stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
טב למיתב טן דו מלמיתב ארמלו
הערות שוליים

↑  תלמוד בבלי, מסכת יבמות, דף קי"ח, עמוד ב'; מסכת כתובות, דף ע"ה, עמוד א'; מסכת קידושין, דף ז', עמוד א'; מסכת קידושין, דף מ"א, עמוד א'; מסכת בבא קמא, דף קי"א, עמוד א'.
↑  גוי שההלכה לא הכירה | מיכאל אברהם, באתר מוסף "שבת" - לתורה, הגות ספרות ואמנות, ‏2013-10-04
↑  הרב חיים נבון, גישתו של הרב סולובייצ'יק לתודעה ההיסטורית, סיני גיליון קמא, תשס"ח
↑  חנה קהת, ‏הנחות פסיכולוגיות ואנתרופולוגיות בבסיס ההלכות הקובעות את מעמדן של הנשים, באתר "דעת"
↑  דף ע"ה.
↑  שולחן ערוך אבן העזר סימן ל"ט, סעיף ד'.
↑  רמב"ם משנה תורה, הלכות אישות, פרק ז', הלכה ז'.
↑  מסכת קידושין, דף מ"א ע"א.
הבהרה:  המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואין לראות בו פסיקה הלכתית.
הארמייה השנייה (מצרים)

ארמיית השדה השנייה (בערבית: الجيش الثاني الميداني) היא ארמייה של צבא מצרים שהוקמה ב-1968 ומפקדתה נמצאת באסמאעיליה.
בדרך כלל, מפקד על הארמייה קצין בדרגת לוטננט גנרל שיש לו לפחות 34 שנות ותק בשרות הצבאי. הארמייה מדווחת ישירות למטה הכללי של הצבא המצרי.
מלחמת יום הכיפורים > סדר הכוחות

מפקד הארמייה -  לִואא' סעד א-דין מאמון
ראש מטה הארמייה - מייג'ור גנרל תיאסיר עאקד
מפקד הארטילריה הארמיונית - מייג'ור גנרל מוחמד עבד אל-חלים אבו ע'זאלה
קצין תיאום לוגיסטיקה בנקודות הצליחה - לִואא סאלח אמין.
סדר הכוחות מצפון לדרום היה:
מלחמת יום הכיפורים > סדר הכוחות > בקו הקדמי - במטרת צליחת תעלת סואץ

דיוויזיית חי"ר 18, בפיקוד בריגדיר גנרל פואד עזיז ע'אלי, כללה שלוש חטיבות אורגניות:
חטיבת חי"ר 90
חטיבת חי"ר 134
חטיבה ממוכנת 136
חטיבת שריון 15 - חטיבה עצמאית בפיקוד קולונל תחסין שנאן, תגברה את דיוויזיה 18.
הדיוויזיה פעלה בגזרת קנטרה. בגזרה זו היו ערב הקרב 130 טנקי T-62 מצרים.
דיוויזיית החי"ר השנייה, בפיקוד בריגדיר גנרל חסן אבו סעדה, כללה שלוש חטיבות אורגניות:
חטיבת חי"ר 4
חטיבת חי"ר 120
חטיבה ממוכנת 117
חטיבת שריון 24 (מדיוויזיה ממוכנת 23 שהתמקמה על הגדה המערבית של תעלת סואץ בגזרה זו) תגברה את הדיוויזיה המצרית השנייה. הדיוויזיה פעלה בגזרת גשר פירדאן. ערב הקרב היו בגזרה זו כ-120 טנקים מצרים.
דיוויזיית חי"ר 16, בפיקוד בריגדיר גנרל עבד ראב אל-נבי חאפז, כללה שלוש חטיבות:
חטיבת חי"ר 16
חטיבת חי"ר 112
חטיבה ממוכנת 3
מלחמת יום הכיפורים > סדר הכוחות > בקו העורפי - עתודה בצד המערבי של תעלת סואץ

דיוויזיית שריון 21, בפיקוד בריגדיר גנרל איברהים עוראבי, כללה שלוש חטיבות:
חטיבת שריון 1
חטיבת שריון 14 (פעלה מ-7 באוקטובר תחת פיקוד דיוויזיה 16 בגדה המזרחית של תעלת סואץ)
חטיבה ממוכנת 18
כל חטיבות הדיוויזיה חצו את תעלת סואץ מזרחה עד 13 באוקטובר והן התייצבו ב-15 באוקטובר מדרום וממערב לאגם תמסח, בעורפה של דיוויזיה 16.
דיוויזיה ממוכנת 23, בפיקוד בריגדיר גנרל אחמד עבוד אל-זומר, כללה שלוש חטיבות:
חטיבת שריון 24
חטיבה ממוכנת 116
חטיבה ממוכנת 118
מלחמת יום הכיפורים > השתתפות במלחמה

