stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הטבח בטלסה
המהומות > נפגעים ונזקים

לאחר דיכוי המהומות שררה אי הסכמה ביחס למספר הנפגעים בהן. עיתונים שונים באוקלהומה ומחוץ לה ופקידי עירייה פרסמו מספרים שונים של הרוגים, מרביתם מתחת למאה. מפקד המשטרה דיווח על 75 הרוגים, מרביתם שחורים. קצין משטרה אחר טען ל-175 הרוגים. הצלב האדום האמריקני דיווח כי היו 300 הרוגים. איש האיגוד הלאומי לקידום אנשים צבעוניים שהגיע מניו יורק העריך כי נהרגו 50 לבנים וכ-150 עד 200 שחורים. חללים רבים נקברו בחפזה ובאי סדר וגם עובדה זו הקשתה על בירור מספרם המדויק של ההרוגים. כ-800 איש אושפזו בבתי חולים בשל פציעות.
כ-6,000 מתושבי גרינווד השחורים נעצרו והובלו לשלושה מרכזי מעצר בעיר. בעת מעצרם שם מתו כמה מהם מפציעות שנגרמו להם. אין נתונים כמה מהעצורים נפצעו, אך סבורים שמספרם עלה על אלף.
המרכז המסחרי של רובע גרינווד חרב במהומות. נפגעו 191 בתי עסק, בית ספר, כנסיות ובית החולים היחיד ברובע. הצלב האדום האמריקאי דיווח על 1,256 מבנים שנפגעו בשריפות ועל 215 מבנים שנבזזו ולא נשרפו. כעשרת אלפים תושבים שחורים נותרו חסרי קורת גג. הנזק החומרי הוערך ב-1.5 מיליון דולר לנדל"ן ו-750 אלף דולר לרכוש פרטי (כ-30 מיליון דולר במחירי 2017).
תמונת פנורמה של האזור שחרב במהומות
לאחר המהומות

מושל אוקלהומה ג'יימס רוברטסון ביקר בעיר לאחר שוך המהומות כדי להבטיח שהסדר שב על כנו וקרא לפתיחת חקירה על המהומות. פרקליט המדינה פתח בחקירה וכינס חבר מושבעים גדול (שהיה מורכב כולו מלבנים, שכן נאסר על שחורים באוקלהומה לכהן בחבר מושבעים) על מנת לקבוע אם יש להגיש כתבי אישום. עדויות הובאו בפני חבר המושבעים הגדול במשך 12 ימים. בסיומם הטיל חבר המושבעים הגדול את האחריות למהומות על הקהילה השחורה, בציינו כי כוחות אכיפת החוק נכשלו במניעתה. הוגשו על ידו כמה עשרות כתבי אישום, אך בסופו של דבר איש לא הורשע ברצח, בגרימת חבלה גופנית או בגרימת נזק לרכוש במסגרת המהומות.
קבוצה של אנשי עסקים בטלסה, רבים מהם לבנים, גינו בחריפות את הפגיעה בקהילה השחורה, אמרו כי הם מתביישים בה וקראו לגיוס כספים לשיקום רובע גרינווד. בסופו של דבר לא גויסו הסכומים הדרושים וחלק מאלו שאיבדו את בתיהם התגוררו זמן ממושך באוהלים, ורבים מהם עזבו את העיר. לבנים אחרים אף ניסו למנוע את שיקום בתי המגורים בגרינווד ולדחוק את השחורים אל שולי העיר על ידי ששכנעו את העירייה להתקין תקנות בטיחות אש, שנתנו עדיפות לשטחי מסחר ותעשייה. בסופו של דבר ביטל בית המשפט העליון של אוקלהומה את התקנות.
העיר שקעה לתוך שקט לא נוח. היו שחורים שפעלו לתיעוד אשר אירע ולליקוט שמות ההרוגים, אך המאורעות הושמטו מתיעוד ההיסטוריה המקומית הרשמית של טלסה ואוקלהומה. שחורים ולבנים רבים שמרו במשך שנים על שתיקה ביחס למהומות. בני הדורות שנולדו לאחר מכן לא היו מודעים בחלקם לאשר התרחש. ניסיונות שונים נעשו במשך השנים לפרסם מחדש את אשר אירע, אך הם זכו להצלחה מועטה. רק ב-1996, במלאת 75 שנים למהומות, חל מפנה: קבוצה בין-מפלגתית של חברי בית המחוקקים המקומי יזמה את הקמתה של ועדת חקירה לבדיקת המהומות, במאמץ להשלים את הפער בידע הציבורי ביחס לאשר ארע.
דו"ח ועדת החקירה פורסם בשנת 2001. הוא הכיל תיאור מפורט של המהומות ושל הנזק שנגרם. הוועדה גם המליצה על תשלום פיצויים לניצולי המהומות שעודם בחיים וליורשי אלו שנפטרו, על הקמת קרן מלגות ללימודים לצאצאי הניצולים, על פיתוח כלכלי של האזור בו שכן רובע גרינווד, על קבורה מחדש של הרוגי המהומות שנקברו בקברות אחים ועל הקמת אנדרטה לנספים.
בית המחוקקים של מדינת אוקלהומה לא קיבל את ההמלצה לשלם פיצויים לניצולים וליורשיהם. הוא חוקק ב-2001 חוק אשר העניק 300 מלגות לצאצאי ניצולי המהומות, עודד פיתוח כלכלי של רובע גרינווד והביא להקמת פארק זיכרון לקורבנות הטבח. פארק זה נחנך בשנת 2010. ב-2001 גם הוענקו מדליות זיכרון מטעם מדינת אוקלהומה ל-118 ניצולי הטבח שהיו אז בחיים. באותה שנה התנצלה ראש עיריית טלסה קאתי טיילור (Kathy Taylor) בפני הניצולים.
ב-2003 הגישו חמישה מניצולי המהומות תביעה לפיצויים לבית משפט פדרלי. בית המשפט דחה את התביעה מטעמי התיישנות ובית המשפט הפדרלי לערעורים אישר את פסיקתו. ניסיונות של חבר בית הנבחרים של ארצות הברית ג'ון קוניירס (John Conyers) ממישיגן ב-2009 וב-2012 להעביר בקונגרס חוק להארכת תקופת ההתיישנות ביחס לנזקי המהומות לא צלחו.
תשעה ספרים אודות המהומות בטלסה ראו אור מאז שנת 1972. לאחר שנת 2001 הופקו בארצות הברית מספר סרטי תעודה אודות המהומות.
הטבח בטלסה מתואר בהרחבה בפרק הפיילוט ובפרק השישי של סדרת הטלוויזיה השומרים משנת 2019. מפיק הסדרה, דיימון לינדלוף, קיבל השראה לפתוח את הסדרה בתיאורי המהומות ולבסס את הסדרה על מתחים גזעיים לאחר שקרא את מאמרו של קואטס עליהם.
 היבטים רבים של עלילת הסדרה מתבססים על המאורעות בטלסה. כמו כן תואר הטבח באופן דרמטי בפרק התשיעי של סדרת הטלוויזיה ארץ לאבקראפט משנת 2020.
ראו גם

