stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שלושה אמיגוס

ערך זה עוסק בסרט משנת 1986. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |

כרזת הסרט בעברית
 בימוי:  ג'ון לנדיס 
 הופק בידי:  לורן מייקלס, ג'ורג' פולסי 
 תסריט:  סטיב מרטין, רנדי ניומן, לורן מייקלס 
 עריכה:  מלקולם קמפבל 
 שחקנים ראשיים:  סטיב מרטין צ'בי צ'ייס מרטין שורט
 מוזיקה:  אלמר ברנשטיין (מוזיקה) רנדי ניומן (שירים)
 צילום:  רונלד ו. בראון
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  HBO Films
 חברה מפיצה:  Orion Pictures
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  ארצות הברית 12 בדצמבר 1986
 משך הקרנה:  104 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט קומדיה, מערבון 
 מקום התרחשות:  מקסיקו 
 תקציב:  $25,000,000‏
 הכנסות:  $39,246,734‏
 הכנסות באתר מוג'ו:   threeamigos
 דף הסרט ב־IMDb
 
שלושה אמיגוס (באנגלית: !Three Amigos¡) הוא סרט קומדיה משנת 1986 בבימויו של ג'ון לנדיס שנכתב על ידי לורן מייקלס, סטיב מרטין ורנדי ניומן. העלילה מבוססת באופן רופף על "שבעת הסמוראים", סרטו של אקירה קורוסאווה משנת 1954, ועל האדפטציה של סרט זה למערבון "שבעת המופלאים". סטיב מרטין, צ'בי צ'ייס ומרטין שורט מככבים כשלושה כוכבי הקולנוע האילם, אשר תושבי כפר מקסיקני קטן טועים וסבורים כי הם גיבורים אמיתיים.
תקציר העלילה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
שלושה שחקני קולנוע אילם באים לכפר מקסיקני שהזמין אותם כדי לנצח את השודדים, לא מודעים שהשודדים אמיתיים ואין זו הופעה נוספת.
צוות השחקנים

| שם השחקן/ית | שם הדמות | הערות |
| --- | --- | --- |
| סטיב מרטין | לאקי דיי |  |
| צ'בי צ'ייס | דאסטי בוטומס |  |
| מרטין שורט | נד נדלנדר |  |
| ג'ו מנטנה | הארי פלוגלמן | מנהל אולפני גולדסמית' |
| פיל הארטמן | סם | עוזרו של הארי פלוגלמן |
| ג'ון לוביץ | מורטי | עוזרו של הארי פלוגלמן |
| אלפונזו אראו | אל גואפו |  |
| טוני פלנה | ג'פה | עוזרו של אל גואפו |
| פטריס מרטינס | כרמן |  |
| פיליפ גורדון | רודריגו |  |
| קאי וולף |  | הגרמני |
| נורברט וייזר |  | עוזרו של הגרמני |
| בריאן תומפסון |  | עוזרו של הגרמני |
| פרד אספרגוס |  | הברמן |
| רנדי ניומן |  | השיח המזמר |
הפקת הסרט

התסריט נכתב על ידי מרטין, מייקלס ורנדי ניומן. כמו כן, ניומן חיבר עבור הסרט שלושה שירים מקוריים: "The Ballad of the Three Amigos",‏ "My Little Buttercup", ו-"Blue Shadows", בעוד מוזיקת הרקע לסרט הולחנה על ידי אלמר ברנשטיין. הסרט צולם בסימי ואלי, קליפורניה, היער הלאומי קורונדו שבאריזונה וניו מקסיקו, אולפני טוסון ובהוליווד.
מוזיקה

אלמר ברנשטיין הלחין את המוזיקה עבור הסרט, בעוד רנדי ניומן כתב את השירים.
"Ballad of the Three Amigos"
."Main Title"
."Big Sneak"
"My Little Buttercup"
"Santo Poco"
"Fiesta and Flamenco"
"Guapo"
"Return of the Amigos"
"Blue Shadows on the Trail"
"Singing Bush"
"Amigos at the Mission"
"Capture"
"Guapo's Birthday"
"Chase"
"Amigos, Amigos, Amigos"
"Farewell"
"End Credits"
ביקורות ותגובות

רוב הביקורות שהסרט קיבל היו שליליות, והסרט קיבל ציון 44% באתר ריכוז הביקורות Rotten Tomatoes, על פי 34 ביקורות.
הערות שוליים

