stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ג'י-מיוזיק
מצעדי מוזיקה > מצעדי מוזיקה נוספים

בנוסף למצעד המוזיקה הראשי, יש שמונה מצעדי מוזיקה אחרים (כאשר רק שבעה מהם פעילים). מצעדים אלו פורסמו לראשונה ב-7 ביולי 2007. מצעדי מוזיקה אלו כוללים את אחוז המכירות של הסינגל/אלבום הספציפי מתוך כלל השירים והאלבומים שנמכרו באותו שבוע, בהתאם לתת-קטגוריה שבה הם נמצאים.
המצעד המנדריני – מדרג סינגלים/אלבומים שכוללים את המנדרינית.
המצעד המערבי – מדרג בעיקר סינגלים/אלבומים באנגלית מאמריקה הצפונית, אירופה או מדינות מערביות אחרות.
מצעד הג'יי-פופ – מדרג אלבומים שאינם בסינית (המצעד נקרא במקור על הגרסאות היפניות, אם כי מציג יותר גרסאות בקוריאנית).
מצעד הג'אז – מדרג סינגלים/אלבומים ג'אז, ללא קשר ללאום או שפה.
המצעד הקלאסי – מדרג סינגלים/אלבומים קלאסיים, ללא קשר ללאום או שפה.
מצעד האודיו/וידאו – מדרג מהדורות DVD ובלו-ריי הקשורות למוזיקה, ללא קשר ללאום, שפה או ז'אנר.
המצעד הבין-לאומי – מדורג לאחרי איחוד של המצעד המערבי למצעד הג'יי-פופ.
בנוסף לאלו, נוצר בתחילת 2006, מצעד הסינגלים הסיניים המובילים. יצאו שני גרסאות של המצעד: אחד עבור סין היבשתית והשני עבור הונג קונג וטאיוואן. הפרסום האחרון של מצעד זה היה בספטמבר 2008.
הערות שוליים

↑  "Company Overview of G-Music Limited". Bloomberg Businessweek. ארכיון מ-2022-10-23. נבדק ב-24 במרץ 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Bernstein, Arthur; Sekine, Naoki; Weissman, Dick (2013), The Global Music Industry: Three Perspectives, Routledge, ISBN 9781135922474
↑  Moskowitz, Marc L. (2010), Cries of Joy, Songs of Sorrow: Chinese Pop Music and Its Cultural Connotations, University of Hawaii Press, ISBN 9780824833695, ארכיון מ-2022-10-23, נבדק ב-2022-10-22
↑  Billboard
↑  Tachung Records Classical Store, 大眾唱片行(許昌店), 台北市許昌街24號, (02)2389-3611.
↑  Sung, Sang-Yeon (2008), Globalization and the Regional Flow of Popular Music: The Role of the Korean Wave (Hanliu) in the Construction of Taiwanese Identities and Asian Values, ISBN 9780549703242
↑  "FT Island's 4th Album Hits #1 on Taiwan's Weekly Music Chart". Korean Broadcasting System. 16 באוקטובר 2012. ארכיון מ-2021-07-30. נבדק ב-24 במרץ 2014. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Wang, Amber (24 ביוני 2012). "Asian stars go overseas to find fame". Taipei Times. ארכיון מ-2022-10-23. נבדק ב-24 במרץ 2014. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Taiwan indie label B'in Music goes back to basics: good material, live shows". The Straits Times. Singapore Press Holdings. 6 במרץ 2013. אורכב מ-המקור ב-24 במרץ 2014. נבדק ב-24 במרץ 2014. {{cite news}}:  (עזרה)
| מצעדי מוזיקה |
| --- | --- | --- |
| אפריקה | דרום אפריקה • המזרח התיכון וצפון אפריקה • ניגריה |  |
| אסיה | אינדונזיה • הודו • הונג קונג • המזרח התיכון וצפון אפריקה • הפיליפינים • וייטנאם • טאיוואן • יפן • ישראל • לבנון • סין • פקיסטן • קוריאה הדרומית • תאילנד |  |
| אירופה | אוסטריה • אוקראינה • איטליה • אירלנד • אסטוניה • בלגיה • גרמניה • דנמרק • הולנד (הולנד טופ 40 • מצעדי הולנד) • הונגריה • הממלכה המאוחדת • טורקיה • יוון • ליטא • נורווגיה • סלובניה • סלובקיה • ספרד • פולין • פורטוגל • פינלנד • צ'כיה • צרפת • קפריסין • קרואטיה (שירי קרואטיה • טופ ליסטה) • רומניה • רוסיה • שוודיה • שווייץ |  |
| אמריקה הצפונית | ארצות הברית • מקסיקו (איירפליי • שירי מקסיקו • טופ 100 • מוניטור לטינו) • קנדה |  |
| אוקיאניה | אוסטרליה • ניו זילנד |  |
| אמריקה הדרומית | ארגנטינה • ברזיל (טופ 100 ברזיל • שירי ברזיל • ברזיל הוט 100) • ונצואלה • סורינאם • פרגוואי • פרו • קולומביה |  |
| אמריקה המרכזית | אמריקה המרכזית • הונדורס • קוסטה ריקה |  |
בלגיקה (ספינה, 1884)