פרעות טלסה (1917)
מהומות הגזע בשיקגו (1919)
הערות שוליים

↑  Cullera, Scott (21 באוקטובר 2019). "Why Watchmen's Damon Lindelof Used the Tulsa Massacre of 1921 as a Backdrop". IGN. נבדק ב-15 באפריל 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Arkin, Daniel (21 באוקטובר 2019). "'Watchmen' recreates the Tulsa massacre of 1921, exposing viewers to an ugly chapter". NBC News. נבדק ב-2020-04-15. {{cite news}}:  (עזרה)תחזוקה - ציטוט: url-status (link)
↑  Rewind 1921, 2020-10-11, נבדק ב-2020-10-22
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987012408554605171  LCCN: sh2019000150 
משאית בטלסה ועליה אנשי המשמר הלאומי ופצועים מהמהומות
המפלגה הקומוניסטית של יוון

| --- | --- |

 מדינה:  יוון 
 מנהיגים:  Dimitris Koutsoumpas 
 תקופת הפעילות:  4 בנובמבר 1918 – הווה (106 שנים) 
 אידאולוגיות:  קומוניזם, אנטי-קפיטליזם, proletarian internationalism, צנטרליזם דמוקרטי, מרקסיזם-לניניזם, אירוסקפטיות, אנטי-אימפריאליזם 
 מטה:  אתונה, Perissos 
 מיקום במפה הפוליטית:  שמאל, שמאל רדיקאלי 
 ארגונים בינלאומיים:  קומינטרן, Initiative of Communist and Workers' Parties, המפגש הבין-לאומי של המפלגות הקומוניסטיות ושל הפועלים 
 נציגויות בפרלמנטים
 הפרלמנט ההלני:  15 / 300
 הפרלמנט האירופי, נציגי יוון:  2 / 21
 
 www.kke.gr
 
המפלגה הקומוניסטית של יוון (ביוונית: Κομμουνιστικό Κόμμα Ελλάδας, או בקיצור KKE) היא מפלגה מרקסיסטית-לניניסטית ביוון. המפלגה נוסדה בשנת 1918 כמפלגת העבודה הסוציאליסטית של יוון על ידי אברהם בן-ארויה, ובכך היא המפלגה הפוליטית הוותיקה ביותר בפוליטיקה היוונית המודרנית. המפלגה אימצה את שמה הנוכחי בנובמבר 1924. המפלגה הוצאה אל מחוץ לחוק בשנת 1936, אך מילאה תפקיד משמעותי במלחמת האזרחים ביוון, ופעילותה הגיעה לשיאה באמצע שנות ה-40. ה-KKE הוחזרה לחוק בעקבות נפילת המשטר הצבאי בשנת 1974.
המפלגה הצליחה להיבחר לפרלמנט בכל הבחירות שהתקיימו מאז הוחזרה לחוק, והשתתפה בממשלה בשנת 1989, כאשר קיבלה יותר מ-13% מקולות הבוחרים.
נכון לינואר 2021, למפלגה יש כ-15 נציגים בפרלמנט ההלני, והיא הרביעית בגודלה.
היסטוריה

