stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סיף
תחרות הסיוף > אזהרות

השופט יכול לפסוק למתחרים אזהרות כדלקמן:
כרטיס צהוב - למשל על לבוש פגום, על הסתרת אזור הפגיעה החוקי ביד החופשית, או על מגע גופני בין הסייפים, ועוד מספר אזהרות "קלות". כרטיס צהוב שני בקרב הופך מידית לאדום, וכך כל צהוב אחר במשך הקרב. ישנן אזהרות "שתופסות" למשך כל התחרות.
כרטיס אדום - מקנה ליריב נקודה באופן אוטומטי והכרטיס הצהוב לא נמחק.
כרטיס שחור - הכרטיס קיים בדרגות חומרה שונות. מפסילה מהתחרות, מהטורניר, ממספר תחרויות וכו'. למשל על פגיעה ביריב בעזרת מגן היד. יכול להינתן גם על חריגות מהפרוטוקול, כמו התנהגות לא ספורטיבית - זריקת מסכה או הימנעות מלחיצת יד בסוף הקרב.
זכות ההתקפה

בענפי הרומח והחרב, זכות התקיפה פירושה כי לתוקף ראשון יש עדיפות. במילים אחרות: מי שמותקף, חייב תחילה להתגונן, לפני שיוכל לצאת בהתקפת נגד. אם שני הסייפים דוקרים הנקודה עוברת לסייף עם הזכות. הדיפת ההתקפה בעזרת הלהב גורמת למעבר זכות ההתקפה לצד המתגונן, כלומר להיפוך התפקידים.
לדוגמה: אחד הסייפים מתקיף, ויריבו מתקיף בחזרה מבלי להתגונן תחילה. שני הסייפים פוגעים זה בזה. מכיוון שזכות ההתקפה הייתה נתונה לצד האחד, זוכה רק הוא בנקודה. אילו היה יריבו מתגונן לפני שהתחיל בהתקפת הנגד, היה מעביר את זכות ההתקפה אליו.
הבעייתיות אשר התעוררה עקב החלטות שנויות במחלוקת, הכניסה את השיפוט בווידאו כחלק מערכת השיפוט הרשמית.
ברומח ובחרב חייב השופט להחליט מי בעל זכות ההתקפה ומי זוכה בנקודה. אם אין השופט יכול להגיע להחלטה, הפגיעות אינן נספרות והקרב נמשך. בדקר אין זכות התקפה: מי שפוגע ראשון, זוכה בנקודה. אם שני הצדדים פוגעים זה בזה בתחום מרווח זמן של חמש מאיות השנייה, נרשמת פגיעה לשניהם.
סיוף נכים

סייף הנכים התפתח במהלך מלחמת העולם השנייה במטרה לאפשר גם לנכים לסייף. בשביל לאפשר לנכים או אנשים מוגבלים פיזית לסייף נערכו שינויים שונים בחוקי הקרב. בעת הקרב שני הסייפים יושבים זה מול זה על כיסא מיוחד שעומד בתוך מסילה. עקב כך תנועות הרגליים הוחלפו לתנועות אגן וידיים מהירות וחזקות.
סייף בישראל > 1965 עד היום

בשנת 1963 הוזמנה נבחרת הסיוף של מכבי רמת-גן לתחרויות בסייף ובחרב על ידי המועדון היוקרתי 'לטניס וסיוף' של איסטנבול. ההיענות להזמנה גובתה רשמית ופיננסית על ידי ראש העיר אברהם קריניצי (ששירת בזמנו בצבא העות'מאני וקסם לו הרעיון לנצח אותם בחרב) ובעידודם של פעילי מכבי זיסמן וכבשני. הנבחרת הרמת-גנית כללה את יוליוס צורף, ולדמר ויבורסקי, דן אלון, קובץ', ודוד מנדס כקפטן הנבחרת. מנהל המועדון בן ציון עמיצור, ויעקב עמיצור היו מלווי המשלחת. תחרות היום הראשון בסייף נערכה באולם נרחב גדוש בצופים טורקים נלהבים שעודדו את נבחרתם ללא הועיל, נבחרת רמת - גן ניצחה. לקראת התחרות בחרב ביום השני מלאו הצופים גם את המרפסות הפנימיות של הקומה השנייה. בשלב מתקדם של התחרות, כאשר נראה בעליל שהנבחרת הטורקית שוב תנוצח געש היציע והאולם התחמם באלימות מילולית. נציג השגרירות הישראלית שלווה את התחרות בקש במפגיע שעלינו להפסיד אחרת איננו אחראי למה שעלול לקרות. התחרות הסתיימה בתיקו.
ב-1965 הועבר תפקיד יו"ר ועדת הסיוף לאמנון כרמי שהתמנה באותה תקופה לשופט בבית משפט השלום בצפת. תרומתו לפופולריות של הענף הייתה עצומה. ביוזמתו נפתחו בשנות השישים המאוחרות מועדוני סיוף ביישובים רבים בארץ, ובטיפוחו של בנו אודי כרמי שבחר בסיוף כמקצוע לחיים, נפתחו קורסים רשמיים למאמנים.
בישראל כיום למעלה מ-15 מועדוני סיוף, ממעלות בצפון ועד באר-שבע בדרום, שהגיעו למדליות בתחרויות בינלאומיות בענפים השונים (רומח ודקר) ושלחו נציגים אולימפיים ושופטים ל-7 האולימפיאדות האחרונות (רשימת המועדונים בהמשך).
הישג השיא של הסייף הישראלי הוא זכייה של יובל פרייליך באליפות אירופה לשנת 2019 בדקר. בעבר, הענף המוביל בארץ היה הסייף (רומח). להישגים הטובים בו הגיעו אודי כרמי (מקום רביעי באליפות העולם 1987) ולידיה חטואל (מקום שביעי באליפות העולם 1991). ב-2007, הסייף הישראלי המוביל היה תומר אור, אלוף עולם לנוער לשעבר. הוא היה מדורג בעשירייה הראשונה בעולם בענף הרומח וזכה בשלושה גביעי עולם. סייפים בולטים נוספים הם דלילה חטואל שזכתה במספר מדליות בגביעי עולם ופעמיים מקום שביעי באליפות אירופה (2007 ו-2008), אחיה מאור חטואל שזכה במקום שני באליפות אירופה לנוער 2005, ואורן בסל שזכה במקום השלישי באליפות העולם לנוער 2006.
ב-10 באפריל 2022, זכתה נבחרת הנערות של ישראל באליפות העולם בדובאי ושני הסייפים ניקול פייגין ואלון שריד זכו במדליות כסף אישיות באליפות העולם לקדטים בענף הדקר.
סייף בישראל > סייפים ישראלים בולטים בענף הדקר

