stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ג'ורג' ברלינג
פירוט הפלות

| מספר | תאריך | המטוס המפיל | המטוס המופל | שייכות | פרטים |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
1942, אנגליה, טייסת 41
| 1 | 1 במאי | ספיטפייר Vb | פוקה וולף FW 190 | ורמאכט לופטוואפה | מעל קאלה, צרפת |
| 2 | 3 במאי | ספיטפייר Vb | FW 190 | ורמאכט לופטוואפה | כף גריז נאז, צרפת (כ-20 ק"מ מדרום מערב לקאלה) |
1942, מלטה, טייסת 249
|  | 12 ביוני | ספיטפייר Vc | מסרשמידט Bf 109 | ורמאכט לופטוואפה | ברלינג טען להפלה, המטוס נרשם כ"ניזוק" |
| 3,4,5 | 6 ביולי | ספיטפייר Vc | 2 מאקי C.202 | חיל האוויר האיטלקי הפשיסטי חיל האוויר האיטלקי |  |
| 3,4,5 | 6 ביולי | ספיטפייר Vc | Bf 109 | לופטוואפה |  |
| --- | 6 ביולי | ספיטפייר Vc | קאנט Z.1007 | חיל האוויר האיטלקי הפשיסטי חיל האוויר האיטלקי | ניזוק |
| 6,7 | 8 ביולי | ספיטפייר Vc | 2 * Bf 109 | ורמאכט לופטוואפה |  |
| --- | 8 ביולי | ספיטפייר Vc | יונקרס Ju 88 Bf 109 | ורמאכטלופטוואפה | ניזוקו |
| 8,9 | 10 ביולי | ספיטפייר Vc | Bf 109 C.202 | ורמאכט לופטוואפה חיל האוויר האיטלקי הפשיסטי חה"א האיטלקי |  |
| 10,11,12 | 12 ביולי | ספיטפייר Vc | 3 * C.202 | חיל האוויר האיטלקי הפשיסטי חה"א האיטלקי |  |
| 13 | 23 ביולי | ספיטפייר Vc | רג'יאנה R.2001 | חיל האוויר האיטלקי הפשיסטי חה"א האיטלקי |  |
| --- | 23 ביולי | ספיטפייר Vc | Ju 88 | ורמאכט לופטוואפה | ניזוק |
| 14,15,16,17 | 27 ביולי | ספיטפייר Vc | 2 * C.202 2 * Bf 109 | חיל האוויר האיטלקי הפשיסטי חה"א האיטלקי ורמאכט לופטוואפה |  |
| --- | 27 ביולי | ספיטפייר Vc | 2 * Bf 109 | ורמאכטלופטוואפה | ניזוקו |
| 18 | 29 ביולי | ספיטפייר Vc | Bf 109 | ורמאכטלופטוואפה |  |
| 19 | 8 באוגוסט | ספיטפייר Vb | Bf 109 | ורמאכט לופטוואפה |  |
| ⅓19 | 13 באוגוסט | ספיטפייר Vb | Ju 88 | ורמאכט לופטוואפה | הפלה משותפת לשני טייסים נוספים, נחשבת כשליש הפלה |
| ⅓21 ,⅓20 | 25 בספטמבר | ספיטפייר Vb | 2 * Bf 109 | ורמאכט לופטוואפה |  |
| --- | 25 בספטמבר | ספיטפייר Vb | Bf 109 | ורמאכט לופטוואפה | ניזוק |
| ⅓23 ,⅓22 | 10 באוקטובר | ספיטפייר Vb | 2 * Bf 109 | ורמאכט לופטוואפה |  |
| ⅓26 ,⅓25 ,⅓24 | 13 באוקטובר | ספיטפייר Vc | 2 * Bf 109  Ju 88 | ורמאכט לופטוואפה |  |
| --- | 13 באוקטובר | ספיטפייר Vc | Ju 88 | ורמאכט לופטוואפה | ניזוק |
| ⅓29 ,⅓28 ,⅓27 | 14 באוקטובר | ספיטפייר Vc | 2 * Bf 109 Ju 88 | ורמאכט לופטוואפה |  |
1943, אנגליה
| ⅓30 | 24 בספטמבר | ספיטפייר F IX | Fw 190 | ורמאכט לופטוואפה | מעל בווה, צרפת. טייסת 403 |
| ⅓31 | 30 בדצמבר | ספיטפייר LF IX | Fw 190 | ורמאכט לופטוואפה | 7 ק"מ ממערב לקומפיין. טייסת 421 |
לקריאה נוספת

לסלי רוברטס, ספיטפייר מעל מלטה, הוצאת מערכות, יוני 1960
הערות שוליים

↑  ג'ורג' ברלינג, Malta Spitfire : the diary of a fighter pilot, 1943, ISBN 1-909166-29-4
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007289405905171  GND: 130241253  ISNI: 0000 0000 7373 7952  LCCN: n89644145  NTA: 069676534  Trove: 1137299  VIAF: 35557427   WorldCat (עם VIAF): 35557427 
מטוס הספיטפייר Vc שבו השיג ברלינג את רוב ניצחונותיו במלטה
ברלינג, בעת שהיה מאושפז בגיברלטר לאחר התרסקות מטוס התובלה שבו טס, בדרך לאנגליה
ברלינג נואם בקנדה במהלך מסע התעמולה ב-1943. לידו ראש ממשלת קנדה, מקנזי קינג
קברו של ג'ורג' ברלינג בבית הקברות הצבאי בחיפה
דוד מתתיהו ליפמן

