stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קו בוטובסקאיה

| --- | --- |


 מידע כללי
 מדינה:  רוסיה
 עיר:  מוסקבה
 מפעיל:  Московский Метрополитен
 מידע על ההקמה
 פתיחת הקו:  27 בדצמבר 2003
 מידע על הקו
 תחילת הקו:  ביטסבסקי פארק
 סיום הקו:  בוניניסקאיה אליה
 אורך הקו:  10 קילומטרים (6.2 מיל)
 רוחב המסילה:  1520 מ"מ 
 מתח חשמלי:  825V DC railway electrification 
 מספר התחנות:  7

רשימת התחנות
ביטסבקי פארק לסופארקובאיה אוליצה סטארוקצ'לובסקאיה אוליצה סקובלבסקאיה בולוואר אדמירלה אושקובה אוליצה גורצ'קובה בוניניסקאיה אלייה
 nashemetro.ru/line12.shtml
 תרשים הקו
 
 
קו בוטובסקאיה (ברוסית: Бутовская линия) (קו מס' 12) הוא קו ברכבת התחתית של מוסקבה.
הקו מסמל ניסוי בבניית תחבורה מהירה באזורים בהם כריית מנהרה זה יקרה מדי ולא פרקטית. בעבר נוסתה בניית קווי מטרו עיליים. כמו כן, עם בניית קו פיליובסקאיה החורפים הרוסים הקשים והעובדה שתחנות כאלה מבזבזות הרבה מקום יקר ושימושי, הוכיחו שקווים כאלה הם לא פרקטיים. למרות זאת, שכונות חדשות בקצוות העיר במיוחד כאלה שנמצאות מחוץ לכביש הטבעת של מוסקבה עדיין היה בהן צורך לתחבורה מהירה. מכיוון שהפרקטיות של בניית מנהרה לא ידועה, ההנהלה תכננה רכבת עילית מאז סוף שנות ה-80, כאשר לשכת העיצוב של הרכבת התחתית תכננה מספר פרויקטים של קווי מטרו שיגיעו אל מחוץ לכביש הטבעתי, כאשר מחוז יוז'נויה בוטובו היה הראשון.
המונח מטרו קל הושמש לפרויקטים החדשים האלה, מכיוון שהם יהיו מבנים עיליים מתמשכים. בשביל הפרויקטים הללו היה צורך בתכנון קרונות רכבת חדשים, שיהיו עמידים לאקלים החורפי ולפניות חדות. כדי לחסוך עלויות, הקרונות הללו יכולים לשמש גם בקווים רגילים אם יהיה צורך.
קו בוטובסקאיה בעצם מרחיב את קו סרפוכבסקו-טימיריזבסקאיה אל מעבר התחנה הסופית של הקו הזה. הקו באורך של 5.6 קילומטרים נפתח ב-27 בדצמבר 2003.
1.6 קילומטרים מהקו היו תת-קרקעיים, מה שאיפשר מעבר נוח לתחנת בולוואר דמיטריה דונסקובו בקו סרפוכובסקו-טימיריזבסקאיה. כל המשך הקו לאורל הוא עילי, והמסילות עליו נסע היו כפולות, כאמצעי בטיחות לנפילה של הקרונות כמו כן, עוד אמצעי בטיחות שהותקן היה מחסומי קול, שגם עזרו להפחתת הרעש מהרכבות. כיום יש 4 תחנות עיליות והן זהות אחת לשנייה. לכל אחת מהן, חוץ מתחנת אוליצה סטארוקצ'לובסקאיה יש מעלית להנגשת התחנה לנכים. ההעברות של הקו הן: בתחנת סטאורצ'קלובסקאיה עם קו סרכפוכבסקו-טימיריזבסקאיה ובתחנת ביטסבקי פארק עם קו קאלוז'סקה-ריז'סקאיה.
סוגי רכבות

הקו מתחלק בדפו שלו בדפו ורשאבסקאיה (מס' 8) עם קו סרפוכבסקו-טימיריזבסקאיה. את הקו משרתים קרונות מסוג רוסיץ שעברו שיפוץ מיוחד כדי להתאים אותם עם התנאים של הקו שכללו בין היתר את הימצאות הקו ברובו בחוץ, חשוף לכול מזגי האוויר השונים. 12 מערכי רכבת המורכבים משלושה קרונות כול אחד משרתים את הקו.
התפתחויות אחרונות ותוכניות לעתיד

