stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
MIPCOM

| --- | --- |

כוכבי הסדרה "המתים המהלכים" ב-MIPCOM‏ 2012
 סוג:  יריד מסחרי 
 מדינה:  צרפת צרפת
 מועדים
 תאריכי פעילות:  1985–הווה (כ־40 שנה) 
 www.mipworld.com/mipcom
 
MIPCOM (צרפתית: Marché International des Programs de Communication) הוא תערוכת סחר שנתית המתקיימת בעיירה הצרפתית קאן, באופן מסורתי בחודש אוקטובר במשך 4 ימים. התערוכה מאורגנת על ידי Reed MIDEM, חברת בת של Reed Exhibitions, והיא נערכת מאז 1985. בשנת 2011 השתתפו בו 1,700 חברות מ-104 מדינות, וכ-12 אלף מבקרים.
פעילות

האירוע מכוון לתעשיית הטלוויזיה, בה משתתפים בעיקר נציגי רשתות טלוויזיה וחברות הפקה, המשתמשים באירוע כשוק כדי לקנות ולמכור תוכניות ופורמטים חדשים להפצה בינלאומית, כמו גם ידוענים לקידום תוכניות.
האירוע כולל גם מצגות מרכזיות ופאנלים, בהם מציגים נציגי תעשייה, ודנים במגמות ופיתוחים חדשים בתחום הטלוויזיה. בנוסף, MIPCOM משמש גם להקרנות בכורה של תוכניות טלוויזיה. במסגרת התערוכה גם מחולקים פרסים שונים, בהם גם זכו נציגים מישראל. סמנכ"ל התוכן של שידורי קשת, רן תלם, קיבל את פרס ה"פורמט טרנדסטר" בשנת 2014. ב-2015 זכה מנכ"ל קשת אבי ניר בפרס התרומה לתוכן, במסגרת פרסי החדשנות של הפסטיבל.
לפני MIPCOM מתקיים אירוע ספין-אוף המכונה MIPJunior המוקדש אך ורק לתעשיית הטלוויזיה לילדים.
ל-MIPCOM יש גם אירוע אחות, MIPTV Media Market, שהוא פורמט דומה גם בקאן על ידי אותם מארגנים, הנערך במחצית השנייה של השנה (בדרך כלל אפריל).
בתערוכה משתתפות בקביעות חברות תוכן והפקה מישראל, המשווקות בו תוכניות טלוויזיה, סרטי טלוויזיה ופורמטים לשידור ברחבי העולם.
הערות שוליים

↑  ניו יורק טיימס, עודף תוכניות ביריד הטלוויזיה הגדול בעולם, באתר TheMarker‏, 14 באוקטובר 2003
↑  אותות, MIPCOM 2001: טלוויזיה בצל "התאומים", באתר TheMarker‏, 15 בינואר 2002
↑  רועי ברק, ‏פסטיבל מיפ יוצא לדרך: 19 חברות ישראליות ינסו למכור פורמטים, באתר גלובס, 2 באוקטובר 2011
↑  עינת שמיר וטל שקד, ‏פסטיבל מיפ: מפיקי הדרמות מחפשים סיפור עם מסר אוניברסלי, באתר גלובס, 14 באוקטובר 2013
↑  גיא קצוביץ', ‏"מספיק רעיון טוב אחד, ואתה בעניינים לתמיד", באתר גלובס, 16 בנובמבר 2011
↑  אדוורטייזינג אייג', ‏קבוצת הפרסום פובליסיס משיקה מחלקת בידור ממותג, באתר גלובס, 8 באוקטובר 2009
↑  לי-אור אברבך, ‏רן תלם, סמנכ"ל התוכן של קשת, יקבל פרס מיוחד בפסטיבל מיפ, באתר גלובס, 30 בספטמבר 2014
↑  ענת ביין-לובוביץ', ‏פרס למנכ"ל קשת אבי ניר בפסטיבל MIPCOM, באתר גלובס, 15 באוקטובר 2018
↑  "Market Profiles - MIPCOM". Screen Australia. נבדק ב-20 בדצמבר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  ארז טל, ‏מיוחד ל"גלובס": ארז טל מדווח מיריד הטלוויזיה מיפ בקאן, באתר גלובס, 8 באוקטובר 2015
↑  יעל ולצר, ישראל נהפכה לייצואנית לא רק של היי-טק - בשנה האחרונה נמכרו שמונה פורמטים לרשתות בחו"ל, באתר TheMarker‏, 17 בפברואר 2008
מערת הצדיקים בחלב

מערת הצדיקים היא מערת קבורה יהודית המצויה בכותל בית הכנסת יואב בן צרויה בארם צובא היא העיר חלב אשר בסוריה.
מערת הצדיקים

