stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פתן אלמוגי מזרחי
מאפיינים

אורך הנחש מגיע ל-80 סנטימטר בממוצע, אך פרטים גדולים מאוד הגיעו כבר לאורך 121 ס"מ או אף 129 ס"מ. הנקבות גדולות מהזכרים, אף שלאחרונים יש זנבות ארוכים יותר. הנחש בעל צבעי אזהרה בולטים ברצועות אדומות, צהובות ושחורות לאורך גופו כשהראש שחור.
פתן האלמוגים חי בשדות, ערבות ואזורי חורש פתוח של עצים כמו אורנים וכן שדות דגניים ולאורך חופים טרופיים וכמה איים. הנחש חי באזורים חמימים מדרומה של צפון קרוליינה בצפון, דרך דרום קרוליינה ועד פלורידה, דרום ג'ורג'יה, אלבמה, מיסיסיפי ודרום לואיזיאנה.
הפתן הוא נחש ארסי הפעיל בלילה ומחפש לטאות, צפרדעים ונחשים אחרים. הארס הוא נוירוטוקסין חזק, וגורם לשיתוק וכתוצאה מכך לכשל נשימתי עקב שיתוק שרירי הנשימה. למרות ארסיותו ותוקפנותו הרבה, הנחש הורג מעט מאוד אנשים. רק 2 מקרי מוות יוחסו לנחש מאז שנות ה-50 ולאחר שאדם נוסף נהרג ב-2006 הוא הפך לראשון שנהרג ממנו מזה 40 שנה. אחת הסיבות לכך היא שחלק מנשיכות הפתן משאירות צלקות יבשות ולא פוצעות את העור לגמרי וכן עקב שימוש בנסיוב לארס.
לפתן האלמוגים המזרחי ישנם כמה מיני נחשים המחקים אותו וכך נראים מסוכנים כמוהו, בעוד שבאמת הם לא: זעמן אלמוגי אדום וזעמן אדום (Cemophora coccinea). ואולם יש הבדל בצבעי הרצועות של שני המינים: לפתן יש רצועה אדומה בין שתי רצועות צהובות ואילו לזעמנים יש רצועה אדומה בין שתי רצועות שחורות. כמו כן ראשו של הפתן רחב יותר, עקב שיני הארס שלו.
הערות שוליים

↑  פתן אלמוגי מזרחי באתר הרשימה האדומה של IUCN
פרפור עקוד

| פרפור עקוד |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: כחלאים
תת־סדרה:: שלדגיים
משפחה:: שלדגיים
תת־משפחה:: שלדגי מים
סוג:: פרפור
מין:: פרפור עקוד
שם מדעי
 Ceryle Rudis ‏לינאוס, 1758

פרפור עקוד על גב היפופוטם.
פרפור עקוד (שם מדעי: Ceryle Rudis) הוא מין יחיד בסוג פרפור, השייך למשפחת השלדגיים. שמו ניתן לו משום שהוא מרבה לרפרף-לפרפר מעל פני המים. הפרפור העקוד נפוץ בכל אזור אפריקה שמדרום לסהרה, ובדרום אסיה מטורקיה ועד סין. בישראל הוא עוף יציב. הפרפור העקוד הוא העוף המצטיין ביותר ביכולת הצלילה שלו מגובה רב.
תכונות

צבעיו של הפרפור הם שחור ולבן ונוצותיו בולטות מקדקודו. הראש שחור ובולט בו לובנם של פס הגב, הלחיים והסנטר. צבע קשתית העין שחום. המקור והרגליים שחורים. הנוצות של חלקי הגוף העליונים שחורות אך עטורות בפס לבן דק. פרטי המבנה דומים לפרטיו של לבן חזה אך כנף הפרפור ארוכה יותר. הכנפיים שחורות ומוכתמות בלבן. הזנב שחור וקצהו עטור בלבן. במבט מלמטה הגחון, סוככות הכנפיים התחתונות ורוב אורכן של אברות הכנף הם לבנים, וכך נוצרת צללית כמעט לבנה.
הזכר והנקבה דומים זה לזה, אלא שלזכר שני פסים שחורים לרוחב החזה, העליון רחב והתחתון צר ואילו לנקבה שני כתמים שחורים בשולי החזה, מעין פס אחד לא סגור.
אין הבדל בניצוי בין עונות השנה. הצעיר דומה לבוגר אך בחזהו ענק אפור ולא שחור, ושולי נוצות סנטרו וקדמת צווארו עטורים בפס אפור דק.
אורך גופו של הפרפור עקוד כ-27 סנטימטרים, ומשקלו כ-80 גרמים.
הוא מצוי ליד מקווי מים אך מזדמן גם בחוף הים. עוף זה חברותי יותר מבני משפחתו ולעיתים אפשר לראות במשך היום פרפורים אחדים השוהים יחד. באזורים מסוימים, כגון, נחל תנינים, נוהגים להיאסף עשרות פרפורים ללינה מקובצת.
הפרפור ניזון בעיקר מדגים. לרוב מאתר הפרפור את הדגים "ממבט על" – רפרוף גבוה מעל פני המים, צונח לעבר טרפו וסועד את ארוחתו.
הפרפור מקנן לעיתים במושבות. הקן הוא מחילה חפורה בקיר עפר. אורכה עשוי להגיע לשני מטרים. בתטולה על פי רוב ארבע ביצים. צבע הביצה לבן. ההורים דוגרים במשך כעשרים יום. הם מאכילים את הגוזלים במשך כ-25 ימים לפני פריחתם מהקן ועוד שבועות אחדים לאחר מכן. פרפור עקוד משלים, ככל הנראה, 2 מחזורי קינון בשנה.
הערות שוליים

