stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פרשת גיורי הרב דרוקמן
תגובת הרב אברהם שרמן

חרף הסערה הרבנית והציבורית לא נסוג בו הרב שרמן. למעלה מחצי שנה לאחר מכן, בשלהי סיוון ה'תשס"ט (יוני 2009), דווח כי בהרכב לצד הרבנים חגי איזירר וציון אלגרבלי, פסל הרב שרמן בשנית גיור של אישה שהתגיירה "לחומרא" במערך הגיור הממלכתי. הוא חזר על פסק דינו הראשון, וכן תקף את פסיקת בית הדין האזורי בתל אביב. בתגובה אמר הרב חיים דרוקמן, כי "הדבר הזה של פסילת הגיורים מעביר את הרב שרמן על דעתו, עד שאין בכלל דיונים ענייניים בנושא".
באייר ה'תשע"א (מאי 2011), במסגרת עימות בשנערך בכנס של ארגון הלל באוניברסיטה העברית, טען הרב אברהם שרמן כי בפסק דינו לא ביטל את גיוריו של הרב דרוקמן, ואף לא גיור אחד, אלא רק התייחס לחובה לבחון את הגיור בזמן רישום נישואין וגירושין. כן תקף את הרב חיים אירם, רב היישוב אלעזר ומהרבנים שגיירו לצד הרב דרוקמן: "מעולם לא היית דיין, אתה סתם מזלזל ומסלף". הרב אירם השיב כי הגיורים במסגרת מערך הגיור נעשים על פי דין, ואף מחמירים מעבר למקובל בבתי דין חרדיים דוגמת בית דין צדק בני ברק ("קרליץ").
בריאיון לעיתון "הארץ" באייר ה'תשע"א (מאי 2011), שב והשווה הרב שרמן את הרב חיים דרוקמן לחברי התנועה הרפורמית וחברי התנועה קונסרבטיבית, ש"אינם חרדים מפני אובדן הזהות היהודית", בניגוד לרבנים החרדים אשר "מייצגים את ההלכה בטהרתה". עוד הבהיר כי לא ראה צורך לשמוע את הרב דרוקמן קודם שהגדיר אותו כ"אפיקורוס", מפני ש"אין כללי הצדק הטבעי כשעוסקים בהגנה על עם ישראל". לדבריו, פסק הדין של דייני בית הדין בתל אביב "נועד לרצות גורמים פוליטיים ומשפטיים, ואינו מבוסס כלל מבחינה הלכתית". כן תקף את הראשון לציון הרב שלמה משה עמאר שנטל מבית הדין הגדול את הסמכות לפסול גיורים, ולדברי הרב שרמן מידר "במחי יד את כל דייני ישראל, שגדולתם בתורה הוכרה והוסמכה".
בשנת ה'תשע"ג, לאחר פרישתו לגמלאות, פרסם הרב שרמן את הספר "בירור הלכתי בתקפו של הגיור ההמוני" בו חזר על עמדותיו ועל פסק דינו בפרוטרוט.
פסיקת בית המשפט העליון בשבתו כבג"ץ

בסיוון תשס"ח (יוני 2008) – עוד קודם שהועבר התיק לבית הדין האזורי בתל אביב – הגישו שתי המערערות, וכן שורת ארגוני חברה אזרחית, ערעור על הכרעת הדין בבית הדין הרבני הגדול בפני בית המשפט העליון בשבתו כבג"ץ. בדין ישבו נשיאת בית המשפט העליון דורית בייניש, וכן השופטים אילה פרוקצ'יה (שהוחלפה לאחר מכן בידי מרים נאור) ואליקים רובינשטיין אשר כתב את הכרעת הדין המרכזית.
בחוות דעת שהגיש תחילה לבג"ץ היועץ המשפטי לממשלה מני מזוז נטען שמלכתחילה לבית הדין הרבני הגדול לא הייתה סמכות לדון בתקפותם הכוללת של גיורי מערך הגיור, וקביעותיו לא מחייבות את המערך ואת רשמי הנישואין של הרבנות הראשית. עוד נטען כי ההליך בבית הדין האזורי בוצע בניגוד לכללי הצדק הטבעי (לא נשמעה דעתם של המצדדים בתקינות הגיור, וכן בדין ישב רק דיין אחד), ולפיכך הוא בטל מעיקרו.
פסיקת בית המשפט העליון בשבתו כבג"ץ > שינויים במצב המשפטי בישראלי

