stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אולגה טפנל

| --- | --- |

 לידה:  26 בינואר 1905 סדברי, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  11 באפריל 1985 (בגיל 80) לונדון, הממלכה המאוחדת 
 ענף מדעי:  ארכאולוגיה, אגיפטולוגיה
 מקום מגורים:  אנגליה, מצרים, ארץ ישראל בתקופת המנדט הבריטי.
 מוסדות:  BBC Arabic (1939–1945)  פלינדרס פיטרי (1928–1939)  Hilda Petrie (1922–1927)  קרן ולקם (1939) 
 פרסים והוקרה:  עמית אגודת חוקרי העתיקות של לונדון (1951) 
 תרומות עיקריות
 חפירות בתל אל-פארעה (תל שרוחן) ובתל אֶד-דֻוֵיר (תל לכיש)
 
אולגה טפנל עם פלינדרס פיטרי (מימין) וג'רלד לנקסטר הרדינג (משמאל)
אולגה טפנל (באנגלית: Olga Tufnell;‏ 26 בינואר 1905 – 11 באפריל 1985) הייתה ארכאולוגית בריטית שחפרה בעיקר בארץ ישראל.
ביוגרפיה

טפנל התחנכה בבריטניה, בלגיה ואיטליה. עם סיום לימודיה באיטליה ב-1922 פנה אליה הארכאולוג פלינדרס פיטרי והציע לה לסייע לו בחפירות עונת הקיץ במצרים. לאחר תום עונת החפירות היא התמנתה לעוזרת מזכירות בית הספר הבריטי לארכאולוגיה במצרים ועסקה בעבודה פקידותית. בנוסף לתפקידה סייעה לצוות ברישום קרמיקה וברפאות. בחורף 1927 צירף אותה פיטרי לחפירות בקָאוּ אֶל כַּבִּיר שבמצרים התיכונה. לאחר חודשיים הצטרפה אל צוותו של פיטרי בחפירות תל אל-פארעה (תל שרוחן).
היא למדה ערבית ופיקחה על צוות עובדים בדואים באתר, באזור הקברים. כאשר פיטרי הגיע לביקור הוא התרשם מיכולותיה והתיר לה לפרסם ממצאים תחת שמה. בעונת החפירות של 1931 עברה לתל אל-עג'ול וגם שם גילתה קברים בהם קבר חיקסוס שנקבר עם יונק (כנראה סוס).
בשנת 1932 עזבה את פיטרי והצטרפה לג'יימס לסלי סטרקי וצוותו בתל אֶד-דֻוֵיר (תל לכיש). במהלך שש עונות חפירה במקום גילה הצוות את אחת הערים החשובות והגדולות ביותר ביהודה. כמו כן התגלתה במקום קרמיקה מתוארכת היטב (באמצעות מכתבי לכיש), שסייעה בתיארוך הסטרטיגרפי של אתרים מקראיים בארץ ישראל.
בינואר 1938 נרצח סטרקי בדרכו לפתיחת מוזיאון רוקפלר בירושלים. טפנל ועמיתיה, ג'רלד לנקסטר הרדינג וצ'ארלס אינג' (Inge), החליטו לסיים את החפירות. טפנל ואינג' חזרו ללונדון והרדינג המשיך בעבודתו בעבר הירדן.
במהלך שני העשורים שלאחר מכן עסקה טפנל בעריכת מחקרים על הממצאים בשטח ובפרסומם.
לאחר סיומו של פרויקט לכיש המשיכה טפנל לעסוק בארכאולוגיה של הלבנט ופרסמה ספר המנתח את הסגנון והכרונולוגיה של חרפושיות מצריות.
לקריאה נוספת

אולגה טפנל, "עג'ול, תל אל-", האנציקלופדיה החדשה לחפירות ארכאולוגיות בארץ ישראל, כרך ג' עמ' 1155-1150, בעריכת אפרים שטרן, איילת לוינזון-גלבוע, יוסף אבירם, הוצאת כרטא, ירושלים 1992
Lachish-Tell ed Duweir by Olga Tufnell, Charles H. Inge and Lankester Harding, Oxford University Press, (Vol. II: 1940, Vol. III: 1953, Vol. IV: 1958)
Studies on Scarab Seals by by Olga Tufnell, Aris & Phillips, 1984 ISBN 978-0856681301
Green, John D.M.; Henry, Ros (2021-04-26). Olga Tufnell’s 'Perfect Journey'. London: UCL Press. ISBN 978-1-78735-906-2.
השכלת נשים

תלמידות בבית הספר למל ירושלים 1941
תלמידות בית הספר העברי ביפו 1907
השכלת נשים או חינוך נשים הוא מונח כללי המתייחס לנושאים ודיונים סביב חינוך לילדות לנערות לנשים, לרבות ידיעת קרוא וכתוב, חינוך יסודי, חינוך על-יסודי, השכלה אקדמית, הוראת המדעים וחינוך לבריאות. הנושא כולל תחומים של שוויון מגדרי וגישה לחינוך. חינוך נשים ונערות חשוב להקלת העוני. נושאים נוספים כוללים חינוך נפרד מגדרית, וחינוך דתי לנשים, שבהם החינוך מחולק לפי קווים מגדריים.
רקע