↑  פרפור עקוד באתר הרשימה האדומה של IUCN
פרפור חוטף טרף מהמים.
פרקה (סוג)

| פרקה |
| --- | --- |
 פרקה צהובה
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: מקריני סנפיר
מחלקה:: מקריני סנפיר
סדרה:: דקראים
תת־סדרה:: דמויי-דקר
משפחה:: פרקתיים
סוג:: פרקה (סוג)
שם מדעי
 Perca ‏לינאוס, 1758

פרקה (שם מדעי: Perca) הוא סוג של דג ממשפחת הפרקתיים שבסדרת הדקראים, על שמו נקרא שמה המדעי של הסדרה ("Perciformes" - דמויי פרקה).
מאפיינים

דגי הפרקה הם דגים קטנים יחסית, באורך של עד 60 סנטימטרים והם בעלי סנפיר גבי פרוק בעל 5 או 6 קוצים. הם בעלי פיות גדולים והם טורפים הניזונים מחסרי חוליות מימיים ומדגים קטנים מהם. בתורם הם נטרפים בידי לוטרות, עופות מים כמו שלדגיים ודגים אחרים כמו זאבי נהרות.
דגים אלה חיים במים מתוקים או מים מליחים בעומקים רדודים, באירופה, סיביר, מזרח אסיה ובארצות הברית והם מסתגלים לאקלימים ממוזגים.
מינים

פרקה צהובה (Perca flavescens)
פרקה או פרקה מצויה (Perca fluviatilis)
פרקת בלחש (Perca schrenkii)
פרפרון (סוג)

| פרפרון |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: מקריני סנפיר
מחלקה:: מקריני סנפיר
סדרה:: Chaetodontiformes
משפחה:: פרפרוניים
סוג:: פרפרון
שם מדעי
 Chaetodon ‏לינאוס, 1758

פַּרְפָּרוֹן (שם מדעי: Chaetodon) הוא סוג של דגי גרם ממשפחת הפרפרוניים, החיים בימים רדודים בהם שוניות אלמוגים, לרוב סביב האזור האינדו-פסיפי אך כמה מינים היגרו גם לים התיכון. זהו הסוג הגדול ביותר במשפחה והוא כולל כ-87 מינים, כשאחרים עברו לסוגים דומים. סוג גדול זה תואר בידי קארולוס לינאוס כבר ב-1758. הם החלו להתפתח החל מסוף האוליגוקן ואולי אף לפני.
דגים אלה בעלי מבנה גבוה המזכיר עלה, עם סנפיר גבי מעוגל וסנפירי שת גדולים ומעוגלים, אך זנב קצר וחד. הם בעלי חוטם צר ומצח גבוה ובעלי עיניים שחורות, אשר לעיתים מכוסות בפס שחור. רובם צבעוניים מאוד. הגדול מביניהם הוא המין פרפרון שחור-אוכף, אשר אורכו עד 30 ס"מ והוא דומה למין פרפרון אוכף (Chaetodon ephippium) בגודלו. אחרים קטנים מהם בהרבה.
מזונם של דגי הפרפרון הוא חסרי חוליות מימיים, יצורי פלנקטון או דגיגים. הם חובבים במיוחד שושנות ים ובעזרת חוטמם הצר מצליחים להגיע אל איבריה הרכים מבלי להיעקץ. לרוב הם נעים בקבוצות קטנות.
מינים

