stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ג'ין קראנץ
הקריירה בנאס"א > אפולו 13

קראנץ זכה לפרסום בזכות תפקידו כמנהל טיסה במהלך משימת אפולו 13. צוותו של קראנץ היה בתפקיד כאשר חלק מתא הפיקוד של אפולו 13 התפוצץ. קראנץ וצוותו קבעו את הקצבת הצריכה של החומרים המתכלים בחללית (חמצן, חשמל ומים), שלטו על שלושת תיקוני המסלול בהכוונת החללית בעת חזרתה לכדור הארץ ובהטנעתו המחודשת של מודול הפיקוד שאיפשרה נחיתה בטוחה על כדור הארץ. קראנץ וצוותו, כמו גם שלושת האסטרונאוטים של אפולו 13, קיבלו את מדליית החירות הנשיאותית על תפקודם במשבר.
הקריירה בנאס"א > קריירה מאוחרת יותר

קראנץ המשיך כמנהל טיסה עד למשימת אפולו 17, שבה, במשמרתו האחרונה, היה אחראי על שלב ההמראה. ב-1974 קודם לתפקיד סגן מנהל תפעול הטיסות ובהמשך הפך למנהל תפעול המשימות בשנת 1983. הוא נכח בחדר הבקרה ב-28 בינואר 1986, כשהתרחש אסון מעבורת החלל צ'לנג'ר במשימה STS-51-L. הוא פרש מנאס"א ב-1994 לאחר הטיסה המוצלחת של STS-61 שתיקנה את טלסקופ החלל האבל.
משפחה

לקראנץ ולאשתו מרתה שישה ילדים: כרמן (1958), לוסי (1959), ג'ואן פרנסס (1961), מארק (1963), בריג'יד (1964) וז'אן מארי (1966).
בתרבות פופולרית

דמותו של קראנץ הופיעה בכמה דרמות של על תוכנית אפולו. ההופעה הראשונה הייתה בסרט הטלוויזיה מ-1974, "יוסטון, יש לנו בעיה", כשאת דמותו מגלם על אד נלסון. הוא גולם על ידי אד האריס בשנת 1995 בסרט "אפולו 13", האריס קיבל מועמדות לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר. מאט פריאר מגלם אותו בסרט טלוויזיה מ-1996, "אפולו 11". הוא גולם גם על ידי דן באטלר במיני-סדרה של HBO מ-1998, "מכדור הארץ לירח". בשנת 2016 גילם את דמותו ג'ון ברות'רטון בפרק שכותרתו "מרוץ לחלל" של הסדרה "טיימלס" ששודרה ב-NBC.
קראנץ עצמו הופיע במספר סרטים דוקומנטריים שבחלקם נעשה שימוש בצילומי ארכיון של נאס"א, כגון בסרט שהופק ב-2004 על ידי ערוץ ההיסטוריה, "הכישלון אינו אופציה", והמשכו מ-2005 "מעבר לירח: כישלון אינו אופציה 2" וכן בסרט של ערוץ דיסקברי, "כאשר עזבנו את כדור הארץ" מ-2008.
בית הספר התיכון יוג'ין קראנץ, שנמצא בדיקינסון, טקסס, נקרא על שמו.
"כישלון אינו אופציה"

קראנץ מזוהה עם המשפט "כישלון אינו אופציה". הוא נאמר על ידי השחקן אד האריס שגילם את קראנץ בסרט "אפולו 13" וקראנץ השתמש בו ככותרת לאוטוביוגרפיה שלו שיצאה לאור בשנת 2000. מאוחר יותר המשפט הופיע ככותרתו של סרט תיעודי על נאס"א מ-2004. קראנץ נותן בכל רחבי העולם הרצאת מוטיבציה שכותרתה "כישלון אינו אופציה", כמו זו שניתנה בחדר הטיסה ההיסטורי של אפולו 13.
"כישלון אינו אופציה" הוטבע למעשה על ידי ביל ברוילס, אחד התסריטאים של "אפולו 13". המשפט מבוסס על הצהרה דומה שנאמרה, לא על ידי קראנץ, אלא על ידי חבר אחר בצוות הבקרה של אפולו 13, ג'רי בוסטיק, שבעת ההכנות לסרט רואיין על ידי תסריטאי הסרט, אל ריינארט וביל ברוילס. בראיון נשאל בוסטיק "איך באמת האנשים בבקרת הטיסה? האם הם נכנסים לפאניקה מדי פעם", תשובתו הייתה "לא, כשמשהו משתבש אנו מניחים את כל האופציות וכישלון אינו אחת מהן".
קראנץ בחר במשפט ככותרת לאוטוביוגרפיה שלו משנת 2000, משום שאהב את האופן שבו הוא משקף את הגישה בבקרת המשימה.
"אימרת קראנץ"

