stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Taste (שיר של סברינה קרפנטר)
מיקומי שיא

|   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  עולמי | בילבורד גלובל 200 | 2 |  |
|  אוסטריה | Ö3 אוסטריה טופ 40‏ | 26 |  |
|  אוסטרליה | מצעד הסינגלים האוסטרלי | 1 |  |
|  איחוד האמירויות הערביות | רדיומוניטור | 7 |  |
|  איסלנד | הפלייליסט | 19 |  |
|  איטליה | מצעד הסינגלים האיטלקי | 87 |  |
|  אירלנד | מצעד הסינגלים האירי | 1 |  |
|  ארגנטינה | ארגנטינה הוט 100 | 70 |  |
|  ארצות הברית | בילבורד הוט 100 | 2 |  |
|  ארצות הברית | מצעד הפופ איירפליי | 34 |  |
|  ברזיל | טופ 100 ברזיל | 31 |  |
|  גרמניה | GfK – טופ 100 | 43 |  |
|  דנמרק | היטליסטן | 12 |  |
|  דרום אפריקה | אנטרטיינמנט מוניטורינג אפריקה | 11 |  |
|  הולנד | מצעד 40 הסינגלים ההולנדיים | 12 |  |
|  הונגריה | Rádiós Top 40 | 34 |  |
|  הונג קונג | IFPI Hong Kong Group | 19 |  |
|  המזרח התיכון וצפון אפריקה | מצעד המוזיקה של המזרח התיכון וצפון אפריקה | 14 |  |
|  הממלכה המאוחדת | מצעד הסינגלים הבריטי | 1 |  |
|  ישראל | מדיה פורסט ישראל | 8  |  |
|  לוקסמבורג | בילבורד | 20 |  |
|  לטביה | לטביה טופ 40 | 13 |  |
|  ליטא | AGATA | 25 |  |
|  מלזיה | RIM | 9 |  |
|  נורווגיה | VG-lista | 6 |  |
|  ניו זילנד | המצעד הניו זילנדי הרשמי | 2 |  |
|  סינגפור | RIAS | 4 |  |
|  סלובקיה | ČNS IFPI | 18 |  |
|  פינלנד | המצעדים הפיניים הרשמיים | 28 |  |
|  צ'כיה | ČNS IFPI | 17 |  |
|  צרפת | SNEP | 58 |  |
|  קנדה | קנדה הוט 100 | 4 |  |
|  קרואטיה | טופ ליסטה | 20 |  |
|  שוודיה | סוורייטופליסטן | 11 |  |
|  שווייץ | המצעד השווייצרי | 28 |  |
מיקומי שיא > מצעדי סוף שנה

|   ‏‏‏  2024> מדינה |   ‏‏‏  2024> מצעד |   ‏‏‏  2024> מיקום שיא |   ‏‏‏  2024>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  עולמי | בילבורד גלובל 200 | 142 |  |
|  עולמי | בילבורד גלובל ללא ארצות הברית | 164 |  |
|  ארצות הברית | בילבורד הוט 100 | 86 |  |
|  ארצות הברית | מצעד שירי הסטרימינג | 54 |  |
נתוני מכירות

| אזור | תואר | מכירות |
| --- | --- | --- |
| ארצות הברית (RIAA) | 2× פלטינה | 2,000,000 |
סיכום
| בכל העולם | — | 2,000,000 |
ג'יימס בולדווין

| --- | --- |

 לידה:  2 באוגוסט 1924 הארלם, ארצות הברית 
 פטירה:  1 בדצמבר 1987 (בגיל 63) סן-פול-דה-ואנס, צרפת 
 שם לידה:  James Arthur Baldwin 
 מדינה:  ארצות הברית 
 לאום:  אפרו-אמריקאים 
 מקום קבורה:  בית הקברות פרנקליף 
 מקום מגורים:  סן-פול-דה-ואנס 
 מקום לימודים:  ניו סקול, אוניברסיטת המדינה באולינג גרין, תיכון דוויט קלינטון 
 שפות היצירה:  אנגלית, צרפתית 
 סוגה:  סיפור קצר, מסה 
 יצירות בולטות:  Go Tell It on the Mountain, החדר של ג'ובאני, Notes of a Native Son 
 תקופת הפעילות:  מ-1947 
 פרסים והוקרה:  מלגת גוגנהיים (1954)  VH1 Trailblazer Honors (2018)  מדליית לנגסטון יוז (1978)  honorary doctorate from the University of Nice-Sophia Antipolis (1982)  פרס ג'ורג' פולק (1962)  מפקד בלגיון הכבוד 
 