אין תמונה חופשית
דוד מתתיהו ליפמן (בזמנו נכתב: ליפמאן; בליטאית: Matys Dovydas Lipmanas;‏ 1888 – 1941) היה חוקר תולדות יהודי ליטא והעיר קובנה, ממייסדי החברה ההיסטורית אתנוגרפית יהודית בליטא, הוגה רעיון לימוד פרק יומי בתנ"ך. רוקח במקצועו.
קורות חיים

ליפמן נולד בשנת 1888 בעיירה נמוקשט (ביידיש: נעמאָקשט; בליטאית: Nemakščiai (אנ')) שבפלך קובנה, בצפון-מערב האימפריה הרוסית (ליטא), בנם של חנה בת שמואל בן אריה בקר ("ר' שמואל טויבה'ש") ויצחק-אייזיק מרדכי ליפמן. אבי-אביו, ר' זבולון ליב בן יום-טוב ליפמאן, היה אב"ד קהילות דרשונישוק, גודלבה (גודלעווע), פיליפובה (פיליפּאָווע) (אנ'), קראז' (קראָזש) ופלונגיאן (פלונגה) (באחרונה שימש יותר מעשרים שנה). בילדותו למד אצל סבו ר' זבולון, ואחר-כך התחנך בישיבת טֶלְז. לאחר מכן למד רוקחות, נבחן באוניברסיטת דוֹרפַּאט (טַרטוּ) וקיבל תואר רוקח מוסמך.
פעל במחלקה לתרבות של הוועד הלאומי של יהודי ליטא, וייסד בה עם דר' אבא לפין את המדור ההיסטורי, שלימים היה להחברה ההיסטורית אתנוגרפית יהודית בליטא.
בשנת 1925 השתקע בעיירה צ'ייקישוק (צייקישאק; Čekiškė (אנ')), ורכש בה בית מרקחת. את מרבית זמנו הקדיש לחקר תולדות יהדות ליטא. פרסם שורת מאמרים בנושא בעיתוני יהודי ליטא "די אידישע שטימע", "הד ליטא", "נתיבות" ו-"דאָס וואָרט".
את מאמרו הראשון פרסם בשנת 1920 ב"אידישע שטימע", ובו קרא לציבור היהודי במדינה לאסוף חומר היסטורי-אתנוגרפי. ממאמריו: "נפוליאון בליטא", "פרטים על הגאון מווילנה", "חיי רי"ס", "תולדות הגאון ר' אלכסנדר לפידות".
חיבר מונוגרפיה "לתולדות היהודים בקובנה וסלבודקה" בשנים 1400–1850, שנועד להיות הכרך הראשון בחיבור שיכסה את ההיסטוריה היהודית בעיר עד מלחמת העולם הראשונה (1915); היה זה החיבור היהודי הראשון שעסק בתולדות קובנה היהודית. בנוסף פרסם מבוא על תולדות היהודים בזאמוט (ליטא תחתית) ומדור לפולקלור (תרצ"א; נדפס שנית: תרצ"ד). תוכניתו של ליפמן הייתה להכין סדרת מונוגרפיות היסטוריות על תולדות היהודים בליטא-זאמוט מהעבר הקדום ועד ימיו. הסדרה נועדה לכלול התמקדות מיוחדת בעיר קובנה ובחבל זאמוט, בפולקלור (אגדות, פתגמים, שירי עם ועוד), וכן לקסיקון ביוגרפי מונומנטלי ל"גדולי ליטא" ב-300 השנים האחרונות, שעבורו ליקט חומר במשך 11 שנה; אולם השואה שמה קץ לתוכניותיו.
ליפמן היה הוגה הרעיון של לימוד פרק תנ"ך יומי, שהתפשט בליטא ולאחר מכן גם בארץ ישראל.
היה נשוי לבתיה לבית כץ ואב לבן, בנציון. ליפמן ביקר בארץ ישראל ותכנן לעלות אליה.
ליפמן נספה ב-1941 בשואה באקציה של העיירה צ'ייקישוק (בסמוך לה) עם אשתו ובנם בן ה-12.
ספרו

לתולדות היהודים בקובנה וסלבודקה: מן העת הכי קדומה עד המלחמה העולמית: (לזכר יובל 900 שנה להוסד קובנה, 1030–1930) בצירוף תמונות שונות ועם מבוא בשם "לתולדות היהודים בזאמוט" ומדור מיוחד לפולקלור המכונה "פרפראות", בשני חלקים, קיידאן: דפוס מובשוביץ וכהן, תרצ"א. (חלק ראשון: 1400–1850; עם מבוא לתולדות היהודית בליטא-זאמוט) (מהדורה ב: תרצ"ד)
הערות שוליים

