stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פיליפו ברונלסקי
הכיפה של ברונלסקי: קתדרלת סנטה מריה דל פיורה

קפלת הדואמו הפלורנטינית הוקדשה לסנטה מריה דל פיורה בשנת 1412. בשנת 1418 שלחה עיירת פירנצה הזמנה פתוחה לאמנים להציע מודלים להמשך בניית הקפלה, לאחר שזו הייתה נמצאת תחת בנייה ושיפוצים מזה שנים רבות, והכריזה על פרס כספי לאמן שיגיש את המודל המנצח. מרכז המודל היה הכיפה הגדולה שעתידה להיות מוצבת מעל לקפלת הקתדרלה. שוב, מצאו עצמם פליפו ברונלסקי ולורנצו גיברטי כמתחרים המובלים לאחריות על הפרויקט העצום. הצעתו של ברונלסקי התקבלה בסופו של דבר בשנת 1420, אך הוא וגיברטי הוצבו יחדיו כאחראים על הבנייה. עם הזמן, גיברטי התעסק במקביל בפרויקטים אחרים, כגון דלתות בית הטבילה, בעוד ברונלסקי נשאר באתר בניית הקפלה והשגיח על כל פרט ופרט על מנת לוודא את הצלחת המודל והטכניקה לבניית הכיפה. בסופו של דבר, היה ברונלסקי דה פקטו האחראי הבלעדי, אך הוא אף פעם לא עבד לגמרי לבד או בחופש מוחלט. למרות פרישתו של גיברטי מהפרויקט בשנת 1425,הוא היה כבול לעבודה המשותפת ולתוכנית הבנייה הכללית, אך הפך אותה עם הזמן ברובה לתוכנית שלו עצמו. ממצאים ומסמכים שהתגלו במחקר המודרני מעידים על כך שאביו של ברונלסקי דחף את בנו למרחבי הקתדרלה, לימד אותו את תוכניות בנייתה, והדריך אותו באדמיניסטרציה ובפוליטיקה סביבה. פיליפו גדל והתבגר כשהוא חשוף לבנייה של הקפלה ולבעיות המרכזיות שעלו במהלך בנייתה ושיפוצה.
הבעיה המרכזית שעמדה בפני בניית הכיפה בקתדרלה הייתה גודלה העצום של הכיפה המיועדת. היקף הבסיס שהונח על ידי הפלורנטיניים דרש מהכיפה להיות גדולה, ושיטת הבנייה בעזרת מסגרת עץ וקורת בסיס מרכזית, שהייתה בשימוש עד לבואו של ברונלסקי, לא סיפקה תמיכה יציבה או חזקה מספיק כדי לבנות כיפה שלא תקרוס או תהרוס את קירות הבסיס שלה, בנוסף לעובדה כי לא הייתה בנמצא קורת תמיכה ארוכה מספיק להיקף הבסיס. ברונלסקי הציע שיטת בנייה חדשה וגאונית, ללא כל שימוש בקורת עץ מרכזית. המודל שלו התבסס על שיטת בנייה בלבנים ופריסתם בשכבות שונות, כשכל שכבה נבנית בשלמותה ומהווה תמיכה לשכבה שתיבנה עליה. השכבה החיצונית תציג שמונה צלעות קמורות שיהוו את צורת הכיפה מבחוץ. ברונלסקי נעזר בשרשראות ברזל ולא במסגרת עץ מרכזית, והחליט לבנות שתי מעטפות לכיפה למען יציבות ובידוד מרביים. הכיפה הושלמה בשנת 1436, והייתה שילוב ייחודי של האדריכלות הגותית השכיחה בטוסקנה לצד מאפיינים קלאסיים שמוזגו במראה הכיפה, כשהיצירה השלמה היוותה חדשנות טכנית ומעוררת השראה בתקופתו של ברונלסקי.
הפרספקטיבה המתמטית

חידושיו של ברונלסקי לא הסתכמו אך ורק בשדה האדריכלות. הוא נחשב לאבי הפרספקטיבה ומייצרה של ראייה מתמטית ויחסית מכוונת לשם יצירת תמונה קוהרנטית ומדויקת ולא רק מסוגננת. ברונלסקי צייר שתי תמונות של כיכר פלורנץ שמבוססות על חישוב מתמטי מדויק. תמונות אלו לא השתמרו, אך תיאור ספרותי של תהליך יצירתן השתמר בכתב ידו של אנטוניו מאנטי, כותב הביוגרפיה של ברונלסקי בסוף המאה ה-15. ברונלסקי הוכיח על ידי ציורים אלו, וניסויים נוספים, כי כאשר עובדים לפי מערך קבוע של הנחות ניתן להוציא תמונות מדויקות. טכניקת הפרספקטיבה שלו מושתתת על עבודה בתוך מישור דמיוני, כאשר כל הקווים הניצבים למישור הציור מתלכדים בנקודה אחת הנקראת נקודת מגוז (נקודת ההיעלמות). על האמן המצייר לעבוד לפי נוסחה קבוע שתייצר יחס בין ייצוג רוחבם המצטמצם של מרחבים שווים המקבילים למישור התמונה.
ברונלסקי עצמו מעולם לא העלה על הכתב את ניסויו והרשמים מהתנסות ציור הציורים השונים של כיכר פלורנץ, ולמרות זאת עבודתו וידיעותיו נפוצו ברחבי פירנצה והתפרסמו בקרב האמנים השונים. רק כעשר שנים לאחר ביצוע המחקרים הועלו תוצאותיהם על הכתב בצורה של ניסוחם כשיטה מדעית של ממש. הניסוח נעשה על ידי ליאון בטיסטה אלברטי (Leone Battista Alberti)במסה שכתב על התאוריה של הציור בשנת 1435.
הבעיה המחקרית ושאלת תפיסתו העצמית של ברונלסקי

