stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
טוד רובינס
ביבליוגרפיה > פרסום יצירותיו במגזיני ספרות זולה

מגזין Parisienne, פברואר 1917 ‏("Married")
מגזין All-Story Weekly,‏ 14 ביולי 1917 ("The Terrible Three", או The Unholy Three)
מגזין The Smart Set, אפריל 1918 ("Silent, White and Beautiful")
מגזין All-Story Weekly,‏ 5 באפריל 1919 ("The Living Portrait")
מגזין The Thrill Book, ספטמבר 1919 ("Fragments")
מגזין All-Story Weekly,‏ 25 באוקטובר 1919‏ ("The Whimpus")
מגזין Munsey's Magazine, ינואר 1921 ("The Toys of Fate")
מגזין Munsey's Magazine, פברואר 1923 ("Spurs")
מגזין Everybody's Magazine, נובמבר 1923 ("For His Lady Friend")
מגזין The Forum,‏ 1925 ("The Child and the Man")
מגזין Famous Fantastic Mysteries, ספטמבר 1939 ("The Whimpus")
מגזין Famous Fantastic Mysteries, ספטמבר 1942 ("Wild Wullie, the Waster")
מגזין Super Science and Fantastic Stories, יוני 1945 ("The Toys of Fate")
מגזין Fantastic Novels Magazine, נובמבר 1948 ("The Terrible Three")
מגזין Fantastic Novels Magazine, מרץ 1949 ("The Toys of Fate")
מגזין Fantastic Novels Magazine, נובמבר 1949 ("The Living Portrait")
כמו כן פורסם בכתב העת הספרותי Zoetrope: All-Story בסתיו 2002 הסיפור "Spurs"
ביבליוגרפיה > פרסום יצירותיו במקבצי ספרות

Creeps‏ (1932), ערך צ'ארלס בירקין ("Silent, White and Beauutiful", "Spurs" ו-"Cockcrow Inn")
Shudders‏ (1932), ערך צ'ארלס בירקין ("Toys")
Shivers‏ (1933), ערך צ'ארלס בירקין ("Wild Wullie, the Waster" ו-"Who Wants a Green Bottle?")
Nightmares ‏(1933), ערך צ'ארלס בירקין ("The Whimpus")
Thrills ‏(1935), ערך צ'ארלס בירקין ("The Confession")
The Freak Show: Tales of Fantasy and Horror‏ (1970), ערך פיטר היינינג ("Spurs")
The Ghouls‏ (1971), ערך פיטר היינינג ("Freaks", או "Spurs")
Hallowe'en Hauntings: Stories About the Most Ghostly Night of the Year‏ (1984), ערך פיטר היינינג ("Cockcrow Inn")
Famous Fantastic Mysteries‏ (1991), ערכו סטפן ר. דזימנוז'יץ, רוברט ויינברג ומרטין נ. גרינברג ("The Toys of Fate")
הערות שוליים

1 2 3 4  ‏Brian Stableford, "Robbins, Tod", in David Pringle, ed., St. James Guide to Horror, Ghost & Gothic Writers (London: St. James Press, 1998) ISBN 1558622063 ‏
↑  ‏Chris Mikul, introduction to Freaks and Fantasies by Tod Robbins (Vancleave, MS: Ramble House, 2007), pp. 9–12. ISBN 1605430757 ‏
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007449858105171  BnF: cb14132437f (data)  GND: 1089489560  ISNI: 0000 0000 5340 2872  LCCN: nr96030546  MusicBrainz: 3ccc9c49-a0f2-438e-a10a-9ffd2643aa6b  SNAC: w6rn3cv3  SUDOC: 099496844  VIAF: 76522896   WorldCat (עם VIAF): 76522896 
סיפורו של טוד רובינס "The Unholy Three" פורסם גם ב-Fantastic Novels ב-1948
תומאס פיין (נאס"א)

תומאס אוטן פיין (באנגלית:  ‏Thomas Otten Paine; ‏9 בנובמבר 1921 - 4 במאי 1992) היה מדען אמריקאי והמנהל השלישי של סוכנות החלל הלאומית לאווירונאוטיקה וחלל של ארצות הברית, מ-21 במרץ 1969 עד 15 בספטמבר 1970. עמית מחקר באוניברסיטת סטנפורד, 1947-1949; מעבדות חברת ג'נרל אלקטריק, 1949-1968; מחקרים מתקדמים בסנטה ברברה, קליפורניה, 1963-1968; סגן נשיא, ייצור כוח מפעיל קבוצתי, 1970-1973;  נשיא ודירקטור בתאגיד נורת'רופ, לוס אנג'לס, 1976-1982; יו"ר אגודות תומאס פיין, לוס אנג'לס, משנת 1982; יו"ר הוועדה הארצית לחלל, 1984-1986. סמנכ"ל ומנהל המערכת הלאומית לאווירונאוטיקה וחלל, 1968-1970.
בוגר תואר ראשון בהנדסה באוניברסיטת בראון, 1942. תואר שני במדעים במטלורגיה פיזית, אוניברסיטת סטנפורד, 1947. דוקטור לפילוסופיה, אוניברסיטת סטנפורד, 1949.
האסטרואיד 5188 Paine  שהתגלה על ידי אלינור הלין באוקטובר 1990 נקרא על שמו.
דמותו של פיין הופיעה בשתי העונות הראשונות של עבור כל האנושות.
הערות שוליים

