stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אמנת אמסטרדם
השינויים המוצגים באמנה

השינויים אותם אמנת אמסטרדם מציגה, אינם מהפכניים, אלא מוסיפים חידודים לשדה מדיניות החוץ ותורמים בעיצוב הקוהרנטיות של אמנת האיחוד האירופי. השינויים מציגים הוראות בנוגע למדיניות החוץ והביטחון, המאפשרות פעולה בתחומים של ניהול משברים ותהליכי כינון שלום . הגישה בנוגע למדיניות הצבאית, מציגה את המימד התפעולי אותו יספק ה'איחוד המערב-אירופי'. האמנה כוללת את כלל ההשגות הקשורות בתחום הביטחון של האיחוד, ושמה אותן תחת הכותרת של 'מדיניות הגנה'. מדיניות זו אילצה את המדינות החברות לבצע התאמות בחוקה המדינית-פרטית כדי לאמץ את הגישה הכללית של האיחוד .
השינויים המוצגים באמנה > זכויות בסיסיות

באמנת אמסטרדם, זכויות אדם בסיסיות וזכויות בסיסיות המגנות על חופש לא עברו שינוי משמעותי מאמנות אחרות. הזכויות החשובות שעברו שינוי, הן אלו הנוגעות להגנה על יחידים במערכת החוק האירופית; על שינויים בסטטוס החוקתי של חברי האיחוד ונציגי המדינות החברות; ועל מספר שינויים באופן פירוטם. מהחוקים שהשתנו ניתן למנות: את חוק הסטטוס קוו, שינויי האמנה, סוגיות שאינן הגיעו להכרעה; קטלוג זכויות אדם בסיסיות; השפעת הפרוטוקולים על סיפוח אמנת האיחוד לזכויות אדם; זכויות תרבותיות, חברתיות וכלכליות .
כישלונות

ישנן סוגיות שהועלו באמנה ונכשלו. הוועידה לא הצליחה ביישום והתאמת השינויים הנדרשים לשם ההגדלה העתידית של האיחוד, אף על-פי שהייתה זו מטרה מרכזית. הכישלון התבטא בחוסר ההצלחה בהפצת המושבים של הפרלמנט האירופי והגדלת הנציבות האירופית. מתוך כך, ההצעות לשינויים בנוגע להרחבה של האיחוד נקבעו להכרעה בוועידה הבאה.
חתומות על האמנה

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |

| בלגיה | דנמרק | פינלנד | צרפת | יוון | אירלנד | איטליה | לוקסמבורג | הולנד |

| פורטוגל | ספרד | בריטניה | שוודיה | גרמניה | אוסטריה |  |  |  |
הערות שוליים

↑  Sokolska, Ina. "The Maastricht and Amsterdam Treaties", Historical development of European Integration (Fact Sheets on the European Union: European Parliament).
↑  רייך, אריה.  2016. "משפט האיחוד האירופי: תקנות ומוסדות", סיבל, רובי; רנן, יעל (ירושלים: האוניברסיטה העברית בירושלים, המכון למחקרי חקיקה ולמשפט השוואתי על שם הארי ומיכל סאקר, מהדורה שלישית, 2016), עמ' 129-171.
1 2  Sokolska, Ina. "The Maastricht and Amsterdam Treaties", Historical development of European Integration (Fact Sheets on the European Union: European Parliament). https://www.europarl.europa.eu/factsheets/en/sheet/3/the-maastricht-and-amsterdam-treaties [Seen at June 14, 2022].
1 2 3 4 5 6 7  קהאן-ניסר, שרה. האיחוד האירופי: היסטוריה, מוסדות ומדיניות. גלפרין, יוליה (רעננה: בית ההוצאה חאור של האוניברסיטה הפתוחה, 2016), עמ' 115.
↑  רייך, אריה.  2016. "משפט האיחוד האירופי: תקנות ומוסדות", סיבל, רובי; רנן, יעל (ירושלים: האוניברסיטה העברית בירושלים, המכון למחקרי חקיקה ולמשפט השוואתי על שם הארי ומיכל סאקר, מהדורה שלישית, 2016), עמ' 129-171
↑
1 2 3  קהאן-ניסר, שרה. האיחוד האירופי: היסטוריה, מוסדות ומדיניות. גלפרין, יוליה (רעננה: בית ההוצאה חאור של האוניברסיטה הפתוחה, 2016), עמ' 114.
↑  קהאן-ניסר, שרה. האיחוד האירופי: היסטוריה, מוסדות ומדיניות. גלפרין, יוליה (רעננה: בית ההוצאה חאור של האוניברסיטה הפתוחה, 2016), עמ' 115.
↑  Griller, Stefan.; Droutsas, Dimitri P.; Falkner, Gerda; Forgo, Katrin; Nentwich, Michael. The Treaty of Amsterdam: Facts, Analysis, Prospects (New York: Springer Wien, Vol. 15, 2000), p. 75.
↑  Griller, Stefan.; Droutsas, Dimitri P.; Falkner, Gerda; Forgo, Katrin; Nentwich, Michael. The Treaty of Amsterdam: Facts, Analysis, Prospects (New York: Springer Wien, Vol. 15, 2000), p. 76.
↑  Griller, Stefan.; Droutsas, Dimitri P.; Falkner, Gerda; Forgo, Katrin; Nentwich, Michael. The Treaty of Amsterdam: Facts, Analysis, Prospects (New York: Springer Wien, Vol. 15, 2000), p. 133.
↑  Griller, Stefan.; Droutsas, Dimitri P.; Falkner, Gerda; Forgo, Katrin; Nentwich, Michael. The Treaty of Amsterdam: Facts, Analysis, Prospects (New York: Springer Wien, Vol. 15, 2000), p. 133-142.
↑  Griller, Stefan.; Droutsas, Dimitri P.; Falkner, Gerda; Forgo, Katrin; Nentwich, Michael. The Treaty of Amsterdam: Facts, Analysis, Prospects (New York: Springer Wien, Vol. 15, 2000), p. 564.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4486970-8
1941 בברית המועצות

