובה על כתבה שעסקה ב-"13 המבנים היפים ביותר בישראל", התפרסם בעיתון "הארץ" מכתב למערכת מאת בנו, מיכה פולק, שמיצר על כך ששמו של אדריכל הנוף שתכנן את הגן בבית ההבראה בזיכרון יעקב, ולטר פולק, נעדר מהכתבה
↑   מיכה פולק, ושמו של אדריכל הנוף?, באתר הארץ, 25 באוקטובר 2022
↑  מיכאל יעקובסון, סיבוב בחדר האוכל הנטוש בקיבוץ יפעת, 11 בספטמבר 2023
↑  אנדרטה לזכר החללים תוקם בקרית־טבעון, למרחב, 15 במאי 1969
↑  יוסף גילת, תכנון מרכז אזרחי בערד, על המשמר, 5 במרץ 1975
↑  שלמה גבעון, הרואים את הנולד, מעריב, 20 במרץ 1975
↑  הזוכים בפרס קרוון עד כה, אתר עיריית תל אביב - יפו
↑  H. Weller, Schau-Kasten, RCH Koln Germany 10.8.1971
ז'ייז'מריאי

ז'ייז'מריאי (בליטאית: Žiežmariai; ביידיש: זשעזשמער) היא עיר קטנה במחוז קישיאדוריס ליטא הנמצאת כ-6 קילומטרים מדרום לעיר קישיאדוריס. אוכלוסייתה נאמדה בשנת 2013 ב-3,514 תושבים.
יהדות

בעיר התקיימה קהילה יהודית מאז המאה השש עשרה לפחות, אחת העתיקות בליטא, וכיהנו בה מספר רבנים חשובים, בהם הרב מרדכי אליאשברג. בעיר נמצא עדיין בית כנסת מסגנון ארכיטקטוני ייחודי לליטא ולפולין בשם "בתי כנסת עציים" (אנ').
בשנת 1940, ערב סיפוחה של ליטא לברית המועצות, 200 המשפחות היהודיות בעיר היו כמעט 50 אחוז מכלל האוכלוסייה. רוב יהודי העיירה התפרנסו ממסחר, ממלאכת יד, ממפעלים קטנים ומחקלאות. בעקבות סיפוחה של ליטא לברית המועצות, כל העסקים הפרטיים בז'ייז'מריאי הולאמו (מדובר במידה רבה על עסקים בבעלות יהודית). בית הספר העברי נסגר ופעילות ציונית נאסרה. הצבא הגרמני כבש את ז'ייז'מריאי ב-24 ביוני 1941. לאומנים מקומיים השתלטו על העיר ופתחו במתקפה על תושביה היהודיים. הם בזזו את רכושם של היהודים ורצחו כמה גברים. ב-27-28 באוגוסט 1941, איינזצקומנדו 3a, בפיקודו של קארל יגר, ומשטרת העזר הליטאית רצחו את יהודי העיר עם יהודים משתי ערים שכנות. נשים יהודיות וילדים שנותרו בעיר נרצחו ב-29 באוגוסט 1941. 
הצבא האדום שחרר את העיר בקיץ 1944.
בקיץ 1942 הקימו הגרמנים במקום מחנה עבודה שהועסקו בו יהודים שהגיעו מגטאות קטנים במחוז וילנה. הם הועסקו בבניית כביש בין וילנה וקובנה. ביולי 1943 הצליחה מועצת הזקנים בגטו קובנה להעביר לשם 700 מיהודי המחנה ובכך לעכב את השמדתם.
תושבים מפורסמים

הרב שמעון זרחי - רבן של יאקובשטאדט שבקורלנד וטבריג שבליטא, נולד בעיר בשנת ה'תקמ"ח
הרב אברהם אבלי קרניץ - רבן של מספר ערים בליטא, נולד בעיר בשנת ה'תקפ"ט
הערות שוליים

