stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
תומאס לינדל

| --- | --- |

 לידה:  28 בינואר 1938 (בן 86) סטוקהולם, שוודיה 
 שם לידה:  Tomas Robert Lindahl 
 ענף מדעי:  תיקון DNA, ביולוגיה מולקולרית, ביוכימיה
 מקום מגורים:  שוודיה שוודיה   בריטניה בריטניה
 מקום לימודים:  מכון קרולינסקה (1990)  אוניברסיטת אופסלה 
 מוסדות:  אוניברסיטת גטבורג  אוניברסיטת לינשפין  מכון פרנסיס קריק 
 פרסים והוקרה:  פרס נובל לכימיה (2015)
 הערות:  מוסדות בהם פעל: מכון פרנסיס קריק, המכון לחקר הסרטן בלונדון, אוניברסיטת גוטברג, אוניברסיטת פרינסטון, אוניברסיטת רוקפלר
 liu.se/medarbetare/tomli13
 תרומות עיקריות
 חקר תיקון DNA
 
תומאס רוברט לינדל (באנגלית: Tomas Robert Lindahl; נולד ב-28 בינואר 1938) הוא רופא-ביוכימאי שוודי-בריטי, המתמחה בחקר מחלת הסרטן.
בשנת 2015 זכה בפרס נובל לכימיה בשיתוף עם הכימאי הטורקי עזיז סנג'אר והכימאי האמריקאי פול מודריץ' על מחקריהם הנפרדים בנושא תיקון DNA.
קורות חייו

לינדל נולד בסטוקהולם, בירת שוודיה לפולקה לינדל ואתל הולטברג.
בשנת 1967, בגיל 30, השלים את לימודי הדוקטורט בביוכימיה במכון קרולינסקה, מערבית לסטוקהולם.
בשנת 1970 הוסמך לינדל לרופא.
לאחר השלמת הדוקטורט, נסע לינדל ללימודי פוסט-דוקטורט באוניברסיטת פרינסטון בארצות הברית. במסגרת עבודתו התוודע לשאלת המחקר של מנגנוני התיקון של הדנ"א. וגילה את הקלות היחסית בה היא נפגמת. לינדל הגיע למסקנה כי לא תיתכן אפשרות שהחומר הגנטי שלנו יציב במשך כל החיים, ללא סיוע. תובנה זו פתחה את הדרך לתחום מחקר חדש - חקר הנוקלאוטידים, קבוצה של תרכובות אורגניות שקיימת בכל היצורים החיים ומרכיבים את החומר התורשתי. במחקריו גילה לינדל את חולשתו הכימית של הציטוזין (אחד מחומרי הנולאוטידים), שנוטה לאבד בקלות חומצות אמינו ועשוי להביא לשינוי במידע גנטי.
בשנת 1974 פרסם לינדל את ממצאיו בתחום הנוקלאוטידים. מחקר זה היווה את הבסיס למחקר ארוך שנים בתחום תיקון ה-DNA, אשר הקנה לו את פרס נובל לכימיה בשנת 2015.
בין השנים 1978-1982, עבד לינדל כמרצה לכימיה רפואית באוניברסיטת גטבורג שבשוודיה.
בשנת 1981 עבר לינדל להתגורר באנגליה והחל לעבוד כחוקר במכון לחקר הסרטן בלונדון. בין השנים 1986-2005, ניהל את מעבדות המחקר של המכון במחוז הרטפורדשייר. לינדל המשיך לעבוד במכון עד לשנת 2009.
לינדל כתב מחקרים רבים בתחום תיקון DNA והגנטיקה של הסרטן.
פרסים

בשנת 2015 זכה לינדל בפרס נובל לכימיה במשותף עם עזיז סנג'אר ופול מודריץ' על מחקריהם בנושא תיקון DNA ועל כך שהצליחו לפצח ולמפות ברמה המולקולרית את המכניזם שבאמצעותו מצליחים התאים לתקן דנ"א פגום ולשמור על המידע הגנטי.
עמית באגודה האמריקאית לקידום המדע (2017)
הרצאת קרוניאן (1996)
עמית האקדמיה של האגודה האמריקנית לחקר הסרטן (2017)
פרס נובל לכימיה (2015)
Prix International de l’INSERM (2008)
מדליית קופלי (2010)
המדליה המלכותית (2007)
מדליית המלך
חבר ארגון הביולוגיה המולקולרית האירופאי
עמית האקדמיה למדעים רפואיים
דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת גטבורג
עמית החברה המלכותית
תיאטרון שאטלה

