stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אסף שלמון

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  20 באוגוסט 1975 (בן 49) נְתַנְיָה, ישראל 
 פרופיל ב-IMDb
 
אסף שלמון (נולד ב-20 באוגוסט 1975) הוא תסריטאי ועורך ישראלי, זוכה פרס האקדמיה לטלוויזיה.
ביוגרפיה

שלמון נולד וגדל בנתניה. בתחילת דרכו כתב לצמד אלי ומריאנו. ב-1990 השתתף כילד בקריאת כיוון. ב-2003 ביים וכתב לתוכנית הבידור "המופע המרכזי". ב-2007 התארח כהופעת אורח במסודרים.
שלמון משמש כותב ראשי בתוכנית ארץ נהדרת מאז תחילת שידורה, ונמנה עם אחד משלושת יוצרי התוכנית, ביחד עם מולי שגב ודוד ליפשיץ. כמו כן כתב עימם את התסריט לסרט זוהי סדום.
שלמון כתב בעבר תסריטים לתוכניות טלוויזיה רבות, ובהן: אמא'לה, קומי קומי, גור ואוח, החדש של עומרי גורדון ומסודרים.
ב-2023 הוא שיחק במי שמע על חווה ונאווה.
אלפא רומיאו ג'ולייטה (1977)

| --- | --- |

Alfa Romeo Giulietta
 מאפיינים כלליים
 נקרא גם:  "Alfa Romeo Giulietta Nuova"  "Alfa Romeo Nuova Giulietta"  "Alfa Romeo Giulietta (116)"
 יצרן:  אלפא רומיאו
 שנות ייצור:  1977–1985
 יחידות שיוצרו:  379,691
 הרכבה:  איטליה איטליה
 מודל קודם:  אלפא רומיאו ג'וליה
 מודל אחריו:  אלפא רומיאו 75
 חברת אם:  פיאט
 מרכב:  Front-engine, rear-wheel-drive layout (אנ')
 אורך:  4,210 מ"מ
 רוחב:  1,650 מ"מ
 גובה:  1,400 מ"מ
 משקל:  1,070-1,230 ק"ג
 בסיס גלגלים:  2,510 מ"מ
 מפרט טכני
 מנוע:  מנועי בנזין 4 צילינדרים, 1.3 ליטר (1,357 סמ"ק המפיק 95 כ"ס), מנוע אלפא רומיאו מסוג "Alfa Romeo Twin Cam engine" (אנ')  4 צילינדרים, 1.6 ליטר (1,570 סמ"ק המפיק 109 כ"ס), מנוע אלפא רומיאו מסוג "Alfa Romeo Twin Cam engine" (אנ')  4 צילינדרים, 1.8 ליטר (1,779 סמ"ק המפיק 122 כ"ס), מנוע אלפא רומיאו מסוג "Alfa Romeo Twin Cam engine" (אנ')  4 צילינדרים, 2.0 ליטר (1,962 סמ"ק המפיק 130 כ"ס), מנוע אלפא רומיאו מסוג "Alfa Romeo Twin Cam engine" (אנ')  4 צילינדרים, 2.0 ליטר (1,962 סמ"ק המפיק 170 כ"ס) (מגדש טורבו, מנוע אלפא רומיאו מסוג "Alfa Romeo Twin Cam engine" (אנ') מנוע דיזל 4 צילינדרים, 2.0 ליטר (1,962 סמ"ק המפיק 82 כ"ס (מנוע טורבו דיזל)
 הילוכים:  תמסורת ידנית - 5 מהירויות
 מעצב:  Ermanno Cressoni (אנ')
אלפא רומיאו ג'ולייטה (1977) (באיטלקית: Alfa Romeo Giulietta (1977)) היא מכונית סלון, המוגדרת כמכונית קומפקטית, מתוצרת יצרנית הרכב האיטלקית אלפא רומיאו אשר יוצרה באיטליה בין השנים 1977–1985.
"אלפא רומיאו ג'ולייטה (1977)"

יוצרו 379,691 יחידות.
קוד דגם "אלפא רומיאו ג'ולייטה" (1977): "Type 116" (באיטלקית: "Tipo 116").
4 דלתות.
5 נוסעים.
מנוע קדמי.
מנוע הנעה אחורית.
דגמי "אלפא רומיאו ג'ולייטה (1977)" שירתו כניידות משטרה במשטרת איטליה ב-"Polizia di Stato" (אנ').
סדרות "אלפא רומיאו ג'ולייטה (1977)" > סדרה ראשונה (1977-1981)

"1.3".
"1.6".
"1.8" (מאפריל 1979).
"2.0 Super" (משנת 1980)
סדרות "אלפא רומיאו ג'ולייטה (1977)" > סדרה שנייה (1981-1983)

"1.3".
"1.6".
"1.8".
"2.0 Ti" (משנת 1982).
סדרות "אלפא רומיאו ג'ולייטה (1977)" > סדרה שלישית (1983-1985)