מהפכת אוקטובר הבולשביקית ברוסיה בשנת 1917 נתנה תנופה להקמת מפלגות קומוניסטיות במדינות רבות ברחבי העולם. המפלגה הקומוניסטית היוונית עצמה נוסדה ב-4 בנובמבר 1918 כמפלגת העבודה הסוציאליסטית של יוון (ביוונית: Σοσιαλιστικό Εργατικό Κόμμα Ελλάδας,). המפלגה נוהלה על ידי ועדה מרכזית בת חמישה חברים. אברהם בן-ארויה מילא תפקיד מרכזי בהקמת המפלגה.
למפלגה ישנם שורשים של כ-60 שנה של קבוצות סוציאליסטיות, אנרכיסטיות וקומוניסטיות קטנות, בעיקר באזוריה המתועשים של יוון. תנועות אלו הושפעו מהקומונה הפריזאית ותנועת העובדים בשיקגו שנאבקה בשנת 1892 למען יום העבודה של שמונה שעות. קומונות אלו הפכו בחלקן לאיגודי עובדים, שבסופו של דבר הובילו להקמת המפלגה.
בקונגרס השני של המפלגה באפריל 1920 החליטה המפלגה להזדהות עם הקומינטרן – ארגון קומוניסטי בינלאומי שנוסד במוסקבה כשנה קודם לכן. בנובמבר 1924 שמה של המפלגה שונה ל"מפלגה הקומוניסטית של יוון" ואימצה את עקרונות המרקסיזם-לניניזם. פנדליס פולופולוס נבחר למזכיר הכללי. מאז, המפלגה תפקדה על בסיס צנטרליזם דמוקרטי.
ה-KKE התנגדה בתוקף מעורבותה של יוון במלחמת יוון–טורקיה שהתחוללה באותן השנים, וטענה כי המלחמה היא למעשה תוכנית אימפריאליסטית לשלוט בשוק של אסיה הקטנה לאחר התמוטטות האימפריה העות'מאנית. חברי המפלגה הפיצו עמדה זו גם בקרב החיילים בחזית – מה שעורר האשמות בבגידה מצד ממשלת יוון ובציבור. המפלגה ניסתה ללחוץ על הממשלה היוונית באמצעות ברית המועצות על מנת שתסיג את כוחותיה מאסיה הקטנה ועל השלטון הטורקי שיאפשר אוטונומיה לערים היווניות באסיה הקטנה.
במקביל, המפלגה מילאה תפקיד בולט בשביתות, הפגנות נגד המלחמה, ייסוד איגודים מקצועיים ואגודות מקצועיות. ה-KKE וכוחות פוליטיים שמאליים אחרים טיפחו את הקמתם של ארגוני עובדים בכל המגזרים, כולל קונפדרציית העובדים היוונית הכללית (ΓΣΕΕ), שחלקה יעדים משותפים עם ה-KKE.
בשנים שלאחר מכן נוסדו מחנות הכלא הראשונים לפעילי השמאל ולקומוניסטים במדינה. למרות זאת, המפלגה הקומוניסטית המשיכה לצמוח ובמיוחד באזורים תעשייתית בערים אתונה, פיראוס, פטרס, תסליה וולוס, סלוניקי, קוואלה ועוד.
ועידות המפלגה

הקונגרס הראשון – נובמבר 1918, פיראוס
הקונגרס השני – אפריל 1920, אתונה
קונגרס יוצא דופן לפני הבחירות – ספטמבר 1920, אתונה
קונגרס יוצא דופן – אוקטובר 1922, אתונה
קונגרס יוצא דופן לפני הבחירות – ספטמבר 1923, אתונה
הקונגרס השלישי (יוצא הדופן) – 26 בנובמבר – 3 בדצמבר 1924, אתונה
הקונגרס השלישי (הרגיל) – מרץ 1927, אתונה
הקונגרס הרביעי – דצמבר 1928, אתונה
הקונגרס החמישי – מרץ 1934, אתונה
הקונגרס השישי – דצמבר 1935, אתונה
הקונגרס השביעי – אוקטובר 1945, אתונה
הקונגרס השמיני – אוגוסט 1961 (באופן לא חוקי)
הקונגרס התשיעי – דצמבר 1973 (באופן לא חוקי)
הקונגרס העשירי – מאי 1978
הקונגרס ה-11 – דצמבר 1982, אתונה
הקונגרס ה-12 – מאי 1987
הקונגרס ה-13 – 19–24 בפברואר 1991, אתונה
הקונגרס ה-14 – 18–21 בדצמבר 1991, אתונה
הקונגרס ה-15 – 22–26 במאי 1996, אתונה
הקונגרס ה-16 – 14–17 בדצמבר 2000, אתונה
הקונגרס ה-17 – 9–12 בפברואר 2005, אתונה
הקונגרס ה-18 – 18–22 בפברואר 2009, אתונה
הקונגרס ה-19 – 11–14 באפריל 2013, אתונה
הקונגרס ה-20 – 30 במרץ - 2 באפריל 2017, אתונה
ראו גם

