stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אלינור סטבר
קריירה

אלינור סטבר הופיעה לראשונה במטרופוליטן אופרה בשנת 1940 והייתה בין האמנים המובילים בה עד 1961. היא נודעה בקולה הגדול והגמיש, הצלול כפעמון של כסף, בייחוד בתפקידי הסופרן הגבוהים של ריכרד שטראוס. בה במידה נודעה גם בגילום התפקידים הליריים של גיבורות מוצרט, רבות מהן בשיתוף עם המנצח ברונו ולטר. מעבר למוצרט ושטראוס, היה לה רפרטואר עשיר ומגוון. היא נחלה הצלחה במוזיקה של וגנר, אלבן ברג, פוצ'יני ובאופרות צרפתיות. סטבר שרה את התפקיד הראשי בהצגת הבכורה העולמית של האופרה האמריקאית "ונסה" מאת סמיואל בארבר. כן הופיעה במספר רב של בכורות במטרופוליטן אופרה, ביניהן "אראבלה" של שטראוס, החטיפה מן ההרמון של מוצרט וווצק של ברג.
מחוץ למטרופוליטן כללה הקריירה שלה הופעה בפסטיבל ביירוית בשנת 1953, שם נחלה הצלחה גדולה בתפקיד אלזה בלוהנגרין, בהצגה שהוקלטה בחברת דקה. היא שרה בניצוח טוסקניני עם התזמורת הסימפונית של רשות השידור הלאומית בשידור של פידליו מאת בטהובן. בשנת 1954 הגישה הופעה מעולה בפסטיבל האביב של פירנצה בתפקיד מיני באופרה "הנערה מן המערב הזהוב", בניצוחו של דימיטרי מיטרופולוס. עם סרגיי קוסביצקי והתזמורת הסימפונית של בוסטון שרה ב-1948 בהצגת הבכורה העולמית של "נוקסוויל, קיץ 1915" מאת סמיואל בארבר, יצירה שנכתבה בהזמנתה.
מעבר לאופרה, סטבר הייתה פופולרית בקרב מאזיני הרדיו והטלוויזיה בהופעות תכופות בתוכניות The Bell Telephone Hour, The Voice of Firestone ואחרות.
תפוקת ההקלטות המקיפה שלה כללה מספר רב של בלדות ונעימות מתוך ואופרטות פופולריות, נוסף לאריות, שירים אמנותיים ואופרות שלמות. חוש ההומור של סטבר וההרפתקנות שלה חיבבו אותה על קשת רחבה של מאזינים. בשנות ה-70' הקליטה אפילו בשביל תקליטי RCA אלבום שירים באתר ניו-יורקי, שאירח אז בקביעות את בט מידלר. בה בעת שרה ברסיטל בקרנגי הול וכן, בהופעה ראויה לציון בשלהי הקריירה, את "ארבעה שירים אחרונים" של ריכרד שטראוס עם ג'יימס לוויין ותזמורת קליבלנד.
במקביל למוניטין שלה כאמנית העונה על אמות המידה הגבוהות ביותר, יצא לסטבר שם של חובבת בילויים והנאות החיים מחוץ לבימת האופרה. היו מבקרים שחיוו את דעתם, שחייה האישיים, שתוארו כסוערים, נתנו במשך הזמן את אותותיהם בקולה. ידוע הסיפור, כי לאחר הצלחה מבריקה שנחלה ב-1946 בתפקיד הרוזנת בנישואי פיגארו של מוצרט בפסטיבל אדינבורו, הזמינה אותה חברת HMV "(קול אדוניו)" להקליט כמה אריות פופולריות, של מוצרט ושל אחרים. לפי עדותו של וולטר זוסקינד, מנצח ההופעות באדינבורו וההקלטות המתוכננות, הגיעה סטבר לאולפנים כשאינה חשה בטוב אחרי שהייתה ערה במשך רוב שעות הלילה. היא לא יכלה לשיר את האריות הרגילות שלה ואמרה, "אין לי חשק לשיר את זה." זוסקינד, שרצה להציל את זמן ההקלטות, שאל, "מה יש לך חשק לשיר?" סטבר הרהרה לרגע ואמרה, "בואו ננסה את "Depuis le jour" . תפקידי התזמורת לאריה מתוך "לואיז" נמצאו והתקליט נוצר בניסיון אחד. ההקלטה, המציגה קו ווקאלי לירי יוצא מן הכלל ופרשנות רטורית מעולה, זכתה לפרסום רב.
עם פרישתה מן השירה, פנתה סטבר להוראה והצטרפה לסגל המורים במכון למוזיקה של קליבלנד. היא נחשבת לאחת הסופרניות האופראיות הגדולות ביותר שנולדו, למדו והוכשרו לקריירה באמריקה. הקלטותיה הרבות עודן מצויות בשוק, וכן קלטות שמע ווידאו של שידוריה ברדיו ובטלוויזיה ב"קול פיירסטון". שום סקירה של שירת אופרה באמריקה לא תהיה שלמה בלי התייחסות רצינית לסטבר.
אלינור סטבר מתה ב-3 באוקטובר 1990 בלנגהורן, פנסילבניה לאחר ניתוח של שסתום הלב והיא קבורה בבית הקברות גרינווד בעיר הולדתה וילינג.
רשימת הקלטות נבחרות

