stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מאור עינים (די רוסי)
הפולמוס על הספר > התומכים

רבי שלמה חזן, בספרו הביוגרפי "המעלות לשלמה" (הודפס לראשונה באלכסנדריה שבמצרים, ה'תרנ"ד), מתייחס באופן חיובי למחבר ולספרו, והוא מציין את התרשמותו ממנו:
והמסתכל היטב בספר הנזכר ראה יראה שהרב עזריה הנזכר היה חכם גדול בש"ס ובפוסקים הראשונים זלה"ה, וכל מדרשי חז"ל שנונים על לשונו; והיה בקי מאד בספרי הגוים, כמעט דמיין ליה כמאן דמנח בכיסתיה
רבי שלמה חזן אף הסיק מכך שרבי חיים בנבנישתי מצטט את רבי עזריה מן האדומים פעמים רבות בספרו "כנסת הגדולה", ש”מזה מוכח בבירור שהרב הכנסת הגדולה ז"ל קרא ספר מאור עינים הנזכר מראש ועד סוף”. הוא גם מוכיח כי החיד"א הכיר את החרם על ספרו, ואף על פי כן ציטטו בספרו תוך הזכרת שמו, אם כי החיד"א עצמו הסתייג שהסתכלותו היא אגבית ומקרית: "ראיתי באקראי ועראי בהדרת זקנים בספר ר' עזריה". לדעתו רבי שלמה חזן הסתייגות זו היא "בדרך התנצלות" - "משום כבודו של מרן הקדוש ז"ל (=רבי יוסף קארו)". רבי שלמה חזן מביא עוד רשימה של רבנים שהסתכלו בספר ואף ציטטו אותו, בהם: רבי דוד גנז (בספרו צמח דוד), רבי יוסף שלמה דלמדיגו, רבי ישעיהו באסאן ורבי משה חגיז. על פי זה הוא מסכם:
ועל כל אלין דהוו, בהכרח צריך לומר שכל הרבנים שלמדו בספר מאור עינים הנזכר וציינו אותו הלא בספרתם המה בחכמתם, לא נראה בעיניהם שיש דופי בספר הנזכר; והגם שקצת מהרבנים הנזכרים ראו הסכמתו של מרן הקדוש הנז"ל, ובכל זאת למדו בספר הנזכר, אפשר להליץ בעדם ולומר דסברי מרנן שמאחר שלא נכתבה ההסכמה הנזכרת ולא חתם עליה מרן ז"ל, רק בפה הוא דאמר להרב כמוהר"א גאליקו ז"ל לכותבה כדי לחתום עליה, ומוהרא"ג הנזכר לא כתבה עד שנח נפשיה דמרן ז"ל ולא יצאה מחשבת מרן ז"ל מן הכח אל הפועל כמבואר בתורף ההסכמה הנזכרת, כל כי האי מאת ה' היתה זאת דלא אסתייעא מילתא ולא בדרך מקרה ... שלא סייעו מן השמים בההסכמה
רבי שלמה הביא "קצת סיוע לסברא זו, שלא סייעו מן השמים בההסכמה הנזכרת", מכך שרבי אלישע גאליקו ורבי משה אלשיך לא הוציאו כתב חרם כרצון רבי יוסף קארו, ”רק כתבו כמו זכרון עדות מה ששמעו מפי מרן ז"ל. ולמה זה? וכי בציר חילייהו חס ושלום לעשות הסכמה אינהו גופייהו בכל תוקף ויצרפו בהסכמתם גם ציווי מרן ז"ל?”.
אמנם למעשה הם כן הוציאו לבסוף חרם, על סמך דברי רבי יוסף קארו.
רבי חיים חזקיהו מדיני, מביא בספרו האנציקלופדי "שדי חמד", בערך על "מאור עיניים", כי קיבל מכתב מרבי יוסף זכריה שטרן בו הוא מצטט את הספר "מאור עיניים", והסיק מכך שהחרם על הספר לא היה ידוע לו, שאילולא כן לא היה מסתכל בו; משכך מוצא הוא לנכון להעתיק את נוסח החרם בספרו. לאחר כתיבת דברים אלו מצא ה"שדי חמד" את ספרו של רבי שלמה חזן, והוא - כמסתייג מהדברים שכתב לפני כן - מעתיק את דברי רבי שלמה חזן לספרו.
קיימים בנוסף עוד רבנים ופוסקים רבים - החל מסמוך לתקופתו, ועד לימינו - שציינו את ספרו, כמראה מקום או על מנת לחלוק עליו.
בתנועת ההשכלה

החל מהמאה ה-18 התחדשה ההתעניינות בהגותו של רבי עזריה מן האדומים, וזאת משום שאנשי תנועת ההשכלה היהודית מצאו קירבה בין הגותם להגותו. יום-טוב ליפמן צונץ פרסם ב'כרם חמד' (שנות הארבעים של המאה ה-19) ביוגרפיה עברית של רבי עזריה מן האדומים והציג את 'מאור עיניים' כמבשר מוקדם של חכמת ישראל בנוסח המחקר האקדמי המודרני. מאור עיניים הוא מקור חשוב לכמה מעיוניו של נחמן קרוכמל, ובמיוחד לגישתו החלוצית למקומו של פילון בתולדות הדת היהודית.
אלכסנדר הלוי צדרבוים, שצייר את רבי שמחה בונים מפשיסחה כמשכיל, מתאר את סדר הלימוד בחסידות פשיסחה בימי רש"ב ובו הגות בספרי מחקר כמורה נבוכים, ספר העיקרים, מאור עיניים וכדומה.
מהדורות הספר

