stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דרק מירס
פרסים ומועמדויות

| שנה | פרס | קטגוריה | יצירה מועמדת | תוצאה |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2009 | פרסי הסרטים והטלוויזיה של MTV | הנבל הטוב ביותר | יום שישי ה-13 | מועמדות |
| 2009 | פרס גילדת שחקני המסך | הופעה יוצאת מן הכלל של צוות פעלולנים בסרט קולנוע (יחד עם צוות הפעלולנים) | אינדיאנה ג'ונס וממלכת גולגולת הבדולח | מועמדות |
פילמוגרפיה

| שנה | כותרת | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 1995 | The Demolitionist | צ'אק 'צ'אק X' |  |
| 1999 | פרוע על המערב | 'ראש מתכת' / פעלולים |  |
| 2003 | שודדי הקאריביים: קללת הפנינה השחורה | חבר צוות מקולל |  |
| 2004 | המגן | קראזיהאוס | סדרת טלוויזיה (פרק אחד) |
| 2004 | E.R. | ג'וזף | סדרת טלוויזיה (פרק אחד) |
| 2005 | הקללה | איש זאב | תפקיד משני |
| 2005 | זאת'ורה | זורגון ראשי |  |
| 2006 | גבעות הפחד | לארי |  |
| 2006 | שודדי הקאריביים: תיבה של איש מת | עוזרו של דיווי ג'ונס |  |
| 2006 | Pro-Life | האב |  |
| 2007 | להב התהילה | ג'וש | הופעת קמע |
| 2007 | גבעות הפחד 2 | זיקית | תפקיד משני |
| 2008 | Semi-Pro | הוא עצמו |  |
| 2008 | Resident Evil: Degeneration | קרטיס מילר / G |  |
| 2009 | יום שישי ה-13 | ג'ייסון וורהיס | תפקיד ראשי |
| 2009 | ושמו היה ג'יסון: 30 שנה לשישי ה-13 | הוא עצמו | סרט דוקומנטרי |
| 2010 | טורפים | טורף קלאסי | תפקיד ראשי |
| 2010–2011 | קומיוניטי | קיקפאנצ'ר | פרקים: "Intro to Political Science", "Romantic Expressionism" |
| 2011 | שודדי הקאריביים: זרמים זרים | רב-חובל המשמר |  |
| 2011 | Arena | ברוטוס ג'קסון |  |
| 2013 | קוטלי המכשפות | אדוארד |  |
| 2013 | פרסי ג'קסון וים המפלצות | קיקלופ |  |
| 2013 | Truth In Journalism | בולזאיי |  |
| 2013 | Hatchet III | טיילר הוס |  |
| 2013 | Crystal Lake Memories: The Complete History of Friday the 13th | הוא עצמו | סרט דוקומנטרי |
| 2013–2014 | Comedy Bang! Bang! | אוהד זועם / תליין / מר הלמן | פרקים: "Pee Wee Herman Wears a Halloween Costume", "Patton Oswalt Wears a Black Blazer & Dress Shoes", "Lizzy Caplan Wears All Black & Powder Blue Espadrilles" |
| 2013 | גרים | קרמפוס | פרק: Twelve Days of Krampus |
| 2014 | שלג מתים 2: אדומים נגד מתים | סטווארין |  |
| 2014 | מייטי מד | קטסטרופה | פרק: There's a Storm Coming |
| 2014 | Lost Time | מר אליוט | PsyTerror / חייזרים |
| 2014 | צבי הנינג'ה | נינג'ה בדוג'ו |  |
| 2015 | Freaks of Nature | זאב |  |
| 2016 | Popstar: Never Stop Never Stopping | נהג לימוזינה |  |
| 2016 | Live by Night | דוני גישלר |  |
| 2016 | Red vs. Blue | רובן לוזאנו | דיבוב (סדרת רשת); פרקים: "Call", "Consequences" |
| 2017 | RWBY | קורסאק אלביין | דיבוב (סדרת רשת); פרק: "Menagerie" |
| 2017 | Phantasm: Ravager | גמד גבוה | סצנה שנמחקה |
| 2017 | From Jennifer | בוץ' ולנטיין |  |
| 2017 | Twin Peaks | רנזו | סדרת טלוויזיה |
| 2017 | סוכני S.H.I.E.L.D. | קפטן קרי | פרק: "Orientation: Part 1" |
| 2018 | הפלאש | סילברט רנדין / Dwarfstar | פרקים: "Honey I Shrunk Team Flash", "True Colors" |
| 2019 | אליטה: מלאך קרב | רומו |  |
| 2019 | היצור מן הביצה | היצור מן הביצה | תפקיד ראשי |
| 2020 | אגדות המחר | הופעת קמע, המשבר בעולמות האינסופיים (יקום החץ) |  |
| 2022 | The Guardians of Justice | Awesome Man | סדרת טלוויזיה |
הערות שוליים

