stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מעשי הטבח בקרמניצ'קה ובנמצקה
לאחר הטבח

לאחר כיבוש סלובקיה על ידי הצבא הסובייטי נפתחו קברי האחים בכפר קרמניצ'קה על מנת לזהות את הקרבנות, אך לא כולם זוהו. גופותיהם של חביבה רייק ורפאל רייס זוהו והועברו על ידי הצבא הבריטי לקבורה בחלקה צבאית בריטית בפראג. בשנת 1952 הם הועלו לקבורה בישראל.
בשני אתרי הרצח הוקמו אנדרטאות לזכר הנרצחים והמרד הסלובקי. האנדרטה בקרמניצ'קה עוצבה על ידי האדריכל דושאן יורקוביץ' (אנ'). שולב בה עיצוב באבן של מנורת שבעת קנים יהודית, שתחתיה מופיעה המילה זכור.
גופות נרצחים שהוצאו מקבר אחים בקרמניצ'קה
מרדכי הרשמן

| --- | --- |

 לידה:  1888 צ'רניהיב, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  30 בינואר 1940 (בגיל 52 בערך) 
 מוקד פעילות:  ארצות הברית 
 סוג קול:  טנור 
 
מרדכי הרשמן (1888 - 30 בינואר 1941) היה חזן רוסי-אמריקאי.
קורות חיים

נולד בצ'רניגוב שברוסיה (עתה אוקראינה) ב-1888, ובהיותו בן 6 התייתם מאביו, שעסק במסחר בזכוכית. הוריו המאמצים לא טיפחו את כישרונותיו, אך הוא נמשך לבקר בבית הכנסת ואהב להקשיב לחזנים ולשירתם. בגיל 12 אומץ על ידי סבו, שעבר עמו לסולוביו, שם החל ללמוד בצורה מסודרת אצל החזן דורפמן.
ב-1904 שימש בפעם הראשונה כחזן בבית הכנסת בז'יטומיר, לתקופה של חודשים אחדים. ב-1905 מונה לתפקיד "חזן שני" (חזן משני לחזן הראשי) בבית הכנסת של הקהילה היהודית בוילנא. כעבור שנים אחדות נפטר החזן הראשי והרשמן קיבל את התפקיד. הייתה זו תקופת פריחה של המרכז היהודי בווילנא, והרשמן היה אחד מסמלי התקופה.
ב-1914, עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה, גויס לצבא הרוסי, אך אין עדויות מפורטות על שרותו הצבאי, ושמועות מספרות כי הקצין ביחידה בה שרת, התרשם מכישרונו ופטר אותו מהשירות.
ב-1918 עם סיום המלחמה שב לבית הכנסת לתפקידו, והיה מוכר כבר בכל קהילות אירופה. בית הכנסת בו כיהן הסכים לאפשר לו להופיע פעמיים בחודש בלבד, בשבתות. בשאר הפעמים הופיע בבתי כנסת שונים ברחבי היבשת, וכן קיים קונצרטים בהם הופיע עם קטעי חזנות ואריות מתוך אופרות. כמו כן הופיע פעמיים כסולן עם התזמורת הפילהרמונית של וורשה.
ב-1920, התרשם ממנו המוזיקאי ליאו לאו, והזמינו לארצות הברית. הרשמן היגר, ומונה לתפקיד החזן הראשי בבית הכנסת "בית אל" בבורו פארק שבברוקלין בו כיהן 10 שנים. בשנות חייו האחרונות המשיך להופיע בבתי כנסת ועל במות הקונצרטים בכל רחבי ארצות הברית, ביקר בקהילות אירופה וגם בישראל. תקליטיו מאותם השנים מהווים נכס צאן ברזל וממשיכים להימכר עד היום.
הרשמן נפטר לאחר מחלה בב' שבט תש"א, 30 בינואר -1941.
שירתו

הרשמן ניצב בשורה הראשונה של החזנים מתקופת תור הזהב של החזנות בתחילת המאה ה-20. בקול טנור רך ופיוטי ריגש את קהל שומעיו, וקטעי החזנות שלו הפכו קלאסיקות בתחום החזנות האשכנזית. בין הקטעים המפורסמים: אלו דברים, עקביא בן מהללאל, מודים אנחנו לך. בנוסף הקליט שירים ביידיש וקטעי אופרה. הרשמן ביצע יצירות חזניות, אך לא הלחין. רוב קטעי החזנות שלו הולחנו על ידי המלחין הנודע יעקב רפפורט.
ב-1925 חיבר המלחין פנחס יאסינובסקי(הקישור אינו פעיל) את הקטע "והיה באחרית הימים", לכבוד פתיחת קמפוס האוניברסיטה העברית על הר הצופים. המילים הן מתוך נבואת ישעיהו והלחן מבוסס על טעמי המקרא. הקטע הוקלט בארצות הברית על ידי הרשמן, בליווי כלי נשיפה ומיתר, ונחשב לאחד היצירות הידועות ביותר שלו.
נאנט