הספר מאור עיניים יצא לאור במספר מהדורות.
לראשונה הוציאו המחבר בשנת של"ד (1574), עם התוספת "מצרף לכסף" והערות שונות. ראו: מאור עיניים,  במאגר הספרים הסרוקים של הספרייה הלאומית
בשנת 1794 הוציא יצחק סטנוב את הספר בברלין, תוך שהוא משמיט את כלל ההערות, ההשגות והספר "מצרף לכסף".
בשנת 1829 יצאה לאור מהדורה נוספת, על יסוד מהדורתו של סטנוב, תוך השמטת ההקדמה. לאחר שנה, יצא לאור ספרון ובו כל ההשמטות במהדורת סטנוב ובמהדורה זו. (מהדורת וויען 1830 באתר ספרים-google)
בשנת 1854 יצא לאור על ידי צבי פיליפובסקי באדינבורו, בתוספת תולדות המחבר.
בשנת 1864 יצא לאור על ידי דוד קאסל עם מבוא רחב, ותולדות המחבר מאת יום טוב ליפמן צונץ. (גרסה אלקטרונית של הספר באתר "ספרים google"; לוח הפרקים מאור עיניים ו מצרף לכסף, מהדורת וילנה תרכ"ד-תרכ"ו 1864–1866, באתר HebrewBooks)
בשנת 1899 יצא לאור בוורשה על יסוד מהדורתו של דוד קאסל.
בשנת 1969 יצאה לאור בירושלים (בהוצאת מקור) מהדורת צילום ממהדורת ווילנא.
בנוסף, תורגם הספר לאנגלית, וקטעים שונים ממנו תורגמו לשפות אחרות על ידי חוקרי יהדות נוצריים.
The light of the eyes, (תרגם והוסיף הערות: Joanna Weinberg) New Haven : Yale University Press, 2001 ISBN 0300079060
לקריאה נוספת

ישראל מלמן, סביב ספר "מאור עיניים" לר’ עזריה מן האדומים (שתי מהדורות לדפוס ראשון, שלד-ה), זר לגבורות - קובץ מחקרים במקרא, בידיעת הארץ, בלשון ובספרות תלמודית, (מוגש לר’ זלמן שזר, נשיא המדינה, ביום הולדתו הפ"ג.) תשל"ג, עמ' 638–657
דוד מלכיאל, מיפת לשם ושוב ליפת: תרגום אנגלי של "מאור עיניים" מאת עזריה מן האדומים, פעמים - רבעון לחקר קהילות ישראל במזרח, 104, תשס"ה, 135-143
עשהאל אבלמן, על חבל דק (מגזין סגולה 7 (תשע"א) עמ' 26–33)
דוד קאופמן "לתולדות הפולמוס של עזריה מן האדומים" בגרמנית ובצרפתית שניהם עם מקורות בעברית
"קול אלוהים", באתר "דעת"
מיכאל ריז'יק, "מאור עיניים" לעזריה די רוסי, באתר האקדמיה ללשון העברית
מאור עיניים, טקסט מלא של הספר באתר האקדמיה ללשון העברית
אנדרו ראנלס

| --- | --- |

 לידה:  23 באוגוסט 1978 (בן 46) אומהה, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1994
 מקום לימודים:  מכללת מרימאונט מנהטן  Creighton Preparatory School 
 בן או בת זוג:  טאק ווטקינס (2019–?) 
 פרופיל ב-IMDb
 
אנדרו סקוט ראנלס (באנגלית: Andrew Scott Rannells; נולד ב-23 באוגוסט 1978) הוא שחקן, מדבב וזמר אמריקאי.
ביוגרפיה

ראנלס נולד וגדל בשכונת פארק הנסקום (אנ') באומהה, נברסקה, לשארלוט ורונלד ראנלס. הוא הרביעי מבין חמישה אחים, עם שלוש אחיות ואח גדול. כילד, הוא למד בתיאטרון הילדים של אמי גיפורד. ראנלס למד בבית הספר היסודי של Our Lady of Lourdes באומהה, ולאחר מכן בבית הספר התיכון קרייטון (אנ'), בית ספר רומי-קתולי לבנים באומהה. הוא עזב את הכנסייה הקתולית עם סיום לימודיו כיוון שעבר התעללות מינית על ידי כומר בבית הספר התיכון שלו.
ראנלס עבר לניו יורק ב-1997 לאחר התיכון, ולמד תיאטרון במכללת מרימאונט מנהטן (אנ') במשך שנתיים לפני שפנה לקריירת משחק במשרה מלאה.
קריירה

