stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הטבח בקמניץ-פודולסקי
רקע

ב-27 ביוני 1941 הכריזו ההונגרים מלחמה כנגד ברית המועצות והחלו בגיוס יהודים ובשילוחם מהונגריה למחנות עבודה ובמסגרת גיוס צבאי, בשירות העבודה. לאחר מספר שבועות כבשה הונגריה את קמניץ-פודולסקי. קצינים במשרד הפיקוח על הזרים בהונגריה הכינו תוכנית במסגרתה נועדו לגירוש לגליציה יהודים חסרי אזרחות הונגרית שחיו בהונגריה.
הגירוש

ביולי 1941 החל מבצע הגירוש, ובו נכללו גם יהודים הונגרים שלא יכלו להוכיח את אזרחותם ההונגרית, בהיעדר מסמכים מתאימים. המשטרה ההונגרית גירשה כאלף יהודים מדי יום, במשך כשלושה שבועות, בקרונות משא, עד שמספר המגורשים הגיע לכ-16,000. יהודים אלה הובאו לקמניץ-פודולסקי ונמסרו לכוחות אס אס שהיו במקום, בפיקודו של פרידריך יקלן.
הטבח

על פי נתונים באתר יד ושם, בין 26 ל-29 באוגוסט 1941 נרצחו בקמניץ-פודולסקי 23,600 יהודים, בהם 14–18 אלף יהודים שהוסגרו מהונגריה (בהם יהודים מאלשואפשה ואיזה) והיתר תושבי העיר. ההיסטוריון רנדולף ברהאם כתב שמכלל 18,000 המגורשים מהונגריה נשארו בחיים כאלפיים, ושאלה מהם שהצליחו לחזור להונגריה סיפרו על הרצח ההמוני".
תגובה

הגעת הידיעות מהניצולים עוררה גל מחאה מצד גורמים ליברליים בהונגריה, כמו אנדרה בייצ'י-ז'ילינסקי ומרגיט שלכטה, אם כי התקשורת שמרה על איפול. משלחת של נמלטים פגשה בשר הפנים קרסטס-פישר, וזה הורה על עצירת הגירושים. גם הגרמנים התקשו להתמודד עם שטף הבאים, וביקשו כבר קודם לעצור אותו.
הערות שוליים

↑  קמיניץ פודולסקי, באתר יד ושם
↑  ראנדולף ל' בראהאם, הטבח בקאמנץ-פודולסק ובדלווידק: פתיחה לשואה בהונגאריה, מחקרי יד ושם, קובץ ט', תשל"ג, עמ' 118
↑  Randolph L. Braham: The Politics of Genocide. The Holocaust in Hungary, עמ' 197.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4665630-3 
ערך זה הוא קצרמרבנושא השואה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
גירוש לקאמנץ פודולסקי, ביולי ובאוגוסט 1941
היינריך לנץ

| --- | --- |

 לידה:  24 בפברואר 1804 טרטו, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  10 בפברואר 1865 (בגיל 60) רומא, מדינת האפיפיור 
 ענף מדעי:  פיזיקה
 מקום מגורים:  האימפריה הרוסית
 מקום לימודים:  האוניברסיטה האימפריאלית של דרפט 
 מוסדות:  האוניברסיטה הקיסרית של סנקט פטרבורג  בית הספר לתותחנים מיכאילובסקי  Saint Peter's School  Main Pedagogical Institute  אוניברסיטת סנקט פטרבורג 
 צאצאים:  Robert Lenz 
 תרומות עיקריות
 פיתוחים בתחום החשמל, חוק לנץ
 
היינריך לנץ (בגרמנית: Heinrich Friedrich Emil Lenz, ברוסית: Эмилий Христианович Ленц; ‏12 בפברואר 1804 - 10 בפברואר 1865), פיזיקאי רוסי ממוצא גרמני.
חייו

לנץ נולד בטרטו שבאימפריה הרוסית (כיום באסטוניה), למשפחה של גרמנים-בלטים. הוא רכש את השכלתו באוניברסיטת דרפט בטרטו. בשנים 1823–1826 השתתף במסע סביב העולם בתור פיזיקאי-חוקר ורשמיו בהקשר לתכונות הפיזיקליות של מי ים פורסמו בשנת 1831. בשנת 1829 השתתף במשלחת שעלתה לראשונה על הר אלברוס. בשנת 1834 נבחר לאקדמיה הרוסית למדעים. הוא לימד באוניברסיטת סנקט פטרבורג ובמשך 3 שנים אף היה רקטור האוניברסיטה. לימד גם בבית הספר הגבוה להנדסה צבאית.
לנץ השקיע רבות בתחום חקר החשמל. הגילוי העיקרי שלו בתחום זה הוא חוק לנץ. בשנת 1844, במקביל לג'יימס ג'ול גילה את חוק ג'ול לגבי כמות החום הנוצר בזמן העברת זרם חשמלי במוליך. יחד עם מוריץ הרמן יעקובי עשה מחקרים בתחום כיסוי מתכות בעזרת חשמל.
נפטר ברומא מהתקף לב.
היינריך ליכנר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  6 במרץ 1829 הארפרסדורף, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 פטירה:  7 בינואר 1898 (בגיל 68) ברסלאו, הקיסרות הגרמנית 
 מוקד פעילות:  ממלכת פרוסיה 
 שפה מועדפת:  גרמנית 
 כלי נגינה:  עוגב 
 
