stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
תור הזהב של הרדיו
לוח שידורים > שעשועונים

שעשועונים החלו להיות משודרים ברדיו בסוף שנות ה-30 של המאה ה-20. אחד הראשונים היה "מידע בבקשה" (Information Please) משנת 1938, ואחד מהמצליחים הגדולים הראשונים היה ד"ר איי. קיו (Dr. I.Q.) מ-1939. "המנצח לוקח הכל" (Winner Take All), ששודר לראשונה ב-1946, היה הראשון שהשתמש במנעולים והביא אלופים חוזרים.
קרוב משפחה של השעשועונים, שבתקשורת העכשווית נקרא מופעי מתנות, כלל בדרך כלל מתן מוצרים ממומנים לקהל באולפן, אנשים שהתקשרו באקראי בטלפון, או שניהם. דוגמה מוקדמת לתוכנית זו הייתה התוכנית "קדרת הזהב" (Pot o' Gold) משנת 1939, אך להיט הפריצה מסוג זה היה "עצרו את המוזיקה" (Stop the Music) של ABC בשנת 1948. זכייה בפרס דרשה בדרך כלל ידע על מה ששודר בתוכנית באותו רגע, מה שהוביל לביקורת על מופעי המתנות כצורה של "קניית קהל". מופעי מתנות היו פופולריים ביותר עד 1949. לעיתים קרובות הם זכו לחשיפה נמוכה, ואף באוגוסט 1949 נעשה ניסיון, לא מוצלח, על ידי הרשות התקשורת הפדרלית לאסור אותם (כהגרלה לא חוקית).
שיטות הפקת שידור

למיקרופון RCA 44BX (Ribbon microphone) היו שני צדדים בהם יכלו להיקלט גלי קול ושני צדדים חסומים. כך יכלו שחקנים להתמודד זה מול זה ולהגיב. שחקן היה יכול להשיג את האפקט של יציאה מהחדר על ידי הזזת ראשו לעבר אחד מהצדדים החסומים של המיקרופון.
התסריטים אוגדו יחד. באותה תקופה הייתה מחלוקת אם שחקנים ושחקניות רשאים לזרוק דפים, שנקראו במלואם והשימוש בהם תם, לרצפת החדר.
היסטוריה של הקלטות רדיו מקצועיות בארצות הברית > תחנות רדיו

למרות האיסור הכללי על שימוש בהקלטות בשידורים של רשתות רדיו עד סוף שנות ה-40, בוצעו "הקלטות עיון" על גבי תקליטור פונוגרף של תוכניות רבות תוך כדי שידורן, לעיון נותן החסות ולמטרות ארכיון של הרשת עצמה. עם התפתחות הקלטת חוט מגנטי באמינות גבוהה והקלטת בשנים שלאחר מלחמת העולם השנייה, הרשתות הפכו פתוחות יותר לשידור תוכניות מוקלטות והקלטה מוקדמת של תוכניות הפכה לנפוצה יותר ויותר.
תחנות מקומיות, לעומת זאת, תמיד היו חופשיות להשתמש בהקלטות ולעיתים עשו שימוש מהותי בתוכניות סינדיקציה מוקלטות מראש שהופצו על גבי תקליטורי תמלול דחוסים (בניגוד להקלטה בנפרד).
ההקלטה נעשתה באמצעות מחרטת חיתוך ותקליטי אצטט. תוכניות הוקלטו בדרך כלל במהירות של 33 ושליש סיבובים לדקה בתקליטים בגודל 16 אינץ', הפורמט הסטנדרטי ששימש ל"תמלולים חשמליים" כאלה מתחילת שנות ה-30 ועד שנות ה-50. לפעמים, החריץ נחתך החל בחלק הפנימי של התקליט ויצא החוצה. היה זה שימושי כאשר התוכנית שהוקלטה הייתה באורך העולה על 15 דקות, ועקב כך נדרש יותר מצד אחד בתקליט. על ידי הקלטת הצד הראשון מהחוץ פנימה, והשני מהפנים החוצה וכן הלאה, איכות הצליל בנקודות ההחלפה של התקליט התאימה וגרמה להשמעה חלקה יותר. להתחלה פנימית היה גם היתרון שחוט החומר שנחתך ממשטח התקליט, שהיה צריך להרחיקו מהנתיב של חרט החיתוך, נזרק באופן טבעי למרכז התקליט ולכן הוצא באופן עצמוני מהדרך. בעת חיתוך תקליט התחלה חיצוני, ניתן להשתמש במברשת כדי להרחיק אותו מסחיפתו לכיוון אמצע התקליט. מחרטות הקלטה מצוידות היטב השתמשו בוואקום משואב מים כדי לאסוף אותו תוך כדי חיתוך ולהפקיד אותו בבקבוק מלא במים. בנוסף לנוחות, זה שימש למטרה בטיחותית, שכן חוט התאית החנקני היה דליק ביותר והצטברות רופפת שלו עלולה להישרף במהירות במקרה של הצתה.
רוב ההקלטות של שידורי הרדיו נעשו באולפנים של רשתות הרדיו, או במתקנים של תחנה בבעלות רשת או שותפה, ועשויים היו להכיל ארבע מחרטות או יותר. לתחנה מקומית קטנה לא היה לעיתים קרובות מחרטה כזו. נדרשו שתי מחרטות כדי להקליט תוכנית שאורכה יותר מ-15 דקות מבלי לאבד חלקים ממנה בזמן שהתקליטים התהפכו או הוחלפו, יחד עם טכנאי מיומן שהפעיל אותן וניטר את ההקלטה בזמן עשייתה. עם זאת, מספר הקלטות ששרדו הופקו על ידי תחנות מקומיות.
באשר להפצה של תוכניות סינדיקט, כאשר נדרשו מספר רב וניכר של עותקי תמלול חשמלי, הם הופקו באותו תהליך המשמש ליצירת רשומות רגילות. הקלטת מאסטר נחתכה, ולאחר מכן צופתה בשכבת מתכת דקה (באמצעות אלקטרוליזה) כדי לייצר חותמת שממנה נוצקו הטבעות בוויניל (או שלאק, במקרה של תקליטי תמלול שהוטבעו לפני 1935 בערך) במכבש תקליטים.
היסטוריה של הקלטות רדיו מקצועיות בארצות הברית > שירות הרדיו של הכוחות המזוינים

