stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אגל

ערך זה עוסק בעיירה בקנטון וו בשווייץ. אם התכוונתם לנפח קטן של נוזל, ראו .
| --- | --- |
סמל אגלסמל אגל

מראה העיירה
 מדינה:  שווייץ שווייץ
 קנטון:  וו (קנטון) וו
 מחוז:  אגל
 מושל:  Frédéric Borloz
 שפה רשמית:  צרפתית 
 שטח:  16.41 קמ"ר
 גובה:  405 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיירה:  10,131 (31 בדצמבר 2017)
  ‑ צפיפות:  610 נפש לקמ"ר (2016)
 קואורדינטות:  46°17′0″N 6°58′0″E﻿ / ﻿46.28333°N 6.96667°E﻿ / 46.28333; 6.96667
 אזור זמן:  UTC +1
 www.aigle.ch/fr
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת שווייץ מוגדלת) ברן בזל ז'נבה ציריך לוגאנו לוזאן לוצרן סנט גאלן כור צרפת גרמניה איטליה אוסטריה ליכ.אגל(למפת שווייץ רגילה) ברן בזל ז'נבה ציריך לוגאנו לוזאן לוצרן סנט גאלן כור צרפת גרמניה איטליה אוסטריה ליכ.אגל(למפת וו רגילה) לוזאן איוורדון-לה-בן מונטרה ניון ווהאגל(למפת וו מוגדלת) לוזאן איוורדון-לה-בן מונטרה ניון ווהאגל    שטח העיר במחוז אגל tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
אֵגְל (בצרפתית: Aigle) היא עיירה בת 9,961 תושבים, בירת מחוז אגל בקנטון וו באזור דובר הצרפתית בשווייץ. אגל שוכנת בגובה של 415 מ' במרחק 13 קילומטר דרום-מזרחית למונטרה, בקצה המזרחי של עמק הרון, למרגלות האלפים הברניים.
משמעות השם "אגל" בצרפתית היא "עיט".
היסטוריה

ההתיישבות באגל קדומה מאוד, ובמקום התגלו קברים וחרסים מתקופת הברונזה. בתקופה הרומית, אגל ישבה על הדרך הראשית ממעבר סן ברנאר הגדול דרך ויויסקוס (Viviscus) כיום ווה לאוונטיקום (Aventicum) כיום אוואנש (Avenches), שהייתה בזמנו הבירה הרומית של האזור.
הרומאים קראו לאגל בשמות שונים: אלה (Ala) שמשמעותו כנפיים, אלינה (Alena) שמשמעותו כנפיים קטנות, אקווילגיה (Aquilegia) וכן אקווילס (Aquilas) שמשמעותם עיטים.
האזכור הראשון של ההתיישבות במקום בימי הביניים בשנת 1150 תחת השם אליום (Alium). אזכור נוסף בשנת 1153 מציין את המקום בשם אלו (Aleo).
בשנת 1076 נתן היינריך הרביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, את שטחה של אגל לבית סבויה. המנזרים של מעבר סן ברנאר הגדול וסנט מוריס גם כן הוחזקו בידי אגל, וכן המנזר שהוקם לאחר מכן, שממנו קיבל הכפר לה קלואטר (Le Cloître) את שמו.
בשנת 1231 הוכרזה אגל כעיירת שוק על ידי תומאס הרוזן לבית סבויה (Thomas, Count Of Savoy), ובשנת 1314 הועלתה לדרגת עיר חופשית על ידי הרוזן אמדאוס החמישי לבית סבויה (Amadeus V, Count Of Savoy).
בשל מיקומה על הדרך לאיטליה, הפכה אגל למרכז חשוב.
אגל הייתה קהילה משותפת עם לזאן (עד שנת 1702) ועם קורברייה (Corbeyrier) ואיוורן (Yvorne) (עד שנת 1831). במאה ה-14 חתמה אגל ברית עם הכפר סאמברנשה (Sembrancher) בקנטון ואלה לעזרה הדדית במקרה של אסון טבע או התקפה.
בשנת 1475 הכפרים סן (Saanen) ופי ד'אנו (Pays-d'Enhaut) שהיו בברית עם ברן, התקיפו את אגל ושרפו את מגדל הטירה שלה, ולאחר מכן מסרו את השליטה בעיר אגל ובאזור הסמוך (כולל הכפרים בה אולון ולה אורמו) לברן, במקום תשלום מס של שליש מהכנסותיהם בו היו חייבים עד אז.
בחוזה פריבורג משנת 1476, קיבלה פריבורג את השליטה באגל ובמחוז, אך בשנת 1483 מסרה אותו בחזרה לברן, שבנתה מחדש את טירת אגל בשנת 1489 והפכה את העיר לבירת המחוז, הכולל את כל אזור אגל של היום מלבד העיר ווילנף.
עם הצטרפות אזור אגל לברן היה זה האזור הראשון דובר הצרפתית  שהפך לחלק משווייץ.
ב 1528 עם פרוץ הרפורמציה הפרוטסטנטית היה ויליאם פרל המטיף הראשון שהופיע בעיר.
בין השנים 1798-1803 הייתה שייכת אגל לקנטון למאן ברפובליקה ההלווטית, שהפכה מאוחר יותר לקנטון וו בתיווכו של נפוליאון.
במילון הגאוגרפי שיצא לאור בשנת 1821 בידי ואן וויק רונלדסון מוזכרת העיר בשם אלן (Aelen) ומתאר את גדלה ב-600 בתים ו-2,500 תושבים, את האזור כולו מתאר המילון באורך 8 קילומטרים וברוחב 10 קילומטרים בו מתגוררים בס"ה 7,500 תושבים.
משרדי הנהלת האיגוד הבינלאומי לאופניים נמצאים באגל.
גאוגרפיה