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  אולם תיאטרון, להקת אופרה, אולם קונצרטים, בית אופרה, חברת תיאטרון 
 כתובת:  ‏ 2 rue Edouard Colonne
 מיקום:  פריז
 מדינה:  צרפת צרפת
 בעלים:  עיריית פריז
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  1860–1862 (כשנתיים)
 תאריך פתיחה רשמי:  1862
 אדריכל:  גבריאל דייוויד (אנ')
 מידע טכני
 קיבולת:  2,500
 קואורדינטות:  48°51′28″N 2°20′47″E﻿ / ﻿48.85778°N 2.34639°E﻿ / 48.85778; 2.34639
 האתר הרשמי
  (למפת פריז מוגדלת) תיאטרון שאטלה(למפת פריז רגילה) תיאטרון שאטלה he
 
אודיטוריום של תיאטרון שאטלה, 2008
תיאטרון שאטלה (בצרפתית: Théâtre du Châtelet) הוא בית תיאטרון ואופרה, הממוקם בכיכר שאטלה ברובע הראשון של פריז, צרפת.
התיאטרון הוא אחד משני תיאטראות (השני הוא התיאטרון דה לה ויל) שנבנה בצורת טירה, טירה קטנה או מבצר, הוא תוכנן על ידי גבריאל דייוויד לבקשת הברון אוסמן בין השנים 1860 ו-1862. הוא עבר שיפוץ ושינויי שם במהלך השנים. נכון להיום תכולתו מתאימה ל-2,500 איש.
תיאור

התיאטרון הוא אחד משני תאומים לכאורה שנבנו לאורך הרציפים של נהר הסן, זה מול זה על פני כיכר שאטלה הפתוחה. השני הוא התיאטרון דה לה ויל. הארכיטקטורה החיצונית שלהם היא בעצם כניסות פלדיות מתחת לארקדות, אם כי החלק הפנימי שלהן שונה במידה ניכרת.
נפילת האימפריה השנייה

התיאטרון נסגר מספטמבר 1870 עד יולי 1871 עקב מלחמת צרפת-פרוסיה.
החל מאפריל 1876, הגרסה הבימתית של "מסביב לעולם בשמונים יום" של ז'ול ורן, בעיבודם של ורן ואדולף ד'אנרי, החלה בהרצה שנמשכה שישים וארבע שנים ו-2,195 הופעות. הכיבוש הנאצי של פריז במאי 1940 סגר את ההפקה הזו לצמיתות.
המאה ה-20

עד המאה ה-20, התיאטרון שימש לאופרטות, מופעי בלט, ולקונצרטים של מוזיקה קלאסית ופופולרית. התיאטרון גם שימש כקולנוע לתקופה קצרה. בכורת הסרט Le Martyre de saint Sébastien של קלוד דביסי הוקרנה בתיאטרון ב-22 במאי 1911. זה במקום הוצג לראשונה הבלטים הרוסים, לפני שהם עברו לתיאטרון השאנז אליזה.
מאז 1979, התיאטרון מופעל על ידי עיריית פריז, ולאחר שעבר שיפוץ, ונפתח מחדש בשנת 1980 תחת השם "התיאטרון מוזיקלי דה פריז". הוא עוצב מחדש מבחינה אקוסטית ובשנת 1989 חזר לשם "תיאטרון שאטלה". שירלי הורן הקליטה את אלבום ההופעה החיה שלה מ-1992 I Love You, Paris בתיאטרון. לתקופה מסוימת שימש התיאטרון בעיקר להופעות אופרה וקונצרטים. התזמורת של פריז והתזמורת הפילהרמונית של רדיו צרפת ניגנו שם.
תחת ניהולו האומנותי של סטפן ליסנר מ-1995 עד 1999, התיאטרון קיבל שיפורים נוספים באקוסטיקה ובקווי הראייה.
המאה ה-21

בשנת 2004, ז'אן-לוק קופלין הפך למנהל אמנותי של התיאטרון. הוא הפחית את הדגש על מופעי ריקוד ומוזיקה קלאסית והציג הפקות רווחיות יותר של מחזות זמר בברודוויי, כולל Kiss Me, Kate, Singin' in the Rain, 42nd Street ו-An American in Paris.
תחת כהונתה של רות מקנזי, מ-2017 עד 2019, התיאטרון נסגר לשיפוץ של בשווי 34.7 מיליון דולר. מטרת השיפוץ העיקרית הייתה חידוש מעגלים חשמליים, בטיחות אש ואבטחה, ה-Grand Salle הוחזר למראהו של 1862 והמבואה הגדולה לסגנון נפוליאון השלישי.
החל מ-2019, טקס כדור הזהב מתקיים מדי שנה במקום.
ב-28 באוגוסט 2020 פורסם שתיאטרון דו שאטלה פיטר את רות מקנזי כמנהלת אמנותית.
בין ספטמבר 2020 לינואר 2022, הפקות רבות בוטלו עקב מגפת הקורונה.
ב-24 בפברואר 2022, 32 רקדנים של הבלט העירוני של קייב נתקעו בפריז עקב הפלישה הרוסית לאוקראינה. עיריית פריז הציעה להם מגורים בתיאטרון דה שאטלה. אן הידלגו, ראש עיריית פריז, הודיעה על כך באחת ההופעות הראשונות של הקבוצה בתיאטרון, ואמרה שהסידור יימשך "כל זמן שיידרש".
הערות שוליים

