stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יואכים מרוגובסקי
ביוגרפיה

אביו של מרוגובסקי היה רופא כללי שנהרג בתחילת מלחמת העולם הראשונה. בשנת 1925 מרוגובסקי החל ללמוד מדעים מדויקים ורפואה באוניברסיטת האלה-ויטנברג. סיים את לימודיו בשנים 1930–1931 עם דוקטורט במדעים ודוקטורט ברפואה. בשנים אלה שימש כ"הוכשולגרופנפיהרר" (בגרמנית: ראש קבוצה באוניברסיטה) של אגודת הסטודנטים הנאצית. לאחר תקופת התמחות של שנתיים נהייה לסייע במכון ההיגיינה באוניברסיטת האלה.
מרוגובסקי מונה פרופסור חבר בתחום ההיגיינה באוניברסיטת ברלין בספטמבר 1944.
מאז 1930, מרוגובסקי היה מעורב בחיזוק האידאולוגיה הנאצית, תחילה כראש קבוצת סטודנטים פרו-נאצית ובהמשך הצטרף לשורות המפלגה הנאצית (חבר מספר 210,049). בשנת 1931 הצטרף לאס אס, בשורותיה הגיע לדרגת אוברפיהרר הן באס אס הכללי והן בוואפן אס אס.
מרוגובסקי היה אחראי על ניסויים רפואיים בבני אדם במחנה הריכוז זקסנהאוזן שהיה בקרבת ברלין. הניסויים כללו בדיקת חומרי נשק ביולוגי על אסירים וירי בהם בכדורים מורעלים.
בשנת 1940, כרופא מחלקה של גדוד אס-אס, מרוגובסקי לקח חלק בכיבוש הנאצי של מערב אירופה.
הוא היה מעורב בכל הניסויים הרפואיים, מלבד ניסויי התעופה, שנערכו על אסירי מחנות ריכוז.
ביוגרפיה > לאחר מלחמת העולם השנייה

הוא נמצא אשם בפשעי מלחמה ובפשעים נגד האנושות באוגוסט 1947, והוצא ולהורג ב-2 ביוני 1948.
עובדיה המון

דף מתוך מגילת רות עם פירושו של רבי עובדיה מברטנורא, בתוך חמשה חומשי תורה דפוס לבוב תרכ"ד
עובדיה בן זכריה המון פעל במאה ה-16, והיה בן אחיו ותלמידו של רבי עובדיה מברטנורא פרשן המשנה. חי באיטליה ולאחר מכן עלה לארץ ישראל והתיישב בצפת בשנת ה'שכ"ו (1566).
נודע בעיקר בשל הפירוש הקבלי על מגילת רות שיוחס אליו בטעות, ונדפס פעמים רבות. הפירוש הזה נדפס לראשונה על ידי ר' יחיאל מונטיליץ בוונציה שנת ה'שמ"ה, ופעם נוספת באותה שנה ובאותה עיר על ידי רבי מרדכי בן ברוך מטיבולי, בן משפחתו של רבי עובדיה, בשם "מקרא קודש". לאחרונה קבע מוטי בנמלך שמחבר הפירוש לרות הוא שלמה מלכו. כמה חבורים קבליים של המון נמצאים בכתב יד אוקספורד – בודלי, קטלוג נויבאואר 1597, ואחד מהם (לבוש מלכות) נדפס בוונציה יחד עם הפירוש לרות. ישראל תא שמע טוען, שגם הספר "עמר נקא" המיוחס לרבי עובדיה מברטנורא, התחבר לאמיתו של דבר על ידי רבי עובדיה המון, האחיין.
בדפוס ונציה שמ"ה מופיע המון כ'זצ"ל', ומכאן שנפטר לפני שנת 1585.
הערות שוליים

↑  יעקב פוקס, 'להקים שם המת על נחלתו : פירוש ר' שלמה מולכו למגילת רות שייוחס בטעות לר' עובדיה מברטנורה', מוריה, שנה לז, גיליון ז-ט (שבט תש"פ), עמודים שנד-שסב
↑  מוטי בנמלך, שלמה מלכו, חייו ומותו של משיח בן יוסף, ירושלים תשע"ז, עמ' 314 הערה 29
↑  ישראל תא-שמע, הספרות הפרשנית לתלמוד באירופה ובצפון אפריקה : קורות, אישים ושיטות, חלק שני 1400-1200, ירושלים: תשס"ד עמ' 248
| פרשני המקרא בימי הביניים |
| --- | --- | --- |
| פרשני המזרח | רס"ג • שמואל בן חפני הכהן גאון • אברהם בן הרמב"ם • תנחום הירושלמי |  |
| פרשנים פילולוגיים מספרד והמגרב | יהודה אבן קריש • מנחם • דונש • דוד בן אברהם אלפאסי • חיוג' • שלמה פרחון • אבן ג'נאח • משה הכהן אבן ג'יקטילה • יהודה אבן בלעם |  |
| פרשני ספרד | יצחק אבן גיאת • ראב"ע •  רמב"ן • רבנו בחיי • בעל הטורים • בעל העקידה • אברבנאל |  |
| פרשני צרפת | מנחם בן חלבו • רש"י • יוסף קרא • רשב"ם • אהרן בן יוסי הכהן • בכור שור • אליעזר מבלגנצי • חזקוני |  |
| פרשני פרובאנס | יוסף קמחי • משה קמחי • רד"ק • מנחם בן שמעון • יוסף אבן כספי • רלב"ג |  |
| פרשני אשכנז | יהודה החסיד • מנחת יהודה • אביגדור כ"ץ • רא"ש |  |
| פרשני איטליה | הרי"ד • עובדיה המון • רקנאטי • ספורנו |  |
| פרשני תימן | נתנאל בן ישעיה • אברהם בן שלמה • זכריה הרופא • סעדיה עדני • דוד הלוי חמדי |  |
| פרשני המגרב | רבנו חננאל • יהודה אבן קריש • יוסף בן יהודה אבן עקנין |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007312737005171  LCCN: n2020071227  VIAF: 5160907211212692797   WorldCat (עם VIAF): 5160907211212692797
מונטנגרו