Chaetodon capistratus
Chaetodon ocellatus
Chaetodon striatus
Chaetodon hoefleri
Chaetodon robustus
Chaetodon citrinellus
Chaetodon dolosus
Chaetodon guentheri
Chaetodon guttatissimus
Chaetodon miliaris
Chaetodon multicinctus
Chaetodon pelewensis
Chaetodon punctatofasciatus
Chaetodon quadrimaculatus
Chaetodon sedentarius
Chaetodon daedalma
Chaetodon interruptus
Chaetodon kleinii
Chaetodon litus
Chaetodon nippon
Chaetodon smithi
Chaetodon trichrous
Chaetodon unimaculatus
Chaetodon argentatus
Chaetodon blackburnii
Chaetodon burgessi
Chaetodon declivis
Chaetodon flavocoronatus
Chaetodon fremblii
Chaetodon madagaskariensis
Chaetodon mertensii
Chaetodon mitratus
פַּרְפָּרוֹן הָאֹדֶם (Chaetodon paucifasciatus)
Chaetodon tinkeri
Chaetodon xanthurus
Chaetodon meyeri
Chaetodon ornatissimus
Chaetodon reticulatus
פַּרְפָּרוֹן שְׁחֹר-שֵׁת (Chaetodon austriacus)
Chaetodon lunulatus
פַּרְפָּרוֹן שְׁחֹר-סְנַפִּיר (Chaetodon melapterus)
Chaetodon trifasciatus
Chaetodon aureofasciatus
Chaetodon octofasciatus
Chaetodon rainfordi
Chaetodon tricinctus
Chaetodon baronessa
פַּרְפָּרוֹן חוּם-לֶחִי (Chaetodon larvatus)
Chaetodon triangulum
פַּרְפָּרוֹן שְׁחֹר-זָנָב (Chaetodon trifascialis)
Chaetodon andamanensis
Chaetodon bennetti
Chaetodon plebeius
Chaetodon speculum
Chaetodon zanzibarensis
Chaetodon adiergastos
פַּרְפָּרוֹן הַחוּט (Chaetodon auriga)
Chaetodon auripes
Chaetodon collare
Chaetodon decussatus
Chaetodon ephippium
Chaetodon falcula
פַּרְפָּרוֹן לְבַן-מֵצַח (Chaetodon fasciatus)
Chaetodon flavirostris
Chaetodon gardineri
פַּרְפָּרוֹן לְבַן-צַד (Chaetodon leucopleura)
פַּרְפָּרוֹן שְׁחֹר-אֻכָּף (Chaetodon lineolatus)
Chaetodon lunula
פַּרְפָּרוֹן שְׁחֹר-גַּב (Chaetodon melannotus)
פַּרְפָּרוֹן לְבַן-פָּנִים (Chaetodon mesoleucos)
Chaetodon nigropunctatus
Chaetodon ocellicaudus
Chaetodon oxycephalus
Chaetodon pictus
Chaetodon rafflesii
Chaetodon selene
Chaetodon semeion
פַּרְפָּרוֹן אֲפֹר-לֶחִי (Chaetodon semilarvatus)
Chaetodon ulietensis
Chaetodon vagabundus
Chaetodon wiebeli
Chaetodon xanthocephalus
Chaetodon assarius
Chaetodon dialeucos
Chaetodon humeralis
Chaetodon marleyi
Chaetodon sanctaehelenae
פרונוס

| פְּרוּנוּס |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: צומח
מערכה:: בעלי פרחים
מחלקה:: דו-פסיגיים
סדרה:: ורדנאים
משפחה:: ורדיים
סוג:: פרונוס
שם מדעי
 Prunus ‏לינאוס, 1753
פְּרוּנוּס (שם מדעי: Prunus) הוא סוג של עצים ושיחים בעלי פרחים, הכולל את האפרסק, שקד, דובדבן, שזיף ומינים רבים אחרים. קיימים למעלה מ-430 מינים שונים של פרונוס, הצומחים בכל אזור בעל אקלים ממוזג בעולם.
חלוקה פנימית

את המינים בסוג זה נהוג לחלק למספר תת-סוגים, שהבולטים בהם הם הבאים:
אמיגדלוס (Amygdalus): תת-סוג הכולל את האפרסק, הנקטרינה והשקד. פריחה מגיעה בשלישיות ניצנים, בראשית האביב. הפרי עצמו מחורץ לאורכו, כאשר הגלעין הקשה בעל פנים מחוספסות ומחורצות.
פרונוס (Prunus): תת-סוג בעל אותו שם, תחתיו מצויים השזיף והמשמש. ניצנים יחידים, פורחים באביב. הפרי מחורץ בצדו, הגלעין קשה ועגול.
דובדבן (Cerasus): תת-סוג המונה את הדובדבן, הדובדבן החמוץ ורבים אחרים. ניצנים בודדים, הפרי לא מחורץ וגלעינו קטן, קשה ועגול.
דובדבנים גמדיים (Lithocerasus)
דובדבני ציפורים (Padus)
דובדבני דפנה (Laurocerasus)
שימושים

עצים ושיחים ממשפחת פרונוס תורבתו פעמים רבות באירופה ובאסיה, ונוצרו מבין זני הבר מספר רב של זנים מתורבתים, חלקם כבר לפני אלפי שנים. עקב כך, הסוג נפוץ ביבשות ואזורים רבים כגידול חקלאי, על אף שאינו גדל בהם בר.
עלי העצים מסוג זה משמשים כמזון בלעדי למספר רב של פרפראים, חלקם אוכלים אך ורק עלי סוג זה, כגון משפחות העשים Coleophoridae ו-Bucculatricidae.
על השם

