stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הצבעה בתחרות הזמר של האירוויזיון
הציונים הגבוהים ביותר

השיר "A Million Voices" של פולינה גאגארינה (רוסיה, 2015) היה השיר הראשון שקיבל מעל 300 נקודות מבלי לזכות בתחרות (והיחיד בעידן שבו כל מדינה העניקה רק סט נקודות אחד). השיר "Sound of Silence" של דאמי אים (אוסטרליה, 2016) היה השיר הראשון שקיבל מעל 500 נקודות מבלי לזכות בתחרות. השיר "Beautiful Mess" של קריסטיאן קוסטוב (בולגריה, 2017) היה השיר הראשון שקיבל מעל 600 נקודות מבלי לזכות בתחרות. כמו כן, השיר "Amar pelos dois" של סלבדור סובראל (פורטוגל, 2017) היה השיר הראשון שקיבל מעל 750 נקודות.
השיר "Hold Me Closer" של קורניליה יאקובס (שוודה, 2022, חצי גמר 2) היה השיר שזכה לאחוז הגבוה ביותר של הצבעות חבר השופטים המקסימלי שניתן לתת (222 מתוך 240 נקודות - 92.50%). השיר "Stefania" של קאלוש (אוקראינה, 2022, גמר) היה השיר שזכה לאחוז הגבוה ביותר של הצבעות הקהל המקסימלי שניתן לתת (439 מתוך 468 נקודות - 93.80%).
הציונים הגבוהים ביותר > חמשת הזוכים המובילים לפי אחוז מכלל הנקודות לאותה שנה

| שנה | מדינה | אמן | שיר | נקודות | אחוז מכל הנקודות | אחוז מהנקודות המקסימליות האפשריות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1964 |  איטליה | גיגליולה סינקטי | "Non ho l'età" | 49 | 34.03% | 65.33% |
| 1957 |  הולנד | קורי ברוקן | "Net als toen" | 31 | 31.00% | 34.44% |
| 1967 |  הממלכה המאוחדת | סנדי שו | "Puppet on a String" | 47 | 27.65% | 29.38% |
| 1962 |  צרפת | איזבל אוברט | "Un premier amour" | 26 | 27.08% | 57.78% |
| 1958 |  צרפת | אנדרה קלאו | "Dors, mon amour" | 27 | 27.00% | 30.00% |
הציונים הגבוהים ביותר > חמשת הזוכים המובילים לפי אחוז מהניקוד המקסימלי האפשרי לאותה שנה

| שנה | מדינה | אמן | שיר | נקודות | אחוז מכל הנקודות | אחוז מהנקודות המקסימליות האפשריות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1973 |  לוקסמבורג | אן-מארי דוד | "Tu te reconnaîtras" | 129 | 14.05% | 80.63% |
| 1976 |  הממלכה המאוחדת | Brotherhood of Man | "Save Your Kisses for Me" | 164 | 15.71% | 80.39% |
| 1982 |  גרמניה | ניקול | "Ein bißchen Frieden" | 161 | 15.42% | 78.92% |
| 1997 |  הממלכה המאוחדת | קתרינה והגלים | "Love Shine a Light" | 227 | 15.66% | 78.82% |
| 2009 |  נורווגיה | אלכסנדר ריבאק | "Fairytale" | 387 | 15.89% | 78.66% |
הציונים הגבוהים ביותר > עשרת המשתתפים המובילים לפי מספר הנקודות שקיבלו

| שנה | מדינה | אמן | שיר | נקודות | אחוז מכל הנקודות | אחוז מהנקודות המקסימליות האפשריות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2017 |  פורטוגל | סלבדור סובראל | "Amar pelos dois" | 758 | 15.56% | 77.03% |
| 2022 |  אוקראינה | קאלוש | "Stefania" | 631 | 13.6% | 67.41% |
| 2017 |  בולגריה | קריסטיאן קוסטוב | "Beautiful Mess" | 615 | 12.62% | 62.50% |
| 2024 |  שווייץ | נמו | "The Code" | 591 | 13.59% | 67.47% |
| 2023 |  שוודיה | לורן | "Tattoo" | 583 | 13.40% | 66.55% |
| 2024 |  קרואטיה | בייבי לזניה | "Rim Tim Tagi Dim" | 547 | 12.57% | 62.44% |
| 2016 |  אוקראינה | ג'מאלה | "1944" | 534 | 10.96% | 54.27% |
| 2018 |  ישראל | נטע ברזילי | "Toy" | 529 | 10.61% | 52.48% |
| 2023 |  פינלנד | קרייה | "Cha Cha Cha" | 526 | 12.09% | 60.05% |
| 2021 |  איטליה | מונסקין | "Zitti e buoni" | 524 | 11.58% | 57.46% |
הציונים הגבוהים ביותר > עשרת המשתתפים המובילים לפי מספר נקודות חבר השופטים (2016–2024)