מקורותיו של שירות הרדיו של הכוחות המזוינים (AFRS) בחיפושה של מחלקת המלחמה של ארצות הברית אחר דרך לשפר את מורל החיילים. מסע זה החל עם שידורי גלים קצרים של תוכניות חינוך ומידע לחיילים בשנת 1940. בשנת 1941 החלה מחלקת המלחמה להנפיק "ערכות חברים" (B-Kits) לכוחות היוצאים, אשר כללו מכשירי רדיו, תקליטי 78 סל"ד ותקליטי תמלול חשמלי של תוכניות רדיו. אולם, עם כניסתה של ארצות הברית למלחמת העולם השנייה, החליטה מחלקת המלחמה שעליה לשפר את האיכות והכמות של ההצעות שלה.
זה התחיל עם מגוון שידורים של תוכניות מקוריות משלה. "מייצג פיקוד" (Command Performance), שהופק לראשונה ב-1 במרץ 1942, היה הראשון שבהם. ב-26 במאי 1942 הוקם רשמית שירות הרדיו של חיל החימוש. במקור, לוח השידורים שלו כלל את תוכניות הרדיו שברשתות אך הפרסומות הוסרו. עם זאת, תוך זמן קצר הוא החל לייצר לוח שידורים מקורי משלה עם תוכניות, כגון "Mail Call", "G.I. Journal, Jubilee" ו-"GI Jive". בשנת 1945, השירות הפיק בשיאו כ-20 שעות של תוכניות מקוריות בכל שבוע.
מ-1943 עד 1949 ה-AFRS שידר גם תוכניות שפותחו בעזרת מאמצי שיתוף הפעולה עם משרד המתאם לעניינים בין-אמריקאיים ומערכת השידור קולומביה בתמיכה ביוזמות הדיפלומטיה התרבותית של אמריקה ובמדיניות השכן הטוב של הנשיא פרנקלין רוזוולט. בין המופעים הפופולריים נכללה ויוה אמריקה שהציגה לראווה אמנים מוזיקליים מובילים מצפון ודרום אמריקה לבידור חיילי אמריקה. בין המבצעים הקבועים נכללו: אלפרדו אנטוניני, חואן ארוויזו, נסטור מסטה צ'יירס וג'ון סרי האב.
לאחר המלחמה, ה-AFRS המשיך לספק לוח שידורים לחיילים באירופה. במהלך שנות ה-50 ותחילת שנות ה-60 הוא הציג הופעות של הרכב התזמורת הסימפונית היחידה של הצבא - התזמורת הסימפונית של הצבא השביעי. הוא גם סיפק שידורים למלחמות העתידיות שארצות הברית הייתה מעורבת בהן. הוא מתקיים כיום כמרכיב של רשת הכוחות האמריקאית (AFN).
כל התוכניות ששודרו על ידי ה-AFRS בתור הזהב הוקלטו כתקליטי תעתיק חשמליים, שמהם נשלחו עותקי ויניל לתחנות מעבר לים כדי להיות משודרים לכוחות. אנשים בארצות הברית כמעט ולא שמעו תוכניות מה-AFRS, אם כי הקלטות AFRS של תוכניות רשת תור הזהב שודרו מדי פעם בכמה תחנות מקומיות החל משנות ה-50.
במקרים מסוימים, תקליט AFRS הוא ההקלטה היחידה ששרדה של תוכנית מסוימת.
היסטוריה של הקלטות רדיו מקצועיות בארצות הברית > הקלטות רדיו ביתי בארצות הברית

