stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ספר אלקטרוני
ספרים אלקטרוניים בעברית

כמו בכל העולם, גם בעברית החלו להופיע ספרים אלקטרוניים בעשורים האחרונים של המאה ה-20. ספרים אלו היו בעיקר בפורמט HTML שמתאים לאינטרנט או בפורמטים פשוטים ונפוצים שתומכים בעברית כמו TXT, DOC ו-PDF. אתרים נוספים, כגון "eספרים", הציעו במשך השנים ספרים אלקטרוניים בפורמטים אלו בחינם או בתשלום.
בנוסף לפרויקט בן-יהודה שהחל לפעול בתחילת המאה ה-21, החלו פרויקטי סריקת ספרים תורניים כגון HebrewBooks. פרויקטים אלו משמרים ומנגישים ספרות בעברית לציבור הרחב ולכן בעלי חשיבות רבה לשימור הספרות היהודית והעברית.
עם הופעת קוראי ספרים אלקטרוניים ייעודיים כדוגמת קינדל וסוני רידר, הסתבר שלא ניתן לקרוא עליהם בצורה טובה ספרים בעברית בפורמטים המתאימים להם. לרוב הבעיה נובעת מחוסר תמיכה של המכשירים בשפות הנקראות מימין לשמאל (RTL) כמו עברית וערבית.
ספרים בעברית בפורמט AZW שמתאים לקינדל נקראים על ידי המכשיר כשהעברית הפוכה ולא קריאה. לעומת זאת, הפורמט החדש לקינדל – KF8, תומך בעברית.
ספרים בעברית בפורמט EPUB הוצעו לראשונה[דרוש מקור: נא להוכיח שהוא הראשון] באתר מנדלי מוכר ספרים ברשת בראשית שנת 2010. האתר מציע ספרים בפורמט EPUB בעברית כמו גם בפורמט KF8 או MOBI המתאים לקריאה בקינדל, ובכללם ספרים ללא תשלום. באותה שנה החל לפעול גם מיזם "עברית" מבית ידיעות ספרים שהציע קורא ספרים אלקטרוני שתומך בקריאת ספרי EPUB בעברית. עם השקת המכשיר, הושק גם אתר למכירת ספרים אלקטרוניים עבורו.
האייפד וטאבלטים אחרים מבוססי אנדרואיד מאפשרים קריאת ספרים אלקטרוניים בעברית בפורמט EPUB ובפורמטים אחרים.
בשנת 2012 קמה חברת הליקון ספרים המציעה תשתית לשליחת ספרים דיגיטליים מהחנויות ללקוחות, כמו כן מציעה החברה הפקה של ספרים לפורמט דיגיטלי EPUB3 המתאים יותר לקוראים בעברית, תומך במעבר עמודים מימין לשמאל ובמולטימדיה מתקדמת. כיום מרבית החנויות לספרים אלקטרוניים בישראל עובדות עם התשתית של הליקון ספרים.
ביריד הספרים פרנקפורט 2013 הציגה חברת סיפריאפ את אפליקציית הקריאה הראשונה בעברית המאפשרת קריאה גם במערכת הפעלה iOS, בנוסף ליכולות מתקדמות כגון סימניות, הדגשת טקסט בצבעים וכתיבת הערות שוליים. אפליקציית הקריאה "סיפריאפ" הוצגה יחד עם מערכת הניהול בענן שאיפשרה שמירת ספרייה אישית לקורא בענן. אתר מנדלי מוכר ספרים ברשת וכן אתר GETBOOKS(הקישור אינו פעיל) משתמשים במערכת סיפריאפ ובאפליקציית הקורא הדיגיטלי שמספקת החברה.
בנוסף לשימוש בפורמטים רגילים להפקת ספרים אלקטרוניים בעברית, מיוצרות גם אפליקציות ייעודיות לטלפונים חכמים ולטאבלטים. גם אפליקציות אלו מהוות ספרים אלקטרוניים לכל דבר וניתן למצוא היום את התנ"ך לצד ספרי ילדים וספרי עיון בפורמט זה.
ספרים אלקטרוניים בעברית > ספרי לימוד בעברית

בשנת 2011 יצא משרד החינוך בתוכנית להחלפת ספרי הלימוד בספרים אלקטרוניים תוך חמש שנים.
במסגרת זו פורסמה תקינה לספרים דיגיטליים באתר למינהל מדע וטכנולוגיה, משרד החינוך.
התוכנית הלאומית של משרד החינוך "להתאמת מערכת החינוך למאה ה-21", מעודדת אפשרות להוראה ולמידה באמצעות תכנים דיגיטליים, ספר דיגיטלי הוא תוכן דיגיטלי המאפשר חלופה להוראה וללמידה באמצעות ספר לימוד במהדורה מודפסת.
לספרי הלימוד הדיגיטליים הוגדרו שלוש רמות תקן להבטחת מסגרת עבודה תקינה באמצעי קצה שונים ומגוונים, כגון: מחשב נייח; מחשב נייד; טאבלט; טלפון חכם; וכו', כמו גם במערכות הפעלה שונות כגון: חלונות; iOS; Android וכו' ובדפדפנים שונים, כגון: Chrome; IE; Firefox; Safari וכו'.
היבטים חינוכיים

