stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סהרה (שיר)
רקע וכתיבה

השיר נכתב על ידי טונה עצמו, אשר שמו האמיתי איתי זבולון, והוא עוסק באהבה ובמשבר הכתיבה שחווה זבולון. השיר הולחן על ידיו בשיתוף ניר דנן ויקיר בן טוב והופק על ידי דנן ובן טוב.
הצלחה מסחרית

בעקבות צאתה של גרסת הלייב בהשתתפות יסמין מועלם, זכה השיר להצלחה במצעדים. ברשת הסטרימינג ספוטיפיי, השיר הגיע בשיאו למקום השני במצעד השבועי, עם 193 אלף השמעות, בעשירייה הגיע השיר למקום השני גם כן, ובמצעד הרשמי של גלגלצ הגיע השיר למקום הראשון.
באוגוסט 2023, חברת ספוטיפיי פרסמה את נתוני ההשמעות שלה ביחס לחודשים יולי-אוגוסט, והשיר היה לשיר ה-14 המושמע ביותר בחודשים אלו בישראל.
מיקומי שיא

|   ‏‏‏  מצעדים שבועיים (2022)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים שבועיים (2022)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים שבועיים (2022)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים שבועיים (2022)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ישראל | מדיה פורסט ישראל | 20 |  |
|  ישראל | המצעד הרשמי של גלגלצ | 1 |  |
|  ישראל | העשירייה | 2 |  |
|   ‏‏‏  מצעדים שבועיים (2023)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים שבועיים (2023)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים שבועיים (2023)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים שבועיים (2023)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ישראל | מדיה פורסט ישראל | – |  |
|  ישראל | היטליסט | 5 |  |
|   ‏‏‏  מצעדים שנתיים (2022)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים שנתיים (2022)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים שנתיים (2022)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים שנתיים (2022)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ישראל | מדיה פורסט ישראל | - |  |
|  ישראל | המצעד הרשמי של גלגלצ | 2 |  |
|   ‏‏‏  מצעדים שנתיים (2023)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים שנתיים (2023)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים שנתיים (2023)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים שנתיים (2023)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ישראל | מדיה פורסט ישראל | 34 |  |
הערות שוליים

↑  בא לה, רעש, הצעתי, שקט / היססה קצת, אבל בסוף היא לא הצביעה נגד, באתר Genius
↑  Spotify Charts - Spotify Charts are made by fans, charts.spotify.com (באנגלית)
↑  המצעד של גלגלצ, באתר Instagram (באנגלית)
↑  רינת קרמר יבלינוביץ, ‏תרימו לי להיט: אלו השירים המושמעים ביותר הקיץ, באתר "סרוגים", 31 באוגוסט 2023
↑  מדיה פורסט - המצעד הישראלי השנתי לסיכום שנת תשפ"ג | Mysong By Media Forest, באתר www.mysong.co.il (באנגלית)
| יסמין מועלם |
| --- | --- | --- |
| אלבומי אולפן | אריה • אין עולם |  |
| סינגלים | "מסיבה" • "מחילה" • "יחפים" • "לא היה מעולם" • "סהרה" • "צונאמי" • "יהיה טוב" • "יום כיפור" • "יוצאת מזה" •  "דאמ" |  |
נשפוניים

| נשפוניים |
| --- | --- |
  למעלה: אפלול מצוי למטה: נשפון גדול
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: עטלפים
תת־סדרה:: עטלפים קטנים
משפחה:: נשפוניים
שם מדעי
 Vespertilionidae ‏גריי, 1821

הנִּשְׁפּוֹנִיִּים (שם מדעי: Vespertilionidae) היא משפחה של יונקים בסדרת העטלפים (עטלפאים). זוהי המשפחה הגדולה ביותר בסדרת העטלפאים – היא כוללת 44 סוגים טקסונומיים ובהם 300 מינים. פירוש השם, הן בעברית והן בלטינית, הוא "עטלפי ערב" או "עטלפי לילה" (המילה "נשפון" מקורה ב"נשף", מילה נרדפת לערב או לילה).
מאפיינים

