stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
7 ההרגלים של אנשים אפקטיביים במיוחד

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  סטפן קובי 
 שפת המקור:  אנגלית
 סוגה:  מסה 
 נושא:  שיפור עצמי, ארגון, חברה מסחרית, פסיכולוגיה התפתחותית 
 הוצאה
 הוצאה:  Free Press 
 תאריך הוצאה:  1989 
 הוצאות בעברית
 הוצאה:  אור עם
 תאריך:  1996
 תרגום:  אסתר וכטל
  
 הוצאה:  אור עם
 תאריך:  2023
 תרגום:  בן ציון הרמן
 סדרה
 הספר הבא:  ההרגל השמיני: מיעילות לגדולה
 
7 ההרגלים של אנשים אפקטיביים במיוחד (באנגלית:The 7 Habits of Highly Effective People) הוא ספר עזרה עצמית מאת סטיבן קובי אשר פורסם לראשונה בשנת 1989. לאורך השנים הספר תורגם ל-38 שפות ונמכר במיליוני עותקים ברחבי העולם.
הספר תורגם לעברית על ידי אסתר וכטל ב-1996, ועל ידי בן ציון הרמן ב-2023.
באוגוסט 2011 השבועון האמריקני טיים הגדיר את הספר כאחד מ"25 ספרי הניהול העסקי המשפיעים ביותר".
שבעת ההרגלים

היו פרואקטיביים – הרגל זה שם דגש על כך שאנשים ייקחו אחריות על חייהם ומעשיהם. קובי מבדיל בין התנהגות תגובתית, המונעת מנסיבות חיצוניות, לבין התנהגות פרואקטיבית, אשר מונחית על ידי בחירות שמבוצעות במודע.
צפו את הסוף מראש – הרגל זה מעודד הצבת יעדים ברורים ולהגדיר מה בדיוק רוצים להשיג לפני שמתחילים משימה כלשהי.
קבעו סדר עדיפויות – הרגל זה מעודד אנשים להתמקד במשימות הכי חשובות קודם אשר הכי תורמות למטרות ארוכות טווח.
אני מרוויח כולם מרוויחים – הרגל זה מעודד אנשים לחפש פתרונות בהם כולם מרוויחים ולהימנע מלהסיק שעל מנת שאדם ינצח אדם אחר חייב להפסיד.
הקשבה כערך עליון – הרגל זה מעודד אנשים להקשיב היטב לאחרים על מנת להבין את נקודות המבט שלהם לפני שמנסים להסביר להם את הרעיונות שלכם, ובאופן זה לבנות אמון, אמפתיה וכמו גם לקדם תקשורת יעילה.
התחברו אל הסביבה – הרגל זה מעודד אנשים לשתף פעולה עם אחרים על מנת להשיג תוצאות טובות יותר שניתן להשיג כאשר מבצעים את אותה המשימה לבד.
השיפור המתמיד – הרגל זה מדגיש את החשיבות של צמיחה מתמשכת מבחינה פיזית, נפשית, רגשית ורוחנית על מנת לשמור על אפקטיביות.
הערות שוליים

↑  "The 7 Habits of Highly Effective People" author, Stephen Covey, dies". NBC News. 17 ביולי 2012. ארכיון מ-2012-10-07. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Gandel, Stephen (2011-08-09). "The 7 Habits Of Highly Effective People (1989), by Stephen R. Covey". Time. נבדק ב-2020-01-03.
משחק וידאו קואופרטיבי

