stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מאיר עזרי
ארגון יוצאי איראן בישראל

ב- 1982 הקים את הארגון העולמי ליהודי איראן בישראל, שמרכזו בירושלים. הארגון הוקם במטרה לחזק את הקשר בין היהודים שעזבו את איראן מיד לאחר המהפכה ובין מדינת ישראל ומוסדותיה וכן עם ה"ותיקים" יוצאי פרס בישראל שמספרם נאמד ב – 350,000 איש. כמו כן פעל הארגון לשמירת הקשר עם שארית היהודים שנותרו באיראן לאחר המהפכה והתפוצה האיראנית בארצות הברית (כ-70,000 איש) ובאירופה (כ-10,000 איש). הארגון עסק גם בגיוס השקעות ותרומות מיהודי איראן.
פרויקט נוסף בו הוא משקיע מרץ, אמצעים וזמן הוא איחוד כל ארגוני יוצאי איראן בארץ לגוף אחד מרכזי בהשראתו ובהנהגתו של מר ניסן חקשורי וקבוצת פעילים צעירים מבכירי צה"ל והמשק הישראלי.
מאיר עזרי יצר קשרים עם יהודים יוצאי אירן בישראל ובעולם והשתמש בקשרים אלו לגיום השקעות בישראל ותרומות לארגונים בישראל, כמו גם לסיוע ליהודי אירן, למשל בסיוע ל-15 יהודי איראן שנאסרו על ידי השלטון המהפכני. כמו כן, עזרי מקיים פגישות במערב עם יהודים יוצאי איראן ומנסה לסייע להם להמשיך לשמור על יהדותם באיראן או לצאת מאיראן.
מאיר עזרי עומד בעצמו בראש קבוצת משקיעים מחו"ל העוסקת ביזמות בניה ופיתוח בארץ. בנוסף, מאיר עזרי פעיל עד היום בגיוס תרומות לבתי תמחוי, סיוע בטיפולים רפואיים, רכישת אמבולנסים, עריכת טקסי בר מצווה לנערים מעוטי יכולת, בניית בית אבות ומטרות רבות נוספות. בירושלים הקים בית ספר ממלכתי דתי בגבעת מרדכי על שם אביו ציון עזרי ומרכז ליהודי איראן הכולל בית כנסת, גן ילדים וספריה בשם יד-שמעון ברח' פנינה 1. הוא גם סייע לרב אליהו בקשי דורון, הצר למשפחה מפרס, במפעל האדיר של בניית האקדמיה ליהדות עבור יהודי התפוצות "בניין אב" בירושלים, בגיוס תומכים ותרומות מארצות הברית ומאירופה.
מאיר עזרי עומד בקשר עם הנשיא משה קצב בנושאים הקרובים לאופי פעילותו ואף התלווה אליו באחדים מביקוריו בחו"ל. גם בתחום הפוליטי פועל מאיר עזרי אך מקפיד על פעילות מאחדת למען מטרות משותפות לכל המפלגות הציוניות. הוא תומך ביוצאי איראן בעלי אוריינטציה דומה בכנסת ובתחום המוניציפלי.
מר עזרי מוציא לאור את הירחון "כוכב המזרח החדש" אשר ממשיך את דרכו של העיתון בשנות החמישים ומטרתו להוות גורם המחבר את יוצאי איראן בתפוצות למה שקורה בישראל וליצור זיקה בין תורמים ועולים פוטנציאלים לבין המתרחש בישראל בתחומי החיים השונים. נוצר צורך דחוף לחידוש העיתון לאחר הפסקה של יותר מעשרים שנה ולהפיצו בקרב יוצאי פרס בעולם כדי ליצור הד ועניין למתרחש בארץ ולחזק את האהדה וההתעניינות במדינה. מאיר עזרי כעורך ראשי נותן במה ועידוד ליצירה מקורית של סופרים ומשוררים בשפה הפרסית בישראל ובקרב יהודי התפוצות ואף מסייע להוצאת יצירותיהם לאור.
במהלך השנים האחרונות מאיר עזרי מוביל מהלך מהפכני של העברת נכסים שנרכשו על ידי הקהילות היהודיות בארצות הברית (נדל"ן) לבעלות מדינת ישראל או גופים ממלכתיים כמו עיריית ירושלים מתוך ראית הנולד לגבי עתידן של הקהילות בארצות הברית.
בשנת 2006 קיבל מאיר עזרי תואר ד"ר לשם כבוד מאוניברסיטת חיפה על פעילותו בהעלאת יהודי עיראק דרך איראן, חלקו בהעלאת יהודי איראן לאחר קום המדינה וההישג הייחודי של יצירת הקשרים המיוחדים עם מדינה מוסלמית – איראן בתקופת השאה. בשנה זו יזם ומימן את הקמת "מרכז מאיר ומרים עזרי לחקר איראן והמפרץ באוניברסיטת חיפה בראשותו של פרופ' אמציה ברעם אשר נחשב למומחה בעל שם עולמי ומשמש כיועץ לגורמי ממשל אמריקניים בנושא עיראק. המרכז מפעיל ותומך בחוקרים את הנושאים פוליטיים ותרבותיים הנוגעים ליחסים הרגישים עם מדינות המפרץ ובמיוחד איראן.
ראו גם

