stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
חוזה אחיד
תניות מקפחות

חוק החוזים האחידים קובע כי: "בית משפט ובית הדין יבטלו או ישנו, בהתאם להוראות חוק זה, תנאי בחוזה אחיד שיש בו - בשים לב למכלול תנאי החוזה ולנסיבות אחרות - משום קיפוח לקוחות או משום יתרון בלתי הוגן של הספק העלול להביא לידי קיפוח לקוחות".
התנאים בחוזה נחלקים לשלושה סוגים:
תנאים שחלה עליהם אחת או יותר מחזקות הקיפוח - חזקות אלה ניתנות לסתירה, אך לאחר הוכחתן, נטל ההוכחה מועבר אל הספק שצריך להראות כי התניה מאוזנת עם סעיפים אחרים בחוזה למרות הקיפוח שבה.
תניית פטור - תנייה הפותרת את הספק מאחריות, באופן מלא או חלקי, או מסייגת בצורה לא סבירה את אחריותו של הספק, מקום שאותה אחריות הייתה מוטלת עליו על פי דין או על פי החוזה לולא אותו תנאי.
תנאי המאפשר לספק לשנות או לבטל את ביצועו של החוזה או את החיובים המהותיים המוטלים עליו עצמו.
תנאי המאפשר לספק להעביר את האחריות המוטלת עליו לצד שלישי כלשהו.
תנאי המאפשר לספק לשנות על דעתו בלבד מחיר או חיובים מהותיים המוטלים על הלקוח. אלא אם כן השינוי נובע מסיבות שאינן תלויות בספק. על כן, הצמדה למדד כלשהו שאיננו תלוי בצדדים איננה תניה מקפחת. אולם הצמדה למדד התלוי בספק, או הצמדה חד כיוונית למדד, כך שרק כשיהיה זה לטובת הספק יוצמד המחיר- זהו מקרה הנופל לחזקת הקיפוח הזו, משום שיש פה שינוי של המחיר על דעתו של הספק בלבד. כן, תנאי זה נופל גם כן לחזקת הקיפוח שבסעיף 4(11).
תנאי המחייב את הלקוח להזקק באופן לא סביר לאדם כלשהו, או המגביל את יכולתו להקשר או לא להקשר בחוזה עם אדם אחר- זהו סעיף הכולל תנאי מסוג התניית שירות בשירות. מעבר לכך, ישנן הוראות חוק קוגנטיות האוסרות התניה כזו על גופים ספציפיים, כגון: סעיף 7 לחוק הבנקאות (שירות ללקוח).
תנאי השולל או מגביל זכות או תרופה המגיעה ללקוח על פי דין או על פי החוזה לולא אותו תנאי.
תנאי המעביר נטל הוכחה למי שנטל זה לא היה עליו לולא אותו תנאי.
תנאי השולל או מגביל את אפשרותו של הלקוח להשמיע טענות מסוימות בערכאות משפטיות או לגשת להליכי משפט אחרים. וזאת למעט הסכם בוררות- במצב בו החוזה מחייב הסכם בוררות במצב של סכסוך, ומן הסתם שולל את האפשרות להזקק לערכאה אחרת, החוק לא מגדיר תנאי זה כמקפח.
תנאי המחייב התדיינות במקום מסוים או המאפשר לספק באופן בלעדי לבחור את מקום הדיון.
תנאי המחייב בוררות במקרה בו יתעורר סכסוך, שזוהי לכאורה איננה חזקת קיפוח כפי שכתוב לעיל בסעיף 8. אך תנאי כזה יהיה תחת חזקת הקיפוח אם לספק ישנה השפעה גדולה יותר בבחירת הבוררים או מקום הבוררות.
תנאי המצמיד את המחיר למדד כלשהו באופן חד כיווני, בצורה שתשמש את האינטרס של הספק.
תנאי שחלה עליו חזקת הקיפוח החלוטה - לכשיוכח קיומה של חזקת הקיפוח החלוטה, אין היא ניתנת לסתירה על ידי הצד השני. התנאי יחשב כמקפח וכבטל.
תנאי שאיננו מקפח אך ניתן להוכיח שהוא מקפח - תנאי בחוזה שלא נכנס תחת אחת מחזקות הקיפוח, אין זה אומר שלא ניתן לבטלו. אולם, במקרה זה, נטל ההוכחה הוא על הטוען לביטול שצריך להראות שהתנאי הוא תנאי מקפח.
בית הדין לחוזים אחידים

חוק החוזים האחידים מקים את בית הדין לחוזים אחידים.
בית הדין דן בהרכב של שלושה דיינים. בראש המותב יושב אב בית הדין או ממלא מקומו, הנבחרים מבין שופטי בתי המשפט המחוזיים. שאר הדיינים נבחרים על ידי שר המשפטים ויהיו לרוב נציגי ארגוני צרכנים, אנשי אקדמיה ועוד.
לבית הדין ישנם שני תפקידים:
אישור חוזים אחידים:
ביטול תנאי מקפח:
הערות שוליים

