stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קיר סטארמר
קריירה משפטית (1985–2013) > מנהל התביעה הציבורית

ביולי 2008 מינתה התובעת הכללית של אנגליה וויילס (אנ') פטרישה סקוטלנד את סטארמר לראש שירות התביעה המלכותי (CPS) ומנהל התביעה הציבורית. הוא החליף בתפקיד את קן מקדונלד ב-1 בנובמבר 2008. מקדונלד, עורך דין לשעבר בעצמו, בירך אותו בפומבי על המינוי. סטארמר נחשב כמי שישים דגש על זכויות אדם במערכת המשפט. במהלך תקופתו בתפקיד טיפל סטארמר במספר מקרים מרכזיים, כולל סיוע במתן דינם של שני גברים שהואשמו ברצח סטיבן לורנס.
בפברואר 2010 הודיע סטארמר על החלטת ה-CPS להעמיד לדין שלושה חברי פרלמנט מהלייבור וחבר פרלמנט שמרני בגין עבירות הקשורות לחשבונאות כוזבת לאחר שערוריית ההוצאות הפרלמנטרית, אשר נמצאו כולם אשמים. במהלך המהומות באנגליה ב-2011 תיעדף סטארמר העמדה מהירה לדין של מתפרעים על פני עונשים ארוכים, שלאחר מכן חשב שסייעו להחזיר את "המצב לשליטה".
בפברואר 2012 הודיע סטארמר ששר המדינה לענייני אנרגיה ושינויי אקלים (אנ') כריס הון (אנ') ואשתו לשעבר ויקי פרייס יועמדו לדין בגין שיבוש הליכי משפט. השר הון הפך לשר הקבינט הראשון בהיסטוריה של בריטניה שנאלץ להתפטר כתוצאה מהליך פלילי. ב-2013 הודיע סטארמר על שינויים באופן הטיפול בחקירות התעללות מינית בעקבות שערוריית ההתעללות המינית של ג'ימי סאוויל (אנ'), כולל ועדה לבחינת תלונות עבר.
סטארמר עזב את תפקידו בנובמבר 2013 והוחלף על ידי אליסון סונדרס. משנת 2011 עד 2014 קיבל סטארמר תוארי כבוד מכמה אוניברסיטאות ומונה לאביר מפקד מסדר האמבט (KCB) על ידי הנסיך הנסיך צ'ארלס ב-2014.
קריירה פוליטית > חבר פרלמנט

סטארמר נבחר בדצמבר 2014 להיות מועמד מפלגת הלייבור למחוז הבחירה של הולבורן וסנט פנקראס, שבו זוכים חברי הלייבור באופן קבוע, בעקבות החלטתו של חבר הפרלמנט פרנק דובסון לפרוש. בבחירות הכלליות ב-2015 נבחר סטארמר ברוב של 17,048 קולות. הוא נבחר מחדש בבחירות הכלליות ב-2017 ברוב סוחף של 30,509, ושוב בבחירות הכלליות ב-2019 אך ברוב קטן יותר של 27,763.
סטארמר נשא את נאום הבכורה שלו בבית הנבחרים ב-28 במאי 2015, שבו הודה לקודמו באומרו ש"הוא מכובד וזכה להערכה רחבה, הוא שירת את תושבי הולבורן וסנט פנקראס במשך 36 שנים, למרות שאני בספק אם אעשה זאת...". כמי שהיה אז חבר אופוזיציה מהספסל האחורי (אנ') (הגדרה מסוימת בפוליטיקה הבריטית) תמך סטארמר בקמפיין הלא מוצלח של "Britain Stronger in Europe" (אנ'), כחלק מהמאבק למען קיום משאל העם על חברות הממלכה המאוחדת באיחוד האירופי ב-2016. הוא הפך לחבר בשדולת "ידידי ישראל במפלגת הלייבור" ובשדולת "ידידי פלסטין והמזרח התיכון במפלגת הלייבור" (אנ').
מספר פעילים דחקו בסטארמר לעמוד בבחירות לראשות מפלגת הלייבור ב-2015, בעקבות התפטרותו של אד מיליבנד כמנהיג המפלגה לאחר שהפסידה בבחירות הכלליות ב-2015. הוא סירב, בהתייחס לחוסר הניסיון הפוליטי היחסי שלו. במהלך הבחירות לראשות המפלגה תמך סטארמר באנדי בורנהאם, שסיים שני אחרי ג'רמי קורבין.
קריירה פוליטית > כחבר קבינט הצללים