אף על פי שהרעיון של מטרו קל היה חדשני, הוא קיבל הרבה ביקורת מקבוצות אוכלוסייה, מה שיכול להשפיע על עתידו.
הבעיות העיקריות שהיו, חוץ מכלכלית, הרי העיצוב במקור היה אמור להיות חסכני בכסף, למרות זאת, הקו הפך ליותר יקר מקווי רכבת תחתית רגילים. אי נוחות של נוסעים התעוררה עקב מרווחי הזמן הגדולים בין רכבות, והקיבולת הנמוכה של נוסעים בקו זה. במיוחד מפני שהמעבר בין התחנות אוליצה סטארוקצ'לובסקאיה ובולוואר דמיטריה דונסקובו, איפה שתחנת המטרו הקל מורכבת משני רציפים נפרדים בשני הצדדים של הקו. כתוצאה, נוסעיה שצריכים להחליף קו, חייבים לחכות  זמן ממושך על הרציף ולהתמודד עם עומס גדול ברכבות. נזקים נוספים הם למשל הריסת קו הנוף עם הגשרים שעליהם הקו עובר.
יתרה מזאת, שיפורים יקרים ומביכים היו חייבים להתבצע רק כמה חודשים לאחר הפתיחה. ראשית, היה צורך לבצע שיפורים ברכבות החדשות הפגומות, מכיוון שהן דורשות שיפוצים מיידיים ולא צפויים; בנוסף, למרות מחסומי הקול, היה צורך לבצע עבודות נוספות להפחתת רעש על המסילות עצמן על ידי תיקון המפרקים שלהן.
למרות הביקורת, הנהלת הרכבת ממשיכה לתכנן הרחבות לקו, ההרחבה הראשונה היא בעצם שיפור, שיפור של המעבר בין תחנות אוליצה סטארוצ'קלובסקאיה ואוליצה דמיטריה דונסקובו, אחרי השיפור הזה, מתוכננת הרחבה לכיוון צפון מערב (הרחבה תת-קרקעית) לכיוון התחנה הסופית של קו קלוז'סקו ריז'סקאיה, תחנת נובויסנייבסקאיה, ההרחבה תכלול שתי תחנות חדשות: לסופארקובאיה וביטסבקי פארק, התחנות נפתחו ב-27 בפברואר 2014. מאז כול עבודות ההרחבה של הקו הושהו וכרגע לא נמצאות בתהליכי תכנון ובנייה.
עוד הרחבה שהוצעה היא להרחיב את הקו לכיוון דרום-מזרח, מכיוון ששכונת בוטובו ממשיכה לגדול. התחנות שהוצעו: אוליצה סטארופוטאפובסקאיה, אוליצה אוסטאפייבסקאיה ונובוקוריאנובו כמו כן גם לבנות דפו חדש. ההרחבה הזאת כנראה תהיה מכריעה, מכיוון שהיא תאפשר לקו להיות יותר עצמאי.
הבעיות עם קו בוטובסקאיה השפיעו על התוכניות לבנות עוד קווי מטרו קל כאלה וקו מטרו קל סולנצבסקאיה בוטל. בנייתו תוכננה להתחיל בשנת 2004, והפתיחה שלו הייתה מתוכננת להיות ב-2006, אבל אחרי הסקת מסקנות, הנהלת הרכבת התחתית החליטה כי מעשה יותר פרקטי יהיה להפוך את אותו פרויקט לפרויקט יותר קונבנציונלי, קו קלינינסקו-סולנצבסקאיה. אחרי ביטול קו סולנצבסקאיה, היו הרבה שדאגו שעתידו של קו בוטובסקאיה יהיה חמור הרבה יותר, מכיוון שנערכו דיונים על סגירת הקו והחלפתו בהרחבה תת-קרקעית של קו סרפוכבסקו-טימיריזבסקאיה.
גלריה

ביטצבסקי פארק, התחנה הצפונית הסופית של הקו.
תרשים של הקו בתוך אחד מהקרונות מסוג רוסיץ'
מקטע של גשר עליו עובר הקו
בוניניסקאיה אלייה, התחנה הדרומית ביותר במטרו של מוסקבה
הערות שוליים

↑  https://nashemetro.ru/lines/12/
קליע נותב

שרשיר כדורים נותבים ומציתים 0.5 אינץ' מוזנים למקלע כבד. הקליעים הנותבים מסומנים בצבע אדום
תמונה בחשיפה ארוכה של ירי צרורות במטווח לצורכי תרגול ואיפוס הנשק. בצה"ל זכה לשם "נוהל שמיים אדומים".
תמונה מהצד, בחשיפה ארוכה, של מעוף קליע נותב
קליע נותב (באנגלית: Tracer) הוא סוג מיוחד של קליע, המכיל חומר בעירה הניצת ברגע הירי ויוצר להבה קטנה בחלקו האחורי של הקליע (בדרך כלל להבה בעלת צבע אדום). להבה קטנה זו בוערת לאורך כל מעופו של הקליע למטרה ולעיתים גם למשך זמן קצר לאחר שהקליע פגע במטרתו. עקב מהירות המעוף הגבוהה של הקליע, מתווה הלהבה "קו" בהיר בין היורה למטרה, שאותו לוחמים רבים בסביבה יכולים לראות אם הירי נעשה בלילה (מכאן שמו של הקליע: "נותב" מלשון "מתווה נתיב"). למעשה, זאת מטרת השימוש העיקרית בקליע נותב, היורה מסמן לכוחות אחרים הסמוכים אליו היכן המטרה עליה הוא יורה.
סוג זה של תחמושת נכנס לשימוש נרחב במכונות ירייה בתקופת מלחמת העולם הראשונה, והוא משמש את צבאות העולם עד היום.
הסבר

