stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ישיבת המקובלים שער השמים

| --- | --- |

מבנה הישיבה
 בית ספר
 תקופת הפעילות:  תרס"ו (1906) – הווה
 מייסדים:  הרב חיים יהודה לייב אויערבך הרב שמעון צבי הורוביץ
 בעלי תפקידים
 ראש הישיבה:  הרב ראובן גרוס הרב גמליאל רבינוביץ הרב מאיר יוסף ויצמן
 תלמידים
 :  80
 שונות
 ספרים:  מכון "שערי זיו"
 מיקום
 מיקום:  שכונת מקור ברוך, ירושלים
 מדינה:  ישראל ישראל
 קואורדינטות:  31°47′15.54″N 35°12′39.71″E﻿ / ﻿31.7876500°N 35.2110306°E﻿ / 31.7876500; 35.2110306
  (למפת ירושלים מוגדלת) ישיבת המקובלים שער השמים(למפת ירושלים רגילה) ישיבת המקובלים שער השמים(למפת הרי ירושלים רגילה) ישיבת המקובלים שער השמים(למפת הרי ירושלים מוגדלת) ישיבת המקובלים שער השמים
 
היכל הישיבה, בין תר"ף לתר"ץ (שנות ה-20 של המאה ה-20)
ישיבת המקובלים שער השמים היא ישיבה אשכנזית ירושלמית בה נלמדת תורת הקבלה על פי שיטת הרש"ש. הישיבה היא הבולטת והוותיקה מבין ישיבות האשכנזיות הקבליות. כיום עומדים בראשות הישיבה הרב ראובן גרוס והרב גמליאל רבינוביץ.
תולדות הישיבה

הישיבה נוסדה בשנת תרס"ו (1906) על ידי הרב חיים יהודה לייב אוירבך והרב שמעון צבי הורוביץ, אנשי היישוב הישן. הרב נסים נחום שרצה להקים ישיבה אשכנזית ללימוד תורת הרש"ש תמך בה מבחינה כלכלית. בתחילה שכנה הישיבה בירושלים העתיקה וניזוקה קשות ברעידת האדמה בארץ ישראל (1927). לאחר נפילת הרובע היהודי במלחמת העצמאות הציתו הירדנים את הישיבה על תכולתה, בניגוד לחוק הבינלאומי. לאחר קום המדינה נדדה הישיבה לשכונות קטמון ובית ישראל ולבסוף קבעה את משכנה בבית הכנסת "אהל אברהם" ברחוב רשב"ם. בשנת 1992 תרם איש העסקים רובי שראן סכום כסף נכבד לקניית בניין ברחוב רש"י בשכונת מקור ברוך בירושלים, עבור הישיבה.
כשהגיע הרב אברהם יצחק הכהן קוק לירושלים העניקו לו ראשיה באופן סמלי תפקיד "כהונת ראש" בה. לאחר פטירת הרב אוירבך בשנת 1954 עמדו בראשה הרב אפרים שמואל לרנר, הרב אהרן סלוטקין ורבי יחיאל פישל אייזנבאך. כיום מכהנים כראשי ישיבה הרב ראובן גרוס והרב גמליאל רבינוביץ(אנ'). לאחר פטירת הרב אוירבך כיהן בנו הרב שלמה זלמן אוירבך כנשיא הישיבה אחריו מילא את מקומו בנו הרב שמואל אוירבך. בין רבני הישיבה בעבר וכיום: הרב משה לוריא, הרב מאיר יוסף ויצמן נכדו של הרב אשלג בעל הסולם, הרב יעקב מאיר שכטר, הרב יצחק משה ארלנגר הרב שרגא סמליוס והרב מרדכי מנשה זילבר.
בישיבה נמסרים שיעורים בתורת הקבלה ללומדים מבוגרים ומקבלים מלגה סמלית מההנהלה. בישיבה נערכים מעמדים של "פדיון נפש" שבהם מתקיימים לימוד ותפילות עבור חולים.
בישיבה קיים מכון להוצאת ספרים [בעיקר ספרי קבלה] הנקרא 'מכון שערי זיו'.
לקריאה נוספת

יונתן מאיר, רחובות הנהר: קבלה ואקזוטריות בירושלים (תרנ"ו-תש"ח), הוצאת יד יצחק בן צבי, בשיתוף עם המכון למדעי היהדות, האוניברסיטה העברית בירושלים, ירושלים תשע"א
הערות שוליים

↑  "וככהן בבית ה' יהי' לנו רבנו משפיע אור תורה וקדושה בישראל, ובישיבתנו שער השמים... אשר רבנו מכהן כהונת ראש בהיכלה" (איגרת ראשי הישיבה אל הראי"ה קוק, מובאת באגרות לראי"ה, ירושלים תש"נ, קג; שמחה רז, מלאכים כבני אדם, עמ' 57)
↑  כך למשל נכתב במודעת אבל שפרסמה הישיבה לאחר פטירתו כאן.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007311511005171  LCCN: n87872231  VIAF: 145514446   WorldCat (עם VIAF): 145514446
יעקב בקנשטיין