מערת הצדיקים ובשמותיה האחרים מלכבי או מערת אליהו הצדיק, היא מערת קבורה יהודית בה נקברו חכמי חלב ורבני קהילת ארם צובא.
מערת הצדיקים ממוקמת בכותל בית הכנסת יואב בן צרויה מימין לכניסה הראשית, ובקרבת מקום למערה נוספת מערת אליהו הנביא בה נשמר במשך כ-600 שנה כתר ארם צובא. מכאן מובנת קדושת האתר וחשיבותו בהיסטוריה היהודית.
ראוי להדגיש כי קבורה בתוך בית כנסת איננה מקובלת בעולם היהודי עקב בעיות של טומאה והיטהרות. קבורה בכותל בית הכנסת הראשי בחלב הייתה נדירה ויוחדה למספר מועט של חכמים וצדיקים אשר זכו לכבוד הרב.
בית הכנסת יואב בן צרויה

בית הכנסת יואב בן צרויה, נושא את שמו של שר צבאו של דוד המלך אשר בכיבושיו הגיע לחלב בשנת 850 לפני הספירה, ועל פי המסורת היה מייסדה של הקהילה היהודית במקום. בית הכנסת נבנה ונחרב מספר פעמים לרבות במאה החמישית, במאה התשיעית ובמאה הארבע-עשרה.
עם הגעת משפחות רבות ממגורשי ספרד הפראנקוס אשר ראו עצמם כקהילה עצמאית עשירה ומיוחסת ביחס לאוכלוסייה היהודית המקורית המוסתערבים, הוקם בשנת 1734 האגף הספרדי בבית הכנסת.
בית הכנסת הגדול היה בנוי מחלל פתוח לשמיים ללא גג, ומצדדיו אולמות תפילה נפרדים לוותיקים ולספרדים בהם השתמשו בימי החורף. נשים וגברים ישבו בצוותא לפי השתייכות משפחתית, עזרת נשים נבנתה רק בתקופה מאוחרת מאוד.
בית הכנסת הגדול ומערת הצדיקים כאתר קבורה יהודי ייחודי נחקרה על ידי מלומדים רבים, בתחילת המאה הגיעו חוקרי אוניברסיטת לייפציג מגרמניה ומיפו את בית הכנסת הראשי בחלב.
בשנת 1947 הוצת בית הכנסת הגדול בפרעות חלב על ידי המון מוסלמי אשר מחה על החלטת כ"ט בנובמבר. בית הכנסת נסגר ומאז שופץ לפי תכנונו המקורי.
עדויות אישיות

לפי עדויות אישיות של בני משפחת מזרב-הלוי אשר ביקרו במערה בשנת 1940, מתוארת המערה כדלקמן: "כוך בקיר האבן עם כניסה צרה ושתי מדרגות המובילות לחלל חשוך מעין מערה שם נמצאים קברי החכמים".
בכל שבת קודש היו בני המשפחה והצאצאים עולים לקברי האבות ומתפללים לזכרם ולבריאות משפחותיהם, הדלקת נרות במערת הצדיקים הייתה מתבצעת מעט לפני כניסת השבת. עליה לקבר הייתה נהוגה גם ביום כיפור.
חכמי חלב הקבורים במערת הצדיקים

לפי עדויות אישיות ולפי מאמרי המלומדים, נקברו במערה כעשרים וארבעה חכמים ורבנים. לפי גרסאות נוספות מספר הקברים גדול במעט.
בין הרבנים הקבורים במקום ניתן למנות את הרב שלמה לניאדו, הרב אברהם ענתבי. הרב חיים מרדכי לבטון. הרב יעקב שאול דוויק, הרב אליהו שמאע הלוי, הרב יצחק שרים. רבנים נוספים אשר כנראה קבורים במערה הם: הרב יהודה קצין, והרב עובדיה הלוי.
לקריאה נוספת

ראיון אישי, פרופסור ירון הראל, אוניברסיטת בר-אילן אוקטובר 2011
חכם אברהם עדס,דרך אר"ץ מנהגי ארם צובא חלב, בני ברק תש"ן 1990.
חכם אברהם דוויק, קובץ מאמרים ושירים חלב, ירושלים.
פרופסור ירון הראל, מינוי רבנים בגדד דמשק חלב 1744-1914, יד יצחק בן-צבי.
גיורא פוזיילוב, גדולי רבני סוריה ולבנון, ירושלים, התשנ"ה.
אליהו מירב, קהילת חלב, ראש פינה 2010.
מרים פרנקל קהילת יהודי חלב במאה ה-11-12, יד יצחק בן-צבי.
david sutton .aleppo city of scholars. artscroll
הערות שוליים

↑  (ראו ראיון אישי, חכם אברהם עדס מתעד קהילת אר"ץ, בני ברק)
מערת שרח בת אשר

מערת שרח בת אשר במחוז אספהאן שבאיראן, המכונה גם בשם "ג'לה כונה", היא מערה שזכתה לפרסום בשל אגדה נסית המקושרת לשרח בת אשר, נכדתו של יעקב.
רקע

