stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
גודל הפין האנושי
תפיסות לגבי גודל הפין > תפיסות של גברים כלפי עצמם > בקרב גברים הומוסקסואלים

מחקר שנערך באוניברסיטת אוטרכט מצא כי רוב הגברים ההומוסקסואלים במחקר התייחסו לפין גדול כאידיאלי, וכי קיים קשר ישיר בין פין גדול לבין הערכה עצמית גבוהה. מחקר אחד שבדק את נתוני דוחות קינסי (נתונים שנמסרו על ידי הנסקרים, ולא נתונים שנמדדו על ידי חוקרים) מצא כי גודלו של הפין הממוצע של גבר הומוסקסואל היה גדול יותר מאשר הפין הממוצע של הגבר ההטרוסקסואל: אורך של 16.05 ס"מ בקרב גברים הומוסקסואלים, לעומת אורך של 15.21 ס"מ בקרב גברים הטרוסקסואלים, והיקף של 12.57 ס"מ בקרב גברים הומוסקסואלים לעומת היקף של 12.19 ס"מ בקרב גברים הטרוסקסואלים.
תפיסות לגבי גודל הפין > תפיסות של גברים כלפי עצמם > חרדות

חששות פרטיים נפוצים הקשורים לגודל הפין הובילו למספר אמירות פולקלור ולהשתקפויות בתרבות הפופולרית הקשורות לגודל הפין. "פאניקת פין" היא סוג של היסטריה המונית הקשורה בהיעלם או התכווצות של הפין, המכונה תסמונת התכווצות הפין. הפין יכול להתכווץ באופן משמעותי עקב היווצרות רקמת צלקת ממצב שנקרא מחלת פיירוני המשפיעה על עד עשירית מהגברים. מוצרים כגון משאבות הפין, גלולות, ואמצעים מפוקפקים אחרים של הגדלת פין הם חלק מהמוצרים המשווקים ביותר בדואר זבל אלקטרוני. נכון לעכשיו, אין הסכמה בקהילה המדעית שקיימת טכניקה שאיננה כירורגית המגדילה לצמיתות את העובי או את ההיקף של הפין הזקוף, כשהוא כבר נמצא בטווח הנורמלי (11.4 עד 17.78 ס"מ).‏
תפיסות לגבי גודל הפין > מתאם בין גודל הפין לגודלם של איברי גוף אחרים

לא נמצא במחקר קשר סטטיסטי מובהק בין גודל הפין לגודלם של חלקי גוף אחרים. במחקר אחד, שנערך בשנת 1988 על ידי החוקרים סימינוסקי וביין, נמצא מתאם חלש בין גודל הפין הזקוף וגודל כף הרגל והגובה; עם זאת, הוא היה חלש מכדי לשמש אומדן מעשי. מחקר אחר, שביצעו שאה וכריסטופר ב-2002, וציטט את סימינוסקי וביין, לא הצליח למצוא עדויות לקשר בין גודל הנעליים לבין גודל הפין הזקוף, וקבע כי "הקשר בין אורך הפין לבין גודל הנעליים אינו מבוסס מדעית".
ייתכן שיש קשר בין מומים באיברי המין לבין הגפיים האנושיות. התפתחות הפין בעובר נשלטת על ידי חלק מאותם הגנים של הוקס (במיוחד HOXA13 ו-HOXD13)‏ השולטים על התפתחות הגפיים. מוטציות של גנים מסוימים של הוקס השולטים בצמיחת איברים גורמים לאיברי מין פגומים ("תסמונת יד-גניטלית", "Hand-foot-genital syndrome"‏).
מחקרים על העדפות גודל בקרב בני-זוג