ערך זה עוסק בעיר בצרפת. אם התכוונתם לקבוצת כדורגל צרפתית, ראו .
נַאנְט (בצרפתית: Nantes), הידועה בכינויה "עיר הדוכסים", היא העיר הגדולה במערב צרפת, והשישית בגודלה במדינה. היא יושבת על הנהר לואר לא הרחק משפכו לאוקיינוס האטלנטי. ב-2015 גרו בה 303,382 תושבים ובמטרופולין כ-950,000 תושבים. נאנט היא בירת חבל פיי דה לה לואר ("ארצות הלואר"), ובירתו של מחוז הלואר האטלנטי. שטח העיר 65.19 קמ"ר, ושטח המטרופולין 3302 קמ"ר.
בין המפורסמים בבני העיר: הסופר ז'ול ורן, נולד בשנת 1828.
גאוגרפיה

נאנט יושבת על שתי גדותיו של נהר הלואר, בנקודה בה מתמזגים בו נהרות האֵרדר והסֵבר נאנטז, והיא מרוחקת כ-55 ק"מ מהאוקיינוס האטלנטי.
נאנט מחולקת ל-11 שכונות, 9 מהן על הגדה הימנית (הצפונית) של הלואר, אחת בגדה השמאלית, ואחת על האי נאנט (Ile de Nantes).
מרכז העיר ההיסטורי שוכן במקום שבו הנהר ארדר נפגש עם הלואר, שבחלקו יובש במאה ה-20. במזרחו של אזור זה נמצאים תחנת הרכבת של נאנט, הגן הבוטאני וטירת דוכסי ברטאן (Château des ducs de Bretagne) שנבנתה ב-1207, ובמערבו כיכר גראלן (Place Graslin) ובה משכן האופרה של נאנט (1788). מרכז-העצבים של העיר הוא כיכר המסחר (Place du Commerce) שהיא גם הצומת המרכזי של כל סוגי התחבורה הציבורית העירונית: האוטובוסים והרכבת הקלה.
היסטוריה

במקור נוסדה העיר על ידי שבט קלטי בשם נמנטי (Namneti) בסביבות שנת 70 לפני הספירה. בהמשך נכבשה על ידי יוליוס קיסר בשנת 56 לפני הספירה, וניתן לה השם "פורטוס נמנטוס". העיר נכבשה עוד על ידי הסקסונים בסביבות 285 לספירה, הפרנקים בסביבות 500 לספירה, הברטונים במאה ה-6 וה-7, והנורמנים ב-846. בשנת 937 אלן בארב-טורט, נכדו של המלך האחרון של בריטָני - אשר גורש על ידי הנורמנים, סילק אותם מהשטח וייסד את דוכסות ברטאן, אשר ב-1532 סופחה על ידי ממלכת צרפת.
ב-14 באפריל 1434 החלה בניית הקתדרלה של העיר - קתדרלת סן פייר וסן פול - בסגנון גותי, שנמשכה לתוך המאה ה-17. ב-28 בינואר 1972 ניזוקה הקתדרלה קשות משרפה, דבר שהוביל לשחזור יסודי של המבנה.
בשנת 1598, בטירת דוכסי ברטאן, חתם המלך אנרי הרביעי על צו המעניק חופש פולחן דתי לפרוטסטנטים. הצו נודע בשם "האדיקט של נאנט".
במאה ה-20 וה-21 נמשכה המחלוקת הפוליטית באשר לשיוכה של העיר, ושל המחוז כולו, לברטאן. מאז המאה ה-20 אין העיר שייכת עוד מנהלית לחבל ברטאן, כי אם היא בירתו של חבל פיי דה לה לואר. עם זאת סמליה כולם מאזכרים את סמל ברטאן, ורבים מתושביה הם בעלי זהות ברטונית.
הקהילה היהודית

קהילה יהודית התקיימה בעיר במאה ה-13, עד שגורשה עם שאר יהודי ברטאן ב-1236. במאה ה-16 התחילו להתיישב בעיר משפחות מפורטוגל, מצאצאי אנוסים. בית הכנסת בעיר הוקם ב-1870. על פי מפקד שערך ממשל וישי ב-1942 בימי מלחמת העולם השנייה התגוררו בעיר 531 יהודים, וכעבור שנה מספרם ירד לעשרות בודדות. לאחר המלחמה הגיעו לעיר משפחות יהודיות מצפון אפריקה, וב-1969 התגוררו בעיר כ-500 יהודים.
כלכלה

נאנט היא נמל-נהר חשוב, המקבץ על הלואר את הסחר האטלנטי אל- ומפנים הארץ ויחד עם ממשיכו בעיירה סן-נזר, ממערב לנאנט, הוא מהווה את הנמל הרביעי בגודלו בצרפת, ועוברים בו מעל 34 מיליון טונות סחורות מדי שנה. נאנט היא המרכז המסחרי והתעשייתי של חבל ארצות הלואר. היא בולטת בהיותה עיר-הולדתם של מוצרי מזון מפורסמים כדוגמת הביסקוויטים פתי בר (1886), וה"עוגה הננטזית" המתקתקה. כמו כן, העיר היא מרכז חשוב של פירות ים.
ערים תאומות

