stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יחסי אינדונזיה–ירדן

| יחסי אינדונזיה–ירדן |
| --- | --- |
אינדונזיה: ירדן


אינדונזיה: ירדן
שטח (בקילומטר רבוע)
1,904,569: 89,342
אוכלוסייה
284,049,195: 11,544,753
תמ"ג (במיליוני דולרים)
1,371,171: 50,814
תמ"ג לנפש (בדולרים)
4,827: 4,401
משטר
דמוקרטיה נשיאותית: מונרכיה חוקתית

יחסי אינדונזיה–ירדן הם היחסים הדיפלומטיים שבין רפובליקת אינדונזיה לבין ממלכת ירדן.
היסטוריה

היחסים הדיפלומטיים בין המדינות כוננו בשנת 1950. מאז, המדינות מקיימות מערכת יחסים חמה שכוללת מגוון שיתופי פעולה בתחומי המסחר והכלכלה. בחודש יוני 2009, ממשלת אינדונזיה וירדן חתמו על הסכם בדבר מהגרי העבודה בירדן. ישנם כ-30 אלף מהגרי עבודה העובדים במגזר הפורמלי והבלתי פורמלי בירדן.
המלך עבדאללה בן אל חוסיין ביקר בג'קרטה ב-26 בפברואר 2014, שם נפגש עם נשיא אינדונזיה. במהלך המפגש, שתי המדינות הביעו עניין בשיתוף פעולה בתעשייה הביטחונית.
יחסים כלכליים

בשנת 2016, שווי הסחורה שיוצאה מאינדונזיה לירדן הייתה 115 מיליון דולר אמריקאי והיא כללה עץ לבוד, פסטה, שמן דקלים ועוד. באותה שנה, שווי הסחורה שיוצאה מירדן לאינדונזיה הייתה 258 מיליון דולר אמריקאי והיא כללה דשני אשלגן ופוספטים.
בשנת 2015, שווי הסחורה שיוצאה מאינדונזיה לירדן הייתה 94.1 מיליון דולר אמריקאי והיא כללה עץ לבוד, מרגרינה, סבון, מכוניות ועוד. באותה שנה, שווי הסחורה שיוצאה מירדן לאינדונזיה הייתה 139 מיליון דולר אמריקאי והיא כללה בעיקר פוספטים.
ייצוג

אינדונזיה מיוצגת בירדן על ידי שגרירות שהיא מחזיקה בעמאן, בירת ירדן.
ירדן מיוצגת באינדונזיה על ידי שגרירות שהיא מחזיקה בג'קרטה, בירת אינדונזיה.
יחסי אינדונזיה–כווית

| יחסי אינדונזיה–כווית |
| --- | --- |
אינדונזיה: כווית


אינדונזיה: כווית
שטח (בקילומטר רבוע)
1,904,569: 17,818
אוכלוסייה
284,049,195: 4,957,430
תמ"ג (במיליוני דולרים)
1,371,171: 161,772
תמ"ג לנפש (בדולרים)
4,827: 32,632
משטר
דמוקרטיה נשיאותית: מונרכיה

יחסי אינדונזיה–כווית הם היחסים הדיפלומטיים שבין רפובליקת אינדונזיה לבין מדינת כווית.
סקירה כללית

היחסים הדיפלומטיים הרשמיים בין אינדונזיה לכווית כוננו ב-28 בפברואר 1968. היחסים בין המדינות מבוססים בעיקר על תחומי הכלכלה והמסחר ובעיקר בתחום האנרגיה ומשאבי האנוש. שתי המדינות חברות בארגון לשיתוף הפעולה האסלאמי וארגון המדינות הבלתי-מזדהות. ב29-30 באפריל 2006, נשיא אינדונזיה ביקר בכווית וזכה לביקורו של ראש ממשלת כווית,
בשנת 2012, אוכלוסיית העובדים המהגרים מאינדונזיה שעובדים בכווית הוערכה בכ-16,574.
יחסים כלכליים

בשנת 2016, שווי הסחורה שיוצאה מאינדונזיה לכווית הייתה 204 מיליון אמריקאי והיא כללה עץ לבוד, מכוניות, פירות טרופים ועוד. באותה שנה, שווי הסחורה שיוצאה מכווית לאינדונזיה הייתה 303 מיליון דולר אמריקאי והיא כללה גזי נפט, פוספטים, נפט מזוקק ועוד.
בשנת 2015, שווי הסחורה שיוצאה מאינדונזיה לכווית הייתה 233 מיליון דולר אמריקאי והיא כללה מכוניות, נייר מצופה, מחשבים ועוד. באותה שנה, שווי הסחורה שיוצאה מכווית לאינדונזיה הייתה 126 מיליון דולר אמריקאי והיא כללה מוצרי פוספטים ועוד.
ייצוג