ארבעה אנשים המשחקים במשחק הקו-אופ "Spaceteam"(אנ') באמצעות המכשירים הניידים שלהם אשר מחוברים לאינטרנט באמצעות רשת Wi-Fi
משחקי וידאו קואופרטיבים (באנגלית: Cooperative video game), המכונים לרוב משחקי קו-אופ (co-op), הם סוגת משחקי וידאו אשר בהם שני שחקנים או יותר משתפים פעולה כצוות על מנת להשיג מטרה משותפת, להתגבר על אתגרים שונים במשחק, ו/או להביס יריב אחד או יותר שאינם שחקנים. במשחקי קו-אופ מתמקדים בעבודת צוות, אינטראקציה ושיתוף פעולה בין השחקנים, בניגוד ליתר משחקי הווידאו מרובי המשתתפים בהם השחקנים מתחרים זה בזה ועליהם בדרך כלל להכשיל זה את זה על מנת לנצח.
במקור ניתן היה לשחק במשחקי קו-אופ באופן מקומי כאשר שני שחקנים או יותר היו משחקים באותו המחשב או קונסולת המשחקים שהכילו מספר בקרי משחק. משחקי הקו-אופ המודרניים מכילים לרוב הן את האפשרות למשחקים מקומיים והן את האפשרות למשחקים מקוונים בהם השחקנים נמצאים במקומות מרוחקים ומשתמשים באינטרנט על מנת לשחק באותו עולם המשחק. לרוב, חיבור באופן מקומי יעיל יותר מפני שהוא חוסך בעיות הנגרמות בשל חיבורי אינטרנט לקויים ובשל מרחקים גאוגרפיים גדולים. לדוגמה, שחקן מארצות הברית שמעוניינים לשחק במשחק מסוים עם חבריו ומתחבר לשרת ישראלי עלול לחוות לאגים, שהם ניתוקים מזדמנים ברציפות המידע שמגיע מהאינטרנט.
לאורך השנים משחקי הקו-אופ הפכו נפוצים יותר ויותר, וז'אנרים רבים של משחקים - כולל משחקי יריות, משחקי ספורט, משחקי אסטרטגיה בזמן אמת ומשחקי רשת מרובי משתתפים - נוטים להכיל כיום גם את האפשרות למשחקי קו-אופ.
מחקר מאוניברסיטת חיפה והאוניברסיטה הפתוחה חקר את השפעתם של משחקי קו-אופ ומשחקים תחרותיים בז'אנר משחקי המלחמה על השחקנים. השחקנים ששיחקו במשחק הקו-אופ תיארו עלייה במספר החברים ובכמות האינטראקציות החברתיות שנוצרות במהלך המשחק. שתי הקבוצות ציינו שהמשחקים סייעו להם להפיג מתחים ולהיות רגועים יותר בחיי היומיום שלהם. עם זאת, שתי הקבוצות הראו גם סימנים של התמכרות למשחקים. כמו כן, מחקר נוסף (דובי, עדן ועשת-אלקלעי, 2012 ; Eden & Eshet-Alkalai, 2014) מצא שהמשחקים התחרותיים בז'אנר משחקי המלחמה נטו להגביר את רמות התוקפנות של השחקנים, בעוד שמשחקי הקו-אופ בז'אנר משחקי המלחמה נטו להפחית את רמת התוקפנות של השחקנים.
היסטוריה

הקונספט של משחקי הקו-אופ היה קיים במשחקי וידאו עוד מימיה הראשונים של תעשיית משחקי הווידאו. משחקי קו-אופ שפותחו בשנים הראשונות של תעשיית משחקי הווידאו כללו בין היתר את משחקי הארקייד "Pong Doubles"(אנ') שיצא ב-1973‏ ו־"Fire Truck"(אנ') שיצא ב-1978.
משחקי הארקייד מסוג משחקי מכות שפותחו בעיקר לאולמות הארקייד, כמו המשחק "Double Dragon" שיצא ב-1987, ו-"Final Fight" שיצא ב-1989, תרמו רבות לעלייה בפופולריות של משחקי הקו-אופ, בעוד שבמהלך שנות השמונים משחקי הקו-אופ "Mario Bros.", שיצא ב-1983 והמשחק "Contra", שיצא ב-1988, זכו להצלחה ניכרת בקונסולות המשחקים הביתיות.
בתחילת שנות התשעים Electronic Arts החלה להוציא לשווקים משחקי ספורט עם אפשרות למשחקי קו-אופ, בהם המשחק Madden NFL (אנ') שיצא ב-1990, והמשחק NHL Hockey (אנ') שיצא ב-1991.
בסוף שנות השמונים ולאורך שנות התשעים יצאו לשווקים גם משחקים שונים בז'אנר משחקי התפקידים עם אפשרות למשחקי קו-אופ, כאשר כמה מהמשחקים הבולטים ביותר היו "Dungeon Explorer" שיצא ב-1989,‏ "Secret of Mana" שיצא ב-1993, דיאבלו, שיצא ב-1996, והמשחק "Baldur's Gate" שיצא ב-1998.
בשנת 1996 יצאה לשווקים קונסולת המשחקים נינטנדו 64 אשר הייתה קונסולת המשחקים הראשונה שאפשרה לחבר לקונסולת המשחקים בקר מרובים ובאופן זה תרמה רבות לעלייה בפופולריות של משחקי הקו-אופ.
כמה ממשחקי הרשת הפופולריים ביותר בשנות התשעים, שכללו בין היתר את המשחק Doom, ומשחקי הספין-אוף שלו, אפשרו לשחקנים לשחק במשחקי קו-אופ ברשתות LAN מקומיות. בעוד שחלק גדול ממשחקי הירי בגוף ראשון שיצאו לשווקים בתחילת שנות ה-2000 לא הכילו את האפשרות למשחק קו-אופ, משחקים בולטים שכן הכילו את האפשרות הזו כללו את כמו "Killing Floor", שיצא ב-2005, וסדרת משחקי "Gears of War".
הפופולריות של משחקי הקו-אופ תגדל באופן מהותי בעשור הראשון של המאה ה-21 בעקבות ההתקדמויות הניכרות בטכנולוגיית המחשוב, ולאחר שהאינטרנט הפך נפוץ במיוחד ברחבי העולם.
בעקבות כך החלו לצאת לשווקים משחקי קו-אופ בהם משתתפים כמויות גדולות במיוחד של משתתפים דרך חיבור לאינטרנט. משחק בולט מהסוג הזה היה ה-MMORPG הפופולרי "World of Warcraft", שיצא ב-2004, בו נערכו קרבות שכללו עד 25 שחקנים (לפני כן היה ניתן לערוך קרבות עם עד 40 שחקנים) ולכן השחקנים היו חייבים לבצע בהם מאמצים מתואמים על מנת לנצח.
משחקיות