הקלטות ביתיות של שידורי רדיו החלו בשנות ה-30 וה-40. החל משנת 1930 תועדו דוגמאות. בשנים אלו בוצעו הקלטות ביתיות עם מקליטי תקליטים, שרובם היו מסוגלים לאחסן רק כארבע דקות של תוכנית רדיו בכל צד של תקליט 78 סל"ד בגודל 12 אינץ'. רוב ההקלטות הביתיות נעשו על גבי תקליטים קצרים אף יותר בגודל עשרה אינץ' או יותר. חלק ממקליטי תקליטים ביתיים הציעו אפשרות של מהירות 33 ושליש סל"ד, ששימשה לתמלולים חשמליים, ואיפשרה ביצוע הקלטה באורך של יותר מפי שניים, אם כי באיכות שמע מופחתת. ציוד הקלטה משרדי נדרש לעיתים לביצוע הקלטות של שידורי רדיו, אך איכות השמע של מכשירים אלה הייתה ירודה וההקלטות שהתקבלו היו במערכים (פורמטים) מוזרים שהיו צריכים להיות מושמעים בציוד דומה. בשל הוצאות מקליטים ומגבלות אמצעי ההקלטה, הקלטה ביתית של שידורים לא הייתה נפוצה בתקופה זו ולרוב הוגבלה לקטעים קצרים.
עם זמינותם של מקליטי חוטים מגנטיים לשימוש ביתי, בשנת 1947, הוקל מעט המחסור בציוד הקלטה ביתי. אלה היו מסוגלים להקליט שידור של שעה על סליל קטן של חוט בודד, ואם פלט אודיו של רדיו איכותי הוקלט ישירות, ולא על ידי החזקת מיקרופון אל הרמקול שלו, איכות הצליל המוקלט הייתה טובה מאוד. עם זאת, מכיוון שהחוט לא היה זול, ניתן היה לעשות בו שימוש חוזר, בדומה לסרט מגנטי, כדי לבצע הקלטות חדשות. נראה שרק שידורים שלמים בודדים שרדו על המדיום הזה. למעשה, היו מעט הקלטות ביתיות של תוכניות רדיו שלמות עד לתחילת שנות ה-50, אז הוצגו לשוק מקליטי קלטות סליל-אל-סליל שהיו זמינים יותר ויותר לשימוש ביתי.
אמצעי הקלטה > תקליטי תמלול חשמליים

לפני שנות החמישים המוקדמות, כאשר רשתות רדיו ותחנות מקומיות רצו לשמר שידור חי, הן עשו זאת באמצעות תקליטי פונופון מיוחדים, הידועים בשם "תמלולים חשמליים" (ETs), שנעשו על ידי חיתוך חריץ מאופנן קול לתוך תקליט ריק. בהתחלה, בתחילת שנות ה-30, התקליטים הריקים השתנו הן בגודל והן בהרכב, אך לרוב הם היו עשויים אלומיניום חשוף והחריץ היה מחורץ במקום חתוך. בדרך כלל, ההקלטות המוקדמות ביותר לא נעשו על ידי הרשת או תחנת הרדיו, אלא על ידי שירות הקלטות פרטי שהתקשר עם נותן החסות לשידור או עם אחד מהמבצעים. תקליטי האלומיניום החשופים היו בדרך כלל בקוטר של 10 או 12 אינץ' והוקלטו במהירות הסטנדרטית של 78 סיבובים לדקה, מה שאומר שמספר צדדי תקליט נדרשו כדי להכיל תוכנית של 15 דקות בלבד. בסביבות שנת 1936, תקליטים מבוססי אלומיניום בגודל 16 אינץ' מצופים בלכה תאית חנקנית, הידועים בכינויים "אצטט" והוקלטו במהירות של 33 ושליש סל"ד, אומצו על ידי הרשתות ותחנות רדיו בודדות כמדיום הסטנדרטי להקלטת שידורים. ביצוע הקלטות אלה, לפחות למטרות מסוימות, הפך אז לשגרה. חלק מהתקליטים הוקלטו באמצעות חריץ עם אפנון אנכי של "גבעה ועמק", במקום אפנון "צדדי" מצד לצד שהיה מצוי בתקליטים לשימוש ביתי באותה תקופה. התקליטים הגדולים במהירות איטית יכלו בקלות להכיל חמש-עשרה דקות מכל צד, מה שאיפשר להקליט תוכנית של שעה על שני תקליטים בלבד. הלכה הייתה רכה יותר מהשלאק או הויניל ונשחקה מהר יותר מה שאיפשר רק כמה השמעות עם ראשי המקול ומחטי הפלדה, שהיו בשימוש, לפני שנשמעה ההידרדרות קולית.
במהלך מלחמת העולם השנייה הפך האלומיניום לחומר הכרחי למאמץ המלחמתי והיה במחסור. הדבר גרם לחיפוש אלטרנטיבה לבסיס שעליו יש לצפות את הלכה. זכוכית, למרות חיסרון השבריריות הברור שלה, שימשה מדי פעם בשנים אלו מכיוון שיכלה לספק משטח חלק ואחיד לחלוטין עבור מאסטרינג ויישומים קריטיים אחרים. חלקי הקלטה על בסיס זכוכית נכנסו לשימוש כללי במשך שנות המלחמה.
אמצעי הקלטה > הקלטת חוט מגנטי

