stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הצרעות
תקציר העלילה

גיבורי המחזה הם פילוקליאון ("החבר של קליאון") ובנו בְּדֶליקליאון ("השונא של קליאון"). פילוקליאון מכור להליכי בית המשפט האתונאי - ומבלה את כל זמנו כמושבע השופט את בני עירו.
בדליקליאון רוצה לסייע לאביו להיגמל וכולא אותו בביתו. פילוקליאון מנסה להימלט מביתו ולהגיע לבית המשפט באמצעים שונים. חבריו לחבר המושבעים (חברי המקהלה המחופשים לצרעות) מגיעים לעזרתו. בדליקליאון ומשרתיו נלחמים בצרעות, ומגרשים אותן. בדליקליאון מנהל ויכוח עם אביו ומוכיח לו ולמקהלה שכאשר הם משמשים כמושבעים הם בעצם משרתים של הדמגוגים. פילוקליאון משתכנע ונשאר בביתו. על מנת לסייע לאביו להיגמל, מקים בדליקליאון בית משפט בביתם, ובהיעדר מועמדים להישפט, שופט את הכלב המשפחתי מאחר שאכל גבינה סיציליאנית - ביקורת על הגנרלים האתונאים המקבלים שוחד מהסיציליאנים, אויבי אתונה.
במשפט דמה זה, מגן בדליקליאון על הכלב, וכשהוא מורשע, מגיעים קבוצת ילדים הלבושים כגורי הכלב לבמה לבקש רחמים. פילקליאון אינו משתכנע, אולם בדליקליאון מחליף את קופסאות ההצבעה של המושבעים (בו החליטו על אשמה או זכאות) וכך שיטה באביו להצביע בעצם "אינו אשם" במקום "אשם". עם ספירת הקולות מתעלף פילוקליאון כשהוא מגלה שהכלב יצא זכאי, מאחר שמעולם לא זיכה איש.
עם תום המשפט הולכים הבן והאב לסימפוזיון ובהיפוך תפקידים מלמד הבן את האב איך להתנהג בסימפוזיון. במשתה משתכר פילוקליאון ומעליב את כל הנוכחים, חוטף את הנערה הנגנית והופך את ארון הלחם. המשתתפים האחרים מגישים נגדו תביעות, אך הוא לועג להם. המחזה מסתיים בכך שפילוקליאון קורא לשלושה סרטנים המייצגים את המחזאים הטרגיקנים של אתונה (בניו של קרסינוס, בנו של קסנוקלס) להשתתף בתחרות ריקודים נגדו.
תרגומים

המחזה תורגם לעברית על ידי זיוה כספי בשנת 2000 ופורסם בהוצאת מאגנס.
תרגומים > תרגומים לאנגלית

בנג'מין ב. רוג'רס, 1924.
ארתור ס. ויי, 1934.
דאגלס פארקר, 1962.
השנה היפה בחיי

| --- | --- |

כרזת המחזמר מימין לשמאל: שירה לוי, אורנה דץ, רוני דלומי, לי בירן, מיקי קם
 בימוי:  משה קפטן
 הפקה:  ירדנה אסולין
 כתיבה:  אוהד חיטמן
 מוזיקה:  אוהד חיטמן
 תקופת ההתרחשות:  מחזה עכשווי
 מדינה:  ישראל
 הצגת בכורה:  18 בספטמבר 2022
 מספר מערכות:  2
 משך ההצגה:  שעתיים ורבע
 שפה:  עברית
קידה במחזמר השנה היפה בחיי
השנה היפה בחיי הוא מחזמר ישראלי שעלה בתיאטרון חיפה בספטמבר 2022, ובתיאטרון הבימה באוקטובר של אותה שנה.
את המחזמר כתב אוהד חיטמן, ביים משה קפטן ומככבים בו לי בירן (לסירוגין עם נדיר אלדד), רוני דלומי (לסירוגין עם אילי עלמני), מיקי קם, אורנה דץ, בן יוסיפוביץ' (לסירוגין עם אליעד סודאי), יואב מילשטיין, שירה לוי (לסירוגין עם לירון כרקוקלי), ואחרים.
על הכוראוגרפיה אחראי עוז מורג, על הניהול מוזיקלי והעיבודים אחראי ליאור רונן.
תקציר העלילה

סיפורם של זוג צעיר, רוני - מוזיקאי כותב מחזות זמר ודנה - שחקנית, המתמודדים עם המעבר מחיי זוגיות רומנטיים, יציבים ורגועים לשגרה המאתגרת שבהורות לבנם אריק שזה עתה נולד.
המחזמר מלווה את השניים משלב ההודעה על ההריון להוריהם, דרך הלידה, ועד הקשיים בהורות בליווי אימהות דעתניות השונות בתכליתן - אמא של רוני שוש ואמא של דנה סילבי, כמו גם חברים הומואים בן ואודי שמגדלים תאומים וחווים בעצמם קשיים בשימור הזוגיות.
המשבר בזוגיות מוביל את הזוגות לחיפוש אחר גיוון בחיי המין, לבגידות, להתרחקות ולטיפול פסיכולוגי זוגי, עד שלבסוף הם מצליחים להתגבר על הקשיים ולחיות יחד.
שחקנים ודמויות

