stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
רבי יוחנן
תלמידיו > ריש לקיש

ריש לקיש היה כבר בנערותו חבר של רבי יוחנן, שניהם היו ילידי ציפורי. בזמן מאוחר יותר, הפך ריש לקיש לראש חבורת שודדים, אך לאחר מכן חזר בתשובה, והיה לאמורא חשוב. בתלמוד הבבלי מסופר על חזרתו בתשובה של ריש לקיש על ידי רבי יוחנן: כי רבי יוחנן רחץ בירדן. ריש לקיש, שהיה שודד, ראהו וקפץ אחריו לתוך הירדן. אמר לו רבי יוחנן: "כוחך הגדול ראוי כדי להשתמש בו לתורה". אמר לו ריש לקיש: "יופייך לנשים" (שכן רבי יוחנן היה יפה תואר). אמר לו רבי יוחנן: "אם תחזור בך, אתן לך לאישה את אחותי, שהיא יפה ממני!"
לאחר שהסכים ריש לקיש לחזור ללימודיו, אכן נתן לו רבי יוחנן את אחותו היפה לאישה, אך הוא גם החל ללמד אותו תורה. ריש לקיש שקד בצורה בלתי רגילה על לימודיו בתורה, הוא לא הפסיק את תלמודו אף ליום אחד, והיה לומד אף בלילות. פלפולו של ריש לקיש היה כה גדול, עד שאמר עליו עולא: "הרואה את ריש לקיש בבית המדרש, כאילו עוקר הרים וטוחנם זה בזה". לא עבר זמן רב, וריש לקיש הגיע למעלתו של רבי יוחנן, כמעט. רבי יוחנן התייחס לריש לקיש בכבוד רב, ולא פעם אחת מינהו למשנהו ואף קיבל את דעתו בהלכות.
למרות הידידות שבין רבי יוחנן לריש לקיש, זה הראשון הוא שגרם לבסוף למותו. על פי המסופר בגמרא, דנו השניים בבית המדרש בסוגיה טומאתם של כלי נשק, והיו חלוקים ביניהם. לאחר שאמר רבי יוחנן את דעתו, וריש לקיש חלק עליו, אמר לו רבי יוחנן "לסטאה בלסטיותיה ידע" משמע אתה הוא המומחה בנושא כלי נשק משום עברך כשודד. בעקבות האמירה, ריש לקיש התעצב על כך שאפילו לאחר שחזר בתשובה אין מקבלין אותו לגמרי אלא מזכירים לו את עברו, ואמר בתרעומת לרבי יוחנן "כשהייתי ראש השודדים קראו לי "רב", וגם כעת קוראים לי "רב". רבי יוחנן הקפיד עליו ועקב כך ריש לקיש חלה ודעתו של ר' יוחנן נחלשה. אשתו של ריש לקיש (שהייתה אחותו של ר' יוחנן) בקשה מר' יוחנן שיסלח לריש לקיש, אבל רבי יוחנן לא הסכים ולבסוף נפל ריש לקיש למשכב ומת. על פי המסופר בגמרא, רבי יוחנן התעצב מאוד על כך שגרם למותו של ריש לקיש. ניסיונות רבים של החכמים לעודד את רוחו, אם בלימוד איתו ואם בדיבור לא הועילו, ולבסוף נטרפה דעתו ולאחר שחכמי דורו ביקשו עליו רחמים, כשלא יכלו לראות בסבלו - הוא נפטר.
בנוסף, מסופר בגמרא כי ר' יוחנן התפעל מאחיינו, בנו של ריש לקיש ונתן בו עיניו. לפתע באה אם הילד (שהייתה אחותו של ר' יוחנן), לקחה את בנה כדי שלא יעשה לו ר' יוחנן כפי שעשה לאביו.
תלמידיו > רבי אלעזר

הוזכר הסיפור בו התרעם רבי יוחנן על רבי אלעזר, תלמידו המובהק, ורבי יעקב בר אידי פייס את רבי יוחנן והסביר לו שמעשיו של רבי אלעזר נעשו מתוך יראת הכבוד יתירה לרבו. אודות יחסיהם של שני החכמים, מסופר עוד בתלמוד, כי רבי יוחנן היה חולה ושכב בחדר אפל. כאשר נכנס רבי אלעזר רצה רבי יוחנן להאיר את החדר, ולכן הוא גילה את בשר זרועו שהבהיק כמרגלית (אודות יופיו של רבי יוחנן ראה לעיל פרק: ביוגרפיה) דבר שגרם להאיר את החדר. רבי אלעזר שראה זאת - בכה. רבי יוחנן לא הבין מדוע תלמידו בוכה ואמר לו: מדוע הינך בוכה? אם מפני תורה שלא למדת דייך - הרי "אחד המרבה ואחד הממעיט ובלבד שיכוין לבו לשמים". אם מפני עניותך - הרי לא כל אחד זוכה לשני שולחנות, שולחן תורה ושולחן עושר, ודייך בחכמתך הגדולה בתורה. ואם מפני בנים שאין לך - גם אני איבדתי את כל בני, וזו היא העצם הקטנה שנותרה מבני העשירי שנפטר. ענה ר' אלעזר: "על יופי גופך שלבסוף יבלה בקבר אני בוכה". אמר לו ר' יוחנן: "על כך וודאי ראוי לבכות" והצטרף לבכייתו. בסופו של דבר אמר רבי אלעזר לרבי יוחנן: האם חביבין עליך ייסורין? השיב רבי יוחנן - איני חפץ לא בייסורין ולא בשכרן. נתן רבי אלעזר את ידו לרבי יוחנן, והקימו ממיטתו בדרך נס.
תלמידיו > זעירי

