stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ברונו שטיין
ביוגרפיה

שטיין נולד ברומניה ועלה עם הוריו ניצולי השואה. גדל בבאר שבע. את שירותו הצבאי עשה בפלוגת ההנדסה של חטיבת הצנחנים. לחם במלחמת לבנון, והשתתף בקרבות מהנחיתה של חטיבת הצנחנים בשפך נהר האוואלי ועד הקרב על ביירות.
הוא בעל תואר ראשון מאוניברסיטת חיפה במדעי המדינה ומוסמך במדיניות ציבורית מטעם אוניברסיטת תל אביב. מלבד זה, הוא מוסמך בחינוך מאוניברסיטת חיפה.
ב-1984 התגייס למשטרת ישראל. שירת כבלש במרחב ירקון במחוז תל אביב, סיים בהצטיינות קורס קציני משטרה ב-1989. שירת כקצין בילוש וקצין יחידת סיור במרחב הירקון, ב-1993 מונה למפקד היס"מ במרחב וב-2000 לראש אגף המבצעים במרחב ירקון. ב-2002 מונה למפקד משטרת רמלה-לוד ושנה אחר כך למפקד משטרת נתניה. ב-2004 קודם לדרגת ניצב-משנה ומונה למפקד מרחב אילת תפקיד בו שירת במשך שנתיים וחצי, במהלכן הופעלה בעיר תוכנית עיר ללא אלימות. בינואר 2007, בשבוע בו סיים את התפקיד, התמודד עם אחד מאירועי הטרור הקשים ביותר שפקדו את העיר מאז ומעולם, כשמחבל מתאבד פוצץ עצמו במאפיה במרכז העיר ורצח 3 אנשים. שטיין מונה למפקד מרחב ציון במחוז ירושלים ולאחר שנתיים בתפקיד הועלה לדרגת תת-ניצב. בתפקידו התמודד עם שורה של פיגועי דריסה בעיר ב-2008 וב-2009 ועם פיגוע בתחנת אוטובוס באזור בנייני האומה ב-2011.
במאי 2011 מונה למפקד אגף התנועה במשטרה, במהלך כהונתו הוביל מעבר מאכיפה כמותית שהייתה נהוגה במשך שנים, לאכיפה איכותית הממוקדת בעבירות הבריונות – אלו הגורמות באופן ישיר לקטל בכבישים. לצורך כך הגדיל את סיירת האופנועים ואת מספר הניידות הסמויות, וכן החלה פריסת מצלמות אכיפה מדגם א-3 בכבישים.
במהלך כהונתו ירד מספר ההרוגים והפצועים בתאונות דרכים. בשנת 2012 נהרגו 281 בני אדם, 97 הרוגים פחות בהשוואה לשנת 2011. בשנת 2012 נרשמו 246 תאונות קטלניות, 85 תאונות פחות משנת 2011.
במאי 2013 מונה למפקד מחוז מרכז. ב-10 בספטמבר 2014 פורסם כי נכח באירוע פרטי שקיים עורך הדין רונאל פישר, החשוד בתיווך בשוחד. מאוחר יותר באותו יום הודיע שיפרוש מן המשטרה במהלך פרשת הניצבים (באותה תקופה גם נגד סגנו שמעון בן הרוש נפתח תיק שבסופו של דבר גרם לפיטוריו). באוקטובר 2014 הוחלף על ידי ניצב מוטי כהן. במרץ 2016 הוחלט להעמידו לדין משמעתי על עבירת התנהגות שאינה הולמת שוטר, הליך משמעתי זה נגנז ביולי 2018.
הערות שוליים

↑  אמיר בוחבוט‏, "הטנק הראשון חטף שלושה טילים. היו צרחות בקשר", באתר וואלה, 8 ביוני 2012.
↑  עזרי עמרם, ‏בכירי המשטרה על מצלמות המהירות: "עוסקים בהצלת חיים - לא בכסף", באתר ‏מאקו‏, 16 בפברואר 2012
↑  זוהר שחר לוי, פרשת רונאל פישר: ניצב בדימוס ברונו שטיין יועמד לדין משמעתי, באתר כלכליסט, 27 במרץ 2016
↑  ישי פורת, אחר שנתיים וחצי: ניצב בדימוס ברונו שטיין לא יועמד לדין משמעתי, באתר ynet, 12 ביולי 2018
בית ביוט

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  בית מגורים 
 כתובת:  אדינבורו 
 מיקום:  אדינבורו
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 הקמה ובנייה
 אדריכל:  רוברט אדם 
 סגנון אדריכלי:  אדריכלות נאו-קלאסית 
 קואורדינטות:  55°57′09″N 3°12′29″W﻿ / ﻿55.9526°N 3.20806°W﻿ / 55.9526; -3.20806
 אתר רשמי
  (למפת אדינבורו מוגדלת) בית ביוט(למפת אדינבורו רגילה) בית ביוט
 
