stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אסטריד קירשהר
תצלומים > תסרוקות ותלבושות הביטלס

לקירשהר מוענק בדרך כלל הקרדיט על המצאת התספורת של הביטלס, על אף שהיא לא הסכימה עם טענה זו: "כל השטויות שאנשים אמרו, שיצרתי את התספורת שלהם, זה זבל! להרבה נערים גרמנים הייתה תסרוקת כזו. לסטיוארט [סאטקליף] הייתה תסרוקת כזו זמן רב והאחרים העתיקו ממנו. אני מניחה שהדבר החשוב ביותר שתרמתי להם הייתה חברות" . בשנת 1995, קירשהר אמרה בריאיון לרדיו ה- BBC מרסייד: "כל החברים שלי בבית הספר לאמנות נהגו להסתובב עם סוג כזה של מה שאתה מכנה תספורת של הביטלס. ולחבר שלי אז, קלאוס פורמן, הייתה תספורת הזו, וסטיוארט אהב אותה מאוד. הוא היה הראשון שבאמת העז להוציא את הג'ל משיערו וביקש שאספר אותו. לפיט [בסט] יש שיער מתולתל באמת וזה לא היה עובד עבורו". קירשה סיפרה שאחרי שסיפרה את שיערו של סאטקליף, הריסון ביקש ממנה לספר גם אותו כאשר ביקשה בליברפול, ולנון ומקרטני הסתפרו באותו זמן בזמן ביקור בפריז (פולמר, חברה של קירשהר, שגר באותו זמן בפריז הוא שסיפר אותם).
סטיוארט סאטקליף עבר לגור בבית משפחת קירשהר, ומאז נהג לשאול את בגדיה של קירשהר, משום שהיו במידה דומה לשלו. הוא לבש את מכנסי ומעילי העור שלה, ז'קטים ללא צווארון, חולצות גדולות וצעיפים ארוכים. הוא גם לווה חליפת קורדרוי ללא דשים שלבש על הבמה, מה שגרם ללנון לשאול בסרקזם אם אמו השאילה לו את החליפה.
סטיוארט סאטקליף

סאטקליף כתב לחבריו שהוא מאוהב בקירשהר, ופיט בסט העיר לימים כי ראשית מערכת היחסים ביניהם הייתה כמו סיפור מהאגדות. קירשהר אמרה שהיא התאהבה מיד בסאטקליף, והתייחסה אליו כאל "אהבת חיי". השניים התארסו בנובמבר 1960, וכשסאטקליף כתב על כך להוריו הם נרעשו מהחדשות, משום שחשבו שהדבר יגרום לו לוותר על הקריירה שלו כאמן.
בקיץ 1961 נסעו קירשהר וסאטקליף לליברפול, משום שקירשהר רצתה לפגוש את משפחתו של סאטקליף ולראות את העיר בה גדל.
בשנת 1962 התמוטט סאטקליף במהלך שיעור אמנות בהמבורג. הוא סבל מכאבי ראש עזים, ורופאים אליו הופנה על ידי אמה של קירשהר לא הצליחו לקבוע את הסיבה לכאביו. מצבו התדרדר, וב-10 באפריל 1962 הוזעקה קירשהר לביתה על ידי אמה שהודיעה לה שסאטקליף חש ברע. אמבולנס הוזעק לבית, אולם סאטקליף מת בזרועותיה של קירשהר בדרכם לבית החולים.
שלושה ימים לאחר מכן פגשה קירשהר את לנון, מקרטני ובסט בשדה התעופה של המבורג, כאשר חזרו לעיר להופעות, וסיפרה להם על מותו של סאטקליף מדימום מוחי. הריסון ומנהלם של הביטלס, בריאן אפשטיין, הגיעו לעיר זמן מה לאחר מכן, יחד עם אמו של סאטקליף, שעודכנה בחדשות באמצעות מברק.
צלמת עצמאית