עד לתקופת המחקר המודרני היו שלושה מקורות מרכזיים למידע על פיליפו ברונלסקי. שלושת המקורות נכתבו בתקופת הרנסאנס על ידי אמנים עמיתים או מאוחרים לברונלסקי. המקור הראשון נכתב על ידי לורנצו גיברטי, שכותב על ברונלסקי בהערותיו (commentary), השני הוא הביוגרפיה שנכתבה על ידי אנטוניו מאנטי שנקראת 'חיי פיליפו ברונלסקי', והמקור השלישי נכתב על ידי ג'ורג'ו וזארי (Giorgio Vasari) שכתב את הביוגרפיה של ברונלסקי בספרו חיי הציירים, הפסלים והאדריכלים הדגולים ביותר. המקורות הללו תרמו משמעותית למיתוס שנבנה סביב דמותו של ברונלסקי. אלא שהסתמכות על כתבים אלו היא בעייתית, שכן המחקר המודרני הוכיח כי רבים מהפרטים המתוארים בטקסטים השונים אינם נכונים.
השאלה המרכזית העומדת על הפרק היא: מה היא תפיסתו העצמית של ברונלסקי והמניעים לחידושיו. בעוד הטקסטים הקדומים מתארים דמות הפועלת מתוך זהות עם רעיון ההולדה מחדש של הקלאסיקה והחייאתה במרחב האיטלקי, המחקר המודרני מציע אפשרות נוספת והיא פעולה מתוך חשיבה לאומית- טוסקנית שמתמקדת בהווה ובמאפיינים שנמצאים סביב, ואינה נסמכת ונשענת על עבר רחוק.
המבנים של ברונלסקי (או כאלו שהיה מעורב בבנייתם)

הכיפה של קתדרלת סנטה מריה דל פיורה (Dome of the Cathedral of Florence)
בית היתומים בפירנצה (Ospedale degli Innocenti)
בזיליקת סאן לורנצו (Basilica di San Lorenzo di Firenze) ידועה גם כ: the parish church of the Medici family
חדר תשמישי הקדושה של כנסיית סאן לורנצו (Old Sacristy of S. Lorenzo)
כנסיית הצלב הקדוש (Santa Croce)
כנסיית סנטה מריה דלי אנג'לי (Santa Maria degli Angeli)
סנטו ספיריטו (Santo Spirito di Firenze)
קפלת פאצי (Pazzi Chapel)
בית האספה בפירנצה (Meeting Hall of the Palazzo di Parte Guelfa)
לקריאה נוספת

רוס קינג, הכיפה של ברונלסקי, תרגום מאנגלית: רוני רייך, דביר (הוצאת ספרים), 2003
כריסטופר מילר

כריסטופר צ'ארלס מילר (באנגלית: Christopher Charles Miller; נולד ב-15 באוקטובר 1964) הוא פקיד לשעבר במחלקת ההגנה של ארצות הברית, שכיהן כמזכיר ההגנה של ארצות הברית בפועל וכמנהל המרכז הלאומי ללוחמה בטרור. ב-9 בנובמבר 2020 פיטר נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ את מזכיר ההגנה מארק אספר תוך ציוץ ברשת החברתית "טוויטר", והכריז על מילר כמזכיר ההגנה בפועל.
ביוגרפיה

באוקטובר 1964 נולד מילר נולד בעיר פלאטוויל (Platteville) השוכנת בדרום-מערב ויסקונסין, בנם של לוסי מ. והארווי ד. מילר. מילר גדל באיווה סיטי שבמדינת איווה. הוא בעל תואר ראשון בהיסטוריה מאוניברסיטת ג'ורג' וושינגטון, ותואר שני במדעי ביטחון לאומי ממכללת המלחמה של הצי.
מילר הוא יוצא הכוחות המיוחדים של צבא ארצות הברית, ושירת בצבא בשנים 1983–2014. החל את שירותו בחיל רגלים, במהלך שירותו הצבאי היה שוטר צבאי במשמר הלאומי של מחוז קולומביה, ב-1987 סיים קורס קצינים וב-1993 עבר אל הכוחות המיוחדים. טרם מונה למזכיר מחלקת ההגנה בפועל, עמד מילר בראשות המרכז הלאומי ללוחמה בטרור והיה יועץ במועצה לביטחון לאומי. אחרי שהשתחרר מהכוחות המזוינים עסק בקבלנות ביטחון.
ב-9 בנובמבר 2020, ימים אחדים לאחר הפסדו של טראמפ בבחירות לנשיאות, פיטר טראמפ בפתאומיות את מזכיר ההגנה אספר, ומינה במקומו את מילר.
מילר נשוי לקת'רין אליזבת מאג מאז 16 בספטמבר 1989, מנהלת משרד בקבוצת שדלנות העוסקת בענייני בריאות וסביבה, יש להם שלושה ילדים.
הערות שוליים