בולדווין ב-1955. צילום: קארל ואן וכטן.
המצעד לוושינגטון למען תעסוקה וחירות, 1963: בולדווין במרכז החלק הימני עם צ'רלטון הסטון משמאל ומרלון ברנדו מימין. מאחורי ברנדו - הארי בלפונטה ובשמאל התמונה נראה גם סידני פואטייה.
ג'יימס ארתור בולדווין (באנגלית: James Arthur Baldwin;‏ 2 באוגוסט 1924 – 1 בדצמבר 1987) היה סופר, מסאי, משורר, מחזאי ופעיל זכויות אדם: אפרו-אמריקאי, הומוסקסואל.
המוטיבים החוזרים ביצירותיו הם תחושות התסכול והזעם על העוול שגרמו ועדיין גורמים בני אדם לבנים לבני אדם שחורים, והשלכותיו של מצב זה על מצבה החברתי, המוסרי והפוליטי של ארצות הברית. כדי להתמודד עם התחושות הקשות מנשוא הללו, גיבוריו של בולדווין (כלומר, במידה רבה מאוד, הוא עצמו), מחפשים את אותה אהבה גואלת ומזככת שתאפשר להם להמשיך לחיות בהרמוניה פנימית ולו מינימאלית, הן במישור האישי והן במישור החברתי–לאומי והכלל–אנושי.
שנים ראשונות

בולדווין נולד בהארלם, לאחר שאמו ואביו היגרו לניו יורק מדרום ארצות הברית. המשפחה חיה בעוני ואביו, שהיה מטיף נוקשה, לא הצליח לפרנסה. לפיכך הפך בולדווין, הבכור מבין תשעה אחים, למפרנס העיקרי מגיל צעיר. את רוב זמנו הפנוי בילה בקריאה בספרייה הציבורית. בולדווין למד בבית ספר תיכון ברובע הברונקס, בו למדו תלמידים יהודים רבים. בין היתר ערך את עיתון בית הספר יחד עם הצלם ריצ'רד אבדון. לאחר מכן למד בניו סקול בניו יורק.
בהיותו כבן 15 הכיר בגריניץ' וילג' את הצייר האפרו-אמריקאי ביופורד דלני (Beauford Delaney), שהיה דמות בולטת בתנועת הרנסאנס של הארלם. דלני לקח את בולדווין הצעיר תחת חסותו. באותה תקופה החל בולדווין לכתוב סיפורים קצרים שהתפרסמו ב-1955 בספרו Notes of a Native Son.
באותה עת חבר ללי סטרסברג כמחזאי באולפן השחקנים יחד עם טנסי ויליאמס ואדוארד אלבי. בין השחקנים שהכיר באותה תקופה ושנותרו ידידיו נמנים מרלון ברנדו, איליה קאזאן, ריפ טורן וסידני פואטייה.
גלות מרצון בפריז

בשנת 1948, בגיל 24, סייע לו הסופר ריצ'רד רייט לעבור ל"גלות מרצון" בפריז. בעיר זו היה יכול בולדווין לראשונה לחיות חיים מלאים כאפרו-אמריקאי הומוסקסואל וחבר לקבוצת האינטלקטואלים הצרפתים והאמריקאים של "הגדה השמאלית" שמנתה את ז'אן-פול סארטר, ז'אן ז'נה, ג'וזפין בייקר, מיילס דייוויס, ז'ולייט גרקו ועוד. בפריז פרסם במספר כתבי עת, בהם "Zero".
ב-1953 פרסם את הרומן הראשון שלו, "Go Tell It on the Mountain", רומן חניכה אוטוביוגרפי למחצה. שנתיים לאחר מכן התפרסמו סיפורי נעוריו בקובץ "Notes of a Native Son". ספרו הבא, והרומן השני שלו "Giovanni's Room", שפורסם ב-1956 היה ספר הומו אירוטי שעורר סערה בקרב הקהל השמרני.
חזרה לאמריקה