בשנים 1999–2000 דיבב ראלנס את ארצ'י אנדרוז בסדרת הטלוויזיה "התעלומות המוזרות של ארצ'י" ובסרט "ארצ'י והאדם הקדמון" משנת 2002 המבוסס עליה.
בשנת 2011 היה מועמד לפרס טוני בקטגוריית הביצוע הטוב ביותר על ידי שחקן ראשי במחזמר על הופעתו כאלדר פרייס במחזמר "ספר המורמונים" בברודוויי. עבור מחזמר זה, הוא זכה בפרס גראמי בשנת 2012 עבור אלבום פסקול המחזמר בביצוע צוות השחקנים המקורי של הפקת ברודוויי. הוא קיבל מועמדות נוספת לפרס הטוני על הופעתו כוויזר בהפקת ברודוויי המחודשת של "פולסטוס (אנ')" בשנת 2016. בין הפקות ברודוויי הנוספות בהן השתתף: "היירספריי", "המילטון", "הדוויג והשארית העצבנית", "ג'רזי בויז (אנ')" ו"הנערים בחבורה".
בשנת 2015 שיחק בסרט ״המתמחה״ בתור קמרון.
בשנת 2019, ראנלס פרסם את ספרו הראשון, ספר זיכרונות בשם "Too Much Is Not Enough", המתארת סדרת מסות על ילדותו באומהה, נברסקה, ועל שנותיו בניו יורק לקראת הופעת הבכורה שלו בברודוויי ב-2005.
בשנת 2020 שיחק בסרטו של ראיין מרפי "הנשף" בנטפליקס שמבוסס על המחזמר באותו שם משנת 2016.
ראנלס מדבב את קולו של מת'יו, מתבגר המתמודד עם היותו הומוסקסואל, בסדרה "פה גדול".
בשנת 2023 דיבב את דמותו של ואניר בסרט ההנפשה הקומי "טרולים 3: הקול טוב".
חיים אישיים

ראנלס הוא הומוסקסואל. ראנלס אמר שהוא יודע שהוא הומו מאז התיכון. הוא יצא מהארון בפני משפחתו כשהיה בן שמונה עשרה, אך הוא הצהיר כי "אף אחד לא היה מופתע". הוא יצא גם בפניי חבריו לתיאטרון, אבל לא בפני בית הספר הקתולי שלו, שכולו בנים.
מאז 2019, הוא נמצא במערכת יחסים עם השחקן טאק ווטקינס (אנ'). השניים הכירו שנה קודם לכן בזמן ששיחקו זוג בהפקת ברודוויי של "הנערים בחבורה". הם שיחזרו את תפקידיהם עבור הגרסה הקולנועית של נטפליקס "הנערים בחבורה" וגם עבדו יחד בסדרה "נפילות חדות" (אנ') ב-2020.
פילמוגרפיה > קולנוע

| שנה | סרט | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2002 | הילד שרצה להיות דוב (צר') | דמויות שונות | דיבוב |
| 2010 | סקס והעיר הגדולה 2 | זמר בחתונה |  |
| 2012 | הרווקה (אנ') | מני |  |
| 2015 | המתמחה | קמרון |  |
| 2016 | למה דווקא הוא? (אנ') | בליין פדרמן |  |
| 2018 | בקשה מסתורית (אנ') | דארן |  |
| 2020 | הנערים בחבורה | לארי |  |
| 2020 | הנשף | טרנט אוליבר |  |
| 2020 | חיה בסרט (אנ') | ניקו |  |
| 2023 | Our Son | מת'יו |  |
| 2023 | טרולים 3: הקול טוב | ואניר |  |
| 2024 | I Don't Understand You | קול |  |
| 2025 | Another Simple Favor (אנ') | דארן |  |
| TBA | Miss You, Love You |  |  |
פרסים ומועמדויות

| פרס | תאריך | קטגוריה | עבור | תוצאה | מקור |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| פרס המוזיקה במדיה של הוליווד | 2024 | שיר מקורי – סדרת טלוויזיה/מיני-סדרה | "Let's Put the Christ Back In Christmas" מתוך "הבנים" | מועמדות |  |
הערות שוליים

↑  Selome Hailu, Blake Lively and Anna Kendrick’s ‘A Simple Favor’ Sequel Gets Official Title and Sets SXSW Opening Night Premiere, Variety, ‏2025-02-04 (באנגלית אמריקאית)
↑  Chris Willman, Hans Zimmer and the Scores and Songs of ‘Emilia Pérez’ and ‘Wild Robot’ Lead Winners’ List at 2024 Hollywood Music in Media Awards, Variety, ‏2024-11-21 (באנגלית אמריקאית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1014404290  ISNI: 0000 0003 5631 276X  LCCN: no2008126610  MusicBrainz: 4de7282d-4879-41d2-91e4-98a9b0ae333c  NKC: xx0245681  NTA: 425114147  VIAF: 185690597   WorldCat (עם VIAF): 185690597
אהרן ברנשטיין (רב)

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1918 ח' בסיוון ה'תרע"ח ירושלים, מִנְהֶלֶת שטחי האויב הכבושים 
 פטירה:  24 באוקטובר 1994  (בגיל 76 בערך) י"ג בחשוון ה'תשנ"ה
 השקפה דתית:  יהדות 
 
