stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יהודה פוקס (קצין)
הערות שוליים

1 2  חן קוטס-בר, "בה"ד 1 עבורי זה כמו בית כנסת לאדם דתי", באתר nrg‏, 10 בספטמבר 2010
↑  עמיר רפפורט, רוחות מלחמה בצפון ושינויים במטה הכללי, באתר IsraelDefense, ‏20 בפברואר 2021
↑  אנשיל פפר, יהודה פוקס, מפקד בה"ד 1, למה לשלוח צוערים דתיים לסיור מורשת בת"א?, באתר הארץ, 2 ביולי 2010
↑  עמוס הראל, "תדע כל אם עברייה", כנרת זמורה-ביתן דביר, 2013, עמוד 323
↑  איתן אורן, להיות קצין, סרט תיעודי, 1991
↑  אילן הררי, החתימה על פקודת המבצע הקשה מכל: 30 הלוויות לחיילים, באתר ישראל היום, 5 במאי 2014
↑  עמוס הראל, המתנחלים מנצלים את חולשת אולמרט-פרץ, באתר הארץ, 24 במרץ 2007
↑  אביחי בקר, אל תקראו לנו נאצים ואל תביאו קפה לעמדה, באתר הארץ, 3 באפריל 2001
↑  אנשיל פפר, לומדים להגן על הבית באימון לוחמה בשטח בנוי, באתר הארץ, 28 באוגוסט 2009
↑  המח"ט: טעיתי כשלא שלחתי תגבורת מול האנרכיסטים, באתר הארץ, 13 במאי 2007
↑  בה"ד 1, כתבה על מינויו למפקד בה"ד 1 באתר צה"ל
↑  הילה גוזלן, חילופי גברא, אתר זרוע היבשה, 1 ביולי 2014
↑  עוזי ברוך, האלוף אייל זמיר: ידנו על ההדק, באתר ערוץ 7, 19 במאי 2016
↑  יאסר עוקבי, ‏במערב מזהירים: הסנקציות של אבו מאזן על חמאס יביאו לקריסת הרצועה, באתר מעריב אונליין, 23 במרץ 2018
↑  יואב זיתון, בין מדיניות ההכלה לשחיקת ההרתעה: דילמת הגדר בעזה, באתר ynet, 29 במרץ 2018
↑  אריאל זיגלר, הנהלים אוסרים על ירי – והעזתים חודרים לישראל, מקור ראשון, 7 באוקטובר 2018
1 2  אמיר בוחבוט‏, בלם קדמי: הקצין שסותם את חבית חומר הנפץ של עזה, באתר וואלה, 5 ביולי 2018
↑  יואב זיתון, פרס ביטחון ישראל לפרויקט גילוי המנהרות: "כמעט מדע בדיוני", באתר ynet, 26 ביוני 2018
↑  איתי בלומנטל, אות הרמטכ"ל לאוגדת עזה: "פועלים לילות כימים להגנה על תושבי הדרום", באתר ynet, 10 באוקטובר 2018
↑   אלוף הדי זילברמן נכנס לתפקידו כנספח ההגנה בארצות הברית, באתר צה"ל, 29 ביולי 2021
↑   רשימת המינויים החדשים במטה הכללי, באתר צה"ל, 11 בפברואר 2021
↑  עוזי ברוך, הרמטכ"ל כוכבי ללוחמים ביו"ש: לא נקבל קלות דעת, באתר ערוץ 7, 11 באוגוסט 2021
↑  Reuters, 10 Palestinians killed by Israeli forces in West Bank's Jenin, Palestinian ministry says, ‏23 במאי 2024;
עדכון מצב הומניטרי מס' 178 | הגדה המערבית, משרד האו"ם לתיאום עניינים הומניטריים, 12 ביוני 2024
↑  אילנה דיין, ‏המסמך שהוגש לרמטכ"ל וחוות הדעת של ראש השב"כ על הוראת בן גביר, באתר ‏מאקו‏, 23 בנובמבר 2023
↑  אלישע בן קימון, פיקוד המרכז: "טרור יהודי לא נאכף בגלל בן גביר"; המשטרה: "אין הנחיה כזו", באתר ynet, 23 בנובמבר 2023
↑  יוסי יהושוע, אלוף פיקוד המרכז יהודה פוקס הודיע לרמטכ"ל: אפרוש מצה"ל באוגוסט | פרסום ראשון, באתר ynet, 22 באפריל 2024
↑  אבי אשכנזי, ‏נאום ״אני מאשים״ מהדהד של האלוף פוקס: ״ההנהגה שותקת״, באתר מעריב אונליין, 8 ביולי 2024
שרה אראני