הנשפוניים היא משפחה של עטלפי חרקים קטנים ובינוניים. מידותיהם: אורכם נע בין 3 ל-10.5 סנטימטר (ס"מ), אורך זנבם עוד 2.5–7.5 ס"מ ומשקלם 4–40 גרם. מבנה הראש פשוט, ללא קרומים שונים דוגמת אלה שיש לפרספיים. סגנון התעופה שונה מגוון ושונה ממין למין.
עיניהם קטנות וראייתם חלשה. לעומת זאת אוזניהם גדולות ובעלות צפיר. שמיעתם מצוינת והם משדרים קולות בתדרים על-קוליים לצורכי אקולוקציה ותקשורת. הם משתמשים באיכון באמצעות הד כדי לנווט וכדי לצוד טרף. הם טורפים בעיקר פרוקי-רגליים (ובהם גם חרקים גדולים), ולעיתים טורפים גם חולייתנים קטנים (בהם דגים, זוחלים ואף יונקים זעירים). המין נשפון דייג ניזון בעיקר מדגים וסרטנים ימיים. חלק ממיני הנשפוניים צדים בקבוצות ומשתפים פעולה בציד.
ההתמודדות עם החורף שונה בין המינים השונים של הנשפוניים: יש כאלה שאוגרים שומן ונכנסים לתרדמת חורף ומקטינים את קצב חילוף החומרים (הפרעה לנשפוניים בתרדמת החורף שלהם עלולה להיות קטלנית לגביהם: כאשר הם מתעוררים, קצב חילוף החומרים עולה לרמה גבוהה והם "שורפים" את עתודות השומן שלהם, דבר שגורם להם אחר כך לגווע מרעב. לכן, אסור להיכנס למערות בהם לנים הנשפוניים), ואחרים נודדים למקומות חמים יותר בהם יש מזון.
רבייה: עונת ההזדווגות ועונת הלידה תלויות באקלים של אזור המחיה. בחלק מהמינים ההפריה מושהית עד לסוף החורף. ההריון נמשך 40–100 יום ובכל לידה נולד רק גור אחד או שניים לכל היותר.
הנשפוניים נפוצים בכל העולם למעט בקטבים. בארץ ישראל 18 מיני נשפוניים: נשפון דק-אוזן, נשפון פגום אוזן, נשפון גדות, נשפון משופם, נשפון גדול, נשפון מצוי, אפלול מצוי, אפלול הנגב, עטלפון אירופי, עטלפון לבן-שוליים, עטלפון אריאל (בודנהיימר), עטלפון סאבי, עטלפון ריפל, אודנן, אוזנן הנגב, אוזנן החרמון, בלומף שחור, רמשן לילי - כמעט כולם נדירים ונתונים בסכנת הכחדה מנופי ישראל.
תת-משפחות

נשפונים (Vespertilioninae)
Kerivoulinae - בה 2 סוגים ומצוי בה עטלף שעיר הארדוויק
Murininae - בה 3 סוגים
מיוטיים (Myotinae) - בה בין 4 ל-5 סוגים
גלריה

נשפון גדול Myotis myotis
נשפון מצוי Myotis blythii
נשפון הגדות Myotis capaccinii
עטלפון לבן-שוליים Pipistrellus kuhlii
עטלפון לבן-שוליים Pipistrellus kuhlii
אוזנן אפור Plecotus austriacus
רמשן לילי Nyctalus noctula
רמשן לילי Nyctalus noctula
לקריאה נוספת

ד"ר אבי ארבל, לקסיקון מפה: היונקים, הוצאת מפה, 2008, עמודים 98–119
הערות שוליים

↑  מילון בעלי חיים א"י (תשכ"ג), 1963, באתר האקדמיה ללשון העברית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007536680205171  NKC: ph337743
נחל ספונים

| --- | --- |

נחל ספונים, תצפית לכיוון מערב
 מידע כללי
 יובלים:  נחל מגדים, נחל מתלה 
 שפך:  הים התיכון 
 מדינות באגן הניקוז:  ישראל 
  (למפת הגליל המערבי מוגדלת) נחל ספונים(למפת הגליל המערבי רגילה) נחל ספונים(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום נחל ספונים(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום נחל ספונים
 
פתח מערת ספונים
נטיפים במערת ספונים
נַחַל סְפוּנִים נחל ברכס הכרמל. הנחל הוא נחל אכזב בפארק הכרמל, ומים זורמים בו רק בימי החורף הגשומים.
פתח הנחל תוחם את גבולו הצפוני של מצוק מגדים. בפתח הנחל מכוון מערב נמצאת מחצבה, במעלה הנחל נמצאות מערות קרסטיות אשר שימשו למגורים בתקופות הפרהיסטוריות ואתרים ארכאולוגים אשר שימשו את האדם בעת מגוריו בנחל.
שרידים פרהיסטוריים בנחל > מערת ספונים