↑  "Herb Benham: Local actor plays lead role in new "Friday the 13th"". The Bakersfield Californian. 12 בפברואר 2009. אורכב מ-המקור ב-14 בפברואר 2009. נבדק ב-13 בפברואר 2009. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Price, Jason (1 במאי 2009). "David Mears: Beyond The Mask". Icon vs. Icon. נבדק ב-21 בפברואר 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Reflecting back on a killer weekend, can you say sequel?". אורכב מ-המקור ב-16 בנובמבר 2011. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Date Set for Sequel to Friday the 13th Remake". 17 במאי 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Derek Mears talks FRIDAY THE 13TH PART 2 status". Fangoria. אורכב מ-המקור ב-21 באוקטובר 2009. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Nimrod Antal's Predators Identified". 17 ביולי 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "More Official Stills of Derek Mears as the Classic Predator in Predators". 25 בספטמבר 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Official Poster For 'Compound Fracture', Starring Derek Mears and Tyler Mane - Bloody Disgusting". Bloody-Disgusting.com. 20 במרץ 2012. נבדק ב-20 בינואר 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Warner Bros. Gives Up 'Friday the 13th' Rights to Board Christopher Nolan's 'Interstellar', The Hollywood Reporter
↑  "EXCLUSIVE: Platinum Dunes Partnering With Paramount For 'Friday The 13th' Sequel!!!". 11 ביוני 2013. נבדק ב-13 ביוני 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Squires, John (11 בספטמבר 2018). "Derek Mears Has Been Cast as the Creature in DC's "Swamp Thing" Series!". Bloody Disgusting. {{cite web}}:  (עזרה)
| סדרת סרטי יום שישי ה-13 |
| --- | --- | --- |
| סרטים | יום שישי ה-13 (1980) • יום שישי ה-13 חלק 2 (1981) • יום שישי ה-13 חלק 3 (1982) • יום שישי ה-13: הפרק האחרון (1984) • יום שישי ה-13 חלק 5: התחלה חדשה (1985) • יום שישי ה-13 חלק 6: ג'ייסון חי (1986) • יום שישי ה-13 חלק 7: הדם החדש (1988) • יום שישי ה-13 חלק 8: ג'ייסון לוקח את מנהטן (1989) • ג'ייסון הולך לגיהנום: יום שישי האחרון (1993) • ג'ייסון אקס (2002) • פרדי נגד ג'ייסון (2003) • יום שישי ה-13 (2009) |  |
| יוצרים ושחקנים | בטסי פאלמר • ארי להמן • סטיב מיינר • ויקטור מילר • איימי סטיל • אדריאן קינג • קיין הודר • קן קירזינגר • טד וויט • קורי פלדמן • פולה שו • ננה ויסיטור • וורינגטון ג'ילט • סטיב דסקאביץ • טום מורגה • סי. ג'יי. גרהאם • דרק מירס |  |
| דמויות | ג'ייסון וורהיס |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BNE: XX5522698  ISNI: 0000 0000 6935 2478  LCCN: no2009131545  NKC: xx0320707  VIAF: 96885947   WorldCat (עם VIAF): 96885947
דיפולוזאורוס

| דיפולוזאורוס |
| --- | --- |

תקופה
קרטיקון עליון 76.5 מיליון שנה לפני זמננו PreЄ Є O S D C P T J K Pg N     
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: זוחלים
סדרה:: בעלי אגן דמוי עוף
תת־סדרה:: תיראופורה
משפחה:: אנקילוזאוריים
סוג:: דיפולוזאורוס
מין:: Dyoplosaurus acutosquameus
שם מדעי
 Dyoplosaurus ‏פארקס, 1924

דיפולוזאורוס (שם מדעי: Dyoplosaurus; מילולית: "לטאה כפולת שריון") הוא סוג של דינוזאור ממשפחת האנקילוזאוריים אשר חי בתור הקרטיקון לפני 76.5 מיליון שנה. דומה בצורתו לטרכיאה ולאאופלוצפלוס. המאובנים שלו התגלו באלברטה, קנדה.
הדיפולוזאורוס הגיע לאורך 4–4.5 מטרים ולגובה ממוצע של 1.7 מטר והיה בעל רגליים קצרות, גוף משוריין עשוי אוסטאודרם וזנב ארוך בעל "אלה" כבדה בקצהו. עם זאת, יחסית לאנקילוזאורים אחרים, הזנב היה דק יותר. הוא היה נמוך יותר אך בעל מבנה לוחיות מחוזק יותר שהגן עליו מטריפה. הגולגולת הייתה קטנה ומשוריינת והיו עליה 4 קרניים בקצוות.
נמצאו רק ממצאים בודדים מדינוזאור זה, אשר התגלו ב-1924 ליד הפארק הפרובינציאלי דינוזאור שבאלברטה. הממצאים כללו שרידים מעטים של חלקי שלד, גולגולת קצרה ולסתות שבורות והשתייכו למין Dyoplosaurus acutosquameus.
דרק וולקוט