יחסי איראן–ישראל
הערות שוליים

↑  35 שנים לעלייתו לשלטון באיראן של האייתוללה רוחאללה חומייני - נציגי ישראל מדווחים בארכיון המדינה, 5 בפברואר 2014
↑  הקומה מועצת יוצאי ארצות המזרח - בהסת', דבר, 31 במרץ 1958
↑  אסיפות עולים, דבר, 5 בדצמבר 1952
↑  רשימת חברי המרכז של מפא"י, דבר, 2 בספטמבר 1956
↑  הערבים בפרס נכשלו במאבק נגד - שלטים, מעריב, 23 באוקטובר 1963
↑  שמואל שגב, איראן וישראל שותפות בצינור הנפט, מעריב, 7 באוקטובר 1981
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007309624305171  GND: 1110903669  ISNI: 0000 0001 1791 3955  LCCN: no2002001182  VIAF: 9504539   WorldCat (עם VIAF): 9504539
מטאלורג ליפצק

מועדון הכדורגל "מטאלורג" ליפצק (ברוסית: Футбольный клуб «Металлург» Липецк) הוא מועדון כדורגל רוסי מהעיר ליפצק.
היסטוריה

לאורך כל שנות קיומה בתקופה הסובייטית, הקבוצה שיחקה בליגה השנייה (למעט שתי עונות בלבד — כשבעונת הבכורה סיימה במקום החמישי ועונה אחר כך נשרה).
מאז 1992 הקבוצה העפילה לליגה הראשונה ונשרה לליגה השנייה לסירוגין.
בפעם האחרונה שהעפילה לליגת המשנה, זה היה בעונת 2009 ובאותה עונה סיימה במקום האחרון ונשרה בחזרה לליגה הרוסית השנייה בה היא התמודדה על זכות העפלה לליגת המשנה במשך 11 שנים עד שחזרה לליגת המשנה, בתום עונת 2020/2021.
בעונת 2021/2022 העפילה לשלב 32 האחרונות בגביע הרוסי. אך בליגה בתום אותה העונה ירדה לליגה הרוסית השנייה בכדורגל.
בתום עונת 2022/2023 איבדה את מעמדה כקבוצה מקצוענית.
שמות הקבוצה

1957 - קבוצת האמנים ליפצק
1958-1960 - טרודובוי רזרבי ליפצק
1961-1965 - טורפדו ליפצק
1966-1974, 1979 ואילך - מטאלורג ליפצק
1975-1978 - נובוליפצק
הישגים

ליגת המשנה הסובייטית: מקום 5 (1973)
ליגת המשנה הרוסית: סגנית 1997
הגביע הסובייטי / הגביע הרוסי: רבע גמר 1985/86, 1999/00
מולן רוז' (סרט, 1952)

| --- | --- |

כרזת הסרט
 בימוי:  ג'ון יוסטון 
 הופק בידי:  ג'ון וג'יימס וולף 
 תסריט:  ג'ון יוסטון, אנטוני ויילר, פייר לה מיר 
 עריכה:  ראלף קמפלן 
 שחקנים ראשיים:  חוזה פרר מרי קלייר פיטר קושינג Lee Montague Jim Gérald קתרין קאט ג'יל בנט Robert Le Fort דונובן וינטר Tutte Lemkow תיאודור ביקל מייקל בלפור ג'יל בנט מוריאל סמית Jean Ozenne Georges Lannes סוזאן פלון כריסטופר לי קולט מרשאן ז'ה ז'ה גאבור Jean Claudio קלוד נוילה אריק פולמן פרידריך פון לדבר דיאן סילנטו פרנסיס דה וולף Fernand Fabre John van Dreelen 
 מוזיקה:  ז'ורז' אוריק 
 צילום:  אוסוואלד מוריס 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת, ארצות הברית 
 חברת הפקה:  ג'ון וג'יימס וולף 
 חברה מפיצה:  יונייטד ארטיסטס, נטפליקס 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  23 בדצמבר 1952 
 משך הקרנה:  119 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט דרמה, סרט מוזיקלי, סרט מבוסס יצירה ספרותית, סרט ביוגרפי, סרט רומנטי, דרמה תקופתית 
 פרסים:  פרס אוסקר לעיצוב התלבושות הטוב ביותר בסרט צבעוני (מרסל ורטש)  פרס אוסקר לארט דיירקטור הטוב ביותר, צבע (פול שריף, מרסל ורטש) 
 דף הסרט ב־IMDb
 