הערים התאומות של נאנט הן:
ארצות הברית סיאטל, וושינגטון, ארצות הברית
ארצות הברית ג'קסונוויל, פלורידה, ארצות הברית
בריטניה קארדיף, ויילס, בריטניה
גרמניה זארבריקן, גרמניה
גאורגיה טביליסי, גאורגיה
הרפובליקה העממית של סין צ'ינגדאו, הרפובליקה העממית של סין
יפן ניאיגטה, יפן
פסל של אן מברטאן בנאנט
קתדרלת סנט פייר ופול
קבר פרנסואה השני דוכס ברטאן ושתי נשותיו בקתדרלת נאנט
הכניסה לטירת הדוכסים בנאנט
חומת טירת הדוכסים בנאנט
עמוד לואי ה-16 בנאנט
בניין התיאטרון בנאנט
כיכר גראסלין בנאנט
כיכר רויאל בנאנט
מזרקת ארבעה נהרות הלואר בכיכר רויאל בנאנט
גאלרי לפאייט בנאנט
רחוב מסעדות בנאנט
בית הכנסת בנאנט
ראו גם

פוטבול קלאב דה נאנט
הערות שוליים

↑  קהילת יהודי נאנט, באתר בית התפוצות
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007554820705171  BNE: XX453056  BnF: cb15260278x (data)  GND: 4041204-0  LCCN: n50045845  MusicBrainz: eedd8c4c-2d89-4cc1-bc3f-07b316c0ea59  NARA: 10045132  NDL: 00979264  NKC: ge130141  SUDOC: 02639507X  VIAF: 266239470   WorldCat (עם VIAF): 266239470
מתקפת ברטיסלאבה–ברנו

מתקפת ברטיסלאבה–ברנו הייתה מתקפה שניהל הצבא האדום במערב סלובקיה ודרום מוראביה לקראת סוף מלחמת העולם השנייה. המתקפה נערכה בין 25 במרץ ל-5 במאי 1945 תוך שימוש בכוחות החזית האוקראינית השנייה כדי לכבוש את בירת סלובקיה, ברטיסלאבה, ובירת מוראביה, ברנו.
רקע

באביב 1945 פתח הצבא האדום במתקפה גדולה על האגף הדרומי של החזית המזרחית. ב-10 במרץ, החזית האוקראינית הרביעית החלה במתקפת מוראביה–אוסטרבה, וב-15 במרץ החזית האוקראינית השלישית החלה במתקפת וינה. החזית האוקראינית השנייה, שהייתה ממוקמת בין החזית האוקראינית השלישית והרביעית, קיבלה את המשימה לכבוש את ברטיסלאבה וברנו.
ההתקפה > התקדמות לברטיסלאבה

בתחילת המתקפה, ארמיית המשמר ה-7, בהתקפת לילה מפתיעה, פרצה דרך ההגנות של דיוויזיות הרגלים הגרמניות ה-153 וה-357 על נהר הרון. ופערה פרצה ברוחב 17 קילומטרים ובתוך יומיים הארמייה התקדמה כ-35 קילומטרים מערבה עד נובה זמקי. יחידות אלו נעזרו בספינות של צי הדנובה הסובייטי בפיקודו של אדמירל אחורי קלוסטאקקוב וחברי חטיבת הצי העצמאית ה-83. כדי להאיץ את התהליך, מרשל מלינובסקי הורה לספינות של צי הדנובה הסובייטי בין הכפרים Moča ו-Radvaň nad Dunajom להנחית את חטיבת הצי ה-83 על גדות הדנובה בעורף האויב, ובכך לסייע לפרוץ את הגנות האויב. ב-29 במרץ, יחידות הצבא האדום כבשו את קומארום (עם חלק מקומארנו) בהונגריה ואת נובה זמקי בסלובקיה.
לאחר מכן ארמיית המשמר ה-7 מיהרה לחצות את השפלה הדנובית לעבר ברטיסלאבה. התקדמות הארמייה ה-53 במרכז סלובקיה הייתה איטית יותר בשל השטח ההררי ותנועת הארמייה ה-40 בהרים הייתה איטית אף יותר. עם זאת, ב-26 במרץ 1945 שחררה הארמייה הרביעית הרומנית את באנסקה ביסטריצה, מרכז המרד הלאומי הסלובקי, שהובס בשנה הקודמת. ב-2 באפריל החל הקרב על ברטיסלאבה כאשר היחידות הסובייטיות כבשו את שדה התעופה בוואינורי. הנשיא טיסו וממשלת הבובות של מדינת סלובקיה כבר עזבו את הבירה וב-5 באפריל מצאו מקלט במנזר קרמסמינסטר האוסטרי. ההגנה על ברטיסלאבה כללה יחידות של הארמייה הגרמנית השישית והארמייה השלישית ההונגרית. בליל 3 באפריל הרסו הגרמנים את כל הגשרים העיקריים מעל הדנובה. בתמיכת חטיבת הטנקים ה-27 וצי הדנובה, החיילים הסובייטים של קורפוס הרובאים ה-23 וקורפוס הרובאים של המשמר ה-25 (שניהם חלק מארמיית המשמר ה-7) דחקו את הכוחות הגרמניים אל מחוץ לעיר. ברטיסלאבה נתפסה בערב 4 באפריל בשבוע השני למבצע. מחוזות העיר בגדה הדרומית של הדנובה נכבשו למחרת על ידי הארמייה ה-46. גם ארמייה זו הייתה חלק מהחזית האוקראינית השנייה, אך משום שנלחמה בצד השני של נהר הדנובה, השתתפה ברוב הזמן במתקפת וינה של החזית האוקראינית השלישית. למען שחרור ברטיסלאבה תרמה הארמייה ה-46 את קורפוס הרובאים ה-10 של המשמר שלה. ממשלת צ'כוסלובקיה והנשיא עברו לברטיסלאבה ב-8 במאי.
ההתקפה > מעבר מוראבה

