stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
טרנסמיזוגניה

טרנסמיזוגניה היא ההצטלבות של טרנספוביה ושל מיזוגניה. היות שטרנספוביה מוגדרת כ"פחד לא רציונלי, סלידה, או אפליה כנגד אנשים  טרנסג'נדרים" ומיזוגניה היא שנאת נשים, טרנסמיזוגניה כוללת עמדות שליליות, שנאה ואפליה כלפי טרנסג'נדריות על הטווח הנשי.
המונח נטבע על ידי ג'וליה סרנו בספרה "Whipping boys" "Whipping girls" ושימש כדי לתאר את האפליה הייחודית בה נתקלות נשים טרנסיות כתוצאה מההנחה שנשיות ונקביות נחותות לגבריות ולזכריות וקיימות בעיקר למענן, כמו גם את הדרך בה טרנספוביה ומיזוגניה מעצימות אחת את השנייה במקרה של נשים טרנסיות.
טרנסמיזוגניה היא מושג מרכזי עבור טרנספמיניזם ופמיניזם הצטלבותי. לעומת זאת, יש פמיניסטיות המסרבות להכיר בטרנסיות כנשים ועל-כן דוחות את הרעיון לפיו הן מושפעות מ-Maleness Femaleness (ולא את הנשיות) הוא מקור transmisogyny נדחה על ידי כמה פמיניסטיות, אשר אינם מחשיבים טרנס נשים בתור נקבה.
גורמים

טרנסמיזוגניה מובנת לרוב כתוצאה של התפישה החברתית של עליונות גברית. בספרה, ג'וליה סרנו טוענת כי קיומן של נשים טרנסיות נראה כאיום על ההירארכיה המגדרית במסגרתה גברים עדיפים על נשים וגבריות נעלה על נשיות. בהתאם, ג'ודית באטלר קבעה כי רצח של נשים טרנסג'נדריות היא "אקט של כוח, דרך לאשר שליטה מחדש" וכי הרצח ממצב את הרוצח כריבון ברגע המעשה.
נשים טרנסג'נדריות נחשבות גם איום על ההטרוסקסואליות של גברים סיסג'נדרים. בתקשורת ובתרבות הפופולרית, נשים טרנסיות מוצגות כ"רמאיות" ומשמשות כדי לעורר הומופוביה בקרב הקהל כאשר הגבריות ה"אמיתית" שלהן נחשפת.
אפליה

אפליה היא לעיתים קרובות חלק ניכר מחייהן של נשים טרנסיות. טרנסג'נדרים מופלים לרעה לעומת  סיסג'נדרים, במערכת הבריאות, במערכת החינוך, בדיור ובתעסוקה.
עם זאת, עקב טרנסמיזוגניה, נשים טרנסיות נתקלות ברמות נוספות של אפליה. מחקר על טרנסג'נדרים במקום העבודה מצא כי לאחר ביצוע הליכים לשינוי מין, שכרם של גברים טרנסים עלה לעומת שכרן של נשים טרנסיות שירד כמעט בשליש. נוסף על כך, נמצא כי למעבר המגדרי הנשי מלווה עליה בהטרדות ובאובדן סמכות, ואילו המעבר המגדרי הגברי לעיתים קרובות מביא סמכות וכבוד. לפי מחקר נוסף, במיוחד בקרב נשים טרנסג'נדריות שאינן לבנות, היו רמות גבוהות של אפליה על בסיס טרנספוביה וגזענות. מחקר אחר, על דיכוי של לסביות, ביסקסואלים, טרנסקסואלים, טרנסג'נדרים ונשים אינטרסקס באקוודור מצא תוצאות דומות, לפיהן נשים טרנסג'נדריות אינן מוגנות מפני אפליה הן בלשון החוק והן במציאות היומיומית, וכתוצאה מכך, הן מתמודדות מול אלימות, התעללות מינית, אפליה בתחומי החינוך, הבריאות, והתעסוקה.
הטרדה מינית

ג'וליה סרנו מציינת כי למרות המעבר המגדרי, נשים טרנסג'נדריות עדיין נתפשות לרוב כזכרים, אך רק לעיתים רחוקות הן מוצגות כך בהקשר מיני. בתעשיית הפורנוגרפיה, בה קהל היעד הוא בעיקר גברים הטרוסקסואלים, הטרנסיות מופיעות במידה רבה כחפצים מיניים ולא כ"ציידים" כמו הגברים. סרנו מבחינה כי כאשר היא בסביבה בה ידוע על היותה טרנסית, היא תקבל תגובות מיניות בוטות הרבה יותר ממרחבים בהם מניחים שהיא אשה סיסג'נדרית.
המעבר עשוי לכלול גם היבטים רפואיים ומשפטיים, כולל לקיחת הורמונים, ניתוחים, או שינוי מסמכים מזהים כדי לשקף את הזהות המגדרית הנבחרת - אך לעיתים קרובות קשה לאנשים להרשות לעצמם צעדים אלה. בנוסף לאתגרים הרבים, אנשים טרנסג'נדרים חשופים באופן נרחב לפגיעות מיניות
ביחס לטרנספוביה

