stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ראובן יוסף גרשונוביץ
ביוגרפיה > בארץ ישראל

בסוף שנת תרצ"ה (1935) עזב אביו את הרבנות בז'אבינקה ועלה לארץ ישראל ומונה על ידי החזון איש לכהן כראש ישיבת תפארת ציון בבני ברק. בתחילה עלה אביו לבדו לבדוק מספר מקומות מגורים ולאחר זמן קצר עלו שאר משפחתו, אך הוא ואחיו הרב דוד גרשנוביץ נותרו בעיירה, בתקופה זו אחיו התמנה לרבה של זא'בינקה במקום אביו. במהלך השנה התעורר פולמוס בעיירה סביב הקמת בית הספר "תרבות" של התנועות הציוניות, והרב גרשנוביץ שהיה בחור בן 20 כינס את כל הורי התלמידים, נאם בפניהם ושיכנעם שלא לשלוח את ילדיהם לבית הספר. בשנת תרצ"ז (1937), עלה אף הוא לארץ ישראל ונכנס ללמוד בישיבת לומז'ה בפתח תקווה. בתקופה זו התקרב לחזון איש ולהרב יעקב ישראל קניבסקי והיה נוהג לבקרם מדי שבוע ולהציע בפניהם מערכות תורניות שחידש. בעצת הרב צבי שרגא גרוסברד שהיה משגיח ישיבת לומז'ה באותה עת, מונה הרב גרשנוביץ על ידי ראש הישיבה הרב ראובן כץ למסור חבורות מדי שבוע בפני הבחורים הצעירים בישיבה להדריכם בדרך לימודו.
בתש"ו (1946) נשא את פסיה, בתו של הרב צבי יהודה אדלשטיין רבה של רמת השרון, בשמחת האירוסין שלו השתתף החזון איש. לאחר נישואיו המשיך בישיבת לומז'ה במסירת חבורות שבועיות לתלמידים הצעירים בישיבה, בתשי"א (1951) מונה לר"מ בישיבת לומז'ה והחל למסור שיעור יומי לבחורי הישיבה.
בתשכ"ה (1965) נקרא על ידי דודנו הרב שלמה נח קרול רבה של חמד לעמוד לצידו בראשות ישיבת חמדת שמואל שהקים במושב על שם אביו. בתחילה כיהן בתפקיד זה במקביל למשרתו בישיבת לומז'ה אך לאחר סגירת ישיבת לומז'ה התמסר לתפקידו בישיבת חמדת שמואל ונהג לשהות במושב חמד במשך כל ימות השבוע כשבשבת הצטרפו אליו בני משפחתו.
בתשל"ו (1976) התבקש על ידי הרב יששכר מאיר לכהן לצידו כראש ישיבת הנגב, בתקופה זו עבר להתגורר בנתיבות ושהה במהלך כל היום בישיבה. באותה תקופה נחשב למנהיגם הרוחני של הקהילות החרדיות בנתיבות ורבים הגיעו אליו לקבלת עצה וברכה. נודע בחיבתו המיוחדת לכל יהודי באשר הוא ובמאור הפנים שקיבל כל אחד.
בשנות ה-80 היה ממתווי דרכה של תנועת "ישיבות לעם" לקירוב תלמידים בפריפריה למסורת ורישומם למוסדות תורניים, תנועה שהתמזגה לבסוף עם ארגון לב לאחים.
בעת הקמת דגל התורה בתשמ"ט היה מראשי הנואמים בקרב הקהילות החרדיות בארץ להסביר את דרכו של הרב שך בהקמת המפלגה ואת הצורך של בני התורה ללכת לאורו.
בסוף ימיו חלה והיה מאושפז רבות בבית החולים. נפטר בניסן תשנ"ה (1995) ובהלוויתו השתתפו אלפים מבני הציבור החרדי בהם רבים מתלמידיו.
חיבוריו

חיבורים ומערכות תורניות שלו פורסמו בכתבי עת תורניים כמו מוריה וישורון ועוד.
בנוסף, יצאו לאור סדרת ספרי שיעורי רבי ראובן יוסף – על מסכתות בבא קמא, בבא מציעא, בבא בתרא (ב' כרכים), ומכות. משיעוריו בישיבות בהן כיהן כראש ישיבה.
חיים אישיים

היה נשוי לפסיה (לבית אדלשטיין). מילדיו:
הרב צבי יהודה – מראשי ישיבת שכר שכיר בנתיבות.
מרים - אשת הרב ירחמיאל אונגרישר, ראש ישיבת בית מדרש עליון בבני ברק.
אחיו: הרב שמואל דוד גרשונוביץ – אב"ד ז'אבינקה (חתן הרב יצחק אלחנן וולקין) שנספה בשואה, והרב משה אליעזר גרשנוביץ – מפלטבוש ניו יורק.
גיסיו: הרב מיכל יהודה ליפקוביץ – ראש ישיבת פוניבז' לצעירים וממנהיגי הציבור הליטאי, הרב שלמה הרשלר – מרבני כולל חזון איש, הרב גרשון אדלשטיין – ראש ישיבת פוניבז' וממנהיגי הציבור הליטאי והרב יעקב אדלשטיין – רבה של רמת השרון.
לקריאה נוספת

