stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
רם שטראוס
קריירת מועדונים

שטראוס התחיל לשחק כדורגל במחלקת הנוער של מכבי חיפה, וערך 12 הופעות במדי נבחרת הנוער של ישראל. בגיל 19 הצטרף שטראוס לקבוצה הבוגרת של מכבי עירוני בת ים מהליגה הלאומית, ובסוף העונה ירד עמה לליגה א'. בקיץ 2012 הצטרף למכבי אחי נצרת מהליגה הלאומית, ושנה לאחר מכן חתם בהפועל רמת-גן מאותה הליגה. ב-1 באוגוסט 2013 ערך את הופעת הבכורה שלו במוקדמות הליגה האירופית, בתיקו 0–0 נגד אשטוריל. בתום העונה זומן לנבחרת הצעירה, ובמדיה ערך שתי הופעות.
ב-7 באוגוסט 2014 חתם שטראוס בנאה סלמיס פמגוסטה מליגת העל הקפריסאית. ב-3 בנובמבר 2014 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בהפסד 2–3 לאנורתוסיס פמגוסטה, ובסך הכל ערך בעונה זו 14 הופעות ליגה.
ב-11 בספטמבר 2015 חזר שטראוס לישראל וחתם בהפועל תל אביב כמחליפו של אריאל הרוש שנעדר בעקבות פציעה. ב-17 באוקטובר 2015 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל, שהייתה להופעתו היחידה במדי הפועל תל אביב, בהפסד 0–4 לבני סכנין בו הורחק כבר בדקה השביעית של המשחק.
ב-21 בינואר 2016 חתם בעירוני קריית שמונה עד לסיום העונה וכעבור שבועיים חתם בפולי טימישוארה מליגת העל הרומנית. ב-17 באוגוסט 2016 חתם בקבוצת לוון מליגת המשנה בבלגיה. בלוון לא זכה לדקות משחק וב-2 בפברואר 2017 חזר לישראל חתם בהפועל נצרת עילית מהליגה הלאומית.
ב-25 ביוני 2017 חתם שטראוס בהפועל עכו, ולראשונה שימש כשוער ראשון בליגת העל, אך בתום העונה ירד עם הקבוצה לליגה הלאומית ועזב את המועדון.
ב-16 ביוני 2019, לאחר שנה שלא שיחק, חתם שטראוס בהפועל עפולה מהליגה הלאומית, אך שוחרר לפני תחילת העונה ובספטמבר 2019 חזר לקדנציה שנייה במכבי אחי נצרת.
בסוף העונה באחי נצרת נפצע בגבו, עבר שני ניתוחים שלא צלחו והוא נאלץ לפרוש מכדורגל.[דרוש מקור]
נבחרות ישראל

שיחק בכל נבחרות הנוער ובנבחרת הצעירה של ישראל.
חיים אישיים

הוא אחיהם הצעיר של שוער העבר שגיא שטראוס ושל עלוית שטראוס הנשואה לכדורגלן העבר הארגנטינאי-ישראלי רוברטו קולאוטי.
כיום משמש כמאמן מנטלי.[דרוש מקור]
שטראוס השתתף יחד עם חברו, טניסאי העבר טל ארוס, בתוכנית המציאות "פקין אקספרס", ששודרה בשנת 2024 ברשת 13, ובה זכו במקום הראשון.
הערות שוליים

↑  השוער רם שטראוס חתם בסלאמינה, באתר וואלה, 7 באוגוסט 2014
↑  עמית גולדשטיין‏, רכש מספר 22 העונה: רם שטראוס חתם לשנתיים בהפועל תל אביב, באתר וואלה, 11 בספטמבר 2015
↑  שמעון אלבז, רם שטראוס חתם בעירוני ק"ש עד סיום העונה, באתר ynet, 21 בינואר 2016
↑  ליגיונר חדש: רם שטראוס חתם בטימישוארה, באתר ONE‏, 5 בפברואר 2016
↑  רם שטראוס חתם לעונה אחת בלובן הבלגית, באתר ONE‏, 17 באוגוסט 2016
↑  קובי פורטל, ליאור אסולין חתם בהפועל נצרת עילית, באתר דאבל פס, 2 בפברואר 2017
↑  שלמה וייס‏, הפועל עכו: גל שיש, בן אז'ובל, אלון נצר ורם שטראוס חתמו, באתר וואלה, 25 ביוני 2017
↑  אלון בן דוד, ‏רם שטראוס חתם בעפולה: שמח, מקום חם ואהוב, באתר ONE‏, 16 ביוני 2019
רות רייס פופר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  31 באוגוסט 1907 ברלין, ארצות הברית 
 פטירה:  2 בספטמבר 2002 (בגיל 95) 
 ענף מדעי:  ביומטריה 
 מקום לימודים:  תיכון הדסון  אוניברסיטת ג'ונס הופקינס  מכללת סמית'  בית הספר לבריאות הציבור של אוניברסיטת הארווארד 
 מוסדות:  Pan American Health Organization  בית הספר לבריאות הציבור של אוניברסיטת הארווארד 
 פרסים והוקרה:  עמית האיגוד האמריקני לסטטיסטיקה (1966) 
 
