stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הפארק הלאומי טרנגירה
צמחייה ובעלי חיים

הפארק מפורסם בזכות השיעור הגבוה של פילים ועצי באובב. המבקרים בפארק בעונת היובש, בין יוני לנובמבר, יכולים לראות עדרים גדולים של אלפי זברות, גנואים ותאואים אפריקניים. בעלי חיים נפוצים נוספים כוללים את קובוס המים, הג'ירף, הדיקדיק, האימפלה, האילנד, קוף הוורווט, הנמיה המפוספסת ובבון הזית. טורפים בפארק טרנגירה כוללים את האריה, הנמר, הברדלס, הקרקל, גירית הדבש וכלב הבר אפריקני.
הפארק מהווה בית למעל ל-550 מיני ציפורים, ומהווה מוקד משיכה לחובבי ציפורים.
הפארק ידוע גם בזכות תלוליות הטרמיטים המאפיינות את הנוף. תלוליות שננטשו משמשות לעיתים קרובות בית לנמיות ננסיות.
מאז 2005, האזור המוגן נחשב ליחידת שימור לאריות.
מיקום וגישה

ניתן להגיע לפארק הלאומי טרנגירה דרך כביש סלול מדרום לארושה בתוך פחות משעתיים. הפארק הלאומי אגם מניארה נמצא במרחק של 70 קילומטרים מטרנגירה.
הערות שוליים

↑  The official site of the Tanzania National Parks - Corporate Information, web.archive.org, ‏20 בדצמבר 2015
↑  Tarangire National Park, web.archive.org
↑  About, PROTECTING LIONS FROM FEROCIOUS PEOPLE
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007291693305171  GND: 4059058-6  LCCN: sh00007438  NKC: ge1182644  VIAF: 241434382   WorldCat (עם VIAF): 241434382
הולי ג'קסון

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  6 בדצמבר 1992 (בת 32) בקינגהאם, הממלכה המאוחדת 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת נוטינגהאם 
 שפות היצירה:  אנגלית 
 יצירות בולטות:  המדריך לרצח לילדות טובות (ספר) 
 
הולי ג'קסון (באנגלית: Holly Jackson נולדה ב-6 בדצמבר 1992) היא סופרת אנגלייה של רומנים למבוגרים צעירים. היא ידועה בעיקר בזכות סדרת ספרי "המדריך לרצח לילדות טובות".
חיים אישיים

ג'קסון גדלה בבקינגהאמשייר, אנגליה וכתבה את הרומן הראשון שלה כשהייתה בת 15.
מאוחר יותר, היא למדה באוניברסיטת נוטינגהאם, שם למדה לראשונה בלשנות ספרותית וכתיבה יוצרת, היא סיימה תואר ראשון, ולאחר מכן סיימה תואר שני באנגלית.
קריירה ספרותית

רומן הביכורים של ג'קסון המדריך לרצח לילדות טובות פורסם ב-2019, וזכה לשבחים הבאים:
ספרי האודיו המדהימים של איגוד הספריות האמריקאי למבוגרים (2021)
מועמד לפרס Goodreads Choice לספרות לצעירים (2020)
ברשימה הקצרה לפרס YA Book (2020)
זוכה השנה של פרסי הספרים הבריטיים (2020)
הספרים הטובים ביותר של בארנס ונובל של השנה (2020)
לאחר הצלחת הספר הראשון כתבה ג'קסון עוד שני ספרי המשך ונובלה מקדימה אחת: ילדה טובה, דם רע (2020). טוב כמו מת (2021) ולהרוג את ג'וי (2021). מלבד ילדה טובה, דם רע, כל הספרים יצאו לאור בהוצאת הרפר קולינס. ילדה טובה, דם רע ראה אור בהוצאת Delacorte Press, והיה ברשימה הקצרה לפרס YA Book לשנת 2021.
בשנת 2022, ג'קסון הוציאה את הרומן העצמאי הראשון שלה בשם חמישה שורדים, שפורסם בבריטניה על ידי Electric Monkey ובארצות הברית על ידי Delacorte Press.
סדרת הטלוויזיה הבריטית בשם "המדריך לרצח לילדות טובות" המבוססת על ספרה הראשון עתידה לצאת ביולי 2024.
ספריה > טרילוגיית המדריך לרצח לילדות טובות

המדריך לרצח לילדות טובות (2019) - תורגם על ידי: יעל אכמון, בהוצאת כנרת דבורה זמיר (2022)
ילדה טובה, דם רע (2020) - תורגם על ידי: יעל אכמון, בהוצאת כנרת דבורה זמיר (2023)
As Good As Dead (2021)
ספריה > טרילוגיית המדריך לרצח לילדות טובות > נובלה

Kill Joy (2021) - נובלה מקדימה לאירועים של המדריך לרצח לילדות טובות
ספריה > רומנים עצמאיים