| שנה | מדינה | אמן | שיר | נקודות חבר השופטים | סך הנקודות | אחוז נקודות חבר השופטים מסך הנקודות | אחוז הנקודות המקסימליות האפשריות מהצבעת חבר השופטים |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2017 |  פורטוגל | סלבדור סובראל | "Amar pelos dois" | 382 | 758 | 50.4% | 77.64% |
| 2024 |  שווייץ | נמו | "The Code" | 365 | 591 | 61.76% | 84.49% |
| 2023 |  שוודיה | לורן | "Tattoo" | 340 | 583 | 58.32% | 78.70% |
| 2016 |  אוסטרליה | דאמי אים | "Sound of Silence" | 320 | 511 | 62.62% | 65.04% |
| 2022 |  הממלכה המאוחדת | סם ריידר | "Space Man" | 283 | 466 | 60.72% | 60.47% |
| 2017 |  בולגריה | קריסטיאן קוסטוב | "Beautiful Mess" | 278 | 615 | 45.2% | 56.50% |
| 2018 |  אוסטריה | סזאר סמפסון | "Nobody But You" | 271 | 342 | 79.24% | 53.77% |
| 2021 |  שווייץ | גיונס טירס | "Tout l'univers" | 267 | 432 | 61.8% | 58.55% |
| 2022 |  שוודיה | קורניליה יאקובס | "Hold Me Closer" | 258 | 438 | 58.90% | 55.13% |
| 2018 |  שוודיה | בנג'מין אינגרוסו | "Dance You Off" | 253 | 274 | 92.34% | 50.20% |
הציונים הגבוהים ביותר > עשרת המשתתפים המובילים לפי מספר נקודות הצבעות הקהל (2016–2024)

| שנה | מדינה | אמן | שיר | נקודות הקהל | סך הנקודות | אחוז נקודות הקהל מסך הנקודות | אחוז הנקודות המקסימליות האפשריות מהצבעות הקהל |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2022 | אוקראינה אוקראינה | קאלוש | "Stefania" | 439 | 631 | 69.57% | 93.80% |
| 2023 | פינלנד פינלנד | קרייה | "Cha Cha Cha" | 376 | 526 | 71.48% | 84.68% |
| 2017 | פורטוגל פורטוגל | סלבדור סובראל | "Amar pelos dois" | 376 | 758 | 49.6% | 76.42% |
| 2016 | רוסיה רוסיה | סרגיי לזרב | "You Are the Only One" | 361 | 491 | 73.52% | 73.37% |
| 2024 | קרואטיה קרואטיה | בייבי לזניה | "Rim Tim Tagi Dim" | 337 | 547 | 61.61% | 75.90% |
| 2017 | בולגריה בולגריה | קריסטיאן קוסטוב | "Beautiful Mess" | 337 | 615 | 54.8% | 68.50% |
| 2024 | ישראל ישראל | עדן גולן | "Hurricane" | 323 | 375 | 86.13% | 72.75% |
| 2016 | אוקראינה אוקראינה | ג'מאלה | "1944" | 323 | 534 | 60.49% | 65.65% |
| 2021 | איטליה איטליה | מונסקין | "Zitti e buoni" | 318 | 524 | 60.69% | 69.74% |
| 2018 | ישראל ישראל | נטע ברזילי | "Toy" | 317 | 529 | 59.92% | 62.90% |
ללא נקודות

מאחר שכל מדינה משתתפת מעניקה סדרה של קולות העדפה, לפי שיטת הניקוד הנוכחית נדיר ששיר אינו מקבל נקודות כלל. תוצאה של אפס נקודות מעידה כי השיר לא הצליח להגיע לעשרת השירים הפופולריים ביותר בכל מדינה.
ללא נקודות > עד 2016 > גמר