| --- | --- |
יעקב בקנשטיין, 2009
יעקב בקנשטיין, 2009
 לידה:  1 במאי 1947 מקסיקו סיטי, המדינות המקסיקניות המאוחדות 
 פטירה:  16 באוגוסט 2015 (בגיל 68) הלסינקי, פינלנד 
 ענף מדעי:  פיזיקה
 מקום מגורים:  ישראל
 מקום קבורה:  הר המנוחות 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת פרינסטון  בית ספר טנדון להנדסה באוניברסיטת ניו יורק 
 מנחה לדוקטורט:  ג'ון וילר 
 מוסדות:  אוניברסיטת בן-גוריון בנגב  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 פרסים והוקרה:  פרס ישראל (2005)  פרס ויצמן למחקרים במדעים מדויקים (2011)  פרס איינשטיין (2015)  פרס וולף לפיזיקה (2012)  פרס רוטשילד 
 תרומות עיקריות
 ייסוד התרמודינמיקה של חורים שחורים היבטים אחרים של הזיקה בין מידע וכבידה ביסוס יחסותי לדינמיקה הניוטונית המתוקנת.
 
יעקב דוד בקנשטיין (1 במאי 1947 - 16 באוגוסט 2015) היה פיזיקאי ישראלי. פרופסור לפיזיקה שעמד בראש הקתדרה על שם פולק לפיזיקה עיונית באוניברסיטה העברית בירושלים והיה חבר באקדמיה הלאומית הישראלית למדעים. חתן פרס רוטשילד לשנת 1988, פרס ישראל לשנת 2005 ופרס וולף לשנת 2012.
ביוגרפיה

בקנשטיין נולד במקסיקו סיטי שבמקסיקו, ובילדותו היגר עם משפחתו לארצות הברית. הוא למד שנה אחת כימיה במכון הפוליטכני של ברוקלין, אולם המשיך לתואר ראשון בפיזיקה, אותו סיים בהצטיינות יתרה, ולתואר שני בתחום זה. בקנשטיין למד אצל הפיזיקאי האמריקאי ג'ון וילר, ואת עבודת הדוקטורט שלו עשה באוניברסיטת פרינסטון בשנת 1972, ולאחריה עבר לאוניברסיטת טקסס לפוסט-דוקטורט. עלה לישראל בשנת 1974 מטעמים ציוניים, והפך חבר סגל במחלקה לפיזיקה באוניברסיטת בן-גוריון בנגב. בשנת 1990 עבר לאוניברסיטה העברית בירושלים.
עבודתו המדעית

בקנשטיין תרם לייסוד התרמודינמיקה של חורים שחורים ולהיבטים אחרים של הזיקה בין מידע וכבידה. בשנת 1972, בגיל 25, הציע לייחס אנטרופיה לחור שחור. הוא הציע כי השטח הכולל של אופק האירועים כתוצאה של מיזוג בין חורים שחורים לא יכול לקטון, שהאנטרופיה של חור שחור פרופורציונלית לשטח אופק האירועים שלו.
בתחילה התקבלה טענתו בביטול בקהילה המדעית, כולל על ידי סטיבן הוקינג, שכן אם לחור שחור יש אנטרופיה צריכה להיות לו גם טמפרטורה, ואז הוא צריך לקרון כמו גוף שחור. אולם ב-1974 הוקינג גילה כי חור שחור יכול לפלוט קרינה, תוצאה של זוגות חלקיקים וירטואליים שנוצרים קרוב לפני אופק האירועים שלו. קרינה זו נקראת קרינת הוקינג. החישובים הראו שקרינה זו אכן מתאימה לקיום אנטרופיה הפרופורציונלית לשטח החור השחור, הרעיון נעשה למקובל, ואנטרופיה זו מכונה אנטרופיית בקנשטיין־הוקינג.
בקנשטיין תיאר את תגליתו כך: ”הרעיון שלי היה שברגע שאתה זורק את האנטרופיה של דבר מסוים, כמו כוס התה, לחור השחור, השטח של הגבול של החור השחור גדל קצת, אז האנטרופיה שנוצרה בחור השחור עצמו מקזזת את האנטרופיה של התה וכל מה שנפל לתוכו.”
בקנשטיין עסק בניסיונות להשיג ביסוס יחסותי לדינמיקה הניוטונית המתוקנת שפיתח מרדכי מילגרום.
ב-2012 זכה בפרס וולף בפיזיקה, נימוקי השופטים:
בזכות עבודתו על גופים אסטרונומיים מסיביים מאד, הקרויים חורים שחורים. הוא הראה כי יש לגופים אלה תכונה סטטיסטית-תרמודינמית, הקרויה אנטרופיה. זאת, למרות שהדינאמיקה הפנימית של גופים אלה איננה ידועה. עבודה זו פתחה שדה מחקר של דינאמיקה של חורים שחורים, מחקר שהיה לאבן פינה בתחומי הפיזיקה העיונית של כבידה קוונטית ומיתרים.
בקנשטיין, יהודי מאמין, ראה קשר בין אמונתו הדתית לעבודתו המדעית, ואמר כי הוא "מסתכל על העולם כתוצר של העבודה של הקדוש ברוך הוא. הוא קבע חוקים מאוד מסוימים ואנחנו נהנים מאוד לגלות אותם בעבודה מדעית - לראות איך הכל משתלב ביחד".
נפטר בפינלנד ב-16 באוגוסט 2015. בתו רבקה אף היא פיזיקאית וחברת סגל באוניברסיטה העברית, ובנו יהונדב הוא חבר סגל בפקולטה למדע והנדסה של חומרים בטכניון
הערות שוליים

