stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
התזמורת הסימפונית בת ים

| --- | --- |
 תאריך ייסוד:  1995
 מייסד:  עיריית בת ים  דוד קריבושי
 תאריך פירוק:  1999
 מדינה:  ישראל ישראל
 מיקום:  בת ים, ישראל
 אולם קונצרטים:  היכל התרבות בת ים
 מנצח:  דוד קריבושי
 
התזמורת הסימפונית בת ים הייתה תזמורת סימפונית קלה שפעלה בעיר בת ים בין השנים 1995 עד 1999.
התזמורת הסימפונית בת ים נוסדה על ידי עיריית בת ים ועל ידי דוד קריבושי, שהיה מנהלה המוזיקלי, המעבד שלה ומנצחה הקבוע.
הנגנים בתזמורת היו ברובם עולים חדשים מרוסיה ומוזיקאים ישראלים תושבי בת ים. רפרטואר התזמורת כלל בעיקר קטעי מוזיקה קלאסית ומוזיקה פופולרית שקריבושי אהב לנצח עליה במיוחד.
התזמורת הסימפונית בת ים קיימה בעיקר קונצרטים של מוזיקה קלאסית קלה, קונצרטים של מוזיקה מסרטים ומחזות זמר וקיימה קונצרטים המיועדים לנוער.
תזמורת בת ים השתתפה בתוכניות טלוויזיה כמו בשידור חי עם דן שילון והראשון בבידור עם דודו טופז. כמו כן היא השתתפה גם בעצרת השלושים לרצח יצחק רבין בניצוחו ובעיבודו של קריבושי.
בין האמנים שהופיעו והשתתפו עם התזמורת היו: מקהלת הגליל העליון, ששי קשת, סימה עמיאל, גלי עטרי, מרגלית צנעני, דנה אינטרנשיונל, צביקה פיק ועוד.
התזמורת הופיעה בדרך קבע בהיכל התרבות אשר נמצא בשכונת רמת יוסף שבעיר.
נפתלי דין

נפתלי דין (דינוביצר) (8 בנובמבר 1916 - 4 במרץ 2001) היה ראש המועצה הראשון של תל מונד, בין השנים 1954–1970. נרצח בפיגוע בנתניה ב-4 במרץ 2001.
קורות חיים

נולד בבוטושן שברומניה לקלרה ואהרון דינוביצר. בשנת 1935 הגיע לישראל כעיתונאי לסיקור אירועי המכביה ונשאר בארץ. בשנת 1937 הגיע לתל מונד, שם עבד כנגר בקואופרטיב נגרי האריזה. בין השנים 1939–1945 השתתף בהקמת המחנה הצבאי הבריטי בפרדסיה ובהגנת היישובים באזור.
בשנת 1946 שימש כמרכז העבודה בלשכת העבודה ובשנת 1947 התמנה למזכיר הלשכה. במלחמת העצמאות פיקד על אזור כפר זיו (כיום חלק מכפר הס בשרון), וזכה באות ההגנה.
בשנת 1954, עם הקמת המועצה המקומית בתל מונד, התמנה לראש המועצה וכיהן בתפקיד זה עד 1970. במהלך כהונתו קבע את גבולות המושבה, העביר את רכוש המועצה מהמועצה האזורית הדר השרון, הכניס מערכת חשמל, הקים את באר המים הראשונה, קלט את העולים הרבים אשר הגיעו ליישוב ואכלס אותם בדירות קבע.
בשנת 1962 קיבל תעודת אזרח מצטיין מנשיא המדינה יצחק בן-צבי. בשנת 1980 קיבל אזרחות כבוד מטעם מועצת תל מונד. עם פרישתו, בשנת 1970, עבר קורס סוכני ביטוח והקים משרד בנתניה, שבו עבד עד יומו האחרון.
לדין שלושה ילדים ונכדים.
ב-4 במרץ 2001, בדרכו למשרדו, נפצע באורח קשה בפיגוע התאבדות במרכז נתניה. דין הובהל למרכז הרפואי הלל יפה ומת כעבור כחמש שעות מפצעיו. בת אחותו שלומית זיו, שפגש במקרה, נהרגה במקום. הובא למנוחות בבית העלמין בתל מונד. לאחר מותו, נקרא על שמו בית המועצה הראשון בתל מונד "בית נפתלי".
בראשית רבתי

בראשית רבתי הוא ספר מדרש, הנחשב לתקציר של מדרש שכתב רבי משה הדרשן. המדרש הודפס לראשונה בשנת 1940, על פי כתב יד שאיתר רבי שלמה יהודה רפפורט במאה ה-19.
תולדות הספר

