stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הנרי דייוויד תורו
תולדות חייו

נולד בשם דייוויד הנרי תורו ב־12 ביולי 1817 בקונקורד, מסצ'וסטס לג'ון תורו, יצרן עפרונות, ולסינתיה לבית דונבר. סבו מצד אביו נולד באי ג'רזי. סבו מצד אמו, אסא דונבר, הוביל באוניברסיטת הרווארד ב־1766 את מרד הסטודנטים הראשון בשלוש עשרה המושבות. הוא נקרא על שם דוד אביו דייוויד תורו שנפטר זמן קצר לפני לידתו, ולא הפך להנרי דייוויד עד לאחר סיום לימודיו באוניברסיטה. היו לו אח ואחות גדולים ממנו, הלן וג'ון הבן, ואחות צעירה בשם סופיה.
בשנת 1837 סיים את לימודיו באוניברסיטת הרווארד. עם סיום לימודיו שב לקונקורד, וב־1838 פתח יחד עם אחיו ג'ון הבן בית ספר לדקדוק בשם "אקדמיית קונקורד". בית הספר נסגר כאשר ג'ון חלה אנושות בטטנוס ב־1842 לאחר שחתך את עצמו במהלך גילוח. ג'ון מת בזרועות אחיו הנרי זמן קצר לאחר מכן.
בקונקורד פגש דרך חבר משותף את ראלף וולדו אמרסון, מי שהפך להיות לידידו ומורו, והכיר אותו למעגל של סופרים והוגים מקומיים כגון מרגרט פולר, נתניאל הות'ורן ואחרים. אמרסון דחף את תורו לתרום מאמרים ושירים פרי עטו לכתב עת רבעוני בשם "החוגה" ("The Dial") בעריכתה של פולר.
תורו היה פילוסוף של הטבע והיחס בינו לבין המצב האנושי. בשנים הראשונות היה חבר בזרם הטרנסצנדנטליזם, פילוסופיה אידיאליסטית, אקלקטית ורופפת בה דגלו אמרסון, פולר ואחרים. הם האמינו כי המצב הרוחני האידיאלי חוצה, או מגיע מעבר, לעולם הפיזי והאמפירי, וכי האדם משיג את התובנה הרוחנית הזאת באמצעות אינטואיציה אישית ולא דוקטרינה דתית.
ב־18 באפריל 1841 עבר תורו להתגורר בביתו של אמרסון, ובין השנים 1841 ל־1844 שימש כמורה של ילדיו, כעוזר עריכה, וכגנן ואיש תיקונים.
לאחר מכן עבר לעבוד במפעל העפרונות של משפחתו, עבודה בה החזיק למשך מרבית שנות חייו.
סירוב המס של תורו החל ב־1842 בשיתוף עם מספר קטן של ידידיו, כתגובה על העבדות של השחורים במדינות הדרום. מלבד סירוב המס, היה תורו משתתף מרכזי ב"מסילת הרכבת המחתרתית", בה הוברחו, בניגוד לחוק שאסר על הסתרת עבדים נמלטים, אלפי עבדים שחורים לקנדה ממדינות הדרום של ארצות הברית. מסילת הרכבת המחתרתית נחשבת על ידי רבים לפעולת ההתנגדות האמריקנית הגדולה ביותר במהלך המאה ה־19. ב־1846, עם פרוץ מלחמת ארצות הברית–מקסיקו ובעקבות תוכניות הממשלה האמריקנית לאפשר עבדות בשטח הכיבוש, החריף תורו את סרבנות המס שלו, ושילם על כך בליל כליאה אחד, עד שאחד מחבריו שילם עבורו את המס. תורו תיאר נושא זה במסתו "אי־ציות אזרחי", שהשפיעה גם על טולסטוי ועל מהטמה גאנדי.
תורו אימץ לעצמו אורח חיים פשוט על מנת להעמיק את דפוסי חשיבתו. כחלק מניסיון זה, התגורר בגפו במשך כשנתיים (החל מ־4 ביולי 1845) בבית שנבנה על ידו באדמה בבעלותו של אמרסון באגם וולדן שבמסצ'וסטס, בלא תלות בבני אדם כלשהם לצורכי קיומו. תקופה זאת מתוארת בספרו "וולדן", שיצא לאור בשנת 1854.
ב־6 בספטמבר 1847 עזב תורו את אגם וולדן ושב להתגורר בקונקורד עם משפחת אמרסון.
ב־1851 החל תורו להתעניין בידיעת הטבע ובסיפורי מסעות. הוא קרא בשקיקה על בוטניקה, ולעיתים קרובות כתב תצפיות בנושא זה ביומנו. נוסף על כך, הוא העריץ את ספרו של דרווין "מסע הביגל". הוא המשיך לכתוב תצפיות מפורטות על פולקלור הטבע של קונקורד. הוא תיעד הכול, החל משלבי הבשלתו של פרי במשך זמן ועד לעומקי התנודות של אגם וולדן והימים שבהם ציפורים מסוימות נדדו.
תורו התפרנס במשך חייו ממקצועות שונים, ביניהם עבודה במפעל העפרונות המשפחתי, מדידת קרקעות והוראה.
הנרי דייוויד תורו נפטר בעיר הולדתו, קונקורד, ב־6 במאי 1862 כתוצאה ממחלת השחפת.
רעיונותיו של תורו