| --- | --- |
"בלגיקה" לכודה בקרח, 1898.
"בלגיקה" לכודה בקרח, 1898.
 תיאור כללי
 סוג אונייה:  אוניית לווייתנים (1884–1896) אוניית מחקר (1896–1901) אוניית לווייתנים (1901–1904) אוניית מחקר (1904–1909) אוניית לווייתנים (1909–1918) אוניית חרושת (1918–1940) אוניית אספקה (1940)
 דגל הצי:   נורווגיה (1884–1896), (1916–1940)  בלגיה (1896–1916) 
 חברת ספנות:  בעלים: יוהאן כריסטיאן יקובסן (1884–1896) אדריאן דה ז'רלאש (1896–1902) נ.ק. הלוורסן (1902) פיליפ, דוכס אורליאן (1902–1916) Det Norske Kulsyndikat‏ (1916–1917) כריסטיאן הולסט (1917–1940) חיל המשלוח הצרפתי-בריטי (1940)
 ציוני דרך עיקריים
 מספנה:  כריסטיאן ברינק יורגנסן, סוולוויק, נורווגיה
 הושקה:  1884
 תקופת הפעילות:  1884 – 19 במאי 1940 (כ־56 שנים)
 אחריתה:  הוטבעה על ידי מטוסים ביוני 1940
 מיקום:  68°47′42″N 16°35′37″E﻿ / ﻿68.795°N 16.59361111°E﻿ / 68.795; 16.59361111 
 מידות
 אורך:  118 רגל (36 מ')
 רוחב:  25 רגל (7.6 מ')
 שוקע:  "13-6 רגל (4.1 מ')
 נתונים טכניים
 מספר תרנים:  3
 סוג המעטה:  מעטה בארק
 הנעה:  מנוע קיטור ומפרשים
 צורת הנעה:  מדחף
 
בלגיקה (Belgica) הייתה אוניית־מפרשים תלת־תורנית שתוכננה ונבנתה על ידי יוהאן כריסטיאן יקובסון בסוולוויק (Svelvik) בנורווגיה כאוניית ציד לווייתנים. היא הושקה ב־1884 בשם "פאטריה" (Patria). בשנת 1896 נרכשה על ידי חוקר הקוטב הבלגי אדריאן דה ז'רלאש, הוסבה לאוניית מחקר ושמה הוחלף ל"בלגיקה". היא שימשה כאוניית המשלחת האנטארקטית הבלגית בשנים 1897–1901, והייתה לאונייה הראשונה ששהתה חורף שלם באנטארקטיקה.
ב-1902 נמכרה האונייה לחוקר הקוטב פיליפ, דוכס אורליאן, והובילה משלחות חקר אל החוג הארקטי ב־1905 ובשנים 1907-1909. ב-1916 נמכרה האונייה, שמה הוחלף ל"איספיורד" (Isfjord) ועסקה בהובלת פחם מ־Longyearbyen לצפון נורווגיה. ב־1918 נמכרה שוב, שמה הקודם הושב לה והיא הוסבה לאוניית חרושת (factory ship) להפקת שמן דגים ולעיבוד דגים שבסיסה נמל הרסטאד (Harstad). באפריל 1940 הופקעה על ידי הבריטים ושימשה כמחסן תחמושת צף באותו נמל. ב־19 במאי 1940, במהלך הפצצה של חיל האוויר הגרמני את הנמל וסביבותיו, נפגעה "בלגיקה" מגלי ההדף במים, התמלאה מים וטבעה. לפי סברה אחרת, האונייה טובעה בכוונה תחילה כדי שלא תיפול לידי הגרמנים. שרידי האונייה התגלו על ידי צוללים חובבים ב־1990.
בשנת 2007 נחנך פרויקט לבניית רפליקה של "בלגיקה", שתשמש אוניית מוזיאון בנמל אנטוורפן.
תיאורה

האונייה "פאטריה" נבנתה לציד לווייתנים על ידי יוהאן כריסטיאן יקובסון בסוולוויק שבנורווגיה. אורכה 35.97 מ', רוחבה 7.62 והשוקע 4.11 מ'. הותקן בה מעטה מפרשים של בארק (barque): שלושה תרנים, על התורן הקדמי והראשי מערך שלם של מפרשים רוחביים, ועל התורן האחורי מפרשים אורכיים. בנוסף למפרשים צוידה הספינה במנוע קיטור של 35 כ"ס מתוצרת חברת נילנדס ורקסטד מאוסלו. מנוע עזר זה סובב מדחף שניתן היה להרימו ולהוציאו מן המים בעת שיט במפרשים (כדי להקטין את הגרר שיוצר המדחף).
היא נבנתה מעץ אורן ומאורן אמריקאי ושדריתה מעץ אלון. כדי להגן עליה מפני שיני הקרח, ציפו את תחתיתה בנסרי עץ קשה. חרטום האונייה חוזק במיוחד על ידי לוחות ברזל מעל ומתחת לקו המים.
תולדותיה > המשלחת לאנטארקטיקה