טרנסמיזוגניה שונה מטרנספוביה בכך שהראשונה מתמקדת בנשים טרנסג'נדריות, בעוד שטרנספוביה היא מונח כללי יותר, המכסה מגוון רחב של שנאה ואפליה כלפי כל הקשת הטרנסג'נדרית. לפי סרנו, כאשר הרוב המכריע של הבדיחות שנעשות על חשבונם של טרנסג'נדרים עוסקות ב"גברים לובשי שמלות" או ב"גברים שרוצים לחתוך את איבריהם", וכאשר הרוב המכריע של אלימות ותקיפות מיניות שמבוצעות נגד טרנסג'נדרים מופנה לנשים טרנסיות, אין מדובר אך ורק בטרנספוביה אלא בטרנסמיזוגניה.
ראו גם

פמיניזם
הצטלביות
קיריארכיה
מיזוגניה
דיכוי
טרנספוביה
טרנסג'נדר
יאן קספרוביץ'

| --- | --- |

 לידה:  12 בדצמבר 1860 Szymborze, רפובליקת פולין 
 פטירה:  1 באוגוסט 1926 (בגיל 65) זאקופנה, רפובליקת פולין 
 מדינה:  פולין
 מקום לימודים:  אוניברסיטת לייפציג, אוניברסיטת ורוצלב, Royal Evangelical Gymnasium (High School) in Ratibor 
 שפות היצירה:  פולנית 
 זרם ספרותי:  פולין הצעירה 
 בן או בת זוג:  Maria Kasprowiczowa  Jadwiga Przybyszewska 
 פרסים והוקרה:  מפקד במסדר פולוניה רסטיטוטה 
 חתימה:   
 
יַאן קַסְפְּרוֹבִיץ' (בפולנית: Jan Kasprowicz;‏ 12 בדצמבר 1860 – 1 באוגוסט 1926) היה משורר, מחזאי, מבקר ספרות ומתרגם פולני; נציג מוביל של תנועת פולין הצעירה (אנ').
ביוגרפיה

קספרוביץ' נולד בכפר סימבוזה (כיום חלק מאינוברוצלב) בפרובינציית פוזן, למשפחת איכרים אנאלפביתית. משנת 1870 למד בגימנסיה הפרוסית באינוברוצלב, פוזן (פוזנן), אופלן (אופולה), רטיבור, וב-1884 סיים את לימודיו בגימנסיה על שם מריה מגדלנה הקדושה (אנ') בפוזנן. הוא למד פילוסופיה וספרות באוניברסיטאות גרמניות בלייפציג ובברסלאו. במהלך לימודיו החל לפרסם מאמרים ושירה בכתבי עת פולניים שונים. בשל פעילותו בחוגים סוציאליסטים הוא נעצר פעמיים על ידי המשטרה הפרוסית וישב חצי שנה בכלא.
לאחר שחרורו מהכלא, בגיל 28 עבר קספרוביץ' ללבוב, שם שהה את 35 השנים הבאות לחייו. הוא עבד כעיתונאי ומבקר ספרות ותיאטרון, עבד במשך שנתיים במחלקת העריכה של העיתון, "השליח הפולני" (Kurier Polski) ובארבע השנים שלאחר מכן (1902–1906) בעריכה בעיתון, "המילה הפולנית" (Słowo Polskie). במקביל, בפרץ יצירה יוצא דופן, כתב ופרסם קספרוביץ' יצירות ושירה משלו, לשבחי המבקרים. ב-1889 פרסם את קובץ שיריו הראשון הכולל גם את מחרוזת הסונטות Z chalupy ("מן הבקתה") – על דלותו ובורותו של האיכר הפולני.
בשנת 1904 קיבל תואר דוקטור מאוניברסיטת לבוב על המסה, "מילות השירים של תאופיל לנרטוביץ'" (Liryka Teofila Lenartowicza). בשנת 1909 הוא מונה לראש המחלקה לספרות השוואתית באוניברסיטת לבוב, מחלקה שהוקמה עבורו לניהולו.
קספרוביץ' האוטודידקט שלט בשפות הלטינית והיוונית הקלאסיות, כמו גם בצרפתית ובאנגלית. יצירותיו כללו תרגומים שזכו לשבחי הביקורת של יצירות ספרותיות גדולות:
יוונית (אייסכילוס, אוריפידס)
אנגלית (שייקספיר, מרלו, לורד ביירון, שלי, קיטס, טאגור, סווינבורן, ויילד, בין היתר)
גרמנית (גתה, שילר)
צרפתית (וובנארג, ברטראן, רמבו, מטרלינק)
איטלקית (ד'אנונציו)
נורווגית (איבסן)
הולנדית (היירמנס (אנ'))
הטבע העניק לו בריאות יוצאת דופן ושיעור קומה. סטניסלב לם כתב על קספרוביץ': "בהתנהגותו היו לו מקוריות של צועני וההמולה של עיתונאי, שעם הזמן אפשרו לו להרוויח את הכסף הדרוש למחייתו, העניקו לו הומור טוב של חבר, ואפילו אז – רצינות של פרופסור". הוא היה - עם קבוצת חברים בולטת - אורח תדיר בפאבים וביקבים של לבוב, במיוחד ביקב ובבר היין המפורסם של שטאדמילר שעדיין קיים בשוק, מספר 34.
נישואיו הראשונים – לתאודוזיה סימנסקה (Teodozja Szymańska) ב-1886 - התפרקו לאחר מספר חודשים. בשנת 1893 התחתן עם ידוויגה גונסובסקה (Jadwiga Gąsowska). בשנת 1899 היא עזבה אותו ואת בנותיהם באופן דרמטי למען הסופר סטניסלב פשיביסבסקי (אנ'). ב-1911 הוא נישא שוב, הפעם למריה בונין (Maria Bunin) הצעירה ממנו בהרבה, בחורה רוסייה שאותה פגש ברכבת מרומא לנאפולי באחד ממסעותיו האמנותיים. היא הייתה בתו של הגנרל ויקטור בונין מצבא הרוסיה הצארית.
בשנים 1921–22 היה רקטור אוניברסיטת לבוב.
בעשרים השנים האחרונות לחייו ביקר קספרוביץ' לעיתים קרובות יותר ויותר בהרי הטטרה. ב-1923 התיישב דרך קבע בווילה "הרנדה", בין פורונין (אנ') לזאקופנה, שם נפטר ב-1 באוגוסט 1926.
הערכה