| שנה | מדינה | אמן | שיר |
| --- | --- | --- | --- |
| 1962 |  בלגיה | פוד לקלרק | "Ton nom" |
| 1962 |  ספרד | ויקטור באלאגר | "Llámame" |
| 1962 |  אוסטריה | אלאונורה שוורץ | "Nur in der Wiener Luft" |
| 1962 |  הולנד | הספלברקרס | "Katinka" |
| 1963 |  הולנד | אנני פאלמן | "Een speeldoos" |
| 1963 |  נורווגיה | אניטה טלאווג | "Solhverv" |
| 1963 |  פינלנד | ליילה האלם | "Muistojeni laulu" |
| 1963 |  שוודיה | מוניקה זטרלונד | "En gång i Stockholm" |
| 1964 |  גרמניה | נורה נובה | "Man gewöhnt sich so schnell an das Schöne" |
| 1964 |  פורטוגל | אנטוניו קאלבריו | "Oração" |
| 1964 |  יוגוסלביה | סאבהודין קורט | "Život je sklopio krug" |
| 1964 |  שווייץ | אניטה טראברסי | "I miei pensieri" |
| 1965 |  ספרד | קונצ'יטה באטיסטה | "¡Qué bueno, qué bueno!" |
| 1965 |  גרמניה | אולה וייזנר | "Paradies, wo bist du?" |
| 1965 |  בלגיה | ליז מארק | "Als het weer lente is" |
| 1965 |  פינלנד | ויקטור קלימנקו | "Aurinko laskee länteen" |
| 1966 |  מונקו | תרזה קסוביה | "Bien plus fort" |
| 1966 |  איטליה | דומניקו מודוניו | "Dio, come ti amo" |
| 1967 |  שווייץ | ג'ראלדין | "Quel cœur vas-tu briser?" |
| 1970 |  לוקסמבורג | דויד אלכסנדר וינטר | "Je suis tombé du ciel" |
| 1978 |  נורווגיה | יאן טייגן | "Mil etter mil" |
| 1981 |  נורווגיה | פין קאלביק | "Aldri i livet" |
| 1982 |  פינלנד | טימו קויו | "Nuku pommiin" |
| 1983 |  ספרד | רמדיוס אמאיה | "¿Quién maneja mi barca?" |
| 1983 |  טורקיה | צ'טין אלפ ו"הגלים הקצרים" | "Opera" |
| 1987 |  טורקיה | סייאל טאנר ולהקת לוקומוטיף | "Şarkım Sevgi Üstüne" |
| 1988 |  אוסטריה | וילפריד | "Lisa Mona Lisa" |
| 1989 |  איסלנד | דניאל אגוסט | "Það sem enginn sér" |
| 1991 |  אוסטריה | תומאס פורסטנר | "Venedig im Regen" |
| 1994 |  ליטא | אובדיוס ויישניאוסקאס | "Lopšinė mylimai" |
| 1997 |  נורווגיה | טור אנדרסן | "San Francisco" |
| 1997 |  פורטוגל | סליאה לוסון | "Antes do adeus" |
| 1998 |  שווייץ | גונבור | "Lass ihn" |
| 2003 |  הממלכה המאוחדת | ג'מיני | "Cry Baby" |
| 2015 |  אוסטריה (מארחת) | דה מייקמייקס | "I Am Yours" |
| 2015 |  גרמניה | אן סופי | "Black Smoke" |
ללא נקודות > עד 2016 > חצאי גמר

| שנה | מדינה | אמן | שיר |
| --- | --- | --- | --- |
| 2004 |  שווייץ | פיירו וכוכבי המוזיקה | "Celebrate" |
| 2009 |  צ'כיה | ג'יפסי.צ'ך | "Aven Romale" |
ללא נקודות > 2016 ואילך > גמר

| שנה | מדינה | אמן | שיר |
| --- | --- | --- | --- |
| 2021 |  הממלכה המאוחדת | ג'יימס ניומן | "Embers" |
| שנה | מדינה | אמן | שיר |
| --- | --- | --- | --- |
| 2017 |  ספרד | מאנל נבארו | "Do It for Your Lover" |
| 2019 |  ישראל (מארחת) | קובי מרימי | "Home" |
| 2021 |  הממלכה המאוחדת | ג'יימס ניומן | "Embers" |
| 2022 |  גרמניה | מאליק האריס | "Rockstars" |
| שנה | מדינה | אמן | שיר |
| --- | --- | --- | --- |
| 2016 |  צ'כיה | גבריאלה גונצ'יקובה | "I Stand" |
| 2017 |  אוסטריה | נתן טרנט | "Running on Air" |
| 2019 |  גרמניה | S!sters | "Sister" |
| 2021 |  הממלכה המאוחדת | ג'יימס ניומן | "Embers" |
| 2021 |  ספרד | בלאס קנטו | "Voy a quedarme" |
| 2021 |  גרמניה | ינדריק זיגוורט | "I Don't Feel Hate" |
| 2021 |  הולנד (מארחת) | ז'אנגו מקרוי | "Birth of a New Age" |
| 2022 |  שווייץ | מריוס ביר | "Boys Do Cry" |
| 2024 |  הממלכה המאוחדת | אולי אלכסנדר | "Dizzy" |
ללא נקודות > 2016 ואילך > חצאי גמר