בעקבות אסון אפולו 1 בו נספו וירג'יל גריסום, אדוארד היגינס וייט ורוג'ר צ'אפי, אסף קראנץ את צוות בקרת הטיסה באותו בוקר ונשא את הדברים הבאים הידועים כ"אימרת קראנץ" (Krantz Dictum), שבו הביטוי שלו לערכים היא מורשתו לנאס"א:
Spaceflight will never tolerate carelessness, incapacity, and neglect. Somewhere, somehow, we screwed up. It could have been in design, build, or test. Whatever it was, we should have caught it. We were too gung ho about the schedule and we locked out all of the problems we saw each day in our work. Every element of the program was in trouble and so were we. The simulators were not working, Mission Control was behind in virtually every area, and the flight and test procedures changed daily. Nothing we did had any shelf life. Not one of us stood up and said, "Dammit, stop!" I don't know what Thompson's committee will find as the cause, but I know what I find. We are the cause! We were not ready! We did not do our job. We were rolling the dice, hoping that things would come together by launch day, when in our hearts we knew it would take a miracle. We were pushing the schedule and betting that the Cape would slip before we did.
From this day forward, Flight Control will be known by two words: "Tough" and "Competent". Tough means we are forever accountable for what we do or what we fail to do. We will never again compromise our responsibilities. Every time we walk into Mission Control we will know what we stand for. Competent means we will never take anything for granted. We will never be found short in our knowledge and in our skills. Mission Control will be perfect. When you leave this meeting today you will go to your office and the first thing you will do there is to write "Tough and Competent" on your blackboards. It will never be erased. Each day when you enter the room these words will remind you of the price paid by Grissom, White, and Chaffee. These words are the price of admission to the ranks of Mission Control.
לאחר אסון מעבורת החלל קולומביה ב-2003, ציטט מנהל נאס"א, שון או'קיף, את הנאום הזה בדיון על השינויים שיש לבצע בתגובה לאסון. בהתייחסו למילים "קשוחים וכשירים", אמר, "המילים האלה הן מחיר הכניסה לשורות נאס"א, ואנחנו צריכים לאמץ זאת כך".
עמדותיו על תוכנית החלל לאחר הנחיתה על הירח

קראנץ אמר כי חלק גדול מהגורמים שדחפו את תוכנית החלל התייבשו, במיוחד משום שארצות הברית ראתה את פרויקט הנחיתה על הירח כמטרה קצרת טווח שנועדה לנצח את ברית המועצות ולא הרבה יותר. כשנשאל באביב 2000 אם נאס"א היא עדיין אותו מקום היום כפי שהיה בשנים של המרוץ לחלל, הוא השיב כי אף על פי שיש את הכישרון, הדמיון והטכנולוגיה, אין כיום את המנהיגות שתהיה מוכנה לקחת סיכונים. הוא מאמין שיש צורך בהתחייבות ארוכת טווח לחקור את היקום.
גם בספרו "כישלון אינו אופציה" הביע אכזבה כי התמיכה בחקר החלל יבשה לאחר תוכנית אפולו.
הוקרות

קראנץ זכה לפרסים והוקרות אבים לאורך הקריירה ולאחריה. להלן רשימה חלקית של זכיות אלו:
המכון האמריקאי לאווירונאוטיקה ואסטרונאוטיקה: פרס לורנס ספרי, 1967.
אוניברסיטת סנט לואיס: פרס בוגר מצטיין, 1968; פרס המייסדים, 1993; דוקטור לשם כבוד, 2015.
מדליית השירות יוצא הדופן של נאס"א, 1969.
מדליית החירות הנשיאותית, 1970.
פרס ארתור פלמינג למצטיינים בשירות המדינה, 1969.
מדליית השירות המצוין של נאס"א, 1971, 1981 ו-1988.
מדליית מנהיגות יוצאת מן הכלל של נאס"א, 1973, 1994.
פרס רוטרי להישגים בחלל, 2007.
היכל התהילה של התעופה, 2015.
דוקטורט של כבוד מאוניברסיטת סיינט לואיס, 2015.
חיסון

