stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הר אתלוולף
הערות שוליים

↑  גאזט השמות האנטארקטיים הרשמי של ארצות הברית
1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11  מידע גאוגרפי והיסטורי
↑  מידע גאוגרפי
↑  הרי אנטארקטיקה לפי גובהם
↑  מידע על מקור השם
וומניזם

וומניזם (באנגלית: Womanism) היא אידאולוגיה ותנועה חברתית בדומה לפמיניזם, המקדמת את זכויות האישה עם דגש על ההיסטוריה וחיי היומיום של נשים שחורות. המונח נטבע על ידי הסופרת אליס ווקר בסיפור קצר שפרסמה בשנת 1979, ומאז המונח התפתח והוא משלב היבטים של פמיניזם, תרבות אפרו-אמריקאית וגאווה שחורה.
הגדרת המונח

אידאולוגיית הוומניזם התפתחה מתוך ראייה היסטורית של התנועה הפמיניסטית, שהונהגה לרוב על ידי נשים לבנות, והשיגה את מטרותיהן של נשים לבנות. במספר מקרים התנועה הפמיניסטית הייתה אדישה לצרכים של נשים שחורות, ואפילו פגעה בהם. פמיניזם עלול להיות נגוע בגזענות, בעוד וומניזם היא גישה אנטי-גזענית, המעניקה חשיבות לתרבות אפרו-אמריקאית ולהעצמת נשים שחורות.
אחת הדוגמאות הבולטות בתחום זה היא השגת זכות בחירה לנשים על ידי פעילות הגל הראשון של הפמיניזם. זכות בחירה זו ניתנה לנשים לבנות בלבד.
בגל השלישי של הפמיניזם יש התייחסות להצטלביות, אך רק כמרכיב משני, בעוד שהוומניזם מציב את הזהות השחורה כמאפיין ראשוני של הזהות הפמיניסטית והנשית.
קיים קשר בין פמיניזם שחור לוומניזם, אך קיימים הבדלים דקים בין שתי התפיסות. על פי פעילי הוומניזם, זוהי תנועה רב-ממדית השואפת להילחם באפליה מינית, בגזענות ובאפליה מעמדית, בניגוד לפמיניזם, שנאבק רק למען שוויון מגדרי. כמו כן נטען כי הפמיניזם הוא אירוצנטרי (מבוסס על תפיסה אירופאית), בעוד וומניזם שם דגש על זכויות האישה באפריקה ובעולם השלישי. בנושא זה הצהירה אליס ווקר כי "הקשר בין וומניזם לפמיניזם הוא כמו הקשר בין סגול ללבנדר".
בין הנשים הנחשבות לוומניסטיות נמנות מרי מקלאוד בת'ון, מריאמה בה וסטייסיאן צ'ין.
התפתחות המונח > אליס ווקר

הסופרת והמשוררת אליס ווקר טבעה את המונח "וומניזם" בשנת 1979 בסיפורה הקצר "Coming Apart", ומאוחר יותר הרחיבה אותו באסופה "In Search of our Mothers' Gardens: Womanist Prose" משנת 1983. בסיפוריה, נשים וומניסטיות הן בעלות התנהגות עצמאית, אמיצה ומאתגרת את הנורמות החברתיות.
לפי ההגדרה של ווקר, וומניזם הוא גם אוניברסליזם. היא מציגה מטאפורה על גן שבו כל הפרחים פורחים באופן שווה, והנמשל הוא שנשים מחויבות לרווחתם של גברים ונשים כאחד, והיא שואפת לעולם שבו גברים ונשים יכולים לחיות ביחד, תוך שמירה על הייחודיות התרבותית של כל אחד מהם. שילוב זה של גברים מאפשר לנשים שחורות להתייחס לדיכוי מגדרי ללא תוקפנות כלפי גברים.
אף על פי שווקר יצרה את המונח, היא הגדירה אותו במספר חיבורים באופן שאינו אחיד, ולעיתים סתרה את עצמה. למשל, ההגדרות המוקדמות של וומניזם היו סלחניות, בעוד שבהגדרות המאוחרות יותר הנשים המתוארות על ידה הן יותר אסרטיביות.
התפתחות המונח > קלנורה הדסון-ווימס

קלנורה הדסון-ווימס (אנ') טבעה את המונח "Africana Womanism (אנ')" בסוף שנות השמונים, מתוך כוונה למקד את הוומניזם בקידום נשים באפריקה, או נשים ברחבי העולם שהן ממוצא אפריקאי. לדבריה, שורשי הפמיניזם נטועים באורח מחשבה אירופאי, שהוא זר לנשים אפריקאיות, ויש לפמיניזם האפריקאי מאפיינים ייחודיים, עם יותר דגש על חיי משפחה, רוחניות ודת, ומאבקים לשוויון גזעי, מעמדי ומגדרי.
ווימס פיתחה את התאוריה שלה במספר ספרים, וקישרה אותה למאבק בעבדות, לגזענות בארצות הברית (אנ') ולגאווה שחורה.
התאוריה של ווימס אומצה ברובה גם על ידי הפעילה הניגרית צ'יקווניה אוקונג'ו אוגוניימי (אנ').
התפתחות המונח > הרחבת המונח