סטארמר מונה לקבינט הצללים של קורבין כשר הצללים לענייני הגירה. ביוני 2016 התפטר מתפקיד זה כחלק מההתפטרות הנרחבת מקבינט הצללים במחאה על מדיניותו של קורבין כמנהיג המפלגה; במכתב ההתפטרות שלו כתב ש"המצב כעת פשוט בלתי נסבל, ואנו לא יכולים להבטיח שנוכל להציע אופוזיציה יעילה ללא שינוי מנהיג". בעקבות זכייתו של קורבין בבחירות לראשות מפלגת הלייבור בספטמבר 2016 נגד אוון סמית', מונה סטארמר למזכיר הצללים לענייני היציאה מהאיחוד האירופי (הברקזיט), במקום אמילי ת'ורנברי.
בתפקידו כשר הצללים לענייני הברקזיט הטיל סטארמר ספק ביעד הממשלה של פרישת בריטניה מהאיחוד האירופי (EU), וכן קרא לפרסם את תוכניות הפרישה. ב-6 בדצמבר 2016 אישרה ראש הממשלה תרזה מיי את פרסום תוכניות הברקזיט, במה שחלק מהציבור ראה כהישג של סטארמר. הוא טען שהממשלה תידרש להעביר מספר רב של חוקים חדשים במהירות, או להסתכן במה שהוא כינה "וואקום משפטי בלתי בר-קיימא", אם בריטניה תעזוב את האיחוד האירופי ללא הסכם. בוועידת מפלגת הלייבור ב-25 בספטמבר 2018 תמך סטארמר במשאל עם על הסכם הנסיגה מהברקזיט, ואמר כי "האפשרויות שלנו חייבות לכלול קמפיין להצבעה ציבורית, שבו אחד לא פוסל להישאר (באיחוד) כאופציה".
בינואר 2017 קרא סטארמר לבצע רפורמה בכללי התנועה החופשית של האיחוד האירופי בעקבות הברקזיט ול"מחשבה מחדש על כללי ההגירה מתחילתם ועד סופם". בריאיון הראשון שלו לאחר שמונה לקבינט הצללים אמר סטארמר שיש להפחית את ההגירה לאחר שבריטניה פרשה מהאיחוד האירופי. בנובמבר 2016 אמר סטארמר לפוליטיקו כי המשא ומתן עם האיחוד האירופי צריך להתחיל מתוך הבנה שחייב להיות "שינוי כלשהו" בכללי חופש התנועה, בהתחשב בכך שההישארות בשוק האיחוד האירופי כבר אינה מציאותית.
סטארמר היה תומך של משאל העם שני שהוצע על הברקזיט. עמדה זו נכללה כמדיניות מפלגת הלייבור במניפסט הבחירות הכלליות של המפלגה לשנת 2019. בבחירות הכלליות של 2019, ספגה הלייבור את התבוסה הרביעית ברציפות שלה בבחירות ואת התבוסה הגרועה ביותר בבחירות מאז 1935, כאשר המפלגה השמרנית השיגה רוב של 80 מושבים. סטארמר החל להתרחק מהנהגתו של קורבין ומרבות מהמדיניות שהציג בבחירות, וחשף ב-2024 כי הוא "היה בטוח שנפסיד בבחירות של 2019". לאחר תבוסתה של המפלגה בבחירות 2019, הודיע קורבין כי יתפטר כמנהיג מפלגת הלייבור.
מנהיג מפלגת הלייבור > פריימריז להנהגה

לאחר כישלון הלייבור בבחירות הכלליות ב-2019 ופרישתו של מנהיגה ג'רמי קורבין, הודיע סטראמר ב-4 בינואר 2020 על מועמדותו לראשות המפלגה בפריימריז של 2020. עד 8 בינואר, דווח כי הוא השיג מספיק חתימות מחברי מפלגת הלייבור על מנת לעלות להצבעה, וכי האיגוד המקצועי יוניסון תומך בו. האיגוד, עם 1.3 מיליון חברים, אמר כי סטארמר היה המועמד המתאים ביותר לאחד את המפלגה ולהחזיר את אמון הציבור. הוא גם זכה לתמיכה מראש הממשלה מטעם הלייבור לשעבר גורדון בראון וראש עיריית לונדון סאדיק חאן.
במהלך הבחירות הוא מיצב את עצמו בהתנגדות לצנע. הוא ציין כי ימשיך במדיניות הלייבור של ביטול שכר הלימוד וכן הבטחת "בעלות משותפת" על חברות רכבת, דואר, אנרגיה ומים. סטארמר הוכרז כזוכה ב-4 באפריל 2020, תוך שהוא ניצח את היריבות רבקה לונג-ביילי וליסה ננדי, עם 56.2% מהקולות בסיבוב הראשון, ולאחר מכן הפך למנהיג האופוזיציה. בנאום הפתיחה שלו, אמר סטארמר שזה "הכבוד והפריבילגיה של חיי" להיבחר למנהיג מפלגת הלייבור ואמר שהוא "יוביל את המפלגה הגדולה הזו לעידן חדש, בביטחון עצמי ובתקווה שבבוא הזמן נוכל לשרת את המדינה שלנו שוב בממשלה".
מנהיג מפלגת הלייבור > כמנהיג האופוזיציה