בית ביוט (באנגלית: Bute House; בגאלית סקוטית: Taigh Bhòid) הוא בית המגורים הרשמי של השר הראשון של סקוטלנד (בפועל, מושל סקוטלנד), העומד בראש ממשלת סקוטלנד מאז ייסוד תפקיד זה בשנת 1999. קודם לכן שימש הבית כבית מגוריו הרשמי של מזכיר המדינה של סקוטלנד.
המבנה ממוקם בכיכר שארלוט, בבית מספר 6, באדינבורו בירת סקוטלנד, בצידה הצפוני של הכיכר.
היסטוריה

האדמה עליה נבנה המבנה נרכשה במכירה פומבית בשנת 1792 על ידי אורלנדו הארט (Orlando Hart), יצרן נעליים, בעלות של 290 ליש"ט. בשנת 1806 רכש סר ג'ון סינקליר את הבית בעלות של 2,950 ליש"ט. הבית נמכר על ידו בשנת 1816 והחליף ידיים מספר פעמים עד שנרכש בראשית המאה ה-20 על ידי ג'ון קריצ'טון סטוארט, מרקיז ביוט הרביעי. בשנת 1966 הבית, ושני בתי המגורים הסמוכים לו הועברו לידי מס ההכנסה של הממלכה המאוחדת, כתשלומי מס ירושה, בעקבות מותו של ג'ון קריצ'טון סטוארט בשנת 1956, וזה העביר את המבנה לידי הקרן הלאומית הסקוטית המחזיקה בבעלות במבנה גם כיום.
מאז שנת 1970 משמש המבנה כמבנה ממשלה, וכמגורי מזכיר המדינה של סקוטלנד בעת שהוא נמצא בסקוטלנד מטעם ממשלת הממלכה המאוחדת. בשנת 1999 הפך המבנה לבית המגורים הרשמי של השר הראשון של סקוטלנד, מושל המדינה בפועל.
במבנה נערכים הדיונים השבועיים של ממשלת סקוטלנד, וכן במבנה נערכות קבלות הפנים הרשמיות שנערכות אצל השר הראשון.
בית ציוני אמריקה

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  מרכז תרבות, אולם תיאטרון 
 כתובת:  דניאל פריש 1 
 מיקום:   תל אביב-יפו
 מדינה:  ישראל 
 מייסדים:  ארגון ציוני אמריקה 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ינואר 1950 – 13 במאי 1952 (כשנתיים)
 תאריך פתיחה רשמי:  13 במאי 1952 
 אדריכל:  מאיר הורמן 
 קואורדינטות:  32°04′28″N 34°46′56″E﻿ / ﻿32.0744°N 34.7822°E﻿ / 32.0744; 34.7822
 zoatlv.co.il
  מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת תל אביב מוגדלת) בית ציוני אמריקה(למפת תל אביב רגילה) בית ציוני אמריקה(למפת גוש דן רגילה) בית ציוני אמריקה(למפת גוש דן מוגדלת) בית ציוני אמריקה  he בית ציוני אמריקהhe בית ציוני אמריקהמפת  מרכז __ תל אביב (in English: Tel Aviv) [‌גוש דן וסביבותיו‌]ממזרח: __ בני ברק (in English: Bnei Brak), __ רמת גן (in English: Ramat Gan), __ גבעתיים (in English: Givatayim) ממערב: הים התיכון (in English: PAM) tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
בול דואר לכבוד חנוכת בית ציוני אמריקה, 1952
בית ציוֹני אמריקה הוא מרכז תרבות ברחוב אבן גבירול פינת רחוב דניאל פריש בתל אביב.
הבניין נוסד ביוזמת ארגון ציוני אמריקה בתחילת שנות ה-50 של המאה ה-20 והיה לאחד ממרכזי התרבות הראשונים בעיר. במקור נועד המוסד להתקיים כבית תרבות לשירות ציבור דוברי האנגלית ובעבר אף פעלו במקום האולפנים לעברית של עיריית תל אביב.
היסטוריה

