stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דייר מאר אליה
היסטוריה > מלחמת עיראק והרס המנזר

ב-2003, בתחילת מלחמת עיראק, נפגע המנזר על ידי אנשי יחידת טנקים עיראקית, שמילאו את חדרי המנזר באשפה. אחד מקירותיו נהרס מפגיעת צריח של טנק T-72. לאחר שהיחידה האמריקאית הדיוויזיה המוטסת ה-101 השתלטה על האזור, הפך המנזר לבסיס הפעלה קדמי. חיילים אמריקאים ששהו במקום חרטו גרפיטי על קירותיו וטייחו את הקפלה, וכך הרסו ציורים בני 600 שנים. לאחר מכן המבנה נפגע שוב על ידי בוזזים. לאחר שכומר צבאי הבין את חשיבות האתר, הורה המפקד האמריקאי במקום לחייליו לפנות את המנזר. לאחר מכן יחידת הדתות של צבא ארצות הברית, החלה לטפל במקום, והם הביאו לסיורי חיילים במנזר.
במאי 2008, ביקרו ארכאולוגים עיראקים באתר בפעם הראשונה מאז הפלישה ב-2003. לאחר מכן השקיע הצבא האמריקאי מאמצים בשיקום מבנה המנזר. מאמצים אלה דווחו בתקשורת ברחבי העולם. העיתונאי ג'יימס פולי, שלאחר מכן נרצח על ידי ארגון המדינה האסלאמית, כתב "שהאתר ניצל לטובת העיראקים בדורות הבאים, בתקווה שהביטחון יוחזר להם בקרוב כך שיוכלו להעריך את המבנה". לפני הנסיגה האמריקאית מעיראק, מהנדסים צבאיים מבסיס פורט לאונרד ווד (אנ'), שרטטו את תוכנית המנזר.
ביוני 2014, נכבשה מוסול על ידי כוחות ארגון המדינה האסלאמית. הם הרסו את המנזר בין 27 באוגוסט ל-28 בספטמבר 2014, יחד עם הרס אתרים נוספים. הריסת המנזר לא פורסמה על ידם, והאישור של הריסת המבנה התקבל רק בתצלומי לוויין שפורסמו בינואר 2016. העובדה שבמשך 16 חודשים לא היה דיווח על הרס המבנה, הוביל לחשש שיש אתרים נוצריים נוספים בעיראק שנהרסו בחשאי.
אדריכלות

המנזר נבנה כמתחם של בניינים דמוי מבצר, והשתרע על שטח של 2,500 מ"ר. לפני שנהרס הוא כלל 26 חדרים שנבנו סביב חצר פנימית, כולל קפלה ומתחם מקודש.
הערות שוליים

1 2  Early Assyrian Churches and Monasteries in northern Iraq
1 2  Long Knife Soldiers Take A Journey Back in Time, Sipp, Brian (19 February 2007), News Blaze
↑  Dair Mar Elia (the Monastery of St. Elijah)
↑  Deir Mar Elia באתר Arab Caltural Tryust
↑  Isil extremists destroy Iraq’s oldest Christian monastery, ‏ 20 בינואר 2016
↑  IS Destroys Religious Sites באתרusnews, ‏ 20 בינואר 2016
↑  IS Destroys Religious Sites
חיילים אמריקאים בביקור במנזר ב-2009
היער הלאומי שסטה-טריניטי

| --- | --- |

 מידע כללי
 תאריך הקמה:  1954 
 מיקום
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 מיקום:  קליפורניה 
 קואורדינטות:  40°44′07″N 122°56′31″W﻿ / ﻿40.7353°N 122.942°W﻿ / 40.7353; -122.942
 www.fs.usda.gov/stnf
  (למפת קליפורניה מוגדלת) סקרמנטו לוס אנג'לס סן פרנסיסקו סן דייגו סן חוזה פרזנו בייקרספילד אורגון נבדה א ר י ז ו נ ה  מקסיקו האוקיינוס השקטהיער הלאומי שסטה-טריניטי(למפת קליפורניה רגילה) סקרמנטו לוס אנג'לס סן פרנסיסקו סן דייגו סן חוזה פרזנו בייקרספילד אורגון נבדה א ר י ז ו נ ה  מקסיקו האוקיינוס השקטהיער הלאומי שסטה-טריניטי
 