יוסף שלמה קורלנסקי, ניצוצי אש – תולדות חייו של הרב ראובן יוסף גרשנוביץ , בני ברק, תשנ"ו
הערות שוליים

↑  ראו: תלמידי ישיבות פליטים, באתר ארכיון המדינה, עמ'4
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007526533905171  ISNI: 0000 0000 6693 3939  LCCN: n96077597  VIAF: 73124330   WorldCat (עם VIAF): 73124330 
רחוב על שם הרב גרשנוביץ בנתיבות
הרב ראובן יוסף גרשנוביץ עם הרב יששכר מאיר בהיכל ישיבת 'הנגב'
רעים

ערך זה עוסק בקיבוץ בישראל. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
רֵעִים הוא קיבוץ במערב הנגב הצפוני, בחבל אשכול, בקרבת מפגש הנחלים גרר ובשור. משתייך לתנועה הקיבוצית ולמועצה אזורית אשכול. הקיבוץ הוקם בשנת 1949 על ידי יוצאי הפלמ"ח. הקיבוץ מונה, נכון ל-2018, כ-400 תושבים ומתוכם 45% הם חברי קיבוץ.
היסטוריה

קיבוץ רעים נוסד בשנת 1949, בידי גרעין של תנועת הצופים ו' ששירת בפלמ"ח. בשעת העלייה היו בגרעין מאה חברים. בתחילה הוא נקרא "תל רעים" על שם תל גמה שליד היישוב. מאוחר יותר הוסב שמו לרעים, ששמו הערבי הוא "תל אלג'אמע" ("תל החבורה" או "תל הרעים"), לזכר חברי הגרעין המייסד שנפלו במלחמת העצמאות.
הוא תוכנן על ידי האדריכל חנן הברון. המבנה אשר שימש את הברון במשך עשרות שנים כמשרדו, מהווה כיום את מבנה המורשת של הקיבוץ ובו תצוגה של היסטוריית המקום.
ב-17 במרץ 1950 רצחו מסתננים את רועה הצאן של הקיבוץ, לקחו את נשקו ושדדו את העדר.
במשך השנים קיבוץ רעים התבסס בעיקר על קליטה של גרעיני נח"ל מתנועות הנוער השונות: הצופים, הנוער העובד, המחנות העולים וגרעינים פרטיים. לצד אלו קלט הקיבוץ עולים חדשים ממדינות שונות באירופה ומצפון אפריקה וחברי תנועות נוער ישראליות.
לפני מתקפת הפתע בשמחת תורה התשפ"ד התגוררו ביישוב 508 תושבים. בקיבוץ נהרגו חמישה חברים בקרבות, ועוד חמישה נחטפו.
לאחר המתקפה, פונו התושבים למלונות באילת. לאחר מכן, התיישבו זמנית בבנייני מגורים בתל אביב. בפברואר 2025 היו עבודות השיקום של הבתים שניזוקו קלות או באורך בינוני לקראת סיום.
כלכלה

פרנסת הקיבוץ נשענת על ענף החקלאות (פרדסים וגידולי שדה) ובעלי חיים (רפת, לולים ועוד) בשיתוף פעולה עם קיבוצים נוספים. כמו כן קיימים שני מפעלי תעשייה בקיבוץ: האחד מפעל לעיבוד מתכת בקרני לייזר ("ישרלייזר רעים") והשני, מפעל "ישרביג" העוסק בייצור מבלטים לתעשיית הקרטון. חברי הקיבוץ עובדים בכל הענפים וגם בעבודות חוץ, בענפי השירות וענפי עזר כמו במכבסה, במוסך, בנגריה, בבניין, במשרד החינוך, אצל מעסיקים פרטיים, במפעלים אזוריים ובמקצועות חופשיים נוספים. הקיבוץ מחזיק בחלק מהבעלות של א.ב מתכננים, אחת מחברות התכנון הגדולות בישראל.
בהיותו יישוב חקלאי או יישוב באזור פיתוח, עובדים המעתיקים את מקום מגוריהם לרעים וגרים בו שישה חודשים רצופים, נהנים מכך שאם התפטרו לשם כך מעבודתם, ההתפטרות תיחשב להם כפיטורים. בהיותו אחד מיישובי מערב הנגב, נהנים תושביו מזיכוי מסוים (על פי טבלה המתעדכנת מדי פעם), על פי סעיף 11 לפקודת מס הכנסה.
כלכלה > הפרדת משק מהקהילה

