stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ברדונקיה

| --- | --- |
סמל ברדונקיהסמל ברדונקיה

ברדונקיה
 מדינה:  איטליה איטליה
 מחוז:  פיימונטה פיימונטה
 נפה:  טורינו
 בירת העיר:  ברדונקיה 
 שפה רשמית:  איטלקית
 שטח:  132.20 קמ"ר
 גובה:  1,312 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  3,028 (1 בינואר 2023)
  ‑ צפיפות:  24 נפש לקמ"ר (2016)
 קואורדינטות:  45°5′N 6°42′E﻿ / ﻿45.083°N 6.700°E﻿ / 45.083; 6.700
 אזור זמן:  UTC +1
 אתר הבית של עיריית ברדונקיה
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת איטליה מוגדלת) בארי נאפולי בולוניה רומא מילאנו טורינו קליארי פלרמו פירנצה ונציה קטנזארו סיציליה סרדיניה קור. צרפת שווייץ אוסטריה סלובניה הונגריה קרואטיה בוסניה והרצגובינה  מ. תוניסיה אלג'יריה הים האדריאטי  הים הטירני הים הליגורי  הים התיכוןברדונקיה(למפת איטליה רגילה) בארי נאפולי בולוניה רומא מילאנו טורינו קליארי פלרמו פירנצה ונציה קטנזארו סיציליה סרדיניה קור. צרפת שווייץ אוסטריה סלובניה הונגריה קרואטיה בוסניה והרצגובינה  מ. תוניסיה אלג'יריה הים האדריאטי  הים הטירני הים הליגורי  הים התיכוןברדונקיה(למפת פיימונטה רגילה) טורינו נוברה אלסנדריה אסטי מונקאליירי קונאו שווייץ לומברדיה ליגוריה צרפת ואל ד'אוסטה הים הליגוריברדונקיה(למפת פיימונטה מוגדלת) טורינו נוברה אלסנדריה אסטי מונקאליירי קונאו שווייץ לומברדיה ליגוריה צרפת ואל ד'אוסטה הים הליגוריברדונקיה  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
ברדונקיה (באיטלקית: Bardonecchia בצרפתית: Bardonèche) היא קומונה ועיירה במטרופולין של טורינו במחוז פיימונטה באיטליה. היא ממוקמת בצידו המערבי של עמק סוזה בסמוך לגבול עם צרפת וידועה כעיירת סקי קטנה. ברדונקיה היא היישוב המערבי ביותר באיטליה.
גאוגרפיה

העיירה, המרוחקת כ-90 ק"מ מטורינו, נמצאת בצומת עמקים ומוקפת בהרים הכוללים פסגות שבחלקן גבוהות מ-3,000 מטר. החלק ההיסטורי של העיר, בורגו וקיו (Borgo Vecchio), נמצא בחלק הגבוה של העיירה, בעוד שהחלק החדש נמצא סביב תחנת הרכבת שבחלקה התחתון של העיירה. העיירה גדלה כתוצאה מפעילות הקשורה לתיירות ולפעילות הקשורה למעבר הגבול עם צרפת הכולל את מנהרת הכביש פריוס (אנ') ומנהרת הרכבת פריוס (אנ') המהווה חלק מקו ה-TGV בין פריז ומילאנו. כתוצאה מגידול הפעילות בה צורפו אליה קהילות שבסביבתה וכך הפכה לאחת מהעיירות הגדולות בעמק סוזה. יחידות משנה עירוניות אלו כוללות את העיירות והכפרים: Les Arnauds, Melezet, Millaures, Le Gleise, Beaulard, Grange Horres, La Rho ו-Rochemolles.
ב-2006 שימשה העיירה כאחד משלושת אתרי אולימפיאדת החורף בטורינו, כולל כפר אולימפי שהוכן בעיירה. תחרויות הסנובורד התקיימו בברדונקיה.
במחצית השנייה של העשור השני של המאה ה-21, עם התגברות משבר ההגירה באירופה, הפכה ברדונקיה לנקודת הברחת גבול לחלק מפליטים אלו, בניסיונם לעבור מאיטליה לצרפת. ברדונקיה היא התחנה האחרונה בקו הרכבת המגיע מכיוון מילאנו וטורינו, וממנה מנסים פליטים לחצות ברגל את רכס האלפים שמפריד בין ברדונקיה ובין הכביש המוליך לבריאנסון שבעבר הצרפתי של הגבול.
הערות שוליים

↑  דו"ח סופי על אולימפיאדת החורף בטורינו (2006), עמ' 59 ועמ' 105
↑  [Migrants Risk Death Crossing Alps to Reach France https://www.usnews.com/news/world/articles/2018-01-11/migrants-risk-death-crossing-alps-to-reach-france], באתר USnews,‏ 11 בינואר 2018
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007550522605171  GND: 4428396-9  LCCN: n82006633  NKC: ge1105573  VIAF: 167322264   WorldCat (עם VIAF): 167322264 
ערך זה הוא קצרמרבנושא יישובים באיטליה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ג'יימס אנדרסון

| --- | --- |

 לידה:  1679 אברדין, ממלכת סקוטלנד 
 פטירה:  28 במאי 1739 (בגיל 60 בערך) לונדון, ממלכת בריטניה הגדולה 
 מדינה:  סקוטלנד 
 שפות היצירה:  אנגלית 
 