↑  Prabook, Thomas Otten Otten PAINE engineer space agency administrator
↑  (5188) Paine In: Dictionary of Minor Planet Names. Springer. 2003. doi:10.1007/978-3-540-29925-7_5033. ISBN 978-3-540-29925-7.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810595999305606  BnF: cb13488619x (data)  GND: 1151356786  ISNI: 0000 0000 6653 3046  LCCN: n50052994  NARA: 10582062  SNAC: w67q0xds  SUDOC: 084115343  VIAF: 2624480   WorldCat (עם VIAF): 2624480 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
יוהאן היינריך רמברג

| --- | --- |

 לידה:  22 ביולי 1763 הנובר, נסיכות הבוחר מהנובר 
 פטירה:  6 ביולי 1840 (בגיל 76) הנובר, ממלכת הנובר 
 מקום קבורה:  גרטנפרידהוף 
 מקום לימודים:  האקדמיה המלכותית לאמנויות 
 תחום יצירה:  ציור, איור 
 
יוהאן היינריך רמברג (בגרמנית: Johann Heinrich Ramberg ‏; 22 ביולי 1763 – 6 ביולי 1840) היה צייר וסטיריקן גרמני, קריקטוריסט ומאייר יצירות ספרותיות.
ביוגרפיה > קריירה

יוהאן היינריך היה בנם של מזכיר המלחמה, היועץ המסחרי והאדריכל יוהאן דניאל רמברג וסופי מרגרטה (1739–1811), בתו של יצרן הבגדים פרידריך גרסטנברג בהמלן.
ביוגרפיה > סקסוניה עד 1781

יוהאן היינריך רמברג למד לשרטט בעזרת אביו, שהיה בעצמו צייר, חובב אמנות ואספן. [3] האב ביקש לפתח ולקדם את כישרון בנו, שהתגלה מוקדם.
לאחר שרמברג ערך טיול בהרי ההארץ, בשנת 1780, נוצר אלבום ובו תריסר "נופים מהרי ההארץ" והוגש למלך האנגלי ג'ורג' השלישי שהיה באותה עת גם הנסיך הבוחר מהנובר. המלך עזר לרמברג בן ה -17 ללמוד באקדמיה המלכותית לאמנויות משנת 1781 בלונדון.
ביוגרפיה > לונדון עד 1788

רמברג שהה כמעט תשע שנים לצורך לימודים בבירת בריטניה. בנג'מין וסט לימד אותו ציור היסטורי באקדמיה המלכותית. עם זאת, רמברג זכה להצלחה מהירה עם רישומים סאטיריים, תבניות לחריטה, דיוקנאות וציורי מזבח לקפלה הגרמנית בארמון סנט ג'יימס. בנוסף לאיורים, רמברג - בנוכחות המלך, שהיה אז כבר חולה נפש - צייר לפעמים תוך כמה דקות בדיחות וקריקטורות, חלקן עם תיאורי המלך עצמו.
ביוגרפיה > גרמניה ואיטליה עד 1792

בתמיכת פטרונו המלכותי, רמברג, בן 25, יצא למסע לימוד משנת 1788 ואילך, תחילה להולנד לביקור בגלריות שם, ואחר כך לגרמניה. בשנת 1789 תכנן את וילון התיאטרון בהנובר (שנתלה בסוף בבית האופרה שם ונשרף במהלך מלחמת העולם בשנת 1943).
רמברג התאמן באמנות החריטה בדרזדן. שם פגש את הצייר כריסטיאן גוטפריד קורנר. דעתו של קורנר על רמברג הייתה "לא חיובית במיוחד". במכתב מדרזדן ב -2 בפברואר 1791, כתב קורנר לפרידריך שילר כי רמברג הוא בחור פרוע וגס-רוח...באופן כללי, הוא [רמברג] מעדיף ליהנות מהחיים בדרכו מאשר להמשיך את לימודיו באמנות".
אולם מבקרים אחרים, פרט לקורנר, שפטו את יכולותיו של רמברג באופן הפוך וסיעו לו בתמיכה בהמלצות שונות. רמברג המשיך דרך פראג לווינה. הוא שהה בשתי הערים זמן רב והמשיך במסעו הלאה לאיטליה, בשנת 1791 היה בוונציה, ולאחר שהות ברומא, בנאפולי, רמברג שב לבסוף לגרמניה.
ביוגרפיה > הנובר משנת 1792