↑  PRESERVED  WOODEN  SYNAGOGUES IN  LITHUANIA, Center for Jewish Art, באתר האוניברסיטה העברית
| ערי ליטא |
| --- | --- | --- |
| בירות מחוזות ליטא | אוטנה • אליטא • וילנה • טאורגה • טלז • מריאמפולה • פוניבז' • קובנה • קלייפדה • שיאוליאי |  |
| בירות מחוזות משנה של ליטא | אוקמרגה • איגנלינה • אלקטריינאי • אניקשט • בירז' • בירשטונאס • גרגז'דאי • דרוסקינינקאי • וילקובישק • ויסגינס • וריאנה • זרסאי • טרקאי • יאנובה • יורבורג • ינישוק • לזדיי • מולייטאי • מז'ייקיאי • נאויואי אקמנה • נידה • פגייגיאי • פאקרואוייס • פלאנגה • פלונגה • פסווליס • פרינאי • קדאיניאי • קופישוק • קזלו רודה • קאישיאדוריס • קלווריה • קרטינגה • ראסייניאי • רדווילישקיס • רוקישקיס • ריטובה • שאקי • שווינציאן • שלצ'ינינקאי • שילוטה • שיללה • שירווינטוס • שקוד |  |
| שאר ערי ליטא | אובליאי • אוז'וונטיס • אז'רליס • איישישוק • אקמנה • אריוגלה • בלטויי ווקה • גלגאודישקיס • גריגישקס • גרליאבה • דאוגאי • דוסיאט • דוקשטי • ובלנינקס • וייביס • וייסיאי • וילקי • וירבאליס • ונטה • וקשנה • ורניאי • זאגר • ז'ייז'מריאי • טרשקון • יונישקליס • יז'נאס • לינקובה • לנטבאריס • נמנצ'ין • סדה • סובצ'יס • סימנה • סלנט • סמלינינקאי • פבראדה • פנדליס • פנמוני • פרייקולה • ציטוביאן • קודירקוס נאומייסטיס • קוורסקס • קורשן • קיבארט • רודישקס • רמיגלה • שדובה • שוונצ'יונייליאי • שקודוויל |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007524600505171 
ערך זה הוא קצרמרבנושא יישובים בליטא. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
זהב האינקה

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  קלייב קאסלר 
 שפת המקור:  אנגלית 
 סוגה:  מתח, רומן
 מקום התרחשות:  פרו 
 הוצאה
 הוצאה:  סיימון אנד שוסטר 
 תאריך הוצאה:  1994 
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  מודן
 תאריך:  2004
 תרגום:  חני גפן
 מספר עמודים:  536
 סדרה
 ספר קודם:  סהרה 
 הספר הבא:  Shock Wave 
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  002378331
 
זהב האינקה (באנגלית: Inca Gold) הוא הספר השנים עשר בסדרת ספרים של הסופר האמריקני קלייב קאסלר. הספר יצא לאור ב-1994.
עלילה

בספר זה, השנים עשר בסדרת הספרים אודות דרק פיט, מהנדס ימי הרפתקן ורב תושייה, הוא נחלץ לעזרתם של ארכאולוגים אשר מצויים בסכנה מצד כנופיית מבריחים בהרי האנדים שבפרו. עד מהרה מתברר לפיט כי מוטל עליו למנוע מכנופיית בוזזי אוצרות מלהניח את ידיהם על אוצרות הזהב של שבט האינקה.
וניל נואר

| --- | --- |

וניל נואר
 מידע כללי
 גובה:  2,389 מטר
 מדינה:  שווייץ 
 מיקום:  שווייץ שווייץ, גבול הקנטונים וו ופריבורג
 רכס הרים:  האלפים הברניים
 אורך הרכס:  100 קילומטר
 קואורדינטות:  46°31′42.5″N 7°8′54.1″E﻿ / ﻿46.528472°N 7.148361°E﻿ / 46.528472; 7.148361
  (למפת שווייץ מוגדלת) ברן בזל ז'נבה ציריך לוגאנו לוזאן לוצרן סנט גאלן כור צרפת גרמניה איטליה אוסטריה ליכ.וניל נואר(למפת שווייץ רגילה) ברן בזל ז'נבה ציריך לוגאנו לוזאן לוצרן סנט גאלן כור צרפת גרמניה איטליה אוסטריה ליכ.וניל נואר
 