תורו הכיר באופיו המורכב של האדם. בספרו "וולדן" (1854) ציין כי "יודעים אנו כי החיה שוכנת בנו וככל שמהותנו העילאית שוקעת בתרדמה, כן היא נעורה ומתעוררת." הוא האמין  כי "אשרי האיש אשר יידע לבטח, כי החיה שבו הולכת וגוועת בקרבו מיום ליום ורוח אלוה ממעל שוכנת בו. אולי אין איש, שאין לו יסוד להתבייש באופי השפל והבהמי הטבוע בו. חוששני כי אנו אלים או אלים למחצה."
על פי השקפת עולמו של תורו, על האדם לחתור להיות נקי מאשמה מוסרית, וזאת משמעות הטוב בשבילו. אם ארגון מסוים מבצע מעשה בלתי צודק, מוטב לאדם כי יפרוש מארגון זה. הימנעותו של אדם מעשיית מעשה לא צודק היא בראש ובראשונה הימנעות פאסיבית ולא כזאת ששואפת להביא לשינוי המצב. בהתאם לכך, הסכים תורו להשתחרר מהכלא לאחר שחבריו שילמו עבורו את המס.
תורו האמין כי קיים מושג צדק טהור, המשותף לכל בני האדם. על־פי תורו, הצדק נובע מהימנעות מתוקפנות ומכפייה, במובנם האלים. תורו גורס שהאדם צריך לשאוף לעשיית צדק ולהימנע ממעשי עוול וקיפוח כגון כיבוש שטחי מדינה זרה ושיעבוד זולתו לעבדות.
תורו מבדיל בין מוסר פרטי, המזוהה עם הצדק, לבין קיומן של ממשלות, אשר מטרתן היא יעילות. תורו תוקף את תומכי הממשלה ואנשיה בטענה שאינם מסוגלים להבין דבר מלבד היעילות, שכן היא משנית לצדק.
תורו האמין כי אל לממשלות להעמיק את מעורבותן ושאף לצמצום רב ככל הניתן בפעילות הממשלות, אף שהכיר בנחיצותן המסוימת. זאת הביע במסתו "אי ציות אזרחי", אותה פתח בפסקה:
בהתאם לתפיסה זאת, התנער תורו מממשלת ארצות הברית והכריז על פרישתו מכל ארגון אליו לא בחר להשתייך (ובכלל זה מדינת ארצות הברית).
תורו היה גם אחד מראשוני האקולוגים בעולם. רישומיו על הטבע והצומח בקונקורד ובמיוחד על ראשית פריחתם ובפירוט תאריכי לבלובם ופריחתם של כ־600 מיני צמחים משמשים היום במחקרי השוואה להשתנות הצמחייה באזור וכעדות להתחממות כדור הארץ.
תרגומי כתביו לעברית

וולדן - חיים ביער (תרגם: ראובן אבינעם); מרי אזרחי (תרגם: חנוך קלעי), מוסד ביאליק, 1962.
אי־ציות אזרחי (תרגמה: דפנה לוי), רסלינג, 2006.
טיול (תרגמה: סיגל אדלר), כרמל, 2006.
ברגל: אמנות הטיול הרגלי (תרגם: בן ציון הרמן), אסטרולוג, 2016.
"חיים בלא עיקרון" (תרגמה מצרפתית: אנמרי בארטפלד), בתוך אוריאל קון (עורך) לאהוב, לשוטט, להפליג, תשע נשמות, 2017.
הערות שוליים