מוּלָן רוּז' (באנגלית: Moulin Rouge) הוא סרט משנת 1952 בבימויו של ג'ון יוסטון ובכיכובם של חוזה פרר, ז'ה ז'ה גאבור וקולט מרשאן.
הסרט הוא עיבוד חופשי לרומן הביוגרפי מאת פייר לה מיר (La Mure) על אודות הצייר הצרפתי אנרי דה טולוז-לוטרק, שהופיע ב-1950.
את ימיו של לוטרק בפריז הקים יוסטון לתחייה בעזרת שיחזור תקופתי ותלבושות. ולתוך כל ההתרחשויות, הבנויות סביב מועדון הלילה הפריזאי המפורסם, המולן רוז', רקם יוסטון את שלל הדמויות שאכלסו את המועדון ומצאו להן מקום של כבוד ביצירותיו של הצייר.
הסרט עוקב בעיקר אחרי שתי אפיזודות ידועות מחייו של לוטרק, פרשיית אהבים סוערת עם זונת רחוב ומערכת יחסים סבוכה שהוא יוצר אחר כך עם הדוגמנית לה גולו.
ישנו ערך רב למוטיבים החוזרים בסרט זה, המסייעים להבין לעומק את יצירתו הפוסט-מודרניסטית של בז לורמן מ-2001, סרט המכונה גם הוא מולין רוז'.
הסרט היה מועמד לשבעה פרסי אוסקר, שמתוכם זכה בשניים – בקטגוריות "עיצוב התלבושות הטוב ביותר" ו"עיצוב ההפקה הטוב ביותר". שניהם בוצעו על ידי הצייר, מאייר, מעצב תפאורה ההונגרי-יהודי-צרפתי מרסל ורטש. בנוסף הסרט זכה בפרס גלובוס הזהב והיה מועמד לשלושה פרסי באפט"א.
מבצע סירת מפרש

מבצע סירת מפרש (באפריקאנס: Operasie Seiljag) היה שמם של שלושה מבצע חיפוש והשמדה של גדוד 32 הדרום אפריקאי שנערך נגד צבא השחרור העממי של נמיביה (PLAN), הזרוע הצבאית של ארגון העם של דרום מערב אפריקה. מנובמבר 1976 עד מרץ 1977, במהלך מלחמת הגבול של דרום אפריקה. הוא התבצע בעיקר ברצועת יאטי, שטח נקי מצמחייה ברוחב של קילומטר אשר נמשך 420 קילומטר לאורך "קו הגזרה", גדר המערכת שנבתה על גבול דרום מערב אפריקה ואנגולה. עד פברואר, הלחימה התגברה ועברה לכארבעה עשר קילומטרים לתוך אנגולה. במהלך תקופה של ארבעה חודשים חיסל גדוד 32 שני ניסיונות חדירה, הדף פלישה שלישית מעבר לגבול, והרס שלושה בסיסים אימונים. גופותיהם של תשעה עשר לוחמי גרילה נמצאו, בנוסף כמות גדולה של פצצות מרגמה ורקטות RPG-7.
רקע

