stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
השבויים הישראלים בסוריה ובלבנון במלחמת העצמאות
השבויים הישראלים בסוריה במלחמת העצמאות > החזרה מהשבי

הראשונה לחזור מהשבי הסורי הייתה אסתר נאדל ששוחררה ב-2 בפברואר 1949 בעת שהייתה בחודש התשיעי להריונה, תמורת שני חיילים סורים. קבוצה ראשונה של שישה שבויים חזרה לישראל ב-4 באפריל 1949, בתוכם הזוג הקשיש בלשניקוב. הם הועברו לישראל דרך מעבר ראש הנקרה.
ב-5 באפריל 1949 החל המשא ומתן על חתימת הסכם שביתת הנשק עם סוריה. השיחות התנהלו באוהל בשטח ההפקר בין מחניים למשמר הירדן ונמשכו כ-3 חודשים. ב-2 במאי 1949 היו אמורים להשתחרר 15 שבויים, אולם לבסוף שוחררו רק שמונה שבויים.
ב-20 ביולי 1949 נחתם הסכם שביתת הנשק עם סוריה ובסעיף 6 נכתב כי "השבויים ישוחררו 24 שעות לאחר חתימת ההסכם".
ב-21 ביולי 1949 שוחררו יתר 31 השבויים דרך שטח ההפקר ליד משמר הירדן. השחרור התעכב בגלל דרישתם של הסורים לקבל לידם קבוצה של 20 עריקים מהצבא הסורי שמצאו מקלט בישראל. העריקים הובאו למקום ולאחר שהביעו בפני משקיפי האו"ם ונציגי הצלב האדום כי אין ברצונם לחזור לסוריה, התרצו הסורים והסכימו להעביר את השבויים לישראל. השבויים הועברו לישראל ובקיבוץ מחניים נערכה להם קבלת פנים.
השבויים הישראלים בלבנון במלחמת העצמאות > הנפילה בשבי

בלבנון היו בשבי במלחמת העצמאות חמישה לוחמי פלמ"ח ושלושה לוחמי צה"ל. כן היו בשבי קבוצה של 20 יהודים ילידי הארץ שהיו בדרכם לארץ באונייה ונלקחו בשבי בנמל ביירות.
ב-22 באוקטובר 1947 חדרה ללבנון חוליה של חמישה אנשי פלמ"ח ליד קיבוץ אילון למטרות מודיעין. עם שחר הם נתגלו ונעצרו בידי שוטרי גבול לבנוניים. לאחר שהות קצרה בצידון שהייתה מלווה במכות, הם הועברו לבית הסוהר המרכזי בביירות.
בהיעדר מצב המלחמה בין הצדדים התייחסו אליהם הלבנונים כפושעים פליליים והאשימו אותם בניסיון לפגוע במקורות המים בלבנון באמצעות חיידקי כולרה. עו"ד אהרון חוטר ישי נשלח מטעם ההגנה לדאוג להגנה משפטית נאותה. הם נידונו לשנתיים עד שלוש שנות מאסר. הלבנונים כאמור לא ראו בהם שבויי מלחמה והם הוחזקו ב"כלא החול" בביירות בתנאים קשים עם אסירים פליליים באולמות צפופים רוחשי שרצים וכינים.
שני חיילי צה"ל נפלו בשבי בקרבות סג'רה וחייל אחד נפל בשבי בקרב עם חיילי צבא ההצלה של קאוקג'י ליד מנרה ב-23 באוקטובר 1948.
השבויים הישראלים בלבנון במלחמת העצמאות > שחרור

ב-15 במרץ 1949 שוחרר יוסף ציונוב, אחד החיילים שנפל בשבי בקרבות סג'רה, שהיה פצוע. המשא ומתן עם הלבנונים נערך בראש הנקרה. הקושי העקרי היה כאמור חמישה אנשי הפלמ"ח שהלבנונים לא ראו בהם שבויי מלחמה. דוד בן-גוריון עמד על כך שאין לחתום שום הסכם ללא שחרור אנשי הפלמ"ח. לבסוף הושגה פריצת דרך וב-23 במרץ 1949 נחתם ההסכם. ב-24 במרץ 1949 הוחזרו השבויים מלבנון ובקיבוץ ראש הנקרה נערכה להם קבלת פנים גדולה בנוכחות ראש משקיפי האו"ם הגנרל ריילי.
השבויים הישראלים בלבנון במלחמת העצמאות > העצורים מארצות הברית