הארמייה השנייה השתתפה במבצע בדר שפתח את המלחמה ובו כבשה מצרים את קו בר-לב ואת הגדה המזרחית של תעלת סואץ. הארמייה השנייה הייתה אחראית על הגזרה הצפונית של זירת הלחימה לאורך תעלת סואץ; מהים התיכון ועד חלקו הצפוני של האגם המר הגדול (על הגזרה הדרומית הייתה אחראית הארמייה השלישית). בחלקה הראשון של המלחמה פיקד על הארמייה לִואא' סעד א-דין מאמון וב-17 באוקטובר 1973 החליף אותו (לטענת המצרים, בשל  התקף לב של מאמון) לִואא' עבד אל-מנעם ח’ליל. לטענת הרמטכ"ל המצרי, סעד א-שאזלי, מאמון התמוטט נפשית ופיזית בצהרי יום 14 באוקטובר, בעת שנודעו לו תוצאות המתקפה המצרית הכושלת.
לאחר צליחת תעלת סואץ על ידי צה"ל ב-15 וב-16 באוקטובר, הייתה הארמייה השנייה מעורבת בלחימה בשתי גדות התעלה: היא נכשלה במשימתה לכבוש מחדש את ראש הגשר הישראלי, אך הצליחה לבלום את ההתקפות הישראליות בגדה המערבית של תעלת סואץ בכיוון איסמעיליה. בין הקרבות בהן השתתפו יחידות מהארמייה השנייה היו:
מבצע בדר
מתקפת הנגד של 8 באוקטובר
הקרבות על רכס "חמוטל"
קרב השריון ב-14 באוקטובר
מבצע אבירי לב
קרב החווה הסינית
קרב סרפאום
קרב מתחם אורחה
כיבוש מתחם גשירה
סדר הכוחות בהווה

החל מינואר 2019, מפקד על הארמייה, רפיק רפאת ערפאת. הארמייה כוללת:
שתי דיוויזיות חי"ר
שתי דיוויזיות שריון
דיוויזיה ממוכנת
אגד ארטילרי
חטיבת הנדסה
גדוד אווירי
הערות שוליים

↑  שאזלי, חציית התעלה, הוצאת מערכות, 1980 עמ' 176;
↑  Gawrych, Dr. George W. (1996). The 1973 Arab-Israeli War: The Albatross of Decisive Victory. Combat Studies Institute, U.S. Army Command and General Staff College, p.44
1 2  אברהם אדן, "על שתי גדות הסואץ", הוצאת עידנים, 1979, עמ' 92
1 2  שאזלי, חציית התעלה, הוצאת מערכות, 1980, עמ' 172
↑  אמנון רשף, היערכות האויב המצרי ב-15 באוקטובר, מהלכיו ופעולותיו ב-18-15 באוקטובר 1973, באתר חטיבה 14, 7 ביולי 2011
↑  סא"ל אבי שי, ‏ראיית מלחמת יום הכיפורים בעיני המצרים, מערכות 245, יולי 1975
↑  שאזלי, חציית התעלה, הוצאת מערכות, 1980 עמ' 181;
שרון טל

| --- | --- |

שרון טל
 לידה:  המאה ה־20 
 מדינה:  ישראל 
 פרופיל ב-IMDb
 
שרון טל ורותם קינן, בסרטו של ערן קולירין, "ההתחלפות", 2012
שרון טל בסרט "ההתחלפות"
שרון טל היא שחקנית ישראלית.
קורות חייה