מפה של היער הלאומי שסטה-טריניטי ואזור הטיולים  הלאומי ויסקיטאון-שסטה-טריניטי
היער הלאומי שסטה-טריניטי (באנגלית: Shasta-Trinity National Forest) הוא יער בצפון קליפורניה, ארצות הברית. זהו היער הלאומי הגדול ביותר בקליפורניה ומנוהל על ידי שירות היערות האמריקאי. היער ששטחו כמעט 9 מיליון דונם (8,945,515) מקיף חמישה אזורי טבע בראשיתי, מאות אגמי הרים ומעל עשרת אלפים קילומטרים של נחלים ונהרות. מוקדים עיקריים בו כוללים את אגם שסטה, האגם המלאכותי הגדול ביותר בקליפורניה ואת הר שסטה, המתנשא לגובה של 4,322 מטרים.
היער הלאומי שסטה-טריניטי מציע מגוון רחב של פעילויות פנאי. כולל טיולים רגליים, טיולי תרמילאים, טיפוס הרים, רכיבה על סוסים, מחנאות, שייט, דיג, ציד, סקי, סנובורד, סקי קרוס קאנטרי ואופנועי שלג.
בסדר יורד של שטח הקרקע, היערות ממוקמים בחלקים ממחוזות טריניטי, שסטה, סיסקיו, טהמה, מודק והמבולדט.
היסטוריה

בשנת 1905, מכירת העצים הראשונה תחת סוכנות היערות האמריקאית החדשה התרחשה במה שנקרא אז שמורת שסטה. היער הלאומי שסטה (1905) והיער הלאומי טריניטי (1905) שולבו מבחינה מנהלית ב-1954. הישות החדשה שונתה רשמית ליער הלאומי שסטה-טריניטי.
אזורי טבע

היערות כוללים חלקים של חמישה אזורי טבע מוגדים:
Castle Crags Wilderness
מדבר צ'נצ'לולה
אזור הר שסטה
Trinity Alps Wilderness (חלקית ביער הלאומי קלאמת, היער הלאומי ששה נהרות, או בקרקע של הלשכה לניהול קרקעות)
Yolla Bolly-Middle Eel (חלקית באזור Mendocino NF, Six Rivers NF או BLM)
הערות שוליים

↑  "Table 6 - NFS Acreage by State, Congressional District, and County, 30 September 2008". fs.fed.us. ארכיון מ-6 באוגוסט 2017. נבדק ב-4 במאי 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Godfrey, Anthony, PhD The Ever-Changing View-A History of the National Forests in California USDA Forest Service Publishers, 2005 p. 92 מסת"ב 1-59351-428-X
↑  "Wilderness.net - Acreage Breakdown". Wilderness.net. ארכיון מ-3 במרץ 2016. נבדק ב-4 במאי 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007537497405171  LCCN: no2009043269  NARA: 10044147  VIAF: 131752661   WorldCat (עם VIAF): 131752661 
נרשמים לחיל השימור האזרחי נושאים שתילים לשדות, היער הלאומי שסטה, שנות ה-30
Castle Crags נראה מהכביש המהיר 5
הר שסטה
סכר שסטה
הפארק הלאומי טג'יק

הפארק הלאומי טג'יק (ידוע גם כפמרסקי, פמירסקי או הפארק הלאומי פמיר) הוא פארק לאומי ושמורת טבע במזרח טג'יקיסטן. הפארק הוקם ב-1992. בין 1989 ל-1992 אנבר ג'. בוזורוקוב (ראש מחלקת שמורות הטבע במשרד לאיכות הסביבה של טג'יקיסטן) יזם, תכנן והוביל מחקרי סטטיסטיקה מדעיים ואת המחנה המדעי הבינלאומי "פמיר-90" לקראת הקמת הפארק הלאומי הראשון ופארקים טבעיים אחרים ברפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הטג'יקית (שהפכה לטג'יקיסטן במהלך שנים אלו), שהפך לפארק ההרים הגדול ביותר בברית המועצות.
על הקמת הפארק נקבעה החלטה מספר 267 של ממשלת טג'יקיסטן ב-20 ביולי 1992. שמו של הפארק, הכולל חלקים מהרי פמיר, הפך בהמשך ל"הפארק הלאומי טג'יק". ב-2001 גודל אזור הפארק הורחב ל-2.6 מיליון הקטאר, שהם 18% מהגודל הכולל של טג'יקיסטן, בהוראה של הממשלה הטג'יקית.
אקולוגיה וחיות בר

הפארק הלאומי מציג שילוב של אזורים בהם שוררים אקלים ערבתי, מדברי ואלפיני. בפארק חורפים ארוכים וקרים וקיץ קריר, וממוצע משקעים שנתי של 127 מ"מ.
מינים שידוע שחיים בפארק הלאומי כוללים את הדוב החום, נמר השלג, זאבים, כבשי מרקו-פולו (תת-מין של כבש ארגאלי), עז מבריגה, שחפים חומי ראש ואווזים.
סטטוס מורשת עולמית

ב-2008, הפארק הלאומי הגיש בקשה לאונסק"ו בבקשה להפוך להיות אתר מורשת עולמית. ב-2013, הפארק אושר כאתר מורשת עולמית.
הערות שוליים

↑  Pamir, infoplease.com (באנגלית)
↑  נכתב ע"י C. Carpenter, נבדק ע"י K.Rachkovskaja, O.Pereladova, Pamir alpine desert and tundra, https://www.worldwildlife.org/ (באנגלית)
הר ואט

