stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בבילון 5
זיכיון מדיה > סדרת אתחול

בספטמבר 2021, סטרזינסקי הודיע על תוכניות לאתחול מחודש של הסדרה, שיעלה לשידור ברשת The CW. בתגובה לפרסום מסר סטרזינסקי בחשבון הטוויטר שלו כי הוא עמל על כתיבת הפיילוט, והסביר כי לאור הזמן הרב שחלף והניסיון הרב שצבר, הוא חושב שלא נכון יהיה לחזור לדמויות הישנות והסיפור שכבר סופר, ולכן מדובר יהיה באתחול מלא, ולא בהמשך לסדרה המקורית.
נכון למאי 2022, נודע כי הפרויקט נמצא עדיין בשלבי פיתוח לקראת שידור בחורף 2023. ידיעה זו הגיעה לאשר את נכונות המשך הפיתוח בעקבות מספר ביטולים שנעשו לסדרות של רשת The CW לאחר הפיצול של חברת וורנר מדיה עם דיסקברי (אנ') בידי חברת AT&T.
זיכיון מדיה > סרט אנימציה

סטרזינסקי חשף במאי 2023 כי עבד בחשאי עם האחים וורנר הנפשה על הפקתו של סרט אנימציה באורך מלא שנקרא "בבילון 5: הדרך הביתה". מרבית צוות השחקנים שנותרו בחיים ידובבו את קולות דמויותיהם מהסדרה, ביניהם בוקסלייטנר, כריסטיאן, ג'וראסיק, מומי, סקוג'ינס וטולמן. מדבבים אחרים יחליפו את אלה אשר נפטרו, ביניהם פול גאייט כזאת'רס וג'פרי סינקלייר, אנתוני הנסן כגריבלדי, פיל למאר כד"ר פרנקלין, פיוטר מייקל כדייוויד שרידן, אנדרו מורגאדו כג'קאר ורבקה רידי כדלן.
תחרות הערבזיון

| --- | --- |
 סוגה:  מוזיקה
 יוצרים:  אקסטרא טופ
 ארץ מקור:  ישראל
 שידור
 תקופת שידור מקורית:  2000–2013
 
תחרות הערבזיון (בערבית: العرفزيون) הייתה תחרות זמר טלוויזיונית שהופקת בשנים 2000–2013 בשפה הערבית על ידי ערוץ 33 בקרב חברי המגזר הערבי בישראל.
היסטוריה

התוכנית החלה את שידוריה בשנת 2000 כשבטלוויזיה בערבית הרגישו שיש צורך להראות את החלק המוזיקלי של המגזר הערבי. רשות השידור החליטה להגיש הצעה לחברות ההפקה במגזר הערבי להפקת התחרות. חברת אקסטא טופ הגישה את מועמדותה להפקת ארבע תוכנית קדם ותוכנית הגמר וזכתה במכרז, ומאז אקסטא טופ הפיקה את התוכנית עבור ערוץ 33.
בשנת 2011 שודרה התחרות בערוץ 33, בערוץ הראשון. הייתה זו התכנית הראשונה שהופקה על ידי ערוץ 33 בערבית ושודרה באיכות HD.
ב-2013 שודרה העונה האחרונה של הערבזיון.
אופי התחרות

בכל פעם נרשמו לתחרות 100 מועמדים ומועמדות; בהמשך, הם נבחנו במבחני מוזיקה, ומתוכם נבחרו 11 מתמודדים שישירו בערבזיון. לבסוף אחד המתמודדים מהם זוכה בתואר "כוכב הערבזיון".
אופי הערבזיון היה דומה לאופי הקדם-אירוויזיון ששודר בערוץ הראשון, אך מעמדו של הזוכה שונה בכך שהזוכה בערבזיון היה מתחרה בפסטיבל הזמר של קזבלנקה שבמרוקו כנציג "ערביי 48'".
הערות שוליים

↑  ריהאם כיוף, ערבזיון 2013 עונה אחרונה, 29/10/2013, באתר פורטל הכרמל והצפון
ערך זה הוא קצרמרבנושא מוזיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אילון לוי

| --- | --- |

 לידה:  1991 (בן 34 בערך) לונדון, הממלכה המאוחדת 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת, ישראל 
 השכלה:  אוניברסיטת אוקספורד (2013)  אוניברסיטת קיימברידג'  בית ספר יוניברסיטי קולג' 
 מעסיק:  IBA News, i24NEWS 
 תפקיד:  דובר הממשלה (אוקטובר 2023–19 במרץ 2024)  יועץ תקשורת (2021) 
 www.eylonalevy.com
 
אֵילוֹן אסלן-לוי (באנגלית: Eylon Aslan-Levy; נולד ב-1991) הוא עיתונאי ודובר בריטי-ישראלי. שימש דובר במערך ההסברה הלאומי במהלך מלחמת חרבות ברזל.
ביוגרפיה