ב-1957, לאחר כעשר שנים, ועם התעוררות התנועה לזכויות האזרח של ארצות הברית, שב בולדווין לארצות הברית. בקיץ אותה שנה חבר למרטין לותר קינג במסעותיו בדרום ארצות הברית. את חוויותיו פרסם בולדווין בהרפר'ס מגזין (Harper's magazine) בסדרת מאמרים תחת הכותרת: "The Hard Kind of Courage" (הסוג הקשה של האומץ). מאז ועד 1963 המשיך בולדווין וכתב בנושאי התנועה לזכויות האדם, בין היתר בניו יורק טיימס ובניו יורקר. את עמדתו בנושא המאבק לשוויון זכויות הגדיר באמצע, בין המתינות של מרטין לותר קינג לבין מלקולם אקס, שהטיף למאבק אלים. לטענתו, החברה האנושית ביסודה אינה בלתי-אלימה. אי-האלימות כרוכה בריסון, אולם לריסון יש גבול וההתגרויות הבלתי פוסקות בחירויות השחורים קרובות לדחיקתם אל מעבר ליכולת הריסון. ב-1962 פרסם בניו-יורקר, שהקדיש לכך שני כרכים ייעודיים, את החיבור "Down at the Cross", החיבור יצא יחד עם פרסומים נוספים בספר "The Fire Next Time" ב-1963.
בולדווין כתב והרצה והיה דובר פופולרי במיוחד בקרב לבנים ליברלים כדובר התנועה (באופן בלתי-רשמי). ב-17 במאי 1963 בחר הטיים מגזין להציג את דיוקנו על שער המגזין כסמל התנועה ודוברה. בעקבות אלימות משטרתית בעיר ברמינגהאם, ארגן בולדווין משלחת לתובע הכללי של ארצות הברית, רוברט קנדי בה השתתפו גם לנה הורן, הארי בלפונטה, לוריין הנסברי ופעילי זכויות אדם ואזרח אחרים במטרה להציג בפניו אירועי הפרת זכויות אדם באמצעות דוגמאות אישיות. באוגוסט אותה שנה השתתף בולדווין במצעד לוושינגטון למען תעסוקה וחירות. באותה תקופה העלה את מחזהו -"בלוז למיסטר צ'ארלי", שעורר הדים רבים.
לאחר התפוצצות פצצה בכנסייה בברמינגהאם, כחודש לאחר המצעד, הטיף בולדווין במקביל להתקוממות אזרחית בלתי-אלימה ולפעולה פדרלית נחרצת נגד הגזענים בדרום. במסגרת זו תקף את הנשיא קנדי על אזלת-ידו באכיפת ביטול ההפרדה הגזעית לאור פסקי בית המשפט העליון של ארצות הברית ובאכיפת החוק על פורעים לבנים בדרום.
בתקופה זו כתב, בנוסף למאמרים ולמסות רבות שהתפרסמו בעיתונות (והחשובות בהן רוכזו בספר "No Name in the Street" שראה אור ב-1972), את הרומנים האוונגרדיים Another Country, 1962 ו-, Tell Me How Long the Train's Been Gone, 1968.
באותה תקופה היה בולדווין חבר החוג האינטלקטואלי השמאלי בניו יורק שכלל, בין היתר את מרגרט מיד, אלכס היילי, אלן גינסברג, ומאיה אנג'לו (שקראה לבולדיווין באוטוביוגרפיה שלה מ-1969, "I Know Why the Caged Bird Sings", "אח וחבר").
ב-1964 פרסם יחד עם חברו לספסל הלימודים ריצ'רד אבדון את הספר "Nothing Personal" - "ספר זעם", כפי שהוא מוגדר בכריכתו הפנימית, שכלל מסה במספר פרקים ותצלומים של אבדון, אשר רובם עורכים השוואה ויזואלית בין דיוקנאות של אישים בולטים משני צידי המתרס מארצות הברית של התקופה. הספר מסתיים בסדרת תמונות מזעזעות של מאושפזים בבית חולים לחולי נפש.
השיבה לצרפת ויצירתו הספרותית

ב-1965 שב בולדווין להתגורר רוב הזמן בצרפת, נסע גם לשווייץ ולטורקיה והרבה לשהות בבית הנופש שלו בעיירה סן-פול-דה-ואנס.
לאחר הירצחו של המנהיג המתון מרטין לותר קינג, הקצין בולדווין את עמדתו והתקרב יותר לפלג הלוחמני של התנועה לזכויות האזרח ולרעיונות הבדלניים של אמירי ברקה ותנועת הפנתרים השחורים האמריקאית.
ב-1971 פרסם יחד עם האנתרופולוגית מרגרט מיד את הספר "A Rap on Race" ובו דיונים על נושאי גזע, שעבוד, תרבות והיסטוריה מתוך זיקה אקטואלית. בין יתר המיעוטים המדוכאים הנכללים בספר מוזכרים גם יהודים ספרדים בישראל, עקב אירועי הפנתרים השחורים וזיקתם לתנועת הפנתרים השחורים האמריקאית.
ב-1972 הוציא לאור את הספר "One Day When I Was Lost", ביוגרפיה של מלקולם אקס שראשיתה בתסריט לסרט מלקולם אקס שהתבסס על הביוגרפיה שכתב אלכס היילי.
לאחר שני רומנים, "סיפורו של רחוב ביל" ("If Beale Street Could Talk") ב-1974 ו-"Just Above My Head" ב-1979, פרסם ספר שירה - "Jimmy's Blues" ב-1983.
ב-1976 פרסם את הספר "The Devil Finds Work", הדן בביקורת ובמחשבות על סרטי קולנוע כ"נחש מי בא לסעוד", "מגרש השדים", "כחום הלילה", "הנועזים" ועוד.
ב-1985 פרסם את הספר "The Evidence of Things Not Seen" ("הוכחת דברים שאינם נראים", לפי האיגרת אל העברים י"א, א') על רציחות הילדים שאירעו באטלנטה בשנים 1979-1981.
ב–1986 הוענק לו עיטור אביר לגיון הכבוד הצרפתי.
הרומן האחרון פרי עטו, "Harlem Quartet", ראה אור זמן קצר לפני מותו.
בולדווין נפטר מסרטן הקיבה ב-1 בדצמבר 1987 בביתו בסן-פול-דה-ואנס. הוא היה בעיצומה של כתיבת ביוגרפיה על מרטין לותר קינג.
ספריו שתורגמו לעברית

