stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אירוס (יישוב)
היסטוריה

קרקעות היישוב נרכשו על ידי משפחות יהודיות בבולגריה בשנות ה-20 של המאה ה-20, כחלק מתוכנית של ההסתדרות הציונית בבולגריה להקמת יישוב שתושביו יעסקו במקצועות חופשיים וייתמכו ביוצאי בולגריה תושבי האזור, במושב בית-חנן, שעסקו בחקלאות.
כל הקרקעות שנמכרו בבולגריה נרשמו בשנת 1945 על שם החברה הארץ ישראלית ליישוב עולים בע"מ (חל"צ), שהוקמה על ידי שליחי ההסתדרות הציונית בבולגריה למטרה זו. בשנות ה-50 החלה החברה להעביר את החלקות על שמם של הקונים במרשם המקרקעין (טאבו).
בתקופת המנדט היישוב אושר בתוכנית המתאר הבריטית (R220) בשנת 1947 עקב בקשה שהוגשה על ידי החברה הארץ ישראלית ליישוב עולים.
אך במשך עשרות שנים התוכנית לא מומשה. בשנת 1971 הוכרזו האדמות כקרקע חקלאית ובשנת 1981 הוכרזו חלק מהאדמות כגן לאומי בתוכנית מתאר ארצית 8. בעקבות אישור תוכנית זו הוגשה תביעה כנגד הוועדה המקומית לתכנון ולבניה "שורקות" על ידי החברה הארץ ישראלית ליישוב עולים בגין ירידת ערך ודרישת פיצוי.
לאחר חקיקת שינוי לחוק הליכי תכנון ובניה בשנת 1990, שאפשר לגורמים פרטיים להגיש תוכניות לוועדה לבניה למגורים ולתעשייה, הגישו החברה הארץ ישראלית ליישוב עולים ביחד עם בעלי קרקעות במתחם את תוכנית בר/במ/109 שמייעדת את המתחם למגורים ולמבני ציבור.
בעלי הקרקעות ויורשיהם ניהלו מאבקים ארוכים, חלקם בערכאות, שהובילו בשנת 2007 למתן אישור סופי לבניית היישוב. בשנת 2010 התקבלו היתרי הבנייה הראשונים והחלה הבנייה בפועל.
ב-6 במאי 2012 הגיש ראש המועצה האזורית גן רווה, מוני אלימלך, בקשה למנכ"ל משרד הפנים להכיר באירוס כיישוב עצמאי וזאת למרות ההנחיות של תמ"א 35 הקובעת כי אין להקים יישובים חדשים אלא לפתח את הנגב והגליל וכן כי אין להכיר ביישובים מתפתחים ליד יישובים קיימים כישובים חדשים, ולכן על פי תוכנית זאת לא ניתן להכיר באירוס בתור יישוב חדש ויש לספח אותו לאחד המושבים השכנים (בית עובד או בית חנן) או לעיר הסמוכה (נס ציונה). לאחר מכן, ב-31 באוקטובר מונתה ועדת חקירה מטעם משרד הפנים אשר התבקשה לקבוע את מעמדו המוניציפלי של אירוס.
באפריל 2013, לאחר שמיעת עמדות שונות מצד גורמים נוספים, החליטה הוועדה להמליץ לשר הפנים כי אירוס יהיה יישוב קהילתי עצמאי בשטחה של המועצה האזורית גן רווה. החלטת הוועדה הסתמכה על כך שאין היגיון בחיבור אירוס לנס ציונה עקב הגן הלאומי המפריד ביניהם, וכן שאין היגיון בצירוף אירוס לבית עובד ובית חנן מכיוון שאופיים החקלאי שונה מאופיו הקהילתי-עירוני של היישוב שיוקם, וכן על תוכנית המתאר הבריטית הקובעת למעשה כי אירוס אינו יישוב חדש אלא יישוב שהוקם כבר בקום המדינה.
באמצע 2014 ישנם כ-50 בתים מאוכלסים, כ-40 מגרשים בשלבי בנייה וכן כ-20 בהליכי רישום טרום בנייה.
בסיום אכלוסו יכלול היישוב כ-450 יחידות דיור פרטיות, רובן יוקמו על מגרשים חד-משפחתיים בשטח של 500 מ"ר. כמו כן יבנו מספר בתים דו-משפחתיים על שטח של 250 מ"ר. שטחי הבנייה המותרים לכל יחידת דיור הם גבוהים יחסית לפרויקטים אחרים משום שהתוכניות אושרו לפני שנים רבות.
במקום מתוכננים לקום שני מרכזים מסחריים, שני גני ילדים, מרפאה, מתנ"ס, קאנטרי קלאב, בית אבות, בית כנסת, קריית חינוך גדולה (בית ספר תיכון) ומצפור שייבנה בנקודה הגבוהה ביותר וישקיף על היישוב כולו ועל הגן הלאומי גבעות הכורכר שממזרח לו.
היישוב הוכר רשמית על ידי משרד הפנים בדצמבר 2013 והיום מתגוררות ביישוב למעלה מ-150 משפחות.
הערות שוליים