לוי נולד בלונדון שבאנגליה, להורים ישראלים ממוצא עיראקי וטורקי. הוא למד בבית ספר יסודי ותיכון פרטיים בצפון לונדון. את לימודי התיכון השלים ב-יוניברסיטי קולג' סקול (אנ'). עוד בעת לימודיו בתיכון בלט ביכולת הוויכוח, השתתף במועדון דיבייט ואף ניהל ויכוח עם חבר הפרלמנט הבריטי ג'ורג' גאלאוויי על אמירותיו נגד ישראל.
בשנת 2010 החל את לימודיו באוניברסיטת אוקספורד, שם סיים תואר ראשון בפילוסופיה, מדע המדינה וכלכלה. בשנת 2014 סיים תואר שני ביחסים בין-לאומיים באוניברסיטת קיימברידג'. עם סיום לימודיו עלה לישראל, התגייס לצה"ל ושירת במפקדת מתאם פעולות הממשלה בשטחים. במהלך לימודיו כתב, יחד עם חברים, את "תאוריה של צדק: המחזמר!" (אנ'). המחזמר, שמבוסס על הספר "תאוריה של צדק", הוצג בבמות שונות והיה מועמד למספר פרסים בפסטיבל הפרינג' של אדינבורו לשנת 2013, אך לא זכה.
בשנת 2016 שימש כקריין חדשות ברשות השידור באנגלית, ובמשך שנתיים לאחר מכן היה קריין ב-i24NEWS. בשנת 2021 החל בעבודתו כיועץ תקשורת זרה לנשיא המדינה יצחק הרצוג, וסיים את תפקידו במאי 2023.
לוי עוסק בתרגום ספרי עיון מעברית לאנגלית, ותרגם למעלה מ-30 ספרי עיון, בהם "מלכוד 67" ו"חזרה בלי תשובה" של מיכה גודמן, "המאה הישראלית" של פרופ' יוסי שיין, "מלחמת זכות השיבה" של עדי שוורץ וד"ר עינת וילף ו"המסע לא תם" של דני אדינו אבבה, שהיה מועמד ברשימה הקצרה של פרס סמי רוהר לשנת 2022.
לוי רווק.
ביוגרפיה > כדובר במערך ההסברה הלאומי

עד פרוץ מלחמת חרבות ברזל, היה לוי פעיל במחאה נגד הרפורמה המשפטית והשתתף בהפגנות למטרה זו. לאחר טבח שבעה באוקטובר הצטרף למערך ההסברה הלאומי כדובר של ממשלת החירום, לאחר שראה באירוע זה "רעידת אדמה שהביאה למהפיכה בחיי כולנו". בחודשים שלאחר מכן, שימש לוי כדוברה של ממשלת ישראל בכלי התקשורת הזרים באנגלית בעת המלחמה. ראיונות שנערכו עמו זכו למיליוני צפיות ברחבי תבל. במהלך ראיון שהעניק ביום שישי, 23 בנובמבר 2023, לרשת סקיי ניוז נשאל על ידי המראיינת קיי בורלי האם אין בעובדה שישראל מוכנה לשחרר מן הכלא שלושה אסירים פלסטינים תמורת כל חטוף שישוחרר על ידי חמאס כדי להצביע שישראל אינה מעריכה חיי פלסטינים באותה מידה שהיא מעריכה חיי ישראלים. תגובתו המופתעת של לוי, בהרמת גבות בולטת, זכתה למיליוני צפיות ברשתות החברתיות והפכה לתופעת אינטרנט ויראלית.
בינואר 2024 נטען במעריב שלוי נמצא בסכנת הדחה מתפקידו בעקבות לחץ שהפעילה שרה נתניהו להדיחו בשל מעורבותו במחאה נגד הרפורמה המשפטית, טענה אותה הכחישה לשכת נתניהו. במרץ 2024 שר החוץ הבריטי דייוויד קמרון צייץ כי בריטניה מפצירה בישראל לאפשר למשאיות סיוע נוספות להיכנס לעזה. לוי הגיב לציוץ וכתב כי אין בעיה בקיבולת של המשאיות שנכנסות לעזה. בעקבות הציוץ פנו הבריטים למשרד החוץ כדי להבין אם התגובה של לוי היא עמדתה הרשמית של ממשלת ישראל. עקב כך הושעה מתפקידו במערך ההסברה. ב-31 במרץ 2024 פורסם כי הוא סיים רשמית את תפקידו.
לאחר סיום תפקידו, השיק לוי מיזם הסברה פרטי על מנת להמשיך ולהילחם על שמה הטוב של ישראל. פעילות זו זיכתה אותו בפרס "בוני ציון" לשנת 2024 מטעם ארגון נפש בנפש.
הערות שוליים