במחקר קטן שנערך באוניברסיטת טקסס-פאן אמריקנית ופורסם בירחון BMC Women's Health, נסקרו חמישים סטודנטיות לתואר ראשון לגבי תפיסתן אודות סיפוק מיני. על פי הממצאים, ישנה העדפה לרוחב של הפין על פני אורכו, כאשר הנבדקות נתבקשו לבחור מבין שתי האפשרויות.
בכתבה שפורסמה במגזין Psychology Today‏, 1,500 קוראים (כשני שלישים מתוכם היו נשים) נסקרו בנוגע לתפיסותיהם על הגוף הגברי. מרבית הנשים לא ייחסו חשיבות רבה במיוחד לגודל הפין ומעל ל-71% מתוכן סברו כי גברים מייחסים חשיבות רבה מדי לגודל הפין ולצורתו. על פי רוב, הנשים שהשתתפו בסקר ייחסו יותר חשיבות לרוחבו של הפין לעומת הגברים, ופחות חשיבות לאורכו של הפין לעומת הגברים.
מחקר אחר, שנערך באוניברסיטת חרונינגן, סקר 375 נשים פעילוֹת מינית שילדו בשנת 2002 בנוגע לחשיבות שהן מייחסות לגודל הפין. תוצאות הסקר הראו ש-21% מהנשים חשו כי האורך חשוב ו-32% חשו כי ההיקף חשוב.
מחקר שנערך באוניברסיטה הלאומית של אוסטרליה ופורסם בתחילת 2013 הראה כי ישנה השפעה של גודל הפין על המשיכה המינית של הגבר, וככל שהגבר גבוה יותר, כך גדלה ההשפעה. המחקר יצר תמונות ממוחשבות תלת־ממדיות בגודל אמיתי של גברים, הנבדלות זו מזו בגובה ובתכונות פיזיות אחרות, והציג אותן בפני נשים שנתבקשו לרשום את תגובותיהן בתוך 3 שניות. ההעדפה לגברים גבוהים עם פין גדול הייתה מובהקת.
מחקר אמריקאי שפורסם בשנת 2015 על ההעדפות המוצהרות של פאנל של 75 נשים המשתמשות במודלים תלת-ממדיים מודפסים כנקודות התייחסות, הראה שאורך הפין המועדף הוא 16 ס"מ והיקף הפין המועדף הוא 12.2 ס"מ עבור שותפים מיניים לטווח ארוך, עם העדפה מעט גדולה יותר לאורך של 16.3 ס"מ ולהיקף של 12.7 ס"מ עבור שותפים למפגשים מיניים חד פעמיים.
ביטוי הסלנג size queen (אין להתבלבל עם queen size שמשמעו אחר לגמרי) הוא כינוי למי שמעדיפים שלבני הזוג המיניים שלהם יהיה פין גדול מהממוצע.
אבולוציה

הפין האנושי עבה יותר מזה של שאר הפרימטים, הן במונחים מוחלטים והן ביחס לשאר הגוף. מחקר מוקדם, המבוסס על מדידות לא מדויקות, הגיע למסקנה כי הפין האנושי הוא גם ארוך יותר. למעשה, הפין של שימפנזה מצוי אינו קצר יותר מאשר בבני אדם – גודלו הממוצע הוא 14.4 ס"מ; בכמה פרימטים אחרים קיים יחס ישר בין גודל הפין למשקל גופם.
טרם נקבעו הסיבות האבולוציוניות לעובי הפין האנושי ביחס לזה של פרימטים אחרים. הסבר אחד הוא כי איברים עבים יותר הם הסתגלות אבולוציונית לעלייה מקבילה בגודל הנרתיק הנשי. חוקרים מאמינים כי תעלת הנרתיק הנשי התרחבה כדי להתאים לעלייה בגודל הגולגולת של התינוק. כמו כן, ייתכן שנשים בוחרות בני זוג בעלי פין גדול מספיק כדי שיתאים לגודל הנרתיק שלהן, כדי לספק גירוי מיני ולהבטיח שפיכה.
שימוש בקונדום

מחקר אוסטרלי, שחקר 184 גברים ו-3,658 קונדומים, עסק בקשר שבין אורכו והיקפו של הפין לבין כשלים בשימוש בקונדומים. על פי ממצאי המחקר, כאשר נעשה בהם שימוש נכון, שיעור הכשלים בשימוש היה 3.39%. המחקר מצא יחס ישר בין ממדי הפין לבין שיעור הקריעה של הקונדומים (ככל שממדי הפין גדולים יותר – שיעור הקריעה גבוה יותר).
ראו גם

בדיקת אשכים
קנאת פין
יחס אצבעות
תסמונת הפין הקטן
לקריאה נוספת

Lee, P.; Mazur, T.; Danish, R.; Amrhein, J.; Blizzard, R.; Money, J.; Migeon, C. (1980). "Micropenis. I. Criteria, etiologies and classification". The Johns Hopkins medical journal. 146 (4): 156–163. PMID 7366061.
Lauersen, Niels; Whitney, Steven (1983). It's Your Body: A Woman's Guide to Gynecology (3rd ed.). New York: Berkley Publishing. p. 480. ISBN 0-425-09917-2.
Rushton, J.; Bogaert, A. F. (1987). "Race differences in sexual behavior: Testing an evolutionary hypothesis*1". Journal of Research in Personality. 21 (4): 529–551. doi:10.1016/0092-6566(87)90038-9.
Sutherland, RS; Kogan, BA; Baskin, LS; Mevorach, RA; Conte, F; Kaplan, SL; Grumbach, MM (1996). "The effect of prepubertal androgen exposure on adult penile length". The Journal of Urology. 156 (2 Pt 2): 783–7, discussion 787. doi:10.1016/S0022-5347(01)65814-2. PMID 8683783.
EurekAlert! summary
פרס זאב לספרות ילדים ונוער

| --- | --- |
 תיאור:  פרס ישראלי לספרות נוער
 מדינה:  ישראל 
 הגוף המעניק:  האגודה למען החייל, עיריית תל אביב-יפו, משרד החינוך הישראלי 
 תקופת הפרס:  1972–2009 (כ־37 שנים) 
 נקרא על שם:  אהרן זאב 
 
