stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דן רדלר
מפרי עטו

בשנת 1992 הוציא את ספרו הראשון "תאורת במה" – הספר היחיד בעברית העוסק באמנות התאורה. בשנת 2005 הוציא לאור את ספרו תאורת הבמה באנגלית.
בשנת 2009 פרסם את הרומן הראשון פרי עטו "משחק הכיסאות" – שעלילתו מתפרסת משנות ה-60 של המאה הקודמת ועד ימינו. הרומן התפרסם בשתי מהדורות.
בשנת 2010 כתב את מחזהו הראשון "יותר מדי סושי", שהוצג בפסטיבל תיאטרון בית לסין.
בשנת 2013 יצא לאור הרומן השני שכתב רדלר, "הכדור השמיני", ששם זרקור על תופעת הקליטה של העולים מחבר המדינות, תוך התמודדות עם סוגיות גורל וזוגיות. הספר עובד למחזה גרגורי, עלייתו ונפילתו.
בשנת 2018 הוציא את ספרו השני "תאורת במה ועוד." בעברית- ספר עיון רחב יריעה העוסק בהתפתחות הרעיונית והטכנולוגית של תאורת הבמה ובתרומתה לשינוי פני התיאטרון מהמאה הרביעית לפני הספירה ועד לימינו.
בשנת 2020 יצא לאור בהוצאת ״כנרת זמורה ביתן״ הרומן השלישי שכתב רדלר, ״על הקצה.״ במוקד הספר משפחה שנולדה בחטא המחריב אותה, החיים השבריריים שמצליחים הגיבורים - האם, האב והבן - לבנות לעצמם בעודם מהלכים על פי תהום, והמפגש הבלתי נמנע בין גורלם.
ספריו

תאורת במה, הוצאת כנרת, 2003
משחק הכיסאות, הוצאת גוונים, 2009
הכדור השמיני, הוצאת גוונים, 2013
תאורת במה ועוד, הוצאת ניב, 2018
על הקצה, כנרת זמורה ביתן, 2020
מחזאות

גרגורי עלייתו ונפילתו, הועלה בשנת 2016 בתיאטרון הספרייה ברמת גן.
הערות שוליים

↑  המוסד לבטיחות ולגיהות, פרק שמיני
↑  Stage Lighting, AbeBooks.com
↑  יעקב בר-און, מחזאי מחשמל, מקור ראשון
↑  הדס מורנו, סושי במקום פלאפל, באתר ynet, 26 באוגוסט 2010
↑  עליס בליטנטל, לחוש כחלק מהעלילה, באתר News1 מחלקה ראשונה, 8 באפריל 2013
↑  עליס בליטנטל, "הצגה מקורית שהיא בשר מבשרנו", באתר News1 מחלקה ראשונה, 8 בספטמבר 2014
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007314074805171  VIAF: 298549351   WorldCat (עם VIAF): 298549351
דניאל בלוך

| --- | --- |

דניאל בלוך, 1990
 לידה:  18 ביולי 1941
 פטירה:  4 בספטמבר 2009 (בגיל 68)
 מדינה:  ישראל ישראל
 השכלה:  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 מעסיק:  דבר 
 
דניאל בלוך (18 ביולי 1941 – 4 בספטמבר 2009) היה עיתונאי ועורך ישראלי.
קורות חייו

בלוך נולד בירושלים, לאהרון ודורה בלוך, שנרצחה במבצע יונתן, ובתו של יוסף פיינברג ממייסדי ראשון לציון. למד בבית הספר תיכון עירוני ה' בתל אביב. שירת בצבא בגלי צה"ל וביחידת דובר צה"ל. בוגר האוניברסיטה העברית בירושלים בכלכלה והיסטוריה.
בלוך עבד בקול ישראל בתוכניות לנוער, ובהמשך היה עורך חדשות וכתב פרלמנטרי. עבד בעיתון "דבר" בשנים 1965–1982 ו-1989–1995 ככתב פרלמנטרי, מפלגות ומדיני. בעל טור – במטבחים הפוליטיים ו"נ.ב.". בשנים 1991 - 1995 היה העורך האחראי.
בלוך עסק גם בפעילות ציבורית. בשנים 1965 – 1976 היה חבר ועד אגודת העיתונאים בירושלים, ובשנים 1976 – 1978 היה יו"ר הנהלת האיגוד הארצי של עיתונאי ישראל.
בשנים 1972–1975 היה בלוך חבר מליאת רשות השידור, ובשנים 1978 – 1982 היה חבר הוועד המנהל. בשנים 1991 – 1999 היה חבר מועצת הרשות השנייה לטלוויזיה ולרדיו.
בשנים 1995 - 2004 היה בלוך מנהל היחידה לתקשורת בינלאומית ועורך הירחון "ליצואן" במכון היצוא.
בשנות חייו האחרונות היה בלוך עורך מגזין "הזמן השלישי" לגמלאים. כותב, עורך ומתרגם עצמאי. שידר בקול ישראל ברשת א', שם ערך והנחה את התוכנית "הידברות" ותוכניות בסדרה "מבוקר עד ערב", ובענייני מוזיקה קלאסית ברשת ב'.
אמו דורה בלוך ואחיו אילן הרטוב נמנו עם נוסעי מטוס אייר פראנס שנחטף לאנטבה. אחיו שימש כמתורגמן של אידי אמין מול החטופים הישראלים. אמו אושפזה בבית חולים בקמפלה, ונרצחה על ידי אנשיו של אידי אמין.
בלוך נפטר ב-4 בספטמבר 2009 מהתקף לב בחצר קול ישראל בתל אביב, בעת שהיה בדרכו להקלטת תוכנית רדיו. הובא למנוחות בבית העלמין פרדס חיים בכפר סבא .
היה נשוי ולו שני בנים.
הערות שוליים