Five Survive (2022)
The Reappearance of Rachel Price  (2024)
הערות שוליים

↑  Graeme, Holly Jackson, Book Series in Order, ‏2020-04-21
1 2  Holly Jackson | Penguin Random House, PenguinRandomhouse.com (באנגלית אמריקאית)
↑  "2021 Amazing Audiobooks for Young Adults". Young Adult Library Services Association (YALSA) (באנגלית). 2021-01-04. נבדק ב-2021-09-15.
↑  "A Good Girl's Guide to Murder (A Good Girl's Guide to Murder, #1)". Goodreads. נבדק ב-2021-09-15.
1 2  "A Good Girl's Guide to Murder - A Good Girl's Guide to Murder Book 1 (Paperback)". Waterstone's. נבדק ב-14 בספטמבר 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "The Best Books of 2020". Barnes & Noble (באנגלית). נבדק ב-2021-09-15.
↑  בשיתוף עברית, "הוא ילד מקסים. אבל בהתחשב בראיות, אני לא רואה איך ייתכן שלא עשה את זה", באתר ynet, 28 ביוני 2023
↑  "Good Girl, Bad Blood - A Good Girl's Guide to Murder Book 2 (Paperback)". Waterstone's. נבדק ב-14 בספטמבר 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Jones |, Iyana. "Just Announced: 'Five Survive' by Holly Jackson". PublishersWeekly.com (באנגלית). נבדק ב-2023-01-10.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007357991705171  PLWABN: 9810809009605606  BnF: cb17814869v (data)  GND: 1204644136  ISNI: 0000 0004 9155 6580  LCCN: no2020011912  NDL: 031649898  NKC: xx0251117  NLK: KAC202235285  NSK: 000791474  NTA: 423241338  SUDOC: 26467328X  VIAF: 11156009772249580490   WorldCat (עם VIAF): 11156009772249580490
צ'זאר בוליאק

| --- | --- |

 לידה:  23 במרץ 1813 בוקרשט, ולאכיה 
 פטירה:  25 בפברואר 1881 (בגיל 67) בוקרשט, ממלכת רומניה 
 מדינה:  רומניה 
 תפקיד:  חבר בית הנבחרים של רומניה 
 
צ'זאר בוליאק
צ'זאר בוליאק (ברומנית: Cezar Bolliac או Boliak;‏ 23 במרץ 1813 - 25 בפברואר 1881), היה מהפכן ולאכי, נבחר ציבור, ארכאולוג חובב, פובליציסט, עורך עיתונים ומשורר רומני.
ביוגרפיה

צ'זאר בוליאק נולד בבוקרשט, נסיכות ולאכיה, בנם של דוקטור אנטון בוגליאקו (Anton Bogliako), ממוצא איטלקי-יווני ושל היווניה זינקה קאלאמוגדרטיס (Zinca Kalamogdartis). זמן קצר לאחר לידתו של צ'זאר בוליאק נפרדו הוריו ואביו שב לפירנצה וניתק את הקשרים. אימו נישאה מחדש לסטולניק פטרקה פרץ (Petrache Peretz), שדאג לחינוכו וטיפוחו של צ'זאר. תחילה רכש ידע בביתו בעזרת המלמד היווני נאופיט דוקה (Neofit Duca) ובהמשך, ב-1830, התגייס כקאדט למיליציה המקומית, אך לאחר תקופה קצרה עזב והמשיך את לימודיו בבית הספר המרכזי של בוקרשט ובקולג'יו סאבה הקדוש.
ב-1833 הצטרף לחברה הפילהרמונית, שמטרתה המוצהרת הייתה עידוד המחזאות והתרבות הרומנית, אך היא היוותה גם מסווה להתארגנות למען איחוד הנסיכויות הרומניות וקידום זכות בחירה אוניברסלית, קביעת עקרון השוויון בפני החוק, שחרור הצוענים בארצות הרומניות ועוד. ב-1838 התחיל לעבוד במזכירות המדינה כ-pomojnic (דרגה מקביל לממונה על נפה). פעילותו הפוליטית עימתה אותו עם השלטונות, ב-1840 נעצר ונחקר על בגלל קשר נגד השלטונות. במרץ 1841 הוא הוגלה למנזר Poiana Mărului, אך שוחרר ביוני אותה שנה. ב-1842 מונה לתובע באחד מבתי המשפט של בוקרשט.
ב-1843 הצטרף לחברה החשאית אחווה, שדגלה באותן מטרות והיה לאחד מחברי ועד ההנהלה. ב-1844 קודם לדרגת סרדר וב-24 בנובמבר 1846 נשא לאישה את אריסטיטה איזבורנו, בתו של פאחארניק (שר משקאות) ובאמצעות הנדוניה שלה קיבל את אחוזת "גלינה".
בוליאק היה מראשי מהפכת 1848 (ולאכיה), היה חבר בוועד המהפכני ותמך בהכרזת איסלאז. הוא מונה לתפקיד מזכיר הממשלה הזמנית ובהמשך קיבל תואר של וורניק עיר הבירה. אחרי דיכוי המהפכה נעצר יחד עם מנהיגים מהפכנים אחרים ונשלח באוניה טורקית, אך באורשובה הצליח להימלט וברח לטרנסילבניה וב-1850 התיישב בפריז.
ב-1857 חזר לבוקרשט והתמנה לתפקיד מנהל ביטאון האספה הזמנית (שכונסה לבחירת שליט חדש) ותמך באיחוד הנסיכויות הרומניות בתחבולה, שהוצעה על ידו, של בחירת אותו שליט בנסיכות מולדובה ובנסיכות ולאכיה.
בוליאק ערך והנהיג את כתבי העת Curiosul (הסקרן), Poporul suveran (העם הריבון), Expatriatul (הגולה), Buciumul (הבוצ'יום) והמשכו, Trompeta Carpaţilor (חצוצרת הקרפטים). הוא השתתף בכתיבתם של Convorbiri literare (שיחות ספרותיות), Curierul Românesc, Foaie pentru minte, inimă şi literatură, Steaua Dunării, Vestitorul Românesc ועוד.
בוליאק התנגד למתן אזרחות ליהודי רומניה והפעיל לשם כך את אמצעי התקשורת שלו, כתב העת Buciumul וממשיכו, Trompeta Carpaţilor, הנהיג חוג של מתנגדים, שהתרכז סביב כתב העת ואף כינה את היהודים בשם "פרזיטים". בנובמבר 1966 נבחר לראשונה לפרלמנט הרומני ובהמשך חודשה בחירתו כמה פעמים.
הוא היה ממייסדי תחום הארכאולוגיה ברומניה, ערך נסיעות מיוחדות ברחבי רומניה ותרם למוזאון הלאומי חפצים וכתבי יד. ביוני 1869 התמנה ליישוב ראש הוועד הארכאולוגי של בוקרשט ומפקח על המוזאונים של רומניה. ב-1876, לאחר שלא הצליח להיבחר שוב לפרלמנט, פרש מהחיים הפוליטיים וב-1877 לאחר התקף, שגרם לו לשיתוק ולאבדן יכולת הדיבור, פרש מכל תפקידיו. הפרלמנט הרומני קבע לו קצבה חודשית של 400 לאי עד למותו.
פרנץ פון דינגלשטדט