היינריך ליכנר (בגרמנית: Heinrich Lichner;‏ 6 במרץ 1829 – 7 בינואר 1898) היה מלחין גרמני, הנודע כיום בעיקר ביצירותיו הלימודיות - יצירות פשוטות לפסנתר, שנכתבו לתלמידי נגינה.
ביוגרפיה

ליכנר נולד בהארפרסדורף שבשלזיה. הסונאטינות שלו, בהן אופוס 4, 49 ו-66, בין השאר, כתובות בסגנון התקופה הקלאסית, קליל ורהוט, אף כי ההרמוניה מסגירה לא אחת את השפעת התקופה הרומנטית.
נוסף לפעלו כמלחין, היה ליכנר גם מנהל מוזיקלי ונגן עוגב - הוא עבד כנגן עוגב ב"כנסיית 11,000 הבתולות" וחלק גדול מחייו עשה כמנהל פסטיבל המקהלות בברסלאו, שם הלך לעולמו.
דניאל בולו

| --- | --- |

 לידה:  25 במרץ 1955 (בן 69) סן-פייר דה שאנדייה, צרפת 
 www.danielboulud.com
 
דניאל בולו (בצרפתית: Daniel Boulud; נולד ב-25 במרץ 1955) הוא שף ומסעדן צרפתי, בעל מסעדות בניו יורק, לאס וגאס, פאלם ביץ', מיאמי, ונקובר ובייג'ינג. הוא נודע במיוחד בשל המסעדה הנושאת את שמו, דניאל, בעיר ניו יורק.
דניאל בולו נולד בסן-פייר דה שאנדייה, צרפת, גדל בחווה מחוץ לליון והתלמד אצל שפים צרפתים בעלי שם כמו רוז'ה ורז'ה, הוא רכש לעצמו מוניטין בניו יורק, בתחילה כשף ולאחרונה כמסעדן. חברת הניהול שברשותו, The Dinex Group, כוללת כעת שש מסעדות ו- Feast & Fêtes, קייטרינג. המסעדות כוללות את דניאל, קפה בולו, DB ביסטרו מודרן, בר בולו, DBGB קיצ'ן ובר בעיר ניו יורק. הוא גם הקים את קפה בולו בפאלם ביץ' ואת בראסרי דניאל בולו בלאס וגאס, שמחזיק בכוכב מישלן. שתי המסעדות הנושאות את שמו הן דניאל ודניאל בולו בראסרי.
רקע קולינרי

בהיותו בן חמש עשרה, זכה בולו להכרה המקצועית הראשונה בחייו. הוא עלה לגמר תחרות צרפת כשוליה הקולינארית הטוב ביותר. בולו התחנך בצרפת אצל רוז'ה ורז'ה, ז'ורז' בלאן, ומישל גראר ואחרי כן בקופנהגן לפני שנהפך לשף פרטי עבור הנציבות האירופית בוושינגטון די. סי..
הוא עבר לעיר ניו יורק, שם פתח את פולו לאונג' במלון ווסטבורי ואז את לה רג'נס במלון פלאזה אתנה. בשנים 1986–1992 הוא היה השף המבצע של לה סירק. בתקופת כהונתו בתפקיד, נעשתה המסעדה לאחת מבעלות הניקוד הגבוה ביותר בארץ.
מסעדותיו

מסעדתו הראשונה הייתה דניאל אותה פתח ב-1993, באפר איסט סייד, מנהטן. הוא העבירה מקום ב-1998 לשדרת פארק ברחוב ה-65 לאולם שעוצב בהשראת הרנסאנס של ונציה ואכלס בעבר את מסעדת לה סירק. באתר שהיה משכנה של מסעדת דניאל המקורית השיק את קפה בולו.
הוא פתח עוד מסעדות רגילות ב- theater district של מנהטן ב-2001. DB ביסטרו מודרן וב-2003 את קפה בולו השני בפאלם ביץ', פלורידה. דניאל בולו בראסרי נפתח ב-2005 בתוך Wynn Las Vegas. בינואר 2008 פתח השף את בר בולו, ביסטרו צרפתי הממוקם בסמוך למרכז לינקולן בעיר ניו יורק. הוא פתח את מזו בולו א פקין בבייג'ינג, סין ביולי 2008. הוא פתח את לומייר בוונקובר, קנדה בינואר 2009 ויפתח[דרושה הבהרה] את DBGB קיצ'ן ובר, בראסרי אירופאי, בעיר ניו יורק בשלהי 2009.




ביוני 2009 התגלה שבולו שואף להשיק את המיזם הבא שלו בלונדון ושכעת הוא מחפש כמה אפשרויות לשם כך.