המפגש הבינלאומי של המפלגות הקומוניסטיות ושל הפועלים
חזית השחרור הלאומית (יוון)
הערות שוליים

↑  https://jewishcurrents.org/may-16-avraam-eliezer-benaroya-greek-communist-party/
↑  A. Thomas Lane, Biographical dictionary of European labour leaders, Greenwood Publishing Group, 1995, ISBN 0-313-26456-2, p. 176.
↑  Ahmet Ersoy, Maciej Gorny, Vangelis Kechriotis, Modernism: The Creation of Nation States, Central European University Press, 2010, ISBN 9637326618, p. 444.
↑  Οι ρίζες του Ελληνικού Κομμουνιστικού Κινήματος – Roots of the Greek Communist Movement.
↑  Andrew L. Zapantis, Greek Soviet Relations 1917-1941, 1983.
↑  Δοκίμιο Ιστορίας του ΚΚΕ-Study on the history of CPG
↑  KKE, Επίσημα Κείμενα, τ1, τ2 - CPG, Official Documents v1, v2
↑  Δοκίμιο Ιστορίας του ΚΚΕ - Study in the History of CPG
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007592473805171  BIBSYS: 98057157  BnF: cb12172208v (data)  CiNii: DA04208262  GND: 1039447-3  ISNI: 0000 0000 8714 9254  LCCN: n82075671  NKC: kn20021111002  NLA: 35846738  NLG: 47659  SUDOC: 029167523  VIAF: 126401855   WorldCat (עם VIAF): 126401855
רבקה אופנהיימר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  אפריל 1972 (בת 52) ניו יורק, ארצות הברית 
 שם לידה:  Ben R. Oppenheimer 
 ענף מדעי:  אסטרונומיה, קוסמולוגיה 
 מקום מגורים:  ניו יורק 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת קולומביה (1994)  המכון הטכנולוגי של קליפורניה (1999) 
 מנחה לדוקטורט:  שריניוואס קולקארני 
 מוסדות:  המוזיאון האמריקאי לתולדות הטבע  אוניברסיטת קולומביה 
 
רבקה אופנהיימר (באנגלית: Rebecca Oppenheimer; נולדה ב-1972) היא אסטרופיזיקאית אמריקאית ואחת מארבעת האוצרים (שכולם פרופסורים) במחלקה לאסטרופיזיקה במוזיאון האמריקני לתולדות הטבע (AMNH) באפר ווסט סייד שבמנהטן. אופנהיימר חוקרת כוכבי לכת המקיפים כוכבים מחוץ למערכת השמש, מתכננת ובונה מכשור מדעי לתחום התת-אדום ולאופטיקה אדפטיבית וכיהנה כיושבת ראש סקר האסטרופיזיקאים הבכירים של נאס"א. במעבדת האופטיקה שלה נוצרו מספר מכשירים אסטרונומיים חדשים המתמודדים עם תצפית וצילום ישיר של ספקטרום של מערכות שמש סמוכות בעלות כוכבי לכת חוץ שמשיים וחקר הרכבם הכימי, במטרה סופית למצוא חיים מחוץ למערכת השמש.
ביוגרפיה

אופנהיימר גדלה באפר וסט סייד, פחות מקילומטר וחצי מאוניברסיטת קולומביה. משהגיעה לגיל 12 חסכה מספיק כסף לקניית הטלסקופ הראשון שלה בו צפתה מביתו של סבא שלה בלונג איילנד. בזמן לימודיה בתיכון עבדה במכון גודארד לחקר החלל (אנ'), בכתיבת מודל ממוחשב לזרימה בנהרות. לאחר שסיימה את התיכון בשנת 1990, המשיכה ללימודים באוניברסיטת קולומביה, שם הייתה חלק מתוכנית המצטיינים על שם איזידור אייזק רבי. אופנהיימר קיבלה תואר ראשון בפיזיקה מקולומביה בשנת 1994. בשנת 1999 סיימה את לימודי הדוקטורט באסטרופיזיקה במכון הטכנולוגי של קליפורניה, והגישה את מחקרה בנושא ננסים חומים בכוכבים קרובים, בהנחיית פרופסור שריניוואס קולקארני (אנ').
הוקרה ופרסים