| --- | --- |

 לידה:  29 באפריל 1987 (בת 37) בולוניה, איטליה 
 מדינה:  איטליה איטליה
 מקום מגורים:  מאסאה לומברדה
 גובה:  1.64 מטרים
 יד חובטת:  ימין
 פעילות כמקצוענית:  2000–הווה (כ־25 שנים)
 סה"כ פרסים שצברה:  15,892,136 דולר אמריקאי 
 יחידים
 מאזן קריירה:  688–509 
 דירוג שיא:  5 (20 במאי 2013)
 זכיות בטורנירים:  9 (7 WTA ו-2 ITF)
 זוגות
 מאזן קריירה:  425–240 
 דירוג שיא:  1 (10 בספטמבר 2012)
 זכיות בטורנירים:  25 (19 WTA ו-6 ITF)
 שיאי גראנד סלאם
 זכיות 1 (1 בזוגות נשים)
 אליפות אוסטרליה הפתוחה:  רבע גמר (2012)
 אליפות צרפת הפתוחה:  גמר (2012)
 וימבלדון:  סיבוב שלישי (2010, 2012)
 אליפות ארצות הברית הפתוחה:  חצי גמר (2012)
 
שרה אראני (באיטלקית: Sara Errani; נולדה ב-29 באפריל 1987) היא שחקנית טניס מקצוענית מאיטליה. בשיאה דורגה במקום חמישי בעולם ב-20 במאי 2013 בדירוג ה-WTA.
הישג השיא של אראני הוא זכייה באליפות צרפת הפתוחה בטורניר זוגות נשים ביחד עם רוברטה וינצ'י אף היא מאיטליה לאחר ניצחון על מריה קירילנקו ונדיה פטרובה שתיהן מרוסיה 4–6, 6–4, 6–2 וכן הגעה לשלב הגמר בטורניר זה בטורניר לנשים. בשלב הגמר היא הפסידה למריה שראפובה מרוסיה 3-6, 2-6 שזכתה לראשונה בטורניר זה ועלתה למקום הראשון בעולם.
אראני זכתה פעמיים ברציפות ביחד עם נבחרת איטליה בגביע הפדרציה בשנים 2009, 2010.
ביוגרפיה

בגיל 12 נסעה אראני לפלורידה, ארצות הברית ללמוד ולהתאמן באקדמיית הטניס של ניק בולטיירי. בגיל 16 עברה להתאמן בוולנסיה, ספרד בהדרכתם של פאבלו לוזנו ודוד אנדרס.
ב-13 ביולי 2008 זכתה אראני בתואר הראשון שלה במסגרת הסבב העולמי לנשים (WTA), בטורניר פלרמו, איטליה לאחר ניצחון בשלב הגמר על מריה קוריצ'בה מאוקראינה 6–2, 6–3.
בשנת 2012 זכתה אראני בשלושה תארים ובפרסים בסכום של יותר מ-1.8 מיליון דולר. בתחילת השנה היא הגיעה לראשונה בקריירה שלה לשלב רבע גמר בטורניר גראנד סלאם, באליפות אוסטרליה הפתוחה ודורגה במקום 33 בעולם דירוג השיא שלה. היא הגיעה למשחק הגמר בטורניר זה בטורניר לנשים ביחד עם רוברטה וינצ'י שבו הפסידו לסבטלנה קוזנצובה ולורה זבונרבה מרוסיה 7–5, 4–6, 3–6. אל אליפות צרפת הפתוחה שנערכה ביוני אותה שנה הגיעה אראני במקום 21 בעולם. בטורניר עצמו היא הגיעה לשלב הגמר לאחר ניצחונות על קייסי דלאקווה מאוסטרליה 6-4, 2-6, 2-6, מלני אודין מארצות הברית 2-6, 3-6, אנה איבנוביץ' מסרביה (14 בעולם) 6-1, 5-7, 3-6, סבטלנה קוזנצובה (28 בעולם) 0-6, 5-7, אנגליקה קרבר מגרמניה (10 בעולם) 6–3, 7–6 השחקנית הראשונה מהטופ 10 שאותה ניצחה ואת סמנתה סטוסור מאוסטרליה (6 בעולם) 7–5, 1–6, 6–3. בשלב הגמר היא הפסידה למריה שראפובה (2 בעולם) 3-6, 2-6. נוסף לכך, היא זכתה בתואר לזוגות נשים ביחד עם רוברטה וינצ'י לאחר ניצחון בשלב הגמר על מריה קירילנקו ונדיה פטרובה 4–6, 6–4, 6–2.
בעונת 2013 הרוויחה אראני 3,073,992 דולר, רק מפרסים על תחרויות בהן השתתפה.
אל טורניר ווימבלדון שנערך ביולי  2015 הגיעה אראני במקום 19 בעולם. בסיבוב הראשון גברה אראני על פרנצ'סקה סקיאבונה מאיטליה המדורגת במקום 80 בעולם בתוצאה 6:2 5:7 6:1. בסיבוב השני של הטורניר הודחה אראני על ידי אלכסנדרה קרוניק מסרביה המדורגת 82 בעולם לאחר שהפסידה 6:3 7:(2)6 6:2.
ב-2018 לאחר שנכשלה בבדיקת סמים אסורים והודתה בשימוש בלטרוזול הושעתה לעשרה חודשים.
באולימפיאדת פריז זכתה במדליית זהב במסגרת טורניר זוגות הנשים ביחד עם ג'סמין פאוליני לאחר ניצחון בשלוש מערכות על מירה אנדרייבה ודיאנה שניידר מספורטאים אינדיבידואלים ניטרליים.
הערות שוליים

