stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
השקעת אימפקט
תחום השקעות האימפקט בישראל

ראשית התופעה בישראל מזוהה עם דו"ח משנת 2011 שעסק בפיתוח שוק הון חברתי לישראל. מחברי הדוח הגדירו השקעה חברתית כ"השקעה פיננסית שבמסגרתה נלקחים בחשבון בעת החלטת ההשקעה, נוסף על התשואה הכלכלית, גם שיקולים חברתיים או סביבתיים". בשנים שלאחר הדוח, החל שוק האימפקט המקומי לצמוח.
שלוחת Social Finance בישראל הוקמה בשנת 2013, ובשנותיה הראשונות יזמה שני מיזמי אג"ח חברתיים: המיזם הראשון הוא לצמצום הנשירה של תלמידי מדעי המחשב מאוניברסיטת חיפה והמכללה האקדמית תל אביב-יפו, שפוטנציאל הרווח שלו טמון בכך שהאוניברסיטאות מפסידות כסף על סטודנטים שנושרים, והן משלמות ל-Social Finance בהתאם לצמצום בשיעורי הנשירה. האג״ח נבנה בשיתוף קרן אדמונד דה רוטשילד ועמותת אלומה והתבסס על פיילוט מוצלח של המודל, אותו הפעילו הקרן והעמותה לפני מידול האג"ח.
המיזם השני שואף לצמצום התחלואה בסוכרת מבוגרים, על ידי שינוי אורחות חייהם של אנשים בקבוצות סיכון לסוכרת, מה שעשוי לדחות את התפרצות המחלה ב-10-15 שנים. דחייה כזו של המחלה תחסוך כסף לקופות החולים ולביטוח הלאומי, ואלו הסכימו לשלם למיזם על בסיס הצלחה שתיקבע לפי פרוטוקול מחקר ומדידה שהוכן על דעת רופאי הקופות, הביטוח הלאומי ומשרד הבריאות. על פי ארגון Social Finance, ישנם יתרונות עבורם בפתיחת השלוחה בישראל, לדוגמה, איכות בסיסי המידע בישראל מאפשרת לארגון לזהות ביתר קלות קבוצת סיכון לסוכרת.
בשנת 2016 הוקמה במכללה למנהל בראשון לציון מרכז אקטו – המרכז האקדמי להשקעות ויזמות אימפקט – במטרה לפתח תשתית אקדמית יישומית הנדרשת לפיתוח התחום בישראל. המרכז הוא מיזם משותף של בית הספר למנהל עסקים במכללה למנהל, קרן אדמונד דה רוטשילד וקרן דואליס להשקעות חברתיות.
בשנת 2018 פרסמה קרן אדמונד דה רוטשילד שתקצה 5% מתקציב ההשקעות של הקרן לתחומי האימפקט. הקרן הקימה את מחלקת יזמות האימפקט הראשונה בתוך קרן פילנתרופית ישראלית. המחלקה פועלת במטרה לפתח ולחזק את התשתיות הנדרשות לפיתוח תעשיית האימפקט המקומית.
בשנת 2019 החל התחום לצבור תאוצה בישראל והמשיכו לקום יזמות וקרנות להשקעות אימפקט, כולל יזמה להקמת קרן אימפקט למגזר הבדואי.
במקביל לכניסתן של קרנות השקעות ישראליות לתחום האימפקט, התפתחו בישראל מספר אקסלרטורים ואינקובטורים, שמטרתם לסייע ליזמים שמפתחים טכנולוגיה או מודלים שיכולים ליצור אימפקט חברתי או סביבתי. מיזמים אשר יזכו לאמון המשקיעים, יוכלו לקבל השקעות אימפקט.
ראו גם

השקעה אחראית
הערות שוליים

↑  השקעות אימפקט חברתיות, באתר הבלוג האקדמי של פרופסור אורן קפלן
1 2 3 4 5 6 7 8 9 10  עמירם ברקת, ‏יזמי האג"ח החברתיות במסר לממשלות: שלמו תמורת תוצאות, באתר גלובס, 12 ביולי 2016
1 2  שחר בוצר, גם אימפקט חברתי וגם תשואה פיננסית, באתר ynet, 7 בנובמבר 2017
↑  אירה פרידמן, שאלה של אחריות: מדוע בארץ לא קפצו עדיין על התחום שמכה את השוק העולמי, באתר כלכליסט, 9 בינואר 2020
1 2 3 4 5  ד"ר מיכל חמו לוטם, ‏ערוצי השקעות אימפקט: מדוע צריך שוק הון חברתי בישראל?, באתר גלובס, 15 במרץ 2015
↑  אלינה שקולניקוב, ‏תופעה בשוק ההשקעות: רוב המשקיעים בתחום האימפקט הם בעצם - משקיעות, באתר מעריב אונליין, 1 בפברואר 2023
↑  Lee Mannion, Insurance giant offers customers chance at impact investing, Pioneers Post, ‏10 באוגוסט 2017
↑  אהוד שליין, ‏השקעות אימפקט בנדל"ן - לקידום התחדשות העירונית, אהוד שליין, באתר גלובס, 17 ביולי 2019
↑  דידי לחמן-מסר ואלעד כץ, שוק הון חברתי לישראל, ‏2011
↑  אקטו, באתר המכללה למנהל
↑  טל שחף, ‏רווח עם נשמה: קרן רוטשילד תשקיע 5% באימפקט, באתר גלובס, 11 ביולי 2018
↑   ג'ניה וולינסקי, מהלך עם אימפקט: האם האפוטרופוס הכללי צריך להשקיע במיזמים חברתיים?, באתר TheMarker‏, 12 ביוני 2019
↑  הגר רבט, OurCrowd חושפת שתי קרנות חדשות, באתר כלכליסט, 7 במרץ 2019
↑  מירב ארלוזורוב, יריב מן, אברהים נסאסרה, באתר TheMarker
יקונו אמלק, קיסר אתיופיה

