stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קולין הנדרי
קריירת משחק > נבחרת סקוטלנד

הנדרי ערך את הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת סקוטלנד ב-19 במאי 1993, תחת המאמן אנדי רוקסברג. הנדרי שעלה בהרכב בניצחון החוץ 3-0 על אסטוניה במסגרת מוקדמות מונדיאל 1994, ממנו לא הצליחה סקוטלנד להעפיל. במהלך אותו הטורניר, בהופעתו השלישית בלבד בנבחרת שהתקיימה כחצי שנה מאוחר יותר, כבש הנדרי את שערו הראשון במדי סקוטלנד, בניצחון החוץ 2-0 על מלטה.
לאחר שהיה שותף לשבעה משחקים במסגרת מוקדמות יורו 1996, זומן הנדרי לסגל סקוטלנד לקראת טורניר הגמר באנגליה על ידי המאמן קרייג בראון. הנדרי פתח בהרכב ושיחק לאורך כל שלושת משחקיה של סקוטלנד בטורניר, שהסתיימו בהדחה בסיום שלב הבתים. היכולת הטובה שהפגינה סקוטלנד בטורניר המשיכה לתוך טורניר מוקדמות מונדיאל 1998. הנדרי רשם שבע הופעות (מתוך עשר של הנבחרת) במהלך הטורניר, ואף ענד את סרט הקפטן כאשר גארי מקאליסטר נעדר מההרכב. סקוטלנד צלחה את טורניר המוקדמות במקום השני עם הפסד אחד בלבד, והעפילה לטורניר המונדיאל.
הנדרי זומן לסגל סקוטלנד לקראת מונדיאל 1998, ואף זכה להוביל את סקוטלנד כקפטן הנבחרת לטורניר. הנדרי פתח עם סרט הקפטן ושיחק לאורך כל שלושת משחקיה של סקוטלנד בטורניר, שהסתיימו בהדחה בתום שלב הבתים. הנדרי המשיך להוביל את סקוטלנד כקפטן גם לאחר טורניר המונדיאל. הופעתו האחרונה של הנדרי במדי סקוטלנד נערכה ב-28 במרץ 2001, בניצחון 4-0 על סן מרינו במסגרת מוקדמות מונדיאל 2002. הנדרי כבש את שני שעריה הראשונים של סקוטלנד במשחק, והעלה את מאזנו לשלושה בסך הכול. לקראת סיום המשחק התעמת הנדרי עם ניקולה אלבאני, שעלה כמחליף בשורות סן מרינו, ושלח מרפק שפגע בגרונו של אלבאני. כתוצאה מהעימות הורחק הנדרי משישה משחקים על ידי ועדת המשמעת של פיפ"א, ולמעשה סיים את הקריירה הבינלאומית בעקבות עונשו.
הנדרי רשם בסך הכול 51 הופעות במדי סקוטלנד, בהן כבש שלושה שערים.
קריירת אימון

קריירת האימון של הנדרי החלה היכן שהסתיימה קריירת המשחק שלו, בבלקפול מהליגה השלישית באנגליה, לקראת עונת 2004/2005. בעונת הבכורה שלו על הקווים הוביל הנדרי את הקבוצה למקום ה-16 בטבלה. פתיחה חלשה לעונת 2005/2006 הובילה לפיטוריו של הנדרי בנובמבר 2005, כשלושה חודשים לאחר פתיחת העונה.
בעונת 2006/2007 שימש הנדרי כעוזר המאמן של סטיב אוואנס בקבוצת בוסטון יונייטד מהליגה הרביעית. הקבוצה סבלה מעונה חלשה מאוד, בנוסף לבעיות ארגוניות שהביאו להפחתת עשר נקודות ממאזנה. ללא קשר לעונש, ירדה הקבוצה ליגה בסיום העונה. אוואנס והנדרי גם הם סיימו את תפקידם במועדון עם סיום העונה.
לקראת עונת 2007/2008 חזר הנדרי לתפקיד המאמן הראשי, בקבוצת קלייד מליגת המשנה בסקוטלנד. הנדרי התקשה להוביל את הקבוצה להישגים, וב-18 בינואר 2008 התפטר מתפקידו לאחר כחצי עונה בלבד.
לאחר מספר שנים קשות מבחינה אישית, חזר הנדרי למגרשים ביוני 2012, כששב לבלקברן רוברס במדיה רשם הצלחה גדולה כשחקן. בתחילה יועד לו תפקיד בצוות המקצועי של הקבוצה הבוגרת, ובהמשך עבר לתפקיד עוזר המאמן של קבוצת הנוער. ביוני 2014 עזב הנדרי את הקבוצה לאחר כשנתיים.
חיים אישיים

ב-10 ביולי 2009 נפטרה דניס, אשתו של הנדרי ואם ארבעת ילדיו, בגיל 42. פחות משנה אחר כך, ב-23 ביוני 2010, הצהיר הנדרי על פשיטת רגל בפני בית המשפט בבלקפול. הנדרי סבל מהתמכרות להימורים, ודווח כי חובותיו לרשויות המס עמדו על מיליון ליש"ט, וכן היה חייב אלפים נוספים לנושים אחרים, בהם חברת ההימורים ספרדקס.
במאי 2015 הואשם הנדרי בהטרדה ובתקיפה של חברתו לשעבר. הוא הודה באשמה בעבירות הטרדה, מה שהוביל להסרת החשדות בעניין התקיפה.
תארים > תארים כשחקן