שטחה של אגל הוא 16.41 קמ"ר. מתוך שטח זה, 34.1% משמשים למטרות חקלאיות, ואילו 37.4% מיוערים. 25.6% הם שטח בנוי (מבנים או כבישים), 2.7% הם נהרות או אגמים ו-0.6% אדמה לא יצרנית. מתוך השטח הבנוי, 35% הם תשתיות תחבורה, 26% מגורים, 20% מבני תעשייה, 14% ריאות ירוקות ומגרשי ספורט ו-6% הם תשתיות מים וחשמל. השטח המיוער כולו מכוסה ביערות. 62% מהקרקע החקלאית משמשים לגידולים, 30% לכרמים ו-8% משמשים כשדות מרעה. 16% משטחי המים הם אגמים ו-84% הם נהרות ונחלים.
טירת אגל, הבולטת בלב אזור הכרמים, משמשת כיום כמוזאון יין וכוללת בתוכה תצוגות של יינות שונים והדגמות של תהליכי יצור יין.
מחוז אגל כולל את הכפרים לה קלואטר (Le Cloître), ור פוזה (Vers Pousaz), פונטנה (Fontanney) ואורמון-דסו. העיירות שמסביב הן איוורן (Yvorne), לזאן, ואולון בקנטון וו, ווברי (Vouvry), וקולומבה מירה (Collombey - Muraz), בקנטון ואלה.
דמוגרפיה

בעיירה מתגוררים (נכון לדצמבר 2012) 9,703 תושבים. נכון לשנת 2008, 37% מהאוכלוסייה הם אזרחים זרים.
במפקד שנערך בשנת 2000 הגדירו עצמם 80% מהאוכלוסייה כדוברי צרפתית, 3.5% דוברי פורטוגזית ו-3.5% דוברי אלבנית. 235 אנשים הגדירו עצמם דוברי גרמנית, 264 דוברי איטלקית ו-5 דוברי רומאנש.
נכון לשנת 2014 נספרו בעיר 9,599 תושבים, והמיעוט במספרם נובע מהגירה (90%) והפרש בין מספר הלידות והפטירות (10%).
יהדות

בעיר התקיימה בעבר קהילה יהודית ויש בה רחוב הנקרא רחוב ירושלים (Rue de Jérusalem), אשר עד היום ניתן לראות בו מזוזות בפתחי כמה מהבתים. במפקד שנערך בשנת 2000, הגדירו עצמם 2 אנשים בלבד כיהודים.
תחבורה

אגל שוכנת על דרך מהירה מס' 9 מרחק חצי שעת נסיעה מבירת הקנטון לוזאן ושעת נסיעה מז'נבה.
באגל יש תחנה של הרכבת הפדרלית השווייצרית ה-SBB CFF FFS בקו סימפלון (Simplon) המקשר בין דומודוסולה (Domodossola) באיטליה לבין לוזאן וז'נבה בשווייץ.
בנוסף ניתן להחליף רכבות בתחנת אגל לשלושה קווי רכבת מקומיים, קו ASD (אגל-ספה-דיאבלרה), קו AL (אגל-לזאן) וקו AOMS (אגל-אולון-מונטה-שמפר), אשר יחד עם קו BVB (בה-גריון-וילאר סור אולון-בריטיי) היוצא מהעיירה בה הנמצאת מספר קילומטרים דרומית לאגל וניתן להגיע גם אליה ברכבת המהירה, יוצרים רשת רכבות המרשתת את הכפרים ופסגות ההרים באזור, ומופעלים על ידי חברת TPC.
ערים תאומות

לאגל יש מספר ערים תאומות, והן:
צרפת ל'אגל, צרפת
גרמניה טיבינגן, גרמניה
שווייץ בסרסדורף, שווייץ
הכניסה לרחוב ירושלים בעיר אגל
צילום מהרכבת בקו סימפלון מדומודוסולה ללוזאן של בית באגל וברקע טור ד'אאי
אדמת הפסיעה של השטן

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  אזור גאוגרפי 
 נתונים ומידות
 קוטר:  12 מ' 
 מיקום
 מיקום:  מחוז צ'טהאם 
 קואורדינטות:  35°35′05″N 79°29′13″W﻿ / ﻿35.5848°N 79.487°W﻿ / 35.5848; -79.487
  (למפת קרוליינה הצפונית מוגדלת) ראלי שארלוט גרינסבורו פאייטוויל וילמינגטון גרינוויל וירג'יניה טנסי קרוליינה הדרומית  ג'ורג'יה האוקיינוס האטלנטי אדמת הפסיעה של השטן(למפת קרוליינה הצפונית רגילה) ראלי שארלוט גרינסבורו פאייטוויל וילמינגטון גרינוויל וירג'יניה טנסי קרוליינה הדרומית  ג'ורג'יה האוקיינוס האטלנטי אדמת הפסיעה של השטן
 