החוקות של אנדרסון 1723
ג'יימס אנדרסון (באנגלית: James Anderson;‏ 1679/1680 – 25 במאי 1739) היה סופר וכומר סקוטי, שנולד והתחנך באברדין, סקוטלנד. הוא הוסמך לכמורה בכנסייה של סקוטלנד בשנת 1707 ועבר ללונדון, שבה שירת ככומר בכנסיית פרסביטריאן עד 1734. דווח כי הוא איבד רכוש וממון רב כאשר "חברת הים הדרומי" (South Sea Company) נפלה בעקבות בועת הים הדרומי בשנת 1720. אנדרסון ידוע בעיקר בזכות תרומתו לבנייה החופשית.
ביוגרפיה

אנדרסון נולד בערך בשנת 1680 באברדין, בה התחנך וקרוב לוודאי קיבל את התואר השני שלו (M.A) ואת תואר הדוקטור בתאולוגיה (DD). בשנת 1710 הוא עבר ללונדון והוסמך לכמורה בכנסיית פרסביטריאן, ומאוחר יותר עבר לכנסייה אחרת מזרם הפרסביטריאניזם. על פי The Gentleman's Magazine ("העיתון לג'נטלמן)" נאמר על אנדרסון כי היה ידוע בקרב תושבי לונדון כ"בישוף אנדרסון", ותואר כ"אדם מלומד, אך עם זאת פזיז, אשר איבד חלק ניכר מרכושו בשנת 1720 הקטלנית".
חלק מדרשותיו של אנדרסון הוצאו לאור. אחת מהן לא רוצחי המלך (No King-Killers), אותה הטיף ב-1715, ביום השנה של הוצאתו להורג של צ'ארלס הראשון, מלך אנגליה, היה נאום הגנה נלהב על ניהולו של זרם הפרסביטריאניזם במהלך מלחמת האזרחים, ואף הגיע למהדורה שנייה.
אנדרסון היה בונה חופשי וב-1721 בעת תחייתה של הבנייה החופשית באנגליה, הלשכה הגדולה גמרה אומר להפיק תקציר סמכותי של חוקת האחווה והמשימה הוטלה על אנדרסון. כשסיים לכתוב את החוקה, הציג אותה לפני המפקח הגדול של הלשכה. החוקה של אנדרסון שהיא החוקה של הבונים החופשיים המכילה את ההיסטוריה, החוקים, הנהלים אשר נהוגים על ידי רוב הלשכות הקדמוניות, העתיקות ועבודת האחווה לשימוש הלשכה של לונדון. עבודתו של אנדרסון עברה עריכות והיא מוכרת מאז על ידי הבונים החופשיים האנגליים כקוד הסטנדרטי בנושא הבנייה החופשית ותורגמה לגרמנית. העתק אמריקני של המהדורה הראשונה של 1723 פורסם בניו יורק ב-1855 וקיימים העתקים מאותה מהדורה ב"חוקת קוקס של הבנייה החופשית באנגליה ואירלנד" (1871 וכן בכרך הראשון של הספרייה הארכאולוגית המסונית של קניג (1878). אנדרסון תרם לספרות המסונית את כתב ההגנה של הבנייה החופשית שתורגם לגרמנית והודפס ב-עיזבונות הזהב של הסופרים המוקדמים של הבנייה החופשית של ג'ורג' אוליבר (1847).
הבנייה החופשית

אנדרסון היה בונה חופשי, נשיא לשכה מסונית ומפקח גדול של הלשכה הגדולה של אנגליה. הוא הוזמן בספטמבר 1721 בידי הלשכה הגדולה לכתוב את ההיסטוריה של הבונים החופשיים, וכתב ידו פורסם ב-1723 כחוקותיהם של הבונים החופשיים. שמו של אנדרסון לא מופיע בכותרת העמוד אך בספח למסמך הוא מוכרז כיוצרו.
עבודות

