stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סבר פלוצקר
ביוגרפיה

פלוצקר נולד באוזבקיסטן להורים שברחו מפולין בעקבות מלחמת העולם השנייה. ב-1946, לאחר תום המלחמה, שבה המשפחה לפולין. ב-1957 עלה פלוצקר לישראל והתגורר בבת ים. לאחר סיום לימודיו התיכוניים בחולון, למד לתואר ראשון ושני בכלכלה ופילוסופיה באוניברסיטה העברית בירושלים. לאחר סיום לימודיו האקדמיים שירת בצה"ל ככלכלן בתפקידי מטה שונים. היה עמית מחקר במכון ברוקינגס בוושינגטון בשנים 2003–2004, ובנוסף הרצה באוניברסיטאות קולומביה, סטנפורד ופרינסטון.
מ-1968 שימש ככתב ועורך כלכלי בעיתון "על המשמר". על מאמריו ב"על המשמר" חתם "פ. סבר". ב-1980 החליף את חיים שור כעורך הראשי של העיתון, ומילא תפקיד זה עד 1987. בנוסף הדריך בחוג לכלכלה באוניברסיטה העברית ובמכוני מחקר כלכליים. ב-1987 מונה לעורך הכלכלי של "ידיעות אחרונות", הפרשן הכלכלי ומרכז מאמרי המערכת. הוא היה ממקימי המוסף הכלכלי היומי של העיתון, "ממון". במסגרת אתר האינטרנט של העיתון, ynet, פרסם פלוצקר טור אישי בשם "יומני סבר".
פלוצקר נחשב לפרשן כלכלי שהחדיר סגנון כתיבה אישי לעיתונות הכלכלית, בין השאר כך שתהיה מגוונת ומובנת יותר לקהל רחב של קוראי העיתון. בין הישגיו העיתונאיים ניתן למנות את העיסוק והחשיפה של הליברליזציה באוקטובר 1977, כלכלת הבחירות של יורם ארידור ב-1981, תוכנית הייצוב ב-1985, ליווי תוכנית ההבראה של חברת "כור תעשיות" בשנים 1995-1988, חשיפת התוכנית להטלת מס על הבורסה ב-1993, וכן תוכנית גיוס בני ישיבות של שר האוצר יעקב נאמן ב-1997. בניתוחיו הכלכליים הזהיר את הציבור מפני מפולת הבורסה ב-1983, ההיפר-אינפלציה, הגרעון הממשלתי בתקופתו של שר האוצר אברהם שוחט, המיתון הכלכלי בארץ ב-1997 והפרטת בנק לאומי, והיה הפרשן היחיד שהתנגד ליישום המלצות ועדת בכר בטענה שהן חושפות את הציבור לסיכוני הבורסה. פלוצקר גם היה הישראלי הראשון שראיין את מובילי ההייטק בארצות הברית, בין השאר את אנדרו גרוב מאינטל, ביל גייטס ממיקרוסופט ומייקל דל מדל.
פלוצקר זכה בפרס מצוינות ומקצוענות בעיתונאות הישראלית ע"ש העיתונאי שלום רוזנפלד לשנת 2009‏.
באוקטובר 2009 העניקה אגודת העיתונאים בתל אביב פרס מפעל חיים לסבר פלוצקר, יחד עם מוטי קירשנבאום וירון לונדון, על תרומתם לתקשורת הישראלית.
בשנת 2020 קיבל פרס מהמרכז הבינלאומי שם עולם להנחלת זיכרון השואה ומלחמה באנטישמיות.[דרוש מקור]
פלוצקר נשוי ואב לשני ילדים. מתגורר בשכונת נחלת יצחק בתל אביב.
הערות שוליים

↑  פלוצקר סבר, באתר News1 מחלקה ראשונה, 27 בספטמבר 2002
↑  הענקת פרס לסבר פלוצקר, עיתון "ידיעות אחרונות", אתר אוניברסיטת תל אביב
↑  פרסי "מפעל חיים" לירון לונדון, מוטי קירשנבאום וסבר פלוצקר, בכנס אילת לעיתונות 2009, אגודת העיתונאים תל אביב
↑  סבר פלוצקר, האיש שיהיה נגיד, באתר ynet, 11 באוקטובר 2018
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007308622305171  ISNI: 0000 0000 7931 1530  VIAF: 121350998   WorldCat (עם VIAF): 121350998
משלטי חוליקאת

מצפה
רמון
מצפה
רמון
משלטי חולֵיקאת היו עמדות שנתפסו, בוצרו והוחזקו על ידי הצבא המצרי במהלך מלחמת העצמאות. המשלטים ישבו על שש גבעות במישור החוף הדרומי. במתחם הגבעות, ששלט על הדרך לנגב הנצור, התנהלו ארבעה קרבות עזים ומרובי נפגעים עד לכיבושו הסופי על ידי חטיבת גבעתי במבצע יואב.
משלטי חוליקאת וחשיבותם