טל נולדה במושב אלמגור ליד הכנרת ומגיל שנתיים גדלה בירושלים. היא למדה בלט במשך שש שנים, רקדה בלהקה, ניגנה בחליל והייתה סולנית במקהלת "אורטוריו". טל למדה במגמת תיאטרון וספרות בתיכון ובגיל 16 המורה לקחה את כיתתה לראות את ההצגה "עיר" של תיאטרון גשר, על פי סיפורי איסאק באבל. כשטל ראתה את השחקנים של גשר היא החליטה שהיא רוצה להיות שחקנית.
טל החלה לעבוד בתיאטרון מיקרו כתאורנית וכעבור חודשיים עשתה אודישן לתפקיד הראשי של שפרה בהצגה "שונאים - סיפור אהבה" של בשביס זינגר והתקבלה. טל שיחקה במשך חמש שנים (2006-2001) במיקרו בשלוש הצגות: "שונאים: סיפור אהבה", "פרידה מדון ז'ואן" (במסגרתה שרה אריות מתוך "דון ג'ובאני" של מוצרט) ו"נדרים" על פי "יוסף ואחיו" של תומאס מאן. כל ההצגות היו בבימויה של אירינה גורליק, מייסדת התיאטרון והן הציגו בתיאטרון החאן בירושלים. כל הצגה עלתה בתום שנה של עבודה. בשנים 2000–2004 למדה שירה קלאסית (אופרה) אצל ג'ודי סלמן אקסלרוד בירושלים ולמדה גם סולפג' ותאוריה של המוזיקה היא הייתה סולנית להקת "יולקי-פאלקי".
היא בוגרת הסטודיו למשחק ניסן נתיב בתל אביב (2009-2006). בין חבריה לכיתה היו יובל רוזמן, נעה בירון, נדב נייטס, מיכאל אלוני, עדו ברטל, רוני הדר ואלון לוי. במהלך לימודיה זכתה במלגת קרן שרת אמריקה ישראל לשנת 2008/2007 ובמלגת קרן אסתר וד"ר אלי לשנת 2009. בשנה השלישית ללימודיה שיחקה בתפקיד הראשי של דונה רוזה בהצגה "שבת ראשון שני" של אדוארדו דה פיליפו, בבימויו של יצחק (בבי) נאמן. כמו כן שיחקה בתפקיד הגנרלית יפאנצ'ינה בעיבוד של "אידיוט" לדוסטויבסקי, בבימויו של מישה לוריה. שיחקה בתיאטרון מחול "עד בלי ירח" בבימויין של מרינה בלטוב ונתלי שילמן. שיחקה גם בתפקיד נאוואל מרואן בהצגה "שרופים" מאת וג'די מועווד, בבימויו של מיכאל רונן.
טל שיחקה בתפקיד הנשי הראשי בסרטו של ערן קולירין "ההתחלפות" (2012).
היא גילמה את דמותה של תמי, אשתו הארכיטקטית של עודד (רותם קינן), בעלת עולם עשיר משלה, שאינה מבחינה בכך שהיא ובעלה מתרחקים זה מזה עד לנקודת האל-חזור. היא הייתה מועמדת על תפקידה בסרט "ההתחלפות" לפרס השחקנית הראשית הטובה ביותר בפסטיבל ונציה 2011 ובטקס פרסי אופיר 2012.
בשנים 2010–2012 למדה טל משחק ובימוי תיאטרון אצל המורה והבמאי הידוע אנטולי וסילייב במסגרת פרויקט בינלאומי בוונציה שנקרא
"isola della pedagogia"
תוכנית בת שלוש שנים (חודשיים בשנה) שכוללת עבודה על המחזות של צ'כוב, דיאלוגים של אפלטון ומחזות וסיפורים קצרים של לואיג'י פיראנדלו.
בשנים 2011–2012 נבחרה להשתתף בהפקה של אנטולי וסילייב, שהוזמנה על ידי מכון גרוטובסקי בוורוצלב, פולין, במסגרת תוכנית
"masters in residence"
במסגרתה הוזמנו ארבעה במאי תיאטרון מהמובילים בעולם (פיטר ברוק ביניהם)
העבודה כללה שני פרקים – הראשון במאי שעסק במחזותיו של צ'כוב, השני באוקטובר שעסק בעיבודים בימתיים של שתי נובלות מאת צ'כוב. מבין המשתתפים באודישנים שקדמו, נבחרו 18 שחקנים בני לאומים שונים - צרפת, איטליה, ספרד, רומניה, צ'כיה ואוקראינה. לצד העבודה הדרמטית קיבלו משתתפי הסדנה בשיעורי פיתוח קול ואימון פיזי יומיומי ושיעורי טאי צ'י ממורים מרוסיה ומסין.
תפקידים > קולנוע

| סרט | במאי | תפקיד | שנה | פרסים ומועמדויות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| סנאפשוט | דורון ערן | יעל | 2016 |  |
| ארץ פצועה | ארז תדמור | תמר | 2015 |  |
| היורד למעלה | אלעד קידן | נעמה | 2015 |  |
| ההתחלפות | ערן קולירין | תמי, תפקיד נשי ראשי | 2012 | היא הייתה מועמדת לפרס השחקנית הראשית הטובה ביותר בפסטיבל ונציה 2011, בפסטיבל חיפה 2011 ובטקס פרסי אופיר 2012 |
| שחייה לילית (סרט גמר של בית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה) | שרון אנגלהרט | תמרה | 2012 | פרס השחקנית |
| שרון עמרני: זכרו את השם (סרט תיעודי, 60 דקות) | יאיר רוה | גילי | 2011 |  |
| בנא | ניב קליינר | הרעיה | 2008 |  |
תפקידים > תיאטרון

| הצגה | מחזאי | במאי | תפקיד | תיאטרון | שנת הפקה |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| איגלו | יחזקאל לזרוב | יחזקאל לזרוב | לני | תיאטרון תמונע | 2014 |
| אולי פיל | ירדן בר-כוכבא ואלדד כהן | ירדן בר-כוכבא | יעלי | תיאטרון מופע | 2013 |
| אהבת רחל | גדי צדקה | גדי צדקה | רחל המשוררת | התיאטרון העברי | 2013 |
| דונליאלה | נועה קנולר-רבן והשחקנים | נועה קנולר-רבן | שירה | תיאטרון דימונה | 2013 |
| נדרים | ע"פ הרומן של תומאס מאן "יוסף ואחיו" | אירנה גורליק | רחל | תיאטרון מיקרו | 2004 |
| פרידה מדון ז'ואן | ע"פ טירסו דה מולינה, מולייר, אלכסיי טולסטוי וולדימיר קזקוב | אירנה גורליק | דונה אנה ופיירו | תיאטרון מיקרו | 2003 |
| שונאים: סיפור אהבה | ע"פ בשביס זינגר | אירנה גורליק | שפרה-פועה | תיאטרון מיקרו | 2002 |
תפקידים > טלוויזיה

| סדרה | תסריטאי | במאי | תפקיד | ערוץ | שנת הפקה |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| בני ערובה (עונה 2) | רותם שמיר, עמרי גבעון, אמיר גוטפריד, דני סופר, ניר ברגמן | רותם שמיר, עמרי גבעון | מיכל | ערוץ 10 | 2015 |
גביע העולם בכדורגל נשים

| --- | --- |

 ענף:  כדורגל
 תאריך ייסוד:  1991
 ארגון מפעיל:  פיפ"א
 מספר מתמודדים:  32
 זוכה:   ספרד
 הכי הרבה זכיות:   ארצות הברית (ארבע זכיות)
 www.fifa.com/womensworldcup
 