↑  ¡Three Amigos! (1986) – Box office / business from the Internet Movie Database
↑  Three Amigos from Box Office Mojo
↑   "שלושה אמיגוס", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)'"`UNIQ--templatestyles-00000002-QINU`"'
↑  "Three Amigos‎", באתר ביקורות הסרטים Rotten Tomatoes (באנגלית)'"`UNIQ--templatestyles-00000004-QINU`"'
משנה מקום משנה מזל (סרט)

| --- | --- |

כרזת הסרט
 בימוי:  ג'ון לנדיס 
 הופק בידי:  אהרון רוסו 
 תסריט:  טימותי האריס, הרשל ויינגרוד 
 עריכה:  מלקולם קמפבל 
 שחקנים ראשיים:  דן אקרויד אדי מרפי ראלף בלאמי דון אמיצ'י דנהולם אליוט ג'יימי לי קרטיס
 מוזיקה:  אלמר ברנסטין 
 צילום:  רובר פיינטר 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  Cinema Group Ventures סרטי פרמאונט
 חברה מפיצה:  סרטי פרמאונט
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  ארצות הברית 8 ביוני 1983
 משך הקרנה:  118 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט קומדיה, סרט חג המולד 
 מקום התרחשות:  פילדלפיה 
 תקופת התרחשות:  תחילת שנה חדשה, תקופת חג המולד 
 הכנסות:  $90,404,800
 הכנסות באתר מוג'ו:   tradingplaces
 פרסים:  זכייה בפרס באפט"א מועמדות לפרס האוסקר מועמדות לפרס גלובוס הזהב
 דף הסרט ב־IMDb
 
משנה מקום משנה מזל (באנגלית: Trading Places) הוא סרט קומדיה אמריקאי משנת 1983 בבימויו של ג'ון לנדיס ובכיכובם של דן אקרויד, אדי מרפי, ראלף בלאמי, דון אמיצ'י, דנהולם אליוט וג'יימי לי קרטיס.
עלילת הסרט היא תיאור מודרני של הסיפור הקלאסי "בן המלך והעני", שנכתב על ידי מארק טוויין במאה ה-19, אשר במסגרתו - תיאור סיפורם של ברוקר מהמעמד הגבוה (דן אקרויד) ושל חסר בית (אדי מרפי), אשר חייהם מצטלבים זה בזה, כתוצאה מהימור משוכלל, שנעשה ללא ידיעתם.
הסרט נכתב על ידי טימותי האריס והרשל ווינגרוד והוא הופק על ידי אהרון רוסו. הסרט עלה לאקרנים בצפון אמריקה ב-8 ביוני 1983, שם הופץ על ידי חברת סרטי פרמאונט. הסרט הכניס מעל ל-90 מיליון דולר בארצות הברית ובכך הגיע למקום הרביעי ברשימת הסרטים המכניסים ביותר לשנה זו.
על משחקם בסרט זכו דנהולם אליוט וג'יימי לי קרטיס בפרס באפט"א לשחקן המשנה הטוב ביותר ולשחקנית המשנה הטובה ביותר (בהתאמה). בנוסף זכה הסרט למספר מועמדויות נוספות (ללא זכיות) בטקסי פרס האוסקר ופרס גלובוס הזהב.
תקציר העלילה

מורטימר (דון אמיצ'י) ורנדולף (ראלף בלאמי) הם שני אחים קשישים ברוקרים מיליונרים. האחים אשר אוהבים מדי פעם להמר מחליטים הפעם להתערב ביניהם על מהות הטבע האנושי: האחד טוען, שאופי האדם נקבע ברחם אמו ואילו השני אומר, שהאדם הוא תוצר סביבתו. במסגרת ההתערבות הנבזית, האחים מחליטים לבדוק האם ניתן להפוך קבצן לאיש עסקים מצליח. כדי להוכיח את טענותיהם, הם מנשלים ממשרתו את נציגם להשקעות בבורסה, יאפי אריסטוקרט צעיר מצליח ויהיר בשם לואיס ווינת'ורפ ה-3 (דן אקרויד) אשר בתורו מופלל על ידי האחים על לא עוול בכפו בגין גנבה וסחר בסמים ובעקבות כך נעצר, מפוטר מעבודתו, מאבד את ביתו, רכושו, וארוסתו. לאחר מכן האחים לוקחים נוכל רחוב אפרו אמריקני בשם בילי ריי ולנטיין (מגולם על ידי אדי מרפי), נותנים לו עבודה כברוקר בוול סטריט ומאפשרים לו לעבור לביתו של ווינת'ורפ.
ווינת'ורפ מוצא עצמו בשכונות העוני של פילדלפיה, כאשר לבסוף זונה טובת לב בשם אופליה (מגולמת על ידי ג'יימי לי קרטיס) פותחת בפניו את דלת ביתה. היא מוכנה לסייע לו בתנאי שהוא ישלם לה 10,000 דולר כאשר יחזור לחייו הקודמים. במקביל, ולנטיין עושה חייל בעבודתו החדשה. לאחר מכן מתחוור לו כי האחים מתכוונים להחזיר אותו לרחוב. הוא פונה לווינת'ורפ, והם מחליטים לנקום במורטימור ורנדולף יחד עם אופליה והמשרת קולמן (דנהולם אליוט).
צוות השחקנים

| שם השחקן/ית | שם הדמות | הערות |
| --- | --- | --- |
| דן אקרויד | לואיס ווינת'ורפ השלישי | מנכ"ל "דיוק & דיוק" |
| אדי מרפי | וויליאם ריימונד "בילי ריי" ולנטיין | נוכל רחוב עני וחסר בית |
| ראלף בלאמי | רנדולף דיוק | אחיו של מורטימר |
| דון אמיצ'י | מורטימר דיוק | אחיו של רנדולף |
| דנהולם אליוט | קולמן | המשרת של לואיס |
| ג'יימי לי קרטיס | אופליה | יצאנית |
| קירסטין הולבי | פנלופי וית'רספון | אחייניתם של מורטימר ורנדולף; ארוסתו של לואיס |
| פול גליסון | קלארנס ביקס | עיתונאי |
ביקורות ותגובות