| --- | --- |

 לידה:  30 ביוני 1814 הלסדורף, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 פטירה:  15 במאי 1881 (בגיל 66) וינה, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 מדינה:  ממלכת פרוסיה 
 מקום קבורה:  בית הקברות המרכזי בווינה 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת פרידריך שילר 
 שפות היצירה:  גרמנית 
 בן או בת זוג:  יני דינגלשטדט (1843–ערך בלתי־ידוע) 
 פרסים והוקרה:  אות המסדר מקסימיליאן של בוואריה למדעים ואמנויות (1853) 
 
פרנץ פון דינגלשטדט
פרנץ פון דינְגֶלְשְטֶדט (בגרמנית: Franz von Dingelstedt ‏ 30 ביוני 1814 - 15 במאי 1881) היה משורר, דרמטורג ומנהל תיאטרון ואופרה.
חיים וקריירה

דינגלשטדט נולד בהלסדורף, הסן-קאסל, גרמניה. הוא למד באוניברסיטת מרבורג הסמוכה. בשנת 1856 לימד בליציאום בקאסל, משם הועבר בשנת 1838 לפולדה. ב-1839 כתב את "מתחת לאדמה" (Unter der Erde), רומן שנחל הצלחה ניכרת. ב-1841, יצא לאור  
Lieder eines kosmopolitischen Nachtwächters, הספר שבו נודע ביותר. שירים אלה, החדורים רוח של התנגדות מרה לכל שמץ של רודנות, העלו תרומה רבת-משמעות לשירה הפוליטית של תקופתו.
הפופולריות שלה זכה ספר זה הניעה את דינגלשטדט לבחור בקריירה ספרותית, ובשנת 1841 התמנה לצוות ה"אלגמיינה צייטונג" של אאוגסבורג. בשנת 1843 התמנה לעבודה בספרייתו הפרטית של מלך וירטמברג. באותה שנה נשא לאישה את זמרת האופרה הבוהמית המפורסמת, ג'ני לוצר (1877-1816). ב-1845 פרסם ספר שירים, שעסקו בחיים המודרניים של תקופתו, מהם בעלי אופי ספרותי יותר מלירי מובהק. קובץ שירים נוסף, שיצא בשנת 1852, לא עורר תשומת-לב ממשית.
כתוצאה מהצלחת הטרגדיה שלו, Das Haus der Barneveldt ‏ (1850) קיבל דינגלשטדט משרת מפקח בתיאטרון החצר במינכן ועד מהרה עמד במרכז החברה הספרותית בעיר. ואולם, הוא משך אליו עוינות מצד החבורה הישועית בחצר, ובשנת 1856 פוטר בפתאומיות בעילה קלת-ערך ביותר. משרה דומה הוצעה לו בוויימאר בהשפעת פרנץ ליסט, ושם נשאר עד 1867. תקופת כהונתו הייתה מוצלחת מאוד, ובעיקר התבלט בהעלאת מחזור שלם של מחזותיו ההיסטוריים של שקספיר.
בשנת 1867 התמנה למנהל אופרת החצר הווינאית, וב-1872 למנהל ההופבורגתיאטר, משרה בה החזיק עד מותו בווינה ב-15 במאי 1881. בשנת 1867 קיבל תואר אצולה ממלך בוואריה וב-1876 עיטר אותו פרנץ יוזף הראשון, קיסר אוסטריה בתואר פרייהר. הוא קבור לצד אשתו בבית העלמין המרכזי של וינה.
יתר יצירותיו כוללות את Münchener Bilderbogen ‏ (1879), תיאור אוטוביוגרפי של הקריירה שלו במינכן, "האמזונה", רומן אמנותי בעל ערך לא מבוטל (1869), תרגומים לכמה מן הקומדיות של שקספיר, וכמה כתבים העוסקים בסטוגיות של דרמטורגיה מעשית.
Sämtliche Werke של דינגלשטדט יצא ב-12 כרכים, (1878-1877), אבל הוצאה זו רחוקה משלימות.
סופיה פרובסקאיה