לפי האגדה, שרח זכתה לחיי נצח היות שבישרה ליעקב על כך שיוסף חי במצרים; ובאה לעזרת יהודי פרס מרדיפות וגזרות קשות בימי שלטונו של עבאס שאה. על פי האגדה, בזמן שהשאה יצא לציד, הוא נתקל באיילה ורדף אחריה. האיילה נכנסה למערה, אך גם שם לא עלה בידי השאה לתפוס אותה. כשרצה השאה לשוב על עקבותיו ולצאת מן המערה, איבד את דרכו. באותו רגע התגלתה אליו האיילה בהפכה לאישה שהציגה עצמה כשרח בת אשר, ביקשה ממנו לבטל ולחזור בו מרדיפתו את היהודים; היא אמרה לו כי אם לא ינהג כדבריה, היא תשאירנו למות במערה. השאה הסכים להיטיב, ובעת מלכותו נפסקו רדיפות היהודים.
המערה הפכה למקום מקודש עבור היהודים, שהפכו אותו למקום עלייה לרגל. בשנים האחרונות נבנה גם בית כנסת לצד המערה.
ראו גם

יהדות אספהאן
היהודים באימפריה הספווית
הערות שוליים

1 2  ראובן קשאני. (2001). יהודי פרס, בוכרה ואפגניסטן, עמ' 27-28.
↑  ראובן זכאים, סרח בת אשר מתגלה במערה: המסורת המדהימה של יהודי איספהאן, 2015.
סטנלי (עיר)

| --- | --- |
סמל סטנליסמל סטנלי

צילום אוויר של העיר סטנלי
 מדינה:  הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת
 טריטוריה מעבר לים:  איי פוקלנד איי פוקלנד
 נפה:  אי פוקלנד המזרחי
 על שם:  אדוארד סמית-סטנלי 
 גובה:  51 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  2,121 (31 בדצמבר 2012)
 קואורדינטות:  51°41′45″S 57°51′00″W﻿ / ﻿51.695833°S 57.85°W﻿ / -51.695833; -57.85
 אזור זמן:  UTC -4
 www.falklandislands.com
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת איי פוקלנד מוגדלת) גוז גרין פורט הווארד אי פוקלנד המזרחי אי פוקלנד המערבי האוקיינוס האטלנטיסטנלי(למפת איי פוקלנד רגילה) גוז גרין פורט הווארד אי פוקלנד המזרחי אי פוקלנד המערבי האוקיינוס האטלנטיסטנלי  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
קתדרלה אנגליקנית "קרייסט צ'רץ' בעיר
סטנלי (באנגלית: Stanley, בארגנטינה נקראת: פוארטו ארחנטינו) היא עיר הבירה והעיר היחידה באיי פוקלנד (בארצות הדוברות ספרדית: איי מלווינס).
העיר ממוקמת באי פוקלנד המזרחי. מלבדה נמצאים על אי זה מספר יישובים כפריים נוספים.
סטנלי משתרעת על מדרון הררי בין מפרץ סטנלי (מפרץ ארחנטינו) לבין פנים האי. למרות היותה העיר היחידה המוכרת באיי פוקלנד, מדובר למעשה בעיירה קטנה שאוכלוסייתה מונה 2,115 נפשות, מתוך כ-2,500 תושבים באי כולו (להוציא חיילים בריטיים). זהו המרכז המנהלי הדרומי ביותר בחצי הכדור הדרומי, אולם עקב מיעוט האוכלוסין בה אינה נחשבת כעיר הבירה הדרומית ביותר על פני כדור הארץ, תואר השמור לעיר וולינגטון בניו זילנד.
לנמל הייתה במשך השנים חשיבות אסטרטגית, בהיותו הנמל הדרומי ביותר של האימפריה הבריטית.
ההתיישבות במקום החלה בשנת 1843, והעיר הוכרזה כבירת איי פוקלנד בשנת 1845. היא נקראת על שם הלורד סטנלי, שהיה השר הממונה על הקולוניות החיצוניות בממשלה הבריטית. בעיר ממוקם בית הממשלה אשר נבנה בשנת 1845 ואשר משמש את מושל איי פוקלנד.
בשנת 1979 נחנך סמוך לעיר נמל התעופה פורט סטנלי (Port Stanley Airport), שאפשר הגעה לאי במטוסים קטנים. עד לחניכתו ניתן היה להגיע לאי במעבורות וברחפות בלבד. שדה התעופה היה בפעילות עד להקמת בסיס חיל האוויר המלכותי מאונט פלזנט, בשנת 1985.
בשנת 1982 נתפסה העיר על ידי כוחות הצבא הארגנטינאי, דבר שהחל בפועל את מלחמת פוקלנד.
הנוכחות הארגנטינאית בעיר נמשכה 10 שבועות, שבמהלכם נערכו קרבות על העיר. בתחילה הופגזה העיר בירי ארטילרי מצד הצי הבריטי, נגרם לעיר נזק רב, ושלושה תושבים נהרגו. על שלב המתקפה היבשתי פיקד בריגדיר ג'וליאן תומפסון הכוח כלל את חטיבת הקומנדו השלישית של חיל הנחתים המלכותי, אשר כללה בתוכה את גדודי הקומנדו (40, 42 ,45) של החיל, ויחידות נוספות ובהן שני גדודים מן הרגימנט המוצנח וכן אלמנטים מן הכוחות מיוחדים ובהם צוותים משירות הסירות המיוחד וה-SAS. כוחות הנחתים והצנחנים נחתו באיי פוקלנד עצמם, כבשו אותם מידי חיילי ארגנטינה בסדרה של קרבות חי"ר קשים ובמסע רגלי מפרך, הגיעו לעיר ולחמו על כיבושה. במהלך הקרב הביא לנסיגת הצבא הארגנטינאי אל תוך העיר עצמה, עד לכניעה. במהלך הקרבות מוקשו סביבות העיר, ועוד כיום מסומנים אזורים מסוימים מחוץ לעיר כשדות מוקשים. בהמשך השלימו הכוחות הבריטים את ההשתלטות מחדש על האיים.
לאחר המלחמה שוקמה העיר במהירות. כיום יש בה מרכז קניות, מרכז ספורט, בית חולים, ושוכנים בה משרדי הממשל של האי. בסטנלי גם נמצאת כנסייה שנבנתה בשנת 1845. בשנת 1984 נחנכה בה אנדרטה למלחמה.
למרות הכניעה במלחמה, ממשלת ארגנטינה לא חזרה בה מתביעתה הטריטוריאלית על איי פוקלנד, ועל העיר סטנלי - פוארטו ארחנטינו בפרט, ברמה ההצהרתית.
הערות שוליים