בשנת 1886 רכש אדריאן דה ז'רלאש את "פטרייה" כדי להמיר אותה לספינת מחקר. שמה שונה ל"בלגיקה" ומטח של 21 יריות הושמע בטקס קריאתה בשמה החדש. דה ז'רלאש גייס מימון למשלחת מן החברה הגאוגרפית המלכותית של בלגיה. טעונה ב-40 טון של מצרכי מזון ב-10,000 פחים, יצאה "בלגיקה" למסעה ב-16 באוגוסט 1897 מאנטוורפן, בלגיה ופניה לאנטארקטיקה. על סיפונה נשאה צוות של 23 אנשים. בראש המשלחת עמד דה ז'רלאש, רב החובל היה ז'ורז' לקואנט. בין שאר חברי המשלחת היו רואלד אמונדסן, הנריק ארקטובסקי, אנטוני בולסלב דוברוולסקי ואמיל רקוויצה. "בלגיקה", העמוסה מעבר לכושר נשיאתה, התקלקלה בים הצפוני ונאלצה לעגון באוסטנד לתיקונים. שני אנשי צוות ערקו שם ועוד שניים ירדו לחוף ללא רשות וחזרו שתויים.
במהלך מסעה, כמעט נגחה "בלגיקה" את היאכטה המלכותית של בלגיה. ב-6 באוקטובר 1897 הגיעה הספינה לריו דה ז'ניירו, ברזיל. פרדריק קוק הצטרף שם לספינה. עם הגיעם למונטווידאו, אורוגוואי, פוטר הטבח ובמקומו נשכר טבח שוודי. במסע בין מונטווידאו לפונטה ארנס, צ'ילה, התרשל המכונאי בעבודתו והניח לדוד להתייבש. הוא פוטר כשהאונייה הגיעה לפונטה ארנס ב-1 בדצמבר 1897. בעיות משמעת נוספות התעוררו בפונטה ארנס, וחיל הים של צ'ילה התבקש להתערב. הטבח השוודי ושלושה מלחים בלגים פוטרו, ו"בלגיקה" הפליגה לאנטארקטיקה במצבת ימאים לוקה בחסר.
המלח קרל וינצקה נסחף מעל הסיפון וטבע בדרך לאנטארקטיקה. האי וינצקה קרוי על שמו. "בלגיקה" חצתה את החוג האנטארקטי ב-15 בפברואר 1898. ב-3 במרץ נתקעה "בלגיקה" בקרח דחוס. הצוות לא התכונן כראוי לשהייה בחורף האנטארקטי. דה ז'רלאש אסר על הצוות לאכול את בשר הפינגווינים וכלבי-הים שנצבר באונייה, משום שטעמם היה שנוא עליו. כתוצאה מכך, הופיעה צפדינה ב"בלגיקה". לאחר מותו של המומחה למגנטיות אמיל דנקו ב-5 ביוני 1898, עוד החמיר המצב. המוראל ירד לשפל המדרגה לאחר מותו של חתול האונייה, ננסן, ב-22 ביוני.
ב-22 ביולי לקחו אמונדסן וקוק לידיהם את הפיקוד על האונייה, כיוון שדה ז'רלאש ולה קואנט היו חולים מדי. קוק עמד על כך שאנשי הצוות יאכלו מבשר הפינגווינים וכלבי הים, והשינוי בתפריט הביא להחלמתם המהירה מן הצפדינה. הסיכוי לעבור חורף שני באנטארקטיקה דרבן את האנשים לפעולה במאמציהם לשחרר את "בלגיקה" מן הקרח. ב-14 בפברואר 1899 השתחררה האונייה לבסוף מכבלי הקרח, אם כי חודש נוסף עבר לפני שיכלה להפליג אל פונטה ארנאס, לשם הגיעה ב-28 במרץ. "בלגיקה" תוקנה בפונטה ארנס והפליגה לבואנוס איירס, ארגנטינה, משם יצאה ב-14 באוגוסט 1899, הביתה. ב-30 באוקטובר הגיעה אל בולון-סור-מר, וב-5 בנובמבר אל אנטוורפן, שם התקבלה בחגיגות לאומיות. לאחר שובה לבלגיה ב-1901, חזרה בלגיקה לשמש כספינה לציד לווייתנים.
משלחת לאזור הארקטי

בשנת 1902 נמכרה "בלגיקה" לנ. ק. הלוורסן, ובהמשך אותה שנה לפיליפ, דוכס אורליאן. ב-1905 שימשה במשלחת למיפוי החוף הצפון-מזרחי של גרינלנד, סוואלברד וארץ פרנץ יוזף, גם הפעם בהששתפות דה ז'רלאש. בשנים 1909-1907 הייתה "בלגיקה" אוניית משלחת לחוג הארקטי, גם הפעם בראשות פיליפ ועם דה ז'רלאש כרב חובל. התוכנית הייתה למפות את רוסיה הארקטית, אבל היא נזנחה, כש"בלגיקה" נלכדה שוב בקרח.
המשך שירותה ואחריתה

