stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ג'ייסון סמיילוביק

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  3 במרץ 1975 (בן 49) ניו יורק, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת מרילנד  תיכון ג'ון פ. קנדי 
 פרופיל ב-IMDb
 
ג'ייסון סמיילוביק (באנגלית: Jason Smilovic; נולד ב-3 במרץ 1975) הוא תסריטאי ומפיק בפועל יהודי אמריקאי, יוצר סדרות הטלוויזיה: "חטוף" ו"האויב הנורא שלי" והתסריטאי של סרט הקולנוע "להרוג את המזל".
חייו

סמיילוביק נולד בניו יורק. הוא למד באוניברסיטת מרילנד מחשבה מדינית ופילוסופיה, אך מאוחר יותר החליט להתמקד בכתיבה - אהבתו האמיתית, והחל לעבוד כתסריטאי.
עבודתו הראשונה הייתה בשנת 2003 בסדרה "קרן סאסקו" בה שימש כמפיק בפועל וכותב. בעקבות זאת יצר בשנת 2006 סדרה משלו, "חטוף", סדרת דרמה המשכית בת 13 פרקים ששידורה הסתיים ב-2007. עוד באותה שנה, הוא כתב את התסריט הראשון שלו לסרט קולנוע - "להרוג את המזל", סרטו של פול מקגווין ובכיכובם של: ג'וש הארטנט, ברוס ויליס, מורגן פרימן, בן קינגסלי ולוסי לו. כמו כן שימש כמפיק בפועל וכותב בסדרת המדע בדיוני "האישה הביונית" בין השנים 2007‏-2008, ולאחר מכן יצר את הסדרה השנייה שלו - "האויב הנורא שלי" ששודרה ברשת NBC למשך עונה אחת.
הערות שוליים

↑  ‏"'Jason Smilovic's Prime 'Number", וושינגטון פוסט, 7 באפריל 2006
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810701694605606  BIBSYS: 1488830535421  BnF: cb16255953n (data)  GND: 140315160  ISNI: 0000 0001 2197 4910  LCCN: no2005060225  SUDOC: 156282593  VIAF: 163465148   WorldCat (עם VIAF): 163465148
ג'יי. וולטר קנדי

| --- | --- |
 לידה:  8 ביוני 1912 סטמפורד שבקונטיקט, ארצות הברית
 פטירה:  26 ביוני 1977 (בגיל 65) סטמפורד שבקונטיקט, ארצות הברית
 ידוע בשל:  הקומישינר השני של ליגת ה-NBA
 השכלה:  אוניברסיטת נוטרדאם
 פרסים והוקרה:  פרס ג'ון באן (1975) 
 
ג'יימס וולטר קנדי (באנגלית: James Walter Kennedy;‏ 8 ביוני 1912 – 26 ביוני 1977) היה פוליטיקאי ויחצן אמריקאי, אשר שימש כקומישינר השני של ליגת ה-NBA בין השנים 1963–1975. הוכר כחבר בהיכל התהילה של הכדורסל בשנת 1981. כמו כן כיהן כראש עיריית סטמפורד שבקונטיקט בין השנים 1960–1963.
ביוגרפיה

קנדי נולד בעיר סטמפורד שבקונטיקט. בילדותו חלה בשיתוק ילדים, אשר הותיר אותו עם נכות קלה שמנעה ממנו לעסוק בספורט. לאחר לימודיו באוניברסיטת נוטרדאם עסק בניהול מחלקת הספורט בבית ספר תיכון בסטמפורד, ובשנות ה-40 חזר לנוטרדאם בה שימש כיחצן של קבוצות האוניברסיטה. בשנת 1946 מונה ליחצן של ליגת ה-BAA אשר בהמשך התמזגה עם ליגת ה-NBL כדי ליצור את ליגת ה-NBA. לאורך מרבית שנות ה-50 עסק ביחסי הציבור של קבוצת הראווה הארלם גלובטרוטרס, עד שנת 1959 בה נבחר לראש עיריית סטמפורד.
ביוגרפיה > קומישינר ה-NBA