מאמרים רבים דנו בוומניזם כחלק מפוליטיקה של זהויות. במאמרים אלו נמנו ההבדלים בין וומניזם, וומניזם אפריקאי ופמיניזם שחור. בחלק מהמאמרים נטען שהוומניזם הוא חלק מהתפיסה הפמיניסטית, וחלקם טענו את ההפך. מאמרים רבים הרחיבו את המונח לנשים בעולם השלישי, בהן נשים מדרום מזרח אסיה ומהפיליפינים.
במאמרים רבים ניתנו דוגמאות לדמויות של נשים וומניסטיות המתוארות בספריהן של אליס ווקר, טוני מוריסון ואודרי לורד.
פטרישה היל קולינס הדגישה את הצורך בהגדרת המונח על ידי נשים שחורות בלבד, לאחר שנים שבהן האדם הלבן, ובעיקר גברים לבנים, היו בעלי הסמכות בנוגע לתיאור תופעות סוציולוגיות.
רוחניות

בהגדרות רבות של וומניזם נכללים אלמנטים של רוחניות ודת. למשל, תיאור של נשים שחורות נוצריות המבקרות תדיר בכנסייה וממלאות תפקיד בתפעול הכנסייה הוא אחד התיאורים הנפוצים של וומניזם. עם זאת, תפיסה זו ספגה לביקורת, ואין לגביה תמימות דעים.
וומניזם בישראל

בישראל לא התפתחה תפיסה של וומניזם לצד התנועות הפמיניסטיות הפעילות. בשנת 2016 פורסם מנשר הקורא לפעילות וומניסטית בישראל, כחלק מהחזון של מכון שחרית. המנשר נכתב על ידי יעל גידניאן, מרצה בחוג ללימודי האסלאם והמזרח התיכון באוניברסיטה העברית ומנהלת תוכנית "120" במכון שחרית, שנועדה להכשיר צעירים מרקעים מגוונים לפעילות פוליטית. גידניאן מציעה לראות את הפמיניזם הדתי כפעולה "היוצאת מדל"ת האמות שלנו" וקוראת לפעילות הפמיניסטיות בישראל "להתחבר למאבקים אחרים בחברה הישראלית, מאבקים של נשים מזרחיות, אתיופיות, יוצאות ברית המועצות לשעבר, ערביות; אמהות יחידניות, נשים עניות, וכן הלאה. זה הזמן להתחבר לוומניזם של הנשים המרוקאיות."
הערות שוליים

↑  What Is The Difference Between Womanism And Feminism?, ‏27 באפריל 2022 (באנגלית).
↑  Clenora Hudson-Weems, Cultural and Agenda Conflicts in Academia: Critical Issues for Africana Women’s Studies, The Womanist Reader, 1989, עמ' 40.
↑  Patricia Collins, Womanism, black feminism, and beyond..., ‏1996 (באנגלית).
↑  מאמרים שונים בנושא זה ניתן למצוא בספר Ain't I a Womanist, Too?: Third Wave Womanist Religious Thought, וכמו כן דיון קצר אודות הרוחניות בוומניזם בהקדמה לספר, מאת Layli Maparyan.
↑  סגל אקדמי \ יעל גידניאן, באתר האוניברסיטה העברית בירושלים, ‏יולי 2022.
↑  מפמיניזם ל"וומניזם" - מה אפשר ללמוד מהפמיניסטיות המרוקאיות?, בעמוד הפייסבוק של תנועת "שחרית", 23 במרץ 2016.
ואן הפלין

| --- | --- |
ואן הפלין (1950)
ואן הפלין (1950)
 לידה:  13 בדצמבר 1908 וולטרס, אוקלהומהארצות הברית
 פטירה:  23 ביולי 1971 (בגיל 62) הוליווד, קליפורניהארצות הברית
 סוגה מועדפת:  מערבון 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  1928–1971 (כ־43 שנים)
 מקום לימודים:  אוניברסיטת אוקלהומה  אוניברסיטת ייל  בית הספר קלאסן ללימודים מתקדמים 
 מספר צאצאים:  3 
 פרסים והוקרה:  פרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר (1942)  כוכב בשדרת הכוכבים בהוליווד 
 פרופיל ב-IMDb
 
ואן הפלין (באנגלית: Van Heflin;‏ 13 בדצמבר 1908 - 23 ביולי 1971) היה שחקן קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון אמריקאי.
קורות חיים