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
| «««  1940   1939  1938 | דגל רוסיה | 1941  בברית המועצות |  »»»  1942   1943  1944 |
כל ערכי השנים בברית המועצות אירועים בולטים בעולם ב-1941 לוח שנה של שנת 1941
1941 בברית המועצות הייתה שנה בה נחגגה השנה ה-24 למהפכת אוקטובר.
ב-22 ביוני 1941 החלה המלחמה בין גרמניה לבין ברית המועצות הידועה ברוסיה כ"מלחמת הפטריוטית הגדולה", שהייתה חלק ממלחמת העולם השנייה. המלחמה הסתיימה בשנת 1945 בתבוסה מוחצת של גרמניה.
הנהגה

ראש הממשלה - ויאצ'סלב מולוטוב (עד ל-6 במאי), יוסיף סטלין מקבל את התפקיד ב-6 במאי.
יושב ראש הסובייט העליון של ברית המועצות - מיכאיל קלינין
מעשית, יוסיף סטלין שימש כמזכיר המפלגה הבולשביקית והחל ממאי 1941 גם בתפקיד ראש הממשלה, כשהוא מרכז בידיו את השלטון במדינה.
נולדו

1 בפברואר – אנטולי פירסוב, שחקן הוקי קרח סובייטי, (נפטר ב-2000)
8 במרץ – אנדריי מירונוב, שחקן סובייטי (נפטר ב-1987)
5 במאי – אלכסנדר רגולין ספורטאי סובייטי, זכה ב-3 מדליות אולימפיות (מהן 3 זהב) (נפטר ב-2004)
21 במאי – אנטולי לבצ'נקו, קוסמונאוט סובייטי (נפטר ב-1988)
20 ביולי – לודמילה צ'ורסינה, שחקנית סובייטית ורוסית
20 ביולי – ולדימיר ליאחוב, קוסמונאוט סובייטי (נפטר ב-2018)
5 באוגוסט – לאוניד קיזים, קוסמונאוט סובייטי (נפטר ב-2010)
27 באוגוסט – יורי מלישב, קוסמונאוט סובייטי (נפטר ב-1999)
24 בנובמבר – אלכסנדר מסליאקוב, שדרן בטלוויזיה סובייטית ורוסית
12 בדצמבר – ויטלי סולומין, שחקן סובייטי
נפטרו

26 ביוני – ניקולאי גסטלו, מגיבורי מלחמת העולם השנייה (נולד ב-1907)
4 באוגוסט – לב דייץ', מהפכן רוסי ממוצא יהודי (נולד ב-1857)
31 באוגוסט – מרינה צבטייבה, משוררת רוסית וסובייטית (נולדה ב-1893)
26 באוקטובר – ארקדי גאידר, סופר סובייטי (נולד ב-1904)
29 בנובמבר – זויה קוסמודמיאנסקיה, מגיבורי מלחמת העולם השנייה (נולדה ב-1923)
תחילת מבצע ברברוסה, תצלום מיוני 1941
המצור על לנינגרד. תצלום מדצמבר 1941. תושבי לנינגרד הנצורה אוגרים מים, שנקוו בחור באספלט בשדרות נבסקי לאחר הפצצה ארטילרית.
מרינה צבטייבה
דו"ח ספאק