רות רייס פופר (1907–2002) הייתה ביוסטטיסטיקאית אמריקנית. היא עמדה בראש המחלקה לסטטיסטיקת בריאות בארגון הבריאות הפאן-אמריקני (PAHO).
ביוגרפיה

לאחר שסיימה את לימודי התואר הראשון ב-1929, החלה לעבוד בבית הספר לבריאות הציבור באוניברסיטת הארווארד. ב-1933 עברה לנאשוויל, שם מונתה למנהלת המחלקה לסטטיסטיקה במשרד בריאות הציבור של מדינת טנסי. לאחר מכן חזרה לאוניברסיטת הארווארד כתלמידת מחקר, וב-1943 הוענק לה תואר דוקטור בבריאות הציבור. עבודת הדוקטורט שלה עסקה בחקר תפוצת השחפת במסגרות משפחתיות, ויצאה לאור כספר בהוצאת הספרים של אוניברסיטת הארווארד.
עבודתה המדעית

ב-1957 פרסמה מחקר חשוב בו הראתה כי שיעורי התמותה מטרשת עורקים באמריקה הלטינית נמוכים משמעותית משיעורם בארצות הברית. המחקר עורר מחלוקת גדולה, ורבים הטילו ספק בנכונות התוצאות. ארגון הבריאות העולמי הורה לבחון תעודות פטירה במדינות שונות כדי לבחון את התוצאות. התברר שפופר צדקה. המחקר שלה הוביל לזיהוי גורמי סיכון לטרשת העורקים.
בתקופת עבודתה ב-PAHO הובילה פופר שני מחקרים פורצי על דפוסי התמותה בקרב ילדים ובקרב מבוגרים ביבשת אמריקה. תוצאות המחקרים פורסמו בארבעה ספרים (2 כרכים כל אחד) שהם עד היום אבן דרך חשובה בתחום חקר התמותה, ומהווים סטנדרט מתודולוגי למחקרים בתחום.
אחד המחקרים האלה נערך בין 1962 ל-1964, וחקר את שיעורי התמותה ממחלות לב, שבחן נתונים מדרום אמריקה, ארצות הברית ובריטניה. זה היה המחקר הרב לאומי הראשון שאושר אי פעם על ידי מכון הבריאות הלאומי של ארצות הברית (NIH) ומומן על ידו. המחקר הראה כי אכן קיימים הבדלים משמעותיים בשיעורי התמותה בין מדינות שונות, וכי לא ניתן לייחס את ההבדלים לפרקטיקות שונות של דיווחים רפואיים. המחקר זיהה גורמים שונים לתמותה ממחלות לב, שהסבירו את השוני בדפוסי התמותה בין המדינות השונות.
המחקר השני עסק כאמור בדפוסי תמותה אצל ילדים בגילאי 5 עד 13, בדרום אמריקה, ארצות הברית, וקנדה. המחקר העלה כי שיעורי התמותה הגבוהים של ילדים בדרום אמריקה נבעו, בין השאר, ממגפת חצבת שלא זוהתה על ידי רשויות הבריאות שם (עקב חוסר תיאום בין המדינות השונות), ושיעורים נמוכים של הנקה במספר אזורים. כמו כן, זוהו מחלות זיהומיות שהגבירו את שיעורי התמותה, ובראשן זיהומים של מערכת העיכול. השילוב בין מחלות זיהומיות וחסכים תזונתיים התגלה כקטלני במיוחד. המחקר הזה הראה את הדרך למחקרים נוספים, שתרמו אף הם להפחתת שיעורי תמותת הילדים בדרום אמריקה.
לאחר פרישתה הרשמית מ-PAHO ב-1970, כאשר הייתה בת 63, המשיכה לעבוד כיועצת לארגון. בראשית שנות ה-80,לבקשת ארגוני בריאות שונים, עסקה במחקרי תמותה בקרב ילדים בהודו ובאינדונזיה.
הכרה ופרסים

פופר נבחרה כעמיתת האיגוד האמריקני לסטטיסטיקה בשנת 1966. ב-1970 הוענק לה תואר דוקטור כבוד מטעם מכללת סמית. ב-1997 הוענק לה פרס המאה עבור שירות מצוין מטעם המשרד לבריאות הציבור של מדינת טנסי. ב-2002, שנת ה-100 לייסוד ארגון הבריאות הפאן-אמריקני היא נכללה ברשימת 100 גיבורי בריאות הציבור. בבית הספר לבריאות הציבור של אוניברסיטת ג'ונס הופקינס מוענקת מלגה על שמה לסטודנטים בתחום בריאות הציבור.
רוזנות פלטינית (האיים הבריטיים)