| --- | --- |

 לידה:  13 בספטמבר 1853 (יוליאני) סנקט פטרבורג, האימפריה הרוסית 
 הוצאה להורג:  15 באפריל 1881 (יוליאני) (בגיל 27) סנקט פטרבורג, האימפריה הרוסית 
 מדינה:  האימפריה הרוסית 
 מקום קבורה:  בית הקברות של קורבנות התשעה בינואר 
 
סופיה לְבוֹבְנָה פֵּרוֹבְסְקָאיָה (ברוסית:  Софья Львовна Перовская;‏ 13 בספטמבר 1853 – 15 באפריל 1881) הייתה מהפכנית רוסייה, ממנהיגי  נרודניה ווליה וממארגני התנקשות באלכסנדר השני.
ביוגרפיה

אביה היה נצר למשפחת אצולה; תקופה מסוימת היה מושל סנקט פטרבורג, אך בשנת 1866, לאחר התנקשות בצאר, הועבר מתפקיד.
כמקובל במשפחות האצילים של רוסיה במאה ה-19, היא קיבלה השכלה בביתה. היא סירבה ללכת להמשיך את לימודיה במוסד שאליו הלכו ללמוד יתר בנות האצילים. בשנת 1869 החלה פרובסקאיה ללמוד בבית ספר לבנות שרוב התלמידות בו היו ממעמד הביניים, והתיידדה עם בנות שלמדו במקום. בשנת 1870, לאחר שסירבה לדרישת אביה לנתק את הקשרים עם חברותיה, היא עזבה את הבית. לאחר מספר חודשים היא עברה לקייב, במטרה להסתתר מאביה. היא חזרה לסנקט פטרבורג בשנת 1871, רק לאחר שאביה הסכים לתת לה דרכון, ובכך הפכה פרובסקאיה להיות אזרחית עצמאית. בשנת 1871 הקימה פרובסקאיה חוג קטן של נרודניקים, שלאחר מספר חודשים התמזג עם החוג של מארק נתנסון; ובשנת 1872 התמזגה הקבוצה עם זו של ניקולאי צ'ייקובסקי. במקביל, הוסמכה פרובסקאיה כמורה, ולמדה קורסים ברפואה לצורך קבלת הסמכה למתן חיסונים.
כמו רוב הנרודניקים, השתתפה פרובסקאיה ב"הליכה לעם" ועבדה בבתי הספר בכפרים. בינואר 1874 היא נעצרה ונשלחה למעצר במבצר פטרופבלובסקיה בסנקט פטרבורג. הודות למאמצי אביה היא שוחררה, אך נשללה ממנה הרשות להמשיך ללמד בבתי הספר. היא סיימה את קורס הרפואה, ועברה לחצי האי קרים. בשנת 1878 היא עמדה למשפט במסגרת "משפט 193" אך שוחררה ללא אשמה. בקיץ 1878 היא נעצרה שוב, ונשלחה לגלות בסיביר; אך בדרך הצליחה לברוח ועברה למחתרת. בשנת 1879 השתתפה בוועידה של "זמליה אי ווליה", ופעלה למניעת פילוג בארגון, אף על פי שתמכה ברעיון להתחיל פעולות טרור נגד השלטון.
החל מסתיו 1879 הייתה פרובסקאיה חברה בוועד הפועל של נרודניה ווליה, והייתה משתתפת פעילה בהכנת כל ההתנקשויות בצאר. פרובסקאיה הייתה חברתו לחיים של אנדריי ז'ליאבוב (שבאופן רשמי היה נשוי). בפברואר 1881, מספר ימים לפני ההתנקשות בצאר, נעצר ז'ליאבוב. בעקבות זאת לקחה פרובסקאיה על עצמה את המשך ההכנות, והשתתפה בהתנקשות באופן פעיל – היא נתנה למתנקש את הסימן לזריקת הפצצה. היא לא עזבה את סנקט פטרבורג לאחר הריגת הצאר אלכסנדר השני, במטרה לפעול לשחרור העצירים. ב-10 במרץ 1881 היא נעצרה והואשמה בהשתתפות בהתנקשות. הסנגור במשפט היה ניקולאי מורביוב, חבר ילדות שלה.
ב-3 באפריל 1881 הוּצאה פרובסקאיה להורג בתלייה, יחד עם ראשי ארגון נוספים.
שתי מסכתות על ממשל מדיני

