stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אלסדייר מקינטאייר
עבודתו וספריו > חיות רציונליות תלותיות

בעוד ש"מעבר למידה הטובה" ניסה לתת דין וחשבון למעלות האדם אך ורק באמצעות פנייה לפרקטיקות חברתיות ולהבנה של האני האנושי לאור "מסורות" ו"מסעות", ספרו "חיות רציונליות תלותיות" היה מאמץ בעל מודעות עצמית כדי לבסס "מעלות" (או מוסריות) בתחום הביולוגיה.
מקינטייר כותב על השינוי הזה בהקדמה לספר:
"אף על פי שיש אכן סיבה טובה לדחות אלמנטים חשובים בביולוגיה של אריסטו, עכשיו אני מעריך שטעיתי בהנחתי שאתיקה עצמאית ונפרדת מביולוגיה תהיה אפשרית".
"חיות רציונליות תלותיות" מנסה ליצור בסיס הוליסטי על סמך הידע הנוכחי הקיים אצלנו (בניגוד לטענות א-היסטוריות) וטוען כי הפגיעות האנושית ומוגבליותיה הן תכונות מרכזיות בחיי האדם, וכן ש"המידות הלא-תלותיות" של האסכולה התומיסטית נדרשות לפרט האנושי לפרוח במעבר משלבי הינקות ועד לבגרות וזקנה. מקינטאייר מרחיב:
"יוצא שלרוב אנו חייבים את הישרדותנו, שלא לדבר על פריחתנו לאנשים אחרים... זו תהיה התזה המרכזית של הספר הזה, כי המידות שאנו זקוקים להן, אם ברצוננו להתפתח ממצבנו החייתי ולעבור למצב רציונלי ועצמאי, המעלות שאנו זקוקים להן, אם עלינו להתעמת ולהגיב על פגיעות ונכות הן אצלנו והן אצל אחרים, שייכות לאותה סדרה של מידות, והן המידות הייחודיות של חיות רציונליות".
דת

מקינטאייר כאמור המיר את דתו לנצרות קתולית בתחילת שנות ה-80, וכיום מכנה את עבודתו כ"הגישה האוגוסטינית של התומיסטים לפילוסופיה של המוסר".
בריאיון למגזין "Prospect" הסביר כי המרת דתו לקתוליות התרחשה בשנות החמישים לחייו "כשהשתכנע בנכונות התומיזם בזמן שהוא ניסה להסביר לתלמידיו על אי נכונות הגישה". כמו כן, בספרו "הצדק של מי, איזו רציונליות?" מופיע קטע שבו הוא מסביר כיצד אדם "נבחר" על ידי מסורת, וזה עשוי לשקף את המרתו לקתוליות. עדות מסוימת להתפתחויות האחרונות במתודולוגיה של המחקר הפילוסופי, אשר הגיעו בין היתר בזכות השקפתו של מקינטאייר על תומיזם, היא הגישה המודרנית ל"אבן-סינאיזם" (המורשת ההיסטורית שנבנתה על הפילוסופיה של אבן סינא), כפי שהיא מגולמת בעבודותיו של נאדר אל-ביזרי בקשר לאסלאם, אף על פי שהנטייה היא פנומנולוגית ולא אנליטית, והמיקוד הוא על אונטולוגיה ולא על פילוסופיה מוסרית.
ביקורת

על ספרו "מעבר למידה הטובה" אמר הפילוסוף האמריקאי ריצ'רד רורטי:
"בהיותו סינתזה מצוינת, מעבר למידה הטובה מציע לקורא אבחון על מצבה הנוכחי של פילוסופיית המוסר, אשר מתרחב לכלל אבחון על מצב החברה המודרנית. הספר כורך יחדיו נושאים מאריסטו, ממרקס ומן ההגות הדתית, ועושה זאת בדרך מתגרה ומקורית להפליא. ספרים מעטים בלבד שהתפרסמו לאחרונה הצליחו לשלב בין חזון רחב כל כך על טבעו של המוסר ובין ראייה היסטורית חודרת כל כך."
ד"ר יקי מנשנפורד, המלמד באוניברסיטה הפתוחה כתב גם הוא על הספר:
"מעבר למידה הטובה אינו ספר קל, והוא מניח ידע מוקדם בתולדות הפילוסופיה; אלא שהקורא שיקדיש את תשומת הלב הרבה שהספר דורש יפיק מכך תועלת לא מעטה. ככלות הכל, קריאת ספרי פילוסופיה היא פרקטיקה שיש בה טובין פנימיים רבים, והיא דורשת מהעוסק בה לפתח מידות טובות רבות."
ראו גם

