קרייטון אברמס
ביוגרפיה > מלחמת וייטנאם

ב-1964 קודם אברמס לדרגת גנרל (ארבעה כוכבים) והיה מועמד לתפקיד ראש מטה צבא ארצות הברית, אך לבסוף נבחר על פניו גנרל הרולד ג'ונסון. יחסי העבודה בין אברמס לג'ונסון היו מצוינים. האחריות המרכזית של אברמס הייתה ניהול ההתרחבות של מסגרות הצבא כדי לעמוד בדרישות המלחמה בווייטנאם, משימה שהוקשתה לאין שיעור בגלל סירובו של הנשיא לינדון ג'ונסון לאשר את גיוס רכיבי המילואים שעליהם התבססו כל תוכניות המגירה. מתוקף תפקידו אברמס נתבקש להעיד מפעם לפעם בפני ועדות הקונגרס היושב בגבעת הקפיטול. מאוחר יותר ציין הסנאטור מייק מנספילד כי "בגבעת הקפיטול, שמו של הגנרל אברמס היה שם קוד למקצועיות, כנות ויושרה אישית". לדברי הסנאטור תומאס מקינטייר, מתוך ים העדים נושאי המדים בוועדות הסנאט, אברמס בלט. "קולו, בניגוד לחלקם, לא היה חזק, לא מתנשא, לא פומפוזי, לא צדיק, לא ממורמר, לא תובעני. לא. קולו היה שקט. מחשבותיו היו אישיות וכנות. הוא דיבר בצניעות אך בעוצמה ובמשמעות."
ראש המטה ג'ונסון נתקל באי הסכמות מול מפקד הכוחות בווייטנאם, ויליאם וסטמורלנד, ועל כן החליט למנות את סגנו הנאמן, אברמס, למשנה של וסטמורלנד. לפיכך ב-1967 מונה אברמס לסגנו של גנרל ויליאם וסטמורלנד, מפקד כוחות ארצות הברית בווייטנאם (מסגרת שנקראה רשמית פיקוד הסיוע הצבאי בווייטנאם), שהיה חבר לספסל הלימודים של אברמס בווסט פוינט. בהיותו סגן מפקד הכוחות בווייטנאם, תפקידיו של אברמס היו מצומצמים ומוגבלים, אך היה לו חלק חשוב בארגון ובאימון מחדש של צבא דרום וייטנאם, שבא לידי ביטוי בהגנה שלו במתקפת טט. בשנה שלאחר מכן בא אברמס במקומו של וסטמורלנד. ב-9 ביוני העביר הנשיא לינדון ג'ונסון את וסטמורלנד מתפקידו ומינה תחתיו את הגנרל אברמס. למרות שווסטמורלנד התמנה לראש מטה הצבא, נתפס הדבר כהטלת אחריות עליו על עסק הביש בווייטנאם. לשינויים שערך אברמס הייתה השפעה מידית, עם סגירת חלק מן הבסיסים בווייטנאם, הפסקת המבצעים המיוחדים שם ושימת הקץ על שיח ה"ניצחון בצפון וייטנאם". מעתה התמקדו האמריקאים על העברת נטל הלחימה לידי דרום וייטנאם, החזרת השלום באזורים הכפריים ותקיפת הלוגיסטיקה הקומוניסטית על ידי עבודת מודיעין. במקום טקטיקת האתר-והשמד ששימשה את קודמו הוא יישם טקטיקה של טהר-והחזק, והכוחות שבפיקודו אימנו את הכפריים הדרום-וייטנאמיים להגן על כפריהם מפני כוחות צפון-וייטנאם. הוא גם שם דגש רב יותר מאשר וסטמורלנד על אימון צבא דרום-וייטנאם.
