stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מסאקי סוזוקי
קורות חייו

סוזוקי נולד בקובה שביפן להורים נוצרים ומוזיקאים חובבים. הוא החל לנגן בעוגב בכנסייה בגיל 12. הוא למד ניצוח ונגינה בעוגב ב"אוניברסיטה הלאומית בטוקיו לאמנויות ולמוזיקה" וסיים את לימודיו ב-1979. לאחר מכן הוסמך בנגינה על עוגב וצ'מבלו בקונסרבטוריון של אוניברסיטת אמסטרדם, שם היו חבריו לספסל הלימודים טון קופמן והמנצח פיט קי (Piet Kee). ב-1980 זכה במקום השני בתחרות שהתקיימה בברוז', בלגיה. מ-1981 עד 1983 לימד צ'מבלו בדואיסבורג, גרמניה. לאחר מכן חזר ליפן ולימד באוניברסיטת שואין לנשים בעיר הולדתו קובה. במקביל ניצח על הרכבים קטנים עד שב-1990 ייסד את "קולגיום באך יפן". ב-1992 החל ההרכב להופיע באופן קבוע ושלוש שנים מאוחר יותר החל בסדרה של הקלטות כל קנטטות באך עבור מותג ההקלטות השוודי BIS Records. עד 2013 הוא הקליט עם ההרכב סדרה של 55 תקליטורים הכוללים את כל הקנטטות הדתיות של באך, בנוסף לאורטוריות וליצירות שלו לכלי מקלדת ולתזמורת, ומאז הם מקליטים את הקנטטות החילוניות. בנו מסאטו מנגן אף הוא בצ'מבלו והם הקליטו יחד עם הקולגיום עבור BIS קונצ'רטי לשני צ'מבלו.
במקביל, החל ללמד ב-1991 באוניברסיטת טוקיו, עד שעבר ללמד בייל ב-2010. כמנצח אורח, ניצח על מגוון תזמורות גדולות כגון הפילהרמונית של ניו יורק, התזמורת הסימפונית של בוסטון, תזמורת סיינט פול, התזמורת הסימפונית הגרמנית, התזמורת הסימפונית של מלבורן, התזמורת הפילהרמונית של רוטרדם, תזמורת רדיו שטוטגרט ותזמורת טונהאלה, ציריך.
ב-2011 עוטר במסדר הכבוד של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה וזכה במספר מדליות אזרחיות אחרות בהן "מדליית באך" של העיר לייפציג ב-2012.
הערות שוליים

↑  מסאקי סוזוקי, באתר קולגיום באך יפן
↑  סוזוקי באתר אוניברסיטת ייל
↑  ביוגרפיה באתר All Music
↑  באתר BIS
↑  באתר BIS
↑  כתבה באתר הניו יורק טיימס
↑  ביוגרפיה באתר התזמורת הפילהרמונית של ניו יורק
↑  באתר Globe and Mail
↑  באתר המדליה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007326958505171  PLWABN: 9810558538005606  BnF: cb16609353m (data)  CiNii: DA12133588  GND: 132828065  ISNI: 0000 0000 8265 4040  LCCN: no98066093  MusicBrainz: d41e5072-3a8e-4f1f-97ab-3b0820de74c1  NDL: 00892112  SUDOC: 087558092  VIAF: 73470500   WorldCat (עם VIAF): 73470500
מריאצ'י

ערך זה עוסק בסוגה מוזיקלית. אם התכוונתם לסרט פעולה, ראו .
מָריאָצ'י (בספרדית: Mariachi) הוא סוגה מוזיקלית שמקורה במדינת חליסקו, שבמערב מקסיקו. מוזיקת הז'אנר משלבת כלי מיתר ומושפעת מההתפתחות ההיסטורית והתרבותית של מערב מקסיקו. לאורך היסטוריית המריאצ'י, מוזיקאים ערכו יצירות אקספרימנטליות עם כלי נשיפה, וכלי הקשה. בנוסף, גורמים סוציו-היסטוריים השפיעו על הרפרטואר מבחינת ביצועים ומגוון המאפיינים של השירה בכל אזור. כמו גם על אבולוציית הלבוש הנלווה לביצועים.
המריאצ'י מהווה אלמנט חשוב בלימודי המוזיקה המקסיקנית משום שההרכב שנוצר במהלך התקופה הקולוניאלית, מצא את מהותו בעידן הפוסט קולוניאלי, ופרח בתקופה לאומנית, ותוך כך הפך לבעל השפעה עולמית בזמנים המודרניים. במהלך התפתחות זו, בעיקר מאז התקופה הלאומנית, מוזיקת מריאצ'י הפכה לסמל של מוזיקה מקסיקנית וזכתה לפרסום השירה המקסיקנית בפלטפורמה חוץ אזורית. זאת באמצעות השתתפות בתוכניות רדיו פופולריות, הופעה בסרטים מקסיקניים מוקדמים, וביצוע קמפיינים נשיאותיים.
אנסמבל מריאצ'י מורכב לרוב מכינורות, חצוצרות, גיטרה קלאסית, ויולה, גיטרה בס, גיטרה אקוסטית, ולפעמים נבל. הנגנים מופיעים בתלבושת אחידה שחורה עם עיטורים בצבע כסף, הכוללת מכנס רכיבה הקרוי "צ'ארו" וכובע רחב-שוליים.
המריאצ'יס המקוריים היו נגני רחוב מקסיקנים, אבל היום מרביתם בדרנים מקצועיים בתעשיית הבידור, ובעלי כישורי נגינה על יותר מכלי אחד, כשכל נגן גם יכול לשיר. לפעמים הם מלווים זמרי פופ, דוגמת היא הזמרת סלינה, שהתחילה את דרכה כחלק מתרבות המריאצ'י המקומית. שירי נרקוקורידו הם מוזיקה בסגנון זה.
בשנת 2016 הכיר ארגון אונסק"ו בסוגה המוזיקלית של המריאצ'י כמורשת תרבותית בלתי מוחשית.
מסדר השחרור