הסרט קיבל ביקורות חיוביות באופן כללי ולציון 89% באתר ריכוז הביקורות Rotten Tomatoes, מתוך 38 ביקורות.
מועמדויות וזכיות בפרסים

| שנה | פרס | קטגוריה | תוצאה |
| --- | --- | --- | --- |
| 1984 | פרס אוסקר | המוזיקה הטובה ביותר | מועמדות |
| 1984 | פרס גלובוס הזהב | אדי מרפי - פרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר בסרט קומי או מיוזיקל | מועמדות |
| 1984 | פרס גלובוס הזהב | הסרט הטוב ביותר - קומדיה או מיוזיקל | מועמדות |
| 1984 | פרס באפט"א | דנהולם אליוט - שחקן המשנה הטוב ביותר | זכייה |
| 1984 | פרס באפט"א | ג'יימי לי קרטיס - שחקנית המשנה הטובה ביותר | זכייה |
| 1984 | פרס באפט"א | התסריט הטוב ביותר | מועמדות |
הערות שוליים

↑  "Trading Places‎", באתר ביקורות הסרטים Rotten Tomatoes (באנגלית)'"`UNIQ--templatestyles-00000000-QINU`"'
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BNE: XX4108995  BnF: cb16457690v (data)  LCCN: no2012004944  VIAF: 305893112   WorldCat (עם VIAF): 305893112
בארי לוינסון

| --- | --- |

בארי לוינסון, 2009
 לידה:  6 באפריל 1942 (בן 82) בולטימור, מרילנד, ארצות הברית ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1970 
 מקום לימודים:  הקולג' הקהילתי של בולטימור  אמריקן יוניברסיטי  תיכון פורסט פארק  American University School of Communication 
 בן או בת זוג:  ולרי קרטין (1975–1982) 
 צאצאים:  סם לווינסון, Jack Levinson 
 פרסים והוקרה:  פרס לורל לתסריטאות (2010)  פרס אמי לבימוי הטוב ביותר בסדרת דרמה (1993)  פרס אמי בפריים טיים לתסריט למיני סדרה, לסרט או לספיישל דרמטי (1974, 1975)  פרס דב הזהב (1989)  פרס אוסקר לבמאי הטוב ביותר (1988)  פרס דוב הכסף של חבר השופטים (1998)  פרס גילדת הבמאים האמריקנית  פרס גילדת הכותבים של אמריקה 
 http://www.levinson.com
 פרופיל ב-IMDb
 
בארי לוינסון (באנגלית: Barry Levinson; נולד ב־6 באפריל 1942) הוא במאי, מפיק ותסריטאי קולנוע וטלוויזיה יהודי-אמריקני. זוכה פרס אוסקר על "איש הגשם".
ביוגרפיה