↑  אמיר ענבר, האיום האראני, באתר הארץ, 7 ביוני 2012
↑  אורן אהרוני, הטניסאית שרה אראני הושעתה לעשרה חודשים, באתר ynet, 11 ביוני 2018
רומולוס רוסין-סנדי

| --- | --- |
קובץ:Ruszin-Szendi Romulusz.jpg
 לידה:  4 במאי 1973 (בן 51) מישקולץ, הרפובליקה העממית ההונגרית הונגריה
 מדינה:  הונגריה 
 השתייכות:   צבא הונגריה
 תקופת הפעילות:  מ-1995
 דרגה:   פילדמרשל משנה
 תפקידים בשירות
 מפקד כוחות ההגנה
 
רומולוס רוסין-סנדי (בהונגרית: Ruszin-Szendi Romulusz; נולד ב-4 במאי 1973) הוא גנרל שלושה כוכבים (Lieutenant General) הונגרי (מקביל לרב-אלוף), היה מפקד (מקביל לרמטכ"ל) של כוחות ההגנה ההונגריים.
ביוגרפיה

רוסין-סנדי נולד במישקולץ ב-4 במאי 1973. הוא למד במכללת יאנוש הוניאדי באגר, ולאחר מכן במכללה הצבאית לאיוש קושוט, וב-1995 התגייס לחיל התותחנים של צבא הונגריה. ב-1997 מונה לסגן מפקד סוללה והמשיך להתקדם בסולם הדרגות. במקביל, רכש השכלה אקדמית ואף השתתף בקורסים צבאיים מיוחדים בארצות הברית. בין 2007–2008 שירת בעיראק בכוח שמירת שלום, ולאחר מכן כמדריך גדוד בצבא עיראק. בין 2011–2012 שירת באפגניסטן בכוח נאט"ו. ב-2016 מונה למפקד בריגדת חיל הרגלים אישטוואן בוצ'קאי בדברצן עד 2019. לאחר מכן מילא תפקידי מנהל ומטה עד 3 ביוני 2021 אז מונה למפקד כוחות ההגנה (מקביל לרמטכ"ל).
ב-27 באפריל 2023, בהמלצתו של שר ההגנה קרישטוף סלאי-בוברובניצקי, נשיאת הונגריה קטלין נובאק פיטרה את רוסין-סנדי מתפקיד מפקד כוחות ההגנה, ובמקומו מונה לתפקיד גנרל גאבור בורונדי. פיטוריו באו על רקע תוכנית התחדשות של ממשלת הונגריה, אשר במסגרתה פוטר מהמטכ"ל כל גנרל שגילו עלה על 45 ושרת למעלה מ-25 שנים.
הערות שוליים