הרב אהרן ברנשטיין (ח' בסיוון תרע"ח, 1918 – י"ג בחשוון תשנ"ה, 24 באוקטובר 1994) היה חבר מועצת גדולי התורה של אגודת ישראל וראש ישיבת חיי עולם.
ביוגרפיה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
נולד בירושלים לרב ירוחם פישל יהושע ברנשטיין ששימש כראב"ד בד"ץ כוללות החסידים בירושלים ולדינה בת הרב יהושע אשר רבינוביץ, נכדם של היהודי הקדוש מפשיסחא ורבי יהושע אשר מפוריסוב.
למד אצל אביו בישיבת חיי עולם בין השאר עם רבי גרשון לפידות. בשנת תרצ"ז נישא לדינה בת רבי יצחק מאיר הגר אב"ד סטנביץ, מבית קוסוב. בהוראת רבי שלמה מזוויהל הוסיפה אשתו את השם "חיה" לפני נישואיהם.
הוסמך לרבנות על ידי הרב מטשעבין. עוד בחיי אביו התמנה למגיד שיעור בישיבת חיי עולם,  לאחר פטירת אביו התמנה לראש ישיבת חיי עולם בירושלים. בשנת תשט"ו בהנחייתו של הרב מטשעבין התמנה כחבר בד"ץ אגודת ישראל. בשנת תשל"ו פתח כולל להוראה בירושלים. בשנת תשמ"ט התמנה כחבר מועצת גדולי התורה של אגודת ישראל.
נפטר ב-24 באוקטובר 1994, י"ט בחשוון ה'תשנ"ה, .
משפחתו

בתו נחמה פערל, אשת האדמו"ר ממונקאטש רבי משה יהודה לייב רבינוביץ
בתו מאטיל, אשת הרב יוסף צבי סגל, ראש "כולל אברכים צמח צדק" בעיר העתיקה
בתו ברכה עלקא, אשת הרב חנניה יוסף אייזנבך ראש כולל בארגנטינה וחבר מערכת האנציקלופדיה התלמודית
בתו מלכה יענטא, אשת הרב מרדכי אריה וייס רב קהל אוהעל בברוקלין.
בניו ירוחם פישל ויצחק מאיר, מתגוררים בארצות הברית.
ספרים

פרי אהרן - על סוגיות הש"ס ובענייני הלכה.
תורת אהרון - יצא לאור בידי בניו יחד עם חיבורו של אביו תורת ירוחם
ספר זיכרון יד אהרון על שמו. יצא לאור שנה לאחר מותו
בשנת תשע"א יצאה לאור הגדה של פסח עם פירוש פרי אהרן
תל בטש

| --- | --- |

מראה כללי של תל בטש
 מידות
 שטח:  40 דונם
 גובה מעל פני הים:  124 מטר
 היסטוריה
 תרבויות:  התרבות הכנענית התרבות הפלישתית.
 תקופות:  התקופה הכלקוליתית ברונזה בייניימית תקופת הברונזה המאוחרת תקופת הברזל I תקופת הברזל II התקופה הפרסית
 ננטש:  התקופה הפרסית בארץ ישראל
 סוג:  תל
 אתר ארכאולוגי
 חפירות:  1977–1989
 ארכאולוגים:  עמיחי מזר, ג'ורג' קלם
 מצב:  הרוס
 גישה לציבור:  כן
 מיקום
 מדינה:  ישראל 
 מיקום:  כקילומטר מדרום לטל שחר
 קואורדינטות:  31°47′11″N 34°54′39″E﻿ / ﻿31.786388888889°N 34.910805555556°E﻿ / 31.786388888889; 34.910805555556
  (למפת השפלה מוגדלת) תל בטש(למפת השפלה רגילה) תל בטש(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום תל בטש(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום תל בטש he
 
תל בַּטָּשׁ (במקור: תַל אל-בַּטַאשִׁי) הוא תל קדום באזור השפלה, על גדתו המערבית של נחל שורק, ממערב לקיבוץ צרעה.
זיהויו המקובל של התל הוא עם עיר המחוז הקדומה תִּמְנָתָה (גם תִּמְנָה), הנזכרת רבות במקרא ובמקורות מתקופת בית שני, המשנה והתלמוד.
החפירות והמחקר בתל

התל התגלה במאה ה-19 על ידי שארל קלרמון-גנו, אשר סבר כי התל היה מחנה צבאי רומאי. בשנות ה-40 של המאה ה-20 נסקר התל על ידי בנימין מזר ויעקב קפלן שעמדו על חשיבותו. מזר הציע בתחילה לזהות את התל עם עקרון, אך לאחר שעקרון זוהתה בתל מקנה הסמוך, שונה הזיהוי לתמנתה, בייחוד בשל מיקומו של התל ההולם את התיאור המקראי.
החפירות הארכאולוגיות בתל נערכו החל משנת 1977, על ידי עמיחי מזר מהאוניברסיטה העברית, והן נמשכו במשך 12 עונות חפירה עד שנת 1989.
היסטוריה

