לוס אנג'לס לייקרס
היסטוריה > 1958–1975: לוס אנג'לס, ביילור, וסט, צ'מברלין וגודריץ'

הלייקרס חזרו לפלייאוף בעונת 1956/1957, אך הפסידו להוקס פעם נוספת. לאחר שמייקן מונה למאמן הראשי לקראת העונה הבאה, פיתחו הלייקרס תקוות לחזרה לגדולה, אך התברר כי מייקן אינו מתאים למשימה. לאחר מאזן 9–30 שלילי הוא התפטר מתפקידו והוחלף בידי קנדלה, אך הלייקרס מצאו את עצמם אחרונים בליגה, עם מאזן של 19–53.
עם זאת, המקום האחרון זיכה את הלייקרס בבחירה הראשונה בדראפט 1957, והלייקרס בחרו את אלג'ין ביילור מאוניברסיטת סיאטל, שזכה בשנתו הראשונה בתואר רוקי השנה. בעונת 1958/1959 הצליחו ביילור ומיקלסן להוביל את הלייקרס לניצחון על ההוקס בפלליאוף ולהגיע לגמר ה-NBA, בו הפסידו בסוויפ הראשון בהיסטוריה של גמר ה-NBA לבוסטון סלטיקס. סדרת גמר זו סימנה את תחילתה של יריבות ארוכה בין שני המועדונים. את עונת 1959/1960 פתחו הלייקרס בצורה חלשה, אך הצליחו להעפיל לפלייאוף לאחר שסיימו את העונה הסדירה במאזן 25–50. בפלייאוף, לאחר שגברו בחצי גמר המערב על דטרויט פיסטונס 2–0, נוצחו הלייקרס בגמר המערב על ידי סנט לואיס הוקס 3–4.
לאחר פרישתו של מייקן ירדה כמות הצופים במשחקי הלייקרס בצורה חדה, ואפילו משחקו של ביילור לא הצליח להשיב את הצופים ליציעים. ב-1957 המועדון כמעט נמכר לקבוצת משקיעים מקנזס סיטי שתכננה להעביר את המועדון לעיר, אך קבוצת משקיעים בראשותו של בוב שורט רכשה את המועדון והשאירה אותו במיניאפוליס. למרות זאת, הבעלים החדשים לא הצליחו לפתור את הבעיות הכלכליות מהם סבל המועדון.
ב-1958 עברה קבוצת ה-MLB ברוקלין דודג'רס לעיר לוס אנג'לס, ובמהרה הפכה להצלחה כלכלית אדירה. ההצלחה לא חמקה מעיניו של שורט, ולאחר ששקל מעבר לשיקגו ולסן פרנסיסקו לפני עונת 1960/1961, הוא החליט להעביר את המועדון ללוס אנג'לס. המעבר הפך את הלייקרס לקבוצת ה-NBA הראשונה בחוף המערבי. למרות המעבר לא שינו הלייקרס את שמם, על אף נדירותם של אגמים באזור דרום קליפורניה. בינתיים נשארה מיניאפוליס ללא קבוצת NBA עד לעונת הבכורה של מינסוטה טימברוולבס בעונת 1989/1990.
מעבר למעבר ללוס אנג'לס, שינויים משמעותיים נוספים במועדון היו צירופם של הרכז ג'רי וסט ומאמנו במכללות פרד שאוס. שינוי נוסף היה העסקתו של צ'יק הרן כשדרן הקבוצה, שהחזיק בעמדה זו למשך 41 שנה.
הלייקרס שיפרו את תוצאותיהם מהעונה הקודמת, וסיימו את העונה הסדירה במאזן 36–43 שהספיק למקום השני במערב. בסיבוב הראשון של הפלייאוף גברו הלייקרס על דטרויט פיסטונס 3–2 בחמישה משחקים, אך בסיבוב השני שוב נוצחו בידי סנט לואיס הוקס לאחר שבעה משחקים. הצמד ביילור-וסט הוכח כקטלני, ושניהם סיימו בין 10 הראשונים בטבלת הקלעים במשך ארבע העונות הקרובות.