דו"ח סְפָּאק (באנגלית: Spaak Report) נכתב על ידי ועדת ספאק בשנת 1956. מטרת הוועדה הייתה לדון בנושא האינטגרציה ובאופן ספציפי במיסודו של שוק אירופי משותף. לדו"ח שלושה חלקים: השוק המשותף, קהילת האטום ואיתור התחומים בהם יש צורך לנקוט פעולה מידית.
הרקע להקמת הוועדה

קהילת הפחם והפלדה (ECSC) נוסדה ב-1951 על ידי גרמניה המערבית, צרפת, איטליה, בלגיה, הולנד ולוקסמבורג. מטרתה המידית הייתה להביא לאינטגרציה ושיתוף פעולה בתחום משאבי הפחם והפלדה כאמצעי למניעת מלחמה נוספת באירופה. באותן שנים התחזק מעמדה של ארצות הברית שהפכה למעצמה הגמונית עולמית ובמקביל חל פיחות במעמדה הבינלאומי של אירופה המערבית. מלחמת העולם השנייה פגעה בכוח הייצור של מדינות אירופה והן התקשו לעמוד בתחרות בשווקים הגלובאליים. במקביל, התפתחה תחרות הולכת וגוברת בתחום פיתוח אנרגיה גרעינית בעיקר לצרכים צבאיים, על רקע השימוש שנעשה על ידי ארצות הברית בפצצת האטום ב-1945 ביפן כנשק אסטרטגי ולאור האיומים שהציגה המלחמה הקרה בין מעצמות העל רוסיה וארצות הברית.
שש המדינות החברות בקהילת הפחם והפלדה היו מודעות לכך כי לאף אחת מהמדינות המייסדות אין את היכולת הכלכלית לשאת בהוצאות העתק הנדרשות לשם מימון מחקר ופיתוח גרעיני עצמאי. יתרה מכך אנרגיה גרעינית נתפסה כדלק העתיד ונדמה היה כי מדינה שלא יהיה ביכולתה להפיק אנרגיה גרעינית תיתפס כמדינה לא מפותחת. מנהיגי המדינות הבינו כי השאיפה לשיקום וצמיחה כלכלית לא תתאפשר בתחומי שיתוף הפעולה הצר יחסית של קהילת הפחם והפלדה. כתוצאה, התמקדו והמאמצים המדיניים בשני נושאים עיקריים: כינוס התעשייה הגרעינית תחת רשות אחת ויצירת שוק משותף כללי.
במהלך 1954 כשלו הניסיונות להמשיך ולמנף את שיתוף הפעולה בין המדינות לידי הקמת קהילה פוליטית אירופית. על רקע אי הצלחה זו התכנסה ביוני 1955 ועידת מסינה (Messina Conference). הוועידה כונסה בין היתר על מנת לנסות ולהתניע את הליך האינטגרציה האירופית. בוועדה זו הוחלט על הצורך בכינוס ועדה בין ממשלתית אשר תדון בנושא האינטגרציה ובאופן ספציפי במיסודו של שוק אירופי משותף. על בסיס החלטה זו כונסה ועדת ספאק. בעקבות ועדת ספאק התכנסה במאי 1956 ועידת ונציה בה נטלו חלק 6 שרי החוץ של המדינות החברות בקהילת הפחם והפלדה. הדיונים התנהלו על בסיס מתווה דו"ח ספאק.
ועדת ספאק

ועדת ספאק פעלה מ-9 ביולי 1955 ועד 21 באפריל 1956 ונקראת על שמו של שר החוץ הבלגי, יו"ר הוועדה, פול-אנרי ספאק. ספאק עצמו היה תומך נלהב של רעיון הרחבת האינטגרציה האירופית ופעל לקידומו.
בוועידה נטלו חלק משלחות משש המדינות החברות, בהן מומחים ונציגים מתחומים שונים, אשר חולקו לקבוצות חשיבה ובחנו שיטות לפיהן ניתן יהיה לבסס קהילה כלכלית אירופית משגשגת. תוצר הוועידה היה דו"ח ספאק (Spaak Report).
חלק ממטרותיה של הוועידה היה מתן מענה לשאלות אשר הועלו במסגרת ועידת מסינה ועיקרן בחינת האלטרנטיבות והבחירה בין שוק שיתופי כללי לבין אינטגרציה סקטוריאלית. המסמך הסופי שהציגה הוועידה, כלל את מסקנותיהם המקצועיות והמלצותיהם של מחברי הדו"ח. המדינות החברות לא היו מחויבות חוקית להצעות הדו"ח, והן הוגשו לאישור פורום ששת שרי החוץ של המדינות החברות בקהילת הפחם והפלדה.
מחברי הדו"ח המליצו על איחוד מכסים מלא בין המדינות החברות תוך אימוץ מעטפת מכס אחידה. למעשה, הדו"ח קבע שאינטגרציה סקטוריאלית תהייה קשה ליישום ומתוך כך אין ניסיון ליצור הפרדה בתהליך האינטגרציה בין סקטורים כלכליים או תעשייתיים שונים, גם לא ביחס לסקטור החקלאי. בשאלת שיתוף הפעולה במחקר ופיתוח אנרגיה גרעינית, מחברי הדו"ח המליצו על הקמת קהילה משותפת לאנרגיה גרעינית במסגרת הקווים הכללית של שוק משותף. ההמלצות של דו"ח ספאק לשיתוף פעולה כלכלי נרחב התבססו על עקרון ארבע החירויות: מעבר חופשי של מוצרים, שירותים, כוח עבודה, והון בין המדינות החברות. עם פרסום הדו"ח, צרפת טענה שמסקנות הדו"ח חרגו מן הרעיונות וההסכמות להם נעתרו הצרפתים עוד בוועידת מסינה, כמעט בכל הסעיפים אשר נדונו מלבד בנושאים הקשורים בקהילת האטום.
קהילת האטום