↑  Leváltotta a vezérkari főnököt Novák Katalin
משה קפלינסקי

| --- | --- |

 לידה:  20 בינואר 1957 (בן 68) גדרה, ישראל
 מדינה:  ישראל 
 כינוי:  קפלן
 השכלה:  אוניברסיטת תל אביב  אוניברסיטת בר-אילן 
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 תקופת הפעילות:  1976–2008 (כ־32 שנים)
 דרגה:    אלוף
 תפקידים בשירות
  מפקד פלס"ר גולני   מפקד גדוד גדעון   סגן מפקד חטיבת גולני   מפקד חטיבת החרמון   מפקד עוצבת חירם   מפקד חטיבת גולני   מפקד עוצבת האש   מפקד עוצבת הגליל   המזכיר הצבאי של ראש הממשלה   מפקד פיקוד המרכז  צה"ל סגן הרמטכ"ל
 פעולות ומבצעים
 מבצע ליטני   מבצע שלום הגליל     הקרב על הבופור  האינתיפאדה הראשונה    המערכה ברצועת הביטחון  האינתיפאדה השנייה   מלחמת לבנון השנייה
 תפקידים אזרחיים
 מנכ"ל בטר פלייס ישראל  מנכ"ל נשר מפעלי מלט ישראליים  מנכ"ל בתי זיקוק לנפט  יו"ר בתי זיקוק לנפט
 
משה קפלינסקי (משמאל) בלבנון
משה "קפלן" קפלינסקי פלג (נולד ב-20 בינואר 1957) הוא אלוף בצה"ל בדימוס. לשעבר מנכ"ל החברות בטר פלייס, נשר ובתי זיקוק לנפט וכיום מכהן כיושב ראש הדירקטוריון של חברת בתי זיקוק לנפט. בעבר כיהן בין היתר כסגן הרמטכ"ל, כמפקד פיקוד המרכז, כמזכיר הצבאי של ראש הממשלה וכמפקד עוצבת האש.
קורות חייו

משה קפלינסקי נולד, גדל והתחנך במושבה גדרה וכיום הוא מתגורר בתל אביב. הוא בנם של לאה וברוך, חבר ארגון ההגנה שסייע למעפילי שבתאי לוז'ינסקי וגורש למחנות המעצר בקפריסין. הוא נשוי לפנינה ואב לשני בנים. אחיו הוא אלוף-משנה במילואים רזי קפלינסקי, בתפקידו הצבאי האחרון סגן מפקד עוצבת אדום.
קפלינסקי הוא בעל תואר ראשון בכלכלה ומינהל עסקים מאוניברסיטת בר-אילן ותואר שני במינהל עסקים מאוניברסיטת תל אביב (האחרון בהצטיינות). הוא בוגר המכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה של צה"ל ובוגר קורס מתקדם לקציני חי"ר של צבא ארצות הברית.
קורות חייו > שירותו הצבאי

בשנת 1976 התגייס לצה"ל ובחר לשרת בחטיבת גולני. בגולני עבר מסלול הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר. במבצע ליטני לחם כמפקד מחלקה בגדוד 17 של קורס מ"כים. בהמשך שירת כקצין מבצעים גדודי, כמפקד פלוגה וכקצין אג"ם של החטיבה. בשנת 1981 שימש כקצין אג"ם ביחידת שלדג. בשנת 1982 שימש כמפקד סיירת גולני בדרגת רב-סרן. בהיותו בתפקיד זה במהלך מלחמת לבנון נפצע קפלינסקי בקרב על כיבוש מצודת הבופור, בו נהרג קודמו בתפקיד, גוני הרניק, וחמישה חיילים נוספים. לאחר שלושה חודשים החלים מן הפציעה, שב לתפקיד מפקד הסיירת והוביל אותה בלחימה בגזרת ביירות. בשנת 1985 הועלה לדרגת סא"ל ומונה למפקד גדוד 13 בחטיבת גולני והוביל אותו בלחימה בדרום לבנון. בשנת 1987 מונה לסגן מפקד חטיבת גולני. בשנת 1990 הועלה לדרגת אל"ם ושימש כמפקד חטיבת החרמון (810), ושנה לאחר מכן למפקד עוצבת חירם, החטיבה המרחבית המזרחית בגבול הצפון.
בשנת 1993 החל לשמש כמפקד חטיבת גולני. בעת שפיקד על החטיבה החליטו הרמטכ"ל, אמנון ליפקין-שחק ומפקד פיקוד הצפון, עמירם לוין, להקים יחידה ייעודית למלחמה בחזבאללה בלבנון. ביוזמת קפלינסקי, אשר טען כי ליחידה החדשה נדרשת תמיכה, חניכה וליווי כמו גם סיוע אג"מי ולוגיסטי מצד גוף מנוסה, הבקי בלחימה בלבנון ולמוד ניסיון מבצעי, הוקמה יחידת אגוז במסגרת חטיבת גולני. בשנת 1995 יזם קפלינסקי ופיקד על פשיטה שביצעה סיירת גולני לפעולה כנגד כוח האבטחה שהציב חזבאללה בכפר שקרא. הכוח, אותו הוביל מפקד הסיירת ארז נהיר, פגע במחבלים והשלים את משימתו בהצלחה. מבצע זה היווה אבן דרך בלחימה כנגד החזבאללה. בשנת 1997 הועלה לדרגת תא"ל ושימש כמפקד עוצבת האש. בשנת 1999 מונה למפקד עוצבת הגליל (אוגדה מרחבית 91). קפלניסקי פיקד על האוגדה במהלך נסיגה מלבנון בחודש מאי שנת 2000 ובעת חטיפת החיילים בהר דב באוקטובר של אותה שנה.
קורות חייו > שירותו הצבאי > כאלוף בצה"ל