הוא החל את קריירת המשחק בברודוויי. סרטו הראשון היה "אישה מורדת" לצידה של קתרין הפבורן (1936).
בשנת 1942 קבל פרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר על משחקו בסרט "ג'וני איגר" לצידו של רוברט טיילור.
במלחמת העולם השנייה שימש כצלם קרבי בצבא ארצות הברית באירופה.
הוא שיחק בסרטים רבים, לרוב בתפקידי משנה, ביניהם:"שביל סנטה פה" (1940), "מאדאם קירי" (1943), "עוד תעלה תזרח השמש" (1946), "אהבתה המוזרה של מרתה אייברס" (1946), "שלושת המוסקטרים" (1948), "מאדאם בובארי" (1949), "צעירה מדי לנשיקה"(1951), "שיין" (1953), "בריגדון" (1954) ו"זעקת הקרב" (1955) לפי ספר ותסריט של לאון יוריס.
הפלין שיחק גם על במות ברודוויי. ב-1939 הופיע בסיפור פילדלפיה לצד קתרין הפבורן וג'וזף קוטן בהפקה שרצה 417 פעמים. כן שיחק גם בהפקת מראה מעל הגשר מאת ארתור מילר.
הפלין שיחק בסרטים רבים, לרוב בתפקידי משנה, כן הופיע בסדרות בטלוויזיה.
ב-1960 זכה הפלין בשני כוכבים בשדרת הכוכבים של הוליווד על הופעותיו בקולנוע ובטלוויזיה.
סרטו האחרון היה סרט האסונות נמל תעופה (1970) בו גילם תפקיד של נוסע העומד לפוצץ מטוס נוסעים כדי לזכות את משפחתו בביטוח חיים שרכש. זמן קצר לאחר מכן הוא מת מהתקף לב.
ויקטור וניאמה

ויקטור וניאמה (באנגלית: Victor Mugubi Wanyama;‏ נולד ב-25 ביוני 1991) הוא כדורגלן קנייתי המשחק בעמדת הקשר האחורי במונטריאול ובנבחרת קניה.
קריירת מועדונים

וניאמה התחיל את הקריירה שלו במחלקות נוער בקניה, ובגיל 16 עבר להלסינגבורג. בקיץ 2008 חתם בבירסחוט. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו לקראת סיום העונה. בספטמבר 2009 הורחק ל-3 משחקים ונקנס ב-100 אירו לאחר שהיה מעורב בקטטה עם מתיאס סוארז מאנדרלכט במשחק בין שתי הקבוצות. ב-11 בדצמבר 2010 הבקיע את שער הבכורה שלו נגד וסטרלו.
ב-9 ביולי 2011, וניאמה חתם בסלטיק ל-4 שנים תמורת 900 אלף פאונד, לאחר ששנה קודם לכן המהלך לא צלח, ובכך הפך לקנייתי הראשון שמשחק בליגת העל הסקוטית. ב-21 באוגוסט 2011 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בהפסד 1-0 נגד סט. ג'ונסטון. ב-29 בספטמבר 2011 ערך את הופעת הבכורה שלו במסגרת אירופאית בתיקו 1-1 נגד אודינזה בשלב הבתים של הליגה האירופית. ב-10 בדצמבר 2011, וניאמה הבקיע את השער הראשון שלו בסלטיק בניצחון 0-1 נגד הארטס. בדצמבר 2011 זכה בתואר השחקן הצעיר של החודש.
ב-11 ביולי 2013 חתם בסאות'המפטון תמורת 12.5 מיליון פאונד. ב-17 באוגוסט 2013 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בניצחון 0-1 נגד וסט ברומיץ' אלביון.
ב-23 ביוני 2016 חתם לחמש שנים בטוטנהאם הוטספר עבור 11 מיליון אירו. ב-13 באוגוסט ערך את הופעתו הבכורה בקבוצה בתיקו 1-1 נגד אברטון. ב-20 באוגוסט הבקיע את שער הבכורה שלו במדי טוטנהאם בניצחון על קריסטל פאלאס 0-1. ב-4 בפברואר 2018 כבש וניאמה בבעיטה מהאוויר מ-30 מטר נגד ליברפול, במה שזיכה אותו בתואר שער החודש בפרמייר ליג.
ב-3 במרץ 2020 חתם לשנתיים במונטריאול מליגת ה-MLS.
קריירה בינלאומית

וניאמה ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת קניה במאי 2007 נגד ניגריה כאשר הוא רק בן 15. בשנת 2013 הפך לקפטן הנבחרת.
תארים

אליפות סקוטלנד: 2011/2012, 2012/2013
הגביע הסקוטי: 2013
השחקן הצעיר של העונה בסקוטלנד: 2012/2013
השחקן הצעיר של החודש בסקוטלנד: דצמבר 2011
שער החודש בפרמייר ליג: פברואר 2018
ויליאם קיילין

| --- | --- |

 לידה:  23 בנובמבר 1957 (בן 66) ניו יורק, ארצות הברית 
 שם לידה:  William George Kaelin, Jr. 
 ענף מדעי:  אונקולוגיה 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת דיוק 
 מוסדות:  המכון הרפואי הווארד יוז (1998)  מכון דנה-פרבר לסרטן (2002)  אוניברסיטת הרווארד 
 פרסים והוקרה:  פרס קרן גיירדנר הבינלאומי (2010)  פרס פול מרקס לחקר הסרטן (2001)  עמית האקדמיה של האגודה האמריקנית לחקר הסרטן (2014)  פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה (2019)  Scientific Grand Prize of the Lefoulon-Delalande Fondation (2012)  פרס אלברט לסקר למחקר רפואי בסיסי (2016)  פרס סטנלי קורסמייר (2012)  פרס מסרי (2018) 
 בן או בת זוג:  Carolyn Kaelin (1988–28 ביולי 2015) 
 