השימוש בספרים אלקטרוניים לצורכי הוראה נעשה במסגרת E-learning. ספרים אלקטרוניים יכולים לסייע בהקנייה ופיתוח של יכולות אוריינות כמו קריאה, הבנת הנקרא ואוריינות מדיה.
כמו כן, הם יכולים להפחית את העלויות של ספרי הלימוד, אשר הורים מתבקשים לרכוש עבור ילדיהם הלומדים בבית ספר.
משום שקורא ספרים אלקטרוני בודד יכול להכיל מספר רב של ספרים אלקטרוניים, השימוש בהם יכול להפחית את משקל תכולת הילקוט שתלמידי בית הספר סוחבים על גבם.
לקריאה נוספת

שפרה ברוכסון ארביב, הספר והלחם; עתידו של הספר המודפס בחברת המידע, ל יד לקורא, (תשנ"ז–1997), 50–54
הערות שוליים

↑  המכון לחקר מדיה חדשים, חברה ופוליטיקה, עדיין לא נפרדים מהנייר: ספרים דיגיטליים בישראל 2015, דוח שנתי: התקשורת בישראל, 2015
↑  עומר כביר, עיין ערך התנגשות: גוגל, אמזון והקרב על הספרים הדיגיטליים, באתר כלכליסט, 8 בדצמבר 2010
↑  http://www.kotar.co.il/ קישור ישיר לאתר כותר
↑  http://www.archive.org/details/texts קישור ישיר
↑  אתר הספרייה הציבורית של ניו יורק
↑  עומר כביר, מנדלי ברשת – הושקה חנות לספרים דיגיטליים בעברית, באתר כלכליסט, 10 בינואר 2010
↑  צחי הופמן, ‏ניופאן וסטימצקי השיקו קורא ספרים אלקטרוני בשם "עברית", באתר גלובס, 27 במאי 2010
↑  TechNation – טקניישן – דה מרקר
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007541985305171  BnF: cb12540178b (data)  GND: 4195060-4  LCCN: sh93007047  NDL: 01194148  NKC: ph503061 
קורא ספרים אלקטרוני
קורא ספרים אלקטרוני המכיל 100 ספרים.
גיזי דורבור

גיזי דורבור (באנגלית: Gizzie Dorbor; נולד ב-28 בפברואר 1987) הוא כדורגלן ליברי המשחק בהפועל בית שאן ובנבחרת ליבריה. דורבור משחק בעמדת הבלם ולעיתים כמגן שמאלי וכקשר.
קריירה

דורבור התחיל את הקריירה שלו במועדונים מקומיים בליבריה. בקיץ 2009 נבחן בהפועל עכו, אך הוא שוחרר. כעבור 6 ימים החל להבחן במכבי עירוני בת ים מהליגה הלאומית ולבסוף חתם במועדון. ב-6 בנובמבר 2009 הוא הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון בניצחון 2–3 נגד הפועל כפר סבא. בתום העונה חתם בהפועל הרצליה עמה ירד בסוף עונת 2011/2012 לליגה א' והוא שוחרר מהמועדון. בקיץ 2012 חתם בהפועל כפר סבא עימה רשם ירידה שנייה ברציפות לליגה השלישית שהייתה גם הראשונה בתולדות המועדון. ביולי 2013 חתם בהפועל עפולה שעלתה לליגה הלאומית ובכך הפך לזר הראשון בתולדות המועדון. דורבור הפך לאחד השחקנים החשובים במועדון והיה שותף לשתי עונות מוצלחות שלו שהסתיימו במקום בפלייאוף העליון, דורבור גם היה שותף לעלייה של עפולה לחצי גמר גביע המדינה לראשונה בתולדותיה בו הפסידה 0–7 להפועל באר שבע.
ב-28 ביולי 2021, דורבור חתם בצעירי כפר כנא.
דורבור ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ליבריה בשנת 2005 כאשר הוא רק בן 18, ובאותה שנה רשם עוד 3 הופעות בנבחרת. באוקטובר 2010 חזר דורבור לסגל הנבחרת לאחר 4 שנים בהן היה מחוץ לסגל הנבחרת. במהלך 5 השנים שלאחר מכן דורבור שוב לא מצא את מקומו בנבחרת, אך בספטמבר 2015 חזר שוב לסגל הנבחרת.
הערות שוליים

↑  חן ששון, ‏גיזי דורבור חתם בהפועל עפולה, כוכב וזייד הצטרפו, באתר ONE‏, 2 ביולי 2013
↑  מיכאל וייסרמן, רכש אדיר: גיזי דורבור חתם במכבי כפר קנא, באתר דאבל פס, 28 ביולי 2021
קוהינור