"1.6".
"1.6 L".
"1.8".
"2.0".
"2.0 TD".
"2.0 TD L".
תמונות

"אלפא רומיאו ג'ולייטה (1977)"
"אלפא רומיאו ג'ולייטה (1977)", שנת 1984
"אלפא רומיאו ג'ולייטה (1977)"
"אלפא רומיאו ג'ולייטה (1977)", שנת 1983
"אלפא רומיאו ג'ולייטה (1977)", שנת 1981  - מבט ללוח מחוונים
"אלפא רומיאו ג'ולייטה (1977)"
"אלפא רומיאו ג'ולייטה (1977)"
"אלפא רומיאו ג'ולייטה (1977)" - ניידת משטרה במשטרת איטליה
"אלפא רומיאו ג'ולייטה (1977)" - ניידת משטרה במשטרת איטליה
"אלפא רומיאו ג'ולייטה (1977)" - ניידת משטרה במשטרת איטליה
ראו גם

אלפא רומיאו
אלפא רומיאו 75
אלפא רומיאו 155
אלפא רומיאו ג'ולייטה (1954)
הערות שוליים

↑  "אלפא רומיאו ג'ולייטה (1977)" autoexpress.co.uk/car-reviews/39922/alfa-romeo-giulietta-1977-85
↑  "אלפא רומיאו ג'ולייטה קוד 116" - מפרט טכני automobile-catalog.com/model/alfa_romeo/giulietta_tipo_116
↑  "אלפא רומיאו ג'ולייטה (1977)" - במשטרת איטליה fiammeblu.it/displayimage
↑  "אלפא רומיאו ג'ולייטה (1977)"  - מפרט טכני ultimatespecs.com/it/auto-caratteristiche-tecniche/Alfa-Romeo/M134/Nuova-Giulietta
ארנה שוברט

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  17 בדצמבר 1903 Báč, סלובקיה 
 פטירה:  15 באוקטובר 1960 (בגיל 56) בודפשט, הרפובליקה העממית ההונגרית 
 מדינה:  הונגריה 
 מקום קבורה:  בית הקברות פרקשרטי בבודפשט 
 השכלה:  האוניברסיטה ההונגרית לאמנויות יפות 
 פרסים והוקרה:  אמן מצטיין של הונגריה (1956) 
 
ארנה שוברט (בהונגרית: Schubert Ernő; באץ', 17 בדצמבר 1903 – בודפשט, 15 באוקטובר 1960) היה צייר, מעצב גרפי, טקסטיל ורהיטים יהודי-הונגרי. הרקטור לשעבר של המכללה לאמנות שימושית (1948–1952). גיסו היה הצלם וצלם הקולנוע פרנץ האר.
קורות חיים > לימודיו

ארנה שוברט נולד במשפחה יהודית והחל את לימודיו האקדמיים אצל אדולף פניאש. משנת 1924 הוא למד במכללה לאמנויות יפות בבודפשט, שם היה המאסטר שלו אישטוואן ריטי ואישטוואן צ'וק. בסוף שנות ה-20 של המאה ה-20 הצטרף לכתב העת של לאיוש קשאק שחזר מהגירתו בווינה, שם שהה אחרי נפילת הרפובליקה הסובייטית ההונגרית בשנת 1919. שוברט הצטרף כאמור לקבוצת אמנים צעירים שהתארגנה סביב המגזין של קשאק "עבודה" (Munka). בשל רעיונותיו האמנותיים של האוונגרד; הוא גורש מהמכללה יחד עם ג'רג' קפש, דז'ה קורניש ואלכסנדר טראונר.
קורות חיים > עבודתו

ציורו הושפע בעיקר מיצירות הקוביזם הצרפתי, פבלו פיקאסו, ז'ורז' בראק. בשנת 1932 ערך תערוכת אמנות מופשטת בגלריה טמאש. מאמצע שנות השלושים הוא צייר מעט, במקום זאת עסק בעיקר בעיצוב טקסטיל וריהוט ועיצוב הבית. פעילויות האמנות השימושית שלו קיבלו השראה בעיקר מהבאוהאוס ומעולם האמנות העממית ההונגרית. מהמחצית השנייה של שנות השלושים של המאה העשרים היה מבקר תכוף במושבת האמנים של סנטאנדרה, בה הפך לחבר קבוע בשנת 1946 ומילא תפקיד מרכזי בארגון מחדש של מושבת האמנים הישן. אחרי מלחמת העולם השנייה משנת 1945 הוא היה בעיקר המארגן, המקים והמנהל של חברה שעסקה בדקורציה של אירועי המפלגה הקומוניסטית ההונגרית. בשנים 1948–1952 היה הרקטור של המכללה ההונגרית לאמנויות יישומיות, ואחר כך לימד שם עד מותו. תערוכת הזיכרון שלו אורגנה בשנת 1978 בגלריה הלאומית של הונגריה, ואחר כך בשנת 1986 בגלריה של מושבת האמנים של סנטאנדרה.
עבודותיו

פרברים: פנים החדר עם חלון פתוח (ללא שנה) (שמן על בד, 100x80 ס"מ; מוזיאון פרנצי, סנטאנדרה)
קטע רחוב (ללא שנה) (שמן על בד, 40x68 ס"מ; מוזיאון פרנצי, סנטנדרה)
חברויות