↑  ברל כהן,'"`UNIQ--nowiki-00000000-QINU`"'ר' זבולון בר' יום-טוב ליפמאן, בספרו: יִידישע שטעט, שטעטלעך און דאָרפֿישע יִישובים אין ליטע ביז 1918: היסטאָריש-ביאָגראַפֿישע סקיצעס, ניו יורק 1991, עמ' 68 טור 1, באתר היברובוקס.
↑  על תוכניתו ראו: ד. מ. ליפּמאן,'"`UNIQ--nowiki-00000002-QINU`"'"נוסח-ליטא", בתוך: לתולדות היהודים בקובנה וסלבודקה, קיידאן תרצ"ד, עמ' 2.
↑  נפתלי בן-מנחם, 'חכמי ליטא: ציונים לתולדות חייהם ורשימת ספריהם', בתוך: י[עקב] ד[וד] קמזון (עורך), יהדות ליטא: תמונות וציונים, ירושלים: מוסד הרב קוק, תשי"ט, עמ' 104.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 308274040   WorldCat (עם VIAF): 308274040
טיסה 19

| --- | --- |
אילוסטרציה ממוחשבת המראה את המבנה המשוער של טיסה 19 בעת מעופה
אילוסטרציה ממוחשבת המראה את המבנה המשוער של טיסה 19 בעת מעופה
 תאריך:  5 בדצמבר 1945 
 מיקום:  האוקיינוס האטלנטי
 גורם:  לא ידוע
 קואורדינטות:  26°03′00″N 80°07′01″W﻿ / ﻿26.05°N 80.117°W﻿ / 26.05; -80.117
 נעדרים:  14
 
 מפה המתארת את תוכנית הטיסה של טיסה 19 ואת מקומם המשוער לאחר שאבדו:  - - - (הקו הכחול כהה המקווקו). אחד מגבולותיו המשוערים של משולש ברמודה.  1. ההמראה מבסיס פורט-לודרדייל.  2. אימוני הפצצה באזור צ'יקן-שואלס עד שעה 15:00 לערך.  3. פנייה ראשונה, כיוון טיסה 346 לאורך 117 קילומטרים.  4. פנייה שנייה, כיוון טיסה 241 לאורך 193 קילומטרים.  5. הגעה משוערת בחזרה לבסיס פורט-לודרדייל.  6. בין השעות 15:00 ל-17:00 מיקומה המדויק של הטיסה אינו ידוע.  7. בשעה 17:50 בעזרת שימוש בשיטת הטריאנגולציה מצליחים לצמצם את מיקום הטיסה לאזור ברדיוס של 161 קילומטרים. החץ בתמונה עם האות W מראה את כיוון הטיסה האחרון שדווח באותה עת.  8. 19:27 מטוס המארטין PBM מארינר ממריא מבסיסו.  9. מטוס המארטין מארינר מתפוצץ באוויר.  10. פלורידה קיז, המקום בו טיילור חשב שהוא נמצא.
 
טיסה 19 (באנגלית: Flight 19) היה כינויה המבצעי של טיסת אימון שאליה יצאה קבוצת מפציצים מדגם גראמן TBM אוונג'ר של הצי האמריקני ב-5 בדצמבר 1945, שעקבותיה אבדו באוקיינוס האטלנטי.
הקבוצה, שכללה חמישה מטוסים, איבדה את דרכה באופן פתאומי כשעה וחצי לאחר תחילת הטיסה. סדרה של החלטות שגויות מצד הטייס הבכיר בקבוצה, לוטננט צ'ארלס טיילור, הביאה לכך שבאופן מפתיע הקבוצה פנתה בטעות לכיוון האוקיינוס הפתוח במקום אל עבר היבשה. לאחר כמה שעות, בהן ניסה מגדל הפיקוח לסייע לה ללא הצלחה, התקבל ממנה השידור האחרון והקשר איתה אבד. האסון התעצם כאשר מטוס הצלה מדגם מארטין PBM מארינר, שנשלח לחפש את הטיסה האבודה, אבד אף הוא. גורלם של 14 אנשי הצוות של הטיסה ו-13 אנשי הצוות של מטוס ההצלה לא נודע עד היום. חקירה רשמית של הצי קבעה שאנשי צוות הטיסה בצעו נחיתת חירום במים סוערים, לאחר שאזל הדלק במטוסיהם, ואילו מטוס ההצלה התפוצץ באוויר עקב תקלה טכנית.
במהלך השנים הועלו מספר תאוריות קשר חלופיות להיעלמות המטוסים. מרבית התאוריות מתמקדות במשולש ברמודה, אזור שנפוצו עליו שמועות כי קיים בו, כביכול, כוח מסתורי הגורם להיעלמותם של כלי שיט ושל כלי טיס העוברים בו.
הטיסה > רקע ותחילת הטיסה