| שם השחקן/ית | שם הדמות | אודות הדמות |
| --- | --- | --- |
| לי בירן / נדיר אלדד | רוני | מוזיקאי שכותב מחזמר, בעלה של דנה, אביו של אריק. |
| רוני דלומי / אילי עלמני | דנה | שחקנית, אשתו של רוני, אימו של אריק. |
| מיקי קם | שושנה ״שוש״ לוינסון | אמא של רוני, אלמנה, פולנייה. בתו של יעקב בלומנטל וסבתא של אריק. |
| מיקי קם | ד"ר רות וסטהיימר | יועצת ומטפלת מינית, מופיעה בסוף השיר "חייבת לגוון". |
| אורנה דץ | סילבי | אמא של דנה, מרוקאית גאה, תושבת אשקלון. בתו של מכלוף אוחיון וסבתא של אריק. |
| בן יוסיפוביץ' / אליעד סודאי | בן שורוש-רוטמן | בעלו של אודי, ואבא לזוג תאומים. אחראי, רציני, קר מזג, עצבני, שלילי, פסימי. |
| יואב מילשטיין | אודי שורוש-רוטמן | בעלו של בן, ואבא לזוג תאומים. ילדותי, חיובי, אופטימי, בוגדני. |
| שירה לוי / לירון כרקוקלי | נועה | מלצרית, סטודנטית לפסיכולוגיה, הביביסיטרית של אריק, ניהלה רומן עם רוני וכתוצאה מכך היא בהריון. |
| ישראל ארנסט | ד"ר גריי | המטפל הזוגי של רוני ודנה, בן ואודי, ושוש וסילבי. |
| חנן שוורצברג | אייל | שחקן, אקס של דנה, שניהלה איתו רומן. |
| גל שטרית |  | חלק מלהקת הדמויות במחזה, אחות/מיילדת. |
| נעם גז |  | חלק מלהקת הדמויות במחזה. |
| עדן גולדמן |  | חלק מלהקת הדמויות במחזה, מלצר בדייט של רוני ודנה. |
| גיא מאור |  | חלק מלהקת הדמויות במחזה. |
| מיקה צור |  | חלק מלהקת הדמויות במחזה (סווינגרית של הבנות). |
| מאור לוי |  | חלק מלהקת הדמויות במחזה (סווינגר של הבנים). |
|  | אריק | בנם של דנה ורוני, בסוף המחזה חוגג שנה. |
|  | אלה ולני | התאומים של בן ואודי, נולדו בפונדקאות. |
השירים

מערכה ראשונה
| מספר השיר במחזה | שם השיר | מבוצע על ידי (שם דמות) | צילום ועריכה |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | תכתוב | רוני, שוש, אודי, ד"ר גריי ולהקת הדמויות | שיר מוסן |
| 2 | תכתוב - רפריזה א | רוני |  |
| 3 | תינוק בא לעולם | רוני, דנה, שוש וסילבי |  |
| 4 | עשר אצבעות | דנה ולהקת הדמויות |  |
| 5 | את הגיבורה שלי | רוני |  |
| 6 | את הגיבורה שלי - רפריזה | רוני |  |
| 7 | שם | רוני, דנה, שוש וסילבי | שיר מוסן |
| 8 | תכתוב - רפריזה ב | רוני |  |
| 9 | שוב זוהרת | דנה |  |
| 10 | אבא משוגע גע | אודי (ובסוף גם בן) |  |
| 11 | תשקיע | אודי, בן ורוני |  |
| 12 | הו בייבי בייבי | רוני ודנה בליווי להקת הדמויות |  |
| 13 | חייבת לגוון | אודי, רות וסטהיימר ולהקת הדמויות |  |
| 14 | הו בייבי בייבי - רפריזה | נועה |  |
| 15 | לא צריך אותי | שוש |  |
| 16 | בדיוק כמו אז | רוני ודנה | שיר מוסן |
| 17 | בדיוק כמו אז - רפריזה א | רוני ודנה |  |
| 18 | רוני משתגע | רוני |  |
| 19 | בדיוק כמו אז - רפריזה ב | דנה |  |
| 20 | שונא | בן ולהקת הדמויות |  |
| 21 | רוצה מזה רק עוד ועוד. | להקת הדמויות |  |
מערכה שנייה
| מספר השיר במחזה | שם השיר | מבוצע על ידי (שם הדמות) | צילום ועריכה |
| --- | --- | --- | --- |
| 22 | לא בטוח שאתה תצא מזה | רוני, דנה, סילבי ולהקת הדמויות |  |
| 23 | ד"ר גריי | ד"ר גריי, רוני ודנה, אודי ובן, שוש וסילבי ולהקת הדמויות |  |
| 24 | בדיוק כמו אז - רפריזה ג | נועה |  |
| 25 | תאספי את עצמך | סילבי |  |
| 26 | תכתוב - רפריזה א | להקת הדמויות |  |
| 27 | תכתוב - רפריזה ד | רוני |  |
| 28 | המשפחה מעל הכל | שוש | שיר מוסן |
| 29 | השנה היפה בחייך | רוני, דנה, שוש וכולם |  |
| 30 | תכתוב | כולם |  |
הערות שוליים