↑  ג'וליאן תומפסון, לא פיקניק, הוצאת מערכות, 1992, עמוד 15, "כשנתתי את הפקודה לנחיתה, אמרתי בין שאר הדברים, שהמבצע שאנו עומדים לפתוח בו לא יהיה פיקניק. גמרתי אומר ששום אדם בחטיבתי לא יחיה באשליות, אלא יבין שנצטרך להילחם כדי לנצח".
↑  ג'וליאן תומפסון, לא פיקניק, הוצאת מערכות, 1992, עמוד 17, "אנשי חטיבתי היו יחידים ומיוחדים. חטיבת הקומנדו 3 הייתה זו שנחתה באי פוקלנד המזרחי ביום הע', צעדה ולחמה לבדה בתריסר הימים הראשונים של המערכה הקרקעית, ואחרי שחצתה את אי פוקלנד המזרחי- בעיקר ברגל וגם במסוקים- נכנסה לפורט סטנלי בארבעה-עשר ביוני 1982, עשרים ושמונה ימים אחרי הנחיתה הראשונה".
| איי פוקלנד |
| --- | --- | --- |
| איים עיקריים   איים אחרים | האי פוקלנד המזרחי • האי פוקלנד המערבי   לואו • פאסג' |  |
| רכסי הרים ורמות | רמת ביירון • הרי הורנבי |  |
| הרים | הר מודי • הר מריה • הר סטורם |  |
| יישובים | סטנלי |  |
| מצרים | ביירון • פוקלנד |  |
| מפרצים | מפרצון ביירון |  |
| תרבות | דגל איי פוקלנד • המנון איי פוקלנד • סמל איי פוקלנד |  |
| מבנים | בית הממשלה • מוזיאון איי פוקלנד |  |
| ממשל | בית הממשלה • מושל איי פוקלנד |  |
| כלכלה | לירה שטרלינג של איי פוקלנד |  |
| היסטוריה | מלחמת העולם הראשונה: קרב איי פוקלנד   מלחמת פוקלנד: הטבעת הסיירת גנרל בלגראנו • מבצע אייל שחור |  |
| בירות מדינות וטריטוריות באמריקה הדרומית |
| --- | --- | --- |
| מדינות | אורוגוואי: מונטווידאו • אקוודור: קיטו • ארגנטינה: בואנוס איירס • בוליביה: לה פאס, סוקרה • ברזיל: ברזיליה • גיאנה: ג'ורג'טאון • ונצואלה: קראקס • סורינאם: פרמריבו • פרגוואי: אסונסיון • פרו: לימה • צ'ילה: סנטיאגו דה צ'ילה • קולומביה: בוגוטה   |  |
| טריטוריות | איי פוקלנד: סטנלי • גיאנה הצרפתית: קאיין • איי ג'ורג'יה הדרומית ואיי סנדוויץ' הדרומיים: קינג אדוארד פוינט |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007555162605171  GND: 5020107-4  LCCN: n82019050  MusicBrainz: 4a3c0616-7753-408c-b85e-8ad8b270ebf7  NARA: 10037990  VIAF: 143780727   WorldCat (עם VIAF): 143780727
משרד הרווחה והביטחון החברתי

| --- | --- |
סמליל המשרדסמליל המשרד
 מידע כללי
 מדינה:  ישראל 
 תחום שיפוט:  ישראל ישראל
 תאריך הקמה:  1948 (כ"משרד הסעד") 1977 (כ"משרד העבודה והרווחה")
 ממשלה:   ממשלת ישראל
 שר:  יעקב מרגי
 תאריך כניסה:  29 בדצמבר 2022
 מנכ"ל:  ינון אהרוני
 שמות קודמים:  משרד הסעד משרד העבודה והרווחה משרד הרווחה משרד העבודה, הרווחה והשירותים החברתיים משרד הרווחה והשירותים החברתיים
 https://www.gov.il/he/departments/molsa
 