1 2  אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור 
סוף דצמבר 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור

סוף 2023.
↑  הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021
↑  בר"ם 2237/11 הוועדה המקומית לתכנון ולבניה "שורקות" נ' מימי גרמנוב, ניתן ב־23 בספטמבר 2012, סעיפים 1-3
↑  שי פאוזנר, הפסד למדינה: היטל השבחה נמוך ביישוב אירוס, באתר ynet, 27 במרץ 2011
פארק רמות מנשה

| --- | --- |

גבעת הרקפות בפארק
 מידע כללי
 סוג:  שמורה ביוספרית
 גוף מנהל:  קק"ל
 נתונים ומידות
 שטח:  84 קמ"ר
 גובה ממוצע:  250 מטר מעל פני הים
 בעלי חיים:  ראו בערך
 מיקום
 מדינה:  ישראל ישראל
 מיקום:  רמות מנשה
 קואורדינטות:  32°35′51″N 35°07′21″E﻿ / ﻿32.597469837947°N 35.122389745488°E﻿ / 32.597469837947; 35.122389745488
 אתרים בפארק:  עמק השלום, מערת הפלמ"ח, אנדרטת הקיבוצים, נחל השופט, מעין עין ריחניה, גבעת הרקפות ויער הזורע
 אתר רשמי
  (למפת הכרמל מוגדלת) פארק רמות מנשה(למפת הכרמל רגילה) פארק רמות מנשה(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום פארק רמות מנשה(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום פארק רמות מנשה
 
פארק רָמות מְנַשֶּׁה או מרחב ביוספרי רמות מנשה הוא שמורה ביוספרית, המשתרעת על פני 84,000 דונם בחבל הארץ רמות מנשה. הפארק כולל בתחומיו יערות, שמורות טבע, שטחי חקלאות ושדות מרעה, כמו גם שישה יישובים כפריים: מושב עין העמק והקיבוצים גלעד, דליה, רמת השופט, עין השופט ורמות מנשה. כמו כן, הפארק הוא אחת משתי השמורות הביוספריות היחידות בישראל, כשהשנייה היא פארק הכרמל.
בתחומי הפארק ניתן למצוא יער מחטני, יער של אלון התבור, יער מעורב, שטחי בתה, שטחי חקלאות ומרעה, גבעות געשיות, אתרים ארכאולוגיים, נחלים ומעיינות. בין האתרים הבולטים בפארק נמנים: עמק השלום, מערת הפלמ"ח, אנדרטת הקיבוצים, נחל השופט, מעין עין ריחניה, מאגר גלעד, נחל רז, גבעת הרקפות ויער הזורע.
היסטוריה

בשנת 2006 פתחה המועצה האזורית בהליכים רשמיים מול אונסק"ו להכרה בפארק כשמורה ביוספרית. לאחר השלמת כל הפעולות התכנוניות הדרושות וקבלת התואר הרשמי, ייקרא הפארק בשם "מרחב ביוספרי רמות מנשה". ביוני 2011, לאחר קבלת התואר הרשמי, נקרא הפארק בשם זה.
החי בפארק

בין בעלי החיים החיים בפארק ניתן למנות את טריטון הפסים, קרקל, צבי ארץ ישראלי, בז ומיני זוחלים. בפארק גם חסרי חוליות רבים ומגוונים, לרבות חרקים ושבלולי יבשה.
הצומח בפארק

רוב אזור רמות מנשה משמש כקרקע חקלאית או כשטחי מרעה אך בערוצי הנחלים ובאזורים מסוימים נשמרה הצמחייה הטבעית הכוללת סירה קוצנית, אלון התבור, חרוב, תורמוס ההרים, כלנית מצויה ורקפת מצויה (בחורף ובאביב), תות עץ ויערות מחטניים בנטיעת קק"ל.
ג'קאס 2

| --- | --- |

 בימוי:  ג'ף טרמיין 
 הופק בידי:  ספייק ג'ונז, ג'וני נוקסוויל 
 תסריט:  באם מרג'רה, ג'וני נוקסוויל, ספייק ג'ונז, ג'ף טרמיין, Preston Lacy 
 שחקנים ראשיים:  ג'וני נוקסוויל טוני הוק ספייק ג'ונז Chris Raab Preston Lacy ג'ון ווטרס וילה ואלו ריפ טיילור Phil Margera Kenny Wormald Brandon Novak מייק ג'אדג' גאי צ'נדרסכר Steve-O באם מרג'רה לוק וילסון ראיין דאן ג'ייסון אקונה Dave England Ehren McGhehey Vincent Margera בפסקה זו 2 רשומות נוספות שטרם תורגמו 
 מוזיקה:  אנדרו ו. ק. 
 צילום:  Lance Bangs, דימיטקי אליישקביץ, Rick Kosick 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  אולפני MTV אנטרטיינמנט, ג'קאס 
 חברה מפיצה:  פרמאונט, נטפליקס 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  22 בספטמבר 2006 
 משך הקרנה:  95 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט פעולה, סרט קומדיה 
 הכנסות באתר מוג'ו:   jackass2
 www.jackassmovie.com
 דף הסרט ב־IMDb
 