2020: מגזין InStyle, חמישים הנשים הקשוחות של 2020, מספר 16 מתוך 50
2019: אות כבוד לאמנויות המשען על הישגים בחיבור מדע ואמנות
2009: פרס בלווטניק למדענים צעירים, האקדמיה למדעים של ניו יורק
2003: מרצה לזכר קרטר, מצפה הכוכבים של קרטר, וולינגטון, ניו זילנד
2002–2004: מלגת מחקר על שם קלבפלייש, המוזיאון האמריקאי להיסטוריה של הטבע
1999–2002: מלגת מחקר פוסט-דוקטורט של האבל
1990–1994: תוכנית המצטיינים על שם איזידור אייזק רבי, אוניברסיטת קולומביה
חיים אישיים

אופנהיימר נולדה באפריל 1972 וגדלה באפר ווסט סייד במנהטן, ניו יורק בשם בן. אופנהיימר היא ממוצא יהודי ואישה טרנסית שיצאה מהארון ב-2014.
ראו גם

אופטיקה אדפטיבית
כוכב לכת חוץ-שמשי
ביאורים

↑  קורונוגרף הוא מכשיר עזר לטלסקופ, המנחית אור מכוכב בהיר ומסנוור על מנת לאפשר תצפית בכוכב חלש יותר הנמצא בסמיכות.
↑  סקירת אסטרופיזיקאים בכירים (NASA Astrophysics Senior Review) היא ביקורת העמיתים מהמעלה הגבוהה ביותר באסטרופיזיקה האמריקאית
הערות שוליים

↑  Dept of Astrophysics: Staff | American Museum of Natural History, American Museum of Natural History (באנגלית)
1 2  The Badass 50 2020: Meet the Women Who Are Changing the World, InStyle (באנגלית)
1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11  Matthew Hutson, Star Search, Columbia College Today, ‏18 בינואר 2021 (באנגלית)
1 2  Astronomy & Astrophysics | Rebecca Oppenheimer, astro.columbia.edu
1 2 3 4 5 6 7 8 9  Profile: Rebecca Oppenheimer | Astrophysics, research.amnh.org (באנגלית)
1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 13 14 15  "Oppenheimer CV" (PDF).
↑  T. Nakajima, B. R. Oppenheimer, S. R. Kulkarni, D. A. Golimowski, K. Matthews, S. T. Durrance, Discovery of a cool brown dwarf, Nature 378, 1995-11-01, עמ' 463–465 doi: 10.1038/378463a0
↑  B. R. Oppenheimer, S. R. Kulkarni, K. Matthews, T. Nakajima, Infrared Spectrum of the Cool Brown Dwarf Gl 229B, Science 270, 1995-12-01, עמ' 1478–1479 doi: 10.1126/science.270.5241.1478
1 2  Rebecca Oppenheimer | Curator and Professor, Department of Astrophysics, Division of Physical Sciences Professor, Richard Gilder Graduate School, amnh.org
1 2  Joan Schmelz, Women In Astronomy: The Limits of Labels, Categories, and Classifications, Women In Astronomy, ‏2015-04-27
↑  The Lyot Project, amnh.org
↑  American Museum of Natural History | Project 1640, amnh.org
1 2  Rebecca Oppenheimer, scholar.google.com
↑  B. R. Oppenheimer, D. Saumon, S. T. Hodgkin, R. F. Jameson, N. C. Hambly, G. Chabrier, A. V. Filippenko, A. L. Coil, M. E. Brown, Observations of Ultracool White Dwarfs, The Astrophysical Journal 550, 2001-03-20, עמ' 448 doi: 10.1086/319718
1 2 3  B. R. Oppenheimer et al, Direct Detection of Galactic Halo Dark Matter, science.org, ‏22 במרץ 2001
↑  Dennis Overbye, Grasping For Light Of Distant Worlds, The New York Times Company, ‏22 ביוני 2004 (באנגלית)
↑  2014 NASA Astrophysics Senior Review, nasa.gov, ‏2014 (באנגלית)
↑  Exoplanet Program: Technology Overview, Exoplanet Exploration: Planets Beyond our Solar System (באנגלית)
↑  International Astronomical Union | IAU, www.iau.org
↑  Journey to the Stars | July 4, 2009 — November 1, 2013, amnh.org
↑  New video goes viral, https://www.amnh.org/, ‏18 בדצמבר 2009 (באנגלית)
↑  Blavatnik Awards for Young Scientists - NYAS, NYAS Dev, פירוט הזוכים של שנים קודמות, ‏19 בספטמבר 2023
↑  Listing of all Hubble Fellows 1990-2016, wayback.archive-it.org
↑  Mary Ratliff, Rebecca Oppenheimer – Women in STEM, introductionsnecessary.com, ‏2024-01-02 (באנגלית)
↑  Mary Ratliff, Rebecca Oppenheimer – Introductions Necessary, ‏2024-01-02 (באנגלית אמריקאית)
| --- | --- |
ערך טוב: 
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ORCID: 0000-0001-7130-7681 
תמונה של הננס החום גליזה 229B על יד הננס האדום הגדול ממנו בהרבה, גליזה 229.
מפלגת הפינים