הבניין תוכנן על ידי האדריכל מאיר הורמן, שבעקבות קשריו עם ארגון ציוני אמריקה, תכנן מספר פרויקטים לארגון, ובהם גם את כפר סילבר.
טקס הנחת אבן הפינה לבניין נערך ב-13 בינואר 1950 בהשתתפות יו"ר המפעל להקמתו, פרד מונוסון, נשיא המדינה חיים ויצמן, ראש הממשלה דוד בן-גוריון, שגריר ארצות הברית ג'יימס מקדונלד, נשיא ההסתדרות הציונית באמריקה דניאל פריש וראש העירייה ישראל רוקח. לאחר מותו של דניאל פריש, נשיא ההסתדרות הציונית באמריקה, במרץ 1950 הוחלט לקרוא לבניין על שמו, וגם לרחוב הסמוך.
הבניין נחנך ב-13 במאי 1952. באירוע נכחו יו"ר הכנסת, שרים, חברי כנסת, ראש עיריית תל אביב וחברי הנהלת הסוכנות היהודית. ב-1960 הכריז ארגון ציוני אמריקה על תוכנית להקמת קומה נוספת למבנה ואולם הופעות.
בתחילת שנות ה-80 של המאה ה-20 הבניין התיישן והיה זקוק לשיפוץ. ארגון ציוני אמריקה החליט למכור אותו, אך לבסוף הוחלט לגייס תרומות לשיפוצו. בדצמבר 1986 הסתיים שיפוץ אולם ההופעות שבמבנה, שהוסב גם לשימוש כבית קולנוע עם 250 מושבים. במקביל החלה הקמת אולם נוסף בן 400 מושבים, במגרש שמאחרי המבנה הקיים, במימון חברת רסקו, שבנתה בחלק מהמגרש את מגדל דניאל פריש.
בשנת 1997 חתם ארגון ציוני אמריקה על הסכם עם חברת הנדל"ן "קלדש", מקבוצת "פועלים השקעות", על הסכם
לבניית מגדל מגורים בן 20 קומות מעל בית ציוני אמריקה. התוכנית אושרה בוועדה המקומית לתכנון ולבנייה והועברה לאישור הוועדה המחוזית. לפי ההסכם הייתה אומרה לקבל 50% מתמורת המכירות של הדירות. ב-2002 החליט הארגון למכור את הבניין לחברת "קלדש", והוא נמכר בסוף 2003 תמורת 6 מיליון דולר. זמן קצר לאחר השלמת העסקה, במאי 2004, מכרה אותה חברת "קלדש" לאיש האופנה אלי טהרי תמורת כ-6.5 מיליון דולר. בכוונתו של טהרי הייתה להקים מגדל מגורים של 25 קומות, מעל למבנה הקיים המיועד לשימור; ולייעד את המבנה למרכז למעצבי אופנה ישראלית. בעקבות מכירת המבנה כמעט פסקה לחלוטין הפעילות התרבותית במקום.
בשנת 2006 מותג הבניין מחדש תחת השם "ZOA TLV", בנוסף חתם על הסכם לשיתוף פעולה עם ערוץ 8, במסגרתו קיים הערוץ את כל פעילויותיו באולמות הבניין, כולל הקרנות בכורה, הרצאות ותערוכות.
בקיץ 2009 הושלם שיפוץ הבניין, בעלות של 1.5 מיליון דולר, ותכנונו של מעצב הפנים האיטלקי מיקלה סימאונה.
בפברואר 2012 חזר לפעול בית הקולנוע שבמתחם, בשני אולמות, תחת השם "קולנוע אורלנדו", לאחר הפסקה של 15 שנים.
בינואר 2017 נפתח בקומת הקרקע של הבניין מתחם קולינרי.
פעילות

בבית ציוני אמריקה נערכים על בסיס קבוע אירועים שונים, ביניהם מופעי תיאטרון, מופעי בידור, הקרנות סרטים, מועדון זמר, כנסים, סמינרים, סדנאות, פסטיבלים, ימי עיון, מפגשים ועוד.
בית ציוני אמריקה משתף פעולה עם משרד החינוך, משרד המדע והתרבות, המשרד לקליטת עליה, עיריית תל אביב ועם מפעלי תרבות שונים בישראל.
בין היתר, היה שותף לקיום הפסטיבל לתיאטרון אחר בעכו, פסטיבל הפסנתר, פסטיבל שישי אלטרנטיבי, פסטיבל הקומיקס. הגופים האמנותיים-תרבותיים הפועלים במסגרתו כוללים את התיאטרון האידי יידישפיל, התיאטרון הקאמרי, תיאטרון הפרינג' (תיאטרון השוליים), תיאטרון חיפה, תיאטרון באר שבע, תיאטרון החאן, אנסמבל רנה ירושלמי, המדרשה הליברלית, תערוכה ארצית לחובבי אמנות ועוד. בשנות ה-90 אירח בית ציוני אמריקה את סדרת מופעי הבידור הקומדי סטור, שלימים הפכה לתוכנית טלוויזיה מצליחה מאוד בערוץ 2.
בנוסף ממש הבניין לאירועים פוליטיים, דוגמת כינוסים מפלגתיים ובחירות מקדימות.
בתוך הבניין פועלת מסעדת האחים.
הערות שוליים