אדמת הפסיעה של השטן (באנגלית: Devil's Tramping Ground) הוא שמה העממי של חלקה עגולה ושוממת, בקוטר של כ־12 מטרים, המצויה באחד היערות בקרוליינה הצפונית שבארצות הברית. במאה השנים האחרונות, לפחות, לא צומח דבר בחלקה.
מיתוסים ואגדות אורבניות

אגדות אורבניות רבות מיוחסות למקום זה בקהילות המקומיות שקרובות אליו. הן כוללות היעלמות של חפצים המונחים בעיגול במהלך הלילה, וחוויות מוזרות אשר קורות לאלו הנשארים במקום בשעת לילה. האגדות מספרות כי זהו המקום בו השטן עצמו עולה מן הגיהנום, ובו הוא "פוסע במעגלים, זומם תוכניות רשעות חדשות וצרות למין האנושי". כך כתב בשנת 1949 ג'ון ויליאם הארדן (1985–1903), תושב גרינסבורו שבצפון קרוליינה, שהוא במקצועו כתב, תחקירן, עורך, סופר, יועץ לממשלת צפון קרוליינה, ומייסדה של חברת יחסי הציבור הראשונה במדינה. הארדן הוסיף ואמר: "ככל הידוע, נפש אדם לא נשארה במקום למשך הלילה על-מנת להפריך טענה זו". אך למעשה אנשים נשארו לישון במקום במשך הלילה, ללא כל הפרעה.
ראו גם

משולש ברמודה
הערות שוליים

↑  http://mtuck2.wix.com/devilstrampingground
אבקת הריאות

| --- | --- |

 תחום:  רפואת ריאות 
 קישורים ומאגרי מידע
 MeSH:  D011009
 סיווגים
 ICD-11:  CA60 
 
אַבֶּקֶת הריאות או פנאומוקוניוזיס (Pneumoconiosis) היא קבוצה של מחלות ריאה שהסיבה להן היא שאיפה של חלקיקים מזיקים.
מחלות אלו הן תלויות מינון - ככל שהחלקיק נשאף יותר ולאורך זמן רב יותר, יש סיכוי גבוה יותר לפתח מחלה. צורת החלקיק וגודלו יקבעו לאן יגיע במערכת הנשימה: חלקיקים קטנים (למשל, צורן), יבלעו על ידי מקרופאגים, וריבוי שלהם יגרור ריבוי של מקרופאגים בריאה, הפרשת ציטוקינים ובסופו של דבר פיברוזיס של הריאה. חלקיקי פחם, לעומת זאת, שוקעים בריאות - אנתרקוזיס, וגורמים פחות לפיברוזיס של הריאה.
אבקת הריאות נחשבת למחלה תעסוקתית מכיוון שעל פי רוב החשיפה לחלקיקים אלו קורית במסגרת העבודה, למשל בכרייה, חציבה, בנייה ותעשיות שונות.
סיליקוזיס

זוהי המחלה התעסוקתית השכיחה ביותר, הנגרמת כתוצאה מחשיפה לסיליקטים כגון סיליקון קוורץ (במסגרת מחצבות, תעשיות זכוכית, מכרות ועוד). כניסת הגבישים לריאה גורמת להפעלת ציטוקינים ותאי דלקת הגורמים למחלה אינטרסטציאלית דיפוזית. את גבישי הסיליקון המצטברים ניתן לראות באור מקוטב, והם גורמים להצטברות של קולגן לנודולים שסביבם יש פיברוזיס ותאי דלקת.
ישנן שתי צורות של סיליקוזיס:
סיליקוזיס נודולרית: הנודולות בנויות בצורת קולגן קונצנטרי, עם מרכז היאליני. בשלבים מתקדמים של המחלה, ניתן לראות התמזגות של הנודולים (הקשריות) ויצירת מוקדים גדולים יותר. המחלה ממשיכה להתפתח למרות ששאיפת הסיליקון (צורן) נפסקת. הצורן הוא חומר טוקסי, והוא הורג את המקרופאגים אשר בולעים אותו, ואלו נבלעים שוב על ידי מקרופאגים חדשים. המקרופאגים ההולכים ומתרבים משחררים מתווכים כימיים הגורמים לייצור כמות גדולה של קולגן. ניתן לראות בתוך הרקמה נודולות פיברוטיות, שחורות, מוגבלות היטב וקשות למישוש. חלקים מהריאה, בעיקר באונות העליונות, הופכים לגושים שחורים וקשים כמו אבן.
סיליקוזיס חדה: צורה זו נדירה יותר ופוגעת לרוב באנשים צעירים, החשופים לשאיפה של הצורן. אצל חולים אלו הפגיעה היא בעיקר בנאדיות הריאה, ומאופיינת בהימצאות של חומר חלבוני שומני בתוך הנאדיות (תמונה קלינית של פרוטאינוזיס אלוואולרי).
אזבסטוזיס