| שנה | מדינה | אמן | שיר |
| --- | --- | --- | --- |
| 2017 |  סן מרינו | ולנטינה מונטה וג'ימי וילסון | "Spirit of the Night" |
| שנה | מדינה | אמן | שיר |
| --- | --- | --- | --- |
| 2017 |  מלטה | קלודיה פניאלו | "Breathlessly" |
| 2018 |  איסלנד | ארי אולפסון | "Our Choice" |
| 2019 |  אוסטריה | פאנדה | "Limits" |
| 2021 |  צ'כיה | בני כריסטו | "Omaga" |
| 2022 |  אזרבייג'ן | נדיר רוסטמלי | "Fade to Black" |
| 2023 |  רומניה | תאודור אנדריי | "D.G.T. (Off and On)" |
| 2023 |  סן מרינו | פיקד ג'קס | "Like an Animal" |
אירוויזיון הילדים

על אף שאין מדינה שקיבלה אפס נקודות באירוויזיון הילדים, ב-2005–2015 ו-2020, כל מתמודד התחיל עם 12 נקודות כדי למנוע תוצאה כזאת. למרות הענקה אוטומטית של 12 נקודות, אף מדינה לא סיימה עם 12 נקודות (אך הכי קרוב לסיום עם 12 נקודות הייתה קרואטיה עם 13 נקודות באירוויזיון הילדים 2014). הניקוד הנמוך ביותר באירוויזיון הילדים היה של פולין ולטביה באירוויזיון הילדים 2004 ופולין באירוויזיון הילדים 2003 (כל אחת מהן קיבלה 3 נקודות). כמו כן, מצב שמדינה קיבלה אפס נקודות מכלל הצבעות חבר השופטים התרחשו שלוש פעמים - ב-2018 (ויילס ופורטוגל) ו-2019 (פורטוגל).
ב-2003–2007, כל מדינה העניקה 1–8, 10 ו-12 נקודות לעשרה שירים דרך הצבעות הקהל. ב-2005, על אף שלא השתתפה בתחרות, קפריסין הצביעה במהדורה זו. ב-2008–2015, כל מדינה העניקה 1–8, 10 ו-12 נקודות דרך מיזוג בין הצבעות הקהל לבין הצבעות השופטים (למעט אוקראינה ב-2008, שוודיה ב-2009, סן מרינו וסלובניה ב-2014, אוסטרליה וסן מרינו ב-2015 שהצביעו דרך חבר השופטים בלבד). הצבעות הקהל בזמן קיום התחרות הייתה אפשרית ב-2006–2010. ב-15 באוקטובר 2012, איגוד השידור האירופי הכריז על קיומה של חבר שופטי הילדים (Kids Jury) שהורכב מילדים בני 10–15 המייצגים את כל אחת מהמדינות הממשתפות באותה מדורה. פאנל זה בוטל ב-2016, ובמקומו בכל מדינה היה חבר שופטי המבוגרים וחבר שופטי הילדים שהעניק 1–8, 10 ו-12 נקודות לעשרה שירים (כל אחד בנפרד) ופאנל מומחים (שכל מומחה העניק סט של 1–8, 10 ו-12 נקודות לעשרה שירים). כמו כן, הקהל כלל לא הצביע. מאז 2017, כל מדינה מעניקה סט של 1–8, 10 ו-12 נקודות, והקהל מעניק נקודות נוספות דרך השיטה היחסית.
הצבעות גאופוליטיות

על אף שניתוח סטטיסטי של התוצאות מ-2001–2005 מצביע על קיומן של הצבעות גאופוליטיות, קיימת מחלוקת לגבי עוצמת השפעתה של תפוצות אתניות, תחושת קרבה אתנית, בריתות פוליטיות או נטייה של מדינות קרובות מבחינה תרבותית בעל טעם מוזיקלי דומה. הדוגמאות הנפוצות ביותר להצבעות גאופוליטיות הן בין קפריסין ליוון, בין מולדובה ורומניה, בין בלארוס ורוסיה, ובין המדינות הנורדיות. עם זאת, עדיין קיימת האפשרות שמדינות יעניקו נקודות לשכנותיהן באופן קבוע, גם אם אינן מושפעים מהצבעות גאופוליטיות (לדוגמה: פינלנד ואסטוניה, גרמניה ופולין, יוון ואלבניה, וכן ארמניה ורוסיה).
וילהלם פיק

וילהלם פיק (בגרמנית: Wilhelm Pieck‏; 3 בינואר 1876 – 7 בספטמבר 1960) היה מדינאי מזרח-גרמני, נשיאה הראשון והיחיד של גרמניה המזרחית.
ביוגרפיה > תחילת דרכו