1 2 3  Wild, 1989, עמ' 76
↑  Wild, 1989, עמ' 77
↑  THE CHÂTELET THEATRE (PARIS) TO BE RESTORED TO ITS NAPOLEON III STYLE (באנגלית)
↑  Ballon d'Or 2023: Date, time, nominees, live stream & how to watch France Football award ceremony (באנגלית)
↑  Paris theatre parts company with British artistic director (באנגלית)
↑  The show must go on: Ukrainian ballet dancers, now refugees in Paris, vow to keep dancing for their country, ‏17 ביוני 2022 (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007304915605171  GND: 5085357-0  ISNI: 0000 0001 2164 4372  LCCN: n81120585  MusicBrainz: 6cf42dc5-71e8-4071-b0bb-8e8d2d235689  NKC: xx0068236  VIAF: 136055203   WorldCat (עם VIAF): 136055203 
התיאטרון ב-1875
תרנגול שלג

| תרנגול שלג |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: תרנגולאים
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: פסיוניים
תת־משפחה:: חוגלות
סוג:: תרנגול שלג
שם מדעי
 Tetraogallus ‏גריי, 1832

תרנגול שלג (שם מדעי: Tetraogallus) היא סוג של חוגלות החיים בהרים גבוהים וברחבי אירואסיה, בעיקר בהימלאיה.
מאפיינים

תרנגולי השלג הם עופות קטנים הקרובים לשליו ולא לתרנגול אך הם בעלי כרבולת שחורה על ראשם. הם חיים באזורים הרריים. צבע הנוצות אפור עם דפוסי צבע לבנים, שחורים, אדמוניים וורודים. הזכרים והנקבות דומים בהופעתם אך הנקבות קטנות יותר וצבעיהן דהויים יותר. 
לתרנגולי השלג יש פלומה עבה שבבסיסה נוצות מבודדות, מעטה המסייע להם לשרוד בקור עז, עד 40 מעלות מתחת לאפס.
תרנגולי השלג כמעט אינם מסוגלים לעוף ומעופם מסורבל. עם זאת, הם נוהגים להפיל עצמם ממקומות גבוהים ולנווט במעוף את דרכם למטה.
הם ניזונים בעיקר מצמחים, בתוספת חרקים מזדמנים.
מינים

Tetraogallus caucasicus
Tetraogallus caspius
חוגלת ההימלאיה     (Tetraogallus himalayensis)
חוגלה טיבטית (Tetraogallus tibetanus)
Tetraogallus altaicus
תומאס לינלי

| --- | --- |

 לידה:  17 בינואר 1733 וולס, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  19 בנובמבר 1795 (בגיל 62) לונדון, ממלכת בריטניה הגדולה 
 בן או בת זוג:  Mary Johnson (11 במאי 1752–?) 
 צאצאים:  Elizabeth Ann Linley, William Linley, Thomas Linley, Maria Linley, Mary Linley, Ozias Thurston Linley, Samuel Linley 
 
תומאס לינלי (באנגלית: Thomas Linley‏; 17 בינואר 1733 – 19 בנובמבר 1795) היה זמר בס ומוזיקאי אנגלי פעיל בבאת', סאמרסט. הוא נתן חינוך מוזיקלי לילדיו, הופיע איתם, ועבר ללונדון עם הון שצבר מהקונצרטים שלהם.
ביוגרפיה

תומאס היה ילדם הבכור של ויליאם ומריה לינלי ונולד בכפר בדמינטון, גלוסטרשייר.  כאשר תומאס לינלי היה בן 11, בשנת 1744, עברה המשפחה לבאת', סאמרסט, שם שירת כחניך אצל תומאס צ'ילקוט, נגן העוגב במנזר באת'.
הוא התחתן עם מרי ג'ונסון (1729–1820) ב-11 במאי 1752. הצייר אוזיאס האמפרי, שהתארח אצל בני הזוג במשך שנתיים מ-1762 עד 1764, תיאר את אשתו מרי כבעלת כישרונות מוזיקליים הדומים לבעלה.
לזוג נולדו 12 ילדים במשך תקופה של 18 שנים מ-1753 עד 1771, אך רק שמונה חיו מעבר לגיל ינקות או הילדות.
שבעה ילדים המשיכו בקריירה מוזיקלית או תיאטרלית כזמרים, נגנים או שחקנים. היסטוריון המוזיקה צ'ארלס ברני שביקר את הילדים כשהיו צעירים והאזין לשירתם ונגינתם בכלים שונים, תיאר את המשפחה כ"קן של זמירים".
המשפחה הייתה מבוססת היטב בבאת' ולינלי עבד כמורה למוזיקה והיה להם בית גדול. סביר להניח שלינלי קיבל סיוע כספי מסוים מאביו שעסקיו פרחו.
קריירה

