stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
נלסון רוקפלר
נישואיו

ב-23 ביוני 1930, נישא רוקפלר למרי טודהאנטר קלארק. היו להם חמישה ילדים:
רודמן רוקפלר
אן רוקפלר
סטיבן קלארק רוקפלר
מייקל קלארק רוקפלר
מארי רוקפלר
מייקל נעלם בגינאה החדשה בנובמבר 1961, וכנראה טבע כשניסה לשחות לאחר שהקאנו שלו טבע. נלסון ומרי התגרשו ב-1962.
ב-4 במאי 1963, נישא למרגריטה לארג' "האפי" פיטלר. לו ולאשתו השנייה היו שני ילדים:
נלסון אולדריץ' רוקפלר, הבן
מארק פילטר רוקפלר
הם גרו ביחד בפנטהאוז בן שלוש קומות בניו יורק.
מותו

רוקפלר מת בשעות הערב של יום שישי, 26 בינואר 1979, בגיל 70, מהתקף לב, בנסיבות שלא התבררו עד תומן. על פי דיווחים ראשוניים רוקפלר שהה בעת מותו במשרדו שבמנהטן, שם כתב ספר על אוסף האמנות שלו, ושומר מצא אותו רכון על שולחנו. אולם, מאוחר יותר התברר כי רוקפלר שהה בעת מותו בדירתו ברחוב 54 במנהטן והיה בנוכחותה של עוזרתו מייגן מרשק בת 26. זמן מה לאחר התקף הלב טלפנה מרשק לחברתה, העיתונאית פונצ'יטה פירס, וביקשה כי תבוא לדירה ופונצ'יטה הייתה זו שהזעיקה את כוחות ההצלה כשעה לאחר התקף הלב. כתבות רבות בעיתונות העלו השערות בדבר מערכת יחסים בין רוקפלר לעוזרתו. משפחת רוקפלר ומרשק לא הגיבו כלל על ההשערות. המשפחה לא הסכימה לנתיחה שלאחר המוות.
גופתו של רוקפלר נשרפה ב-29 בינואר 1979, ואפרו פוזר באחוזת משפחת רוקפלר בניו יורק. רוקפלר הוא סגן נשיא ארצות הברית הראשון שאין לו קבר או מצבה. ב-2 בפברואר נערך לזכרו טקס, שבו נכחו הנשיא ג'ימי קרטר, הנשיא לשעבר ג'רלד פורד, יותר ממאה סנאטורים וחברי בית הנבחרים (כולל בארי גולדווטר) ונציגים רשמיים משבעים ואחת מדינות זרות. את ההספדים נשאו שני ילדיו, אחיו דייוויד, ומזכיר המדינה לשעבר הנרי קיסינג'ר.
אזכורים בתרבות

אדוארד נורטון שיחק את רוקפלר בסרט פרידה.
ג'ון לנון הזכיר את רוקפלר בשיר על תקרית אטיקה.
צ'ארלס מינגוס הזכיר את רוקפלר במנגינה על אטיקה.
הלנה כגן

| --- | --- |

 לידה:  25 בספטמבר 1889 טשקנט, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  21 באוגוסט 1978  (בגיל 88) ירושלים, ישראל 
 מדינה:  האימפריה הרוסית, ישראל 
 מקום קבורה:  הר המנוחות 
 מפלגה:  הציונים הכלליים 
 פרסים והוקרה:  פרס ישראל (1975) 
 
הֶלֵנָה כגן (25 בספטמבר 1889 – 21 באוגוסט 1978) הייתה רופאת ילדים ישראלית - האישה הראשונה בארץ ישראל במקצוע זה, פעילה חברתית ומראשי ויצו. כלת פרס ישראל לשנת 1975. לאורך השנים טיפלה כגן וריפאה דורות של ילדים יהודים, נוצרים ומוסלמים. נודעה במקצועיותה ובמסירותה.
קורות חיים

נולדה בשנת 1889 בעיר טשקנט שבאוזבקיסטן (אז בתחומי האימפריה הרוסית), למרים ומשה כגן. אביה היה כימאי שנשלח לטשקנט כדי להקים ולפקח על מפעלים לייצור זכוכית.
ב-1905 נסעה לשווייץ ללמוד פסנתר בקונסרבטוריון. באותו זמן החלה ללמוד רפואה, תחילה בלימודי חוץ, ולאחר מכן בלימודים מן המניין. ב-1910, בהיותה בת 21, השלימה את לימודי הרפואה באוניברסיטת ברן והתמחתה ברפואת ילדים.
ב-1914 עלתה כגן לארץ ישראל יחד עם אמהּ. תחילה גרו ביפו ובתל אביב, ואחר כך עברו לירושלים, לבית ברחוב הנביאים סמוך למאה שערים. כגן פתחה מרפאה בביתה בירושלים, והייתה לרופאת הילדים הראשונה בארץ. היא גרה באותו בית כל ימיה.
רופא העירייה של ירושלים, ד"ר כמאל ביי אל חוסייני, קרוב משפחה של המופתי הירושלמי, הנפיק לאמה של כגן תעודה שאסור לה לנסוע עקב סיבות בריאות. בזכות טענה רפואית זו הצליחה כגן להישאר בירושלים בפרוץ מלחמת העולם הראשונה, כשללא מסמך זה הייתה מגורשת עם אמה לרוסיה. בנוסף, נתן לה אל חוסייני הלוואה של 100 נפוליאונים למשך שמונה חודשים. ההלוואה נעשתה בצורת בקשה שכגן תשמור לו על הכסף.
ב-1936 נישאה כגן לאמיל האוזר, כנר מחונן, שהקים את הקונסרבטוריון למוזיקה בירושלים ב-1933. הוא גם ניהל את הקונסרבטוריון בשנותיו הראשונות, והלנה עצמה נשאה בתפקיד של כבוד במוסד זה בין 1938–1946. ביתם של הזוג היווה מרכז למוזיקה ותרבות, ומקום מפגש למנהיגים ציוניים.
קריירה