ג'קאס 2 (באנגלית: Jackass Number Two) הוא סרט קומדיה אמריקאי משנת 2006, בהפקת MTV ובבימויו של ג'ף טרמיין. הסרט הוא המשך לסרט "ג'קאס: הסרט" ומהווה חלק מסדרת הטלוויזיה המצליחה "ג'קאס". הסרט מציג אוסף של פעלולים מסוכנים, אתגרים ביזאריים ומעשי קונדס המבוצעים על ידי צוות השחקנים הראשי, בראשות ג'וני נוקסוויל, במטרה להצחיק את הקהל, תוך סיכון עצמי גבוה.
הסרט הופק על ידי MTV Films, Dickhouse Productions ו-Lynch Siderow Productions, והופץ על ידי סרטי פרמאונט, הסרט הוקרן בבתי הקולנוע ב-22 בספטמבר 2006, זכה לביקורות חיוביות המבקרים וגרף 84.6 מיליון דולר ברחבי העולם מול תקציב הפקה של 11.5 מיליון דולר.
עלילה

הסרט, כמו קודמו, אינו מכיל עלילה מסורתית, אלא מורכב מאוסף של קטעים המציגים את חברי הצוות מבצעים פעלולים מסוכנים ואתגרים שונים. כל קטע נועד להיות יותר קיצוני ומצחיק מהקודם לו, מה שמוביל למצבים מגוחכים ומסוכנים כאחד. החבורה כוללת את ג'וני נוקסוויל, סטיב-או, באם מרג'רה וחברים נוספים, שביצעו את הפעלולים הללו במסגרת אווירה קיצונית ובידורית.
הצוות של ג'קאס

ג'וני נוקסוויל
סטיב-או
באם מרג'רה
ראיין דאן
כריס פונטיוס
ווי מן
סטיב-או
פרסטון לייסי
וארן מק'גהי
ביקורות

ג'קאס 2 קיבל ביקורות מעורבות. חלק מהמבקרים שיבחו את ההומור הפיזי והיצירתיות של הפעלולים, בעוד אחרים מתחו ביקורת על התוכן הקיצוני וחוסר העלילה. הסרט הצליח בקופות, והפך לאחד הסרטים המפורסמים בז'אנר ההומור הפרובוקטיבי. ב-Rotten Tomatoes, הסרט קיבל ציון של 63%, וב-Metacritic, ציון של 66 מתוך 100.
שבע בן בכרי

ציור מרד שבע בן בכרי, ואישה משליכה את ראשו מהחלון
שֶׁבַע בֶּן בִּכְרִי, דמות מקראית, איש משבט בנימין שמרד בדוד המלך, וקרא לשבטי ישראל להינתק ממלכות דוד שנתמכה בידי שבט יהודה, וזאת לאחר שדוד שב לירושלים אחרי דיכוי מרד אבשלום (שמואל ב פרק כ). כינויו "בן בכרי" – רומז אולי לייחוסו לבכר, בנו של בנימין.
בעקבות מרידתו, שלח דוד את עמשא בן יתר בראש צבא שבט יהודה, אך זה התמהמה במשימתו, ולכן נדרש דוד לקרוא את אבישי בן צרויה למשימה זו. בגבעון פגש בהם שר הצבא יואב בן צרויה, והוביל את הכוח לאבל בית מעכה, שם מצא שבע מקלט. אנשי יהודה צרו על העיר. כדי להימנע מהרס העיר, אישה חכמה אחת שכנעה את יושביה להרוג את שבע ולהשליך את ראשו מעבר לחומה. התושבים שוכנעו וביצעו את הנדרש ובכך הומת שבע והמצור הוסר.
זהו אחד המקרים בתנ"ך בהם נעשה עונש מוות במורד במלכות.
ראו גם

מרד שבע בן בכרי
הערות שוליים

↑  שמואל ב', פרק כ'.
ערך זה הוא קצרמרבנושא תנ"ך. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007513513405171  VIAF: 308281594   WorldCat (עם VIAF): 308281594
הולך בדרכי (סרט, 2005)

| --- | --- |

כרזת הסרט
 מבוסס על:  Man in Black: His Own Story in His Own Words 
 בימוי:  ג'יימס מנגולד 
 הופק בידי:  ג'יימס קיץ', קאת'י קונראד 
 תסריט:  ג'יימס מנגולד, ג'יל דניס 
 עריכה:  מייקל מק'קסקר 
 שחקנים ראשיים:  חואקין פיניקס ריס וית'רספון ג'יניפר גודווין רוברט פטריק שלבי לין
 מוזיקה:  טי בון ברנט 
 צילום:  פדון פאפאמיכאל 
 מדינה:  ארצות הברית, גרמניה 
 חברת הפקה:  פוקס המאה ה-20 
 חברה מפיצה:  פוקס המאה ה-20
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  18 בנובמבר 2005, ארצות הברית
 משך הקרנה:  136 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט ביוגרפי, סרט פלאשבק, סרט דרמה, סרט מוזיקלי, סרט שמבוסס על ספרים 
 מקום התרחשות:  קליפורניה, טנסי 
 תקציב:  28 מיליון דולר
 הכנסות באתר מוג'ו:   walktheline
 פרסים:  פרס אוסקר אחד,  ‏3 פרסי גלובוס הזהב,  ‏2 פרסי באפטא
 דף הסרט ב־IMDb
 