| --- | --- |

 לידה:  23 בינואר 1930 קסטריז, סנט לוסיה 
 פטירה:  17 במרץ 2017 (בגיל 87) Cap Estate, סנט לוסיה 
 מדינה:  סנט לוסיה 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת איי הודו המערבית, אוניברסיטת לונדון 
 שפות היצירה:  אנגלית 
 יצירות בולטות:  Omeros, Dream on Monkey Mountain, The Capeman 
 הושפע מ:  צ'סלב מילוש, רוברט לוואל, עזרא פאונד, ת"ס אליוט, אליזבת' בישופ 
 בן או בת זוג:  Fay Moston  Margaret Maillard  Norline Metivier 
 פרסים והוקרה:  פרס נובל לספרות (1992)  פרס אניספילד-וולף (2004)  פרס העיר מינסטר לשירה אירופית (2013)  פרס הספרות פא"ן אוקלנד ע״ש ג'וזפין מילס (2005)  ד״ר לשם כבוד מאוניברסיטת אלקלה (1994)  פרס היינמן (1983)  מסדר ההצטיינות של ג'מייקה  פרס טי אס אליוט  מדלית מוסגרייב  פרס קולמונדלי  מלגת גוגנהיים  מדליית הזהב של המלכה לשירה  עמיתי מקארתור  קצין במסדר האימפריה הבריטית  star on Playwrights' Sidewalk 
 חתימה:   
 
דרק אלטון וולקוט הנכבד (באנגלית: The Hon. Derek Alton Walcott; ‏23 בינואר 1930 - 17 במרץ 2017) חבר מסדר האימפריה הבריטית וחבר מסדר הקהיליה הקריבית (Order of the Caribbean Community), היה משורר, מחזאי, סופר ואמן חזותי מסנט לוסיה, שזכה בפרס נובל לספרות ב-1992 ובפרס ת"ס אליוט (T. S. Eliot Prize) ב-2011 על ספרו White Egrets.‏ עבודתו כוללת את האפוס ההומרי Omeros.‏
חיים וקריירה

וולקוט נולד בקסטריז, סנט לוסיה, בקריביים ולמד באוניברסיטת איי הודו המערבית. כצעיר עסק בציור וכתיבה והושפע מהמשוררים המודרניים ת"ס אליוט ועזרא פאונד.
וולקוט פרסם את השיר הראשון שלו בגיל 14 ובגיל 19 הוציא לאור בהוצאה עצמית את שתי האסופות שלו, Poems‏ 25 (1948)‏ ו-Epitaph for the Young: XII Cantos‏ (1949), אותם הפיץ בעצמו. הוא למד בעזרת מלגה ב-University of the West Indies בקינגסטון, ג'מייקה משם עבר לטרינידד ב-1953, נעשה מבקר, מורה ועיתונאי.
וולקוט ייסד את סדנת התיאטרון של טרינידד (Trinidad Theatre Workshop) ב-1959 ונותר פעיל בחבר המנהלים שלה. הוא חקר את הקריביים וההיסטוריה שלהם בהקשר קולוניאליסטי ופוסט-קולוניאליסטי, האסופה שלו In a Green Night: Poems 1948-1960 ‏(1962) העניקה לו הכרה בינלאומית. הוא ייסד את תיאטרון המחזאות של בוסטון (Boston Playwrights' Theatre) באוניברסיטת בוסטון ב-1981. וולקוט לימד ספרות וכתיבה באוניברסיטת בוסטון, ויצא לגמלאות ב-2007. האסופות האחרונות שלו כוללות את Tiepolo’s Hound‏ (2000), The Prodigal‏ (2004) ו-White Egrets‏ (2010), שבגינה זכה בפרס ת"ס אליוט.
וולקוט זכה בפרס נובל לספרות ב-1992, והיה לסופר הקריבי הראשון שזכה בפרס זה. ועדת הפרס תיארה את עבודתו כ"יצירה פואטית מלאת אור, ונתמכת בידי חזון היסטורי, תוצאה של המחויבות הרב-תרבותית. ב-2009, הוא זכה במלגת מחיה בת שלוש שנים באוניברסיטת אלברטה. ב-2010, התמנה לפרופסור לשירה באוניברסיטת אסקס.
הטרדה מינית ונושאים שנויים במחלוקת