תומיזם
פילוסופיה של המוסר
קהילתנות
הנצרות הקתולית
לקריאה נוספת

אייל חוברס, הקדמה לתרגום העברי של "מעבר למידה הטובה", מכון שלם, 2006
D'Andrea, Thomas D., Tradition, Rationality and Virtue: The Thought of Alasdair MacIntyre, Burlington, VT: Ashgate, 2006.
Bielskis, Andrius, Towards a Post-Modern Understanding of the Political: From Genealogy to Hermeneutics, Basingstoke, New York: Palgrame-Macmillan, 2005.
Horton, John, and Susan Mendus (eds.), After MacIntyre: Critical Perspectives on the Work of Alasdair MacIntyre, Cambridge: Polity Press, 1994.
Knight, Kelvin, Aristotelian Philosophy: Ethics and Politics from Aristotle to MacIntyre, Cambridge: Polity Press, 2007.
Knight, Kelvin, and Paul Blackledge (eds.), Revolutionary Aristotelianism: Ethics, Resistance and Utopia, Stuttgart: Lucius & Lucius, 2008.
Lutz, Christopher Stephen, Reading Alasdair MacIntyre's After Virtue, New York: Continuum, 2012.
Lutz, Christopher Stephen, Tradition in the Ethics of Alasdair MacIntyre: Relativism, Thomism, and Philosophy, Lanham, MA: Rowman and Littlefield, 2004.
Murphy, Mark C. (ed.), Alasdair MacIntyre, Cambridge: Cambridge University Press, 2003.
Myers, Jesse, "Towards Virtue: Alasdair MacIntyre and the Recovery of the Virtues", 2009
Nicholas, Jeffery L. Reason, Tradition, and the Good: MacIntyre's Tradition-Constituted Reason and Frankfurt School Critical Theory, UNDP 2012.
Perreau-Saussine, Emile Alasdair MacIntyre: une biographie intellectuelle, Paris: Presses Universitaires de France, 2005.
Seung, T. K., Intuition and Construction: The Foundation of Normative Theory, New Haven: Yale University Press, 1993. See chapter six: "Aristotelian Revival".
Skinner, Quentin. "The Republican Ideal of Political Liberty", Machiavelli and Republicanism, edited by Gisela Bock, Quentin Skinner and Maurizio Viroli; New York: Cambridge University Press, 1990, pp. 293–309 (critique of MacIntyre's After Virtue)
אוסקר פון מילר

| --- | --- |

אוסקר פון מילר
 לידה:  7 במאי 1855 מינכן, ממלכת בוואריה 
 פטירה:  9 באפריל 1934 (בגיל 78) מינכן, גרמניה הנאצית 
 שם לידה:  Oskar Miller 
 ענף מדעי:  הנדסת חשמל, הנדסה אזרחית
 מקום מגורים:  גרמניה
 מקום קבורה:  Winthirfriedhof 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה הטכנית של מינכן 
 מוסדות:  AEG 
 פרסים והוקרה:  מגן הנשר של הרייך הגרמני (7 במאי 1930)  אזרח כבוד של מינכן (1930)  טבעת ארנסט ורנר פון סימנס (1927)  Karmarsch Medal (1925)  מדליית ההנצחה ע"ש גרשוף (1925)  מדליית וילהלם אקסנר (1921)  דרגה 3 במסדר העיט האדום (1906)  בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 תרומות עיקריות
 מוזיאון המדע של מינכן
 
אוסקר פון מילר (בגרמנית: Oskar von Miller‏; 7 במאי 1855, מינכן – 9 באפריל 1934, מינכן) היה מהנדס גרמני, מייסד מוזיאון המדע של מינכן ומחלוצי האנרגיה ההידרואלקטרית.
קורות חיים

בנם של פרדיננד פון מילר ואנה פוזל. למד ב"גימנסיה הריאלית הישנה", אותה סיים ב-1874. בהמשך למד הנדסה אזרחית בבית הספר הגבוה להנדסה במינכן. עם סיום לימודיו, ב-1878, החל לעבוד בשרות הבניה הממלכתי. אולם במהרה עבר לתחום הנדסת החשמל. בשנים 1883 עד 1889 ניהל, יחד עם היהודי אמיל רתנאו (אביו של ולטר רתנאו) את חברת אדיסון הגרמנית (לימים חברת AEG). ב-1890 פתח משרד תכנון עצמאי שבמהרה הפך לגורם מרכזי בתחום.
ב-1884 נישא לציירת מרי זייץ (Marie Seitz), לזוג היו 5 צאצאים.
נפטר ב-9 באפריל 1934 במוזיאון המדע שאותו הקים וניהל.
פעילותו ההנדסית