1 2 3 4  Louise Callaghan, Eylon Levy: the ex-public schoolboy who became Israel’s spokesman. The Sunday Times, 26 November 2023
↑  אלה וינריב-לוי, ב גיל 32 בלבד: כך הפך אילון לוי לכוכב ההסברה של ישראל. גלובס, 30 בנובמבר 2023
↑  Jerusalem Post Staff, Finalists announced for best Jewish literature authors of 2022, Jerusalem Post, ‏26 April 2022 (באנגלית)
↑  ענבל חייט, "זה עוד לא קרה לי": ההצעה שהשאירה את אילון לוי בלי מילים, באתר ישראל היום, 20 בדצמבר 2023
↑   ציוץ של Eylon Levy ברשת החברתית אקס (טוויטר), 17 באוקטובר 2023
↑  דנה גוטרזון, ‏"תוך כדי השאלה הבנתי שזה יהדהד, אבל לא דמיינתי שיגיע לממדים המטורפים האלה", באתר ‏מאקו‏, 23 בנובמבר 2023
↑  מאחר שהפגין בקפלן: שרה נתניהו פועלת להדחת דובר מערך ההסברה, באתר מעריב אונליין, 21 בינואר 2024
↑  היה פעיל במחאת קפלן: שרה נתניהו דורשת להדיח את אילון לוי, באתר "סרוגים", 21 בינואר 2024
↑  דפנה ליאל, ‏פרסום ראשון: שרה נתניהו דורשת להדיח את הדובר במערך ההסברה - כי היה פעיל במחאות קפלן, באתר ‏מאקו‏, 21 בינואר 2024
↑  אילון לוי, "המסביר הלאומי", הושעה מתפקידו, באתר וואלה, 19 במרץ 2024
↑  איתמר אייכנר, אילון לוי סיים את תפקידו כדובר הממשלה באנגלית: "אצא לדרך עצמאית בהסברה", באתר ynet, 31 במרץ 2024
↑  איתמר אייכנר, אילון לוי השיק מיזם הסברה פרטי וגייס כ-300 אלף דולר, באתר ynet, 3 באפריל 2024
↑  זוכי פרס בוני צוין 2024, באתר Nefesh B'Nefesh - Bonei Zion Prize
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007398380005171  GND: 1215759673  LCCN: no2018162334  NKC: pna20241245777  SUDOC: 235754919  VIAF: 31153833151964330230   WorldCat (עם VIAF): 31153833151964330230
מבצע כחול וחום

מבצע כחול וחום. סרטון שהוכן על ידי דובר צה"ל ב-2003
מבצע "כחול וחום" היה מבצע פשיטה של צה"ל שנערך בליל א' בטבת תשמ"ט, נר שישי של חנוכה, הלילה שבין 8 ל-9 בדצמבר 1988. המבצע שילב כוחות יבשה, אוויר וים ונועד לפגוע במפקדתו של אחמד ג'יבריל, מייסד ומפקד ארגון החזית העממית לשחרור פלסטין - המפקדה הכללית בעיירה נאעמה, 10 ק"מ מדרום לביירות.
רקע

בעקבות שורת פיגועים שכוונו ממפקדה זו ובראשם ההצלחה בליל הגלשונים, הוחלט לבצע פשיטה על מפקדת ארגון החזית העממית לשחרור פלסטין של אחמד ג'יבריל, בעיירה נאעמה מדרום לביירות.
המפקדה שכנה במתחם שכלל בונקרים תת-קרקעיים, עמדות נ"מ, ומבנה מגורים. כמו כן כלל המתחם מערות מוסוות היטב. חיל האוויר ביצע תקיפות אוויריות על יעדים אלו ללא הצלחה, משום שהפצצות רק גרדו את פני השטח, בעוד המחבלים היו מוגנים בבונקרים. על כן הוחלט כי תבוצע פשיטה קרקעית וכי הכוחות יגיעו ליעדם רגלית לאחר שיונחתו על החוף.
על הכוחות בשטח פיקד מפקד חטיבת גולני, אל"ם ברוך שפיגל, ובהם צוותים מסיירת גולני תחת פיקודו של ארז גרשטיין, צוות עורב גולני בפיקודו של אלי שלום, צוות מגדוד 13 (גדעון) עליו פיקד ברק דקל וצוות מגדוד 12 (ברק), עליו פיקד סא"ל אמיר מי-טל. כמו כן השתתפו לוחמי שייטת 13 תחת פיקודו של סא"ל אלי גליקמן. הכוחות פעלו בסיוע סטי"לים של חיל הים ומסוקים, מטוסי קרב של חיל האוויר וכוחות סיור ותצפית של סיירת גולני, שייטת 13 ויחידת שלדג.
על המבצע פיקד ראש מה"ד, האלוף דורון רובין, אשר היה ממונה על מפקדת העומק המטכ"לית בשל ניסיונו במבצעים מיוחדים כיוצא חטיבת הצנחנים מעמדת פיקוד בספינה ששהתה בים באזור המבצע. האלוף יוסי פלד, מפקד פיקוד הצפון דאז, מתח ביקורת על אופן הכנת המבצע, משום שחשב שהפיקוד צריך להיות נתון בידי פיקוד הצפון, המכיר היטב את זירת הפעולה.
תוצאות המבצע