אזבסט יכול לגרום למספר תופעות קליניות: אזבסטוזיס כפי שיוסבר להלן, מזותליומה ממאירה (ראו גידולי הריאה) והופעת פלאקים שפירים על הפלאורה, המרמזים על החשיפה לאזבסט, ואשר עלולים להסתייד ולגרום להדבקה של הפלאורה הויסראלית לבית החזה ופגיעה בנשימה.
עד השנים האחרונות, אזבסט היה חומר שכיח בבניה, אך כיום אסור לשימוש לאור רעילותו הרבה. סיבי האזבסט הם סיליקטים המייצרים סיבים שגורמים לנזקים משמעותיים. ניתן לזהות סיבי אזבסט זהובים, עטופי ברזל, בשטיפה ברונכיאלית - חלק מהסיבים פיברוגניים יותר, וחלק פחות (סיבים מסוג amphibole מסוכנים וקרצינוגניים יותר - סיבי ברזל, לעומת סיבים מסוג chrisotile אשר עשויים מגנזיום-סיליקאט). הסיבים מעודדים הפרשה של רדיקלים חופשיים על ידי תאי הדלקת וכך מעלים סיכוי להתפתחות המחלות השונות. אצל אנשים מעשנים, אשר נחשפו לאזבסט, יש סינרגיה מוכחת בהתפתחות של קרצינומה (הסיכון במעשן החשוף לאזבסט גבוה פי 50 עד 100 מאשר לא מעשן).
מחלת האזבסטוזיס מתאפיינת בפיברוזיס אינטרסטיציאלית דיפוזית, המאופיין בגופיפי אזבסט - אלו הם גופיפים סיביים, חומים ומוארכים, בהם שקע חומר חלבוני וברזל. בדומה לסיליקוזיס, המקרופאגים מנסים לבלוע את סיבי האזבסט ומשחררים מתווכים כימיים הגורמים לתגובות דלקתיות, אולם בעוד שבסיליקוזיס יש פתולוגיה נודולרית של קשריות, באזבסטוזיס התמונה היא דיפוזית.
מחלת כורי הפחם

מחלה זו (coal worker's pneumoconiosis) נובעת משאיפה של פחם, אשר נבלע על ידי מקרופאגים ונותן לריאה גוון שחור. הנזק ההתחלתי, המכונה אנתרקוזיס (anthracosis), הוא מצב א-סיפוטמטי ללא תגובה נראית לעין שאינו מזיק בתחילה, וקיים גם אצל אנשים מעשנים, בערים תעשייתיות ובחשיפה כללית לפחם.
המחלה עצמה מתפתחת כתוצאה מחשיפה גבוהה וממושכת לפחם, כאשר ניתן לראות הצטברות של פחם בקשריות לימפה, שערי הריאות ומקומות נוספים. התמונה הפתולוגית היא של נודולים (קשריות): המקרופאגים יוצרים גבשושיות המכילות פיגמנט שחור, ועטופות ברשת של סיבי קולגן. לאחר שנים של התפתחות המחלה מופיעות צלקות קולגניות גדולות ושחורות בריאה (פיברוזיס קשה מתקדמת של הריאה). צלקות אלו עשויות להגיע לקוטר של מעל 10 ס"מ, מורכבות מרקמה פיברוטית ופיגמנט פחם, ולעיתים מרכזן הוא נמקי.
מבחינה קלינית, קיימת הפרעה בתפקוד הריאה, יתר לחץ דם ריאתי ולב ריאתי - core pulmonale. שלא בדומה לאסבסטוזיס, מחלת כורי הפחם אינה קשורה לקרצינומה של הריאות, וככל הנראה  לא מהווה גורם סיכון לכך.
בריליוזיס

זוהי מחלה המתפתחת משאיפת עשן או אבק של בריליום. הבריליום נמצא בעיקר בתערובת של מתכות, למשל תעשיות מטוסים, תעשיות גרעיניות וכו'. 
ישנן שתי צורות של בריליוזיס - חדה וכרונית, כאשר 60% מהחולים בה חולים במחלה הכרונית.
בריליוזיס כרונית מתפתחת כעבור למעלה מ-20 שנה לאחר החשיפה לבריליום. אצל מרבית החולים השינוי העיקרי הוא פנאומוניטיס אינטרסטיציאלית, עם אקסודט עשיר בלימפוציטים ובתאי פלסמה בדפנות הנאדיות. לאחר מכן מתפתחת פיברוזיס נרחבת אשר עלולה לגרום להפרעות קשות בתפקוד הריאות ואף למוות. בכ-40% מן החולים מופיעות גרנולומות הדומות לאלו המתפתחות בסרקואידוזיס.
סוגי אבק אחרים

קיימות עוד מספר דוגמאות למחלות הנגרמות על ידי שאיפה של סוגי אבק, למשל מחלות הנגרמות כתוצאה משאיפה של טלק, טיטניום, קדמיום, קובלט, אלומיניום (עלול להוביל לאלומינוזיס) ועוד. בכל המחלות הללו התופעה היא פיברוזיס של הריאות (יכולה להיות נודולרית או דיפוזית).
גורמים אורגניים

