stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מלווין דאגלס
ביוגרפיה

נולד במייקון, ג'ורג'יה שבארצות הברית, ללנה פריסיליה, נוצרייה-פרוטסטנטית צאצאית לאנשי המייפלאואר, ולאדוארד ג'ורג' הסלברג, מלחין יהודי-לטבי. דאגלס לא סיים את לימודיו בתיכון.
את דרכו החל בסוף שנות ה-20 על בימות ברודוויי בתפקידים משניים. תפקיד קולנועי ראשון קיבל ממרווין לרוי בקומדיה "הלילה או לעולם לא".
הופיע לאחר מכן בסרט האימה "הבית האפל הישן" שהפך לקאלט היסטורי, ובמערבון הפמיניסטי הראשון שבוסס על הצלפית האמריקאית אנני אוקלי.
הופעות אלו הובילו את דוגלאס לתפקידים בסרטים "אישה קלת דעת ונהדרת", "תאודורה מתפרעת", וכו סרט ה-MGM הראשון שהוקרן על מסך הטלוויזיה "ספנים אמיצים" של ויקטור פלמינג בו גילם טייקון עסקים בשם בארטון צ'יין.
ב-1932 שיחק לצידה של גרטה גרבו בסרט "כפי שתרצה בי", אתה כיכב גם ב-1939 בקומדיה של ארנסט לוביטש "נינוצ'קה", בה ביסס את מעמדו כשחקן כשגילם את הרוזן הצרפתי לאון ד'אלגוט. ב-1941 כיכב לצידה בסרטה האחרון, אישה דו פרצופית.
לאחר ההצלחה הקולנועית עזב דאגלס את תעשיית הסרטים והתגייס לצבא ארצות הברית שנכנס באותה העת למלחמת העולם השנייה. לפני שהספיק לצאת למלחמה, שיחק בקומדיות "יותר מדי בעלים" ו"הרגשה לא בטוחה".
דאגלס חזר מהמלחמה היישר אל הוליווד, ושיחק בקומדיה הסאטירית "מר בלאנדינגס בונה את בית חלומותיו", על החיים הבורגניים שלאחר מלחמת העולם השנייה, ובמלודרמה "סוד של אשה".
לקראת סוף שנות ה-40 התמקד בקריירת תיאטרון וטלוויזיה. ב-1960 זכה בפרס טוני על הופעתו במחזה "השושבין".
דאגלס חזר לתעשיית הסרטים ב-1962, בעיבוד הקולנועי לספרו של הרמן מלוויל, "בילי באד". שנה אחת בלבד לאחר חזרתו, זכה בפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר והיה מועמד לפרס גלובוס הזהב על תפקידו במערבון של מרטין ריט "האד"; בסרט גילם את הומר, אביו הקשיש ובעל העקרונות של הפרחח הצעיר האד באנון (פול ניומן).
ב-1964 היה מועמד לפרס אמי על תפקידו בהפקה "Inherit the Wind" המבוססת על מחזה בעל שם זהה. כן הופיע בתפקיד משני בסרט המלחמה הרומנטי "האמריקניזציה של אמלי". דאגלס זכה בפרס אמי ב-1968 על הופעתו בסדרה "CBS Playhouse".
אחת מהופעותיו הבודדות כשחקן ראשי הייתה בסרט "מעולם לא שרתי לאבי"; (שנכתב במיוחד עבורו על ידי המחזאי הנודע רוברט אנדרסון) ההופעה זיכתה אותו במועמדות לפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר ובמועמדות שנייה לגלובוס הזהב.
דאגלס הופיע גם בדרמה הפוליטית "המועמד" וביצירתו של רומן פולנסקי "הדייר".
לאחר שהיה מועמד פעמיים זכה דאגלס בפרס גלובוס הזהב וכן בפרס אוסקר שני בקטגוריית שחקן המשנה, בזכות משחקו בסרט המבוסס על ספרו של יז'י קושינסקי, "להיות שם". בסרט, המותח ביקורת סאטירית וחריפה על החיים והתקשורת האמריקאיים, מגלם דאגלס את איש העסקים בן ראנד.
הופעותיו האחרונות לפני מותו היו בסרטים "החלפה" ו"סיפור רוח".
חיים אישיים

ב-1925 נישא לאמנית רוזאלינד הייטוואר, ולזוג נולד בן בשם ג'ורג'י ב-1926. אולם הם התגרשו ב-1930. נכדתו היא השחקנית, אילאנה דאגלס.
ב-1931 נישא בפעם השנייה בחייו, הפעם לשחקנית והפוליטיקאית הלן גהאגן. לזוג נולדו בן ובת, פיטר ומארי. הזוג נפרד ונישא מספר פעמים, עד למותה של גהאגן ב-1980 ממחלת הסרטן. שנה לאחר מותה של אשתו נפטר דאגלס בגיל 80 בניו יורק.
פילמוגרפיה נבחרת