קליע נותב הוא חלול ולתוכו מוכנסים חומרים הגורמים לנתיבה, כגון תערובת של סטרונציום ומגנזיום, הגורמים לנתיבה בצבע אדום.
התחמושת הסטנדרטית של ארצות הברית וברית נאט"ו זוהרת בדרך כלל באור אדום, בעוד תחמושת סינית ורוסית זוהרת לרוב בצבע ירוק, כתוצאה משימוש בבריום.
ישנם כמה סוגים עיקריים של תחמושת נותבת, ביניהם התחמושת הסטנדרטית הנדלקת מיד כשהיא נורית, תחמושת הנדלקת רק לאחר מרחק מסוים על מנת שלא לחשוף את היורה ותחמושת שהזוהר שהיא מפיקה עמום מאוד, כך שניתן לראותו רק באמצעות מכשירי ראיית לילה.
שימושי התחמושת הנותבת

כוונון ירי - היורה שרואה את נתיב הקליע מתקן את כוונון הנשק תוך כדי הירי. כוונון בירי נותב יעיל בעיקר בעת ירי בחשיכה.
אינדיקציה לכמות התחמושת הנותרת - כדורים נותבים מסודרים אחרונים במחסנית או בשרשיר ומסמנים ליורה כי בנשק עומדת לאזול התחמושת. בשרשיר תחמושת של הנשק מאג מסודרים הכדורים כך שכל כדור עשירי הוא נותב, מה שעוזר לאמוד את כמות התחמושת הנותרת.
סימון מיקומם של מטרות ויעדים.
סינוור של אמצעי ראיית לילה.
איתות במקרים של סכנה לכוחות סמוכים.
חסרונות

הכדורים הנותבים אינם מדויקים, מכיוון שמבנם ומשקלם שונים מאלה של הכדורים הרגילים. מסיבה זו, היורה אינו יכול לראות לאן הוא יורה בצורה מדויקת. בטווחים ארוכים, מסלולם של הכדורים הרגילים ושל הכדורים הנותבים נפרדים לגמרי.
כדור נותב מהסוג הנדלק מיד עלול לחשוף את היורה לעיני האויב.
כתוצאה מהחומרים הדליקים הגורמים לנתיבת הכדור, כדורים נותבים גורמים בקלות לשריפות לא רצויות אם הם פוגעים בחומרים הניצתים בקלות, כגון קוצים יבשים. יכולת זו מהווה גם יתרון והיא יכולה לפעול לטובת שני הצדדים.[דרושה הבהרה]
תוצרי שריפת המגנזיום והסטרונציום עלולים ליצור משקעים בקנה, דבר שעלול להזיק לסלילים.
ראו גם

דחף
נתז
רתע
הדף
קונסנטמארטון

קונסנטמארטון (בהונגרית: Kunszentmárton) היא עיר במחוז יאס-נאג'קון-סולנוק, בהונגריה, המהווה מרכז של נפת קונסנטמארטון. היא הפכה לראשונה לעיר בשנת 1807 ולאחר מכן, לאחר שאיבדה את התואר, קיבלה שוב את הדירוג בשנת 1986. היא ממוקמת לאורך עיקול נהרות "שלושת הקרש" (Hármas-Körös).
מיקום

היא ממוקמת בגדה השמאלית של נהרות "שלושת הקרש", בחלקו הדרומי של מחוז יאס-נאג'קון-סולנוק. זוהי העיר הדרומית ביותר במחוז ובאזור המישור הגדול הצפוני. היא ממוקמת 132 קילומטרים מבודפשט, 76 קילומטרים מסגד, 50 קילומטרים מסולנוק ומקצ'קמט, ו-25 קילומטרים מסרווש ומסנטש. העיר ממוקמת באזור שטוח לחלוטין, בתוך המישור ההונגרי הגדול, במפגש של אזור נהר הטיסה התיכון ואזור הנהרות מארוש-קרש. העיר נבנתה בעיקולי הנהר ומשמש כמרכז החבל טיסהזוג (Tiszazug).
מיקום > נגישות > במכונית

העיר מהווה צומת כבישים: בכיוון מזרח-מערב הכביש הראשי 44 עובר בשטחה, שאליו מצטרף הכביש 442 מכיוון סולנוק - מארפי ושם מתחיל הכביש הראשי 45 לכיוון סנטש והודמזוושרהיי. הכביש המהיר M44, שנמסר באוקטובר 2019, עובר מצפון לאזור המיושב של העיר. מצפון לעיר, נבנה גשר הכביש השלישי של היישוב מעל נהרות "שלושת הקרש".
מיקום > נגישות > ברכבת

שני קווי הרכבות של הונגריה מגיעים לעיר: קו 130 של MÁV סולנוק - הודמזוושרהיי - מאקו וקו 146 קישקונפלדיהאזה - קונסנטמארטון. נקודת המפגש שלהם היא תחנת הרכבת קונסנטמארטון, הממוקמת בחלק הצפון מזרחי של מרכז העיר,
היסטוריה