בסוף שנות ה-40, מכשירי הקלטת חוטים מגנטיים הפכו לאמצעי נפוץ להקלטת תוכניות רדיו. בעקבות כך, על בסיס חישוב עלות לדקה, היה פחות יקר להקליט שידור על חוט מאשר על תקליטים. התוכנית בת השעה שדרשה את ארבעת הצדדים של שני תקליטים בגודל 16 אינץ' יכלה להיות מוקלטת בשלמותה על סליל יחיד של חוט בקוטר של פחות משלושה אינצ'ים ובעובי של כחצי אינץ'. אמינות הקול של הקלטת חוט מגנטי טובה הייתה דומה לזו תקליטי אצטט. בנוסף, החוט המגנטי היה כמעט בלתי ניתן להריסה, אך עד מהרה הוא הפך לטכנולוגיה מיושנת שהוחלפה על ידי הסרט המגנטי, הניתן לניהול ולעריכה בקלות רבה יותר.
אמצעי הקלטה > קלטות סלילים מגנטיים

בינג קרוסבי הפך לתומך הגדול הראשון של הקלטת הסרט המגנטי לרדיו, והוא היה הראשון להשתמש בו ברדיו ברשת, לאחר שערך תוכנית הדגמה ב-1947. לקלטות היו מספר יתרונות על פני שיטות הקלטה קודמות. כשהיא פועלת במהירות גבוהה מספיק, היא עשויה להשיג אמינות קול גבוהה יותר מאשר תקליטי תמלול חשמליים וחוט מגנטי. ניתן היה לערוך תקליטים רק על ידי העתקת חלקים מהם לתקליט חדש, אולם, ההעתקה גררה ירידה באיכות השמע. ניתן היה לחלק את החוט ולחבר את הקצוות יחד על ידי קשר, אבל התיל היה קשה לטיפול מסוג זה והחיבורים הגסים היו בולטים מדי. ניתן היה לערוך סרט על ידי חיתוך עם להב וחיבור מסודר של הקצוות יחד עם סרט דבק. בתחילת 1949 הושלם המעבר מהופעות חיות, שנשמרו על גבי תקליטים, להופעות שהוקלטו מראש על סרט מגנטי לשידור מאוחר יותר עבור תוכניות ברשתות הרדיו. עם זאת, עבור ההפצה הפיזית של תוכניות מוקלטות מראש לתחנות בודדות, הטבעות ויניל 16 אינץ' ב-33 ושליש סל"ד, היו זולות יותר לייצור בכמויות עותקים זהים בהשוואה לקלטות, והמשיכו להיות סטנדרטיות גם לאורך שנות ה-50.
זמינות ההקלטות