ב-1732 הופיעה עבודה בשם "הגנאלוגיה המלכותית של קיסרים, מלכים ונסיכים החל מאדם עד לימנו", שבזכותה מוכר אנדרסון במיוחד. היא מבוססת על עבודתו של ג'והאן הובנר. לפרקיה הראשונים של העבודה לא היה ערך היסטורי רב, אך פרקיה המאוחרים של העבודה היו לשימוש לעיתים קרובות ביחס הגנאלוגי של שושלות שליטי יבשות. הכרך מסתיים עם תקציר אודות האצולה האנגלית, ובהקדמה המחבר מכריז על נכונותו, אם יהיה בה צורך, לנסח ולערוך באורך מלא את הגנאלוגיות של כל האיים הבריטיים.
עבודתו האחרונה של אנדרסון, אשר הוזמן לבצע על ידי הרוזן הראשון של אגמונט ובנו, מחומרים שהם סיפקו הייתה בעלת הכותרת: "ההיסטוריה הגנאלוגית של שושלת יברי, על ענפיו השונים של יברי, לובל, פרסבל וגורניי" (Yvery A Genealogical History of the House of Yvery, in its different branches of Yvery, Lovel, Perceval, and Gournay), אך הוא הספיק לסיים, לכתוב ולפרסם רק את הכרך הראשון, לפני שהלך לעולמו, ב-25 במאי 1739. מאוחר יותר פורסם כרך שני, הודות לכותב אחר. העבודה הוסרה מרשימת ההפצה על בסיס הטענה כי היו בה מספר הערות משפילות על מצב האצולה האנגלית ועל אופי העם האירי. עם זאת, בשנת 1742 היא פורסמה שנית לאחר עריכה ללא ההערות המשפילות. על המידע הגנאלוגי הרב בספר זה נאמר כי הוא מיתי (נטען כי מדובר במיתוס ולא בעובדות).
עבודה נוספת של אנדרסון: "חדשות מאליסיום, או דיאלוגים מהמתים, בין ליאופיד, האימפריה הרומית, ולואי ה-14, מלך צרפת" (News from Elysium, or Dialogues of the Dead, between Leopold, Roman Emperor, and Louis XIV, King of France) פורסמה זמן קצר לאחר מותו בשנת 1739.
החוקות של הבנייה החופשית עברו עריכות מחדש וב-1734 כתב היד פורסם על ידי בנג'מין פרנקלין בפילדלפיה והפך להיות הספר המסוני הראשון שהוצא לאור באמריקה. גרסה אלקטרונית של עבודה זו קיימת באינטרנט. מהדורת לונדון שנייה מורחבת הרבה יותר הופיעה ב-1738. העבודה תורגמה לשפות רבות, כולל הולנדית (1736), גרמנית, (1741) וצרפתית (1745).
בין עבודותיו היו גם:
גנאלוגיה מלכותית (1732)
כתב ההגנה למסוניות (1738?)
חדשות מאליסיום (1739)
ההיסטוריה הגנאלוגית של בית יברי (1742)
ראו גם

נשים בבנייה החופשית
הבונים החופשיים
לקריאה נוספת

בן-ציון ח. אילון, בין העמודים, אוצר רב בונה, 1965.
מרדכי צבירן, אמת אחרת - הנוסח הסקוטי, הוצא בחסות המועצה העליונה של הדרגה ה-33 והאחרונה של הנוסח הסקוטי הקדמון והמקובל בבנייה החופשית במדינת ישראל, 2008.
הערות שוליים

↑  "South See Bubble Collection, Harvard Business School".
↑  Chalmers'Biography (1812), vol. 2, p.174, in biography of Adam Anderson, James' brother
↑  ""The Constitutions of the Free-Masons (1734). An Online Electronic Edit" by James Anderson A.M., Benjamin Franklin et al".
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810633411905606  BIBSYS: 3078697  BNE: XX1125979  BnF: cb12536112n (data)  CiNii: DA02711666  GND: 119544369  ISNI: 0000 0001 1850 7270  LCCN: n85017671  NKC: mzk2008458707  NLA: 35648080  NTA: 081565631  RERO: 02-A022787622  SUDOC: 034624570  Trove: 1026162  VIAF: 100237017   WorldCat (עם VIAF): 100237017
בנימין אריה וייס

| --- | --- |
תמונה
 לידה:  14 בינואר 1842 איוונו-פרנקובה, אוקראינה 
 פטירה:  18 בדצמבר 1912 (בגיל 70) 
 תקופת הפעילות:  ? – 18 בדצמבר 1912 
 
רבי בנימין אריה הכהן וייס (ג' בשבט תר"ב, 14 בינואר 1842 - ח' בטבת תרע"ג, 18 בדצמבר 1912) היה רבה של קניהניטש בגליציה, ולאחר מכן אב בית הדין של צ'רנוביץ בירת בוקובינה ורבה של הקהילה האורתודוקסית בעיר במשך ארבעים שנה.
ביוגרפיה