ויליאם קיילין ג'וניור (באנגלית: William Kaelin Jr., נולד ב-23 בנובמבר 1957) הוא רופא ומדען אמריקאי. הוא פרופסור לרפואה באוניברסיטת הרווארד ובמכון דנה-פרבר לסרטן. קיילין זכה בפרס נובל לפיזיולוגיה או רפואה בשנת 2019 יחד עם פיטר ג'יי רטקליף וגרג ל. סמנזה "על תגליותיהם בנושא הסתגלות התאים לזמינות משתנה של חמצן".
ביוגרפיה

קיילין נולד בניו יורק ב-23 בנובמבר 1957. קיילין סיים את התואר הראשון שלו במתמטיקה ובכימיה באוניברסיטת דיוק, וב-1982 כפר סיים שם את התואר השני. הוא עשה את התמחותו ברפואה פנימית בבית הספר לרפואה של ג'ונס הופקינס ואת ההתמחות באונקולוגיה במכון דנה-פרבר לסרטן (DFCI). מיד לאחר מכן החל לחקור את סרטן הרטינובלסטומה. בשנת 1992 הקים מעבדה משלו, ושם חקר צורות תורשתיות של סרטן כמו מחלת ון היפל לינדאו. הוא הפך לפרופסור בבית הספר לרפואה בהרווארד בשנת 2002. קיליין התמקד גם בחקר ה-P53.
עבודתו מומנה (בין השאר) על ידי המכונים הלאומיים לבריאות והחברה האמריקנית לסרטן.
חיים אישיים

קיילין היה נשוי למנתחת סרטן השד קרולין קיילין משנת 1988 ועד מותה ב-2015. יש להם שני ילדים.
פרסים והישגים

חבר האקדמיה הלאומית לרפואה (2007)
חבר האקדמיה הלאומית למדעים של ארצות הברית (2010)
פרס מאסרי (2018)
פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה (2019)
ויקטור ורניקוס

| --- | --- |

 לידה:  23 באוקטובר 2006 (בן 17) אתונה, יוון 
 שם לידה:  Victor Vernicos Jørgensen 
 מוקד פעילות:  יוון 
 תקופת הפעילות:  מ-2020 
 סוגה:  מוזיקת פופ 
 שפה מועדפת:  יוונית, דנית 
 פרופיל ב-IMDb
 
ויקטור ורניקוס-יורגנסון (ביוונית: Βίκτορ Βερνίκος Γιούργκενσεν; נולד 23 באוקטובר 2006) הוא זמר-יוצר יווני-דני, ייצג את יוון באירוויזיון 2023, שהתקיים בליברפול שבממלכה המאוחדת, עם השיר "What They Say" ("מה שהם אומרים").
ביוגרפיה

ורניקוס נולד ב-23 באוקטובר 2006 באתונה לאב דני ולאם ממוצא יווני. בגילים ארבע, שמונה ועשר התחיל ללמוד נגינה על פסנתר, פיתוח קול ונגינה על גיטרה בהתאמה. כבר בגיל 11 החל לכתוב את שיריו, ומאז 2021 להפיקם באופן מסחרי.
בשנת 2022 הגיש ורניקוס לתאגיד השידור היווני את מועמדתו לייצוג המדינה באירוויזיון 2023, שיתקיים בליברפול. ב-28 בדצמבר נחשף כי שירו, "What They Say", עבר את שלב הסינון המקדים, ונכלל ברשימה הקצרה של התאגיד עם עוד שישה מועמדים. לאחר מכן נמנה בין שלושת המועמדים האחרונים. ב-30 בינואר 2023 הוכרז על ידי ERT כנציג יוון הנבחר לאירוויזיון הקרוב. הוא יהיה האמן הצעיר ביותר שייצג את המדינה בתחרות. ב-11 במאי 2023 ביצע ורניקוס את "What They Say" על בימת חצי הגמר השני של אירוויזיון 2023. הוא נכשל בניסיון להעפיל לגמר התחרות, שהתקיים ב-13 במאי.
הערות שוליים