ערך זה עוסק ביהלום גדול. אם התכוונתם לחברה לייצור כלי כתיבה, ראו .
העתק זכוכית של היהלום בצורתו המקורית.
קוהינור (טלוגו: కోహినూరు, פרסית: کوہ نور, אורדו: کوہ نور, הינדית: कोहिनूर, בנגלית: কহিনূর) שמשמעות שמו "הר האור" הוא יהלום שמשקלו 105 קרט (21.6 גרם). יהלום זה נחשב לאחד היהלומים הגדולים ביותר שהתגלו ברחבי העולם.
מקורו של היהלום בגולקונדה שבמדינת אנדרה פרדש שבהודו, והיה בבעלותם של שליטים רבים בהודו ובפרס. כיום מהווה היהלום חלק מתכשיטי הכתר של הממלכה המאוחדת בעקבות שליטתה של המלכה ויקטוריה כקיסרית הודו החל משנת 1877.
האמונה המקובלת היא שהאבן מביאה מזל רע, וכי כל מלך האוחז באבן יאבד את כיסאו. כאשר הובאה האבן לממלכה המאוחדת היא שובצה בכתרה של המלכה ויקטוריה, ולאחר מכן בכתריהן של מלכות בלבד, בשל אמונה זו.
היסטוריה

מקורות היהלום אינם ברורים. על פי חלק מהמקורות, התגלה יהלום הקוהינור לפני כ-5,000 שנים. סברה זו מבוססת על מסמך בסנסקריט שנקרא הסמאנתאקאמאני. על פי מסורת עתיקה זו, קיבל קרישנה את היהלום מג'אמבוונתה, לרגל נישואיו של קרישנה עם בתו. על פי מסורת זו נגנב היהלום מקרישנה עת שישן. מסורת אחרת מציינת כי האבן התגלתה בשנת 3,200 לפנה"ס.
עדויות היסטוריות ממקמות את האבן בממלכת גולקונדה בדרומה של הודו, במקום בו נמצאת כיום מדינת אנדרה פרדש, אזור הידוע במרבצי היהלומים שבו. על פי מסורות מקומיות האבן נכרתה במכרת קולור במחוז גונטור של ימינו. מסורות אלה מציינות כי בשנת 1320 עלה גיאס א-דין תורלו' שאח הראשון לשלטון בדלהי ושלח את צבאו בשנת 1323 לכבוש ולבזוז את אזור אנדרה פרדש. כחלק משלל המלחמה הגיע יהלום הקוהינור לדלהי, ונשמר בידי שליטי סולטנות דלהי עד בשנת 1526 עבר לידי באבור, הראשון בקיסרי האימפריה המוגולית.
האזכור הוודאי הראשון של האבן הוא משנת 1526. הקיסר באבור מציין את היהלום בספר זיכרונותיו (הבאבורנאמה) - באבור מעריך כי שוויה של האבן מספיק להאכיל את כל אוכלוסיית העולם במשך יומיים. על פי הבבורנאמה הגיעה האבן לידיו של הראג'ה של מאלווה בשנת 1294, והוא נאלץ להעבירה לאלה א-דין חיליג'י, ומאז נשמרה בידי סולטנות דלהי עד שהגיעה לידיו של באבור עצמו בשנת 1526. בבאורנאמה מכונה האבן בשם "יהלום באבור". היהלום נשמר בידי שושלת קאצ'ווהא שליטי גוואליור ולאחר מכן עבר לידי שושלת טומרה.
היסטוריה > אבן הקיסרים

אירועים היסטוריים שונים שגרמו לנפילת קיסרי הודו הביאו לאמונה שהאבן הביאה מזל רע למלכים שהחזיקו בה. שר שאח סורי נפטר בפיצוץ אחד מתותחיו. אסלאם שאח סורי בנו, נרצח. אכבר הגדול הקפיד להחזיק את היהלום מרוחק ממנו. שאח ג'אהן החזיק באבן בידיו וזמן קצר לאחר מכן הודח על ידי בניו ונרצח.
בשנת 1739 בעקבות הפלישה של נדיר שאח, מלך פרס, לדלהי ואגרה, נלקחה האבן לפרס. על פי המסורת היה זה נדיר שאח שנתן לאבן את שמה כאשר ראה אותה משובצת בכס הטווס שבנה שאח ג'אהן אמר "קו הי נור" - בפרסית "הר של אור".
נדיר שאח נרצח בשנת 1747 והאבן הועברה לאחמד שאח אבדאלי מאפגניסטן. בשנת 1830 שאה שוג'אע דוראני, השליט המודח של אפגניסטן נמלט עם האבן, והגיע ללאהור, שם ניתנה האבן למהראג'ה של אזור פנג'אב, רנג'יט סינג אשר שכנע את חברת הודו המזרחית לשלוח חיילים לאפגניסטן ולסייע להשיב את דוראני לכיסאו.
היסטוריה > העברת היהלום מהודו לאנגליה