בשנת 1916 נמכרה "בלגיקה" לחברה מסחרית בשפיצברגן ושמה שונה ל"איספיורד". שינויים במבנה הספינה נעשו להוספת תאים לנשים שבצוות. "איספיורד" שימשה להובלת פחם ונוסעים בין סוואלברד לצפון נורווגיה. בשנת 1918 נמכרה "איספיורד" לקריסטיאן הולסט מהארסטד. תרניה הוסרו והיא הייתה לספינת דיג ועיבוד דגים. שמה הקודם "בלגיקה" הושב לה. מסוף שנות ה-30' שימשה "בלגיקה" להובלת פחם. באפריל 1940 הפקיע אותה חיל המשלוח הצרפתי-בריטי לשמש כאוניית אפסנאות, שאחסנה חומרי נפץ. האונייה טבעה בהתקפה של חיל האוויר הגרמני על נמל הרסטד ב-15 במאי 1940. שרידי האונייה התגלו ב-1990. העוגן שלה נמצא בתצוגה במוזיאון הקוטב בטרומזה, נורווגיה.
לקריאה נוספת

Kjell G. Kjaer. "Belgica in the Arctic". Polar Record, a Journal of Arctic and Antarctic Research, Vol. 41, Issue 3, Jully 2005, pp. 205-214. Abstract copy.
הערות שוליים

↑  Kjell (2005), pp. 205-214.
↑  Belgica International Society.
1 2  SS Belgica (+1940) in wrecksite.eu.
↑  Antarctic Ships: Belgica, in The Antarctic Circle
↑  http://www.gianhien.net
↑  Belgica in Cool Antarctica.
↑  http://www.belgischekoopvaardij
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NKC: ko20231180842  VIAF: 316884355   WorldCat (עם VIAF): 316884355 
"בלגיקה" במימי אנטארקטיקה
"בלגיקה", ציור מ-2012 של הציירת הבלגית יסמינה
ג'יימס ודל

ג'יימס ודל
מסעם של ודל ובריסביין כפי שפורסם בספרו מ-1825
ג'יימס וֶדֶל (James Weddell; ‏ 24 באוגוסט 1787 - 9 בספטמבר 1834) היה ימאי ומגלה ארצות, נווט וצייד בריטי. ב-1823 הגיע לנקודה 15 מעלות מדרום לקו הרוחב הדרומי 74° וזיהה שהוא נמצא בים שולי, שנקרא לאחר מכן על שמו - ים ודל.
תולדות חייו

נולד באוסטנדה שבהולנד. כבר מגיל צעיר שירת על ספינת משא של פחם.
ב-1819 נודעו חדשות על ציד רווחי ביותר של כלבי ים באיי שטלנד הדרומיים שפרוותם הייתה יקרת ערך והניבה רווחים עצומים. ודל הציע לשותפיו, בונה האניות ג'יימס סטרצ'ן (James Strachan) וסוכן הביטוח ג'יימס מיטשל (James Mitchell) לצאת למסע ציד באזור. ודל הפליג כרב חובל בספינת בריג בשם ג'יין (Jane) לאיי פוקלנד וחזר עם מטען יקר ערך שהניב רווחים נאים. במסע הבא, שנה מאוחר יותר, פעלו כבר באזור ספינות ציד כלבי ים כה רבות, שאוכלוסיית כלבי הים התדלדלה וודל החליט לחפש שטחי ציד חדשים.
בין 1822 ל-1824 הפליג לאיי אורקני הדרומיים כרב חובל על סיפון ה"ג'יין", בעוד עמיתו מתיו בריסביין מפקד על ה"ביופוי" (Beaufoy). הציד לא היה מוצלח ולכן פנו השניים דרומה. הים היה שקט באופן בלתי רגיל וב-23 בפברואר 1823 הגיעו הספינות לקו הרוחב 74°15' S (קו אורך 34°16'45" W), הנקודה הדרומית ביותה אליה הגיע כלי שיט מעולם עד אז (שלוש מעלות דרומה מהישגו של ג'יימס קוק). כיוון שלא נראתה כל יבשה באופק הניח ודל שהים משתרע עד הקוטב הדרומי עצמו, אך החליט לסוב ולשוב צפונה ולא להמשיך ולחקור. באותה שנה הגיע לאזור הספן האמריקאי בנג'מין מורל ודיווח על יבשה לה קרא "דרום גרנלנד החדשה", אך האי לא נצפה יותר מאז ונחשב לדוגמה מובהקת ל"אי תעתוע". לאחר מכן, איש לא הגיע לים עד שנת 1911 אז הגיעה למקום משלחתו של וילהלם פילכנר.
ודל ובריסביין חזרו לפוקלנד למשך החורף ולאחר מכן נפרדו דרכיהם. ביולי 1824 שב ודל לבריטניה. ב-1825 הוציא ודל לאור ספר המתעד את רשמיו וחקירותיו.
הוא המשיך להיות קברניטה של ה"ג'יין" במסעות באוקיינוס האטלנטי. ב-1829, במהלך מסע מבואנוס איירס לגיברלטר נבקעו בספינה בקעים מסוכנים והצוות עבר לספינה אחרת באיים האזוריים. אולם גם ספינה זו עלתה על שרטון ליד כף ורדה. אובדנה של ה"ג'יין" היה עבור ודל מכה כלכלית אנושה והוא נאלץ להשכיר עצמו כרב חובל שכיר.
ודל נפטר בלונדון בן 47, בעוני ובאלמוניות.
פרט לים ודל נקרא על שמו סוג של כלב ים, כלב ים ודל (Leptonychotes weddellii).
לקריאה נוספת

