stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
כביש הטבעת המזרחי
היסטוריה > שינוי התוכנית בעקבות בניית גדר ההפרדה

הכביש תוכנן מנקודת הנחה שלפלסטינים אין הגבלות תנועה והם יוכלו להשתמש בכביש כדי לנסוע בין בית לחם, רמאללה ומזרח ירושלים ללא הגבלה.
אך בעקבות בניית גדר ההפרדה, שחצתה את התוואי המתוכנן, מימוש התוכנית המקורית לא התאפשר. התוכנית למנהרה מתחת לשכונת אלעיזריה בוטלה ותוואי כביש הטבעת בין מחלף הזיתים לצומת עיסאוויה ולצומת ענתות הפך למעשה לכביש המערכת של מכשול עוטף ירושלים.
קטע הכביש שבין ענתות לא-זעים וחיבורו לכביש 437 וכביש 45 (שהיה אמור להיות המשכו הצפוני של הכביש), הוסב לחלק ממערכת ההפרדה ושולב בתוואי גדר ההפרדה באזור זה. סלילת קטע כביש זה החלה בשנת 2005 במחצית שנת הסתיימה 2007 כמעט לחלוטין סלילת קטע זה. באמצע הכביש נבנתה חומה כדי להפריד בין תנועה של ישראלים ושל פלסטינים. באותו הזמן, הושלם רק קטע הכביש ששימש לתנועת ישראלים, בקטע המחבר את יישובי המועצה האזורית מטה בנימין עם ירושלים. בו בזמן הושלמה בניית המרכיבים הביטחוניים בצד שבו ינועו הפלסטינים אך הכביש לא נפתח לתנועה.
בשנת 2013 אושרה תוכנית חדשה, שתחבר בין קטע כביש הטבעת שנסלל למחלף הזיתים, כך שיאפשר חיבור ישיר של הכביש למנהרת הר הצופים ומשם לתוך ירושלים, ויקל מאוד על תנועת כלי רכב מההתנחלויות לתוך העיר ויחסוך למי שאינו רוצה להגיע לצפון ירושלים את המעבר במחסום חיזמא, בו ישנם פקקי תנועה כבדים בכל בוקר. על פי התוכניות, יאפשר המחלף תנועה פלסטינית באותו כביש בו ייסעו הישראלים, אך בנתיבים שונים שהופרדו על ידי חומה גבוהה העוברת במרכזו. חלקו הפלסטיני של הכביש נועד לאפשר מעבר חלק לתושבים פלסטינים מצפון הגדה לדרומה בדרך מהירה יותר, ללא מחסומים ומבלי להיכנס לירושלים עצמה. הכביש והשלב החדש במחלף נחנכו, לאחר עיכובים רבים, בינואר 2019.
היסטוריה > הכביש האמריקאי

בעשור השני של המאה ה-21 החלה מוריה חברה לפיתוח ירושלים לקדם תוכנית אלטרנטיבית לחלקו המרכזי והדרומי של כביש הטבעת המזרחי, בין מחלף הזיתים לכביש 398. הקטע המרכזי של התוכנית מתבסס על שדרוג "הכביש האמריקאי" הקיים ולא על סלילת כביש מהיר חדש. התוואי כולו יעבור בתוך תחומי ירושלים ולא ישמש לקישור בין בית לחם לרמאללה כמו בתוכנית המקורית, עקב גדר ההפרדה והגבלות התנועה לפלסטינים תושבי השטחים. "הכביש האמריקאי" נסלל בשנת 1966 במימון אמריקאי בזמן השלטון הירדני, על פי תוכנית מתאר למזרח ירושלים שתכנן האדריכל הבריטי הנרי קנדל.
הפרויקט חולק לשלושה מקטעים:
קטע צפוני - קטע באורך 3.2 ק"מ בין מחלף הזיתים בצפון וצומת עין-אלוזה בדרום ובו מנהרה באורך 1.6 ק"מ
קטע מרכזי - מחבר את צומת עין אלוזה בצפון וצומת שיח' סעד בדרום, מתבסס על שדרוג הכביש הקיים.
קטע דרומי - מחבר את צומת שיח' סעד בצפון עם כביש נחל דרגה בדרום, כולל גשר מעל לנחל דרגה, מתבסס בחלקו על הכביש הקיים ובחלקו על תוואי חדש. ב-20 ביולי 2021, נפתח לתנועה המקטע הדרומי.
סגירת הכביש בסוף השבוע

מאז פתיחתו בשנת 2019 ועד ל-2023 היה המקטע הצפוני בכביש הטבעת סגור בסוף השבוע החל מיום שישי בבוקר ועד יום ראשון בבוקר. בכך היה הכביש הראשי היחידי במדינת ישראל אשר היה סגור בסוף השבוע.
הגורם האחראי על סגירת הכביש היה המשרד לביטחון פנים, בהיעדר תקצוב לאבטחת המחסום בכביש.
בחודש אפריל 2022 הוקם מטה מחאה על ידי תושבי היישובים ממועצה אזורית מטה בנימין הסמוכים לתוואי הכביש, על מנת לפעול לפתיחת הכביש באופן מלא, בטענה כי ביטחונם הופקר בשל שיקולים תקציביים. באפריל 2023 החל המשרד לביטחון לאומי לקיים דיונים עם המשטרה במטרה לאפשר את פתיחת הכביש בסופי השבוע.
ב-5 ביולי 2023 הודיע השר לביטחון לאומי איתמר בן גביר באופן רשמי על פתיחת כביש הטבעת המזרחית בפעילות מלאה. עדכני לנובמבר 2024, הכביש עדיין לא פתוח בסוף השבוע.
הערות שוליים

