stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ליאת אלקיים
ביוגרפיה

אלקיים שירותה בצה"ל ככתבת ומפיקה בעיתון "במחנה".
למדה אמנות פלסטית לתואר ראשון בבית הספר לאמנויות חזותיות בניו יורק (אנ').
בוגרת תואר ראשון במשפטים ותואר ראשון בפילוסופיה באוניברסיטת תל אביב. באותן שנים הייתה חברת מערכת עיתון הפקולטה למשפטים “פלילים". לאחר מכן המשיכה ללימודי תואר שני בביקורת התרבות באוניברסיטת תל אביב ותסריטאות בבית הספר לקולנוע סם שפיגל בירושלים.
אלקיים הייתה חברה ותלמידה בתוכנית "בית מדרש יוצרים" של "עלמא" – המרכז לתרבות עברית.
אלקיים כתבה, ערכה ועבדה כמבקרת תרבות בעיתונים רבים. ב-1996 כתבה את מדור התרבות "מה קורה?" במקומון "זמן תל אביב". כתבה פינה בתוכנית הבוקר של מרב מיכאלי ברדיו תל אביב. לאחר מכן שימשה כמבקרת טלוויזיה בטור שבועי במקומוני "ידיעות תקשורת", מבית "ידיעות אחרונות" בשם "משמר המרקע". בין היתר שימשה כעורכת כתבות המגזין של עיתון "תל אביב".
משנת 2008 אלקיים מבקרת טלוויזיה וספרות במוסף "גלריה" של עיתון "הארץ". בשנים 2008–2012 שימשה סגנית עורך מוסף ספרים של העיתון, והייתה מבקרת תרבות במוסף.
בשנת 2012, ייסדה את הטור השבועי "טיסות נכנסות / טיסות יוצאות" במוסף יום שישי של עיתון "הארץ", אותו כתבה כעשור. במקביל, כתבה טור שבועי בשם "קופסה שחורה" שעסק בביקורת טלוויזיה במוסף יום שישי של "גלריה" בעיתון "הארץ".
בשנים 2014–2016 הייתה יושבת ראש ועדת ספרות לילדים בסל תרבות ארצי.
משנת 2010 מרצה במכללת ספיר במחלקה לתרבות, יצירה והפקה ובמחלקה לקולנוע.
חיים אישיים

אלקיים היא ילידת תל אביב ומתגוררת בה עם בן זוגה הבמאי גד (גודיס) שניידר ושתי בנותיה. עם גודיס שניידר היא השתתפה בכתיבת התסריט לסרטו "החבר השמן שלי".
ספריה ופרסומים פרי עטה

"אבל הלילה עוד צעיר" - רומן בהוצאת כנרת זמורה ביתן, עורכת: נועה מנהיים, (2019). הספר תורגם לגרמנית בשנת 2020 בשם "Aber die Nacht ist Noch Jung" בהוצאת Kuntzmann.
"רמץ" - סיפור קצר שפורסם בירחון "אתה נמצא כאן 2" (2016-2017) ובתרגום לגרמנית "Neue Rundschau" הרבעון הספרותי של ההוצאה S.Fischer Verlag.
"Furry Love" - סיפור קצר שפורסם באנגלית באנתולוגיה "Bad Mothers" בהוצאת Demeter Press.
פרסום סיפורים קצרים בעיתון הגרמני "דה וולט", אתר "אלכסון", עיתון "הארץ", אתר "מעבורת" פרויקט הסיפור הקצר, הוצאה הדיגיטלית "בוקסילה" בעריכת אלכס אפשטיין ועמיחי שלו (2012–2016).
פרסים והוקרה

פרס שרת התרבות לסופרים בראשית דרכם (2019) על ספרה "אבל הלילה עוד צעיר", בהוצאת כנרת זמורה ביתן.
פרס קק"ל (2019) על ספרה "אבל הלילה עוד צעיר", בהוצאת כנרת זמורה ביתן.
זוכת מלגת ברלינר, האקדמיה לאומנות ADK, ברלין (2015-2016).
זוכת מלגת טלנט קמפוס, פסטיבל ברלין.
הערות שוליים