גרגורי בסקין - מהפועל אשקלון, אלוף ישראל לבוגרים 2013 ובעבר סגן אלוף אירופה לנוער ומדורג שני בעולם לנוער.
עדו אייזנשטדט - מהפועל אשקלון, הגיע ל-16 הראשונים באליפות אירופה בשנת 2011.
יובל פרייליך - אלוף אירופה לשנת 2019. אלוף אירופה קדטים לשנת 2011 ואלוף עולם קדטים לשנת 2012. בשנת 2010, כאשר הוא בן 15, זכה במדליית ארד באליפות העולם לצעירים עד גיל 21. פרט להישגיו הספורטיביים התפרסם כמי שהגיש עתירה לבג"ץ כנגד ארגון תחרויות סיוף בישראל בשבת. לאחר שהחל ליטול חלק בתחרויות בינלאומיות בשבת החל ליטול חלק בתחרויות גם בארץ. כחלק מההליך המשפטי נתנה פסיקת ביניים לגבי תחרות אחת בה נקבע כי אם היא תתקיים בשבת הוא יוכרז כמנצח מבלי שהשתתף. ואכן התחרות התקיימה ובה דורגו הספורטאים מהמקום השני ומטה כאשר יובל מוכרז כזוכה התחרות מבלי שבכלל היה באולם התחרויות. את יובל ייצג דר' אביעד הכהן. את איגוד הסיוף ייצג עו"ד אדוארדו ווסר ואת מועדון הפועל אשקלון (סיוף) ייצגה העמותה לקידום הספורט באשקלון באמצעות מנהלה שרלי אופלגר.
עידו הרפר - מהפועל כפר סבא משלים רביעיית סייפים אשר העפילו לבית גמר אליפות העולם בדקר גברים קבוצות ונכללו עקב הישגם זה בתוכנית האולימפית לקראת ריו 2016.
זינגרמן ויאצסלב - מהפועל אשקלון, מי שכבר פרש מהנבחרת ועתה מתכנן קאמבק בדצמבר 2013 בעברו, אלוף המכללות של ארצות הברית NCAA בשלוש השנים האחרונות אשר בשיאו היה מדורג שני בעולם לנוער. זינגרמן השלים 3 זכיות רצופות באליפות המכללות של ארצות הברית. ב-2010 הפסיד את תארו לישראליאן מרט.
אביטל מרניוק - מהפועל אשקלון, אלופת ישראל בוגרות 2013 גמר אליפות אירופה וגמר אליפות עולם לנוער 2011, מדליית ארד אליפות אירופה לנוער 2012 אליפויות עולם לנוער 2011 ו-2012 שותפה למקום הרביעי קבוצתי יחד עם חברתה לאגודת הפועל אשקלון אירה לוין. אביטל וקבוצת הנשים נמנו על סגל ריו 2016 כאשר מאגר הכישרון של סייפות צעירות מבטיחות נמנו על הנבחרת. אולם דנה סטרלניקוב אלופת העולם לקדטיות 2012 ממעלות פרשה במפתיע. אלופת העולם לקדטיות 2013 אלונה קומרוב החליטה לרדת מהארץ ופנתה בבקשה לשחררה כדי לייצג את רוסיה. אנה לונדון לומדת במקצועות הרפואה ומההרכב עטור הכוכבות נותרה אביל מרניוק.
מאור חטואל - חבר הפועל עכו, סייף ענף רומח שנכלל בסגל ריו 2016.
מרט ישראליאן - מהפועל אשקלון, אלוף ישראל לבוגרים מדורג שלישי בעולם לנוער פעמיים אלוף המכללות של ארצות הברית NCAA.
אולימפיאדת בייג'ינג השתתפו הסייפים דלילה חטואל מהפועל עכו עם אביה המשמש כמאמנה חיים חטואל, תומר אור מהפועל חיפה ומאמנו אודי כרמי ונעם מילס מהפועל כפר סבא עם מאמנה אוהד בלוה, אך לא הגיעו להישגים מיוחדים.
נעם מילס - מחזיקת סבב גביע העולם לנוער, ניצחה בשני גביעי עולם ברצף, זכתה ב-2008 במקום השביעי באליפות אירופה לבוגרות ומחזיקה בהישג השיא של ספורטאי ישראלי בענף, מדליית ארד באליפות אירופה בלייפציג גרמניה יולי 2010.
אנסטסיה פרדמן - בעלת מדליית ארד באליפות העולם לנוער שנת 2000.
דורון לויט - מאמן סיוף (ת"א וכפ"ס) אלוף ישראל 7 פעמים, קפטן הנבחרת הבוגרת של ישראל מספר רב של שנים, אלוף המכללות NCAA ומבכירי הסייפים בארץ.
סייף בישראל > דירוג עולמי של סייפים ישראלים

