stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
נאנוקזאורוס
בתרבות

הנאנוקזאורוס מופיע במספר סדרות כטורף דומה לגורגוזאורוס המתמקד בטרף של דינוזאורים נודדים כמו אדמונטוזאורוס ופכירינוזאורוס. כך הוא מופיע בסרטי ה-BBC, ללכת בין דינוזאורים ונדידת הדינוזאורים אך מכונה בשם גורגוזאורוס (הדינוזאור תואר רק לאחר שאלה יצאו).
הוא נראה בסדרה כוכב פרהיסטורי בפרק על הקוטב, בו הוא מתבסס על ציד פכירינוזאורוסים.
הוא מופיע בפרקים הראשונים של רכבת הדינוזאורים.
הוא מופיע באחד מפרקי הסדרה "Nova" של רשת PBS, אך לא נקרא בשם.
הוא מופיע גם בסרט היפני-אמריקני מ-2018 "Dinosaur Superworld".
כמו כן הוא מופיע במיני-סדרה מ-2021 "Dinosauria" בפרק על האזור הארקטי.
סוד האחד

"סוד האחד" הוא אלבום האולפן החמישי של הזמר הישראלי אדם. את האלבום הוציאה בשנת 1999 לאור, חודשים ספורים לאחר פרסום אדם – האוסף, חברת התקליטים הד ארצי, בפורמט תקליטור בקטלוג 64044. אלבום זה שונה מאלבומיו הקודמים והבאים של אדם, וכולל שירים הלקוחים מספר הזוהר ומתורת הקבלה. הוא לא זכה להצלחה רבה ונכשל מבחינה מסחרית, ואף אחד משיריו לא נכנס למצעד הפזמונים השבועי של רשת ג'.
רשימת רצועות

| סוד האחד> מס' | סוד האחד> שם | סוד האחד> משך | סוד האחד>  | סוד האחד>  | סוד האחד>  | סוד האחד>  | סוד האחד>  | סוד האחד>  | סוד האחד>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | ובגין  | 4:33 |  |  |  |  |  |  |  |
| 2. | רזא דשבת  | 4:33 |  |  |  |  |  |  |  |
| 3. | תחיית המתים  | 5:01 |  |  |  |  |  |  |  |
| 4. | בריך שמיה  | 5:15 |  |  |  |  |  |  |  |
| 5. | אילת  | 5:03 |  |  |  |  |  |  |  |
| 6. | אדם הולך  | 4:17 |  |  |  |  |  |  |  |
| 7. | זווגין  | 4:13 |  |  |  |  |  |  |  |
| 8. | זקיף  | 4:13 |  |  |  |  |  |  |  |
| 9. | הילולא  | 5:49 |  |  |  |  |  |  |  |
| 10. | והנני  | 5:29 |  |  |  |  |  |  |  |
| משך כולל: | משך כולל: | 48:26 |  |  |  |  |  |  |  |
הערות שוליים

↑  אדם* – סוד האחד, דיסקוגס
| אדם |
| --- | --- | --- |
דיסקוגרפיה
| אלבומי אולפן | סוד • מרחוק לרחוק • חופשי • הימים שאנחנו ביחד • סוד האחד • רגעים קטנים • גאולה |  |
| אלבומי אוסף | פעמיים ביום • אדם – האוסף |  |
| אלבומי הופעה | LIVE זאפה – הלהיטים הגדולים • לייב בגריי 2023 |  |
| סינגלים | "לא לוקח בקלות" • "הכרזת מלחמה" • "ימים ברקיע" • "אין מוצא" • "בלדה בין כוכבים" • "סוד" • "תמונות" • "נוסע רחוק" • "מצטער" • "היא רוקדת לבדה" • "שקיעה אחת" • "איש עוד לא הכיר אותי" • "מרחוק לרחוק" • "מכור לאהבה" • "איש עוד לא הכיר אותי" • "תפקיד חיי" • "פעמיים ביום" • "עד" • "ברוש" • "לילות אהבה" • "נגד הגורל" • "סוס מעץ" • "מחר יהיה שקט" • "הדברים הכי פשוטים" |  |
נימפיתיים

| נימפיתיים |
| --- | --- |
 נימפית החורשף מלמעלה
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: פרוקי-רגליים
מחלקה:: חרקים
סדרה:: פרפראים
תת־סדרה:: Glossata
משפחה:: נימפיתיים
שם מדעי
 Nymphalidae ‏רפינסק, 1815

נִימְפִיתִיִּים (שם מדעי: Nymphalidae) היא משפחה של פרפרים ואחת המשפחות הגדולות ביותר בסדרה פרפראים, המונה מעל 600 סוגים וכ-5,700 מינים.
מאפיינים