↑  ליאת אלקיים, טיסות נכנסות/טיסות יוצאות, באתר הארץ, 21 ביוני 2012
↑  כל הטורים "קופסה שחורה" באתר עיתון הארץ
↑  סל תרבות ארצי, רשימת חברי הוועד
↑   גילי איזיקוביץ, חתונה, פגייה, בגידה: בספר החדש שלה ליאת אלקיים מפרקת לגורמים את החוויה הנשית, באתר הארץ, 6 במאי 2019
 גפי אמיר, "אבל הלילה עוד צעיר" של ליאת אלקיים: פיוז'ן אקלקטי של סגנונות וז'אנרים, באתר הארץ, 26 ביוני 2019
↑  Junge Akademie, Liat Elkayam, ‏2015
↑  Berlinale Talents, Liat Elkayam, ‏2007
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007571939605171  GND: 120464666X  ISNI: 0000 0004 9616 0139  LCCN: n2019055089  VIAF: 745147266656335480697   WorldCat (עם VIAF): 745147266656335480697
מכון שמיר למחקר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מכון מחקר
 על שם:  ראש הממשלה יצחק שמיר
 תקופת הפעילות:  1983–הווה (כ־42 שנים)
 בעלי תפקידים
 מנהלת:  דינה גלעד
 מיקום
 מיקום:  קצרין
 מדינה:  ישראל ישראל
 קואורדינטות:  32°59′23″N 35°41′47″E﻿ / ﻿32.989840020128°N 35.696491178389°E﻿ / 32.989840020128; 35.696491178389
 www.sri.org.il
  (למפת אצבע הגליל מוגדלת) מכון שמיר למחקר(למפת אצבע הגליל רגילה) מכון שמיר למחקר(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום מכון שמיר למחקר(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום מכון שמיר למחקר
 
מכון שמיר למחקר הוא מרכז מו"פ יישומי אזורי הפועל בגולן.
היסטוריה

המכון הוקם בשנת 1983 בקצרין בתמיכת משרד המדע והטכנולוגיה ומועצות הגולן ובחסות אקדמית של אוניברסיטת חיפה. בתחילה נקרא "המכון לחקר הגולן", אך ב־2014 שונה שמו ל"מכון שמיר למחקר" על שם יצחק שמיר. בראש המכון עומדים דינה גלעד, מנכ"לית המכון וד"ר ירון דקל, המנהל המדעי. מטרתו העיקרית של המכון היא להוות עוגן אקדמי מחקרי ומנוע צמיחה למחקרים המבוססים על היתרון היחסי של האזור, תוך שמירה על ערכי פיתוח בר קיימא. במכון פועלים כ־80 אנשי צוות, מהם 25 חוקרים בדרגת Ph.D, עוזרי מחקר ומנהלה בתחומים מגוונים של חקלאות, חינוך וחברה, ארכאולוגיה, אקולוגיה וסביבה. המכון מארגן כנסים אקדמיים וימי עיון לאומיים ובין לאומיים, מייעץ למוסדות חינוך והשכלה באזור ונמצא בקשרים עם התעשייה המקומית והארצית.
המכון מפעיל מעבדות מולקולריות, חדרי גידול תרביות, מכשור מיקרוסקופי, גנטי ומיקרוביאלי וכן חממה מתקדמת למחקר בתחום האגרי-טק ופלטפורמה מעבדתית למיקור חוץ בנושא יזמות חקלאית וסביבתית. המכון נמצא בשלב בניית מבנה מעבדות חדשני הכולל 12 מעבדות מתקדמות בשטח של 1,200 מ״ר, המתווספים למבנה המכון שגודלו 1,300 מ"ר.
המכון מנהל ומפעיל את תחנת החקר לתלמידים בתחומי החקלאות והסביבה, את ארכיון הגולן, המתעד את החומר ההיסטורי והמנהלתי של הגולן מאז הקמתו ואת היחידה לחקלאות וחדשנות, הפועלת למתן שירות איכותי ומקצועי לחקלאים, תוך הפיכת הגולן למעצמת אגרי-טק ארצית ובינלאומית.
ישראל פרידמן בן-שלום

"טיש" בביתו
הרב פרידמן בן-שלום בטיול עם תלמידיו
הרב פרידמן בן-שלום בברכה בחתונה
הרב ד"ר רבי ישראל שלום יוסף פרידמן בן שלום (כ"ט בחשוון ה'תרפ"ד, 8 בנובמבר 1923 – ה' באייר ה'תשע"ז, 1 במאי 2017) היה דוקטור להיסטוריה ומרצה באוניברסיטת תל אביב ובאוניברסיטת בן-גוריון, ראש ישיבת ההסדר 'אהבת ישראל' בנתיבות. כונה האדמו"ר מפאשקאן.
ביוגרפיה

נולד לרב יצחק, בן רבי משה יהודה לייב מפאשקאן ולשרה־דבורה פרידמן בת רבי מנחם מנדל מבוהוש, שהיה גם בן דודו של אביו. הוא נולד בעיירה בוהוש שבחבל מולדובה ברומניה ונקרא על שם סבה של אמו, האדמו"ר רבי ישראל שלום יוסף מבוהוש, בעל הספר "פאר ישראל". אמו נפטרה כשהיה כבן 9.
רבי ישראל שלום יוסף הוא נצר לשושלת אדמו"רי חסידות רוז'ין, קוסוב־ויז'ניץ, צ'רנוביל, אפטא, סאסוב, ראשקוב וזלוטשוב. הוריו הם נכדיו של רבי יצחק – האדמו"ר הזקן מבוהוש, נכדו הגדול של רבי ישראל פרידמן מרוז'ין.
במקביל ללימודים התורניים, רכש פרידמן בן־שלום השכלה כללית, למד שפות ונבחן בבית הספר המקומי.
כשהיה כבן 16 החל ללמוד בקביעות עם סבו אבי אמו, והפך ל"חסיד" מובהק שלו, שהשפיע רבות על חינוכו ועיצוב אישיותו.
חיים אישיים