על פי הממצאים הארכאולוגיים, אזור התל היה מיושב כמעט ברציפות למן התקופה הכלקוליתית ועד לתקופה הפרסית בארץ ישראל. לא הרחק מן התל, על גדתו המזרחית של נחל שורק, נתגלו שרידי דרך רומית, וכן מספר תלוליות הקרויות "תלוליות בטש", שהן שרידי ישוב מהתקופות הנאוליתית, הכלקוליתית ותקופת הברונזה. מחפירות שנעשו בתל עולה שאתר יושב לראשונה בסוף העידן הפרהיסטורי. בתל נמצאו 12 שכבות התיישבות.
היסטוריה > תקופת הברונזה

השכבות הקדומות בתל (שכבות 12-11) מתוארכות לתקופת הברונזה התיכונה 2 (1750-1550 לפנה"ס). היישוב הוקף בסוללות עפר ובפינה הצפונית-מזרחית של התל נחשפה פינה של מבנה מונומנטלי, ככל הנראה מצודת העיר. על סמך הממצא הקראמי מהשכבה הבאה, חרבה המצודה ככל הנראה סביב שנת 1600 לפנה"ס. מעל לחורבות המצודה נמצאו שרידי שכבת ישוב משלהי תקופת הברונזה התיכונה 2 או מראשית תקופת הברונזה המאוחרת 1 (שכבה 10).
בשכבה 8, המתוארכת לתקופת הברונזה המאוחרת בארץ ישראל נמצא בית גדול דו קומתי שלו תוכנית ייחודית לתקופה. בשני חדרים מרובעים שבמבנה נמצאו עשרות כלי חרס ובניהם כלי יבוא מקפריסין. בשכבה המיוחסת למאה ה-14 לפנה"ס (שכבה 7), בה שכבת שרפה עבה, נמצאו ממצאים רבים ובהם עשרות כלי חרס, חפצי ברונזה שונים, חמישה חותמות גליל, שתי חרפושיות (של אמנחותפ השלישי ושל בת זוגו תיה). העיר ננטשה בסוף תקופת הברונזה המאוחרת.
היסטוריה > תקופת הברזל

בשכבה 5 נחשפו שרידי העיר מתקופת הברזל I, מהמאות ה-11-12 לפנה"ס. היישוב במקום הוקם מחדש והשתרע על מרבית שטחו של התל. על פי הממצא החומרי, כלי חרס בסגנון פלשתי אופייני, חותם ועליו תיאור סיכמתי של מנגן בכינור, וטביעת חותם על בולה המתארת אדם וחיה, היה זה יישוב פלשתי.
בשכבה 4 נחשפו שרידי העיר מתקופת הברזל II, המיוחסת בתל בטש למאה ה-10 לפנה"ס. את שכבה זו מאפיינים ממצאים דלילים, כלי חרס מחופים אדום וממורקים מירוק גס ביד, וכן קירות של מבני מגורים דלים. שכבה זו חרבה ככל הנראה במסעו של פרעה שושנק הראשון. בשכבה הבאה (שכבה 3) היישוב מתחדש לאחר פער יישובי באתר, ייתכן שבימי המלך עוזיהו. העיר הוקפה במערכת ביצורים משוכללת שכללה חומת אבן מלאה, חלקלקה וקיר תמך בדומה לערים מתקופה זו בתל לכיש ובתל חליף. שער העיר נחשף בצד מזרח בשטח המגדלים מהשכבה הקודמת. באחד מהמבנים מתקופה זו נמצאו קנקני חרס, אשר על אחד מהם נתגלתה הכתובת: "למלך" ועל אחר טביעת חותם פרטית "לצפן אבימעצ". מכלול כלי החרס שנמצאו בבתי המגורים של שכבה 3, אינו מאפיין את יהודה והוא קרוב יותר בסגנונו למכלולים של אזור החוף. בין הממצאים היו גם שלוש תבניות חרס בסגנון פניקי ליציקת צלמיות המתארות נשים עירומות.
היישוב חרב ככל הנראה במסע סנחריב בארץ ישראל, אם כי חורבן זה היה חלקי בלבד. בשכבה הבאה (שכבה 2) קם יישוב חדש שזכה לתקופה של שגשוג עד שננטש בתקופה הפרסית בארץ ישראל.
היסטוריוגרפיה