משרד הרווחה והביטחון החברתי הוא משרד ממשלתי בישראל שתפקידו להבטיח לכלל הציבור מתן שירותי רווחה, שהוגדרו בחוק לאוכלוסיות שונות, ולפקח על מתן שירותים אלה.
התחומים שבהם עוסק משרד הרווחה כוללים בין היתר ילדים ונוער במצבי סיכון, אלימות במשפחה, נכויות ומוגבלות שכלית (לא כולל נכויות נפשיות. אוכלוסייה זו מקבלת שירות ממשרד הבריאות), נפגעי סמים ואלכוהול, זקנים במצבי מצוקה ועוד.
השירותים לאזרח בנושאי רווחה ניתנים בשני אופנים:
באמצעות המחלקות לשירותים חברתיים (לשעבר, שמם היה לשכות רווחה) הנמצאות ברשויות המקומיות.
באמצעות יחידות משנה של משרד הרווחה, כגון האגף לטיפול באדם עם מוגבלות שכלית התפתחותית, השירות למען הילד (אימוץ), שירות המבחן לנוער ושירות המבחן למבוגרים.
בנוסף מפקח המשרד, באמצעות יחידות משנה, על מעונות לגיל הרך, על מועדונים ופנימיות לילדים ולנוער, על מועדונים ומעונות לאנשים הלוקים בפיגור ובנכויות שונות, על מרכזי יום לקשישים, בתי אבות ועוד.
בתקופות מסוימות כלל המשרד גם את זרוע העבודה, ובהתאם לכך נקרא "משרד העבודה והרווחה". בעקבות החלטת הממשלה מ-31 ביולי 2016, להעביר אל משרד הרווחה והשירותים החברתיים את הסמכויות בנושאי התעסוקה ממשרד הכלכלה והתעשייה, שונה שם המשרד ל"משרד העבודה, הרווחה והשירותים החברתיים". ב־3 באוגוסט 2021, לאחר אישור הכנסת בהמשך להחלטת ממשלת ישראל ה-36 להעביר את זרוע העבודה למשרד הכלכלה והתעשייה, חזר שם המשרד להיות "משרד הרווחה והשירותים החברתיים", וב-22 באוגוסט שונה שמו פעם נוספת ל"משרד הרווחה והביטחון החברתי".
מטרות המשרד

ייעודו של משרד הרווחה הוא להגן, לשקם ולסייע לכל אדם, משפחה וקהילה הנתונים במצבי משבר זמני או מתמשך מפאת מוגבלות, עוני והדרה, סטייה חברתית, קשיי תפקוד, אבטלה, אפליה או ניצול. המשרד מגיש שירותים לציבור באמצעות יחידותיו ובאמצעות הרשויות המקומיות, עמותות וארגונים שונים.
משרד הרווחה והשירותים החברתיים מהווה את אחת הזרועות המרכזיות של ממשלת ישראל בהתמודדות עם החברה הישראלית. המשרד מעודד פיתוח שירותים חברתיים מגוונים ופרויקטים חדשניים הנוגעים לכל פרט בחברה. למשרד מעורבות מקיפה במגזרים שונים במשק ובחברה וכמעט כל משפחה באה במגע עם המשרד בגין הזדקקות לשירותים חברתיים, או לשם קבלת מענקים וקצבאות מהמוסד לביטוח לאומי, או לצורכי הכשרה מקצועית.
יעוד המשרד להביא לידי ביטוי את מחויבות הממשלה לשמירה על ערכי מדינת הרווחה ברוח מגילת העצמאות והדמוקרטיה. עם ערכים אלו נמנים ערכי זכויות אדם, שוויון זכויות והזדמנויות, כבוד האדם וחירותו, צדק וסולידריות חברתית והזכות להגדרה והתארגנות עצמית.
עבודת המשרד מבוססת גם על ערכי מקצוע העבודה הסוציאלית ועל הקוד האתי שלו. קוד זה מחייב את העובדים הסוציאליים לספק מענים ההולמים את צורכי אוכלוסיית היעד הקיימות, לאתר אוכלוסיות יעד חדשות ולפעול למען קידום איכות חייהם.
היסטוריה ותחומי אחריות