מערת ספונים היא מערת נטיפים בצידו הדרומי של ואדי הנחל. פתח המערה נמצא כ- 15 - 20 מטר מעל האפיק. אורך המערה כ-50 מטר. בכניסה למערה נמצאים גושי גיר גדולים המכילים ריכוז של מאובני רודיסטים. המצאות מאובנים אלה היא עדות שגושי גיר אלה הם מתקופת הטורון.
פיתחה של המערה קשתי ברוחב של 12 מטר וגובה מרבי של 5 מטר. פתח המערה מוביל לאולם ראשי גדול המכיל בחלקו הפנימי עמודי נטיפים וזקיפים גדולים. בין הנטיפים נמצא מעבר לחלקה הפנימי הדרומי של המערה. בחלק הפנימי נמצא אגן אבן קטן מהתקופה הפרהיסטורית. האגן קולט את המים המטפטפים מתקרת המערה.
במערה נערכו מספר חפירות ארכאולוגיות. החפירה הראשונה התקיימה בשנת 1941 בראשות הארכאולוג משה שטקליס. חפירה נוספת נערכה בין השנים 1965–1970 בראשות הארכאולוג אברהם רונן. חפירות אלה העלו ממצאים מהתקופות והתרבויות הפרהיסטוריות הבאות: התרבות המוסטרית, התרבות הכבארית, התרבות הנאטופית, נאוליתית וכלקוליתית. בנוסף נמצאו גם ממצאים המעידים על שימוש שנעשה במערה גם בתקופות היסטוריות.
שמה של המערה בערבית הוא ערק אל-ברוד שמשמעותו היא "מערת הפיצוץ". הרועים הערבים שהשתמשו במערה כמכלאה לצאן, נהגו להבריח את העטלפים השוכנים במערה על ידי פיצוצים.
שרידים פרהיסטוריים בנחל > אתר על מדרגת סלע

במחצית הדרך שבין פתח הנחל ומערת ספונים, על מדרגת סלע נמצאו שרידי אתר פרהיסטורי מהתקופות המוסטרת והנאוליתית. אתר זה נחפר על יד רונן ומ' למדן. השרידים כללו נדבך של קיר בנוי, נתזי צור, עצמות בעלי חיים, קליפות ביצי יען, גלעינים, קוצים של קיפוד ים וקונכיות. 
המצוק שמעל לאתר מכוסה בצמחים מטפסים בסבך צפוף ביותר. ניתן למצוא בו יערה
קיסוסית, זלזלת ועוד. קיר זה נקרא "קיר המטפסים". למרגלותיו נמצא גוש סלע ענק שניתק  מהמצוק ויצר מחסה אשר בתקרתו מקננת סנונית המערות ועל גגו גרים שפני סלע.
שרידים פרהיסטוריים בנחל > בור היונים

במעלה הנחל בקטע שבין מצוק המטפסים ומערת ספונים מצויה מערה קרסטית גדולה הכוללת אולם מרכזי בעל קרקעית משופעת. למערה חמישה פתחים שהם פירים שקרקעיתם בעומק 16 מטר. בסמוך לבור נמצא כוך שהוא שרידי מערה שהתמוטטה. בכוך בתוך משקע גירני נמצאו עצמות ושברי צור. למרגלות הכוך נמצא גוש סלע המכיל גם הוא עצמות בעלי חיים כנראה מהתקופה הנאטופית ושברי צור.
הנחל עובר במושב מגדים ונשפך לים ברצועת החוף בין חיפה לעתלית.
גלריית תמונות

חלק ממצוק מגדים הר הכרמל. ברקע מישור החוף הצפוני
שרידי מערה במצוק הצפוני ממול למערת ספונים
אפיק נחל ספונים
קטע ממצוק מגדים אותו תוחם נחל ספונים. ברקע יישובי מישור החוף הצפוני
לקריאה נוספת

מנחם מרקוס, הר הכרמל- סקר נוף ומסלולי טיול, בהוצאת רשות הטבע והגנים, 1997
סופלה

.
| --- | --- |

 
 מאכלים
 סוג:  מנה 
 מוצא:  צרפת 
 מרכיבים עיקריים:  חלמון 
 
סוּפְלֶה (בצרפתית: soufflé, בעברית: תפיחה) הוא מאפה קל ואוורירי המכיל בעיקרו חלבוני ביצים מוקצפים. הסופלה מוגש הן כמנה עיקרית של הארוחה (כאשר היא מלוחה או חריפה) והן כקינוח מתוק.
מקור שם המאכל בפועל הצרפתי souffler שמשמעו "להתנפח" או "להתפוצץ".
סופלה שוקולד
הסופלה בנוי משני מרכיבים -
בלילה או קרם הנותנים לסופלה את טעמו. הבלילה יכולה להיות מתוקה או מלוחה, ויכולה להכיל גם גבינה ותבלינים כאשר מדובר בסופלה מתובל, או שוקולד, לימון או וניל בתוספת סוכר כאשר מדובר בקינוח.
קצף ביצים - הנותן לסופלה את אווריריותו ונפחו.
הסופלה תופח בתנור במהלך אפייתו, ונשאר במצבו התפוח כ-20–30 דקות, אלא אם הוא נמצא בקרבת שינוי לחצים או שינוי טמפרטורות מהיר, הגורמים ל"נפילתו". עם צאתו מהתנור, הסופלה יחל לקרוס כבר בתוך כ-5–10 דקות. מסיבות אלו, מנות סופלה יוכנו לרוב "אה-לה-מינוט" (כלומר זמן קצר לפני הגשתן) ויוגשו מיידית לאחר אפייתן. הסופלה נאפה לרוב בתבניות אישיות עגולות, ובשל העובדה שהסופלה שברירי ואוורירי ביותר, הוא מוגש לרוב בתבנית בה נאפה.
במסעדות רבות בישראל מכונה עוגת שוקולד מותך בטעות בשם "סופלה שוקולד". בניגוד לסופלה, המסה העיקרית של העוגה מכילה כמות גדולה של קמח ולכן היא יציבה יותר. לרוב, כאשר מאפה שוקולד תפוח מוגש מחוץ לכלי בו נאפה, מדובר בפונדנט ולא בסופלה.
סופלה קר

סופלה קר הוא מוס או פרפה שבעת הכנתם נוצקה התערובת שלהם לכלי שעל דפנותיו הולבש גליל נייר כסף כך שיבלוט מעל הדפנות. תערובת המוס נוצקת כך שתעבור את דפנות הכלי אך תישאר בתחומי הגליל וכך בזמן ההגשה, לאחר הסרת גליל נייר הכסף נראה המוס כמו סופלה שתפח מעל דפנות הכלי.
בתרבות

בשל הקושי הרב בהכנתו ובעיקר בשל נטייתו להצטמק מהר מחוץ לתנור, הסופלה משמש לעיתים בתרבות הפופולרית כבדיחה על שבריריות האפייה. הטבח עמל במשך שעות על הסופלה המושלם, אך כל רעש קל, משב רוח או לחיצה הפוגעת בפאר יצירתו גורמת לה לשקוע ולאבד את ערכה.
סיקמה F16

ערך זה עוסק במכונית ספורט "סיקמה F16". אם התכוונתם למטוס קרב סילוני, ראו .
| --- | --- |

Secma F16
 מאפיינים כלליים
 יצרן:  SECMA (אנ') (שם רשמי: Société d'Etude et de Construction de Mecanique Automobile)
 שנות ייצור:  2008 – הווה
 הרכבה:  צרפת צרפת
 סיווג:  מכונית ספורט  בתצורת מכונית מיקרו
 מרכב:  מנוע מרכזי
 אורך:  2,750 מ"מ
 רוחב:  1,760 מ"מ
 גובה:  1,100 מ"מ
 משקל:  567 ק"ג
 בסיס גלגלים:  2,000 מ"מ
 מפרט טכני
 מנוע:  4 צילינדרים 1,598 סמ"ק, 4 שסתומים לצילינדר, המפיק 105 כ"ס ב-3,750 סל"ד (מנוע רנו)  4 צילינדרים 1.6 ליטר מגדש טורבו (מנוע פיג'ו דגם "פיג'ו II 308" (צר')) (משנת 2016)
 הילוכים:  תמסורת ידנית - 4 מהירויות
 מהירות מרבית:  180 קמ"ש
 צריכת דלק:  6.5 ליטר ל-100 ק"מ
סיקמה F16 (בצרפתית: Secma F16) היא מכונית מיקרו בתצורת מכונית ספורט רודסטר מתוצרת יצרנית הרכב הצרפתית SECMA (אנ') (שם רשמי: Société d'Etude et de Construction de Mecanique Automobile) אשר מיוצרת משנת 2008.
"סיקמה F16"

יוצרו 500 יחידות.
גג נפתח.
תא נוסעים מונוקוק מפוליאתילן בעל חוזק גבוה.
2 נוסעים.
מושבי עור בסגנון תא טייס.
מנוע מרכזי.
בדגם "סיקמה F16" הורכב מנוע רנו, 4 צילינדרים, 16 שסתומים.
עמוד היגוי טלסקופי.
מתלים - עצמאי ב-4 גלגלים, מלפנים: עצמות משענת כפולות עם קפיצי סליל ומנחתים הידראוליים. אחורי: זרוע נגררת עם קפיצי סליל וחותכים הידראוליים.
בלמים: דיסקים (מאוורר קדמי / אחורי מלא).
צמיגים: קדמיים: 195/50 R 15 אחוריים: 225/45 ZR 16.
קיבולת מכל דלק - 26 ליטר.
תאוצה בין 0–100 קמ"ש היא 5.9 שניות.
חלוקת משקל : קדמית - 262 ק"ג, אחורית - 396 ק"ג (יחס 60/40).
יחס כוח / משקל - 5.4 ק"ג / כ"ס.
פליטת פחמן דו-חמצני - 131 גרם ל-1 ק"מ.
בשנת 2016 הוצגה גרסת מנוע מגדש טורבו בדגם "סיקמה F16" בסלון המכוניות הבינלאומי בז'נבה 2016 (צר'). בדגם "סיקמה F16" הורכב מנוע פיג'ו דגם "פיג'ו II 308" (צר') בנפח 1.6 ליטר.
תמונות

"סיקמה F16"
"סיקמה F16"
"סיקמה F16"
"סיקמה F16"
"סיקמה F16"
"סיקמה F16"
"סיקמה F16"
"סיקמה F16"
"סיקמה F16"
ראו גם

מכונית מיקרו
הערות שוליים

↑  "סיקמה F16" 321auto.com/essai-auto/568-un-petit-roadster-pour-de-grosses-sensations
↑  "סיקמה F16" כולל נתונים טכניים secma-performance.fr/secma-f16
↑  "סיקמה F16" Olivier Pagès, « Essai - Secma F-16 : un jouet à ne pas mettre entre toutes les mains ! » [archive], Caradisiac, 22 septembre 2008
↑  "סיקמה F16" - מפרט כולל תמונות cunninghamsauto.com/secma/secma-f16
↑  מונוקוק - צורת שלדה שבה יוצרים את הגוף כיחידה אחת, לרוב בעזרת תבנית, בניגוד לחיבור של מספר צינורות וחלקים זה לזה
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "סיקמה F16".
סוון השלישי, מלך דנמרק

סוון השלישי (בדנית: Svend III; ‏1125 לערך – 23 באוקטובר 1157) היה מלך דנמרק מ-1146 ועד מותו, כשהוא משתף פעולה לסירוגין עם קנוט החמישי ועם בן דודו, ולדמר הראשון. ב-1157 הסכימו השלושה על חלוקת דנמרק לשלושה חלקים. סוון ניסה להרוג את יריביו במשתה השלום ובסופו של דבר הובס על ידי ולדמר הראשון בקרב הערבה האפורה (Grathe Hede) ושם הוא נהרג.
ראשית חייו

סוון היה בנו הבלתי חוקי של אריק השני, מלך דנמרק מפילגשו תונה. הוא נסע יחד עם אביו לנורווגיה באמצע שנות השלושים של המאה ה-12, כאשר אביו נלחם נגד נילס, מלך דנמרק על הכתר הדני. כאשר מת אריק השני ב-1137, ירש אותו אחיינו, אריק השלישי וסוון נשלח לחצרו של קונראד השלישי. כאן הוא התיידד עם אחיינו של קונרד, פרידריך, לימים פרידריך הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה (פרידריך ברברוסה).
הוא שב לדנמרק, שם הוא ובן דודו, ולדמר (לימים ולדמר הראשון), שאפו להקדיש את דודו של סווין ואביו של ולדמר, קנוט לאברד ב-1146, למרות מחאתו של הארכיבישוף אסקיל מלונד. עם התפטרותו של אריק השלישי ב-1146, נבחר סוון להיות המלך על ידי אצולת שלן בעוד שקנוט הוכתר על ידי עמיתיהם ביוטלנד.
מלך

בשנים הבאות, לחם סוון במלחמת אזרחים על המלוכה בדנמרק כנגד קנוט, בתמיכתו של ולדמר. קנוט זכה לתמיכתו של הארכיבישוף אסקיל, אך סוון פעל להבטחת נאמנותו של אסקיל על ידי הענקת האדמות של הארכיבישוף של לונד בסקונה ובבורנהולם. בסופו של דבר הביס סוון את קנוט בשלן והגביל אותו ליוטלנד. ב-1147 התאחדו השניים לתמוך במסע הצלב הוונדי. כאשר העסיק סוון את הונדים בקרב ימי, הוא זכה לעזרה מועטה מקנוט ואיבד את אוניית הדגל שלו. עד מהרה הוצתה מחדש מלחמת האזרחים.
לאחר כמה קרבות, כבש סוון את האי פין וחלקים מיוטלנד, ומינה את ולדמר כדוכס שלזוויג. הוא הוביל את המערכה יחד עם אתלר פון דיטמרשן כנגד אדולף השני מהולשטיין, תומך של קנוט. ב-1150 הצליח סוון לגרש את קנוט וחזרתו של קנוט בראש כוחות צבאיים גרמנים ב-1151 נהדפה גם היא. הן קנוט והן סוון שאפו לקבל את תמיכתו של קונראד השלישי. ב-1152 הוכתר פרידריך הראשון כמלך גרמניה ומאוחר יותר באותה שנה הוא רקם עסקה במרזבורג. על פי העסקה הוגדר סוון כ"מלך הראשי", כשקנוט היה זכאי לקבל חלק משמעותי משטחה של דנמרק וולדמר שמר ברשותו על דוכסות שלזוויג. במקביל, לסוון הוענקו שטחים קטנים יחסית. הוא הפר את ההסכם ומעמדו בדנמרק התערער עוד יותר בשל דרכי שלטונו הרודניים ובשל התנהגותו הפרו-גרמנית.
ב-1154 הודח סוון במסגרת ברית בין קנוט לבין ולדמר, שהכתיר את קנוט כמלך שותף. אסקיל ורוב התומכים האחרים של סוון נטשו אותו והוא יצא לגלות בגרמניה. סוון בילה שלוש שנים בחיפוש תמיכה לפעולת כיבוש ושב לדנמרק ב-1157 בתמיכתו של הדוכס הגרמני, היינריך הארי. מהלך זה עורר את האצולה הדנית לפצל את הממלכה ליוטלנד, שלן וסקונה. סוון היה הראשון לבחור והוא היה לשליט סקונה. במשתה השלום ברוסקילדה, שנערך ב-9 באוגוסט 1157 תכנן סוון להרוג את שני יריביו והצליח להרוג את קנוט. התקרית נודעה בכינוי "משתה הדמים של רוסקילדה".
מותו