הכפר הערבי חוליקאת שכן במישור החוף הדרומי, בצד כביש 232 (היום בין צומת גבעתי לשדרות). עם פרוץ מלחמת העצמאות התגוררו בו כ-500 תושבים.
בגבעות שליד חוליקאת שכן מתחם צבאי בריטי עד תום המנדט הבריטי בארץ ישראל. המשלטים השתרעו משני עבריו של כביש 232, שהיה אז הדרך הסלולה היחידה מגוש דן אל הנגב, וחלשו עליו. ממזרח לכביש שכנו גבעה 131.2 הדרומית וגבעה 120 הצפונית לה. בצמוד לכביש, ממערב, שכנה גבעה 128.2, וממערב לה גבעות 120א, 123 וגבעה 138.5 החולשת עליהן. שמות הגבעות נקבעו על פי גובהן במפות הטופוגרפיות שבידי צה"ל.
באמצעות תפיסת המתחם ושליטה על הכביש ניתן היה לנתק את יישובי הנגב ודרום מישור החוף ממרכז הארץ ולחבר בין הכוחות המצריים שפלשו לתחום המדינה היהודית לאורך ציר החוף לבין הכוחות המצריים שהגיעו להר חברון.
כיבוש הכפרים ברייר, חוליקאת וכאוכבה במבצע ברק

באזור חוליקאת שכנו שלושה כפרים עוינים לאוכלוסייה היהודית: כאוכבה (כיום כוכב מיכאל), ברייר (ליד ברור חיל) וחוליקאת (צפונית לחלץ של היום). בזמן המאורעות שקדמו למלחמת העצמאות הטרידו הכפרים את התנועה היהודית על הכביש לנגב, וחסמו אותו כליל בעזרת תעלות ומחסומים. מתנדבים מצרים חמושים השתכנו במבנה האבן היחיד באזור, בניין בית-הספר של ברייר ששירת את הכפרים השכנים והיה ממוקם כחצי קילומטר צפונית-מזרחית לברייר במקום בו ניצבת כיום אנדרטה לגדוד 54 של גבעתי.
במהלך מבצע ברק שנערך לפני הכרזת מדינת ישראל בציפייה לפלישת צבאות ערב, כבשו חטיבת גבעתי וחטיבת הנגב יישובים ערביים בדרום הארץ והניסו את תושביהם. ב-13 במאי 1948 כבש הגדוד השני של חטיבת הנגב את שלושת הכפרים, כשמבנה בית-הספר הוא שנכבש ראשון. המתנדבים המצרים שהשתכנו בבניין הופתעו ונפגעו ברובם, תושבי הכפר נמלטו צפונה לכיוון מג'דל (אשקלון של היום) והכפר הועלה באש ונבזז. אחרי כיבוש ברייר נוצלה ההצלחה ונתפסו הכפרים חוליקאת וכאוכבה. הכוחות הערביים, חלקם מתנדבים מצרים, ספגו כ-80 הרוגים, ואילו לאנשי הפלמ"ח היו שני פצועים קל. מפקד הגדוד השני משה נצר ביקש לאחר כיבוש כאוכבה וחוליקאת את אישור מפקדת החטיבה להמשיך צפונה ולכבוש את מצודת יואב (עיראק סוידאן), אולם קצין האג"מ של החטיבה עודד מסר לא נתן את האישור. בכך הוחמצה הזדמנות לכבוש את המשטרה כאשר היו בו 18 חיילים מצריים בלבד.
עם סתימת התעלות ופירוק המחסומים בכביש הנגב נפתחה הדרך לנגב למשך כחודש. במשלט 138.5 הוצבה מחלקה מוקטנת של פלוגת דבמבם מהגדוד השני של חטיבת הנגב והוא מוּקש. במהלך המיקוש נהרג החבלן אמנון חביב ממוקש שהתפוצץ בידיו.
התקפת הפתע המצרית על משלטי חוליקאת

ב-8 ביולי 1948 בשעה 6 בבוקר, יממה לפני תום ההפוגה הראשונה של מלחמת העצמאות, פתח הצבא המצרי בהתקפת פתע על עמדות צה"ל בצפון הנגב. המצרים תקפו בקו התפר בין גזרת חטיבת הנגב מדרום לגזרת חטיבת גבעתי מצפון וניתקו את הרצף הטריטוריאלי הישראלי בין הנגב למישור החוף. רצועה זו, שכונתה "רצועת הניתוק", הפכה לזירת הקרבות המרכזית בלחימת צה"ל כנגד הצבא המצרי.
כדי לא לעבור במפורש על ההסכם עם האו"ם, שתיווך את הפסקת האש, הפעיל הפיקוד המצרי תחילה כוחות סעודיים וסודאניים כך שהפרת ההפוגה לא תיזקף לחובת הצבא המצרי הסדיר.
במשלט 138.5 שבחוליקאת החזיקה מחלקה של 30 לוחמים מקיבוצי הדרום שהשתייכו לגדוד השני של הפלמ"ח (חטיבת הנגב). המשלט הותקף על ידי פלוגה סעודית משוריינת בפיקוד הצבא המצרי. יתרון ההפתעה עמד לזכות המצרים ובתום כשלוש שעות לחימה מול כוחות עודפים נסוגו מגיני המשלט לקיבוץ גברעם כשהם נושאים עמם 6 הרוגים ופצועים רבים, שפונו לבית חולים שדה ברוחמה. ארבעה מן הלוחמים נותרו מאחור: אחד מהם הצליח למצוא את דרכו לגברעם; השני, שלמה רוזנטל, הושאר בשטח פצוע כשהוא חמוש ברימון ונהרג ככל הנראה על ידי הסעודים. גופתו נמצאה רק ב-1951. שניים נוספים – צבי גובר ועמנואל טוכלר – נהרגו או נשבו על ידי הסעודים. שרידיהם נמצאו והובאו לקבורה רק בחלוף שנה. הכוחות המצריים תפסו שש גבעות באזור והתבצרו עליהן. בחלק מן המוצבים הוצבו יחידות סודאניות וסעודיות. הם הטרידו באש נשק קל ובמרגמות את היישובים גברעם וברור חיל וחסמו את הכביש לנגב.
קרב חוליקאת במבצע מוות לפולש

