stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פיגועי טרור נגד ישראלים בישראל ובשטחים בשנות ה-80 של המאה ה-20
כרוניקה > 1985

25 בינואר – יהודי שהסיע עובד ערבי מקלקיליה נרצח לאחר שנזרקו לרכבו 2 בקבוקי תבערה.[דרוש מקור]
19 באפריל – נהג מונית יהודי שהסיע 3 ערבים לכפר ענאתא נרצח ביריות על ידי המחבלים.
27 ביוני – בפיגוע ביער משואה נרצח זוג ישראלי על ידי מחבלים.
21 ביולי – מורה ועובדת מפת"ן (לאה אלמקייס ויוסף אליהו מעפולה) שנסעו לגלבוע לצורך תכנון טיול למוסד בו עבדו, הרכב בו נסעו השניים נמצא נטוש בכניסה לג'נין, גופותיהם של השניים נמצאו במערה בגלבוע, ומחקירת השב"כ עלה ששלושה מחבלים התנפלו עליהם ורצחו את המורה בירי ואת העובדת בחניקה בחבל.[דרוש מקור]
24 באוגוסט – יהודי נסע עם אשתו לטולכרם, ונרצח בפיגוע ירי ממחבלים, אשתו נפצעה בינוני.[דרוש מקור]
5 בספטמבר – בפיגוע דקירה ברצועת עזה נפצע ישראלי.
29 בספטמבר – מטען חבלה התפוצץ בשוק הטורקי בחיפה, עשרות נפצעו, אחד מהם נפטר כחודש וחצי לאחר הפיגוע.[דרוש מקור]
2 באוקטובר – שני בני זוג שטיילו בעין קובי נורו למוות באמצע המסלול בידי מחבלים ערבים.
5 באוקטובר – בפיגוע מדרום מערב לירושלים נרצח זוג ישראלי.
5 בדצמבר – חייל צה"ל עלה על טרמפ ונרצח ליד מושב מזור.
כרוניקה > 1986

2 בינואר – נהג מונית נרצח על ידי מחבלים ליד האצטדיון העירוני לוד.
30 בינואר – בפיגוע ירי בירושלים נרצח שוטר ונפצעו 2 אזרחים.
6 במרץ – יהודי מירושלים נרצח על ידי קבלן ממזרח העיר שעבד אצלו.
8 באפריל – פצצה הושלכה על אוטובוס בירושלים. 9 אנשים נפצעים בפיגוע.[דרוש מקור]
8 באפריל – בפיגוע בעפולה נפצע חייל צה"ל.[דרוש מקור]
12 באפריל – יריות נפתחו במארב אל עבר אוטובוס של קו 468 מתל אביב באזור נווה צוף, נהג האוטובוס נפצע קשה ונפטר 10 ימים לאחר מכן.[דרוש מקור]
13 באפריל – ישראלית נרצחה בידי מחבל ערבי ממזרח ירושלים שחיכה לה במשרדה.[דרוש מקור]
5 ביוני – בפיגוע בסופרמרקט בירושלים נפצעו 2 ישראלים.[דרוש מקור]
30 ביוני – בפיגועים שבוצעו בשני אוטובוסים שונים בירושלים נפצעו בסך הכל 6 ישראלים.[דרוש מקור]
10 ביולי – מחבלים ניסו לחדור לישראל מלבנון דרך הים באזור ראש הנקרה. בקרב שהתפתח בינם לחיילי צה"ל במקום נהרגו שלושת המחבלים, נהרגו גם 2 חיילי צה"ל, ונפצעו 9 חיילי צה"ל.[דרוש מקור]
20 ביולי – בפיגוע בתל אביב נפצע נער ישראלי.[דרוש מקור]
24 ביולי – פיגוע זריקת רימון של ארגון החזית העממית ביריחו על טיול של חוגי סיור כרמיאל, בפיגוע נפצעו 13 מטיילים חלקם קשה.[דרוש מקור]
22 באוגוסט – בפיגוע דקירה בירושלים נרצחו 2 חיילי צה"ל.[דרוש מקור]
29 באוגוסט – בפיגוע דקירה בירושלים נדקר הרב משה מאיר פראג.
27 בספטמבר – ישראלי תושב אשקלון נסע עם חברו לשוק בעזה, כשעצר לקנות ענבים בעת שהיה בחנות מחבל שיסף את גרונו והוא נפטר בדרכו לבית החולים.[דרוש מקור]
7 באוקטובר – ישראלי תושב אשקלון נסע למקום עבודתו למוסך בעזה, כשעצר להוציא משהו מתא המטען שלו מחבל דקר אותו בגבו.[דרוש מקור]
15 באוקטובר – 3 רימונים נזרקו אל עבר טקס השבעה צבאי של חטיבת גבעתי בכותל המערבי, כתוצאה מהפיצוץ נרצח אביו של אחד החיילים שהושבעו.[דרוש מקור]
26 באוקטובר – ישראלי נפצע כאשר חוליית טרור פלסטינית ניסתה להשתלט על אוטובוס תלמידים.[דרוש מקור]
15 בנובמבר – בפיגוע דקירה בירושלים נרצח תלמיד ישיבת אור שמח על ידי שלושה מחבלים כאשר עשה דרכו הביתה מהעיר העתיקה, הנרצח תקף את אחד המחבלים, אך התמוטט ומת.
כרוניקה > 1987