יקונו אמלק היה קיסר אתיופיה הראשון מקרב השושלת הסולומונית. אמלק שנולד בארבגאנו שבטרה הנמצאת בשאווה היה בנו של טאספה ייאסוס מלך שאווה. אמלק אומץ וחונך על ידי אזזאז כאלה. אמלק הוכתר כקיסר אתיופיה ב-10 באוגוסט 1270 בעיר דברה ברהן תחת שם אביו "טאספה יאסוס".
חייו

המסורת מספרת שאמו של אמלק הייתה שפחה של מלך שאווה בעיירה סגרט, אמלק חונך ואומץ על ידי אזזאז כאלה במנזר יסטיפנוס שעל חופה של אגם היאק שבאמבסל שם פגש את הקדוש תקלה היימנות והוא זה שעזר לו יותר מאוחר להדיח את אחרון קיסרי הזאגווה. מסורות אחרות גורסות שזה היה ראש המנזר, ייאסוס מועא אשר עזר לאמלק להדיח את הקיסר. המסורת ממשיכה ומספרת שאמלק הדיח את הקיסר הזאגווי "זא-ילמקנון" ("הלא ידוע") בעיירה מלוט שם הוא הצליח לברוח. לאחר מכן יקונו הצליח לאסוף תמיכה באימפריה בעיקר מצד התגרים והאמהרים הנוצרים והצליח להביס את הקיסר. שמו של הקיסר שהודח לא ידוע והיסטוריונים מתווכחים ביניהם, רובם גורסים שזה היה הקיסר יטברק וחלק נאקוטו לאב. אחת המערכות הצבאיות המתועדות שניהל היה כנגד ממלכת דמות השוכנת דרומית לנילוס הכחול.
בתקופתו האימפריה החלה לצאת מהקיפאון במערכת יחסי החוץ והיו קשרים מסחרים עם הקיסר הביזנטי מיכאל השמיני. לעומת זאת מערכת היחסים עם המדינות השכנות המוסלמיות הייתה מעורבת, בתחילה ידידותית, אך לאחר שהיה צורך במינוי אבונא לכנסייה האתיופית, אדם שהגיע ממצרים האסלאמית, שבאותו הזמן סולטאן מצרים ביברס צר על פטאריך אלכסנדריה היה לא לרוחו. לאחר מספר בקשות אמלק החל להאשים את סולטאן תימן בעיכוב השליח למצרים.
לאור עובדה זו אמלק שלח את שני בניו לפטאטריך אנטיוכה שזה יימנה אבונא חדש. באותו הזמן הפטריארכים של אלכסנדריה ואנטיוכיה נאבקו ביניהם על מינוי פטריארך ירושלים. עד אז הייתה זו הזכות המיוחדת של פטריארך אנטיוכיה. אמלק קיבל את מבוקשו ופטאריך אנטיוכה מנה צליין אתיופי לאבונא, אך זה מעולם לא קיבל עליו את התפקיד ולכן אמלק החל להסתמך על בישופים סוריים שהגיעו לקיסרותו. אמלק היה זה שיזם את בנייתה של כנסיית גאנטה מריאם שלד לליבלה שמכילה את הציורים המוקדמים ביותר של ויכוחי דת.
יקונו אמלק נפטר בדברה ברהן ב-19 ביוני 1285 ונקבר בכנסיית גאורגיוס הקדוש שבמנזר אטרסנה אגזאטנה מריאם שבסאינט.
הערות שוליים