בליל 17 ביולי 1948, במהלך מבצע מוות לפולש שנועד לפתוח את הדרך לנגב בטרם תיכנס ההפוגה השנייה לתוקפה, ערכה חטיבת הנגב פעולת הסחה אל עבר משלטי חוליקאת. לצורך הפעולה התארגן בחופזה וללא מודיעין כוח משולב שכלל פלוגת ג'יפים מהגדוד התשיעי ("חיות הנגב") ופלוגת חי"ר מהגדוד השביעי של הפלמ"ח בפיקודו של חיים (דיקי) לקסברגר, שכללה מחלקת מרגמות 81 מ"מ בפיקודו של סולל כהן. אל היחידה הרגלית צורפו באותו יום כחמישים מתנדבים הן גויסו בחופזה מקרב קיבוצי הסביבה ורבים מאנשיהן היו אנשי גח"ל - עולים חדשים ללא כל אימון צבאי. על הפעולה פיקד מרחוק מעמדה במשלט ברור חיל מפקד פלוגת הג'יפים מיכה פרי, לאחר שהמג"ד עוזי נרקיס וסגנו מאיר פעיל סירבו לפקד עליה ביודעם שסיכוייה קלושים והנפגעים בה יהיו רבים.
הלוחמים הרגליים הוסעו במשאיות מרוחמה עד לברור חיל, ומשם המשיכו לנוע רגלית לעבר יעדם דרך שדות הדוּרָה שסבבו את המשלטים. עוד בטרם ניתנה פקודת ההסתערות שמעו המצרים את הכוח המתקרב ופתחו לעברו באש כבדה מטווח קצר. בנוסף, הכוחות נפגעו מהפגזה לא מדויקת של מחלקת המרגמות הישראלית. מפקד הפלוגה לקסברגר נהרג, והכוחות השונים איבדו את הקשר ביניהם. כיתה אחת בפיקודו של סולל כהן המשיכה להסתער, והצליחה לחדור אל המשלט ולנהל קרב קצר בתוך העמדות. רוב המחלקות נסוגו בחופזה כשהן משאירות 33 פצועים והרוגים בשטח. עם הנץ השחר ובעקבות תצפית שבה נראו שריוניות מתקרבות למתחם, הורה המ"פ פרי על נסיגה מלאה. 12 מן הפצועים נאספו מאוחר יותר על ידי אנשי פלוגת הג'יפים בחסות שדות הדורה שהקיפו את המשלט. גופות השאר, 21 במספר, נמצאו בקבר אחים רק עם כיבוש משלטי חוליקאת לאחר כארבעה חודשים. מצב הגופות העיד שחלקם נרצחו. עם ההרוגים נמנו 11 מאנשי מחלקת היישובים ו-10 היו מן הלוחמים הוותיקים של הגדוד השביעי. ברבות השנים נמתחה ביקורת על בחירת הלוחמים מקרב המשקים ועל שליחתם ללא אימון לקרב. כתבי ההיסטוריה הרשמיים של צה"ל מיעטו לעסוק בכישלון הקרב, ובניגוד לחללי הקרבות האחרים בחוליקאת, לא הונצחו לוחמיו באנדרטה. רק בשנת 2010 הוקמה ביוזמת המועצה האזורית שער הנגב אנדרטה לנופלי הקרב באתר הזיכרון המרכזי בחוליקאת, על גבעה 131.2. המשורר יהודה עמיחי הנציח את סיפור הקרב ואת מפקדו בשירו "גשם בשדה קרב", ובשירים אחרים.
במבצע יואב

מבצע יואב (או בשמו המקורי "מבצע עשר המכות") נועד לחבר מחדש את הנגב המנותק לשטח ישראל ולמנוע את מסירתו לערבים על פי תוכנית ברנדוט.
במבצע יואב > התקפת חטיבת יפתח שנהדפה