לאחר שהפך למנהיג האופוזיציה על רקע מגפת הקורונה, אמר סטארמר בנאום הפתיחה שלו כי יימנע מ"לקלוע נקודות פוליטיות מפלגתיות" ויעבוד עם ממשלתו של ג'ונסון "למען האינטרס הלאומי". מאוחר יותר הוא נעשה ביקורתי יותר כלפי תגובת הממשלה למגפה (אנ') בעקבות שערוריית פרטיגייט. על רקע המספר ההיסטורי של שרים שהתפטרו מממשלתו של ג'ונסון ביולי 2022, הציע סטארמר הצבעת אי-אמון בממשלה, וקבע כי לא ניתן לאפשר לג'ונסון להישאר בתפקיד בהתחשב במרד רחב היקף של שריו שלו. סטארמר גם מתח ביקורת על ממשלתו של ג'ונסון, כמו גם על ממשלות יורשיו ליז טראס ורישי סונאק, בנושאים כמו שערוריית כריס פינצ'ר (אנ') והמשבר הממשלתי שלאחר מכן (אנ'), המשבר הכלכלי שנבע מהמיני-תקציב של 2022 והמשבר הממשלתי שלאחריו (אנ'), משבר יוקר המחיה (אנ') ושביתות שירות הבריאות הלאומי (אנ') וסכסוכים ושביתות תעשייתיים אחרים (אנ').
מנהיג מפלגת הלייבור > כמנהיג האופוזיציה > מדיניות

כהונתו של סטארמר גרמה למפלגה להתקרב למרכז הפוליטי. בנאום בוועידה השנתית של מפלגת הלייבור בשנת 2021, הפעם הראשונה שסטארמר נאם בוועידה השנתית באופן אישי מאז שהפך למנהיג, הוא הציג את ההתמקדות שלו בכלכלה חזקה יותר ובעמדות קשיחות יותר נגד פשיעה, תוך מיקומה מחדש של המפלגה במפה הפוליטית. עד 2022, סטארמר הפסיק את רוב המדיניות הסוציאליסטית שבה דגל במהלך ריצת המנהיגות שלו, כולל הבטחות להלאמת מים ואנרגיה, לבטל את שכר הלימוד ולהגן על התנועה החופשית בתוך האיחוד האירופי. סטארמר הגיב לביקורת ב-2023 והצהיר שהם נותרו "הצהרות חשובות בעלות ערך ועקרוני", אך הזכיר את מגפת ה-COVID-19, הפלישה הרוסית לאוקראינה והמשבר הכלכלי שנבע מהמיני-תקציב לשנת 2022 כנושאים שבגללם היה צורך להתאים את ההבטחות הללו למציאות.
תחת כהונתו של סטארמר, המפלגה עדיין תומכת בהלאמה מחדש של מסילות הברזל של בריטניה, והתחייבה להקים חברת אנרגיה בבעלות ציבורית, Great British Energy, כדי "להתחרות בתעשייה הפרטית ולקדם אנרגיה נקייה", בשונה מהלאמה מלאה של תעשיית האנרגיה כפי שהתחייבה בעבר. בפברואר 2023, קבע סטארמר חמש "משימות לאומיות" כבסיס למניפסט של הלייבור לבחירות הכלליות ב-2024: השגת הצמיחה המתמשכת הגבוהה ביותר ב-G7 עד סוף כהונתו הראשונה, ביסוס בריטניה כ"מעצמת אנרגיה נקייה" עם חשמל נקי מפחמן עד 2030; חקיקת רפורמת בריאות וטיפול, שיפור מערכת המשפט ופירוק מחסומי ההזדמנויות באמצעות רפורמות בחינוך ובטיפול בילדים.
הדו"ח של מפלגת הלייבור אותו ביקש סטארמר לפרסם מתוך מטרה לחפש שינויים הדרושים במדינה, פורסם ב-2022 ואושר וקודם על ידי סטארמר, והמליץ על ביטול בית הלורדים, הרחבת סמכויות מועצות מקומיות וראשי ערים, והאצלה עמוקה יותר למדינות הממלכה המאוחדת.
תומכיו של סטארמר שיבחו אותו על הרפורמות שלו נגד אנטישמיות ועל כך שעזר לשפר את האמינות של הלייבור מול ציבור הבוחרים בעקבות ההנהגה הקודמת, בעוד שמבקריו האשימו אותו בהתייחסות לא הוגנת לחברי הלייבור מהשמאל הרדיקלי. באוקטובר ובנובמבר 2022 הואשם סטארמר בתכנון ושימוש בתהליך הבחירה החדש של הלייבור עבור מועמדים לפרלמנט כדי למנוע מחברי פרלמנט פוטנציאליים תומכי קורבין, שמאלנים או לא נאמנים, את האפשרות לעמוד בבחירות הכלליות ב-2024 שבסופן זכה ברוב קולות.
מנהיג מפלגת הלייבור > כמנהיג האופוזיציה > רפורמה נגד אנטישמיות