↑  הביוגרפיה של הנרי דייוויד תורו באתר עמותת הנרי דייוויד תורו.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007268970805171  PLWABN: 9810671278405606  BIBSYS: 90057202  BNE: XX929953  BnF: cb11926580k (data)  CANTIC: a10163645  CiNii: DA00344779  GND: 118622293  ICCU: CFIV087662  ISNI: 0000 0001 2102 0957  LCCN: n78095600  LNB: 000007723  MusicBrainz: 47c0ed92-ba15-468c-ae77-4f9426297a82  NARA: 10583173  NDL: 00458704  NKC: jn20000605316  NLA: 35548758  NLG: 76330  NLK: KAC199627496  NSK: 000035939  NTA: 068723431  RERO: 02-A003898932  SELIBR: 206135  SNAC: w6165668  SUDOC: 027162303  Trove: 992120  ULAN: 500229765  VcBA: 495/263379  VIAF: 68936476   WorldCat (עם VIAF): 68936476
אתי אלון - האישה שגנבה 250 מיליון

| --- | --- |

 מבוסס על:  המעילה בבנק למסחר 
 סוגה:  דוקו-דרמה 
 יוצרים:  עמנואל נקש
 כותבים:  גידי מרון
 בימוי:  עמנואל נקש
 שחקנים:  חן אמסלם  יניב סויסה  צחי הלוי 
 ארץ מקור:  ישראל ישראל
 שפות:  עברית 
 מספר עונות:  1
 מספר פרקים:  2
 הפקה
 מפיק:  רוית דדון
 מפיקים בפועל:  אורטל דהן
 חברת הפקה:  סלוצקי הפקות תקשורת דנה כהן הפקות
 עורכים:  ניל זינגר נדב בן צור
 צלמים:  עודד קירמה
 בעלי תפקידים נוספים:  תחקיר: אלונה עבדי
 אורך פרק:  60 דקות
 שידור
 רשת שידור:  קשת 12
 פורמט (תמונה):  16:9
 תקופת שידור מקורית:  21 בספטמבר 2020 – 24 בספטמבר 2020
 קישורים חיצוניים
 דף התוכנית ב-IMDb
 
אתי אלון - האישה שגנבה 250 מיליון היא מיני-סדרת דרמה תיעודית ישראלית המבוססת על המעילה בבנק למסחר ומציגה את סיפורה של האחראית למעילה, אתי אלון. המיני-סדרה, שכוללת שני פרקים באורך 60 דקות, שודרה מ-21 בספטמבר עד 24 בספטמבר 2020 בקשת 12.
שחקנים ומשתתפים > שחקנים > דמויות ראשיות

חן אמסלם בתפקיד אתי אלון, המועלת במעילה בבנק למסחר.
יניב סוויסה בתפקיד עופר מקסימוב, אחיה של אתי אלון.
צחי הלוי בתפקיד שלומי אלון, בעלה של אתי אלון.
שחקנים ומשתתפים > שחקנים > דמויות משניות

ערן איוניר בתפקיד משה ליבוביץ', מנכ"ל הבנק למסחר
לירז אסייג בתפקיד עדן, פקידה בבנק שעובדת בחפיפה עם אתי אלון.
יעקב בודו בתפקיד ישראל, לקוח של אתי אלון שנגנבו ממנו מיליוני שקלים.
שחקנים ומשתתפים > משתתפים

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. את התפקידים של אנשים בזמן תקופת המעילה.
כורש ברנור
ד"ר נעמי כהן
אפרים ארליך (קרמשניט)
אריה אידלמן
עו"ד יאיר רגב
עו"ד דור חי אביעד
עו"ד יעקב שקלאר
עו"ד יהושע רזניק
שופט בדימוס שלי טימן
עו"ד נורית הרצמן
עו"ד הילה נאווי
עו"ד מירב חורי
דנה קייזר
רונית מצליח
עזרא וישנא
מירב מור וישנא
מלי האן
איריס זהר
פרקים

| מס' פרק | שם הפרק | תאריך שידור מקוריישראל | נתוני צפייה> מדורג | נתוני צפייה> מס' צופים | מקור |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | חלק א' | 21 בספטמבר 2020 | 15.9% | 401,000 |  |
| 2 | חלק ב' | 24 בספטמבר 2020 | 15.7% | 411,000 |  |
הפקה

ב-15 בינואר 2020 פורסם שקשת 12 עובדת על סדרת דוקו-דרמה על סיפורה של אתי אלון והמעילה בבנק למסחר. בנוסף פורסם שמחפשים שחקנים לארבעה תפקידים ראשיים: אתי אלון, עופר מקסימוב, אביגדור מקסימוב ושלומי אלון.
ב-24 בפברואר 2020 פורסם שחן אמסלם לוהקה לתפקיד אתי אלון ויניב סוויסה לוהק לתפקיד עופר מקסימוב.
צילומי הסדרה התרחשו בין החודשים יוני עד יולי 2020.
ביקורות