בפרוץ מלחמת העולם הראשונה הרשויות לא התירו לכגן לעבוד כרופאה. בין 1914–1916 היא עבדה כאחות בבית החולים העירוני. כמו כן היא הכשירה בתקופה זו נערות יהודיות וערביות לעבודה כאחיות. היא גם עבדה עם אחיות ציבור שנשלחו על ידי ההסתדרות הציונית הדסה (הסתדרות הנשים הציוניות באמריקה) להקמת תוכנית מלווה לטיפול באם וביילוד.
בקיץ 1914, לפני כניסת טורקיה למלחמת העולם הראשונה, באו לארץ קצינים גרמנים כדי לסייע לטורקים במלחמתם נגד הבריטים במצרים; לשם כך גויסו לשירות צבאי רוב הרופאים היהודים, ובירושלים נשארו לפעול הרופאות הלנה כגן ומרים נופך.
כגן המשיכה להעניק טיפולים רפואיים מביתה, וסייעה לפתור בעיות תת-תזונה אצל תינוקות. היא השיגה פרה, ונתנה את החלב לילדים חולים שהגיעו למרפאתה. עם השנים רכשה כגן את אמון הקהילות היהודית והערבית, חרף היותה אישה, צעירה וחסרת ניסיון.
ב-1917 גויס ד"ר אלברט טיכו לצבא הטורקי-גרמני-אוסטרי, כקצין מילואים וכרופא עיניים, ושירת תקופה של כשנתיים בדמשק. בתקופה זו העביר את מרפאתו ואת הציוד שבה לידי כגן. היא הפכה את בית החולים לבית החולים היהודי הראשון בארץ ישראל לטיפול בילדים, באמצעות תקציב דל שקיבלה מ'המשרד הארצישראלי'.
ב-1919 עבר בית החולים לילדים לבית החולים מאיר רוטשילד (גלגולו הראשון של מרכז רפואי הדסה). כגן ניהלה את מחלקת הילדים עד 1925. במקביל המשיכה לקבל ילדים חולים אצלה בבית, וייסדה מרפאות טיפת חלב מטעם ויצו, הראשונה שבהן ברובע היהודי ב-1921. במרפאות טיפת חלב היא נתנה הדרכה לאימהות כיצד לטפל בילדיהן, על רקע קשיי החיים בירושלים.
כגן הקימה את מחלקת הילדים בארגון ויצו, עמדה בראש המחלקה עד 1966, והייתה חברת הנהלת ויצו העולמי.
ב-1924 הקימה כגן בית יתומים בשכונת שערי חסד, והייתה המנהלת הרפואית במקום. ב-1925 התחילה לעבוד גם במעון לילדים ערבים בעיר העתיקה - שם הייתה המנהלת הרפואית עד 1948, כשנאסר על היהודים להיכנס לחלק זה של העיר.
ב-1936 היא הקימה את מחלקת הילדים בבית החולים ביקור חולים, אותה ניהלה עד שנת 1975 (ב-1962 נקראה על שמה מחלקת הילדים החדשה שנפתחה בבית החולים).
בשנות ה-30 הייתה חברת הוועד הלאומי מטעם הציונים הכלליים.
במהלך המצור על ירושלים במלחמת העצמאות מונתה כגן לאחראית של המחלקה הרפואית בקהילה היהודית בירושלים, ודאגה לכל המרפאות והמערכות התברואתיות בעיר. עבודתה כללה גם טיפול בפליטים מהשכונות הערביות. היא לקחה תינוקות רבים מאזורי סיכון, ושיכנה אותם בבית התינוקות של ויצו, שנוסד ביוזמתה.
ב-1937 מונתה כחברה בוועד המנהל של האוניברסיטה העברית בירושלים; ב-1965 מונתה לסגן יו"ר הוועד. כגן הייתה פעילה בארגון רפואת הילדים של ירושלים, בתקופת המנדט, ושימשה כיו"ר מ-1926 ועד 1943; כן שימשה בתפקיד זה ב-1951 וב-1958. כמו כן, היא הייתה יועצת בענייני רווחת ילדים במשרד הבריאות בין 1953–1956.
עד שנותיה האחרונות המשיכה ד"ר כגן לקבל מטופלים בביתה.
היא נפטרה חשׂוכת ילדים, באוגוסט 1978, בגיל 89; היא נקברה בחלקת אישי ירושלים בהר המנוחות.
גיסתה רחל כהן-כגן (אשת אחיה, הרופא ד"ר נח כהן (כגן)) הייתה פעילה חברתית ופוליטית, חתומה על מגילת העצמאות, חברת הכנסת ויו"ר ויצו ישראל.
פרסים ואותות הוקרה