אי השוויון בחינוך לנערות ולנשים משתנה לפי המקום והתקופה. בחלק גדול מההיסטוריה ובחלק מהמדינות והחברות השמרניות כיום נשים ונערות מתמודדות עם חסמי כניסה מפורשים לבית הספר, למשל, אלימות נגד נשים או איסורים על בנות ללכת לבית הספר. משך תקופה ארוכה גם בעולם המערבי היו מגבלות על השכלת נשים ואי הכרה על תרומת נשים במדע. דברים אלו השתנו ומשתנים בזכות מאבקים פמיניסטים וכיום גם בעקבות מודעות של מדינות רבות לנושא וקידום הנושא על ידי גופים בינלאומיים. למרות שיפורים משמעותיים בעשורים האחרונים, בתחומים כמו ידיעת קרוא וכתוב או רישום לבית ספר תיכון, חינוך אינו זמין באופן אוניברסלי ואי שוויון בין המינים נמשך.
בעיות אחרות של השכלת נשים הן יותר שיטתיות ופחות מפורשות, לדוגמה, פערי החינוך במדע, טכנולוגיה, הנדסה ומתמטיקה (STEM) (אנ') נטועים עמוק, אפילו באירופה ובצפון אמריקה.
מחקרים הראו כי לשיפור רמות ההשכלה של בנות יש השפעות ברורות על עתידן הבריאותי והכלכלי של נשים צעירות, אשר בתורו משפר את הסיכויים של כלל הנשים. מחקר בהודו מצא כי שיעור תמותת התינוקות של תינוקות שאמהותיהם קיבלו חינוך יסודי הוא מחצית מזה של ילדים שאמהותיהם אינן יודעות קרוא וכתוב.
מחקרים מראים שכל שנת לימודים נוספת של בנות מגדילה את הכנסתן לכל החיים ב-15%. שיפור ההשכלה הנשית, ובכך שיפור פוטנציאל ההשתכרות של נשים, משפר באופן ממוצע את רמת החיים של ילדיהן, שכן בממוצע נשים משקיעות יותר מהכנסתן במשפחותיהן מאשר גברים. עם זאת, נותרו חסמים רבים לחינוך לבנות. במדינות מסוימות באפריקה, כמו בורקינה פאסו, סביר להניח שבנות לא ילמדו בבית הספר מסיבות בסיסיות כמו מחסור במתקני בית שימוש פרטיים לבנות.
השכלה מגבירה את רמת הבריאות והמודעות לבריאות של האישה (ושל בן זוגה ושל המשפחה). חינוך מעצים נשים לעשות בחירות המשפרות את בריאות ילדיהן, את רווחתן ואת סיכויי ההישרדות שלהן. חינוך יכול להגביר את המודעות של נשים לזכויותיהן, להגביר את ההערכה העצמית שלהן ולספק להן את האפשרות לעמוד על זכויותיהן. קידום רמות ההשכלה וההכשרה המתקדמת של נשים נוטה גם לעכב את התחלת הפעילות המינית, נישואים ראשונים ולידה ראשונה. השכלה רבה יותר מגדילה את הסבירות של נשים להישאר רווקות, ללא ילדים או ללא נישואים פורמליים תוך הגדלת רמות שותפויות ארוכות טווח. בממוצע שנת לימוד נוספת לבנות מפחיתה את שיעור פריון הילודה ב-5% עד 10%. חינוך נשים חשוב לבריאות האישה, הגברת השימוש באמצעי מניעה תוך הפחתת זיהומים המועברים במגע מיני, והגדלת רמת המשאבים העומדים לרשות נשים שמתגרשות או נמצאות במצב של אלימות במשפחה. חינוך גם משפר את התקשורת של נשים עם שותפים ומעסיקים ואת שיעורי ההשתתפות האזרחית שלהן.
בגלל ההשפעות הנרחבות של חינוך נשים על החברה, הנושא נכלל במסגרת היעדים לפיתוח בר-קיימא של האו"ם (SDG), שהוסכמו ב-2015 על ידי 193 מדינות. "הקלה על אי השוויון בחינוך לנשים" מודגש ביעד 4, "יעד 4 לפיתוח בר קיימא", וקשור עמוקות ליעד 5 "יעד 5 לפיתוח בר קיימא". חינוך של בנות (והעצמת נשים בכלל) במדינות מתפתחות מוביל לפיתוח כלכלי מהיר יותר ולירידה מהירה יותר בגידול האוכלוסייה, ובכך משחק תפקיד משמעותי בטיפול בנושאים סביבתיים כגון הפחתת עוצמתו של שינויי האקלים. פרויקט Drawdown (אנ') מעריך שחינוך בנות הוא הפעולה השישית היעילה ביותר נגד שינויי אקלים (לפני חוות סולאריות ואנרגיה גרעינית).
היסטוריה > בחברות עתיקות

