stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
היית'ם קנוויי
הערות שוליים

1 2  “We just couldn’t do everything in the time we had left”: Assassin’s Creed 3’s Creative Director looks back on the makings of a franchise black sheep, Eddie Makuch, March 19th 2019
↑  Assassin's Creed Rogue's Hero Is "Brash and Arrogant," But Also Has a Conscience, Eddie Makuch, August 20th 2014
↑  Assassin's Creed Rogue' To Finish The Final Chapter of 'The Kenway Saga, Andrew Dyce, August 13th 2014
1 2  Interview: Talking with Adrian Hough, Assassin's Creed 3's Haytham Kenway, Tate Steinlage, December 28th 2012
1 2 3 4  כפי שסופר בספר Assassin's Creed: Forsaken, ספרי פינגווין.
↑  מתוך "הופעה קטלנית", פרק שני ברצף הזיכרון הראשון של המשחק "Assassin's Creed III".
↑  מתוך "המטלה של ג'ונסון", "המנתח" ו"החייל", פרקים שני עד רביעי ברצף הזיכרון השני של המשחק "Assassin's Creed III".
↑  מתוך "המשלחת של בראדוק", פרק שלישי ואחרון ברצף הזיכרון השלישי של המשחק "Assassin's Creed III".
↑  מתוך "צלקות", פרק שלישי ברצף הזיכרון הרביעי של המשחק "Assassin's Creed Rogue".
↑  מתוך "לא לנו ה'", פרק חמישי ברצף הזיכרון השישי של המשחק "Assassin's Creed Rogue".
↑  מתוך "טיול לבוסטון", פרק שני ברצף הזיכרון החמישי של המשחק "Assassin's Creed III".
↑  מתוך "כלא בריידוול" ו"הוצאה להורג פומבית", פרקים שני ושלישי ברצף הזיכרון השמיני של המשחק "Assassin's Creed III".
↑  מתוך "סחורה אבודה", פרק שני ברצף הזיכרון התשיעי של המשחק "Assassin's Creed III".
↑  מתוך "אמון שבור", פרק שני ברצף הזיכרון העשירי של המשחק "Assassin's Creed III".
↑  מתוך "העמדה האחרונה של לי", פרק שלישי ואחרון ברצף הזיכרון ה-11 של המשחק "Assassin's Creed III".
↑  מתוך "אפילוג", הפרק האחרון של המשחק "Assassin's Creed IV: Black Flag".
↑  מתוך "פרולוג", הפרק הראשון של המשחק "Assassin's Creed Unity".
↑  10 Most Iconic Assassin’s Creed Characters, Ranked, Chris Harkin, Game Rant, June 14th 2024
↑  'Assassin's Creed' Characters: Ranking the 22 Best, Daniel Horowitz, ONE37pm, May 26th 2023
↑  Top 20 Best Assassin's Creed Characters, Nancy Roberge-Renaud, Watch Mojo
↑  Assassin’s Creed: Best Characters in The Franchise, Ranked By Fighting Ability, Saim Cheeda, Screen Rant, March 25th 2022
↑  The assassins of Assassin's Creed, ranked from worst to best, Andy Kelly, September 13th 2022
↑  The 10 best Assassin’s Creed characters, Marcos Thadani, May 8th 2018
↑  Assassin's Creed III Review, Chris Thursten, December 4th 2012
↑  Assassin's Creed 3 PS3 review – struggling to break the shackles of the old world, Joel Gregory, October 30th 2012
↑  Assassin's Creed 3 Review for Xbox 360, Morgan Webb, October 30th 2012
↑  Assassin's Creed 3 review: Declination of independence, Ludwig Kietzmann, October 30th 2012
↑  Watch gaming's most satisfying character switches, David Roberts, December 16th 2015
↑  The Best New Video Game Characters of 2012, Marc Nix, December 4th 2012
↑  Assassin's Creed: Ranqueamos os melhores vilões, Diego Lima and Bruno Yonezawa, May 6th 2020
↑  The assassins of Assassin's Creed, ranked from worst to best, Andy Kelly, January 28th 2021
↑  10 Best Assassin's Creed Villains, Ranked, Frank Martin, April 22nd 2023
↑  BAFTA Games 2013
↑  Netflix's Assassin's Creed: Which Assassin Should the New Series Feature?, Andy Kelly, November 25th 2020
אנטיכאסיה

אנטיכאסיה (ביוונית: Αντιχάσια, [adi'xasça]) היא יחידה עירונית של עיריית אלאסונה במחוז לאריסה. לפני רפורמת השלטון המקומי בשנת 2011 הייתה זו עירייה עצמאית. מקום מושבה של העירייה היה בקרניה. נקראת על שם רכס הרי אנטיכאסיה הסמוך.
שטחה של היחידה עירונית 142.919 קמ"ר.
על פי מפקד האוכלוסין בשנת 2011, אוכלוסיית אנטיכאסיה הייתה 3,584, גידול קל של 1% בהשוואה לאוכלוסיית המפקד הקודם בשנת 2001.
הערות שוליים