כווית מיוצגת באינדונזיה על ידי שגרירות שהיא מחזיקה בג'קרטה, בירת אינדונזיה.
אינדונזיה מיוצגת בכווית על ידי שגרירות שהיא מחזיקה בצפת.
יחסי אינדונזיה–מדגסקר

| יחסי אינדונזיה–מדגסקר |
| --- | --- |
אינדונזיה: מדגסקר


אינדונזיה: מדגסקר
שטח (בקילומטר רבוע)
1,904,569: 587,041
אוכלוסייה
284,049,195: 32,158,731
תמ"ג (במיליוני דולרים)
1,371,171: 16,032
תמ"ג לנפש (בדולרים)
4,827: 499
משטר
רפובליקה

יחסי אינדונזיה–מדגסקר הם היחסים הדיפלומטיים שבין רפובליקת אינדונזיה לבין רפובליקת מדגסקר.
היסטוריה

היחסים הדיפלומטיים הרשמיים בין המדינות הוקמו רשמית בשנות השישים. עם זאת, רק בשנת 2009 נפתחה השגרירות האינדונזית באנטננריבו. בשנת 2003, ספינת בורדובור האינדונזית עברה במדגסקר בדרכה לאקרה וגאנה. הספינה כללה סחורות ומוצרים שונים שהיו מיועדים לתושבים המלגשים.
בחודש נובמבר 2008, נשיא מדגסקר, מארק רבלומאנה, ביקר באינדונזיה ופגש את נשיא אינדונזיה, סוסיליו באמבאנג יודהויונו. ב-2005, ביקר רבלומאנה באינדונזיה במהלך יום השנה האסייתי-אפריקאי בבנדונג.
יחסים כלכליים

בשנת 2016, שווי הסחורה שיוצאה מאינדונזיה למדגסקר הגיעה לסך 61.6 מיליון דולר אמריקאי והיא כללה שמן דקלים, סבון, פסטה, מרגרינה, שמן קוקוס, נייר טואלט ועוד. באותה שנה, שווי הסחורה שיוצאה ממדגסקר לאינדונזיה הגיעה לסך 51.6 מיליון דולר אמריקאי והיא כללה ציפורן, שמנים חיוניים, חולצות ועוד.
בשנת 2015, שווי הסחורה שיוצאה מאינדונזיה למדגסקר הגיעה לסך 36.2 מיליון דולר אמריקאי והיא כללה שמן דקלים, פסטה, נייר טואלט, מרגרינה, שמן קוקוס, סבון, חולצות, גומי, בגדי טקסטיל ועוד. באותה שנה, שווי הסחורה שיוצאה ממדגסקר הגיעה לסך 4.93 מיליון דולר אמריקאי והיא כללה שמנים חיוניים, קוקוס, וניל, ציפורן ועוד.
ייצוג

אינדונזיה מיוצגת במדגסקר על ידי שגרירות שהיא מחזיקה באנטננריבו, בירת מדגסקר.
מדגסקר אינה מיוצגת באינדונזיה, הן בדרג הקונסולרי והן בדרג השגרירות. השגרירות המייצגת את מדגסקר נמצאת בטוקיו, בירת יפן.
יואב ספיר

ספיר באוקטובר 2007
יואב ספיר הוא פרופסור, חבר סגל בפקולטה למשפטים, אוניברסיטת תל אביב, והמנהל האקדמי של המכון לחקר המשפט הפלילי על שם טאובנשלאג. כיהן כסניגור הציבורי הארצי בישראל בשנים 2011–2021.
ביוגרפיה