רובם הגדול של שידורי הרדיו החיים לפני מלחמת העולם השנייה אבדו. רבים מעולם לא תועדו ומעט הקלטות מתוארכות לתחילת שנות ה-30. קיימות מספר דרמות רדיו ששודרו החל מאמצע שנות ה-30 והארכיון שלהן שלם או כמעט שלם. ככלל, ככל שתאריך ההקלטה מוקדם יותר, כך קטן הסיכוי שהיא שרדה. עם זאת, מספר לא מבוטל של תוכניות סינדיקציה מתקופה זו שרדו מכיוון שהעותקים שלהן הופצו באופן נרחב. הקלטות של שידורי רשת חיים משנות מלחמת העולם השנייה השתמרו בצורת עותקי ויניל דחוסים, שהונפקו על ידי שירות הרדיו של הכוחות המזוינים (AFRS) ושרדו בשפע יחסי. תוכניות סינדיקציה ממלחמת העולם השנייה ומשנים מאוחרות יותר שרדו כמעט כולן. בעבר, רשתות הרדיו הקליטו מראש את ההופעות החיות שלהן על סרט מגנטי לשידור מאוחר יותר ברשת, אך לא הפיצו עותקים פיזיים, והקלטות היקרות, בניגוד לתקליטי תמלול חשמלי ("ET"), ניתנות למחיקה ושימוש חוזר (מאחר שבעידן המגמות המתפתחות כמו טלוויזיה ורדיו-מוזיקה, האמינו שלהקלטות אלו לא יהיו כמעט שידורים חוזרים או ערך מכירה חוזרת). לפיכך, בעוד שסדרות רדיו, ששודרו בשעות השיא (פריים טיים) ברשתות מסוימות מתקופה זו קיימות במלואן או כמעט במלואן, במיוחד המפורסמות והארוכות שביניהן, לסדרות פחות בולטות או קצרות יותר עשויים להיות רק קומץ פרקים ששרדו מהן. הקלטות הדגמה (Aircheck), הקלטות א-פורמליות של מופעים שלמים שנעשו על ידי, או בהוראת, אנשים לשימושם הפרטי, עוזרים לפעמים להשלים פערים אלו. התוכן של הקלטות שנעשו באופן פרטי של שידורים חיים מהמחצית הראשונה של שנות ה-30 יכולים לעניין לעיתים במיוחד, שכן מעט חומר חי מאותה תקופה שרד. איכות הצליל של הקלטות פרטיות מוקדמות היא לרוב ירודה, אם כי במקרים מסוימים הדבר נובע בעיקר משימוש בחרט השמעה שגוי, שעלול לפגוע קשות בכמה סוגי תקליטים יוצאי דופן.
רוב התוכניות של תור הזהב במחזור בקרב אספנים - בין אם בקלטת אנלוגית, בתקליטור או בצורת קובצי MP3 - מקורן בתקליט תמלול אנלוגי בגודל 16 אינץ', אם כי חלקן הן הקלטות שידורי AM. במקרים רבים, ההקלטות במחזור פגומות (איכותן ירודה), מכיוון שהקלטה דיגיטלית ללא אובדן עבור שוק הביתי הגיעה רק לקראת סוף המאה העשרים.
אספנים הכינו ושיתפו הקלטות על קלטות מגנטיות אנלוגיות, המדיום המעשי היחיד, שהיה זול יחסית, תחילה על סלילים מגנטיים, ואז קלטות שמע. "שיתוף" פירושו בדרך כלל הכנת קלטת כפולה. הם חיברו שני מקליטים, ניגנו באחד והקליטו בשני. הקלטות אנלוגיות לעולם אינן מושלמות, והעתקת הקלטה אנלוגית מכפילה את הפגמים. עם שמיעת איכות ההקלטות הקדומות ביותר ניתן אפילו לומר שהוא נוגן מרמקול של מכונה אחת ונכנס דרך המיקרופון של השנייה. הצליל העמום, הנשירה, השינויים הפתאומיים באיכות הצליל, גובה הצליל הלא יציב ופגמים אחרים, הנשמעים לעיתים קרובות מדי, הם כמעט תמיד פגמי העתקת קלטת שהצטברו. בנוסף, הקלטות מגנטיות, אלא אם כן נשמרו בארכיון, נפגעות בהדרגה מהשדה המגנטי של כדור הארץ.
איכות השמע של תקליטי המקור, כאשר שרדו ללא פגע וניתנים לגישה ומדובבים מחדש, בדרך כלל נמצאה ברורה למדי ולא מעוותת ולפעמים טובה להדהים. זאת למרות, שכמו כל תקליטי הפונופון, הם חשופים לבלאי ולהשפעות סביבתיות כמו שפשופים, שריטות, וכניסת אבק דק פנימה. תוכניות רבות משנות הארבעים שרדו רק בגרסאות AFRS ערוכות, אם כי חלקן קיימות הן בצורת המקור והן בצורת AFRS.
נכון לשנת 2020, אוסף Old Time Radio בארכיון האינטרנט מכיל 5,121 הקלטות. קבוצה פעילה של אספנים מזמינה באופן דיגיטלי, באמצעות CD או הורדה, אוספים גדולים של תוכניות. האתר RadioEchoes.com מציע 98,949 פרקים באוסף שלהם, אך לא כל הקבצים שייכים לשידורי הרדיו של זמנים עברו.
זמינות ההקלטות > מעמד זכויות היוצרים

בניגוד לסרטי ופריטי קולנוע, טלוויזיה ודפוס מהתקופה, סטטוס זכויות היוצרים של רוב ההקלטות מתקופת הזהב של הרדיו אינו ברור. הסיבה לכך היא שלפני 1972, ארצות הברית האצילה את זכויות היוצרים על הקלטות קול למדינות בודדות, שרבות מהן הציעו הגנות נדיבות יותר על זכויות יוצרים בחוק המקובל בהשוואה לממשלה הפדרלית עבור מדיה אחרת (חלקן הציעו זכויות יוצרים תמידיות, שמאז בוטלו; על פי חוק המודרניזציה של המוזיקה מספטמבר 2018, כל הקלטת קול בת 95 שנים ומעלה מועברת לנחלת הכלל ללא קשר לחוק המדינה). היחידות שיוצאות מן הכלל הן הפקות מקור של AFRS, הנחשבות ליצירה של הממשל הפדרלי של ארצות הברית ולפיכך, הן אינן זכאיות לזכויות יוצרים פדרליות והן מחוץ לתחום השיפוט של מדינה כלשהי; תוכניות אלו הן ברשות הציבור ונחלת הכלל (הדבר אינו חל על תוכניות הנישאות על ידי AFRS אך מיוצרות על ידי רשתות מסחריות).
בפועל, רוב הקלטות "הרדיו של זמנים עברו" נחשבות כיצירות יתומות, ואף על פי שעדיין קיימות זכויות יוצרים בתוקף על התוכנית היא נאכפת רק לעיתים רחוקות. זכויות היוצרים על הקלטת קול בודדת שונה מזכויות היוצרים הפדרליות על החומר הבסיסי (כגון תסריט שפורסם, מוזיקה, או במקרה של עיבודים, הסרט המקורי או חומרי הטלוויזיה), ובמקרים רבים אי אפשר לקבוע היכן או מתי בוצעה ההקלטה המקורית או אם ההקלטה הייתה מוגנת בזכויות יוצרים באותה מדינה. משרד זכויות היוצרים של ארצות הברית קובע כי "קיימים מגוון משטרים משפטיים המסדירים את ההגנה על הקלטות הקול לפני 1972 במדינות השונות, והיקף ההגנה של חריגים ומגבלות להגנה זו אינם ברורים." לדוגמה, מדינת ניו יורק פרסמה פסיקות סותרות לגבי קיום חוק מקובל באותה מדינה או לא; פסק הדין האחרון של Flo & Eddie, Inc. נגד Sirius XM Radio מ-2016, סבור שאין זכויות יוצרים כאלה בניו יורק בכל הנוגע להופעה פומבית. סיבוך נוסף הוא שדוגמאות מסוימות בפסיקה מרמזות כי מכיוון ששידורי רדיו (והעתקים נאמנים למקור שלהם) הופצו באופן חופשי לציבור בשידור חי, עשויים שלא להיות זכאים לזכויות יוצרים בפני עצמם. ארכיון האינטרנט וארגונים אחרים שמפיצים הקלטות קול לרשות הציבור ונחלת הכלל בקוד פתוח שומרים על ארכיונים נרחבים של תוכניות "רדיו של זמנים עברו".
מורשת > בשאר העולם