וילהלם פיק נולד ב-3 בינואר 1876 בעיר הגרמנית גובן (הנקראת כיום גובין בפולין) שבחלק המזרחי של גרמניה. פיק למד בצעירותו נגרות, אך שילוב של אירועים בעולם, אידאולוגיה החלטית ושאיפות פוליטיות הובילו אותו לעולם הפוליטי.
בתור נגר, הצטרף לפדרציית עובדי העץ ב-1894, וזו הובילה אותו להצטרף למפלגה הסוציאל-דמוקרטית של גרמניה (SPD) ב-1895, פיק התקדם במנגנון המפלגה, ובשנת 1899 הוא היה המזכיר האזורי של המפלגה במחוז הולדתו, ובשנת 1906 מונה למזכיר המפלגה.
בניגוד לעמדת רוב מפלגתו, שתמכה במלחמת העולם הראשונה כשזאת פרצה בשנת 1914, פיק השתייך למיעוט שהתנגד למלחמה, בזמן זה הוא אימץ דעות פציפיסטיות. התנגדותו למלחמה הובילה למעצרו ולישיבתו בכלא צבאי. לאחר המלחמה עבר וילהלם פיק להתגורר תקופה קצרה באמסטרדם וכאשר חזר היה בין מקימיה של המפלגה הקומוניסטית של גרמניה (KPD), והיה חבר בפוליטביורו שלה.
ב-5 באוגוסט 1930 נשא נאום חשוב ובו תיאר את תורתו. בנאום זה הבדיל בין השיטה הפשיסטית לקומוניסטית. פיק טען גם כי על הגרמנים "להיאבק נגד איום אימפריאליסטי של מלחמה או פשיזם...".
ביוגרפיה > גלות

ב-1933, עם עלייתו של היטלר לשלטון, פיק יצא לגלות בצרפת, וב-1935 עבר למוסקבה שבברית המועצות. במוסקבה שירת בתפקידים שונים, כולל יו"ר הקומינטרן (האינטרנציונל הקומוניסטי) בין השנים 1938–1943.
פיק גם שימש כיועץ לסטלין, וכשגרמניה הנאצית פלשה לברית המועצות במבצע ברברוסה בשנת 1941, פיק התגייס למען ברית המועצות בניסיונה להפיץ תעמולה בקרב הכוחות הגרמניים. מאמצים אלה נשאו פרי כשבשנת 1943 הוקם הוועד הלאומי למען גרמניה החופשית, קבוצת התנגדות לנאצים שהורכבה מקומוניסטים גולים ושבויי מלחמה.
ביוגרפיה > נשיא גרמניה המזרחית

לאחר סיום מלחמת העולם השנייה חזר וילהלם פיק לגרמניה, שנעשתה לגרמניה המזרחית יחד עם הצבא האדום. ב-1946 הוביל את מפלגתו "המפלגה הקומוניסטית של גרמניה" (KPD) לאיחוד עם מפלגתו של אוטו גרוטהוול, "המפלגה הסוציאל-דמוקרטית של גרמניה" (SPD) ובכך ליצירת מפלגת האיחוד הסוציאליסטי של גרמניה (SED). ב-7 באוקטובר 1949 הכריז רשמית על הקמת הרפובליקה הדמוקרטית הגרמנית וארבעה ימים מאוחר יותר נעשה לנשיאה הראשון עד מותו בשנת 1960.
בתור נשיא פעל ביחד עם ולטר אולבריכט, מזכ"ל מפלגת האיחוד הסוציאליסטי של גרמניה, ועם אוטו גרוטהוול, ראש ממשלת גרמניה המזרחית, לכינון מדינה קומוניסטית. לאחר מותו מהתקף לב בוטל מוסד הנשיאות והחליף אותו מוסד דומה בשם מועצת המדינה, אליו התמנה מזכ"ל מפלגת האיחוד הסוציאליסטי ולטר אולבריכט.
משפחה

לפיק הייתה בת ושמה אלי וינטר (Elly Winter,‏ 1898-1987), חברה במפלגה הקומוניסטית הגרמנית מ-1918. ב-1933 עזבה את גרמניה לברית המועצות. ב-1945, עם תום מלחמת העולם השנייה, חזרה לגרמניה המזרחית ביחד עם אביה, הצטרפה למפלגת האיחוד הסוציאליסטי, ועבדה בארכיונים של המפלגה.
גינטר שבובסקי

| --- | --- |
שבובסקי בשנת 1982
שבובסקי בשנת 1982
 לידה:  4 בינואר 1929 אנקלם, פומרניה, רפובליקת ויימאר
 פטירה:  1 בנובמבר 2015 (בגיל 86) ברלין, גרמניה
 מדינה:  גרמניה המזרחית גרמניה המזרחית
 מקום קבורה:  בית קברות היער דאהלם 
 השכלה:  אוניברסיטת לייפציג 
 מפלגה:  מפלגת האיחוד הסוציאליסטי של גרמניה 
 פרסים והוקרה
 מסדר קרל מרקס (1989)  מסדר ההצטיינות הפטריוטי בזהב (1977)  עיטור העמל  עיטור הידידות בין העמים 
 