בשל התנאים הנוחים, האזור היה מיושב כבר בתקופה הנאוליתית ובהמשך גם בתקופות מאוחרות יותר (תקופת הברונזה, נדידת העמים, התיישבות המדיארים במרכז אירופה). באזור היישוב וסביבתו, בעת כיבוש האזור על ידי השבטים המדיארים, ישבה אוכלוסייה בולגרית וסלאבית, שנטמאו לתוך שבט אונד של המדיארים. היישוב מוזכר לראשונה מתישהו בין השנים 1212–1215 בשם "Mortun falu". הכפר הפך למקלט של הקומנים בשנת 1239, אחרי שבלה הרביעי, מלך הונגריה הסכים להתיישבותם בבריחתם מהמונגולים.
ההתפתחות היישוב מוכחת בצורה הטובה ביותר על ידי העובדה שעם חתימתו של פרנץ הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, קיבל קונסטמארטון מעמד עיר בשנת 1807, ובשל כך זכתה לקיים ארבעה ירידים לאומיים ושוק שבועי בימי רביעי. מספר התושבים היו בשנת 1800, 4016, בשנת 1828 5991, בשנת 1852 7485, בשנת 1880 9608, בשנת 1910 10921. בשנת 1806 נבנה הגשר הראשון על הקרש.
קהילה יהודית

מימי הביניים ועד למחצית הראשונה של המאה התשע עשרה לא הורשו ליהודים להתיישב באזור יאס (בגלל השפעתם של סוחרים יוונים). יש מידע על יהודי שהתיישב במקום באמצע המאה השמונה עשרה באישור מיוחד, אך ככל הנראה עזב את העיירה לאחר זמן קצר. רק אחרי מהפיכת 1848 בהונגריה (1848-1849), הגיעו היהודים למקום כתושבי קבע. רוב יהודי קונסנטמארטון התפרנסו מחקלאות ומהעסקים שהיו קשורים אליה: שיווק, או מסחר בתוצרת המקומית (תירס, דגן, פירות וכו') שנשלחו לבודפשט. הרוב היו בעלי מלאכה, בעלי כרמים או חוות חכורות. בהשפעת החקלאים היהודים, החקלאים הנוצרים החלו לעסוק בגידול אינטנסיבי וגידלו גם סוסים, בקר ועופות. ליהודים היו גם טחנת קמח, מפעל למוצרי עץ מעובד ובית דפוס. היו במקום גם שלושה רופאים, שני רוקחים, ועורך דין שהיה גם העורך של השבועון המקומי.
הקהילה היהודית הייתה עצמאית בתחילה, אך העדיפה להיות תחת סמכותה של קרצג. תחת סמכותה, העיירות הסמוכות: צ'פה (16 יהודים), ציבקהזה (15 יהודים), טיסהזוג 91 יהודים), טיסהקורט (6 יהודים), סלבני (2 יהודים), נאג'רב (יהודי אחד), טיסהאינוקה (3 יהודים) . בשנת 1869 הגדירו יהודי קונסנטמארטון את עצמם כמשתייכים לזרם האורתודוקסי.
היה בית קברות יהודי בקונסנטמארטון עוד בטרם התיישבו בו יהודים והוא שירת את יהודי האזור. מאוחר יותר קמה חברה קדישא ואגודת נשים. בית הכנסת הישן נבנה במחצית השנייה של המאה התשע עשרה. בשנת 1912 נחנך בית הכנסת החדש. משנת 1880 עד 1920 הייתה לקהילה היהודית בית ספר יסודי של (שש כיתות), שהיה ידוע ברמת ההשכלה הגבוהה שלו, ואפילו הנוצרים שלחו את ילדיהם לשם. הוא הפך לבית ספר פרטי בשנת 1937, אך נסגר בשנת 1942 בגלל מספר התלמידים המצומצם.
בשנת 1919 הפחידה יחידת הטרור הטרור הלבן את האוכלוסייה היהודית. מנהיגי הקהילה נכלאו והוכו באכזריות. פורעים נכנסו לבתים יהודיים בתואנה של חיפוש אחר נשק ולאחר מכן שדדו אותם. דוברים הסיתו את האוכלוסייה המקומית נגד היהודים בעצרת שהתקיימה ליד בית העירייה. בשנת 1939 נפסלו רישיונותיהם של סוחרי תבואה ובעלי טחנות. הסחורה שחנויות יהודיות הורשו למכור הייתה מוגבלת מאוד בשנת 1941.
קהילה יהודית > השואה