יצירותיו של קספרוביץ' הושוו לאלו של ארתור רימבו ולפרסי ביש שלי. ויטולד גומברוביץ' אפיין ביומנו את קספרוביץ' באופן הבא: "לחם מקמח מלא, נשמה של יונה, זמר כנה... אבל גם: איכר-בוגד, איכר מזויף, טבע לא טבעי, פשטות מפוברקת. קספרוביץ', לאחר שעזב את האיכר והפך את עצמו לאינטלקטואל, ובכל זאת רצה להישאר איכר - כאינטלקטואל".
כתביו

(1889) Poezje (שירים)
(1890) Chrystus (ישו המשיח)
(1891) Z chłopskiego zagonu (משדות האיכרים)
(1894) Anima lachrymans i inne nowe poezje (אנימה לכרימנס ועוד שירים חדשים)
(1895) Miłość (האהבה)
(1898) Krzak dzikiej róży (השיח הקוצני)
(1901) Ginącemu światu (אל העולם הנכחד)
(1902) Salve Regina
(1908) Ballada o słoneczniku (הבלדה על חמניות)
(1911) Chwile (רגעים)
(1916) Księga ubogich (ספר העניים)
(1921) Hymny (מזמורי הלל)
קספרוביץ' כתב גם מחזות: Bunt Napierskiego ("המרד של נאפירסקי", 1899), Uczta Herodaiady ("משתה הרודיאס", 1905) ועוד.
הערות שוליים

1 2  הערך קַסְפְּרוֹבִיץ', יַן באנציקלופדיה העברית, כרך כ"ט, עמוד 968
↑  "Szkoła Podstawowa nr 83 im. Jana Kasprowicza we Wrocławiu - Patron szkoły". sp83wroclaw.szkolnastrona.pl.
↑  "Lektury.gov.pl". lektury.gov.pl (בפולנית).
↑  "Jan Kasprowicz - biografia – Jan Kasprowicz – Zinterpretuj.pl" (בפולנית). 2021-03-16.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007463137305171  PLWABN: 9810596486505606  BNE: XX1329615  BnF: cb12155302c (data)  GND: 11877686X  HDS: 041500  ISNI: 0000 0001 0866 7473  LCCN: n83147265  LNB: 000173138  MusicBrainz: 7528f8c9-ca0c-451d-98f7-867e4213a8b1  NKC: ola2003175060  NSK: 000195826  NTA: 069968470  RERO: 02-A003443764  SUDOC: 030060346  VcBA: 495/374529  VIAF: 7428385   WorldCat (עם VIAF): 7428385 
אנדרטה לזכר קספרוביץ' בכפר הולדתו
ידובנו

| --- | --- |

אזכרה באתר מחנה ידובנו לאחר המלחמה
 מידע כללי
 סוג:  מחנה ריכוז
 מדינה:  קרואטיה
 תאריכים
 תאריך הקמה:  23 ביוני 1941
 תאריך סגירה:  11 באוגוסט 1941
 תאריך שחרור:  21 באוגוסט 1941 
 אוכלוסייה
 השתייכות האסירים:  יהודים מקרואטיה וסרביה, אסירים קרואטים
 נתונים
 קואורדינטות:  44°32′42″N 15°13′14″E﻿ / ﻿44.544916666667°N 15.220611111111°E﻿ / 44.544916666667; 15.220611111111
  (למפת קרואטיה מוגדלת) זאגרב ספליט רייקה אוסייק זאדאר דוברובניק הונגריה ס ר ב י ה  מונטנגרו אל. בוסניה והרצגובינה  אוסטריה סלובניה אי. איטליה הים האדריאטי ידובנו(למפת קרואטיה רגילה) זאגרב ספליט רייקה אוסייק זאדאר דוברובניק הונגריה ס ר ב י ה  מונטנגרו אל. בוסניה והרצגובינה  אוסטריה סלובניה אי. איטליה הים האדריאטי ידובנו
 