אחרי שעבר שיפוצים, קפה בולו מיועד להיפתח מחדש בשלהי ספטמבר 2009[דרושה הבהרה] עם בר פליידס, הקרוי על שם המסעדה אותה קפה בולו החליף, שיצורף לו.
פרסים ואותות הוקרה

זמן מה אחרי הפתיחה דורגה מסעדת דניאל כאחת מעשר המסעדות הטובות בתבל לפי International Herald Tribune. מגזין בון אפטיט הכתירו כשף השנה ומסעדת דניאל קיבלה את אות טופ טייבל מהמגזין גורמה, היא זכתה לדירוג של ארבעה כוכבים מהניו יורק טיימס, לפרס גראן אוורד מהוויין ספקטייטור, ולדירוג המקסימלי בעיר ניו יורק עבור הבישול, השירות והעיצוב ממדריך זגאט.
דניאל בולו זכה בפרס ג'יימס בירד כשף הטוב ביותר בעיר ניו יורק בשנת 1992 בעת היותו השף המבצע של מסעדת לה סירק. קרן ג'יימס בירד תכתיר את דניאל בולו שוב כ"שף המצטיין של השנה" ב-1994 וכ"המסעדן המצטיין" ב-2006 עבור מסעדת דניאל. באפריל 2007 הוענק לו פרס הקולינאריה ההומניטרי באו"ם מטעם קרן Adopt-a-Mine Field. נשיא צרפת נתן לבולו את אות לגיון הכבוד במרץ 2006 כאות הוקרה לתרומתו לקידום תרבות צרפת.
דניאל, מסעדת הדגל שלו הנושאת את שמו בעיר ניו יורק, זכתה בשלושה כוכבי מישלן במדריך מישלן האדום לשנת 2010, הניקוד המקסימלי שמעניק המדריך.

בנוסף לכך, מסעדת דניאל בניו יורק קיבלה 19 מתוך 20 נקודות ממדריך גו מיו.

המסעדה נכללת במדריך השולחנות הגדולים בעולם.
בשנת 2011 דורגה במקום ה-11 בעולם במשאל 50 המסעדות הטובות בעולם.
טלוויזיה

בולו הנחה את תוכנית הטלוויזיה "After Hours with Daniel", המציגה מבט מאחורי הקלעים לנעשה במסעדה בארוחת הערב ואותה מגישים שפים. בולו סיים כעת לצלם את העונה השלישית של התוכנית, שמציגה את סצנת המסעדות בניו אורלינס ומיאמי. העונה הראשונה צולמה במסעדות בעיר ניו יורק והשנייה בחוף המערבי, במסעדות לוס אנג'לס.
בולו כיכב כשף בתוכנית הטלוויזיה Great Chefs.
מעורבות קהילתית

דניאל בולו תומך במספר פעולות צדקה המתמקדות בהקלת הרעב ובחינוך קולינרי. הוא היה חבר פעיל בחבר המנהלים של Citymeals-on-Wheels, ארגון שלא למטרות רווח שמספק ארוחות מזינות הנשלחות לביתם של קשישים חלשים בעיר ניו יורק, מאז 2003 והוא מנחה חגיגה שנתית עבור צדקה כל אביב. ב-13 באפריל 2008 דניאל בולו הנחה ארוחת ערב אינטימית של יום ראשון כדי לציין את יום השנה העשירי של Citymeals – אירוע גורמה שנתי אותו הוא מנחה מאז 1998.
קרן המלגות על שם דניאל בולו נוסדה בידי שותפו העסקי של השף, ג'ואל סמילו, ב-2005. הקרן מאפשרת לטבחים אמריקאיים צעירים ומבטיחים לימודים קולינריים בצרפת.
ב-2008 ביקש פול בוקיז מבולו לייסד מבנה כדי לבחור את נבחרת ארצות הברית של Bocuse d'Or, שביחד עם תומאס קלר וג'רום בוקיז מחבר הנאמנים של קרן בוקיז ד'אור ארצות הברית. תחרות בוקיז ד'אור הראשונה בארצות הברית התקיימה בספטמבר 2008.
סוגיות משפטיות והסדרים

לפי מאמר משנת 2007 במוסף האוכל של הניו יורק טיימס, דניאל בולו נתבע בידי עובדים בעבר ובהווה בשל אפליה בעבודה במסעדה הקרויה על שמו במנהטן.