תמנתה נזכרת לראשונה בסיפור יהודה ותמר שבספר בראשית: ”וַיִּרְבּוּ הַיָּמִים וַתָּמָת בַּת שׁוּעַ אֵשֶׁת יְהוּדָה וַיִּנָּחֶם יְהוּדָה וַיַּעַל עַל גֹּזְזֵי צֹאנוֹ הוּא וְחִירָה רֵעֵהוּ הָעֲדֻלָּמִי תִּמְנָתָה ... וַיֻּגַּד לְתָמָר לֵאמֹר הִנֵּה חָמִיךְ עֹלֶה תִמְנָתָה לָגֹז צֹאנוֹ ... וַתָּסַר בִּגְדֵי אַלְמְנוּתָהּ מֵעָלֶיהָ וַתְּכַס בַּצָּעִיף וַתִּתְעַלָּף וַתֵּשֶׁב בְּפֶתַח עֵינַיִם אֲשֶׁר עַל דֶּרֶךְ תִּמְנָתָה  כִּי רָאֲתָה כִּי גָדַל שֵׁלָה וְהִוא לֹא נִתְּנָה לוֹ לְאִשָּׁה”.
לאחר מכן העיר נזכרת בתקופת יהושע בן נון בעת התנחלות השבטים. העיר היוותה את גבולה הצפוני של נחלת שבט יהודה כפי שכתוב: ”וְנָסַב הַגְּבוּל מִבַּעֲלָה יָמָּה אֶל הַר שֵׂעִיר וְעָבַר אֶל כֶּתֶף הַר יְעָרִים מִצָּפוֹנָה הִיא כְסָלוֹן וְיָרַד בֵּית שֶׁמֶשׁ וְעָבַר תִּמְנָה”, וכן: ”וְאֵילוֹן וְתִמְנָתָה וְעֶקְרוֹן”.
בספר שופטים נזכר בהקשר לסיפורו של שמשון הגיבור אשר הלך לתמנתה והתאהב שם באשה פלשתית, שמאוחר יותר נשא לאשה, כאמור: ”וַיֵּרֶד שִׁמְשׁוֹן תִּמְנָתָה וַיַּרְא אִשָּׁה בְּתִמְנָתָה מִבְּנוֹת פְּלִשְׁתִּים ... וַיַּעַל וַיַּגֵּד לְאָבִיו וּלְאִמּוֹ וַיֹּאמֶר אִשָּׁה רָאִיתִי בְתִמְנָתָה מִבְּנוֹת פְּלִשְׁתִּים וְעַתָּה קְחוּ אוֹתָהּ לִי לְאִשָּׁה .... וַיֵּרֶד שִׁמְשׁוֹן וְאָבִיו וְאִמּוֹ תִּמְנָתָה וַיָּבֹאוּ עַד כַּרְמֵי תִמְנָתָה וְהִנֵּה כְּפִיר אֲרָיוֹת שֹׁאֵג לִקְרָאתוֹ”.
לא כל החוקרים מסכימים עם ההנחה כי המדובר באותה העיר: פרופסור אליה שמואל הרטום טוען כי תמנתה הנזכרת בסיפור יהודה ותמר אינה אותה תמנתה מסיפור שמשון, ומציע לזהותה עם ח'רבת א-תִּבְּנָה, צפונית-מזרחית למושב אביעזר. בשאלה זו נחלקו אף חז"ל: ”רַב אָמַר שְׁתֵּי תִמְנָיוֹת הֵם אַחַת שֶׁל יְהוּדָה וְאַחַת שֶׁל שִׁמְשׁוֹן, וְלָמָה הוּא מַזְכִּיר בָּהּ עֲלִיָּה וִירִידָה, אֶלָּא עֲלִיָּה לִיהוּדָה שֶׁהוּא מַעֲמִיד מְלָכִים, וִירִידָה לְשִׁמְשׁוֹן שֶׁהוּא נוֹשֵׂא גוֹיָה. רַבִּי סִימוֹן אָמַר תִּמְנָתָה אַחַת הִיא, וְלָמָּה הִזְכִּיר בָּהּ עֲלִיָּה וִירִידָה, אָמַר רַבִּי אַיְּבוּ בֶּן אַגְרִי כַּהֲדָא בֵּית מָעוֹן דְּסָלְקִין לָהּ מִן טְבֶרְיָה וְנַחֲתִין לָהּ מִן כְּפַר שׁוּבְתִי”.
בספר דברי הימים נזכר כיבוש העיר בידי הפלשתים: ”וּפְלִשְׁתִּים פָּשְׁטוּ בְּעָרֵי הַשְּׁפֵלָה וְהַנֶּגֶב לִיהוּדָה וַיִּלְכְּדוּ אֶת בֵּית שֶׁמֶשׁ וְאֶת אַיָּלוֹן וְאֶת הַגְּדֵרוֹת וְאֶת שׂוֹכוֹ וּבְנוֹתֶיהָ וְאֶת תִּמְנָה וּבְנוֹתֶיהָ וְאֶת גִּמְזוֹ וְאֶת בְּנֹתֶיהָ וַיֵּשְׁבוּ שָׁם”. העיר הוחרבה בידי נבוכדנצר מלך בבל בשנת 603 לפנה"ס, אולם נושבה מחדש בעת שיבת ציון והתקיימה עד סוף התקופה ההלניסטית.
בתקופת בית שני נזכרת "תמנה" בכתבי יוסף בן מתתיהו כעיר מחוז גדולה בשפלה, לצד ערי השפלה הגדולות - אמאוס, לוד ויבנה.
במקורות חז"ל נזכרת העיר בשל חכמיה, ובהם שמעון התימני. העיר "תמנה" נזכרת גם באונומסטיקון של אוסביוס ובמפת מידבא מן התקופה הביזנטית.
גלריה