רוזנות פלטינית (באנגלית: County Palatine או Palatinate, בלטינית: palatio regis) הייתה אזור באיים הבריטיים שבשליטת אציל תורשתי שנהנה מסמכויות ואוטונומיה מיוחדת לעומת שאר הממלכה. השם "פלטיני" או "פלטינות" בא משם התואר הלטיני palatinus ("של ארמון", "קשור לארמון", בצרפתית: palaisin), שבתורו בא מהשם "palatium" (פלטיום), שמשמעותו "ארמון".
השליט של אזור כזה שנקרא לורד או רוזן פלטין (Earl Palatine) או דוכס פלטין, נהנה מסמכויות כמו-מלכותיות (בלטינית: jura regalia) בתחום האזור.
האציל השליט נשבע אמונים למלך אנגליה אולם שלט ברוזנות או הדוכסות שלו במידה רבה מאוד בלי תלות במלך. להבדיל מרוזנות פלטינית, הברונות הפאודלית הייתה כפופה למלך, בלי כל סמכויות עצמאיות.
גם שליטי הרוזנויות הפלטיניות יצרו יחסים של חסות כלפי ברונים שמתחתם.
הרוזנויות הפלטיניות נוצרו באיים הבריטים על ידי השושלות הנורמניות. אזורים מסוג זה היו קיימים באירופה היבשתית מזמנים מוקדמים יותר.
בדרך כלל אוטונומיה מסוג פלטיני הוענקה על ידי המלך באזורי ספר, בתקופה שהם היו בסיכון גבוה לפלישות או נסיגות של מורדים מזוינים.
המלכים הנורמנים של אנגליה הקימו רוזנויות פלטיניות או פלטינויות בצפון אנגליה, בוויילס ובאירלנד. מכיוון שהשלטון בהם היה תורשתי, כמה מהרוזנויות הפלטיניות האלה שרדו באופן חוקי מעבר לסוף התקופה הפאודלית.
באיים הבריטיים הוקמו שלוש ישויות פלטיניות או פלטינויות חשובות: הרוזנויות הפלטיניות של דרהאם וצ'שייר והדוכסות הפלטינית לנקסטר.
בצפון אנגליה

אחרי הכיבוש הנורמני (1069-1066) הוקמו בצפון אנגליה במאה ה-11 רוזנויות פלטיניות כחלק מן ההגנת הגבול הצפוני נגד סקוטלנד וההגנה על הגבול המערבי עם וויילס. על מנת שתמלאנה ביעילות את תפקידן זה קיבלו שליטיהם - הרוזנים הפלטינים - סמכויות כמו-מלכותיות. הם החזיקו מוסדות מנהל ובתי משפט עצמיים, עצמאים כלפי המלך, אם כי כפופים לו באופן פורמלי בלבד.
לכן יכול היה לטעון בסביבות 1300 הארכידיאקון ויליאם דה סנט בוטולף כי "באנגליה יש שני מלכים: המלך האדון של אנגליה הנושא כתר והבישוף האדון של דרהאם הנושא מצנפת (מיטרה) במקום כתר"
מחוזות אלה פעלו בדומה לרוזנויות הפלטיניות הגרמניות.
ויליאם הכובש היה מייסדן של הרוזנויות הפלטיניות של דרהאם וצ'סטר.
לפלטינות צ'סטר היה שליט משלה - הרוזן צ'סטר ופרלמנט עצמי, שבו היו חברים ברונים מקומיים ושלא היה לו ייצוג בפרלמנט של אנגליה עד שנת 1543.
עם זאת שמר הפרלמנט של צ'סטר זכויות יתר מיוחדות מסוימות עד לשנת 1830.
באופן מסורתי הרוזנות צ'סטר החל משנת 1254 נוהלה על ידי בנו הבכור של מלך בריטניה (פרט לזמן קצר בשנים 1264–1265 כשהשלטון בה נתפס על ידי סימון דה מונפור) עד ליום הכתרתו כנסיך ויילס.
בראש הרוזנות הפלטינית דרהאם בין השנים 1071–1836 עמדו הבישופים של דרהאם, שמונו כאחראים על שטחי מחוז דרהאם מיד עם הכיבוש הנורמני. הבישופים משלו כ"נסיכים-בישופים" למשך תקופה ארוכה. דרהאם היה נעדר ייצוג בפרלמנט האנגלי עד שנת 1654. שלטונם של הבישופים הסתיים ב-1836. עד ימינו ה"מיטרה" - המצנפת של הבישוף - נושאת סמל עם כתר קטן הדומה לזה של דוכסים, המשקף את העבר המפואר של התפקיד כ"רוזן פלטין".
הדוכסות לנקסטר קיימת עד ימינו בבעלות מלכותית. הקסהאמשייר שהיה חלק מרוזנות דרהאם סופח לנורת'מברלנד בשנת 1592.
יש לציין כי בתחום המשפטי עד שנות ה-1970 פעלו בלנקסטר ובדורהאם בתי משפט קנצרליים (Court of Cancery) מקומיים: בית המשפט הקנצלרי של הרוזנות הפלטינית לנקסטר ובית המשפט הקנצלרי של רוזנות הפלטינית דרהאם וסדברג'. ערעורים נגד החלטות של בית המשפט המחוזי נדונו קודם בפני בתי משפט אלה.
דוכסות לנקסטר זכתה למעמד של פלטינות בשנת 1351. באותה שנה רוזן לנקסטר הועלה לתואר דוכס. לנקסטר הייתה לדוכסות השנייה של אנגליה אחרי דוכסות קורנוול שהוקמה ב-1337 שהיא בעצמה קיבלה סמכויות פלטיניות.
עם עלייתו לכס המלכות של הנרי הרביעי ב-1399 אוחדה הדוכסות עם כתר אנגליה. עם זאת האחוזות הענקיות של לנקסטר לא סופחו לאחוזות המלוכה, ועד היום הן מנוהלות בנפרד.
הסמכויות הפלטיניות המיוחדות של לנקסטר חדלו נלקחו ממנה בהדרגה עד לשנת 1873. כששותים לכבוד המלכה במחוזות אלה אומרים עדיין "לשלום המלכה, דוכסית לנקסטר".
רוזנויות פלטיניות אחרות > בגבול אנגליה-וויילס ובוויילס