פרס זאב לספרות ילדים ונוער היה פרס שנתי אשר הוענק לסופרים ומשוררים בולטים שכתבו בתחום ספרות ילדים ונוער.
הפרס נקרא על שמו של אלוף-משנה אהרן זאב, קצין החינוך הראשי של צה"ל בשלהי שנות ה-50 של המאה ה-20 וסופר ומשורר לילדים
הפרס הענק על ידי האגודה למען החייל (הקרן להנצחת אהרן זאב), עיריית תל אביב-יפו (בית אריאלה) ומשרד החינוך מדור לספרות ילדים ונוער והקרן להנצחת אהרון זאב ז"ל.
הפרס חולק עד שנת תשס"ח (2009) ואינו מחולק עוד.
הזוכים > ציונים לשבח

| שנה | זוכה | ספר/מפעל | הוצאה |
| --- | --- | --- | --- |
| תשנ"ג | גילה אלמגור | על ספרה עץ הדומים תפוס | עם עובד |
| תשנ"ז | גרדה כהן | על ספרה ילדה מאוהבת | עם עובד |
| תשנ"ח | ארטור וקסלר | על ספרו אהבת נעורים | הוצאת דביר |
|  | נתן פורמנסקי | על ספרו אדון פדרו | ספרית פועלים |
| תש"ס | נאוה סמל | על ספרה גנב את ההצגה | ידיעות אחרונות |
|  | יעקב איילי | על ספרו מיקי אני ועלי | הוצאת כתר |
|  | אורי אורבך | על ספרו ילדה כמוני | ספרית בית אל |
| תשס"א | עליזה ברק לסלר | על ספרה זעקי ילדה | יד ושם |
|  | נאוה מקמל-עתיר | על ספרה העדי של עדי | ידיעות אחרונות |
| תשס"ב | נעמי שמואל | על ספרה ילדת הקשת בענן | הקיבוץ המאוחד |
|  | סמדר רייספלד | על ספרה שתיים | כתר |
|  | לין קפלן | על ספרה גם אמא ואבא הולכים לעבודה | דני ספרים |
| תשס"ג | יעל בן- ברוך | על ספרה שחרר אותו ילד | ספרית הפועלים |
|  | ג'ודי טל-קופלמן | על ספרה המגירה השלישית של סבא | ידיעות אחרונות |
|  | אורית עוזיאל | על ספרה מלכים לא מתחתנים מאהבה | ספרית פועלים |
|  | אורית רז | על ספרה מזכרות מעיר השלג | הקיבוץ המאוחד |
| תשס"ד | גרשון ברגסון | על מפעל חייו בנושא ספרות ילדים ונוער |  |
|  | צילה ליברמן | על ספרה צלינקה | יד ושם |
|  | אקי שביט | על ספרו איגור ומסע העגורים | הקיבוץ המאוחד |
|  | אסתר שטרייט-וורצל | על ספרה חברות | הוצאת עמיחי |
| תשס"ה | מירה מאיר | על מפעל חיים |  |
|  | רינת הופר | על ספרה חנן הגנן | זמורה ביתן, הוצאת דביר |
|  | מרסלה לונדון | על ספרה הצ'לו של אלישע | הקיבוץ המאוחד |
|  | אורה מורג | על ספרה בעקבות הבית הנעלם | הוצאת כתר |
| תשס"ו | עודד בורלא | על מפעל חיים |  |
|  | יונה טפר | על ספרה מינה נוסעת מבנימינה | הקיבוץ המאוחד |
|  | עפרה גלברט-אבני | על ספרה המכוערים של דניאל | הקיבוץ המאוחד |
|  | נאוה מקמל עתיר | על ספרה מבחן קבלה | ידיעות אחרונות |
| תשס"ז | נרי אלומה | על ספרה אוגי | ספרית פועלים |
|  | נעמי בן גור | הבלש שמפיניון והחיפושית שנסעה לאיבוד | הקיבוץ המאוחד |
|  | עמליה רוזנבלום | על ספרה עד קצה המושב | הוצאת כתר |
|  | תלמה אדמון | על ספרה מכתבים לעמרם | זמורה ביתן |
| תשס"ח | מיריק שניר | על ספרה ספר גדול עם שירים קטנים | הקיבוץ המאוחד |
|  | נורית זרחי | על ספרה פו ואני | הוצאת קוראים |
|  | תמי שם טוב | על ספרה ואיך קוראים לך עכשיו | הוצאת בית לוחמי הגיטאות, הוצאת דביר |
הערות שוליים