↑  איציק וולף, העיתונאי דני בלוך מת בחצר קול ישראל, באתר News1 מחלקה ראשונה, 4 בספטמבר 2009
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007312166905171  ISNI: 0000 0000 7122 8839  LCCN: n80025042  VIAF: 100880061   WorldCat (עם VIAF): 100880061
דורון בלשה

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  12 באוגוסט 1944 (בן 80) חיפה, פלשתינה (א"י) 
 ענף מדעי:  הנדסת תחבורה 
 מקום לימודים:  הטכניון – מכון טכנולוגי לישראל 
 מוסדות:  חברת נתיבי איילון  עיריית חיפה  הטכניון – מכון טכנולוגי לישראל 
 צאצאים:  שגיא בלשה 
 מספר צאצאים:  3 
 
דורון בלשה (נולד ב-12 באוגוסט 1944), מהנדס תחבורה ותנועה וממובילי הפיתוח התחבורתי של העיר חיפה בשנים 1986—2006. שימש בין היתר כמנכ"ל נתיבי כרמל, מנכ"ל נתיבי איילון ומנכ"ל יפה נוף. בלשה, ממובילי הנדסת התחבורה בארץ, כתב ספר לימוד בתחום הנדסת תעבורה, כתב את הערך "תחבורה" באנציקלופדיה העברית וכן עשרות מאמרים, דוח"ות מחקר וחוות דעת בתחום התחבורה. בנוסף, בלשה היה דמות מובילה בתכנון שורה ארוכה של פרויקטים תחבורתיים מרכזיים בישראל.
ביוגרפיה > בצעירותו

דורון בלשה נולד בשכונת הדר הכרמל בחיפה. אמו, חנה בלשה לבית גריניץ, הייתה מאבחנת פסיכולוגית. אביו, לאנדור מאיר בלשה, היה מהנדס אזרחי שהיה מחלוצי בנייתה של חיפה בשנותיה הראשונות וכן צייר שהציג בתערוכות רבות. כחניך תנועת הצופים, התגייס לגרעין נח"ל בקיבוץ רביבים.
ביוגרפיה > פעילות אקדמית

לאחר סיום לימודיו בפקולטה להנדסה אזרחית בטכניון (.B.Sc), למד לתואר שני (.M.Sc) ושלישי (.D.Sc) ביחידה להנדסת תחבורה בטכניון. דורון היה הסטודנט הראשון בישראל בעל תואר שני ודוקטורט בתנועה ותחבורה.
ב-1978 - 1979 היה פרופסור אורח באוניברסיטת אוהיו O.S.U. בארצות הברית. בשנים 1970 - 1982 לימד בלשה הנדסת תנועה בטכניון ובאוהיו, ועסק במחקר בתחומי התחבורה והבטיחות בדרכים. בשנת 1982 פרש מהאקדמיה ועסק בתכנון תחבורה וניהול בעולם הפרטי והציבורי.
ב-2005 מונה כפרופסור בפקולטה להנדסה אזרחית וסביבתית בטכניון, שם גם התמנה לתפקיד ראש "מרכז רן נאור לחקר הבטיחות בדרכים". בטכניון עסק פרופ' דורון בלשה בהוראה של מקצועות התחבורה ובמחקר בתחום הבטיחות בדרכים.
ביוגרפיה > פעילות ציבורית

יו"ר האיגוד הישראלי למערכות תבוניות לתחבורה - ITS – ישראל (2005 - 2011)
יו"ר התא לתחבורה, איגוד המהנדסים, חיפה (2003 - 2011)
חבר בוועדות היגוי מקצועיות בנושאים מגוונים של משרד התחבורה (1990 – היום)
יו"ר כנסי ITS הראשון, השני, השלישי והרביעי (2006 - 2009)
חבר בוועדה המייעצת לרשם הקבלנים, משרד הבינוי והשיכון (2007 - 2008)
יו"ר של כנס תחבורה ציבורית במטרופולין חיפה (2007)
חבר בפורום בטיחות עליון של רכבת ישראל (2007 - 2009)
חבר בוועדת התשתיות והטכנולוגיה של רכבת ישראל (2010)
יו"ר הוועדה לבחינת פעילות הרשות לבטיחות בדרכים (2010 - 2011)
חבר הוועדה לבדיקת פעילות התצפיתנים במפגשי כביש - מסילה (2012 - 2013)
פרסים ואותות