רנג'יט סינג' ציווה בצוואתו להוריש את הקוהינור למקדש ג'גאנאת, אולם הצוואה לא בוצעה, ולאחר מותו הפכה פונג'ב לחלק מהאימפריה הבריטית ההודית ובהסכם לאהור צוין מפורשות שהיהלום הפך לרכושה של מלכת אנגליה.
מושל הודו דלוייזי שלח את יורשו של המהראג'ה דוליפ סינג' למלכה ויקטוריה בשנת 1851 על מנת להעניק לה את היהלום. דוליפ, שהיה בן 13 באותה עת, הפליג לממלכה המאוחדת עם היהלום, והשאירו שם. היהלום הפך לחלק מתכשיטי הכתר של הממלכה המאוחדת.
במהלך התערוכה הגדולה שנערכה בהייד פארק שבלונדון בשנת 1851 הוצג היהלום לציבור הבריטי.
היסטוריה > תכשיטי הכתר של הממלכה המאוחדת

על אף גודלו, עורר היהלום אכזבה רבה בשל צורתו. בשנת 1852 בפיקוח קפדני של בעלה של המלכה ויקטוריה, הנסיך אלברט מסקס קובורג גותה ובהנחיית היהלומן ג'יימס טננט נחתך היהלום מ-1/16 186 קרט (37.21 גרם) ל-105.602 קרט (21.61 גרם) על מנת להגביר את זהרו של היהלום. עלות החיתוך הגיעה ל-8,000 ליש"ט ובעקבות החיתוך הופחת משקל האבן בכ-42%.
האבן שובצה בכתר יחד עם למעלה מ-2,000 יהלומים נוספים.
לימים שובצה האבן בכתר המלכה אלכסנדרה בו הוכתרה כמלכה רעיה אלכסנדרה מדנמרק, ולאחריה מרי מטק. בשנת 1936 שובצה האבן בכתר המלכה אליזבת עבור הכתרתה כמלכה רעיה של אליזבת בווס ליון, רעייתו של המלך ג'ורג' השישי, בו הוא משובץ גם כיום.
טענות לבעלות ביהלום

מדינות רבות טוענות לבעלות על היהלום, ויוצאות כנגד הממלכה המאוחדת על שהחרימה אותו כשלל מלחמה. בשנת 1976 ראש ממשלת פקיסטן זולפיקאר עלי בהוטו פנה לראש ממשלת בריטניה ג'יימס קלהאן וביקש שהיהלום יושב לפקיסטן. ראש ממשלת בריטניה סירב. הודו הביעה אף היא דרישות להשבת היהלום וכן ממשלת הטליבן ששלטה באפגניסטן ואיראן דרשו את היהלום.
אזכורים תרבותיים

ספרה של אגתה כריסטי "סוד הארובות" נסב סביב גנבת היהלום ומציאתו מחדש.
סדרת הטלוויזיה "היהלום שבכתר" מתארת את שלהי השלטון הבריטי בהודו. שם הסדרה מתייחס הן להודו עצמה והן ליהלום הקוהינור ששובץ בכתר הבריטי. הסדרה מבוססת על רומן מאת פול סקוט.
בסדרת הטלוויזיה דוקטור הו משנת 2006 שעלילתה מתרחשת בשנת 1879 נעשה שימוש ביהלום הקוהינור כאמצעי להגן על המלכה ויקטוריה מפני איש זאב. על פי עלילת הסדרה הנסיך אלברט הורה על חיתוך היהלום והקטנתו על מנת ליצור מנסרה שתאפשר השתלטות על איש הזאב.
בהיסטוריה הבדיונית של סדרת משחקי Assassin's Creed, יהלום הקוהינור מופיע כמקגאפין המשחקים "Assassin's Creed Chronicles: India" ו-"Assassin's Creed Syndicate" (בחבילת ההרחבה "המהרג'ה האחרון"), וכן ברומן הגרפי "Assassin's Creed: Brahman".
ראו גם

דאריה יי נור (ים האור)
נור אל עיין (האור שבעין)
כוכב הודו
הערות שוליים

↑  כתבה ברשת ה-BBC.
↑  ההיסטוריה של הקוהינור באתר חדשות ה-BBC
↑  כתבת חדשות של רשת ה-BBC בדבר הבעלות ביהלום
↑  חברי פרלמנט הודים דורשים את השבת היהלום להודו כתבה ברשת BBC.
↑  הטליבאן דורש את השבת היהלום לאפגניסטן כתבה ברשת ה-BBC.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007546088905171  BnF: cb12287751z (data)  GND: 4164486-4  LCCN: sh85072795  NKC: ph1208403  VIAF: 196015407   WorldCat (עם VIAF): 196015407 
איורים של האבן
העתק של היהלום לאחר חיתוכו
שמואל יחזקאל דיווקר

| --- | --- |

שמואל יחזקאל דיווקר, כפי שצויר מחלקי ציור עתיק מאת טינה סלואן במנולקר
 לידה:  1730 
 פטירה:  1796 (בגיל 66 בערך) 
 
שמואל יחזקאל דיווקר (סאמאג'י הסאג'י דיווקר, ידוע גם כקומאדן מוקאדם דיווקר) (נולד 1730 - נפטר בי"ד בכסלו 1796) היה מהדמויות החשובות והמובילות של קהילת "בני-ישראל מהודו" במאה ה-18.
קורות משפחתו