19 בינואר – בפיגוע דקירה ליד שער שכם בירושלים נפצעו 2 בני נוער.
18 בפברואר – מחבל פגע ברכבו בסיור צה"ל בפיגוע דריסה בשכם. המחבל הצליח לפצוע קשה שני חיילי צה"ל, בטרם נורה על ידי חבריהם. אחד החיילים נפטר מפצעיו לאחר כשנה וחצי בבית החולים.
22 בפברואר – בפיגוע רימון בירושלים נפצעו 17 אנשים, 12 מתוכם חיילי צה"ל.
11 באפריל – רצח עופרה וטל מוזס: מחבל פלסטיני משליך בקבוק תבערה לעבר מכונית בה נסעה משפחת מוזס מאלפי מנשה, סמוך לכפר הפלסטיני חבלה. בפיגוע נרצחו אם המשפחה עופרה מוזס, והילד טל מוזס שמת מפצעיו לאחר שלושה חודשים.
19 במאי – בפיגוע דקירה בתל אביב נרצח חייל צה"ל.[דרוש מקור]
20 במאי – ילד בן 8 שיצא לרכב על אופניו ביישוב אלון מורה נרצח בברוטליות על ידי מחבלים שריצצו את גולגולתו והחביאו אותה במערה ליד היישוב.
25 במאי – פיגוע ירי במעבר קרני מחבל ירה בפתאומיות באב ובנו שנסעו לעזה, הילד ניצל אך האב נפטר כתוצאה מהירי והמחבל נמלט.[דרוש מקור]
28 ביוני – בפיגוע בחוף הים בחיפה נפצעו 2 ישראלים.[דרוש מקור]
3 ביולי – בפיגוע באוטובוס בירושלים נפצעו 2 ישראלים.[דרוש מקור]
27 באוגוסט – בפיגוע באוטובוס צה"לי בתל אביב נפצעו 5 ישראלים.[דרוש מקור]
21 בספטמבר – מחבל מתנפל על צעירה בחצר בית ברחוב פינסקר בתל אביב.[דרוש מקור]
22 בספטמבר – בפיגוע דקירה בתל אביב נרצחו 2 חיילי צה"ל.[דרוש מקור]
11 באוקטובר – בפיגוע ירי בירושלים נרצח ישראלי לאחר שהלך עם בת זוגו לכותל.
25 בנובמבר – ליל הגלשונים: מחבלים פלסטינים חדרו לישראל מדרום לבנון באמצעות גלשני רוח ופתחו במתקפת פתע נגד חיילי צה"ל. בעוד שאחד המחבלים נחת בטעות ברצועת הביטחון ונהרג על ידי כוחות צה"ל, המחבל השני הצליח לחדור לבסיס צה"ל, רצח 6 חיילי צה"ל, ופצע 8 חיילים נוספים לפני שנורה למוות.
26 בנובמבר – 5 פצועים, רובם חיילים, בפיצוץ תחנת אוטובוס של צה"ל.[דרוש מקור]
1 בדצמבר – חייל צה"ל נפצע ממחבל שחדר לישראל ממצרים.[דרוש מקור]
6 בדצמבר – בפיגוע דקירה בעזה נרצח ישראלי.
30 בדצמבר – באור יהודה נפצעו 2 ישראלים ממעטפת נפץ.[דרוש מקור]
כרוניקה > 1988

14 בינואר – ישראלי נרצח בחניקה בתל אביב על ידי ערבי שהיה חבר לעבודתו, גופתו נחטפה ונזרקה כשלושים קילומטר מל אביב בדרך לירושלים.[דרוש מקור]
21 בינואר – חייל צה"ל נפצע בהתקפה שבוצעה על ידי שלושה מחבלים שחדרו לישראל מלבנון.[דרוש מקור]
4 בפברואר – 2 חיילי צה"ל נרצחו וחייל אחד נפצע בהתקפה שבוצעה על ידי מחבלים שחדרו לישראל מלבנון.[דרוש מקור]
7 במרץ – אוטובוס האמהות: אוטובוס שהוביל עובדים (רובן נשים) לקריה למחקר גרעיני בדימונה נחטף על ידי שלושה מחבלים פלסטינים אשר לקחו את 11 הנוסעים כבני ערובה ואיימו לרצוח את נוסעיו בזה אחר זה אם לא ישוחררו אסירים פלסטינים מבתי הכלא בישראל. לאחר שהמחבלים ירו למוות באחד הנוסעים החל מבצע ההשתלטות על האוטובוס שנמשך 40 שניות ובמהלך נהרגו שלושת החוטפים יחד עם אחד מבני הערובה.
6 באפריל – במהלך פעילות נוער של נערים מאלון מורה פורצות מהומות והקבוצה נכנסת לכפר ביתא ובכפר נרצחה אחת הנערות שהיו בטיול.[דרוש מקור]
26 באפריל – 2 חיילי צה"ל נרצחו ו-2 חיילים נפצעו בהתקפה שבוצעה על ידי שלושה מחבלים שחדרו לישראל מלבנון.
2 ביוני – שני חברים תלמידי ישיבות משכונת שערי חסד בירושלים הלכו לגן סאקר מחבלת ערביה מאבו גוש ירתה בהם מספר כדורים ורצחה את אחד מהם.
20 ביוני – חקלאי תושב שקף נרצח לאחר שהותקף בידי חוליית מחבלים על ידי סכנים ואלות.
22 ביוני – 2 ישראלים נפצעו בהתקפה שבוצעה על ידי שני מחבלים שחדרו לישראל מלבנון.[דרוש מקור]
3 באוגוסט – רצח רחל וייס: שלושה מחבלים שנשלחו מרצועת עזה על ידי אחמד יאסין פלשו לשטח המושב שפיר פרצו לבית משפחת וייס ורצחו את אם המשפחה.
10 באוגוסט – מחבלים מהכפר אל בירה שבשומרון רצחו נערה ישראלית פעילת מפ"ם, באזור התעשייה של הכפר, לאחר שזו באה על דעת עצמה לדבר על דו קיום.
20 באוגוסט – בפיגוע רימון במרכז קניות בחיפה נפצעו 25 אנשים.[דרוש מקור]
27 באוגוסט – מחבל תקף ילד בקריית טבעון שחזר מבית הכנסת והיה בדרכו למסיבת יום הולדת של חברו.[דרוש מקור]
2 באוקטובר – בפיגוע בירושלים נפצעו 3 ילדות מפצצה שהוסתרה בחלה.
30 באוקטובר – הפיגוע בקו 961: שלושה מחבלים זרקו בקבוקי תבערה על אוטובוס מטבריה לירושלים. האוטובוס נשרף וכל הנוסעים נמלטו למעט משפחת וייס שנשרפו חיים, והחייל דוד דלרוזה שנפטר חודש וחצי לאחר הפיגוע.
1 בנובמבר – יום הבחירות לכנסת השתים עשרה, מחבל זרק בקבוק תבערה על רכב בואדי ג'וז בירושלים. שניים נפצעו קל, יוכבד פייביש נפצעה קשה.[דרוש מקור]
13 בדצמבר – מחבל רוצץ את ראשו של יעקב פרג, תושב הר ברכה לאחר שהתבקש לצאת משטח אש.
כרוניקה > 1989