גם זעירי נמנה עם תלמידיו. רבי יוחנן רצה שזעירי ישא את בתו, אבל זעירי התחמק ממנו מכיוון שהוא היה מבבל הנחשבת למיוחסת יותר ביחס לארץ ישראל שבה התערבו פסולין. פעם אחת הגיעו לשלולית מים וזעירי הרכיב את רבי יוחנן על כתיפו. אמר לו רבי יוחנן באותה שעה: תורתי כשירה לך, ואילו בתי אינה טובה בשבילך? אך למרות זאת זעירי המשיך להתחמק ממנו. והגמרא מסבירה כי רבי יוחנן לא ידע את אמרתו של רבי אלעזר "לא עלה עזרא מבבל עד שעשאה סולת נקייה", שממנו נראה שבבל הייתה נקייה לגמרי מפסולי יחוסין, ולכן זעירי סירב לקחת את בתו של רבי יוחנן לאשה, עקב מוצאו הבבלאי, שהיה נחשב יותר מאשר רבי יוחנן הארץ-ישראלי.
תלמידיו > רבי יעקב בר אידי

רבי יעקב בר אידי, תלמידו של רבי יוחנן, זכה להערכה מיוחדת מרבו. מעשה שהיה, שרבי יוחנן כעס על רבי אלעזר תלמידו המובהק, שאמר בבית המדרש הלכה ששמע ממנו, שלא בשמו. בא לפניו רבי יעקב בר אידי ואמר לפני רבי יוחנן: ”כתוב בתורה כאשר צווה ה' את משה כן עשה יהושע בן נון. וכי כל דיבור ודיבור שהיה יהושע יושב ודורש, אמר כך אמר משה? אלא יושב ודורש, והכל יודעים שהתורה של משה היא! אף אתה - אליעזר יושב ודורש, והכל יודעין שהתורה שלך היא!” הגיב רבי יוחנן: ”מפני מה אין אתם יודעין לרצות כבן אידי חבירינו?”
תלמידיו > רב כהנא

רב כהנא היה תלמידו של רבי יוחנן לאחר שברח מבבל. במסכת בבא קמא מסופר שבעת שלמד רב כהנא אצל רב בבבל, הגיע לשם מלשין, והצהיר בפני רב על כוונתו למסור ממון ישראל לגויים. לאחר שלא נענה לדבריו של רב שלא לעשות כן ואף הכריז ברמה על כוונתו הברורה למסור, קם עליו רב כהנא והרגו וזאת על פי ההלכה הקובעת שמצווה להרוג אדם שהוא מוסר לאחר התראה. רב הורה לרב כהנא לברוח לארץ ישראל, ושם לא להקשות בשיעוריו של רבי יוחנן במשך שבע שנים. שמע רב כהנא בעצתו, והגיע לישיבתו של רבי יוחנן, בשעה שריש לקיש חזר על שיעורו של רבי יוחנן, ושם הראה לריש לקיש כמה גדול כוחו בתורה.
הלך ריש לקיש לרבי יוחנן ואמר לו: "ארי עלה מבבל" - כלומר חכם שכוחו גדול בתורה, בא מבבל. למחרת הושיבו את רב כהנא בשורה הראשונה בבית מדרשו של רבי יוחנן. רב כהנא קיים את עצת רב, ושתק במשך כל לימודו של רבי יוחנן, וכיוון שכך, הזיזוהו לאחור, שורה אחר שורה, עד לשורה השביעית האחרונה, שבה ישבו צעירי התלמידים. אמר רבי יוחנן לריש לקיש: ”ארי שאמרת נעשה שועל”, כלומר: מתברר, כי אותו חכם שכינית אותו בתואר "אריה" אינו כזה כלל ועיקר. כאשר שמע זאת רב כהנא, הוא אמר לעצמו: יהי רצון שהבזיון הגדול שעברתי בשבע השורות שהזיזוני לאחור, יחשבו לי במקום שבע השנים שעליהם נצטוויתי לא להקשות בשיעור של רבי יוחנן כדי למנוע ממני כבוד. החל מרגע זה, רב כהנא קם והקשה קושיות על רבי יוחנן, וזה לא מצא להן מענה, על כל קושיא קידמו אותו שורה עד שהושיבו אותו בשורה הראשונה מול רבי יוחנן, ולבסוף אף שמטו מתחת מושבו של רבי יוחנן את שבעת הכרים שעליהן ישב. לרב כהנא היה מום בשפתיו שגרם לרבי יוחנן לחשוב שרב כהנא מחייך חיוך ניצחון, חלשה דעתו של רבי יוחנן ומיד מת רב כהנא.
למחרת כאשר רבי יוחנן סיפר לחכמים על כך שרב כהנא לגלג עליו, הסבירו החכמים לרבי יוחנן שרב כהנא לא חייך, אלא זהו מראה פניו. התחרט רבי יוחנן והלך למערת הקבורה של רב כהנא. ראה נחש שומר על פתח המערה, זנבו נתון לתוך פיו. אמר לו: "נחש, נחש, פתח פיך וייכנס הרב אצל תלמיד", ולא פתח; "ייכנס חבר אצל חבר", ולא פתח; "ייכנס תלמיד אצל הרב", פתח לו. ביקש עליו רחמים והחזירו לחיים. שאל רבי יוחנן את רב כהנא את כל הספקות שהיו לו, ורב כהנא פתר אותן. זהו שאמר רבי יוחנן בכמה מקומות: "דילכון אמרי, דילהון היא", כלומר: "מה שאני אומר לכם, שלהם (של בני בבל) הוא".
תלמידיו > רב יוסף בר אבא