הלילה או לעולם לא (1931)
הבית הישן האפל (1932)
יועץ בחוק (1933)
אנני אוקלי (1935)
אישה קלת דעת ונהדרת (1936)
תאודורה מתפרעת (1936)
ספנים אמיצים (1937)
אנג'ל (1937)
השעה הזוהרת (1938)
נינוצ'קה (1939)
יותר מדי בעלים (1940)
אישה דו פרצופית (1941)
כולם מנשקים את הכלה (1942)
ים של עשבים (1947)
מר בלנדינגס בונה את בית חלומותיו (1948)
סוד של אישה (1949)
בילי באד (1962)
האד (1963)
אמילי הופכת לאמריקאית (1964)
מלון (1967)
מעולם לא שרתי לאבי (1970)
המועמד (1972)
הדייר (1976)
הפיתוי של ג'ו טיינאן (1979)
להיות שם (1979)
החלפה (1980)
חוד לי חידה (1980)
סיפור רוח (1981)
ממזרים ללא תהילה

ערך זה עוסק בסרט האיטלקי. אם התכוונתם לסרטו של קוונטין טרנטינו, ראו .
| --- | --- |

כרזת הסרט באיטלקית
 בימוי:  אנזו קסטלארי 
 תסריט:  Sandro Continenza, סרג'יו גריקו, Laura Toscano 
 שחקנים ראשיים:  בו סבנסון Manfred Freyberger פטר בום Mauro Vestri Joshua Sinclair אנזו קסטלארי Debra Berger Donald O'Brien איאן באנן מישל קונסטנטין פיטר הוטן Raimund Harmstorf פרד ויליאמסון ג'קי בסהארט מייקל פרגולני Massimo Vanni 
 מוזיקה:  פרנצ'סקו דה מסי 
 מדינה:  איטליה 
 הקרנת בכורה:  8 בפברואר 1978 
 משך הקרנה:  100 דק' 
 שפת הסרט:  איטלקית, צרפתית, גרמנית, אנגלית 
 סוגה:  סרט מלחמה, סרט הרפתקאות, סרט פעולה, סרט מתח, סרט קומדיה 
 דף הסרט ב־IMDb
 
ממזרים ללא תהילה (באנגלית: The Inglorious Bastards; באיטלקית: Quel maledetto treno blindato, מילולית: "הרכבת המשוריינת הארורה הזו") הוא שמו של סרט מלחמה איטלקי מסוג סרט ספגטי משנת 1978 המתחולל בצרפת מהלך מלחמת העולם השנייה.
הסרט בוים בידי אנזו קסטלארי (Castellari) וכיכבו בו בו סוונסון (Svenson), פיטר הוטן (Hooten), פרד וויליאמסון (Williamson), מייקל פרגולני (Pergolani) וג'קי בסהארט (Basehart). את פס-קול הסרט הלחין פרנססקו דה מסי (De Masi).
הסרט מספר על קבוצת עבריינים אמריקאים הנמלטים לחופשי בעת שהשיירה המובילה אותם לבית כלא צבאי מותקפת בידי הגרמנים. הקבוצה בת חמשת חיילים עושה את דרכה לכיוון שווייץ ובדרך מצטרף אליה עריק גרמני. החיילים הורגים בשגגה קבוצה של אמריקאים מחופשים לגרמנים שהיו בדרכם למבצע חשאי ולוקחים את מקומם. בשיתוף עם תנועת ההתנגדות הצרפתית הם מתנדבים למבצע מורכב של חטיפת רכבת גרמנית הנושאת טילי V-2 והעברתה לידי בעלות הברית. מארב גרמני מסכל את התוכנית אולם קצין אמריקאי מצליח להעביר לידי בעלות הברית את הגירוסקופ הסודי שחילץ מהטיל, ורוב חברי הקבוצה נהרגים בעת ביצוע המשימה.
בשנת 2009 יצא לאקרנים סרטו של הבמאי קוונטין טרנטינו "ממזרים חסרי כבוד", ששאל את שמו מהסרט האיטלקי.
מידורי איטו

זהו שם יפני; שם המשפחה הוא .
מידורי איטו (יפנית: 伊藤みどり; ‏נולדה ב־13 באוגוסט 1969) היא מחליקה אמנותית על הקרח, אלופת העולם (פריז 1989), וזוכת מדליית כסף באולימפיאדת אלברוויל (1992). ב-1988 הפכה איטו לאישה הראשונה אשר ביצעה בהצלחה את קפיצת האקסל המשולשת (Triple Axel).
ביוגרפיה

