קרוספיט
משחקי הקרוספיט

משחקי הקרוספיט (באנגלית: The CrossFit Games) החלו בקיץ 2007, ומאז הם נערכים כל שנה בחודש אוגוסט. המשחקים החלו בארומאס (Aromas), קליפורניה, בחווה שבבעלות משפחתו של דייב קסטרו (Dave Castro) המנהל המקצועי של המשחקים. קסטרו נשא את נאום הפתיחה בפני כ-70 ספורטאים שהגיעו לפתיחת המשחקים בחווה.
גרג גלסמן, המייסד של קרוספיט, האמין תמיד, שהספורטאים בעלי הכושר הטובים ביותר, יוכלו להתמודד עם כל משימה, כך שהתחרות הראשונה של שנת 2007 במשחקי הקרוספיט, נבחרה באופן רנדומלי (אקראי).
הזוכים בשנת 2007, היו: ג'ולי ג'נטרי מקליפורניה (Jolie Gentry) וג'יימס פיצג'רלד (James FitzGerald) מקנדה, וקבוצת קרוספיט סנטה קרוז ניצחה וזכתה בגביע קבוצתי, על ידי כך שמיקמה את חברי הקבוצה בצורה מושכלת בתחרויות ליחידים.
המשחקים מחולקים לחטיבות בחלוקה לפי מין (נשים וגברים), קבוצות נפרדות לנוער ולמאסטרים (החל מגיל 35). בין השנים 2007 ל-2009 היו קיימות שלוש חטיבות: גברים, נשים וקבוצות. במשך השנים, השתנו כללי המשחקים והם עברו מספר שינויים.
שנת 2008, הגיעו למשחקים כ־300 אתלטים שהתחרו בארבע תחרויות אימון גופני, ביניהם נכללה גרסה של "פראן" (“Fran”) (סגנון הרמת משקולות). באירוע זה, שהתקיים בתחילת יולי, צפו כ-800 צופים. זאת ועוד, הופק סרט דוקומטרי על התחרות בשם "כל שנייה נמדדת" ("Every Second Counts”). הסרט בוים על ידי סבאן מטוסיאן (Sevan Matossian) והעצים את ה"תיאבון הרעבתני" של מתאמני קרוספיט אחרים, אשר ספרו את הימים לתחרויות בחודש יולי המתקרב.
זוכי התחרויות בשנה זו:
יחידים
גברים: ג'ייסון קאליפה (Jason Khalipa) מסנטה קלרה קליפורניה, אשר לא היה מוכר כלל, זכה בכל תחרויות הגברים והביס את ג'וש אוורט (Josh Everett).
נשים: קייטי מאטר (Caity Matter), הוכתרה כאלופה עם טניה וגנר (Tanya Wagner) מפנסילבניה, שפיגרה אחריה ב-10 שניות.
קבוצות
קבוצת קרוספיט אוקלנד זכתה בגביע לקבוצות.
משחקי שנת 2009, סומנו כשנה מוצלחת מבחינה עולמית. נערכו תחרויות מוקדמות בארצות הברית, קנדה, איסלנד, דרום אמריקה, אסיה, אוסטרליה, אירופה ואפריקה. מה שהתחיל שנתיים קודם לכן, היה לתופעה עולמית.
פתיחת המשחקים החלה ב-10 ביולי 2009, בארומס בחווה ששופצה. התחרות הראשונה הייתה תחרות ה-Jombo Torn (סוג של הרמת משקולות). קרוב ל-4,000 צופים צפו בתחרויות, יותר מ-150 ספורטאים, מצמרת האתלטים החזקה ביותר, שהתחרו בתחרויות ליחידים, וכן קרוב ל-100 קבוצות שהתחרו ב-Affiliate Cup. הופעת Dj, כפר אוהלים ומשקאות בירה השלימו את אירוע פתיחת המשחקים.
בשנת 2010, התפתח ענף ספורט הקרוספיט: גדל מספר המתחרים, ובמקביל גדל מספר המועדונים ברחבי העולם. הייתה התעניינות רבה גם סביב המשחקים. בתחילת הדרך, נערכו המשחקים בסטאב האב סנטר בקרסון (Carson, California), קליפורניה. בשנה זו, הוסיפו את חטיבת המאסטרים הראשונה לגברים ונשים בנפרד אשר כללה את גילאי 50+.
החל משנת 2011, כללו המשחקים שלושה שלבים: התחרות הפתוחה (The Open), התחרויות האזוריות (Regionals), ואליפות הקרוספיט, שהיא "המשחקים" באוגוסט (The Games). משלב "התחרות הפתוחה" (The Open), עלו לשלב התחרויות האזוריות. מכל אזור עלו 40 הספורטאים הטובים ביותר, מכל קטגוריה (נשים, גברים, קבוצות). מכל תחרות אזורית, עלו לשלב "המשחקים" (The Games) רק ה-5 הטובים ביותר מכל חטיבה (גברים, נשים וצוותים).