1 2  "Απογραφή Πληθυσμού - Κατοικιών 2011. ΜΟΝΙΜΟΣ Πληθυσμός" (in Greek). Hellenic Statistical Authority.
1 2 3  "Population & housing census 2001 (incl. area and average elevation)" (PDF) (ביוונית). National Statistical Service of Greece. אורכב מ-המקור (PDF) ב-2015-09-21.
ערך זה הוא קצרמרבנושא יישובים ביוון. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
הרי אנטיכאסיה

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 רכס הרים:  פינדוס
 קואורדינטות:  39°47′30″N 21°55′42″E﻿ / ﻿39.79167°N 21.92833°E﻿ / 39.79167; 21.92833
  (למפת תבנית:מפת מיקום/ מוגדלת)[[קובץ:תבנית:מפת מיקום/|600px|]] תבנית:מפת מיקום/(למפת תבנית:מפת מיקום/ רגילה)[[קובץ:תבנית:מפת מיקום/|250px|]] תבנית:מפת מיקום/
אנטיכסיה (ביוונית: Αντιχάσια) הוא רכס הרים מיוער בצפון היחידות האזוריות טריקאלה ולאריסה בתסליה, יוון. הוא חלק מהגבעות המזרחיות של רכס פינדוס. הנקודה הגבוהה ביותר בגובה 1,424 מ', בחלקם המזרחי של ההרים. סלעי מטאורה ליד קלמפקה נחשבים לחלק מאנטיכאסיה.
אנטיכאסיה משתרעת מעמק נהר מורגקני במערב ועד עמק נהר טיטריסיוס במזרח. שניהם יובלים של נהר פיניוס, הזורם דרומית-מערבית ודרומית להרים. אורכו כ-45 ק"מ ממזרח למערב. טווחי ההרים הקרובים ביותר הם חסיה לצפון מערב Kamvounia לכיוון צפון-מזרח. מישור תסאליה העצום שנמצא מדרום.
רכס ההרים נתן את שמו ליחידה העירונית אנטיכאסיה ביחידה האזורית לריסה המערבית. יישובים נוספים בהרים ובקרבתם הם קלמפקה (דרום-מערב), ורדיקוזה (מזרח) וקוניסקוס (צפון). כבישים: הכביש הלאומי היווני 6 / E92 (איגומניצה - יואנינה - טריקאלה - לריסה) עובר דרומית להרים, וכביש הלאומי היווני 15 (קלמבקה - גרוונה - סיאטיסטה) עובר ממערב להם.
הערות שוליים

↑  All the mountains (312), oreivatein.com
ערך זה הוא קצרמרבנושא הרים ובנושא גאוגרפיה של יוון. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
באסם אבן אסחאק
ביאורים

↑  ממצא עתיק שהושאר מאחור בידי בני האיסו, חייזרים קדומים שנודעים בתור "הציוויליזציה הראשונה". ממצא זה פותח את השער לתא יגדראסיל, מחשב-על קדום שנועד למנוע אסון קטסטרופלי עתידי מלהתרחש.
מתווה הגז

מתווה הגז הוא מתווה שעליו החליטה ממשלת ישראל מ-16 באוגוסט 2015, ובו כוונותיה לגבי רגולציה במשק הגז הטבעי בישראל. השם הרשמי של ההחלטה היה: "מתווה להגדלת כמות הגז הטבעי המופקת משדה הגז הטבעי תמר ופיתוח מהיר של שדות הגז הטבעי לווייתן, כריש ותנין ושדות גז טבעי נוספים". ב-27 במרץ 2016, פסל בג"ץ את המתווה בגרסתו הראשונה. ב-22 במאי 2016 הממשלה העבירה שוב את ההחלטה עם שינויים ב-"סעיף היציבות", הסעיף שמשך את עיקר ההתנגדות של בג"ץ. שתי חברות, "נובל אנרג'י" ו"דלק אנרגיה", החזיקו ברוב הזכויות בארבעת שדות הגז "תמר", "לווייתן", "תנין" ו"כריש".
המתווה עורר פולמוס פוליטי ומחאה ציבורית שהתבטאו בין היתר בסדרת הפגנות ברחבי ישראל ובעתירות לבג"ץ. לפי הממשלה, המתווה נועד לקדם פיתוח מהיר של המאגרים, להזרים הכנסות ממסים למדינה, לתרום לביטחון אנרגטי ולביטחון המדינה ולשפר את יחסי החוץ של ישראל. המתנגדים למתווה טענו שתנאי אסדרת משק הגז המקוריים, שלפיהם הונפקו הרישיונות, איפשרו פיתוח כלכלי של המאגרים, וגם אם לא, לאור אי עמידת הזכיינים בתנאי האסדרה, תגובת הממשלה הייתה צריכה להיות פסילת הרישיונות ולא הענקת הטבות שוות מיליארדים. כמו כן, נטען כי אם תנאי המתווה יתממשו, יסתברו הוצאות ציבוריות מיותרות של עשרות ואולי אף מאות מיליארדי שקלים, שהיו נחסכות אם הרישיונות היו מונפקים מחדש דרך מכרזים. בנוסף נטען שהפטורים שהוצעו במתווה מהחוקים השונים ניתנו ללא סמכות משפטית ואם יתממשו יפגעו בעצמאותו של הדרג המקצועי בממשלה.
הממונה על ההגבלים דיויד גילה פרש מתפקידו כמחאה. יו"ר רשות החשמל אורית פרקש-הכהן פרסמה דוח על הנזק שייגרם לציבור מחוסר פיקוח על מחיר הגז.
למרות הסכמתו למתווה, התפטר שר הכלכלה אריה דרעי ממשרד הכלכלה בנימוק שהוא אינו רוצה להיות אחראי על אישור הפטורים לחוק ההגבלים העסקיים, כפי שנדרש בפרק הראשון של המתווה. ראש הממשלה, בנימין נתניהו לקח על עצמו את הסמכויות של שר הכלכלה, וב-17 בדצמבר 2015, לאחר התייעצות עם ועדת הכלכלה של הכנסת כנדרש בחוק, הוא אישר את הפטורים להגבלים עסקיים, בניגוד להמלצת הוועדה.
גילויי גז בישראל