בשנות הנישואים הראשונות היה תומאס לינלי המפרנס היחידי במשפחה; חלק מהילדים הגדולים יותר, במיוחד אליזבת ומרי, נשלחו להתגורר אצל קרובי משפחה וייתכן שהיו בפנימייה. לינלי היה זמר טנור ונגן עוגב וצ'מבלו אך באותה תקופה ייצר את הכנסתו בעיקר על ידי הוראה.
תומאס אימן את ילדיו מגיל צעיר וסיפק להם את החינוך המוזיקלי. הילדים שולבו בהופעות מגיל צעיר, תחילה מכרו כרטיסים ולאחר מכן הופיעו בעצמם. אליזבת החלה לשיר בקונצרטים כשהייתה בת תשע ב-1763. כל מה שהרוויחו הילדים נמסר לאביהם, והילדים הצעירים המוכשרים הפכו במהרה למקור הכנסה מרכזי שלו. לינלי קיבל על עצמו את ניהול המופעים המוזיקליים שנערכו בבאת' ב-1766. הוא השתתף כנגן צ'מבלו משנת 1755 כאשר ההופעות נוהלו על ידי צ'ילקוט.
בניין אולמות הכנס של באת' נפתח ב-1771 הוא היה מקום למפגשים חברתיים ולהופעות, ולינלי היה המנהל המוזיקלי של המרכז. הקונצרטים הקבועים במרכז זה בכיכובם של ילדיו, הביאו למשפחה רווחה כלכלית. המשפחה עברה דירה לרויאל קרסנט, שהיו מגורים איכותיים יותר, מה שהעלה את מעמדה החברתי. הילדים החלו להופיע בקונצרטים רחוקים יותר, כולל בלונדון.
לינלי דרש עבור הופעתם עמלות גבוהות. מארגני קונצרט צדקה שנערך כדי לגייס כספים לפאונדלינג הוספיטל נדרשו לשלם 100 ליש"ט עבור הופעה של שתיים מבנותיו.
בשנת 1773 תומאס לינלי חתם על הסכם עם ג'ון כריסטופר סמית' וג'ון סטנלי עבור הופעות הילדים הגדולים בתיאטרון רויאל, בדרורי ליין, לונדון, ובו קיבל יותר מ-500 ליש"ט להופעה. בשנה שלאחר מכן, ב-1774, הצטרף לינלי לסטנלי בתפקיד הניהול והכתיבה וארגון הופעות מוזיקליות בתיאטרון. שנתיים לאחר מכן, ביוני 1776, בשותפות עם חתנו, לינלי רכש חצי מהתיאטרון תמורת 35,000 ליש"ט. לאחר שנתיים הם קנו את כל הבעלות על התיאטרון.
החברה המלכותית למוזיקאים (RSM), בחרה בלינלי כחבר, ב-1780.
תומאס לינלי גם הלחין וכתב מחזות מוזיקליים שחלקם עלו על במות לונדון.
לינלי מת בפתאומיות ב-19 בנובמבר 1795 בביתו, רחוב סאות'המפטון 11 בווסטמינסטר.
הערות שוליים