Weddell, James, A voyage towards the South Pole, performed in the years 1822-24, 1825
ג'יימס ו' פרידמן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  25 בספטמבר 1936 קליבלנד, ארצות הברית 
 פטירה:  17 בפברואר 2016 (בגיל 79) 
 ענף מדעי:  כלכלה 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת ייל  אוניברסיטת מישיגן 
 מנחה לדוקטורט:  ויליאם ג'ון פלנר, מרטין שוביק 
 מוסדות:  אוניברסיטת ייל  אוניברסיטת קרוליינה הצפונית בצ'אפל היל  אוניברסיטת רוצ'סטר 
 תלמידי דוקטורט:  מייקל א. טומאן, טאפאן מיטרה, קית' קרביל, ואל יוג'ין לאמבסון 
 פרסים והוקרה:  עמית החברה האקונומטרית (1977) 
 
ג'יימס ו' פרידמן (שם עברי: חיים זאב; 25 בספטמבר 1935, ערב יום הכיפורים ה'תרצ"ז – 17 בפברואר 2016, ח' באדר ה'תשע"ו) היה כלכלן יהודי-אמריקאי.
קורות חייו

נולד בקליבלנד שבאוהיו, ארצות הברית, לתיאודור וגרטרוד. גדל בעיר ביי סיטי (עיר המפרץ) במדינת מישיגן. הוא סיים תואר ראשון ושני באוניברסיטת מישיגן, ואת התואר השלישי קיבל מאוניברסיטת ייל בשנת 1963.
הוא לימד בייל וצורף לצוות ההוראה של הטכניון בווירג'יניה ואוניברסיטת רוצ'סטר. בשנת 1977 נבחר כחבר החברה האקונומטרית. בשנת 1985 עבר לאוניברסיטת צפון קרוליינה בצ'אפל היל, והוכתר כפרופסור לכלכלה בקבוצת כנען (קיינן) שם. הוא פרש לגמלאות בשנת 2001.
חוקר תורת המשחקים הנודע רוברט אקסלרוד קרא לאסטרטגיית המשחק הבלתי סלחנית "ההדק העגום" בשם "פרידמן", עקב מאמר שפרידמן כתב על כך בשנת 1971. ההדק העגום הוא שיטה בו נוקט שחקן במשחק לא שיתופי לפיו ינקום לעד במי שבגד בו פעם אחת ו"לחץ על ההדק" בבגידתו.
ספרים

Game Theory with Applications to Economics, תורת המשחקים וישומה בכלכלה (בכרטסת ספריית אוניברסיטת בן-גוריון)
רשימת ספרי ג'יימס פרידמן, באתר כרטסת הספרייה העולמית WorldCat. כולם ספרי לימוד אקדמיים בתחום הכלכלה ותורת המשחקים, שיצאו במהדורות רבות, וחלקם תורגם גם לספרדית.
הערות שוליים

↑  (באנגלית) הספד לג'יימס פרידמן כולל תמונתו 21 בפברואר 2016 (האובסרבר)
↑  (באנגלית) שווי משקל ללא שיתוף פעולה במשחקי על - מאמרו של פרידמן על שיטת ההדק העגום באתר כתבי העת המדעיים JSTOR (פורסם במקור בכתב העת הכלכלי The Review of Economic Studies כרך 38 מהדורה ראשונה No. 1 (ינואר 1971), הוצאת אוקספורד יוניברסיטי פרס.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007457797905171  BnF: cb12287461f (data)  dblp: 88/11322  GND: 170162451  ISNI: 0000 0001 1617 7423  LCCN: n80079567  MGP: 202494  NTA: 069818274  SUDOC: 03171000X  VIAF: 34520382   WorldCat (עם VIAF): 34520382 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ברתולומאו סקאפי

| --- | --- |

 לידה:  המאה ה־15 Dumenza, איטליה 
 פטירה:  13 באפריל 1577 רומא, מדינת האפיפיור 
 
ברתולומאו סקאפי (איטלקית: Bartolomeo Scappi, נולד ככל הנראה אחרי 1500 בוונציה; מת ב-13 באפריל 1577) היה טבח מפורסם בתקופת הרנסאנס.
ביוגרפיה