↑  גוגל מפות
1 2 3  ארי ליטמן, 'הכביש האמריקאי': נפתח לתנועה המקטע הדרומי הראשון, באתר כל העיר, ‏20.01.2021
↑  אחרי 13 שנים: נחנך כביש הטבעת המזרחי, באתר mynetjerusalem.co.il (ארכיון)
↑  תושבי בנימין שימו לב: שעות פעילות כביש הטבעת המזרחי הורחבו,  באתר כיפה, 13 ביוני 2019
1 2  אפרת פורשר, מטעמי אבטחה (והיעדרה): עוקף פסגת זאב הפך ל"כביש שבת", באתר ישראל היום, 3 באפריל 2022
1 2 3  לראשונה בישראל – מטעמי עלויות אבטחה כביש הטבעת נסגר בשבתות וחגים » פסגת זאב שלי, באתר פסגת זאב שלי, ‏4 באפריל 2022
1 2  בהנחיית השר בן גביר: כביש הטבעת המזרחי בבנימין יפתח ברצף 24/7, באתר ערוץ 7, 5 ביולי 2023
1 2  אלישע אפרת, כביש חוצה ירושלים, מתוך אדם וסביבה בישראל : מסות גאוגרפיות, הוצאת רמות, 2004, עמוד: 210
↑  היש דואג להחשת העבודות בירושלים, דבר, 17 בספטמבר 1940
↑  מה פעלה האוניברסיטה העברית, הצופה, 1 באפריל 1941
↑  סלילת כביש הטבעת נדחתה, המשקיף, 15 בנובמבר 1943
↑  תוכן תכנית־אב לתחבורה בירושלים, הצופה, 12 בינואר 1968
↑  אלכס דורון, תכנית-אב לתחבורה בבירה, מעריב, 26 ביולי 1967
1 2  ענת ג'ורג'י, תקדים במזרח ירושלים: במקום להילחם בכביש הטבעת המזרחי, התושבים מנסים לשפר אותו, באתר הארץ, 17 ביוני 2003
↑  גל ניסים , ‏הקיצוץ בתקציב מע"ץ: הוקפאו פרויקטים ב-270 מיליון ש' בדרום, באתר גלובס, 20 ביולי 2003
↑  אליסה אודנהיימר, תושבי שכונות במזרח ירושלים הגישו התנגדות לתוכנית לסלילת כביש הטבעת המזרחי, באתר הארץ, 7 בנובמבר 2002
↑  עמירה הס, עיריית ירושלים מתכוונת להרוס בתי פלשתינאים, באתר הארץ, 14 באפריל 2001
↑  ברוך קרא, עיריית ירושלים הרסה בתים במזרח העיר, באתר הארץ, 22 באוקטובר 2001
↑  ענת ג'ורג'י, עתירה: לחייב המחוזית ירושלים להחליט בעניין ההתנגדויות לכביש הטבעת המזרחי, באתר הארץ, 22 באוגוסט 2003
↑  שרון קדמי, מעצ לעליון: כביש הטבעת בעל חשיבות ביטחונית; אין לעכבו, באתר הארץ, 16 במאי 2005
↑  עמירם אורן, רפי רגב "ארץ בחאקי: קרקע וביטחון בישראל", ירושלים, הוצאת כרמל 2008, עמוד 153
↑   ניר חסון, מחלף חדש בין י-ם למעלה אדומים יאפשר בנייה ב-E1, באתר הארץ, 5 ביוני 2013
↑  אורן זיו, אפרטהייד סטייל: החומה שמפרידה בין נהגים ישראלים לפלסטינים, באתר "שיחה מקומית", 15 בינואר 2019
↑  כביש אמריקאי צפון - ח.פ.ת. - חברה לפיתוח ותשתיות
↑  כביש אמריקאי דרום - דן בן־עמרם הנדסה וניהול
↑  חנן גרינווד, המאבק על כביש הטבעת מתחדש: "חיים ברולטה רוסית", באתר ישראל היום, 16 באפריל 2023
↑  Driving directions and traffic reports by Waze, www.waze.com (באנגלית)
כביש הטבעת המזרחי (כביש 4370) במפגש עם כביש 1 בצומת עיסאוויה. ניתן לראות את החומה שנבנתה באמצע הכביש, בין הנתיבים, כדי להפריד בין תנועה של ישראלים ושל פלסטינים על הכביש
תוכנית קנדל למזרח ירושלים משנת 1964, בה תוכנן "הכביש האמריקאי" - כביש אורך ראשי
מיכאל סיגל