קיבוץ רעים הוא קיבוץ שיתופי. התחום העסקי מנוהל על ידי הנהלה כלכלית שבראשה עומד יו"ר עסקי. תפקיד ההנהלה הכלכלית הוא לפקח על התאגידים והענפים העסקיים, ולהביא את התוכנית העסקית השנתית לפני אספת החברים. כמו כן, ההנהלה הכלכלית מדווחת על התוצאות העסקיות לפני הבעלים – חברי הקיבוץ. בנוסף לכך, מבחינה כלכלית קיימת בקיבוץ שיטה הנקראת "שיטת הבונוס". השיטה הונהגה לראשונה ב-1995 ולפיה אם וכאשר יהיו לקיבוץ רווחים בשנה מסוימת - חלקם יחולקו לחברים כתוספת כספית לתקציבים. עם השנים, השיטה עברה שינויים, עדכונים ודרכי חישוב שונות.
קהילה:
הקהילה המתקיימת מהכנסותיה, מנהלת את עצמה באופן עצמאי. הקהילה מנהלת תקציב הנותן ביטוי לרמה והאיכות של השירותים אותם היא מספקת לעצמה בתחומים רבים כגון: בריאות, חינוך, רווחת החבר, תרבות וכדומה. ניהול הקהילה שבראשה עומד המזכיר נעשה באמצעות מזכירות, הנהלות וועדות הממונות לתחומים שונים.
חינוך

מערכת החינוך בקיבוץ רעים נחלקת לשלושה מגזרים:
הגיל הרך: מלידה ועד סוף גן חובה. לצורך גידול ופיתוח הגיל הרך, מוקצים בקיבוץ 5 בתי ילדים.
חברת הילדים: פועלת בשתי מסגרות: חברת הילדים הצעירה – לילדי כיתות א',ב',ג', וחברת הילדים הבוגרת לילדי ד',ה',ו'. שני מועדוני החינוך הבלתי פורמלי פועלים ברעים לאחר הלימודים ובחופשים. הילדים לומדים בבית הספר האזורי "ניצני אשכול".
חברת הנעורים: מונה את כל בני הנוער החל מכיתה ז' ועד לסוף כיתה יב'. הנערות והנערים לומדים בית הספר האזורי המשותף: "נופי הבשור".
ביטחון

קיבוץ רעים נכלל ברשימת הקיבוצים שזכאים לקבל ממ"דים ומיגונים. המיגון בבתים ניתן ליישובים המצויים במרחק של עד 7 ק"מ מרצועת עזה. ביוני 2015 הסתיימו בניית הממ"דים בבתי אב. הקיבוץ יושב באזור עוטף עזה ולכן על חברי הקיבוץ למצוא מקום מחסה תוך 8–15 שניות, בהישמע אזעקת צבע אדום.
ביטחון > הקרב בקיבוץ והטבח במסיבה שלידו

בשבת, 7 באוקטובר 2023, בתחילת טבח שבעה באוקטובר, חדרו לקיבוץ יותר ממאה מחבלים חמושים היטב. בשעות הראשונות של הלחימה הגנה על הקיבוץ היחידה הרב ממדית וביחד איתה כיתת הכוננות של הקיבוץ. חמישה מתושבי הקיבוץ נרצחו וחמישה נחטפו.
ליד הקיבוץ בוצע טבח המוני במסיבת טבע, בו נרצחו לפחות 364 בני אדם.
הערות שוליים

1 2  אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור 
סוף דצמבר 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור

סוף 2023.
↑  הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021
↑  ⁨רועה יהודי נרצח ע"י מסתננים בנגב ⁩| ⁨הבקר⁩ | 18 אפריל 1950 | אוסף העיתונות | הספרייה הלאומית, באתר www.nli.org.il
↑  יובל ניסני, ‏רעים יעברו לת"א, בארי מתלבטים: החיים הזמניים של המפונים מהעוטף, באתר גלובס, 15 בנובמבר 2023
↑  יובל ניסני, ‏תושבי קיבוץ רעים נכנסו השבוע לדירות חדשות בת"א: כך זה יעבוד, באתר גלובס, 23 בדצמבר 2023
↑  רוני גרין שאולוב, 500 ימים לטבח: היישובים בעוטף עזה שאי אפשר עדיין לגור בהם, באתר ynet, 17 בפברואר 2025
↑  אוריאל לוי, ‏"אני והחבר הכי טוב שלי נלחמים יחד על המקום בו אנחנו מגדלים ילדים": עדות מהקרב ברעים, באתר דבר העובדים בארץ ישראל, 10 באוקטובר 2023
↑  מתן צורי, המחבלים הסתערו, חברי כיתות הכוננות נלחמו על הבית: כל הקרבות ההירואיים, באתר ynet, 12 באוקטובר 2023
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007467843105171  VIAF: 316601767   WorldCat (עם VIAF): 316601767 
חלל תצוגה לתולדות הקיבוץ, הפועל במקום ששימש כמשרדו של אדריכל חנן הברון. בתצלומים על הקיר מופיעים חדר האוכל ותל גמה
חיילים בקיבוץ תל רעים (קיבוץ רעים),1952, צילם נדב מן, מתוך אוסף חנן בהיר ביתמונה, הספרייה הלאומית
מגורי חברים, בתכנון אדריכל חנן הברון
קלמיטי ג'יין

| --- | --- |

 לידה:  1 במאי 1852 Princeton, ארצות הברית 
 פטירה:  1 באוגוסט 1903 (בגיל 51) Terry, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מקום קבורה:  בית קברות מאונט מוריה 
 ידועה בשל:  הרפתקאותיה במערב הישן; השתתפותה במופע "המערב הפרוע" של באפלו ביל
 מספר צאצאים:  2 
 