חורבות בתל בטש
גת ענבים
שרידי תעלת ניקוז
הריסות בית, עם עמודי תמיכה בגג
בית בד - בבריכה שבמרכז היו כותשים את הזיתים באמצעות בולי עץ. ואז היו ממלאים בהם שקים, מניחים בערימה מעל לבורות הקטנים שבצדדים, ומועכים באמצעות קורת עץ כבדה ומשקולות.
גשר להולכי רגל מעל נחל שורק המוביל לתל בטש
לקריאה נוספת

דובי טל, מוני הרמתי, רוני רייך, אבנים גדולות מן השמים, הוצאת משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 1998, עמ' 54.
איתן אבניאון, המילון האנציקלופדי של המקרא, הוצאת איתאב-בית הוצאה לאור, 2003.
כל מקום ואתר, משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 2000.
עמיחי מזר, תל בטש, האנציקלופדיה החדשה לחפירות ארכאולוגיות בארץ ישראל, החברה לחקירת ארץ ישראל ועתיקותיה, כרך 1 עמודים 151-144
הערות שוליים

↑  צבי אילן, תמנה בנחל שורק, דבר, 29 באפריל 1977
1 2 3 4  עמיחי מזר, תל בטש, האנציקלופדיה החדשה לחפירות ארכאולוגיות בארץ ישראל, החברה לחקירת ארץ ישראל ועתיקותיה, כרך 1 עמודים 151-144
↑  ספר בראשית, פרק ל"ח, פסוקים י"ב–י"ד.
↑  ספר יהושע, פרק ט"ו, פסוק י'.
↑  ספר יהושע, פרק י"ט, פסוק מ"ג.
↑  ספר שופטים, פרק י"ד, פסוקים א'–ה'.
↑  בראשית רבה, פרשה פ"ה, ו', ומקבילות תלמוד ירושלמי, מסכת סוטה,  פרק א', הלכה ח', תלמוד בבלי, מסכת סוטה, דף י', עמוד א'.
↑  ספר דברי הימים ב', פרק כ"ח, פסוק י"ח.
↑  מלחמות היהודים ב' 567, ד' 444, קדמוניות היהודים יד 275.
↑  תוספתא, ביצה, ב, ד', סנהדרין, יב, ב', יבמות, ו, י'.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007522257405171
יום הווטרנים (ארצות הברית)

| --- | --- |

כרזת יום הווטרנים לשנת 2002
 מדינה:  ארצות הברית 
 סוג:  חגים פדרליים בארצות הברית 
 סיבה:  שביתת הנשק של ה-11 בנובמבר 1918 
 מועד
 תאריך:  11 בנובמבר
 
יום הווטרנים (באנגלית: Veterans Day) בארצות הברית הוא יום חג המצוין מדי שנה, ב-11 בנובמבר, בכל מדינות ארצות הברית לזכר ותיקי המלחמות. זהו חג חילוני אמריקאי. במדינות אחרות בעולם מציינים את ה-11 בנובמבר בגרסאות שונות, כגון יום שביתת הנשק, או יום הזיכרון, תאריך שנקבע על פי יום חתימת הסכם שביתת הנשק אשר סיימה את מלחמת העולם הראשונה (אז הוחלט כי מעשי האיבה יסתיימו בשעה 11, של היום ה-11, לחודש ה-11, בשנת 1918).
ההכרזה על יום הווטרנים ב-11 בנובמבר באה מפי הנשיא וודרו וילסון בשנת 1919. שבע שנים מאוחר יותר, בחודש יוני 1926, החליט הקונגרס האמריקאי לבקש מן הנשיא קלווין קולידג'. לפרסם הכרזה נוספת לציון ה-11 בנובמבר ולקבוע טקסים מתאימים. ב-13 במאי 1938 הוכר יום הווטרנים בחקיקה פדרלית כיום חג אשר יהיה מוקדש לקיום שלום עולמי.
בשנת 1953 החל אלווין קינג, בעל סנדלריה בקנזס, מסע להפיכת יום הווטרנים ליום אשר יציין לא רק את שביתת הנשק במלחמת העולם הראשונה, אלא את כל ותיקי המלחמות. בעזרת נציג מחוז הבחירה הובאה הצעת חוק מתאימה לקונגרס האמריקאי וביום 26 במאי 1954 חתם על החוק הנשיא דווייט אייזנהאואר. החוק המקורי אשר כינה את היום, "יום שביתת הנשק", שונה ב-1 ביוני אותה שנה ונקרא "יום הווטרנים".
ציון החג

מכיוון שיום הווטרנים הוא יום חג פדרלי, רוב האמריקאים שובתים ממלאכה ביום זה ובתי הספר סגורים. כל משרדי הממשלה שאינם מספקים שירותים חיוניים סגורים ביום הווטרנים. אין שירותי דואר בחג. קיימת מסורת בארצות הברית כי המנה העיקרית בארוחת החג היא רביולי, מסורת שהחלה בארוחה בה ארח הנשיא וילסון 2,000 חיילים ותיקי קרבות מלחמת העולם הראשונה בבית הלבן.
גן בוטני