ב-1981 הואשם וולקוט בהטרדה מינית של סטודנטית בשנה הראשונה ללימודיה באוניברסיטת הרווארד. והוא הגיע להסדר פשרה בקשר להאשמה בהטרדה מינית באוניברסיטת בוסטון.
ב-2009, נעשה וולקוט מועמד מוביל למשרת פרופסור לשירה של אוקספורד, אולם נסוג ממועמדותו אחרי חרושת שמועות בדבר האשמות בהטרדה מינית מהעבר. לא הובאו עדויות חדשות על המקרה מ-1996. במשרה זכתה רות פדל, אולם היא התפטרה אחרי תשעה ימים בלבד כשנחשפה מעורבותה במסע ההכפשה נגד וולקוט. התנהגותה של פדל בפרשה ספגה ביקורת קשה ממספר משוררים בעלי שם במכתב תמיכה שכתבו לוולקוט שפורסם ב-The Times Literary Supplement.‏
פרסים ואותות כבוד

1969 - פרס חולומנדלי (Cholmondeley Award)
1971 - פרס אובי על ספרו Monkey Mountain
1972 - מסדר האימפריה הבריטית
1981 - עמית מקארתור OBIE ("פרס לגאונות")
1988 - מדליית זהב לשירה מהמלכה
1990 - פרס הסופרים הבינלאומי ממועצת האמנות של ויילס (Arts Council of Wales International Writers Prize)
1990 - הפרס הספרות על שם וו. הייץ'. סמית (WH Smith Literary Award) עבור ספרו Omeros
1992 - פרס נובל לספרות
2004 - פרס אניספילד-וולף על מפעל חיים
2008 - תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת אסקס
2011 - פרס ת"ס אליוט על ספרו White Egrets‏
לקריאה נוספת

Baer, William, ed. Conversations with Derek Walcott. Jackson: UP of Mississippi, 1996.
Baugh, Edward, Derek Walcott: Memory as Vision: Another Life. London: Longman, 1978.
Baugh, Edward, Derek Walcott. Cambridge: Cambridge UP, 2006.
Breslin, Paul. Nobody's Nation: Reading Derek Walcott. Chicago: U. Chicago, 2001. ISBN 0-226-07426-9
Brown, Stewart, ed., The Art of Derek Walcott. Chester Springs, PA.: Dufour, 1991; Bridgend: Seren Books, 1992.
Burnett, Paula, Derek Walcott: Politics and Poetics. Gainesville: University Press of Florida, 2001.
Gazzoni, Andrea, Epica dell'arcipelago. Il racconto della tribù, Derek Walcott, "Omeros". Firenze: Le Lettere, 2009. ISBN 88-6087-288-X
Hamner, Robert D., Ed. Critical Perspectives on Derek Walcott. Washington, D.C.: Three Continents, 1993. ISBN 0-89410-142-0
Hamner, Robert D. Derek Walcott. Updated Edition. Twayne's World Authors Series. TWAS 600. New York: Twayne, 1993.
Heaney, Seamus, ‘The Murmur of Malvern’, in The Government of the Tongue: The 1986 T. S. Eliot Memorial Lectures and Other Critical Writings. London: Faber and Faber, 1988, pp. 23–29.
King, Bruce, Derek Walcott and West Indian Drama: ‘Not Only a Playwright But a Company’: The Trinidad Theatre Workshop 1959-1993. Oxford: Clarendon Press, 1995.
King, Bruce, Derek Walcott, A Caribbean Life. Oxford: OUP, 2000.
Lennard, John, 'Derek Walcott' in Jay Parini, ed., World Writers in English. 2 vols, New York & London: Charles Scribner’s Sons, 2004, II.721–46.
Parker, Michael and Roger Starkey, Eds. New Casebooks: Postcolonial Literatures: Achebe, Ngugi, Desai, Walcott. Houndmills, Basingstoke, Hampshire: Macmillan, 1995. ISBN 0-333-60801-1
Sinnewe, Dirk, Divided to the Vein? Derek Walcott’s Drama and the Formation of Cultural Identities. Saarbrücken: Königshausen und Neumann, 2001 [Reihe Saarbrücker Beiträge 17]. ISBN 3-8260-2073-1
Terada, Rei, Derek Walcott’s Poetry: American Mimicry. Boston: Northeastern University Press, 1992.
Thieme, John, Derek Walcott. Manchester and New York: Manchester University Press, 1999.
Walcott, Derek. Dream on Monkey Mountain and Other Plays. New York: Farrar, 1970. ISBN 0-374-50860-7
וולטר פולגר בראון

וולטר פולגר בראון (באנגלית: Walter Folger Brown;‏ 31 במאי 1869 – 26 בינואר 1961) היה פוליטיקאי אמריקאי, שכיהן כמנהל הכללי של דואר ארצות הברית בשנים 1929–1933 בממשלו של הנשיא הרברט הובר.
ביוגרפיה