בתחילת 1942 נלקחו שמונה עשר גברים יהודים (מתוך אוכלוסייה כוללת של כ-200 נפשות) לשרות העבודה (עבודה בכפייה לגברים יהודים עבור הצבא ההונגרי). שישה מהם נהרגו בתעלות שנאלצו לחפור בקו ההגנה נגד הצבא האדום על נהר הדון. באפריל 1944, לאחר כניסת הצבא הגרמני לקונסנטמארטון, נלקחו לראשונה ראש הקהילה, גבאי בית הכנסת והרב המחליף למחנה ריכוז. אחר כך נשלחו לאושוויץ עוד לפני גירוש כללי של יהודים מהונגריה ונרצחו בתאי הגזים. כל יהודי קונסנטמארטון הועברו לקצ'קמט, מרוכזים מיד עם הגעתם, ולאחר מכן הופשטו מתכשיטים וכסף על ידי הז'נדרמים ההונגרים. לאחר מכן נלקחו למפעל מחוץ לעיר, ועונו באכזריות. בסוף יוני הועברו לאושוויץ.
לאחר המלחמה קומץ יהודים, שרידים שחזרו, שיחזרו את חיי הקהילה. בבית הקברות נבנתה אנדרטה לחללים. בנובמבר 1948 בית הכנסת שופץ וחודש. לוח זיכרון הונח על הקיר לזכר 180 הנרצחים בשואה. מאז מספר יהודי קונסנטמארטון הלך ופחת, ובשנת 1965 נותרו בו רק שני יהודים בלבד
| שנה | מספר היהודים בעיר | כלל האוכלוסייה |
| --- | --- | --- |
| 1880 | 206 | 11,155 |
| 1910 | 222 |  |
| 1920 | 240 |  |
| 1930 | 202 |  |
| 1941 | 202 | 11,986 |
ילידי המקום

אדן (אהרון) קלמן, קודם אהרון קוֹהְן (הגרסה ההונגרית של כהן) (בהונגרית: Kálmán Ödön; קונסנטמארטון, 26 באוקטובר 1886 – בודפשט, 11 במרץ 1951) היה הרב הראשי של העיר יאסברן בשנים 1911 עד 1921, היה בין 1921 הרב הראשי של קבניה (כיום רובע 10 של בודפשט) בשנים 1935 עד 1950 היה פרופסור בבית המדרש לרבנים בבודפשט שהוא אחד מבוגריו.
דוד אנדייל, במקור עד 1880 אנגל (בהונגרית: Angyal Dávid; קונסנטמארטון, 30 בנובמבר 1857 – בודפשט, 18 בדצמבר 1943) היה יהודי-הונגרי, אחד ההיסטוריונים הדומיננטיים, הליברלים - השמרנים, הפוזיטיביסטים בתקופה שבין שתי מלחמות העולם, היסטוריון הספרות, מבקר, פרופסור באוניברסיטה, חבר האקדמיה ההונגרית למדעים ומזכיר האקדמיה.
טמאש קראוס (בהונגרית: Krausz Tamás; קונסנטמארטון, 24 בפברואר, 1948) הוא היסטוריון, מומחה לרוסיה, פרופסור אמריטוס, אינטלקטואל מבקר המשטר יהודי-הונגרי.
ראו גם

אתר האינטרנט של עיריית קונסנטמארטון
לוח הזמנים של האוטובוס המקומיקונסנטמארטון (+ אפליקציית אנדרואיד )
אתר קהילת סנט מרטין
טלוויזיה קרש
מדריך מפות - קונסנטמארטון
אתר בית הספר היסודי בעיר
גלויות מקונסנטמארטון
לקריאה נוספת

קון-סאנט-מארטון בפנקס הקהילות הונגריה, עמוד 488
קון-סאנט-מארטון, בתוך: שלמה שפיצר, קהילות הונגריה: הקהילות החרדיות בהונגריה - תש"ד, ירושלים: מכון ירושלים, תשס"ט, עמוד 373. (נתוני האוכלוסין בספר מבוססים על מפקד קהילות הונגריה של המועצה המרכזית של יהודי הונגריה שנערך בפקודת שלטונות הכיבוש הנאצי באביב 1944)
צומת הכביש המהיר M44 על גבול קונסנטמארטון
חוף שלושת הקרש עם הכנסייה הקתולית
בית הכנסת של העיר
קליסמה

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מיקום
 מדינה:  מצרים 
 קואורדינטות:  29°57′16.6″N 32°34′26.3″E﻿ / ﻿29.954611°N 32.573972°E﻿ / 29.954611; 32.573972
  (למפת סיני מוגדלת) אל-עריש אסמאעיליה שארם א-שייח' סואץ ג'בל קתרינה טאבה נואיבה אבו רודס נח'ל א-טור פורט סעיד ישראל ירדן ערב הסעודית  הים התיכון ים סוףקליסמה(למפת סיני רגילה) אל-עריש אסמאעיליה שארם א-שייח' סואץ ג'בל קתרינה טאבה נואיבה אבו רודס נח'ל א-טור פורט סעיד ישראל ירדן ערב הסעודית  הים התיכון ים סוףקליסמה
 
קְליסמָה (ביוונית עתיקה: Κλῦσμα קלִיסמָא, "גל נשבר"; בקופטית: ⲡⲉⲕⲗⲟⲩⲥⲙⲁ פֶּקלוֹאוּסמָא; בערבית: القلزم, אַל-קֻֻלזֻם)
 הייתה עיר עתיקה במצרים בראש מפרץ סואץ.
היסטוריה