וניל נואר (Vanil Noir) הוא הר ברכס האלפים הברניים המתנשא לגובה של 2,389 מטר מעל פני הים, וממוקם בגבול הקנטונים וו ופריבורג בשווייץ.
גאוגרפיה

וניל נואר הוא ההר האמצעי בדרום הרכס הקיצוני, שבצפון האלפים הברניים באזור המכונה גם טרום האלפים (Pre-Alps). הרכס מתחיל ליד העיר תון, בהר גאנטריש (2,175) וממשיך לאורך עמק זימן  דרך ההרים מרה (2,087), שאפארניש (2,107) וקייזראג (2,185), עד להר שאפברג (2,239) ליד אגם גרוייר (Lake of Gruyère) בשפלה השווייצרית. שם חוצה את הרכס מעבר יאון (המחבר את אזור גרוייר (district of Gruyère), שבשפלה השווייצרית עם עמק זימן (Simmental)) ומצידו הדרומי של המעבר ממשיך הרכס בהרים רודיגנשפיץ (2,124), דאן דה רות (2,236), דאן דה סאוויני (2,252), וניל נואר, ווניל קארה (2,197) ומסתיים בהרים רושה דה נה (2,042) ודאן דה ז'אמאן (1,879), שעל גדות אגם ז'נבה.
מצדו הצפון מזרחי בהמשך הרכס שוכן ההר דאן דה סאוויני, ובצדו הצפוני שוכנים ההרים דאן דה פוליראן ודאן דה ברנלייר, מצדו הדרומי מסתיים הרכס בהרים רושה דה ניי ודאן דה ז'אמאן.
למרגלותיו ממזרח בקנטון וו שוכנת העיירה שאטו ד'או (Château d'Oex), ולמרגלותיו ממערב בקנטון פריבורג שוכנת העיירה גרנד וילארד (Grandvillard).
ההר הוא הגבוה ביותר בקנטון פריבורג ופסגתו היא הנקודה הגבוהה ביותר בקנטון.
תיירות

מספר שבילי הליכה חוצים את ההר מצפון לדרום.
משנת 1983 ההר הוא חלק משמורת טבע.
ויקטור יוהנסון

ויקטור טוביאס יוהנסון (בשוודית: Viktor Tobias Johansson; נולד ב-14 בספטמבר 1998 בסטוקהולם שבשוודיה) הוא כדורגלן שוודי המשחק בעמדת השוער בקבוצת רות'רהאם יונייטד מהפוטבול ליג צ'מפיונשיפ ובנבחרת שוודיה.
קריירת מועדונים

יוהנסון גדל במחלקות הנוער של סטובסטה, המארבי ואסטון וילה. ב-10 בפברואר 2018 הושאל לאלפרטון טאון מהנשיונל ליג דרום. הוא ערך תשע הופעות ליגה במדי המועדון.
ב-3 באוגוסט 2018 חתם יוהנסון בלסטר סיטי מהפרמייר ליג, אך לא זכה לשחק במדי המועדון.
ב-2 בספטמבר 2020 חתם יוהנסון ברות'רהאם יונייטד מהפוטבול ליג צ'מפיונשיפ.
קריירה בינלאומית

ב-12 באוקטובר 2023 ערך יוהנסון את הופעת הבכורה שלו בנבחרת שוודיה, בניצחון 1–3 על נבחרת מולדובה במשחק ידידות.
הערות שוליים