בשטח וויילס שנכבשה על ידי הנורמנים פעלו נסיכות וויילס (Pura Wallia) (עצמאית בפועל עד 1283) מחד והמארקות הוולשיות - Welsh Marches או בלטינית - Marchia Wallia) מאידך.
"המארקות הוולשיות" היו נחלות באזור הספר שבין אנגליה לווילס, עם שלוחות עמוקות בעיקר בחלקים הנמוכים של וויילס. גבולות ויילס עם אנגליה לא היו קבועים עד למאה ה-16.
בראש המארקות הועמדו ברונים נורמנים ואנגלו-נורמנים שנקראו Marcher Lord, תואר זה הפך לשקול כנגד "מרקיז" בצרפת או "מרקגראף" בגרמניה. שלושה מברוניו של ויליאם הכובש התמנו לרוזנים (Earls) באזור זה:רוג'ר ממונטגומרי - לרוזן שרוסברי (ששלט בחלק מהמחוז שרופסשייר), יו ד'אווראנש - לרוזן צ'סטר, ויליאם פיצאוסברן לרוזן הרפורד.

המילה "מארקה" מקורה במילה הפרוטו-הודו-אירופית mereg שמשמעותה "שוליים",
ה-Marcher Lords שדמו לבסמכויותיהם ל"רוזנים הפלטינים" שבשאר אנגליה, כללו את הרוזנים (earls) של צ'סטר, גלוסטר, הרפורד, שרוסברי שמרכזיהם היו באנגליה ופמברוק שכולה בדרום וויילס. הם היו נתינים של מלך אנגליה, וקיבלו מהמלך את המשימה להגן על הגבול בין אנגליה לוויילס. לעומת זאת לאורך כ-450 שנה קיבלו זכויות יתר, כולל זכות למשפט נפרד מהחוק האנגלי, וסמכויות עצמאיות אחרות, שנלקחו מהם ברובן מאוחר יותר, בשנים 1535–1542
בסביבות 1301 היו כארבעים Marcher Lords.
העיר לאדלו (Ludlow) שימשה תקופה ארוכה כמרכז המנהלי של "המארקות הוולשיות" וגם כבירת ווילס עצמה (1689-1489).
בפמברוקשייר שבדרום מערב ווילס הוקמה בשנת 1138 רוזנות פלטינית. ב-1535 שטחי וויילס עברו תחת שליטה ישירה של הכתר האנגלי.
רוזנויות פלטיניות אחרות > בדרום ובמזרח אנגליה

בדרום ובמזרח אנגליה הוקמו בתקופה הנורמנית רוזנויות פלטיניות במחוז קנט וב"אי אילי" שבקיימברידג'שייר.
בשנת 1067 אזור קנט הפך לרוזנות פלטינית חצי-אוטונומית תחת הנהגתו של הבישוף אודו מבאייה, אח למחצה של ויליאם הכובש. ההתנגדות לשלטון המשיכה בקנט תקופה ארוכה ולכן מלכי אנגליה ויתרו לתושביו והרשו קיומם של חוקים מיוחדים שלהם כמו ה gavelkind לגבי הורשת האדמות. חוק זה בוטל בקנט רק בשנת 1926.
האזור הידוע כ"אי אילי" (עם העיר אילי) הפך בשנת 1109 לרוזנות פלטינית בראשות הבישוף המקומי. מעמד הפלטינות הוענק על ידי המלך הנרי הראשון והוא הסתיים בעקבות החלטת הפרלמנט האנגלי בשנים 1535–1536. עם זאת הבישוף מאילי נהנה עדיין מזכויות משפטיות מיוחדות בתחום האזרחי והפלילי. הסמכויות הממלכתיות האחרונות של הבישוף בוטלו לחלוטין בשנת 1837.
לקריאה נוספת

Peter Ackroyd The History of England vol.I Foundation Pan Books, ,Macmillan, London 2012
הערות שוליים

1 2  David Ross
↑  Mortimer History Society on line
↑  ראו marge בצרפתית, ואנגלית, margine ברומנית
↑  Peter Ackroyd ע' 56
מפת הדוכסות הפלטינית לנקסטר לפי יודוקוס הונדיוס, וחרוטה בידי מאת ג'ון ספיד, 1610.הדוכסות חולקה לנפות שנקראו hundreds
מפת ויילס והמארקות הוולשיות בשנת 1234. ויילס העצמאית Pura Wallia- בצבע ירוק, המארקות Marchia Wallia- בצבע אוכרה; הרוזנות הפלטינית צ'סטר - בצבע סגול
ריטסו דואן

זהו שם יפני; שם המשפחה הוא .
ריטסו דואן (יפנית: 堂安律; נולד ב-16 ביוני 1998) הוא כדורגלן יפני המשחק בעמדת הקשר ההתקפי בפרייבורג ובנבחרת יפן.
קריירת מועדונים