פרונוס נקרא בשמו כבר במאמרו המפורסם של קארולוס ליניאוס "Hortus Cliffortianus" מ-1737, והופיע לאחר מכן ב-1753 בספר "Species Plantarum", כאשר מקור השם נשאב מהכינוי הלטיני לפרי השזיף. המילה פרונוס עצמה הגיעה ללטינית מהכינוי היווני של הפרי.
בעברית נקבע לעת עתה השם הלועזי Prunus כרשמי (תחת הניקוד פְּרוּנוּס), אף על פי שבאנגלית פרונוס הוא כינוי לשזיף (ומכאן המילים Prune ו-Plum), והמין שזיף הוא פרונוס מתת-סוג פרונוס מסוג פרונוס. האקדמיה ללשון העברית קבעה כך במאמרה "בוטניקה: צמחי א"י (תש"ו), 1946".
בארץ

בארץ ישראל גדלים חמישה מינים מסוג זה:
תחת תת-הסוג פרונוס גדל מין אחד, והוא שזיף הדב (Prunus ursina)
תחת תת-הסוג אמיגדלוס גדלים שני מינים: שקד ערבי (Prunus arabica) ושקד מצוי (Prunus communis)
תחת דובדבן גדלים דובדבן שרוע (Prunus prostrata) ודובדבן קטן-פרי (Prunus microcarpa).
פרקה

| פרקה |
| --- | --- |
 פרקה מצויה
מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: מקריני סנפיר
מחלקה:: מקריני סנפיר
סדרה:: דקראים
תת־סדרה:: דמויי-דקר
משפחה:: פרקתיים
סוג:: פרקה
מין:: פרקה
שם מדעי
 Perca fluviatilis ‏לינאוס, 1758
תחום תפוצה


ערך זה עוסק במין של דג. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
פֶּרְקָה או פרקה מצויה (שם מדעי: Perca fluviatilis) הוא מין דג מסדרת הדקראים ומשפחת הפרקתיים. הוא מצוי בטבע במים מתוקים לאורך אירופה (למעט חצי האי האיברי) ובצפון אסיה עד לנהר קולימה בסיביר והופץ בידי האדם גם לאוסטרליה, ניו זילנד ודרום אפריקה, שבחלקם הוא הפך למין פולש הרסני. הוא מצוי אף במים מליחים כמו בים הארכיפלג והמפרץ הבוטני, לצד עוד מינים של מים מתוקים.
דג הפרקה הוא הדג הלאומי של פינלנד.
מאפיינים

אורכו של הפרקה עד 60 סנטימטרים, אך לרוב הוא קטן יותר. משקלו מגיע ל-2.8 עד 3.7 קילוגרם בממוצע, כשהממדים תלויים באוכלוסייה. צבע הפרקה הוא אפור עד ירוק-זהוב עם פסים אנכיים כהים לאורך גופו. הבטן בהירה והראש גדול ובעל עיניים צהובות גדולות. לפרקה ישנו סנפיר גבי גדול מורכב מחמישה קוצים בולטים. חלק מהפרקות יכולות לחיות מעל 22 שנה.
הפרקה הוא דג טורף. הצעירים ניזונים בעיקר מזואופלנקטון, כאשר הם מתבגרים ומתחילים לאכול מינים שונים של חסרי חוליות מימיים כמו רכיכות, סרטני נהרות, תולעים וחרקי מים והבוגרים טורפים מגוון חסרי חוליות ודגים אחרים, כמו עוקצנוניים, קרפיוניים מתת-משפחה Leuciscinae ואף מיני פרקות אחרות. הוא עצמו נטרף בידי מגוון טורפים לרבות לוטרות, דגים טורפים כמו זאב נהרות ועופות מים כמו קורמורן גדול או שלדג גמדי.
דגי הפרקה מגיעים לבגרות מינית בגיל שנה עד שנתיים בזכרים ושנתיים עד ארבע אצל נקבות. הביצים מוטלות מתחת לצמחי מים שונים או עצים ושיחים הגדלים בקרבת המים. ואולם רבים מהם נאכלים בידי יצורי המים, בעיקר דגים אחרים.
הערות שוליים

↑  פרקה באתר הרשימה האדומה של IUCN
↑  מילון בעלי חיים: דגי מים מתוקים (תשמ"א), 1981, באתר האקדמיה ללשון העברית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007291590905171  NKC: ph157583
פפיון המים

| פפיון המים |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: ציפורי שיר
תת־סדרה:: דמויי־דרור
משפחה:: נחליאליים
סוג:: פיפיון
מין:: פפיון המים
שם מדעי
 Anthus spinoletta ‏לינאוס, 1758
תחום תפוצה