בשנת 1964 הפכה קירשהר לצלמת עצמאית, ויחד עם עמיתה, מקס שלר, צילמה את הביטלס מאחורי הקלעים של צילומי הסרט "לילה של יום מפרך". את הצילומים, שנועדו למגזין הגרמני שטרן, תיאמה קירשהר עם הריסון.
בתיאום עם העיתונאי ביל הארי צילמו קירשהר ושלר להקות מליברפול על מדרגות אולם סנט ג'ורג' בעיר. יותר מ-200 להקות התייצבו לצילומים, ותקציבם של הצלמים (שהבטיחו לשלם לכל נגן שיצולם) נגמר במהרה. התמונות פורסמו רק בשנת 1995, בספר בשם "ימי ליברפול", שיצא במהדורה מוגבלת. בשנת 1999 יצא לאור ספר נוסף בשם "ימי המבורג" (מהדורה מוגבלת בת שני כרכים), המכיל סט צילומים של קירשהר וציורים של פורמן.
קירשהר תיארה עד כמה היה קשה להתקבל כצלמת אישה בשנות השישים: "כל מגזין וכל עיתון רצו שאצלם את הביטלס שוב. או שהם רצו את הדברים הישנים שלי, גם אם זה לא היה בפוקוס, אם הם היו מוצלחים או לא. הם לא היו מסתכלים על העבודות האחרות שלי. קשה היה לצלמת אישה בשנות ה-60 להתקבל. בסוף ויתרתי. כמעט ולא צילמתי מאז שנת 1967".
ספרה האחרון של קירשהר (When We Was Fab) יצא לאור בשנת 2007..
קירשהר העריכה צלמים אחרים, כמו אנני ליבוביץ' (בגלל ההומור ביצירתה), אירווינג פן, ריצ'רד אבדון, ג'ים ראקטה וריינהרד וולף, ואת יוצרי הקולנוע הצרפתים פרנסואה טריפו וג'ין קוקטו. היא אמרה שהתמונות המועדפות עליה הן התמונות שצילמה בהן את סאטקליף לחוף הים הבלטי, ואת לנון והריסון בחדר הגג שלה. היא הסתייגה מהצילום הדיגיטלי ואמרה כי צלם צריך להתרכז באומנות הצילום ולא בתוצאות הטכניות, אם כי הודתה כי היא לא ידעה דבר על מחשבים ו"פחדה מהאינטרנט ".
קירשהר הודתה שלא הייתה אשת עסקים טובה. בן זוגה לעסקים, אולף קרוגר - כותב שירים ומפיק תקליטים - הצליח למצוא תמונות ותשלילים רבים של קירשהר ולהבטיח את זכויות היוצרים עליהם, אך העריך כי היא הפסידה הרבה במהלך השנים בגלל אנשים שהשתמשו בתצלומיה ללא רשות. ביולי 2001 ביקרה קירשהר בליברפול לרגל תערוכה של עבודותיה בגלריה לאמנות של רחוב מתיו, הסמוכה למועדון הקאברן. היא הופיעה כאורחת בפסטיבל שבוע הביטלס בעיר במהלך חופשת הבנקים באוגוסט. עבודתיה של קירשהר הוצגו ברחבי העולם בערים כמו המבורג, ברמן, לונדון, ליברפול, ניו יורק, וושינגטון די.סי, טוקיו, וינה ובאולם התהילה של הרוקנרול.
שנותיה המאוחרות

בשנת 1967 נישאה קירשהר למתופף האנגלי גיבסון קמפ (נולד גיבסון סטיוארט קמפ, 1945, ליברפול), שתפס את מקומו של רינגו סטאר בלהקת רורי סטורם וההוריקנים . הם התגרשו שבע שנים לאחר מכן. לאחר מכן עבדה בבר, כמעצבת פנים ובהוצאה לאור מוזיקלית. היא נישאה בשנית לאיש עסקים גרמני.
קירשהר עבדה כיועצת לסרט "Backbeat" (משנת 1994), שהציג את סיפורם של קירשהר, סאטקליף והביטלס בימיהם הראשונים בהמבורג. היא התרשמה לחיוב מסטיבן דורף (שגילם את סאטקליף בסרט), והעירה שהוא היה בגיל הנכון (אז בן 19) וכי דיבר והתנהג כמו סאטקליף. את דמותה של קירשהר שיחקה בסרט שריל לי.
החל מאמצע שנות התשעים הפעילה קירשהר חנות צילום בהמבורג, וסייעה בארגון כנסים ואירועים הקשורים לביטלס באזור המבורג.
לקירשהר לא נולדו ילדים.
קירשהר נפטרה ב-12 במאי 2020 בהמבורג, שבוע לפני יום הולדתה ה-82. דבר מותה פורסם לראשונה על ידי ההיסטוריון של הביטלס מארק לואיסון באמצעות טוויטר, שקרא למעורבותה עם הלהקה כ"בלתי ניתנת להערכה". לואיסון אמר שקירשהר הייתה לרבים "חברה אינטליגנטית, מעוררת השראה, חדשנית, נועזת, אמנותית, ערה, מודעת, יפה, חכמה, אוהבת ומרומם".
לקריאה נוספת

בדמן, קייט (2000). הביטלס אוף דה רקורד. עיתונות אומניבוס. מסת"ב 978-0-7119-7985-7.
הארי, ביל (1997). האנציקלופדיה של אנשי הביטלס. לונדון: הוצאת בלנדפורד. מסת"ב 978-0-7137-2606-0
לנון, סינתיה (2005). ג'ון. הודר וסטוטון. מסת"ב 978-0-340-89512-2.
מיילס, בארי (1997). שנים רבות מהיום. בית וינטג. רנדוםהאוס. מסת"ב 978-0-7493-8658-0.
ספיץ, בוב (2005). הביטלס: הביוגרפיה. ניו יורק: ליטל, בראון והחברה. מסת"ב 978-0-316-80352-6.
הביטלס (2003). האנתולוגיה של הביטלס (DVD). אפל הקלטות. קוד מזהה: B00008GKEG.
יצחק דור

| --- | --- |

הרב יצחק דור, 2010
 לידה:  1962 (בן 62 בערך)
 מדינה:  ישראל 
 מקום פעילות:  ישראל, ירושלים
 השתייכות:  ציונות דתית
 תחומי עיסוק:  גמרא, הלכה, מדעי החברה והרוח ועוד
 תפקידים נוספים:  דרשן, משמש כרב קהילה ברמות
 רבותיו:  הרב צבי יהודה הכהן קוק והרב אברהם שפירא
 