עם פרוץ מלחמת העצמאות התגבשה בארצות הברית קבוצה של 20 ילידי הארץ ששהו שם ובקשו להצטרף ללוחמים בארץ ישראל. בקבוצה היו שבתי טבת, אלי אילן ועודד בורלא. האונייה הגיעה לנמל ביירות ב-14 במאי 1948 מיד לאחר ההכרזה על הקמת מדינת ישראל. אנשי ז'נדרמריה לבנונים הורידו אותם מהאונייה, העבירו אותם למחנה בבעלבכ וסירבו לבקשת הסורים להעבירם לסוריה. הם נחקרו שטחית ללא הפעלת לחץ פיזי.
משרד החוץ האמריקאי הפעיל לחץ כבד על הלבנונים לשחרר את חברי הקבוצה למרות שלרובם לא הייתה אזרחות אמריקאית. לבסוף הושג הסכם להחזירם לארצות הברית תוך התחייבות אמריקאית שלא יותר להם להגיע לישראל ולהתגייס לצה"ל.
בסוף אוגוסט 1948 הם הועלו על אנייה שהפליגה לארצות הברית תוך עגינה באלכסנדריה שם הגנו עליהם השלטונות המצריים מהמפגינים הרבים שדרשו להורידם לחוף ולעוצרם. לאחר שהגיעו לארצות הברית מצאו חלק מהם דרכים להגיע למדינת ישראל ולהתגייס לצה"ל.
ראו גם

שבויי צה"ל במצרים במלחמת העצמאות
לקריאה נוספת

דניאל נדב, הלוך בשבי-סיפורם של השבויים העבריים במלחמת העצמאות, משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 1998
דב גביש, בשבי לבנון-סיירי הפלמ"ח ב"כלא החול" ביירות 1947-1949, הוצאת אריאל
הערות שוליים

1 2  שעותיה האחרונות של משמר הירדן, הארץ, 17 בפברואר 1949
↑  נתן דונביץ, שבויי משמר הירדן בדמשק, הארץ, 27 ביוני 1948
↑  דרישת שלום משבויינו בארצות ערב, יום יום (עיתון ערב), 22 ביולי 1948
↑  שבויינו בסוריה, הארץ, 2 באוגוסט 1948
↑  850 חיילי ישראל בשבי האויב, יום יום (עיתון ערב), 8 באוגוסט 1948
מצב שבויינו בארצות האויב, הצופה, 9 באוגוסט 1948
↑  טיפול גרוע בסוריה, דבר, 9 באוגוסט 1948
↑  שי לשבויים, על המשמר, 15 בנובמבר 1948
↑  מטען 20 טונות הועבר לשבויינו, על המשמר, 24 בנובמבר 1948
↑  מכתב מהשבי הסורי, הארץ, 24 בנובמבר 1948
↑  הסיכויים לחילוף שבויים כללי, הארץ, 3 בינואר 1949
↑  מהוי שבויינו בבית הסוהר הצבאי בדמשק, חרות, 15 בפברואר 1949
↑  שבויה יהודית מוחזרת מסוריה, הצופה, 2 בפברואר 1949
↑  הפרת הסכם ג'ניבה, דבר, 22 בפברואר 1949
↑  פדויי השבי הראשונים מסוריה חוזרים, הצופה, 5 באפריל 1949
↑  היום משתחררים 15 משבי סוריה, דבר, 2 במאי 1949
↑  8 שבויים יהודים הוחזרו מסוריה, הַבֹּקֶר, 3 במאי 1949
↑  אחרוני השבויים מסוריה חזרו לישראל, הצופה, 22 ביולי 1949
↑  ירמיהו שמואלי, היום המשך המו"מ בין ישראל והלבנון, על המשמר, 15 במרץ 1949
↑  הוחלפו השבויים - נתכנסה ועדת שביתת הנשק, מעריב, 24 במרץ 1949
↑  ח. אורבוך, שבויינו מהלבנון מספרים על חויותיהם בשבי, חרות, 27 במרץ 1949
חזרת השבויים מסוריה במלחמת העצמאות-21/7/1949
ריילי (משמאל) ומרדכי מקלף בדיוני הסכם שביתת הנשק בין לבנון וישראל בראש הנקרה, מרץ 1949
המזרח אל השלום

המזרח אל השלום היא תנועה אידאולוגית תרבותית שהוקמה בידי אינטלקטואלים מזרחים בשנת 1983, ומטרתה עשיית צדק חברתי, ראיית ישראל כחלק ממדינות האזור הערביות וחתירה לשלום עם הפלסטינים.
רקע והיסטוריה