מונטנגרו ב-1913
הרכב אתני במחוזות מונטנגרו על-פי מפקד האוכלוסין של 2003: אדום – מונטנגרים, תכלת – סרבים, ירוק כהה – בוסנים, אפור – אלבנים
העיר הרצג נובי ליד הים התיכון
חומת העיר העתיקה של קוטור
רפובליקת מונטנגרו (במונטנגרית: Црна Гора או Crna Gora, מבוטא "צְרְנָה גוֹרָה", ‏האזנהקובץ:CrnaGora.ogg‏Ⓘ‏; באופן מילולי: "הר שחור") היא מדינה קטנה והררית, השוכנת בדרום אירופה, בחלקו המערבי של הבלקן. המדינה גובלת בקרואטיה במערב, בבוסניה והרצגובינה בצפון-מערב, בסרביה בצפון-מזרח, בקוסובו במזרח, באלבניה בדרום ובים האדריאטי בדרום-מערב.
מונטנגרו הייתה מדינה עצמאית בשנים 1878–1918 תחת שלטונו של ניקולה הראשון. אחר כך הצטרפה מונטנגרו ליוגוסלביה, ולאחר שזו התפרקה בתחילת שנות התשעים, נשארה מונטנגרו רק עם סרביה באיחוד הפדרלי, סרביה ומונטנגרו. בשנת 2006 פרשה מונטנגרו מהאיחוד עם סרביה, והכריזה שוב על עצמאותה. בשנת 2017 הצטרפה מונטנגרו לברית נאט"ו.
מקור השם

פירוש שם המדינה הוא "הר שחור". בשפת המקום נקרא Crna Gora (מבוטא "צְרְנַא גוֹרָה"). השם מתייחס ליער השחור שכיסה בעבר את מדרונותיהם של האלפים הדינריים החוצים את מונטנגרו, כיום נשאר ממנו חלק קטן יחסית. סוחרים איטלקים-ונציאניים תרגמו את שם המדינה לשפה האיטלקית – Montenegro, ומאיטלקית השם הזה התפשט לשפות רבות, כולל עברית. בשפות נוספות מתורגם השם מילולית כ"הר שחור", למשל Черногория (צֶ'רְנוֹגוֹרִיָה) ברוסית, أَلْجَبَل ٱلْأَسْوَد (אַל-גַ'בַּל אַל-אַסְוַד) בערבית, Karadağ בטורקית, Mali i Zi באלבנית, Μαυροβούνιο (מַבְרוֹבוּנִיוֹ) ביוונית ו-黑山‏ (heishan) בסינית.
היסטוריה