| --- | --- |
מיכאל סיגל, דצמבר 2019
מיכאל סיגל, דצמבר 2019
 לידה:  21 בפברואר 1972 (בן 52) ארצות הברית פרינסטון, ניו ג'רזי
 ענף מדעי:  ביקורת המקרא
 מקום מגורים:  בית שמש
 עיסוק:  הספרות המקראית המאוחרת תקופת בית שני בהיסטוריה של עם ישראל
 מקום לימודים:  ישיבה יוניברסיטי האוניברסיטה העברית בירושלים
 מנחה לדוקטורט:  מנחם קיסטר וישראל קנוהל
 מוסדות:  האוניברסיטה העברית בירושלים
 תלמידי דוקטורט:  דניאל אולאריו אביגיל ארוונה איתי קגן נתן עברון אינאקי מארו סאנצ'ס דייוויד פורוורד
מיכאל סיגל (נולד ב-21 בפברואר 1972) הוא חוקר מקרא וספרות יהודית מתקופת בית שני, פרופסור מן המניין בחוג למקרא של האוניברסיטה העברית בירושלים.
ביוגרפיה

מיכאל סיגל נולד ב-21 בפברואר 1972 בעיר פרינסטון שבמדינת ניו ג'רזי, וגדל בעיר סילבר ספרינג שבמדינת מרילנד. ב-1989, החל את לימודיו לתואר ראשון במתמטיקה בישיבה יוניברסיטי. לאחר סיום לימודיו ב-1993, סיגל החל מסלול ישיר ללימודי דוקטורט בתחום. עם זאת, בקיץ 1994 סיגל פרש מתוכנית זו על מנת לעלות לישראל – ועבר במקום זאת ללימודי תואר שני בלימודי מקרא באוניברסיטה העברית בירושלים. לאחר שכתב תזה בהנחיית עמנואל טוב, ב-1998 סיגל המשיך ישירות ללימודי תואר דוקטור, בהנחייתם של מנחם קיסטר וישראל קנוהל. עם קבלת התואר דוקטור ב-2004, סיגל יצא ללימודי פוסט-דוקטורט באוניברסיטת ייל, בהנחייתו של ג'ון קולינס.
מחקריו של סיגל מתמקדים בספרות המקראית המאוחרת, וגם בספרות הבתר-מקראית, עם דגש על הספרים החיצוניים ומגילות מדבר יהודה. גישתו המתודולוגית העיקרית של סיגל לנושאים אלו מתבססת על מחקר פילולוגי, באמצעות ניתוח הטקסט הן באופן עצמאי והן על סמך השוואת עדי נוסח. נושא משמעותי במחקריו של סיגל, עליו הוא כתב את הדוקטורט שלו ולאחר מכן הרחיבו לכדי ספר עיון שלם, הוא ספר היובלים. סיגל תרם באופן משמעותי לפיתוח המחקר אודותיו עם ההשערה כי הספר איננו אחיד ומבוסס על מקורות שונים יחד עם רובד של מחבר-עורך ("Composer", בלשונו). נושא משמעותי נוסף במחקריו של סיגל, הוא ספר דניאל, עליו הוא גם כן כתב ספר עיון שלם וכעת שוקד על כתיבת פירוש מקיף (בסדרת Yale Anchor Bible). סיגל העמיק את ההשערה כי כוונת מחבריו השונים של הספר הייתה לבצע פרשנות לספרים מקראיים קודמים. התמחות מחקרית נוספת של סיגל, היא בביקורת נוסח המקרא, כולל מגילות מקראיות מקומראן והתרגומים העתיקים (ובמיוחד תרגום השבעים). סיגל משמש כעורך הראשי של "מפעל המקרא", ובמסגרת זו הוציא ב-2024 מהדורת תרי עשר ובעתיד צפויות לצאת מהדורות יהושע ושופטים.
ב-2005, סיגל החל לעבוד כמרצה בחוג למקרא של האוניברסיטה העברית בירושלים. בין 2016 ל-2018, סיגל עמד בראש המכון למדעי היהדות של האוניברסיטה העברית, והחל מ-2018 ועד ל-2021 הוא שימש כדיקן הפקולטה למדעי הרוח של האוניברסיטה. בחלוף השנים, סיגל פרסם יותר מ-50 מאמרים מדעיים. נכון ל-2024, סיגל משמש כעורך הראשי של כתבי העת "Textus" ו"תרביץ" ושל "מפעל המקרא" וכן כיושב ראש הוועדה האקדמית של מרכז אוריון לחקר מגילות מדבר יהודה והספרות הקרובה להן, בנוסף להוראתו כפרופסור מן המניין בחוג למקרא של האוניברסיטה העברית בירושלים.
הוא נשוי לעליזה סיגל, דוקטור לחינוך המשמשת כמרצה בכירה בבית הספר לחינוך של אוניברסיטת בן-גוריון, ולזוג ארבעה בנים ושני נכדים. ב-16 בינואר 2024 שכל את אחיינו, רב-סרן במיל' זכריה הבר, שנהרג כחלק מן הלחימה ברצועת עזה במלחמת חרבות ברזל.
ספריו