בשנת 1999 התגלה מאגר הגז הראשון של ישראל, "נועה", שהיה גם התגלית הראשונה מבין התגליות מול חוף אשקלון של "שותפות ים תטיס". "מרי B", המאגר הגדול של השותפות, התגלה ב-2000 וסיפק גז לישראל בין השנים 2005 עד ל-2012. קריסת המאגר ב-2012 גרמה להפסד של כ-5 מיליארד ש"ח לציבור (ייתכן כי בגלל רשלנות של המפעיל).
מאגר "תמר" התגלה בראשית 2009 והתחיל לספק גז טבעי באפריל 2013. בעלי זכויות רישיון תמר הם: "חברת נובל אנרג'י מדיטרניאן", "דלק קידוחים", ו"ישראמקו", ובעבר גם "אבנר חיפושי נפט". מאז תגלית "תמר", התגלו מאגרי גז בשטחים של עוד שבעה רישיונות, אבל אף אחד עוד לא פותח. מאגר "לווייתן", הגדול מבין כולם, התגלה בסוף 2010. זכייני רישיונות "לווייתן" הן חברת "נובל", "דלק קידוחים" ו"רציו", ובעבר גם "אבנר". חברת "נובל" ו"דלק קידוחים" הן גם השותפות ברישיונות של מאגר "תנין", שהתגלה בפברואר 2012, ושל מאגר "כריש", שהתגלה במאי 2013. לגבי שלושה מאגרי גז קטנים יותר שהתגלו בשטחי ישראל "דלית", "דולפין", ו"שמשון", גודלם מטיל בספק את כדאיות הפיתוח.
סך כמות הגז שנמצאת ברישיונות "תמר", "לווייתן", "כריש" ו"תנין" הוערך לפי הזכיינים בטווח של בין 730 לבין 1180 מיליארד מטר מעוקב (BCM). משרד האנרגיה מעריך את הטווח כבין 610 לבין 890 BCM. לפי הגאולוג יוסי לנגוצקי, סקרים סייסמיים שבוצעו בכל שטחי ישראל מראים שלא יהיו עוד תגליות גדולות, אלא אולי עוד כמה קטנות.
הרישיונות לחיפושי גז ונפט חולקו עד ל-2016 ללא מכרזים ותמורת סכומים קטנים על ידי הממונה על הנפט במשרד האנרגיה והמים. לממונה יש ועדה מייעצת, מועצת הנפט, שישיבותיה חסויות והחלטותיה מפורסמות בדרך כלל באיחור של חודשים ולפעמים אפילו שנים. לפי תביעה שהוגשה נגד משרד האנרגיה ב-2015, שיטת חלוקת הרישיונות נועדה לשרת את האינטרסים של מקורבים. חוק הנפט, שלפיו חולקו הרישיונות, מתיר חלוקת רישיונות ללא מכרזים אבל גם מטיל חובות נוקשות על הזכיינים. לפי פעילים חברתיים הכשל העיקרי במשק אינו שיטת החלוקה אלא היעדר אכיפת החובות.
ב-2015 הופק ממאגר "תמר" כ-8.3 מיליארד מטר מעוקב (BCM) גז טבעי, שרובו סופק לחברת החשמל לישראל ולחברות חשמל פרטיות, ובכך הווה מקור הדלק ליצור כ-50% מהחשמל שנצרך בישראל. לפי נתוני חברת החשמל, כ-2.5% מהחשמל ב-2015 הופק מאנרגיה סולרית, וכ-45% מפחם. עלות הפחם לחברת החשמל ב-2015 היה כ-12 אג' לקוט"ש לעומת הגז הטבעי שעלה כ-19 אג' לקוט"ש. בתום 2015 העתודות המוכחות במאגר "תמר" היו 185 BCM, וסך ההתחייבויות העתידיות למכירת גז למשק המקומי עמד על 167 BCM.
עיקרי המתווה