↑  מודעת אבל באתר "אבלים"
↑  אסף שטול-טראוריג, כששופכים כוס תה לחור שחור, באתר הארץ, 5 במאי 2012
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007517050805171  PLWABN: 9810618834705606  GND: 124853692  ISNI: 0000 0000 1840 3394  LCCN: no2013058773  NLA: 35834357  SNAC: w6pg1svz  SUDOC: 164752765  Trove: 1108483  VIAF: 23085366   WorldCat (עם VIAF): 23085366
יאיר מקלר

יאיר מקלר אלור (5 באוגוסט 1957 – 10 באפריל 2022) היה אתלט ישראלי. 9 פעמים אלוף ישראל ושיאן ישראל בהדיפת כדור ברזל ו-5 פעמים אלוף ישראל בזריקת דיסקוס. החזיק בשיא הישראלי בהדיפת כדור ברזל באולם כ-34 שנים (1984–2017).
ביוגרפיה

מקלר נולד וגדל באשקלון. הוא התאמן בקבוצת הפועל אשקלון ובהמשך בקבוצת הפועל כפר סבא בהדרכתו של אמנון גור. ייצג את הפועל באר שבע במהלך לימודי המתמטיקה שלו באוניברסיטת בן-גוריון.
ביוגרפיה > 1974

באליפות ישראל שנערכה במכון וינגייט בנתניה ביולי 1974 זכה ב-3 מדליות אחת מכל סוג. מדליית זהב בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 15.18 מטר, לפני אורי זוהר ממכבי חיפה (15.12 מטר) ויהודה ויקטור (11.18 מטר), שניהם ממכבי חיפה. מדליית כסף בזריקת דיסקוס בתוצאה של 39.06 מטר, אחרי עופר בורובסקי מהפועל עמק חפר (43.40 מטר) ולפני אחיקם פולונסקי מהפועל חדרה (38.10 מטר). מדליית ארד ביידוי פטיש בתוצאה של 23.18 מטר, אחרי מאיר יעקובי מהפועל חיפה (49.56 מטר) ושלמה רבינוביץ מהפועל תל אביב (45.66 מטר).
ביוגרפיה > 1975 > שיאן ישראל

מקלר קבע בהדיפת כדור ברזל שיא ישראלי חדש של 16.61 מטר.
ביוגרפיה > 1977 > מדליית ארד מהמכביה

בתחרויות האתלטיקה של המכביה העשירית שנערכו בשנת 1977 זכה במדליית ארד בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 15.07 מטר, אחרי ג'ו גולד (17.00 מטר) ומרק וולדמן מארצות הברית (16.45 מטר), שניהם מארצות הברית.
ביוגרפיה > 1978

בתאריך 7 במרץ 1978 נפצע קשה ברגלו השמאלית, לאחר שנפל מגובה 6 מ' במהלך אימון גלישת סנפלינג בנחל מערות, שהעביר במסגרת שירותו הצבאי כמדריך כושר קרבי. כתוצאה מהפציעה נקבעה ליאיר דרגת נכות בשיעור 31%. לאחר הפציעה שינה את סגנון ההדיפה, והיה בין הראשונים בעולם שהחלו להדוף בסגנון סיבובי (ברישניקוב).
ביוגרפיה > 1979

באליפות ישראל שנערכה באצטדיון רמת גן בתחלת יולי 1979 הוא זכה בשתי מדליות, זהב וארד. מדליית זהב בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 15.26 מטר, לפני אורי זוהר (14.40 מטר) ועופר בורובסקי (13.92 מטר) ומדליית ארד בזריקת דיסקוס, אחרי סקוט הירש (56.30 מטר) ודן גרנדר (55.64 מטר).
בתחרות שנערכה בהולצהפל, גרמניה בספטמבר 1979 קבע בהדיפת כדור ברזל שיא ישראלי חדש ל 17.54 מטר ובזריקת דיסקוס שיא אישי חדש של ל־51.04 מטר.
ביוגרפיה > 1980

באליפות ישראל שנערכה באצטדיון הדר יוסף בסוף יוני 1980 הוא זכה בשתי מדליות זהב, בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 16.78 מטר, לפני אורי זוהר (14.95 מטר) ובועז אזולאי מהפועל חיפה/קריית ביאליק (14.39 מטר) ובזריקת דיסקוס בתוצאה של 48.10 מטר, לפני אייל גרנות מהפועל עמק חפר (44.46 מטר) ובועז אזולאי (42.20 מטר).
בתחרות שנערכה ב-13 ביולי קבע שיא ישראלי חדש של 18.03 מטר ובכך היה לישראלי הראשון שהדף מעבר ל-18 מטר. בתחרות שנערכה בלברקוזן, גרמניה ב-26 ביולי הוא סיים במקום רביעי בהדיפת כדור ברזל בשיא ישראלי חדש של 18.34 מטר.
ביוגרפיה > 1981