נדב מנוחין מאתר "וואלה! תרבות" נתן למיני-סדרה ביקורת שלילית וכתב:
"הדוקו-דרמה של קשת על מקרה אתי אלון היא תוצר חלש וזניח, לא מקורי ואף שטחי, מבחינה אמנותית ועיתונאית כאחד, נטול חשיפות, תפור בגסות ומוציא אפילו משחקניו המוכשרים תצוגות משחק מביכות"
למרות זאת שיבח את הליהוק של השחקנים:
"לזכותה של הסדרה נציין לפחות שהיא נהנית מליהוק נהדר, שכולל שחקנים מצוינים כמו חן אמסלם ("פמת"א"), צחי הלוי ("בית לחם") כבעלה ויניב סוויסה ("קופה ראשית") כעופר מקסימוב"
.
גם בעיתון "הארץ" ניתנה למיני-סדרה ביקורת שלילית.
"בשתי מלים: בלתי מספיק. אפילו תצוגת משחק טובה ומעניינת של חן אמסלם בתפקיד אתי אלון לא מצילה את החלק הראשון מבין שניים ב"האישה שגנבה 250 מיליון" ששודר אמש ב"קשת 12". לפנינו דוקו־דרמה שטוחה, לא מתוחקרת לעומק, לא מרתקת: בתום הצפייה נותרת תחושת החמצה עמוקה, כי הסיפור גדול מכל מה שראינו על המסך"
הערות שוליים

↑  אנגלינה יוסים, רייטינג: סופו של עידן הפריים טיים - הישראלים בחרו אקטואליה, באתר אייס, 22 בספטמבר 2020
↑  אנגלינה יוסים, רייטינג: חלק ב' של אתי אלון גובר על המירוץ למיליון - אך החדשות עדיין בטופ, באתר אייס, 25 בספטמבר 2020
↑  ערן סויסה, המעילה הגדולה: אתי אלון נגד אתי אלון, באתר ישראל היום, ‏15 בינואר 2020
↑  פרסום על הליהוקים לסדרה, באתר עמוד הטוויטר של ערן סוויסה, ‏24 בפברואר 2020
↑  סדרת טלוויזיה על פרשת אתי אלון מצולמת בחולון
↑  הודעה סיום הצילומים, באתר עמוד האינסטגרם של חן אמסלם
↑  נדב מנוחין‏, "אתי אלון: האישה שגנבה 250 מיליון" לא ראוי לפריים טיים בשנת 2020, באתר וואלה, 22 בספטמבר 2020
↑   אריאנה מלמד, עם פאות מגוחכות ותסריט גרוע, הסדרה על אתי אלון מותירה בצופה תחושת החמצה עמוקה, באתר הארץ, 22 בספטמבר 2020
משה ברנט

| --- | --- |

משה ברנט
 לידה:  2 בפברואר 1954 (בן 70) ישראל
 ענף מדעי:  סוציולוגיה תקשורת ומדע המדינה
 מקום לימודים:  הטכניון - מכון טכנולוגי לישראל אוניברסיטת תל אביב אוניברסיטת קיימברידג'
 מנחה לדוקטורט:  ארנסט גלנר
 מוסדות:  האוניברסיטה הפתוחה
 תרומות עיקריות
 חקר הזהות הלאומית הישראלית וחקר יוון העתיקה
משה ברנט (נולד ב-2 בפברואר 1954) הוא מרצה לשעבר (בגמלאות) במחלקה לסוציולוגיה, מדע המדינה ותקשורת של האוניברסיטה הפתוחה.
ביוגרפיה

בעל תואר ראשון בהנדסת חשמל מטעם הטכניון בחיפה. את התואר השני בפילוסופיה, בהדרכת פרופסור יוסף אגסי, קיבל באוניברסיטת תל אביב. את התואר השלישי בהיסטוריה פוליטית השוואתית קיבל באוניברסיטת קיימברידג' באנגליה; בין המנחים של ברנט נמנה הסוציולוג וחוקר הלאומיות ארנסט גלנר.
תחומי מחקרו עוסקים ביוון העתיקה ובזהות הלאומית הישראלית.
ביוגרפיה > מחקריו

