stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מיכאל רבין

ערך זה עוסק במדען מחשב ישראלי. אם התכוונתם לכנר יהודי-אמריקאי, ראו .
| --- | --- |

מיכאל רבין
 לידה:  1 בספטמבר 1931 (בן 93) ברסלאו, רפובליקת ויימאר 
 ענף מדעי:  מתמטיקה
 מקום מגורים:  ישראל
 מקום לימודים:  האוניברסיטה העברית בירושלים  בית הספר הריאלי העברי בחיפה  אוניברסיטת פרינסטון 
 מנחה לדוקטורט:  אלונזו צ'רץ' 
 מוסדות:  אוניברסיטת הרווארד  אוניברסיטת ניו יורק  המכון הטכנולוגי של קליפורניה  הטכניון – מכון טכנולוגי לישראל  המכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס  אוניברסיטת קולומביה  אוניברסיטת קליפורניה בברקלי  המכון הטכנולוגי של ציריך 
 תלמידי דוקטורט:  שהרן שלח, Yuh-Dauh Lyuu, Donald Rozinak Beaver, יהונתן אומן, רועי משולם, Alexander D. Healy, Michael Anthony Bender, Christos Kaklamanis, Yan Zong Ding, Victor Harnik, מיכאל בן-אור, עזריה פז, Giuseppe Persiano, יהודית בר אילן, משה מחובר, דאג טייגאר, Christopher Thorpe 
 פרסים והוקרה:  פרס טיורינג (1976)  פרס א.מ.ת. (2004)  עמית ACM (2020)  חבר זר של החברה המלכותית (2007)  פרס ישראל (1995)  פרס דן דוד (2010)  עמית האגודה הבינלאומית למחקר קריפטוגרפי (2009)  פרס ג'וסיה וילארד גיבס (1985)  פרס הארווי (1980)  Gödel Lecturer (2004)  פרס פריס קנלאקיס (2003)  פרס וולף למתמטיקה  פרס רוטשילד 
 צאצאים:  טל רבין 
 תרומות עיקריות
 מחקרים בלוגיקה מתמטית, תורת החישוביות, אלגוריתמים הסתברותיים, חישוב מבוזר וחישוב מקבילי
 
מיכאל רבין
מיכאל עוזר רבין (נולד ב-1 בספטמבר 1931) הוא מתמטיקאי ישראלי בעל תרומה ניכרת למדעי המחשב, חתן פרס טיורינג, פרס ישראל ופרס דן דוד. ממייסדי החוג למדעי המחשב באוניברסיטה העברית בירושלים, בו משמש פרופסור אמריטוס.
קורות חיים

מיכאל רבין נולד בשנת 1931 בברסלאו שבגרמניה (כיום ורוצלב, פולין) לד"ר ישראל אברהם רבין ולד"ר אסתר רבין. אביו היה גם רב שהגיע משושלת רבנים באירופה. בשנת 1935 עלתה משפחתו לארץ ישראל והשתקעה בחיפה. רבין למד בבית הספר "נצח ישראל" ובבית הספר הריאלי העברי בחיפה, שם למד תחת חסותו של המתמטיקאי אלישע נתניהו שכיהן כמורה בתיכון.
בצעירותו רצה להיות מיקרוביולוג, בהשפעת הספר "ציידי החיידקים" של פאול דה קריף. אולם לאחר שנחשף בגיל 12 לגאומטריה, נשבה בקסם המתמטיקה. בראשית 1948 התגייס ושירת במלחמת העצמאות כקשר בחיל התותחנים.
רבין למד מתמטיקה באוניברסיטה העברית בשנים 1950–1953, והתעניין בעיקר באלגברה ובלוגיקה. בשנת 1951 זכה בפרס על שם חיים נחמן ביאליק לסטודנטים מצטיינים. עבודת הגמר שלו לתואר מוסמך כללה פתרון לבעיה פתוחה במתמטיקה שאותה הציגה אמי נתר. לאחר שנה באוניברסיטת פנסילבניה, למד לדוקטורט באוניברסיטת פרינסטון בהנחייתו של אלונזו צ'רץ'. עבודת הגמר שלו קישרה בין מושג החישוביות לתורת החבורות. לאחר שסיים בהצלחה את לימודי הדוקטורט בשנת 1956, הזמין אותו קורט גדל להיות חבר במכון למחקר מתקדם בפרינסטון, שם שהה ולימד מתמטיקה בשנים 1956–1958. בשנת 1958 נתמנה למרצה באוניברסיטה העברית. במשך שנים אחדות חילק רבין את זמנו בין מחקר והוראה באוניברסיטה לבין מחקר במעבדות המחקר של חברת IBM.
ב-1959 פרסם רבין יחד עם דנה סקוט מאמר, שהתבסס על עבודתם המשותפת במעבדת המחקר של IBM בקיץ 1957, שבו הראו השניים כיצד ניתן להתייחס לאוטומט כאל אובייקט מתמטי, הוכיחו את המשפטים העיקריים בתחום והמציאו את האוטומט הלא דטרמינסטי. בשנת 1976 זכו שני הכותבים בפרס טיורינג על מאמר זה. בקיץ 1958 שהה שוב במעבדת המחקר של IBM, ובעקבות פגישה עם ג'ון מקארתי פרסם דו"ח מחקר חלוצי בנושא סיבוכיות חישובית, בפרט בהקשר של קריפטוגרפיה.
בשנת 1965 הועלה לדרגת פרופסור מן המניין באוניברסיטה העברית. בשנת 1970 יסד את המחלקה למדעי המחשב במסגרת המכון למתמטיקה באוניברסיטה העברית, יחד עם פרופ' אלי שמיר. בשנת 1972 מונה לרקטור האוניברסיטה, וכיהן בתפקיד זה במשך שלוש שנים. מאז שנת 1980 ולאורך שנים רבות חילק את זמנו בין האוניברסיטה העברית לאוניברסיטת הרוורד. באמצע שנות ה-90 לימד גם במרכז הבינתחומי הרצליה.
הוא נשוי לרות רבין, ולהם שתי בנות. אחיו למחצה, פרופ' חיים רבין, היה בלשן וחוקר הלשון העברית והלשונות השמיות, ואחותו, פרופ' מרים בן-פרץ, כלת פרס ישראל בחינוך, הייתה חוקרת חינוך והוראה. בתו, טל רבין, גם היא חוקרת בתחום ההצפנה, ובתו שרון רבין-מרגליות היא פרופסור למשפטים במרכז הבינתחומי הרצליה, חתנו הוא פרופסור למשפטים יורם מרגליות מאוניברסיטת תל אביב.
מחקר