בחברות העתיקות, במצרים וחבל מסופוטמיה, חינוך הילדים (בעיקר הבנים) היה מופקד בידי האב, ועסק בלימוד מקצוע האב כמו גם המסורת והמורשת השבטית, בדגש על הגדרת תפקידי הגבר בחברה. האם הופקדה על מילוי צורכי המשפחה החומריים והעברת הידע והמיומנויות שלה כאישה לבנותיה. בהמשך, הועתק מודל החינוך הגברי הביתי לחינוך החוץ ביתי, וככזה, הוא הופקד בידי מורים-גברים (כתחליפי אב) וכוון לבנים בלבד.
הלימוד והחינוך קשורים במקורם למשמעת וציות לבעל הסמכות (האב, המורה, הזקן החכם). התלמיד האידיאלי הוגדר כ"שתקן", דהיינו זה ששולט בעצמו, ושומר על איפוק. הידע נרכש באמצעות השמיעה, המושג "שמע" מוגדר גם כהקשבה אך גם כציות. ניתן לראות באופן ברור את סכמת החינוך כ"קשר לסמכות שמשמעה אחריות". על כן האחריות היא פטריארכלית (דת, אב) וגם הסמכות היא כזו.
ההיסטוריון, והסקסולוג האמריקאי Thomas Laquer (אנ') מציין כי עד המאה ה-18, שלט דגם חשיבה רווח, שהתייחס רק לגבר, כמייצג את האנושות בכל תחומי החיים ובכלל זה גם בחינוך.
היסטוריה > תקופת הרנסאנס

מבין המדינות והאזורים באירופה, צפון איטליה, בזמן הרנסאנס האיטלקי היה המקום הכי סובלני ביחס לנשים (ולמיעטים כגון יהודים). אוניברסיטת בולוניה התירה לנשים להגיע להרצאות החל מפתיחתה ב-1088. הגישה באיטליה ללימודי נשים בתחומי הרפואה הייתה ליברלית לעומת מקומות אחרים. הרופאה Trotula di Ruggiero, עמדה בראש קתדרה בבית הספר לרפואה בסלרנו במאה ה-11. שם לימדה נשים רבות אשר נקראו לעיתים "הגברות של סלרנו". מספר טקסטים על רפואת נשים העוסקים במיילדות וגינקולוגיה מיוחסים לה. רופאה נוספת היא דורוטה בוצ'ה, אשר החזיקה בקתדרה לפילוסופיה ולרפואה באוניברסיטת בולוניה במשך 40 שנים מ-1390. אוניברסיטת פדובה העניקה תואר דוקטורט לאלנה קורנרו פיסקופיה כבר ב־1678.
אלנה קורנרו פיסקופיה הייתה פילוסופית איטלקייה ממעמד האצולה. היא רכשה את השכלתה ממורים פרטיים אשר לימדו אותה בבית אביה. בשנת 1678 בגיל 32, היא הורשתה לגשת לבחינות לשם קבלת התואר דוקטור לפילוסופיה, שקיבלה מאוניברסיטת פדובה ובכך הייתה לאישה הראשונה שקיבלה תואר דוקטור מהאוניברסיטה והאשה הראשונה בעולם שידוע בוודאות כי קיבלה תואר דוקטור.
היסטוריה > במאה ה-18