חייל בצבא ארצות הברית מתחסן
מודעה בריטית הקוראת להתחסן מפני דיפתריה
חיסון הוא אמצעי רפואה מונעת שמיועד למנוע או למתן השפעה של גורמים מזיקים לבריאות כמו נגיפים וחיידקים לפני שהם פוגעים בגוף. תכלית החיסון היא לאמן את מערכת החיסון וללמד אותה להכיר מחוללי מחלות (פתוגנים), שהמערכת עדיין אינה ערוכה להתמודד מולם.
חיסונים נחשבים ממצילי החיים הגדולים בתולדות האנושות. על פי הערכה, הם הצילו ממוות כ-20 מיליון איש במדינות עניות בין השנים 2001 ל-2020, ולפי הערכות אחרות מדובר על הצלה ממוות של כשניים וחצי מיליון איש בכל שנה. לאורך השנים מספר האנשים שניצלו ממוות בזכות חיסונים מגיע למאות מיליונים.
חיסונים מוערכים גם כהקלה כלכלית משמעותית, שכן הם חוסכים טיפולים רפואיים ושימוש בתרופות יקרות, בעוד שעלות החיסון עצמו בדרך כלל נמוכה.
אופן הפעולה של חיסונים הוא הכנת המערכת החיסונית הטבעית להתמודדות עם מזיקים הזרים לה. בגוף האדם פועלת המערכת החיסונית הטבעית, שלאורך חיי האדם נתקלת בגורמים שונים ולומדת לזהות אותם ולסווגם כמזיקים, או כבלתי מזיקים. כשהגוף מזהה גורם כמזיק, הוא מפתח נוגדנים. הנוגדנים נצמדים ישירות לפולשים ויכולים להאט את התקדמותם, להפעיל מערך משלים, ולשמש כאמצעי סימון המאפשרים לתאי הדם הלבנים לזהות ולתקוף את הפולש. על מנת לקבל מערכת הגנה טבעית יעילה, נדרשים נוגדנים ייחודיים נגד כל סוג פולש.
מרבית החיסונים פועלים באמצעות החדרה לגוף של תרכיב-חיסוני: חלקים מהגורם-המזיק, או הגורם-המזיק השלם כשהוא מומת או מוחלש, או הדמיה של הגורם-המזיק. זאת מתוך כוונה שהמערכת החיסונית תלמד לזהות אותו כמזיק (זיהוי אנטיגני) ובעקבות זאת תייצר נגדו נוגדנים ותאי זיכרון ייחודיים לו. ברוב החיסונים, התרכיב המוחדר לא גורם להופעת המחלה כלל, אך לעיתים מופיעה מחלה קלה או תסמינים שנזקם אמור להיות קטן משמעותית מהנזק שגורמת התפרצות ממשית של המחלה. חיסון מסוג זה נקרא חיסון פעיל. הרופא הבריטי אדוארד ג'נר פיתח את החיסון הפעיל הראשון בעולם ב-1796.
בחיסון סביל, לעומת זאת, מחדירים אל הגוף נוגדנים באופן ישיר. חיסון סביל מתבצע כשיש צורך לטפל באופן מיידי בזיהום חמור; במצב כזה הזמן יקר ולא ניתן לחכות עד שהגוף ייצר בעצמו נוגדנים, כפי שמתרחש בחיסון פעיל.
ישנן מחלות עבורן מספיק חיסון בודד או סדרת חיסונים בודדת, והנוגדנים נשארים בגוף למשך כל החיים. אולם ישנן מחלות שהגוף שוכח אותן ולכן נוצר צורך לחזור על החיסון מדי כמה שנים, ואף מדי חודשים.
היות שכל אזור גאוגרפי בעולם שונה ממשנהו מבחינת אוכלוסיית בני האדם, הצמחים, החיידקים וכל הסביבה הביולוגית, אדם הגדל כל חייו באזור מסוים עלול להיות חשוף יותר למחלות באזורים בהם הוא לראשונה מבקר. לכן, לפני נסיעות למקומות מרוחקים, במיוחד כאלה שהתברואה בהם לוקה, נהוג להתחסן לפני נסיעה למדינה או יבשת זאת וכל קופות החולים ממליצות על חיסונים אלו.
הישג בולט של השימוש בחיסונים הוא חיסון נגד אבעבועות שחורות שהביא לחיסולה המוחלט של מחלת האבעבועות השחורות, שלבדה קטלה למעלה מ-300 מיליון איש. הישג נוסף הוא צמצום דרמטי במספר מקרי מחלת הפוליו, ששיתקה והרגה כחצי מיליארד איש. כיום הצטמצם המספר לכמה מאות מקרים בשנה בלבד.
היסטוריה

משחר ההיסטוריה ניסו בני האדם להתמודד עם מחלות קשות. הסינים השתמשו בווריאולציה (Variolation), תהליך הנקרא על שמה של מחלת האבעבועות השחורות (Variola). במאה ה-15 היה נוהג לקחת מחולי אבעבועות שחורות גלד של פצע מגופם, להפכו לאבקה, ולתת לשאיפה לאנשים בריאים שנטו להידבק במחלה רק באופן קל יחסית. תהליך הוריאולציה הגיע לארצות אירופה רק במאה ה-18.
את המושג ״תרכיב״ יצר רופא מאנגליה בשם אדוארד ג'נר, בסוף המאה ה-18. הביולוג והאימונולוג הצרפתי לואי פסטר התבסס על עבודתו של ג'נר ויצר תרכיבים נגד המחלות כולרה, אסכרה, שנית וכלבת. במאה ה-20 פותחו חיסונים רבים, וביניהם שעלת ופוליו, בעיקר בארצות הברית.
חיסונים בישראל