ב-5 בדצמבר 1945 יצא לוטננט צ'ארלס טיילור, מדריך טיסה מנוסה, בראש קבוצת טייסים מתלמדים לטיסת אימון שגרתית מבסיס האוויר של הצי פורט-לודרדייל שבפלורידה. הטיסה נערכה בחמישה מטוסי גראמן TBM אוונג'ר ונועדה לאמן את הטייסים בשימוש במטוס ובניווט. המטוסים תודלקו ונבדקו כשגרה לפני ההמראה. במהלך הבדיקה התברר כי בכל המטוסים חסרים שעוני זמן. הניווט במהלך המשימה תוכנן להתבצע בשיטת ניווט לפי חישוב, שבין היתר דורשת חישוב הזמן שחלף. למרות זאת, המחסור בשעונים בכלי הטיס לא עורר דאגה, כי ההנחה הייתה שכל איש צוות עונד שעון יד פרטי.
לקראת הטיסה ביקש טיילור שלא לצאת, וביקש למצוא לו מחליף. משזה לא נמצא יצא טיילור לטיסה, והטיסה יצאה מהבסיס באיחור קל בשעה 14:10, תחת הקוד המבצעי "טיסה 19". מזג האוויר הוגדר באותה עת כסביר לטיסה. כל אחד מהמטוסים כלל שלושה אנשי צוות: טייס, תותחן ואיש קשר, פרט למטוס אחד שבו היו שני אנשי צוות לאחר שאיש הצוות השלישי שוחרר לבקשתו מהתרגיל. בהתאם לתכנון, קיבל אחד הטייסים המתלמדים את הפיקוד על הטיסה בעוד טיילור מפקח על הנעשה
על פי מתווה המשימה, המטוסים היו אמורים לטוס כ-90 קילומטרים מזרחה לעבר האוקיינוס האטלנטי ולבצע אימוני הפצצה באזור הנקרא צ'יקן-שואלס, הסמוך למחוז בימיני שבאיי בהאמה. לאחר מכן המטוסים היו אמורים להמשיך לטוס מזרחה כ-108 קילומטרים נוספים, לפנות לכיוון 346, להמשיך עוד כ-117 קילומטרים, לפנות שוב - לכיוון 241 ולחזור לבסיס, מרחק 193 קילומטרים.
התשדורת בין טייסי הטיסה נקלטה על ידי חלק מהמטוסים שטסו באזור. מגדל הפיקוח בפורט-לודרדייל קלט גם הוא את התשדורת, אך לא היה באפשרותו לתקשר עם מטוסים בעודם טסים מעל הים. כ-50 דקות לאחר ההמראה נשמע אחד הטייסים בקשר מקבל אישור להטיל את פצצתו האחרונה - דבר המרמז כי עד לאותה עת דבר לא השתבש. רב חובל של ספינת דיג ששט באזור, העיד מאוחר יותר כי הביט לשמיים וראה את המטוסים טסים מזרחה. ככל הידוע הוא האדם האחרון שראה את הטיסה.
הטיסה > מאמצי החיפוש והתרסקות מטוס המארטין מארינר

כאשר החל להתבהר מצבה העגום של טיסה 19 התבקשו כלי טיס, ספינות ובסיסי אוויר באזור לנסות ולסייע באיתור המטוסים האבודים. בשעה 17:00 הורה קצין המבצעים בבסיס פורט-לודרדייל לשלוח מטוס חד-מנועי קטן לתור אחר טיסה 19. המראת המטוס נדחתה לאחר שלקצין נאמר כי בקרוב יתבצע שילוש (טריאנגולציה) שיקבע את מיקומם המשוער של המטוסים ויעזור לצמצם את אזור החיפושים. מדריך הטיסה רוברט קוקס, שניסה לעזור לטיסה ברגעי המצוקה הראשונים שלה וחזר לבסיס זמן קצר לפני כן, ביקש להטיס את המטוס בטענה שהוא יודע בוודאות את מיקומה של טיסה 19. בשעה 17:36 הוחלט כי מטוס החיפוש לא יצא לדרכו ובקשתו נדחתה. מזג האוויר הורע משמעותית, ומטעמי בטיחות הוחלט כי יציאה עם מטוס חד-מנועי קטן בלילה למשימת חיפוש ברוחות עזות מסוכנת מדי.
בשעה 18:20 המריא מטוס ימי מסוג PBY קטלינה במטרה לנסות לאתר את הטיסה האבודה, אך חזר על עקבותיו עקב תקלה טכנית. ככל שחלף הזמן, עוד ועוד מטוסים רבי-מנועים תודלקו והמריאו מבסיסים שונים כדי לחפש אחר טיסה 19. מעט אחרי השעה 19:00 הוכנו לטיסה שני מטוסים מסוג מארטין PBM מארינר שהתכוונו להצטרף למאמצי החיפוש. טכנאי מטוסים שבדק את אחד המטוסים בעל הקוד BuNo 59225, העיד מאוחר יותר כי הוא בילה כשעה במטוס ומצא אותו במצב מצוין, ללא שום סימנים לדליפת דלק, בעיות ציוד או מנוע. שני המטוסים המריאו מבסיס חיל האוויר בננה ריבר לקראת השעה 19:30. כשלוש דקות לאחר ההמראה שידר מטוס ה-BuNo 59225 הודעה שגרתית למגדל הפיקוח. קולו לא נשמע שוב לעולם. על המטוס היו 13 אנשי צוות. מכלית ששטה באזור החוף של פלורידה דיווחה כי בשעה 19:50 הבחין הצוות שעל סיפונה בפיצוץ באוויר, וזמן קצר לאחר מכן בלהבות בגובה של כ-30 מטר שבערו על פני המים במשך כ-10 דקות. מפקד המכלית דיווח כי הוא וצוותו עברו דרך כתם שמן שנוצר במקום בחיפוש אחר ניצולים, אך לא מצאו איש. ספינה אחרת שלקחה חלק בחיפושים דיווחה כי מטוס ה-BuNo 59225 נעלם מהמכ"ם שלה בדיוק בזמן ובמקום שעליהם דיווחה המכלית. בדגימות מים שנלקחו ממקום ההתרסקות המשוער של מטוס המארינר ביום שלמחרת, נמצא ריכוז חריג של שמן. אף על פי כן, המים העמוקים ובמיוחד קרבתו של המקום לזרם הגולף, לא איפשרו לצוללים לחפש אחר שברי המטוס.
מאמצי החיפוש נמשכו חמישה ימים נוספים, ללא תוצאות. שרידי חמשת מטוסי טיסה 19 ומטוס המארינר וכן גופות אנשי הצוות, 27 במספר, לא אותרו מעולם.
החקירה > מצבו הנפשי של טיילור בעת הטיסה