נולד ביאנוב הסמוכה ללבוב, בנו של רבי חיים צבי הכהן וייס, שהיה אב"ד העיר. היה תלמידם של רבי יוסף שאול נתנזון, רבי מרדכי זאב איטינגא ורבי משולם ישכר הורוויץ אב"ד סטניסלב, והוסמך על ידם.
בשנת 1864, בהיותו בן עשרים ואחת, התמנה לרבה של קניהניטש, וכיהן בתפקידו שמונה שנים.
בשנת 1872, בהיותו בן עשרים ותשע, התמנה לרב הקהילה האורתודוקסית בצ'רנוביץ, וכיהן בתפקידו במשך ארבעים שנה, עד מותו. עם בחירתו התפצלה הקהילה היהודית של צ'רנוביץ לשתיים: הקבוצה המשכילית ("אגודת הטמפל היהודי בצ'רנוביץ") (Czernowitzer Israelitische Tempelverein), בהנהגת הרב הראשי ד"ר אליעזר אליהו איגל, והקהילה האורתודוקסית ("הקהילה הדתית של הישראליטים האורתודוקסים") (Orthodoxe Israeliten Kultusgemeinde), בהנהגת הרב וייס. כעבור שלוש שנים, בשנת 1875, הקהילות אוחדו מחדש. בין שני הרבנים הושג הסדר לפיו הרב איגל יהיה הרב הראשי, והרב וייס, רב הקהילה האורתודוקסית, יהיה אב בית הדין של צ'רנוביץ והרב האחראי על ענייני הדת (שחיטה, עירובין) ומוסדות הדת (בית הכנסת הגדול, תלמוד תורה, מקוואות) בעיר.
הרב וייס היה מקובל על שלטונות העיר וקיבל אזרחות כבוד מטעמם. את קשריו הטובים עם השלטונות ניצל לשתדלנות לטובת היהודים. כשביקר הקיסר פרנץ יוזף בצ'רנוביץ חיבר הרב וייס לכבודו "שיר חיזיון" (מחזה) בשלוש מערכות. הקיסר העניק לו אותות זהב. כשנפטר משה מונטיפיורי הספידו בעירו, ובעקבות זאת קיבל מכתב הוקרה מהמלכה ויקטוריה.
הסמיך לרבנות רבנים נודעים, ובהם הרב אהרן לוין מריישא, הרב משה חיים לאו, הרב מנחם מנדל הגר, הרב יהושע בוימל והרב דוד פלדמן. כמו כן הסמיך את הרב אברהם יעקב מרק, לימים הרב הראשי של צ'רנוביץ ובוקובינה.
סבל הרבה שנים מכאבי עיניים שהפריעו לתפקודו התקין.
היה ממתירי החשמל ביום טוב.
בפולמוס על אכילת מצת מכונה בפסח הצטרף למתירים, אך סבר כי את הכזית של מצת מצווה בליל הסדר יש לקיים במצת יד.
בטבת תרס"ה נערך לכבוד הרב וייס טקס מיוחד לרגל ארבעים שנות רבנות. הטקס נערך ב"לשכת הקהל" בצ'רנוביץ, בהשתתפות נציגי כל הקהילות היהודית בבוקובינה. הרב הראשי ד"ר יוסף רוזנפלד נאם לכבודו ובסיום הנאום מסר לו מדליה שהוטבעה לכבודו. בין הנואמים היה הרב ברוך בסכס אב"ד בסאלקא, שכינה את הרב וייס "פאר הרבנים". במהלך הטקס הוסר הלוט מעל ציור שמן של הרב וייס שצויר לכבודו ונתלה על קיר "לשכת הקהל".
נפטר אור לח' בטבת תרע"ג. הוא זכה להלווייה רבת משתתפים, שכללה גם את נציגי השלטונות. במאמר בעיתון "המצפה" שסיקר את פטירתו נכתב: "הלוייתו הייתה כל כך גדולה אשר כמוה עוד לא נראתה בעירנו". הוא נקבר בבית הקברות היהודי בעיר. לאחר פטירתו הוציא מאיר שטוקמן ספר מספד על הרב וייס בשם "אלון בכות" והוסיף בו את תולדותיו. החליף אותו בתפקיד הרב בן-ציון כ"ץ.
בנו, עקיבא וייס, היה עורך דין שהתגורר בלבוב ועבד אצל חותנו, הבנקאי מנחם מנדל פייגנבאום מלבוב (אביהם של דוריאן ואריה פייגנבאום).
נכדו לאופולד, בן בנו עקיבא, התאסלם וקרא לעצמו מוחמד אסד. הוא היה ממייסדי פקיסטן.
כתביו

בתקופת רבנותו השיב הרב וייס מאות תשובות בהלכה לשואלים מקשת רחבה של מדינות: רומניה, הונגריה, רוסיה, פולין, אוסטריה, גרמניה ואפילו ארצות הברית. ניהל התכתבות תורנית והלכתית ענפה עם גדולי הרבנים והשיב להם תשובות לשאלותיהם ההלכתיות. בין הרבנים שהשיב להם: רבי חיים צ'רנוביץ, רבי נתנאל פריד, רבי שמעון סופר, רבי מרדכי בריסק. מתשובותיו עולה בקיאותו הרבה גם בתחומי המדע והחשמל. בכמה מתשובותיו הוא עוסק בנושאים רגישים הקשורים ליחס התורה ועם ישראל אל האומות ומפרש את הדברים בשפה שמניחה את דעתם.
את תשובותיו ריכז בשלושה כרכים של ספר השו"ת "אבן יקרה". בשולי הדפים הוסיף הערות בשם "מלואת אבן". שלושת הכרכים יצאו בשנים: 1894, 1902, ו-1912, כחודש לפני פטירתו.
השאיר אחריו חידושי תורה רבים בכתב יד, הם היו אצל בנו בווינה ואבדו במהלך מלחמת העולם השנייה.
ספרו