↑  אורין ויינברג, "השנה היפה בחיי" מוכיח שהחיים הם לא מחזמר, אבל בהחלט חומר לאחד מעולה, באתר ynet, 18 בפברואר 2023
↑  רוני גבריאל שדה, ‏"השנה היפה בחיי"- מה קורה לנשואים טריים כשהחלום המשפחתי מרגיש קצת כמו סיוט?, באתר מעריב אונליין, 26 בפברואר 2023
↑  איתמר מועלם, "השנה היפה בחיי": השלם קטן מסכום חלקיו, מרתה יודעת, מגזין תיאטרון, 26 במרץ 2023
הפארק הלאומי אודזלה-קוקואה

הפארק הלאומי אודזלה-קוקואה (בצרפתית: Parc national d'Odzala-Kokoua) הוא פארק לאומי ברפובליקה של קונגו. הפארק הוקם בשנת 1935, הוכרז כשמורה ביוספרית בשנת 1977, וקיבל הגדרה רשמית בצו נשיאותי בשנת 2001. באודזלה-קוקואה יש כ-100 מיני יונקים, ואחת מאוכלוסיות הפרימטים המגוונות ביותר ביבשת. ארגון השימור ללא מטרות רווח "פארקים אפריקאים (אנ')" החל לנהל את הפארק בשיתוף עם המשרד לכלכלת היער, פיתוח בר קיימא וסביבה של הרפובליקה של קונגו ב-2010.
הפארק הוכרז כאתר מורשת עולמית בשם מסיב היער אודזה-קוקואה (בצרפתית: Massif Forestier d’Odzala-Kokoua) ונוסף לרשימת אתרי המורשת העולמית של אונסק"ו ב-16 בספטמבר 2023 במהלך המושב ה-45 של ועדת המורשת העולמית בריאד בערב הסעודית. בהסבר להחלטה נאמר:
תיאור

אודזלה-קוקואה הוא פארק לאומי ושמורת ביוספרית בשטח של כ-13,500 קילומטרים רבועים בצפון-מערב הרפובליקה של קונגו, שהוקם ב-1935. בפארק השתמר יער גשם ראשוני. פני השטח בפארק משתנים, בין גבעות בגובה 350 מטר לג'ונגל צפוף וקרחות יער רבות. לאודזלה-קוקואה יש מערכות אקולוגיות של יער יבש, סוואנה ויערות גשם. הפארק מנוהל על ידי "פארקים אפריקאים (אנ')" בשיתוף עם ממשלת קונגו.
היסטוריה ותיירות

אודזלה-קוקואה הוא אחד הפארקים הלאומיים העתיקים ביותר באפריקה. הפארק קיבל מעמד מוגן לראשונה בשנת 1935 וקיבל הגדרה רשמית בצו נשיאותי מאת דניס ססו-נגוסו בשנת 2001. הפארק הוגדר כשמורה ביוספרית ב-1977, ומנוהל מאז 1992 בסיוע כספי מ"שימור וניצול רציונלי של מערכות אקולוגיות של יערות במרכז אפריקה" (Conservation and Rational Utilization of Forest Ecosystems in Central Africa, בראשי תיבות ECOFAC), תוכנית בחסות האיחוד האירופי המקימה מסגרת לשימור יערות הגשם באזור. מאמצי השימור היו מוגבלים במהלך מלחמת האזרחים של קונגו (1997–99) (אנ'). אודזלה-קוקואה הוזנחה במשך שנים סביב התפרצויות אבולה במדינה, וסבלה מאוד מציד בלתי חוקי. התיירות הייתה מוגבלת עד לעשור השני של המאה ה-21, כשרק 50 תיירים ביקרו באודזלה-קוקואה ב-2011.
ארגון "פארקים אפריקאים" החל לנהל את הפארק ב-2010, כחלק מהסכם ל-25 שנים עם משרד היערות והפיתוח בר-קיימא של הרפובליקה של קונגו. בשנת 2013, "פארקים אפריקאים", שירות הדגה וחיות הבר של ארצות הברית, החברה לשימור חיות הבר (אנ') (WCS) והקרן העולמית לשימור חיות הבר חתמו על הסכם לחמש שנים בהיקף של 10 מיליון דולר כדי לשתף פעולה ולפעול לשימור אודזלה-קוקואה והסנגהה התלת-לאומי. WCS תומכת בניהול ובשימור של אודזלה-קוקואה ופארקים לאומיים אחרים מאז תחילת שנות ה-90. "פארקים אפריקאים" יזמו את תוכנית החנינה הראשונה לציידים לא חוקיים בקונגו ב-2013, והציעה לציידים תפקידים כשומרי פארק בתמורה לנשק ומודיעין.
לפי CNN, היו 76 שומרים שסיירו באודזלה-קוקואה בתחילת 2014. שני כלבים מגזע רועה בלגי אומנו לזהות שנהב ובשר בעלי חיים ב-2014, במאמץ להפחית את הציד הבלתי חוקי. למרות מעמד הפארק הלאומי, המגן מפני כרייה, דיווח אתר Mongabay (אנ') ב-2016 כי חלק מהיתרי הכרייה שהונפקו על ידי הממשלה אפשרו הפקת מינרלים בחלקים של אודזלה-קוקואה.
אודזלה-קוקואה נפתחה לביקורי תיירים באוגוסט 2012. חברת התיירות האקולוגית Wilderness Safaris (אנ') השקיעה בפארק על ידי שיפור התשתיות, בניית שני לודג'ים יוקרתיים ומתן הכשרה נוספת למדריכים ולשומרי הפארק. נדרשו שש שנים על מנת להביא את הלודג'ים למצב של פעילות מלאה, והם קיבלו מימון מהפילנתרופית סבינה פלטנר (Sabine Plattner), אשתו של איש העסקים הגרמני האסו פלטנר (אנ'). חוזה ההפעלה של החברה הסתיים ב-2015, והמחנות מנוהלות מאז ישירות על ידי חברת שימור קונגו (Congo Conservation Company), שסבינה פלטנר הקימה ומממנת.
צמחייה ובעלי חיים