↑  הלן קופר ואריק שמיט, Trump Fires Mark Esper, His Defense Secretary, באתר ניו יורק טיימס, 9 בנובמבר 2020 (באנגלית)
↑   ציוץ של דונלד טראמפ ברשת החברתית אקס (טוויטר), 9 בנובמבר 2020
↑  משרד דובר הבית הלבן, President Donald J. Trump Announces Intent to Nominate Individual to a Key Administration Post, באתר הבית הלבן, 18 במרץ 2020 (באנגלית)
1 2  ביוגרפיה רשמית, מאת המרכז הלאומי ללוחמה בטרור (באנגלית)
↑   טראמפ הדיח את שר ההגנה ומינה במקומו את ראש הרשות למלחמה בטרור, באתר הארץ, 9 בנובמבר 2020
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: no2020136194  NTA: 300135815  VIAF: 31160664935503360618   WorldCat (עם VIAF): 31160664935503360618
אווה פביאן

אווה פביאן (באנגלית: Eva Fabian; נולדה ב-3 באוגוסט 1993) היא שחיינית מים פתוחים אמריקאית-ישראלית, אלופת העולם בשחייה במים פתוחים למרחק של 5 ק"מ (רוברוול 2010), בעלת מדליית ארד מאליפות העולם (ברצלונה 2013) במשחה ל-25 ק"מ, אלופת המשחקים הפאן-אמריקאיים (טורונטו 2015) ופעמיים ברציפות סגנית אלופת הפאן פסיפיק (אירוויין 2010 וגולד קוסט 2014) במשחה ל-10 ק"מ. אלופת ישראל (2018) במשחה ל-5 ק"מ, ואלופת ישראל במשחה ל-10 ק"מ שבע פעמים רצופות. כמו כן הייתה שותפה להישג של נבחרת השליחים של ישראל עם המקום ה-13 באליפות העולם.
באוגוסט 2024 פרשה פביאן משחייה מקצועית.
ביוגרפיה

פביאן נולדה וגדלה בפרדריק, מרילנד, ארצות הברית. לקלייר (רופאה) ולג'ק (פרופסור ומאמן שחייה). פביאן החלה לשחות בגיל 5 בהדרכת אביה, ובגיל 11 להתחרות בשחייה במים פתוחים.
היא בעלת תואר בוגר במוזיקה מאוניברסיטת ייל ותואר שני (MA) במדעי המדינה מאוניברסיטת תל אביב.
בין השנים 2012 ל-2016 הייתה שחיינית בנבחרת השחייה של אוניברסיטת ייל(אנ').
באוקטובר 2017 עלתה פביאן לישראל והצטרפה לקבוצת הפועל בית שמש. התאמנה במכון וינגייט בהדרכתו של אמיר אופר.
קריירה מקצועית > 2009

באליפות העולם שנערכה ברומא, איטליה בסוף יולי 2009 סיימה פביאן במקום 10 במשחה ל-25 ק"מ בתוצאה של 5:50:41.5 שעות ובמקום 27 במשחה ל-10 ק"מ בתוצאה של 2:02:09.9 שעות.
קריירה מקצועית > 2010 > אלופת עולם

באליפות העולם בשחייה במים פתוחים שנערכה ברוברוול, קוויבק, קנדה ביולי 2010 זכתה פביאן במדליית זהב במשחה ל-5 ק"מ בתוצאה של 1:02:00.9 שעות, לפני ג'ורג'יה קונסיליה מאיטליה (1:02:01.0 שעות) ואנה מרסלה קוניה מברזיל (1:02:02.6 שעות). נוסף לכך, היא פסלה במשחה ל-10 ק"מ. חודש לאחר מכן, באליפות הפאן פסיפיק בשחייה שנערכה באירוויין, קליפורניה זכתה במדליית כסף במשחה ל-10 ק"מ בתוצאה של 2:00:35.76 שעות, אחרי בת ארצה כריסטין ג'נינגס (2:00:33.83 שעות) ולפני מליסה גורמן מאוסטרליה (2:00:56.57 שעות).
קריירה מקצועית > 2011

באליפות העולם שנערכה בשאנגחאי, סין בסוף יולי 2011 סיימה פביאן במקום 12 במשחה ל-5 ק"מ בתוצאה של 1:00:50.0 שעות ובמקום 30 במשחה ל-10 ק"מ בתוצאה של 2:05:41.9 שעות. במשחקים הפאן-אמריקאיים שנערכו בגוודלחרה, מקסיקו באוקטובר אותה שנה היא סיימה במקום רביעי במשחה ל-10 ק"מ בתוצאה של 2:05:54.8 שעות, כשתי שניות וחצי לאט יותר מהתוצאה של מדליית ארד.
קריירה מקצועית > 2013 > מדליית ארד מאליפות העולם בשחייה

