stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
משחק השרוכים
השתלשלות האירועים

בדקה השלישית של המשחק באצטדיון קריית אליעזר, עלתה בית שאן ליתרון 0–1 מול בית"ר משערו של זלדקו אג'יץ' הקרואטי. זמן מה לאחר מכן ניתנה לה בעיטת עונשין מ-11 מטר, לאחר ששמוליק לוי, מגן בית"ר ירושלים, הרחיק את הכדור בידו מקו השער של קבוצתו. בעקבות המקרה הורחק השחקן, ובית"ר נותרה בעשרה שחקנים. איתן טייב, בלמה של בית שאן, שכבש חמישה שערים בעונה מבעיטות 11 מטרים, החטיא את הבעיטה. ממש לפני השריקה למחצית הגיע השוויון של בית"ר, מראשו של סטפן שאלוי. בדקה ה-62 השלימה בית"ר מהפך אחרי בעיטה חופשית לחיבורים של יוסי אבוקסיס. מיד לאחר מכן נודע שהפועל באר שבע הפסידה בטדי, ולכן הישארותה של בית שאן בליגה הובטחה.
בדקה ה-76 במשחק המקביל בבלומפילד, כבש כפיר אודי, חלוץ הפועל תל אביב, מבישול של שלום תקווה והעלה את קבוצתו ליתרון 0–1 מול הפועל פתח תקווה. כך נשארה הפועל תל אביב במרחק נגיעה מהמקום הראשון.
בדקה ה-86 השוותה בית שאן ל-2-2 משער של אלמוג חזן, שחקן צעיר שהבקיע את שערו הראשון בליגה. במצב עניינים זה חזרה הפועל תל אביב אל המקום הראשון, היות שמשחקה כבר ננעל בניצחון 0–1 על הפועל פתח תקווה.
אוהדי הפועל, ששמעו על הבשורות מקריית אליעזר, החלו לחגוג את העפלת הקבוצה למקום הראשון, ואף פרצו למדשאות בלומפילד ונראו בתמונות פותחים שמפניות לחגיגות האליפות, זאת למרות שגם תוצאת תיקו במשחק של בית"ר לא הספיקה להפועל לזכות באליפות באופן רשמי.
בדקה ה-93, בהתקפה האחרונה של המשחק, במהלך הוצאת כדור קרן, הבקיעה בית"ר שער לאחר הרחקה לא מוצלחת של הגנת בית שאן הישר לרגליו של שחקן בית"ר, אישטוון פישונט, שקבע מקרוב 2–3 לבית"ר.
אחרי כיבוש השער פרץ קהל של בית"ר למגרש ולא איפשר את חידוש המשחק. בהתערבותו של משה דדש, יושב ראש בית"ר שחשש שהמשחק יחשב ל"פיצוץ" ותוצאתו לא תחשב, פינה הקהל את כר הדשא, רק כדי לאפשר לשופט לחדש אותו ולשרוק מייד לסיום. המשחק הסתים לאחר 93 דקות ו-30 שניות, כאשר בית"ר ניצחה רשמית במשחק והייתה רחוקה ניצחון ביתי אחד מלקחת את תואר האליפות (נותר עוד משחק אחד עד תום העונה). בינתיים נראו אוהדי הפועל שכבר פרצו לחגוג במדשאות בלומפילד עצובים על השתלשלות האירועים הדרמטיים, בעוד אוהדי בית"ר חוגגים בקריית אליעזר על כר הדשא.
עקב הלחץ התקשורתי והרעש שנוצר ממשחק זה, יומיים לאחר המשחק, נחקרו שחקני הפועל בית שאן במודיעין אזרחי. בבדיקת פוליגרף שנעשתה לכלל שחקני הקבוצה ששיחקו במשחק זה - הם טענו שלא מכרו את המשחק - וכולם יצאו דוברי אמת.
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2 במאי 1998 | הפועל תל אביב | 1 - 0   (0 - 0) | הפועל פתח תקווה | אצטדיון בלומפילד, תל אביב צופים: 8,000 שיפוט: סבי אלנקווה |
| 2 במאי 1998 | אודי  76' |  |  | אצטדיון בלומפילד, תל אביב צופים: 8,000 שיפוט: סבי אלנקווה |
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2 במאי 1998 | הפועל בית שאן | 2 - 3   (1 - 1) | בית"ר ירושלים | אצטדיון קריית אליעזר, חיפה צופים: 13,000 שיפוט: אייל צור |
| 2 במאי 1998 | אג'יץ'  3'   חזן  86' |  | שאלוי  45+1'   אבוקסיס  63'   פישונט  90+3' | אצטדיון קריית אליעזר, חיפה צופים: 13,000 שיפוט: אייל צור |
הביקורת