"המשחקים" (The Games), בנויים בצורה כזו שאפשר יהיה לקבוע מיהו הספורטאי, ספורטאית והקבוצה בעלי הכושר הגופני הטוב ביותר בעולם. התחרויות מתבססות על ביצוע מספר תחרויות ספורט, כאשר כל תחרות ספורט, מכילה מספר אלמנטים, שעל הספורטאים לבצע בזמן המהיר ביותר. בשלב המשחקים (The Games), חלק מהאירועים הספורטיביים והאלמנטים נשמרים בסוד ונחשפים שעות בודדות לפני תחילתם, או מספר דקות בודד לפני תחילתם.
בשנה זו, חולקה חטיבת המאסטרים ל-4 חטיבות נפרדות בשיטה הבאה: גילאי 45–49, גילאי 50–54, גילאי 55–59, גילאי 60+.
בשנת 2013 נוספה חטיבת המאסטרים בגילאים 40–44.
שנת 2014 צוינה כסוף עידן. למשחקי עונת ה-Open שהחלה רשמית ב-27 בפברואר, נרשמו לתחרויות יותר מ-209,000 מתחרים, והיה זה גידול של 50% לעומת שנת 2013. בנוסף, שני אתלטים מצוינים הצהירו שהם פורשים מהתחרויות: ריץ' פרונינג ג'וניור (Rich Froning Jr), הצהיר, שזו שנתו האחרונה בקטגוריית היחידים, וג'ייסון קאליפה, האלוף של 2008 ומתמודד חזק על מקום על הפודיום, הודיע גם הוא שהוא פורש ומתמקד במשפחתו ובעסקיו.
גם בקטגוריית הנשים, הייתה זו שנה יוצאת דופן: שתי מתחרות חזקות, שנעדרו מהתחרויות של שנת 2013 - אנני ת'וריסדוטיר (Annie Thorisdottir) האלופה של 2012, וג'ולי פושה (Julie Foucher), בעלת מדליית כסף ב-2012, חזרו להתחרות בעונה של 2014, במטרה לאתגר את האלופה של 2013 - סאם בריגס (Sam Briggs).
בנוסף, הייתה זו הפעם הראשונה שקרוספיט שידרו את התחרויות בשידור חי, ואוהדים מכל העולם יכלו לצפות בתחרויות.
בשנת 2015, הכריז דייב קסטרו מנהל המשחקים, על שינוי עיצוב מבנה התחרויות האזוריות. 48 הספורטאים לא יקודמו מ-17 התחרויות הפתוחות ל-17 התחרויות האזוריות. התחרויות האזוריות תופחתנה ל-8 תחרויות אזוריות, ומספר המנצחים שיעלה שלב, הופחת לפי החלוקה הבאה: 10 ספורטאים שיגיעו מדרום אמריקה, אסיה ואפריקה; 20 ספורטאים שיגיעו מארצות הברית וקנדה; 30 ספורטאים שיגיעו מאירופה ואוסטרליה. בנוסף, הוחמרו הדרישות לעלייה לתחרויות האזוריות, ובסופו של דבר גם לעלייה לתחרות העולמית בקרסון שבקליפורניה. זאת ועוד, דייב קסטרו הוסיף גם קבוצת בני נוער לגברים ונשים בנפרד בגילאי 14–17, לפי אופציות מדרג (גילאי 14–15 וגילאי 16–17).
שנת 2016 צוינה במלאת 10 שנים למשחקי הקרוספיט, ובהזכרת שנת 2007, כשנת ההתחלה של פתיחת תחרויות ה"משחקים". בסוף משחקי ה-Open בשנה זו, זכו במספר הנקודות הגבוה ביותר, נואה אולסן בקטגוריית הגברים (Noah Ohlsen) וג'ימי גרין מניו זילנד בקטגוריית הנשים.
(Jamie Greene).
לאחר משחקי ה-Open, הגיעו התחרויות האזוריות. במסגרתן נערכו 8 אירועים ספורטיביים, שנפרסו על שלושה סופי שבוע בחודש מאי. במסגרת זו, נבנתה לספורטאים תוכנית "אירועים ספורטיביים". בכל אזור צריכים היו הספורטאים לבצע את התרגילים בתחרויות לפי הסדר שנכתב וניתן להם לביצוע. התרגילים היו שונים ומגוונים, החל מסכמת חזרות משתנה, משקלים שונים (Hero workout Nate), הליכה על הידיים, הרמת משקולות, ריצה ועוד. הספורטאים הטובים ביותר בתחרויות, זכו בהזמנה המיוחלת להופיע ב-Stub Hub Center בקרסון קליפורניה, כדי להתחרות על התואר – "בעל הכושר הגופני הטוב ביותר בעולם". בשנה זו, התחולל מפנה שאף אחד לא צפה. הספורטאים היו צריכים לזנק לריצה קצרה ולשחות במים פתוחים מתחת למזח בסנטה מוניקה (Santa Monica Pier), תחרות זו הפכה לאחד האספקטים המרגשים של התחרות.