אליפות אנגליה: 1994/1995
גביע פול ממברס: 1986/1987
אליפות סקוטלנד: 1998/1999
הגביע הסקוטי: 1998/1999
גביע הליגה הסקוטית: 1998/1999
סטטיסטיקות > מועדונים

| עונה | מועדון | ליגה | בליגה> הופעות | בליגה> שערים |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1983/1984 | דנדי | סקוטלנדליגת העל הסקוטית | 4 | 0 |
| 1984/1985 | דנדי | סקוטלנדליגת העל הסקוטית | 4 | 0 |
| 1985/1986 | דנדי | סקוטלנדליגת העל הסקוטית | 20 | 0 |
| 1986/1987 | דנדי | סקוטלנדליגת העל הסקוטית | 13 | 2 |
| 1986/1987 | בלקברן רוברס | אנגליההליגה השנייה של הפוטבול ליג | 13 | 3 |
| 1987/1988 | בלקברן רוברס | אנגליההליגה השנייה של הפוטבול ליג | 44 | 12 |
| 1988/1989 | בלקברן רוברס | אנגליההליגה השנייה של הפוטבול ליג | 38 | 7 |
| 1989/1990 | בלקברן רוברס | אנגליההליגה השנייה של הפוטבול ליג | 7 | 0 |
| 1989/1990 | מנצ'סטר סיטי | אנגליההליגה הראשונה של הפוטבול ליג | 25 | 3 |
| 1990/1991 | מנצ'סטר סיטי | אנגליההליגה הראשונה של הפוטבול ליג | 32 | 1 |
| 1991/1992 | מנצ'סטר סיטי | אנגליההליגה הראשונה של הפוטבול ליג | 6 | 1 |
| 1991/1992 | בלקברן רוברס | אנגליההליגה השנייה של הפוטבול ליג | 30 | 4 |
| 1992/1993 | בלקברן רוברס | אנגליהפרמייר ליג | 41 | 1 |
| 1993/1994 | בלקברן רוברס | אנגליהפרמייר ליג | 22 | 0 |
| 1994/1995 | בלקברן רוברס | אנגליהפרמייר ליג | 40 | 4 |
| 1995/1996 | בלקברן רוברס | אנגליהפרמייר ליג | 33 | 1 |
| 1996/1997 | בלקברן רוברס | אנגליהפרמייר ליג | 35 | 1 |
| 1997/1998 | בלקברן רוברס | אנגליהפרמייר ליג | 34 | 1 |
| 1998/1999 | גלאזגו ריינג'רס | סקוטלנדליגת העל הסקוטית | 20 | 0 |
| 1999/2000 | גלאזגו ריינג'רס | סקוטלנדליגת העל הסקוטית | 2 | 0 |
| 1999/2000 | קובנטרי סיטי | אנגליהפרמייר ליג | 9 | 0 |
| 2000/2001 | קובנטרי סיטי | אנגליהפרמייר ליג | 2 | 0 |
| 2000/2001 | בולטון וונדררס | אנגליההליגה הראשונה של הפוטבול ליג | 22 | 3 |
| 2001/2002 | בולטון וונדררס | אנגליהפרמייר ליג | 3 | 0 |
| 2001/2002 | פרסטון נורת' אנד | אנגליההליגה הראשונה של הפוטבול ליג | 2 | 0 |
| 2002/2003 | בולטון וונדררס | אנגליהפרמייר ליג | 0 | 0 |
| 2002/2003 | בלקפול | אנגליההליגה השנייה של הפוטבול ליג | 14 | 0 |
| סך הכול קריירה | סך הכול קריירה | סך הכול קריירה | 515 | 44 |
סטטיסטיקות > נבחרת לאומית

| נבחרת סקוטלנד> שנה | נבחרת סקוטלנד> הופעות | נבחרת סקוטלנד> שערים |
| --- | --- | --- |
| 1993 | 3 | 1 |
| 1994 | 6 | 0 |
| 1995 | 5 | 0 |
| 1996 | 9 | 0 |
| 1997 | 5 | 0 |
| 1998 | 10 | 0 |
| 1999 | 6 | 0 |
| 2000 | 5 | 0 |
2001: 2
| סך הכול | 51 | 3 |
קורפוס התגובה המהירה של הברית

| --- | --- |
סמל הקורפוס
סמל הקורפוס
 פרטים
 מדינה:  נאט"ו נאט"ו
 בסיס האם:  מחנה אימג'ין, אינסוורת'
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  2 באוקטובר 1992 – הווה (32 שנים)
 מלחמות:  מלחמת קוסובו, מלחמת אפגניסטן 
 פיקוד
 יחידת אם:  המטה העליון של בעלות הברית באירופה
 
קורפוס התגובה המהירה של הברית הוא כוח מיוחד של ברית נאט"ו אשר ממוקם בבריטניה וערוך לפריסה מהירה לצורך פתרון משברים מידיים בכל רחבי העולם.
היסטוריה