אלינור סטבר שרה ריכרד שטראוס: VAI אודיו; מנצחים: קרל בהם (יצירה ראשונה), ג'יימס לוין (יצירה שנייה, הדרן), הקלטה: מינכן, 4 ביוני 1953, (יצירה ראשונה); קליבלנד, 5 במאי 1970 (יצירה 2, הדרן)
אלינור סטבר שרה מוצרט - מבחר שידורי "קול פיירסטון"; VAI אודיו; מנצחים: רוברט לאוורנס (יצירות ראשונה ושישית), וילפרד פלטייה (שביעית) או הווארד ברלואו (שמינית ועשירית). הוקלט באפריל 1960 (יצירות ראשונה-שישית); מתוך שידורי הרדיו "קול פיירסטון", 1946-1952 (השאר).
אלינור סטבר, הקלטותיה הראשונות (1940); VAI אודיו; מנצח: וילפרד פלטייה; הקלטה 30–31 במאי 1940 ו-6–25 ביוני 1940. טאון הול, ניו יורק; 17 ביוני 1940, האקדמיה למוזיקה בפילדלפיה.
קובץ אלינור סטבר. כרך 1, ראשית הקריירה, 1938-1951; מנצחים: ארמאן טוקאטייאן (יצירות שלישית וחמישית); ג'וורג' צ'חנובסקי (יצירה שישית); ליאונרד וארן (יצירה שישית); הקלטה 1938–1951
"נוקסוויל, קיץ 1915" (קולומביה מאסטרוורקס). התזמורת הקאמרית של דאמברטון אוקס, מנצח ויליאם סטריקלנד. הקלטה 7 בנובמבר 1950
"ונסה"; RCA ויקטור גולד סיל; התזמורת והמקהלה של מטרופוליטן אופרה; מנצח דימיטרי מיטרופולוס; הקלטה פברואר ואפריל 1958 במנהטן סנטר.
מאדאם באטרפליי; סוני קלאסיקל (במקור קולומביה); מאדיירה, סוזוקי; התזמורת והמקהלה של המטרופוליטן אופרה; "הפקה של עמותת המטרופוליטן אופרה 1949"
לקריאה נוספת

סטבר, אלינור מאת מרטין ברנהיימר ב"מילון גרוב החדש לאופרה" בעריכת סטנלי סיידי (לונדון 1992) ISBN 0-333-73432-7
פיטר ג. דייוויס מביא בספרו "זמרי אופרה אמריקאים" תיאור טוב ומדויק של סטבר.
אלינור סטבר: אוטוביוגרפיה עם מרשה סלוט; וורדסוורת' 1992
הוא אוהב אותי כשאני שרה: זכרונות מאלינור סטבר; ג'ודית באפינגטון וחברים אחרים; הוצאת קוטרלי 1993
מוצרט: שמונה אריות אופראיות לקול סופרן מאת ריטה ביטי. הוצאת שירמר, מכיל 80 דפים. הקובץ הזה, שהכינה תלמידה של סטבר, מכיל פרטיטורות מוערות, המתעדות את פרשנויותיה של סטבר לשמונה אריות של מוצרט.
ביוגרפיה ב- Subito-cantabile.de. כוללת תצלומים ורשימת הקלטות.
אלכסנדר פטושקו

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  19 באפריל 1900 לוהנסק, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  6 במרץ 1973 (בגיל 72) מוסקבה, ברה"מ 
 מקום קבורה:  בית הקברות נובודוויצ'יה 
 מדינה:  האימפריה הרוסית, ברית המועצות 
 תקופת הפעילות:  1927–1972 (כ־45 שנים) 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה הרוסית לכלכלה ע"ש פלחנוב 
 פרסים והוקרה:  פרס סטלין (1947)  אמן העם של ברית המועצות (1969)  אמן העם של הרפובליקה הסובייטית הפדרטיבית הסוציאליסטית הרוסית  מדליה להנצחת 100 שנים להולדתו של לנין  מדליה להנצחת 800 שנים לייסוד מוסקבה  מדליה לגבורת העמל במלחמת המולדת הגדולה 1941–1945  עיטור הדגל האדום של העמל  עיטור אות הכבוד  אמן מצטיין של רוסיה הסובייטית 
 פרופיל ב-IMDb
 
אלכסנדר פטושקו (ברוסית: Александр Лукич Птушко; ‏19 באפריל 1900 – 6 במרץ 1973), במאי סובייטי. התפרסם בבימוי סרטי פנטזיה על בסיס סיפורי עם.
ביוגרפיה