ריימונדוס מרטיני ציטט מספר של ר' משה הדרשן בשם "בראשית רבה דרבי משה הדרשן". ר' יצחק אברבנאל, שהכיר את ספרו של רימונדוס מרטיני, לא הכיר את ספר בראשית רבתי דרבי משה הדרשן ולכן חשבו למזויף.
כתב יד של בראשית רבתי נמצא על ידי שלמה יהודה רפפורט. עוד בחייו התייעץ רפפורט עם יום-טוב ליפמן צונץ לגבי מהות תוכן כתב היד. במותו, העביר רפפורט את כתב היד, יחד עם שאר ספריו, כתרומה לקהילת פראג. שלמה בובר, קיבל מקהילת פראג את כתב היד שהוא תיאר כקשה לקריאה עם אותיות מטושטשות, הכין לעצמו עותק והשיב את המקור לקהילת פראג. על פי תיאורו של רפפורט, כתב היד כלל 8 וחצי דפים ישנים מאוד שהתחילו מבראשית עד "וישכון מקדם" ואחר כך, על נייר אחר, מדרשים שמתחילים מ"והארץ הייתה תוהו ובוהו". לטענתו של בובר אלו היו שני מדרשים שונים שחוברו יחד.
ההעתק שהכין בובר הגיע לידי אביגדור אפטוביצר ובשנת 1940 הוציא חנוך אלבק את כתב היד בדפוס "מקיצי נרדמים". הדפסה חדשה של הספר יצאה בשנת 1967.
מחקר

במאה ה-19 נחלקו הדעות לגבי תוכן כתב היד. יום-טוב ליפמן צונץ זיהה את כתב היד כמגיע מבית מדרשו של משה הדרשן על סמך דמיון של קטעים רבים למדרשים שהוזכרו על ידי ריימונדוס מרטיני. שלמה בובר טען שכתב היד אינו ספרו של משה הדרשן, שכן רוב המובאות ממדרשי משה הדרשן אינם נמצאים בכתב היד. אברהם אפשטיין בחן שוב את הסוגיה ותמך בעמדתו של צונץ שכתב היד הוא של מדרש של משה הדרשן תוך שהוא מביא 17 מקבילות עם ציטוטים של ריימונדוס מרטיני ממשה הדרשן. אלבק טען שכתב היד הוא תקציר של מדרשו של רבי משה הדרשן.
הערות שוליים

↑  עסטרייך אונגארן, המגיד, 17 בפברואר 1874
1 2  שלמה בובר, רבי משה הדרשן וספריו, המגיד, 21 באפריל 1874; המשך; המשך
↑  זוטות, המשקיף, 28 בפברואר 1941
1 2  שלמה יוסף זוין, מן הספרות התלמודית - מדרש בראשית רבתי, הצופה, 6 ביוני 1941
↑  מדרש בראשית רבתי, דבר, 24 בפברואר 1967
↑  רבי אברהם עפשטיין, המצפה, 18 באפריל 1918
| ספרות המדרשים |
| --- | --- | --- |
| מדרשי הלכה תנאיים (בערך 200–400 לספירה) | מכילתא דרבי ישמעאל • מכילתא דרבי שמעון בן יוחאי • ספרא • ספרי במדבר • ספרי זוטא במדבר • ספרי דברים • מכילתא דברים • ספרי זוטא דברים |  |
|  מדרשי אגדה קלאסיים: תקופת האמוראים והסבוראים (בערך 400–600 לספירה) | בראשית רבה • ויקרא רבה • איכה רבה •  אסתר רבה (פרשיות א-ו) • שיר השירים רבה • פסיקתא דרב כהנא • מדרש פנים אחרות • ברייתא דישועה • אגדות התלמוד • פרקי רבי יוסי |  |
|  תקופת הביניים: ראשית תקופת הגאונים (בערך 600–750 לספירה) | מדרשי התנחומא • שמות רבה (פרשיות יב-מ) • במדבר רבה (פרשיות טו-כג) • דברים רבה  • רות רבה • קהלת רבה • קהלת זוטא • אבות דרבי נתן • אותיות דרבי עקיבא • מדרש תהילים (מזמורים א-קיח) • מדרש ויסעו • תרגום שני למגילת אסתר • פסיקתא רבתי • מדרש שיר השירים |  |
| המדרש המאוחר: תקופת הגאונים (בערך 750–1050 לספירה) | תנא דבי אליהו • פרקי דרבי אליעזר • שבעת פרקי רבי אליעזר • הגדה של פסח • שמות רבה (פרשיות א-יא) • במדבר רבה (פרשיות א-יד) • אסתר רבה (פרשיות ז-י) • אגדת בראשית • בראשית רבתי • פסיקתא רבתי • דברים זוטא • רות זוטא • שיר השירים זוטא • מדרש שמואל • מדרש משלי • מדרש תהילים (מזמורים קיט-קנ) • מדרש אבא גוריון • מדרש תדשא • מדרש ויושע • מדרש עשרת הדיברות • מדרש תשובת יונה הנביא • מדרש אבכיר • מדרש אספה • מדרש תמורה • פסיקתא זוטרתא (לקח טוב) |  |
| הילקוטים: תקופת הראשונים (בערך 1050–1500 לספירה) | פתרון תורה • פסיקתא זוטרתא • מדרש שכל טוב • מדרש אגדה (בובר) • ילקוט שמעוני • ילקוט המכירי • מדרש הגדול • מדרש הביאור • הגדות התלמוד (ילקוט) • עין יעקב • מדרשי רבי שמואל מסנות |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007590392005171
אלי כרמון

| --- | --- |

אלי כרמון
 לידה:  3 במאי 1941 (בן 83) 
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  האוניברסיטה העברית בירושלים  אוניברסיטת חיפה 
 