המכשול העיקרי הבא להמשך התקדמות כוחות ברית המועצות היה הגבול הסלובקי-מוראבי שנוצר על ידי נהר מוראבה, שבאזור (בין דווין להודונין) היה מוקף ביערות גדות ושטחי ביצה. באביב השטח המוצף התרחב עד 8 קילומטרים. למרות זאת, ב-6 באפריל חצו יחידות הסיור הראשונות של קורפוס הפרשים של המשמר ה-6 את הנהר ולמחרת אבטחו את הגשר וסוללת הרכבת שניזוקו, שהייתה הדרך היחידה מעל המים. הקרב הכבד על העיירה לנז'הוט נמשך ארבעה ימים, שם חוזקה ההגנה הגרמנית החזקה ביותר מ-60 טנקים, בהם הטנק הכבד טייגר II. לנז'הוט שוחררה לבסוף ב-11 באפריל, אך 25% מבתיה נהרסו כליל ועוד 60% ניזוקו. פרשים סובייטים איבדו כמעט 1,500 איש ו-2,000 סוסים, בעיקר כתוצאה משהייה ארוכה במים קרים.  הארמייה ה-53 חצתה את נהר מוראבה ליד חודונין ששוחררה מוקדם ב-13 באפריל. הארמייה ה-53 איבדה במהלך המעבר כ-350 איש, בעוד שהצבא הגרמני כ-130 איש.  באותה עת, הארמייה ה-40 באגף הימני עדיין נלחמה בהרים הסלובקיים. ב-10 באפריל שחרר הצבא את העיירה טרנצ'ין והצליח לחצות את נהר הוואה מדרום לעיר אף על פי שכל הגשרים נהרסו על ידי כוחות גרמנים נסוגים. טרנצ'ין הפכה אז ל"עיר קדמית" והמחוזות שלה מאחורי הנהר לא שוחררו עד 29 באפריל.
ההתקפה > קרב אוז'כוב

לאחר פריצת הדרך בנהר המוראבה, יחידות הקורפוס הממוכן ה-7 התקדמו במהירות לנהר ייהלבה שם פגשו את קורפוס הפאנצר פלדהרנהאלה. ב-18 באפריל הורה מפקד מרכז קבוצות הצבא לבטל את ה"פסטונג ברנו" ולהילחם באויב בהתקרבות לעיר. ההתקדמות הסובייטית נעצרה בעיירה ראיהרד 15 קילומטרים דרומית לברנו. עם זאת, היחידות הסובייטיות המשיכו מערבה ובשעה 22:00 באותו יום הגיעו לכנסיית הכפר הקטן אוז'כוב, פחות מ-12 קילומטרים מפאתי ברנו, שהפכה בכך לטווח הארטילריה הסובייטית. יחידות הסיור של הקורפוס הממוכן ה-7 חדרו צפון מערבה יותר וכבשו כמה כפרים, כולל הכפר פופובקי. חלק מהטנקים הקלים הסובייטיים אף הגיעו לפאתי ברנו אך הושמדו עד מהרה.
מכיוון שדיוויזיית פלדהרנהאלה הייתה מאחורי נהר ייהלבה ואזור זה הוגן רק על ידי יחידות אימון אס אס ופולקסשטורם, הטנקים של דיוויזיית הפאנצר ה-16 נקראו לסיוע בהתקפת נגד. בערב 19 באפריל, טנקים ותותחי סער גרמנים חדרו במהירות לקווי החיילים הסובייטים המותשים, באש מטווח קצר הרסו טנקים סובייטים רבים וכבשו מחדש את הכפר אוז'כוב ואת הגבעה עם הכנסייה. למחרת, 20 באפריל, תקפו טנקים גרמניים של דיוויזיית הפאנצר ה-16 לעבר הטנקים של קורפוס פלדהרנהאלה ויחד ניתקו וכיתרו את הסיור הסובייטי בפופובקי. אבל לגרמנים לא היה מספיק כוח להשמיד לחלוטין את הסובייטים המוקפים. יתרה מכך, מפקד דיוויזיית הפאנצר ה-16 נתפס על ידי פרטיזנים צ'כים, מה שהשפיע קשות על התיאום שלה עם יחידות גרמניות אחרות. בליל 23/24 באפריל, הקורפוס הממוכן ה-7 פתח במתקפה חדשה ושחרר את היחידות המוקפות, ולמחרת שחרר שוב את אוז'כוב. קרב אוז'כוב נמשך שבעה ימים והיה קרב הטנקים הגדול ביותר בתולדות מוראביה. הצבא האדום איבד 960 איש ו-35 כלי רכב משוריינים, הגרמנים איבדו כ-275–300 איש וכ-30 כלי רכב משוריינים, הכפר אוז'כוב ספג 23 אבדות ו-80% מהבתים נהרסו.
ההתקפה > שחרור ברנו