רומח בנות לידיה חטואל-צוקרמן 8
רומח בנים תומר אור 27
רומח בנות דלילה חתואל 29
דקר בנות נעם מילס 29
דקר בנים גרגורי בסקין 73
בענף הדקר קדטיות, השיגו בנות ישראל פעמיים בשנים האחרונות[דרושה הבהרה] את המקום החמישי, כשניצחו את פולין, גרמניה ואיטליה. דנה סטרלניקוב סיימה במקום ה-8 באליפות העולם לגילאי 17, כשהיא בת 14 בלבד.
באליפות העולם בטורקיה (2009) עידו הרפר הגיע לחצי הגמר (1–16) בגיל 17 בלבד. הישג היסטורי לסייף הישראלי.
ב-2021 זכתה ניקול פוסטלניק במדליית כסף באליפות העולם לנוער שהתקיימה בקהיר, ניקול מדורגת במקום השני בעולם בסגנון רומח לגילאי נוער.
באפריל 2022 זכו במדליית כסף: ניקול פייגין כסגנית אלופת עולם לנוער בענף הדקר, ואלון שריד כסגן אלוף עולם בקדטים בענף הדקר.
סייף בישראל > אליפות עולם 2022 - נבחרת הנערות בסיוף דקר

נבחרת הנערות של ישראל בסיוף דקר זכתה ב-10 באפריל 2022 במדליית הזהב באליפות העולם בדובאי. חברות הנבחרת ניקול פייגין, אדל בוגדנוב, סופיה ויינברג ואווה גלפר, תחת המאמנים אלכסנדר איבנוב ויעקב פרדמן הביאו את המדליה הקבוצתית הראשונה של ישראל אי פעם
ראו גם

אליפות העולם בסייף
מארק ליין

| --- | --- |

 לידה:  24 בפברואר 1927 הברונקס, ניו יורק, ארצות הברית 
 פטירה:  10 במאי 2016 (בגיל 89) שארלוטסוויל, וירג'יניה, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 השכלה:  בית הספר למשפט ברוקלין  ברוקלין קולג'  אוניברסיטת לונג איילנד 
 תקופת כהונה:  ? – 10 במאי 2016 
 תקופת הפעילות:  ? – 10 במאי 2016 
 תחומי מחקר:  זכויות אזרחיות ומדיניות, פשע מלחמה, אקטיביזם, civil rights 
 תפקידים בולטים:  חבר האסיפה של ניו יורק 
 
מארק ליין (באנגלית: Mark Lane; ‏ 24 בפברואר 1927 – 10 במאי 2016) היה עורך דין וסופר פוליטי יהודי אמריקאי. מחוקרי רצח קנדי, מבין הראשונים שדחו את ממצאי ועדת וורן והעלו את התאוריה כי ההתנקשות בנשיא הייתה תוצאה של קשר.
ראשית הדרך