הקורפוס הוקם ב-2 באוקטובר 1992 בבילפלד שבגרמניה על בסיס הקורפוס הבריטי הראשון. הוא כלל גם הדיוויזיה הרב-לאומית מרכז. בשנותיו הראשונות הוצב הקורפוס במטה המשותף ריינדהלן במנשנגלדבך והוכפף למטה העליון של בעלות הברית באירופה. מטרתו של הקורפוס הייתה להוות כוח לתגובה מיידית הן בתוך שטחי נאט"ו והן מחוצה להם. הקורפוס השתתף במלחמת בוסניה ולאחר מכן במלחמת קוסובו.
עד שנת 2002 היה הקורפוס כוח צבאי סדיר שכלל יחידות סדירות ממדינות שונות, אולם בשנת 2002 עבר הקורפוס ארגון מחדש. כיום הקורפוס כולל מפקדה ומטה, אולם אין לו יחידות סדירות הכפופות לו. במקרה חירום, מקבלת מפקדת הקורפוס פקודה להרכיב באופן מיידי כוח משימה, והיא עושה זאת על בסיס יחידות שונות אשר מדינות נאט"ו מחויבות לתרום למשימה בעת הצורך. ב-2006 הועברה מפקדת הקורפוס מגרמניה לבריטניה, ומאז מאוישים מרבית התפקידים הבכירים בקורפוס בידי קצינים מהצבא הבריטי.
מפקדו הנוכחי של הקורפוס הוא לוטננט גנרל ניק בורטון.
ראובן מינקובסקי

| --- | --- |

בתחנת המשטרה בנתניה
 לידה:  23 במרץ 1914 פלשתינה (א"י) 
 פטירה:  14 במרץ 2005 (בגיל 90) ד' אדר ב' תשס"ה 
 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:  משטרת המנדט  משטרת ישראל
 תקופת הפעילות:  1936–1980 (כ־44 שנים)
 דרגה:    תת ניצב
 תפקידים בשירות
 ראש מחלקת חקירות במטה הארצי  ראש היחידה הארצית לחקירת פשיעה חמורה
 
ראובן מינקובסקי (23 במרץ 1914 – 14 במרץ 2005) היה קצין משטרה ישראלי בדרגת תת-ניצב. כיהן כמפקדה הראשון של היחידה הארצית לחקירת פשיעה חמורה.
ביוגרפיה

נולד לאריה לייב ושושנה. מינקובסקי התגייס ב-1936 למשטרת המנדט בעקבות פרוץ מאורעות תרצ"ו-תרצ"ט. שירת כחוקר במשטרת פתח תקווה. עם קום המדינה וייסוד משטרת ישראל מונה למפקד תחנת משטרת חולון. בהמשך שירת כמפקד משטרת נתניה, וראש הלשכה הפלילית בנפת חדרה. בפסק הדין שזיכה את זאב שטיינברג, כתבה השופטת על עדותו של מינקובסקי, ש"ניכר היה שהוא שש להשמיע כל עדות מפלילה נגד הנאשם ולהתעלם מכל עדות העלולה להיות לזכותו ... בעדותו של המפקח מינקובסקי קשה לקבוע מה בדבריו אמת ומה אינו אמת, וישנה גם לא אמת.". בשנת 1962 עבר לתפקיד ראש הלשכה הפלילית בנפת נגב, ובראשית 1964 הועלה לדרגת רב פקד. בשנת 1965 עבר להיות חוקר במדור חקירות כלכליות במטה הארצי. בשנת 1973 מונה לראש מחלקת חקירות במטה הארצי ובשנת 1974 עבר להיות ראש ענף חקירות במחוז הדרומי.
בין החקירות אותן הוביל במהלך השנים היו רצח רעיה גולן (1964), חקירת פרשת ילדי תימן (מונה לראש צוות חקירה מיוחד ב-1967), רצח מנהלת בית הספר בלה קירשנבאום על ידי תלמידיה (1968) ופרשת הארכיבישוף המחבל הילריון קפוצ'י (1974).
במאי 1976 מונה לראש מחלקת חקירות במטה הארצי וב-1977, בעקבות מסקנות הוועדה לבירור נושא הפשיעה בישראל ("ועדת שימרון") מונה להקים את היח"פ, היחידה הארצית לחקירת פשיעה חמורה. כיהן בתפקיד זה עד פרישתו מהמשטרה ביולי 1980.
לאחר פרישתו כיהן כסגן מבקר אגף המשטרה במשרד הפנים. בשנת 1984 פרסם דו"ח שהמליץ לצמצם את היחידה הארצית לחקירות הונאה בגלל חוסר יעילות.
היה נשוי לשרה לבית סווטיצקי, ממנה התאלמן בשנת 2001.
הערות שוליים