פארק אודזלה-קוקואה מארח כ-4,500 מיני צמחים ועצים. הרוב המכריע של המינים ביער של הפארק שייכים למשפחת המרנטיים (אנ').
צמחייה ובעלי חיים > יונקים

בפארק יש כ-100 מיני יונקים, ואחת מאוכלוסיות הפרימטים המגוונות ביותר ביבשת. אודזלה-קוקואה הייתה פעם ביתם של כמעט 20,000 גורילות. עם זאת, במהלך השנים 2002–2005 סדרה של התפרצויות נגיף אבולה הרגה 70%–95% מאוכלוסיית הפארק. בשנת 2005, אבולה הרגה כ-5,000 גורילות בשטח של 2,700 קילומטרים רבועים של הפארק, על פי שירות הדגה וחיות הבר של ארצות הברית. מאז גדל מספר הגורילות באודזלה-קוקואה, בעקבות מאמצים של ארגוני שימור ולפחות חברת תיירות אחת לשמר ולשקם את הפארק.
סקר של פרימטים פעילי יום, שנערך באמצע שנות ה-90, הראה אוכלוסיות קופים משמעותיות באזור היערות של הרפובליקה של קונגו. המינים שנצפו כללו את גורילת השפלה המערבית ואת תת-המין שימפזנזה מצוי מרכז-אפריקני (אנ'), וכן שמונה מיני קופים: גנון גמד אנגולי (אנ'), מנגבי שחור-כיפה (אנ'), גנון בעל כתר, גנון דברזה, גנון לבן-אף גדול, קולובוס גרזה, גנון לבן שפה ומנגבי טאנה. מספר קיני הגורילות היה הגבוה ביותר ביער המרנטיים הפתוח של הפארק; קיני שימפנזים היו נפוצים ביותר ביערות ראשוניים עם חופות סגורות וביערות המרנטיים. כל מיני הקופים נמצאו באזורים הצפופים ביותר של היער. בפארק אודזלה-קוקואה הייתה צפיפות האוכלוסין הגבוהה ביותר של גורילות השפלה המערבית והשימפנזים במרכז אפריקה שתועדה. פרודוקטיביות גבוהה של יער וירידה בציד הבלתי חוקי תורמים להצלחה זו.
תוצאות סקר שנערך בקרחות היער באזור הצפוני של הפארק, שפורסם ב-1998, הראו נוכחות של שלושה עשר יונקים גדולים, השכיחים שבהם היו הבונגו, תאו, פיל אפריקני, חזיר יער, חזיר יער ענק, גורילה וקודו הביצות. מיני יונקים נוספים שתועדו כוללים: זבד אפריקאי, פיל יער אפריקני, קולובוס ושימפנזה מצוי. הירידה באוכלוסיית הפילים בפארק מיוחסת לציד הבלתי חוקי. סקרים של אוכלוסיית פילי היער האפריקאים של אודזלה-קוקואה הביאו להערכות של כ-18,200 ו-13,500 ב-2000 וב-2005, בהתאמה. נכון ל-2014 היו שם כ-9,600 פילים.
על פי הדיווחים, היו צבועים נקודים בשפע באזור הסוואנה של הפארק ב-2007. בשנת 2013, האריה נחשב נכחד מקומית, שכן המין לא תועד במשך חמש עשרה שנים. תוצאות הסקר שפורסמו ב-2014 חשפו היעדר אריות, אך לפחות 46 צבועים תועדו במערכת האקולוגית של הסוואנה של הפארק. כמו כן, תועדו חתול זהוב אפריקני, נמר וסרוואל. ההידרדרות של אוכלוסיות אריות וצבועים נקודים נגרמת מציד יתר. מיני אנטילופות כוללים צביון חום, צביון שחור-חזית, צביון פיטרס וצביון לבן-גחון.
מספר מחברים ציינו את החשיבות של קרחות יער עבור אוכלוסיות היונקים של הפארק.
צמחייה ובעלי חיים > עופות