איטו נולדה בנגויה, יפן, והחלה להחליק בגיל 5. בגיל 8 ביצעה בהצלחה את הקפיצה המשולשת הראשונה שלה. איטו השתתפה באליפות העולם בהחלקה אמנותית על הקרח לבני נוער ב-1981 וב-1984. לאחר מכן השתתפה באליפות העולם לבוגרים ב-1984, והגיעה למקום השביעי. ב-1985 זכתה באליפות יפן לבוגרים.
בשנת 1988 השתתפה באולימפיאדת החורף בקלגרי, בה הגיעה למקום החמישי. בהמשך 1988, היא הפכה לאישה הראשונה אשר ביצעה בהצלחה את קפיצת האקסל המשולשת בתחרות. היא ביצעה קפיצה זו גם ב"תחרות NHK Trophy" לשנת 1988, וגם באליפות העולם לשנת 1989. זכייתה באליפות העולם בשנת 1989, הייתה הפעם הראשונה בה זכתה מתחרה אסיאתית בתואר; היא קיבלה את הציון 6.0 (הציון הגבוה ביותר שניתן על ידי שופט בספורט) מ-5 שופטים. ב-1990 הגיעה למקום השני באליפות העולם, וב-1991 הגיעה למקום הרביעי. בתחרות "גביע לליק" ב-1991, ניצחה את אלופת העולם קריסטי ימאגוצ'י, בכך שהשלימה בתוכנית הארוכה 6 קפיצות משולשות, שכללו את קפיצת האקסל המשולשת.
לאחר טעויות בתוכנית הקצרה במהלך אולימפיאדת אלברוויל (1992), הייתה איטו במקום הרביעי לפני שביצעה את התוכנית הארוכה. בתחילת התוכנית הארוכה, היא נפלה במהלך ביצוע קפיצת האקסל המשולשת, ולכן הוסיפה קפיצת אקסל משולשת בסוף התוכנית; את האקסל האחרון ביצעה בהצלחה, והפכה למחליקה הראשונה שביצעה בהצלחה אקסל משולשת באולימפיאדה. איטו זכתה במדליית הכסף, והתנצלה בפני מדינתה על כך שלא זכתה בזהב.
לאחר מכן פרשה איטו מהחלקה תחרותית, והפכה למחליקה מקצועית; היא הפכה לאישה הראשונה שביצעה קפיצת אקסל משולשת בתחרויות מקצועיות. כמו כן היא הופיעה במופעי החלקה על קרח ביפן. במהלך עונת 1995-96 חזרה איטו להחלקה תחרותית, אך לא זכתה להצלחתה הקודמת.
בשיא הקריירה שלה, איטו נחשבה למחליקה אמנותית חזקה מאוד, ותוכניות ההחלקה שביצעה כללו אלמנטים של קפיצות הדומים לאלו של המחליקים (הגברים) הטובים ביותר של אותה תקופה. נוסף על כך שהייתה הראשונה שביצעה קפיצת אקסל משולשת, הייתה איטו האישה הראשונה שביצעה בהצלחה שילוב קפיצות משולשת-משולשת (כלומר קפיצה משולשת שלאחריה באה עוד קפיצה משולשת). לצד זאת, איטו התקשתה ב-compulsory figures, לפני שחלק זה בתחרויות בוטל לאחר עונת 1990, וגם בהתמודדות עם התקשורת היפנית לאחר זכייתה באליפות העולם.
במהלך אולימפיאדת נאגנו (1998) שנערכה ביפן, זכתה איטו להדליק את הלפיד האולימפי בטקס הפתיחה.
הישגים בתחרויות

| תחרות | 1979-80 | 1980-81 | 1981-82 | 1982-83 | 1983-84 | 1984-85 | 1985-86 | 1986-87 | 1987-88 | 1988-89 | 1989-90 | 1990-91 | 1991-92 | 1995-96 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| אולימפיאדת החורף | - | - | - | - | - | - | - | - | 5 | - | - | - | 2 | - |
| אליפות העולם | - | - | - | - | 7 | - | 11 | 8 | 6 | 1 | 2 | 4 | - | 7 |
| אליפות העולם-ג'וניור | - | 8 | 6 | - | 3 | - | - | - | - | - | - | - | - | - |
| אליפות יפן | 3 | - | - | - | 2 | 1 | 1 | 1 | 1 | 1 | 1 | 1 | 1 | 1 |
| אליפות יפן-ג'וניור | 1 | - | - | 1 | - | - | - | - | - | - | - | - | - | - |
| סקייט אמריקה | - | - | - | - | - | - | - | - | - | 2 | - | 2 | - | - |
| סקייט קנדה | - | - | - | - | - | 1 | - | - | - | - | - | - | - | - |
| גביע לליק | - | - | - | - | - | - | - | - | - | - | - | - | 1 | - |
| גביע NHK | - | - | - | - | 3 | 1 | 1 | 2 | 2 | 1 | 1 | 1 | 1 | - |
מסגרות מדיה

עטיפת גיליון 19 של "מסגרות מדיה"
מסגרות מדיה: כתב עת ישראלי לתקשורת הוא כתב עת מדעי שפיט, הכולל מאמרים המציגים מחקרים מקוריים, סקירות ספרים, עיבודים של מאמרים מרכזיים שפורסמו באנגלית ודוחות על עבודות מאסטר ודוקטורט בתחום חקר התקשורת. כתב העת יוצא לאור פעם או פעמיים בשנה מאז שנת 2007, על ידי האגודה הישראלית לתקשורת בשיתוף עם המכללה האקדמית ספיר. כתב העת מוקדש לבחינה, ביקורת ומחקר של היבטים מגוונים בתאוריה ובפרקטיקה של התקשורת בישראל.
מייסד "מסגרות מדיה" ועורכו הראשון הוא פרופ' מוטי נייגר. לאחריו ערכו את כתב העת פרופ' עקיבא כהן, פרופ' גבי וימן ופרופ' הלל נוסק. ד"ר יובל גוז'נסקי הוא העורך הנוכחי. מערכת כתב העת מונה תריסר מרצים במוסדות להשכלה גבוהה בישראל.
מלומיס

| מלומיס |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: מכרסמים
תת־סדרה:: דמויי עכבר
משפחה:: עכבריים
תת־משפחה:: עכברים
סוג:: מלומיס
שם מדעי
 Melomys ‏תומאס, 1922