הרב יצחק דור (נולד ב-1962) הוא ראש ישיבת חורב.
ביוגרפיה

נולד בשנת ה'תשכ"ב (1962) בהוד השרון ליוסף ואסתר דור. אביו היה פליט שואה שהבריח ילדים יהודים ממנזרים לישראל בתום מלחמת העולם השנייה. אמו היא בת למשפחת שטמפפר, ממייסדי פתח תקווה ונתניה. הוריו היו ממייסדי מערכת החינוך הממלכתי דתי בצפון. בשנות ילדותו הראשונות, עבר עם משפחתו מהוד השרון לעפולה, ומשם לפתח תקווה. התחנך בישיבה התיכונית בנחלים, ובישיבת מרכז הרב, שם הוסמך לרבנות על ידי ראש הישיבה הרב אברהם שפירא, וכן על ידי הרב מרדכי אליהו. שם עסק גם בביאור סוגיות במסכת שבת וכתובות במסגרת מכון הלכה ברורה. רבותיו המובהקים הם הרב צבי יהודה הכהן קוק (שאצלו למד כשנה וחצי) והרב אברהם שפירא.
בעל תואר ראשון במדעי החברה והרוח, ותואר שני בחינוך. שירת כקצין בסדיר ובמילואים בחיל התותחנים ובשריון, והשתחרר בדרגת רב-סרן. מתגורר בירושלים. הרב דור מכהן גם כרב בשכונת רמות ומעביר שיעורים במגוון נושאים. מלמד מחשבת ישראל במכללה להשכלה גבוהה. נשוי ואב לשישה ילדים.
בשנת תשע"ג נבחר על ידי הרבנים הראשיים לישראל, בהתייעצות עם השר לשירותי הדת ובאישור הממשלה, לאחד מחברי הגוף הבוחר לרבנות הראשית לישראל. בשנת תשע"ד נבחר גם לאחד מחברי הגוף הבוחר של הרבנים הראשיים לירושלים.
דרכו החינוכית

לאחר שנות לימודיו בישיבת מרכז הרב, החל את דרכו החינוכית כר"מ (רב מחנך) בישיבה התיכונית חורב בירושלים. בשנת ה'תש"ס נרתם לעמוד בראשות ישיבת נתיב מאיר. לאחר שנתיים מוצלחות בראשות הישיבה, שסייעו לשיקומה, שב לישיבת חורב בשנת ה'תשס"ב, לעמוד בראשה כראש הישיבה. ישיבת חורב היא בין הישיבות המובילות בזרם הציוני דתי. בשנת תש"ע זכתה הישיבה בראשותו בפרס החינוך הדתי
משפחתו

אחד מבניו הוא הרב אוריה דור, ר"מ בישיבת הר עציון.
הערות שוליים

↑  אישור נציגי השר לשירותי דת והרבנים הראשיים לאספה הבוחרת את הרבנים הראשיים לישראל. החלטה מספר 476 של הממשלה מיום 30.06.2013.
מנחם נחום פרידמן (הראשון)

מנחם נחום פרידמן משטפנשט (1823, ה'תקפ"ג – 28 בנובמבר 1868, י"ד בכסלו ה'תרכ"ט), המכונה "האדמו"ר הזקן משטפנשט", היה מייסד חסידות שטפנשט, ענף מחסידות רוז'ין.
ביוגרפיה