מחקרו של רבין פרוש על מספר תחומים: לוגיקה מתמטית, תורת החישוביות, אלגוריתמים הסתברותיים, חישוב מבוזר וחישוב מקבילי. בכל אחד מהתחומים הללו הוא ביצע כמה פריצות דרך מחקריות, שהטביעו את חותמן על תחום המחקר בכללותו.
אחת מעבודותיו החשובות והמפורסמות ביותר היא בתחום האלגוריתמים ההסתברותיים. הרעיון של רבין הוא לאפשר לתוכנית מחשב לקבוע את צעד החישוב הבא באמצעות "הטלת מטבע", כלומר, באופן אקראי, במקום לקבוע אותו באופן דטרמינסטי. הבחירה האקראית מבטיחה, בהסתברות גבוהה, בחירת מסלול חישוב שמביא לפתרון הנכון במספר ממוצע של צעדי חישוב שקטן במידה רבה ממספר צעדי החישוב בשיטה הדטרמיניסטית הקלאסית. ראו עוד בנושא זה: שיטת מונטה קרלו. שימוש נוסף של אקראיות שרבין תרם רבות להבנתו הוא בתחום האלגוריתמים המבוזרים ובפרט לבעיית "ההסכמה הביזנטית" (Byzantine Agreement). זו היא בעיה מרכזית במערכות מבוזרות שבה יש למעבדים שונים ערכים שונים והם רוצים להסכים על ערך משותף - לדוגמה אם לפעול או לא. הקושי הוא שחלק מהמעבדים הם עוינים, "ביזנטיים", ומנסים להפריע להשגת ההסכמה. הבעיה הוגדרה על ידי לזלי למפורט ועמיתיו בתחילת שנות ה-80 וידוע כי כל אלגוריתם הסכמה דטרמיניסטי זקוק למספר צעדים יחסי למספר המעבדים העוינים. רבין הראה כי אלגוריתמים הסתברותיים זקוקים למספר צעדים קטן יותר. הגישה של רבין הובילה אחרי מספר שנים לפיתוח שיטה עם מספר צעדים קבוע.
בתחום ההצפנה ידוע רבין בזכות שיטת הצפנה וחתימה עם מפתח פומבי הקרויה על שמו - הצפנת רבין, שהייתה הראשונה שניתן היה להוכיח לגביה שקילות מסוימת לבעיית פירוק מספרים לגורמים ראשוניים ובזכות המצאת מושג ופרוטוקול העברה עלומה (Oblivious Transfer). כמו כן היה לו חלק בפיתוח אלגוריתם מילר-רבין, המשמש כדרך המקובלת לבדיקת ראשוניות של מספרים לצורכי הצפנה.
רבין לימד אלפי סטודנטים באוניברסיטה העברית, שבה אף שימש כרקטור, ובאוניברסיטאות אחרות, ובכלל זה אוניברסיטאות ברקלי, ייל, ניו יורק, MIT, פרינסטון, הרוורד ופריז. בין תלמידיו הבולטים נמנים שהרן שלח, עזריה פז ומיכאל בן-אור.
הכרה לאומית ובינלאומית