הולך בדרכי (באנגלית: Walk the Line) הוא סרט קולנוע אמריקאי משנת 2005 בבימויו של ג'יימס מנגולד. הסרט הוא סרט ביוגרפי, המתאר את סיפור חייו של זמר הקאנטרי הנודע ג'וני קאש, אותו מגלם השחקן חואקין פיניקס. לצדו שיחקה ריס וית'רספון, שגילמה את רעייתו של קאש, זמרת הקאנטרי ג'ון קרטר קאש, תפקיד שזיכה את וית'רספון בפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר לשנה זו.
עלילת הסרט

הסרט מתמקד בסיפור חייו של הזמר ג'וני קאש בעיקר בצעירותו, תחילת הקריירה המוזיקלית שלו, יחסיו עם הזמרת ג'ון קארטר, התמכרותו לסמים, ושירי הקאנטרי שלו שרבים מתכניהם עוסקים בפרטים אוטוביוגרפיים מחייו האישיים.
תחילה מתאר הסרט את ילדותו של קאש, בה הוא גדל בחווה ועובד עם אחיו בשדה. קאש נאלץ להתמודד עם מות אחיו בתאונת מסור בחווה, ויחסיו המורכבים עם הוריו. בהמשך הוא משרת בחיל האוויר האמריקני, וכותב שירים במהלך שירותו. לאחר מכן הוא נישא לחברתו ויויאן קאש, והם מתגוררים בממפיס ומתפרנסים בקושי. קאש מקים להקה קטנה עם לות'ר פרקינס ומרשל גרנט, שמנגנת שירי גוספל. במהלך אודישן של הלהקה בחברת התקליטים "סאן רקורדס", אצל הבעלים סם פיליפס, מנגן קאש את אחד השירים שכתב במהלך שירותו הצבאי, "Folsom Prison Blues" הידוע, ופיליפס מחתים אותו מיד על חוזה בחברה.
קאש הופך לזמר מצליח והוא יוצא לסיבובי הופעות לצד זמרים מפורסמים כגון אלביס פרסלי, ג'רי לי לואיס, קרל פרקינס ורוי אורביסון. במהלך המסעות הוא פוגש את זמרת הקאנטרי ג'ון קארטר, ומתקרב אליה. בתקופה זו הוא משתמש לעיתים תכופות יותר ויותר באלכוהול ובסמים, והתנהגותו נעשית תוקפנית, עד שבאחת ההופעות הוא מתנהג בגסות כלפי ג'ון קארטר במהלך שירתם על הבמה, והיא עוזבת אותו.
מספר שנים לאחר מכן, קאש ואשתו ויויאן פוגשים במקרה את ג'ון קארטר, וקאש מציע לה לצאת למסע הופעות משותף. על המסע המוצלח מעיבים התנגדותה של ויויאן לקרבה בין קאש לקארטר, וכן שימושו של קאש בסמים והתעלפותו במהלך אחת ההופעות, שמדאיגים מאוד את קארטר. לאחר מעצרו של קאש בעקבות קניית סמים במקסיקו, והתנהגותו התוקפנית בביתו, נפרדים ויויאן וקאש, והוא עובר להתגורר בנאשוויל. קאש מחזר אחרי קארטר, ללא הצלחה. הוא קונה בית כפרי ליד אגם בטנסי, בו הוא עובר תקופת גמילה קשה מסמים, כאשר קארטר סועדת אותו ותומכת בו.
בתקופה זו קאש שם לב שרבים ממכתבי המעריצים שהוא מקבל הם מאסירים בבתי כלא. קאש מחליט להקליט תקליט הופעה חיה בבית הכלא פולסום; למרות ספקנותם של אנשי חברת התקליטים שלו, ההופעה והתקליט זוכים להצלחה גדולה וזכורים כאחד מרגעי השיא בקריירה שלו. בהמשך, במהלך הופעה בקנדה, קאש מודה לקארטר על תמיכתה בו לאורך השנים, מזמין אותה לדואט "Jackson", ומציע לה נישואין. הסרט מסתיים בסצנה משפחתית נעימה של קאש עם אביו, ילדיו ורעייתו ג'ון.
פרסים

הסרט היה מועמד לחמישה פרסי אוסקר, וזכה באחד - פרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר לריס וית'רספון, על גילום דמותה של ג'ון קארטר קאש. וית'רספון זכתה גם בפרס גלובוס הזהב ופרס באפטא על תפקידה. פרסים נוספים שקיבל הסרט בטקס פרסי גלובוס הזהב הם פרס הסרט הטוב ביותר, ופרס השחקן הטוב ביותר לחואקין פיניקס על גילום דמותו של ג'וני קאש. כן זכה הסרט בפרס באפטא על הפסקול הטוב ביותר.
דמויות