התנועה הוקמה בעקבות מלחמת לבנון הראשונה ולאחר רצח פעיל השלום אמיל גרינצווייג. המייסדים היו אנשי רוח, מחנכים ופעילי ציבור יוצאי עדות המזרח, שחפצו להדגיש כי למזרחים אין שנאה מיוחדת לערבים.
יו"ר התנועה היה פרופסור שלמה אלבז, ובין חבריה נמנו גם פרופסור אשר עידן, שלמה בר, קלוד סיטבון, הסופר עמי בוגנים, המשורר פרץ בנאי, היזם ג'ורג' אדרי, גבי מלכה, רפאל בן שושן, דודי מחלב ועוד. המשוררת פרופסור שלי אלקיים שימשה כדוברת התנועה.
במסגרת התנועה יצא לאור בטאון בשם המימד השלישי.
חזון ומטרות

התנועה הייתה בעלת השקפה גאופוליטית שראתה במדינת ישראל מדינה ערבית-מזרח תיכונית המתחשבת בתרבות האזור, בניגוד לאופי המערבי שלפיה היא מתנהלת.
התנועה התנגדה לכל מעשה גזענות או אלימות כלפי ערבים, והדגישה כי היא מתנגדת לטרור משני הצדדים.
התנועה פעלה לבניית גשר בין יהודים לערבים, ותמכה בהקמת ישות פלסטינית, לאו דווקא מדינית, תוך שמירה על צביונה של מדינת ישראל.
התנועה גם תמכה בנירמול היחסים עם מרוקו, והייתה מעורבת במגעים שהביאו לביקור של ראש ממשלת ישראל שמעון פרס במרוקו ובפגישתו עם המלך חסן השני ב-22 ביולי 1986.
לפי המרצה לפילוסופיה דודי מחלב, התנועה הקדימה את זמנה בשיח, בפוליטיקת הזהויות וברעיון הרב-תרבותיות, הדגישה את התלות של רעיון אחד במשנהו, ואת הלכידות הפנימית שמתקיימת בין הרעיונות.
לקריאה נוספת

שאול צדקה, תנועה מזרחית, בעיתון דבר, 3 ביוני 1983
הערות שוליים

↑  הודעת חסן: המרוקאים יאהבו אותו, כותרת ראשית, 27 בנובמבר 1985
אריה בנדר, יחם חיובי לישראל "הוא אינטרס חיוני של העם המרוקני", מעריב, 17 בדצמבר 1986
↑  תום שגב, המזרח והשלום, כותרת ראשית, 30 ביולי 1986
↑  דודי מחלב, נר זיכרון לד"ר שלמה אלבז, חברי ומורי, באתר "העוקץ", 4 בספטמבר 2003
מצפה יוסף

| --- | --- |
תצלום אוויר ממצפה יוסף, במרכז (במספרים 1–2) נראה קבר יוסף
תצלום אוויר ממצפה יוסף, במרכז (במספרים 1–2) נראה קבר יוסף
 מידע כללי
 סוג:  נקודת תצפית
 מיקום:  הר גריזים, סמוך להר ברכה ולקריית לוזה
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–2002
 תאריך פתיחה רשמי:  2002 
 
 קואורדינטות:  32°12′30″N 35°16′29″E﻿ / ﻿32.20839722°N 35.27477222°E﻿ / 32.20839722; 35.27477222
  (למפת צפון השומרון מוגדלת) מצפה יוסף(למפת צפון השומרון רגילה) מצפה יוסף(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום מצפה יוסף(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום מצפה יוסף
 
מצפה יוסף הוא מצפה הסמוך לראש הר גריזים ליד היישוב השומרוני קריית לוזה. המצפה צופה על קבר יוסף שבעיר שכם, וכן על הר עיבל, מזרח השומרון והרי הגלעד.
גאוגרפיה

מצפה יוסף נמצא סמוך לפסגת הר גריזים בכתף ההר היורדת לכיוון מחנה הפליטים בלאטה, במקום הנקרא בפי הערבים תל א-ראס (تل الراس. בתרגום לעברית: גבעת הראש, כשהכוונה לראש ההר), בנקודה שגובהה כ-800 מטרים מעל פני הים, הצופה על העיר שכם, עתיקות שכם הקדומה, וכן על קבר יוסף ומכאן שמו - מצפה יוסף. המצפה כיום משמש כמקום תפילה, בשל היותו הנקודה הקרובה ביותר לקבר יוסף שניתן ליהודים להגיע אליה בחופשיות, והיחידה מחוץ לשכם שניתן לראות ממנה את קבר יוסף. לקבר יוסף עצמו יכולים יהודים להיכנס רק מספר פעמים בשנה, תחת אבטחה של צה"ל. במצפה מתפקד כולל חצות מידי לילה בוא באים אברכים מישובי האזור ללמוד, מבנה הכולל הוא המבנה האזרחי היחיד במצפה יוסף.
ההגעה לאתר היא דרך קריית לוזה, שהיא אחת משני המקומות היחידים בהם יש קהילה של השומרונים (השנייה בעיר חולון).
התצפית