באליפות העולם שנערכה בברצלונה, ספרד בסוף יולי 2013 זכתה פביאן במדליית ארד במשחה ל-25 ק"מ בתוצאה של 5:07:20.4 שעות, אחרי מרטינה גרימלדי מאיטליה (5:07:19.7 שעות) ואנגלה מאורר מגרמניה (5:07:19.8 שעות).
קריירה מקצועית > 2014

באליפות הפאן פסיפיק בשחייה שנערכה בגולד קוסט, אוסטרליה זכתה פביאן במדליית כסף במשחה ל-10 ק"מ בתוצאה של 1:59:52 שעות, אחרי בת ארצה היילי אנדרסון (1:59:51 שעות) ולפני צ'לסי גובקה מאוסטרליה (1:59:54 שעות).
קריירה מקצועית > 2015

במשחקים הפאן-אמריקאיים שנערכו בטורונטו, קנדה באמצע יולי 2015 זכתה פביאן במדליית זהב במשחה ל-10 ק"מ בתוצאה של 2:03:17.0 שעות, לפני פאולה פרז מוונצואלה (2:03:17.0 שעות) וסמנטה ארוולו אקוודור (2:03:17.1 שעות).
קריירה מקצועית > 2016

בשנת 2016 זו סבלה פאביאן מפציעה, ולכן החמיצה את מרבית התחרויות החשובות..
קריירה מקצועית > 2017

באליפות ישראל (בריכת 25 מטר) שנערכה בדצמבר אותה שנה זכתה פביאן ב-3 מדליות, 1 כסף ו-2 ארד. מדליית כסף, במשחה ל-400 מטר חופשי (4:15.74 דקות) ומדליות ארד, במשחה ל-200 מטר חופשי (2:03.08 דקות) ובמשחה ל-800 מטר חופשי (8:44.16 דקות).
קריירה מקצועית > 2018

באליפות ישראל בשחייה למרחק 5 ק"מ בבריכה שנערכה במכון וינגייט בפברואר 2018 זכתה פביאן במדליית זהב בתוצאה של 59:00.01 דקות, התוצאה הטובה ביותר לנשים שנקבעה בישראל במשחה זה, לפני עדן גירלואנצה ממכבי קריית אונו (59:52.00 דקות) וחיה סימון זבלודוף מהפועל דולפין נתניה (1:00:28.74 שעות).
קריירה מקצועית > 2022

באליפות העולם שנערכה בבודפשט בסוף יוני 2022 סיימה במקום 19 במשחה ל-10 ק"מ במים פתוחים, ונכנסה לסגל הבכיר של ישראל לאולימפיאדה.
באליפות ישראל שנערכה ביולי זכתה במדליית זהב במשחה ל-1500 מטר חופשי בתוצאה של 17:11.13 דקות, לפני אורין גבלן מהפועל עירוני הוד השרון (17:11.15 דקות) ואופק אדיר מהפועל בת ים (17:19.82 דקות).
קריירה מקצועית > 2023

באליפות העולם שנערכה בפוקואוקה, יפן ביולי 2023 סיימה במקום 17 במשחה ל-5 ק"מ בתוצאה של 1:01:11.4 שעות ובמקום 25 במשחה ל-10 ק"מ בתוצאה של 2:05:05.0 שעות.
קריירה מקצועית > 2024

באליפות העולם שנערכה בדוחה, קטר בפברואר 2024 סיימה פביאן במקום 32 במשחה ל-10 ק"מ בתוצאה של 2:02:19.8 שעות.
ביוני, באליפות אירופה בשחייה שהתקיימה בבלגרד, סיימה במקום העשירי במשחה של 5 ק"מ לאחר ששחתה בזמן של 58:42.2 דקות.
בחודש אוגוסט 2024 הודיעה פביאן על פרישתה משחייה תחרותית.
חיים אישיים

פביאן היא נגנית כינור מחוננת. היא החלה לנגן בכינור בגיל 4. היא מנגת בעיקר מוזיקה קלאסית. בספטמבר 2022 נישאה לזוהר תבור, שחקנית נבחרת ישראל ברוגבי.
הערות שוליים

1 2  סתיו איפרגן, אווה פביאן פורשת: "גאה להיות מודל לחיקוי לנשים בספורט", באתר ynet, 29 באוגוסט 2024
1 2  רותם פלדברג, ‏אווה פביאן פרשה: "גאה להיות מודל לחיקוי", באתר ערוץ הספורט, 29 באוגוסט 2024
↑  "Eva Fabian". אורכב מ-המקור ב-17 ביולי 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Yale - Women's Swimming and Diving, Yale
1 2   עידו רקובסקי, האהבה לשחייה הביאה אותה לישראל. הקהילה ובת הזוג גרמו לה להרגיש בבית, באתר הארץ, 10 ביוני 2022
↑  ליאור ברטל, ‏הים שלה: אווה פביאן מסכמת קיץ מרשים ושוחה כל הדרך לאולימפיאדת פריז, באתר דבר העובדים בארץ ישראל, 29 בספטמבר 2022
↑  אסי ממן, אווה פביאן הגיעה במקום ה-19 באליפות העולם, באתר ynet, 29 ביוני 2022
↑  מקום עשירי לאווה פביאן במשחה ל-5 ק"מ באליפות אירופה, באתר ynet, 13 ביוני 2024
↑  בגיל 31 ועם שלל הישגים: אווה פביאן הודיעה על פרישה משחייה תחרותית, באתר ריצה, אופניים, טריאתלון, שחייה | שוונג
איליין דיוק