↑  Black, Clementina (1911), The Linleys of Bath, Martin Secker
↑  Aspden, Suzanne (2004). "Linley, Thomas (1733–1795)". Oxford Dictionary of National Biography. Oxford University Press
↑  Lynan, Peter (2004), "Chilcot, Thomas (c.1707–1766)", Oxford Dictionary of National Biography (online, October 2009 ed.), Oxford University Press
↑  Chedzoy, Alan (1998), Sheridan's Nightingale, Allison & Busby,
↑  Chedzoy, Alan (1998), Sheridan's Nightingale, Allison & Busby, p. 12
↑  Chedzoy, Alan (1998), Sheridan's Nightingale, Allison & Busby, p.11
↑  Chedzoy, Alan (1998), Sheridan's Nightingale, Allison & Busby, p.9
1 2  Aspden, Suzanne (2004), "Linley [Sheridan], Elizabeth Ann (1754–1792)", Oxford Dictionary of National Biography
↑  Cowgill, Rachel (1999), "Linley family", An Oxford Companion to the Romantic Age, Oxford University Press,
↑  "London", Bath Chronicle, vol. XIII, p. 3, 8 April 1773
↑  Chisholm, Hugh (1911). "Linley, Thomas" . In Chisholm, Hugh (ed.). Encyclopædia Britannica. Vol. 16 (11th ed.). Cambridge University Press. p. 730.
↑  "London", Hereford Journal, vol. 26, no. 1321, p. 2, 25 November 1795 – via British Newspaper Archive
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007264786705171  BnF: cb13944598v (data)  CiNii: DA06838239  GND: 102411255  ICCU: MUSV039080  ISNI: 0000 0000 8116 1631  LCCN: n82225780  LNB: 000101013  MusicBrainz: a591d129-9945-4571-b719-329ea7c13ef0  NLA: 50625478  NTA: 154405817  SELIBR: 137473  SNAC: w60g4f84  Trove: 1527992  VIAF: 37107056   WorldCat (עם VIAF): 37107056 
הבית של תומאס לינלי בבאת'
תומאס גיינסבורו, אליזבת ומרי לינלי.
תרנגול לבן

| --- | --- |

 מידע כללי
 צייר:  יעקב פינס
 תאריך יצירה:  1979 
 ממדים בס"מ
 רוחב:  39 ס״מ 
 גובה:  60 ס״מ 
 נתונים על היצירה
 מפעל מייצר:  סדנת ההדפס ירושלים
 מספר יצירה:  WC.2 (מספר סדנה)
 מיקום:  אוסף סדנת ההדפס ירושלים; מוזיאון ישראל
 
"תרנגול לבן" (1979) הוא הדפס מאת הצייר הישראלי יעקב פינס.
תיאור

ההדפס "תרנגול לבן" נוצר בשנת 1979 והודפס במהדורה של 110 עותקים בסדנת ההדפס ירושלים על נייר "ריבס" (Rives) בגובה 76.5 ס"מ, וברוחב 57 ס"מ במכבש על ידי סידון רוטנברג. דימוי התרנגול הוא אחד מן הנושאים הרווחים ביצירתו של פינס. קטלוג הדפסיו מציין עוד 8 הדפסים בנושא זה..
ההדפסה כללה שימוש בארבעה לוחות הדפסה, עשויים עץ אורן, שאחד מהם שימש לטכניקת "איריס". השימוש של פינס בלוחות ההדפס מעידים על שליטתו הגדולה בטכניקה. בשונה מעבודותיו המוקדמות יותר, כגון "טיגריס", בעבודה זו ובדומות לה פינס אינו עושה שימוש ב"לוח מפתח" שחור, המגדיר את הדימוי ושלוחות הצבע האחרים מהווים תוספת לו, כי אם הצבע השחור מהווה מרכיב שווה ערך בקומפוזיציה הצבעונית..
הערות שוליים

↑  ראו: פרי להמן, מאירה, פינס: חיתוכי עץ, 2000-1942, מוזיאון ישראל, ירושלים, 2000
↑  טכניקת "איריס" המשלבת שני צבעים על לוח ההדפסה המתמזגים ביניהם.
↑  ראו: פרי להמן, מאירה, פינס: חיתוכי עץ, 2000-1942, מוזיאון ישראל, ירושלים, 2000, עמ' 6
תרנגול סונרט

| תרנגול סונרט |
| --- | --- |
 תרנגול סונרט
מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: תרנגולאים
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: פסיוניים
סוג:: תרנגול
מין:: תרנגול סונרט
שם מדעי
 Gallus sonneratii ‏טמינק, 1813
תחום תפוצה
 אתרי תפוצה מתועדים (נקודות) ותפוצה משוערת (בירוק)

תרנגול סונרט או תרנגול בר אפור (שם מדעי: Gallus sonneratii) הוא מין של עוף מהסוג תרנגול שבמשפחת הפסיוניים אשר חי ביערות סבוכים ונפוץ בהודו. הוא ניזון בעיקר מחרקים ומתולעים.
כמו אצל שאר התרנגולים יש הבדל במראה של שני המינים:
לזכר כרבולת אדומה או גדיל בשר, בדומה לתרנגול הבנקיבה, נוצותיו אפורות וזנבו שחור. 
לנקבה כרבולת זעירה וכהה מעט מהזכר.
תרנגול זה הוא קרוב משפחה של תרנגול הבית.
מחקרים גנטיים מראים כי מין זה קרוב יותר לתרנגול סרי לנקה מאשר לתרנגול בנקיבה,
אולם מספר מחקרים אחרים מצביעים על כך שבמהלך ביותו של תרנגול הבית הייתה הכלאה מסוימת של תרנגול הבנקיבה עם תרנגול זה.
שמו נקרא על שם החוקר הצרפתי פייר סונרט.
הערות שוליים

