stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מנעלן
הערות שוליים

↑  מנעלן באתר הרשימה האדומה של IUCN
↑  ע"פ החלטות האקדמיה
↑  Gould, J. (1852): On a new and most remarkable form in ornithology. Proc. Zool. Soc. London 1851: 1 – 2
↑  מידע על המנעלן באתר מועדון העופות האפריקניות
1 2  סרטון המתעד מארב כושל של מנעלן בטבע. בזמן 05:19 בסרטון ממריא המנעלן ומפגין את מוטת כנפיו המרשימה
↑  סרטון הממחיש היטב את מבנה גופו ומקורו של המנעלן
↑  מאמר מפורט על הרגלי המנעלנים מאת מרקוס קפלר (בגרמנית)
↑  מנעלן שולה דג בשבי
↑  תקשורת בין זוג חסידות דוגרות בפולין
↑  מנעלן משמיע נקישות למאכילתו בשבי
↑  מנעלן בשבי נוקש במקורו בנוכחות מטפלו ובמהלך ניסיונות ציד
↑  דף מידע על המנעלן, כולל פירוט קהילותיו על מפה באתר BirdLife International
↑  מידע עדכני על מצב השימור של אוכלוסיית המנעלנים והגורמים המסכנים אותה באתר איגוד IUCN
↑  Mayr, Gerald (2003), The phylogenetic affinities of the Shoebill (Balaeniceps rex), Journal für Ornithologie 144(2): 157-175.
↑  Hagey, J. R.; Schteingart, C. D.; Ton-Nu, H.-T. & Hofmann, A. F. (2002): A novel primary bile acid in the Shoebill stork and herons and its phylogenetic significance, Journal of Lipid Research 43(5): 685–690.
↑  RADLEY C. LIVEZEY, RICHARD L. ZUSI (2007)
Higher-order phylogeny of modern birds (Theropoda, Aves: Neornithes) based on comparative anatomy. II. Analysis and discussion
Zoological Journal of the Linnean Society 149 (1), 1–95.
↑  אבו מרכוב באנציקלופדיה ערביה (בערבית)
↑  דיון על מקור שמם הערבי של המנעלנים
↑   "אבו מרכוב ומאה הפילים", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
↑  Max Kruse: Urmel aus dem Eis. Thienemann, Stuttgart 1995 (1969), ISBN 3-522-16902-6
↑   "Urmel aus dem Eis (1969)", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
↑   "Urmel aus dem Eis (2006)", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
| שקנאים |
| --- | --- | --- |
| מנעלניים | מנעלניים |  |
| מנעלן (סוג ומין יחיד) | מנעלן |   |
| טגואניים | טגואניים |   |
| טגואן (סוג ומין יחיד) | טגואן |   |
| שקנאיים | שקנאיים |   |
| שקנאי | שקנאי מצוי • שקנאי מסולסל • שקנאי קטן • שקנאי פיליפיני • שקנאי אוסטרלי • שקנאי אמריקני • שקנאי פרואני • שקנאי חום |   |
| כפניים (כפנים ומגלנים) | כפניים (כפנים ומגלנים) |   |
| כפן | כפן מלכותי • כפן שחור-פנים • כפן אפריקאי • כפן אירופאי • כפן צהוב-מקור • כפן ורוד |   |
| מגלן | מגלן לבן • מגלן שני |   |
| מגלן אתיופי | מגלן זיתי • מגלן זיתי גמד • מגלן מנוקד-חזה • מגלן הסוואנה • מגלן מדולדל |   |
| מגלן חד-זנב (סוג ומין יחיד) | מגלן חד-זנב |   |
| מגלן מצויץ | מגלן מצויץ צפוני • מגלן מצויץ דרומי |   |
| מגלן מדגסקרי (סוג ומין יחיד) | מגלן מדגסקרי |   |
| מגלן ירוק (סוג ומין יחיד) | מגלן ירוק |   |
| מגלן יפני (סוג ומין יחיד) | מגלן יפני |   |
| מגלן לוחש (סוג ומין יחיד) | מגלן לוחש |  |
| מגלן בוהק | מגלן חום • מגלן לבן-פנים • מגלן הפונה |  |
| מגלן אסייתי | מגלן אדום-ציצה • מגלן לבן-כתף |  |
| מגלן ענק (סוג ומין יחיד) | מגלן ענק |  |
| מגלן ארגנטיני | מגלן אפור • מגלן חום-צוואר • מגלן שחור-פנים • מגלן האנדים |  |
| מגלן קדוש | מגלן קדוש אפריקני • מגלן קדוש מדגסקרי • מגלן שחור-ראש • מגלן קדוש אוסטרלי • מגלן לבן-צוואר |  |
| אנפתיים | אנפתיים |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007538962805171  GND: 4180083-7
ויאצ'סלב וולודין

