stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
האובליסק של אקסום
מיקום

בפארק האסטלות הצפוני בעיר אקסום הנמצאת במחוז תיגראי שבצפון אתיופיה יש מספר רב של אסטלות קבורה. האסטלות מהוות מצבות קבורה לסימון קברים תת-קרקעיים. העמדות מעל פני השטח עשויות מאבן מונולית. הן הובאו מאתרי חציבה בקרבת מקום והועמדו בשדה. גובהן של האסטלות בפארק נע בין מטר בודד עד ל-33 מטר כאשר הקדומות שבהן מתוארכות למאה השלישית לפני הספירה. רוב האסטלות לא מעוטרות כלל למעט שלושת האסטלות אשר קרויות ה"מלכותיות" ומתוארכות לתקופת הנצרות באתיופיה:
האסטלה הגדולה באתר היא גם הגבוהה ביותר ומגיעה לגובה של 33 מטר. האסטלה הזו שוכבת על הקרקע ומפורקת למספר חלקים. לא ידוע מה גרם לאסטלה הזו ליפול ומשערים כי זה נבע בגלל רעש-אדמה או כתוצאה של ניסיון הזזתה מהמקום.
האסטלה אשר מתוארכת למאוחרת ביותר בפארק מיוחסת לקיסר עזנה, קיסר אקסום מהמאה ה-4 לספירה אשר ניצבת בגובה של 21 מטר. היא אחת משלושת האסטלות המלכותיות המוכרות כיום אשר אינה פורקה או נשברה עם השנים.
האובליסק של אקסום. כיום האסטלה הגבוהה ביותר אשר עומדת בפארק.
היסטוריה

לאחר הכיבוש של אתיופיה בידי איטליה הפשיסטית בשנת 1935 נשדדה אתיופיה ורבים מאוצרותיה נלקחו כשלל מלחמה. בין אותם פריטים חשובים הייתה אסטלה הקרויה בשם האובליסק של אקסום אשר נלקחה והועברה לאיטליה בשנת 1937. האסטלה המונוליטית נחתכה לשלושה חלקים והועברה במשאית לנמל מאסאווה שבים סוף.
ב-27 במרץ 1937 עגנה הספינה עדווה בנמל נאפולי שבאיטליה יחד עם המונומנט. לאחר מכן הועבר לרומא, שם הוקם מחדש בכיכר פורטה קפנה (אנ') מול המשרד לאפריקה האיטלקית (לימים המטה של ארגון המזון והחקלאות של האומות המאוחדות) וקירקוס מקסימוס. הוא נחשף רשמית ב-28 באוקטובר 1937 לציון יום השנה החמש-עשרה למצעד על רומא.
לאחר שאיטליה הפאשיסטית הובסה בידי בעלות הברית במלחמת העולם השנייה נחתם חוזה שלום עם איטליה בשנת 1947 בו הוגדר כי עליה להחזיר את כל אשר נלקח מאתיופיה. בעוד שפריטים אחרים וביניהם המונומנט של אריה של יהודה הוחזרו לאתיופיה עם ביקורו של הקיסר היילה סלאסי, ננקטו פעולות מעטות במשך יותר מחמישים שנה להעברתו של האובליסק חזרה לאתיופיה.
בשנת 1997 לאחר נפילת משטרו של מנגיסטו היילה מריאם, ממשלת אתיופיה החדשה ביקשה שוב את החזרת האסטלה והפעם מצאה תשובה חיובית מנשיא הרפובליקה האיטלקית דאז אוסקר לואיג'י סקאלפרו (אנ').
ב-27 במאי 2002 האובליסק נפגע מפגיעת ברק במהלך סופת רעמים חזקה מעל העיר רומא, הדבר גרם לנזק ניכר לאסטלה. שלושת החלקים שוחזרו מחדש על ידי שמונה סיבי ארמיד (קוולאר): ארבעה, בין הראשון לשני וארבעה בין החלק השני והשלישי. סידור זה הבטיח התנגדות מבנית במהלך רעידות אדמה ונמנע משימוש בפלדה, כדי לא להפוך את האסטלה למגנט לברקים ולמנוע חלודה. בנובמבר 2003 פורק האובליסק לשלושה חלקים והוכנס למחסנים בסמוך לשדה התעופה של רומא, שם שהה מאז. מטוס תובלה ענק, אנטונוב אן-24 (אנ'), נשכר כדי להכניס את חלקי האובליסק בבטנו והוטסו לאקסום אשר האריכה את מסלול הנחיתה בשבילו.
בשנת 2005 הוחזרו כל שלושת חלקי האסטלה לאקסום במבצע בעלות של 7.7 מיליון דולר מצד ממשלת איטליה. האסטלה נשארה באחסון בעוד ממשלת אתיופיה מחליטה כיצד לשחזר אותה מבלי להפריע לאוצרות קדומים אחרים אשר עדיין נמצאים באזור (בעיקר אסטלה של המלך עזנה). בחודש מרץ 2007 הוקמה הקרן להקמתה מחדש של האסטלה במיקום ליד האסטלה של המלך עזנה. הרכבה מחדש החלה בחודש יוני 2008, עם צוות שנבחר על ידי אונסק"ו. המונומנט הוקם מחדש בביתו המקורי ונחשף ב-4 בספטמבר 2008.
הערות שוליים