מארק ליין נולד בניו יורק בשנת 1927. לאחר תום מלחמת העולם השנייה סיים את לימודי המשפטים והוסמך כעורך דין. היה פעיל במפלגה הדמוקרטית. בבחירות לנשיאות ארצות הברית שנערכו בשנת 1960 תמך במועמדותו של הסנטור ג'ון פ. קנדי לנשיאות וניהל את מערכת הבחירות שלו בניו יורק. באותה שנה נבחר כחבר בית הנבחרים של מדינת ניו יורק בתמיכתם של אלינור רוזוולט ושל ג'ון פ. קנדי. לאחר היבחרו ניהל ליין מסע לביטול עונש המוות וכן פעל לפתרון בעיות מצוקת הדיור בעיר ניו יורק. ליין היה פעיל גם במסגרת תנועה לזכויות האזרח בשם "צועדי החופש (Freedom Riders), שארגנה צעדות למדינות הדרום של ארצות הברית כמחאה נגד האפליה הגזעית ששררה בהן ואף נעצר ביחד עם המפגינים.
רצח קנדי

רצח הנשיא ג'ון פ. קנדי בעיר דאלאס בטקסס ב-22 בנובמבר 1963 חולל מפנה בחייו של מארק ליין ומאז הקדיש את פעילותו הציבורית והספרותית לחקירת נסיבות הרצח ומבצעיו. העניין שגילה ליין בפרשה נבע מהיותו שלוש שנים קודם לכן מנהל מסע הבחירות של קנדי לנשיאות בניו יורק. ליין היה מבין הראשונים שנתנו את תשומת לבם לשאלות ולתעלומות שפרשת הרצח מעוררת והגיע לידי מסקנה כי לי הארווי אוסוולד איננו הרוצח. זמן לא רב לאחר הרצח ייסד ליין בניו יורק גוף שליין העניק לו את השם "ועדת חקירה של אזרחים" (Citizen`s Committee of Inquiry). ליין החל להרצות באופן רצוף על דעתו בקשר לנסיבות הרצח ולאחר מכן יצא לאירופה ושם פרסם את דעותיו, בהאמינו כי בפעילותו מחוץ לארצות הברית הוא יזכה ליותר תשומת לב מצד הציבור האמריקאי. בפעילותו זו יצר ליין קשרים עם הפילוסוף ברטראנד ראסל, אשר בהשפעת ליין פרסם ב-6 בספטמבר 1964 גילוי דעת פומבי בשם "16 שאלות אודות הרצח" (אנ'), בו העלה תמיהות וספקות בקשר לפרשת הרצח ובקשר לאשמתו של אוסוואלד.
לאחר שנתמנתה ועדת וורן ב-29 בנובמבר 1963 לערוך חקירה מקפת על רצח הנשיא ביקש ליין מהוועדה לייצג בפנייה את אוסוואלד. בקשתו נדחתה בנימוק שאיננו יכול לייצג אדם שאינו בחיים ואז השיג ליין את הסכמתה של אמו של אוסוואלד, מרגריטה אוסוואלד, לייצגה בפני הוועדה.
בספטמבר 1966 פרסם מארק ליין את הספר "Rush to judgment" - "הבהלה לחרוץ דין", בו דחה את מסקנות דו"ח ועדת וורן והעלה על הכתב את כל התעלומות, הספקות והסתירות שהדו"ח עורר. הספר היה מבין הראשונים שנתפרסמו בארצות הברית השוללים את דו"ח הוועדה ועורר עניין רב בארצות הברית ובעולם. בשנת 1967 הופק בארצות הברית סרט קולנוע תיעודי על פי הספר, בו הופיע ליין כקריין וכמראיין של אחדים מעדי הפרשה. בשנת 1977 הפיק ליין סרט תיעודי נוסף בו חזר על תאוריית הקשר של ביחס לרצח הנשיא "שני אנשים בדאלאס" (Two Men in Dallas).
בשנת 1967 כאשר ג'ים גאריסון פרקליט המחוז של ניו אורלינס החל בחקירה, בכוונה להעמיד לדין איש עסקים מניו אורלינס בשם קליי שאו באשמת קשירת קשר לרצח הנשיא (חקירה שהובילה להעמדתו לדין ולבסוף לזיכוי של שאו על ידי בית המשפט), הוא נעזר במארק ליין.
בשנת 1992 פרסם את ספרו "Plausible Denial" - "הכחשה לכאורה", בו העלה את הטענה כי ה-CIA היה מעורב ברצח הנשיא. בספר מתאר ליין משפט משנת 1985 בו היה מעורב כעורך דין שיצג ביטאון של הימין-הקיצוני, בתביעת דיבה שהגיש נגדו א. הווארד האנט, מבכירי הבית הלבן בתקופת נשיאותו של ריצ'רד ניקסון ומן המעורבים בפרשת ווטרגייט, נגד הביטאון, בגין כתבה שפרסם הביטאון, בה נאמר כי הנט, לשעבר איש סוכנות הביון המרכזית והסוכנות עצמה היו אחראים לרצח הנשיא. ליין הסיק מן העדויות שהועלו במשפט את אשמת האנט והסוכנות ברצח הנשיא והעלה תאוריה זו בספרו זה.
בשנת 1973 הופק בארצות הברית סרט קולנוע עלילתי בשם "פעולת שלטונית" - "Executive Action" המתבסס על רעיונותיו של מארק ליין והמציג את הרצח כמזימה לה היו שותפים חוגי הממשל ואילי נפט מטקסס.
בספריו וסרטיו דבק ליין בחפותו של לי הארווי אוסוואלד ואף העלה את התאוריה כי בתקופה שקדמה לרצח פעלו בדאלאס "שני אוסוואלד", האחד לי הארווי אוסוואלד עצמו והשני מתחזה שיצר מראש רקע להאשמתו של אוסוואלד ברצח. כן טען ליין גם לחפותו של אוסוואלד מאשמת רצח השוטר טיפיט, שאירע בסביבת מקום מגוריו של אוסוואלד בדאלאס פחות משעה לאחר רצח הנשיא, אשר יוחס על ידי ועדת וורן לאוסוואלד. מארק ליין לא קבע בבירור, בפרסומיו, מי היה הרוצח אך הצביע על מעורבות לכאורה של הממסד ושל אילי ההון ברצח.
הביקורת על מארק ליין