ויאצ'סלב ויקטורוביץ' וולודין (ברוסית: Вячеслав Викторович Володин;‏ נולד ב-4 בפברואר 1964 במחוז סראטוב) הוא מדינאי רוסי, המכהן כיו"ר הדומה הממלכתית של הפדרציה הרוסית, הבית התחתון של הפרלמנט הרוסי מאז נבחר ב-25 בספטמבר 2016 לעמוד בראש המושב השביעי של הדומה, שנבחר ב-18 בספטמבר 2016, בבחירות לדומה. ב-7 באוקטובר 2021 נבחר לקדנציה שנייה ברוב של 80%.
ביוגרפיה

נולד בפברואר 1964 בכפר אלכסייבקה במחוז המשנה חוואלין שבמחוז סראטוב למשפחה מרובת ילדים. אמו הייתה מורה, אח אחד שלו שירת בצבא במשך שנים רבות ואחותו עובדת בחברת ייעוץ, שניהם חיים בסראטוב. לאחר סיום לימודיו התקבל ללימודים במכון ברטוב למיכון חקלאי (СИМСХ). ב-1985 היה לחבר במפלגה הקומוניסטית והשלים לימודיו ב-1986. בעת לימודיו התעסק בפעילות חברתית.
מ-1986 עבד כמרצה במכון. בשנת 1990 נבחר כחבר המועצה העירונית של סראטוב ומ-1992 היה לסגן יושב ראש הדומה המחוזית של סראטוב. ב-1995 השלים לימודיו באקדמיה הרוסית לשירות המדינה שתחת נשיא רוסיה ובשנת 1996 מונה לסגן מושל מחוז סראטוב. לאחר שהסתכסך עם המושל, דמיטרי איאצקוב החליט לפרוש משירות המדינה ועזב למוסקבה לעסוק בעסקים ולאחר מכן הצטרף לתנועת מולדת, שהוקמה על ידי ראש עיריית מוסקבה, יורי לוז'קוב.
ב-1996 למד במכון המשטרה בסנקט פטרבורג. ב-1999 נבחר כחבר הפרלמנט מטעם מפלגת "מולדת - רוסיה כולה" והיה לחבר במושב השלישי של הדומה הממלכתית של הפדרציה הרוסית. היה לסגן יו"ר המפלגה וליו"ר הסיעה הפרלמנטרית. במהלך בחירות 2003 נבחר שוב כחבר פרלמנט, מטעם מחוז הבחירה מספר 156 בלאקובסקי לאחר שזכה לתמיכת 82% מהבוחרים וכיהן כסגן ראשון ליו"ר סיעת רוסיה המאוחדת.
משנת 2005 ועד ספטמבר 2011 היה למזכיר נשיאות המועצה הכללית של מפלגת רוסיה המאוחדת. בשנת 2007 נבחר שוב כחבר פרלמנט ועד אוקטובר 2010 כיהן כסגן יושב ראש הדומה הממלכתית. באוקטובר 2010 מונה לסגן ראש ממשלת רוסיה — מזכיר הממשלה במקום סרגיי סוביאנין שמונה לתפקיד ראש עיריית מוסקבה. בדצמבר 2011 מונה לסגנו הראשון של ראש סגל הקרמלין. במהלך הבחירות לנשיאות רוסיה 2012 היה חבר בצוות ממטה הבחירות של ולדימיר פוטין.
בבחירות 2016 נבחר מטעם רוסיה המאוחדת כחבר בפרלמנט ובספטמבר 2016 פוטין הציע למנות לתפקיד יושב ראש הדומה הממלכתית של הפדרציה הרוסית. הצעתו נתמכה על ידי מפלגות הפרלמנט מועמדותו אושרה על ידי נציגי רוסיה המאוחדת לקראת מינויו בישיבת המליאה הראשונה שנערכה ב-5 באוקטובר 2016. ב-7 באוקטובר 2021, לאחר הבחירות לדומה הממלכתית, נבחר מחדש לקדנציה נוספת בהצבעה שנערכה במסגרת ישיבת המליאה הראשונה של הדומה השמינית, ברוב של 80%.
החומה האטלנטית

מפת החומה האטלנטית
בונקר גרמני על חוף הים בדנמרק
מגדל תצפית גרמני באי ג'רזי
בזנ"טים (קיפודים צ'כים), פרוסים בקרבת קאלה, החומה האטלנטית, 1944
החומה האטלנטית (בגרמנית: Atlantikwall) היא כינוי למערך ההגנה שהקים הרייך השלישי לאורך חופי מערב אירופה בשנים 1942–1944 במהלך מלחמת העולם השנייה על מנת למנוע מבעלות הברית אפשרות פלישה לאירופה היבשתית בדרך זו.
הסיבות לבניית החומה