ב-1882 ארגן את תערוכת החשמל הראשונה בגרמניה, במסגרת התערוכה הפגין לראשונה את האפשרות של הולכת חשמל למרחקים. מגנרטור בעיירה מיזבך נמתח קו הולכה של כ-60 קילומטר לתערוכה במינכן שם חובר למשאבה חשמלית שהזינה מפל מים מלאכותי.
ב-1884 בנה במינכן את תחנת הכוח הראשונה בגרמניה.
ב-1891 ניהל את תערוכת החשמל העולמית (אנ') בפרנקפורט, שבמסגרתה הציג לראשונה קו הולכה של זרם חילופין תלת-פאזית למרחק של 176 קילומטר שהיווה פריצת דרך משמעותית בתחום הולכת החשמל.
בשנים 1918 עד 1924 יזם ובנה את תחנת הכוח ההידרואלקטרית באגם ולצ'ן (אנ') שהייתה אז תחנת כוח הידרואלקטרית הגדולה מסוגה בעולם.
מוזיאון המדע

בתחילת 1903, בכנוס של איגוד המהנדסים הגרמני (אנ'), מילר שכנע קבוצת תומכים ברעיון שלו להקמת מוזיאון למדע וטכנולוגיה. חברי הקבוצה גם גייסו 250,000 מארק למטרה זו ובחרו ועדה שתקדם את הפרויקט. בהמשך השנה הנסיך לודוויג, יורש העצר והשליט בפועל של בוואריה, קיבל על עצמו להיות פטרון של המוזיאון, עיריית מינכן תרמה אי בנהר הג'יזרה (אנ') שיהווה אתר למוזיאון. בתכנון המוזיאון השתתפו מבחירי המדענים הגרמנים, ביניהם: מקס פלאנק ווילהלם רנטגן.
ב-1906 המוזיאון נפתח במשכנו הזמני במוזיאון הלאומי במינכן. באותה שנה גם הונחה, על ידי הקיסר הגרמני וילהלם השני, אבן הפינה למבנה הקבע של המוזיאון. אולם הבניין נחנך רק ב-1925 ביום הולדתו ה-70 של מילר.
תפקידים ציבוריים

יו"ר איגוד המהנדסים הגרמני (1912 עד 1914).
חבר הבית העליון של הפרלמנט של בוואריה (אנ').
יועץ טכני למשלחת הגרמנית לוועידת השלום בורסאי -1919.
אותות הוקרה

אזרח כבוד של מינכן.
זוכה "טבעת סימנס (אנ')" לשנת 1927 (מאותות הכבוד הגרמניים החשובים ביותר הניתנים בתחום ההנדסה).
זוכה "מגן העיט של הרייך הגרמני (אנ')" לשנת 1930 (אות הכבוד הגבוה ביותר שניתו ברפובליקת ויימאר על ידי נשיא גרמניה).
גוסטב סאסי-שוורץ

| --- | --- |

 לידה:  31 בדצמבר 1856 פשט, ממלכת הונגריה 
 פטירה:  8 באפריל 1920 (בגיל 63) בודפשט, ממלכת הונגריה 
 שם לידה:  Schwarz Gerzson 
 מדינה:  הונגריה 
 מקום קבורה:  בית הקברות קרפשי 
 השכלה:  אוניברסיטת אטווש לוראנד (1882)  אוניברסיטת לייפציג (1883)  אוניברסיטת וינה (1883)  אוניברסיטת האלה-ויטנברג (1883) 
 
גוסטאב סאסי-שוורץ (בהונגרית: Szászy-Schwarz Gusztáv; פשט, 1 בינואר 1858 – בודפשט, 8 באפריל 1920) היה משפטן יהודי-הונגרי, פרופסור באוניברסיטה, חבר נספח של האקדמיה ההונגרית למדעים (1918).
קורות חיים