↑  פרס זאב לספרות ילדים ונוער
↑  תרבות, ספרות ילדים ונוער
↑  פרס זאב, באתר המכללה לחינוך דוד ילין
↑  פרס זאב לתרצה אתר ולנתן יונתן, דבר, 3 בנובמבר 1972.
|  פרסים ישראליים  |
| --- | --- | --- |
| פרסים כלליים | פרס ישראל • פרס משרד החינוך והתרבות • פרס וולף • פרס א.מ.ת. • פרס דן דוד • פרס רוטשילד • פרס ירושלים • פרס בראשית • פרס יושב-ראש הכנסת לאיכות החיים |  |
| ציונות | פרס בגין • פרס בוני ציון • פרס יגאל אלון • פרס הרצל (הרצליה) • פרס בן-גוריון • פרס היצירה בתחום הציונות • פרס מוסקוביץ' לציונות • פרס ירושלים (ערוץ 7) • פרס שומר ציון |  |
| טכנולוגיה | פרס ביטחון ישראל • פרס ראש הממשלה ליזמות ולחדשנות • פרס ראש הממשלה לחדשנות בתחום תחליפי נפט |  |
| מדעים מדויקים | פרס אברבנאל  • פרס ארדש • פרס הארווי • פרס לויצקי • פרס נסיהו • פרס קריל |  |
| מוזיקה | פרס אקו"ם • פרס ראש הממשלה לקומפוזיטורים • פרס עמ"י |  |
| ספרות | פרס ביאליק • פרס ברנר • פרס זאב • פרס טשרניחובסקי • פרס ספיר • פרס ברנשטיין • פרס גפן • פרס עומר • פרס רופין • פרס קוגל • פרס היצירה לסופרים עבריים • פרס רעיית נשיא המדינה לשירה עברית |  |
| אמנות פלסטית | פרס עידוד היצירה לאמנות פלסטית • פרס האמן הצעיר • פרסי מוזיאון ישראל • פרסי מוזיאון תל אביב • פרס אנדי • פרס קרן גוטסדינר לאמן ישראלי צעיר • פרס הרמן שטרוק • פרס רפפורט • פרס שיף • פרס היצירה הציונית • פרס ליאון קונסטנטינר • פרס קרן מנדל ואווה פונדיק לאמנות ישראלית |  |
| ספרות תורנית | פרס הרב עובדיה יוסף לכתיבה הלכתית • פרס הרב קוק לספרות תורנית • פרס ירושלים לספרות תורנית • פרס לספרות תורנית בני ברק • פרס הרב מימון • פרס הרב טולידאנו לספרות תורנית • פרס הרב בר שאול |  |
| עיתונות | פרס סוקולוב • פרס דוש לקריקטורה • פרס עיפרון הזהב |  |
| קולנוע וטלוויזיה | פרס האקדמיה לטלוויזיה • פרס אופיר • פרס גרוס למצוינות באנימציה |  |
| תרומה לחברה | אות הנשיא להתנדבות • פרס זוסמן-ג'וינט • פרס ירושלים לאחדות ישראל |  |
להט"ב ואסלאם