↑  עיירה הממוקמת בדרום וולו שבאמהרה דהיום.
↑  נראה שהמסורת התבלבלה מכיוון שבתקופה הזו מנזר יסטיפנוס היה יותר מפורסם ורק לאחר התקופה הזו מנזרו של תקלה היימנות דברה ליבנוס נהפך למפורסם יותר.
↑  Getachew Mekonnen Hasen, Wollo, Yager Dibab, p. 28-29
↑  Taddesse Tamrat, Church and State in Ethiopia, p. 68
↑  Wallis Budge, A History of Ethiopia: Nubia and Abyssinia, p. 285
↑  Taddesse, Church and State, p. 69
↑  Paul B. Henze, Layers of Time, A History of Ethiopia, p. 59
| השושלת הסולומונית |
| --- | --- | --- |
| תור הזהב | יקונו אמלק • יאגבה ציון • סינפה ערד הרביעי • חיזבה אסגד • קידמה אסגד • ג'ין אסגד • סבא אסגד • וואדם ערד • עמדה ציון הראשון • ניואיה קראסטוס • ניואיה מריאם • דווית הראשון • תוודרוס הראשון • יסחק הראשון • אנדראיאס • תקלה מריאם • סארוו ייאסוס • עמדה ייאסוס • זרע יעקב • באדה מריאם הראשון • אסכנדר • עמדה ציון השני • נהואד |  |
| תקופת השפל | דווית השני • גלאוודיוס • מינאס • סרצה דנגל • יעקב • זה דנגל • יעקב |  |
| ענפים | השושלת הגונדרית • השושלת השאוונית • השושלת התיגראינית • השושלת הגוג'אמית |  |
האימפריה האתיופית
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: יטברק | קיסר האימפריה האתיופית  10 באוגוסט 1270 - 19 ביוני 1285 | הבא: יאגבה ציון |
עובדיה שפירא

ד"ר עובדיה שפירא (ב-2020)
עובדיה שפירא (באנגלית: Ovadia Shapiro; נולד ב-1927) הוא סוציולוג ישראלי שחקר בתחומי סוציולוגיה כפרית וסוציולוגיה פוליטית. היה שייך לדור הסוציולוגים הראשון שחקר ולימד באוניברסיטה העברית בירושלים בשנות ה-50 וה-60, בהשראתו של פרופ' ש"נ אייזנשטדט. בתחילת שנות ה-70 התמנה למרצה בחוג לסוציולוגיה ואנתרופולוגיה באוניברסיטת חיפה. היה שם גם ראש החוג, ותקופה מסוימת היה הממונה האקדמי על מכללת עמק יזרעאל.
ביוגרפיה

שפירא נולד בעיר קליבלנד, אוהיו, בארצות הברית. אמו, מלכה, הייתה בארץ מורה לאנגלית, ב-1946 נסעה כשליחת הסוכנות היהודית למחנות העקורים בגרמניה וסייעה בהעלאת ילדים יהודיים משארית הפליטה ארצה, ולאחר הקמת המדינה עבדה כעובדת סוציאלית במושבי עולים במסגרת תנועת המושבים. אביו, יוסף שפירא, היה עיתונאי ופעיל ציוני בארצות הברית, ולאחר שעלה לארץ היה מזכיר תנועת המושבים הראשון, עבד במרכז החקלאי, ופרסם ספרים רבים בנושאי התיישבות, תנועת העבודה, משיחיות בישראל, וביוגרפיות של אישים מרכזיים בתנועת העבודה. שני הוריו נולדו במזרח אירופה, היגרו לניו יורק, ולאחר נישואיהם עברו לקליבלנד. בגיל 6 עלה שפירא עם הוריו לארץ ישראל, והמשפחה התיישבה בנהלל. לשפירא אח אחד, צעיר ממנו, החי בנהלל. בבית ספר יסודי למד בנהלל, ובתיכון למד בבית הספר החקלאי מקוה ישראל. לאחר סיום לימודיו, שירת כנוטר במשטרת היישובים העבריים, והיה חבר בארגון ההגנה. בשנת 1946 עבר לירושלים, התחיל ללמוד באוניברסיטה העברית, והספיק לסיים שנה א' של התואר. עם פרוץ מלחמת העצמאות עזב את האוניברסיטה ושירת בצבא. בין התפקידים הצבאיים שמילא: עוזר מינהלי במפקדת גולני, קצין תרבות, קצין תותחנים במערך הנ"מ (לאחר שעבר קורס קציני מילואים), ובשלהי שירותו במילואים - בחיל המודיעין. לאחר ששירת שנתיים בצבא, השתחרר וחזר ללמוד באוניברסיטה העברית. הוא סיים את לימודיו לתואר מ"א בתחומים של היסטוריה כללית, סוציולוגיה ופילוסופיה.
לאחר סיום התואר עבד במחלקה להתיישבות של הסוכנות היהודית כ"סוציולוג חבלי", ואחר כך כראש צוות הסוציולוגים במחלקה זו. כמו כן, עבד בהוראה אקדמית (בתואר "מדריך") בשלוחת האוניברסיטה העברית בתל אביב (לפני שאוניברסיטת תל אביב הפכה לעצמאית), באוניברסיטת חיפה ובטכניון.
בשנות ה-60, בעקבות פרשת לבון, היה בין מייסדי קבוצת מן היסוד ופעיליה.
בשנת 1968, פרש מעבודתו במחלקת ההתיישבות, ויצא לאוניברסיטת גלאזגו, בה היה מרצה ללימודי ישראל במשך שלוש שנים. בתקופה זאת, השלים את כתיבת עבודת הדוקטור, שעסקה במפלגות הפוליטיות בישראל, ושנכתבה בהדרכתו של פרופ' ויליאם ג'יימס מקנזי (אנ'), פרופסור לממשל ופוליטיקה באוניברסיטה זו.
עם חזרתו לישראל, קיבל מינוי כמרצה במחלקה לסוציולוגיה באוניברסיטת חיפה, שם עבד כ-24 שנים. בתקופה זו היה גם ראש החוג לסוציולוגיה, והממונה האקדמי על מכללת עמק יזרעאל (לפני שקיבלה עצמאות אקדמית).
חשיבותו של שפירא בהיסטוריה של הסוציולוגיה הישראלית נובעת בעיקר מעצם היותו שייך לדור הראשון של סוציולוגים, שבשנות ה-50 וה-60 הקימו את התשתית ללימודי הסוציולוגיה בישראל.
משפחתו