↑  תרנגול סונרט באתר הרשימה האדומה של IUCN
ערך זה הוא קצרמרבנושא עופות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
תרנגול סונרט זכר
תיאמת

| --- | --- |
 תפקיד:  אלת הים
 תרבות:  הדת המסופוטמית 
 בן או בת זוג:  אפסו, קינגו 
 צאצאים:  לחמו, לחאמו 
 
תיאמת (או תיהמת) במיתולוגיה המסופוטמית היא אלת הים הקדומה ואם הדור הראשון של האלים. באפוס אנומה אליש מתוארת המלחמה שניהלה נגד צאצאיה האלים, ובראשם מרדוך בן האלים. מגופתה המבותרת יצר מרדוך את השמים ואת הארץ. השם "תיאמת" קשור, ככל הנראה, למילה האכדית "tâmtu" המציינת ים ומקבילה למילה העברית "תהום". יש חוקרי מקרא הטוענים כי המושג המקראי "תהום" והביטוי המקראי תהו ובהו קשורים אל האלה תיאמת.
אף כי בתרבות המודרנית מוצגת תיאמת לעיתים קרובות בדמות דרקון או תנין, בהשראת משחקי מבוכים ודרקונים שם תיאמת היא דרקון מרושע בעל חמישה ראשים צבעוניים, אין בנמצא טקסטים עתיקים הקושרים אותה בבירור דווקא ליצורים אלה וייתכן כי המקור לכך הוא ההקבלה שהתבצעה מאוחר יותר בין תיאמת לבין דמויות מיתולוגיות דומות כמו לוטן או לווייתן.
תיאמת במיתולוגיה הבבלית

באפוס אנומה אליש מסוף האלף השני לפני הספירה מתוארת תיאמת כאם כל האלים. כתוצאה ממיזוג מימיה עם מימיו של אַפְּסוּ, אל המים המתוקים, נולדו האלים לַחְ'מוּ ולַ'חַמוּ, ומהם נולדו האלים האחרים. האלים החדשים וצאצאיהם מילאו את העולם והפרו את ההרמוניה הסטטית ששררה בו לפני הולדתם. כתוצאה מכך מחליט אפסו להשמיד את צאצאיו, אך האל אאה, שמזהה נכונה את כוונותיו של אפסו, מקדים ורוצח אותו ומכונן על גופתו את מקדשו.
תיאמת מחליטה לנקום את מותו של אפסו ומכריזה מלחמה על מחנה האלים שהיו שותפים למותו. היא בוראת 11 מפלצות שיסייעו לה במלחמתה, ממנה את בנה קִינְגוּ לפקד על צבאה ומפקידה בידיו את לוחות הגורל. האלים נחרדים וחוששים להתעמת עם תיאמת, אך מרדוך, בנו של אאה, מסכים להתייצב נגדה, ובתנאי שהאלים ימליכו אותו למלכם. מרדוך מצליח לכתר את תיאמת בעזרת ארבע רוחות ולשלח בה חץ שמפלח את גופה. לאחר שהרגה, מבתר מרדוך את גופתה של תיאמת ויוצר ממנה את השמים והארץ. מעיניה הדומעות של תיאמת נוצרו נהרות הפרת והחידקל וזנבה היה לשביל החלב. מרדוך לוקח מקינגו את לוחות הגורל ומוכתר לראש הפנתאון הבבלי.
תיאמת - עמקיא - אומורוקה

בסיפור הבריאה הבבלי, בגרסה שנכתבה ביוונית על ידי ההיסטוריון, הסופר והכוהן הבבלי-הלניסטי ברוסוס (Berossus) במאה ה -3 לפני הספירה מסופר: "היו היה זמן בו לא היה דבר, מלבד החושך ותהום המים." ובהמשך הסיפור שם נאמר: "מי שהיה אמור להיות בראש כל אלו (מפלצות התהום) הייתה אישה בשם אומורוקה (Omoroca) [שיבוש של המילה הארמית Amqia  'העמוק', או 'אוקיינוס'] ... באלוס (Belus האל בל מרדוך) חתך את האישה לשניים מתוך מחצית אחת שלה הוא יצר את האדמה ומתוך החצי השני הוא יצר את השמיים".
על פי התיאור של ברוסוס, האל באלוס (Belus) הבבלי, שעמד בראש פנתאון האלים חילק את הישות העתיקה הזאת לשניים את חציה הפך לאדמה ואת חציה הפך לשמיים. הוא "פיצל את החושך" "וצימצם את היקום ויצר סדר"
הישות הקדומה עמקיא מפורשת כ: "המצולה העמוקה", "העמוק", "מעמקים" "האוקיינוס" ומוסבר שפירוש המילה הוא גם "הירח".
מידע זה מופיע בספר "הספרים הסודיים והספרות המוקדמת של המזרח" שיצא לאור בשנת 1917, ועליו חתומים מיטב האשורולוגים בשלוש יבשות. לרוב התרגום באנגלית הוא: The Deep.
המלחמה של האל באלוס היא מול עמקיא ומול אלמנטים של המהות הנשית, שכן כל האלמנטים אלו של אוקיינוס, מים ומעמקים, חושך וירח מוגדרים כאלמנטים הקשורים לצד הנשי.
(מה שמוגדר בפילוסופיה של המזרח הרחוק כצד היין)
תיאמת - תהום