כחצי שעה לפני יציאתה של טיסה 19 לדרכה האחרונה, המריאה טיסה 18 מבסיס פורט-לודרדייל לאותה משימת אימון בדיוק. מפקד הטיסה, לוטננט וילארד סטול, נתקל כמעט באותם תנאי טיסה שחווה טיילור, אולם טיסתו, בניגוד לזו של טיילור, סיימה את המשימה ושבה בשלום לבסיס ללא אירועים חריגים. עובדה זו עוררה תהיות בקרב החוקרים: איך סטול הצליח להתמודד עם השינוי במזג האוויר בעוד טיילור נתקל בקשיים והתבלבל? שאלה זו, בצירוף העובדה שטיילור ביקש מראש להשתחרר מן המשימה, הביאה את החוקרים לבחון את מצבו הנפשי באותו יום. ההנחיה שניתנה לכל הטייסים בפורט-לודרדייל הייתה לטוס מערבה בכל מקרה של אובדן הדרך. הנחיה זו הייתה ידועה ומוכרת אף לטייסים הצעירים ביותר. אולם במקום לפעול לפי ההנחיה, שהייתה מביאה את טיסתו בחזרה לבסיס, טיילור התבלבל והגיע למסקנה שטיסתו נמצאת באזור הפלורידה קיז, מסקנה לא סבירה בעליל שכן סטייה כה קיצונית מתוכנית הטיסה לא הייתה הגיונית. גם סירובו של טיילור לעבור לתדר החירום ונימוקו בכך שהוא חושש לאבד את הקשר עם מטוסיו נראים תמוהים, שכן כל המטוסים יכלו לעבור לתדר החדש יחד איתו. הסבר אפשרי שניתן הוא שלאחד המטוסים היה מקלט פגום ושינוי תדרים היה עלול לגרום לטיילור לאבד את הקשר עם אותו מטוס.
אחת ההשערות שעלו במהלך השנים והתפרסמו בציבור היא כי טיילור היה שיכור בעת הטיסה. להשערה זו לא נמצא כל ביסוס. השערה אחרת גורסת כי טיילור קיבל זמן קצר לפני היציאה לטיסה מכתב שגרם לו להיות בסערת רוחות ופגע בקשב שלו במהלך המשימה. אם אכן היה מכתב כזה, טיילור לא חלק עם איש את תוכנו וככל הנראה נטל אותו בכיסו לטיסה הגורלית.
חוקרים רבים סבורים כי טיילור יצא לטיסה ללא שעון יד, ובהיעדר שעון במטוסו הסתמך על הטייסים האחרים לאומדן הזמן שחלף, מידע חיוני לצורך ניווט. בתמליל השיחות בין הטייסים אכן נשמע טיילור שואל פעמים רבות לגבי הזמן שחלף. עם זאת, ייתכן שטיילור עשה זאת לצורך השוואה עם שעונו שלו כדי לוודא שהוא מדייק, ואין בכך ראיה ודאית שלו עצמו לא היה שעון.
מציאת שרידים של מטוסי אוונג'ר

לפי העדויות הקיימות, 94 איש נהרגו בין השנים 1942 ל-1946 בעת אימוניהם בבסיס פורט-לודרדייל על מטוסי אוונג'ר ומטוסים רבים נמצאים בקרקעית האוקיינוס עד עצם היום הזה. בשנת 1986, במהלך החיפושים אחר שרידי מעבורת החלל צ'לנג'ר, נמצאו שרידים של מטוס אוונג'ר באזור הסמוך לחופי פלורידה. השרידים נמשו מהמים בשנת 1990 על ידי חוקר התעופה ג'ון מייהר. מייהר טען כי מדובר בשרידי אחד המטוסים של טיסה 19, אולם לא ניתן להגיע לקביעות ודאיות. בשנת 1991 נמצאו שרידיהם של חמישה מטוסי אוונג'ר באזור הסמוך לחופי פלורידה, אך בעזרת בדיקת מספרי הזיהוי שעל מנועי המטוסים נקבע כי לא מדובר בטיסה 19. נמצא גם כי המטוסים התרסקו למעשה בזמנים שונים לחלוטין ובמרחק של כ-2.4 ק"מ זה מזה. ב-1992 נמצאו שרידים מפוזרים של מטוס אוונג'ר על קרקעית האוקיינוס, אולם לא ניתן היה לקבוע את זהות המטוס.
בשנים האחרונות הרחיבו משלחות חיפוש רבות את טווח החיפושים אחר טיסה 19 מזרחה, עמוק לתוך שטח האוקיינוס האטלנטי. בנוסף נמצא כי שרידים של מטוסים רבים שנמצאו במהלך השנים, ובכלל זה שרידי חמשת המטוסים שנמצאו ב-1991, הם למעשה מטוסים שיצאו מכלל שימוש והוחלט להיפטר מהם בדרך של השלכתם לים.
בתרבות