 חתימה:   
 
גינטר שבובסקי (בגרמנית: Günter Schabowski;‏ 4 בינואר 1929 – 1 בנובמבר 2015) היה פוליטיקאי מזרח גרמני, חבר מפלגת האיחוד הסוציאליסטי של גרמניה. עיקר פרסומו ממסיבת עיתונאים שקיים ב־9 בנובמבר 1989, שבעקבותיה נפתח הגבול הפנים-גרמני, והופלה חומת ברלין.
קורות חיים

שבובסקי נולד באנקלם שבפומרניה (כיום במדינת מקלנבורג-מערב פומרניה). הוא למד עיתונאות באוניברסיטת לייפציג, ולאחר מכן החל לעבוד כעורך במגזין של איגודים מקצועיים בשם Tribüne ("טריבינה"). ב-1952 הוא הצטרף למפלגת האיחוד הסוציאליסטי של גרמניה. בין השנים 1967–1968 למד באקדמיה של המפלגה הקומוניסטית. ב-1978 הוא מונה לעורך הראשי של העיתון Neues Deutschland (גרמניה החדשה - נויס דויטשלנד), העיתון הרשמי של מפלגת האיחוד הסוציאליסטית והעיתון המוביל במזרח גרמניה. ב-1981 צורף למועצה הראשית של המפלגה. ב-1985 התפטר מתפקידו בעיתון, ומונה למזכיר של סניף המפלגה במזרח ברלין וצורף לפוליטביורו של המפלגה. בין השנים 1981–1990 כיהן כחבר בפולקסקאמר.
הפלת חומת ברלין

באוקטובר 1989 עזר שבובסקי, יחד עם מספר חברים אחרים בפוליטביורו להדיח את אריך הונקר לאחר כהונה ארוכה כמנהיג מזרח גרמניה ולהחליפו באגון קרנץ. במסגרת השינויים שנעשו, וכחלק מתפקידו כשר המידע במדינה, מונה שבובסקי לדובר הלא רשמי של המפלגה, ובמסגרת תפקיד זה כינס מסיבות עיתונאים רבות, על מנת לעדכן על השינויים במדינה.
ב-9 בנובמבר 1989, בבוקר לפני שכינס מסיבת עיתונאים נוספת, קיבל טיוטת תקנות לפיהן מזרח גרמניים יוכלו לעבור את הגבול בין שתי הגרמניות לאחר קבלת אישורים, אך לא קרא את הטיוטה לפני מסיבת העיתונאים. התקנות החדשות היו אמורים לחול אך ורק ביום למחרת, לאחר תאום עם שומרי הגבול.
בסוף מסיבת העיתונאים הקריא שבובסקי בקול רם חלק מהתקנות החדשות. אחד העיתונאים שאל אותו מתי ייכנסו לתוקף השינויים, ואף על פי שלא ידע את התשובה, ענה שבובסקי ש"למיטב ידיעתי - מיד." (בגרמנית: Sofort, unverzüglich). לאחר מספר שאלות מהעיתונאים הוא אמר שההחלטה כוללת גם מעבר למזרח ברלין. אמירה זאת גרמה להסתערות של אזרחים על חומת ברלין והריסתה.
הערות שוליים

↑  סוכנויות הידיעות, מת האיש שפתח בטעות את חומת ברלין, באתר ynet, 1 בנובמבר 2015.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007437918505171  BnF: cb12777204q (data)  GND: 118980491  ICCU: PAVV053949  ISNI: 0000 0001 1839 0287  LCCN: n91044380  LNB: 000179044  MusicBrainz: 46feda25-009d-4e64-83ab-d70118f7f9d9  NKC: js2015861535  NTA: 088244482  SUDOC: 052465616  VIAF: 5057775   WorldCat (עם VIAF): 5057775
רוברט לה פולט

רוברט מריון לה פוֹלֵט האב (באנגלית: Robert M. La Follette, Sr.‎; ‏ 13 ביוני 1855 –  18 ביוני 1925) היה פוליטיקאי אמריקאי רפובליקני בולט ברבע הראשון של המאה העשרים, ואחד מעמודי התווך של התנועה הפרוגרסיבית שהשפיעה רבות על ארצות הברית בתקופה זו.
כמושל ויסקונסין, כסנאטור וכמועמד לנשיאות ארצות הברית נלחם נגד בעלי ההון והמונופולים הגדולים של זמנו, ולמען רפורמות פוליטיות. ידוע כמי שהחל בהנהגת הפריימריז הישירים בארצות הברית, בזכות היותו אחד המתנגדים הבולטים להשתתפות ארצות הברית במלחמת העולם הראשונה, ובהגנתו על חופש הביטוי בעת המלחמה. מאבקיו הרבים וסגנונו הלוחמני זיכו אותו בכינוי "בוב הלוחם" ("Fighting Bob").
תחילת דרכו