חואקין פיניקס – ג'וני קאש
ריס וית'רספון – ג'ון קרטר קאש
ג'יניפר גודווין – ויויאן קאש
רוברט פטריק – ריי קאש
דאלאס רוברטס – סם פיליפס
דן ג'ון מילר – לות'ר פרקינס
לארי באגבי – מרשל גרנט
שלבי לין – קארי קאש
טיילר הילטון – אלביס פרסלי
וויילון פיין – ג'רי לי לואיס
שוטר ג'נינג – וויילון ג'נינג
אלישע אפרת

| --- | --- |

 לידה:  20 באפריל 1929 גדנסק, העיר החופשית דנציג 
 פטירה:  25 בדצמבר 2016 (בגיל 87)
 ענף מדעי:  גאוגרפיה
 מקום מגורים:  ישראל, גרמניה
 מקום קבורה:  הר המנוחות 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 מנחה לדוקטורט:  דוד עמירן 
 מוסדות:  אוניברסיטת תל אביב 
 פרסים והוקרה:  חתן פרס ישראל לחקר הגאוגרפיה לשנת 2007.
 תרומות עיקריות
 גאוגרפיה יהודה ושומרון, פרסום אטלסים, פיתוח תווך ארוך
 
אלישע אפרת, 2015
אלישע אפרת (20 באפריל 1929 - 25 בדצמבר 2016) היה גאוגרף ישראלי פרופסור מן המניין בחוג לגאוגרפיה שבאוניברסיטת תל אביב וחתן פרס ישראל לחקר הגאוגרפיה לשנת 2007.
קורות חיים

אלישע אפרת (במקור פרישר) נולד בדנציג. כמה חודשים לפני פרוץ מלחמת העולם השנייה, כנער בן 10, עלה עם אביו לארץ ישראל בעליה בלתי לגאלית באונית המעפילים "אסתיר", וזאת לאחר נדודים במשך ארבעה חודשים בין הים השחור ובאיי הים התיכון. שוחרר עם אביו ממחנה המעצר "סרפנד" ב-2 ביולי 1939. שהה שנתיים באבן יהודה, ולאחר עליית אמו ואחותו, מניצולות אוניית המעפילים פַּטריה, לארץ, עבר עם משפחתו לירושלים. שם סיים את לימודיו בבית הספר היסודי תחכמוני (1944) וכן את הלימודים העל-יסודיים בגימנסיה העברית רחביה (1948). בשנות הארבעים היה מדריך ומרַכז של תנועת נוער ציונית בירושלים, היה חבר בהגנה ולאחר הקמת המדינה שירת שירות חובה של שנתיים בצה"ל כמדריך לעברית ולידיעת הארץ לחיילים עולים בפיקוד המרכז. השתתף במלחמת סיני ובמלחמת ששת הימים. נפצע במלחמה זו בהגנה על ירושלים בחזית מעבר מנדלבאום.
לימודיו באוניברסיטה העברית לקראת תואר ראשון היו חינוך וגאוגרפיה בשנים 1955-1952, ולקראת תואר שני בגאוגרפיה וסטטיסטיקה בשנים 1957-1955. בשנים 1963-1961 היה תלמיד מחקר באוניברסיטה העברית בירושלים וכתב את עבודת הדוקטור שלו בנושא: "השפעתם של גורמים גאוגרפיים על תכנונו הפיסי של פרוזדור ירושלים" בהדרכתו של פרופסור דוד עמירן. בשנת 1964 השתלם במכון ללימודי חברה בהאג שבהולנד במסגרת לימודי בתר-דוקטור וזכה מטעמו בדיפלומה בתכנון פיסי מקיף.
בשנים 1965–1967 כיהן כמנהל המחלקה לתוכניות ארציות ואזוריות במשרד הפנים, ובמסגרת זאת עבד על תוכנית אב לחוף הים התיכון משנת 1966 שנועד לשמור על חזית חוף פתוחה, ותוכנית לפיתוח מרחב ירושלים-אשדוד משנת 1967. אפרת המשיך לאחר מכן לעבוד באגף התכנון של משרד הפנים במהלך שנות ה-70, ובמסגרת תפקידו עסק בהכנת תוכנית אב לכבישי ישראל משנת 1969, שכללה את התוכנית לכביש 6 וגיבוש תוכנית לשימור אתרים. בסוף 1970 הוציא ספר על תכנון יהודה ושומרון שכלל תוכנית להקמת עיר יהודית בבקעת הירדן.
בשנת 1967 היה מייסד-שותף עם פרופסור משה ברוור בהקמת החוג לגאוגרפיה באוניברסיטת תל אביב. הוא נתמנה שם למרצה בכיר בגאוגרפיה בשנת 1968, לפרופסור-חבר בשנת 1972 ולפרופסור-מן-המניין בשנת 1983. בשנים 1973-1971 כיהן כראש החוג לגאוגרפיה. משנת 1968 ועד לצאתו לגמלאות באוניברסיטת תל אביב בשנת 1997 שימש כחוקר וכמרצה בגאוגרפיה של ארץ ישראל, ביסודות הגאוגרפיה, בגאוגרפיה רגיונאלית, בגאוגרפיה עירונית, בגאוגרפיה שימושית, אקטואלית ותכנונית ובגאוגרפיה יישובית.
היה מרצה אורח באוניברסיטאות זיגן, בון, מנהיים ומינכן שבגרמניה, באוניברסיטאות סנט חוזה וסטנפורד שבקליפורניה ובאוניברסיטאות מילווקי ואקרון באוהיו שבארצות הברית.
בשנות החמישים נתן קורסים ללימוד השפה העברית וידע ארץ ישראל לעולים חדשים בירושלים; הדריך נוער בפעילות למען הקרן הקיימת לישראל; בשנת 1972 היה חבר במשלחת הישראלית הרשמית בכנס העולמי לאיכות הסביבה מטעם האו"ם בסטוקהולם; יצא בשנת 1977 בשליחות הסברה לארצות הברית מטעם משרד התיירות לעידוד התיירות בישראל; ובשנת 1983 יצא בשליחות מטעם מחלקת הנוער של ההסתדרות הציונית לארצות הברית לעידוד העלייה של בני נוער לישראל.
ביולי 1956 התחתן עם פנינה לבית בוקששתר. נפטר בשנת 2016 ונקבר בהר המנוחות בירושלים.
מחקריו