מפגינים מארגון הלהט"ב המוסלמי, אל-פתיחה מוחאים למען זכויות להט"ב בטורקיה במצעד הגאווה בסן פרנסיסקו, ארצות הברית בשנת 2008
יחס האסלאם ללהט"ב הוא תוצאה של מספר גורמים בהם ההיסטוריה התרבותית-חוקית של המדינות בהן יש רוב מוסלמי, פרשנויות לפסקאות ספציפיות בקוראן וציטוטים המיוחסים לנביא מוחמד. הפרשנות הרווחת לפסוקי הקוראן מגנה את ההומוסקסואליות ולבוש בבגדי המגדר ההפוך ("קרוס-דרסינג"). פרשנות זו דומה לפרשנויות של דתות אברהמיות כמו היהדות והנצרות. לפי חדית' משכב זכור שקול לניאוף של הגבר האקטיבי והפאסיבי כאחד.
הקוראן מספר את הסיפור של "אנשי לוט" (תושבי סדום ועמורה), שנמחו בזעמו של אללה כי עסקו ב-"תאוות בשרים" בין גברים.
מלומדים גדולים באסלאם, כמו שייח' אלאסלאם אימאם מאליכ ואימאם שאפי, קבעו שהאסלאם אוסר על הומוסקסואליות והכריזו על עונש מוות לכל אדם שיורשע בכך. פעילות הומוסקסואלית נחשבת לפשע והיא אסורה ברוב המדינות המוסלמיות. במשטרים האסלאמיים באיראן, מאוריטניה, ערב הסעודית, סודאן ותימן, דינה של פעילות הומוסקסואלית הוא מוות. בניגריה ובסומליה עונש המוות קיים רק בחלק מהאזורים.
מפגינים מוסלמים מוחאים על זכויות להט"ב במדינות ערב במהלך מצעד הגאווה בלונדון, 2011
נער מוסלמי מפגין במהלך מצעד הגאווה בלונדון, הממלכה המאוחדת עם כאפייה ושלט עם הכיתוב, "אני מוסלמי ואני גאה ושמח עכשיו" בשנת 2012
העונש החוקי ל"מעשה סדום" משתנה בין אסכולות משפטיות: חלק קובעות עונש מוות וחלק קובעות עונשים פחותים יותר כמו כליאה. במדינות מוסלמיות חילוניות יותר כמו אינדונזיה, ירדן וטורקיה, זהו אינו המקרה.
בניגוד למקורות וביטויי יחס שלילי אלו, נושאים הומוארוטיים הופיעו גם בשירה ובספרות מוסלמית מתקופת ימי הביניים ואילך. מקורות אלו דווקא העלו על נס את האהבה בין גברים, ולמעשה ביטויי אהבה אלו היו שכיחים יותר במקורות מביטויי אהבה לנשים.
החוק האסלאמי > הקוראן

השריעה, החוק האסלאמי המסורתי, מבוסס על הקוראן, ההתגלות של אללה לאנושות, ועל החדית', אמירות המיוחסות לנביא מוחמד, על פי המסורת. גם הקוראן וגם החדית' פורשו כמגנים יחסים מיניים בין אנשים בני אותו המין.
הקוראן הוא הטקסט המרכזי של האסלאם והמוסלמים מאמינים כי זוהי התגלות האלוהים. הוא מכיל שבעה אזכורים ל"אנשי לוּט" (בערבית: قَوْمِ لوط), כשהכוונה היא לתושבי הערים סדום ועמורה. השמדתם בידי אללה מיוחסת באופן גלוי למנהגיהם המיניים:
ו[שלחנו ]את לוט כשאמר לאנשיו: "האם אתם מבצעים [מעשה] לא מוסרי כזה, שלא עשו לפניכם מעולם? שהרי אתם פונים לגברים בתשוקה, במקום לנשים. אתם עם של חורגים". אבל התשובה של אנשיו הייתה רק שאמרו: "הוציאו אותם מעירכם! אכן, אלה אנשים ששומרים עצמם טהורים!". והצלנו אותו ואת משפחתו, מלבד אשתו, שנשארה עם העבריינים. והמטרנו עליהם מטר [של אבנים]. ראו מה סופם של הפושעים.
החטאים של אנשי לוט הפכו למושג, והמילה הערבית (ב) להתנהגות הומוסקסואלית (ליואט, لواط) ולאדם הומוסקסואל (לוטי, لوطي) נגזרים משמו של לוט ומשמשות כמילות גנאי עם זאת, ישנו קטע בקוראן שיכול להתפרש כחוק במקרה של התנהגות הומוסקסואלית.ֿ
ואלה מבין נשותיכן שמקיימות (מעשה) לא מוסרי, הביאו נגדן ארבעה עדים מביניכם, ואם יעידו, נעלו את הנשים האשמות בבית עד שתמצאנה את מותן או עד שאללה יקבע דרך אחרת. והשניים מביניכם שביצעו זאת, הענישו את שניהם. אך אם הם מתחרטים ומתקנים עצמם, הניחו להם, כי אללה סלחן ובעל רחמים
החוק האסלאמי > החדית' והאח'באר

בעקבות העמימות של הקוראן בנוגע לעונש על "ליואט", משפטנים אסלאמיים פנו אל אוספי החדית' (אמירות של מוחמד) והאח'באר (תיאורים של חייו). בניגוד לקוראן, כתבים אלה מאוד ברורים וחריפים במיוחד. אבן אלג'וזי מספר שמוחמד קילל את אנשי סדום במספר חדית'ים, והמליץ על עונש מוות לשני הצדדים ביחסי המין, גם לאקטיבי ולפסיבי.
באוסף "ג'אמע אלתרמד'י" שוב מדווחים כי מוחמד קבע עונש מוות לשני הצדדים ביחסי המין: ”מי אשר תמצאו שמבצע את החטאים של אנשי לוט, הרגו אותם, גם את מי שעושה זאת וגם את מי שזה נעשה לו”. מוסר ההשכל הכללי, או העיקרון התאולוגי פה הוא שאדם שמבצע מעשים אלה (לוטי) משנה את ההרמוניה של יצירתו של האל, ובכך מורד נגד האל.
ההיסטוריון אלנוירי, בדיווחיו המכונים "אלנהאיה", מספר כי הנביא אמר כביכול כי הדבר ממנו הוא הכי מפחד בקהילתו הוא ממעשיהם של אנשי לוט (אך נראה שהוא הביע זאת גם כלפי יין ופיתוי נשים).
למרות כל אלה, חלק מהחדית'ים מראים שאף על פי שהדבר לא כל כך נפוץ בחברה הבדואית, הומוסקסואליות לא הייתה זרה לחלוטין בחצי האי ערב בתקופת שקדמה לאסלאם.
החוק האסלאמי > תורת המשפט