בעקבות הכישלון של מבצע סוואנה תפיסת השלטון באנגולה על ידי התנועה העממית לשחרור אנגולה, ה-PLAN התבסס בדרום אנגולה בקרבה לגבול עם דרום מערב אפריקה. הארגון הקים מספר מחנות אימונים והתחיל לנסות לחדור את הגבול לתוך דרום מערב אפריקה בכדי להוציא התקפות טרור. בסוף שנת 1976 ה-PLAN התחיל לנסות ולפגעו במנהיגות המסורתית בקרב השבטים בדרום מערב אפריקה, רוצחים את סגן הצ'יף האוסיקי אנקאיל, חוטפים את הצ'יף זכריה קנים והבת שלו ואת הבן של הצ'יף וויליפרד אנקייל. בניסיון להתמודד עם הבעיה כוחות הגנה של דרום אפריקה הקימו את "קו הגזרה", גדר מערכת לאורך כל הגבול עם אנגולה וביצעה סיורים לאורך הגדר. אבל מפני שהגבול בין שתי המדינות היה ארוך במיוחד כוחות ההגנה לא הצליחו לעצור את כל ניסיונות החדירה. עקב כך הוחלט להתחיל לפעול מערבה לגדר לתוך שטח אנגולה בכדי להשמיד את מחנות האימונים של ה-PLAN ולפגוע בשטחי הכניסו שלהם. מכוון הממשלה האנגולית חשש מפלישה דרום אפריקנית נוספת ממשלת דרום אפריקה לא חששה לפעול בתוך שטח אנגולה בידיעה שהממשלה אנגולה לא תגיב להתקפות אלו.
על הגדוד 32 הוטל לשלול את חופש התנועה של PLAN בתוך אזור כחמישים קילומטרים צפונית לגבול אנגולה. בנובמבר 1976, קולונל ברייטנבך הוציא את הוראת הפריסה השנייה שלו שמטרתה למנוע חדירת נוספת של PLAN לתוך דרום מערב אפריקה. ברייטנבך זיהה ש-PLAN מחזיקה ביוזמה, והוא התכוון לקחת את היוזמה מהם במכת מנע אגרסיבית. על כמה מחלקות של גדוד 32, הוטל לפשוט על רצועת יאטי ועל מחנות ה-PLAN. מתחילת נובמבר הוקצו למפקדי המחלקות תחומי אחריות ספציפיים לפטרול, חיפוש והשמדת כוחות גרילה של PLAN. הפריסה הייתה לתקופה מינימלית של שלושה חודשים.
התוכנית הייתה לפרוס מספר מחלקות בקצה בדרומי של רצועת יאטי, עמוסות במספיק מנות ותחמושת שיספיקו לשבועיים. בשלל מקומות לפי בחירתם הם יקימו מטמוני אספקה, קוברים את עיקר האוכל והתחמושת הנוספת שלהם לפני שהם ממלכדים את האתר עם מוקשים נגד-אנשים. זאת בכדי שהם יוכלו לפעול עצמאית באזור מבלי להיות תלויים ביחידות אספקה אשר היו עלולות לחשוף אותם.
המבצע > מבצע סירת מפרש 3

השלב השלישי של המבצע היה שונה מן השלבים הקודמים, הפעם כל הפלוגות של גדוד 32 נפרסו באואמבולנד, ובילו את שבעת הימים הראשונים בתקיפת מטרות ייעודיות באזור 'הרדוד' בין ארבעה לתשעה קילומטרים בתוך אנגולה.
רוב המטרות התגלו כנטושות כאשר לא נמצאו שם אנשי PLAN, משימת חיפוש והשמדה שלישית מדרום וממזרח לחנה טופימה הניבה תוצאות שונות מאוד. שש מחלקות חצו את הגבול ברגל בשעה 02:00 ב-13 בספטמבר, והחלו בסריקה דרומה מיד עם אור ראשון. שני האגפים יצרו מגע עם כוחות PLAN שלושה קילומטרים מדרום-מזרח לחאנה, ופרץ קרב אש בן עשר דקות. כאשר אנשי PLAN נמלטו צפונה, המחלקות רדפו אחריהם, תוך שהם נכנסים למארב ארבעה קילומטרים מזרחית לחאנה. הקרב נמשך כ-20 דקות, ומכיוון שהמחלקות שמרו על תחמושת, הן לא רדפו עוד אחרי אנשי ה-PLAN הנסוגים. בסריקת האזור נמצאו שבעה אנשי PLAN הרוגים, וכן מספר רב של כלי נשק ומסמכים. שבעה מחברי המחלקה ספגו פצעי רסיס ואחד נפגע מירי.
לאחר הצלחה מוגבלת באזור 'הרדוד', התחדשו הסיורים הרגילים. ב-22 בספטמבר, כיתות בראשות קפטן פיטר בוטס וסגן לואו עלו על עקבות שנעו דרומה. הגשש הראשי דיווח על זקיפים במנוסה ושאנשי ה-PLAN נעים דרומה. כשהם נעו בקו מורחב, התקרבו שתי המחלקות למרחק של 30 מ' מאנשי ה-PLAN לפני שפתחו באש מנשק קל, RPG 7, מרגמות 60 מ"מ ומקלעי GPMG 7,62 מ"מ. קרב אש עז הסתיים בכך שכוחות PLAN נטש את התעלות שלהם בעומק 1.2 מ', אבל בוטס שיגר מיד את המחלקה של לואו לעקוב אחריהם. מגע שני נוצר כ-500 מ' לתוך הסוואנה, שנמשך כשלוש דקות.
סריקה של השטח הראתה שאנשי PLAN היו בעמדה מוגנת, עם מערכת תעלות של 150 מ'. הבעיה היחידה הייתה שהגנות שלהם כוונו להתקפה מדרום, והכוח הדרום אפריקני הגיעו מצפון. נמצאו חמישה הרוגים, כולם כבני 18 ולובשים מדים חדשים לגמרי בצבע חרדל. נלקח שלל שלושה רובי AK-47, מרגמה 60 מ"מ, שני מקלעים קלים VZ52, ארבע רקטות RPG 7, שלושה רימוני יד RGD 5 וכמות גדולה של מזון.
התקפה זאת סיימה את מבצעי סירת מפרש כאשר כול הכוחות של גדוד 32 חוזרים לבסיס שלהם בבופלו להתכונן למבצע יונת פוטר.
תוצאות

