stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הטריומפים של קיסר
מקורות ספרותיים

עם המקורות הספרותיים שעמדו לרשותו של מנטניה ניתן לציין כמעט בוודאות את "רומא מנצחת" (Roma triumphans) מאת פלביו ביונדו, שפורסם גם במנטובה ב-1472. טקסטים אחרים ששימשו לו להשראה היו הסיפורים העתיקים של טיטוס ליביוס, אפיאנוס, יוסף בן מתתיהו, סווטוניוס ופלוטרכוס, שכולם הודפסו בוונציה בין השנים 1450–1475 וכן טקסטים החדשים של ג. מקרנובה וולטוריו "De re militari".
תהליך יצירת התמונות נמשך שנים תוך עבודה מדוקדקת מאוד, שדרשה רישומים מכינים רבים. על פי הרישומים הללו נוצרו תחריטים רבים שידעו תפוצה גדולה ופרסמו על מחזור התמונות בכל רחבי אירופה.
במנטובה, אחרי מותו של מנטניה

תיכף אחרי מותו של האמן, החליט פרנצ'סקו השני להציב את התמונות בגלריה ארוכה שבארמון סן סבסטיאנו, שבנייתו הסתיים זה עתה בשנת 1506.הציורים מוסגרו ככל הנראה בעזרת עמודונים מגולפים ומוזהבים, מהם נשמרו דגמים אחדים בארמון הדוכסים.
סדרת הציורים הפכה תוך זמן קצר לאחד האוצרות הנערצים ביותר של העיר, יעד מבוקש על ידי שגרירים ואורחים שהזדמנו במנטובה.
בשנת 1626 שבעה מביניהם הועברו לארמון הדוכס, יחד עם שתי תמונות מאת לורנצו קוסטה. וזארי שראה אותם הגדירם כ"יצירה הטובה ביותר של מנטניה". ה"טריומפי" עוררו השראה באמנים אחרים, כמו הנס הולביין הבן שיצר בשנים 1517–1519
העתק שלהם, שאבד מאוחר יותר, בשביל בית הרטנשטיין בלוצרן. גם רובנס צייר "טריומפו" רומאי דומה הנשמר עד היום בגלריה הלאומית בלונדון.
פעמים חוזרות שימשו הטריומפי לתפאורה בחגיגות מפוארות רשמיות.
בחצר האנגלית

בשנת 1629 ה"טירומפי" יחד עם תמונות מן המפורסמות ביותר שבאוסף גונזאגה נקנו על ידי מלך אנגליה, צ'ארלס הראשון. הוא העביר אותם ללונדון ולפחות משנת 1649 הם הוצגו בארמון המלכותי המפטון קורט, בו נמצאים עד ימינו.
אחרי מות המלך, להבדיל מציורים אחרים רבים וטובים, אוליבר קרומוול שהיה מודע לפרסום הרב של היצירות האלה, סירב למכור אותן. אולם מצב שימורם הכללי היה ירוד, בחלקם ירוד מאוד. אחרי 1690 הם עברו לאורך הזמן ניסיונות שיקום שנתגלו כלא אדקוואטים ומזיקים. אחרי ההחלטה האומללה להטביען בשעוות פראפין, הן דעכו לחלוטין.
מספר אמנים, כמו לואי לאגר במאה ה-18 העזו אף לשפצם ולציירם מחדש. ניסיונות נוספים מודרניים, של ר. פריי, בשנת 1910, ושל ק. נורת' בשנים 1931–1934 לשקם את התמונות, שמו קץ לדעיכת הצבעים אך החמירו עיוותם של הצבעים המקוריים.
עבודת רסטורציה מוצלחת יותר בעזרת שיטות חדישות בוצעה בשנים 1962–1974 על ידי ג'ון ברילי תחת השגחתו של אנתוני בלאנט. לא נגעו לעומת זאת בציור "השבויים" שכוסה לחלוטין במאה ה-17 בציורים אחרים.
אף על פי שהתמונות המשוקמות המוצגות בימינו באורנג'רי בהמפטון קורט הן כעת רק קצת יותר מהצל של עצמן, ולא ניתנות כלל לשיקום נוסף, עדיין מאפשרות לדמיין על צורתם המקורית. משום מצבם קודם לכן, לא היה מפתיע שחוקרים קודמים של יצירות מנטניה לא העניקו להן תשומת לב רבה.
תיאור וסגנון

תשע התמונות של "הטריומפים" הם:
החצוצרנים ונושאי הדגלים (Trombettieri e portatori di insegne)
מרכבות הניצחון, שלל מלחמה ומכונות קרב (Carri trionfali, trofei e macchine belliche)
עגלה עם נושאי שלל מלחמה (Carro con trofei e portatori di bottino)
נושאי גביעים, פרים לקרבן וחצוצרנים (Portatori di vasi, tori sacrificali e trombettieri)
נושאי אפודי מגן, שלש ושריונות (Portatori di corsaletti, di trofei e di armature)
שבויים, ליצנים ונושאי דגלים (Prigionieri, buffoni e un portainsegna)
מוזיקאים ונושאי דגלים (Musici e portainsegne)
יוליוס קיסר על מרכבת הניצחון (Giulio Cesare sul carro trionfale)
מן התמונה העשירית "הסנטורים" (Senatori) נותר רק רישום מקורי של האמן, הנשמר באוסף הגרפיקה של מוזיאון אלברטינה בווינה.
ביבליוגרפיה