על רקע החשש של הרבנות הראשית לישראל שבית המשפט יכריע בניגוד לעמדתה, חלו במרוצת הזמן שבו התנהל התיק בבג"ץ שינויים משמעותיים במצב המשפטי של הגיורים בישראל בכלל ובתיקים המדוברים בפרט. תחילה, בשבט ה'תש"ע (ינואר 2010), בתיאום עם היועץ המשפטי לממשלה, קבע נשיא בית הדין הרבני הגדול הרב שלמה משה עמאר "כללים והנחיות לקביעת הרכבים ולסדר דין בענייני גיור". בין השאר נקבע שתיקים מורכבים יידונו בפני הרכבים מיוחדים אשר ייקבע נשיא בית הדין הגדול. מסיבה זו, כאמור לעיל, הועברו שני התיקים המדוברים להרכב בית הדין האזורי בתל אביב, אשר ביטל את הכרעות בית הדין הגדול ובין הדין האזורי באשדוד, ואישר את שני הגיורים שעמדו במחלוקת.
שנית, במסגרת ההסכמים הקואליציוניים הביעה ממשלת ישראל ה-32 בראשות בנימין נתניהו את מחויבותה לקידום חקיקה ממשלתית בנושא הגיור. לצד זאת, הגיש חבר הכנסת דוד רותם הצעת חוק לפיה רק בית הדין המגייר יוכל לדון לאחר מכן בתקפותו של הגיור. שלישית, בצל החשש שרשמי נישואים המשתייכים לציבור החרדי – בעיקר המזוהה עם הזרם הליטאי בהנהגת הרב יוסף שלום אלישיב – יסרבו לרשום לנישואין מי שהתגיירו במערך הגיור, נקבעו תקנים לארבעה רבנים הרושמים לנישואים בכל הארץ לכל מבקש אשר התגייר במערך.
פסיקת בית המשפט העליון בשבתו כבג"ץ > פסק הדין של בג"ץ

כארבע שנים מיום הגשת הערעור, באייר ה'תשע"ב (אפריל 2012), ניתן פסק הדין. שופטי בג"ץ קיבלו את עמדת היועץ המשפטי לממשלה המעודכנת, ולא הכריעו אם יש סמכות לבתי הדין הרבניים בתחומי הגיור. לצד זאת ביקרו חברי ההרכב רובינשטיין ונאור קשות את פסקי הדין של בית הדין באשדוד ובית הדין הגדול, אשר נעשו בניגוד לכללי הצדק הטבעי, ולבסוף בוטלו כאמור בידי מותב דיינים אחר. הרב שלמה אבינר בירך על פסק הדין.
ראו גם

פרשת הלן זיידמן
פרשת גיורי וינה
פרשת גיורי צה"ל
פרשת רינה איתני
לקריאה נוספת

הרב אברהם שרמן, 'סמכותם הייחודית של גדולי הדור ופוסקיו בענייני גירות ועגונות', כנס הדיינים – תשס"ט, הנהלת בתי הדין הרבניים, עמ' 164–175
הרב יעקב אפשטיין, 'כולם גרים הם – לפולמוס הגיור בימינו', חבל נחלתו, כרך ח סי' כה, שומריה תשס"ט, עמ' 167–209; התכתבויות עם הרב אביגדור נבנצל והרב יעקב אריאל, עמ' 209–212 (קישור לויקיטקסט; קישור לגרסת PDF באתר אסיף)
הנ"ל, 'גדולי הדור וסמכותם בהלכה', חבל נחלתו, כרך ט סי' לב, עמ' 220–254; המשך התכתבות עם הרב נבנצל והרב אריאל, עמ' 255–257 (קישור לויקיטקסט; קישור לגרסת PDF באתר אסיף)
הנ"ל, 'בענייני גיור' – מענה למאמרו של הרב שרמן בכתב העת תחומין לא – חבל נחלתו, כרך יא סי' לז, שומריה תשע"א, עמ' 242–265 (לצד המאמר נדפסו הערותיו של הרב נבנצל, וכן תשובת המחבר להערות) (קישור לויקיטקסט)
הרב אברהם שרמן, 'גדרי הכלל 'בית דין בתר בית דין לא דייק בגיור', כנס הדיינים – תש"ע, הנהלת בתי הדין הרבניים, עמ' 187–198
הרב שלמה דיכובסקי, ''דעת תורה' בהלכה', כנס הדיינים – תש"ע, הנהלת בתי הדין הרבניים, עמ' 99–122 [תגובה למאמרו של הרב שרמן בכרך הקודם]
הרב עו"ד שמעון יעקבי, ביטול גיור עקב חוסר כוונה בקבלת מצוות, ירושלים תש"ע, עמ' 5–8
הרב אברהם שרמן, 'בדיקה חוזרת של גיור בבית דין אחר', תחומין לא, תשע"א, עמ' 230–236; הרב ישראל רוזן, 'נספח: האם בי"ד לגיור נחשב בי"ד לכל דבר', שם, עמ' 236
הגיור האזרחי והצהל"י – לקט ממצאים חמורים על המתרחש במערכות הגיור הצה"לי והאזרחי, גיורי אמת תשע"ב (מהדורה שנייה), 202 עמודים
הרב אברהם שרמן, בירור הלכתי בתקפו של הגיור ההמוני – בירור תוקפו ההלכתי של הגיור ההמוני [50,000 נכרים ונכריות] שנעשה על ידי מערך הגיור הממשלתי והצבאי ואיסור הכנסתם לכרם בית ישראל בטרם בדיקת תוקף הגיור, ירושלים תשע"ג (183 עמודים)
הרב עו"ד דוד בס – קבלת מצוות וגיור ממלכתי (עיון בפרשת גיורי הרב דרוקמן), סרטון בערוץ "ערוץ חוק ומשפט – המשפט העברי", באתר יוטיוב (אורך: 01:19:15)
קונסטנטין פאוסטובסקי

| --- | --- |

 לידה:  19 במאי 1892 (יוליאני) מוסקבה, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  14 ביולי 1968 (בגיל 76) מוסקבה, ברה"מ 
 מדינה:  האימפריה הרוסית, ברית המועצות 
 מקום קבורה:  טרוסה 
 השכלה:  אוניברסיטת מוסקבה 
 תקופת הפעילות:  מ-1912 
 מעסיק:  מכון גורקי לספרות 
 פרסים והוקרה:  עיטור לנין (16 ביוני 1967)  עיטור הדגל האדום של העמל (31 בינואר 1939)  עיטור הדגל האדום של העמל (30 במאי 1962)  מדלייה "על הגנת אודסה"  מדליה להנצחת 65 שנים לניצחון במלחמת המולדת הגדולה 1941-1945  מדליית העוז 
 חתימה:   
 