הגן הבוטני הלאומי של ישראל בירושלים
הגן הבוטני של ארצות הברית בוושינגטון הבירה
גני קיו בלונדון
הז'ארדן דה פלאן - הגן הבוטני הלאומי של צרפת בפריז
הגן הבוטני מינכן-נימפנבורג במינכן, גרמניה
הגן הבוטני של שיקגו
החממה הוותיקה ביותר בגן הבוטני של אוניברסיטת בזל
הגן הבוטני על גג ספריית אוניברסיטת ורשה
גן בוטני הוא גן בו מגודלים צמחים בראש ובראשונה למטרות מחקר מדעי. גן כזה נבדל בדרך כלל מגנים אחרים הן במגוון הרחב מאוד של צמחים המגודלים בו, בשילוט המאפשר זיהוי קל של צמחים שדומה לשילוט בגן חיות וברמת הארגון של הגן הדומה לזו שבספרייה. גן בוטני עשוי לשמש, לצד מטרות המחקר, גם מגוון מטרות רחב כגון שימור טבע, תיירות, חינוך וטיפולים פארא-רפואיים בעזרת גידול צמחים.
מטרות

מחקר
זמינות מיני צמחים אקזוטיים במרחק הליכה ממכון מחקר בוטני או חקלאי לצורך כל מחקר שהוא
בדיקה כיצד ניתן להתאים צמחים אקזוטיים בסביבת הגן
סיוע בביצוע ניסויים בוטניים כמו תוכניות לטיפוח זנים חדשים של צמחים, הרכבה או יצירת כימרות
מחקרים טקסונומיים
מחקרים על אנשים המגדלים צמחים, למשל על אלו שעושים זאת כחלק מתוכנית שיקום נפשית
דאגה להמשך קיומם של מינים של צמחים הנמצאים בסכנת הכחדה
חינוך לידיעת הטבע
חומר לאיורים וצילומים עבור ספרי לימוד (גני קיו מפרסמים כתב עת מדעי על מחקר בוטני הכולל איורים צבעוניים כבר מסוף המאה ה-18.)
היכרות ישירה עם צמחים הגדלים בסביבות שונות במקום להכירם מספרים וסרטי וידאו
צבירת ניסיון אישי בטיפוח זן צמח שאדם רוצה להתמחות בגידולו
קורסים בגננות ביתית
בגן עשויה להיות גם ספרייה בוטנית
לגנים בוטניים רבים צמודה חנות צמחים המוכרת שתילי פרחים, עשבים וירקות שמתאימים לשתילה
טיפול בטבע - טיפולים פארא-רפואיים בגידול צמחים
תיירות ובילוי פנאי
טיולים בגן
פיקניקים, מזנונים ומסעדות
רחבות למסיבות
אטרקציות משלימות
מבנה

מיקום הצמחים בגנים הבוטניים הוא על פי רוב לפי אזורי אקלים וקרקע ולא לפי קרבה אבולוציונית או לפי סדר האלף-בית של שמות הצמחים. זאת משום שקל יותר לגדל זה לצד זה צמחים הדורשים קרקע ואקלים דומה ולא כאלה שחולקים תכונות משותפות אחרות. בחלק מהגנים הצמחים ממוינים, בעקבות עיקרון זה על פי המיקום הגאוגרפי של בית הגידול הטבעי של הצמח. גנים כאלה יכילו, למשל, חלקה שתדמה את אוסטרליה עם תת-חלקות שידמו את אזוריה השונים של יבשת זו. גנים אחרים יסתפקו ב-"חלקת מדבר", "חלקת חורש" וכיוצא בזה.
אולם, יש גנים בוטניים שיוצאים מכלל זה. כגון הגן הבוטני של שיקגו שמחולקים לעשרים ושבעה תת-גנים על פי מאפיינים ארכיטקטוניים בעיקר. בגן זה יש תת-גנים כגון "גן השושנים", "גן הערב", "הגן הסנסורי".
במרבית הגנים הבוטניים יש חממה לדימוי אזורי אקלים שבשל מיקומו של הגן אי אפשר לדמותם תחת כיפת השמיים. לדוגמה חממה לצמחי אקלים טרופי או מדברי. במרבית הגנים הבוטניים יש גם נחל עם אגם או בריכה לצמחי מים. מעבר לזאת, ישנו בגן גם אזור משתלה לצמחים צעירים הסגור בפני הקהל הרחב.
לחלק מהגנים הבוטניים, בעיקר באירופה, ישנו אזור המוקצה לצורכי נוי, בילוי ופנאי הכולל גינה מעוצבת עם פרחי גינון תרבותיים, לרוב לצד מזרקה וספסלי ישיבה. אזור זה ממוקם לרוב ליד משרדי הגן או בכניסה לגן.
היסטוריה

הגנים הבוטניים המודרניים הראשונים נוסדו בצפון איטליה ליד אוניברסיטאות:
פדובה (1543 או 1544)
פיזה (1545) על ידי לוקה גיני (1490-1556)
בולוניה (1567)
ערים אירופאיות אחרות הצטרפו:
ליידן, הולנד (1577)
מונפלייה, צרפת (1593)
היידלברג, גרמניה (1597)
טובינגן, גרמניה על ידי לאונהרט פוקס
קופנהגן, דנמרק (1600)
אופסלה, שוודיה (1655)
הנובר, גרמניה (1666)