stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יעל שטולמן
קריירה > קולנוע

ב-2015 השתתפה בסרט העצמאי "החלמה" של אילן רובין פילדס.
ב-2017 השתתפה בסרט העצמאי "מזל טוב מר בראון", בבימויו של אלירן פלד, לצד שרון אלכסנדר ואורנה כץ. הסרט השתתף בפסטיבלים רבים בעולם וזיכה את שטולמן במועמדות לפרס השחקנית הטובה ביותר בפסטיבל הסרטים הבין-לאומי בטורונטו (open world Toronto film fest).
באותה שנה שיחקה בסרט "קרציה" שכתבה וביימה שירה ביליג.
ב-2018 שיחקה בתפקיד הראשי בסרט העצמאי "אנה" שכתב וביים אלירן פלד. הסרט צולם באיטלקית ובגרמנית.
ב-2019 גילמה את מלי בסרט "מחילה" של חנן סביון וגיא עמיר, לצד נועה קולר ושירי מימון.
ב-2021 לוהקה לתפקיד הראשי של נטע, בסרט המוזיקלי של אלירן פלד "המנצחים", שכתבו אלירן פלד ויונתן בלומנפלד בהפקת UCM. הסרט יצא לאקרנים בשנת 2024 ולצד שטולמן משחקים בו גם דניאל ליטמן, עמית פרקש, ידין גלמן, דור הררי, יותם קושניר, אורנה כץ, שרון אלכסנדר ויון תומרקין.
קריירה > הנחיה

ב-2015 וב-2017 שטולמן הנחתה את טקס פתיחת יריד הספרים הבינלאומי בירושלים. בנוסף השתתפה באירוע פיצ'ינג של היריד, במהלכו הקריאה קטעים נבחרים מהספרים מול הוצאות לאור מכל העולם.
חיים אישיים

נשואה לפסנתרן והמלחין אוריאל הרמן ואמא לשני ילדים. מתגוררת במושב כסלון.
הערות שוליים

↑   מיכאל הנדלזלץ, "מה שחשוב באמת": על החיים ועל המוות, באתר הארץ, 3 במרץ 2016
↑  yomyom, סיפור ישראלי, באתר פודקאסטים, ‏2013-07-19
↑  גידי - מחזמר בהקיץ, באתר www.incubator.org.il
↑  בית אבי חי | האם החמישית, באתר www.bac.org.il
↑  יובל פיס, ‏גיבור "ערס לייט" ויוקר המחיה: "משרתם של שני אדונים" בגרסת 2018, באתר מעריב אונליין, 18 ביוני 2018
↑  שי בר יעקב, ביקורת הצגה: "שבעה" - מצחיק, כאוב ומעורר מחשבה, באתר ynet, 6 בינואר 2019
↑    יואב בירנברג, בשם האב, באתר "ידיעות אחרונות", 22 בדצמבר 2021
↑  אמה גולינקר, ‏"כנר על הגג" המחודש של התיאטרון העברי: מצליח לרגש גם את מי שמכיר בעל פה, באתר מעריב אונליין, 7 בספטמבר 2023
↑  סיגל קפלן, "במשך המון זמן הרגשתי אשמה על הגירושים האלה", באתר ynet, 28 בפברואר 2024
↑  שמוליק דובדבני, הקומדיה הישראלית "מחילה" מפתיעה לטובה, באתר ynet, 27 בספטמבר 2019
↑  אבנר שביט, ‏"המנצחים": סרט יוצא דופן בנוף העכשווי של התעשייה המקומית, באתר מעריב אונליין, 9 בפברואר 2024
מרכז מורשת מנחם בגין

| --- | --- |
 
 מידע כללי
 סוג:  מוזיאון, biographical museum, תאגיד סטטוטורי 
 על שם:  מנחם בגין
 מיקום:  ירושלים 
 מדינה:  ישראל 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1998
 תאריך פתיחה רשמי:  1998 
 מידות
 גובה מעל פני הים:  748 מ' 
 
 קואורדינטות:  31°46′09″N 35°13′33″E﻿ / ﻿31.7692°N 35.2257°E﻿ / 31.7692; 35.2257
 www.begincenter.org.il
  (למפת ירושלים מוגדלת) מרכז מורשת מנחם בגין(למפת ירושלים רגילה) מרכז מורשת מנחם בגין(למפת הרי ירושלים רגילה) מרכז מורשת מנחם בגין(למפת הרי ירושלים מוגדלת) מרכז מורשת מנחם בגין
 
מרכז מורשת מנחם בגין, לרגלי כנסיית אנדראס הקדוש
סלון ביתם של עליזה ומנחם בגין, מוצג במרכז מורשת מנחם בגין
החלל המרכזי במרכז מורשת מנחם בגין
מרכז מורשת מנחם בגין הוא מרכז הנצחה ממלכתי לראש ממשלת ישראל השישי, מנחם בגין, הפועל מכוח החוק להנצחת זכרו של מנחם בגין, התשנ"ח-1998. המרכז ממוקם בירושלים במבנה שהוקם למטרה זו.
היסטוריה