↑  Rotherham sign goalkeeper Johansson באתר BBC,‏ 2 בספטמבר 2020 (באנגלית)
התאגיד הממלכתי לייצוא נשק (רוסיה)

| --- | --- |


מטה התאגיד ברחוב סטרומינקה 27 במוסקבה.
 נתונים כלליים
 תקופת הפעילות:  4 בנובמבר 2000 – הווה (24 שנים) 
 מיקום המטה:  מוסקבה 
 ענפי תעשייה:  תעשיית הנשק 
 מוצרים עיקריים:  כלי ירייה 
 הכנסות:  37,715,000,000 רובל רוסי (נכון ל־2016) 
 רווח תפעולי:  6,930,000,000 רובל רוסי (נכון ל־2016) 
 רווח:  4,954,000,000 רובל רוסי (נכון ל־2016) 
 הון עצמי:  47,137,000,000 רובל רוסי (נכון ל־2016) 
 עובדים:  2,131 (נכון ל־2015) 
  
 www.rusarm.ru
 
התאגיד הממלכתי לייצוא כלי נשק (מכונה רוסאובורונאקספורט, ברוסית: Рособоронэкспорт) היא חברת בת ביטחונית של רוסטך האחראית לייצוא נשק והיא המונופול הרוסי הרשמי בתחום ייצוא כלי נשק חדישים.
בעלי החברה הם ממשלת הפדרציה הרוסית באמצעות תאגיד רוסטך; ראש ממשלת רוסיה, בשיתוף עם הנשיא, ממנה את מנכ"ל החברה.
היסטוריה

בשנות ה-90 היו ברוסיה שתי חברות לייצוא וייבוא כלי נשק:
האחת, חברת רוסוואורוז'נייה (Росвооружение) שהייתה אחראית לייבוא נשק וחימוש הצבא הרוסי
וחברת "פרומאקספורט" (Промэкспорт) שהייתה אחראית לייצוא תעשייתי צבאי, כמייצגת התעשיות הביטחוניות ברוסיה.
בעקבות רפורמה במערך השיתוף פעולה הצבאי של רוסיה עם מדינות זרות, נשיא רוסיה ולדימיר פוטין חתם על צו ב-4 בנובמבר 2000 להקמת חברה מאוחדת לייצוא וייבוא כלי נשק - חברת רוסאובורונאקספורט.
בדצמבר 2006 פוטין חתם על צו נוסף אשר קבע כי החל מ-1 במרץ 2007, חברת רוסאובורונאקספורט היא יצואנית הנשק החוקית היחידה במדינה. חברות הנשק הפרטיות והתעשיות הביטחוניות ברוסיה יכולים לייצא נשק רק באישור משרד ההגנה הרוסי ובתנאי שזהו נשק שנמכר בעבר ולא נשק חדיש, תחום שהוא באחריותה הבלעדית של רוסאובורונאקספורט.
בסוף 2005 החברה קנתה 61.8% אחוז ממניות אווטוואז - יצרנית הרכבים הגדולה ברוסיה. ב-2006 הועברה לאחריות החברה - מפיקת הטיטניום הגדולה ביותר בעולם - חברת וסמפ"ו אוויסמ"ה (ВСМПО-АВИСМА). מאוחר יותר המניות הועברו לידי חברת רוסטכנולוגיה, שהפכה לתאגיד רוסטך.
בשנת 2012 החברה מסרה נשק בהיקף של כ-13 מיליארד $.
מנכ"לי החברה > מנכ"ל החברה הממלכתית לייצוא וייבוא כלי נשק וטכנולוגיה צבאית - רוסוואורוז'ניה

ויקטור סאמויילוב (1993 - ?)
אלכסנדר קוטלקין (? - 1997)
מנכ"לי החברה > מנכ"ל החברה הממלכתית רוסוואורוז'ניה

יבגני אנאנייב (1997 - 1998)
גריגורי ראפוטה (1998 - 1999)
אלכסיי אוגארייב (1999 - 2000)
מנכ"לי החברה > מנכ"ל החברה הממלכתית הפדרלית פרומאקספורט

ויאצ'סלב פילימונוב (1997 - 1999)
סרגיי צ'מזוב (1999 - 2000)
מנכ"לי החברה > מנכ"ל התאגיד הממלכתי רוסאובורונאקספורט

אנדריי בליאנינוב (2000 - 2004)
סרגיי צ'מזוב (2004 - 2007)
אנאטולי איסאייקין (2007 - ואילך)
ז'יימה, דוכס ברגנסה הרביעי

| --- | --- |

 לידה:  20 ביוני 1483 וילה ויצ'וזה, פורטוגל 
 פטירה:  20 בספטמבר 1532 (בגיל 49) וילה ויצ'וזה, פורטוגל 
 מדינה:  ממלכת פורטוגל 
 בן או בת זוג:  חואנה ממנדוסה (1520–?) 
 