מחנה ידובנו (Logor Jadovno) היה מחנה ריכוז שהקימו הקרואטים ב-23 ביוני 1941 עבור יהודי זאגרב. נכלאו בו גם אסירים קרואטים וסרבים. המחנה הוקם בלב יער עבות, בהרי ולביט (Velebit), ליד העיירה גוספיץ'. המחנה חוסל ב-11 באוגוסט 1941.
רקע

ביוני 1941 פתחו האוסטאשים במצוד הגדול אחר יהודי זאגרב. ב-22 ביוני רוכזו כ-200 יהודים במגרש הירידים של העיר, הועלו על משאיות והובלו לסביבות כפר קטן בשם ידובנו, לא הרחק מהעיירה גוספיץ', שבה פעל מחנה ריכוז, דרכו עברו המשלוחים לאי פאג ולידובנו.
באזור הכפר ידובנו, בלבו של יער עבות, הורו האוסטאשים ליהודים לגדר שטח בן 500 מ"ר. מחוץ לגדר נבנו שני צריפים. אחד עבור שומרי המחנה והשני למגורי המפקד וסגנו. על מרפסת צריף המפקדה הוצבה מכונת ירייה, שכוונה אל לב "המחנה", השטח המגודר.
האסירים היהודים רוכזו בשטח המגודר מתחת לכיפת השמיים. בהיעדר צריפי מגורים הם נאלצו לישון על האדמה, לעיתים תחת גשם עז. המחנה שכן בגובה של 1,200 מטר, ובלילות סבלו היהודים מקור עז ומרטיבות כתוצאה מהגשם, מה שגרם לרבים מהם לחלות בדלקת ריאות ובדלקת מפרקים. רבים מתו כתוצאה מכך.
מפקד המחנה והשומרים נהגו מדי פעם להשתעשע ולירות על האסירים שהסתובבו בתוך האזור המגודר. אחת המטרות של האוסטאשים הייתה להרעיב את היהודים עד מוות. האסירים ניזונו מעשב, אותו בישלו ביחד עם קליפות תפוחי אדמה שהוציאו מערימות הזבל. 
האסירים המורעבים הועסקו בעבודת פרך, חטיבת עצים ביער והעברת אדמה ממקום למקום, ללא שום מטרה. העבודה נמשכה 12 שעות תוך הכאות והתעללות בלתי פוסקים.
השמדת היהודים

חיסול המחנה על יושביו החל ב-11 באוגוסט 1941. מרבית האסירים הקרואטים שוחררו או הועברו למחנות אחרים, אך היהודים והסרבים נרצחו כולם. מספר הקורבנות נע בין עשרת אלפים ל-35 אלף. הרצח בוצע בהרים. שיטת הרצח: האסירים נורו ואחר כך הושלכו גופותיהם לתהום. על פי עדויות אחרות, האסירים הושלכו לתהום בעודם בחיים, ואחר כך הושלכו בעקבותיהם רימוני יד. עדות על כך מסר סלאבקו רדי, שהיה חבר ועדת החקירה הממלכתית היוגוסלבית לחקר פשעי הנאצים, ואחד הפעילים בקהילת זאגרב.
ממחנה ידובנו לא נותרו ניצולים פרט לכמה בני נוער שהופרדו משאר האסירים בדרך למחנה והובאו לעיירה גוספיץ'. אחדים מהם שרדו את המלחמה.
הערות שוליים