ההתקפה הסובייטית החדשה נתמכה על ידי ארמיית הטנקים של המשמר ה-6, שהגיעה זה עתה לעורף הארמייה ה-53 לאחר נפילת וינה. בעוד קבוצת הפרשים הממוכנים של המשמר ה-1 חידשה את התקפתה על ברנו, הארמייה ה-53 פתחה במתקפה מזרחה לברנו, והתקדמה לעבר סלפאניס וסלאוקוב. התקדמות הארמייה פרצה את הקווים הגרמניים וארמיית הטנקים של המשמר ה-6 התקדמה דרך הפער בערב 23 באפריל. עד הערב של 25 באפריל הגיעו טנקי הארמייה לפאתי ברנו ממזרח, בעוד שקבוצת הפרשים הממוכנת הגיעה לברנו מדרום. למחרת בבוקר שוחרר מרכז העיר ועד הצהריים גם טירת שפילברק, ששימשה עד אז ככלא הגסטפו של ברנו.
ברנו שוחררה ב-26 באפריל 1945, אך חלק ממחוזותיה הצפוניים היו בידי גרמנים עד 5 במאי. בימים שלאחר השחרור, ארמיות החזית האוקראינית השנייה אבטחו את קו החזית המערבי והתרחבו צפונה כדי לפגוש את כוחות החזית האוקראינית הרביעית ובכך לאגף את ארמיית הפאנצר הגרמנית הראשונה. עם זאת, לאחר פרוץ מרד פראג הסטאבקה שינתה את הפקודות והחזית האוקראינית השנייה הצטרפה למתקפה על פראג. בינתיים, גם הארמיות הרומניות ה-1 וה-4 התקדמו לאורך נהר המוראבה ולפני תום המלחמה שחררו את העיירות אוטרוקוביץ', קרומזר'יז' ופרוסטיוב.
לאחר מכן

במהלך המתקפה, ספגו הכוחות הסובייטיים אבדות של כמעט 17,000 הרוגים. מקורות סובייטים דיווחו שהם השמידו תשע דיוויזיות גרמניות. לפי הדיווחים, המתקפה יצרה תנאים למתקפה של פראג שכן היא אפשרה לאגף את קבוצת ארמיות מרכז מדרום.
במסגרת הארמייה ה-53 הסובייטית צורפה גם פלוגה למטרות מיוחדות של צ'כוסלובקיה. מטרתה היחידה הייתה לכבוש ולאבטח את המבנים בברנו לצורכי הממשלה הצ'כוסלובקית. עם זאת, בגלל סיומה המהיר של המלחמה, עברה הממשלה מברטיסלאבה ישירות לפראג ב-10 במאי. הנשיא אדווארד בנש בילה כמעט שבוע אחד בברנו המשוחררת לפני שהצטרף לממשלה בפראג.
סדר הכוחות > ברית המועצות

החזית האוקראינית השנייה (בפיקודו של מרשל רודיון מלינובסקי; ראש המטה שלה היה גנרל הארמייה מאטוויי זכארוב) הורכבה מהיחידות הבאות.
ארמיית המשמר השביעית (קולונל גנרל מיכאיל שומילוב)
הארמייה ה-40 (לוטננט גנרל פיליפ ז'מצ'נקו)
הארמייה הרומנית הרביעית (גנרל ניקולאה דסקלסקו)
הארמייה ה-53 (לוטננט גנרל איוון מנגארוב)
הארמייה הרומנית הראשונה (גנרל וסיל אטנסיו)
קבוצת הפרשים הממוכנת של המשמר ה-1 (לוטננט גנרל איסה פלייב)
ארמיית האוויר החמישית (קולונל גנרל סרגיי גוריונוב)
צי הדנובה (אדמירל אחורי גאורגי חולוסטיאקוב)
ארמיית המשמר המשוריינת השישית (קולונל גנרל אנדריי קרבצ'נקו), מאז 16 באפריל 1945
סדר הכוחות > גרמניה

אלמנטים של קבוצת ארמיות דרום (בפיקודו של אוטו והלר)
הארמייה ה-8 (הנס קרייזינג)
הקורפוס ה-72 (ורנר שמידט-האמר)
הקורפוס ה-29 (קורט רופקה)
הקורפוס ה-43 (קורט ורסוק)
קורפוס הפאנצר פלדהרנהאלה (אולריך קלימן)
אלמנטים של קבוצת ארמיות מרכז (בפיקודו של פרדיננד שרנר)
ארמיית הפאנצר הראשונה (ולטר נהרינג)
תמיכה אווירית ניתנה על ידי צי האוויר ה-4.
הערות שוליים