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 גובה:  2,715 מ' 
 מיקום:  אזור הברית האנטארקטית,
 רכס הרים:  רכס בארקר 
 קואורדינטות:  72°28′00″S 166°09′00″E﻿ / ﻿72.46666667°S 166.15°E﻿ / -72.46666667; 166.15
  (למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיהר ואט(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיהר ואט
 
הר ואט (באנגלית: Mount Watt) הוא הר הממוקם ברכס בארקר בארץ ויקטוריה שבאנטארקטיקה. גובהו של ההר 2,715 מטרים מעל פני הים, והוא ממוקם 6 קילומטרים צפונית מזרחית להר רוי.
היסטוריה

שמו של ההר ניתן לו על ידי המשלחת הדרומית של המשלחת האנטארקטית של פדרציית מועדוני מטפסי ההרים של ניו זילנד (New Zealand Federated Mountain Clubs Antarctic Expedition) שחקרה את האזור בין השנים 1962–1963.
ההר נקרא על שם ב. ה. ואט (B.H. Watt), מזכיר המשלחת.
הערות שוליים

1 2 3  מידע גאוגרפי והיסטורי
האנדרטה הגדולה בגבעת מאנסו

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  מונומנט, כיכר עירונית 
 על שם:  קים איל-סונג, קים ג'ונג איל
 כתובת:  Mansu Hill 
 מיקום:  פיונגיאנג 
 מדינה:  קוריאה הצפונית 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ? – 1972 (פסלו של קים איל-סונג) 2011 (פסלו של קים ג'ונג איל)
 תאריך פתיחה רשמי:  1972 
 חומרי בנייה:  ארד 
 מידות
 גובה:  22 מטר מטר
 
 קואורדינטות:  39°01′56″N 125°45′11″E﻿ / ﻿39.0321027°N 125.753063°E﻿ / 39.0321027; 125.753063
 he
 
האנדרטה הגדולה בגבעת מאנסו (בקוריאנית: 만수대대기념비), או האנדרטה הגדולה, היא קומפלקס של מונומנטים בלב פיונגיאנג, בירת קוריאה הצפונית. האנדרטה כוללת 229 פסלי דמויות, המנציחים את ההיסטוריה של המאבק המהפכני של העם הקוריאני לקראת עצמאות, ובמיוחד את מנהיגיו.
החלק המרכזי של האנדרטה, שהוא גם המוכר ביותר, מורכב משני פסלי ארד בגובה 22 מטר כל אחד בדמותם של אבי האומה והנשיא הנצחי של הרפובליקה, קים איל-סונג (משמאל בתמונה), ובנו ויורשו בתפקיד המנהיג העליון של קוריאה הצפונית, קים ג'ונג-איל (מימין בתמונה).
הפסל הוא אחד מהסמננים הבולטים של פולחן האישיות הצפון קוריאני, אשר מפאר את משפחת קים.
היסטוריה

האנדרטה הושקה במקור בחודש אפריל 1972, לרגל יום הולדתו ה-60 של קים איל-סונג. בעת ההשקה, האנדרטה כללה רק את פסלו של קים איל-סונג, שהיה עשוי במקור מזהב, אך מאוחר יותר שונה לארד.
לאחר מותו של קים ג'ונג-איל בשנת 2011, נוסף לאנדרטה גם פסלו, מצפון לפסל הישן של קים ג'ונג-איל. במקביל, בוצע שינוי קל בפסלו של איל-סונג, כך שישקף את דמותו בגיל מאוחר יותר, ובעודו מחייך. במקור, פסלו של קים ג'ונג-איל כלל מעיל ארוך שעטף את הדמות, אך העיצוב שונה זמן קצר לאחר מכן למעיל מסוג אנוראק.
מקורות מקוריאה הדרומית העריכו כי עלות פסלו של קים ג'ונג-איל הייתה בסביבות ה-10 מיליון דולר, כאשר לשם גיוס הסכום הנדרש, העובדים הצפון-קוריאנים שעבדו בחו"ל בתקופה זו נדרשו על ידי המשטר לתרום כל אחד 150 דולר לשם בניית האנדרטה.
תיאור האנדרטה

מאחורי הפסלים המרכזיים באנדרטה ממוקם מבנה מוזיאון המהפכה הקוריאנית, כאשר עליו מוצג ציור קיר של הר פאקטו, אשר נחשב כהר קדוש בקוריאה הצפונית, וכבעל קשר ישיר למהפכה הקוריאנית ולחייו של קים איל-סונג.
מצדי הפסלים המרכזיים, לאורך שני השבילים העוקפים את הפסלים ומובילים למוזיאון, מוצגים פסלים שונים בקנה מידה קטן יותר של חיילים, פועלים, ואיכרים אשר לקחו חלק במאבק המהפכני להגשמת המהפכה הסוציאליסטית. הגובה הממוצע של פסלים אלו הוא כ-5 מטר.
כל המבקרים באתר, בין אם תושבים מקומיים ובין אם מבקרים זרים, מצופים לקוד בפני האנדרטה, וכן להניח פרחים למרגלותיה לשם הפגנת כבוד. כמו כן, ובניגוד לטענה נפוצה, אין כל איסור לצלם את האנדרטה, אך עם זאת, יש לוודא כי התמונות כוללות את שני הפסלים בשלמותם, וכן להקפיד על צילום מחזית האנדרטה.
ראו גם