מיכאל סיגל, ספר היובלים: שכתוב המקרא, עריכה, אמונות ודעות, ירושלים: מאגנס, 2007
Michael Segal, Dreams, Riddles, and Visions: Textual, Contextual, and Intertextual Approaches to the Book of Daniel, Berlin: De Gruyter, 2016
Michael Segal & Shemaryahu Talmon,The Twelve Prophets: The Hebrew University Bible Project Edition, Jerusalem: Mandel, 2024
עיד איל-בורברה

| --- | --- |

 מדינה:  סרביה, פולין, צ'כיה, סלובקיה, סלובניה, בולגריה, אוקראינה, בלארוס, רוסיה, קרואטיה 
 סוג:  חג דתי
 סיבה:  לכבוד הקדושה הנוצרית, ברברה הקדושה
 חוגגים:  ערבים נוצרים שגרים לבנון, סוריה, ירדן והרשות הפלסטינית, וטורקיה ובחלקים נוספים בלבנט
 מתקשר עם:  ליל כל הקדושים
 מועד
 תאריך:  4 בדצמבר
 
עיד איל-בורברה (בערבית: عيد البربارة) הוא חג שנחגג מדי שנה ב-4 בדצמבר (על פי הלוח השנה הגרגוריאני), ב-17 בדצמבר (על פי הלוח השנה היוליאני). החג מצוין על ידי ערבים נוצרים שגרים בעיר העתיקה בירושלים, לבנון, סוריה, ירדן והרשות הפלסטינית, וטורקיה ובחלקים נוספים בלבנט.
חגיגתו של החג חולקת אלמנטים רבים עם ליל כל הקדושים וזאת על אף היותו העובדה עיד איל-בורברה ציון עוד לפני ליל הקדושים.
באופן מסורתי, מבוגרים וילדים לבושים בתחפושת ומסתובבים ברחבי הכפרים ואף רוקדים במקביל, כמו כן על פי המסורת לכל בית אשר מגיעים עליו אנשים בעלי הבית מציעים להם אוכל שהוכן במיוחד לאותה סעודה (ולפעמים גם כסף). הוא נחגג לכבוד הקדושה הנוצרית, ברברה הקדושה. האמונה הכללית בקרב הנוצרים הלבנונים היא שברברה הקדושה התחפשה לדמויות רבות ושונות כדי לחמוק מהרומאים שרודפים אותה.
מסורות אשר מזוהות עם החג

האוכל המסורתי המזוהה עם החג הוא זה הוא בורברה, תבשיל חיטה עם קשקושים שמכיל לעיתים גם צימוקים, אניס וסוכר. המאכל מוצע לילדים שעוברים מבית אחד לבית בתחפושות.
נוהג זה היה נפוץ בלבנון, בסיפור על ברברה הקדושה מסופר כי ככל הנראה היא ניצלה בדרך נס בעת שנמלטה לאחר שרדפו אחריה ושהיא עברה בין שדות חיטה שגדלו מיד על מנת לכסות את עקבותיה.
נס זה נחגג באופן סמלי על ידי הנבטת זרעי חיטה (או אפונה, גרגרי שעורה, שעועית, עדשים וכו') בצמר גפן ביום החג של סנט ברברה. הזרעים נובטים וגדלים לגובה של 15 סנטימטר במועד חג המולד, כאשר הזרעים משמשים לקישוט סצנת המולד המונחים בדרך כלל מתחת לעץ חג המולד.
הערות שוליים

↑  ב-17 בדצמבר על פי הלוח השנה היוליאני
↑  AnydayGuide, Eid il-Burbara (Saint Barbara's Day) / December 4, 2022, AnydayGuide (באנגלית בריטית)
1 2  LBTAdmin, Celebrating Saint Barbara, Lebanon Traveler, ‏2021-10-26 (באנגלית אמריקאית)
↑  Georgia celebrates Saint Barbara’s Day Why do Georgians bake bean pies today?, Agenda.ge
↑  Eid il-Burbara
↑  HugeDomains.com, www.hugedomains.com
↑  עדי ששון, איך החג הנוצרי של הקדושה בורברה קיבל בהדרגה צביון לאומי פלסטיני?, באתר מכון ון ליר, ‏31 במאי 2020
1 2  Hashli Berbara – Animated Song by Lila TV, Blog Baladi, ‏2021-12-04
שבת ישיבה (אלבום)

שבת ישיבה הוא אלבומו השישי של הזמר-יוצר החרדי-ישראלי נפתלי קמפה שיצא לאור בשנת 2024 בהפקתם המוזיקלית של אלי קליין ואיצי ברי.
מידע כללי