פרס איגוד המהנדסים לבניה ותשתיות לשנת 2007 עבור "התרומה למערכת התנועה והתחבורה בישראל".
אות יקיר התכנון לשנת 2013 "על תרומתו רבת השנים לתכנון התחבורה והבטיחות, על מעורבותו הפעילה בהנחיה ובייעוץ לפורומים שונים ברמה הארצית ועל תרומתו לפיתוח מערכות התחבורה ברמת המטרופולין בחיפה ותל אביב".
משפחתו

בלשה נשוי לחוה בלשה לבית שרייבר ולהם שלושה ילדים, שגיא, ארז ותמיר.
פרסומים

פרסומים ועבודות מחקר עיקריים בטכניון 1972 - 1984:
הנדסת תעבורה – עקרונות ותכן (ספר לימוד בטכניון).
רמזורים (ספר לימוד בטכניון בקורס לתואר שני)
פילוג מהירויות בדרכים בין עירוניות בישראל (מחקר לתואר השני)
קרבת תאונות כאמד לסיכון התעבורה בצמתים (מחקר לתואר השלישי)
בדיקת התועלת הבטיחותית של שיפורים הנדסיים (המרכז לבטיחות בדרכים)
שיקום בטיחותי של שכונות מגורים (המרכז לבטיחות בדרכים)
תכנון בטיחותי של רחובות מאספים (המרכז לבטיחות בדרכים)
בדיקת התועלת הבטיחותית של שיפורים הנדסיים (המרכז לבטיחות בדרכים)
עבודות מחקר במרכז רן נאור לבטיחות בדרכים בטכניון 2009 - 2012:
בחינה בטיחותית של תוכניות מפורטות של רחובות עירוניים עם שימושי קרקע מעורבים
פתרונות תשתית לשיפור בטיחותם של הולכי רגל בתנאי הארץ
סקר ארצי של מהירויות נסיעה בישראל
שימוש באמצעי בטיחות לילדים בכלי רכב פרטיים
בחינת בעיית בטיחות הולכי רגל בדרכים הבין עירוניות בישראל וגיבוש דרכי פעולה לצמצום התופעה
מתקן עזר לנהג לחציית צומת מרומזר
אביזרי בטיחות באתרי עבודה בדרכים עירוניות
חבישת קסדות על ידי רוכבי אופניים
התנהגות הולכי רגל במעברי חצייה
תכנון תחנות אוטובוס במחלפים
חקר הבטיחות במעגלי תנועה בדרכים דו-מסלוליות
הערות שוליים

↑  שירות גלובס, ‏דירקטוריון חברת "יפה נוף" אישר המשך כהונת ד"ר בלשה כמנכ"ל, באתר גלובס, 6 ביוני 2005
↑  דוד חיון ונעה ווסרמן, ‏דורון בלשה: פרסום המיכרז לפרוייקט מינהרות הכרמל נדחה לחודש דצמבר, באתר גלובס, 24 בנובמבר 1996
↑  גל ניסים, ‏בחיפה מנסים לעודד את התחבורה הציבורית, באתר גלובס, 9 ביולי 2006
↑  בלשה מרים את הראש, באתר גלובס, 24 במרץ 1997
↑  דוד חיון, ‏תוקם ועדה לנושא מיזוג חברות התשתיות יפה-נוף ונתיבי-כרמל, באתר גלובס, 1 בספטמבר 1998
↑  למרות הלחצים: פעילויות נתיבי כרמל יופרדו מנתיבי איילון ב-1 בינואר, באתר גלובס, 30 בנובמבר 1998
↑  דוד רטנר, איך נולד ונתקע פרויקט בישראל, באתר הארץ, 7 באוקטובר 2001
↑  אבי שמול, שר התחבורה: לצרף הרכבת הקלה בחיפה לרשימת הפרויקטים הלאומיים, באתר הארץ, 5 באפריל 2002
↑  צפריר רינת, רכבל הסטודנטים ייפרש על ארבעה קילומטרים, כל עשר שניות תצא קרונית, באתר הארץ, 1 במאי 2003
↑  גל ניסים, ‏מנכ"ל יפה נוף נגד השיטה: בעולם המגמה ברורה - הרכבות הקלות הן לא מתחת לקרקע, באתר גלובס, 27 בפברואר 2006
↑  שרון קדמי, מנכ"ל יפה נוף פרש מתפקידו ויתמנה כפרופסור להנדסה אזרחית בטכניון, באתר הארץ, 23 באפריל 2006
↑  עידן יוסף, פרופ בלשה יעמוד בראש מכון לחקר הבטיחות, באתר News1 מחלקה ראשונה, 16 בספטמבר 2007
↑  משה ליכטמן, ‏לופ רכבת קלה בין נצרת לנצרת עילית, באתר גלובס, 2 בדצמבר 2012
↑  הענקת אות יקיר התכנון 2013 על ידי איגוד המתכננים - נימוקי הוועדה
| יושבי הראש ומנכ"לי נתיבי איילון |
| --- | --- | --- |
| יושבי הראש | דן הראל • מאיר חן • מקסין פסברג |  |
| מנהלים כלליים | ברוך עמיר • ישראל גרנית • דן חירם • דורון בלשה • יהודה בר-און • אריה בר • שי ברס • אבי חודין • איתמר בן מאיר • אורלי שטרן |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007496363005171  VIAF: 107512481   WorldCat (עם VIAF): 107512481
גבי בן זנו

| --- | --- |

 לידה:  11 ביולי 1943 (בן 81) מקנס, מרוקו
 שם לידה:  גבריאל
 לאום:  ישראלי
 תחום יצירה:  ציור, פיסול
 