בשנת 2009 פרסם את ספרו "עם ככל העמים - לקראת הקמתה של רפובליקה ישראלית", במרכז הספר עומדת הטענה שישראל היא המדינה היחידה בעולם שלא מגדירה זהות לפי אומה טריטוריאלית-אזרחית אלא לפי דת, משמע מגדירה יהדות כדת ולאום כאחד. המדינה לא שייכת לאזרחיה אלא לעם היהודי. החידוש בספר הוא הטענה שתפיסה זו הרווחת בציבור הישראלי זרה למטרות המקוריות של התנועה הציונית: לבנות בית מקלט לבני אדם הנרדפים בשל יהדותם (בעיקר יהדות מזרח אירופה אשר בהמשך נספתה ברובה בשואה) ולהביא לנורמליזציה של הקיום היהודי: להיות עם ככל העמים, במסגרת מדינת לאום רגילה המכירה באזרחיה כבנים ובנות שווי זכויות וחובות.
בשנת 2019 פרסם את ספרו "עניינם של היהודים; מבוא להיסטוריה ישראלית אחרת", בספר זה יצא ברנט כנגד כמה אמיתות מקובלות בהיסטוריוגרפיה הציונית ובציבור הישראלי. ההנהגה הציונית ראתה את התנועה הציונית כפרויקט לבנייתה האיטית של ארץ־ישראל כ"מרכז רוחני" או כ"חברת מופת", שנועד לאכלס אותה באליטה יהודית מצומצמת, בעוד מרבית העם היהודי נועד להישאר בגולה. כך העובדה שערב מלחמת העולם השנייה לא הייתה קיימת מדינה יהודית, כמו גם העובדה שהיישוב מנה כ-450 אלף נפש בלבד, אינן רק תוצאה של התנגדות הבריטים והערבים, אלא בעיקר של מדיניותה של התנועה הציונית, שגררה רגליים בכל הנוגע לייסודה של מדינה, והתנגדה להגירה יהודית המונית, מתוך חשש שזו תפגע ב"חברת המופת" שרצו ליצור כאן. היות שהתנועה הציונית לא ראתה עצמה אחראית ל"עניינם של היהודים", היא גם לא ראתה עצמה אחראית לגורלה של יהדות אירופה, ולא פעלה כמצופה להצלת יהודים בשואה.
ביוגרפיה > עמדותיו

ברנט מגדיר את עצמו כביביסט תומך ברפורמה המשפטית בישראל. בשנת 2023 השתתף בפאנל בערוץ היוטיוב של אורי מילשטיין, וטען כי שימוש בנשק גרעיני טקטי הוא כלי הישרדותי לגיטימי כולל באיום על ארצות הברית בדיוק כמו שצפון קוריאה מאיימת עליה. כמו כן מאמין בפתרון המדינה האחת, בסיפוח שטחי יהודה ושומרון ועזה למדינת ישראל, ובהצעת מסלול לאזרוח מלא של לא-יהודים בשטחה שיהיו מעוניינים להשתייך ללאום הישראלי.
ספרים

משה ברנט, יוסף אגסי, יהודית בובר אגסי, תודעה לאומית ישראלית, המרכז לפיתוח על שם פנחס ספיר, 1988.
משה ברנט, יוסף אגסי, יהודית בובר אגסי, מיהו ישראלי, כיוונים, 1991.
משה ברנט, עם ככל העמים - לקראת הקמתה של רפובליקה ישראלית, הוצאת כרמל, 2009.
משה ברנט, עניינם של היהודים - מבוא להיסטוריה ישראלית אחרת, הוצאת כרמל, 2019.
מאמרים

ד"ר משה ברנט, גיוס הערבים לצבא כאינטרס לאומי, באתר האוניברסיטה הפתוחה, 2012
The Stateless Polis: A Reply to Criticas Social Evolution & History Volume 5, number 1. March 2006. pp. 141–163
Greece: The Stateless Polis, in The Early State: Its Alternatives and Analogues, Edited by Leonid E. Grinin et. (Volvograd, Russia, 2004) pp. 364–387.
A Philosopher of the "God State, or a Communitarian? Review of The Philosophical Theory of the State and Related Essays. By Bernard Bosanquet, edited with an introduction by Gerald F. Gaus and William Sweet (Chicago, 2001). The European Legacy 9.4 (2004) 533–535
Concensus Politics and the Modern State (with Keith Sutherland), in Keith Sutherland (ed), The Rape of the Constitution? (Thorverton, 2000)
Anthropology and the Classics: War, Violence and the Stateless Polis, Classical Quarterly 50.1 (2000), 257–289.
Stasis, or the Greek Invention of Politics History of Political Thought, XIX, 3 (1998), pp. 331–362.
The Stateless Polis, Towards a New Anthropological Model of the Ancient Greek Community`, in A.
הערות שוליים

↑  יוסף אגסי, יש זהות לאומית ישראלית, באתר הארץ, 1 בינואר 2014
↑  יום עיון באוניברסיטה הפתוחה לרגל צאתו לאור של הספר, 24 במאי 2009
↑
ביקורת על הספר של ד"ר אייל לוין במגזין חוסן לאומי, פוליטיקה וחברה, גיליון 2 / מס' 1 / אביב 2020, הוצאת אוניברסיטת אריאל בשומרון
↑  ד"ר משה ברנט השאיר את אהוד ברק חסר מילים, באתר ערוץ 7, 10 באפריל 2023
↑   פרופ' דיסקין: "לגיטימי להשמיד את שדות הנפט של איראן בחוזיסטן ולהשתמש נגדה ונגד גרורותיה בנשק גרעיני", סרטון  באתר יוטיוב
↑  סרטון בערוץ "Alex Tseitlin", רעיון הרפובליקה הישראלית - אראל סג״ל משוחח עם ד״ר משה ברנט, באתר יוטיוב, ‏17 ליוני 2023
↑   סיעור מוחות - פתרונה של ארץ ישראל - ד"ר משה ברנט וד״ר נעם ארנון, סרטון בערוץ "Alex Tseitlin", באתר יוטיוב (אורך: 01:14:25)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007399384905171  ISNI: 0000 0001 0786 8951  LCCN: no2009122221  VIAF: 100734271   WorldCat (עם VIAF): 100734271
רוזה ליכטנשטיין