מרכז מורשת מנחם בגין הוא מפעל ההנצחה הממלכתי לאחד המנהיגים הבולטים של העם היהודי במאה ה-20, כמפקד האצ"ל, כמנהיג האופוזיציה בכנסת וכראש ממשלת ישראל. המרכז מנציח את מורשתו של מנחם בגין כלוחם אשר פעל למען חירותו, עתידו וביטחונו של העם היהודי בארצו. המרכז שוכן בכתף הינום, הצופה אל הר ציון וחומות העיר העתיקה של ירושלים, וכולל מוזיאון, ארכיון, ספריה ומכון מחקר. המרכז מקיים באופן סדיר פעילויות הנצחה, מחקר, חינוך והסברה הקשורות בפועלו ובמורשתו של מנחם בגין. וכן עורך סדרת הרצאות חודשיות מפי חוקרים וביוגרפים אודות ראשי ממשלות ישראל שהלכו לעולמם.
המרכז, שהוקם ב-1999, מופקד על הנצחת מורשתו וזכרו של מנחם בגין כלוחם חירות, מנהיג, מדינאי ואדם אשר פעל למען חירותו, עתידו וביטחונו של העם היהודי בארצו. ב-1998 נקבע החוק להנצחת שקבע מרכז להנצחת זכרו של מנחם בגין ולחקר המאבק הציוני לעצמאות ישראל. המרכז יכלול אתר ההנצחה לזכרו מכון למחקר על שמו ואת ארכיון המרכז. במרכז מופעלים ספריה וארכיון העוסקים בחייו ופועלו של בגין, ומתקיימים בו ימי עיון והרצאות בנושאים הקשורים לבגין ולמורשתו. במרכז נמצא מוזיאון בגין המציג את סיפור חייו ומורשתו, המסופרים בחלקם בקולו של בגין עצמו.
המרכז מעניק מדי שנה, החל מ-2002 את "פרס בגין", ליחיד או לקבוצה, כאות הכרה על מעשה מיוחד, תרומה או הישג למען עם ישראל או מדינת ישראל. הפרס הוענק עד כה בין היתר לארגוני סיוע ישראלים אזרחיים וצבאיים, לטייס החלל אילן רמון, לתושבי שדרות, לשייטת 13, לארגון רבני צהר, לארגון השומר החדש, ועוד.
בתחום החינוך, המרכז יוזם ומקדם תוכניות אשר נועדות להנחיל לבני הנוער את עקרונות מורשתו של בגין.
עבור חטיבות הביניים, מפעיל המרכז את התוכנית "כנסת צעירה", שמטרתה להקנות לתלמידים את ערכי המשטר הפרלמנטרי ולשנות את תדמית הכנסת בעיני התלמידים. כמו כן, מטרת התוכנית היא הנחלת אומנויות הדיון לבני נוער מכל שכבות החברה תוך התנסות עם העבודה הפרלמנטרית. בני נוער המבקרים במרכז מתכנסים באודיטוריום הדומה למליאת הכנסת, מתחלקים למפלגות בדויות, מנהלים דיון בנושא אקטואלי ולאחר מכן מתחלקים לוועדות שונות המתנהלות כוועדות הכנסת, ודנים בנושאי חקיקה.
במרכז מתקיימים כינוסי תרבות מסוגים שונים, וכן אירועי "תרבות יום א'" במסגרת צה"ל.
מנהלו הראשון היה צבי הארי הורוביץ. כיום מנהל המרכז הוא הרצל מקוב, לשעבר מנהל לשכת ראש הממשלה ויושב-ראש בית"ר העולמי.
ב-29 באוקטובר 2014 בוצע במרכז מורשת בגין ניסיון ההתנקשות ביהודה גליק, בו עת יצא מהכנס השנתי של פעילי הר הבית אשר נערך באותה שנה במרכז מורשת בגין בירושלים, נורה חבר הכנסת יהודה גליק על ידי פלסטיני תושב אבו תור והובהל לבית החולים במצב קשה מאוד. המתנקש, מועתז חיג'אזי, עבד כשנה במסעדת 'טרסה' הפועלת כזכיין חיצוני במתחם מרכז מורשת בגין והיה פעיל הג'יהאד האסלאמי הפלסטיני, אסיר ביטחוני לשעבר שישב בכלא למעלה מעשר שנים על הצתות על רקע לאומני ותקיפת סוהרים בפניהם באמצעות סכיני גילוח. כעשר שעות לאחר תקיפת גליק הוא נורה למוות בידי כוח ימ"מ שפעל לעצרו בשכונת אבו טור, לאחר שירה לעבר הכוח. ב-24 בנובמבר 2014 שוחרר גליק מבית החולים. ב-29 באוקטובר 2015, הוא ערך סעודת הודיה במרכז לכבוד החלמתו המלאה.
מוזיאון זייץ לאמנות אפריקאית עכשווית