וולטר פולגר בראון נולד במסילון, אוהיו ללאווינה (לבית פולגר) וג'יימס מרשל בראון.
ב-1929 הוא מונה על ידי הנשיא הרברט הובר כמנהל הכללי של דואר ארצות הברית, תפקיד בו הוא כיהן עד תום נשיאותו של הובר ב-1933. בתקופת כהונתו בתפקיד חוקק חוק דואר האוויר של 1930, חוק זה והסמכויות שהוא הקנה למנהל הכללי של הדואר בקביעת התעריפים ותנאי ההתקשרות עם המובילים, הוביל לחקירה של הקונגרס של ארצות הברית שנערכה לאחר תום כהונתו של בראון בתפקיד במסגרת מה שנודע כ"שערוריית דואר האוויר" (Air Mail scandal).
בשנים 1940 ו-1944 שימש בראון כנציג לוועידה הארצית של המפלגה הרפובליקנית. הוא שימש כנשיא החברה ההומאנית של טולידו בשנים 1911–1961.
וולטר פולגר בראון נפטר בגיל 91 בטולידו ב-26 בינואר 1961. הוא נטמן לצד רעייתו קתרין האפר בבית הקברות וודלואן שבטולידו.
הערות שוליים

↑  Air transportation: a management perspective By J. G. Wensveen, 6th Ed., 2007, p. 35.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1200612558  LCCN: n2007163348  SNAC: w6j38qph  VIAF: 36376682   WorldCat (עם VIAF): 36376682
וולטר בניטס

וולטר דניאל בניטס (בספרדית: Walter Daniel Benítez; נולד ב-19 בינואר 1993 בגנרל חוסה דה סן מרטין שבארגנטינה) הוא כדורגלן ארגנטינאי המשחק בעמדת השוער בקבוצת פ.ס.וו. איינדהובן מליגת העל ההולנדית ובנבחרת ארגטינה.
קריירת מועדונים

בניטס גדל במחלקת הנוער של קילמס אתלטיקו קלוב. בשנת 2011 החל לשחק בקבוצה הבוגרת של המועדון במסגרת ליגת העל הארגנטינאית, ובסך הכל ערך 48 הופעות ליגה במדי המועדון.
ב-1 ביולי 2016 חתם בניטס בניס מליגת העל הצרפתית. הוא שיחק במועדון במשך שש עונות, בהן ערך 167 הופעות ליגה.
ב-21 ביוני 2022 חתם בניטס על חוזה לארבע שנים בפ.ס.וו. איינדהובן מליגת העל ההולנדית.
תארים

הגביע ההולנדי (1): 2022/2023
הסופר קאפ ההולנדי (2): 2022, 2023
הערות שוליים

↑  PSV BOLSTER SQUAD BY SIGNING WALTER BENITEZ באתר הרשמי של פ.ס.וו. איינדהובן, 21 ביוני 2022 (באנגלית)
התזמורת הפילהרמונית של רוצ'סטר

| --- | --- |


 תאריך ייסוד:  1922 
 מייסד:  ג'ורג' איסטמן, יוג'ין גוסנס, אלברט קואוטס 
 מדינה:  מדינת ניו יורק מדינת ניו יורק
 מיקום:  רוצ'סטר, מדינת ניו יורק
 מנצח:  אנדראס דלפס
 rpo.org
 
התזמורת הפילהרמונית של רוצ'סטר היא תזמורת אמריקאית שמרכזה בעיר רוצ'סטר, במחוז מונרו שבמדינת ניו יורק. אתר הקונצרטים העיקרי שלה הוא אולם איסטמן בבית הספר איסטמן למוזיקה.
תזמורת רוצ'סטר נוסדה בשנת 1922 בידי התעשיין חובב המוזיקה ג'ורג' איסטמן, מייסד חברת איסטמן קודאק לייצור מצלמות וסרטי צילום. על התזמורת, המבצעת יותר מ-140 קונצרטים בשנה, מנצח כיום כריסטופר סימן. המנצח הראשי הנוכחי של סדרת הקונצרטים הקלים הוא ג'ף טיזיק.
תזמורת רוצ'סטר מרבה לצאת לסיורים וערכה הקלטות אחדות. היא תומכת בתזמורת הפילהרמונית הצעירה של רוצ'סטר, המורכבת מתלמידי מוזיקה בגיל חטיבת ביניים ותיכון, החיים ולומדים באזור רוצ'סטר. משנת 1939 עד 1964 הקליטה הפילהרמונית של רוצ'סטר, בדרך כלל עם נגני חיזוק מסגל המורים של בית ספר איסטמן ובמקרים רבים תחת השם תזמורת איסטמן-רוצ'סטר, בניצוח הווארד הנסון. על הקלטות תזמורת המוזיקה הקלה ניצח פרדריק פנל.
מאז 1990 נוהגת תזמורת רוצ'סטר לשהות בחודשי הקיץ ב"פסטיבל המוזיקה בראבו! וייל ואלי" בווייל, קולורדו.
המנצח הנורווגי ארילד רמרייט היה המנהל המוזיקלי של תזמורת רוצ'סטר, משנת 2011 ועד שנת 2013, בשלב זה בחוזה לארבע שנים.
המנצח אנדראס דלפס הוא המנהל המוזיקלי הנוכחי של התזמורת.
מנהלים מוזיקליים