לאחר 10 שנים, שבו הספורטאים הטובים ביותר בעולם לחווה בארומאס, כדי לתת ולהעניק כבוד למקום שבו הכול החל. הם הגיעו לחווה - מקום של אבק וחום, אחרי לילה קצר עם מעט מאוד שעות שינה, ללא קהל ורק קומץ מתנדבים ואנשי תפעול. היה עליהם להתארגן להזנקה למקצה הראשון - 7 ק"מ של ריצת שטח באזורים הקשים ביותר, הנמצאים בשטח החווה. בשנה זו, היה חידוש נוסף - הנשים והגברים הוזנקו באותו זמן.
מיד לאחר הריצה, הוקצו לספורטאים 15 דקות להתאוששות, מהרגע שהמתחרה האחרון הגיע חזרה להאנגר בחווה. האחרון להגיע היה הראשון להיכנס לאירוע הספורטיבי השני בחווה - סולם הדדליפט (The Ranch Deadlift Ladder). על הרחבה היו 12 מוטות עם משקלים עולים ב-10 ליברות (4.5 ק"ג) בין כל מוט. לכל ספורטאי ניתנה הזדמנות אחת להרים את המוט ולהתקדם למוט עם המשקל הבא, עד שהגיעו למצב שלא הצליחו להרים יותר את המוט הכבד מהרצפה. תוצאת הספורטאי נקבעה לפי המשקל האחרון שהצליח להרים. ההבדל בין השנים 2009 ו-2016, היה בסכמת המשקלים שהספורטאים נאלצו להרים. בשנת 2009, משקל המוטות שהרימו הגברים התחיל ב־315 ליברות (142 ק"ג) והסתיים ב־505 ליברות (229 ק"ג). במקצה הנשים, המשקל ההתחלתי היה 185 ליברות (84 ק"ג) והמוט האחרון שקל 375 ליברות (170 ק"ג). בעוד שב-2016, המשקל ההתחלתי לגברים היה 425 ליברות (193 ק"ג) והמשקל האחרון 615 ליברות (279 ק"ג). אצל הנשים, המוט הראשון הועמס עם משקל של 275 ליברות (124 ק"ג) והמוט האחרון היה עם משקל של 415 ליברות (188 ק"ג).
הספורטאים ברוק וולס (Brook Wells) וסם דנסר (Sam Dancer) הדהימו את הקהל הקטן בארומאס עם המשקלים הכבדים שהרימו. שניהם הצליחו להרים את כל אחד מהמוטות פעם אחת וניצחו בתחרות. התחרות האחרונה בחווה הייתה Ranch Mini Cheaper . באירוע ספורטיבי זה, היו הספורטאים צריכים לבצע בצורה המהירה ביותר: 50 "וולבול" (זריקה של כדור כוח במשקל 9 ק"ג לנשים ו-13 ק"ג לגברים ממנח של סקוואט למטרה על קיר), 25 כפיפות בטן עם הכדור על מכשיר ה-GHD ולסיים בריצת ספרינט במעלה הגבעה התלולה בחווה עם הכדור. המנצחת במקצה הנשים הייתה האלופה משנת 2012, אנני ת'וריסדוטיר מאיסלנד (Annie Thorisdottir), ובסקציית הגברים זכה במקום הראשון האתלט המתחיל במשחקים - ברנט פיקאווסקי (Brent Fikowski) הקנדי. לאחר מכן עזבו הספורטאים את החווה, ואחרי לילה ארוך ומספר עיכובים בטיסה, חזרו לקרסון. שם השתתפו בשחייה, גרסה חדשה של "מרף" (Murph) ונוספו להם כמה אלמנטים חדשים, שאף אחד מעולם לא ראה ואשר הגיעו מבית היוצר של רוג (Rogue Fitness).
בשנת 2017 נוספה חטיבת המאסטרים לגילאי 35–39. בשנה זו הועבר אירוח המשחקים למרכז האנרגיה אליאנט במדיסון, אשר
בוויסקונסין.
בשנת 2018 בוצע שינוי נוסף בדגש על החלוקה לאזורים, לאור היכולות שהפגינו הספורטאים מאירופה, והגידול במספר המשתתפים בשלב "התחרות הפתוחה" באמריקה הלטינית.