מיני הפרפרים במשפחה הם פרפרים בינוניים וגדולים.
לרוב המינים יש רק 4 רגליים עם שיערות דמויות מכחול וכתוצאה מכך הם מכונים באנגלית פרפרים עם ארבע רגליים או פרפרים עם רגלי מכחול.
משפחה זו פוצלה בעבר לשלוש משפחות: נימפיתיים, דנאיתיים וסטיריות שאוחדו למשפחה אחת, הנימפיתיים. כיום דנאיתיים וסטיריות נחשבות לפי החוקרים כתתי משפחות בתוך משפחה זו.
חלק מהמינים ידועים בהסוואה שלהם.
מינים ידועים מהמשפחה כוללים את נימפית הסרפד, נימפית היערה, מורפו כחול, דנאית הדורה, דנאית מלכותית, סטירית פקוחה, נימפית משוננת, נימפית החורשף, כתמית הדרדר, גרטה אוטו, כתמית צפונית ופרפר הטווס.
בישראל ידועים 35 מינים מהמשפחה ש-15 מתוכם שייכים לתת משפחת הסטירית, כתמית פנינים ומין אחד (דנאית הדורה) שייך לתת משפחת הדנאיתיים.
גלריה

דנאית מלכותית
מורפו כחול
הערות שוליים

↑  נימפיתיים במילון בעלי חיים: פרפרים (תשע"ח), 2018, באתר האקדמיה ללשון העברית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007541134905171  BnF: cb123527472 (data)  LCCN: sh85093531  NKC: ph623379 
ערך זה הוא קצרמרבנושא פרוקי-רגליים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
נחל חילזון

| --- | --- |

נחל חילזון, מבט ממצפור מכוש שבכרמיאל
 מידע כללי
 אורך:  34 קילומטרים
 אגן ניקוז:  271 קמ"ר 
 יובלים:  ואדי אל-חסין, נחל מורסן, נחל נעיאל, נחל סח'נין, נחל שגב, נחל כבול, נחל חנינה, נחל צוף, נחל עביד, נחל חנה, נחל שזור 
 שפך:  נחל נעמן 
 מדינות באגן הניקוז:  ישראל 
  (למפת הגליל העליון מוגדלת) נחל חילזון(למפת הגליל העליון רגילה) נחל חילזון(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום נחל חילזון(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום נחל חילזון
 
נַחַל חִלָּזוֹן הוא נחל בגליל.
תחילתו של תוואי הנחל הוא ממדרונותיו של הר חילזון, בין היישוב לוטם לדיר חנא, וסופו בקרבת עכו ליד הכפר שעב. הנחל נשפך לנחל נעמן, הנשפך אל הים בקרבת עכו.
רקע

נחל חילזון הוא אחד מהנחלים הצפוניים ביותר בגליל התחתון ומהגדולים בגליל המערבי. אורכו של הנחל הוא 34 ק"מ וקיימת בו גם מערת החילזון.
אל הנחל נשפכים שפכי ביוב מיישובי הסביבה – דיר חנא, עראבה, ראמה, כרמיאל, שגור, טמרה.
היובלים העיקריים הנשפכים אל הנחל הם נחל צוף, נחל סחנין, נחל שגור, נחל שגב, נחל כבול ונחל אבליים.
בעלי חיים וצמחייה

בעלי החיים המצויים בנחל חילזון מגוונים. ביניהם חזירי בר, שפני סלע, שועלים ועטלפים.
העופות המצויים בנחל הם אנפות, תמירונים, חופמיים וברווזים.
הצמחייה הגדלה בנחל מגוונת גם היא. אלון התבור, לוטם, אלה אטלנטית, חרוב, שיח אברהם, זית, שיש קרח, מלחית הבורות ואלת המסטיק – הם חלק מהצמחייה המאפיינת את האזור.
אירועים היסטוריים

בנחל קיימת מערה שנקראת מערת חילזון תחתית, על שם הנחל. המערה היא אתר ארכאולוגי ששימש כבית קברות לאנשי התרבות הנאטופית, לפני כ-13,000 שנים.
בקרבת הנחל התיישבו מספר שבטים בדואיים המרוכזים במספר כפרים כגון ערב אל נעים, והכפרים הבלתי מוכרים ערב אל מריסאת, ערב אל סוועאד וערב אל חמדין בסמוך לכרמיאל.
הנחל כיום

שפכים רבים נשפכים כיום אל מי הנחל ומזהמים אותו. בשנת 2009 פורסמה תוכנית לשיקום הנחל, ובה מספר רעיונות לשיקום ובסיס לתוכנית רחבה ומפורטת.
בינואר 2019 גדוד סיור של חטיבת הצנחנים התאמן בקרבת הנחל. אחד החיילים, אביתר יוספי, נסחף בנחל במהלך הניווט ונהרג.
הערות שוליים