| --- | --- |

 
 פרטים
 מדינה:  צרפת צרפת
 סוג:  מסדר אבירות
 מפקד המסדר:  שארל דה גול
 למען:  התנהגות אמיצה וראויה לציון במיוחד בצבא צרפת החופשית במהלך מלחמת העולם השנייה
 דרגות וסוגים:  "חבר מסדר השחרור"
 נוסד:  15 בנובמבר 1940
 הענקות
 הוענק לראשונה:  29 בינואר 1941
 הוענק לאחרונה:  23 בינואר 1946 
 סה"כ הוענקו:  1061
 היררכיה
 עיטור גבוה יותר:  לגיון הכבוד
 עיטור נמוך יותר:  המדליה הצבאית
מסדר השחרור (בצרפתית: Ordre de la Libération) הוא אות כבוד הניתן על מנת לציין גבורה במהלך השירות בצבא צרפת החופשית במלחמת העולם השנייה.
אות כבוד זה נחשב השני בחשיבותו מבין אותות הכבוד המוענקים בצרפת, לאחר אות מסדר הכבוד. 1,061 אנשים קיבלו אות זה. אות דומה, מדליית ההתנגדות, מוענק עבור מעשים שנעשו על ידי תנועת ההתנגדות הצרפתית במהלך מלחמת העולם השנייה, אולם חשיבותו נמוכה מזו של אות מסדר השחרור.
היסטוריה

המסדר הוקם ב-16 בנובמבר 1940 על ידי הגנרל שארל דה גול בצו מס' 7 עליו חתם בהיותו בבראזוויל. מטרת המסדר הייתה "לציין לשבח מיוחד אישים או קהילות אזרחיות אשר הצטיינו במעשיהם למען שחרור צרפת והאימפריה שלה". אין דרישות גיל, מין, דרגה או לאום לקבל האות - והוא ניתן לאור המעשים של מקבל האות.
במסדר דרגה אחת בלבד - "חבר מסדר השחרור" ("Compagnon de la Libération"). לשארל דה גול, מייסד המסדר ניתנה הדרגה "המאסטר הגדול" של המסדר (Grand Maître).
האות ניתן לאחרונה ב-23 בינואר 1946.
אות המסדר

המדליה המוענקת לחברי המסדר נקראת "צלב השחרור" (Croix de la Libération). צורתה מלבנית ועליה צלב לורן (סמל צבא צרפת החופשית). בצידה האחורי של המדליה מופיע המוטו בלטינית: “PATRIAM SERVANDO VICTORIAM TULIT” ("על ידי שירות המולדת הוא/היא הביאו ניצחון").
צבעי האות הם: ירוק, המסמל תקווה, ושחור המסמל אבלות.
המדליה והאות הוענקו בטקס צבאי בו מוענקים המדליה והאות ונאמר: 
"Nous vous reconnaissons comme notre Compagnon pour la libération de la France dans l’honneur et par la Victoire" (“אנו מכירים בך כחבר למען שחרור צרפת, בכבוד ובניצחון”).
מקבלי המדליה

המדליה הוענקה ל-1,061 חברי המסדר:
1,038 אישים;
18 יחידות מצבא צרפת, חיל האוויר הצרפתי, וחיל הים הצרפתי;
5 יישובים: נאנט, גרנובל, פריז, ואסיו-אן-ורקור ואיל דה סן.
מקבלי המדליה > אישים שקיבלו את האות

כ-105 ממקבלי האות היו מתחת לגיל 20, הצעיר שבהם הוא מאתורין הנריו אשר הוצא להורג בהיותו בן 14 בסירובו לגלות מיקום של חיילי צבא צרפת.
260 ממקבלי האות קיבלו אותו לאחר מותם, ו-65 נפלו לאחר קבלת האות.
6 נשים קיבלו את האות.
שני אישים שאינם בעלי אזרחות צרפתית קיבלו את האות - וינסטון צ'רצ'יל (בשנת 1958) וג'ורג' השישי, מלך הממלכה המאוחדת (בשנת 1960 - לאחר מותו). המסדר, שנסגר בשנת 1946 נפתח במיוחד לצורך מתן אותות אלה.
מקבלי המדליה > יחידות שקיבלו את האות