קיים מעט מאוד מידע ודאי על קורות חייו. העובדה הראשונה המתועדת היא מאפריל 1536, כשהוא ארגן משתה לכבודו של החשמן לורנצו קמפג'ו. הוא שירת מספר חשמנים נוספים לאחר מכן, ובכללם פאולוס השלישי ויוליוס השלישי ואחר כך היה הטבח האישי של האפיפיור פיוס הרביעי במטבח הוותיקן. הוא המשיך לעבוד כשף גם תחת פיוס החמישי.
עיקר תהילתו היא מספר הבישול שפרסם, Opera dell'arte del cucinare. בספר הוא מפרט כ-1000 מתכונים מתקופת המטבח של תקופת הרנסאנס, טכניקות בישול בנות זמנו וכלי המטבח הזמינים, כולל התמונה הראשונה הידועה של מזלג. הוא טען כי פרמזן היא הגבינה הטובה ביותר עלי אדמות, וציין כי "כבד האווז שמגדלים היהודים גדול וכבד במיוחד - ושוקל בין שתיים לשלוש ליטראות" (דבר המעיד כי היהודים בסביבתו נהגו לפטם את האווזים). הספר פורסם שוב בין 1570 ו-1643.
סקאפי התעניין במטבחים זרים ובניסיון לפתח מתכונים חדשים ולמעשה חולל מהפכה במטבח של תקופתו, כששילב מצרכים חדשים שיובאו מיבשת אמריקה במאכלים. הוא גם הביע עניין רב במטבח הספרדי, הצרפתי והגרמני, ואף תיאר הכנת מאכל עם קוסקוס.
בית החולים מאטר דאי

| --- | --- |
פסל מרים, אם ישו וישו הנער, בכניסה המערבית לבית החולים
פסל מרים, אם ישו וישו הנער, בכניסה המערבית לבית החולים
 על שם:  מרים, אם ישו 
 מאפייני הארגון
 סוג:  כללי, אוניברסיטאי
 אוניברסיטה:  אוניברסיטת מלטה
 בעלים:  ממשלת מלטה
 היסטוריה
 תאריך ייסוד:  2007
 שירותים
 מיטות:  825
 https://ehealth.gov.mt/HealthPortal/health_institutions/hospital_services/mater_dei_hospital/mater_dei.aspx
 גאוגרפיה
 מיקום:  מסידה, מלטה
 קואורדינטות:  35°54′07″N 14°28′36″E﻿ / ﻿35.901827777778°N 14.476744444444°E﻿ / 35.901827777778; 14.476744444444
  (למפת מלטה מוגדלת) ולטה ויקטוריה בירקירקארה לואה קומינומאטר דאי(למפת מלטה רגילה) ולטה ויקטוריה בירקירקארה לואה קומינומאטר דאי
 
בית החולים מאטר דאי (מלטית Sptar Mater Dei; אנגלית Mater Dei Hospital - מלטינית "אם האלוהים") הוא בית חולים כללי-אוניברסיטאי, השוכן בעיר מסידה, בצמוד ממערב לקמפוס אוניברסיטת מלטה, באי מלטה שבמלטה.
בית החולים הוא המוסד הרפואי המרכזי והגדול ביותר במדינה. הוא נחנך ב-29 ביוני 2007, והחליף את בית החולים המיושן על שם לוקס הקדוש אשר נסגר. עלות ההקמה המוערכת של בית החולים עמדה על 116 מיליון אירו, אך בפועל הגיעה ל-582 מיליון אירו. המתחם משתרע על פני 250,000 מטר מרובע ובו 825 מיטות אשפוז ו-25 חדרי ניתוח. ממערב לבית החולים נחנך בשנת 2015 בית החולים האונקולוגי על שם סר אנתוני מאמו (Sir Anthony Mamo oncology hospital) המחובר אליו באמצעות גשר להולכי רגל. בית החולים מסונף לאוניברסיטת מלטה, ובשטחו שוכנות הפקולטות לרפואה ולמדעי הרפואה.
בית החולים השוכן במרכזו של האי, מקושר לכל נקודות היישוב באי באמצעות שירותי אוטובוס תכופים ותחנת האוטובוס שלו היא מהעמוסות במדינה.
ברתולומאוס הקדוש

| --- | --- |

 לידה:  כנא הגלילית
 הוצאה להורג:  Albanopolis
 חג:  24 באוגוסט, June 11, June 30, April 22, August 25, Thout 1 
 