סאסי-שוורץ למד משפטים בפקולטה למשפטים ומדע המדינה באוניברסיטת בודפשט (היום שמו אוניברסיטת אטווש לוראנד). הוא למד משפט רומי. בשנת 1882 קיבל את תואר הדוקטור. הוא התכונן לקריירה מדעית, ולכן בשנת 1883 ביקר באוניברסיטאות באירופה, למד באוניברסיטת וינה, לייפציג והאלה, ואחר כך למד משפטים במשך שנה (עד 1884) באוניברסיטת גטינגן. הוא פגש את רודולף פון ירינג, שאת תורתו ייצג נאמנה ופיתח בעבודתו. הוא ניגש לבחינת לשכת עורכי דין בשנת 1884, ניהל משרד עורכי דין עד שנת 1896, והחל משנת 1885 היה חבר בוועדת בחינת עורכי הדין. בשנת 1892 עבד באוניברסיטת בודפשט כמרצה, מ-1893 כמרצה בכיר, בין השנים 1896 לבין 1900 פרופסור חבר ומשנת 1990 ועד מותו, כפרופסור מן המנין למשפט מסחרי ודיני משפט רומי. בשנים האקדמיות 1902–1903 ו-1916–1917 היה דיקן הפקולטה למשפטים ולמדע המדינה. בשנת 1902 הציע להקים ספריית בית ספר למשפטים באוניברסיטת בודפשט במטרה לרכוש ספרי לימוד מקומיים וזרים יקרים או בעלי היקף גדול (רבי כרכים) וכן יצירות שמפיצות חינוך כללי לסטודנטים. הספרייה פעלה משנת 1904. בשנת 1911, כהוקרה על עבודתו בחקיקה, הוענק לו תחילה תואר "יועץ חצר" ואחר כך תואר אצולה. אז שינה את שמו לסאסי-שוורץ.
הוא נפטר ב־8 באפריל 1920 בבודפשט.
פעילותו

סאסי-שוורץ לימד בפקולטה למשפטים במשך 36 שנה, הוא הוזכר כמרצה מרתק שכבש על ידי תלמידיו, הוא היה מורה אידיאלי בעל השפעה רבה בשל ידענותו ומוחו החריף. פעילותו המדעית הבולטת התפרשה כמעט על כל תחום המשפט האזרחי. הוא לקח חלק בהכנת טיוטת קוד המשפט ההונגרי האזרחי הפרטי. לביקורתו הכתובה משנת 1885 על חוק הנישואין הייתה השפעה מכרעת על חקיקת החוק. לאחר מכן הזמין אותו דז'ה סילאדי (בשנת 1895) להיות חבר במערכת כתיבת הקודקס האזרחי ההונגרי. החלק של הטיוטה הראשונה שפורסמה בשנת 1900 נכתב על ידי שוורץ. הוא הדגיש את הצורך ברפורמה מקיפה של דיני הקניין, דיני המשפחה ודיני הירושה. הוא חתר לכך שהחוק האזרחי הפרטי ההונגרי יהיה ברמה אירופית ולכן ראה חשיבות לכך שעורכי הדין הפרטיים הגרמניים, האוסטרים והשווייצרים יראו ויגיבו על טיוטת מערכת החוקים שפורסמה גם בגרמנית. ההנמקה וההסבר לטיוטת הקודקס האזרחי ההונגרי שפורסמה בשנת 1914 הגיעה ממנו. עבודותיו כתביו וביקורותיו הופיעו ב"שלטון החוק" במשך עשרים שנה מיום הקמת העיתון. בכתב העת Journal of Jurisprudence הוא יצר מין חדש של קבלת החלטות מדעיות בסעיף "הסברים על משפט פרטי". אחת היצירות העיקריות שלו היא הסבר הישות המשפטית, שפורסמה בשנת 1906 ועוררה ביקורת ניכרת. הוא כתב ספרים ומחקרים יקרי ערך רבים בתחום המשפט הפרטי שתקפים עד לימינו. תחילה עסק בניתוח תאורטי של הפרקטיקה השיפוטית. גישה זו מאפיינת את ההסברים הפרטיים של החלטות בית המשפט העליון ההונגרי משנת 1890 והסברים פרטיים נוספים משנת 1901. בכרך כיוונים חדשים במשפט הפרטי, שמכיל חמישה מחקרים שפורסמו בשנת 1911, עסק בסוגיות של המשפט הרומי בנוסף למשפט האזרחי הפרטי ההונגרי. כהוקרה על מעלותיו המדעיות הוא נבחר בשנת 1918 לחבר נספח באקדמיה ההונגרית למדעים. כנציג החוק הרומי והציוויליזציה המודרנית, הוא היה פתוח גם לשאלות של פסיקה. שמו נרשם גם בפסיקה הגרמנית והוא עבד גם עבור דויטשה יוריסטן-צייטונג (Deutsche Juristen-Zeitung). במהלך מלחמת העולם הראשונה היה יו"ר המחלקה המשפטית של "התאחדות החברים", במטרה לשרת את ההתקרבות המשפטית הגרמנית-הונגרית. הוא פיקח על עבודתם של חוקרי משפטים באירופה, בעיקר בעולם דובר הגרמנית, שלכמה מהם הייתה השפעה על עבודתו, למשל. ארנסט ציטלמן (1853–1923). הוא התכתב גם עם אויגן הובר (1849–1923), שניסח את קודקס המשפט האזרחי הפרטי השווייצרי משנת 1912.
הוא היה סגן נשיא התאחדות המשפט ההונגרית ונשיא האיגוד ללהגנת זכויות התעשייה.
עבודותיו העיקריות