בראשית ימי המדינה נקרא המשרד "משרד הסעד" ובנפרד התקיים "משרד העבודה". כדי לשפר את תפקוד המשרד ואת דימויו, הוא אוחד עם משרד העבודה בשנת 1977, למשרד בשם "משרד העבודה והרווחה". צעד זה שיקף את תפיסת העולם לפיה העבודה היא הבסיס לרווחה.
עם הקמת ממשלתו השנייה של אריאל שרון, בתחילת 2003, הועבר הטיפול בענייני עבודה למשרד התעשייה, המסחר והתעסוקה שבראשות אהוד אולמרט, ושמו של משרד העבודה והרווחה שונה בהתאם ל"משרד הרווחה".
בשנת 2007, עם מינויו של יצחק הרצוג לתפקיד, שונה שמו של המשרד לשם "משרד הרווחה והשירותים החברתיים". בינואר 2010, פרסם לראשונה המשרד את הנתונים המלאים בדבר התמיכות הממשלתיות בעמותות וארגוני המגזר השלישי, על מנת להגביר את השקיפות בנושא. על פי הדו"ח סך התמיכות בשנת 2015 עמד על 195 מיליון ש"ח (כ-2.2% מתקציב המשרד).
ב-2013 עברו מטה המשרד ורוב יחידותיו למגדלי הבירה בירושלים.
היסטוריה ותחומי אחריות > הדרך להקמתו של משרד הרווחה

כל ההצעות אשר הוקדשו לייעול תפקודה של הממשלה ולשינוי המבנה שלה כללו המלצות להקמת משרד לרווחה חברתית. העניין שגילו בנושא נבע מן המתחים החברתיים ששררו בחברה הישראלית בעקבות הגברת המודעות לפערים החברתיים, והחששות שהתגברו בממסד באשר להשלכות תופעות אלה על יציבות המשטר הפוליטי. למרות זאת, ברוב ההצעות לא הייתה התייחסות רצינית לבעיות הרווחה. מרבית ההצעות היו ללא דיון מפורט על תפקידי המשרד לרווחה המוצע ועל מבנהו, אלא המלצה לצירוף משרד זה למשרד אחר. הצעות מפורטות יותר למבנה ולתוכן המשרד לרווחה נמצאו רק בהמלצות ועדת ראש הממשלה לילדים ולבני נוער במצוקה (ועדת כץ), ואחר כך בהמלצות הוועדה להכנת הצעות בדבר ארגון מחדש של משרדי הממשלה ייעול וחיסכון (ועדת האוזנר).
הוויכוח על הקמת משרד לרווחה חברתית נמשך כעשור שלם – החל מן המחצית השנייה של שנות השישים ועד להקמת משרד העבודה והרווחה בשנת 1977. הוויכוח הממושך היה כרוך בוויכוח הרחב יותר של מבנה הממשלה וייעול תפקודה. המהפך הפוליטי שאירע בבחירות של אותה שנה, ועליית הליכוד בראשותו של מנחם בגין לשלטון, הביאו למעשה לקבלת ההחלטה על הקמת המשרד החדש והכללה בתוכו של משרדי העבודה והסעד הקודמים.
ההחלטה לאחד את שני המשרדים, למשרד אחד של העבודה והרווחה, דרשה ארגון ובנייה מחדש של שני משרדים שפעלו באופן עצמאי מאז הקמת המדינה.
היסטוריה ותחומי אחריות > הדרך להקמתו של משרד הרווחה > גורמים שהקשו על איחוד המשרד החדש

הקשיים לגיבוש קונספציה לבניית משרד העבודה והרווחה, מיזוג פעולת יחידות המטה ומניעת חפיפה וכפילויות, נבעו מתוך ניגודי אינטרסים מוסדיים ואישיים בין המרכיבים העיקריים של המשרד החדש. בנוסף, גורם עיקרי שהקשה על גיבוש כזה היה נעוץ במסורות הפוליטיות והתרבותיות השונות של משרדי העבודה והסעד, ובתפיסה השונה של נושא הרווחה והאוכלוסיות הנזקקות כפי שעוצבו בשני המשרדים הללו. מה שהתבקש היה גם שינוי באוריינטציה הנורמטיבית ויצירת מחויבות לנורמות חדשות שהמשרד החדש אמור היה לפעול לפיהן.
קשה היה לשני המשרדים להפנים את הרעיון של משרד עבודה ורווחה מאוחד. האיחוד היה טכני בעיקרו, ולכן המשיכו, ברוב המקרים לפעול כאילו האיחוד לא קיים. מבנה המשרד ופעילותו, עוד לפני הפרדתו הצביע על חלוקה ברורה למדי לשני תחומים:
תחום הרווחה - מתן שירותים אישיים וחברתיים, במיוחד לאוכלוסיות חלשות הנזקקות לטיפול במוסדות, או לפתרון קהילתי, כמו מפגרים, קשישים, נכים וילדים בסיכון ותחום העבודה - הכשרה מקצועית והכוונת כוח אדם.
יחידות המשרד