המתווה כלל תשעה פרקים שפירטו את כוונות הממשלה לגבי ניהול משק הגז הטבעי. הפרק הראשון הכיל קבוצה של חמישה פטורים לחוק ההגבלים העסקיים שהממשלה הציעה לאפשר לזכייני רישיון "לווייתן". סעיפים בהמשך המתווה הציעו לזכייני רישיונות "לווייתן" ו"תמר" פטורים מחובות מסוימות שקבע המחוקק בחוקים האלה: חוק הנפט, חוק פיקוח על מחירי מצרכים ושירותים, חוק משק הגז הטבעי וחוק מיסוי רווחים ממשאבי טבע. הפטורים לחוק ההגבלים העסקיים ניתנו על סמך סעיף 52 בחוק, שמאפשר לשר הכלכלה לתת פטורים להסדרים כובלים מטעמים של מדיניות חוץ וביטחון המדינה. בתמורה לפטורים אלה, החברות התחייבו לפתח את מאגר "לווייתן" ולהתחיל באספקת גז טבעי תוך 48 חודשים ממתן הפטורים לפי סעיף 52.
עיקרי המתווה > פטורים להגבלים עסקיים

בפרק הראשון במתווה (סעיף ב'), נקבע ששר הכלכלה יפעיל את סעיף 52 לחוק ההגבלים העסקיים, שעל פיו: "השר רשאי, לאחר התייעצות עם ועדת הכלכלה של הכנסת, לפטור הגבל עסקי מהוראות חוק זה, כולן או מקצתן, אם הוא סבור שהדבר דרוש מטעמים של מדיניות חוץ או ביטחון המדינה". המתווה הציע לזכייני חזקת לווייתן את חמשת הפטורים הבאים להוראות חוק ההגבלים:
פטור מהסדר כובל "שנוצר על פי עמדתו של הממונה על הגבלים, כתוצאה מרכישת הזכויות בהיתר רציו-ים על ידי דלק ועל ידי נובל". לפי הממשלה, עיכוב במתן פטור זה מאז 2011 הוביל לעיכוב פיתוח מאגר "לווייתן".
פטור מהסדר כובל שייווצר אם הזכיינים ישווקו את הגז במשותף.
פטור מהסדר כובל שייווצר אם הזכיינים ישווקו את הגז לייצוא בלבד (זאת אומרת, נמנעים מלשווק לשוק המקומי).
פטור מכל הסדר כובל שהזכיינים יכולים לקבוע עם לקוחות עד 2025.
פטור עד 2025 מכל הוראות החוק שנועדו למנוע פגיעה בציבור, ובפרט פטור מסעיף 30 שקובע:
הפטורים להגבלים עסקיים היו מותנים בתנאים הבאים:
על "נובל אנרג'י" ו"דלק אנרגיה" למכור את רישיונות "כריש" ו"תנין". על החברות למכור את הרישיונות תוך 14 חודשים, אחרת נאמן יתמנה למכור אותם, כאשר הנאמן ייבחר מתוך רשימת מועמדים ש"נובל" ו"דלק" יכינו. התנאי של מכירת "כריש" ו"תנין" לכאורה מבטל את סמכות הממונה על הנפט לפסול רישיונות כשזכיינים לא עומדים בחובת הפיתוח, שנקבע לפי סעיפים 55, 24 ו-29ג לחוק הנפט. לפי המתווה: "הזכויות האמורות [זאת אומרת הרישיונות] לא יוחזרו למדינה לפני העברתן לידי קונה במסגרת הסדר זה."
בתוך 6 שנים מחתימת המתווה, על "דלק אנרגיה" למכור את החזקותיה בשדה הגז "תמר", ועל "נובל אנרג'י" לדלל את החזקותיה ל-25%.
איסור להגביל לקוחות מלקנות בבלעדיות או להגביל לקוחות מלמכור גז בשוק משני, עד לרף מסוים.
בחוזים יתאפשר ללקוחות להפחית במועדים מסוימים את כמות הרכישה או לקצר את תקופת הרכישה מבלי שישונו התנאים לרעתו.
בעוד שהממשלה הציגה את תנאי מכירת ההחזקות כהישג ציבורי למען "פירוק המונופול", מתנגדים למתווה טענו שמכירת ההחזקות לא נועדה לייצר תחרות אלא נועדה לאשר לחברות "אקזיט חלומי". לפי המתנגדים, מכירת ההחזקות ללא פיקוח על המחיר רק תגרום לקיבוע מחיר הגז הגבוה.
"נובל" מכרה חלק מהחזקותיה למשקיעים מוסדיים ב-2017, ובתחילת 2018 מכרה 7.5 אחוז נוספים ממאגר "תמר" לחברת "תמר פטרוליום" ובכך הגיעה לאחזקה הנדרשת ממנה על פי המתווה (25 אחוזים).
עיקרי המתווה > פטור מחובת הפיתוח