תוצאות הפעולה היו הרוג לכוחות צה"ל, סא"ל אמיר מי-טל, ושלושה לוחמים פצועים. כשלושים מחבלים נהרגו בפעולה, וביניהם מפקד הגדוד על שם "סברה ושתילה" בארגונו של אחמד ג'יבריל. המבצע עצמו הוכתר כמוצלח בשל מספר המחבלים הרב שנהרגו במהלכו ובשל חיזוק דמותו של צה"ל כמי שמסוגל לפעול בכל מקום. ג'יבריל עצמו הצטלם למחרת המבצע עם ציוד שצה"ל השאיר בשטח המבצע בגלל הפינוי החפוז, כשהוא מחזיק מחויך את נשק הגליל של מי-טל. עם זאת, בתוך צה"ל נמתחה ביקורת רבה כנגד חוסר האורגניות של הכוחות, שהורכבו מנבחרת של מפקדים ולוחמים מצטיינים בחטיבה ומחוצה לה. יוצאי דופן היו כוחות סיירת גולני והשייטת, שגם בלטו לטובה בתפקודם במבצע. הכוח היחיד שהשיג את מטרתו וביצע את משימתו כנדרש ללא נפגעים היה כוח סיירת גולני בפיקודו של גרשטיין, שהשלים את משימתו ופגע במספר רב של מחבלים מחד, ולא ספג נפגעים מאידך. אחד מן הלקחים המרכזיים של המבצע היה ההקפדה על אחידותו והרכבו האורגני של הכוח המבצע במבצע נתון, בניגוד לשיטה הקודמת שבה נבנו נבחרות למבצעים מקרב מפקדים ולוחמים מצטיינים בקרב הכוחות הלוחמים.
עדי כרמי, אחד ממשתתפי המבצע ולימים בכיר בשירות הביטחון הכללי, ציין ב-2018 כי ארגונו של ג'יבריל לא התאושש מן המבצע, ולא הוציא לפועל פיגועים מאז.
לקריאה נוספת

אהוד ערן, תמצית געגוע - סיפורו של ארז גרשטיין והמלחמה בלבנון, ידיעות ספרים, 2007.
מיכאל (מייק) אלדר, "שייטת 13 - סיפורו של הקומנדו הימי", ספריית מעריב, 1993.
ניסים משעל ומיכאל בר-זוהר, "צה"ל-המבצעים הגדולים", ידיעות ספרים, 2013.
משה (צ'יקו) תמיר, מלחמה ללא אות, הוצאת מערכות - משרד הביטחון, 2005.
זאב דרורי, מנהיגות שקטה - דן שומרון, הוצאת ידיעות אחרונות, 2016.
רן גורן, דיווח תוצאות: אלפא, קונטנטו נאו, 2022, פרק י"ט: מבצע "כחול וחום", עמ' 514–546
הערות שוליים

↑  אהוד ערן, "תמצית געגוע - ארז גרשטיין והמלחמה בלבנון", הוצאת ידיעות אחרונות, 2007, עמד 104.
↑  עמוס הראל, פיקוד נחוץ, מפקד שנוי במחלוקת, באתר הארץ, 18 בדצמבר 2011
↑  יוסף ארגמן, זה היה סודי ביותר, משרד הביטחון, אפריל 1998, עמוד 354, דורון רובין- "אני זוכר שבאותה תקופה היו לנו לבנות של יכולות מקצועיות בכל תחומי הלחימה: לא משנה איפה נחתת – יכולת להגיע ליעד במדויק ולבצע לחימה מקצועית. הנועזות הייתה בעצם ההחלטה לבצע פעולה במרחק כזה. נכון, שכאשר אמרו לי שצריך לפשוט על מחנה אל־באדווי, זה נראה לי מעבר לאופק, אבל בסופו של דבר, הפונקציה היחידה לגבי, הייתה – זמן שיט. כל שאר הנושאים כמו: ניווט פרדסים, מעבר קירות בטון, הליכה שקטה עם מטען, לחימה בשטח בנוי – היו לחם חוק. במבצע הזה לא היה שום תחום מקצועי שלא הכרנו קודם. לכן כשאמרו לנו: חברים, יש לכם ארבעה ימים להתכונן, נשאר רק לעשות מודלים".
↑  יוסי פלד, איש צבא (כתבה: רונית ורדי), תל אביב: ספרית מעריב, תשנ"ג-1993, עמוד 356.
↑  גבי אשכנזי, רזי ארז: עשור לנפילתו של ארז גרשטיין, במחנה, ‏ 27.02.2009.
↑  אהוד ערן, תמצית געגוע - סיפורו של ארז גרשטיין והמלחמה בלבנון, ידיעות ספרים, 2007, עמודים 99-113.
↑  אלונה בר-און ובועז ארד, אנחנו למודים אירועים קשים, במחנה, ‏ 05.09.1997, עמודים 10–13, כפי שהועלה באתר פרש, ארז גרשטיין: "הנה, בפשיטה על מפקדת אחמד ג'יבריל בנועיימה בדצמבר 88', כשהסיירת נתקלה, הכוח שלי ביצע את המשימה מאלף עד תו, הרג איזה 30 מחבלים, ביצע את המשימות של כולם ועשה את זה כמו שצריך".
↑  אביחי בקר, זקוף קומתך, קצין יהודי, הארץ, ‏ 20.10.2000, כפי שהועלה באתר פרש.
↑  מירב אנקורי, ‏"צריך להיות חצוף, ככה אני מאמין", באתר גלובס, 12 במרץ 2006.
↑  אביחי בקר, "זרקו אותו לכלבים", הארץ, ‏ 06.04.1999.
↑  אלישיב אורן. אלי פסגות. ספר על סא"ל אמיר מי טל, באתר בקטלוג הספרייה הלאומית
↑  אביעד פוהורילס, אלוף במיל' דורון רובין: כך הסתבכתי בחובות, מעריב, ‏ 10 בינואר 2014.
↑  משה (צ'יקו) תמיר, מלחמה ללא אות, הוצאת מערכות - משרד הביטחון, 2005, עמודים 219-220.
↑  דבר המפקד - דורון אלמוג, דורון אלמוג מספר על תקופתו כמח"ט הצנחנים, מתוך אתר חטיבת הצנחנים.
↑    מאיה פולק, ‏כחול וחום: התוכנית הנועזת והקרב שהשתבש, בעיתון מקור ראשון, 18 באוקטובר 2018
מייק טרנר