נבחרת ארצות הברית עם גביע העולם ב-2015
גביע העולם בכדורגל נשים (באנגלית: FIFA Women's World Cup) הוא טורניר כדורגל הנשים החשוב בעולם. בטורניר מתמודדות 32 מתוך כלל הנבחרות הלאומיות לנשים החברות בפיפ"א. הוא נערך לראשונה ב-1991, ומאז אחת לארבע שנים.
הנבחרות מתחרות במספר אצטדיונים במדינה המארחת במשך כחודש. שלב המוקדמות, הנמשך כשנתיים, משמש לקביעת 31 הנבחרות שיעפילו לטורניר עם נבחרת המדינה המארחת. בטורניר המוקדמות האחרון השתתפו כ-172 נבחרות, המחולקות לשישה אזורים לפי שיוכן היבשתי וקונפדרציית הכדורגל שאליה הן משתייכות.
בטורנירי גביע העולם שנערכו עד כה זכו ארבע נבחרות. נבחרת ארצות הברית זכתה בגביע ארבע פעמים. נבחרת גרמניה זכתה בשני גביעים. האלופות האחרות הן נבחרות נורווגיה, יפן וספרד.
במשחק הגמר של 2015, שנערך בקנדה, צפו כ-25 מיליון אנשים.
תוצאות הטורנירים

בסך הכל השתתפו 32 נבחרות בגביע עולם אחד לכל הפחות. חמש מתוכן זכו בטורניר, והן הוסיפו למדים שלהן כוכב אחד עבור כל זכייה. ארצות הברית היא הנבחרת המצליחה ביותר עם ארבע זכיות בגביע. גרמניה (2003 ו-2007) וארצות הברית (2015 ו-2019) זכו בשני טורנירים רצופים. ארצות הברית ניצבת במקום הראשון במספר ההופעות בגמרים (5), והיא גם הנבחרת שסיימה הכי הרבה פעמים בין שלוש הראשונות (8).
כל הנבחרות שהשתתפו בשני גמרים ומעלה הפסידו במשחק אחד לכל הפחות.
תוצאות הטורנירים > דירוג הזוכות

| # | נבחרת | מקום ראשון | מקום שני | מקום שלישי | מקום רביעי |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 |  ארצות הברית | 4 (1991, 1999, 2015, 2019) | 1 (2011) | 3 (1995, 2003, 2007) | – |
| 2 |  גרמניה | 2 (2003, 2007) | 1 (1995) | – | 2 (1991, 2015) |
| 3 |  נורווגיה | 1 (1995) | 1 (1991) | – | 2 (1999, 2007) |
| 4 |  יפן | 1 (2011) | 1 (2015) | – | – |
| 5 |  ספרד | 1 (2023) | – | – | – |
| 6 |  שוודיה | – | 1 (2003) | 4 (1991, 2011, 2019, 2023) | – |
| 7 |  אנגליה | – | 1 (2023) | 1 (2015) | 1 (2019) |
| 8 |  ברזיל | – | 1 (2007) | 1 (1999) | – |
| 9 |  סין | – | 1 (1999) | – | 1 (1995) |
| 10 |  הולנד | – | 1 (2019) | – | – |
| 11 |  קנדה | – | – | – | 1 (2003) |
| 12 |  צרפת | – | – | – | 1 (2011) |
| 13 |  אוסטרליה | – | – | – | 1 (2023) |
תוצאות הטורנירים > הישגי הנבחרות המארחות ומחזיקות הגביע

בטבלה שלהלן מופיעים הישגי הנבחרות שאירחו את גביע העולם באותה השנה, ואת אלו שזכו בו בטורניר שקדם לו:
| שנה | מארחת | הישג | מחזיקת הגביע | הישג |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1991 |  סין | רבע גמר | אין | אין |
| 1995 |  שוודיה | רבע גמר |  ארצות הברית | מקום שלישי |
| 1999 |  ארצות הברית | אלופה |  נורווגיה | מקום רביעי |
| 2003 |  ארצות הברית | מקום שלישי |  ארצות הברית | מקום שלישי |
| 2007 |  סין | רבע גמר |  גרמניה | אלופה |
| 2011 |  גרמניה | רבע גמר |  גרמניה | רבע גמר |
| 2015 |  קנדה | רבע גמר |  יפן | סגנית |
| 2019 |  צרפת | רבע גמר |  ארצות הברית | אלופה |
| 2023 |  אוסטרליה | מקום רביעי |  ארצות הברית | שמינית גמר |
| 2023 |  ניו זילנד | שלב הבתים |  ארצות הברית | שמינית גמר |
| 2027 |  ברזיל |  |  ספרד |  |
פרסים