נולד בשנת תקפ"ג (1823 לערך), כבן שלישי להוריו: ישראל פרידמן, מייסד חסידות רוז'ין ונינו של המגיד ממזריטש, ושרה בתו של משה שהיה ראש ישיבה בברדיצ'ב ואחר כך היה רב בבוטושאן (בנו של אליעזר, ראש ישיבה בפינסק). נקרא על שם סבו זקנו מנחם נחום, אביה של שושלת הצדיקים החסידיים לבית צ'רנוביל. בא' בתמוז ה'תקצ"ו, בהיותו בן 13, נשא את פרל, בתו של אליעזר קושנסקי שהיה נכדו של הרב גדליה רבינוביץ מליניץ, דמות חסידית מפורסמת. כשהיה בן 28 מת אביו. מכיוון שאת מקום האב תפס הבן השני, אברהם יעקב, הוא הוזמן לכהן באדמו"רות בעיירה שטפנשט שברומניה והקים בה חצר חסידית, וחסידים רבים, בעיקר המוני עם, נהרו אליו.
הוא לא הרבה באמירת דברי תורה, התפלל בזריזות ונמסר כי הרבה באמירות שהתאפיינו בחוש הומור. החסידים הסבירו זאת כדרך שלו להתמודד עם יראת השם עצומה שאפפה אותו, ובהגיוגרפיה החסידית המאוחרת אף נמסר כי אביו התבטא עליו: "אם היה בני מנחם נחום מאריך בתפילתו, ואלמלא לא הייתה לו מידת הצחוק, הייתה מתבטלת מציאותו מפחד השם".
כאביו נהג באורח-חיים רהבתני וכמו כן לא התפלל עם חסידיו אלא ביחידות בחדר צדדי הצמוד לבית המדרש, המכונה "דאווען שטיבל" (חדר תפילה). בביתו הקים קלויז, ובו חדר משובץ זהב וכסף וקירותיו מעוטרים ציורים שנקרא 'חדרו של משיח' ובו הניחו כתר זהב שנעשה בפיקוחו – מגולף ומורכב משלוש קומות. חדר זה נפתח בהוראתו לעיתים רחוקות ולחסידיו אמר כי כאשר יבוא הגואל הוא יגור בחדר זה. מעשה זה הוא ביטוי אופייני לתודעה המשיחית שאפיינה את בית רוז'ין.
כל שנותיו היה חלוש וחולני, לעיתים היה רתוק למיטתו במשך שבועות. החסידים מספרים כי בסוף שנת תרכ"ח כבר החל לרמוז על פטירתו. בחודש חשון תרכ"ט (1868), נסע לקבלת טיפול רפואי בעיר יאשי (רומניה). החסידים סיפרו כי במהלך נסיעתו זו אמר "יהודי צריך שיהיו לו שלושה דברים: יד, כיס ולב" (לאחר פטירתו החסידים פירשו שבכך כיוון ליום מותו העברי, י"ד כסלו). בתחילת חודש כסלו ביקש לכתוב צוואה ובי"ד כסלו מת. מותו תואר בפי החסידים כרומנטי: הוא קם ממיטתו, רחץ את פניו, סידר את זקנו ופאות ראשו, התיישב על המיטה והחל לנגן את ניגון "הדביקות" של אביו, אסף את רגליו אל המיטה ומת. הוא נקבר ביאשי ועל קברו הוקם אוהל.
בחסידויות בית רוז'ין נהוג לקרוא למייסד ענף בשושלת רטרו-אקטיבית בכינוי ה"אדמו"ר הזקן", כך שעל אף מותו של מנחם נחום בגיל צעיר (45), הוא כונה בפי חסידיו בשם "אדמו"ר הזקן" ובפי חסידי ענפים אחרים לבית רוז'ין, בשם ה"אדמו"ר הזקן משטפשנשט".
כיום, במסגרת יחסי הציבור של מוסדות שטפנשט, דמותו משווקת לציבור בתואר "האדמו"ר הראשון".
משפחתו

בנו
אברהם מתתיהו פרידמן, ממלא מקום אביו בשטפנשט עד למותו לאחר 64 שנות הנהגה.
בנותיו
בת שבע פרידמן – נישאה לקרוב משפחתה אברהם יהושע השיל פרידמן, מייסד חסידות אדז'וד.
גיטל פרידמן – בנישואיה השניים אשתו של דודה אברהם יעקב פרידמן, ה"אדמו"ר הזקן" מסדיגורה.
תורתו

דברי תורתו נדפסו על ידי מכון 'תורת אמת - שטפנשט' בספר "אמונת אמת". כמו כן נמצא ברשות המכון ספר הזכרונות בכתב-יד "מילין סתימין", מזכרונותיו של המשב"ק משה אליעזר קלרפלד, בו הוא מתאר סיטואציות מחייו של רבו וכן מדברי תורתו. חלקים ממנו פורסמו על גבי עלונים שונים של חסידי רוז'ין.
לקריאה נוספת

ישראל שפיגל, על צדיקים ועל חסידים לבית רוז'ין (שני כרכים), ירושלים, תש"ע
ישראל יעקב, בית רוז'ין, בני-ברק: מישור, תשמ"ז
חיים דב שטרן, נר ישראל, בני-ברק, תשל"ח-תשנ"ד
הערות שוליים

↑  חיים דב שטרן, נר ישראל, בני ברק, תשל"ח-תשנ"ד, עמ' חלק ה' (ספורים חלק ב'), עמוד רד
לציונה יש כנף אחת

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  נועם חורב
 איורים:  ריקי מוספי
 שפת המקור:  עברית 
 סוגה:  ספרות ילדים
 הוצאה
 הוצאה:  הוצאה פרטית/הוצאת דיאלוג
 תאריך הוצאה:  2011
 מהדורות נוספות
 מקורות לכתיבת הספר:  סיפור חיים אישי
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  990032476380205171, 990050544430205171, 990040822170205171
 
לציונה יש כנף אחת הוא ספר הילדים הראשון של היוצר נועם חורב. הספר, המלווה באיורים של ריקי מוספי, הפך לרב-מכר ובשנת 2017 אף יצא במהדורת זהב ואומץ על ידי מוסדות חינוך וארגונים. הספר זכה לביקורות חיוביות והפך להצגת ילדים של תיאטרון "הקיבוץ". בשנת 2020 הספר יצא במהדורה מיוחדת, לאחר שנרכשו ממנו 40,000 עותקים.
תקציר העלילה