| --- | --- |
הכריכה המקורית של שתי מסכתות על ממשל מדיני, 1690.
הכריכה המקורית של שתי מסכתות על ממשל מדיני, 1690.
 מידע כללי
 מאת:  ג'ון לוק 
 שפת המקור:  אנגלית 
 סוגה:  מסה 
 נושא:  מחשבה מדינית 
 הוצאה
 הוצאה:  אונשם צ'רצ'יל 
 תאריך הוצאה:  1690 
 
שתי מסכתות על ממשל מדיני (באנגלית: Two Treatises of Government) הוא חיבור פילוסופי-פוליטי מאת ההוגה האנגלי ג'ון לוק, שפורסם בעילום שם ב-1689. החיבור מורכב משני חלקים (מסכתות). במסכת הראשונה לוק מבקש להפריך את הטיעון שהציג רוברט פילמר בספרו "פטריארכה". לוק מבקר במסכת זו את טיעוניו של פילמר לגבי הלגיטימיות של מלוכה אבסולוטית, את רעיון זכותם האלוהית של מלכים ואת הגישה שקיימת המשכיות בין שלטון האב במשפחה לבין שלטון מדיני העובר בירושה. במסכת השנייה מציג לוק את גישתו לגבי מקור הממשל המדיני, תכליתו של שלטון לגיטימי וגבולות סמכותו.
לוק מביע בשתי המסכתות מספר רעיונות חשובים בהיסטוריה של המחשבה המדינית המערבית. בין השאר, הוא כותב על הזכויות והחירויות הטבעיות של הפרט, חשיבות הזכות לקניין פרטי, חשיבות ההסכמה הראשונית כבסיס לחברה מדינית, חשיבות האמון כבסיס לממשל, שלטון הרוב, הבחנה והפרדה בין רשויות ממשל, עליונותה של הרשות המחוקקת וזכות המרד כנגד שלטון רודני. שתי המסכתות נחשבות בעיני רבים לטקסט מכונן בהיסטוריה של המחשבה הליברלית.
רקע היסטורי

שתי המסכתות הודפסו באמסטרדם בדצמבר 1689, זמן קצר לאחר המהפכה המהוללת. תאריך ההדפסה ופתח הדבר, שבו לוק מביע תמיכה בשלטון של ויליאם השלישי ומרי השנייה, הביאו דורות של פרשנים למסקנה שהחיבור נכתב כהצדקה למהפכה. עם זאת, חוקרים כגון פיטר לאסלט, ג'ון דאן וריצ'רד אשקרפט הראו שלוק כתב את מרבית הטקסט כעשור לפני המהפכה, במהלך השנים 1679–1681.
בראשית דרכו, בעת שלמד ועבד באוקספורד, החזיק לוק בעמדות שמרניות יותר מאלה שהביע בשתי המסכתות. כך למשל, ב"שני חיבורים על הממשל" (Two Tracts of Government) מ-1660, כתב לוק בזכותו של ממשל אבסולוטי ונגד סובלנות דתית. אחת הסיבות לשינוי בעמדותיו הייתה, ככל הנראה, הצטרפותו לבית של אנתוני אשלי קופר (שבעת הכרותו עם לוק כונה "לורד אשלי" ולאחר מכן "רוזן שפטסברי הראשון"), שהתנגד לממשל אבסולוטי ותמך בסובלונות כלפי זרמים נוצריים לא קונפורמיסטיים. שפטסברי היה המנהיג הבולט ביותר של האופוזיציה הפרלמנטרית לשלטון של צ'ארלס השני, והוא התנגד ליורש העצר, ג'יימס, הדוכס מיורק. שפטסברי האמין שג'יימס ינסה להפוך את אנגליה לממלכה אבסולוטית ושקיים קשר בין כוונתו זו לבין דתו הקתולית. ההתנגדות של שפטסברי ליורש העצר הקתולי הדהדה התנגדות רחבה יותר באנגליה, שהתבטאה בין השאר בשמועות על המזימה האפיפיורית. במאי 1679 עמד שפטסברי מאחורי הצעת חוק לאסור על ג'יימס לרשת את הכתר. צ'ארלס השני חשש שהחוק יזכה לתמיכה ופיזר את הפרלמנט. זו הייתה תחילתו משבר פוליטי חריף, שכונה "משבר ההחרגה" או "פולמוס השלילה" (The Exclusion Crisis) והיה הרקע המיידי לכתיבת שתי המסכתות.
במהלך המשבר החלו להתהוות בפרלמנט האנגלי מחנות יריבים שסייעו להתפתחות המערכת המפלגתית במדינה. אלה שתמכו בחוק של שפטסברי היו היסוד להתפתחות המפלגה הוויגית, ומתנגדיהם, שכונו Abhorrers (מביעי שאט הנפש), היו היסוד למפלגה הטורית. על רקע זה התעורר העניין בספר פטריארכה של רוברט פילמר, שנכתב ב-1631 ויצא לאור מחדש ב-1680. השמרנים עשו שימוש נרחב בטיעונים של פילמר על מנת להצדיק מלוכה אבסולוטית ואת זכותו של ג'יימס לרשת את הכתר. תומכיו של שפטסברי ואישים אחרים באופוזיציה – בהם לוק והפילוסוף אלג'רנון סידני – פרסמו ביקורות נגד הטיעונים הללו. אם כן, המסכת הראשונה שבה, על פי הכותרת המשנית של שתי המסכתות, "העקרונות הכוזבים ויסודות מחשבתו של סר רוברט פילמר ותומכיו מזוהים ונשללים", מהווה נקיטת צד במאבק פוליטי שהתרחש באנגליה. המסכת השנייה ממשיכה את הביקורת על ממשל אבסולוטי ומצדיקה מרד בממשל רודני, כגון ממשל שבו הרשות המבצעת משתמשת בפררוגטיבה שלה כדי למנוע את התכנסות הפרלמנט.
הצעת החוק של שפטסברי לא צלחה בסופו של דבר את תהליך החקיקה. היא עוררה גל של התנגדות כלפי מחנהו, וייתכן שזו הסיבה שלוק נמנע מלהפיץ את הטקסט מייד לאחר שהשלים אותו. שפטסברי הואשם ב-1681 בבגידה, אך שוחרר על ידי חבר מושבעים גדול. ב-1682 השמרנים יכלו להפוך את חברי המושבעים למעוז שלהם. שפטסברי, שחשש שיואשם שוב, גלה להולנד, שם נפטר ב-1683. כישלון ניסיון ההתנקשות בצ'ארלס ובג'יימס במסגרת מזימת בית ריי ב-1683 הפך את המתנגדים לשלטונם למבודדים עוד יותר. אלג'רנון סידני הואשם בקשירת קשר נגד המלוכה והוצא להורג. על רקע זה לוק ברח להולנד, שם ערך והשלים את המסכתות. הוא חזר מהולנד בשנת 1689, לאחר המהפכה המהוללת. באותה שנה הודפסו שתי המסכתות.
המסכת השנייה