לאחר יצירת קשר עם המוציא לאור גאורג יואכים גושן בלייפציג, החלה ההפקה היציבה והעשירה של איוריו לספרים, כולל "מהדורת וילנד המפורסמת 1794–1802", איורי טקסטים של פרידריך שילר, יוהאן ולפגנג פון גתה ואחרים.
בשנת 1793 מונה רמברג לצייר החצר בהנובר. בנוסף לתפקידו בעיצוב התיאטרון, הוא עיצב - בעיקר ייצוגים אלגוריים - תמונות קיר ותקרה, עבור הבורסה בהנובר וארמון הרנהאוזן. כולם נהרסו במלחמת העולם השנייה, אך תועדו בחלקם כטיוטות.
בשנת 1797 התחתן עם לואיז טיממן, בתו של בעל הפונדק. לזוג נולד בן ושלוש בנות, וכן היה לו בן שנולד מחוץ לנישואין. רמברג קיבל אזרחות בעיר הנובר בשנת 1800.
יוהאן היינריך רמברג נקבר בבית העלמין בהנובר ליד קברו של אביו.
גלריה

בית חולים
גילוי נער בין נזירות
גיל ויוקרה
אוהבים
ג'ון פלסטף משחק את המלך
הפוליטיקאים
הערות שוליים

↑  Rines, George Edwin, ed, Ramberg, Johann Heinrich, The Encyclopedia Americana
↑  Hugo Thielen: Ramberg, (2) Johann Heinrich. In: Stadtlexikon Hannover, S. 513.
↑  Historische Commission bei der königl. Akademie der Wissenschaften, Allgemeine Deutsche Biographie, Bd. 27, 1., München/Leipzig: Duncker & Humblot, 1888, Allgemeine Deutsche Biographie, עמ' 207
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007277317505171  PLWABN: 9810586295805606  AGSA: 12389  BNE: XX5449036  BnF: cb14486397j (data)  GND: 118598031  ISNI: 0000 0001 0998 0162  KulturNav: dba4e9c5-ad2e-4d22-ad48-4cf45bea896f  LCCN: n84044977  LNB: 000341082  NKC: xx0080081  NLG: 220737  NTA: 071037136  RKD: 65521  SNAC: w6jm463b  SUDOC: 152629513  ULAN: 500015910  VIAF: 92075766   WorldCat (עם VIAF): 92075766 
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "יוהאן היינריך רמברג".
תומאס צ'ילטון

תומאס צ'ילטון (באנגלית: Thomas Chilton‏; 30 ביולי 1798 – 15 באוגוסט 1854) היה פוליטיקאי אמריקאי. הוא ייצג פעמיים את מדינת קנטקי בבית הנבחרים של ארצות הברית בין 1827 ל-1835.
ביוגרפיה

צ'ילטון נולד ב-30 ביולי 1798 ליד לנקסטר, מחוז גארארד, קנטקי, ולמד בבתי הספר הציבוריים בפריז, קנטקי. לאחר שלמד משפטים והתקבל ללשכת עורכי הדין, הוא החל לעסוק במקצוע החדש שלו באוינגסוויל. במקביל הוא פתח בקריירה פוליטית. בשנת 1819 הוא נבחר לבית הנבחרים של קנטקי. באותו זמן הוא העביר את מגוריו לאליזבתטאון.
לאחר מותו של חבר הקונגרס ויליאם סינגלטון יאנג, נערכו בחירות משנה במחוז הקונגרס ה-11 של קנטקי, בו ניצח ג'ון קלהון. אולם בעקבות ערעור בטענה של אי סדרים, התקיימו בחירות חוזרות בהם ניצח צ'ילטון, שנכנס למושב שלו בבית הנבחרים של ארצות הברית ב-22 בדצמבר 1827. צ'ילטון נבחר מחדש בבחירות בנובמבר 1828. במהלך שהותו בוושינגטון הוא התחבר עם דייווי קרוקט וביחד הם התאכזבו מהנשיא אנדרו ג'קסון ופרשו ממפלגתו, המפלגה הדמוקרטית, במרץ 1830. צ'ילטון לא הצליח להיבחר מחדש בבחירות של נובמבר 1830 וחזר לעסוק בעריכת דין. בשנת 1832 הוא היה אלקטור בבחירות לנשיאות והצביע עבור הנרי קליי, שהפסיד לנשיא ג'קסון. בבחירות לקונגרס של 1832, צ'ילטון נבחר כמועמד של המפלגה הלאומית הרפובליקנית קצרת הימים במחוז השישי של קנטקי לבית הנבחרים של ארצות הברית, שם הוא החליף את ג'וזף לקומפטה ב-4 במרץ 1833. מאחר שהחליט לא להתמודד שוב ב-1834, הוא הצליח להשלים רק עוד תקופת חקיקה אחת בקונגרס עד ה-3 במרץ 1835. במהלך הכהונה הוא היה מעורב ביישום השנוי במחלוקת של חוק ההסרה האינדיאני, משבר הביטול עם מדינת קרוליינה הדרומית ומדיניות הבנקאות.
לאחר עזיבתו את הקונגרס, צ'ילטון שב לעבוד כעורך דין. הוא גם נעשה פעיל בתחום הכנסייה. הוא עבר לטלאדגה, אלבמה. במדינתו החדשה, הוא הוביל ועידה של הכנסייה הבפטיסטית שלו במונטגומרי ב-1841. בסופו של דבר הוא ויתר על מקצוע עריכת הדין שלו לטובת פעילותו הדתית. מאז 1851 עבד ככומר ביוסטון ואחר כך במונטגומרי, טקסס. הוא נפטר שם ב-15 באוגוסט 1854 במהלך דרשה שנשא בפני קהילתו.
תומאס צ'ילטון מיוחס כמחבר שותף של הזיכרונות של חברו דייווי קרוקט. הוא היה סבו של הוראס צ'ילטון (1853–1932), שייצג את מדינת טקסס בסנאט האמריקני פעמיים בין 1891 ל-1901. הוא גם היה חותנו של חבר הקונגרס פרנקלין ולש בודון (1817-1857) מאלבמה.
דניס תאצ'ר