אלי כרמון (נולד ב-3 במאי 1941) הוא חוקר בכיר ומרצה על טרור וגרילה בימינו, ב"מכון הבינלאומי ללוחמה בטרור" (ICT) ועמית מחקר בכיר ב"מכון למדיניות ואסטרטגיה", במרכז הבינתחומי הרצליה.
קריירה

כרמון הוא בעל תואר ראשון מהאוניברסיטה העברית בתרבות אנגלית וצרפתית, ובעל תואר שני ודוקטורט מאוניברסיטת חיפה, במדע המדינה. בשנים 1992–2000 שימש מרצה בנושאי טרור בינלאומי באוניברסיטת חיפה, אחר כך באוניברסיטת בר-אילן ומ-2003 הוא מכהן כמרצה וחוקר במרכז הבינתחומי הרצליה. היה יועץ למשרד הביטחון והשתתף בהכנות הביטחוניות שארגן האו"ם לקראת שתי אולימפיאדות, אולימפיאדת אתונה (2004) ואולימפיאדת בייג'ינג (2008). כמו כן היה יועץ לענייני ביטחון לרשויות הסיניות בשאנגחאי, לקראת תערוכת אקספו 2010 שם.
בנוסף לתפקידיו במרכז הבינתחומי הרצליה, ד"ר כרמון הוא גם עמית ב"מרכז הבינלאומי לחקר ההקצנה והאלימות הפוליטית" (The International Centre for the Study of Radicalisation and Political Violence - ICSR), השוכן בלונדון. חבר ב-International Permanent Observatory, הבוחן עבור "המכון הבינאזורי של האו"ם, לחקר הפשיעה" (United Nations Interregional Crime and Justice Research Institute - UNICRI) צעדים ביטחוניים במקרים של אירועים משמעותיים. חבר "המכון הבינלאומי לביטחון ושיתוף פעולה", השוכן בסופיה, בולגריה. חבר "הפורום האטלנטי" בישראל. משתתף בסדנאות של נאט"ו בענייני טרור ודיאלוג מזרח תיכוני והיה עמית מחקר ב-Proteus Management Group, במרכז למנהיגות אסטרטגית בקולג' המלחמה של צבא ארצות הברית (United States Army War College) בפנסילבניה.
כרמון הוא גם חבר המערכת של ביטאון המרכז האוניברסיטאי של ברזיליה Revista Universitas/Relaçoes Internacionais ואחד היועצים המדעיים של המרכז האיטלקי לחקר הטרור והאלימות הפוליטית, Centro Alti Studi per la lotta al terrorismo e alla violenza politica - CeAS.
כתיבתו

כרמון מרבה לכתוב בעיתונות המקצועית וגם הפופולרית, גם בעברית, אף כי בדרך כלל באנגלית, בנוגע לתחומי התמחותו ובעיקר בכל הנוגע לטרור, לוחמה בטרור ואסלאם רדיקלי.
כתיבתו > ספרים

ב-1996 יצא לאור הספר שכתב יחד עם פרופסור רוברט רוקאווי, לואיס פאראקן, אומת האסלאם והיהודים, בהוצאת הוועד היהודי האמריקאי, משרד ישראל והמזרח התיכון.
בדצמבר 2003, בעקבות שהותו כעמית אורח ב- Washington Institute for Near East Policy במהלך השנה הקודמת, הוציא המכון הוושינגטוני לאור ספרון "נייר עמדה" (policy memorandum) שלו, בשם Fight on All Fronts? Hizballah, the War on Terror, and the War in Iraq.
במאי 2005 יצא לאור ספרו Coalitions between Terrorist Organizations: Revolutionaries, Nationalists, and Islamists, בהוצאת Brill Academic Publishers‏ (Leiden and Boston).
במאי 2008, יצא לאור ספרו Iran–Syria-Hizballah–Hamas: A Coalition against Nature. Why does it Work?, בהוצאת "המרכז למנהיגות אסטרטגית", השייך ל - U.S. Army War College.
כתיבתו > מאמרים בעברית (מדגם)

אלי כרמון, להרוג את הטרור, באתר ynet, 11 בינואר 2001
דר' אלי כרמון, ציר ערעור היציבות במזרח התיכון, באתר News1 מחלקה ראשונה, 8 בפברואר 2008
"ה"אוסקר", אמנות הקולנוע, התקשורת והנרטיב הלאומי (אורכב 14.08.2014 בארכיון Wayback Machine), מרץ 2013
כתיבתו > מאמרים באנגלית (מדגם)