זר בכפר (1953), בחר וערך ראובן מירן, תרגמה רעיה ג'קסון, נהר ספרים, 2006
החדר של ג'ובאני (1956), תרגמה עדה פלדור, הוצאת כתר, 2019.
ארץ אחרת (1962), תרגם גיא הרלינג, סדרת הספריה לעם, עם עובד, 2019.
הולכים לפגוש את האיש (1965), תרגמו זהר אלמקייס ויואב רוזן, ספרית פועלים, 2020.
הכושי מהארלם (1968), תרגמה ר' לוטן, הוצאת מ. מזרחי, 1978
סיפורו של רחוב ביל (1974), תרגם א. איתן, הספריה לעם, עם עובד, 1976
הסיפור שווה זכויות בפריז, בקובץ: "שלושה אמריקנים בפריז", נהר ספרים, 2020.
לקריאה נוספת

David Adams Leeming, James Baldwin :a biography, New York : Knopf, 1994 ISBN 9780394577081
Keneth Kinnamon (Ed.), James Baldwin : a collection of critical essays, Englewood Cliffs, N.J. : Prentice-Hall, 1974 ISBN 9780130555588
מישל נוריס, גם אני אמריקאי, נשיונל ג'יאוגרפיק, גיליון 221, אוקטובר 2016
אדי גלוד, Begin Again: James Baldwin's America and Its Urgent Lessons for Our Own. Crown/Archetype. ,2020. ISBN 978-0-5255-7534-4.
הערות שוליים

↑  בולדווין מדבר על ילדותו בראיון הנכלל גם בסרט "מחיר הכרטיס"
↑  מאסטרים אמריקאים ב-PBS
↑  דבריו בנושא בראיון
↑  שער טיים מגזין, 17 במאי 1963
↑  בולדווין מספר על הפגישה בראיון
↑  סקירה על הספר A Rap on Race בניו ירק טיימס, 27 ביוני 1971
↑  סקירה של הספר
↑  סקירה, 24 בנובמבר 1985
↑  ג'יימס בולדווין, פרק מהספר "החדר של ג'ובאני", מאנגלית: עדה פלדור, באתר הארץ, 29 באפריל 2019
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007258018505171  PLWABN: 9810646852805606  BIBSYS: 90143812  BNC: 000035980  BNE: XX1721241  BnF: cb11889971h (data)  CANTIC: a11663091  GND: 118506196  ICCU: CFIV080204  ISNI: 0000 0001 2144 6704  LCCN: n79076619  LNB: 000005563  MusicBrainz: 1c0dfc5c-f850-43fe-bc5f-5b057180481b  NARA: 10583018  NDL: 00432162  NKC: jn19990000402  NLA: 35383597  NLG: 85474  NLK: KAC201004809  NSK: 000006748  NTA: 069640939  RERO: 02-A002963229  SELIBR: 176642  SNAC: w6d03zjf  SUDOC: 026702126  Trove: 933268  ULAN: 500490454  VcBA: 495/222419  VIAF: 97644708   WorldCat (עם VIAF): 97644708
נאסר א-לחאם

נאסר א-לחאם (בערבית: ناصر اللحام, נולד ב-1966 בדהיישה) הוא עיתונאי פלסטיני, העורך הראשי של סוכנות הידיעות הפלסטינית מען ומנהל משרד ערוץ אל-מיאדין בשטחי הרשות הפלסטינית.
ביוגרפיה