ציונה היא ציפור שנולדה עם כנף אחת בלבד, ולכן אינה יכולה לעוף. כאשר מגיע החורף הקר, חברותיה של ציונה נודדות לארץ חמה, אך היא אינה יכולה לעוף ולנדוד איתן. עקב כך, ציונה נשארת לבדה בעמק ונאלצת להמתין ששאר הציפורים יחזרו. בזמן שציונה מחכה, היא יוצאת למסע צבעוני, שבמהלכו היא פוגשת חברים חדשים ובלתי נשכחים: אופניים כחולים עם גלגל אחד, ציפורים נודדות, סיר מבולבל ללא מכסה, שעון ללא מחוגים, גיטרה סגולה ללא מיתרים וקשת גדולה ללא צבעים.
מסרים חינוכיים

"לציונה יש כנף אחת" הוא ספר ילדים העוסק בניצחון עצמי על מגבלה פיזית ונפשית. עולים ממנו מסרים חינוכיים שונים, בנושאים הנוגעים לכוחם הרב של הרצון, האמונה והחברות. כל מפגש בסיפור מלמד את ציונה מסר חדש, ובסוף המסע היא מגלה את הקסם הטמון בייחודיות ובשוני של כל אחד ואחת בחברה, ולומדת לאהוב ולקבל את עצמה כמו שהיא. ציונה מבינה שהיא מושלמת כפי שהיא, ושהיא יכולה להיות מאושרת גם עם כנף אחת, אפילו אם היא קצת שונה מחברותיה.
רקע לכתיבת הספר

הספר מבוסס על סיפור לידתו של נועם חורב, שנולד עם יד משותקת. לאחר שיקום אינטנסיבי, הוא הוגדר כנס רפואי, וכיום כותב ויוצר ביד זו.
הישגים ועיבודים

ספרו הראשון של נעם הפך לרב-מכר, אומץ על ידי מוסדות חינוך, ונכתבו בהשראתו מערכי שיעור שזכו לתמיכת משרד החינוך. הספר קיבל את המלצת נשיא המדינה לאותה שנה, ראובן רובי ריבלין, ועובד להצגת ילדים מצליחה של תיאטרון "הקיבוץ". ההצגה אף זכתה להכרה של משרד החינוך כחלק מ"סל חינוך ארצי".
ביקורת על הספר

ביקורות שנכתבו על הספר משבחות אותו על העיסוק בקבלת השונות ובקבלת האחר.[דרוש מקור] הספר זכה בתו "ספרות שווה".
הערות שוליים

↑  הכלה חברתית-רגשית: גני ילדים, באתר פורטל עובדי הוראה | מרחב פדגוגי (באנגלית)
1 2  מחוז צפון - משרד החינוך, Facebook, www.facebook.com
1 2 3 4 5  נעם חורב | לציונה יש כנף אחת, באתר mysite-1
↑  תמונת הכריכה של הספר עם הכיתוב מהדורת ה-40,000, באתר www.facebook.com
1 2  לציונה יש כנף אחת / נעם חורב, באתר דותן ספרים
↑  לציונה יש כנף אחת, באתר www.saltarbutartzi.org.il
↑  לציונה יש כנף אחת | תיאטרון הקיבוץ
↑  לציונה יש כנף אחת בהשראת הספר מאת נועם חורב, באתר הון תרבותי - הזמנת מופעים |הזמנת הרצאות | הזמנת סדנאות
↑  אהוד מקסימוב, מכונת הלהיטים: הפזמונאי נועם חורב כובש יעדים, באתר www.makorrishon.co.il
↑  לציונה יש כנף אחת, באתר www.saltarbutartzi.org.il
↑  לציונה יש כנף אחת, באתר תרבות שווה
ג'רג' הונטי

| --- | --- |

 לידה:  13 בינואר 1920 מישקולץ, הרפובליקה ההונגרית 
 פטירה:  11 בספטמבר 2013 (בגיל 93) בודפשט, הונגריה 
 מדינה:  הונגריה 
 השכלה:  אוניברסיטת טולוז 
 
ג'רג' הונטי (במקור דויטש, בהונגרית: Honti György; מישקולץ, 13 בינואר 1920 – בודפשט, 11 בספטמבר 2013) היה מהנדס כימיה יהודי-הונגרי.
קריירה

לאורך הקריירה העמוסה שלו, הונטי עשה בלט והשאיר חותם מתמשך בכמה תחומים; בהנדסה כימית כמו במפעלים כימיים (VEGYTERV) כמהנדס הראשי (לימים המנהל הטכני) הוא השתתף בפיתוח התעשייה הכימית ההונגרית. לאחר פרישתו שיחק תפקיד כמנכ"ל חברת חשבונאות אוסטרית במהלך חילופי המשטר (1990) ומילא תפקיד בולט בארגון חברות ממשלתיות כחברות כלכליות ולאחר מכן בתמיכה בתהליכי הפרטה באמצעות הערכות שווי נכסים וייעוץ לאחר השינוי משטר.
קורות חיים