משחקי קו-אופ כוללים בדרך כלל מכניקת משחק המעודדת שחקנים לעבוד בשיתוף פעולה על מנת להשיג מטרה משותפת - בין אם מדובר במשחק חשיבה, משחק אסטרטגיה, משחק מכות, משחק ירי, או משחק בו השחקנים צריכים לחקור עולמות וירטואליים כצוות.
לעיתים רבות השחקנים משחקים במשחקים הללו דמויות עם מיומנויות שונות אשר מאפשרות לשחקנים להתגבר על אתגרים שונים כאשר הם משלבים כוחות. לעיתים רבות האינטראקציה ותיאום יעיל בין השחקנים - אשר לרוב אפשריים בצ'אט הזמין בתוך המשחק - חיוניים על מנת לנצח במשחקים הללו.
ישנם משחקי קו-אופ בהם אפשרות זו קיימת רק כאשר משחקים באותו המכשיר כאשר השחקנים צופים בעולם המשחק על אותו המסך (לעיתים בצורה של מסך מפוצל), אך רוב משחקי הקו-אופ המודרניים מאפשרים לשחק יחד עם אנשים אחרים דרך האינטרנט כאשר כל שחקן נמצא בביתו ורואה את עולם המשחק על גבי מסך משלו.
דוגמאות בולטות

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  שנות ה-80 של המאה ה-20 Mario Bros.  Contra  Teenage Mutant Ninja Turtles  Double Dragon  Golden Axe שנות ה-90 של המאה ה-20 Doom  Half-Life  Quake  Final Fantasy VI  Diablo  דונקי קונג קאנטרי  Sonic the Hedgehog 3 (אנ')  Baldur's Gate  Duke Nukem 3D  Unreal  Warcraft II: Tides of Darkness (אנ')  הרטיק  Teenage Mutant Ninja Turtles: Turtles in Time (אנ')  Diddy Kong Racing (אנ')  דיסנט  The Lost Vikings  Delta Force (אנ')  Virtua Cop (אנ') |  העשור הראשון של המאה ה-21 Grand Theft Auto: San Andreas  Call of Duty: Modern Warfare 2  Grand Theft Auto IV  Demon's Souls (אנ')  Halo: Combat Evolved (אנ')  Terraria (אנ')  Call of Duty: World at War  דיאבלו 2  Half-Life 2  Uncharted 2: Among Thieves  Left 4 Dead  Super Mario Galaxy  Borderlands (אנ')  Warcraft III: Reign of Chaos (אנ')  Command & Conquer: Red Alert 3  Super Smash Bros. Brawl  The Simpsons Game  The Legend of Zelda: Four Swords Adventures (אנ')  Crash Bash (אנ') |  העשור השני של המאה ה-21 Minecraft  Grand Theft Auto V  Red Dead Redemption  Cuphead  Dota 2  Far Cry 5  No Man's Sky  דיאבלו 3  Resident Evil 6 (אנ')  The Forest (אנ')  A Way Out  Portal 2  Halo: Reach (אנ')  Borderlands 3 (אנ')  Mario Kart 8  Dark Souls (אנ')  Overcooked  Super Bomberman R (אנ')  סטארקראפט 2 שנות ה-20 של המאה ה-21 Far Cry 6  It Takes Two |
הערות שוליים