בשנת 1963 נבחר קנדי על ידי בעלי הקבוצות ב-NBA למחליפו של מוריס פודולוף כקומישינר הליגה. בעת מינויו כללה ה-NBA‏ 9 קבוצות בלבד, ועד התפטרותו מהתפקיד בשנת 1975 התרחבה הליגה ל-18 קבוצות. בתקופה זו שיפרה הליגה את מצבה הכלכלי באופן ניכר, כאשר ההכנסות שלה גדלו בכ-200%, ומספר הצופים גדל מ-1.9 מיליון צופים בעונה לכ-8 מיליון צופים בעונה.
אחת ההחלטות הזכורות ביותר מכהונתו היא הטלה של קנס בגובה 500 דולר על מאמן בוסטון סלטיקס, רד אאורבך, בגין התנהגותו במשחק קדם עונה בשנת 1963. באותה עת היה זה הקנס הגבוה ביותר שהוטל בליגה על שחקן או מאמן. כמו כן בולטת הכרעתו לקבל את הערעור של קבוצת שיקגו בולס על החלטות השופטים במשחק מול אטלנטה הוקס בעונת 1969/1970. קנדי קיבל את טענת הקבוצה כי שגיאת השופטים בשניות הסיום של המשחק לא הייתה הוגנת, והורה על קביעת "משחק חוזר" של השנייה האחרונה במשחק.
במקביל לתפקידו כקומישינר ה-NBA שירת קנדי במשך 13 שנים בדירקטוריון של היכל התהילה של הכדורסל, מתוכן שנתיים כנשיא ההיכל, ובשנת 1981 נכלל בעצמו כחבר בהיכל התהילה. מאז עונת 1974/1975 מעניקה ליגת ה-NBA מדי שנה את פרס האזרחות של ג'יי. וולטר קנדי לשחקן, מאמן או חבר צוות "אשר הפגין שירות ומסירות יוצאת דופן לקהילה".
ב-26 ביוני 1977 נפטר קנדי כתוצאה ממחלה בכבד, כשבועיים לאחר יום הולדתו ה-65.
הערות שוליים

1 2  דף ההנצחה של קנדי, באתר היכל התהילה של הכדורסל
1 2 3 4  ההודעה על פטירתו של קנדי, באתר הניו יורק טיימס, 27 ביוני 1977
↑  The Phantom Buzzer Game, באתר legendsrevealed.com,‏ 6 במאי 2015
גדעון מנטל

| --- | --- |

 לידה:  3 בפברואר 1790 לואיס, אנגליה, ממלכת בריטניה הגדולה 
 פטירה:  10 בנובמבר 1852 (בגיל 62) לונדון, אנגליה, הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 שם לידה:  Gideon Algernon Mantell 
 ענף מדעי:  פלאונטולוגיה, גאולוגיה, רפואה
 מקום מגורים:  אנגליה
 מקום קבורה:  בית הקברות וסט נורווד 
 מקום לימודים:  המכללה המלכותית לכירורגים של אנגליה 
 פרסים והוקרה:  מדליית וולסטון (1835)  המדליה המלכותית (1849)  עמית החברה המלכותית 
 בת זוג:  מרי אן וודהאוס
 צאצאים:  Walter Baldock Durrant Mantell 
 תרומות עיקריות
 ראשון שגילה מאובנים המזוהים עם דינוזאור, שיני איגואנדון.
 
גדעון אלג'רנון מנטל (אנגלית: Gideon Algernon Mantell‏; 3 בפברואר 1790 - 10 בנובמבר 1852) היה גינקולוג, גאולוג ופלאונטולוג בריטי. נחשב לראשון שגילה מאובנים המזוהים עם דינוזאור, שיני איגואנדון.
נעוריו והקריירה הרפואית

מנטל נולד בעיר לואיס שבמחוז ססקס שבאנגליה. ב-1805 החל את הכשרתו כמנתח וב-1811 התקבל כחבר החברה המלכותית למנתחים. ב-1816 התחתן עם מרי אן וודהאוס ופתח קליניקה פרטית. מנטל שימש כרופא נשים מסור וטיפל בעשרות חולים ביום. באחד הימים בעת זמן מגפת טיפוס שפקדה את האזור, מספר מטופליו היומי הגיע אף לשישים. הגם שהיה עסוק רוב היום ברפואה, בילה את זמנו הפנוי בעיסוק בתחביב האהוב עליו: גאולוגיה. לאחר מאמץ ממושך ולילות ללא שינה פרסם מנטל ב-1813 את מאמרו הראשון אודות הגאולוגיה של האזור.
מחקר גאולוגי

בהשראת גילויה המרעיש של מרי אנינג, של מאובן מבעל חיים שנראה כקרוקודיל ענק (מאוחר יותר זוהה כאיכטיוזאוריה) החל מנטל להתעניין במחקר המאובנים הרבים שהחלו להתגלות באזור מגוריו. רוב המאובנים שגילה בהתחלה נאספו מתוך משקעי קירטון והשתייכו לבעלי חיים ימיים מתקופת הקרטיקון העליון. ב-1819 מנטל החל לאסוף מאובנים ממחצבה ליד העיר קוקפילד שזוהו כבעלי החיים היבשתיים הראשונים להתגלות באנגליה מתקופת הקרטיקון התחתון. ב-1820 החל למצוא עצמות גדולות במיוחד באזור וב-1822 מעט לפני פרסום ספרו הראשון מצא מספר שיניים בגודל חסר תקדים (יש הטוענים שנמצאו על ידי אשתו) וממוצא לא ידוע.
ב-1821 מנטל החל לכתוב את ספרו הראשון על הגאולוגיה של ססקס. הספר זכה להצלחה מידית וכבר עם פרסומו נוצרה רשימת הזמנות של מאתיים קונים, ביניהם ארבעה עותקים למלך ג'ורג' הרביעי. מנטל שלח את השיניים הגדולות שמצא לגאולוג הצרפתי הנודע, ז'ורז' קיווייה, אך הוא פטר אותן כשיני קרנף, דבר שגרם גם למדענים אחרים לפקפק בתאוריה של מנטל שלפיה היו אלה שרידי לטאה צמחונית מעידן הזוחלים הקדום. מנטל לא התייאש והגיע למוזיאון כדי להשוות את השיניים לאלה של בעלי חיים אחרים. לתדהמתו, גילה שהן דומות מאוד לשיני איגואנה, לבד מהעובדה שהן גדולות פי 20. מכאן הסיק מנטל כי לא רק שמדובר בזוחל קדום אלא אף חישב את ממדיו העצומים ושיער כי אורכו הגיע למאה מטר. לאחר זמן צומצמה ההשערה ל-18 עד 30 מטר, עדיין גדול יותר מכל זוחל מוכר.
הכרה