דיווקר נולד דרומית למומבאי (בומבאי) באזור הנקרא "הבסאן ג'נג'ירה" בסביבות השנה 1730. שלישי מבין שמונת בניו של יחזקאל (הסאג'י) שנולד ב-1700 והיה בעל אדמות בג'נג'יר. סבו היה משה (מוסאג'י) שנולד ב-1665 (ישנה הטענה ע"פ מקורות צאצאיו שמשה היה דודו ולא סבו), מבין הראשונים מקהילת "בני-ישראל מהודו" שעברו מאזור קונקן והתיישבו בעיר מומבאי. שם אבי סבו היה באוואג'י (בנימין) וככל הידוע עליו הוא נולד כנראה בסביבות 1650 וגר בכפר דיוו.
שמות כמה מאחיו הם: יצחק (איסאג'י), שלמה (סילאמון), אליהו (אילבאג'י), דויד ודניאל. שאר שמות האחים אבדו ברשומות ההיסטוריה.
באותה תקופה היה נהוג להעניק לילדים יהודים שני שמות פרטיים, שם עברי לשימוש במשפחה ובבית הכנסת ושם עם אופי מוגולי ומראטי לשימוש בפני אנשים מחוץ לקהילה.
המשפחה עזבה את ביתם עקב רדיפות והצקות של שליט מוסלמי מקומי בשם היידר עלי ועברה לעיר בומביי ב-1746.
כל הידוע על חייו כמתבגר וכחייל צעיר הוא שהיה בעל אופי רגוע ומאוד פייסני אך חייל אמיץ עם חוש הקרבה שגובל בטירוף.
ציטוט ידוע שלו היה "What is born must also die. So why not die in action on the battle field".
גיוס לשירות הבריטים

בעשור שבין 1750 ל-1760 דיווקר יחד עם לפחות ארבעה אחים נוספים התגייסו ל"חברת הודו המזרחית הבריטית" לגדוד של בומביי, בעת שהבריטים הרחיבו השפעתם בתת-היבשת ההודית.
האחים ראו במעשה ההתגייסות לשורות השירות הבריטי כמקפצה לקידום הן מבחינת קריירה והן מבחינת מעמד והון.
כולם התקדמו בסולם הדרגות די מהר והגיעו לדרגות פיקוד בכירות, דבר יוצא דופן משאר המקומיים ההודים, שכן לרוב הבריטים לא דגלו בשוויון בינם לבין ההודים שעבדו בשירותם.
דיווקר קודם לדרגת ג'אמאדר - המקבילה למפקד פלוגה בגדוד השישי ב-2 ביולי 1775 ובסמוך למותו קודם לדרגת סובידר קומנדנט המקבילה לדרגת מפקד גדוד.
צו מתאריך 4 ביולי 1791 מטליצ'רי חתום על ידי מייג'ור ג'נרל אברקרומבי שפיקד על הכוחות המזוינים של הוד מעלתו במחוז מלבר, מציין את שמו של שמואל יחזקאל דיווקר כנשיא בית דין צבאי.
האחים דיווקר היו ידועים בכך שלרוב תקפו עם הגל הראשון ואומץ לבם נודע בקרב חבריהם לגדוד, אך כתוצאה מכך רק כשני אחים שרדו את כל השירות הצבאי כ שישה נהרגו בשדות הקרב במהלך השנים.
שמואל יחזקאל הביע את רצונו לפרוש מהצבא בסביבות השנה 1784 לאחר כ-34 שנות שירות נאמנות וחזרתו מהשבי אך נתקל בסירוב מהרשויות הצבאיות שטענו שהוא נכס גדול מדי מכדי שהצבא יאבד אותו, הוא הורשה לפרוש לבסוף בשנה 1792, לאחר שמילא תפקיד שופט בבית משפט צבאי.
השבי

במהלך מלחמת מייסור השנייה Second Anglo-Mysore War ‏(1780-1784) בין הבריטים לממלכת מייסור בהנהגת הסולטאן היידר עלי ולאחר מכן בנו טיפו סאהיב נפלו בשבי שמואל, אחיו יצחק ואח נוסף יחד עם שאר הקצינים הבריטים וכל רגימנט בומביי שכלל חיילים וקצינים רבים מעדת בני-ישראל.
כאשר החלו המשפטים של הנופלים בשבי הוחלט על ידי טיפו סאהיב להוציא להורג על ידי עריפת ראש את כל השבויים, ראשית את הבריטים ואחר כך את חייליהם המקומיים אלא אם יסכימו להתאסלם.
נאמר לשמואל ואחיו שעליהם להתכונן, שכן תוך שלושה ימים גורלם יהיה כגורל הבריטים היות שסירבו להתאסלם, וניתנה להם האפשרות לאכול כאוות נפשם. הם לעומת זאת הם פנו לתפילות וצום.
ביום שבו הוחלט על הוצאתם להורג הם הובלו עירומים לפני חצר המלכות וכאשר אימו של טיפו סאהיב שנכחה במקום הבחינה בכך שהם נימולים הם נשאלו לגזעם כלומר מוצאם הם אמרו שהם שייכים לגזע "בני-ישראל". אימו של הסולטאן הפצירה בבנה להפסיק את ההוצאה להורג שכן לפי הקוראן הם שייכים לעם הספר. הסולטאן השתכנע וחס על חייהם.
התנאי להישארותם בחיים היה בכך שישהו בתור אורחים עם כל הפריוילגיות של בני המלוכה אך ללא אפשרות לצאת מתחומי הארמון.
ישנן מחלוקות לגבי הזמן בו נשארו האחים כאורחי הסולטאן. ההשערות נעות בין 3 שנים ל-14 שנים, יש האומרים רק כשנה.
הגרסה האמיתית היא כנראה כזו, האחים שהסולטאן חס על חייהם הוכרחו כאות הערכה על חייהם לשרת בצבא הסולטאן ונלחמו בשורותיו במשך כשנתיים עד אשר באחת ממלחמותיו או קרבותיו הגיעו לקוצ'ין ושם נפגשו עם יהודי האזור ובעזרתם הצליחו להימלט מפני הסולטאן ולחזור דרך מספר תלאות ועיכובים לבתיהם.
מסמכים בארכיון העיר פונה מראים ששמואל ואחיו יצחק, יחד עם מספר קצינים וחיילים נוספים נמלטו משבי והגיעו בשנת 1786 לעיר פונה.
החזרה לקהילה