לה פולט היה בן למשפחת חוואים מוויסקונסין. סב סבו ההוגנוטי הגיע עם משפחתו לצפון אמריקה מצרפת בשל רדיפה דתית באמצע המאה ה-18, ונהרג במלחמת העצמאות האמריקנית.
כשהיה בן חודשים ספורים נפטר אביו, ואמו גידלה אותו וחינכה אותו על הערצת זכר אביו. כשהיה בן 7 נישאה אמו בשנית לסוחר עשיר ומבוגר מעיירה סמוכה, ובצעירותו גדל בביתו. היחסים בינו לבין אביו החורג היו גרועים, בעיקר משום שהאב החורג, שהיה אוונגליסט בפטיסטי, פגע בו כשאמר שאביו הביולוגי נצלה בגיהנום בשל הדעות האגנוסטיות בהן החזיק. כשהיה בן 15 חזרה המשפחה לחווה, והוא ניהל אותה. אביו החורג נפטר כשהיה כבן 16, וב-1873, כשהגיע לגיל 18, עברה המשפחה למדיסון, שם למד באוניברסיטת ויסקונסין–מדיסון. לה פולט לא הצטיין בלימודיו, ועיקר מעייניו היו נתונים לפעילויות כגון עריכת עיתון הסטודנטים, חוגי משחק, ויכוחים ובעיקר נאומים - תחום בו הצטיין במיוחד כבר אז, ובמסגרתו זכה בתחרויות. באותה תקופה החל להתקרב לחוגים של צעירים עירוניים רפובליקניים (בניגוד לרקע הכפרי הדמוקרטי ממנו הוא בא). ב-1879 סיים את לימודיו, וב-1880 עבר בחינות הסמכה לעריכת דין. באותה שנה כבר זכה, כמועמד המפלגה הרפובליקנית, בבחירות למשרת התובע המחוזי במחוז דיין, הכולל את מדיסון.
ב-1881 נשא לאישה את בל קייס, אותה הכיר כשלמדו יחד באוניברסיטה. בל, שהייתה פעילה למען שוויון זכויות ומתן זכות הצבעה לנשים, הייתה שותפה למאבקיו בהמשך דרכו, ורתמה אותו למטרות עליהן היא נאבקה.
ב-1884, לאחר שתי קדנציות כתובע מחוזי, נבחר לה פולט כחבר בבית הנבחרים של ארצות הברית מטעם המפלגה הרפובליקנית. בבית הנבחרים התבלט בהגנה על זכויות האינדיאנים והאפרו-אמריקאים, ובעמדתו בעד מכסי מגן. בתקופה זו החל לבנות לעצמו רשת של פעילים פוליטיים במחוז הבחירה שלו, שהיו נאמנים לו אישית, במקום להסתמך על המנגנון המפלגתי, כמו רוב חברי הקונגרס. התנהלות זו הקנתה לו עצמאות פוליטית יחסית, ואפשרה לו לחוש את הלכי הרוח של בוחריו באופן טוב יותר, אך גם הכפיפה את פעולתו לאינטרסים שלהם. כך, בשל הדומיננטיות של בעלי משקי החלב במחוז הבחירה שלו, הוא יצא למלחמת חורמה במרגרינה, לה קרא באחד מנאומיו "תוצר מפלצתי של תאוות בצע וצביעות", וכן פעל עבור מגדלי הטבק והצמר למען הטלת מכסים על מוצרים מתחרים. כחבר בוועדה לענייני מיסים של בית הנבחרים, נטל לה פולט חלק בניסוח חוק המכסים שהוביל יושב ראש הוועדה ויליאם מקינלי (לימים נשיא ארצות הברית) ושנחקק ב-1890. אולם חוק זה, שהעלה באופן חד את המכסים והיה בלתי פופולרי, גרם ללה פולט לאבד את מושבו בבית הנבחרים בסוף אותה השנה, יחד עם חברי קונגרס רפובליקנים רבים אחרים. אחרי ההפסד בבחירות חזר לה פולט למדיסון ופתח משרד פרטי לעריכת דין.
לה פולט ניהל אורח חיים צמחוני.
המאבק בממסד המפלגתי בוויסקונסין