טיסה 19 אוזכרה בסרט המדע הבדיוני "מפגשים מהסוג השלישי". בפתיחת הסרט נמצאים המטוסים שלמים במדבר סונורה כשמכלי הדלק שלהם מלאים, ובסופו חוזר הצוות לכדור הארץ מחללית של חצונים כשהם באותו הגיל בו היו כשנעלמו.
ביאורים

↑  שמו היה קורפורל אלן קוסנר, ובקשתו אושרה מכיוון שהוא כבר צבר את שעות האימונים שנדרשו ממנו באותו פרק זמן. בשנים שלאחר היעלמות טיסה 19 נטען, בחלק מהדיווחים על האירוע, כי לקוסנר הייתה תחושה מוקדמת על אסון שצפוי לטיסה. כשנשאל בנושא הכחיש את הדברים ואמר: "פשוט לא רציתי לטוס באותו יום ואמרתי לאדם שקובע את לוח הזמנים למצוא מישהו אחר שיחליף אותי"
↑  14 אנשי הצוות בטיסה 19 ו-13 אנשי צוות מטוס המארינר
↑  במניין זה נכללים גם אנשי צוות טיסה 19
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 13 14 15  McDonell, Michael, "Lost Patrol," Naval Aviation News (June 1973): 8-16. Archived from the original on January 27, 2012. Retrieved December 21, 2023.
1 2 3 4 5 6 7 8  Witzenburg, Frankie, "The Mysterious Disappearance of Flight 19," Naval History Magazine (October 2021).
1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 13 14 15 16  Edwards, Ron, "Lost in the Bermuda Triangle," Aviation History (July 1999) in HistoryNet. Archived from the original on June 16, 2021. Retrieved December 22, 2023.
1 2  United States Navy, (December 7, 1945) Board of Investigation Into 5 missing TBM airplanes and one PBM airplane convened by Naval Air Advanced Training Command, NAS Jacksonville, Florida, excerpt - Hosted by ibiblio.org
1 2 3 4  Goodridge, Elisabeth, "Flight 19 crew honored by House; disappearance began notion of Bermuda Triangle,"שם Associated Press (November 17, 2005). Archived from the original on November 26, 2005. Retrieved December 22, 2023.
↑  Mayell, Hillary, "Bermuda Triangle: Behind the Intrigue," National Geographic (December 15, 2003). Archived from the original on October 22, 2019. Retrieved December 21, 2023.
↑  The "Mystery" of the Bermuda Triangle באתר unmuseum.org
↑  National Geographic, Naked Science (2006), Episode: Bermuda Triangle.
↑  The Biggest Mystery FLIGHT 19 The Lost Patrol באתר Blindkat Publishers
↑  לדוגמה ספרו של לארי קוש, "היעלמותה של טיסה 19" (The Disappearance of Flight 19)
↑  Naval Air Station Fort Lauderdale Historical Association
1 2  Dive to Bermuda Triangle (2004); telecast on The Science Channel, February 17, 2006
↑  Allen W. Eckert (April 1962). "The Mystery of The Lost Patrol". American Legion Magazine.
↑  Gaddis, Vincent H. (February 1964) The Deadly Bermuda Triangle, Argosy p. 28–29, 116–118
1 2  Bermuda (or "Devil's") Triangle Skeptics Dictionary online
↑  צ'ארלס ברליץ, משולש ברמודה, הוצאת שוקן, 1974.
| --- | --- |
ערך מומלץ: 
לוטננט צ'ארלס טיילור שעמד בראש טיסה 19
מטוס מסוג מארטין PBM מארינר הדומה לזה שהתרסק בעת החיפוש אחר טיסה 19
גבול מוצע לאזור משולש ברמודה
יוסף זימן

יוסף זימן
יוסף זימן (י"ח בניסן תרמ"ב, 28 באפריל 1882 – ו' באייר תשכ"ט, 24 באפריל 1969) היה מייסדה של שכונת נחלת יצחק בתל אביב, 'מוכתר' השכונה וראש ועד התושבים במשך יובל. זימן היה איש ציבור, ממנהיגי יהדות ליטא ויושב-ראש איגוד יוצאי ליטא בישראל.
קורות חיים