↑  Miruts Hagos, Christian Koeberl, Fred Jourdan, Geochemistry and Geochronology of Phonolitic and Trachytic Source Rocks of the Axum Obelisks and Other Stone Artifacts, Axum, Ethiopia, Geoheritage 9, 2016-11-08, עמ' 479–494 doi: 10.1007/s12371-016-0199-7
↑  Karl W. Butzer, Rise and Fall of Axum, Ethiopia: A Geo-Archaeological Interpretation, American Antiquity 46, 1981-07, עמ' 471–495 doi: 10.2307/280596
↑  Dale H. Moore, Christianity in Ethiopia, Church History 5, 1936-09, עמ' 271–284 doi: 10.2307/3160789
↑  "No return for Ethiopian treasure" (באנגלית בריטית). 2001-06-22. נבדק ב-2020-03-18.
↑  Richard Pankhurst, Ethiopia, the Aksum Obelisk, and the Return of Africa's Cultural Heritage, African Affairs 98, 1999, עמ' 229–239
1 2  "Rome obelisk struck by lightning" (באנגלית בריטית). 2002-05-28. נבדק ב-2020-03-18.
↑  Trundling Musso’s stolen obelisk back to its African home, www.spectator.co.uk
↑  "Obelisk arrives back in Ethiopia" (באנגלית בריטית). 2005-04-19. נבדק ב-2020-03-18.
↑  "Ethiopia unveils ancient obelisk" (באנגלית בריטית). 2008-09-04. נבדק ב-2020-03-18.
אסטון מרטין DB Mark III

| --- | --- |

אסטון מרטין DB Mark III, קופה, שנת 1958
 מאפיינים כלליים
 יצרן:  אסטון מרטין
 שנות ייצור:  1957–1959
 הרכבה:  בריטניה בריטניה
 מודל קודם:  אסטון מרטין DB2/4
 מודל אחריו:  אסטון מרטין DB4
 סיווג:  מכונית ספורט
 מרכב:  2 דלתות
 אורך:  4,369 מ"מ
 רוחב:  1,651 מ"מ
 גובה:  1,359 מ"מ
 משקל:  1,361 ק"ג
 בסיס גלגלים:  2,515 מ"מ
 מפרט טכני
 מנוע:  6 צילינדרים, בטור, 2,922 סמ"ק המפיק  178 כ"ס, 197 כ"ס ב-5,500 סל"ד
 הילוכים:  תמסורת ידנית - 4 מהירויות
 מהירות מרבית:  193 קמ"ש
אסטון מרטין DB Mark III, שנת 1959
אסטון מרטין DB Mark III (באנגלית: Aston Martin DB Mark III) היא מכונית ספורט, 2 דלתות, אשר יוצרה על ידי חברת אסטון מרטין הבריטית בין השנים 1957–1959.
סך הכול יוצרו 551 יחידות.
הדגם מסדרת "DB" אשר הייתה קרויה על שמו של David Brown, אשר רכש את חברת אסטון מרטין בסוף שנות הארבעים של המאה העשרים.
תאוצת "אסטון מרטין  DB Mark III" מ-0 ל-97 קמ"ש היא 9.3 שניות.
גרסאות "אסטון מרטין  DB Mark III"

גרסת ספורט סלון הצ'בק (2 מושבים + 2 מושבים מאחור)
גרסת קבריולה (2 מושבים), יוצרו 84 יחידות
גרסת קופה (2 מושבים)
תמונות

אסטון מרטין DB Mark III  - מבט לתא הנהג
אסטון מרטין  DB Mark III קבריולט, שנת 1958
אסטון מרטין DB Mark III, שנת 1958
מנוע אסטון מרטין DB Mark III, שנת 1959
אסטון מרטין DB Mark III, שנת 1958
ראו גם

אסטון מרטין
אסטון מרטין 2 ליטר ספורט
אסטון מרטין DB2/4
אסטון מרטין DB4
אסטון מרטין DB5
אסטון מרטין DBS
אסטון מרטין V8
ארמון האגה

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  ארמון מלכותי 
 מיקום:  סטוקהולם
 מדינה:  שוודיה 
 בעלים:  גוסטב הרביעי אדולף, מלך שוודיה 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  1802–1805 (כ־3 שנים)
 תאריך פתיחה רשמי:  1805 
 אדריכל:  קרל כריסטופר ג'ורוול
 קואורדינטות:  59°21′49″N 18°02′22″E﻿ / ﻿59.36361111°N 18.03944444°E﻿ / 59.36361111; 18.03944444
 he
 