הוטחה ביקורת רבה על משטרת ישראל אשר במקום לאפשר לבית שאן לשחק במגרשה הביתי תוך נקיטת הצעדים הדרושים להבטחת שלום האוהדים על ידי המשטרה בחרה להורות על העברת המשחק ובכך פגמה ביתרון הספורטיבי המוקנה לקבוצה במגרשה הביתי.
כמו כן הוטחה ביקורת על ההתאחדות לכדורגל שלא הקפידה כי משחקי הכרעה אלו ישוחקו בו-זמנית וימנעו מצב שבו קבוצה תאבד עניין ספורטיבי במשחק כיוון שהשיגה את מבוקשה (כפי שלכאורה איבדה בית שאן עניין במשחק לאחר שנודע לה כי נשארה בליגה בכל מקרה, והיא לא זקוקה לנקודות מהמשחק). זו אחת מן הסיבות שכיום במשחקי הכרעה בסיום העונה - כלל המשחקים הקריטיים משוחקים באותה השעה, ויתר על כך, מובטחת פתיחה סימולטנית של המשחקים והמחציות דרך אמצעי תקשורת שונים של שופטים בין המשחקים הקריטיים, על מנת למנוע מצב של אפילו הפרשי דקות בודדות בין המשחקים.
את המשחק בטלוויזיה שידרו יורם ארבל ואבי כהן. החל מהדקה ה-80 ביצעה בית שאן מהלכים רבים בהם שגתה בפעולותיה ובשיקוליה, והביקורת גורסת כי השגיאות נבעו מכך שבדקה זו נודע לבית שאן שהובטחה הישארותם בליגה, בעקבות הפסדה של הפועל באר שבע במשחק המקביל, אולם ייתכן כי הקבוצה התעייפה ושגתה מקצועית. בעוד יורם ארבל המשיך לשדר כרגיל, טען הפרשן אבי כהן שבית שאן רצתה להפסיד בכוונה, והיא עשתה סדרה של מהלכים שנועדו להשיג את ההפסד. בין השאר, הראו צילומי הטלוויזיה כי בהתקפה האחרונה, לפני הוצאת הקרן, איתן טייב קשר את שרוכיו ברחבה (מכאן שם הפרשה), בעוד ששני שחקנים של בית שאן עמדו על קו השער במהלך כל ההתקפה האחרונה. אבי כהן הסביר את עמידת השחקנים על קו השער כדי למנוע מצב שבו יישרק נבדל, שהיה מסיים את המשחק ומונע כל סיכוי של בית"ר לנצח. נוסף על כך, לאחר שנכבש שער השוויון של בית שאן בדקה ה-86, נראה חלוצה הזר של בית שאן סרג'ן צ'ולקוביץ' תופס את ראשו. יש המפרשים זאת כאילו הוא היה מאוכזב מכיבוש השער לטובת קבוצתו, אך ייתכן כי הוא הגיב כך משום שהופתע מהשער המרהיב. גם תמוהה העובדה שלאחר כיבוש השער על ידי אלמוג חזן, אף אחד משחקני קבוצתו לא ניגש לברך אותו - פעולה שאמורה להיות טבעית לכאורה במשחק כדורגל.
תאוריות אחרות מסבירות את פעולתה של בית שאן בכך שהיא העדיפה שבית"ר תזכה באליפות מכיוון שנמנעה מלהסתבך עם אוהדיה הפרועים של בית"ר, או כיוון ששחקני ואוהדי קבוצת בית שאן אהדו את בית"ר כ"קבוצה שנייה" והעדיפו את הצלחתה מאת הצלחת הפועל תל אביב שהייתה שנואה יותר עליהם. במהלך השנים אכן שחקנים שונים של בית שאן הודו בכך שהם פחדו מהקהל של בית"ר במשחק זה והעדיפו שהיא תנצח, ובמיוחד כאשר נודע להם כי קבוצתם כבר נשארה בליגה, והם איבדו עניין ספורטיבי במשחק לכאורה. איתן טייב טען 3 שנים לאחר מכן בריאיון כי קבוצתו הפסידה במשחק בכוונה, אם כי לא ציין סיבה. עם זאת, מנכ"ל בית שאן דאז, אבי לוי, הכחיש זאת וטען שקבוצתו רצתה לנצח. מאוחר יותר טען טייב כי "מעולם לא הייתה מכירת משחק, אף אחד לא הוכיח שהייתה מכירה"..
אחרית דבר