בסעיף ג' למתווה הממשלה הודיעה על כוונות הממונה על הנפט לא לדרוש סיום פיתוח "לווייתן" עד ל-2019, כאשר סעיף י' למתווה הבהיר אפשרות של עיכובים נוספים אם תהיה השקעה מסוימת. אישור דחיית פיתוח "לווייתן" הצטרף לאישור דחיית פיתוח השדות הקטנים "כריש" ו"תנין", אישור שהשתמע מההסדר במתווה לגבי מכירת הזכויות בהם. האישורים היוו פטור לחובת הפיתוח שנקבעת בחוק הנפט, וגם למועד הפיתוח שנקבע בשטרי חזקות "לווייתן". לפי הכתב אבי בר-אלי, "מתווה הגז נועד למעשה למנוע ממונופול הגז את איבוד מאגר "לווייתן", היות שאפסו סיכוייו לפתחו במועד."
לפי סעיפי 18, 24, ו-29ג לחוק הנפט, זכיין חזקה (או רישיון) חייב להביא שדה למצב מוכנות להפקה תוך 3 שנים מעת תגלית, כך שההפקה תוכל להתחיל תוך 60 יום מיום דרישת ההפקה על ידי שר האנרגיה. החוק לא מקנה סמכות לגוף ממשלתי לאשר דחייה לחובת המוכנות.
החלטה 442 של הממשלה ב-2013, לאימוץ המלצות ועדת צמח, הייתה מבוססת על התפיסה שהפיתוח יתחיל מייד לאחר ההחלטה. אף צוין בדוח הוועדה: "דחיית פיתוח שדה לווייתן בשנה אחת תביא...לאיבוד הכנסות ישירות של המדינה בהיקף של 400 עד 700 מיליון דולר..."
עיקרי המתווה > פטור מפיקוח מחירים

סעיף ד' הציע פטור מפיקוח מחירים שנקבע לפי חוק הפיקוח. לפי נוסח סעיף ד', למשך "תקופת המעבר" הממשלה לא תפעיל את סמכותה לפקח על המחיר או על רווח הזכיינים, כל עוד הזכיינים מציעים ללקוחות חדשים מחירים דומים לאלה שנקבעו עד אז, עם שלוש אפשרויות של הצמדה. הפטור מתנגש עם סמכות השר להטיל פיקוח לפי סעיפים 6 ו-12 לחוק הפיקוח וגם עם חובת הפיקוח לפי חוק משק הגז סעיף 93:
93. גז שימכור ספק גז טבעי ליצרן חשמל פרטי כהגדרתו בחוק משק החשמל, הוא מצרך שחוק פיקוח על מחירי מצרכים ושירותים, תשנ"ו-1996 (להלן - חוק הפיקוח), חל עליו, ורמת הפיקוח שתחול עליו תהיה קביעת מחירים לפי פרק ה' לחוק הפיקוח.
לפי המתווה, "תקופת המעבר" תסתיים כשחברת "דלק" תמכור את כל זכויותיה במאגר "תמר" ו"נובל" תדלל את החזקותיה ב"תמר" מ–36% ל–25%, ולא מאוחר מדצמבר 2021. בינתיים, רשות הגז הטבעי מפרסם כל רבעון מחירון גז עבור לקוחות חדשים.
עיקרי המתווה > פטור מהעדפת אספקה למשק המקומי

סעיף ה' הציע שינויים בהחלטת הממשלה 442 לאימוץ מסקנות ועדת צמח. בהחלטה 442 נקבע שאישורי יצוא יינתנו בהתאם לכמות הגז הקיים במאגרים שפותחו או עומדים להיפתח (לפי אומד סטטיסטי שנקרא "2P" בתעשיית הנפט). בהחלטה החדשה, נקבע שאישורים יינתנו לפי כמות הגז שהתגלה, גם אם סיכוי הפיתוח של חלק מהמאגרים קטן (אומדן "2C"). בנוסף, הוחלט לאשר לזכייני "תמר" לייצא מייד, ולא לחכות לפיתוח מאגר "לווייתן". בנוסף, נמחק מהחלטת 442 סעיף 2, שקבע "להטיל חובה על בעלי חזקת "תמר" בהקמת צנרת "ממאגר תמר לאזור אשקלון לרבות מתקן טיפול לגז טבעי, ולקבוע כי מאגר מרי B יהיה מאגר אחסון פעיל". סעיף י.5.ג למתווה מוסיף שלא יהיו עוד שינויים בהחלטת 442, אף על פי שהחלטה 442 בעצמו קבעה שהממשלה תבחן מחדש את כמות הגז שניתן לייצא כעבור חמש שנים. לפי הקביעה הזאת בג"ץ דחה עתירות נגד ההחלטה ב-2014 בטענה שההחלטה לא פגעה בעדיפות האספקה למשק המקומי שנקבעה בסעיף 33 לחוק הנפט.
עיקרי המתווה > פטורים ממיסים