1 2  משחקים דיגיטליים אלימים מנקודת מבטם של שחקנים, באתר האוניברסיטה הפתוחה
↑  Wolf, Mark J. P. (2012). Encyclopedia of Video Games: The Culture, Technology, and Art of Gaming. ABC-CLIO. p. 756. ISBN 978-0-313-37936-9.
↑  DP Interviews Howard Delman, 2010-11-08, אורכב מ-המקור ב-2011-12-21, נבדק ב-15 ביולי 2015 {{citation}}:  (עזרה)
↑  Contra Legacy of War: The Classics Come to 32-Bits (באוקטובר 1996). Electronic Gaming Monthly (87 ed.). Ziff Davis. p. 142. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  "EA Video Games – Electronic Arts". Ea.com. נבדק ב-2011-05-31.
↑  Dungeon Explorer: Warriors of Ancient Arts Interview (אורכב 06.12.2008 בארכיון Wayback Machine), RPG Vault, IGN
↑  Secret of Mana hits App Store this month, Eurogamer
↑  "World Of Warcraft". Totally Warcraft. אורכב מ-המקור ב-2011-07-17. נבדק ב-2011-05-31.
↑  "Cataclysm – Zones – World of Warcraft". Wowhead.com. נבדק ב-2012-08-15.
| סוגות משחקי וידאו |
| --- | --- | --- |
| משחקי פעולה | משחק מכות (Hack and slash) • משחק לחימה • משחק פלטפורמה (משחק ריצה אינסופית) • משחק יריות (משחק ירי בגוף ראשון • Shoot 'em up • משחק יריות טקטי • משחק ירי בגוף שלישי • משחק באטל רויאל) |  |
| משחקי פעולה-הרפתקאות | משחק דמוי GTA • משחק התגנבות • משחק מטרוידבניה • משחק הישרדות-אימה |  |
| משחקי הרפתקה | משחק הרפתקאות גרפי • משחק הרפתקאות מבוסס טקסט • סרט אינטראקטיבי • רומן חזותי |  |
| משחקי תפקידים | משחק פעולה-תפקידים • Dungeon crawler • משחק תפקידים המוני ברשת • משחק תפקידים טקטי |  |
| משחקי אסטרטגיה | משחק אסטרטגיה בזמן אמת (הגנת מגדלים) • משחק אסטרטגיה מבוסס תורות • 4X • משחק ארטילריה ממוחשב • משחק זירת קרב מרובת משתתפים • משחק אסטרטגיה מקוון מרובה משתתפים בזמן אמת • משחק טקטיקה בזמן אמת • משחק טקטיקה מבוסס תורות • משחקי מלחמה ממוחשבים |  |
| משחקי סימולציה | סימולציות ניהול ובנייה (משחקי בניית ערים) • סימולציות חיים (סימולציות חברתיות • חיות מחמד וירטואליות) • משחק אלוהות • משחק ספורט ממוחשב • משחקי סימולציית כלי רכב (סימולציות טיסה • סימולציות טיסה בחלל • סימולציות מרוצים • משחקי מרוצי קארטינג • סימולציות רכבות) |  |
| סוגות אחרות | משחק חשיבה • משחק חינוכי • משחק התעמלות  • משחק וידאו מוזיקלי • משחק חברה ממוחשב • משחק שולחן ממוחשב |  |
| כללי | היסטוריה של משחקי הווידאו • משחק וידאו לשחקן יחיד • משחק מרובה משתתפים (Co-op • PVP) • משחק קונסולה • משחק מחשב • משחק ארקייד • משחק מובייל • משחק וידאו המבוסס על מיקום גאוגרפי • משחק מציאות מדומה • משחק רשת (משחק דפדפן • משחק רשת מרובה משתתפים • משחק רשת חברתית) • משחק מבוסס טקסט • משחק גלילה צדדית • משחקי עולם פתוח • משחק אינדי |  |
קוסמוס (ספר מאת סייגן)

|  מידע כללי |
| --- | --- |
 מאת:  קרל סייגן 
 שפת המקור:  אנגלית 
 סוגה:  מדע פופולרי 
 נושא:  קוסמולוגיה 
 הוצאה
 הוצאה:  רנדום האוס 
 תאריך הוצאה:  1980 
 
קוסמוס הוא ספר מדע פופולרי שנכתב על ידי האסטרונום והסופר זוכה פרס פוליצר קרל סייגן. הוא פורסם ב-1980 כיצירה נלווית למיני-סדרה קוסמוס: מסע אישי שהופקה על ידי תחנת הטלוויזיה הציבורית PBS. הספר פותח במקביל לסדרה ונועד להשלימה. כל אחד מ-13 הפרקים המאוירים של הספר תואם לאחד מ-13 הפרקים של סדרת הטלוויזיה.
כמה מהרעיונות שנחקרו ב"קוסמוס כוללים" את ההיסטוריה וההתפתחות ההדדית של המדע והציוויליזציה, טבעו של היקום, חקר החלל  על ידי בני אדם ורובוטים, פעולתו הפנימית של התא וה-DNA השולט בו, וסכנות והעתיד כמו השלכות של מלחמה גרעינית. אחת המטרות העיקריות של סייגן הן לספר והן לסדרת הטלוויזיה הייתה להסביר רעיונות מדעיים מורכבים באופן שכל מי שמתעניין בלמידה יוכל להבין. סייגן גם האמין שהטלוויזיה היא אחד מכלי ההוראה הגדולים ביותר שהומצאו אי פעם, ולכן רצה לנצל את ההזדמנות שלו לחנך את העולם.בעקבות הפופולריות של סדרת הטלוויזיה, הספר קוסמוס היה במשך 50 שבועות ברשימת רבי המכר של Publishers Weekly ו-70 שבועות ברשימת רבי המכר של הניו יורק טיימס והיה ספר המדע הנמכר ביותר שפורסם אי פעם באותה תקופה. בשנת 1981 הוא קיבל את פרס הוגו לספר העיון הטוב ביותר. ההצלחה חסרת התקדים של קוסמוס הביאה לעלייה דרמטית בנראות של ספרות בנושאי מדע. הצלחת הספר גם הזניקה את הקריירה הספרותית של סייגן. סרט ההמשך לקוסמוס הוא Pale Blue Dot: A Vision of the Human Future in Space (1994).
ב-2013 יצאה לאור מהדורה חדשה של קוסמוס, עם הקדמה מאת אן דרויאן ומסה מאת ניל דה-גראס טייסון.
ראו גם