כאשר האחים חזרו לבתיהם ולחיק משפחותיהם הקהילה נדהמה שכן לא ידעו על כך שהאחים שרדו ושמם הלך לפניהם.
האחים אף גילו שנשותיהם התאבלו עליהם וישבו שבעה עליהם. 
שמואל נאם בפני משפחתו והקהילה ואמר "בזמן היותי תלוי בין החיים ומוות נדרתי בפני השם שבמידה ואצא מכאן בחיים אקים בית תפילה להלל את השם ונפלאותיו" ואכן בכסף שקיבל מהסולטאן תכנן והחל את בנייתו של בית הכנסת הראשון של קהילת "בני-ישראל מהודו" בשם שער הרחמים (Gate Of Mercy)
האחים חזרו לשירות הבריטים ותרמו ידע נרחב על ארמון הסולטאן ושאר פרטים אותם קלטו במהלך שהותם בשבי וכן קישרו בין אחד מהווזירים (שרים)של טיפו סאהיב לבין הבריטים, על כך אימו של טיפו סאהיב אף הטילה קללה שבני משפחתו של שמואל וצאצאיו יסבלו למשך 7 דורות ושבכל דור ישרוד רק זכר אחד ולא יותר.
באחד הקרבות לאחר שחזרו לשירות הבריטים ניתן לאחים לקחת שלל מלחמה כאות הערכה על תרומתם הרבה לקרב והנהגתם את החיילים המקומיים ובעזרת השלל שכלל שקי מטבעות זהב בנו את בית הכנסת "שער הרחמים" ב-1796.
רוב המסמכים והראיות מראים שבניית בית הכנסת אשר נסתיים בתאריך 13.5.1796, נבנה בעזרת שכרם הצבאי של האחים שמואל ויצחק ותרומות מבני ובנות הקהילה ולא משלל או כסף שקיבלו מהסולטאן.
המעמד בקהילה

על הקמת בית הכנסת הראשון של קהילת "בני-ישראל מהודו" במומבאי זכו שמואל יחזקאל דיווקר בתואר קומאדן מוקאדם (קומאדן-מהמילה commadent ומוקאדם-פירושו במרטהית יהודית נשיא, כלומר מפקד נשיא) וכן גם מספר בני משפחתו וצאצאיו וצאצאיהם, הנושא בתואר תפקד כמנהיג קהילת "בני-ישראל מהודו" והתואר עבר אך ורק בירושה אך היה יכול להישלל ולעבור לאדם אחר ממשפחת ה"קומאדן מוקאדם דיווקר" אם זקני העדה מצאו אותו כלא ראוי והחליטו פה אחד שהתואר יעבור לאדם אחר מצאצאי שמואל יחזקאל דיווקר.
משפחתו

