בית הספר לטיסה
היסטוריה > שנות ה-50

ב-1951 נוספו למצבת המטוסים של בית הספר מטוסי אימון מדגם פוקר S-11 אינסטרוקטור. מטוסים אלה שימשו להדרכה בשלב הראשוני אך לאחר תקופה קצרה הוצאו מהשירות עקב נטיית כן הנסע להישבר בנחיתות כבדות.
קורס טיס מס' 15 הסתיים ב-23 בדצמבר 1954 לאחר שנמשך שנה וחצי. בקורס הוסמכו חמישה עשר טייסים, ביניהם טייסת אחת; בין פרחי הטיס הרבים שהתחילו את הקורס היו גם ארבע נשים שאחת מהן סיימה כטייסת מטוסים קלים והשאר הודחו. בשלב הראשוני חולק הקורס לשתי קבוצות, שאחת מהן טסה על מטוסי סטירמן והשנייה על מטוסי פוקר. לאחר השלמת שלב זה המשיכו כל החניכים לשלב המתקדם שנערך על מטוסי הרוורד. מפקד שלב מתקדם היה זאב לירון, בוגר קורס טיס מס' 1. לאחר סיום הקורס נשלחו תשעה מתוך חמישה עשר המסיימים לקורס אימון מתקדם (קא"מ) במטוסי סופרמרין ספיטפייר וששת הטייסים הנוספים הועברו להכשרה על מטוסי קרב הפצצה מדגם דה הבילנד מוסקיטו. קורס 16 שלאחריו היה הקורס האחרון בבסיס סירקין.
במרץ 1955 הועבר בית הספר לטיסה מבסיס סירקין לבסיס תל נוף. ב-5 במאי סיים קורס 17 את הכשרתו בתל נוף וקיבל את כנפי הטיס. עם מעבר בית הספר מונה צחיק יבנה כמפקדו. הקורס המכין שבוצע עד אז בבית הספר הטכני בחיפה (ביס"ט 21) הועבר לתל נוף וקיבל צביון חדש – אימוני חי"ר ללא לימודי קרקע כפי שהיה עד אז.
קורס 19 היה הקורס הראשון בו עברו פרחי הטיס קורס צניחה במסגרת האימונים והבוגרים ענדו שני זוגות כנפיים, כנפי טיס וכנפי צניחה. זה היה קורס חדשני מאוד בכמה מובנים:
הקורס הראשון שביצע טירונות במסגרת קורס הטיס ולא במסגרת בה"ד 4 כמו קורסים קודמים.
הקורס הראשון שעבר באופן ממוסד קורס צניחה במסגרת קורס טיס.
הקורס הראשון שקיבל דרגות סג"ם וכנפיים לאחר מתקדם הרוורד, ואחרי כן עבר לקא"מ על ספיטים.
לעומת זאת היה זה הקורס האחרון שביצע קא"מ על מטוסי ספיטפייר. מטוסים אלה הועברו בסוף הקורס לתעשייה האווירית, שם מכרו אותם לבורמה.
חניכי קורס 19 התגייסו ישירות לקורס טיס בסירקין ב-12 ביולי 1954. לאחר 4 שבועות של טירונות עשו קורס מכין, כולל אימונים ולימודי קרקע, ולאחר מכן ראשוני על סטירמן. מפקד בית הספר לטיסה בסירקין היה סידני קנטרידג' והמד"ר היה הוגו אלפרשטיין. המדריכים היו בוגרי קורס 15.
אחרי השלב הראשוני, עברו יחד עם כל בית הספר לטיסה מסירקין לתל-נוף, עברו קורס צניחה ואחר כך התחילו קורס בסיסי-מתקדם על הרוורדים. מפקד בית הספר אז היה צחיק יבנה. במסגרת קורס טיס בתל נוף עברו גם קורס קצינים חילי בתל-נוף, ולאחר סיום הטיסות בהרוורד קבלו דרגות סג"ם וכנפיים, והלכו לטוס על ספיטפייר.
באוגוסט 1955, הופיע במכין קורס 22, שנפתח בביס"ט 21 בחיפה, סמל צעיר, ג'ינג'י, נמוך קומה אך מלא מרץ, שמו – סמל שיקל גרינברג, לימים – שי יניב. הייתה זו תחילתה של קריירה מתמשכת, יחסי כבוד והערכה לדמות הצנומה שהשפיעה על המורל והמשמעת במשך עשרות קורסים בהמשך.
באוקטובר 1956 פרצה מלחמת סיני. תל נוף הפך לבסיס קרבי. פעילות בית הספר לטיסה הופסקה. חניכי קורס 22, שהיו לאחר סיום הראשוני, הוצבו לטוס במטוסי סטירמן, שהפכו לטייסת קישור וסיור. המטוסים פרסו לשדה רמלה, שדה עפר ששכן בפאתי רמלה ליד בית הקברות המוסלמי. חניכי קורס 21 וקורס 20 הטיסו מטוסי הרוורד במסגרת טייסת 140, וחלקם אף השתתפו בגיחות חמושות. הפציצו וריקטו.
בפברואר 1957 הוחל בביצוע הקורס המתקדם על מטוסי מטאור ברמת דוד. טייסת 117 הפכה לטייסת הדרכה. בטייסת היו 3 מטוסי מטאור דו-מושביים (דגם 7) להדרכה, ומטוסי מטאור חד-מושביים (דגם 8) לאימונים. המעבר ממטוס הרוורד למטוס מטאור היה מהפך לא קטן. החניכים שצברו כ-110 שעות טיסה על מטוסי סטירמן והרוורד, עברו לטוס על מטוסי מטאור, בהם כל תפעול המטוס היה שונה.
קורס 23 שסיים את אימוני המכין בבית הספר הטכני בחיפה, החל את טיסותיו בראשוני בתל נוף, לאחר מלחמת סיני בסוף שנת 1956. את המתקדם ביצעו החניכים ברמת דוד, בטייסת 117 על מטוסי מטאור דגמי 7, 8, 9. רק לאחר סיום הקורס ברמת דוד, חזרו חניכי קורס 23 לקבלת כנפיים בתל נוף. ב-23 אוקטובר 1957 ענדו 9 טייסים חדשים מקורס 23 את כנפי הטיס.