פרופ' רבין זכה בפרסים הבאים:
פרס ויצמן למדע (1960)
פרס רוטשילד למתמטיקה (1974)
פרס טיורינג (1976) - הפרס החשוב בעולם למדעי המחשב
פרס הארווי למדע ולטכנולוגיה (1980)
פרס ישראל (1995)
פרס א.מ.ת - פרס האמנות, המדע והתרבות (2004).
פרס דן דוד בחקר העתיד בקטגוריית "מחשבים וטלקומוניקציה" לשנת 2010.
פרס דייקסטרה לחישוב מבוזר (2015).
פרופ' רבין קיבל תואר דוקטור לשם כבוד מהאוניברסיטאות הבאות: מכון ויצמן למדע אוניברסיטת חיפה, האוניברסיטה הפתוחה, אוניברסיטת בן-גוריון בנגב, אוניברסיטת ניו יורק, אוניברסיטת הרווארד, אוניברסיטת בורדו ואוניברסיטת ורוצלב.
פרופ' רבין גם חבר באגודות הבאות:
האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים מאז שנת 1982,
חבר חוץ באקדמיה האמריקאית למדעים ולאמנויות מאז שנת 1975,
חבר חוץ באקדמיה הלאומית למדעים של ארצות הברית מאז שנת 1984,
חבר חוץ של החברה הפילוסופית האמריקאית מ-1988,
חבר חוץ של האקדמיה הצרפתית למדעים מ-1995.
הערות שוליים

↑  Dennis Shasha, An Interview with Michael Rabin | February 2010 | Communications of the ACM, cacm.acm.org
↑  פרס ע"ש ביאליק לסטודנטים מצטיינים, דבר, 12 ביוני 1951
1 2  מיכאל רבין באתר פרס טיורינג (באנגלית)
↑  M. O. Rabin and D. Scott, Finite Automata and Their Decision Problems, IBM Journal of Research and Development, April 1959
↑  , Michael O. Rabin, Degree of Difficulty of Computing a Function and a Partial Ordering of Recursive Sets, Technical Report No. 2, Hebrew University, 1960
↑  מינויים באוניברסיטה העברית בירושלים, דבר, 21 ביולי 1965
↑  אורני איזקסון, פרופ' מ. רבין: נצטרך לתת את דעתנו על יחסי מורים תלמידים, מעריב, 9 במרץ 1972
↑  פרס ויצמן למדע לפרופ' שטיין, ד"ר אבי-דור וד"ר רבין, דבר, 22 ביוני 1960
↑  זוכי פרס דן דוד לשנת 2010, אתר אוניברסיטת תל אביב
↑  פרופ' מיכאל ע. רבין - חלוץ ישראלי-אמריקאי בתחום מדעי המחשב, חתן תואר דוקטור לשם כבוד, באתר של מכון ויצמן למדע
↑  מיכאל עוזר רבין, באתר של אוניברסיטת חיפה
↑  Harvard awards 10 honorary degrees, באתר של אוניברסיטת הרווארד
↑  Michael Rabin's honorary PhD ceremony, באתר של [אוניברסיטת ורוצלב
| זוכי פרס טיורינג |
| --- | --- | --- |
| 1966–1980 | אלן פרליס (1966) • מוריס וינסנט וילקס (1967) • ריצ'רד המינג (1968) • מרווין מינסקי (1969) • ג'יימס וילקנסון (1970) • ג'ון מקארתי (1971) • אדסחר דייקסטרה (1972) • צ'ארלס באקמן (1973) • דונלד קנות' (1974) • אלן ניוול והרברט סיימון (1975) • מיכאל רבין ודנה סקוט (1976) • ג'ון באקוס (1977) • רוברט פלויד (1978) • קנת אייברסון (1979) • טוני הור (1980) |  |
| 1981–2000 | אדגר קוד (1981) • סטיבן קוק (1982) • קן תומפסון ודניס ריצ'י (1983) • ניקלאוס וירת (1984) • ריצ'רד קארפ (1985) • ג'ון הופקרופט ורוברט טרג'אן (1986) • ג'ון קוק (1987) • איוואן סדארלנד (1989) • וילאם קאהן (1990) • פרננדו קורבטו (1991) • רובין מילנר (1992) • באטלר לאמפסון (1993) • יוריס הארטמאניס וריצ'רד סטרנס (1994) • אדוארד פייגנבאום וראג' רדי (1995) • מנואל בלום (1996) • אמיר פנואלי • דאגלס אנגלברט (1997) • ג'ים גריי (1998) • פרד ברוקס (1999) • אנדרו יאו (2000) |  |
| 2001–2020 | אולה יוהאן דאל וקריסטין נייגארד (2001) • רונלד ריבסט, לאונרד אדלמן ועדי שמיר (2002) • אלן קיי (2003) • וינט סרף ובוב קאהן (2004) • פיטר נאור (2005) • פרנסס אלן (2006) • אדמונד קלארק, אלן אמרסון וג'וסף סיפאקיס (2007) • ברברה ליסקוב (2008) • צ'ארלס פ. ת'אקר (2009) • לסלי וליאנט (2010) • יהודה פרל (2011) • שפי גולדווסר וסילביו מיקאלי (2012) • לזלי למפורט (2013) • מייקל סטונברייקר (2014) • ויטפילד דיפי ומרטין הלמן (2015) • טים ברנרס-לי (2016) • ג'ון הנסי ודייוויד פטרסון (2017) יהושע בנג'יו, ג'פרי הינטון ויאן לקון (2018) • אדווין קטמול ופט הנרהן (2019) • אל אהו וג'פרי אולמן (2020) |  |
| 2021 ואילך | ג'ק דונגארה (2021) • רוברט מטקאלף (2022) • אבי ויגדרזון (2023) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007520695805171  ACM DL: 81100510853  BnF: cb150239741 (data)  dblp: r/MORabin  ISNI: 0000 0000 7845 8063  MGP: 8023  NKC: skuk0004713  NTA: 151752370  SNAC: w6545dcj  SUDOC: 078079926  VIAF: 27345115   WorldCat (עם VIAF): 27345115
מטה מאריט, נסיכת נורווגיה