השם "תיאמת" קשור, ככל הנראה, למילה האכדית תאמתו "tâmtu", ובצורתה הקדומה יותר תי'אמטום "ti'amtum" המציינת ים ומקבילה למילה העברית "תהום".
בסיפור המבול בבראשית ז י"א כתוב "נִבְקְעוּ כָּל מַעְיְנֹת תְּהוֹם רַבָּה", פירוש המילה רבה - הוא 'גדולה' כמו סבתא רבתא שהיא הסבתא הגדולה. יש אשורולוגים וחוקרי מקרא הטוענים כי המושג המקראי "תהום" והביטוי המקראי תהו ובהו קשורים אל האלה תיאמת.
ראו גם

כאוס (קוסמוגוניה)
צלמית ונוס
אררט אלת הבריאה הטורקית הקדומה
מטריארכיה
תרבות האלה
אלים מקבילים:
נו (המיתולוגיה המצרית)
יימיר (המיתולוגיה הנורדית)
פנגו (המיתולוגיה הסינית)
לקריאה נוספת

הגביע והלהב - ד"ר ריאן אייזלר. תרגמה מאנגלית: תמר אורן. הוצאת גל, 386 עמ',
הערות שוליים

↑  Virtual Midrash - Tali Education Fund Collections | Article - Four ways of Creation, web.archive.org, ‏2015-02-06
↑  Enûma Eliš Cory 1876, pp. 58-60
"There was a time in which there was nothing but darkness and an abyss of waters", "The person, who was supposed to have presided over them, was a woman named Omoroca [A corruption of the Aramaic Amqia - 'the deep', or 'ocean' "
https://archive.org/details/corysancientfrag00coryuoft/page/n3
↑  The Historians' History of the World Vol.1
https://books.google.ca/books?id=TVNVDwAAQBAJ
1907 Henry Smith Williams
↑  "The sacred books and early literature of the East"  1917 pg. 21
"…the Aramaic word, 'Amqia, i.e., 'the deep'; 'the ocean'."
https://archive.org/stream/sacredbooksearly01hornuoft/sacredbooksearly01hornuoft_djvu.txt
↑  Reid-Bowen, Paul (2016). Goddess as Nature: Towards a Philosophical Thealogy. Oxon: Routledge. p. 23. ISBN 9780754656272.
↑  Feuchtwang, Stephan (2016). Religions in the Modern World: Traditions and Transformations. New York: Routledge. p. 150. ISBN 978-0-415-85881-6.
↑  Burkert, Walter. The Orientalizing Revolution: Near Eastern Influences on Greek Culture in the Early Archaic Age 1993, p 92f.
| המיתולוגיה המסופוטמית |
| --- | --- | --- |
| הפנתאון השומרי והאכדי | אבזו – אפסו (אנ') • אוּתוּ – שַמַש (אנ') • איננה – אשתר • אנו • אנכי – אאה • אנליל • אשור • מרדוך • נינגל (אנ') – נִכַּל • נינורתה • נינחורסג – בלת־אילי • נינליל • נינקאסי • נינתינוגה (אנ') • נרגל • ננה – סין • שלמנו • תיאמת • דומוזיד – דואוזו (תמוז) |  |
| יצירות ספרותיות חשובות | אנומה אליש • הוראות שורופק • עלילות גילגמש |  |
| יצורים מיתולוגיים | אנזו (מפלצת) • חומבבה • למסו • פזוזו • פר השמיים (אנ') |  |
| גיבורים | אותנפישתים • אנכידו • גילגמש • זיאוסודרה |  |
תרנגולות כחיות מחמד