בוגר הפקולטה למשפטים, אוניברסיטת תל אביב. במהלך לימודיו, שימש סגן עורך של כתב העת "עיוני משפט". לאחר התמחות אצל שופט בית המשפט העליון מישאל חשין הצטרף לסניגוריה הציבורית עם הקמתה בשנת 1996. כסניגור ציבורי ייצג ספיר נאשמים רבים בכל הערכאות. בשנת 1999 יצא ללימודים בבית-הספר למשפטים של אוניברסיטת הרווארד, שם השלים לימודי תואר שני (2000) ודוקטורט (2004) שבו התמקד בהליך הפלילי ובתאוריה של לגיטימציה, ובחן באופן ביקורתי את ההיסטוריה של הזכות לייצוג בישראל. בזמן שהותו בארצות-הברית עבד ספיר בסנגוריה הציבורית בבירה וושינגטון ובמשרד עורכי-הדין Paul, Weiss Rifkind Wharton & Garrison בניו יורק. כמו כן הוא עבד בארגון זכויות האדם Bureau des Avocats internationaux בהאיטי, שם סייע בהכנת כתבי-אישום בגין פשעים נגד האנושות כנגד ראשי המשטר הצבאי בהאיטי. מחקריו ופרסומיו עוסקים בהליך הפלילי ובזכויות נאשמים וחשודים. לצד עבודתו בסניגוריה הציבורית לימד ספיר סדר דין פלילי בפקולטה למשפטים של אוניברסיטת חיפה ותל אביב וכן בקליניקה המשפטית לייצוג בהליך הפלילי הפועלת באוניברסיטת בר-אילן, קליניקה הקרויה של שמו של ד"ר דייוויד וינר, שהיה ממלא מקום הסניגור הציבורי הארצי.
ספיר הוא חבר בוועדה לסדר דין פלילי וראיות, בראשות השופטת עדנה ארבל, והיה חבר בצוות לבחינת הרפורמה בעבירות ההמתה, בראשות פרופ' מרדכי קרמניצר.
בספטמבר 2011 נבחר על ידי ועדה בראשות שר המשפטים יעקב נאמן לעמוד בראש הסניגוריה הציבורית, והחל לשמש בתפקיד זה בפברואר 2012. ספיר גם פעל למען הקמת סניגוריות במדינות עולם שלישי באפריקה. בתחילת שנת 2017 הוארכה כהונתו כסניגור הציבורי הארצי לקדנציה נוספת. במהלכה ספיר התייחס במיוחד לנושא של עודף מעצרים וייחס לו משמעות רבה מאוד הכוללת כתיבת מאמרים וחשיפה בתקשורת. הוא התעסק בפרשת תכנון הפיגוע במלון בי סנטר באילת כנציג הסנגוריה הציבורית.
במאי 2021 סיים ספיר את תפקידו כסניגור הראשי והוחלף על ידי ד"ר חגית לרנאו עד למינויה של עו"ד ענת מיסד כנען בספטמבר 2021[2].
עם סיום תפקידו כסניגור הציבורי הארצי מונה כפרופסור חבר והצטרף לסגל הפקולטה למשפטים שבאוניברסיטת תל אביב. בחודש ספטמבר 2021 נכלל ספיר ברשימת המועמדים לכהונה כשופט בבית המשפט העליון. בשנת 2022 זכה בפרס מצטייני הרקטור בהוראה של אוניברסיטת תל אביב וכן בפרס גורני מטעם העמותה למשפט ציבורי בישראל.
ספיר חבר בפורום המרצות והמרצים למשפטים למען הדמוקרטיה, הפועל נגד שינויי המשטר שהוצעו במערכת המשפט בשנת 2023. בספטמבר 2024 קרא להדיח את השר לביטחון לאומי, איתמר בן גביר.
תיקים עקרוניים בהם ייצג כסניגור

ספיר ייצג נאשמים וחשודים רבים בכל הערכאות, והיה שותף לעיצובן של הלכות חשובות בתחומי המשפט הפלילי בבית המשפט העליון
פרשת בן חיים - זיכויו של הנאשם בבית המשפט העליון מעבירה של החזקת סכין. בפסק דין עקרוני נקבע כי בית המשפט רשאי לפסול ראיות חפציות שהושגו שלא כדין. כן נקבע שעל מנת שחיפוש בהסכמה יהיה חוקי על ההסכמה חייבת להיות הסכמה מדעת.
פרשת זינאתי - זיכוי מרצח בבית המשפט העליון ושחרורו ממאסר עולם לאחר למעלה מארבע שנים, בעקבות התנהלות המדובב. החלטת בית המשפט העליון כללה התייחסויות עקרוניות לחקירה ולדוקטרינה של "נזק ראייתי" בפלילים.
פרשת אנסטסיה מיקל - זיכוי מרצח והמרת ההרשעה להריגה של מי שדקרה את בן הזוג שהכה אותה.
פרשת ביטון - דיון נוסף בהרכב מורחב בסוגיית הקינטור.דנ"פ 1042/04 ביטון נ' מדינת ישראל בית המשפט העליון המליץ בפסק הדין לערוך רפורמה בעבירות ההמתה ובעקבות המלצה זו הוקם הצוות לבחינת רפורמה בעבירות ההמתה בראשות פרופ' מרדכי קרמניצר. ספיר היה חבר בצוות זה, ולימים אומצו המלצות הוועדה על ידי המחוקק.
פרשת קוזלי - בקשה למשפט חוזר של המורשעים ברצח דני כץ. ספיר ייצג ביחד עם פרופ' קנת מן את הסניגוריה הציבורית שביקשה להצטרף כ"ידיד בית המשפט". בפסק הדין הוכר בפעם הראשונה מוסד "ידיד בית המשפט" במשפט הישראלי, הוכר מעמדה של הסניגוריה הציבורית כידידת בית המשפט, והתקבלה הבקשה למשפט חוזר.
פרשת אבו סאלם - פסק דין עקרוני של בית המשפט העליון בו הוקל עונשם של נאשמים בהסעה או הלנה של שוהים בלתי חוקיים ונאמרו דברים עקרוניים באשר לעקרון הענישה האינדיבידואלית.
פרשת פרג'ין - הקלה בעונש ומדיניות הענישה בעבירות של שהייה בלתי חוקית של מי שנמצא בישראל לשם פרנסה.
חיים אישיים