רב יוסף בר אבא נמנה עם תלמידיו. מספר ממאמריו של רבי יוחנן פורשו על ידו. אחד מהם הוא אודות דין קיום שטרות שלא בפני בעל דין, בה הוא מסביר את טעמו של רבי יוחנן בראיה ממקום אחר בה רואים כי התורה הקפיד שלא לקיים שום דין משפטי גם כזה העוסק בראיות בלבד, כאשר בעל הדין אינו נמצא, מציווי התורה "והועד בבעליו", ציווי העוסק בדין אדם שבעל חיים שברשותו הזיק אדם אחר, שאסור להעיד על כך ולהופכו לשור מועד שלא בנוכחות בעליו.
תלמידיו > רבי כרוספדאי

עוד נמנה עם תלמידיו רבי כרוספדאי. אחד ממאמריו המפורסמים ביותר של רבי יוחנן נמסר על ידו:
אמר רבי כרוספדאי אמר רבי יוחנן: שלשה ספרים נפתחין בראש השנה, אחד של רשעים גמורין, ואחד של צדיקים גמורין, ואחד של בינוניים. צדיקים גמורין – נכתבין ונחתמין לאלתר לחיים, רשעים גמורין – נכתבין ונחתמין לאלתר למיתה, בינוניים - תלויין ועומדין מראש השנה ועד יום הכפורים. זכו – נכתבין לחיים, לא זכו – נכתבין למיתה.
אזכורים תרבותיים

שירו של שאול טשרניחובסקי, "שלושה כתרים" מתבסס על סיפור המפגש בין רבי יוחנן וריש לקיש.
בבסיס הרומן "במופלא ממני" של אמונה אלון (כנרת, זמורה-ביתן, 2012), עומד הסיפור התלמודי על רבי יוחנן וריש לקיש.
"לשמוט, סיפור אהבה" של רחל מראני (כנרת, זמורה-ביתן, 2016) קושר בין הסיפור התלמודי על רבי יוחנן וריש לקיש ובין הפסקת הפעילות של "הקרן למצוינות בתרבות" שמראני הקימה.
לקריאה נוספת

מרדכי מרגליות (עורך), הערך "ר' יוחנן", אנציקלופדיה לחכמי התלמוד והגאונים, הוצאת יבנה וספרי חמד, מהדורה מחודשת בידי יהודה איזנברג, 2006, כרך ב, עמ' 197-192.
ישראל קאנוביץ, רבי יוחנן - אוסף שלם של מאמריו בהלכה ובאגדה, מוסד הרב קוק: ירושלים תשל"ג.
בנימין לאו, "רבי יוחנן בר נפחא", בספרו: חכמים, כרך רביעי: ממשנה לתלמוד, ידיעות ספרים, 2012, עמ' 223-203.
בנימין לאו, "מות רבי יוחנן", בספרו: חכמים, כרך רביעי: ממשנה לתלמוד, ידיעות ספרים, 2012, עמ' 294-286.
יצחק כהן, אילפא ורבי יוחנן, ספרות אגדה ב', מכללת אפרתה, ירושלים, תשס"ד
אדמיאל קוסמן, "אילפא רבי יוחנן ושיחת המלאכים", בספרו: מסכת גברים: רב והקצב ועוד סיפורים, כתר, ירושלים, 2002
יונה פרנקל, עיונים בעולמו הרוחני של סיפור האגדה, הוצאת הקיבוץ המאוחד, תשמ"א, עמ' 88–91
עלי טל-אור, "מקומו של האדם בעולם: שיטת ר’ יוחנן בשתי סוגיות חשבוניות-אמוניות", שמעתין 152-153 (תשסג) 113-125
חיים וייס, "ארבעה תלמידי חכמים שהיו בעירנו: יחסי חכמים בבית המדרש בין התלמוד לש"י עגנון", בתוך: הגר סלמון ואביגדור שנאן (עורכים), מרקמים - תרבות, ספרות, פולקלור, לגלית חזן-רוקם, האוניברסיטה העברית בירושלים, 2013, עמ' 517–530. (המאמר זמין לצפייה במאגר JSTOR לאחר הרשמה)
אדמיאל קוסמן, "רבי יוחנן וריש לקיש: דמות האל בבית המדרש - 'גבריות' מול 'נשיות'", בספרו מסכת גברים: רב והקצב ועוד סיפורים, כתר הוצאה לאור, 2002, עמ' 34–51.
מילר, שלמה (בן דוד אלימלך, 1914-2002), תולדות רבי יוחנן בר נפחא: רבי יוחנן מלחשך, פתח תקווה, תשס"א.
מנחם קלנר