חופש צוואות במשפט הרומי: מחקרים בתולדות המשפט. בודפשט: הונגריה, 1881
מחקר משפטי בזכויות הפרטי (1886)
הסברים משפטיים בזכויות הפרט בקשר להחלטות בית המשפט העליון. בודפשט: זינגר וולפנר, 1890
מבנה החוק הפרטי שלנו (Bp., 1893); באינטרנט
ביקורת על הצעה על דיני זוגיות עם הצעה נגדית. בודפשט: זינגר וולפנר, 1894
נושא ירושת הענפי: דוח וחוות דעת. בודפשט: שותפה של פסטי לויד. ני. 1898 באינטרנט
מוסדות ופנדקס. בודפשט: פוליצר, 1900
הסברים נוספים על המשפט הפרטי. [בודפשט]: פוליצר, 1901. 336 עמ '. באינטרנט
ניירות Codificationalis. בודפשט: 1902
חוק ההפרעה (Bp., 1904);
שוב: חוק ההפרעה (אובסטרוקציה) . בודפשט: פרנקלין, 1905 באינטרנט
Rechtslehre der Obstruktion. וינה: א. הולדר, 1905
הסבר על הישות המשפטית. בודפשט: 1906
סוגיות משפטיות יומיומיות. בודפשט: פוליצר, 1910
דיאלוגים משפטיים בנושא חסימה. בודפשט: אתנאום, 1910
כיוונים חדשים במשפט הפרטי. בודפשט: אתנאום, 1911
פרגה: עבודות משפטיות מעורבות. בודפשט: אתנאום, 1912
לקריאה נוספת

לקסיקון ביוגרפי הונגרי
לקסיקון יהודי הונגרי. 1929 גישה מקוונת
ביוגרפיה של גוסטאב סאסי-שוורץ. ספריית הפרלמנט - הפורטל המשפטי ההונגרי
ג'ון טולן

| --- | --- |

 לידה:  1959  (בן 65 בערך) מילווקי, ארצות הברית 
 ענף מדעי:  היסטוריה של הדתות
 מקום לימודים:  אוניברסיטת ייל, אוניברסיטת שיקגו, בית הספר ללימודים גבוהים במדעי החברה
 מנחה לדוקטורט:  רוברט בארטלט 
 מוסדות:  אקדמיה יורופאה
 
ג'ון ויקטור טולן (באנגלית: John Victor Tolan; נולד בשנת 1959) הוא היסטוריון של הדתות ושל היחסים בין התרבויות דוברות הערבית והלטינית במהלך ימי הביניים.
ביוגרפיה

טולן נולד בעיר מילווקי בשנת 1959. הוא למד לתואר ראשון בלימודים קלאסיים באוניברסיטת ייל. הוא למד לתואר שני ודוקטורט בהיסטוריה באוניברסיטת שיקגו. את הפוסט-דוקטורט שלו השלים בשנת 2001 במסגרת בית הספר ללימודים גבוהים במדעי החברה בפריס.
טולן לימד והרצה באוניברסיטאות בצפון אמריקה, אירופה, אפריקה ובמזרח התיכון ושימש פרופסור להיסטוריה באוניברסיטת נאנט בצרפת. הוא ניהל תוכנית המחקר האירופאית RELMIN, במסגרתה בחן את מעמדם המשפטי של מיעוטים דתיים במרחב האירופאי-ים-תיכוני במהלך המאות ה-5 עד ה-15.
טולן חבר במספר אגודות ואיגודים אקדמיים. כמנהל Maison des Sciences Homme על שם Ange Guépin בנאנט הוא מתאם מטעם המכון לפלורליזם דתי ואתאיזם. ב-2013 מונה חבר באקדמיה אירופאה (אנ'), המשמשת כגוף מתאם בין סוכניות מחקר אירופאיות שונות.
יהדות אסלאמית