↑  Žampach, Vojtěch. "OD HRONU K VLTAVĚ". www.ceskenarodnilisty.cz. נבדק ב-2015-11-14.
↑  "Osvobozování Slovenska vyvrcholilo 4. dubna v Bratislavě". Ceskatelevize.cz. CT 24. נבדק ב-21 בפברואר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Ondrejka, Tomáš. "Průnik Rudé armády na Moravu – bitva o Lanžhot". Promoravia. נבדק ב-21 בפברואר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Osouch, Marek (10 במאי 2015). "Němci se před Rusy opevnili v Lanžhotě. Zemřely tisíce lidí". IDnes.cz. נבדק ב-21 בפברואר 2016. {{cite journal}}:  (עזרה)
1 2 3  "Osvobození Brna". mojeBrno. נבדק ב-23 בפברואר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Turek, Petr (12 באפריל 2016). "Sověti před 71 lety osvobodili Hodonín. Jako první město na Moravě". Hodonínský deník.cz. VLTAVA-LABE-PRESS, a.s. נבדק ב-27 ביוני 2016. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Čery, Jozef (2005). Kronika oslobodenia Trenčína (PDF). Trenčín. נבדק ב-19 בספטמבר 2016. {{cite book}}:  (עזרה)
1 2  Urbánek, Dan. "Historie bitvy". Orechov 1945. אורכב מ-המקור ב-2013-01-30. נבדק ב-22 בפברואר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Největší tanková bitva na Moravě – Ořechov 1945". LovecPokladu.cz. אורכב מ-המקור ב-3 במרץ 2016. נבדק ב-22 בפברואר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Bitva u Ořechova předznamenala osvobození Brna". Ceskatelevize.cz. ČT 24. נבדק ב-22 בפברואר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Největší tanková bitva na Moravě – Ořechov 1945". mojeBrno. נבדק ב-22 בפברואר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Krivosheev, G. F. (1997-01-01). Soviet Casualties and Combat Losses in the Twentieth Century (באנגלית). Greenhill Books. p. 110. ISBN 9781853672804.
↑  "Братиславско-Брновская наступательная операция, 25 марта – 5 мая 1945 г." [Bratislava–Brno Offensive, 25 March-5 May 1945]. bdsa.ru (ברוסית). נבדק ב-2016-02-23.
↑  Honza M. "Účast 1. čs. brigády na osvobození Brna a Ostravy". Fronta.cz. נבדק ב-23 בפברואר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "NÁVŠTĚVA PREZIDENTA EDVARDA BENEŠE V BRNĚ". Encyklopedie dějin města Brna. נבדק ב-23 בפברואר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  German 8th Army. September 1939 – May 1945 (PDF). pp. 11–12. אורכב מ-המקור (PDF) ב-4 במרץ 2016. נבדק ב-19 בספטמבר 2016. {{cite book}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NKC: ph1102609 
קבוצת כיתות הצבא האדום, צי הדנובה, לאחר שחרור קומארנו באפריל 1944
טנק M4 שרמן בינוני סובייטי בברנו, אפריל 1945
בית הקברות של הצבא האדום באוז'כוב, בו קבורים 1,452 חיילים סובייטים.
נגזרת כיוונית

במתמטיקה, הנגזרת הכיוונית היא ערך המייצג את קצב השינוי של פונקציה רבת משתנים בכיוון של וקטור נתון. זוהי הכללה של הנגזרת החלקית, שבה כיוון הנגזרת הוא במקביל לאחד מהצירים הראשיים.
הגדרה

עבור מספר טבעי  n\in \mathbb {N} , פונקציה סקלרית  f:\mathbb {R} ^{n}\to \mathbb {R}  ווקטורים  {\vec {v}}=(v_{1},\ldots ,v_{n})\in \mathbb {R} ^{n} ו- {\vec {x}}=(x_{1},\dots ,x_{n})\in \mathbb {R} ^{n}, מגדירים את הנגזרת הכיוונית של  f בכיוון  {\vec {v}} בנקודה  {\vec {x}} על ידי הגבול:
D_{\vec {v}}{f}({\vec {x}}):=\lim _{h\rightarrow 0}{\frac {f({\vec {x}}+h{\vec {v}})-f({\vec {x}})}{h|{\vec {v}}|}}
כאשר  |{\vec {v}}| היא הנורמה של  {\vec {v}}, כלומר  |{\vec {v}}|={\sqrt {v_{1}^{2}+v_{2}^{2}+\dots +v_{n}^{2}}}.
אם נגזרת כיוונית זו קיימת אומרים כי  f גזירה בכיוון  {\vec {v}} בנקודה  {\vec {x}}.
תתכנה פונקציות אשר עבור נקודה  {\vec {x}} כלשהי אינן גזירות לכל כיוון  {\vec {v}}. באופן דומה, תתכנה פונקציות אשר עבור כיוון  {\vec {v}} כלשהו אינן גזירות בכל נקודה  {\vec {x}}.
תכונות > ליניאריות