↑
↑  הקצינים במחוזות, הַבֹּקֶר, 25 במאי 1948
↑  ראשי העיריות והמועצות באזור השומרון עם שוטרי הנפה, דבר, 13 בינואר 1952
↑  נער ערבי הודה ברצח הרועה, דבר, 26 במרץ 1956
↑  זאב שטיינברג זוכה מאשמה, הצופה, 1 בפברואר 1957
↑  קצינים מסרו עדויות לא נכונות מתוך אינטרס עצמי, חרות, 1 בפברואר 1957
↑  יעקב ארז, נתתי לו ראשיה, הוא נשכב ולא קם, מעריב, 16 ביוני 1963
↑  הועלה לרב פקד, דבר, 26 בינואר 1964
↑  ר. פלס, צפויים חילופי גברי במשטרת חיפה והשומרון, מעריב, 1 ביולי 1965
↑  החשוד ברצח נהג המונית נעצר תחילה על חשד אחר, מעריב, 16 בנובמבר 1970
↑  ראש מחלקת החקירות במשטרה פורש מתפקידו, דבר, 25 ביולי 1973
↑  מסתעפת חקירת הגניבות במזח אשקלון, דבר, 6 בנובמבר 1974
↑  גופת צעירה נמצאה באשקלון, דבר, 26 בדצמבר 1974
↑  משולם עד, כך נעצר החשוד ברצח רעיה גולן, דבר, 26 בינואר 1964
↑  מונתה ועדה לחקור היעלמם של תינוקות־עולים, דבר, 27 בדצמבר 1966
↑  נער בן 15 נעצר כחשוד ברצח מנהלת בית־הספר, מעריב, 2 בדצמבר 1968
↑  משפט זוטא על הודעות, דבר, 11 באוקטובר 1974
↑  נצ"מ מינקובסקי רמ"ח חקירות במשטרה, דבר, 20 במאי 1976
↑  ברוך מאירי, היחידה הארצית לחקירת פשעים תועבר לאזור ת"א, מעריב, 3 במרץ 1980
↑  ברוך מאירי, בכירים פורשים מן המשטרה ואין מאיישים במקומות הפנויים, מעריב, 4 ביולי 1980
↑  אבינועם בר יוסף ואיה אורנשטיין, על הכוונת: יתידתו של זיגל, מעריב, 24 באוגוסט 1984
↑  אמנון אברמוביץ, יחזקאל קרתי אל תנע טוב מבעליו, מעריב, 24 באוגוסט 1984
| היחידה הארצית לחקירת פשיעה חמורה ובינלאומית (יאחב"ל) |
| --- | --- | --- |
| ראשי היחידה | ראובן מינקובסקי (1977–1980) • מנשה גולן (ממלא מקום 1980–1981) • ארמונד לוי (1981–1985) • שמעון סביר (1985–1988) • סנדו מזור (1988- ) • אבי כהן (1993- ) • יורם רודמן • משה מזרחי (אפריל 1997–2001) • משה לוין (2001–2002) • יוחנן דנינו (2002–2004) • עמיחי שי (2004–2007) • רוני ריטמן (2007–2010) • חיים איפרגן (2010–2012) • דוד ביטון (2012–2013) • גדי סיסו (2013 -2016) • יגאל בן-שלום (2016–2018) • חיים ניסים (2018-) |  |
ראובן ליף

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1889 קרמנצ'וג, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  ? ארצות הברית
 שם לידה:  ראובן ליפשיץ
 לאום:  אמריקאי
 תחום יצירה:  עיצוב גרפי, עיצוב, באטיק
 
ראובן ליף (ליפשיץ) (באנגלית: Reuben Leaf (Lipschitz);‏ 27 באוגוסט‏ 1889 רוסיה (אוקראינה) – ?) היה צייר, מאייר, גרפיקאי וטיפוגרף עברי שחי בניו יורק.
תולדות חייו

ראובן ליף נולד בשנת 1889 בקרמנצ'וג שבפלך פולטבה ברוסיה (כיום אוקראינה), בנם של טריינה (לבית קוֹבּרינֶץ) וברוך-ליב ליפשיץ. גדל בעיירה פינסק (רוסיה הלבנה). למד באקדמיה הקיסרית לאמנות (אנ') בווילנה. עלה לארץ ישראל והיה אחד התלמידים הראשונים של האקדמיה בצלאל בירושלים, מורה במוסד וראש מחלקת מחלקת הצריבה (באטיק) על עץ מתכת שנפתחה ב"בצלאל" ב-1912 ועמד בראשה עד שנת 1916. בין היתר יצר מדליוני-תצריב של מגדל דוד, יד אבשלום ודיוקן הרצל. לאחר מכן, ככל הנראה על מנת לחמוק מגיוס לצבא האימפריה העות'מאנית בעת מלחמת העולם הראשונה, היגר לארצות הברית ועבד שם כמאייר וגרפיקאי. במגרת זו עסק באיור ספרי ילדים ובתי כנסת.
ראובן ליף עסק באיסוף גופנים עבריים וחיבר קטלוג מקיף, ראשון מסוגו בשם אוצר אלף-ביתים: מימי קדם עד זמננו, שכלל שבעים גופנים עבריים, חלקם עתיקים וחלקם מודרניים. בשנת 1950 ראתה אור מהדורה של הקטלוג בהוצאה עצמית ("הסטודיה של ראובן ליף, 324 מזרח רחוב 18, ניו־יורק, נ.י.") עם טקסט הסברי בעברית ובאנגלית.
בשנת 1965 היה יועץ לתערוכת ז'בוטינסקי שנערכה בניו יורק.
בתו, נעמי ליף הלפרן (Noami Leaf Halpern; נולדה ב-1914), הייתה רקדנית. ב-1934 הופיעה ב"שגיונות זיגפלד" בניו יורק, וב-1935 הגיעה לשהות בארץ ישראל ושיתפה פעולה עם יוסף גולנד בתיאטרון "המטאטא".
הערות שוליים