קונסטנטין גיאורגייביץ' פַּאוּסְטוֹבסקי (ברוסית: Константин Георгиевич Паустовский‏ 31 במאי 1892, מוסקבה - 14 ביולי 1968) היה סופר, מחזאי ועיתונאי סובייטי. היה מועמד ארבע פעמים לפרס נובל לספרות (1965; 1966; 1967; 1968).
ביוגרפיה

פאוסטובסקי גדל באוקראינה, תחילה בכפר ואחר בקייב, שם למד בגימנסיה קלאסית. אביו, צאצא לקוזקים, היה סטטיסטיקאי בחברת הרכבות, שהגדיר עצמו "רומנטיקן חסר תקנה ופרוטסטנט". אמו באה ממשפחת אינטלקטואלים פולנים. בשנת 1912 התקבל לאוניברסיטת קייב, שם נרשם לפקולטה למדעים מדויקים, אך עבר לפילוסופיה. בשנת 1914 עבר לאוניברסיטת מוסקבה, אך מלחמת העולם הראשונה הפסיקה את לימודיו. במלחמה שירת כחובש ברכבת בית-חולים. אחרי ששני אחיו נפלו בחזית, חזר אל אמו במוסקבה ואחר יצא לשוטט ברחבי רוסיה וניסה את כוחו בעבודות שונות (בין היתר כמלח ופועל). את סיפורו הראשון פרסם בשנת 1911. במלחמת האזרחים היה חייל בצבא האדום ובמלחמת העולם השנייה היה כתב צבאי.
פאוסטובסקי הרבה במסעות בעולם, ואלו סיפקו לו חומר עשיר ליצירותיו הספרותיות. נודע ביצירותיו ההומניות, אשר זכו לפופולריות רבה בברית המועצות ותורגמו לרוב לשונות אירופה. מסיפוריו: "יצחק לויתן" (1937); "טאראס שבצ'נקו" (1939); ממחזותיו: "סגן לרמונטוב" (1941) ו"בן זמננו" (1949). בשנות השישים היה פעיל יחד עם ידידו הסופר ולדימיר מקסימוב וסופרים נוספים בכתב העת הספרותי "אוקטובר".
עבור פעילותו הספרותית והציבורית הוענק לו עיטור הדגל האדום ועיטור לנין.
בתקופת 1945-1963 הוא כתב סדרת ספרים אוטוביוגרפיים שכוללת 6 כרכים.
ספריו שתורגמו לעברית

שושנת הזהב; עברית: יצחק צור, מרחביה: ספרית פועלים ('לכל'), 1963.
השנים הרחוקות; תורגם מרוסית בידי יצחק צור, תל אביב: עם עובד ('ספריה לעם'), תשכ"ו 1966 (רומן).
נעורים חסרי מנוח; תורגם מרוסית בידי יצחק צור, תל אביב: עם עובד ('ספריה לעם'), תשכ"ז 1967.
המערבולת; תורגם מרוסית (לרבות קטעי השירים) בידי נילי מירסקי, תל אביב: עם עובד ('ספריה לעם'), תשל"א 1970.
שלמה מרקל

| --- | --- |
מרקל בשיחה עם יוסף טל (2007)
מרקל בשיחה עם יוסף טל (2007)
 לידה:  11 ביוני 1952 (בן 72) חיפה, ישראל
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  בית הספר הריאלי העברי בחיפה 
 מספר צאצאים:  3 
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 תקופת הפעילות:  1975–1999 (כ־24 שנים)
 דרגה:   תת-אלוף
 תפקידים בשירות
 ראש מערכות משובצות מחשב (מש"מ)  מפקד יחידת המחשבים (ממח"י)  ראש מספן הציוד
 תפקידים אזרחיים
 סגן נשיא ברודקום העולמית  יו"ר חברת "רמות" אוניברסיטת תל אביב
 
שלמה מרקל (נולד ב-11 ביוני 1952) הוא מהנדס חשמל ומנהל ישראלי בכיר המכהן כסגן נשיא חברת ברודקום העולמית. לשעבר יו"ר חברת "רמות" של אוניברסיטת תל אביב. את שירותו הצבאי סיים בדרגת תת-אלוף לאחר ששימש ראש מספן הציוד בחיל הים.
ביוגרפיה