↑  "מערות נחל חילזון – מערות הקבורה של האדם הקדמון". מערות ואגדות. 2014-03-31. אורכב מ-המקור ב-2018-04-22. נבדק ב-2018-04-22.
↑  איתי בלומנטל, נטמן הלוחם שנהרג בניווט: "אדם עם לב ענק וכוחות רצון מטורפים", באתר ynet, 8 בינואר 2019.
| נחלי הגליל |
| --- | --- | --- |
| הגליל העליון | נחל עמוד • נחל עכברה • נחל אביב • נחל גוש חלב • נחל דישון • נחל חצור • נחל יראון • נחל מורן • נחל מחניים • נחל מירון • נחל נריה • נחל צבעון • נחל ראש פינה • נחל רבי ינאי • נחל פשחור • נחל סתר • נחל חנניה • נחל ליבנים • נחל הוזים • נחל שכוי • נחל שמאי • נחל חוקוק • נחל רזים • נחל עצבונית • נחל חלב • נחל עלמון • נחל קציון • נחל ברעם • נחל בן זמרה • נחל מרות • נחל פרוד • נחל עפאים • נחל פקיעין • נחל זבד • נחל זווית • נחל ברתות • נחל חירם • נחל אדמונית • נחל שפנים • נחל זוך • נחל יצהר • נחל אזהב • נחל דלתון • נחל סוד • נחל בר יוחאי • נחל בירנית • נחל משמש • נחל מתת • נחל שרך • נחל בצת • נחל חניתה • נחל נמר • נחל גליל • נחל מצובה • נחל שעל • נחל אשחר • נחל נחת  • נחל יסף • נחל כזיב • נחל מרווה • נחל מירב • נחל אשרת • נחל געתון • נחל ביריה |  |
| הגליל התחתון | נחל אבליים • נחל אדמי • נחל ארבל • נחל גדורה • נחל דנה • נחל השבעה • נחל חילזון • נחל חרוד • נחל יבנאל • נחל ימה • נחל יששכר • נחל כבול • נחל נהלל • נחל נון • נחל ציפורי • נחל צלמון • נחל שונם • נחל שיזפים • נחל שכניה • נחל שרונה • נחל תבור • נחל קנקן • נחל כמון • נחל חזון • נחל שבע • נחל הארי • נחל ממלח • נחל אוזנית • נחל סביונה • נחל נמרים • נחל מזגה • נחל עקב • נחל חמוד • נחל אזנות • נחל קשת  • ואדי אל-חסין • נחל מורסן • נחל נעיאל • נחל סח'נין • נחל שגב • נחל תמרה • נחל חנינה • נחל צוף • נחל עביד • נחל חנה • נחל שזור • נחל יפתחאל • נחל סרגונה • נחל זורעים • נחל שובב • נחל פוריה • נחל חרצית • נחל צידתה • נחל אלות • נחל ברית • נחל תולע • נחל יחמי • נחל גבול • נחל צבאים • נחל זיקה • נחל גבע • נחל נעורה • נחל עכין • נחל רכש • נחל כוכב • נחל סליל • נחל הקוסמת • נחל אוכל • נחל קיש • נחל יזיר • נחל ברק בן אבינעם • נחל קמה • נחל חמוד • נחל עין דור • נחל דבורה • נחל שומר |  |
| אצבע הגליל | נחל דן • נחל שניר • נחל חרמון • נחל עיון • נחל קדש • נחל משגב • נחל השומר • נחל מרגליות • נחל קורן |  |
| הגליל המערבי | נחל שרך • נחל בצת • נחל געתון • נחל יחיעם • נחל שעל • נחל יסף • נחל כזיב |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007475966105171 
נחל חילזון: מבט מתוך מערת חילזון תחתית
נקר אדום ציץ

| נקר אדום ציץ |
| --- | --- |
 נקר אדום ציץ
מצב שימור
 מצב שימור: קרוב לסיכון קרוב לסיכון (NT) 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: נקראים
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: נקריים
סוג:: Leuconotopicus
מין:: נקר אדום ציץ
שם מדעי
 Leuconotopicus borealis ‏וייו, 1809
תחום תפוצה