ג'רג' הונטי נולד במשפחה יהודית כבנם של דז'ה דויטש (במקור עובד דפוס, אך לאחר שהשתחרר כסמל בתום מלחמת העולם הראשונה, פתח סנדלריה ואחר כך חנות נעליים) ושל בורבאלה (ברברה) פוסמן. מכיוון שהוריו לא רצו שיפסיד שנת לימודים, הוא החל את לימודיו היסודיים כתלמיד פרטי, "בטרם עת". בשנת 1926 הצטרף לבית הספר היסודי כבר בכיתה ב'.
מאוחר יותר למד בגימנסיה הריאלית יאנוש הונפאלווי במישקולץ, שם התעניין בנושאים הן הומניסטיים והן בנושאים טכניים והיה תלמיד טוב. הוא השתתף (ובדרך כלל ניצח) בכל התחרויות האפשריות וסיים שלישי בתחרות פיזיקה לאומית. הוא סיים את לימודיו בגימנסיה בהצטיינות בשנת 1937.
עד מהרה הוא נמשך לקריירה ההנדסית, אך מכיוון שהשרטוט לא היה הצד החזק שלו בחר כיוון שבו זה לא היה משנה: הוא רצה להיות מהנדס כימיה. מכיוון שהיה ממוצא יהודי, ולא היה יכול להמשיך את לימודיו בהונגריה בשל חוק הנומרוס קלאוזוס האנטישמי והמפלה, הוא נסע לאוניברסיטת R. Polytechnico di Milano במילאנו. הוא למד במשך חצי שנה (הכשרה תאורטית מקדימה משותפת לכל סטודנטים להנדסה, עם ארבע שעות של ציור חופשי ליום) אך התברר שלא התקבל.
בשנת 1938 החל את לימודיו באוניברסיטת טולוז (Institut de Chimie, לימים Institut de Genie Chimique), שם התגורר עם שניים מעמיתיו הסטודנטים ההונגרים, ארווין גזדג וברנבאש פשטי. הוא סיים בהצטיינות בשנת 1941 כמהנדס כימיה. כבר בשנת 1939 הוא בא בקשר עם תנועת ההתנגדות הצרפתית. אחרי מלחמת האזרחים בספרד אסירים (לוחמים בבריגדה הבינלאומית) הונגרים רבים הועברו למחנה מעצר ליד טולוז והסיוע להם הייתה הפעולה הראשונה בה לקח חלק. במהלך השנים לקח חלק פעיל יותר ויותר בחיי הארגון, משנת 1940 היה חבר בארגון הפרטיזנים שבסיסו היה בריאנסון בדרום צרפת, שם מאוחר יותר הפך פעיל בשכר. הונטי הצטרף להנהגה המקומית בשנת 1943 והועבר לגרנובל. ההנהגה ההונגרית בוטלה בשנת 1944 ובשנת 1945 הונטי חזר להונגריה (שזה עתה שוחררה) דרך איטליה ואוסטריה, לאחר נדידה בת שלושה שבועות.
הוא שלט היטב בשפות אחדות לרבות: אנגלית, צרפתית, גרמנית ואיטלקית.
ילדיו: בתו, מריה, פסיכולוגית ילדים, בנו הבכור, פטר, מהנדס מכונות, בנו הצעיר, זולטאן, צלם.
קריירה מקצועית

בשנת 1945, הצטרף למפעל התרופות המפורסם כינואין (כיום סאנופי), כמהנדס מחקר.
בשנת 1946 הועבר למחלקת התעשייה במשרד הפיצויים.
משנת 1948 הפך למנכ"ל המרכז הכימי לעיבוד פחם שזה עתה הוקם. משימתו הייתה ניהול מקצועי ישיר של משימות מחקר ופיתוח בהונגריה, מגיבוש המשימות וכלה במכירות המסחריות.
משנת 1950 הפך לעובד ב-VEGYTERV, אחת מחברות התכנון הכימי החשובות ביותר באותה תקופה, שם עבד בתחילה כמהנדס תכנון ובהמשך כמהנדס ראשי במתקן. במהלך עבודתו בא במגע הדוק עם ההתפתחויות וההשקעות של חברות כימיקלים הונגריות.
משנת 1959 עבד תחילה במתחם החברה ולאחר מכן בחברות סחר חוץ כראש מחלקה וכסגן מנהל. משימתו העיקרית הייתה לייבא את המכונות והציוד שהו דרושים לפיתוח כימי ולהשקעות בתחילת שנות השישים (עריכת מחקרי שוק, עריכת תוכניות פיתוח לאומיות לחברות כימיות, עריכת תיקי מכרזים, הערכת הצעות מחיר, הכנת וסיום חוזים וכו')
הוא ניהל חיי פרישה פעילים, ולאחר פרישתו עבד כמומחה ויועץ ב-VEGYTERV, לשכת התעשייה והמסחר, וכמה ארגונים מקומיים וזרים אחרים.
בשנת 1985 התבקש על ידי ארגון האו"ם לפיתוח תעשייתי (UNIDO), לבצע סדרת מחקרים שמנתחות את המצב בתעשייה הכימית. המשימה הביאה אותו לווינה למשך שנה.
בשנת 1989 נכנס לתחום מקצועי חדש לחלוטין: הוא הופקד על ידי משקיעים אוסטרים על הנהלת Interauditor Kft, חברת ביקורת (חשבונאות) בינלאומית שהוקמה באותה תקופה. הוא לקח על עצמו את המשימה רק במשך שנתיים שלוש עד שנמצא יורש מתאים שיחליף אותו, אך משימתו נמשכה בסופו של דבר במשך 17 שנים.
חברויות ופעילויות מקצועיות