↑  Jewish history of Yugoslavia, באתר Porges.net
↑  תולדות השואה, יוגוסלביה. עורך: מנחם שלח. הוצאת יד ושם, תש"ן. עמ' 173.
↑  תולדות השואה, יוגוסלביה. עורך: מנחם שלח. הוצאת יד ושם, תש"ן, עמוד 175.
↑  תולדות השואה, יוגוסלביה. עורך: מנחם שלח. הוצאת יד ושם, תש"ן. עמוד 175-176.
| מחנות ריכוז, עבודה והשמדה במלחמת העולם השנייה |
| --- | --- | --- |
| גרמניה | אוהרדרוף • אורניינבורג • ארבייטסדורף • באד זאולגאו • בוכנוואלד • בורגאו • גרמרינג • דורה-מיטלבאו • דכאו • הינצרט • וובלין • זקסנבורג • זקסנהאוזן • טירקהיים • כלא שפנדאו • ליכטנבורג • מלכוב • קאופרינג • קולדיץ • מילדורף • ברלין-מרצאן • נוינגמה • נידרהאגן • פלוסנבירג • קולומביה האוס • ראוונסבריק • ריימסדורף • מחנות המשנה של זקסנהאוזן • מחנות המשנה של דכאו • אלאך • פורטה וסטפליקה • טאוכה |  |
| פולין | אושוויץ • בלז'ץ • חלמנו • טרבלינקה • מיידנק • סוביבור • אושוויץ מונוביץ • בודזין • בלכהמר • גנשובקה • גרוס-רוזן • זאסלאב • טרווניקי • יאבוז'נו • ינובסקה • אלטהאמר • ורשה • פוסטקוב • סקרז'יסקו-קמיינה • פירסטנגרובה • פלאשוב • קונסקובולה• קיטליץ טרייבן • שטוטהוף |  |
| קרואטיה | ג'קובו • גוספיץ' • דניצה • וילה לובוריץ' • טניה • יאסטרברסקו • יאסנובאץ • ידובנו • לובורגראד • גורניה רייקה • קרסטינץ • מטאינה • סטארה גראדישקה • סלאנה • קרושצ'יצה |  |
| צרפת | בון לה רולנד • גירס • דראנסי • ויטל • מבצר רומנוויל • סטפו • נאצוויילר-שטרוטהוף • סן סיפריאן • ריווזאלט • ורנה • מיל • רסבדו • פיטיבייה • קומפיין |  |
| איטליה | פוסולי • פרמונטי די טרזיה • ריזיירה די סן סאבה • ראב • בולצאנו |  |
| אוסטריה | אבנזה • גוזן • מאוטהאוזן • שטרסהוף • גונסקירכן |  |
| בולגריה | גונדה וודה • סומוביט • צ'כלרה |  |
| הולנד | התיאטרון ההולנדי • וסטרבורק • אמרספורט • פוכט |  |
| סרביה | בור • באנייצה • דולאג 183 • טופובסקה שופה • צרווני קרסט • סיימישטה |  |
| ליטא, לטביה ואסטוניה | יונגפרנהוף • סלספילס • קייזרוואלד • ואיווארה • קלוגה • קובנה • קייליס • HPK |  |
| בלארוס, אוקראינה ורוסיה | אקמצ'טקה • סירץ • מאלי טרוסטינץ |  |
| מחוץ לאירופה | ג'אדו • גריאן (ער') • יפרן (ער') • בוקבוק • סידי עזאז • ספקס) • ביזרטה |  |
| אחר | Ostindustrie • אולדרני • טרזיינשטט • מחנה המשפחות (טרזיינשטט) • טרגו ז'יו • חיידרי • סרד • ג'אדו • מכלן • מונופול • מחנות הריכוז הפיניים במזרח קרליה • קישטרצ'ה  |  |
פורטל השואה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007586439105171  LCCN: no2003098727  VIAF: 124682304   WorldCat (עם VIAF): 124682304
יומה שגב

יום טוב (יומה) שגב (נולד ב-11 בדצמבר 1936, כ״ז בכסלו ה׳תרצ״ז) הוא פסל ישראלי.
| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  11 בדצמבר 1936 (בן 87) כ"ז בכסלו ה'תרצ"ז פלשתינה (א"י) פלשתינה (א"י), תל אביב-יפו
 לאום:  ישראל ישראל
 מקום לימודים:  התיכון האקסטרני בתל אביב
 תקופת הפעילות:  מ-שנות ה-70 של המאה ה-20
 תחום יצירה:  פיסול
ביוגרפיה

יומה שגב נולד בשכונת שפירא שבתל אביב-יפו ליעקב ורחל ילידי סלוניקי. בצעירותו היה לחבר ומדריך בתנועת הנוער מכבי צעיר בתל אביב. שגב למד בתיכון האקסטרני בתל אביב והתגייס לצה"ל ב-1954. שגב שירת בחטיבת גבעתי ולאחר שנתיים הופנה לגדוד הסיור המדברי ולקח חלק בפעולות התגמול ומבצע קדש, במהלך שירותו במילואים לקח חלק במלחמת ששת הימים, מלחמת יום הכיפורים ומלחמת לבנון הראשונה. לאחר סיום שירותו הסדיר שימש שלוש שנים כמדריך נוער בקריית מלאכי ולאחר מכן עבר למושבה גדרה וכיהן במשך 16 שנה בתור מזכיר מועצת פועלים במקום.
בשנות ה-70 של המאה ה-20 החל שגב לעסוק בפיסול. שגב נוטה לפסל את עבודותיו מגרוטאות ברזל שהיה מוצא ולכן דבק בו הכינוי "פסל הגרוטאות". בשיתוף המועצה המקומית גדרה, מועדון רוטרי וחברת באר הקים יומה שגב את גן הפסלים בגדרה, גן פסלים ציבורי הכולל אלפי פסלים של שגב. בנוסף לגן הפסלים שגב השתתף בעשרות תערוכות ותרם פסלים ואנדרטות שפיסל למוסדות ואתרים שונים ברחבי ישראל.
באפריל 2007 קיבל שגב תעודת הוקרה ממועצת גדרה. בדצמבר 2019 זכה באות יקיר גדרה. שגב מתגורר בגדרה ואב לארבעה, היה נשוי לשושנה שנפטרה.
הערות שוליים