נקר אדום ציץ (שם מדעי: Leuconotopicus borealis) הוא מין של עוף ממשפחת הנקריים ומהסוג Leuconotopicus המצוי בדרום-מזרח אמריקה הצפונית. כמה חוקרים מסווגים אותו כחלק מהסוג Picoides. הוא נקרא על שם הקצה דמוי הציץ ("cockade") שבקצה ראשו.
נקר זה חי בטבע באזור שבין פלורידה לניו ג'רזי ומרילנד ומגיע מערבה עד טקסס ואוקלהומה. הוא מצוי ברחבי יערות של עצי אורן מהמין Pinus palustris. יערות כאלה הם יבשים יחסית והעצים מופצים בהם באמצעות שריפות יער, המפיצות את האצטרובלים. הנקר משתמש בעצים אלה כדי לקנן וניזון מחרקים שונים החיים בתוך הקליפות שלהם, ביניהם נמלים, חיפושיות, זחלים ולעיתים גם עכבישים, פירות יער ופירות.
הוא מגיע לאורך 18–23 ס"מ, מוטת כנפיים של 34–41 ס"מ ולמשקל 40–56 גרם. הנקר בעל פלג גוף עליון שחור ומנומר בלבן והבטן והצידיים לבנים. הראש שחור עם לחי לבנה שבקצה העליון בעלת פס אדום. פס זה נתן לנקר את שמו על שם דמיונו ל"ציץ" שעל כובע הטייסים הצרפתים. הנקר בעל לשון ארוכה המאוכלסת בנדן ארוך ושחור.
הנקר מטיל 4 ביצים בתוך קן שמייצר בתוך גזע האורן. על האורן טיפות שרף חזק הניתזים לעיתים קרובות מהקליפה ומשמשים להגנת הקן מטורפים כמו כרכן התירס וכרכנים נוספים המהווים סכנה גדולה באזורים בהם חי. הנקר הוא עוף טריטוריאלי החי עם בן זוג ויתקוף כל מסיג גבול בטווח שיכול להשתרע על 10 עד 60 דונם.
בעבר נקר זה היה בסכנת הכחדה גדולה עקב פגיעה ביערות בהם חי, בהם הנקר מסתתר ובונה את קיניו. לאחר שנבנו עבור נקר זה קנים מלאכותיים הדומים לקן הטבעי אוכלוסיית הנקרים גברה בהרבה.
הערות שוליים

↑  נקר אדום ציץ באתר הרשימה האדומה של IUCN
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007548964005171  LCCN: sh91000978 
ערך זה הוא קצרמרבנושא עופות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מסדר הירונימוס הקדוש

| --- | --- |

 התאגדות:  מסדר נזירים נוצרים רומים-קתולים
 תחום:  דת
 שפה רשמית:  לטינית
 מדינה:  ספרד, פורטוגל
 מטה הארגון:  Monastery of Santa María del Parral 
 מייסדים:  Pedro Fernández Pecha, Fernando Yáñez de Figueroa 
 תקופת הפעילות:  שלהי המאה ה-14 עד 1835  (אישור ב-18 באוקטובר 1373 על ידי האפיפיור גרגוריוס האחד עשר באביניון) ; שוב - 1925 – הווה
 נוצר מתוך:  חוקי אוגוסטינוס הקדוש
 monjesjeronimos.es
 
מסדר הירונימוס הקדוש או מסדר סן חרונימו או הנזירים ההירונימים (בלטינית: Ordo Sancti Hieronymi, בקיצור O.S.H. בספרדית: Orde de San Jerónimo) הוא מסדר נזירים רומי-קתולי המשתייך לקבוצת המסדרים המצייתים לתקנון של אוגוסטינוס הקדוש ושקיבל השראה ומופת ממדמותו של הנזיר והמלומד הירונימוס שחי במאה החמישית
המסדר הוקם בקסטיליה, בספרד במאה ה-14 על ידי פדרו פרננדס פצ'ה ופרננדו יאנס פיגרואה.
המסדר זכה בשנת 1373 לאישור אפיפיורי מידי גרגוריוס האחד עשר ששהה באותה תקופה באביניון.
המסדר פועל רק בחצי האי האיברי - בספרד וב פורטוגל והיה קשור מאוד למונרכיות ששלטו במדינות אלה.
תקנון המסדר דורש מהנזירים לנהל חיים אדוקים של התבודדות ושתיקה, עמל ותפילה וחזרה בתשובה ושואף להשגת איחוד מיסטי עם אלהים.
הנזירים ההירונימים לובשים טוניקה לבנה עם סקפולר חום עם ברדס חום וגלימה בצבע חום.
היסטוריה

בשנת 1415 21 מנזרים התאחדו כדי להקים את מסדר הירונימוס הקדוש.
כמושב הראשי של המסדר נבחר מנזר סן ברטולומאו בלופיאנה במחוז גואדלחרה שבספרד. נזירי אותו מנזר התפרסמו בחייהם הפשוטים והסגפניים. מלכי ספרד
עודדו את המסדר והטילו על נזיריו עבודות ממלכתיות.
בשנת 1516 נשלחו חברי המסדר למושבות החדשות באמריקה כשבראשם עמד לואיס דה פיגרואה.
בולטים בחשיבותם המנזר המלכותי סנטה מריה דה גוואדלופה בקסרס, המנזר המלכותי גברתנו מפרסדלווה על יד ברוגוס, המנזר יוסטה שבו פרש הקיסר קרל החמישי אחרי התפטרותו, מנזר גברתנו של הניצחון בסלמנקה, המנזר סן חרונימוס המלכותי במדריד, הנמצא סמוך לארמון בואן ריטירו ומעל הכל, מנזר הארמון אל אסקוריאל, שנבנה על ידי פליפה השני כמנזר, פנתיאון מלכותי, כנסייה (כיום בזיליקה) וארמון.
הנזירות ההירונימיות