תיירות בקוריאה הצפונית
הערות שוליים

↑  Travel report from BBC, BBC, נבדק ב-2014-04-29
↑  "Mansudae Grand Monument". Lonely Planet. נבדק ב-2017-03-06. Every itinerary features this larger-than-life bronze statue of the Great Leader, to which a statue of Kim Jong-il in his trademark parka was added in 2012 following the Dear Leader’s death. The first statue was unveiled in 1972 to celebrate Kim Il-sung's 60th birthday. It was originally covered in gold leaf, but apparently at the objection of the Chinese, who were effectively funding the North Korean economy, this was later removed in favour of the scrubbed bronze on display today.
↑  Willoughby, Robert (2014). North Korea: The Bradt Travel Guide (Third ed.). Chalfront: Bradt Travel Guides. p. 132. ISBN 978-1-84162-476-1.
↑    Mike Firn, ‏Kim Jong-il personality cult costs North Korea £62m, The Telegraph, 5 December 2012
↑  Vale, Paul (2012-04-13). "North Korea Statues: Kim Jong-Un Attends Ceremony In Pyongyang For Unveiling Of Family Monuments". The Huffington Post UK. AOL (UK) Limited. נבדק ב-2017-03-06. North Korean leader Kim Jong-Un has attended a ceremony to unveil the country’s latest political monuments - a statue of his late father Kim Jong-il, which stands next to that of his grandfather, Kim il-Sung. The twin behemoths, created from bronze, form the centre-piece of the Mansudae Grand Monument in the capital, Pyongyang.
↑  ג'טרו מולן, לא רק סוני: מה עוד משגע את צפון קוריאה?, באתר ynet, 18 בדצמבר 2014
האנדרטה לאורך השנים: 
משמאל: תמונה משנת 2010 עם הפסל המקורי של קים איל-סונג. 
למעלה מימין: תמונה משנת 2012: הוספת פסלו של קים ג'ונג-איל וכן עיצוב מחודש לפסלו של קים איל-סונג. 
למטה מימין: תמונה משנת 2014: מעיל חדש שעוצב לפסלו של קים ג'ונג-איל.
Earth & Fire

ערך זה עוסק בלהקת פופ - רוק הולנדית. אם התכוונתם ללהקה אמריקנית שפעלה בסוגות הג'אז, פאנק, אר אנד בי ורוק, ראו .
| --- | --- |

 מוקד פעילות:  הולנד
 תקופת הפעילות:  1968–1983, 1987 – 1990
 סוגה:  פופ, רוק סימפוני, רוק מתקדם
 פרסים והוקרה:  נבל הכסף 
 www.earth-and-fire.nl
 פרופיל ב-IMDb
 חברים
 כריסטינה (ירני) קאחמן, ברט ראוטר, כריס קוארטס, טון פאן דר קליי
 
כריסטינה (ירני) קאחמן, סולנית הלהקה
Earth & Fire (תרגום מילולי: "אדמה ואש") הייתה להקה הולנדית שפעלה בעיקר בשנות ה-70 בהרכבים משתנים. שיריה בסוגות הפופ, הרוק המתקדם והרוק הסימפוני זכו להצלחה מסוימת ברחבי אירופה. ב-1973 נבחר להיטה "Memories" לשיר השנה בישראל במסגרת מצעד הפזמונים הבינלאומי השנתי הן של רשת ב' והן של גלי צה"ל.
תולדות הלהקה

הלהקה הוקמה ב-1967 בהולנד בשם "Opus Gainfull" ובהמשך שינתה את שמה ל-"Earth & Fire". ב-1970 זכתה להצלחתה הראשונה כאשר הסינגל "Seasons" הגיע למקום השני במצעד הפזמונים בהולנד והרביעי בבלגיה. ב-1972 היה הסינגל "Memories" הראשון שהגיע למקום הראשון במצעד הפזמונים בהולנד ובהמשך זכתה הלהקה להצלחה גם במדינות נוספות באירופה. להיטם "Weekend" מ-1979 הגיע לראש מצעדי הפזמונים בהולנד, גרמניה המערבית, שווייץ, דנמרק ופורטוגל. ב-1983 הפסיקה הלהקה את פעילותה וב-1987 חידשה שוב את הופעותיה עד לפירוקה הסופי ב-1990.
דיסקוגרפיה > אלבומים

