אזור העמקים של צ'יאפס
היסטוריה > שנות ה-80 ושנות ה-90

ב-1980 הקימו האינדיאנים ארגון הקרוי "איחוד האיחודים האחידליים והקבוצות האיכריות הסולידריות של צ'יאפס" (Unión de Uniones Ejidales y Grupos Campesinos Solidarios de Chiapas) או בשפת המאיה "קיפטיק טא לקובטסל" (Lekubtesel Quiptik ta). הארגון הפך למייצג של 12,000 משפחות בכ-180 קהילות חקלאיות במחוז. מטרת הארגון הייתה למנוע את יישובם של האיכרים והאיכרים-אינדיאנים מחדש ולהגן על אינטרסים אחרים שלהם. עם הקמת ה"קיפטיק" ניסתה הממשלה לשנות טקטיקה: לפתות בכסף את מנהיגי התנועה, להבטיח טיפול בצרכים הדחופים של הקהילות לאחר שתתפננה, ואף להציע להן להצטרף למסגרת "הקונפדרציה האיכרית הלאומית", המהווה חלק אורגני ממפלגת השלטון, ולהנות מפירותיה של קרבה ברוכה זו.
גידול משמעותי באוכלוסייה במהלך המחצית השנייה של המאה העשרים והשתלטות של מספר משפחות חוואים על רוב הקרקעות המשובחות גרמו לתסיסה. גורם בעייתי נוסף היה הופעת הכסף כאמצעי תשלום בקהילות. הדבר זעזע את מבנה הכוח והמנהיגות המסורתי, שהתבסס על שילוב גיל, עושר וסמכות, ועל מערכת איזונים כלכליים פנימיים, שמנעו התעשרות מכאן והתרוששות מפליגה מכאן. צעירים שלא עברו את מסלולי הסמכות המקובלים (נטילת אחריות לחגיגות הדתיות-ציבוריות בקהילה, וטיפוס הדרגתי בסולם התפקידים האזרחי המקביל אליהם), צברו עושר יחסי והשקיעו אותו בעצמם ולא בקהילה.
השבר הפנימי בקהילות הוחרף עוד עם המשבר הכלכלי של תקופת שלטונו של מיגל דה לה מדריד (1988-1982) והמיתון שבא בעקבותיו. ואם לא די בכך הרי פלישת פליטים אינדיאנים גואטמלמטקים, שברחו מארצם לנוכח מלחמת האזרחים וחיסול האינדיאנים שם, וחדירת פליטים אינדיאנים ממוצא סוקס (zoques), בשל התפרצות הר הגעש צ'יקונל (Chichonal), ב-1982, החריפו עוד יותר את הלחץ הקיומי באזור. בראותו את המתח האגררי הגובר באזור שיגר הנשיא, לה מדריד, ועדת חקירה שתבחן את מקורותיו ודרכי ביטויו. אך לה מדריד לא הסתפק בכך, או במאמצים לישם את מסקנות הוועדה. הוא ליווה את עבודתה בהידוק טבעת השליטה הצבאית, על מנת למנוע התפרצות אלימה או מרדנית.
בסוף שנות ה-80 ובתחילת שנות ה-90 נתן המושל גונסלס גארידו פרטוסיניו יד חופשית לחוואים להפעיל את "משמרות הלבנים", דבר שגרם לעלייה ניכרת ברמת האלימות במחוז, ולרצח פעילים עממיים עצמאיים רבים. כנגד זה הקימו האינדיאנים את "הברית הלאומית האיכרית הבלתי-תלויה אמיליאנו זפטה" (ANCIEZ), כגוף הגנה עצמית חשאי, שיארגן מרד חמוש לביעור אי הצדק החמור שהתחולל לדעתם של האינדיאנים והאיכרים במדינה. המצב במדינה היה נפיץ בשלב זה.
בפברואר 1992 תוקן סעיף 27 החוקתי, המחייב חלוקת אדמה חינם לכל איכר, באופן שהפסיק את הרפורמה האגררית. הרפורמה, גם אם לא בוצעה כמעט מאז תום תקופת כהונתו של הנשיא אצ'ווריה (1976), או שבוצעה באטיות מייגעת, נתנה בכל זאת תקווה למיליוני איכרים, שיום אחד תזכה אותם תביעתם החוקית לאדמה בחלקה כלשהי. תקווה זו שמרה אותם, מכל מקום, שקטים יחסית. ביטול הרפורמה טרף כליל את הקלפים, והיווה על כן, לדעת משקיפים רבים, הצעד שהכריע את ההליכה למאבק צבאי. הנשיא סלינס לא הסתפק בזאת. מדיניותו הנאו-ליברלית הסירה הגנות חשובות על מחירי התוצרת החקלאית. יתרה מזו, הליכתו של סלינס להסכם NAFTA עם קנדה וארצות הברית, שהסיר הגנות מכס על יבוא סחורות ממדינות אלה לתוך מקסיקו ולהפך, לרבות מוצרי חקלאות בסיסית, הציבה סימני שאלה נוקבים לגבי הסיכוי להתקיים מחקלאות בצ'יאפס, שהיא מדינה חקלאית במהותה.
האינדיאנים באזור זה החלו לארגן את מחאתם על בסיס דמוקרטי והפכו אותו ליסוד הפוליטי של הצבא הזפטיסטי לשחרור לאומי (EZLN). הבסיס הדמוקרטי של הארגון, שמועד הקמתו לא ידוע, היה גם קריאת תִּגָּר כנגד המנהיגות האוטוריטרית האינדיאנית של קהילות ההר וכנגד האופי האוטוריטרי והמניפולטיבי של גורמי השלטון במקסיקו.