בעקבות האשמות העבר באנטישמיות במפלגת הלייבור בדגש על תקופת כהונתו של קורבין, סטארמר התחייב להפסיק את האנטישמיות במפלגה במהלך נאום הזכייה שלו, ואמר כי "האנטישמיות הייתה כתם על המפלגה שלנו. ראיתי את הצער שהיא מביאה לכל כך הרבה קהילות יהודיות. בשם מפלגת הלייבור, אני מצטער ואעקור את הרעל הזה מהשורש ואשפוט את ההצלחה לפי חזרתם של חברים יהודים ואלה שחשו שהם לא יכולים עוד לתמוך בנו".
באוקטובר 2020, לאחר פרסום הדו"ח של ועדת השוויון וזכויות האדם (EHRC) על אנטישמיות במפלגה, סטארמר קיבל את ממצאיה במלואם והתנצל בפני היהודים בשם המפלגה. בדו"ח נאמר כי קיימת "תרבות בתוך המפלגה, שבמקרה הטוב, לא עשתה מספיק כדי למנוע אנטישמיות, ובמקרה הרע, ניתן לומר שהיא מקבלת אותה". סטארמר הוסיף כי הממצאים "קשים לקריאה" וכי זה "היה יום של בושה למפלגת הלייבור". מאוחר יותר באותו יום, אמר ג'רמי קורבין כי היקף האנטישמיות הוערך יתר על המידה מסיבות פוליטיות, ולאחר מכן הושעה מהמפלגה; מאוחר יותר גורש מהלייבור לאחר שעמד כמועמד עצמאי (אנ') לאיסלינגטון נורת' (אנ') בבחירות הכלליות ב-2024.
בפברואר 2023, רפורמות האנטישמיות של סטארמר הביאו לכך שהמפלגה לא הייתה עוד בפיקוח ה-EHRC.
מנהיג מפלגת הלייבור > כמנהיג האופוזיציה > מלחמת חרבות ברזל

לאחר התקפות ה-7 באוקטובר שהחלו את מלחמת חרבות ברזל, הביע סטארמר תמיכה בישראל, גינה את הטרור של חמאס ואמר: "פעולה זו של חמאס אינה עושה דבר לפלסטינים. ולישראל צריכה תמיד להיות הזכות להגן על עמה". בראיון ל-LBC ב-11 באוקטובר 2023, נשאל סטארמר האם ראוי שישראל תנתק לחלוטין את אספקת החשמל והמים לרצועת עזה וסטארמר השיב כי "אני חושב שלישראל אכן יש זכות זו" וכי "ברור שהכול צריך להיעשות במסגרת החוק הבין-לאומי". ב-20 באוקטובר, לאחר ביקורת והתפטרות של חברי מועצת הלייבור, אמר סטארמר כי הוא רק מתכוון שלישראל יש את הזכות להגן על עצמה. סטארמר אמר שהפסקת אש רק תועיל לחמאס להתקפות עתידיות, במקום זאת קרא להפסקה הומניטרית כדי לאפשר לסיוע להגיע לעזה.
ב-16 בנובמבר 2023, סטארמר סבל ממרד גדול כאשר 56 מחברי הפרלמנט שלו (כולל עשרה בכירים באופן יחסי) התנגדו להתנגדות מפלגת הלייבור להצעה של המפלגה הלאומית הסקוטית (SNP) שהציע סטיבן פלין, שתמכה בהפסקת אש מיידית בעזה. לפני ההצבעה, הצהיר סטארמר שחברי פרלמנט מהלייבור בעלי תפקידים בקבינט הצללים שלו יפוטרו אם יצביעו בעד הצבעת הפסקת האש. שמונה שרי צללים פוטרו לאחר ההצבעה. בדצמבר 2023, סטארמר עקב אחרי סונאק בשינוי עמדתו בקריאה ל"הפסקת אש בת קיימא" ביחס לעזה, שהגיעה גם לאחר אותו שינוי עמדתו של שר החוץ דייוויד קמרון. סטארמר הצהיר על תמיכתו בפתרון "דו-שלבי" "לשתי מדינות". מפלגת הלייבור תחת סטארמר השעתה מספר מועמדים וחברי פרלמנט לפרלמנט, כולל גרהם ג'ונס, אנדי מקדונלד, אזהר עלי וקייט אוסאמור, על כך שפרסמו לכאורה הערות אנטישמיות על ישראל במהלך המלחמה. ב-18 בפברואר 2024 קרא סטארמר ל"הפסקת אש שנמשכת" ואמר שהיא חייבת "להתרחש עכשיו", לאחר שסירב בעבר לקרוא להפסקת אש.
מנהיג מפלגת הלייבור > כמנהיג האופוזיציה > מינויים בקבינט הצללים

מינויים שלו בקבינט הצללים כללו חברי פרלמנט הקשורים לאגפים השונים של המפלגה. אנג'לה ריינר מונתה לסגנית מנהיג העבודה וסגן ראש ממשלת הצללים, בעוד רייצ'ל ריבס ואיווט קופר מונו כקנצלרית האוצר בממשלת הצללים ומזכירת הפנים של הצללים, בהתאמה. מנהיג הלייבור לשעבר אד מיליבנד מונה למזכיר אנרגיית צל ואקלים. מינויים בולטים אחרים כללו את דייוויד לאמי כשר חוץ בממשלת הצללים ואת ווס סטריטינג כמזכיר בריאות בממשלת הצללים. שינוי אחרון של קבינט הצללים נערך בספטמבר 2023, שתואר בתקשורת כשולט על ידי חברי פרלמנט דומי טוני בלייר, וחברי פרלמנט מהשמאל הרך.
ראש הממשלה > הניצחון בבחירות הכלליות של 2024