1 2 3  Who's who in American Jewry, 3, 1933, p. 598.
↑  Dalia Manor, Art in Zion: The Genesis of Modern National Art in Jewish Palestine p. 203-204 note 38
↑  קופסה תוצרת "בצלאל", 1912 – עבודת צריבה, קדם (בית מכירות פומביות)
↑  יצירותיו באוסף מוזיאון ישראל
↑  ברשימת "הקרואים אל הצבא" שהתפרסמה בעיתון החרות שראה אור בירושלים ב-2 במרץ 1916 מופיע תושב ירושלים בשם ראובן ליפשיץ (שורה 7 שם שלישי). בהודעה נרשם שהמופיעים בה "צריכים לבוא תיכף ומיד אל הז'נדרמריה... ומי שלא יבוא יסבל את תוצאות המאון"
1 2  בין הבאים, דואר היום, 14 במרץ 1935
↑  למשל "בת מלך ארם", עיבוד של אברהם יצחק איגוס ודניאל פרסקי לסיפורו של חיים נחמן ביאליק, "אגדת שלושה וארבעה"
↑  Communings of the Spirit: The Journals of Mordecai M. Kaplan, 1913–1934, ed. Mel Scult, 1, Detroit, Mich.: Wayne State University Press and The Reconstuctionist Press, 2001, p. 315 note 1.
↑  כך קמה תערוכת ז'בוטינסקי, חרות, 16 ביוני 1965
↑  דברי הסבר לשיר "תל אביב", זמרשת באתר הספרייה הלאומית
↑  עליה ראו עוד: Lifetime Achievement Award, Kolenu – Our Voice, Bulletin of the Jewish Federation of Ulster County, June 2014, p. 3; Violet Snow, A good life centenarian, Hudson Valley One, July 6, 2014; Noami Leaf Halpern's Oral History, interviewer: Christa Whitney, the Yiddish Book Center’s Wexler Oral History Project, January 27, 2017; ותמונותיה באתר של פרנקו ווגט.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ICIA: 684465  NLI: 987007504398805171  CiNii: DA15131647  ISNI: 0000 0000 6907 093X  LCCN: n86115272  NTA: 245846913  VIAF: 97992850   WorldCat (עם VIAF): 97992850
קורבן אשם

קורבן אשם הוא אחד מסוגי הקורבנות שהוקרבו בבית המקדש, הבא ככפרה על חטאים שונים. ברוב האיסורים שבתורה, לא נקבע קורבן לאדם העובר עליהם. אולם בעבירות חמורות במיוחד קבעה התורה, שהחוטא יביא קורבן לכפרה על חטאו, כחלק מתהליך התשובה. קורבן האשם התייחד למספר מצומצם של עבירות, כדלהלן. האשם בא רק בתור קורבן יחיד, ולעולם אינו קורבן ציבור.
סוג הקורבן ומהותו

האשם הוא קורבן מסוג קדשי קדשים: בשרו נאכל על ידי הכהנים בבית המקדש, ביום הקרבתו ובלילה שאחריו בלבד. בדרך כלל, האשם הוא אַיִל (כבש זכר בוגר), והתורה קוצבת לו מחיר של שני שקלים לפחות (בשקל הקודש).
שמו של האשם, מורה על חומרת העבירה ועל אשמתו של החוטא, שכן אשמות מביאים על עבירות חמורות במיוחד: למשל אשם גזילות ואשם מצורע, הם על עבירות כאלו שנעשו במזיד (בשונה מקורבן חטאת הבא רק על השוגג), אשם מעילות על מעילה בקדשי שמים. שם האשם תלוי בא להורות על כך שאשמתו של המקריב גדולה אף על פי שלא יודע אם עשאה, וישא את אשמתו אם לא יביא את הקורבן וישוב על חטאיו.
אשם ודאי

בניגוד לכל סוגי הקורבנות שבאים רק במקרה שהאדם ודאי חטא, קרבן אשם בא גם כאשר הדבר ספק לו אם חטא, וזהו אשם תלוי. עם זאת, רוב קרבנות האשם אינם אשם תלוי, אלא באים על עבירות ודאיות. ישנם 5 סוגי קורבנות אשם ודאי (שאינם באים על ספק עבירה):
אשם ודאי > אשם גזלות

הגוזל רכוש של חברו, או עושק אותו ונמנע מלשלם לו את חובו, ואף נשבע לשקר בבית הדין שאינו חייב לחברו דבר – חייב להביא אשם, בין אם גזל ונשבע בשוגג ובין אם גזל ונשבע במזיד. מלבד הבאת האשם עליו לפצות את חברו על מה שגזל ממנו, בתוספת חומש. השבת הקרן היא תנאי להבאת הקורבן, ואם הביא את הקורבן לפני השבת הגזילה – לא יצא ידי חובתו.
המקור בתורה לקורבן זה:
נֶפֶשׁ כִּי תֶחֱטָא וּמָעֲלָה מַעַל בַּה' וְכִחֵשׁ בַּעֲמִיתוֹ בְּפִקָּדוֹן, אוֹ בִתְשׂוּמֶת יָד, אוֹ בְגָזֵל, אוֹ עָשַׁק אֶת עֲמִיתוֹ. אוֹ מָצָא אֲבֵדָה וְכִחֶשׁ בָּהּ וְנִשְׁבַּע עַל שָׁקֶר עַל אַחַת מִכֹּל אֲשֶׁר יַעֲשֶׂה הָאָדָם לַחֲטֹא בָהֵנָּה. וְהָיָה כִּי יֶחֱטָא וְאָשֵׁם וְהֵשִׁיב אֶת הַגְּזֵלָה אֲשֶׁר גָּזָל, אוֹ אֶת הָעֹשֶׁק אֲשֶׁר עָשָׁק, אוֹ אֶת הַפִּקָּדוֹן אֲשֶׁר הָפְקַד אִתּוֹ, אוֹ אֶת הָאֲבֵדָה אֲשֶׁר מָצָא. אוֹ מִכֹּל אֲשֶׁר יִשָּׁבַע עָלָיו לַשֶּׁקֶר וְשִׁלַּם אֹתוֹ בְּרֹאשׁוֹ וַחֲמִשִׁתָיו יֹסֵף עָלָיו, לַאֲשֶׁר הוּא לוֹ יִתְּנֶנּוּ בְּיוֹם אַשְׁמָתוֹ. וְאֶת אֲשָׁמוֹ יָבִיא לַה', אַיִל תָּמִים מִן הַצֹּאן בְּעֶרְכְּךָ לְאָשָׁם אֶל הַכֹּהֵן. וְכִפֶּר עָלָיו הַכֹּהֵן לִפְנֵי ה' וְנִסְלַח לוֹ, עַל אַחַת מִכֹּל אֲשֶׁר יַעֲשֶׂה לְאַשְׁמָה בָהּ.
אשם ודאי > אשם מעילות