| --- | --- |

אולם הכניסה (האטריום)
 מידע כללי
 סוג:  גלריה 
 כתובת:  קייפטאון 
 מיקום:  קייפטאון 
 מדינה:  דרום אפריקה 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ? – 22 בספטמבר 2017
 תאריך פתיחה רשמי:  22 בספטמבר 2017 
 מידות
 שטח:  9,500 מ"ר 
 
 קואורדינטות:  33°54′30″S 18°25′22″E﻿ / ﻿33.908333333333°S 18.422777777778°E﻿ / -33.908333333333; 18.422777777778
 www.zeitzmocaa.museum
  (למפת קייפטאון מוגדלת) מוזיאון זייץ לאמנות אפריקאית עכשווית(למפת קייפטאון רגילה) מוזיאון זייץ לאמנות אפריקאית עכשווית
 
מוזיאון זייץ לאמנות אפריקאית עכשווית (באנגלית: Zeitz Museum of Contemporary Art Africa ; ובקיצור: Zeitz MOCAA) הוא מוזיאון לאמנות אפריקאית מודרנית הממוקם ברציף ויקטוריה ואלפרד בקייפטאון, שבדרום אפריקה, והוא המוזיאון הגדול ביותר של אמנות אפריקאית עכשווית בעולם.
המוזיאון נפתח ב-22 בספטמבר 2017. המוזיאון ממוקם באזור הפנאי והנופש רציף ויקטוריה ואלברט - שהוא אזור נמל, שהפך לאתר תיירות ופנאי פופולרי, בו מבקרים למעלה מ-20 מיליון מבקרים בשנה, על גדת מפרץ השולחן של האוקיינוס האטלנטי. המוזיאון ממוקם באתר הממגורות של הנמל - אשר קודם להקמת המוזיאון טרם הפך לאזור פנאי ותיירות.
שטחו של המוזיאון 9,500 מ"ר, מהם 6,000 מ"ר הם שטחי תצוגה, והוא משתרע על תשע קומות.
היסטוריה

ההחלטה להקים את המוזיאון הייתה החלטה משותפת של ארגון רציף ויקטוריה ואלפרד, ואיש העסקים הגרמני יוכן זייץ (Jochen Zeitz), בשנת 2003, אשר הקימו שותפות ללא מטרת רווח לצורך זה. ארגון רציף ויקטוריה ואלברט השקיע 500 מיליון רנד, וזייץ השאיל את אוסף האמנות הנרחב שלו לכל ימי חייו למוזיאון. האוסף (ובהתאם גם המוזיאון) נחשב על ידי רבים להיות אחד האוספים של אמנות אפריקאית מודרנית, המובילים בעולם. האוסף כולל עבודות של אמנים בולטים ובהם כריס אופילי, קודזאני צ'יוראי, קהונדי ויילי, גלן ליג'ון, מרלן דומאס, וונגצ'י מוטו, וג'ולי מהרטו.
ארגון רציף ויקטוריה ואלברט שקל מספר אפשרויות שימוש בממגורה שהשימוש בו פסק בשנת 2001, והוא עמד נטוש באמצע האזור המסחרי של הרציף. ההחלטה הייתה לבנות מוזיאון חדש, ובכך "להפיח חיים חדשים לאזור הממגורות הנטוש של הנמל". המרת הממגורה למוזיאון ולמלון החלה בשנת 2014 על פי תוכניות האדריכל הלונדון תומאס הת'רוויק.
הסבת המבנה

גובהה של הממגורה ההיסטורית, שנבנתה בשנת 1921 מבטון, ושימשה לאחסון תירס, היה 57 מטרים, והיא הייתה מורכבת מ-42 צילינדרי בטון צפופים. המוזיאון נחצב מתוך הצילינדרים תוך חיתוך הבטון וגילופו ליצירת גלריות, ואטריום מרכזי רחב ידיים, המשמש אולם כניסה רחב ידיים המאפשר הצגת יצירות גדולות במיוחד. גג הצילנדרים הוחלף בזכוכית מחוסמת המאפשרת כניסת אור לאולם המרכזי. בנוסף, הוסיפו לוחות זכוכית מנופחות אשר יצרו מרפסות לחדרי המלון בחלק העליון של הממגורה.
שלבי ההמרה הראשונים של הממגורה למוזיאון (בחלקו התחתון של המבנה) ולמלון (חלקו העליון של המבנה)
הערות שוליים