בספרו Faces of Muhammad מ-2019 טולן עסק בשאלה שהטרידה משכילים יהודים במרכז אירופה בשלהי המאה ה-19, כאשר ביקשו לחדש את פני היהדות ברוח ההשכלה. לטענת טולן, התגברות האנטישמיות במרכז אירופה בעקבות האמנסיפציה דחפה הוגי דעות יהודים לחקור דרכים חדשות להשתלבותם בחברה האירופאית שהמשיכה לראות בהם גורם זר. אחדים החלו ללמוד את ההיסטוריה המוקדמת של האסלאם והנביא מוחמד, ובמיוחד את תקופת תור הזהב של התרבות היהודית בערים כמו בגדאד, או קורדובה שבספרד המוסלמית.
בפרק בספרו שעוסק בתקופה זו, טולן כתב שהעניין באסלאם בא לידי ביטוי, בין השאר, בבניית בתי כנסת חדשים בהשפעת הסגנון ה"מורי", אבל גם בחיפוש אחר פרקטיקות רוחניות חדשות, מותאמות לתהליכי החילון באירופה באותה תקופה. אברהם גייגר למשל השווה את המסורות המקראיות והתלמודיות לטקסט הקוראני והגיע למסקנה שהאסלאם קרוב ברוחו ליהדות יותר מאשר הנצרות, וכי הנביא מוחמד, בניגוד לטענה הרווחת בפולמיקה היהודית והנוצרית, לא היה מתחזה. טולן כתב גם כי היהדות מימשה את הפוטנציאל המלא שלה כאשר הייתה משולבת בציוויליזציה הערבית וכך נוצר מודל מונותאיסטי נקי מהשפעות, שיכל לשמש בסיס לתנועה הרפורמית ביהדות.
ביחד עם חברו ללימודים, גוסטב וייל, השניים למדו את השפה הערבית. וייל ביקר באלג'יריה, קהיר ואיסטנבול, ודווח ממסעותיו לעיתונים בגרמניה. עם שובו לשם פרסם את מחקרו על השירה הערבית, תרגומיו, וכן ביוגרפיה של הנביא מוחמד. גם וייל, בדומה לגייגר, האמין שמוחמד לא היה מתחזה אלא מתקן חשוב, ששאף להחזיר את האמונה המונותאיסטית לשורשיה האברהמיים. גישה זו אומצה גם על ידי חוקר היהדות ממוצא הונגרי, יצחק יהודה גולדציהר.
הכרה

ב-2008 זכה בפרס Diane Potier-Boès Award של האקדמיה הצרפתית
ב-1995 זכה בפרס American Endowment for the Humanities
מחקריו > ספריו

Europe and the Islamic world: A history (Oxford: Oxford Princeton University Press, 2013)
Faces of Muhammad: Western Perceptions of the Prophet of Islam from the Middle Ages to Today (Princeton: Princeton University Press, 2019)
מחקריו > מאמריו

Geneses: A Comparative Study of the Historiographies of the Rise of Christianity, Rabbinic Judaism, and Islam (London / New York: Routledge, 2019)
ראו גם

היסטוריה של הדתות
חכמת ישראל
הערות שוליים

↑  Christel DUMONTIER, TOLAN John, Maison des Sciences de l'Homme (MSH) (ב־)
↑  Tolan, John Victor., Faces of Muhammad: Western Perceptions of the Prophet of Islam From the Middle Ages to Today, ISBN 0-691-16706-0
↑  Islamic Judaism? | John Tolan, נבדק ב-2022-02-08
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007269062105171  PLWABN: 9810572748705606  BIBSYS: 97046356  BNE: XX1651860  BnF: cb12548221k (data)  CiNii: DA10153697  GND: 135712513  ISNI: 0000 0001 0928 2604  LCCN: n93028928  LNB: 000209158  NKC: xx0177521  NTA: 151798095  SELIBR: 353863  SUDOC: 034761977  VIAF: 98262416   WorldCat (עם VIAF): 98262416
האוקיינוס ההודי