ליין זכה לפרסום רב בארצות הברית ובעולם בגין גילוייו הראשוניים בפרשת רצח קנדי וספריו הפכו לרבי מכר. עם זאת היה ליין אחד האנשים השנויים ביתר במחלוקת בארצות הברית וזאת משני טעמים: האחד כי היה איש הפכפך, שלמרות דעותיו השמאליות ותמיכתו בזכויות האדם, בחר לייצג אנשי ימין ידועים וכת רצחנית. השני, בשל ריבוי הסתירות, הגילויים שהופרכו ואף טענות עובדה לא אמיתיות בספריו.
בעניין הראשון, ייצוג אנשי ימין וכתות, נזקפו לחובתו של ליין העובדות כי יצג את ג'יימס ארל ריי רוצחו של מרטין לותר קינג בפני ועדת בית הנבחרים בנוגע להתנקשויות. כמו כן כי היה עורך דינו של ג'ים ג'ונס, שעמד בראש כת מקדש העם בגיאנה, ערב טבח ג'ונסטאון ב-18 בנובמבר 1978, בו מצאו מותם 909 מחסידי הכת, לרבות ילדים ותינוקות, באירוע מחריד שהיה ספק התאבדות המונית ספק רצח המוני. ליין היה במקום האירוע והצליח להחלץ ממנו זמן קצר פני הטבח. וכך גם על כי יצג ביטאון של קבוצה מן הימין הקיצוני בתביעת דיבה שהוגשה נגדו על ידי א. הווארד האנט, מאנשיו של ריצ'רד ניקסון, על כי פרסם כי האנט היה בין הקושרים בפרשת רצח הנשיא קנדי (פרשה עליה כתב את ספרו "הכחשה לכאורה").
בעניין השני, סתירות ועובדות מסולפות, נמצאו בספרו של ליין פגמים רבים. לדוגמה: ליין חלק על מסקנות הוועדה שלפיהן נורו שלוש יריות מחלון הקומה השישית של מחסן הספרים בדאלאס, אך התעלם מעדותו של צלם עיתונות לפיה ראה קנה רובה מציץ מחלון הקומה השישית ונמשך לאחור לאחר היריה השלישית. ליין הטיל ספק בכך שאוסוואלד ירה למוות בשוטר טיפיט זמן לא רב לאחר ההתנקשות בנשיא, והתעלם מעדותן של שלוש עדות שראו את אוסוואלד מרוקן את מחסנית אקדחו, בזירת הרצח, מיד לאחר שהשוטר נורה, ומעדותו של עד שראה את אוסוואלד נמלט מזירת הרצח. ליין טען כי איש מן ממומחי הצליפה של ועדת וורן לא הצליח לירות שלוש יריות באותו הרצף בו נורו יריותיו של אוסוואלד לפי דו"ח הוועדה, בעוד שבדו"ח נאמר כי המומחים הצליחו פעמיים לפגוע בראשה של בובת אדם שהוסעה על גבי כלי רכב במהירות ובמרחק מן החלון, הזהים לאלו של מכונית נשיא בעת ההתנקשות. הספר עורר טענות בשל דוגמאות רבות ממין זה.
טענה שהועלתה נגד ליין, שלא נמצא לה בסיס והוכחשה על ידו, וככל הנראה אינה אמיתית, היא כי הק.ג.ב. מימן חלק ממחקרו של ליין.
מבקריו של ליין טענו כי ספריו כי הוא מבטא בספריו גישה פראנואידית וכי הם כתובים כספרי מתח וריגול מן התרבות הפופולרית.
פעילותו נגד מלחמת וייטנאם ולמען זכויות האדם