מבצעי סירת מפרש לא נחשבו להצלחה בעיני המטה הכללי הדרום אפריקני. בין נובמבר 1976 למרץ 1977 גדוד 32 חיסל לפחות 19 אנשי PLAN כאשר הוא מאבד שלושה מאנשיו. מעט מאוד נשק נתפס, מכיוון שרוב תשתית הלחימה של ה-PLAN הייתה ממוקמת הרבה יותר צפונה בבסיסים מאובטחים. עד סוף 1977 היה ברור שממשלת דרום אפריקה תצטרך לנקוט בפעולה חזקה יותר כדי לבלום את פעילות ה-PLAN. יהיה ניסיון לחזור על שיטת הפעולה הזאת במבצע סירת מפרש 4 אבל התוצאות הדלות יגרמו לנטישה מוחלטת של שיטת פעולה זאת. במשך למעלה מעשור התרכזה דרום אפריקה בדוקטרינת נגד התקוממות המבוססת על לחימה כנגד קבוצות גרילה קטנות, חמושים בקלות ובלתי מאורגנים יחסית. ההחלטה של PLAN להסלים את המלחמה אילצה שינוי בסדרי העדיפויות; פעולות ענישה מוגבלות יחסית, כמו מבצעי סירת מפרש, לא נחשבו עוד כהולמות.
ב-4 במאי 1978 הגיבו כוחות הגנה של דרום אפריקה במבצע אַיָל, שכלל יחידות מוטסות וממוכנות סדירות שנפרסו באנגולה בקנה מידה קונבנציונלי בפעם הראשונה. במבצע זה השתתפו חמש פלוגות מגדוד 32.
לקריאה נוספת

Scholtz, Leopold. "The Namibian Border War: An Appraisal of South African Strategy". Scientia Militaria, 34 1 (2006), 19–48.
Nortje, Piet. 32 Battalion: The Inside Story of South Africa's Elite Fighting Unit. New York: Zebra Press, 2003, eBook.
Scholtz, Leopold, The SADF in the Border War 1966–1989. Tafelberg, Cape Town, 2013.
הערות שוליים

↑  Steenkamp, 64.
↑  Steenkamp, 64-5.
↑  Scholtz, 36.
1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 13 14 15 16 17 18 19 20 21 22 23  Nortje, ch. 6.
1 2 3  Nortje, ch 7.
מולניה

מולניה הוא משגר לוויינים וחלליות רב־שלבי בעל מנוע דלק נוזלי, אשר שימש את ברית המועצות ורוסיה לשיגור חלליות לכיוון הירח, מאדים, נגה וחלליות ריגול ותקשורת שונות.
המשגר פותח ב-OBK-1 בשנים 1959–1960 על בסיס טיל בליסטי R-7. המשגרים היו נבנים במרכז הטילים והחלל פרוגרס.
המשגר כולל 4 שלבים. השלבים הראשונים מבוססים על R-7. השלב השלישי התבסס על השלב השני של טיל R-9 והשלב הרביעי על חלקים של משגר "לונה" תוך התאמות נדרשות. השיגורים הראשונים היו לכיוון מאדים. בהמשך להתאמת הטיסה לכיוון הירח בוצעו שינויים במערכת הבקרה. בשנת 1965 החל ייצור דגם מתקדם "מולניה M" שהיה בשימוש עד לשנת 2010.
השיגור הראשון בוצע בשנת 1960. השיגור האחרון בשנת 2010. לאחר שנת 2010 השיגורים מבוצעים תוך שימוש במשגר סויוז 2.
בסך הכול בוצעו 320 שיגורים מהם 11 נכשלו. כל השיגורים בוצעו מקוסמודרום פלסצק (כני שיגור 16,41,43) ומקוסמודרום בייקונור (כני שיגור 1,31).
מטאלורג דונצק

מועדון הכדורגל מטאלורג דונצק (באוקראינית: Металург Донецьк) היה מועדון כדורגל מהעיר דונצק, אוקראינה. בשיאו, היה אחד ממועדוני הפאר של אוקראינה. הקבוצה שיחקה בליגה האוקראינית הבכירה ונחשבה לקבוצת מרכז-טבלה כאשר הישג השיא שלה הוא הגעה למקום השלישי בליגה האוקראינית (שלוש פעמים) והגעה למעמד גמר הגביע האוקראיני פעמיים בעונת 2009/2010 ובעונת 2011/2012.
היסטוריה