קליסמה נבנתה מחדש על ידי הקיסר הרומי טראיאנוס במאה השנייה לספירה כדי להגן על נוסעים וסוחרים, בהיותה ממוקמת בצומת של דרכים מסיני, ארץ ישראל ומצרים.
הבנייה נעשתה במקביל לבניית "אמניס טראיאנוס", תעלה רומית לסירות שהקדימה את תעלת סואץ, וחיברה את הנילוס והים האדום ומוצאה היה ליד קליסמה.
נמל קליסמה שימש לייצוא של טקסטיל ודגנים שהתאימו לשינוע באמצעות "אמניס טראיאנוס" לקליסמה יותר מאשר דרך היבשה לנמלים הדרומיים של ברניקי טרוגלודיטיקה ומיוס הורמוס (אנ').
קליסמה נזכרה לראשונה בחיבור "אלכסנדר פסאודומנטיס" (Alexander Pseudomantis) של לוקיאנוס מתחילת המאה השנייה לספירה, ובספרו של תלמי "גאוגרפיה" (אנ') מאמצע המאה השנייה, שבו תיאר את קליסמה כ"phrourion" (ביוונית: φρούριον), מצודה. קליסמה מתוארת גם בעבודותיו של הירוקלס (אנ') כ"קסטרון", והיא נזכרת ב"פאנריון" של אפיפניוס מסלמיס.
הר אנטוני הסמוך, שנקרא כך משמו של אנטוניוס הקדוש ומוכר גם בשם הר קליסמה (אנ'), שימש מרכז לנזירים אנחוריטים (אנ').
המגפה היוסטיניאנית חדרה ככל הנראה לראשונה לאימפריה הרומית דרך נמל קליסמה, וכך התפשטה לפלוסיום, שם דווח עליה לראשונה באמצע יולי 541. לפי אוטיכיוס מאלכסנדריה, כנסייה של אתנאסיוס הקדוש נבנתה בקליסמה על פי פקודת יוסטיניאנוס הראשון, קיסר האימפריה הביזנטית.
אחרי כיבוש מצרים על ידי המוסלמים במאה השביעית נודעה בשם "אל-קֻלזֻם" (القلزم).בשם זה מכונה הרובע העתיק של העיר סואץ אף כי אין זה אתרהּ של קליסמה העתיקה.
בתרבות הפופולרית

קליסמה מופיעה בהרחבה למשחק הווידאו משנת 2017 "מקורות האמונה של המתנקש" בשם "הנסתרים".
לקריאה נוספת

Philip Mayerson, "The Port of Clysma (Suez) in Transition from Roman to Arab Rule", Journal of Near Eastern Studies 55 (2), April 1996, pp. 119–126
Getzel M. Cohen, The Hellenistic Settlements in Syria, the Red Sea Basin, and North Africa, Berkeley: University of California Press, 2006, pp. 327–329
הערות שוליים

↑  Carsten Peust, Die Toponyme vorarabischen Ursprungs im modernen Ägypte , Göttingen, 2010, p. 74
↑  E. Honogmann, "Al-Ḳulzum", Encyclopedia of Islam, 2nd edition, Leiden: E.J. Brill, 1986, Vol V, pp, 367–369
קאילה טורזי

| --- | --- |
קאילה טורזי, מראה מן הכפר פטרשטי דה ז'וס
קאילה טורזי, מראה מן הכפר פטרשטי דה ז'וס
 מידע כללי
 תאריך הקמה:  1938 ( 8 באפריל)
 נתונים ומידות
 שטח:  3.240 קמ"ר
 מיקום
 מדינה:  רומניה
 מיקום:  Petreștii de Jos, Mihai Viteazu 
 קואורדינטות:  46°33′56″N 23°40′19″E﻿ / ﻿46.56556°N 23.67194°E﻿ / 46.56556; 23.67194
  (למפת רומניה מוגדלת) בוקרשט קלוז' נאפוקה טימישוארה יאשי קונסטנצה קראיובה גאלאץ בראשוב פלוישט אוראדיה אוקראינה מולדובה אוק. בולגריה סרביה הונגריה ס. הים השחור קאילה טורזי(למפת רומניה רגילה) בוקרשט קלוז' נאפוקה טימישוארה יאשי קונסטנצה קראיובה גאלאץ בראשוב פלוישט אוראדיה אוקראינה מולדובה אוק. בולגריה סרביה הונגריה ס. הים השחור קאילה טורזי(למפת מחוז קלוז' רגילה) קלוז'-נאפוקה טורדה דז' קמפיה טורזיי גרלהקאילה טורזי(למפת מחוז קלוז' מוגדלת) קלוז'-נאפוקה טורדה דז' קמפיה טורזיי גרלהקאילה טורזי
 
פרטי הנוף
קאילה טורזי עם נחל השדאט
קאֶיִלֶה טוּרְזִי או הקניון של טורדה (ברומנית: Cheile Turzii, בהונגרית: Tordai hasadék, בגרמנית: Thorenburger Klamm או Thorenburger Schlucht) הוא קניון המוכרז כשמורת טבע במחוז קלוז' במערב טרנסילבניה, רומניה. הוא נוצר על ידי הנחל השדאטה (Hășdate) על ידי סחיפת אבני הגיר שמקורן בעידן היורה. הקניון מהווה חלק מהרי טרסקאו (Muntii Trascău) שב"הרי אפוסן" (Munții Apuseni), ענף מהרי הקרפטים המערביים הרומנים. השמורה נמצאת כ-6 ק"מ מערבית מן העיר טורדה ו- 15 ק"מ דרומית-מזרחית מן העיר קלוז'-נאפוקה. לפי הסיווג של IUCN משתייכת השמורה לקטגוריה הרביעית (שמורת טבע מעורבת).
גאוגרפיה