כ-440 מיני עופות תועדו בפארק. המינים כוללים: עיטם קולני, תפר שחור-גב (אנ'), אפליס ג'קסון (אנ'), שדמית שחורת-כנף, Lobotos oriolinus (אנ'), חטפית יערות מערבית (אנ'), דוכיפת עצים יערות (אנ'), חרטומית בינונית, Columba curvirostra (אנ'), אפרור אפריקני, Smithornis sharpie (אנ'), בז אדום, אוח פל, פרפור עקוד, סילוויאטה אדום-ראש (אנ'), Petrochelidon rufigula (אנ'), עלווית אוגנדה (אנ') ואורג צהוב-כיפה (אנ'). יש גם אנפות, קלאונים ושלדגים, כולל אנפת גוליית, קלאו הארטלוב (אנ') ושלדג ענק.
צמחייה ובעלי חיים > זוחלים, דו-חיים, דגים וחרקים

תנינים, לטאות וצפרדעים חיים באודזלה-קוקואה. מחקר שפורסם ב-Zootaxa (אנ') ב-2010 דיווח על נוכחותם של אחד עשר מינים של דגי חשמל מהסוג Petrocephalus (אנ') השייך למשפחת המורמיריים. בפארק תועד מין הדג Hemigrammocharax rubensteini השייך למשפחת הדיסטיצ'ודונטיים, שתואר ב-2013. פארק אודזלה-קוקואה מארח מגוון מיני חרקים, כולל נמלים, דבורים, פרפרים וטרמיטים.
לקריאה נוספת

Flora and fauna of the Odzala National Park, Congo. Tauraco Press. 1997. ISBN 9782872250011.
הרצל בוקר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  24 בספטמבר 1952 תוניס, תוניסיה הצרפתית 
 פטירה:  30 במאי 2015 (בגיל 62) 
 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 דרגה:    סגן-אלוף
 תפקידים בשירות
 מפקד גדוד 931
 פעולות ומבצעים
   מלחמת לבנון
 
הרצל בוקר (בוקובזה) (24 בספטמבר 1952 - 30 במאי 2015) היה ראש המועצה המקומית מטולה.
ביוגרפיה

שירת בצה"ל ובין השאר היה קצין אג"ם בחטיבה 769. ביולי 1982, כחודש לאחר תחילת מלחמת לבנון הראשונה, התמנה למפקד גדוד 931 של הנח"ל. תחת פיקודו השתתף הגדוד בכניסה לביירות, ומיד לאחר מכן סיים את תפקידו בגדוד, באוקטובר 1982. שימש קצין אג"ם אוגדה 91 במשך כשנתיים. בתפקידו הבא מונה לסמח"ט החטיבה המזרחית של צד"ל תחת היק"ל ולמעשה נמנה עם מקימיה - בפועל שימש כמח"ט. לאחר מכן שימש כשנתיים מפקד גזרת שכם עד לשחרורו מצה"ל בשנת 1993, בדרגת סגן-אלוף. בתקופה שבה שירת כמג"ד עבר להתגורר במטולה.
בשנת 1993 מונה למזכיר המועצה המקומית מטולה ושימש בתפקיד זה במשך 11 שנים. בשנת 2004 פוטר על ידי ראש המועצה דאז קובי כץ. בוקר תבע בבית הדין האזורי לעבודה את המועצה וראשה על פיטוריו, ובית הדין קבע כי בתהליך הפיטורים נמצאו פגמים, ואף שאין לבטל את ההחלטה, בוקר זכאי לפיצוי בסך 10,000 ש"ח. בשנת 2008 התמודד על ראשות המועצה מול ראש המועצה המכהן, ונבחר. ניצחונו תואר כניצחון נציג המתיישבים החדשים על נציג החקלאים הוותיקים. בנובמבר 2010 הגיש בוקר תביעת לשון הרע נגד המקומון "ידיעות קריית שמונה", בטענה שהמקומון פרסם כתבה מכפישה אודותיו. התביעה הסתיימה בפשרה. בבחירות בשנת 2013 נבחר לקדנציה שנייה.
בשנה וחצי האחרונות לחייו חלה בסרטן. וב-30 במאי 2015 נפטר.
השאיר אחריו את רעייתו רחלי ושלושה ילדים.
הערות שוליים

↑  עב (חיפה) 405/04 הרצל בוקר נגד המועצה המקומית מטולה ואחרים, ניתן ב-6 בספטמבר 2007
↑  אבנר לוטן, הנקמה המתוקה של בוקר: ניצח את כץ, באתר mynet (כפי שנשמר בארכיון האינטרנט), 26 בנובמבר 2008
↑  עופר וולפסון, ראש מועצת מטולה תובע את ידיעות: "כתבה מגמתית ושקרית", באתר News1 מחלקה ראשונה, 9 בדצמבר 2010
הצתה