לאחר כישלון הקרב על בריטניה החליט היטלר להפנות את מאמציו מהחזית המערבית אל עבר תכנון מבצע ברברוסה מתוך אמונה שהקרב מול ברית המועצות יוכרע במהרה. מבצע ברברוסה לא עמד ביעדי ההכרעה ולאחר המפלה בקרב סטלינגרד היה ברור שהמלחמה בחזית המזרחית לא תוכרע תוך זמן קצר ושרוב המשאבים הצבאיים ימשיכו להישלח למזרח כדי להתמודד עם ברית המועצות. עם הצטרפות ארצות הברית למלחמת העולם השנייה ב-1941, סכנת הפלישה מבריטניה לשאר אירופה הפכה ממשית. היטלר הכיר בכך שגרמניה לא תוכל להתמודד עם מלחמה בחזית נוספת. בעקבות הפשיטה של כוחות קומנדו בריטיים בסן-נאזר שבחבל הלואר במרץ 1942, הוא הוציא את "הנחיית הפיהרר מספר 40" ב-23 במרץ[דרושה הבהרה], שציוותה על הקמת ביצורים לאורך חופי מערב אירופה על מנת לעצור כל ניסיון פלישה אנגלו-אמריקאי. ביצורים אלה נודעו בשם "החומה האטלנטית". הוא ציווה שההגנה תהיה כל כך מסודרת והיחידות כל כך יעילות, שכל ניסיון פלישה יתנפץ לפני הנחיתה או מיד אחריה.
באוגוסט 1942 ערך היטלר דיון בהשתתפות הרייכסמיניסטר אלברט שפר (הממונה על ארגון הבנייה הנאצית, הטודט) ובכירים מפיקוד המערב. הוא הורה להכין את ביצורי הקבע החזקים ביותר שניתן לכל אורך החוף הנתון לשליטה נאצית (3,800 קילומטרים), מגבול צרפת עם ספרד בדרום ועד גבול נורווגיה עם פינלנד בצפון; הוא רצה 15,000 נקודות מבוצרות שיאוישו ב-300,000 מגנים, והורה להשלים את בניית הביצורים עד ה-1 במאי 1943, המועד המוקדם ביותר בו צפויה פלישה. כישלון הפשיטה על דייפ באוגוסט 1942, הודות להגנה הגרמנית בחופים, העצים אצל היטלר את האמונה בחשיבותה של החומה האטלנטית.
ככל שחלף הזמן הידרדר מצבה של גרמניה. הרוסים התקדמו בחזית המזרחית וכדי לעצור אותם נדרשו כוח אדם ומשאבים נוספים. היטלר האמין כי סיכול הנחיתה יהיה הגורם המכריע של המלחמה כולה, וכי אם ייכשל ניסיון הפלישה, לא ינסו בעלות הברית לפלוש שוב לעולם, ואז יוכל הוורמאכט להעביר עשרות דיוויזיות לחזית המזרח ולהטות את המצב שם לטובתו.
בניית החומה