הרב ישראל פרידמן בן-שלום היה נשוי לצפורה לבית הגר, בתו של האדמו"ר מויז'ניץ.
מילדיהם:
ד"ר מנחם בן שלום – מרצה במכללת ספיר ובקמפוס האקדמי אחוה
שמוליק בן שלום – פעיל חברתי בעיירות הפיתוח בנגב, מייסד ישיבת ההסדר ירוחם וישיבת ההסדר בנתיבות ומדרשות לבנות בעיירות אלו.
ירמיהו פרידמן בן שלום – ממקימי הקיבוץ העירוני "ראשית" בקריית מנחם בירושלים. נשוי לתמי פרידמן בן שלום.
תת־אלוף במילואים רבי הושע פרידמן בן שלום – ראש המכינה הקדם־צבאית בקיבוץ העירוני "בית ישראל". לשעבר קצין המילואים הראשי. ממשיך דרכו כ'אדמו"ר מפאשקאן'.
חיבורו המרכזי

בית שמאי ומאבק הקנאים נגד רומי. ירושלים: יד יצחק בן־צבי והוצאת הספרים של אוניברסיטת בן-גוריון בנגב, תשנ"ד 1993.
הספר מבוסס על עבודת הדוקטורט שלו, ועוסק בבית שמאי מתוך הקשר תרבותי והיסטורי, לפני ואחרי חורבן הבית השני. מוצגת בו תפיסה מחקרית שונה מן המקובל לגבי תפקיד בית שמאי בהיסטוריה של היהדות בארץ ישראל. לפי בן־שלום ראו עצמם חכמי בית שמאי כממשיכי המורשת החשמונאית הלוחמת, אשר בהשראתה צמחה האידאולוגיה הלאומית־אקטיביסטית בתקופה הרומית. הדבר מסביר את תמיכתם הנלהבת של חכמים רבים ובראשם רבי עקיבא במרד בר כוכבא. בית שמאי האמינו שעל ידי חזרה בתשובה גורפת של רוב העם ומאבק לוחמני נגד רומי, ניתן לשים קץ לשלטון המרושע והאכזר ולהחיש את ימות המשיח. בכך, פיתח בן־שלום את מחקרו של גדליה אלון בנושא. על ספרו זה קיבל את פרס יצחק בן־צבי לשנת תשנ"ד.
בנוסף, פרסם מאמרים בעלון "נתיבה" שבהוצאת ישיבת ההסדר בנתיבות.
ספר לכבודו

אוהב שלום: מחקרים לכבודו של ישראל פרידמן בן־שלום. עורכים דב גרא ומרים בן זאב. באר שבע: הוצאת הספרים של אוניברסיטת בן-גוריון בנגב, 2005.
חיים רוזנראוך (עורך), על ישראל שלום: מאמרים שנאמרו על ידי הרב ישראל פרידמן בן־שלום ומאמרים שנכתבו לזכרו, הוצאת מכון מורשת ישראל, תשע"ז.
בעל השמועה: אסופת מאמרים,מסות ושירים לזכרו, הוצאת ישיבת ההסדר בנתיבות תשפ"ג
לקריאה נוספת

יהושע שוורץ, (על) ישראל בן־שלום, "בית שמאי ומאבק הקנאים נגד רומי" (תשנד), ציון, נ"ט, ד' (תשנ"ד) 515–520.
אריה כשר, "תרומת ישראל פרידמן בן־שלום למחקר על תנועת המרד נגד רומי ובהשראת בית שמאי", אוהב שלום: מחקרים לכבודו של ישראל פרידמן בן־שלום, באר שבע: הוצאת הספרים של אוניברסיטת בן-גוריון בנגב, 2005, עמ' 15–22.
מרים בן זאב, "ישראל פרידמן בן־שלום: עמית וחבר", שם, עמ' 23–26.
הערות שוליים

↑  שימי שפר, ‏דיין האמת: נפטרה אמו של האדמו"ר ה'ציוני', באתר כיכר השבת, 4 ביוני 2019
↑  רשפים, על המשמר, 17 בספטמבר 1962, עמ' 3
↑  ניצן צבי כהן, ‏האדמו"ר מהקיבוץ: הלך לעולמו האדמו"ר מפשקאן, הרב ישראל בן־שלום, באתר דבר העובדים בארץ ישראל, 1 במאי 2017
↑  משה ויסברג • צילום: שוקי לרר, לאחר חצות: האדמו"ר הציוני נטמן • צפו, באתר בחדרי חרדים, 2 במאי 2017
↑  ישראל כהן, כך נראה ה'טיש' הראשון של האדמו"ר מגילה • צפו, באתר כיכר השבת (אתר אינטרנט), ‏ט' באלול ה'תשע"ז 31.08.17
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007258454405171  BnF: cb14508243b (data)  ISNI: 0000 0000 6656 239X  LCCN: n85813249  SUDOC: 261533304  VIAF: 3940812   WorldCat (עם VIAF): 3940812
מיטל זילברמן