באוקטובר 2024 הוציא קמפה את אלבום האולפן "שבת ישיבה", בהפקתם של אלי קליין ואיצי ברי. האלבום כולל 12 רצועות, 11 מתוכם גרסאות כיסוי לשירים מוכרים מתוך זמירות שבת ושירי שבת, ושיר אחד מקורי.
שמו של האלבום, 'שבת ישיבה', הוא הכינוי בעולם הישיבות לשבת בה שוהים הבחורים בישיבה. כדי ליצור אוירה של קומזיץ, האלבום הוקלט בליווי מקהלה.
רשימת השמעה

| שבת ישיבה> מס' | שבת ישיבה> שם | שבת ישיבה> לחן | שבת ישיבה> ביצוע במקור | שבת ישיבה> משך | שבת ישיבה>  | שבת ישיבה>  | שבת ישיבה>  | שבת ישיבה>  | שבת ישיבה>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | וזכנו  | יוסי גרין | אברהם פריד | 4:58 |  |  |  |  |  |
| 2. | טועמיה חיים זכו  | אלי קליין ונפתלי קמפה |   | 4:23 |  |  |  |  |  |
| 3. | אנעים זמירות  | אבי מסלו | להקת "אנעים זמירות" | 4:35 |  |  |  |  |  |
| 4. | מנוחה ושמחה  | שלמה קרליבך | שלמה קרליבך | 3:10 |  |  |  |  |  |
| 5. | קה ריבון  | ארי גולדוואג | ארי גולדוואג | 4:33 |  |  |  |  |  |
| 6. | והנחילנו  | שלמה קרליבך | שלמה קרליבך | 3:01 |  |  |  |  |  |
| 7. | חוקותיה  | יוסי גרין | מרדכי בן-דוד | 4:30 |  |  |  |  |  |
| 8. | הרחמן  | ברוך חייט | בני הרבנים | 3:40 |  |  |  |  |  |
| 9. | שמור וזכור  | אלי פרידמן | אלי פרידמן | 4:44 |  |  |  |  |  |
| 10. | קל ההודאות  | ברוך חייט | אברהם פריד | 3:05 |  |  |  |  |  |
| 11. | קודש  | יוסי גרין | שלומי גרטנר | 4:49 |  |  |  |  |  |
| 12. | מודה אני  | יודל איינהורן | "ישמח ישראל" - בעלזא | 3:18 |  |  |  |  |  |
הערות שוליים

↑  נפתלי קמפה באלבום קומזיץ חדש: "שבת ישיבה", באתר כיכר השבת
↑  ישראל רוזן, ״שבת ישיבה״ – נפתלי קמפה עם אלבום קומזיץ חדש!, באתר המחדש, ‏31 באוקטובר 2024
טיול אחרי צבא

ערך זה עוסק בטיול ממושך בחו"ל בתום השירות בצה"ל. אם התכוונתם לתוכנית טלוויזיה, ראו .
הטיול אחרי צבא או "הטיול הגדול" הוא טיול תרמילאות בחוץ לארץ הנפוץ בקרב צעירים ישראלים רבים לאחר שחרורם מצה"ל. טיול זה לרוב נמשך חודשים אחדים, והיעדים העיקריים לטיול זה הם הודו, דרום מזרח אסיה, אמריקה הלטינית וניו זילנד. התופעה החלה במהלך שנות השבעים, אך התגברה בעיקר מאז שנות התשעים. ההערכה היא כי כ-50,000 צעירים יוצאים לטיול זה מדי שנה.
לקרבה בין השירות הצבאי ובין הטיול שלאחריו יש השפעות סותרות. יש הרואים בטיול ניסיון להוות תגובת נגד למסגרת הצבאית הלוחצת ויש הרואים בכך המשך של מסלול החיים הישראלי הסטנדרטי הכולל בית ספר–צבא–טיול–לימודים–עבודה. הטיול משמש כטקס מעבר המשלים את תהליך ההתבגרות של הצעיר הישראלי ויש לו מאפיינים המייחדים את המטיילים הישראלים הכוללים קולקטיביות ישראלית והתנסויות בסמים קלים.
התפתחות היסטורית

את שורשי תופעת התרמילאות בחברה הישראלית אפשר לראות כבר בתחילת שנות החמישים עם דמויות כמו דידי מנוסי, שיצא לטיולים במזרח אסיה, ומאיר הר-ציון, שיצא לטיול אל הסלע האדום שבפטרה. בשנים אלו מדובר היה בתופעה של בודדים. הגידול במספר התרמילאים הישראלים החל באמצע שנות ה-70. יש התולים זאת בהשפעותיה של מלחמת יום הכיפורים. בשנות ה-80 החלה התופעה להתבסס בהשפעת מלחמת לבנון הראשונה ואירועי האינתיפאדה הראשונה. גורם נוסף שתרם להתרחבות התופעה, מלבד הגורם החברתי-תרבותי, הוא הגורם הכלכלי. בעולם פרצה תופעת התרמילאות במהלך סוף שנות ה-60, כחלק מרוח החופש והחיפוש העצמי שהייתה נפוצה באותה תקופה. במדינת ישראל הצעירה עוד לא הבשילו התנאים להיווצרות שכבת צעירים גדולה שיכולה לקחת פסק זמן ארוך ולשוטט ללא מטרה. המשתחררים מהצבא במהלך שנות השישים היו, ברובם, בניהם של מהגרים למשפחות של ניצולי השואה ולמשפחות מזרחיות מרובות ילדים, משפחות שעדיין נאבקו על ההתבססות הכלכלית במדינה החדשה. המשתחררים בסוף שנות השבעים ותחילת שנות השמונים הם כבר בנים לילידי הארץ ולמשפחות שכבר עברו את שלב הביסוס. יחד עם השגשוג הכלכלי שידעה המדינה, נוצרו בפניהם אפשרויות כלכליות לגיוס סכומי הכסף הדרושים לטיול.
בשנים הראשונות מרבית המטיילים היו בני קיבוץ ויוצאי יחידות קרביות. בשנת 1980 שהו על פי הערכה כ-400 תרמילאים ישראליים בדרום אמריקה. הנסיבות החברתיות שהולידו את התרמילאות התעצמו מאז שנות ה-90. יחד עימן חלה עלייה במספר התרמילאים הישראליים והתרחשו תהליכי מיסוד של אתרי ומסלולי התרמילאות על פי הערכות משרד החוץ כ-50,000 צעירים ישראלים יוצאים מדי שנה לטיול תרמילאים. כ-30,000 יוצאים למזרח הרחוק והשאר בעיקר לאמריקה הלטינית.
מאפייני התופעה