על ידי סחיפת אבן הגיר של ההר, שמקורה בעידן היורה נוצר קניון שאורכו כ־1,270 - 1500 מטר. קירות הקניון, כמעט אנכים וחלקים, מגיעים לגבהים של כ-250 מטר ושטח הקניון הוא כ-3240 דונם.
קאילה טורזי מצטיינים באחד מנופי הקרסט העשירים והמרהיבים של רומניה, עם מערות, "דולינות", משטחי "קארן" (או "לפיאס"), מעיינות קרסטיים. חיים בו למעלה מ-1000 צמחים ו-67 מינים של בעלי חיים (חלקם נדירים או בסכנת הכחדה, כמו שום הבר או כמה מיני עיט).
היסטוריה

המקום אוכלס עוד מהתקופה הנאוליתית.
במקום הנקרא "פיאטרה טאיאטה" (האבן החתוכה), כקילומטר וחצי מקאילה טורזי, נמצא בתקופה הרומית הקסטרום פוטאיסה ומחצבת אבן גיר.
בשנת 1291, כפי שמציין א.ג. ניאראדי, באחד מצווי מלך הונגריה, אנדראש השלישי, מוזכר לראשונה קניון הנחל השדאטה.
היסטוריה > חקר האתר

באחת ממערות האזור התגלתה, בשנת 1563, כתובת אשר נכתבה על ידי תייר בשם "דה פאטו". אולם החוקר הראשון של הקניון היה הבוטנאי יוזף לרכנפלד בשנת 1780. אחריו ב-1813, הגיע למקום הבוטנאי יוהאן באומרטן מסיגישוארה. ב-1858 הביקר כאן הרוקח והבוטנאי גבריאל וולף כדי לחקור את הצומח באזור. בשנת 1877 הוא פרסם על כך מונוגרפיה. בסוף המאה ה-19 ערכו מחקרים במקום הגאולוג אנטון (אנטאל) קוך (1877), שתיאר את האזור מבחינה גאולוגית, ובשנים 1897–1898 הגאולוג אנדרה אורוס שערך חפירות במערות. ב-1925 אימרה חולנוקי תיאר את תולדות היווצרות הקניון. ב-1931 החוקר שנדור פרנצי תיאר בעבודת הדוקטורט שלו את עולם הציפורים המקומי.
ב-1932 החלו מחקרים המקיפים על קאילה טורזי מיוזמת חוקר ידוע בשם ארסמוס דיולה ניאראדי, שערך בשנת 1937 מונוגרפיה רחבה בשפה ההונגרית, המלווה במפה מפורטת בצבע ו-117 איורים.
היסטוריה > פיתוח השמורה והתיירות

הדרך הראשונה אל עבר קאילה טורזי נבנתה בשנים 1890–1893 על ידי מועצת העיר טורדה והנהלת המחוז. ב-4–5 ביוני 1894 החברה הקרפטית הטרנסילבנית חנכה מגדל ראשון ששימש כמפלט מפני הגשם. הוא נהרס בשנת 1937. ב-1906 כתב דיולה (גיולה) צאראן מאמר ראשון שבו הביא לידיעת הציבור הרחב עובדות על קאילה טורזי ונופיה. באותה שנה דומוקוש פאפ פרסם מדריך תיירותי ראשון של האזור. החברה הקרפטית הטרנסילבנית בנתה בשנת 1912 מעל נחל השדאטה ארבעה גשרי ברזל ובטון. אחרי שנשחקו ונחרבו הם הוחלפו ב-1935 בגשרוני עץ על ידי מיהאי בורש  (נפטר ב-1937), בעל אחוזת סנדולשט. ב-3 ביולי 1934 לרגל אספה בת 4000 משתתפים שאורגנה על ידי החברה הקרטוגרפית הטרנסילבנית נחנכה במקום אכסניה . גם בנייה זו התאפשרה בזכות תרומות של מיהאי בורש. ב-1928 התכנס במקום מפגש של חוקרי הטבע וב-8 באפריל 1938 הוועדה להגנת הטבע בטרנסילבניה הכריזה על הקמת שמורת טבע .
הצומח

השמורה כוללת מעל 1,000 מיני צמחים, ובהם : Allium obligum, Dianthus integripalus, Viola jobi.
החי

באתר חיים 67 מינים של ציפורים, פרפרים (Eublema, Heterogynis, Dysauxes, Phybalopterix וכו'), דגים, אמפיביות ויונקים כמו שועלים, הדלק האירופי, חזיר הבר וכו'.
מערות

בשמורה נמצאות 60 מערות, ברובן קטנות (הארוכה ביותר היא באורך של 120 מטר).
אטרקציות תיירותיות נוספות

קאילה טורזי נמצא במרחק של קילומטרים אחדים משני קניונים נוספים, פראים יותר :קאילה טורולוי וקאילה בורזשט, וממפל צ'וקש. הקניונים הם אתרי טיפוס המצוקים העיקריים של רומניה.
אירועים