בעת העתיקה שטח מונטנגרו היה בשליטת האימפריה הרומית ולאחר מכן בשליטת האימפריה הביזנטית. במאה העשירית התגבש במקום שלטון עצמי של העמים השונים שיישבו את האזור – סלאבים, אילירים, רומאים וטורקים אווארים (עם קדום) תחת השם דוקליה (Duklja בסרבית מודרנית, Doclea בלטינית).
החל מהמאה ה-13 האזור קיבל את השם נסיכות זטה. השליטים הצליחו לשמור על עצמאות האזור מפני פלישות של צבא האימפריה העות'מאנית וכן מפני השתלטות של סרביה השכנה. במאה ה-15 הכנסייה האורתודוקסית המקומית הפכה לגורם משמעותי בשלטון ועד אמצע המאה ה-19 במונטנגרו היה שלטון בעל אופי תאוקרטי. בשנת 1851 השליט הדתי דנילו השני עזב את תפקידו ככומר, התחתן והכריז על עצמו כנסיך ובכך הסתיימה התקופה התאוקרטית של מונטנגרו.
בשנת 1876 עמד ניקולה הראשון נסיך מונטנגרו בראש הכוחות שמרדו בשלטון האימפריה העות'מאנית. בשנת 1878 בעקבות קונגרס ברלין אושרה העצמאות של מונטנגרו ובעשורים הראשונים לעצמאותה נהנתה מונטנגרו משגשוג ויציבות. מערכת החינוך והעיתונות התרחבו במידה רבה והצבא נהנה מתמיכה וסיוע של רוסיה הצארית. למרות היותה של מונטנגרו מדינה קטנה של כרבע מיליון אנשים, היא זכתה לכבוד גדול באירופה, הודות לצבאה החזק שהצליח לגבור על הצבא העות'מאני.
במרץ–אפריל 1909, בתמורה להכרה בסיפוח בוסניה והרצגובינה לאימפריה האוסטרו-הונגרית, קיבלה מונטנגרו את הזכות לבנות אוניות מלחמה ושליטה מלאה בערי החוף בר ואולצין.
ב-1912, כחלק מהליגה הבלקנית, מונטנגרו יצאה למלחמה נגד האימפריה העות'מאנית וכבשה שטחים נרחבים באזור מקדוניה ואת שקודרה באלבניה, אך בלחץ המעצמות נאלצה לסגת משקודרה. במלחמת העולם הראשונה שהחלה ב-1914 נכבשה בידי אוסטרו-הונגריה ולאחר המלחמה הצטרפה לסרביה ולימים הפכה לחלק מיוגוסלביה.
עם כיבושה של ממלכת יוגוסלביה בזמן מלחמת העולם השנייה, נפלה מונטנגרו לידי איטליה הפאשיסטית. בתמיכת איטליה, ב-12 ביולי 1941 הוכרזה "מדינה עצמאית" על ידי סקולה דרלייביץ' שבפועל הייתה מדינת בובות איטלקית. באזור התחוללה מלחמת אזרחים ורוב אוכלוסיית מונטנגרו תמכה בפרטיזנים שהתנגדו לכיבוש האיטלקי.
במונטנגרו מתקיימת זהות ייחודית אך לה גם שפה, דת והיסטוריה משותפות עם סרביה. האיחוד בין הרפובליקות שהרכיבו את יוגוסלביה התקיים לאורך מרבית המאה ה-20 ואולם הוא סבל לעיתים מבעיות על רקע אתני ככל שהמיעוטים השונים דרשו יצוג וכוח. בשנת 1992 פרשו ארבע מתוך שש הרפובליקות שהרכיבו את יוגוסלביה, ורק סרביה ומונטנגרו המשיכו לקיים מבנה של רפובליקה פדרלית. במשאל עם שנערך באותה שנה הצביעו רוב המונטנגרים בעד המשך קיומה של יוגוסלביה כפדרציה. ב-2003 יוגוסלביה פורקה רשמית והוקם איחוד רופף בשם סרביה ומונטנגרו לתקופת המעבר עד ששתי הרפובליקות האחרונות של יוגוסלביה יחליטו האם להישאר במבנה של האיחוד או להיפרד.
ב-21 במאי 2006 נערך משאל עם שני בנוגע להחלטה האם להתנתק מסרביה ולהכריז על עצמאות. שיעור ההשתתפות במשאל העם היה גבוה: 86 אחוז. רוב המיעוטים וחלק נכבד מהבוחרים ממוצא סרבי תמכו בהשגת עצמאות. במשאל העם הושג רוב של כ-55.4% בעד ההפרדות, ובכך נסללה הדרך להתפרקות הסופית של שש הרפובליקות שהיוו בעבר את יוגוסלביה.
ב־3 ביוני 2006 הכריזה מונטנגרו על עצמאותה ועל היפרדותה מסרביה, שקיבלה את תוצאות משאל העם באכזבה אך לא התנגדה למהלך. ב-28 ביוני 2006 התקבלה כחברה ה-192 של ארגון האומות המאוחדות. אז גם הוקם צבא מונטנגרו.
פוליטיקה ומשטר

חוקת מונטנגרו נקבעה ב-2007. המשטר במדינה הוא רפובליקה פרלמנטרית. ראש המדינה הוא נשיא, הנבחר לתקופת כהונה של חמש שנים בבחירות כלליות. בראש הרשות המבצעת עומד ראש ממשלה, הזקוק לאמון הפרלמנט כדי למלא את תפקידו, ונבחר לתקופה של ארבע שנים.
הרשות המחוקקת כוללת פרלמנט (Skupština) בן בית אחד, שחבריו נבחרים לתקופה של ארבע שנים בבחירות כלליות, בשיטה יחסית-ארצית (כלומר, המדינה כולה מהווה מחוז בחירה יחיד, בדומה לשיטה הנהוגה בישראל). מספר חברי הפרלמנט נקבע לפי מספר הבוחרים, ביחס של אחד ל-6,000. הפרלמנט הנוכחי, שנבחר בינואר 2009, מונה 81 חברים.
המערכת הפוליטית היא רב-מפלגתית. למעלה מעשר מפלגות זוכות לייצוג בפרלמנט, ומכיוון שאף מפלגה אינה מחזיקה ברוב מוחלט, נדרשת הרכבת קואליציה כדי להשיג את תמיכת הפרלמנט בממשלה. מפלגת השלטון המרכזית היא "המפלגה הדמוקרטית של הסוציאליסטים במונטנגרו" (Demokratska Partija Socijalista Crne Gore), שירשה, מבחינה ארגונית, את הסניף המונטנגרי של ליגת הקומוניסטים היוגוסלבית, מפלגת השלטון ביוגוסלביה מ-1945 ועד פירוקה.
שאלת היחסים עם אירופה מחד גיסא, ועם סרביה מאידך גיסא, היא אחת המרכזיות בפוליטיקה המונטנגרית. הקואליציה נכון לשנת 2016, שבראשה עומד ראש הממשלה מילו ג'וקאנוביץ', דוגלת בחיזוק הקשר עם האיחוד האירופי ובהצטרפות עתידית אליו. רוב המפלגות המרכזיות, הן בקואליציה והן באופוזיציה, מגדירות עצמן כמפלגות סוציאל-דמוקרטיות.
במאי 2017 התקבלה רשמית בקשתה של מונטנגרו להצטרף לארגון האמנה הצפון-אטלנטית, נאט"ו, כשברקע התנגדותה של ממשלת רוסיה וניסיון הפיכה כושל שניסתה לבצע במדינה באוקטובר 2016, וכאשר רוב המדינות החברות בנאט"ו אשררו את הצטרפותה. ביוני 2017 הפכה לחברה רשמית בנאט"ו.
באוגוסט 2020 נערכו בחירות לפרלמנט וניכרה מגמת התחזקות של מפלגות האופוזיציה הפרו-סרביות בבחירות לפרלמנט כאשר לרשימת האופוזיציה "למען עתיד מונטנגרו" הפכה למפלגה השנייה בגודלה.
במרץ 2022 ממשלה הטרוגנית זו נפלה על רקע המאבקים בין המחנה הפרו-אירופי והמחנה הפרו סרבי הנתמך על ידי הכנסייה האורתודוקסית הסרבית. הורכבה ממשלת מיעוט חדשה עם מצע פרו-אירופי בראשות דריטן אבאזוביץ', פוליטיקאי בן למשפחה אלבנית ומוסלמית.
כלכלה