| --- | --- |

 לידה:  28 במרץ 1946 (בן 78) אולבני, ארצות הברית 
 ענף מדעי:  פילוסופיה יהודית, פילוסופיית ימי הביניים 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה העברית בירושלים  אוניברסיטת וושינגטון בסנט לואיס  אוניברסיטת ניו יורק  בית המדרש לתורה 
 מוסדות:  אוניברסיטת חיפה 
 תלמידי דוקטורט:  יוחאי מקבילי 
 
מנחם קלנר (נולד ב-1946) הוא חוקר פילוסופיה יהודי אמריקאי-ישראלי העוסק בפילוסופיה יהודית של ימי הביניים ובייחוד בפילוסופיה של הרמב"ם. הוא פרופסור אמריטוס למחשבת ישראל באוניברסיטת חיפה ויו"ר מייסד של החוג לפילוסופיה ומחשבת ישראל בממרכז האקדמי שלם בירושלים.
קורות חיים

קלנר נולד באולבני, ניו יורק בשנת 1946, ולמד במכללה התאולוגית העברית בסקוקי, אילינוי, ארצות הברית, ובישיבת מרכז הרב בירושלים, הוא למד פילוסופיה מערבית ופילוסופיה יהודית באוניברסיטת וושינגטון בסנט לואיס, ושם קיבל תואר ראשון, שני ודוקטורט. את עבודת הדוקטורט שלו עשה בהנחיית סטיבן שוורצשילד. ב-1980 עלה לישראל.
לימד באוניברסיטת חיפה במשך למעלה משלושים שנה. בין יתר התפקידים באוניברסיטה, שימש כיו"ר המחלקה לציוויליזציות ימיות וכדיקן הסטודנטים, ושימש את הקתדרה למחשבה דתית של סר אייזק וליידי אדית וולפסון. היה פרופסור אורח באוניברסיטת סורבון ובאוניברסיטת נורת'ווסטרן, וחוקר אורח בקרן למדעי היהדות בוושינגטון. הוא לימד קורסים בפילוסופיה, מדע הדתות, פילוסופיה יהודית מימי הביניים ומודרנה באוניברסיטת וושינגטון בסנט לואיס, בקולג' של וויליאם ומרי, באוניברסיטת וירג'יניה ובאוניברסיטת חיפה.
מחקריו