↑   חוק החוזים (חלק כללי), תשל״ג–1973, ספר החוקים הפתוח, באתר ויקיטקסט
↑  סעיף 2 לחוק החוזים האחידים.
↑  ע"א (ת"א) 1152/09 גד נ' אחוזת פולג 1998 בע"מ, 11 (טרם פורסם, 21.06.2011).
↑  ע"א 825/88 ארגון שחקני הכדורגל בישראל - עמותה נ' ההתאחדות לכדורגל בישראל, פ"ד מה(5) 89, 102-103 (1991).
↑  שמואל בכר ומשה גלברד "חוק החוזים האחידים: עיון מחודש בעקבות תיקוניו" חוקים ה-19, שם (2013).
↑  סעיף 145(8) להצעת חוק דיני ממונות, התשע"א-2011, ה"ח הממשלה 700; וכן, ראה דברי ההסבר לסעיף זה.
↑  ח"א (י-ם) 702/06 היועץ המשפטי לממשלה נ' שיכון ופיתוח לישראל בע"מ, 11-12 (טרם פורסם, 06.12.2011).
↑  ע"א 294/91 חברת קדישא גחש"א "קהילת ירושלים" נ' קסטנבאום, פ"ד מו(2) 464, 526 (1992).
↑  פרק ג' לחוק החוזים האחידים.
↑  פרק ד' לחוק החוזים האחידים.
↑  ביטול תנאי מקפח בחוזה אחיד, באתר כל זכות
↑  תנאים מקפחים בחוזה אחיד, באתר המועצה הישראלית לצרכנות
| דיני חוזים |
| --- | --- | --- |
| עקרונות יסוד | חופש החוזים • חוזים יש לקיים • תום לב |  |
| סוגי חוזים | חוזה אחיד • חוזה יחס • חוזה לטובת אדם שלישי • חוזה אופציה |  |
| פגמים בכריתת חוזה | חוזה למראית עין • טעות • טעות בחוזה (משפט עברי) • הטעיה • כפייה • עושק |  |
| מונחים נוספים | הצעה • זיכרון דברים • הסכם מכללא • הסכם ג'נטלמני • טעות סופר • כוח עליון |  |
הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואין לראות בו ייעוץ משפטי.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: sh96004538
היסטוריה של קוריאה הצפונית

צילום לוויין של חצי האי הקוריאני
ההיסטוריה של קוריאה הצפונית החלה לאחר חלוקת חצי האי הקוריאני בסוף מלחמת העולם השנייה. כניעת האימפריה היפנית לבעלות הברית בספטמבר 1945 הובילה לסיומו של השלטון היפני בחצי האי הקוריאני, ולחלוקת חצי האי בין שני אזורי כיבוש - דרום חצי האי בשליטת ארצות הברית, וצפון חצי האי בשליטת ברית המועצות. הגבול בין שני אזורי הכיבוש עבר בקו הרוחב 38 צפון.
הסובייטים והאמריקאים לא הצליחו להגיע להסכמה בדבר ניהול משותף של שני אזורי הכיבוש. חוסר הסכמה זה, יחד עם חוסר אמון בסיסי בין שתי מעצמות העל באותה התקופה, הוביל, בשנת 1948, להקמתן של שתי ממשלות נפרדות בצפון חצי האי הוקמה הרפובליקה הדמוקרטית העממית של קוריאה, שפעלה תחת חסות סובייטית, ובדרום הוקמה הרפובליקה של קוריאה, שפעלה תחת חסות ארצות הברית. כל אחת משתי הממשלות טענה כי היא לבדה הממשלה הלגיטימית של קוריאה השלמה.
בשנת 1950, פתחה קוריאה הצפונית במבצע צבאי לכיבוש החלק הדרומי של חצי האי, מה שהוביל לפרוץ מלחמת קוריאה. לאחר התערבותן של מעצמות העל, ולאחר הרס נרחב ומאות אלפי הרוגים משני הצדדים, הסתיימה המלחמה עם השבת הסטטוס קוו, כאשר האזור המפורז הקוריאני החליף את קו הרוחב 38 צפון כגבול בין קוריאה הצפונית וקוריאה הדרומית.
חרף תום הקרבות, המתח והעוינות בין שני הצדדים נותרו בעינם. קים איל-סונג, מייסד ומנהיג קוריאה הצפונית נותר בשלטון עד מותו בשנת 1994. שלטונו של איל-סונג התבסס על פולחן אישיות בהיקף נרחב, וכן על אימוץ אידאולוגיית ג'וצ'ה, שקראה להסתמכות עצמית ולאי-תלות בגורמים חיצוניים, ועל עשרת העקרונות להקמתה של מערכת אידאולוגית מרכזית, שנועדו "להתוות" את דרך התנהלותם של תושבי המדינה.
בעקבות התפרקות ברית המועצות, התומכת הגדולה של המשטר הצפון-קוריאני ומשענתו הכלכלית, בסוף שנות ה-80 ובמהלך שנות ה-90 התדרדרה קוריאה הצפונית למשבר כלכלי קשה, אשר הוביל בתורו למגפת רעב חסרת תקדים במדינה. בשנת 1994 נפטר קים איל-סונג, מייסד המדינה והמנהיג העליון של קוריאה הצפונית, ובנו קים ג'ונג-איל ירש אותו עד לפטירתו בשנת 2010. בשלב זה, השלטון בקוריאה הצפונית עבר לבנו קים ג'ונג-און.
לאחר שנים ארוכות של מדיניות בדלנית ועוינת כלפי קוריאה הדרומית ומדינות המערב, במסגרתה קוריאה הצפונית אף פיתחה בחשאי נשק גרעיני, במהלך שנת 2018, יותר משנה לאחר השבעת דונלד טראמפ לנשיאות ארצות הברית, חלה הפשרה פתאומית ביחסים בין המדינות, מה שהוביל למפגש הפסגה בין ארצות הברית לקוריאה הצפונית, שהתקיים ביוני 2018 בסינגפור.
קוריאה הצפונית טרם חלוקת חצי האי