בחקר הגאוגרפיה המשיך אלישע אפרת בראשית שנות השישים בעבודתו המקיפה על פרוזדור ירושלים כחבל ארץ יישובי בעייתי וחדש, שבו התווה לראשונה את הגישה הגאוגרפית-רגיונאלית-יישומית בתכנון חבלי פיתוח בישראל. על רקע אינטנסיביות הבינוי והפיתוח שהתרחשה אז ברוב חלקי הארץ והסכנה להרס שרידי ההתיישבות ההיסטוריים, ביצע את החקר השיטתי הראשון על כ-400 שרידי ההתיישבות הציונית בישראל, והתווה בכך קווים לשימורם, פעולה הנעשית כיום הלכה למעשה על ידי החברה לשימור אתרים שליד החברה להגנת הטבע.
לאחר מלחמת ששת הימים ערך את המחקר הראשון על הגאוגרפיה של יהודה ושומרון, כבסיס של ידע לפיתוח האזור, שפורסם ב-1970 בספר: "יהודה ושומרון - קווים לתכנון פיסי-אזורי". עם התגבשות ההתיישבות היהודית בישראל בשנות השבעים חקר את צורות ההתיישבות העירוניות, תכנונן ואכלוסן על רקע העליות לארץ, ונתן להם ביטוי בספריו על יסודות הגאוגרפיה העירונית ועל הערים והעיור בישראל, שהיוו פריצת דרך בחקר ובהבנת תהליכי העיור בארץ ישראל. בשלב מאוחר יותר הוסיף חַקָר בתחום זה וגיבש את נושאי הגאוגרפיה היישובית העירונית והכפרית בשני ספרים נוספים המהווים כיום ספרי יסוד בתחום.
צמיחתן של עיירות הפיתוח, הישגיהן ומעמדן הארצי והאזורי הביאוהו לחקר של תופעת הערים החדשות, נושאים שמצאו את ביטויים בשניים מספריו שיצאו לאור בעברית ובאנגלית. בשנות השבעים והשמונים נדרש אפרת אל חֵֶקֵר השפעתה של המדיניות הממשלתית על הגאוגרפיה היישובית בארץ, תוצאות מחקר שפרסם בשני ספרים על גאוגרפיה ופוליטיקה בישראל. נוסף על אלה חידש בנושאים גאוגרפיים אקטואליים ועכשוויים של ארץ ישראל בממדי זמן ומקום תוך פיתוח ידע ארץ ישראלי עכשווי בצד מתודולוגיה מחקרית, שמצאה את ביטויה בראשונה בספרו "ישראל - גאוגרפיה בת זמננו".
במחקרים גאוגרפיים אחרים עסק גם באי-השוויון ההתיישבותי בישראל, בדגמים יישוביים קיימים ומוצעים, בהתיישבות ההיסטורית בארץ, ובראשית שנות התשעים חקר את תופעת העלייה הרוסית והשפעתה על הגאוגרפיה היישובית בארץ ישראל. בשנת 1996 גיבש חלק מתוצאות מחקריו הגאוגרפיים בספר כולל על הגאוגרפיה הפיזית, היישובית והאזורית של ארץ ישראל.
בשנת 2002 כתב מילון חדש למונחי ארץ ישראל, ידיעת הארץ ואיכות הסביבה, וב-2004 כתב ספר מסות גאוגרפיות כז'אנר חדש בדיסציפלינה הגאוגרפית של ארץ ישראל תחת הכותרת: "אדם וסביבה בישראל".
החל משנות החמישים בנה אפרת על בסיס חקר גאוגרפי שיטתי את תורת הגאוגרפיה החדשה של מדינת ישראל כתורה מודרנית וסדורה, תוך מעקב וחקר מתמשך אחר הפיתוח, ההתיישבות, הבינוי והשינויים הדמוגרפיים שהתרחשו בארץ, בהוסיפו בהדרגה נדבכים נושאיים ולימודיים, שהניבו ב-30 ספריו, ובעשרות רבות של מאמריו שפורסמו בארץ ובעולם, את תורת הידע הגאוגרפי של ארץ ישראל המהווה כיום הבסיס ללימודי ארץ ישראל במוסדות המחקר והחינוך בארץ. התחומים בידע ארץ ישראל שבהם עסק הם רבים והחלו בכתיבת ספר יסוד על הגאוגרפיה של ארץ ישראל, שפורסם בראשית שנות השישים בעברית (עם א' אורני) ובתרגום לאנגלית, צרפתית וגרמנית, ובהמשך - בכתיבת ספרים על ירושלים וסביבותיה, ההתפתחות העירונית בארץ, ההתיישבות הכפרית לצורותיה, תולדות ההתיישבות ואתריה, יהודה ושומרון ומחקרים בנושאים כלכליים, חברתיים, פוליטיים והיסטוריים של ארץ-ישראל.
מחקריו > גאוגרפיה רגיונאלית