מכוחות היבשה:
Bataillon de Marche n°2
חצי חטיבה ה-13 של לגיון הזרים
Bataillon d’Infanterie de Marine et du Pacifique
Régiment de Marche du Tchad
גדוד חיל הרגלים הקולוניאלי השני
גדוד הארטילריה הימית הקולוניאלי הראשון
גדוד הארטילריה הקולוניאלי ה-1-3
1er Régiment de Marche de Spahis Marocains
501ème Régiment de chars de Combat
מכוחות הים:
אוניית הצי רוביס
קורבטה FS Aconit
1er Régiment de Fusiliers Marins
מחיל האוויר:
1ère Escadrille de Chasse
רגימנט נורמנדי-ניימן
2ème Régiment de Chasseurs Parachutistes de l’Armée de l’Air
Groupe de Bombardment Lorraine
Groupe de Chasse Ile-de-France
טייסת אלזס
מקבלי המדליה > יישובים וערים שקיבלו את אות המסדר

אות המסדר הוענק לעיר נאנט ב-11 בנובמבר 1941 בשל התנגדותה לכיבוש הגרמני.
האות הוענק לעיר גרנובל ב-4 במאי 1944 בשל מאבקה בגרמנים שהביאה להוצאה להורג של אישים רבים בעיר בעקבות מתקפה שנערכה ב-14 בנובמבר וב-2 בדצמבר 1943.
פריז קיבלה את אות המסדר ב-24 במרץ 1945 בשל מאבק תושביה ב-19 באוגוסט באותה שונה למען שחרור העיר.
ואסיו-אן-ואקור קיבל את האות ב-14 באוגוסט 1945 בשל סיוע של תושבי הכפר לצנחנים של בעלות הברית, ובשל מתקפה ב-14 ביולי על חיילים גרמנים שבעקבותיה נרצחו 72 מתושבי הכפר על ידי הגרמנים וכל בתי הכפר הועלו באש.
איל דה סן קיבל את אות המסדר ב-1 בינואר 1946 בשל העובדה שתושבי הכפר שלחו את ילדיהם להילחם בשורות צבא צרפת החופשית.
ראו גם

מוזיאון מסדר השחרור
מסאקו, קיסרית יפן

זהו שם יפני; שם המשפחה הוא .
מַסַאקוֹ אוֹוַדַה (ביפנית: 小和田雅子, נהגה אוֹוַדַה מַסַאקוֹ; נולדה ב-9 בדצמבר 1963), היא רעייתו של נארוהיטו, קיסר יפן.
קורות חייה

אביה היה דיפלומט והמנהל הכללי של משרד החוץ היפני. כשהייתה בת שנתיים עברה עם הוריה למוסקבה, וכשהייתה בת חמש עברה המשפחה לניו יורק.
בשנת 1971 חזרה ליפן, למדה בבית ספר נוצרי, והתמחתה בשפות צרפתית וגרמנית. בשנת 1979 עברה עם משפחתה לארצות הברית, בה סיימה את לימודי הכלכלה בהרווארד.
לאחר קבלת התואר חזרה ליפן, ולמדה באוניברסיטת טוקיו, כדי להתכונן לבחינות למשרד החוץ היפני. מתוך 800 המועמדים התקבלו רק 28: שלוש נשים, כולל מסאקו, ועשרים וחמישה גברים. היא התחילה בפיתוח קריירה מקצועית במשרד החוץ, וסירבה להצעת הנישואים של יורש העצר, מתוך רצון להתקדם בקריירה הדיפלומטית.
קורות חייה > נסיכת יפן

לאחר שניאותה להצעת הנישואים השלישית של יורש העצר, הזוג נישא ב-9 ביוני 1993. לזוג נולדה בת, הנסיכה אייקו, או הנסיכה טושי, ב-1 בדצמבר 2001. לידת הבת, שמונה שנים לאחר הנישואים, עוררה ביפן את הוויכוח האם יש לשנות את הסעיף בחוקה כך שאישה תוכל לעלות על כס החרצית.
הנסיכה מסאקו נעלמה מעין הציבור מאז 2002, כשדווח שהיא סובלת מהפרעות רגשיות. ב-2004 אובחנה כסובלת מהפרעת הסתגלות המתבטאת בקשיים בהתמודדות עם מצבי לחץ, שנובעים מאירועים או משינויים משמעותיים בחיים. הנסיכה נמצאת בתהליך שמיועד לשקמה ולשפר את מצבה. לדבריה, מצבה אכן משתפר, ורופאיה טוענים שבין הגורמים לכך, נמצאת העלאת תדירותן של הופעותיה הציבוריות.
ב-2008 עלתה משפחת הנסיך לכותרות כאשר הנסיך ביקש את הבנת הציבור בהקשר למחלתה של אשתו.
הערות שוליים