שו"ת אבן יקרה - עם הערות "מלואת אבן" על ארבעת חלקי שולחן ערוך (3 כרכים).
לקריאה נוספת

מאיר שטוקמן, אלון בכות, 1913
הערות שוליים

↑  אבן יקרה א, נא ועוד תשובות רבות
↑  "המצפה" עמ' 5, 6 בינואר 1905.
↑  יוסף בר"נ מיוחס, ר' מנחם פיינגבוים ז"ל (נקרולוג), הצופה, 11 בינואר 1939
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007304419705171  ISNI: 0000 0001 3980 4207  LCCN: n89111307  VIAF: 178276633   WorldCat (עם VIAF): 178276633
ג'ון פולדס (מלחין)

.
| --- | --- |

ג'ון הרברט פולדס
 לידה:  2 בנובמבר 1880 מנצ'סטר
 פטירה:  25 באפריל 1939  (בגיל 58) קולקטה
 מוקד פעילות:  הממלכה המאוחדת 
 תקופת הפעילות:  מ-1905 
 זרם:  בין המוזיקה הקלאסית בתקופה הרומנטית למוזיקה קלאסית בתקופה המודרנית
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 פרופיל ב-IMDb
 
ג'ון הרברט פולדס (באנגלית: John Herbert Foulds;‏ 2 בנובמבר 1880 - 25 באפריל 1939) היה מלחין בריטי. פולדס היה מלחין פופולרי בימיו שכתב הן מוזיקה קלה שהושמעה רבות והן מוזיקה קלאסית כבדה ומורכבת. הוא היה מלחין חלוץ שכתב יצירות המשתמשות במרווחים של רבעי טון כבר בשנות ה-90 של המאה ה-19. כמו כן, היה חדשן גם בשילוב מוזיקה מן המזרח הרחוק, לצורך כך נסע להודו לאסוף שם מוזיקה עממית ולהקים שם תזמורת.
יצירותיו החשובות ביותר הן רקוויאם העולם הגרנדיוזי, שכתב לזכר חללי מלחמת העולם הראשונה (1919-1921), שלוש מנטרות למקהלה ותזמורת (1919-1930), הקונצ'רטו לפסנתר הדינמי טריפטיך (1927-1929) ורביעיית המיתרים התשיעית שלו (1931-1932).
ביוגרפיה > קריירה מוקדמת

ג'ון פולדס נולד במנצ'סטר בשנת 1880, בנו של נגן הבסון בתזמורת האלה, פרד פולדס. עם אבותיו מצד האב נמנה גם הבנקאי היהודי צרפתי אשיל פול, שר האוצר של הקיסר נפוליאון השלישי. הוא עסק במוזיקה והיה יוצר פורה כבר מילדות. בגיל 4 החל ללמוד פסנתר בהמשך למד גם לנגן באבוב ובצ'לו. בגיל 7 הוציא כבר שתי יצירות ראשונות ובגיל 13 החל קריירה כמוזיקאי. בשנת 1898, בגיל 18, בוצעה רביעיית מיתרים שלו שעשתה שימוש ברבעי טונים, בכך היה חדשן וחלוץ. בשנת 1900 הצטרף לאביו בתזמורת האלה כצ'לן, הנס ריכטר שהיה מנצח התזמורת באותה העת סייע לו להפיץ את יצירותיו ואף נתן לו להתנסות בניצוח. בשנת 1906 נסע לאסן ונפגש עם ריכרד שטראוס ועם גוסטב מאהלר. לפרנסתו, כתב גם מוזיקה קלה, שהייתה פופולרית בזמנו - בשנות ה-20 של המאה ה-20 הושמעו יצירות שלו על בסיס יומי בשידורי הרדיו של ה-BBC. הוא כתב גם מוזיקה לתיאטרון, בין השאר לביצוע הראשון של ז'אן ד'ארק מאת ג'ורג' ברנרד שו. יצירתו הכבדה זכתה לפופולריות פחותה, אך גם היא הושמעה.
לפני מלחמת העולם הראשונה עבר ללונדון, שם המשיך לפעול כמלחין ובנוסף הרצה באוניברסיטת לונדון. בשנת 1914, עם פרוץ מלחמת העולם התגייס פולדס לצבא, אך שוחרר ממנו בטענה שיוכל לתרום יותר לבידור החיילים כמוזיקאי. לאחר מלחמת העולם הראשונה ובעקבותיה, כתב פולדס את יצירתו הגדולה ביותר: רקוויאם העולם. הייתה זו יצירה שנכתבה לזכר כל חללי המלחמה, מכל הלאומים, והתבססה על הרקוויאם הנוצרי, אך עם טקסט שונה שהורכב מפסוקי תנ"ך ומכתבים הודיים. ביצוע הבכורה היה ביום השנה החמישי לשביתת הנשק של סיום המלחמה - 11 בנובמבר 1923, ברויאל אלברט הול. בביצוע היצירה השתתפו 1,250 נגנים וזמרים. הרקוויאם בוצע 4 פעמים, שהאחרונה שבהן ב-1926 ולאחר מכן נזנח ונשכח עד למאה ה-21.
ביוגרפיה > פריז והודו