יוג'ין גוסנס 1922-23
אלברט קואוטס 1923-25
חוסה איטורבי 1936-1944
אריך ליינסדורף 1947-1955
תאודור בלומפילד 1959-1963
לאסלו סומוגי 1964-1968
ולטר הנדל 1968-1970
סמיואל ג'ונס 1970-1971
דייוויד זינמן 1974-1985
יז'י סמקוב 1985-1988
מרק אלדר 1989-1994
רוברט ברנדהרדט 1994-1998
כריסטופר סימן 1998 - 2011
ארילד רמרייט 2011 - 2013
וארד שטרן 2014 - 2021
אנדראס דלפס 2021 - ממשיך
הסוויטה התזמורתית השנייה בסי מינור של באך

העמוד הראשון של היצירה בתפקיד החליל, בכתב ידו של באך
הסוויטה התזמורתית השנייה (מכונה גם "אוברטורה"), בסי מינור, מאת יוהאן סבסטיאן באך (רי"ב 1067) היא מיצירותיו הנודעות של המלחין, בעיקר בזכות פרק הבדינרי המסיים אותה. היא כתובה לתזמורת של חליל (סולו, ברוב הפרקים), שני כינורות, ויולה ובאסו קונטינואו.
רקע

בגרסתה הידועה לנו כיום, הסוויטה נכתבה כנראה בין השנים 1737-1739, בעת שהותו של באך בלייפציג. את קיומו של העתק הפרטיטורה כולה (יחד עם הסוויטה השלישית והרביעית) אנו חבים לכריסטיאן פרידריך פנצל, מלחין, אשר למד בתומאסשולה בלייפציג החל משנת 1751 בהיותו בן 14 (כשנה אחרי מותו של באך). עם זאת, תפקידים מקוריים של החליל ושל הוויולה שרדו בכתב ידו של באך עצמו.
קיימות כיום דעות שונות לגבי מועד כתיבת היצירה. יש המציעים, בהסתמך על סגנונה, שהיצירה נכתבה לפני שנות ה-30 של אותה המאה, בגרסה ללא חליל, ובסולם לה מינור (הגרסה בלה מינור לא שרדה כמובן). מאוחר יותר, עובדה היצירה לסי מינור, והוסף לה תפקיד סולני. הצעה נוספת היא, ששכתובה של היצירה על ידי באך נעשה בסביבות השנים 1735-1736 מגרסה מקורית שבאך כתב בקתן. השכתוב הזה נעשה בעבור פייר-גבריאל בופרדן, חלילן ידוע באותה עת, אשר ניגן בחצר המלכותית בדרזדן. ייתכן שבאך אף הוסיף באותה הזדמנות את הפולונז, כמחווה לאוגוסטוס השלישי מלך פולין והאלקטור של סקסוניה.
פרקים