הדו"ח מדגיש שבכל הנוגע לאנרגיה אטומית על המדינות החברות לפעול יחדיו בדחיפות ולאחד את משאביהן בתחומי ההשקעות והמחקר. פעילות קהילת האטום תיסוב סביב חמש מטרות מרכזיות:
מחקר, פיתוח ושיתוף מידע – הוועדה האירופית לאנרגיה אטומית, יחד עם הקהילה הכלכלית והמדעית ומוסדות קיימים, יפעלו ליצירת מרכז חקר ומוסדות להכשרת מדענים. הנתח הגדול של המחקר ימשיך להיערך בקרב כל אחת מן המדינות החברות בהן מוסדות מחקר ממשלתיים או פרטיים. על מנת לקדם את שיתוף הפעולה המחקרי בין המדינות, הנציבות האירופית תצטרך להציב מטרות יצור לאנרגיה גרעינית אשר יגדירו את מסגרת המאמץ שיש להפעיל על מנת להשיגן. המטרה להסדיר את זכויות הממציאים או בעלי זכויות על פטנטים תושג על ידי שיתוף פעולה התנדבותי למשל על ידי קידום הסכמים על השימוש בפטנטים.
מיסוד השליטה וסטנדרטים לבטיחות – הנציבות תהייה אחראית לקביעת סטנדרטים להגנה מוחלטת של עובדים והציבור הכללי מהסכנה של רדיואקטיביות.
פיתוח השקעות ומתקנים משותפים – תפקיד קהילת האטום ליצור מתקנים שהם מעבר ליכולתם של חברות או מדינות חברות הפועלות באופן אינדיבידואלי.
אספקה של מחצבים ודלק גרעיני – לקהילת האטום זכות ראשונים לרכוש משאבים מהמדינות החברות. להסכם העדפה מסוג זה מספר השלכות. במקרים בהם לא ניתן לקבוע מחירי רכישה על בסיס חוזי, הוועידה האירופית לענייני אטום יחד עם הוועידה המשותפת ליצרנים וצרכנים, ישמשו כבורר ופוסק (עם אפשרות ערער על ההחלטות שלהם בפני בית הדין האירופי). משא ומתן עם היצרנים בנושאים מסחריים המחייב במקביל במשא ומתן פוליטי יערך על ידי קהילת האטום ויתמקד במידה רבה על מתן ערבויות ביטחון הניתנות על ידי רוכשים חיצוניים. הסידורים לזמינותם של מחצבים ודלקים גרעיניים צריכים להתאים לדרישות של שוויון בגישה למשאבים ושליטה על השימוש בהם. על מנת להוציא לפועל פונקציות הקשורות להיצע, דו"ח ספאק ממליץ שהנציבות תקים סוכנות שתנהל את המסחר ותהנה מאוטונומיה (חופש פעולה) פיננסי תחת הסמכות הישירה של הנציבות.
הקמת שוק משותף לתעשיית האטום – הדו"ח מקדם את הגישה לפיה ההקמה של השוק המשותף לתחומי התמחות ספציפיים, ציוד ואספקה, היישום של מבנים מיוחדים להשקעת הון בתעשיית האטום והתנועה החופשית של מומחים חייבים לקבל תמיכה וסיוע. כל אלו הם הכרחיים ולא ניתן לוותר עליהם בניסיון לקדם אנרגיה גרעינית באירופה.
מחברי הדו"ח טוענים שהאחריות תוכל לקבל ביטוי רק אם האדמיניסטרציה השגרתית של קהילת האטום האירופית תינתן בידי גוף קבוע שיכול לפעול במהרה והחלטיות. כלומר האחראיות צריכה ליפול בידי ועדה אירופית לענייני אטום, לה כמה שפחות חברים שימונו בהסכמה על ידי המדינות החברות ולהם הסמכות לקבלת החלטות. ועידה זו תפעל בכפיפות לפרלמנט האירופי שיהיה אמון על אישור תקציבה.
תחומים בהם נדרשה פעולה דחופה