| --- | --- |

 לידה:  19 באוגוסט 1973 (בת 51) קריסטיאנסנד, מערב אגדר, נורווגיה 
 שם לידה:  Mette-Marit Tjessem Høiby 
 מדינה:  נורווגיה נורווגיה
 השכלה:  בית הספר ללימודי המזרח ואפריקה של אוניברסיטת לונדון (2003)  אוניברסיטת אוסלו (2002)  University of Agder  BI Norwegian Business School (2012)  Bjørknes Private School  Kristiansand Cathedral School  Wangaratta High School 
 בן או בת זוג:  הוקון, נסיך נורווגיה (25 באוגוסט 2001–?)  John Ognby 
 אתר רשמי
 פרסים והוקרה
 הצלב הגדול במסדר איזבלה הקתולית (2006)  פרס פרדריקה (2008)  Petter Dass Prize (2008)  מסדר הפיל (17 במאי 2014)  Annette Thommessens minnepris (2005)  מסדר הכתר היקר  מסדר סטרה פלנינה  צלב ההוקרה  Royal House Centennial Medal  מסדר הכוכב הלבן, דרגה 1  אביר הצלב הגדול בדרגה מיוחדת של מסדר הכבוד של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה  מדליית היובל של  המלך האראלד החמישי  King Olav V's Centenary Medal  הצלב הגדול של מסדר ויטאוטאס הגדול  אביר הצלב הגדול של מסדר ההצטיינות של הרפובליקה האיטלקית  הצלב הגדול של מסדר הצלב הדרומי  אביר הצלב הגדול של מסדר הבז  הצלב הגדול של מסדר ההערכה של הרפובליקה של פולין  מסדר הצלב של טרה מריאנה, דרגה ראשונה  הצלב הגדול של מסדר הנסיך אנריקה  אביר הצלב הגדול של הוורד הלבן של פינלנד 
 
מטה מאריט, נסיכת נורווגיה (נורווגית: Mette-Marit av Noreg; נולדה ב-19 באוגוסט 1973) היא נסיכת הכתר של נורווגיה, רעייתו של יורש העצר הוקון, נסיך נורווגיה.
ביוגרפיה

מטה מאריט טג'נסן הויבי נולדה בקריסטיאנסנד שבדרום נורווגיה כבתו של עיתונאי בעיתון מקומי, ולה אחות ושני אחים. הוריה התגרשו, ולאחר מכן שניהם נישאו בשנית. היא נהגה לבלות סופי שבוע וחגים באגם על יד ביתה ושם למדה להפליג והייתה פעילה במועדון נוער. בשנות התיכון, גרה תקופה מחוץ למדינתה במסגרת תוכנית חילופי סטודנטים, וגרה מספר חודשים בלונדון בארגון הבא לקדם יחסים עסקיים בין נורווגיה לבריטניה. לאחר מכן חזרה לנורווגיה, וכשהייתה סטודנטית עבדה במשך שנה בבית קפה באוסלו.
בסוף שנות התשעים בעת שהייתה בפסטיבל קווארט, פסטיבל הרוק הגדול בנורווגיה, היא פגשה את הנסיך הוקון. כמה שנים לאחר מכן, כשכבר הייתה אם חד הורית לילד, פגשה את הנסיך שוב, וב-2001 הם נישאו בקתדרלת אוסלו. ההכרזה על נישואיהם עוררה סערה על כך שהיא פשוטת עם ולא בת מלוכה או אצולה, ועל כך שיש לה בן ממערכת יחסים קודמת ללא נישואים.
כאשת יורש העצר ביצעה מטה מאריט פעולות הומניטריות רבות, ייסדה קרן תרומות על שמה ועל שם בעלה, והתנדבה במספר מדינות, בין היתר באמריקה הלטינית ובאפריקה.
במחקר משפחתי ואילן יוחסין שבוצע, עולה כי רבים מאבות אבותיה היו חקלאיים, והיא צאצאית של משפחות אצולה נורווגיות ושוודיות מהמאה ה-15.
משפחתה

בשנת 2001 התחתנה מטה מאריט עם הוקון, נסיך נורווגיה, ונולדו להם שני ילדים:
אינגריד אלכסנדרה, נסיכת נורווגיה (נולדה ב-2004)
סבר מגנוס, נסיך נורווגיה (נולד ב-2005)
יש לה בן בשם מריוס ממערכת יחסים קודמת, קודם שנישאה.בני הזוג מתגוררים באחוזת סקאוגום.
מיכאל קרפין

| --- | --- |

 לידה:  29 בנובמבר 1945 (בן 78) פלשתינה (א"י), האימפריה הבריטית 
 מדינה:  ישראל ישראל
 השכלה:  האוניברסיטה העברית בירושלים  הגימנסיה העברית רחביה  אוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס 
 מספר צאצאים:  3 
 קישורים חיצוניים
 www.michaelkarpin.com
 