5 בינואר – מספר מחבלים עלו על מכונית של תושב פתח תקווה בצומת יקיר ורצחו אותו.[דרוש מקור]
8 בפברואר – ישראלי נרצח במכוניתו ליד אלפי מנשה עקב בקבוק תבערה ששרף את מכוניתו.[דרוש מקור]
16 בפברואר – חטיפת ורציחת סמל אבי סספורטס: נחטף ונרצח החייל אבי סספורטס לאחר שעלה לטרמפ בצומת הודיה. תמורת שחרורו נדרש שחרורם של 1,500 מחבלים. גופתו נמצאה לאחר שלושה חודשים.
14 במרץ – מחבל ערבי ישראלי מסנדלה נכנס לבית בנהריה ורצח את דיירת הבית בפטיש.
17 במרץ – חייל צה"ל נרצח וחייל נוסף נפצע בהתקפה שבוצעה על ידי מחבלים שחדרו לישראל מירדן.
21 במרץ – פיגוע הדקירה בחגיגות פורים בתל אביב: המחבל מוחמד זקות, שעבד כפועל בניין בתל אביב דוקר באמצעות סכין קומנדו שני ישראלים, אזרח אחד נרצח, ואדם נוסף נפצע באופן קשה כאשר נדקר בחלק האחורי של ראשו ובעמוד השדרה.
3 במאי – חטיפת ורציחת רב-טוראי אילן סעדון: חייל צה"ל רב-טוראי אילן סעדון נחטף ונרצח על ידי אנשי חמאס.
3 במאי – בפיגוע דקירה בירושלים נרצחו 2 ישראלים ונפצעו 3 אנשים נוספים.
17 ביוני – קבוצת רועי צאן ערביים דקרו למוות תושב אריאל שטייל באזור.
22 ביוני – פרופסור מנחם שטרן, מומחה עולמי לתולדות עם ישראל נדקר למוות בידי מחבל בעמק המצלבה בירושלים.
28 ביוני – בפיגוע בשוק ברמלה נפצעו 3 ישראלים.
6 ביולי – הפיגוע בקו 405 בסמוך לקריית יערים: מחבל מדרדר את אוטובוס אגד קו 405, לתהום ליד קריית יערים וגורם למותם של 16 ישראלים. ארגון הג'יהאד האסלאמי נטל אחריות לפיגוע.
14 ביולי – שני פועלים ערבים צעירים נכנסו לבית בגן יבנה ודקרו למוות את אחד מדיירי הבית.[דרוש מקור]
28 ביולי – יהודי תושב ירושלים נרצח בביתו על ידי תושב מזרח ירושלים.[דרוש מקור]
3 באוגוסט - רצח רחל וייס: 3 מחבלי חמאס רוצחים את רחל וייס בביתה במושב שפיר כמבחן כניסה לארגון הטרור.
4 באוגוסט – שני ערבים חטפו שני נערים שהיו בדרכם להיפגש עם חברותיהם, ודקרו אותם למוות.[דרוש מקור]
14 באוגוסט – בקבוקי תבערה נזרקו אל עבר רכב של יהודים באל בירה הנהג מת מפצעיו שבועיים וחצי לאחר מכן מכיוון שנכווה קשות כאשר ניסה להציל את חבריו.[דרוש מקור]
7 בספטמבר – עובד בית האופרה בתל אביב נדקר למוות על ידי ערבי שהיה חברו לעבודה בעת שישן.
9 בספטמבר – נהג אוטובוס נדקר על ידי מחבל פלסטיני אשר מנסה להשתלט על האוטובוס ולרסק אותו בכביש תל אביב-ירושלים. הנוסעים מצליחים להכניע את המחבל.
20 באוקטובר – פיגוע החניקה בתל אביב: במהלך סוכות נרצחו בחנק על ידי שני מחבלים אחים מעזה שבעה אנשים בתל אביב, שלושה ברחוב ראשית חכמה 6 בשכונת שפירא וארבעה ברחוב יהודה הימית 4 ביפו. התברר שאחד הרוצחים היה סייען של כוחות הביטחון הישראלים, וכדי "לטהר" את שמו בעזה החליט לבצע את הרצח עם אחיו.
30 בנובמבר – בפיגוע דריסה בצומת גוש קטיף נדרס למוות מפעיל מזנון יהודי מגוש קטיף.
עובדים מצטיינים