אין תמונה חופשית
מיטל זילברמן היא פרופסור במחלקה להנדסה ביו-רפואית באוניברסיטת תל אביב. פרופ' זילברמן עוסקת בשתלים מתכלים משחררי תרופות, בביו-חומרים פולימריים ובהנדסת רקמות.
זילברמן פרסמה למעלה מ-90 מאמרים בכתיבי עת מדעיים בינלאומיים, רשמה שישה פטנטים וזכתה בפרסים על מחקריה, בהם פרס יולודן של הטכניון.
לימודים וקריירה כחוקרת

פרופסור זילברמן סיימה בהצטיינות תואר ראשון בהנדסה כימית, והמשיכה לתואר שני ושלישי בתחום הנדסת החומרים בטכניון בחיפה. את עבודת הפוסט דוקטורט עשתה במרכז הרפואי southwestern של טקסס, דאלאס (אנ'). אחר כך, בשנת 2002, היא הצטרפה למחלקה להנדסה ביו-רפואית של אוניברסיטת תל אביב, שם יזמה והובילה פעילויות מחקר והוראה בתחומי מומחיותה.
זילברמן פרסמה למעלה מ-90 מאמרים בכתיבי עת מדעיים בינלאומיים ומשמשת כעורכת בכתבי עת בתחומי המחקר שלה. היא רשמה שישה פטנטים, וזכתה בפרסים על מחקריה, בהם:
2007 - פרס יולודן, הניתן פעם בשנה בלונדון שבאנגליה על ידי הטכניון לחוקר או חוקרת מצטיינים, עבור הישגים התורמים ליישום המדע בטכנולוגיה, לרווחת האדם ולהארכת תוחלת חייו.
2015 - מקום ראשון, פרס Journal of Wound Care, הניתן על מצוינות במחקר בתחום ריפוי פציעות (wound care).
מחקרה של זילברמן ממומן על ידי מוסדות ממון מדעיים ממשלתיים תחרותיים כגון הקרן הלאומית למדע (ISF) ומשרד הבריאות, וכן על ידי מענקים למחקר יישומי.
מאז שנת 2014, מכהנת זילברמן כנשיאת האיגוד הישראלי להנדסה רפואית וביולוגית (ISMBE).
תחומי מחקר

בין תחומי מומחיותה של זילברמן ניתן למצוא את אלה הבאים:
חומרים ביולוגיים פולימריים - חומרים המשמשים בתעשיית המכשור הרפואי עבור ציפויי תרופות המאפשרים שחרור מושהה שלהן, וכתחליף לרקמות.
שתלים פעילים מתכלים - שתלים שנועדו לסייע למערכות שונות בגוף האדם, ואשר עשויים מפולימר מתכלה. יתרונם של שתלים אלה טמון בכך שהם אינם רעילים, ונשארים שלמים בגוף למשך פרק זמן ידוע מראש שבסיומו אין צורך בהסרתם באופן כירורגי.
הנדסת רקמות - יצירת תחליפים למבחר רקמות ואיברים של בני אדם, באופן שעוקף את הצורך באיברים להשתלה ומסייע להתגבר על המחסור באיברים כאלה.
הערות שוליים

1 2 3  פרופ' מיטל זילברמן, באתר המחלקה להנדסה ביו-רפואית, אוניברסיטת תל אביב
1 2 3 4  Prof. Meital Zilberman, Tel Aviv University, The Faculty of Engineering
↑  הסבר על פולימרים, באתר ביופורום, (בתוך דף על קורס בנושא פולימרים ופלסטיקה בתעשייה הביורפואית והביוטכנולוגית)
↑  ד"ר רות לומניצר, הנדסת רקמות ואיברים, באתר ביוטק - אורט, (תרגום ועיבוד מאמר מאת J.R. Morgan , M.L. C. Lorenz , B.M. R.S. Kirsner , V. Falanga and W.H. Eaglstein)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007456828105171  BnF: cb17304601m (data)  ISNI: 0000 0001 2358 0501  LCCN: no2011107200  NKC: utb2016901806  ORCID: 0000-0002-9344-2144  VIAF: 173468497   WorldCat (עם VIAF): 173468497
וורן פארל

| --- | --- |

 לידה:  26 ביוני 1943 (בן 81) קווינס, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מקום מגורים:  ניו ג'רזי, מיל ואלי 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת ניו יורק, Midland Park High School, אוניברסיטת המדינה מונטקלייר, אוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס, American School of The Hague 
 שפות היצירה:  אנגלית 
 זרם ספרותי:  פמיניזם, מסקוליזם 
 יצירות בולטות:  מיתוס הכוח הזכרי 
 תקופת הפעילות:  מ-1974 
 warrenfarrell.com
 