מלומיס (שם מדעי: Melomys), הוא סוג של מכרסמים קטנים ממשפחת העכבריים החיים בדרום-מזרח אסיה ובאוסטרליה ואיי האוקיינוס השקט.
אחד המינים, מלומיס קי ברמבל (Melomys rubicola) הוא היונק הראשון שנכחד משונית ברמבל, כתוצאה מההתחממות העולמית.
מיני הסוג

Melomys aerosus
Melomys arcium
Melomys bannisteri
Melomys bougainville
Melomys burtoni
Melomys capensis
Melomys cervinipes
Melomys cooperae
Melomys dollmani
Melomys fraterculus
Melomys frigicola
Melomys fulgens
Melomys howi
Melomys leucogaster
Melomys lutillus
Melomys matambuai
Melomys obiensis
Melomys paveli
מלומיס קי ברמבל (Melomys rubicola) - נכחד
Melomys rufescens
Melomys spechti
Melomys caurinus
Melomys talaudium
מילטון פרידמן

| --- | --- |

 לידה:  31 ביולי 1912 ברוקלין, ארצות הברית 
 פטירה:  16 בנובמבר 2006 (בגיל 94) סן פרנסיסקו, ארצות הברית 
 ענף מדעי:  כלכלה, מקרו-כלכלה 
 מקום מגורים:  ראהווי, ברוקלין 
 מקום קבורה:  מפרץ סן פרנסיסקו 
 מקום לימודים:  תיכון ראהווי (1928)  אוניברסיטת ראטגרס (1932)  אוניברסיטת שיקגו (1933)  אוניברסיטת קולומביה  אוניברסיטת קיימברידג' 
 מנחה לדוקטורט:  סיימון קוזנץ 
 מוסדות:  אוניברסיטת שיקגו 
 תלמידי דוקטורט:  Edgar L. Feige, Neil Wallace, Miguel Sidrauski, אדי קרני, Gerald P., jun. Dwyer, Michael Bordo, Michael R. Darby, Phillip D. Cagan, David I. Meiselman, George Herbert Borts, הארי מרקוביץ, Lester G. Telser, John J. McCall 
 פרסים והוקרה:  פרס נובל לכלכלה (1976)  עמית החברה האקונומטרית (1949)  מדליית ג'ון בייטס קלארק (1951)  מדליית החירות הנשיאותית (1988)  עמית המכון לסטטיסטיקה מתמטית (1943)  המדליה הלאומית למדעים (1988)  פרס אדם סמית (1989)  עמית האיגוד האמריקני לסטטיסטיקה  עמית מכובד של האגודה האמריקאית לכלכלה 
 בן או בת זוג:  Rose Friedman (1938–16 בנובמבר 2006) 
 צאצאים:  דיוויד פרידמן, Jan Martel 
 תרומות עיקריות
 חתימה:   
 
מילטון פרידמן (באנגלית: Milton Friedman;‏ 31 ביולי 1912 – 16 בנובמבר 2006) היה כלכלן יהודי-אמריקאי, מן החשובים ביותר במאה ה-20. נחשב לאבי אסכולת המוניטריזם אשר מתנגדת להתערבות פיסקלית מצד הממשלה בעת משבר. כמו כן, החזיק בעמדות ליברליות ותמך בחופש כלכלי רב, הגירה חופשית, לגליזציית  סמים וביטול אמצעי מדיניות אטטיסטים אחרים. פרידמן זכה בפרס נובל לכלכלה לשנת 1976.
קורות חיים

פרידמן נולד בברוקלין שבניו יורק למשפחה יהודית של מהגרים מברהובה שברוסיה הקרפטית, באותם הימים חלק מהונגריה. אמו הייתה מוכרת במכולת, ואביו התפרנס מעסקות תיווך. בגיל 16 התקבל ללימודים אקדמיים. בשנת 1932 קיבל תואר ראשון במתמטיקה וכלכלה מאוניברסיטת ראטגרס. אהבתו הראשונה של פרידמן הייתה המתמטיקה וחלומו היה לעשות בה שימוש כמומחה לביטוח ולאקטואריה. לאחר שסיים את לימודיו באוניברסיטת ראטגרס הוצעו לו שתי מלגות לימודים לתואר שני- אחת במתמטיקה באוניברסיטת בראון ושנייה בכלכלה באוניברסיטת שיקגו. שתיים מהאוניברסיטאות המובילות בעולם. פרידמן בחר באפשרות השנייה.
בשנים 1941–1943 היה דובר מחלקת האוצר של ארצות הברית, בשנת 1946 קיבל תואר דוקטור מאוניברסיטת קולומביה ובאותה שנה החל ללמד באוניברסיטת שיקגו. שם החל להתבלט כהוגה דעות כלכלי יוצא דופן. בשלהי שנות ה-50 כבר עמד בראש המחלקה והוביל קו שצידד בשוק החופשי, בניגוד לרוב עמיתיו שהעלו על נס כלכלה שבה הממשלה מתערבת, על פי שיטתו של קיינס.
נישא לרוז (לבית דירקטור). בנו, פרופסור דייוויד פרידמן, הוא הוגה דעות של הזרם האנרכו-קפיטליסטי בכלכלה.
השקפתו הכלכלית של פרידמן

