stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הידגשג
הערות שוליים

↑  נתוני הכפר באתר הלמ"ס ההונגרי
↑  מפקדי האוכלוסין של יהודי הונגריה, 1993
| יישובים במחוז גיור-מושון-שופרון |
| --- | --- | --- |
| ערי המחוז | שופרון  • גיור  |  |
| ערים |  בלד •  צ'ורנה •  פרטד •  פרטוסנטמיקלוש •  יאנושומוריה •  קאפובאר •  לבן •  מושונמגיארובאר •  פנונהלמה •  טט |  |
| כפרים | סאן • פאראד • אויקר • אשבאנירארו • בבוט • ציראק • דנשפה • אדווה • גיורו • הימוד • הוויי • קישפלוד • מיהאיי • אושלי • ראבקצל • רפצסמרה • סארפלד • ואדושפה • ואשארושפלו • וסקן • ויטנייד • אבדה • בזי • בן • רטלפ • ברץ' • דונסג • דונסנטפאל • אנשה • פהרטו • גניי • גיורלדמר • גיורשאג • גיורשבנהאז • פר • גיוראויפלו • גיוראויבראט • גיורזאמוי • איקרן • קאיארפץ • קישבאיץ' • קורונצו • קונסיגט • מושונסנטמיקלוש • מזארש • נג'בייץ' • ראבפטונה • שוקורופאטקה • טלטשטווה • טניה • ונק • ואמושסבדי • ניול • אטוונן • נאג'סנטיאנוש • אגפלווה • צ'אפורדיאנושפה • צ'פוד • אגיאגושסרגן • צ'ר • אברגץ • אג'האזשפלו • פרטבוז • פרטאנדרד • פרטהומוק • פרטראקוש • פרטספלק • גיאלוקה • הרקה • הג'קה • הידגשג • איוואן • קופהאזה • לווה • נג'צנק • נג'לוז' • נמשקר • פרסטג • פטהאזה • פיניה • פוסטצ'לאד • רפצוויש • רייטקמוז'אי • שרוד • שופרונהורפאץ' • שופרונקבשד • סקון • אונד • ולצ'יי • ז'ירה • אצ'לג • באגיוגסובאט • ברבץ' • בודונהיי • בוגיוסלו • בשארקאן • דר • צקוהאזה • אגייד • יובהאזה • קון • מגלוצה • מגיארקרסטור • מרקוטבדגה • פאלי • פאסטורי • פוטיונד • ראבצ'נק • ראבפורדאן • ראבשבש • ראבסנטאנדראש • ראבטמאשי • ראבצקפי • שובור • שופרונמטי • סיל • סילשארקאן • טארנוקרטי • ז'בהאזה • בזניה • דרנוז'לי  • דונקיליטי • דונרמטה • דונסיגט • פקטארדה • הלאסי • הדרוואר • הגיישהלום • קארויהאזה • קימלה • לבל • קישבודק • מאריאקאלנוק • מושונסולנוק • מושונאודוואר • אוירונפה • וארבלוג • ראיקה • ליפוט • פישקי • מצ'ר • בקונגיירוט • בקונפטרד • בקונסנטלאסלו • אץ' • פנייפה • גייראסונפה • לאזי • ניאלקה • פאזמאנדפאלו • רבזד • טריאנפוסטה • רומאנד • טאפסנטמיקלוש • וספרמוורשאן • שיקאטור • טאפ • ארפאש • צ'יקוואנד • פלפץ • גיארמט • גיימרה • גיירסמרה • קישבבוט • מרגש • ואג • מוריצהידה • ראבצ'צ'ן • ראבסנטמיהאי • סרצ'ן • ראבסנטמיקלוש |  |
| יישובים בנפת שופרון |
| --- | --- | --- |
| יישובים | שופרון • אגיאגושסרגן • אגפלווה • צ'אפורדיאנושפה • צ'פוד • צ'ר • אברגץ • אג'האזשפלו • פרטבוז • פרטד • פרטאנדרד • פרטהומוק • פרטראקוש • פרטוסנטמיקלוש • פרטספלק • גיאלוקה • הרקה • הג'קה • הידגשג • איוואן • קופהאזה • לווה • נג'צנק • נג'לוז' • נמשקר • פרסטג • פטהאזה • פיניה • פוסטצ'לאד • רפצוויש • רייטקמוז'אי • שרוד • שופרונהורפאץ' • שופרונקבשד • סקון • אויקר • אונד • ולצ'יי • ז'ירה |  |
במושבת העונשין

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  פרנץ קפקא 
 שפת המקור:  גרמנית 
 סוגה:  Erzählung 
 הוצאה
 תאריך הוצאה:  1919 
 
פרנץ קפקא ב-1917.
"במושבת העונשין" ("In der Strafkolonie") הוא סיפור קצר מאת פרנץ קפקא שנכתב בגרמנית באוקטובר 1914, נערך מחדש בנובמבר 1918, ופורסם לראשונה באוקטובר 1919.
הסיפור מתרחש במושבת עונשין ששמה לא מוזכר, כנראה בקולוניה צרפתית. הסיפור מתאר את השימוש במכונת עינויים משוכללת שמיועדת להוציא להורג נידונים למוות ללא שום משפט מקדים. לפני ההוצאה להורג, המכונה כותבת בעורו של הנידון את גזר דינו בתהליך שנמשך 12 שעות. במהלך הסיפור הקורא לומד יותר ויותר על המכשיר ומקורו.
בדומה לכתבים אחרים של קפקא, המספר בסיפור נראה מנותק מהמתרחש ומגיב בצורה יבשה לאירועים מעוררי האימה בסיפור.
עלילה > דמויות