1 2  הגרדיאן, הקיסרית הבאה של יפן הודתה: אני חרדה מכניסתי הקרובה לתפקיד, באתר הארץ, 10 בדצמבר 2018
↑  Japan's crown prince seeks public understanding for ailing princess
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007265173805171  PLWABN: 9810584236305606  BNE: XX1731361  GND: 130062405  ISNI: 0000 0000 8169 0410  LCCN: nr93040514  NDL: 00623033  NKC: xx0088721  VIAF: 98039098   WorldCat (עם VIAF): 98039098
מסאקי היגאשיגוצ'י

מסאקי היגאשיגוצ'י (ביפנית: 東口 順昭; נולד ב-12 במאי 1986) הוא כדורגלן יפני, המשחק בעמדת השוער בגמבה אוסקה.
קריירת מועדונים

היגאשיגוצ'י התחיל את הקריירה שלו בקבוצת הנערים של גמבה אוסקה. בגיל 16, הצטרף לקבוצת הכדורגל של תיכון רקונאן, ולאחר מכן הצטרף לאוניברסיטת פוקואי וממנה עבר לאוניברסיטת ניגאטה.
לקראת עונת 2009, היגאשיגוצ'י חתם באלבירקס ניגאטה. בעונת 2010, היגאשיגוצ'י הפך לשוער הראשון של הקבוצה.
לפני עונת 2014, היגאשיגוצ'י חזר לגמבה אוסקה. בעונתו הראשונה בקבוצה, זכה עם הקבוצה בטרבל.
קריירה בינלאומית

היגאשיגוצ'י זומן לראשונה לסגל נבחרת יפן לקראת גביע אסיה בכדורגל 2015.
ב-9 באוגוסט 2015, היגאשיגוצ'י ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בתיקו 1-1 נגד סין, במסגרת גביע מזרח אסיה בכדורגל.
היגאשיגוצ'י נכלל בסגל הנבחרת גם לקראת מונדיאל 2018 וגביע אסיה בכדורגל 2019.
תארים

ליגת העל היפנית: 2014
גביע הקיסר: 2014, 2015
גביע הליגה היפני: 2014
הסופר קאפ היפני: 2015
מכירת העבדים הישועית, 1838

בשנת 1838 אירעה מכירת מאות עבדים על ידי הכנסייה הקתולית הישועית (באנגלית: Jesuit slave sale). עניין זה פורסם בשנת 2016, והציב תזכורת לא מחמיאה להיסטוריית העבדות בארצות הברית. מכירת העבדים על ידי הכנסייה אפשרה את בניית אוניברסיטת ג'ורג'טאון הקתולית.
חוזה מכירת העבדים על ידי הכנסייה הקתולית הישועית, באמצעות האדונים ויליאם מקשרי ותומס מאלדי, לידי מר סמואל גרלנד. בחוזה מפורטים פרטי בני האדם הנמכרים, מצבם הבריאותי והפיזי ויכולתם לעבוד, ומפורטת התמורה הכספית עבור מכירתם. נחתם במרילנד, 1838
הכומר תומאס מאלדי, נשיא מכללת ג'ורג'טאון, חתום על מסמכי המכירה. פורטרט משנת 1861
בשנת 1838 נמכרו 272 בני אדם: גברים, נשים וילדים, שהיו עבדים ממוצא אפרו-אמריקאי, על ידי הכנסייה הקתולית הישועית במרילנד. רוב ההכנסות מהמכירה שימשו להקמת מכללת ג'ורג'טאון (כיום אוניברסיטת ג'ורג'טאון), שנוהלה על ידי הישועים. אותם עבדים היו שייכים לבעלי מטעים, חברים בכנסייה הקתולית במרילנד. הם נמסרו לכנסייה, ונמכרו באמצעותה להנרי ג'ונסון וג'סי בייטי. מחיר המכירה היה 115,000 דולר, סכום השווה כיום לכמעט שלושה מיליון דולר (נכון ל-2016, $2,761,078) מתוך המקדמה בסך 25,000 דולר, 17,000 דולר שימשו לפירעון חוב הבנייה שתומאס פ. מאלדי, הממונה המחוזי שניהל את המכירה, צבר כנשיא מכללת ג'ורג'טאון.
הוותיקן, שהוא מרכז הכנסייה הקתולית ברומא, הציב מספר תנאים "הומניים" למכירה, אך בפועל אף אחד מהתנאים לא התקיים. תנאים אלה קבעו כי לא תהיה הפרדה משפחתית בין הורים לילדים או בין אחים; כי התמורה לא תשמש לתשלום חובות או הוצאות התפעול של המכללה וכי הם יתמכו בפרקטיקה הדתית של האנשים המשועבדים. בשנת 1848 כתב הכומר הישועי ג'יימס ואן דה ולדה למאלדי על חששותיו מהיעדר הדרכה דתית שקיבלו העבדים שנמכרו להנרי ג'ונסון, וקרא למאלדי לתרום כספים להקמת בית תפילה.
רבים מהצאצאים של בני האדם שנמכרו (המכונים לעיתים "GU 272") חיים כיום במרינגואין, לואיזיאנה ובסביבתה.
מדובר בכמות גדולה של עבדים, ובמקרה יוצא דופן של מכירת בני אדם על ידי הכנסייה. עצם המכירה נחשב דבר נורמטיבי לזמנו, בשנת 1838, ואף היטיב עם הקהילה ואיפשר הקמת מוסד לימודי ראוי. בשנת 2016 נחשפו במאמר ב"ניו יורק טיימס" המקורות הכספיים להקמת אוניברסיטת ג'ורג'טאון, דבר שעורר סערה ציבורית גדולה, שלא שככה. בעקבות הסערה הציבורית נחתמה באפריל 2019 עצומה של יותר מ־10,000 סטודנטים, מעל שני שלישים מהסטודנטים באוניברסיטת ג'ורג'טאון, שקראו לפצות את צאצאי האנשים שנמכרו, ולהקים קרן למימון פיצויים לצאצאי 272 המשועבדים, קרן שתממן את לימודיהם באוניברסיטה. העצומה הוצגה לאוניברסיטה לאישור הדירקטוריון שלה. ג'ורג'טאון היא אוניברסיטה פרטית, שאינה מחויבת לעצומות כגון אלה.
המכירה > רקע