פתיחה - כמצופה, הפתיחה (אוברטורה) בנויה בתבנית תלת-חלקית שהייתה טיפוסית לפתיחות בתקופת הבארוק. היא פותחת בחלק איטי לא ארוך בארבעה רבעים, ממשיכה בחלק מהיר ופוגאלי, ומסיימת בחלק איטי נוסף, בשלושה רבעים, עם ההוראה Gravement (בכובד, באציליות), הדומה באופיו לחלק הראשון. החלק האיטי הוא אקספרסיבי מאוד, ומשובץ בדיסוננסים והתרותיהם, התורמים לאווירה המתוחה והאקספרסיבית שלו. משפטיו המוזיקליים כתובים במקצב מנוקד, כנהוג בחלק האיטי של הפתיחה. בחלק האיטי הפותח תפקיד הסולו מאוחד עם תפקיד הכינור הראשון; בחלק האיטי המסיים תפקיד החליל נפרד בתיבות הראשונות, ואז הוא שב ומתאחד עם הכינור הראשון.
החלק המהיר והפוגאלי, בנוי למעשה במתכונת של קונצ'רטו טיפוסי מן הבארוק. הוא מורכב מרצף של קטעי טוטי (ריטורנלו), ומקטעי הסולו, בהם מנגן הסולן תפקיד נפרד משאר התזמורת. בקטעי הסולו, מתרחשות המודולציות לסולמות הקרובים לסי מינור, ואילו הריטורנלי שבהם מופיע הנושא הראשי נשארים בסולם שאליו עבר קטע הסולו שלפניו.
רונדו - פרק מתון יחסית, ללא הבדל בין קטעי הסולן לתזמורת, פרט לקטע ביניים אחד. הרונדו הזה הוא יחסית איטי ובמשקל זוגי שהוא למעשה גבוט, ובנוי במתכונת הטיפוסית של קטע חוזר זהה (רפרן) וקטעי ביניים (קופלה).
סרבנד - הסרבנד הוא ריקוד מתון יחסית, ובנוי בצורה דו חלקית טיפוסית. גם בו אין הבדלים בין תפקידי הסולן והתזמורת. הוא בנוי כקאנון מדויק בקווינטה בין הבאס לסופרן.
בורה I ובורה II - הבורה הוא ריקוד עירני למדי הכתוב במשקל זוגי, ובנוי בצורה דו חלקית. המעניין הוא, שבבורה הראשון תצורת הבאס היא למעשה באסו אוסטינטו, כלומר, תבנית באס חוזרת. כל יחידה בתבנית אורכת תיבה אחת בלבד, והיא פשוטה למדי; ארבעה רבעים, המתחילים בצליל הטוניקה, העולה שני צעדים של סקונדות, וחוזר שוב לטוניקה (סי-דו#רה-דו#, וחוזר חלילה). בחלקו השני של הריקוד, ברה מז'ור, מתחיל האוסטינטו על הצליל רה.
את הבורה הראשון מחליף בורה שני, כריקוד חלופי (ביצירות רבות, הריקוד המחליף קרוי "טריו"). כנהוג בריקוד חלופי, מופיע בו הסולן, ואכן זו הופעתו הראשונה של הסולן בתפקיד נפרד מהתזמורת לאחר האוברטורה. אחרי סיום הבורה השני, מנוגן הבורה הראשון פעם נוספת.
פולונז ודובל - הפולונז, כשמו, הוא ריקוד פולני אצילי במשקל משולש. הפולונז עצמו בנוי בצורה דו חלקית פשוטה, ולאחריו מופיע שוב תת-פרק חלופי הנקרא "דובל". שלא כמו תתי-פרק אחרים הנקראים "טריו" תת-פרק זה הוא וריאציה על הפולונז. התפקיד הסולני בתת-פרק זה הוא וירטואוזי במיוחד, כאשר בתפקיד הבס מופיע הפולונז עצמו ובשלמותו. לאחר סיום הדובל, מנוגן הפולונז פעם נוספת.
מינואט - הפרק הלפני האחרון בסוויטה הוא מינואט פשוט, אשר דווקא הוא אינו מוחלף בטריו. הוא בנוי בצורה דו חלקית פשוטה, והילוכו יחסית מתון.
פרקים > בדינרי

במקור "בטינרי", הוא הפרק המסיים והקולח של הסוויטה, וכן מן הפרקים הידועים ביותר של באך כיום. צורתו הכללית היא פשוטה יחסית; הוא כתוב במשקל זוגי ובצורה דו חלקית, והוא פרק שבו תפקידי הסולן והתזמורת נפרדים. הבדינרי פותח במוטיב המפורסם של משולש מינורי יורד, אשר חוזר פעמיים, ובפעם השנייה ממשיך לנושאו השני והווירטואוזי של הריקוד, אשר מסיים בסולם הדומיננטה (פה דיאז מינור). לאחר הקו הכפול מופיעים קטעים מתוך חלקו הראשון של הבדינרי, בסולמות הקרובים לטוניקה; בהתחלה פה דיאז מינור, ואחר כך רה מזור. חזרתו של סי מינור אינה מופיעה בנושא הראשון שהוצג בתחילת הפרק, אלא בנושא שהוביל לחלק הווירטואוזי. סיומו של הפרק אינו דומה לסיום החלק הראשון; במקומו מופיעים פסאז'ים אשר מביאים אותנו לסולם של אקורד נפוליטני (דרגה שנייה מונמכת), ולאחריו פסאז'ים המובילים לטוניקה ולסיום.
בגלל צורתו זו, ניתן להקביל את הפרק לצורת סונטה על כל היבטיה; חלקו הראשון של הפרק דומה לתצוגה של צורת סונטה, ומורכב מנושאים שונים (אם כי לא שונים זה מזה בצורה דרסטית כמו בצורת סונטה קלאסית), אשר מסיימים בדומיננטה. חלקו השני של הפרק פותח במעין פיתוח של הנושאים מן ה"תצוגה", בסולם הדומיננטה. לאחר מכן מופיעה רפריזה (אם כי עם החסרה של חלקה הראשון של התצוגה) בסולם הטוניקה, אשר גם מסיימת בו.
הבדינרי משמש בשנים האחרונות כמפגן-ראווה, כשעליו מאולתרים פסאז'ים וירטואוזיים במיוחד. הגרסה הווירטואוזית הידועה ביותר היא זו של החלילן אורל ניקולה, שאותה מנגנים מדי פעם גם תלמידיו, ביניהם הסולן המפורסם עמנואל פהו.
הוא אף שימש כמנגינת הפתיחה של בונוס (משחק מחשב) מ-1993.
לקריאה נוספת