איליין קוסטאנצו דיוק (באנגלית: Elaine Costanzo Duke; נולדה ב-1958) היא עובדת ציבור אמריקאית שכיהנה כסגנית מזכיר המחלקה לביטחון המולדת של ארצות הברית.
ביוגרפיה

דיוק גדלה באוהיו. היא בעלת תואר בוגר אוניברסיטה במנהל עסקים ממכללת ניו המפשייר ותואר מוסמך אוניברסיטה במנהל עסקים מאוניברסיטת צ'מינייד (Chaminade) בהונלולו.
קריירה

דיוק עמדה בראש חברת ייעוץ עסקי בווירג'יניה (Elaine Duke & Associates, LLC) והיא בעלת 28 שנות ניסיון בעבודה מול הממשל הפדרלי.
החל מחודש יולי 2008 ועד אפריל 2010 כיהנה דיוק בתפקיד תת-מזכירה לניהול במחלקה לביטחון המולדת, תחת הנשיאים ג'ורג' ווקר בוש וברק אובמה.
ב-30 בינואר 2017 הכריז נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ על מועמדותה של דיוק לתפקיד סגנית מזכיר המחלקה לביטחון המולדת של ארצות הברית. ב-10 באפריל 2017 החלה את כהונתה בתפקיד, תחת מזכיר המחלקה ג'ון קלי. לאחר שמונה קלי לראש סגל הבית הלבן ב-31 ביולי 2017, החלה דיוק לשמש כמזכירה בפועל של המחלקה לביטחון המולדת של ארצות הברית. דיוק הוסיפה להחזיק בתפקיד זה עד מינויה של קירסטן נילסן למזכירת ביטחון המולדת ב-6 בדצמבר 2017.
הערות שוליים

↑  מבזק, ארה"ב: טראמפ ימנה את איליין דיוק לתפקיד סגנית מזכיר המחלקה לביטחון המולדת, באתר ערוץ 7, ‏31 בינואר 2017
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: no2010014460  VIAF: 106923362   WorldCat (עם VIAF): 106923362
פיל רוזנפלט

פיל רוזנפלט (באנגלית: Philip H. Rosenfelt; נולד ב-1944) הוא עורך דין אמריקאי, שכיהן כמזכיר החינוך של ארצות הברית בפועל מ-20 בינואר עד 1 במרץ 2021. הוא כיהן בתפקיד זה גם במהלך כהונתו של נשיא ארצות הברית לשעבר, דונלד טראמפ, עד שאישר הסנאט את מינויה של בטסי דבוס למזכירת החינוך בידי טראמפ.
ביוגרפיה

רונזפלט נולד בפטרסון שבניו ג'רזי. את התואר הראשון שלו השלים באוניברסיטת פנסילבניה ואחר כך קיבל תואר שני במשפטים באוניברסיטת קולומביה. העסקתו בממשל הפדרלי החלה ב-1971 כאשר החל לעבוד במחלקת הבריאות, החינוך והרווחה (שכיום פוצלה למחלקת חינוך ולמחלקת בריאות).
בנובמבר 2016, נשיא ארצות הברית הנבחר, דונלד טראמפ הודיע כי בטסי דבוס תהיה מזכירת החינוך בקבינט שיקים לאחר השבעתו לנשיאות. לפני שהמינוי אושר על ידי הסנאט היה רוזנפלט מזכיר החינוך בפועל, ומילא תפקיד זה מ-20 בינואר 2017, יום השבעתו של הנשיא טראמפ, ועד אישור המינוי ב-7 בפברואר 2017.
לאחר שבטסי דבוס עזבה את תפקידה בינואר 2021 לאחר ההסתערות על הקפיטול במהלכה תומכי טראמפ ואחרים הגיעו אל הקפיטול במטרה למחות על תוצאות הבחירות ולתמוך בתביעתו של טראמפ מסגנו, מייק פנס, לדחות את ניצחונו של הנשיא הנבחר, ג'ו ביידן. מיק זאיס נתמנה לממלא מקומה במספר הימים שנותרו עד לחילוף הממשל בין טראמפ לביידן, ולאחר השבעתו של ביידן פורסם כי רוזנפלט יכהן בשנית כמזכיר החינוך בפועל עד שהסנאט יאשר את מינויו של מיגל קרדונה לתפקיד.
בינואר 2021, לאחר עזיבתו של טראמפ וכניסתו של ג'ו ביידן לבית הלבן מונה רוזנפלט למזכיר החינוך בפועל עד שהסנאט יאשר המינוי של מיגל קרדונה. כשקרדונה נכנס לתפקידו ב-1 במרץ, סיים רוזנפלט את כהונתו בתפקיד.
הערות שוליים