ארמון האגה (בשוודית: Haga slott), שנקרא בעבר ביתן המלכה (בשוודית: Drottningens paviljong), ממוקם בפארק האגה, עיריית סולנה, במטרופולין סטוקהולם, שוודיה. הארמון, שנבנה בין השנים 1805-1802, עוצב בהשראת וילה איטלקית של אמן הבלט גלודיירס בדרוטנינגהולם על ידי האדריכל קרל כריסטופר ג'ורוול עם מינויו על ידי המלך גוסטב הרביעי אדולף לילדי המלוכה. זה היה ביתם או בית הקיץ של כמה מבני משפחת המלוכה השוודית - בעיקר זה היה מקום הולדתו של המלך הנוכחי - עד 1966 כאשר המלך גוסטב השישי אדולף העביר את סילוקו לממשלה והוא הפך לבית הארחה עבור מבקרים זרים מכובדים. בשנת 2009, הוכרז על ידי ראש הממשלה פרדריק ריינפלדט כי זכויות הסילוק לארמון יועברו בחזרה לחצר המלוכה כדי לשמש את ויקטוריה, נסיכת הכתר של שוודיה ובעלה, הנסיך דניאל, דוכס וסטרגטלנד, כמתנת חתונה בשנת 2010. הם עברו לגור בארמון האגה לאחר חתונתם ב-19 ביוני אותה שנה.
היסטוריה

כאשר המלך גוסטב השלישי נהרג בשנת 1792 בוטלו העבודות על הטירה הגרנדיוזית שלו בברונסוויקן ובנו ויורשו המלך גוסטב הרביעי אדולף החל בבניית ארמון צנוע יותר. המלך פנה לאדריכל הצעיר יחסית קרל כריסטופר ג'ורוול במטרה לבנות בית מודרני בסגנון וילה איטלקי. ג'ורוול הועסק בהאגה מאז 1788 ולמד אצל לואי ז'אן דספרז הן בהקמת הביתן המלכותי והן בטירה הלא שלמה בברונסוויקן. הוא היה גם האדריכל מאחורי מקדש אקו. הוא עיצב אותה על פי וילה איטלקית של אמן הבלט גלידיירס בדרוטנינגהולם, שג'ורוול עיצב בעצמו. היסודות הונחו במאי 1802 וכבר לפני סוף השנה הבניין היה תחת קורת גג. קבלן הבנייה היה הרמן אדברג, שמלבד העובדה שהיו לו בעלי מלאכה מיומנים כבעלי מלאכה מיומנים כבעלי לבנים ונגרים, עמדה לרשותו גם קבוצה של חיילי חי"ר מסודרמנלנדס. בדצמבר 1803 נודע למלך כי היציעים הוסרו ועמודי השיש הוגבהו. העמודים היו במקור מפינלנד והובאו לפולין בתקופת שלטונו של המלך זיגיסמונד. הם נלקחו בחזרה לשוודיה על ידי המלך גוסטב השני אדולף ושימשו את נקדימון טסין הצעיר בבניית הכנסייה הגרמנית בקרלסקרונה. כאשר הכנסייה נבנתה מחדש לאחר שריפה מסיבית בשנת 1790 נותרו 14 עמודים זמינים לשימוש עתידי. הרצפה הייתה עשויה מעץ אלון מטירת פרדריקהוב והאבן יועדה במקור לטירתו של המלך גוסטב השלישי, שמעולם לא הושלמה בברונסוויקן. כל בניית הארמון הושלמה בסוף 1805.
החל משנות ה-20 של המאה ה-19 שימש הארמון כבית קיץ עבור נסיך הכתר אוסקר ורעייתו ג'וזפין. בשנת 1860 שופץ הארמון עבור בנו הצעיר של המלך אוסקר הראשון, הנסיך אוגוסט, ואשתו הנסיכה תרזה. הנסיכה התגוררה בארמון האגה עד מותה בשנת 1914 והיא הכניסה את מגעה לארמון במהלך 54 שנות מגוריה.
לאחר מותה של תרזה הוכנס הארמון לשימוש על ידי בני משפחת המלוכה, עד שהזוג החדש, הנסיך התורשתי גוסטב אדולף והנסיכה סיבילה, עברו לשם ב-1932 לאחר שנערך שיפוץ יסודי. הנסיכות מרגרטה, בירגיטה, דזירה וכריסטינה והנסיך קרל גוסטב, המלך הנוכחי של שוודיה, נולדו שם כולן. בעקבות מותו הפתאומי של הנסיך התורשתי בהתרסקות מטוס KLM DC-3 בשדה התעופה של קופנהגן ב-26 בינואר 1947, האם האלמנה וילדיה סיימו את שהותם במשרה מלאה בארמון.
המלך גוסטב השישי אדולף ויתר על זכויות הסילוק המלכותיות לארמון ושחרר אותו לשימוש הממשלה בשנת 1966 כמעון רשמי לאורחים זרים נכבדים של הממשלה לשוודיה, אם כי יתברר שהוא משמש בדלילות רבה למטרה זו.
ב-23 באפריל 2009 הודיע ראש הממשלה ריינפלדט כי זכויות הסילוק של ארמון האגה יועברו בחזרה לחצר המלוכה כמתנת חתונה מהממשלה לאור נישואיה המאושרים של נסיכת הכתר ויקטוריה לדניאל ווסטלינג ביוני 2010. הזוג עבר לגור ב-15 בנובמבר 2010.
אלכסנדר השני, מלך אפירוס

| --- | --- |

דמותו של אלכסנדר השני על גבי קמע
 לידה:  אפירוס
 פטירה:  המאה ה־3 לפנה״ס 
 בן או בת זוג:  אולימפיאס השנייה 
 
איור של מטבע עם דמותו של אלכסנדר השני
אלכסנדר השני (ביוונית: Αλέξανδρος Β;‏ ? - 242 לפנה"ס) היה מלך אפירוס. בנו של פירוס הראשון, ואביו של פירוס השני.
ביוגרפיה > תחילת דרכו