בין הגורמים האורגניים ניתן לציין את "ריאת החקלאי" כתוצאה מעובש החציר, אנשים המטפלים בציפורים (כתוצאה מקשקשי נוצות והצואה של ציפורים), ועובדים בתעשיות שונות (עץ, כותנה וכו'). בסופי שבוע, חולים אלו מרגישים טוב אולם עם החזרה לעבודה מופיע קוצר נשימה ולחץ בחזה (לכן נקראת המחלה גם "מחלת יום שני"- Monday mornings disease).
ראו גם

Pneumonoultramicroscopicsilicovolcanoconiosis
הערות שוליים

↑  Navina DeLight, Howard Sachs, Pneumoconiosis, Treasure Island (FL): StatPearls Publishing, 2023
↑  ליבי קוסקס, מניעת מחלות תעסוקתיות, המוסד לבטיחות ולגיהות, 2013
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007538668205171  BnF: cb11972132p (data)  GND: 4077858-7  LCCN: sh85078909  NDL: 00562830  NKC: ph124145 
הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
אדוארד השני (סרט)

| --- | --- |

כרזת הסרט אדוארד השני
 מבוסס על:  המחזה אדוארד השני מאת כריסטופר מרלו
 בימוי:  דרק ג'רמן
 הופק בידי:  סיימון קרטיס 
 תסריט:  דרק ג'רמן 
 עריכה:  ג'ורג' אייקרס 
 שחקנים ראשיים:  סטיבן וודינגטון טילדה סווינטון אנדרו טיירנן
 מוזיקה:  סיימון פישר טרנר 
 צילום:  יאן וילסון 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת
 חברת הפקה:  BBC Films 
 חברה מפיצה:  Working Title Films, נטפליקס 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  1991
 משך הקרנה:  90 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  דרמה היסטורית
 תקציב:  £750,000
 הכנסות:  $694,438
 הכנסות באתר מוג'ו:   edwardii
 דף הסרט ב־IMDb
 
אדוארד השני (באנגלית: Edward II) הוא סרט דרמה היסטורית בריטי משנת 1991 בבימויו של דרק ג'רמן ובכיכובם של סטיבן וודינגטון, טילדה סווינטון ואנדרו טיירנן. הסרט מבוסס על מחזה באותו השם מאת כריסטופר מרלו. העלילה סובבת סביב אדוארד השני, מלך אנגליה, מההתאהבות שלו בפירס גבסטון, שהובילה לנפליתם של השניים, בעקבות מזימותיו של רוג'ר מורטימר.
הסרט מבוים בסגנון פוסט-מודרני, תוך שימוש בשילוב של אביזרים, תפאורות ובגדים הן עכשוויים והן מימי הביניים (למשל: התאריך "1991" מופיע בשלב מסוים על הכרזה מלכותית). התוכן ההומוסקסואלי של המחזה המקורי מובא אף הוא לקדמת הבמה על ידי ג'רמן, בעיקר על ידי הוספת סצנת מין הומוסקסואלית ועל ידי הצגת הצבא של אדוארד כמי שמפגינים למען זכויות להט"ב.
תקציר העלילה