כלכלת מונטנגרו היא כלכלה מבוססת שירותים, הנמצאת במעבר מכלכלה מתוכננת שבה חולשת הממשלה על הפעילות הכלכלית, לכלכלת שוק.
לאחר שסבלה בשנות התשעים מן ההשלכות הכלכליות של פירוק יוגוסלביה, חוותה מונטנגרו צמיחה כלכלית מהירה בשנות עצמאותה הראשונות, ונהנתה מהשקעות זרות בהיקף נרחב יחסית לגודלה. התל"ג עלה מ-8,400 דולר לאדם ב-2006 לכ-10,010 ב-2008‏. המשבר הכלכלי העולמי שפרץ ב-2008 האט את הצמיחה, התלויה בהשקעות זרות.
המדיניות הכלכלית חותרת לצמצום התלות במשק הסרבי ולהידוק הקשרים עם מדינות אירופה, מתוך שאיפה להצטרף בעתיד לאיחוד האירופי.
ענפי השירותים מעסיקים 68% מן העובדים (נכון לשנת 2008). ענף התיירות בפרט מהווה מקור הכנסה חשוב. בתעשייה מועסקים כ-30% מן העובדים; הענפים העיקריים הם עיבוד פלדה ואלומיניום. החקלאות, שעליה התבססה כלכלת מונטנגרו עד אמצע המאה ה-20, איבדה מחשיבותה. ענפי החקלאות העיקריים הם דגנים, טבק, תפוחי אדמה, פרי הדר, כרמים, זיתים וגידול צאן. בשנים האחרונות ישנו ניסיון לפתח את ענף התיירות במדינה.
שיעור האבטלה עמד ב-2007 על 14.7%. קיימים פערים משמעותיים ברמת הפיתוח בין אזורים שונים במדינה.
למונטנגרו אין מטבע משלה. האירו מהווה הילך חוקי במדינה, אף שהמדינה אינה חלק מגוש האירו.
גאוגרפיה

מונטנגרו ידועה בעיקר בנופיה ההרריים, מאחר שרוב שטחה מכוסה בהרים החל בהרים לאורך הגבולות עם אלבניה וקוסובו, דרך הרי קרסט של החלק המערבי של חבל הבלקן אשר גובהם נע בין 1,000 מטר עד 2,000 מטר מעל פני הים. האזור הנמוך ביותר נמצא בעמק נהר זטה אשר מגיע ל-500 מטר מעל פני הים, והאזור הגבוה ביותר הוא פסגת בובוטוב של הרי דורמיטור המגיעה ל-2,522 מטר מעל פני הים. הרי מונטנגרו היו ההרים המושלגים ביותר מבין הרי הבלקן לאורך תקופת הקרח האחרונה. בקרבת גבול עם בוסניה נמצא רכס ביילה גורה המגיע לגובה של כ-1,822 מ'.
למדינה רצועת חוף צרה באזור המערבי של המדינה לאורך הים האדריאטי. אורכו הכולל של קו החוף, אשר נמתח מאלבניה בדרום ועד קרואטיה שבצפון, הוא 283 ק"מ. בצפון רצועת החוף נמצא מפרץ קוטור שהוא הפיורד הגדול ביותר בדרום אירופה. האזור מושך אליו תיירים רבים.
אוכלוסייה

במפקד אוכלוסין ב-2003 נמנו במדינה 620,145 תושבים, וב-2018 מנתה האוכלוסייה כ-622,359 איש. ממוצע הילודה לאישה הוא 1.7.
אוכלוסייה > מוצא