בין השנים 1953 - 1973 - בעבודה חברתית - נשיא המחלקה הבלגית בלשכת המסחר ההונגרית
מרצה בתוכנית לתואר שני של המכללה הטכנולוגית בבודפשט
מרצה בכיר באוניברסיטת וספרם (טכנולוגיית תהליכים כימיים)
סגן יו"ר שלוש התייעצויות של ארגון האו"ם לפיתוח תעשייתי (UNIDO) בנושא תעשיית הדשנים
יועץ ומומחה למספר פגישות ומחקרים של UNIDO בנושאי תעשיות פטרוכימיה, דשנים ותרופות
בשנת 1990, כמנכ"ל Interauditor Kft., אחד המייסדים וחבר הנהלת התאחדות התעשייה הכימית ההונגרית (MAVESZ)
בין השנים 2001 עד 2011 היה יו"ר ועדת הבקרה של התאחדות התעשייה הכימית ההונגרית
חבר במועצות המדעיות של כמה מכוני מחקר
נואם מוזמן ונשיא של כמה ועידות וסימפוזיונים בינלאומיים
פרסים והוקרה

פרס אטווש לוראנד (1980)
מסדר לאופולד השני ליפוט דרג קצין (1989)
תעודת MAVESZ ולוח הנצחה (2010) - על פעילויותיו הבולטות לפיתוח בר-קיימא של תעשיית הכימיה ההונגרית
עבודותיו העיקריות > ספרים

תעשיית החנקן  (1976) - ספר סיכום בן שני כרכים בנושא כישורי ייצור חנקן ואמוניה מסת"ב 963-05-0228-3
Nitric Acid and Fertilizer Nitrates-חומצות חנקן וחומרי דישון (מחבר משותף, Marcel Dekker Inc, 1985, ניו יורק) ISBN 0-8247-7332-2
עבודותיו העיקריות > מחקרים

Case study on the energy conservation in the ammonia production processes (Economic Comission for Europe, 1980)
Case study on the Energy in the Nitrogen Industry (European Economic Commission)
"Energy conservation in the Fertilizer Industry - שימור אנרגיה בתעשיית הדשנים " (יועץ, הבנק העולמי, 1982, וושינגטון)
UNIDO Model Form of Cost Reimbursable Contract For the Construction of Fertilizer Plants (מומחה, 1982-1985)
UNIDO Model Form of Turnkey Lump Sum Contract for the Construction of Fertilizer Plants (מומחה, 1982-1985)
UNIDO Model Form of Turnkey Lump Sum Contract for the Construction of Fertilizer Plants (מומחה, 1982-1985)
UNIDO Model Form of Semi-turnkey Contract for the Construction of Fertilizer Plants (מומחה 1982–1985)
Sectoral Study on the Hungarian Chemical Industry (with special emphasis on the petrochemicals) (יועץ ומנחה Bank, 1984)
The Petrochemical Industry in Developing Countries: Prospects and strategies (UNIDO, 1985)
Capital Cost Control of Fertilizer Projects (UNIDO, 1986)
'‘Development of the Hungarian Intermediates Subsector’' (יועץ ומנחה, World Banks, 1986-1987)
'‘Development of the Hungarian Petrochemical Subsector’' (יועץ, World Banks, 1986-1987)
Technology Profile on Mini-fertilizer Plants (UNIDO, 1987)
לקריאה נוספת

נאום הספד של ד"ר אישטוואן בלאז'ק, מנכ"ל תעשיות כימיות יחנקן בע"מ. בפטפירדה, בהלווייתה של ג'רג' הונטי ב-30 בספטמבר 2013
קורות חיים עכשוויים
הערות שוליים

↑  https://www.rfmlib.hu/hu/content/evfordulok-borsod-abauj-zemplen-megyeben-2020
↑  Honti György elismerése(הקישור אינו פעיל, 2020-07) (MAVESZ, 2010)
↑  The Nitrogen Industry (Akadémiai Kiadó, 1976)
קדם