בין 1910 ועד לסוף מלחמת העולם השנייה, קוריאה הייתה תחת כיבוש יפני. בתקופה זו, מרבית הקוריאנים היו איכרים, שהתקיימו מחקלאות זעירה. במהלך שנות ה-30, שלטונות הכיבוש היפניים פיתחו תעשיית מכרות, ובנו תחנות כוח הידרואלקטריות, מפעלי פלדה ומפעלי ייצור במנצ'וריה, הסמוכה לצפון קוריאה. במהלך תקופה זו מעמד הפועלים הקוריאני התרחב במהירות, כאשר קוריאנים רבים עברו לעבוד במפעלי התעשייה במנצ'וריה. כתוצאה מכך, 65% מהתעשייה הכבדה בחצי האי הקוריאני הייתה ממוקמת בחלק הצפוני. עובדה זו השפיעה באופן ניכר על תולדותיה של קוריאה הצפונית לאחר קבלת העצמאות.
במהלך תקופה זו, תנועת גרילה קוריאנית נוצרה באזורים ההרריים של מנצ'וריה, וביצעה מתקפות שונות כנגד כוחות הכיבוש היפניים. אחד ממנהיגי הגרילה הבולטים ביותר היה המנהיג הקומוניסטי, ולעתיד מנהיג קוריאה הצפונית, קים איל-סונג.
מעטים מתושבי צפון קוריאה בתקופה זו נחשפו לרעיונות ולהגות המערבית. חריג אחד לכך היה הדת. מאז הגעתם לאזור של המיסיונרים הראשונים בשלהי המאה ה-19, צפון קוריאה, ופיונגיאנג בפרט, הייתה מעוז של הדת הנוצרית, מה שהקנה לה את הכינוי "ירושלים של המזרח".
התפתחויות לאחר המלחמה > פיתוח כלכלי

המאמץ לבנייתה מחדש של קוריאה הצפונית לאחר השלכותיה ההרסניות של מלחמת קוריאה הסתייע בסיוע סיני וסובייטי נרחב. גם לקוריאנים שמוצאם מיפן שנהנו מניסיון בתעשייה היפנית היה חלק משמעותי במאמץ זה.
חרף חילוקי דעות ושורה של דיונים בקרב מפלגת הפועלים של קוריאה לאורך שנות ה-50, קוריאה הצפונית, בדומה ליתר מדינות הגוש הקומוניסטי, התמקדה בהשקעות בתעשייה בכבדה, בניית תשתיות וחיזוק העוצמה הצבאית, תוך הזנחת הייצור של מוצרי צריכה. בדומה ליתר המדינות הקומוניסטיות, גם קוריאה הצפונית עשתה שימוש ב״תוכניות חומש״ כלכליות מרוכזות לתקופות של מספר שנים.
תוכנית החומש הראשונה (1956-1954) העלתה על נס את השאיפה להסתמכות עצמית, לאור עקרונות הג'וצ'ה. תוכנית החומש הבאה (1961-1957) שמה לה למטרה לבצע הליך קולקטיבציה בענף החקלאות. התוכנית אמנם קיבלה השראה מהקפיצה הגדולה קדימה בסין באותן השנים, אך לא הובילה לאותן תוצאות הרסניות. כלל התעשיות בקוריאה הצפונית הולאמו באופן מלא בשנת 1959, והמיסוי על הכנסה חקלאית בוטל ב-1966.
לאורך כמעט כל שנות קיומה, קוריאה הצפונית פעלה במצב כוננות צבאית לקראת מלחמה, בדגש על שעבוד צורכי המשק הכלכלי לצורכי הצבא. תפיסה זו באה לידי ביטוי מספר רב של פעמים לאורך קיומה של המדינה, בין היתר בשנת 1962, כאשר המדינה השיקה קמפיין פרסומי חדש, תחת הסיסמה "נשק ביד אחת, ופטיש ומגל בשניה!" במסגרת ועידה מיוחדת של מפלגת הפועלים ב-1966, מי מחברי ההנהגה שהתנגדו למתן קדימות לצורכי הצבא הודחו מתפקידם.
על רקע חורבותיה של כלכלת צפון קוריאה לאחר מלחמת קוריאה, קוריאה הצפונית בנתה את הכלכלה מחדש על בסיס מודל הכלכלה המתוכננת. צ'ה גווארה, אז שר בממשלה הקובנית, ביקר בקוריאה הצפונית ב-1960, והכריז כי זהו מודל אותו קובה נדרשת לאמץ. בשנת 1965, הכלכלנית הבריטית ג'ואן רובינסון תיארה את הפיתוח הכלכלי של קוריאה הצפונית כ"נס". בהתאם להערכות, עד לסוף שנות ה-70, התמ״ג לנפש של קוריאה הצפונית, היה שווה, או עלה על זה של קוריאה הדרומית, זאת במידה רבה הודות לריכוז ההיסטורי של התעשייה הכבדה בצפון קוריאה. נכון לשנת 1968, כל הבתים בקוריאה הצפונית היו מחוברים לחשמל, אף שאספקת החשמל הייתה לא סדירה. נכון לשנת 1972, כל הילדים מגיל 5 עד 16 היו רשומים לבתי הספר, וכ-200 אוניברסיטאות ומכללות מקומיות הוקמו ברחבי המדינה. נכון לשנות ה-80 המוקדמות, כ-60-70% מהאוכלוסייה הצפון קוריאנית התגוררה ביישובים עירוניים.
שלטונו של קים ג'ונג-איל