ממצפה יוסף ניתן לראות גם את הר עיבל, ולמעשה ניתן לצפות בכל המרחב שבו נערך מעמד הברכה והקללה בעת הכניסה לארץ בראשית תקופת ההתנחלות. כמו כן, כפי העולה מהמקרא, משל יותם נישא בכתף הר גריזים הפונה לשכם הקדומה, לא הרחק מהמצפה.
מהמצפה ניתן גם לצפות בשלושת גבולות הארץ ממקום אחד: במערב ניתן לראות את הים התיכון, ממזרח ניתן להבחין בהרי הגלעד שבעבר הירדן, ובימי ראות-טובה ניתן להבחין בחרמון במבט צפונה.
המקום צופה גם על עמק המכמתת ועמק בית דג'ן, על הרי מזרח השומרון כולל אזור אלון מורה והר כביר, חוות סקאלי, איתמר וגבעות איתמר, עלי, ועוד.
אירועים

במצפה יוסף נערכו עצרות תפילה המוניות בשנים בהן לא ניתן היה להיכנס לקבר יוסף בשכם.
בפברואר 2022 ביקר במקום שחקן הקולנוע ג'ון ווייט יחד עם ראש מועצה אזורית שומרון יוסי דגן. במרץ 2024 ביקרה במקום משלחת של אוונגליסטים מקורבי נשיא ארצות הברית לשעבר דונלד טראמפ, שכללה את טוני פרקינס, אלי כוהנים ומריו ברמניק, יחד עם יוסי דגן וח"כ אוהד טל. באותו החודש ביקרה במקום גם ורוניקה רוחאס, סגנית נשיא אקוודור, יחד עם הארכיבישוף מלכי-סאדק ובליווי יוסי דגן.
אירועים > תחזוקה

המקום מאובטח על ידי מוצב של צה"ל שממוקם לצד המצפה. בתחילת שנת 2012 שופץ המצפה בידי המועצה האזורית שומרון, שהתקינה לאורך המצפה מעקה בטיחותי, שילוט ומפות של הנוף. בשנת 2024 הובא קרוואן חדש למקום לכולל חצות המהווה המבנה האזרחי היחיד במפצה יוסף.
אירועים > אירועים ביטחוניים

ב-2 ביולי 2024 ירה פלסטיני מאזור שכם לעבר קבוצת מבקרים במצפה, ופצע את אחד מהם באורח קל.
ראו גם

קבר יוסף
מעמד הר גריזים והר עיבל
משל יותם
הערות שוליים

↑  הר גריזים, מצפה יוסף והעיר שכם
↑  כוכב הקולנוע מהוליווד התרגש בשומרון: "לב מדינת ישראל", באתר ערוץ 7, 16 בפברואר 2022
↑  מקורבו של טראמפ טוני פרקינס בביקור בשומרון: "אנחנו אתכם - לא נקבל את פתרון שתי המדינות", באתר ערוץ 7, 12 במרץ 2024
↑  אלישע בן קימון, סגנית נשיא אקוודור ביקרה בשומרון: "אני מחזקת אתכם", באתר ynet, 7 במרץ 2024
↑  דיווח ראשוני: פצוע בפיגוע ירי סמוך להר ברכה, באתר "סרוגים", 2 ביולי 2024
↑  מנחם בן שחר, עד לפיגוע בשומרון, משחזר: "העברתי שיחה למטיילים ופתאום מישהו נפל", באתר ערוץ 7, 2 ביולי 2024
| אתרים בשומרון |
| --- | --- | --- |
| צפון השומרון | תל דותן • עמק דותן • קסטלום בליסימום • יער ריחן • מצפה שלפים - עמק דותן • שומרון • יער שקד |  |
| מרכז השומרון | בריכת ישמעאל • עין מח'נה (מעיין עמשא) • האלות האטלנטיות • מצפה יוסף • מצפה הדר • מצפור רבבה • שכם הקדומה • קבר יוסף • הר גריזים • מוזיאון השומרונים • מקדש השומרונים בהר גריזים • יקב הר ברכה • הר עיבל • מזבח הר עיבל • באר יעקב (שכם) • עין כפיר • עיינות בידאן • הר כביר •  בור הציפורים • סבסטיה • גבעת פינחס • קברי אלעזר ואיתמר • אלוני יצהר • קבר השייח' סלמאן אל-פארסי |  |
| מערב השומרון | המרפסת של המדינה • נחל קנה • גתות ברקן • דיר קלעה • פארק הצנירים • חורבת כורכוש • חורבת דיר סמען • חורבת צרידה |  |
| מזרח השומרון | מצפה שלושת הימים • מצפה מתן • תל חייא • שמורת נבי נון • חורבת עורמה • בריכת אירוס השומרון • מצפה אילן (אלון מורה) • מצפה בניו • בוסתן שלמה • טנא א-תחתא |  |
| דרום השומרון | קבר יהושע בן נון • קבר כלב בן יפונה • מעיין אייל • ח'ירבת סמארה • יקב טורא |  |
פיליפ הול