ברוב אירופה, גם לאחר הרנסאנס הסתכלו בביקורת על נשים משכילות מידי. אביה של אמילי דה שאטלה כתב על בתו הצעירה והמבריקה:
בתי משוגעת... בשבוע שעבר הרוויחה יותר מאלפיים מטבעות זהב בשולחנות הקלפים, ולאחר שהזמינה שמלות חדשות... בזבזה את החצי השני על ספרים חדשים... היא לא מצליחה להבין שום בן אצולה נכבד לא יתחתן עם מישהי שקוראת כל היום
ב-1737, דה שאטלה שלחה בעילום שם, מאמר בשם "על טבעה והתפשטותה של האש" לתחרות של פרס האקדמיה למדעים של פריז. עבודתה התפרסמה בעילום שם על ידי האקדמיה ובכך הפכה דה שאטלה לאישה הראשונה שפרסמה מאמר מדעי על ידי האקדמיה. מאוחר יותר היא פרסמה ספר פיזיקה חשוב "יסודות הפיזיקה". בתחילה הספר פורסם בעילום שם, שכן לא היה מקובל שאשה עוסקת בנושאי מדע, אולם לאחר הצלחתו היא פרסמה אותו בשמה המלא ובליווי תמונתה בכריכה.
הזכות של נשים ללמוד העסיקה הוגי דעות רבים, ביניהם ז'אן-ז'אק רוסו, שראה את תפקידן של הנשים כרעיות ואימהות, כפי שביטא בספרו "אמיל".
למהפכה הצרפתית שהחלה ב-1789 היו השלכות חברתיות רבות וביניהן השלכות גם על פמיניזם, חינוך וחינוך נשים. שיח זכויות האדם החל לחדור גם לתפיסת העולם החינוכית. בספטמבר 1791, בתגובה לפרסום הצהרת זכויות האדם והאזרח, המחזאית והפעילה הפמיניסטית הצרפתייה אולמפ דה גוז' פרסמה את הצהרת זכויות הנשים והאזרחיות. דה ג'וז ראתה בחינוך זכות המגיעה לנשים לא פחות מאשר לגברים, ודרשה חינוך טוב יותר לנשים.
בשנות ה-90 של המאה ה-18 הייתה מרי וולסטונקראפט בין הראשונות לזהות את "הזנחת השכלתן של נשים" כאחד המקורות החשובים לאומללותן. בספרה הגנה על זכויות האדם (1790), היא התעמתה עם אדמונד ברק, וכתבה כי על הנשים להיות זכאיות לכל אותן זכויות שהפילוסופים הליברליים של אותה תקופה טענו כי הן הזכויות הטבעיות של כלל בני האדם. היא ראתה באי החלתן של זכויות אלה על נשים אפליה בוטה ומתמשכת הסותרת את עקרונות הצדק הבסיסיים. וולסטונקראפט טענה שהגורם למעמדן הנחות של נשים הוא מחסור בחינוך ובהקניית "תבונה" ורציונליות, וכי הענקת חינוך והשכלה הולמים לנשים היא המפתח לפתרון אפלייתן ודיכוין, וכי אין כל הבדל מולד ביכולת השכלית בין נשים לגברים, כפי שאין הבדל מולד בין בני גזעים שונים ובני מעמדות שונים. (גם תפיסה זו הייתה מתקדמת וחריגה באותה תקופה).
ב-1792 וולסטונקראפט הוציאה לאור את "הגנה על זכויות האישה", אחת היצירות הראשונות של הפילוסופיה הפמיניסטית. וולסטונקראפט טענה בספר כי הנשים ראויות לחינוך ההולם את מעמדן בחברה, כי הן חיוניות לאומה כיוון שהן מחנכות את הילדים וכי הן יכולות להיות "חברות" לבעליהן ולא רק רעיות. במקום להתייחס לנשים כאל קישוט בחברה או כאל רכוש שסוחרים בו בנישואין, טענה וולסטונקראפט כי הן בני אדם הראויות כגברים לאותן זכויות יסוד. פרקים רבים בספר מתייחסים למחברי ספרי חינוך כגון ג'יימס פורדיס וג'ון גרגורי ולפילוסופים חינוכיים כגון ז'אן-ז'אק רוסו, שרצה למגר את החינוך הנשי.
וולסטונקראפט כתבה כי בהיעדר השכלה, וכוח אמיתי, נשים נזקקו בהתנהגותן לדרכים חלופיות, לשם השגת דברים שונים ולכן פיתחו עורמה נשית, המשמשת כעוצמה אישית, אך אלו גם מערערים, לדעתה את כבוד האישה. ..."אני מקווה שבנות מיני תסלחנה לי אם אתייחס אליהן כאל יצורים הגיוניים במקום להחמיא להן על חינן... ברצוני לשכנע נשים להתאמץ ולבנות את כוחן, הפיזי והשכלי, להוכיח להן שדברי חלקות, לב רגיש, עדינות נפש וטעם מעודן, הן מילים נרדפות לחולשה."
היסטוריה > במאה ה-19