מנטל ניסה - ללא הועיל - לשכנע את עמיתיו כי השיניים שייכות לעידן המזוזואיקון על פי שכבות האבן שהיו משוקעות בהן. כשהוכח לבסוף שמנטל אכן צדק, הוא קרא לזוחל הקדום בשם איגואנוסאורוס ואחר כך, בעקבות הערות מעמיתים, שינה לשם הנוכחי איגואנדון.
שנים אחר כך אסף מנטל די ראיות כדי להראות שרגליו הקדמיות היו קצרות בהרבה מהאחוריות, דבר שמוכיח כי לא הלך על ארבע. הוא המשיך במחקריו על האיגואנדון והראה כי מאובנים אחרים שייכים אף הם למין זה. אחרי שזיהה מין נוסף של דינוזאור בשם הילאוזאורוס, כבר הפך לשם דבר במחקר זוחלים פרהיסטוריים.
שנותיו המאוחרות

ב-1833 עבר מנטל להתגורר בעיר הקיט ברייטון, אך המרפאה שלו החלה להתדרדר ועמדה בפני פשיטת רגל. העירייה החליטה להפוך את ביתו, על שלל המאובנים שבו, למוזיאון, אך מאמץ זה נכשל אף הוא, עקב מנהגו של מנטל לוותר למבקרים על דמי הכניסה. מחוסר ברירה הציע מנטל את כל אוסף המאובנים שלו למכירה למוזיאון הבריטי, וב-1838 קיבל עבורו 4,000 פאונד. הוא עבר לדרום לונדון, שם המשיך את עבודתו כרופא.
מרי מנטל עזבה את בעלה ב-1839. באותה שנה היגר בנם, וולטר, לניו זילנד ובהמשך אף שלח משם מאובנים לאביו. בתם חנה נפטרה ב-1840. מנטל עצמו היה מעורב בתאונת כרכרות קשה ב-1841, בה נגרם נזק בלתי הפיך לעמוד השדרה שלו. אף על פי שהיה כפוף וסבל מכאבים כרוניים, הוא המשיך במחקר הזוחלים המאובנים ופרסם מספר מאמרים וספרים עד מותו. ב-1844 עבר דירה שוב וב-1845 החל להשתמש באופיום כמשכך כאבים.
ב-1852 נטל מנטל מנת יתר של אופיום שבעקבותיה מת לאחר מספר שעות של תרדמת. תרם את גופתו למדע ועמוד השדרה העקום שלו הוצג בבית הספר לרפואה של החברה המלכותית. המיצג היה שם עד מלחמת העולם השנייה, אז אבד כנראה בעקבות הפצצות הגרמנים על העיר. בשנת 2000 כהכרה לתרומתו למדע הפלאונטולוגיה הוקמה אנדרטה לזכרו במקום שבו מצא את שיני האיגואנדון הראשונים. מנטל קבור בבית הקברות וסט-נורווד.
רישום של שיני האיגואנדון בהשוואה ללסת של איגואנה, מתוך מאמרו של מנטל מ-1825
בתיה סבירסקי מלול

| --- | --- |

 לידה:  1957 (בת 67 בערך) לודז', רפובליקת פולין 
 שם לידה:  באטה סבירסקי 
 מקום לימודים:  הטכניון – מכון טכנולוגי לישראל 
 תחום יצירה:  אדריכלות 
 
בתיה סבירסקי מלול (נולדה ב-1957) היא מייסדת ואוצרת סימפוזיון האדריכליות הבינלאומי, אדריכלית ומרצה ישראלית.
קורות חיים