מבחר מאמרים אחרונים, באתר המרכז הבינתחומי הרצליה
מאמרים מוקדמים יותר, 1998 - 2012, באתר המרכז הבינתחומי הרצליה
מאמרים נוספים, "הארץ" באנגלית
מאמרים נוספים, The Jerusalem Post
מאמרים שהתפרסמו ב-2014 בלבד, ב-The Times of Israel
הערות שוליים

↑  "נייר העמדה", דצמבר 2003
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007424757005171  GND: 1161375066  ISNI: 0000 0000 3294 8307  LCCN: n98025912  NTA: 28681076X  SUDOC: 113494769  VIAF: 24891695   WorldCat (עם VIAF): 24891695
האקדמיה היהודית לבנות גייטסהד

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 בית ספר
 תקופת הפעילות:  1998–הווה (כ־26 שנים) 
 מיקום
 מיקום:  גייטסהד, אנגליה
 מדינה:  הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת
 קואורדינטות:  54°57′14″N 1°36′25″W﻿ / ﻿54.954°N 1.607°W﻿ / 54.954; -1.607
 he
 
האקדמיה היהודית לבנות של גייטסהד או בית חיה רחל היא מכללה על תיכונית בת שנתיים, (סמינר) המכללה נוסדה ב-1998 בגייטסהד, אנגליה  בה יש קהילה יהודית חרדית. מנהלה הוא הרב אברהם כץ, סופר ובעל טור.
זוהי מכללה יהודית אורתודוקסית, שמגיעות אליה סטודנטיות חרדיות מכל רחבי העולם, עם פנימיות ומקומות מגורים לטווח ארוך. רוב הסטודנטיות מגיעות מבריטניה אך מספרים משמעותיים מגיעים ממדינות אירופה אחרות. הגילאים של התלמידות נעים בין 16 ל-21.
מטרת האקדמיה היא להעניק לתלמידות חינוך בתורה על מנת "להדריך ולתמוך בהן בתפקידן כנשים יהודיות אורתודוקסיות בחיים הבוגרים".
האקדמיה היא ברמה A (אנ') הנחשבת לרמה מתקדמת הנותנת הסמכה במסגרת התעודה הכללית לחינוך, ונותנת הסמכה אקדמית ששמה באנגליה General Certificate of Secondary Education (אנ') ומספקת השכלה נוספת בשיתוף פעולה עם מכללה מקומית. (אנ')
הערות שוליים

↑  Gateshead Jewish Community
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007303190605171 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אוניברסיטאות ומכללות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אקרופוליס

ערך זה עוסק בגבעה מבוצרת בפוליס היוונית. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
האקרופוליס באתונה
אתונה העתיקה והאקרופוליס. ציור משנת 1846 מעשה ידי ליאו פון קרלנזה
אקרופוליס (יוונית: ἀκρόπολις; מילולית: העיר העליונה) היא גבעה מבוצרת, מקום גבוה ומבוצר בתוך עיר-מדינה ביוון העתיקה. האקרופוליס היה לרוב המקום בו הוקם היישוב מלכתחילה, בשל יתרונותיו ההגנתיים, ובהמשך שכן בו בדרך כלל ארמון המלך. עם ביטול המלוכה ברוב הפולייס (צורת הרבים של 'פוליס') היווניות הוקמו באקרופוליס המצודה והמקדשים העירוניים, והאגורה ומרכזי ציבור אחרים הוקמו לרוב בסמוך אליו. בערים יווניות עתיקות רבות מצויה אקרופוליס ובה נמצאים לרוב שרידי המקדשים החשובים ומונומנטים נוספים.
האקרופוליס הידועה ביותר היא האקרופוליס באתונה, שהיא השריד המרכזי של אתונה העתיקה. באתר זה מצוי הפרתנון ועוד מספר שרידי מבנים מפורסמים. אקרופוליס זו מוכרת כאתר מורשת עולמית והיא אף נבחרה למועמדת סופית לשבעת פלאי תבל החדשים.
המונח אקרופוליס משמש היום לתיאור גבעה מבוצרת בעיר עתיקה מכל תקופה, ולאו דווקא מתקופת יוון העתיקה. דוגמאות לכך ניתן לראות בתל גזר, תל חצור, עיר דוד ועוד.
ראו גם

החקרא
ידידיה מונסונייגו (1906)

תצלום מצבת קברו בבית העלמין בפאס
רבי ידידיה מונסונייגו (ה'תרס"ו, 1906 – ה'תשנ"ד, 1994), היה פוסק הלכה, דיין והרב הראשי למרוקו, מחבר הספרים "פאת י"ם" ו"פרחי שושנים".
ביוגרפיה