בסופו של דבר זכתה בית"ר באליפות ב-9 במאי 1998 בסיום אותה עונה, והפועל סיימה רק כסגניתה, בהפרש של נקודה אחת פחות ממאזנה של בית"ר. הפועל תל אביב אומנם ניצחה את משחקה האחרון לעונה, אך גם במשחק האחרון של בית"ר שהיה ביתי, הבקיע אישטוון פישונט את שער הניצחון לזכות בית"ר, והיא ניצחה 0-1 בטדי את מכבי פתח תקווה, וזכתה באליפות הרביעית בהיסטוריה שלה, והשנייה ברציפות.
בעונה לאחר מכן החלה ההידרדרות של בית שאן, שירדה במשך שמונה שנים ארבע ליגות, עד לליגה ב', ולבסוף, באוגוסט 2006, פורקה הקבוצה סופית על ידי ראש עירית בית שאן, עקב חובות של שלושה מיליוני שקלים.
בעקבות המשחק הופץ דיסק השירים "חברים שרים טייב", שהקליט אוהד הפועל תל אביב גל סוקולובסקי. הדיסק, שנאסר מאוחר יותר למכירה, כולל שירי נאצה ולעג נגד כפיר אדרי (שחקן מכבי תל אביב באותה התקופה, בעקבות "פרשת האפדרין"), השדרן יורם ארבל, יוסי אבוקסיס, השופט אייל צור, ניצב אליק רון (מפקד המחוז הצפוני של המשטרה דאז), איתן טייב ושאר שחקני הפועל בית שאן באותה תקופה, פיני שועי (מגיבורי הסרט "בית שאן: סרט מלחמה") ומשה דדש (יו"ר בית"ר דאז). נגד סוקולובסקי נפתחה חקירה, אך התיק נסגר.
בשנת 2001, כשלוש שנים לאחר המשחק, הודה איתן טייב שקבוצתו "נתנה" את המשחק לבית"ר ירושלים. בין השאר אמר טייב בראיון: "הרגשתי שאנחנו צריכים לתת את המשחק. כל הקבוצה עמדה וחיכתה לגול. כל הקבוצה נתנה את המשחק. בקלטת של המשחק רואים את שחקני בית"ר מגיעים לשער ללא הפרעה.".
באפריל 2018, כחלק מפרויקט של ערוץ הספורט לציון 20 שנה למשחק השרוכים, התראיין טייב וטען כי נגרם לו עוול כיוון שהפך לסמל הפרשה למרות שלא התגלה שום דבר פלילי, ומוסרית - כלל הקבוצה טעתה בגישה הספורטיבית שלה אך הוא נמצא כאשם הכמעט בלעדי בעיני התקשורת ואוהדי הכדורגל..
מאמן הפועל בית שאן במשחק השרוכים היה אלישע לוי, ובנובמבר 2015, כשעלתה מועמדותו של לוי לאמן את הפועל תל אביב, פרסם ארגון אוהדי הפועל תל אביב (אולטראס הפועל) הודעה תקיפה לפסול את מינויו ולקבל תפקיד במועדון, בעקבות המשחק שהתרחש 17 שנים קודם לכן..
בבחירות לרשויות המקומיות ב-2024 רץ איתן טייב לראשות העיר בית שאן.
ראו גם

היריבות בין בית"ר ירושלים להפועל תל אביב
הערות שוליים

↑  רוססו כתובות נאצה נגד איתן טייב, באתר ynet, 27 באוקטובר 2005
↑  אסף שקד, עשור ל-2 במאי. קורנפיין: "המשחק הזה יזכר לנצח", באתר בית"ר.נט, 2 במאי 2008
↑  אורי דגון, טייב: רק עכשיו מבינים את הפרופורציות של המקרה שלי, באתר nrg‏, 22 בדצמבר 2006
↑  יניב חרמש, שגיא אלבז, נעצר חשוד ביצירת דיסק הסתה כנגד איתן טייב, באתר ynet, 31 באוקטובר 2000
↑  איתן טייב נשבר: נתנו את המשחק לבית"ר, באתר וואלה, 5 ביולי 2001
↑  "לא מספרים את האמת על השרוכים. זה מפרק אותי", באתר ערוץ הספורט, 24 באפריל 2018
↑  עמית גולדשטיין‏, ארגון האולטראס נגד מינוי אלישע לוי: "נוגד את ערכי הספורט", באתר וואלה, 4 בנובמבר 2015
↑  אביעד פוהורילס‏, מ"משחק השרוכים" לראשות העירייה: איתן טייב פותח הכול, באתר וואלה, 19 באוגוסט 2022
ז'ירונה

ערך זה עוסק בעיר בספרד. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
הקתדרלה של ז'ירונה
גשר סנט פליו מעל נהר אונייר, כנסיית סנט פליו והקתדרלה של ז'ירונה
המוזיאון להיסטוריה יהודית בז'ירונה
ז'ירונה (בקטלאנית: Girona; בספרדית: Gerona, נכתב בעברית גם גירונה או ג'ירונה) היא עיר בצפון-מזרח ספרד, בירת מחוז ז'ירונה אשר בחבל קטלוניה. היא מרוחקת 99 קילומטרים מברצלונה ו-706 קילומטרים מהבירה מדריד. העיר שוכנת באגן ההתמזגות של הנהרות טר, אונייר, גואל וגאליגנטס, ואוכלוסייתה מונה 97,586 נפש (2015).
היסטוריה

היישוב במקום קדם לכיבוש ספרד על ידי הרפובליקה הרומית. על פי חלק מהמסמכים ההיסטוריים, לפני הרומאים ישבו באזור האיברים ולפי תלמי - האוסטאנים (Ausetani).
הרומאים הגיעו לאזור ב-218 לפנה"ס והקימו במקום מצודה, שנקראה גרונדה (Gerunda), כנראה לפי שם העיר בפי תושביה הקודמים. דרך העיר עברה הוויה אוגוסטה. במהלך המאה ה-3 התנצרו תושבי העיר. לאחר הרומאים שלטו בעיר הוויזיגותים ועל כך מעידים ממצאים ארכאולוגיים רבים. בתחילת המאה ה-8 נכבשה העיר על ידי המוסלמים, ולאחר כשבעים שנה על ידי קרל הגדול. בתקופה שלאחר מכן העיר התפתחה לאחד ממרכזי התרבות של קטלוניה.
במהלך המאה ה-14 הפכה העיר לבירת דוכסות ז'ירונה, אשר בראשית המאה ה-15 הפכה לנסיכות. בהמשך, הפכה העיר לזירת קרבות בין הספרדים לבין שליטי בית בורבון בצרפת. ב-12 בדצמבר 1809 נכבשה העיר בידי צבא הקיסרות הראשונה בפיקודו של נפוליאון בונפרטה לאחר שבעה חודשי מצור. ב-1813 שוחררה העיר על ידי הצבא הספרדי.
אקלים