משרד הבריאות ממליץ על מספר חיסונים שחלקם ניתנים במספר מנות (21 מנות חיסון בסה"כ). שיעור הילדים המקבלים את חיסוני השגרה בישראל הוא מהגבוהים בעולם, אף שקבלת חיסון אינה חובה על-פי חוק (נכון ל-2004, שיעור המחוסנים באוכלוסיית הילדים בישראל עומד על 92%-97%).
חלה חובת תיעוד של כלל החיסונים בפנקס חיסונים.
כדי להתמודד עם התופעה של הורים שאינם מחסנים את ילדיהם החליטה המדינה, במסגרת חוק ההסדרים 2009, להטיל סנקציות על הסרבנים ולשלול מהם חלק מקצבת הילדים של המוסד לביטוח לאומי. החוק היה אמור להיכנס לתוקפו בתחילת מרץ 2011. שלושה ארגונים עתרו לבג"ץ בעקבות החלטה ממשלה זו ובג"ץ דחה את העתירות. למרות זאת החליטה שרת הבריאות דאז, יעל גרמן כי תבטל את הפחתת הקצבאות לילדים שלא חוסנו כנדרש.
בדצמבר 1989 נחקק חוק ביטוח נפגעי חיסון, התש"ן-1989, שמכוחו הוקמה ועדה מיוחדת לקביעת פיצויים לנפגעי חיסון והוקמה קרן פיצויים לנפגעי חיסון.
חיסונים בישראל > חיסונים נוספים

בנוסף לחיסוני השגרה הנהוגים בישראל, ממליץ משרד הבריאות על מתן חיסון לאנשים הנוסעים לחו"ל (בעיקר מדינות העולם השלישי כמו: הודו, תאילנד ועוד). חלק מהחיסונים המומלצים הם נגד המחלות: קדחת צהובה, דלקת מוח יפנית, כולרה, טיפוס הבטן, הפטיטיס A, הפטיטיס B, אסכרה, צפדת ומנינגוקוקוס (חיידק הגורם לדלקת קרום המוח).
חיסונים ביהדות

מבחינה הלכתית: לפי רוב מוחלט של פוסקי ההלכה חובה להתחסן. על-פי רבי יצחק זילברשטיין, גם אם כמחצית מהרופאים היו סבורים שהנזק של החיסונים גדול מהתועלת, עדיין יש חובה להתחסן. כי בסופו של דבר צריך ללכת על פי החלטת הממשלה ורשויות הבריאות במדינת ישראל, זאת על פי "שולחן ערוך הרב" שפוסק ש"רופא שניתנה לו הרשות לרפא" זהו רופא שהוסמך על ידי הממשלה. ואפילו שישנם רופאים המספרים כי יש סיכונים כאלה ואחרים בחיסונים, תופעות לוואי וכדומה – עדיין יש להתחסן, על פי הכלל המופיע בגמרא, שיותר יש לו לאדם לשמור עצמו שלא יזיק משלא יוזק.
התנגדות לחיסונים

ישנן קבוצות שונות מתנגדות לחיסונים. יש המתנגדים משיקולים מוסריים או אתיים, ויש המטילים ספק ביעילות או בבטיחות של החיסונים, וטוענים כי יש אלפי מאמרים המראים על נזק כלשהו הנגרם מחיסונים. לטענת המתנגדים משיקולי יעילות, החיסונים אינם מספקים הגנה יעילה. יש המנסים לקשור בין מספר חיסונים וביניהם חיסון כנגד חזרת, וחיסון כנגד הפטיטיס, שהכילו את החומר המשמר תיומרסל, לבין אוטיזם;
טענה נפוצה בקרב מתנגדי חיסונים היא שחיסונים הם קונספירציה של חברות התרופות. מבקריה של טענה זו מצביעים על כך שרווחי החיסונים נמוכים לעומת הרווחים מתרופות לטיפול במחלות שאותן החיסונים פועלים למנוע.
למרות הטענות לגבי אוטיזם, המחקרים המבוססים בתחום הראו כי אין ביסוס לחששות אלה (ראו בהמשך). הטענה היא שהחיסון בגיל מוקדם כל כך הוא לא בהכרח בריאותי אלא מערכתי - המדינה מנצלת את העובדה שההורים באים בשנה הראשונה לטיפת חלב לצורך בדיקות, ואז אפשר גם לחסן את הילדים, בעוד שבגיל מאוחר יותר הסבירות שיבואו תקטן, ולא יהיה ניתן להבטיח שכולם יחוסנו.
ישנן גם דתות וכתות המתנגדות לחיסונים בטענה שהם סותרים את עקרונותיהן, וכן קבוצות פוליטיות הטוענות שחיסון כלל האוכלוסייה נוגד את חופש הפרט. בקרב החרדים בישראל ישנן קבוצות המסרבות להתחסן, אולם בעקבות מגפת החצבת בסוף 2007, עלתה גם בקהילה זו המודעות לנושא החיסונים.
הזרם המרכזי ברפואה המודרנית גורס כי מתן חיסונים מונע סבל ומקטין מקרי מוות, והתועלת שבהם עולה עשרות-אלפי מונים על הסיכונים ועל התגובות השליליות לחיסון. לכן במספר מדינות בעולם הרשויות משתמשות באמצעים כדי לכפות חיסונים. בארצות הברית ברוב המדינות אי אפשר לרשום ילדים לבית ספר ללא הצגת פנקס חיסונים מלא (החוק מאפשר פטור מחיסונים על רקע רפואי בכל המדינות, ומשנת 2006, ניתן לקבל פטור מטעמים דתיים ב-48 מדינות או אמונות אישיות ב-19 מדינות התנגדות לחיסונים). באוסטרליה הרשויות מתנות קצבאות והטבות מס בביצוע חיסונים החל מאמצע 2015.
התנגדות לחיסונים > טענות בדבר קשר בין חיסונים ואוטיזם, והפרכתן