בליל 17 באוקטובר, עם פתיחת מבצע יואב, הטיל מפקד החזית יגאל אלון על חטיבת יפתח לכבוש את חוליקאת. פלוגה מהגדוד הראשון של הפלמ"ח, בפיקודו של אסף שמחוני, הופקדה על המשימה. התוקפים (בהם הסופר פוצ'ו) התקרבו אל משלט 138.5 מכיוון ניר-עם וניסו לפרוץ אליו מדרום. הם הצליחו לפרוץ את הגדר הראשונה של המשלט, אך נתקלו בהתנגדות עזה.
מפקד המחלקה המובילה, שלמה בנארי, נהרג, ואיתו שלושה לוחמים נוספים. עם עלות השחר נסוג הכוח מבלי להשיג את מטרתו.
במבצע יואב > הכיבוש הסופי על ידי חטיבת גבעתי

יומיים לאחר כישלון התקיפה של חטיבת יפתח הוחלט שוב לנסות לכבוש את משלטי חוליקאת. הפעם הוטלה המשימה על חטיבת גבעתי, שהצטיינה בימים שלפני כן בלחימתה במשלטי הצומת ובכפרים כאוכבה ובית תימה שמצפון לחוליקאת. הכוחות שהופעלו היו גדולים יותר והוקצה להם סיוע ארטילרי.
מפקד חטיבת גבעתי, שמעון אבידן, הטיל את המשימה על גדוד 52 (כיום בחטיבה 401), בפיקוד יעקב פרי (פרולוב), שתוגבר על ידי שתי פלוגות מגדוד 54 של צבי צור, עליהן פיקד הסמג"ד יצחק דוידזון (דיבון).
המצרים תגברו את הכוחות במתחם בחיילים שנסוגו ממשלטי הצומת, שנכבשו לילה קודם לכן, והסיגו את כוחותיהם מכאוכבה לשם תגבור המשלטים. טרם פתיחת הקרב היו במתחם ככל הנראה שלוש פלוגות מצריות ופלוגה סעודית. הן התחפרו על ששת משלטי המתחם ובכפר הנטוש חוליקאת.
בקרב היו שני מהלכים מרכזיים: האחד, באחריות גדוד 52, לעבר שלושת המשלטים הצמודים לכביש משני צדיו ולעבר הכפר חוליקאת. השני, בהשתתפות גדוד 54, לעבר שלושת המשלטים המערביים - 120, 123 ו-138.5 השולט עליהם.
בשעה 21:30 החלה הפגזה ארטילרית ישראלית על העמדות המצריות, אך המצרים, שהיו מחופרים היטב, לא נפגעו כמעט. בשעה 22:45, בעקבות ההפגזה, החלה ההסתערות הרגלית. בניגוד לעבר, כל משלטי המצרים הותקפו במקביל מכיוון צפון. קרב קשה במיוחד התפתח על משלט 123, שנכבש אחרי שלוש הסתערויות במחיר כבד על ידי פלוגות א' וג' של גדוד 54 בסיוע מחלקת הג'יפים שועלי שמשון. הרוגים רבים היו גם בקרב על גבעה 120, שנכבשה על ידי פלוגה א' מגדוד 52, בפיקוד שלמה להט. רבים ממפקדי המחלקות של גבעתי נפצעו או נהרגו בקרב.
ההסתערויות הסתיימו בקרבות פנים אל פנים בתוך תעלות היעד המבוצר בעזרת רימונים, להביורים וכידונים. במספר מקרים הם אף הגיעו לכלל מאבק פיזי שכלל נשיכות. המגינים הסודאנים של המשלטים השאירו רושם רב על לוחמי גבעתי – הם היו גבוהים וחסונים והצטיינו בקרב פנים אל פנים. הקרב ארך כשבע שעות והסתיים עם שחר בכניעת המצרים. הגבעה השולטת, גבעה 138.5, נתפסה כמעט ללא התנגדות. בחסות הלחימה, עוד בטרם הסתיים הקרב, החלו לוחמי חטיבת הנגב לעשות את דרכם דרומה לכיבוש באר שבע במבצע משה שהתרחש למחרת.
כיבוש חוליקאת היה המהלך המכריע במבצע יואב והוא נחשב לאחד הניצחונות המשמעותיים במלחמת העצמאות. תפיסת המתחם השלימה את כיתור כיס פלוג'ה בו נלכדה חטיבה של הצבא המצרי. כמו כן, נתפס בקרב שלל רב, שכלל 38 מקלעי ויקרס ומספר שריוניות. השלל שימש בחודשים העוקבים להמשך כיבוש הנגב במבצע חורב ובמבצע עובדה. עם זאת, הניצחון הושג במחיר כבד – 28 לוחמי גבעתי נהרגו בקרב וכ-70 נפצעו.
למחרת כתב אבא קובנר בדף הקרבי של גבעתי:
דרך הנגב נפתחת לרווחה!

חוליקאת על כל משלטיה - בידינו.

חוליקאת - אשר עמדה בפני שורת התקפות - התבססה על חגורת משלטים-מבצרים משני עברי הכביש הראשי. שני הצדדים ידעו את ערכו של המקום: לגבי הפולש - לולאת חנק, לגבינו - חיי הנגב היו תלויים פה מנגד.
אכזרי מאין כמוהו היה הקרב. קרב תותחים. קרב מרגמות ומקלעים. קרב נשק מגע. קרב זורקי להבות. קרב כידונים. קרב גרון אל גרון - רבים מלוחמינו פצועים מנשיכת שיניהם - משלטים עברו מיד ליד. שבע שעות רצופות התחולל הקרב. חיל-הרגלים שלנו לא נרתע מפני כל קרבן; כבש עמדה אחר עמדה, הדף התקפות-נגד של האויב, הרס את מבצריהם, עד אם הפך כל חי לאויב לרץ והרץ ברוצו - נהפך למת!