בשנת 1927 עבר פולדס לפריז. סיבת הגירתו מבריטניה איננה ידועה. הוא עבד כמלחין מוזיקה לסרטים אילמים. בשנת 1934 פרסם ספר על מוזיקה עכשווית.
פולדס התעניין במוזיקה מזרחית כבר מגיל צעיר. בשנת 1935 נסע להודו כדי ללמוד מוזיקה הודית ולפתח את המוזיקה הקלאסית בארץ זו. בשנת 1937 נתמנה פולדס למנהל המוזיקלי של רדיו כל הודו בדלהי. הוא הקים תזמורת חדשה ששילבה כלים מערביים עם כלים הודיים מסורתיים ויצר מוזיקה המשלבת בין המוזיקה המסורתית של הודו למוזיקה הקלאסית. התוצר המוזיקלי המשמעותי ביותר שלו מתקופה זו הוא "מחקרים סימפוניים" שבוצע לראשונה ב-1939. יצירתו זכתה להערכה ולפופולריות. בשנת 1939 נתבקש לפתוח סניף של תחנת הרדיו בקולקטה, אלא שכשהגיע לשם חלה בכולרה ונפטר באותה השנה.
ביוגרפיה > עניין מחודש

לאחר מותו נשכח פולדס ויצירותיו לא הושמעו במשך כמה עשורים. בשנת 1974 מלקולם מקדונלד, העורך של כתב העת למוזיקה "טמפו", גילה במקרה את כתבי היד של פולדס, שהיו שמורים במצב רע בספריה הבריטית. הוא דאג לביצועים מחודשים של יצירותיו החשובות של פולדס. לאורך שנות השמונים והתשעים יצאו בבכורות מחודשות יצירותיו של פולדס והוקלטו. בשנת 2007, ביום השנה לשביתת הנשק של מלחמת הראשונה, בוצע לראשונה מאז 1926 רקוויאם העולם. כיום זוכה פולדס להערכה כמוזיקאי חשוב שהיה חלק מתחיית המוזיקה הקלאסית הבריטית, יחד עם מלחינים נוספים כאדוארד אלגר וגוסטב הולסט.
ביוגרפיה > חיים אישיים

בשנת 1902 התחתן פולדס עם דורה וודקוק ובשנת 1911 נולד להם בן. בשנת 1915 פגש בלונדון מוזיקאית בשם מוד מקארת'י שהייתה גם היא נשואה ואם לילד והשניים התאהבו. פולדס התגרש מוודקוק בשביל הרומן שלו עם מקארת'י ומקארת'י גם היא התגרשה מבעלה בשביל פולדס. השניים התחתנו רק בשנת 1934 לאחר שהיו להם כבר שני ילדים.
עבודתו

יצירתו של פולדס הייתה חדשנית יחסית. הוא שאב השראה הן מהאימפרסיוניזם הצרפתי (של מלחינים כמו קלוד דביסי ומוריס ראוול) והן האקספרסיוניזם הרוסי והבריטי (של מלחינים כמו איגור סטרווינסקי, גוסטב הולסט ואלכסנדר סקריאבין). הוא עשה שימוש במוטיבים של מוזיקה מזרחית וברבעי טונים אך לא כתב מוזיקה אטונלית או מוזיקה דודקאפונית. בשנותיו האחרונות בהודו כתב מוזיקה בסגנון הודי לכלים הודיים מסורתיים, אך ברישום תווים מערבי.
ג'אקומו ברוג'י

| --- | --- |
 לידה:  6 באפריל 1822 פירנצה, הדוכסות הגדולה של טוסקנה 
 פטירה:  29 בנובמבר 1881 (בגיל 59) פירנצה, ממלכת איטליה 
 מקום קבורה:  בית הקברות של פורטה סנטה 
 תקופת הפעילות:  1864–1881 (כ־17 שנים) 
 תחום יצירה:  צילום 
 צאצאים:  Carlo Brogi 
 
אחד מצילומיו של ברוג'י, קבצנית תשושה
ג'אקוֹמוֹ בְּרוֹגִ'י (באיטלקית: Giacomo Brogi‏; 6 באפריל 1822 – 29 בנובמבר 1881) צלם איטלקי בן המאה ה-19.
ביוגרפיה