א-לחאם נולד בדהיישה שליד בית לחם למשפחה שמקורה בכפר ליד רמלה, והוא קרוי על שמו על גמאל עבד אל נאצר. בשנת 1982 נעצר עקב פעילותו הפוליטית באש"ף, ובסך הכל נעצר כחמש פעמים וישב כחמש שנים בכלא הישראלי. הוא שוחרר עם סיום האינתיפאדה הראשונה בשנת 1990. היה חבר בוועד הסטודנטים באוניברסיטת בית לחם, שם למד פסיכולוגיה. אחרי סיום לימודיו נסע לז'נבה, ואחר כך עבד בתחנת רדיו בהולנד ולמד תרגום מעברית לערבית בין השנים 1990–1995.
הרפס גניטלי

| --- | --- |

התפרצות הרפס גניטלי בנרתיק
 שמות נוספים:  הרפס באיברי המין, הרפס בדרכי המין
 תחום:  מחלות זיהומיות
 שכיחות:  846 מיליון (2015)
 גורם:  הרפס (HSV-1, HSV-2)
 תסמינים:  חסר תסמינים, שלפוחיות קטנות הנפתחות והופכות לפצעים כואבים, תסמינים דמויי שפעת
 אבחון:  בדיקת הנגעים, בדיקת דם למציאת אנטיגן
 טיפול:  תרופות אנטי-ויראליות
 מניעה:  הימנעות מקיום יחסי מין, שימוש בקונדום
 סיבוכים:  דלקת קרום המוח, הגברת הסכנה להדבקות בHIV, הרפס ניאונטלי (הרפס בתקופת היילוד)
 קישורים ומאגרי מידע
 MeSH:  D006558
 סיווגים
 ICD-10:  A60 
 ICD-11:  1A94.0 
 
הרפס גניטלי (באנגלית: Genital herpes) הוא זיהום הנגרם על ידי וירוס ההרפס (HSV) באיברי המין. למרבית האנשים אין תסמינים או שהם חווים סימפטומים קלים ולכן אינם יודעים שהם נגועים. כאשר תסמינים באים לידי ביטוי, הם בדרך כלל כוללים שלפוחיות קטנות שנפתחות ויוצרות פצעים כואבים. תסמינים דמויי שפעת כגון חום, כאב או בלוטות לימפה נפוחות, עלולים להתרחש. תסמינים לרוב יחלו להופיע כ-4 ימים לאחר החשיפה כאשר הם עשויים להמשך עד 4 שבועות. לאחר ההידבקות עלולות להתרחש התפרצויות נוספות, אך הן בדרך כלל מתונות יותר.
המחלה מתפשטת בדרך כלל על ידי מגע ישיר של איברי המין עם פני העור או עם הפרשות של מישהו שנדבק. זה עלול להתרחש במהלך יחסי מין, כולל מין אנאלי ואוראלי. הדבקות עשויה להתרחש גם כאשר לצד המדביק אין פצעים בעת המגע המיני. הסיכון להדבקה בין בני זוג הוא כ-7.5% במשך שנה. HSV מסווג לשני סוגים, HSV-1 ו-HSV-2. בעוד שמבחינה היסטורית HSV-2 היה נפוץ יותר, HSV-1 גניטלי הפך נפוץ יותר בעולם המפותח. ניתן לאבחן על ידי בדיקת נגעים באמצעות PCR, תרבית ויראלית או בדיקות דם עבור נוגדנים ספציפיים.
ניתן להימנע מהידבקות בהרפס גניטלי על ידי אי קיום יחסי מין, שימוש בקונדומים או קיום יחסי מין עם מישהו שאינו נגוע. שימוש ארוך טווח בתרופות אנטי-ויראליות עשוי גם להפחית את הסיכון להדבקה נוספת.
נכון לשנת 2015 כמעט כ-846 מיליון אנשים (12% מאוכלוסיית העולם) סבלו מהרפס גניטלי. בארצות הברית, יותר מאחד מכל שישה אנשים בין הגילאים 14 עד 49 חולים במחלה. נשים נדבקות בשכיחות גבוהה יותר מגברים. שיעורי המחלות הנגרמות על ידי HSV-2 ירדו בארצות הברית בין 1990 ל-2010. לעיתים רחוקות סיבוכים עשויים לכלול דלקת קרום המוח, סיכון מוגבר לאיידס (HIV) אם נחשפים לנשא, והתפשטות לתינוק במהלך הלידה וכתוצאה מכך להרפס ביילוד.
סימנים ותסמינים