| --- | --- |

 לידה:  28 בנובמבר 1940 (בן 84) High Wycombe (אנ'), בריטניה
 תקופת הפעילות:  מ-1965
 תחום יצירה:  אדריכלות
 יצירות ידועות:  שיקום ושחזור אתרים ארכאולוגיים  המרכיב העיצובי של הביוספרה המוצעת לשפלת יהודה  עיצוב מדיניות שימור וגובה הבניה בירושלים
 
מייק (מייקל) טרנר (נולד ב-28 בנובמבר 1940, כ"ז בחשוון תש"א), אדריכל, מחלוצי ומובילי תחום השימור והאורבניות בארץ, פרופ' בתוכנית מוסמכים באקדמיה לאמנות ועיצוב בצלאל בירושלים, ראש הקתדרה של אונסק"ו בעיצוב אורבני ולימודי שימור, משמש יועץ בינלאומי מיוחד לאונסק"ו בנושאי מורשת ותרבות. במסגרת כהונתו כיו"ר הוועדה הישראלית למורשת עולמית, הוביל, בשיתוף אחרים, להכרזה הראשונה של שבעה אתרי מורשת עולמית בישראל.
ביוגרפיה

טרנר, יליד הממלכה המאוחדת, למד אדריכלות בבית הספר לאדריכלות ברטלט באוניברסיטת לונדון (Bartlett School of Architecture, University College, London), עלה ארצה בשנת 1965 ומאז מתגורר בירושלים.
מאז עלייתו לישראל ועד שנת 1983 עבד במגזר הציבורי. תחילה במשרד הפנים כמנהל המחלקה לתכנון מפורט בה הכין תוכנית מתאר לעיר אילת וכמרכז הפרויקט לתכנון מרכז העיר ירושלים, ובהמשך בעיריית ירושלים כמנהל היחידה לתכנון אורבני. בשנת 1975 הקים וניהל את היחידה העירונית לאיכות הסביבה, הראשונה מסוגה בארץ. במסגרת תפקידו כמנהל היחידה פעל להכללת האדריכלות בתחום הסביבתי ולשיפור הנוף העירוני, בין השאר בדמות הקמת מדרחוב בן-יהודה בירושלים שהיה ראשון לזמנו. לאחר 18 שנים בשירות הציבורי פתח בשנת 1983 משרד אדריכלות ותכנון פרטי בדגש על תכנון אורבני ושימור אתרים. מאז עלייתו מעורב בתכנונה, שימורה ועיצובה של העיר ירושלים, הן במישור המקצועי והן במישור האקדמי, בד בבד עם הובלתו את תחום השימור הבינלאומי, כמתווה דרך בארץ ובעולם.
נשוי לשולמית פארן, אב לשלושה, סב לשמונה, וסבא רבא לשניים.
אקדמיה