באליפות ישראל שנערכה באצטדיון הדר יוסף בתחילת יולי 1981 הוא זכה בשתי מדליות זהב, בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 17.36 מטר, לפני אורי זוהר (14.46 מטר) ובזריקת דיסקוס בתוצאה של 47.70 מטר, לפני אייל גרנות (45.86 מטר) וחברו לקבוצה בועז אזולאי (45.80 מטר).
בתחרויות האתלטיקה של המכביה האחת-עשרה שנערכו ביולי זכה זכה במדליית ארד בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 16.74 מטר, אחרי דייוויד וילקי (18.02 מטר) והרווי הורביץ (17.00 מטר), שניהם מארצות הברית.
ביוגרפיה > 1983

באליפות ישראל שנערכה באצטדיון הדר יוסף ביולי 1983 הוא זכה בשתי מדליות זהב, בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 17.47 מטר ובזריקת דיסקוס בתוצאה של 46.30 מטר, לפני בועז אזולאי (43.22 מטר).
ביוגרפיה > 1984

בתחרות שנערכה בפוקטלו, אידהו, ארצות הברית באולם בינואר 1984 הוא קבע בהדיפת כדור ברזל שיא ישראלי חדש של 18.31 מטר. שיא זה החזיק מעמד 34 שנים ונשבר על ידי איתמר לוי.
באליפות ישראל שנערכה באצטדיון הדר יוסף ביולי אותה שנה הוא זכה בשתי מדליות זהב, בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 16.11 מטר, לפני בועז אזולאי (13.28 מטר) ויואב שרף (13.22 מטר) ובזריקת דיסקוס בתוצאה של 43.38 מטר, לפני בועז אזולאי (41.52 מטר) ועופר בורובסקי (39.24 מטר).
ביוגרפיה > 1985

באליפות ישראל שנערכה באצטדיון הדר יוסף בתחילת יולי 1985 הוא זכה בשתי מדליות זהב, בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 16.07 מטר, לפני בועז אזולאי (13.64 מטר) ואורי זוהר (13.50 מטר) ובזריקת דיסקוס בתוצאה של 45.32 מטר, לפני בועז אזולאי (43.76 מטר) ואייל גרנות.
חיים אישיים

מקלר התחתן עם אילנה (לשעבר דרור, אחיה הוא איש ההיטק והפעיל החברתי עמי דרור), דוקטור למתמטיקה ומרצה בברקלי. הזוג הגיע לארצות הברית בשנות ה-80 על מנת ללמוד מתמטיקה באוניברסיטה. לזוג נולדו שישה ילדים. רוני, אלופת ארצות הברית בהיאבקות לצעירות, אורי, מקום רביעי במבחנים האמריקאים לאולימפיאדת ריו ב-2016 בהיאבקות בסגנון יווני רומי. אושרי, נורה למוות בשנת 2018 במהלך שוד הקשור למריחואנה.. עמית אלור, הצעירה במשפחה, מתאבקת היאבקות חופשית, האלופה האולימפית (פריז 2024) ופעמיים ברציפות אלופת העולם.
שיאים אישיים > אצטדיון

הדיפת כדור ברזל: 18.34 מטר (1980), שיא ישראל בעבר
זריקת דיסקוס: 52.32 מטר (1980)
יידוי פטיש: 36.96 מטר (1985)
שיאים אישיים > אולם

הדיפת כדור ברזל: 18.31 מטר (1983), שיא ישראל בעבר
הערות שוליים

↑  אורי ירון (עיתונאי), הנערה אלה קציר ניצחה את אמא-אסתר ב-100 מטר, מעריב, 9 ביולי 1974
↑  אורי ירון (עיתונאי), אליפות של משוכות, מעריב, 10 ביולי 1974
↑  אורי ירון (עיתונאי), נעילה בלי שיאים, מעריב, 11 ביולי 1974
↑  אליפות הא"ק הסתיימה אמש בקול דממה, דבר, 11 ביולי 1974
↑  יאיר מקלר עוד אחזור, מעריב, 21 במאי 1978
↑  אלכס פרלסמן, 2.10 בדרך למוסקבה, מעריב, 6 ביולי 1979
↑  יעקב פתאל, גדעון הרמט 2.10 מ' בגובה שיא ישראלי חדש באליפות א"ק, דבר, 6 ביולי 1979
↑  אלכס פרלסמן, קרבות ושיאים אישיים - לסיום האליפות, מעריב, 8 ביולי 1979
↑  אלכס פרלסמן, קרבות ושיאים אישיים - לסיום האליפות - המשך, מעריב, 8 ביולי 1979
↑  יעקב פתאל, רוטשילד ניצח גם ב-5000 מ', דבר, 8 ביולי 1979
↑  מקלר הדף אתמול ל 17.32 מ', דבר, 10 בספטמבר 1979
↑  אלכס פרלסמן, 2.14 - השיא העשרי של "גידי", מעריב, 29 ביוני 1980
↑  יעקב דץ, הרמט ניתר ל-2.14 מ', דבר, 29 ביוני 1980
↑  אלכס פרלסמן, עוז וענת "גנבו את ההצגה", מעריב, 30 ביוני 1980
↑  היום השני באליפות ישראל, מעריב, 30 ביוני 1980
↑  מקלר הדף כדור ברזל ל-18.03 מ', דבר, 14 ביולי 1980
↑  יעקב פתאל, 2 שיאים לאומיים באליפות האתלטיקה בהדר יוסף: הרמט ניתר לגובה 2.16 מ', קריצשטיין 400 מ' משוכות ב-52.6 ש', דבר, 5 ביולי 1981
↑  יעקב פתאל, שיא ישראלי ב-110 משוכות (15.77 ש') נקבע בסיום אליפות ישראל בא"ק, דבר, 6 ביולי 1981
↑  הנדלסמן ניצח בקלות את עוז כץ ב-800 מ', דבר, 17 ביולי 1983
↑  זיו פידרר, רוני מעוז שבר את השיא העתיק ב-1500 מ' 3:43.07 דקות, דבר, 18 ביולי 1983
↑  אלכס פרלסמן, גבי - הרוזנת של הקפיצה לגובה, מעריב, 8 ביולי 1984
↑  אלכס פרלסמן, יואב שרון - הישראלי המהיר ביותר, מעריב, 7 ביולי 1985
↑  אלכס פרלסמן, הוויתור של לברן השתלם, מעריב, 8 ביולי 1985
↑  אלכס פרלסמן, הוויתור של לברן השתלם, מעריב, 8 ביולי 1985
↑  Oshry Elor, Find a Grave (באנגלית)
יורם יצחקי