מרתה קנרי (באנגלית: Martha Cannary; 1 במאי 1852 – 1 באוגוסט 1903), הידועה כקלמיטי ג'יין (Calamity Jane, "ג'יין האסון"), הייתה אשת שטח וסיירת אמריקאית אשר נהגה ללבוש בגדי גברים והייתה מוכרת כלוחמת באינדיאנים ומכרה של ביל היקוק הפראי. מאוחר יותר בחייה, היא הייתה חלק ממופע המערב הפרוע של באפלו ביל וב-1901 הופיעה בתערוכה הפאן-אמריקאית. קלמיטי ג'יין היא אחת הדמויות המיתיות של המערב הפרוע האמריקאי, אך את רוב הסיפורים לגביה אי אפשר היה לאמת; אך ידוע שבין היתר הייתה אנאלפביתית, אלכוהוליסטית, נוודת, ומדי פעם גם עבדה כזונה.
ראשית דרכה

רוב המידע על השנים הראשונות בחייה של קלמיטי ג'יין מגיע מחוברת אוטוביוגרפית שהיא פרסמה בשנת 1896 שנכתבה למטרות פרסום ומטרתה הייתה למשוך קהלים לפני סבב הופעות ברחבי ארצות הברית. חלק מהמידע בחוברת מוגזם או אפילו לחלוטין לא נכון.
מרתה קנרי נולדה בפרינסטון שבמיזורי. אביה, רוברט וילסון קנרי, היה מהמר כפייתי, ואמה שרלוט קנרי עבדה בעברה בזנות. ג'יין הייתה הבכורה מבין שישה ילדים, ולה שני אחים ושלוש אחיות. בשנת 1865, אביה רוברט ומשפחתו הצטרפו לשיירת עגלות שנסעה ליישב את מונטנה, ולהשתקע שם בעיירה בשם וירג'יניה סיטי. בשנת 1866 כשהמשפחה עדיין בדרכה, שרלוט מתה מדלקת ריאות. לאחר שהגיעו לייעדם, באביב 1866, רוברט לקח את ששת ילדיו לסולט לייק סיטי, שביוטה. הם הגיעו בקיץ, ורוברט כביכול התחיל לעבד חלקת אדמה חקלאית (כ-160 דונם). כעבור פחות משנה, רוברט נפטר. בגיל 14, מרתה ג'יין לקחה אחריות על חמשת אחיה הצעירים, העמיסה אותם שוב על עגלה, ולקחה אותם לפורט ברידג'ר, בטריטוריית ויומינג, לשם הגיעו במאי 1868. משם הם נסעו ברכבת יוניון פסיפיק עד פידמונט, ויומינג.
בפידמונט, ג'יין עבדה במגוון עבודות כדי לפרנס את המשפחה - שטפה כלים, בישלה, מלצרה, רקדה במועדון, עבדה כאחות, ואף שמשה כעגלונית. בכל העיירות של טריטוריות המערב, פגשה באנשים קשי יום, הנאבקים על קיומם. כדי לשרוד בעולם הזה, מרתה ג'יין, שהייתה גבוהה וחזקה, התחילה לאמץ מאפיינים גבריים כדי להצליח בסביבה עוינת זו. בתקופה זו היא גם התחילה לעבוד בזנות לפרקים, בחווה בפורט לארמי. לבסוף, בשנת 1874, לדבריה, היא מצאה עבודה בתור סיירת עבור המחנה הצבאי פורט ראסל.  עם הזמן, היא לקחה עבודות נוספות בשטח, הדורשות כושר פיזי וכוח, חייתה חיי הרפתקאות ברחבי המישורים הגדולים. במהלך זמן זה רכשה את הכינוי "קלמיטי ג'יין".
בייצוגים הוליוודיים הרבה אחרי מותה, ניסו לייפות את ג'יין, והצביעו על תיאורים שלה כ"נערה יפה כהת עיניים" וכתבים אחרים דומים, אך ג'יין לא עמדה באידיאל היופי הנשי: היא הייתה גבוהה מאוד - בערך 1.80 מ' - ושרירית, ואף לבשה ביגוד גברי ועבדה בעבודות גבריות.
כינויה