בז'ירונה שורר אקלים ממוזג עם השפעה ממתנת של רוחות הנושבות מכיוון הפירנאים. הטמפרטורה השנתית הממוצעת היא 14.3oc וערכי הקיצון הממוצעים נעים מ-6.9oc בינואר ועד 22.9oc ביולי ואוגוסט. כמות המשקעים השנתית הממוצעת עומדת על 724 מילימטרים והחודש הגשום בשנה הוא אוקטובר בו יורדים 83 מילימטרים של גשם.
תחבורה

העיר ממוקמת על תוואי הכביש המהיר AP-7 החוצה את מזרחה של ספרד מצפון לדרום, במקביל למיתאר הים התיכון. התחבורה הציבורית מתבססת על רכבות ומז'ירונה יוצאים קווים מהירים לברצלונה ולפורטבו, ומתוכננת תחנה חדשה עבור רכבות ה-AVE, האמורה להיפתח במהלך העשור השני של המאה ה-21. כ-10 קילומטרים דרומית לז'ירונה שוכן נמל התעופה ז'ירונה-קוסטה בראווה, בו עברו במהלך 2010 כ-4.8 מיליון נוסעים ובוצעו בו כ-43,000 המראות ונחיתות. נמל התעופה מיועד לתעבורת נוסעים פנים ספרדית וכן ליעדים שונים באירופה.
תיירות

העיר העתיקה של ז'ירונה היא יעד תיירותי ובתחומיה נמצאת הקתדרלה של ז'ירונה אשר בנייתה החלה במאה ה-11 בסגנון האדריכלות רומנסקית, הורחבה במהלך המאה ה-13, תוך שילוב אדריכלות גותית והושלמה במהלך המאה ה-18. הקתדרלה משופעת בחלונות ביפורים. יעד נוסף הן חומות העיר, שמילאו תפקיד מפתח בהגנתה של העיר לאורך מאות שנים. בעיר מספר רב של כנסיות מתקופות שונות.
בעיר נמצאת מסעדת אל סייר דה קאן רוקה, הנחשבת לאחת הטובות בעולם.
הקהילה היהודית

הקהילה היהודית בז'ירונה נוסדה בשלהי המאה ה-9 ובשיאה הייתה השנייה בגודלה בקטלוניה. תיעוד ראשון בכתובים לגביה קיים בתעודות העוסקות בגביית מיסים מ-1002‏. ב-1160 קיבלו בני הקהילה היתר להתיישב ולסחור מחוץ לחומות העיר. באזור העיר העתיקה קיימים שרידי מקווה טהרה ובית עלמין.
היהודים התגוררו ברובע היהודי הקרוי קאל “El Call”(נגזר מן המלה הלטינית Callis שפירושה סמטה או רחוב, או מהמילה העברית "קהל"), כפי שנקראו גם יתר הקהילות היהודיות בתחומי כתר אראגון. במאות ה-12 וה-13, בתקופת "תור הזהב" היא אף הפכה לאחד ממרכזי התרבות היהודית החשובים בספרד, והתפתחה בה מסורת קבלית ורוחנית רבת השפעה. בין החכמים הבולטים בעיר נמנה הרמב"ן, שגם כיהן כרב הראשי של העיר ושל קטלוניה כולה, וכן, הרבנים עזרא ועזריאל בני שלמה ורבנו יונה, שאף כונו על שם עירם "גירונדי". גם הר"ן, שפעל בברצלונה הסמוכה, נולד בעיר, נתכנה על שם עיר מוצאו "גירונדי". במהלך המאה ה-13 מנתה הקהילה 1,000 נפשות ובניה השתלבו במנגנון הפקידות הציבורית שבעיר וקיימו קשרי מסחר ענפים עם ערי האזור ובכללן בסלו וברצלונה. בהם בלטו האחים יוסף ומשה רבאליה, ששימשו כנציבים ויועצי כספים למלכים חיימה הראשון ופדרו השלישי. בשלהי המאה ה-13 החלו רדיפות יהודים ובהמשך, ב-1331 נערכו פרעות ברובע היהודי. עם זאת ב-1306 קלטה הקהילה יהודים שגורשו מצרפת.
ב-1391 התעצמו הרדיפות על רקע דתי, כאשר המון מוסת של איכרים פרע בבני הקהילה ומתועדים עשרות רבות מבני הקהילה אשר סירבו להמיר את דתם ונרצחו וכן החרמת רכוש ומבני ציבור. ב-1415 הושבו לבני הקהילה בית הכנסת והמקווה. במהלך המאה ה-15 הגיע לשיאו תהליך דעיכת הקהילה אשר לווה ברדיפות בלתי פוסקות, צמצום שטחו של הרובע היהודי, מגבלות כלכליות הולכות וגוברות והמרות דת. עם פרסומו של צו הגירוש ליהודי ספרד, התגוררה בעיר קהילה מצומצמת וב-2 באוגוסט 1492 עזבו בני הקהילה את העיר לבלי שוב.
ברובע הגותי שבעיר העתיקה שוכן "המוזיאון להיסטוריה יהודית" (Museu d'història dels Jueus) המנציח את זכרה של הקהילה היהודית בעיר ובקטלוניה כולה. חלק מצאצאי מגורשי ז'ירונה נושאים את שם המשפחה גירון ועלו לישראל בעיקר מהבלקן.
ערים תאומות