1970 - Earth and Fire
1971 - Song of the Marching Children
1973 - Atlantis
1975 - To the World of the Future
1977 - Gate to Infinity
1979 - Reality Fills Fantasy
1981 - Andromeda Girl
1982 - In a State of Flux
1989 - Phoenix
דיסקוגרפיה > אוספים

1991 - Greatest Hits
2003 - The Ultimate Collection
הערות שוליים

↑  עמוס אורן, 1973: שנת פזמונים דלה, להיטון, 11 בינואר 1974, עמ' 33.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 5549547-3  ISNI: 0000 0001 2108 8927  LCCN: no2013042237  MusicBrainz: 251e5d69-b1b5-44b4-bd5b-280440cb4b44  VIAF: 235241562   WorldCat (עם VIAF): 235241562
התמוטטות מצוקי הכורכר

התמוטטות מצוקי הכורכר היא תופעה שבה סלעי הכורכר שבחופי ישראל ובעולם כולו נפגעים, נהרסים ומתמוטטים. תופעה זו עלולה להתרחש בעקבות בליה טבעית של גלי ים, רוח וגשם. בנוסף על כך, סכנת עליית מפלס הים בגלל התחממות כדור הארץ מסכן אף הוא את הסלעים. בעיה נוספת היא השפעת מבנים ימיים כגון נמלים, מעגנות (מרינות) ושוברי גלים. מבנים אלו חוסמים את זרם החול הטבעי המגיע לחופים ובכך מדלדלים את רצועת המגן הטבעית של המצוק. כתב עיתון הארץ לענייני איכות הסביבה, צפריר רינת טען כי רק ב-2017 נגרעו מחופי ישראל כסדר גודל של כ-700 משאיות חול.
דוגמה בולטת לתופעה זו היא באזור חוף אשקלון, שבה מצוק הכורכר נסוג כ-22 מטרים בשני העשורים הראשונים של המאה ה-21. בקיץ 2005 אירעה התמוטטות של חלק מהמצוק עליו שוכן היישוב בית ינאי שבשרון. על-פי מחקר של מיכה קליין ודב צביאלי מהחוג לגאוגרפיה באוניברסיטת חיפה, המצוק בבית ינאי נסוג באחד ממקטעיו כ-25 מטרים בשנים 1918–2000. אף בהרצליה מתרחש תהליך מקביל ובחלק מסוים של החוף המצוק נסוג כ-17 מטרים באופן שמסכן גם את האתר הארכאולוגי אפולוניה. בשנים 2006–2009 תועדו לפחות כ-20 התמוטטויות של סלעי כורכר באזור נתניה על ידי רשות הטבע והגנים. ב-2008 התמוטטות של המצוק בגבעת אולגה גרמה לפציעת שני מטיילים.
באפריל 2011 הממשלה ה-32 קיבלה החלטה להקים גוף שיתכנן ויקים הגנות על המצוקים בים התיכון. לכן הוקמה ב-2013 החברה הממשלתית להגנות מצוקי חוף הים התיכון בתקציב של כמאות מיליוני שקלים. למרות זאת, עמותת אדם טבע ודין ביקרה את המדינה על הזנחה ורשלנות בנושא וכי רק התקצוב לא בהכרח יתקן את המצב.
ראו גם

החברה הממשלתית להגנות מצוקי חוף הים התיכון
הערות שוליים

↑  99, ‏מצוקת המצוק: 700 משאיות חול - זו כמות החול הנגרעת מרצועת החוף בשנה, באתר מעריב אונליין, 29 ביולי 2019
↑   צפריר רינת, שחיקת המצוק בחוף אשקלון עלולה להוביל לקריסת מבנים, באתר הארץ, 17 ביוני 2018
↑   צפריר רינת, ניסיון אחרון למנוע את התמוטטות המצוקים בחופי נתניה, הרצליה ואשקלון, באתר הארץ, 22 ביולי 2014
↑  צפריר רינת, סכנה לרוחצים בים: בערי החוף נאבקים בקריסת צוקי הכורכר, באתר הארץ, 16 בספטמבר 2005
↑  צפריר רינת, סכנת קריסת מצוקים ברחבי הארץ, באתר הארץ, 31 במאי 2009
↑  "יישום המדיניות להתמודדות עם התמוטטות מצוק חוף הים התיכון | מספר החלטה 3097". GOV.IL. נבדק ב-2023-09-18.
↑   יעל דורי, המדינה שופכת את הכסף לים, וערי החוף בסכנה, באתר TheMarker‏, 13 בינואר 2020
נתן אלבז

| --- | --- |
תמונתו של אלבז
תמונתו של אלבז
 לידה:  17 באוקטובר 1932 צפרו, מרוקו
 נהרג:  11 בפברואר 1954 (בגיל 21) ישראל
 תאריך עלייה:  1949
 מדינה:  ישראל ישראל
 השכלה:  Hebrew school 
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 תקופת הפעילות:  1952–1954 (כשנתיים)
 דרגה:  טוראי
 תפקידים בשירות
 חייל בחיל הרגלים
 עיטורים
   עיטור המופת
 הנצחה
 "מחנה נתן" בבאר שבע
 