ג'יין הייתה מעורבת במספר עימותים בין כוחות הצבא והאינדיאנים. היא טענה שבמהלך קרב ב-1872 היא הצילה את אחד הקצינים, סרן איגן, שנורה ממארב. היא תפסה אותו לפני שנפל מסוסו, והרכיבה אותו חזרה למחנה. כשהתאושש מפצעיו, הוא הצהיר כשצחוק בפיו, ”I name you Calamity Jane, the heroine of the plains.”
קפטן ג'ק קרופורד, ששירת תחת הגנרלים ווסלי מריט וג'ורג' קרוק, טען שג'יין "מעולם לא שירתה בשום תפקיד תחת פיקודם של גנרל קרוק או גנרל מיילס. היא מעולם לא ראתה לינץ' ומעולם לא הייתה בקרב אינדיאני. היא סתם הייתה טיפוס ידוע לשמצה, מתהוללת ושטנית, אך בעלת אופי נדיב שהפך אותה פופולרית".
ישנה האפשרות שהיא הגזימה בסיפור הזה, או אפילו פברקה אותו לחלוטין. אפילו במהלך חייה, לא כולם קיבלו את גרסתה כאמיתית. גרסה אחרת היא שרכשה את שמה כתוצאה מאזהרותיה לגברים שלהעליב אותה זה "להזמין אסון". זה אפשרי אפילו ששמה כלל לא היה ג'יין, עד שהוצמד לה הכינוי, מכיוון שהייתה לפעמים עובדת בזנות, ונהוג היה לכנות את הלקוחות "ג'ון" ואת הנשים העובדות "ג'יין". ידוע, עם זאת, שהיא הייתה ידועה בכינוי לפחות מאז 1876, כי כשהגיעה שיירת העגלות של היקוק לדדווד ב-15 ביולי 1876, דווח בעיתון, "קלמיטי ג'יין הגיעה!"
עוד סיפור אוטוביוגרפי שלה הוא שהיחידה ששירתה בה תחת פיקודו של גנרל קרוק נשלחה לנהר ביג הורן ב-1875. היא חצתה בשחייה את נהר הפלאט והתקדמה עוד 140 ק"מ במהירות שיא, בקור, כשהיא רטובה כולה על מנת למסור לצבא אגרות עם מידע חשוב. היא חלתה, ולאחר מספר שבועות של החלמה, רכבה אל פורט לארמי בוויומינג והצטרפה לשיירה לכיוון צפון, ביולי 1876. החלק האחרון של הסיפור שלה מאומת. היא הייתה בפורט לארמי ביולי 1876, והיא הצטרפה לקבוצתו של ביל היקוק הפראי בשיירה באותו זמן.
דדווד וביל היקוק הפראי

ב-1876 עברה לדדווד, למרגלות הבלאק הילס, שם התיידדה עם דורה דופרן, המאדאם המובילה באזור, ואף עבדה בשירותה במיני עבודות כמו בישול וכביסה. היא גם התיידדה עם ביל היקוק הפראי ועם צ'ארלי אטר, אותם הכירה מהנסיעה לדדווד, בה גם השתתפה המהמרת והאקדוחנית קיטי לרוי. ג'יין העריצה את היקוק, ואחרים מאוחר יותר טענו שהייתה אפילו אובססיבית לגביו.
דדווד וביל היקוק הפראי > טענותיה של מקורמיק

ב-6 בספטמבר 1941 מחלקת הבריאות ושירותי האנוש של ארצות הברית החלה מתן סיוע קשישים לאישה בשם ג'ין היקוק בורקהרט מקורמיק, שטענה שהיא בתם של ביל היקוק וקלמיטי ג'יין, אשר נישאו בטריטוריית מונטנה ב-25 בספטמבר 1873. התיעוד לכך נרשם בספר תנ"ך כפי שהיה מקובל באותה תקופה, והיה חתום על ידי שני אנשי דת ומספר עדים. אך טענתה של מקורמיק לא מתקבלת, לרוב, מכיוון שיש פערים וסתירות שאי אפשר ליישב.
דדווד וביל היקוק הפראי > לאחר מותו של ביל היקוק הפראי

ג'יין גם טענה כי לאחר מותו של היקוק, היא רדפה אחר הרוצח שלו, ג'ק מקול, עם סכין קצבים, מאחר שהשאירה את אקדחיה בבית במהומה שהתעוררה. אך נראה שמעולם לא התעמתה עם מקול. לאחר שהוצא הרוצח להורג, ג'יין המשיכה לגור בדדווד, והרפתקה נוספת שלה התרחשה כאשר עזרה להציל נוסעים בכרכרה כשהסיטה קבוצת אינדיאנים ממרדף אחריהם. נהג הכרכרה ג'ון סלוטר נהרג במהלך המרדף, וג'יין לקחה את המושכות והובילה את הרכב לדדווד. בתקופה שבין 1876 ו-1878 ג'יין סעדה חולי אבעבועות שחורות בעת מגפה באזור דדווד.
שנותיה האחרונות