משנת 1975 ועד היום פעיל טרנר כחבר סגל של האקדמיה לאמנות ועיצוב בצלאל, ירושלים. במסגרת האקדמיה ערך מאות קורסים, סמינרים וסדנאות בנושאי עיצוב עירוני, שימור ותהליכי תכנון אורבניים. מבין תפקידיו בבצלאל ניתן למנות את ההקמה וריכוז התוכנית לתואר שני בעיצוב אורבני (2009-2014), ריכוז הרשות המחקר וחדשנות (2013–2016) חברות בסנט ובוועדות אקדמיות שונות כמו גם יו"ר איגוד חברי הסגל. מאז 2004 מכהן כראש הקתדרה של אונסק"ו ללימודי עיצוב אורבני ושימור.
במשך שלושים שנה היה נספח (adjunct) בפקולטה למדעים של האוניברסיטה העברית בחיבור התכנון הפיזי עם איכות הסביבה ושימש מרצה אורח ובוחן חוץ בפקולטה לארכיטקטורה של הטכניון בחיפה. כיהן כפרופסור אורח באוניברסיטה של קולומביה הבריטית בקנדה (University of British Columbia), במחלקה לתכנון ועיצוב של אוניברסיטת (University of Colorado) קולורדו והעביר הרצאות אורח בתחום מומחיותו בעשרות אוניברסיטאות, כנסים ופורומים בינלאומיים, ופרסם מאות מאמרים מקצועיים בנושאי שימור ותכנון אורבני.
בין הגופים המקצועיים והציבוריים בהם שימש נכללים ועדת המשנה לשימור של המועצה הארכאולוגית הישראלית, יו"ר ועדת הבדיקה של המועצה להשכלה גבוהה בתחום ארכיטקטורה, חינוך ושימור, חברות בוועד המנהל של המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל וחבר עד היום בוועדת הקולוקוויום האנגלו-ישראלי.
תכנון

בין הפרויקטים הפיזיים המשמעותיים אותם תכנן טרנר בארץ כלולים שיקום ושחזור אתרים ארכאולוגיים, ביניהם: הגן הארכאולוגי הכותל הדרומי בירושלים, המצודות הצלבניות מונפורט, אפולוניה והתיאטרון הרומי בשוני המשמש להופעות עכשוויות מתוך תפיסתו את השימור כאל החייאת המורשת הפיזית כחיבור בין זמנים.
מבין הפרויקטים האורבניים החשובים בניהולו נכללים המרכיב העיצובי של הביוספרה המוצעת לשפלת יהודה, עיצוב מדיניות שימור וגובה הבניה בירושלים, התכנון הפיזי של התוכנית האסטרטגית לעיר ירושלים ותכנון מפורט לעיר העתיקה בירושלים.
אונסק"ו

במישור הבינלאומי משמש טרנר משנת 1995 כיועץ מיוחד של אונסק"ו בנושאי מורשת ותרבות. בשנת 1999 כשישראל חתמה על האמנה של אונסק"ו למורשת, נתמנה ליושב-ראש הראשון של הוועדה הישראלית למורשת עולמית במסגרת הוועד הישראלי לאונסק"ו שבמשרד החינוך. פרופ' טרנר כיהן כיו"ר הוועדה מראשיתה בשנת 1999 ועד 2011 בה הופסקה כהונתו. בתפקידו זה תרם לחיבור מסמך העמדה של אונסק"ו בנושא אדריכלות בת זמננו בסביבות היסטוריות וכן להגדרת מונחים בעלי ערך מקצועי אוניברסלי יוצאי דופן.
במסגרת כהונתו כיו"ר הוועדה הישראלית, הוביל, בשיתוף אחרים, להכרזת שבעת אתרי המורשת העולמית ראשונים בישראל: גן לאומי מצדה (2001), העיר העתיקה של עכו (2001), תל אביב העיר הלבנה (2003), דרך הבשמים ערי המדבר בנגב (2005), התלים המקראיים - מגידו, חצור ובאר שבע (2005), אתרי הבהאיים (2008), נחל המערות (2012). הכרזות אלה הביאו להכרה בחשיבותה של ישראל בנוגע לאתרי מורשת עולמית.
במהלך 2005 נבחר על ידי מדינות חברות אונסק"ו להיות חבר הוועדה העולמית למורשת עולמית ובשנת 2008 כסגן יו"ר הוועדה. טרנר מוביל את ההכרה בשימור המורשת האורבנית כולל הכנת מסמכים בין-לאומיים המהווים את אבני היסוד של ההנחיות המקצועיות בעולם בנושא, כשהוא מלווה את ההמלצות של אונסק"ו בנושא הנוף האורבני ההיסטורי Historic Urban Landscape.
פעילותו במשך מעל שני עשורים באונסק"ו כוללת ייעוץ לתכנון במאות אתרי שימור מסביב לעולם, בין היתר באתר מחנה הריכוז אושוויץ-בירקנאו, אי מוזמביק, הכנת מצאי תרבותי באתיופיה ודיונים על שחזור פסלי הבודהות בעמק באמיאן (אנ') באפגניסטן. במסגרת היותו יועץ מיוחד לאונסק"ו מלווה טרנר מפגשי מומחים בינלאומיים, מעורב בסיוע בתחומי חינוך, עיצוב אורבני ושימור ומקדם את הדיון על נופים עירוניים היסטוריים ועל מסמך נארה 20+(אנ').
מחקר