היה נשוי למרים (ממנה התגרש לאחר כמה שנים). אב לבת אחת, מיכל שפירא-טפר, פסיכואנליטיקאית (שנשואה לרוני טפר, פרופסור לרפואה).
מתגורר בהרצליה.
פרסומיו > מחקריו על סוציולוגיה כפרית

עובדיה שפירא, פעילות מפלגתית בעיר של עולים, בתוך: משה ליסק (עורך), מושבי עולים במשבר ובהתבססות, ירושלים, בית הספר לכלכלה ולמדע החברה ע"ש קפלן, האוניברסיטה העברית, 1956.
עובדיה שפירא, נס הרים: סקר סוציולוגי של כפר עולים בהרי ירושלים, ירושלים, חבל ההר של מחלקת ההתיישבות של הסוכנות היהודית, 1959.
עובדיה שפירא, גדיש - כפר של יוצאי תימן בערי ירושלים, ירושלים, [מוציא לאור בלתי ידוע], 1960.
עובדיה שפירא, הפעלת מנהיגות במושבי עולים, 1960.
עובדיה שפירא, פיתוח מישקי וגורמים חברתיים - הערות כלליות לגבי הקשר ביניהם, ירושלים, המחלקה להתיישבות - חבל ההר, הסוכנות היהודית, 1961.
עובדיה שפירא, נסים - כפר הררי של יוצאי קורדיסטן, בתוך הקובץ: הגירה וקליטה, ירושלים, הסוכנות היהודית, תשכ"ה (בערך).
עובדיה שפירא (עורך), מושבי עולים בישראל: התפתחותן ובעיותיהן של קהילות כפריות חדשות, ירושלים, המחלקה להתיישבות של הסוכנות היהודית, 1972.
עובדיה שפירא (עורך), מרכזים כפריים מאוכלסים, רחובות, המכון הלאומי והאוניברסיטאי לחקלאות (גרסה אנגלית: Ovadia Shapiro(ed.), Inhabited rural centers in Israel, Rehovot, Settlement Study Center, 1968).
פרסומיו > ספר שתרגם

ולטר גון הרברט ספרוט, סוציולוגיה (תרגמו מאנגלית: מרים ועובדיה שפירא), ירושלים, הוצאת ראובן מס (ספרית דני למדע פופולרי), 1955.
פרסומיו > מבחר מאמרי-דעה בעיתון "הארץ"

שפירא הרבה לכתוב מאמרי-דעה ומכתבים למערכת של עיתון "הארץ". להלן כמה מהם:
זילות השיח הסוציולוגי, באתר הארץ, 8 בספטמבר 2010
הדוגמה של מרטין בובר, באתר הארץ, 17 באוגוסט 2010
הימין והשמאל נפגשים, באתר הארץ, 23 במרץ 2010
גם העץ של הנציב העליון, באתר הארץ, 8 בפברואר 2010
הערות שוליים

↑  יוסף שפירא, אביו של עובדיה, כתב ספרים רבים. מבין ספרים אלה, ראוי לציון מיוחד ספרו: מורי ומחנכי - זכרונות, רשמים, חוויות, תל אביב, נתיב 1972, שהוא מעין אוטוביוגרפיה שבה הוא מתמקד בדמויות שהשפיעו עליו במהלך חייו.
↑  Ovadia Shapiro, Political Parties in a New Society: THe Case of Israel (under the supervision of Prof. W. J. M. Mackenzie), Glazgow: University of Glazgow, 1970
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007280743605171
לוי הלוי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1970 (בן 55 בערך) הרצליה, ישראל
 מדינה:  ישראל ישראל
 מקום מגורים:  שוהם, ישראל
 ידוע בשל:  מנכ"ל חברת כרטיסי האשראי כאל
 השכלה:  תואר ראשון במשפטים במרכז הבינתחומי הרצליה, ותואר שני במנהל עסקים באוניברסיטת בר-אילן
 מקצוע:  מנהל, משפטן
 