לאחר מות אביו, אדוארד (סטיבן וודינגטון) מוכתר למלך והוא מזמין את חברו ואת אהובו פירס גבסטון (אנדרו טיירנן) בחזרה אל אנגליה משהותו בגלות. אדוארד מעניק לו מתנות, תארים ואהבה. מערכת היחסים ביניהם לוהטת ומלאת תשוקה, והם מהווים מוקד לרכילות וללעג בכל הממלכה. עם שובו, גבסטון מתנקם בבישוף וינצ'סטר (דאדלי סאטון), שהיה אחראי לגירושו מאנגליה בתקופת השלטון הקודם, בכך שעינה אותו באופן אישי. קנט (ג'רום פלין), אחיו של אדוארד, הוא הראשון שמוחה על חזרתו של גבסטון. רבים אחרים חשים אותו הדבר, לרבות בישוף וינצ'סטר והלורד רוג'ר מורטימר (נייג'ל טרי), האחראי על כוחות הצבא של הממלכה. עם זאת, אדוארד מגן על אהובו מפני אויביו הגוברים.
חיפושיו של אדוארד אחר תענוגות מסיחים את דעתו מעיסוק בענייני המדינה, דבר שבסופו של דבר מעורר מצוקה וכעס בקרב אנשי החצר (המוצגים בסרט כגברים ונשים קודרים בחליפות עסקים). המלכה איזבלה (טילדה סווינטון), אשתו הצרפתייה של אדוארד, מנסה לשווא כל דבר כדי להחזיר אותו אליה מאהובו, אך היא נדחית ללא רחם על ידי בעלה. איזבלה הכמהה לאהבה פונה אל גבסטון, המשלהב את תשוקתה של איזבלה על ידי לחישת גסויות באוזנה ואז לועג להיענותה.
גבסטון הנאה, הנהנתן והאופורטוניסטי, דוחה את כולם מלבד את אדוארד. אויביו של אדוארד מאחדים כוחות ומאיימים על אדוארד כי יודח ממלכותו ויישלח לגלות; אדוארד נאלץ להיענות לדרישותיהם ומגרש את גבסטון. הפרידה של האוהבים מלווה בעיבוד חדש לשירו של קול פורטר "Ev'ry Time We Say Goodbye" בביצועה של אנני לנוקס.
המלכה מקווה שכעת, כשגבסטון איננו בסביבה, היא תוכל סוף סוף להתפייס עם בעלה, אך אדוארד ממשיך לדחות אותה ממנו. במאמץ אחרון להחזיר את חיבתו של בעלה, היא מאפשרת לגבסטון לחזור. המלך ואהובו מחדשים את מערכת היחסים ביניהם, בעוד אויביהם מתכוננים לתקוף.
איזבלה ומורטימר, שהפכו לנאהבים, מתכננים לשלוט בממלכה באמצעות הנסיך אדוארד (ג'ודי גרבר), בנה הצעיר של איזבלה ויורש העצר שעתיד להיות המלך הבא. כאשר קנט מנסה להציל את אחיו, הוא נרצח על ידי איזבלה. האצילים זוממים במהרה להיפטר לא רק מגבסטון אלא גם מהמלך. מורטימר, מנהיגם, הוא איש צבא וסאדו-מסוכיסט, המפיק הנאה עגומה מלבצע בעצמו מעשי עינויים בגבסטון ובחברו ספנסר (ג'ון לינץ'), אותו הוא מכנה "girl boy". מעשי העינויים מתרחשים בזמן עימות בין המשטרה לבין OutRage! (אנ'), ארגון למען זכויות להט"ב בממלכה המאוחדת.
לאחר רציחתם של גבסטון וספנסר, אדוארד נזרק לצינוק ומוצא להורג באכזריות, באמצעות החדרת מוט ברזל לוהט אל פי הטבעת שלו. מעשה מזוויע זה מוצג בסרט כסיוט ממנו מתעורר המלך הכלוא. התליין, כשהוא מגיע, משליך את הנשק הקטלני שלו ומנשק את האיש שהוא נשלח להרוג.
בחזרה בטירה, מורטימר ואיזבלה נהנים מניצחונם, אך לזמן קצר בלבד. בנו הצעיר של המלך, אדוארד השלישי, ששני הוריו הזניחו אותו לאורך כל הזמן, והוא היה עד למריבותיהם, נראה עומד על כלוב שבו כלואים אמו ומורטימר, כשהוא רוקד לצלילי מוזיקה קלאסית אותה הוא שומע עם אוזניות בווקמן שלו, בעודו עונד את תכשיטי אמו ומאופר בליפסטיק שלה.
שחקנים ודמויות

| שם השחקן/ית | שם הדמות | אודות הדמות |
| --- | --- | --- |
| סטיבן וודינגטון | אדוארד השני, מלך אנגליה |  |
| טילדה סווינטון | איזבלה מצרפת |  |
| אנדרו טיירנן | פירס גבסטון (אנ') | דוכס קורנוול |
| נייג'ל טרי | רוג'ר מורטימר (אנ') |  |
| ג'ון לינץ' | ספנסר |  |
| דאדלי סאטון |  | בישוף וינצ'סטר |
| ג'רום פלין | אדמונד, רוזן קנט (אנ') |  |
| ג'ודי גרבר | הנסיך ארדוארד |  |
| אנני לנוקס |  | זמרת |
ביקורות

הסרט קיבל ביקורות חיוביות מצד המבקרים. לסרט יש דירוג של 100% באתר האינטרנט Rotten Tomatoes.‏ הרולינג סטון כינה את הסרט "זעקה נוקבת מהלב" בעוד הוושינגטון פוסט שיבח את ג'רמן על "שמירה על הסיפור יעיל וצלול בעוצמה תוך שמירה על שפת התקופה הפואטית של מרלו". האובזרבר נכתב כי זהו אחד "הסרטים המוצלחים ביותר של דרק ג'רמן". הסרט נחשב כדוגמה קלאסית לקולנוע הקווירי החדש.
הערות שוליים

↑   "אדוארד השני", במסד הנתונים Box Office Mojo (באנגלית)
↑  "Edward II".
↑  "Edward II" 2 April 1992 Retrieved 29 March 2010
↑  "Edward II" 10 April 1992 Retrieved 29 March 2010
↑  "Edward II" 28 March 2010 Retrieved 29 March 2010
↑  Aaron, Michele (2004). New Queer Cinema: A Critical Reader. Rutgers University Press.
אג'נדר

אג'נדר או חסר-מגדר (באנגלית: Agender, Genderless, Gender-free, Non-gendered או Ungendered) הוא מגדר א-בינארי, המשמש אנשים שמגדירים עצמם כחסרי מגדר או חסרי זהות מגדרית. ישנם אנשים שמשתמשים בהגדרה זו כדי להביע את חוסר ההבנה שלהם לגבי מגדר או אדישות כלפיו, אף על פי שמדובר בהיעדר של בינאריה מגדרית או שאין להם מגדר בכלל.
אף על פי שקטגוריה זו כוללת מגוון רחב של זהויות שאינן תואמות את הנורמות המגדריות המסורתיות, אנשים שמזדהים עם כל אחת מהעמדות הללו עשויים שלא בהכרח להזדהות עצמית כטרנסג'נדרים, אף על פי שהם, לפי ההגדרה הרווחת, טרנסג'נדרים.
לאג'נדרים אין סט ספציפי של כינויי גוף המקושר איתם. יש אג'נדרים המשתמשים ב-Singular they. אג'נדרים, ובכללם א-בינאריים רבים משתמשים ב-Singular they או ב-Neopronouns בגלל הנייטרליות המגדרית.
היסטוריה