קים איל-סונג נפטר מהתקף לב פתאומי ב-8 ביולי 1994. בנו, קים ג'ונג-איל, אשר הוכר רשמית עוד בשנת 1984 כיורש המיועד, ולקח על עצמו בהדרגה יותר ויותר תחומי מפתח במדינה, מונה למזכיר הכללי של מפלגת הפועלים של קוריאה, ומשכך שימש כשליט המדינה דה פקטו.
אף שעלייתו לשלטון של קים ג'ונג-איל אירעה במקביל למשבר הכלכלי והחברתי החמור שעבר על קוריאה הצפונית, ואף שמקובל לראות את עלייתו לשלטון כנקודת מפנה בהיסטוריה של קוריאה הצפונית, בפועל, לשינוי ההנהגה הייתה השפעה שולית בלבד על מצב העניינים במדינה בתקופה זו, שכן ג'ונג-איל היה מעורב מזה שנים רבות בניווט המדינה. גם במסגרת ההתנהלות הפוליטית במדינה לא חל שינוי ממשי בעקבות המעבר בין שלטונו של קים איל-סוג לשלטונו של קים ג'ונג-איל. עם זאת, הכלכלה הצפון-קוריאנית סבלה בתקופה זו מצניחה תלולה. בין השנים 1990–1995, היקף סחר החוץ של קוריאה הצפונית הצטמצם במחצית, כאשר אובדן הסבסוד הסובייטי הורגש היטב בכמעט כל ענפי המשק. המשבר הגיע לשיאו בשנת 1995, עם שיטפונות נרחבים שהשמידו שורה של יבולים ותשתיות, והובילו לרעב המוני חסר תקדים שנמשך עד לשנת 1998 בקירוב.
במהלך שנת 1998, ועל רקע המשבר החמור, הממשלה הכריזה על מדיניות ה"סונגון״, אשר משמעה "קדימות לצבא". לדברי מספר פרשנים, תקופה זו סימנה את עליית כוחו ומעמדו הפנימי של הצבא ביחס למפלגת השלטון, מפלגת הפועלים של קוריאה.
נשיא קוריאה הדרומית בתקופה זו, קים דה-ג'ונג, צידד במדיניות של פיוס כלפי קוריאה הצפונית, ותמך במתן סיוע חירום לשכנה הצפונית. בשנת 2000, התקיימה ועידת פסגה היסטורית בין שני הנשיאים, במהלכה הוסכם על איחוד משפחות מוגבל ועל הצהרה משותפת לקראת איחוד עתידי בין שתי הקוריאות.
ב-9 באוקטובר 2006, קוריאה הצפונית הודיעה כי קיימה בהצלחה ניסוי גרעיני מוצלח מתחת לאדמה. מרכז רשמי לניטור סייסמי בקוריאה הדרומית אישר כי במועד האמור אכן הורגשה באזור רעידת אדמה בשיעור 3.6 בסולם ריכטר, שלא נבע מתופעה טבעית כלשהי. בעקבות הכרזה זו, מועצת הביטחון של האו״ם הטילה סנקציות נרחבות על קוריאה הצפונית, לרבות אמברגו על רכישת נשק, מגבלות סחר על ייבוא דלק ומוצרים נוספים, מגבלות על המערכת הפיננסית והבנקאית, מגבלות תנועה והקפאת נכסים, וכן סנקציות דיפלומטיות.
במקביל לשאיפתה לפיתוח נשק גרעיני, קוריאה הצפונית גם פעלה לפיתוח תעשיית טילים. בשנת 1998, קוריאה הצפונית ביצעה ניסוי בטיל Taepodong-1, שנועד לשמש כפלטפורמה לשיגור חפצים לחלל. הטיל שוגר בהצלחה, אבל לא הצליח להגיע למסלול. ב-5 ביולי 2006, בוצע ניסיון בטיל שיוט בין יבשתי, Taepodong-2, שעל פי הדיווח הטווח שלו כלל את החוף המערבי של ארצות הברית. עם זאת, הטיל נכשל זמן קצר לאחר השיגור.
ב-13 בפברואר 2007, קוריאה הצפונית חתמה על הסכם מול קוריאה הדרומית, ארצות הברית, רוסיה, סין ויפן, במסגרתו התחייבה לסגור את הכור הגרעיני שהפעילה ביונגביון, בתמורה לקבלת סיוע כלכלי. חרף ההסכם, קוריאה הצפונית המשיכה בניסויים הגרעיניים.
ב-5 באפריל 2009, שיגרה קוריאה הצפונית לווין באמצעות טיל בליסטי. ארצות הברית ומדינות נוספות גינו בחריפות את השיגור בטענה ששימוש בטיל בליסטי מהווה הפרה של החלטה 1718 של מועצת הביטחון ושל הסכמי פברואר 2007. בתגובה לגינוי האמריקאי, קוריאה הצפונית הודיעה על יציאה משיחות שש המדינות. ב-25 באפריל 2009 קוריאה הצפונית הודיעה על חידוש ההפעלה של מתקני הגרעין במדינה וחודש לאחר מכן, ב-25 במאי, ביצעה ניסוי שני בנשק גרעיני. הניסוי בוצע במתקן תת-קרקעי וגרם לרעידת אדמה בעוצמה 4.7 ולפיצוץ בעוצמה 2.4 קילוטון. ב-12 ביוני, מועצת הביטחון של האו"ם הטילה סנקציות נוספות על המדינה במסגרת החלטה 1874.
שלטונו של קים ג'ונג-און