KUT (האגודה החדשה לאמנים)
מושבת האמנים של סנטאנדרה
בית הספר האירופי
פרס

פרס האמן המעוטר (1956)
לקריאה נוספת

לקסיקון יהודי הונגריה
לקסיקון ביוגרפי הונגרי 1978–1991
לקסיקון לאמנות הונגרית עכשווית. עורך ראשי. פיטר פיץ. 1999–2001.
מאגר של ציירים וגרפיקאים הונגרים. סגד, 1988.
לקסיקון אמנות, 1965–1968
הלקסיקון ההונגרי הגדול. 2002 ISBN 963-9257-14-1
דון פטר: סיפורי יהדות הונגריה. לקסיקון אנקדוטה. מכבי, 1997.
הלקסיקון החדש של רוואי. ISBN 963-955-626-2
לקסיקון ביוגרפי הונגרי חדש. ISBN 963-547-414-8
הערות שוליים

↑  PIM.hu
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 133104389  ULAN: 500096133  VIAF: 47942351   WorldCat (עם VIAF): 47942351
ארמון טאג'בג

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  מבנה אדריכלי 
 כתובת:  קאבול 
 מיקום:  קאבול 
 מדינה:  אפגניסטן 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1920
 תאריך פתיחה רשמי:  1920 
 קואורדינטות:  34°27′17″N 69°06′48″E﻿ / ﻿34.454828°N 69.113344°E﻿ / 34.454828; 69.113344
 he
 
ארמון טאג'בג (בפרסית: قصر تاج بیگ) הוא אחד הארמונות באזור דארולמן בקאבול שבאפגניסטן. האחוזה המפוארת ממוקמת כ-16 קילומטרים מדרום מערב למרכז העיר. הוא יושב על גבעה בין גבעות שבהן משפחת המלוכה האפגנית צדה והתגוררה בעבר. אין לבלבל אותו עם ארמון דאר אל-אמאן, הנמצא בערך 1.3 קילומטרים (0.81 מיל) מצפון מזרח לארמון זה.
ארמון טאג'בג, שנבנה במקור בשנות 1920 כדי לשכן את משפחת המלוכה האפגנית, הוא אחד מנקודות הציון המרשימות ביותר של "דאר אל-אמאן", שנוצר בתקופת אמנולה חאן על ידי צוות אדריכלים אירופיים בניסיון לחדש את אפגניסטן. הארמון ניזוק במהלך מלחמת האזרחים בשנות ה-90 אך שופץ לחלוטין בשנת 2021.
היסטוריה

על פי כמה היסטוריונים, נראה כי הארמון שופץ על ידי זמאן שאה דוראני בשנת 1795, שנהרס לאחר מכן בעימותים צבאיים. חיילים זרים של ISAF תיעדו את הריסות הארמון לשעבר.
ב-27 בדצמבר 1979 פתחה ברית המועצות בהתערבות צבאית באפגניסטן. באותו הערב, הצבא הסובייטי פתח במבצע סטורם-333, שבו כ-700 חיילים, כולל 54 אנשי ק.ג.ב. ספצנאז וכוחות מיוחדים של קבוצת אלפא ו"זניט", הסתערו על הארמון והרגו את יו"ר המפלגה הדמוקרטית העממית ונשיא אפגניסטן חפיזוללה אמין, אשר התגורר שם מאז 20 בדצמבר. במהלך המלחמה הסובייטית -אפגנית שימש המבנה כמפקדה של הארמייה ה-40 הסובייטית. הארמון ניזוק קשות בשנים שלאחר הנסיגה הסובייטית, כאשר סיעות מוג'אהדין שונות נלחמו על השליטה בקאבול לאחר נפילת ממשלתו של מוחמד נג'יבוללה, שנתמך על ידי מוסקבה ב-1992.
ממשלת אפגניסטן, בשיתוף עם ממשלת גרמניה, ערכה תוכניות לשיפוץ הארמון לשימוש רשמי, הדורשות כספים מתרומות פרטיות מאפגנים עשירים. תוכניות אלה הוחזקו ללא הגבלת זמן כאשר הממשלה האפגנית ביקשה לכונן שלום ויציבות. תוכנית דומה אושרה לארמון דארולמן הסמוך ששופץ לחלוטין ונפתח לציבור ביום העצמאות האפגנית, באוגוסט 2019.
בשנת 2021 הושלם שיפוץ הארמון מחדש לחלוטין. אך לא ידוע מה עלה בגורל המבנה עם השתלטות הטליבאן על אפגניסטן בקיץ 2021.
גלריה

ארמון טאג'ב בשנת 2012
מבט מעוף הציפור על הארמון בשנת 2012
הארמון ההרוס
הארמון ההרוס
תצלום של הצד המערבי של הארמון במהלך התקיפה הסובייטית ב-27 בדצמבר 1979
הארמון יום אחד לאחר התקיפה
ראו גם