השימוש המתועד הראשון של המושג היה במאמר International Journal of Transgenderism משנת 1997. המאמר מצא כי "אדם מכל מין גנטי עשוי גם להתייחס לעצמו כאל [...] אדם חסר מגדר, שאינו מזדהה או לא יזדהה עם מגדר קונבנציונלי כלשהו".
"Non-gendered"‏, "genderless" ו-"agender" הוזכרו ברשימת זהויות א-בינאריות תקפות במאמר Sexuality and Gender for Mental Health Professionals: A Practical Guide משנת 2013.
המושג נכנס ל-Urban Dictionary ב-27 בדצמבר 2011.
אג'נדר הפך לאחד מ-56 מגדרים מותאמים אישית שזמינים בפייסבוק, ונוספו ב-13 בפברואר 2014. אג'נדר גם זמין כאופציה למגדר ב-OkCupid מאז 17 בנובמבר 2014.
ב-2015, Dictionary.com הוסיף ערך ל"אג'נדר", שם זה הוגדר כ"אדם שאין לו זהות מגדרית ספציפית או ביטוי מגדרי מוכר".
ב-10 במרץ 2017, תושב פורטלנד, אורגון, ארצות הברית, ביקש בבית המשפט להיות אג'נדר מבחינה משפטית, והבקשה אושרה.
סקר "Attitudes to Gender" שנערך על ידי פרויקט "Future of Legal Gender" הבריטי בשנת 2018, שאל אנשים האם הם מסכימים או לא מסכימים עם ההצהרה "אנשים נוספים יזדהו כאג'נדרים (שאין להם מגדר) בעתיד". 32.4% בחרו "מסכימים" ו-13.7% בחרו "מסכימים מאוד". 20.6% בחרו "נמנעים" ו-19.7% "לא יודעים", לעומת 6.6% בלבד שענו "לא מסכימים" ו-7% שענו "לא מסכימים מאוד" (71% מהנשאלים הא-בינאריים הסכימו או הסכימו מאוד).
מאפיינים > דגל הגאווה האג'נדרי

יוצר הדגל הוא Salem X, הנודע גם כ-Ska וכשם המשתמש שלו בטאמבלר, transrants. הוא יצר את הדגל ב-2014 ושיתף את העיצוב ב-18 בפברואר של אותה השנה.
בהתייחס לצבעים שנבחרו, הם ענו "הפסים בשחור ולבן מייצגים היעדר מגדר, האפור מייצג חוסר מגדר חלקי, והפס הירוק המרכזי מייצג מגדרים א-בינאריים." בשנת 2014 הם יצרו גם את דגלי הדמיבוי, הדמיגירל והדמיאבינארי.
מאפיינים > הבדל ממגדרים אחרים

יש הסכמה מועטה לגבי ההבדל בין מונחים כמו אג'נדר, חסר מגדר, א-מגדרי, נייטרלי מגדרית ונויטרואיה. מונחים אלה משמשים לרוב לסירוגין, או מוגדרים באופן שונה על ידי אנשים בודדים בדרכים שאינן בהכרח תואמות את ההגדרות העצמיות של אחרים המשתמשים במונחים אלה.
נהוג לומר כי א-מגדר או חוסר מגדר הם החוויה שאין שום זהות מגדרית, ואילו נייטרלי מגדרית או נויטרואיה היא החוויה של זהות מגדרית נייטרלית. עם זאת, הצהרות אלה אינן תואמות את חוויותיהם של כל מי שהתייחס לזהות זו כאל שלהם. זו תוצאה של חילוקי דעות בין הגדרות מילים שהן פרסקריפטיביות (מספרים לכולם כיצד עליהם להשתמש במילה, ואומרים שאנשים רבים משתמשים בה לא נכון) ודסקריפטיביות (המתארת כיצד אנשים השתמשו במילה בפועל, מבלי לומר להם להשתנות).
אגון פטרי

| --- | --- |

 לידה:  23 במרץ 1881 הנובר, הרייך הגרמני 
 פטירה:  27 במאי 1962 (בגיל 81) ברקלי, ארצות הברית 
 מוקד פעילות:  ברלין 
 מקום לימודים:  קרויצשולה, קונסרבטוריון קרל מריה פון ובר 
 סוגה:  מוזיקה קלאסית 
 שפה מועדפת:  פולנית 
 כלי נגינה:  עוגב, פסנתר 
 
אגון פטרי (בגרמנית: Egon Petri, ‏23 במרץ 1881 – 27 במאי 1962) היה פסנתרן גרמני.
ביוגרפיה