גַּבִּי בֵּן זָנוֹ (נולד ב-11 ביולי 1943) הוא אמן ישראלי שהחל ליצור בשנות ה-70 של המאה העשרים. הנושאים הבולטים ביצירתו מתחילים בצורות גאומטריות מופשטות המאופיינות במינימליזם צורני, עבור דרך ייצוגי הגוף האנושי במגוון הופעותיו; החל בעירום נשי, גולגולות אדם כאלגוריות לוואניטאס וממנטו מורי, ובין אם אלה סצנות אהבה אירוטיות. חלק ניכר של יצירתו המאוחרת של בן זנו עוסק בסוג טבע דומם ומתמקד בעיקר בפרחים. יצירתו של בן זנו מייצגת את המרחב המטאפיזי בין אהבה למוות ואת המתח האקזיסטנציאלי בין שכל לרגש בין תשוקה ליופי, בין הרציונלי לכאוטי.
ביוגרפיה > תפקידים אקדמיים וציבוריים בשדה האמנות בארץ

במקביל ליצירתו האמנותית שימש בן זנו כיזם וכמנהל במגוון תפקידים אקדמיים וציבוריים בשדה האמנות בארץ. ביניהם; הוראת ציור במכון אבני, הקמת המרכז לאמנות חזותית בבאר שבע (1977- 1980). הוא שימש כמרצה וחבר סגל בכיר במרכז לחינוך טכנולוגי בחולון (1979-2008), וכן כראש המחלקה לעיצוב במרכז הטכנולוגי בחולון, (1993-94), וכמייסד המסלול לעיצוב ואמנות ללימודי תואר ראשון.
בשנים 1971–1978 בן זנו משמש כמרצה לציור במכון אבני לאמנות בתל אביב שבו למד, ומצטרף לסגל המורים הוותיקים שלו ביניהם: הציירים וקסלר עוקשי ושטרייכמן שעדיין לימדו בסגל המכון.
בשנת 1976 הוזמן בן זנו להקים מחדש את המרכז לאמנות חזותית באר שבע, שאותו ניהל עד 1980. המרכז, אשר היווה אבן שואבת לישובי הדרום וההתיישבות העובדת, כלל סדנאות ציור, הדפס, צילום, פיסול, וסדנת קרמיקה בניהולה של יוכבד מרקס. במרכז הוקמה גם סדנה לעשיית נייר בראשותה של האמנית ג'ויס שמידט ובעזרת תורמים וחלוצי עשיית הנייר המתחדשת בעולם ההדפס והאמנות. הפעילות כללה סדנאות בינלאומיות לעשיית נייר עם ניסיון להפיק נייר מצמחי המדבר מתנן. בעקבות השהות המרתקת בניו יורק, והשפעת הסקול אוף ויז'ואל ארט - שבו הקצו חלל לגלריה שהציגה תערוכות אמנות חשובות בהשתתפות מיטב אמני ניו יורק - העתיק בן זנו את התפיסה למרכז החדש לאמנות בבאר שבע. חלל מרכזי ויפהפה הוקצה לשמש כגלריה להצגת תערוכות. זה היה המקום היחידי באזור הנגב שאפשר היה לראות בו תערוכות אמנות. המרכז פעל בשיתוף עם נספחות התרבות ארצות הברית בישראל, והמכון הצרפתי אשר סייע להקמת סינמטק מקומי לסרטים צרפתיים.
אחד השיאים באירועי התרבות של המרכז היה תערוכתה של לואיס נוולסון שנדדה בארץ במוזיאונים וביקורו של ג'יימס רוזנקוויסט, מהשורה הראשונה של אמני הפופ אמריקאי.
בין האירועים המרגשים בתולדות המרכז זכור ביקורו ההיסטורי של אנואר סאדאת נשיא מצרים שביקר בנובמבר 1977 בישראל. במהלך 3 ימי הביקור הגיע נשיא מצרים גם לבאר שבע בירת הנגב, כאורחו של ראש העיר אליהו נאווי. לכבוד בואו יזם גבי בן זנו בד ציור גדול מעוטר במסגרת אוריינטלית מוזהבת שעליו נכתבה ברכת העיר באר שבע לביקור הנשיא סאדאת, על ידי אמן מומחה בכתב קליגרפי מצרי ובשפות עברית ואנגלית. הנשיא סאדאת, שהתרגש מהמחווה היפה, כתב במרקר קליגרפי ברכה גדולה וחתם את שמו על בד הציור הענק. אחריו חתמו על הבד כל המכובדים שנכחו בלשכת ראש העיר.
היצירה ההיסטורית, הנושאת את ברכותיהם וחתימותיהם של כל הנציגים הממלכתיים מישראל, מצרים וארצות הברית, מצויה בחלל מועצת העיר באר שבע. בהשראת היצירה המשותפת הזאת, הופקה סדרת הדפס משי לציון האירוע ההיסטורי המרגש.
בשנת 1978 הוזמן בן זנו על ידי פרופ גילה בלס להצטרף לסגל בית הספר לעיצוב במכון הטכנולוגי חולון, והיה ממובילי לימודי האמנות, כחלק בסיסי בלימודי העיצוב של המכון. פעילותו כללה פיתוח סדנאות וגיוס מרצים.
בשנת 2003 מונה למנהל המחלקה לעיצוב, בשיתוף עם פרופ' דוד מועלם מרון, נשיא המכון. בן זנו ייסד את המסלול החדש לעיצוב ואמנות – ללימודי תואר ראשון, כניסיון לגשר וליצור סינתזה בין התחומים עיצוב ואמנות. ניסיון זה גרר התנגדות חריפה בקרב המעצבים בסגל בית הספר לעיצוב ומחוצה לו. בתום שלושה מחזורי בוגרים, המסלול לא אושר על ידי המועצה להשכלה הגבוהה.
ביוגרפיה > ייסוד וניהול בית הספר "הסטודיו" – המכללה ללימודי אמנות ברעננה