| --- | --- |

 לידה:  11 באפריל 1904 המפסטד, הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 פטירה:  30 בדצמבר 1982 (בגיל 78) קיימברידג', הממלכה המאוחדת 
 ענף מדעי:  מתמטיקה
 מקום מגורים:  אנגליה
 מקום לימודים:  New End Primary School (1915)  קרייסט'ס הוספיטל (1922)  קינגס קולג' (1925)  אוניברסיטת קיימברידג' (1926) 
 מנחה לדוקטורט:  קרל פירסון 
 מוסדות:  אוניברסיטת קיימברידג' (1927–1941)  בלצ'לי פארק (1941–1945)  אוניברסיטת קיימברידג' (1945–1967) 
 תלמידי דוקטורט:  גארט בירקהוף, Trevor Evans, A. J. Weir, גיימס אנכסנדר גרין, Dermot Henry McLain, N. J. S. Hughes, פול כהן, G. D. Findlay, אלפרד גולדי, Philip J. Higgins, R. Armstrong, Thomas E. Easterfield, Arnold Learner, Victor W. D. Hale, Bernhard Neumann, James Edward Roseblade, Derek Taunt, Stewart E. Stonehewer, Norman Blackburn, Kurt Hirsch, Derek John Scott Robinson, A. M. Duguid, John Frankland Rigby, Karl Gruenberg, P. W. Stroud, Akbar Hussein Rhemtulla, J. Anson, H. A. Thurston, William A. Coppel, A. Rae, D. J. Harris, C. R. Kulatilaka, דייוויד ריס 
 פרסים והוקרה:  מדליית דה מורגן (1965)  מדליית סילבסטר (1961)  פרס בריק הבכיר (1958)  עמית החברה המלכותית (1942) 
 תרומות עיקריות
 חקר תורת החבורות, איזוקליניות, משפט החתונה
 
פיליפ הול (באנגלית: Philip Hall;‏ 11 באפריל 1904,המפסטד–30 בדצמבר 1982) היה מתמטיקאי בריטי שעסק בחקר תורת החבורות, ובפרט חבורות פתירות.
ביוגרפיה

הוריו של פיליפ הול לא היו נשואים. זמן קצר אחרי לידתו הם נפרדו ופיליפ עם אמו עברו להתגורר אצל הורים שלה. לאחר סיום בית הספר הול התחיל לימודים באוניברסיטת קיימברידג'  אותה סיים בשנת 1924. לאחר קבלת התואר הול חשב להתחיל בקריירה בשרות הציבורי ועבר בחינות התאמה. הוא נסע לאירופה בה למד שפות. עם חזרתו לאנגליה הול התקבל ללימודי דוקטורט בקיימברידג' אצל קרל פירסון. עבודתו התמקדה בחקר תורת החבורות. לאחר סיום התואר הוא התחיל ללמד באוניברסיטת קיימבידג'. בשנת 1935 הוא פרסם הוכחת משפט החתונה. בשנת 1940 הוא פרסם עבודה חלוצית שבה הגדיר וחקר את מושג האיזוקליניות.
במהלך מלחמת העולם השנייה פיליפ הול היה חלק מצוות שעבד בבלצ'לי פארק בה עסק בניתוח צפנים איטלקים ויפנים. לאחר סיום הלחימה הוא חזר ללמד באוניברסיטת קיימברידג'.
על הישגיו בתחום הוא התקבל לחברה המלכותית בשנת 1942. בשנת 1953 התמנה לפרופסור וראש קתדרה. בשנת 1958 הול זכה בפרס בריק. בשנת 1965 הוענקה לו מדליית דה מורגן. הוא קיבל "מדליית סילבסטר" של החברה המלכותית.
הול היה פעיל באגודת מתמטיקאים של לונדון ובשנים 1955–1957 היה נשיא האגודה.
בשנת 1988 פורסם אוסף עבודות של הול.
Battle Pass