העובדים טענו שבולו מנע מהם קידום במסעדת דניאל בגלל הגזע שלהם ומוצאם האתני ונקם בכמה שהתלוננו על כך. הוועדה הפדרלית להזדמנויות שוות בעבודה הגישה תביעה ונערכה חקירה בידי הלשכה לזכויות האזרח מטעם התובע הכללי של מדינת ניו יורק. בולו הגיע להסדר עם שבעה עובדים בהווה ובעבר שמוצאם מאמריקה הלטינית ובנגלדש ושילם $80,000 והסכים לבסס הסדרים עבור קידום שעליהם יפקחו EEOC ומשרד התובע הכללי של המדינה.
ספריו

Cooking with Daniel Boulud (1993)
Daniel Boulud’s Café Boulud Cookbook (1999)
Daniel Boulud Cooking in New York City (2002)
Daniel’s Dish, Entertaining at Home with a Four Star Chef (2003)
Letters to a Young Chef (2003)
Braise: a Journey Through International Cuisine (2006)
ב-2001 בולו הרשה לסופרת לסלי ברנר גישה כמעט בלתי מוגבלת למסעדת דניאל והתוצאה הייתה הספר מ-2002 The Fourth Star: Dispatches from Inside Daniel Boulud's Celebrated New York Restaurant שהעניק מבט פנימי לתוך מעשיו של השף וכיצד הוא פועל.
לקריאה נוספת

שגיא כהן, מדריך מפה למסעדות הטובות בעולם, הוצאת מפה, תשס"ג 2003, עמ' 133.
רות סירקיס, יין וגורמה גיליון 96, עמי 2006, עמ' 34.
הערות שוליים

↑  Chef Daniel Boulud Lumière Vancouver Dinex Group
↑  Lumière: The Chef and Restaurant Database (ChefDb)
↑  Daniel Boulud: The Chef and Restaurant Database (ChefDb)
↑  "The Deets on DBGB".
Zagat.com. May 18, 2009.
↑  Sharkey, Gemma (June 22, 2009).
Michelin-starred chef Daniel Boulud set to open restaurant In London
Caterersearch.com.
↑  Squires, Kathleen (September 15, 2009).
"Boulud's Bar Pleiades".
↑  Fabricant, Florence (October 7, 2009).
"Boulud Joins Michelin Pantheon".
The New York Times.
↑  The Irresistible Ascent of Daniel published by GAYOT.com
↑  מסעדת דניאל במדריך השולחנות הגדולים בעולם
↑  מסעדת דניאל במקום ה-11 במשאל 50 המסעדות הטובות בעולם בשנת 2011
↑  Great Chefs Television
↑  Lucchesi, Paolo, Eater.com (May 29, 2008).
Now Is the Time for All Good Chefs to Come to the Aid of Their Country: Daniel Boulud
↑  Reuters.com (September 28, 2008).
Bocuse d'Or USA Announces Winner
↑  Kim Severson & Adam Ellick. "Top Chef’s Kitchen Is Far Too Hot, Some Workers Say". The New York Times. January 17, 2007.
(http://www.nytimes.com)
↑  "Manhattan Restaurant to Settle EEOC National Origin Bias Suit".
U.S. Equal Employment Opportunity Commission New York District Office Press Release July 31, 2007.
↑  Adam Ellick. "Boulud Settling Suit Alleging Bias at a French Restaurant". The New York Times. July 31, 2007. (http://www.nytimes.com)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1089437625  ISNI: 0000 0000 3163 965X  LCCN: n94021608  NLK: KAC200602994  NTA: 305638793  VIAF: 58303847   WorldCat (עם VIAF): 58303847
הגנרל

| --- | --- |

 בימוי:  באסטר קיטון, קליד ברוקמן 
 הופק בידי:  ג'וזף מ. שנק
 תסריט:  קלייד ברוקמן, באסטר קיטון
 עריכה:  באסטר קיטון, Sherman Kell 
 שחקנים ראשיים:  באסטר קיטון, מאריון מאק
 מוזיקה:  קרל דייוויס 
 צילום:  Devereux Jennings, Bert Haines 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברה מפיצה:  יונייטד ארטיסטס
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  יפן 31 בדצמבר 1926 (טוקיו) ארצות הברית 5 בפברואר 1927 (ניו יורק סיטי)
 משך הקרנה:  מאה ושש דקות
 שפת הסרט:  סרט אילם, כתוביות באנגלית
 סוגה:  קומדיה רומנטית, סרט מלחמה 
 דף הסרט ב־IMDb
 
הגנרל
הגנרל (The General) היא קומדיה אילמת משנת 1926 שהפיצה חברת יונייטד ארטיסטס. כוכב הסרט הוא באסטר קיטון שגם ביים ביחד עם קלייד ברוקמן. התסריט עובד על ידי אל בוסברג, ברוקמן, קיטון, צ'ארלס הנרי סמית (לא ניתן קרדיט). מספר הזכרונות "מרדף הקטר הגדול" שכתב ויליאם פיטינג'ר. הסרט נחל כישלון בקופות עם יציאתו, אולם במרוצת השנים זכה להערכה עצומה.
עלילה