קלנר מתמקד במיוחד על פילוסופיה של הרמב"ם, קלנר סובר שאלמלא יצר הרמב"ם את הקוד המקיף הראשון והשיטתי והיחיד של ההלכה היהודית (משנה תורה) אין זה סביר שממשיכיו באותו פרויקט, רבי יעקב בן אשר, בעל הארבעה טורים, ורבי יוסף קארו, מחבר השולחן ערוך, היה להם החזון והאומץ לעשות מה שהם עשו. אילו הרמב"ם לא שם את היהדות על בסיס הי"ג עיקרי אמונה, לא ניתן היה לדבר על אורתודוקסיה יהודית. ואלמלא הגדיר הרמב"ם חזון אוניברסלי של היהדות, סביר להניח שכמעט כל היהודים היום היו פרטיקולריים אפילו יותר מהם. קלנר סבור שהרמב"ם היה רציונליסט ואוניברסליסט. זהו נושא מרכזי במחקריו על הרמב"ם.
קלנר סובר שמעטים מציגים את הרמב"ם, כפי שהוא עושה. מחקריו בפילוסופיה של הרמב"ם הם חדשניות ומהפכניות. קלנר גורס שהיהדות שהכיר הרמב"ם היה יהדות של תורת הנסתר וסובר שהרמב"ם דחה תורת הנסתר ואף הטיף לדחות. קלנר טוען שניסיון הרפורמציה של הרמב"ם נכשל, ההוכחה הברורה ביותר לכך היא הצלחתה של רפורמת הנגד הקבלית שכתביו עוררו. במקביל הוא טוען בספרו אמונה שאינה מגיעה לעיקר שהרמב"ם התרחק מהיהדות התנ"כית והתלמודית במובן שהוא יצר דוגמות המחייבות על פי הדת (הי"ג עיקרים) וטוען שיהדות המקראית היא יותר יהדות של עשיה מעשיות מיהדות של מחשבות ואמונות שדומה יותר לנצרות.
בספרו גם הם קרויים אדם: הנכרי בעיני הרמב"ם, טוען קלנר שהרמב”ם היה משוכנע שתורת ישראל מלמדת שבני אדם כולם נבראו בצלם אלוקים ושאין הבדל ממשי, מהותי ומולד בין ישראל לעמים. טענה זו מנוגדת לתפיסה הדומיננטית ביהדות המסורתית מאז ימי הביניים, ובעיקר מאז תחילת האמנציפציה, שגייסה את הרמב”ם לתמוך בגישות פרטיקולריסטיות. לדעתו, תפיסה זו היא סילוף המציאות, ויש בה ממד טרגי. ישנם הבדלים בין ישראל לעמים אבל לטענת קלנר, אליבא דרמב"ם ההבדלים הם ברמה של חוקים, של היסטוריה, של ייעוד, ותו לא. הספר מציע קריאה צמודה מאוד של ההלכה הראשונה, ההלכה האמצעית, וההלכה האחרונה ב'משנה תורה'. הפרק הפותח את הספר מסביר את האוניברסליזם של הרמב"ם באמצעות ניתוח מאמרי חז"ל שמהם היה יכול הרמב"ם לשאוב את רעיונותיו האוניברסליים. הפרק האחרון מתמודד עם דברי הרמב"ם הסותרים, לכאורה, את העמדה שמייחס לו קלנר לאורך כל הספר. באחרית דבר חורג קלנר מקריאה צמודה של דברי הרמב"ם ומביע את עמדתו של נוכח המציאות של ימינו. יש שטענו כי כתיבתו החריפה באה מהתנגדותו להגות בדוגמת ההגות בספר תורת המלך.
ספריו ומחקריו

במהלך השנים פרסם פרופ' קלנר ספרים, מאמרים ומחקרים רבים, פרסום יותר מעשרים ושלושה ספרים ולמעלה ממאה מאמרים אקדמיים. שניים מתרגומיו לטקסטים קלאסיים הופיעו בסדרת יודאיקה של ייל.
ספריו ומחקריו > ספרים שההדיר

ראש אמנה לדון יצחק אברבנאל, הוצאת אוניברסיטת בר-אילן, 1993.
פירוש רבי לוי בן גרשום לשיר השירים, הוצאת אוניברסיטת בר-אילן, 2001.
ספר אהבה ממשנה תורה לרבי משה בן מיימון, תורגם לאנגלית בסדרת יודאיקה של ייל, הוצאת אוניברסיטת ייל, 2004.
ספריו ומחקריו > מספריו

תורת העיקרים בפילוסופיה היהודית בימי הביניים, ספרית אלינר - ההסתדרות הציונית, ירושלים 1991.
גם הם קרויים אדם – הנכרי בעיני הרמב"ם, הוצאת אוניברסיטת בר-אילן, רמת גן 2016.
ספריו ומחקריו > ספריו שתורגמו מאנגלית

אמונה שאינה מגיעה לעיקר: במה נבחנת יהדות, תרגום - שי סנדיק, הוצאת שלם, ירושלים 2016.
ספריו ומחקריו > מספריו באנגלית

Dogma in Medieval Jewish Thought: From Maimonides to Abravanel (1986)
Maimonides on Human Perfection (1990)
Maimonides on Judaism and the Jewish People (1991)
Maimonides on the "Decline of the Generations" and the Nature of Rabbinic Authority (1996)
Must A Jew Believe Anything? (1999)
Maimonides Confrontation with Mysticism (2006)
Science in Bet Midrash: Studies in Maimonides (2009)
Torah in the Observatory: Gersonides, Maimonides, Song of Songs (2010)
Reinventing Maimonides in Contemporary Jewish Thought (2019)
Maimonides the Universalist: The Ethical Horizons of the Mishneh Torah (2020)
We Are Not Alone: A Maimonidean Theology of the Other (2022)
פרסים

ספרו אמונה שאינה מגיעה לעיקר זכה בגמר פרס הספר היהודי של קורט. היה פעמיים ברשימה הקצרה לפרס הלאומי לספרים יהודיים.
הערות שוליים