אלכסנדר פטושקו נולד בעיר לוגנסק, אז בתחומי האימפריה הרוסית, היום באוקראינה. לאחר סיום לימודיו בבית הספר, עבד בתור שחקן וצייר בתיאטרון המקומי וכעיתונאי. בשנת 1923 הוא עבר למוסקבה והחל ללמוד כלכלה. לא סיים את הלימודים והחל לעבוד כצייר ובונה בובות לסרטים מצוירים. בשנת 1932 פטושקו ביים את סרטו הראשון.
בשנת 1935 אלכסנדר פטושקו סיים את הסרט "ההוליבר החדש" שהיה שילוב של סרט אנימציה עם כ-1,500 בובות ושחקנים חיים. הסרט היה מבוסס על ספרו של ג'ונתן סוויפט אך תוך התאמת העלילה למציאות סובייטית (גריגורי רושאל היה שותף לכתיבת תסריט). הסרט זכה בפרס בפסטיבל הקולנוע בוונציה. לאור הצלחת הסרט, הבמאי קיבל מחלקה במוספילם. בשנת 1939 הוא ביים סרט נוסף תוך שימוש באותה טכניקה – סרט אנימציה בשילוב עם שחקנים.
במהלך מלחמת העולם השנייה אלכסנדר פטושקו השתתף בצילום מספר סרטים תוך שילוב הניסיון שלו באפקטים מיוחדים.
לאחר חזרה למוסקבה הוא פנה לעשיית סרטים שמבוססים על סיפורי עם. הסרט הראשון "הפרח מאבן" צולם בשנת 1946. הסרט זכה לפרס בפסטיבל הקולנוע בקאן ופטושקו קיבל עבורו פרס ברית המועצות. בהמשך הוא עשה מספר סרטים נוספים שהתבססו על סיפורי עם ועל יצירות של אלכסנדר פושקין. בשנת 1953 הוא זכה בפרס נוסף בפסטיבל הקולנוע בוונציה.
בנוסף לבימוי סרטים הו היה מלמד ב-VGIK וכתב מספר סרטים על אפקטים מיוחדים וסרטי אנימציה. בשנת 1969 הוענק לו תואר אמן העם.
בשנות ה-60 מספר סרטיו הוקרנו בארצות הברית תוך דיבוב וקיצור.
אלכסנדר פטושקו נפטר במוסקבה והוטמן בבית העלמין נובודוויצ'יה.
איך התאהבתי בגנגסטר

| --- | --- |
כרזת הסרט
כרזת הסרט
 בימוי:  מאצ'יי קאבולסקי
 הופק בידי:  Open Mind Production
 תסריט:  קריסטוף גורצ'ני מאצ'יי קאבולסקי
 שחקנים ראשיים:  תומאס ולוסוק אלכס קורדיאלביץ' אנתוני קרולקובסקי
 מדינה:  פולין פולין
 חברה מפיצה:  נטפליקס
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  12 בינואר 2022
 משך הקרנה:  179 דקות
 שפת הסרט:  פולנית, גרמנית
 דף הסרט ב־IMDb
 
איך התאהבתי בגנגסטר (בפולנית: Jak pokochalam gangstera) הוא סרט קומדיה היסטורית פולני משנת 2022. הסרט מספר את סיפורו של ניקודם סקוטארצ'ק ("ניקוש"), גנגסטר שהיה ראש העולם התחתון של אזור החוף הפולני.
עלילה

הסרט מספר את סיפור עלייתו ונפילתו של ניקודם סקוטארצ'ק ("ניקוש"). ניקוש נולד בפרושץ' גדנסקי, עיירה קטנה בפומרניה, לאב שהתעלל בו והכה אותו. כאשר הוא מתבגר, הוא מקבץ סביבו חבורת עבריינים, ובראשם ידידו הטוב "קומו". בתחילה, ניקוש וחבורתו עוסקים בפשיעה קטנה, אולם בהמשך מתחילים לגנוב מכוניות מגרמניה ולמכור אותן בפולין. עסק זה מניב להם רווחים אדירים והופך את ניקוש לשליט העולם התחתון של אזור החוף הפולני.
סיפורו של ניקוש מסופר מנקודת מבטם של האנשים הסובבים את ניקוש, חבריו, בני משפחתו ונשותיו.
אלינור מאנגליה, מלכת קסטיליה

אלינור מאנגליה, מלכת קסטיליה (באנגלית: Eleanor of England, Queen of Castile;‏ 13 באוקטובר 1162 - 31 באוקטובר 1214), הייתה בתם של הנרי השני, מלך אנגליה ואלינור מאקוויטניה, ואשתו של אלפונסו השמיני, מלך קסטיליה.
ביוגרפיה