סעיף ו' למתווה (יחד עם נספח ב') הציע שינויים בנוגע למיסים שידרשו החברות לשלם. השינויים כללו: ראשית, אישור לחישוב 50% מעלויות הקמת צינור נוסף מ"תמר" לחוף כ"השקעה הקמה", השקעה שמתקזזת במלואה מול מס רווחי הנפט; שנית, אישור לחישוב המס על יצוא לפי מחיר המכירה בפועל, ולא לפי המחיר הממוצע במשק המקומי (כפי שנקבע בחוק מיסוי רווחים ממשאבי טבע), בתנאי שהמחיר הוצע ללקוחות חדשים במשק המקומי "בכפוף לקיבולת המערכת". לפי פרופ' אילן בנשלום מהפקולטה למשפטים של "האוניברסיטה העברית", "נראה כי המדינה וחברות הגז מצפות שהמורכבות הזאת תגרום לכך שחוסר החוקיות הזועק של ההחלטה המקדמית יעבור מתחת לרדאר." סעיף ו' גם התייחס לחיבור אסדת "תמר" ישר למצרים, חיבור מנוגד לחוק משק הגז עד להוספת סעיף 10א לחוק במסגרת חוק ההסדרים לתקציב 2015–2016. (עד לשינוי החוק, ספק גז היה חייב לייצא דרך צנרת של "נתגז", קביעה שנועדה לאפשר הפניית יצוא למשק המקומי בעת הצורך.)
בסעיף 3.ה לנספח, הממשלה הודיעה על כוונתה להעביר במסגרת חוק אזורים ימיים הבטחת פיצויים על נזק ישיר בשל פעולות מלחמה ואיבה.
עיקרי המתווה > סעיף היציבות המקורי

בגרסת המתווה הראשונה, סעיף י' שנקרא "סעיף היציבות" הציע כמה היבטים של סביבה רגולטורית יציבה. נקבע שהממשלה לא תיזום חוקים לשינוי מהותי במיסוי רווחי הזכיינים במשך 10 שנים, "חוץ מסגירת פרצות מס ובהבהרת הדין הקיים". (ההסתייגות מתייחס לשינוי שבוצע לאחר מכן בהגדרת "יחסים מיוחדים" בחוק מיסוי רווחים ממשאבי טבע.) סעיף י.5.ג למתווה קובע שלא יהיו עוד שינויים בהחלטת 442.
בהתייחס לסעיף היציבות בדיון בבג"ץ, בא כוח המדינה, עו"ד הנר הלמן טען שממשלה חדשה תוכל לשנות את מתווה הגז - אבל תשלם פיצויים, והוסיף שגם בלי המתווה המדינה חשופה לתביעות פיצויים. תומכים במתווה, כמו חבר כנסת יואב קיש טענו שהבטחת יציבות אינו נדיר כשמדובר בפרויקטי תשתיות.
מתנגדים למתווה טענו שהבטחת פיצויים לפרויקטי תשתיות כמו כביש 6 נקבעה כחלק מהסכם שגובש לפני מתן זכויות ביצוע ליזם, כאשר האישור התקציבי לפרויקט, כולל הבטחת פיצויים, נקבעה בחקיקה. עוד טוענים שאין לממשלה סמכות לקבוע הסדרי תקציב ופיצויים ללא הסמכת חקיקה. אחרי שבג"ץ רמז ב-3 בפברואר 2016 כי לא יכשיר את סעיף היציבות, כתב "דה מרקר" אלי בר אלי טען שהסעיף השיג את מטרתו, "להסיט את האש לברור מאליו במקום להניח על השולחן את השאלות המקצועיות והקשות באמת סביב רכיבי מתווה הגז".
עיקרי המתווה > סעיף היציבות המתוקן

תניות יציבוּת הן תניות המגבילות את שיקול הדעת שיהיה לרגולטור, במשך תקופה מוגדרת מראש, לערוך שינויים רגולטוריים במישור השלטוני. נוסחו החדש והמתוקן של סעיף היציבות היה מרוכך יותר מן הנוסח המקורי, ואימץ את המלצתם של כמה מן השופטים בבג"ץ מתווה הגז להחליף את תניית היציבות בתניית פיצויים: "אם יהיו שינויים בחקיקה שהם מהותיים בעיני המשקיע הסביר, בשיעור חלקו המרבי של הציבור ברווחים של בעלי הזכויות בחזקות (שיעור ה-government take), הממשלה תבחן בחיוב גיבוש פתרונות לקיום הכדאיות הכלכלית המקובלת בפרויקטים דומים בענף בעולם להשקעות שבוצעו לשם פיתוח החזקה...".
עיקרי המתווה > יתר סעיפי המתווה

סעיף ז': הסדרת חזקות "כריש" ו"תנין"
סעיף ח': צעדים שיינקטו לפיתוח מאגר "תמר דרום". "תמר דרום" גולש מעבר לגבולות החזקה, ולכן הממשלה דורשת שהמדינה תשתתף ברווחים שיצטברו מהפקת הגז, זאת אומרת ברווחים מעל רמת הרווחים הנדרשת כדי להצדיק את הפיתוח (במילים אחרות, מדובר בחלוקת הרווחים המונופוליסטיים שיצטברו בגלל חוסר פיקוח על המחיר).
סעיף ט': תוכן מקומי.
הפולמוס סביב מתווה הגז > מחיר הגז וטענות לגבי השפעת המתווה על יוקר המחיה