מיכאל קרפין (נולד ב-29 בנובמבר 1945) הוא עיתונאי וסופר ישראלי, מפיק סרטי תעודה ומחבר ספרי תחקיר.
ביוגרפיה

בוגר גימנסיה רחביה בירושלים. למד מדעי המדינה באוניברסיטה העברית ותקשורת המונים באוניברסיטת UCLA. הוא החל את דרכו כעיתונאי בשנת 1969 ככתב רדיו בקול ישראל ובמלחמת יום הכיפורים נמנה עם הכתבים הבולטים שסיקרו את הקרבות הקשים בחזית הדרומית ואת המשא ומתן להפסקת אש בקילומטר ה-101 ואחר כך בז'נבה.
בשנת 1976 הצטרף למחלקת החדשות של הטלוויזיה הישראלית (כיום "הערוץ הראשון") ובמשך כ-20 שנה שימש ככתב בכיר ועורך.
בין השנים 1976–1980 הוצב קרפין בבון, בירת גרמניה המערבית בתפקיד שליח רשות השידור באירופה. בשנת 1983 מונה לתפקיד עורך מהדורת החדשות המרכזית מבט לחדשות ולאחר מכן, משנת 1986 עד 1990, הפיק והגיש את תוכנית הדגל של הערוץ מבט שני, שהתמחותה בכתבות תחקיר. במאי 1986 חשף קרפין את בידוי הראיות בידי השב"כ במהלך חקירת פרשת קו 300, אחד האירועים השנויים ביותר במחלוקת בהיסטוריה של המדינה. בשנת 1987 הוא חשף את פרשת עיזאת נאפסו, קצין מודיעין צ'רקסי שעונה בחקירת השב"כ, הורשע בריגול ולבסוף זוכה על ידי בית המשפט העליון.
במפטמבר 1990 הודח מעריכת "מבט שני" בידי מנהל הטלוויזיה יוסף בראל, שנכנס אז לתפקידו, עקב סרובו של קרפין לקבל אישור מבראל לפני שידור כל כתבה. בראל אף פסל מספר כתבות לאחר שכבר היו מוכנות לשידור. במקומו מונה חיים יבין לעורך ומגיש התוכנית, ששמה שונה ל-"פנורמה" (כשם תוכנית התחקירים של ה-BBC). ביוני 1991 חזרה התוכנית לשם "מבט שני".
בין מאי 1991 לנובמבר 1992 הוצב במוסקבה והיה העיתונאי הישראלי הראשון שהוכר על ידי ברית המועצות. במקביל פרסם תחקירים בעיתון חדשות. בתחקיר שפרסם במאי 1991 הזהיר מתוצאות כלכליות קשות של העלייה מברית המועצות לשעבר בשנות ה-90, שלטענתו היה אמור להוביל לאבטלה המונית.
בשנת 1995, לאחר שפרש מן הערוץ הראשון, הוביל קרפין את הקבוצה שזכתה במכרז להפעלת תחנת הרדיו האזורית הפרטית הראשונה בישראל, רדיו ללא הפסקה, המשדרת באזור תל אביב. קרפין הקים את תחנת הרדיו וניהל את פעולתה בשנה הראשונה לקיומה.
לאחר מכן פרש ונעשה מפיק עצמאי של סרטי תעודה ומחבר ספרי תחקיר, המיועדים בעיקר לשוק האמריקאי. קרפין יצר סרטי תעודה וספרים שחשפו שניים מהפרקים הרגישים ביותר בתולדות המדינה: בניית הכושר הגרעיני של ישראל ומערכת ההסתה הלאומנית-משיחית שקדמה לרצח יצחק רבין.
קרפין נשוי לפנינה לבית בהט, אב לשלושה ילדים ומתגורר בתל אביב.
סרטי התעודה של קרפין

קרובים רחוקים (1995) (אנגלית: "Distant Relatives"), סדרה בת שלושה פרקים המתארת את הקהילה היהודית בצפון אמריקה. זכתה בפרס לעיתונות מטעם המרכז העולמי של בני ברית.
ממשלת ישראל מודיעה בתדהמה (1997) (אנגלית: "The Road to Rabin Square") חושף את מערכת ההסתה הקיצונית כנגד ראש הממשלה יצחק רבין אשר קדמה להרצחו. הסרט זכה בציון לשבח בפסטיבל FIPA בצרפת בשנת 1998 ובמדליית כסף בפסטיבל ניו-יורק לתוכניות טלוויזיה בינלאומיות בשנת 1997. הסרט הוקרן ברשתות טלוויזיה ב-15 מדינות ובפסטיבלי סרטים בינלאומיים רבים.
פצצה במרתף (2001) (אנגלית: "A Bomb in the Basement ") מציג לראשונה בטלוויזיה את תולדות הקמתו של הכור בדימונה ואת פיתוחה של האופציה הגרעינית של ישראל. הסרט הוקרן ברשתות טלוויזיה, פסטיבלים בינלאומיים וכינוסים מקצועיים ברחבי העולם.
"ירושלים מלאה ביהודים משומשים" (2006) בוחן את שיריו של יהודה עמיחי על ירושלים מזווית אומנותית ופוליטית חדשה.
"אינני יכול עוד" (2006) מציג את שנות חייו האחרונות ומלאות הסבל של ראש הממשלה מנחם בגין, מהחלטתו להפציץ את הכור הגרעיני בעיראק, דרך מלחמת לבנון הראשונה השנויה במחלוקת, התפטרותו המפתיעה מראשות הממשלה ותשע שנות הבדידות שבהן כלא את עצמו בדירה קטנה בירושלים.
ספרים שכתב קרפין