בשנת 2015, דואן הצטרף לקבוצת גמבה אוסאקה מליגת העל היפנית. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו ב-27 במאי נגד קבוצת הכדורגל של סיאול במסגרת משחק בליגת האלופות האסיאתית. לאחר שלא לקח חלק גדול בקבוצה הבוגרת של אוסאקה, הוא שיחק בעיקר בקבוצה עד גיל 23 של גמבה אוסאקה. בשנת 2017, הוא קיבל את ההזדמנות לשחק בקבוצה הבוגרת בתדירות גבוהה יותר, אך כבר ביוני של אותה השנה, הוא עבר בהשאלה לחרונינגן מהליגה ההולנדית.
עסקת ההשאלה כללה סעיף רכישה בחוזה לשלוש שנים. תנאי זה התממש ב-23 באפריל 2018, מה שהפך את מעברו של דואן לחרונינגן באופן קבוע ב-1 ביולי 2018.
ב-15 באפריל 2018, דואן הבקיע נגד רודה את שערו השמיני, שלמעשה איזן את מאזן הכיבושים של אריין רובן כנער בקבוצת חרונינגן.
בספטמבר 2020, עבר דואן בהשאלה לארמיניה בילפלד לעונה אחת.
ב-4 ביולי 2022 חתם בפרייבורג.
קריירה בינלאומית

ב-30 באוגוסט 2018, דואן קיבל את הזימון הראשון שלו לנבחרת הבוגרת לקראת גביע קירין. ב-11 בספטמבר, הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במשחק ידידות נגד נבחרת קוסטה ריקה וב-16 באוקטובר, הוא כבש את שערו הראשון במסגרת משחק ידידות נגד נבחרת אורוגוואי.
נכלל בסגל נבחרת יפן לטורניר מונדיאל 2022.
נכלל בסגל נבחרת יפן לטורניר גביע אסיה 2023.
תארים > קבוצתיים

גמבה אוסאקה
הסופר קאפ היפני (1): 2015
תארים > קבוצתיים > פ.ס.וו איינדהובן

הגביע ההולנדי: 2021/2022
תארים > אישיים

הכדורגלן האסייתי הצעיר של השנה: 2016
הערות שוליים

↑  Hajime Moriyasu announces Japan squad for World Cup באתר The Japan Times, ‏ 1 בנובמבר 2022 (באנגלית)
↑  🔹𝗦𝗔𝗠𝗨𝗥𝗔𝗜 𝗕𝗟𝗨𝗘🔹⚽メンバー発表⚽ בחשבון הטוויטר הרשמי של התאחדות הכדורגל היפנית, 1 בינואר 2024 (ביפנית)
| נבחרת יפן – גביע אסיה בכדורגל 2019 |
| --- | --- | --- |
|  1 היגשיגוצ'י •  2 מיורה •  3 מורויה •  4 ססאקי •  5 נגאטומו •  6 ו. אנדו •  7 שיבסאקי •  8 הראגוצ'י •  9 מינאמינו •  10 אינוי •   11 גיטאקווה •  12 גונדה • 13 מוטו •  14 איטו • 15 אוסאקו • 16 טומיאסו • 17 אאוימה • 18 שיאוטני • 19 ה. סאקאי • 20 מקינו • 21 דואן • 22 יושידה • 23 שמידט • מאמן: מוריאסו |  1 היגשיגוצ'י •  2 מיורה •  3 מורויה •  4 ססאקי •  5 נגאטומו •  6 ו. אנדו •  7 שיבסאקי •  8 הראגוצ'י •  9 מינאמינו •  10 אינוי •   11 גיטאקווה •  12 גונדה • 13 מוטו •  14 איטו • 15 אוסאקו • 16 טומיאסו • 17 אאוימה • 18 שיאוטני • 19 ה. סאקאי • 20 מקינו • 21 דואן • 22 יושידה • 23 שמידט • מאמן: מוריאסו | יפן |
| נבחרת יפן – אולימפיאדת טוקיו 2020 |
| --- | --- | --- |
|  1 אוסאקו •  2 סאקאי •  3 נקאיאמה •  4 איטקורה •  5 יושידה •  6 אנדו •  7 קובו •  8 מיושי •  9 מאדה •  10 דואן •   11 מיטומה •  12 טאני • 13 הטאטה •  14 טומיאסו • 15 האשיוקה • 16 סומה • 17 טנאקה • 18 אואדה • 19 האיאשי • 20 מצ'ידה • 21 סקו • 22 סוזוקי • מאמן: מוריאסו |  1 אוסאקו •  2 סאקאי •  3 נקאיאמה •  4 איטקורה •  5 יושידה •  6 אנדו •  7 קובו •  8 מיושי •  9 מאדה •  10 דואן •   11 מיטומה •  12 טאני • 13 הטאטה •  14 טומיאסו • 15 האשיוקה • 16 סומה • 17 טנאקה • 18 אואדה • 19 האיאשי • 20 מצ'ידה • 21 סקו • 22 סוזוקי • מאמן: מוריאסו | יפן |
| נבחרת יפן – מונדיאל 2022 |
| --- | --- | --- |
|  1 קוואשימה •  2 ימאנה •  3 טאניגוצ'י •  4 איטקורה •  5 נגטומו •  6 אנדו •  7 שיבסאקי •  8 דואן •  9 מיטומה •  10 מינאמינו •   11 קובו •  12 גונדה • 13 מוריטה •  14 ג'. איטו • 15 קמאדה • 16 טומיאסו • 17 טנאקה • 18 אסאנו • 19 סאקאי • 20 מאצ'ינו • 21 אואדה • 22 יושידה • 23 שמידט • 24 סומה • 25 מאדה • 26 ה. איטו • מאמן: מוריאסו |  1 קוואשימה •  2 ימאנה •  3 טאניגוצ'י •  4 איטקורה •  5 נגטומו •  6 אנדו •  7 שיבסאקי •  8 דואן •  9 מיטומה •  10 מינאמינו •   11 קובו •  12 גונדה • 13 מוריטה •  14 ג'. איטו • 15 קמאדה • 16 טומיאסו • 17 טנאקה • 18 אסאנו • 19 סאקאי • 20 מאצ'ינו • 21 אואדה • 22 יושידה • 23 שמידט • 24 סומה • 25 מאדה • 26 ה. איטו • מאמן: מוריאסו | יפן |
| נבחרת יפן – גביע אסיה בכדורגל 2023 |
| --- | --- | --- |
|  1 מאקאווה •  2 סוגאווארה •  3 טאניגוצ'י •  4 איטקורה •  5 מוריטה •  6 אנדו •  7 מיטומה •  8 מינאמינו •  9 אואדה •  10 דואן •   11 הוסויה •  12 נוזאווה • 13 נקמורה •  14 ג'. איטו • 15 מצ'ידה • 16 מאיקומה • 17 הטאטה • 18 אסאנו • 19 נקאיאמה • 20 קובו • 21 ה. איטו • 22 טומיאסו • 23 סוזוקי • 24 וטאטנבה • 25 מאדה • 26 סאנו • מאמן: מוריאסו |  1 מאקאווה •  2 סוגאווארה •  3 טאניגוצ'י •  4 איטקורה •  5 מוריטה •  6 אנדו •  7 מיטומה •  8 מינאמינו •  9 אואדה •  10 דואן •   11 הוסויה •  12 נוזאווה • 13 נקמורה •  14 ג'. איטו • 15 מצ'ידה • 16 מאיקומה • 17 הטאטה • 18 אסאנו • 19 נקאיאמה • 20 קובו • 21 ה. איטו • 22 טומיאסו • 23 סוזוקי • 24 וטאטנבה • 25 מאדה • 26 סאנו • מאמן: מוריאסו | יפן |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NDL: 032782449  VIAF: 38168508000648492800   WorldCat (עם VIAF): 38168508000648492800
רפאשהוטה