אגפים ייעודיים:
אגף לטיפול באדם עם מוגבלות שכלית התפתחותית (פיגור שכלי): מתמחה באיתור, אבחון וטיפול בבעלי מוגבלות שכלית התפתחותית (פיגור שכלי) ומשפחותיהם בהתאם להכרה במצבם על ידי ועדת האבחון על פי חוק הסעד.
אגף לשירותי רווחה ושיקום: מסייע בשיתוף עם שירותים ממלכתיים, ציבוריים והתנדבותיים בהפעלת מסגרות שיקום לסובלים מנכויות חושיות וגופניות בגיל הרך, ילדים (איתור וטיפול), נוער ובוגרים (תעסוקה) בכל מגוון תחומי חיים. מרבית השירותים מוצעות על ידי עמותות וגופים פרטיים.
מינהל סיוע לבתי משפט ותקון: מופקד על מתן שירותי טיפול ופיקוח חברתי, שיקום ומניעה לעוברי חוק ולאוכלוסייה במצוקה קשה, הנמצאת בקצה הרצף הטיפולי-חינוכי במדינת ישראל. אוכלוסייה המתקשה בתפקוד אישי וחברתי, נמצאת בתהליכי ניתוק חברתי ובסכנת התדרדרות לעבריינות וסטייה חברתית. בנוסף, מופקד המינהל על טיפול בקורבנות פעילות עבריינית. המינהל כולל את רשות חסות הנוער, שירות המבחן, שירות המבחן לנוער, השירות לשיקום נוער, השירות לטיפול בהתמכרויות, השירות לנוער, צעירות וצעירים, השירות לחקירות ילדים וחקירות מיוחדות ויחידות הסיוע שעל יד בתי המשפט לענייני משפחה ובתי הדין הרבניים.
אגף לשירותים אישיים וחברתיים: מספק, ישירות או דרך הרשויות המקומיות, שירותי רווחה אישיים וחברתיים לפרט (מילדים עד זקנים), למשפחה, לאוכלוסיות מיוחדות ולקהילות עולים ושכונות.
אגף מחקר תכנון והכשרה: האגף מוביל את תהליכי המחקר, התכנון וההכשרה של משרד הרווחה ועוסק באיסוף, יצירה והפצת מידע וידע בתחומי מדיניות, מחקר והפעלה של שירותיו.
אגף משאבי קהילה
נציבות פניות ילדים ונוער בהשמה חוץ ביתית: מנגנון בירור תלונות עבור ילדים שאינם גדלים בבית המשפחה, אלא מתגוררים במסגרות חוץ ביתיות כגון פנימיות או משפחות אומנה וזקוקים לכתובת לבדיקת מצוקתם.
אגפים כלליים:
אגף ביקורת פנימית: מוודא שעבודת המשרד מול גורמי פנים, נותני שירות חיצוניים ולקוחות נעשית באופן יעיל ואפקטיבי, תוך שימוש חוקי במשאבים שלרשותו.
אגף הכספים: מנהל את שכר העובדים ומפקח על תקציב משרד הרווחה לפי כללים וחוקים להם כפוף.
אגף מערכות מידע: מתמקד במתן שרותי מידע ותקשוב להנהלת המשרד, למחוזות, לאגפים, לציבור הרחב, ולגורמי חוץ משיקים (לשכות רווחה ברשויות המקומיות, מסגרות רווחה משרדי ממשלה ועוד). במרוצת השנים הצטבר ידע רב, אמין וזמין אודות כלל אוכלוסיית הרווחה בישראל. הוקמו מאגרי מידע רבים ומגוונים העומדים לרשות לקוחות האגף אשר מסייעים לתהליכי הטיפול התכנון והניהול הכולל של השירותים הניתנים לאוכלוסייה המטופלת במסגרת המשרד.
אגף משאבי אנוש: פועל למיצוי זכויות העובדים וחובותיהם ביחידות משרד הרווחה, במטה, במחוזות ובמעונות הממשלתיים על פי הוראות התקשי"ר והקריטריונים שאושרו בנציבות שירות המדינה. האגף מופקד על מכלול הפעילויות בתחום הטיפול במשאב האנושי החל מקליטתו של העובד ועד לפרישתו. נכון לשנת 2015, משרד הרווחה העסיק 3,214 עובדים.
אגף תקצוב וכלכלה: מתקצב את פעילויות המשרד כולל הפעילויות ברשויות המקומיות, מפקח ומבקר על ההוצאה התקציבית. תקציב המשרד לשנת 2017 הוא בגובה של 9 מיליארד ש"ח כאשר מתוכו 6.9 מיליארד תקציב ממשלתי ו-2.1 של הרשויות המקומיות. האגף אחראי על חלוקת התקציב המאושר בין הרשויות המקומיות המבצעות אותו. בנוסף, אחראי על קביעה ותמחור תעריפים בכל תחומי פעילויות המשרד.
אגף מהנדס ראשי: אחראי לבינוי, שיפוץ, תחזוקה וציוד של מתקנים המיועדים לאוכלוסיות המטופלים של המשרד. לצורך ביצוע משימות אלה האגף פועל לגיוס משאבים ממקורות חוץ.
יחידות המשרד > תעסוקה ופיתוח הון אנושי