מכללת ג'ורג'טאון (לימים נודעה בשם אוניברסיטת ג'ורג'טאון) נוסדה על ידי ג'ון קרול, הבישוף של בולטימור, בשנת 1789. בשנת 1829 מונה הכומר תומאס פ. מאלדי לנשיא מכללת ג'ורג'טאון. האוניברסיטה ממוקמת בוושינגטון הבירה, ורוב הלומדים בה באותה התקופה, כרוב תושבי המקום, ראו בעבדות דבר נורמטיבי, ולא ראו בכך הפרת זכויות אדם. עם זאת, מאחר שהייתה מוסד דתי קתולי, עד לפרסום הפרשה כיום, לא נקשר שמה של האוניברסיטה באופן מובהק לתמיכה בעבדות. האוניברסיטה, באותם ימים מכללה, הוקמה באופן פרטי, ולצורך הקמתה נדרש מימון רב. בבעלות חברי הכנסייה הישועית היו שטחי מטע נרחבים, וכן כמות גדולה של עבדים. מכירת העבדים נועדה לאפשר קבלת סכומי כסף ניכרים, שיאפשרו תשלום חובות לספקים והקמת המכללה. באופן מצער, לא נחווה הדבר באותה תקופה כדבר לא מוסרי.
המכירה > המכירה עצמה

272 בני אדם נמכרו והועברו ללואיזיאנה, שם היה צורך לעבודת עבדים כדי לספק את העבודה עבור שדות כותנה ומטעי סוכר. ההכנסה הכספית הגדולה מהמכירה שימשה למימון חלק נכבד מהמבנים בקמפוס של אוניברסיטת ג'ורג'טאון. מכירת בני האדם לצורך בניית אוניברסיטת ג'ורג'טאון היא אחת הדוגמאות הדרמטיות בארצות הברית, לאופן שבו הושג עושר מפגיעה קשה בזכויות אדם, עושר שפירותיו נותרו קיימים גם כיום. למעשה, רוב הסטודנטים באוניברסיטאות במדינות הדרום של ארצות הברית, אף שנים רבות אחרי מלחמת האזרחים האמריקאית, הגיעו ממשפחות בעלות עבדים, כאשר עובדתית ניתן לומר כי העבדות מימנה את לימודיהם. עם זאת, מקרה זה ייחודי, הן בגלל אופן המכירה של בני אדם על ידי מוסד דתי; והן מאחר שהמכירה הביאה ישירות למימון הקמת אחת האוניברסיטאות הפרטיות הוותיקות והמוכרות במדינה, הממוקמת בוושינגטון הבירה. פרסום האירוע מהווה סמל לאובדן צלם האנוש שבעבדות בארצות הברית, לפני זמן לא רב.
בני האדם שנמכרו כעבדים על ידי הכנסייה הקתולית הישועית נמסרו בהמשך לסמואל גרלנד. הוא קנה את העבדים האלה לעבודה על אדמת משפחתו במחוז הינדס, מיסיסיפי, בדרום המרוחק. העבדים מוושינגטון הבירה נדרשו ללכת למיסיסיפי במסע רגלי מפרך, כשהם יחפים ואזוקים בשלשלאות, דרך וירג'יניה, דרך נוקסוויל, עד שהגיעו לאדמת גרלנד במיסיסיפי, מסע של כ־800 קילומטרים. הם לא הוכרו כבני אדם, ולמרות ההסכמות בעת המכירה, הופרדו בני משפחות, וחלקם נמכרו לאחרים.
המכירה > בעקבות חשיפת הפרשה

בשנת 2016 פורסמה לראשונה בעיתון "הניו יורק טיימס" כתבה על כספי הדמים מהם נבנתה אוניברסיטת ג'ורג'טאון, והדבר גרם לסערה שלא שככה במשך שלוש שנים. בשנת 2019, בעקבות לחץ ציבורי, החלה אוניברסיטת ג'ורג'טאון לנסות לאתר את צאצאיהם של אותם בני האדם שנמכרו על ידי הישועים. נמצאו כמה צאצאים של אותם אנשים שנמכרו כמעט לפני 200 שנה. רבים מתגוררים בלואיזיאנה וחלקם שמרו על האמונה הקתולית של אבותיהם.
באותו מאמר נוקב בעיתון "הניו יורק טיימס" העלה העיתון הצעה לפצות, על ידי מתן מלגות ללימודים חינם, את צאצאי אותם עבדים, אם הם מגיעים ללמוד בג'ורג'טאון. באופן שאינו מובן מאליו, נשיא אוניברסיטת ג'ורג'טאון נפגש עם כמה מהצאצאים, במטרה להכיר ולתקן את מורשת העבר.
מורשת

הגילוי על המקור הכספי להקמת אוניברסיטת ג'ורג'טאון דווח לראשונה במאמר ב"ניו יורק טיימס" משנת 2016.
;
לאחר רעש ציבורי ותקשורתי מתמשך, בשנת 2017 הכירה האוניברסיטה בפעם הראשונה באופן רשמי בעוול מצידה, בפרסום ושידור התנצלות רשמית. ההכרה הרשמית מתנהלת בשאלת הפיוס בין האוניברסיטה לצאצאים; קבוצת עבודה פנימית בג'ורג'טאון המליצה לאוניברסיטה להציע "את אותה התחשבות שהם נותנים לחברי קהילת ג'ורג'טאון (עובדי האוניברסיטה) בתהליך הקבלה, לצאצאים". בתגובה לנושאים אלה, הוקמו קבוצות צאצאים, כולל אגודת הצאצאים המכונה GU 272.
לאחר שהגילוי סביב מכירת העבדים זכה לפרסום נרחב יותר, החליטה האוניברסיטה לשנות את שמם של שני בניינים הנושאים שמות של שני כמרים ישועים בג'ורג'טאון, שמילאו תפקידים משמעותיים במכירה בשנת 1838: תומאס מַאלֶדִי, וויליאם מֶקְשֶׁרִי. בנובמבר 2016 שונה שמו של היכל מַאלֶדִי (Mulledy Hall) לשם החדש "היכל החופש" (Freedom Hall). ושמו של היכל מֶקְשֶׁרִי (McSherry Hall) שונה ל"היכל הזיכרון" (Remembrance Hall) כשמות זמניים, בשעה שנשקלו שמות אחרים. בשנת 2017 הוחלט להקדיש את שמות שני הבניינים על שמם של אייזק, העבד הראשון שרשום במסמך המכירה משנת 1838; ואן מארי בקרפט (Anne Marie Becraft), אישה שחורה חופשית (Free Negro) שהקימה בית ספר בג'ורג'טאון לתלמידות שחורות.
מורשת > היכל אייזק הוקינס

אייזק הוקינס היה אדם שנחטף והובא לעבדות בארצות הברית בסביבות 1773 וכפי הנראה הוטבל לנצרות בשנת 1777. רישומים היסטוריים אינם מספקים שם משפחה, ולכן הוקצה לו שם המשפחה של צאצאיו, הוקינס. לפני המכירה הוא התגורר במגורי עבדים במטע הביצה הלבנה של הישועים ליד בואי, מרילנד של ימינו. נולדו לו לפחות חמישה ילדים. הוא היה בן 65 בעת המכירה בשנת 1838. רוב בני משפחתו נמכרו גם הם ונשלחו ללואיזיאנה; בנו פטריק, שהובא באותה ספינה, ונכדו קורנליוס נשלחו גם הם ללואיזיאנה. שמו של אייזק אינו מופיע בשטרות מכר משנות ה-50 של המאה ה-19 הכוללים את צאצאיו, ולכן יש להניח שאייזק נפטר לפני כן. לאייזק צאצאים חיים שניתן היה לאתרם בשנת 2017.
אייזק הוקינס נבחר לייצג את כל קבוצת בני האדם שנמכרו, לצורך שינוי שם הבניין, מכיוון ששמו היה הראשון ברשימת הנמכרים המשועבדים. ההיסטוריון של ג'ורג'טאון מוריס ג'קסון אמר, "חשבנו לקחת את שמו של האדם הראשון ברשימה, מאחר שבאופן מסוים הוא הופך להיות נציג של רשימת כל בני האדם השחורים המשועבדים ברשימה, שנמכרו". הבניין ובניין סמוך נבנו בסביבות 1833 ו-1904, ולכן כפי הנראה הם מומנו באופן מובהק מכספי הדמים של מכירת בני האדם. עד שנת 2004 שימשו שני הבניינים כהיכלי לימוד. מצבם חייב שיפוץ, הם נסגרו, שופצו, ונפתחו מחדש בשנת 2015 כבנייני דיור לסטודנטים.
בבירור גנאלוגי נמצא גם כי השחקנית ש. אפאתה מרקרסון היא אחת מהצאצאים של אייזק הוקינס.
ראו גם