בסוף כל טורניר גמר של גביע העולם, מחולקים מספר פרסים לשחקניות ולנבחרות שבלטו מהשאר, בהיבטים שונים של המשחק.
פרסים > נעל הזהב

פרס נעל הזהב מוענק למלכת השערים של כל טורניר גביע העולם. בנוסף, מוענקים פרסי נעל הכסף ונעל הארד לשחקניות שסיימו במקום השני והשלישי בטבלת המבקיעים. הפרס הוענק לראשונה בגביע העולם הראשון ב-1991. מאז 2003 מופעל כלל ולפיו במקרה שיש שוויון בין שחקניות במספר השערים הבכירה יותר היא זו שלזכותה מספר גבוה יותר של בישולים. קבוצת המחקר הטכני של פיפ"א היא זו הקובעת האם מסירה כלשהי נחשבת כאסיסט או לא. אם גם במצב זה יש שוויון יוענק הפרס לשחקנית שהשתתפה בפחות דקות משחק.
| טורניר | נעל הזהב | שערים | נעל הכסף | שערים | נעל הארד | שערים |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1991 | ארצות הברית מישל אקרס | 10 | גרמניה היידי מוהר | 7 | ארצות הברית קארין ג'נינגס נורווגיה לינדה מדאלן | 6 |
| 1995 | נורווגיה אן קריסטין אהרונס | 6 | נורווגיה האגה רייסה | 5 | הרפובליקה העממית של סין שיי גויהונג | 3 |
| 1999 | הרפובליקה העממית של סין סון ון ברזיל סיסי | 7 |  |  | נורווגיה אן קריסטין אהרונס | 4 |
| 2003 | גרמניה בירגיט פרינץ | 7 | גרמניה מארן מיינרט | 4 | ברזיל קאטיה | 4 |
| 2007 | ברזיל מרטה | 7 | ארצות הברית אבי וומבאק | 6 | נורווגיה רגנהילד גולברנדסן | 6 |
| 2011 | יפן הומארה סאווה | 5 | ברזיל מרטה | 4 | ארצות הברית אבי וומבאק | 4 |
| 2015 | גרמניה סליה סאסיץ' | 6 | ארצות הברית קרלי לויד | 6 | גרמניה אניה מיטאג | 5 |
| 2019 | ארצות הברית מייגן ראפינו | 6 | ארצות הברית אלכס מורגן | 6 | אנגליה אלן וויט | 6 |
| 2023 | יפן הינאטה מיאזאווה | 5 | צרפת קדידיאטו דיאני | 4 | גרמניה אלכסנדרה פופ | 4 |
פרסים > כדור הזהב

כדור הזהב הוא פרס המוענק לכדורגלנית הטובה ביותר בכל גביע עולם, שנבחרת מתוך רשימה המחוברת על ידי הוועדה הטכנית של פיפ"א. המנצחת נבחרת על ידי נציגי התקשורת. השחקניות שסיימו במקום השני והשלישי בהצבעת אנשי התקשורת מקבלות את פרסי כדור הכסף וכדור הארד של אדידס בהתאמה.
| טורניר | כדור הזהב | כדור הכסף | כדור הארד |
| --- | --- | --- | --- |
| 1991 | ארצות הברית קארין ג'נינגס | ארצות הברית מישל אקרס | נורווגיה לינדה מדאלן |
| 1995 | נורווגיה האגה רייסה | נורווגיה גרו אספסת' | נורווגיה אן קריסטין אהרונס |
| 1999 | הרפובליקה העממית של סין סון ון | ברזיל סיסי | ארצות הברית מישל אקרס |
| 2003 | גרמניה בירגיט פרינץ | שוודיה ויקטוריה סוונסון | גרמניה מארן מיינרט |
| 2007 | ברזיל מרטה | גרמניה בירגיט פרינץ | ברזיל כריסטיאן רוזריה |
| 2011 | יפן הומארה סאווה | ארצות הברית אבי וומבאק | ארצות הברית הופ סולו |
| 2015 | ארצות הברית קרלי לויד | צרפת אמנדין אנרי | יפן איה מיאמה |
| 2019 | ארצות הברית מייגן ראפינו | אנגליה לוסי ברונז | ארצות הברית רוז לאבל |
| 2023 | ספרד אייטנה בונמטי | ספרד ג'ניפר הרמוסו | שוודיה אמנדה אילסטדט |
פרסים > כפפת הזהב