לוי הלוי (נולד ב-1970) הוא מנכ"ל חברת "כאל" – כרטיסי אשראי לישראל, בעל ניסיון בתפקידי ניהול בכירים בתחומי הטכנולוגיה והפיננסים.
צילום: ענבל מרמרי
ביוגרפיה

נולד בהרצליה לשלום ושרה (עמר) הלוי.
למד תואר ראשון במשפטים במרכז הבינתחומי הרצליה, ותואר שני במנהל עסקים באוניברסיטת בר-אילן. בוגר ממר"ם.
הלוי כיהן במספר תפקידי ניהול בכירים: משנה למנכ"ל ומנהל אגף מערכות מידע וטכנולוגיה במנורה מבטחים, מנכ"ל משותף במלם תים, חבר דירקטוריון בחברת "כאל", ועוד. כיהן במשך ארבע שנים כסמנכ"ל ומנהל חטיבת טכנולוגיות ותפעול בבנק דיסקונט. היה שותף מרכזי לגיבוש ויישום התוכנית האסטרטגית של הבנק, והוביל את הטרנספורמציה הדיגיטלית.
החל מיוני 2018 מכהן בתפקיד מנכ"ל חברת "כאל".
משפחתו

הלוי אב לשלושה ילדים, מתגורר בשוהם. בשנת 2023 נישא בשנית ליזמית הישראלית אילית גלר.
נקרא על שם סבו, לוי עמר. אביו שלום נולד בצנעא שבתימן בשנת ה'תרפ"ח (1928). בשנת ה'תר"ץ (1930) עלו שלום ומשפחתו לארץ ישראל. עבד בטקסטיל ובעיריית הרצליה. היה ממקימי האגודה לטיפוח חברה ותרבות. בשנת ה'תשכ"ב (1962) הקים את בית הכנסת "אבי דוד" בהרצליה, שנקרא על שם מארי יחיא קאפח.
הערות שוליים

↑  רעות שפיגלמן, לוי הלוי מונה למנכ"ל חברת כרטיסי האשראי כאל, באתר כלכליסט, 30 באפריל 2018
↑  פרופ' יוסף טובי (עורך), לזיכרון עולם - שלום הלוי ז"ל, בתוך: תהודה, גיליון 30, הוצאת האגודה לטיפוח חברה ותרבות, נתניה ה'תשע"ד (2014)
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
הגברת הראשונה (מחזה)

| --- | --- |
 בימוי:  משה קפטן
 כתיבה:  מוטי לרנר
 תקופת ההתרחשות:  מלחמת יום הכיפורים, ימי ועדת אגרנט
 מדינה:  ישראל
 סוגה:  היסטוריה
 הצגת בכורה:  13 בדצמבר 2023
 שפה:  עברית, יידיש
 
הגברת הראשונה הוא מחזה ישראלי מאת מוטי לרנר ובבימויו של משה קפטן, שעלה לראשונה בשנת 2023 בתיאטרון הבימה. המחזה עוקב אחר סיפורה של ראש ממשלת ישראל לשעבר גולדה מאיר סביב ימי ועדת אגרנט, על רקע מחדל מלחמת יום הכיפורים.
עלילה

בעקבות מחדל מלחמת יום הכיפורים קמה בישראל ועדת אגרנט בראשות השופט שמעון אגרנט עבור חקירת נסיבות פריצת המלחמה ומציאת האשמים בכישלון הישראלי. מחאה ציבורית מתעוררת נגד ראש הממשלה גולדה מאיר ושר הביטחון משה דיין, המאשימה אותם בכשל המדיני שהביא למלחמה ובכשל הצבאי שגרם לאבדות כה רבות בה. גולדה הנואשת מנסה להיאבק בהאשמות האלה, תוך התמודדות עם כאבה האישי בעקבות המלחמה וההבנה שתחת אחריותה נפלו כה רבים. חנה, בתה של גולדה, מנסה לתמוך באמה החולה והמותשת בעקבות המלחמה, ומגלה את ספקותיה ואת רגשי האשמה שלה – כמו את הסיבה מדוע לא ביקרה מעולם את נכדתה.
במחזה מתוארים יחסיה של גולדה עם שר הביטחון באותה העת, וכן עם השר המקורב לה ישראל גלילי. כמו כן, מוצגים אנשי לשכתה של ראש הממשלה המבקשים לגונן עליה ולשמור על בריאותה הנפשית, תוך התערבות בחיי משפחתה והסתרת מידע אישי ממנה.
היסטוריה