אפרת חקר את הגאוגרפיה הרגיונאלית של ארץ ישראל בשנת 1965 שבאה לידי ביטוי בעבודתו המקיפה על פרוזדור ירושלים כחבל ארץ יישובי בעייתי וחדש, שבו התווה לראשונה את הגישה הגאוגרפית-רגיונאלית-יישומית בתכנון חבלי פיתוח בישראל תחת הכותרת: "ירושלים והפרוזדור -גאוגרפיה של עיר והר". עם התגבשות ההתיישבות היהודית במרחביה החדשים של ישראל בשנות השבעים חקר את צורות ההתיישבות העירוניות, תכנונן ואכלוסן על רקע העליות לארץ, ונתן להן ביטוי בספריו על יסודות הגאוגרפיה העירונית (1979) ועל הערים והעיור בישראל (1976), שהיוו פריצת דרך בחקר ובהבנת תהליכי העיור בארץ ישראל. הוא תיאר וניתח בהם את התפתחות הערים בארץ, הישראליות והערביות כאחת, מתוך גישה גאוגרפית, כלכלית, חברתית ותכנונית. בשלב מאוחר יותר הוסיף חִקֶר בתחום זה וגיבש את נושא הגאוגרפיה העירונית בספרו: "גאוגרפיה עירונית - יסודות" (1994), שעניינו התפתחות הערים והעיור בעולם מאז ראשית הציוויליזציה עד ימינו. בספר זה דן בעשרות נושאים המתארים והמנתחים את התופעות העירוניות הפיזיות, הכלכליות והחברתיות בעולם מתעייר ואת חיי האוכלוסייה בערים השונות על צורותיהן. בספרו "גאוגרפיה כפרית של ישראל" (1994) תיאר וניתח את הגאוגרפיה היישובית-כפרית כפי שהתפתחה במאות שנות התיישבות יהודית בארץ ישראל, ובו עסק, בין היתר, במפה היישובית החדשה שנוצרה בישראל, בצורות ההתיישבות הכפריות החדשות שנוצרו, בתפרוסת האוכלוסייה הכפרית ובפעילות הכפרית והחקלאית שליוותה את היישוב במדינת ישראל על רקע מדיניות ממלכתית, תנאים פוליטיים משתנים ותכנון פיסי.
מחקריו > עיירות הפיתוח, אי שוויון, עלייה והשטחים