אישה בת 95 מהוואנה, קובה, מחזיקה תרנגול המחמד שלה.
תרנגולות מחמד בחצר בית, מסביב ללול ייעודי
ילדים משחקים עם תרנגול
גידול תרנגולות כחיות מחמד הוא החזקה של תרנגולות או תרנגולים בחצר הבית או בתוכו, לשם צרכים שאינם כלכליים בלבד. הסיבות לכך יכולות להיות פרגמטיות כגון אספקת ביצים שוטפת, חינוך לאהבת בעלי חיים, דישון הקרקע וכיוצא באלה; או לא תועלתניות כגון גידול תרנגולות לשם הנוי בלבד. ברוב המקרים, אדם המגדל תרנגולות בחצר ביתו, צורך את הביצים שהן מטילות.
רקע

על ידי האכלת יד וטיפול נכון, ניתן להרגיל תרנגולות לקרבת בני אדם. גם ההתנהגות הכוחנית האופיינית לתרנגולים זכרים ניתנת למיתון על ידי טיפול נכון. גזעים כגון משי וגזעי בנטם הם לרוב כנועים וצייתנים, ולכן הם אידיאליים לגידול בקרבת ילדים וטף.
במדינות מסוימות באסיה ישנה מסורת ארוכת שנים של החזקת תרנגולות מגזעים מקומיים, בעלות ניצוי מרשים (דוגמת גזע המשי, קוצ'ין ועוד), למטרות נוי. במאה ה-19 גזעים אלה הובאו לבריטניה ולארצות הברית, ושם פותחו גזעים חדשים, שהתבססו על הגזעים האסייתים.
לול ביתי

לול ביתי לרוב יהיה מיועד למספר תרנגולות מצומצם, והוא שונה מאוד מלול תעשייתי. התנאים הבסיסיים להם זקוקה תרנגולת הם תא הטלה מרופד ויחסית מבודד, אזור שינה (תא ההטלה ואזור השינה יכולים להיות חופפים) ושטח לשוטטות, ליקוט זרעונים וציד חרקים. ישנם מגדלים שבוחרים שלא לספק תנאים אלו לעופותיהם, אך זהו בבחינת חסך לעוף. מגדלי עופות רבים נוהגים לשחרר את עופותיהם במשך חלק או כל היום, אך בלילה על העופות לשוב לאזור השינה המסוגר, וזאת בשל החשש מטריפת התרנגולות בידי טורפי בר או כלבים. חתולים אינם מסוגלים לצוד תרנגולת בוגרת.
לול ביתי ובו חלל להטלה ולשינה, ומרחב מוגבל לשיטוט
תרנגולת (פברז'ה)

| --- | --- |

 מידע כללי
 אמן:  אריק אוגוסט קולין 
 תאריך יצירה:  1885 
 טכניקה וחומרים:  זהב, אודם, אמייל, יהלום 
 ממדים בס"מ
 רוחב:  35 מ"מ 
 גובה:  64 מ"מ 
 נתונים על היצירה
 מיקום:  מוזיאון פברז'ה (סנקט פטרבורג), ארמון אניצ'קוב, נשקיית הקרמלין
 
תרנגולת או תרנגולת ראשונה (ברוסית: Курочка) הוא שמה של ביצת הפברז'ה הראשונה, מבין הביצים הקיסריות שהוכנו על ידי "בית פברז'ה", בית המלאכה של פטר קארל פברז'ה עבור המשפחה הצארית ברוסיה. ביצה זו הוכנה עבור הצאר אלכסנדר השלישי בשנת 1885 כמתנה לרעייתו, הצארינה מריה פיודרובנה. הצאר ורעייתו, התלהבו מהביצה והחליטו כי יזמינו מבית פברז'ה ביצה נוספת עבור חג הפסחא מדי שנה לאחר מכן.
הביצה כיום ממוקמת ברוסיה ומהווה חלק מאוסף ביצי הפברז'ה במוזיאון פברז'ה, שבבעלות ויקטור וקסלברג.
תיאור הביצה

הביצה עשויה זהב, ומצופה אמייל לבן כך שהאמייל מדמה קליפת ביצה רגילה. במרכז הביצה ניתן לראות פס מוזהב המסמן את המקום שבו ניתן לפתוח את הביצה, לשני חצאים שווים.
אורכה של הביצה 66 מ"מ ורוחבה 35 מ"מ.
בתוך הביצה מסתתרת ה"הפתעה" - חלמון עשוי זהב, המכיל בתוכו "הפתעה" נוספת - תרנגולת עשויה זהב עם עיני אודם. גם התרנגולת נפתחה ובתוכה היו שתי הפתעות נוספות: דגם מוקטן עשוי זהב ויהלומים של הכתר הקיסרי, וכן תליון עשוי אבן אודם. לביצה צורפה שרשרת עשויה זהב על מנת שהצרינה תוכל לענוד את התליון. הדגם של הכתר והתליון אבדו.