הצגת הבכורה של המחזה יועדה לתאריך 14 באוקטובר 2023, בסמוך לציון חמישים שנים למלחמה. בעקבות פרוץ מלחמת חרבות ברזל נדחתה בכורת המחזה עד שעלה לראשונה בתאריך 13 בדצמבר בתיאטרון באר שבע, והוא צפוי להיות מוצג במשכן תיאטרון הבימה מחל מתאריך 28 בדצמבר באותה השנה.
בריאיון לאתר כלכליסט, ציין המחזאי מוטי לרנר שבכתיבתו לקח חופש בהרבה מאוד אירועים ופרטים היסטוריים. לדבריו, בחקירה בוועדת אגרנט חקרו אותה מעט מאוד על המשא ומתן עם סאדאת, בעוד הוא בנה סצנות שבהן החקירה היא הדבר העיקרי. כמו כן, לגולדה היו בן ובת ולבן הייתה בת עם תסמונת דאון, ובמחזה היא של הבת. "רציתי להאיר את זה שגולדה לא מסוגלת להתמודד עם זה וזה אומר עליה משהו", אמר לרנר.
יוצרים

יוצרי המחזה:
כתיבה: מוטי לרנר.
דרמטורגיה ובימוי: משה קפטן.
עיצוב תפאורה: ערן עצמון.
עיצוב תאורה: אבי-יונה בואנו.
מוזיקה: יונתן כנען.
עיצוב תלבושות: יהודית אהרון.
עיצוב וידאו: אריק אביגדור.
עיצוב תנועה: תות מולאור.
עיצוב סאונד: אלעד דדון.
עוזר במאי: גיל סרי.
ייעוץ דרמטורגי: שחר פנקס, ארז דריגס.
הדרכת מבטא: אילנה קיויתי דאבנפורט.
צילום ועריכה: משה נחומוביץ'.
עיצוב: אור אטיאס.
משתתפים

המשתתפים במחזה:
גולדה מאיר: לאורה ריבלין.
משה דיין: יגאל שדה.
חנה ירקוני: מאיה מעוז.
ישראל גלילי: מולי שולמן / יואב הייט.
שמעון אגרנט: דב רייזר / עודד לאופולד.
לו קדר: מיקי פלג רוטשטיין.
סרן מוטי אשכנזי: אלכס קרול / תום גרציאני.
הרמטכ"ל דוד (דדו) אלעזר: טל מוסרי / ניר זליחובסקי.
אברם אמינוף: אורן כהן / עמי סמולרצ'יק.
שולה ורסנו: אדוה עדני.
להקת חיילים: רונית אפל, איתי אורי, רעות רגב, לירן מזרחי.
הערות שוליים

↑  מאיה נחום שחל, על העיוורון: קווים לניתוק של ההנהגה הפוליטית, באתר כלכליסט, 3 בספטמבר 2023
אוליה זילברמן

| --- | --- |

אוליה זילברמן, 1954
 לידה:  חמלניצקי
 פטירה:  1981 
 מדינה:  ישראל ישראל
 תקופת הפעילות:  ראשית שנות ה-30 – 1981
 עיסוק:  מבקרת מוזיקה
 מעסיק:  "על המשמר", "מעריב"
 סוג כתב:  מבקרת מוזיקה
 
אוליה זילברמן (בחזית) לצדו של מנהל התוכניות של קול ישראל, ישעיהו שפירא, בכנס מוזיקלי ב-1954
אוֹלְיָה זילברמן (? – סוף 1981) הייתה מבקרת מוזיקה ישראלית שפעלה במשך חמישים שנה. מראשית שנות ה-30 פרסמה ביקורות בעיתונים, תחילה ב"הארץ" ואחר כך ב"על המשמר" (במשך כ-25 שנה) וב"מעריב" (עד מותה).
ביוגרפיה