| --- | --- |

 סוגה:  קומדיית מצבים
 יוצרים:  בלייק אנדרסון אדם דווין אנדרס הולם קייל ניוצ'ק קונור פריצ'רד דומיניק רוסו
 שחקנים:  בלייק אנדרסון אדם דווין אנדרס הולם
 ארץ מקור:  ארצות הברית 
 שפות:  אנגלית 
 מקום התרחשות:  קליפורניה 
 מספר עונות:  7
 מספר פרקים:  86
 הפקה
 מפיקים בפועל:  קווין אלטן בלייק אנדרסון אדם דווין אנדרס הולם
 חברת הפקה:  Avalon Television Gigapix Studios 5th Year Productions Mail Order Comedy
 הפצה:  Paramount Media Networks, הולו 
 אורך פרק:  כ-22 דקות
 שידור
 רשת שידור:  קומדי סנטרל 
 רשת שידור בישראל:  הוט קומדי סנטרל
 תקופת שידור מקורית:  6 באפריל 2011 – 15 במרץ 2017
 קישורים חיצוניים
 אתר רשמי
 דף התוכנית ב-IMDb
 
עובדים מצטיינים (באנגלית: Workaholics) היא סדרת קומדיה אמריקנית מצליחה מועמדת לפרס אמי ששודרה ברשת קומדי סנטרל האמריקנית בשנים 2011–2017.
הסדרה עוקבת אחר חייהם של שלושה חברים מימי המכללה, שותפים לדירה ועובדים ביחד בחברת טלמרקטינג, שבדרך כלל מסתבכים בצרות שנגרמות לרוב עקב השימוש הרב שלהם בסמים קלים ובילוי עם סוחר הסמים שלהם.
בישראל משודרת הסדרה בערוץ הוט קומדי סנטרל.
רקע

לפני תחילת הסדרה שלושת יוצרי הסדרה והשחקנים הראשיים (אדם דווין, אנדרס הולם ובלייק אנדרסון) השתתפו בסדרת מערכונים ב-YouTube שנקראת "Mail Order Comedy". לאחר שצברו אהדה מהקהל לתוכנית מערכונים זאת רשת קומדי סנטרל החליטה להעניק לשלושה תוכנית משלהם ברשת.
השלושה היו צריכים לחשוב על רעיון לסדרה ולאחר שהם צפו יחד בסרט "הדייט שתקע אותי" משנת 2007 שביים וכתב ג'אד אפאטו ובכיכובו של סת' רוגן, החליטו השלושה לעשות את הסדרה בסגנון של הסרטים של חבורת אפאטו האהובים עליהם מאוד. השלושה החליטו לכתוב את הסדרה בהשראת חוויות מהעבר מהתקופה שהם עבדו בחברת טלמרקטינג. השלושה (שנוהגים להרבות בהופעות במועדוני סטנד-אפ) ליהקו לסדרה רבים מחבריהם הקומיקאים שהכירו במועדוני סטנד-אפ. כמעט כל דמות בסדרה משחקת גרסה מוגזמת של עצמה ואף נושאת את אותו שם. שלוש הדמויות הראשיות נושאות אף את אותו שם משפחה (מלבד אדם דווין, שמשחק בסדרה את "אדם דממפ" שלפי טענתו התנהגות הדמות היא ההפך הגמור מההתנהגות שלו). הסדרה הצטלמה בביתם האמיתי של השלושה (הם שותפים לדירה) מפני שבתחילת הסדרה היו בעיות תקציב והם לא רצו לשכור אולם יקר. בשנת 2013 הסדרה הייתה מועמדת לפרס אמי לבידור בפריים-טיים על תיאום פעלולים יוצא מן הכלל עבור סדרת קומדיה או תוכנית וראייטי. לסדרה שודרו עד כה שבע עונות (אשר שש מהן שודרו גם בישראל) .
מיטשל הורוויץ (יוצר "משפחה בהפרעה") אהב את הסדרה ובעקבות כך נתן לשלושת השחקנים הראשיים הופעת אורח בפרק הראשון של העונה הרביעית של "משפחה בהפרעה" כפקידים בשדה תעופה, ובנוסף הוא הופיע בתפקיד אורח בפרק הראשון של העונה השנייה של עובדים מצטיינים בתור דמות בשם "אריק הכיפי".
עלילה