ברתולומאוס הקדוש אוחז בידו האחת את הסכין שהביאה למותו וקטע מעורו בידו השנייה. פרט מתוך הציור "יום הדין" של מיכלאנג'לו בקפלה הסיסטינית
ברתולומאוס הקדוש היה אחד משנים-עשר התלמידים-השליחים של ישו. מקור השם הוא כנראה בארמית: "בר-תלמא" - בן של תלמי (איש-התלמים, חקלאי?). ברתולומאוס מזוהה עם השליח נתנאל מהבשורה על-פי יוחנן: במתי, מרקוס ולוקס מופיע ברתולומאוס תמיד ליד פיליפוס, בעוד שאצל יוחנן - תמיד מופיע לידו נתנאל, וזו הסיבה לזיהוי. על-פי המסורת הסורית, שמו המקורי היה "יהושע", ועל-מנת להבדיל את עצמו מישו (ישוע) - הוא לקח לעצמו שם אחר.
על-פי המסורת הנוצרית, ברתולומאוס הביא את הנצרות להודו והשאיר שם עותק של הבשורה על-פי מתי.
לאחר-מכן, על פי המסורות, עבר לארמניה, שם ייסד את הכנסייה הארמנית יחד עם השליח תדי (תדיאוס). לכן הכנסייה הארמנית קרויה "אפוסטולית", והוא נחשב לפטריארך הראשון שלה. בארמניה הוא הוצא להורג בגלל אמונתו, תוך שפשטו את עורו מעליו וצלבו אותו במהופך. עקב כך, ביצירות אמנות רבות הוא מתואר אוחז בסכין, או חתיכה מעורו שלו, והוא נחשב לפטרון הקדוש של הבורסקאים.
היום המוקדש לו הוא ה-24 באוגוסט.
ראו גם

טבח ליל ברתולומאוס הקדוש
לקריאה נוספת

אפי זיו, הצופן הנוצרי באמנות, אור יהודה: כנרת, זמורה-ביתן, 2015, עמ' 217-218, מסת"ב 978-965-566-137-8
ג'יימס וב

ערך זה עוסק במנהל נאס"א. אם התכוונתם לכדורסלן אמריקאי, ראו .
ג'יימס אדווין ובּ (באנגלית: James Edwin Webb;‏ 7 באוקטובר 1906 – 27 במרץ 1992) היה המנהל השני של סוכנות החלל הלאומית לאווירונאוטיקה וחלל של ארצות הברית, מ־14 בפברואר 1961 עד 7 באוקטובר 1968. על שמו קרוי טלסקופ החלל ג'יימס וב.
קריירה מוקדמת

נולד לג'ון פרדריק ושרה גורהם ובּ, בטאלי הו, קרוליינה הצפונית. ב־1938 נישא לפטסי אייקן דאגלס, ונולדו להם שני ילדים.
בשנת 1928 קיבל תואר ראשון בחינוך מאוניברסיטת קרוליינה הצפונית בצ'אפל היל. הוא היה סגן משנה בחיל הנחתים האמריקני ושירת כטייס בין 1930 ל־1932.
בין 1932 ל־1934 שימש כמזכירו של חבר הקונגרס אדוארד פו, שייצג את אחד ממחוזות קרוליינה הצפונית.
בין 1934 ל־1936 למד משפטים באוניברסיטת ג'ורג' וושינגטון והתקבל ללשכת עורכי הדין של מחוז קולומביה ב־1936. באותה תקופה עבד גם כעוזר לעורך הדין מקס גרדנר, שהיה בעבר מושל קרוליינה הצפונית.
בין 1936 ותחילת מלחמת העולם השנייה, ב־1944, שירת במספר תפקידים בחברת "סְפֶּרִי גירוסקופ". עם תחילת המלחמה, חזר לשירות בחיל הנחתים.
בתום המלחמה, חזר לוושינגטון ושירת כעוזר מנהלי של מקס גרדנר, שכבר היה תת־מזכיר האוצר של ארצות הברית. לאחר מהן מונה למנהל הלשכה לענייני התקציב של המשרד המנהלי של הנשיא, תפקיד בו החזיק עד 1949. לאחר מכן, ביקש ממנו הנשיא הארי טרומן לשרת כתת־מזכיר המדינה לעניינים מדיניים. כאשר ממשל טרומן הסתיים ב־1953, עזב וב את וושינגטון וקיבל תפקיד בחברת הנפט "קר־מקג'י" באוקלהומה.
ניהול נאס"א

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
קריירה לאחר נאס"א

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
ג'יין צ'יימברס

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  27 במרץ 1937 קולומביה, ארצות הברית 
 פטירה:  1983 (בגיל 45 בערך) Greenport, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 השכלה:  קולג' גודארד 
 פרסים והוקרה:  פרס יוג'ין או'ניל 
 