בשנת 1986, במהלך תקופת ההוראה שלו במכון הטכנולוגי בחולון, הקים גבי בן זנו ורעייתו חניתה את בית הספר "הסטודיו" - מכללה ללימודי אמנות ברעננה שפעל בתמיכת ובהכרת מינהל התרבות ועיריית רעננה עד לשנת 2011. בית הספר אשר שאב אליו תלמידים רבים מהשרון ומהסביבה, התמקד בעיקר בלימודי אמנות למבוגרים וצעירים שהמשיכו ללימודים גבוהים. בתקופת השיא למדו בבית הספר כ-350 תלמידים ולימדו בו כ-17 אמנים אשר שימשו כמורים ואנשי צוות. "הסטודיו", שהיה בית הספר החלוצי הראשון לאמנות בעיר רעננה ובאזור, חלש על כל אירועי האמנות בעיר. במקביל להוראת מקצועות הציור, הצילום, הפיסול והצורפות, בן זנו יזם הקמת גלריה לאמנות, בתוך בית הספר. הגלריה, הייתה בשנותיה הראשונות הגלריה היחידה באזור השרון. בצד עבודות של מורי "הסטודיו" ותערוכות ובהן יצירות של התלמידים בוגרים הסטודיו, הוצגו בגלריה גם אמנים מובילים כמו מיכאל גרובמן, יגאל תומרקין, יחיאל שמי, משה קופפרמן, לאה ניקל, נעמי סמילנסקי, בועז טל, ז'אק ז'אנו, אברהם אילת.
בשנת 1990 נבחר בן זנו לכהן בתפקיד חבר במועצת העיר רעננה. במסגרת זאת הפיק מטעם העירייה אחת לשנתיים בקיץ (בשנים: 1991, 1993, 1995, 1998) את אירועי פיסול חוץ " פיסול ביער הקטן" בחורשת האקליפטוסים בפאתי העיר. במהלך 4 אירועי פיסול דו-שנתיים אלה, שלוו בקטלוגים, הוצבו ברחבי העיר ובפארק רעננה כ-60 עבודות. באחד האירועים האלה קיבל הפרויקט לשימושו את כל לוחות המודעות ברחוב הראשי של רעננה, שעליהם הוצגו הדפסי ענק של יצירות אמנות מוגדלות של אמנים ישראליים ובינלאומיים כגון: אדוארדו צ'ילידה, ג'ורג' אימנדולפ, איליה קאבקוב, בנטה סאטרינג, בועז טל.
בן זנו חינך והעמיד דור של ציירים ואמנים במהלך כ-30 שנה ב"סטודיו" ברעננה ובמכון לחינוך טכנולוגי בחולון, שבהן ניהל ולימד ציור ואמנות.
ביוגרפיה > הקמת גלריית גבי בן זנו בנווה צדק בתל אביב

בשנים 2011–2013, לאחר סגירת הסטודיו ברעננה ופרישתו מההוראה במרכז הטכנולוגי בחולון, העביר בן זנו את עיקר פעילותו לגלריה שפתח בשכונת נווה צדק בתל אביב. הגלריה מוקמה בחלל מרווח ואותנטי של כ-90 מ"ר אשר שימש בעבר כגלריה/סטודיו לתכשיטיה של בתו עינב בן זנו לורה ולבעלה רישארד לורה המומחה לאמנות הדפס עתיק. הגלריה שימשה כסטודיו של האמן ובמקביל כחלל להצגת עבודותיו של בן זנו לקהל הרחב. במהלך פעילות הגלריה, היא אירחה גם שלוש תערוכות של אמנים אחרים. התערוכה, "פרדס" של לורנס מרגי רפופורט, בוגרת הסטודיו רעננה, שאצרה ד"ר נאוה סביליה שדה, התערוכה הקבוצתית "פרחים". וכן – התערוכה "ציורי ילדים" תערוכת יחיד של האמנית חניתה בן זנו, אשר כאם צעירה נהגה לצייר עבור בנותיה, ולימים גם לנכדיה. במהלך השנים צברה אוסף עבודות לילדים שתורגמו להדפסי ג'קלי על בד.
בשנת 2014, החליט בן זנו להתרחק מהמולת העיר הגדולה והחשיפה היומיומית לקהל הרחב, לחזור לסטודיו שלו ברעננה.
ביוגרפיה > הוצאה לאור של ספרי אמנות, ופרסום ראיונות עם אמנים