נולדה בשם באטה סבירסקי בלודז', פולין.
בגיל 18 החלה את לימודי העתודה בטכניון, אותם סיימה בהצטיינות.
בשנת 1980 סיימה בתיה את לימודי התואר הראשון והמשיכה ללימודי המאסטר שלה בנושא שיקום פליטים אשר כללו השתלמות באוקספורד, אנגליה. לאחר לימודיה עבדה אצל אדר' דוד ינאי ולאחר מכן פתחה את משרד האדריכלים בראשותה "באה אדריכלים ובוני ערים".
במהלך השנים לימדה בתיה בטכניון (1980-1985), במכון הטכנולוגי בחולון (1992-1995), באקדמיה לאומנות ועיצוב בצלאל (1998-2000) ובמכללת שנקר במחלקה לעיצוב פנים (2006-2010).
לאורך השנים מילאה תפקידים שונים בהתאחדות האדריכלים ובוני ערים בישראל ונכון לשנת 2020 משמשת כיו"ר סניף תל אביב והמרכז וכמו כן חברת ועדת כספים של ההתאחדות.
סימפוזיון האדריכליות הבינלאומי

בשנת 2007 השתתפה בתיה בתערוכה קבוצתית בגלריית בית האדריכל ביפו, בנושא "הנוכחות הנשית באדריכלות הישראלית".
לאחר השתתפות בתערוכה זו, ייסדה והחלה לתפקד כאוצרת של הסימפוזיון האדריכליות הבינלאומי אשר מתקיים מדי שנה בחולון במסגרת פסטיבל "אישה", בו משתתפות אורחות מעולם האדריכלות מהארץ ומהעולם.
בין המשתתפות הבולטות - האדריכלית ההולנדית וינקה דובלדם (Winka Dubbeldam), האדריכלית הצרפתית מנואל גורטרנד (Manuelle Gautrand), האדריכלית הסינית פרופ' ליאו ג'יאן, האדריכלית ההודית שימול ג'ברי קאדרי (Shimul Javeri Kadri) והאדריכליות האמריקאיות אליזבת דילר (Elizabeth Diller) וג'יני גאנג.
סימפוזיון האדריכליות הבינלאומי > רשימת הכנסים

2019 - כנס בינלאומי לנשים באדריכלות - רמת גן
2017 - סימפוזיון אדריכליות בינלאומי - מעוף ותעוזה - מורשת זאהה חדיד באדריכלות ובעיצוב
2016 - סימפוזיון אדריכליות בינלאומי - צבעים, טעמים ומגוון - אדריכלות ואורבניזם כסוכני שינוי בעולם המתפתח היום
2015 - סימפוזיון אדריכליות בינלאומי - הוליסטיות | אדריכלות | נשיות - מבפנים החוצה - אדריכליות עושות אדריכלות הוליסטית
2014 - סימפוזיון אדריכליות בינלאומי - שימור וחדשות - אדריכליות משמרות ומחדשות את המרחב הפיסי העכשווי
2013 - סימפוזיון אדריכליות בינלאומי - אדריכליות יוצרות מרחב ציבורי נגיש לכל
2012 - סימפוזיון אדריכליות בינלאומי– אדריכליות יוצרות סביבה ייחודית באקלים טכנולוגי
2011 - סימפוזיון אדריכליות בינלאומי– אישה בקונטקסט בעידן של גלובליזם באדריכלות
2010 - סימפוזיון אדריכליות בינלאומי– נשיות כיתרון בעידן של רב תחומיות באדריכלות
2009 - סימפוזיון אדריכליות בינלאומי – קיימות ואורבניזם
2008 - סימפוזיון אדריכליות בינלאומי -הנוכחות הנשית באדריכלות – המאה ה-21
2007 - הנוכחות הנשית באדריכלות הישראלית - תערוכה קבוצתית בגלריית בית האדריכל ביפו
אדריכלות

בשנת 1977, בעודה סטודנטית, החלה בתיה לעבוד במשרד ת.א.מ בע"מ בניהולו של אדר' דוד ינאי עד לשנת 1982.
בשנת 1985 הקימה בחולון את המשרד "באה אדריכלים ובוני ערים" אשר צבר ניסיון רב בתכנון של מבני תרבות וחינוך ברחבי הארץ.
בשנת 2005 הציגה בתיה את פרויקט קריית החינוך ע"ש יצחק רבין בתכנון משרדה בביאנלה הישראלית ה-5 לאדריכלות.
אדריכלות > פרויקטים בולטים

המשכן לאומנויות הבמה, אשקלון
מרכז התרבות, אור עקיבא - אשר זכה בפרס "ישראל יפה"
קריית החינוך ע"ש יצחק רבין (5 בתי ספר יסודיים ואשכול גנים), תל מונד
תחנת רכבת יבנה מערב, יבנה - אשר קיבל את 'אות העיצוב'
בית ספר למדעים ע"ש אלברט איינשטיין, יבנה
בית ספר ע"ש אריק איינשטיין, תל אביב
בין היתר השתתפה בתחרויות רבות, ביניהן - חידוש כיכר רבין, מקום ראשון ושני בפרויקט מתחם התרבות באור עקיבא, עלייה לשלב סופי בתכנון היכל התרבות בשדרות, מקום שני בתחרות לתכנון קמפוס שנקר ומקום ראשון בתחרות לחידוש כיכר מגדיאל.
אדריכלות > שכונת אל אוועדה