האסכולות המסורתיות השונות של השריעה (החוק האסלאמי) אינן מסכימות ביניהם על העונש הראוי ל"ליואט". האסכולה החנפית טוענת שמעשה זה אינו ראוי לעונש גופני, על סמך החדית' שאומר ש"דם מוסלמי יכול להשפך רק בעבור ניאוף, כפירה ורצח". זאת, בניגוד לאסכולה החנבלית, שמזהה את מעשי הסדום עם בגידה, וקובעת כי יש להשית עונש מוות.
אבו בכר שפט הומוסקסואל להיקבר תחת הריסות קיר, וקבע שרפה בחיים כעונש לכל מי שיואשם במעשה דומה. במובן זה, עבדאללה בן אל-זביר והישאם אבן עבד אלמלכ היו ממשיכי דרכו. גם עלי בן אבי טאלב הורה על סקילה של לוטי והורה להשליך אחר מראש צריח מסגד. אבן אל-עבאס קבע שהעונש האחרון חייב להיות מלווה בסקילה. עבדאללה בן עמר הלך צעד נוסף מעבר לגינוי של הנביא, וטען כי האנשים האלה יקומו לתחיה כקופים וכחזירים.
פסיקות של הוגי דעות מודרניים באסלאם

על פי העקרונות של הקוראן ושל החדית', מספר הוגי דעות בולטים באסלאם כמו אימאם מליכ, אימאם שאפי, אחמד ואסחאק, קבעו שאדם שמואשם בהומוסקסואליות צריך להיסקל בלי קשר למצבו המשפחתי (נשוי או לא).
אבן ח'טיר פירש את דברי הקוראן על הומוסקסואליות:
דבריו של אללה, "ואת שני האנשים (גברים ונשים) ביניכם שמקיימים יחסי מין לא חוקיים, פגעו בשניהם" משמעותם, שאלה שמבצעים מעשים לא מוסריים, יש להעניש את שניהם. אבן עבאס (שאללה יהיה מרוצה ממנו), סעיד אבן ג'ביר ואחרים אמרו: בכך שאנחנו מגנים אותם, מביישים אותם ומכים אותם עם נעליים. זו הייתה הפסיקה עד שאללה הפך אותה והחליף אותה בהלקאה בשוט ובסקילה. עכרמה, עטאא', אלחסן ועבדאללה אבן ח'טיר אמרו: זה התגלה בנוגע לגברים ונשים שביצעו ניאוף. אלסעדי אמר, זה התגלה בנוגע לאנשים צעירים לפני נישואיהם. מג'אהד אמר: זה התגלה בנוגע לשני גברים שמודים בכך בגלוי; רמז אינו מספיק - כאילו התכוון להומוסקסואליות. ואללה יודע הכי טוב.
מספרים כי אבן אלקים אמר,
שניהם - ניאוף והומוסקסואליות - מערבים חוסר מוסריות שפועלת כנגד החוכמה ביצירתו של אללה ובציוויו. הומוסקסואליות כוללת כל כך הרבה רשע ונזק, והאדם שבו מבוצע המעשה, עדיף שיומת מאשר שדבר זה יעשה לו, כי לאחר מכן, הוא יהפוך כה רשע וכה מושחת, שאין כל תקווה שהוא יתקן את דרכיו, וכל הטוב שבו יאבד, והוא לא יוכל להרגיש כל אשמה מול אללה או אל מול יצירתו. הזרע של אותו אחד שעשה לו את זה ישמש כרעל בגופו ובנשמתו. הוגי הדעות חלוקים באשר לשאלה, האם האדם שלו נעשה המעשה יוכל אי פעם להיכנס לגן-עדן.
אחמד קוטי, מרצה בכיר והוגה דעות אסלאמי במכון האסלאמי בטורונטו, קנדה, הביע בהרצאותיו בנושא את העמדה כי מוסלמי שמקיים אורח חיים הומוסקסואלי צריך לוותר עליו כי זה נחשב ל"אחד מהחטאים המתועבים באסלאם". מוסלמים כמו ד"ר נאדיה אל-עוואדי, עורכת מדור הבריאות והמדע ב-IslamOnline, ניסתה לעורר דיון ולהבין את ההומוסקסואליות באור מוסלמי, כמו גם באור מדעי, וציטטה את השפעותיה הרעות על החברה המוסלמית והמוסרית.
הקבוצה האסלאמית היושבת בבריטניה, "בית המשפט השרעי של בריטניה", הוציאה פתווה שגוזרת גזר דין מוות על המחזאי טרנס מק'נלי, על כך שהציג את ישו ומאמיניו כקבוצה של הומוסקסואלים.
הוגי דעות רבים של השריעה, מפרשים הומוסקסואליות כעבירה, כמו גם כחטא. אין עונש ספציפי נגד העבירה, והדבר נתון להחלטתה של הרשויות האסלאמיות המקומיות.
עם זאת, ישנם מספר חילוקי דעות בקרב העלמאא'. מוחמד אלמוח'תאר אלשנקיטי, הוגה דעות מאוריטני בן זמננו, טוען ש”(אף על פי ש)הומוסקסואליות היא חטא חמור... א', אין ציון של עונש חוקי בקוראן להומוסקסואליות... ב', אין דיווחים שהנביא מוחמד העניש מישהו על ביצוע הומוסקסואליות... ג', אין חדית' אותנטי שמדווח כי הנביא קבע עונש להומוסקסואלים...”. הוא טוען ששני החדית'ים על סקילה והרג של הומוסקסואלים הם "חלשים": מלומדים אסלאמיים בתחום החדית' כמו אלבוכרי, יחיא אבן מעין, אנ-נסעי, אבן חזם, אלתרמד'י ואחרים מפקפקים בשני החדית'ים הללו.
אבו בכר אלג'סאס (שמת בשנת 981) טוען כי החדית'ים על הרג הומוסקסואלים ”הם לא אמינים בשום אופן, ושום עונש חוקי לא יכול להיגזר מהם.”
ההיסטוריה של ההומוסקסואליות בחברה המוסלמית > ימי הביניים