בקרב גברים, הנגעים מופיעים על עטרת הפין, לאורך גוף הפין או בחלקים אחרים באזור כגון הירך הפנימית, הישבן או פי הטבעת. בקרב נשים, נגעים מופיעים על או ליד כף הערווה, בדגדגן או בחלקים אחרים של הפות, בישבן או בפי הטבעת.
תסמינים נפוצים אחרים כוללים כאב, גירוד וצריבה. תסמינים פחות נפוצים, אך עדיין שכיחים, כוללים הפרשות מהפין או הנרתיק, חום, כאבי ראש, כאבי שרירים, בלוטות לימפה נפוחות ומוגדלות וחולשה. לעיתים קרובות נשים חוות תסמינים נוספים כגון כאב או צריבה בהטלת שתן ודלקת צוואר הרחם. דלקת הרפטית (דלקת המשויכת לווירוס ההרפס) בפי הטבעת שכיחה בקרב אנשים המקיימים יחסי מין אנאליים.
כעבור 2–3 שבועות, הנגעים מתקדמים והופכים לפצעים ולאחר מכן מגלידים ומחלימים, אם כי נגעים על רקמה רירית עשויים לא להגליד כלל. במקרים נדירים, אם הזיהום התפשט לעבר עצם העצה באזור של חוט השדרה עלולה להגרם אצירת שתן חמורה ועשויים להופיע סימנים של מילורדיקוליטיס: כאב, אובדן תחושתי, נמלול ופריחה.
סימנים ותסמינים > הִשָׁנוּת

לאחר התפרצות ראשונית של הרפס גניטלי הנגרם על ידי HSV-2, תהיה הישנות אחת לפחות בכ-80% מהאנשים, בעוד ששיעור ההישנות של הרפס גניטלי הנגרמת על ידי HSV-1 הוא כ-50%. הרפס גניטלי הנגרם על ידי HSV-2 חוזר בממוצע ארבע עד שש פעמים בשנה, בעוד שהזיהום של HSV-1 מתרחש רק פעם בשנה.
אנשים עם הרפס גניטלי חוזר יכולים לקבל טיפול מדכא, המורכב מטיפול אנטי-ויראלי יומי המכיל אציקלוביר, ואלציקלוביר (valacyclovir) או פמציקלוביר (farmciclovir). טיפול מדכא עשוי להיות שימושי לאלו שיש להם לפחות ארבע חזרות של הווירוס בשנה, אך הראיות ליעילות הטיפול חלשות. טיפול מדכא ככל הנראה יפחית את השנות המחלה גם בקרב אנשים עם שיעורי השנות נמוכים. יש להפסיק טיפול מדכא לאחר שנה לכל היותר כדי להעריך מחדש את תדירות ההישנות.
הדבקה

הרפס גניטלי יכול להתפשט על ידי הפרשה ויראלית (באנגלית: viral shedding) לפני ואחרי היווצרות פצעים. הסיכון להתפשטות בין בני זוג הוא כ-7.5% במשך שנה (עבור מין לא מוגן). הסבירות להעברת הרפס גניטלי מאדם אחד לאחר יורדת ב-50% על ידי שימוש בקונדום, וכמו כן גם שימוש בקונדום נשי מוריד את הסיכויים ב-50%. הימנעות ממין במהלך התפרצות פעילה גם מסייעת להפחית את סיכויי ההדבקה. ככל שבן הזוג נושא את הווירוס זמן רב יותר, כך קצב ההעברה נמוך יותר. אדם נגוע עשוי להפחית עוד יותר את סיכוני ההעברה על ידי שמירה על מינון יומי של תרופות אנטי-ויראליות. זיהום על ידי הרפס גניטלי מתרחש בערך ב-1 מכל 1,000 אקטים מיניים.
בדיקות סקר

בדיקות דם אינן מומלצות לאנשים שאין להם תסמינים של HSV, כולל נשים בהריון, מתוך חשש שהדבר יגרום ליותר נזק מאשר תועלת שכן יש שיעור חיובי שגוי גבוה וקבלת תוצאת בדיקה חיובית עלולה לגרום לבעיות אחרות, כגון קשיים בזוגיות.
טיפול