| --- | --- |

 לידה:  10 במאי 1915 לואישהאם, לונדון
 פטירה:  26 ביוני 2003 (בגיל 88) בית החולים ליסטר, לונדון
 מדינה:  הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת
 מקום קבורה:  בית החולים המלכותי צ'לסי
 פעילות בולטת:  איש עסקים
 ידוע בשל:  בעלה של מרגרט תאצ'ר
 השכלה:  בית הספר מיל היל
 תקופת הפעילות:  מ-1938 
 מקצוע:  יזם, מהנדס
 תפקיד:  הגבר הראשון של בריטניה (1979–1991)
 תואר:  סר, ברונט
 מפלגה:  המפלגה השמרנית
 השקפה דתית:  אנגליקניזם
 בת זוג:  מרגרט קמפסון (1942–1948)   מרגרט תאצ'ר (1951-2003)
 פרסים והוקרה:  חבר במסדר האימפריה הבריטית 
 
סגן נשיא ארצות הברית ג'ורג' הרברט ווקר בוש ורעייתו ברברה עם בני הזוג תאצ'ר בצ'קרס, 1984
תאצ'ר עם רעייתו, מרגרט בביקור בצפון אירלנד
סר דניס תאצ'ר (באנגלית: Denis Thatcher; ‏10 במאי 1915 - 26 ביוני 2003) היה איש עסקים בריטי ובעלה של ראשת ממשלת בריטניה מרגרט תאצ'ר.
תאצ'ר לא בלט בפעילות ציבורית או התנדבותית כלשהי; הוא העדיף להעסיק את עצמו במועדוני הגברים והקריקט שלו, ולא אחת התייחס לאשתו כאל ה"בוס" שלו. הוא קיבל תואר "ברון" מטעם בית המלוכה הבריטי, תואר אותו נשא עד מותו ב-2003. הוא המעיט בראיונות פומביים והשתדל שלא להתערב בפעילותה של אשתו כראש ממשלת בריטניה, אך מתוקף מעמדם של בני הזוג תאצ'ר ומפאת כבודו של התפקיד אותו נשאה אשתו, הצטרף אליה לביקורים רשמיים מעבר לים ולאירוח של מנהיגים בדאונינג 10.
דניס פגש את מרגרט רוברטס כשהייתה מועמדת לפרלמנט הבריטי מטעם המפלגה השמרנית בבחירות הכלליות ב-1951. הם התחתנו באותה שנה והכסף הרב שאותו צבר מעסקי נפט, אפשר לה להתמיד בקריירתה הפוליטית.
ראשית חייו

דניס תאצ'ר נולד ברובע לואישהאם שבלונדון, כבן הבכור של לקת'לין בירד ותומאס הרברט "ג'ק" תאצ'ר, איש עסקים בריטי יליד ניו זילנד. בגיל שמונה נכנס תאצ'ר לבית ספר פרטי לתלמידים בני 7–13 בעיר בוגנור רג'יס שבמחוז מערב סאסקס. מאוחר יותר הוא למד בבית ספר "מיל היל". בבית ספר זה הוא הצטיין בקריקט, כחובט שמאלי. תאצ'ר עזב את מיל היל בגיל 18 כדי לפתח קריירת עסקים. הוא גם למד ראיית חשבון כדי לשפר את אחיזתו בעסקים, ובשנת 1935 מונה למנהל עבודה. הוא הצטרף לצבא המילואים (Territorial Army) של הממלכה המאוחדת זמן קצר לאחר ועידת מינכן, שכן היה משוכנע שמלחמה כלשהי קרבה ובאה, זאת לאחר שביקר עם אביו בגרמניה הנאצית.
בצבא

במהלך מלחמת העולם השנייה, תאצ'ר שירת כלֵיטננט שני ברגימנט מערב קנט המלכותי של המלך של חיל ההנדסה המלכותי. הוא הועבר לשירות ברגימנט הארטילריה המלכותי ב-1 באוגוסט 1940. במהלך המלחמה הוא הועלה לדרגת קפטן. תאצ'ר שוחרר בשנת 1946. עם שחרורו הוא חזר לנהל את העסק המשפחתי. אביו מת בגיל 57, ב-24 ביוני 1943, כאשר תאצ'ר שהה בסיציליה. כיוון שתאצ'ר היה מחויב להישאר בצבא, הוא לא היה מסוגל להשתתף בהלווייתו של אביו.
הוא נשאר בצבא המילואים עד שהגיע להגבלת הגיל לשירות צבאי ב-10 במאי 1965.
נישואים