שידורים סדירים של מחזות רדיו נשמעים גם - בין היתר - באוסטרליה, קרואטיה, אסטוניה, צרפת, גרמניה, אירלנד, יפן, ניו זילנד, נורווגיה, רומניה ושוודיה. בבריטניה, דרמת רדיו תסריטאית כזו נמשכת ב-BBC Radio 3 וב-BBC Radio 4 (בעיקר), תחנת הרדיו השנייה בפופולריותה במדינה, כמו גם בערוץ השידור החוזר BBC Radio 4 Extra, שהיא התחנה השביעית בפופולריותה שם.
מוזיאונים

מוזיאון SPARK להמצאת חשמל או בשמו הקודם המוזיאון האמריקאי לרדיו וחשמל בבלינגהאם, וושינגטון.
המוזיאון לתקשורת שידור בשיקגו, אילינוי.
מרכז פיילי לתקשורת בניו יורק, ניו יורק.
מוזיאון פאבק לשידור בסנט לואיס פארק, מינסוטה.
מוזיאון ימי רדיו "תיאטרון הנפש" בסאתרלין, אורגון.
ראו גם

ימי הרדיו
תוכנית בקשות
לקריאה נוספת

Blue, Howard (2002). Words at War: World War II Era Radio and the Postwar Broadcasting Industry Blacklist. Lanham, MD: Scarecrow Press. ISBN 0-8108-4413-3
Buxton, Frank, and Bill Owen. (1972). The Big Broadcast 1920–1950. New York: Viking Press.
Delong, Thomas A. (1980). The Mighty Music Box: The Golden Age of Radio. Los Angeles, CA: Amber Crest Books. ISBN 0-86533-000-X
Dunning, John. (1976). Tune in Yesterday: The Ultimate Encyclopedia of Old-Time Radio 1925–1976. Englewood Cliffs, NY: Prentice Hall. ISBN 0-13932-616-2.
Dunning, John (1998). On the Air: The Encyclopedia of Old-Time Radio. Oxford University Press. ISBN 0-19-507678-8.
Maltin, Leonard. (1997). The Great American Broadcast: A Celebration of Radio's Golden Age. New York: Dutton. ISBN 0-52594-183-5.
Nachman, Gerald. (1998). Raised on Radio. New York: Pantheon, 1998. ISBN 0-37540-287-X.
It's That Time Again, Volume 4, edited by Jim Harmon. Albany, NY: BearManor Media, 2009. ISBN 1-59393-118-2.
ביאורים

↑  הייתה זו נקודת מפתח בתיק פרד וורינג (Fred Waring) נגד WDAS Broadcasting Sta. תיק זה קבע שחברת תקליטים יכולה לתבוע זכויות יוצרים על הקלטת קול לפי חוק פנסילבניה, משום שההקלטה סומנה באופן ספציפי כלא לשידור רדיו.
אברהם זינדלס

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1915 ליפובץ, פלך קייב, האימפריה הרוסית האימפריה הרוסית
 פטירה:  20 באוקטובר 1943 (בגיל 28 בערך) מליטופול, ברית המועצות ברית המועצות
 מדינה:  ברית המועצות 
 השתייכות:  הצבא האדום הצבא האדום
 תקופת הפעילות:  1940–1943 (כ־3 שנים)
 דרגה:   לייטננט (סגן משנה)
 תפקידים בשירות
 מפקד מחלקה ברגימנט מס' 690 של דיוויזיה מס' 126, בארמייה ה-51
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם השנייה
 עיטורים
 גיבור ברית המועצות  עיטור לנין
 
אברהם מויסייביץ' זינדלס (ברוסית: Абра́м Моисе́евич Зи́ндельс;‏ 1915 – 20 באוקטובר 1943) היה קצין יהודי-סובייטי בצבא האדום במהלך מלחמת העולם השנייה, גיבור ברית המועצות.
ביוגרפיה