בשנת 1998 פרסם החוקר אנדרו וייקפילד (ועמיתים) מחקר שעסק ב-12 ילדים, רובם אוטיסטים ברמות שונות, שאובחנו זמן קצר לאחר קבלת החיסון המשולש לחצבת, אדמת, וחזרת. במסיבת עיתונאים ב-1998, הציע וייקפילד כי עדיף לתת לילדים את החיסון בשלוש מנות נפרדות, במקום חיסון בודד. הצעה זו לא נתמכה על ידי המחקר שפרסם. מחקרים נוספים, שעברו ביקורת עמיתים, וסקרו קבוצות גדולות בהרבה, לא מצאו כל קשר בין החיסון לאוטיזם. חוקרים ורופאים רבים ביקרו את וייקפילד על דרך פעולה שאיננה מדעית, ועל כך שגרם לירידה בשיעורי החיסון וגם בענייני אתיקה, בנוגע לדרך ביצוע המחקר.
בשנת 2004, עשרה מתוך שלושה עשר הכותבים העמיתים של המחקר משכו רשמית את תמיכתם בפרשנות לפיה החיסון עלול לגרום לאוטיזם. המרכז לבקרת מחלות (CDC) בארצות הברית, האקדמיה הלאומית למדעים של ארצות הברית ושירות הבריאות הלאומי של הממלכה המאוחדת (בריטניה) הסיקו כי אין כל ראיה לקשר בין החיסון המשולש לאוטיזם. סקירה מערכתית של ספריית קוקרן מצאה כי אין קשר אמין בין החיסון לאוטיזם, ושהחיסון מונע מחלות בעלות סיכון משמעותי לסיבוכים ומוות. לפי הסקירה, הפגיעה באמון הציבור ביחס לחיסון המשולש פגעה בבריאותו. ב-2 בפברואר 2010 מחק כתב העת Lancet מהארכיון את מאמרו של וייקפילד. הגורמים למחיקה היו ממצאים שהראו כי וייקפילד קיבל שוחד בעבור הטיה מכוונת של המחקר, ומחקרים מאוחרים שלא הצליחו לחזור על תוצאותיו.
רישיון הרופא של וויקפילד נשלל בשנת 2010 עקב חשיפת מחקרו כשגוי, מוטה ומזיק.
גם בשנים שלאחר מכן, לצד הקונצנזוס הרחב במחקר לפיו אין קשר בין חיסונים ואוטיזם, ממשיכים חוקרים שונים לבדוק את הנושא באופן פרטני, ותוצאותיהם המצטברות של המחקרים השונים מחזקים את העדויות לחוסר הקשר בין החיסונים הנבדקים לאוטיזם.
התנגדות לחיסונים > טענות בדבר קשר בין חיסונים ואוטיזם, והפרכתן > תיומרסל