מי שמשתמש בחפץ שהוקדש לבית המקדש נקרא "מועל". העושה זאת בשוגג – משלם לאוצר המקדש את שווי הנאתו, בתוספת חומש וקורבן אשם. במזיד העונש חמור יותר וכולל מיתה בידי שמיים או מלקות.
המקור בתורה לקורבן זה:
נֶפֶשׁ כִּי תִמְעֹל מַעַל וְחָטְאָה בִּשְׁגָגָה מִקָּדְשֵׁי ה' וְהֵבִיא אֶת אֲשָׁמוֹ לַה' – אַיִל תָּמִים מִן הַצֹּאן בְּעֶרְכְּךָ כֶּסֶף שְׁקָלִים בְּשֶׁקֶל הַקֹּדֶשׁ לְאָשָׁם. וְאֵת אֲשֶׁר חָטָא מִן הַקֹּדֶשׁ יְשַׁלֵּם וְאֶת חֲמִישִׁתוֹ יוֹסֵף עָלָיו וְנָתַן אֹתוֹ לַכֹּהֵן וְהַכֹּהֵן יְכַפֵּר עָלָיו בְּאֵיל הָאָשָׁם וְנִסְלַח לוֹ.
אשם ודאי > אשם שפחה חרופה

שפחה חרופה היא שפחה כנענית שנשואה לעבד עברי. פירוש הדברים: "שפחה כנענית" היא גויה שמכרה את עצמה כשפחה ליהודי, ועם קבלתה כשפחה בביתו עברה תהליך הדומה לגיור (טבילה במקווה וקבלת מצוות התורה). כל עוד היא שפחה – היא רשאית לקיים חיי נישואין עם עבד, כנעני או עברי, אבל מבחינה משפטית נישואיה אינם תופסים, והיא לא "אשת איש" במלוא מובן המילה. אם היא התקדשה לעבד עברי – אסור לאדם אחר לקיים עמה יחסי אישות. ואם עשה כן – אינו חייב מיתה, כדין ניאוף עם אשת איש מוחלטת, אלא עליו להביא קורבן אשם. האשה עצמה, לעומת זאת, אינה מביאה קורבן, אלא חייבת מלקות.
בהגדרה המדויקת של מעמד אשה זו נחלקו תנאים: רבי ישמעאל סובר כאמור, שמדובר בשפחה כנענית. רבי עקיבא סובר, שאין כל תוקף לנישואיה של שפחה כנענית, והתורה חייבה קורבן רק במצב מיוחד של "חציה שפחה וחציה בת חורין". הדבר אפשרי אם אשה הייתה שפחה של שני שותפים, ואחד מהם שחרר אותה.
המקור בתורה לקורבן זה:
וְאִישׁ כִּי יִשְׁכַּב אֶת אִשָּׁה... וְהִוא שִׁפְחָה נֶחֱרֶפֶת לְאִישׁ, וְהָפְדֵּה לֹא נִפְדָּתָה אוֹ חֻפְשָׁה לֹא נִתַּן לָהּ – בִּקֹּרֶת תִּהְיֶה, לֹא יוּמְתוּ, כִּי לֹא חֻפָּשָׁה. וְהֵבִיא אֶת אֲשָׁמוֹ לַה' אֶל פֶּתַח אֹהֶל מוֹעֵד – אֵיל אָשָׁם. וְכִפֶּר עָלָיו הַכֹּהֵן בְּאֵיל הָאָשָׁם לִפְנֵי ה' עַל חַטָּאתוֹ אֲשֶׁר חָטָא, וְנִסְלַח לוֹ מֵחַטָּאתוֹ אֲשֶׁר חָטָא.
אשם ודאי > אשם נזיר