הסדרה מספרת על שלושה חברים מימי המכללה, שותפים לדירה ועובדים ביחד בחברת טלמרקטינג שמבלים לרוב עם סוחר הסמים שלהם (קייל ניוצ'ק, המשמש גם כבמאי רוב הפרקים). השלושה מנסים לשמור על רוח המכללה האמריקאית (שתיית אלכוהול, מסיבות פרועות, מעשי קונדס פרועים וכו') שלרוב מובילים אותם לצרות. באחד הפרקים התגלה שהם סולקו מהמכללה עקב מסיבה שגרמה נזק למקום. הם גם נתקלים בצרות כשהם מנסים להתחיל עם נשים, מה שלפעמים גורם אף לנזק פיזי (לדוגמה בפרק "בנות מצלמות האינטרנט" בעונה 3, דמותו של אדם דממפ נפצעת לאחר שבחורה דוקרת אותו עם סיכה בראשו לאחר שהתחיל איתה). הסדרה בנוסף מתעסקת בעבודתם והתנהגותם במקום העבודה עם חבריהם לעבודה ועם הבוסית שלהם, אליס, שהיא "הפנטזיה" של אדם. השלושה נוהגים לרמות ולנצל את ההנהלה ואת מקום עבודתם.
דמויות > דמויות ראשיות

אנדרס "דרס" הולמוויק (אנדרס הולם): עובד בחברת טלמרקטינג, חברם הטוב של ביותר של אדם ובלייק. היה שחיין בנבחרת הרשמית של המכללה אך הודח מהנבחרת לאחר שאדם ובלייק שפכו לבריכה כמויות ענקיות של כלור, שגרם לשאר השחקנים לנשירת שיער ועיוות גופני והמאמן היה בטוח שאנדרס אחראי לכך. סולק מהמכללה עקב מסיבה פרועה שהוא ארגן ביחד עם אדם ובלייק. הוא הדמות הכי פחות פרועה בחבורה והוא לרוב מנסה למנוע מהשלושה לעשות מעשים מטופשים אך לרוב נגרר אחריהם. חלומו להיות ראש העיר.
אדם דממפ (אדם דווין): עובד בחברת טלמרקטינג, חברם הטוב של ביותר של אנדרס ובלייק. סולק מהמכללה עקב מסיבה פרועה שהוא ארגן ביחד עם אנדרס ובלייק. הוא הדמות הפרועה בחבורה ולרוב הוא זה שגורם לחבורה להסתבך בצרות. הוא מעריץ את סוחר הסמים שלהם, קארל. מנסה הרבה פעמים להתחיל עם נשים, אך ברוב הפעמים נכשל. חלומו לקיים יחסי מין עם הבוסית שלו, אליס.
בלייק אנדרסון (בלייק אנדרסון): עובד בחברת טלמרקטינג, חברם הטוב של ביותר של אדם ואנדרס. סולק מהמכללה עקב מסיבה פרועה שהוא ארגן ביחד עם אדם ואנדרס. מבין השלושה הוא הדמות שלרוב חושב בהיגיון אך ברוב המקרים נגרר אחרי אדם. מאוד ביישן בגלל איבר מינו הקטן במיוחד (פחות מ-7 סנטימטר לפי הפרק "Fourth and Inches" מעונה 3). לפי טענתו, חברתו הטובה ביותר היא אמא שלו ולאחר מכן אדם ואנדרס.
דמויות > דמויות משניות

אליס מרפי (מריבת' מונראו): מנהלת את חברת הטלמרקטינג שהשלושה עובדים בה. קשוחה, חסרת חוש הומור ונוהגת לזלזל בשלושה. היא "הפנטזיה" של אדם. אלכוהוליסטית לשעבר.
קארל הווצ'ק (קייל ניוצ'ק): סוחר הסמים של השלושה, בעל עין עצלה, מזוכיסט ומחפש ריבים. נוהג ברכב מסחרי שעליו רשום באנגלית "rape" (בתרגום: אונס) אך במהלך הסדרה הוא שינה את הכיתוב ל"Grapes" לאחר שהתחיל למכור ענבים שהוא מוצא במזבלות ופחי אשפה. אנדרס שונא אותו ולעומת זאת אדם ובלייק חושבים שהוא האדם החכם ביותר שהם מכירים והם מעריצים אותו.
ג'יליאן באלק (ג'יליאן בל): עובדת בחברת טלמרקטינג ביחד עם אדם, אנדרס ובלייק. חסרת מודעות עצמית, טיפשה ורגזנית (לעיתים נדירות).
מונטאז וולקר (אריק גריפין): עובד בחברת טלמרקטינג ביחד עם אדם, אנדרס ובלייק. השלושה נוהגים לרמות אותו ולהציק לו. מפחד מאשתו עד כדי שהוא כל הזמן מנסה להתחמק ממנה.
פריצ'רד דממפ (ג'ק בלאק): אביו של אדם, אב גרוע שבמהלך העונה החמישית טוען שהוא אחיו של אדם ולא אביו, אף על פי שזה לא הגיוני מבחינה ביולוגית אדם מעדיף להאמין לו כי פירוש הדבר שהוא לא היה אבא גרוע אלא אח טוב. מופיע רק בעונה החמישית.
דל יעקובסון (בן סטילר): בעל הבית של השלושה, ממוצא יהודי. עזר לשלושה לזייף קרב היאבקות בשביל לצלם סרטון לרשת, אך כועס עליהם על כך שהם מפרים את החוזה. מופיע רק בעונה החמישית.
בנוסף היו מספר רב של הופעות אורח בסדרה, ביניהן של מספר שחקנים מוכרים ובהם: ג'ק בלאק, בן סטילר, טופר גרייס, רבל וילסון, קווין הארט, כריס פרנל, דיין קוק וליאם המסוורת'.
ביקורת וקבלה