↑  הכל התחיל בנדנדה- סיפורו של הפסל יומה שגב, באתר wiseland
↑  "הכר את התושב": יומה שגב, תושב גדרה מזה 65 שנים - "פסל הגרוטאות", באתר גדרה נט
↑  על האומן, באתר גן הפסלים של יומה שגב
↑  מועצה מקומית גדרה - יקירי גדרה 2019
יום הזיכרון הבין-לאומי לקרבנות העבדות וסחר העבדים הטרנס אטלנטי

דגם חתך של ספינת עבדים טיפוסית מתחילת המאה ה-18
יום הזיכרון הבין-לאומי לקרבנות העבדות וסחר העבדים הטרנס אטלנטי (באנגלית: International Day of Remembrance of the Victims of Slavery and the Transatlantic Slave Trade) הוא מועד זיכרון בינלאומי שנקבע על ידי העצרת הכללית של האו"ם וחל מדי שנה ב-25 במרץ.
יום הזיכרון נקבע לכבודם של אלו שמתו ואלו שסבלו עקב סחר העבדים הטרנס אטלנטי. על פי הערכה מדובר בכ-13 מיליון (ואולי אף 15 מיליון) אפריקאים, גברים, נשים וילדים, שנחטפו במשך תקופה של 400 שנה לשמש כעבדים באירופה ובאמריקה.
המועד נקבע בהחלטה 122/62 של העצרת הכללית, שנתקבלה ב-17 בדצמבר 2007. המועד של 25 במרץ נבחר לאחר שהאו"ם ציין את ה-25 במרץ 2007 כיום השנה המאתיים להפסקתו של סחר העבדים הטרנסאטלנטי.
יום הזיכרון צוין לראשונה ב-2008 ומדי שנה נבחר עבורו נושא מסוים.
המועד שנקבע התווסף ליום הזיכרון הבינלאומי לסחר העבדים והפסקתו. יום זיכרון זה נקבע על ידי הוועידה הכללית של ארגון אונסק"ו ב-1998. מועדו הוא ב-23 באוגוסט, מועד פרוץ מרד העבדים באי סנטו דומינגו בשנת 1791.
ביום הזיכרון בשנת 2015 נחנכה במטה האומות המאוחדות בניו יורק אנדרטה קבועה לזכר קרבנות סחר העבדים, שעוצבה על ידי האדריכל האמריקאי רודני לאון (Rodney Leon).
הערות שוליים

↑  במועד זה בשנת 1807 התקבל בבריטניה חוק להפסקת סחר העבדים.
ידוויגה יגלו, דוכסית בוואריה

ידוויגה יגלו, דוכסית בוואריה (בפולנית: Jadwiga Jagiellonka;‏21 בספטמבר 1457 –  18 בפברואר 1502), הייתה בתו של קז'ימייז' הרביעי, מלך פולין ואשתו של גאורג, דוכס בוואריה.
ביוגרפיה

ידוויגה נולדה ב-21 בספטמבר 1457 בקרקוב, לקז'ימייז' הרביעי, מלך פולין ואליזבת מאוסטריה, בתם של אלברכט השני, מלך גרמניה ואליזבת מלוקסמבורג.
בשנת 1468 הועלתה הצעה לחתן את ידוויגה עם מתיאש הראשון, מלך הונגריה, אולם אביה סירב להצעה משום שהיה בעל בריתו של ייז'י מפודבראדי, מלך בוהמיה - אויבו של מתיאש. בשנת 1470 הועלתה הצעה לחתנה עם מקסימיליאן, ארכידוכס אוסטריה, אולם ההצעה לא יצאה לבסוף אל הפועל. בשנים 1471 ו-1473 ניסה שוב מתיאש הוניאדי לבקש את ידה, אולם הוריה סירבו לכך בכל תוקף. בשנת 1474 ביקש אלברכט הרביעי, דוכס בוואריה-מינכן את ידה, אולם אביה כבר היה במשא ומתן עם לודוויג התשיעי, דוכס בוואריה-לנדסהוט להשיאה לבנו גאורג.
ב-26 במאי 1475 נתן האפיפיור סיקסטוס הרביעי את הסכמתו לנישואים, וב-14 בנובמבר אותה שנה התקיים טקס נישואיה לגאורג מבוואריה בלנדסהוט. בחתונה השתתפו הרבה אורחים חשובים, ובכלל זה פרידריך השלישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ובנו מקסימיליאן, ארכידוכס אוסטריה, אלברכט השלישי, הנסיך הבוחר מברנדנבורג, זיגיסמונד, ארכידוכס אוסטריה, פיליפ, הנסיך הבוחר מפפאלץ, אלברכט, מרקיז באדן-האכברג, אולריך החמישי, רוזן וירטמברג-שטוטגרט, אברהרד החמישי, רוזן וירטמברג-אוראך, לודוויג הראשון, רוזן לוכטנברג ואוטו, רוזן הנברג-אשאך.
בשנת 1479 מת חמיה לודוויג התשיעי, דוכס בוואריה, ובעלה גאורג עלה לשלטון במקומו. נישואי הזוג לא היו מוצלחים, בין השאר עקב כך שבעלה היה אלכוהוליסט וזקן, ובשנת 1485 גירש אותה בעלה מלנדסהוט לבורגהאוזן, שם התגוררה עם חצר ומשרתים משלה.
ב-1 בפברואר 1502 מתה ידוויגה בטירתה, והיא בת 44 שנים.
משפחתה