↑  Giagkinis, Ioannis (30 בינואר 2023). "Ο 16χρονος Βίκτωρ Βερνίκος εκπρόσωπος της Ελλάδας στη Eurovision 2023". Euronews. נבדק ב-30 בינואר 2023. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Ventzios, Nikos. "Eurovision 2023: Ολοκληρώθηκε η υποβολή συμμετοχών στην ΕΡΤ - Ποιοι είναι υποψήφιοι! [UPDATE]". OGAE Greece. נבדק ב-13 באוקטובר 2022. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Pappas, Konstantinos. "ΕΛΛΑΔΑ: Τα εφτά τραγούδια που βρίσκονται στην τελική ευθεία για την Eurovision 2023!". OGAE Greece. נבדק ב-28 בדצמבר 2022. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Argyriou, Giannis. "It's the final countdown: One of them will represent Greece at Eurovision 2023!". Eurovision Fun. נבדק ב-19 בינואר 2023. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Skalioni, Dafni. "Eurovision 2023: Τα τρία τραγούδια που προκρίνονται στην τελική φάση για την ελληνική συμμετοχή". ERT News. נבדק ב-19 בינואר 2023. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Eurovision 2023: Την Ελλάδα θα εκπροσωπήσει ο 16χρονος Βίκτωρ Βερνίκος με το τραγούδι «What they say»". ERT News. נבדק ב-30 בינואר 2023. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Eurovision 2023 Semi-final 2 Results
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1283182238  ISNI: 0000 0005 1302 1211  MusicBrainz: 13be2d35-16b8-4d57-a5b4-8dc8bf5025ab  VIAF: 5432167931738929520009   WorldCat (עם VIAF): 5432167931738929520009
ואן ואית'איאקון

הנסיך ואן ואית'איאקון (בתאית: พระเจ้าวรวงศ์เธอ กรมหมื่นนราธิปพงศ์ประพันธ์;‏ 25 באוגוסט 1891 – 5 בספטמבר 1976) היה בן אצולה תאי, נכדו של ראמה הרביעי, מלך תאילנד, שר החוץ של תאילנד בשנות ה-50, ממלא מקום ראש הממשלה בשנות החמישים ושנות ה-60 ונשיא העצרת הכללית של האומות המאוחדות. ואית'איאקון היה נציג ממלכת תאילנד בועידת מזרח אסיה רבתי ופעל תחת רודנות פלק פיבונסונגרם במלחמת העולם השנייה.
ביוגרפיה

הנסיך ואן ואית'איאקון נולד בבנגקוק, ממלכת תאילנד, בשנת 1891. ואן ואית'איאקון השלים את לימודיו האקדמאיים באוניברסיטת אוקספורד וב"בית הספר החופשי למדעים פוליטיים" (Ecole Libre des Sciences Politiques) בפריז. הוא סיים לימודיו עם אותות הצטיינות אקדמית, ביניהן כמה תארים של כבוד. במסגרת פעילותו המחקרית הוא נחשב לאחד האבות המייסדים של ביקורת הפילולוגיה בתאילנד.
הוא היה בנו של הנסיך נאראטיפ פראפהאנפונג ואחיינו של ראמה החמישי, מלך תאילנד המכהן. הנסיך ואן ואית'איאקון החל לבצע תפקידים במשרות ביצועיות כמזכיר שלישי בשגרירות תאילנד המלכותית בשנת 1917. הוא חזר בשנת 1922 למשרד החוץ בבנגקוק. עוד בשנת 1922 מונה הנסיך ואן ליועצו של ראמה השישי, מלך תאילנד, שהיה בן דודו. בשנת 1924 הועלה למשרת תת-השר לענייני חוץ, והיה אחראי על שלילת מספר תיקונים שהוצעו עבור הסכמים פוליטיים ומסחריים עם מעצמות מערביות. הוא נשלח שוב לאירופה בשנת 1926 כשגריר תאילנד לממלכה המאוחדת, הולנד ובלגיה יחדיו.
במהלך אותה תקופה שימש גם כראש המשלחת התאילנדית לחבר הלאומים, שם היה פעיל במספר ועדות חשובות כחבר, סגן נשיא ונשיא. הנסיך ואן חזר לתאילנד בשנת 1930, כדי לקבל מושב של פרופסור בפקולטה לאמנויות, אוניברסיטת צ'ולאלונגקום. במשך 30 השנים הבאות, המשיך הנסיך ואן לפעול כאיש ציבור במעורבותו במספר משלחות דיפלומטיות חשובות, חלק מאבני הדרך הבולטות בקריירה שלו היו המגעים שקידם עם האימפריה היפנית בשנת 1943, שכללו את שליחו כנציב תאילנד לועידת מזרח אסיה רבתי, ואית'איאקון ייצג את תאילנד בעצמו (וזאת בניגוד לשאר המדינות, ששלחו את מנהיג המדינה) על מנת להדגיש שהיא לא נמצאה תחת שליטה יפנית וזאת בנוסף לעובדה שראש הממשלה גם חשש מהדחה אם יעזוב את בנגקוק. השתתפות במועצת סיאטו ובוועידת בנדונג העוסקות במרחב השגשוג המשותף של מזרח אסיה רבתי, שם נבחר לדובר, וכן משא ומתן מוביל לכניסת תאילנד כחברה לאומות המאוחדות לאחר מלחמת העולם השנייה.
בשנת 1947 מונה הנסיך ואן לשגריר בארצות הברית ושימש במקביל כשגריר תאילנד באו"ם. מאוחר יותר כיהן כנשיא העצרת הכללית של האומות המאוחדות ושימש מספר פעמים כממלא מקום ראש ממשלת תאילנד תחת ראשי הממשלה סריט תאנראט ותאנום קיטיקצ'ורן. לאחר מכן כיהן כמנהל אוניברסיטת טהאמסאט, בבנגקוק. הנסיך ואן נפטר ב-1976 בבנגקוק.
חיים אישיים