התוצאה הייתה שפעולות לחימה, שאופיינו תחת גנרל וסטמורלנד בריכוז של יחידות גדולות שנערכו בעיקר בג'ונגלים העמוק באזורי הגבול הסמוכים ללאוס וקמבודיה, עתידות היו לעבור תיקון קיצוני, הכולל סיורים ומארבים רבים של יחידות קטנות במטרה לספק ביטחון לאוכלוסייה הכפרית של דרום וייטנאם. ההגנה על האוכלוסייה האזרחית הפכה כעת למטרה הראשית של הכוחות האמריקאים. מטרת הלחימה האובייקטיבית, סבר אברמס, אינה הרס אלא שליטה. בנאום במכללה להגנה לאומית דיבר אברמס על ההשפעה של השגת יעדים לאומיים על הפעולות הצבאיות. "אני יכול להבטיח לכם" אמר, "שלא משנה כמה מתסכל, לא משנה מה ניסיון העבר שלנו, האיפוק ישלוט וחייב לשלוט כמעט בכל הפעילויות שלנו". לפיכך: "איננו יכולים ליישם את מלוא יכולות עוצמת האש של הכוח הצבאי שלנו בכל האזורים הכפריים כרצוננו, שכן פעולה זו תסכן עוד יותר את החיים והרכוש ואת היחסים השלטוניים עם אותם אנשים שכולנו נלחמים כדי להגן עליהם: האזרחים שלך, וייטנאם."
לאחר בחירתו לנשיאות של הנשיא ניקסון החל אברמס ליישם את דוקטרינת ניקסון, שהתמקדה בהעברת נטל המלחמה בדרום-וייטנאם לידי צבא מדינה זו. בעקבותיה פחת מספר החיילים שבפיקודו מ-543 אלף ב-1969 ל-49 אלף במחצית 1972. לאחר 1969 העביר את עיקר פעילות הכוחות להיות הגנתית. אברמס שם דגש על משמר האזרחים ועם זאת הוא תמיד חיפש הזדמנות לצאת למתקפה. אחת ההזדמנויות הללו הגיעה במרץ 1970 עם הדחת הנסיך נורודום סיהאנוק בקמבודיה. על מקומו עלה לשלטון מרשל לון נול, פרו-אמריקאי, שנאבק במיליציה הקומוניסטית קמר רוז' ששרצה בארצו והצטרף למלחמה האמריקאית נגד הווייטקונג. במשך שנים הפעיל הווייטקונג תאים בקמבודיה שדרכם תקף את דרום וייטנאם; כעת ניצל הפיקוד האמריקאי את המצב החדש שנוצר כדי להתערב בתוך קמבודיה במטרה לנטרל את כוחות הווייטקונג בה. במסגרת תפקידו, אברמס פיקד גם על המערכה בקמבודיה.
באפריל 1970 פיקד על מבצע שיזם לפגיעה בקווי האספקה והלוגיסטיקה של הווייטקונג. המבצע היה מוצלח, אך הוא נקטע בלי להשלים את מטרותיו נוכח המחאה הציבורית נגד המלחמה בתוך ארצות הברית. באביב 1971 יזם מבצע התקפי בלאוס, מבצע לאם סון 719 (אנ'), ושכנע את הממשל לתמוך במהלך. מתוקף איסור של הקונגרס, נעתר מכוחות הקרקע האמריקאים לסייע בפעולה, ועל כן היא בוצעה בידי צבא דרום-וייטנאם עם תמיכה אווירית אמריקאית. הפעולה הסתיימה בכישלון מבצעי והנשיא ניקסון ראה זאת ככישלון של אברמס, אך שמר על האמון בו והשאיר אותו בתפקידו. עם הוצאת הכוחות האמריקאים מווייטנאם, עיקר התמיכה המבצעית בדרום-וייטנאם באה לידי ביטוי באוויר, בגיבוי שהעניק חיל האוויר האמריקאי, בייחוד בעזרת מפציצים כגון B-52 סטרטופורטרס. לפני סיום תפקידו בדרום-וייטנאם הדף צבאה בסיוע אווירי אמריקאי את מתקפת חג הפסחא 1972 של כוחות צפון-וייטנאם.