הלימס של גרמאניה אינפריור
רקע היסטורי > שנת ארבעת הקיסרים והמרד הבטאווי (69–70)

מצב עניינים רגוע יחסית זה השתנה רק עם אירועי 69–70, שטלטלו את האימפריה כולה, שנת ארבעת הקיסרים, ומרד הבאטווים (אנ'). בתקופה בעייתית זו, היה הריין אזור של האימפריה שהיה המעורב ביותר באירועים לצד המולדת האיטלקית.
בתחילת שנת 68 התמרד גאיוס לוליוס וינדקס (אנ'), מושל הפרובינקיה גאליה לוגדוננסיס, נגד נירון. אף על פי שהוא הובס על ידי לוקיוס ורגינוס רופוס (אנ'), הלגאטוס בגרמניה העליונה, כרת וינדקס בינתיים ברית עם גלבה, מושל הפרובינקיה היספניה טארקוננסיס. גלבה הוכרז כקיסר באפריל 68 ובתחילה קיבל את אישור כל המושלים והלגיונות וכן של הסנאט הרומי. אולם בשל כמה החלטות כוח אדם לא פופולריות, הוא קומם עליו עד מהרה את הצבא הרומי בגרמאניה התחתונה נגדו, שבתורו הכתיר ב-2 בינואר 69 את ויטליוס לקיסר. על מנת להבטיח את תביעתו לכס המלוכה ברומא, צעד ויטליוס עם חלקים גדולים מהצבא בשני טורים לאיטליה. ביניהם היו שמונה קוהורטות של חיל העזר של הבטאווים. בסך הכל נסוגו כ-70,000 חיילים מהמחוזות המערביים תוך שהם חושפים בצורה ניכרת את אבטחת הגבול. לאחר הצלחתו הראשונית של ויטליוס, שניצח ב-14 באפריל 69 בקרב בדריאקום את אותו מושל הפרובינקיה לוסיטניה לשעבר, שהפיל את גלבה ב-15 בינואר 69 והפך ליורשו. שמונה הקוהורטות של הבטאווים (כ-4,000 איש) נצטוו לחזור לגבול הגרמני. הם עברו להתגורר בקסרקטין במוגונטיאקום בקיץ 69. בערך באותו זמן (ב-1 ביולי 69) הוכרז טיטוס פלאביוס אספסיאנוס כקיסר נגד ויטליוס במזרח האימפריה, בפרובינקיות מצרים, סוריה ויהודה וכן באזורי הדנובה; חייליו צעדו לעבר רומא.
כאשר ויטליוס הטיל אז מיסים באזורים השבטיים של הבטאווים והקנאנפטים (אנ'), שנתפשו כשרירותיים, על מנת לחזק את כוחותיו לקראת הסכסוך הקרב עם אספסיאנוס, התקוממו הבטאווים והקנאנפטים יחד עם הפריזים בהנהגתו של האציל והמפקד הבטאווי גאיוס יוליוס קיוויליס. בתחילה, הצטרף קיוויליס בחוכמה לכאורה לצד אספסיאנוס נגד ויטליוס במלחמת האזרחים. משלחת ענישה של הרומאים (תומכי ויטליוס) בראשותו של מוניוס לופרקוס, מפקד הלגיון החמישה עשר פרימיגניה הסתיימה באסון, מכיוון שבמהלך הקרב החליפו חילות העזר הבטאווים צדדים וחילות העזר של האוביאניים והטרוורים נמלטו. שרידי החיל הצליחו להציל את עצמם ולהגיע למבצר בווטרה רק בקושי רב.
המרד תפס תאוצה כאשר, במהלך קיץ 69, צעדו שמונה הקוהורטות של הבאטווים שהיו מוצבים במוגונטיאקום צפונה וחברו לכוחותיו של קיוויליס. קיוויליס השביע אותם לשמור אמונים לאספסיאנוס ועתה קרא לכוחות בווטרה להצטרף לכוחות של השושלת הפלאבית (משפחתו של אספסיאנוס). חיל המצב הוותיק, עם זאת, נשאר נאמן לוויטליוס. חומות ומחנות המחנה חוזקו, אך לא הייתה מספיק צידה במחנה כדי לעמוד במצור ממושך. לאחר ניסיון תקיפה ראשון שנכשל, עברו כוחותיו של קיוויליס, שכבשו בינתיים מהרומאים את כל האזור משתי גדות הריין, לצור על המבצר. הצי של קיוויליס שלט גם בנהר הריין עצמו, וכתוצאה מכך הורעב חיל המצב במחנה. צבא חילוץ המורכב מחיילי הלגיון החמישה עשר פרימיגניה בפיקודו של גאיוס דיליוס ווקולה (Gaius Dillius Vocula) הוצעד מדרום, התאחד במחנה הצבאי נובאיסיום (Novaesium) עם הלגיון השישה עשר גאליקה, אך לא העז לחדור הלאה לאזור שמסביב לווטרה. בינתיים צבאו של קיוויליס גדל ללא הרף כשקיבל זרם מתנדבים כמעט מכל אזורי גרמאניה והחל לכסות את שטחי המורינים, המנפים, האובירים והטרוורים, כלומר לבזוז את כל חבל הריין עד למוזל ולחוף הים הצפוני. טבעת המצור סביב וטרה התחזקה עוד יותר.
בערך באותה תקופה ניצח אספסיאנוס בקרב בדריאקום בצפון איטליה ב-24 באוקטובר 69. הידיעה על כך, כמו גם בקשתו של אספסיאנוס לקיוויליס להפסיק את פעולות הלחימה, היו אמורות להגיע לריין התחתון בתחילת נובמבר של אותה שנה. אף על פי כן הבטאווי התעלם מכך, ובמקום זאת שלח חלק מחייליו נגד ווקולה והמשיך במצור על וטרה. ווקולה ניצח את הכוחות שנשלחו נגדו וצעד אל וטרה ושחרר אותה מהמצור. עם זאת, מצב האספקה נותר בלתי יציב, המורדים עדיין שלטו באזור שמסביב ווקולה לא הצליח לרדוף אחרי כוחותיו המובסים של קיוויליס. ווקולה השאיר בווטרה חיל מצב בן 1,000 חיילים ששימשו לאבטחת האפסניה, ונסוג לנובאיסיום. קיוויליס שב והטיל מצור על המחנה בווטרה בסוף דצמבר 69. כאמור, ווקולה נסוג לנובאיסיום כשהוא נרדף על ידי קיוויליס, שכבש את גלדובה ופרשיו הגיעו עד נובאיסיום. בחודשים הבאים התרחשו אירועי המלחמה העיקריים בדרום הריין, שם התקוממו כמה שבטים גאליים, כולל הטרוורים, נגד שלטונו של אספסיאנוס יחד עם הלגיונות ששמרו אמונים לוויטליוס. הכוחות שנשארו במחנה הלגיון וטרה נכנעו לאחר שהצידה אזלה במרץ 1970.
אספסיאנוס הקים בינתיים כוח משלוח של תשעה לגיונות לגרמניה. התוכניות לכבוש מחדש את השטחים של הריין הוכנה על ידי גאיוס ליקיניוס מוקיאנוס ובוצעו בהצלחה על ידי אפיוס אניוס גאלוס (Appius Annius Gallus) באזור הריין העליון וקווינטוס פטיליוס קריאליס (Quintus Petillius Cerialis) באזור הריין התחתון. ביולי 70 נערך "הקרב בווטרה" המכריע, שנמשך יומיים, ולאחר קרב אחרון בסתיו 70 הלחימה הסתיימה סוף סוף במשא ומתן לשלום.