Imperfect Compromise: A New Consensus among Israelis and Palestinians הספר בוחן את התהליך המשיחי שהתרחש בחברה הישראלית מאז שהגדה המערבית נכבשה ביוני 1967 ומציג תחזית אופטימית: ישראל והערבים נכנסו לישורת האחרונה של המסלול המוביל להסדר שלום כולל. הספר יצא לאור בארצות הברית בשנת 2013 בהוצאת Potomac Books - University of Nebraska Press.
Tightrope – Six Centuries of a Jewish Dynasty סאגה היסטורית בת 650 שנה של משפחת בקנרוט מגליציה (היום מערב אוקראינה) - סיפור אמיתי המבוסס על יומנים, מכתבים, מסמכים ועדויות בעל-פה. ההיסטוריה של משפחת בקנרוט דומה להיסטוריה של משפחות יהודיות רבות מאירופה שהיגרו לארצות הברית. הספר יצא לאור בארצות הברית בשנת 2008 בהוצאת John Wiley & Sons.
The Bomb in the Basement – How Israel Went Nuclear and What That Means to the World מתאר כיצד הפכה מדינת ישראל לכוח הגרעיני היחיד במזרח התיכון ואיך הצליחה לפתח את תוכנית האטום שלה בחשאי. הספר יצא בארצות הברית בשנת 2006 בהוצאת Simon & Schuster.
רצח בשם אלוהים (אנגלית: Murder in the Name of God) (נכתב יחד עם עינת פרידמן) מתאר את ארגון מערכת ההסתה נגד החלטתו של יצחק רבין לקיים משא ומתן עם הרשות הפלסטינית ומציג את האחראים לרצח ראש הממשלה. הספר יצא בעברית (זמורה ביתן 1999), באנגלית בארצות הברית (Henry Holt and Company, New-York 1998) ובבריטניה (Granta Books, London 1999), וכן בגרמנית (Rowohlt, Hamburg 1998).
זיכרונות מכיכר פושקין מתאר את חוויותיו של קרפין במוסקבה בזמן קריסתה של האימפריה הסובייטית. הספר יצא לאור בעברית בהוצאת ידיעות אחרונות בשנת 1993.
גלגולים בשלג מציג את היחסים המורכבים והטעונים בין גרמנים לבין יהודים. פורסם בעברית בשנת 1983 בהוצאת דומינו.
הערות שוליים

↑  אייל חלפון, המבט האחר של קרפין, כל העיר, 7 באוקטובר 1983
↑  יגאל מוסקו, מבט שני ואחרון, כל העיר, 7 בספטמבר 1990
רונאל פישר, הדחת קרפין, חדשות, 7 בספטמבר 1990
↑  רונית אנטלר, קרפין הודח מ"מבט שני", חדשות, 4 בספטמבר 1990
↑  יגאל מוסקו, שידוד/ה"פנורמה" של יבין, כל העיר, 28 בדצמבר 1990
רונית אנטלר, טלוויזיה/קיטל ינהל, איינשטיין וסוקניק יעברו מהרדיו לטלוויזיה, ול"מבט שני" יקראו "פנורמה" ובמקום קרפין יגיש אותה חיים יבין, חדשות, 12 בספטמבר 1990
1 2  רון מיברג, עם מיכאל קרפין במרחק בטוח במוסקבה החליטו יורשיו ב"מבט שני", ובראשם חיים יבין, לעזוב שטויות ולא לקרוא ל"מבט שני" הוותיקה "פנורמה", חדשות, 18 ביוני 1991
↑  מיכאל קרפין, ומי ישלם?, חדשות, 2 במאי 1991
↑  אביבה קרול, ‏מנכ"ל רדיו ת"א פורש, באתר גלובס, 26 בנובמבר 1997
↑  רוגל אלפר, שיר הלל מעשיר ומעמיק, באתר הארץ, 4 בנובמבר 2001
ניר קיפניס, ‏מים כבדים ימתקו, באתר גלובס, 5 בנובמבר 2001
↑  אביבה קרול, ‏הרייטינג של קרפין היכה בתדהמה את טלעד, באתר גלובס, 18 במאי 1997
↑  סקירת הספר רצח בשם אלוהים : הקשר נגד יצחק רבין / מיכאל קרפין, עינה פרידמן, באתר חופש - עמותה לחופש מדת
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007263779805171  PLWABN: 9810670793605606  ISNI: 0000 0000 8387 8564  LCCN: n85105669  NTA: 184884101  SELIBR: 279919  SUDOC: 127040404  VIAF: 61969305   WorldCat (עם VIAF): 61969305
צפורה טלשיר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  22 בדצמבר 1946 
 פטירה:  3 באוקטובר 2016 (בגיל 69) 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה הפתוחה  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 מנחה לדוקטורט:  יצחק אריה זליגמן 
 מוסדות:  אוניברסיטת בן-גוריון בנגב 
 