Vasari, Giorgio, Lives of the Artists,translation by George Bull Penguin Books, 1965 ISBN 0-14-044164-6
לקריאה נוספת

Tom Lubbock Great Works, The Triumphs of Caesar (1484–92), The Independent, 6 May 2005
Elam, Caroline Les Triomphes de Mantegna : la forme et la vie, in Agosti, Giovanni; Thiébaut, Dominique, Mantegna 1431–1506, Hazan, pp. 363–404, 2008 ISBN 2-7541-0310-4 (בצרפתית)
Andrew Martindale The ‘Triumphs of Caesar’ by Andrea Mantegna in the Collection of Her Majesty the Queen at Hampton Court Harvey Miller, 1979, ISBN 0 905203-16-X
הערות שוליים

↑  עד 1530 שליטי מנטובה היו מרקיזים, ולאחר מכן - דוכסים
↑  Charles Hope Mantegna’s Classical World review ab Martindale's book in London Review of Books vol.2 No. 12, 19 june 1980
↑  1979 A.Martindale
הציור השלישי "מרכבה עם טרופאיון ונושאי שלל
"טריומפו רומאי" מאת רובנס, צויר בסביבות 1630
הלגונה הכחולה (מרחצאות)

| --- | --- |

 מידע כללי
 תאריך הקמה:  1987 
 מיקום
 מדינה:  איסלנד איסלנד
 מיקום:  Grindavíkurbær 
 קואורדינטות:  63°52′45″N 22°26′44″W﻿ / ﻿63.8791993353°N 22.4455229603°W﻿ / 63.8791993353; -22.4455229603
 www.bluelagoon.com
  (למפת איסלנד מוגדלת) רייקיאוויק אקוריירי קפלאוויק אקרנס איסאפיירד'ור סאוד'אורקרוקור איילססטאד'יר סלפוסהלגונה הכחולה(למפת איסלנד רגילה) רייקיאוויק אקוריירי קפלאוויק אקרנס איסאפיירד'ור סאוד'אורקרוקור איילססטאד'יר סלפוסהלגונה הכחולה
 
רוחצים בלגונה הכחולה על רקע המפעל הגאותרמי שיצר את האגם
מראה באתר
הלגונה הכחולה (באיסלנדית: Bláa lónið – "בלאוה לואוניד'") היא אתר מרחצאות גאותרמיים השוכן באגם ליד העיירה גרינדוויק (Grindavík) שבחצי האי רייקיאנס, בדרום-מערבה של איסלנד. המרחצאות נחשבים לאחד מאתרי התיירות הפופולריים במדינה, בין היתר בזכות קרבתם לבירה רייקיאוויק, הנמצאת כ-39 ק"מ צפונית-מזרחית להם, ולנמל התעופה הבינלאומי קפלוויק הנמצא כ-13 ק"מ צפונית-מערבית מהם.
היווצרות האתר

האגם בו שוכנים המרחצאות נוצר כתוצאה מפעילותו של מפעל האנרגיה הגאותרמית "סווארטסנגי" (Svartsengi) אשר הוקם ב-1978. המפעל שואב מים מעומק של כשני קילומטרים, אשר חומם במעבה האדמה מגיע ל-240 מעלות צלזיוס. מים אלה הם עירוב של מים מתוקים (כ-30%) ומי ים (כ-70%), ולאחר הנעת טורבינות ייצור החשמל, הם מוזרמים אל פני שדה הלבה המקיף את האתר. עם היווצרות האגם החלו תושבי הסביבה לרחוץ בו, ובהמשך מוסד המקום והוקמו בו המרחצאות, אשר הורחבו בשנת 2008.
האתר

האגם בו שוכנים המרחצאות משתרע על-פני שטח של חמישה דונם, וטמפרטורת מימיו נעה בין 37–42 מעלות צלזיוס. ריכוז המלחים בו מגיע לכ-2.58% (כ-25.8 מיליגרם לקילוגרם מים) והעיקריים שבהם הם כלור (15.7 מ"ל/ק"ג) נתרן (7.6 מ"ל/ק"ג), סידן (כ-1.2 מ"ל/ק"ג) ואשלג (1.1 מ"ל/ק"ג). האגם מתאפיין בגווני כחול ולבן, הנוצרים כתוצאה מפעילותן של כ-200 מיני אצות ממחלקת הצורניות, רובן אנדמיות לאתר. מי האגם מתחלפים אחת ל-40 שעות.
מי המרחצאות נחשבים כיעילים בטיפול בפסוריאזיס ובמחלות עור אחרות, אולם המרחצאות שאינם מקורים הפכו לאטרקציה גם בזכות איכויות הבילוי בהן, בין היתר בחורף, כאשר מזג האוויר מושלג. באתר שוכנים גם סאונה, חמאם, חדרי עיסוי, מסעדה, בית קפה, בית מלון קטן וכן חנות לממכר מוצרי יופי ובריאות. הלגונה הכחולה הופיעה בסרט הוסטל: חלק 2.
המנון גרנדה

| --- | --- |

 מדינה:  גרנדה (מדינה) גרנדה
 שפה:  אנגלית
 מילים:  מאסנטו בפטיסט
 לחן:  לואי ארנולד
 תאריך מעמד רשמי:  1974
 ‏האזנהקובץ:HailGrenada.ogg‏Ⓘ‏
 