לאחר סיום כתיבת עבודת המגיסטר, קיבלה בתיה פנייה מהמנהל האזרחי על מנת שתסייע בתכנון שיקום מחנות הפליטים ברצועת עזה. בתיה חברה אל פרופ' בריטי ומהנדסים פלסטיניים מעזה ויחד הקימו חברה משותפת לתכנון פרויקט מגורים גדול של 4,000 יחידות דיור בצפון רצועת עזה, אשר היה פרויקט הדגל. עם נפילת הסכם אוסלו - הופסקה הפעילות.
לקריאה נוספת

בתיה סבירסקי מלול, מבני ארעי לאוכלוסיות באזורי חירום ומצוקה בתהליך שיקום כוללני - מגיסטר, הטכניון - מ.ט.ל. הפקולטה לארכיטקטורה ובינוי ערים, 1984
סיגל דוידי, הנוכחות הנשית באדריכלות הישראלית, 78-79, עמותת אדריכלים מאוחדים בישראל, 2009
לביאה ברומברג, קמפוס שנקר יוצא לדרך חדשה, מבנים - עיתון לענף הבנייה מס' 277, עמ' 22–24, הוצאת מירב, 2009
הערות שוליים

↑  טל קראוס-איגוס, ריאיון עם אדריכלית בתיה סבירסקי מלול, באתר Archijob, ‏10 יולי 2008
1 2 3 4  סיגל דוידי, הנוכחות הנשית באדריכלות הישראלית, תל אביב, ישראל: עמותת אדריכלים מאוחדים בישראל, 2009, עמ' 76-79
↑  חגית פלג-רותם, ‏מעצבות שינוי, באתר גלובס, 25 בפברואר 2009
1 2  אורבניזם ואדריכלות כסוכני שינוי בעולם, באתר פורטפוליו, ‏16 במרץ 2016
↑  מעוף ותעוזה - מורשת זאהה חדיד באדריכלות ובעיצוב, באתר פורטפוליו, ‏31 אוגוסט 2017
↑  קרין לויט פרידריך, האם נשים אדריכליות בונות טוב יותר?, באתר סלונה, ‏11 מרץ 2014
↑  סימפוזיון אדריכליות בינלאומי במסגרת פסטיבל אישה, באתר SAF, ‏1 מרץ 2013
↑  אישה בקונטקסט של גלובליזם באדריכלות - 'פסטיבל אישה' חולון, באתר Archijob, ‏11 מרץ 2011
↑  אסתר זנדברג, אליזבת דילר מטשטשת את גבולות האדריכלות, באתר הארץ, 26 בפברואר 2010
↑  ירון לוי, הביאנלה הישראלית ה-5 לאדריכלות, תל אביב, ישראל: עמותת אדריכלים מאוחדים בישראל, 2005, עמ' 21
↑  איל צאום - מיתוג ערים ומדינות, אשקלון מעלה הילוך – מיתוג עיר, בניין עירייה חדש, ומרכז אמנויות, באתר https://cityncountrybranding.wordpress.com, ‏פברואר 14, 2012
↑  זו שמש? זה לימון? זו ביצה? בית ספר "איינשטיין" ביבנה הוא פצצה צהובה, באתר Xnet‏, 2 בספטמבר 2017
↑  ת"א מעדיפה שבתי הספר החדשים לא יהיו מושקעים מדי, והיא לא לבד, באתר Xnet‏, 30 באוגוסט 2016
↑  החדשות הטובות: בכל ההצעות לחידוש כיכר רבין יש יותר צל, באתר Xnet‏, 23 במאי 2016
↑  קומפלקס ממוגן-טילים של היכל תרבות ומרכז כנסים? בשדרות כמובן, באתר Xnet‏, 4 במאי 2020
↑  תחרות לתכנון כיכר מגדיאל - פרס ראשון, באתר Archijob, ‏12 אפריל 2001
ג'ורג' צ'ינרי

| --- | --- |

 לידה:  5 בינואר 1774 Gough Square, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  30 במאי 1852 (בגיל 78) מקאו, האימפריה הפורטוגזית 
 מקום קבורה:  Old Protestant Cemetery 
 יצירות ידועות:  Gilbert Elliot, 1st Earl of Minto (1751-1814), Viceroy of British India and Governor General of the Dutch East Indies (1812-14) 
 
ג'ורג' צ'ינרי (באנגלית: George Chinnery ‏: 5 בינואר 1774 – 30 במאי 1852) היה צייר אנגלי, שבילה את רוב חייו באסיה, במיוחד בהודו ובדרום סין.
ביוגרפיה

צ'ינרי נולד בלונדון, שם למד בבתי הספר של האקדמיה המלכותית. אחיו הבכור ויליאם צ'ינרי היה הבעלים של פארק גילוול ביער אפינג באסקס, לפני שהתגלה כי ביצע הונאה בקנה מידה גדול, וברח לשוודיה. ג'ורג' צ'ינרי עבר ב-1796 לאירלנד, שם זכה להצלחה מסוימת כאמן, והתחתן עם מריאן (לבית ויגנה) ב-19 באפריל 1799 בדבלין.
קריירה