על תכנון ובניית החומה האטלנטית הופקד ארגון טודט, שלפני כן כבר עבד על יצירת קו זיגפריד בגבול צרפת-גרמניה בשנים 1938 - 1942. אלפי עובדי כפייה אולצו לבנות את הביצורים בחופי בלגיה וצרפת אשר לאורך תעלת למאנש.
בעיני רוחו דמיין היטלר את החומה האטלנטית כקו ביצורים אימתני לאורך כל חופי מערב וצפון אירופה. הוא רצה 15,000 נקודות בצורות שיאוישו ב-300,000 מגנים, אך המציאות הייתה שונה בתכלית. מרבית החופים היו מבוצרים ומאוישים בדלילות בתחילת 1944, מלבד אזור פה-דה-קאלה (שם הייתה החומה האטלנטית קרובה ביותר לתיאור התעמולה הגרמנית: מצודה בלתי חדירה).
בנובמבר 1943 הטיל היטלר את משימת שיפור ביצורה של החומה האטלנטית בתעלה על פילדמרשל ארווין רומל, אחד ממפקדי השריון המוכשרים של גרמניה, ומינה אותו למפקד קבוצת ארמיות B בינואר 1944. רומל האמין שביצורם של החופים הכרחי על מנת לעצור את הפלישה המתקרבת, שלאור ריכוזי הכוחות הגדולים בבריטניה הייתה צפויה בחודשים הקרובים. תחת פיקודו של רומל הואץ קצב הבנייה, ונבנו בונקרים וביצורים בכל קטע חוף שהתאים אפילו במידה מועטה לנחיתה אמפיבית. קו ההגנה הראשון מול החוף הכיל מוקשים מעוגנים בתעלה. המכשולים ברצועת הגאות החלו במה שכונה שערים בלגיים, מבנים דמויי שער עשויים ממסגרות ברזל בגובה של כשלושה מטרים, שהוצבו במים כ-150 מטרים מקו שיא הגאות. למבנים הוצמדו מוקשי צלחת 'טלר' (Teller), מוקשים נגד טנקים, או פגזי ארטילריה. אחריהם, כמאה מטרים מקו שיא הגאות, נגררו קורות כבדות לתוך המים והונחו כשהן מכוונות אל הים. במרחק שבעים מטרים מהחוף הכילה חגורת המכשולים העיקרית קיפודים צ'כיים, שנועדו לקרוע את תחתיתן של נחתות. עד רגע הפלישה זרעו הגרמנים מיליוני מוקשים בצפון צרפת. כדי להכביד על נחיתת כוחות מוטסים, הוצפו במים שטחים נמוכים ונזרעו מוקשים ומכשולים הרחק מעבר לקו החוף. בשטחים הפתוחים הראויים לנחיתת דאונים ננעצו קורות באורך שלושה מטרים בקרקע שכונו "האספרגוס של רומל".
החומה האטלנטית מעולם לא הושלמה למרות המאמצים הכבירים שהושקעו בבנייתה. הסיבה לכך היא שלגרמנים לא היה מושג היכן בעלות הברית מתכננות לפלוש, ואי לכך היה צורך לבצר קו חוף באורך אלפי קילומטרים. כמו כן, הגרמנים האמינו שהמקום הסביר ביותר בו תתרחש הפלישה הוא פה-דה-קאלה (הודות למבצע הונאה נרחב של בעלות הברית, מבצע פורטיטיוד) והשקיעו את מרב מאמציהם בביצור אזור זה. סיבה נוספת טמונה בקשיים של הגרמנים להעביר חומרי בנייה (ברזל, מלט וחול) לחזית, כתוצאה מהרס שיטתי של התשתיות בגרמניה ובצרפת בהפצצות בעלות הברית ופעילות חבלנית מצד תנועת ההתנגדות הצרפתית.
בסופו של דבר, החומה האטלנטית לא מילאה את ייעודה, כאשר עיכבה באופן מינורי בלבד את נחיתת בעלות הברית במהלך הפלישה לנורמנדי.
הפולמוס בנוגע לטקטיקת ההגנה הרצויה של הכוחות הגרמניים

רומל האמין שהביצורים הקבועים יוכלו רק לעכב את ההסתערות של חיילי בעלות הברית, לא להדוף אותה. הוא חשב שלכך תידרש התקפת נגד מהירה ביום הפלישה עצמו, על ידי דיוויזיות ניידות של רגלים ושריון שיהדפו את ההסתערות על קו המים. לתפיסתו, עשרים וארבע השעות הראשונות של הפלישה תהיינה המכריעות, כי אם יינתן לאויב להקים ראש גשר איתן, יהיה כמעט בלתי אפשרי לסלקו מהיבשה. על סמך ניסיונו במערכה בצפון אפריקה, רומל סבר כי עתה, לאחר שבעלות הברית השיגו עליונות אווירית מוחלטת בצפון-מערב אירופה, יש להציב את דיוויזיות הפאנצר קרוב ככל האפשר לחופים, בעמדות מחופרות, מאחר שאם תורחקנה מהחזית לצורך מתקפת-נגד הן לעולם לא יצליחו להגיע לקרב בזמן כדי להכריעו, בגלל שליטת בעלות הברית באוויר.
מפקד חזית המערב, פילדמרשל גרד פון רונדשטט, יחד עם גנרל ליאו גייר פון שוופנבורג, מפקד קבוצת פאנצר מערב, חלקו עליו בסוגיה זאת. הם טענו, שיש להציב את יחידות הפאנצר הרחק מן החופים, להתיר לבעלות הברית לנוע פנימה לתוך היבשת, ואז לבצע מתקפות נגד הרחק מטווח התותחים הימיים הכבדים של ספינות בעלות הברית. לדעתם, ולדעת גנרל היינץ גודריאן, מומחה ללוחמת שריון, הניסיון בסלרנו ובסיציליה, שבו ניסו כוחות שריון גרמניים לתקוף את ראשי החוף של בעלות הברית ונכתשו באש התותחים הימיים, הוכיח כי אי אפשר לקרב את השריון לחופים. בנוסף, לראייתם, התחפרות הטנקים בקרבת החוף מנוגדת היגיון, שכן העוצמה של עוצבות הפאנצר גלומה בניידות ובכוח האש שלהן.
בפגישה שהתקיימה במרץ 1944, בין מפקדים בכירים במערב עם היטלר, ביקש רומל שליטה על כל דיוויזיות השריון במערב, שעד אותה עת היו תחת פיקודה של קבוצת פאנצר מערב. בסופו של דבר, היטלר בחר בפשרה רפה, והעביר לפיקודו של רומל שלוש דיוויזיות פאנצר - דיוויזיית הפאנצר ה-2, דיוויזיית הפאנצר ה-21 ודיוויזיית הפאנצר ה-116, בעוד שארבע הדיוויזיות האחרות (האס.אס ה-1, האס.אס ה-12, פאנצרגרנדיר ה-17 ופאנצר להר) בגזרה של פיקוד מערב נשמרו בפנים הארץ ככוח עתודה נייד; הן הוכפפו אישית להיטלר, שפקד שהן לא יופעלו בלי הוראה ממנו עצמו. הפתרון הבעייתי שבחר היטלר, לפצל את הפיקוד על יחידות השריון, משמעותו היה שבשעת חירום יקבלו מפקדי דיוויזיות הפאנצר פקודות משלוש סמכויות: מרומל, מפון רונדשטט ומהיטלר.
לקריאה נוספת