קוסמוס (ספר מאת הומבולדט)
גלן טיילור

גלן הרסט טיילור (באנגלית: Glen Hearst Taylor‏; 12 באפריל 1904 – 28 באפריל 1984) היה פוליטיקאי, בדרן, איש עסקים וחבר הסנאטור אמריקאי מאיידהו.
הוא היה המועמד לתפקיד סגן הנשיא מטעם המפלגה הפרוגרסיבית בבחירות 1948. מעבר לכך טיילור היה חבר המפלגה הדמוקרטית. לפי מדד מסוים, טיילור היה השני ברמת הליברליות מבין חברי הסנאט של ארצות הברית, כשעקף אותו רק ויין מורס מאורגון, והרביעי ברמת הליברליות מבין כלל חברי הקונגרס בין השנים 1937 ל-2002.
ביוגרפיה > ראשית חייו

טיילור נולד ב-12 באפריל 1904 בבית הארחה בפורטלנד, אורגון, והיה הילד השנים-עשר מתוך שלושה עשר ילדים של ג'ון טיילור ואוליב היגינס טיילור. אביו היה סייר טקסני בדימוס ומטיף נודד, והמשפחה הייתה עימו בפורטלנד במסגרת מפגש ממושך להצלת נשמות.
בית המשפחה שוכן בצפון מרכז איידהו, ליד קוסקיה, וטיילור למד בבתי הספר הציבוריים. ב-1919, לאחר שסיים את הכיתה השמינית, הצטרף לחברת התיאטרון של אחיו הגדול, ובין השנים 1926 ו-1944, הפך לבעלים ולמנהל של מפעלי בידור שונים. טיילור היה גם זמר קאנטרי-וסטרן; אחותו הגדולה, לנה, התפרסמה כזמרת ג'אז תחת השם לי מורס בשנות ה-20.
טיילור קיבל השראה להתמודד לתפקידים פוליטיים בעקבות ספרו של קינג קמפ ג'ילט The People's Corporation וספרו של סטיוארט צ'ייס משנת 1932 A New Deal. בשנת 1935, ניסה ללא הצלחה לארגן מפלגת חקלאים-פועלים במדינות נבדה ובמונטנה.
ביוגרפיה > קריירה > אקטיביזם לזכויות האזרח

טיילור היה תומך מוקדם של התנועה לזכויות האזרח, וכסנאטור הביע התנגדות גלויה לתומכים ולמדיניות של הפרדה גזעית. הוא דגל בשוויון גזעי, ובסיום מיידי של אפליית ג'ים קרואו בתחומים כגון תעסוקה, דיור, זכות הצבעה ומערכת המשפט. בשנת 1946, טיילור פרץ לדיון בסנאט כדי להפריע ולהתנגד לסנאטורים דרומיים שנקטו פיליבסטר נגד הצעה להפוך את ועדת התעסוקה ההוגנת (Fair Employment Practices Committee) לקבועה. ועדה זו נועדה להבטיח אי-אפליה במקומות עבודה הקשורים למימון ממשלתי בזמן מלחמת העולם השנייה. בינואר 1947, ביקש טיילור מהסנאט לעכב את השבעתו של סנאטור ממיסיסיפי תאודור ג. בילבו, שנבחר מחדש ב-1946, בעקבות האשמות נגדו על שחיתות והפרות זכויות אזרח. כתוצאה מכך, בילבו, שהיה ידוע ברטוריקה של הפרדה גזעית ותוקפנית, לא הושבע באופן רשמי לכהונתו האחרונה בסנאט. המחלוקת לא נפתרה סופית עד מותו של בילבו באוגוסט 1947.
טיילור נעצר ב-1 במאי 1948 בברמינגהאם, אלבמה, על ידי מפקד המשטרה יוג'ין "בול" קונור, לאחר שניסה להשתמש בדלת שהוקצתה לאפרו-אמריקאים במקום בדלת המיועדת ללבנים בלבד, במהלך ניסיונו להשתתף במפגש של הקונגרס הדרומי לנוער שחור. הוא הורשע בהתנהגות מפרת סדר,  ערער לבית המשפט לערעורים של אלבמה, אך הפסיד.  כאשר סירב לחזור לאלבמה כדי לרצות עונש של 180 ימי עבודת פרך, מושל איידהו, צ'ארלס א. רובינס, סירב להסגירו.
ביוגרפיה > קריירה > תקרית רוזוול