בשנות השבעים היה ליין מבין הפעילים נגד מלחמת וייטנאם ובארגונים שאספו ראיות על ביצוע פשעי מלחמה על ידי חיילים אמריקאים בווייטנאם במהלך המלחמה. הוא השתתף לצדה של שחקנית הקולנוע ג'יין פונדה בעצרות נגד המלחמה ובאיסוף תרומות לאגודות שהתנגדו לה. הוא ראיין חיילים אמריקאים שהעידו בפניו על ביצוע פשעי מלחמה וקיבץ את עדויותיהם לספר "שיחות עם אמריקאים - עדות מפי 32 ותיקי וייטנאם" שפרסם בשנת 1970.
ב-25 באוקטובר 1967 נמצאו בעיר ארקאדיה במדינת פלורידה גופותיהם של שבעה ילדים שנרצחו באמצעות הרעל פרתיון. אביהם, פועל שחור עור בשם ג'יימס ג'וסף ריצ'רדסון, נחשד בביצוע הרצח, הועמד לדיו ונידון למוות. מארק ליין חקר את המקרה לפרטיו ופרסם את תוצאות חקירתו בספרו "ארקאדיה" שיצא לאור בשנת 1980. בספרו טען ליין כי האב היה חף מפשע וכי הועמד לדין כתוצאה מפעולות בלתי חוקיות של רשויות החוק. אף על פי שליין לא יצג את ריצ'רדסון במשפטו, הוא הגיש, בהסתמך על ממצאיו בספרו, בקשה לשלטונות פלורידה לבחון מחדש את המקרה. בקשתו נענתה, ובעוד ריצ'רדסון ממתין שנים רבות לביצוע גזר הדין, מינה מושל פלורידה תובעת מיוחדת לחקור את הפרשה. החוקרת מצאה כי נגרם לריצ'רדסון עיוות דין, ולכן בוטלו ההאשמות נגדו והוא שוחרר לחופשי בשנת 1989. לימים בהיותה בבית אבות הודתה שכנתו של ריצ'רדסון, שהייתה שמרטפית של הילדים ביום ביצוע הרציחות, כי היא זו שהרעילה את הילדים. מפאת זקנתה והספק בצלילות דעתה היא לא הועמדה לדין.
חרף גילו המשיך ליין להיות עורך דין פעיל. הוא התגורר במדינת וירג'יניה וערך הרצאות בענייני זכויות האדם. ב-10 במאי 2016 נפטר ליין מהתקף לב.
ספריו אודות רצח קנדי

Rush to Judgement, Publisher: Holt Rhinehart; 1ST edition 1966
Plausible Denial: Was the CIA Involved in the Assassination of JFK Publisher: Thunder's Mouth Press. November 1992
A Citizen's Dissent, Mark Lane Replies to the Defenders of the Warren Report. Holt, Rinehart and Winston, 1968
ספריו האחרים

Arcadia. Holt, Rinehart and Winston, 1970.
Conversations with Americans: Testimony from 32 Vietnam Veterans. Simon & Schuster, 1970.
The Strongest Poison. Hawthorn Books, 1980.
Murder in Memphis: The FBI and the Assassination of Martin Luther King. Thunder's Mouth Press, 1993.
הערות שוליים

↑   "Executive Action (1973)‎", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007279709105171  BnF: cb12213878v (data)  GND: 1233711598  ISNI: 0000 0001 1086 6607  LCCN: n80014424  NARA: 10580828  NKC: ola2008474816  NTA: 072462647  SNAC: w63v22kk  SUDOC: 030795400  VIAF: 121776969   WorldCat (עם VIAF): 121776969
עינייך

עינייך (בשמו הבינלאומי: There Must be Another Way) הוא השיר שייצג את ישראל באירוויזיון 2009 שנערך במוסקבה, בירת רוסיה. השיר הושר על ידי צמד הזמרות אחינועם ניני ומירה עווד, ונכתב על ידן בעזרתו של המפיק גיל דור שעובד עם ניני. השיר הגיע למקום הראשון בקדם-אירוויזיון 2009 מבין ארבעה שירים בביצוען של ניני ועווד.
באירוויזיון התמודד השיר בחצי הגמר הראשון, שנערך ב-12 במאי 2009, ממנו העפיל לגמר תוך סיום שלב חצי הגמר במקום השביעי עם 75 נקודות. הגמר נערך ב-16 במאי 2009, השיר הוגרל להופיע שני (שיבוץ שנחשב גרוע), וסיים במקום ה-16 עם 53 נקודות.
אחינועם ניני היא יהודייה ישראלית ומירה עווד היא ערביה-ישראלית. הצמד נוצר בכוונה תחילה עקב הרצון של רשות השידור להעביר מסרים של שלום, אחווה ושיתוף בין שני העמים השוכנים בישראל.
בריאיון ל-ynet ציינה ניני כי: ”זו פעם ראשונה שבתחרות הקדם אירוויזיון שרים בערבית, זו הפעם הראשונה בכלל שהשפה הערבית מייצגת את ישראל אף על פי שיותר ממיליון איש בארץ דוברים אותה. הגיע הזמן שנעשה את השינוי הזה ואני מאוד גאה להיות חלק מזה”.
לשיר קיים שם בינלאומי, איתו הופיעו השתיים בתחרות האירוויזיון "There Must be Another Way". אחינועם ניני לא הופיעה בשמה אלא השתמשה בשם הבמה שלה - "נועה".
מיקומי שיא

|   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ישראל | מדיה פורסט ישראל | 1 |  |
|  שווייץ | המצעד השווייצרי | 93 |  |
הערות שוליים