ביי (תואר)
טאג' מהאל
הערות שוליים

↑  "قصر تاج‌بیگ پس از بازسازی (Tajbeg Palace after reconstruction)". Voice of America. נבדק ב-2021-02-06.
↑  Ghani, Mariam & Ashraf (8 בספטמבר 2012). "Palace of Abandoned Dreams". The New York Review of Books. נבדק ב-27 בדצמבר 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  "قصر تاج‌بیگ پس از بازسازی (Tajbeg Palace after reconstruction)". Voice of America. נבדק ב-2021-02-06.
↑  http://afghanistanmylasttour.com/tag/tajbeg-palace/ 14th century Mongol ruins, the historical Taj Beg Palace
↑  Humanitarian Invasion: Global Development in Cold War Afghanistan by Timothy Nunan
↑  "Everywhere: Places: Darul Aman Palace". everywheremag.com. אורכב מ-המקור ב-21 בדצמבר 2009. נבדק ב-10 באוגוסט 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "کاخ تاج بیگ؛ روایتی از زندگی یک ملکه". TOLOnews. 1 באוגוסט 2020. נבדק ב-2021-02-06. {{cite web}}:  (עזרה)
ארמון טאג'בג בשנת 1987.
מצב הארמון בשנת 2007.
אנדראש מיהאי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  6 בנובמבר 1917 בודפשט, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  19 בספטמבר 1993 (בגיל 75) בודפשט, הונגריה 
 שם לידה:  Mauthner András 
 מקום קבורה:  בית הקברות פרקשרטי בבודפשט 
 מוקד פעילות:  הונגריה 
 מקום לימודים:  האקדמיה למוזיקה פרנץ ליסט בבודפשט 
 שפה מועדפת:  הונגרית 
 כלי נגינה:  צ'לו 
 בן או בת זוג:  Csilla Varga (1973–1993) Klára A. Pfeifer (1951–1973) 
 צאצאים:  Tamás Mihály 
 מספר צאצאים:  4 
 פרסים והוקרה:  פרס קושוט (1955)  פרס פרנץ ארקל (1952)  פרס פרנץ ארקל (1954)  פרס פרנץ ארקל (1964)  אמן דגול של הונגריה (1974)  פרס פרנץ ליסט (1972)  אמן מצטיין של הונגריה (1969)  פרס פרנץ ארקל (1967) 
 פרופיל ב-IMDb
 
אנדראש מיהאי (במקור מאוטנר, בהונגרית: Mihály András;‏ בודפשט, 6 בנובמבר 1917 – בודפשט, 19 בספטמבר 1993) היה מלחין, מנצח, נגן צ'לו יהודי-הונגרי, פרופסור באוניברסיטה, ראש קתדרה; מנהל מקהלות, המזכיר הכללי ולאחר מכן מנהל בית האופרה של בודפשט, מייסד ומנהל האנסמבל הקאמרי של בודפשט. כמלחין עטור פרסים זכה בפרס קושוט, פרס פרנץ ליסט, פרס האמן המצטיין, פרס האמן הדגול ופרס פרנץ ארקל.
ביוגרפיה

אנדראש מאטונר השלים את לימודיו באקדמיה למוזיקה ע"ש פרנץ ליסט בשנים 1934 עד 1938 כתלמידם של אדולף שיפר (צ'לו), של אימרה ולדבאואר ושל ליאו ויינר (מוזיקה קאמרית). הוא למד קומפוזיציה באופן פרטי אצל פאל קדושה ואצל אישטוואן שטרסר. מ-1941 עד 1946 (בהפסקת תקופת גירושו כיהודי) ניצח על מקהלות פועלים, תוך שהוא זכה להכרה על נגינת יצירותיהם של אלבר ברג, ארנולד שנברג, פאול הינדמית ובלה בארטוק עם רביעיית כלי הקשת שלו. עם כניסת הגרמנים לממלכת הונגריה הוא נעצר וגורש ב-1944, נכלא במחנה הריכוז בוכנוואלד עד תום מלחמת העולם השנייה, הוא שרד, חזר לבודפשט ומונה לסולן הצ'לו של האופרה הממלכתית ההונגרית (בית האופרה של בודפשט), ובמשך שנה היה גם המזכיר הכללי של המוסד. משנת 1949 היה פרופסור למוזיקה קאמרית באקדמיה למוזיקה ע"ש פרנץ ליסט, ולאחר מכן (1950–1992) ראש הקתדרה. בין תלמידיו היו חברי רביעיית המיתרים בארטוק, רביעיית אדר ורביעיית טאקץ'-נאג'. בשנת 1968 הקים את האנסמבל הקאמרי של בודפשט, שמטרתו הייתה להפוך את המוזיקה העכשווית לפופולרית. מ-1962 עד 1978 היה גם מבקר המוזיקה של הרדיו ההונגרי, ומ-1978 עד 1987 היה מנהל בית האופרה. כמנצח ניצח כמעט על כל רפרטואר האופרה של המוסד.
משפחתו

אנדראש מיהאי נולד במשפחה יהודית. הוריו היו עורך הדין דז'ה מאוטנר (1877–1931) וארז'בט גרוס (1890–1944), שנישאו ב-14 בנובמבר 1912 בבודפשט.
אשתו הראשונה הייתה אגנש טאטלר, איתה נולד לו בן, טמאש מיהאי, מוזיקאי זוכה פרס קושוט, שהיה חבר בלהקת אומגה (הוא נפטר מסרטן ב-2020).
אשתו השנייה הייתה קלרה א. פייפר, ממנה נולד לו עוד בן, ג'רג' מיהאי, מפיץ סרטים, מפיק סרטים, ממייסדי חברת אינטרקום (InterCom), ומומחה לתקשורת.
אשתו השלישית הייתה צ'ילה וארגה, פסנתרנית, ממנה נולדו בנותיו, אסתר מיהאי ואנדראה מיהאי.
פרסים