רפאשהוטה (בהונגרית: Répáshuta) הוא כפר קטן במחוז בורשוד-אבאוי-זמפלן שבצפון מזרח הונגריה. כמו כפרים רבים באירופה גם אוכלוסיית רפאשהוטה קטנה משמעותית בעשרות השנים האחרונות מ-608 תושבים בשנת 1995 עד 414 תושבים בשנת 2020 (ירידה של כ-32%). במפקד משנת 1900 נמנו בכפר 3 יהודים.
קרב באנוקברן

קרב באנוקברן (בגאלית סקוטית: Blàr Allt nam Bànag או Blàr Allt a' Bhonnaich, באנגלית: Battle of Bannockburn) היה קרב שנערך בין 23 ל-24 ביוני 1314 במסגרת מלחמת העצמאות הסקוטית הראשונה בין צבא ממלכת סקוטלנד, בפיקודו של רוברט דה ברוס, לצבא ממלכת אנגליה, בפיקודו של אדוארד השני, והסתיים בניצחון סקוטי מכריע. אף על פי שלא הביא לסיום המלחמה, אשר נמשכה כ-14 שנים נוספות, היווה הניצחון נקודת ציון בהיסטוריה של סקוטלנד.
ב-1313, לאחר שדרש רוברט דה ברוס מכל תומכיו של מלך סקוטלנד המודח ג'ון באליול להכיר בו כמלכם או לאבד את אדמותיהם, פלש אדוארד השני לסקוטלנד. בנוסף, באותה עת הייתה נתונה טירת סטירלינג, מצודה סקוטית שנכבשה על ידי האנגלים, תחת מצור של צבא סקוטי. המלך אדוארד כינס צבא רב עצמה, שהורכב מחיילים מאנגליה, מאירלנד ומויילס, במטרה להסיר את המצור – הצבא הגדול ביותר שפלש אי פעם לסקוטלנד. הניסיון להגיע לטירה ולהסיר את המצור נכשל, לאחר שנחסמה דרכו של הצבא האנגלי על ידי צבא סקוטי קטן יותר, בפיקודו של רוברט דה ברוס.
הצבא הסקוטי נחלק לשלוש יחידות שכונו "סקילטרון", עליהן פיקדו רוברט דה ברוס, אחיו אדוארד ברוס ואחיינו, רוזן מוריי. לאחר שסר הנרי דה בוהון נהרג על ידי ברוס ביומו הראשון של הקרב, נסוגו הכוחות האנגליים וחנו למשך הלילה. סר אלכסנדר סטון, אציל סקוטי שתמך באדוארד ולחם בשורות הצבא האנגלי, ערק באותו לילה לצידו של ברוס וסיפק לו מידע אודות מיקומו של מחנה האנגלים והמורל הנמוך השורר בו. רוברט דה ברוס החליט לצאת למתקפה כוללת, ולהשתמש ביחידות הסקילטרון במערך התקפי, אסטרטגיה אותה לא ניסה קודמו, ויליאם וולאס. הצבא האנגלי הובס בקרב סדור אשר הסתיים במותם של מספר מפקדים בולטים, כולל  רוזן גלוסטר וסר רוברט דה קליפורד, ובנפילתם בשבי של רבים אחרים.
הניצחון על האנגלים בבאנקבורן הוא הניצחון המפורסם ביותר בהיסטוריה הסקוטית, והונצח פעמים רבות במשך מאות שנים באמנות ובשירים. הקרן הלאומית לסקוטלנד (National Trust for Scotland) מפעילה את מרכז המבקרים בבאנקבורן (שהיה ידוע בעבר כ"מרכז המורשת של באנקבורן", Bannockburn Heritage Centre). אף על פי שמיקומו המדויק של הקרב אינו ברור, הוקמה אנדרטה מודרנית בשדה מעל אתר משוער של שדה הקרב, בו ככל הנראה חנו הצבאות היריבים, ולצידו פסל של רוברט דה ברוס שתוכנן על ידי פילקינגטון ג'קסון (Pilkington Jackson). האנדרטה ומרכז המבקרים הסמוך נחשבים לאתרי התיירות הפופולריים ביותר באזור.
רקע