כפפת הזהב הוא פרס שמוענק לשוערת הטובה ביותר בכל גביע עולם. קבוצת המחקר הטכני של פיפ"א (FIFA Technical Study Group) מכריזה על השוערת הטובה ביותר בטורניר לפי ביצועיה במהלך התחרות. אף על פי שלשוערות יש פרס ייחודי לעמדה שלהן, הן עדיין זכאיות להיבחר כמצטיינות הטורניר, כגון המקרה של הופ סולו שזכתה בפרס כדור הארד ב-2011. הפרס הוענק לראשונה בגביע העולם 2011, ולפני כן הוענק לשוערות שנכללו בנבחרת הטורניר.
| טורניר | שם |
| --- | --- |
1999: הרפובליקה העממית של סין גאו הונג ארצות הברית בריאנה סקארי
2003: גרמניה סילקה רוטנברג
2007: גרמניה נדין אנגרר
2011: ארצות הברית הופ סולו
2015: ארצות הברית הופ סולו
2019: הולנד סארי ואן ויננדל
2023: אנגליה מרי ארפס
פרסים > פרס השחקנית הצעירה

פרס השחקנית הצעירה הוא פרס שהוענק לראשונה בגביע העולם 2011 לקייטלין פורד מאוסטרליה. הפרס ניתן לשחקנית הטובה ביותר בטורניר שגילה לכל היותר 21 שנים. בגביע העולם 2015 השחקניות שהיו כשירות לכך הן אלה שנולדו לאחר 1 בינואר 1994. הבחירה נעשית על ידי קבוצת המחקר הטכני של פיפ"א.
| טורניר | שם | גיל |
| --- | --- | --- |
| 2011 | אוסטרליה קייטלין פורד | 16 |
| 2015 | קנדה קדיישה בוקאנן | 19 |
| 2019 | גרמניה גיוליה גווין | 20 |
| 2023 | ספרד סלמה פראיואלו | 19 |
פרסים > פרס פיפ"א למשחק הוגן

פרס פיפ"א למשחק הוגן מוענק לנבחרת עם הרקורד הטוב ביותר של משחק הגון במהלך הטורניר, כלומר הכי מעט כרטיסים ועברות. רק נבחרות שהעפילו משלב הבתים רשאיות להתחרות על הפרס. הנבחרת הזוכה מקבלת גביע, תעודה, מדליה לכל שחקנית ואיש צוות רשמי, ומענק בסך 50,000 דולרים עבור ציוד כדורגל לשחקניות צעירות.
| טורניר | נבחרת |
| --- | --- |
1991:  גרמניה
1995:  שוודיה
1999: הרפובליקה העממית של סין סין
2003: הרפובליקה העממית של סין סין
2007:  נורווגיה
2011: יפן יפן
2015: צרפת צרפת
2019: צרפת צרפת
2023: יפן יפן
פרסים > פרס הקבוצה המבדרת ביותר

פרס פיפ"א לקבוצה המבדרת ביותר היה בעבר אחד הפרסים בגביע העולם. פרס זה הוענק באופן סובייקטיבי לנבחרת שעשתה את המירב על מנת לשמח את הציבור בגישה חיובית למשחק. הפרס הוענק לאחר השתתפות הציבור במשאל מיוחד. לאחר גביע העולם 2007, הופסקה חלוקת הפרס.
| טורניר | נבחרת |
| --- | --- |
2003: גרמניה גרמניה
2007: ברזיל ברזיל
שיאים

פורמיגה הברזילאית (7 טורנירים) והומארה סאווה היפנית (6 טורנירים) הן השחקניות שהשתתפו ושיחקו בהכי הרבה גביעי עולם. קריסטין לילי היא השחקנית עם הכי הרבה הופעות, ולזכותה 30 משחקים. פורמיגה היא גם השחקנית המבוגרת ביותר ששיחקה במסגרת גביע העולם, בטורניר של 2019 כשהיא בת 41. לעומת זאת, השחקנית הצעירה ביותר שעשתה זאת הייתה קייסי פייר הדרום קוריאנית אשר הופיעה במדי נבחרתה בגביע העולם 2023 בגיל 16 ו-26 ימים.
הטבלה שלהלן מציגה את השחקניות עם מספר השערים הגבוה ביותר בתולדות גביע העולם (שחקניות ששיחקו בגביע העולם 2023 מודגשות):
| מקום | נבחרת | שחקנית | מספר שערים | משחקים ששיחקה | ממוצע למשחק | מספר טורנירים |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 |  ברזיל | מרטה ויירה דה סילבה | 17 | 20 | 0.85 | 5 |
| 2 |  גרמניה | בירגיט פרינץ | 14 | 24 | 0.583 | 5 |
| 2 |  ארצות הברית | אבי וומבאק | 14 | 25 | 0.56 | 4 |
| 4 |  ארצות הברית | מישל אקרס | 12 | 13 | 0.923 | 3 |
| 5 |  סין | סון ון | 11 | 20 | 0.55 | 4 |
| 5 |  ברזיל | כריסטיאן רוזיירה | 11 | 21 | 0.524 | 5 |
| 5 |  גרמניה | בטינה ויגמן | 11 | 22 | 0.5 | 4 |
| 8 |  נורווגיה | אן קריסטין אהרונס | 10 | 11 | 0.909 | 2 |
| 8 |  גרמניה | היידי מוהר | 10 | 12 | 0.833 | 2 |
| 8 |  קנדה | כריסטין סינקלייר | 10 | 21 | 0.476 | 5 |
| 8 |  ארצות הברית | קרלי לויד | 10 | 25 | 0.4 | 4 |
בריאנה סקארי (1995 - 2007) האמריקאית קבעה שיא כששמרה על שער נקי ב-10 משחקים. שירלי ברוז האקוודורית קבעה שיא שלילי לטורניר יחיד, לאחר שספגה 17 שערים בגביע העולם ב-2015. סוקאניה צ'ור צ'רואניינג מתאילנד קבעה שיא שלילי למשחק יחיד לאחר שספגה 13 שערים בהפסד לארצות הברית במשחק במסגרת גביע העולם 2019. נדין אנגרר מגרמניה היא היחידה שלא ספגה ולו שער אחד בגביע העולם, כאשר זכתה עם נבחרתה בגביע העולם של 2007.
נכון לסיום גביע העולם 2019 ארצות הברית היא הנבחרת שהשתתפה בהכי הרבה משחקים (50), וכן הנבחרת שכבשה הכי הרבה שערים (138) וניצחה הכי הרבה (40). נבחרת ניגריה היא הנבחרת בעלת מספר ההפסדים הגבוה ביותר בטורניר (19), וכן הנבחרת שספגה הכי הרבה שערים (63). הנבחרת שהבקיעה הכי הרבה שערים בטורניר אחד היא ארצות הברית של 2019, שכבשה 26 שערים.
ראו גם