נקבעו כתחומים הבאים:
אנרגיה – מכיוון שמקורות אנרגיה נוספים כגון נפט וגז נתפסו כנתונים בידיהם של גורמים רב-לאומיים אשר חוצים את גבולות האיחוד לא ראו מחברי הדו"ח דחיפות בהרחבת השוק המשותף להכלתו על תחומים נוספים של הפקת אנרגיה. למרות זאת פעולה מוגבלת לאור העובדה שמקורות אלו הופכים נדירים ויקרים בהחלט נדרשת.
תחבורה אווירית – מציעים להגדיל את שיתוף הפעולה בבניית מטוסים גם לזכות של חברה אחת להשתמש בכלי טיס של חברה אחרת. כמו כן הומלץ להרחיב את הזכות לנחיתות מסחריות במדינות החברות על בסיס הסכם מולטילטרלי לתחבורה אווירית.
שירותי דואר וטלקומוניקציה – ההמלצות שניתנו כללו את ההקמה של איגוד דואר מוגבל, אשר יבטא את שיתוף הפעולה בין הרשויות של שירותי הדואר בארצות השונות וארגון של מערכת אירופית לטיסות חלוקת דואר ליליות.
ביבליוגרפיה

Centre Virtuel de la Connaissance sur l'Europe. "The Spaak Report." European Navigator, May 5 2011, http://www.ena.lu/the_spaak_report-020102534.html [accessed: June 9, 2011].
Dinan, Desmond. Encyclopedia of the European Union. Colorado: Lynne Rienner, 1998.
Grin, Gilles. The Battle of the Single European Market: Achievements and Economics 1945-2000. London: Kegan Paul, 2003.
Nugent, Neil. The Government and politics of the European Community. 2nd ed. Durham: Duke University Press, 1991.
Strik, Peter M. R.. A History on European Integration Since 1914. New York: Pinter, 1996.
University of Pitsburg. "Intergovernmental committee on European Integration: The Brussels report on the general common market." Archive of European Integration, February 2004, http://aei.pitt.edu/995/ [accessed: June 10, 2011].
הערות שוליים

↑  Gilles Grin, The Battle of the Single European Market: Achievements and Economics 1945-2000, (London: Kegan Paul, 2003), 35.
↑  Peter M. R. Strik, A History on European Integration Since 1914, (New York: Pinter, 1996), 139.
↑  Peter M. R. Strik, A History on European Integration Since 1914, (New York: Pinter, 1996), 137.
↑  ראו Venice Conference בוויקיפדיה האנגלית
↑  Desmond Dinan, Ever Closer Union?: An Introduction to the European community, (Colorado: Lynne Rienner, 1994), 31.
↑  Neil Nugent, The Government and politics of the European Communit, 2nd ed. (Durham: Duke University Press, 1991), 41; Desmond Dinan, Encyclopedia of the European Union, (Colorado: Lynne Rienner, 1998), 429-430.
↑  Gilles Grin, The Battle of the Single European Market: Achievements and Economics 1945-2000, (London: Kegan Paul, 2003), 36.
1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 13  Centre Virtuel de la Connaissance sur l'Europe, "The Spaak Report," European Navigator, May 5, 2011, http://www.ena.lu/the_spaak_report-020102534.html [accessed: June 9, 2011].
↑  Peter M. R. Strik, A History on European Integration Since 1914, (New York: Pinter, 1996), 141-142.
↑  Peter M. R. Strik, A History on European Integration Since 1914, (New York: Pinter, 1996), 141.
1 2 3 4 5 6 7 8 9  University of Pitsburg. "Intergovernmental committee on European Integration: The Brussels report on the general common market." Archive of European Integration, February 2004, http://aei.pitt.edu/995/
גיא ורון

| --- | --- |

 לידה:  28 במרץ 1988 (בן 36) קרית טבעון‏‎, ישראל 
 מדינה:  ישראל ישראל
 מעסיק:  רשת שוקן, גלי צה"ל, חברת החדשות
 קישורים חיצוניים
 פייסבוק:  GuyVaronNews
 טוויטר:  guyvaron
 