הריעו לגרנדה (באנגלית: Hail Grenada) הוא ההמנון הלאומי של גרנדה מאז הקמתה של גרנדה בשנת 1974. השיר נכתב על ידי מאסנטו בפטיסט והולחן על ידי לואי ארנולד.
מילות השיר

| תרגום לעברית | אנגלית |
| --- | --- |
הידד! גרנדה, ארץ שלנו,  אנו משביעים את עצמנו בפנייך,  ראשים, לבבות וידיים באחדות  כדי להגיע לגורלנו.  מודעים תמיד לאלוהים,  גאים במורשתנו,  מי ייתן שאנו עם אמונה ואומץ  נשאף, נבנה, נתקדם  כעם אחד, משפחה אחת.  אלוהים יברך את אומתנו.: Hail! Grenada, land of ours,  We pledge ourselves to thee,  Heads, hearts and hands in unity  To reach our destiny.  Ever conscious of God,  Being proud of our heritage,  May we with faith and courage  Aspire, build, advance  As one people, one family.  God bless our nation.
ראו גם

דגל גרנדה
סמל גרנדה
הפרדיגמה האקלקטית

הפרדיגמה האקלקטית (באנגלית: The Eclectic Paradigm) היא תאוריה כלכלית שפותחה על ידי פרופ' בריטי ג'ון דנינג (John Dunning) במטרה לתאר את הגורמים המשפיעים על חברות רב לאומיות בהחלטות הקשורות למיקום מתקני הייצור שלהן במדינות שונות ברחבי העולם. התאוריה מתבססת על הנחת קבלת החלטות רציונלית המונחית על ידי שלושה עקרונות כלכליים מרכזיים: יתרונות בעלות (Ownership advantages), יתרונות מיקום (Locational advantages), ויתרונות הכלה (Internalization advatages).
יתרונות הבעלות באים לידי ביטוי בכך שבידי החברה מוצר או יכולת ייחודית שאינם ברשות המתחרים.
יתרונות המיקום באים לידי ביטוי במכלול המאפיינים הייחודיים של שוק במדינה מסוימת, שהופכים אותה לאטרקטיבית עבור החברה הרב לאומית (כגון- משאבים נדירים או המתומחרים באופן אטרקטיבי, מדיניות מיסוי אטרקטיבית, וכדומה).
יתרונות ההכלה באים לידי ביטוי בכך שבזכות יתרונות הבעלות, החברה הרב לאומית יכולה למקסם רווחיה מיתרונות המיקום דרך הכלה של מנגנוני שוק מסוים בתוך המסגרת הארגונית של החברה.
עיקר הביקורת כנגד הגישה היא בראייה הסטטית של תהליכי בינאום חברות. היא אומנם מסבירה את תופעת החברה הרב לאומית, אבל חסרה ממד של התפתחות ושינוי לאורך זמן ברמות משתנות של פעילות ומעורבות בשווקים זרים.
הלוויה

הלוויה בכפר בהונדורס
פרנץ הניגסן, הלוויה. שמן על קנבס. 1883
הלוויה
עגלת קבורה עליה מניחים את אלונקת הנפטר בזמן לוויה
הלוויה או לוויה היא טקס שנערך בעקבות מותו של אדם, ובו מלווים את הנפטר לקבורתו. הלוויה נערכת בהתאם למנהגים שונים, התלויים בעיקר בדת, בתרבות ובקהילה של הנפטר ושל קרוביו.
לרוב בהלוויה נוכחים בעיקר חבריו ובני משפחתו של הנפטר. במקרים בהם המנוח הוא איש ציבור או אמן ידוע, או שהמוות אירע בנסיבות השייכות לציבור, כגון של חיילים, פעמים רבות באים להלוויה גם רבים אחרים.
בדרך כלל, קיימים אנשים העוסקים לפרנסתם בקבורת נפטרים או בשריפתם, כגון החברה קדישא בישראל. בתרבויות מסוימות העוסקים במת נחשבים כטמאים במידה זו או אחרת.
הלוויה יהודית חילונית