אם נדבקים בהרפס גניטלי, אין תרופה. תרופות אנטי-ויראליות, כגון אציקלוביר, ואלציקלוביר, פמציקלוביר, עשויות למנוע התפרצויות או לקצר התפרצויות אם הן מתרחשות. שימוש ארוך טווח בתרופות אנטי ויראליות עשוי גם להפחית את הסיכון להדבקה. ככל שאדם חולה בנגיף זמן רב יותר, כך הוא חווה פחות התפרצויות והסיכויים שידביק אדם אחר קטנים, בשל אנטיגנים מיוחדים ותגובה חזקה יותר של מערכת החיסון.
אציקלוביר היא תרופה אנטי-ויראלית המפחיתה את הכאב ואת מספר הנגעים במקרה הראשוני של הרפס גניטלי. יתר על כן, היא מקטינה את התדירות והחומרה של זיהומים חוזרים. התרופה מגיעה בקפסולות, טבליות, הזרקה, אבקה להזרקה ומשחה. המשחה משמשת באופן מקומי והיא מפחיתה כאב, מפחיתה את זמן הריפוי ומגבילה את התפשטות הזיהום.
בקרב אנשים שחווים את ההתרפצות הראשונה שלהם של הרפס גניטלי, צריכה אוראלית של אציקלוביר עשויה להפחית את משך התסמינים והנגעים, אך הסיכון להשפעות שליליות אינו ודאי. ייתכן גם שישנו הבדל קטן אם בכלל בין אציקלוביר מקומי לפלסבו מבחינת משך התסמינים והנגעים והסיכון לתופעות לוואי.
ואלציקלוביר היא קדם תרופה המומרת לאציקלוביר בעת הכניסה לגוף. התרופה עוזרת להקל על הכאב ואי הנוחות ואף מאיצה את ריפוי הפצעים. ואלציקלוביר מגיעה רק בקפסולות והיתרון שלה הוא שיש לה משך פעולה ארוך יותר מאשר לאציקלוביר. שימוש לדוגמה הוא דרך הפה פעמיים ביום במשך עשרה ימים עבור נגע ראשוני, ופעמיים ביום במשך שלושה ימים עבור אפיזודה חוזרת.
פמציקלוביר היא תרופה אנטי-ויראלית נוספת השייכת לאותה משפחה. פמציקלוביר היא קדם תרופה אשר מומרת לפנציקלוביר (penciclovir) בתוך הגוף. לתרופה זו משך פעולה ארוך יותר מאשר לאציקלוביר והיא מגיעה רק בטבליות.
אפידמיולוגיה

כ-16 אחוז מהאמריקאים בין הגילאים 14 עד 49 נגועים בהרפס גניטלי, מה שהופך אותה לאחת ממחלות המין הנפוצות ביותר. יותר מ-85% מאלו עם HSV-2 אינם מודעים לזיהום שלהם. כ-776,000 אנשים בארצות הברית נדבקים בזיהומי הרפס חדשים מדי שנה.
בדיקות הרפס אינן נכללות בבדיקות מין שגרתיות. בדיקת הרפס שנויה במחלוקת מכיוון שהתוצאות לא תמיד מדויקות או מועילות.
היסטוריה

בתחילת המאה ה-20 משרד הבריאות בבריטניה חוקק חוק אשר קבע טיפול חובה במחלות המועברות במגע מיני, אך החוק לא כלל הרפס מכיוון שהמחלה לא נתפסה כחמורה מספיק.עד לשנת 1975, ספרי לימוד של סיעוד לא כללו הרפס מכיוון שהוא לא נחשב כגרוע יותר מהצטננות. לאחר הפיתוח של אציקלוביר בשנות ה-70, חברת התרופות Burroughs Wellcome השיקה קמפיין שיווקי נרחב שפרסם את המחלה, כולל יצירת קבוצות תמיכה לנפגעים.
מחקר

נעשים ניסיונות לפתח חיסון להתפרצויות אקטיביות של הנגיף - אף על פי שרוב המקרים הם א-סימפטומטיים - אך התוצאות עד כה לא הצליחו לעשות זאת או למנוע את ההדבקה.
ראו גם

הרפס
בתוך אדם אחד

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  ג'ון אירווינג 
 שפת המקור:  אנגלית 
 סוגה:  רומן 
 הוצאה
 הוצאה:  סיימון אנד שוסטר 
 תאריך הוצאה:  מאי 2012 
 סדרה
 ספר קודם:  Last Night in Twisted River 
 הספר הבא:  Avenue of Mysteries 
 
בתוך אדם אחד הוא רומן משנת 2012 מאת הסופר האמריקאי ג'ון אירווינג, הרומן ה-13 שלו מאז 1968. הספר יצא לאור ב-8 במאי 2012 בהוצאת סיימון אנד שוסטר, והוא עוסק בהתבגרותו של גבר ביסקסואל ובהתמודדותו עם זהותו המינית.
הספר תורגם לעברית על ידי ניצן לפידות ויצא לאור ב-2012 בהוצאת מודן.
תקציר

הספר מסופר על ידי הדמות המרכזית בספר - בילי, שהוא סופר דו מיני, מבוגר אשר משחזר את ימי נעוריו. סיפורו של בילי מתמשך לאורך תקופות זמן מרובות, ומראה אותו בתחילה כנער מאוהב ב"אנשים הלא נכונים", ולאחר מכן את התבגרותו.
רקע