משמר כבוד בהלווייתו של נתן אלבז
נתן אלבז
נתן אלבז (17 באוקטובר 1932 – 11 בפברואר 1954, י"ז בתשרי ה'תרצ"ג – ח' באדר א' ה'תשי"ד) היה חייל צה"ל שהקריב את חייו למען חבריו בקפיצה על רימון. על הקרבת עצמו למען הזולת עוטר אלבז בעיטור המופת.
חייו ומותו

אלבז נולד בצפרו שבמרוקו, למשפחה שבניה כיהנו בתפקידים רבניים רבים בעיר. בגיל 17 עזב את משפחתו, ועלה לבדו לישראל, במסגרת עליית הנוער.
אלבז התגייס לצה"ל ב-1952, ושירת כחייל בחטיבת גבעתי. ב-11 בפברואר 1954 קיבל אלבז משימה שגרתית של פירוק רימוני יד. אלבז החל במשימה, כשהוא יושב באוהל. לפתע שמע אלבז קול נקישה, והבין כי נצרתו של אחד הרימונים השתחררה. הוא יצא מהאוהל כשהרימון בידו, וצעק לחבריו שיסתתרו. משהבין שאינו יכול להשליך את הרימון מבלי לפגוע בחבריו, אימץ את הרימון אל חזהו והתרחק מהם בריצה. משהתפוצץ הרימון, הוא נהרג והציל בכך את חיי חבריו.
בעקבות המעשה

על מעשה הקרבתו הוענק לאלבז לאחר מותו צל"ש על ידי הרמטכ"ל משה דיין. ב-1970 הומר הצל"ש לעיטור המופת.
המשורר נתן אלתרמן כתב שיר לזכרו ב"טור השביעי". להלן אחד מבתי השיר:
רַצְתָּ חִישׁ, בְּלִי עֲמֹד, כְּאִלּוּ

אֲחַזְךָ הַטֵּרוּף כִּי עַז.

רַצְתָּ חִישׁ וּפָנִים הֶאֱפִילוּ

כִּפְנֵי אִישׁ הַפּוֹרֵץ לָבוֹז בַּז.

כֹּה מִהַרְתָּ לָרוּץ שֶׁאֲפִלּוּ

הִצְטַדֵּק לֹא הִסְפַּקְתָּ, אֶלְבָּז.
גם עמוס אטינגר כתב שיר לזכרו, בשם "נתן נתן". את השיר הלחין וביצע ג'ו עמר.
מעשהו של אלבז הועלה על נס ואלבז הפך לסמל. כך תיאר צבי בר את השפעת האירוע על חיילי גבעתי שהתגייסו איתו: "הסיפור של נתן אלבז... השפיע עלינו מאוד וטען אותנו מוטיבציה רבה. ראינו בו דמות מופת ובמעשהו - מעשה גבורה".
הנצחה

על שמו נקראו רחובות בערי ישראל: תל אביב-יפו, חיפה, פתח תקווה, אשדוד, הרצליה, לוד, טירת כרמל, קריית גת, שלומי, קריית אתא, רמלה ושדרות. בנוסף, על שמו נקראו בית כנסת וגן "נתן אלבז" בעיר דימונה.
"מחנה נתן", מחנה צבאי הסמוך לבאר שבע, נקרא בשם זה עוד מ-1952, אולם לאחר מותו, הוחלט שהשם ישמש להנצחתו.
משפחתו של אלבז עלתה לישראל ב-1962, כשמונה שנים לאחר מותו.
בשנת 2023 יצא לאור ספר ילדים מאת עמנואל בן סבו, "על שפת התעלה", המספר את סיפורו של נתן אלבז.
בית ספר יסודי בשכונת אגמים שבנתניה נקרא על שמו בשנת 2023.
הערות שוליים

↑  נתן א., על החייל אלבז, דבר, 26 בפברואר 1954
↑  השיר "נתן נתן" לזכרו של נתן אלבז, באתר הגבורה
↑  צבי בר, כמו צמח בר, משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 2008, עמ' 80
↑  המחנה הוקם בידי הבריטים ונקרא "Camp Watan". בעקבות כיבוש הנגב בידי צה"ל עוברת השם ל"נתן".
↑  מקור השם של "מחנה נתן", באתר הגבורה
↑  יוסי וקנין, הסופר העפולאי עמנואל בן סבו הנציח את גבורתו של נתן אלבז בספר ילדים, באתר mynet‏ העמק, 25 במאי 2023
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007400709105171  VIAF: 6219156677164433770000   WorldCat (עם VIAF): 6219156677164433770000
הרמות המרכזיות בסרי לנקה