גיא ורון (נולד ב-28 במרץ 1988) הוא עיתונאי, איש רדיו וטלוויזיה ישראלי, המשמש ככתב חברת החדשות של ערוץ 12 באזור הצפון.
ביוגרפיה

ורון החל את דרכו העיתונאית בעיתון "רצוי ומצוי" של רשת המקומונים "שוקן", ככתב אזורי בקריית טבעון, יקנעם ורמת ישי.
ב-2006 התגייס לגלי צה"ל ושירת ככתב השטחים של התחנה במשך 4 שנים. בהמשך, עד אמצע 2021, שימש כתב התחנה בצפונה של ישראל.
בשנת 2010 הצטרף לחברת החדשות של קשת 12 (אז של ערוץ 2) והחליף את מנחם הורוביץ ככתב בצפון. מלבד תפקידו ככתב אזורי בצפון, ורון מסקר את תחומי החקלאות ואיכות הסביבה. בדצמבר 2021 קיבל במסגרת ועידת ישראל לחקלאות את אות הלוחם בפשיעה החקלאית על סיקור התחום באופן עקבי ומתמשך.
לאורך השנים יצר ורון כמה סדרות של כתבות:
"מאבדים את הצפון" אשר עסקה בהזנחה ובהגירה השלילית מאזור הצפון.
"שקיעת החממה", שעסקה בקשיים של החקלאים והקריסה של החקלאות הישראלית.
"טובעים בזבל", אשר עסקה בכישלון של המדינה בהתמודדות עם הפסולת והזיהום הסביבתי, עליה גם זכה בשנת 2020 באות "איש השנה" של האגודה הישראלית לאקולוגיה ומדעי הסביבה.
הערות שוליים

↑  אמילי גרינצווייג‏, כתבים חדשים לחדשות 2 בצפון ובדרום, באתר וואלה, 24 באוקטובר 2010
↑  מאבדים את הצפון, באתר mako
↑  גיא ורון, שקיעת החממה - סדרת הכתבות של גיא ורון על עתיד החקלאות בישראל בפורטל ל"חקלאות, טבע וסביבה"
יאן סמאטס

יאן סמאטס
יאן כריסטיאן סמאטס (Jan Christiaan Smuts‏; 24 במאי 1870 – 11 בספטמבר 1950) היה איש צבא, מדינאי ואינטלקטואל דרום אפריקאי שכיהן בשתי קדנציות שונות כראש ממשלת דרום אפריקה. הוא גם כיהן במספר תפקידי מפתח בממשלת הרפובליקה הדרום-אפריקאית טרם איחודה של דרום אפריקה. סמאטס, בורי במוצאו, נודע בעמדותיו הפרו-בריטיות המובהקות. בין השאר זכור בתור ראש הממשלה האחרון של המדינה לפני עידן האפרטהייד. בישראל הוא זכור בשל אהדתו לרעיון הציוני.
עמדותיו ומורשתו