וורן תומאס פארל (באנגלית: Warren Thomas Farrell; נולד ב-26 ביוני 1943) הוא מחנך אמריקאי, אקטיביסט, ומחברם של שבעה ספרים בסוגיות של גברים, אבהות, נשים ומגדר.
פארל התפרסם בשנות השבעים, כשהגן על מטרות הגל השני של הפמיניזם, והיה חבר במועצת המנהלים בניו יורק של ארגון נשים לאומי (NOW). אם כי כיום הוא נחשב בדרך כלל לאביה האינטלקטואלי של תנועת הגברים. פארל דוגל בכך ש"אין צורך בתנועת נשים המאשימה גברים, ולא בתנועת גברים המאשימה נשים, אלא בתנועה לשחרור מגדרי, שתשחרר את שני המינים מהתפקידים הנוקשים של העבר, אל התפקידים הגמישים יותר של העתיד."
ספריו מכסים כעשרה תחומים: היסטוריה, משפטים, סוציולוגיה ופוליטיקה (מיתוס הכוח הזכרי); תקשורת זוגית (נשים לא יכולות לשמוע מה שגברים לא אומרים, האיחוד בין אב לבנו); סוגיות כלכליות ומקצועיות (למה גברים מרוויחים יותר); פסיכולוגיה ומשמורת ילדים (האיחוד בין אב לבנו); ותהליכי סוציאליזציה ופסיכולוגיה. (למה גברים הם כפי שהם, הגבר המשוחרר)
כל ספריו קשורים למחקרים בנושאי גברים, נשים, וספרו מ-2017 הוא משבר הבנים.
חיים מוקדמים והשכלה

פארל נולד ב-1943. הוא הבכור מבין שלושה, אביו היה רואה חשבון ואימו עקרת בית. הוא גדל בניו ג'רזי. פארל למד בתיכון בית הספר האמריקאי של האג שנה ראשונה ושנייה, ואז סיים את לימודיו בתיכון מידלנד פארק בניו ג'רזי ב-1961, שבו הוא היה נשיא מועצת התלמידים.
וורן פארל קיבל B.A. מאוניברסיטת מונטקלייר סטייט במדעי החברה ב-1965. כסטודנט, פארל היה סגן הנשיא הארצי של ארגון החינוך הלאומי לסטודנטים, מה שהוביל להזמנתו על ידי הנשיא לינדון ב. ג'ונסון לבית הלבן, לכנס על חינוך.
בשנת 1966 הוא קיבל תואר שני מאוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס בחוג למדעי המדינה ובשנת 1974 קיבל דוקטורט באותו תחום לימוד מאוניברסיטת ניו-יורק. בזמן שהשלים את הדוקטורט שלו באוניברסיטת ניו יורק, הוא כיהן כעוזר הנשיא של אוניברסיטת ניו יורק.
כמרצה במוסדות אקדמיים

פארל לימד קורסים באוניברסיטאות שונות ובחמישה תחומים (פסיכולוגיה; לימודי נשים; סוציולוגיה; מדעי המדינה; מגדר וסוגיות בהורות) בבית הספר לרפואה באוניברסיטת קליפורניה, סן דייגו; בית הספר המקצועי לפסיכולוגיה בקליפורניה; במחלקת לימודי נשים בסן דייגו; בברוקלין קולג';
באוניברסיטת ג'ורג'טאון; האוניברסיטה האמריקאית, ובאוניברסיטת ראטגרס.
יסודות פמיניסטיים

כאשר הגל השני של הפמיניזם התפתח בשנות השישים המאוחרות, תמיכתו של פארל הובילה את הארגון הלאומי למען נשים בעיר ניו יורק לבקש ממנו ליצור קבוצת גברים. התגובות לקבוצה זו הובילו בסופו של דבר לכך שיצר כ-300 קבוצות נוספות לגברים ונשים, והפך להיות הגבר היחיד שנבחר שלוש פעמים למועצת המנהלים של הארגון הלאומי לנשים בניו יורק (1971-74). ב-1974, פארל עזב את הארגון ואת ההוראה באוניברסיטת ראטגרס כאשר אשתו הפכה לעוזרת פרלמנטרית בכירה בבית הלבן והוא עבר איתה לוושינגטון. מאוחר יותר הם התגרשו.
במהלך תקופת הפעילות הפמיניסטית שלו, כתב פארל מאמרי דעה לניו-יורק טיימס, והופיע לעיתים קרובות בתוכנית טודיי שואו ופיל דונהיו. הוא גם הופיע במגזין פיפל, Parade ובתקשורת הבינלאומית. זה, וגם קבוצות הגברים והנשים שלו, שבאחת מהן השתתף ג'ון לנון, היוו השראה
לכתיבת הספר,
הגבר המשוחרר. הגבר המשוחרר נכתב מתוך נקודת מבט פמיניסטית, ומציג משפחה וסידורי עבודה אלטרנטיביים, שיכלו לאפשר בקלות רבה יותר לנשים גם לעבוד, ולגברים גם לטפל בילדים. בספרו הגבר המשוחרר, פארל החל ביצירת מושגים מקבילים לחוויה הגברית, במקביל לאלו של החוויה הנשית.
לדוגמה: לחוויה הנשית כאובייקט מין, פארל טבע את המושג המקביל: אובייקט הצלחה, לחוויה הגברית.
כדובר, פארל היה ידוע ביצירת השתתפות הקהל בחוויות של היפוך תפקידים, כדי לאפשר לשני המינים "לצעוד מייל בנעלי המין השני." ההתנסויות המפורסמות ביותר שלו היו: "תחרות יופי לגברים" ו"היפוך תפקידים בדייט" לנשים. בתחרות היופי לגברים, כל הגברים מוזמנים לחוות את "תחרות היופי של היומיום שאף אישה לא יכולה להימלט ממנה." ב"היפוך תפקידים בדייט", כל אישה עודדה "להסתכן בכמה מתוך 150 הסיכונים לדחייה שגברים לרוב חווים משלב קשר העין ועד לסקס."
שילוב סוגיות גברים לתוך סוגיות מגדר