↑  "The Education Department Is In Good Hands—For Now". Romper (באנגלית). נבדק ב-2021-02-08.
↑  Hensley-Clancy, Molly (23 בנובמבר 2016). "Trump Picks Betsy DeVos As Education Secretary". Buzzfeed.com. נבדק ב-23 בנובמבר 2016. {{cite news}}:  (עזרה)
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
דפוס אברהם כונת

קולופון מסוף טור אורח חיים
דפוס אברהם כּוֹנָת (Conat) היה אחד מבתי הדפוס העבריים הראשונים בהיסטוריה. בית הדפוס החל לפעול כ-35 שנה בלבד לאחר המצאת הדפוס על ידי יוהאן גוטנברג, ופעל בעיר מנטובה, בירת דוכסות מנטובה של האימפריה הרומית הקדושה (כיום בלומברדיה שבאיטליה), בין השנים 1473 ל-1476 לערך. הוא נוהל על ידי הרופא אברהם בן שלמה בן ברוך כונת (אנ'), וסייעו לו אשתו, אֶשְׂטֶלינה, אברהם ידידיה האזרחי מקולוניא (שייתכן שהיה אף שותפו בבית הדפוס) וסדר הדפוס יעקב בן לוי מטָרַסקון (טרשקון) שבפרובאנס. כל המידע על בית הדפוס נלמד מתוך הקולופונים לספרים שהודפסו בו. כונת מכנה את עצמו בכל הקולופונים בכינוי "הכותב בכמה קולמוסים בלא מעשה נסים".
אמר אברהם קטן המשפיעים ותלמיד הרופאים הנסמך זעירא מן חבריא בכמ"ר שלמה כונת זלה"ה הכותב בכמה קולמוסים בלא מעשה נסים, אשר יגע ומצא להרביץ תורה בישראל והשיג זאת המלאכה, לכתוב כהלכה, מערכה ערוכה לקראת מערכה. אלף עמודים בכל יום פעמים באהבה ובלב נדיבה ארבעה עמודים בפעם אחד אשר בצד אחד מן הדף בנייר הגדול וכן הארבעה אשר בצד השני עד שימצא היות כתוב הדף אשר לו ב' דלתות וד' פנים בב' פעמים, וזה מלאכתו כל הימים.
אברהם כונת

לפני שהקים את בית הדפוס היה אברהם כונת מעתיק ספרים מקצועי ואמן כתיבה. מקצועיותו זו העניקה לו יכולת לתכנן לוח זמנים ולעמוד בו ולהעריך נכונה רכש כמויות של חומרי גלם כנייר ודיו. לומברדיה שבצפון איטליה הייתה האזור הראשון מחוץ לאזור גרמניה שבו הוקמו בתי דפוס, ובשנת 1472 פעלו בה כבר שלושה בתי דפוס של גויים. לפי עדותו, כונת למד את מלאכת הדפוס בעיר מגורו אצל המלומד הנוצרי פייטרו אדמו דה מיקֶלי (Pietro Adamo de' Micheli).
בנוסף לעיסוק בדפוס העיד כונת על עצמו שהוסמך לרפואה. כמו כן ידועה תפילה שחיבר.
עיצוב הספרים והאותיות

הטיפוגרפיה של הספרים פשוטה ופונקציונלית. רוב האותיות הן בכתב רש"י ולעיתים קשה להבדיל בין האותיות ע' וצ'. יחד עם זאת, מספר אותיות נצוקו בדפוסים שונים מהרגילים כגון האות א', שנוצקה בגופן קורסיבי והאות ש' בגופן של אות מרובעת.
רוב הספרים מסודרים בעצוב דף פשוט ומרובע. עם זאת, מספר דפים מסודרים בסידור בלתי-שגרתי, למשל הדף האחרון של טור אורח חיים, בו סודרו האותיות בצורות של לוח שחמט ושל פירמידות ישרות והפוכות ובסיומו של ספר יוסיפון, בו סודרו האותיות בצורת קוביות מחודדות.
רשימת הספרים שיצאו בדפוס

מתוך הספרים העבריים שהודפסו בבית הדפוס מוכרים שבעה ספרים שלמים ואחד (טור יורה דעה) חלקי (31 הדפים הראשונים בלבד), שהושלם בפרארה בשנת 1477. כל הספרים הם אינקונבולים (דפוסי ערש).
רשימת הספרים שיצאו בדפוס > פוליו

רלב"ג, ביאור התורה עם התועליות (2 עותקים בספרייה הבודליינית, עותק אחד בספרייה הבריטית, שלושה עותקים בספרייה הלאומית בירושלים)
יעקב בן אשר, טור אורח חיים (עותק אחד בספרייה הבריטית)
יעקב בן אשר, טור יורה דעה (עותק אחד בספרייה הבודליאנית ועותק אחד בספרייה הבריטית)
רשימת הספרים שיצאו בדפוס > קוורטו