| --- | --- |

 לידה:  26 במרץ 1887 גוז'וב ויילקופולסקי, הקיסרות הגרמנית 
 פטירה:  22 בדצמבר 1955 (בגיל 68) תל אביב-יפו, ישראל 
 מדינה:  גרמניה, ישראל 
 תקופת הפעילות:  1909–1952 (כ־43 שנים)
 פרופיל ב-IMDb
 
רוזה ליכטנשטיין (בגרמנית: Rose Liechtenstein;‏ 26 במרץ 1887 – 22 בדצמבר 1955) הייתה שחקנית תיאטרון יהודייה-גרמנייה-ישראלית, שנמנתה עם חמשת מייסדי "התיאטרון הקאמרי". בגרמניה, לפני עלייתה לארץ ישראל, שיחקה בתיאטרון ובסדרה של סרטים אילמים.
קורות חייה

רוזה ליכטנשטיין נולדה בלנדסברג על הוורטה שבקיסרות הגרמנית (כיום בפולין), בתו של רב וחזן.
עקב התנגדות הוריה לרצונה ללמוד משחק, עזבה את הבית ולמדה משחק באקדמיה של התיאטרון הממלכתי בברלין.
פתחה בקריירת משחק ב-1909 בעיר מיינינגן, כאשר התקבלה לתיאטרון המלכותי של העיר.
בהמשך הופיעה גם בתיאטרונים בדיסלדורף, מנהיים, בפולקסבינה בברלין ואף בניו יורק.
במלחמת העולם הראשונה הופיעה בצרפת ובבלגיה בפני חיילי הצבא הגרמני. משנת 1916 החלה לשחק בסרטים אילמים.
כמו כן, השתתפה בסרטיו של פריץ לאנג מטרופוליס ו-M.
בעקבות עליית הנאצים לשלטון בגרמניה, נאלצה ליכטנשטיין לשחק רק במסגרת ה"יידישער קולטורבונד". בעלה הגרמני-נוצרי, האדריכל ריכרד בורקהרדט, נפרד ממנה לאחר 20 שנות נישואין.
בפברואר 1936 השתתפה בהצגה האחרונה בגרמניה, "החולה המדומה".
בקיץ 1936 עלתה לארץ ישראל חסרת אמצעים וללא ידע בעברית.
בארץ ישראל הופיעה באותה שנה בהצגה "סערה בכוס מים" שהעלה "התיאטרון העברי", שבו פעלו עולי גרמניה.
כיוון שהתיאטרונים הדרמטיים "הבימה" ו"האהל" לא צירפו "יקים" לשורותיהם, נאלצה ליכטנשטיין להצטרף לתיאטרון הסאטירי "המטאטא" ושיחקה בו עד שנת 1945. ההצגה הראשונה ב"מטאטא" בה השתתפה הייתה "כולנו עמך".
בשנת 1944 הצטרפה ליוסף מילוא, רעייתו ימימה, אברהם בן-יוסף ובתיה לנצט והם העלו תוכנית בת ארבעה מערכונים בשם "מאז ועד היום". בעקבות הצלחת התוכנית החליטו החמישה להקים תיאטרון עברי מודרני - התיאטרון הקאמרי. בקאמרי שיחקה ליכטנשטיין 25 תפקידים שונים בין השאר בהצגות "משרתם של שני אדונים", "חתונת הדמים", "ביבר הזכוכית", "נערת הפקר", "הקמצן", "פיגמליון", "כולם היו בני", "אנטיגונה", "הצל", "המפקח", "הילולת רפאים" ועוד.
רוזה ליכטנשטיין לקתה בליבה במהלך ההצגה "הנפש הטובה מסצ'ואן" באוקטובר 1955, התעקשה לסיים את ההצגה ורק לאחריה אושפזה בבית החולים הדסה בתל אביב. שם נפטרה בדצמבר אותה שנה.
ארונה הוצב בתיאטרון הקאמרי ברחוב נחמני, ממנו יצא מסע ההלוויה לקולנוע מוגרבי ולבית העם.
ליכטנשטיין נטמנה בבית העלמין קריית שאול. היא לא הותירה אחריה משפחה.
הערות שוליים