זימן נולד בעיר פיליפובה (אנ') שבפלך סובאלק שבצפון-מערב רוסיה (ליטא). סבו, חיים זימן, היה בעל אחוזות. אביו, זאב זימן, היה פרנס הקהילה וביתו שימש אכסניה לשד"רים שבאו בארץ ישראל. המשפחה הייתה בעלת זיקה עמוקה לארץ ישראל ולתנועה הציונית.
בבחרותו למד זימן בישיבת סלבודקה ובישיבת טלז. לאחר נישואיו לשושנה לבית רבינוביץ ממרטש (1882–1964), החל לעסוק במסחר יערות. במלחמת העולם הראשונה שהה בווילנה, וממנה עבר לברלין. לאחר המלחמה שב עם משפחתו לקובנה, והיה בעל חברה גדולה למסחר בפחם. במקביל עסק בפעילות ציונית ענפה.
בשנת תרפ"ג (1923) יזם רכישת קרקע בארץ ישראל והקמת יישוב עבור יהודי קובנה. הוא כינס אספה בבית רבה של קובנה, הרב אברהם דוב כהנא שפירא; היה זה הצעד הראשון שהוביל בסופו של דבר להקמת שכונת נחלת יצחק. בחודש ניסן תרפ"ג (1923) נסע במסגרת מסע שנערך מטעם העיתון "די אידישע שטימע", שם עבד, לארץ לישראל, כנציג האגודה שהקים, לשם רכישת הקרקע עבור חברי האגודה. הוא שב לקובנה, וכעבור שנה חזר ארצה להשלמת העסקה: בעזרת חברת "גאולה" ובעזרת מנהלה בצלאל יפה הסדיר את קניית השטח שמעבר לוואדי מוסררה, שעליו נבנתה השכונה. באדר תרפ"ה (1925) עלה סופית עם משפחתו לארץ ישראל, ועמד בראש מקימי השכונה, שנקראה על שם הרב יצחק אלחנן ספקטור, רבה הראשי של קובנה. זימן בנה את הבית הראשון בנחלת יצחק והיה מראשוני בעלי משק חלב באזור תל אביב. במשך שנים שימש ה'מוכתר' של השכונה וראש ועד התושבים שלה והיה ממקימי מוסדותיה הציבוריים.
זימן היה פעיל במסגרות ציבוריות שונות. ב-1925 היה ממייסדי איגוד יוצאי ליטא בישראל, וכיהן כיושב-ראש הארגון. היה ממייסדי "בנק קרדיט גומלין", וכמו כן היה פעיל בחברה קדישא בתל אביב.
בשנת תש"ז (1947) פרסם את תולדות הקמת נחלת יצחק – "עם נחלת יצחק בראשיתה".
בקיץ 1968 התאלמן מאשתו. זימן נפטר באפריל 1969, בגיל 87. נקבר לצד אשתו בבית העלמין נחלת יצחק.
שנתיים לאחר מותו, בשנת 1971, הנציחה עיריית תל אביב את זכרו בקריאת רחוב על שמו במרכז השכונה.
לזימן נולדו שני ילדים: יצחק ואביבה (ליובה). בנו יצחק זימן השתתף בפעולות הבריגדה היהודית באירופה, ולאחר הקמת המדינה התגייס לצה"ל, שימש בתפקידי פיקוד שונים והשתחרר בדרגת אלוף-משנה.
כתביו

עם נחלת יצחק מראשיתה: פרשת הוסד השכונה נחלת יצחק ליד תל אביב, על שם רבי יצחק אלחנן מקובנה / זכרונות אחד המיסדים תל אביב: הוצאת ספרית ראשונים (דוד תדהר), תש"ז.
הגדת העשור: לתקומת מדינת ישראל (ה’ אייר תש"ח - ה’ אייר תשי"ח), נחלת יצחק: [חמו"ל], תשי"ח.
בר מצווה: פרפראות לתקומת מדינת ישראל (תש"ח - ה אייר - תשכ"א), נחלת יצחק: י. זימן, תשכ"א.
שירים הומוריסטיים, תל אביב: דפוס הפועל המזרחי, תשכ"ז.
הערות שוליים

↑  יוסף זימן באתר חברה קדישא ת"א–יפו.
גינאה החדשה

.
| --- | --- |

 נתונים גאוגרפיים
 מיקום:  אוקיאניה
 קואורדינטות:  5°S 140°E﻿ / ﻿5°S 140°E﻿ / -5; 140
 ארכיפלג:  מלנזיה
 שטח:  785,753 קמ"ר
 אורך:  2,398 קילומטר
 רוחב:  400 קילומטר
 גובה מרבי:  אינדונזיה פונצ'אק ג'איה: 4,884 מטר
 נתונים מדיניים
 מדינה:  פפואה גינאה החדשה פפואה גינאה החדשה אינדונזיה אינדונזיה
 אוכלוסייה:  11,306,940 (2014)
 אזור זמן:  Pacific/Port_Moresby
 עיר ראשית:  פפואה גינאה החדשה פורט מורסבי
 על שם:  Guinea 
 מיקום האי גינאה החדשה
 
גִינֵאָה החדשה הוא האי השני בגודלו בעולם, אחרי גרינלנד.
קולוניזציה של גיאנה החדשה