ביולי 1947, נשאל טיילור על ידי כתב של יונייטד פרס מה דעתו על הדיווחים כי שרידי עב"ם נמצאו על ידי חיל האוויר ליד רוזוול, ניו מקסיקו. טיילור השיב כי הוא כמעט מקווה שעב"מים יתבררו כחלליות מכוכב לכת אחר: "הם יכולים לשים קץ לוויכוחים הקטנוניים שלנו על כדור הארץ." הוא הוסיף כי לא משנה מה יהיו העב"מים, "אי אפשר להתייחס אליהם כבדיחה."
טיילור הסביר: "גם אם זה רק תופעה פסיכולוגית, זה סימן למה שהעולם הולך לקראתו. אם לא נרגיע את המתחים, כל העולם יתמלא במקרים פסיכולוגיים ובסופו של דבר יהפוך לבית משוגעים גלובלי."
ביוגרפיה > קריירה > מועמדות לסגן נשיא 1948

בשנת 1948 נבחר טיילור להיות המועמד לתפקיד סגן הנשיא מטעם המפלגה הפרוגרסיבית, בראשות סגן הנשיא לשעבר הנרי א. וולאס מאיווה. טיילור הסכים להיות המועמד, למרות שצפה במדויק שצעד זה יגרום להפסד כבד בבחירות הבאות שלו לסנאט. הכרטיס השמאלי המובהק של וולאס/טיילור נכשל ולא הצליח לזכות באף מדינה, והשיג רק 2.4 אחוזים מקולות הבוחרים ברחבי המדינה. המועמדות עוררה ניסיון מצד שמרנים במפלגה הדמוקרטית באיידהו להדיח אותו משורותיה, אך הניסיון נכשל.
ביוגרפיה > קריירה > מרוץ בחירות מחדש ב-1950

בשנת 1950 ניסה הסנאטור לשעבר דייוויד וורת' קלארק להחזיר לעצמו את מושב הסנאט שנמצא בידיו של טיילור. כמועמד מטעם המפלגה הפרוגרסיבית תרמה להקניית מוניטין של "שמאלני בלתי ניתן לתיקון" באיידהו, דבר שתרם להפסדו של טיילור בפריימריז לקלארק. עם זאת, קלארק עצמו הפסיד בבחירות הכלליות למועמד הרפובליקני השמרן, הרמן ולקר.
ביוגרפיה > קריירה מאוחרת יותר

טיילור שימש כנשיא חברת הבנייה קוריול בין השנים 1950 ל-1952, אך נאלץ להתפטר לאחר שסווג כ"סיכון ביטחוני", מה שסיכן חוזה ממשלתי. לאחר מכן, הוא נאלץ לעיתים קרובות לעבוד בעבודות פיזיות בענף הבנייה. בשנת 1954, הוא התמודד שוב לסנאט אך הפסיד באופן מכריע למכהן הרפובליקני הנרי דוורשאק, וזכה רק ב-37.2 אחוזים מהקולות. ניסיונו השישי והאחרון להיבחר לסנאט התרחש ב-1956; הוא הפסיד בפער קטן בפריימריז הדמוקרטים לעורך הדין בן ה-32 פרנק צ'רץ', ולאחר מכן קיבל 5.1 אחוזים מהקולות בבחירות הכלליות כמועמד. במרץ 1958, טיילור הציע שצ'רץ' יעבור בדיקת פוליגרף בנוגע לטענות על הונאה בפריימריז של 1956.
בשנת 1958 עברו טיילור ואשתו דורה למילברה, קליפורניה, והחלו לייצר תוספות שיער בעבודת יד, בהתבסס על תוספת שיער שטיילור יצר לעצמו בראשית שנות ה-40. עד 1960, חברת Taylor Topper Inc. הפכה ליצרנית המובילה של תוספות שיער בארצות הברית. טיילור סיפר ל"וושינגטון פוסט" ב-1978 שהוא מכיר היטב את התחום: "הייתי בן 18, שחקן צעיר בתיאטרון נודד, והשיער שלי התחיל לנשור. אין הרבה ביקוש לשחקנים צעירים קירחים, וניסיתי הכל – אפילו אמבטי כבשים – וזה רק גרם לזה לנשור מהר יותר."
טיילור הסביר שבעבר התמודד לתפקיד ציבורי ללא פאה וגילה שהבוחרים "לא העריכו במיוחד פוליטיקאים קירחים," אך "כשהתמודדתי בפעם הרביעית עם הפאה – ניצחתי." הפאה המקורית שלו הייתה עשויה מצלחת פאי ממתכת, שאותה ריפד בלבד ורוד, ולאחר מכן שילב בה שערות אדם.  בשנת 1958 הוא קיבל לו פטנט (#2,850,023) על המוצר החדשני שלו.<re גלן ודורה טיילור זכו להצלחה רבה בייצור פאות, ו-Taylor Toppers הפכה למותג מפורסם. החברה, שמוכרת כיום בשם Taylormade Hair Replacement, עדיין פועלת במילברה.
ביוגרפיה > חיים אישיים