הנזיר מקבל על עצמו מגבלות מסוימות לפרק זמן קצוב: שלא לגלח את שער ראשו, שלא לשתות יין, ושלא להיטמא למת. אם נטמא, כגון שנקלע למקום שיש בו מת – הדבר מבטל את נזירותו. כעת עליו להביא קורבנות מיוחדים, ביניהם אשם הנזיר, ולאחריהם יוכל להתחיל לספור מחדש את ימי הנזירות.
כך נאמר בתורה:
כָּל יְמֵי הַזִּירוֹ לַה', עַל נֶפֶשׁ מֵת לֹא יָבֹא... וְכִי יָמוּת מֵת עָלָיו בְּפֶתַע פִּתְאֹם וְטִמֵּא רֹאשׁ נִזְרוֹ, וְגִלַּח רֹאשׁוֹ... וּבַיּוֹם הַשְּׁמִינִי... וְהִזִּיר לַה' אֶת יְמֵי נִזְרוֹ וְהֵבִיא כֶּבֶשׂ בֶּן שְׁנָתוֹ לְאָשָׁם, וְהַיָּמִים הָרִאשֹׁנִים יִפְּלוּ כִּי טָמֵא נִזְרוֹ.
אשם זה, וכן אשם המצורע שיוזכר בהמשך, שונים מהאשמות שהוזכרו עד כאן: הם לא מן האיל הבוגר, אלא כבש בשנה הראשונה ללידתו, והתורה לא קבעה להם מחיר מסוים. רבי שמעון בר יוחאי מסביר את טעם הדבר: ”מפני מה לא נתנה תורה קצבה במחוסרי כפרה? שמא יוזלו טלאים, ואין להן תקנה לאכול בקדשים.” כלומר, מכיוון שקורבן הנזיר וקורבן המצורע לא בא רק לכפר, אלא יש לו תפקיד לשנות את מצבם ההלכתי, ולאפשר לנזיר להשלים את נזירותו ולמצורע להיטהר – דאגה התורה למנוע אפשרות שהם לא יוכלו להביא את הקורבן, כי מחיר הכבשים יהיה נמוך מן הרף שהציבה התורה.
מסופר על הכהן הגדול שמעון הצדיק, שהיה נמנע בדרך כלל מלאכול מבשרו של אשם נזיר, משום שחשב שהנזירות לא הייתה לשם שמים, פרט לפעם אחת, בה התרשם מטוהר כוונותיו של הנזיר.
אמר שמעון הצדיק: מימי לא אכלתי אשם נזירות, אלא אחת. מעשה ובא אלי אחד מן הדרום, וראיתיו יפה עינים וטוב רואי, וקווצותיו תלתלים. נמתי לו: מה ראית לשחת שער זה נאה? נם לי: רועה הייתי בעירי, ובאתי למלאות מן המעין מים, ונסתכלתי בבוביא שלי, ופחז יצרי עלי וביקש להעבירני מן העולם. נמתי לו: רשע! לא היה לך להתגרות אלא בדבר שאינו שלך, בדבר שעתיד לעשות עפר, רימה ותולעה? הרי עלי לגלחך לשמים. המכתי את ראשי ונשקתיו, ואמרתי: כמותך ירבו עושי רצון מקום בישראל...
אשם ודאי > אשם מצורע

ביום השמיני לטהרתו (מאז שהתרפא) מביא המצורע מספר קורבנות, וביניהם כבש אחד לאשם. הקרבת הכבש משלימה את טהרת המצורע, ובעקבותיה הוא רשאי להיכנס למקדש ולאכול קורבנות. זהו הקורבן החשוב ביותר מבין קורבנות המצורע.
כך נאמר בתורה:
וּבַיּוֹם הַשְּׁמִינִי יִקַּח שְׁנֵי כְבָשִׂים תְּמִימִים וְכַבְשָׂה אַחַת בַּת שְׁנָתָהּ תְּמִימָה, וּשְׁלֹשָׁה עֶשְׂרֹנִים סֹלֶת מִנְחָה בְּלוּלָה בַשֶּׁמֶן... וְהֶעֱמִיד הַכֹּהֵן הַמְטַהֵר אֵת הָאִישׁ הַמִּטַּהֵר וְאֹתָם לִפְנֵי ה' פֶּתַח אֹהֶל מוֹעֵד. וְלָקַח הַכֹּהֵן אֶת הַכֶּבֶשׂ הָאֶחָד וְהִקְרִיב אֹתוֹ לְאָשָׁם... וְהֵנִיף אֹתָם תְּנוּפָה לִפְנֵי ה'.
אשם מצורע מיוחד בכך שיש לצרף לו נסכים, בניגוד לשאר מיני האשם. על הלכותיו המיוחדות של אשם מצורע בתהליך ההקרבה ראו להלן: תהליך ההקרבה והאכילה.
אשם תלוי