↑  בית ציוני אמריקה מחדש פעולותיו, הארץ, 10 באוקטובר 1955
↑  בית לציוני  אמריקה ייבנה בתל־אביב, דבר, 11 בינואר 1950
↑  דניאל פריש, נשיא ציוני אמריקה, איננו, הַבֹּקֶר, 8 במרץ 1950
↑  <<בית ציוני אמריקה>> ייחנך היום, הארץ, 13 במאי 1952
↑  ימנו מנהל לב. צ. א., הארץ, 14 בפברואר 1960
↑  בוטלה מכירת בית ציוני אמריקה, דבר, 7 ביוני 1983
↑  הגר רם, קולנוע חדש בתל־אביב, חדשות, 2 בדצמבר 1986
↑  חיים נגיד, תרבות מקיר לקיר, מעריב, 9 בנובמבר 1986
↑  שלומי גולובינסקי, חברת הנדל"ן קלד"ש ממשיכה להעיק על פועלים השקעות: הפסידה בשנה החולפת 14.8 מיליון שקל, באתר TheMarker‏, 27 במרץ 2001
↑  א. אפשטיין תבנה 20 קומות מעל בית ציוני אמריקה, באתר גלובס, 3 במרץ 1997
↑  חיים ביאור, ההסתדרות הגישה בקשה לצו מניעה על מכירת בית ציוני אמריקה לקלדש, באתר הארץ, 16 בדצמבר 2002
הארץ, ההסתדרות הסירה את התנגדותה למכירת בית ציוני אמריקה לפולאר השקעות, באתר TheMarker‏, 25 בדצמבר 2003
↑  אלעזר לוין, ‏קלדש תרכוש את בית ציוני אמריקה בת"א תמורת 6 מיליון דולר, באתר גלובס, 19 בנובמבר 2002
אלעזר לוין, ‏העיסקה למכירת בית ציוני אמריקה בתל אביב לחב' קלדש - מתעכבת, באתר גלובס, 15 ביולי 2003
↑  אלעזר לוין, ‏אלי טהרי מארה"ב קנה מקלדש את בית ציוני אמריקה בת"א ב-6.5 מיליון דולר, באתר גלובס, 23 במאי 2004
↑  מירי ריילי, איש האופנה הישראלי-אמריקאי אלי טהרי רכש את בית ציוני אמריקה בתל אביב תמורת 6.65 מיליון דולר, באתר TheMarker‏, 30 במאי 2004
↑  ציפי שוחט, ירידה בפעילות בית ציוני אמריקה בת"א, באתר הארץ, 4 בפברואר 2003
ציפי שוחט, חילופי מנהלים בבית ציוני אמריקה;  לא ברור אם תימשך פעילות התרבות, באתר הארץ, 19 בינואר 2005
↑  שירות גלובס, ‏ערוץ 8 יוצא בשת"פ עם ZOA - בית ציוני אמריקה המחודש, באתר גלובס, 10 באוקטובר 2006
↑  חגית פלג-רותם, ‏הג'וב האיטלקי בבית ציוני אמריקה, באתר גלובס, 8 ביולי 2009
↑  ליאה לוין, עכבר העיר, חלום אמריקאי? קולנוע אורלנדו נפתח מחדש בבית ציוני אמריקה בתל אביב, באתר הארץ, 6 בפברואר 2012
↑  חן בן יוסף, מגלים את אמריקה: מתחם קולינרי חדש בתל אביב, באתר הארץ, 5 בינואר 2017
↑  אורן זיו, מרצ זזה שמאלה: הגוש שמתנגד לכיבוש התחזק, באתר "שיחה מקומית", 24 באוגוסט 2022
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007303476905171  LCCN: no2019120483  VIAF: 122525379   WorldCat (עם VIAF): 122525379
ברונו שונדוב

| --- | --- |
 לידה:  10 בפברואר 1980 (בן 44) ספליט, הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה 
 עמדה:  סנטר 
 גובה:  2.21 מטרים
 דראפט:  מקום 35 כללי, סיבוב שני, 1998 דאלאס מאבריקס
 קבוצות כשחקן
 1997–1998   1999–2000   2000–2002   2002–2003   2003–2004   2004   2004   2004   2004–2005   2005–2007   2007–2008   2008   2008–2009   2009   2009   2009–2010   2010   2010   2011–2012   2012   2013   2013–2014   2014   2014–2015   2015–2016   2016   2016   2016   2016–2017   2017   2018:  סולין   דאלאס מאבריקס   אינדיאנה פייסרס   בוסטון סלטיקס   קליבלנד קאבלירס   ניו יורק ניקס   מכבי תל אביב   פפינסטר   ניו יורק ניקס   אליקנטה   א.א.ל. לימסול   לאון   א.ס.ק. ריגה   ציבונה זאגרב   מנורקה באסקט   בי.סי. דונצק   קאוואלה   ולנסיה   אקדמיק סופיה   אוסייק סוקול   ריין אור שיין אלסטו פיינטרס   אל שבאב   פורטרס יסברני   אקדמיק סופיה   אל אהלי   טורוס דל נורטה   פטרוצ'ימי   אל-אהלי   אל שאאב   אל שרז'א   ק.ק ספליט
 
ברונו שונדוב (בסרבו-קרואטית: Bruno Šundov; נולד ב-10 בפברואר 1980) הוא כדורסלן עבר קרואטי שקבוצתו האחרונה הייתה ק.ק ספליט. גובהו 2.21 מטר והוא משחק בעמדת הסנטר.
ביוגרפיה

שונדוב נולד וגדל בספליט, והחל לשחק כדורסל במסגרת קבוצת הנוער של מועדון הכדורסל ספליט. בגיל 18, נרשם לדראפט ה-NBA ונבחר במקום ה-35 על ידי הדאלאס מאבריקס. בשורותיה שיחק 18 משחקים ורשם כ-2 נקודות ו-0.4 כדורים חוזרים במשך שתי עונות. בעקבות מיעוט דקות משחק במאבריקס, החל שונדוב לנדוד בקבוצות NBA שונות: בשנת 2000 עבר אל אינדיאנה פייסרס ולאחר שמיעט לשחק בעקבות פציעה טורדנית בברך עבר לאחר שנתיים אל הבוסטון סלטיקס ולאחר מכן אל הקליבלנד קאבלירס ולאחר עונה אחת עבר אל הניו יורק ניקס. למרות זאת, שונדוב מיעט לשחק בקבוצה וסיים את העונה הסדירה עם ממוצעים נמוכים שהתבטאו ב-2.2 נקודות ו-2 כדורים חוזרים בממוצע ל-35 משחקים.
לאחר שלא קיבל הזדמנויות רבות במדיה של הניקס, שונדוב עזב את הקבוצה ואת ארצות הברית במטרה לקבל דקות משחק רבות בניגוד לעונות קודמות. לאחר מספר ימים של משא ומתן סיכם שונדוב בקבוצה הישראלית, מכבי תל אביב, במטרה להגדיל ולחזק את הסגל לקראת השלבים המכריעים בליגת העל הישראלית וביורוליג. שונדוב שיחק מספר מועט של דקות משחק וסיים עם ממוצעים של כ-4 נקודות וכ-3 כדורים חוזרים, לאחר שקבוצתו זכתה ב"דאבל" הישראלי: אליפות ישראל וגביע המדינה בנוסף לזכייתה באליפות אירופה לקבוצות (היורוליג).
לאחר שלא הרשים במדיה של מכבי תל אביב, הושאל שונדוב למועדון הכדורסל הבלגי, פפינסטר, אך שיחק במדיה שלושה משחקים בלבד לאחר שסיכם לקדנציה שנייה ב-NBA, במדי הניו יורק ניקס. בעונתו היחידה בקבוצה קלע כ-3 נקודות והוריד 2 כדורים חוזרים בממוצע למשחק.
בסיום העונה, שונדוב עזב את הקבוצה לאחר שלא מצא את מקומו בקבוצה ומיעט לשחק. שונדוב לא המשיך את הקדנציה השנייה שלו ב-NBA וסיכם בקבוצת הכדורסל מהליגה הספרדית, אסוטה אליקנטה, שונדוב עזב לאחר שתי עונות בקבוצה בעקבות ירידתה של הקבוצה לליגה השנייה וסיכם לאחר מספר שבועות בקבוצה הקפריסאית, א.א.ל. לימסול לעונה אחת. שונדוב עזר למועדון לזכות ב"דאבל הקפריסאי": אליפות וגביע המדינה, ולהעפלה לרבע גמר גביע האתגר.
בעונת 2007/08 שונדוב שיחק חצי עונה בלאון, ובפברואר 2008 סיכם בא.ס.ק. ריגה ולאחר עונה עזב את הקבוצה הלטבית וחזר למדינת הולדתו, קרואטיה כשהחל לשחק בקבוצת הכדורסל ציבונה זאגרב, עימה שיחק רק בליגה ובגביע הקרואטי.
שונדוב היה חבר בנבחרות הלאומיות הצעירות של קרואטיה ושותף בזכייתה של הנבחרת במדליית הכסף באליפות אירופה עד גיל 21. לעומת זאת שונדוב, לא היה מעולם חבר בסגל הנבחרת הקרואטית הבוגרת.
ב-5 בינואר 2018, חתם שונדוב בקבוצת ק.ק ספליט מליגת העל הקרואטית.
הערות שוליים

↑  ברונו שונדוב סיכם במכבי תל אביב
↑  ynet, NBA: ברונו שונדוב חתם בניו יורק ניקס, באתר ynet, 9 בספטמבר 2004
ברוניסלובס פאוקשטיס

| --- | --- |

 לידה:  15 בפברואר 1897 Kurynė, ליטא 
 פטירה:  17 בדצמבר 1966 (בגיל 69) קובנה, ברה"מ 
 מקום קבורה:  Sutkai 
 מדינה:  ליטא 
 מקצוע:  כהן 
 מידע חסיד אומות העולם
 פרסים והוקרה:  חסיד אומות העולם (23 בפברואר 1977) 
 קישורים חיצוניים
 יד ושם:  ברוניסלובס פאוקשטיס
 
ברוניסלובס פאוקשטיס (בליטאית: Bronislovas "Bronius" Paukštys;‏ 1897 – 1966) היה כומר ליטאי קתולי, שהציל כ-120 ילדים יהודים ו-25 מבוגרים יהודים בתקופת השואה בליטא. הוא הוכר כחסיד אומות העולם בשנת 1977.
פאוקשטיס היה מורה בבית ספר יסודי לפני שהצטרף למסדר הסלזיאני של דון בוסקו (Salesians of Don Bosco) וקיבל השכלה באיטליה. הוא הוסמך ככומר בשנת 1935, עבד בויטנאיי, סלדוטישקיס וקובנה. במהלך מלחמת העולם השנייה עזר ליהודים בזיוף מסמכים ובמציאת מקומות מסתור. לאחר המלחמה נעצר על ידי ה-NKVD הסובייטי ונידון לעשר שנים בגולאג. הוא חזר לליטא בשנת 1956.
ביוגרפיה

פאוקשטיס נולד בקורינה שבאזור קזלו רודה. הוא היה הילד התשיעי במשפחה. הוא למד בבית ספר יסודי בלקצ'יאיי ובגימנסיה בקובנה. הוא קיבל תעודת מורה והחל ללמד בשנת 1911. בשנת 1918 סיים קורסים למורים בקובנה ולימד בבתי ספר יסודיים בשבדיסקיאיי. בשנת 1925 התוודע למסדר הסלזיאני של דון בוסקו והצטרף אליו. יחד עם אחיו יוזאס (Juozas) ושמונה ליטאים אחרים נסע לאיטליה. לאחר שנתיים הוא החל בתקופת חניכות (Novitiate) ובשנת 1928 התקבל למסדר. לאחר מכן למד פילוסופיה בטורינו. בשנת 1929 פרסם דרמה של שש מערכות, Sūnus vėjavaikis (הבן האובד), במריאמפולה. לאחר סיום הלימודים בילה שנה בבורגומנרו ושנתיים בטורינו, שם עזר בעריכת פרסום סלזיאני. בשנים 1931–1935 למד תאולוגיה במוסד להכשרה לימודית דתית של המסדר הסלזיאני בטורינו והוסמך ככומר ביולי 1935.
פאוקשטיס חזר לליטא בשנת 1937 והפך למנהל המרכז של המסדר הסלזיאני בויטנאיי (Vytėnai). במקביל לימד שפה וספרות ליטאית בבית הספר הסלזיאני. לאחר מכן הוצב במקומות שונים בליטא. הוא היה רקטור של כנסיית סנט מיכאל המלאך, בקובנה, בשנים 1940–1942, ודיקן כנסיית השילוש הקדוש בקובנה בשנים 1942–1946. הוא זייף תעודות לידה ותיעוד טבילה ליהודים מגטו קובנה, במיוחד לילדים. הוא עזר לכ-120 ילדים יהודים. הוא הסתיר כ-25 מבוגרים בכנסייה או במשרדו עד שנמצא להם מקום בטוח יותר עם חקלאים בסובאלקיה. במכתב משנת 1963 נזכר פאוקשטיס כי הסתתר מהגסטפו בשלוש הזדמנויות והעריך כי הוציא 6,000 או 7,000 רייכסמארקים בסיוע ל-200 יהודים. הוא נעזר באחיו יוזאס שהוכר גם הוא כחסיד אומות העולם. מאמצי ההצלה שלו תוארו על ידי הירש אושרוביץ' ב-"ספר השחור".
באוגוסט 1946 נעצר פאוקשטיס על ידי ה-NKVD, הואשם בסיוע לפרטיזנים הליטאיים האנטי-סובייטים, ונשלח למחנות גולאג למשך עשר שנים. עבודה פיזית קשה, כולל במגרסת אבנים בבניית כבישים, פגעה בבריאותו. הוא חזר מאומסק לליטא באפריל 1956 ושימש לזמן קצר בתפקיד דתי באליטוס. לאחר שנשא דרשה שנחשבה אנטי-סובייטית, נאלץ להסתתר. הוא הפך לכומר בסימנה בשנת 1964. הוא נפטר בדצמבר 1966 בקובנה ונקבר בסוטקאי (Sutkai). הוא הוכר לאחר מותו כחסיד אומות העולם בשנת 1977 וזכה בצלב מציל החיים הליטאי (Žūvančiųjų gelbėjimo kryžius) בשנת 1999.
בירד-איי