נקודת הסיום של המסכת הראשונה היא נקודת הפתיחה של המסכת השנייה: היות שטענותיו של פילמר בדבר מקור הזכות של המלכים לשלוט ובדבר האופן בו מותר למלכים לשלוט הופרכו כולן, יש כעת להבין מחדש את מקור ומהות הכוח המדיני ואת המגבלות על השימוש בכוח זה. בפרק הראשון של המסכת השנייה קובע לוק שהכוח המדיני הוא "הזכות לחוקק חוקים, תוך קביעת עונשי מוות, ולפיכך גם את כל העונשים הקלים יותר, על מנת להסדיר את הקניין ולשמרו, וכן הזכות להשתמש בכוח של העדה, לצורך ביצועם של חוקים כאלה ולשם הגנה על הקהילה מפני פגיעת ידם של זרים וכל זה לטובת הכלל בלבד." הגדרה זו היא נקודת ההתחלה של המסכת השנייה, ובהמשכה לוק מרחיב לגביה ומבהיר את המושגים הכלולים בה, כגון זכות, חוק, קניין וטובת הכלל.
המסכת השנייה > חירות ועבדות

לוק פותח את הפרק הרביעי במסכת השנייה, על העבדות, בהבחנה בין החופש של אדם במצב הטבע לבין החופש של אדם בחברה. במצב הטבע חופש מושלם הוא החופש לעשות כל דבר שמותר על פי חוק הטבע. זהו גם חופש מהמרוּת של כל סמכות ארצית. במצב המדיני להיות בן חורין משמעו לא להיות כפוף לכוחו של מחוקק כלשהו מלבד זה שכונן בהסכמה ולא להיות כפוף למרות כלשהי מלבד זו שהמחוקק התקין. בשני המקרים, בניגוד לעמדתו של פילמר כפי שלוק מבין אותה, חופש אינו הפקרות או היות אדם חופשי מכוחו של כל חוק חיצוני לו, אלא חופש במסגרת החוק הלגיטימי.
עבדות, על פי לוק, היא מצב שבו אדם נתון לכוח שרירותי. לוק מדגיש שעבדות היא לעולם לא לגיטימית. העבד מאבד את היכולת לפעול למען שימורו העצמי, שהיא זכות וחובה שמוקנית לו על פי חוק הטבע. אדם גם לא יכול להסכים לשעבד את עצמו, גם לא באמצעות חוזה. כפי שבהיותו הקניין של אלוהים אדם לא יכול למסור את חייו, כך הוא אינו יכול לשעבד את עצמו, פעולה ששקולה למסירת החיים לאדם אחר. אם אדם משעבד אדם אחר, פעולתו אינה לגיטימית והוא שם עצמו במצב מלחמה עם האדם המשועבד. הטיעון נגד עבדות סותר את הטענה של אריסטו שיש בני אדם שהם עבדים מטבעם, וכן את הטענה של מספר הוגים פוריטנים ושל תומאס הובס, שאדם יכול לשעבד את עצמו באמצעות חוזה.
להוגים המסתמכים על כתבי הקודש כדי להצדיק עבדות, לוק משיב ש"אמנם בקרב בני ישראל, וגם בקרב אומות אחרות, מוצאים אנו שבני אדם מכרו את עצמם; אולם ברור שבני-אדם מכרו עצמם לעבודת פרך בלבד, לא לעבדות". מענה זה מעלה את האפשרות שלוק שלל עבדות, ככל שההגדרה של עבדות כוללת את הזכות לקחת את החיים של העבד, להטיל בו מום, או מרות שאינה מוגבלת בזמן; אך לא שלל צורות מתונות יותר של עבדות, כגון מכירת אדם לעבודת פרך.
לוק מותיר פתח לעבדות לגיטימית במקרה אחד: שעבודם של אנשים שהובסו במסגרת מלחמה צודקת (אנ'). לאדם או קבוצה שהותקפו באופן לא צודק על ידי צד אחר מותר לשעבד את תוקפיהם, כיוון שהתוקפים העמידו עצמם במצב מלחמה עם המותקפים ואיבדו את זכותם לחיים. שעבוד במקרה זה כמוהו כדחייה של הוצאת התוקפים להורג. ההיתר לשעבד קיים רק עבור המותקפים ורק בהתייחס לאלה שלקחו חלק פעיל בתקיפתם. גם במקרה זה לא ניתן לשעבד את מי שלא לקח חלק פעיל במלחמה לא צודקת, כגון נשים וילדים, העבדות לא יכולה לעבור בירושה ואסור גם לנכס רכוש או קרקע שיכולים לעבור לחפים מפשע בירושה.