התרמילאות הישראלית בולטת במספר התרמילאים הרב יחסית ובתפקיד שהיא ממלאת בחייהם. עיתוי הטיול בסמוך לשחרור מהשירות הצבאי מהווה זרז לתופעה, אך בו בזמן גורם המשפיע על אופי הטיול ומטרותיו. לתרמילאים הישראליים אחרי צבא ישנם מספר מאפיינים מובחנים ביחס לתרמילאים ממדינות אחרות.
מאפייני התופעה > השירות הצבאי וטקס מעבר

הקשר שבין תופעת התרמילאות והשירות הצבאי הוא מורכב ורב פנים. יש הרואים בטיול שאחרי הצבא כהמשך ישיר של השירות. אחרים רואים בו אנטיתזה לחוויה הקולקטיבית הישראלית של הצבא. יש הרואים בטיול מרד במסלול החיים של בית ספר-צבא-לימודים-עבודה. אחרים רואים בו שלב נוסף במסלול החיים, ממוסד כמו שאר השלבים. מרבית הצעירים יוצאים לטיול לאחר תקופה קצרה יחסית מהשחרור שנמשכת בין חצי שנה לשנה מהשחרור אותה מנצלים המטיילים לעבודה המשמשת למימון הטיול. סמיכות הזמנים מוסברת לעיתים כקשר של סיבה ותוצאה. הטיול אחרי הצבא מאפשר להתרחק מהמסגרת הרשמית, הנוקשה ורבת הסיכונים שהייתה עבורם המסגרת הצבאית. הטיול מהווה הפרדה בין תקופת הצבא ובין המשך החיים האזרחיים שלאחר הטיול. אנתרופולוגים רואים בטיול אחרי צבא כטקס מעבר: משתחררים מהצבא נמצאים בשלב של "בגרות מתהווה", שהוא שלב שבין ההתבגרות לבגרות. שלב זה תואם את שלב "גיבוש הזהות אל מול בלבול הזהות" של אריק אריקסון. עבור צעירים שאינם מוכנים עדיין לרכישת זהות בוגרת מאפשרת החברה את המורטוריום–מצב של פסק זמן ודחיית חובות חברתיים. הטיול מאפשר לצעירים הזדמנות נוספת לצבירה של חוויות והתנסויות מתירניות, שאינם עולים בקנה אחד עם התנהגות המצופה ממבוגר בחברה.
יש הרואים בטיול אחרי צבא חלק מתהליך השיגור של בני נוער מבית הוריהם המהווה חלק ממעגל חיי המשפחה. השלבים הראשונים מאופיינים בגדילה, הרחבה והצטרפות של פרטים למשפחה הגרעינית. השלבים האחרונים מאופיינים בהצטמצמות, בעזיבת המשפחה ובפרידה מסטטוסים קודמים. היציאה מבית ההורים לשירות הצבאי היא ראשיתו של תהליך השיגור. הטיול מאפשר לצעירים לבחון את יכולתם להתארגן לבד, לגלות אחריות ללא הישענות על מסגרות מוכרות ולגלות כוחות חדשים באופן עצמאי. הטיול מאפשר להתנסות בתפקידים זמניים המאפשרים להפעיל את המשאבים האישיים והחברתיים העומדים לרשותם ועשויים לתרום לעיצוב אישיות אוטונומית ולהשתלבות בחברה, תוך שמירה על עצמאותם.
מאפייני התופעה > קולקטיביות

אחד המאפיינים הבולטים של התרמילאים הישראליים הוא הקולקטיביות. הישראלים נוטים לטייל בקבוצות גדולות ולהתרכז בהוסטלים הנחשבים ל"גטאות" של ישראלים. ברחובות ובעסקים המקומיים במספר ערים המהוות יעד מרכזי לתרמילאים כמו פושקר וקוסקו ניתן למצוא שלטים רבים בשפה העברית, מסעדות מציעות תפריט ישראלי הכולל חומוס, צ'יפס, מלאווח וקוסקוס. ישראלים רבים פותחים במקום עסקים עצמאיים או פועלים בשיתוף עם עסקים מקומיים על מנת לספק שירותים המכוונים לאוכלוסיית המטיילים הישראליים. במקומות רבים ניתן למצוא סניף של בית חב"ד המאפשר לישראלים להתאסף יחד ולקיים מסורות יהודיות כמו שבת, ליל הסדר ויום כיפור.
מאפייני התופעה > שימוש בסמים