מרבית הנפטרים היהודים בישראל, דתיים וחילונים כאחד, עוברים הלוויה בהתאם לטקס המסורתי-אורתודוקסי. בקרב החילונים יש הבוחרים בקבורה חילונית, שבה כללי הטקס שונים מאלה של הטקס הדתי, אם כי לעיתים נשענים על מרכיבים מתוכו (כגון אמירת תחליף קדיש). בטקס החילוני אין הצמדות לכללים מסוימים, וכל משפחה או קהילה מעצבת טקס כרצונה.
הלוויה חילונית אינה מסתיימת בהכרח בקבורת המת - יש הבוחרים בשריפת גופתם ובפיזור האפר לרוח או שמירתו בכד.
הלוויה יהודית חילונית > תחליף לקדיש

בחלק מהקיבוצים התעורר הצורך בטקסט קבוע, נוסח הקדיש, שייאמר בטקסי אבל ושיבטא את דרך חייהם הייחודית, רוחם ואמונתם של החברים. הנוסחים האלטרנטיביים שנכתבו נושאים פן חילוני ומתמקדים באדם ובאובדן. עם הקיבוצים שיצרו-ניסחו קדיש קיבוצי כחלק מנוהגי האבלות המקומיים, נמנים נגבה (המחבר: שלום סמיד), המעפיל (המחבר: מנדל שרל), עין שמר (המחבר: עלי אלון) ויגור (המחבר: צבי שאר).
נוסח יגור: "יִתְגַּדֵּל הָאָדָם הַשּׁוֹמֵר תּוֹחַלְתּוֹ מִבֹּקֶר חַיָּיו עַד יוֹמוֹ הָאַחֲרוֹן." / אֲשֶׁר לִבּוֹ לֹא סָג וְיָשָׁר מַעֲשֵׂהוּ - וּמִגְּאֻלָּה לֹא נוֹאָשׁ. / אֲשֶׁר בְּלִבּוֹ סֵבֶל הָעוֹלָם וְשִׂמְחָתוֹ, שֶׁהוּא זִיווֹ בְּגִלּוּיוֹ וְסִתְרוֹ. / לֹא תִּתַּם עִמּוֹ תִּקְוָה וְדֶרֶך יְשָׁרִים לֹא תֹּאבֵד. / יְבֹרַךְ יְקַר הָאָדָם לָעַד. / יִתְגַּדֵּל הָאָדָם הָעִבְרִי עַל אַדְמָתוֹ וְיִתְקַדֵּשׁ הַחַי בְּזִכְרוֹן הַחַיִים שֶׁנִפְקְדוּ. / תַּמּוּ חַיִּים חֲתוּמִים בְּאַדְמַת יָגוּר, בַּעֲמָלָהּ, בְּלֵב חֲבֵרֶיהָ. / יִהְיֶה זִכְרוֹ (ה) שֶׁל ________ לִבְרָכָה בְּתוֹכֵנוּ".
ונוסח נגבה וקיבוצים נוספים:

"יתגדל שם האדם / יתעלה פועל חייו ויתברך בזיכרוננו / על צרור מעלליו בימי חלדו / ועל המעש שלא הספיק להשלימו / על החלומות שניטוו - ונמוגו / ועל סגולת יקר ואף חולשת אנוש / שנגוזו מבעד לדוק הערפילי של הזמן / יזהיר זכר האדם והדי חייו כזוהר הרקיע בליבנו / ושמו לפני שמש ינון / כי מותר האדם הוא הזיכרון מעבר למחיצות הזמן / לא בחושך שמו יכוסה / צו המשך החיים יצמיח פורקן לכאבנו המשוקע / הזמן במהלכו ירחם / וננצור את כל פרחי חייו לימים רבים / יתגדל וישתבח".
גם בקרב החילונים יש הנוהגים לומר קדיש בנוסח הדומה לנהוג בקיבוצים. בנוסף, עמותת "חופש" מציעה באתר האינטרנט שלה את השיר "כך אתגדל וכך אתקדש" של יהודה עמיחי כאלטרנטיבה לקדיש.
לקריאה נוספת

הנרי אברמוביץ, "הלוויה בירושלים - נקודת מבט אנתרופולוגית", בתוך: רות מלקינסון, שמשון רובין, ואליעזר ויצטום (עורכים), אובדן ושכול בחברה הישראלית, ירושלים, כנה, 1993.
הערות שוליים