נולד בעיירה ליפובץ שבפלך קייב של האימפריה הרוסית (כיום במחוז ויניצה של אוקראינה). לאחר סיום חטיבת הביניים למד בבית הספר להנדסאי בנין. בשנת 1940 גויס לצבא האדום. עבר הכשרה לקצונה.
מהימים הראשונים של הפלישה הנאצית לברית המועצות נלחם בחזית כמפקד מחלקה בדיוויזיה מס' 169 של החזית הדרום-מערבית. בספטמבר 1941 נפצע ונפל בשבי. הצליח להסתיר את יהדותו בשבי. שוחרר מן השבי בתחילת שנת 1943 על ידי יחידות של החזית הדרומית. לאחר בדיקה על ידי הנ.ק.ו.ד. הוחזר לשירות. מונה למפקד מחלקה בברגימנט מס' 690 של דיוויזיה מס' 126, בארמייה ה-51.
אברהם זינדלס הצטיין בקרב לשחרור העיר מליטופול. הכוח שבפיקודו טיהר מבנים ופגע בטנקים גרמנים, שניסו לבלום את מתקפות של הצבא האדום. בשלב מסוים, הצליחו הגרמנים לכתר את הכוח של זינדלס באחד המבנים. הכוח נלחם במשך כיממה, עד שכל חיילי הכוח נהרגו או נפצעו קשה ורק זינדלס עוד היה מסוגל להמשיך להילחם. כאשר אזלה התחמושת פיצץ עם רימון את עצמו ואת חיילי האויב שפרצו למבנה.
ב-1 בנובמבר 1943, הוענק לאברהם זינדלס עיטור "גיבור ברית המועצות", לאחר מותו, בהוקרה על הקרבתו העצמית.
קירובוהראד (מחוז)

מחוז קירובוהראד (באוקראינית: Кіровоградська область) הוא אחד ממחוזות אוקראינה, שוכן במרכז המדינה, ובירתו העיר קרופיבניצקי (שנקראה בעבר קירובוהראד).
שטח המחוז כ-24.5 אלף קמ"ר, מדורג במקום ה-15 בגודלו, ומהווה 4.1% משטחה הכולל של אוקראינה. בשנת 2014 התגוררו במחוז 1,454,245 תושבים,[דרוש מקור] נתון המדרג אותו במקום ה-24 באוקראינה.
המחוז גובל בצפון במחוזות צ'רקאסי ופולטבה, במזרח בדניפרופטרובסק, בדרום במיקולאייב ואודסה ובמערב בוויניצה.
חלוקה אדמיניסטרטיבית

מיולי 2020, לאחר יישום רפורמה במחוזות משנה של אוקראינה, מחוז קירובוהראד מחולק ל-4 מחוזות משנה כדלהלן:
| שם בעברית  | שם באוקראינית | שטח (קמ"ר) | אוכלוסייה 2020 | מרכז מנהלי |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| מחוז משנה אולקסנדריה | Олександрі́йський  ‏ | 5418 | 219,482 | אולקסנדריה |
| מחוז משנה הולובניבסק | Голованівський ‏ | 4244 | 118,803 | הולובניבסק |
| מחוז משנה נובואוקראינקה | Новоукраїнський ‏ | 5203 | 135,845 | נובואוקראינקה |
| מחוז משנה קרופיבניצקי | Кропивницький ‏ | 9723 | 429,585 | קרופיבניצקי |
אלסנדרו שפף

אלסנדרו שֶׁפְּף (בגרמנית: Alessandro Schöpf, נולד ב-7 בפברואר 1994 באומהאוזן שבאוסטריה) הוא כדורגלן אוסטרי המשחק בוונקובר וייטקאפס מה-MLS ובנבחרת אוסטריה בעמדת הקשר.
קריירת מועדונים

שפף שיחק במועדוני הנוער האוסטרים SV לנגנפלד ו-AKA טירול, ובשנת 2009 הצטרף לבאיירן מינכן בגיל 15. שפף שיחק בקבוצות הנוער של באיירן מינכן, ובקיץ 2012 עבר לקבוצת המילואים. את הופעת הבכורה ערך בליגה הבווארית האזורית מול קבוצת המילואים של אאוגסבורג, במשחק שהסתיים בתוצאה 1-1. בעונת 2012/13 הופיע שפף 28 פעמים בקבוצת המילואים, וסייע לה לסיים במקום השני שאינו מקנה עליית ליגה, כשהוא מבקיע 11 שערים. בעונת 2013/14 הבקיע שפף 11 שערים ב-34 הופעות, והוביל את קבוצת המילואים של באיירן מינכן למקום הראשון בליגה הבווארית האזורית, אך הקבוצה הפסידה בפלייאוף העלייה לפורטונה קלן בשערי חוץ, ולא עלתה אל הליגה השלישית. בנובמבר 2013 הוחתם שפף על חוזה בקבוצה הבכירה של באיירן מינכן ביחד עם יוליאן גרין, אך הוא לא שיחק דקה בקבוצה הבכירה, והמשיך לשחק בקבוצת המילואים.
בקיץ 2014 חתם שפף בנירנברג, שזה עתה נשרה מהבונדסליגה. את הופעת הבכורה בקבוצה ערך בניצחון 0–1 על ארצגבירגה אוה במחזור הפתיחה. עם זאת, נירנברג כשלה במשימתה להעפיל בחזרה אל הבונדסליגה. סך הכול שפף שיחק בנירנברג במשך עונה וחצי, והבקיע 11 שערים ב-51 הופעות.
בינואר 2016 חתם שפף על חוזה בשאלקה 04 עד ליוני 2019. בפברואר 2016 הבקיע שפף את שערו הראשון במדי שאלקה, כאשר כבש את השער השלישי בניצחון 0–3 על וולפסבורג במשחק ליגה.
ב-19 ביולי 2021 חתם שפף בארמיניה בילפלד לשנתיים.
קריירה בינלאומית