אלינור נולדה ב-13 באוקטובר 1162 בדומפרון שבנורמנדי להנרי השני, מלך אנגליה ולאלינור, דוכסית אקוויטניה, בתם של גיום העשירי, דוכס אקוויטניה ואאנור דה שאטלרו.
בשנת 1170 אורסה אלינור לאלפונסו השמיני, מלך קסטיליה, אולם הנישואים התעכבו עד לשנת 1177, בשל גילה הצעיר ובשל המהומה שהתעוררה באירופה לאחר שאביה רצח את הארכיבישוף מקנטרברי, תומאס בקט. מטרת אביה בסידור הנישואין הייתה להגן על הגבול בפירנאים של דוכסות אקיטן, ואילו אלפונסו חיפש בן ברית כנגד יריבו סנצ'ו השישי, מלך נווארה.
בשנת 1200 פלש אלפונסו לגסקוניה בטענה כי הוא היה אמור לקבל אותה כחלק מהנדוניה שהובטחה לו. טענה כזו לא נראית הגיונית על פניה, שכן לא סביר שאביה של אלינור היה מוותר על חלק כה משמעותי מנחלותיו, מה גם שגסקוניה הייתה רכושה הפרטי של המלכה, אלינור מאקוויטניה. לכל היותר הוצעה הדוכסות כערבות עד לתשלום מלוא הנדוניה. בשנת 1208 ויתר אלפונסו על התביעה. עם זאת, נין של השניים, אלפונסו העשירי, מלך קסטיליה, טען לבעלותו על גסקוניה, בשל אותו עניין בדיוק.
כמו אימה, אלינור מאקוויטניה, גם אלינור מאנגליה הייתה בעלת כח פוליטי והשפעה בזכות חוזה הנישואין שלה, שבמסגרתו נתנה לה שליטה על נחלות, ערים וטירות בכל רחבי הממלכה. כוחה השתווה כמעט לכוחו של בעלה, ונראה ששררה ביניהם הערכה ואהבה שכן הוא קבע בצוואתו כי לאחר מותו היא תשלוט בממלכה יחד עם בנם. היא הייתה זאת שהביאה לחתונת בתה ברנגלה, מלכת קסטיליה עם אלפונסו התשיעי, מלך לאון.
אלינור גם המשיכה את המסורת מבית אימה, והייתה פטרונית לטרובדורים ולתרבות החצרונית. היא תמכה במוסדות דת, ועסקה רבות בפעולות צדקה וסעד לנזקקים. היא הקדישה קפלה בקתדרלת טולדו לארכיבישוף מקנטרברי תומאס בקט, שאותו רצח אביה.
בשנת 1214 מת בעלה אלפונסו השמיני, מלך קסטיליה, ומרוב צער חלתה אלינור ומתה בבורגוס 28 ימים לאחר מכן, ב-31 באוקטובר.
משפחתה

בשנת 1177 התחתנה אלינור עם אלפונסו השמיני, מלך קסטיליה, ממנו נולדו לה 11 ילדים:
ברנגלה, מלכת קסטיליה (1180–1246)
סנצ'ו (1181)
סאנצ'ה (1182–1185)
אנריקה (1184)
אורקה מקסטיליה, מלכת פורטוגל (1187–1220)
בלנקה, נסיכת קסטיליה (1188–1252)
פרננדו מקסטיליה (1189–1211)
מפאלדה (1190–1211)
לאונור מקסטיליה (1191–1244)
קונסטנס (1202–1243)
אנריקה הראשון, מלך קסטיליה (1204–1217)
אימרה פלדש (היסטוריון מוזיקה)

| --- | --- |

 לידה:  8 במרץ 1934 (בן 90) בודפשט, ממלכת הונגריה 
 מוקד פעילות:  הונגריה 
 מקום לימודים:  הקונסרבטוריון על שם בלה ברטוק בבודפשט, האקדמיה למוזיקה פרנץ ליסט בבודפשט, Goldmark Music School 
 מספר צאצאים:  1 
 פרסים והוקרה:  פרס SZOT (1975)  Prize Moholy-Nagy (2010)  Artisjus Award (2011)  צלב ההצטיינות ההונגרי (2004)  ​​Bence Szabolcsi Award (1977)  פרס פרנץ ארקל (1986)  Prima Primissima Prize (2016) 
 foldesimre.hu/oldal.asp
 
אימרה פלדש (בהונגרית: Földes Imre;‏ נולד ב-8 במרץ 1934) הוא היסטוריון מוזיקה יהודי-הונגרי זוכה ב-12 פרסים שונים מתוכם: הפרס על שם פרס פרנץ ארקל (פרס ממלכתי למלחינים מצטיינים, מנהלים מוזיקליים ופעילות אמנותית – רק 3 מקבלים כל שנה) ו"פרס פרימה פרימיסימה", פרופסור בדימוס באוניברסיטה של האקדמיה למוזיקה ע"ש פרנץ ליסט, דמות בעלת השפעה רבה בחינוך והפצת ידע בתולדות המוזיקה ההונגרית.
ביוגרפיה

אימרה פלדש נולד במשפחה יהודית, אביו היה סוחר, אמו רואת חשבון. סבו, אימרה פלדש היה מחזאי, ודודו פטר פלדש היה סופר. אשתו (מאז 1963) היא ד"ר ז'וז'אנה ודאס, רופאת עיניים לילדים. בתו יודית פלדש (1964) היא נגנית כינור, חתנו סימונה פונטאנלי (1961) הוא מלחין, ונכדתו פלורה פונטאנלי (1995) היא נגנית כינור.
קריירה > לימודיו עד 1945