שלמה מרקל נולד בחיפה, לחנה ומרדכי. למד בבית הספר הריאלי. הוא התגייס לצה"ל ב-1975 לאחר לימודי תואר ראשון בהנדסת חשמל בטכניון במסגרת העתודה האקדמית. מילא מגוון תפקידים בחיל הים בהם מנהל פרויקטים של מחקר ופיתוח, ראש מחלקת מערכות משובצות מחשב, בשנים 1991 עד 1995 פיקד על יחידת מרכז המחשבים של חיל הים (ממח"י). ב-1995 מונה לראש מספן הציוד בדרגת תת-אלוף וכיהן בתפקיד עד 1999. במהלך שירותו זכה בפרסי מפא"ת לחשיבה יוצרת, ובפרס מפקד חיל הים לחשיבה יוצרת.
לאחר שחרורו שימש מנהל טכנולוגיות ראשי בקרן הון סיכון האמריקאית ארגו-קווסט. ב-2001 מונה לסגן נשיא חברת ברודקום העולמית, והוא אחראי בחברה על נושא האסטרטגיה העסקית וכיווני התפתחותה. בינואר 2015 מונה ליו"ר חברת רמות, חברת מסחור הטכנולוגיות של אוניברסיטת תל אביב. מכהן כדירקטור בחברת אלמה לייזרס. מכהן כחבר ועדת השקעות במועדון ה"מאה פלוס".
במסגרת עבודתו בברודקום, נרכשו בישראל 11 חברות. בשנת 2012 קיבל בשם חברת ברודקום את "פרס החברה הרב-לאומית הנבחרת לשנת 2011" מטעם משרד הכלכלה מידי נשיא המדינה, שמעון פרס, בבית הנשיא, כהוקרה על התרומה לכלכלת ישראל.
הוא חבר בוועד המנהל של הטכניון ושל בית הספר הריאלי. כמו כן מכהן כחבר הוועדה לבדיקת מינויים בחברות ממשלתיות. נבחר ברשימת 100 המשפיעים בישראל מטעם "דה מרקר" ב-2012.
בעל דוקטור למדעים בהנדסת חשמל מהטכניון. עבד במסגרת עבודת הדוקטורט שלו באלקטרואקוסטיקה, יחד עם יוסף טל, על פיתוח של שיטה חדשנית (Talmark) לתיווי מוזיקלי למוזיקה האלקטרונית וסביבת ממשק להלחנה. הוא בעל מספר פטנטים בתחום, כמו גם פטנטים בתחומי תקשורת ואבטחת מידע.
ביוני 2016 קיבל תואר "עמית כבוד" של הטכניון על תרומתו לביטחון ישראל, פיתוח תעשיות טכנולוגיה עילית ותרומה להשכלה הגבוהה ככלל ולטכניון בפרט. בטקס הענקת התארים, נשא דברים בשם מקבלי התארים, בהם הדגיש את חשיבות החינוך וההשכלה הגבוהה למעמדה של ישראל ולחוסנה.
ב-16 במאי 2019, קיבל תואר "דוקטור לשם כבוד" מטעם אוניברסיטת תל אביב לאות הוקרה "על תרומתו העצומה לביטחון הלאומי, לשגשוג הכלכלי ולצמיחה האקדמית במדינת ישראל; על מנהיגותו העסקית ותבונתו יוצאת הדופן בתרגום של רעיונות מורכבים לפתרונות עסקיים מחוללי הצלחה; על פועלו וחזונו בהבטחת עתידה ובחיזוק יכולותיה של הפקולטה להנדסה של אוניברסיטת תל אביב וביצירת שיתוף פעולה הדוק עם התעשייה; על הידידות האמיצה עם אוניברסיטת תל אביב בין היתר בתפקידו כיו"ר חברת רמות אוניברסיטת תל אביב וכסגן נשיא של חברת ברודקום העולמית, שותפה אסטרטגית מרכזית של האוניברסיטה".
קיבל אות יקיר העיר חיפה לשנת 2020 על תרומתו רבת השנים למען החברה בעיר חיפה לנושאי חינוך, תרבות, מדע ופעילויות חברתיות.
נשוי לאריאל. אב לשלושה, וסבא לשמונה. בין בניו, פרופסור גל מרקל.
הערות שוליים

↑  ד"ר שלמה מרקל התמנה ליו"ר חברת "רמות", באתר אוניברסיטת תל אביב, 27 בינואר 2015
↑  sv1, edgar.sec.gov (ארכיון)
↑  ועדת השקעות וצוות ניהולי | מועדון המאה פלוס, באתר club100plus.co.il
↑  ד"ר שלמה מרקל, סגן נשיא ברודקום: "רכישות בישראל - זו המדיניות שלנו" - אנשים ומחשבים - פורטל חדשות היי-טק, מיחשוב, טלקום, טכנולוגיות
↑  Top exporters get award from Peres
↑  רשומות ילקוט הפרסומים - מינוי אנשי ציבור בוועדה לבדיקת מינויים (עמ' 2), ‏9 אוקטובר 2012
↑  קורטריון הטכניון, הטכניון מברך את מקבלי התואר "עמית כבוד", באתר technion.ac.il, ‏2016
↑  קורטריון הטכניון, "אירועי מושב הקורטריון 2016", באתר technion.ac.il, ‏2016
↑  Technion, Awarding of Technion Honorary Fellowships for 2016 - Dr. Shlomo Markel delivered the acceptance speech on behalf of the honorees., YouTube.com, ‏2016 (באנגלית)
↑  Dr. Shlomo Markel Doctor Honoris Causa - TAU - May 2019, 2019-05-16
↑  TAU Honorary Degrees 2019, Tel Aviv University (באנגלית)
↑  עיריית חיפה - הערוץ הרשמי (2022-12-27), ד"ר שלמה מרקל - טקס יקיר העיר חיפה לשנת 2019/2020, נבדק ב-2024-06-29
שמואל יעקב קאהן