סטיבן אמברוז, יום הפלישה, הוצאת זמורה ביתן, 2002. תרגום: מרדכי ברקאי
אנטוני ביוור, מלחמת העולם השנייה, הוצאת ידיעות ספרים, 2014, עמ' 426–446, 604-640. תרגום: עמנואל לוטם
הערות שוליים

↑  Zaloga, Steven. D-Day Fortification in Normandy, Osprey 2005. p.6
↑  Zaloga, pp.6-7
↑  Zaloga, עמ' 8
↑  אנדרו רוברטס, סערת המלחמה, הוצאת כנרת זמורה ביתן דביר, 201'. עמ' 422
↑  החוקרים חלוקים בדבר התעניינותו של רונדשטט בנושא זה.
↑  סטיבן אמברוז, יום הפלישה, מאנגלית: מרדכי ברקאי, הוצאת זמורה ביתן, 2002, עמ' 98
↑  הפיקוד והטקטיקה הגרמנית במערב, 1944, באתר Feldgrau
בונקרים של סוללה ארטילרית בלפרינקוקה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NKC: ph349189  VIAF: 315144389   WorldCat (עם VIAF): 315144389
קתרינה טיחונובה

| --- | --- |
משפחת פוטין בנופש בפרימוריה. 2002
משפחת פוטין בנופש בפרימוריה. 2002
 לידה:  31 באוגוסט 1986 (בת 38) דרזדן, גרמניה המזרחית 
 מדינה:  רוסיה 
 מקום מגורים:  גרמניה המזרחית, רוסיה 
 השכלה:  הפקולטה למזרחנות של אוניברסיטת סנקט פטרבורג  Peterschule  אוניברסיטת מוסקבה  German School Moscow 
 השקפה דתית:  נצרות אורתודוקסית 
 בן או בת זוג:  Kirill Shamalov (2013–2018)   איגור זלנסקי 
 פרסים והוקרה:  תואר של כבוד בספורט של רוסיה (2011) 
 
קתרינה טיחונובה (ברוסית: Катери́на Ти́хонова; נולדה ב-31 באוגוסט 1986) היא רקדנית רוסייה.
ביוגרפיה

טיחונובה נולדה בדרזדן ושמה המלא הוא "יקטרינה ולדימירובה פוטינה", היא בתם של ולדימיר פוטין וגרושתו לודמילה פוטינה.
היא למדה בבית ספר גרמני במוסקבה, היא סיימה תואר בלימודי מזרח אסיה באוניברסיטת סנקט פטרבורג.
היא משמשת כאחראית על פרויקט "Innopraktika", פרויקט פיתוח הבא להקים מרכז מדע באוניברסיטת מוסקבה בשווי 1.7 מיליון דולר הבא להתחרות במרכז החדשנות סקולקובו, בפברואר 2020 היא הוכרזה כאחראית על מכון חדש לבינה מלאכותית שהוקם באוניברסיטה.
היא נוהגת להשתתף בפורום הכלכלי העולמי בדאבוס.
כרקדנית היא ובן זוגה לריקודים איוואן קלימוב הגיעו למקום החמישי באליפות ריקודים שנערכה בשווייץ.
ב-2013 נישאה לקיריל שמאלוב, איש עסקים ובנו של איש העסקים ניקולאי שמאלוב, בני הזוג מחזיקים בנכסים בשווי שני מיליארד דולרים. ב-2018 נפרדו בני הזוג.
מאז היבחרו של אביה פניה לא נחשפו לציבור, ב-2015 פרסם רויטרס תחקיר עליה ובו נחשפו פרטים אודותיה, על פי הסוציולוגית אולגה קרישטנובסקיה היא משתייכת לדור של "האריסטוקרטיה החדשה" והיא יורשת הסטטוס של המעגל הקרוב לפוטין. ב-2017 נשיא ארגון הריקודים תחתיו היא מופיעה אישר את פרטי התחקיר.
משפחת פוטין. 2002
גנאדי טימצ'נקו

| --- | --- |

 לידה:  9 בנובמבר 1952 (בן 72) גיומרי, ברה"מ 
 מדינה:  רוסיה, פינלנד, ארמניה 
 השכלה:  האוניברסיטה הטכנית הבלטית 
 פרסים והוקרה:  אביר בלגיון הכבוד (4 ביולי 2013) 
 