הרמות המרכזיות של סרי לנקה הן אתר מורשת עולמית בסרי לנקה, הכולל את שמורת הטבע פיק ויילדרנס, הפארק הלאומי הורטון פליינס ורכס הרי נקלס.
האתר כולל יערות גשם, שגובהם מגיע עד 2,500 מטרים מעל פני הים. האזור מכיל מגוון רחב של מיני יונקים, כמו לנגור סגול-פנים ולוריס שלוח אדום, שנמצאים בסכנת הכחדה.
האתר הוכרז על ידי ועדת המורשת העולמית ב-31 ביולי 2010, במפגשה ה-34 בברזיליה. זהו אתר המורשת העולמית הראשון של סרי לנקה שהוכרז לאחר שמורת יער סינהראג'ה, שהוכרז כאתר מורשת עולמית בשנת 1988. במקור הוא הוגש כאתר מורשת עולמית תרבותי וטבעי, אבל הוועדה ראתה בו רק כאתר מורשת טבעי.
אתרים

יערות הגשם ההרריים בסרי לנקה שוכנים על הרים שבהם הלחות גבוהה, גובהם מעל ל-1,000 מטרים, והם נמצאים באזור ההררי המרכזי וברכס הרי נקלס. חצי מהפרחים האנדמיים ו-51% מבעלי החוליות האנדמיים שבסרי לנקה מוגבלים לאזור אקולוגי זה. אזור אקולוגי זה מאוכלס על ידי חמישה יונקים אנדמיים ושמונה כמעט אנדמיים. אזור אקולוגי זה מכיל גם חמישה זנים של ציפורים אנדמיות, ועשרים כמעט אנדמיות.
האתר מכיל שלושה אזורים מוגנים:
שמורת הטבע פיק ויילדרנס - שמורת טבע שגודלה 22,380 דונמים, ונוסדה ב-25 באוקטובר 1940.
הפארק הלאומי הורטון פליינס - צמוד לגבולן המזרחי של הרמות המרכזיות של סרי לנקה. הפארק יועד במקור להיות שמורת טבע ב-5 בדצמבר 1969, אך ב-16 במרץ 1988 שונה לפארק לאומי.
רכס הרי נקלס - ממוקם בצפון-מזרח הרמות המרכזיות של סרי לנקה, והחי והצומח האנדמיים שלו שונים מאלו של יערות הרריים אחרים של הרכס המרכזי.
הערות שוליים

↑  Rodrigo, Malaka (8 באוגוסט 2010). "Lanka's central highlands win heritage battle". The Sunday Times (Sri Lanka). נבדק ב-8 באוגוסט 2010. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "World Heritage Committee inscribes two new sites on World Heritage List". unesco.org. UNESCO. 30 ביולי 2010. נבדק ב-1 באוגוסט 2010. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Sirimane, Shirajiv (1 באוגוסט 2010). "Central Highlands, a Natural World Heritage". Sunday Observer. אורכב מ-המקור ב-2010-08-04. נבדק ב-1 באוגוסט 2010. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Hawai'i and Sri Lanka added to the World Heritage List". IUCN. 31 ביולי 2010. אורכב מ-המקור ב-2011-08-07. נבדק ב-1 באוגוסט 2010. {{cite news}}:  (עזרה)
1 2  "Sri Lanka montane rain forests".
העיר ההיסטורית המבוצרת של קרקסון

העיר של קרקסון (בצרפתית: Cité de Carcassonne) היא עיר עתיקה ומצודה מימי הביניים בעיר קרקסון הצרפתית, במחוז אוד, בחבל הארץ אוקסיטניה (לשעבר לנגדוק-רוסיון) השוכנת על גבעה בגדה הימנית של נהר אוד, בחלק הדרום-מזרחי של העיר.
היסטוריה