בהינתן זוג פונקציות  f,g:\mathbb {R} ^{n}\to \mathbb {R}  גזירות בכיוון  {\vec {v}} בנקודה  {\vec {x}}, ובהינתן  \alpha ,\beta \in \mathbb {R}  מתקיים כי:
D_{\vec {v}}(\alpha f+\beta g)({\vec {x}})=\alpha D_{\vec {v}}f({\vec {x}})+\beta D_{\vec {v}}g({\vec {x}})
כלומר, פעולת הנגזרת הכיוונית היא ליניארית.
תכונות > כלל לייבניץ

בהינתן זוג פונקציות  f,g:\mathbb {R} ^{n}\to \mathbb {R}  גזירות בכיוון  {\vec {v}} בנקודה  {\vec {x}}, מתקיים כי:
D_{\vec {v}}(fg)({\vec {x}})=g({\vec {x}})D_{\vec {v}}f({\vec {x}})+f({\vec {x}})D_{\vec {v}}g({\vec {x}})
כלומר, הנגזרת הכיוונית מקיימת את כלל לייבניץ לנגזרת מכפלה.
תכונות > כלל השרשרת

בהינתן הפונקציה הסקלרית  f:\mathbb {R} ^{n}\to \mathbb {R}  ופונקציה ממשית  g:\mathbb {R} \to \mathbb {R} , כאשר  f גזירה בכיוון  {\vec {v}} בנקודה  {\vec {x}} וכן  g גזירה בנקודה  f({\vec {x}}), מתקיים כי:
D_{\vec {v}}(g\circ f)({\vec {x}})=g'(f({\vec {x}}))D_{\vec {v}}f({\vec {x}})
זאת כאשר  g' היא הנגזרת של  g. זוהי גרסה כיוונית של כלל השרשרת.
עבור פונקציות דיפרנציאביליות

אם הפונקציה היא דיפרנציאבילית, ניתן לכתוב אותה בעזרת הגרדיאנט  \nabla f של  f באמצעות:
D_{\vec {v}}{f}=\nabla f\cdot {\frac {\vec {v}}{|{\vec {v}}|}}=\nabla f\cdot {\hat {v}}
כאשר  \cdot  מציין מכפלה סקלרית, ו־ {\hat {v}} מציין את וקטור היחידה בכיוון  {\vec {v}}.
| אנליזה וקטורית |
| --- | --- | --- |
| מושגים | אנליזה מתמטית - מונחים • מרחב וקטורי • שדה סקלרי • שדה וקטורי • גרדיאנט • נגזרת כיוונית • דיברגנץ • רוטור • לפלסיאן • דל במערכות צירים שונות • ד'אלמברטיאן • פוטנציאל וקטורי |  |
| משפטים | משפט גאוס • משפט גרין • משפט הגרדיאנט • משפט סטוקס |  |
אנליזה מתמטית • אנליזה וקטורית • טופולוגיה • אנליזה מרוכבת • אנליזה פונקציונלית • תורת המידה • גאומטריה דיפרנציאלית
נאנטלי

| --- | --- |
סמל נאנטליסמל נאנטלי

 מדינה:  פינלנד פינלנד
 אזור:  דרום-מערב פינלנד
 רשות מחוקקת:  מועצת העיירה נאנטלי
 שפה רשמית:  פינית
 תאריך ייסוד:  1443
 שטח:  312.58 קמ"ר
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיירה:  19,999 (31 בדצמבר 2023)
 קואורדינטות:  60°28′05″N 22°01′35″E﻿ / ﻿60.468055555556°N 22.026388888889°E﻿ / 60.468055555556; 22.026388888889 
 אזור זמן:  UTC+2
 https://www.naantali.fi/, https://www.naantali.fi/fi, https://www.naantali.fi/sv, https://www.naantali.fi/en
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת פינלנד מוגדלת) הלסינקי רובניימי אואולו קאיאני יואנסו קואופיו מיקלי סייניוקי קוקולה ואסה טמפרה ייבסקילה פורי טורקו לאפנראנטה לאהטי המנלינה קוטקה מרייהאמן רוסיה שוודיה נורווגיה המפרץ הבוטני  המפרץ הפיני  הים הבלטי נאנטלי(למפת פינלנד רגילה) הלסינקי רובניימי אואולו קאיאני יואנסו קואופיו מיקלי סייניוקי קוקולה ואסה טמפרה ייבסקילה פורי טורקו לאפנראנטה לאהטי המנלינה קוטקה מרייהאמן רוסיה שוודיה נורווגיה המפרץ הבוטני  המפרץ הפיני  הים הבלטי נאנטלי  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
נאנטלי (בפינית: Naantali, בשוודית: Nådendal) היא עיירה בדרום-מערב פינלנד, הידועה כאחד ממרכזי התיירות החשובים במדינה. נכון ל-31 בינואר 2019, העירייה מונה כ-19,250 תושבים, והיא ממוקמת באזור דרום-מערב פינלנד, 14 ק"מ מערבית לטורקו.
שטחה היבשתי של העיירה הוא 311.5 קמ"ר. שטחה של זו מתפרס בעיקר על איים, אך רוב האוכלוסייה מתגוררת ביבשת. מרבית האיים מכוסים יערות ואדמות חקלאיות, ואילו היבשת מורכבת בעיקר מאזורי מגורים.
היסטוריה