דניס תאצ'ר התחתן פעמיים. הפעם הראשונה הייתה ב-1942 כאשר נישא דניס למרגרט דוריס קמפסון. נישואים אלה לא החזיקו מעמד והם התגרשו ב-1948. ב-1951 הוא נישא למרגרט רוברטס, אז חברת הפרלמנט של בריטניה.
נישואים > מרגרט דוריס קמפסון

ב-28 במרץ 1942 נישא תאצ'ר למרגרט דוריס קמפסון (23 בינואר 1918 - 8 ביוני 1996), בתו של לאונרד קמפסון, איש עסקים, בכנסיית סנט מרי שברובע בארנט. הם נפגשו ב"ריקוד קצינים" בבית גרוסנוור האוס שנה קודם לכן.
תאצ'ר ואשתו הראשונה מעולם לא חיו יחד. חיי הנישואים שלהם נקטעו לאור העובדה כי תאצ'ר היה מחויב לצבא רוב הזמן וכי הוא שהה בחוץ לארץ במהלך המלחמה. כשחזר תאצ'ר לאנגליה לאחר ששוחרר מהצבא ב-1946, סיפרה לו אשתו שהכירה גבר אחר וביקשה ממנו להתגרש. נישואיהם חסרי הילדים הסתיימו בשבועות הראשונים של 1948. קמפסון התחתנה עם סר (אלפרד) הווארד וויטבי היקמן, הברון השלישי (1920–1979) ב-24 בינואר באותה שנה. מבחינתו של תאצ'ר היה זה אירוע טראומטי עד כדי כך שהוא סירב לחלוטין לדבר על הנישואים הראשונים אפילו עם בתו, לפי דבריה בנידון בביוגרפיה שלה שיצאה לאור ב-1995. שני ילדיו של תאצ'ר (מארק וקרול) גילו על נישואיו הראשונים של אביהם רק בפברואר 1976 (בזמן שאמם הייתה מנהיגת מפלגה השמרנית) ורק כאשר התקשורת חשפה זאת.
נישואים > מרגרט רוברטס

בחודש פברואר 1949 פגש תאצ'ר את מרגרט הילדה רוברטס, כימאית ומועמדת לפרלמנט הבריטי. בשנת 1951 השניים נישאו ורוברטס קיבלה את שם משפחתה החדש ואת תמיכתו הכלכלית של דניס, אשר אפשרה לה להפנות את כל מעייניה לזירה הפוליטית הבריטית. עם בחירתה של תאצ'ר לראשות ממשלת בריטניה ב-1979, היה תאצ'ר הגבר הראשון בתולדות הממלכה המאוחדת להיות בן הזוג של ראש ממשלת בריטניה.
ב-1953 נולדו להם זוג ילדים תאומים (קרול ומארק), שנולדו ב-15 באוגוסט.
זמן לא רב לאחר הבחירות הכלליות ב-1964, דניס תאצ'ר סבל מהתמוטטות עצבים שהביאה לחץ כבד על נישואיו. ההתמוטטות נבעה ככל הנראה מהלחץ הגובר של ניהול העסק המשפחתי, טיפול בקרוביו, ועיסוקה של מרגרט בקריירה הפוליטית שלה, שהותירו אותו בודד ותשוש. תאצ'ר הפליג לדרום אפריקה ונשאר שם חודשיים כדי להתאושש. הביוגרף דייוויד קנדין תיאר את זה כ"משבר הנישואים הגדול ביותר בחייו", אך בסופו של דבר הוא חזר הביתה ומכר את החברה המשפחתית.
לאורך כל הקריירה הפוליטית של אשתו, דניס הקפיד להישאר מאחורי הקלעים ולהתרחק מאור הזרקורים.
קריירה

תאצ'ר כבר היה מיליונר כשפגש את מרגרט רוברטס ומימן את הכשרתה כעורכת דין. משרדו העסיק כ-200 אנשים ב-1957.
ב-1947 תאצ'ר הפך למנכ"ל "Atlas Preservatives", החברה המשפחתית שלו, ובשנת 1951 התמנה ליושב ראש החברה והוביל להרחבת החברה מחוץ לממלכה המאוחדת. בשנות השישים המוקדמות מצא את עצמו בשליטה בלעדית על החברה המשפחתית. הקריירה הפוליטית של אשתו ורצונם של הזוג תאצ'ר לביטחון כלכלי גרמו לתאצ'ר למכור את חברת "Atlas Preservatives" לחברת "קסטרול" ב-1965 תמורת 530 אלף לירות שטרלינג (9,255 אלף לירות שטרלינג בהווה). הוא המשיך לנהל את "Atlas Preservatives" עד לפרישתו מעולם העסקים ביוני 1975, ארבעה חודשים לאחר שאשתו זכתה בבחירות הפנימיות במפלגה השמרנית והפיכתה לראש המפלגה השמרנית הבריטית.
חיים ציבוריים