בתקופת פעילות "הסטודיו", יזם גבי בן זנו את ההוצאה לאור של סדרת ספרוני אמן בתמיכת מנהל התרבות. בין האמנים שהופיעו בספרונים הצבעוניים נמנו: יגאל תומרקין, לאה ניקל, בועז טל, ביאנקה אשל גרשוני, ורד קמינסקי, דוד פיין, דוד פאר, חניתה בן זנו, גבי בן זנו, דוד טרטקובר, אבנר כץ, אלי קופלוביץ, דוד גרשטיין, אלי אברהמי, פסי גירש, ג'ון בייל מיכה בר-עם, ומרגלית מנור.
יצירתו של גבי בן זנו

כאמן התמודד בן זנו עם האמירה על "מותו של הציור", שצמחה במחצית השנייה של המאה העשרים, עם פריחתם של האמנות הקונצפטואלית, וזרם האמנות המושגית, שערערו על תקיפותם של נושאי הציור הקלאסיים בז'אנרים כגון עירום או טבע דומם, ושל סגנון הציור פיגורטיבי. יצירתו מחזירה לציור הפיגורטיבי את מקומו המרכזי ואת חשיבותו בתולדות האמנות. בין אם זה ברישום המפוסל שלו, או בפיסול שטוח, ובין אם זה בציורי השמן עמוסי צבע. חלק מעבודות הציור הפיגורטיבי שלו מנסות לחרוג ממיגבלות הדו-מימד של מישור הציור, והופכות לרישום מפוסל, או לפיסול מצויר. בין עבודותיו ישנה התייחסות לאמנים שהתמודדו עם נושא התנועה, הקו והחלל, כגון אדגר דגא, בתערוכתו פסלי הרקדניות של דגא ברישום פחם על קירות הגלריה לשלום בקיבוץ גבעת חביבה, הסדנא לאמנות ביבנה.
סגנון יצירתו, המתפרש על פני מגוון זרמים בתולדות האמנות, נע בין הרישום המצומצם, המדיטיטיבי ולעיתים גאומטרי, ועד לציור אקספרסיבי חושני מתפרץ, נוטף צבע ומלא רגש בשמן על בד. בן זנו הציג גם מיצבים, והעביר את הרישום הפיגורטיבי שלו מן הנייר אל רישום מפוסל במתכות שונות החל בברזל, וכלה בפליז מצופה זהב. טכניקות העבודה של בן זנו מגוונות והוא יוצר כאמן ציור, רישום, הדפס, פיסול שטוח, קולנוע נסיוני, ומיצב. ביצירתו עושה בן זנו שימוש בקשת רחבה של חומרים. החל ברישום של עיפרון על נייר, ציור של צבע שמן על בד, דרך שימוש בצבעים תעשייתיים על אריזות קרטון משומשות שהושטחו, עבור דרך תגזירי לבד, הדפסי תחריט, מוטות ברזל מכופפים, חומרים מתכלים כגון עץ, וכלה במתכות מעודנות כגון חוטי פליז מצופים בזהב.
עבודתו של בן זנו מאופיינת במתח בין הסגנון האקספרסיבי-דרמטי שמתבטא בהטחות צבע עזות, לבין מינימליזם מאופק ועידון מדיטטיבי כמעט זני, ברישומים דלי קווים אך מלאי הבעה ורגש.
בשנת 1972 זכה בן זנו במדליית הכסף בפסטיבל הסרטים בוונציה על סרטו הקצר צורה וקו, סרטון הנפשה של התרחשות קינטית.
גודל יצירותיו המפוסלות בברזל יכול להתפרש על פני קירות הגלריה, או להצטמצם למידות של פסלים זעירים שיכולים לשמש גם כתכשיט מצופה זהב. אחד מרישומי הראש של בן זנו הוגדל לפסל עשוי קורות של פיגומי עץ בגובה כ-6–7 מטר. הפסל הארעי הוצב ברחבת בית יד לבנים ברעננה. בשנת 1985 הוצב פסל אחר שלו העשוי מחומרים מתכלים בבסיס חיל האוויר בחצור.
בין האוצרים של תערוכותיו והכותבים על יצירותיו נמנים: רחל זמר מנהלת ואוצרת מוזאון עוקשי לאמנות בעכו, ד"ר נאוה סביליה שדה, ד"ר דורית קדר, קובי כרמי ורוני סתר. האוצרת המוערכת נעמי אביב שזכתה בפרס משרד התרבות לאוצר לשנת 2011, שכתבה מאמרים פרשניים וטקסטים ביקורתיים מאירי עיניים על יצירתו ותערוכותיו, אצרה את תערוכתו "פראי בלב" בבית האמנים בתל אביב.
יצירותיו של בן זנו נמצאות באוספים של המוזאונים החשובים בארץ כגון: מוזיאון ישראל, מוזיאון תל אביב לאמנות, מוזיאון חיפה לאמנות, וכן באוסף L.A. WORLD PRINT CENTER; וכן בגלריה הלאומית של תאילנד בבנגקוק The National Gallery, Bangkok, Thailand. עבודותיו הוצגו בתערוכות במוזאונים החשובים בארץ ויצירותיו ייצגו את ישראל בתערוכות ובגלריות בעולם.
השכלה