פרס פרנץ ארקל (1952, 1954, 1964, 1967; פרס ממלכתי למלחינים מצטיינים, מנהלים מוזיקליים ופעילות אמנותית)
פרס קושוט (1955; הפרס הממלכתי הגבוה בהונגריה, מקביל לפרס ישראל)
פרס האמן המצטיין (1969)
פרס פרנץ ליסט (1972)
פרס האמן הדגול (1974)
עבודותיו התאורטיות

שאלות בסיסיות של תרבות המוזיקה; הוצאת סיקרה, בודפשט, 1947 (עלוני סמינר למנהלי תרבות)
לקריאה נוספת

מי זה מי בחיי המוזיקה ההונגרית? הוצאת מוזיקה, בודפשט, 1988. עמ' 304. מסת"ב 9633306728
יאנוש קארפאטי: אנדראש מיהאי; הוצאת מוזיקה, בודפשט, 1965 (המלחינים ההונגרים של היום)
הערות שוליים

↑  Budapest V. ker. házassági akv. 558/1912. folyószám.
↑  Mihály György a mediapedián
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007274569605171  PLWABN: 9810643923305606  BnF: cb138974954 (data)  CiNii: DA12535129  GND: 120412640  ISNI: 0000 0000 8082 4210  LCCN: n83013639  MusicBrainz: 89f5a707-4374-41f2-926c-3fc2f6f4684e  NKC: jx20090819007  NTA: 298838605  SUDOC: 126076588  VIAF: 2657014   WorldCat (עם VIAF): 2657014
אקמנה (רשות מקומית)

אַקְמֶנֶה (בליטאית: Akmenės rajono savivaldybė ‏האזנהקובץ:Lt-Akmenė.ogg‏Ⓘ‏; ביידיש ובעברית: אוקמיאן) היא אחת מ-60 הרשויות המקומיות של ליטא, הממוקמת בצפון המדינה, במחוז שאולאי.
רשות מקומית אקמנה משתרעת על פני 844 קמ"ר, ואוכלוסייתה מנתה בשנת 2014, 21,685 תושבים. העיר נאויואי אקמנה, שהוקמה ב-1952, היא העיר הגדולה ביותר ברשות, ומשמשת כמרכז המנהלי שלה.
אקים טמירוף

| --- | --- |

אקים טמירוף, 1964
 לידה:  29 באוקטובר 1899 טביליסי, פלך טביליסי, האימפריה הרוסית
 פטירה:  17 בספטמבר 1972 (בגיל 72) פאלם ספרינגס, קליפורניה, ארצות הברית
 שם לידה:  Հովակիմ Թամիրյանց 
 סוגה מועדפת:  מערבון 
 מדינה:  האימפריה הרוסית, ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  1932–1972 (כ־40 שנה)
 בן או בת זוג:  תמרה שאיין (1932–1972) 
 פרסים והוקרה:  פרס גלובוס הזהב
 פרופיל ב-IMDb
 
אקים מיכיילוביץ' טמירוף (באנגלית:  Akim Mikhailovich Tamiroff;‏ 29 באוקטובר 1899 - 17 בספטמבר 1972) היה שחקן קולנוע אמריקאי ממוצא ארמני, זוכה פרס גלובוס הזהב לשחקן המשנה הטוב ביותר ומועמד שני פרסי האוסקר על תפקידיו בסרטים "למי צלצלו הפעמונים" ו"הגנרל מת בשקיעה".
ביוגרפיה