בתחילת אוגוסט 2015, ערב אישור המתווה על ידי הממשלה, פרסמה רשות החשמל מסמך שהתייחס להשפעת המתווה על יוקר המחיה. לפי הדו"ח, "הישראלים ייקנסו ב-7.3 מיליארד שקל...אם יאושר - החשמל יתייקר ב-6%, והגז ב-30%". הערכת הרשות הייתה שהמשך המדיניות של אי פיקוח על המחיר ועל תנאי הצמדת המחירים עמד לעלות לחברת החשמל לבד כ-13.5 מיליארד שקל. לפי המסמך,
"ככל שהמתווה הממשלתי לא יבטיח כי הסכמי הגז החדשים במשק לא ימשיכו להתבסס על מנגנוני הצמדה חריגים, וככל שלא ימנע התחייבויות עודפות לרכישת כמויות גז – תונצח עלייה עקבית ודאית של מחירי הגז לציבור...בלא כל הצדקה כלכלית".
המסמך גם התייחס למנגנון שהוצע במתווה להגברת התחרות. "קביעת המחיר של חוזים חדשים לפי ממוצע הכנסות "תמר" כיום, תביא לכך ששווי המאגרים שיימכרו יתומחר לפי מגמת המחירים הקיימת. כתוצאה מכך, ספקי גז חדשים אשר ייכנסו לשוק יתקשו להציע מחירים נמוכים יותר בעתיד", הזהירה הרשות. "קביעת מחיר ראוי להסכמי הגז עד למכירת מאגרי "כריש"-"תנין" היא זו שתייצר מנוף הכרחי להורדת מחירי הגז במשק, במועד הפחתת הכמויות בהסכמי היצרנים הפרטיים ובמועד פתיחת המחיר בהסכם חברת החשמל המתוכנן לסוף העשור. בנוסף, אם אכן ייקבע מחיר נמוך יותר להסכמים החדשים בשוק – מכירת "כריש"-"תנין" תתבסס על מחיר גז נמוך בעד 20% בסוף העשור. כך, הספקים שירכשו את המאגרים יוכלו להציע מחירי גז נמוכים במועד פתיחת ההסכמים מבלי לפגוע בהחזר ההשקעה". לפי גורמים בתקשורת, פרסום המסמך הוביל להדחתה של יו"ר רשות החשמל אורית פרקש-הכהן. בפועל, מכירת ההחזקות ב"כריש" וב"תנין" לחברת "אנרג'יאן" היוונית בדצמבר 2016 כללה זכאיות השותפויות לתמלוג ממכירות גז/קונדנסט מהמאגר בגובה של עד 8.25% (לאחר תחילת תשלום היטל ששינסקי) עלות שגם תיפול על הצרכן.
ממשלת ישראל, בתגובת המדינה לבג"ץ, הודתה שאם מחיר הגז ממאגר "תמר" היה מחושב לפי עלות ההפקה שלו, בתוספת תשואה סבירה ליזמים - הוא היה נמוך יותר (לדוגמה: 3.7 דולרים במקום 5.4 דולר ליחידת חום). לפי התגובה לבג"ץ, הממשלה נמנעה מלהורות על הפחתת מחיר הגז מחשש להשלכות רוחביות של הטלת פיקוח מחירים — ולא מכיוון שמצאה כי פיקוח כזה אינו מוצדק. החשש העיקרי של משרדי הממשלה היה שקביעת מחיר גז נמוך תפגע בסיכויי פיתוחם של מאגרי גז נוספים, שלא יוכלו להתמודד עם התשואה הגבוהה יחסית של מאגר "תמר".
דוחות הזכיינים ברישיון "תמר" ל-2015 הציגו הכנסות של כ-1.6 מיליארד דולר וסך רווחים של כ-730 מיליון דולר, תשואה שנתית של כ-25%. לפי השר להגנת הסביבה אבי גבאי, רווחי השותפים השנתיים כוללים רנטה מונופוליסטי של כשני מיליארד ש"ח.
הפולמוס סביב מתווה הגז > היעדר יתירות

סיכון המלווה את משק הגז הטבעי בישראל הוא היעדר חלופות בשרשרת ההספקה. נזקי היעדר חלופות הומחשו בשנת 2011, כאשר חבלה חוזרת ונשנית בצינור הגז הערבי, שהוביל גז טבעי ממצרים לישראל, הביאה להפסקת ההספקה של גז זה, ואילצה את חברת החשמל להשתמש במשך כשנתיים בדלקים יקרים ומזהמים יותר. מאז 2013 מבוססת הספקת הגז למשק הישראלי בעיקר על ידי צינור בודד ממאגר "תמר". פגיעה או תקלה במאגר זה תביא להשבתה של הספקת הגז ותפגע במשק כולו.
לפי תומכי המתווה, המתווה נועד לעודד פיתוח מאגרים ובכך לפתור את בעיית חוסר היתירות. לפי מתנגדים, סעיפי המתווה שמאשרים דחיית פיתוח מאגרים וויתור על צינור נוסף מ"תמר" גם דוחים את השגת כמות החלופות הנדרשת. לפי החלטת הממשלה משנת 2013 יש לשמור את "תמר" כמאגר אסטרטגי למשק הישראלי, ולאסור ייצוא ממנו עד להתחלת ההפקה ממאגר "לווייתן" וחיבורו למשק הישראלי. לטענת מתנגדי המתווה, האישור במתווה ליצוא מ"תמר" לפני פיתוח "לווייתן" דווקא מוריד את הסיכוי ש"לווייתן" יפותח בזמן הקרוב.
בפסיקת בג"ץ שפסלה את המתווה, השופט אליקים רובינשטיין ציין: "לבסוף... יש לייחס חשיבות למחלוקת שהנושא מעורר בקרב חלקים נרחבים בציבור. אלפים גדשו את הרחובות, על מנת להביע את מחאתם כנגד ההסדר המתגבש; הכנסת – הרשות הנבחרת – היא המקום בו קולם יכול להישמע, באמצעות הנציגים להם בחר העם לתת את קולו; אף בכך יש כדי להדגיש את החשיבות שנושא זה יבוא בשערי הרשות המחוקקת, לשם חקיקה ראשית."
הפולמוס סביב מתווה הגז > השפעות "נובל אנרג'י" ואיום תביעות בינלאומיות