איטליה רג'ו אמיליה, איטליה.
צרפת אלבי, צרפת.
ניקרגואה בלופילדס, ניקרגואה.
צרפת פרפיניאן, צרפת.
מרוקו פארסיה, סהרה המערבית, מרוקו.
קובה נואבה גרונה, קובה.
ארצות הברית נאשוויל, טנסי, ארצות הברית.
ראו גם

קבוצת הכדורסל של ז'ירונה
הערות שוליים

1 2 3  הקהילה היהודית בז'ירונה, באתר האנציקלופדיה היהודית (באנגלית).
1 2 3  הקהילה היהודית בז'ירונה, באתר הספרייה היהודית המקוונת (באנגלית).
↑  על בית הכנסת בברצלונה בעיתון טיימס אוף איזראל מסתפקים שמא המקור עברי, ובאתר מוזיאון בית הכנסת בברצלונה עצמו, הרעיון מופיע כפירוש היחידי. כך גם בתיאור ביקור בגירונה מאת תמירה צדקיהו חסון (באתר וי-נט)
↑  אביב כנען, יהודי גירונה, באתר למטייל.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007557247805171  PLWABN: 9812478196405606  BNE: XX450791  BnF: cb119680679 (data)  GND: 4071756-2  LCCN: n79151462  MusicBrainz: 8a96355e-be27-41a6-9d13-020fd133e9fb  NKC: ge342286  SUDOC: 168198843  VcBA: 494/33041  VIAF: 12144647636393005204   WorldCat (עם VIAF): 12144647636393005204
ברטראנד ראסל

| --- | --- |

ברטראנד ראסל, 1936
 לידה:  18 במאי 1872 טרלק (אנ'), ויילס
 פטירה:  2 בפברואר 1970 (בגיל 97) פנרהינדיידריית' (אנ'), ויילס
 שם לידה:  Bertrand Arthur William Russell 
 השקפה דתית:  אגנוסטיות 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת קיימברידג', טריניטי קולג' 
 מנחה לדוקטורט:  אלפרד נורת' וייטהד 
 מוסדות:  אוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס  אוניברסיטת שיקגו  אוניברסיטת הרווארד  בית הספר לכלכלה של לונדון 
 מונחה לדוקטורט:  לודוויג ויטגנשטיין 
 זרם:  פילוסופיה אנליטית
 תחומי עניין:  לוגיקה, מתמטיקה, פילוסופיה של המתמטיקה, תאולוגיה, פילוסופיה של הלשון, פילוסופיה של המדע
 עיסוק:  מתמטיקאי, כותב מדע בדיוני, מרצה באוניברסיטה, אוטוביוגרף, פילוסוף של המדע, פעיל שלום, פוליטיקאי, עיתונאי, פילוסוף, פילוסוף אנליטי, פעיל פוליטי, מסאי, מבקר חברתי, מטאפיזיקאי, לוגיקאי, פילוסוף של השפה, אפיסטמולוג, סופר 
 הושפע מ:  אפלטון, פיתגורס, דייוויד יום, אלפרד נורת' וייטהד, ג.א. מור, גוטלוב פרגה, לודוויג ויטגנשטיין, ג'וזפה פאנו
 השפיע על:  לודוויג ויטגנשטיין, קורט גדל, קרל פופר, וילארד קוויין החוג הווינאי
 מדינה:  הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת
 יצירות ידועות:  Wisdow of the West, הנשואין והמוסר, The Autobiography of Bertrand Russell, Human Knowledge: Its Scope and Limits, פרינקיפיה מתמטיקה, Justice in war time, Human society in ethics and politics, תולדות הפילוסופיה המערבית, In Praise of Idleness and Other Essays, My Philosophical Development, The Principles of Mathematics, בעיות הפילוסופיה, Power: A New Social Analysis, Introduction to Mathematical Philosophy, Proposed Roads to Freedom 
 פרסים והוקרה:  פרס נובל לספרות (1950) מדליית סילבסטר (1934) פרס ירושלים (1963) מדליית דה מורגן (1932) פרס סונינג (1960) פרס קלינגה (1957) עמית החברה המלכותית מדליית קרל פון אוסייצקי 
 בן או בת זוג:  Alys Pearsall Smith (13 בדצמבר 1894–1921)  Patricia Russell, Countess Russell (18 בינואר 1936–1951)  דורה ראסל (27 בספטמבר 1921–1935)  Edith Finch Russell (15 בדצמבר 1952–2 בפברואר 1970) 
 צאצאים:  Conrad Russell, 5th Earl Russell, Katharine Tait, John Russell, 4th Earl Russell, Lady Harriet Russell 
 חתימה:   
 