ספר יוסיפון (2 עותקים בספרייה הבודליאנית, עותק אחד בספרייה הבריטית, עותק אחד בספרייה הלאומית של צרפת ועותק אחד בספרייה הלאומית)
רשימת הספרים שיצאו בדפוס > אוקטאבו

יהודה מסר לאון, נופת צופים (שני עותקים בספרייה הבודליאנית, שני עותקים בספריית שוקן, שני עותקים בספרייה הלאומית, עותק בספריית אוניברסיטת קולומביה)
ידעיה הפניני, בחינת עולם (עותק בספרייה הבודליאנית ועותק בספריית שוקן)
ספר אלדד הדני (עותק בספרייה הבודליאנית ועותק בספרייה הבריטית)
מרדכי בן אברהם פינצי, לוחות לדעת מהם אורך כל יום מימות השנה וקצורו
לקריאה נוספת

רות רייך-גת, מלאכת ההדפסה של אברהם כונת במנטובה (לערך 1473–1475), עבודת גמר לקבלת תואר מוסמך, האוניברסיטה העברית בירושלים, בית הספר לספרנות, ארכיונאות ומידע, תשנ"ג 1993.
מלאכי בית-אריה, 'הזיקה שבין ביכורי הדפוס העברי לבין כתבי היד', בתוך: מסות ומחקרים בספרנות מוגשים לק"ד וורמן, ירושלים תשל"ו, עמ' 27–39, 113
שלמה סימונסון, תולדות היהודים בדוכסות מנטובה, ירושלים תשכ"ג, כרך ב, עמ' 498–500.
Umberto Cassuto, 'Abraham ben Salomo Conat,' in: Encyclopaedia Judaica 5 (1930), Sp. 640-641. (בגרמנית)
Vittore Colorni, 'Abraham Conat, primo stampatore di opere ebraiche in Mantova e la cronologia delle sue edizioni,' La Bibliofilía 83,2 (1981), 113-128. (באיטלקית)
הערות שוליים

↑  אברהם מאיר הברמן, המדפיס אברהם כונת ואותיותיו, עלים: לביבליוגרפיה וקורות ישראל, ב, ג–ד (וינה תרצ"ו 1936), העורך: דוד פרענקיל, נספח: עמ' 85–87, באתר היברובוקס.
↑  מנחם כשר ויעקב מנדלבוים, שרי האלף, ניו יורק תשי"ט, עמ' נט מס' 102; פרץ תשבי, 'דפוסי ערש (אינקונבולים) עבריים באיטליה', קריית ספר ס, 17 (1985), 893–900.
↑  וראו מאמר נוסף: הנ"ל, 'עוד על שירת המדפיסים הראשונים', מבוע מג (תשס"ה), 80–87.
ג'ונתן כהן

ג'ונתן רפאל כהן (באנגלית: Jonathan Raphael Cohen) הוא דיפלומט יהודי-אמריקאי שכיהן כשגריר ארצות הברית במצרים. טרם מינויו לתפקיד זה כיהן כסגן שגריר ארצות הברית באומות המאוחדות. בעבר כיהן כסגן עוזר מזכיר המדינה של ארצות הברית לעניינים אירופיים ואירואסיינים, מאוגוסט 2016 עד יוני 2018. בראשית 2018 החליט נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ למנותו לסגן השגריר האמריקאי באו"ם, ומינויו אושר פה אחד על ידי הסנאט של ארצות הברית ב-24 במאי אותה שנה.
החל מ-1 בינואר 2019 כיהן כהן כשגריר ארצות הברית באו"ם בפועל, אחרי שניקי היילי עזבה את התפקיד. בספטמבר חדל מלאייש תפקיד זה עם אשרור מינויה של קלי קרפט לתפקיד בידי הסנאט של ארצות הברית.
ביוגרפיה

כהן נולד בפאלו אלטו שבקליפורניה. הוא בוגר אוניברסיטת ג'ורג'טאון, אוניברסיטת פרינסטון והאוניברסיטה העברית בירושלים. כהן כיהן בתפקידים דיפלומטיים שונים המייצגים את ארצות הברית החל מ-1986, עת הצטרף אל מוסד שירות החוץ. הוא כיהן כסגן ראש המשלחת הדיפלומטית של ארצות הברית בניקוסיה בירת קפריסין בשנים 2008–2011. לאחר מכן, בשנים 2011–2013 היה ציר-יועץ לעניינים פוליטיים בשגרירות ארצות הברית בפריז שבצרפת, וכיהן גם כסגן ראש המשלחת הדיפלומטית בשגרירות ארצות הברית בבגדאד שבעיראק בשנים 2013–2016.
כהן מילא תפקידים רבים בשגרירויות ובקונסוליות האמריקאיות בבנגקוק שבתאילנד, בירושלים שבישראל, בווינה שבאוסטריה, בסטוקהולם שבשוודיה, באנקרה שבטורקיה וברומא שבאיטליה. באוגוסט 2016 הוא הועלה לתפקיד סגן עוזר מזכיר המדינה של ארצות הברית לעניינים אירופיים ואירואסיינים, ובפרט עסק בענייני קפריסין, טורקיה ויוון. במהלך כהונתו כסגן עוזר מזכיר המדינה, נפגש כהן עם הפטריארך האקומני של קונסטנטינופול ברתולומאיוס מקונסטנטינופול וטען בפני הוועדה לביטחון ושיתוף פעולה באירופה (Commission on Security and Cooperation in Europe) כי על ארצות הברית לשתף פעולה עם טורקיה במטרה להגביל את ההשפעות של איראן ורוסיה באזור.
ב-13 בפברואר 2018 החליט הנשיא דונלד טראמפ באורח רשמי למנות את כהן לסגן שגריר ארצות הברית באו"ם. מינויו של כהן אושר פה אחד על ידי הסנאט ב-24 במאי. הוא הושבע לתפקידו ב-8 ביוני 2018. מאז 1 בינואר 2019 הוא שגריר ארצות הברית באו"ם בפועל, וב-11 באפריל 2019 נבחר בידי הנשיא טראמפ לכהן כשגריר ארצות הברית במצרים, וב-1 באוגוסט אושר מינויו בידי הסנאט של ארצות הברית בהצבעה קולית. ב-17 בנובמבר 2019 הגיש כהן את כתב ההאמנה שלו והגיע אל קהיר ובכך נכנס לתפקידו. ב-31 במרץ 2022 סיים את שליחותו במצרים.
הערות שוליים