1 2 3  ראיון עם יוכן זייץ
1 2  היסטוריה של המוזיאון
1 2 3 4 5  אתר קרן זייץ
1 2  נתונים על המוזיאון
↑  תיאור הממגורה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb178105003 (data)  LCCN: no2019141253  VIAF: 5156009901349582076   WorldCat (עם VIAF): 5156009901349582076
המוזיאון הארכאולוגי הלאומי באתונה

| --- | --- |


 מידע כללי
 סוג:  מוזיאון לאומי, מוזיאון לארכאולוגיה 
 כתובת:  44 Patission Street
 מיקום:  אתונה, יוון
 מדינה:  יוון 
 מבקרים בשנה:  594,219 (נכון ל־2018)
 מנהל:  ד"ר מריה לגוגיאני-גאורגקרקוס
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1829
 תאריך פתיחה רשמי:  1893 
 
 קואורדינטות:  37°59′21″N 23°43′56″E﻿ / ﻿37.989166666667°N 23.732222222222°E﻿ / 37.989166666667; 23.732222222222
 www.namuseum.gr
  (למפת אתונה מוגדלת) המוזיאון הארכאולוגי הלאומי באתונה(למפת אתונה רגילה) המוזיאון הארכאולוגי הלאומי באתונה
 
המוזיאון הארכאולוגי הלאומי (ביוונית: Εθνικό Αρχαιολογικό Μουσείο) הוא מוזיאון לארכאולוגיה השוכן באתונה, ובו מוצגים חפצים מאתרים ארכאולוגיים ברחבי יוון והמזרח התיכון, אשר מתוארכים מהפרהיסטוריה ועד שלהי העת העתיקה. במוזיאון מעל 20,000 מוצגים, הוא המוזיאון הגדול ביוון והוא מכיל את אוסף העתיקות היווניות הגדול בעולם.
המוזיאון נמצא בשכונת אקסרכיה שבמרכז אתונה, והכניסה אליו נמצאת ברחוב פטיסיון, בסמוך לאוניברסיטה הטכנית הלאומית של אתונה.
היסטוריה

בשנת 1829, לאחר מלחמת העצמאות היוונית, הוקם באגינה המוזיאון הראשון של יוון המודרנית. לאחר קביעת אתונה כבירת יוון, החלה חיוניותו של מוזיאון מרכזי לעתיקות בעיר להתבהר. באוקטובר 1866 נוסד מבנה המוזיאון בחלקה שנתרמה על ידי אלני טוסיטסה, והבנייה החלה על פי תוכניות של האדריכלים לודוויג לאנגה ופנגי קלקוס. צורתו הסופית נקבעה על ידי האדריכל ארנסט זילר, שגם פיקח על הבנייה עד שנת 1889, בה נסתיימה בניית הכנף המערבית של המבנה. המוזיאון נחנך ב-9 באוגוסט 1893. למוזיאון הועברו ממצאים ארכאולוגיים שהיו בבעלות השירות הארכאולוגי היווני.
במהלך מלחמת העולם השנייה, הוסתרו העתיקות מהמוזיאון במבנה עצמו, בכספות של בנק יוון ובמערות טבעיות ברחבי יוון. בשנת 1948, על אף המלחמה שהתנהלה ביוון, נפתח מחדש המוזיאון ושיקומו החל. מנהל המוזיאון דאז, כריסטוס קארוזוס, השתמש בפינוי המוזיאון כדי לבצע ארגון מחדש של המוצגים במוזיאון. הארגון נמשך עד שנת 1964, אז חזר המוזיאון לתפקודו הרגיל.
תערוכות

במוזיאון 6 תערוכות קבועות:
תערוכות > התערוכה הפרהיסטורית

התערוכה מכילה ממצאים מהתרבויות שהתפתחו סביב הים האגאי בין 9,000 ל-3,000 שנה לפני זמננו. הממצאים משויכים ליוון הנאוליתית, לתרבות הקיקלאדית וליוון המיקנית.
צלמית אישה מתסליה
כד מססקלו
מחבת קיקלאדית
מסכה קיקלאדית
כוס מזהב
להב עם קישוט מזהב
תערוכות > תערוכת הפסלים

התערוכה מציגה את התפתחות הפיסול היווני בין המאה ה-7 למאה ה-5 לפני הספירה. בתערוכה מעל 17,000 מוצגים.
דיוניסוס וסאטיר
פוסידון
הרמס
ספינקס
ניקה מדלוס
קורוס מאנביסוס (אנ')
תערוכות > תערוכת הואזות והחפצים הקטנים