כאמור לעיל, קורבן אשם בא גם על ספק חטא. כלומר במקרים בהם האדם מסופק האם עשה עבירה המחייבת אותו להביא קורבן חטאת ("תלוי" – דבר התלוי ועומד בספק). לדוגמה: אדם שעשה מלאכה בשוגג בזמן בין השמשות, כך שאין ידוע האם המלאכה נעשתה בשבת או ביום חול (בין השמשות הוא זמן מסופק מצד עצמו).
כך מסביר הרמב"ם:
"כל חטא שחייבין על שגגתו חטאת קבועה, חייבין על לא הודע שלו אשם תלוי. ומה הוא 'לא הודע'? אם נסתפק לו אם שגג בדבר זה או לא שגג – הרי זה מִצוה להקריב אשם, שנאמר: 'ולא ידע ואשֵם ונשא עונו והביא איל תמים מן הצאן בערכך לאשם'. וזה הוא הנקרא אשם תלוי, מפני שהוא מכפר על הספק, ותולה לו עד שיוָדע לו בוודאי שחטא בשגגה, ויקריב חטאתו."
אם האדם ייעד את הבהמה לאשם תלוי, ובטרם הוקרבה התברר שלא חטא – לא יקריבנה. אם הוקרבה, ולבסוף התברר שחטא – עליו להביא קורבן חטאת, אף שהביא אשם. הלכה מיוחדת נוספת בקורבן זה, שאם הגיע יום הכיפורים והחוטא טרם הביא את קורבנו – אין צורך להביא את האשם התלוי, שכן כפרת יום הכיפורים שקולה ככפרת קורבן זה.
המקור בתורה לקורבן זה:
וְאִם נֶפֶשׁ כִּי תֶחֱטָא וְעָשְׂתָה אַחַת מִכָּל מִצְוֹת ה' אֲשֶׁר לֹא תֵעָשֶׂינָה וְלֹא יָדַע וְאָשֵׁם וְנָשָׂא עֲוֹנוֹ. וְהֵבִיא אַיִל תָּמִים מִן הַצֹּאן בְּעֶרְכְּךָ לְאָשָׁם אֶל הַכֹּהֵן, וְכִפֶּר עָלָיו הַכֹּהֵן עַל שִׁגְגָתוֹ אֲשֶׁר שָׁגָג, וְהוּא לֹא יָדַע וְנִסְלַח לוֹ.
חז"ל עמדו על כך, שהתורה החמירה כאן בספק יותר מאשר בוודאי: האשם, כאמור, הוא איל בערך שני שקלים, בעוד שלחטאת התורה לא קבעה ערך מסוים. רבי יונה גירונדי הסביר זאת: "מפני שעל הודאי משים האדם החטא אל לבו, ודואג ומתחרט עליו וחוזר בתשובה שלימה; אבל על הספק עושה סברות, ואומר: 'אותה חתיכה שאכלתי – אולי הייתה מותרת', ולא ישית אל לבו לשוב, ולזה החמירו בו יותר".
אשם תלוי מובא כאשר קיים ספק ממשי שאכן היה חטא חמור, מסוג העבירות שעונשן כרת, ולא די בכך שהאדם חושש שאולי היה בידו חטא כלשהו. הלכה זו הייתה שנויה במחלוקת המובאת במשנה:
רבי אליעזר אומר: מתנדב אדם אשם תלוי בכל יום ובכל שעה שירצה והיא נקראת אשם חסידים. אמרו עליו, על בבא בן בוטי, שהיה מתנדב אשם תלוי בכל יום, חוץ מאחר יום הכפורים יום אחד. אמר: המעון הזה! אילו היו מניחים לי – הייתי מביא! אלא אומרים לי: המתן עד שתכנס לספק. וחכמים אומרים: אין מביאין אשם תלוי אלא על דבר שזדונו כרת ושגגתו חטאת.
תהליך ההקרבה והאכילה

הקרבת האשם כוללת כמה שלבים, שבאופן כללי אינם מיוחדים לו:
סמיכה – הנחת ידי בעל הקורבן על ראש הבהמה, תוך כדי אמירת וידוי על חטאו.
שחיטה, הנעשית בצפון העזרה, כדין "קדשי קדשים".
קבלת הדם הנשפך מן הבהמה על ידי כהן, בכלי הנקרא "מזרק".
הולכת הדם על ידי הכהן למזבח העולה.
זריקת הדם על ידי הכהן בשתי זוויות של המזבח: הזווית הצפון מזרחית והזווית הדרום־מערבית. הדם צריך להינתן בכל זווית כך שייראה בשתי הצלעות של הזווית ("שתי מתנות שהן ארבע").
שפיכת שיריים – אם נשאר דם במזרק, הוא נשפך במקום מיוחד ביסוד המזבח בפינה הדרום־מערבית.
הקטרת אימורים – כהן לוקח חלקים מסוימים מן הבהמה (חלב, כליות, ועוד) ומעלה אותם לראש המזבח, ומניח אותם על מערכת העצים הבוערת.
אכילת הבשר – הכוהנים אוכלים את בשר הקורבן בעזרה, באותו יום ובלילה שלאחריו עד חצות הלילה.
בהקרבת אשם מצורע קיימים דינים מיוחדים: לפני ההקרבה יש להניף את האשם, בשיתוף פעולה של הכהן ושל המצורע. לאחר השחיטה, מלבד הכהן המקבל את דמו במזרק, בא כהן נוסף ומקבל חלק מדמו בכף ידו. מדם זה הוא מורח על חלקים מסוימים מגופו של המצורע: בהונות היד והרגל, ותנוך האוזן. זהו חלק מתהליך הטהרה של המצורע.
הקרבת אשם בהיסטוריה

מכיוון שהאשם בא כקורבן יחיד בלבד, ועל חטאים מצומצמים ונדירים, אין לו אזכורים רבים במקרא ובספרות ההיסטורית. בספר עזרא מסופר שכאשר עלה עזרא הסופר ארצה ערך בדיקה על נישואי התערובת בישראל:
וַיִּמָּצֵא מִבְּנֵי הַכֹּהֲנִים אֲשֶׁר הֹשִׁיבוּ נָשִׁים נָכְרִיּוֹת מִבְּנֵי יֵשׁוּעַ בֶּן יוֹצָדָק וְאֶחָיו מַעֲשֵׂיָה וֶאֱלִיעֶזֶר וְיָרִיב וּגְדַלְיָה. וַיִּתְּנוּ יָדָם לְהוֹצִיא נְשֵׁיהֶם וַאֲשֵׁמִים אֵיל צֹאן עַל אַשְׁמָתָם.
על פי דעה אחת בדברי חז"ל, נשותיהם של אישים אלו היו "שפחה חרופה". כמה ממפרשי המקרא סבורים שהנשים היו נכריות רגילות, וזהו איסור שבדרך כלל אין מביאים עליו קורבן, אבל הייתה זו "הוראת שעה". הרמב"ן מציע שהאשם הובא מסיבה אחרת לגמרי, ומשער שאולי היה זה "אשם תלוי". יש שרואים בקורבן זה תקדים ל"אשם חסידים", לפי השיטה שניתן להביאו על כל חטא שהוא.
לקריאה נוספת

הראי"ה קוק, עולת ראיה, חלק א', עמודים קע"ג-קע"ה.