הרב שמואל יעקב קאהן
הרב שמואל יעקב קאהן בתפילת שחרית
הרב שמואל יעקב הכהן קאהן (נולד בירושלים בט"ו באלול תש"ג, 15 בספטמבר 1943) הוא מייסד חסידות תולדות אברהם יצחק ואדמו"רה הנוכחי.
ביוגרפיה

נולד בירושלים, בן בכור לרבי אברהם יצחק קאהן, האדמו"ר מתולדות אהרן. בצעירותו למד בישיבת ויז'ניץ בבני ברק, שם התקרב לאדמו"ר מוויז'ניץ, רבי חיים מאיר הגר, ונחשב אחד מתלמידיו הקרובים. כמו כן היה מקורב לחתנו של רבי חיים מאיר, רבי יהודה הורוויץ מדז'יקוב. נישא לשרה חנה פייגא, בתו של הרב ישעיה שנייבאלג, רב בבני ראם ואחר כך דיין בבית הדין מחזיקי הדת של חסידות בעלז. עוד בחיי אביו התעוררה התנגדות נגדו בתוך חסידות תולדות אהרן בטענה שאינו נאמן דיו לחסידות ולאידאולוגיה הבדלנית שלה, עקב קרבתו לחסידות ויז'ניץ המזוהה עם אגודת ישראל, בעוד שחסידות תולדות אהרון משתייכת לעדה החרדית.
עם פטירת אביו, בחנוכה תשנ"ז (דצמבר 1996) הכתירו רוב החסידים את האח הצעיר רבי דוד קאהן כאדמו"ר במקום אביו, ורבי שמואל יעקב פרש מהחסידות עם תומכיו והקים את חסידות תולדות אברהם יצחק. בראש תומכיו עמדו הרב מאיר ברנדסדורפר והרב דניאל פריש. לאחר הקמת הקהילה מונה הרב ברנדסדורפר כרב הקהילה עד לפטירתו.
בחסידות תולדות אברהם יצחק התגבש בהנהגתו קו מתון יחסית לחסידות האֵם, כגון בנוגע לתקנות החסידות בענייני לבוש ותנאי הצטרפות זרים לחסידות. צעד זה הקל על רבים להצטרף לחסידות והביא רבים שנטשו בעבר את חסידות תולדות אהרן לשוב אליה. כמו כן, החסידות התפייסה עם חסידות בעלז לאחר נתק ארוך שנים.
הרב קאהן נודע כמי ששם דגש על שבת כערך מרכזי בתורת החסידות, רעיון הלקוח מחסידות ויז'ניץ, ומתבטא בעריכת אירועים סביב השבת כאשר השיא הוא בטיש שעורך האדמו"ר בליל שבת עד השעות הקטנות של הלילה. אירוע זה מושך אליו רבים גם מחוץ לחסידות.
ספריו

"זיכרון יהודה", סיפורים ודברי תורה מרבו, רבי יהודה הורוויץ מדז'יקוב, תשס"ב
"אמרי קודש", שיחות, תשע"ג
"דברות קודש", לימים נוראים, תשע"ד
"אגרות הדרכה", מכתבים בענייני חסידות והדרכה בעבודת ה', תשע"ז
"דבריו חיים וקיימים", עובדות והנהגות מרבו, רבי חיים מאיר הגר מויזניץ, תשע"ז
משפחתו

לרבי שמואל יעקב יש שישה עשר ילדים:
מירל בריינא פרל, אשת הרב אליעזר צבי טויב, בן רבי משה מקאלוב, רב בית הכנסת קאלוב בביתר עילית.
שיינדל לאה, אשת הרב יעקב טייטלבוים, רב הקהילה במונסי
הרב אהרן, נשוי לאסתר, בת הרב מנחם מנדל מונדרר, ראש ישיבת תולדות אברהם יצחק
הינדא, אשת הרב יחזקאל בראך, בן הרב אפרים פישל אב"ד מאדע. הרב יחזקאל כיהן כראש הכוללים דחסידי תוא"י
הענטשע סירקא, אשת משה הורביץ, בן רבי אביש ממעליץ ויליאמסבורג
דבורה סערל, אשת רבי משה יעקב הורוביץ מספינקא מונסי
פרומט גליקל, אלמנת אריה לייבוש טייטלבוים (בן רבי נחום אפרים מוואלווא), נרצח במתקפת הטרור במומבאי בשנת 2008. נישאה שנית לרב יהודה קלמן פרנקל, בן הרב מוויליפולי-פלטבוש.
הרב חיים מאיר, חתן הרב מאיר ברנדסדורפר, רב הקהילה בביתר עילית
הרב דוד צבי, חתן רבי זיידא מקרעטשניף סיגט ארצות הברית, רב הקהילה ברמה ב' בבית שמש
ישראל, חתן הרב דוד שווימר, רב הקהילה בבורו פארק שבניו יורק
רבקה, אשת הרב אלטר ישראל אברהם קרויז, רב קערעסטיר מאנסי, בן הרב שמואל דוד קרויז, אבד"ק אודווארי
חוה, אשת אפרים אהרן למברגר, בן רבי אברהם יחיאל ממאקווא בני ברק
יואל, חתן שמואל בן הרב מאיר ברנדסדורפר, רב הקהילה ברמה ד' בבית שמש.
מלכה, אשת הרב חנוך הניך טייטלבוים, בן רבי יוסף דוד, רב בית המדרש סאסוב בירושלים.
ישכר בעריש, נשוי לפערל, בת רבי מנחם אליעזר זאב מקרעטשניף
סימה, אשת יחיאל יהושע רבינוביץ, בן רבי יעקב מנחם מביאלא בני ברק
הערות שוליים