רבי ידידיה נולד בי"ב בניסן ה'תרס"ו (אפריל 1906) בעיר פאס שבמרוקו. אביו היה ר' אהרן מונסונייגו וסבו רבי יהושע מונסונייגו דיין בעיר, נצר לשושלת ארוכה של חכמים מקהילת המגורשים בפאס. הוא למד אצל חכמי פאס: רבי שלמה אבן דנאן ורבי מאיר ישראל, אשר היה רבו המובהק. בעודו צעיר למד את מלאכות השחיטה והמילה ועסק בהן.
בשנות השלושים לחייו מונה לדיין בעיר וזאן. לאחר כהונה של כארבע שנים בוזאן הוא עבר לכהן כדיין בעיר פאס לצד חביריו הדיינים הרב משה אבן דנאן והרב אהרן בוטבול. בין השנים ה'תש"ז (1947) ל-ה'תשט"ו (1955) השתתף כדיין בכינוסי מועצת הרבנים במרוקו, שמטרתם הייתה להתקין תקנות הנוגעות לחיים הדתיים של החברה והיחיד.
לפי דברי רבי יוסף בן נאים, בכל ערב שבת היה רבי ידידיה אוחז במנהג אבותיו ו”מסבב על החנויות בשכונת היהודים לבטלם ממלאכה וממסחר, בלשון רך ובפנים צהובות כדי לשמוע קולו”.
לצד עבודתו ברבנות והדיינות, הוא עסק בההדרה והדפסה של כתבי יד מאבות משפחתו.
עם עזיבתו של רבי שלום משאש את מרוקו, בשנת ה'תשל"ח (1978), המשיך אותו רבי ידידיה בתפקיד הרב הראשי והחזיק בתפקיד עד לפטירתו.
רבי ידידה נפטר ב-ד' באלול ה'תשנ"ד (אוגוסט 1994), ונטמן בבית הקברות היהודי בפאס לצד רבני המקום.
לאחר פטירתו ירש את תפקיד הרב הראשי בנו, רבי אהרון מונסונגו, וכיהן בתפקיד יחד עם רבי שמעון סויסה.
ספריו

רבי ידידיה חיבר את הספרים "פאת י"ם" - שו"ת, ו"לקוטי שושנים" - אנתולוגיה על נושאים הלכתיים. הספרים נדפסו בשנת ה'תשנ"ב (1992), בההדרת הרב פרופ' משה עמאר.
לקריאה נוספת

הרב פרופ' משה עמאר, מבוא לספר פאת י"ם, לוד, תשנ"ב.
הרב משה חיים סויסה, יהדות מרוקו, עמ' 466 - 471, ירושלים, תש"ף.
הערות שוליים

↑  רבי יוסף בן נאים, נוהג בחכמה, עמ' רטו, לוד, תש"ף.
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: שלום משאש | רבנים ראשיים של מרוקו | הבא: רבי שמעון סויסה ורבי אהרן מונסונייגו |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987012323976505171  VIAF: 5866168290801557610008   WorldCat (עם VIAF): 5866168290801557610008
מרטין טראפ

מרטין אדווין טראפ (באנגלית: Martin Edwin Trapp;‏ 18 באפריל 1877 –  26 ביולי 1951) היה פוליטיקאי אמריקאי מאוקלהומה, איש המפלגה הדמוקרטית, שכיהן כמבקר המדינה, סגן המושל ומושל אוקלהומה השישי. כסגן המושל השלישי של אוקלהומה, היה טראפ המושל הראשון שהחל לכהן בתפקידו לא לאחר שנבחר בבחירות, אלא שהושבע כמושל לאחר הדחתו של קודמו בתפקיד.
כמושל, היה טראפ אחראי להקמתה של לשכת החקירות של אוקלהומה, לביצוען של תוכניות שימור, ונודע בשל ניסיונותיו לחסל את הקו קלוקס קלאן. הוא החל את הקריירה הפוליטית שלו כפקיד של מחוז לוגאן בטריטוריית אוקלהומה.
ראשית חייו