Bird-Eye 400 בשימוש צבא רוסיה
Bird-Eye היא משפחה של מערכות מזל"ט מתוצרת מפעל מלט של התעשייה האווירית לישראל, המאפשרת ליחידות קטנות להשיג מודיעין בזמן אמת ללא תלות ביחידות גדולות יותר.
פיתוח

פיתוח המזל"ט החל לקראת התמודדות במכרז של המנהל למחקר ולפיתוח אמצעי לחימה ותשתית טכנולוגית (מפא"ת) במשרד הביטחון, בשנת 2003, לאספקת דגמי מזל"ט למטרת בדיקה ראשונית (evaluation).
הצורך המבצעי במזל"ט זוהה בעקבות האינתיפאדה השנייה, כאשר במרץ 2002 החליט צה"ל רכוש את שירותי המזל"טים של חברת אירונאוטיקס לביצוע משימות מודיעין טקטי, לצורכי ביטחון שוטף. זו הייתה הפעם הראשונה בתולדות צה"ל שהוא החליט לרכוש שירותי מודיעין מקבלן אזרחי, במיקור חוץ. המשימה שקיבלה החברה הייתה שיגור מזל"טים לרצועת עזה ולגדה המערבית כדי לעקוב אחרי פעילות מחבלים בשטחי הרשות הפלסטינית, ולהתריע מפני ניסיונות שיגור חוליות טרור לשטח מדינת ישראל. לטענת מנכ"ל החברה, אבי לאומי, הוא זכה בחוזה לאחר שפגש את מפקד אוגדת עזה באותה העת, אלוף ישראל זיו במסיבה, והוא סיפר לו שיש קשיים בעקבות סגירת  יחידת נחשון של חיל המודיעין בסוף שנת 2000. מאחר שאירונאוטיקס טיפלה קודם בציוד של היחידה, הציע לאומי למכור את שירותי המזל"טים כשעות טיסה. בעקבות הזכייה בחוזה התלוננה התעשייה האווירית שהוא ניתן ללא מכרז, משרד הביטחון נענה לבקשתה ופרסם מכרז. במכרז החדש זכתה התעשייה האווירית, אך אירונאוטיקס הגישה תביעה לבית המשפט, בטענה שהתעשייה האווירית הציעה מחיר הפסד כדי לדחוק אותה מהשוק. המכרז להפעלה של מזל"טים בוטל לבסוף. המחלוקת בין התעשייה האווירית לאירונאוטיקס הייתה על רקע הסכם שותפות בין החברות שנחתם באפריל 2001, אך בוטל אחר כך.
בינואר 2004 נערכה תחרות הדגמת יכולות על ידי זרוע היבשה, בו התמודדו בין השאר מזל"טים מתוצרת התעשייה האווירית, אלביט מערכות ורפאל - מערכות לחימה מתקדמות, לאחר התחרות הודיע צה"ל כי הוא מעדיף את סקיילרק 1 של אלביט. בשלב זה הוחלט במנהל למחקר ולפיתוח לפרסם מפרט טכני ומכרז רשמי לפיתוח ורכישת מזל"טים עבור צה"ל, בתוכנית שקיבלה את שם הקוד "רוכב שמים". במקביל הכניס צה"ל לשימוש ניסיוני כמה מערכות שפותחו בידי רפא"ל ("סקיילייט בי") ואלביט ("סקיילרק"). המערכות נוסו גם בתנאי קרב במלחמת לבנון השנייה ובפעילות מבצעית ברצועת עזה.
בפברואר 2004 הציגה לראשונה התעשייה האווירית את המזל"ט, בשם "I-See", בתערוכת הנשק 2004 DefExpo, שנערכה בניו-דלהי, הודו. לפי הנתונים שפורסמו המזל"ט יכול לשהות באוויר 60-45 דקות, ולפעול בטווח של 10-5 ק"מ ממערכת ההפעלה שלו. משקל ההמראה של המזל"ט הוא 7.5 קילוגרמים, ומערכת המצלמות שלו תשקול כ-800 גרם בלבד.
חמש חברות התמודדו במכרז "רוכב שמים": אלביט מערכות, התעשייה האווירית, רפא"ל, אירונאוטיקס ו"רותם תעשיות", חברת מסחור ידע של הקריה למחקר גרעיני – נגב. היקף המכרז היה כ-30 מיליון דולר, לאספקת בין 70 למאה מערכות לזרוע היבשה. במקביל למכרז המנהל למחקר ולפיתוח העניק לחברת "קונטרופ", שבה מושקעת חברת "אירונאוטיקס", מענק של כשני מיליון דולרים לפתח את המצלמה של המזל"ט. כדי להחזיר לעצמו את כספי השקעתו החליט המנהל למחקר ולפיתוח, כי אחד מתנאי הסף להגשת ההצעה במכרז הוא להצטייד במצלמה של "קונטרופ". בשנת 2008 הודיעה המנהל למחקר ולפיתוח כי "רותם תעשיות" נופתה מהמכרז מאחר שאין לה הכישורים לניהול פרויקט צבאי מסוג זה והתעשייה האווירית נופתה מאחר שהמזל"ט שלה היה כבד מדי. חברת אלביט זכתה לבסוף במכרז, ולשם הפעלת מערך המזל"טים הוקמה יחידת רוכב שמיים.
שיווק בעולם