↑  Menachem Kellner, Review of Micah Goodman, Sodotav shel Moreh ha-Nevukhim (Secrets of the Guide of the Perplexed). H-Judaic, H-Net Reviews. December, 2011.
↑  אריאל פינקלשטיין, ‏האומנם דגל הרמב"ם בסובלנות?, השילוח, 23 בפברואר 2017
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007263634505171  BIBSYS: 90363606  BNE: XX907901  BnF: cb12127685k (data)  CiNii: DA06059345  GND: 121020967  ISNI: 0000 0001 0925 8380  LCCN: n78014352  NKC: xx0242511  NLA: 35810067  NTA: 069330433  RERO: 02-A003448359  SELIBR: 315650  SUDOC: 079262139  Trove: 1097718  VIAF: 93457163   WorldCat (עם VIAF): 93457163
רצח העם היזידי

| --- | --- |

 תאריך:  אוגוסט 2014 
 מקום:  סינג'אר 
 סוג:  רצח עם 
 פצועים:  6,000 
 מבצע:  המדינה האסלאמית 
 
רצח העם היזידי הוא רצח עם שביצע ארגון "המדינה האסלאמית" (דאעש) ברחבי עיראק וסוריה בין השנים 2014–2017. רצח העם כלל טבח, אונס המוני והתאסלמות בכפייה. העם היזידי, שאינו ערבי, הוא עם יליד כורדיסטן הדבק בדת היזידית, שהיא דת איראנית שמקורה במסורת ההודו-איראנית. במשך שלוש שנים, סחרו לוחמי "המדינה האסלאמית" באלפי נשים ונערות יזידיות ורצחו אלפי גברים יזידים. האו"ם דיווח כי "המדינה האסלאמית" רצחה כ-5,000 יזידים. וסחרה בכ-10,800 נשים ונערות יזידיות במסגרת "מערכה של כפיה דתית". עד שנת 2015, למעלה מ-71% מכלל האוכלוסייה היזידית בעולם נעקרה מבתיה, ורוב הפליטים היזידים נמלטו לאזור כורדיסטן בעיראק ולרוג'בה שבסוריה. רדיפת היזידים, לצד מיעוטים דתיים אחרים, התרחשה לאחר מתקפת "המדינה האסלאמית" בצפון עיראק ביוני 2014.
בתוך הזוועות הרבות שביצע ארגון המדינה האסלאמית, רצח העם היזידי זכה לתשומת לב בינלאומית ודרבן את ארצות הברית להקים את כוח המשימה המשותף - מבצע נחישות טבועה, קואליציה צבאית גדולה שכללה מדינות מערב, לצד טורקיה, מרוקו וירדן. בנוסף, ארצות הברית, בריטניה ואוסטרליה ביצעו הטלות אספקת חירום מן האוויר כדי לסייע לפליטים היזידים שנתקעו בהרי סינג'אר בעקבות מתקפת דאעש בצפון עיראק באוגוסט 2014. במהלך טבח סינג'אר, שבו רצח דאעש וחטף אלפי יזידים לכודים, ארצות הברית ובריטניה החלו לבצע תקיפות אוויריות על פעילי דאעש ובמקביל, היחידות להגנת העם (מיליציה סורית-כורדית) ומפלגת הפועלים של כורדיסטן (PKK) פעלו יחד ויצרו מסדרון הומניטארי כדי לפנות את שאר הפליטים היזידים מהרי סינג'אר.
בנוסף לאו"ם, מספר מדינות וארגונים הכריזו על רצח ההמוני של היזידים על ידי המדינה האסלאמית כרצח עם: מועצת אירופה והאיחוד האירופי, ארצות הברית, קנדה, ארמניה ועיראק. בשנת 2017, ממשלת עיראק הכריזה על יום 3 באוגוסט כ"יום זיכרון לרצח העם היזידי".
עליית המדינה האסלאמית

בין התאריכים 1–15 באוגוסט 2014, המדינה האסלאמית של עיראק וסוריה (דאעש) הרחיבה את השטח שבשליטתה בצפון עיראק. באזור שמצפון ומערב למוסול כבשה המדינה האסלאמית את הערים זומאר, סינג'אר, סכר מוסול, קרקוש (אנ'), תל כפיפה (אנ'), בטניה וישובים נוספים. בדרום ומזרח מוסול נכבשו ארבע עיירות.
עליית המדינה האסלאמית > טבח סינג'אר