1958 – אזרחית כבוד של ירושלים, כהוקרה על מפעליה הרבים למען החברה (האישה הראשונה שזכתה בתואר זה);
1963 – פרס מטעם אוניברסיטת שיקגו על תרומתה לחקר קדחת השיגרון;
1967 – תואר דוקטור לשם כבוד מהאוניברסיטה העברית בירושלים;
1975 – אות הצטיינות מטעם הכנסת במסגרת שנת האישה הבינלאומית;
1975 – פרס ישראל על תרומה מיוחדת לחברה ולמדינה, על מפעל חיים בתחום הסעד ועל תרומתה לחינוך המוזיקלי ולחיי המוזיקה בארץ.
זיכרונותיה

הלנה כגן, ראשית דרכי בירושלים, תל אביב: ויצו – הסתדרות עולמית לנשים ציוניות, תשמ"ב. (הופיע לזכרה)
Helena Kagan, The Voice That Called, Jerusalem 1978, (printed and published by her nephew Michael Kagan)
Helena Kagan, in: Leone McGregor Hellstedt, Women Physicians of the World: Autobiographies of Medical Pioneers, Washington, DC: Hemisphere, 1978. (באנגלית)
לקריאה נוספת

משה קול, 'הלנה כגן', מורים וחברים, כרך ג, ירושלים: מ' ניומן, תשל"ז-1977, עמ' 206–209.
עידית שכטר-פייל, 'הלנה כגן', טיולים בעקבות נשים, משכל, 2015.
דורית גני, הלנה כגן, מאיירת: ענבל אבן, בסדרת הספרים לילדים "הישראליות": סדרה היסטורית נשית, הוצאת צלטנר, 2019
הערות שוליים

↑  "רופאיה של ארץ ישראל 1948-1799", נסים לוי, יעל לוי, הוצאת איתי בחור, מרץ 2012, מהדורה שנייה, ערך: אל חוסייני, פחדי חאלדי, עמ' 95
↑  שפרה שורץ, "קופת-חולים הכללית" - עיצובה והתפתחותה כגורם מרכזי בשירותי הבריאות בארץ-ישראל, מרכז למורשת בן-גוריון, אוניברסיטת בן-גוריון בנגב, תשנ"ז, 1997, פרק שלישי : "קופת-חולים במלחמת העולם הראשונה", פרק משנה : " היישוב בארץ ערב מלחמת העולם הראשונה", עמוד 39
↑  הפתעה נעימה, מעריב, 13 ביוני 1962.
↑  הלנה כגן למנוחות, דבר, 24 באוגוסט 1978.
↑  אזרחות-כבוד של הבירה לד"ר הלנה כגן ולרב חיים יהושע קוסובסקי, דבר, 2 ביוני 1958; ד"ר הלנה כגן אזרחית-כבוד בבירה, דבר, 1 באוגוסט 1958.
↑  י. אמיר, אות הצטיינות לרופאה מצוינת, מעריב, 25 ביוני 1963.
↑  הנשיא, הרמטכ"ל ואישים אחרים הוכתרו בתואר דוקטור־כבוד, דבר, 29 ביוני 1967.
↑  גולדה בין 12 הנשים שיקבלו אות הצטיינות מטעם הכנסת, דבר, 10 בפברואר 1975; "יום האשה" נחוג בכנסת, דבר, 13 בפברואר 1975.
↑  חולקו פרסי ישראל, דבר, טור 2, 17 באפריל 1975.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007515459905171  ISNI: 0000 0004 3413 1324  LCCN: no2016034989  VIAF: 308277690   WorldCat (עם VIAF): 308277690 
הלנה כגן
הלנה כגן, טשקנט 1904
המרפאה והבית הפרטי - ברחוב הנביאים 64 בירושלים
ד"ר הלנה כגן בודקת תינוק במרפאה בירושלים
שלט הכניסה לבית של ד"ר הלנה כגן
נירית שלו-כליפא

| --- | --- |

 לידה:  29 באפריל 1966 (בת 58) גבעתיים, ישראל 
 מקום מגורים:  הר אדר 
 מקום לימודים:  תיכון אוסטרובסקי  האוניברסיטה העברית בירושלים  אוניברסיטת תל אביב 
 מנחה לדוקטורט:  נורית כנען-קדר 
 מוסדות:  יד יצחק בן-צבי  אוניברסיטת בן-גוריון בנגב 
 