ג'יין צ'יימברס (באנגלית: Jane Chambers;‏ 27 במרץ 1937 – 15 בפברואר 1983) הייתה מחזאית אמריקאית, מחלוצות המחזאות הלהט"בית.
צ'יימברס נולדה בקולומביה, קרוליינה הדרומית וגדלה באורלנדו, פלורידה, שם החלה לכתוב תסריטים עבור תחנות רדיו מקומיות. היא למדה במכללת רולינס, בכוונה להיות מחזאית, אך נשרה מהלימודים בעקבות אפליה שחוותה כאישה שם. ב-1956 למדה משחק במשך עונה אחת בפסדינה פלייהאוס, עבר להתגורר בניו יורק ולאחר מכן הגיעה לעיירה פולנד ספרינג במדינת מיין ועבדה שם בתחנת טלוויזיה מקומית. כשחזרה לניו יורק ב-1968 נרשמה לגודארד קולג' בוורמונט כדי להשלים את התואר הראשון. בוורמונט היא פגשה את בת' אלן, שהפכה לזוגתה ולמנהלת האישית שלה.
ב-1971 זכתה צ'יימברס בפרס רוזנטל לשירה, והמחזה שלה "Christ in a Treehouse", זכה בפרס הטלוויזיה החינוכית של קונטיקט. ב-1972 זכתה במלגת יוג'ין אוניל על "סיפורי המהפכה ואגדות אמריקאיות אחרות", וסייעה להקים תיאטרון במרכז לנשים בניו יורק, שם העלתה את המחזה שלה Random Violence. ב-1973 זכתה בפרס גילדת הסופרים של אמריקה על כתיבתה לאופרת הסבון Search for Tomorrow.
בשנת 1974 היה המחזה שלה A Late Snow לאחד המחזות הראשונים שייצגו דמויות לסביות באור חיובי. לאחר מכן כתבה ב-1980 מחזה לסבי נוסף, קיץ אחרון, עבור פסטיבל האומנויות הלהט"בי הראשון, על ההשלכות שיש לאבחון בסרטן על אישה ועל חברותיה הלסביות. שנה לאחר מכן, הפיקה את המחזה My Blue Heaven לפסטיבל האמנויות הלהט"בי השני, ואת המחזה The Quintessential Image לכנס תיאטרון הנשים במיניאפוליס.
חיים אישיים

צ'יימברס אובחנה בסרטן בשנת 1981. היא מתה בביתה בגרינפורט, לונג איילנד ב-15 בפברואר 1983. מאז שנת 1984 מוענק פרס שנתי על שמה, פרס ג'יין צ'יימברס למחזאות.
הערות שוליים

↑  George Haggerty, Bonnie Zimmerman, Encyclopedia of Lesbian and Gay Histories and Cultures: An Encyclopedia. Gay histories and cultures. Vol. 2, Taylor & Francis, 1999, ISBN 978-0-8153-3354-8. (באנגלית)
1 2 3  Jane Chambers - About, www.janechambers.org
↑  ATHE, 2022 ATHE-WTP JANE CHAMBERS PLAYWRITING AWARD
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0001 1446 5034  LCCN: n81113061  NLA: 36339435  NTA: 071257365  SNAC: w6qg0c89  Trove: 1248368  VIAF: 65333653   WorldCat (עם VIAF): 65333653
בריקסטון

| --- | --- |

 מדינה:  הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ באזור:  78,536
 קואורדינטות:  51°27′27″N 0°07′03″W﻿ / ﻿51.4575°N 0.1175°W﻿ / 51.4575; -0.1175 
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת לונדון מוגדלת) קנט סארי ברקשייר בקינגהאם הרטפורדשייר אסקסבריקסטון(למפת לונדון רגילה) קנט סארי בר. בקי. הרטפורדשייר אסקסבריקסטון  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
בריקסטון (באנגלית: Brixton) הוא אזור בדרום לונדון רבתי שבאנגליה. חלק מרובע למבת' המצוי בלונדון הפנימית. בריקסטון הוא אזור מגורים בעיקרו, אם כי פועל בו השוק של בריקסטון (אנ'), שהוא אחד השווקים המרכזיים בלונדון. האזור ידוע ברב-גוניותו האתנית והדתית והוא אזור המגורים המרכזי של הקהילה השחורה שהגיעה ללונדון מהאיים הקריביים ובמיוחד מג'מייקה. האזור תחום על ידי השכונות הבאות: סטוקוול (אנ'), קלפהם (אנ'), סטריטהם (אנ'), קמברוול (אנ'), טולסה היל (אנ'), בלהם (אנ'), והרן היל (אנ'). במרכז האזור ניצבת תחנת בריקסטון של הרכבת התחתית של לונדון, שהיא התחנה הסופית של קו ויקטוריה.
היסטוריה

בריקסטון מופיעה לראשונה בסקר הקרקעות והאוכלוסין משנת 1086, המכונה ספר יום הדין. בספר זה, מוזכר המקום בשם Brixiestan. בראשית המאה ה-19, עם פתיחת גשר ווקסהול החלה ההתיישבות באזור, כחלק מתהליך הפירוור של לונדון. מאז ידע האזור צמיחה גדולה של אוכלוסייתו.
בריקסטון בשיר של להקת הקלאש

התסיסה החברתית בבריקסטון בשנות השבעים של המאה ה-20  והעימותים בין תושבי השכונה למשטרה, מצאו ביטוי אמנותי בשיר של להקת הקלאש "The Guns of Brixton", מהאלבום London Calling, שחיבר פול סימונון.
מילות השיר תוקפניות במיוחד והשיר מתחיל במילים:
When they kick at your front door
How you gonna come
With your hands on your head
Or on the trigger of your gun