טמירוף נולד בעיר טביליסי ששכנה בשטח האימפריה הרוסית (כיום גאורגיה). הוא התאמן לראשונה במשחק מקצועי ב"תיאטרון האמנותי של מוסקבה" תחת השחקן הרוסי האגדי קונסטנטין סטניסלבסקי והחל את דרכו בתיאטרון הרוסי. במהלך מסע הופעות עולמי בו השתתף טמירוף הגיע לברודוויי והחליט להישאר ולנסות את מזלו בתחום בארצות הברית. טמירוף עבד במהלך שנות ה-20 של המאה ה-20 בתעשיית התיאטרון האמריקאית ועל אף המבטא הרוסי הכבד שלו הוא הצליח לבסס את מעמדו כשחקן מן המניין.
הוא החל את דרכו בתעשיית הסרטים בהוליווד בתחילת שנות ה-30 בתפקידים קטנים. הוא התגלה ב-1935 בזכות תפקיד קטן תחת בימויו של ויליאם ויילר בסרט "ההונאה העליזה" ובזכות תפקיד קטן בו השתתף בדרמה המוזיקלית "מריאטה השובבה".
בשנת 1936 טמירוף זכה למעמד של כוכב בזכות משחקו במותחן הפשע של לואיס מיילסטון "הגנרל מת בשקיעה" בתפקיד הגנרל הסיני יאנג עליו הוא הועמד לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר. בנוסף השתתף בלהיטי הקולנוע של אותה השנה "אנתוני אדוורס" של מרווין לרוי ו"סיפורו של לואי פסטר" של ויליאם דיטרייל. כשחקן מצליח הוא לוהק לסרטיו של ססיל ב. דה-מיל "North West Mounted Police", "יוניון פסיפיק" ו"הפיראט" ולסאטירה הפוליטית "מק'גינטי הגדול" בתפקיד הבוס.
בשנת 1943 היה טמירוף לשחקן הקולנוע הראשון שזוכה בפרס גלובוס הזהב לשחקן המשנה הטוב ביותר על תפקידו בתור פבלו בעיבוד הקולנועי של סם ווד לספר "למי צלצלו הפעמונים", על תפקידו בסרט היה מועמד בפעם השנייה לפרס האוסקר. כמו כן הוא הופיע בסרטו השלישי של בילי ויילדר "חמישה קברים לקהיר" בתפקיד פאריד בעל המלון ובדרמה "זרע הדרקון" בתפקיד הסוחר וו ליין.
בשנות ה-50 הופיע טמירוף בסרטיו של אורסון ולס "מגע של רשע" בתפקיד דוד ג'ו גראנדי ו"מר ארקדין". בנוסף שיחק בדרמה ההיסטורית "אנסטסיה" בתפקיד בוריס צ'רנוב ובקומדיית המלחמה "יעקובובסקי והקולונל".
בשנות ה-60 הרבה טמירוף להשתתף בסרטים אירופאים כשהבולט מכולם היה הסרט המדע בדיוני הצרפתי של ז'אן-לוק גודאר "אלפאוויל", שבו שיחק בתפקיד הסוכן החשאי הנרי דיקסון. טמירוף שיחק גם בסרט הפשע "האחד עשר של דני אושן", בדרמה המשפטית של אורסון ולס "המשפט" ובהפקה המצליחה של וולט דיסני "לויטננט רובינזון קרוזו".
טמירוף היה נשוי במשך כ-40 שנה לשחקנית הרוסייה תמרה שיין עד למותו ב-17 בספטמבר 1972 ממחלת הסרטן בגיל 72. הונצח בשדרת הכוכבים של הוליווד.
פילמוגרפיה נבחרת

סדי מק'קי (1934)
מריאטה השובבה (1935)
זעם שחור (1935)
ההונאה העליזה (1935)
ימות סין (1935)
תשוקה (1936)
הגנרל שמת בשקיעה (1936)
סיפורו של לואי פסטר (1936)
אנתוני אדוורס (1936)
גבוה, רחב ונאה (1937)
השרץ של הצפון (1938)
הפיראט (1938)
יוניון פסיפיק (1939)
מק'גינטי הגדול (1940)
האחים קרוסיקן (1941)
חמישה קברים לקהיר (1943)
למי צלצלו הפעמונים (1943)
אחות המשרת שלו (1943)
הנס של מורגן קריק (1944)
הגשר של סן לואיס ריי (1944)
זרע הדרקון (1944)
סקנדל בפריס (1946)
קסם שחור (1949)
מאחז במרוקו (1949)
הם שהעזו (1954)
מר ארקדין (1955)
אנסטסיה (1956)
השינה השחורה (1956)
מגע של רשע (1958)
יעקובובסקי והקולונל (1958)
האחד עשר של דני אושן (1960)
רומנוף וג'ולייט (1961)
המשפט (1962)
הצבעוני השחור (1964)
טופקאפי (1964)
לורד ג'ים (1965)
אלפאוויל (1965)
לפקינג וחזרה (ההרפתקה המופלאה של מרקו פולו) (1965)
המפרק (1965)
בעקבות השועל (1966)
לויטננט רובינזון קרוזו (1966)
100 רובים (1969)
שוד הבנק הגדול (1969)
מסתור קטלני (1969)
מותו של יהודי (1970)
אקלר

| --- | --- |

 
 מאכלים
 סוג:  מגדנאות 
 מוצא:  צרפת 
 מרכיבים עיקריים:  בצק רבוך, אייסינג למאפים, ביצה 
 
אקלר
אקלר (בצרפתית: Éclair) היא פחזנית ארוכה. בצק רבוך מוזלף על התבנית בצורה מוארכת בעזרת שקית זילוף ונאפה עד שמוזהב והופך לחלול מבפנים. מסורתית, המאפה ממולא בחביצה, רפרפת (פודינג) או קצפת, ובדרך כלל מצופה בזיגוג שוקולד. מילויים אחרים כוללים פודינג בטעם קפה ורום, מילויים בטעם פירות או מחית ערמונים.
מקור האקלר