מכילה בין השאר דוגמאות לקדרות יוונית החל מהמאה ה-11 לפנה"ס ועד לתקופת יוון תחת שלטון רומא. בתערוכה שישה אוספים, ובהם אוסף כלי טרקוטה, אוסף תכשיטים ואוסף אגרטלי זכוכית.
ואזה
סוס צעצוע
בובות טרקוטה
ילד עם צעצועים
מגלים ולהב של סכין
כתר מזהב
תערוכות > תערוכת המטלורגיה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
סוליות ארד
מנגנון אנטיקיתרה
כלי מטבח
מעמד למנורה
זרוע מארד
פילוסוף מזוקן מהספינה הטרופה מאנטיקיתרה
תערוכות > תערוכת העתיקות המצריות

תערוכה זו היא היחידה של ממצאים שאינם ממקור יווני, ומקורם בין האלף ה-5 לפנה"ס לתקופה הרומית. התערוכה המקורית מורכבת משתי תרומות עיקריות של ממצאים: אוספו של יואניס דימטריו שנתרם ב-1890, ואוספו של אלכסנדרוס רוסטוביץ' שנתרם ב-1904‏.
מסכת מת
בומרנג מצרי
פעמונים
איזיס
סח'מת
הרקולס נאבק בענק אנטאיוס בלוב
תערוכות > התערוכה הקפריסאית

התערוכה מכילה כ-180 ממצאים שמקורם בקפריסין, בין המאה ה-25 לפנה"ס עד למאה ה-4‏.
הספרייה

במוזיאון שוכנת ספרייה המתמקדת בנושא הארכאולוגיה, ובה כ-25,000 פריטים המתוארכים החל מהמאה ה-17. הספרים מכסים נושאים כמו ארכאולוגיה, היסטוריה של האמנות, דתות עתיקות, פילוסופיה עתיקה, וכן גם ספרות יוונית ולטינית. הספרייה הוקמה יחד עם המוזיאון עצמו, ובשנת 1939 נחנך משכנה הנוכחי. בשנת 2008 שופצה הספרייה הודות לתרומה חיצונית.
בספרייה שוכן גם ארכיון תצלומים, אשר נחשב לאחד מהארכיונים הגדולים והעשירים מסוגו. הארכיון מכיל כ-250,000 שקופיות וסרטים וכ-1,300,000 תמונות מודפסות.
לקריאה נוספת

גאזי, אנדרומכה, National museums in Greece: History, Ideology, Narratives, אוניברסיטת לינשפין, 2011, עמ' 374–379.
הערות שוליים

↑  משרד התרבות והספורט (אנ'), National Archaeological Museum - Description, ‏2012 (באנגלית).
↑  דמסקוס, ד. ופלנטזוס, ד. (עורכים), A Singular Antiquity, MOUSEIO BENAKI 3rd Supplement, אתונה: הוצאת מוזיאון בנקי, 2008, עמ' 84, ISBN 978-960-8347-96-0.
↑  The Collection of Sculpture, באתר המוזיאון (באנגלית) (ארכיון).
↑  The Collection of Egyptian Antiquities, באתר המוזיאון (באנגלית) (ארכיון).
↑  The Collection of Cypriotic Antiquities, באתר המוזיאון (באנגלית) (ארכיון).
↑  The Photographic Department, באתר המוזיאון (באנגלית) (ארכיון).
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007260962005171  BNE: XX253915  BnF: cb118757368 (data)  GND: 811254-X  ISNI: 0000 0001 2173 2153  LCCN: n50073408  NKC: xx0133076  NLA: 35720603  NLG: 4053  SELIBR: 234322  SUDOC: 026525437  ULAN: 500306491  VcBA: 494/6915  VIAF: 142646507   WorldCat (עם VIAF): 142646507 
מבנה המוזיאון בשנת 1893
מוזיאון צ'ורום

| --- | --- |
הכניסה הראשית, חזית המוזיאון, 2012
הכניסה הראשית, חזית המוזיאון, 2012
 מידע כללי
 סוג:  מוזיאון לארכאולוגיה
 מיקום:  נפת צ'ורום 
 מדינה:  טורקיה 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1968
 תאריך פתיחה רשמי:  1968 
 
 קואורדינטות:  40°32′28″N 34°57′04″E﻿ / ﻿40.54111111°N 34.95111111°E﻿ / 40.54111111; 34.95111111
 אתר המוזיאון
  (למפת טורקיה מוגדלת) אנקרה איסטנבול איזמיר בורסה אדנה גזיאנטפ קוניה אנטליה דיארבקיר קייסרי סמסון ארזורום גאורגיה אר. א. עיראק סוריה יוון בולגריה הים האגאי  הים התיכון הים השחורמוזיאון צ'ורום(למפת טורקיה רגילה) אנקרה איסטנבול איזמיר בורסה אדנה גזיאנטפ קוניה אנטליה דיארבקיר קייסרי סמסון ארזורום גאורגיה אר. א. עיראק סוריה יוון בולגריה הים האגאי  הים התיכון הים השחורמוזיאון צ'ורום
 