מבחינה אתנית, רוב התושבים מגדירים עצמם מונטנגרים (43% במפקד של 2003) או סרבים (32%). שתי הקבוצות משתייכות למשפחת העמים הסלאביים הדרומיים, וקרובות מאוד זו לזו מבחינה לשונית, תרבותית והיסטורית. ההגדרה העצמית של הנשאלים משקפת את זהותם ונתונה לבחירתם.
כ-8% מהתושבים במפקד של 2003 הגדירו עצמם כבוסנים, ועוד כ-4% כ"מוסלמים אתניים" (הגדרה שהייתה קיימת בתקופת קיומה של יוגוסלביה, והתייחסה לרוב למוסלמים ממוצא סלאבי). מיעוטים נוספים הם האלבנים (כ-5%, בעיקר בדרום-מזרח המדינה), הקרואטים (כאחוז אחד) והצוענים.
אוכלוסייה > שפה

רוב התושבים מדברים בדיאלקט דרומי של סרבו-קרואטית. חוקת 2007 מכירה במונטנגרית כשפה רשמית לצד סרבית, קרואטית, בוסנית ואלבנית, אף שבמציאות שפות אלה (פרט לאלבנית) מובנות הדדית והן דיאלקטים של אותה שפה. הממסד עושה מאמצים לקבוע תקן מחייב לשפה המונטנגרית, שיהיה שונה במקצת מן התקן הסרבי.
אוכלוסייה > דת

כ-72% מן התושבים הם נוצרים אורתודוקסים. רובם הגדול משתייך לכנסייה הסרבית האורתודוקסית, פרט לכמה רבבות המשתייכים לכנסייה מונטנגרית נפרדת. כ-3.4 אחוזים מן התושבים הם נוצרים קתולים.
המיעוט הדתי הגדול ביותר הוא המוסלמים הסונים, המונים כ-19 אחוזים מן האוכלוסייה. מבחינה אתנית, רוב המוסלמים הם סלאבים (בוסנים או מונטנגרים) ומיעוטם – כ-5% מכלל האוכלוסייה – אלבנים.
אוכלוסייה > קהילה יהודית

בשנת 2011 (תשע"א) הוקמו מוסדות הקהילה היהודית של מונטנגרו ביוזמת הרב יואל קפלן, הרב הראשי לאלבניה שפועל להחייאת החיים היהודים במדינות הבלקן. בביקורה של משלחת הארגון מרכז רבני אירופה עליה נמנה גם הרב הראשי לישראל יונה מצגר, הביעו ראשי השלטון תמיכה בהקמת מוסדות הקהילה היהודית. לנשיא הקהילה מונה יאשה (יעקב) אלפנדרי.
ב-31 בינואר 2012 נחתם הסכם היסטורי בין הקהילה היהודית של מונטנגרו לבין מדינת מונטנגרו. ראש הממשלה איגור לוקשיץ' חתם על ההסכם המסדיר את מעמד היהודים במונטנגרו כמיעוט מוכר ושווה זכויות. על ההסכם מצדה של הקהילה חתם נשיא הקהילה מר יאשה (יעקב) אלפנדרי.
בשנת 2017 ביוזמת הקהילה ומרכז רבני אירופה החל לשמש הרב אריה איידלקופ שליח חב"ד והקים בית חב"ד המעניק שירותים לקהילה ולמטיילים יהודיים. בחשוון תש"ף (2019) מונה הרב איידלקופ לרבה של המדינה בהשתתפות נשיא המדינה מילו ג'וקאנוביץ', השר יצחק וקנין, הרב אליעזר שמחה וייס וראשי הקהילה היהודית המקומית. כמו כן פתח הרב איידלקופ את גוף הכשרות היחיד הקיים במדינה ביחד עם קייטרינג המספק אוכל כשר לקהילה היהודית ולמטיילים הרבים.
ראו גם