אוליה (אורליה) זילברמן נולדה במשפחה יהודית ציונית אמידה בעיר פּרוֹסקוּרוֹב שבדרום-מערב האימפריה הרוסית (כיום נקראת חמלניצקי, באוקראינה). לאחר שסיימה את לימודיה בקונסרבטוריון בסנקט פטרבורג נסעה לווינה, שם הוכשרה כפסנתרנית ועברה בחינה ממשלתית כמורה לפסנתר, ונוסף על כך שהתה במרכזי מוזיקה בגרמניה.
עלתה לארץ ישראל בראשית שנות ה-30, ובה המשיכה לשמש במשך שנים מורה לפסנתר. במקביל, מראשית דרכה בארץ חברה למבקר המוזיקה דוד רוזוליו בעיתון "הארץ". פרסמה בכתבי עת נוספים, כגון "במה". בשנת 1944 החלה לפרסם ביקורת מוזיקה בעיתון "משמר" (לימים "על המשמר"). ב-1956 החלה לפרסם במקביל גם בעיתון "מעריב", שבו השתתפה עד מותה ב-1981.
זילברמן הייתה ערירית. התגוררה ברחוב קרליבך 2 בתל אביב. נפטרה בסוף שנת 1981, וציוותה את גופה למדע. ב-1986 נפטרה אחותה,  מניה זילברמן, מוזיקאית. כיוון שהשתיים היו עריריות ביקשה האחות בצוואתה מקרן התרבות אמריקה-ישראל להקדיש את כל עיזבונן להקמת קרן על שמן לתמיכה ביצירתם של מלחינים ומבצעים בארץ.
בהספד שכתב איש "על המשמר" יעקב רבי, עמד על מעלותיה כמבקרת מוזיקה:
במלאת שנה למותה של זילברמן תיארה אותה עמיתתה, מבקרת המוזיקה רות גוטמן בן-צבי, כ"צעירה ברוחה ומלאת מרץ עד יומה האחרון. אורליה, כפי שכולנו קראנו לה, הייתה [...] בעלת ידע מעמיק, אופקים נרחבים ויושר בלתי-מעורער. היא גילתה ותמכה בכישרונות צעירים. היא תבעה רמת ביצוע גבוהה בארץ והמשכיות למיטב המסורת היהודית. מעל לכל הייתה יקרה לליבה היצירה הישראלית. כל חייה נאבקה בעד הקידמה. בכל התחומים".
המוזיקאי פרופ' עודד זהבי מנה את זילברמן בין הדור הראשון של מבקרי מוזיקה בישראל, ש"קבעו רף גבוה מאוד של כתיבה אינטליגנטית על מוסיקה". לדבריו, דרכה בביקורת הייתה כתיבה בהירה ומנומקת, והיא לא היססה לשבח את מושאי כתיבתה. הביקורות של זילברמן "מפורטות וחדות" ו"מעידות על יכולת משובחת להבדיל בין עיקר וטפל".
הערות שוליים

↑  אלברט י. (עבא) זילברמן, דבר, 16 בספטמבר 1951.
1 2 3 4  יעקב רבי, "על מות אוליה זילברמן, ראש מבקרי המוסיקה בישראל", על המשמר, 7 בדצמבר 1981, עמ' 4.
1 2  מבקר מוסיקאלי: רמת האופירה היא נמוכה, על המשמר, 30 באוקטובר 1953.
1 2  Yulia Kreinin, "On Gustav Mahler's Reception in Israel: The Fourth Homeland?," Jahrbuch des Simon-Dubnow-Instituts / Simon Dubnow Institute Yearbook, 11 (2012), p. 288 (on Google Books; on Academia.edu).
1 2  זילברמן: קרן למוסיקאים, מעריב, 5 בינואר 1987.
1 2  רות גוטמן בן-צבי, מוסיקה | שנה למותה של אוליה זילברמן ז"ל, מעריב, 8 בדצמבר 1982.
↑  עודד זהבי, המבקרים, אופוס: המגזין למוזיקה קלאסית, 4 ביוני 2016.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007526509905171  BnF: cb164266277 (data)  LCCN: n97871577  VIAF: 313247013   WorldCat (עם VIAF): 313247013
מעיין שחר

| --- | --- |

 בעלי תפקידים
 מנהל:  ניר נין-נון
 באחריות:  מועצה אזורית עמק חפר
 מיקום
 מיקום:  עין החורש
 מדינה:  ישראל ישראל
 קואורדינטות:  32°23′18″N 34°56′18″E﻿ / ﻿32.388388888889°N 34.938472222222°E﻿ / 32.388388888889; 34.938472222222
 masha.schooly.co.il
 he
 
קריית החינוך השש-שנתית "מעיין שחר" היא מרכז חינוכי הממוקם בקיבוץ עין החורש שבעמק חפר, ומשמשת בית ספר לתלמידים בכיתות ז' עד י"ב. בית הספר הוא חלק ממערכת החינוך האזורית של עמק חפר ומקבל תלמידים ממגוון יישובים בסביבה. קריית החינוך שואפת לקדם ערכים של שיתוף, סובלנות וקהילתיות ומציעה מגוון מסלולים לימודיים שמטרתם לענות על הצרכים והשאיפות האישיים של כל תלמיד.
הקריה כוללת מסגרות העשרה רבות לצד תוכניות לימוד מגוונות, כולל מגמות אמנות, מדעים, ספורט ומקצועות טכנולוגיים מתקדמים. בנוסף, הקריה שמה דגש על למידה חווייתית ופרויקטים קהילתיים.
היסטוריה