שפף שיחק בכל נבחרות אוסטריה הצעירות, ב-27 במרץ 2016 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת אוסטריה בניצחון 1–2 על אלבניה. ב-31 במאי 2016 כבש את שערו הראשון עבור הנבחרת האוסטרית, בניצחון 1–2 מול מלטה במסגרת משחק ידידות שנערך בקלאגנפורט. שפף זומן לסגל האוסטרי ליורו 2016, בו הנבחרת האוסטרית הייתה מועמדת להגיע לשלבים הגבוהים, אך הודחה כבר בשלב הבתים לאחר שצברה נקודה אחת בלבד. שפף נכנס כמחליף בכל שלושת משחקיה של אוסטריה בשלב הבתים, ובמשחק האחרון הבקיע את שערה היחיד של אוסטריה בטורניר, שהיה שער שוויון זמני בהפסד 1–2 לנבחרת איסלנד.
נמל התעופה הבין-לאומי בגישבו

נמל התעופה הבין-לאומי בגישבו (בטטרית: Бегишево Халыкара Аэропорты; ברוסית: Аэропорт Бегишево) הוא נמל תעופה ברוסיה, הממוקם 19 ק"מ מזרחית לעיר ניז'נקאמסק שבטטרסטן.
היסטוריה

בנייתו של שדה התעופה החלה בשנת 1970 ביוזמת החברה ניז'נקמקנפטקחים. טיסת הניסוי הראשונה בוצעה ב-25 בדצמבר 1971 במטוס מסוג אנטונוב An-24. מ-1972, החלו טיסות מנמל התעופה אל הערים המרכזיות ברוסיה, אוקראינה וגאורגיה.
חברות תעופה ויעדים

| חברת תעופה | יעד |
| --- | --- |
אירופלוט: נמל התעופה הבין-לאומי שרמטייבו
אזימוט: נמל התעופה מינרלנייה וודי, שדה התעופה ניזזנואראובסק
קורנדון איירליינס: נמל התעופה הבין-לאומי של אנטליה
נורדווינד איירליינס: נמל התעופה הבין-לאומי של סוצ'י
פובדה איירליינס: נמל התעופה הבין-לאומי שרמטייבו, נמל התעופה הבין-לאומי פולקובו
רד ווינגס איירליינס: נמל התעופה נובי אורגוני
רוסיה: נמל התעופה הבין-לאומי שרמטייבו
UVT Aero: נמל התעופה הבין-לאומי טשקנט, נמל התעופה טובולסק רלזו
הערות שוליים

↑  History of Begishevo Airport(הקישור אינו פעיל, November 2018)
↑  "Quarterly Report of the Company". אורכב מ-המקור ב-2012-07-27. נבדק ב-2011-07-27.
↑  "Рейсы в Сочи станут круглогодичными". nbc.aero. Аэропорт Бегишево. נבדק ב-31 ביולי 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "נמל התעופה הבין-לאומי בגישבו".
1950 בספרות

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  |  | 1950  בספרות |  |
< · 1948 · 1949 – 1950 – 1951 · 1952 · >
כל ערכי השנים בספרות במאה ה-20 · כל ערכי השנים בספרות במאה ה-21 · פורטל הספרות
בערך זה מצוינים אירועים בולטים שהתרחשו במהלך שנת 1950 ונוגעים לתחום הספרות.
אירועים בולטים

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
19 בינואר – הרומן הראשון באורך מלא של אייזק אסימוב, "אבן בשחקים", יוצא לאור בארצות הברית בהוצאת דאבלדיי.
2 בנובמבר – המחזאי האירי ג'ורג' ברנרד שו מת בגיל 94 מאי-ספיקת כליות שנגרמה מפציעות שנגרמו לו בעת נפילה בזמן גיזום עץ.
2 באוקטובר – רצועת הקומיקס היומית "פינאטס" מאת צ'ארלס מ. שולץ, מפורסמת לראשונה בתשעה עיתונים בארצות הברית.
ספרים נבחרים חדשים

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.