חתימתו של ברטראנד ראסל
ברטראנד ארתור ויליאם ראסל (באנגלית: Bertrand Arthur William Russell;‏ 18 במאי 1872 – 2 בפברואר 1970) היה פילוסוף, לוגיקן וסופר בריטי. תרם תרומות חשובות לתחום הפילוסופיה של הלשון ותורת ההכרה. חיבוריו בתחום פילוסופיה אנליטית השפיעו רבות גם על התפתחות המתמטיקה והלוגיקה. הפרדוקס הקרוי על שמו השפיע רבות על תורת הקבוצות, והוביל להתגבשות תורת הקבוצות האקסיומטית. ראסל כתב גם על משטרים מודרניים, ועל תופעות של דיכוי המחשבה החופשית. הוא התנגד להגבלות שונות על החירות המחשבתית, ונודע כפילוסוף בעל גישה חינוכית ליברלית.
בשנת 1945 התפרסם ספרו המקיף "תולדות הפילוסופיה המערבית" שהוכר כאחד הספרים החשובים ביותר בתחום תולדות הפילוסופיה. בשנת 1950 קיבל את פרס נובל לספרות.
ראסל היה הומניסט שהקדיש חלק רב מזמנו לפעילות חברתית, בפרט נגד מלחמת העולם הראשונה, נשק גרעיני ומלחמת וייטנאם.
ביוגרפיה > שנותיו המוקדמות

ראסל נולד בשנת 1872 במחוז מונמות'שייר שבוויילס למשפחה ליברלית ומשפיעה מן האצולה הבריטית. בגיל ארבע כבר היה יתום מאב ואם, ועבר לגור אצל סבו וסבתו, ביחד עם אחיו, פרנק. שנתיים אחרי כן מת גם סבו, ראש ממשלת בריטניה לשעבר ג'ון ראסל, רוזן ראסל הראשון; סבתו הייתה לדמות הדומיננטית במשפחתו.
בהתבגרותו היה ראסל בודד מאוד, והוא סיפר שלעיתים קרובות שקל להתאבד. שתי נקודות אור בחייו היו שירה (ובפרט שיריו של פרסי ביש שלי) ומתמטיקה.
על אהבתו למתמטיקה סיפר ראסל כך: "בגיל 11 התחלתי, בהנחיית אחי, לקרוא את "היסודות". זה היה אחד האירועים הגדולים בחיי, מסנוור כאהבה ראשונה. לא תיארתי לעצמי שיש בעולם משהו ערב כל-כך. מאותו רגע, ועד שנתי ה-38 (עת סיימתי לכתוב את פרינקיפיה מתמטיקה עם וייטהד), מתמטיקה הייתה העניין המרכזי והמקור העיקרי לאושר בחיי".
בשנת 1890 החל ללמוד מתמטיקה בטריניטי קולג' שבקיימברידג'. הוא התוודע לג. א. מור ולאלפרד נורת' וייטהד, שהשפיעו והושפעו ממנו רבות בהמשך. באותה תקופה הכיר את אשתו הראשונה, אליס סמית'. השניים התחתנו בשנת 1894, ונפרדו בשנת 1911 (אם כי הגירושים בפועל נעשו רק בשנת 1921).
ראסל החל את דרכו כפילוסוף בשנת 1896, עם פרסום מאמרו על הסוציאל-דמוקרטיה הגרמנית. עם זאת, עיקר תרומתו בשנותיו הראשונות הייתה בתחום הפילוסופיה של המתמטיקה והלוגיקה. בשנת 1901 גילה את הפרדוקס הקרוי על שמו. בשנים שלאחר מכן פרסם שני ספרים חשובים בשיתוף עם וייטהד, שביססו אותו כמוביל בתחומו. "עקרונות המתמטיקה", שפורסם בשנת 1903, ו"פרינקיפיה מתמטיקה", שפורסם בשנת 1910. ראסל פרסם טקסט פילוסופי חשוב נוסף: "על הציון" (On Denoting), שהיווה אבן פינה של הפילוסופיה האנליטית. באותה תקופה החל גם להרצות באוניברסיטת קיימברידג'. עם תלמידיו הבולטים נמנה הפילוסוף לודוויג ויטגנשטיין, שהושפע רבות מראסל.
ביוגרפיה > שנותיו המאוחרות ומותו