↑  שמונה מועמדויות נשלחו היום אל הסנאט, באתר הבית הלבן, 13 בפברואר 2018 (באנגלית)
↑  מידע אודות ג'ונתן כהן, באתר הקונגרס של ארצות הברית (באנגלית)
↑  ביוגרפיה של כהן, באתר המשלחת האמריקאית אל האומות המאוחדות (באנגלית)
↑  חנה לוי ג'וליאן, US Appoints New (Jewish) Ambassador to Cairo, באתר Jewish Press‏, 18 בנובמבר 2019 (באנגלית)
עדין טלבר

| --- | --- |

תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  8 באוקטובר 1921 ברלין, רפובליקת ויימאר 
 פטירה:  6 בספטמבר 2013 (בגיל 91) ירושלים 
 מדינה:  גרמניה 
 פרסים והוקרה:  צלב המפקד במסדר ההצטיינות של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 
סיום ריצת 800 מטר בה זכה עדין טלבר באליפות ארץ-ישראל ב-1942
מיכאל עדין טלבר (8 באוקטובר 1921 – 6 בספטמבר 2013) היה מייסד אס"א ודיפלומט ישראלי.
ביוגרפיה

נולד ב-1921 בברלין, שם הצטיין כספורטאי באגודת הספורט בר כוכבא. ב-1935 עלה לארץ ישראל עם הוריו פליקס טיילהבר ושטפניה לבית צ'פלינסקי ולמד במוסד החינוכי במשמר העמק. ב-1937 נסע לסיים את לימודיו במכללה הפוליטכנית בלונדון. עם שובו לישראל התגייס לחיל הספר העבר-ירדני כאלחוטאי ובתקופה זו היה אלוף ארץ ישראל בריצת 800 מטר.
ב-1942 התגייס לצבא הבריטי לגדוד העברי הראשון של הבריגדה היהודית כקצין חבלה. עבור טלבר הספורט היה מרכזי גם במהלך השירות והוא נשלח לקורס קציני ספורט ומונה לקצין הספורט של הגדוד. תפקידו היה לספק לחיילי הבריגדה אמצעים לעסוק בענפי ספורט שונים ותחרויות אתלטיקה נגד חיילי צבאות אחרים ובמקביל הוא המשיך לצבור שיאים אישיים. בתחרות בקהיר מול חיילים בריטים, אוסטרלים וניו זילנדים זכה באליפות צבאות המזרח התיכון בריצה של 800 מטר. באליפות של 28 דיוויזיות של הארמייה השמינית, באודיני שבאיטליה, זכה שוב במקום הראשון בריצת 800 מטר.
בקיץ 1943 ארגן טלבר יום אתלטיקה בתחרות משולשת בין הגדוד הראשון, מכבי והפועל. מהדיווחים באמצעי התקשורת דאז ניתן לראות את העניין הרב והגאווה שהיום הזה הסב ליישוב היהודי.
בתום שרותו סייע לההעפלה ונעצר בעקבות סרט תיעודי שצילם במחנה ברגן-בלזן. הוא נשפט בבית משפט לקצינים, הציוד והתמונות הוחרמו והוא שוחרר ממעצר אחרי שישה חודשים.
ב-1947 החל ללמוד כלכלה ב-London School of Economics אך הפסיק את לימודיו כדי ללחום במלחמת השחרור והשתחרר כרס"ן.
ב-1950 חזר ללמוד באוניברסיטה העברית (כלכלה וסוציולוגיה). ביום הראשון ללימודיו פנו אליו סטודנטים שזיהו אותו וביקשו ממנו לפעול לקידום פעילויות ספורט בקמפוס. וכך, במקביל ללימודיו טלבר ארגן אירועים ספורטיביים, כגון מרוץ מגנס ברחובות ירושלים (שממשיך עד היום).