גנאדי טימצ'נקו (ברוסית: Геннадий Николаевич Тимченко; נולד ב-9 בנובמבר 1952 בלנינקאן) הוא איש עסקים רוסי ופיני, אישיות ציבורית, הבעלים של תאגיד ההשקעות הפרטי וולגה גרופ (אנ').
טימצ'נקו הוא יו"ר מועצת המנהלים של ליגת ההוקי הקונטיננטלית ונשיא מועדון הוקי קרח סק"א סנקט פטרבורג. חבר בחברה הגאוגרפית הרוסית. קונסול הכבוד של סרביה בסנט פטרבורג.
נכון לדצמבר 2021, על פי מגזין פורבס הונו מוערך בכ-24.8 מיליארד דולר והוא האדם השביעי הכי עשיר ברוסיה ומספר 66 בעולם.
בעקבות סיפוח חצי האי קרים ב-2014 הוסיף הממשל האמריקאי טימצ'נקו לרשימת SDN והטיל עליו סנקציות שהביאו להקפאת נכסיו בארצות הברית ואיסור כניסה למדינה. ב-2022 בעקבות הפלישה הרוסית לאוקראינה הטיל האיחוד האירופי סנקציות על אוליגרכים רוסיים המקורבים לנשיא רוסיה ולדימיר פוטין בהם טימצ'נקו.
לטימצ'נקו קשרים עם נשיא רוסיה ולדימיר פוטין עוד מתחילת שנות התשעים של המאה ה-20. ב-1991 העניק פוטין לטימצ'נקו רישיון לייצוא נפט, ובהמשך הקים טימצ'נקו את חברת סחר הנפט גונבור.
הערות שוליים

↑  Геннадий Тимченко стал генеральным почетным консулом Сербии в Петербурге, ТАСС
↑  Real Time Billionaires, Forbes (באנגלית)
↑  הטבעת סביב רוסיה מתהדקת: סנקציות אירופיות על 10 אוליגרכים בולטים, באתר כלכליסט, 1 במרץ 2022
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1263344119  VIAF: 1576165930960168530003   WorldCat (עם VIAF): 1576165930960168530003 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים ובנושא כלכלה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
איגור גירקין

| --- | --- |

 לידה:  17 בדצמבר 1970 (בן 54) מוסקבה, ברה"מ 
 שם לידה:  Игорь Всеволодович Гиркин 
 מדינה:  רוסיה 
 השכלה:  מכון להיסטוריה וארכיונים 
 מעסיק:  שירות הביטחון הפדרלי 
 תפקיד:  Minister of Defence of the Donetsk People's Republic (16 במאי 2014–14 באוגוסט 2014) 
 השקפה דתית:  נצרות אורתודוקסית, Eastern Orthodox fundamentalism 
 פרסים והוקרה:  Medal for distinguished military service, 3rd class  מדליה להחזרת חצי האי קרים לרוסיה  Medal "for  participation in anti-terrorist operations"  גיבור הרפובליקה העממית של דונצק  מדליית סובורוב  עיטור האומץ  בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 חתימה:   
 istrelkov.ru
 
איגור וסבולודוביץ' גירקין, ידוע גם כאיגור איבנוביץ' סטרלקוב (ברוסית: Игорь Всеволодович Гиркин; נולד ב-17 בדצמבר 1970) הוא מדינאי, איש צבא ופוליטיקאי, פובליציסט וסופר רוסי, ופושע מלחמה מורשע. פנסיונר של שירות הביטחון הפדרלי של רוסיה (1996–2013), דבק בדעות מונרכיסטיות ואוהד אידאולוגי של התנועה הלבנה.
ביוגרפיה