ב-14 בנובמבר 1475 התחתנה ידוויגה עם גאורג, דוכס בוואריה, ממנו נולדו לה 5 ילדים:
לודוויג מבוואריה (1476–1496)
רופרכט מבוואריה (1477)
אליזבת מבוואריה (1478–1504), התחתנה עם רופרכט מפפאלץ, בישוף פרייזינג
מרגרטה מבוואריה (1480–1531)
וולפגנג מבוואריה (1482)
יום הזיכרון (ארצות הברית)

בית קברות אמריקאי במהלך יום הזיכרון בארצות הברית
בארצות הברית, יום הזיכרון (באנגלית: Memorial Day) הוא יום זיכרון לאומי ללוחמי הכוחות המזוינים של ארצות הברית שנהרגו בעת מילוי תפקידם. יום זה מצוין מדי שנה ביום שני האחרון בחודש מאי.
יום זיכרון זה נקבע בשנת 1868 על מנת לכבד את זכרם של חיילי צבא האיחוד במלחמת האזרחים האמריקנית, אך לאחר מלחמת העולם הראשונה הפך ליום זיכרון לאומי לכל נפגעי המלחמות או כל המבצעים הצבאיים שבהם השתתפו הכוחות המזוינים של ארצות הברית.
ביום זה נערכים טקסי זיכרון בבתי הקברות בארצות הברית ודגלי ארצות הברית מורדים לחצי התורן. בנוסף מתנדבים מקשטים את כל קברי החיילים בבתי הקברות הלאומיים בדגלים קטנים.
על מנת לאפשר לכלל הציבור האמריקאי להשתתף ללא קושי בטקסי יום הזיכרון, נקבע יום הזיכרון האמריקאי כיום חופשה רשמי בו העובדים רשאים להיעדר מהעבודה לפי החוק. משום כך יום זה מציין לאמריקאים את תחילת עונת הקיץ משום שזהו יום החופשה הרשמי הראשון של עונת הקיץ. לפיכך, אמריקאים רבים מציינים יום זה בעריכת פיקניקים בפארקים הציבוריים יחד עם משפחותיהם, קניות (ישנם מבצעים רבים בחנויות ביום זה), בטיולים או בהשתתפות באירועי ספורט. בנוסף, בריכות שחייה רבות נוהגות להיפתח לציבור ביום זה.
ראו גם

יום הזיכרון (הממלכה המאוחדת)
יום הזיכרון לשואה ולגבורה
יום הזיכרון לחללי מערכות ישראל
יונג ג'י-סו

זהו שם קוריאני; שם המשפחה הוא .
| --- | --- |

 לידה:  17 בספטמבר 1999 (בת 25) סיאול, קוריאה הדרומית 
 שם במה:  정지소 
 שם לידה:  현승민 
 מדינה:  קוריאה הדרומית 
 תקופת הפעילות:  מ-2012 
 מקום לימודים:  Chungshin Girls' High School 
 פרופיל ב-IMDb
 
יונג ג'י-סו (בקוריאנית: 정지소; נולדה בשם היונג סון-מין (현승민); נולדה ב-17 בספטמבר 1999) היא שחקנית דרום-קוריאנית, המוכרת בעיקר בשל תפקידה בסרט זוכה פרס האוסקר לשנת 2019 "פרזיטים".
קריירה

את הופעתה הראשונה בסדרת טלוויזיה ערכה בשנת 2012, כשהייתי בת 13 בלבד, בסדרה הקוריאנית "May Queen" של תאגיד השידור "MBC".‏
ג'י-סו שיחקה במספר סרטים, סדרות טלוויזיה וסדרות אנימציה קוריאניות, אך הפריצה שלה אירעה בשנת 2019, כשיחקה בסרט הקומדיה השחורה "פרזיטים" של הבמאי בונג ג'ון-הו בתפקיד פארק דה-היי. הסרט זכה בארבעה פרסי אוסקר בטקס פרסי אוסקר ה-92. על משחקה בסרט זכתה גם בפרס "פרס גילדת שחקני המסך", בקטגוריית "אנסמבל השחקנים הטוב ביותר בסרט קולנוע". במהלך השנים הייתה מועמדת למספר פרסים נוספים, אך לא זכתה.
הערות שוליים