אמו של פלדש ניגנה בפסנתר ברמה גבוהה, מה שקבע במידה רבה את העניין ואת בחירת הקריירה שלו. הוא החל את לימודי הפסנתר שלו ב-1943 בבית הספר למוזיקה גולדמארק (שהיה מיועד ליהודים שלא יכלו ללמוד במקום אחר) הוא למד אצל ורה ברצל. בית הספר היה ממוקם בבית המגורים שנבנה על פי תוכניותיו של האדריכל ג'רג' שומודי עבור הקהילה היהודית של פשט בשנת 1937. המוסד החל את פעילותו בשנת 1943 תחת השם בית הספר למוזיקה גולדמארק, האולם הגדול, שתפקודו במקור היה אולם תפילה משלים של בית הכנסת ברחוב הגדוש ד'יולה בבודפשט, הותאם בתקופה זו להופעות ולחגיגות. בשנים האחרונות האלה של מלחמת העולם השנייה, רבים מהאנשים היהודים הבולטת של חיי המוזיקה ההונגרית מצאו מקלט וקיבלו במקום קתדרה ללמד. ביניהם: ורה דנש, פאל קדושה, פאול לוקאץ', פרידייש שאנדור, שאנדור רנה (במקור שטרן), טיבור שאראי, אישטוואן סלני (במקור שטסל), בנצה סאבולצ'י, אימרה אונגאר.
קריירה > אחרי 1945

בין השנים 1949 לבין 1955, הוא למד קומפוזיציה אצל אישטוואן סלני בבית הספר התיכון למוזיקה בבודפשט. בין השנים 1955 לבין 1960 למד קומפוזיציה באקדמיה למוזיקה ע"ש פרנץ ליסט כתלמידו של יאנוש וישקי.
כבר בשנות לימודיו הוא נתן בדירתו בקביעות לחבריו שיעורים בתולדות המוזיקה ובתורת המוזיקה. בארגון Jeunesses Musicales (הארגון הגדול ביותר למוזיקת הנוער הלא ממשלתי בעולם, שנוסד בבריסל, בלגיה בשנת 1945, במשימה "לאפשר לצעירים להתפתח באמצעות מוזיקה בכל הגבולות") הוא הוביל חוגי חינוך מוזיקליים ומחנות בבודפשט ובגדלה. בין 1960 לבין 1974, הוא לימד תולדות המוזיקה וידע בסיסי בתורת המוזיקה באוניברסיטת מוהולי-נאג' לאמנות ועיצוב והקים מקהלה (שפועלת עד היום). בין השנים 1961–1966 היה מורה לתולדות המוזיקה, ספרות מוזיקלית, תורת המוזיקה וסולפז' באקדמיה למוזיקה בלה ברטוק, ובין השנים 1961–2003 היה מורה לתולדות המוזיקה ולתורת המוזיקה במכון להכשרת מורים בבודפשט של האקדמיה למוזיקה ע"ש ליסט פרנץ. מאז 1971, הוא מלמד תיאוריה של מוזיקה, סולמות ותולדות המוזיקה בסניף האוניברסיטה של האקדמיה למוזיקה ע"ש פרנץ ליסט. מרצה בכיר משנת 1966, פרופסור חבר באוניברסיטה משנת 1971, ופרופסור מן המניין באוניברסיטה משנת 1997.
קריירה > השתתפותו בהפצת מוזיקה

מחוץ למוסדות החינוך, הוא ביצע גם פעילות הסברה מוזיקלית נרחבת בבודפשט ומחוצה לה. מאז 1960 קיים סדרת הרצאות על תולדות המוזיקה, תורת המוזיקה והיסטוריה במשך 59 מחזורי כיתות באוניברסיטה החופשית של אטילה יוז'ף בבודפשט. בין השנים 1972–1977, הוא ערך סדרת הרצאות ברדיו ההונגרי בשם "יצירות מוזיקה הונגריות", בית הספר למוזיקה של כולם בין 1976 לבין 1981 ותולדות המוזיקה לכולם בין השנים 1996 לבין 2001. הוא נתן הרצאות במקומות רבים מחוץ להונגריה: Cheshire (Connecticut, USA), פירנצה, לטינה, לנדאווה, לאון, לונדון, נאפולי, אולומואוץ, ברטיסלאבה, פראג, ויימאר.
במהלך פעילות הפצת הידע שלו, הוא הקדיש תשומת לב מיוחדת למוזיקה של המאה ה-20 ויצירתם של מלחינים הונגרים עכשוויים. הוא ניהל שיחות פומביות עם מלחינים הונגרים, שרובן התפרסמו גם בדפוס (Harmincasok, Metszet). ערך הכשרות מקצועיות בכל רחבי הארץ.
קריירה > פעילותו החברתית

במהלך פעילותו החברתית הענפה מילא פלדש תפקידים רבים. כך, בין היתר, הוא היה נשיא מחלקת המוזיקה של TIT - נשיא מחלקת המוזיקה של החברה להפצת מידע של בודפשט, סגן נשיא מועדון האמנות FÉSZEK (סגן נשיא כבוד מ-2019), חבר ועדת כבוד של אגודת מורי המוזיקה (ZETA), חבר בוועדת המלגות למלחין, מוזיקולוג ומבקר מוזיקה על שם זולטאן קודאי (1999 - 2019). הוא נבחר לחבר כבוד בארגון ההונגרי של מוזיקאים צעירים (Jeunesses Musicales) ב-1992. ועוד.
יצירתו

הוא פרסם כמעט את כל עבודתו הכתובה והמנוגנת-מושמעת באתר האינטרנט שלו.
יצירתו > כתביו (מבחר)