בנוסף לנזירים גברים הצורפול מסדר הירונימוס הקדוש גם נשים. ביניהן התפרסמו בצניעותם ובנדבנותם מריה גראסיה ומאיור גומס.
האח פדרו פרננדס פצ'ה ייסד בשנת 1374 את המנזר לנשים סנטה מריה דה לה סיסלה שבקרבת טולדו. הנזירות של המסדר מכבדות את אותו התקנון כמו הגברים, בעקבות פאולה הקדושה מרומא ובתה, יוליה אוסטוכיה הקדושה ששהלכו אחרי הירונימוס הקדוש.
בימינו מפורסמות הנזירות ההירונימיות של גארוביאס בכישוריהם בתחום המגדנאות, במיוחד בעשיית עוגות חביצה ועוגות שקדים.
בפורטוגל

הנזירים ההירונימים הגיעו גם לפורטוגל וכמו בקסטיליה, נהנו בה מחסדי המלכים שהעריכו את אורח חייהם הסגפני ואת רוח החזרה בתשובה ששררה בקרבם. המלך מנואל הראשון בנה להם את המנזר שנודע כמנזר ההירונימים מבלם או מרים הקדושה מבלם בליסבון, אחד מפסגות הסגנון המנואלי. מנזר זה קיבל מעמד של פנתאון מלכותי.
בשנת 1833 נסגר המסדר על ידי השלטון האזרחי ופעילותו בפורטוגל פסקה.
המסדר בספרד במאות ה-20-19

במהלך המאה ה-19 סבל מסדר הרונימוס הקדוש מאותן התמורות והטלטלות שעברו כל מסדרי הנזירים בספרד. הן כללו בשנים 1813-1808 בשנים 1820–1823 וב-1836. הפקעות נכסים וסגירת מנזרים רבים
במסגרת הרפורמות משנת 1836 נסגר המסדר של הירונימוס לחלוטין על 46 מנזריו אלף נזיריו הוצאו מחוץ לכותלי המנזרים.
כמו בפרטורגל בשנת 1833, כל נכסי המסדר הופקעו ועברו לידי אוצר המדינה. לעומת זאת המשיכו הנזירות ההירונימיות את פעילותן ונאבקו למען תחיית הענף הגברי של המסדר. בשנת 1925 הן השיגו מהכס הקדוש החלטה לאפשר הקמתו מחדש של מסדר. המסדר עבר בהמשך קשיים נוספים קשורים למדיניות החילונית של הרפובליקה הספרדית השנייה אחרי שנת 1931, למלחמת האזרחים ובעיות פנימיות שנמשכו עד שנת 1969 כשהוקם מנהל כללי של מסדר. כיום בענף הגברי של המסדר פעילים רק 10 נזירים (2017) ורק שלושה מהם חיים במנזר משלהם - מנזר מרים הקדושה מפאראל בסגוביה. לנזירות ההירונימיות 17 מנזרים - ביניהם מנזר פאולה הקדושה בסביליה.
תלבושת הנזירים

הנזירים ההירונימים לובשים אחרי סמיכתם בגד לבן וסקפולאר חום (הדומה לזה של הנזירות הכרמליטיות) וברדס בצבע חום.
הגישה הרוחנית

מסדר הירונימוס הקדוש רואה עצמו מסדר המתמקד בהתבוננות והמקבל השראה מחייו של הירונימוס הקדוש כמופת ליישום דרכו של ישו אל השלמות. בשעות הבוקר עסוקים הנזירים והנזירות בעבודה. את שעות הערב הם מקדישים לתרגילי התבוננות, לתפילות, קריאה ולימוד.
עבודת האל נעשית על ידי השתתפות במיסה ובליטורגיית השעות
קהילות מסדר הירונימוס הקדוש כיום > מנזרי גברים

מנזר מרים הקדושה מפאראל (סנטה מריה דל פאראל) בעיר סגוביה, הוקם ב-1447, הוקם מחדש ב-1925
קהילות מסדר הירונימוס הקדוש כיום > מנזרי נשים