בסיפור ארבע דמויות אנונימיות, הן מזוהות בו רק בתוארן התפקודי הקשור לתפעולה של המכונה.
החוקר / הנוסע (המספר) - מתואר כחוקר אירופי זר, שמפקד המושבה זימן אותו לחוות דעה על ההוצאה להורג.
הקצין - אחראי על המכונה ומשמש כשופט במושבת העונשין.
הנידון - מתואר כגולם רחב לוע ששערו ופרצופו מוזנחים.
החייל - מופקד לשמור על הנידון שכבול אליו בשרשרת.
בסיפור מסופר גם על מפקד המושבה הנוכחי וקודמו בתפקיד, אך הם אינם לוקחים חלק פעיל בסיפור.
עלילה > תקציר

הסיפור מסופר מפי נוסע, חוקר אירופי, המוזמן אל מושבת עונשין המצויה על אי טרופי רחוק, כדי לחוות דעה על שיטת ענישה שנויה במחלוקת, בה נעשה שימוש במכונת הוצאה להורג. בבואו למושבה, מוצגת למבקר המכונה על ידי קצין צייתני ומסור. הקצין משמש גם כ"שופט" של מושבת העונשין, אם כי מתברר שאף משפט לא מתנהל וכל מי שמואשם בפשע כלשהו, דינו מוות. הקצין מתאר לפרטי פרטים ובהתפעלות רבה את המתקן, ומרבה בשבחו במטרה לשכנע את הנוסע-חוקר בחיוניותו ובחשיבות המשך קיומו. הוא מספר לנוסע כי את המתקן המציא המפקד הישן של המושבה, ובתוך-כך הוא מפארו כמי שבנה את כל מערך מושבת העונשין. בהמשך הוא מתאר את המתקן, אופן פעולתו ותוצאותיו. התיאור הטכני המובהק, מצייר מתקן המורכב ממסגרת, גלגלי שיניים ושלושה חלקים עיקריים. החלק התחתון מכונה "מיטה" האמצעי "משדדה" והעליון "שרטט".
המיטה הייתה מרופדת בצמר גפן וכל נידון היה נקשר אליה ברצועות עור כשהוא עירום. המשדדה הייתה תלויה על כבל פלדה בין השרטט שמעליה ובין המיטה. השרטט מעל כולם היה מחובר למיטה בארבעה מוטות פליז. המשדדה תאמה בצורתה את קווי גוף האדם ובמסגרת צורנית זו היו נעוצים מחטים ארוכות ולצדן מחטים קצרות. את העבירה שעבר הנידון היו מתכנתים בכתב בשרטט ומסדרים באמצעותו את המחטים.
בעת התהליך הייתה המשדדה חורטת וכותבת באמצעות המחטים את פירוט העבירה בבשרו של הנידון משני צדי גופו. המחטים הארוכות חדרו והקצרות התיזו מים כדי לשטוף את הדם ולהשאיר את הכתב שבגופו נראה לעין. רק במהלך ההוצאה להורג הנאשם יכול לגלות מהו חטאו שכן לא נערך לו שום משפט קודם. חלק מהעינוי הוא לנסות לקרוא את פירוט החטא המוטבע על גופו. הדם של הנידון היה נשטף לתעלות קטנות שניקזו אותו לבור הסמוך למתקן. הסיפור מתאר תהליך איטי ומתמשך בן 12 שעות של הוצאת הנידון להורג, למורת רוחו של הנוסע. בשעתיים הראשונות של התהליך היו תוחבים פיסת לבד לפיו של הנידון כדי שלא יצעק ולאחר מכן, כשכלו כוחותיו, סילקו את הלבד והניחו דייסת אורז ליד ראשו, כדי שאם יעמדו לנידון שארית כוחותיו יוכל ללקקה בלשונו. לאחר שש שעות של "טיפול" במכונה שורר שקט, ולפי דברי הקצין "גם הטיפש הכי גדול מקבל שכל". הקצין ממשיך ואומר שניכר ממראה פניו של הנידון שהוא משכיל להבין את משמעות הדברים שנחרתו בגופו, "האיש שלנו מפענח אותו בפצעיו". בסיום התהליך בן 12 השעות משליך המתקן את גופת הנידון לתוך הבור הסמוך, והבור מכוסה בעפר.
הקצין מתאר בפני הנוסע בערגה את תקופת המפקד הישן בה מאות אנשים, נשים וילדים היו מתכנסים על שיפולי העמק כדי לחזות בהוצאות להורג. המפקד הישן היה משכיב בעצמו את הנידון על מיטת המתקן, ואנשים רבים היו עוצמים את עיניהם כי ידעו ש"עכשיו נעשה צדק". הקצין מנסה לשכנע את המבקר בייחודיותה ובנחיצותה של השיטה ומדגים לו את גאוניותה על ידי הוצאה להורג של חייל מקומי שעבר עבירת משמעת שולית. הוא מתכנת את המכונה לצרוב על גופו של הנדון את המשפט: "כבד את הממונים עליך" ומתחיל להפעילה. אולם, לאחר שמתברר לקצין כי הנוסע אינו מתכוון לתמוך בו בפני המפקד החדש, הוא מחליט באקט ספונטני לשחרר את הנידון, נשכב עירום על המכונה ומכוון אותה לשרטט על גופו שלו את המלים "בצדק תנהג". המכונה יוצאת מכלל שליטה, מתחילה להשתולל ולטלטל את הקצין והמחטים דוקרות אותו בכל חלקי גופו המדמם עד מוות, כך הוא מעלה עצמו כקורבן על מזבח אמונתו ונאמנותו למפקד הקודם. הנוסע עוזב את האי מבלי לפגוש את המפקד החדש, ומבלי להביע את התנגדותו למסורת הענישה הברברית רבת השנים.
פרשנויות