גביע העולם בכדורגל - לגברים
גביע העולם בכדורגל נשים עד גיל 20
גביע העולם בכדורגל נשים עד גיל 17
הערות שוליים

↑  ארה"ב: גמר מונדיאל הנשים הביא יותר צופים מאשר גמר ה-NBA, באתר כלכליסט, 7 ביולי 2015
↑  וואלה! ספורט‏, מונדיאל נשים: ארצות הברית גברה 0:2 על הולנד בגמר וזכתה בתואר בפעם השנייה ברציפות, באתר וואלה, 7 ביולי 2019
| גביע העולם בכדורגל לנשים |
| --- | --- | --- |
| טורנירי גמר | סין 1991 • שוודיה 1995 • ארצות הברית 1999 • ארצות הברית 2003 • סין 2007 • גרמניה 2011 • קנדה 2015 • צרפת 2019 • אוסטרליה וניו זילנד 2023 (גמר) • ברזיל 2027 |  |
| טורנירי מוקדמות | 1991 • 1995 • 1999 • 2003 • 2007 • 2011 • 2015 • 2019 • 2023 • 2027 |  |
| שונות | נבחרות משתתפות • טורניר ההזמנה 1988 |  |
| כדורגל נשים בין-לאומי |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
       פיפ"א | גביע העולם לנשים | אלגארבה | גביע קפריסין | הדירוג העולמי לנשים | כדורגלנית השנה                   (עד גיל 20 • עד גיל 17)        אוקיאניה: OFC – אליפות אוקיאניה      אירופה: UEFA – אליפות אירופה (עד גיל 19 • עד גיל 17)      אסיה: AFC – אליפות אסיה      אפריקה: CAF – אליפות אפריקה      דרום אמריקה: CONMEBOL – קופה אמריקה      צפון ומרכז אמריקה: CONCACAF – גביע הזהב
ברק סרי

| --- | --- |

סרי מכריז על התמודדות לראשות עיריית אשדוד, מאי 2023
 לידה:  24 ביוני 1962 (בן 62)  אשדוד 
 מדינה:  ישראל ישראל
 עיסוק:  יועץ תקשורת, עיתונאי
 מספר צאצאים:  4 
 
ברק סרי (נולד ב-24 ביוני 1962) הוא, עיתונאי ויועץ תקשורת ישראלי. היה עורך המקומון "כאן דרום" והחינמון "ישראלי". שימש בעבר כיועץ התקשורת של שר הביטחון אהוד ברק, השר לביטחון פנים אבי דיכטר, שר התחבורה ישראל כץ ושר הפנים אריה דרעי.
ביוגרפיה