כיום חי בתל אביב עם משפחתו.
פרסומים נבחרים

שלושה מישורי דיון על עונש המוות בעקבות אירועי השבעה באוקטובר, בלוג ICON-S
פרשת קוזלי - ידיד בית המשפט, עצמאות הסנגוריה הציבורית ועיוות דין כעילה למשפט חוזר, "שורשים במשפט", באתר משרד המשפטים, 26 במרץ 2019
יששכרוב בפעולה - על יתרונותיה של דוקטרינת הפסלות היחסית ועל תרומתה להגנה על זכויות הפרט, מעשי משפט י 333 (2019) (ביחד עם גיא רובינשטיין).
פעולה קולקטיבית: הסניגוריה הציבורית כקהילה של סניגורים, הסניגור 200, 6 (נובמבר 2013).
מה מחייבת האצילות: ייצוג פרטי וייצוג ציבורי בפלילים, אתיקה מקצועית וטובת הלקוח, ספר דייוויד וינר על משפט פלילי ואתיקה (עורכים: דרור ארד-אילון, יורם רבין ויניב ואקי) 131 (2009).
אשליות של קידמה: הזכות לייצוג מתקופת המנדט ועד לשנות השמונים, מגמות בדיני ראיות ובסדר הדין הפלילי (עורכים: ענת הורוויץ ומרדכי קרמניצר) 397 (2009).
"עזוב עורך דין, אתה עורך-דין של עצמך": על חשיבותו של פסק-דין אלזם, עורך הדין 5, 66 (אוקטובר 2009).
הגנה לא ראויה על "אנשים לא נחמדים": הערות על מגילת הזכויות הרזה שבהצעת החוקה, משפט וממשל י(2) 571 (תשס"ז).
הרשעת חפים מפשע: דברים לזכרו של דייוויד וינר, הפרקליט מח(2) 289 (תשס"ו).
הזכות לייצוג הולם וטענת "כשל בייצוג", הסניגור 95, 19 (2005).
הפעלתו של נאשם כעד-מדינה כנגד עורך-דינו: האזנות סתר למשרד עורך-דין, ו"הגנה מן הצדק" הסניגור 7, 5 (1997).
אימתי יתערב בג"ץ בהחלטת היועץ המשפטי לממשלה להגיש כתב אישום כאשר נטענת טענה לפסלות הראיות? הסניגור 6, 3 (1997).
Minimalist Criminal Courts, 101 Washington University Law Review 1955 (2024) (with Guy Rubinstein)
Against Prevention? A Response to Harcourt's 'Against Prediction' on Actuarial and clinical Predictions and the Faults of Incapacitation, 33 Law & Social Inquiry (2008)
Keeping Gideon’s Promises: A Comparison of the American and Israeli Public Defender Experiences, 39 New York University Review of Law & Social Change 203 (2003) (with Prof. Charles J. Ogletree Jr.).
Neither Intent Nor Impact: A Critique of the Racially Based Selective Prosecution Jurisprudence and a Reform Proposal, 19 Harvard Blackletter Law Journal 127 (2003).
Book Review: From Social Justice to Criminal Justice, 5(1) Punishment & Society: Inernational Journal of Penology 131 (2003).
הערות שוליים

↑  חן מענית, ‏הוארכה כהונת הסנגור הציבורי הארצי, ד"ר יואב ספיר, באתר גלובס, 4 בינואר 2017
↑  חן מענית, ‏ד"ר חגית לרנאו מונתה לממלאת-מקום הסנגור הציבורי הארצי, באתר גלובס, 26 במאי 2021
↑  יובל אראל, ‏המרוץ לעליון: נסגרה רשימת המועמדים הסופית, באתר ‏מאקו‏, 30 בספטמבר 2021
↑  מצטייני הרקטור בהוראה לשנת תשפ"ב - סגל בכיר, באתר innovative-learning.tau.ac.il
↑  "מי אנחנו", פורום המרצות והמרצים למשפטים למען הדמוקרטיה.
↑   יואב ספיר, בן גביר חותר תחת עצמאות המשטרה, חובה להדיח אותו, באתר הארץ, 2 בספטמבר 2024
↑  גלעד גרוסמן‏, לאחר 4 שנות מאסר: זוכה כי ההודאה נגבתה בלחץ, באתר וואלה, 9 בנובמבר 2011
↑  אלי אשכנזי, העליון זיכה אשה מוכה בת 20 מרצח בן זוגה האלים והרשיע אותה בהריגה בלבד, באתר הארץ, 16 בפברואר 2009
↑  דנ"פ 1042/04 ביטון נ' מדינת ישראל
↑  יואב ספיר, פרשת קוזלי - ידיד בית המשפט, עצמאות הסנגוריה הציבורית ועיוות דין כעילה למשפט חוזר, שורשים במשפט
↑  רע"פ 3674/04 מוחמד אבו סאלם נ' מדינת ישראל
↑  שחר אילן, הסניגוריה: בתי הדין מחמירים מדי בענישת שוהים בלתי חוקיים, באתר הארץ, 14 באפריל 2009
הסניגורית הציבורית הארצית לשעבר, עו"ד ענבל רובינשטיין, ומחליפה, ד"ר יואב ספיר (2011)
יושיהיטו