| --- | --- |

 לידה:  7 באוקטובר 1960 (בן 64) כפר סבא, ישראל
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  הפקולטה לרפואה ע"ש רפפורט  אהל שם (בית ספר) 
 מספר צאצאים:  5 
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 תקופת הפעילות:  1979–2006 (כ־27 שנים)
 דרגה:    אלוף-משנה
 תפקידים בשירות
 מפקד צוות בסיירת מטכ"ל  מפקד יחידה במערך המבצעים המיוחדים  מפקד מערך המבצעים המיוחדים
 פעולות ומבצעים
   מלחמת לבנון הראשונה  מבצע חילוץ חטופי אוטובוס קו 300  האינתיפאדה השנייה  מבצע חומת מגן
 עיטורים
 צל"ש הרמטכ"ל
 תפקידים אזרחיים
 מנהל החברות האחיות מדינול, וולב מדיקל ומיקרוטק
 
יורם יצחקי (נולד ב-7 באוקטובר 1960) הוא קרדיולוג ומנהל ישראלי, מנהל החברות האחיות של מדינול, וולב מדיקל ומיקרוטק. שירת בצה"ל כמפקד מערך המבצעים המיוחדים והשתחרר בדרגת אלוף-משנה. במהלך שירותו קיבל את צל"ש הרמטכ"ל.
ביוגרפיה

יצחקי נולד בכפר סבא לדוריס ויוסף יצחקי, עולים חדשים מעיראק. גדל והתחנך בצהלה. למד בבית הספר התיכון "אהל שם" ברמת גן. תושב כפר הס, נשוי להגר ואב ל-5 ילדים.
ביוגרפיה > שירות בצה"ל

בשנת 1979 התגייס לצה"ל והתנדב לצנחנים והתקבל לפלחה"ן צנחנים. לאחר פציעה עבר לסיירת מטכ"ל שם סיים מסלול לוחם, יצא לקורס קציני חי"ר, השתתף במלחמת לבנון הראשונה ולאחריה שימש כמפקד צוות. במהלך השירות השתתף הצוות בכוח הקדמי שפרץ לתוך אוטובוס קו 300 וחילץ את נוסעיו החטופים. לקראת סוף שירותו, יצא הצוות למבצע מיוחד במהלכו נהרג לוחם הצוות, סמל ברק שרעבי.
לאחר השחרור החל ללמוד רפואה בבית הספר לרפואה של הטכניון. לאחר 4 שנים חזר לשירות קבע בסיירת, במשולב עם המשך לימודיו. בשנים אלה סיים את לימודיו תוך שהוא משתתף במבצעים רבים שמבצעת היחידה.
ב-1995 קיבל את הפיקוד על יחידה במערך המבצעים המיוחדים. בתקופה זו קיבל צל"ש רמטכ"ל משאול מופז. בשנת 2000 קיבל את הפיקוד על מערך המבצעים המיוחדים.[דרוש מקור]
ב-2019 מונה על ידי הרמטכ״ל גדי אייזנקוט לעמוד בראש צוות התחקיר של פעולת היחידה בחאן יונס בה נהרג סא"ל מחמוד ח'יר א-דין.
ביוגרפיה > לאחר השחרור

יצחקי השתחרר מצה"ל בשנת 2006, לאחר שהשלים את מבחני הגמר של בית הספר לרפואה וסיים סטאז' במרכז רפואי מאיר בכפר סבא. לאחר השחרור התמנה לסמנכ"ל מו"פ בהוברט של פרופ' שלמה בן חיים וניהל את אופלון המפתחת ציפוי אנטימיקרוביאלי.
בשנת 2009 החל לעבוד כמנהל החברות האחיות של מדינול, וולב מדיקל ומיקרוטק בבעלות יהודית וקובי ריכטר.
"וולב מדיקל" מפתחת ומייצרת מסתם אורטלי להשתלה בצינתור; "מיקרוטק" מפתחת פלטפורמה טכנולוגית להשתלת סנסורים מיניאטוריים פאסיביים קבועים בגוף האדם. במאי 2023 הושתל המסתם הזעיר הראשון בחולה במרכז רפואי רבין על ידי פרופסור רן קורנובסקי.
יורם יצחקי הוא יושב ראש הוועד המקומי הנבחר של מושב כפר הס.
הערות שוליים