ערך זה עוסק בהבערת אש. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
הצתה באמצעות חיכוך בוונואטו
הצתה היא פעולה יזומה של הבערת אש (להבדיל מהתלקחות ספונטנית).
שימוש האדם הקדמון באש החל אצל ההומו ארקטוס או בתחילת ימיו של ההומו סאפיינס. השגת יכולת זו הייתה נקודת מפנה באבולוציה האנושית החברתית והתרבותית שאפשרה לבני האדם להתרבות במהירות בשל הוספת חלבונים ופחמימות מבושלים לתזונה, הרחבה של הפעילות האנושית לשעות הלילה, והגנה מפני טורפים.
חיכוך הוא הדרך הפרימיטיבית המקובלת ביותר להצתת אש. דרכים שונות להצתת אש באמצעות חיכוך היו ידועות עוד בתקופת האבן הקדומה, ועודן משמשות בימינו. הקשה באבני צור ופלדה הייתה דרך נפוצה נוספת להצתת אש.
שיטות מודרניות להצתת אש, המבוססות גם הן על חיכוך, הן שימוש בגפרור או במצית המבוסס על דלק. להצתה ללא דלק משמש גביש פיזואלקטרי, כלומר חומר המגיב ללחץ ביצירת זרם חשמלי ויוצר ניצוץ. הצתת אש בכוונה רעה היא פשע.
דרכי הצתה

הדרך הוותיקה ביותר להצתת אש היא חיכוך בין שני עצים, אבני צור או פלדה, דרך בה משתמשים עד היום ומשמשת בסיס למצית ולגפרורים. בנוסף קיימות עוד שתי דרכים ותיקות להבערת אש. האחת היא שימוש בעדשה כדי לרכז את קרני השמש עד להדלקת אש. השנייה היא שימוש בבוכנת אש שבה דוחסים במהירות אוויר במזרק מתכת שתחתיתו חומר דליק. עליית הטמפרטורה כתוצאה מדחיסת האוויר מציתה את החומר.
כיום הדרך הנפוצה ביותר להצתת אש היא בגפרורים (מקלות עץ או קרטון) המצופים בקצה שלהם בזרחן וחמצן שעל ידי חיכוך שלהם על משטח מתאים, ניצתת אש.
עוד דרך נפוצה כיום להצתת אש היא במצית, המצית פועל על חיכוך של גלגל מאבן צור בברזל אשר יוצר ניצוץ אש המדליק דלק שיש בתוך המצית. כיום ישנם מציתים שבמקום גלגל מאבן צור ישנו גביש פיאזואלקטרי, כלומר במקום חומר שמגיב לחיכוך ישנו חומר המגיב ללחץ ביצירת זרם חשמלי שמובל אל קצה המצית ויוצר ניצוץ בין שני מוליכים חשופים, הניצוץ מדליק את הדלק. ניתן להצית אש על ידי "ערבוב" של חומרים כימיים שהריאקציה הכימית ביניהם אקסותרמית מספיק כדי להעלות את הטמפרטורה מעל טמפרטורת ההתלקחות. על רעיון זה התבססו כל הגפרורים הכימיים.
תהליך ההצתה בגפרור

עד להמצאת הגפרור הייתה הבערת האש משימה לא פשוטה שדרשה מיומנות מיוחדת ומאמץ. בשנת 1827 המציאו באירופה את גפרור הזרחן – קיסם עץ שראשו מצופה בתערובת של זרחן לבן, שעווה, גופרית וחומרי דבק. כשהיו משפשפים את הגפרור בכל משטח, הזרחן היה נדלק ומצית את כל שאר החומרים, כולל הקיסם. אולם לגפרור זה היו שני חסרונות גדולים. ראשית, הוא היה נדלק מכל שפשוף בכל משטח אחר, כך שלפעמים היה נדלק מעצמו אפילו בתוך הקופסה עקב החיכוך בגפרורים אחרים. ושנית, הזרחן הלבן שבו השתמשו הוא חומר רעיל ביותר. די בכמות של 0.1 גרם זרחן לבן כדי להרוג אדם בוגר. זרחן מגיב בצורה מתונה עם החמצן שבאוויר אפילו בטמפרטורת החדר (לכן הוא זורח בחושך), ומתלקח לחלוטין כבר ב-34 מעלות צלזיוס. שלושים שנה מאוחר יותר, בסביבות אמצע המאה ה-19, הופיעו לראשונה בשוודיה גפרורים לא מסוכנים שלא כללו זרחן לבן בכלל. גפרורים אלה, שמכונים גם "גפרורי ביטחון" (Safety matches) הם הגפרורים שבהם אנו משתמשים היום. במקום זרחן לבן הם מכילים זרחן אדום – שהועבר מראש הגפרור למשטח השפשוף של הקופסה ובכל מקרה אינו רעיל. ברגע שהתהליך מתחיל נוצרת אש שמספקת את האנרגיה להמשך התהליך ולהבערת קיסם העץ. ספק האנרגיה להדלקת הגפרור הוא השפשוף של ראש הגפרור במשטח שעל הקופסה - חיכוך היוצר את אחד המרכיבים להם האש זקוקה, חום. בנוסף לחום האש זקוקה גם לחומר בעירה ולחמצן.
ראו גם