אלכסנדר נולד סביב שנת 294 לפנה"ס. הוא היה בנו השלישי של פירוס הראשון מלך אפירוס, ואשתו לאנאסה, בתו של אגתוקלס טיראן סירקוסאי. הייתה לו אחות גדולה למחצה בשם אולימפיאס, ואח גדול למחצה בשם תלמי. כמו כן היה לו אח קטן בשם הלנוס. תלמי נהרג במהלך המצור על ספרטה, כך שהדרך לכתר הייתה פתוחה לפני אלכסנדר.
בשנת 272 לפנה"ס, מת פירוס, ואלכסנדר ירש את מקומו. אלכסנדר נישא לאחותו למחצה אולימפיאס, שהייתה מבוגרת ממנו. מעשה אופייני למלכים הלניסטיים. היא ילדה לו את פירוס ותלמי, ובת בשם פתיה.
ביוגרפיה > מלכותו

המלחמה הכרמונידית, שבה התאחדו אתונה ספרטה ומצרים נגד מוקדון, פתחה בפני אלכסנדר חלון הזדמנויות חדש. עיקר הגייסות המוקדוניים עברו דרומה לאטיקה כדי למנוע נחיתה מצרית שם. אלכסנדר החליט לחדש את המאבק שהחל בו אביו, והכריז מלחמה על אנטיגונוס השני גונאטס, מלך מוקדון. בעידודו של תלמי השני מלך מצרים, אלכסנדר פלש אל מוקדון דרך מעלה הנהר אאוס (aoos). אנטיגונוס סב על עקביו צפונה, והפריש גיס בפיקוד בנו דמטריוס למערכה מול אלכסנדר. לאחר מכן חזר דרומה אל יוון.
אלכסנדר הובס על ידי דמטריוס ובקש לכרות איתו הסכם שלום. בניגוד לשאר אויביו, אנטיגונוס מיצה עם אפירוס את הדין עד הסוף, ונטל ממנה מספר חבלי ארץ חשובים מאוד באזור האגן העליון של נהר אאוס. השפלה זו גרמה לערעור מצבה הפנימי של אפירוס. ממלכת אפירוס הייתה מורכבת משבטים רבים, ומרביתם לא היו מרוצים מבזבזנותו ומסעות המלחמה של פירוס, אביו של אלכסנדר, שהקשו על האוצר. בנוסף על כך התעוררו בממלכה גורמים שדרשו להפוך את אפירוס ממונרכיה לרפובליקה.
כאשר אלכסנדר חזר לאפירוס, התמרדו הרפובליקנים והוא נמלט לאקרנאניה. אפירוס הפכה לרפובליקה למשך זמן קצר, אלא שאז האקרנאנים, בסיוע המלוכנים האפירוטים וייתכן שגם הליגה האיטולית, הצליחו להחזיר את אלכסנדר לכס המלכות. בין פעולותיו בשנות מלכותו האחרונות, ניתן למנות חתימת חוזה עם הליגה האיטולית, שבמסגרתו חולקו ערי אקרנאניה בינו לבין האיטולים. אם כי לאחר מותו, האיטולים הפרו את החוזה. הוא מלך עד מותו בשנת 242 לפנה"ס.
לקריאה נוספת

דוד גולן, תולדות העולם ההלניסטי, ירושלים: הוצאת הספרים ע"ש י"ל מאגנס, מהדורה ראשונה תשמ"ג, מהדורה שנייה תשמ"ז.
Smith, Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology, "Alexander Ii", 1873
הערות שוליים

↑  פלוטרכוס, "חיי פירוס", 9.
1 2  יוסטינוס, ספר עשרים ושישה, 2.
↑  גולן, עמ' 149.
↑  גולן, עמ' 150.
↑  Smith, Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology, "Alexander Ii", 1873
↑  יוסטינוס, ספר עשרים ושישה, 3.
↑  פוליביוס, ספר שני, 45. וגם ספר תשיעי, 34.
דצ"ך עד"ש באח"ב

עשר המכות מצוירות בהגדת רוטשילד משנת 1450
דצ"ך עד"ש באח"ב הן ראשי תיבות המופיעות בהגדה של פסח ומובאות בשמו של רבי יהודה בתור סימנים לעשר מכות מצרים.
אֵלּוּ עֶשֶׂר מַכּוֹת שֶׁהֵבִיא הַקָּדוֹשׁ בָּרוּךְ הוּא עַל הַמִּצְרִים בְּמִצְרַיִם, וְאֵלוּ הֵן:

דָּם, צְפֵרְדֵּעַ, כִּנִים, עָרוֹב, דֶּבֶר, שְׁחִין, בָּרד, אַרְבֶּה, חשֶׁךְ, מַכַּת בְּכוֹרוֹת.