↑  משה ויסברג, הפיוסים ההיסטוריים בעולם החסידות | חלק 1, באתר בחדרי חרדים, 25 בספטמבר 2018
↑  מוטי ארגמן, הקדוש רבי אריה ליבוש טיטלבוים הי"ד, באתר בחדרי חרדים, 29 בנובמבר 2008
| חבורת שומרי אמונים ושושלתה |
| --- | --- | --- |
| רבני ואדמו"רי השושלת | אהרן ראטה • אברהם חיים ראטה • אברהם יצחק קאהן • דוד קאהן • שמואל יעקב קאהן • ישראל חיים קאהן • יוסף יואל קאהן • משה קאהן |  |
| שושלת חסידויות | חבורת שומר אמונים • חסידות שומרי אמונים • חסידות נחלת אהרן • חסידות מבקשי אמונה • חסידות תולדות אברהם יצחק • חסידות תולדות אהרן |  |
| ספרי חסידות | שומר אמונים • נועם הלבבות • שולחן הטהור • טהרת הקודש • מבקש אמונה • מצותיך שעשועי • דברי אמונה |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007305563105171  ISNI: 0000 0000 7007 0160  LCCN: n2011066772  VIAF: 97232338   WorldCat (עם VIAF): 97232338
ונסן קאסל

| --- | --- |

 לידה:  23 בנובמבר 1966 (בן 58) הרובע החמישה-עשר של פריז, צרפת 
 שם לידה:  Vincent Georges Pierre Crochon 
 מדינה:  צרפת 
 תקופת הפעילות:  מ-1987 
 בן או בת זוג:  מוניקה בלוצ'י (2 באוגוסט 1999–26 באוגוסט 2013)  טינה קונאקיי (24 באוגוסט 2018–אוגוסט 2023) 
 צאצאים:  Deva Cassel, Léonie Cassel 
 מספר צאצאים:  3 
 פרסים והוקרה:  Sitges Grand Honorary Award (2010)  פרס סזאר לשחקן הטוב ביותר (2009)  פרס לומייר  מסדר ההצטיינות הלאומי  אביר במסדר ההצטיינות הלאומי 
 פרופיל ב-IMDb
 
ונסן קאסל, 2009
ונסן קאסל (בצרפתית: Vincent Cassel; נולד ב-23 בנובמבר 1966 בפריז, צרפת) הוא שחקן קולנוע צרפתי זוכה פרס סזאר, ידוע בתפקידיו בסרטים "אחוות הזאבים", "אושן 12", "מחיר הבגידה", "סימנים של כבוד" ו"ברבור שחור".
ביוגרפיה

קאסל נולד בפריז בשם ונסן קרושון (Crochon) לעיתונאית סבין ליטקיו ולשחקן ז'אן פייר קאסל. לקאסל אח בשם מתיאס, ראפר בעל להקה בשם "Rockin' Squat", ואחות בשם ססיל, גם היא שחקנית קולנוע.
קאסל נישא בשנת 1999 לשחקנית ודוגמנית האיטלקייה מוניקה בלוצ'י, שאיתה הופיע במספר סרטים צרפתיים: "אחוות הזאבים", "דוברמן" ו"בלתי הפיך", הזוג הכיר בשנת 1996 על סט הסרט "הדירה". לזוג שתי בנות.
ב 2013 הזוג התגרש.
ב 2018 נישא לטינה קונאקיי.
קריירת משחק