בדומה לסיפורים אחרים של קפקא, גם הסיפור הזה זכה לפרשנויות שונות ומגוונות בשל אופיו החידתי.
מקובל לומר שהמסר העיקרי הוא אטימות החברה להוצאה להורג, התעניינות האדם המודרני בטכנולוגיה וניתוק מהעניין המהותי, אין משפט.
בין הפרשנויות וההקשרים השונים שהוצעו כרקע לכתיבת הסיפור מונה פרופ' גלילי שחר בספרו "הפצע של קפקא" את פרשת דרייפוס, משפט בייליס, פריצת מלחמת העולם הראשונה בסמוך לכתיבת הסיפור, צליבת ישו ועוד. הוא סבור כי קפקא מיקם את התרגילים הספרותיים שלו לעיתים קרובות בסביבות טכנולוגיות - בתחום השפעתן של מכונות. שחר מציע קריאה טכנולוגית של "במושבת העונשין" לפיה מכונת הכתיבה (ממנה סלד קפקא שהעדיף את כתב היד) מייצגת את הבירוקרטיה האנונימית והאטומה של הפקידות האוסטרו-הונגרית שהוא אנוס היה לשרתה כאותו קצין שבסיפור. הקריאה הטכנית מציעה גם את הגיליוטינה, כאלגוריה של שיח האלימות המצוי בלב כל שיטות הממשל, שיח שאותו מסמלת המהפכה הצרפתית. דימויים נוספים אותם מציין שחר שיחסו למכונה הם: אקדח, מכונית, מטוס, מחרטה, מתקן-רפואי, מכונת ירייה, השפעות השעתוק הטכני (בהשפעת ניתוחו של וולטר בנימין) ועוד.
הפילוסוף האיטלקי ג'ורג'ו אגמבן מנתח את הסיפור לאור היחס שבין השפה, כמכשיר שרירותי, למכונת העונשין שאליה כבול האדם. בפרשנותו הוא רואה את כתב המכונה הננעץ בבשר הנאשם (השפה) כעונש, ואת התפרקות המכונה כניצחון הצדק על אזיקי השפה הכובלת וגאולת האדם ממנה.
אברהם בנד מדגיש את ההקשר ההיסטוריוציסטי של היצירה לפיו מאחורי הטקסט משתרע עולם של פרטים ואירועים מוגדרים שהודחקו בתהליך הכתיבה. אין בסיפור כל סמכות, אין את המפקד הקודם שעל אף שייצג את האכזריות שבעבר, הייתה לה משמעות שהובילה להארה. עתה אנו עומדים בפני "קלקול, שעמום ומבוכה", עת שכל המושלים הם חסרי משמעות. לעת הזאת הצדק נעשה על ידי מכניזם אוטומטי שמתקלקל במהלך פעולתו. בנד מדגיש את הרוח הפוסט-מודרנית באמנות בת התקופה, הוא גם אינו מתעלם מנוכחות הרקע היהודי המלווה במתח שבין "הסדר הישן" שבמושבת העונשין לאווירת אי הוודאות של המושל החדש וההשלכות על הבעיות בנות הזמן.
הנס דיטר צימרמן רואה בסיפור מבט על מאפיינים אירופיים של התלהבות מהישגי הטכנולוגיה שהולכת ומבטלת את ערך האדם. לעומת אנושיות אירופית הקיימת רק בפוטנציה, המציאות משקפת גינונים אירופיים של איפוק שהופכים אותה לרדומה ומנועה מלהתנגד לעוולות חולניות של שררה וכוחניות. הקצין והמכונה מייצגים את המפגש בין הכוחניות הברברית לטכנולוגיה המלחמתית ההולכת מתעצמת. הנוסע-חוקר מייצג את האדישות הבולעת את העוול לתוך גינוני התרבות והאיפוק האירופיים. הברבריות הטכנית שאותה משבח הקצין משקפת את הריאליזם השואף למקסום העוצמה במלחמה המודרנית, ריאליזם שבלע את האידיאליזם של השלום ששרר כמה עשורים שלפני מלחמת העולם הראשונה.
עיבודים