בשנת 1881, ג'יין קנתה חווה סמוכה למיילס סיטי, שבמונטנה, לצד נהר ילוסטון, שם ניהלה פונדק. מאוחר יותר היא התחתנה עם קלינטון ברק מטקסס ועברה לבולדר, גם שם פתחה פונדק. לפי דבריה, בשנת 1887, היא ילדה את בתה, ג'סי, שהופקדה בידי הורים אומנים שאמצו אותה. אין תעודות נישואים או תעודות לידה שמאמתים את הדברים. התינוקת היא מי שמקורמיק טענה לזהותה, ועל פי סיפוריה של ג'יין הייתה בתו של ביל היקוק. עם זאת, היו גם תרחישים על פיהם היא ילדה תינוקת עם בורק. אכן יש רישומים היסטוריים שממקמים ילדה צעירה בחברתה של ג'יין כשהייתה נשואה לבורק, אך נאמר שהייתה זו בתו מנישואים קודמים.
בשנת 1893 התחילה להופיע במופע המערב הפרוע של באפלו ביל כמספרת סיפורים. ב-1901 השתתפה בתערוכת פאן-אמריקה. היא הייתה מדוכאת ואלכוהוליסטית - ההתמכרות לאלכוהול התחילה כבר שנים קודם לכן. לדוגמה, ב-10 ביוני 1876, היא שכרה סוס ועגלה בשאיין לנסיעה של כקילומטר וחצי לפורט ראסל ובחזרה, אבל היא הייתה כל כך שיכורה שהיא עברה ליד היעד שלה בלי לשים לב, והמשיכה לנסוע עד שהגיעה כ-140 ק"מ משם, לפורט לארמי.
מותה

ג'יין חזרה לאזור בלאק הילס באביב 1903, שם המאדאם דורה דופראן עדיין ניהלה את בית הבושת שלה. במשך כמה חודשים, היא עבדה אצלה בבישול וכביסה. בסוף יולי, היא עלתה על רכבת מסע לטרי, בדרום דקוטה, עיירת כורים קטנה סמוכה לדדווד, ונשארה בבית מלון קאלוויי. היא נפטרה שם, בגיל 51. דווח שהיא שתתה בכבדות ברכבת, עד למצב של בחילה והקאות. הכרטיסן, אס. ג'י. טילט, נשא אותה מהרכבת, הברמן של המלון סידר לה חדר, וזומן לה רופא. תוך זמן קצר, ביום שבת, 1 באוגוסט 1903, היא נפטרה משילוב של דלקת במעיים ודלקת ריאות.
מסופר שצרור של מכתבים שלא נשלחו לבת שלה נמצא בין חפציה המועטים. המלחינה ליבי לארסן חיברה מוזיקה למילים מתוך כמה ממכתבים אלו ליצירה בשם "שירים מתוך המכתבים". המכתבים האלה נחשפו לראשונה לציבור על ידי ג'ין מקורמיק כחלק מטענתה שהיא הבת של ג'יין והיקוק, אך האותנטיות שלהם נטולה בספק, בעיקר כי יש שפע של ראיות שג'יין בקושי ידעה קרוא וכתוב.
קלמיטי ג'יין נקברה בבית הקברות מאונט מוריה, בדרום דקוטה, ליד ביל היקוק הפראי. ארבעה מהאנשים שתכננו את הלוויה שלה מאוחר יותר סיפרו שמכיוון שביל היקוק הפראי "לא שם על ג'יין" כשהיה בחיים, הם החליטו "להחזיר לו" בכך שסידרו שמנוחת העולמים של ג'יין תהיה לצידו. בעיתון המקומי נכתב ש"לא רק חברים טובים הגיעו, אלא סקרנים וכאלה שלא התייחסו לג'יין בחייה, הציפו את טקס הלווייה בכנסייה המתודיסטית ב-4 באוגוסט והשתרכו לאחר המכונית הנושאת את ארון קבורתה במעלה התלול לבוט היל".
בתרבות > בקולנוע

The Plainsman, סרט משנת 1936, בכיכובם של גרי קופר כביל היקוק, וג'ין ארתור כקלמיטי ג'יין.
Young Bill Hickok, משנת 1940, בו גילמה סאלי פיין את קלמיטי ג'יין ורוי רוג'רס.
The Badlands of Dakota, משנת 1941, עם פרנסס פארמר בתפקיד קלמיטי ג'יין.
The Paleface הוא סרט קומדיה משנת 1948, בו מגלמת ג'יין ראסל את קלמיטי ג'יין.
Calamity Jane and Sam Bass, משנת 1949, כאשר את תפקידי הכותרת גילמו איבון דה קרלו והווארד דאף.
קלמיטי ג'יין, מערבון מוזיקלי משנת 1953, בכיכובה של דוריס דיי בתפקיד הנושא, ועם הווארד קיל בתפקיד ביל היקוק. הסרט זכה באוסקר לשיר הטוב ביותר: "Secret Love", מאת סאמי פיין ופול פרנסיס ובר.
Calamity Jane, סרט טלוויזיה משנת 1984, עם ג'יין אלכסנדר כקלמיטי ג'יין.
Tall Tale: The Unbelievable Adventures of Pecos Bill, משנת 1995, הוא סרט דיסני בו קלמיטי ג'יין, המגולמת על ידי קתרין אוהרה, היא דמות מיתולוגית הפוגשת בדמויות אחרות מהפולקלור האמריקאי, כמו פול באניון וג'ון הנרי. היא משמשת כשריף או אשת חוק, והיא חברתו לשעבר של פקוס ביל.
Wild Bill, משנת 1995, בו אלן בארקין משחקת את קלמיטי ג'יין.
Buffalo Girls, משנת 1995, הוא סרט המבוסס על ספרו של לארי מקמורטרי באותו שם, ובכיכובה של אנג'ליקה יוסטון כקלמיטי ג'יין.
לאקי לוק, משנת 2009, הוא סרט צרפתי בו משחקת סילבי טסטוד את קלמיטי ג'יין.
Calamity Jane: Wild West Legend, בבימויו של גרגורי מונרו (2014)
בתרבות > בטלוויזיה