בתעשיית משחקי הווידאו, Battle Pass (בעברית: באטל פאס) הוא סוג של גישת מונטיזציה אשר מספקת תוכן נוסף עבור משחק בדרך כלל באמצעות מערכת בשלבים, ומתגמלת את השחקן עם פריטים במשחק עבור משחק והשלמת משימות ספציפיות. בהשראת מערכת הכרטוס של ה־Season Pass שמקורה ב־Dota 2 בשנת 2013, מודל ה־Battle Pass זכה לשימוש רב יותר כחלופה לדמי מנוי ו־Loot Boxes (בתרגום חפשי: תיבות שלל) מאז סוף העשור האחרון. לרוב ה־Battle Pass מציע גרסה חינמית, אשר נגישה עבור כל משתמש, וגרסה יוקרתית שדורשת חיובים שנתיים או עונתיים בתמורה לפריטים משופרים וקוסמטיקה.
עקרון

בתוך משחק וידאו, Battle Pass עשוי להיות מוצע לשחקן בחינם, או שהשחקן צריך לרכוש אותו דרך מיקרוטרנזקציות(אנ'). מרגע שהשחקן קיבל את ה־Battle Pass, הוא מציג לשחקן מספר דרגות תגמול. עבור הרווחת מספיק נקודות ניסיון על מנת להשלים את הדרגה, השחקן מקבל את התגמול שמוגדר עבור אותה הדרגה ומתקדם להבאה. תגמולים אלה הם בדרך כלל קוסמטיים, כגון אפשרויות התאמה אישית של דמויות ונשקים (אשר ידועים בכינוי "סקינים"), הבעות ותנועות ודברים נוספים שגם הם אינם משפיעים על מהלך המשחק עצמו. בדרגות גבוהות יותר מסופקים תגמולים נחשקים יותר, המציעים לשחקנים דרך להציג לראווה אפשרויות התאמה אישית ייחודיות אלה בפני שחקנים אחרים בתור סמל סטטוס. נקודות ניסיון מתקבלות בכך שהשחקן משחק משחקים, ולעיתים קרובות דרך השלמת משימות בתוך המשחק. ישנם משחקים אשר מציעים דרך להאיץ את ההתקדמות בדרגות על ידי שימוש במיקרוטרנזקציות(אנ'). במשחקים שבהם קיים Battle Pass לרוב הוא יהיה חינמי וגם בתשלום, לרוב הגרסה החינמית תכלול פחות דרגות או שתציע תגמולים פחות נחשקים. ההתקדמות של השחקן בגרסה בתשלום תישמר למקרה שהשחקן יחליט לרכוש אותה וכך הוא יקבל את כל הפרסים מהדרגות בגרסה בתשלום שהשלים.
באטל פאסים והתגמולים שהם מכילים זמינים לזמן מוגבל, בדרך כלל למשך כמה חודשים, שאחריהם יתווסף למשחק Battle Pass חדש ובו תגמולים חדשים שניתן להשיג. לאחר שבאטל פאס מסוים מסתיים לא ניתן להשיג את התגמולים שבו יותר. משחקים רבים משנים את השם של ה־Battle Pass שלהם מעט. לדוגמה, במשחק Rocket League הוא נקרא "Rocket Pass", במשחק PUBG: Battlegrounds הוא נקרא "Survivor Pass" ובמשחק Fortnite Save the World הוא נקרא "Ventures Level".
היסטוריה

אחת מן הפעמים הראשונות בהם נראה העיקרון של Battle Pass הייתה במשחק Dota 2 של חברת Valve, בתקופה שלמשחק היה אירוע שסובב סביב הטורניר The International של שנת 2013, שהוא טורניר הספורט האלקטרוני השנתי של המשחק Dota 2. בעודו קרוי "Compendium", הוא סיפק תוכן ייחודי למשחק ותכונות נוספות עבור השחקנים אשר רכשו אותו, כאשר 25 אחוזים מן ההכנסות שנבעו ממנו הלכו לבריכת הפרסים עבור האירוע. בשנת 2016, Valve כללו את ה־Compendium ב־Battle Pass בינלאומי גדול יותר, ומאוחר יותר אף הציגו גרסה חודשית עם המנוי "Dota Plus" בשנת 2018. Valve גם הוסיפו "Campaign Passes" למשחק Team Fortress 2 בשנת 2015, שהציבו בפני השחקן אשר רכש אותם מספר מטרות לזמן מוגבל שבמידה וישלים אותם יזכה באפשרויות התאמה אישית ייחודיות.
הפופולריות של הבאטל פאס צמחה בצורה משמעותית בשנת 2018 עם השימוש שלו על ידי החברה אפיק גיימס במשחק פורטנייט. ההצלחה הרבה שלו בקנה מידה שכמעט ולא נראה בעבר משכה תשומת לב רבה כלפי שיטות המונטיזציה שלו. המשחק החינמי אימץ את לוח הזמנים העונתי, כך שכל עונה נמשכת כ־10 שבועות (לפעמים יותר), ובכל עונה נוספים סטים של פריטים קוסמטיים ו־Emotes אשר מוצעים. פורטנייט הציעו לראשונה Battle Pass בעונה השנייה של המשחק, בתקופה שבה המשחק היה בצמיחה משמעותית בכמות השחקנים שלו, ומאז הוא בשימוש בכל עונה של המשחק.
שלמה רילף