...תהילה לכם כובשי חוליקאת ומשלטיה: "הבוקעים" יהא מעתה שמכם בלוחמים! אשר זכו להדק את לולאת החנק הזאת יזכו במהרה לסגור את צוואר פולשים את העניבה הגדולה! כי גדול ליל נקמות!
הנצחת הנופלים

בקרבות חוליקאת נהרגו 63 לוחמים: מתוכם 34 אנשי פלמ"ח (9 בנפילת המתחם, 21 במבצע מוות לפולש ו-4 במבצע יואב) ו-28 אנשי גבעתי במבצע יואב. הם מונצחים בשורה של אנדרטאות באזור.
אנדרטה על משלט 138.5 לזכר הנופלים בגדוד 9 של חטיבת הנגב בפלמ"ח.
על אותה גבעה ניצבת אנדרטה לזכר 10 לוחמים מהגדוד השני של חטיבת "הנגב".
מדרום לצומת גבעתי בצד המערבי של כביש 232, במקום בו הותקפו הכוחות המצריים במבצע ברק, נמצאת אנדרטה לנופלים מגדוד 54 בקרב חוליקאת. על האנדרטה חקוקה הכתובת: "ההלך - ברדתך לנגב זכור אותנו".
מעט דרומית ממנה, בצד המזרחי של הכביש, נמצאת אנדרטה גדולה לגדוד 52. עליה חקוקים שמות הנופלים במלחמת העצמאות, במלחמת ההתשה ובמלחמת יום הכיפורים.
המושב כפר אחים נקרא על שם האחים גובר, שאחד מהם נהרג בקרב ההגנה על משלט 138.5.
המשורר יהודה עמיחי כתב שלושה שירים וסיפור על חברו ומפקדו דיקי לקסברגר שנהרג כמפקד מחלקה בקרב של חטיבת הנגב על משלט 131.2, בהם שירו הנודע "גשם בשדה קרב".‏
אנדרטות ושלטי ההנצחה באזור חוליקאת

שלט הסבר בגבעה 138.5 על כל קרבות חוליקאת
אנדרטה לאנשי הפלמ"ח שנהרגו על הגנת גבעה 138.5 ביולי 1948
טבלת הסבר על קרב חוליקאת של חטיבת הנגב במבצע "מוות לפולש"
טבלת שמות הנופלים בהתקפת חטיבת הנגב על גבעה 131.2 במבצע "מוות לפולש"
אנדרטה לחללי גדוד 54 של גבעתי, באזור משלטי חוליקאת
אנדרטת גדוד 52 באזור משלטי חוליקאת
אנדרטת גדוד 52 באזור משלטי חוליקאת
טבלת הנצחה באנדרטת גדוד 52 באזור משלטי חוליקאת
לקריאה נוספת

יעקב נחמיאס, גדוד 52 של חטיבת גבעתי במלחמת העצמאות תש"ח - 1948.
עמיעד ברזנר, הנגב בהתיישבות ובמלחמה, תל אביב: הוצאת משרד הביטחון
חטיבת הנגב במערכה, סדרת: החטיבות והחילות במלחמת השחרור, תל אביב: הוצאת מערכות, 1948.
חטיבת הנגב פלמ"ח, 1949-1947, בעקבות לוחמים.
שאול דגן ואליהו יקיר, שמעון אבידן גבעתי, האיש שהיה לחטיבה, גבעת חביבה: הוצאת יד יערי, 1995.
תולדות מלחמת הקוממיות, תל אביב: הוצאת מערכות, 1959.
אורי אבנרי, שדות פלשת - 1948, תל אביב: הוצאת טברסקי, 1949
אברהם איילון, חטיבת גבעתי מול הפולש המצרי, (כרך ב'), תל אביב: הוצאת מערכות, 1963.
משה גבעתי, בדרך המדבר והאש, תל אביב: הוצאת מערכות, תשנ"ד-1994.
דניאל ציפר, "חדר משפחה", הוצאת ירון גולן, 1996.
הערות שוליים