תיומרסל הוא חומר משמר אנטי-פטרייתי, המשמש בכמויות קטנות בכמה חיסונים המשמשים למספר מנות, כדי למנוע זיהום. למרות יעילות התיומרסל, השימוש בו שנוי במחלוקת מכיוון שהוא מכיל כספית. בשנת 1999 ביקשו המרכזים לבקרת מחלות ומניעתן והאקדמיה האמריקאית לרפואת ילדים מיצרני החיסונים להסיר את החומר בהקדם האפשרי, במסגרת עקרון הזהירות המונעת. נכון לשנת 2017, תיומרסל אינו משמש בחיסונים הנפוצים בארצות הברית ובאירופה, למעט בחלק מחיסוני השפעת (ייתכנו כמויות מזעריות בכמה חיסונים עקב תהליכי הייצור, בשיעור שלא עולה על 1 מיקרוגרם, כ-15% מצריכת הכספית הממוצעת לבוגר בארצות הברית, ו-2.5% מהכמות אותה מחשיב ארגון הבריאות העולמי לסבילה). הסרת החומר עוררה חשש שתיומרסל קשור לעלייה בשיעורי האבחנה של אוטיזם, אך החשש הופרך, מכיוון ששיעורי האוטיזם המשיכו לעלות גם לאחר הסרת תיומרסל מחיסוני הילדות. אין כעת (2017) ראיות מדעיות מקובלות לטענה שחשיפה לתיומרסל גורמת לאוטיזם.
התנגדות לחיסונים > נזקי תנועת ההתנגדות לחיסונים

בעקבות טענות השווא נגד חיסונים חלה ירידה בשיעור המתחסנים בעולם המפותח, ועימה עלייה בשיעורי התחלואה. התפרצויות של מחלות התחוללו במדינות רבות בעולם המפותח, והנתונים מראים בבירור כיצד במדינות בהן תנועות ההתנגדות לחיסון הפחיתו את שיעור המתחסנים, עלתה התחלואה פי 10 עד פי 100 בהשוואה למדינות בהן שיעור המתחסנים נותר יציב. מגמות של הימנעות מחיסון גרמו גם לחזרתן של מחלות לאזורים מהן מוגרו, כך למשל בספרד נרשמו מקרי דיפתריה לאחר למעלה מ-20 שנים, לאחר ירידה בשיעור קבלת החיסון.
בתגובה לירידה בשיעורי החיסון, החלו מדינות שונות להחמיר עם הורים שסירבו לחסן את ילדיהם. באיטליה נקבע שאי מתן חיסון היא עבירה על החוק, וחל איסור על ילדים לא מחוסנים ללכת לגנים ולבתי ספר. באוסטרליה הוטלו סנקציות כלכליות על הורים שנמנעו ממתן חיסון ונאסרה הגעת ילדים שאינם מחוסנים לגנים ולבתי ספר. בחלק מהמקרים הועמדו הורים לדין עקב מות ילדיהם בשל אי מתן חיסון.
התנגדות לחיסונים > חסינות העדר ותוצאות הפגיעה בה

חסינות העדר מסייעת במניעת הדבקה מאלו שהמערכת החיסונית שלהם פגועה (בשל מחלה אוטואימונית או בשל טיפול רפואי, כגון לאחר השתלת איברים וכימותרפיה לחולי סרטן) או אלו שמתן החיסון לא חולל אצלם תגובה אימונולוגית (עד 20% ממקבלי החיסון, בתלות בסוג החיסון). חסינות העדר פועלת על ידי צמצום מקרי החשיפה לפתוגנים, אך דרוש שיעור מתחסנים גבוה על מנת שהיא תפעל. כתוצאה מהירידה בשיעורי החיסון חלה פגיעה בחסינות העדר, וכתוצאה מכך נחשפה האוכלוסייה הפגיעה להדבקות, חולי ומוות.
התנגדות לחיסונים > מיזם מחוסגן

מיזם מחוסגן הוקם בישראל בשנת 2018 על מנת להילחם בתופעה של ילדים לא מחוסנים. פעילותו של המיזם היא ליווי רפואי של גני ילדים, על מנת לוודא כי כל הילדים מחוסנים. מתנדב של מחוסגן (רופא, אח או סטודנט לרפואה) מגיע לגן הילדים ובודק פנקסי חיסונים. במידת הצורך הוא גם נפגש עם הורים חוששים ומשכנע אותם לחסן. את המיזם הקימו איתי ברשדסקי, מנהל רשת גנים, ד"ר ליאור אונגר, וד"ר מאיר עזרא אליה, ואליהם הצטרפה כמנכ"לית סתו אברהמי. על פי אתר המיזם, כחודשיים מהקמת המיזם יותר מ-260 גנים הצטרפו ליוזמה, ולמעלה ממאה מתנדבים מתחום הרפואה ליוו את הגנים הללו. רבים מהמתנדבים פעילים גם בהפעלת אתר מדעת, וקבוצת הפייסבוק "מדברים על חיסונים", שם הם מסבירים על בטיחות החיסונים, אל מול פונים מודאגים.
ראו גם