היוקרה שלה זוכה כיום רעיון השוק החופשי מקורה במידה רבה בעבודתם של מילטון פרידמן ושל עמיתיו באוניברסיטת שיקגו. לפי פרידמן, השוק פועל בצורה האופטימלית כאשר אין הממשלה מנסה להסדיר אותו.
הנימוק של פרידמן לצימצום המעורבות הממשלתית בפרויקטים כלכליים הוא שכאשר גורם ממשלתי מנהל תקציב ממשלתי, הרי שלאותו גורם אין אינטרס ואמביציה להתאמץ להפיק את התועלת המקסימלית מהתקציב תפוקה היחסית של כל שקל תהיה נמוכה. לעומת זאת כשהכסף מנוהל על ידי גורם פרטי שעמל בעצמו להשיג את התקציב והוא זה שיאלץ לחיות עם תוצאות הניהול - התפוקה מכל שקל תהיה גבוהה בהרבה.
גישתו של פרידמן ספגה ביקורת, ומתנגדיה טענו שהיא דוגמטית, לא גמישה וחד משמעית מדי. כמה משריו של שליט צ'ילה אוגוסטו פינושה עברו סמינר של פרידמן באוניברסיטת שיקגו (וכונו "נערי שיקגו"), בעקבות זאת, קידמו השרים מדיניות ליברליזציה שהובילה לנס הצ'יליאני אשר הוביל להגדלת התוצר הלאומי הגולמי לצד הרחבת אי השוויון והעוני במדינה. בשנת 1976 זכה מילטון פרידמן בפרס נובל לכלכלה. ב-1988 העניק לו הנשיא רונלד רייגן את מדליית החירות הנשיאותית, עיטור הכבוד האזרחי הגבוה ביותר בארצות הברית.
מילטון פרידמן וישראל

בשנת 1977 הגיע לביקור בישראל, נפגש עם שר האוצר שמחה ארליך ועם בכירים במשק הישראלי. ביקורו עורר גל של מחאות בחוגי השמאל, בשל חששם מהשפעתו על מעצבי המדיניות הכלכלית בממשלה. לטענת פרידמן, הנהגת המדינה לאחר המהפך הפוליטי לא שעתה לעצותיו, והגדילה את הסובסידיות וההוצאה הציבורית ואת מעורבות הממשלה במשק. הטענות מצד מבקריו של פרידמן הן, שהמלצותיו כי ממשלת ישראל תוותר על חלק מסמכויות הרגולציה ותנהיג סחר חופשי במטבע חוץ הן שהובילו, בין השאר, להרעה במאזן התשלומים ולעלייה מהירה מאוד באינפלציה. בשנת 1998 הביע פרידמן תקווה שבנימין נתניהו יצליח לשנות את התפיסה ויביא את המשק הכלכלי חזרה למה שהוא כינה מסורת יהודית בת אלפיים שנה של כלכלה חופשית ויוזמה פרטית. למרות הסתייגותו של פרידמן מהמדיניות הכלכלית של ממשלות ישראל בשנות ה-70 וה-80 של המאה ה-20, בחוגים סוציאליסטים ישראליים נוהגים לייחס את המעבר למדיניות הפרטה ושוק חופשי בישראל לביקורו של פרידמן בשנת 1977.
כתבים נודעים

קפיטליזם וחירות, 1962 - (תרגום: מזל כהן, הוצאת שלם, 2003). היה לאחד הספרים המשפיעים ביותר שנכתבו בנושאי כלכלה. בספר מציג פרידמן בבהירות ובקיצור את אמונותיו הכלכליות, ששורשיהן בגישה ליברלית ובתמיכה בחירויות הפרט.
 פרידמן מונה בספר 14 פעילויות שמהאחריות עליהן צריכה הממשלה למשוך את ידה, ביניהן סבסוד לחקלאות, פיקוח על שכר הדירה, שכר מינימום, רגולציה בענפים שונים, חובת ביטוח סוציאלי, גיוס חובה והדואר.
שותף בכתיבת הספר "ההיסטוריה המוניטרית של ארצות הברית".
החופש לבחור - עיקרי הכלכלה החופשית, 1980 - (הוצאת דביר, תשמ"ח 1988). בספר זה, אותו חיבר עם אשתו, מציין פרידמן את החינוך כתחום חשוב אשר ביחס אליו הגיע למסקנה כי מוטב לממשלה למשוך את ידה מהעיסוק בו, לטובת מעבר לשימוש בשיטה לפיה יקבלו ההורים קופונים מאוצר המדינה, ובאמצעותם יוכלו "לקנות" חינוך בבית ספר שיבחרו לפי שיקול דעתם. התחרות בין בתי הספר על ה"לקוחות", אליבא דפרידמן, תביא לשיפור רמתם. הרעיון מומש באופן חלקי כאשר תוכניות שוברים הופעלו במקומות שונים בארצות הברית, החל בשנות ה-80 של המאה ה-20.
הערות שוליים