↑  מפת האזור עם סימון הכפר Kaukabah 1918 (גליון Falujeh בהוצאת צבא בריטניה), באתר הספרייה הלאומית, אוסף המפות ע"ש ערן לאור
↑  עדותו של בנימין רדצ'בסקי על המאורעות באזור גברעם במלחמת העצמאות
↑  מבצע "ברק", אתר הפלמ"ח
↑  אחיו של צבי, אפרים, נהרג מספר חודשים קודם לכן בטירת שלום, וסיפור האחים התפרסם. אמם רבקה גובר כונתה "אם הבנים" והיישוב כפר אחים נקרא על שמם.
↑  זכרונות מחוליקאת, עדותו של שבתאי משיח על קרב חוליקאת
↑  טלי ליפקין שחק, הקרב האבוד - על קרב חוליקאת, מעריב 3 בפברואר 2006
↑  שבתי גרברציק, 21 הרוגים בקרב שלא היה, באתר News1 מחלקה ראשונה, 28 ביולי 2010
↑  יואב גלבר, קוממיות ונכבה: ישראל, הפלסטינים ומדינות ערב, 1948, עמ' 320
↑  יהודה עמיחי, מותו של דיקי מתוך ברוח הנוראה הזאת: סיפורים, ספריית פועלים, 1961.
יהודה עמיחי חוליקת - השיר השלישי על דיקי באתר גבעת ברנר.
גבעה 138.5, עליה שכן אחד ממשלטי חוליקאת, כפי שהיא נראית כיום (2006)
זחל נושא ברן של הצבא המצרי שננטש במשלטי חוליקאת
חיילי גבעתי במשלטי חוליקאת אחרי כיבושם במבצע יואב
הרוגים מצריים בתעלות הקשר אחרי כיבוש המשלטים
נדב כוכבי

נדב כוכבי (נולד בשנת 1985) הוא אלוף ישראל ושיאן ישראל בשחייה. היה לשחיין הישראלי הראשון ששחה 100 מטר פרפר מתחת ל-54 שניות. ייצג את ישראל בשתי אליפויות העולם (מונטריאול 2005 ורומא 2009).
ביוגרפיה

כוכבי שחה בקבוצת מכבי קריית אונו.
ביוגרפיה > 2003

באליפות העולם לבתי ספר תיכוניים שנערכה בשנת 2003 זכה כוכבי במדליית זהב במשחה ל-100 מטר פרפר.
ביוגרפיה > 2004 > אלוף ישראל

באליפות ישראל בשחייה שנערכה בשנת 2004 זכה כוכבי במדליית זהב במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 55.98 שניות, לפני נמרוד פלמה מהפועל גליל עליון (55.99 שניות) וגלעד קאופמן הפועל עמק חפר (56.01 שניות) ובמדליית ארד במשחה ל-200 מטר פרפר בשיא אישי חדש של 2:02.40 דקות, אחרי ארז פרן (2:02.25 דקות) ומיקי חליקה (2:02.39 דקות) שניהם מהפועל ירושלים.
ביוגרפיה > 2005 > מכביה ואליפות עולם

בתחרויות השחייה של המכביה ה-17 שנערכו בתחילת יולי 2005 זכה כוכבי בשתי מדליות כסף, במשחה ל-100 מטר פרפר בצוותא עם ארז פרן בתוצאה של 55.96 שניות, אחרי דניאל מדווד מארצות הברית שקבע שיא מכביה חדש של 54.51 שניות ובמשחה שליחים 4x100 מטר מעורב ביחד עם יואב גת, דני מלניק ועופר פינקלר בתוצאה של 3:49.79 דקות, אחרי ארצות הברית (3:45.47 דקות). שבועיים לאחר מכן, באליפות העולם שנערכה במונטריאול, קנדה הוא סיים במקום 23 במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:01.44 דקות, במקום 39 במשחה ל-100 מטר פרפר בשיא אישי חדש של 55.73 שניות ובמקום 49 במשחה ל-50 מטר פרפר במקום 49 בתוצאה של 25.69 שניות.
ביוגרפיה > 2005 > שיאן ישראל (בריכת 25 מטר)

באליפות אירופה בשחייה (בריכת 25 מטר) שנערכה בדצמבר 2005 סיים כוכבי במקום 16 במשחה ל-200 מטר פרפר בשיא ישראלי חדש של 1:57.34 דקות, שיפור לשיא בן ה-5 שנים ו-8 חודשים של יואב מאירי (1:57.49 דקות), במקום 21 במשחה ל-100 מטר פרפר בשיא אישי חדש של 53.67 שניות ובמקום 24 במשחה ל-50 מטר פרפר בשיא אישי חדש נוסף של 24.31 שניות.
ביוגרפיה > 2006 > שיאן ישראל

באליפות ישראל בשחייה שנערכה בשנת 2006 זכה כוכבי בשתי מדליות זהב, במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 54.81 שניות, לפני גיא ברנע מהפועל ירושלים (55.27 שניות) וארז פרן (55.88 שניות) ובמשחה ל-200 מטר פרפר בשיא ישראלי חדש של 2:00.13 דקות, שיפור לשיאו בן השנה של ארז פרן (2:00.33 דקות), לפני מיקי חליקה (2:05.68 דקות) ואמיר ארבל ממכבי פארק מים רעות (2:09.81 דקות).
ביוגרפיה > 2007