מערב האי היה נתון לשליטה הולנדית משנת 1920 במסגרת איי הודו המזרחיים ההולנדיים. ב-1963 נמסר חצי האי לאינדונזיה וכיום חצי האי הזה הוא מחוז באינדונזיה.
מזרח האי נשלט על ידי הבריטים (דה פקטו כחלק מאוסטרליה עד 1975). עד 1914 אנגליה שלטה בדרום מזרח האי וגרמניה בצפון מזרחו. ב- 1914, כחלק ממלחמת העולם הראשונה, אנגליה כבשה את השטח הגרמני בצפון מזרח האי ומאז שלטה בכל החלק המזרחי של האי. ב-1975 קיבלה ישות זו עצמאות מאוסטרליה וכיום היא מדינה עצמאית.
צפון-מזרח האי היה מאז 1884 תחת שליטה גרמנית, יחד עם ארכיפלג ביסמרק. ב-1919, לאחר כניעת גרמניה, נמסר חלק זה לאוסטרליה.
גאוגרפיה

הריבונות בגינאה החדשה נחלקת בין אינדונזיה לבין פפואה גינאה החדשה. שטח האי 786,000 קמ"ר, שטח דומה לשטחה של טורקיה. מספר תושביו הוא כ-12 מיליון אנשים כמעט נכון ל-2024. הצפיפות באי היא נמוכה, כ-8 נפשות לקמ"ר בממוצע.
האי שוכן באוקיינוס השקט, מצפון לאוסטרליה. עד לפני כ-7,000 שנים היה האי מחובר לאוסטרליה, אך הופרד ממנה כשמצר טורס (Torres) הוצף על ידי האוקיינוס בסוף עידן הקרח האחרון.
מבחינה פוליטית מחולק האי לשני חלקים כמעט שווים:
החלק המערבי שייך לאינדונזיה. בעבר נקרא איריאן ג'איה באינדונזית, אך ב-2002 הוסב שמו לפפואה, והוא מתחלק בין מחוזות פפואה ופפואה המערבית.
החלק המזרחי הוא מדינה עצמאית - פפואה גינאה החדשה.
האי, המכונה לעיתים כולו "פפואה", שייך מבחינה גאוגרפית למלנזיה, האזור המערבי של איי האוקיינוס השקט.
האי, לעומת שכנתו אוסטרליה היבשה והשטוחה באופן יחסי, ניחן בכמות משקעים רבה יותר ובפעילות געשית פעילה המשפיעה על המבנה הגאולוגי- ובפרט קיום הרים באי זה. ההר הגבוה ביותר הוא באי זה הוא הר פונצ'אק ג'איה, המתנשא לגובה של 4,884 מטרים.
מבחינת עולם החי של האי הזה - יש דמיון רב לחי של אוסטרליה: כגון חיות כיס כוולבים, קיפודניים וקוסקוסיים, ומספר עופות ייחודיים לשניהם כמו עדניים, סוכיים, נבליים וקזואריים.
גלריה

בת עדן ראגי ביערות פפואה
תנין גינאה החדשה
בן שבט מגינאה החדשה מטפס על עץ
הר געש בפפואה
ראו גם

טבעת הקולה
לקריאה נוספת

מל ווייט, היצורים המוזרים של הרי פוג'ה, נשיונל ג'יאוגרפיק ישראל, גיליון 145, יוני 2010
Exit Planet Dust

| --- | --- |

 אלבום אולפן מאת The Chemical Brothers
 יצא לאור:  26 ביוני 1995 
 סוגה:  מוזיקה אלקטרונית, ברייקביט 
 שפה:  אנגלית 
 חברת תקליטים:  וירג'ין, אסטרלוורקס, Freestyle Dust, Junior Boy's Own 
 
Exit Planet Dust הוא אלבום הבכורה של צמד המוזיקה האלקטרונית האנגלי The Chemical Brothers. הוא יצא לאור ב-26 ביוני 1995 בבריטניה בהוצאת חברות התקליטים Junior Boy's Own, Freestyle Dust ווירג'ין רקורדס, וב-15 באוגוסט 1995 בארצות הברית תחת חברת "Astralwerks". הוקלט בין אוגוסט לנובמבר 1994, עם "Song to the Siren" בהופעה חיה. שם האלבום מתייחס להחלפת שם ההרכב שהיה "The Dust Brothers" אך הם נאלצו להחליפו עקב איום בתביעה מצד ההרכב האמריקאי באותו שם.
האלבום זכה לשבחי המבקרים, ושהה במצעד הבריטי במשך שבועות רבים: הוא צעד בו בכל שנה מאז יציאתו ב-1995 ועד 2000; המיקום הגבוה ביותר שלו היה מספר 9 בשנת 1995.
רקע

הרצועה "Song to the Siren" הוקלטה כסינגל עצמאי בחברת "Diamond Records", תוך שימוש בסימפול מהגרסה של להקת "This Mortal Coil" (אנ') לשיר בשם זה של טים באקלי, וסימפול קולי מעובד של השיר ""Song of Sophia" של להקת "Dead can dance".
אנדרו וות'רול שמע את השיר והחל לנגן אותו זה בהופעותיו שלו. הוא החתים את ההרכב בחברת התקליטים שלו, "Junior Boy's Own" (אנ'), שהוציאה מחדש את הסינגל ב-1993.
הצמד עבד על שירים חדשים ב-1993, שהופיעו במיני-אלבומים Fourteenth Century Sky ו-My Mercury Mouth EP.