אירווינג הגה את הרעיון לכתוב ספר על דמות דו-מינית תוך שהוא חושב "מה היה אם" הוא היה כזה, אירווינג ציין שהנושא של דו-מיניות מוכר לו מתהליך ההתבגרות שלו עצמו. אירווינג הוסיף שהכיר מקרוב את נושא מגפת האיידס בשנות ה-80 ושהוא וכמה מבני משפחה של גברים הומוסקסואלים גילו את הנטייה המינית של הגברים האלה רק בגלל שאובחנו כנשאים של המחלה ולבסוף אף מתו ממנה, מה שהביא אותו לכתוב על כך בספר.
אירווינג הצהיר שלמרות שלקח לו שבע עד שמונה שנים לכתוב את הספר, הוא הרגיש שתהליך הכתיבה בפועל של הרומן היה מהיר יחסית וזאת בשל חוויותיו בניו יורק, ולא היה צריך לעשות כל כך הרבה מחקר.
נושאים

הספר עוסק בנושאים כמו הומוסקסואליות, ביסקסואליות ואיידס. אלמנטים נוספים המוזכרים בספר נוגעים לטרנסג'נדריות ולתהליכי ההתעוררות המינית והתקבלותה בציבור.
ביקורת

הביקורת של הספר הייתה מעורבת אך בעיקר חיובית. הביקורות הרווחות על הספר התרכזו בשימוש בדמותו של בילי כדרך לדיון בנושאים וסוגיות שונות, כך למשל בביקורת של הטלגרף.
ואניטי פייר (המהדורה החדשה) נכתב כי זהו, "ספרו הנועז ביותר של אירווינג... מזה עשור", מגזין טיים כתב כי "(אירווינג) מצליח לכתוב ספרים שגם זוכים לשבחי הביקורת וגם אהובים על כל הקוראים", אחרים ביקרו את הספר ואמרו כי הספר משתפר לקראת סופו, אחרים התלוננו שגם בספר זה אירווינג ממחזר את עצמו ומעלה את אותם נושאים, ואף מגלה אובססיביות למיניות אך בכל זאת שיבחו את הספר.
המבקר של The A.V. Club שיבח את הספר כבעל מספר נקודות חוזק כמו מסקנות הרומן, אך גם הביע ביקורת על הספר. השבחים לרומן התרכזו גם בהומור של הספר ובדמותו של בילי.
הספר היה שותף לזכייה עם הספר "My Awesome Place: The Autobiography of Cheryl B" של שריל בורק (אנ') בקטגוריית הספרות הדו-מינית בפרס למדא לספרות לשנת 2013.
הערות שוליים

↑  Maslin, Janet (9 במאי 2012). "Sexuality and Other Multitudes 'In One Person,' John Irving's New Novel". New York Times. נבדק ב-11 באוקטובר 2012. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "'In One Person': A Tangled Gender-Bender". NPR.org. NPR. נבדק ב-11 באוקטובר 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  "Forward-thinking, writing backwards". Economist. 13 ביולי 2012. נבדק ב-11 באוקטובר 2012. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Healy, Pat. "'In One Person' in-person: A visit with author John Irving". Metro. אורכב מ-המקור ב-25 בינואר 2013. נבדק ב-11 באוקטובר 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Mallon, Thomas (30 באפריל 2012). "Both Ways John Irving's "In One Person."". New Yorker. נבדק ב-11 באוקטובר 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Clark, Brock. "'In One Person' by John Irving". Boston.com. נבדק ב-11 באוקטובר 2012. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Daley, David. "John Irving's 'In One Person' exposes human frailty". USA Today. נבדק ב-11 באוקטובר 2012. {{cite news}}:  (עזרה)
↑    James Walton, ‏In One Person by John Irving: review, The Telegraph, 29 May 2012
↑  Ulin, David (13 במאי 2012). "Review: 'In One Person' by John Irving". Los Angeles Times. נבדק ב-11 באוקטובר 2012. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  מיכל פלד פליישר, ביקורת ספר: "בתוך אדם אחד", באתר כלכליסט, 19 בנובמבר 2012
↑  יואב שי‏, "בתוך אדם אחד": הרומן המעט ממוחזר של ג'ון אירווינג שווה בזכות משפט אחד בסופו, באתר וואלה, 11 באוקטובר 2012
↑  VanDerWerff, Emily (7 במאי 2012). "Review: In One Person". AV Club. נבדק ב-6 באוקטובר 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Winterson, Jeanette (11 במאי 2012). "Behind the Masks 'In One Person,' by John Irving". New York Times. נבדק ב-11 באוקטובר 2012. {{cite news}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz work: a59b499e-3e15-4da8-bab8-2c53635f18b5