יושיהיטו (ביפנית: 嘉仁;‏ 31 באוגוסט 1879 – 25 בדצמבר 1926), המכונה ביפן הקיסר טָאישוֹ (大正天皇), היה הקיסר ה-123 במספר של יפן. יושיהיטו ירש את אביו, מוצוהיטו, עם מותו של זה בשנת 1912 ושלט עד מותו בשנת 1926, אם כי מאז שנת 1921 היה בנו ויורשו, הירוהיטו, עוצר (שליט) בתפקיד העוצר עקב בריאותו המעורערת של יושיהיטו.
תקופת טאישו כפי שנודעת תקופת שלטונו הייתה ביפן תקופה של מודרניזציה ודמוקרטיזציה לעבר העולם המערבי, דבר שהביא להתנגדות חריפה להמשך השלטון הדמוקרטי מצד פלגים קיצוניים בתוך הצבא היפני הקיסרי. לאורך שלטונו יפן השתתפה במלחמת העולם הראשונה והנהיגה את המערכה בסיביר במסגרת התערבות מדינות ההסכמה במלחמת האזרחים ברוסיה. לקראת סוף שלטונו נחלה יפן את רעידת האדמה הגדולה בתולדותיה: רעידת האדמה והצונמי בקאנטו (1923).
ביוגרפיה > שנותיו הראשונות

יושיהיטו היה בנו הזכר היחיד של אביו, הקיסר מוצוהיטו (מייג'י). הוא נולד לפילגשו של הקיסר, אולם באופן רשמי הוכר כבנה של הקיסרית שוקן (הארוקו). יושיהיטו היה הקיסר האחרון בהיסטוריה של יפן שהיה בן הפילגש ולא הרעייה הקיסרית של הקיסר שקדם לו. עם לידתו קיבל את השם הַארוּ נוֹ מיאַה ("הנסיך הארו") ומאוחר יותר קיבל את שמו יושיהיטו. כנהוג במסורת היפנית, יושיהיטו לא גדל עם הוריו אלא עם סבא רבא שלו, נקאייאמה טדאיסו - אביה של רעייתו הקיסרית של קומיי, קיסר יפן, אביו של הקיסר מוצוהיטו המכהן.
הוא הוכרז באופן רשמי כיורש העצר ב-31 באוגוסט 1887, והוכתר כנסיך יורש העצר ב-3 בנובמבר 1888. בשנת 1900 נשא לאישה את בתו של ראש משפחת פוג'יווארה המלכותית למחצה (לפי המסורת היפנית, על יורש העצר הקיסרי להתחתן עם בת למשפחת אצולה המקורבת בדרך מסוימת לשושלת הקיסרית), וביחד הם הולידו את 4 ילדיהם:
הנסיך יורש העצר הירוהיטו, שירש את הקיסר יושיהיטו לאחר מותו. (29 באפריל 1901 - 7 בינואר 1989)
הנסיך צ'יצ'יבּוּ (יאשוּהיטוֹ) (26 במאי 1902 - 4 בינואר 1953)
הנסיך טאקאמאצוּ (נוֹבוּהיטוֹ) (1 במרץ 1905 - 3 בפברואר 1987)
הנסיך מיקַאסַה (טאקאהיטוֹ) (2 בדצמבר 1915 - 27 באוקטובר 2016)
זמן מועט לאחר לידתו לקה יושיהיטו בדלקת קרום המוח, מה שערער את בריאותו הגופנית, הנפשית והשכלית. הוא הוסתר מהציבור היפני ככל שניתן, גם לאחר הכתרתו כקיסר בשנת 1912. בשונה מאביו ומבנו, יושיהיטו לא נהג להשתתף רבות בצפייה על מסדרים צבאיים של הצבא היפני הקיסרי והיה מעורב במידה מועטה יחסית בנושאי המדינה. על כן, ליועצי הגנרו, שומרי החותם הפרטי ויועצים אחרים בחצר הקיסרית הייתה השפעה רבה על קבלת ההחלטות שלו.
ביוגרפיה > קיסר יפן