שחזור קבר מאתר אלג'היויוק
קנקן מהתקופה החתית הקדומה עם תגליפים, נמצא באתר הוסיינדדה טפה (Hüseyindede Tepe)
אסטלה מחתושה, כתובה בהיירוגליפים לוויים
מוזיאון צ'ורום (בטורקית: Çorum Müzesi) הוא מוזיאון לארכאולוגיה בעיר צ'ורום (אנ') במחוז הים השחור בטורקיה. המוזיאון הוקם ב-1968 ומציג ממצאים ארכאולוגיים שנמצאו באתרים אלג'הויוק, חתושה, אורטהקיי (אנ') (האתר של העיר ספינווה (Sapinuwa)), אסקיאפאר, פזארלי, קוסאריי ואלישרהויוק (Alişar Höyük).
מבנה המוזיאון

המבנה בו שוכן המוזיאון נבנה בשנת 1914 בסגנון אדריכלי של המאה ה-19. בתחילתו שימש כבית חולים, ובהמשך כבית ספר לחקלאות, בית ספר לרפואה, בית ספר לאמנות, בית ספר למסחר, אקדמיה למכונאות, ובית ספר תיכון. בשנת 1988 נפגע המבנה בעקבות שרפה. עבודות השיקום החלו בשנת 1989 במטרה להפוך אותו כמבנה למוזיאון. המבנה נפתח לקהל הרחב ב-11 במרץ 2003.
מבנה זה שוכן כ-400 מטר ממזרח למבנה הקודם של המוזיאון שנבנה בשנת 1332.
היסטוריה

המוזיאון התחיל ב-1937 כיוזמה מקומית למחקר ואיסוף ממצאים שנמצאו באזור. אחד הגורמים החשובים שהביאו לעניין בנושא, הן החפירות הארכאולוגיות שאתר אלג'הויוק שנעשו על פי הוראתו של נשיא טורקיה אתאטורק. מוזיאון צ'ורום משמש כיחידה מינהלית הכוללת שני מוזאונים במרכז ושלושה נוספים במקומות אחרים הקשורים באתרים הארכאולוגים. המשך החפירות באלג'הויוק הגביר את הצורך בהקמת מוזיאון מקומי באתר, והוא נוסד ב-1940. בשנת 1966 נחנך "מוזיאון בואזקיי" באתר של העיר חתושש. ב-13 באוקטובר נחנך מוזיאון צ'ורום.
אוסף המוזיאון

גודלו של האוסף הוערך בשנת 1997 מעל 12,000 פריטים. האוסף מחולק לארבעה אזורי תצוגה. האולם הראשון והמסדרון כוללים ממצאים מהתקופות ההלניסטית, הרומית והביזנטית. התצוגה כוללת מטבעות, כלי קרמיקה, כלי בישום מזכוכית, צלמיות ופסלים, ספלי מנחה, אסטלות, סרקופגים, כותרות עמודים ותכשיטים.
באולם השני מוצגים ממצאים מהתקופה החתית והפריגית: קנקנים גדולים, פכים, כורי התכה, דיסקים וחותמות.
האולם השלישי והאולם הרביעי מכילים פריטים מהתקופה הסלג'וקית והעות'מאנית: שטיחים, תכשיטים, בגדים ואריגים, כלי נשק, חפצי עץ ומתכת.
בחצר הגן מוצגים מזרקות ופסלי שוורים.
יחידת רפואה אווירית

| --- | --- |

סמל היחידה לרפואה אווירית
 פרטים
 כינוי:  ירפ"א
 מדינה:  ישראל ישראל
 שיוך:  צה"ל צה"ל
 בסיס האם:  מחנה דורי
 פיקוד
 יחידת אם:  מפקדת קצין רפואה חילי
 מפקד נוכחי:  סא"ל ד"ר עומר טהורי
חייל של חיל האוויר עובר אימון במאמן טיסה של ירפ"א המדמה תרחיש של היפוקסיה
יחידת רפואה אווירית (ירפ"א 112) היא יחידה רפואית בחיל האוויר הישראלי.
מאפיינים