קים ג'ונג-איל נפטר באופן פתאומי ב-17 בדצמבר 2011, כאשר בנו, קים ג'ונג-און, החליף אותו בתפקיד באופן מיידי. בשלהי שנת 2013, דודו של קים ג'ונג-און, צ'אנג סונג-טק, נעצר והוצא להורג לאחר משפט. על פי דיווח מטעם סוכנות הביון של קוריאה הדרומית, מדובר במהלך של קים ג'ונג-און לצורך חיזוק מעמדו וניטרול אויבים פנימיים, כאשר התהליך כלל טיהור של כ-300 אנשים. בשנת 2014, ועדת חקירה מטעם האומות המאוחדות האשימה את ממשלת קוריאה הצפונית בביצוע פשעים נגד האנושות.
בשנת 2015, קוריאה הצפונית אימצה באופן רשמי אז אזור הזמן של פיונגיאנג (UTC+08:30), תוך שינוי אזור הזמן הקודם בו עשתה שימוש המדינה (UTC+9.00), אשר נקבע במקור על ידי האימפריה היפנית בעת הסיפוח של קוריאה. כתוצאה מכך, קוריאה הצפונית ממוקמת בפועל באזור זמן שונה מאשר קוריאה הדרומית.
במהלך ינואר 2016, קוריאה הצפונית ערכה לראשונה ניסוי מוצלח בפצצת מימן.
בשנת 2016, התקיים הכינוס ה-7 של הוועד המרכזי של מפלגת הפועלים של קוריאה. מדובר על הכינוס הראשון שהתקיים מאז שנת 1980.
בשנת 2017, קוריאה הצפונית ביצעה ניסוי בהוואסונג-15, טיל בליסטי בין-יבשתי המסוגל לפגוע בכל מקום בארצות הברית. באותה תקופה, הערכות של כוחה הגרעיני של קוריאה הצפונית נעו בין 15 ל-60 פצצות, לרבות פצצות מימן.
לקראת הפשרה

במהלך חודש פברואר 2018, קוריאה הצפונית שלחה באופן חסר תקדים משלחת ספורטאים רחבה להשתתף באולימפיאדת החורף בקוריאה הצפונית. המשלחת הובלה על ידי קים יו-ג'ונג, אחותו של קים ג'ונג-און. באפריל אותה שנה, קים ג'ונג-און נפגש עם נשיא קוריאה הדרומית קים יונג-נאם. בעקבות הפגישה נמסרה הודעה לפיה שתי המדינות יפעלו לטובת פירוז חצי האי הקוריאני מנשק גרעיני, ולקראת הסכם שלום בין השתיים. במקביל, קוריאה הצפונית הודיעה כי היא תשנה בחזרה את אזור הזמן הרשמי של המדינה, כך שיהיה תואם לזה של קוריאה הדרומית.
ב-12 ביוני 2018, קים ג'ונג-און קיים פגישה היסטורית עם נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ, במסגרתה חתם על הצהרה המאשרת התחייבותו פירוז חצי האי הקוריאני מנשק גרעיני. בתגובה, הנשיא טראמפ הודיע כי הוא משהה תרגילים צבאיים עתידיים עם קוריאה הדרומית, ובוחן את האפשרות להסיג את כלל החיילים האמריקאים המוצבים בקוריאה הדרומית.
ראו גם

היסטוריה של קוריאה הדרומית
איחוד קוריאה
היסטוריה של קוריאה
היסטוריה של אסיה
חוק טוריצ'לי