בעונתה הראשונה הסדרה קיבלה ביקורות מעורבות מהמבקרים (אף על פי שהביקורות הסכימו שהסדרה מספקת כיף לאוהבי הז'אנר ושחוסר הבושה שבה מופרע ומצחיק, חלק ביקרו את חוסר הבושה כדבר שמזיק לסדרה), אך הסדרה מאוד אהודה בקרב הקהל (ציון 8.3 באתר הדירוגים IMDb) והרבה מהצופים שנשאלו אמרו שהם אוהבים את חוסר הבושה והפראות שבסדרה, וכי היא מזכירה את סרטיהם של ג'אד אפאטו וסת' רוגן. חלק אמרו שהסדרה היא גרסה בוגרת ומציאותית של הסדרה המצוירת האהודה "אד, אדד ואדי".
הסדרה בנוסף זכתה לאחוזי צפייה גבוהים בערוץ קומדי סנטרל ונכון לחודש מאי בשנת 2015, היא הסדרה הכי נצפית בכל הזמנים בערוץ אחרי "סאות' פארק".
ביביסטים

תעמולת בחירות בעד נתניהו, 2009
ביביסטים (לעיתים גם תומכי ביבי או חברי כת הביביזם) הוא כינוי פוליטי המתייחס לתומכים אדוקים (לעיתים מתייחסים אליהם כחסידים או פנאטים) של בנימין נתניהו. הכינוי, אשר הפך נפוץ בשיח הפוליטי המתנהל ברשתות החברתיות, נועד לייחס לתומכיו של נתניהו או לחלק מהם, כציבור או כיחידים, הערצה בלתי-מותנית לו ולמהלכיו, והתנגדות חריפה ליריביו הפוליטיים ולעמדות פוליטיות יריבות. האידאולוגיה או הגישה הפוליטית המתאימה מכונה ביביזם (רבים רואים בכך כת).
אטימולוגיה

המונח נגזר מכינויו של בנימין נתניהו, "בִּיבִּי", והסיומת הלועזית "-אִיזְם", אשר מופעה הבולט הוא בציון השקפת עולם, אידאולוגיה, רעיון, תאוריה, תופעה, התנהגות וכדומה. התייחסות לאדם התומך או מזוהה עם אחד מהמופעים האמורים לעיל, יכולה להיעשות באמצעות הוספת הסיומת הלועזית "-יִסט" לשם המופע, בדומה לכינוי "ביביסט".
לרוב, כשמשתמשים בהטיה זו על שם של מנהיג, מתארים תנועות פופוליסטיות הנוטות לאוטוריתריזם ופולחן אישיות, כגון טראמפיזם, פוטיניזם, מאואיזם, לניניזם וסטליניזם, אך לעיתים תיתכן גם משמעות הפוכה כמו "גנדיזם". בשנת 2016 קשר נשיא ארצות הברית דאז ברק אובמה בשיחה סגורה עם עיתונאים בין נתניהו לפוטיניזם ולמנהיגים סמכותניים כארדואן, דוטרטה וטראמפ כחלק ממאבק רעיוני עולמי על מהות הדמוקרטיה הליברלית.
ביביזם כסוג של פופוליזם

לפי הסוציולוג פרופ' סמי סמוחה מאוניברסיטת חיפה, הביביזם הוא סוג של פופוליזם ימני, הטוען לייצוג אמיתי של העם, ולמאבק נגד תנועות ואליטות אחרות. המנהיג הפופוליסט מציג את עצמו כמייצג האומה. הוא מנהיג כריזמטי וזוכה לתמיכה חזקה בזכות אישיותו; הוא משתמש בלאומנות, בהסתה ובתיוג יריבים פוליטיים כאויבים ומתחייב לשחרור את העם מההגמוניה הממסדית. לטענת סמוחה, נתניהו הוא מנהיג פופוליסטי, שליט יחיד של הליכוד והמנהיג הבלתי מעורער של גוש הימין בישראל, שנלחם נגד ההגמוניה של המרכז-שמאל.
לפי חוקר מדעי המדינה דני פילק, בישראל צמחו לאורך השנים תנועות פופוליסטיות משני סוגים: מכילות ומדירות. ביניהן, הליכוד ההיסטורי תחת הנהגתו של מנחם בגין וש"ס. לפי הניתוח שלו, נכון לשנת 2010, הפופוליזם הדומיננטי בישראל הוא הפופוליזם המדיר – סוג של פופוליזם שאינו שואף לשלב את "האחרים" ב"עם" אלא להדיר אותם כליל. לטענתו, לאחר תקופת ביניים שמרנית בשנות ה-90 בהנהגת שמיר ונתניהו, הליכוד בהנהגת נתניהו הפך למפלגה פופוליסטית מדירה. בממד הסמלי, המסר המרכזי של נתניהו ושותפיו בנוי על "שרשרת שקילות", שלפיה ארגוני טרור אסלמיים שקולים לאיראן, והיא שקולה לפת"ח ולרשות הפלסטינית, ששקולים לאזרחים ערבי ישראל, ששקולים לשמאל הפוליטי, ומול כל אלה נמצא העם "האמיתי" בהנהגת נתניהו.
בני מילר, פרופסור ליחסים בינלאומיים מאוניברסיטת חיפה, טוען כי קיים דמיון בין הרטוריקה והמסרים של דונלד טראמפ ובין נתניהו. לטענתו, אם אתה נגד טראמפ תומכיו יציגו אותך כבוגד, ואילו בישראל, אם אתה מתנגד לנתניהו, שהוא כביכול המייצג "האותנטי והאמיתי" של העם, תומכיו מגדירים אותך "אויב העם". מילר גורס כי נתניהו אינו רק חלק אינטגרלי מ"משפחה" של מנהיגים פופוליסטיים כמו ויקטור אורבן, רג'פ טאיפ ארדואן וטראמפ, אלא גם "מודל מוביל לחיקוי עבורם, כי לא רק שהוא שותף לדעות האלו, הוא גם הכי מוכשר והכי חכם מביניהם". זו לדעתו הסיבה שרובם מעריכים את נתניהו ומסתדרים איתו.
העיתונאי ינון מגל לדוגמה שהעיד על עצמו כי הוא ביביסט, טען כי רוב הדתיים והחרדים שנכנסו לתקשורת "התכופפו ונטמעו והתבוללו ומשרתים את האליטה", ולכן "אף אחד לא מעריך אותם". במשדר מיוחד לרגל יום השואה 2024 השווה עיתונאים וכלי תקשורת ליהודים שפגעו בעם ישראל בתקופות של מצוקה גדולה, כגון קאפואים בשואה, מלשינים לאינקוויזיציה ושורפי אסמים בזמן המצור על ירושלים. מגל כתב דברים דומים גם בחשבון הטוויטר שלו, וספג ביקורת מעמיתים למקצוע.
שימוש