צ'ינרי חזר ללונדון ב-1801 ללא אשתו ושני ילדיו התינוקות. בשנת 1802 הפליג באניה למדרס (צ'נאי). הוא התבסס שם כצייר ולאחר מכן בכלכותה (קולקטה), שם הפך לאמן מוביל של הקהילה הבריטית בהודו.
עד 1813 היה צ'ינרי בונה חופשי, רשום כחבר בלשכת הבונים החופשיים האמידים של כלכותה. זו הייתה אחת משלוש לשכות הבונים החופשיים באותה עיר שהשתתפו בקבלת הפנים הרשמית של לורד מוירה (1754–1826), גם הוא בונה חופשי, עם הגעתו לשם (1813) כמושל הכללי החדש של הודו.
כמה מהציורים המפורסמים ביותר שלו הם של משפחתו ההודית של קולונל ג'יימס אכילס קירקפטריק. בהיותו בכלכותה הוא התחבר לצייר בריטי צ'ארלס ד'אוילי שפעל בעיר. ב-1825 הוא עבר לדרום סין, בתקווה לפרנסה טובה יותר.
מ-1825 ועד מותו ב-1852 התבסס צ'ינרי במקאו, אך עד 1832 ערך ביקורים קבועים בקנטון (גואנגג'ואו). הוא צייר דיוקנאות של סוחרים סינים ומערביים, מבקרים, קברניטי ים ומשפחותיהם המתגוררות במקאו. עבודתו בצבעי שמן זכתה לחיקוי על ידי האמן הקנטונזי לאם קוה, שהפך בעצמו לצייר דיוקנאות נודע. צ'ינרי גם צייר נופים (בשמן ובצבעי מים), וצייר רישומים רבים של תושבי מקאו העוסקים בפעילויות היומיומיות שלהם.
באותה תקופה, אנשים מערביים הוגבלו בכניסה שלהם לסין, והם סחרו מתוך המושבות במקאו ואחר כך בהונג קונג, לשם נסע גם צ'ינרי - העניין שלו בסצנה המקומית אכן מבדיל אותו מרוב האמנים המערביים של אותה תקופה.
ב-1846 ערך ביקור בן שישה חודשים בהונג קונג, שם סבל מבריאות לקויה אך ערך מחקרים מפורטים על המושבה שנוסדה באותה העת.
הוא מת במקאו ב-30 במאי 1852 ונקבר בבית הקברות הפרוטסטנטי הישן שם.
יצירה

מלבד ערך אמנותי, לציוריו יש ערך היסטורי מכיוון שהוא היה הצייר המערבי היחיד תושב דרום סין במחצית הראשונה של המאה ה-19. הוא תיאר בצורה חיה את החיים של אנשים רגילים ואת הנוף של הדלתה באותה תקופה. בין נושאי הדיוקנאות שלו ניתן למנות את סוחרי האופיום הסקוטים ויליאם ג'רדין וג'יימס מתסון וכן את העיתונאי הארייט לואו.
מורשת

אוספים משמעותיים של רישומי צ'ינרי נמצאים בלונדון במוזיאון ויקטוריה ואלברט ובמוזיאון הבריטי, ובסאלם, מסצ'וסטס, במוזיאון פיבודי אסקס. קבוצות בולטות אחרות של רישומים, קיימים במוזיאון ובגלריה לאמנות ברמינגהם, בריטניה, מוזיאון הונג קונג לאמנות; מוזיאון מקאו; ומוזיאון מקאו לאמנות.
תערוכות של תמונותיו התקיימו בליסבון (1995), מוזיאון מטרופוליטן טיין לאמנות, טוקיו (1996), מוזיאון הונג קונג להיסטוריה, הונג קונג (2005); ומוזיאון מקאו (2010).
הערות שוליים

↑  Walter K. Firminger (1906), The Early History of Freemasonry in Bengal and the Punjab : with which is incorporated “The early history of Freemasonry in Bengal” by Andrew D’Cruz. (Calcutta : Thacker, Spink & Co), p. 129
↑  Eastern promise: George Chinnery, The Independent, ‏2011-12-05 (באנגלית)
↑  The Independent, An Indian Summer, 5 December 2011
↑  "Old Protestant Cemetery in Macau"
| --- | --- |
בקרת זהויות :  AGSA: 3868  GND: 119450143  ISNI: 0000 0000 6677 5782  KulturNav: 8cccbf93-35a9-4969-a4f0-9bd840c06671  LCCN: n50038153  NLA: 35676900  NTA: 109794478  RKD: 16686  SNAC: w6h7479b  SUDOC: 243789769  TePapa: 439  Trove: 1038045  ULAN: 500124758  VcBA: 495/258186  VIAF: 52499366   WorldCat (עם VIAF): 52499366
ג'ונת'ן ג'ייקוב מאייר

| --- | --- |
 לידה:  שנות ה־80 של המאה ה־20 
 מדינה:  ממלכת ארצות השפלה 
 מספר צאצאים:  1,000 
 