רַבִּי יְהוּדָה הָיָה נוֹתֵן בָּהֶם סִמָּנִים: דְּצַ"ךְ עַדַ"שׁ בְּאַחַ"ב.
הטקסט מהווה ראשי תיבות (נוטריקון) של שמות עשר המכות, ומספק עד היום מקור לפרשנויות ותהיות, עקב מה שנראה, על פניו, כסימנים פשטניים למדי.
פרשנות מסורתית

רש"י מסביר שחשוב לרבי יהודה להדגיש את סדר המכות, שהטיל משה על פרעה, כפי שידוע לנו מספר שמות ומההגדה, להבדיל מהסדר השונה לחלוטין שמופיע בספר תהילים, פרקים ע"ח וק"ה. בנוסף, מביא רש"י דרש: המילים: דצ"ך עד"ש באח"ב היו רשומות על מטה משה, וכשהיה מביט במטה, היה יודע איזו מכה להשית על פרעה ברגע נתון.
לדברי רשב"ם, סדר וחלוקת המכות בנוטריקון מלמד על המשותף להן. לדבריו, מכות דצ"ך הן מכות הארץ (תופעות שמתרחשות על הארץ: דם, צפרדע, כינים); עד"ש – מכות אמצע (ערוב, דבר, שחין); ובא"ח (ברד, ארבה, חושך) – מכות האוויר; ואילו מכת בכורות (הבי"ת שבסוף באח"ב) יוצאת דופן.
הריטב"א מביא פירוש נוסף שמקשר בין חלוקת האותיות ומיקומן בדצ"ך עד"ש באח"ב למשותף למכות שאותיות אלו מייצגות. לפי פרשנותו, חלוקת האותיות ומיקומן קשורה למכות בעלות התראה מוקדמת, ומכות ללא התראה מוקדמת. "שני פעמים היה משה מתרה בפרעה ובשלישי לא היה מתרה, וכן כל בכל שלש מכות. בדם צפרדע התרה בכנים לא התרה, בערוב ובדבר התרה בשחין לא התרה, בברד ובארבה התרה ובחושך לא התרה".
אברבנאל מסביר את החלוקה לקבוצות על פי מגמתן, והדבר מתבטא במכה הראשונה בכל אחת מהקבוצות. במכת דם נאמר: "בזאת תדע כי אני ה'..." ספר שמות, פרק ז', פסוק י"ז. המגמה בקבוצה זו היא להוכיח לפרעה שאלוהים הוא מחויב המציאות. במכת ערוב נאמר: "למען תדע כי אני ה' בקרב הארץ" ספר שמות, פרק ח', פסוק י"ח. המטרה בקבוצה זו היא להוכיח שאלוהים משגיח על ברואיו. ובמכת ברד נאמר: "בעבור תדע כי אין כמוני בכל הארץ" ספר שמות, פרק ט', פסוק י"ד. בקבוצת מכות זו הוכחה יכולתו של אלוהים לשנות את הטבע כרצונו.
פרשנות מסורתית > פרשנות קבלית

באגרת רבי שמשון מאוסטרופולי מבואר הסימן על פי הקבלה. לפי האגרת, המלאך הממונה על המלאכים שהכו את המצרים נקרא תקא, כפי הגימטריה של דצ"ך עד"ש באח"ב, והשמות הקדושים על ידם נגאלו ישראל ממצרים הם דע"ב צד"א כשח"ב - כפי האותיות של דצ"ך עד"ש באח"ב על פי סדרן בחלוקה לשלוש מילים. (האותיות דע"ב הם ראשי התיבות של דצ"ך עד"ש באח"ב, האותיות צד"א הם השניות בכל מילה, והאותיות כשח"ב הן האחרונות.)
פרשנות מודרנית

עוזי אורנן מספק את הרקע ההיסטורי של התקופה, ומבהיר בכך את חשיבות תרגילי השינון. דצ"ך עד"ש באח"ב הם ראשי התיבות של מכות מצרים המהווים מעין שלוש מילים שמקלות על זיכרון של רצף המכות. בתקופת המשנה והתלמוד עדיין לא הודפסו ספרים, ולמלאכת השינון הייתה חשיבות רבה, כדי להעלות את הטקסטים בפני הקהל. תלמידי חכמים היו ניכרים בבקיאותם בעל פה בטקסטים הנלמדים. רבי יהודה מספק מעין תרגיל מסייע, שיעזור למשננים; קל יותר לזכור שלוש מילים ייחודיות מאשר רשימה של 10 מכות.
בניגוד לדבריו, הרב יובל שרלו טוען, שלא בא רבי יהודה לספק טכניקה לזכירת המכות וסדרן, אלא, התכוון בסימנים אלה לרמוז לפרשנות, המבוססת על פשוטו של מקרא, המחלקת את המכות לשלוש קבוצות, שלכל אחת מהן יש מכנה משותף ומטרה המפרידים בינה לבין הקבוצה האחרת. גישה זו דומה לגישת מפרשי ימי הביניים.
שמואל כהן מנתח את שלוש הקבוצות על פי הפגיעה שלהן. הקבוצה הראשונה פגעה במצרים מההיבט התאולוגי (אלוהים מוכיח עליונותו בטקסט וכנגד החרטומים). הקבוצה השנייה גרמה נזק אקולוגי, ואילו השלישית פגעה בבעלי החיים.
עלילות דם