שמואל יחזקאל דיווקר היה נשוי לשתי נשים במקביל בהתאם לחוקי התנ"ך (ולא לפי השינויים שבוצעו במרבית קהילות ישראל). רג'ו באי ורהמאן באי (רחומה). מנישואין אלו נולדו לו שתי בנות, שם אחת היה דיאנה שנולדה ב-1777.
שמואל סיים את בניית בית הכנסת "שער הרחמים" במומבאי ב-1796, בהיותו בקוצ'ין בבית הכנסת פארדסי של קהילת קוצ'ין, רכש ספר תורה כדי לחנוך את בית הכנסת החדש במומבאי אך נפל למשכב בתחילת הדרך ונפטר, נקבר בבית העלמין היהודי מטנצ'ארי צפונית לעיר אירנקולם בקוצ'ין ב14 בכסליו 1796.
על מצבתו רשום:"This marks(the grave) of Rav Samuel, son of Ezekiel Diveker, Commadan Israel, who died on Wednesday the 14th day of the month of Kislev in the year 1796"
כיום מצבתו המקורית הוסרה מקברו ונלקחה לתצוגה פרטית באירנקולם שבהודו.
ישנה גרסה נוספת הטוענת שקובץ מנאמני הסולטאן טיפו סאהיב זיהו את שמואל בהיותו בקוצ'ין, הרעילו אותו או רצחו אותו בעזרת סכין או חרב.
הסולטאן עצמו נהרג במלחמת מייסור ה-4 בשנת 1799, כשנתיים וחצי לאחר פטירת שמואל.
היות שלא היו לו בנים אלא רק בנות, נשותיו החליטו לאמץ את אחיינו דאדא קמודן דיווקר (1777–1846), בן אחיו יצחק יחזקאל דיווקר (איסאג'י הסאג'י דיווקר) כדי שימשיך את שמו בהתאם למסורות אותם הימים. יצחק ירש את התואר קומאדן מוקאדם מאחיו ולאחריו בנו, שהיה גם בנו המאומץ של שמואל, ירש את התואר וכך עבר בירושה עד לצאצאו של דויד (דאדא) דיווקר, אשר נישא לבתו של שמואל. יוסף יצחק דיווקר (1854–1932), נכדו של דאדא שהיה האחרון שנשא בתואר עד פטירתו והתואר אף כתוב על מצבתו שבבית העלמין ווארלי בהודו.
בנו של יוסף, חנוך יוסף דיווקר (1887–1970) ומשפחתו, כולל ילדי ילדיו האחרים של יוסף החלו להגר לישראל ב-1949 ורובם מתגוררים בישראל, עם גרעין גדול של המשפחה המתגורר בעיר אור עקיבא.
צאצאי שמואל יחזקאל דיווקר דרך נישואין בעיקר של הנשים מחוץ לקהילת "בני-ישראל מהודו" נפוצו אף לאירופה, האמריקות, אוסטרליה ועוד ובישראל רבים שינו את שם משפחתם מדיווקר ליוסף, שמואל וכדומה.
ישנן גם מספר משפחות בעלות שם המשפחה כגון דנדקר או טריגלו שהם צאצאיו כתוצאה מנישואין נשות דיווקר.
ישנם מספר צאצאים שאף קשורים וחברים בארגון "הבונים החופשיים".
בין צאצאיו הישירים ניתן למנות את המחזאי דויד חיים דיווקר, הסופר הישראלי אליעז ראובן-דנדקר, אשר החיה את התואר מחדש בצורה סימבולית והאמן הישראלי דייב יעקב (אווסקר) .
מורשתו

פרט לבית הכנסת שבנה "שערי הרחמים" בעיר מומבאי ב-1796 אשר חודש ב-1860 עם לוחית זיכרון בשמו בשלוש שפות: עברית, אנגלית ומרטהית יהודית.
הוחלט בבית הכנסת לערוך אזכרה בשמו בכל יום כיפור מאז שנת 1919, בית הכנסת הוציא ספרון לזכרו עם פרטים על חייו ב-1927.
במומבאי קיים רחוב על שמו:Samuel street ועל שם אחיו יצחק: Issaji street (שם הרחוב על שם יצחק שונה בשנת 2020)
"שער הרחמים" שאחרי בית הכנסת מכונה "סמאג'י חסאג'י" כלומר "שמואל יחזקאל" על שמו.
עד לתאריך 13.05.1896 נקרא בית הכנסת "סמאג'י חסאג'י" אך באותו היום הוחלט לשנותו לשם "שער הרחמים" הוא ידוע גם בכינוי "ז'וני מאשיד" כלומר בית הכנסת הישן.
עד לשנה 1889 צאצא של שמואל יחזקאל היה גם אחראי לבית הכנסת הראשון אך לאחר מכן הופסק הנוהג הזה.
דיווקר הוא דמות בולטת בספרה של דבורי רנד "מוקאדם", הוצאת יפה נוף תשע"ח.
הודי להב

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 דרגה:   אלוף-משנה
 תפקידים בשירות
 מפקד טייסת 200  מפקד בסיס עובדה  נספח צה"ל בצרפת
 
יהודה (הודי) להב הוא קצין צה"ל במילואים בדרגת אלוף-משנה, בתפקידו האחרון שימש נספח צה"ל בצרפת. קודם לכן שירת כנווט קרב ומפקד בחיל האוויר ופיקד על בסיס עובדה.
ביוגרפיה

להב שירת כנווט קרב בחיל האוויר. ב-2005 מונה למפקד טייסת המזל"טים הראשונה (טייסת 200), במהלך כהונתו פיקד על גדוד בעת ביצוע תוכנית ההתנתקות, בטייסת נקלטו כטמ"מים מדגם שובל. ב-2008 מונה למפקד בסיס עובדה. באוגוסט 2011 מונה לנספח צה"ל בצרפת תפקיד אותו מילא עד שחרורו באוגוסט 2014.
לאחר שחרורו עבד בהתעשייה האווירית לישראל כמנהל שיווק, ב-2018 מונה למנהל מפעל רקיע וסגן מנהל חטיבת כלי טיס צבאיים. ב-2020 מונה למנהל הפעילות העסקית (CBO) בחברת NSO.
ב-2021 מונה לסמנכ"ל שיווק של התעשייה האווירית.
להב בעל תואר ראשון בהנדסת מכונות מאוניברסיטת בן-גוריון בנגב ותואר שני במנהל עסקים בתוכנית קלוג רקנאטי באוניברסיטת תל אביב.
הערות שוליים