↑  רוזה ליכטנשטיין באתר GRAVEZ
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987012466676705171  GND: 1062116798  VIAF: 311688704   WorldCat (עם VIAF): 311688704 
רוזה ליכטנשטיין בתפקיד האם ב"חתונת הדמים" בקאמרי
דייוויד דובינסקי

| --- | --- |

 לידה:  22 בפברואר 1892 ברסט, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  17 בספטמבר 1982 (בגיל 90) ניו יורק, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מעסיק:  International Affairs Department 
 מפלגה:  המפלגה הליברלית של ניו יורק, American Labor Party, המפלגה הסוציאליסטית של אמריקה 
 פרסים והוקרה:  היכל התהילה של העבודה (1993)  פרס החופש (1966)  מדליית החירות הנשיאותית 
 
דייוויד דובינסקי (משמאל) עם נשיא ארצות הברית הארי טרומן.
דייוויד דובינסקי (באנגלית: David Dubinsky;‏ 22 בפברואר 1892 – 17 בספטמבר 1982) היה סוציאליסט ומנהיג פועלים יהודי-אמריקאי.
חייו

נולד בעיר ברסט (כיום בבלארוס) למשפחה שומרת מצוות, תחת השם דוד יצחק דובנייבסקי. בהיותו ילד עבר עם משפחתו ללודז'.
בצעירותו היה מתומכי ארגון הבונד, ונעשה סוציאליסט. בעקבות השתתפותו בארגון שביתות פועלים בפולין וברוסיה, נעצר ונכלא מספר פעמים, ולבסוף נידון להגליה לסיביר, ממנה הצליח להתחמק. היגר לארצות הברית בשנת 1911.
בהיותו בניו יורק הצטרף למפלגה הסוציאליסטית האמריקאית (SPA), ונעשה פעיל מרכזי בארגון העובדים "האיחוד העולמי לעובדי הלבשת נשים" (ILGWU). לאחר פרישתו של בנג'מין שלזינגר מראשות הארגון בשנת 1923, סייע לבחירתו של פעיל ה-IWW מוריס זיגמן לתפקיד.
בשנת 1932 מונה לנשיא הארגון, תפקיד בו החזיק עד שנת 1966. בזמנו הגיע מספרי חברי הארגון לכחצי מיליון.
ארגן מספר שביתות פועלים בניו יורק בתחילת שנות השלושים. בשנת 1935 סייע לג'ון לואיס בייסוד "קונגרס הארגונים התעשייתיים" (CIO).
בשנת 1936 פעל עם עמיתו סידני הילמן לייסוד "מפלגת העבודה האמריקאית" (ALP), אשר תמכה במועמדים סוציאליסטים מטעם מפלגה הדמוקרטית, כגון פרנקלין רוזוולט והרברט ליהמן.
בעקבות חילוקי דעות עם סידני הילמן, פרש ממפלגת העבודה האמריקאית בשנת 1944, והקים את הארגון "Liberal Party of New York".
בינואר 1969 העניק לו נשיא ארצות הברית לינדון ג'ונסון את מדליית החירות הנשיאותית.
נפטר בניו יורק בשנת 1982.
לקריאה נוספת

Devinatz, Victor G. "David Dubinsky, the International Ladies’ Garment Workers’ Union and the Limits of Social Democratic Trade Unionism." Employee Responsibilities and Rights Journal 22.1 (2010): 67-78.
Godfried, Nathan. "Revising labor history for the cold war: The ILGWU and the film, with these hands." Historical Journal of Film, Radio and Television 28.3 (2008): 311-333.
Parmet, Robert D., The Master of Seventh Avenue: David Dubinsky and the American Labor Movement. New York: New York University Press, 2005.
Tyler, Gus. Look for the Union Label: A History of the International Ladies Garment Workers' Union (M. E. Sharpe, 1995)
Dubinsky, David with A.H. Raskin, David Dubinsky: A Life With Labor. New York: Simon and Schuster, 1977.
הערות שוליים