ברוג'י נולד ונפטר בפירנצה, איטליה. ברוג'י החל לצלם לראשונה בשנת 1856. בשנת 1864 פתח לראשונה סטודיו לצילום ברומא. בשנת 1868 החל לנסוע ממקום למקום ולצלם. את רוב תמונותיו צילם באיטליה ובמזרח התיכון, והיה בין הצלמים האירופאיים הראשונים שצילם בארץ ישראל, מצרים וסוריה, והותיר אחריו תיעוד מצולם ראשוני וייחודי של נופים מהמאה ה-19.
הצילום הומצא במאה ה-19, כ-20 שנה לפני כניסתו של ברוג'י לתחום. בניגוד לצילום האינסטנט כיום, בוצע הצילום על ידי תהליך דאגרוטיפ, בעזרת  מכשירי קמרה אובסקורה. תהליך הפיתוח ארך מספר ימים ואחוזי הכישלון היו גדולים. התצלומים היו יחידאים, ללא נגטיב וללא יכולת לשחזרם. התפקיד דרש דיוק, מיומנות ועבודה קשה, ולא ניתן היה ללמוד אותו בצורה מסודרת, דבר שהביא למיעוט צלמים מקצועיים עד למחצית המאה ה-19.
הצלחתו המקצועית של ברוג'י והמוניטין שרכש איפשרו לו לפתוח סטודיו לצילום בשלוש ערים באיטליה: בפירנצה, נאפולי ורומא. לאחר מותו המשיך בנו, קארלו ברוג'י, את אמנות הצילום.
בנג'מין אטקינס

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  26 באוגוסט 1968 לואיזיאנה, ארצות הברית 
 פטירה:  17 בספטמבר 1997 (בגיל 29) ג'קסון, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 
בנג'מין תומאס "טוני" אטקינס (אנגלית: Benjamin Thomas "Tony" Atkins;‏ 26 באוגוסט 1968 - 17 בספטמבר 1997) היה רוצח סדרתי אמריקאי שאנס, עינה ורצח 11 נשים בדטרויט, מישיגן, במהלך שמונה חודשים בין דצמבר 1991 ל-אוגוסט 1992.
שנותיו הראשונות

אטקינס נולד בדטרויט, הצעיר מבין שני בנים. משפחתו התגוררה בשכונה ענייה, ושני הוריו היו מכורים לסמים ואלכוהוליסטים. זמן קצר לאחר לידתו, אביו של טוני עזב את המשפחה. בשנת 1970, אמו של בנימין נטשה אותו והוא נשלח לבית יתומים, שם בילה את ילדותו ונעוריו. בזמן שהתגורר שם הוא הותקף פיזית על ידי ילדים אחרים, ובגיל 10 הוא נאנס על ידי אחד העובדים. במהלך חמש השנים הבאות, הוא היה נתון ללא הרף להטרדות מיניות על ידי נערים אחרים, עד שבסופו של דבר ברח מבית היתומים והתאחד עם אמו. במשך זמן מה הוא חי יחד איתה ועם אחיו הגדול, אבל יום אחד הבין שאמו עובדת כזונה. בשל כך, גם הוא וגם אחיו ראו אותה מקיימת יחסי מין עם לקוחות בבית במספר הזדמנויות. נגעל ממעשיה של אמו, הוא עזב את הבית שוב בסוף שנות ה-80, חי ברחובות וצרך סמים, ולבסוף פיתח התמכרות לסמים. מכיוון שלא הייתה לו השכלה פורמלית, אטקינס נאלץ לעבוד בעבודות תמורת שכר נמוך, ובילה את הלילות במקלטים לחסרי בית. בזמנו הפנוי, הוא ביקר במקומות שבהם מתגוררים סרסורים וזונות, אך מעולם לא נעצר על פשעים חמורים. רוב מכריו טענו שהם אוהבים אותו מאוד, אך עם זאת ציינו כי כשהוא שיכור או תחת השפעת סמים, הוא הראה סימנים של אישיות אנטי-חברתית והפגין התנהגות מיזוגנית.
הקורבנות

הקורבן הראשון שהתגלה היה דבי אן פריידי בת ה-30, שנמצאה ב-14 בדצמבר 1991, לאחר שנעלמה ב-8 בדצמבר. ב-30 בדצמבר נמצאה גופתה של ברטה ג'ין מייסון בת ה-26. היא נעלמה ב-11 בדצמבר ונראתה בפעם האחרונה יוצאת מביתה ונכנסת לחנות, ולאחר מכן לא נראתה שוב בחיים. ב-3 בינואר 1992, בזמן שהרסו בית נטוש, גילו פועלים את גופתה של פטרישיה קנון ג'ורג' בת ה-36. ב-25 בינואר אותרה גופתה של ויקי טרולוב בת ה-39. ב-17 בפברואר נמצאו גופות של שלוש נשים. ב-9 באפריל, גופתה של ברנדה מיטשל בת ה-28 נמצאה בבית נטוש, לאחר שהיא נעלמה ארבעה ימים קודם לכן עם שני ילדיה כשהיא הלכה לחנות. מיטשל נמצאה עירומה כמעט לחלוטין, מלבד צעיף שנכרך סביב צווארה. בתחילה האמינו כי מותה הוא מנת יתר של סמים. כמה ימים לאחר מכן, ב-15 ב-15, התגלתה גופתה הנרקבת חלקית של ויקי ביסלי-בראון בת ה-27, שנראתה לאחרונה בחיים ב-25 במרץ. ב-15 ביוני נמצאה גופתה של ג'ואן או'רורק בת ה-45.
המעצר