ג'ונת'ן ג'ייקוב מאייר (בהולנדית: Jonathan Jacob Meijer נולד 1981/1982) הוא מוזיקאי ותורם זרע הולנדי. נכון לאפריל 2023, לפי ההערכות יש לו כ-550 ל-600 ילדים.
תרומת זרע

מאייר החל לתת תרומות זרע בשנת 2007.
בשנת 2017 נאסר על מאייר לתרום זרע למרפאות בהולנד לאחר שהאגודה ההולנדית למיילדות וגינקולוגיה גילתה שהוא אב ליותר מ-100 ילדים כתוצאה מתרומת זרע ב-11 מרפאות שונות.  כ־80 ילדים נוספים בהולנד נולדו בהסדרים פרטיים בינו לבין נשים.
לאחר האיסור על תרומת הזרע שלו בהולנד, המשיך מאייר לתרום למרפאות בינלאומיות כמו "Cryos International", כמו גם לפרסם באתרים פרטיים.
בשנת 2023 הוגשה תביעה אזרחית נגד מאייר על ידי קרן דונורקינד, בבית המשפט בשל חשש לגילוי עריות לא מכוון בקרב הילדים ובשל הפרת המגבלה ההולנדית לפי ניתן לתרום עד 25 פעמים. עורך הדין מטעם ההגנה של מאייר קבע כי הוא בסך הכל רוצה לעזור להורים שלא הצליחו להרות, וכי החלטה נגדו היא סירוס החסות החוק. מאייר אמר לבית המשפט כי נכון לעכשיו הוא תורם רק להורים שכבר הולידו איתו ילד. באפריל 2023, בית משפט הולנדי הורה למאייר להפסיק לתרום זרע והטיל עליו קנס של 100,000 אירו על כל הפרה עתידית. בנוסף, מאייר קיבל הוראה על ידי בית המשפט לבקש השמדת זרעו המאוחסן במלאי על ידי מרפאות, אלא אם כן מוחזק במילואים להורים לילדים שנולדו מהזרע שלו. בית המשפט קבע כי מאייר "העביר מידע מוטעה במכוון" למקבלי תרומות לגבי מספר הילדים שהביא לעולם. בית המשפט מצא כי הדבר יוצר "רשת קרבה ענקית, עם מאות אחים למחצה" וכי "סביר מספיק" שהילדים עלולים לסבול כתוצאה מכך מהשלכות פסיכו-סוציאליות שליליות.
ב-2 ביולי 2023, בראיון בלעדי לתוכנית החדשות השבועית של הטלוויזיה הברזילאית "פנטסטיקו", הודה מאייר כי הונה נשים שרצו להיכנס להריון. הוא גם הודה ששיקר למשפחות שיצרו איתו קשר.
ביולי 2024, נטפליקס הוקרנה לראשונה סדרה דוקומנטרית בת שלושה פרקים על מאייר, בשם "The Man with 1,000 Kids" (בעברית: "אב לאלף").
יוטיוב

למאייר יש ערוץ יוטיוב עם יותר מ-4,500 מנויים בו הוא מפרסם את המוזיקה שלו ואת דעותיו בנושאים שונים ומגוונים.
הערות שוליים

1 2 3  Hume, Tim (29 במרץ 2023). "Serial Sperm Donor Taken to Court Over Incest Fears After Fathering 550 Children". Vice. ארכיון מ-30 באפריל 2023. נבדק ב-30 באפריל 2023. {{cite news}}:  (עזרה)
1 2 3 4  van Den Berg, Stephanie (28 באפריל 2023). "Dutch court bans father of hundreds from donating sperm". Canberra Times. Reuters. ארכיון מ-30 באפריל 2023. נבדק ב-30 באפריל 2023. {{cite news}}:  (עזרה)
1 2  McGarvey, Emily (29 באפריל 2023). "Sperm donor who fathered 550 children ordered to stop". BBC. ארכיון מ-4 במאי 2023. נבדק ב-2 במאי 2023. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Dutch sperm donor fathers at least 102 children: RTL". Dutch News. 19 באוגוסט 2017. ארכיון מ-3 במאי 2023. נבדק ב-30 באפריל 2023. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Mroz, Jacqueline (1 בפברואר 2021). "The case of the serial sperm donor". The New York Times. ארכיון מ-30 באפריל 2023. נבדק ב-30 באפריל 2023. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Dutch court orders sperm donor to stop after 550 children". Deutsche Welle. 28 באפריל 2023. ארכיון מ-2 במאי 2023. נבדק ב-2 במאי 2023. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Stroobants, Jean-Pierre (29 באפריל 2023). "Dutch court orders 'Superdonor' to stop donating sperm". Le Monde. ארכיון מ-2 במאי 2023. נבדק ב-2 במאי 2023. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Ferrer, Isabel (14 באפריל 2023). "Dutch serial sperm donor: 'I am not a mad bull with an urge to procreate'". El Pais. ארכיון מ-2023-04-28. נבדק ב-2023-05-02. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Alimentação exótica e gosto por mostrar os hábitos na web: o holandês doador de esperma que admitiu ter enganado mulheres". G1. 3 ביולי 2023. נבדק ב-3 ביולי 2023. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Holandês doador de esperma que diz ter mais de 500 filhos admite ter enganado mulheres que queriam engravidar". G1. 2 ביולי 2023. נבדק ב-3 ביולי 2023. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Sager, Jessica (3 ביולי 2024). "Who Is 'The Man With 1,000 Kids'? All About Serial Sperm Donor Jonathan Meijer at Center of New Netflix Series". People. נבדק ב-3 ביולי 2024. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Wen, Lok Jian (29 במרץ 2023). "Dutch serial sperm donor who may have fathered 550 children sued over increasing risk of inbreeding". The Straits Times. ארכיון מ-18 באפריל 2023. נבדק ב-30 באפריל 2023. {{cite news}}:  (עזרה)
גונזלו קסטרו