לרוב, הכינוי "ביביסט" נושא אופי שלילי ומביע בוז כלפי תומכיו של נתניהו. הללו מואשמים בפולחן אישיות ובהכפפה של השקפת עולמם לצרכיו הפוליטיים המשתנים של נתניהו, ואף של בני משפחתו. עם זאת, חלק מתומכיו של נתניהו אימצו את הכינוי כאות מחאה נגד מתנגדיו וכמקור לגאווה.
בטור דעה אשר פורסם בשנת 2020 באתר "מעריב", תיארה הפובליציסטית לילך סיגן את הכינוי "ביביסט" כ"ויתור על כל ביקורת, קריאת תיגר או ויכוח אידאולוגי, למען הכשרת כל מעשה של נתניהו בהתבטלות מוחלטת". ניצניו של הכינוי הופיעו כבר בשנת 2009, עת הרכיב בנימין נתניהו את ממשלת ישראל השלושים ושתיים. באותה העת כונה אביגדור ליברמן, אז שותפו הפוליטי של נתניהו שמונה זה עתה לשר החוץ, בכינוי "ביביסט" על ידי מקורב בכתבה שנכתבה על ידי העיתונאי שאול אמסטרדמסקי.
מקצת תומכי נתניהו אימצו את הכינוי ואף התייחסו אליו כרכיב זהותי וכמקור לגאווה. דמות בולטת בהקשר הזה היא רונית לוי, המוכרת כ"רונית הביביסטית" בטוויטר. לוי, שלאות תמיכה בנתניהו שינתה את שם המשתמש בטוויטר מ"רונית הריקלינית" ל"רונית הביביסטית", התייחסה בריאיון לעיתון "הארץ" לנסיבות שהובילו אותה לאמץ את הכינוי: "אנשים נהגו לכנות אותנו 'ביביסטים' כדי ללעוג לנו. אני החלטתי לצרף את הכינוי לשמי כעניין של גאווה. נדמה שהוספת הכינוי תפסה". באופן דומה, גם פעילים בולטים מגדירים את עצמם כביביסטים. גם ח"כ שלמה קרעי הצהיר בראיון לעיתון מקור ראשון כי "'ביביסט' זו לא קללה, להפך".
תפוצה ומאפיינים

במסגרת המחקר הרב שנתי "לא שוברים את הכלים- מדד יחסי ערבים-יהודים", שערך הסוציולוג פרופ' סמי סמוחה בנובמבר 2021, התקיים סקר ארצי של מעל 1500 יהודים בגירים ושאל אותם, בין היתר, על מידת ההזדהות העצמית שלהם כביביסטים. טעות הדגימה במחקר היא עד 3%. כ-7.4% מהנשאלים הזדהו כ"ביביסטים לגמרי", עוד 14.7% הזדהו כ"ביביסטים". 24.4% טענו שהם "לא ביביסטים" ועוד 38.9% אמרו שהם "בכלל לא ביביסטים", ו-14.5% לא ענו. בסה"כ זיהו את עצמם 22.1% מהציבור היהודי כ"ביביסטים".
מבין הנשאלים שענו על השאלה, 61% ממצביעי הליכוד הזדהו כביביסטים, וכך גם 44% ממצביעי המפלגות הדתיות, 20% ממצביעי ימינה, ו-1.9% ממצביעי המפלגות האחרות.
37% מהיהודים ממוצא מזרחי זיהו את עצמם כביביסטים, וכך גם 19% ממוצא אשכנזי, 18% ממוצא מעורב ו-19% מבין היהודים ממוצא רוסי. מקרב אלו שזיהו עצמם כביביסטים, 56% היו ממוצא מזרחי, 26% היו ממוצא אשכנזי, 10% ממוצא מעורב, 7% ממוצא רוסי.
בניגוד לציפיות החוקרים, המחקר לא מצא הבדלים משמעותיים בהזדהות כביביסטים לפי פרמטרים של גיל, מעמד חברתי-כלכלי, השכלה, מידת דתיות, זהות אישית, זהות המדינה (יותר יהודית או יותר דמוקרטית), או מידת ניציות ביטחונית-מדינית.
עמדות