בהיותו סטודנט, כתב מאמר בו טען שהתרבות היא תוצאה של השתחררות הדרגתית מכבלי המגבלות הביולוגיות. הוא הדגים זאת בהתפתחות של החוק האזרחי משלב החוק הפרימיטיבי אל הכרה מתרחבת בזכויות אדם, ומחוק שנגע רק למשפחה לחוק המקיף עמים ובהמשך את האנושות כולה.
בשנת 1926 הוציא סמאטס את ספרו, הוליזם ואבולוציה, בו טבע את המונח הוליזם, שהוגדר כ"נטייה בטבע ליצור שלם הגדול מסכום חלקיו על ידי אבולוציה יצירתית". ההוליזם של סמאטס הייתה ריאקציה לפרגמנטציה של המדע וקריאה למדע שיוכל לתפוס את היצירה השלמה וכללה גם אלמנטים מיסטיים. סמאטס ראה באבולוציה דרך בה נוצרו יצורים יותר ויותר משוכללים והוליסטיים. רוב ההוליסטיים הגרמנים התעלמו מתרומתו של סמאטס לתחום.
סמאטס היה למנהיג האחרון של דרום אפריקה לפני שלטון האפרטהייד. עמדותיו ביחס לאוכלוסייה השחורה היו מורכבות ולעיתים קרובות מלאות סתירות. מחד סמאטס גדל במושבת הכף שבה, לפחות ברמה הפורמלית, נהנו שחורים בעלי רכוש משוויון זכויות ולכן ביחס למנהיגים האפריקנרים במזרח המדינה עמדותיו ביחס לסוגיית הגזע היו ליברליות יותר. מאידך הוא היה חלק מאליטה שלטונית לבנה שרצתה לשמר את ההגמוניה שלה בכל מחיר. אומנם סמאטס לא חלק את ההשקפות הגזעיות של המפלגה הלאומית ביחס לאוכלוסייה השחורה, וראה באורבניזציה של האוכלוסייה השחורה (שהלאומנים קראו להגביל) דבר בלתי נמנע שעל הלבנים ללמוד לחיות איתו. לצד זאת הוא ראה בשחורים נחותים מבחינה תרבותית וסירב להעניק להם שוויון זכויות מלא (לרבות זכות בחירה אוניברסלית), מתוך אמונה שעליהם להגיע ל"רמת התפתחות גבוהה" קודם לכן, בהנחיית האדם הלבן. בתקופת שלטונו הראשונה (1919-1924) שחורים בעלי רכוש בשטחי מושבת הכף לשעבר יכלו להצביע לפרלמנט הדרום אפריקאי זאת על בסיס המסורת הבריטית שאפשרה זכות הצבעה מלאה לכלל בעלי הרכוש (שבתוכם היה גם מספר מצומצם אך משמעותי מספיק של שחורים). סמאטס תמך בזכות הזו וחסם עם מפלגתו בפרלמנט במשך מספר שנים את ניסיונות המפלגה הלאומית לשלול אותה. אך מנגד בכהונתו השנייה (1939–1948) כראש ממשלה נמנע, משיקולים פוליטיים, מלבטל את השינויים של קודמו בתפקיד, הרצוג, שהגבילו עוד יותר את הייצוג הפוליטי של השחורים בעלי הרכוש למספר מקומות מוגבל בפרלמנט. לצד זאת לקראת סיום שלטונו בשנת 1948 הקים סמאטס את ועידת פאגאן שקבעה שיש לצמצם את הסגרגציה ולפעול לשלב את האוכלוסייה השחורה יותר, וכן לקדם אותה מבחינה כלכלית (אך עדיין לא דיברה על שוויון זכויות). ועדה זו זכתה לגינוי מוחלט של המפלגה הלאומית שבהמשך עלתה לשלטון והלכה בכיוון ההפוך דרך כינון שלטון האפרטהייד.
להבדיל מהיחס למנהיגי האפרטהייד, השלטון הדרום אפריקאי הנוכחי של מפלגת הקונגרס הלאומי האפריקאי לא התנער מסמאטס באופן מוחלט ורחובות ראשיים ביוהנסבורג, קייפטאון, ומקומות נוספים במדינה, עדיין קרואים על שמו, כמו גם רגימנט בצבא הדרום אפריקאי (שהוחלט בשנת 2019 לקרוא אותו על שמו של סמאטס לאור עברו הצבאי). בנוסף לכך ביתו שבאירין (מחוז חאוטנג) משמש עד היום כמוזיאון לתולדות חייו. מנגד השם של נמל התעופה הבין לאומי ביוהנסבורג שהיה קרוי על שמו, שונה לשמו של אוליבר טאמבו, שהיה מראשי מפלגת הקונגרס בשנים 1967–1991.
סמאטס והציונות

סמאטס היה תומך נלהב בתנועה הציונית ובהקמת מדינת ישראל. הוא אהד את הצהרת בלפור שקראה להקמת בית לאומי לעם היהודי בארץ ישראל, והפך חבר קרוב של חיים ויצמן אותו הכיר בלונדון. סעיף 22, שעל-פיו הוקם משטר המנדטים, היה בעיקרו פרי-רוחו של סמאטס, שניסח את הפרטים בתזכיר שנודע לימים בשם "החלטת סמאטס", ואושר רשמית על ידי "מועצת העשר" ב-30 בינואר 1919. בהחלטה זו נקבע גם כי ארץ-ישראל תהיה אחד משטחי המנדט שיוקמו, ברוח החלטת ממשלת בריטניה כפי שמצאה ביטוייה בהצהרת בלפור. הוא המליץ לציונים לנהוג במתינות ובסבלנות בהפיכה לרוב בארצם, כפי שביקש להנהיג בדרום אפריקה. עם הקמת מדינת ישראל היה מראשוני מדינאי העולם להכיר בה, זמן קצר לפני שפינה את השלטון למפלגה הלאומית שהביסה אותו בבחירות.
הקיבוץ רמת יוחנן נקרא על שמו (העברי), ורחובות הנושאים את שמו קיימים בתל אביב, בירושלים, ובבאר שבע.
הערות שוליים