שלמה (פרידריך) רילף (בגרמנית: Schlomo Friedrich Rülf;‏ 3 במאי 1896, בראונשווייג – 13 באוגוסט 1976, ווה) היה רב, סופר, מורה, פעיל ציוני יליד גרמניה שכתב בגרמנית בישראל והיה ממייסדי נהריה ומנהל בית ספר בה.
ביוגרפיה

רילף היה נצר למשפחת רבנים ממוצא ספרדי שהתגוררה בגרמניה. לאחר גירוש ספרד, הגיעו אבותיו לכפר ראווישהולצהאוזן (Rauischholzhausen) (גר') שליד מרבורג ובתקופת נפוליאון קבעו את שם משפחתם על שם נהר הרילף (Rülfbach) הסמוך לביתם. הם נרשמו כאזרחים, היו עובדי אדמה ועסקו במסחר בבקר. בני משפחה ראשונים עזבו את הכפר במאה ה-19 כדי למצוא את דרכם לקריירה אקדמית דרך מרבורג. בין נושאי השם "רילף" היה אביו של שלמה, גוטמן רילף, רבה האזורי של דוכסות בראונשווייג, בן דודו איזאק רילף (1902-1831), רב אזורי בממל ופובליציסט, וכן אחיו של האב, משה רילף. (1934-1855), מורה דת ומזכיר קהילה בנירנברג.
ביוגרפיה > רב בגרמניה

רילף גדל בבראונשווייג. לאחר שסיים את בית הספר התיכון בשנת 1914, למד בסמינר הרבנים היהודי-תאולוגי של קרן פרנקלשן (Fränckel'schen Stiftung) בברסלאו וכן למד פילוסופיה באוניברסיטת ברסלאו. ריצ'רד הוניגסוואלד, יוגן קוהנמן ובמיוחד יוליוס גוטמן היו בין מוריו. לאחר סיום לימודיו וקבלת תואר דוקטור בארלנגן, עבד כרב בבית כנסת בהמבורג משנת 1922. בשנת 1923 נישא לאנליז נוימן מברסלאו, ממנה נולדו לו שלושה בנים, הלמוט (לימים יצחק, 1925), יוסף (1928) ויוחנן (1931). בשנת 1926 מונה רילף כרב מחוז במברג, שם היה גם יו"ר אגודות הנוער של יהודי בוואריה. בשנת 1929 היה ראש הקהילה היהודית בזארבריקן. אשתו נפטרה ב-1932, ובסוף שנת 1933 נישא בשנית, הפעם לרות אונא (ילידת 1904), בת רב, עמה הביא לעולם שני ילדים, בנימין (1934) וידידה (1940).
חוויית התעמולה הנאצית לקראת משאל העם על חבל הסאר וההתרשמות מחוסר האונים של חבר הלאומים גרמו לרילף להחליט ב-1934/35 להגר מגרמניה.
ביוגרפיה > מורה ומחנך בישראל

בשנת 1935 עלה רילף עם משפחתו לארץ ישראל והתיישב בירושלים. הוא עבר לבית הספר החקלאי מקווה ישראל בחולון ומשם לנהריה, שנוסדה על ידי עולים שהגיעו בעיקר מגרמניה.
בנהריה פעל רילף, תחילה כמורה ולאחר מכן כמנהל בית הספר על שם חיים ויצמן, להקמת מערכת חינוך עברית למשפחות המהגרים הדוברות בעיקר גרמנית. באוטוביוגרפיה שלו תיאר את הקשיים עמם נאלץ להתמודד: בעיות בטיפוח תלמידים יהודים שעלו מגרמניה לאחר חווית הרדיפה והגירוש. תלמידים אלה התקשו להסתגל למשמעת בית הספר. הוריהם של רבים מהתלמידים, אקדמאים לשעבר שגורשו מעיסוקיהם הקודמים והתפרנסו מחקלאות, לא רצו להכיר עוד ביתרונות ההשכלה הכללית. העוינות לחינוך של ההנהגה הדתית המקומית, שלאור צרכיה המעשיים הרבים לא ששה להשקיע בחומרי הוראה ומשכורות למורים. בשנת 1951 הפסיק רילף זמנית את פעילות ההוראה שלו כדי להיענות להזמנה לגרמניה ושם לעזור בבנייה מחדש של קהילתו לשעבר בסארברוקן.
רילף עסק במקצוע הרב בהתנדבות בנהריה עד שהועסק בה רב במשרה מלאה. מאוחר יותר ייסד רילף קהילת בית כנסת ליברלי (רפורמי) בנהריה.
הנצחה