אורח חייה של וולסטונקראפט נחשב בלתי מהוגן ובמשך כ-100 שנים רוב החברה התעלמה מכתביה, למעט מספר מצומצם של סופרות ופמיניסטיות כמו ג'ורג' אליוט. בספרה המפורסם ביותר, מידלמארץ' שיצא ב-1871, תארה אליוט כיצד נשים סבלו מהחינוך הלקוי שהחברה מאפשרת להן. רוזמונד וינסי קיבלה את החינוך שלה במוסד החינוך הטוב ביותר במחוז עבור נשים. אולם, חינוך זה לא נועד לפתח מחשבה עצמאית, אלא ללמד את הלכותיהן של גבירות מעודנות. כתלמידה מצטיינת, רוזמונד יודעת להפליא בנגינה, שירה, ריקוד, דיבור מעודן, ועוד. אולם חינוך זה אינו מכין אותה לחיים התואמים למעמדה. הוא שותל בה שאיפות לחיים מעודנים ויקרים, וכאשר בעלה נכנס לקשיים כלכליים היא לא מסוגלת להסתגל למציאות. אופייה הרדוד קשור באופן בו אמצה את הערכים שקיבלה בבית הספר. לעומתה, דורותיאה נמצאת בחיפוש מתמיד אחר ידע ושואפת לתרום לחברה על ידי שיפור חייהם של העניים. אולם גם דורותיאה, למרות מעמדה הגבוה, לא זוכה לחינוך פרקטי ואינטלקטואלי והדבר מכשיל את תוכניותה. אלייוט קובעת בפרק האחרון והמסכם שהלשונות הרעות במידלמארץ' לא רואות שהטעויות של דורותיאה נובעות מהחינוך של נשים לבורות.
בעקבות עלייתה של התנועה לשוויון זכויות לנשים, עבודתה של וולסטונקראפט קמה לתחייה. בשנת 1884 אליזבט רובינס פאנל, כתבה ביוגרפיה על חייה. מיליסנט גרט פאוסט, סופרז'יסטית ולימים נשיאת ההתאחדות הארצית של אגודות זכות בחירה לנשים, כתבה את ההקדמה למהדורה של 'זכויות האישה', שבה טיהרה את זכרה של וולסטונקראפט והכריזה עליה כאם המאבק לזכות הבחירה. נשים כגון וירג'יניה וולף ואמה גולדמן שזוהו עם התנועה הפמיניסטית המודרנית, אימצו את סיפור חייה.
סוגיית מתן חינוך לבנות היא מהמאבקים החשובים שבין מאבקי הפמיניזם. קבלת ההכרה בזכות יסוד זו הובילה למאבקים נוספים כגון: אופן הלימוד (במסגרות מעורבות לבנים ובנות ביחד או במסגרות נפרדות); גיל הלומדים/ות (מאיזה גיל ועד איזה גיל); וכן מהם תוכני הלימוד המותרים.
תוכני הלימוד הם נושא משמעותי בפני עצמו, שכן מידת ההעמקה והבקיאות בתחומי דעת, הם המפתח לקאנון הידע. במשך רוב שנות ההשכלה הגבוהה, העיסוק האקדמי היה בידי גברים, כמורים וכתלמידים. שליטה זו הקנתה לגברים את האפשרות לקבוע מהלכים היסטוריים ואת פני החברה, חוקיה, משאביה ואת השליטה בה. נשים הודרו מן ההשכלה הגבוהה עד למחצית השנייה של המאה ה-19.
במשך השנים, חלו שינויים רבים במגמות החינוך: מחינוך מקצועי לחינוך חובק תחומי חיים רבים; מחינוך מוגבל בזמן וגיל, ללמידה לאורך החיים. (Long Life Education). "למידה לאורך החיים" מכירה בזכות ללמוד ולהתפתח אישית ומקצועית, ללא קשר לגיל הלומד/ת. הגישה הזו, ממשיכה למעשה את אידאולוגיית ההנגשה בחינוך, לאחר שבמאה ה-20, נפרץ מחסום החינוך לקבוצות אוכלוסייה מובחנות שהתקיים עד אז - רק לגברים, רק לעשירים, רק ללבנים וכו', שינוי אשר אפשר את כניסתן של הנשים למוסדות החינוך.
פערי השכלה בין נשים וגברים

בחלק ממדינות המערב, נשים עלו על הגברים ברמות השכלה רבות. לדוגמה, בארצות הברית בשנת 2005/2006, נשים קיבלו 62% מהתארים הנלווים, 58% מהזכאים לתואר ראשון, 60% מהזכאים לתואר שני ו-50% מהדוקטורט. לשם השוואה בתקופה 1899-1900, 17% ממקבלי התואר הראשון, 19% מהזכאים לתואר שני ו-6% ממקבלי הדוקטורט היו נשים
נכון לשנת 2000, 22% מהגברים מעל גיל 15 במזרח התיכון ובצפון אפריקה, לא ידעו קרוא וכתוב. שיעור הנשים שאינן יודעות קרוא וכתב היה כמעט כפול - 42%. שיעור הנשים מעל גיל 15, שלא ידעו קרוא וכתוב בטורקיה, היה 24% לעומת 7% בקרב גברים), ירדן 16% לעומת 5%, באיראן %31 בקרב נשים לעומת 17% בגברים, בערב הסעודית 33% לעומת 17%, בסוריה 40% לעומת 12%, באלג'יר 43% לעומת 24%, במצרים 56% לעומת 33, בתימן 77% לעומת 33%, בעיראק 77% לעומת 45%. עם זאת הפערים האלה מצטמצמים במהירות בעשורים האחרונים, בין גיל 15 לגיל 24 שיעור האוריינות בנשים בנות 15-24 במצרים מגיע ל-63%. שיעור האורינות של נשים צעירות במצרים שעמד בשנות ה-70 על פחות מ-30% עמד בשנת 2000 על מעל 60%, ואילו באיראן הנתון זה לגבי נשים צעירות עלה מכמעט 0 ל־91%.
עם השנים ההשכלה של בנים ובנות משתפרת ברוב מדינות העולם, כולל במדינות עניות רבות. לדוגמה שיעור הנערות שמגיעות לבית ספר תיכון נמצא במגמת עליה ובמדינות רבות הוא מעל 45%. נכון לשנת 2011, שיעור הנערות מסך התלמידים בתיכון מגיע ל-50% בירדן, 47% בסעודיה ו-48% במצרים. שיעורים נמוכים במיוחד באזור המזרח התיכון נרשמו בתימן (41%), עיראק (41%) ואפגניסטן (35%), שיעורים נמוכים נרשמו גם במדינות רבות של אפריקה מדרום לסהרה כמו ניז'ר (41%), הרפובליקה המרכז אפריקאית (40%), גינאה (39%), הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו, (38%), סומליה (31%) וצ'אד (31%)
בתרבויות שונות > בחברה הנוצרית