↑  איתמר בן-אב"י, סמוטס, דואר היום, 23 באפריל 1920
↑  סמאטס - שוב במערכה, דבר, 6 באוגוסט 1940
↑  מברקים אחרונים, דואר היום, 5 בספטמבר 1919
↑  לפתרון השאלה האירלנדית, דואר היום, 11 ביולי 1921
↑  השאלה האירלנדית, דואר היום, 26 ביולי 1921
↑  סמוטס סגן ראש הממשלה הקואליציונית, דבר, 27 בפברואר 1933
ממשלה קואליציונית בדרום אפריקה, דבר, 27 בפברואר 1933
↑  נותקו יחסי דרום אפריקה - גרמניה, דבר, 6 בספטמבר 1939
בעולם, דבר, 7 בספטמבר 1939
↑  דרום אפריקאיים בטוברוק, דבר, 26 באפריל 1942
↑  לנקום את טוברוק, המשקיף, 30 ביוני 1942
↑  גנרל סמאטס: מאות אלפי חיילים נוספים יבואו לנקום נקמת טוברוק, דבר, 24 באוגוסט 1942
↑  אחר ביקורו של סמאטס בלונדון, המשקיף, 26 באוקטובר 1942
↑  סמוטס: מתוך ייאוש משמיד היטלר את היהודים, הצופה, 22 בדצמבר 1942
↑  אחרי הבחירות באפריקה הדרומית, משמר, 17 באוגוסט 1943
↑  Imperial Ecology: Environmental Order in the British Empire, 1895-1945, page 43
↑  Nils Bubandt, Ton Otto, Experiments in Holism: Theory and Practice in Contemporary Anthropology, page 252
↑  Bill Freund, South Africa: The Union Years, 1910–1948 – Political and Economic Foundations, כרך 2, Cambridge: Cambridge University Press, 2011, Cambridge History of South Africa, עמ' 211–253, ISBN 978-0-521-86983-6
↑  עזרת היהודים לבנות הברית תזכר להם, הצופה, 23 במאי 1941
↑  על הנעשה והנשמע בחיינו, המזרחי, 30 ביוני 1921
↑  מכתבים מדרום אפריקה, דואר היום, 7 בפברואר 1921
↑  אפריקה הדרומית הכירה במדינת ישראל, דבר, 25 במאי 1948
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007463238205171  PLWABN: 9810555573905606  BnF: cb12277808w (data)  Botanist: Smuts  GND: 11879776X  ICCU: IEIV059697  ISNI: 0000 0001 0905 5954  LCCN: n50014784  MusicBrainz: 5ab6338f-8a29-4b14-b8cf-0d33e98295ca  NARA: 10582562  NDL: 00551185  NKC: mzk2011656685  NLA: 35508678  NTA: 069404860  RERO: 02-A017959864  SELIBR: 320679  SNAC: w6tx3gdw  SUDOC: 031593372  TePapa: 33921  Trove: 978675  VcBA: 495/262001  VIAF: 59144119   WorldCat (עם VIAF): 59144119
סלסטינוס הרביעי

סלסטינוס הרביעי (בלטינית: Caelestinus IV; מת ב-10 בנובמבר 1241) היה אפיפיור קצר ימים. עם בחירתו לתפקיד ביום 25 באוקטובר 1241 שימש כאפיפיור במשך שבועיים ונפטר ביום 10 בנובמבר 1241. מדרך הטבע לא הספיק סלסטינוס להטביע חותמו על ההיסטוריה וכהונתו שימשה כאתנחתא בין כהונות של אפיפיורים אחרים.
חייו לפני מינוי לאפיפיור

מעט מאז ידוע על ילדותו ובחרותו של סלסטינוס הרביעי. הוא נולד בעיר מילאנו וקיבל את השם ג'ופרדו דה קסטיליון (Goffredo da Castiglione) על פי מקורות בני התקופה הוא היה אחיין מצד אימו של האפיפיור אורבנוס השלישי.
הוא מופיע בפעם הראשונה על דפי ההיסטוריה כיועץ לכנסייה של מילאנו, ככל הנראה בשנת 1219. ביום 18 בספטמבר 1227 מינה אותו האפיפיור גרגוריוס התשיעי לקרדינל ובשנת 1228 נשלח ג'ופרדו דה קסטיליון בתפקיד לגאט (שליח האפיפיור) ללומברדיה וטוסקאנה - אזורים שבתקופה זו היו נתונים להשפעה של האימפריה הרומית הקדושה ופרידריך השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה שנחשב ליריב אסטרטגי של הכנסייה הקתולית ומדינת האפיפיור. שליחותו העלתה חרס והוא לא הצליח להניא את בני בריתה של הקיסרות לעבור לתמיכה בכס הקדוש. בשנת 1238 הוא מונה לתפקיד הקרדינל של הדיוקסיה סבינה-פוגיו מירטאטו (Diocese of Sabina-Poggio Mirteto) שם שימש עד למותו הפתאומי של גרגוריוס התשיעי ביום 22 באוגוסט 1241.