גונזלו "גונזו" קסטרו רנדון (בספרדית: Gonzalo "Gonzo" Castro Randón; נולד ב-11 ביוני 1987 בוופרטל) הוא כדורגלן גרמני ממוצא ספרדי המשחק בעמדת הקשר.
מועדונים כשחקן

קסטרו שיחק במועדוני נוער אזוריים ובגיל 12 עבר לשחק בקבוצת הנוער של לברקוזן.
בתחילת עונת 2004, בגיל 17, עלה לסגל של הקבוצה הבוגרת ושיחק כבר בעונתו הראשונה.
ב-24 במאי 2015 חתם קסטרו על חוזה ל-4 עונות בבורוסיה דורטמונד תמורת 11 מיליון יורו שעברו לקבוצתו הקודמת, באייר לברקוזן.
ב-29 ביוני 2018 חתם קסטרו בשטוטגרט לשלוש שנים.
נבחרת לאומית

לקסטרו הייתה אפשרות לבחור האם לשחק בנבחרת הגרמנית או בנבחרת הספרדית והוא החליט לייצג את המדינה בה נולד.
קסטרו שיחק גם בנבחרת הצעירה של גרמניה באליפות אירופה לנבחרות צעירות בשנת 2006. שיחק לראשונה במדי הנבחרת הבוגרת במשחק ידידות נגד נבחרת דנמרק ב-28 במרץ 2007.
גיזברן

| --- | --- |

 מדינה:  ניו זילנד ניו זילנד
 חבל:  גיזברן
 ראש העיר:  רהטה סטולץ
 שטח:  8,355 קמ"ר
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  37,000 (30 ביוני 2020)
  ‑ צפיפות:  5.3 נפש לקמ"ר (2013)
 קואורדינטות:  38°39′S 178°00′E﻿ / ﻿38.650°S 178.000°E﻿ / -38.650; 178.000
 אזור זמן:  UTC +12
 www.gdc.govt.nz
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת ניו זילנד מוגדלת) אוקלנד ולינגטון טאורנגה דנידין ואנקה קווינסטאון כרייסטצ'רץ' אינברקרגיל ים טסמןגיזברן(למפת ניו זילנד רגילה) אוקלנד ולינגטון טאורנגה דנידין ואנקה קווינסטאון כרייסטצ'רץ' אינברקרגיל ים טסמןגיזברן  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
גיזברן (באנגלית: Gisborne) היא עיר נמל הנמצאת בניו זילנד, בחלק החוף הצפוני של מפרץ פוברטי, אשר נמצא בחוף המזרחי של האי הצפוני. סביב העיר ישנו אזור חקלאי עשיר ופורה, אשר מגדלים בו חזירים, כבשים ועצי הדרים. תושבי העיר מתפרנסים בעיקר מענף הדיג ומתיירות.
אוכלוסיית העיר נכון ל-2013 מונה 34,800 תושבים.
בסביבת העיר נמצאת הנקודה בה ג'יימס קוק ירד לחוף ניו זילנד במעמד גילוי האי.
דמוגרפיה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
| פריסת אוכלוסיית גיזברן |
| --- | --- | --- | --- |
  מתחת 1 נפש לקמ"ר  מעל 1 נפש לקמ"ר  מעל 5 נפש לקמ"ר  מעל 10 נפש לקמ"ר  מעל 50 נפש לקמ"ר  מעל 100 נפש לקמ"ר  מעל 250 נפש לקמ"ר  מעל 500 נפש לקמ"ר  מעל 750 נפש לקמ"ר  מעל 1000 נפש לקמ"ר  מעל 2000 נפש לקמ"ר: