בשר מתורבת
היסטוריה

בנובמבר 1912, אלכסיס קארל (Alexis Carrel), מנתח וביולוג צרפתי, פיתח שיטה לשימור רקמות מחוץ לגופם של אורגניזמים. בשיטה זו הוא שימר חתיכה מרקמת לב של אפרוח בצלחת פטרי. החל משנת 1912 ועד שנת 1946,במשך 34 שנים, הרקמה שרדה במכון רוקפלר בעיר ניו-יורק. תרביות תאי הלב של האפרוח לא זו בלבד שנותרו בחיים, אלא אף המשיכו להתחלק. התופעה גרמה לחוקרים של אותה תקופה להסיק שהתאים הם בני אל-מוות, מאחר שהזמן שבו נשתמרו חרג מתוחלת החיים של אפרוחים מצויים.
בעקבות הניסוי קארל פרסם את המאמר "החיים הקבועים של רקמות מחוץ לאורגניזם" ובו תיאר את טכניקות תרביות הרקמה בהן השתמש כדי לשמר את הרקמה. במאמר הוא תיאר כיצד לקח מקטעים קטנים של רקמות תאי לב עובריים של אפרוח, וקיבע אותן בתוך מצע נוזלי שהכיל את דם האפרוח, מים ופלזמה, והדגיר אותן בטמפרטורה של 39 מעלות צלזיוס לאחר שהנוזל נקרש. לאחר שרקמת תאי הלב גדלה במשך מספר ימים, הוא לקח חתיכה ממנה, שטף אותה והעביר אותה למצע חדש, על מנת שרקמת תאים חדשה תוכל להיווצר. תאי הלב ברקמה המתורבתת המשיכו לגדול ולפעום במשך שלושה חודשים. תצפית זו חיזקה אצלו את ההשערה שתוחלת החיים של תרביות תאים היא בלתי מוגבלת, ושלרקמות הצומחות בתנאי מעבדה מבוקרים ואופטימליים יש יכולת להמשיך להתקיים לאורך זמן מחוץ להאורגניזם.
בשנת 1956, לאחר שקיבל את הדוקטורט שלו מאוניברסיטת פנסילבניה, לאונרד הייפליק (אנ') חבר לאחד החוקרים המובילים בתחום תרביות הרקמה בתקופתו - צ'ארלס פומראט (Pomerat) מאוניברסיטת גאלבסטון (אנ') בטקסס. בשנת 1958, הייפליק מונה למנהל מעבדת ויסטאר (אנ') שהתמחתה בעבודה בתרביות תאים. שם הוא חקר קשר אפשרי בין מחלת הסרטן בבני אדם לבין זיהומים ויראליים: הוא חשף תאי אדם עובריים בריאים לתוכנם של תאים סרטניים, בציפייה שפעולה זו תגרום להתפתחות סרטן בתאים הבריאים.אולם התוצאה הייתה שהתאים הבריאים הפסיקו להתחלק. הוא יחס זאת לטעות טכנית. זאת משום הסתמכותו על התיאוריה של קארל, שתאים בתרביות הגדלים במעבדה הם בני אלמוות ובעלי כושר חלוקה בלתי מוגבל. בשנת 1961, הייפליק ופול מורהד (Moorhead) ערכו סדרת ניסויים ובאמצעותם איתגרו את התיאוריה של קארל. התוצאות הראו שכושר החלוקה של אוכלוסיית פיברובלסטים (תאי רקמות חיבור) אנושיים ובריאים הוא סופי ומוגבל. הייפליק חילק את תקופת הגדילה של התאים בתרבית לשלושה שלבים עיקריים: הפאזה הראשונה הייתה תרבית התאים הראשונית לפני שהספיקה לגדול, הפאזה השנייה הייתה תקופת הגדילה המואצת של התאים שארכה כעשרה חודשים, והפאזה השלישית הייתה התקופה שבה קצב התחלקות וגדילת התאים צנח משמעותית עד שלבסוף פסק. ניסויים דומים שערך הייפליק הובילו אותו לשתי מסקנות עיקריות: (1) התנהגות תאים בריאים היא שונה בתכלית מהתנהגות של תאים סרטניים. (2) לתאים בריאים יש יכולת מוגבלת להתחלק.
תצפיותיהם של הייפליק ומורהד תוארו בפירוט במאמר אותו ביקשו לפרסם בכתב עת רפואי, אך נדחו על ידי אחד מהעורכים הראשיים, בטענה ש"המסקנה החשובה ביותר הנובעת ממחקר תרביות רקמה במהלך חמישים השנים האחרונות היא שלתאים יש יכולת טבעית להתחלק, והם יעשו זאת ללא הגבלה בהינתן להם סביבת גידול מתאימה in-vitro". הייפליק ומורהד, שהיו בטוחים במסקנה ההפוכה, הנגזרת מהניסויים שערכו, ניסו לפרסם את המאמר שלהם בכתבי עת אחרים, ובשנת 1961 הוא אכן התפרסם. חוקרים נוספים איששו את המסקנות של הייפליק ופול מורהד.
בסיכום:התיאוריה של קארל הופרכה על ידי הייפליק, וכאות הערכה לפועלו, התופעה נקראה על שמו: "גבול הייפליק" (Hayflick’s limit).
הפיזיולוג ההולנדי ווילם ואן-אילן (אנ') (אנ'), לו זכויות רבות בתחום, נולד בשנת 1923 באינדונזיה. בתקופת מלחמת העולם השנייה שהה כאסיר במחנות שבויים יפניים. שם סבל רעב כבד והיה עד להתעללות בבעלי החיים. חוויית השבי הגבירה את עניינו של ואן-אילן במזון, וגרמה לו תחושת אחריות מוסרית כלפי בעלי החיים, שהתבטא ברצונו למנוע מהם סבל מיותר. לאחר שחרורו מהשבי ואן-אילן חזר להולנד, שם למד פסיכולוגיה ורפואה, ונחשף לניסויים רפואיים שהעמיקו את עניינו בבשר מתורבת.
מרבית הקריירה של ואן-אילן הוקדשה לפעילות רפואית וציבורית, אך במקביל הוא המשיך לחקור את הפוטנציאל הגלום בייצור בשר מתורבת, שאינו מצריך שחיטה של בעלי חיים. בשנות ה-90 של המאה ה-20 הוא נכנס לשותפות עסקית בכוונה לפתח תהליך ייצור בשר in-vitro. רוב הניסויים לא נשאו פרי,אך בשנת 1999 נחל הצלחה ורשם את הפטנט הראשון בעולם, שבו תוארה טכניקה לייצור בשר, המבוססת על גידול תרביות רקמה in-vitro. בהמשך הוא הגיש בארצות הברית ובהולנד מספר פטנטים נוספים בתחום ייצור בשר מתורבת.
בשנת 2005, ממשלת הולנד הייתה הראשונה בעולם אשר מימנה באופן רשמי תוכנית מחקר על בשר מתורבת, שהחלה ביוזמת ואן-אילן. בשנת 2008, החוקר הראשי שהיה אמון על נושא הנדסת הרקמות העביר את סמכויותיו בפרויקט לפרמקולוג ההולנדי ד"ר מארק פוסט (אנ'), שבאותה תקופה היה מרצה במשרה חלקית באוניברסיטה הטכנית של איינדהובן.
באוגוסט 2013, מארק פוסט ערך מסיבת עיתונאים גדולה בלונדון בנוכחות חוקרים רבים שעבדו עימו בתוכנית הממשלתית, ובה הוצג ההמבורגר המתורבת הראשון בעולם. הקציצה, במשקל של כ-140 גר, הוכנה מבשר שהורכב מ-20,000 רצועות שריר שגודלו במעבדה על בסיס חתיכות קטנות של רקמת שריר. המבורגר זה בושל ונטעם בשידור חי, במטרה להוכיח היתכנות מדעית של גידול בשר בתנאי מעבדה.