אנדרטת העבדות (אוניברסיטת בראון)
משולש הקיץ

משולש הקיץ הוא מערך דמיוני של שלושה כוכבים בהירים המופיעים בעונת הקיץ של חצי הכדור הצפוני. משולש זה מורכב מהכוכבים וגה שבקבוצת הכוכבים נבל, אלטאיר שבקבוצת הכוכבים נשר והכוכב דנב שבקבוצת הכוכבים ברבור.
משולש הקיץ
הביטוי נעשה לעממי על ידי האסטרונום הבריטי סר פטריק מור בשנות ה-50, אך הוא לא המציא את המונח. האסטרונום האוסטרלי אוסוולד תומאס תיאר את הכוכבים "המשולש העצום" בשנות ה-20.
משולש הקיץ נמצא מעל קווי הרוחב המרכז-צפוניים במהלך הקיץ, אך ניתן לראותו גם בסתיו (עד חודש נובמבר) בערב ובאביב ניתן להבחין בו בשעות הבוקר המוקדמות. בחצי הכדור הדרומי ניתן לראותו נמוך בצפון בחורף.
כוכבי משולש הקיץ

| שם | קבוצת כוכבים | בהירות נראית | הארה (× שמש) | סוג ספקטרלי | מרחק (שנות אור) |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| וגה | נבל | 0.03 | 52 | A0 | 25 |
| דנב | ברבור | 1.25 | 70,000 | A2 | 1,400 |
| אלטאיר | נשר | 0.77 | 10 | A7 | 16.6 |
ראו גם

משושה החורף
משולש האביב
מריבור (כדורגל)

מועדון הכדורגל מריבור (בסלובנית: Nogometni Klub Maribor) הוא מועדון כדורגל ממריבור, העיר השנייה בגודלה בסלובניה. המועדון הוא אחד המובילים במדינה, יחד עם גוריצה, דומז'אלה ואולימפיה ליובליאנה.
לפני עצמאות סלובניה שיחקה הקבוצה לפרקים בליגת העל היוגוסלבית, ובעונת 1967/1968 הגיעה לחצי גמר הגביע היוגוסלבי.
תקופת ההצלחה של המועדון הייתה בסוף שנות ה-90 ובשנות ה-2000 כאשר שלט ללא עוררין בליגה הסלובנית. בעונת 1999/2000 השתתפה הקבוצה בפעם הראשונה בתולדותיה בליגת האלופות, ושיחקה נגד לאציו, באייר לברקוזן ודינמו קייב.
מריבור שבה לליגת האלופות בעונת 2014/2015 כאשר בשלב המוקדמות הדיחה בסיבוב השלישי את מכבי תל אביב לאחר ניצחון 0–1 בבית ותיקו 2-2 בחוץ ובסיבוב הפלייאוף הדיחה את סלטיק. בסיום שלב הבתים סיימה במקום האחרון בבית והודחה מהטורניר.
בעונת 2017/2018 הוגרלה לשחק מול הפועל באר שבע בפליאוף ליגת האלופות. במשחק הראשון מול הפועל באר שבע שהתקיים באצטדיון טרנר הפסידה מריבור בתוצאה 1–2. במשחק השני ניצחה מריבור 0–1 והדיחה את הפועל באר שבע. בשלב הבתים של ליגת האלופות הוגרלה בבית ה' עם ספרטק מוסקבה, סביליה וליברפול. במחזור השלישי בשלב הבתים, הפסידה בבית 0–7 לליברפול.
תארים

אליפות (16): 1996/97, 1997/98, 1998/99, 1999/2000, 2000/01, 2001/02, 2002/03, 2008/09, 2010/11, 2011/12, 2012/13, 2013/14, 2014/15, 2016/17, 2018/2019, 2021/2022
סגנות (8): 1991/92, 1992/93, 1994/95, 2009/10, 2015/2016, 2017/2018, 2019/2020, 2020/2021
זכייה (9): 1991/92, 1993/94, 1996/97, 1998/99, 2003/04, 2009/10, 2011/12, 2012/13, 2015/16
סגנות (6): 2006/07, 2007/08, 2010/11, 2013/14, 2018/2019, 2022/2023
זכייה (4): 2009, 2012, 2013, 2014
סגנות (3): 2010, 2011, 2015
מרכז שבאב בלאטה

מרכז שבאב בלאטה (בערבית: مركز شباب الأمعري - מרכז צעירי בלאטה) היא קבוצת כדורגל ממחנה הפליטים בלאטה, המשחקת בליגת העל הפלסטינית.
היסטוריה