↑  https://www.youtube.com/watch?v=EhYOtG2pt3w&feature=related
↑  עמיעד כהן, ‏הקרב על סככת האופניים, השילוח, 13, פברואר 2019
↑  אורי פז, היהודי הקפיטליסט ששינה את העולם, אתר פאזל, 22 בנובמבר 2006
↑  The HongKong Experiment, Milton Friedman, Hoover Digest 3, 1998
↑  יהודה שנהב, הכלכלה היא רק השיטה. המטרה היא לעצב את הנשמה, באתר הארץ, 20 במרץ 2006
| זוכי פרס נובל לכלכלה |
| --- | --- | --- |
| 1969–1975 | פריש, טינברגן (1969) • סמואלסון (1970) • קוזנץ (1971) • היקס, ארו (1972) • לאונטיף (1973) • מירדאל, האייק (1974) • קנטורוביץ', קופמאנס (1975) |  |
| 1976–2000 | פרידמן (1976) • אולין, מיד (1977) • סיימון (1978) • שולץ, לואיס (1979) • קליין (1980) • טובין (1981) • סטיגלר (1982) דברה (1983) • סטון (1984) • מודיליאני (1985) • ביוקנן (1986) • סולו (1987) • אלה (1988) • הוולמו (1989) • מרקוביץ, מילר, שארפ (1990) • קוז (1991) • בקר (1992) • פוגל, נורת' (1993) • הרסני, נאש, זלטן (1994) • לוקאס (1995) • מירליס, ויקרי (1996) • מרטון, שולס (1997) • סן (1998) • מנדל (1999) • הקמן, מקפאדן (2000) |  |
| 2001 ואילך | אקרלוף, ספנס, שטיגליץ (2001) • כהנמן, סמית' (2002) • אנגל, גריינג'ר (2003) • קידלנד, פרסקוט (2004) • אומן, שלינג (2005) • פלפס (2006) • הורוביץ, מסקין, מאירסון (2007) • קרוגמן (2008) • אוסטרום, ויליאמסון (2009) • דיאמונד, מורטנסן, פיסרידס (2010) • סימס, סרג'נט (2011) • רות, שפלי (2012) • פאמה, הנסן, שילר (2013) • טירול (2014) • דיטון (2015) • הארט, הולמסטרום (2016) • ת'יילר (2017) • נורדהאוס, רומר (2018) • קרמר, באנרג'י, דופלו (2019) • מילגרום, וילסון (2020) • אימבנס, אנגריסט, קארד (2021) • ברננקי, דיימונד, דיבוויג (2022) • קלודיה גולדין (2023) |  |
| מנהל עסקים |
| --- | --- | --- |
| תחומים | ניהול • מימון • שיווק • חשבונאות • התנהגות ארגונית • אסטרטגיה עסקית • מערכות מידע • יזמות • לוגיסטיקה • חקר ביצועים • קבלת החלטות |  |
| מושגים כלליים | ניהול סיכונים • אסטרטגיה תפעולית • ייעוץ אסטרטגי • SWOT • קרן הון סיכון • תוכנית עסקית • נתח שוק • משאבי אנוש • יועץ עסקי • דירקטוריון • מנכ"ל |  |
| אישים בולטים | פיטר דרוקר • הנרי מינצברג • פרדריק טיילור • ויליאם שארפ • הנרי פורד • מילטון פרידמן • מייקל פורטר |  |
| מוסדות לימוד ומחקר בולטים | הרווארד • וורטון • סטנפורד •  MIT • קלוג • דיוק (פיוקווא) • INSEAD • בית הספר לעסקים של לונדון |  |
| שיטות מחקר | אתנוגרפיה • מחקר איכותני  • מחקר כמותי  • ניתוח אירוע • ניתוח נתוני ארכיון • ניתוח תוכן |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007261337605171  PLWABN: 9810567463905606  BIBSYS: 90096380  BNC: 000048419  BNE: XX883803  BnF: cb11903625k (data)  CANTIC: a11022176  CiNii: DA0057893X  GND: 118535625  ICCU: CFIV037745  ISNI: 0000 0001 2101 0775  LCCN: n79117948  LNB: 000024903  MGP: 198376  NARA: 131043481  NDL: 00440214  NKC: jn20000601645  NLA: 35104393  NLG: 130303  NLK: KAC2018N6354  NSK: 000036393  NTA: 068238134  RERO: 02-A003264850  SELIBR: 187507  SNAC: w6rf67mc  SUDOC: 026875446  Trove: 827738  VIAF: 46761275   WorldCat (עם VIAF): 46761275
מכללת סכנין