תאצ'ר סירב להתראיין לעיתונאים ונאם רק נאומים קצרים. כאשר הוא דיבר עם עיתונאים, הוא כינה את רעייתו, מרגרט בתור "הבוס". לעיתים תכופות היא הכירה בתמיכתו של בעלה. למשך זמן מה הוא ניהל תכתובת היתולית בשם בדוי, שהתפרסמה במגזין הסאטירי "Private Eye" על החיים שמאחורי הקלעים של דאוניג 10, יחד עם עורך הדיילי טלגרף וחברו הקרוב, ביל דידס.
באוטוביוגרפיה שלה, "שנות דאונינג 10" כתבה מרגרט על בעלה:
”מעולם לא הייתי מסוגלת להיות ראש ממשלה במשך 11 שנים ללא נוכחותו של דניס לצידי. הוא היה מקור לא אכזב לעצה ולתובנות חודרניות. הוא הקפיד לשמור אותם בשבילי, מאשר לחלוק אותם עם העולם שבחוץ.”
תאצ'ר ראה בעצמו כעוזרה האישי של רעייתו וכאחד שעוזר לה לשרוד את לחץ העבודה, והוא דחק בה להתפטר ביום השנה העשירי לכהונתה כראשת הממשלה ב-1989, וחש כי אם היא לא תתפטר היא תיאלץ לפרוש כתוצאה מהדחה (כפי שאכן קרה שנה לאחר מכן).
בהתחשב ברקע המקצועי שלו, שימש תאצ'ר כיועץ לעניינים פיננסיים, והזהיר את מרגרט ממצבה הקשה של חברת "בריטיש ליילנד" המייצרת משאיות ואוטובוסים, חברה שבסופו של דבר הולאמה. לעיתים קרובות הוא התעקש שהיא תמנע מעבודת יתר, בעוד הוא מצווה עליה בשמחה ללכת ל"מיטה, אישה!". הם בדרך כלל עסקו כל אחד בקריירה שלהם בנפרד; היוצא מן הכלל היה כאשר תאצ'ר ליווה את אשתו בביקור שנערך ב-1967 בארצות הברית בחסות תוכנית IVLP של מחלקת המדינה של ארצות הברית.
תאצ'ר התבטא באופן עקבי נגד עונש מוות, וכינה אותו "נורא לחלוטין" ו"ברברי" (הממלכה המאוחדת ביטלה את עונש המוות ב-1965, אך ההוצאה להורג נמשכה בצפון אירלנד עד 1973). תאצ'ר היה אנטי-סוציאליסטי. הוא סיפר לבתו קרול ב-1995 שהוא היה מנדה את האיגודים מקצועיים בממלכה המאוחדת. תאצ'ר שנא את ה-BBC, וחשב שהוא מוטה נגד ממשלתה של תאצ'ר וכמו כן חשב שהתאגיד אינו פטריוטי.
מותו

ב-17 בינואר 2003 עבר תאצ'ר ניתוח מעקפים בן שש שעות. הוא התלונן על קוצר נשימה בשבועות שלפני חג המולד 2002 ובעיה זו אובחנה בתחילת ינואר. הוא עזב את בית החולים ב-28 בינואר 2003 ונראה כי הוא נכנס לתהליך החלמה מלאה. הוא ביקר את בנו מארק בדרום אפריקה באפריל, אבל באמצע יוני, כשהגיע לגיל 88, התלונן שוב על קוצר נשימה ונלקח לבית החולים. הוא אובחן כחולה בסרטן הלבלב, יחד עם בצקת ריאות. הוא נפטר ב-26 ביוני בבית החולים לסטר שבלונדון. דניס ומרגרט תאצ'ר היו נשואים כמעט 52 שנה.
הלווייתו התקיימה ב-3 ביולי 2003, בבית החולים המלכותי צ'לסי. ב-30 באוקטובר נערכה לו אזכרה במנזר וסטמינסטר. אפרו נטמן תחת סַמָּן משיש מחוץ לבית החולים המלכותי בצ'לסי.
בסרט אשת הברזל, המתאר את חייה של רעייתו מרגרט, דניס מופיע כאדם אמביוולנטי בנוגע לעליית אשתו לשלטון. במהלך הסרט, המתרחש בתחילת העשור השני של המאה ה-21 דניס כבר נפטר בראשית המאה ה-21, אך מרגרט הסובלת משיטיון מדמיינת אותו ומעלה איתו זיכרונות. הוא מגולם על ידי השחקן ג'ים ברודבנט.
ראו גם