באליפות ישראל בשחייה שנערכה בשנת 2007 זכה כוכבי במדליית כסף, במשחה ל-50 מטר פרפר בתוצאה של 25.04 שניות, אחרי אלון מנדל מהפועל עמק חפר (24.87 שניות) וויטלי פושקר (25.20 שניות).
בתחרות גביע ירושלים הבינלאומי (בריכת 25 מטר), שנערכה בפעם העשירית ברציפות בבריכת חוות הנוער הציוני בדצמבר 2007 קבע כוכבי במשחה ל-100 מטר מעורב אישי שיא ישראלי חדש של 56.42 שניות, שיפור לשיא בן ה-6 שנים של יואב גת מהפועל ירושלים (56.82 שניות). שיא זה החזיק מעמד שנתיים ונישבר על ידי יעקב טומרקין (55.69 שניות).
ביוגרפיה > 2008

בתחרות שנערכה בקוימברה פורטוגל ב-29 במרץ 2008 זכה כוכבי במדליית כסף במשחה ל-50 מטר פרפר שיא ישראלי חדש של 24.49 שניות, אחרי טיאגו אנדרה וננסיו מפורטוגל (24.48 שניות).
במסגרת אליפות ספרד הפתוחה שנערכה בפלמה דה מיורקה באפריל 2008 סיים כוכבי במקום שני במשחה ל-100 מטר פרפר בשיא ישראלי חדש של 53.88 שניות, שיפור של 22 מאיות השנייה לשיאו של אלון מנדל שנקבע שבועיים לפני כן באליפות אירופה שנערכה באיינדהובן ובכך היה לשחיין הישראלי הראשון ששחה משחה מתחת ל-54 שניות. באליפות ישראל בשחייה שנערכה באותה שנה הוא זכה בשתי מדליות כסף, במשחה ל-50 מטר פרפר בתוצאה של 25.14 שניות, אחרי פיטר מנקוץ' שחיין אורח מסלובניה (24.42 שניות), אלון מנדל ממכבי קריית ביאליק שקבע שיא אישי חדש של 24.50 שניות, מאית אחת איטי משיאו הלאומי של כוכבי ולפני ויטלי פושקר (25.38 שניות) ובמשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 54.99 שניות, אחרי מנקוץ' שקבע שיא ישראלי בינלאומי חדש של 52.57 שניות ואלון מנדל שקבע שיא ישראלי חדש של 53.61 שניות, שיפור לשיאו של כוכבי שנקבע 4 חודשים לפני כן.
ביוגרפיה > 2009 > אליפות עולם

באליפות העולם שנערכה ברומא, איטליה 2009 סיים כוכבי במקום 37 במשחה ל-50 מטר גב בתוצאה של 25.94 שניות, במקום 71 במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 54.20 שניות ובמקום 73 במשחה ל-50 מטר פרפר בתוצאה של 24.74 שניות.
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בשנת 2009 זכה כוכבי במדליית זהב במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 53.93 שניות, לפני גיא קוגל (54.23 שניות) וארז פרן (55.10 שניות), שניהם מהפועל ירושלים (55.10 שניות). אלון מנדל, ששחה לאט במוקדמות ולא עלה לגמר קבע במשחה גבר ב' שיא ישראלי חדש של 52.56 שניות ודורג במקום תשיעי.
הערות שוליים

↑  שחייה: פינקלר ואיילון מצטייני אליפות ישראל, באתר ynet, 31 ביולי 2004
↑  אורי שטיפט, ערב של שיאים באליפות, באתר ONE, ‏10 באוגוסט 2006
↑  אורי שטיפט, שני שיאים ישראלים בסיום אליפות ישראל, באתר ONE, ‏12 באוגוסט 2006
↑  ספורט5 ספורט5, נדב כוכבי שבר את השיא ב-100 מ מ.א, באתר News1 מחלקה ראשונה, 11 בדצמבר 2007
↑  אהרן איסרס, שיאים ישראליים לעמית עברי, אלון מנדל ונמרוד שפירא בר-אור. הפועל ירושלים-אלופת המדינה, באתר ONE, ‏8 באוגוסט 2009
ניסים בן-יוסף

| --- | --- |

 לידה:  19 במרץ 1939 (בן 85) סופיה, בולגריה 
 ענף מדעי:  פיזיקה, אלקטרו-אופטיקה
 מקום מגורים:  ירושלים
 תאריך עלייה:  פברואר 1949
 מנחה לדוקטורט:  פרופ' א' ז' קאופמן
 מוסדות:  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 
ניסים בן-יוסף (נולד ב-19 במרץ 1939) הוא פיזיקאי ישראלי יליד בולגריה, פרופסור אמריטוס במכון לפיזיקה ישומית שבפקולטה למתמטיקה ומדעי הטבע, האוניברסיטה העברית בירושלים. מראשי הפקולטה לפיזיקה באוניברסיטה העברית ומומחה באלקטרו-אופטיקה.
ילדות ונעורים

נולד בסופיה שבבולגריה ב-19 במרץ 1939. בפברואר 1949, בהיותו בן עשר, הפליג לישראל עם משפחתו ואלפי עולים אחרים בני יהדות בולגריה, ומשפחתו קבעה את מושבה בירושלים, שם פתח אביו את פוטו סטודיו ירושלים.
סיים את לימודיו בתיכון שליד האוניברסיטה ב-1957. את שירותו הצבאי עשה בנח"ל, בקיבוץ ניר עוז.
קריירה אקדמית