ב-1916 קפקא הקריא את הסיפור ב-Galerie Goltz במינכן, לפני שעיבד אותו מחדש והוציאו לאור.
ב-1969 הסיפור עובד למחזה. עיבודים למחזה עלו בתיאטראות אחדים, ובהם:
בספטמבר 1980 הועלה המחזה ב"תיאטרון המדרגות" בתל אביב.
ביולי 2011 תיאטרון פלסטין הציג גרסה חדשה של "במושבת העונשין", בעיבודו של אמיר ניזאר זועבי, בלונדון.
בשנת 2012 קבוצת תיאטרון מצרית עצמאית בשם Warsha הציגה עיבוד לסיפור בבימויו של חסן אל גריטלי.
ב-1999 צ'ארלי דואקס כתב וביים סרט קצר אוונגרדי בשם הזואטרופ, אשר מבוסס באופן רופף על הסיפור.
בשנת 2000 המלחין פיליפ גלאס כתב האופרה "במושבת העונשין" המבוססת על הסיפור.
ב-2006 ביים הבמאי הטורקי-קנדי סיבל גובנק סרט-קצר המבוסס על הסיפור.
בתרבות הפופולרית

פרנק זאפה, כתב בהערות לאלבומו We're Only in It for the Money, כי הוא ממליץ לקרוא את במושבת העונשין לפני ההקשבה לקטע "The Chrome Plated Megaphone of Destiny".
איאן קרטיס מלהקת ג'וי דיוויז'ן כתב בהשראת "מושבת העונשין" את השיר "Colony" (המושבה) מתוך האלבום "Closer".
הרומן "צל המענה", מאת ג'ין וולף, עוקב אחר מעלליו של חבר גילדה של מענים. בשלב מסוים, בעת סיור במתקנים, ראש הגילדה מתאר מכשיר זהה לזה המוצג בסיפור של קפקא.
ברומן "קפקא על החוף" מאת הארוקי מורקמי, גיבור הספר "קפקא טאמורה" מספר ש"במושבת העונשין" הוא הסיפור האהוב עליו ביותר מבין יצירותיו של קפקא, ומוסיף:
קפקא, יותר מִשהוא מנסה להסביר את המצב שאנחנו נתונים בו, הוא מנסה להסביר את המכונות המסובכות הללו בצורה טהורה וממוכנת, כלומר... ככה הוא מצליח להסביר ביתר בהירות מכל אחד אחר את המציאות שאנו חיים בה. לא על ידי דיבור על המצב עצמו אלא על ידי דיבור על חלקי המכונה.
תרגומים לעברית והוצאות לאור

קפקא, פרנץ, סיפורים ופרקי התבוננות, הוצאת שוקן, ירושלים, 1964 (תרגום: ישורון קשת)
קפקא, פרנץ, סיפורים ופרוזה קטנה, הוצאת שוקן, 1993 (תרגום: אברהם כרמל)
קפקא, פרנץ, רופא כפרי: וכתבים אחרים שהתפרסמו בימי חייו של הסופר , עם עובד, תל אביב, תש"ס [2000] (תרגום: אילנה המרמן)
מחווה לשישה סופרים של המאה העשרים, עם עובד, תל אביב, 2001 (תרגום: אילנה המרמן)
לקריאה נוספת

גלילי שחר, הפצע של קפקא, כרמל, 2008, ISBN 978-965-407-913-6
עדי פרוש, "'במושבת העונשין' של קפקא והיחס של שופנהאואר וניטשה אל הסבל האנושי", פילוסופיה, ספרות ומה שביניהן, הוצאת אוניברסיטת בר-אילן והוצאת כרמל, 2018, עמ' 175–214.
הערות שוליים

↑  גלילי שחר, הפצע של קפקא, עמ' 127-133
↑  Agamben, Giorgio. 1987 "Kafka gegen seine Interpreten verteidigt", in Idee der Prosa, Surkamp, 6 Frankfurt A/M
↑  אברהם בנד, שאלות נכבדות, תרגמה: נילי אלכסנדרוביץ, אוניברסיטת בן-גוריון ודביר, 2007.
↑  הנס ד. צימרמן, להבנת קפקא, תרגום מ. קראוס, ירושלים: כרמל, 2009, עמ' 90–98.
↑  מירי פז, הקרבן הוא התליין, דבר, 30 בספטמבר 1980
חוה נובק, קפקא בתיאטרון זוועה, דבר, 21 באוקטובר 1980
↑   "Zoetrope", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
↑   "In the Penal Colony (2006)", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
↑  קפקא על החוף, עמ' 72–73, הוצאת כתר
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007522290605171  BnF: cb124177975 (data)  GND: 4122478-4  LCCN: no2012101447  MusicBrainz work: d918bcd2-8fad-4c41-b662-d487275207a0  VIAF: 192757177   WorldCat (עם VIAF): 192757177 
כרזה למחזה "במושבת העונשין" (1980) בבימוי אשר צרפתי ובעיצוב יגאל תומרקין בתיאטרון המדרגות. אוסף בית אריאלה, תל אביב
הבריחה מדמשק