מנזר פאולו הקדוש (סן פבלו) בטולדו - הוקם ב-1464
מנזר מרתא הקדושה (סנטה מרתא) בקורדובה - הוקם ב-1464
מנזר פאולה הקדושה (סנטה פאולה) בסביליה - הוקם ב-1475
מנזר מתיא הקדוש (סן מתיאס) בברצלונה - הוקם ב-1475
מנזר מרים הקדושה של העיבור בטרוחיו, קסרס, הוקם ב-1478
מנזר אלישבע הקדושה (סנטה איסבל) הוקם ב-1485
מנזר קונספסיון חרונימה במדריד - הוקם ב-1504
מנזר ברטולומה הקדוש (סן ברטולומה) באינקה, האיים הבלארים - הוקם ב-1530
מנזר פאולה ההקדושה בגרנאדה - הוקם ב-1540. ב-1977 הנזירות עברו למנזר הירונימוס הקדוש. המנזר פאולה הקדושה הפך לבית מלון.
מנזר סנטה מריה דה אסונסיון במורון דה לה פרונטרה, סביליה - הוקם ב-1568
מנזר גברתנו של הרפואות (נואסטרה סניורה דה לוס רמדיוס) ביונקרה דה אנארס, מחוז גוואדלחארה - הוקם ב-1572
מנזר גברתנו של הגאולה (נואסטרה סניורה דה לה סאלוד) בגארוויאס, קסרס - הוקם ב-1572
מנזר קורפוס כריסטי במדריד, הוקם ב-1605
מנזר גברלנו של המלאכים (נואסטרה סניורה דה לוס אנחלס) בקונסטנטינה, סביליה, - הוקם ב-1951
מנזר גברתנו של החסד (נואסטרה סניורה דה לאס מרסדס) באלמודובר דל קמפו, סיודאד ריאל - הוקם ב-1964
מנזר מרים הקדושה של ישוע (סנטה מריה דה חסוס) בקסרס - הוקם ב-1975
מנזר גברתנו מבלן בטוראל דה לוס גוסמאנס במחוז לאון - הוקם ב-1990
מנזר אם הכנסייה (מאטר אקלסיה) בפונאלור, קראלה, בהודו, הוקם ב-2000
המנזר המלכותי של אונופרה הקדוש בבדחוס, הוקם ב-1538 ונסגר ב-1835
|}
מנזרים שפעלו בספרד > אנדלוסיה

המנזר המלכותי הרונימוס הקדוש מוולפאראיסו - 1394–1835
המנזר הירונימוס הקדוש דה בואנאוויסטה - 1413–1835
מנזר איסידורו דל קמפו בסנטיפונסל, סביליה, 1440/1835-1567/1978-1956
מנזר סן מיגל דה לוס אנחלס דה אלפצ'ין בסנלוקאר לה מאיור, סביליה 1477/1835-1567
מנזר מרים הקדושה של החסד - סנטה מריה דה לה גרסיה בכרמונה, סביליה
מנזר מרים הקדושה של העמק (סנטה מריה דל ואליה) באסיחה, סביליה - 1486/1835-1567
מנזר הירונימוס הקדוש בגרנאדה
מנזר מרים הקדושה של האור (סנטה מריה דה לה לוס) בלוסנה דל פורטו, הואלווה 1492–1835
מנזר מרים הקדושה של הרוזאריום בבורנוס, קאדיס, 1835-1493
מנזר מרים הקדושה של הרפואות בסנלוקאר דה באראמדה, קאדיס - 1567–1835
מנזר קיטרה הקדושה בחאאן 1567–1606
מנזרים שפעלו בספרד > אראגון

מנזר סנטה אנגרסיה בסאראגוסה 1492–1835
מנזרים שפעלו בספרד > האיים הבלאריים

מנזר השילוש של מיראמר (לה טרינידאד דה מיראמר) בואלדמוסה, באי מאיורקה
מנזרים שפעלו בספרד > קנטבריה

מנזר קתרינה הקדושה של הר קרבן (סנטה קתרינה דה מונטה קרבן) בסנטנדר - בשנים 1407–1835
מנזר מרינה הקדושה של דון פונסה (סנטה מרינה דה דון פונסה) בבריבאמונטאן אל מאר באי סנטה מרינה - פעל בשנים 1407–1421
מנזרים שפעלו בספרד > קסטיליה - לה מנצ'ה

מנזר סן ברטולומאו דה לופיאנה בלופיאנה, מחוז גוודלחרה - פעל בשנים 1373–1835
מנזר הירונימוס הקדוש של קוראל רוביו (סן חרנוימו דה קוראל רוביו) בטולדו - פעל בשנים 1384–1418
מנזר בלזיוס הקדוש מויאוויסיוסה (סן בלאס דה ויאוויסיוסה) ס בריהואגה, מחוז גוודלחרה
מנזר חנה הקדושה (סנטה אנה) בטנדייה, מחוז גוודלחרה - פעל בשנים 1835-1567/1483
מנזר סנטה קטלינה בטלוורה דה לה ריינה בטולדו, 1835-1398
מנזר חנה הקדושה מאוליה (סנטה אנה דה לה אוליבה) בוואל דה סנטו דומינגו בטולדו - בסביבות 1400
מכללת אנטוניוס הקדוש מפוטרצ'לי (סן אנטוניו דה פורטאסלי) בסיגואנסה, מחוז גוודלחרה - פעל ב־1835-1484
מנזרים שפעלו בספרד > קסטיליה ולאון

