אולגה אלכסנדרובנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה
ביוגרפיה > מלחמות העולם

במהלך מלחמת העולם הראשונה, עבדה אולגה יחד עם רבות מבנות משפחתה כאחות בצלב האדום קרוב מאוד לקווי האויב. עם התקדמות מעצמות המרכז היא נשלחה חזרה לקייב. לשמחתה, ניקולאי התיר למיכאיל לשוב מגלותו. ב-1916 ביטל ניקולאי את נישואיה של אולגה לפטר, והתיר לה להינשא לקוליקובסקי שכעת החזיק בדרגת קולונל. טקס הנישואים היה מצומצם מאוד, והשתתפו בו רק הקיסרית, אלכסנדר מיכאילוביץ', הנסיך הגדול של רוסיה ארבעה קצינים חבריו של קוליקובסקי ושתי חברות של אולגה מהצלב האדום. ב-1917 הודח ניקולאי במהלך מהפכת פברואר, ורבים מבני בית רומנוב הושמו במעצר בית. אולגה נמלטה לחצי האי קרים יחד עם אחותה הגדולה קסניה. ב-12 באוגוסט נולד בנה הראשון טיג'ון ניקולאייביץ'. בעקבות מהפכת אוקטובר הושמה עם משפחתה במעצר בית. הם היו מבודדים משאר המשפחה הקיסרית, ולא ידעו דבר על גורלם. בפברואר 1918 הועברה המשפחה למעצר בארמון דולבר שם היו כלואים כבר ניקולאי ניקולאייביץ' הבן ופיוטר ניקולאייביץ', הנסיך הגדול של רוסיה. על כולם הוצא גזר דין מוות בידי הבולשביקים, אולם ביצועו התעכב בשל סכסוכים בין הבולשביקים ביאלטה לבולשביקים בסבסטופול.
בעקבות מבצע אגרוף במרץ של אותה שנה, נכבש האזור בידי מעצמות המרכז, והשומרים הבולשביקים הוחלפו בחיילי צבא הקיסרות הגרמנית. בנובמבר נודע לגרמנים שארצם הפסידה במלחמה, והם עזבו את האזור מותירים את בני רומנוב לנפשם. כוחות של מדינות ההסכמה בתמיכת הצבא הלבן תפסו את הנמלים בחצי האי קרים כדי לאפשר לבני רומנוב להימלט. הקיסרית האלמנה מריה פיודורבנה פונתה לדנמרק בידי הספינה הבריטית "מרלבורו" שנשלחה במיוחד בידי ג'ורג' החמישי. אולם אולגה ובעלה סירבו לנטוש את רוסיה, ועברו יחד עם בנם לקווקז - אזור שנשלט בידי הצבא הלבן. אחד משומרי הראש הקיסריים, טימופי יאטיק, הוביל אותם לנומובינסקיה, עיר הולדתו. הם שכרו בית בן חמישה חדרים שם הולידו את בנם השני והאחרון, גאורגי, ב-23 באפריל 1919. ניסיונם לחיות חיים שקטים לא צלח. הצבא הלבן הובס, והצבא האדום התקדם לעבר הקווקז. אולגה ובעלה נמלטו בנובמבר 1919 לביתו של הקונסול הדני תומאס שיט, אשר בישר להם כי שאר בני משפחת רומנוב מצאו מקלט בדנמרק. לאחר שהות קצרה במעונו של הקונסול, הם הועברו למחנה פליטים באי ליד איסטנבול, שם נאלצה בתו של הצאר לשעבר לחלוק שלושה חדרים יחד עם 11 אנשים נוספים פרט לבעלה ושני בניה. כעבור שבועיים הם פונו לבלגרד, וביקרו אצל אלכסנדר, נסיך הכתר היוגוסלבי. אלכסנדר הציע להם אזרחות יוגוסלבית, אולם הם דחו את ההצעה בשל בקשת אמה של אולגה, מריה פיודורבנה, שבתה תגור עמה בקופנהגן.
ב-1920 עברו אולגה ומשפחתה להתגורר בארמון אמלינבורג בקופנהגן. אולגה שימשה כמזכירתה בפועל של אמה, וזאת למרות סירובה של האם להכיר בנישואיה לקוליקובסקי. אמה נפטרה ב-1928. בחלקה בכספי הירושה קנתה אולגה חווה בה התגוררה עם משפחתה. החווה הפכה למרכז הקהילה המלוכנית הרוסית, ואולגה עצמה עמדה בקשר עם בני אצולה רוסיים גולים ועם קצינים לשעבר של צבא האימפריה הרוסית. כמו כן היא גם שמרה על קשר מסוים עם משפחת המלוכה הדנית. ב-9 באפריל 1940 נכבשה דנמרק בידי גרמניה הנאצית והארץ כולה החלה לסבול מקיצוב במזון. שני בניה של אולגה שימשו כקצינים בצבא המלכותי הדני, ולפיכך הוחזקו במשך חודשיים כשבויי מלחמה בידי הוורמאכט. חרף העובדה שאולגה עצמה התנגדה לנאצים ולצבא השחרור הרוסי, שני בניה היו חדורים בלהט לנקום בבולשביקים, ולפיכך התגייסו לגייסות החופשיים הדנים ולחמו לצד הגרמנים בחזית המזרחית. ב-4 במאי 1945 נכנעו הכוחות הגרמניים בדנמרק לכוחות הצבא הבריטי בפיקודו של ברנרד מונטגומרי. אולגה ניסתה לפנות אל ממשלת דנמרק ואל כוחות הכיבוש הבריטיים בבקשה לסייע בשיפור מצבם הכלכלי של הגולים הרוסיים בדנמרק, אולם בקשותיה לא נענו. ממשלת ברית המועצות פנתה אל ממשלת דנמרק בדרישה להסגיר את אולגה ובניה באשמת שיתוף פעולה עם הנאצים. ממשלת דנמרק דחתה את הבקשה, אולם אולגה חששה מחטיפה ולפיכך החליטה לעבור עם משפחתה לקנדה.