לגלן ולדורה טיילור נולדו שלושה בנים בין 1935 ל-1946, גלן ארוד (דורה מאויתת לאחור) ולאחר מכן פול ג'ון וגרג.
טיילור מת בגיל 80 ב-28 באפריל 1984 מסיבוכים של מחלת אלצהיימר; דורה טיילור נשארה באזור מחוז סן מטאו עד מותה בגיל 93 בשנת 1997. הם נקברו בפארק הזיכרון סקיילאון בסן מטאו.
הערות שוליים

1 2 3 4  Flint, Peter B. (5 במאי 1984). "Glen H. Taylor of Idaho dies; Wallace running mate in '48". New York Times. נבדק ב-1 באוקטובר 2015. {{cite news}}:  (עזרה)
1 2 3  Gill, Jill K. "National Register of Historic Places Multiple Property Documentation Form" (PDF). United States National Park Service. נבדק ב-14 במאי 2022. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Allsop, Dani (3 במאי 2021). "This Day in History: Idaho's 'most controversial' senator arrested for using 'Blacks only' entrance". ktvb.com (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2021-05-06. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Taylor v. City of Birmingham, 45 So. 2d 53 (Ala. Crim. App. 1950) (Court of Appeals of Alabama February 7, 1950).
↑  Pimsleur, J. L. (21 ביוני 1997). "Obituary – Dora Taylor". CT Insider. Norwalk, CT: Hearst Media Services Connecticut, LLC. נבדק ב-26 באוגוסט 2024. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Patent 2850023". נבדק ב-1 באוקטובר 2015. {{cite news}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1135921008  ISNI: 0000 0000 2148 2265  LCCN: n79047586  SNAC: w64b311h  SUDOC: 180073249  US Congress: T000079  VIAF: 52960490   WorldCat (עם VIAF): 52960490 
טיילור עם הנרי וולאס ב-1948
אוגוסטה ואן פלס

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  29 בספטמבר 1900 Buer, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 פטירה:  9 באפריל 1945 (בגיל 44) Raguhn, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 מדינה:  ממלכת ארצות השפלה, גרמניה 
 מקום מגורים:  אוסנבריק 
 בן או בת זוג:  הרמן ואן פלס 
 
אוגוסטה ואן פלס (לבית רטגן, 29 בספטמבר 1900 – 9 באפריל 1945) יהודייה ממוצא גרמני. היא נמנתה עם שמונת היהודים המסתתרים בבית האחורי, שהתפרסמו בזכות יומנה של אנה פרנק.
ביוגרפיה

אוגוסט רוטגן נולדה ב-29 בספטמבר 1900 בבוהר, שכיום היא רובע בעיר גלזנקירכן שבגרמניה, בתו של סוחר יהודי. היא נישאה להרמן ואן פלס, יהודי הולנדי, ב-5 בדצמבר 1925, ובעקבות הנישואין קיבלה אזרחות הולנדית, אך מעולם לא שלטה היטב בשפה ההולנדית. ביומנה כתבה אנה פרנק בשנת 1942 כי אמה, אדית פרנק, ואוגוסטה ואן פלס "מדברות הולנדית נוראית".
בני הזוג ואן פלס התגוררו באוסנאבריק ברחוב מרטינישטראסה 67א. ב-8 בנובמבר 1926 נולד בנם היחיד, פטר ואן פלס.
ב-26 ביוני 1937 נמלטה המשפחה מהנאצים להולנד והתיישבה באמסטרדם, ברחוב זוידר אמסטלאן. הרמן ואן פלס החל לעבוד בשנת 1938 בחברת "פקטקון", שנוסדה על ידי אוטו פרנק. מעבר למסגרת העבודה, בני הזוג ואן פלס היו מיודדים עם משפחת פרנק והיו אורחים קבועים למפגשי הקפה של שבת אחר הצהריים. כבר אז הכירו את מיפ חיס, שעבדה עם אוטו פרנק, ולימים הייתה אחת המסייעות למסתתרים. חיס תיארה את אוגוסטה ואן פלס כ -"אישה יפה... קצת קוקטית...".
ב-5 ביולי 1942 קיבלה אדית פרנק הודעה המורה לבתה מרגוט להתייצב לעבודה בגרמניה. מיד הודיעה על כך למשפחת ואן פלס, ובשל הסכנה החליטו להיכנס מיד למסתור, אף שהמחבוא בבית האחורי טרם היה מוכן לחלוטין. משפחת פרנק עברה למסתור ב-6 ביולי 1942, ומשפחת ואן פלס הצטרפה כעבור שבוע, ב-13 ביולי. לאחר מכן הצטרף למסתור גם רופא השיניים פרידריך פפר. אוגוסטה והרמן ואן פלס התגוררו בחדר בקומה השנייה, ששימש גם כחדר האוכל והשהייה של כל המסתתרים במהלך היום. דירתם בזוידר אמסטלאן פונתה על ידי הנאצים באוקטובר 1942.
אוגוסטה ואן פלס תוארה על ידי אנה פרנק כאישה מוחצנת, שתלטנית, הפכפכה וקוקטית. היסטוריונים ציינו כי תיאורה ביומן הוא תיאור סובייקטיבי של נערה בת 13. מליסה מולר, מחברת הביוגרפיה "הנערה אנה פרנק", כתבה כי ואן פלס הייתה חסרת הבנה בענייני חינוך ילדים. היא נהגה לכלוא את בנה פטר בעליית הגג כעונש, ולעיתים פנתה לאדית פרנק-הולנדר לקבלת עצות. היחסים בין אוגוסטה והרמן ואן פלס תוארו כיחסי אהבה-שנאה: ריבים קולניים בנוכחות כל המסתתרים הסתיימו לא פעם בהתפייסות נרגשת. ככל שהמצב בבית האחורי הפך למתוח וקודר יותר, כך גברה מצוקתה של ואן פלס. היא סבלה מהתקפי היסטריה תכופים ואף איימה להתאבד. באוקטובר 1943 נאלצה למכור את מעיל הפרווה שלה בשל קשיים כלכליים.
ביוגרפיה > מעצר וגירוש למחנות הריכוז