נולד וגדל בבולטימור, מרילנד, התקבל ללימודים באמריקן יוניברסיטי בוושינגטון הבירה, לפני שעבר ללוס אנג'לס כדי להיות שחקן ותסריטאי. הוא החל את דרכו כתסריטאי בסדרות טלוויזיה בשנות השבעים, וקיבל עליהם שני פרסי אמי. לאחר שהתבסס כתסריטאי מצליח בסרטים "סרט אילם", "מתח גבוה" ו"וצדק לכל" (מועמדות לאוסקר, לתסריט), הוא נהייה לבמאי, בדרמת ההתבגרות "דיינר" (1982), שעליו קיבל מועמדות שנייה לפרס האוסקר על התסריט. "דיינר" היה הראשון מבין סדרה של סרטים שהתרחשו בבולטימור, עיר ילדותו, שאותם גם כתב. האחרים היו "אנשי הפח" (1987), בכיכובם של ריצ'רד דרייפוס ודני דה ויטו, "אבלון" (1990) (מועמדות לאוסקר על התסריט) ו"ליברטי הייטס" (1999), ששניהם עסקו ביהודים.
סרטו הגדול ביותר, הן מבחינה ביקורתית והן מבחינה כספית היה "איש הגשם" (1988). הסרט זכה בארבעה פרסי אוסקר, כולל פרס הבימוי, בו זכה לוינסון. סרטים נוספים עטורי תשבחות שביים היו "הטוב מכולם" (1984), בו כיכבו רוברט רדפורד וגלן קלוז, "בוקר טוב וייטנאם" (1987), עליו קיבל רובין ויליאמס מועמדות לפרס האוסקר ו"באגסי" (1991), שקיבל 10 מועמדויות לפרס האוסקר, ו-8 מועמדויות לפרס גלובוס הזהב, בו זכה בקטגוריית סרט הדרמה הטוב ביותר. בין סרטיו הנוספים נמנים: סרט הילדים "צעצועים", עם רובין ויליאמס, "חשיפה", על פי הרומן של מייקל קרייטון, בו כיכבו מייקל דאגלס ודמי מור, ושלושה סרטים בכיכובו של דסטין הופמן, הדרמה עטורת הכוכבים "סליפרס", הסאטירה הפוליטית "לכשכש בכלב" וסרט הפעולה-מדע בדיוני "ספירה". בשנות האלפיים התמקד לוינסון בבימוי קומדיות: "בנדיטס", בו כיכבו ברוס ויליס ובילי בוב תורנטון, "Envy", בו כיכבו בן סטילר וג'ק בלאק ו"איש השנה", שבו שיתף פעולה בפעם השלישית עם רובין ויליאמס.
בנוסף להיותו במאי מוערך, לוינסון הוא גם מפיק פורה, במיוחד בשנות האלפיים. הוא שימש כמפיק או מנהל הפקה בהפקות הוליוודיות כ"דוני בראסקו", עם ג'וני דפ ואל פצ'ינו, "הסערה המושלמת", "בוא נדבר על זה" ו"מכתבי אהבה", עם גווינת' פלטרו. כמו כן מביים לא מעט סרטי טלוויזיה, בהם "יריה בלב", של הבמאית הפולנית אניישקה הולנד וסרטו של סידני לומט, "חיפוש גופני". בנוסף לוינסון הפיק כמה פרויקטים טלוויזיוניים, כשהגדולה שבהם הייתה סדרת הפשע "רצח מאדום לשחור", בין השנים 1993–1999, וגם ביים פרקים, שעל אחד מהם זכה בפרס אמי ב־1993.
בשנת 2003 פרסם את ספרו הראשון, הנקרא "שישים ושש", זאת לאחר שכמה מסרטיו בבימויו כבר היו למעשה בעלי אלמנטים אוטוביוגרפיים מחייו של לוינסון.
בשנת 2010 ביים את סרט הטלוויזיה "דוקטור מוות ומיסטר ג'ק" ("You don't Know Jack") עבור ערוץ HBO בכיכובו של אל פצ'ינו. סרט המתעד את סיפורו של ד"ר ג'ק קבורקיאן, שזכה לכינוי "ד"ר מוות", בשל המתות החסד שביצע בחולים סופניים.
בשנת 2015 ביים את הקומדיה "רוק בקסבה באפגניסטן",  בכיכובם של ביל מארי וקייט הדסון, על סוכן מוזיקאים במשבר הנוסע לאפגניסטן עם העוזרת האישית שלו ויוצא למסע שמטרתו למצוא דרך לשקם את הקריירה שלו.
בשנת 2018 החל לביים את הסרט הביוגרפי, "השורד" (אנ') המתאר את סיפורו של ניצול השואה הארי האפט, שאולץ להתאגרף כדי לחיות.  בן פוסטר מגלם את האפט. לצד פוסטר משתתפים דני דה ויטו, ויקי קרייפס, בילי מגנוסן, פיטר סארסגארד, דר זוזובסקי וג'ון לגוויזאמו. הסרט הוקרן בבכורה עולמית ב-21 בספטמבר 2021 בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בטורונטו.
חיים אישיים

בנו הוא במאי הקולנוע סם לוינסון.
חיים אישיים > אקטיביזם

באוקטובר 2023, לוינסון, יחד עם עוד מאות שחקנים, קומיקאים ומנהלי בידור מהוליווד חתמו על מכתב פתוח לנשיא ביידן. הם קראו לשחרור בני ערובה המוחזקים על ידי ארגון הטרור חמאס בעקבות טבח שבעה באוקטובר. הקמפיין שהושק לצד המכתב נקרא #NoHostageLeftBehind. המכתב מדגיש את הרצון לחופש הן לישראלים והן לפלסטינים לחיות בשלום ומגנה את האלימות של חמאס.
סרטים בבימויו, פלימוגרפיה חלקית

דיינר (1982)
הטוב מכולם (1984)
פירמידת הפחד (1985)
אנשי הפח (1987)
בוקר טוב, וייטנאם (1987)
איש הגשם (1988)
אבלון (1990)
באגסי (1991)
צעצועים (1992)
ג'ימי הוליווד (1994)
חשיפה (1994)
סליפרס (1996)
לכשכש בכלב (1997)
ספרה (1998)
ליברטי הייטס (1999)
שערה בלב הסערה (2000)
בנדיטס (2001)
קנאה (2004)
איש השנה (2006)
מה בדיוק קרה? (2008)
PoliWood‏ (2009) - סרט דוקומנטרי
ד"ר מוות ומיסטר ג'ק ‏(2010) - סרט טלוויזיה
המפרץ (2012)
The Humbling‏ (2014)
רוק בקסבה באפגניסטן (2015)
אשף השקרים (2017) - סרט טלוויזיה
פטרנו ‏(2018) - סרט טלוויזיה
השורד‏ (2022)
אלטו נייטס (2025)
Francis and the Godfather‏ (TBA)
Sheela‏ (TBA)
סרטים בבימויו, פלימוגרפיה חלקית > טלוויזיה