פטרי נולד בהאנובר שבגרמניה למשפחה הולנדית וגדל בדרזדן. אביו היה כנר מקצועי ולימד את בנו נגינה בכלי. אגון פטרי למד הלחנה ותאוריה אצל הרמן קרצ'מר ופליקס דרזקה בקונסרבטוריון של דרזדן וכבר בנעוריו ניגן בשורות תזמורת החצר של דרזדן.
פטרי ניגן גם בפסנתר מגיל צעיר ובסופו של דבר התרכז בכלי זה. הוא למד אצל בוזוני, והושפע ממנו מאוד. הודות לבוזוני התמקד פטרי ביצירותיהם של יוהאן סבסטיאן באך ופרנץ ליסט. מלחינים אלה המשיכו לתפוס, יחד עם בוזוני עצמו, מקום מרכזי ברפרטואר שלו.
בתקופת מלחמת העולם הראשונה עקר פטרי יחד עם בוזוני לשווייץ. שם סייע למורהו בעריכת יצירות המקלדת של באך. בשנות ה-20' לימד פטרי בברלין. בין תלמידיו שם היו ויקטור בורגה, גונאר יוהנסן וויטיה ורונסקי. בשנת 1923 היה לסולן הלא-סובייטי הראשון שניגן בברית המועצות. בשנת 1927 עבר לזאקופנה שבפולין, שם ניהל קורסים של קיץ ושל ראשית הסתיו והנחה כיתות אמן לקבוצות תלמידי פסנתר נבחרים, עד לפרוץ מלחמת העולם השנייה. משנת 1929 ואילך ערך הקלטות אחדות בעבור מספר חברות, וביניהן תקליטי קולומביה.
בשנת 1939, כשפרצה מלחמת העולם השנייה, היגר פטרי לארצות הברית, שם עבד תחילה באוניברסיטת קורנל ואחר כך במילס קולג' באוקלנד, קליפורניה. הוא התבלט כדמות רבת-השפעה בקרב פסנתרנים רבים באמצע המאה ה-20. ארל ויילד, אוזאן מארש וג'ון אוגדון היו בין תלמידיו הבינלאומיים. פטרי הגברתן היה בעל טכניקה מצוינת ומצלול רב-עצמה והפליא לבצע את יצירותיהם הגדולות של בטהובן, ליסט וברהמס.
פטרי עיבד לפסנתר את האריה  "צאן ירעו לבטח" (Sheep may safely graze) מתוך קנטטה (קנטטת הציידים) מס' 208 ברשימת יצירות באך.
על תלמידיו של פטרי נמנים ניומן פאוול, ליאונרד קליין, אלכסנדר ליברמן, לויס מר, פיליפ מורגן, רוברט שלדון, ג'ון סוויני, ג'ון מוריארטי, טרי ווהל, אליס ריי, רות אור, רות פרויסר ופורסט רובינסון.
פטרי מת בשנת 1962 בברקלי, קליפורניה.
הערות שוליים

↑  Harold C. Schonberg, The Great Pianists from Mozart to the Present, Second Edition, Simon & Schuster, 1987
↑  יוטיוב, אגון פטרי מנגן את העיבוד שלו לפסנתר לקנטטה של יוהאן סבסטיאן באך, מס' 208 רי"ב
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007456661005171  PLWABN: 9810646161005606  BNE: XX1013668  BnF: cb138984225 (data)  CiNii: DA09683263  GND: 116133767  ISNI: 0000 0001 0871 0267  LCCN: n83134121  MusicBrainz: ee93120f-9727-41c6-9034-bbb0dc68ea70  NKC: mzk2011618862  NTA: 069953503  SNAC: w6g458xv  SUDOC: 251422089  VIAF: 12492447   WorldCat (עם VIAF): 12492447
אולימפיאדת אינסברוק (1976)

| --- | --- |

 עיר מארחת:  אינסברוק, אוסטריה
 מדינות משתתפות:  37
 ספורטאים משתתפים:  1123
 תחרויות:  37 תחרויות ב-6 ענפים
 טקס הפתיחה:  4 בפברואר 1976
 טקס הנעילה:  15 בפברואר 1976
 נפתח רשמית על ידי:  רודולף קירשלגר
 השביע את המשתתפים:  ורנר דל-קארת
 הדליק את הלפיד האולימפי:  קריסטי האס ויוזף פיסטמנטל
 האצטדיון הראשי:  ברגיסטל, אינסברוק
 הערים שהתמודדו על האירוח:  דנוור, ונקובר, טמפרה, סיון
 → אולימפיאדת סאפורו אולימפיאדת לייק פלאסיד ← 
אולימפיאדת החורף ה-12 נערכה מ-3 בפברואר עד 13 בפברואר 1976 בעיר אינסברוק שבאוסטריה. המשחקים של שנת 1976 היו אמורים להיערך בדנוור, שבארצות הברית, אולם לאחר שתושבי העיר הצביעו בשנת 1972 נגד עריכת המשחקים בעירם, הוחלט שוב לערוך את המשחקים באינסברוק (בפעם הראשונה נערכו המשחקים בעיר זו בשנת 1964). בשל העובדה שהמשחקים נערכו בעיר זו בפעם השנייה, הודלקו שני לפידים אולימפיים.