בתוכנית הילדים "Buffalo Bill, Jr" יש דמות ילדה בשם קלמיטי ג'יין, אותה גילמה ננסי גילברט.
בסדרה "Colt .45" של ABC/האחים וורנר, בפרק מדצמבר 1959, דודי הית' מופיעה כקלמיטי ג'יין לצד ג'ואן טיילור כרופאה אלן מקגרו, כאשר הנשים מתמודדות עם התפרצות מגפת אבעבועות שחורות בדדווד.
בעונה החמישית של "Have Gun, Will Travel", היה פרק "The Cure", ששודר ב-1961, בו מופיעה ג'יין האלכוהולית (בגילומה של נורמה קריין), המבקשת להתנקם באמרגן שמחליף אותה במופע המערב הפרוע באישה צעירה יותר.
בפרק בסדרה בוננזה, "Calamity Over the Comstock"‏ (1963), סטפני פאוורס מגלמת את קלמיטי ג'יין, אשר מגיעה לווירג'יניה סיטי יחד עם דוק הולידיי. ליטל ג'ו מציל אותה מסכנה, כאשר הוא מאמין שמדובר בגבר. היא נדלקת עליו, ודוק הולידיי בתורו מאיים עליו, כי הוא רוצה את ג'יין לעצמו.
סרט הטלוויזיה "Calamity Jane" יצא ב-1984, ומספר את סיפור חייה, בגרסה הכוללת את נישואיה לביל היקוק והולדת בתם המשותפת, שלכאורה נמסרה לאימוץ. את ג'יין גילמה השחקנית ג'יין אלכסנדר, והייתה בזכות התפקיד מועמדת לפרס אמי בשנת 1985. בסרט הופיעה גם שרה גילברט בתפקיד בתה, ג'ין, בגיל 7.
ג'יין היא הדמות המרכזית בספרו של לארי מקמורטרי, "Buffalo Girls: A Novel" ‏(1990), וסרט הטלוויזיה שעובד ממנו ב-1995, בכיכובה של אנג'ליקה יוסטון, לצד סם אליוט כביל היקוק.
ג'יין הצעירה היא הדמות המרכזית בסדרה המצוירת "The Legend of Calamity Jane" של ערוץ הילדים של האחים וורנר (1997)
בסדרת HBO, דדווד, מהשנים 2004–2006, רובין וייגרט מגלמת את קלמיטי ג'יין
ב-2012, בסדרה הפוני הקטן שלי, מוזכרת דמות בשם "קלמיטי מיין" (ג'יין הרעמה), על בסיס קלמיטי ג'יין
בסדרת המדע הבדיוני "Wynonna Earp", לדמות של ניקול הוט יש חתולה ג'ינג'ית בשם קלמיטי ג'יין
בתרבות > במשחקי וידאו

ב-Call of Duty: Black Ops ‏(2010), במוד זומבים, ל-CZ 75 קוראים "קלמיטי וג'יין".
ב-Fallout 3 ‏(2008), יש אזכור לקלמיטי ג'יין כשמשוחחים עם השריף במגטון.
במשחק הפייסבוק, FrontierVille, יש תלבושת לדמויות נשיות בשם "חליפת קלמיטי ג'יין".
קלמיטי ג'יין הייתה דמות במשחק ה-RPG,‏ Worlds of Ultima: Martian Dreams‏ (1991).
במשחק Parasite Eve II ‏(1999) כולל אזכור לקלמיטי ג'יין, שמופיע כשהמשתמש בודק פורטרט בחדר המלון.
במשחק Pirate 101 קלמיטי ג'יין היא אחת משבעת המופלאים.
קלמיטי ג'יין הופיעה כדמות ראשית-משנית במשחק הווידאו Wild Arms ‏(1996).
במשחק הסלולרי "Fate/Grand Order"‏ (2015) קלמיטי ג'יין מופיעה כדמות עזר שמפעילה כוחות עבור הדמות הראשית.
אזכור במשחק Fallout: New Vegas כאשר ע'ול משנה שם ומשרה, ובשנה 2287 שמה הוא "קלמיטי ג'יין".
בתרבות > בתיאטרון