פפיון מים ברומניה
Anthus spinoletta spinoletta
פפיון המים (שם מדעי: Anthus spinoletta) היא ציפור גדולה למדי מהסוג פפיון שבמשפחת הנחליאליים. אורך הפפיון נע בין 15.5-17 ס"מ. משקלו: 18-24 גרם. צבעו חום אפור, חום בהיר. זנבו עם כתמים לבנים וצבע רגליו כהה.
בקיץ ראשו אפור שחור, מקורו שחור וחזהו ורוד ללא פסים, ובחורף ראשו חום, מקורו שחור עם בסיס צהבהב והחזה שלו בצבע לבן עם פסים ברורים.
לרוב הפפיונים לבוש חום, לעיתים צהבהב או חום-זיתי. הוא עשיר בפספוס - בעיקר על החזה ועל הגב, אך פפיון המים שבארץ נבדל משאר הפפיונים בלבוש האחיד ביותר ללא פיספוסים ובחזה מקושט במעט פספוסים דהויים ומצומצמים לחזה העליון. הוא גם היחיד בישראל עם רגליים שחורות ועבות.
פירוש שמו

תחילת השם - Anthus = ציפור של שדות ומישורי עשב שהוזכרה על פליניוס בספרו "תולדות הטבע". ציפור קטנה וצבעונית, לכן מתאים מאוד לנחליאלי (נראה שהכוונה לנחליאלי צהוב).
הסיומת - spinoletta היא שם מקומי פלורנטיני לפפיון. באיטליה מכנים אותו השם החביב Spipolleta - ספיפולטה.
תפוצה

בחורף, הוא נמצא בעיקר בבתי גידול לחים: שולי ברכות, גדות נחלים, אך גם בשדות חקלאיים לחים.
מספר מינים דוגרים באירופה ובאסיה. המין העיקרי המופיע בישראל הוא coutellii שדוגר בטורקיה וקווקז.
בישראל, פפיון המים נפוץ בעיקר בחורף, בדרך כלל מתחילת אוקטובר, ונמצא בעיקר בעמקי הצפון והמרכז, לרוב בקבוצות קטנות.
התאמה לסביבת החיים

הפפיונים מבלים את רוב יומם בקרקע ומעטים מהם בעמידה על ענפים. על מנת שיוכלו להתקדם ביעילות על הקרקע ובין העשבים הם מצוידים ברגליים ארוכות ובטופר אחורי ארוך וישר.
השוני בין הנקבה לזכר

צבע הנוצות זהה בשני המינים, אך הנקבות הן יותר חומות באזורי הכתר והאוזניים בהשוואה לזכרים.
לזכרים כנפיים ארוכות יותר מ-91 מ"מ ולנקבות כנפיים קצרות יותר מ-87 מ"מ.
הערות שוליים

↑  פפיון המים באתר הרשימה האדומה של IUCN
1 2 3  מגדיר הציפורים של ישראל - פפיון מים, באתר פורטל צפרות
1 2  Water Pipit, ‏2014-12-02
↑  פפיון מים - מאגר המידע הלאומי לציפורי ישראל, באתר www.birdsbase.com
צ'אר ארקטי

| צ'אר ארקטי |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: מקריני סנפיר
מחלקה:: מקריני סנפיר
סדרה:: סלמונאים
משפחה:: סלמוניים
סוג:: Salvelinus
מין:: צ'אר ארקטי
שם מדעי
 Salvelinus alpinus ‏לינאוס, 1758
תחום תפוצה


צ'אר ארקטי (שם מדעי: Salvelinus alpinus) הוא מין של דג גרם ממשפחת הסלמוניים, החי לאורך האזור הארקטי והתת-ארקטי בין חופי האוקיינוס הארקטי וגם בחופי צפון קנדה, אלסקה, סקנדינביה, גרינלנד, איסלנד וסיביר, כשהוא נדיר דרומה משם. בעונת הרבייה נודד הדג להטיל את ביציו בנהרות ואגמים. הדבר הופך אותו לאחד מדגי המים המתוקים הצפוני ביותר בעולם.
הדג שייך לסוג Salvelinus והוא קרובה של טרוטת האגמים, עימה הוא לעיתים מכליא בטבע.
תיאור

דג זה מגיע בשני מופעים בטבע: ננסי וענק. פרטים של הזן הננסי מגיעים לאורך ממוצע של 8 ס"מ ולמשקל של 0.2 עד 2.3 ק"ג, בעוד פרטים של הזן הענק מגיעים לאורך מוערך של 40 ס"מ ולמשקל 2.3 עד 4.5 ק"ג. הדגים הגדולים ביותר נתפסו בצפון קנדה והגיעו למשקל של 9 ק"ג. למרות שישנם שני מופעים של הדג בטבע, שני הזוויגים שלו דומים בגודלם ובמראם.
צבעו של הדג משתנה בין האוכלוסיות השונות. הגב לרוב שחור עד כהה והבטן והגחון בעלי גוני אדום-כסוף, צהבהב ולבן. הדג בעל ראש ולסתות מוארכות וגיבנת בגבו. הלסתות מתעקלות כלפי מעלה.
דג זה מעביר את חייו הבוגרים בים בקרבת החופים. כמה אוכלוסיות נשארות כל חייהן במים מתוקים. בעונת הרבייה קופץ הדג מעל מפלים ושוחה לעבר נהרות ואגמים שבהם הוא חי. הוא עצמו עלול להיטרף בידי קטלנים, טורפים ימיים, דוב קוטב, לוטרת ים ומגוון עופות ימיים וכן בידי מספר סלמונים גדולים יותר, אפילו מבני מינו שאינם בוחלים בקניבליזם. בנוסף הוא נידוג בידי אנשים רבים באופן מסחרי.
הערות שוליים