מעט ידוע על מקורו של האקלר, אבל ידוע כי מקורו בצרפת של המאה ה-19. היסטוריוני מזון רבים סבורים כי האקלר הוכן לראשונה על ידי מארי-אנטואן קארם, שף מאפים מפורסם של בית המלוכה הצרפתי.
המתכון הנודע הראשון למאפה האקלר מופיע בספר Boston Cooking School Cook Book מאת ד.א לינקולן, שפורסם ב-1884.
פירוש המילה "אקלר" בצרפתית הוא ברק. מאמינים כי המאפה נקרא כך בגלל הצורה שבה הוא בוהק כשמצופה בזיגוג של קונדיטורים.
הסבר אפשרי נוסף, הוא שהשם מבוסס על המילה היוונית κολλύρα שפירושה היא עוגה.
אלפא רומיאו ג'וליה (2015)

| --- | --- |
 לוגו 
 מאפיינים כלליים
 יצרן:  אלפא רומיאו
 שנות ייצור:  2015 – הווה
 הרכבה:  איטליה איטליה
 מודל קודם:  אלפא רומיאו 159
 חברת אם:  סטלנטיס
 סיווג:  מכונית מנהלים קומפקטית
 מרכב:  סדאן בעלת ארבע דלתות
 פלטפורמה:  קבוצת FCA ג'ורג'יו
 אורך:  4,639 מ"מ
 רוחב:  1,873 מ"מ
 גובה:  1,426 מ"מ
 משקל:  1,374–1,605 ק"ג
 בסיס גלגלים:  2,820 מ"מ
 מפרט טכני
 מנוע:  מנוע בנזין V6 צילינדרים בנפח 2.9 ליטר בי-טורבו המספק 510 כ"ס ב-6,500 סל"ד ומומנט מרבי של 61.1 קג"מ בין 2,500 ל-5,500 סל"ד  מנוע בנזין I4 צילינדרים בנפח 2.0 ליטר טורבו המספק 280 כ"ס בין 5250 סל"ד ל-6,500 סל"ד או 250 כ"ס ב-5250 סל"ד או 200 כ"ס ב-5,000 סל"ד  מנוע דיזל I4 צילינדרים בנפח 2.2 ליטר טורבו המספק 136 כ"ס בין 2,500 סל"ד ל-4,250 סל"ד, 150 כ"ס ב-4,000 סל"ד, 160 כ"ס ב-4,000 סל"ד, 180 כ"ס ב-3,750 סל"ד, 190 כ"ס ב-3,750 סל"ד ו-210 כ"ס
 הילוכים:  תיבת הילוכים ידנית בעלת שישה הילוכים או תיבת הילוכים אוטומטית בעלת שמונה הילוכים
 קשר:  אלפא רומיאו סטלביו
אלפא רומיאו ג'וליה (באיטלקית: Alfa Romeo Giulia) היא מכונית מנהלים קומפקטית במרכב סדאן, בעלת חמישה מקומות ישיבה, שמיוצרת על ידי אלפא רומיאו משנת 2015. היא נחשפה ביוני 2015 והגיעה לישראל ב-15 בספטמבר 2016.
היא משתמשת בשם של האלפא רומיאו ג'וליה שיוצרה בין השנים 1962–1978.
במבחן הבטיחות שנערך על ידי היורו NCAP, קיבלה הג'וליה את הציון המרבי של חמישה כוכבים.
באפריל 2022 הודיעה אלפא רומיאו כי הדור השני של הג'וליה יהיה חשמלי בלבד.
מפרט טכני

הג'וליה משווקת עם שלושה מנועים.
מנוע בנזין V6 צילינדרים בנפח 2.9 ליטר בי-טורבו המספק 510 כ"ס ב-6,500 סל"ד ומומנט מרבי של 61.1 קג"מ בין 2,500 ל-5,500 סל"ד. תיבת הילוכים ידנית בעלת שישה הילוכים. עם המנוע הזה התאוצה מ-0 ל-100 קמ"ש בתוך 3.9 שניות והמהירות מרבית עומדת על 307 קמ"ש. (המנוע מיוצר ומשווק לאלפא רומיאו על ידי פרארי לגרסת ה-QV הספורטיבית).
מנוע בנזין I4 צילינדרים בנפח 2.0 ליטר טורבו המספק 280 כ"ס בין 5250 סל"ד ל-6,500 סל"ד או 250 כ"ס ב-5250 סל"ד או 200 כ"ס ב-5,000 סל"ד. תיבת הילוכים ידנית בעלת שישה הילוכים או תיבת הילוכים אוטומטית בעלת שמונה הילוכים.
מנוע דיזל I4 צילינדרים בנפח 2.2 ליטר טורבו המספק 136 כ"ס בין 2,500 סל"ד ל-4,250 סל"ד, 150 כ"ס ב-4,000 סל"ד, 160 כ"ס ב-4,000 סל"ד, 180 כ"ס ב-3,750 סל"ד, 190 כ"ס ב-3,750 סל"ד ו-210 כ"ס. תיבת הילוכים ידנית בעלת שישה הילוכים או תיבת הילוכים אוטומטית בעלת שמונה הילוכים.
מתיחת פנים שנת 2019

בנובמבר 2019 חשפה אלפא רומיאו מתיחת פנים לג'וליה. מתיחת הפנים כללה שינוי טכנולוגי ועיצובי בתא הנוסעים, העיצוב החיצוני לא שונה וכן בתחום ההנעה אין כל שינוי.
פנים המכונית שודרגה בהתאם להערות שאלפא רומיאו קיבלה עליה, ממשק המולטימדיה הוחלף בממשק חדש ומעודכן עם גרפיקה מעודכת ובקוטר 8.8 אינץ', השימוש בסיבי פחמן הוגבר באזור הדשבורד והקונסולה המרכזית.
גרסאות > אלפא רומיאו ג'וליה QV