אטקינס נעצר באשמת אונס ב-21 באוגוסט 1992, לאחר שזוהה ברחוב בדטרויט על ידי דרלין סונדרס בת ה-34, שאטקינס תקף באוקטובר 1991. הוא הכחיש מכל וכל כל מעורבות ברציחות, וטען כי הוא הומוסקסואל. לאחר חקירות נוספות, השוטרים זיהו אותו עם הפרופיל הפסיכולוגי שהצליחו ליצור על הרוצח. לאחר 12 שעות, אטקינס הודה ברציחות של 11 נשים. הוא תיאר בפירוט את המראה והלבוש של הקורבנות, ואף ציין את מקום הימצאם של הקורבנות ה-10 וה-11. היעלמותם לא הייתה קשורה לרציחות עד להודאתו של אטקינס, ומציאת הגופות במקום בו הוא טען שהן נמצאות עוד באותו יום. במהלך החקירה אמר אטקינס כי המניע לרציחות הוא שנאתו לנערות ונשים העוסקות בזנות. הוא הצהיר כי פיתה את קורבנותיו לבתים נטושים בכך שהציע להם סמים ואלכוהול, בנוסף לתשלום עבור שירותי המין שלהם.
המשפט

המשפט החל בינואר 1994. כ-150 בני אדם, כולל קרובי משפחה של קורבנותיו של אטקינס, הופיעו כעדים מטעם התביעה בדיונים בבית המשפט. באחד הדיונים, אטקינס הודה במעשי הרצח, אך טען שהוא לא שפוי. במשך רוב המשפט הוא לא הגיב בשום צורה למתרחש, והיה נראה שהוא מנתק את עצמו לחלוטין מההליך המשפטי. עורך דינו ביקש לנהוג בהתחשבות כלפי מרשו, בטענה שאטקינס עבר התעללות בילדותו. לטענת עורך הדין, הטראומה הפסיכולוגית, יחד עם התמכרות לסמים, הביאו בסופו של דבר לבעיות הנפשיות, הרגשיות והתנהגותיות שלו. עם זאת, לאחר משפט של ארבעה חודשים ושלושה ימים של דיונים, חבר המושבעים מצא את בנג'מין אטקינס אשם, ובאפריל אותה שנה, הוא נידון למספר תקופות של מאסר עולם.
מוות

לאחר מעצרו, החל מצבו הבריאותי של אטקינס להתדרדר, וב-17 בספטמבר 1997 הוא מת מאיידס.
ראו גם

צ'סטר טרנר
ג'רלד סטאנו
הערות שוליים

↑  Benjamin Tony Atkins | Murderpedia, the encyclopedia of murderers, murderpedia.org
↑  Frank Witsil, 9 notorious Michigan killers who terrorized and brutalized women, Detroit Free Press (באנגלית אמריקאית)
↑  Gravereviewer, Benjamin Atkins: The Woodward Corridor Killer, Grave Reviews, ‏2020-08-17 (באנגלית אמריקאית)
↑  "Ben atkins". Detroit Free Press. 1992-08-23. p. 1. נבדק ב-2023-10-29.
↑  "Benjamin Atkins Highland Park". Detroit Free Press. 1992-10-02. p. 6. נבדק ב-2023-10-29.
↑  "1/11/94 Atkins trial starts". Detroit Free Press. 1994-01-11. p. 18. נבדק ב-2023-10-29.
↑  By, DETROIT MAN IS CONVICTED OF KILLING 11 PROSTITUTES, Orlando Sentinel, ‏1994-04-23 (באנגלית אמריקאית)
↑  Benjamin “Tony” Atkins (1968-1997) - Find a Grave..., www.findagrave.com (באנגלית)
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "בנג'מין אטקינס".
ג'אמע א-תרמיד'י

|  מידע כללי |
| --- | --- |
 מאת:  א-תרמיד'י
 שפת המקור:  ערבית
 תורגם לשפות:  אנגלית
 נושא:  חדית'
 
ג'אמע א-תִּרמיד'י (בערבית: جامع الترمذي, בתעתיק מדויק: ג'אמע אלתרמד'י) הוא אחד מששת ספרי החדית' המרכזיים באסלאם הסוני, הנקראים אל-כותוב א-סיתה. הספר חובר על ידי האימאם א-תרמיד'י, במשך כ-20 שנה.
חיבור זה נחשב בעיני רוב המוסלמים הסונים כאמין ביותר, ומדורג מיד אחרי צחיח אל-בוח'ארי וצחיח מוסלם. לכן הוא כונה לעיתים "צחיח תִרמיד'י".
ראו גם

צחיח אל-בוח'ארי
צחיח מוסלם
סונן אבו דאוד
סונן אבן מאג'ה