↑  צ'אר ארקטי באתר הרשימה האדומה של IUCN
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007295558705171  GND: 4205471-0
צב סגיר מצוי

| צב סגיר מצוי |
| --- | --- |

מצב שימור
 מצב שימור: פגיע פגיע (VU) 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: זוחלים
סדרה:: צבים
תת־סדרה:: צבים חבויי-צוואר
משפחה:: צבים ביצתיים
סוג:: צב סגיר
מין:: צב סגיר מצוי
שם מדעי
 Terrapene carolina ‏לינאוס, 1758
תחום תפוצה
 תפוצת הצב הסגיר המצוי בכחול

צב סגיר מצוי (שם מדעי: Terrapene carolina) הוא מין של צב קטן מהסוג צב סגיר החי בדרומה של אמריקה הצפונית בדרום ארצות הברית וצפון מקסיקו. זהו זוחל לאומי של 4 ממדינות ארצות הברית.
אורכו של הצב הסגיר 10–20 סנטימטרים (3.9–7.9 אינץ') והוא בעל קופסת שריון עבה בעל צירים המקיפה אותו מכל אבריו, כולל מלמטה, ועוזרת לו להתגונן מאויביו וכן הצב דומה מאוד לצבי יבשה אך לא קרוב אליהם. לצב מקור דמוי-שן גדולה המעוקלת מטה והוא בעל עיניים צהובות גדולות מוקפות טבעות. צבע הצב צהוב עד ירקרק וצבע השריון חום-כתום ולפעמים כהה יותר.
הצב מצוי ביערות נשירים, ערבות לחות וביצות והצב מצטיין בשחייה, אך בניגוד לרוב צבי הביצות הוא מעדיף לחיות על היבשה. מזונו כולל צמחים ובעלי חיים כמו שבלולים, תולעים, חרקי מים ואף נבלות.
הצב מצוי בסכנה בטבע עקב פיתוח ופגיעה בבית גידולו ועקב בניית כבישים מהירים, בהם צבים רבים נדרסים. כיום הוא מין מוגן בארצות הברית ומקסיקו.
תת-מינים

צב סגיר מזרחי (Terrapene carolina carolina)
Terrapene carolina bauri
Terrapene carolina major
Terrapene carolina triunguis
Terrapene carolina mexicana
Terrapene carolina yucatana
הערות שוליים

↑  צב סגיר מצוי באתר הרשימה האדומה של IUCN
צבה סגירה מטילה ביצה
צוללן שחור-גרון

| צוללן שחור-גרון |
| --- | --- |
 צוללן שחור-גרון
מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: צוללנאים
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: צוללניים
סוג:: צוללן
מין:: צוללן שחור-גרון
שם מדעי
 Gavia arctica ‏לינאוס, 1758
תחום תפוצה


צוללן שחור-גרון (שם מדעי: Gavia arctica) הוא מין של עוף ימי ממשפחת הצוללניים, אשר חי בצפון אירואסיה ולעיתים חוצה את ים ברינג ומגיע עד אלסקה. הוא נודד לעיתים דרומה יותר וחורף בסביבת הים השחור או הים הכספי
עוף זה מגיע לאורך 63-75 ס"מ, מוטת כנפיים של 100–122 ס"מ ולמשקל 2.00-3.400 ק"ג . ראשו אפור, וצוארו בצבעי אפור ושחור מפוספס פסים שחורים ולבנים אנכיים. בלבוש החורף בהירים הקדקוד והעורף יותר מהגב השחרחר. הנקבות בעלות גרון לבן ופנים אפורות.
הצוללן הוא עוף הניזון בעיקר מדגים ורכיכות אחריהם הוא רודף מתחת למים. הוא מעדיף אזורי אגמים וביצות אך יכול להימצא גם בחופים לאורך האוקיינוס האטלנטי והאוקיינוס השקט ולעיתים נראה גם באזורי קרח. הוא מקנן על הקרקע בקרבת המים בין העשבים. הנקבה מטילה 1–3 ביצים בקן ומטפלת באפרוחים עד לבגרותם.
הטורפים העיקריים של הצוללן הם השועל המצוי ודלק האורנים. גם עורבים אפורים יטרפו צעירים ללא השגחה. מעריכים שבחלק מהתטולות 40% מהאפרוחים אובדים לטורפים.
תת-מינים:
Gavia arctica arctica
Gavia arctica viridigularis
הערות שוליים