| --- | --- |

 מדינה:  פינלנד 
 שם רשמי:  Perussuomalaiset r.p., Sannfinländarna r.p 
 מייסד:  טימו סויני 
 מנהיגים:  ריקה פורה (אנ')
 תקופת הפעילות:  1995–הווה (כ־30 שנה)
 אידאולוגיות:  לאומנות שמרנות פופוליזם ימני אירוסקפטיות
 מטה:  הלסינקי
 מיקום במפה הפוליטית:  ימין עד ימין קיצוני
 ארגונים בינלאומיים:  התנועה לאירופה של חירויות ודמוקרטיה, מפלגה של 'אירופה של האומות והחופש' 
 צבעים רשמיים:  כחול, לבן וזהב
 נציגויות בפרלמנטים
 הפרלמנט הפיני:  46 / 200
 הפרלמנט האירופי, נציגי פינלנד:  1 / 15
 
 www.perussuomalaiset.fi
 
מפלגת הפינים או הפינים האמתיים (בפינית: Perussuomalaiset, באנגלית: The Finns Party או True Finns) היא מפלגה פינית שנוסדה בשנת 1995 לאחר פירוק מפלגת "Finnish Rural Party". היא מוגדרת כמפלגת ימין קיצוני, ימין או ימין פופוליסטי.
טימו סויני היה למנהיג המפלגה משנת 1997. סויני ניסה פעמיים לרוץ לנשיאות פינלנד: בפעם הראשונה היה במקום החמישי אחרי שהשיג 3.435 ובפעם השנייה הגיע למקום הרביעי אחרי שהשיג 9.4% מהקולות.
עקרונות המפלגה משלבים עקרונות של מרכז-שמאל כלכלי, עם עקרונות שמרניים בנושא החברתי והמדיני. המפלגה תומכת ב: אירוסקפטיות, לאומיות פינית ורעיון מדינת הרווחה.
הישגים במערכות הבחירות

בבחירות הראשונות שבהן התמודדה המפלגה שהתרחשו בשנת 1999 קיבלה המפלגה אחוז אחד מהקולות. בבחירות 2003 קיבלה המפלגה 1.6% מהקולות ובבחירות 2007 קיבלה 4.7% מהקולות.
מפלגת הפינים זכתה ל-19.1% מהקולות בבחירות של 2011 ובכך הייתה לשלישית בגודלה בפינלנד. כיום המפלגה מחזיקה כ-37 מושבים בפרלמנט (מתוך 200 מושבים), שני מושבים בפרלמנט האירופי (מתוך 13 שמוקצים למדינה כולה), ו-1,195 מושבים במועצות המוניציפליות (מתוך 9,674 מושבים בסך הכל). כיום המפלגה היא מפלגת האופוזיציה הגדולה ביותר בפרלמנט הפיני. בבחירות שלאחריהן, שנערכו באפריל 2015, השיגו מושב אחד פחות אך היו למפלגה השנייה בגודלה.
בחודש יוני 2014 המפלגה הצטרפה לקבוצת המפלגות השמרניות בפרלמנט האירופי, בהן חברות מפלגות שמרניות מכל אירופה.
המפלגה הייתה באופוזיציה ב-20 השנים הראשונות לקיומה. בשנת 2015, היא הצטרפה לממשלת הקואליציה שהוקמה על ידי ראש הממשלה יוהה סיפילה. לאחר פיצול ב-2017, למעלה ממחצית מחברי הפרלמנט של המפלגה עזבו את הסיעה ולאחר מכן גורשו מהמפלגה. קבוצת הפורשים הזו, הרפורמה הכחולה, המשיכה לתמוך בקואליציה, בעוד מפלגת הפינים עברה לאופוזיציה. המפלגה, לאחר שצומצמה ל-17 מושבים לאחר הפיצול, הגדילה את ייצוגה ל-39 מושבים בבחירות לפרלמנט בפינלנד ב-2019, בעוד שהרפורמה הכחולה לא הצליחה לזכות באף מושב. במהלך הבחירות לפרלמנט בפינלנד בשנת 2023 סיימה מפלגת הפינים במקום השני ורשמה את התוצאה הגבוהה ביותר שלה מאז הקמת המפלגה. היא הצטרפה לממשלה בראשות פטרי אורפו.
הישגים במערכות הבחירות > תוצאות בבחירות הפרלמנטריות

| בחירות | קולות |  % | מושבים | +/– | מיקום |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1999 | 26,440 | 0.99 | 1/200 |  | 9 |
| 2003 | 43,816 | 1.57 | 3/200 | + 2 | 8 |
| 2007 | 112,256 | 4.05 | 5/200 | + 2 | 8 |
| 2011 | 560,075 | 19.05 | 39/200 | + 34 | 3 |
| 2015 | 524,054 | 17.65 | 38/200 | - 1 | 2 |
הערות שוליים