צִפורה (ציפי) טַלְשִׁיר (1946 – 3 באוקטובר 2016) הייתה פרופסור מן המניין במחלקה למקרא, ארכאולוגיה והמזרח הקדום באוניברסיטת בן-גוריון בנגב.
ביוגרפיה

צפורה טלשיר נולדה ב-1946 ברומניה, עלתה לישראל ב-1951, וגדלה בפתח תקווה. בבגרותה עברה לירושלים ולמדה את כל תאריה באוניברסיטה העברית בירושלים: תואר ראשון במקרא ובהיסטוריה של עם ישראל ותארים שני ושלישי במקרא. עבודת הגמר שלה הייתה על סיפור פילוג המלוכה במלכים א' י"א–י"ב, בהדרכת פרופ' יצחק אריה זליגמן. בהשראתו ובהדרכתו של זליגמן בחרה לכתוב את עבודת הדוקטור שלה על: "עזרא החיצוני: מקור ותרגום"; לאחר פטירתו של זליגמן, את מלאכת ההדרכה סיים פרופ' עמנואל טוב. עבודת הדוקטור הוגשה ב-1984. מיד עם סיום לימודי התואר השני החלה ללמד באוניברסיטה העברית. בשנת 1991 הוצע לה מסלול עם קביעות באוניברסיטת בן-גוריון והיא עברה לבאר-שבע, תחילה בדרגת מרצה, עלתה לדרגת מרצה בכירה ב-1995, לפרופסור חבר ב-2000, ולפרופסור מן המניין בשנת 2003. במחלקה מילאה תפקידים שונים, בשנים 1998–1999 הייתה ראש המסלול למקרא במחלקה, ובמשך 4 שנים, 2001–2005, שימשה כראש המחלקה למקרא, ארכאולוגיה והמזרח הקדום. היא הקימה במחלקה את התוכנית ללימודי הספרות היהודית והנוצרית בתקופה ההלניסטית-רומית.
טלשיר עשתה את שנות ההשתלמות והשבתון שלה בארצות הברית, באנגליה ובגרמניה: בראשית דרכה, בשנים 1983–1984, שהתה בפילדלפיה, באוניברסיטת פנסילבניה, במחלקה ל-Religious Studies, והשתתפה שם בהכנת בסיס הנתונים ל-Computer Assisted Tools for Septuagint Studies. ב-1988–1989 יצאה לשבתון לוולפסון קולג' באוקספורד, ולאחר מכן למחלקה ללימודי המקרא באוניברסיטת שפילד, שם השתתפה בהכנת הכרך הראשון של המילון של העברית הקלאסית. ב-1990–1991 הייתה פרופסור אורח באוניברסיטת ברקלי, במחלקה ללימודי המזרח הקרוב, וב-2010–2011 בפקולטה לתאולוגיה של אוניברסיטת טיבינגן.
טלשיר השתתפה בוועדות האוניברסיטה – ועדת השתלמויות וועדת המשנה להעלאות של הפקולטה למדעי הרוח והחברה, בוועדות המדעיות של הוצאות הספרים של יד בן צבי ומוסד ביאליק, ובחו"ל הייתה חברה בוועד המנהל של החברה לחקר הספטואגינטה. היא לוקחת חלק בשני מפעלים מדעיים בהשתתפות צוות חוקרים מכל רחבי תבל: היא עורכת את המהדורה המדעית של ספר דברי הימים במסגרת ה-Biblia Hebraica Quinta, ועורכת-על של חטיבת הנביאים הראשונים בעבור ה-Oxford Hebrew Bible.
צפורה טלשיר הייתה נשואה לדוד טלשיר שנפטר ב-5 בינואר 2017, פרופסור במחלקה ללשון העברית באוניברסיטת בן-גוריון, ולהם ארבעה ילדים, ובהם גייל טלשיר. הובאה למנוחות בבית העלמין בקיבוץ מעלה החמישה .
מחקריה