בחברה הנוצרית היה יחס עוין באופן כללי כלפי השכלת נשים. הטיעונים נגד השכלה כזו מגוונים. בכתבי הקודש הנוצרים, סיפור אדם וחוה והאיגרות פאולוס פורשו כאזהרה נגד ההשפעה הפתיינית של נשים והנזקים של למדנות ודעתנות בקרבן.
גם מאוחר יותר, בתקופת הנאורות, היו מחזות (כמו Les Femmes savantes של מולייר) ונובלות הציגו למדנות של נשים כסכנה או עיסוק מגוחך. כותבים רבים יצרו הקשרים בין מתירנות מינית ונשים מלומדות.
על רקע דבר זה התפתח באנגליה החל מאמצע המאה ה-18 מעגל הבלוסטוקינג - רשת של קשרים חברתיים ואינטלקטואלים, שנוצרה סביב קבוצה של נשים משכילות. חברות וחברי המעגל נפגשו תכופות על מנת לדון על נושאים שונים, כגון ספרות, השכלה ופילוסופיה, באופן דומה לסלונים הצרפתים של תקופת ההשכלה. בנוסף ניהלו חליפת מכתבים עשירה ועסקו בפעילות יצירתית ונדבנית. רוב חברות המעגל היו נשים אמידות שהיו קשורות למעמד הגבוה ולמעמד בעלי המקצועות החופשיים באנגליה. הן קידמו מעורבות של נשים בעולם הספרות, למידה ושיחה רציונלית, כתחליף לעיסוקים חברתיים אחרים שנחשבו להולמים עבור נשים, כגון משחק קלפים וסריגה. הדמות הבולטת ביותר במעגל הייתה אליזבת מונטגיו. היא, אליזבת ווסי ופרנסס בוסקוון ארחו את רוב מפגשי המעגל בבתיהן שבלונדון, באת' ודבלין. מלבדן לקחו חלק במעגל אינטלקטואליות רבות אחרות, כגון אליזבת קרטר, הסטר ת'רייל וקתרין מקולי.
לפי סילביה הרסטרק מאיירס "בהתחשב בלחצים אלה נגד השכלה של נשים, אין פלא שנשים במאה השמונה-עשרה פחדו להיראות כמלומדות מידי או יותר מידי מעוניינות בלמידה". רוב הנשים במעגל הבלוסטוקינג שילבו את שאיפתן להשתלב בעולם האינטלקטואלי עם העלאה על נס של מידות טובות, כמו צניעות ושמירה על טוהר מיני עבור נשים רווקות, נאמנות לבעל עבור נשים נשואות, ואדיקות דתית. המעגל כלל גם גברים, כגון סמואל ג'ונסון, אדמונד ברק ודייוויד גריק, אך הבולטות של הנשים משכה את תשומת הלב הציבורית, ומאמצע שנות ה-70 המונח "בלוסטוקינג" החל להתייחס לנשים בלבד. פעילות הקבוצה דעכה לקראת סוף המאה. בשנות ה-90, עם התחזקות הפוליטיקה השמרנית ושינוי האקלים האינטלקטואלי בתגובה למהפכה הצרפתית, המונח "בלוסטוקינג" הפך לכינוי גנאי כנגד נשים ששאפו ללמוד ולהרחיב את עולמן והאינטלקטואלי.
לפני המהפכה התעשייתית ומערכת חינוך ציבורית במאה ה-19 אוריינות הייתה קיימת רק במיעוט קטנטן מחברות העולם. לדוגמה, בשנת 1841 באנגליה, 33% מהגברים ו־44% מהנשים חתמו על תעודת הנישואין שלהם בטביעת אצבע מכיוון שלא ידעו איך לכתוב (ויש להניח כי מספר גדול יותר אמנם ידע לחתום את שמו, אך לא ידע לכתוב ולקרוא טקסטים). עד למהפכה התעשייתית החומרים שהיו קשורים לאוריינות היו כל כך יקרים שרק מוסדות ואנשים עשירים יכלו לקנות אותם. מהפכת הדפוס הובילה להוזלת ספרים, ואחריה המהפכה התעשייתית הביאה להוזלת מחירי הנייר והספרים ולאפשרות להפיץ אותם בכל שכבות האוכלוסייה. תהליכי עיור, ותעוש הובילו להגברת הביקוש מצד מעסיקים ועובדים ליכולת לקרוא ולכתוב. ויכולת התעוש הובילה לעליה הדרגתית אך איטית של יכולת ההשתכרות של האכולוסיה. כמו כן דרישות לצדק חברתי, ואיום מצד כוחות סוציאליסטים הובילו להתפתחות של מערכות חינוך ציבוריות במדינות אירופה. ב־1870 לדוגמה חינוך ראשוני נתאפשר לכל האוכלוסייה האנגלית.
בתרבויות שונות > בסין