↑  "Hyeon Seung-min former figure skater debuts with May Queen". Hancinema. 24 ביולי 2012. נבדק ב-2015-01-14. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "HanCinema's Drama Review: Drama Special - The Ugly Duckling". Hancinema. 10 בנובמבר 2013. נבדק ב-2015-01-14. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "PARASITE Interview: Park So-dam on Failure, Family, and "Appa" Song Kang-ho". Screen Anarchy. 21 באוקטובר 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Tartaglione, Nancy (11 ביוני 2019). "'Parasite' Latches Onto $50M+ In Korea, Tops 'Captain Marvel' To Become Market's #3 Title Of 2019". Deadline. נבדק ב-16 ביוני 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Doorbell song from 'Parasite' hits internet". The Korea Herald. 18 בנובמבר 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  אבנר שביט‏, הסנסציה הגדולה בתולדות האוסקר: "פרזיטים" זכה בפרס הסרט הטוב ביותר, באתר וואלה, 10 בפברואר 2020
↑  "SAG Awards: 'Parasite' Wins Top Film Prize; 'Crown' and 'Mrs. Maisel' Named Best Drama, Comedy Series". The Hollywood Reporter. 19 בינואר 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Outstanding Performance by a Cast in a Motion Picture - SAG Awards: 'Parasite' Wins Top Film Prize; 'Crown' and 'Mrs. Maisel' Named Best Drama, Comedy Series". The Hollywood Reporter (באנגלית). נבדק ב-2020-01-20.
↑  "Critics' Choice Awards: 'The Irishman' Leads With 14 Nominations". The Hollywood Reporter. 8 בדצמבר 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0004 7755 743X  NLK: KAC2019A4194  VIAF: 148157523449927032657   WorldCat (עם VIAF): 148157523449927032657
יוחנן קלדי

אין תמונה חופשית
יוחנן קַלדִי (נולד ב-1940 בהונגריה) הוא מנצח, לבריתן, מוזיקאי ופזמונאי ישראלי.
ביוגרפיה

קלדי נולד ב-1940 בהונגריה בשם יאנוש קלדי. למד באוניברסיטת מוצרטיאום בזלצבורג שבאוסטריה. בשנת 1968, בסוף שנות העשרים לחייו, עלה לישראל.
בשנת 1969 ניצח קלדי על התזמורת הסימפונית חיפה בקונצרט לציון 100 שנים לרוסיני.
ב-1970 היה המנהל המוזיקלי של ההצגה "המכשפה" בתיאטרון גיורא גודיק.
במשך כ-16 שנה, בשנות ה-70 וה-80, היה קלדי מפיק ויועץ מוזיקלי של הטלוויזיה החינוכית. במסגרת זו ערך, יצר והפיק פסקולים לכ-1,800 תוכניות, בהן "רחוב סומסום", "גבי ודבי", "Here we are", "Neighbours", "סקוטרמן" ועוד.
קלדי ניצח על התזמורת הסימפונית ירושלים והקליט איתה מספר יצירות (רוסיני - הפתיחה "סולם המשי" פרטוש - "רונדו על נושא ספרדי") שהושמעו ברדיו ברשת א'.
לאחר מכן עבד כעצמאי, כמפיק ותמלילן של תוכניות מולטימדיה לימודיות והיסטוריות.
בעשור הראשון של המאה ה-21 חיבר מספר ליברטי לאופרות שהועלו בגרמניה, בצ'כיה וביפן. זכה בפרס ראשון, מתוך 127 מתחרים, בתחרות מטעם התיאטרון העירוני (גר') של לוצרן, הבימה לאופרה עכשווית (אנ') ברויאל אופרה בלונדון ותיאטרון האוונגרד נט-צייט (גר') בווינה, על חיבור ליברית לאופרה הקומית "השוד הגדול של בית המאפה", שמקורה בסיפור יפני מבוסס על הרוקי מורקמי.
חיים אישיים

קלדי נשוי לעיתונאית הגר אֱנוֹשׁ ואב לשלושה. התגורר עם אשתו בתל אביב עד 2002, אז עברו למושב אוהד שבנגב המערבי.
הערות שוליים

↑  אילנה וקרמן, צלילים בחיפה - קונצרט הראוי לשמו של רוסיני, מעריב, 6 בינואר 1969
↑  רדיו - יום ה', מעריב, 15 במאי 1970
↑  רדיו רשת א', דבר, 24 במרץ 1975
↑  Transmusic Concert series in Osaka (באנגלית)
↑  תמלילן ישראלי ניצח בתחרות ליברית, באתר "הבמה", 31 באוקטובר 2007
↑  חגי חיטרון, יוחנן קלדי ניצח בתחרות בינלאומית לכתיבת ליברית לפי הרוקי מורקאמי, באתר הארץ, 11 בנובמבר 2007
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987011549383605171  MusicBrainz: ce72b25a-5315-4ebe-ad8e-82c557c1d2af  VIAF: 9166476143407402798   WorldCat (עם VIAF): 9166476143407402798 
ערך זה הוא קצרמרבנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.