↑  שרה מינוצ'ין – איציקסון, רבקה הנגבי, אובדן ואבל בקהילה היהודית האתיופית, באתר משרד הרווחה והביטחון החברתי.
↑  קדיש אלטרנטיבי, באתר "תרבות•il".
↑  וראו: ע. פרי-פז, צעירי הקיבוץ נמנעים מלוויות: דיון בפורום בין-קיבוצי על מנהגי אבלות, דבר, 25 בינואר 1971; מאיר איילי, מחברים "אלוהים" חדש, דבר, 18 בפברואר 1971; יצחק מאור, מכתבים למערכת | "ברוך אתה הציבור", דבר, 9 במרץ 1971; ז. ר., על ה"קדיש" של יגור, דבר, 23 במרץ 1971.
↑  נטע חכמוביץ', יגור, יתגדל ויתקדש הקדיש הקיבוצי, באתר mynet‏ קיבוץ, 28 ביוני 2010
↑  "קדיש" - נוסח חילוני, באתר עמותת "חופש".
| מצוות ומנהגים יהודיים |
| --- | --- | --- |
| ערכים כלליים | הלכה • עשרת הדיברות • תרי"ג מצוות • שבע מצוות דרבנן • שבע מצוות בני נח • רשימות: מצוות הנהוגות בזמן הזה • מצוות שאינן נוהגות בזמן הזה |  |
| סדר היום | נטילת ידיים • ציצית • תפילין • קריאת שמע • תפילה • תלמוד תורה • ברכת המזון |  |
| הלוח העברי | קידוש החודש • עיבור השנה • שבת • ראש חודש • חגי ישראל ומועדיו • שמיטה • שנת היובל |  |
| מצוות שבין אדם לחברו | ואהבת לרעך כמוך • צדקה • גמילות חסדים • לשון הרע • והדרת פני זקן • אונאת דברים • משפט עברי |  |
| מצוות התלויות בארץ | מצוות יישוב ארץ ישראל • מתנות כהונה • מתנות עניים • איסור ערלה • שמיטה • שנת היובל |  |
| איסור והיתר | כשרות • בשר בחלב • שחיטה • טרפה • איסור אכילת חלב • יין נסך • חמץ |  |
| תשמיש קדושה ותשמיש מצווה | ספר תורה • תפילין • מזוזה • סידור • ציצית • שופר • לולב • מצה • כיפה |  |
| בית המקדש | מצוות בניין בית המקדש • כהן • קורבן • עלייה לרגל • טומאה וטהרה • רשימת מצוות בית המקדש |  |
| משפחה | ברית מילה (או הטפת דם ברית) • פדיון הבן • זבד הבת • בת מצווה • בר מצווה • חופה וקידושין • טהרת המשפחה • מעמד האישה ביהדות • צניעות  • כיבוד אב ואם |  |
| מוות | אבלות • אנינות • הלוויה • קריעה • קדיש • קבורה • סעודת הבראה • שבעה • יום השנה • אזכרה • נר נשמה • הזכרת נשמות • חברה קדישא |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007555573805171  BnF: cb11931491z (data)  GND: 4006054-8  HDS: 011514  LCCN: sh85052380  LNB: 000057132  NDL: 00571454  NKC: ph138536 
הבהרה:  המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואין לראות בו פסיקה הלכתית.
הקונסרבטוריון הממלכתי של טביליסי

| --- | --- |

 קונסרבטוריון
 על שם:  Vano Sarajishvili 
 תקופת הפעילות:  1917–הווה (כ־107 שנים) 
 מיקום
 מדינה:  גאורגיה גאורגיה
 קואורדינטות:  41°41′58″N 44°47′43″E﻿ / ﻿41.699527777778°N 44.795222222222°E﻿ / 41.699527777778; 44.795222222222
 tsc.edu.ge
 he
 
הקונסרבטוריון הממלכתי של טביליסי (בגאורגית: თბილისის სახელმწიფო კონსერვატორია) או הקונסרבטוריון הממלכתי של טביליסי על שם ואנוֹ סָרַג'ישווילי (ვანო სარაჯიშვილის სახ. თბილისის სახელმწიფო კონსერვატორია) היא האקדמיה הראשית למוזיקה של גאורגיה, ואחד ממוסדות התרבות וההשכלה הראשיות שלה. היא נוסדה בעיר טביליסי בשנת 1917 לאחר מהפכת פברואר בתקופת ממשלת המעבר הרוסית.
הקונסרבטוריון כולל גם מוזיאון המשמר שרידים של תרבות המוזיקה הגאורגית, תיעוד ההיסטוריה של הקונסרבטוריון וכן את פריטים המתארים את התפתחות המוזיקה בגאורגיה.
בוגרי הקונסרבטוריון בולטים הם גיה קנצ'לי, אליסו וירסלדזה, דמיטרי בשקירוב, אלכסנדר תוראדזה ובדרי מאיסורדזה.
היסטוריה

הקונסרבטוריון נוסד ב-1 במאי 1917 כקונסרבטוריון טביליסי, כאשר קודם לכן הייתה רק מכללה תיכונית בסגנון אירופאי של אותם ימים. בשנת 1924 קיבלה מעמד של קונסרבטוריון ממלכתי. משנת 1947 היא נושאת את שמו של הזמר הגאורגי, ואנו סרג'ישווילי, שמה הנוכחי גם כיום.
בתקופות שונות עמדו בראש המוסד מוזיקאים רוסיים וגאורגיים, ביניהם:
ניקולאי ניקולאייב (1917-1918)
אלכסנדר צ'רפנין (1919-1922)
מיכאיל איפוליטוב-איבנוב (1924-1925)
זכריה פליאשווילי (1918-1919, 1922-1923, 1930-1931)
דימיטרי ארקישווילי (1926-1929)
גריגול קילדזה (1938-1940, 1940-1941, 1943-1951) - מנצח
שלווה משוולידזה (1940)
ואנו גוקיאלי (1941-1943)
יואנה טוסקיה (1952-1962)
אותר תכתכישווילי (1962-1964)
סולחן צינצדזה (1965-1984)
נודר גבוניה (1984-2000)
מננה דואיג'שווילי (2000-היום) - פסנתרנית ואשת ציבור
מבנה הקונסרבטוריון