נירית שלו-כליפא (נולדה ב-29 באפריל 1966) היא אוצרת, חוקרת תרבות ואמנות ישראלית ומנהלת המחלקה להיסטוריה חזותית, אוצרות ותיעוד ביד יצחק בן-צבי.
ביוגרפיה

שלו-כליפא נולדה בגבעתיים, ובילדותה עברה משפחתה לרעננה. שלו-כליפא סיימה את לימודיה בתיכון אוסטרובסקי ולאחר שירותה הצבאי כמש"קית חינוך בחטיבת גבעתי החלה ללמוד לתואר ראשון בחוג ללימודי האסלאם והמזרח התיכון ובחוג ליחסים בין-לאומיים באוניברסיטה העברית בירושלים ובהמשך למדה לימודי תעודה לאוצרות בחוג למוזיאולוגיה באוניברסיטת תל אביב. לאחר לימודי השלמה לקראת תואר MA במסגרת החוג לתולדות האמנות באוניברסיטה העברית בירושלים היא למדה לתואר שני בחוג לתולדות האמנות באוניברסיטת תל אביב, וכתבה עבודת מחקר (תיזה) בהנחיית פרופסור נורית כנען-קדר אודות דוד אוהנסיאן, מיסד אסכולת הקרמיקה הארמנית של ירושלים. את התואר שלישי למדה בחוג לתולדות האמנות באוניברסיטת תל אביב ובעבודת הדוקטורט שלה שכתבה בהנחיית פרופסור נורית כנען-קדר, היא חקרה את מחזורי ציורי הקיר בכנסיות ובמנזרים הקתוליים בארץ הקודש 1917- 1948 ואת אסכולות הציור הדתי הנוצרי בארץ תוך התמקדות בכנסיית סטפנוס הקדוש בבית ג'ימאל.
שלו-כליפא היא אוצרת עצמאית ויועצת מוזיאלית למחקר, תערוכות, פרסום ואירועים. משנת 2006 שלו-כליפא אוצרת ומנהלת את המחלקה להיסטוריה חזותית, אוצרות ותיעוד ביד יצחק בן-צבי. שלו-כליפא היא יוזמת ומנהלת מיזם "ישראל נגלית לעין" לתיעוד אלבומי משפחות של יד בן-צבי.
משנת 2016 שלו-כליפא מרצה ויועצת אקדמית במסלול מוזיאוני מורשת היסטורית ותרבותית במחלקה לאמנויות ותרבות חזותית באוניברסיטת בן-גוריון בנגב.
חיים אישיים