| --- | --- |
מפה של האוקיינוס ההודי
מפה של האוקיינוס ההודי
 מידע כללי
 על שם:  הודו 
 מיקום:  אפריקה ממערב, אסיה מצפון, אוסטרליה ואינדונזיה ממזרח, אנטארקטיקה מדרום
 סוג:  אוקיינוס
 מידות
 שטח:  73,556,000 קמ"ר
 נפח:  292,131,000 קמ"ק
 רוחב מרבי:  10,000 ק"מ
 רוחב ממוצע:  10,000 ק"מ 
 עומק מרבי:  8,047 מטר
 ‏עומק ממוצע:  3,890 מטר
 מידע נוסף
 מליחות:  3.7%-3.2%
 איים:  מדינות האיים מדגסקר, איי קומורו, איי סיישל, האיים המלדיביים, מאוריציוס, סרי לנקה ואינדונזיה.
 קואורדינטות:  20°S 80°E﻿ / ﻿20°S 80°E﻿ / -20; 80
 האוקיינוס ההודי
 
האוקיינוס ההודי הוא האוקיינוס השלישי בגודלו על פני כדור הארץ, שטחו 73.556 מיליון קילומטר רבוע, כ-14.4% משטח כדור הארץ.
האוקיינוס תחום מצפון על ידי יבשת אסיה (תת היבשת ההודית וחצי האי ערב), במערב על ידי יבשת אפריקה, במזרח על ידי חצי האי המלאי, איי סונדה ויבשת אוסטרליה, ובדרום הוא גובל באנטארקטיקה או באוקיינוס הדרומי, בהתאם להגדרה.
הגבול בין האוקיינוס ההודי לבין האוקיינוס האטלנטי נמצא בקו אורך 20 מזרח, מדרום ליבשת אפריקה. הגבול עם האוקיינוס השקט נמצא בקו אורך 147 מזרח, מדרום ליבשת אוסטרליה. הנקודה הצפונית ביותר באוקיינוס נמצאת בערך בקו רוחב 30 צפון, במפרץ הפרסי. רוחבו המקסימלי של האוקיינוס הוא כ-10,000 קילומטרים. נפחו של האוקיינוס, כולל המפרץ הפרסי והים האדום מוערך ב-292,131,000 קילומטר מעוקב.
איסט לונדון בדרום אפריקה
חיים תת-ימיים באיים המלדיביים
חוף במומבסה
צילום אוויר של אטול אלדברה
מספר איים וקבוצות איים מפוזרים לרוחבו של האוקיינוס. בין מדינות האיים באוקיינוס: מדגסקר, האי הרביעי בגודלו בעולם; איי קומורו; איי סיישל; האיים המלדיביים; מאוריציוס וסרי לנקה. בנוסף מצויות באוקיינוס טריטוריות איים בשליטת מדינות אחרות, בהן ראוניון, מיוט וקרגלן שבשליטת צרפת, סוקוטרה שבשליטת תימן, ארכיפלג צ'גוס ("דייגו גארסיה") השייך לטריטוריה הבריטית באוקיינוס ההודי וכן שתי קבוצות איים בשליטת הודו - איי אנדמן וניקובר ואיי לקשאדוויפ.
מדינת האיים הגדולה אינדונזיה, גובלת באוקיינוס ההודי.
חשיבותו של האוקיינוס כציר בין אסיה ואפריקה הפכה אותו בעבר למוקד סכסוכים. עם זאת, עקב שטחו הנרחב, לא הייתה מדינה ששלטה בו בהצלחה עד לתחילת המאה ה-19, שבה האימפריה הבריטית שלטה על מרבית השטח הסובב את האוקיינוס. עם נפילת האימפריה הבריטית, עברה השליטה להודו ולאוסטרליה.
גאוגרפיה

סגירת הלוחות הטקטוניים של אפריקה, תת-היבשת ההודית ואנטארקטיקה יצרה את האוקיינוס ההודי. ניתן לראות את החיבור בין הלוחות בשלוחת הרמה האוקיאנית, אשר יוצרת מעין צורת Y; כאשר זנב האות Y משתרע דרומה מקצה המדף היבשתי ליד מומבאי שבהודו. האגנים שנוצרים - במזרח במערב ובדרום מחולקים (על ידי רמות) עצמם לאגנים קטנים יותר. המדפים היבשתיים של האוקיינוס ההודי צרים, ורוחבם הוא כ-200 קילומטר בממוצע. יוצא דופן הוא המדף שליד החוף המערבי של אוסטרליה, שבו רוחב המדף הוא 1,000 קילומטר. העומק הממוצע של האוקיינוס הוא 3,890 מטרים. הנקודה העמוקה ביותר בו היא מצולות דיאמנטינה, ליד החופים הדרום-מערביים של אוסטרליה. מצפון לקו הרוחב 50° של חצי הכדור הדרומי, כ-86% מן האגן הראשי מכוסה בסחופת ימית, ומחצית מסחופת זו נוצרת מסוג של פלנקטון בשם גלוביגרינידה. 14% הנותרים מכוסים בסחופת יבשתית. סחופת קרחונים מהווה את מרבית הסחופת במרחבים הדרומיים ביותר.
גאוגרפיה > אקלים