↑  Alexandra Topping, Finland coalition in chaos as far-right minister quits over ‘climate abortion’ remark, The Guardian, ‏30 ביוני 2023
↑  אוריאל בארי, ‏מהפך בפינלנד: הימין זכה ברוב המושבים בפרלמנט, באתר "סרוגים", 3 באפריל 2023
↑  אסף אוני, ‏פינלנד שברה ימינה: סאנה מארין הודחה מראשות הממשלה בבחירות, באתר גלובס, 3 באפריל 2023
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1031458921  ISNI: 0000 0004 7446 8036  LCCN: n2014041547  VIAF: 296289535   WorldCat (עם VIAF): 296289535 
ערך זה הוא קצרמרבנושא מפלגות ובנושא פינלנד. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
חורבת בתה

| --- | --- |

 מידות
 שטח:  15 דונם 
 היסטוריה
 תקופות:  התקופה הביזנטית בארץ ישראל 
 אתר ארכאולוגי
 ארכאולוגים:  זאב ייבין, אליוט בראון, פאני ויטו 
 מיקום
 מדינה:  ישראל 
 קואורדינטות:  32°54′45″N 35°17′49″E﻿ / ﻿32.912446881411°N 35.29688492609°E﻿ / 32.912446881411; 35.29688492609
 he
 
חורבת בתה (ח' באט א־סיח) הוא אתר ארכאולוגי המכיל שרידי כפר קטן וכנסיות מהתקופה הביזנטית. האתר ממוקם על גבעה בבקעת בית כרם שבגליל המערבי, כיום מכוסה חלקית, בתחומי העיר כרמיאל.
חקר האתר

האתר נזכר בידי ויקטור גרן ובקצרה בסקר ארץ-ישראל המערבית וכן היה מוכר לפקחי מחלקת העתיקות של ממשלת המנדט הבריטי, אולם לא נערכה בו כל חפירה. האתר הוכרז כאתר עתיקות בידי ממשלת המנדט, ושוב בידי ממשלת ישראל.
בשנים 1976–1978 וב־1984 נערכו ארבע עונות חפירה באתר בידי תלמידי בית ספר מקומי, תחת ניהולם של זאב ייבין, אליוט בראון ופאני ויטו. האתר נכלל בתוכנית המתאר של כרמיאל, אולם מלבד עבודות ניקוי בשנת 1994, לא נערכו באתר עבודות שימור מאז סיום החפירות.
תולדות האתר

בתקופה הביזנטית שכן באתר כפר בן כ־15 דונם, שבאופן ייחודי למרחב הארץ־ישראלי, היה מוקף חומה בעובי של כ־1.5 מ'. בתוככי הכפר התגלו שתי כנסיות – כנסייה קטנה למרגלות הגבעה, צמודה לחומת הכפר, עם חדרי ומגורים ובית בד, שנראים ששייכים למכלול אחד שניתן לסווגו כמנזר, ואחת גדולה, במרכז הכפר.
כמו כן התגלו בין בתי האתר בית יוצר לכלי חרס, בית בד, מספר בורות ומאגר מים גדול.
מתחת לרצפת אחד מבתי הכפר התגלה מטבע פוליס (אנ') מברונזה של יוסטינוס השני (565–578), שנותן טווח עליון (אנ') לבנייתו של הבית, ולפיכך, לשכבה כולה. בבתים שונים בכפר נמצאו מטבע סולידוס מזהב של הרקליוס (610–641) ומספר מטבעות פוליס של הרקליוס וקונסטנס השני (641–668) שמעידים שבתים אלו עוד היו בשימוש פעיל בתקופתם.
תולדות האתר > הכנסייה הראשית

הכנסייה בראש הגבעה שימשה כנראה ככנסייה מרכזית לכפר ולסביבותיו.
בכנסייה זוהו שני שלבי בנייה.
תולדות האתר > הכנסייה הראשית > השלב המוקדם

בחלקים שנחפרו, השלב הראשון לא השתמר במידה מספקת בכדי לשחזר את התוכנית האדריכלית של הכנסייה באופן מדויק, אולם חלקים נרחבים מרצפת הפסיפס התשמרו כ־40 ס"מ מתחת למפלס הרצפה של הכנסייה המאוחרת. נראה כי הכנסייה הייתה כנסייה בזיליקלית – דבר לא שרד מהנארטקס, אולם נראה שהיה לכנסייה אטריום, בעוד שבסיסי העמודים וחלוקת הפסיפסים לפאנלים צפוני ומרכזי (החלק הדרומי לא נחפר) מצביעים על קיומם של ספינות. הפסיפסים כוללים תשליבים, קווי זיג־זג ודגמים פרחוניים תחומים בצורות גאוטריות – מרובעים, מתומנים ועוד. בצדו המזרחי של אולם התווך, שמונה מהמתומנים מכילים כתובות יווניות, ועשרה כתובות נתונות במסגרות מלבניות לרגלי שדרת העמודים הצפונית.
על סמך סגנונן הכללי והפליאוגרפיה של הכתובות, חוקרים שונים העריכו כי הכנסייה נבנתה במחצית הראשונה או השנייה של המאה ה־5 לספירה.
תולדות האתר > הכנסייה הראשית > השלב המאוחר