בראש ירפ"א עומד קצין רפואה בדרגת סגן-אלוף, נכון לשנת 2024, מפקד ירפ"א הוא סא"ל ד"ר עומר טהורי. מפקד ירפ"א כפוף למפקדת קצין רפואה חילי (מקרפ"ח). מקום מושבה של היחידה הוא מחנה דורי בתל השומר; זוהי יחידת חיל האוויר היחידה (בנוסף למקרפ"ח, המשתמשת באותו המתקן) בתל השומר. מבין שתי היחידות אחראית ירפ"א למנהלת הבסיס, והשירותים השונים (רס"ר הבסיס, קצין הביטחון) שייכים כולם לירפ"א.
ירפ"א עוסקת בעיקר בבדיקות הכשירות הרפואית והפזיולוגית של אנשי צוות האוויר. במתקן היחידה מרפאה ובה רופאים מומחים מתחומים שונים המבצעים בדיקות שגרה לכל אנשי צוות האוויר בחיל האוויר. בנוסף מתבצעים ביחידה בחינות רפואיות למלש"בים המועמדים שקיבלו זימון לקורס טיס, או לסיירת מטכ"ל[דרוש מקור] וכן לצוערים בקורס הטיס עצמו.
ביחידה נמצא גף פיזיולוגיה תעופתית המכיל מאמנים שונים אשר מדמים תנאים פזיולוגים אליהם צוותי אוויר עלולים להיחשף במהלך טיסה, אחד המתקנים הייחודיים האלו הוא מתקן התא-רום, המדמה את תנאי הלחץ וריכוז החמצן באוויר באירוע תקלה במערכת הדיחוס או במערכת החמצן. המאמן חושף ללחץ אטמוספירי נמוך ומאפשר אימוני היפוקסיה וראיית לילה תוך הסתכנות בבארוטראומה ובמחלת הדקומפרסיה. בנוסף נמצאים בגף סימולטור הורטיגון שמאמן תרחיש של התמצאות מרחבית שגויה, מאמן ROBD‏ (Reduced Oxygen Breathing Device, מדמה נשימה דלה בחמצן), מאמן AGSM (Anti G Straining Maneuver) המתרגל את הטכניקה הדרושה להתמודדות עם סכנות החשיפה לתנאי G גבוהים, ומאמן אמר"ל (אמצעי ראיית לילה). המיון בירפ"א הוא בין המחמירים בעולם[דרוש מקור].
היחידה מארגנת קורסים והכשרות לאנשי רפואה בחיל האוויר. אחת ההכשרות הקבועות היא "קורס רפואה אווירית", הניתן לאחדים מרופאי חיל האוויר והמכשיר אותם לטפל בבעיות רפואיות ייחודיות הקשורות לטיסה.
תחום בריאות תעסוקתית היושב תחת ירפ"א עוסק בבטיחות בעבודה עם גורמי סיכון כימיים ופיזיקליים ומספק מענה לכלל יחידות חיל האוויר.
במחנה ירפ"א שוכנת מפקדת קצין רפואה חילי של חיל האוויר, בה משרתים קצין רפואה חילי (קרפ"ח), ראש ענף מבצעים, קצין רפואת שיניים חילי (קרש"ח), וראש ענף פסיכולוגיה.
ראו גם

המכון לרפואה ימית
בית טרזין

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  מוזיאון, ארכיון ואתר הנצחה
 כתובת:  גבעת חיים איחוד
 מיקום:  גבעת חיים איחוד 
 מדינה:  ישראל 
 בעלים:  קרן להנצחת זכר חללי גטו טרזין (ע. ר.)
 נשיא:  פרופ' אלי לונטל
 מנהל:  תמי קינברג
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1975
 תאריך פתיחה רשמי:  1975 
 אדריכל:  אלבין גְלַזֶר
 
 קואורדינטות:  32°23′51″N 34°55′57″E﻿ / ﻿32.397472222222°N 34.932527777778°E﻿ / 32.397472222222; 34.932527777778
 http://www.bterezin.org.il
  (למפת נתניה מוגדלת) בית טרזין(למפת נתניה רגילה) בית טרזין(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום בית טרזין(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום בית טרזין
 
בית טֶרֶזין הוא מוזיאון ואתר הנצחה השוכן בקיבוץ גבעת חיים איחוד. המוזיאון נוסד במטרה להנציח את זכרם של אסירי גטו טרזיינשטט, שנספו בשואה. בנוסף למוזיאון, יש בבית טרזין ארכיון ואולם תצוגה של יצירות אמני הגטו על שם יעקב אדלשטיין. בית טרזין מנוהל על ידי עמותת "קרן להנצחת זכר חללי גטו טרזין", הפועלת במטרה לקיים את פעילות המוזיאון והארכיון הצמוד לו, לקיים את המרכז החינוכי לתלמידים ומבקרים ולקיים קשר בין ניצולי הגטו בארץ ובעולם ודורות ההמשך.
בית טרזין הוא מוזיאון מוכר על ידי משרד התרבות והספורט.
היסטוריה > גטו טרזין

טֶרֶזִין היה מחנה ריכוז ליהודי הפרוטקטורט של בוהמיה ומוראביה וליהודי מרכז אירופה ומערבה בזמן הכיבוש הנאצי במהלך מלחמת העולם השנייה. המקום כונה על ידי השלטונות הנאציים גטו, במסגרת ניסיונם לשוות למקום תדמית ייצוגית שונה. כ-90% מהאסירים היהודים בטרזיינשטט נרצחו על ידי הנאצים. מתוך 160,000 אסירים יהודים שנשלחו למחנה, נותרו במחנה בסוף המלחמה 19,000 בני אדם.
היסטוריה > מוזיאון בית טרזין