בעונת 1961/1962 נקרא ביילור לשירות צבאי פעיל בעקבות משבר ברלין השני והיה פנוי רק בסופי שבוע, אך הלייקרס הצליחו להתגבר על חסרונו ולסיים במקום הראשון במערב עם מאזן 54–26. בפלייאוף גברו הלייקרס על הפיסטונס בשישה משחקים 4–2 והעפילו לסדרת הגמר מול בוסטון סלטיקס הדומיננטית. בסדרה מותחת של שבעה משחקים נוצחו הלייקרס בידי הסלטיקס 3–4, כשביילור קבע שיא NBA לנקודות במשחק פלייאוף שהחזיק מעמד 25 שנים עד שנשבר בידי מייקל ג'ורדן. הסלטיקס גברו על הלייקרס פעמיים נוספות בגמר ה-NBA בשלוש השנים הבאות.
בספטמבר 1965 חווה המועדון מהפכה נוספת, כאשר שורט מכר את המועדון ליזם האמריקני-קנדי ג'ק קנט קוק תמורת 5 מיליון דולר. באותה עונה הצטרף לקבוצה הרוקי גייל גודריץ'.
בעונת 1965/1966 סיימו הלייקרס את העונה הסדירה במאזן 45–35 והעפילו לפלייאוף. בגמר המערב גברו הלייקרס על ההוקס 4–3 והעפילו שוב לגמר ה-NBA מול הסלטיקס. בגמר נוצחו הלייקרס שוב בידי בוסטון החזקה בשבעה משחקים, בדרך לאליפות השמינית ברציפות של הסלטיקס.
בעונת 1967/1978 עברו הלייקרס לאולם החדש של הבעלים קוק, הפורום, ומינו את בוץ' ואן ברדה קוף למאמנם החדש. את העונה הסדירה סיימו הלייקרס במאזן 52–30 ובמקום השני במערב. בפלייאוף גברו הלייקרס בסיבוב הראשון על שיקגו בולס 4–1, ובגמר המערב הביסו בסוויפ את הסן פרנסיסקו ווריורס 4–0. הלייקרס הגיעו שוב לגמר ה-NBA מול הסלטיקס ושוב נוצחו בשישה משחקים, 2–4.
הלייקרס החליטו לקרוא תיגר על הסלטיקס ועל הסנטר שלהם, ביל ראסל. ב-9 ביולי 1968 עמד וילט צ'מברלין מפילדלפיה 76' במרכזו של טרייד ענק בין הסיקסרס ללייקרס, בו שלחו הלייקרס את דארל אימהוף (שפתח במשחק 100 הנקודות של וילט צ'מברלין), ג'רי צ'יימברס, וארצ'י קלארק לפילדלפיה. הייתה זו הפעם הראשונה בהיסטוריה שה-MVP של העונה הסדירה ב-NBA נשלח בטרייד בעונה שלאחריה. בעלי הלייקרס, ג'ק קוק, הציע לצ'מברלין חוזה חסר תקדים ביחס לתקופה, ושילם לו 250,000 דולר לאחר מיסים. לשם השוואה, השחקן היקר ביותר לפני כן היה ג'רי וסט, שקיבל 100,000 דולר לעונה. התקווה הייתה כי צ'מברלין יהווה תוספת לאלג'ין ביילור המזדקן והפצוע. תחילה נראה היה כי הצעד עובד, והלייקרס של עונת 1968/1969 סיימו עם מאזן טוב יותר משל הסלטיקס בסיום העונה הסדירה, 55–27. בפלייאוף גברו הלייקרס על הסן פרנסיסקו ווריורס בחצי גמר המערב 4–2, ועל אטלנטה הוקס 4–1 בגמר האזורי. הלייקרס פגשו שוב בגמר את בוסטון סלטיקס, ולראשונה נחשבו בידי פרשנים כקבוצה הטובה יותר ובעלת הסיכויים הטובים יותר לזכות באליפות. עם זאת, התברר שוב כי הסלטיקס היא קבוצה דומיננטית יותר, ניצחה בשבעה משחקים וזכתה בתואר ה-11 ב-13 השנים האחרונות. למרות זאת, סדרת הגמר זכורה בעיקר בשל בחירתו של ג'רי וסט ל-MVP של סדרת הגמר ב-NBA; זו הפעם הראשונה והיחידה (נכון ל-2022) בה זוכה שחקן מהקבוצה המפסידה בפרס ה-MVP של הגמר.