סרי נולד וגדל באשדוד לרינה ולאבינועם סרי, אביו היה סגן ראש עיריית אשדוד במשך עשור בין השנים 1989 ל-1998.
סרי שירת כקצין בחיל המודיעין. כיהן כעורך ברשת שוקן במשך כ-20 שנה; בין השאר במקומון "כאן דרום". בינואר 2006 גויס כמנהל התוכן של העיתון ישראלי, ולאחר פרישת עמוס רגב בשנת 2007 מונה לעורך הראשי של העיתון, תפקיד שמילא במשך שנה עד לסגירתו. לאחר מכן החל סרי לשמש כיועץ התקשורת של השר לביטחון פנים, אבי דיכטר ואחר כך של שר התחבורה ישראל כץ.
באוגוסט 2009 מונה ליועץ התקשורתי של אהוד ברק וכיהן בתפקיד 4 שנים. ביוני 2013 הודה בהתנהגות שאינה הולמת, במסגרת הסדר טיעון, לאחר שהעביר מידע מכפיש על דובר צה"ל לשעבר אבי בניהו לעיתונאי. הדבר היה בסיומו של מאבק עז שנמשך שנים בין שר הביטחון ברק לרמטכ"ל גבי אשכנזי ובכירי שתי הלשכות בפרשת הרפז. בסיום החקירה החליטה המשטרה להמליץ על הגשת כתבי אישום נגד הרמטכ"ל אשכנזי, דובר צה"ל, תא"ל אבי בניהו, ועוזר הרמטכ"ל, אל"ם ארז וינר.
בתקופה שבה היה סרי עורך המקומון "כאן דרום", היה למקומון הנפוץ ביותר באזור הדרום והיה אחד העיתונים המובילים ברשת שוקן.
בשנים שבהן עבד במשרד הביטחון ניהל סרי את כל המערך התקשורתי של שר הביטחון אהוד ברק, מול צה"ל, משרד הביטחון וכל אמצעי התקשורת.[דרוש מקור]
בשנים שבהן עבד במשרד הביטחון, יצא צה"ל למבצע עמוד ענן בעזה, והמאבק של ישראל נגד הניסיון של איראן להגיע לנשק גרעיני הגיע לשיאו. בשנים הללו התלווה סרי לשר הביטחון ברק לנסיעות רבות לארצות הברית, אירופה ומדינות נוספות במסגרת המערכה המדינית שניהלה ישראל נגד הגרעין האיראני. סרי עבד עם שר הביטחון אהוד ברק עד פרישתו מהחיים הפוליטיים.
בשנים 2013–2015 שימש כיועץ התקשורת של שר התשתיות הלאומיות, האנרגיה והמים סילבן שלום.
במאי 2015 מונה ליועצו של שר הפנים אריה דרעי. באוקטובר 2020 פתחה נציבות שירות המדינה בחקירה משמעתית נגד סרי מאחר שהוא משמש במקביל כפרשן פוליטי ברדיו ללא קבלת שכר, ללא היתר. בנוסף, חלק מהתבטאויותיו של סרי ברדיו נשמעות כהבעת עמדה פוליטית וחורגות לכאורה מהמותר על פי תקנון שירות המדינה.
לסרי פינת פרשנות קבועה שמשודרת מדי בוקר בתוכנית 'שבע תשע' ברדיו 103, יחד עם הח"כ לשעבר איתן כבל, בה השניים מעניקים פרשנות מחוייכת על נושאים אקטואליים. סרי משמש כחבר פאנל קבוע בתוכנית הבוקר של קשת 12. בנוסף, סרי מפרשן ומתראיין בנושאים פוליטיים ומדיניים בתוכניות טלוויזיה ורדיו נוספות וכן משמש כמנחה מחליף בתוכנית "בן וינון" ברדיו 103.
סרי ליווה את השר דרעי בארבע מערכות הבחירות האחרונות שלו עד סיום תפקידו כשר ביוני 2021 והרבה לייצג באמצעי התקשורת את עמדות המגזר החרדי. עם זאת, לאחר הפסדו בבחירות למועצת עיריית אשדוד ב-2024 שינה סרי את עמדותיו, והפך למבקר קולני של ממשלת ישראל ה-37 ובפרט של המפלגות החרדיות.
ביוגרפיה > הריצה לראשות עיריית אשדוד

במרץ 2023 הודיע על התמודדותו לראשות עיריית אשדוד בבחירות 2023 לרשויות המקומיות, שנדחו לפברואר 2024 בעקבות פרוץ מלחמת חרבות ברזל. ב-14 בפברואר 2024, הודיע על פרישתו מהריצה לראשות עיריית אשדוד, ועל ריצה במשותף עם שמעון כצנלסון. במסגרת העסקה הפוליטית, כצנלסון התחייב למסור את סמכויותיו כראש העירייה לסרי בשנה החמישית לתפקיד. סרי המשיך לרוץ בנפרד למועצת העירייה, תחת רשימת "אשדוד מתקדמת". בבחירות אלה רשימתו קיבלה מנדט אחד. לאחר הבחירות הודיע על פרישה מהמועצה ועל פינוי מקומו עבור הבאה ברשימה למועצה, רינה גוטמן, שהשתלבה במפלגתו של כצלנסון, "אשדוד ביחד". בראיון לניב רסקין בקשת 12, אמר כי תוכניתו לקמפיין הבחירות הייתה להתמקד בתושבים הוותיקים ולהתבסס שם, ולנסות ולזכות בתמיכת המפלגות המקומיות החרדיות, שהחליטו שלא לתמוך במועמדותו לבסוף. על החלטת אריה דרעי שלא לתמוך בו כיושב ראש מפלגת ש"ס, אמר: ”כשאין לך את החרדים, אין לך אפשרות להיבחר בעיר כמו אשדוד”.
חיים אישיים

סרי נמצא בזוגיות עם אורית לדרמן, אב לארבעה ילדים וסב לנכדים.
בתו יובל רינה סרי, שמה קץ לחייה ביולי 2024, בהיותה בת 30.