היוזמה להקמת מוזיאון "בית טרזין" הייתה של "הקרן להנצחת חללי גטו טרזין", שנוסדה ב-1966. מספר סיבות היו להחלטה על הקמתו:
בין חברי קיבוץ גבעת חיים היו ניצולי טרזין.
בשנים שלאחר משפט אייכמן, עשרים שנה אחרי השחרור מהמחנה, עם ההתבססות הכלכלית והיכולת הגוברת להתמודד עם כאב העבר, הוקמה בשנת 1966, "העמותה להנצחת חללי טרזיינשטאט". עם ייסוד העמותה, נדרש עבורה מקום למפגשים, להנצחה מסודרת, למחקר ולריכוז החומר התיעודי הקיים.
המשטר הקומוניסטי בצ'כוסלובקיה התעלם מרצח היהודים כיהודים, ולא ניתן ביטוי לקיום המחנה, לרצח ההמוני של תושביו, ולחיים בגטו, שלמרות הקושי הגדול פרחו בו חיי תרבות ויצירה. הקמת האתר הייתה לפיכך חיונית להנצחה.
אבן הפינה למוזיאון הונחה על ידי נשיא האגודה זאב שק (שבאותה עת כיהן כשגריר ישראל באוסטריה) בשנת 1969. הוא הוקם מתרומות הניצולים בישראל ומחוצה לה, ועלה כרבע מיליון ל"י. פתיחתו נערכה ב-10 במאי 1975. אדריכל המבנה ואתר ההנצחה היה אלבין גלזר, אף הוא מניצולי טרזין.
בשנת 2011 שופץ המקום ונבנתה לו חצר המשמשת את הפעילות החינוכית במקום. בחודש נובמבר 2011 הוכר בית טרזין על ידי משרד התרבות והספורט כמוזיאון רשמי, ה-54 במדינת ישראל והשלישי במוזיאוני השואה.
במקום יש שלושה חדרי תצוגה המשמשים גם ככיתות לימוד, חדר עיון ומוזיקה ובו ספריה, משרדים, ארכיון וחדר אוספים.
תערוכות

בבית טרזין מוצגות שלוש תערוכות קבועות:
תערוכות > ילדי טרזין - "לו יכולתי אל ביתי לחזור"

מול הכניסה מוצג דגם המגורים, שנבנה על ידי גיאורג לאושר ניצול הגטו שתרם רבות להקמת הארכיון בבית טרזין. לאחר הצגת התנאים הקשים ששררו בגטו, נשאלת השאלה - איך חיו הילדים בתנאים האלה? ושאלה זו מנחה לרובד פנימי יותר שמציג את הדרך בה ניסתה ההנהגה היהודית, כלומר מחלקת הטיפול בנוער, לשמור על הילדים פיזית ונפשית. דמויותיהם של כמה מהמדריכים והמחנכים מוצגות בתערוכה ולידן משפטים המביאים את תפיסת עולמם החינוכית, תוך דגש על החינוך לערכי מוסר, עזרה הדדית, יהדות וציונות. הרובד השלישי בתערוכה הוא האופן בו חוו הילדים עצמם את החיים בגטו. על הקיר שמול הכניסה קרשי עץ המדמים דרגשים, וביניהם מוצגים שמהם ניתן ללמוד על החיים במעונות - היחסים בין הילדים, ההתמודדות עם הפחד, אובדן התא המשפחתי, הפרידות והטרנספורטים. הקיר מול הדרגשים עוסק ביצירה ומוצגים עליו ציורי הילדים ועבודותיהם. פינת הקיר הסמוכה מוקדשת לעיתוני הילדים שנכתבו בגטו, על גבי מסכים קטנים יכולים המבקרים במגע אצבע "לדפדף" ולקרוא כתבות שונות מהעיתונים ופרטים על כותביהן. היות שרק כמחצית מילדי הגטו שהו במעונות, מובא גם סיפורם של הילדים שנשארו עם הוריהם וחיו במעונות המבוגרים, באמצעות עדויות שיוקרנו על גבי שני מסכים גדולים. תבליט עץ שעליו חרוט "לשוב לארץ אבותינו" (שהיה מוצג בתערוכה ההיסטורית). הוא המוצג האחרון בתערוכה והוא מבטא את התקווה ואת ההמשכיות שבהקמת מדינת ישראל.
אוצרת: סימה שחר, שיווק: רחל מרום, תוכן: תמי קינברג, ייעוץ: ד"ר מרגלית שלאין, פוריה ליצ'י. התערוכה נפתחה בסוף 2013.