| --- | --- |

כריכת הספר
 מידע כללי
 מאת:  ג'ק בלנגה (כתיבה: יניב מגל)
 שפת המקור:  עברית
 סוגה:  מתח, דרמה
 הוצאה
 הוצאה:  סטימצקי
 תאריך הוצאה:  2022
 מספר עמודים:  322
הספר "הבריחה מדמשק" מאת ג'ק בלנגה (כתיבה: יניב מגל) הוא דרמת מתח העוסקת בקורותיה האמיתיים של משפחת בלנגה, חיי התלאות שלה בדמשק, בריחתה הנועזת ועתירת הסיכון לישראל וקשיי התאקלמותה בה.
הסיפור נמשך לאורך כארבעה עשורים, וקווים נמתחים בו לרוב בין הסיפור המוכר לישראלים בחיי המדינה, לגורל יהודי סוריה שהושפע מכך. תוך כדי סיפור מאמצי משפחת בלנגה לברוח מסוריה, נפתח גם צוהר לתרבות ולחיי היהודים שם, השונים מאוד מהמוכר.
הדמות המרכזית בספר היא בן דור הביניים עזור, אשר כפעוט ניצל באורח נס מטבח בבית הכנסת אלמנשה. מרגע שהוא עומד על דעתו, מטרה אחת עומדת לנגד עיניו – הוא יברח מסוריה ויגיע לארץ ישראל. לשם כך הוא מוכן לעשות הכל, לסכן הכל, ולאורך הסיפור הוא אכן נדרש לעשות זאת.
אפטוזאורוס

| אפטוזאורוס |
| --- | --- |

תקופה
יורה עליון, 154–150 מיליון שנה לפני זמננו PreЄ Є O S D C P T J K Pg N     
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: זוחלים
על־סדרה:: דינוזאוריה
סדרה:: בעלי אגן דמוי לטאה
תת־סדרה:: דמויי זאורופודים
אינפרא־סדרה:: זאורופודה
משפחה:: דיפלודוקיים
תת־משפחה:: Apatosaurinae
סוג:: אפטוזאורוס
מינים
 א. אז'קס Apatosaurus ajax  א. אקסלסוס Apatosaurus excelsus  א. לואיזה Apatosaurus louisae  א.פרבוס Apatosaurus parvus  א. ינהפין Apatosaurus yahnahpin
שם מדעי
 Apatosaurus ‏מארש, 1877
תחום תפוצה


מיניאטורה של אפטוזאורוס
איור שלד של Apatosaurus louisae
חוליות צוואר של Apatosaurus ajax.
עצם הכתף (scapula) של אפטוזאורוס
אפטוזאורוס (שם מדעי: Apatosaurus; פירוש השם: "לטאה מטעה") הוא סוג של דינוזאור זאורופוד צמחוני ממשפחת הדיפלודוקיים. בתרבות הפופולרית מכונה גם "ברונטוזאורוס", על אף שהשם מתאר כיום סוג נפרד – ברונטוזאורוס – שבעבר נחשב למין של אפטוזאורוס (ולכן השם "ברונטוזאורוס" לא היה תקף בשנים אלה). האפטוזאורוס חי בתור היורה המאוחר כ-154–150 מיליון שנה לפני זמננו באמריקה הצפונית והיה אחד הזאורופודים הנפוצים ביותר. הוא התקיים מאכילת צמחים. ראשו היה קטן יחסית לגופו ופיו היה מצויד בשיניים דמויות אזמל שהיו טובות לתלישת העלים מהעצים או מהקרקע, אך פחות ללעיסתם, שהתבצעה בקיבה. רגליו הקדמיות היו קצרות יותר מרגליו האחוריות וזנבו היה ארוך ודק, דמוי שוט. הוא היה כנראה אחד הדינוזאורים הגדולים ביותר של זמנו: לפי ההערכות החדשות ביותר אורכו היה 21–30 מטרים (69–98 רגל) ומשקלו 33–73 טונות (36–80 טון קצר). האפטוזאורוס הוא אחד הזאורופודים הידועים ביותר וקל לזהותו בזכות הקימור דמוי הדבשת של גופו.
תיאור ומראה