הם בשנות השלושים לחייהם. שיחות עם מלחינים הונגרים. הוצאת המוזיקה בודפשט 1969
מערכות קול ורצפים ווקאליים במוזיקה של המאה שלנו. הוראת מוזיקה ווקאלית 1970–1973
יצירת המוזיקה של השבוע (25 מחקרים). הוצאת המוזיקה בודפשט 1973–1995
למה המוזיקה של המאה שלנו יפה? (2 מחקרים) מחשבה, בודפשט 1974
הלחן "Dies irae...". (1974) תורת המוזיקה, ניתוח סגנונות. הוצאת המוזיקה בודפשט 1977
חייו ויצירותיו של יוהאן סבסטיאן באך. הוצאת ספרי לימוד 1976 (2/1980, 3/1989)
תופעות. כתב העת מוזיקה 1982–1984
גורלות - שלוש שיחות (Csaba Deák, Miklós Maros, Pavol Simai). מוזיקה 1994
"Metszet '96" - שיחות עם מלחינים הונגרים. פארלנדו 1998–2008
יצירתו > הרצאותיו (מבחר)

יצירות מוזיקה הונגריות (סדרת הופעות ברדיו ההונגרי – עורכת אסתר לזר)
בית הספר למוזיקה של כולם (53 הופעות ברדיו ההונגרי 1976–1981)
היסטוריית מוזיקה לכולם (37 הופעות ברדיו ההונגרי 1996–2001)
Der Leiermann (2004)
המערכת הדינמית של התווים המוזיקליים (2005)
פרסים והוקרה

למען תרבות סוציאליסטית (1974)
פרס ה"רמה" של הרדיו ההונגרי (1974, 1976)
פרס SZOT לאמנות (1975)
עובד מצטיין בחינוך (1976)
קרן האמנות של הרפובליקה העממית ההונגרית – פרס סאבולצ'י (1977)
פרס פרנץ ארקל (1986)
מדור המוזיקה של האגודה הלאומית של אמנים יוצרים הונגרים – "הפרס הגדול" (1995)
פרס מיוחד לרדיו ההונגרי (1998)
צלב האבירים של מסדר ההצטיינות של הרפובליקה של הונגריה (2004, החזיר אותו ב-2016)
פרס על שם לאסלו מוהולי-נאג' (2010)
פרס Artisjus (2011)
פרס פרימה פרימיסימה (2016)
לקריאה נוספת

Brockhaus–Remann: Zenei Lexikon I. Zeneműkiadó Budapest 1983
מי זה מי בסצנת המוזיקה ההונגרית? הוצאת המוזיקה בודפשט 1988
האישים המוצלחים של הונגריה. British Publishing House 2017
אתר אוניברסיטת פרנץ ליסט למוזיקה
מאגר אמנים של BMC
הערות שוליים

↑  J. S. Bach: I. brandenburgi verseny, J. S. Bach: á-moll hegedűverseny, J. S. Bach: Magnificat, Balassa Sándor: Cantata Y, op. 21, Balassa Sándor: Írisz, Balassa Sándor: Requiem Kassák Lajosért, Ludwig van Beethoven: 1. szimfónia, Johannes Brahms: G-dúr hegedű-zongora szonáta, op. 78, Arcangelo Corelli: Concerto grossók, op. 6, Decsényi János: Sírfelirat Aquincumból, Durkó Zsolt: Halotti beszéd, Farkas Ferenc: Gyümölcskosár, Arthur Honegger: 4. szimfónia, Arthur Honegger: 5. szimfónia, Arthur Honegger: Szimfónia vonós hangszerekre, Huzella Elek: Miser Catulle, Kurtág György: A boldogult R. V. Truszova üzenetei, Kurtág György: Bornemisza Péter mondásai, Kurtág György: Játékok, Ligeti György: Requiem, Witold Lutosławski: Gyászzene – vonószenekarra, Witold Lutosławski: Velencei játékok, Gustav Mahler: 1. szimfónia, Maurice Ravel: Miroirs, Szervánszky Endre: Hat zenekari darab
↑  Arthur Honegger: Szimfónia vonós hangszerekre, Arnold Schönberg: Hat kis zongoradarab, op. 19 No. 6
צולם על ידי Endre Birta,‏ 2009
אליהו אליעזר שאול כהן

| --- | --- |

 תפקידים:  רופא 
 
אליהו אליעזר שאול כהן (הכהן) (1859–1926), ידוע גם כד"ר אליאס כהן, היה בין שבעת הרופאים הראשונים ילידי ארץ ישראל, שימש כרופא בצפת והגליל וכרופא המושבה פתח תקווה בין השנים 1926-1908.
קורות חיים

אליהו אליעזר שאול כהן (הכהן) נולד בירושלים בשנת 1859 לר' מיכל הכהן וליבה-דבורה לבית קצורין (דור שני בירושלים). אחרי שסיים את לימודיו בחדר עבר ללמוד בבית הספר החקלאי מקוה ישראל, ונשלח על ידי אביו ב-1874 לסמינר למורים בברלין.  בתום לימודיו שב לירושלים ושימש כמורה לשפות בבית הספר למל. בשנת 1882 הלך בדרכי אביו והוציא לאור בירושלים את העיתון "ירושלים" בשפה הגרמנית.
בשנת 1888 חזר אליהו לגרמניה והתחיל ללמוד רפואה באוניברסיטת היידלברג. לאחר 3 שנים שב לירושלים ושוב לימד בבית הספר "למל", בד בבד לימד שפות בתלמוד תורה. בשנת 1891 יצא בשנית לברלין והשלים את לימודי הרפואה, הפעם באוניברסיטת "פרידריך וילהלם" בברלין. באוגוסט 1892 סיים את לימודיו עם כתיבת עבודת גמר בנושא מחלת "בזדוב". הוא השתלם בתחום הכירורגיה ואחר כך שב לירושלים.
בשובו עבד בבית החולים משגב לדך. בשנת 1893 ניהל את בית החולים מאיר רוטשילד בירושלים. בסוף 1893 התמנה ד"ר כהן כרופא ממשלתי של השלטון הטורקי בחברון ולאחר כשנה הועבר לעזה.
ב-1894 נישא לשרה בת נפתלי ליאון, נכדתו של בן ציון ליאון. הוא קיבל את תפקיד מנהל בית החולים "אטלינגר" בצפת.  הברון רוטשילד מינה אותו כ"רופא ראשי למושבות הגליל" וכן סייר בכפרים הערביים שיושביהם כינו אותו בשם "חכים אליאס". בשנת 1908 עקר ד"ר כהן לפתח תקווה ושימש כרופא ועד המושבה כמחליפו של ד"ר יעקב ברנשטיין כהן.  בשנת 1912 נמנה עם חברי הוועד הראשון של "אגודת מדיצינית עברית ביפו".
בשנת 1914 גויס לצבא הטורקי והוצב בעזה, בבית חולים צבאי. עם שחרורו ב-1916 הוזמן שוב לעבוד כרופא המושבה בפתח תקווה ושימש בתפקיד עד מותו בט' באב, 1926.
לד"ר אליהו כהן ואשתו שרה היו 5 ילדים: ד"ר נפתלי כהן, פרידה (נפטרה ב-1943 ונקברה בהר הזיתים בירושלים),  בן ציון (נפטר ב-1981 ונקבר בבית הקברות בפתח תקווה), נתן (נפטר במרץ 1989 ונקבר בבית הקברות בפתח תקווה) ויוסף (נפטר בפברואר 1989 ונקבר בבית הקברות בפתח תקווה).
לד"ר אליהו כהן 8 נכדים: בנותיו של נפתלי - תקוה וינשטוק-לוריא, ומאשתו השנייה - פרידה, קיטי, אניק ומרטין; בתו של בן ציון - תמרה כהן; בניו של נתן - השופט אליעזר כהן ואלכסנדר.
בחודש אוקטובר 2012 נקרא רחוב על שמו בשכונת כפר גנים החדשה בפתח תקווה.
אלינה נצ'אייבה

| --- | --- |

 לידה:  10 בנובמבר 1991 (בת 32) טאלין, אסטוניה 
 מוקד פעילות:  אסטוניה אסטוניה
 תקופת הפעילות:  מ-2009
 מקום לימודים:  בית הספר הצרפתי של טאלין, האקדמיה האסטונית למוזיקה ותאטרון 
 סוגה:  אופרה, פופ, פופ אופראי
 סוג קול:  סופרן קולורטורה 
 www.elinanechayeva.com
 פרופיל ב-IMDb
 
אלינה נצ'אייבה (באסטונית: Elina Netšajeva; נולדה ב-10 בנובמבר 1991) היא זמרת סופרן אסטונית.
ביוגרפיה

נצ'אייבה סיימה את לימודיה בבית הספר הצרפתי בטאלין שבאסטוניה בשנת 2011. בשנת 2016 השלימה את לימודיה במכללה האקדמית האסטונית לתיאטרון ומוזיקה. התואר שקיבלה היה תואר M.A (תואר שני) והוא עסק בשירה קלאסית בתקופה הקלאסית ולאחריה.
הופעת הבכורה שלה בעולם המוזיקה הייתה בעונה השלישית של התחרות "Eesti Ostib Superstaari", היא עברה את האודישן בהצלחה והתקבלה לנבחרת הבנות. נצ'אייבה הודחה מהתוכנית בשלב חצי הגמר (שלב נמוך, הגמר כולל עשרה משתתפים). ב-2014 השתתפה נצ'אייבה בתחרות "Klassikatähed 2014" והייתה אחת משלוש הפיינליסטיות.
נצ'אייבה הנחתה את הקדם-אירוויזיון האסטוני "Eesti Laul" לשנת 2017 יחד עם מרקו רייקופ. בדצמבר באותה השנה שינתה נצ'אייבה את שם המשפחה הבִּמתי שלה לתעתיק אנגלי, קרי, Nechayeva במקום Netšajeva.
ב-3 במרץ 2018 ניצחה נצ'אייבה בתחרות "Eesti Laul 2018", ונבחרה לייצג את אסטוניה באירוויזיון 2018 עם השיר La Forza. ב-8 במאי 2018 הופיעה נצ'אייבה בחצי הגמר הראשון של האירוויזיון. שירה של אסטוניה היה התשיעי בסדר ההופעות. בתום הערב הוכרזה אסטוניה כעולה השנייה מבין עשר המדינות שעלו לשלב הגמר שהתקיים ב־12 במאי 2018. בגמר האירוויזיון הגיעה נצ'אייבה למקום השמיני.
בשנת 2020 הופיעה בהופעת קמאו בסרט הקומי "תחרות הזמר של האירוויזיון: סיפורה של Fire Saga" בכיכובו של ויל פרל.
הערות שוליים