בבחינת חייו האישיים היה ואן נשוי והיה לאב לשני ילדים, בן ובת.
ויליאם קיד (צייר)

| --- | --- |

 לידה:  1790 אדינבורו, ממלכת בריטניה הגדולה 
 פטירה:  24 בדצמבר 1863 (בגיל 73 בערך) לונדון, הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 
ויליאם קיד (באנגלית: William Kidd;‏ 1790 – 24 בדצמבר 1863) היה אמן סקוטי פורה שנודע בתיאורים קומיים של סצנות ביתיות בסקוטלנד ובאנגליה בתקופה הרומנטית. הוא גם אייר יצירות של סופרים שונים כולל סר וולטר סקוט ורוברט ברנס.
ביוגרפיה

מעט ידוע על משפחתו וחינוכו המוקדם. הוא נולד בסקוטלנד בשנת 1796. בגיל צעיר למד אצל ג'יימס האו שהיה אמן באדינבורו הידוע בתיאורי חיות בית. אחת היצירות המוקדמות ביותר של קיד, "הסנדלריה" הוא צייר בגיל 13, כשהיה שוליה של ג'יימס האו" והוצג באדינבורו ב-1809 בתערוכה הראשונה של האמנים המשותפים. יצירות נוספות מהתקופה כוללות דיוקנאות שונים של סוסים שזיכו אותו לשבחים ממבקרי התקופה.
מאוחר יותר קיד למד אצל גאווין באוגו, צייר ומעצב בית. קיד הציג לראשונה באקדמיה המלכותית בלונדון בשנת 1817 ויצירותיו נעדרו רק לעיתים רחוקות מהאקדמיה עד 1840. בשנת 1820 לערך, קיד עבר ללונדון, וכמו אמנים צעירים צעירים בתקופתו. אולי הוא הגיב לשבחים של המבקרים שהצהירו שהוא: "... נמצא בדרך למצוינות בציור."
בשנות העשרים של המאה ה-19 החל לחקור ולפתח את התיאורים הקומיים של סצנות ביתיות. ההומור החכם וציור הדמוית הדרמטי שלו הביאו לשבחים רבים ומשכו את תשומת לבם של סופרים ואמנים רבים מהתקופה. יצירותיו מתקופה זו, 1820–1835, הושוו לאלה של סר דייוויד וילקי בן זמנו, ורבות מיצירותיו נהפכו לחריטות לפרסומים בספרים. קיד הושפע בבירור מאנשים כמו וילקי, וויליאם אלן ואלכסנדר קארס; תומכים קודמים בציור הז'אנר הסקוטי.
ציוריו של קיד מתקופה זו הם לעיתים קרובות תצוגות סצנות ביתיות של חיי האיכרים. השימוש שלו בצבעים תוססים, בשילוב עם שימוש המסיח את הדעת, בפרטים עמוסים מביאים היכרות מסוימת לעבודותיו כך שלצופה מתקבל הרושם שהוא ראה את היצירה בעבר. ההומור בציוריו של קיד הוא לעיתים קרובות עדין וחסר יומרות ואולי מתעלמים ממנו בהקשר של אינספור הפרטים ביצירותיו. ויליאם ד' מקיי ביטא זאת בצורה הטובה ביותר כשכתב "רוב יצירותיו של קיד, הגובלות בוולגריות, מציגות ציור מצוין בקבוצה המרכזית. הקומפוזיציה סובלת מצפיפות יתר של פרטי הבית."
ביוגרפיה > תקופת הביניים