לצד מנהגים כמו כריכת רגליים בקרב נשים סיניות שנמשך עד סוף המאה ה-19, הוכר כי סגולתה של אישה טמונה בחוסר הידע שלה. כתוצאה מכך, חינוך נשי לא נחשב כראוי לתשומת לב. במאה ה-19 הגיעו לסין מיסיונרים נוצרים רבים מבריטניה ומארצות הברית וחלקם יזמו הקמת בתי ספר לנשים.
בתרבויות שונות > בחברה האסלמית

נשים באסלאם מילאו תפקיד חשוב ביסודותיהם של מוסדות חינוך רבים, כמו הקמת המסגד של אל-קראוין באוניברסיטת אל-קרוויין שיש הרואים בו המוסד החינוכי העתיק ביותר הפועל ברציפות החל משנת 859. המקום נוסד על ידי פאטימה מוחמד אל-פהרי, אשה משכילה, בתו של סוחר עשיר, שנשבעה להשקיע את כל חלקה מהירושה בבניית מסגד מתאים לקהילה שלה. בנוסף למקום תפילה, המסגד התפתח עד מהרה כמקום ללימודים גבוהים - במרכזם לימודים אסלאמים, קוראן וחדית', אך גם דקדוק, רטוריקה, לוגיקה, רפואה, מתמטיקה ואסטרונומיה. היבט זה נמשך עד לשושלת האיובית במאות ה-12 וה-13, כאשר בדמשק הוקמו 160 מסגדים ומדרסות, 26 מתוכם מומנו על ידי נשים באמצעות מערכת הצדקה של הווקף. מחצית מכל הפטרונים המלכותיים למוסדות אלה היו נשים.
לפי המלומד הסוני אבן אסקיר, במאה ה-12 היו הזדמנויות לחינוך נשי בעולם האסלאמי של ימי הביניים. הוא כתב שנשים צריכות ללמוד, לזכות ביג'אזות (תארים אקדמיים), ולהיות תלמידות ומורות. זה קרה במיוחד במשפחות מלומדים ומלומדים, שרצו להבטיח את השכלה הגבוהה ביותר האפשרית עבור בניהן ובנותיהן. אבן עסאכר עצמו למד תחת 80 מורות שונות בזמנו. על פי חדית' שנאסף בסחיה של אל-בוכרי, נשות מדינה שסייעו למוחמד היו בולטות בכך שלא נתנו למידות חברתיות לרסן את השכלתן בידע דתי. לפני המאה ה-12 נשים היוו לא יותר מאחוז אחד מתלמידי האסלאם. חלה עלייה משמעותית של חוקרות לאחר מכן. במאה ה-15 הקדיש אל-סחאוי (אנ') כרך שלם ממילונו הביוגרפי בן 12 הכרכים, al-Ḍawʾ al-lāmiʻ, לחוקרות, ונתן מידע על 1,075 מהן.
בקרב ערביי ארץ ישראל, בסוף התקופה העות'מאנית, ערב השלטון הבריטי, למדו בבתי ספר רק 4 מתוך 10 ילדים ערבים, כולם בנים. כמחציתם למדו בבתי ספר זרים, נוצריים, ואילו רוב האחרים למדו ב"כותב", מעין "חדר" כפרי, בו התרכז הלימוד בקוראן והיה מבוסס בעיקר על שינון בעל פה.
בתרבויות שונות > בדת הבהאית

בדת הבהאית יש עיקרון דתי מרכזי, של שוויון מגדרי הנגזר משוויון אנושי אוניברסלי המנחה את אורך חייהם של מאמיני הדת. חינוך נשים בדת הבהאית הוא ערך חשוב הנגזר מכך. הקהילה הבהאית ניהלה בתי ספר לבנות באיראן וסביבתה במהלך המחצית הראשונה של המאה ה-20, ומאז הקהילה הבינלאומית מנהלת בתי ספר בלתי פורמליים בקיץ על מנת להמשיך את המגמה של חינוך שווה ומודרני לכל ילדיה.
החובה הערכית של השכחת נשים כמימוש של שוויון מגדרי הופיעה לראשונה בהוראה רדיקלית (לזמנה) של בהאא אללה, מייסד הדת, באמצע המאה ה-19, דבר שפגש התנגדות רבה באיראן של ימיו.
בנו של הבהאא אללה, עבד אל-בהאא (1842–1921) פעל בהנהגת המאמינים הבהאאים באיראן לדאוג לחינוך של נשים אשר ראה כמטרה חשובה אף יותר מחינוכם של גברים. בנוסף, הוא טען כי חינוך הוא האמצעי המכריע אשר יוביל לשוויון מעמדן של נשים וגברים. יורשו בהנהגת הקהילה הבהאאית, שוגי אפנדי (1897–1921) הדגיש את החשיבות כי לכל קהילה תהיה בית ספר משלה שדואג לתלמידים ותלמידות כאחד.
ראו גם