שלו-כליפא נשואה לאילן, אם לשלושה ומתגוררת בהר אדר.
תערוכות מרכזיות שאצרה

אלבומי הארץ – דפדוף באלבומי משפחות - (תערוכת מרכז מבקרים להצגת "ישראל נגלית לעין") בבית חלוצות, יד בן-צבי
יזום וניהול סקר אמנות קיר בישראל, עבור אגף מורשת במשרד ירושלים ומורשת
"ירושלים: גיליון רפואי - דברי ימי העיר בראי הרפואה והאמונה", מוזיאון מגדל דוד - אפריל 2014 - אפריל 2015
"מיס אנני לנדאו – מלכת ירושלים" תערוכה לציון 160 שנה לבית הספר אוולינה דה רוטשילד, ביד בן-צבי (יוני 2014)
אוצרות מרכז מבקרים "שרונה", הקריה, תל אביב
מרכז מבקרים בתל מגידו אוצרות, תיק תיעוד, תיאום וניהול צוות היגוי (ציוני דרך, רשות העתיקות, עיריית ירושלים, מכון בן-צבי)
אוצרות שימור ציור הקיר בבית הכנסת "עדס" - נחנך ב-2015
ייזום וריכוז סקר ומתווה לפיתוח תיירותי ומוזיאלי - פקיעין, 2014
" חלומות ודיפלומטיה בארץ הקודש" תערוכה אודות הקונסולים האמריקנים בארץ במאה ה-19 מטעם קרן שאפל לכתבי יד, הספרייה הלאומית.
"הבנק של ולירו" במוזיאון ארץ ישראל ברמת אביב, אוצרת שותפה (עם גב" סיסליה מאיר)
"המושל הראשון- רונלד סטורס מושל ירושלים 1918- 1926", 2010-2011 במוזיאון ארץ ישראל
אוצרות ושימור אוספי צריף הנשיא יצחק בן-צבי כאתר מורשת לאומי.
שילוט תוכן לאתרי הר ציון.
אוצרות ותכנון רעיוני - תערוכת חוצות באתר היסטורי - גן לאומי העופל – מקוואות בעופל (בוצע חלקית) - רשות העתיקות ופמ"י.
"מחוז געגוע וזיכרון" מאה שנים של אלבומים ירושלמים 1850–1950, מוזיאון אסירי המחתרות
תערוכות בנושא תרבות חזותית וישראליאנה במוזיאון ארץ ישראל, תל אביב: עוזרת לאוצרת פרופ" נורית כנען קדר: ארץ חפץ, אל המעין, ציפורי גן עדן, ייזום וקישור עם הקוסטודיה טרה סנטה: הצגת דגם הקפלה ארנה- ג'וטו
מוזאון וירטואלי תיעוד ארכיון בנק הפועלים
תכנון שילוט ותצוגת חוצות " כיכר צה"ל וחומות העיר, בוצע שלב ראשון - תיעוד בתצלומים ישנים ומקורות חזותיים אחרים של מבוא רחוב יפו
מוזאון המיסים – חידוש התצוגה והקמת המוזאון באתרו החדש בבניין כלל. מיון ופרוגרמה לארכיון (עם מנהלת ואוצרת המוזיאון מירה דרור).
"העיר הנגלית לעין", "בית ביאליק" בתל אביב
ייעוץ מוזיאלי ותכני במיצב "תמונה באבן" – מסלול חוצות בשכונות בירושלים: אהל משה, אבן ישראל, כרם אברהם, ועוד (הפרויקט ביוזמת ובהפקת דבורה אבי דן, בית ווינר מרכז קהילתי לב העיר-ירושלים).
"ירושלים החדשה" - אמנים, ציונים וסוציאליסטים בירושלים של ראשית המאה העשרים, בית האמנים ירושלים, אפריל-מאי 2006
תערוכת קבע – תולדות הרפואה בירושלים המרכז הרפואי שערי צדק
"שדרות רוקח" ישראל רוקח ראש עיר עברית – מאי 2004
"אנשי עלייה שנייה" – דיוקנאות מארכיון יד בן-צבי בגלריה קמפוס חנקין בחולון. מרץ-דצמבר 2004
"מצפה רביבים" – תחילת פרויקט מאי 2001 (טרם הושלם)
אוצרת אחראית במרכז לתולדות ירושלים בתקופת הבית הראשון, יד בן צבי
בית הרצל בחולדה (קק"ל) תצוגת חוץ ופנים – נפתח באוקטובר 2000
"כציפור בכלוב" על מסע סנחריב ליהודה והמצור האשורי על ירושלים, אריאל - המרכז לתולדות ירושלים בימי הבית הראשון, יד בן-צבי
מרכז מבקרים בקומראן (משרד התיירות) – נפתח ב-1998
"בעקבות אוצרות המקדש", אודות החפירות הארכאולוגיות בעיר דוד בראשית המאה ה-20, המרכז לתולדות ירושלים בימי הבית הראשון ביד בן-צבי. התערוכה נפתחה בקיץ 1996
תערוכת צילומים במרכז רפואי שערי צדק המתעדת את ההיסטוריה הרפואית של המוסד.
ספרים שחיברה וערכה

נירית שלו-כליפא (אוצרת ועורכת), ירושלים: גיליון רפואי, דברי ימי העיר בראי הרפואה והאמונה, יד בן –צבי ומוזיאון מגדל דוד, ירושלים, דצמבר 2014
נ שלו כליפא וד' גרוסמן (אוצרות ועורכות) חלומות ודיפלומטיה בארץ הקודש – קונסולים אמריקנים בירושלים במאה ה-19, יד בן-צבי, ירושלים, 2013
נירית שלו-כליפא (אוצרת ועורכת), המושל הראשון, רונלד סטורס, מושל ירושלים 1918 – 1926, ספר מאמרים, הוצאת מוזיאון א"י, תל אביב, 2010
נירית שלו-כליפא, סיפור - ציור, ציורי הקיר בירושלים, הוצאת משרד התיירות ועיריית י-ם, 2010
נירית שלו-כליפא, מטמוני הארץ, מוזיאונים קטנים, אוספים ותצוגות - הוצאת "מפה", תל אביב, 2006
נירית שלו-כליפא, אל גן נעול - סיורים במנזרי הארץ, הוצאת כנרת, תל אביב, 2005
נירית שלו-כליפא, נחלאות בלב עיר - לסייר עם יד בן צבי בירושלים - שכונות לב העיר ירושלים, בהוצאת יד בן צבי, ירושלים, 2003
הערות שוליים

↑  ערן נבון, בית החולים שערי צדק מציג: תמונות מההיסטוריה, באתר ישראל היום, 8 ביולי 2022
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007307536805171  BnF: cb145945792 (data)  ISNI: 0000 0000 6656 5291  LCCN: nr2003028654  SUDOC: 155474111  VIAF: 10097417   WorldCat (עם VIAF): 10097417
קומביה (סגנון מוזיקלי)