חוק טוריצ'לי, הידוע גם כעקרון טוריצ'לי, הוא עיקרון במכניקת זורמים המתייחס למהירות הנוזל שזורם מבעד לפתח, ביחס לגובה הנוזל מעל הפתח.
חוק טוריצ'לי מתאר את מהירות היציאה של זרם מים, בהתבסס על הפרש הגובה בין קו המים העליון במכל, לבין המיקום של תחילת הזרם, בהנחה שאין התנגדות אוויר, צמיגות או התנגדות אחרת לזרימת המים. הדיאגרמה מראה מספר זרמים כאלו, מסודרים בצורה אנכית ויוצאים מן המאגר בצורה אופקית. במקרה זה, לזרמים היוצאים ישנה מעטפת (מושג שהוצג בידי טוריצ'ילי), שהיא בעצם קו שיורד בזווית של 45 מעלות מן הקו העליון של המים, מעל לזרמים. ככל שמקור הזרם עמוק יותר הזרם פוגש רחוק יותר  את קו המעטפת, כאשר גובה המפגש כפול מעומק מקור הזרם. הגובה בו שני זרמים נפגשים הוא סכום העומקים של מקור הנביעה שלהם. כל זרם (אפילו אם אינו זורם בצורה אנכית) זורם בנתיב פרבולי, כאשר האנך לציר הסימטריה של הנתיב הוא קו המים העליון.
חוק טוריצ'לי קובע שמהירות הזרימה v, של נוזל דרך חור עם קצוות מחודדים בתחתית של מכל שמלא עד גובה h, זהה למהירות בה גוף (במקרה זה, טיפת מים), צובר בעודו נופל באופן חופשי מגובה h, כלומר  v={\sqrt {2gh}} כאשר g מייצג את תאוצת הכובד (N/KG 9.81 בקרבת פני כדור הארץ). ביטוי זה מתקבל כפתרון עבור v בהשוואת האנרגיה הקינטית שהצטברה  {\frac {1}{2}}mv^{2}  עם האנרגיה הפוטנציאלית שאבדה, mgh. החוק התגלה (אם כי לא בצורתו זו), על ידי המדען האיטלקי אוונג'ליסטה טוריצ'לי בשנת 1643. מאוחר יותר הראו שזהו מקרה ספציפי של משוואת ברנולי.
נגזרת חוק טוריצ'לי ממשוואת ברנולי

משוואת ברנולי קובעת כי:
כאשר:
הגדרנו  מקודם z=h כאשר h הוא עומק המים מעל לפתח וקיבלנו :
הוכחה ניסיונית

ניתן להדגים את חוק טוריצ'לי בעזרת ניסוי הפחית המחוררת (בדומה לתמונה למעלה). ניסוי זה מעוצב כדי להראות שבנוזל עם פני שטח פתוחים, הלחץ גובר עם העומק. הניסוי מורכב מצינור עם מספר חורים נפרדים ומשטח פתוח. תחילה שלושת החורים חסומים וממלאים את הפחית במים. כאשר המכל מתמלא, מורידים את החסימה מן החורים. ככל שהפתח ממוקם נמוך יותר בפחית כך הזרם עוצמתי יותר. כלומר, מהירות יציאת הנוזל גבוהה יותר ככל שהמיקום של החור נמוך יותר בפחית. בהתעלם מצמיגות ואובדני אנרגיה נוספים, אם החורים פונים בצורה אנכית מעלה, אז כל זרם יגיע לגובה של פני שטח הנוזל במכל.
שימוש בברנולי עבור חישוב הזמן לריקון מכל

נתמקד במכל שמכיל מים בגובה h ומתרוקן דרך צינור אשר ממוקם בתחתית המכל באופן חופשי. יהא h גובה המים בכל זמן נתון, ותהא מהירות הנביעה:  v={\sqrt {2gh}}\ ={dx \over dt}
כעת,  A\,dh=a\,dx כאשר A ו-a הם שטחי הפתחים במכל ובצינור בהתאמה, dh זה גובה הנוזל במכל שמתאים ל-dx בצינור אשר שניהם קטנים בזמן dt. נפתח את המשוואה ונקבל:
{A\,dh \over \ a\,dt}={\sqrt {2gh}}
לקריאה נוספת

T. E. Faber (1995). Fluid Dynamics for Physicists. Cambridge University Press. ISBN 0-521-42969-2.
Stanley Middleman, An Introduction to Fluid Dynamics: Principles of Analysis and Design (John Wiley & Sons, 1997) ISBN 978-0-471-18209-2
Dennis G. Zill, A First Course in Differential Equations (2005)
חומר (פילוסופיה)

חומר, או חומריות בפילוסופיה, לפי משמעותו האחת, הוא מונח המציין את הממשות הנתפסת בחמשת החושים של האדם, דבר גשמי, או גוף.
בחלק מספרות ההגות והמחקר במיוחד במערב, מאז העת העתיקה, מונגד החומר או החומריות, אל ענייני הרוח, ואל הרוחניות.
המטריאליזם מייחס חשיבות גדולה לחומר על פני רוח. הדואליזם, מייחס להם חשיבות זהה. האידיאליזם מייחס חשיבות עיקרית לרוח על פני החומר.
בעת העתיקה > בפילוסופיה היוונית