לאחר מלחמת העולם השנייה הפך ראסל לדמות ציבורית ידועה ברחבי העולם המערבי. הוא הביע את דעותיו בנושאים שונים, שלחלקם לא היה קשר ממשי עם עבודתו הפילוסופית. הוא התראיין בטלוויזיה, כתב מאמרים לכתבי עת פופולריים, וספרו "תולדות הפילוסופיה המערבית" הפך לרב מכר, ולמקור ההכנסה העיקרי שלו למשך שארית חייו. בשנת 1949 קיבל את אות מסדר ההצטיינות. בשנת 1950 הוענק לו פרס נובל לספרות, "כאות הוקרה על כתביו המגוונים והמשמעותיים שבהם דגל באידיאלים הומניטריים ובחופש מחשבה".
בשנת 1952 התגרש ראסל בשלישית, ונשא לאישה את ידידתו אדית פינץ', שהייתה מורה לספרות אנגלית. בנו של ראסל, קונרד, ניתק קשר עם אביו בעקבות הגירושין, עד שנת 1968.
בשנת 1963 זכה בפרס ירושלים לחופש הפרט והחברה, והיה הראשון שזכה בפרס.
לאחר מלחמת העולם השנייה הביע תמיכה בתקיפת ברית המועצות כדי שהיא לא תשיג נשק גרעיני. בין השנים 1945 ל-1949, כל עוד היה לארצות הברית מונופול על הנשק הגרעיני, סבר שמלחמת מנע נגד ברית המועצות הכרחית כדי למנוע שואה עולמית. עוד ב-27 בספטמבר 1953 כתב בניו יורק טיימס מגזין: "מלחמת עולם חדשה תהא אמנם נוראה, אבל אני מעדיף אותה על אימפריה קומוניסטית עולמית" אולם כבר באוקטובר 1953 הכחיש שאי פעם "תמך במלחמת מנע נגד רוסיה". בהמשך היה מעין מגשר בזמן משבר הטילים בקובה, והפך תומך נלהב בפירוק הנשק הגרעיני. בשנת 1961 נכלא שוב, משום שארגן שביתת שבת נגד הנשק הגרעיני. ראסל פעל נמרצות נגד מעורבותה של ארצות הברית במלחמת וייטנאם. בשנת 1966 פרסם ספר בשם "פשעי מלחמה בווייטנאם", והקים את ועדת ראסל – ועדה ציבורית לבדיקת מעורבותה של ארצות הברית בפשעי מלחמה.
אף שהיה רוזן, האצולה לא הייתה חלק מרכזי מחייו. הוא טען שהתועלת העיקרית בתואר היא שהוא מאפשר לו להשיג חדרים בבתי מלון. בשנים 1967–1969 פרסם את האוטוביוגרפיה שלו, בשלושה חלקים. ראסל נפטר בשנת 1970, בביתו שבוויילס. על פי בקשתו לא נערך טקס קבורה דתי לציון מותו. גופתו נשרפה, ואפרו פוזר בהרי ויילס.
ארכיונו האישי של ראסל מצוי באוניברסיטת מקמסטר בקנדה.
תרומתו לפילוסופיה > פילוסופיה אנליטית

ראסל היה אחד מהפילוסופים האנליטיים החשובים ביותר, לצידם של פרגה, מור וויטגנשטיין. יחד עם מור הוביל את התפנית העיקרית בפילוסופיה הבריטית במאה העשרים: עזיבת האידיאליזם של הגל ובראדלי, לטובת סוג של ריאליזם נאיבי המבוסס על היגיון בסיסי.
בדומה לשאר הפילוסופים האנליטיים, ראסל שם דגש מיוחד על הלוגיקה והפילוסופיה של הלשון ככלי להבנת המציאות. הוא טען שבעיות רבות שהטרידו פילוסופים לאורך הדורות ניתן לפתור על ידי ניתוח לשוני פשוט של המילים שמרכיבות אותן.
לדוגמה: פילוסופים רבים טענו שהמתמטיקה, בניגוד למציאות החיצונית, קיימת באופן אבסולוטי, ולא רק נתפסת על ידי החושים. כלומר: 3 ועוד 3 שווים ל-6 גם כשחושבים עליהם במנותק מהמציאות החיצונית. ראסל טען שהקביעה הזו מגוחכת, משום שהיא מבוססת על הקשר בין המילים או המושגים "1" ו-"2". בניסוחו של ראסל:
העובדה ש-3 ועוד 3 תמיד שווים ל-6 אינה מדהימה יותר מהעובדה ששלוש רגל תמיד יהיו שווים ליארד אחד.
ראסל התנגד להפרדה שהייתה מקובלת בקרב פילוסופים בין שיטות העבודה של פילוסוף העוסק בלוגיקה לבין שיטות העבודה של פילוסוף העוסק באונטולוגיה, למשל. הוא שם דגש על מדע ושפה פורמלית ככלים העיקריים של כל הפילוסוף, בכל תחום. הוא אימץ גם את תערו של אוקאם ככלל בסיסי בעבודתו הפילוסופית.
תרומתו לפילוסופיה > לוגיקה ופילוסופיה מתמטית