בסביבות האמצע של המאה ה־6, בוניה של הכנסייה המאוחרת הסירו את מרבית קירותיה של הכנסייה המוקדמת, אך הותירו את רצפות הפסיפס על מכונן, תחת לרצפות החדשות. השיפוץ הושלם בשנת 541/2 או בשנת 526/7 (ראו להלן).
חפירות הכנסייה חשפו את האטריום, על רצפתו ועמודיו, את הנארטקס, שהיה מרוצף בפסיפס ובמרכזו מדליון נושא כתובת. מצדו המזרחי של הנארטקס, שלושה פתחים שאבני הסף (אנ') שלהם השתמרו ברמות שונות הובילו את תוך הכנסייה. פתח נוסף התגלה בצד המזרחי של הקיר הדרומי (הקיר הצפוני לא שרד). אולם התווך היה מופרד מכל אחת מהסטראות בשורה של ארבעה עמודים ושני פילסטר, אחד לצד הקיר המזרחי ואחד בקיר המערבי. רצפת הפסיפס שרדה למקוטעין, אולם ניכר כי לכל לכל ספינה דגם משלה. הפסיפס למרגלות הסורג נשא כתובת נוספת, ומעליו זוג מדרגות שהובילו אל שולחן־המזבח, שלא התגלה, אולם ניתן לזהות את מקומו הודות לבסיסי רגליו. אבני גזית שהתגלו מתחת לאפסיס המרכזי עשויות להיות חלק מכניסה לקריפטה, אך ייתכן שזהו שריד של שכבה קדומה. כשאר פסיפסי הכנסייה המאוחרת, פסיפס האפסיס לא השתמר היטב, אולם ניתן להבחין בזנבו של טווס. בחדר G הצמוד לקיר הדרומי של הכנסייה התגלו שברי קנקנים וכלי חרס אחרים, אולם קשה להכריע לגבי אופיו של החדר ולפיכך לא ברור אם הקרמיקה מחדר G נועדה לשימוש פולחני או לחולין. אחד מסוגי הקנקנים, שזוהה כאן לראשונה, ידוע במחקר כ"קנקן בתה".
המכלול הקרמי של הכלים מהכנסייה וממבנים סמוכים משלב זה מתאורך למאות ה־4–6, בדגש על הצורות המאוחרות יותר.
מספר אלמנטים אדריכליים מראים על פעילות שהתקיימה במבנה לאחר שהוא חדל מלתפקד ככנסייה, כנראה בעת הכיבוש הערבי של ארץ ישראל: בתוככי האולם נחפרה באר, ומספר אלמנטים נבנו, כולל סתימת הפתח הצידי של הכנסייה תוך שימוש בכותרות בשימוש משני.
תולדות האתר > הכנסייה הראשית > כתובות פסיפסי הכנסייה המוקדמת

ברצפת הכנסייה המוקדמת התגלו מספר כתובות: שמונה כתובות קצרות בתוך "כוורת" של מסגרות מתומנות שהשתמרו כמעט בשלמותן במזרח אולם־התווך ושלוש מסגרות מלבניות בין עמודי שרת העמודים הצפונית, שהכילו כל אחת 2–3 כתובות שמהן התשמרו 3–4 השורות התחתונות.
הכתובות כולן מוקדשות לזכרם של אנשים, חלקם לצד ציון סכום תרומה של גראמה (אנ') (רבע סולידוס) או חצי־גראמה. תריסר אנשים מוזכרים ללא ציון תרומתם (למעשה המספר עשוי להיות מעט שונה בהתחשב בחלקי הכתובות שלא השתמרו ובהתחשב במספר אנשים המוזכרים בשמם ובשמות אבותם בכתובות המלבניות), או בשל שהם לא תרמו כלל ויש לפרש את הכתובות הספציפיות הללו בתור כתובות זיכרון גרידא ולא בתור כתובות הקדשה, או שאותם תורמים לא חפצו בציון סכום התרומה.
חלק מהאנשים המוזכרים בכתובות מילאו תפקידים בכנסייה. אחד מהם, ששימש כגזבר (οἰκονόμος) עשוי היה להיות עמאי, אולם כל השאר נשאו בדרגות כמורה שונות: בכתובות מוזכרים לקטור (ἀναγνώστης) אחד, שני פרסביטרים (אנ') (πρεσβυτέρου), שלושה דיאקונים (διάκων) וכן תת־דיאקון (אנ') (ὑποδιάκων) וארכידיאקון (אנ') (ὑποδιάκων) אחד.
אחדים מהשמות המופיעים בכתובות דומים לשמות התורמים המופיעים ברצפות הפסיפס של חורבת כנס הסמוכה ועשויים להיות אותם אנשים ממש.