בראיון ב-1997, פארל הצהיר כי:
בטרם כתב עוד בנושאי גברים והעצמה, פארל בילה שנים בחקר גילוי עריות, כולל הדרכים בהן האנשים שביצעו גילוי עריות הצדיקו את מעשיהם, והפוטנציאל (השנוי במחלוקת) להשפעה חיובית על חיי המשפחה. ב-2015 במאמר במגזין אמא ג'ונס, כתבה מריה בלייק סיכום של הממצאים וציטטה אותו בנושא: "בראיון מ-1977 לפנטהאוז, פארל הסביר כי חלק מהאנשים שביצעו גילוי עריות ראו את מעשיהם כ"חלק מסגנון חיים פתוח וחושני של המשפחה, שבו סקס הוא תוצר של חום וחיבה." המגזין גם ציטט אותו כאומר ש"ליטוף מיני" של ילדים, הוא ביטוי אכפתי ואוהב שעוזר להם לפתח מיניות בריאה." רעיונות אלה איימו על המוניטין שלו; כפי שהמגזין דיווח. פארל טוען, לעומת זאת, כי הוא אמר למגזין: "בדרך כלל, ליטוף של ילדים הוא ביטוי אכפתי ואוהב" ולא כפי שנכתב בפועל, ושהמגזין חיבר את הרעיונות שלו לאלה של מושאי המחקר שלו. פארל טוען עוד: "השאלה היא, איך גבר או אישה מצדיקים קיום גילוי עריות? ודיווחתי איך אנשים הצדיקו זאת. ברוב המקרים המאמר הבהיר זאת, אבל במקרים מסוימים מה שהאנשים שראיינתי אמרו, התערבב עם מה שאני אמרתי." לנוכח תגובה ציבורית אפשרית העשויה לפגוע במוניטין, בשל התכנים הרגישים של הספר וממצאיו, פארל החליט לבסוף שלא לפרסם את הספר.
שילוב סוגיות גברים לתוך סוגיות מגדר > למה גברים הם כמו שהם

כל אחד מספריו של פארל מכיל הקדמה אישית, המתארת את הפרספקטיבה שלו על איך ההיבטים של התודעה הציבורית, וההתפתחות האישית שלו, הובילו אל הספר. עד לאמצע שנות השמונים, פארל כתב שגם תרגילי היפוך התפקידים, וגם קבוצות הנשים והגברים שערך, אפשרו לו לשמוע את הכעס המתגבר של נשים כלפי גברים, וגם ללמוד על תחושות הגברים על כך שהם מוצגים באופן שגוי. הוא כתב את הספר למה גברים הם כמו שהם כדי לענות על שאלות של נשים על גברים, בדרך שהוא קיווה שתתקבל כנכונה גם עבור גברים.
הוא הבחין בין מה שהוא האמין שהן הפנטזיות והצרכים העיקריים של כל מין, וקבע כי "שני המינים התאהבו בבני המין השני, אשר היו הכי פחות מסוגלים לאהוב: נשים התאהבו בגברים מצליחים; וגברים התאהבו בנשים צעירות ויפות." לטענתו נשים הרגישו מאוכזבות כי, "התכונות הנדרשות כדי להצליח בעבודה, הן לעיתים קרובות מנוגדות לתכונות שצריך כדי להצליח באהבה." כמו כן הוא טוען שגברים מרגישים מאוכזבים כי, "אישה צעירה ויפה במיוחד (או במושג שטבע: ידוענית גנטית, ובמקור: Genetic celebrity) לעיתים קרובות לומדת יותר על קבלה, ולא על נתינה, בעוד נשים מבוגרות יותר, או פחות מושכות, לעיתים קרובות לומדות יותר על נתינה ועשייה למען אחרים, מה שמתאים יותר לאהבה". באופן חלקי בשל תמיכתה של אופרה ווינפרי, הפך כשיצא הספר: למה גברים הם כפי שהם לספרו הנמכר ביותר.
שילוב סוגיות גברים לתוך סוגיות מגדר > מיתוס הכוח הזכרי