מרוץ קאילה טורזי -בקיץ -(יוני) כולל תחרויות טיפוס מצוקים, מרוץ אופני הרים, ריצה, וטריאטלון
האלפיניאדה Memorial Misi Szalma לזכרו של מטפס ההרים מישי סאלמה - מפגש מטפסי מצוקים - בספטמבר
לקריאה נוספת > אחרים

Al. Bartha și E.I.Nyárády Cheia Turzii, Tipografia Studio, Cluj, 1937
Maxim Pop și Alexandru Bartha Cheile Turzii - ghid turistic, Edit. pentru Turism, București, 1973 (קאילה טורזי, מדריך תיירות)
Violeta Nicula Turda, date istorice, Editura Triade, ISBN 973-9196-72-4, pag. 64-66
(טורדה, נתונים היסטוריים)
Mohan, Gheorghel, şi colab., Rezervaţii şi monumente ale naturii din România, Casa de Editură şi Comerţ „Scaiul”, Bucureşti, 1992, (שמורות ואתרי טבע ברומניה)
Nyàràdy, I. E., Enumerarea plantelor vasculare din Cheile Turzii, Bucureşti, 1939
(מניין הצמחים הווסקולריים בקאילה טורזי)
הערות שוליים

1 2 3  V.Keszeg
פרנק היצ'קוק

פרנק האריס היצ'קוק (באנגלית: Frank Harris Hitchcock;‏ 5 באוקטובר 1867 – 25 באוגוסט 1935) היה פוליטיקאי אמריקאי, ששימש כיושב ראש הוועדה הרפובליקנית הלאומית בשנים 1908–1909 ולאחר מכן ועד 1913 כיהן כמנהל הכללי של דואר ארצות הברית בממשלו של הנשיא ויליאם האוורד טאפט.
ביוגרפיה

פרנק האריס היצ'קוק נולד באמהרסט, אוהיו. ב-1891 הוא סיים את לימודיו באוניברסיטת הרווארד וב-1894 סיים את לימודיו בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת ג'ורג' וושינגטון והתקבל ללשכת עורכי הדין. בתקופת לימודיו בהרווארד הוא הכיר את תאודור רוזוולט, ולשניהם הייתה תשוקה לתחום הצפרות. בהמשך תמך היצ'קוק בדרכו הפוליטית של רוזוולט ברמה הארצית. בשנים 1897–1905 הוא עבד במחלקת החקלאות ובמחלקת המסחר והעבודה של ארצות הברית. לאחר מכן ועד 1908 הוא היה עוזר המנהל הכללי של דואר ארצות הברית.
ב-1909, עם תחילת נשיאותו של ויליאם האוורד טאפט, הוא מינה את היצ'קוק כמנהל הכללי של הדואר, תפקיד בו הוא כיהן עד תום נשיאותו של טאפט ב-1913.
בתקופת כהונתו בתפקיד זה הוקמו שירות דואר האוויר ושירות תוכניות החיסכון של הדואר. מעורבותו בתחום האווירי הובילה אותו להתגייס לכוחות המילואים של הגיס האווירי של צבא ארצות הברית, שם הוא קודם עד לדרגת קולונל. כמנהל הכללי של הדואר הוא העלה לעדיפות עליונה את העמדתם לדין של אלה שעשו שימוש בשירות הדואר למעשי הונאה, כמו מכירתן של מניות של חברות חסרות ערך.
בבחירות לנשיאות של 1916 הוא היה מנהל מסע הבחירות של מועמד המפלגה הרפובליקנית לנשיאות צ'ארלס אוונס יוז. בבחירות לנשיאות של 1920 הוא ניהל את מסע הבחירות של לאונרד ווד ובאלו של 1924 הוא ניהל את מסע הבחירות של היירם ג'ונסון.
ב-1928 רכש היצ'קוק את העיתון "טוסון סיטיזן", שבטוסון, אריזונה. בשנים 1932–1933 הוא היה חבר הוועדה הרפובליקנית הלאומית מטעם אריזונה.
פרנק האריס היצ'קוק נפטר בטוסון ב-25 באוגוסט 1935. הוא נטמן בבית הקברות מאונט אוברן שבקיימברידג', מסצ'וסטס.
הערות שוליים

↑  Selling the Pure Blue Sky at www.miningswindles.com
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1157642047  ISNI: 0000 0000 8440 5136  LCCN: n84034811  NTA: 244754047  SNAC: w6nv9szt  SUDOC: 244262020  VIAF: 47141096   WorldCat (עם VIAF): 47141096
צבי יהודה רבינוביץ' תאומים

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  4 ביוני 1843 
 פטירה:  10 בדצמבר 1887 (בגיל 44) 
 תקופת הפעילות:  ? – 10 בדצמבר 1887 
 שם השושלת:  משפחת רבינוביץ' תאומים 
 אב:  בנימין רבינוביץ' 
 
הרב צבי יהודה רבינוביץ' תאומים (ו' בסיוון ה'תר"ג, 1843 – כ"ד בכסלו ה'תרמ"ח, 1887) היה רב בליגום וברוגולי שבליטא.