ביולי 2024, סטארמר הוביל את הלייבור לניצחון מוחץ בבחירות הכלליות של 2024, וסיים ארבע עשרה שנות ממשלה שמרנית כאשר הלייבור הפכה למפלגה הגדולה ביותר בבית הנבחרים, עם ניצחון דומה לניצחונו של טוני בלייר בבחירות הכלליות של 1997, הפעם האחרונה שאופוזיציה של הלייבור הדיחה ממשלה שמרנית מכהנת. בנאום הניצחון שלו, סטארמר הודה לעובדי המפלגה על עבודתם הקשה – כולל כמעט חמש שנים של שיפוץ ומיתוג מחדש של הלייבור מול הדומיננטיות הטורית – והפציר בהם להתענג על הרגע, אך הזהיר אותם מהאתגרים שבפתח והתחייב הממשלה תפעל למען "התחדשות לאומית".
ראש הממשלה > קבינט

כמנהיג מפלגת הרוב בבית הנבחרים, סטארמר מונה לראש ממשלה על ידי צ'ארלס השלישי ב-5 ביולי 2024 ובאותו היום, סטארמר החל לבחור את שרי הממשלה שלו בקבינט. אנג'לה ריינר מונתה לסגנית ראש ממשלת בריטניה ושרת השיכון, רייצ'ל ריבס לקנצלרית האוצר, דייוויד לאמי לשר החוץ, איווט קופר לשרת הפנים, ווס סטריטינג לשר הבריאות, ג'ון הילי מונה לשר ההגנה, שבאנה מחמוד מונתה לשרת המשפטים, אד מיליבנד מונה לשר האנרגיה, לואיז הייג מונתה לשרת התחבורה.
ראש הממשלה > מדיניות

ב-13 ביוני 2024, פרסם סטארמר את מניפסט מפלגת הלייבור Change, המתמקד בצמיחה כלכלית, רפורמות במערכת התכנון, תשתיות, מה שסטארמר מתאר כ'אנרגיה ירוקה', שירותי בריאות, חינוך, טיפול בילדים וחיזוק זכויות העובדים. המפלגה מתחייבת להקמת חברת אנרגיה חדשה בבעלות ציבורית, 'תוכנית שגשוג ירוק', צמצום זמני המתנה של חולים ב-NHS והלאמה מחדש של רשת הרכבות הבריטית. המניפסט כולל יצירת עושר ומדיניות 'פרו-עסקים ופרו-עובדים'. המניפסט גם התחייב לתת קולות לבני 16, לערוך רפורמה בבית הלורדים ולהטיל מס על בתי ספר פרטיים, כשהכסף שיושג מכך יופנה לשיפור החינוך הממלכתי.
חיים אישיים

בתחילת שנות ה-2000 בזמן שהיה עורך דין בכיר ב-Doughty Street Chambers סטארמר פגש את עורכת הדין לשעבר ועובדת הבריאות התעסוקתית ויקטוריה סטארמר (לבית אלכסנדר) בת לאב יהודי-פולני ולאם שהתגיירה, הם התארסו ב-2004, ונישאו ב-6 במאי 2007. לבני הזוג שני ילדים, בן ובת. סיפר כי הזוג מקיימים בביתם מנהגים יהודיים כמו סעודת שבת.
סטארמר מנהל אורח חיים תזונתי פסקטרי, ואשתו צמחונית. הם גידלו את ילדיהם כצמחונים עד גיל 10, ואז ניתנה להם האפשרות לאכול בשר. בראיון במהלך הבחירות הכלליות ב-2024, חשף סטארמר שהדבר שממנו חשש יותר מלהיות ראש ממשלה הוא ההשפעה שעשויה להיות לה על ילדיו, בשל "הגילאים הקשים" שלהם וכיצד היה קל יותר אם הם היו צעירים או מבוגרים יותר. סטארמר אמר בראיון ברדיו כי ימנע מעבודה לאחר השעה 18:00 בימי שישי כדי לקיים ארוחות שבת ולבלות עם משפחתו.
סטארמר שמגיע מבית נוצרי אנגליקני הגדיר עצמו גם כאתאיסט, ולפיכך הוא בחר "להצהיר חגיגית" (ולא להישבע) אמונים למלך. סטארמר אמר שהוא לא מאמין באלוהים אלא מאמין בכוחן של האמונות הרוחניות השונות לקרב בין אנשים. הוא ומשפחתו מתפללים מדי פעם בבית כנסת הליברלי "לב חדש" בסיטי של וסטמינסטר, והוא הצהיר בראיון משנת 2022 שילדיו גדלים להכיר את האמונה היהודית והרקע של סבא וסבתא מצד אמם (הוריה של רעייתו ויקטוריה סטרמר לבית אלכסנדר).
סטארמר הוא אוהד וצופה כדורגל, לאחר ששיחק בהומרטון אקדמיקס, קבוצת חובבים מצפון לונדון, וכן נודע כאוהד של מועדון הכדורגל האנגלי ארסנל.
ישמע-הדו

| --- | --- |
 לידה:  המאה ה־18 לפנה״ס 
 פטירה:  המאה ה־18 לפנה״ס 
 מדינה:  מארי 
 בן או בת זוג:  Dam-hurasi 
 