בשל מעורבותה של החברה האמריקאית "נובל אנרג'י" בקידוחים, מופעל לחץ לאישור מתווה הגז מצד גורמי ממשל בארצות הברית. כך נחשף לדוגמה כי שגרירות ארצות הברית שלחה מסרונים לחברי כנסת ערבים לתמוך במתווה הגז בכנסת. מתנגדים למתווה גם טוענים שהבטחות במתווה חושפים את ישראל לתביעות בינלאומיות. הממשלה טוענת שקיום המתווה יסיר איום תביעות.
הפולמוס סביב מתווה הגז > השפעות ייצוא הגז

לפי טענות ראש הממשלה, שגובו על ידי מספר חוות דעת של משרדי הממשלה שפורסמו ב-2015, המתווה היה מאיץ את הייצוא למדינות האזור ולאירופה, ובכך היה משפר את יחסי החוץ של ישראל ומחזק את מעמדה. מתנגדי המתווה טוענים כי ייצוא גז לא בהכרח משפר את היחסים, ויצוא כמות גדולה עלול לגרום לנזק ביטחוני, מדיני, וכלכלי בעתיד. לפי פרופסור ברנדה שפר, אין ולו דוגמה אחת לכך שהקמת תשתיות אנרגיה קידמה שלום בין מדינות מסוכסכות, יתר על כן, סכסוכים הנוגעים להפקה, יכולים להשפיע לרעה על יחסים של שתי המדינות. לדוגמה הפסקת הזרמת הגז המצרי לישראל ב-2012 הובילה לסכסוך המשפטי, והודעה של מצרים שלא תשלם פיצויים.
בהיבט הכלכלי, משרד הכלכלה ניתח את כדאיות היצוא תחת הנחות שונות וקבע שברוב התרחישים עדיף למדינה לשמור על רוב הגז לשימוש מקומי מאשר לייצא את הגז ובעתיד לייבא דלקים תחליפים במקום הגז שאזל. מיכאל שראל העיד: "מעל 200 BCM לא קבלנו בשום תרחיש סביר. נגד המתודולוגיה לא הועלתה למעשה שום טענה. דברנו על זה עם הרבה כלכלנים במועצה הלאומית לכלכלה, בבנק ישראל, במשרד האוצר ובמקומות אחרים. המתודולוגיה עצמה לא שנויה במחלוקת".
מספר חודשים לפני פרסום חוות דעת הממשלה ב-2015, חידשו המצרים את החיפושים אחר גז טבעי לאחר הפסקה של מספר שנים, והדבר דווח בעיתונות העולמית. למרות זאת דוחות הממשלה לא הזכירו את החיפושים האלה ואת ההשלכות האפשריות שעלו מהם. חודשיים לאחר פרסום דוחות הממשלה התגלה מאגר גז "זוהר" מול חופי מצרים. התנועה לאיכות השלטון העלתה תהיות באשר למקצועיות חוות הדעת של הממשלה על סמך כך שאין אזכור לאפשרות זו. במצרים נמצאים מפעלים להנזלת גז שאינם בשימוש, שיכולים לשמש לצורך ייצוא גז ישראלי לאירופה ואסיה. גילוי מאגר "זוהר" מטיל ספק על תוכניות יצוא גז מישראל למצרים.
במסגרת השימוע על מתווה הגז מספר עמותות חברתיות טענו כי הגברת הייצוא תפגע בביטחון האנרגטי של ישראל. הפורום המשפטי למען ארץ ישראל הוסיף כי אף כי אינה מתנגדת לייצוא למדינות השכנות, ייצוא כמות נכבדת על חשבון הדורות הבאים מהווה מכה קשה למדינה.
ב-2014, השר גלעד ארדן הביע חשש כי יצוא כמות גדולה עלול לפגוע בעתיד בביטחון ובמעמדה המדיני של מדינת ישראל. לדברי ארדן, עבודת ועדת צמח לא התחשבה מספיק בבעיות גאו-פוליטיות שעלולות להתפתח בטווח הארוך. עמדה דומה הציג ג'ון הופמייסטר, לשעבר נשיא חברת האנרגיה "של".
ב-2013 ועדת צמח טענה שהבטחת כמויות יצוא הייתה חיונית להבטחת כדאיות פיתוח מאגר "לווייתן". בדצמבר 2015, התפרסמו כתבות על תוכניות מגירה של זכייני "לווייתן" לבצע פיתוח מצומצם שתכסה את צורכי המשק המקומי ואינו מסתמך על יצוא.