ולדמר נמלט ליוטלנד וב-23 באוקטובר, ניצבו סוון וצבאו מולו בקרב הערבה האפורה, שבעקבותיו הוא קיבל את הכינוי "האפור" (Grathe). בקרב זה הובס צבאו של סוון והוא נהרג על ידי האיכרים שלכדו אותו כאשר סוסו שקע בביצה כאשר הוא נס משדה הקרב.
סופית גוף

| סופית גוף |
| --- | --- |

מצב שימור
 מצב שימור: פגיע פגיע (VU) 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: עגוראים
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: רליתיים
סוג:: סופית
מין:: סופית גוף
שם מדעי
 Gallinula comeri ‏אלן, 1892

סוּפית גוף (שם מדעי: Gallinula comeri) היא מין של סופית החיה אך ורק באי גוף, שהיא קטנה מרוב הסופיות ואיננה יכולה לעוף.
אורכה של הסופית עד 27 סנטימטרים והיא בעלת נוצות כחולות מעט, מקור קצר אדום עם בליטה על המקור וקצה צהוב וכנפיים חומות. הרגליים אדומות וארוכות ועוזרות לסופית לנוע מהר.
הסופית נתגלתה בטבע על ידי החוקר ג'ורג' כומר (1858 – 1937) ב-1888 על האי גוף שבדרום האוקיינוס האטלנטי, באמצע האוקיינוס בין אפריקה לאמריקה הדרומית. כמו כן היא נמצאה בארכיפלג טריסטן דה קונה, בה חיה עד לזמן האחרון סופית טריסטרן (Gallinula nesiotis), אשר כמה חוקרים טוענים שהיא הייתה תת-מין של סופית גוף.
האי גוף נחשב לאי מוגן ומבודד, בו חיים מגוון של עופות ים ומינים מוגנים והוא אתר מורשת עולמית חשוב ושם המין מוגן. עם זאת בטריסטרן דה קונה הם לא מוגנים. האוכלוסייה העולמית כוללת בערך 2,500 פרטים.
ראו גם

סופית
סופית מצויה
סופית כהה
הערות שוליים

↑  סופית גוף באתר הרשימה האדומה של IUCN
סופית מוכתמת

| סופית מוכתמת |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: עגוראים
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: רליתיים
סוג:: סופית מוכתמת
מין:: סופית מוכתמת
שם מדעי
 Porphyriops melanops ‏וייו, 1819
תחום תפוצה


סוּפית מוכתמת (שם מדעי: Porphyriops melanops) היא מין של רלית קטנה הקרובה לסוג סופית ובעבר הייתה חלק ממנו, אך הופרדה לסוג ומין יחיד.
סופית זו דומה לשאר הסופיות אבל בעלת מקור ירוק, קטן ומעוגל מעט. עיניה אדומות, ראשה שחור וכנפיה חומות. פלג הגוף האחורי שלה מנוקד בחום-לבן. היא שוכנת במים וביבשה. ניזונה בעיקר מצמחים וחרקי מים שונים.
סופית זו חיה בחבורות קטנות. הזכרים קוראים לנקבות בעונת הרבייה אך אינם עוזרים בגידול הצאצאים. הנקבה צריכה לגדל ולשמור על הקן, הנבנה בין צמחי מים, מטורפים כמו שחפים, תנינים, נחשים, חוטמנים וכו'. רוב הזמן היא נמצאת במים.
היא חיה באמריקה הדרומית במדינות: ארגנטינה, בוליביה, ברזיל, צ'ילה, קולומביה, פרגוואי, פרו ואורוגוואי. כמו רוב הסופיות היא נפוצה בביצות ואגמים חמימים.
תת-מינים

G. m. bogotensis
G. m. crassirostris
G. m. melanops
הערות שוליים

↑  סופית מוכתמת באתר הרשימה האדומה של IUCN
סלאבישה ויינר

| --- | --- |

 לידה:  27 ביוני 1903 נובי וינודולסקי, דלמטיה, האימפריה האוסטרו-הונגרית האימפריה האוסטרו-הונגרית
 נהרג:  21 בינואר 1942 (בגיל 38) סמוך לכפר פיינובאץ, ממלכת יוגוסלביה ממלכת יוגוסלביה הכבושה
 כינוי:  צ'יצ'ה (Чича מסרבית: "הדוד הזקן")
 השכלה:  אוניברסיטת בלגרד 
 השתייכות:  הפרטיזנים היוגוסלבים
 תקופת הפעילות:  1941–1942
 דרגה:  קפיטאן
 תפקידים בשירות
 הפרטיזנים היוגוסלבים: מפקד יח' הפרטיזנים באזור רומאנייה צפונית לסרייבו
 עיטורים
 גיבור יוגוסלביה
 