מרטין טראפ נולד בעיר רובינסון שבקנזס, וגדל שם עד להגיעו לגיל 12. ב-1889, בעקבות הבהלה לקרקעות, עבר אביו עם המשפחה לנחלה ששכנה במחוז לוגן שבטריטוריית אוקלהומה, במרחק של שבעה מילים מהעיר גתרי. טראפ לא למד בבית ספר, שלא היו מצויים בטריטוריה. תחת זאת הוא רכש את לימודיו מהתחברות ומלמידה משותפת עם שכנו ממשפחת מקדניאל. במקביל ללימודיו הוא עבד בעיתון מקומי. החל מגיל 21 הוא עבד כמורה מוסמך, ומאוחר יותר כסוכן נוסע.
טראפ החל את הקריירה הפוליטית שלו ב-1904, כאשר נבחר מטעם המפלגה הדמוקרטית למשרת פקיד המחוז של מחוז לוגן, משרה בה הוא כיהן בשנים 1905–1907. ב-16 בנובמבר 1907 התקבלה אוקלהומה כמדינה בארצות הברית. טראפ עזב את תפקידו במחוז, ונבחר כמבקר המדינה הראשון של אוקלהומה. בתפקיד זה הוא שירת עד 1911 תחת מושל המדינה הראשון צ'ארלס הסקל. לאחר כהונתו כמבקר המדינה עבר טראפ לעיר מוסקוגי, שם שלח ידו בעסקי איגרות חוב.
ב-1914 שב טראפ לפוליטיקה של אוקלהומה, כאשר נבחר על ידי המפלגה הדמוקרטית כמועמדה לתפקיד סגן המושל. הוא ניצח בבחירות הכלליות לתפקיד סגן המושל בשלוש מערכות בחירות רצופות, ב-1914, 1918, וב-1922, הישג שהיה תקדים בבחירות למשרה זו. במערכת הבחירות של 1922 הוא זכה ב-60.8 אחוזים מקולות הבוחרים, הישגו הגדול ביותר. כסגן המושל כיהן טראפ תחת המושלים רוברט ויליאמס, ג'יימס רוברטסון וג'ק וולטון. בכהונתו השלישית תחת וולטון כיהן טראפ רק ב-11 החודשים הראשונים. ב-23 באוקטובר 1923, לאחר שנפתח הליך הדחה נגד וולטון, היה טראפ למושל בפועל. במשפט ההדחה נמצא וולטון אשם על ידי הסנאט של אוקלהומה והודח ב-19 בנובמבר. באותו יום הושבע טראפ כמושל אוקלהומה השישי.
מושל אוקלהומה

כמושל אוקלהומה הראשון בתולדות המדינה שהושבע מתוקף תפקידו כסגן המושל במקומו של קודמו, היה טראפ היפוכו הגמור של וולטון. בעוד שוולטון היה פרוגרסיבי ותוקפני, טראפ היה טיפוס שלו ושמרן. בראש רשימת המשימות של טראפ כמושל החדש היה ביצוע קיצוצים בתקציב המדינה כדי לייעל את פעילות הממשל. מיד עם כניסתו לתפקיד, כינס טראפ את בית המחוקקים המדינתי כדי לדון בסוגיה. מיד לאחר מכן בוצעו חקירות של רבים ממשרדי הממשלה, הנציבויות והמחלקות. בדפוס פעולה שמרני, ביטל טראפ רבים מגופי הממשל שלטעמו הועילו למדינה באופן מועט לאחר שהיה צורך בארגון מחדש של גופי השלטון המנופחים.
טראפ הצליח לשכנע את בית המחוקקים לקצץ 10 מיליון דולר בהוצאות שהוחלט על קיומן על ידי וולטון, ובכך לשקם את האשראי של המדינה. משמעות מהלכים אלו הייתה גם ביטולה של התוכנית החדשה של המדינה לאספקת ספרי לימוד וקיצוץ שליש מההוצאות על סיוע לבתי הספר. באמצעות הטלת מס של שלושה סנטים על דלקים, גייס טראפ מספיק כספים כדי לממן את נציבות הכבישים של אוקלהומה. נציבות זו דאגה למיזמי סלילת כבישים שהיו נחוצים מאוד.
בעקבות המגמה הארצית שהחלה ביוזמתו של נשיא ארצות הברית תאודור רוזוולט ב-1907 החל טראפ בתוכנית שימור משאבי הטבע. הוא הקים את נציבות הייעור של אוקלהומה, את נציבות השימור, ואת נציבות הדיג של אוקלהומה, מתוך שאיפה לשמר את הסביבה. טראפ האריך את משך הכהונה של פקידי המחוזות משנתיים לארבע שנים, דאג לחקיקת חוק הניקוז להגנה על המדינה מפני שיטפונות, והעלה את התשלום על רישיונות במדינה.
טראפ הוכיח את עצמו בתחום אכיפת החוק. בפעם הראשונה בתולדותיה של אוקלהומה הוקמה ב-1925 לשכה לחקירות פליליות מדינתית ביוזמתו של טראפ. טראפ ביקש מבית המחוקקים לקבוע ענישה תקיפה יותר בהקשר של אכיפת חוק היובש. הוא גם התמודד עם כוחו העולה של הקו קלוקס קלאן באמצעות חקיקת חוק נגד עטיית מסכות, שבסופו של דבר צמצם את כוחו של הארגון.
ניסיונו להיבחר לכהונה שנייה