מנזר הירונימוס הקדוש מגיסנדו (סן חרונימו דה גיסנדו) באל טיימבלו, במחוז אווילה- פעל ב-1375–1835
מנזר מרים הקדושה מאניאגו (סנטה מריה דה אניאגו) בוייהנואבה דה דוארו במחוז ואליאדוליד - פעל ב-1376–1382
מנזר מרים הקדושה ממחוראדה (סנטה מריה דה מחוראדה) באולמדו, מחוז ואליאדוליד - 1396–1835
מנזר גברתנו מפראדו (נוסטרה סניורה דל פראדו) בואליאדוליד, 1835-1441
מנזר הירונימוס הקדוש מאספחה (סן חרונימו דה אספחה) בגיחוזה, מחוז סוריה - 1401–1835
מנזר מרים הקדושה מארמדייה (סנטה מריה דה ארמדייה) בקוחסס דל מונטה, מחוז ואליאדוליד - 1402–1835
המנזר המלכותי של גברתנו מפרס דה פאל (נואסטרה סניורה דה פרס דה פאל) בויאטורו, מחוז בורגוס - 1404–1835
מנזר יוחנן הקדוש מאורטגה (סן חואן דה אורטגה) בבאריוס דה קולינה מחוז בורגוס, מנזר לקנוניקים אוגוסטינים מהמאה -ה-12, 1835-1432
מנזר מיכאל הקדוש מן ההר (סן מיגל דל מונטה) במירנדה דה אברו, במחוז בורגוס 1398–1835
מנזר גברתנו ממונטאמרטה והירונימוס הקדוש (נואסטרה סניורה דה מונטאמרטה/דה סן חרונימו) במונטאמרטה, מחוז סמורה - 1407–1434
מנזר לאונרד הקדוש /מכללת הירונימוס הקדוש (סן לאונרדו/סן חרונימו) באלבה דה טורמס, במחוז סלמנקה, - השתייך למסדר פרמונטרה מה מאה ה-12; מסדר הירונימוס הקודש בשנים 1442–1835
מנזר מרים הקדושה מפאראל (סנטה מריה דל פאראל) בסגוביה, 1925/1835-1447
מנזר הירונימוס הקדוש של גברתנו של הניצחון (סן חרונימו דה נואסטרה סניורה דה לה ויקטוריה) במיראט, מחוז סלמנקה - 1490–1835
המכללה המינורית גברתנו מגוואדלופה (קולחיו מנור דה נואסטרה סניורה דה גוואדלופה) בסלמנקה 1511–1835
מנזר מרים הקדושה של הרחמים (סנטה מריה דה לה פיידאד) בוואלדבסטוס, מחוז פלנסיה - 1515–1835
מנזר הירונימוס הקדוש (סן חרונימו) בסאמורה, 1535-1534
מנזר הירונימוס הקדוש (סן חרונימו) בבנאוונטה, מחוז סאמורה - 1528–1835
מנזר מרים הקדוש של ישוע (סנטה מריה דה חסוס) סטרבארה, מחוז סאמורה 1559–1579
מנזר הירונימוס הקדוש של ישוע (סן חרונימו דה חסוס) באווילה - 1609–1835
מנזרים שפעלו בספרד > קטלוניה

מנזר הירונימוס הקדוש מעמק חברון (סן חרונימו דה ואליה דה חברון) בברצלונה 1393–1835
מנזר הירונימוס הקדוש מהר הזיתים (סן חרונימו דה מונטה אוליווטה) בברצלונה 1416 -1413
מנזר הירונימוס הקדוש ממורטרה (סן חרונימו דה לה מורטרה) בבדלונה, מחוז ברצלונה 1416–1835
מנזרים שפעלו בספרד > אסטרמדורה

המנזר המלכותי מרים הקדושה מגוואדלופה (סנטה מריה דה גוואדלופה) בקסרס, מחוז גוואדלופה -1389–1835
מנזר יוסטה (סן חרונימו דה יוסטה) בקואקוס דה יוסטה, מחוז קסרס, 2009-1954/1835-1402
מנזרים שפעלו בספרד > חבל מדריד

מנזר הירונימוס הקדוש המלכותי (סן חרונימו אל ריאל) במדריד - 1462–1835
מנזר הירונימוס הקדוש המלכותי (סן חרונימו אל ריאל) במדריד - 1503
מנזר אל אקוריאל באל אסקוריאל, 1835-1567
מנזרים שפעלו בספרד > מורסיה

מנזר ההירונימים של פטרוס הקדוש מניורה (לוס חרונימוס סה סן פדרו דה לה ניורה) בלה ניורה, גוואדלופה, מורסיה- 1738–1835, 1574
אוספיסיו קאראוואקה דה לה קרוס - 1835-1638; 1581
מנזרים שפעלו בספרד > חבל לה ריוחה