1958-1960 - למד כנער אצל הצייר צבי שור בפתח תקווה
1964 - שנת לימודים בבית הספר לציור אריה מרגושילסקי בתל אביב
1965-1968 - בוגר מכון אבני ללימודי אמנות בתל אביב.
1975-1976 - התמחות בסקול אוף ויזואל ארטס ניו יורק S.V.A – School of Visual Arts, NY
1975-1976 - התמחות במכון פראט ניו יורק Pratt Institute, NY במסגרת מלגת לימודים בניו יורק לאמנים /מורים, שקיבל מקרן התרבות אמריקה-ישראל והמועצה הישראלית לתרבות ואמנות.
פרסים ומלגות

1972 - מדליית הכסף בפסטיבל הסרטים בוונציה על סרטו הקצר צורה וקו (סרטון הנפשה של התרחשות קינטית).
1975-1976 - מלגת לימודים בניו יורק מקרן התרבות אמריקה-ישראל והמועצה הישראלית לתרבות ואמנות.
1976 - פרס חולון לאמנות.
תערוכות יחיד

1971 - מוזיאון יד לבנים, פתח תקווה. אוצר דר' ברוך אורן.
1974 - אישה בקו. רישום על נייר,המשכן לאמנות, חולון, אוצרת בתיה רגב
1975 - הקוביה, הדפסים. הגלריה הקטנה, ירושלים,
1976 - הקוביה-הכור הגרעיני בנחל שורק
1978 - רישומי עפרון על נייר. גלריה שרה לוי, תל אביב, אוצרת שרה לוי
1979 - פיסול שטוח. גלריה דוגית, תל אביב.
1980 - פיסול שטוח. המרכז לאמנות חזותית, באר שבע.
1981 - חיתוכים קישורים, גלריה שנער, תל אביב.
1983 - עבודות בכתום . מוזיאון לאמנות חדשה, חיפה. אוצרת יוהנה ניקולאו
1985 - ראש, רישומי דיו. גלריה מיקי תירוש, אוצר מיקי תירוש.
1990 - ראש, חנוכת הגלריה העירונית כפר סבא, אוצרות דר' דורית קדר ואסנת הוכמן
1990 - ראש, גלריה נמה, רעננה.
1997 – ראש, מוזאון עוקשי לאמנות בעכו. אוצרת רחל זמר. יועץ אמנותי מוטי עומר.
1999 - רישום ברזל, גלריה שרה הרמן, אוצרת שרה הרמן
2000 - רישום ברזל. גלריה עירונית רעננה, אוצרת אורנה פיכמן
2001 - רישום ברזל, מוזיאון אשדוד, אוצרת יעל ויזל
2003 - אישה/ גוף/ ברזל /שמן, גלריה הוראס ריכטר, יפו.
2005 - האישה והמוות, גלריית המכון הטכנולוגי חולון, אוצרת רוני סתר
2007 - הקו והצבע, גלריה קיבוץ גבעת חיים איחוד, אוצרות חנוש מורג/ ורד נחמני
- קו/צבע, שתי תערוכות שהוצגו חודש אחר חודש. האחת על הקו והשנייה על הצבע
2007 - רישומי קיר, על פי הרקדניות של דגא . גלריה גבעת חביבה, אוצרות אסנת בן שלום אתי עמרם. מופע רקדניות בטן על רקע היצירות על קיר הרקדניות באירוע הפתיחה של התערוכה.
2008 - העירומות שלי. גלריה דודו גרשטיין, אוצר דודו גרשטיין
2008 - פראי בלב. בית האמנים תל אביב, אוצרת נעמי אביב
2009 - לקחת הקו לטיול. בית עיריית רעננה, אוצרת אורנה פיכמן.
2010 - תשוקה. גלריה חוה גל און, תל אביב. אוצר קובי כרמי. מאמר דר' נאוה סביליה שדה
2012 - Passion, The National Gallery, Bangkok, Tailand, curator Disapong Netlomwong
2014 - ציורי פרחים, במרכז פרחי גבעת חן, רעננה. מאמר דר' נירה טסלר.
השתתפות בתערוכות מוזאליות ואירועים מיוחדים