רצח מאדום לשחור (1993) - מפיק ובמאי
תיק נעדר (2022) - במאי ומפיק
מונסייר ספייד (2024) - מפיק
רצח כתוב היטב 3

| --- | --- |

 בימוי:  ריאן ג'ונסון
 הופק בידי:  רם ברגמן ריאן ג'ונסון קייטי מקניל
 תסריט:  ריאן ג'ונסון
 עריכה:  בוב דוקסי 
 שחקנים ראשיים:  דניאל קרייג קיילי ספאני ג'וש או'קונור אנדרו סקוט גלן קלוז קרי וושינגטון מילה קוניס ג'רמי רנר דריל מק'קורמק תומאס היידן צ'רץ' ג'וש ברולין
 מוזיקה:  נתן ג'ונסון 
 צילום:  סטיב ידלין 
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 חברת הפקה:  T-Street Productions
 חברה מפיצה:  נטפליקס
 הקרנת בכורה:  2025
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט בלשי 
 סרט קודם:  "רצח כתוב היטב: תעלומה יוונית" (2022)
 דף הסרט ב־IMDb
 
רצח כתוב היטב 3 (באנגלית: Wake Up Dead Man: A Knives Out Mystery) הוא סרט מסתורין קומי שחור אמריקאי מסוגת "מי עשה זאת", שנכתב ויבוים על ידי הקולנוען ריאן ג'ונסון ויופק על ידי רם ברגמן, ומככב בו דניאל קרייג, ששב לגלם את דמותו של הבלש בנואה בלאנק.
הסרט עתיד לעלות לשירות הזרמת המדיה נטפליקס במהלך שנת 2025.
צוות השחקנים

דניאל קרייג – הבלש בנואה בלאנק
קיילי ספאני
ג'וש או'קונור
אנדרו סקוט
גלן קלוז
קרי וושינגטון
מילה קוניס
ג'רמי רנר
דריל מק'קורמק
תומאס היידן צ'רץ'
ג'וש ברולין
הפקה > פיתוח

זמן קצר לפני עליית הסרט "רצח כתוב היטב" לאקרנים, הצהיר ג'ונסון כי אם הסרט יצליח בקופות, הוא יהיה מעוניין להפוך את הסרט לראשון בסדרת סרטים, אשר תעסוק דמותו של דניאל קרייג, הבלש בנואה בלאנק, ותציג תעלומות שונות אותן הוא פותר, וציין שיש לו כבר רעיון לסיפור ולכותרת עבור סרטי ההמשך. ב-31 במרץ 2021, דווח כי שירות הזרמת המדיה "נטפליקס" רכשה מג'ונסון את זכויות ההפצה הבלעדיות עבור שני סרטי המשך בסדרה בעסקה על סך 450 מיליון דולר; עסקה הנחשבת לעסקת זכויות ההפצה הגדולה ביותר שעשתה.
הפקה > כתיבה

ביוני 2022, חשף ג'ונסון חשף כי לכל סרט בסדרה יהיה שם משלו, תוך ציון ההפרדה בין יצירותיה השונות של אגתה כריסטי כהשראה עבורו. בנובמבר 2022, הודיע ג'ונסון שהוא מתכונן לעבוד על כתיבת הסרט השלישי. בינואר 2023, אישר ג'ונסון שהוא התחיל לכתוב את התסריט לסרט השלישי, וקבע שהסרט יהיה שונה מבחינה טונאלית ותמטית משני הסרטים הקודמים. מאוחר יותר, הצהיר ג'ונסון שלמרות שאישר את כותרת המשנה של "A Knives Out Mystery" עבור הסרט הקודם, הוא היה רוצה לשנות את שמה של הסדרה ולהוסיף את "A Benoit Blanc Mystery" ככותרת משנה לסרטים עתידיים.
באוקטובר 2023, לאחר סיום שביתת גילדת הסופרים של אמריקה, הודיע ג'ונסון כי החל לעבוד על התסריט עבור הסרט השלישי.
הפקה > ליהוק

במקביל להודעה על תחילת פיתוח הסרט, נמסר כי דניאל קרייג עתיד לשוב לגלם את דמותו של בנואה בלאנק. עוד נמסר כי לקרייג שולם 100 מיליון דולר עבור חזרתו לגילום הדמות. במאי 2024, נמסר על ליהוקם של קיילי ספאני, ג'וש או'קונור, אנדרו סקוט, גלן קלוז, קרי וושינגטון, מילה קוניס, ג'רמי רנר ודריל מק'קורמק; וביוני 2024, על ליהוקם של תומאס היידן צ'רץ' וג'וש ברולין.
הפקה > צילומים