ילדים מנגנים בכלי קומביה בפסטיבל בקולומביה
קוּמְבְּיָה (ספרדית: Cumbia) היא סגנון מוזיקלי שמקורה בקולומביה, הנפוצה ברחבי אמריקה הלטינית. לידתה של הקומביה ממזיגה תרבותית ומוזיקלית, שהתרחשה בתקופה הקולוניאלית בחופים הקריביים של קולומביה, בין עבדים שהובאו מאפריקה וספרדים.
הסגנון בא לחקות את התנועה המדשדשת של עבד שרוקד כשהוא בכבלים, ולהזכיר זאת.
בעצם, חקוקה בכל חוליה של קומביה היא ההיסטוריה של אמריקה הלטינית עצמה. הובאה לקולומביה בסביבות הפיכתה למושבה ספרדית, והיא הושפעה מאוד מכלי השבטים הילידים, כמו חלילי הגיטה והגואצ'רקות.
דוגמאות מכילות בין השאר:
קומביה קולומביאנית, מקצב מוזיקלי קולומביאני וריקודי עם, תוצאה של התערובת המוזיקלית והתרבותית של עבדים ילידים ושחורים בחוף הקריבי במהלך הכיבוש והמושבה הספרדית.
קומביה פנמית, ז'אנר מוזיקלי פנמי וריקוד עם, שפותח על ידי שחורים המשועבדים בתקופה הקולוניאלית ומאושר מאוחר יותר עם אלמנטים תרבותיים אמריקאים ואירופיים.
הקומביה החלה כריקוד חיזור, שרווח בקרב האוכלוסייה האפריקאית, ומאוחר יותר מיזגה לתוכה אלמנטים מוזיקליים וכלי נגינה אירופאים. הקומביה נפוצה מאוד בהרי האנדים ובדרום אמריקה הדרומית, שם היא מאפילה על הפופולריות של הסלסה.
המקצב הבסיסי הוא של 2/4, אם כי הוא מנוגן במקצבים אחרים - בקולומביה הוא מנוגן גם במקצב של 2/2 ובמקסיקו הוא מנוגן במקצב 2/2, בפנמה במקצב 2/4 או 6/8.
הקומביה מנוגנת בכלי נגינה שונים דוגמת תופי קונגה, טימבלס, קלאווה, אקורדיון, גיטרה ועוד.
| --- | --- |
: מוזיקת קומביה מפנמה 
: לעזרה בהפעלת הקובץ
ראו גם

ג'ילדה, זמרת קומביה ידועה.
הערות שוליים

↑  Jose Rosa, World Music Survey: The Music from Latin America and the United States of America, Lulu.com, 2018-03-05, ISBN 978-1-387-59404-7. (באנגלית) עמ' 82
↑  Cumbia: The Musical Backbone Of Latin America, NPR.org (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007290956105171  LCCN: sh00004566
יחסי אוסטריה–עיראק

| יחסי אוסטריה–עיראק |
| --- | --- |
אוסטריה: עיראק


אוסטריה: עיראק
שטח (בקילומטר רבוע)
83,871: 438,317
אוכלוסייה
9,118,373: 46,369,546
תמ"ג (במיליוני דולרים)
516,034: 250,843
תמ"ג לנפש (בדולרים)
56,593: 5,410
משטר
רפובליקה פדרלית: רפובליקה

נשיא עיראק פואד מעסום (מימין) נפגש עם שר החוץ האוסטרי סבסטיאן קורץ (שני משמאל) בעת ביקורו במדינה, 2015
יחסי אוסטריה–עיראק הם יחסי החוץ בין אוסטריה לעיראק.
סקירה כללית

בשנת 1955 כוננה אוסטריה יחסים דיפלומטיים עם ממלכת עיראק, ופתחה בה נציגות סחר.
בשנת 1991, בעקבות מלחמת המפרץ, השגרירות האוסטרית בעיראק נסגרה מטעמי ביטחון ואוסטריה הייתה מיוצגת בעיראק באמצעות שגרירות עמאן בירדן.
בנובמבר 2011 ביקרה בעיראק משלחת פוליטית וכלכלית אוסטרית בכירה, בראשות סגן ראש ממשלת אוסטריה ושר החוץ מיכאל שפינדלגר, וחתמה על שישה הסכמי שיתוף פעולה כלכלי בשווי של עד 60 מיליון דולר.
במהלך הפורום הכלכלי המשותף עיראק-אוסטריה, שנערך בשיתוף עם רשות ההשקעות הלאומית בבירה, בגדאד, הדגיש נשיא לשכת המסחר הערבית האוסטרית, ד"ר ריכרד שינץ, כי אוסטריה נמצאת בחוד החנית של מדינות אירופה שביססו יחסים כלכליים עם עיראק.
בפברואר 2020 שר החוץ העיראקי מוחמד עלי אלחכים נפגש עם שר החוץ האוסטרי אלכסנדר שלנברג והשניים דנו בחידוש הפגישות המשותפות של עיראק-אוסטריה כמסגרת להפעלת שיתוף פעולה דו-צדדי בין בגדאד לווינה. השר אלחכים הביע הערכה לעמדותיה של אוסטריה בתמיכה בעיראק בתחומים שונים, ביניהן: תמיכה צבאית והומניטרית, ותרומתן לשיקום הערים המשוחררות, וקרא לפתיחה מחדש של השגרירות האוסטרית בבגדאד.
בספטמבר 2023, אוסטריה פתחה מחדש את השגרירות בעיראק.
נציגויות דיפלומטיות