הארי ניוסטון, הקדמה (מאמר להוצאת היצירה), Schott, 2002.
הערות שוליים

↑  סטפן דאו, הערות ל"ארבע הסוויטות התזמורתיות" של י. ס. באך, הקונסורט הברנדנבורגי עם רוי גודמן, נספח לדיסק של היפריון, 1991.
↑  אירווינג גוט, מאמר על "פוליטיקה, פטרונות ופולונז: רוויזיה אפשרית לסוויטה בסי מינור מאת באך,The musical quately, volume 75, 1990
↑  ברנשטיין, "בעיות באך", דיווח לקונגרס השמיני של כינוס המוזיקולוגיה העולמי, ניו יורק, 1961, כרך שני, דוחות, הוצאת ברנרייטר, 1962
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007447963105171  BnF: cb13909461m (data)  GND: 300011474  LCCN: n81022352  MusicBrainz work: 179cc1f2-1135-4619-85f0-e42cd9d00979  SUDOC: 133669041  VIAF: 205096750   WorldCat (עם VIAF): 205096750
הסוואה בתנועה

שפירית מעופפת בהתאם בתפוס הסוואת תנועה בעזרת נקודה אמיתית כך שבעיני המטרה היא תמיד נראית באותו מקום
הסוואה בתנועה היא הסוואה אשר מספקת מידה מסוימת של הסתרה עבור אובייקט נע. מאחר שלמערכת הראיה קל יותר לזהות אובייקטים זזים ההסוואות היעילות ביותר הן לרוב כאשר האובייקט נייח וצבעיו ומתאר גופו משתלבים ברקע או כשהוא נחבא מאחורי אובייקטים אחרים, אך במקרים אחדים, למשל כאשר נמר רוצה להתקרב לטרף או חרק המחפש את מזונו אין לאובייקט ברירה אלא לנוע ולחשוף את עצמו ולכן נאלצו בעלי חיים לפתח שיטות הסוואה בתנועה השונות משיטות הסוואה יעילות יותר שנועדו להסתתרות.
הסוואה של התקרבות בתנועה

בעלי חיים רבים רגישים במיוחד לתנועת אובייקטים; לדוגמה, צפרדעים מסוגלים לזהות בקלות כתמים כהים וקטנים הנעים במהירות לידם אך מתעלמים מחפצים נייחים. הסוואה על בסיס צבעים ודפוסים יכולה לעזור לאובייקט להישאר סמוי גם בתנועה, לפחות בצורה יעילה יותר מאובייקט שאינו מוסווה אך יעילותה קטנה ככל שהתוקף מתקרב למטרה. לצורך הסוואה גם בזמן התקרבות קיימות מספר אסטרטגיות.
הסוואה של התקרבות בתנועה > תנועה חשאית

אסטרטגיה אחת היא למזער את התנועה בפועל, כאשר טורפים כגון נמרים עוקבים אחרי הטרף הם זזים לאט מאוד ובחשאי. אסטרטגיה זו מונעת את הצורך להשתמש בהסוואת תנועת.
הסוואה של התקרבות בתנועה > חיקוי זרימה אופטית של הרקע

חיות מסוימות, בעיקר מעופפות, מחקות את הזרימה האופטית של הרקע. כלומר הן נעות בהתאם למהירות ולדפוס התעופה של אובייקט המטרה ויוצרות את האשליה שהן אינן נעות כלל או נעות לכיוון אחר. בשיטה זו התוקף אינו פונה ישירות לכיוון הקורבן כמו במרדף קלאסי של ניווט יחסי.
| אסטרטגיה | תיאור | אפקט הסוואה | בשימוש על ידי מינים |
| --- | --- | --- | --- |
| מרדף קלאסי | נע ישר לכיוון המיקום הנוכחי של היעד בכל עת (האסטרטגיה הפשוטה ביותר) | ללא, המטרה רואה את תנועת הרודף כנגד רקע | דבורים, זבובים, גדיתים |
| הסוואת תנועה בעזרת נקודה אמיתית | התנועה לעבר המטרה היא בינו לבין נקודה הקרובה לנקודת ההתחלה ממנה יצא התוקף | בעיני המטרה התוקף נראה נייח (אך הצללית גדלה כתלות בקרבה) | שפיריות, רחפניים |
| הסוואת תנועה בעזרת נקודה רחוקה | התנועה לעבר המטרה נמצאת על קו מקביל לקו בין נקודת היציאה של התוקף והמטרה | הרודף נשאר במיקום קבוע בשמיים ויוצר אשליה שהוא עדיין רחוק | כלבים, רחפניים, דגים כליל-גרמיים, עטלפים, בזים |