האפטוזאורוס היה דינוזאור זאורופוד ענק וכבד שהלך על 4 רגליים דמויות עמודים. הוא היה זאורופוד טיפוסי עם צוואר וזנב ארוכים, וראש קטן יחסית לגופו הגדול.
ראשו של האפטוזאורוס היה קטן יחסית לגופו ופיו היה מצויד בשיניים דמויות אזמל שהותאמו לתלישת עלים ולא ללעיסה. פתחי הנחיריים בגולגולת נמצאו מעל העיניים ולא בחזית, ישנה מחלוקת האם נחירי האף הבשרני מוקמו שם או שהיו ממוקמים בחזית הראש והיו מחוברים לפתחי הנחיריים באמצעות רקמה בשרית רכה. במבנהו הראש היה דמוי קופסה ומוארך בדומה לראשו של הדיפלודוקוס.
רגליו הקדמיות היו קצרות במקצת מהאחוריות ובכף הרגל הקדמית הבוהן בלטה הצידה והייתה מכוסה בטופר גדול אך לא היו לו טפרים נוספים. עצמות הגפיים היו מוצקות ועבות יחסית לזאורופודים אחרים.
גבו היה מקומר ונראה כמעין "דבשת" עגולה וחלקה, צורה האופיינית לו ולברונטוזאורוס. קימור זה נוצר מעצמות ה-neural spines של חוליות עמוד השדרה, שהיו גבוהות והיוו חלק ניכר מגובה החוליות. לאפטוזאורוס היה עמוד שדרה ארוך ורב-חוליות. בעמוד השדרה של ההולוטיפ של Apatosaurus louisae היו 15 חוליות צוואר, 10 חוליות גב, 5 חוליות אגן ו-82 חוליות זנב. החוליות היו חלולות בחלקן ואת החללים מילאו שקי אוויר שלא רק שהקטינו את משקל השלד אלא גם סייעו לנשימה יעילה.
לאפטוזאורוס היו 10 זוגות צלעות שהיו ארוכות ועמוקות ויצרו בית חזה רחב, עמוק וגדול.
לאפטוזאורוס היה זנב ארוך מאוד ודמוי שוט. צווארו היה בינוני-קצר באורכו, אך עבה, מוצק ועמוק. חוליות הצוואר היו בעלות זוג בליטות בקצה העליון שאליהן התחברו זוג גידים שסיפקו תמיכה לצוואר ואפשרו שליטה יעילה בו.
בניגוד לרוב הזאורופודים בני משפחת הדיפלודוקיים (שאליה הוא השתייך) שהיו רזים ובנויים קל, האפטוזאורוס היה מוצק ומסיבי, ואפילו שמן. הוא לא היה הדיפלודוקסיד הארוך ביותר, אורכו היה 26–30 מטרים (85–98 רגל), אך הוא היה הכבד ביותר, עם מסה של למעלה מ-50 טונות (וייתכן שהגיעה אף ל-72 טונות).
גודל

בעת גילויו ב-1877 היה האפטוזאורוס אחד הדינוזאורים הגדולים ביותר שהיו ידועים עד אז. במהלך המאה ה-20 נתגלו דינוזאורים שהיו גדולים ממנו באופן ניכר ומיצבו את האפטוזאורוס כזאורופוד גדול-בינוני. עם זאת, מאובנים חדשים שנתגלו מראים כי האפטוזאורוס היה גדול באופן משמעותי ממה שחשבו, ואף מיצבו אותו מחדש כאחד מהזאורופודים הגדולים ביותר שחיו אי-פעם, באותו סדר גודל של הסופרזאורוס והאלמוזאורוס. בהתבסס על מאובנים אלה, האפטוזאורוס היה ככל הנראה הדינוזאור הגדול ביותר שחי בתור היורה.
לפי ההערכות הישנות האפטוזאורוס לא היה מבין הזאורופודים הגדולים ביותר, אך עדיין הוא היה גדול למדי: משקלו נע בין 18 ל-35 טונות ואורכו נע בין 21 ל-26 מטר (תלוי במין). הערכות אחרות, שנעשו בטכניקות חדשות יותר, הן קטנות יותר: אורך של 23 מטרים (75 רגל) ומשקל של 16.4–22.4 טונות (18.1–24.7 טון קצר) בלבד. הערכה מחודשת של האפטוזאורוס לואיזה מהמאובן CM 3018, שנערכה ב-2015, העריכה את מסתו כנעה בין 21.8 ל-38.2 טונות מטריות.
לצד מאובנים אלה נתגלו גם מאובנים חלקיים יותר שמרמזים שהאפטוזאורוס היה גדול יותר באופן משמעותי מההערכות המצוטטות לעיל. באוקלהומה נתגלתה חוליה ענקית של אפטוזאורוס, ממצא OMNH 1670, שגודלה הוא 135 ס"מ (לעומת 106 ס"מ של מאובני אפטוזאורוס שהיו ידועים עד כה). מלבד גודלה העצום, היא כנראה הייתה שייכת לפרט של מבוגר צעיר שעדיין לא הגיע לגודלו המלא, דבר המעצים עוד יותר את גודלו המרבי של האפטוזאורוס. ב-2013 נתגלתה חוליה ענקית אחרת של אפטוזאורוס בעל סדר גודל דומה. ב-2014 התגלה מאובן ענקי נוסף של אפטוזאורוס, עצם ירך (femur) באורך 2 מטר, דבר המחזק את ההערכה שהאפטוזאורוס היה גדול בהרבה ממה שהיה ידוע עד כה, והגיע לסדרי הגודל של הסופרזאורוס והאלמוזאורוס.
שינוי סקלה איזומטרי של 127% (זהו היחס 135/106) מגדיל את הערכות גודלו של האפטוזאורוס לאורך של 26–33 מטרים (85–108 רגל) ומשקל של 36–80 טון קצר (33–72.5 טונות מטריות).
לפי הערכות שמרניות וצרות יותר אורכו המרבי של האפטוזאורוס היה כ-27–30 מטרים (89–98 רגל) ומשקלו למעלה מ-50 טונות. לפי הערכות אלה האפטוזאורוס היה הדינוזאור הכבד ביותר שחי באמריקה הצפונית ובתור היורה (שקל בערך כמו הזאורופוסידון והאלמוזאורוס והיה כבד יותר מהברכיוזאורוס והקמרזאורוס) אך לא הארוך שבהם (סופרזאורוס ודיפלודוקוס הלורום היו ארוכים יותר אך שקלו פחות). האפטוזאורוס היה דינוזאור ענק אך קטן יותר מהארגנטינוזאורוס והפטגוטיטאן (שנחשבים לדינוזאורים הגדולים ביותר הידועים למדע).
ב-2020 פורסמה הערכה נוספת ולפיה אורכו של האפטוזאורוס היה עד 30 מטרים (98 רגל) ומשקלו כ-33 טונות.
פלאוביולוגיה