לאורך השנים היה טרנר מעורב בפרויקטים מחקריים בינלאומיים רבים. כחבר בקבוצה ישראלית-פלסטינית-ירדנית משותף, הכין ב-1997 את דו"ח 'ידידי המזרח-התיכון EcoPeace' ליצירת השמורה הביוספרית של ים המלח והנוף התרבותי של עמק הירדן לשם הגשה לארגון אונסק"ו להכרזה כאתר בינלאומי.
במישור האירופי, בשנת 2002, שימש כחבר מוביל בפרויקט TEMPER בתוכנית המורשת 'יורומד- EuroMed'. פרויקט אקדמי בינלאומי זה בוחן הדרכה, חינוך, ניהול ותכנון של אתרים פרה-היסטוריים בארץ ומסביב לאגן הים התיכון בכלל ומעורבים בו צוותים מבריטניה, מלטה, טורקיה, יוון וישראל.
בין השנים 2010–2006 שימש טרנר כמתאם הישראלי בתוכנית שותפות לשלום של האיחוד האירופי PUSH לקידום מורשת משותפת, עם אוניברסיטת אל קודס ועם החברה הירדנית לפיתוח בר קיימא. במסגרת פורום ירושלים-ברלין, יוזמה של מכון ירושלים לחקר ישראל והמרכז הפלסטיני לשלום ולשיתוף פעולה בינלאומי IPCC, השתתף טרנר במחקר בין צוותים מקצועיים ואקדמיים לקדם שלום בר-קיימא.
במסגרת התוכנית השביעית של האיחוד האירופי כמתאם האקדמיה בבצלאל, טרנר היה השותף המוביל בפרויקט לתכנון מקומות אורבניים בטוחים יותר Designing Safer Urban Spaces'' בשיתוף עם שמונה אוניברסיטאות אחרות.
טרנר ייצג את בצלאל בפרויקטים של TEMPUS מטעם האיחוד האירופי, במסגרת מחקר עם חוקרים מאירופה, ישראל והרשות הפלסטינית על יישום תהליך בולוניה.
השפעה

לאחר המפגש הראשון של 'ועדת ירושלים' The Jerusalem Committee בשנת 1969 ביוזמת ראש העיר דאז טדי קולק, התבקש טרנר לעמוד בראש היחידה לתכנון אורבני בעיריית ירושלים. טרנר הוביל וליווה את תוכנית העיר העתיקה וסביבותיה עד למתן תוקף, והכין, יחד עם אחרים, את תוכניות השימור העירוניות הראשונות של ירושלים שלאחר 1967. פעילות זו הייתה חדשנית בתקופה המדוברת והכשירה את הקרקע לגישה הרווחת כיום של שילוב הפיתוח בקונטקסט הקיים מתוך עקרונות ברורים של תכנון אורבני וסביבתי.
בשנים 1989–1994 כיהן כחבר בוועד המנהל של המרכז הישראלי למורשת אדריכלית של הטכניון. בשנים 1999–1997 שימש כחבר בוועדה המחוזית לתכנון ובנייה של ירושלים, היה פעיל ביצירת מדיניות גובה הבנייה ושמירת איכות הסביבה בירושלים והוכר כאחד משני העוררים לפרויקט הולילנד בעיר. חבר ב ICOMOS ולווה את הקמת Heritage Watch, מכהן כיועץ בינלאומי מיוחד לאונסק"ו.
טרנר זכה באות יקיר התכנון (2008) של איגוד המתכננים בישראל עבור תרומתו פורצת הדרך להחדרת נושא שימור אתרים היסטוריים לסדר היום של התכנון בישראל – פריצה שאפשרה גם לאחרים להגיע להישגים חשובים בנושא.
פרס שיתוף הציבור בהליכי תכנון, אות יקיר עמותת האדריכלים בישראל (2010), נבחר (2010) על ידי עיתון דה-מרקר כאחד מה-101 משפיעים לטובה בתחום של תכנון וסביבה.
הערות שוליים

↑  http://www.bezalel.ac.il/academics/master/urbDesign/
↑  ועדת הקולוקוויום האנגלו-ישראלי
↑  ניר חסון, בכיר באונסק"ו ישראל הודח; בכירים: זה צעד פוליטי, באתר הארץ, 25 במאי 2011
↑  http://ecopeaceme.org/
↑  http://pushproject.bezalel.ac.il/index.html
↑  http://www.bezalel.ac.il/en/about/research/push
↑  Designing Safer Urban Spaces -
↑  https://www.makorrishon.co.il/nrg/online/54/ART2/096/931.html http://www.globes.co.il/news/article.aspx?did=164588
↑  http://www.icomos.org.il/
↑  http://www.world-heritage-watch.org/index.php/en/home/the-world-heritage-watch-initiative
↑  101 משפיעים לטובה - תכנון וסביבה, באתר TheMarker‏, 16 בספטמבר 2010
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "מייק טרנר".
Keynote lecture at the 2nd European Congress - European Cities and their Heritage in Berlin 2016'Faces of History in European Cities'
זכויות האדם באיראן