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מכללה
 תקופת הפעילות:  2001–הווה (כ־23 שנים) 
 בעלי תפקידים
 נשיא:  פרופ' פייסל עזאיזה
 סגן נשיא:  מוחמד אבדאח, יאסר עואד
 יו"ר:  שמעון שושני
 רקטור:  פאדיה נאסר אבו אלהיג'א
 מנכ"ל:  נזיה בדארנה
 דקאן:  מוחמד אבדאח
 באחריות:  משרד החינוך, המועצה להשכלה גבוהה
 מיקום
 מיקום:  סח'נין, ישראל
 מדינה:  ישראל ישראל
 קואורדינטות:  32°51′35″N 35°18′38″E﻿ / ﻿32.859643091714°N 35.310569115349°E﻿ / 32.859643091714; 35.310569115349
 https://sakhnin.ac.il
 he
 
מכללת סכנין (בערבית: كلية سخنين) היא מכללה אקדמית לחינוך והוראה הממוקמת בסח'נין שבגליל התחתון.
היסטוריה

המכללה הוקמה בשנת 2001 במטרה לקדם את החינוך הערבי בישראל, וקיבלה הכרה מהמועצה להשכלה גבוהה ב-25 באוגוסט 2005 המכללה מתוקצבת על ידי משרד החינוך.
מסלולים > תואר ראשון

המכללה מעניקה תואר ראשון (B.Ed) למורים וגננות בחינוך לגיל הרך (עם התמחות בשפה וספרות ערבית), חינוך מיוחד, חינוך יסודי (עם התמחויות בערבית, אנגלית או מדעים) וחינוך על-יסודי (עם התמחויות באנגלית, מתמטיקה או מדעי המחשב).
מסלולים > תואר שני

המכללה מעניקה תואר שני (M.Ed) למורים בניהול וארגון מערכות חינוך, ייעוץ חינוכי, הערכה בית ספרית ולקויות למידה קליניות.
כמו כן, המכללה מקדמת השקפת עולם הומניסטית ודמוקרטית, ערכי יסוד של שוויון, כבוד האדם וסולידריות חברתית, ובריאות ואורח חיים בריא.
הערות שוליים

↑  אודות מכללת סכנין (ע.ר), באתר מכללת סכנין
↑  מכללת סכנין להכשרת עובדי הוראה, באתר המועצה להשכלה גבוהה
↑  חזון המכללה, באתר מכללת סכנין
ערך זה הוא קצרמרבנושא אוניברסיטאות ומכללות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מיפוי לב

תמונת מיפוי לב תקינה
מיפוי לב היא בדיקה רפואית (מתחום הרפואה הגרעינית), המצביעה על איכות זרימת הדם בעורקים הכליליים של הלב, וכן את תפקוד שרירי הלב. מטרת הבדיקה לזהות הפרעות בזילוח הדם בעורקים הכליליים המספקים דם ללב – שגורמים לשיבושים בהולכת הדם לשריר הלב.
המיפוי מבוצע באמצעות סימון שריר הלב בחומר רדיואקטיבי הפולט קרינת גמא שמזוהה על ידי מצלמת גמא – בעת מנוחה ובעת פעילות גופנית מאומצת. באמצעות הבדיקה ניתן לאבחן מחלות לב שונות, כמו מחלת לב כלילית קרדיומיופתיה היפרטרופית וחריגות בתנועת דופן הלב. הבדיקה יכולה לאבחן גם אזורים של אוטם בשריר הלב על ידי הצגת אזורים בעלי ירידה בפרפוזיה (זילוח) של הדם במנוחה. פעילות שריר הלב נאמדת על ידי חישוב שבר פליטת חדר שמאל (LVEF). המיפוי נעשה בצמוד לבדיקת אֶרְגּוֹמֶטְרִיָּיה ("מבחן מאמץ"). המידע האבחנתי מופק על ידי יצירת איסכמיה (הגבלה בזילוח הדם לרקמה) אזורית מבוקרת בלב עם זילוף דם משתנה. בעזרת טומוגרפיית פליטת פוטון בודד (SPECT) ניתן לזהות מומים באזורים שונים וגם אזורי אוטם קטנים, וכן את כלי הדם החסומים ואת תמס שריר הלב הפגוע. המיפוי הוא בדיקה אמינה ובטוחה ומשמש כמסננת לפני צנתור לב כלילי.
היסטוריה