מחקריה החשובים ביותר של טלשיר נוגעים לתרומת התרגום היווני של התנ"ך (הספטואגינטה), יחד עם המגילות המקראיות מקומראן, לתולדות נוסח המקרא ולתולדות התהוות ספרות המקרא. אלה העדים הקדומים ביותר לתהליכים שעברו על ספרי המקרא עד שהגיעו לידינו בצורתם הנתונה. יש בהם נתונים רבי פנים לגלגולי הטקסטים המקראיים, ועדות מפליאה לכך שכמה מספרי המקרא היו קיימים במהדורות שונות – כגון מהדורה מורחבת 'הרמוניסטית' של התורה, נוסח קצר וארוך של ספר ירמיהו, ועיצוב שונה באופן מהותי של ספר מלכים, שבמהדורותיו עסקה טלשיר במיוחד. טלשיר עסקה גם בהיסטוריוגרפיה המקראית, הקדומה והמאוחרת, ובמיוחד ביחס בין ספרי שמואל-מלכים וספר דברי הימים. מלבד אלה, כתבה טלשיר נגד הזרם המינימליסטי שמאחר את ספרות המקרא כולה לתקופה הפרסית-הלניסטית.
ספריה

המסורת הכפילה על פילוג המלוכה
ספרה זה של טלשיר, שיצא בעברית (1989) ובמהדורה מתוקנת באנגלית (1993), עוסק בסיפור מיוחד על פילוג המלוכה שנשמר רק ביוונית, ונספח אחרי מלכים א' י"ב 24 של תרגום השבעים. זהו סיפור ארוך ומעוצב להפליא הבנוי מחומרים המצויים גם בתנ"ך וגם בספטואגינטה במלכים א' י"א, י"ב ו-י"ד. השאלה הראשונה שנדונה היא אם הסיפור הזה היה קיים פעם בעברית. הספר מביא ראיות לכך שאכן כן ואף נעשה ניסיון לשחזר את המקור העברי שעמד לעיני המתרגם, כך שהקורא יכול לקרוא את הסיפור העלום הזה בעברית מקראית שוטפת ולעקוב אחר מבנהו ומשמעותו. השאלה השנייה היא איזו מן הגרסאות קדומה מחברתה, האם החומר המקראי או כפילו הייחודי לתרגום היווני. הספר מוכיח שלב אחר שלב שהמסורת הכפילה היא עיבוד מאוחר, מדרשי בטיבו, של החומר המקראי המקביל.
עזרא החיצוני – מקור ותרגום
הספר יצא ב-1999 בסדרת הפרסומים המקצועית על תרגום השבעים. רוב הספר המכונה עזרא החיצוני הוא למעשה תרגום יווני של חומר המצוי בספרים המקראיים: דברי הימים ב לה–לו, עזרא א'–י' ונחמיה ח'. ייחודו בסיפור ארוך שנוסף בפרקים ג–ד של עזרא החיצוני ועניינו בתחרות חכמתית בין הנערים שומרי ראש המלך סביב הנושא מהו הדבר החזק בעולם. הם נושאים נאומים חוצבי להבות על יתרון היין, המלך, והאישה, וגם על האמת, והמנצח הוא זרובבל, הזוכה בתמורה להיתרים לעלייה לירושלים ולבניית המקדש והעיר. הסיפור הזה נשמר רק ביוונית ואין לו מקביל במקום אחר. הספר בנוי שלושה פרקים הדנים בשלוש שאלות יסוד: הפרק הראשון דן ביחס בין עזרא החיצוני ובין הספרים המקראיים דברי הימים, עזרא ונחמיה, מבחינת ההרכב והמבנה. הנחת היסוד היא שעזרא החיצוני נוצר על בסיס הספרים המקראיים במטרה מרכזית אחת: לשלב את סיפור הנערים – הבמה לעליית זרובבל – בתולדות שיבת ציון. הפרק השני דן בנוסח השונה שעמד לעיני המתרגם בפרקים המקבילים לספרים הקאנוניים. הנחת היסוד כאן היא שנוסח המסורה מכאן והנוסח המשתקף מן היוונית של הספר החיצוני משקפים תהליכים דומים של התפתחות הנוסח אחרי שדרכיהם נפרדו. בפרק השלישי נדונה טכניקת התרגום של המתרגם של עזרא החיצוני. זהו מתרגם יוצא דופן הטורח רבות להביא תרגום מלומד בשפה יוונית טובה שאלמלא היה קיים הנוסח העברי-ארמי אפשר היה לטעות לחשוב שנכתב יוונית מלכתחילה.
עזרא החיצוני – פירוש ביקורתי-טקסטואלי
טלשיר כתבה פירוש רחב יריעה על עזרא החיצוני שהיה חסר על מדף המחקר של ספר זה. הוא יצא לאור בשנת 2001 באותה הסדרה שיצא בו הספר המבואי על עזרא החיצוני. הספר מציע שחזור רצוף של הנוסח העברי-ארמי שעמד לעיני המתרגם היווני והסבר צמוד ומפורט של היחסים בין הטקסט שעמד לעיני המתרגם ובין הטקסט של הספרים הקאנוניים. הטקסט היווני ומקורו הארמי המשוחזר מוצגים זה מול זה, ובמקור העברי-ארמי המשוער מסומנים ההבדלים מנוסח המסורה. במרכז עומד שחזור שעוד לא נעשה כמותו לארמית של סיפור הנערים ופירוש שעיקרו ביסוס הצעות השחזור של הנוסח שעל פי ההנחה היה בידי המתרגם. השחזור והפירוש של החלק הזה נעשו בשיתוף עם דוד טלשיר.