רוב הפילוסופים היוונים אשר עסקו במטאפיזיקה, עסקו גם בשאלות החומר (ביוונית: ἀρχή) ובמהות שלו. הם העלו תאוריות רבות, שחלקן למעשה השערות מדעיות שלא הוכחו.
הפילוסוף תאלס טען שיסוד העולם הוא מים, והביא את הלחות הנוכחת בכל מקום כהוכחה. תלמידו אנכסימנדרוס שלל תאוריה זו, וטען שלא ייתכן קיומה של אש בעולם שבו הכל עשוי מים. כתאוריה חלופית, הציע אנכסימנדרוס את אפיירון כיסוד הראשוני שממנו עשוי העולם. לטענתו, החומר המרכיב את העולם חייב להיות לא מוכר, אינסופי, וחסר כל תכונות המבדילות אותו משאר היסודות (כלומר - הוא חייב לכלול את כל התכונות של כל החומרים).
הפילוסוף אנכסימנס פתח רעיון זה, אולם הציע שיסוד העולם הוא אוויר.
במרוצת השנים התפתחה התאוריה, הרווחת ביותר בפילוסופיה היוונית, כי יסודות העולם הם ארבעה. התאוריה, אשר גובשה על ידי אמפדוקלס, מניחה כי החומר בעולם מורכב מארבעה יסודות: אוויר, אדמה, אש ומים. תאוריה זו אומצה על ידי אריסטו, ומשלה בכיפה עד המהפכה הקופרניקאית, בראשית העת החדשה.
בפילוסופיה היוונית הוצעה גם תאוריה שונה, אשר גיבשו אנשי האסכולה האטומיסטית. על פי תורתם, החומרים בטבע ניתנים לחלוקה הולכת וחוזרת עד שמגיעים לחלקיקים זעירים, האטומים, להם זיזים ושקעים, המסוגלים להתחבר זה לזה. אף על פי שבסופו של דבר הסתבר שהאטומיסטים צדקו, בזמנו לא ניתן לתאוריה ביסוס מדעי; היא נדחתה על ידי אריסטו ואחרים, עד שהרעיון עלה מחדש במאה ה-19.
בימי הביניים > במחשבת היהדות

בימי הביניים, סברו הוגים יהודים, בדומה לפילוסופים נוצרים ומוסלמים כי החומר והרוח הם מנוגדים, ואף אויבים. החומר, או החומריות היא המרכיב הייחודי הקובע של העולם הזה; ובאשר לאדם, החומר שלו הוא החלק החייתי, או "הבהמי", של היותו. החומר מהווה מכשול בדרכו של האדם אל שלמותו הרוחנית, ואל חיי העולם הבא. החומר מציג לאדם מערך של פיתויים מתמיד, המורגש בחמשת חושים; החומר מעורר את יצר הרע ומושך את האדם אל הדברים האסורים על פי התורה, או אמות המוסר והנימוס המקובלות. על האדם להישמר ממערך הפיתויים של החומר בכל תחבולה אפשרית, ולפנות בכל מאודו אל הרוחניות, שנתפסה כאחרת ומעבר לחומר. כך למשל, כתב רבי משה בן-מימון, הרמב"ם, בספרו מורה נבוכים:
”ודמה החומר אשר הוא סיבת אלו התאוות הגשמיות כולם כאשה זונה וכו'. וכל אלה המונעים אשר ימנעו את האדם משלימותו האחרון וכל חסרון שיגיע לאדם וכל מרי אשר ישיגהו מצד החומר שלו לבד וכו', וזה הכלל הוא המובן מכל זה המשל, רוצה לומר שלא יהיה האדם נמשך אחר בהמיותו לבד, רוצה לומר החומר שלו”.
הוגים אחדים סברו כי החומר מכשיל את האדם מראות את העיקר הרוחני, הוא עלול לעכב, לדעת הוגים רבים, את ההשגה הרוחנית ולהזיק לה; כך למשל, כתב הרמב"ם:
”החומר מחיצה גדולה ומסך מונע השגת השכל הנפרד כפי מה שהוא עליו, ואפילו (לו יצויר) היה החומר זך ונכבד וכו'. כל שכן זה החומר החשוך העכור אשר הוא החומר שלנו”.
בעת החדשה

במאה ה-17 חזר הדיון על רוח וחומר להיות רווח בשיח הפילוסופי. הפילוסוף רנה דקארט פיתח את הדואליזם בפילוסופיה המודרנית - המבדילה בין עולם הרוח ועולם החומר. לאחר מכן השאלה תפסה מקום נרחב בהגותם של פילוסופים רבים. בהם: ג'ורג' ברקלי, ברוך שפינוזה, גוטפריד וילהלם לייבניץ, עמנואל קאנט וקרל מרקס. אחדים הציגו תפיסות דואליסטיות, אחדים דגלו באידיאליזם; כלומר, ייחסו חשיבות גדולה יותר לרוח מאשר לחומר, או אף דנו בחומר, כאשר הם שוללים את קיומו, ואחרים דגלו במטריאליזם שאינו מניח קיום לרוח.
ראו גם