אפטוזאורוס היה אחד הזאורופודים הנפוצים בתקופתו, והשני הנפוץ ביותר (אחרי קמרזאורוס) בתצורת מוריסון שנמצאת במערב ארצות הברית. בניגוד לזאורופודים אחרים, נראה שלא חי בעדרים אלא בקבוצות קטנות או כיחידאי. הוא היה אוכל צמחים ולפי ניתוח סימני השחיקה על שיניו כנראה שעיקר מזונו היה מגוון צמחים שגדלו על פני הקרקע. הוא השתמש בצווארו הארוך כדי לאכול באופן לא בררני צמחים שונים וכנראה שלעיתים אף זקף אותו כלפי מעלה כדי לאכול עלים מצמרות העצים. האפטוזאורוס נהג מדי פעם גם לאכול עלים מצמרות העצים, אליהם הגיע באמצעות שתי דרכים: הפלת העץ על הקרקע באמצעות גופו הכבד (כפי שפילים עושים בימינו) והזדקפות על רגליו האחוריות תוך השענות הזנב על הקרקע על מנת לספק תמיכה נוספת (בדומה לקנגורו).
על תנוחת הצוואר של האפטוזאורוס יש מחלוקת: האם החזיק רוב הזמן את צווארו זקוף או באלכסון כמו ברכיוזאורוס או שהחזיק אותו במקביל לפני הקרקע בגובה הכתפיים או אף שמוט כמו דיפלודוקוס. ניתוח של עצמות הצוואר של אפטוזאורוס ודיפלודוקיים אחרים הראה שככל הנראה רוב הזמן היה צווארו של אפטוזאורוס שפוף קמעה כלפי מטה (דבר שמתאים לכך שאכל בעיקר צמחייה נמוכה) ורק לעיתים זקף את ראשו.
זנבו של אפטוזאורוס היה ארוך במיוחד ודמוי שוט. כנראה ששימש ככלי נשק להגנה עצמית (הצלפה בטורפים כמו אלוזאורוס). סימולציית מחשב הראתה שאפטוזאורוס יכול היה להצליף בזנבו וליצור שריקת קול בעוצמה של 200 דציבלים. נראה שהצלפה בזנב שימשה גם לתקשורת, כגון אזהרה מפני טורפים.
ניתוח מיקרוסקופי של עצמות אפטוזאורוס שההתאבנו הראה שקצב הגדילה שלו היה מהיר מאוד ותוך כ-10 שנים הגיע לגודל כמעט מלא. הוא הגיע לבגרות מינית בסביבות גיל 20 שנה ותוחלת חייו הייתה בסביבות ה-30 שנה.
עד שנות ה-70 של המאה ה-20 סברו הפלאונטולוגים שאפטוזאורוס לא יכל לתמוך בגופו הגדול וכבד ולכן חי בתוך ביצות או אגמים רדודים, כך שצווארו הארוך משמש לו מעין שנורקל. כיום יודעים הפלאונטולוגים שסברה זו שגויה ושאפטוזאורוס היה בעל חיים יבשתי לחלוטין שעצמותיו ורגליו העבות דמויות העמודים הצליחו לשאת את משקלו הרב.
תולדות המחקר הפלאונטולוגי