איגור גירקין נולד במוסקבה ב-1970. למד במכון ההיסטורי והארכיוני של מוסקבה. התעניין בהיסטוריה מילדות. עם סיום לימודי ההיסטוריה התנדב לשרת בטרנסניסטריה ובבוסניה. אחר כך התגייס למשך שנה לצבא, והשתחרר בדרגת סמל, ולאחר מכן שירת בשירות הביטחון הפדרלי – בין השאר במאבק בדאגסטן ובמלחמת צ'צ'ניה השנייה. עם התחממות השטח בדונבאס יצא לשם.
סטרלקוב זכה לפרסום נרחב כמשתתף פעיל במלחמה בדונבאס, הוא דמות צבאית ופוליטית של הרפובליקה העממית של דונצק. בלילה של 12 באפריל 2014 הוא עבר את הגבול, ובראש קבוצה חמושה של 52 חיילים הגיע לסלוביאנסק. בהמשך מספר חודשים הוא הנהיג את המורדים במהלך הקרבות בעיר סלוביאנסק, ובהמשך הנהיג את כוחות המיליציה העממית בדונצק.
מ-12 במאי עד 14 באוגוסט 2014 – מפקד הכוחות המזוינים של הרפובליקה העממית של דונצק, מ-16 במאי עד 14 באוגוסט – שר ההגנה של הרפובליקה העממית של דונצק, מ-6 ביולי הכריז על עצמו כמפקד הצבאי של דונצק.
השלטונות האוקראיניים ומספר ארגוני זכויות אדם מאשימים אותו בפשעי מלחמה. בפרט, סטרלקוב הוא אחד מארבעת הנאשמים במשפט, שהחל ב-9 במרץ 2020 באמסטרדם, במקרה של התרסקות מטוס בואינג מלזי בקו אמסטרדם-קואלה לומפור, אשר ב-17 ביולי 2014 הופל על ידי טיל ממערכת ההגנה האווירית בוק בחלק המזרחי של מחוז דונצק.
ב-17 בנובמבר 2022, בית המשפט המחוזי של האג מצא את גירקין אשם בהתרסקות מטוס בואינג מלזי וגזר עליו ועל שניים מפקודיו מאסר עולם.
ב-21 ביולי 2023 נעצר גירקין על ידי הרשויות ברוסיה לאחר שיצא בביקורת גלויה נגד פוטין.
הערות שוליים

↑  Кто такой Игорь Гиркин, www.theinsider.ua
↑  "Investigators in downing of jet over Ukraine charge 4 suspects with ties to Russian intelligence, pro-Moscow militia". Washington Post (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2022-05-07.
↑   רויטרס, אי-פי וגרדיאן, שלושה גברים הורשעו בהפלת המטוס המלזי באוקראינה ב-2014 וברצח 298 בני אדם, באתר הארץ, 17 בנובמבר 2022
↑  Verdict 17 november 2022, פסק הדין בתיק 09/748004-19 של בית המשפט המחוזי של האג (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810684419605606  GND: 1058716743  ISNI: 0000 0004 3704 5843  LCCN: no2015034033  NKC: jo2016901913  SUDOC: 18264149X  VIAF: 310694453   WorldCat (עם VIAF): 310694453
אלישר אוסמנוב

| --- | --- |

 לידה:  9 בספטמבר 1953 (בן 71) Chust, אוזבקיסטן 
 מדינה:  רוסיה 
 מקום מגורים:  מוסקבה, טשקנט, טגרנזי 
 השכלה:  המכון הממלכתי ליחסים בין-לאומיים של מוסקבה (1976)  האוניברסיטה לפיננסים של ממשלת הפדרציה הרוסית (1997)  האקדמיה לפיננסים 
 מעסיק:  Russian Union of Industrialists and Entrepreneurs, גזפרום אינווסטהולדינג, Soviet Peace Committee, האקדמיה הסובייטית למדעים 
 תפקיד:  מנהיג 
 מפלגה:  המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות 
 השקפה דתית:  אסלאם 
 בן או בת זוג:  אירינה ויינר (1992–4 במאי 2022) 
 פרסים והוקרה:  עיטור הכבוד של הפדרציה הרוסית (17 במרץ 2004)  תעודת כבוד נשיאותית של הפדרציה הרוסית (8 בספטמבר 2008)  מפקד במסדר ההצטיינות של הרפובליקה האיטלקית (10 באוקטובר 2016)  עיטור הצדקה (11 ביוני 2016)  אות משרד החוץ הרוסי "לתרומה לשיתוף פעולה בינלאומי" (2013)  עיטור אלכסנדר נבסקי (2014)  עיטור ההצטיינות למען המולדת דרגה רביעית (6 ביולי 2013)  תעודת הוקרה נשיאותית של הפדרציה הרוסית  Order "Duslyk"  מסדר דוסטיק, דרגה 1  מסדר אל יורט הורמטי  מסדר "אל-פחר"  מסדר דוסטיק, דרגה 2  עיטור מסדר המולדת דרגה שלישית  עיטור הכבוד של דרום אוסטיה  אזרח כבוד של העיר קאזאן 
 
אלישר בורכנוביץ' אוסמנוב (ברוסית: Алише́р Бурха́нович Усма́нов; נולד ב-9 בספטמבר 1953) הוא אוליגרך רוסי ממוצא אוזבקי, מייסד USM Holdings.
לפי המגזין בלומברג הוא מדורג במקום ה-94 בעולם מבחינת עושרו, כאשר הונו מוערך ב-21 מיליארד דולר אמריקאי. לפי פורבס מוערך הונו בכ-17.6 מיליארד דולר.
קורות חיים