בעקבות החלטת הממשלה מ-31 ביולי 2016, הועברו אל משרד הרווחה והשירותים החברתיים סמכויות בנושאי התעסוקה ממשרד הכלכלה והתעשייה, ובהתאם לכך שונה שם המשרד ל"משרד העבודה, הרווחה והשירותים החברתיים".
ב-19 ביולי 2021 החליטה ממשלת ישראל ה-36 להעביר את זרוע העבודה למשרד הכלכלה והתעשייה, ולאחר אישור הכנסת שם המשרד חזר להיות "משרד הרווחה והשירותים החברתיים". נקבע שההעברה תמומש עד 31 באוקטובר 2021. התיאור להלן מתייחס לתקופה שבה זרוע העבודה הייתה חלק ממשרד העבודה, הרווחה והשירותים החברתיים.
שרי הרווחה > סגני שר הרווחה

| תמונה | שם (תקופת חיים) | סיעה | סיעה | סגן לשר | תחילת כהונה | סוף כהונה | ממשלה |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | ישראל שלמה בן-מאיר (1910-1971) |  | המזרחי | חיים משה שפירא | 5 בינואר 1953 | 26 בינואר 1954 | ה-4 |
|  | ישראל שלמה בן-מאיר (1910-1971) |  | מפד"ל | חיים משה שפירא | 13 בינואר 1958 | 1 ביולי 1958 | ה-8 |
|  | בן-ציון רובין (1939-) |  | תמ"י | אהרן אבוחצירא | 11 באוגוסט 1981 | 13 בספטמבר 1984 | ה-19 |
|  | בן-ציון רובין (1939-) |  | תמ"י | אהרן אוזן | 11 באוגוסט 1981 | 13 בספטמבר 1984 | ה-19 |
|  | בן-ציון רובין (1939-) |  | תמ"י | אהרן אוזן | 11 באוגוסט 1981 | 13 בספטמבר 1984 | ה-20 |
|  | מנחם פרוש (1916-2010) |  | אגודת ישראל | משה קצב | 24 בספטמבר 1984 | 2 בדצמבר 1985 | ה-21 |
|  | רפאל פנחסי (1940-) |  | ש"ס | משה קצב | 2 בדצמבר 1985 | 22 בדצמבר 1988 | ה-21 |
|  | רפאל פנחסי (1940-) |  | ש"ס | משה קצב | 2 בדצמבר 1985 | 22 בדצמבר 1988 | ה-22 |
|  | משה זאב פלדמן (1930-1997) |  | אגודת ישראל | יצחק שמיר | 22 בדצמבר 1988 | 31 באוקטובר 1989 | ה-23 |
|  | מנחם פרוש (1916-2010) |  | אגודת ישראל | יצחק שמיר | 19 בנובמבר 1990 | 13 ביולי 1992 | ה-24 |
|  | שמואל הלפרט (1939-) |  | אגודת ישראל | יצחק שמיר | 8 ביוני 1991 | 13 ביולי 1992 | ה-24 |
|  | יצחק וקנין (1958-) |  | ש"ס | שלמה בניזרי | 2 במאי 2001 | 20 במאי 2002 | ה-29 |
|  | יצחק וקנין (1958-) |  | ש"ס | שלמה בניזרי | 3 ביוני 2002 | 28 בפברואר 2003 | ה-29 |
|  | אברהם רביץ (1934-2009) |  | דגל התורה | אריאל שרון | 30 במרץ 2005 | 4 במאי 2006 | ה-30 |
|  | משולם נהרי (1951-) |  | ש"ס | חיים כץ | 19 במאי 2015 | 11 בינואר 2016 | ה-34 |
|  | משולם נהרי (1951-) |  | ש"ס | אופיר אקוניס | 20 בינואר 2020 | 17 במאי 2020 | ה-34 |
|  | משולם נהרי (1951-) |  | ש"ס | איציק שמולי | 25 במאי 2020 | 6 באפריל 2021 | ה-35 |
ראו גם

מדיניות רווחה בישראל
עבודה סוציאלית בישראל
הכשרה מקצועית בישראל
לקריאה נוספת

האגף למחקר תכנון והכשרה, סקירת שרת העבודה והרווחה אורה נמיר על פעולות משרדה לקראת שנת הכספים 1993, האגף למחקר ותכנון, מרץ 1993
אברהם דורון, משרד העבודה והרווחה: האיחוד שלא היה, מכון ירושלים לחקר ישראל, 1995
תקציב המשרד במפתח התקציב של הסדנא לידע ציבורי