באחת ההופעות הפומביות הנדירות שלו, בעת פתיחת מושב הפרלמנט היפני של שנת 1913 הוא גלגל את הדף עליו נכתב נאומו למעין טלסקופ ובהה דרכו בקהל ההמום. עקב קלות ההשפעה עליו הוא אישר מתוך התמיכה של יועציו את השתתפותה של האימפריה היפנית בתוך מלחמת העולם הראשונה, זמן קצר לאחר תחילת המלחמה. עקב החשש מעליית הקומוניזם, האימפריה היפנית הפכה לכוח המרכזי במהלך המערכה בסיביר והמזרח הרחוק הרוסי לאורך מלחמת האזרחים ברוסיה. התערבות מדינות ההסכמה במלחמת האזרחים ברוסיה הסתיימה בשנת 1920 בכישלון אך יפן מצידה המשיכה להיאבק נגד רוסיה הסובייטית ומאוחר יותר ברית המועצות עד שנת 1925.
לאורך מלחמת העולם הראשונה עלתה השפעתה של האימפריה היפנית על הרפובליקה הסינית שבאותה העת הייתה במאבק פנימי ממושך שנודע בתור תקופת המצביאים. הממשלה היפנית הציגה בשנת 1915 את עשרים ואחת התביעות בפני ממשלת בייאנג הסינית, לא כל התביעות של יפן נענו ויחסיה עם ארצות הברית והאימפריה הבריטית התקררו עקב התביעות מן הממשלה הסינית, שבבירור נועדו במטרה לחזק את ההשפעה היפנית בסין.
לאחר מלחמת העולם הראשונה החל תהליך הדמוקרטיזציה היפנית להאיץ. המערכת הדו-מפלגתית הגיעה לשיא השפעתה, לראשונה מונו ראשי ממשלה שלא היו ממוצא סמוראי וניתנו זכויות הצבעה ליותר ויותר האנשים בחברה הכללית היפנית. הכלכלה היפנית פרחה גם היא. לאחר הוועידה הימית בוושינגטון ואמנת וושינגטון יחסי ארצות הברית–יפן החלו להיכנס למתיחות. בשנת 1923 התרחשה רעידת האדמה והצונמי בקאנטו, הגדולה ברעידות האדמה בהיסטוריה של יפן אשר הביאה להרס רוב הבירה טוקיו. למרות הרס העיר, הארמון הקיסרי בו שהה הקיסר יושיהיטו נותר יציב על עומדו.
מאז שנת 1919 הפסיק באופן רשמי למלא כל תפקיד ציבורי ובשנת 1921 הכריז על בנו הירוהיטו כעוצר של יפן במקומו. עם מותו של יושיהיטו ב-1926 ירש אותו בנו הירוהיטו כקיסר יפן.
ראו גם

תקופת טאישו
הערות שוליים

↑  למשפחת הקיסרים היפניים אין שם משפחה, והם בעלי שם פרטי בלבד.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007268866305171  BIBSYS: 1490965464005  BnF: cb149768967 (data)  CiNii: DA07339143  GND: 119094304  ISNI: 0000 0000 8144 9408  LCCN: n83219350  NDL: 00077012  NLA: 35327157  NTA: 100096034  SNAC: w6bs1fsx  SUDOC: 118240420  Trove: 912836  VIAF: 64809883   WorldCat (עם VIAF): 64809883
יופ היינקס

יוזף יופ היינקס (בגרמנית: Josef "Jupp" Heynckes;‏ נולד ב-9 במאי 1945 בגרמניה) הוא כדורגלן ומאמן כדורגל גרמני לשעבר. היינקס, ששיחק כחלוץ, נחשב לאחד החלוצים הפוריים ביותר בהיסטוריה של הכדורגל הגרמני. כיום הוא נחשב לאחד המאמנים המנוסים ביותר בכדורגל האירופי.
קריירה כשחקן

היינקס מזוהה עם מועדון הכדורגל של בורוסיה מנשנגלדבך. הוא הצטרף לקבוצה בשנת 1964 בעת ששיחקה בליגה השנייה. בהדרכתו של המאמן הנס וייסווילר, העפילה הקבוצה לליגה הראשונה ותוך מספר שנים הפכה לאחת מהקבוצות הטובות באירופה. בין השנים 1967-1970 שיחק היינקס במועדון הכדורגל הנובר 96, אך לא זכה עמו בתארים. ב-1971 שב לבורוסיה מנשנגלאדבך והיה שותף לזכיותיה באליפות בשנים: 1971, 1975, 1976 ו-1977. כמו כן, זכתה הקבוצה ב-1973 בגביע הגרמני וב-1975 בגביע אופ"א. בעונת 1978 סיים היינקס את קריירת השחקן שלו. הוא השתתף ב-385 משחקים בבונדסליגה והבקיע בהם 220 שערים. הישג זה ממקם אותו במקום השלישי בטבלת מלכי השערים של הבונדסליגה אחרי גרד מילר וקלאוס פישר. הישג נוסף שלו הוא כיבוש השערים במפעלים האירופאים לקבוצות. ב-64 משחקיו בגביעי אירופה השונים כבש 51 שערים. הישג זה ממקם אותו במקום השלישי בין הכובשים במפעלים האירופאים, אחרי גרד מילר ואאוזביו ולפני אלפרדו די סטפנו. בשיעור הכיבושים למשחק הוא ניצב במקום הראשון עם ממוצע של 0.8 שערים למשחק במפעלים לקבוצות אירופאיות.
בין השנים 1967-1976 היה שותף היינקס לנבחרת מערב גרמניה בה שיחק 39 משחקים רשמיים וזכה עימה באליפות אירופה ב-1972 ובאליפות העולם ב-1974 (בה שיחק במחצית אחת בלבד). במדי הנבחרת המערב גרמנית כבש היינקס 14 שערים.
קריירת האימון