ז'יימה, דוכס ברגנסה (בפורטוגזית: Jaime I, Duque de Bragança‏; 1479 - 20 בספטמבר 1532) היה הדוכס הרביעי של ברגנסה והדוכס השני של גימרייש, בין היתר. הוא ידוע בהחזרת עושרו וכוחו של בית ברגנסה שהוחרם על ידי ז'ואאו השני, מלך פורטוגל.
ביוגרפיה

ז'יימה נולד בשנת 1479, לפרננדו השני, דוכס ברגנסה ולאיזבלה מוויזאו, בתם של הנסיך פרננדו, דוכס ויזאו וביאטריש מפורטוגל, דוכסית ויזאו. הוא היה צעיר כשהיה עד למעצרם ולהוצאתו להורג של אביו, פרננדו השני, דוכס ברגנסה, ושל דודו, דיוגו, דוכס ויזאו ודוכס בז'ה. שניהם הוצאו להורג בגין בגידה כאשר המלך ז'ואאו השני גילה מזימה בקרב האצולה נגד הכתר. לאחר מות אביו גורשה משפחתו של ז'יימה, בית ברגנסה, לקסטיליה ורכושם ועושרם העצום נתפס על ידי הכתר הפורטוגלי.
לאחר מותו של המלך ז'ואאו השני בשנת 1495, עבר הכס לידי בן דודו הראשון, מנואל הראשון, מלך פורטוגל. בשנת 1498, המלך מנואל הראשון, שהיה אציל רב-עוצמה לפני עלייתו לכס המלכות, סלח לבית ברגנסה והחזיר אותם לפורטוגל. הוא החזיר את כל רכושם ותוארם, אך דרש נאמנות אדוקה מהדוכס ז'יימה מברגנסה. כאשר ביקש להפגין את כוחו של בית ברגנסה לאחר החזרת עושרו, סירב ז'יימה להתגורר בטירת וילה ויצ'וזה (בשל הקשר עם בגידתו ורצח אביו) ובנה את ארמון הדוכס של וילה ויצ'וזה כמקום מושבו. זה היה ארמון רנסאנס פורטוגלי מפואר במחוז אלנטחו בפורטוגל.
מאוחר יותר בשנת 1498, המלך מנואל הראשון היה אמור לצאת למסע דיפלומטי לקסטיליה. המסע נערך זמן קצר לאחר שפורטוגל הייתה עדה למשבר ירושה, והמלך, שלא היה לו יורשים, כינה את ז'יימה, בן אחותו איזבלה מוויזאו בפני הקורטס, כיורש החזק לכס המלכות של פורטוגל.
ז'יימה התחתן עם לאונור דה גוסמן אי ולאסקו, בתם של חואן אלונסו פרס דה גוסמן, דוכס מדינה סידוניה השלישי ואיסבל דה ולאסקו אי מנדוסה. היא נרצחה בשנת 1512 בפקודת ז'יימה שחשד בה בניאוף. המלך מנואל הראשון החליט כי אחיינו ז'יימה, כדי להימלט ממאסר בגין פשע זה, יצטרך להכין ולממן צי מלא לכיבוש העיר אזמור, על חוף האוקיינוס האטלנטי המרוקאי. העיר נכבשה בקלות על ידי כוחות הדוכס והוא חזר לפורטוגל כגיבור.
משפחתו