↑  מאיה פולק, "גם בעוד 500 שנה אסור יהיה לספר איך ברק מת", באתר nrg‏, 14 בנובמבר 2014.
↑  - אל"מ י"י, באתר הגבורה.
↑  אור הלר, אלון בן דוד, תחקיר הפעולה בחאן יונס: סא"ל מ' נורה למוות מאש חברו לכוח, באתר חדשות 13, 7 ביולי 2019
↑  גלי וינרב, ‏מה עוד רוקחת משפחת ריכטר שייסדה את חברת מדינול?, באתר גלובס, 12 בינואר 2011
↑
יורם יעקבסון

| --- | --- |

 לידה:  27 בנובמבר 1944 חיפה, פלשתינה (א"י) 
 פטירה:  16 באפריל 2017 (בגיל 72) מודיעין-מכבים-רעות, ישראל 
 ענף מדעי:  יהדות, קבלה, תנועת החסידות, ספרות ערבית, מדעי היהדות, ספרות עברית, מיסטיקה יהודית 
 מנחה לדוקטורט:  ישעיה תשבי 
 מוסדות:  אוניברסיטת תל אביב 
 
יורם יעקבסון (27 בנובמבר 1944 – 16 באפריל 2017) היה מבכירי חוקרי הקבלה והחסידות ומחבר ספרים פופולריים בתחומים אלו.
ביוגרפיה

נולד בחיפה למרגלית (מרגרטה) ומשה (פרידריך) יעקבסון שעלו לארץ ישראל מגרמניה חודשים ספורים אחרי ליל הבדולח. למד בתיכון ליאו בק בחיפה. משנת 1963[דרושה הבהרה] למד ספרות עברית אצל גרשום שלום ושפה וספרות ערבית אצל מאיר יעקב קיסטר באוניברסיטה העברית. בשנת 1967 סיים בהצטיינות תואר בוגר.
את לימודיו לתואר שני עשה במסגרת מסלול התמחות בקבלה וחסידות בחוג לספרות עברית. פרופ' קיסטר, אשר ראה בו בן טיפוחיו במגמת מזרחנות, ביכה את לכתו[דרוש מקור] בשל נהייתו אחר המיסטיקה היהודית.
בהמשך עבר יעקבסון למסלול הישיר לדוקטורט והיה לתלמידו של ישעיהו תשבי, שהנחה אותו בכתיבת עבודת הדוקטורט שלו, "תורת הגאולה של ר' מרדכי דאטו", אותה סיים ב-1983 בהצטיינות יתירה, אגב הוראת קבלה, חסידות וספרות מוסר יהודית במוסדות אקדמיים שונים, בהם האוניברסיטה העברית, אוניברסיטת בן-גוריון וקורס באוניברסיטה המשודרת.
בשנת 1984 התפרסם ספרו הראשון, "מקבלת האר"י עד החסידות", בהוצאת האוניברסיטה המשודרת ובשנת 1985 יצא ספר ההמשך, באותה הוצאה, "תורתה של החסידות".
במהלך שנות ה-80 של המאה ה-20 עבר יעקבסון ללמד באוניברסיטת תל אביב, בשנת 1988 קיבל בה דרגת מרצה בכיר ובין השנים 1997–2006 שימש חבר בוועדת הדוקטורנטים של בית הספר למדעי היהדות וראש המדור לקבלה וחסידות. בשנת 2014 פרש מהאוניברסיטה.
שהה בשבתונים כפרופסור אורח באוניברסיטת הרווארד בקיימברידג', ביוניברסיטי קולג' בלונדון, באוניברסיטת פוטסדאם, בגרמניה, באוניברסיטה היגלונית בקרקוב ובאוניברסיטת בולוניה באיטליה.
יורם יעקבסון נישא פעמיים והיה אב לארבעה. הוא הלך לעולמו בביתו שבמודיעין בגיל 72. הובא לקבורה בבית העלמין בעיר.
כתביו > ספרים

מקבלת האר"י ועד החסידות, האוניברסיטה המשודרת, 1984
תורתה של החסידות, האוניברסיטה המשודרת, 1985
בנתיבי גלויות וגאולות: תורת הגאולה של מרדכי דאטו, מוסד ביאליק, 1996
אמת, אמונה וקדושה: אסופת מאמרים בקבלה וחסידות, אדרא, 2018
כתביו > מאמרים