בניגוד לעמדה הנחרצת שלוק מביע במסכת השנייה נגד עבדות, הוא סייע לנסח סעיפים בחוקה היסודית הראשונה של פרובינציית קרוליינה, שבהם ניתנת לגיטימציה לעבדות של שחורים באמריקה. סעיף 110 לחוקה קובע כי "לכל אדם חופשי בקרוליינה יהיו כוח וסמכות אבסולוטיים על עבדיו השחורים, תהיה דעתו או דתו אשר תהיה".
המסכת השנייה > משפחה ונישואים

פרק 6 במסכת השנייה מוקדש ליחסים בין הורים לילדים. לוק חוזר על טענתו נגד פילמר, שאין זכות טבעית של האב על ילדיו. הוא מודה שהשוויון בין כל בני האדם לא תקף לגבי ילדים, כיוון שהם לא נולדים עם היכולת להשתמש בתבונתם ולהבין את חוק הטבע או את חוקי המדינה, אך המשמורת של ההורים על הילדים היא זמנית ופגה כאשר הילדים מגיעים לגיל שבו הם יכולים להשתמש בתבונתם. רק במהלך המשמורת הזו הורים – גם האב וגם האם – יכולים לדרוש מהילדים לציית. רק במקרים מסוימים, כגון זה של "משוגעים ורפי שכל" (Lunaticks and Ideots), שלטון ההורים יכול להימשך לכל החיים.
היחסים בין ההורים לילדים לא מבוססים על זכויות וחובות טבעיות, אלא על צרכים של הילד ועל הרגש הטבעי של ההורים כלפי הילדים. מתוך רגש זה נולדת מחויבות (duty) של ההורים, שכוללת לא רק את הדאגה לצרכים הפיזיים של הילדים אלא גם את המחויבות לספק להם חינוך ומשמעת. הילדים מצידם חייבים לכבד את הוריהם, כפי שכתוב בתורה. החובה של הילדים לא נעלמת כאשר הילד מגיע לבגרות, אך אין משמעותה חובת ציות. עם זאת, לוק קובע שההורים לא מחויבים להוריש את רכושם לילדים והם (בדרך כלל האב) יכולים להוריש על פי רצונם ומתוך התחשבות במידה שבה הם זכו לכבוד ולציות מהילדים. הזכות להוריש יכולה להוביל בדרך זו לדרישה אפקטיבית לציות, אך הילד לא מחויב לציית.
לוק אומר שהחברה הראשונה שהתקיימה בין בני אדם היא זו שבין איש ואישה ושמתוכה צמחה החברה שנקראת משפחה. החברה שבני זוג מקימים (conjugal society) מבוססת על הסכמה רצונית. התכלית הראשונית של חברה זו היא רבייה, שהאמצעי לה הוא הזכות על הגוף של השותף לחוזה הנישואים. זכות כזו, שניתנת בהסכמה, היא התנאי לקיום יחסי מין. תכלית ראשונית זו מובילה לתכליות נוספות, כגון תמיכה הדדית, שותפות אינטרסים, חיבה ודאגה לילדים. תכלית נוספת היא ההמשכיות של המין האנושי. לרוב, שותפות בין זכר לנקבה אצל בני אדם נמשכת זמן רב יותר מאצל חיות אחרות, אך לוק קובע שהיות שהברית בין בני הזוג מבוססת על הסכמה, אין סיבה לחייב שהיא תימשך לכל החיים.
באשר לשאלת הסמכות שמתעוררת במשפחה כאשר יש רצונות חלוקים בין גבר לאישה, לוק טוען ש"באופן טבעי" השלטון (rule) הוא מנת חלקו של הגבר, כיוון שהוא חזק וכשיר יותר מהאישה. הכוח של הגבר נוגע לענייני קניין ואינטרסים ולא על חייה או גופה של האישה. טענה זו הביאה לביקורת של הוגות פמיניסטיות בנוגע למושג ההסכמה ולאופן שבו יחסי כוחות יכולים להיות חלק מהסכמה חוזית. הידועה שבביקורות אלה היא זו של קרול פייטמן בספרה "האמנה המינית" (The Sexual Contract).
תרגומים לעברית