במשך כל תקופת כהונתו, ראה טראפ את עצמו כ"מושל בפועל" ולא כמושל נבחר. בכל השנים הללו הוא הוכיח את עצמו כאיש ממשל מוכשר וזכה לפופולריות רחבה. רבים הסכימו שעל טראפ להתמודד על בחירה לכהונה שנייה. שאיפה זו הפכה לבעייתית כאשר בסתיו 1926 הוא אכן ניסה להגיש את מועמדותו. חוקת המדינה לא אפשרה אז כהונה של מושל מעבר לתקופת כהונה אחת רצופה, ולפיכך הוא לא היה זכאי להיבחר שוב. טראפ עמד על כך שסעיף זה בחוקה לא נגע אליו, שכן הוא נבחר כסגן המושל וירש את המושל הקודם לאחר שזה הודח מתפקידו.
בית המשפט העליון של אוקלהומה דן בסוגיה. ב-6 ביוני 1926 פסק בית המשפט בתיק "פיצפטריק נגד מקאליסטר" (Fitzpatrick v. McAlister) שטראפ היה "מושל המדינה מהסיבה הפשוטה שהוא משל בה. הוא משל באופן רשמי מסיבה שחלק 16 לחוקה מקנה לו במפורש את הסמכות לעשות כן. לפיכך, הוא המושל הרשמי, ובהיותו המושל הרשמי, הוא הפך לבלתי כשיר לכהן בתקופת כהונה נוספת על סמך ההגבלה שבחלק 4 סעיף 6 של החוקה". בכך נשללה מטראפ הזכות להתמודד בבחירות לכהונה נוספות.
כהונתו של טראפ כמושל תמה באופן רשמי ב-10 בינואר 1927, עם השבעתו של הנרי ג'ונסטון כמושל אוקלהומה השביעי.
שנותיו האחרונות

לאחר תום כהונתו כמושל, המשיך טראפ להיות בעל תפקיד מרכזי במפלגה הדמוקרטית באוקלהומה, אף על פי שהוא לא החזיק עוד בשום משרה פוליטית. ב-1930 הוא ניסה שוב להיבחר כמושל, אך לא זכה במועמדות המפלגה, לאחר שהפסיד לויליאם מארי. הוא שב לאוקלהומה סיטי ובילה את שארית חייו כסוכן השקעות.
מרטין טראפ נפטר באוקלהומה סיטי ב-26 ביולי 1951, בגיל 74. הוא נטמן בבית הקברות פיירלון שבעיר.
הערות שוליים

↑  "Our Campaigns - OK Lt. Governor - Nov 07, 1922"
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1188266241  VIAF: 927156075614553980002   WorldCat (עם VIAF): 927156075614553980002
הושע יעקבי

| --- | --- |

 לידה:  3 בינואר 1841 ממלכת פרוסיה (1803-1892) יעקבסהגן (אנ'), ממלכת פרוסיה
 פטירה:  21 באפריל 1925 (בגיל 84) ממלכת יוגוסלביה זאגרב, ממלכת יוגוסלביה
 מדינה:  קרואטיה
 מקום קבורה:  בית הקברות מירוגוי 
 מקום מגורים:  זאגרב
 פעילות בולטת:  הרב הראשי ליהודי זאגרב
 השכלה:  דוקטורט בפילוסופיה באוניברסיטת ברלין ובאוניברסיטת האלה
 תפקיד:  רב ראשי (1867) 
 תקופת כהונה:  1867–1925
 השקפה דתית:  יהדות 
 
הרב הושע (הרמן) יעקבי (בקרואטית: Hosea Hermann Jacobi;‏ 3 בינואר 1841 – 21 באפריל 1925) היה הרב הראשי של קהילת יהודי זאגרב במשך כ-58 שנה, מחנך, איש ציבור ודוקטור לפילוסופיה.
ביוגרפיה

הושע יעקבי נולד בכפר יעקבסהגן (Jacobshagen) שבפומרניה (גרמניה). הוא היה צאצא של שושלת הרבנים ממשפחת ברוידא. סבו הרב יעקב משה גולדברג היה אב"ד בקניגסברג ורב בוולוז'ין, ביאליסטוק, המבורג וברלין.
כשהיה בן עשר נפטר אביו מאיר יעקבי. בצעירותו עבר עם בני ביתו להתגורר בברלין, שם כדי לפרנס את המשפחה, הקימה אמו שרה-מרים (לבית גולדברג) מלון ברחוב יודנשטרסה (Juedenstrasse) שבברלין, שאירח מבקרים יהודים. בני משפחת יעקבי וגולדברג היו מאנשי הקהל האורתודוקסי מודרני בברלין. הרב יעקבי קיבל חינוך תורני בחינוך ביתי ומאוחר יותר היה תלמידו של הרב אלחנן רוזנשטיין. לאחר מכן למד הרב יעקבי פילוסופיה ותאולוגיה באוניברסיטאות ברלין והאלה (Halle). ב-1865 הגיש את עבודת הדוקטורט שלו באוניברסיטת האלה שכותרתה: "De loco feminarum apud Iudaeos antiuissimos maxime matrimonii contrahendi ratione habita" – על מעמד האישה ביהדות, תוך התייחסות מיוחדת לנישואין, כפי שהם מתוארים במקרא.
ב-1867 מונה לרבה הראשי של זאגרב בירת קרואטיה.
ב-1885 נשא לראשונה בשפה הקרואטית את הדרשה בבית הכנסת הגדול בזאגרב (לפני כן נישאו דרשות בגרמנית) וכן חיבר ספרי לימוד בנושאי יהדות בקרואטית. בערוב ימיו עודד את הפעילות הציונית ונתן לה חסות.
על מצבתו נחקק נוסח המבוסס על שמו בראשי תיבות.
משפחתו