אזור הממלכה המשוער שהקים שמשי אדד הראשון, שכולל את אזורי השלטון של שני בניו, אשמי-דגן הראשון וישמע־הדו.
יַשׂמע־הדּו (באמורית (משוחזר): yaśmaʿ-haddu‏) או לפי הכתיב האכדי יַשמַחֿ־אדד (גם יַשמַחֿ־אַדּוּ; יסמחאדו[דרוש מקור][מפני ש...]) היה מלך מארי בין השנים 1792–1776 לפנה"ס, בנו הצעיר של המלך האמורי שמשי-אדד הראשון, שמלך על צפון מסופוטמיה. הוא הומלך על מארי על ידי אביו, לאחר שזה כבש את מארי בשנת 1792 לפנה"ס. ישמע־הדו היה אחראי על חלקה הדרומי-מערבי של הממלכה, שמארי הייתה עיר בירתה. הוא היה אחראי על שטח שכלל גם את אזורי נהרות הבליח, החבור והפרת. הממלכה גבלה עם ממלכת ימחד, ששכנה ממערבה. אביו שלט ישירות על השטח הצפוני של הממלכה מתוך עיר הבירה שובת-אנליל. אחיו הבכור אשמי-דגן הראשון שלט על האזור הדרומי-מזרחי מבירתו אכלתום. שלטונו על האזור הסתיים לאחר מות אביו, שבעקבותיו כבש את העיר בשנת 1776 לפנה"ס זמרי־לים, יורש לבית המלוכה הקודם של מארי.
שם

שמו של ישמע־הדו נכתב באכדית לרוב ia-aš-ma-aḫ-dIM, והוא משוחזר לשפת המקור, אמורית, כ־yaśmaʿ-haddu – שם תאופורי שמשמעו "שמע הדו". כתיבים נוספים של שמו הם ia-aš-mi-iḫ-dIM המשוחזר לאמורית כ־yaśmeʿ-haddu, ו־iš-ma-dIM המשוחזר כ־ʾiśmaʿ-haddu, כולם באותה משמעות. בכתבי העיר מארי נמצאו גם השמות iš-ma-aḫ-ba-al (משוחזר כ־ʾiśmaʿ-baʿal) ו־iš-me-eḫ-ba-al (משוחזר כ־ʾiśmeʿ-baʿal), שבהם מופיע שם האלוהות בעל, וגם הם מתייחסים ככל הנראה למלך ישמע־הדו.
נישואים פוליטיים

שמשי-אדד הראשון היה מעורב מאוד בחיי בנו. כדי לכרות ברית צבאית במערב סוריה עם קטנה נגד ימחד, הוא ארגן בשנת 1783/1782 לפנה"ס נישואים בין בנו לבין הנסיכה בלתום, בתו של ישעי-הדּו (Išḫi-Addu) מלך קטנה. הוא שילם עליה מוהר גדול של 120 או 150 ק"ג מתכת כסף. על פי ההסכם, היא הייתה אמורה להיות האישה הראשית של ישמע־הדו, אבל הוא היה נשוי לבתו של יעדון־ליאם (מלכה הקודם של מארי), שהייתה האישה הראשית, ולכן הציב את בלתום במעמד משני של האישה השנייה. שמשי-אדד הראשון כעס על מעשיו וכפה על בנו להציב את בלתום לצידו בארמון.
ניהול הממלכה

בתקופת מלוכתו של ישמע־הדו, נקראו השנים על שם האפונים, אישיות חשובה, כפי שהיה נהוג באשור, בעוד שמלכי מארי לפניו נהגו (כמו שהיה נהוג בבבל) לתת לשנים שמות על שם מאורע חשוב שאירע בשנה שלפני כן. הוא המשיך להעסיק את האמרכלים ששימשו את המלכים שקדמו לו, שהיו משושלת מארי: יעדון־ליאם ושומו־ימם. רק לאחר מספר שנים, שלח אליו אביו פקידים מהחצר שלו כדי שידריכו אותו. בשנת 1784/3 לפנה"ס, השנה העשירית למלכותו, הוא עבר להתגורר בארמון קטן, בעת שארמונו הקודם עבר שיפוץ שנמשך 4 שנים. באותה שנה הוא גם ביקר בתותול כדי להשתתף בטקסים פולחניים. בסוף שנת 1782/1783 לפנה"ס, נשבעו לו הפקידים שבועת אמונים. השבועה הייתה גם כדי להביע נאמנות למלכה החדשה, הנסיכה מקטנה.
בחודש טבת שנת 1777/8 לפנה"ס התקיימו במארי חגיגות חג הקורבן לאלה אשתר. לאותן חגיגות הגיעו משלחות מערים בתחום השפעתו של שמשי-אדד הראשון: חשום, קטנה, כרכמיש ונזאלה (היום העיר אל-קריתין (אנ')).
השתתפותו במלחמות