↑  נדב פבזנר, צוללן שחור גרון, אתר הצפרות הישראלי
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007576928005171  LCCN: sh2010000567 
ערך זה הוא קצרמרבנושא עופות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
פתון אדום-מקור

| פתון אדום-מקור |
| --- | --- |
 פתון אדום-מקור
מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: פתוניים
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: פתוניים
סוג:: פתון
מין:: פתון אדום-מקור
שם מדעי
 Phaethon aethereus ‏לינאוס, 1758
תחום תפוצה


פֵתוֹן אֲדֹם מַקּוֹר או פתון ים-סוף (שם מדעי: Phaethon aethereus) הוא מין של פתון, עוף ימי החי בימים ובאוקיינוסים הטרופיים. תחום תפוצתו מתפרש על האוקיינוס ההודי, החלק הטרופי של האוקיינוס האטלנטי, מזרח האוקיינוס הפסיפי, האוקיינוס ההודי וגם על ים סוף.
מאפיינים

הזכר קטן, ואורכו כ-48 ס"מ, בעוד נוצות הזנב הלבנות שלו מהוות כחצי מאורכו. מוטת כנפיו מגיעה לאורך של כמטר. הסימן השחור שעל כנפיו הארוכות והלבנות בולט במעופו. מסביב לעינו יש כתם שחור, ומקורו אדום. הזכר והנקבה נראים זהים, אך לזכר יש זנב ארוך מעט יותר. אצל הצעירים הזנב קצר, גבם אפור ומקורם צהוב.
הפתון מתרבה באיים טרופיים. הנקבה מטילה ביצה יחידה על האדמה או על מדפים בצוקים. מתי שהפתון לא מתרבה, הוא מזדמן למקומות רחוקים מאוד מתחום התפוצה שלו, ופרט אחד אף נצפה בממלכה המאוחדת. פריטים מזדמנים נוספים נצפו בנובה סקוטיה, קנדה ובאי הלורד האו ליד אוסטרליה.
הפתון ניזון דגים ודיונונים, אך הוא אינו צולל טוב. הוא יעדיף לתפוס את הדגים ששוחים קרוב לפני המים. עם זאת הוא משתמש בגלים מתנפצים כדי להתחמק ממתקפת פרגטות שודדות.
לפתון אדום-המקור יש אוכלוסייה גדולה בברמודה, והוא "הציפור הלאומית" שלה.
הערות שוליים

↑  פתון אדום-מקור באתר הרשימה האדומה של IUCN
↑  מילון בעלי חיים: נכר (תשל"ב), 1972, באתר האקדמיה ללשון העברית
↑  לפי אתר הצפרות הישראלי
ביצת פתון, אוסף מוזיאון טולוז
פתון בתעופה
צב יבשה

| צב יבשה |
| --- | --- |
 שילוב של 3 מינים מהסוג. משמאל בכיוון השעון: צב יבשה אירופי, צב יבשה אירופי מתת-המין Testudo hermanni boettgeri,  צב יבשה אירופי מתת-המין Testudo hermanni hermanni וצב יבשה מרגינטי
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
קבוצה:: זאורופסידה
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: זוחלים
סדרה:: צבים
תת־סדרה:: צבים חבויי-צוואר
על־משפחה:: צבי יבשה
משפחה:: צבים יבשתיים
סוג:: צב יבשה
שם מדעי
 Testudo ‏לינאוס, 1758
תחום תפוצה


צב יבשה מצוי
צב יבשה (שם מדעי: Testudo) הוא סוג במשפחת הצבים היבשתיים. הסוג כולל מינים קטני גוף החיים רק בדרום-מרכז אירואסיה וצפון אפריקה. שני מינים מהסוג חיים בישראל - היחידים מכל משפחתם.
מיני הסוג

בסוג המינים הבאים:
צב יבשה רוסי (Testudo horsfieldii)‏ - כמה חוקרים רואים בו מין יחיד בסוגו.
צב יבשה מצרי (Testudo kleinmanni)‏
צב יבשה מדברי (Testudo werneri)
צב יבשה מצוי (Testudo graeca)
צב יבשה אירופי (Testudo hermanni)
צב יבשה מרגינטי (Testudo marginata)
הערות שוליים

↑  בסוגריים מופיע תת-הסוג, שהוא מיון מקובל במקרה והועבר מין מסוג לסוג.
↑  בעבר היה נקרא T.kleinmanni צב יבשה מדברי, אולם מאחר שהוגדר ב-1990 מין אנדמי חדש לנגב (T.werneri), הוחלף השם כך ש-T.kleinmanni יהיה צב יבשה מצרי ו-T.werneri נקרא צב יבשה מדברי.
פיל אסייתי

| פיל אסייתי |
| --- | --- |
 פיל אסייתי
מצב שימור
 מצב שימור: בסכנת הכחדה סכנת הכחדה (EN) 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: פילאים
משפחה:: פיליים
סוג:: פיל
מין:: פיל אסייתי
שם מדעי
 Elephas maximus ‏לינאוס, 1758
תחום תפוצה