סלאבישה ויינר (בסרבו-קרואטית: Slaviša Vajner, בסרבית קירילית: Славиша Вајнер; ‏27 ביוני 1903, נובי וינודולסקי, דלמטיה, האימפריה האוסטרו-הונגרית – 21 בינואר 1942, סמוך לפיינובאץ, ממלכת יוגוסלביה הכבושה) היה פרטיזן יוגוסלבי ממוצא יהודי חבר במפלגה הקומוניסטית של יוגוסלביה אשר נהרג בקרבות לשחרור יוגוסלביה. ב-1944 זכה לעיטור גיבור יוגוסלביה.
קורות חייו

סלאבישה ויינר נולד בכפר נובי וינודולסקי ורכש השכלה תיכונית בעיירה קופריבניצה. הוא למד הנדסה באוניברסיטת זאגרב והיה פעיל בקרב חוגי המפלגה הקומוניסטית. במהלך שנות ה-30 עבד בסרייבו וכיהן כיושב ראש אגודת המהנדסים בעיר. ב-1940, הפך לחבר מן המניין במפלגה הקומוניסטית. במהלך מלחמת העולם השנייה, באפריל 1941, עם כיבוש יוגוסלביה על ידי גרמניה הנאצית הצטרף ויינר לכוחות הפרטיזנים היוגוסלבים ונשלח לאזור רומאנייה(אנ') כדי לארגן כוח פרטיזנים במקום.
הוא פיקד על יח' הפרטיזנים בקרבות באזור בוסניה ובהמשך שרת במטה הכללי של כוחות הפרטיזנים באזור בוסניה. תעוזתו בקרבות הוציאה את שמעו למרחוק והוא נודע בכינויו "הזקן מרומאנייה". ב-21 בינואר 1942, בסמוך לכפר פיינובאץ הותקפו כוחות הפרטיזנים ובכללם חברי המטה הכללי בבוסניה על ידי כוחות גרמניים עדיפים. 59 פרטיזנים נהרגו, סלאבישה ויינר נפצע קשה ושם קץ חייו כדי לא ליפול בשבי הגרמנים. בהמשך, אותרו שרידי גופתו והוא נקבר בסרייבו. סלאבישה ויינר הפך לגיבור עממי והונצח בשירים ובקטעי עיתונות שונים.
ב-25 בנובמבר 1944 זכה לעיטור גיבור יוגוסלביה.
הערות שוליים

↑  הזקן מהרי רומאניה, באתר ארגון הפרטיזנים, לוחמי המחתרות והגטאות, אוחזר ב-22 באוגוסט 2014.
| יהודים גיבורי יוגוסלביה יוגוסלביה |
| --- | --- | --- |
|  | נסים אלבחרי • אליאס אנגל • איזידור ברוך • פאבלה גוראנין • רוברט דומאני • סלאבישה ויינר • וויו טודורוביץ' • אסתר עובדיה • פאבלה פאפ • משה פיאדה • אדולף שטיינברגר |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 305578587   WorldCat (עם VIAF): 305578587
סידני פארבר

| --- | --- |

סידני פארבר, 1960
 לידה:  30 בספטמבר 1903 באפלו, ארצות הברית 
 פטירה:  30 במרץ 1973 (בגיל 69) בוסטון, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 השכלה:  בית הספר לרפואה של הרווארד  אוניברסיטת מדינת ניו יורק בבאפלו 
 מעסיק:  אוניברסיטת הרווארד 
 בן או בת זוג:  נורמה פארבר 
 פרסים והוקרה:  פרס לסקר-דיבייקי למחקר קליני (1966) 
 
סידני פארבר (באנגלית: Sidney Farber; ‏ 30 בספטמבר 1903 – 30 במרץ 1973) היה פיזיולוג, מומחה לפתולוגיה של ילדים, אבי השימוש בכימותרפיה לריפוי לוקמיה בילדים והכימותרפיה המודרנית בכלל ומראשי התועמלנים למען חקר הסרטן.
תולדות חייו