בעוד שהחיים האמנותיים המוקדמים של קיד היו בעליל לא קלים, התקופה 1835–1855 הייתה כנראה הקשה ביותר עבור קיד כאמן. במהלך תקופה זו אייר כמה סצנות מתוך רומנים מאת סר וולטר סקוט ושירים של רוברט ברנס. איור ספרים היה נושא נפוץ בקרב אמנים מהתקופה, ה"לחם והחמאה" שלהם להכנסה קבועה. נושא נפוץ נוסף בתקופה זו היה דימויים שונים של גריניץ' וצ'לסי. גמלאים, ניצולי טרפלגר ווטרלו. ייתכן שקיד ליווה את ג'יימס האו ואלכסנדר קארס בביקורם בשדה הקרב של ווטרלו ב-1815. או אולי הוא העתיק נושאים קודמים.
חלק מעבודותיו בתקופה זו זכו להערכה מסוימת, אך הרבה לא זכו לתגמול. הציג פעם אחר פעם בליברפול, אדינבורו ולונדון. הציורים שלו מתקופה זו נמכרו בכמה לירות בריטיות, בעוד שקודם לכן נמכרו בכמה גיניאות. בשנות ה-30 של המאה ה-19 נראה שקיד היה מעורער כל הזמן אף שהוא עדיין היה די פורה. מבקרים מאוחרים יותר כותבים: "ויליאם קיד... נתן בצעירותו יותר הבטחות מכפי שהתגשמו בשנים שלאחר מכן, בגלל הזנחת האינטרס שלו" מה שמרמז על כך שהוא בילה חלק ניכר מזמנו בשתייה ובזלילה. זה משתקף אצל וולטר ארמסטרונג שאומר: "קיד היה וולגרי, פזיז וקצת גאון..."
עם זאת, ב-6 בספטמבר 1842, באולד צ'רץ', סנט פנקראס, לונדון, קיד התחתן עם ג'יין לינדזי קרפין, לבית היי, והחל בחיי בית חדשים. גם משפחת קרפין הייתה מאדינבורו ועברה ללונדון בערך באותו זמן כמו קיד. ילדיה של גברת קרפין היו בעלי ספינות סוחר, ולמשפחה היו משאבים כספיים ניכרים. במשך כמה שנים חיי קיד היו קצת יותר יציבים. בשנת 1849 נבחר קיד לחבר כבוד באקדמיה הסקוטית המלכותית, אולם נראה שקיד ניצל את כספי המשפחה עד אז ומכתביו לפטריק אלן מתחילים להישמע נואשים בפנייתם לכספים.
אירועים נוספים בתחילת שנות ה-50 תרמו עוד יותר להמשך דעיכתו. בשנת 1851 נפטר ג'ון הנרי פג, עורך דין ובעלה של בתו החורגת איזובלה. איזובלה ושני ילדיה חזרו ללונדון כדי לגור עם אמה וקיד. בשנת 1852, בנו החורג, קפטן ג'ון קרפין, נהרג בקרב יריות בקליפורניה ובנו החורג הנוסף נהרג בספינה על חופי אוסטרליה. ייתכן שהחדשות על אירועים אלו, ומחלת הנפש המתמשכת של קיד והכספים הכושלים תרמו למותה של אשתו ביולי 1854 והותירה את קיד לבדו עם עול של בת חורגת ושני נכדים חורגים.
ביוגרפיה > שנים מאוחרות

משנת 1855 בערך ועד למותו ב-24 בדצמבר 1863, קיד צייר מעט מאוד, אם בכלל. כל יצירות שייתכן שנעשו במהלך תקופה זו היו ככל הנראה שכפולים או עיבודים מחדש של יצירות קודמות. יתרה מזאת, נראה שבתקופה זו טיפלה בו בתו החורגת בשל מצב בריאותו הלקוי. קיד ובתו החורגת המשיכו לשלוח מכתבים כדי להתחנן לכספים מאנשים שונים באקדמיה הסקוטית המלכותית.
לאחר ששמע על מותו של קיד, כותב דייוויד רוברטס, ביומנו: "מסכן, הוא היה אחד מאותם בנים גאונים שדי לא היו מסוגלים לנהל את ענייניו הרגילים, וחי מהיד לפה, כמו שאומרים. כל הניסיונות שלי לעזור לו לא השפיעו; אבל לאחרונה, עם 50 פאונד בשנה מהאקדמיה ועזרות אחרות, הוא בוודאי היה במצב טוב כפי שהיה אי פעם בכל תקופה קודמת בחייו."
בני דורו של קיד זיכו אותו בשבחים רבים על עבודתו. רוברטס קבע: "ללא ספק האמן הטוב ביותר ביניהם היה ידידי המנוח ויליאם קיד, שצייר לאחר מכן תמונות מצוינות רבות, המגלמות את ההומור והפתוס של החיים הסקוטיים בצורה מענגת ביותר." מקיי מספר כי קיד "נראה שלעולם לא זכה להצלחה רבה, אם כי יצירותיו חושפות כישרון שהיה אמור להעניק לו דרג גבוה בקרב הציירים."
ליצירותיו של קיד לא הייתה השפעה מתמשכת על עולם האמנות. וולטר ארמסטרונג בספרו "ציירים סקוטיים: מחקר ביקורתי" קובע בחומרה אך נכונה "התמונות של קיד כמעט ולא ידועות בגלריות. אפשר לפגוש אותן לעיתים קרובות בחנויות הסוחרים, שם הן נקראות לעיתים קרובות. בשמות אחרים. אני חייב להתוודות שרק במרווחים נדירים מצאתי את עצמי מתעמת עם תמונה שראוי לה מקום אפילו ב'הגלריה הלאומית לאמנות בריטית' הליברלית ביותר."
גלריה