הרב יעקבי נישא להולדה פאנדר מפוזנן והיו להם שבעה ילדים, ומהם איוואן יעקבי היה משפטן ואיש התנועה הציונית.
לקריאה נוספת

אבנטוב יקיר. תולדות יהודי יוגוסלביה: מימי קדם עד סוף המאה הי"ט, כרך ראשון, תל–אביב: התאחדות עולי יוגוסלביה, 1971
לוקר צבי (עורך). תולדות יהודי יוגוסלאוויה: יהודי קרואטיה ובוסניה הרצגובינה בעידן החדש, כרך שני, תל–אביב: התאחדות עולי יוגוסלאוויה. תשנ"א
לוקר צבי (עורך). פנקס הקהילות – יוגוסלאוויה, ירושלים: יד ושם. 1998
Freidenreich H. P. The Jews of Yugoslavia, Philadelphia: JPSA, 1979
הערות שוליים

1 2  הושע יעקבי, בתוך: יקיר אבנטוב (עורך), תולדות יהודי יוגוסלביה, הוצאת התאחדות עולי יוגוסלביה, תל אביב, 1971, עמוד 243–244
1 2  H.P. Freidenreich, The Jews of Yugoslavia : a quest for community Philadelphia : Jewish Publication Society of America, 1979
1 2  Hosea Jacobi, באתר zbl.lzmk.hr (בקרואטית)
↑  הושע יעקבי, בתוך: צבי לוקר (עורך), תולדות יהודי יוגוסלביה כרך שני, הוצאת התאחדות עולי יוגוסלביה, תל אביב, 1990, עמודים 45, 47
↑  A Licht, Dr. Hosea Jacobi : Zu seinem 40-Jaehrigen Rabbinerjubilaeum : Zidovska Smotra, 3, 7-11, 1908
↑  מצבת קברו של הרב יעקבי, באתר Billiongraves
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007263357305171  NSK: 000099148  VIAF: 298777575   WorldCat (עם VIAF): 298777575
נוקיה C2-01

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  דגם 
 יצרן:  נוקיה
 תאריך הפצה:  2008
 הקודם בסדרה:  נוקיה 2700 קלאסיק 
 הבא בסדרה:  Nokia Asha 300 
 מידע טכני
 מערכת הפעלה:  Series 40 (אנ')
 נפח אחסון:  אפשרות לכרטיס זיכרון עד 32 ג'יגה בייט
 זיכרון:  43 מגה בייט
 מסך:  TFT LCD 2 אינץ' 320X240
 קלט:  לוח מקשים
 מצלמה:  אחורית 3.2 מגה פיקסל
 קישוריות:  בלוטות', USB
 רמת קרינה:  1.33 w/kg
 מידות
 רוחב:  46.9 מ"מ
 גובה:  109.8 מ"מ
 עובי:  15.3 מ"מ
 משקל:  89 גרם
 
נוקיה C2-01 הוא טלפון סלולרי מתוצרת חברת נוקיה. הוא הוצג לראשונה ב-2008, והחליף את קודמיו נוקיה 2700 קלאסיק (אנ') ונוקיה 2730 קלאסיק (אנ').
מפרט

הדגם כולל מצלמה אחורית של 3.2 מגה פיקסל, נגן מוזיקה, דפדפן אינטרנט, מקלט רדיו, יציאת USB, שעון עצר, טיימר, חיבור לבלוטות', כניסה לכרטיס זיכרון עד 32 ג'יגה בייט,רדיוו ועוד.
מכשירים רבים מדגם זה הותאמו לשמש כטלפון כשר באישור ועדת הרבנים לענייני תקשורת, והם נפוצים במגזרים החרדי והחרדי לאומי בישראל.
נמל התעופה הבין-לאומי שאהג'לאל

נמל התעופה הבין-לאומי שאהג'לאל (באנגלית: Hazrat Shahjalal International Airport; בבנגלית: হযরত শাহ্‌জালাল আন্তর্জাতিক বিমানবন্দর) לשעבר נמל התעופה זיא, הוא נמל התעופה הגדול ביותר בבנגלדש. נמל התעופה ממוקם 11 ק"מ מעיר הבירה דאקה והוא גם חלק מבסיס צבאי של חיל האוויר הבנגלי. כ-52% מכלל הטיסות במדינה עוברות דרך נמל התעופה.
נמל התעופה קרוי על שם הסופי הבנגלי שאה ג'לאל. הוא משמש בסיס קבוע לחברת הדגל הבנגלית בימאן בנגלדש איירליינס, כמו כן משמש הנמל בסיס לרוב חברות התעופה הבנגליות הפרטיות. יכולת קיבול נמל התעופה עומד על 18.5 מיליון נוסעים בשנה ובממוצע 190 טיסות עוברות בו ביום.