שורשיה של קבוצת מטאלורג מתחילים במועדון מקומי קטן בעיירה קירובסקה בשם "אנטרטסיט קירובסקה".
לאחר עונה ראשונה מאכזבת יחסית בתקופת אוקראינה העצמאית, בעונת 1993 הקבוצה סיימה שלישית בליגה האוקראינית השלישית (הרביעית בסדר הליגות) והעפילה לליגה השנייה (השלישית בחשיבותה). הקבוצה עברה באותה תקופה לעיירה שחטארסק ונקראה מחדש "מדיטה שחטארסק". שנתיים לאחר מכן שינתה הקבוצה את שמה פעם נוספת, הפעם ל"מטאלורג דונצק" ועברה לעיר דונצק.
אחרי שסיימה שנייה בליגה זו, הקבוצה העפילה לליגה האוקראינית הראשונה (השנייה בחשיבותה) עד שזכתה גם בליגה הזאת בעונת 1997 ושיחקה הלראשונה בליגה האוקראינית בעונת 1997/1998.
הקבוצה הופיעה לראשונה באירופה בגביע אופ"א בעונת 2002/2003, אז הפסידה כבר בסיבוב הראשון לקבוצת ורדר ברמן הגרמנית. הקבוצה חזרה לגביע אופ"א בעונה שלאחר מכן, אז הפסידה פעם נוספת בסיבוב הראשון, הפעם לקבוצת פארמה האיטלקית.
הקבוצה המשיכה בגביע אופ"א בעונת 2004/2005, וגברה בסיבוב השני המוקדם על קבוצת פ.צ. טיראספול המולדאבית אך הפסידה בסיבוב הראשון לקבוצת לאציו האיטלקית. גם בעונת 2005/2006 שיחקה הקבוצה בגביע אופ"א, אז גברה בסיבוב המוקדם השני על קבוצת שופרון ההונגרית אך הפסידה בסיבוב הראשון לקבוצת פאוק סלוניקי.
בעונת 2009/2010, הקבוצה שיחקה בליגה האירופית. בסיבוב המוקדמות השני הקבוצה ניצחה את קבוצת פרטיזן מינסק מבלארוס. בסיבוב המוקדמות השלישי הקבוצה ניצחה את קבוצת אינטרבלוק מסלובניה. בשלב הפלייאוף הקבוצה הפסידה לקבוצת אוסטריה וינה והודחה מהטורניר.
בעונת 2012/2013, הקבוצה שיחקה בליגה האירופית. בסיבוב המוקדמות השני הקבוצה ניצחה את קבוצת שליק ניקשיץ' ממונטנגרו. בסיבוב המוקדמות השלישי הקבוצה הפסידה לקבוצת טרומסה מנורווגיה והודחה מהטורניר.
בעונת 2013/2014, הקבוצה שיחקה בליגה האירופית. בסיבוב המוקדמות השלישי הקבוצה הפסידה לקבוצת קוקסי מאלבניה והודחה מהטורניר.
בשנת 2015, בעקבות מלחמת האזרחים באוקראינה ובעיות פיננסיות של הבעלים של הקבוצה, פורק המועדון.
סגל > כדורגלנים מפורסמים

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  יוון קונסטנטינוס מקרידאס  אוקראינה איגור פטרוב  אוקראינה יורי וירט  פרו אנדרס אוגוסטו מנדוסה  חוף השנהב יאיא טורה  הולנד ז'ורדי קרויף  קמרון דויד אטו  חוף השנהב וננקה זזה  ניגריה פיוס איקדיה  אוקראינה אלכסנדר קוסירין  בולגריה צ'בדאר ינקוב |  |  גאורגיה גיורגי דמיטרדזה  אוקראינה סרגיי שישצ'נקו  גאורגיה גוצ'ה ג'אמאראולי  קמרון ברנרד צ'טונג  חוף השנהב איברהים טורה  ניגריה עמנואל אוקודווה  ארמניה גאבורג גאזריאן  טורקיה ארול בולוט  תוניסיה אניס בוסעידי  ברזיל זה אליאס  ברזיל ג'וניור מוראיס  ארמניה הנריך מחיתריאן |
סגל > מאמנים מפורסמים