↑  מילות השיר, שירונט
↑  מרב יודילוביץ', השיר "עינייך" ייצג את ישראל באירוויזיון, באתר ynet, 2 במרץ 2009
↑  מרב יודילוביץ', השיר "עינייך" ייצג את ישראל באירוויזיון, באתר ynet, 2 במרץ 2009
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz release group: fb85e6ca-06a2-41c0-b294-8031a880b9cc
חיים רביה

| --- | --- |

 לידה:  1961 (בן 64 בערך) גבעתיים, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  אוניברסיטת תל אביב 
 
חיים רַבְיָה (נולד ב-1961) הוא משפטן ועורך-דין ישראלי המתמחה במשפט וטכנולוגיה ובקניין רוחני, והיוצר והבעלים של אתר האינטרנט המשפטי הראשון בישראל, law.co.il. רביה היה עורך-הדין הפרטי הראשון בישראל, ומהראשונים בעולם, שהתמחו בתחום המשפט באינטרנט. מאז אמצע שנות ה-90 היה מעורב ברבים מהליכי החקיקה והמיזמים הבולטים בתחום בישראל.
ביוגרפיה

רביה נולד בגבעתיים, בוגר בית הספר התיכון שמעון בן צבי בעיר (1979). בשנים המוקדמות ניהל קריירה עיתונאית: שירת במחלקת החדשות של גלי צה"ל (1983-1979) בתפקידי כתב בבתי המשפט, כתב לענייני משטרה וכתב לענייני צבא בתקופת מבצע שלום הגליל (1983-1982). לאחר מכן עבד מספר שנים כעיתונאי בידיעות אחרונות, ככתב הצבאי של העיתון חדשות (1984–1986) וכמזכיר מערכת החדשות בגלי צה"ל (1988-1986). חיבר ופרסם ביחד עם עמנואל רוזן את הספר "לקראת גיוס – מדריך למתגייס ולחייל", שהיה המדריך הראשון למתגייסים לצה"ל וראה אור בשתי מהדורות עיקריות וביותר מ-10 הדפסות.
רביה הוא בוגר הפקולטה למשפטים באוניברסיטת תל אביב (1988) ומוסמך לעריכת דין בישראל (1990). משהוסמך לעריכת דין עבד תחילה כעו"ד במשרד דנציגר-קלגסבלד (1992-1990). לאחר מכן הקים וניהל משרד עורכי דין עצמאי, רביה ושות' (2007-1993), שהתמחה במשפט ואינטרנט ובכלל זה במסחר אלקטרוני, חוזי טכנולוגיה, הגנת הפרטיות ואבטחת מידע, חתימות אלקטרוניות, קוד פתוח וזכויות יוצרים. בשנת 2007 מיזג רביה את המשרד עם משרד פרל כהן צדק לצר שבו הוא משמש כיום (2018) שותף בכיר וראש קבוצת האינטרנט, הסייבר וזכויות היוצרים.
רביה הוא מוסמך בגישור ונוטריון.
פעילות בתחום המחשוב והאינטרנט

לאחר היכרות ראשונית עם רשתות מחשב מקוונות, בתקופה שטרם הוצע בישראל אינטרנט מסחרי, ייסד רביה בשנת 1996 את law.co.il, שהיה אתר האינטרנט המשפטי הראשון בישראל ומראשוני אתרי האינטרנט בארץ. האתר עבר במשך השנים כמה סבבים של עיצוב וארגון מחדש (מבחינה ויזואלית וטכנולוגית), הוא פעיל עד היום (2018), מתעדכן בתדירות יומית, ומכיל עשרות אלפי עמודי מידע הכוללים חדשות, מאמרים, פסיקה, חקיקה ומסמכים בתחומי עיסוקו של רביה כעורך-דין.
מאז מחצית שנות ה-90 פרסם רביה בעיתונות ובאתר מאות מאמרים בתחום, ואף הרבה להרצות על נושאים שונים הקשורים לתחום בפני פורומים שונים של אנשי מקצוע בתחום המשפט. בנוסף, ביוני 2002 הוזמן רביה להצטרף לצוות המנחים הקבוע של תוכנית הרדיו "אינטרבית" (שהייתה ממסגרות התיקשורת הראשונות שעסקו בישראל בנושאי אינטרנט), והחל גם במסגרת זו לפרשן ולהציף את הסוגיות המשפטיות הרלוונטיות בתחום. לכל הפעילות השיטתית הזו של רביה הייתה תרומה משמעותית להנחלה וביאור של ידע בסוגיות שונות בתחום המחשוב והאינטרנט, בכלל, ושל סוגיות שנמצאות על קו התפר שבין תחום המחשוב והאינטרנט לבין עולם המשפט, בפרט. זאת, בקרב הציבור הרחב, בקרב ציבור אנשי המקצוע בתחום המשפט, ואף בקרב קובעי המדיניות בישראל.
בשנים 2003–2004 שימש רביה כמרצה אורח בפקולטה למשפטים באוניברסיטת חיפה והתמקד בהוראת התחום של ראיות ועבירות מחשב.
רביה היה ממייסדי המקור - עמותה לקידום קוד פתוח בישראל, פעל לעידוד השימוש הממשלתי בתכנות קוד פתוח ותרגם לעברית את נוסח רישיונות התוכנה החופשית GPL v.2 ו-GPL v.3.
פעילות ציבורית