באסטר קיטון מגלם את ג'וני גריי, איש הקונפדרציה במלחמת האזרחים בארצות הברית, שארוסתו היא אנאבל לי והוא עובד כמכונאי ברכבת. בזמן שאנשים רבים בעיר אולצו להתגייס לצבא, התנדב גריי ראשון אולם נדחה, מכיוון שקצין סבר שהוא נחוץ יותר כמכונאי, דבר שלא נאמר לג'וני. בזמן שהוא עוזב מדוכדך הוא נתקל באביה ובאחיה של ארוסתו אנאבל, הרומזים לו שעליו להתגייס, אולם הוא נפרד מהם והולך לדרכו. הדבר מתפרש בעיני האב כהשתמטות, וגורם לו לומר לאנאבל שארוסה הוא פחדן, שאפילו אינו מוכן להתגייס לצבא. אנאבל מודיעה בקרירות לג'וני כי מוטב לו שיעלה על מדים אם הוא מעוניין לדבר איתה שוב ואז עוזבת. שנה חולפת, לאנאבל מגיעה הידיעה שאביה נפצע. היא נוסעת צפונה על מנת למצוא אותו, אולם הרכבת שלה היא במקרה גם הרכבת של ג'וני - נחטפת על ידי מרגלי האיחוד. ג'וני צריך להציל את הרכבת ואת הנערה האהובה עליו.
העלילה מתלהטת במרדף שנערך בין שני קטרים ועובד הרכבת בכיכובו של באסטר קיטון. רבים מהאירועים אכן התרחשו במרדף שנערך בין ג'ורג'יה לטנסי, בין רכבות שנמשכו על ידי קטרים המכונים "הגנרל" וה"טקסס". האירועים אף היו נושא סרטו של וולט דיסני "מרדף הקטרים הגדול".
קיטון מבצע בסרט הרבה פעלולים פיזיים הרי סיכון מעל ומסביב לרכבת השועטת, הכוללים קפיצה מקרון המנוע, לקרון הנוסעים ומשם לקרון המטען, וריצה לאורך הגג. אחד מן הפעלולים המסוכנים ביותר מתרחשים כשבאסטר יושב על אחד מהמוטות המחברים את הקטר לרכבת. בסרט מתחילה הרכבת לנסוע באיטיות ובהדרגה מאיצה את מהירותה כשהיא נכנסת למנהרה. הרושם החזותי של באסטר האומלל כשהתנועה של המוטות מסיטה אותו למעלה ולמטה היא עזה ביותר. אולם בחיים האמיתיים היה כמעט בלתי אפשרי להתניע כל רכבת בתנועה כה מדויקת והמוטות היו זזים כה מהר שהיו מעיפים את באסטר במהירות באוויר ובוודאי פוצעים או הורגים אותו. הסיפור ממשיך כך ונדרש שכנוע רציני מצד באסטר קיטון לדרוש מנהג הקטר לבצע את התעלול.
שיא הסרט כולל רגע מרהיב שבו הגשר (בו מחבל ג'וני) מתמוטט כשהרכבת חוצה אותו (מזכיר את הגשר על הנהר קוואי). קיטון צילם את התמוטטות הגשר ביער אצטרובלים מסביב לעיר קיטג' גרוב, שבאורגון, בהשתמשו בחמש מאות ניצבים מהמשמר הלאומי של אורגון. הוא לא גילה לשחקן המגלם את תפקיד הקצין הצפוני למה לצפות: מראהו של ההלם הגמור שתקף אותו היה צפוי.
הסצנה הזאת היא אחת היקרות ביותר שצולמו בקולנוע של אותה תקופה. חברת ההפקה לא יכלה להרשות לעצמה להזיז את ההריסות לאחר שהסצנה צולמה, לכן הם הותירו את הקטר ההרוס על קרקעית הנהר, שם הוא נהפך לאטרקציה תיירותית קטנה במשך קרוב לעשרים שנה. ההריסות הוזזו במהלכה של מלחמת העולם השנייה.
ביקורות ותגובת הקהל

הגנרל היה כישלון קופתי וזכה לביקורות שליליות עם יציאתו לבתי הקולנוע. וראייטי דיווח שבבתי הקולנוע בהם הציג ש: "לאחר ארבעה שבועות של עסקים משגשגים בהם הוקרן הסרט "Flesh and the Devil", נראה כאילו הקולנוע מז מרעב בשבוע זה". הוא המשיך וכתב שהגנרל: "רחוק מלהיות מצחיק" וכן ש"זהו כישלון". הניו יורק טיימס הצהיר כי בסרט הזה בסטר קיטון הוא "אקרובט יותר מאשר ליצן" וכי הוא נראה כמו לוליין וודוויל". הלוס אנג'לס טיימס דיווח שהסרט הוא "אינו קומדיה לחלוטין, אך גם לא דרמה מרתקת". וממשיך להצהיר שהסרט "משתרך באופן איום עם מרדף ארוך ומעייף של קטר אחד אחרי השני". היה זה אחד מהכישלונות הגדולים ביותר של קיטון בקופות. הדבר אכזב אותו כי הוא החשיב אותו כסרטו הטוב ביותר. הקהל והמבקרים הסכימו עמו במהלך השנים, לאחר שהם החשיבו את הסרט כ"סרט אומנותי" יותר מאשר בידור סתמי, וכיום הוא נחשב לאחת מהקלאסיקות הגדולות ביותר של הסרט האילם.
הסרט מופיע בעקביות ברשימת 250 הסרטים הטובים ביותר ב-IMDb, ודורג במקום ה-18 ברשימת היובל של ה-AFI's של מאה הסרטים הטובים ביותר במאה. הסרט כונה "בעל חשיבות תרבותית" על ידי ספריית הקונגרס של ארצות הברית ונבחר לשימור על ידי ארכיב הסרטים הלאומי.
הערות שוליים

