שלמה סולימן אלסנג'ארי
קורות חיים > מקומו ומנהגיו

מכינויו (הנזכר בכותרות בכתבי היד של פיוטיו) "אלסנג'ארי" עולה שמוצאו או מוצא משפחתו ממחוז סנג'אר, כיום בצפון עיראק. אולם, לפי המקובל באותה עת, כונה על שם מוצאו רק מי שהיגר משם, ולכן נאמרו השערות שונות היכן פעל אלסנג'ארי.
מנחם זולאי שיער שפעולתו הייתה בארץ ישראל או במצרים, אולי בשל התפוצה העצומה של פיוטיו בגניזת קהיר, שמלמדים על פעילותו במקום קרוב. שירמן חלק עליו, וטען כי אי-הופעת שמו בתעודות ובמסמכים מן הגניזה מוכיח כי לא חי באזור, ולכן הציע שאלסנג'ארי הוא פייטן בבלי. עוד הוא כתב שהעובדה שהוא חותם בשמו הערבי 'סולימן' מלמדת שארצו הייתה מדינה שבה היהודים נטמעו במידה רבה בסביבה הנכרית.
השערות מבוססות יותר על מקום פעילותו של אלסנג'ארי עלו מבדיקת מנהגי התפילה שפיוטיו מתבססים עליהם. למשל, שולמית אליצור מצאה כי אף שאלסנג'ארי כתב את יוצרותיו לפי מחזור פרשות השבוע, הוא נוהג לרמוז בפיוטים גם לחלוקה הארץ-ישראלית הקדומה לסדרים, וכן לסדר ההפטרות הארץ-ישראלי לסדרים. קדושתא שחיבר אלסנג'ארי לפסח כוללת בתוכה נוסחים רבים המלמדים שהתפילה נאמרה בנוסח ארץ ישראל, כגון חתימת ברכת עבודה בנוסח "שאותך ביראה נעבוד". לאחר שנחקר "מחזור ארץ ישראל" – מחזור תפילה גדול ומפואר ובו פיוטים למועדים לפי מנהגה של קהילה ארץ-ישראלית כלשהי, נמצא כי במחזור מופיעים פיוטים רבים משל אלסנג'ארי. פליישר ראה בכך ראיה סופית לכך ש"עיקר פעלו נתון בהקשר ארץ ישראלי". לכן, הסיקו החוקרים שסביר שאלסנג'ארי חי ופעל בארץ ישראל, ולכל הפחות בקהילה סמוכה לארץ ישראל שנהגה כמנהגיה.
אולם, בקדושתאותיו למועדים, לצד רמזים רבים למנהגי קריאה בתורה ארץ ישראליים (למשל קריאת "שור או כשב" ביום הראשון של פסח והפטרת שירת דבורה בשביעי של פסח), נמצאו גם ראיות סותרות. כמה מן הקדושתאות מיועדות ליום טוב שני של גלויות, מה שמוכיח שנכתבו מחוץ לארץ ישראל. כמה מהן גם מעידות על מנהגי קריאה בבליים (כגון קריאת "משכו וקחו" ביום הראשון של פסח, וקריאת "כל הבכור" ביום השני של שבועות). עובדה זו מלמדת שלכל הפחות חלק מפעילותו הייתה בקהילה מחוץ לארץ ישראל. מקרה חריג הוא קדושתא ליום טוב שני של סוכות, המפייטת את קריאת "ביום השני". קריאה זו היא הקריאה ליום השני בארץ ישראל, שהוא חול המועד, אולם הקדושתא נועדה בוודאי ליום טוב ולא לחול המועד, ולכן נכתבה עבור קהילה בחו"ל, אך בחו"ל הקריאה ביום זה היא קריאה של חג (ולא של חול המועד), "שור או כשב". ההסבר לכך הוא שהקדושתא נועדה לקהילה ארץ-ישראלית ששכנה בחו"ל, ולכן נהגה יום טוב של גלויות, אך מנהגי הקריאה שלה היו כבארץ ישראל.
ראיה נוספת היא שאלת פיוטיו של אלסנג'ארי לשבתות תלתא דפורענותא (הפטרות הפורענות לתקופת בין המצרים). המנהג להפטיר בהפטרות אלה הוא ארץ ישראלי, ובתחילה בבבל לא הפטירו בהן כלל. במקור, בשל הקריאה הארץ ישראלית לפי הסדרים, לא הייתה קביעות בין הפטרות אלה לקריאה מסוימת. אולם, לאחר שהתקבל סדר הפרשות הבבלי, ישנה קביעות בין פרשות מסוימות להפטרות אלה, ולמשל, פרשת דברים היא לעולם השבת השלישית מתלתא דפורענותא. באופן מפתיע, פיוטי היוצר של אלסנג'ארי לפרשות אלה מתעלמים כליל מהפטרות הפורענות, ומן הצד השני נתגלו יוצרות שלו לשבתות הפורענות, שאינם קשורים לאף פרשה. פליישר הסביר זאת במנהג הארץ ישראלי הקדום, שאינו מצמיד בין הפטרות הפורענות לקריאה מסוימת, וסבר שמנהג זה המשיך להתקיים גם לאחר המעבר לקריאת הפרשות. בכך הוא ראה ראיה נוספת למנהג ארץ ישראל אצל אלסנג'ארי. לעומת זאת, טען עדן הכהן כי זו ראיה הפוכה, ולדעתו אלסנג'ארי נהג ביוצרות אלה לפי המנהג הבבלי, שלא הפטיר כלל בהפטרות הפורענות המיוחדות. אם כן, הוא מציע שהיוצרות לפרשות נכתבו כאשר אלסנג'ארי שהה בקהילה בבלית.
על בסיס מכלול הראיות, הסיק הכהן כי אלסנג'ארי פעל כנראה בכמה מקומות לאורך שנות פייטנותו. נראה שחלק מפעילותו הייתה בארץ ישראל, וחלק אחר בקהילות חו"ל. בקהילות חו"ל, הוא פעל כנראה הן עבור קהילות שנהגו כמנהגי בבל, והן עבור קהילות ארץ ישראליות בחו"ל שנהגו כמנהגי ארץ ישראל. לכך יש לצרף את ההשערה שבתקופה מתקדמת של פעילותו פגש אלסנג'ארי את רב סעדיה גאון. לפי הידוע על חייו של רס"ג, נראה שמפגש זה היה בטבריה. אם כן, נראה שבתחילת ימיו נדד אלסנג'ארי בין קהילות שונות בארץ ישראל ומחוצה לה, ובסוף ימיו פעל בארץ ישראל, כנראה בטבריה, לצדו של רב סעדיה גאון הצעיר.