צמיחתן של עיירות הפיתוח, הישגיהן ומעמדן הארצי והאזורי הביאו את אפרת לחקר של תופעת הערים החדשות, נושא שמצא את ביטויו בשניים מספריו שיצאו לאור בעברית ובאנגלית. אפרת רואה את עיירות הפיתוח כתופעה הגאוגרפית והיישובית הבולטת והמשמעותית ביותר שנוצרה במדינת ישראל מאז הקמתה. בספריו: "עיירות הפיתוח בישראל - עבר או עתיד?" (1987) וכן The New Towns of Israel 1948-1988 - a Reappraisal" (1989) ניתנת סקירה על רעיון ייסודן, בנייתן ומידת הצלחתן של העיירות, בפרספקטיבה של עשרות שנות קיומן, אכלוסן, כלכלתן מיקומן, תדמיתן בעיני הציבור ומעמדן כיום. בשנות ה-70 וה-80 חקר אפרת את השפעתה של המדיניות הממשלתית על הגאוגרפיה היישובית בארץ, שהניבו שני ספרים אקטואליים על הגאוגרפיה הפוליטית בישראל. בספריו "גאוגרפיה ופוליטיקה בישראל" (1984) ו-"Geography and Politics in Israel since 1967" מ-1988 עסק אפרת באירועים בעלי המשמעות הגאוגרפית ביהודה ושומרון, ברצועת עזה לשעבר, ברמת הגולן, במאבק היהודי-ערבי בגליל, בהתיישבות הספָר ובנושאים אחרים שהטביעו את חותמם על עיצוב המפה הפוליטית-יישובית החדשה של ישראל. נוסף על אלה יצר תמונה של נושאים גאוגרפיים אקטואליים ועכשוויים של ארץ ישראל בממדי זמן ומקום תוך פיתוח יֶדע גאוגרפי עכשווי בצד מתודולוגיה מחקרית חדשנית, שמצאה את ביטויה בראשונה בספרו "ישראל - גאוגרפיה בתזמננו - עם היבטים לקראת המאה ה-21" (1993).
במחקרים גאוגרפיים אחרים בידע ארץ ישראל גם עסק בגאוגרפיה של רווחה, פער ואי-שוויון (1983) בעולם ובישראל, בתהליכים הפוליטיים והכלכליים המביאים לפער, לעוני, לקיפוח ולתת-פיתוח במדינות ובאזורים, בדגמים יישוביים קיימים ומוצעים, בהתיישבות ההיסטורית בארץ. בראשית שנות ה-90 חקר את תופעת העלייה הרוסית והשפעתה על הגאוגרפיה היישובית בארץ ישראל. בשנת 1996 גיבש חלק מתוצאות מחקריו בידע ארץ ישראל בספר כולל תחת הכותרת: "ארץ ישראל - גאוגרפיה פיזית, יישובית ואזורית', ואילו בשנת 2004 העלה את תרומתו המקצועית הספרותית בספר מסות גאוגרפיות כז'אנר חדש של בדיסציפלינה הגאוגרפית של ארץ ישראל תחת הכותרת: "אדם וסביבה בישראל", שעניינו האדם וזיקתו אל הסביבה בישראל, שבה קיים ניצול-יתר ובלתי סביר של משאביה הטבעיים תוך הפרת האיזון האקולוגי בין בינוי למגורים, תחבורה, תעשייה, ביטחון ועוד, ובין קרקע חקלאית, חופי ים, מקורות מים, חי, צומח וערכי טבע.
מאז שנת 2000 ערך אפרת מחקר גאוגרפי הממפה היבטים שונים של הכיבוש הישראלי ביהודה ושומרון ובחבל עזה לשעבר. בספרו "גאוגרפיה של כיבוש" (2002) חולל פריצת דרך בתחום הדיסציפלינה הגאוגרפית בהעלאתו לראשונה את יחסי הגומלין בין אדם לסביבה בתנאים של כיבוש טריטוריאלי. בספרו זה הוא דן במכלול נושאים אקטואליים כתכנון פיסי, התנחלויות, הפקעת קרקעות, מקורות מים, העיר ירושלים, דמוגרפיה, כבישים, מדינה פלסטינית עתידה, טרור, מיגון ועוד, נושאים המבוססים על מחקר רב-שנתי שביצע ומעקב מתמיד אחר האירועים בשטחים. הרחבה מתודולוגית ותמאטית בנושא נתן בספרו "The West Bank and Gaza Strip a Geography of Occupation and Disengagement", שבו גם הוסיף את ההיבטים הגאוגרפיים של נסיגת ישראל מרצועת עזה באוגוסט 2005.
מחקריו > גאוגרפיה יישומית-תכנונית

אפרת היה הראשון שפרץ דרך בחקר הגאוגרפיה היישומית-התכנונית בישראל בראשית שנות ה-60 של המאה העשרים, עת שערך (יחד עם י' דש) את תוכנית-האב של ישראל כפי שנתגבשה אצל המתכננים באותה תקופה, וזאת תחת הכותרת The Israel Physical Master Plan בשנת 1964. בתוכנית זו התווה גישה חדשה בהתייחסותה של הדיסציפלינה הגאוגרפית אל הנושאים המרחביים האקטואליים והעתידיים של מדינת ישראל. על רקע אינטנסיביות הבינוי והפיתוח שהתרחש אז ברוב חלקי הארץ והסכנה להרס שרידי ההתיישבות ההיסטוריים, ביצע אפרת בשנת 1969 את החקר השיטתי הראשון על כ-400 שרידי ההתיישבות הציונית בישראל והתווה בכך קווים לשימורם, שיחזורם והעמדתם לטיילים ולמבקרים והכללתם במסגרת תוכנית ארצית לאתרי התיישבות המבוצעת כיום הלכה למעשה על ידי החברה לשימור אתרים שליד החברה להגנת הטבע. לאחר מלחמת ששת הימים ערך את המחקר הראשון על הגאוגרפיה של יהודה ושומרון בצורת תוכנית-אב כבסיס של יֶדע לפיתוח האזור, שפורסם ב-1970 בספר: "יהודה ושומרון - קווים לתכנון פיסי-אזורי".