דרכי לימוד התלמוד
הערות שוליים

↑  אברהם גרוסמן, "הזיקה בין המבנה החברתי ליצירה הרוחנית בקהילות ישראל בתקופת הגאונים", ציון נג (תשמ"ח), עמ' 272-259
↑  אברהם גרוסמן, שם
↑  דורות הראשונים, החלק השלישי, פרסבורג תרנ"ז, עמ' 294
↑  מבוא לאיגרת רב שרירא גאון
↑  על ההסתמכות על הגאונים גם בדור תלמידי הרי"ף, לצידו של לימוד התלמוד, ראו בהפניות אצל שלמה זלמן הבלין, רבי יחיאל אשכנזי ותשובותיו, שלם, כרך שביעי, עמוד 73
↑  ישראל מ' תא-שמע, "האומנם נקט הרמב"ם עמדה מהפכנית כלפי לימוד התלמוד?", בתוך: הרמב"ם, שמרנות, מקוריות, הגות וחדשנות, א, עמ' 113
↑  ראו ישראל מ' תא-שמע, הספרות הפרשנית לתלמוד, חלק שני, פרק א
↑  איגרות הרמב"ם, מהדורת יצחק שילת, עמוד שיב, וראו עוד שם עמודים רנז-רנח
↑  צבי גרונר, 'דרכי הוראה של ראשונים, וגאונים', בתוך: מאה שערים: לזכר ר' יצחק טברסקי, עמ' 276–277. וראו להלן
↑  ים של שלמה, בבא קמא, הקדמה
↑  ראו אפרים אלימלך אורבך, בעלי התוספות, עמ' 104-105; שמחה עמנואל, שברי לוחות, עמ' 5-6
↑  ראו: ישראל מ' תא-שמע, "הלכה, קבלה ופילוסופיה בספרד הנוצרית", שנתון המשפט העברי יח־יט (תשנ"ה), עמודים 495–479
↑  ראו: ישראל מ' תא-שמע, הפרשנות לתלמוד, חלק שני, פרק א, עמוד 45 והלאה
↑  עוד על שיטת לימוד זו, ראו: דניאל בויארין, העיון הספרדי, לפרשנות התלמוד של מגורשי ספרד, ירושלים תשמ"ט
↑  ראו חידושי הריטב"א, מועד קטן יח, א: "ועוד התירו לי [רבותי] לכתוב שיטת חידושים שלי, שהייתי לומד [בחול המועד], כדי שלא אשכח"
↑  על הקשר שבין הדרישה לחדש חידושים, לבין דרך הבנתם המיוחדת של הרמב"ן ותלמידיו אחריו את מהות תורה שבעל־פה, מגמתה וסמכויותיה, ראו: י' סילמן, "תורה אלהית ש'לא בשמים היא' - בירור טיפולוגי", שנתון בר־אילן כב־כג (תשמ"ח), עמודים 279-286
↑  ישראל מ' תא-שמע, כנסת מחקרים, ב, עמוד 266. וראו עוד על לימוד התוספות בספרד ובפזורה הספרדית אחר הגירוש, מרדכי ברויאר, אוהלי תורה, עמודים 106–108, ושם עמוד 509, סעיף מב
↑  צבי גרונר, "דרכי הוראה של ראשונים, וגאונים", בתוך: מאה שערים, קובץ לזכרו של יצחק טברסקי, עמודים 267-278
↑  ראו: אבירם רביצקי, לוגיקה אריסטוטלית ומתודולוגיה תלמודית, פרק עשירי; י' הקר, "לדמותם הרוחנית של יהודי ספרד", ספונות: ספר שנה לחקר קהילות ישראל במזרח [ס"ח] ב (תשמ"ג), עמודים 52-56
↑  על השפעת הלוגיקה האריסטוטלית על דרכי הלימוד של קנפנטון וחוגו, ראו: אייזיק הירש וייס, דור דור ודורשיו, ה, עמודים 232–234 ; דרכי הגמרא, וייס, מבוא, עמ' 2; דניאל בויארין, העיון הספרדי, עמודים 48-49; אבירם רביצקי, לוגיקה אריסטוטלית ומתודולוגיה תלמודית, פרק שמיני
↑  אבירם רביצקי, לוגיקה אריסטוטלית ומתודולוגיה תלמודית, עמוד 198
↑  חיים זלמן דימיטרובסקי, "פרשה עלומה ביחסי הנגיד ר' יצחק שולאל ור' יעקב בירב ותולדות ישיבות ירושלים בראשית המאה הט"ז", שלם, ו' (תשנ"ב), עמוד 111
↑  חיים זלמן דימיטרובסקי, "בית מדרשו של רבי יעקב בירב", ספונות, ז' (תשכ"ג), עמודים עז-צו
↑  בבאור הרב מרדכי מארדוש על חידושי המהר"ם שיף, מסכת שבת, דף קט"ו, ב'.
↑  מרדכי ברויאר, "תולדות הישיבות כאספקלריה של תולדות ישראל", בתוך: חינוך והיסטוריה, ירושלים תשנ"ט, עמוד 196
↑  הקדמות הרב בן ציון אבא-שאול ובנו הרב אליהו, לספר "אור לציון", יבמות, ירושלים תש"נ; הקדמת הרב יצחק טופיק, עמודי שש על מסכת כתובות, ירושלים תשנ"ד
↑  איגרת תימן ע"פ נוסח הגניזה הקהירית, הוצאת אברהם ורטהיימר, ירושלים התש"ס
↑  מתוך מכתב ששיגר לאביו. מובא במאמר של הרב עמרם ע. בעניין לימוד הגמרא בתימן.