קריית החינוך מעיין שחר החלה את דרכה כבית ספר אזורי קטן בעמק חפר, עם שורשים חינוכיים שנוסדו עוד בשנות ה-40 וה-50. תחילה, התלמידים למדו בבית ספר ששכן בקיבוץ גבעת חיים, שהיה מיועד לילדי הקיבוצים השכנים והושפע מהאידאולוגיה הקיבוצית הקלאסית ששילבה בין עבודה חקלאית ולימודים עיוניים. השילוב הזה יצר תרבות לימודית ששמה דגש על אחריות אישית, עבודה משותפת וערכי שוויון.
בשנות ה-60, כאשר בית הספר החל לגדול, הוחלט על הקמת קריית חינוך חדשה שתיתן מענה לצרכים המשתנים של הקהילה המתרחבת בעמק חפר. כך נולדה קריית החינוך מעיין שחר בקיבוץ עין החורש, שהפכה עם הזמן לבית הספר המרכזי של האזור.
בתחילת דרכו, בית הספר פעל כבית ספר תיכון בלבד, אך במהלך השנים, ועם הצמיחה של אוכלוסיית האזור, הוחלט להרחיב את המסגרת ולהקים גם חטיבות ביניים. הקמת שתי החטיבות נועדה לתת מענה לשלבי המעבר שבין בית הספר היסודי לתיכון, מתוך הבנה ששלבים אלו דורשים מסגרת חינוכית ייחודית שמותאמת לגיל ההתבגרות.
חטיבות הביניים בעין החורש נבנו במטרה לספק לתלמידים סביבת לימודים תומכת, הכוללת דגש על למידה חווייתית והתנסותית, כמו גם על חיזוק כישורים חברתיים. כך נוצרה קריית חינוך שש שנתית, בה התלמידים יכולים להמשיך את לימודיהם מכיתה ז' ועד כיתה י"ב באותה מסגרת, עם רצף לימודי, חברתי וקהילתי.
חזון וערכים של קריית החינוך

החזון של קריית החינוך מעיין שחר מבוסס על ערכים של קהילתיות, שיתוף, כבוד הדדי ופיתוח אישי. בית הספר שואף להעניק לתלמידים לא רק ידע אקדמי אלא גם כלים וכישורים שיעזרו להם להתפתח כאנשים פעילים ותורמים לחברה. חזון זה מבוסס על חינוך הומניסטי, המכוון לראות כל תלמיד כאדם שלם ומיוחד עם רצונות, צרכים וכישרונות ייחודיים.
ערכי יסוד בקריה כוללים:
קהילתיות ושיתוף פעולה - קריית החינוך מעודדת מעורבות קהילתית ושיתוף פעולה בין התלמידים, הצוות החינוכי, ההורים והקהילה המקומית. בית הספר פועל לטיפוח תחושת שייכות, אכפתיות וסולידריות, כך שכל תלמיד ירגיש חלק מקבוצה תומכת.
כבוד וסובלנות - הקריה מחנכת לכבוד הדדי, לסבלנות ולקבלת השונה. התלמידים לומדים להכיר תרבויות ודעות מגוונות ומתבקשים לפתח רגישות כלפי אחרים.
מצוינות אישית ומקצועית - הקריה שואפת לקדם מצוינות בתחומי הדעת השונים ולהעניק לתלמידים כלים להשגת מטרותיהם האישיות. לכל תלמיד מוצע מגוון אפשרויות לימודיות, כך שיוכל למצוא את התחום שבו הוא מצטיין ונהנה.
פיתוח חשיבה ביקורתית - בית הספר מעודד את התלמידים לשאול שאלות, לחשוב באופן עצמאי ולפתח גישה ביקורתית כלפי הידע והמידע שהם פוגשים.
מעורבות חברתית וסביבתית - במסגרת ערכי השוויון והצדק החברתי, הקריה מעודדת את תלמידיה לקחת חלק בפרויקטים למען הקהילה ולהיות מעורבים במיזמים סביבתיים וחברתיים.
למידה חווייתית והתנסותית - בית הספר שואף להעניק לתלמידים חוויות למידה מגוונות הכוללות פעילות מחוץ לכיתה, סיורים לימודיים, ופרויקטים בין-תחומיים.
חזון הקריה והערכים שהיא מקדמת נועדו להכין את התלמידים לחיים מלאי משמעות, לתרום להם כלים להצלחה במגוון תחומים, ולחזק את תחושת האחריות האישית והחברתית שלהם.
ג'ייק סווירבול

| --- | --- |

 לידה:  18 בדצמבר 1898 יורקוויל, מנהטן
 פטירה:  28 ביוני 1960  (בגיל 61)
 מדינה:  ארצות הברית 
 השכלה:  אוניברסיטת קורנל  תיכון פירסון 
 
לאון א. "ג'ייק" "צפרדע-השור" סווירבול (באנגלית: Jake Swirbul‏, 18 במרץ 1898 – 28 ביוני 1960) היה פורץ דרך ותעשיין בתחום התעופה ונמנה בין מייסדי החברה גראמן איירקראפט אינג'ינירינג קורפוריישן.