↑  "BFI: The General". bfi.org. אורכב מ-המקור ב-22 באוקטובר 2012. נבדק ב-6 בדצמבר 2010. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007372061605171  GND: 7559897-8  LCCN: n2006039963  VIAF: 184443292   WorldCat (עם VIAF): 184443292
הארמייה העשירית (ורמאכט)

|  פרטים |
| --- | --- |
 מדינה:  גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית
 שיוך:  ורמאכט ורמאכט
 סוג:  ארמייה
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  6 באוגוסט 1939   15 באוגוסט 1943 – 10 באוקטובר 1939   2 במאי 1945
 מקים היחידה:  ולטר פון רייכנאו
 מלחמות:  מלחמת העולם השנייה
 פיקוד
 מפקדים
 
הארמייה העשירית (בגרמנית: 10. Armee) הייתה ארמייה של הוורמאכט שלחמה במלחמת העולם השנייה.
היסטוריה > הקמה ראשונה

הארמייה הוקמה לראשונה ב-6 באוגוסט 1939 וכמפקדה מונה ולטר פון רייכנאו. היא נכללה בתוך קבוצת ארמיות דרום ולקחה חלק במערכה בפולין.
ב-10 באוקטובר 1939 שונה שמה לארמייה השישית.
היסטוריה > הקמה שנייה

ב-15 באוגוסט 1943, הוקמה הארמייה בשנית בפיקוד היינריך פון ויטינגהוף, במטרה להדוף את פלישת בעלות הברית לאיטליה. הארמייה הוקמה מאלמנטים שונים שנלקחו מקורפוס הפאנצר ה-14 שהיה מוצב בסלרנו, קורפוס הפאנצר ה-76 שנסוג מקלבריה, ודיוויזיית הפאנצרגרנדיר ה-3, שהגיעה מרומא, ובהוראת אלברט קסלרינג, נפרסה במהירות בסלרנו, במקום שבו הייתה אמורה להתבצע נחיתת הכוח העיקרי של בעלות הברית. ב-9 בספטמבר הארמייה העשירית הובילה מאבקי הגנה נגד פלישת בעלות הברית לסלרנו ("מבצע אוואלאנש") בעלות הברית ספגו אבדות כבדות, והארמייה העשירית הייתה קרובה להכריע את הנחיתה, וייתכן שהייתה עושה זאת אילולא קיבל היטלר את דעתו של רומל, מפקד קבוצת הארמיות בצפון איטליה, כי לדרום איטליה אין ערך אסטרטגי. כתוצאה מכך נאסר על קסלרינג להשתמש בעתודות שעמדו לרשותו, והארמייה העשירית נאלצה לסגת. ב-1 באוקטובר כבשו בעלות הברית את נאפולי והגיעו לנהר וולטורנו ב-6 באוקטובר. הנהר היה מכשול טבעי, שהבטיח מפני מתקפת נגד בכיוון נאפולי. מאחוריו היה קו מגננה חזק של הגרמנים, שלא איפשר התקדמות ללא היערכות וקבלת אספקה ראויה. הארמייה לחמה היטב בקרב מונטה קאסינו, ונסוגה יחד עם שאר הצבא הגרמני עד הרי האלפים. הארמייה נכנעה יחד עם כל קבוצת ארמיות C, ב-2 במאי 1945.
מפקדים > הקמה ראשונה

גנרל-חיל התותחנים ולטר פון רייכנאו (6 באוגוסט 1939 - 10 באוקטובר 1939)
מפקדים > הקמה שנייה

גנרל חיל השריון היינריך פון ויטינגהוף (15 באוגוסט 1943 - 4 בספטמבר 1943)
גנרל חיל השריון יואכים למלזן (4 בספטמבר 1943 - 31 בדצמבר 1943)
גנרל אוברסט היינריך פון ויטינגהוף (31 בדצמבר 1943 - 26 באוקטובר 1944)
גנרל חיל השריון יואכים למלזן (26 באוקטובר 1944 - 16 בפברואר 1945)
גנרל חיל השריון טראוגוט הר (16 בפברואר 1945 - 2 במאי 1945)
ראו גם

הארמייה העשירית (האימפריה הגרמנית)
הלן היימן

הלן היימן
הלן ואלרי היימן (באנגלית: Hélène Valerie Hayman; נולדה ב-26 במרץ 1949 בוולברהמפטון) הנושאת בתואר הברונית היימן (באנגלית: Baroness Hayman) היא הלורד יושבת הראש לשעבר של בית הלורדים – הבית העליון של פרלמנט הממלכה המאוחדת.
היימן כיהנה כחברת פרלמנט מטעם מפלגת הלייבור בין השנים 1974–1979, והפכה ללורד לכל ימי חייה בשנת 1996. בשנת 2006 מונתה לתפקיד הלורד יושבת הראש, החברה הבכירה בבית הלורדים, הראשונה. היימן כיהנה בתפקיד עד 2011.
קורות חיים