צבא מונטנגרו
חיילה
הערות שוליים

↑  דירוג שטח יבשתי - מתוך אתר Worldometer, כפי שפורסם ב-28 במאי 2021
↑  טבלאת אוכלוסייה שם הקובץ: UN_PPP2024_Output_PopTot.xlsx, שם החוצץ: Median - מתוך אתר האו"ם
↑  טבלאת אוכלוסייה שם הקובץ: WPP2024_POP_F01_1_POPULATION _SINGLE_AGE_BOTH_SEXES.xlsx, שם החוצץ: Medium variant - מתוך אתר האו"ם, הערכה 1 ביולי 2024
↑  דירוג תמ"ג - מתוך אתר הבנק העולמי, כפי שפורסם ב-2 באוגוסט 2023
↑  מדד הפיתוח האנושי לשנת 2022 בדו"ח שפורסם ב-2024 על ידי אתר מינהל הפיתוח (UNDP) של האומות המאוחדות
↑  הר שחור, הצבי, 8 ביוני 1910
↑  הרשחור, הצבי, 15 באפריל 1909
↑   אנדרו היגינס, ניו יורק טיימס, מונטנגרו: חשפנו את פרטי המזימה הרוסית לבצע הפיכה ביום הבחירות, באתר הארץ, 27 בנובמבר 2016
1 2  ספר העובדות העולמי
↑  ממוצע ילודה בעולם מאתר worldbank
↑  ערוץ 7, היסטוריה במונטנגרו; במעמד היסטורי: הוכתר שליח הרבי כרבה הראשי של מונטנגרו, אתר col חשוון תש"ף.
| מדינות אירופה |
| --- | --- | --- |
| מדינות ריבוניות | אוסטריה • אוקראינה • אזרבייג'ן 1 • איטליה • איסלנד • אירלנד • אלבניה • אנדורה • אסטוניה • ארמניה 2 • בולגריה • בלגיה • בלארוס • בוסניה והרצגובינה • גאורגיה 1 • גרמניה • דנמרק • הולנד • הונגריה • הממלכה המאוחדת • הרפובליקה הצ'כית • ותיקן • טורקיה 1 • יוון • לוקסמבורג • לטביה • ליטא • ליכטנשטיין • מולדובה • מונקו • מונטנגרו • מלטה • מקדוניה הצפונית • נורווגיה • סן מרינו • סלובניה • סלובקיה • ספרד • סרביה • פולין • פורטוגל • פינלנד • צרפת •  קזחסטן 1 • קפריסין 2 • קרואטיה • רומניה • רוסיה 1 • שוודיה • שווייץ |  |
| חבלי ארץ "לא מוכרים" | אבחזיה • דרום אוסטיה • טרנסניסטריה • קוסובו • צפון קפריסין 2 |  |
| שטחים תלויים | אולנד • אקרוטירי ודקליה 2 • איי פארו • גיברלטר • גגאוזיה • גרנזי • יאן מאיין • ג'רזי • האי מאן • סבאלברד |  |
| הערות | 1 חלק משטח המדינה נמצא באסיה. 2 מבחינה גאוגרפית נמצאת באסיה, אך נחשבת חלק מאירופה מסיבות היסטוריות. |  |
| מדינות ואזורים לחופי הים התיכון |
| --- | --- | --- |
| מדינות ריבוניות | איטליה • אלבניה • אלג'יריה • בוסניה והרצגובינה • טורקיה • יוון • ישראל • לבנון • לוב • מונקו • מונטנגרו • מלטה • מצרים • מרוקו • סוריה • סלובניה • ספרד • צרפת • קפריסין • קרואטיה • תוניסיה |  |
| טריטוריות חסות של הממלכה המאוחדת | אקרוטירי ודקליה • גיברלטר |  |
| טריטוריות לא עצמאיות | הרשות הפלסטינית • צפון קפריסין |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007554907205171  BNE: XX4575551  BnF: cb11986624m (data)  CiNii: DA13051977  GND: 4040163-7  HDS: 041011  KulturNav: 6654b427-8e76-44a1-aba3-807438b9f3c1  LCCN: n81032743  MusicBrainz: 6f8faf25-44cb-313b-9162-77145cdc192d  NARA: 10046442  NDL: 01072580  NKC: ge134642  NLA: 36590306  SELIBR: 154439  SUDOC: 259424919  UKPARL: oY22ffA7  VcBA: 497/1378  VIAF: 149551124   WorldCat (עם VIAF): 149551124 
אגם ביוגרדסקה בפארק לאומי ביוגרדסקה גורה
התירגום העברי למונטנגרו: 'הרשחור' בעיתון עברי, האור ב-1913
מערת ישח

| --- | --- |

 מידע כללי
 מדינה:  ישראל ישראל
 מיקום:  הר הכרמל
 קואורדינטות:  32°43′07″N 35°00′08″E﻿ / ﻿32.718611111111°N 35.002222222222°E﻿ / 32.718611111111; 35.002222222222
 אורך:  כ־50 מטר
  (למפת הגליל המערבי מוגדלת) מערת ישח(למפת הגליל המערבי רגילה) מערת ישח(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום מערת ישח(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום מערת ישח
 
מערת יֶשַח היא מערת נטיפים הנמצאת מעל כביש 721 ונחל אורן שבכרמל. רוחב פתח המערה הוא כ-10 מטרים, עומקה כ-12 מטר וגובהה כ־5. בכניסה למערה נמצאים גושי גיר גדולים המכילים ריכוז של מאובנים וכן נטיפים.
פתח המערה מוביל לאולם ראשי גדול המכיל בחלקו הפנימי עמודי נטיפים וזקיפים גדולים. בין הנטיפים נמצא מעבר לחלקה הפנימי הדרומי של המערה. בחלק הפנימי נמצא אגן אבן קטן מהתקופה הפרהיסטורית. האגן קולט את המים המטפטפים מתקרת המערה, ישנו גם בתוך המערה מעיין קטן בקוטר של כמטר.
אל השביל ניתן להגיע דרך שביל ישראל חלק ממקטע יגור-נחל אורן, והוא ממוקם כ-20 דקות הליכה מערבית לכיוון חורבת רקית.
באיזו המערה ישנם צנירים רבים מאוד אשר אופייניים לכרמל ואף ישנו שביל הנקרא "שביל הצנירים".
ארכאולוגיה