אשת הברזל (סרט)
בני זוג של מנהיגי מדינות
הערות שוליים

↑  No. 34977, באתר "The London Gazette"
↑    Gordon Rayner,Gordonrayner, ‏Margaret Thatcher: Sir Denis 'contemplated divorce' after he suffered a nervous breakdown in 1960s, The Telegraph, 23 April 2013
↑  שרון שדה, מת דניס תאצ'ר בעלה של "גברת הברזל", באתר הארץ, 27 ביוני 2003
↑  Rat-a-tat-a-tat-a-tat-a-tat
↑  ‘Her Rather Ambitious Washington Program’: Margaret Thatcher’s International Visitor Program Visit to the United States in 1967
↑  בעלה של מרגרט תאצ'ר מת בגיל 88, באתר וואלה! NEWS
↑  אי.פי, מת דניס תאצ'ר, בעלה של ראש ממשלת בריטניה לשעבר, באתר ynet, 26 ביוני 2003
↑    Peter Dominiczak,Steven Swinford, ‏Margaret Thatcher: 'Don't waste money on a flypast at my funeral', The Telegraph, 8 April 2013
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 137651414  ISNI: 0000 0000 5557 1290  LCCN: n86045001  NTA: 152034684  SNAC: w62c8qcw  SUDOC: 169426211  VIAF: 38392262   WorldCat (עם VIAF): 38392262 
תאצ'ר עם הגברת הראשונה של ארצות הברית ננסי רייגן, 2 ביוני 1988
ויליאם בובי

| --- | --- |

המדען בשנות ה-1920 במעבדה באוניברסיטת הרווארד תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  11 בספטמבר 1882 אוגוסטה, מישיגן, ארצות הברית 
 פטירה:  1 בינואר 1958 (בגיל 75) פיירפילד, ארצות הברית 
 ענף מדעי:  ביופיזיקה 
 מקום קבורה:  Maplewood Cemetery 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת הרווארד  מכללת אלביון  אוניברסיטת מישיגן  אוניברסיטת מיזורי 
 מוסדות:  אוניברסיטת נורת'ווסטרן 
 פרסים והוקרה:  עמית האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים  מדלית ג'ון סקוט (1928) 
 תרומות עיקריות
 האזמל החשמלי בובי - כירורגיה חשמלית
 
ויליאם ט. בּובי (באנגלית: William T. Bovie,‏ 11 בספטמבר 1882, אוגוסטה, מישיגן - 1 בינואר 1958, פיירפילד, מיין) היה ביופיזיקאי וממציא אמריקאי, מרצה לביופיזיקה חלוץ בתחום באוניברסיטת הרווארד. הוא נודע במיוחד בהמצאת הגנרטור לכירורגיה חשמלית הנושא את שמו (Bovie electrosurgical generator). בובי לימד וערך מחקרים באוניברסיטת הרווארד, באוניברסיטת נורת'ווסטרן, במעבדת רוסקו ג'קסון ובמכללת קולבי.
ביוגרפיה > ילדות וצעירות

בּובי נולד בשנת 1882 באוגוסטה, בדרום-מערבה של מדינת מישיגן כבנם של הנרייטה בובי לבית בארנס והרופא והחוואי ויליאם בובי. אהב מילדותו מדעי טבע. אביו נפטר בשנת 1901 כשבובי היה בן 19.
למד קורסים לקצרנות, וניהול עסקים בבית ספר בקלמזו ועבד כקצרן כדי לממן את לימודיו במכללת אלביון, הקרובה למקום הולדתו. למד תחילה שלוש שנים (1901 - 1903) ביולוגיה. בשנים 1902–1904 עבד במכללה כמדריך לביולוגיה והרצה על נושאים בתחום הביולוגיה, הזואולוגיה והגאולוגיה.
בשנים 1904–1908 למד להשלמת התואר הראשון באוניברסיטת מישיגן. בשנים 1905–1906 לימד גאולוגיה וביולוגיה במכללת אנטיוק. את התואר "מוסמך" בבוטניקה סיים באוניברסיטת מיזורי בשנת 1910.
ביוגרפיה > התחלת פעילותו הטכנית והמדעית