את עונת 1969/1970 סיימו הלייקרס במאזן 46–36 ובמקום השני במערב. בפלייאוף הם גברו על פיניקס סאנס 4–3, ובגמר המערב הביסו בסוויפ את אטלנטה הוקס 4–0. הלייקרס הגיעו שוב לגמר ופגשו בו את ניו יורק ניקס, בשורותיה שיחק מאמן הלייקרס לעתיד פיל ג'קסון. במשחק השלישי, כשהסדרה הייתה בשוויון 1–1 לאחר שני המשחקים הראשונים בניו יורק, קלע ג'רי וסט סל מ-18 מטרים שהשווה את תוצאת המשחק ושלח אותו להארכה (בה הפסידו הלייקרס). סל זה עזר לווסט לזכות בכינוי "מר קלאץ'".
במשחק החמישי נקע סנטר הניקס ויליס ריד את קרסולו ונראה היה כי לא ישחק יותר בסדרה, אך הניקס ניצחו במשחק החמישי בהיעדרו ועלו ליתרון 3–2. הלייקרס ניצחו במשחק השישי וכפו משחק שביעי ומכריע בניו יורק. לאחר שמועות לגבי כשירותו של ריד למשחק הוא יצר את אחד הרגעים הזכורים בתולדות ה-NBA, כשיצא ממנהרת השחקנים של המדיסון סקוור גארדן לתחילת המשחק השביעי. לקול שאגות הקהל קלע ריד את שני הסלים הראשונים של הניקס, והם החלו לפתוח פער. ריד עזב את המשחק במחצית, אך הניקס כבר הובילו ב-24 נקודות יתרון וגם בלעדיו הם ניצחו את הלייקרס במשחק 113–99 ובסדרה 4–3. היה זה ההפסד השלישי ברציפות של הלייקרס בגמר והחמישי בשש השנים האחרונות, אך זו הייתה ההופעה השמינית שלהם בשנות ה-60, כאשר בכל שמונה ההופעות הם נוצחו.
העונה לאחר מכן, עונת 1970/1971, לא האירה פנים ללייקרס. ביילור שיחק רק שני משחקים עקב פציעה, ומילווקי באקס בהנהגתו של לו אלסינדור סיימו את העונה הסדירה במאזן הטוב בליגה, 66–16, בעוד הלייקרס סיימו במקום השני במערב במאזן 48–34. בפלייאוף פגשו הלייקרס את השיקגו בולס בחצי גמר המערב, וניצחו בשבעה משחקים. בגמר המערב פגשו הלייקרס את הבאקס, והודחו לאחר חמישה משחקים 4–1. הבאקס המשיכו וזכו באליפות ה-NBA לאחר ניצחון בסוויפ על בולטימור בולטס. בעונה זו קיים פט ריילי, לימים מאמן הקבוצה וחבר היכל התהילה, את עונת הבכורה שלו כשחקן במועדון.
אף אחד לא יכול היה לחזות את הדומיננטיות של הלייקרס עונה לאחר מכן, 1971/1972. ביל שרמן מונה למאמן, וב-9 בנובמבר 1971, רק תשעה משחקים בתוך העונה, פרש אלג'ין ביילור לאחר שהבין כי הפציעות הרבות מהן סבל לא יאפשרו לו לחזור לשחק. באותו הערב ניצחו הלייקרס את המשחק הראשון ממה שיהפוך לרצף של 33 משחקים ללא הפסד, הארוך בהיסטוריה של ארבע הליגות המקצועניות בצפון אמריקה, שנקטע בהפסד למילווקי באקס ב-9 בינואר 1972.