הלן נולדה למוריס ומוד מידלוויק (Maurice Middleweek ו-Maude Middleweek) והתחנכה בבית הספר לבנות וולברהמפטון. הלן קיבלה תואר במשפטים במכללת ניוהם שבקיימברידג' בשנת 1969. בין השנים 1969–1971 עבדה בעמותת הצדקה "שלטר" (Shelter), ובשנים 1971–1974 עבדה במחלקת העבודה הסוציאלית של רובע קמדן שבלונדון. בשנת 1974 נישאה למרטין היימן (Martin Hayman). לבני הזוג היימן ארבעה בנים.
בשנת 1974 נבחרה היימן כחברת הפרלמנט הבריטי מטעם מחוז ולווין והטפילד (Welwyn and Hatfield). בעת בחירתה הייתה הצעירה בחברי בית הנבחרים (ונותרה הצעירה שבהם עד בחירתו של דייוויד אלטון בשנת 1979, וכן הייתה האישה הראשונה שהניקה את ילדיה בבניין הפרלמנט הבריטי. בבחירות 1979 איבדה את כיסאה בפרלמנט ובמקומה נבחר נציג המפלגה הקונסרבטיבית.
בין השנים 1982–1997 כיהנה בוועדת האתיקה של הקולג' המלכותי של הגניקולוגים וכן בוועדות האתיקה של הקולג' האוניברסיטאי של לונדון ובית הספר לרפואה של הקולג' האוניברסיטאי (University College Hospital), כמו כן כיהנה היימן בשנים 1992–1997 כחברת המועצה של האוניברסיטה.
בשנת 1996 הוענק לה תואר האצולה לכל ימי חייה – הברונית היימן (Baroness Hayman) של דארטמאות' פארק שברובע קמדן. לאחר ניצחון מפלגת הלייבור בבחירות 1997 כיהנה כשרה זוטרה במשרד לאיכות הסביבה והתחבורה, וכן במשרד הבריאות. ביולי 1999 מונתה לתפקיד שרת המדינה במשרד החקלאות, הדגה והמזון. בשנת 2001 מונתה לחברה במועצת המלך אולם התפטרה מהתפקיד באותה שנה על מנת לכהן כיושבת ראש קרן חקר הסרטן בריטניה (Cancer Research UK). כמו כן בשנת 2005 החלה היימן לכהן כיושבת ראש רשות האיברים האנושיים (Human Tissue Authority) וכנאמנה של הגנים הבוטניים המלכותיים בקיו.
ב-4 ביולי 2006 נבחרה מתוך תשעה מועמדים לתפקיד "הלורד יושבת הראש" (Lord Speaker) – יושב ראש בית הלורדים – ובכך הייתה גם לראשונה להיבחר לתפקיד זה (שנוצר בעקבות חוק הרפורמה החוקתית 2005). היא כיהנה בתפקיד במשך כחמש שנים, עד 31 באוגוסט 2011.
הארמייה הראשונה (איטליה)

|  פרטים |
| --- | --- |
 מדינה:  ממלכת איטליה ממלכת איטליה
 שיוך:   הצבא המלכותי האיטלקי
 סוג:  ארמייה
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  מאי 1915 – 31 ביולי 1940 (כ־25 שנים)
 מקים היחידה:  רוברטו ברוזטי
 מלחמות:  מלחמת העולם הראשונה מלחמת העולם השנייה
 פיקוד
 מפקדים
 
שבויי מלחמה איטלקיים בתוניסיה
הארמייה הראשונה של הצבא האיטלקי (באיטלקית: Armata 1), הייתה ארמייה איטלקית שלחמה במהלך מלחמת העולם הראשונה נגד מעצמות המרכז, ופורקה עם סיום המלחמה. הוקמה מחדש במהלך מלחמת העולם השנייה, ולחמה לצד מדינות הציר במהלך הפלישה לצרפת והמערכה בתוניסיה.
היסטוריה > הקמה ראשונה