מצב זכויות האדם ברפובליקה האסלאמית של איראן מבוקר לעיתים קרובות הן על ידי גופים פנים-איראניים והן על ידי גופים חיצוניים. המבקרים הם בדרך-כלל ארגוני זכויות אדם, סופרים, ארגונים חוץ ממשלתיים, ואזרחים מן השורה. איראן אף מגונה כמעט מדי שנה, על ידי העצרת הכללית של האו"ם וועדת האו"ם לזכויות אדם, עקב הפרות זכויות אדם והחלטות שקיבלה ממשלתה בנושא.
הביקורת הנמתחת על ממשלת איראן היא גם על הגבלות ועונשים הניתנים בעקבות עבירות על החוקה האסלאמית של הרפובליקה, וגם על פעולות שאינן קשורות לאסלאם, כעינויים, אונס, ורצח של אסירים פוליטיים, וכן הכאתם ורציחתם של מתנגדי המשטר על ידי אזרחים אחרים.
רוב הביקורת נסובה על פעילויות באיראן החורגות מתקני זכויות אדם בינלאומיים, כענישה על "פשעים ללא קורבנות" (לדוגמה ניאוף והומוסקסואליות), ענישה שאינה מידתית, הענשת קטינים מתחת לגיל 18, הגבלת חופש הדיבור והעיתונות ובכלל זה מאסר עיתונאים, אי שוויון מובנה בחוקת המדינה בענייני דת ומין, ובכלל כך רדיפת המיעוט הבהאי ומניעת זכויות בסיסיות מנשים והדרתן.
אחמד זיידאבאדי עיתונאי ופעיל חברתי נעצר מספר פעמים וקיבל פרס בין-לאומי על פעילותו.
עונשי מוות

בשנת 2016 נעצר הרופא אחמד רזא ג'לאלי במהלך ביקורו באיראן הוא הואשם בריגול לטובת ישראל. בשנת 2017 הוא נשפט לעונש מוות ללא נוכחות עורך דין. למרות הלחץ הבין לאומי הוא לא שוחרר עד היום (2022).
ב-2008 הוציאה איראן להורג באופן קבוצתי 29 אסירים בכלא אווין.
נוויד אפכארי היה מתאבק איראני, שהיה אלוף איראן בהיאבקות וייצג את המדינה בתחרויות בינלאומיות. הוא נידון למוות והוצא להורג בספטמבר 2020 על ידי המשטר האיראני בעקבות מחאה אותה הביע ב-2018 במהלך הפגנות שנערכו במדינה באותה השנה, כמו גם רצח אותו ביצע לכאורה. על אף מאמצי המשטר להצדיק את הוצאתו להורג של נוויד כנקמה על הרצח אותו ביצע, מעולם לא הוכח האישום ברצח.
נטען כי איראן אינה נמנעת מלהוציא להורג קטינים, זאת על אף היותה חתומה על אמנת זכויות הילד שאוסרת על כך. לפי ארגונים המתנגדים לעונשי מוות בין ספטמבר 2022 לינואר 2023 הוצאו להורג באיראן לפחות 41 קטינים.
לפי ארגון אמנסטי בשנת 2023 הוציאה אירן להורג 853 בני אדם, נתון המהווה כ-75% מכלל ההוצאות להורג המתועדות בעולם באותה שנה.
באוגוסט 2024 הוציאה איראן להורג בתליה 29 אסירים ביום, 26 מהם באופן קבוצתי בעיר כרג'.
באוקטובר 2024 דיווחו ארגוני זכויות אדם באיראן על הוצאתם להורג של 166 אסירים במדינה, נתון המהוה שיא של עשרים שנה. ביניהם גם ג'משיד שארמהד אזרח גרמני ותושב קליפורניה, שהיה פעיל בשורות האופוזיציה האיראנית. הוא נחטף מדובאי לעומאן וממנה הועבר לאיראן, בה נשפט למוות והוצא להורג בתליה. בנובמבר שלאחריו הוצא להורג ארווין נתנאל קהרמאני, יהודי איראני כבן 20, שהואשם ברצח של מוסלמי שתקף אותו.
בפברואר 2025, דיווחו שני ארגוני זכויות אדם שאיראן הוציאה להורג במהלך 2024 לפחות 975 בני אדם – עלייה של 17% לעומת 2023.
אלימות משטרתית

בספטמבר 2022, החלו הפגנות מהסא אמיני באיראן. המחאה שהחלה בעקבות מותה של מהסא אמיני בידי כוחות הממשלה, התפתחה למחאה על היחס של השלטון לנשים, מחאה נגד חוקי דת ובדרישה לשינוי שיטת המשטר במדינה. המשטרה וכן ארגונים מיליטנטים אחרים כמו משמרות המהפכה האסלאמית הפעילו אלימות משטרתית רבה. לפי דיווחי ארגון זכויות האדם Iran Human Rights, עד תחילת דצמבר 2022 הרגו המשטרה וכוחות הביטחון לפחות 448 מפגינים, בהם 60 קטינים
ראו גם

Iran Human Rights
סקילתה של סוראיה M
עונש מוות
חופש ההפגנה
חופש העיתונות