אוסטריה מחזיקה בעיראק שגרירות בבגדאד. עיראק מחזיקה באוסטריה שגרירות בווינה.
ג'ים יונג קים

| --- | --- |

 לידה:  8 בדצמבר 1959 (בן 64) סיאול, קוריאה הדרומית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 השכלה:  אוניברסיטת בראון  אוניברסיטת הרווארד  אוניברסיטת איווה  בית הספר לרפואה של הרווארד  Muscatine High School 
 מעסיק:  אוניברסיטת הרווארד 
 תפקיד:  נשיא קבוצת הבנק העולמי (1 ביולי 2012–4 באפריל 2019) 
 מפלגה:  המפלגה הדמוקרטית 
 בן או בת זוג:  Younsook Lim 
 מספר צאצאים:  2 
 פרסים והוקרה:  פרס המהגרים הגדול (2009)  פרס הנסיך מחידול (2013)  עמית האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים  עמיתי מקארתור 
 
ג'ים יונג קים (בקוריאנית: 김용金勇, באנגלית: Jim Yong Kim, מוכר גם בשם קים יונג; נולד ב-8 בדצמבר 1959) הוא רופא אמריקאי ממוצא קוריאני אשר כיהן כנשיא הבנק העולמי. יונג קים שימש הנשיא ה-17 של דארטמות' קולג', הוא היו"ר לשעבר של המחלקה לבריאות גלובלית ורפואה חברתית בבית הספר לרפואה של אוניברסיטת הרווארד והיה גם מייסד ומנכ"ל של ארגון Partners In Health. ב-2 במרץ 2009 מונה קים למשרת נשיא דארטמות' קולג', תפקיד אותו החל למלא למעשה ב-1 ביולי אותה השנה. קים הוא האסיאתי-אמריקאי הראשון שעמד אי פעם בראש אחת מאוניברסיטאות ליגת הקיסוס. ב-2010 נבחר לחבר באקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים.
ב-23 במרץ 2012 הודיע נשיא ארצות הברית ברק אובמה כי ארצות הברית תקדם את מועמדותו של קים למשרת נשיא הבנק העולמי. ב-16 באפריל 2012 פורסם כי קים יחליף את רוברט זליק וישמש כנשיא הבנק. ב-1 ביולי נכנס קים לתפקידו. הוא פרש מתפקידו ב-1 בפברואר 2019 והוחלף זמנית על ידי קריסטלינה גורגייבה עד שדייוויד מלפאס נכנס לתפקיד באפריל 2019.
רקע

קים נולד בסיאול, קוריאה הדרומית. כשהיה בן חמש עבר עם הוריו לארצות הברית וגדל באיווה. אביו לימד רפואת שיניים באוניברסיטת איווה בעוד שאִמוֹ קיבלה את הדוקטורט שלה בפילוסופיה סינית. קים למד בתיכון המקומי שם היה התלמיד המצטיין, רכז קבוצת הכדורסל והקוורטרבק של קבוצת הפוטבול. לאחר שנה וחצי באוניברסיטת איווה עבר קים לאוניברסיטת בראון שם סיים ב-1982 תואר ראשון בהצטיינות. ב-1991 קיבל תואר דוקטור לרפואה מאוניברסיטת הרווארד וב-1993 קיבל דוקטורט באנתרופולוגיה, גם כן מהרווארד.
קריירה > Partners In Health

לצד פול פארמר, אופיליה דאל, טוד מק'קורמק ותומאס ג'יי ווייט נמנה קים עם מייסדי Partners In Health ב-1987. הארגון החל בהאיטי בתוכנית בריאות חדשנית ורדיקלית הממוקדת בקהילה ואשר התבססה על הצרכים המקומיים ועל הכשרת חברי הקהילה ליישמם. בראשית שנות ה-90 של המאה ה-20 שירתה התוכנית מעל 100,000 איש. התוכנית זכתה להצלחה מרשימה בטיפול במחלות זיהומיות בעלות נמוכה, כאשר היא מצליחה להביא לריפוי חולי שחפת בבתיהם בעלות של 150–200 דולר, בעוד שבבתי החולים בארצות הברית היה עולה טיפול כזה בין 15,000 ל-20,000 דולר. לקים היה תפקיד חשוב בעיצוב פרוטוקולי טיפול והשגת עסקאות שיניבו תרופות זולות ויעילות יותר.
ב-1994 הורחב המודל של PIH לפרו. ב-1998, תוצאות מוצלחות ביותר בריפוין של מחלות, הן מחלות נפוצות והן מחלות חמורות, הניעו את ארגון הבריאות העולמי לאמץ את המודל, ולתמוך בהתאמת טיפול קהילתי לקהילות עניות ברחבי העולם. הצלחה מיוחדת בטיפול בשחפת עמידה לתרופות גרמה לארגונים בינלאומיים להקדיש מחדש מאמצים למיגור המחלה וביוני 2002, ארגון הבריאות העולמי אימץ מרשמים להתמודדות עם המחלה, שהיו כמעט זהים לאלו בהם השתמש PIH בפרו. עבודתו של קים עם PIH לטיפול בשחפת עמידה לתרופות, הייתה המקרה הראשון בקנה מידה רציני לטפל במחלה במדינה ענייה ומתכונת דומה של מאמצים שוכפלה ליותר מ-40 מדינות ברחבי העולם.
כיום מועסקים ב-PIH למעלה מ-13,000 עובדים ב-12 מדינות. קים עזב את הארגון כמנכ"ל ב-2003.
קריירה > ארגון הבריאות העולמי (2003 - 2006)

