מסרק הכינים מלכיש
הכתובות > ניתוח האותיות > אותיות המוכרות מכתובות כנעניות אחרות

האות הראשונה מזוהה כיו"ד, ובה החלק המסמל את האגודל גדול בצורה לא פרופורציונלית לשאר היד. יו"דים כאלה ידועות מסרביט אל־ח'אדם ומחרס מתל נגילה (המתוארך לתקופת הברונזה התיכונה או המאוחרת). האות השנייה היא ת"ו בצורת x. האות השלישית היא שי"ן בצורת w.
האות הרביעית מורכבת מקו אנכי, שממרכזו יוצאים שני קווים אלכסוניים, לכיוון ימין־מטה ולכיוון שמאל־מטה. אות זאת דומה מעט לאות כ"ף בכתבים כנעניים קדומים, כגון זה מעזבת צרטה וכאלה מסיני, אלא ששם הקווים לרוב פונים מעלה, ולעיתים רחוקות פונים לצדדים, אך לעולם לא מטה, ולכן לא סביר לזהות אות זאת ככ"ף. הגם שלאות זאת אין מקבילה בקרב האותיות הכנעניות המוכרות עד כה, יש לה מקבילה בכתב דרום־ערבי עתיק (חי"ת – ), שמקורו בכתב הכנעני. בניגוד לאות חי"ת מכתובות כנעניות, שעד כה התגלתה רק בצורה מלבנית (𐤇), באלפביתים הדדני (אנ'), תֿמודי (אנ'), חִסמאי (אנ') וצפאי (אנ') האות חי"ת היא בצורת קלשון תלת־שיני (Trident) ללא כיוון קבוע (לעיתים פונה מעלה, לעיתים מטה, ולעיתים לצדדים). מאחר שצורה זאת מופיעה בווריאנטים רבים של האלפביתים הערביים, למן הכתובות הקדומות ביותר, ייתכן שמקורה באות כנענית. חוקרי המסרק הציעו שמקור צורת האות הזאת במילה השמית "חץ", שכן צורת האות דומה לחץ וקשת. ייתכן שאף צורת האות האוגריתית חי"ת (𐎈) מקורה באבטיפוס זה, אולם חוקרי המסרק היו זהירים במסקנתם זאת. ריצ'י התייחסה בהסתייגות לפירוש זה של האות, בשל הסבירות הנמוכה של הקשר האלפביתים הדרום־ערביים לזה הכנעני בלי צורות ביניים, והציעה שייתכן שמדובר באות כ"ף.
האות החמישית מורכבת מעיגול וקו אלכסוני החוצה את תחתיתו; ככל הנראה, הכוונה המקורית הייתה שהקו יחצה את החלק הפנימי של העיגול, וקו אלכסוני נוסף מאונך לו לא נחרט, ככל הנראה בשל היעדר מקום. מדובר, אם כן, בצורה פגומה של האות טי"ת. ריצ'י ציינה שהקו הפנימי עשוי להיות מקרי ולא קשור לכתובת, ושהאות טי"ת בכתובות קדומות כמעט תמיד כוללת שני קוים מאונכים ורק לעיתים נדירות כוללת קו אחד בלבד.
האות השישית מופיעה כקו אנכי ארוך שאליו מחוברים שני קוים אלכסוניים מקבילים; אולם, הקו האנכי חרוט עמוק ועבה יותר משאר החריטות המרכיבות את האותיות בכתובת, והוא חוצה שתי שורות, ולכן נראה שאיננו שייך לכתובת. שני קוים אלכסוניים מקבילים מוכרים כאות דֿ (ḏ) מכתובות מסיני. ריצ'י סבורה שקוים בעלי עובי דומה התפרשו כמרכיבים אותיות אחרות בכתובת, ולפיכך, היא טוענת שההבדל בין האות השישית לאות הראשונה (יו"ד) מבוסס על הניתוח הבלשני של הכתובת בלבד.
האות השביעית (כמו האות העשירית) היא עיגול לא שלם, המוכר כאחת הצורות של למ"ד מכתובות בסיני (צורה זאת חסרה את הקו המפותל הנמצא בצורת הלמ"ד בכתובות אחרות, כגון מלכיש ומבית שמש). לצורה זאת מקבילות גם בכתובות מתקופת הברזל. האות השמינית (כמו האות ה־16) דומה לאות קו"ף שנמצאה בכתובות מסיני, ומזכירה בצורתה את מקור שם האות: קוף, המורכב מעיגול קטן המייצג את הראש, עיגול גדול המייצג את הגוף, וקו המייצג את הזנב. צורת הקו"ף שעל המסרק נראית מוקדמת לצורה שנמצאה בסיני, שכן הצורה הסינאית חסרה את הקו המייצג את הזנב (למעט, אולי, מופע אחד מסרביט אל־ח'אדם). למעט כתובת המסרק, האות קו"ף לא ידועה מכתובות כנעניות מחוץ לסיני בתקופת הברונזה. האות התשיעית מורכבת משלושה קוים אלכסוניים מחוברים, ומפוענחת כמ"ם. האות מ"ם נוצרה כייצוג לגלי המים, וכתוצאה מכך, אין קביעות במספר הגלים המרכיבים אותה – מספר הגלים משתנה לעיתים באותה כתובת ממש. מספר הגלים התייצב, ככל הנראה, במאה ה־11 לפנה"ס בלבד בכתובות ראשי חץ כנעניים (אנ'). ייתכן שבכתובת המסרק, מספר הקווים הנמוך נובע מהיעדר מקום, שכן האות התשיעית נמצאת בקצה המסרק, בסוף השורה הראשונה. ריצ'י הדגישה שלאות מ"ם בת שלושה קוים אין מקבילה בכתובות אלפביתיות קדומות, והעדיפה לזהות את האות כנו"ן. האות העשירית דומה לאות השביעית, ומפוענחת גם היא כלמ"ד.
האות ה־12 מזוהה כעי"ן. צורתה עיגול עם שתי נקודות בתוכו, אך חוקרי המסרק סברו שאחד העיגולים הוא פגם על פני השטח של המסרק ורק אחד מהם הוא חלק מהאות ומסמל את האישון; אולם ייתכן שאחת הנקודות היא ניסיון לא מוצלח של החרט, או אף נקודה מכוונת, שכן בסרביט אל־ח'אדם נמצאו צורות עי"ן עם שתי נקודות בתוכן. האות ה־13 פגומה לחלוטין.
האות ה־14 ניזוקה קשות, והחוקרים פענחו מהחלקים ששרדו את האות ו"ו. האות ה־15 היא האות זי"ן: צורתה כלהב גרזן, לפי משמעות המילה "זין" (כלי נשק). האות נדירה בכתובות כנעניות קדומות, ומצויה מחוץ למסרק רק במופע פגום מסרביט אל־ח'אדם ובאוסטרקון מעזבת צרטה. האות ה־16 דומה לאות השמינית, ומפוענחת גם היא כקו"ף.