בשנת 1781 לפנה"ס, ניהל שמשי-אדד הראשון יחד עם בנו אשימי-דגן הראשון סדרה של מסעות מלחמה באזור ממזרח לחידקל, בין ארפחום לנינוה. בשלב מאוחר יותר הצטרף אליהם גם ישמע־הדו. הם כבשו את ארפחום וישמע־הדו הגיע כדי להשתתף בכיבוש ממלכת קברה ואורבל, ולאחר מכן כבשו את נינוה שהייתה בירת ממלכת נרוגום. באזור שכן שבט נוודי ממוצא אמורי ששמו היה "יאילנום", שלא שמר על יחסים טובים עם שמשי-אדד הראשון, ובמסגרת המלחמה נגדו נכבשה בירתו. בעקבות כיבוש זה, שלח אישמי-דגן הראשון מכתב לאחיו, בו הוא מורה לו להרוג את כל אנשי השבט ולקבור אותם. בהמשך נערף ראשו של ראש השבט והובא לשמשי-אדד הראשון.
בהמשך התכוון ישמע־הדו לצאת בראש צבא גדול שכלל את שבטי החנום, בני ימין וכוח מאשנונה, כדי לסייע לקטנה במאבקה כנגד סומו-אפוח מלך ימחד. הסיוע הזה בסופו של דבר לא נשלח, כי הוא נאלץ לצאת לדכא מרד של לַרִימנוּמַחַה מלך אַפַּרחַה, ששכנה בין הבליח והפרת, שהמריד שבטים אחרים באזור. המרד פרץ בעידודה של ימחד. ישמע־הדו הגיע עם צבאו לתותול, משם עבר לשוּבַּת-שַמַש ששכנה במוצא הבליח, שם חיכה שלושה חודשים לבוא אביו ואחיו שיסייעו לו בדיכוי המרד. אפרחה נכבשה לבסוף, ומלכה, יחד עם ארבעה עשר מלכים בני בריתו, נשבו ותושביה הוגלו. בהמשך, בשנת 1780 לפנה"ס, נלחם ישמע־הדו בבני ימין, וניצח אותם בשערי העיר סגרתום. הוא השתתף גם בדיכוי מאבק נוסף בזמלקום[דרושה הבהרה], שפתח בו מלך חרן. הוא הגיע לעיר אמר וכבש את העיר תיל-איבנים ששכנה מהלך יום אחד מאמר, במעלה הפרת. מותו של סומו-אפוח נוצל על ידי ישמע־הדו לקשור קשרים עם שבט רבום, שהיו בני בריתו של סומו-אפוח. בשנה שלאחר מכן המשיך ישמע־הדו במאבקו באזור זלמקום[דרושה הבהרה]. בעקבות כך הסכים שמשי-אדד הראשון לסיפוח שובת-שמש לתחום אחריותו של ישמע־הדו.
בשנת 1777 לפנה"ס, הוא ביקר בתותול כדי לחזק את חיל המשמר שלה כנגד זמרי-לים, ששהה בימחד והסתייע בירים-לים הראשון. בסופו של דבר נכבשה תותול על ידי זמרי-לים בשנת 1776 לפנה"ס. אי השקט התגבר בשטחים שבתחום אחריותו, והוא ריכז כוחות צבא במארי, תרקה וסגרתום, וסיוע צבאי נשלח אליו על ידי אחיו. בשנת 1776 מת שמשי-אדד הראשון. זמרי-לים יצא מתותול דרומה לכיוון מארי, כבש את תרקה וסגרתום. לאחר מכן כבש את צופורום, שהייתה קו הגנה אחרון לפני מארי. תושביה ברחו למארי. בסופו של דבר, מארי נכבשה וישמע־הדו ברח מהעיר. זמרי-לים לא הרס את הארמון, הוא העביר חלק מהאמרכלות של הארמון שישרתו אותו. הוא גם שמר על ארכיונו של ישמע־הדו.
בקורת ממשפחתו