1978 מתקשרים עם קדישמן, מוזאון ישראל.
1981 עשר שנות רכישה. מוזיאון תל אביב, אוצר מרק שפס
1983 הטריאנלה לגרפיקה (הדפס). מוזיאון לאמנות חדשה חיפה, אוצרים יהודית שנדר, גבריאל תדמור, יוהנה ניקולאו.
1985 הגורם הרציונלי באמנות ישראלית, מוזיאון לאמנות חדשה חיפה, אוצר ראובן ברמן קדים
1987 ציטוטים, מוזיאון רמת גן, אוצר סורין הלר
1990 המוזיאון כאספן, מוזיאון תל אביב, אוצר מרק שפס.
השתתפות בתערוכות קבוצתיות בינלאומיות

1972 - צורה וקו - סרט אנימציה קצר. זכה במדליית כסף בקטגוריית סרטים ניסיוניים בפסטיבל ונציה לקולנוע.
1973 - תערוכת אמנים ישראליים, אוחנה גאלרי, לונדון, אנגליה.
1974 – אמנים ישראליים, בית האמנים, וינה, אוסטריה.
1975 – מועדון ההדפס הבינלאומי, פילדלפיה, ארצות הברית.
1976 - תערוכת אמנים צעירים מהסוהו, גלריה אוקשן 393, ניו יורק, ארצות הברית.
1976 – הביאנלה הבינלאומית לגרפיקה. פירנצה, איטליה.
1978 - 30 לישראל, בהשתתפות 10 אמנים ישראלים, לתערוכה ניידת באוניברסיטאות בארצות הברית. אוצר יגאל צלמונה.
1978 - 30 לישראל, בהשתתפות 10 אמנים ישראלים, בארצות דרום אמריקה. אוצרת מרים טוביה.
1978 – ארבעה אמנים ישראלים, גאלרי אילן, פריז, צרפת.
1979 - הביאנלה הבינלאומית להדפס אומנותי, לובליאנה, יוגוסלביה.
1980 - עולם ההדפס III, המוזאון לאמנות מודרנית, סן פרנסיסקו, ארצות הברית. תערוכה נבחרת בינלאומית שהוצגה ב-18 מוזאונים ברחבי ארצות הברית.
1980 - המפגש הבינלאומי לאמנות '80. המוזיאון העירוני לאמנות, קיוטו, יפן
The International IMPACT ART Festival, Kyoto municipal museum of ART
1998 - אמנים קונסטרוקטיביסטים, גלריה טרטיאקוב. מוסקבה-– אוסף קנדה ויעקב בר גרא
2012 - Scope Miami -La Lanta Gallery יריד הגלריות מיאמי בזל.
תערוכות קבוצתיות בארץ

1968 – תערוכה זוגית עם חניתה בן זנו, מוזאון יד לבנים פתח תקווה,
1970 - גלריה צמרינסקי, תל אביב
1972 – המוזאון העירוני רמת גן
1973 - כן אוונגארד, לא אוונגארד, סטודיו 17, תל אביב
1975 – ההדפס בישראל. תערוכה ניידת על ידי משרד החינוך והתרבות
1975 - תערוכת רישום שחור לבן. בית האמנים תל אביב.
1978 - הביאנלה לאמנים צעירים, המוזאון לאמנות חדישה חיפה.
2012 - יריד צבע טרי, תל אביב, גלריה חוה גל און
2014 - ואריאציות על ריקוד, הסדנה לאמנות ביבנה, אוצרת אירית לוין.
הערות שוליים

↑  פיסול שטוח, גלריה דוגית תל אביב, 1980
↑  רחל אנגל, תערוכת סיום של מכון אבני, מעריב, 26 בספטמבר 1969
↑  עינב, שנולדה ב-1968, היא בוגרת תלמה ילין במגמת תיאטרון. לאחר שירותה הצבאי נסעה לפריז, למדה בסורבון צרפתית ולימודי תיאטרון אצל פיליפ גוליה, ושיחקה בקבוצת תיאטרון צרפתי. היא נישאה לאמן הצרפתי רישארד לארה, הקימה משפחה וחיה בכפר פונטברו לאביי בעמק הלואר. לימים השתלמה בצורפות בסטודיו רעננה. והיא הקימה סטודיו לעיצוב תכשיטים ובו גלריה למכירה עבודותיה בכפר מגוריה בצרפת. http://www.ot-saumur.fr/EINAV-BENZANO-ARTISTE-BIJOUTIERE_a17073.html
↑  הדס נולדה ב-1972. למדה קולנוע בבית ספר אלון רמת השרון. וסיימה לימודי צילום בבצלאל. לימים חזרה בתשובה, נישאה ומתגוררת עם משפחתה בנחלאות בירושלים.
↑  Richard Leray
http://www.ot-saumur.fr/RICHARD-LERAY-FESTINA-LENTE
↑  בהשתתפות האמנים: אסנת בן שלום, נורית גור לביא, דודו גרשטיין, גבי בן זנו, לאה כוכב, איריס איריסיה קובליו ושיר שבדרון
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007307107805171  GND: 174183208  ISNI: 0000 0000 6876 4876  LCCN: nr91022963  VIAF: 98463120   WorldCat (עם VIAF): 98463120