צילומי הסרט החלו ב-10 ביוני 2024 בלונדון.
הפצה

הסרט עתיד לעלות לשירות הזרמת המדיה "נטפליקס" במהלך שנת 2025.
עתיד

בספטמבר 2022, ג'ונסון אישר את כוונתו להפיק סרטים נוספים בסדרה. בשלהי ספטמבר, הצהירו קרייג וג'ונסון בנפרד כי יהיו מוכנים להפיק סרטים נוספים בסדרה כל עוד שניהם מעורבים יחד בהפקתם.
ישיבת וולוז'ין

| --- | --- |

תצלום של בנין הישיבה
 ישיבה
 השתייכות:  אם הישיבות המודרניות, זרם תלמידי הגר"א
 תקופת הפעילות:  תקס"ב – ה' בשבט ה'תרנ"ב
 מייסדים:  רבי חיים מוולוז'ין
 בעלי תפקידים
 ראש הישיבה:  הרב חיים מוולוז'ין   הרב יצחק מוולוז'ין   הרב אליעזר יצחק פריד   הרב נפתלי צבי יהודה ברלין (הנצי"ב מוולוז'ין)   הרב רפאל שפירא   הרב יעקב שפירא   הרב חיים וואלקין
 מיקום
 מיקום:  וולוז'ין, מינסק, בלארוס
 מדינה:  בלארוס בלארוס
 קואורדינטות:  54°05′28″N 26°31′40″E﻿ / ﻿54.091°N 26.5279°E﻿ / 54.091; 26.5279
 he
 
ישיבת וולוז'ין (בשמה הרשמי ישיבת עץ חיים, וכונתה תדיר בשם אם הישיבות) הייתה ישיבה שפעלה בליטא במאה ה-19, והעמידה תלמידים למאות ולאלפים; ממנה יצאו גדולי תורה והוראה, שהשפעתם התרחבה והתפשטה בקהילות ישראל. הישיבה שימשה כאב טיפוס למבנה הישיבות הליטאיות שבאו אחריה, והייתה הראשונה שפעלה באופן עצמאי ובלתי־תלוי בקהילה המקומית. הישיבה נוסדה על ידי רבי חיים מוולוז'ין, תלמידו המובהק של הגר"א, ב-תקס"ג (1803) בעיירה וולוז'ין שבפלך מינסק שבתחום המושב של האימפריה הרוסית (כיום בבלארוס), הגיעה לרום תעודתה ולשיא הצלחתה בתקופת הנצי"ב אזי נהרו אליה תלמידים מרחבי העולם, והתקיימה עד תרנ"ב (1892). בשנת תרנ"ה (1895) נפתחה הישיבה מחדש על ידי הרב רפאל שפירא, והתקיימה כישיבה, שכבר אינה ישיבה מרכזית, עד כיבוש וילנה במלחמת העולם השנייה.
תולדות הישיבה > רקע לייסודה

בליטא של המאה ה-18 ותחילת המאה ה-19 בתי המדרש הלכו והתרוקנו מלומדים. ספרי ש"ס (גמרא) לא היו נמצאים כי אם אצל יחידי סגולה, ואפילו בבתי מדרש של הערים הגדולות לא נמצא ש"ס שלם. אם בגלל טרדות הפרנסה ואם בגלל התפשטות תנועת החסידות בקרב העם, רוב העם עסקו בעיקר בספרי יראה ומוסר, המלהיבים את הלבבות; ותורה הייתה מונחת בקרן זווית. בחורי-ישיבה המעטים שבבתי המדרש השוממים היו תלויים בחסדי הקהילות, ובעלי הבתים לא הכירו בערכם. בחור-ישיבה נחשב אז ברחבי ליטא לבטלן, לגבר לא יצלח, לאיזו בריה פחותה ובלתי מנומסת.
גדולי התורה הרגישו שהתורה ירדה פלאים, באין ריכוז תלמידים ובאין הדרכה, וברצותם להרים את קרן התורה ולעודדה, מצאו את רבי חיים מוולוז'ין כאיש היותר הגון והיותר מוכשר לזה. בתחילה רבי חיים הקים ישיבה (יש אומרים שעשה זאת במצוות רבו הגר"א), בה למדו עשרה אנשים מתושבי עירו הקטנה, ומימן בעצמו את הוצאות הישיבה. משהחל להתפשט שם הישיבה, והחלו לנהור אליה תלמידים מכל העברים, וידו קצרה לפרנסם, פרסם מכתב אודות הישיבה.
תולדות הישיבה > יסוד הישיבה על ידי רבי חיים מוולוז'ין