ה-QV היא גרסת הביצועים לגרסה הבסיסית, הכוללת עיצוב ספורטיבי יותר ומתלים בכיול ספורטיבי ומנוע משופר ויותר וחזק, המנוע הוא מנוע בנזין V6 צילינדרים בנפח 2.9 ליטר בי-טורבו המספק 510 כ"ס ב-6,500 סל"ד ומומנט מרבי של 61.1 קג"מ בין 2,500 ל-5,500 סל"ד. תיבת הילוכים ידנית בעלת שישה הילוכים. עם המנוע הזה התאוצה מ-0 ל-100 קמ"ש בתוך 3.9 שניות והמהירות מרבית עומדת על 307 קמ"ש. (המנוע מיוצר ומשווק לאלפא רומיאו על ידי פרארי).
במאי 2020 חשפה אלפא רומיאו את מתיחת הפנים לאלפא רומיאו סטלביו QV יחד עם הג'וליה QV. מתיחת הפנים כללה עיצוב ספורטיבי יותר וכיול חדש למתלים, מולטימדיה חדשה ושדרוג של תא הנוסעים.
גרסאות > אלפא רומיאו ג'וילה ולוצ'ה

היא גרסה המעוצבת בהשראת ה-QV וכוללת עיצוב ספורטיבי יותר ואפשרות לשני מנועים חזקים יותר אחד בנזין המספק 280 כ"ס או דיזל המספק 210 כ"ס. שני המנועים הם עם הנעה כפולה ומצוידים במערכת דריפט המעבירה 100% מהמומנט לציר האחורי בכדי לאפשר דריפט חלק. היא הוצגה בתערוכת הרכב של פריז באוקטובר 2016.
גרסאות > אלפא רומיאו ג'וליה GTA

היא גרסת הביצועים הגבוהים לגרסת ה-QV ומיועדת למסלול. היא משווקת בשתי גרסאות, אחת הגרסה הרגילה הכוללת את מנוע הטווין טורבו המספק 510 כ"ס אך כאן הוא מספק 540 כ"ס והתאוצה אורכת 3.6 שניות במקום 3.9 שניות, השנייה נקראת GTAm, זו גרסה מכוונת למסלול עם פחות משקל וכלוב התהפכות. שתי הגרסאות כוללת מושבי מרוץ ובגרסת ה-GTAm במקום המושבים האחוריים יש מטף כיבוי אש כנהוג ברכבי מסלול ומקום לקסדות. בנוסף משקל הגרסאות הופחת עקב שימוש בקרבון על מכסה המנוע ושאר החלקים החיצוניים של המכונית, לשתי הגרסאות כנף אחורית גדולה מאחור. היא נחשפה במרץ 2020.
מכירות גלובליות

להלן נתוני המכירות בארצות הברית, אירופה וישראל.
| שנה | ארצות הברית | אירופה | ישראל |
| --- | --- | --- | --- |
| 2016 | 36 | 10,475 | 5 |
| 2017 | 8,904 | 24,679 | 232 |
| 2018 | 11,519 | 17,075 | 175 |
| 2019 | 8,704 | 10,932 | 65 |
| 2020 | 8,203 | 7,436 | 124 |
| סה"כ | 37,366 | 70,597 | 601 |
הערות שוליים

↑  אלפא רומיאו ג'וליה החדשה - נחשפת רשמית, באתר cartube
↑  אלפא רומיאו ג'וליה בישראל – מחיר החל מ-249,900 שקל, באתר cartube
↑  מבחני ריסוק 2016: סיאט אטקה, אלפא ג'וליה וטיגואן החדש, באתר cartube
↑  Alfa Romeo Confirms Next-Generation Giulia As Electric-Only Model, Motor1.com (באנגלית)
↑  2016 אלפא רומיאו ג'וליה החדשה - הגרסאות הרגילות, באתר cartube
↑  ראו: אלפא רומיאו ג'וליה QV
↑  חשיפה ראשונה לדגמי 2020 המחודשים של הג'וליה והסטלביו, באתר cartube
↑  דגמי 2020: אלפא רומיאו ג'וליה QV וסטלביו QV, באתר cartube
↑  אלפא רומיאו חושפת את הג'וליה ולוצ'ה, באתר cartube
↑  cartube, קיצונית: אלפא רומיאו ג'וליה GTA נחשפת, באתר cartube
↑  Model 6, Alfa Romeo Giulia U.S Sales Figures, carsalesbase.com, ‏8 באוקטובר 2016 (באנגלית אמריקנית)
↑  Model 53, Alfa Romeo Giulia Europe Sales Figures, carsalesbase.com, ‏13 ביולי 2016 (באנגלית אמריקנית)
↑  אלפא רומיאו ג'וליה - מחירון 2021, מבצעים והנחות על Alfa Romeo Giulia, באתר קארזון
גרסת ה-GTA
גרסת ה-GTAm
בוהק

בהלכה, בוהק הוא מראה לבן בעור בשרו של אדם, הפחות בדרגת הצבע הלבן מארבע מראות הנגעים, דומה למראה של קרום ביצת תרנגולת.