הלייקרס קבעו שיא נוסף בעונה זו, כשניצחו 69 משחקים בעונה הסדירה וסיימו במאזן 69–13. שיא זה החזיק מעמד כמעט רבע מאה, עד ששיקגו בולס ניצחו 72 משחקים בעונת 1995/1996. הלייקרס הובילו את הליגה בנקודות, ריבאונדים ואסיסטים, והמאמן ביל שרמן זכה בתואר מאמן השנה. בפלייאוף הביסו הלייקרס בחצי גמר המערב את הבולס 4–0 ובגמר המערב גברו על מילווקי באקס 4–2. בגמר ה-NBA פגשו הלייקרס שוב את הניקס, שלמרות היעדרו של ויליס ריד הפצוע הצליחו להפתיע ולגבור על הלייקרס במשחק הראשון בסדרה 114–92 לבטל את יתרון הביתיות של הניקס. למרות ההפסד המפתיע הלייקרס התאוששו במהרה, וניצחו בארבעת המשחקים הבאים, וזכו באליפות לאחר חמישה משחקים. הלייקרס זכו באליפות הראשונה של המועדון מאז 1954 והראשונה בלוס אנג'לס, ווילט צ'מברלין נבחר ל-MVP של הגמר.
בעונת 1972/1973 קבע צ'מברלין שיא NBA עם 72.75% מהשדה, על אף שהמשיך בירידה בכמות הזריקות שלקח במשחק. צ'מברלין קלט 18.6 ריבאונדים בממוצע למשחק, נתון שהספיק לו לסיים בפעם ה-11 בקריירה כמלך הכדורים החוזרים של העונה, וקלע רק 13.2 נקודות בממוצע למשחק. ג'רי וסט וגייל גודריץ' היו שוב הקלעים המובילים, וג'ים מקמילן היה הצלע הנוספת במשולש ההתקפי. הלייקרס איבדו את האפי היירסטון, שהיה הריבאונדר המצטיין של הקבוצה, אך הביאו במקומו את ביל ברידג'ס מפילדלפיה 76'. את העונה הסדירה סיימו הלייקרס במאזן 60–22. בפלייאוף גברו הלייקרס בחצי גמר המערב על שיקגו בולס בסוויפ ובגמר המערב על מילווקי באקס בשישה משחקים, 4–2. בגמר הליגה פגשו הלייקרס את ניו יורק ניקס בפעם השלישית בארבע השנים האחרונות, ולאחר שהלייקרס ניצחו במשחק הראשון בלוס אנג'לס נטלו הניקס את השליטה בסדרה, ניצחו בארבעת המשחקים הבאים בסדרה וזכו בתואר השני בתולדותיהם.
עונת 1973/1974 נפתחה בעזיבתו של צ'מברלין את הלייקרס לאחר שהתפתה לכסף הגדול שהציעו לו הסן דייגו סיילס מליגת ה-ABA. ג'רי וסט בן ה-36 עדיין הצליח לרשום 20.3 נקודות, 3.7 כדורים חוזרים, ו-6.6 אסיסטים בממוצע למשחק, ועל אף ששיחק רק 31 משחקים בעונה עדיין נחשב לגארד מעולה. הלייקרס סיימו את העונה הסדירה במאזן 47–35, ובפלייאוף נוצחו בחצי גמר המערב על ידי מילווקי באקס 1–4. לאחר ההפסד בפלייאוף פרש וסט עקב חוסר הסכמה עם קוק בנוגע לחוזהו, ותבע את קוק על משכורות שלא שולמו לו. וסט היה מעוניין לשאת ולתת על חוזה חדש כדי שיוכל להמשיך לשחק, אך לא הרגיש רצון מצד קוק לחדש את חוזהו. את העונה שלאחר מכן, עונת 1974/1975, סיימו הלייקרס במאזן 30–52 וכשלו, לראשונה מזה 7 שנים, להעפיל לפלייאוף.