את האפטוזאורוס ("לטאה מטעה" או "לטאה רמאית") גילה הפלאונטולוג עותניאל צ'ארלס מארש מאוניברסיטת ייל ב-1877. השם ניתן לו מפני שעצמות ה-chevron שבזנב דמו לאלה של מוזאזאורים (זוחל ימי קדום).
ב-1879 גילה מארש שלד כמעט שלם, למעט גולגולת, חלק מעצמות הזנב ועצמות כפות הרגליים. השלד שגילה היה הגדול ביותר שנתגלה עד אז. בשל גודלו הרב מארש קבע כי מדובר בסוג טקסונומי חדש ונתן לו את השם ברונטוזאורוס, "לטאת הרעם", כתיאור יצירתי לגודלו הרב שכן פסיעותיו הכבדות יוצרות רעשי רעם חזקים. השם המלא שנתן מארש לשלד היה Brontosaurus excelsus. ב-1905 הוצב השלד במוזיאון פיבודי לידיעת הטבע, כאשר החלקים החסרים הושלמו בחלקים שנלקחו ממאובנים של זאורופודים אחרים. הגולגולת של השלד נלקחה מקמרזאורוס, דבר שהתברר כטעות מאוחר יותר.
ב-1903 פרסם אלמר ריגס מאמר ובו קבע שהברונטוזאורוס הוא בעצם מין של אפטוזאורוס. דעתו נתקבלה על ידי הקהילה המדעית והשם "ברונטוזאורוס" כשם מדעי בוטל (מאחר שהשם "אפטוזאורוס" ניתן קודם). עם זאת, השם "ברונטוזאורוס" שרד בתרבות הפופולרית זמן רב לאחר מכן, ויש עדיין מספר פלאונטולוגים שטוענים ש-Apatosaurus ajax ו-Brontosaurus excelsus הם סוגים נפרדים ולכן השם "ברונטוזאורוס" תקף. ב-7 באפריל 2015 פורסם מחקר בכתב העת PeerJ וצוטט ב-Nature שמנתח מחדש באופן סיסטמטי את מיני משפחת הדיפלודוקיים וזה קבע שהברונטוזאורוס אקסלסוס הוא סוג נפרד מהאפטוזאורוס ולכן ברונטוזאורוס הוא טקסון תקף. לסוג ברונטוזאורוס שויכו המינים Apatosaurus excelsus ו-Apatosaurus yahnahpin, שהפכו ל-Brontosaurus excelsus ו-Brontosaurus yahnahpin וכן המין Brontosaurus parvus. בסוג אפטוזאורוס נותרו המינים Apatosaurus ajax ו-Apatosaurus loiusae.
במשך שנים לא נמצאה אף גולגולת של אפטוזאורוס. בהתחלה מארש שיער שהיא נראית כמו גולגולת של קמרזאורוס וכך גם הוצגו שלדים במוזיאונים, אך ב-1979 היא הוחלפה בגולגולת מקורית שנמצאה ביוטה ומראה היה דומה יותר לגולגולת של דיפלודוקוס.
לאיור המסכם את תולדות המחקר, ראו כאן.
מאובניו נתגלו בארצות הברית, במדינות קולורדו, אוקלהומה ויוטה, בעיקר בתצורת מוריסון המתוארכת לגיל המלם של שלהי תור היורה, כ-146–156 מיליון שנה לפני זמננו.
בתרבות

האפטוזאורוס הוא דינוזאור פופולרי במגוון סרטים.
האפטוזאורוס נראה בסרט עולם היורה מ-2015 בו מספר פרטים רועים במישורים הפתוחים. לאחר שהדינוזאור ההיברידי משתחרר הוא הורג כמה פרטים שלהם ואחד מהם גוסס בידיים של אוון וקלייר. אפטוזאורים נראים גם בסרט ההמשך עולם היורה: נפילת הממלכה, שם הם נמלטים מהר געש ולבסוף כמה מהם נתפסים ומובאים לאחוזת לוקווד אך לבסוף משתחררים. בעולם היורה: עולם חדש מופיעים שני פרטים נראים בעיירה בשלג שמייזי מבקרת בה ועוד שני פרטים ניזונים בסוף הסרט מעץ סקוייה. הוא מופיע גם באיורים בעולם היורה: מחנה הקרטיקון.
אפטוזאורוס נראה בסרט קינג קונג מ-2005, בו להקה שלהם בורחת מדינוזאורים טורפים אך רומסת אנשים וכמה מהם נופלים מהצוקים.
גיבורי סרט האנימציה הדינוזאור הטוב הם משפחת אפטוזאורוסים.
עדר של אפטוזאורוסים נראה צועד בסרט הבלדה של Big Al.
בנוסף הוא הופיע בסדרה פלאווורלד.
האפטוזאורוס נראה גם בכמה משחקי מחשב כמו Jurassic World: Alive, Jurassic Park: Operation Genesis, Jurassic World Evolution ו־Jurassic World Evolution 2.
גלריה

שלד אפטוזאורוס מהמין A. ajax שזוהה בעבר כ-A. excelsus במוזיאון האמריקאי להיסטוריה של הטבע, ניו יורק
אחד השלדים השלמים ביותר של אפטוזאורוס שנתגלו, ממצא BYU 17096
אפטוזאורוס
דגם ישן ולא מעודכן המציג איך חשבו פעם שנראה אפטוזאורוס
ג'ון סולסברי (מגלה ארצות)

| --- | --- |
 לידה:  1707 
 פטירה:  1762 (בגיל 55 בערך) 
 השכלה:  טריניטי קולג'  בית הספר רוגבי 
 בן או בת זוג:  Hester Maria Cotton 
 
סר ג'ון סוֹלְסְבֶּרי (באנגלית: Sir John Salusbury; ‏1 בספטמבר 1707 – 2 במאי 1762) היה אציל ולשי, מגלה ארצות, ומייסד שותף של הליפקס, נובה סקוטיה, בקנדה. הוא נחשב אחד ממייסדי קנדה המודרנית, לצד חברים נוספת במשלחת שלו, כולל הרוזן מהליפקס ואדוארד קורנווליס. הוא שירת במועצת נובה סקוטיה במהלך מלחמת האב לה לוטר. הוא השתתף בקרב בצ'יגנקטו. יומניו בנוגע למערכה הצבאית להקמת מושבה בנובה סקוטיה מטעם ממשלת בריטניה הפכו למקור מידע חיוני לגבי הקשיים וההתנגדויות מצד האנגלי הממוצע בנוגע להתפתחות המושבה. הוא היה צאצא ישיר של קתרין מבריין.