פארבר נולד למשפחה יהודית בבאפלו. אביו היגר לארצות הברית מפולין. סידני היה השלישי בין 14 ילדי המשפחה. ב-1923 סיים לימודי תואר ראשון באוניברסיטת באפלו, אך כיוון שלא התקבל ללימודי רפואה בארצות הברית, נסע ללמוד באוניברסיטת היידלברג ואוניברסיטת פרייבורג בגרמניה. שנה לאחר מכן התקבל ללימודים בשנה השנייה באוניברסיטת הרווארד.
כבר מגיל צעיר, ולאורך כל חייו, לבש חליפות רשמיות ונטה להתבודדות וקפדנות שהרחיקו אותו מחברת בני גילו וחברה בכלל.
לאחר סיום לימודיו בשלהי שנות העשרים, התקבל לעבודה כפתולוג במשרה מלאה בבית החולים לילדים של בוסטון. הוא עבד במעבדה מרוחקת ועסק בבדיקת דגימות עם צוות זעיר של מתמחים. באותה עת מתו בבית החולים כל הילדים חולי הלוקמיה שהגיעו אליו, באין כל תרופה או טיפול למחלה.
בשנת 1947 נטל על עצמו פארבר לנסות ולטפל ב"מחלה היתומה", הלוקמיה של הילדים, שהציבה בפני מדע הרפואה חידה בלתי פתירה, כיוון שאין גידול שניתן להבחין בו ולהסירו (הטיפול היחיד שניתן אז לסרטן). באמצעות מלגה קטנה מ"החברה האמריקנית לשליטה בסרטן" ניסה פארבר לטפל בגידול הפרוע של תאי דם לבנים ברקמות מח עצם באופן ממוקד. החומר הראשון שהצליח להשיג שליטה ממוקדת בגידול היה אמינופטרין (Aminopterin), מולקולה המונעת קליטת חומצה פולית ולפיכך מעכבת את התפתחות תאי הדם הלבנים, שהתגלתה על ידי ילפרגדה סובארו (שגילה גם את מולקולת ה-ATP). רעיון הכימותרפיה היה ידוע לשם טיפול במחלות שונות, אך נחשב מסוכן, ניסיוני ולא נערכו בו מחקרים שיטתיים. פארבר החל לטפל בלוקמיה לימפוציטית חריפה בילדים בבית החולים, ללא קבלת הסכמה מהורי הילדים או מהנהלת בית החולים. ביוני 1948 פרסם לראשונה פארבר את ניסוייו בכתב העת ניו אינגלנד ג'ורנל אוף מדיסין.
במהלך שנות החמישים התקדם פארבר וחקר גידולים נוספים וחומרים כימיים נוספים, אך עקב יחסי האנוש המעורערים שלו, לא מצא מקום בבית החולים לילדים של בוסטון. במקביל יצא פארבר במאמץ לגיוס אמצעים כספיים להקמת מכון מחקר ייעודי למציאת תרופה לסרטן.
במאי 1948 יצר יחד עם ארגון וראייטי קרן מחקר. סמלה של הקרן היה ילד חולה בן 12 בשם איינר גוסטפסון, שכונה "ג'ימי". הנער הופגש בשידור חי עם גיבוריו, שחקני קבוצת הבייסבול בוסטון ברייבס. השידור, שלאחריו הוצבו קופות באצטדיוני ספורט ואולמות קולנוע, הוביל לגיוס התרומות הנרחב הראשון לשם מחקר הסרטן. בסיוע "קרן ג'ימי" הקים פארבר בית חולים ומכון מחקר מודרני בבוסטון.
אולם, עד מהרה הבין פארבר שלא די בגיוס כספים ושהמחקר מצריך הן משאבי-עתק והן תוכנית פדרלית ותמיכה פוליטית ממוקדת. לשם כך חבר לאשת החברה והשתדלנית מרי לסקר. מאמצע שנות החמישים ועד מותו פעל פארבר כחוקר הראשי וכרופא היחיד במועצת החברה האמריקנית לסרטן.
ב-1958 טיפלו פארבר ועוזריו בנפרובלסטומה ("גידול וילמס") באמצעות אקטינומיצין D בשילוב הקרנות קרני רנטגן. היה זה הסרטן הגרורתי הראשון שנרפא בהצלחה מלאה כתוצאה מכימותרפיה.
בשנת 1974 נקרא על שמו מרכז פארבר לחקר הסרטן בבוסטון. ב-1983 נקרא על שמו גם מכון דנה-פרבר לסרטן בבוסטון.
לקריאה נוספת

סידהרתא מוקרג'י, מלכת כל המחלות: ביוגרפיה של מחלת הסרטן, עם עובד 2013. פארבר הוא גיבור חלקו הראשון של הספר.
הערות שוליים

↑  Sidney Farber-- the father of modern chemotherapy
↑  המאמר המקורי
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9811566229705606  ISNI: 0000 0001 3953 637X  NTA: 114811776  SNAC: w6891f05  SUDOC: 069570116  VIAF: 213042917   WorldCat (עם VIAF): 213042917
סיקסו

ערך זה עוסק בעיירה בהונגריה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
סיקסו (בהונגרית: Szikszó; ביידיש ידועה גם כסיקס) היא עיירה במחוז בורשוד-אבאוי-זמפלן שבצפון מזרח הונגריה.