פנקס חיסונים
חיסון DNA
אדג'וונט
פחד וחרדה מחיסונים בגיל הרך
תועלות לא ספציפיות של חיסונים
מותה של אוליביה דאל
משרד הבריאות של מדינת ישראל
סרגיי ברנשטיין

| --- | --- |

 לידה:  22 בפברואר 1880 (יוליאני) אודסה, פלך חרסון, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  26 באוקטובר 1968 (בגיל 88) מוסקבה, ברית המועצות 
 שם לידה:  Сергей Натанович Бернштейн 
 ענף מדעי:  אנליזה מתמטית, תורת הפונקציות, תורת ההסתברות, משוואה דיפרנציאלית חלקית, מתמטיקה 
 מקום מגורים:  האימפריה הרוסית 
 מקום קבורה:  בית הקברות נובודוויצ'יה 
 מקום לימודים:  הפקולטה למדעים של פריז (1904)  אוניברסיטת חרקוב  סורבון 
 מנחה לדוקטורט:  אמיל פיקאר, דויד הילברט 
 מוסדות:  האקדמיה הסובייטית למדעים (1932–1941)  אוניברסיטת סנקט פטרבורג (1934–1941)  מכון סטקלוב למתמטיקה (1947–1957)  אוניברסיטת חרקוב (1907–1932)  אוניברסיטת מוסקבה (1941–1947)  Imperial Kharkov University 
 תלמידי דוקטורט:  Sergey Stechkin, Yakov Geronimus, Vladimir Fomich Brzhechka, Vasilii Leonidovich Goncharov, Boris Aleksandrovich Rymarenko 
 פרסים והוקרה:  פרס סטלין  עיטור הדגל האדום של העמל  עיטור לנין 
 
סרגיי ברנשטיין (ברוסית: Сергей Натанович Бернштейн‏; (5 במרץ 1880, אודסה - 26 באוקטובר 1968, מוסקבה) היה מתמטיקאי סובייטי ממוצא יהודי. הוא ידוע עבור מחקריו בתחום משוואות דיפרנציאליות חלקיות, גאומטריה דיפרנציאלית, תורת ההסתברות ותורת הקירובים.
קורות חיים

סרגיי ברנשטיין נולד בשנת 1880 באודסה למשפחה יהודית מבוססת. אביו היה רופא, פרופסור נתן ברנשטיין, שנפטר בשנת 1901. לאחר סיום לימודי בית ספר סרגיי עם אחותו נסעו להמשך לימודים לפריז. אחותו של ברנשטיין למדה ביולוגיה, לאחר הלימודים החלה לעבוד במכון פסטר ולא חזרה לרוסיה.
לאחר שנת לימודים בסורבון, ברנשטיין עבר ללימודי הנדסה. בשנת 1902 הוא עבר לאוניברסיטת גטינגן בה למד אצל דויד הילברט. בשנת 1904 הוא חזר לפריז והגיש עבודת תואר שלישי. לאחר קבלת התואר ברנשטיין חזר לתחומי האימפריה הרוסית.
עקב מוצאו היהודי ברנשטיין לא הצליח למצוא עבודה במוסקבה והחל ללמד באוניברסיטת חרקוב בה עבד עד לשנת 1933. בשנת 1920 הוא קודם לפרופסור. בשנת 1933 הוא עבר ללנינגרד. בלנינגרד ברנשטיין היה מלמד באוניברסיטת סנקט פטרבורג ועבד במכון למתמטיקה של אקדמיה למדעים של ברית המועצות. בין הישגיו באותה תקופה הייתה הוכחת אי-שיוויונות ברנשטיין.
בשנת 1936 ברנשטיין היה חבר בוועדה של "פרשת לוזין" בה הוא פעל להגנת ניקולאי לוזין.
בשנת 1941 ברנשטיין ואשתו הצליחו לברוח מהעיר בתחילת מצור לנינגרד. בנו נהרג במהלך המלחמה.
לאחר סיום מלחמת העולם השנייה ברנשטיין עבר למוסקבה. הוא עבד באוניברסיטת מוסקבה ובמכון סטקלוב למתמטיקה.
בשנת 1912 ברנשטיין פרסם מחקר על מה שכיום ידוע כפולינום ברנשטיין.
ברנשטיין היה חבר של אקדמיה למדעים של ברית המועצות משנת 1929. על פעילותו בתחום המדע פעמיים הוענק לו עיטור לנין ועיטור הדגל האדום של העמל. בשנת 1942 הוא קיבל פרס ברית המועצות.
ברנטשיין נפטר בשנת 1968 ונטמן בבית העלמין נובודוויצ'יה.
דודג' לה-פאם