העצמת נשים
לימודי נשים
שוויון מגדרי
הבדלים בין המינים בקוגניציה
נשים במדע
חינוך נשי ב-STEM
אדנומיוזיס

| --- | --- |

אדנומיוזיס כפי שנמצא במהלך לפרוסקופיה
 תחום:  גינקולוגיה 
 מיקום אנטומי:  מיומטריום 
 טיפול:  danazol  medroxyprogesterone acetate  דזוגסטרל  leuprolide  mifepristone  לבונורגסטרל  nafarelin  רמיקייד  norethindrone  pentoxifylline 
 קישורים ומאגרי מידע
 eMedicine:  405260 
 MeSH:  D062788
 סיווגים
 ICD-11:  GA11 
 
אדנומיוזיס (באנגלית: Adenomyosis) הוא מצב רפואי בו בדומה לאנדומטריוזיס, רירית הרחם גדלה מחוץ לרחם, במקרה זה בתוך שריר הרחם. הרירית הנמצאת שלא במקומה נוטה לדמם בזמן הווסת כשאר הרירית, אולם הדם אינו יוצא לגמרי בזמן הווסת ויוצר כיסי דם המתבטאים ברחם מוגדל.
אדנומיוזיס יכול להתקיים ללא סימפטומים כלל, אך ברוב המקרים הוא מלווה בסימפטומים הדומים לאלו של אנדומטריוזיס: כאבים קשים במהלך הווסת ו/או הביוץ, כאבי אגן קשים לאורך כל המחזור החודשי, כאבים ביחסי מין, בעיות עיכול וכדומה. לעיתים קרובות גורם האדנומיוזיס גם לדימום ווסתי מוגבר עם קרישי דם, שהוא סימפטום הנפוץ יותר לאדנומיוזיס מאשר לאנדומטריוזיס.
אבחון של אדנומיוזיס, כמו אבחון של אנדומטריוזיס, מבוסס על שיחה עם המטופלת, בדיקה גופנית ובדיקות הדמיה נלוות. בדיקות ההדמיה החשובות ביותר במקרה זה הן אולטראסאונד אגני ו/או בדיקת MRI של האגן. בדומה לאנדומטריוזיס, לא תמיד קל לזהות באולטרסאונד אדנומיוזיס, ובדיקת MRI מאפשרת זיהוי טוב יותר.
הגורמים למצב אינם ידועים, בדומה לגורמים לאנדומטריוזיס, ונכון להיום אין לו תרופה יעילה.
בניגוד לאנדומטריוזיס, הטיפול היעיל היחיד לאדנומיוזיס הוא כריתת רחם, אך זהו טיפול שאינו מתאים לנשים רבות בהתאם לשלב בחייהן ולרצונן ללדת. מתוך כך, אפשרויות הטיפול האחרות הרלוונטיות לאנדומטריוזיס יכולות לסייע גם כאן: טיפולים הורמונליים (כגון גלולות למניעת היריון או התקן תוך-רחמי), תרופתיים (כגון שימוש במשככי כאבים מסוג NSAIDS ואופיואידים) וכן פיזיותרפיה לרצפת אגן.
הערות שוליים

1 2  אדנומיוזיס, באתר אנדומטריוזיס - כל מה שרצית לדעת (באנגלית)
הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
טלפון סלולרי

אבולוציה של טלפונים סלולריים: 1992–2014
אחוז המשתמשים בעולם בטלפון סלולרי, 2006
כמות המשתמשים בעולם בטלפון סלולרי, לפי מדינות, בין השנים 1980–2009
טלפון סלולרי שמציג מפה של אזור, לרוב יהיה מצורף למפה זיהוי של מיקום המשתמש באמצעות GPS
טלפון חכם מסוג אייפון 4 של חברת אפל
טלפון סלולרי או טלפון נייד הוא טלפון אלחוטי נייד, מכשיר רדיו דו-כיווני המסוגל בו-זמנית לשדר ולקלוט גלי רדיו. ניתן להפעילו באזורים נרחבים בטכנולוגיה של תקשורת סלולרית המבוססת על פריסת תחנות בסיס סלולריות במרחב ומיתוג אוטומטי של הטלפון לתחנת בסיס, באופן שהתקשורת ממשיכה להיות רציפה גם בזמן מיתוג הטלפון בין תחנה לתחנה.
מכשירי הטלפון הניידים הראשונים התבססו על שיטת תקשורת אנלוגית בשם AMSP, שפותחה במשותף על ידי מעבדות בל וחברת מוטורולה בארצות הברית.
בהמשך יובאו מערכות אלו על ידי מוטורולה גם לישראל.
המעבר למכשירי טלפון דיגיטליים שיפר את השירות של התקשורת למכשירים הניידים והפך את השירות לנפוץ.