בסוף 1891 התרחשה תקרית שהפכה לאירוע מכונן בדרכו הציבורית של לה פולט. פילטוס סויר, האיש החזק של המפלגה הרפובליקנית בוויסקונסין, ונציג המדינה בסנאט האמריקאי, שהיה אחד מעשירי המדינה בזכות עסקי תעשיית העץ שלו, פנה אל לה פולט על מנת שיסייע לו במשפט שנערך נגד מקורביו, בו שימש כשופט גיסו של לה פולט. לה פולט דחה את הצעתו והאשים אותו בניסיון להשתמש בו על מנת להטות את המשפט, בעוד סויר טען כי לא ידע על הקשר המשפחתי, וכי ניסה לשכור את לה פולט על מנת שיסייע בייצוג המשפטי. כשהפרשה התפוצצה, הפך לה פולט למנודה על ידי המנגנון הפוליטי של המפלגה במדינה, שנשלט בידי תעשיינים ובעלי הון כדוגמת סויר ומקורביו.
בהמשך העשור חבר לה פולט לתנועה חדשה של פרוגרסיבים. אחת מתביעותיה המרכזיות נגעה למיסוי של החברות הגדולות. בניגוד לאזרחים פרטיים ששילמו מס על פי רכושם, החברות מוסו על פי הכנסותיהן. ב-1893 פקד את ארצות הברית משבר כלכלי, שהביא להתמרמרות גדולה בקרב אזרחים שגובה תשלומי המס שלהם לא השתנה על אף שהכנסותיהם הצטמצמו, בעוד שהחברות הגדולות חויבו בשיעורי מס נמוכים יותר. כתוצאה מכך התדרדר גם השירות לאזרחים במדינות וברשויות המקומיות. לה פולט אימץ תביעה זו כאחת ממטרותיו העיקריות, יחד עם המאבק לטיהור הממסד המפלגתי מהשליטה של בעלי האינטרסים ובייחוד משליטת תעשיית העץ וחברות הרכבת (להן היה כוח כלכלי עצום באותה עת), שנאבקו נגד התביעות להעלאת תשלום המיסים שלהן.
ב-1896 ניסה לה פולט לזכות במועמדות המפלגה הרפובליקנית למשרת מושל המדינה. אנשי מנגנון המפלגה לא בחלו באמצעים על מנת למנוע ממנו לזכות במינוי. ניסיונם להריץ מועמדי קש בבחירות לצירי ועידת המפלגה בוויסקונסין נכשל, ולה פולט הגיע לוועידה עם כמות צירים מספקת על מנת לזכות במינוי. אולם בעזרת הפעלת לחץ על תומכיו של לה פולט בקרב הצירים, ואף מתן שוחד לחלקם, הצליחו אנשיו של סויר להבטיח את המינוי לאיש שלהם, אדוארד סקופילד, שבבחירות הכלליות גם נבחר לתפקיד.
לאור ניסיון זה החליט לה פולט לקדם את רעיון הפריימריז הישירים למינויים המפלגתיים, שיעבירו את מוקדי הכוח מבכירי המפלגות לידי הציבור הרחב. בפברואר 1897 נשא נאום בנושא זה באוניברסיטת שיקגו בו הוא קרא: "חיזרו לערכים הבסיסיים של הדמוקרטיה. חיזרו אל העם!". על מנת להגביר את ההד של הנאום, הדפיס אותו ב-400 אלף עותקים ודאג שיצורפו חינם לעיתונים שונים ברחבי המדינה. הוא יצא למסע נאומים ברחבי המדינה בהם העלה את הדרישות לפריימריז ישירים ולהטלת מס על פי רכוש על חברות גדולות. כאשר המושל סקופילד הטיל וטו על חוק בנושא מיסוי חברות הרכבת, חשפו מקורביו של לה פולט בעיתונות המקומית שחברת רכבות גדולה הסיעה חינם סחורות של המושל מחוותו לביתו, ובהן אף אחת מפרותיו. לה פולט מיהר להפוך את "הפרה של סקופילד" לסמל לקשרי הון-שלטון.
ב-1898 נכשל שוב לה פולט בניסיונו לזכות במינוי המפלגה לתפקיד המושל, לאחר שגם הפעם שוחדו צירים שתמכו בו, ועל אלה מהם שעבדו בחברות הרכבת הופעלו איומים שיאבדו את מקום עבודתם. בניגוד לכישלון האישי, הצליח לה פולט להעביר בוועידת המפלגה של המדינה סעיף במצע שיתמוך ברעיון הפריימריז הישירים. בהתמודדותו השלישית על המינוי הרפובליקני למשרת המושל ב-1900, אחרי שסויר נפטר והמנגנון שלו איבד מכוחו, כבר הצליח לה פולט לזכות במינוי ללא התנגדות ממשית, ובהמשך גם בתפקיד המושל עצמו.