המוניטין של העיר נובע ממערכת הביצורים המרשימה שלה, הבנויה בשיטה של חומות כפולות באורך 3 ק"מ, שמבוצרות ב-52 צריחים ומגדלים.
כבר בתקופה הנאוליתית היה ישוב במקום. המצודה נבנתה בתקופת האימפריה הגאלית, כך שהיא מיושבת באופן רצוף מזה כ-2,500 שנים, והיא ראתה את הרומאים, הסרצנים, מסעות הצלב, ואת הממלכה הוויזיגותית.
העיר התחילה כיישוב של האימפריה הגאלית. במאה ה-3 לספירה, הרומאים החליטו להפוך אותה לעיר מבוצרת. היא סופחה לממלכה הצרפתית בשנת 1247 לספירה, ושימשה גבול צרפתי חשוב בין צרפת וכתר אראגון.
בשנת 1659, לאחר הסכם הפירנאים, שבמסגרתו הפך מחוז רוסיון לחלק מצרפת, העיר איבדה את משמעותה הצבאית. ביצוריה ננטשו והיא הפכה לאחד מהמרכזים הכלכליים של צרפת, בעיקר עקב תעשיית טקסטיל הצמר.
בשנת 1849 ממשלת צרפת החליטה להרוס את ביצורי העיר. ז'אן-פייר קרוס-מיירוויי ופרוספר מרימה, שהיה ארכאולוג והיסטוריון מוערך, הובילו קמפיין לשמירה על המצודה כאתר היסטורי. הקמפיין נשא פרי ורתם את תושבי המקום להתנגדות להחלטת הממשלה, אשר הפכה בעקבותיו את החלטתה. בשנת 1853 החלו עבודות שיקום לעיר. האדריכל אז'ן עמנואל ויולה-לה-דוק היה אחראי לחידוש המצודה. עבודתו של ויולה-לה-דוק ספגה ביקורת במהלך חייו כבלתי הולמת לאקלים והמסורות של האזור. לאחר מותו בשנת 1879, עבודת השיקום נמשכה על ידי תלמידו, פול בוסווילוואלד, ומאוחר יותר על ידי האדריכל נודט.
המצודה שוחזרה בסוף המאה ה-19, ובשנת 1997 נוספה לרשימת אתרי המורשת העולמית של אונסק"ו.
בתרבות

המשחק קרקסון הוא משחק לוח שקרוי על שם העיר ומאוייר ברוח הארכיטקטורה באזור.
הערות שוליים

↑  Les lieux remarquables de la Cité, Site Officiel de la ville de Carcassonne.
↑  motorway aires: world heritage fortified city - Carcassonne aire, A61 | France zone at abelard.org, www.abelard.org
↑  Château et remparts de la cité de Carcassonne - Centre des monuments nationaux, carcassonne.monuments-nationaux.fr
העיר המבוצרת של קרקסון
הפארק הפרובינציאלי עמק בואו

| --- | --- |
הכניסה לפארק הפרובינציאלי
הכניסה לפארק הפרובינציאלי
 מידע כללי
 תאריך הקמה:  29 ביולי 1959
 גוף מנהל:  מחלקת התרבות והתיירות של ממשלת אלברטה
 נתונים ומידות
 שטח:  32.87 קמ"ר
 מיקום
 מדינה:  קנדה קנדה
 מיקום:  Kananaskis Improvement District, המחוז העירוני של ביגהורן מס' 8 
 קואורדינטות:  51°04′31″N 115°04′09″W﻿ / ﻿51.07528°N 115.06917°W﻿ / 51.07528; -115.06917
 האתר הרשמי
 
 
הפארק הפרובינציאלי עמק בואו (באנגלית: Bow Valley Provincial Park) הוא פארק פרובינציאלי המגן על עמק בואו, בפרובינציית אלברטה שבקנדה.
שטחו של הפארק 33 קמ"ר.
הפארק מנוהל על ידי מחלקת התרבות והתיירות של ממשלת אלברטה.
הפארק הוקם ב-27 ביולי 1959 על מנת להגן על אזורי הטבע המרהיבים ביופיים בעמק הנהר בואו, כחלק ממערכת אזור קאנאנאסקיס של פארקים לאומיים ואזוריים, המגינים על השטחים לאורך הנהר בואו). הפארק הפרובינציאלי עמק בואו הוקם בעמק הנהר הזורם ממזרח להרי הרוקי הקנדיים. חלקו של הנהר הזורם דרך הרי הרוקי הקנדיים ממערב לפארק הפרובינציאלי, נמצא בשטח הפארק הלאומי באנף. שטח העמק שממזרח לפארק הפרובינציאלי, עד העיירה קנמור, מוגן במסגרת הפארק הפרובינציאלי המרכז הנורדי קנמור.
הפארק כולל מסלולי טיול בנוף ההררי המרהיב הנשקף (הפארק מצוי לרגלי מדרונות הרי הרוקי הקנדיים), וכן אתרי דיג (דגי טרוטה).
שטח הבר הפרובינציאלי עמק בואו

סביבו של הפארק מוכרז כאזור מוגן שטח רחב ידיים (575 קמ"ר) - שנקרא שטח הבר הפרובינציאלי עמק בואו (Bow Valley Wildland Provincial Park). שטח זה מגן על המערכת האקולוגית התת-אלפינית שלרגלי הרי הרוקי.
פעילויות פנאי בשטח הפארק הפרובינציאלי

בשטח הפארק פעילויות פנאי רבות:
צפייה בציפורים (עיט, ניצים, עיט זהוב)
מחנאות
שייט בקיאקים ורפטינג
דיג (דגי טרוטה)
שבילי הליכה
רכיבה על סוסים
רכיבה על אופני הרים
טיפוס צוקים
הליכה בשלגים
צפייה בבעלי חיים (איילי הרי הרוקי, צביים, כבשים גדולי קרניים, בונים קנדיים, נברן; דובים, פומות, זאבים)
גלישת רוח (על אגם בארייר ועל אגם לאק דז אר)