השגשוג כתוצאה מהכיבושים המוסלמים במאות השנים לאחר מותו של מוחמד, לווה בדבר שאותו כינו המוסלמים בכעס "שחיתות ערכית" בשתי הערים הקדושות לאסלאם, מכה ואל-מדינה. הצבירה של הון וכוח בידי בעלי-זכויות מעטים, בשילוב עם המשך קיומן של תופעות כמו פוליגמיה ופילגשים והסדרתן, הגבילה מאוד את האפשרויות לגברים צעירים. האפשרויות היחידות שנותרו להם הם ג'יהאד או צורה כלשהי של יחסי מין לא חוקיים.
לכן, למרות הגינוי של הרשויות הדתיות, ההומוסקסואליות המשיכה להתקיים בחשאי. נראה כי היא גם הפכה לפחות נדירה כאשר ההטמעה של תרבויות אחרות הואצה. מידע בנוגע להתפתחות של מוזיקה ושל שירים חושפת את קיומם של ה"מוח'נת'ון" (مخنثون, גברים נשיים, או, גברים הדומים לנשים). הם היו לרוב, ככל הנראה, ממוצא לא-ערבי.
הגעתו של הצבא העבאסי לחצי האי ערב במאה ה-8 איפשר לסובלנות כלפי הפרקטיקה ההומוסקסואלית להתפרש יותר תחת השושלת החדשה. על השליט אל-אמין, למשל, מסופר כי הוא דרש מהשפחות להתלבש בבגדים גבריים בתקווה שהוא יאמץ חוקי מוסר קונבנציונליים יותר.
האמיר האע'לבי, אבראהים השני מאיפריקיה, ששלט בין השנים 875–902, מסופר כי היה מוקף בכ-60 קטמיטים (ילדים שהוחזקו לשם קיום יחסי מין הומוסקסואלים), ומסופר כי הוא התייחס אליהם בצורה איומה. הח'ליף אל-מעתצם במאה ה-9, וגם כמה מיורשיו, הואשמו בהומוסקסואליות. הסיפורים הנפוצים מספרים כי השליט של ח'ליפות קורדובה, עבד א-רחמן השלישי, הוציא להורג גבר לאוני צעיר אותו החזיק כבן ערובה, כי הוא סירב לחיזוריו.
מהמט השני, הסולטאן העות'מאני שחי במאה ה-15, תואר במקורות אירופאים כ"ידוע כבעל טעמים מיניים אמביוולנטיים, שלח סריס לבית נוטאראס, הדוכס הגדול של האימפריה הביזנטית, ודרש כי הוא ייתן את בנו יפה התואר בן ה-14 להנאתו של הסולטאן. כאשר הוא סרב, הסולטאן הורה מיד לערוף את ראשו של נוטאראס, יחד עם בנו וחתנו. שלושת הראשים... הונחו על שולחן הנשפים בפניו". נער נוסף שמהמט מצא מושך, ונענה כנראה יותר ברצון, היה אחיו של ולאד המשפד, "ראדו, בן ערובה באיסטנבול שמראהו הנאה שבה את לבו של הסולטאן, ולכן הוא בודד כדי לשרת כאחד ממשרתיו האישיים". אחרי שולאד הובס, הציב את ראדו בכיסא השליט של ולאכיה כשליט וסאלי. עם זאת, מקורות טורקיים מכחישים את הסיפור.
ההיסטוריה של ההומוסקסואליות בחברה המוסלמית > ספרות