עד שנות ה-90 המוקדמות, פארל כתב כי אי ההבנות לגבי גברים העמיקו והפכו להיות מסוכנות להישרדותן של משפחות ושל האהבה. התוצאה הייתה ספרו: מיתוס הכוח הזכרי.
בספר מיתוס הכוח הזכרי, פארל הציע לראשונה מבט מעמיק לקווי המתאר שלו לתזה שהוא שזר עבור ספריו הבאים: כדי שגברים ונשים יעשו קפיצה אבולוציונית מהתמקדות בהישרדות, להתמקדות באיזון בין הישרדות והגשמה, מה שיהיה בסופו של דבר הכרחי זו לא תנועה למען נשים או תנועה למען גברים, אלא "תנועת מעבר מגדרית". הוא הגדיר את המעבר המיגדרי כתנועה שמטפחת את המעבר מתפקידי העבר הנוקשים שלנו לתפקידים הגמישים יותר של העתיד.
כפי שרומזת כותרת הספר, מיתוס הכוח הזכרי מערער את האמונה שלגברים היה את הכוח, בחלקו על ידי קריאת תיגר על ההגדרה עצמה של כוח. פארל הגדיר כוח כ"שליטה על אדם על חייו שלו." הוא כתב ש: "בעבר, לאף מין לא היה כוח; לשני המינים היו תפקידים: תפקיד הנשים היה לגדל ילדים; תפקיד הגברים היה לגדל כסף."
פארל תיעד כיצד באופן חוצה תרבויות, תחושות חוסר האונים של גברים היו כרוכות בדרכים בהן הרגישו כיצד הם מתוכנתים חברתית, אפילו כבנים צעירים, להיות "המין שניתן להקריב." (במקור: "The Disposable Sex") הוא טען כי כל חברה ששרדה, עשתה זאת על ידי הכשרת הבנים שלה להיות ניתנים להקרבה, במלחמה, ובעבודה. הפרדוקס של הגבריות, הוא הציע, היא שאותה הכשרה מסורתית שיצרה חברה בריאה, יצרה בנים וגברים לא בריאים.
המיתוס של הכוח הזכרי, אותגר בלהט על ידי נשות אקדמיה פמיניסטיות, אשר ביקורתן הייתה כי גברים מרוויחים יותר כסף, ושכסף שווה כוח. פארל הסכים כי גברים מרוויחים יותר כסף, ושכסף הוא סוג אחד של כוח. עם זאת, פארל גם הוסיף כי "גברים לעיתים קרובות חשים מחויבות להרוויח כסף שמישהו אחר מוציא, בזמן שהם מתים קודם, ותחושת המחויבות איננה כוח." נקודת המבט הזו פותחה באופן מלא יותר בספרו של פארל: למה גברים מרוויחים יותר.
פארל טוען כי גברים הטרוסקסואלים מותנים להאמין שהם יכולים לקבל אהבה, וחיבה מנשים רק על ידי הרווחת כסף. אמונה זו מובילה לבעיות פסיכולוגיות עבור שני המינים; על פי פארל, "החולשה של גברים היא החזות החיצונית של כוח; והכוח של נשים היא החזות החיצונית של חולשה."
אולי ההצהרה השנויה ביותר במחלוקת של פארל בספרו מיתוס הכוח הזכרי היא ההכחשה כי החברה האמריקאית פטריארכלית ויוצרת חוקים לטובת גברים על חשבון נשים. פארל טוען כי זוהי פשטנות יתר המתעלמת בין היתר מהעובדה שרק גברים, ולא נשים, נדרשים להירשם למאגר הגיוס לצבא בארצות הברית; או שגברים לוקחים על עצמם יותר עבודות מסוכנות ומהווים 93% ממקרי המוות במקומות עבודה.
טיעונים כגון אלה הובילו את מיתוס הכוח הזכרי להיות הספר שזכה למרבית הביקורות החיוביות והתשבחות, כמו גם לספרו השנוי ביותר במחלוקת. בתחום הלימודים האקדמי של לימודי הגברים, הספר נחשב לקלאסיקה. כתב העת האקדמי הבינ"ל, ניו מייל סטאדיס, למשל, פרסם ראיונות עומק עם ד"ר פארל על ספרו בשני גליונות ב-2012. בתנועה לזכויות גברים, מיתוס הכוח הזכרי מכונה לעיתים התנ"ך של התנועה. ביקורת במגזין מאמא ג'ונס האשימה כי הספר מקדם שינאת נשים. סוזן פאלודי טוענת כי לדעתה פארל חזר בו מעמדותיו המקוריות כחלק מגל הנגד לפמיניזם.
שילוב סוגיות גברים לתוך סוגיות מגדר > נשים לא יכולות לשמוע מה שגברים לא אומרים, והאיחוד בין אב לבנו