על שם רילף נקראה מדליית פרידריך שלמה רילף, המוענקת על ידי קבוצת העבודה הנוצרית-יהודית של חבל הסאר (CJAS) כפרס לאנשים, מוסדות או יוזמות העוסקות בקידום ההבנה בין יהודים ונוצרים.
מועצת מחוז זארבריקן החליטה ב-4 בספטמבר 2008 לקרוא לכיכר שעוצבה מחדש מול מרכז סאר "רבינר-רילף-פלאץ" (כיכר הרב רילף) ולהקים אנדרטה ליהודי חבל הסאר שנרצחו בשואה. יצירת האמנות שעיצב אוריאל אוסלנד, "היער השרוף", נחנכה ב-12 בנובמבר 2013 והיא אנדרטת השואה המרכזית בחבל הסאר.
על שמו נקראת דרך שלמה רילף בנהריה.
פרסומים

Die seelische Situation der jüdischen Jugend in Deutschland. In: Menorah. Jüdisches Familienblatt für Wissenschaft, Kunst und Literatur. Jahrgang 9 (Wien 1931), Heft 11–12, S. 545–556.
Paul Lazarus Gedenkbuch. Beiträge zur Würdigung der letzten Rabbinergeneration in Deutschland. Jerusalem Post Press, Jerusalem 1961.
Weg der Geretteten. Erzählung aus Israel. Ner-Tamidverlag, Frankfurt a. M. 1963 (Hebräisch דרך הגאולים. ספור מימי העפלה והגנה. Jerusalem 1965).
Ströme im dürren Land. Erinnerungen. Deutsche Verlags-Anstalt, Stuttgart 1964 (Hebräisch במדבר מים. ששים שנות חיים ומעש. Jerusalem 1969) (Neuausgabe mit einem Nachwort von Herbert Jochum: Röhrig Universitätsverlag, St. Ingbert 2014, 2. Auflage, ISBN 978-3-86110-571-8).
Kindheit in Braunschweig. In: Richard Moderhack (Red.), Brunsvicensia Judaica. Gedenkbuch für die jüdischen Mitbürger der Stadt Braunschweig, 1933–1945. Waisenhaus-Verlag, Braunschweig 1966.
ספרות

קלאוס קרפל, נהריה מושבת היקים, תפן, המוזיאון הפתוח, 2010
Amir Dov: Leben und Werk der deutschen Schriftsteller in Israel: Eine Bio-Bibliographie. Saur, München [u. a.] 1980, ISBN 3-598-10070-1, S. 73.
Herbert Jochum: Leben und Wirken von Rabbiner Dr. Friedrich Schlomo Rülf. In: Hans-Christian Herrmann, Johannes Schmitt (Hrsg. für den Historischen Verein für die Saargegend e. V.): Das Saarland. Geschichte einer Region. Röhrig Universitätsverlag, St. Ingbert 2012, ISBN 978-3-86110-511-4, S. 313–336.
Klaus Kreppel: Wege nach Israel. Gespräche mit deutschsprachigen Einwanderern in Nahariya. Westfalen-Verlag, Bielefeld 1999, ISBN 3-88918-097-3.
Klaus Kreppel: Israels fleißige Jeckes. Zwölf Unternehmerportraits deutschsprachiger Juden in Nahariya. Westfalen-Verlag, Bielefeld 2002, ISBN 3-88918-101-5.
Klaus Kreppel: Nahariyya – das Dorf der „Jeckes“. Die Gründung der Mittelstandssiedlung für deutsche Einwanderer in Eretz Israel 1934/35. Das offene Museum – Industriepark, Tefen (Israel) 2005, ISBN 965-730-101-7 (deutsch und hebräisch).
Rülf, Shlomo, in: Werner Röder, Herbert A. Strauss (Hrsg.): Biographisches Handbuch der deutschsprachigen Emigration nach 1933. Band 1: Politik, Wirtschaft, Öffentliches Leben. München : Saur, 1980, S. 626
לקריאה נוספת

גיא מירון, משם לכאן בגוף ראשון – זכרונותיהם של יוצאי גרמניה בישראל (הוצאת מאגנס, תשס"ה).
פגישה לאין קץ

"פגישה לאין קץ" הוא שיר שכתב המשורר העברי נתן אלתרמן. זהו השיר השני בקובץ השירים "כוכבים בחוץ" שפורסם בשנת 1938, ונחשב לאחת מפסגות יצירתו של אלתרמן. יש הרואים בשיר זה מפתח להבנת המורכבות בשירתו של נתן אלתרמן.