גיוס הכספים לבניית המבנה הנוכחי של הקונסרבטוריון החל בשנת 1891 עם קונצרט בביצוע אנטון רובינשטיין. תורמי תרבות גאורגיים ביניהם האחים סטפן, לבאן ויעקב זובאלאשווילי ואחרים, הצליחו לגייס את הסכום הדרוש ובניית המבנה, בתכנונו של האדריכל א. שימקביץ', הושלמה בשנת 1917. המוסד ממשיך לפעול גם היום מתרומות של תורמי תרבות ואנשי עסקים גאורגיים.
מאז בנייתו נוספו לקונסרבטוריה "אולם הקונצרטים המפואר" (500 מקומות ישיבה), "אולם הרסיטלים" (200 מקומות ישיבה), חדר קונצרטים קטן (80 מקומות ישיבה), אולמות חזרה עבור תזמורת האופרה הסטודנטיאלי, חדרי ישיבות וספריית אודיו.
הערות שוליים

↑  History of The Vano Sarajishvili Tbilisi State Conservatoire, Tbilisi State Conservatoire
↑  Tbilisi conservatoire marks 100 years with festival, Agenda, ‏2017
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987012444970105171  GND: 1178193616  LCCN: no93008473  MusicBrainz: 45ec6a34-b1f2-4272-96fa-9dd6e995188b  VIAF: 148035186   WorldCat (עם VIAF): 148035186
הפפירוסים של זנון

הפפירוסים של זנון הם אוסף של אלפי פפירוסים ביוונית שהיו שייכים לארכיונו של זנון (ביוונית: Ζήνων) בן אגראופון (Agreophon), שחי במחצית המאה ה-3 לפנה"ס במצרים בתקופת תלמי השני. הם מהווים מקור מידע היסטורי חשוב למצב הכלכלי והפוליטי בתקופה התלמית.
רקע

זנון, שהיה ממוצא יווני מהעיר קאונוס (Kaunos) באזור קאריה באנטוליה, היה פקידו הפרטי של אפולוניוס הדיאויקטס (אנ'), שהיה ראש השרים והאחראי על הכספים של תלמי השני. הוא התמנה לתפקידו זה בשנת 260 לפנה"ס וחי לפחות עד שנת 243 לפנה"ס.
על פי הפפירוסים, זנון נסע בכל רחבי היחידה המנהלית שנקראה "סוריה ופיניקיה", אשר ארץ ישראל הייתה חלק ממנה. הוא החל את מסעו במגדל סטרטון (קיסריה), שם עגנה ספינתו. לאחר מכן נסע לירושלים דרך פגאיי ליד מעיינות ראש העין, ומשם נסע ליריחו, שם נבנו בתקופה ההלניסטית מפעלי השקיה גדולים. לאחר מכן עבר לעבר הירדן וביקר ב"אבל", שהייתה אזור של כרמים והמשיך לארץ טוביה, ואז עלה צפונה והגיע עד ל"לקסה" ששכנה מדרום לדמשק. בהמשך מסעו ירד דרומה ל"נוה" ול"איטה", ששכנה על גדות הירמוך, משם המשיך ל"בית ענת", שבה הייתה לאפולוניוס אחוזה גדולה. לאחר מכן הגיע זנון לקדש הנמצאת דרומית-מזרחית לבית ענת. תחנתו האחרונה הייתה עכו, שנקראה בזמנו פטולמאיס, שם עלה על ספינה בחזרה למצרים.
הפפירוסים נמצאו בשנת 1915 על ידי פלאחים מצריים באזור בו שכנה העיר פילדלפיה באזור פיום. העיר הייתה עיר חדשה שנבנתה באזור בתקופת תלמי השני וזנון התיישב בה לאחר שעזב את שירות המדינה.
הפפירוסים