בעקבות העלייה במקרי גירושין בשנות ה-80 וה90 פארל החל לכתוב בעיקר על שתי בעיות: דלותה של התקשורת הזוגית ואובדן הילדים את אביהם, בעקבות החלטות משפטיות על משמורת ילדים.
בספרו: נשים לא יכולות לשמוע את מה שגברים לא אומרים, פארל טוען כי זוגות נכשלים לעיתים קרובות בתקשורת זוגית מחוץ לחדר הטיפולים, כאשר האדם שמקבל ביקורת אינו יודע כיצד לאפשר לעצמו או לצד השני להרגיש בטוח. פארל פיתח שיטה שנקראת "טבילה קולנועית" כדי לצור את תחושת הביטחון, ואת האמפתיה בין בני הזוג, ולהתגבר על מה שהוא טוען שהוא נטייה אנושית ביולוגית להגיב באופן מתגונן לביקורת אישית.
כדי להתייחס לאובדן הילדים של אביהם במקרים בהן זה מתרחש עקב החלטות בית משפט על משמורת ילדים, פארל כתב את הספר: האיחוד בין אב לבנו, מטא-אנליזה של מחקרים המנבאים מה הוא סידור המשפחה האופטימלי עבור ילדים במקרים של גרושין. ממצאי האיחוד בין אב לבנו כוללים 26 דרכים המשפרות את מצבם של ילדים לאחר גירושין כאשר מתקיימים שלושה תנאים הקובעים: הורות משותפת מלאה (או משמורת משותפת מלאה); קרבה הורית רבה; והיעדר השמצות הוריות הדדיות. המחקר שערך עבור האיחוד בין אב לבנו סיפק את הבסיס לכך שהופיע, לעיתים קרובות, בעשור הראשון של המאה ה-21 כעד מומחה במשפטי גרושין הנוגעים למשמורת ילדים. במשפטים אלו תמך באיזון הנדרש בין זכויות האם לזכויות האב, כדי לצור מצב משפחתי אופטימלי לאחר הגרושין במשפחה.
שילוב סוגיות גברים לתוך סוגיות מגדר > מדוע גברים מרוויחים יותר?

בתחילה המאה ה-21, פארל חש כי הוא בחן מחדש כל סוגיית גברים-נשים מרכזית מלבד פערי השכר. (כלומר, גברים כקבוצה נוטים להרוויח יותר כסף מאשר נשים כקבוצה). בספרו: "למה גברים מרוויחים יותר: האמת המדהימה מאחורי פערי השכר, ומה נשים יכולות לעשות לגבי זה" הוא מתעד 25 הבדלים בין נשים לגברים הנוגעים לבחירות שונות שהם עושים בעבודה ובחיים. הוא טוען שבחירות שונות אלו מסבירות את רוב, או את כל פערי השכר בצורה מדויקת יותר מאשר הטענות הנפוצות לכך שיש אפליה נגד נשים.
המשותף לבחירות הגברים היה הרצון להרוויח יותר כסף, בעוד בחירות הנשים נתנו עדיפות לחיים מאוזנים יותר. 25 ההבדלים האלו איפשרו לפארל להציע לנשים 25 דרכים לשכר גבוה יותר, כשכל אחד מהם מלווה במחיר או פשרה. הפשרות כללו עבודה של יותר שעות, ולאורך יותר שנים; לקיחת עבודות טכניות יותר, או מסוכנות יותר; מעבר דירה לקרבת מקום העבודה, או לחו"ל, או עבודת לילה או שכרוכה בנסיעות לילה, ועוד. כמות השבחים הניכרת שהתקבלה, הפכה את הספר למה גברים מרוויחים יותר לספר בעל חשיבות לקריאה בנושא קריירה לנשים.
חלק מהממצאים של פארל בספר למה גברים מרוויחים יותר כוללים את ניתוח נתוני הלשכה לסטטיסטיקה המאשרים כי נשים שלא נישאו והן ללא ילדים, מרוויחות 13% יותר מאשר עמיתיהן הגברים, וכי פערי השכר המגדריים מתקיימים בעיקר כשמדובר בגברים נשואים עם ילדים שמרוויחים יותר בשל לקיחת אחריות ומחויבויות רבים יותר במקום העבודה.
הנושאים השזורים לאורך הספר למה גברים מרוויחים יותר מדגישים את החשיבות של האיזון, והמקח ומימכר המתקיימים בין שכר גבוה לאיכות חיים גבוהה; וש"הכביש המוביל לשכר גבוה יותר, הוא כביש אגרה."
"פרדוקס התשלום" (ה"תשלום" הוא הכוח שאנו מוותרים עליו, כדי לקבל את כוח התשלום); ומאחר שגברים מרוויחים יותר, ולנשים יש חיים מאוזנים יותר, לגברים יש יותר מה ללמוד מנשים, מאשר נשים מגברים.