בשנת 1500, התחתן ז'יימה עם לאונור דה גוסמן אי ולאסקו, בתם של חואן אלונסו פרס דה גוסמן, דוכס מדינה סידוניה השלישי ואיסבל דה ולאסקו אי מנדוסה. נולדו להם שני ילדים לפני שנרצחה בשנת 1512.
| שם | לידה | פטירה | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| איזבלה מברגנסה | 1510 | 16 בספטמבר 1576 | התחתנה עם דוארטה הראשון, דוכס גימרייש |
| תאודוסיו הראשון, דוכס ברגנסה החמישי | 1503 | 22 בספטמבר 1563 | הרוזן ה-12 של ברסלוש, הרוזן ה-9 של אורם, הרוזן השישי של אראיולוס ונייבה, הדוכס החמישי של ברגנסה, המרקיז הרביעי של וילה ויצ'וזה |
בשנת 1520 התחתן ז'יימה עם חואנה ממנדוסה, בתו של דיוגו ממנדונסה. נולדו להם שמונה ילדים, שרובם הגיעו לבגרות.
| שם | לידה | פטירה | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| ז'ואנה מברגנסה | 1521 | 1588 | התחתן עם ברנרדינו דה קרדנאס, המרקיז השלישי של אלצ'ה |
| ז'יימה מברגנסה | 1523 | 1562 | אִישׁ דַת |
| אוז'ניה מברגנסה | 1525 | 1559 | התחתנה עם פרנסיסקו דה מלו, המרקיז השני של פריירה |
| מריה מברגנסה | 1527 | 1586 | אם המנזר במנזר חמשת הפצעים של וילה ויצ'וזה |
| קונסטנטינו מברגנסה | 1528 | 1575 | מושל הודו הפורטוגזית השביעי, הקפטן ה-9 של ריביירה גרנדה |
| פולגנסיו מברגנסה | 1529 | 1582 | גרנד-פריור של המכללה של גימרייש |
| תאוטוניו מברגנסה | 1530 | 1602 | הארכיבישוף של אבורה, הבישוף של פאס, חבר הקורטס הפורטוגזי מטומר (1581) וליסבון (1583) |
| ויסנסיה מברגנסה | 1532 | 1603 | אם המנזר במנזר חמשת הפצעים של וילה ויצ'וזה |
ועדת המשפט של בית הנבחרים של ארצות הברית

| --- | --- |
 ייסוד הוועדה:  6 ביוני 1813 
 חברים
 judiciary.house.gov
 
ועדת המשפט של בית הנבחרים של ארצות הברית (באנגלית: United States House Committee on the Judiciary) היא ועדה קבועה של בית הנבחרים של ארצות הברית. הוועדה אחראית על פיקוח על בתי המשפט הפדרליים, תהליכים משפטיים בסוכנויות הממשל ובגורמי אכיפת החוק הפדרליים. ועדת המשפט היא גם הוועדה האחראית להדחת נושאי משרות פדרליות. בגלל האופי המשפטי של הוועדה, לרוב חברי הוועדה הם בעלי רקע משפטי, אם כי רקע בתחום אינו מהווה הכרח לחברות בוועדה.
בקונגרס ה-118, יו"ר הוועדה היה הרפובליקני ג'ים ג'ורדן מאוהיו והחבר הבכיר מטעם סיעת המיעוט הוא  הדמוקרט ג'רלד נדלר מניו יורק.
היסטוריה

הוועדה הוקמה ב-3 ביוני 1813 לצורך בחינת חקיקה הקשורה למערכת המשפט. ועדה זו אישרה פתיחת הליך הדחה נגד נשיא מכהן בארבעה מקרים: אנדרו ג'ונסון (1867, 1868), ריצ'רד ניקסון (1974), ביל קלינטון (1998) ודונלד טראמפ (2019).
בקונגרס 115, יו"ר הוועדה היה הרפובליקני בוב גודלטה מווירג'יניה, והחבר הבכיר היה הדמוקרט ג'ון קוניירס ממישיגן. ב-26 בנובמבר 2017 פרש קוניירס מתפקידו כמוביל המיעוט, כאשר ניצב בפני חקירה אתית. כיום לאחר מכן מונה ג'רלד נדלר מניו יורק כחבר הבכיר מטעם סיעת המיעוט בפועל.
הקונגרס ה-116, אחרי בחירות 2018, עבר הבית לשליטה דמוקרטית. דאג קולינס, רפובליקני ממחוז הקונגרס ה-9 בג'ורג'יה, הפך לחבר הבכיר וכיהן בתפקיד זה בשנים 2019–2020. בראשית 2020, קולינס התפטר מתפקידו זה כאשר התמודד אל הסנאט של ארצות הברית. על פי כללי הסיעה הרפובליקנית בבית הנבחרים, על חברי הוועדה לוותר על תפקידי הנהגה אם הם מועמדים לתפקיד אחר. קולינס הוחלף על ידי ג'ים ג'ורדן, המייצג את מחוז הקונגרס הרביעי באוהיו.
בקונגרס ה-117, יו"ר הוועדה היה הדמוקרט ג'רלד נדלר מניו יורק, והחבר הבכיר מטעם סיעת המיעוט היה ג'ים ג'ורדן מאוהיו.
חברי הוועדה