מאפיין בולט נוסף של התופעה הוא שימוש בסמים במהלך הטיול. לפי סקר של הרשות הלאומית למלחמה בסמים לתרמילאים יש נכונות גבוהה יותר להתנסות בשימוש בסמים, בהשוואה לבני גילם. קשה לאמוד את מספר המשתמשים בסמים, אך ההערכה היא כי כ-90% מתוך 30,000 המטיילים במזרח הרחוק משתמשים בסמים. עבור מרביתם אין זאת ההתנסות הראשונה. כ-2,000 תרמילאים נפגעים מדי שנה כתוצאה משימוש בסמים במהלך הטיול. כ-600 מתוכם נאלצים לחזור לארץ בשביל לקבל טיפול. למרות שהדבר אסור על פי החוק, השימוש בסמים נחשב לחלק מתרבות התרמילאים ואינו נחשב לסטייה. ההפך, זוהי הנורמה החברתית המקובלת וכלפי הסוטים ממנה מופעל לחץ חברתי.
סוגי הסמים בהם נעשה שימוש מגוונים ומשתנים בהתאם למידת זמינותם, מחירם ואיכותם. בקולומביה נפוץ השימוש בקוקאין, בהודו נפוץ השימוש בג'אראס. בנוסף נעשה שימוש בחומרים ממשפחת ההזיוניים והממריצים כגון פטריות הזיה ומסקלין, הנמצא בקקטוסים. אקסטזי, מתאמפטמין, ל.ס.ד. וקטמין נפוצים במהלך מסיבות מוזיקה אלקטרונית ומסיבות פולמון. בולט בהיעדרו מרשימת הסמים הוא ההירואין. למרות זמינותו הגבוהה ומחירו הנמוך יחסית נמנעים התרמילאים משימוש בסם הנתפס בעיניהם כסם שלילי, השייך לקבוצת ה"נרקומנים".
ראו גם

טיול אחרי צבא (תוכנית מציאות)
מסיבת גיוס
לקריאה נוספת

Chaim Noy, Erik Cohen. (2006) Israeli Backpackers: From Tourism to Rite of Passage. SUNY Press
Chaim Noy. (2006). A Narrative Community: Voices of Israeli Backpackers. Wayne State University Press
הערות שוליים

1 2 3 4  בוני-נח, חגית ומעוז, דריה (2018). "'הטיול הגדול אחרי הצבא': תרמילאות בקרב צעירים ישראלים". בתוך: בוני-נח, חגית; נתן, שלי ובן-רפאל גלנטי, סיגל (עורכות). צעירים בישראל: מחקר ועבודת שטח, עמ' 79–91
1 2 3  שפרן, נסיה. (2006). "ממסעות הפלמ"ח עד המוצ'ילרוס". פנים: כתב עת לתרבות, חברה וחינוך, גיליון 35
1 2  נוי, חיים. (2003). "סיפורים של גבריות הגמונית: גוף ומרחב בסיפורי תרמילאים ישראליים". סוציולוגיה ישראלית, כרך ה (1), עמ' 75–120
↑  תמר מחלב, למה לא עשיתי טיול גדול אחרי צבא?, באתר ישראל היום, 6 בספטמבר 2020
↑  שחר, רינה. (2002). עזיבת הקן - תהליך "השיגור" של בני נוער מבית הוריהם. מתוך: בר-סלע, ליאורה, משפחה ודעת-מנחה למנחה, כרך ב, משרד החינוך: האגף לחינוך מבוגרים, המחלקה להורים משפחה וקהילה.
↑  נועם בן אשר, התרמילאים הישראלים בטיול הגדול, מקבץ כתב העת הישראלי להנחיה ולטיפול קבוצתי 25, 2020, עמ' 103-119
↑  מעוז, דריה. (2006). כל גיל והתרמיל שלו: על הקבוצות השונות הנוסעות להודו. בתוך: ניר, אלחנן (עורך). מהודו ועד כאן - הוגים ישראלים כותבים על הודו והיהדות שלהם, עמ' 107–125, ירושלים: הוצאת ראובן מס
↑  צדוק, דינה. (2005). "מסמך רקע בנושא: שימוש בסמים בקרב תרמילאים - נתונים ומסגרות טיפול", מרכז המחקר והמידע של הכנסת
↑  בוני-נח, חגית. (2012). "הצליין החילוני - על התרמילאים הישראלים שחששפים לעולם הסמים בטיולם הגדול". ביטחון פנים, גיליון 2
אנטון ברוקנר

| --- | --- |

אנטון ברוקנר, 1894
 לידה:  4 בספטמבר 1824 האימפריה האוסטרית אנספלדן, האימפריה האוסטרית 
 פטירה:  11 באוקטובר 1896 (בגיל 72) האימפריה האוסטרו-הונגרית וינה, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 מוקד פעילות:  האימפריה האוסטרית, ציסלייטניה (ארצות אוסטריה) 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה למוזיקה ואמנויות הבמה של וינה 
 סוגה:  מוזיקה קלאסית, סימפוניה 
 שפה מועדפת:  גרמנית 
 כלי נגינה:  עוגב, פסנתר 
 פרסים והוקרה:  צלב האביר של מסדר פרנץ יוזף  דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת וינה 
 פרופיל ב-IMDb
 חתימה:  
 