רשימת המאמרים של יורם יעקבסון באתר רמב"י
הערות שוליים

↑  עמדו בבחינות בהצטיינות, דבר, 19 בפברואר 1968
↑  מדרך העקום לדרך הישר, דבר, 10 בספטמבר 1980
↑  גלי צה"ל: האוניברסיטה המשודרת, מעריב, 31 בינואר 1980
↑  קורותיה של תנועה נפשית, מעריב, 20 ביוני 1986
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007263350205171  BnF: cb12123760j (data)  GND: 1159202745  ISNI: 0000 0000 6665 9220  LCCN: n84028654  NKC: ola20241231955  SUDOC: 029660165  VIAF: 20097234   WorldCat (עם VIAF): 20097234
יחסי ארצות הברית – הודו

| יחסי ארצות הברית – הודו |
| --- | --- |
ארצות הברית: הודו


ארצות הברית: הודו
שטח (בקילומטר רבוע)
9,833,517: 3,287,263
אוכלוסייה
345,891,750: 1,454,183,987
תמ"ג (במיליוני דולרים)
27,360,935: 3,549,919
תמ"ג לנפש (בדולרים)
79,103: 2,441
משטר
דמוקרטיה נשיאותית פדרלית: רפובליקה סוציאליסטית פדרלית

יחסי ארצות הברית–הודו הם היחסים הדיפלומטים המתקיימים בין ארצות הברית להודו. במהלך ממשל ג'ווהרלל נהרו שהכריז על מדיניות אי-הזדהות, וביתו אינדירה גנדי שנטתה לעבר ברית המועצות היו היחסים בין המדינות קרים, אך משנות התשעים הקשרים בין שתי המדינות התהדקו וכיום מוגדרים כטובים.
היסטוריה > לפני עצמאות הודו

בתקופת הודו הבריטית, ארצות הברית תמכה בתנועת העצמאות ההודית בראשות מהטמה גנדי.
היסטוריה > לפני עצמאות הודו > מלחמת העולם השנייה

במלחמת העולם השנייה, הפכה הודו לבסיס מרכזי של כוחות הברית במלחמה נגד האימפריה היפנית. עשרות אלפי חיילים אמריקאים הגיעו להודו והביאו עמם טכנולוגיות מתקדמות וכסף. ב-1945, מתיחות פרצה בהודו עקב הדרישה האמריקאית ממשלת הממלכה המאוחדת כי הודו תקבל עצמאות. בתגובה, ראש הממשלה הבריטי, וינסטון צ'רצ'יל, דחה את הדרישה.
היסטוריה > 1947–1997

לאחר עצמאות הודו, יחסיה עם ארצות הברית היו קרים. זאת, בשל קרבתה של ארצות הברית לפקיסטן, יריבתה של הודו בזמן המלחמה הקרה, עם הצטרפותה של פקיסטן לגוש המערבי בשנת 1954.
מדיניותה של הודו לא הייתה תואמת עם ארצות הברית או עם ברית המועצות, אך הקשר בין ארצות הברית לפקיסטן השפיע על היחסים.
בעת מלחמת קוריאה, שימשה הודו כמתווכת בין ארצות הברית לסין, זאת עקב התעקשותה להישאר נייטרלית במלחמה, חרף בקשת ארצות הברית שתצטרף אליה.
בין השנים 1947–1959, סיפקה ארצות הברית להודו סיוע בסה"כ 1.7 מיליארד דולר. ברית המועצות סיפקה לעומת זאת כמחצית מהכסף שסיפקה ארצות הברית, אך תרומתה הייתה משמעותית יותר לעין שכן היא סיפקה סיוע בתשתיות, הלוואות, העברת ידע טכני, תכנון כלכלי ולימוד מיומנויות בתחום התעשיות הכבדות.
בשנת 1959, דווייט אייזנהאואר, היה נשיא ארצות הברית הראשון המבקר בהודו.
בתקופת נשיאותו של ג'ון פיצג'רלד קנדי, הודו נחשבה לשותפה אסטרטגית של ארצות הברית כנגד עליית סין הקומוניסטית.
במהלך מלחמת הודו–סין ב-1962, הממשל האמריקאי סייע להודו.
לאחר ההתנקשות בקנדי ב-1963, הידרדרו בהדרגה היחסים בין הודו לארצות הברית. בעוד יורשו של קנדי, לינדון ג'ונסון ביקש לשמור על היחסים עם הודו נגד סין הקומוניסטית, הוא גם ביקש להדק את הקשרים עם פקיסטן במטרה למנוע התעצמות צבאית של הודו.
תחת ממשל ניקסון, היחסים בין ארצות הברית להודו הגיעו לנקודת שפל ב-1970 כאשר ניקסון סייע צבאית לפקיסטן, שכן הודו, נראתה נוטה לעבר ברית המועצות.
במלחמת הודו–פקיסטן השלישית ב-1971, תמכה ארצות הברית בגלוי בפקיסטן ואף השיטה את נושאת המטוסים שלה, USS Enterprise, לעבר מפרץ בנגל, דבר אשר נתפס בהודו כהפגנת כוח של ארצות הברית.
ב-1974, ערכה הודו את ניסוי הגרעין הראשון שלה, "בודהה מחייך", חרף בקשת ארצות הברית שלא לערוך ניסוי זה.
בסוף שנות השבעים, היחסים בין ממשלת מורארג'י דסאי וממשל ג'ימי קרטר השתפרו. למרות חזרתה של אינדירה גנדי לשלטון ב-1980, היחסים בין שתי המדינות המשיכו להשתפר בהדרגה.
היסטוריה > 1998–2004