מערת ישח היא היא אתר ארכאולוגי-פרהיסטורי מן התרבות המוסטרית של התקופה הפלאוליתית התיכונה.
מול המערה ישנו מבנה קדום שהייתה בו קשת אבנים, ככל הנראה מהתקופה העות'מאנית בארץ ישראל, ומעל המערה נמצאות שתי מערות נוספות, מעט קטנות יותר, המהוות בית לעטלפים.
בעלי חיים

באזור המערה נמצאים בעלי חיים רבים כגון דורבנים, חזירי בר, שועלים, תנים, נמיות,קיפודים, נשרים ועוד.
הערות שוליים

↑  כוכב הנופש, מערת ישח: מערה יפה עם חלון לנוף, באתר כוכב הנופש, ‏2023-05-30
↑  מערת ישח - מערה יפה בכרמל, באתר בא לי לטייל
ערך זה הוא קצרמרבנושא גאוגרפיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
סמי מיכאל

| --- | --- |
צילום מ-2007
צילום מ-2007
 לידה:  15 באוגוסט 1926 ה' באלול ה'תרפ"ו בגדאד, עיראק המנדטורית 
 פטירה:  1 באפריל 2024 (בגיל 97) כ"ב באדר ב ה'תשפ"ד חיפה, ישראל
 שם לידה:  סלאח מגלד
 מדינה:  ממלכת עיראק, ישראל 
 לאום:  ישראלי
 עיסוק:  סופר
 שפות היצירה:  עברית
 תחום כתיבה:  ספרות
 סוגה:  רומן
 יצירות בולטות:  שווים ושווים יותר, חצוצרה בוואדי, מים נושקים למים, יהלום מן הישימון
 תקופת הפעילות:  1950–2024 (כ־74 שנים)
 פרסים והוקרה:  פרס זאב לספרות ילדים ונוער (1977)  פרס א.מ.ת. (2007)  פרס אקו"ם  פרס עגנון לאמנות הפרוזה 
 
סָמי מיכאל (שם לידה: כמאל סלאח מנצור (מנשה) אליהו; 15 באוגוסט 1926 – 1 באפריל 2024) היה סופר, מחזאי, מתרגם ופעיל חברתי ישראלי. כיהן כנשיא האגודה לזכויות האזרח בישראל. ספריו של מיכאל תורגמו לשפות רבות וזכו בעשרות פרסים ספרותיים בישראל וברחבי העולם. חלקם עובדו גם לתיאטרון, לטלוויזיה ולקולנוע.
ביוגרפיה

סמי מיכאל נולד בשם כאמל סלאח מנצור (מנשה) בבגדאד, בירת עיראק, בשכונה מעורבת של יהודים, מוסלמים ונוצרים. הוא סיים את לימודיו התיכוניים ברשת החינוך של הקהילה היהודית בבגדאד, בבית הספר "שמאש", וב-1945 קיבל את תעודת הבגרות הממשלתית העיראקית. בגיל 15, בזמן לימודיו התיכוניים, בעקבות עליית המשטר הפרו-נאצי בעיראק ו"הפרהוד" (גל אלימות נרחב כלפי היהודים בעיראק), הצטרף מיכאל למפלגה הקומוניסטית העיראקית שפעלה נגד המשטר ולמען דמוקרטיה וזכויות האדם, שבשורתיה פעל במחתרת. באותה תקופה סיים גם שנת לימודים באוניברסיטה האמריקנית בבגדאד (שלוחה של האוניברסיטה האמריקנית בביירות שבלבנון), וגם פעל כעיתונאי וכתב בעיתונות הקומוניסטית. בשנת 1948, כאשר נשא עדיין את שם הולדתו, הוצא נגדו צו מאסר. באמצעות מבריח, שאִרגן אביו, חצה מיכאל את הגבול לאיראן ונאלץ לשנות את שמו.
באיראן שהה שנה והצטרף כחבר למפלגת תודה המפלגה הקומוניסטית האיראנית, שם המשיך לפרסם מאמרים נגד המשטר בעיראק. ב-1949, בין השאר מחשש שהשלטון באיראן יסגיר אותו לשלטונות העיראקיים, פנה לסוכנות היהודית ועלה לישראל, אף על פי שהמפלגה הקומוניסטית הציעה לו לעבור לברית המועצות.
ביוגרפיה > עלייה לארץ

מיכאל הגיע בטיסה מאירן לישראל בשנת 1949, שבה נאמר לנוסעים כי היעד של המטוס הוא פריז ואחר כך תל אביב, אך שלא כמו מטוסים אחרים, הוא נחת בשדה תעופה חיפה. פרשה זו הייתה נושא הסיפור שכתב מיכאל, "היום הראשון בישראל היה בחיפה", שבו תיאר כיצד התאהב בעיר הקסומה עוד בראותו אותה מן האוויר. תחילה התיישב ביפו, ולאחר מכן עבר להתגורר בחיפה בעקבות הצעה שקיבל להיות חבר מערכת בעיתון "אל-איתיחאד". יוזם המעבר של מיכאל לחיפה היה הסופר אמיל חביבי, לאחר שמיכאל שלח לעיתון שני מאמרים שפורסמו ועוררו תגובות.
קריירה