הביטוי, "דצ"ך, עד"ש באח"ב",  שימש גם חיזוק, כביכול, לפרשנות אנטישמית עקב חוסר בהירותו. במאה ה-18 "העידו" הפרנקיסטים לאחר שהתנצרו, על המשמעות המוצפנת של הקטע: "דם צריכים כולנו על דרך שעשו באותו האיש חכמים בירושלים". "עדות" זאת עמדה במרכז איגרת ששלחו לאפיפיור בעניין עלילת היעלמותו של הילד שמעון מטריינט. בעקבות האשמות אלו נקראו מנהיגי הקהילות היהודיות לוויכוח בלבוב היא למברג, בו השתתפו ר' חיים הכהן רפופורט, ולפי מקורות אחדים, השתתף גם הבעל שם טוב, והם הזימו את עלילות הדם של הפרנקיסטים.
ראו גם

הגדה של פסח
עשר מכות מצרים
לקריאה נוספת

יואל רפל, מועדי ישראל : אנצקלופדיה שימושית לשבת ולחג - למעיין, לסטודנט, לתלמיד, משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 1990, עמ' 78
ספרות חז"ל הארץ־ישראלית : כרך ראשון - מבואות לחיבורי ספרות חז"ל, יד יצחק בן צבי, 2018, עמ', 341
ישראל מאיר לאו, הנחת יסוד : מאה מושגים ביהדות, משכל, 2008, עמ' 334
הערות שוליים

1 2 3  סדר הגדה של פסח עם עשרה פירושים, וילנה, תרכ"ח (1867)
↑  וראו בהגדה של פסח לעיל, עמ' 41, פירוש רש"י על דצ"ך עד"ש באח"ב: וא"ת [ואם תאמר] מה בא ר"י [רבי יהודה] ללמדנו?", וגם הריטב"א תוהה תהייה זו.
↑  ראו ספר תהילים, פרק ע"ח מפסוק מ"ד ואילך וגם: ספר תהילים, פרק ק"ה מפסוק כ"ח ואילך
1 2  שמואל כהן, עשר המכות - היבט תאולוגי ואקולוגי, מקראנט
↑  אגרת רבי שמשון מאוסטרופולי באתר ויקיטקסט
↑  עוזי אורנן, המילה האחרונה, מנגנון התצורה של המילה העברית, הוצאת הספרים של אוניברסיטת חיפה, 2003, עמ' 92
↑  הרב יובל שרלו, חלוקת דצ"ך עד"ש באח"ב (שמות פרק 10), באתר ישיבת אורות שאול.
↑  עלילת הדם בתולדות ישראל, מכללת הרצוג
| חג הפסח |
| --- | --- | --- |
| ערב פסח | קמחא דפסחא • אפיית מצות • שבת הגדול • הגעלת כלים • בדיקת חמץ • ביטול חמץ • ביעור חמץ • מכירת חמץ • תענית בכורות • ערב פסח שחל בשבת |  |
| סיפור יציאת מצרים | שעבוד מצרים • עשר מכות מצרים • יציאת מצרים • קריעת ים סוף • שירת הים |  |
| ליל הסדר | הלכות ליל הסדר • קערת ליל הסדר • חרוסת • כרפס • מצה • מרור • זרוע • ארבע כוסות • כוס של אליהו • הסבה • אפיקומן |  |
| סדר ההגדה | סימני הסדר • הא לחמא עניא • מא כ'בר • מה נשתנה • עבדים היינו • ארבעה בנים • והיא שעמדה • דצ"ך עד"ש באח"ב • דיינו • אמונים ערכו שבח • קריאת ההלל (התחלה) • שפוך חמתך • הלל (המשך) • הלל הגדול • ברכת השיר • חסל סידור פסח • לשנה הבאה בירושלים • ובכן ויהי בחצי הלילה • ובכן ואמרתם זבח פסח • אדיר במלוכה • אדיר הוא • אחד מי יודע • חד גדיא |  |
| מצוות החג | איסור חמץ • קורבן פסח • סיפור יציאת מצרים • אכילת מצה • אכילת מרור • ארבע כוסות • מנחת העומר |  |
| מהלך החג | ערב פסח • ליל הסדר • חול המועד פסח • שביעי של פסח • פסח שני |  |
| מנהגים | סעודת אסתר • סהרנה • אמירת שירת הים • סעודת משיח • מימונה |  |
| תפילות ופיוטים | קריאת ההלל • אבוא בחיל להתיצבה • תפילת טל • ליל שמורים אותו אל חצה |  |
| חמץ ומצה | מצה עשירה • מצה שמורה • שרויה • קטניות בפסח • חמץ נוקשה • חמץ שעבר עליו הפסח |  |
| שונות | מסכת פסחים • לא בד"ו פסח • מטבח פסח • רומפלנאכט |  |
חגי ישראל ומועדיו • שלוש רגלים
ארמון האומות

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  מבנה ממשל 
 כתובת:  Parc de l'Ariana 
 מיקום:  ז'נבה 
 מדינה:  שווייץ 
 בעלים:  האומות המאוחדות 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1938
 תאריך פתיחה רשמי:  1938 
 אדריכל:  קמיל לפברה, ג'וליין פלגנהיימר, יוז'ף ואגו, אנרי-פול ננו, קרלו ברוגי 
 סגנון אדריכלי:  קלאסיציזם המופשט 
 קואורדינטות:  46°13′36″N 6°08′26″E﻿ / ﻿46.226563888889°N 6.1404777777778°E﻿ / 46.226563888889; 6.1404777777778
 www.ungeneva.org
  (למפת ז'נבה מוגדלת) ז'נבה ורנייה מרן ורסואה קולונז'-בלריבארמון האומות(למפת ז'נבה רגילה) ז'נבה ורנייה מרן ורסואה קולונז'-בלריבארמון האומות
 