ב-1962 סיים בן-יוסף את לימודי התואר הראשון שלו בפיזיקה, שנה מאוחר יותר סיים את התואר השני בפיזיקה, ארבע שנים לאחר מכן, ב-1967, קיבל את תואר הדוקטור בפיזיקה. שלושתם מהאוניברסיטה העברית בירושלים. את עבודת המחקר לדוקטורט עשה אצל פרופ' אשר זליג קאופמן.
בין השנים 1968 עד 1970 עבד כפיזיקאי של פלזמה במעבדת המחקר של חיל האויר האמריקאי (אנ') בבדפורד, מַסָּצ'וּסֵטְס שבארצות הברית. לאחר מכן חזר לישראל וב-1971 הצטרף לסגל האקדמי של בית הספר למדע שימושי ע"ש א' ד' ברגמן באוניברסיטה העברית בירושלים, שם היה אחד מראשוני הסגל. ניהל את בית הספר למדע שימושי בין השנים 1983 עד 1987. לימד בתוכנית תלפיות מהקמתה בשנת 1979 ועד 1992.
ב-1986 מונה בן-יוסף לפרופסור מן המניין בבית הספר למדע שימושי. תחומי המחקר העיקריים שלו כללו מערכות אלקטרו-אופטיות, פיזיקה של תהליך הדמיה, אופטיקה אטמוספירית ואנליזה של רעש הרקע בתת-אדום (IR clutter). גישתו של בן-יוסף בתחומי המחקר הללו התמקדה בפישוט של תהליכים ומשוואות מורכבות על מנת לאפיין את התכונות המרחביות של הרקע הטבעי בתמונת תת-אדום, את הדינמיקה שלהן ואת יחסי הגומלין עם תופעות אטמוספיריות. גישה זו איפשרה ליישם את העקרונות המדעים והממצאים הניסיוניים בתכנון ובהנדסת מערכות אלקטרו-אופטיות, וכן בפיתוח אלגוריתמי גילוי וזיהוי.
כיהן כיושב ראש ועדה לבדיקת הבקשה של המכללה האקדמית להנדסה אורט בראודה, לפתוח תוכנית לימודים בהנדסה אופטית לקראת תואר ראשון "בוגר במדעים" שהוקמה ב־2008 וכן כיושב ראש ועדת המשנה התחומית לטכנולוגיה, הנדסה, אדריכלות, מדעים, ביולוגיה, פארא-רפואה וחקלאות של המועצה להשכלה גבוהה (2014).
גם לאחר פרישתו, המשיך ללמד קורסים אקדמיים במערכות אלקטרואופטיות ועיבוד תמונה בחוג לפיזיקה ישומית.
פרסם שבעה פטנטים וכמעט מאה מאמרים. אחד ממאמריו המוקדמים, שפורסם ב-1978, היה בנושא של תגובה ספקטראלית של העיין האנושית, בשיתוף עם הפיזיקאי אלברט רוז (אנ').
חבר באגודה הבינ"ל "אופטיקה" (לשעבר: Optical Society of America), ובאגודה הישראלית לפיזיקה.
על תלמידיו הבולטים נמנים ד"ר עמי דוברת, לימים המדען הראשי ומנהל המו"פ של רפא"ל, ד"ר מרדכי (מרק) אביטבול מייסד ויושב ראש ההנהלה של חברת ויז'יוניקס VISIONIX, פרופ' אהרון אגרנט, פרופ' אורי כץ, תא"ל מיל' אופיר שהם ועובדים בכירים נוספים בתעשיות הביטחוניות הגדולות ובמערכת הביטחון.
קריירה מקצועית

במקביל לעבודתו האקדמית, עבד בן-יוסף במשך שנים רבות במשרה חלקית בתעשייה הצבאית ברמת השרון, שם גם עבד בשבתונים. כמו כן, נטל חלק בפרויקטי מחקר ופיתוח בעבור תעשיות ביטחוניות נוספות בארץ.
בשלהי שנות השמונים שימש כיועץ מומחה מטעם בית המשפט במשפט של מדינת ישראל נגד יוז איירקראפט שעסק בתחום הקניין הרוחני של מערכות תצוגה עילית במטוסי קרב, ואשר הוביל לאחד מפסקי הדין החשובים בדיני פטנטים. בן-יוסף המשיך בקשרים עם עולם המשפט כאשר בשנת 2003, כאחד המומחים בתחום האלקטרו-אופטיקה בישראל, יעץ להגנה בעתירה לבית המשפט העליון בעניין השימוש באקדח לייזר למדידת מהירות כלי רכב.
מאוחר יותר גם שימש כיועץ מדעי לכתיבת ספרי לימוד בנושא צילום דיגיטלי ותקשורת סלולרית, בהוצאת אורט ישראל, 2011.
הוקרה

בן-יוסף קיבל פרס הוקרה מטעם כנס OASIS (הכנס השנתי לאלקטרו אופטיקה ולייזרים) על תרומתו בתחום, ב-2013.
חיים אישיים

גר בירושלים, נשוי לכלכלנית והעיתונאית תמר בן-יוסף בתו של אליעזר שמאלי, אב לשתי בנות וסב לשישה נכדים.