כמאמן, החל יופ היינקס את הקריירה במועדון הבית שלו בורוסיה מנשנגלדבך ב-1979 וסיים את עידן קריירת האימון הראשונה שלו במועדון בשנת 1987 כאשר הגיעה הצעה מפתה ממועדון הכדורגל באיירן מינכן. בין השנים 1987-1991 קטף היינקס שתי אליפויות בבונדסליגה הגרמנית.
בשנת 1992 ניסה יופ היינקס את מזלו מחוץ לגרמניה. התחנה הראשונה בין השנים 1992-1994 הייתה אתלטיק בילבאו הספרדית, לאחר מכן חזר לגרמניה ואימן את איינטרכט פרנקפורט. בשנת 1997 חזר המאמן לספרד ואימן את טנריפה. רגע השיא בקריירה הגיע בעונה לאחר מכן כאשר קיבל את המשרה היוקרתית במועדון הכדורגל של ריאל מדריד איתם זכה בליגת האלופות לעונת 1997/98.
בשנת 1999 המשיך היינקס את הנדידה באירופה בכיוון בירת פורטוגל ושם אימן את בנפיקה ליסבון לעונה אחת בלבד. בין השנים 2001-2003 חזר היינקס לקבוצתו הראשונה בה אימן בספרד, אתלטיק בילבאו. בשנת 2003 הגיע הצעה ממועדון הכדורגל הגרמני שאלקה 04 וגם שם הפרידה מיהרה להגיע לאחר עונת אימון אחת בלבד. בין השנים 2006-2008 חזר היינקס לאמן את קבוצת נעוריו בורוסיה מנשנגלדבך אך פוטר כאשר הקבוצה שקעה אל מתחת לקו האדום בטבלה. באותה עונה קיבל הצעה מבאיירן מינכן לאימון של שישה מחזורי ליגה בלבד וענה עליה בחיוב. לאחר מכן אימן יופ היינקס את מועדון הכדורגל הגרמני באייר לברקוזן. לאחר הצלחה בליגה עם תפיסת המקום השני בעונת 2010/11, קיבל היינקס הצעה לשוב ולאמן את באיירן מינכן לקנדציה נוספת. עם באיירן זכה שוב בליגת האלופות בעונת 2012/13, לאחר ניצחון במשחק הגמר על בורוסיה דורטמונד. הוא זכה עימה גם באליפות הבונדסליגה ובתואר הגביע הגרמני ובכך השלים טרבל (תואר משולש) היסטורי עבור המועדון. בעקבות הצלחתו הגדולה של היינקס בעונה זו, הוא נבחר כמאמן השנה בגרמניה.
ב-4 ביוני 2013 הודיע היינקס כי הוא לוקח שנת חופשה מאימון. באותו חודש הודיע היינקס בריאיון לעיתון הגרמני "דר שפיגל" כי הוא פורש לחלוטין מעולם הכדורגל וכי לא יחזור לאמן יותר.
ב-6 באוקטובר 2017 4 שנים לאחר שפרש מאימון, חתם היינקס בבאיירן מינכן לקדנציה רביעית במועדון עד לתום עונת 2017-18. מינוי זה בא בעקבות פיטוריו של המאמן הקודם קרלו אנצ'לוטי. היינקס הביא את באיירן מינכן לזכייה באליפות כשהקבוצה מציגה יכולת טובה מאוד, אך לא הצליח לשחזר את הישגיו מעונת 2012/13, כשבאיירן הודחה בחצי גמר ליגת האלופות על ידי ריאל מדריד והפסידה בגמר הגביע לאיינטרכט פרנקפורט. עם זאת, היינקס נבחר בסיום עונה זו כמאמן השנה בגרמניה בפעם השנייה בקריירה.
יופ קולקמן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1 בדצמבר 1896 האג, הולנד 
 הוצאה להורג:  8 בפברואר 1944 (בגיל 47) לובלין, גנרלגוברנמן 
 מדינה:  ממלכת ארצות השפלה 
 מקצוע:  עיתונאי, דיפלומט 
 מידע חסיד אומות העולם
 פרסים והוקרה:  חסיד אומות העולם (17 בפברואר 2013) 
 קישורים חיצוניים
 יד ושם:  יופ קולקמן
 
ג'וזף וילם (יופ) קולקמן (בהולנדית: Joseph Willem (Joop) Kolkman;‏ 1 בדצמבר 1896 – 8 בפברואר 1944) היה עיתונאי ודיפלומט הולנדי. במהלך מלחמת העולם השנייה הוא עבד כסגן קונסול בפרפיניאן בצרפת וסייע בהצלת פליטים יהודים רבים מרדיפות הנאצים. בשנת 2014 הוענק לאחר מותו התואר חסיד אומות העולם על ידי יד ושם.
ביוגרפיה