הולנד קו אדריאנסה
אוקראינה סמיון אלטמן
הולנד טון קאנן
סרביה סלבוליוב מוסלין
מויינגה

| --- | --- |

 מדינה:  בורונדי בורונדי
 מחוז:  מחוז מויינגה
 שפה רשמית:  קירונדי, צרפתית
 גובה:  1731 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  100,715 (2012)
 קואורדינטות:  2°51′0″S 30°20′0″E﻿ / ﻿2.85000°S 30.33333°E﻿ / -2.85000; 30.33333
 אזור זמן:  UTC +2
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת בורונדי מוגדלת) בוג'ומבורה גיטגה בורורי רוייגי נגוזי רואנדה טנזניה קונגו אגם טנגניקהמויינגה(למפת בורונדי רגילה) בוג'ומבורה גיטגה בורורי רוייגי נגוזי רואנדה טנזניה קונגו אגם טנגניקהמויינגה  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
מויינגה (Muyinga) היא עיר בבורונדי ובירת מחוז מויינגה. העיר שוכנת בגובה 1731 מטרים מעל פני הים ואוכלוסייתה מונה 100,715 תושבים.
הערות שוליים

↑  "World Gazetteer".
מולניה (סדרת לוויינים)

חללית מדגם מולניה 1
מולניה (ברוסית:Молния, ברק) הייתה סדרת לווייני תקשורת שפותחה בברית המועצות. השיגורים בוצעו בשנים 1965–2004 ובתקופה זו שוגרו כ-164 לוויינים. החלליות נוצלו לצרכים אזרחיים וצבאיים. השיגורים בוצעו בעיקר מקוסמודרום פלסצק בעזרת משגר מדגם "מולניה".
בתחילת שנות ה-60 של המאה ה-20 ארצות הברית החלה בשיגור לווייני תקשורת. המסלול הרגיל לא היה מתאים לצרכים סובייטיים כי הוא לא היה נותן כיסוי טוב לאזורים הצפוניים. לכן פותח מסלול מיוחד שקיבל שם "מסלול מולניה".
השיגור הראשון בוצע ב-4 ביוני 1964 אך היה כשל טכני במשגר. ב-23 באפריל 1965 בוצע שיגור מוצלח של חללית שקיבל כינוי "מולניה 1-1". הדגם הראשון בסדרה פותח ב-OKB-1 בראשות סרגיי קורוליוב. משקל החללית היה 1600 ק"ג. מסדרה זו שוגרו 7 חלליות. חללית אחרונה מדגם זה שוגרה בשנת 1966. אורך חיים של החללית היה כשנה וחצי.
בשנת 1967 החל שיגור של חללית מדגם "מולניה 1+" שתוכנן במערכות המידע הלווייניות רשטניוב בקרסנויארסק. חלליות מסדרה זו היו מיועדות לצורכי תקשורות אזרחית והעברת תוכנית טלוויזיה ממוסקבה לאזורים מרוחקים של ברית המועצות. חלק מלווייני הסדרה היו מרכיב במערכת קשר של חיל הטילים האסטרטגיים. מסדרה זו שוגרו 56 חלליות מהם 53 בהצלחה. חללית אחרונה מדגם זה שוגרה בשנת 1983. אורך חיים של החלליות הסדרה היה 3–4 שנים.
בשנת 1983 הסתיים פיתוח חללית מדגם "מולניה 1T". הוא היה מיועד לצרכים צבאיים ומשולב במערכות קשר של תחנת חלל. מסדרה זו שוגרו 37 חלליות. אורך חיים של החלליות היה 7–8 שנים. חללית אחרונה מדגם זה שוגרה בשנת 2004.
בשנת 1971 שוגרה חללית ראשונה מדגם "מולניה 2". חלליות הסדרה היו מיועדות להעברת שידורי טלוויזיה. משקל החלליות גדל ל-1700 ק"ג. מסדרה זו שוגרו 19 חלליות. חללית אחרונה מדגם זה שוגרה בשנת 1977. אורך חיים של החלליות היה 3–4 שנים.
בשנת 1974 שוגרה חללית ראשונה מדגם "מולניה 3". חלליות הסדרה היו מיועדות לצרכים אזרחיים וצבאיים. משקל החלליות גדל ל-1740 ק"ג. מסדרה זו שוגרו 54 חלליות. חללית אחרונה מדגם זה שוגרה בשנת 2003. אורך חיים של החלליות היה כ-3 שנים. ביחד עם לוויינים מסדרת "רדוגה" לוויינים אלו היו חלק של מערכת תקשורת לוויינים של צבא ברית המועצות שהחלה לפעול בשנת 1979.
בשנת 2001 שוגרה חללית ראשונה מדגם "מולניה 3K". חלליות הסדרה היו מיועדות לצרכים אזרחיים וצבאיים. משקל החלליות גדל ל-1780 ק"ג. מסדרה זו שוגרו 2 חלליות. חללית אחרונה מדגם זה שוגרה בשנת 2005. אורך חיים של החלליות היה כ-5 שנים.
סדרת לווייני "מרידיאן" החליפה את חלליות הסדרה. השיגור הראשון בוצע בשנת 2006.
מהפכות 1848 במדינות האיטלקיות