המכתבים שנמצאו במארי כוללים בקורת רבה שישמע־הדו קיבל מאביו ומאחיו על פעולותיו. הוא הואשם בכך שהוא עצלן, עוסק בפינוק עצמי וכאחד שלא ממלא את חובותיו המלכותיים. באחד המכתבים הוא הואשם בכך שהעדיף את תענוגותיו המיניים, על פני מילוי חובותיו כשליט. הוא הושם פעמים ללעג על ידי אביו ואחיו בכך שהוא לא לוקח תפקיד פעיל מספיק בניהול האזור שהוא אחראי עליו. באחד המכתבים כתב לו אביו: "עוד כמה זמן נצטרך להדריך אותך בכל עניין? האם אתה ילד ולא מבוגר? האם אין לך זקן על הסנטר? מתי תתחיל לקחת אחריות על הבית שלך? האם אינך רואה שאחיך מוביל צבא גדול? כך גם אתה קח אחריות על הארמון שלך ועל ביתך". במכתב אחר הוא משווה אותו לאחיו הבכור שהיה לוחם מוצלח באומרו: "בעוד אחיך מנצח, אתה לעומתו שוכב בין הנשים". רוב הביקורת נבעה מכישלונותיו של ישמע־הדו לבצע את תפקידיו הפוליטיים. למשל, היה זה מתפקידו למנות מושל לעיר תרקה, או למנות אחראי על הארמון במארי. כישלונותיו לבצע זאת היו הבסיס לביקורת של אביו.
בנוסף לביקורת מצד אביו, הוא קיבל מכתבי ביקורת גם מאחיו אישמה-דגן, שבאה לידי ביטוי בתכתובת ביניהם. באחד המכתבים הוא כותב לו: "למה אתה מקים יללה על הדבר הזה? זו לא התנהגות ראויה". הוא גם מציע את עצמו כמתווך בינו ובין אביו, וממליץ לו להתכתב עם אביו דרכו כך שהוא יוכל לייעץ לו. ייתכן שדבריו לא נכתבו במטרה לסייע לאחיו, אלא כדי להרוויח כוח פוליטי רב יותר לעצמו. במכתב אחר מצטט ישמע־הדו מכתב תלונה של אביו שבו הוא קורא לו ילד ולא גבר, ומתלונן על כישלונותיו בניהול ביתו. ישמע־הדו שואל את אחיו: איך הוא יכול לקרוא לי ילד וחסר יכולת לנהל את ענייני, כשהוא קידם אותי. איך זה יכול להיות כשאני גדלתי אצל אבא מאז היותי קטן, כמה משרתים ואחרים הצליחו להוציא אותי מאהבת אבא. אני הולך עכשיו לדון עם אבא על האומללות שלי. הטקסטים ששרדו על ישמע־הדו, עוסקים בעיקר בנושאים האלה. ייתכן והם מביאים לידי ביטוי את הלחץ בו שמשי-אדד הראשון היה נתון בו, כשהרגיש שממלכתו מתחילה להתפורר.
הערות שוליים

1 2  משה ענבר,נבואות, בריתות ושבטים בתעודות מארי, עמ' 6
↑  Michael P. Streck, Das amurritische Onomastikon der altbabylonischen Zeit. Band 1: Die Amurriter, die onomastische Forschung, Orthographie und Phonologie, Nominalmorphologie, Ugarit-Verlag, 2000, עמ' 169, 190
1 2 3  משה ענבר, נבואות, בריתות ושבטים בתעודות מארי, מוסד ביאליק, 2007, עמ' 10
↑  משה ענבר,נבואות, בריתות ושבטים בתעודות מארי, עמ' 8
↑  משה ענבר,נבואות, בריתות ושבטים בתעודות מארי, עמ' 9
↑  משה ענבר, נבואות, בריתות ושבטים בתעודות מארי, מוסד ביאליק, 2007, עמ' 13
↑  משה ענבר,  נבואות, בריתות ושבטים בתעודות מארי, מוסד ביאליק, 2007, עמ' 11–12
↑  משה ענבר,  נבואות, בריתות ושבטים בתעודות מארי, מוסד ביאליק, 2007, עמ' 12
1 2  משה ענבר,  נבואות, בריתות ושבטים בתעודות מארי, מוסד ביאליק, 2007, עמ' 14
↑  The Oxford History of the Biblical World, מאת Michael David Coogan, הוצאת Oxford University Press, שנת 2001,
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1165599244  VIAF: 3096153596632551900000   WorldCat (עם VIAF): 3096153596632551900000
אוואלד כריסטיאן פון קלייסט

| --- | --- |

 לידה:  7 במרץ 1715 ציבולינו, רפובליקת פולין 
 פטירה:  24 באוגוסט 1759 (בגיל 44) פרנקפורט על האודר, ממלכת פרוסיה 
 מדינה:  גרמניה 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת קניגסברג 
 שפות היצירה:  גרמנית 
 תחום כתיבה:  שירה
 יצירות בולטות:  "Der Frühling" ("האביב")
 
מותו של קלייסט, חיתוך עץ על פי המקור מאת אמיל הינטן
האפיטף של קלייסט על היינריך פון בלומנטל חוזרת על קלייסט עצמו בתצריב זיכרון זה
אֶוַלְד כְּרִיסְטְיַאן פוֹן קְלַיסְט (בגרמנית: Ewald Christian von Kleist;‏ 7 במרץ 1715 – 24 באוגוסט 1759) היה משורר וקצין פרשים גרמני. משפחתו הנרחבת הייתה מבוססת היטב בפומרניה הרחוקה (אנ'); 58 גברים מבני משפחתו לחמו בצבאו של פרידריך הגדול במלחמת שבע השנים. קלייסט נולד בצבלין (אנ'), ליד קסלין שבפומרניה הרחוקה, למשפחת קציני הפרשים פון קלייסט (אנ').