תפקידו הראשון של קאסל בקולנוע הצרפתי היה ב-1995 בדרמת הפשע "השנאה". בסרט גילם קאסל את וינץ, צעיר יהודי היוצא עם חבריו סעיד ואיבֶּר למסע לילי שבמהלכו הם נתפסים בידי המשטרה, מאחרים את הרכבת האחרונה חזרה לביתם בפרבר, מנסים ללא הצלחה לגנוב מכונית ומתעמתים עם כנופיית גלוחי ראש. סרטים צרפתיים נוספים בהם הופיע קאסל היו "הדירה" שם גילם את מקס, איש עסקים מצליח שנקלע למשולש רומנטי והמותחן האלים "דוברמן" שבו משחק קאסל את דוברמן, מנהיג כנופיה שעוסקת בשוד בנקים.
את הופעתו הראשונה בהוליווד עשה קאסל בשנת 1998 בדרמה הביוגרפית "אליזבת", בסרט גילם קאסל את דמותו של אנרי השלישי, מלך צרפת. ב-1999 הופיע קאסל בסרטו של לוק בסון "ז'אן ד'ארק" בתור ז'יל דה רה, אביר צרפתי היוצא יחד עם ז'אן ד'ארק (מילה יובוביץ') להילחם בכיבוש האנגלי בתחילת המאה ה-14.
בשנת 2000 שיחק קאסל במותחן הפעולה "נהרות הארגמן", בסרט הופיע קאסל כשוטר צעיר ובודד בשם מקס בעל חושים חדים שהיה בעברו גנב מכוניות. הוא חוקר השחתת קברים לילית בידי חבורת מגולחי ראש, ובעיקר את חילול קברו של ילד קטן שנעלם לפני 20 שנה.
בשנת 2001 הופיע קאסל בפנטזיית האימה הצרפתית "אחוות הזאבים", בסרט הופיע קאסל כז'אן פרנסיס דה מורנז'יאס שנשלח על ידי מלך צרפת במטרה להרוג חיה נוראית שמטרידה את ההרים בדרום מערב צרפת.
כן השתתף במותחן הקומי "על שפתיי" בו הוא מגלם את פול אנז'לי, עוזרה החדש של קלרה, עובדת כמזכירה בחברה גדולה, אותה מגלמת השחקנית עמנואל דבו.
קאסל דיבב את רובין הוד בקומדיית האנימציה "שרק".
ב-2002 שיחק קאסל בדרמת הפעולה האלימה "בלתי הפיך", בסרט גילם את מרכוס, חברה של בחורה בשם אלכס (מוניקה בלוצ'י). כאשר אלכס נאנסת בידי סרסור יוצא מרכוס ביחד עם בעלה לשעבר של אלכס על מנת לנקום.
ב-2004 השתתף קאסל בסרט ההמשך לקומדיית הפשע של סטיבן סודרברג "אושן 12", בסרט הופיע כפרנסואה טולור, "שועל הלילה", גנב רב פעלים המשתמש ביכולותיו הפיזיות.
ב-2005 הופיע קאסל במותחן "מחיר הבגידה" בתור הנבל פיליפ לארוש, שודד סאדיסט שפועל עם אישה בשם ג'יין/לוסינדה (ג'ניפר אניסטון) הנראית תמימה לחלוטין אך מתבררת כמפתת עשירים סדרתית.
בשנת 2007 לוהק קאסל לתפקיד ראשי בדרמת הפשע של דייוויד קרוננברג "סימנים של כבוד", בסרט מגלם את דמותו של קיריל בנו קצר הרוח של סמיון, בוס המאפיה הרוסית בלונדון. כמו כן שיחק קאסל בסרט השלישי בסדרת סרטי הפשע של סטיבן סודרברג "אושן 13". בסרט חוזר קאסל לגלם את פרנציוס טולור "שועל הלילה" ומחליט לשתף פעולה עם טרי בנדיקט (אנדי גרסיה).
בשנת 2008 אחרי שהיה מועמד שלוש פעמים, זכה קאסל בפרס סזאר על תפקידו בדרמת הפשע הביוגרפית המורכבת משני חלקים "אויב הציבור מספר 1". בסרט גילם קאסל את ז'אק מרין אויב הציבור מספר 1 בצרפת של שנות השבעים. במשך קרוב לשני עשורים, היה מרין עבריין בלתי ניתן לעצירה, הוא שדד בנקים, פרץ לבתים חטף אנשים וברח בכל הזדמנות שהייתה לו מבתי הכלא. כמו כן זכה על הופעתו בפרס לומייר.
ב-2010 כיכב בדרמה של דארן ארונופסקי "ברבור שחור" בתור המנהל האומנותי של להקת המחול "ניו יורק סיטי בלט" תומא לֶרואה.
בשנת 2016 שיחק לצד מריון קוטיאר בסרט "זה רק סוף העולם" של הבמאי הקנדי קסבייה דולן.
פילמוגרפיה

שנאה (1995)
ג'פרסון בפריז (1995)
הדירה (1996)
דוברמן (1997)
אליזבת' (1998)
ז'אן ד'ארק (1999)
מלון פרדיסו (1999)
נהרות הארגמן (2000)
אחוות הזאבים (2001)
שרק (2001)
משחקים מפתים (2001)
על שפתיי (2001)
בלתי הפיך (2002)
שבועת השחקנים (2003)
בלוברי (2004)
אושן 12 (2004)
מחיר הבגידה (2005)
שטן (2006)
אושן 13 (2007)
סימנים של כבוד (2007)
אויב הציבור מספר 1 (2008)
אויב הציבור מספר 1 חלק 2 (2008)
Adrift‏ (2009)
ברבור שחור (2010)
טראנס (2013)
היפה והחיה (2014)
מלך שלי (2015)
ילד 44 (2015)
אגדת האגדות (2015)
ג'ייסון בורן (2016)
זה רק סוף העולם (2016)
שבעה ימים באנטבה (2018)
תיק נעדר (2018)
קיסר פריז (2018)
יוצאים מן הכלל (2019)
מתחת למים (2020)
עם חברים כאלה (2022)
שלושת המוסקטרים: ד'ארטניאן (2023)
שלושת המוסקטרים: מיליידי (2023)
אסטריקס ואובליקס: הממלכה התיכונה (2023)
The Shrouds‏ (TBA)
Sacrifice ‏ (TBA)
פילמוגרפיה > טלוויזיה

