פרשת האריה ססיל
ההיבט החוקי

23 מדינות באפריקה מאפשרות צייד ספורטיבי, אשר לפי הערכות, מספק הכנסה שנתית של כ-200 מיליון דולר. עם זאת, מתוך 23 המדינות הללו, רק בטנזניה, במוזמביק, בנמיביה ובדרום אפריקה יש פיקוח, שליטה, בקרה ושקיפות יחסית. ברוב הארצות האחרות הפיקוח לקוי בגלל חוסר יציבות, והתוצאה היא צייד פרוע הנחשב לחוקי. הבקרה והפיקוח מאפשרת שליטה במספר החיות הניצודות והפרדה בין ציד חוקי לעברייני, וניתן לראות לאן מופנה הכסף שמשולם עבור רישיונות הצייד. האריות באפריקה מוגדרים על ידי ה-IUCN כ"פגיעים", כלומר, אינם נחשבים בסכנת הכחדה. מסיבה זו, ציד אריות באמצעות נשק הוא חוקי בדרום אפריקה, נמיביה, זימבבואה, מוזמביק וטנזניה - ובאמצעות קשת, הוא חוקי בכל אותן המדינות פרט לטנזניה. בעקבות הקושי בפיקוח אכיפת תקנות הציד, בזבוז הכספים ודרדור מצבן של חיות הבר, בשנת 2012 הוחל איסור צייד פילים ואריות בזמביה. עם זאת, האיסור בוטל במאי 2015, מאחר שהצייד מהווה 6.5% מהתוצר הלאומי של זמביה.
בתחילת 2015, האיחוד האירופאי אסר על ייבוא איברי אריות מבנין, בורקינה פאסו וקמרון. עם זאת, הייבוא מדרום אפריקה, נמיביה, זמביה וזימבבואה עדיין חוקי. יותר מ-200 איברי אריות, שנהרגו כתוצאה מציד ספורטיבי, מיובאים לאירופה מדי שנה, כאשר גרמניה, צרפת וספרד הן היבואניות הגדולות.
באוגוסט 2015 ד"ר בריאן מיי, ראש עמותת 'Save me', הוביל יחד עם חבר הפרלמנט זאק גולדסמית' את הצעת "חוק ססיל" בבריטניה. הצעת חוק זו אוסרת ייבוא איברי חיות בר כשלל צייד. ההצעה נתמכה בין היתר על ידי הידוענים ריקי ג'רווייס, אם סי האמר ותרזה טלקי, מנהלת מחלקת חיות הבר באגודת צער בעלי חיים הבינלאומית.
חמישה חודשים לאחר שהאריה ססיל נורה למוות, החליט הממשל האמריקאי לכלול את אריות אפריקה ברשימת בעלי החיים המוגנים בהתאם לחוק "המינים הנמצאים בסכנת כליה". כתוצאה מכך, יתקשו ציידים הרוצים להכניס לארצות הברית מזכרות מציד אריות והפיקוח יוטל על הרשות לדגה וחיות בר. על פי ההנחיות החדשות, האריות במרכז ובמערב אפריקה ייחשבו למינים בסכנת כליה, ואלה שחיים בדרום ובמזרח אפריקה יסווגו כמאוימים. במקביל, ייחקק חוק מיוחד שידרבן מדינות להסדיר את ספורט ציד האריות בצורה שתקדם שימור.
בהרטפורד, בירת קונטיקט, הוגשה הצעת חוק במרץ 2016, אשר כונתה "חוק ססיל", ותאסור ייבוא איברים של פילים אפריקנים, אריות, נמרים וקרנפים שחורים ולבנים - שכן כולם נמצאים בסכנה מסוימת. לחוק שכזה משמעות נרחבת, מאחר שהנמל בקונטיקט הוא אחד מ-18 הנמלים בארצות הברית המורשים להכניס איברים של חיות בר, ובנוסף על כך, הוא הנמל המורשה הקרוב ביותר לניו יורק, אליה מיובאים חלק משמעותי מאיברי החיות הניצודות.
המחוקק הדמוקרט טים אסטאס, הגיש הצעת חוק במדינת ניו ג'רזי האוסר הובלת פגרי בעלי חיים של מינים הנמצאים בסכנת הכחדה דרך נמלי תעופה תחת פיקוח של רשות הנמלים של ניו יורק וניו ג'רזי - נמל התעופה הבינלאומי ג'ון פ. קנדי, נמל התעופה לה גוארדיה ונמל התעופה הבינלאומי ניוארק ליברטי.
בעקבות ההד העולמי שיצר מותו של ססיל, התכנסו נציגים מ-182 המדינות החתומות על אמנת וושינגטון בוועידת פסגה ביוהנסבורג, דרום אפריקה, כדי לנסות ולהגיע להסדר אשר יאסור סחר בינלאומי באיברי אריות אפריקאיים. עם זאת, לא התקבלה הסכמה בקרב אותן מדינות אלא להסכם פשרה אשר אסר רק על סחר בעצמות, בשיניים ובציפורניים של אריות מהטבע. מכירת יתר האיברים מאריות אלו וכן מכירת כלל האיברים מאריות אשר גדלו בשבי, עדיין חוקיות, אם כי דרום אפריקה התחייבה להצגת דו"ח אשר יפרט את נתוני המכירות מדי שנה.
את תשומת הלב הציבורית למותו של ססיל, הפנו פעילי טבע לחיי הבר בצפון אמריקה, בעיקר לעבר פומת ההרים. הפומה ניצודה לשם הספורט בכל בתי הגידול שלה. על פי הוושינגטון פוסט, האוכלוסיות היחידות המוגנות פדרלית הן פומת פלורידה ופומת המזרח, אשר ככל הנראה נכחדה. עם זאת, קליפורניה היא המדינה היחידה בחוף המערבי האוסרת ציד פומות. כמה מדינות, בהן קולורדו, יוטה ווושינגטון, אף הציעו להגדיל את ציד הפומות. זאת בעיקר כחלק מהרצון להקטין את החיכוך עם בני אדם וחיות המשק או כדי להגדיל את אוכלוסיות הצבאים המקומיות, אשר השפיעו לרעה על אוכלוסיית הפומות ועל האנשים החיים בסמוך לאזורי המחיה שלהם[דרושה הבהרה].