בעשרת ימי תשובה שנת ה'תקס"ג יצא רבי חיים, במכתב גלוי אל "אוהבי התורה" בליטא, ובו קרא לייסד ישיבות בכל מקום, וקרא לעשירים לתמוך בתלמידי חכמים הלומדים בישיבות, והכריז על הקמת הישיבה. גם רבני וילנה ביניהם רבי אברהם בן הגר"א, רבי אברהם אבלי פאסוועלער אב"ד וילנה, ורבנים אחרים, יצאו במכתב למען ישיבת וולוז'ין. הודות למכתבים נתרבה מספר התלמידים בישיבה עד מאה. ורבי חיים הקים בניין לישיבה, לייסד מקום מיוחד לתלמידיו, להרים את קרן התורה; ושכר אשה אחת שבישלה אוכלין ומשקין לכל בני הישיבה. התלמידים נתמכו על ידי הישיבה. בעיתונים שפורסמו באותה תקופה נכתב שלא ישלחו לוולוז'ין תלמידים שלא יודעים ללמוד לבדם דף גמרא, רש"י ותוספות (הנקרא בלשון הישיבות גפ"ת).
דרך הלימוד של רבי חיים מוולוז'ין, כפי שקיבל מרבו הגר"א, שהעיקר הוא לימוד גמרא בשכל ישר ובבינה עמוקה. ר"ח היה נוהג לומר: "העולם אומר שלימוד פוסקים בלי גמרא הוא כדגים בלי פלפלין, ואני אומר כפלפלין בלי דגים". הוא שם לו ליסוד, שלא לכל תלמיד הרשות לבוא לישיבה, אלא כל תלמיד החפץ להסתופף בצל הישיבה, מוכרח מקודם להיבחן על מנת לדעת עד כמה ידו מגעת בתלמוד. ור"ח ביקש את הסולת. כך הישיבה נוסדה בעיקר ממבחר הכישרונות, הגאונים היותר גדולים בדור שאחרי ר"ח, בהם: רבי יעקב מקרלין, רבי דוד טביל ממינסק, רבי יוסף מסלוצק, רבי דובר מטורץ, רבי מנדל ממינסק, רבי מיכל מהאזינפוט, רבי יוסף זונדל מסלנט, רבי זלמן מזאגיר, רבי שמעון מקיידאן, רבי אשר משערשאוו, רבי יוסף מקרינאק, רבי יעקב מאיר ואלאווקער, רבי אליהו מקאליש, רבי משה מראסיין, ורבים אחרים.
האידיאל של הישיבה לא היה לימוד לשם ידיעה, אלא ידיעה לשם תלמוד תורה. ר"ח תיקן שבישיבה ילמדו תורה במשמרות בכל לילה ולילה, אף בלילי שבתות וימים טובים (בנוסף לתלמוד התורה ביום של כל התלמידים), ומשמרות אלו היו לתקנה קבועה בחיי הישיבה. משנוסדה הישיבה, הרבה סוחרים הגיעו לוולוז'ין לראות מהו עניין הישיבה. משנוכחו במניינים של מופלגים בתורה הלומדים תורה יומם ולילה בשקידה נפלאה, שהו בוולוז'ין כמה ימים ולא רצו לנסוע משם. בהשפעת ישיבת וולוז'ין, נוסדו ישיבות בערים אחרות, שמומנו על ידי גבירים וגבירות; ובשל צורכי הישיבות הודפסו ספרי ש"ס רבים.
ר"ח השתדל להשריש בתלמידיו יראת שמים טהורה, לעשותם לתלמידי-חכמים אמיתיים, והפיח בליבותיהם רוח בינה ודעת. מדי יום ביומו היה מגיד שיעור לתלמידיו. חיבתו לתלמידיו הייתה נפלאה, הוא היה מזמין את המצוינים שבהם לסעוד על שולחנו מדי שבת בשבתו, ובערבי פסח היה מזמין את כולם אליו אל ליל-הסדר: הרב הישיש יושב בראש, ומאות תלמידים יושבים מימינו ומשמאלו.
משהתבססה הישיבה, היה מקובל בליטא, שמי שרוצה לחנך את בנו ברוח התורה וגם לעשותו לאיש הראוי לבוא בין הבריות, היו אומרים לו מכיריו: "שלח אותו וולוז'ינה ויחכם", כי בני ליטא למדו מהניסיון שבני ישיבת וולוז'ין הם אנשים המוכתרים בתורה ודרך ארץ.
לדברי הרב מאיר ברלין, כל שיעור שנשמע בוולוז'ין וכל חידוש הלכה שיצא משם היה חותם האמת והשכל העמוק טבוע עליהם - על כן הייתה ישיבת וולוז'ין אור המאיר לכל היהדות.
תולדות הישיבה > תקופת רבי איצלה וולוז'ינער

רבי איצלה וולוזינער, בנו וממשיך דרכו של רבי חיים מוולוז'ין, הצליח באמצעות קופות צדקה להרחיב את איסוף הכספים לישיבה. בשנת תקפ"ז (1827) פרצה שריפה גדולה בה נשרף בניין העץ של הישיבה, ורבי איצלה בנה בניין חדש מאבן. בכל יום ויום אחרי הצהרים ניתן שיעור על דף גמרא על פי סדר הש"ס. השיעורים היומיים התחלקו בין רבי איצלה ומשנהו, והיו לפי סדר הש"ס. כל תלמיד היה בוחר בתחילת זמן הלימודים את המסכת שהוא רוצה לעסוק בה, והיה מקבל מן הממונה על הספרים אותה המסכת. כל התלמידים למדו כאחת באולם אחד, אף כי עסקו כל אחד במסכת שלו. עינו של המשגיח הייתה פקוחה על כל תלמיד שישקוד על לימודו. אף ראש הישיבה היה נכנס כמה פעמים ביום ובלילה והיה עובר על יד הלומדים כדי להשיב על שאלה הנשאלת או כדי לפתוח למי שאינו יודע לשאול.
תולדות הישיבה > שקיעת הישיבה