קים עזב את PIH ב-2003 לטובת ארגון הבריאות העולמי, שם החל לשמש כעוזר למנכ"ל. במרץ 2004 הוא מונה כמנהל מחלקת האיידס בארגון, לאור הצלחתו ביצירת תוכניות למלחמה במחלה בעת עבודתו ב-PIH. קים פיקח על כל הפעילויות הקשורות לאיידס בארגון הבריאות העולמי, תוך התמקדות ביוזמות שמטרתן לסייע למדינות מתפתחות להרחיב את תוכניות הטיפול והמניעה שהן מציעות. בכך נכללה יוזמת ה-"3X5" השאפתנית שנועדה להציע טיפול לשלושה מיליון חולי איידס עד שנת 2005. המטרה לא הושגה עד 2007, אך לדברי ארגון הבריאות העולמי סייעה לדחוף את אסטרטגיות הטיפול במחלת האיידס באפריקה מהר יותר ורחוק יותר משניתן היה לצפות להשיג בכל דרך אחרת. נכון ל-2012 התוכנית טיפלה בלמעלה משבעה מיליון חולי איידס באפריקה.
קריירה > אוניברסיטת הרווארד (1993 - 2009)

החל מ-1993 שימש ד"ר קים כמרצה בבית הספר לרפואה של אוניברסיטת הרווארד, כשבסופו של דבר הפך לפרופסור ברפואה, רפואה חברתית וזכויות אזרח. בעת פרישתו ב-2009 החזיק קים במשרת יו"ר מחלקת הבריאות העולמית והרפואה החברתית, ראש אגף Global Health Equity בבית החולים בריגהאם אנד וימנ'ס ומנהל מרכז בריאות וזכויות האדם François Xavier Bagnoud בבית הספר לבריאות הציבור באוניברסיטת הרווארד.
במהלך קריירה שנפרשה על פני שני עשורים ואשר מטרתה להביא לשיפור הבריאות במדינות מתפתחות, היה קים מעורב במספר מאמצים מחקריים ואקדמיים. בשנים האחרונות הוביל קים את פיתוחו של שדה חדש שהתמקד בשיפור היישום והאספקה של התערבויות בתחומי הבריאות בקהילות עניות ברחבי העולם. תוכניותיו פועלות בהתאם לפילוסופיה על פיה התקדמות בפיתוח תוכניות בריאות עולמיות יעילות יותר התעכבה בשל מיעוט גישות בקנה מידה גדול לשיפור עיצובן של תוכניות התערבות. תחום חדש זה יאסוף, ינתח ויפיץ בהרחבה גוף מקיף של תובנות מעשיות על אספקה יעילה של בריאות עולמית. לצורך קידום מטרות אלו היה קים אחד ממייסדי Global Health Delivery Project, יוזמה משותפת של המחלקה לרפואה חברתית בבית הספר לרפואה של אוניברסיטת הרווארד ושל המכון לאסטרטגיה ותחרותיות בבית הספר למנהל עסקים של הרווארד.
מקרי הבוחן בשדה הבריאות העולמית שנוצרו על ידי הפרויקט הזה היוו את הגרעין לתוכנית לימודים חדשה שנלמדת כעת בבית הספר לבריאות הציבור של הרווארד.
צוותו של קים גם פיתח "קהילת תרגול" מבוססת אינטרנט GHDonline.org, על מנת לאפשר למתרגלים ברחבי העולם גישה נוחה למומחיות, לשיתופי מידע ולמעורבות בפתרון בעיות בזמן אמת.
במהלך שהותו בהרווארד פרסם קים מספר מאמרים מדעיים בכתבי עת מדעיים מובילים ביניהם, New England Journal of Medicine Science ו-The Lancet; כמו כן, לקח חלק בכתיבת או עריכת מספר ספרים. כמומחה לשחפת כיהן קים או אף עמד בראש מספר ועדות בנושא המדיניות הבינלאומית להתמודדות מול השחפת.