ההיסטוריה של הקרדיולוגיה הגרעינית החלה בשנת 1927 כאשר ד"ר הרמן בלומגרט (אנ') פיתח את השיטה הראשונה למדידת חוזק לב על ידי הזרקת תרכובת רדיואקטיבית המכונה Radium C‏ (214Bi). החומר הוזרק למערכת הוורידית וזרם דרך הלב הימני לריאות, ואז ללב השמאלי והחוצה למערכת העורקים שם התגלה אז באמצעות תא וילסון. תא וילסון שימש כמונה נצנוצים (Scintillation counter) פרימיטיבי שיכול למדוד רדיואקטיביות. כשנמדד לאורך זמן, מדידה רציפה זו של רדיואקטיביות הניבה את מה שכונה "זמן זרימת הדם". ככל ש"זמן זרימת הדם "ארוך יותר, כך הלב חלש יותר. הדגש של בלומגרט היה כפול. ראשית, ניתן להשתמש בחומרים רדיואקטיביים כדי לקבוע את הפיזיולוגיה של הלב (תפקוד) ויש לעשות זאת עם הכמות הרדיואקטיבית הנמוכה ביותר לשם כך. שנית, כדי לבצע משימה זו, צריך להשיג מספר רב של ספירות לאורך זמן.
במשך עשרות שנים לא נעשתה כל עבודה מהותית, עד שנת 1959. עבודתו של ד"ר ריצ'רד גורלין על מחקרי "מנוחה" של הלב וניטרוגליצרין, הדגישו כמה נקודות. ראשית, בדומה לבלומגרט, הוא הדגיש כי הערכת תפקודי הלב מחייבת מדידות שונות לאורך זמן ומדידות אלה חייבות להתבצע באותם תנאים, מבלי לשנות את תפקוד הלב בין המדידות. אם יש להעריך איסכמיה (הפחתה בזרימת הדם לרקמה, במקרה זה אספקת דם כלילית לשריר הלב), יש לבדוק אנשים בתנאי מאמץ וההשוואה מחייבת השוואה בין מצב מאמץ למצב מאמץ אחר. באופן דומה, אם יש לקבוע נזק לרקמות (התקף לב, אוטם שריר הלב, הימום לבבי או תרדמת), הדבר נעשה בתנאי מנוחה. השוואות בין מאמץ ומנוחה אינן מניבות קביעה נאותה של איסכמיה או אוטם. בשנת 1963, ד"ר ויליאם ברוס, שהיה מודע לנטייתם של אנשים הסובלים ממחלות עורקים כליליים לחוות תעוקת לב (אי נוחות בבית החזה) במהלך אימון גופני, פיתח את השיטה הסטנדרטית הראשונה לבדוק את הלב תחת מאמץ – בעזרת מדידות סדרתיות של שינויים בלחץ הדם, מדידת שינויים בדופק ואלקטרו-קרדיוגרפיה (ECG/EKG) בתנאי השוואת מאמץ. ב-1965 ד"ר ויליאם לאב הדגים כי ניתן להחליף את תא וילסון במונה גייגר, שהיה מעשי יותר לשימוש. עם זאת, לאב הביע את אותה דאגה כמו רבים מעמיתיו על כך שלא היו קיימים רדיואיזוטופים מתאימים לשימוש האדם.
היסטוריה > שימוש בתליום Tl‏201 (Thallium-201)

באמצע שנות השבעים החלו מדענים וקלינאים להשתמש ב־Tl‏201 (Thallium-201) כאל הרדיואיזוטופ המועדף עבור מחקרים בבני אדם. ניתן להניח אנשים על הליכון ולהכניסם למאמץ על ידי "פרוטוקול ברוס" (הפרוטוקול הנפוץ לביצוע מאמץ בעת בדיקות לב במאמץ), וכאשר הם נמצאים בקרבת ביצועי שיא, ניתן היה להזריק להם Thallium-201. האיזוטופ נדרש לפעילות גופנית נוספת- למשך כדקה- כדי לשפר את זרימת האיזוטופ בגוף. באמצעות מצלמות גרעין של אותה תקופה ובהינתן המגבלות של Tl-201, לא ניתן היה לצלם את תמונת המאמץ הראשונה עד שעה לאחר המאמץ. בהתאם תיאורית תמונות ההשוואה- תמונת המאמץ השנייה צולמה 4 שעות לאחר המאמץ והשוותה לראשונה. תנועת ה-Tl-201 שיקפה הבדלים בהובלת דם לרקמות (זרימת דם) ובתפקוד (פעילות מיטוכונדרית). משך מחצית החיים הארוך יחסית של תאליום-201 (73 שעות) אילץ את הרופאים להשתמש במנות קטנות יחסית (74–111 MBq או 2–3 mCi) של Tl-201. התמונות באיכות הירודה גרמו לחיפוש אחר איזוטופים שיניבו תוצאות טובות יותר.
היסטוריה > שימוש באיזוטופים של טכנציום 99mTc

בסוף שנות השמונים הוצגו שתי תרכובות שונות המכילות טכנציום 99mTc: טבורוקסים (teboroxime) וססטמיבי (sestamibi). השימוש ב-Tc-99m איפשר מינון גבוה יותר (עד 1,100 MBq או 30 mCi) בגלל מחצית החיים (6 שעות) הקצרה יותר של Tc-99m. דבר זה, הביא ליותר דעיכה גרעינית, הפצת אור מוגברת וכתוצאה מכך - יותר מידע למכשירי הדימות למדידה, ולקבלת תמונות טובות יותר עבור הקלינאי לפירוש.