עם הגיעו לעיר חיפה התגורר מיכאל בשכונת וואדי ניסנאס בעיר ופרסם בעיתונים "אל-איתיחאד" וב"אל-ג'דיד" סיפורים ומאמרים. היה לו טור קבוע שפרסם תחת שם העט "סמיר מארד".
בשנת 1974 פרסם מיכאל את הרומן הראשון שלו, "שווים ושווים יותר", העוסק בחיי העולים החדשים של שנות ה-50 בישראל במעברות והאפליה העדתית ממנה סבלו העולים מארצות האסלאם. הספר עורר הדים רבים ומיכאל הוזמן להשתתף בתוכנית התרבות "טנדו", ששודרה בטלוויזיה הישראלית בהנחיית ירון לונדון, שם זכה לראשונה לחשיפה תקשורתית.
בשנת 1975 פרסם מיכאל את ספר הילדים הראשון שלו "סופה בין הדקלים", על הרפתקאותיהם וגבורתם של נערים ונערות יהודיים בעיראק, בימי מלחמת העולם השנייה. הספר זכה להצלחה רבה, ובעקבותיו ביקשה הוצאת "עם עובד" שמיכאל יכתוב ספר ילדים על תקופת המעברות. הספר "פחונים וחלומות" יצא לאור ב-1979.
בשנת 1977 פרסם מיכאל את הרומן השני שלו, "חסות". סיפור העלילה נסוב סביב קבוצה של פעילי שמאל יהודים וערבים במהלך מלחמת יום הכיפורים. בין חברי הקבוצה משורר ערבי צעיר שהשלטון מבקש לפקח עליו (דמות בהשראת סמיח אל-קאסם, או לפי מבקרי ספרות אחרים מחמוד דרוויש). חברי הקבוצה היהודים פורסים על המשורר הצעיר "חסות", מונח הרומז על הנוהג העתיק של שליט או אדם בעל מעמד לתת חסות לאדם נרדף.
בשנים 1981–1987 תרגם את הטרילוגיה הקהירית, סדרה של שלושה ספרי רומן היסטורי, אשר נכתבו בין השנים 1957-1956 במצרים, על ידי הסופר ואיש הרוח המצרי נגיב מחפוז.
בשנת 1987 פרסם מיכאל את "חצוצרה בואדי", אשר עובד למחזה מצליח שנה אחר כך בידי שמואל הספרי. ב-2001 עובד הספר לסרט שזכה בפרס הסרט העלילתי הטוב ביותר בפסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה. בשנת 2002 חגגה הוצאת "עם עובד" את ההדפסה ה-29 של "חצוצרה בואדי", עם יותר מ-100 אלף עותקים שנמכרו עד אז.
בשנת 1993 יצא לאור ספרו "ויקטוריה", המגולל את סיפור חייה של אישה יהודיה החל מילדותה בבגדאד ועד לזקנתה בישראל. על הספר כתב המשורר נתן זך: "מדובר ברומן הטוב ביותר, שבמרכזו עלילת חיי אישה, שנכתב בשפה העברית". הספר תורגם גם לערבית והופץ בעיראק וברחבי העולם הערבי.
ב-2001, הוציא את ספרו החצי-אוטוביוגרפי "מים נושקים למים". ב-1955 החל לעבוד כמודד בשירות ההידרולוגי של משרד החקלאות, שם עבד שלושים שנה, עד לפרישתו\ וחוויותיו כעובד השירות ההידרולוגי שימשו השראה לספרו הזה.
בשנת 2005 יצא לאור ספרו "יונים בטרפלגר" המגולל את סיפורו של זאב אפשטיין, גבר ישראלי עשיר ומצליח, בן מסור לאמו ניצולת השואה, המגלה יום אחד שהוא בן מאומץ: הוריו הביולוגיים הם פלסטינים שנמלטו מחיפה בשנת 1948, ומי שחשב להוריו מצאו אותו בבית נטוש. בהמשך אמו הביולוגית, נבילה, מגלה אותו ונכנסת לחייו, ונרקמים ביניהם יחסים קרובים. הספר נכתב על פי ספרו של הסופר הפלסטיני ע'סאן כנפאני, 'השיבה לחיפה', שהתפרסם ב-1969, כעין סיפור המשך. באפריל 2005 פורסמה כתבת שער של דליה קרפל במוסף "הארץ" על הספר, תחת הכותרת "סופר תחת השפעה". בכותרת המשנה נכתב: "לסמי מיכאל יש ספר חדש, 'יונים בטרפלגר'. הוא נכתב על פי ספרו של הסופר הפלסטיני עסאן כנפאני, 'השיבה לחיפה', שהתפרסם ב-1969. משום מה מיכאל לא מצא לנכון לתת לכנפאני קרדיט עד שב'עם עובד' גילו את הזיקה ברגע האחרון". הכתבה עוררה את זעמו של מיכאל, בשל העובדה שבעשרות ראיונות שקיים בשנתיים שקדמו לפרסום ב"הארץ", הדגיש את הזיקה בין ספרו לרומן שכתב כנפאני. תחילה ביקש להגיש תביעת דיבה, אלא שהעניין הגיע לבוררות שבעקבותיה פרסם עיתון "הארץ" ההתנצלות.
בשנת 2018 זכה מיכאל בפרס עגנון לאמנות הפרוזה.