מלחמות העצמאות הסקוטיות בין אנגליה לסקוטלנד החלו ב-1296, כאשר תחת שלטונו של אדוארד הראשון ניצחו האנגלים בקרב דאנבר וכבשו את בריק. הדחתו של ג'ון באליול תרמה אף היא להישגי האנגלים. הסקוטים, בהנהגתו של ויליאם וולאס, הצליחו להביס את האנגלים בקרב גשר סטירלינג ב-1297, אך אדוארד ניצח שוב בקרב פאלקריק ב-1298. עד 1304 נכבשה סקוטלנד וב-1305 נלכד וואלס והוצא להורג, אך ב-1306 תפס רוברט דה ברוס את כס המלוכה הסקוטי והמלחמה התחדשה.
לאחר מותו של אדוארד הראשון עלה לשלטון בנו, אדוארד השני, ב-1307, אך זה לא מסוגל היה לספק את המנהיגות הנחושה שהראה אביו, ועד 1313 איבדו האנגלים את מרבית השטחים והטירות בהם החזיקו בסקוטלנד.
ב-1313 דרש רוברט דה ברוס מכל תומכי באליול הנותרים להעביר את נאמנותם אליו, תחת האיום של איבוד אדמותיהם אם יסרבו, כמו גם את כניעת הכוחות האנגליים בטירת סטירלינג. הטירה הייתה אחד הנכסים החשובים ביותר שהוחזקו בידי האנגלים, מכיוון ששלטה על הדרך צפונה אל ההיילנדס בסקוטלנד. ב-1314 צר על הטירה אדוארד ברוס, אחיו של רוברט, והגיע להסכם עם המפקד האנגלי, לפיו אם לא תחולץ הטירה מהמצור עד אמצע הקיץ ייכנעו הוא ואנשיו בפני הסקוטים.
האנגלים לא היו יכולים להתעלם מאתגר זה והתארגנו והצטיידו למערכה משמעותית. ידוע כי אדוארד ביקש להקים צבא של 2,000 פרשים כבדים ו-25,000 רגלים, אשר רבים מהם היו מצוידים בקשת ארוכה, שהתאספו מאנגליה, ויילס ואירלנד. ההערכות הן שלא יותר ממחצית הרגלים אכן הגיעו, אך עדיין היה צבא זה לגדול ביותר שפלש אי פעם לסקוטלנד. הצבא הסקוטי מנה כ-6,000 לוחמים, כולל לא יותר מ-500 פרשים. שלא כאנגלים, לא היה הפרשים הסקוטיים מצוידים להסתערות חזיתית והתאימו בעיקר לסיור ולהתכתשויות. הרגלים בצבא הסקוטי היו מצוידים בגרזנים, חרבות ורומחים וכללו רק קשתים מעטים. עם זאת, לאחר שמונה שנים של לוחמת גרילה מוצלחת ופשיטות לתוך צפון אנגליה יצרו הסקוטים צבא מנוסה וממושמע. בנוסף, סייעו פשיטות אלה למימון המאמץ המלחמתי הסקוטי.
היתרון המספרי המדויק של הצבא האנגלי אינו ידוע, אך חוקרים מודרניים מעריכים כי יחסי הכוחות נטו לרעת הסקוטים ביחס של 1.5 ל-2 או ל-3 מכוחם.
הכנות