פיל רכוב במערב בנגל. בניגוד לקרובו האפריקני, פיל זה ניתן לאילוף והוא משמש להובלת אנשים או לתיירות.
פסל של פיל אסייתי בווייטנאם.
פיל אסייתי (שם מדעי: Elephas maximus) הוא מין יחיד בסוג פיל ממשפחת הפיליים. בעבר היו מינים נוספים, שנכחדו. לפיל האסייתי כמה תת-מינים, ביניהם: פיל סומטרי, פיל בורנאי, פיל הודי ופיל סרי לנקי.
מאפיינים

הפיל האסייתי הוא בעל החיים היבשתי השלישי בגודלו (אחרי שני מיני הפיל האפריקני). הם צורכים עד כמאתיים ק"ג צמחייה ליום על מנת לשרוד. תוחלת החיים של הפיל האסייתי נעה בין 60 ל-70 שנים. מהירות התנועה של הפילים האסייתים מגיעה עד 40 קמ"ש (11 מטר לשנייה).
הגובה של פיל אסייתי מגיע עד לכ-3 מטרים (9.8 רגל), ומשקלו עשוי להגיע לכ-6 טונות. נקבת הפיל האסייתי חסרת חטים. צבע הפיל האסייתי הוא בין חום לאפור. לפיל האסייתי קיימת אונה (כמעין אצבע) אחת בקצה החדק, לעומת הפיל האפריקני לו יש שתי אונות.
משך היריון הפילות האסייתיות הוא 18–32 חודשים. משקל הגור הנולד מגיע ל-100 ק"ג.
הפיל האסייתי נפוץ באזורים תחומים בדרום-מזרח אסיה. מספר הפילים האסייתים החי בטבע בימינו נע בין 28,000 ל-42,000 והוא נחשב לבעל חיים בסכנת הכחדה.
הפיל היה נפוץ מהרי ההימלאיה ועד לנהר יאנגצה בסין, אך ציד והתיישבות בני האדם הביאו לצמצום תחומי המחיה. הפיל האסייתי שימש כ"טנק" בעת העתיקה ובימי הביניים - הוא היה "כלי נשק" במלחמות ונשא משאות כבדים. המשתמשים הראשונים בפילים לצורכי מלחמה היו הפרסים. במיתולוגיה ההינדית, באחד מייצוגיה הנפוצים של האלה לקשמי, אלת העושר ההודית יושבת על פרח לוטוס כאשר שני פילים רוחצים אותה בזרמי מים (סמל לגשם), ומידיה נשפכים זרמי מטבעות אל האדמה. בגני החיות בישראל כל גני החיות לוקחים חלק בתוכניות שימור בינלאומיות. גני החיות בישראל שבהם יש פילים אסייתים הם: הספארי ברמת גן, גן החיות התנ"כי והחי פארק.
מכיוון שמערכת העיכול של הפיל, אינה מעכלת תאית (בניגוד לזו של הפרה) ומכיוון שכל מזונו של הפיל הוא מהצומח ובעיקר עלים, צואתו של הפיל מכילה המון סיבי עץ. לכן גללי הפיל הם חומר גלם קל ונוח מאוד להכנת נייר. הדבר נעשה באינדונזיה ובסרי לנקה.
הפיל האסייתי תואר על ידי החוקר קארולוס ליניאוס ב-1758.
גדילת האוכלוסייה

הגורמים העיקריים המגבילים את גדילתם של אוכלוסיית הפילים האסייתים הם שטח מוגבל, משאבים מוגבלים ומחלות. בעקבות הגדילה וההתרחבות של המין האנושי, הפילים האסייתים נאלצו לחיות בשטחים קטנים, מוגבלים ולא רציפים. עקב שטחם המצומצם, הרבה פילים מתחרים על אותה כמות מוגבלת של משאבים, דבר שמגביל את גדילתם משמעותית. עוד גורם שנובע משטח מוגבל הוא מחלות, הצפיפות של הפילים מובילה לעלייה בתדירות של מחלות טפיליות ולזיהום במקורות המים שלהם.
יחסים עם מינים

הפיל האסייתי הוא הרביבור והטרוטרוף, יש לו מגוון מזון רחב ומסוגל לאכול כמעט כל מין מהצומח. הוא לרוב אוכל עשבים, פירות, עלים, ענפים, שורשים, פרחים ושיחים. פילונים נטרפים על ידי אריות ונמרים ולפילים מבוגרים אין טורפים קרניבורים, לעומת זאת יש להם יחסים פרזיטים עם מינים רבים. כינים, זבובים, פרעושים, יתושים וקרציות ניזונים מהדם והעור של הפילים.