אנטון יוזף ברוקנר (בגרמנית: ‏Anton Josef Brucknerקובץ:De-Anton Bruckner.oga‏Ⓘ‏;‏ 4 בספטמבר 1824, אנספלדן – 11 באוקטובר 1896, וינה) היה מלחין אוסטרי שפעל בתקופה הרומנטית המאוחרת, בזרם הווגנריאני. ליצירותיו הסימפוניות נודעת חשיבות רבה בתולדות הסימפוניה. אלו יצירות יחידות במינן ברפרטואר הסימפוני, בשל ממדיהן העצומים וכן בשל העובדה שהן קיימות במספר גרסאות, כתוצאה מביקורת שספג ברוקנר במהלך חייו ונכונותו לעבד את יצירותיו מחדש על יסוד ביקורת זו. הסימפוניות שלו מייצגות את השלב האחרון של הרומנטיקה האוסטרו-הונגרית הודות לשפתן ההרמונית העשירה, הפוליפוניה המורכבת שלהן ואורכן הניכר. יצירותיו רדיקליות בשל הדיסוננסים, המודולציות הפתאומיות וההרמוניות הנודדות המאפיינות אותן.
פארסים

| --- | --- |

פארסים בבומביי, 1873
 אוכלוסייה
 110,000 
 ריכוזי אוכלוסייה עיקריים
 הודו
 דת
 זורואסטריות
 
פארסים (בפרסית پارسى, שמשמעותה "פרסי"; בגוג'ראטית : પારસી = פֵּארֵסי) הם בני קבוצה אתנית שהיגרו לתת־היבשת ההודית מפרס במהלך הכיבוש המוסלמי בשנים 636–651 ובעקבות התמוטטות האימפריה הסאסאנית. הדת האתנית של הפארסים היא דת זרתוסטרא. האפוס "סיפורה של סנג'אן" (Qissa-i Sanjan) מתאר את ראשית התיישבותם של הפארסים בהודו, ולפיו נמשכה הגירת הפארסים גם בין המאות ה-8 וה-10 לגוג'ראט, שם קיבלו מקלט מרדיפות הדת של המוסלמים. גל אחר של זורואסטרים היגר מאיראן להודו בתקופת השושלת הקאג'ארית (1794–1925) והם מכונים בהודו "איראני" (אנ').
מספר הפארסים בהודו נמצא בירידה בשל שילוב של הגירה וילודה נמוכה. בסקר האוכלוסין של הודו משנת 2011 הוערך מספר הפארסים בהודו כ־57 אלף נפשות.
עם הפארסים הנודעים נמנים פרדי מרקיורי, זובין מהטה, נרימן מהטה והומי באבא. מייסד קבוצת טאטא וראשי התאגיד לדורותיהם הם פארסים.
דמות ספרותית פארסית היא אאודה (Aouda) מהספר מסביב לעולם בשמונים יום של ז'ול ורן.
הערות שוליים

↑  John Hinnells, Alan Williams. Parsis in India and the Diaspora. Routledge, 2007.
↑  Mary Boyce, Zoroastrians, their religious beliefs and practices (2nd ed.), New York: Routledge & Kegan Paul, 2001, p. 171ff.
↑  "Parsi population dips by 22 per cent between 2001-2011: study". The Hindu. July 25, 2016.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007565500605171  BnF: cb11979953j (data)  GND: 4075901-5  LCCN: sh85098308  NKC: ph194667
אלברט קאמינס

אלברט ביירד קאמינס (באנגלית: Albert Baird Cummins;‏ 15 בפברואר 1850 –  30 ביולי 1926) היה עורך דין ופוליטיקאי אמריקאי מאיווה, איש המפלגה הרפובליקנית, שכיהן כמושל איווה ה-18 בשנים 1902–1908, ולאחר מכן ועד מותו כסנאטור מטעם מדינתו.
ראשית חייו

אלברט קאמינס נולד בבקתה בעיירה קרמייקלס שבפנסילבניה כבנם של שרה (לבית פלניקן) ותומאס ל. קאמינס, נגר וחוואי. הוא למד בבתי ספר שונים, כולל באקדמיית גרין שבעיירתו, ולאחר מכן בקולג' ויינסבורג.
הוא השלים את חובות לימודיו, אך לא קיבל את התואר בשל עימות עם נשיא הקולג' בנוגע לדרוויניזם. לאחר סיום לימודיו הוא היה בתחילה למורה בבית ספר כפרי. בגיל 19 הגיע קאמינס עם דודו מצד אמו לאלקיידר, איווה, שם הוא מצא תעסוקה כארכיונאי של המחוז ובנוסף עבד בנגרות. ב-1871 הוא עבר למחוז אלן באינדיאנה, שם הוא עבד כפקיד רכבת, כנגר, כמהנדס בניין וכסגן המודד המחוזי.