האקלים בשטח האוקיינוס שמצפון לקו המשווה מושפע ממונסונים וסופות טורנדו. רוחות צפון-מזרחיות חזקות נושבות מאוקטובר ועד אפריל; בעוד שממאי ועד אוקטובר נושבות רוחות דרומיות ומערביות. מונסונים בים הערבי גורמים לגשמים בתת-היבשת ההודית. בחצי הכדור הדרומי הרוחות יותר מתונות, אבל סופות קיץ באזור ליד מאוריציוס יכולות להיות חמורות. לעיתים מכים ציקלונים את אזור הים הערבי ומפרץ בנגל לאחר שינוי כיוון המונסון. האוקיינוס ההודי הוא האוקיינוס החם ביותר.
גאוגרפיה > תנאי המים

מספר נהרות חשובים נשפכים לאוקיינוס ההודי, ביניהם הזמבזי, השט אל-ערב, האינדוס, הגנגס, הבראהמאפוטרה, והאיראוואדי (אנ'). הזרימה מוכתבת במידה רבה על ידי המונסונים. שני זרמים מעגליים גדולים, אחד בחצי הכדור הצפוני הנע בכיוון השעון ואחד דרומית לקו המשווה הנע נגד כיוון השעון, משפיעים על דפוסי הזרימה. בזמן המונסונים החורפיים הכיוון בצפון מתחלף. זרימה ותנועה במעמקי האוקיינוס מושפעת בעיקר מזרימה מכיוון האוקיינוס האטלנטי, הים האדום וזרמים אנטארקטיים. צפונית לקו הרוחב 20° בחצי הכדור הדרומי טמפרטורת המים היא לא פחות מ-22 מעלות (צלזיוס), ומגיעה אף ל-28 מעלות במזרח. דרומית לקו הרוחב 40° מתחת לקו המשווה יורדות הטמפרטורות במהירות. מליחות פני המים נעה בין 32 ל-37 חלקי 1,000, כאשר הרמות הגבוהות ביותר נמדדו בים הערבי ובשטח בין אפריקה הדרומית ודרום-מערב אוסטרליה. מקו הרוחב 65 בחצי הכדור הדרומי ודרומה ניתן למצוא קרחונים במשך כל השנה. בממוצע, לא מגיעים קרחונים צפונית לקו הרוחב 45 דרום.
כלכלה

האוקיינוס ההודי הוא אחד מהערוצים החשובים לסחר ימי, המחבר את המזרח התיכון, אפריקה ומזרח אסיה עם אירופה ויבשת אמריקה. חלק נכבד מתנועת המסחר היא של נפט ומוצרי דלק, משדות הנפט של המפרץ הפרסי ואינדונזיה. עודפי פחמימן מופקים באזורים שלחופי ערב הסעודית, איראן, הודו ומערב אוסטרליה. כ-40% מייצור הנפט העולמי מגיע מהאוקיינוס ההודי. החול בחופי האוקיינוס עשיר במינרלים והמדינות השוכנות לחוף האוקיינוס מנצלות גם משאבים המצויים בשטח הימי שלהן.
כמות הפלנקטון באוקיינוס ההודי מצומצמת יחסית, בשל טמפרטורת המים, למעט בקצוות הצפוניים שלו. אפשרויות הדיג הן מוגבלות, אך בעלות חשיבות למדינות השוכנות לחופיו - לצריכה מקומית ולייצוא. משלחות דיג מרוסיה, יפן, קוריאה הדרומית וטאיוואן מנצלות את מימי האוקיינוס, בעיקר לצורכי דיג חסילונים ודגי טונה.
כלכלה > אתגרים אקולוגיים

מספר מיני בעלי חיים ימיים מצויים בסכנת הכחדה באוקיינוס ההודי - ביניהם תחש המשכן, כלבי ים, צבי ים ולווייתנאים.
בנוסף, זיהום נפט מאיים על הים הערבי, המפרץ הפרסי והים האדום.