אגודת הספורט שבאב בלאטה הוקמה בשנת 1954 במחנה הפליטים בלאטה, השוכן כ-2 ק"מ ממזרח למרכז העיר שכם. בשנות האינתיפאדה השנייה מפעלי הכדורגל ברשות הפלסטינית, ברצועת עזה ובגדה המערבית, הופסקו פעמים רבות. הדבר נבע ממספר רב של סיבות, לרבות חוסר יכולת תנועה, סגר וכתר, ופגיעה במתקני ספורט. בשנת 2003 משחק גמר גביע פלסטין, בין בלאטה למרכז שבאב אל-אמערי, בוטל לאחר שחיילי צה"ל עצרו את האוטובוס של שחקני בלאטה במחסום חווארה, ומנעו את נסיעתו בטענה שאין מעבר לגברים בגילאי 16–35 במחסום. רק בעונת 2008/2009 חזרה הליגה לתפקד במתכונת מלאה.
הקבוצה זכתה בגביע פלסטין של הגדה המערבית בעונת 2018/2019. ב-30 ביוני 2019 התקיים משחק גמר של גביע פלסטין מול קבוצת “ח’דמאת רפיח”, מחזיקת גביע רצועת עזה בכדורגל, ברצועת עזה, שהסתיים בתיקו 1:1. ב-3 ביולי 2019, היה אומר להתקיים משחק הגומלין בשכם. לקראת משחק הגומלין, הגישה הקבוצה מרפיח בקשות להיתרי יציאה ל-22 שחקני הקבוצה ול-13 חברי צוות אימון והנהלה. שלושה ימים לפני מועד המשחק המתוכנן רוב הבקשות סורבו מטעמי ביטחון. הוחלט לדחות את המשחק, ונקבע לו תאריך חלופי, 25 בספטמבר 2019. אך גם למועד החדש בקשות המעבר סורבו והמשחק לא התקיים. המנצחת בין השניים הייתה אמור להעפיל למשחקי ליגת האלופות האסיאתית.
בעונת 2019/2020, זכתה הקבוצה לראשונה באליפות ליגת העל הפלסטינית.
אצטדיון

הקבוצה משחקת באצטדיון העירוני שכם השוכן במרכז העיר. באצטדיון כ-4,000 מקומות ישיבה.
הישגים

ליגת העל הפלסטינית
זכייה (1): 2019/2020
גביע פלסטין
זכייה (1): 2018/2019
סגנות (2): 2010/2011, 2014/2015
הערות שוליים

↑  יוני מנדל, שג'אעיה או חאן יונס: מי תהיה אלופת הליגה הפלסטינית בכדורגל?, באתר "שיחה מקומית", 17 באפריל 2015
↑  הליגה הפלסטינית שבה לפעילות, באתר וואלה, 21 באוגוסט 2008
↑  אליק מאור, ה"דרבי" הפלסטיני לא יתקיים. ישראל מנעה כניסת שחקני כדורגל מעזה., באתר מגפון, 23 בספטמבר 2019
↑  שמעון אלבז, הכוכבים שמעבר לגדר, באתר ynet, 23 ביוני 2020
משולש הזהב

ערך זה עוסק באזור גאוגרפי. אם התכוונתם למושג בגאומטריה, ראו .
משולש הזהב במפת סחר האופיום העולמי
משולש הזהב בדרום מזרח אסיה: 
משמאל - תאילנד.
מימין - לאוס.
מלפנים - מיאנמר (בורמה).
משולש הזהב הוא שם שניתן לאזורים שונים על-פני כדור הארץ, בעקבות היותם מורכבים משלוש יחידות גאוגרפיות, היוצרות צורת משולש.
משולש הזהב בדרום-מזרח אסיה

משולש הגבולות שבין המדינות מיאנמר (בורמה), לאוס ותאילנד ידוע כמשולש הזהב, היות שהאזור נשלט בידי כנופיות חמושות, המרוויחות סכומי כסף גבוהים מגידול והברחת אופיום והנגזרת שלו הרואין, בהיקף רחב. הסחר בסמים שמועבר במשולש הגבולות משמש מקור מימון של ארגון החזבאללה.
האזור נחשב לאחד משני האזורים הבולטים באסיה לייצור אופיום. ומשתרע על כ-950,000 קילומטרים רבועים החופפים בהרריהן של ארבע מדינות בדרום מזרח אסיה: מיאנמר (בורמה), וייטנאם, לאוס, ותאילנד. יחד עם "סהר הזהב" באפגניסטן ופקיסטן, החל משנות ה-20, האזור נחשב לאחד האזורים הנרחבים ביותר לייצור אופיום באסיה ובעולם. מרבית ההרואין בעולם הגיע ממשולש הזהב עד לראשית המאה ה-21, ומאז הפכה אפגניסטן ליצרנית ההרואין הגדולה בעולם.
משולש הזהב מציין גם את נקודת המפגש בין נהרות הרואק והמקונג, שכן המונח הופקע על ידי תעשיית התיירות התאילנדית כדי לתאר את הצומת הסמוך לתאילנד, לאוס, ובורמה.
משולשים בולטים נוספים

אזור מיושב בצפיפות בניו המפשייר, בין הערים מנצ'סטר בצפון, נאשואה בדרום וסאלם בדרום-מזרח.
מרכז תעשייתי בעיר פיטסבורג, פנסילבניה, שצורת המשולש שלו נוצרת על ידי שני נהרות הנפגשים בו. הכינוי "זהב" ניתן לו משום שעושרם של אילי הון אחדים נוצר במפעלי התעשייה שבו.
משולש הזהב בהודו הוא אזור תיירות בולט הכולל את הערים: דלהי, אגרה (כולל הטאג' מהאל), וג'איפור.