הדייג
תזמורת נעורים
הערות שוליים

↑  Art in Scotland - Its Origin and Progress. By Robert Brydall, 1889.
↑  The Royal Scottish Academy 1826-1916. By W. D. McKay, R.S.A.
1 2 3  The Scottish School of Painting. By W. D. McKay, R.S.A. 1906.
↑  The Scots Magazine and Edinburgh Literary Miscellany. Remarks on the Edinburgh Exhibition of Painting, 1815, pg 334.
1 2  Scottish painters: a critical study. By Walter Armstrong, 1888.
↑  The European Magazine and London Review, June 1820, pg 509.
↑  Paintings from books: art and literature in Britain, 1760-1900. By Richard Daniel Altick, 1985.
1 2  Scottish painters: a critical study. By Walter Armstrong, 1888.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810582063205606  BnF: cb14971129z (data)  ISNI: 0000 0000 6660 2873  LCCN: nr2001050147  RKD: 44255  SNAC: w6gt72fr  ULAN: 500012292  VIAF: 10121049   WorldCat (עם VIAF): 10121049
וונג (היקום הקולנועי של מארוול)

| --- | --- |

וונג בגילומו של בנדיקט וונג, כפי שהוא מופיע בכרזה הרשמית לסרט היקום הקולנועי של מארוול "דוקטור סטריינג' בממדי הטירוף".
 הופעה ראשונה:  דוקטור סטריינג' 
 גילום הדמות:  בנדיקט וונג 
 דיבוב:  בנדיקט וונג ("מה אם...?")
 מידע
 מקצוע:  מכשף
 תואר:  המכשף העליון
 שיוך:  אדוני אמנויות הכישוף
 דמויות קשורות
 חברים:  סטיבן סטריינג' טוני סטארק ברוס באנר פיטר פארקר כריסטין פאלמר אמריקה צ'אבז ג'ניפר וולטרס
 אויבים:  ברון מורדו דורמאמו קאסיליוס המסדר השחור תאנוס ונדה מקסימוף (דוקטור סטריינג' בממדי הטירוף)
 
וונג (באנגלית: Wong) הוא דמות בדיונית המגולמת על ידי בנדיקט וונג בזיכיון הסרטים של היקום הקולנועי של מארוול (MCU). הדמות מבוססת על דמות בעלת אותו שם בפרסומה של חברת מארוול קומיקס.
וונג הוא חברו של ד"ר סטיבן סטריינג' ומכשף עמית, בהיותו חבר במסדר אדוני אמנויות הכישוף. וונג יורש את מקומה של העתיקה ומקבל את התואר "המכשף העליון".
נכון לשנת 2023, וונג הופיע בשישה סרטים: "דוקטור סטריינג'", "הנוקמים: מלחמת האינסוף", "הנוקמים: סוף המשחק", "שאנג-צ'י ואגדת עשר הטבעות", "ספיידרמן: אין דרך הביתה" ו"דוקטור סטריינג' בממדי הטירוף". וונג הופיע בשלושה פרקים בסדרה "שי-האלק: עורכת דין בשירות החוק". כמו כן, גרסאות חלופיות של הדמות הופיעו בסדרה "מה אם...?" בדיבובו של וונג.
ביוגרפיה בדיונית > מורה רוחני של סטריינג' והשיבה לחיים

וונג הפך לספרן של קאמאר-טאג' לאחר שקודמו נרצח על ידי קאסיליוס.
בשנת 2016, וונג פוגש את ד"ר סטיבן סטריינג' תוך כדי מסעו של האחרון לתקן את ידיו. וונג מאזין לשיריה של ביונסה לאחר ששמע את סטריינג' מזכירה אותה.
מספר חודשים לאחר מכן, וונג נהרג בזמן שהגן על הסנקטום בהונג קונג, אך מושב לחיים על ידי סטריינג' באמצעות אבן הזמן. לאחר שסטריינג' הביס את קאסיליוס ודורמאמו, הוא מתגורר בסנקטום בניו יורק וממשיך את לימודיו אצל וונג.
ביוגרפיה בדיונית > מלחמת האינסוף והפיכה למכשף העליון

בשנת 2018, וונג וסטריינג' עדים להתרסקותו של ברוס באנר בסנקטום ולומדים על האיום הקרב. לאחר מכן וונג מיידע את באנר וטוני סטארק על ההיסטוריה של אבני האינסוף. תוך זמן קצר, לוע שחור וקול אובסידיאן מגיעים לעיר ונלחמים בוונג, סטריינג' וסטארק, כשוונג מביס את אובסידיאן על ידי שליחתו דרך פורטל. וונג נשאר מאחור כדי לשמור על הסנקטום כשסטריינג' נחטף על ידי לוע שחור. וונג שורד את ההתפוררות והופך מברירת מחדל למכשף העליון הבא.
בשנת 2023, וונג מוזעק על ידי סטריינג' שהושב לחיים, להביא את שאר המכשפים, הנוקמים, שומרי הגלקסיה, הבוזזים וצבאות ואקאנדה ואסגארד למתחם הנוקמים ההרוס, על מנת להביס את צבאו של תאנוס החלופי. מאוחר יותר, וונג משתתף בהלוויה של סטארק.