המחקר בדק אם יש הבדלים בין עמדות של מזרחים תומכי מפלגות ימין לא-ביביסטים, ובין מזרחים תומכי ימין ביביסטים. המטרה הייתה לבדוק את השפעתה הנקייה של הזהות הביביסטית, כאשר המוצא העדתי וההצבעה המפלגתית קבועים. נמצאו הבדלים משמעותיים בעמדות ביחס למחויבות לדמוקרטיה ולזכויות אדם וביחס לאזרחים הערבים. לדוגמה, בקרב תומכי מפלגות דתיות, 57% מהביביסטים היו בעד שלילתה של זכות ההצבעה מהאזרחים הערבים, ו-46% היו בעמדה זו בקרב הלא ביביסטים. בקרב מצביעי הליכוד, 45% מהביביסטים היו בעד שלילת זכות ההצבעה מהאזרחים הערבים, ואילו בקרב הלא-ביביסטים מצביעי הליכוד אימצו עמדה זו 32 אחוזים. מקרב מצביעי מפלגת ימינה, 23% מהביביסטים תמכו בשלילת זכות ההצבעה מהערבים, ואילו 12% מהלא-ביביסטים תמכו בעמדה זו. בין המפלגות האחרות, שיעור התומכים בשלילת זכות ההצבעה של ערבים עמד על 12%.
לפי המחקר, יש קשר חזק בין ביביזם ליהודים ממוצא מזרחי. אומנם רוב המזרחים אינם מזדהים כביביסטים, אבל המזרחים הם יותר ממחצית הביביסטים, וזהו שיעור כפול משיעור הביביסטים הלא-מזרחיים. לפי המחקר, חדירת הביביזם לקבוצת היהודים המזרחים מעידה על העצמתם, שכן הם אינם מהססים להזדהות כביביסטים למרות התיוג השלילי של כינוי זה. כמו כן המחקר מצא כי הביביזם מחליש את מחויבות המזרחים לדמוקרטיה, מקצין את עמדותיהם של תומכי הימין ומחריף את השסע העדתי ואת הקיטוב הפוליטי בישראל.
ביטוי הערצה

ביטוי הערצה לנתניהו כוללים את הקריאה הפופולרית בקרב תומכיו "ביבי המלך" או "רק ביבי" והזדהות רבים מהם כ"ביביסטים. מספר עיתונאים, אנשי תקשורת וחברי כנסת התומכים בנתניהו מציגים אותו כשליח האל, או כבעל תכונות אל-אנושיות.
אראל סג"ל קבע ב-2018, כי נתניהו הוא "מנהיג הגדול ביותר של העם היהודי מאז דוד המלך".
שמעון ריקלין טען כי "נתניהו הוא שליח השם... הוא מוביל את עם ישראל לשגשוג ולביטחון" וטוען כי מי שמבקרים אותו נוהגים בכפיות טובה ובקטנוניות.
בועז ביסמוט אמר בראיון בשנת 2022 כי נתניהו הוא "אדם־על", וכן "מנהיג־על. הבסט אוף דה בסט. זכינו".
באפריל 2024 אמר העיתונאי ינון מגל אמר כי "אני לא ביביסט בשביל כסף ולא בשביל לייקים. אני ביביסט כי זה מה שאני מאמין בו" וכן הוסיף שהוא "כלי" שדרכו נתניהו "מעביר דברים לציבור".
חברת הכנסת גלית דיסטל אטבריאן אמרה כי "מי שמסתכל על נתניהו בעיניים קצת פחות גשמיות רואה את הקב"ה מרחף עליו, אין הסבר טבעי והגיוני למה שעובר עליו".
יעקב מצלוואי, פעיל ליכוד המזדהה כביביסט אמר כי "גם אם הוא (נתניהו) יבוא וירה בי, אני אלך לבחור בו לפני שאני אלך לבית חולים". הביביסטית אורלי לב טענה נאמנות לנתניהו היא עניין מוסרי ועקרוני, כמו כן היא חוששת שאחרי נתניהו "לא יהיה ליכוד. כי אנשים הולכים אחריו, לא אחרי המפלגה. זה מה שמפחיד פה."
יש הטוענים כי היחס של מעריצי נתניהו דומה לפולחן אישיות. אריה אלדד אמר - "יש מעריצים עיוורים ומבחינתם ראש הממשלה הוא הגדול ביותר במדינת ישראל, זה סוג של פולחן אישיות עיוור". הסוציולוג ד"ר דוד רטנר טען כי נתניהו הצליח להחדיר בקרב תומכיו תפיסה לפיה אף אחד לא יוכל להחליף אותו. לדבריו "זה הרבה יותר מסתם פולחן אישיות. זאת תפישה פשטנית, שטחית ומסוכנת ואנטי דמוקרטית ביסודה."