בין השנים 258-259 לפנה"ס שהה זנון ביחד עם פקידים נוספים בארץ ישראל, והפפירוסים מספקים מידע על הפעילות הכלכלית במצרים ובארץ ישראל בתקופה זו. בין המקומות המוזכרים במכתבים היו גם הערים עזה אפק, עכו, קדש וצור.
בכמה פפירוסים מספר זנון על התנהלותם של השליטים המקומיים שהעזו להתנגד לפקידי המלך. מכתב אחר הוא דיווח על שני פקידים שהיו בשירותו, דרימילוס ודיוניסיוס, שפנו לעיסוק צדדי בסחר בנשים ומכירתן לזנות.
המסמכים מכילים גם רשימה של סחורות שיוצאו מארץ ישראל, הכוללים תבואה, שמן, אספלט מאזור ים המלח, ואפרסמון. באחד המכתבים מפורט משלוח עבדים ושפחות, סריסים, וחיות נדירות שהוא שלח למצרים. העבדים היו נערים ונערות צעירים שנרכשו במחיר מוזל ונועדו לשמש בבתיהם של עשירי מצרים. חמישה מכתבים שכתב זנון בפברואר–מרץ 258 לפנה"ס, לאחר שובו מארץ ישראל למצרים, עוסקים בתפיסתם והחזרתם של נערים שנקנו כעבדים באידומיאה וברחו. מכתב מפילוטאס, אחד מסוכניו של אפולוניוס, מדווח לזנון על בריחתם של עבדים מנמל עזה.
המסמכים מכילים מידע על טוביה, מעשירי התקופה, שהיה אביו של יוסף בן טוביה. על פי הפפירוסים, טוביה חי בעבר הירדן באזור שנקרא "ארץ טוביה" ולמשפחה היה מבנה מבוצר ששימש מעין מושבה צבאית. באחד המכתבים מטוביה לאפולוניוס, טוביה כותב כי שלח לו סריס אחד וארבעה ילדים, ומספק את תיאורם הפיזי. במכתב אחר נזכר השם "יֶדוּס", שאינו מוכר באוצר השמות היווני, ואביגדור צ'ריקובר משער כי זהו תעתיק יווני של השם העברי "יֶדוּע" (כפי שהשם "ישוּע" תועתק "יֶסוּס").
אוסף הפפירוסים מפוזר בין מוסדות שונים ברחבי העולם, בין השאר באוניברסיטת מישיגן, אוניברסיטת קולומביה, המוזיאון הבריטי בלונדון, המוזיאון המצרי בקהיר, ועוד. חלק ניכר מהאוסף נסרק והועלה לאינטרנט במסגרת פרויקט פרסאוס של אוניברסיטת טאפטס.
לקריאה נוספת

Campbell Cowan Edgar, Catalogue général des antiquités égyptiennes du Musée du Caire: Zenon Papyri I, Imprimerie de l'Institut français d'archéologie orientale, 1925
Campbell Cowan Edgar, Catalogue général des antiquités égyptiennes du Musée du Caire: Zenon Papyri II, Imprimerie de l'Institut français d'archéologie orientale, 1926
Campbell Cowan Edgar, Catalogue général des antiquités égyptiennes du Musée du Caire: Zenon Papyri III, Imprimerie de l'Institut français d'archéologie orientale, 1928
Campbell Cowan Edgar, Catalogue général des antiquités égyptiennes du Musée du Caire: Zenon Papyri IV, Imprimerie de l'Institut français d'archéologie orientale, 1931
Campbell Cowan Edgar, Catalogue général des antiquités égyptiennes du Musée du Caire: Zenon Papyri V, Imprimerie de l'Institut français d'archéologie orientale, 1940
Noah Hacham, Tal Ilan (ע), Corpus Papyrorum Judaicarum, Volume 4: The Ptolemaic Period (323 BCE–30 BCE), De Gruyter & Magnes, 2020, עמ' 150–155
הערות שוליים

↑  ההגייה ביוונית: זֶנוֹן, במלעיל (ההטעמה בהברה הראשונה).
↑  אורן טל, מבוא, הארכיאולוגיה של ארץ ישראל בתקופה ההלניסטית: בין מסורת לחידוש, ירושלים: מוסד ביאליק - אוניברסיטת תל אביב, תשס"ז, עמ' 11
↑  מיכאל אבי-יונה, אטלס כרטא לתולדות ארץ-ישראל תקופת בית שני המשנה והתלמוד, מפה 18
↑  Accounting in Zenon Papyri Elizabeth Grier, 1932. P.222
↑  אוריאל רפפורט, תולדות ישראל בתקופת בית שני, הוצאת עמיחי, 1984, עמ' 79-78
↑  אוריאל רפפורט, מגלות לקוממיות, האוניברסיטה הפתוחה, כרך ב, יחידה 3, עמ' 44.
↑  אוריאל רפפורט, מגלות לקוממיות, האוניברסיטה הפתוחה, כרך ב, יחידה 3, עמ' 45–46.
↑  אוריאל רפפורט, מגלות לקוממיות, האוניברסיטה הפתוחה, כרך ב, יחידה 3, עמ' 41–42.
↑  אוריאל רפפורט, מגלות לקוממיות, האוניברסיטה הפתוחה, כרך ב, יחידה 3, עמ' 43.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 118772570  VIAF: 133663847   WorldCat (עם VIAF): 133663847
הפרדס