בלוגיקה מתמטית יצר ראסל את הפרדוקס הנקרא על שמו, "הפרדוקס של ראסל", שהוביל לתפנית בחקר יסודות תורת הקבוצות וליצירתה של תורת הקבוצות האקסיומטית, זאת בתגובה לניסיונו של המתמטיקאי והפילוסוף גוטלוב פרגה להעמיד את האריתמטיקה על בסיס אמיתות הלוגיקה. יחד עם הפילוסוף אלפרד נורת' וייטהד יצא ראסל למסע שאפתני של העמדת המתמטיקה על בסיס הלוגיקה, באמצעות ספרם המשותף "פרינקיפיה מתמטיקה". ראסל שאף ליצור מערכת אקסיומות בסיסית למתמטיקה כולה, שהיא אפקטיבית, עקבית ושלמה, דבר שהתגלה כבלתי אפשרי עם הוכחת משפטי האי-שלמות של גדל.
ראסל, כמו פרגה, תפס את הלוגיקה כקודמת לשפה, ושאף אף הוא לבסס לוגיקה שתוכל לסלק את העמימות והבלבול שמקורן בשפה הטבעית. ראסל המשיך בפיתוח הלוגיקה של פרגה, המבוססת על תחשיב הפרדיקטים, תוך שהוא מבקש לפתור שתי בעיות: הבעיה שנוצרה על ידי הפרדוקס של ראסל עצמו ובעיות שנוצרות כתוצאה מהבחנתו של פרגה בין מובן והוראה. ראסל הרבה להשתמש בעקרון תערו של אוקאם ואף הרחיב אותו לשימושים נוספים. שאיפות אלה הובילו את ראסל לנסח עמדה הידועה כאטומיזם לוגי, ותורת ידיעה המתבססת על ההבחנה בין ידע מתוך היכרות וידע מתוך תיאור.
תרומתו לפילוסופיה > פילוסופיה של הלשון

ההבחנה בין מובן והוראה הובילה את פרגה לטעון שהוראתם של כל המשפטים היא ערך האמת שלהם ושהמשפטים נבדלים רק במובניהם. למשל למשפטים "כדור הארץ מקיף את השמש" ו-"2=1+1" ישנה אותה הוראה, ערך האמת החיובי. המשפטים נבדלים בכך שהמחשבה שהם מביעים שונה. במאמרו משנת 1905, על ההוראה (On Denoting) הציג ראסל פתרון משלו לבעיות אלו.
ראסל טען שהתפיסה של פרגה שלכל ביטוי יש הוראה ומובן מציעה פתרון חלקי בלבד לשלוש חידות לוגיות, שתורתו של ראסל אמורה לפתור באופן מספק:
הצבת זהים: כאשר מחליפים מונחים שיש להם את אותה ההוראה המשפט אמור שלא להשתנות מבחינת הוראתו. "יצחק" זהה בהוראתו ל-"הבן של אברהם", אבל המשמעות של שני המשפטים "המורה שאלה האם יצחק הוא הבן של אברהם" ו-"המורה שאלה האם יצחק הוא יצחק" אינה זהה.
השלישי הנמנע: באופן כללי או ש-א' אמיתי או ש-א' שקרי ולא תיתכן אפשרות אחרת. אבל שני המשפטים "המלך הנוכחי של צרפת קירח" ו-"לא נכון שהמלך הנוכחי של צרפת קירח" הם שקריים, מכיוון שאין לצרפת מלך. על פי תורתו של פרגה, ביטויים אלו אינם אמיתיים או שקריים, אלא חסרי מובן.
בעיית אי הקיום: ניתן לדבר על דברים שאינם קיימים, למשל "לפגסוס יש צבע לבן" הוא משפט שכולל מושג שמתייחס למשהו שאינו קיים, אך אם אינו קיים לא ניתן להתייחס אליו. כיצד ניתן לפיכך לומר ש"פגסוס אינו קיים"?
הפתרון של ראסל היה לקבוע שישנם ביטויים בשפה שאינם שלמים, בפני עצמם, ולכן אינם תורמים הוראה למשפט השלם, אלה הם מחליפים ביטויים מורכבים יותר, שרק באמצעותם נקבעת ההוראה. המשפט "לפגסוס יש צבע לבן" מורכב למעשה מכמה חלקים עצמאיים, ויש לנתחו כ"יש דבר אחד בלבד שהוא פגסוס, ויש לו צבע לבן", ומשפט זה הוא שקרי משום שחלקו הראשון ("יש דבר אחד...") הוא שקרי. "המלך של צרפת" הוא ציון המקצר את הביטוי "קיים דבר אחד בלבד שהוא המלך הנוכחי של צרפת" וערך האמת של זה הוא שקרי (ומכאן שערך האמת של המשפט "לא נכון שהמלך הנוכחי של צרפת קרח" הוא אמיתי, ואינו חסר מובן).
גם שמות ממשיים כמו "הומרוס" הם ביטויים מציינים, במקרה זה: "מחברן של האיליאדה והאודיסאה". למעשה רק כינויי גוף כמו "הוא" או "זה" הם שמות לוגיים טהורים, שיש לנו היכרות ישירה עם נושאיהם.
מאמרו של ראסל נחשב, בעיני רבים, כפרדיגמטי עבור הפילוסופיה האנליטית ובפרט עבור הפילוסופיה של הלשון. הוא מראה כיצד ניתן, באמצעות ניתוח לוגי, להראות כי התחביר של השפה הטבעית אינו המדריך הטוב ביותר עבור הפרשן הפילוסוף.