על הממשל המדיני: המסכת השנייה, מאנגלית: יוסף אור, הוצאת מאגנס, 1948
המסכת הראשונה על הממשל המדיני, מאנגלית: שונמית ליפשיץ, הוצאת רסלינג, 2008
ביאורים

↑  בהתאם למוסכמות באותה תקופה שנת הפרסום שמצוינת על גבי הכריכה היא 1690, אך החיבור הודפס בדצמבר 1689.
↑  לפי אשקרפט, במצב כזה השלטון קודם כל יהיה במצב טבע ביחס לנתינים ולאחר מכן ייתכן שמצב הטבע יהפוך למצב מלחמה.
↑  בתרגום העברי הביטוי "every man has a property in his own person" תורגם ל"כל אדם הוא בעל קניין ביחס לגופו שלו". עם זאת, למונח person עשויה להיות משמעות שמובחנת מ"גוף" (body) ומובחנת גם מ"אדם" (man). פרשנים של לוק מתייחסים למשמעות מיוחדת זו כיוון שבמבט ראשון הטענה של לוק שאנו בעלי קניין על עצמנו סותרת את טענתו שאנו וגופנו הם קניין של אלוהים. למשל, לפי ג'יימס טולי, כשלוק משתמש במונח person הוא מתייחס ספציפית למודעות או לכוונה של אדם ביחס לפעולותיו. על פי פרשנות זו הקריטריון לבעלות-עצמית היא המודעות של האדם לכך שהוא המקור לפעולות שהוא עושה.
אדם קומלושי

אדם קומלושי (בהונגרית: Ádám Komlósi -‏ נולד ב-5 בדצמבר 1977) הוא כדורגלן עבר הונגרי ששיחק כבלם.
קריירה

קומלושי התחיל לשחק כדורגל בקבוצה בוגרת של "קזינצברציקה". בשנת 1998 הוא עבר למ.ט.ק. בודפשט ואיתה זכה בתואר אליפות הראשון שלו בשנת 2003. בעונת 2004/05 הוא שיחק בדברצן ו.ס.ק. ואיתה זכה במקום השלישי בעונה הראשונה ובהמשך זכה באליפות בשלוש עונות. הוא עזב את "דברצן" בשנת 2011 ומאז שיחק בליגות נמוכות בהונגריה.
החל משנת 1996 אדם קומלושי שיחק בנבחרת הנוער של הונגריה ובסך הכול היה שותף ל-16 משחקים. בשנת 2004 הוא לראשונה השתתף במשחק של הנבחרת הבוגרת. אמנם בשנת 2006 הוא נפצע, הוחלף על ידי וילמוש ואנצאק ומאז השתתפותו בנבחרת פחתה.
אדם קומלושי פרש מכדורגל בשנת 2018.
ג'סי לי סופר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  23 באפריל 1984 (בן 40) אוסינג, ניו יורק, ארצות הברית 
 שם במה:  Jesse Lee 
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 תקופת הפעילות:  מ-1993 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת ניו יורק  The Gunnery 
 פרופיל ב-IMDb
 
ג'סי לי סופר (באנגלית: Jesse Lee Soffer; נולד ב-23 באפריל 1984) הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה אמריקאי ממוצא יהודי.
ביוגרפיה

ג'סי לי נולד בעיר אוסינג, ניו יורק שבארצות הברית, לאב יהודי ממוצא אשכנזי, ולאם נוצרייה ממוצא צרפתי, גרמני, אנגלי ואירי. אביו הוא סטנלי סופר ואמו היא ג'ין (לבית ברונינג). הוא התחנך בבית הספר פרדריק גאן, וסיים את לימודיו בשנת 2003. הוא שיחק כדורגל, בקבוצה הבית ספרית.
סופר למד באוניברסיטת ניו יורק (NYU).