מהפכות 1848 במדינות האיטלקיות, חלק מהמהפכות הרחבות יותר של 1848 באירופה, היו מרידות מאורגנות במדינות חצי האי האיטלקי וסיציליה, בראשות אינטלקטואלים ותועמלנים שרצו בממשלה ליברלית. בתור לאומנים איטלקיים הם ביקשו לחסל את השליטה האוסטרית הריאקציונרית. בתקופה זו, איטליה לא הייתה מדינה מאוחדת, והיא הייתה מחולקת למדינות רבות, שבצפון איטליה נשלטו ישירות או בעקיפין על ידי האימפריה האוסטרית. הרצון להיות עצמאי משלטון זר, והנהגה השמרנית של האוסטרים, הובילו את המהפכנים האיטלקים לביים מהפכה כדי לגרש את האוסטרים. את המהפכה הובילה ממלכת סרדיניה. כמה מרידות בממלכת לומברדיה-ונציה, במיוחד במילאנו, אילצו את הגנרל האוסטרי רדצקי לסגת למבצרים המרובעים.
המלך קרלו אלברטו, ששלט בפיימונטה-סרדיניה מ-1831 עד 1849, שאף לאחד את איטליה עם אישורו של האפיפיור פיוס התשיעי, ראש מדינות האפיפיור, שהיוו שטח גדול במרכז חצי האי האיטלקי. הוא הכריז מלחמה על אוסטריה במרץ 1848 ופתח בהתקפה מלאה על המרובע. בהיעדר בעלי ברית, קרלו אלברטו לא היה מתאים לצבא האוסטרי והובס בקרב קוסטוצה ב-24 ביולי 1848. הוא חתם על שביתת נשק והסיג את כוחותיו מלומברדיה, וכך נותרה אוסטריה דומיננטית באיטליה המחולקת עד למלחמת העצמאות האיטלקית השנייה.
לאחר מכן

למרות העובדה שפיוס נטש את המלחמה נגד האוסטרים, רבים מאנשיו עדיין נלחמו לצד קרלו אלברטו. אנשי רומא מרדו נגד ממשלתו של פיוס ורצחו את פלגרינו רוסי, שרו של פיוס. לאחר מכן נמלט האפיפיור פיוס התשיעי אל מבצר גאטה, תחת חסותו של המלך פרננדו השני. בפברואר 1849 הצטרף אליו לאופולד השני, הדוכס הגדול של טוסקנה שנאלץ לברוח משם בגלל מרד נוסף. פיימונטה הובסה גם על ידי האוסטרים ב-1849 וקרלו אלברטו נאלץ להתפטר ולהותיר את בנו, ויטוריו אמנואלה השני, לשלוט.
ברומא, הרשות שכן השתלטה העבירה חקיקה עממית לביטול מיסים מכבידים ולתת עבודה למובטלים. ג'וזפה גריבלדי וג'וזפה מאציני באו לבנות "רומא של העם", והרפובליקה הרומית קצרת הימים הוכרזה. הרפובליקה נועדה לעורר את העם ליצור אומה איטלקית עצמאית. היא גם ניסתה לשפר מבחינה כלכלית את חייהם של המוחלשים על ידי הענקת חלק מהאדמות הגדולות של הכנסייה לאיכרים עניים. היא גם ערכה רפורמות בכלא ובמקלט משוגעים, נתנה חופש לעיתונות, סיפקה חינוך חילוני, אבל נרתעה מ"הזכות לעבוד", לאחר שראתה את זה נכשל בצרפת.
עם זאת, הרפורמות הרבות שהפעילה הרפובליקה החדשה בשילוב עם הורדת המיסים שלה הביאו לבעיות כספיות שהרפובליקה הוסיפה על ידי פשוט הדפסת עוד כסף.  אינפלציית המחירים הבורחת גזרה את גורלה של כלכלת הרפובליקה. בנוסף שליחת חיילים להגן על פיימונטה מפני הכוחות האוסטריים העמידה את רומא בסיכון להתקפה מאוסטריה. יתרה מכך, האפיפיור פיוס התשיעי פנה ללואי נפוליאון בבקשה לעזרה בהשבת כוחו הזמני. נשיא צרפת ראה בכך הזדמנות לזכות בתמיכה קתולית. הצבא הצרפתי הגיע דרך הים בפיקודו של הגנרל שארל אודינו, ולמרות תבוסה מוקדמת לגריבלדי, הצרפתים, בעזרת האוסטרים, הביסו בסופו של דבר את הרפובליקה הרומית. ב-12 ביולי 1849 האפיפיור פיוס התשיעי לווה בחזרה לרומא ושלט תחת חסות צרפתית עד 1870.