↑  חנן גרינברג ונורית בלקין, "קרעתי לחיילים את הצו מול העיניים", באתר ynet, 15 באוגוסט 2005
↑  נדב שחם, ‏מערך "שובל" מציין עשור של פעילות, באתר חיל האוויר הישראלי, 7 במרץ 2017
↑  יהודה (הודי) להב ממונה לסמנכ"ל השיווק של החברה, אתר התעשייה האווירית, 31 באוגוסט 2021
ערך זה הוא קצרמרבנושא קציני צה"ל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ז'יסט פונטיין

ז'יסט פונטיין (בצרפתית: Just Fontaine; הגייה בצרפתית: ז'יסט פונטֶן; 18 באוגוסט 1933 – 1 במרץ 2023) היה כדורגלן צרפתי, נחשב בעיני רבים כאחד מהחלוצים הטובים ביותר בתקופתו. הוא מחזיק בשיא של כל הזמנים בכיבוש שערים בגביע עולם אחד, עם 13 שערים במונדיאל 1958.
קריירה

פונטיין החל את הקריירה המקצוענית שלו בקזבלנקה, שם שיחק מ-1950 עד 1953. ניס קנו אותו ב-1953 והוא כבש 44 שערים בשלוש עונות במועדון. ב-1956, הוא עבר לקבוצת סטאד ריימס כדי להחליף את רמון קופה, שם כבש 121 שערים בשש עונות. בסך הכל, פונטיין כבש 165 שערים ב-200 משחקים בליגה הצרפתית הראשונה, וזכה בשתי אליפויות ב-1958 ו-1960.
במדי נבחרת צרפת, נתוניו של פונטיין מרשימים אף יותר. בכורתו בנבחרת הייתה ב-17 בדצמבר 1953 והוא כבש שלושער בניצחון צרפת 8-0 על לוקסמבורג. עד שנת 1960 הוא כבש 30 שערים ב-21 משחקים בנבחרת. עם זאת, פונטיין ייזכר בזכות מונדיאל 1958, בו כבש 13 שערים בשישה משחקים בלבד, כולל רביעייה מול מערב גרמניה.
משחקו האחרון של פונטיין נערך ביולי 1962, ולאחריו נאלץ לפרוש בגיל צעיר יחסית, עקב פציעה חוזרת. הוא אימן את הנבחרת הצרפתית לתקופה קצרה ב-1967, אבל הוחלף לאחר שני משחקי ידידות שהסתיימו בהפסדים.
בשנת 2003, לציון יובל לאופ"א (1953–2003), התבקשה כל התאחדות כדורגל החברה בארגון לבחור נציג בודד לקבלת הפרס על תרומה לכדורגל. פונטיין נבחר כנציג ההתאחדות לכדורגל בצרפת לקבל את תואר "שחקן הזהב" של אופ"א. במרץ 2004 נבחר על ידי פלה לאחד מ-125 שחקני הכדורגל החיים הטובים בעולם.
תארים

אליפות צרפת (4): 1955/56, 1957/58, 1959/60, 1961/62
הגביע הצרפתי (2): 1953/54, 1957/58
מקום שלישי בגביע העולם: 1958
נעל הזהב בגביע העולם: 1958
הנבחרת המצטיינת בגביע העולם: 1958
מלך השערים בליגה הצרפתית (2): 1957/58, 1959/60
מלך השערים בגביע אירופה לאלופות: 1958/59, 10 שערים
צ'אנגג'נג 11

צָ'אנְגְגֶ'נְג 11 או צעדה ארוכה 11 (בסינית: 长征五号, בפיניין: Chángzhēngwǔ, "צעדה ארוכה" על שם מצעדו המפורסם של מאו דזה-דונג, בקיצור CZ-11, באנגלית: Long March 11) הוא משגר לוויינים קל ממשפחת צ'אנגג'נג שפותח על ידי תאגיד הטכנולוגיה בתחום החלל של סין. השיגור הראשון בוצע בשנת 2015.
הפיתוח בוצע החל מתחילת המאה ה-21. המטרה הייתה לפתח משגר קל עם מנוע דלק מוצק ובעל יכולת שיגור בהתרעה קצרה. ככל הנראה המשגר פותח על בסיס טיל בליסטי מדגם DF-31.
בשנת 2019 פותח דגם CZ-11H המותאם לשיגור ממתקן ימי. כמו כן ניתן לשגר את המשגר ממתקן נייד שפותח עבוד משגר קואיג'ואו.
עד היום (2023) בוצעו 16 שיגורים, כולם הסתיימו בהצלחה.
לשיגורים של משגר הותאמו כני שיגור:
מרכז שיגור הלוויינים ג'יוצ'ואן - LP 43
מרכז שיגור הלוויינים שיצ'אנג - LC-4
בנוסף לכך בוצעו שיגורים מאסדה ימית.