חומר
חומרנות
גשמיות
מציאות
מהות
לקריאה נוספת

יעקב קלצקין, הערך: חֹמֶר, אוצר המונחים הפילוסופיים, א-ד, ברלין: הוצאת אשכול, תרפ"ח-1928.
אסתר איזנמן, כי עפר אתה ואל עפר תשוב: על יחסי חומר ורוח בהגותו של רס"ג, מועד, שנתון למדעי היהדות, כ', תש"ע-2000, עמ' 135–152.
חגי בן ארצי, היחס בין חומר ורוח ב"נתיבות עולם" של המהר"ל, דעת, 18, תשמ"ז, עמ' 45–53.
אברהם ביק (שאולי), חומר ורוח ותיקון החברה במשנת הרב קוק, מבפנים, לג, 1, תשל"א, עמ' 107–110.
שמואל הרוי, ההאמין הרלב"ג בהתהוות החומר הראשון במוחלט? בתוך:  ספר היובל לשלמה פינס במלאת לו שמונים שנה, חלק א, (עורכים: משה אידל, זאב הרוי, אליעזר שביד), ירושלים: האוניברסיטה העברית, תשמ"ח-1988, עמ' 307–318.
הערות שוליים

↑  משה בן-מימון, מורה נבוכים, פתיחה.
↑  משה בן-מימון, מורה נבוכים, ג, ט.
חישת מניין

חישת מניין, בעבר כונה חישת צפיפות או חישת סף (באנגלית: Quorum sensing), היא יכולת של אורגניזמים לתקשר ולתאם התנהגות באמצעות מולקולות איתות. התופעה נצפתה לראשונה בחיידקי Vibrio fischeri, חיידקים ביולומינסנטיים החיים בסימביוזה עם מינים מסדרת Sepiolida.
היסטוריה

בעוד שהתופעה הביולוגית מוכרת מאז שנות ה-60 המאוחרות, השימוש הראשון בביטוי 'quorum sensing' היה במאמר משנת 1994 שם נרשם:
"As described at the outset, certain bacterial behaviors can be performed efficiently only by a sufficiently large population of bacteria.We describe this minimum behavioral unit as a quorum of bacteria"
תכונות חיידקים בעלי חישת מניין

חישת מניין מאפשרת לחיידקים השייכים לאותו מין, או החיים באותה סביבה (כדוגמת חיידקי פה), לשנות התנהגות או לפעול בתיאום בהתאם למספרם. כך למשל, החיידק הסתגלני Pseudomonas aeruginosa, יכול לגדול במארח בלי להזיק לו, עד הגיעו לריכוז מסוים, בו הופכים החיידקים ל"תוקפניים", והם יוצרים ביופילם ומפרישים רעלנים ואנזימים הגורמים למחלה במאכסן.
חיידקים בעלי חישת מניין מייצרים ומפרישים תרכובות איתות (הקרויות משרנים עצמיים, autoinducers), כדוגמת N-אציל הומוסרין לקטון (AHL). לחיידקים אלו יש גם קולטנים המסוגלים לזהות באופן ספציפי את המשרן. כאשר המשרן נקשר לקולטן, הוא גורם לשעתוק של גנים מסוימים, בהם גנים לסינתזה של המשרן.
החיידקים מייצרים באופן קבוע מעט מולקולות משרן. כאשר נמצאים בסביבה רק חיידקים בודדים, ריכוז המשרן בסביבתם נמוך, והסיכוי שהמשרן העצמי ייקשר לקולטנים של החיידקים נמוך. כאשר נמצאים חיידקים רבים באותה סביבה, עולה ריכוז המשרן העצמי כך שמולקולת המשרן מגיבות עם הקולטנים. כתוצאה מכך מופעל תהליך איתות, שכתוצאה ממנו מתבטאים הגנים המתאימים, כדוגמת לוציפראז ב-Vibrio fischeri.
כיום ידוע כי ישנם גם משרנים עצמיים שאינם ספציפיים למין מסוים (AI2). הדעה הרווחת היא, שתפקידם לאותת על כמות החיידקים הכוללת בסביבת הגידול.
כמו כן עקב היות מולקולות המשרן מטבוליט של החיידקים, הן מצביעות לא רק על ריכוז החיידקים בסביבה, אלא גם על רמת המטבוליזם שלהם.
תופעה דומה בקרב רב תאיים היא "נחיליות", בה חרקים שונים מתנהגים אחרת ואף משתנים מורפולוגית כאשר צפיפותם גבוהה. הדוגמה המובהקת היא ארבה.
חוקרים ידועים בנושא

בוני בסלר - אוניברסיטת פרינסטון
הערות שוליים

↑  Fuqua, W.C., Winans, S.C. & Peter Greenberg, Quorum Sensing in Bacteria: the LuxR-LuxI Family of Cell Density-Responsive Transcriptional Regulators, JOURNAL OF BACTERIOLOGY 176(2), 1994, עמ' pp.269–275