שריפות מכוונות מעשה ידי אדם
הערות שוליים

↑  מהי אש ואיך היא נוצרת?, באתר אנציקלופדיה אאוריקה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007533680505171  LCCN: sh85048506 
הרכב ראש הגפרור
הרכב משטח הקופסה
וולטר ריי ויליאמס הבן

וולטר ריי ויליאמס הבן (באנגלית: Walter Ray Williams, Jr; נולד ב-6 באוקטובר 1959) הוא אחד משחקני הכדורת של 10 פינים המקצוענים בעלי הדירוג הגבוה ביותר בהיסטוריה. כיום הוא מחזיק בשיא של זכיות בPBA Tour ‏(47 תארים) ורווחים כספיים של 4.25$ מיליון דולר בעונת 2010–2009).

הוא ניצח לפחות בתואר PBA אחד בכל אחת מ-17 העונות האחרונות. הוא כיכב בסרט הכדורת התעודי A League of Ordinary Gentlemen. הוא גם אלוף העולם תשע פעמים במשחק זריקת פרסה (3 תוארי נערים ו-6 תוארי בוגרים).
הערות שוליים

↑  וולטר ריי ויליאמס הבן עבר את ארל אנתוני כשהשיג את הזכייה ה-42 בליגת הPBA
↑  How to Pitch Horseshoes
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
התוכנית ההודית לחישה מרחוק

התוכנית ההודית לחישה מרחוק היא תוכנית של הארגון ההודי לחקר החלל לשיגור לווייני חישה מרחוק. לתוכנית היו שלוש מטרות: לבנות לוויינים שיפעלו במסלול מסונכרן-שמש, להקים תחנות קרקע לבקרת הלוויינים ועיבוד נתונים, ולנצל את המידע המתקבל לצרכים אזרחיים שונים.
היסטוריה

בשנים 1979 ו-1981 שוגרו הלוויינים Bhaskara-1 ו-Bhaskara-2, שהוכיחו יכולת הודית לבנות לוויין בעל אמצעי צילום מתאימים לחישה מרחוק. הלוויין הראשון של התוכנית, IRS-1A, שוגר ב-1988 מקוסמודרום בייקונור. הוא היה בעל רזולוציה של 36–72 מ'. הלוויין היה במשקל של כ-975 ק"ג, ופעל כ-4 שנים. בשנת 1993 שוגר הלוויין השלישי של התוכנית ממרכז החלל סאטיש דאוון, אך השיגור לא צלח עקב תקלה במשגר מדגם PSLV. הלוויין IRS-P2 שוגר בהצלחה בשנת 1994. החל משנת 1996 משוגרים כל הלוויינים ממרכז החלל סאטיש דאוון, והם נבנים על ידי הארגון ההודי לחקר החלל.
לבקרה על הלוויינים ועיבוד נתונים נבנה מרכז בקרה בהיידראבאד. נתונים המתקבלים מלווייני התוכנית פתוחים לציבור הרחב בעזרת מערכת "Bhuvan".
ממשלת הודו מנצלת את הנתונים למגוון רחב של מטרות: תכנון עירוני, הכנת מפות, השגחה על מצב השלגים, בדיקת מצב היערות, חקר מצב האוקיינוסים, חקר סביבתי ועוד.
הלוויינים מסדרת Cartosat, המיועדים לקבלת מידע בתחום הקרטוגרפיה, מהווים חלק מן התוכנית.
במסגרת התוכנית פותחו לווייני סדרה RISAT שצוידו במכ"ם מפתח סינתטי. הדבר איפשר לקבל תמונת מצב של הנעשה על הקרקע גם בתנאי עננות גבוהה. הלוויין הראשון של הסדרה RISAT-2 שוגר לחלל בשנת 2009. על הלוויין הותקן מכ"ם מתוצרת תעשייה אווירית. רגישות הלוויין הייתה כמטר. החל משנת 2012 שוגרו לווייני הסדרה עם מכ"ם תוצרת הודו. בסך הכול סדרה זו כוללת 6 לוויינים.
רשימת לוויינים פעילים

כל הלוויינים שוגרו ממרכז החלל סאטיש דאוון.
הרשימה כוללת לוויינים פעילים נכון לאוגוסט 2023.
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
| תאריך שיגור | לוויין | משקל, ק"ג | הערות |
| 28 באפריל 2008 | Cartosat-2A  | 690 |  |
| 23 בספטמבר 2009 | OceanSat-2  | 970 | מיועד לחקר האוקיינוס |
| 12 ביולי 2010 | Cartosat-2B  | 694 |  |
| 20 באפריל 2011 | Resourcesat-2  | 1,206 |  |
| 25 בפברואר 2013 | SARAL  | 407 | חקר האוקיינוס ושינויים בגובה הקרקע |
| 22 ביוני 2016 | Cartosat-2C  | 728 | בעל רזולוציה של 0.6 מ' |
| 22 ביוני 2016 | Resourcesat-2A  | 1,235 |  |
| 15 בפברואר 2017 | Cartosat-2D  | 714 |  |
| 23 ביוני 2017 | Cartosat-2E  | 712 |  |
| 22 במאי 2019 | RISAT-2B  | 615 | כולל מכ"ם מפתח סינתטי |
| 27 בנובמבר 2019 | Cartosat-3  | 1,625 | רזולוציה של 0.25 מ' |
| 11 בדצמבר 2019 | RISAT-2BR1  | 628 | כולל מכ"ם מפתח סינתטי |
| 7 בנובמבר 2020 | RISAT-2BR2  | 615 | כולל מכ"ם מפתח סינתטי |
| 14 בפברואר 2022 | EOS-04  | 1,710 | כולל מכ"ם מפתח סינתטי |
| 26 בנובמבר 2022 | Oceansat-3  | 1,117 | חקר האוקיינוס |
התווך הבלתי רווי