1 2  ELINA NECHAYEVA, אדה זהחרובה מיוזיק אג'נסי
↑  La forza, אי TV, ינואר 2018
↑  Elina Netšajeva changed the name of the Estonian Song semifinals
↑  Elina won the high mountain: look at how the jury and audience voted in the Estonian Singing Semifinals and Finals, עיתון מניו.אי אי, 25 בפברואר 2018
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1262751616  MusicBrainz: 73f4f1fe-a7bc-4946-a52c-3367ef6d3a81
אנא בקראנו

"יום הכיפורים", ציור שמן על בד מאת איזידור קאופמן (לפני 1907)
אָנָּא בְּקָרְאֵנוּ הוא פיוט שנאמר על ידי יהודי ספרד כחלק מאמירת הסליחות ביום כיפור, לאחר תפילת ערבית של יום הכיפורים. הפיוט חובר על ידי ר' דוד אבן בקודה במאה ה-11.
הפזמון החוזר בפיוט, המסתיים לסירוגין במילים "ה' שמעה", "ה' סלחה", מבוסס על התחינה שבספר דניאל, פרק ט', פסוק י"ט: ”אֲדֹנָי שְׁמָעָה אֲדֹנָי סְלָחָה אֲדֹנָי הַקְשִׁיבָה וַעֲשֵׂה אַל תְּאַחַר לְמַעֲנְךָ אֱלֹהַי כִּי שִׁמְךָ נִקְרָא עַל עִירְךָ וְעַל עַמֶּךָ”.
הפיוט מפרט את חטאי העם ומבקש שה' ישמע את בקשתו ויסלח עליהם.
נעימת הפיוט המסורתית קצבית.
מבנה הפיוט

האותיות הראשונות בכל בית בפיוט יוצרות אקרוסטיכון של "דוד חזק", המרמזות על שם המחבר.
הפיוט בנוי במשפטים בהם יש חזרה.
בכל משפט יש תקבולת משלימה. השיר בנוי על דרך ההקבלה. ישנה הקבלה פנימית בתוך כל אחד משני הפסוקים המרכיבים את הפזמון וכן הקבלה חיצונית בין הפסוק הראשון לפסוק השני. הקבלה דומה, פנימית וחיצונית, קיימת גם בבתי השיר.
הפזמון החוזר (רפרן) בפיוט, שבדרך כלל מושר על ידי הקהל, הוא המילים המבקשות שהאל ישמע ויסלח. הקהל העונה לעומת החזן אחרי כל בית בקריאה-זעקה-שירה: אָנָּא בְּקָרְאֵנוּ לְקוֹל שַׁוְעֵנוּ - ה' שְׁמָעָה, ולסירוגין: אָנָּא בְּרַחֲמֶיךָ עֲוֹן בִּצְעֵנוּ - ה' סְלָחָה.
הערות שוליים

↑  ספר הושע, פרק י"ד, פסוק ג': "קְחוּ עִמָּכֶם דְּבָרִים וְשׁוּבוּ אֶל ה' אִמְרוּ אֵלָיו כָּל תִּשָּׂא עָוֹן וְקַח טוֹב וּנְשַׁלְּמָה פָרִים שְׂפָתֵינוּ,"
↑  ספר תהלים, פרק נ"א, פסוק ז': "הֵן בְּעָווֹן חוֹלָלְתִּי וּבְחֵטְא יֶחֱמַתְנִי אִמִּי."
↑  ספר מלכים א', פרק ח', פסוק ל"ד: "וְאַתָּה תִּשְׁמַע הַשָּׁמַיִם וְסָלַחְתָּ לְחַטַּאת עַמְּךָ יִשְׂרָאֵל וַהֲשֵׁבֹתָם אֶל הָאֲדָמָה אֲשֶׁר נָתַתָּ לַאֲבוֹתָם"
↑  ספר ישעיהו, פרק י"ד, פסוק ל': "וְרָעוּ בְּכוֹרֵי דַלִּים וְאֶבְיוֹנִים לָבֶטַח יִרְבָּצוּ וְהֵמַתִּי בָרָעָב שָׁרְשֵׁךְ וּשְׁאֵרִיתֵךְ יַהֲרֹג."
↑  ספר ישעיהו, פרק א', פסוק י"ט: "אִם יִהְיוּ חֲטָאֵיכֶם כַּשָּׁנִים כַּשֶּׁלֶג יַלְבִּינוּ אִם יַאְדִּימוּ כַתּוֹלָע כַּצֶּמֶר יִהְיוּ."
↑  ספר ירמיהו, פרק י"ז, פסוק ט': "עָקֹב הַלֵּב מִכֹּל וְאָנֻשׁ הוּא מִי יֵדָעֶנּוּ"