בבוקר 3 באוגוסט 2014, פשטו כוחות המדינה האסלאמית על העיירה סינג'אר והכפרים היזידים הסמוכים, כוחות המגן הכורדים של צפון עיראק, הפשמרגה, שהגנו על האזור בעשור שקדם לטבח נטשו את עמדותיהן בסינג'אר ובכך סללו את הדרך להשתלטות מהירה של כוחות המדינה האסלאמית וכיבוש האזור כולו. ידיעות על התאסלמות בכפייה או הריגה ללא משפט של נוצרים ובני קבוצות אחרות הובילו, כ-280,000 יזידים תושבי העיירה סינג'אר והכפרים שסביב לרכס סינג'אר לברוח להר סינג'אר. הם ונלכדו בהר ואחרים נפלו בידי המדינה האסלאמית.
היזידים הנצורים על הר סינג'אר, נמצאו במצור ברכס הצחיח, תוך שנחשפו לשמש חזקה וטמפרטורות הנעות בין 40–45 מעלות צלזיוס. היזידים מצאו עצמם ללא מים, מזון או תרופות. מצבם של היזידים על ההר היה חמור מאוד, שכן רכס סינג'אר היה נצור כולו על-ידי לוחמי המדינה האסלאמית שלא אפשרו כניסת סיוע הומניטרי בסיסי דרך היבשה. ב-7 באוגוסט 2014, החלו ארצות הברית ובריטניה לספק סיוע הומניטרי ליזידים הנצורים על ההר ובנוסף, העניקו סיוע אווירי ללוחמי ארגון ה-PKK ולוחמי היחידות להגנת העם (YPG).
אלה שלא הצליחו להימלט מידי המדינה האסלאמית מצאו עצמם מבודדים ברכס הרי סינג'אר, מוקפים באנשי המדינה האסלאמית, שהיו מוצבים בתחתית ההר. האחרונים נשבעו להשמיד את היזידים בשל היותם עובדי השטן. נשים, נערות וילדות נתפסו ואילו הגברים הוצאו להורג. הנשים רוכזו על משאיות כדי להימכר כשפחות מין בשווקים של מוסול ללוחמי המדינה האסלאמית.
אלימות נגד נערות ונשים יזידיות

אלפי נשים ונערות נחטפו באופן שיטתי ונמכרו כשפחות מין. נערות מגיל שמונה נאנסו, עברו התעללות מינית ואף נאלצו, במקביל, לעבוד בייצר רקטות. חלק מהנערות נישאו בכפייה ללוחמי דאעש. דאעש פיתח מערכת מאורגנת של חטיפה, הובלה ומגורים לנשים יזידיות לקראת מכירתן באמצעות אתר אינטרנט. נשים ונערות הורחקו מבנות משפחה אחרות שנחטפו ולנערות צעירות, בעיקר בתולות, היה ערך גבוהה במכירתן. בכוונה למנוע הריונות, נכפה על הנערות והנשים יזדיות להשתמש באמצעי מניעה ואילו שהתעברו, עברו הפלה כפויה. בשנת 2014, החלו המאמצים להציל את הנשים והנערת ששועבדו על ידי המדינה האסלאמית, כולל תשלום כופר. חלק מהנשים שוחררו על ידי הכוחות הסוריים הדמוקרטיים בעת הלחימה לשליטה בצפון סוריה. כמה מאות נערות ונשים שוחררו על ידי מבריחים ערבים וכורדים עד אמצע 2016.
ב-3 באוקטובר 2024, במהלך הלחימה ברצועת עזה במלחמת חרבות ברזל, נחשף כי מספר ימים לפני כן חולצה מרצועת עזה פאוזיה אמין סידו צעירה יזידית בת 21, על ידי כוחות הביטחון הישראליים, זאת לאחר שנחטפה ונלקחה מעיראק לסוריה, שם נקנתה על ידי מחבל חמאס תומך דאעש עשור לפני כן. המחבל חוסל במהלך מלחמת חרבות ברזל, והיא נמלטה למקום מסתור.
המאבק להכרה כרצח עם

בשנת 2016, הכריזה ועדה של האו"ם על פעולותיו של ארגון המדינה האסלאמית כלפי היזידים בסוריה כרצח עם. במאי 2021, קבע צוות האו"ם כי ארגון "המדינה האסלאמית" ביצע רצח עם כנגד העם היזידי בעיראק. צוות החוקרים, בראשו של עורך הדין הבריטי כרים קאן, קבע שעדויות היזידים "ברורות ומשכנעות" וכי לפעילי המדינה האסלאמית מוטלת האחריות הבלעדית לביצוע פשע רצח העם כנגד העם היזידי. לדבריו, המדינה האסלאמית "ניסתה להשמיד את היזידים פיזית ואיימה על תושבי כפרים יזידים רבים באולטימטום "להתאסלם או למות". עדויות שנאספו על-ידי צוות החקירה תמכו בטענות שלפיהן ארגון המדינה האסלאמית אחראי למעשי השמדה, רצח, אונס, עינויים, שעבוד, רדיפות ופשעי מלחמה ופשעים כנגד האנושות שבוצעו כנגד היזידים.
כחלק מהמאבק על ההכרה ברצח העם, נאדיה מוראד, יזידית שנחטפה והוחזקה בתנאי שעבוד החלה לשמש כשגרירת היזידים בעולם ולהפיץ את סיפור רצח העם היזידי ברחבי העולם. מוראד התגוררה בכפר היזידי קוצ'ו שבאזור סינג'אר, עד אשר כוחות המדינה האסלאמית פשטו על האזור באוגוסט 2014. במתקפות על סינג'אר אביה ואחיותיה של מורד נרצחו, והיא נחטפה והוחזקה בתנאי שעבוד. בנובמבר 2014 הצליחה מוראד להימלט מהבית בו היא הוחזקה, דרך דלת שנשארה לא נעולה ונעזרה באנשים שהבריחו אותה אל מחוץ למוסול, והיא הצליחה להגיע למחנה פליטים יזידים בדוהוק שבכורדיסטן העיראקית, ומשם לגרמניה. ב-16 בדצמבר 2014 הביאה את דברן של הנשים היזידיות ואת עדותה המצמררת על זוועות ארגון המדינה האסלאמית לתודעת העולם, כאשר נשאה דברים מול מועצת הביטחון של האו"ם. מאז הפכה מוראד לסמל למאבקן של הנשים היזידיות המוחזקות עדיין בשבי של לוחמי המדינה האסלאמית ומספרן מוערך בין 3,500 ל-5,000 במרחב שבשליטת המדינה האסלאמית בשטחים שהיו בעבר עיראק וסוריה.
הערות שוליים