אדוארד השני ויועציו היו מודעים למקומות בהם עשוי הצבא הסקוטי לתקוף אותם והוציאו פקודות לכוחותיהם להתכונן לאויב הממוקם באזורי הביצות שלאורך הנהר פורת', סמוך לסטירלינג. ככל הנראה נעו האנגלים במערך אשר הורכב מארבע "דיוויזיות", בעוד המערך הסקוטי הורכב משלוש דיוויזיות המכונות "סקילטרונים", מבנה היקפי חזק שאנשיהם מצוידים ברומחים ארוכים. תומאס רנדולף, רוזן מוריי הראשון, פיקד על החלוץ הסקוטי, אשר חנה כקילומטר וחצי דרומית לסטירלינג, סמוך לכנסיית סיינט ניניאן, בעוד המלך רוברט פיקד על המאסף, בכניסה לניו פארק. אחיו של המלך, אדוארד, פיקד על הדיוויזיה השלישית. על פי ג'ון בארבור, משורר בן התקופה, הייתה לסקוטים דיוויזיה נוספת, בפיקודו של וולטר, ראשון הלורדים הצעיר, כאשר הפיקוד הממשי על כוח זה היה בידי סר ג'יימס דאגלס. הקשתים הסקוטים היו מצוידים בקשתות עשויות עצי טקסוס, שלא היו נחותות בהשוואה לאנגליות. עם זאת היה מספרם קטן, כ-500 בלבד, ונעשה בהם שימוש מועט במהלך הקרב. על פי שיר שנכתב בתקופה בה התקיים הקרב, עשו שני הצדדים שימוש בקשתות מוצלבות ובקלעים.
מהלך הקרב > מיקום שדה הקרב

המיקום המדויק של האתר בו נערך הקרב נידון במשך שנים רבות, אך מרבית ההיסטוריונים המודרניים מסכימים כי האתר המסורתי, במקום בו הוקמו מרכז המבקרים והפסל, אינו נכון.
מספר גדול של אתרים חלופיים נבחנו, אך חוקרים מודרניים מסכימים רק על שניים הראויים לאזכור:
שטח של אדמת כבול מחוץ לכפר בלקידרוק, הידוע כדרייפילד (Dryfield), ‏1.2 ק"מ מזרחית לאתר המסורתי.
הקארס של בלקידרוק (The Carse of Balquhiderock)‏, 2.4 ק"מ צפונית-מזרחית לאתר המסורתי. מיקום זה התקבל על ידי הקרן הלאומית של סקוטלנד כאתר בו התקיים הקרב בסבירות הגבוהה ביותר.
מהלך הקרב > היום הראשון

לרוב, נמשכו קרבות ימי הביניים רק זמן קצר, כמה שעות, כך שקרב באנוקברן היה יוצא דופן בכך שנמשך יומיים. ב-23 ביוני 1314 נעו קדימה שני מערכי פרשים אנגליים, כאשר מטרתם הייתה חבירה מהירה לטירת סטירלינג והסרת המצור. על המערך הראשון פיקדו רוזן גלוסטר ורוזן הרפורד. הפרשים האנגליים נתקלו בכוח פרשים סקוטי, בפיקודו של רוברט דה ברוס. רוברט ואחיינו של רוזן הרפורד, סר הנרי דה בואן לחמו זה בזה בקרב פנים אל פנים. דה בואן הסתער, וכאשר חלפו זה על פני זה, פגע ברוס בראשו של סר הנרי באמצעות גרזן הקרב שלו והרגו. לאחר מכן הסתערו הסקוטים לעבר הפרשים הנותרים, שנסוגו בחזרה לעבר הצבא האנגלי העיקרי.
כוח הפרשים האנגלי השני היה בפיקודם של רוברט דה קליפורד והנרי דה בומון וכלל גם את תומאס דה גריי, אביו של הכרוניקאי תומאס גריי. גריי הצעיר תיאר מאוחר יותר את הקרב:
רוברט הלורד קליפורד והנרי דה בומון, עם שלוש מאות פרשים כבדים, ביצעו עיקוף לצידו השני של היער, לכיוון הטירה, שומרים על תנועה בשטח הפתוח. תומאס רנדולף, רוזן מוריי הראשון, אחיינו של רוברט דה ברוס, אשר הוביל את כוח החוד הסקוטי, ששמע כי דודו הדף את כוח החוד האנגלי בצידו השני של היער, חשב כי עליו לתת את חלקו, והגיח בראש יחידתו מבין העצים כשהוא צועד בשטח הפתוח לכיוונם של שני הלורדים. סר הנרי דה בומון קרא לעבר אנשיו: 'הבה נמתין מעט, תנו להם להתקדם, תנו להם מקום'. 'אדוני', אמר סר תומאס גריי, 'אני מטיל ספק בכך, שככל שתתן שטח להתקדמות כעת, הם יקחו את כולו לעצמם בקרוב'. 'בסדר גמור' קרא הנרי, 'אם מפחד הנך, הסתלק!'. 'אדוני' השיב תומאס, 'לא מפחד אברח ביום זה'. באומרו זאת, נעמד בין בומון לסר ויליאם דינקורט והסתער אל תוך מעבה האויב. ויליאם נהרג, תומאס נלקח בשבי, סוסו נהרג על הרומחים, והוא עצמו נלקח מהמקום על ידי הסקוטים אשר המשיכו הלאה בצעידתם לאחר שהשמידו לחלוטין את כוחם של שני הלורדים המדוברים. חלק מהאנגלים נמלטו לטירה, השאר אל צבא המלך, שכבר עזב דרך היער והגיח אל מישור בסמוך לנהר פורת' שמעבר לבאנוקברן, שטח ביצתי רטוב, עמוק ומרושע, שם חנו האנגלים למשך הלילה, לאחר שלמצער איבדו את בטחונם והפכו מנוכרים בשל אירועי היום.