פרק זה טעון עדכון. אנא תרמו לוויקיפדיה . ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. הסיבה היא רשימת החברים לא מעודכנת לקונגרס ה-118.
| רוב | מיעוט |
| --- | --- |
 ג'רלד נדלר, יו"ר, ניו יורק  מרי גיי סקנלון, סגנית יו"ר, פנסילבניה  זו לופגרין, קליפורניה  שילה ג'קסון לי, טקסס  סטיב כהן, טנסי  האנק ג'ונסון, ג'ורג'יה  טד דויטש, פלורידה  קארן בס, קליפורניה  האקים ג'פריס, ניו יורק  דייוויד סיסליני, רוד איילנד  אריק סוולוול, קליפורניה  טד ליו, קליפורניה  ג'יימי רסקין, מרילנד  פרמילה ג'איאפאל, וושינגטון  ואל דמינגס, פלורידה  לו קארייה, קליפורניה  סילביה גרסיה, טקסס  ג'ו נגוס, קולורדו  לוסי מקבת',ג'ורג'יה  גרג סטנטון, אריזונה  מדלין קליין, פנסילבניה  ורוניקה אסקובר, טקסס  מונדייר ג'ונס, ניו יורק  דבורה רוס, קרוליינה הצפונית  קורי בוש, מיזורי:  ג'ים ג'ורדן, החבר הבכיר, אוהיו  סטיב שאבוט, אוהיו  לואי גומרט, טקסס  דארל עיסא, קליפורניה  קן באק, קולורדו  מאט גייטס, פלורידה  מייק ג'ונסון, לואיזיאנה  אנדי ביגס, אריזונה  טום מקלינטוק, קליפורניה  גרג סטובי, פלורידה  טום טיפאני, ויסקונסין  תומאס מאסי, קנטקי  צ'יפ רוי, טקסס  דן בישופ, קרוליינה הצפונית  מישל פישבאך, מינסוטה  ויקטוריה ספארץ, אינדיאנה  סקוט ל. פיצג'רלד, ויסקונסין  קליף בנץ, אורגון  ברג'ס אוונס, יוטה
הערות שוליים

↑  The Creation of the Judiciary Committee | US House of Representatives: History, Art & Archives, history.house.gov (באנגלית)
↑  Wilkinson, Tracy (26 בנובמבר 2017). "Rep. John Conyers quits House committee post amid sexual harassment probe". Los Angeles Times. Los Angeles. נבדק ב-26 בנובמבר 2017. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Beavers, Olivia; Brufke, Juliegrace (2020-02-06). "House Republicans move Jordan to Judiciary, Meadows to Oversight". The Hill. נבדק ב-2020-02-07.
↑  Estepa, Jessica (29 בנובמבר 2017). "Rep. Jerrold Nadler takes over as top Democrat on House Judiciary". USA Today. נבדק ב-5 בדצמבר 2017. {{cite news}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007522609505171  BIBSYS: 1576136028961  BnF: cb11863664j (data)  LCCN: n79036854  NLA: 35565331  SUDOC: 074538225  VIAF: 261293070   WorldCat (עם VIAF): 261293070