נאנטלי, אחת העיירות הוותיקות ביותר בפינלנד, נוסדה סביב המנזר הבריגיטיני של ימי הביניים "Valls gratiae". על זכויות ההקמה חתם המלך כריסטופר משוודיה, השליט דאז של פינלנד, בשנת 1443. המנזר זכה לזכויות סחר ולזכויות יתר, והעיירה החלה לצמוח. העיירה הפכה גם ליעד חשוב ועיקרי לעלייה לרגל.
במאה ה-16, כאשר הקתוליות פינה את מקומה לפרוטסטנטיות כדתה הרשמית של פינלנד, המנזר נסגר ופופולריות העיירה ירדה לטמיון. המצב נמשך עד אמצע המאה ה-18, אז קיבלה העיירה מכס. בשתי מאות השנים של הקיפאון הכלכלי שלפני כן התפרסמה העיירה בזכות מלאכת סריגת הגרביים האופיינית לעיר, שנעשתה מקובלת עוד מימי קדם.
העיירות מרימסקו, ריימטילה וולקווה אוחדו עם נאנטלי ב-1 בינואר 2009.
רמת ההכנסה לנפש של העיירה היא השנייה בגודלה מכל העיירות בפינלנד, והגדולה ביותר במחוז דרום-מערב פינלנד.
מקור השם

השם נאנטלי לקוח מהגרסה השוודית של שם העיר, Nådendal. השם השוודי ניתן כתרגום ישיר של ה-Valls Gratiae מלטינית, ופירושו המילולי הוא "עמק החסד".
תיירות ואטרקציות

ההבדל הבולט בין האווירה העירונית לכפרית הוא אחת הסיבות לכך שהעיירה ידועה כאחד ממרכזי התיירות הפופולריים ביותר במדינה במספר רב של סקרים. גורם נוסף המשפיע על כך הוא קרבתה של העיירה לטורקו, המרכז הניהולי של האזור.
ישנן מספר נקודות עניין חשובות בעיר, כאשר העיקרית בהן היא פארק עולם המומינים באי קיילו.
מלון הספא בנאנטלי הוא הספא הגדול ביותר במדינות הנורדיות, וכנסיית האבן מימי הביניים של נאנטלי העצימה גם היא את הפופולריות של העיר כמקום תיירות, וכן העובדה כי בית הקיץ הרשמי של נשיא פינלנד, אחוזת קולטרנטה, ממוקמת על לונונמה שבנאנטלי.
נאנטלי אף מארחת את פסטיבל המוזיקה הבינלאומי בכל חודש יוני, ואת הקרנבל המסורתי של יום סליפיהד ביולי.
ענפים אחרים

בנוסף לתיירות, התעשיות העיקריות ביותר בעיר הן ייצור חשמל, זיקוק נפט, ייצור ושירותים. נמל נאנטלי הוא השלישי בגודלו בפינלנד מבחינת תנועת סחורות, והעיר היא ביתן של תחנת כוח ובית זיקוק בבעלות חברות Forum ו-Neste שבשליטת הממשלה.
ערים תאומות

הערים התאומות של נאנטלי הן:
שוודיה ודסטנה, שוודיה
דנמרק נורדפין, דנמרק
נורווגיה סבלוויק, נורווגיה
איסלנד וסטורביגד', איסלנד
פולין פוצק, פולין
רוסיה קירובסק, רוסיה
גלריה

כנסיית נאנטאלי, אחד המונומנטים העתיקים בפינלנד.
ספינת הקיטור S/S Ukkopekka.
אחוזת קולטרנטה של נשיא פינלנד, בשנת 2006.
פארק עולם המומינים הוא אחד מפארקי השעשועים הפופולריים ביותר של צפון אירופה.
נוף רחוב בקיץ.
העיר העתיקה והנמל של נאנטאלי.
ראו גם

פארק עולם המומינים
הערות שוליים

↑  "Keskiaika - Suomen kaupungit keskiajalla". Katajala.net. נבדק ב-2013-12-28.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007554909705171  GND: 4230689-9  ISNI: 0000 0004 9294 8981  LCCN: n80104638  MusicBrainz: b7c82474-d0cc-4663-ad59-85c6ffddbd8b  NKC: ge707853  VIAF: 247264159   WorldCat (עם VIAF): 247264159
נולד

בהלכות שבת, נולד הוא אחד מסוגי המוקצה האסורים בטלטול בשבת ויום טוב. "נולד" הוא חפץ שלא היה קיים, לפחות במצבו הנוכחי, בערב שבת, כגון 'ביצה שנולדה בשבת', ועל כן הוא לא היה "מוכן" לשימוש בעת כניסת השבת ונחשב כמוקצה.
דיני 'נולד' נידונו בהרחבה במסכת 'ביצה'.