אולם הדיונים המרכזי
ארמון האומות (בצרפתית: Palais des Nations; באנגלית: Palace of Nations) הוא מבנה הממוקם בז'נבה שבשווייץ המשמש כבניין משרדים עבור ארגון האומות המאוחדות.
המבנה נבנה בין השנים 1929–1936 על מנת לשמש את ארגון חבר הלאומים. מאז שנת 1946 משמש המבנה את ארגון האומות המאוחדות, בהתאם לאמנה שנחתמה עם ממשלת שווייץ (עד שנת 2002 לא הייתה שווייץ חברה בארגון האומות המאוחדות).
אורכו של המבנה 600 מטרים, ובו 34 חדרי כנסים וישיבות ו-2,800 חדרי משרדים.
היסטוריה

ארמון האומות הוקם במטרה להכיל את כל הארגונים של חבר הלאומים. המבנה ממוקם בפארק אריאנה על גדת אגם ז'נבה - שטח שנתן גוסטב דה רביליו דה לה ריב (Gustave de Revilliod de la Rive) לעיר ז'נבה בשנת 1890. בעת הענקת השטח דרש לה ריב כי הפארק יישאר פתוח לציבור, כי ייקבר בשטח הפארק, וכי יסתובבו בו טווסים. דרישות אלה מתקיימות.
התכנון הנוכחי של המבנה נבחר בעקבות תחרות אדריכלית שנערכה בשנת 1926. 377 הצעות שהוגשו לתחרות אולם אף הצעה לא נבחרה. האדריכלים שהציעו את חמש ההצעות המובילות בתחרות: קרלו ברוגי מאיטליה, ז'וליין פלגנהיימר משווייץ, קמיל לפברה ואנרי-פול ננו מצרפת ויוזף ואגו מהונגריה נדרשו לשתף פעולה יחדיו ולהציע תוכנית אחת.
אבן הפינה למבנה הונחה ב-7 בספטמבר 1929.
לאחר שהמבנה עבר לידי ארגון האומות המאוחדת, נדרשה הרחבתו. בראשית שנות ה-50 נבנו לאגף K של המבנה שלוש קומות, ונבנו אגף D על מנת לשכן את ארגון הבריאות העולמי. בשנת 1973 הוקם אגף E כמתחם כנסים.
ראו גם

מטה האומות המאוחדות
כיסא שבור
ארמון גרשם

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  ארמון, בית מלון 
 מיקום:  בודפשט
 מדינה:  הונגריה 
 בעלים:  Gresham Life Assurance Company 
 מפעיל:  ארבע העונות (רשת מלונות) 
 הקמה ובנייה
 אדריכל:  ז'יגמונד קוויטר, יוז'ף ואגו, לאסלו ואגו 
 סגנון אדריכלי:  אר נובו 
 קואורדינטות:  47°29′59″N 19°02′53″E﻿ / ﻿47.49974722°N 19.04798056°E﻿ / 47.49974722; 19.04798056
 אתר רשמי
  (למפת בודפשט מוגדלת) ארמון גרשם(למפת בודפשט רגילה) ארמון גרשם
 
חזית המבנה
"שער הטווסים"
ארמון גרשם (בהונגרית: Gresham-palota) הוא מבנה אר נובו מפואר במרכז בודפשט בכיכר סצ'ני (לשעבר כיכר רוזוולט) ברובע בלווארוש. המבנה הוקם בראשית המאה ה-20 על ידי חברת הביטוח הבריטית גרשם לפי תכנונו של האדריכל ההונגרי-יהודי ז'יגמונד קוויטנר. כיום נמצא הבניין בבעלות חברת ההחזקות האירית קווינלאן פרייבט ומשמש כמשכנו של מלון הפאר "ארבע העונות".
היסטוריה

המבנה הוקם כהשקעה על ידי חברת הביטוח שלא הורשתה לסחור בניירות ערך והפיקה רווחים מנדל"ן. במקור עמד על אותו מגרש ארמון נאו קלאסי. תכנון המבנה נמסר לידי האדריכל ההונגרי ז'יגמונד קוויטנר, שלמד בווינה והושפע מסגנון הזצסיון הווינאי (ה"אר נובו הווינאי"). הקמת המבנה ארכה שנתיים, בין 1904 ל-1906. הבניין שימש כמטה החברה באירופה המרכזית וכמקום אירוח לבכירי החברה ולאריסטוקרטים בריטים שהיו קשורים עמה.
בשנות הונגריה הקומוניסטית הפך המבנה המפואר לבית דירות ומצבו התדרדר. בשנת 2001 רכשה את הארמון קבוצת מלונות ארבע העונות, שיפצה אותו לפי התוכניות המקוריות, כולל השקעה בעיצוב הפנים הכולל עבודות פרזול בברזל, פסיפס וויטראז' זכוכית, ופתחה בו ב-2004 את המלון המפואר והיוקרתי ביותר בבירה ההונגרית.
תיאור המבנה