הארמייה הוקמה לראשונה במאי 1915, בעיצומה של מלחמת העולם הראשונה. היא הוצבה במעבר סטלביו, ועד לרמת אסיאגו באיטליה. עד פרוץ המלחמה, סימן מעבר סטלביו את הגבול שבין האימפריה האוסטרו-הונגרית ובין ממלכת איטליה, וגם שווייץ הציבה עמדת תצפית קדמית בקרבתו. במהלך המלחמה התחוללו קרבות עזים בין הצדדים הלוחמים על השליטה במעבר ההרים, אך למרות זאת הושגה ביניהם הסכמה שלא לבצע ירי מעל השטח השווייצרי באזור (המהווה בליטה בין השטח האוסטרי מצפון והשטח האיטלקי מדרום). מפקד הצבא האוסטרו-הונגרי, קונרד פון הצנדורף, החל לתכנן מתקפה גדולה נגד האיטלקים אותה כינה בשם "משלחת עונשין" (Strafexpedition), כדי להעניש את איטליה, בעלת הברית לשעבר, על בגידתה בברית המשולשת בין איטליה, גרמניה ואוסטרו-הונגריה. הצנדורף תכנן מתקפה גדולה באזור טרנטינו, משם עתיד היה הצבא האוסטרו-הונגרי להתקדם לעבר עמק הפו ולסגור על הארמייה הראשונה שחנתה בעמק האיזונצו.
ב-15 במאי 1916 פתחו האוסטרו-הונגרים בהפגזה ארטילרית גדולה של 2,000 תותחים, ומיד לאחריה החלה הסתערות של חיל הרגלים לאורך חזית של 50 ק"מ. האיטלקים הופתעו מהסתערות זו, ובימים הראשונים האוסטרו-הונגרים התקדמו יפה, בהתחשב במבנה ההררי של החזית. ב-29 במאי 1916 האוסטרו-הונגרים כבשו את אסיאגו והתקרבו לעיירת המחוז ויצ'נצה, עת כל הארמייה הראשונה עמדה לפני כיתור. המצב היה קריטי, אולם ברגע האחרון הצליחו האיטלקים לשנע כוחות תגבורת לחזית ולהציל את הארמייה הראשונה. מאוחר יותר צומצם אזור ההגנה של הארמייה מטרנטינו עד וורונה בלבד. בנובמבר 1918, לאחר סיום המלחמה פורקה הארמייה הראשונה.
היסטוריה > הקמה שנייה

הארמייה הוקמה פעם שנייה ביוני 1939, ובמהלך מלחמת העולם השנייה, הייתה אחת משלוש הארמיות שהרכיבו את "קבוצת ארמיות מערב" של הצבא האיטלקי בפיקודו של נסיך הכתר אומברטו. יחד עם הארמייה הרביעית והארמייה השביעית, הארמייה הראשונה לקחה חלק פעיל בפלישה האיטלקית לצרפת, וכבשה את מנטון. אולם לא הצליחה לכבוש את ניס ולכן פורקה לאחר כניעת צרפת.
לאחר תבוסת הכוחות הגרמניים בצפון אפריקה, שונה שמה של ארמיית הפאנצר אפריקה של הוורמאכט ל"ארמיית הפאנצר הגרמנית-איטלקית". ב-23 בפברואר 1943, פורקה ארמיית הפאנצר, ועל בסיס היחידות האיטלקיות שבה הוקמה מחדש הארמייה הראשונה בפיקוד ג'ובאני מסה. לאחר מבצע לפיד התבצרה הארמייה בתוניסיה, ונכללה בקבוצת ארמיות אפריקה. במאי של אותה שנה הכריע לבסוף יתרונם המספרי והלוגיסטי של בעלות הברית את הכף, ויחידות גרמניות נכנעו בזו אחר זו עד שלבסוף נכנעה כל הקבוצה. ב-13 במאי נכבשה תוניס, הארמייה האיטלקית הראשונה כותרה ומסה נאלץ להיכנע לכוחות בעלות הברית.
מפקדים > מלחמת העולם הראשונה

רוברטו ברוזטי (מאי 1915 - מאי 1916)
גוליילמו פאקורי גיראלדי (מאי 1916 - נובמבר 1918)
מפקדים > מלחמת העולם השנייה

פייטרו פינטור (10 ביוני 1940 - 24 ביוני 1940)
ג'ובאני מסה (23 בפברואר 1943 - 13 במאי 1943), ג'וזפה מנצ'ינלי היה ראש מטה.
הערות שוליים

↑  הארמייה הראשונה באתר אקסיס היסטורי
המבורג (כדוריד)

המבורג (גרמנית: HSV Hamburg) הוא מועדון כדוריד מהעיר המבורג שבצפון גרמניה. המועדון מתחרה בליגה הגרמנית בכדוריד.
היסטוריה

מועדון הכדוריד המבורג הוקם בשנת 1999 בשם "לובק" לאחר איחוד עם קבוצת באד שטראוק. בשנת 2002 האיחוד הסתיים, והמבורג הפכה להיות עצמאית בשמה הרגיל.
האיש הכי חשוב בקבוצה היה הנשיא שלה, אנדראס רודולף, שמילא תפקידו בשנים 2005–2011.
היסטוריה > שם

למטרת שיווק, ב-2002, נחתם חוזה עם קבוצת הכדורגל והאגודה של המבורג. בהתחלה רבים לא ידעו שהקבוצה שייכת לאגודת המבורג בכדורגל, אך לאחר מכן, עם שינוי סמל הקבוצה, הקשר הובן. רבים קוראים לקבוצה O2 המבורג, בעקבות שם האולם של הקבוצה.