שער כתב העת, חשוון ה'תשי"ד (1953}
הפרדס היה ירחון רבני-תורני שנוסד בוורשה בשנת 1913 על ידי הרב שמואל אהרן הלוי פרדס. בשנת 1925 עבר העיתון לארצות הברית, שם יצא לאור בשיקגו. מאוחר יותר החל הרב שמחה עלברג לערוך את הירחון. הירחון שימש כביטאון של אגודת הרבנים האורתודוקסים.
בעיתון פורסמו מאמרים תורניים מפרי עטם של רבנים בני התקופה וכתבי יד שטרם ראו אור. בצד זה מפורסמים בעיתון חדשות ודיונים של רבנים בארצות הברית.
המנון סנט קיטס ונוויס

| --- | --- |

 מדינה:  סנט קיטס ונוויס סנט קיטס ונוויס
 שפה:  אנגלית
 מילים:  קנריק ז'ורז'
 לחן:  קנריק ז'ורז'
 תאריך מעמד רשמי:  1983
 ‏האזנהקובץ:United States Navy Band - O Land of Beauty.ogg‏Ⓘ‏
הו ארץ היופי (באנגלית: O Land of Beauty) הוא ההמנון הלאומי של סנט קיטס ונוויס, הוא הולחן ונכתב בידי קנריק ז'ורז', ההמנון אומץ בשנת 1983 כאשר קיבלה הפדרציה את עצמאותה.
מילות ההמנון

| תרגום לעברית | אנגלית |
| --- | --- |
הו, ארץ היופי!  ארצנו שבה שופע השקט,  ילדיך עומדים חופשיים  בכוח הרצון והאהבה,  עם אלוהים בכל מאבקינו,  סנט קיטס ונוויס יהיו  אומה הקשורה יחדיו,  עם גורל משותף.    תומכים נאמנים אנו עומדים  למען הצדק והחירות,  עם חכמה ואמת,  נשרת אותך,  לא חרב או חנית אותך יכבשו  כי האל עליך יגן,  ברכותיו ישכנו לנצח,  עבור הדורות הבאים.  : O Land of Beauty!  Our country where peace abounds,  Thy children stand free  On the strength of will and love.  With God in all our struggles,  Saint Kitts and Nevis be,   A nation bound together,  With a common destiny.    As stalwarts we stand,  For justice and liberty.  With wisdom and truth,  We will serve and honor thee.  No sword nor spear can conquer,  For God will sure defend.  His blessings shall forever,  To posterity extend.
המנון עומאן

| --- | --- |

 תאריך מעמד רשמי:  1970
 ‏האזנהקובץ:Peace to the Sultan (نشيد السلام السلطاني).ogg‏Ⓘ‏
 
א-נשיד אל-וטני אל-עומאני (בערבית: النشيد الوطني العماني) הוא ההמנון הלאומי של עומאן. הוא אומץ בשנת 1970 ותוקן ב-6 בנובמבר 1996.
מילים

| מקור | תרגום לעברית |
| --- | --- |
 يا ربنا ...احفظ لنـا جــلالة السلطـان والشعب في الأوطان بالعــز و الأمان وليدم ... مؤيـدا عاهـلا.. ممجتدا بالنفوس يفــتدى يا عمان نحن من عهد النبي أوفياء من كرام العربي ابشري قابوس جاء فلتباركه السمــاء واسعدي و التقيه بالدعاء:  הוי האל, הגן בשבילנו  על הוד מלכותו הסולטאן ועל העם השוכן באדמתנו בכבוד ובשלום. מי יתן והסולטאן יאריך ימים, חזק ואהוב, הנהגתו עטורת תהילה. נפשותינו הן פדות לו. הוי עומאן, מאז תקופת הנביא, אנו אנשים נאמנים, מהאצילים שבערבים. היי מאושרת! הסולטאן קאבוס הגיע  בברכת גן עדן. היי עליזה ושבחי אותו בתפילה.
הווילות והגנים של משפחת מדיצ'י בטוסקנה

מיקום הווילות בטוסקנה
הווילות והגנים של משפחת מדיצ'י בטוסקנה (באיטלקית: Ville e Giardini medicei in Toscana) הם סדרה של מכלולי בנייה כפריים במחוז טוסקנה שבמרכז איטליה, שהיו בבעלותם של בני משפחת מדיצ'י בין המאה ה-15 למאה ה-17. לווילות היו כמה פונקציות: אלה היו הארמונות הכפריים של בני משפחת מדיצ'י הפזורים בשטחים בבעלותם, והם הפגינו את כוחם ועושרם של בני המשפחה. הם היו גם אתרי נופש לשעות הפנאי וההנאה של בעליהם, והם גם היו מרכז הפעילות החקלאית באחוזות הסובבות אותן. בשנת 2013 נוספו וילות מדיצ'י לרשימת אתרי המורשת העולמית של ארגון אונסק"ו.
הווילות של משפחת מדיצ'י היו מהסוגים האדריכליים המכונים באיטלקית: Azienda‏, Tempio ו-Reggia, ומקורם היה בחווילות הרומיות מהדגמים הקרויים וילה אורבנה (Villa urbana) ווילה רוסטיקה, והגנים התבססו על מכלולי בנייה רומאיים כדוגמת וילה אדריאנה. ובתורן היו הווילות האיטלקיות מתקופת הרנסאנס אבני דרך ארכיטקטוניות בדרך לארמונות התענוגות (Lustschloss) של תקופת הבארוק.