מנזר מרים הקדושה מוויאוייחה (סנטה מריה דה ויאווייחה) בלה ריוחה - 1416
מתחם הקודש של מרים הקדושה מאסטרייה (סנטואריו דה סנטה מריה דה לה אסטרייה) בסן אסנסיו 1419–1835
מנזרים שפעלו בספרד > חבל ולנסיה

מנזר הירונימוס הקדוש מפלאנה (סן חרונימו דה לה פלאנה) בחאוויאה (שאביה) במחוז אליקנטה 1978-1964/ 1388-1374
מנזר הירונימוס הקדוש מקוטאלבה (סן חרונימו דה קוטאלבה) באלפאוויר, מחוז ולנסיה - 1388–1835
מנזר מרים הקדושה מלה מורטה (סנטה מריה דה לה מורטה) באלסירה, מחוז ולנסיה - 1401–1835
מנזר ורוניקה הקדושה (סנטה ורוניקה) באליקנטה 1489–1518
מנזר מרים הקדושה של התקוה (סנטה מריה דה לה אספרנסה) בקסטליון, מחוז סגרובה, 1835-1495
מנזר מיכאל הקדוש של המלכים (סן מיגל דה לוס ראייאס) בוולנסיה - בשנים 1381–1546 מנזר ציסטרסיאני, 1835-1546 - הירונימי
מנזרים שפעלו בספרד > חבל הבסקים

מנזר סנטה קטלינה דה באדאיה - (הגן הבוטני) - בטרספואנטס, מחוז אלאווה 1407–1471
מנזר מרים הקדושה מטולוניו (סנטה מריה דה טולוניו) בלבסטידה, מחוז אלאווה 1410–1417
מנזרים שפעלו בפורטוגל

מנזר גברתנו של ההרפואה השלמה בפניאלונגה - פטרוס הקדוש של פנאפרים (סאו פדרו דה פנאפרים) בסינטרה - 1834-1400
מנזר הירונימוס הקדוש (סאו ז'רונימו) בלודאר דו מאטו, בריבאפריה, מחוז אלונקר- 1400–1834
מנזר גברתנו מאספינירו (נוסה סניורה דו אספינירו) בקנוויאיש במחוז אבורה - 1457–1834
מנזר מרקוס הקדוש (סאו מרקוש) בסאו סילבסטרה במחוז קואימברה, 1834-1496
מנזר ההירונימים (לוש ז'רונימוש דה בלן) מרים הקדושה מבית לחם - סנטה מריה מבלן בליסבון 1501–1834
מנזר נוסה סניורה דה פנה - פטרוס הקדוש מפנאפרימי (סאו פדרו דה פנאפרימי) בסינטרה 1834–15013
מנזר הרחמים (מזריקורדיה) באיי ברלנגאש במחוז פנישה - 1513–1548
מנזר גברתנו של העיבור של ואלה בנפייטו (נוסה סניורה דה קונסייסאו דה ואלה בנפייטו) באמורייה, אובידוש במחוז לייריה - 1513–1834
מנזר סנטה מריניה דה קוסטה בגימארייש, מנזר אוגוסטיני בסוף המאה ה-11, של ההירונימים ב-1528–1834
מכללת הירונימוס הקדוש (קולז'יו דה סאו ז'רונימו) בסה נובה, מחוז קואימברה - 1535–1834
מנזר ישוע הטוב מואלוורדה (בון ז'זוש דה ואלוורדה) - גברתנו מטורדה (נוסה סניורה דה טורגה) באבורה 1548–1901 - מנזר נשים
מנזרים באמריקה

מנזר הירונימוס הקדוש במקסיקו סיטי, מקסיקו- מנזר גברתנו של הציפייה (נואסטרה סניורה דה לה אקספקטסיון) במקסיקו סיטי - 1585–1867 מנזר נשים - כיום אוניברסיטת המנזר האחות חואנה (דל קלאוסטרו סור חואנה)
מנזר סן לורנסו במקסיקו סיטי - מנזר נשים - 1595–1865
מנזר הירונימוס הקדוש (סן חרונימו) בפואבלה, מקסיקו- מנזר נשים - 1600
קדושי המסדר הירונימוס הקדוש

הירונימוס - דוקטור של הכנסייה
פאולה הקדושה מרומא
אוסטוכיו הקדושה
מרקלה הקדושה (מרצ'לה)
בלסילה הקדושה
המבורך לורנסו מליבסון
המבורך מרקו ממרקוני
המבורך פדרו גמבקורטה
לקריאה נוספת

José de Sigüenza. Historia de la Orden de San Jerónimo. Madrid: Nueva Biblioteca de Autores Españoles, 1907-09.
המנזר המלכותי סנטה מריה דל פאראל בסגוביה
תלבושות ההירונימים:   בגד לבן וסקפולאר חום
נזיר הירונימי - ציור מאת פרנסיסקו דה סורבראן