פיאסקו (אנ') (2024)
ונסן קאסל בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בטורונטו, 2008
רצח שלום הר מלך

| חלק מהאינתיפאדה השנייה |
| --- | --- |

שולי הר מלך, שנרצח בפיגוע
 תאריך:  29 באוגוסט 2003
 תאריך עברי:  א' באלול תשס"ג
 מקום:  כביש אלון סמוך לכפר אל מוע'ייר
 סוג:  פיגוע ירי
 הרוגים:  1
 פצועים:  1
 מניע:  לאומני
רצח שלום (שולי) הר מלך היה פיגוע ירי פלסטיני שהתרחש בא' באלול תשס"ג, 29 באוגוסט 2003 במהלך נסיעה בכביש אלון סמוך לכפר אל מוע'ייר, צפונית-מזרחית לרמאללה.
שלום הר מלך

הר מלך נולד ב-13 באוקטובר 1978 ברחובות למשה וציפורה הר מלך. כשהיה בן ארבע עברה משפחתו להתגורר בכוכב השחר. למד בבית הספר הממלכתי דתי בעפרה, לאחר מכן למד בישיבת ירושלים לצעירים, ולאחריה הצטרף לישיבה הגבוהה בקדומים, שם התיידד עם חבר הכנסת לעתיד בצלאל סמוטריץ'.
שלום הר מלך > חומש

הר מלך התחתן עם לימור אלמליח (לימים חברת הכנסת לימור סון הר-מלך ממפלגת עוצמה יהודית). לאחר מספר חודשים החליטו להעתיק את מקום מגוריהם להתנחלות החילונית חומש. החלטה זו נבעה בין היתר מהתפרקות היישוב בעקבות הירצחם של שלושה מאנשיו חודש אחר חודש. בחומש הם בנו את ביתם ושם נולד בנם הבכור. הר מלך נהג לטפל בפצועי פיגועים באינתיפאדה השנייה כנהג אמבולנס בארגון "הצלה יהודה ושומרון".
הר מלך היה ממקימי ישיבת חומש, שלוחה של ישיבת ברכת יוסף.
הפיגוע

ב-29 באוגוסט 2003 תכננו שולי הר מלך ורעייתו לימור לצאת לביתם בחומש. הם הגיעו לבית הוריו של שלום בכוכב השחר, שם השאירו את אהוביה, בנם בן השנה וחצי, ויצאו לדרכם. ביציאה מכוכב השחר לכיוון הבקעה נורו ממארב של גדודי חללי אל אקצא. שלום גהר על אשתו והגן עליה, ספג את עיקר הפגיעות ומת לאחר דקות אחדות. לימור, בחודש השישי להריונה, פונתה לבית החולים במצב בינוני. הרופאים החליטו ליילדה והיא ילדה תינוקת בריאה. חבריו של הר מלך לארגון המתנדבים היו הראשונים להגיע לפיגוע וזיהו את חברם בין הנפגעים. נאלצו לקבוע את מותו וטיפלו באשתו הפצועה. שולי הר מלך נקבר בכוכב השחר.
הפיגוע > מעצר המחבלים

כוחות צבא ומשטרה רבים סרקו את האזור בחיפוש אחר היורים שנמלטו מהמקום. ב־23 בדצמבר 2003 נתפסה החוליה.
בשב"כ ובצה"ל הצליחו לתפוס את אחת מחוליות החמאס הגדולות ביותר שפעלו אי פעם בשטחים: 22 חברים שפעלו ברמאללה, אחראים למותם של 10 חיילים ואזרחים ותכננו פיגועים אכזריים, שכללו כריתת ראשים של חיילים ומשא ומתן עליהם. בחיפוש בבתיהם נתגלו כלי נשקם של החיילים שנהרגו בפיגוע הירי בכפר עין יברוד. מרבית חברי החוליה הם משוחררי בתי כלא ישראליים ונטלו בעבר חלק בפיגועים רבים. חוליית סילואד, בראשות אחמד נג'אר ובה ארבעה מחבלים נוספים, ביצעה מספטמבר 2002 ועד אוגוסט 2003 שישה פיגועי ירי, בהם נרצחו שלושה אזרחים ישראלים - אסתר גאליה, צבי גולדסטין ושולי הר מלך ונפצעו שניים נוספים.
חלאד נג׳אר, אחד מחברי החוליה שנשפט ל-7 מאסרי עולם, ושוחרר במסגרת עסקת שליט, נהרג ב-27 במאי 2024 בתקיפה של צה"ל ברפיח במהלך מלחמת חרבות ברזל.
הנצחה

לזכרו של שולי הר מלך הועמדה אנדרטה בצורת מגן דוד. האנדרטה הוצתה מספר פעמים על ידי פלסטינים מהכפר אל-מועייר ושוקמה בכל פעם על ידי תושבי גוש שילה וחיילים ממבוא שילה.
בב' באלול תשפ"א הוכנס ספר תורה ביישוב חומש לזכרו של שולי הר מלך. יממה אחרי הכנסת ספר התורה – כוחות מג"ב ומשטרה הרסו את הישיבה בחומש.
ישיבת הר שלום בחומש שהיה ממיסדיה, נקראת כיום על שמו. לאחר תוכנית ההתנתקות עברה הישיבה למצפה אשתמוע.
היישוב מלאכי השלום בגוש שילה קרוי על שם שלום הר מלך ומלאכי רוזנפלד.
ישיבת קדומים פרסמה פרקי זיכרון לשולי הר מלך בגיליון ג של קובץ מקדמי ארץ היוצא על ידיה.