ערך זה עוסק באזור ב-DNA. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
קַדָּם (באנגלית: Promoter; ובתעתיק לעברית המשמש בז'רגון המדעי: פְּרוֹמוֹטֶר) הוא אזור ב-DNA האחראי לבקרה של ביטוי גן הסמוך אליו. אתר הקַדָּם ממוקם בקצה החמישי של רצף בסיסים המקודד לגנים מתועתקים.
קַדָּמים ממלאים תפקיד מכריע וחיוני בתחילת ביטוי גנים. תפקידם העיקרי הוא לווסת את תהליך התעתוק, שהוא השלב הראשון בביטוי גנים. קַדָּמים מספקים אתרי קישור עבור רנ"א פולימראז, האנזים האחראי לסינתזה של רנ"א על פי רצף הדנ"א.
המבנה והרצף של הקַדָּמים משתנה בין אורגניזמים שונים. בארכאונים ובחיידקים, הקדמים בדרך כלל קצרים, באורך של כ-100–200 זוגות בסיסים. לעומת זאת, באאוקריוטים, הקדמים מורכבים יותר ויכולים להגיע עד 1,000 זוגות בסיסים באורכם.
קַדָּם של גן מסוים יכול לקבוע מתי והיכן הגן מועתק. לדוגמה, חלק מהקדמים פעילים רק בסוגי תאים או רקמות ספציפיות, בעוד שאחרים פעילים רק בתגובה לגירויים מסוימים. הקַדָּם יכול גם לקבוע את רמת הביטוי של הגן. גנים עם קַדָּמים חזקים מתועתקים לעיתים קרובות יותר מאשר גנים עם קדמים חלשים. על ידי שליטה בפעילות של הקַדָּמים, תאים יכולים לאפשר שהגנים יתועתקו אך ורק במידת הצורך.
גילוי הקַדָּמים

הקַדָּם הראשון שזוהה היה חלק מהתגלית של אופרון הלקטוז בחיידקים. בתחילת שנות ה-60, פרנסואה ז'קוב וז'אק מונו ערכו מחקר חלוצי במכון פסטר בפריז, בו הם חקרו כיצד חיידקי Escherichia coli (E. coli) מפרקים את סוכר הלקטוז. במהלך המחקר, הם חשפו את קיומו של רצף המתפקד כמתג גנטי השולט על תעתוק שלושה גנים (lacZ, lacY, lacA) המקודדים לשלושה אנזימים בעלי פונקציות הקשורות בוויסות מטבולי של סוכר הלקטוז בחיידקי E. coli. תעתוק של מספר גנים המבוקר יחד על ידי אזור בקרה וקדם אחד זכה לכינוי אופרון.
ליתר פירוט, ז'קוב ומונו הבחינו שבהיעדר לקטוז, נקשר גורם מעכב (repressor, דכאן) לאתר המפעיל (operator), ומונע מרנ"א פולימראז להיקשר לקַדָּם ולתעתק את הגנים. במקביל, בנוכחות לקטוז, הרפרסור אינו פעיל, מה שמאפשר לרנ"א פולימראז להיקשר לקַדָּם ולהתחיל את ביטוי הגנים.
גילוי הקַדָּמים ותפקידם בביטוי גנים בתוך אופרון הלקטוז היה תגלית פורצת דרך שסיפקה הבנה בסיסית לאופן שבו גנים מבוקרים בחיידקים. מחקרם של ז'קוב ומונו לא רק תרם לפיתוח מושג האופרון, אלא גם הניח את היסוד למחקרים עתידיים על ויסות ביטוי גנים הן בפרוקריוטים והן באאוקריוטים.
אתחול התעתוק

בקרת התחלת התעתוק תלויה בעיקרה בשתי אינטראקציות שיכולות להתרחש בין חלבונים לדנ"א בסמוך למקום התחלת התעתוק של גן מסוים.
האינטראקציה הראשונה מתרחשת על גבי הדנ"א במיקום תחילת התעתוק, כלומר ברצף הבסיסים של הקַדָּם. כאשר נקשר החלבון רנ"א פולימראז לרצף הקַדָּם, תהליך התעתוק מתחיל במרחק של בסיסים אחדים ממקום הקדם. באופן כללי, לכל גן חייב להיות קדם, אחרת לא ניתן לתעתק אותו.
האינטראקציה השנייה מתרחשת על גבי הדנ"א באזורים הסמוכים לקַדָּם. אינטראקציה זו קובעת אם יתרחש תעתוקו של הגן על ידי בקרת נגישותו של הרנ"א פולימראז לקדם בשיתוף פעולה עם פקטורי תיעתוק – חלבונים קושרי דנ"א וכאלה שקושרים את הרנ"א פולימראז ומבקרים את פעולת התיעתוק. מקטעי הדנ"א שבדרך כלל סמוכים לקַדָּם, כמו מַעַצְמִים (Enhancers), משתיקים (Silencers) או מפעילים (Operators), משמשים כאתרי קישור לחלבוני בקרה כמו משַפעילים (Activators), דַּכְּאָנים (Repressors) וגורמי תעתוק (Transcription factors).
מיקומם של הקדמים ואתרים אחרים הקשורים לתעתוק מסומנים בדרך כלל בסימן שלילי (-) או בסימן חיובי (+) ביחס לאתר תחילת התעתוק (Transcription start site). כאשר מדובר בקַדָּם, מיקומו תמיד יהיה בסימן שלילי (-) מכיוון שקדמים תמיד ממוקמים במעלה הזרם (upstream) ביחס לאתר התחלת התיעתוק. לעומת זאת, כאשר מדובר באתר הנמצא במורד הזרם (downstream), הסימן שלו יהיה חיובי (+), כך שעל פי המוסכמה, בסיס הדנ"א הראשון המתועתק ממוספר כבסיס 1+ .