↑  ראו במכתבו של יום טוב צמח מתימן לרב חיים נחום מטורקיה (שנת 1910) על מצב היהודים בתימן: "מה שחשוב בעיניהם ועולה כאן הרבה כסף, הם הספרים. כמעט לכולם יש ספרי תנ"ך ותלמוד מן ההוצאות הטובות. אינני חושב שיש קהילות בעולם, ששם מוציאים כל כך הרבה כסף לספרי קודש. החינוך הדתי מפותח מאוד". המכתב פורסם על ידי ד"ר יוסף צוריאלי בספרו "כלכלה וחינוך מודרני בתימן" עמ' 125. וראו עוד בספרו של דוד שמואל הלוי קראסו הנקרא "זיכרון תימן". שכתב על בסיס התרשמויותיו מיהודי תימן בין השנים 1875 עד 1880 "כל הספרים כתובי יד על קלף ואין צורך לומר שאינם נדפסים. הכתיבה יפה מאוד ומשובחת וכולם מומחים במלאכה זו, שכן כל אחד כותב את ספרו, ויש בידיהם את כל הספרים תורה, נביאים, ספרות חכמים כל מיני ספרים החל בשולחן ערוך, תלמוד בבלי, תלמוד ירושלמי, אורח חיים. ועוד יש להם ספרים שאין לנו והם יפים מאוד. את כל אלה ראיתי במו עיני, כולם כתובים ביד על קלף, והנפש נהנית לראות את כתיבתם היפה. ואף יש בספרים צורות אסטרונומיות ועוד הרבה דברים מעין אלו (הכוונה לספרי אסטרונומיה, הערת העורך). ודבר שראוי לשבח עליו את האל הוא, שנערים קטנים בני שמונה שנים יש בהם מידה רבה של דעת והם בקיאים בכתיבה. הם כותבים בערבית את פירוש לשון הקודש. דבר מעניין הוא עד היכן מגיעה דעתם של האנשים הללו." הספר נדפס שוב על ידי פרופסור יוסף טובי בספרו "יהודי תימן במאה הי"ט" הוצאת אפיקים תל אביב תשל"ו עמ' 122. הציטוט הוא מעמ' 172 שם.
↑  ראו שם דבריו: ”בשנת א'תתקפ"ח ואתתקפ"ט (לשטרות) הגלו אל מדבר מוזע והיה מקום רע ומר... ובאותה שנה בצאתם מצנא ללכת למוז"ע היה גוי אחד והפקידו אצלו כמה ספרי תורה וכמה ספרי תלמוד, ומקרא ומפרשיה, וכמה קונטרסים אשר חברו הראשונים כתיבת ידיהם כי לא יכלו לשאת מפני טורח הדרך כי גורשו משם הם ובניהם וטפם, וספרים אלו כמעט מלאים בחדר אחד גדול, סבורים היו שיפייסו למלך ויחזרו לקחת ספריהם, ויהי בצאתם ויקם האיש ההוא ויצת אש בהם וישרפם... שנשרפו ספרי חידושיהם ופירושם לא נשאר רק מעט מן המעט גמרות ושאר ספרים אשר לקחו ראשי עם לצורך עיונם בדרך”. (מובא באתר יד מהרי"ץ) ובשו"ת פעולת צדיק
↑  יוסף טובי, על התלמוד בתימן, תל אביב תשל"ג, עמודים כ-כא
↑  הרב יוסף קאפח, "הוראת הלימוד בתימן", שמעתין 17, עמ' 64–66.
↑  על חקירת האופי האנליטי המאפיין את כלל דרכי הלימוד הישיבתיות, ובכך מהווה "צד השווה" ביניהן, ראו: Norman Solomon, The Analytic Movement - Hayyim Soloveitchik and His Circle, Atlanta 1993
↑  בנימין בראון, 'החזון איש: הלכה, אמונה וחברה בפסקיו הבולטים בארץ ישראל', עבודת דוקטור, האוניברסיטה העברית בירושלים, תשס"ג, עמוד 82
↑  בהקדמתו לספר "לב אריה".
↑  "שיעורי דעת", עמודים א-ג.
↑  רב שיח של ראשי הישיבות על דרכי הלימוד, מוסף תורני המבשר, 3 בדצמבר 2010.
↑  ראו: מנחם כהנא, "מחקר בתלמוד באוניברסיטה והלימוד המסורתי בישיבה", בתוך: בחבלי מסורת ותמורה, רחובות תש"ן, עמודים 113-142; דניאל שפרבר, "בין לימוד ישיבתי ללימוד מדעי", בתוך: מים מדליו, עמודים 343-352; חיים נבון, "הלימוד הישיבתי ומחקר התלמוד האקדמי", אקדמות, ח, עמודים 125-143; הנ"ל, מענה למגיבים, אקדמות, ט, עמודים 195-201
↑  ראו למשל: הביטוי 'הכי גרסינן' בפירוש רש"י, רמב"ם הלכות מלווה ולווה פרק ט"ו הלכה ב', וזהו עיקר פועלו של הגהות הב"ח.