לאחר שהואשם בעבירות פליליות ונשלח לכלא למספר שנים ב-1980, הצליח אוסמנוב לצבור את הונו בתעשיית הכרייה, עצים והשקעות. אוסמנוב הוא בעל המניות העיקרי בחברת מטאלואינווסט שהוקמה על מנת לטפל באינטרסים של גזפרום בתחום המתכות. אוסמנוב ריצה עונש מאסר של שש שנים בשנות ה-80, לאחר שהורשע בביצוע מספר פשעים על אדמת ברית המועצות.
כמו כן, אוסמנוב הוא בעל מניות בעיתון קומרסאנט ובמועדון הכדורגל האנגלי ארסנל, לאחר שהלך בעקבותיהם של רומן אברמוביץ' מצ'לסי ואלכסנדר גאידמק מפורטסמות'. בפברואר 2008 החלה חברת Metalloinvest שבבעלותו להעניק את חסותה לדינמו מוסקבה. סכום ההסכם הוא 7 מיליון דולר.
אוסמנוב הוא ממשפחה אוזבקית-מוסלמית, והוא נשוי למאמנת ההתעמלות האמנותית הרוסייה ממוצא יהודי הנודעת, אירינה ויינר(אנ').
מאז 2008, מכהן אוסמנוב כנשיא התאחדות הסיוף העולמית.
ב-2022 בעקבות הפלישה הרוסית לאוקראינה החרימה איטליה נכסים של אוליגרכים רוסיים, בהם וילה בסרדיניה בבעלותו של אוסמנוב. וגרמניה החרימה יאכטה בבעלותו.
בתי משפט

בשנים 1994-1998 גבה אוסמנוב, בראש חברת ההשקעות והפיננסים הבין-בנקאית אינטרפין, חובות עבור גז. בסוף שנות ה-90 פגש אוסמנוב את רם ויאקירב; על ידי איחוד המאמצים והכספים שלהן, גזפרום ואינטרפין רכשו את אחזקות השליטה במפעל האלקטרו-מתכתי אוסקול (OEMK) ובמפעל הכרייה והעיבוד של לבדינסקי, ואחדו אותם לגזמטאל. בשנת 2002, אינטרפין של אוסמנוב רכשה את חלקה של גזפרום בחברה זו והפכה לבעלת השליטה היחידה. בשנת 2005, אוסמנוב, יחד עם ואסילי אניסימוב, רכש את מיכאילובסקי GOK מבוריס איוונישווילי. בשנת 2006 אוחדו כל הנכסים המוזכרים לתוך מטאלואיווסט, אניסימוב ולדימיר סקוך [32] הפכו לבעלים משותפים שלה יחד עם אוסמנוב (אליו הועברו המניות בשנת 1999 לאחר בנו אנדריי סקוך הפך לסגנית דומא המדינה)
ב-8 בפברואר 2024 פורסם שאלישר אוסמנוב הפסיד בבית הדין האירופי לצדק בתיק על הסרת הסנקציות שהוטלו עליו באביב 2022.
הערות שוליים

↑   רויטרס, הלכה הוילה באגם קומו: מסע החרמות באיטליה מעורר את זעם האוליגרכים, באתר TheMarker‏, 5 במרץ 2022
↑  מ'השף של פוטין' עד המיליארדר הכי צעיר ברוסיה: האוליגרכים הבולטים עליהם הוטלו סנקציות, באתר דבר העובדים בארץ ישראל, 5 במרץ 2022
↑  Бизнес-вектор, Андрей Скоч: «Если хочешь быть счастливым — обязательно будь добрым», www.business-vector.info, ‏2022-02-01 (ב־)
↑  Новости Чувашии | Новости Чебоксар и Новочебоксарска, pg21.ru (ברוסית)
↑  Проверка пользователя, ktotakoj.ru
↑  Андрей Владимирович Скоч — депутат Госдумы, меценат и общественный деятель., dp.ru (ברוסית)
↑  Скоч Андрей Владимирович — депутат Государственной думы Российской Федерации шести созывов., stories-of-success.ru
↑  Биография депутата и руководителя фонда «Поколение» Андрея Скоча, theperson.pro
↑  https://financy.24tv.ua/ru/alisher-usmanov-proigral-sud-v-es-chego-hotel-oligarh-iz-orbity-vladimira-putina-finansy_n2490471
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9813180118905606  GND: 1141800608  SUDOC: 259930199  VIAF: 1514150869794522190000   WorldCat (עם VIAF): 1514150869794522190000 
ערך זה הוא קצרמרבנושא רוסים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
דוראר בכרי

דוראר בכרי (נולד בעכו ב־1982) הוא צייר ערבי-ישראלי החי ועובד בתל אביב-יפו. ב־2006 סיים את לימודיו במחלקה לאמנות באקדמיה לאמנות ועיצוב בצלאל ירושלים. כיום מתגורר בתל אביב.