על פי האנציקלופדיה של האסלאם ושל העולם המוסלמי,
יהיו ההגבלות החוקיות על פעילות מינית אשר יהיו, הביטויים החיוביים של רגש הומו-אירוטי גברי בספרות היה מקובל וטופח בשקדנות, מסוף המאה ה-8 ועד לזמן המודרני. ראשית בערבית, אך מאוחר יותר גם בפרסית, טורקית ואורדו, שירת אהבה של גברים לנערים יותר מהתחרתה ב[שירת אהבה של גברים ל]נשים - היא הכריעה אותה. ספרות אנקדוטלית מחזקת את הרושם של קבלה חברתית כללית של הפגנה ציבורית של אהבה בין גברים (שקריקטורות מערביות עוינות של חברות אסלאמיות בימי הביניים ובראשית העת המודרנית פשוט הגזימו)...
במסורת מתוך "אלף לילה ולילה", נאמר כי מוחמד הזהיר את מאמיניו מבהיה בצעירים בגלל יופיים:
”אל תישירו מבט אל נער חסר-זקן, כי יש להם עיניים מפתות יותר משל החור-עין”.
מעבר לכך, למרות האיסור על הומוסקסואליות בזרם המרכזי של האסלאם, מעשים הומוסקסואלים היו מקובלים, אף על פי שהוסוו, בחלקים נרחבים של העולם המוסלמי והערבי, עד לתחילת העת המודרנית. אז, עלייתה של אליטה מערבית גרמה לשינוי ולכך שהעניין הפך ללא מקובל. יש שמשווים את מצב ההומוסקסואליות בעולם המוסלמי הפרה-מודרני למצבו ביוון העתיקה, אף על פי שההקבלה לא מדויקת.
ההיסטוריה של ההומוסקסואליות בחברה המוסלמית > העת המודרנית

בגלל העובדה שהיחס ל"ליואט" הוא כאל פיתוי, יחסי מין אנאליים לא נחשבים כדוחים או לא-טבעיים, אלא דווקא למושכים באופן מסוכן: ”יש להיזהר מלהיחדר בדיוק בשביל לא לפתח טעם לעניין ולהתמכר”. בפועל, ההפרדה מנשים והדגש החזק על גבריות יכול להוביל לכך שמתבגרים ובחורים צעירים ולא נשואים יחפשו מפלט מיני עם גברים צעירים מהם עצמם - על פי מחקר אחד במרוקו, עם בנים בטווח הגילאים 7 עד 13. עם זאת, בושה גדולה מתלווה לפרטנר הפסיבי. התנהגויות מיניות דומות דווחו גם בחברות מוסלמיות אחרות מצפון אפריקה ועד פקיסטן והמזרח הרחוק. ב-2009 נאלץ הצבא הבריטי לפרסם דו"ח הבודק את המיניות של הגברים המקומיים במהלך מלחמת אפגניסטן, לאחר שחייליו דיווחו כי הם חשו אי נוחות כשהם ראו גברים מבוגרים מקיימים יחסי מין עם נערים. הדו"ח ציין כי אף על פי שהדבר אינו חוקי, ישנה מסורת של מערכות יחסים כאלה במדינה, הידועות כ"באצ'ה באזי" (بچه بازی, "משחק ילדים"), והיו נפוצות מאוד באזור קנדהאר.
רפאל פטאי, ב"המחשבה הערבית", טען שאצל חלק מהערבים והטורקים הומוסקסואליות יכולה להיות מוצדקת כהבעה של עמדת כוח. לדבריו, ”האקט ההומוסקסואלי האקטיבי נחשב להכרזה על עליונותו הגברית האגרסיבית של אדם, כאשר קבלה של תפקיד ההומוסקסואל הפסיבי נחשב מבזה ולמביש מכיוון שהוא שם את הגבר או הצעיר בתפקיד כנוע ונשי”.