זמן קצר לאחר שנבחר אטאל ביהארי ואג'פאיי לראש ממשלת הודו ב-1998, הוא הורה על ביצוע ניסוי גרעיני. ארצות הברית גינתה בחריפות את הניסוי הגרעיני והצביעה בעד הגינוי במועצת הביטחון של האומות המאוחדות המגנה את הניסוי. נשיא ארצות הברית ביל קלינטון החליט בעקבות הניסוי להטיל סנקציות כלכליות על הודו, הקפאת הלוואות של בנקים אמריקאים לחברות ממשלתיות הודיות, איסור על הלוואות לממשלת הודו למעט רכישת מזון. עם זאת, סנקציות אלו לא הוכיחו יעילות, הודו חוותה עלייה כלכלית חזקה בכך שהמסחר שלה עם ארצות הברית היווה רק חלק קטן מהתוצר לאומי גולמי שלה. רק יפן הצטרפה לארצות הברית בהטלת סנקציות ישירות, בעוד שרוב המדינות המשיכו לקיים מסחר עם הודו. עד מהרה, החליפו הנשיא קלינטון וראש הממשלה ההודי וג'פאיי נציגים על מנת לשקם את היחסים בין שתי המדינות. במרץ 2000, ביקר הנשיא קלינטון בהודו וניהל מגעים דו-צדדיים וכלכליים עם ראש הממשלה וג'פאיי. במהלך הביקור הוקם "הפורום המדעי והטכנולוגי של הודו-ארצות הברית".
במהלך היחסים הדיפלומטים עם ממשל בוש, הסכימה הודו לאפשר פיקוח בינלאומי הדוק על פיתוח הנשק הגרעיני שלה, אך לא לוותר על הארסנל הגרעיני שלה.
לאחר פיגועי 11 בספטמבר בארצות הברית, שיתף הממשל ההודי פעולה עם ממשל בוש בשליטה על נתיבי הים ההודי הקריטיים מבחינה אסטרטגית.
היסטוריה > 2004–2014

בתקופת כהונתו של ג'ורג' ווקר בוש היה נראה כי היחסים בין ארצות הברית להודו פורחים. בעיקר על רקע החששות מגידול האסלאם הקיצוני, ביטחון האנרגיה ושינוי האקלים. ג'ורג' בוש אמר: "הודו היא דוגמה מצוינת לדמוקרטיה, היא אדוקה מאוד, יש לה מנהיגים דתיים מגוונים, אבל כולם מרגישים בנוח עם הדת שלה. העולם צריך את הודו".
לאחר הצונאמי בדצמבר 2004, ארצות הברית שיתפה פעולה עם הודו בפעולות חיפוש והצלה באזורים שנפגעו.
בשנת 2005 נחתם הסכם הגרעין בין ארצות הברית והודו לשיתוף פעולה בתחום לא צבאי.
בשנת 2005, חתמו הודו וארצות הברית על הסכם מסגרת ביטחוני למשך 10 שנים, הנועד להרחיב את שיתוף הפעולה הביטחוני בין שתי המדינות. באותה שנה, נחתם הסכם "שמיים פתוחים" תוך שיפור התיירות, העסקים המסחר בין שתי המדינות. ארצות הברית והודו גם חתמו על הסכם שיתוף פעולה בתחומי המדע והטכנולוגיה. לאחר הוריקן קטרינה, שלחה הודו כתרומה 5 מיליון דולרים לצלב האדום האמריקאי ושלחה שני מטעני אספקה של חומרי עזר וחומרים לסיוע. לאחר מכן, ב-1 במרץ 2006, ביקר הנשיא בוש בהודו.
בנובמבר 2010, ביקר הנשיא ברק אובמה בהודו, נאם בישיבה משותפת של הפרלמנט ההודי, שם הוא תמך בבקשתה של הודו למושב קבוע במועצת הביטחון של האומות המאוחדות.
היסטוריה > 2004–2014 > הסכמים צבאיים ואסטראטגיים

במרץ 2009, חתמו הודו וארצות הברית על עסקה צבאית בסך 2.1 מיליארד דולר בה מכרה ארצות הברית שמונה P-8 Poseidons להודו.
בנוסף, מכרה ארצות הברית להודו מטוסי תובלה צבאיים מסוג בואינג C-17 ומנועי אלקטריק F-414 בסך 5 מיליארד דולר, אשר הוכרזו בביקורו של אובמה בהודו בנובמבר 2010.
יו"ר המטות המשולבים של ארצות הברית, מייק מאלן, עודד קשרים צבאיים חזקים יותר בין ארצות הברית להודו ואמר כי "הודו התפתחה כשותפה אסטרטגית חזקה יותר ויותר של ארצות הברית". מזכיר משרד החוץ האמריקאי, ויליאם ג'וזף בראנס, אמר: "מעולם לא היה רגע שבו הודו ואמריקה היו יותר חשובות זו לזו". סגן שר ההגנה האמריקאי, אשטון קרטר אמר בפני אגודת בפני אגודת אסיה, בניו יורק בשנת 2012 כי היחסים בין הודו לארצות הברית הם בהיקף עולמי, מבחינת טווח ההשפעה וההשפעה של שתי המדינות.