המבנה מהווה את אחת הדוגמאות הטובות ביותר לאדריכלות הזצסיון (אר נובו) במרכז אירופה. הזצסיון הווינאי, בניגוד לאר נובו הפריזאי הקלאסי התמקד פחות בעיטורים ויותר בעיצוב הארכיטקטוני עצמו לשם יצירת הצורות ה"טבעיות", הנראות כצמחים. בבניין מתבטא הדבר בצורה המפותלת בה מונח הגג על המבנה ובעמודי הכניסה.
המבנה מעוטר בפסלים רבים בהם פסל ראשו של סר תומאס גרשם, ממייסדי הבורסה של לונדון. שער הכניסה לגן מהווה דוגמה לעבודת פרזול וכוללת שני טווסים.
ארמון גרסאלקוביץ'

| --- | --- |
חזית הארמון
חזית הארמון
 מידע כללי
 סוג:  ארמון
 מיקום:  ברטיסלאבה
 מדינה:  סלובקיה סלובקיה
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1760
 תאריך פתיחה רשמי:  1765 
 סגנון אדריכלי:  אדריכלות הבארוק
 קואורדינטות:  48°08′58″N 17°06′28″E﻿ / ﻿48.14944444°N 17.10777778°E﻿ / 48.14944444; 17.10777778
  (למפת סלובקיה מוגדלת) ברטיסלאבה טרנבה טרנצ'ין ניטרה ז'ילינה באנסקה ביסטריצה  פרשוב קושיצה צ'כיה פולין אוק. רו. הונגריה א ו ס ט ר י ה ארמון גרסאלקוביץ'(למפת סלובקיה רגילה) ברטיסלאבה טרנבה טרנצ'ין ניטרה ז'ילינה באנסקה ביסטריצה  פרשוב קושיצה צ'כיה פולין אוק. רו. הונגריה א ו ס ט ר י ה ארמון גרסאלקוביץ'
 
ארמון גרסאלקוביץ' (בסלובקית: Grasalkovičov palác) הוא ארמון המשמש כמעונו הרשמי של נשיא סלובקיה. בארמון זה נשיא סלובקיה מארח מנהיגים וראשי מדינות. הארמון שוכן בבירת סלובקיה, ברטיסלאבה. סגנונו של הארמון הוא רוקוקו- בארוק. בארמון ישנו גן צרפתי.
היסטוריה

בניית הארמון הושלמה בשנת 1760. האדריכל האחראי לעיצוב הארמון הוא אנטון מאיירהופר. הבניין נבנה עבור אציל הונגרי בשם יינטל גרשלקוביץ', ומכאן מקור שמו של הארמון.
המלחין האוסטרי יוזף היידן הציג בבכורה חלק מיצירותיו בארמון.
בתקופתה של "סלובקיה העצמאית", כינוי לסלובקיה במהלך מלחמת העולם השנייה שהייתה מדינת חסות של גרמניה הנאצית בהנהגתו של יוזף טיסו, הארמון היה למקום מושבו של נשיא סלובקיה העצמאית. בשנת 1950, הפך המבנה למרכז פעילויות עבור תלמידי בתי הספר בברטיסלאבה. התלמידים גרמו נזק רב לארמון, והארמון חזר לאכלס אורחים בתוכו עם סיום מהפכת הקטיפה. המבנה עבר שיקום בתחילת 1990 וב -30 בספטמבר 1996 הארמון הפך למקום מושבו של נשיא סלובקיה.
ראו גם

נשיא סלובקיה
אסטון מרטין DB6

| --- | --- |

אסטון מרטין DB6
 מאפיינים כלליים
 יצרן:  אסטון מרטין
 שנות ייצור:  1965–1970
 הרכבה:  בריטניה בריטניה
 מודל קודם:  אסטון מרטין DB5
 מודל אחריו:  אסטון מרטין DBS
 סיווג:  מכונית ספורט
 מרכב:  2 דלתות
 אורך:  4,623 מ"מ
 רוחב:  1,676 מ"מ
 גובה:  1,359 מ"מ
 משקל:  1,475 ק"ג
 בסיס גלגלים:  2,578 מ"מ
 מפרט טכני
 מנוע:  6 צילינדרים, בטור, 3,995 סמ"ק, המפיק 282 כ"ס ב-4,500 סל"ד, 325 כ"ס ב-5,750 סל"ד
 מהירות מרבית:  241 קמ"ש
אסטון מרטין DB6, קבריולה
אסטון מרטין DB6
אסטון מרטין DB6 (באנגלית: Aston Martin DB6) היא מכונית ספורט, 2 דלתות, אשר יוצרה על ידי חברת אסטון מרטין הבריטית בין השנים 1965–1970.
יוצרו 1,788 יחידות.
הדגם מסדרת "DB", אשר הייתה קרויה על שמו של David Brown, אשר רכש את חברת אסטון מרטין בסוף שנות הארבעים של המאה העשרים.
ה-"אסטון מרטין DB6" מאיצה מ-0–97 קמ"ש ב 8.4 שניות.
גרסאות "אוסטין מרטין DB6"

2 דלתות קופה (2 מושבים + 2 מאחור)
2 דלתות קבריולה (2 מושבים + 2 מאחור)
Aston Martin DB6 - DBR2 (דגם פתוח, 2 מושבים, תצורת מכונית מרוץ)