קולקמן נולד ב-1 בדצמבר 1896 בהאג. עד לפלישת גרמניה לצרפת, קולקמן עבד כעיתונאי בעיתונים "דה טלגרף" ו"בנויה רוטרדמשה קוראנט" בפריז. זמן קצר לאחר מכן הוא נשלח לעיר פרפיניאן בצרפת של וישי לשמש כסגן קונסול. במהלך המלחמה הוא השתמש בעבודתו כדיפלומט כדי לעזור לפליטים הולנדים, רבים מהם יהודים, על ידי מציאת בתים בטוחים, הענקת סיוע כספי והצלתם ממחנות ריכוז. זה איפשר להם להגיע בבטחה לספרד ופורטוגל, שמהן יכלו לעבור לאנגליה. רבים ממעשיו לא היו חוקיים, כולל זיוף מסמכים וזאת על מנת להציל. ההערכה היא שהוא הציל מאות אנשים. בתחילת 1943 קולקמן ניסה לברוח בחציית הפירנאים לספרד, אולם הוא נעצר על ידי יחידות הסיור הגרמניות. הוא נכלא במחנה ריכוז בוכנוואלד שם נפטר בשנת 1944, אף שמקורות אחרים טוענים כי מת במיידנק.
לוח זיכרון מוצב ליד הכניסה לבניין משרד החוץ ההולנדי. בשנת 2014 הוענק לו לאחר מותו התואר חסיד אומות העולם. הפרס הוענק על ידי שגריר ישראל בהולנד, חיים דיבון, למזכ"ל הכללי של משרד החוץ ההולנדי, רנה ג'ונס-בוס, בנוכחות שר החוץ ההולנדי, פרנס טימרמנס.
פרסים

מדליית הרזיסטנס, צרפת, 31 במרץ 1947.
Croix de guerre 1939–1945, צרפת, 16 באפריל 1948.
חסידי אומות העולם, ישראל, 17 בפברואר 2014.
הערות שוליים

↑  "Joseph Willem Kolkman" (בהולנדית). De Dokwerker. נבדק ב-20 באפריל 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Postuum Yad Vashem voor oud-diplomaat Kolkman" (בהולנדית). NU.nl. 14 בפברואר 2014. נבדק ב-20 באפריל 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2 3  "'Righteous Among the Nations' voor voormalig waarnemend viceconsul in Perpignan Joop W. Kolkman" (בהולנדית). Dutch embassy in France. 19 בפברואר 2014. אורכב מ-המקור ב-2016-03-04. נבדק ב-20 באפריל 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Dutch diplomat gets award for saving Jews". i24 News. 17 בפברואר 2014. נבדק ב-20 באפריל 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Jolanda Hendriksen and Hester Jansen (1 בדצמבר 2000). "Kolkman mogelijk alsnog postuum onderscheiden" (בהולנדית). Trouw. נבדק ב-6 במרץ 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Joop Kolkman at Yad Vashem website
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 121222446  ISNI: 0000 0000 1264 2765  NTA: 273432907  VIAF: 67317218   WorldCat (עם VIAF): 67317218
יחסי אוזבקיסטן–לוקסמבורג

| יחסי אוזבקיסטן–לוקסמבורג |
| --- | --- |
אוזבקיסטן: לוקסמבורג


אוזבקיסטן: לוקסמבורג
שטח (בקילומטר רבוע)
447,400: 2,586
אוכלוסייה
36,534,946: 674,898
תמ"ג (במיליוני דולרים)
90,889: 85,755
תמ"ג לנפש (בדולרים)
2,488: 127,064
משטר
רפובליקה נשיאותית: מונרכיה חוקתית

יחסי אוזבקיסטן–לוקסמבורג הם היחסים הדיפלומטיים שבין אוזבקיסטן ולוקסמבורג. הסכם השותפות והשיתוף פעולה משנת 1996 בין אוזבקיסטן לאיחוד האירופי, שנחתם בפירנצה שבאיטליה, מספק גם בסיס משפטי ליחסי סחר וכלכלה בין אוזבקיסטן ולוקסמבורג. ביולי 1997 חתמה לוקסמבורג על האמנה למניעת מיסוי כפול ומניעת התחמקות פיסקלית ביחס למיסים על הכנסה ועל הון. באפריל 1998 חתמו אוזבקיסטן והאיחוד הכלכלי של בלגיה-לוקסמבורג על הסכם לקידום השקעות והגנה הדדית.
מחזור הסחר בין הרפובליקה של אוזבקיסטן ללוקסמבורג בשנת 2000 הסתכם ב-0.4 מיליון דולר.
יוסף ברץ

מרים ויוסף ברץ עם בנם בעשור השני של המאה ה-20
קברו של יוסף ברץ בבית הקברות של דגניה א
יוסף בָּרָץ (8 במאי 1890 – 14 בדצמבר 1968) היה חלוץ ואיש ציבור ישראלי, ממקימי האגודה למען החייל, חבר הכנסת הראשונה. היה בעלה של מרים ברץ.