Calamity Jane the Play מאת קתרין אן ג'ונס עלה לבמה במגוון תיאטראות ברחבי ארצות הברית.
בתרבות > בספרות > בספרים

קלמיטי ג'יין היא דמות מרכזית בסדרת הפאלפ Deadwood Dick, משנת 1877, מאת אדוארד וילר. הסדרה הפופולרית כנראה הייתה התורמת העיקרית להפיכתה של קלמיטי ג'יין לדמות מוכרת לציבור הרחב.
הרומן הסדרתי Calamity Jane: Queen of the Plains הופיע במגזין New York's Street & Smith's Weekly ‏(1882).
סופר המדע הבדיוני א. ברטם צ'נדלר כלל דמות בשם "קלמיטי ג'יין ארלן" בסדרת Rim Worlds, המתרחשים בעתיד הרחוק בכוכבי ספר, כמקבילה למערב הפרוע של ארצות הברית.
בספר משנת 1964, Little Big Man, מאת תומאס ברגר, קלמיטי ג'יין נלחמת במתחזה.
קלמיטי ג'יין היא דמות מרכזית בספרו של לארי מקמורטרי, Buffalo Girls: A Novel ‏(1990).
קלמיטי ג'יין היא דמות מרכזית בספרו של פיט דקסטר, 'Deadwood ‏(1986).
הסופר ג'. ט. אדסון כלל את קלמיטי ג'יין ברבים מספריו: Cold Deck, Hot Lead, Calamity Spells Trouble, Trouble Trail, The Bull Whip Breed, The Cow Thieves, The Whip And The War Lance, The Big Hunt, The Wildcats, The Bad Bunch, Guns In The Night ואחרים.
גרסת יקום מקביל של קלמיטי ג'יין מופיעה בסיפור הקצר "Deadwood" באנתולוגיית הסטימפאנק Corsets and Clockwork ‏(2011). בסיפור מופיע גם ג'סי ג'יימס.
ברומן ההיסטורי In Calamity's Wake ‏(2013),מאת נטלי קייפל, מרתה, או קלמיטי ג'יין, היא אחת משתי המספרות. השנייה היא בתה של ג'יין, מייט.
קלמיטי ג'יין הוא השם שנותן ג'יימס בונד למחבט הגולף שלו בספר גולדפינגר, מאת איאן פלמינג, בשל נטייתו להחטיא את המטרה.
Calamity Jane, légende de l'Ouest, שכתב גרגורי מונרו ב-2010, הוא הביוגרפיה היחידה על קלמיטי ג'יין בשפה הצרפתית.
קלמיטי ג'יין מופיעה בספרו של מייקל קרייטון משנת 2017, "שיניי הדרקון".
בתרבות > בספרות > בקומיקס

קלמיטי ג'יין היא דמות ראשית באלבום באותו שם, בסדרה הצרפתית-בלגית, לאקי לוק, מאת מוריס ורנה גוסיני. היא גם מופיעה באלבום Ghosthunt, מאת מוריס ולו הרטוג ון בנדה.
בתרבות > במוזיקה

פרק זה טעון עריכה. אנא תרמו לוויקיפדיה . ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. הסיבה היא: הפסקה כתובה כולה באנגלית.
Calamity Jane and Wild Bill Hickok are featured in the song "Deadwood Mountain" by the country duo Big & Rich
Some of her purported letters were set to music in an art song cycle by 20th-century composer Libby Larsen, called "Songs From Letters"
Soprano Dora Ohrenstein commissioned five pieces compiled under the title Urban Diva, the second piece, Ben Johnston's Calamity Jane to Her Daughter is a theatrical setting of selected letters.
Calamity Jane is referenced in a song by Bob Schneider called "Getting Better"
Calamity Jane is referenced in a song by The Magnetic Fields called "Two Characters in Search of a Country Song"
"Calamity Jane" is a song by Grant-Lee Phillips on "Virginia Creeper" (2004).
"Calamity Jane" is a song by Kiya Heartwood on Wishing Chair's Underdog CD (2005)
Alain Bashung, Chloé Mons, Rodolphe Burger released the album La Ballade de Calamity Jane (2006) based on Jane's letters to her daughter
"Kalamity Jane" is a song by Czech rock band Kabát
Calamity Jane is mentioned in the song "To the Dogs or Whoever" by Josh Ritter.
Calamity Jane is referenced in a song of the same name by French pop singer Camélia Jordana from her self-titled debut album.
"Calamity Jane" is a song by Chris Anderson on his album "The Crown" (2004)
The 1953 movie "Calamity Jane" with Doris Day and Howard Keel features the song, "My Secret Love" which won the 1954 Academy Award for "Best Music Original Song"
Kalamity Jane is a rock-big-beat band from Trenčín - Slovakia
(Calamity jane was referenced in Nouveau Western by MC Solaar (1994