1 2  Elise Labott and Tal Kopan, John Kerry: ISIS responsible for genocide, CNN, ‏March 18, 2016
↑  "Islamic State committing genocide against Yazidis, says UN". BBC News (באנגלית). 2016-06-16. נבדק ב-2024-05-28.
↑  Callimachi, Rukmini (2018-08-17). "Turkish Airstrike in Iraqi Territory Kills a Kurdish Militant Leader". The New York Times (באנגלית). ISSN 0362-4331. נבדק ב-2024-05-28.
↑  Valeria Cetorelli, Isaac Sasson, Nazar Shabila, Gilbert Burnham, Mortality and kidnapping estimates for the Yazidi population in the area of Mount Sinjar, Iraq, in August 2014: A retrospective household survey, PLOS Medicine 14, 2017-05-09, עמ' e1002297 doi: 10.1371/journal.pmed.1002297
↑  "Islamic State persecution of Yazidi minority amounts to genocide, UN says". Christian Science Monitor. ISSN 0882-7729. נבדק ב-2024-05-28.
↑    David Blair, ‏Isil's Yazidi 'mass conversion' video fails to hide brutal duress, The Telegraph, 21 August 2014
↑  Man Fights to Chronicle Religion's '73rd Genocide', NBC News, ‏2015-11-23 (באנגלית)
↑  Phillips, David L, The Kurdish Spring: A New Map of the Middle East, Routledge, ISBN 9781351480369
↑  עידן בריר, היזידים וכורדיסטאן העיראקית: כרוניקה של בגידה ידועה מראש, באתר מרכז משה דיין, ‏10 בספטמבר 2014
↑  David Stout, Be Captured and Killed, or Risk Dying of Thirst: The Awful Choice Facing the Refugees of Sinjar, TIME, ‏2014-08-06 (באנגלית)
↑  Josh Levs, Will anyone stop ISIS? - CNN.com, web.archive.org, ‏2014-08-07
↑  (ללא כותב), השמדת היזידים בעיראק, באתר הוועד למאבק ברצח עם, ‏12 באוגוסט 2014 (ארכיון)
↑  צור שיזף, דאעש מסע אל מפתנו של השטן, תל אביב: הקיבוץ המאוחד, 2016
↑  Annekathryn Goodman, Hannah Bergbower, Violette Perrotte, Arun Chaudhary, Survival after Sexual Violence and Genocide: Trauma and Healing for Yazidi Women in Northern Iraq, Health 12, 2020-06-02, עמ' 612–628 doi: 10.4236/health.2020.126046
↑  Aldo Zammit Borda, Putting Reproductive Violence on the Agenda: A Case Study of the Yazidis, Journal of Genocide Research, 2022-07-20, עמ' 1–21 doi: 10.1080/14623528.2022.2100594
↑  Elizabeth Hagedorn, Rescuers scour Syria for Yazidis still trapped in enslavement, Middle East Eye, ‏March 2020 (באנגלית)
↑  Rodi Said and Ellen Francis, Revenge for Sinjar: Syrian Kurds free Islamic State slaves, reuters.com, ‏June 14, 2017
↑  Lori Hinnant, Maya Alleruzzo and Balint Szlanko, Islamic State tightens grip on captives held as sex slaves - The Washington Post, web.archive.org, ‏2016-07-06
↑  ליאור בן ארי, יואב זיתון, חזרה למשפחתה: "חולצה מעזה צעירה יזידית שחטף דאעש בעיראק", באתר ynet, 3 באוקטובר 2024
↑  Statement by the Commission of Inquiry on Syria on the second anniversary of 3 August 2014 attack by ISIS of the Yazidis, ohchr.org, ‏03 August 2016
↑  “They came to destroy”: ISIS Crimes Against the Yazidis, .ohchr.org, ‏2016