אחרי שעבד שם כעוזר של ג'ורג' ריד בחוג לבוטניקה, בשנת 1911 עבר לאוניברסיטת הרווארד על מנת ללמוד פיזיולוגיית הצמחים. חקר בעיקר את סוקצסיית הצמחים ואת צמיחתם ואת השפעת האור העל סגול על הצומח, פרסם שני מאמרים על תהליך "קרישת" החלבונים בביצים בעזרת האור העל סגול ובשנת 1914 סיים את הדוקטורט במדעים בעבודת מחקר על "פעילות האור העל סגול על הפרוטופלזמה". ב-1912 המציא בובי "אוקסנומטר", כלי מדידה מדויק של צמיחת הצמחים. בובי שכלל גם מנורת קוורץ עם אדי כספית.
הצטרף בהמשך כחוקר במסגרת "הוועדה לסרטן של אוניברסיטת הרווארד", והפך למנהל המעבדה הביופיזיקלית שלה. בשנים 1915–1916 המציא בובי פוטנציומטר שנועד למדוד תגובות כימיות בתמיסות.
בקיץ 1916 עבד בבית החולים של יונייטד פרוט בסנטה מרטה, בקולומביה וערך ניסויים על השפעתו של אור על סגול קיצוני באקלים טרופי על נסיוב האדם. המציא מטושים לשם כך והיה הראשון באמריקה שהשיג תמיסה הכוללת רדיום לצורך טיפול בסרטן.
אחר כך יחד עם ויליאם דואיין, תלמיד של מרי קירי, חקר בובי בהרווארד את השפעות הרדיום על ארנבים ועל בני אדם. מאוחר יותר סבל מהפרעות כואבות ואיבוד אצבע ביד שנגרמו במהלך הזמן בעקבות החשיפה לרדיום.
אחרי התייעצויות עם סוונטה ארהניוס שלימד אז קורסים לכימיה פיזיקלית בהרווארד, יזם בובי לימודי ביופיזיקה באוניברסיטה.
בשנים 1920–1927 כיהן כמרצה לביופיזיקה בהרווארד. ב־1925 פרסם מחקר על דפוסי גדילת האפרוחים ועל תפקיד הזכוכית בסינון חלק מקרני השמש המועילות.
מאוחר יותר עבר לאוניברסיטת נורת'ווסטרן ובהמשך התיישב במכללת קולבי במדינת מיין, בה לימד "טכנולוגיה חברתית".
ביוגרפיה > תרומתו לכירורגיה בעזרת חשמל ולתחומים אחרים

לבובי היה ידוע מעבודות של חוקרים קודמים שזרמי חשמלי מעל תדירויות מסוימות יכולים לחמם ולחתוך רקמה חיה מבלי לגרום לכיווצי שרירים.
בזמנו הדימום היווה אחד המכשולים העיקריים בתחומי הכירורגיה בכלל, ונוירוכירורגיה בפרט.
בעקבות מחקריו על ההשפעות המשולבות של החימום והקרינה המציא בובי את המצאתו החשובה ביותר: "האזמל האלקטרוכירורגי". לפי סוגם ועוצמתם של זרמי החשמל הייתה מסוגלת "סכין" מעין זו לחתוך או להקריש או לייבש רקמות, מה שהפחית את הדימומים, את הזיהומים ואת הנזקים ברקמה.
בשיתוף פעולה עם הרווי קושינג, שכונה "אבי הנוירוכירורגיה", הנהיג בובי בשנת 1926 את השימוש במכשיר חשמלי זה ב"ניתוחים ללא דימום", כפי שהסביר בובי במכתב לקושינג, להבדיל משיטות חשמליות קודמות, שילב המכשיר שלו ביחד זרמים הגורמים ל"קרישה" (דהידרציה) ולחתכים. על ידי מודולציה של אופי הזרם הושגה שליטה במידת "קרישתם" של הרקמות. תחילה שימשה שיטה זו לניתוח סרטן שד.
אחר כך איפשר המכשיר לקושינג לנתח מחדש גושי מוח שנחשבו קודם לבלתי נתיחים.
השימוש במכשיר היה מהפכני, אם כי לא נטול סיבוכים. קושינג סיפר שפעם עשה הזרם במכשיר של בובי קצר דרך מפשק. החשמל עבר דרך זרועו של קושינג ועד למנורת הראש שלו, חוויה שהוא תיאר כ"לא נעימה בלשון המעטה". פעם אחרת הוצת גז ה"אתר" שניתן למטופל בזמן הניתוח. המטופל לא נפגע.
אחרי עבודתו עם קושינג, הקים בובי בשנת 1927 את מחלקת הביופיזיקה באוניברסיטת נורת'ווסטרן והתמנה בה לפרופסור לביופיזיקה.
הוא התפטר בשנת 1929 כדי לעבוד במשך 10 שנים במעבדה פרטית על שם ג'קסון בבאר הרבור, מדינת מיין. עשה בתקופה זו מחקרים על מיקרופילמים. ב-1939 התמנה לפרופסור במכללת קולבי בווטרוויל, מיין, ועבד במשרה זו עד פרישתו בשנת 1948.
ביוגרפיה > חייו הפרטיים

בעת לימודיו באוניברסיטת מיזורי הכיר את הסטודנטית מרתה אדמס, והתחתן איתה בשנת 1909. לזוג נולד בן.
כיוון שלא היה מונע על ידי רווחים כספיים, מכר בובי תמורת דולר אחד את זכויות הפטנט על המכשיר שהמציא. מאוחר בחייו חי בצמצום.
נאבק בבעיות השמנת יתר שהתלוו בסוכרת ובדלקת פרקים.
בובי נפטר בפיירפילד, מיין, ב-1 בינואר 1958.
פרסים ואותות הוקרה

1920 - חבר באקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים
1928 - הוענקה לו מדליית ג'ון סקוט מטעם העיר פילדלפיה עבור פיתוח של המכשיר לניתוחים בעזרת חשמל.
1929 - תואר דוקטור לשם כבוד במדעים של מכללת אלביון