ב-4 באוגוסט 1944 נחשף מקום המסתור, וכל המסתתרים נעצרו. אוגוסטה ואן פלס נשלחה דרך מחנה המעבר וסטרבורק לאושוויץ-בירקנאו. היא הייתה אחת מ-442 נשים שהגיעו ברכבת למחנה ב-6 בספטמבר 1944, ושרדה את הסלקציה יחד עם אנה, מרגוט ואדית פרנק.
בין אוקטובר לנובמבר 1944 הועברה ואן פלס למחנה ברגן-בלזן, ככל הנראה יחד עם אנה ומרגוט פרנק. היא שמרה על קשר עם האחיות פרנק במחנה. בפברואר 1945 פגשה במחנה אישה שהכירה עוד מהולנד, והאישה סיפרה על כך לחנה גוסלר, חברתה של אנה פרנק מילדות. בעקבות זאת הצליחה פיק-גוסלר לאתר את אנה, והשתיים שוחחו מספר פעמים דרך גדר התיל.
ב-6 בפברואר 1945 הועברה ואן פלס למחנה החיצוני ראגון, שהיה חלק ממחנה בוכנוואלד. ב-9 באפריל 1945, במהלך טרנספורט למחנה הריכוז טרזיינשטט, היא נפטרה.
ב-15 בנובמבר 2007 הונחו אבני נגף לזכרה ולזכר משפחת ואן פלס באוסנאבריק.
אוגוסטה ואן פלס ב"יומנה של אנה פרנק"

במאי 1944 החלה אנה פרנק לשכתב את יומנה לצורך פרסומו העתידי, והעניקה לכל המסתתרים שמות בדויים. אוגוסטה ואן פלס נקראה ביומן "פטרונלה ואן דאן", אך לעיתים אנה התייחסה אליה בכינוי הגנאי "מאדאם".
עם הגעתה לבית האחורי, ציינה פרנק כי ואן פלס הביאה עמה סיר לילה בתוך קופסת הכובעים שלה ואמרה: "בלי סיר לילה אני לא מרגישה בבית בשום מקום".
ביומן נזכרות לעיתים קרובות מריבותיה עם בעלה והתנהגותה ההפכפכה. בין השאר כתבה אנה כי ואן פלס ניסתה למשוך את תשומת לבו של אביה, אוטו פרנק:
"היא מלטפת את לחיו ושערו, מרימה את חצאיתה גבוה, אומרת דברים שהיא חושבת שהם שנונים, ומנסה לגרום לפים לשים לב אליה."
לצד הביקורת, לעיתים הביעה אנה גם הערכה אל ואן פלס:
"צריך להודות שהיא חרוצה ומסודרת להפליא, וכשהיא במצב רוח טוב, היא גם שמחה ועליזה."
יומנה של אנה פרנק, אותו כתבה הילדה בעיקר בתקופת המסתור, פורסם לראשונה בשנת 1947 על ידי אביה אוטו פרנק. כשכתבה מחדש את יומנה, כנראה במאי 1944, אנה פרנק נתנה שמות בדויים לכל שמונת האנשים שהסתתרו. אוגוסט ואן פלס הפך ל"פטרונלה ואן דאן". עם זאת, אנה פרנק מכנה אותה לעיתים קרובות "מאדאם" ביומנה בצורה די מבזה.
אוגוסטה ואן פלס בקולנוע

דמותה של אוגוסטה ואן פלס הופיעה בעיבודים שונים של "יומנה של אנה פרנק", וגולמה על ידי השחקניות הבאות:
1959 – שלי וינטרס (זכתה בפרס האוסקר על תפקידה)
1980 – דוריס רוברטס
2001 – ברנדה בלתין
2009 – לזלי שארפ
2016 – מרגריטה ברויח