במקביל להתמודדות במכרז בישראל, ערכה התעשייה האווירית ניסיונות שיווק של המזל"ט בעולם. המזל"ט שווק במספר תצורות, החל מהדגם Bird-Eye 100 שמשקלו 1.3 ק"ג ועד דגם Bird-Eye 600 שמשקלו 8.5 ק"ג.
באפריל 2009 חתמה התעשייה האווירית על עסקה לאספקת 50 מזל"טים לרוסיה. העסקה כללה שלושה דגמים: מזל"ט מדגם "בירד-איי 400" שמשקלו 5 ק"ג וטווח טיסתו 10 ק"מ; מל"ט "איי וויו-150" שמשקלו 160 ק"ג וטווח טיסתו 100 ק"מ; ומל"ט שמשקלו 426 ק"ג וטווח טיסתו 250 ק"מ. ההחלטה על רכישת כלי הטיס התקבלה עקב הנחיתות המבצעית שהורגשה ברוסיה בזמן מלחמת גאורגיה–רוסיה, שבה הגיאורגים הפעילו מל"טים של אלביט מערכות מסוג הרמס 450. שנה אחר כך הורחבה העסקה, לאחר שראש הממשלה בנימין נתניהו אישר העברת ידע לרוסיה, ונחתם הסכם למכירת מכלולים של המל"טים ומערכות שונות לייצור מקומי שלהם, תמורת 400 מיליון דולר.
פיתוח ושיווק הדור השני

ביוני 2016 הכריזה התעשייה האווירית על השקת הייצור הסדרתי של הדגם Bird-Eye 650. דגם שיכול לבצע משימות אוטונומיות כולל המראה ונחיתה אנכית, בטווחים של עד 150 ק"מ עד 15 שעות. דגם שיש לו יישומים מסחריים, לרבות: "מיפוי, ניטור קווי חלוקה של נפט, גז וחשמל, ניהול זיהום מים על פני שטחים יבשתיים וימיים ומעקב מהיר אחר אזורי אסון".
בינואר 2019 חתמה התעשייה האווירית על הסכם עם חברת "Santos Lab" הברזילאית לספק מל"טים מדגם BirdEye 650D, ש"Santos Lab" תפעיל ליישומים חקלאיים.
בספטמבר 2020 הודיעה התעשייה האווירית כי חתמה על הסכם לרכישת 50% מ-BlueBird Aero Systems, מפתחת ואינטגרטורית ישראלית של מל"טים טקטיים קטנים. בעקבות הרכישה שילבה התעשייה האווירית את קווי המל"טים הטקטיים שלה עם אלו של BlueBird. ביוני 2021 הכריזה החברה על עסקה למכירת 100 מל"טים ללקוח אירופאי.
מאפיינים טכניים של Bird-Eye 400 > רכיבי המערכת

המערכת ארוזה בשני מנשאי גב, מתופעלת על ידי צוות בן שני אנשים ומכילה את המרכיבים הבאים:
שלושה כלי טיס
מטע"די יום ולילה
מערכת בקרה קרקעית נישאת
ערוץ תקשורת
מקור אספקת מתח וערכת תיקונים.
מאפיינים טכניים של Bird-Eye 400 > תכונות

למערכת התכונות והיכולות הבאות:
מטען ייעודי אלקטרו-אופטי יום או לילה לקבלת תמונת וידאו של השטח המצולם בזמן אמיתי, שמותקן באמצע גחון המטוס נקי מכל התקנות שמסתירות חלק משדה הראייה.
שיטה ייחודית של הפיכת המטוס לקראת נחיתה, שמתבצעת כאשר המטע"ד נמצא אז בחלק העליון של המטוס חפשי מפגיעה בעת הנחיתה עצמה.
שיגור מהיד או בסיוע באנג'י.
מנוע חשמלי להשגת חתימת רעש מינימלית שעלולה לגלות את המטוס.
המראה, טיסה ונחיתה אוטומטיות.