↑  Robert D. Parmet, The Master of Seventh Avenue: David Dubinsky and the American Labor Movement, NYU Press, 2012-09, עמ' 4-6, ISBN 978-0-8147-7036-8. (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007300234705171  CiNii: DA05939503  GND: 130876852  ISNI: 0000 0001 1035 0512  LCCN: nr89015948  NARA: 10573530  NTA: 121679578  SNAC: w6cf9qd6  SUDOC: 07597262X  VIAF: 1128613   WorldCat (עם VIAF): 1128613
MIM-104 פטריוט

| --- | --- |

 מידע בסיסי
 ייעוד:  טיל קרקע־אוויר
 ארץ ייצור:  ארצות הברית ארצות הברית
 יצרן:  "לוקהיד מרטין טילים ובקרת אש" (אנ'), תאגיד RTX (אנ') ריית'יאון (בעבר, גם בתקופת היותה חברה־בת של תאגיד RTX)
 עלות יחידה:  1 מיליון דולר אמריקאי (PAC-2) 2–3 מיליון דולר אמריקאי (PAC-3)
 פעילות מבצעית:  מלחמת המפרץ, מבצע צוק איתן, ישראל במלחמת האזרחים בסוריה, מלחמת רוסיה-אוקראינה, מלחמת חרבות ברזל
 תקופת השירות:  1981 (ארצות הברית) 1991 – 2024 (ישראל)
 פלטפורמת שיגור:  פלטפורמת שיגור ייעודית M-901 משגר הכולל 4 טילי PAC-2 או 16 טילי PAC-3
 מאפיינים כלליים
 הנעה:  מנוע רקטי דלק מוצק
 משקל:  900 ק"ג
 ממדים
 אורך:  5.31 מטר
 קוטר:  410 מ"מ
 מוטת כנפיים:  920 מ"מ
 ביצועים
 מהירות:  5.5 מאך (1.87 ק"מ בשנייה)
 טווח:  70 ק"מ ל־PAC1  70–160 ק"מ ל־PAC2
 גובה טיסה:  24,200 מטר
 ראש קרב והנחיה
 ראש קרבי:  30 ק"ג
 מרעום:  קרבה
 הנחיה:  שליטת רדיו עם עקיבה חצי־אקטיבית של הטיל
MIM-104 פטריוט (באנגלית: MIM-104 Patriot) היא מערכת נשק נגד מטוסים וטילים בליסטיים שיוצרה על ידי חברת ריית'יאון האמריקאית. במערך ההגנה האווירית בחיל האוויר הישראלי מכונה המערכת "יהלום". השם PATRIOT הוא למעשה ראשי תיבות של Phased Array Tracking Radar to Intercept On Target הודות לעקרון "מערך המופע" (Phased Array). כיוון שאנטנת המכ"ם היא מסוג Phased Array, הרי שהיא בנויה ממספר רב של אלמנטי שידור־קליטה כשלכל אחד ניתן להזין מופע (פאזה) שונה. דבר זה מאפשר להסיט את אלומת המכ"ם הן בשידור והן בקליטה לכיוון אחר בזמן אפסי, ולמעשה לסרוק את המרחב עליו אמון המכ"ם מבלי לבצע תנועה מכנית של האנטנה. בנוסף, לשיטה זו יתרונות בהתמודדות עם לוחמה אלקטרונית, למשל על ידי יצירת הגבר אפס בכיוון ממנו מגיע אות שמטרתו לחסום את המכ"ם וע"י כך להתגבר על החוסם עוד בשלב הקליטה.
הרעיון שעומד מאחורי מערכת הפטריוט עלה עוד בשנות ה־60. פיתוח המערכת החל בשנת 1976 והיא הייתה מבצעית כנגד מטוסים החל משנת 1982, וכנגד טילים בליסטיים משנת 1988. לפרסום רב זכתה מערכת הפטריוט בימי מלחמת המפרץ, אז נעשה בה שימוש נרחב. במהלך המלחמה, מינואר ועד פברואר 1991, נפרסו סוללות פטריוט של צבא ארצות הברית בערב הסעודית ובישראל במטרה ליירט טילי סקאד עיראקיים, אולם היא נמצאה כלא יעילה מספיק, כיוון שטיל הפטריוט התקשה בזיהוי ראש הקרב של טיל הסקאד ולעיתים פגע בטיל, אך לא פוצץ אותו. מאז שודרגו טילי הפטריוט מספר פעמים, ואף שולבו במערכות הגנה רב־שכבתיות. בעתיד מתכננת חברת ריית'יאון האמריקאית לשלב במערכת הפטריוט את ה־Stunner, הטיל המיירט של מערכת קלע דוד שפותח בידי חברת רפאל - מערכות לחימה מתקדמות הישראלית, במיזם שנקרא PAAC-4.
מערכת הפטריוט נמכרה לישראל, גרמניה, ספרד, יפן, הולנד, יוון, פולין, טורקיה, בחריין, מצרים, כווית, קוריאה הדרומית, טאיוואן, ערב הסעודית ובלגיה. את הפלות הבכורה העולמיות שלו רשם הפטריוט ב־2014 בשירות מערך ההגנה האווירית של חיל האוויר הישראלי.
למערכת ארבע גרסאות, עם משקלים וטווחים שונים:
MIM-104A
MIM-104D/E PAC-2
MIM-104F PAC-3
MIM-104F PAC-3 MSE