| --- | --- |

Dodge La Femme, שנת 1956
 מאפיינים כלליים
 יצרן:  דודג'
 שנות ייצור:  1955–1956
 הרכבה:  ארצות הברית ארצות הברית
 חברת אם:  קרייזלר
 מרכב:  Front-engine, rear-wheel-drive layout (אנ')
 אורך:  5,385 מ"מ
 בסיס גלגלים:  3,048 מ"מ
 מפרט טכני
 מנוע:  V8 צילינדרים, המפיק 260 כ"ס  V8 צילינדרים, המפיק 295 כ"ס (לדגם שהורכבה בו תמסורת ידנית (אופציונלית)
 הילוכים:  תמסורת אוטומטית  תמסורת ידנית - (אופציונלית)
דודג' לה-פאם (באנגלית: Dodge La Femme) היא מכונית סלון, בתצורת קופה, 2 דלתות הרדטופ, מתוצרת חטיבת הרכב דודג',  חברת בת של קונצרן הרכב קרייזלר, האמריקאי, אשר יוצרה בין השנים 1955–1956.
דגם ה"דודג' לה-פאם" עוצב במיוחד עבור נשים, כשהדגש היה על נוחות בנהיגה וצבע תואם (ורוד). הדגם כלל הגה כוח, מעצורי כוח, ותמסורת אוטומטית, שהיו פיתוחים חדשניים לתקופה, וזאת במטרה להקל על הנהיגה.
מאפיינים

יוצרו כ-2,500 יחידות
2 דלתות - קופה הרדטופ
6 נוסעים
מנוע קדמי
הנעה אחורית
הגה כוח
מעצורי כוח
תמסורת אוטומטית - העברת הילוכים באמצעות לחצנים (4 מצבים: נהיגה אוטומטית (לחצן: "D"), הילוך אחורי (רוורס) (לחצן: "R"), הילוך נאוטראל (לחצן: "N"), מהלך כוח לנהיגה במאמץ ובהרים (לחצן: "L") (ראו תמונה)
רדיו
תא כפפות סגור
ריפוד פנים משובח, תואם לצבע הורוד של הרכב
2 מראות צד קדמיות
הגה צבוע ב-2 צבעים: חלק עליון בלבן-שנהב, חלק תחתון בסגול
מאפיינים > תוספות ייחודיות לנהגת

פנים המכונית קיבל תשומת לב ותכונות. דגמי שנת 1955 היו מרופדים בשטיח שמצוירים עליו ורדים ורודים על רקע ורוד כסוף בהיר וורוד ויניל חיוור.
על גב מושב הנהג היה תא ובו מעיל גשם, כובע גשם ומטריה, כולם עשויים מדגם ויניל שתואם את הבד הפנימי של הוורדים.
בתוך ה"דודג' לה-פאם" חיכה לנהגת ארנק עגל עבה בצבע ורוד, שתאם את פנים המכונית. את הארנק אפשר היה לאחסן בתא מיוחד שנבנה בחלקו האחורי של מושב הנוסע, והמדליון המצופה בזהב פונה כלפי חוץ. מדליון המתכת המתכתי הזה היה גדול דיו כדי שייקרא על שמה של בעלת הרכב.
כל תיק היה מצויד באביזר מתואם, שכלל קופסת פודרה של אבקת פנים, תיק שפתון, קופסת סיגריות, מסרק, מצית סיגריות ותיק ארנק, עשויים כולם מפלסטיק דמוי צב או זהב מיטלי, או ורוד.
תמונות

"דודג' לה-פאם"
"דודג' לה-פאם", שנת 1955
"דודג' לה-פאם" - מבט לתא הנוסעים
"דודג' לה-פאם", שנת 1956 - מבט ללוח המחוונים
"דודג' לה-פאם" - מבט לתא הנוסעים
"דודג' לה-פאם", שנת 1956
"דודג' לה-פאם", שנת 1956
לוגו "דודג' לה-פאם" על גריל הרכב
לוגו מוזהב "לה-פאם" על הכנף הקדמית של הרכב
ראו גם

דודג'
קרייזלר
דודג' 330
לקריאה נוספת

"דודג' לה-פאם" - תמונות
הערות שוליים

↑  "דודג' לה-פאם" allpar.com/model/lafemme
↑  "דודג' לה-פאם" autoweek.com/article/classic-cars/1955-dodge-la-femme-car-women-men
↑  "דודג' לה-פאם" timeline.com/dodge-women-car-history
↑  "דודג' לה-פאם" Dodge's LaFemme Is First Automobile With A Gender". Popular Mechanics. 104 (1): 133. July 1955. Retrieved 28 February 2012.
↑  "דודג' לה-פאם" archive.org/web/20160506045338dodge-la-femme
↑  "דודג' לה-פאם" cartype.com/pages/4363/dodge_la_femme__1955
↑  "דודג' לה-פאם" allthatsinteresting.com/dodge-la-femme
↑  "דודג' לה-פאם" auto.howstuffworks.com/1955-1956-dodge-la-femme6
↑  "דודג' לה-פאם" oldcarsweekly.com/car-of-the-week/car-of-the-week-1956-dodge-la-femme