רביה שימש כיושב ראש ועדת מחשוב הארצית בלשכת עורכי הדין (2008-2007), וקודם לכן חבר נשיאות ועדת המחשוב בלשכת עוה"ד (2005-2000) ונציגה לדיוני הכנסת בנושא חוק החתימה האלקטרונית. באותה תקופה שימש רביה גם כחבר הוועדה לגיבוש קוד אתי לפרסום מידע כלכלי באינטרנט בראשות פרופ' אסא כשר (רשות ניירות ערך).
רביה היה חבר המועצה הציבורית להגנת הפרטיות הפועלת ליד משרד המשפטים מכוח חוק הגנת הפרטיות, התשמ"א – 1981 (2006-2000), ושימש כחבר הצוות לבחינת הסדרת מאגרי המידע בחקיקה הישראלית בראשות המשנה דאז ליועץ המשפטי לממשלה, יהושע שופמן (2007-2006).
בשנת 2016 יזם רביה, ביחד עם המכון הישראלי לדמוקרטיה, את הקמתה של קבוצת מומחים מגוונת (משפטנים, אנשי אקדמיה, ומומחי טכנלוגיה, שהגיעו מהשירות הציבורי, מהחברה האזרחית ומהמגזר הפרטי והתעשייה), שפעלה במשך כשנתיים במתכונת של "שולחן עגול", במטרה להכין הצעה לחוק הגנת פרטיות חדש שיהלום את צורכי הזמן. תוצר עבודתה של קבוצת המומחים היה מסמך שהציג בצורה מנומקת ומבוארת הצעת נוסח לחוק הגנת פרטיות חדש, אשר פורסם ביוני 2019.
עם התפרצות מגפת הקורונה בישראל, והבעיות הקשות בתחום הגנת הפרטיות אשר ניגלו ונוצרו במהלכה - ובראשן, הפגיעה הקשה בזכות לפרטיות של מי שאובחנו כחולי קורונה ומי שבאו (או נחשדו כי באו) איתם במגע - פעל רביה ביחד עם אנשי אקדמיה, טכנולוגיה, חברה, מידע ומשפט נוספים, כדי להתריע על המצב בפני רשויות המדינה השונות (לרבות ראש הממשלה, שר הבריאות, שר המשפטים והיועץ המשפטי לממשלה), וכדי להביאו לידיעת הציבור. בהמשך וכחלק מהמאבק הציבורי הזה פעל רביה, ביחד עם פרופ' מיכאל בירנהק, לניסוח הצעת חוק לקביעת אמות מידה שיאפשרו פיתוח חלופות אזרחיות לאמצעים המעקב הטכנולוגיים של השב"כ, אמצעים שפותחו לצורכי לוחמה בטירור אך גויסו על ידי רשויות המדינה לשימוש במסגרת התהליך שנועד לקטוע את שרשרת ההדבקה בנגיף הקורונה. הצעת החוק, שקיבלה את תמיכתם של פעילים בולטים נוספים במאבק הציבורי הזה, הוגשה לוועדת החוץ והביטחון של הכנסת ביולי 2020.
מתוך ובהמשך למאבק הציבורי הזה, הוקמה ביולי 2020 עמותת פרטיות ישראל, שרביה הוא אחד ממיסדיה (ביחד עם פעילים בולטים נוספים כגון: פרופ' ניבה אלקין-קורן, פרופ' מיכאל בירנהק, פרופ' קרין נהון, פרופ' אור דונקלמן, ד"ר ארנה ברי קרן, עו"ד יורם הכהן ועוד).
אותות הוקרה

בשנת 2013 הוענק לרביה אות הוקרה על חדשנות וחלוציות בתחום האינטרנט בישראל על ידי לשכת מנתחי מערכות המידע, וזאת על תרומתו לקידום ההתמחות במשפט האינטרנט בקרב עורכי דין בישראל. בנימוקים לקבלת האות צוין כי "עו"ד רביה לקח חלק בגיבוש מרבית החקיקה הטכנולוגית בישראל ויזם והוביל כמה מההליכים המשפטיים החדשנים בתחומים אלה. החל משנת 1996 הוא פרסם יותר מ-200 מאמרים בתחום, ולמעשה היה עורך הדין הפרטי הראשון בישראל שעסק בתחום".