לאחר שהנצי"ב ביקש למנות את בנו הרב חיים (שהיה הרב של מוסקבה) לראשות הישיבה במקומו, ניסו קבוצת יהודים חברי תנועת ההשכלה לגרום לסגירת הישיבה, ולשם כך הלשינו לשלטונות שבישיבה אין לימודי חול. שר ההשכלה, שבדק את המצב, החל לתבוע שהישיבה תעמוד בעיקר בדרישה של לימוד של השפה הרוסית, אך לאחר שתביעה זו לא התממשה על פי רצונו, הוא הפעיל לחץ בלתי פוסק על הנצי"ב, דבר שהביא לסגירתה של הישיבה, בה' בשבט ה'תרנ"ב (1892).
הסיבה המכרעת שגרמה לסגירת הישיבה הייתה ההוראה להכניס לימודי חול בסדרי הלימודים בישיבה. באספת רבנים שנערכה בעיר וילנה בה השתתפו גדולי הרבנים באותה תקופה, הוחלט, בניגוד לדעתו של הרב מאיר שמחה הכהן, לא להסכים לגזירת המלכות, ולסגור את הישיבה. בחודש שבט תרנ"ב (1892) נסגרה הישיבה בוולוז'ין בגזירת הממשלה, וכל התלמידים נשלחו לבתיהם. ראשי הישיבה, ר' חיים ברלין, ר' חיים סולובייצ'יק והנצי"ב, נצטוו לעזוב את וולוז'ין. מכיוון שהישיבה נשארה עמוסה בחובות, נדד ר' חיים ברלין באירופה לאסוף כסף ולפרוע את חובותיה.
הטענה הרווחת היא שהנצי"ב החליט לסגור את הישיבה, כדי שלא ילמדו בה רוסית. גרסה זו אף הפכה למיתוס בעולם הישיבות החרדי על חשיבות ההתנגדות ללימודי חול בישיבות. תימוכין לטענה זו יש המוצאים בדברי בנו, הרב חיים ברלין במכתב שכתב לעסקני ירושלים ובו הורה להם להתנגד להכנסת לימודי חול בכל צורה אל תוך המסגרת הישיבתית:
"לזכרון, מה שהזהירני וציוה עלי מר אבא הגאון זצלה"ה הכ"מ (הנצי"ב) קודם פטירתו. על דבר שמסר נפשו על ענין ישיבה דוואלוז'ין, שלא להכניס לתוכה שום לימוד חול. ולסיבה זו נסגרה הישיבה ומזה נחלה בחוליו אשר לא עמד ממנה. וציוה עלי באזהרה שלא להסכים לענין זה בשום אופן בלא שום הוראת היתר בעולם.
עם זאת, הרב מאיר בר-אילן, בנו הצעיר של הנצי"ב, מצביע על כך שהנצי"ב דווקא אישר מתחילה לימוד חלקי של השפה הרוסית מחוץ לכותלי הישיבה, כפי שנעשה, וכפי שהוא כותב בשו"ת "משיב דבר": "אם יצטרכו על פי המלכות ללמוד למודי חול גם כן, יהא בהשגחה מהרב וראשי ישראל, שיהא המורה ירא אלוהים", אך נתקל בהתנגדות עזה של ראשי הישיבה האחרים. לימוד הרוסית שנעשה באופן רשלני, לא סיפק את שר ההשכלה הרוסי, שהכביד בתגובה את דרישותיו ודרש בנוסף:
להקדיש יותר ממחצית הלימוד ללימודי חול, משעה 9 ועד שעה 3,
שלא יהיו לימודים בערב,
שלא ילמדו יותר מעשר שעות ביום,
שכל הצוות של הישיבה יהיו בעלי דיפלומות רשמיות.
תביעות אלו סתמו את הגולל על הישיבה.
גרסה נוספת היא שבעקבות המחלוקת בין הרב חיים סולובייצ'יק לסבו הנצי"ב התפתחה מחלוקת בין התלמידים, עד שזה הגיע שאחד הבחורים שהיה בצד של רבי חיים דקר עם סכין בחור שהיה שייך לנצי"ב והרג אותו, ובעקבות כך הישיבה נסגרה.
שלוש שנים לאחר סגירת הישיבה, בשנת תרנ"ה (1895), היא נפתחה שוב. אך לא הייתה זו ישיבה ברמה ובמעמד של "ישיבת וולוז'ין" המקורית. במהדורתה החדשה נוהלה הישיבה על ידי חתנו של הנצי"ב הרב רפאל שפירא, מחבר "תורת רפאל", אשר נפטר במינסק בעיצומה של מלחמת העולם הראשונה. אחריו כיהן בראשות הישיבה בנו הרב יעקב שפירא, מחבר "גאון יעקב", ולאחר פטירתו כיהן חתנו הרב חיים וואלקין בראשות הישיבה. יד הכורת בשואה שמה קץ מוחלט לישיבת וולוז'ין. לאחר השואה, הקים הרב שמעון לנגבורט, חתן נוסף של הרב יעקב שפירא, את ישיבת "גאוני וולוז'ין", בתחילה בתל אביב ולאחר מכן בבני ברק.
עם השנים נעשו במבנה הישיבה שימושים שונים (למשל, קונדיטוריה). נכון לחורף 2015, הרשויות המקומיות העבירו את מבנה הישיבה לאיחוד הקהילות היהודיות הדתיות ברפובליקת בלארוס (ИРО).