התווך הבלתי רווי (באנגלית: Unsaturated Zone או Vadose Zone) הוא אזור בתת-הקרקע שנמצא בין פני הקרקע למי התהום. העובי של התווך הבלתי רווי יכול להשתנות בין עשרות ומאות מטרים באזורים צחיחים, או כלל לא להיות קיים כאשר מי התהום מגיעים לפני השטח, למשל כאשר הם מכוסים בביצות או באגמים. תנועת המים בתווך הבלתי רווי היא על פי רוב אנכית כלפי מטה ואילו כשהמים מגיעים למי התהום התנועה שלהם היא בעיקר בכיוון האופקי.
תת הקרקע היא סביבה נקבובית המכילה מטריצה מוצקה של חלקיקי קרקע ונקבובים בחללים שביניהם. תווך בלתי רווי יכול להתפתח בשכבות קרקע או בשכבות סלע. אחת הדרכים לסיווג תת-הקרקע היא לפי אחוז המילוי של הנקבובים במים – האזור בו הנקבובים מלאים במים מכונה האזור הרווי והוא האזור בו נמצאים מי התהום. האזור בו הנקבובים מכילים גם מים וגם אוויר הוא התווך הבלתי רווי. החלק היחסי של נפח הנקבובים המכיל מים מוגדר כדרגת הרוויה.

באזור התווך הבלתי רווי, עומד הלחץ של המים מוגדר כבעל ערך שלילי והוא מכונה על פי רוב העומד המטריצי (באנגלית matric head). עומד זה נובע בין היתר מהכוחות הקפילריים המתפתחים בין המים, האוויר והמוצק. אחת הדרכים להפריד בין התווך הרווי לתווך הבלתי רווי היא שבתווך הרווי עומד הלחץ חיובי. ככל שגודל הנקבובים קטן יותר, הכוחות הקפילריים המתפתחים חזקים יותר, ולכן יכולה להיווצר מעל אקוויפרים פריאטים שכבה רוויה במים, אשר עומד הלחץ בה שלילי. שכבה זו מכונה האזור הקפילרי וממוקמת בין התווך הבלתי רווי ומי התהום ועובייה משתנה בהתאם לגודל הנקבובים.
התווך הבלתי רווי אמנם לא מכיל כמות גדולה של מים, אך להבנה של התהליכים המתרחשים בו יש חשיבות גדולה בתחומים רבים, ביניהם השקיה, הזנת הצומח, גידולים חקלאיים והסעת מזהמים בקרקע. אירועי זיהום שמתרחשים על-פני הקרקע צריכים לעבור בתווך הבלתי רווי לפני הגעתם למי התהום. קצב ההתקדמות של מים ומומסים מפני הקרקע ועד למי התהום תלוי תלות חזקה בדרגת הרוויה של התווך הבלתי רווי. למשל, באקוויפר החוף של ישראל, קצב החידור יכול להשתנות בתלות בדרגת הרוויה בין שעות ספורות לעשרות שנים. המים והנוטריינטים שנאגרים בתווך הבלתי רווי קריטיים בחשיבותם לביוספירה. תחומי המחקר שעוסקים בתווך הבלתי רווי מכונים פיזיקה של הקרקע ומכניקת קרקע. ניתן להתייחס לתווך הבלתי רווי ולעיסוק בו כחוליה המקשרת בין תחום ההידרולוגיה העילית ותחום ההידרולוגיה של מי תהום. תנועת מים בתווך הבלתי רווי מתוארת במודלים מתמטיים על ידי חוק דרסי ומשוואת ריצ'רדס. מאמרים שמתפרסמים בעיתון המדעי Vadose Zone Journal מוקדשים כולם לתהליכים המתרחשים בתווך הבלתי רווי.
הערות שוליים

↑  "Vadose zone | hydrology". Encyclopedia Britannica (באנגלית). נבדק ב-2018-08-19.
↑  Freeze, R.A. and Cherry, J.A., Groundwater, Englewood Cliffs, NJ, 1979, עמ' 604
↑  עמיחי סנה ואחרים, רגישות אקוויפר החוף לזיהום מתשטיפי כבישים וזיהומי שטח אחרים, ‏2004 (ארכיון)
↑  US Geological Survey, Office of Groundwater