בשנת 2001 הועלה לדרגת אלוף, ומונה למזכיר הצבאי לראש הממשלה, אריאל שרון, וזכה להערכה רבה מצדו. באוגוסט 2002 נכנס לתפקיד מפקד פיקוד המרכז, משימתו העיקרית של קפלינסקי באותה עת, הייתה להשלים את מה שצה"ל התחיל במבצע חומת מגן ולמגר את הטרור הפלסטיני. קפלינסקי זכה להערכה רבה לאחר שבתקופת כהונתו חלה ירידה תלולה בכמות פיגועי הטרור. החל משנת 2003 למעשה, חלה ירידה בכמות פיגועי ההתאבדות, כאשר לקראת סוף 2004 ובשנת 2005 ירדה כמות פיגועי ההתאבדות באופן ניכר וגם כמות פיגועי הירי בצירי התנועה פחתו באופן משמעותי.
בשנת 2005 מונה לסגן הרמטכ"ל, על ידי הרמטכ"ל דן חלוץ. במסגרת תפקידו, ב-8 באוגוסט 2006, לקראת תום מלחמת לבנון השנייה, נשלח על ידי הרמטכ"ל דן חלוץ לשמש כנציגו בפיקוד הצפון, לצד מפקד הפיקוד אודי אדם. בעקבות התפטרות הרמטכ"ל דן חלוץ ב-17 בינואר 2007 נחשב קפלינסקי לאחד המועמדים המובילים להחלפתו, אך לאחר שדווח כי שר הביטחון פרץ כבר בחר בגבי אשכנזי כמועמדו לתפקיד הרמטכ"ל, הודיע כי הוא מסיר את מועמדותו. ב-1 באוקטובר 2007 סיים את תפקידו כסגן הרמטכ"ל ויצא לחופשת לימודים. האלוף דן הראל החליף אותו בתפקיד זה.
קורות חייו > לאחר הפרישה מצה"ל

בשנת 2008 מונה קפלינסקי לתפקיד מנכ"ל חברת בטר פלייס ישראל, שעסקה ביצירת תשתיות לכלי רכב חשמליים. המיזם נכשל, מחק השקעות בהיקף של מילארדי שקלים, ולאחר פיטורי היזם ומנכ"ל בטר פלייס העולמית, שי אגסי, הודיע קפלינסקי ב-14 בנובמבר 2012 על התפטרותו מהתפקיד. תביעה שאותה הגישו מפרקי חברות קבוצת בטר פלייס נגד שי אגסי ושורה של בעלי תפקידים בקבוצה, בהם קפלינסקי, בניסיון להטיל על הנהלת הקבוצה אחריות לחדלות הפרעון של הקבוצה, נדחתה על הסף על ידי בית המשפט שמצא שהחלטות חברי ההנהלה לא חרגו מהמותר על פי "כלל שיקול הדעת העסקי". בפברואר 2022 החלטה זו בוטלה על ידי בית המשפט העליון, והדיון הוחזר להמשך הבירור בבית המשפט המחוזי.
בשנת 2013 התמנה למנכ"ל נשר מפעלי מלט ישראליים ומילא את התפקיד במשך שבע שנים עד לפרישתו בסוף 2019.
ביולי 2019 מונה לשמש כיו"ר עמותת גולני.
בפברואר 2020, במקביל לכהונתו כמנכ"ל נשר, מונה כדירקטור חיצוני לדירקטוריון חברת אלביט מערכות, התפטר מתפקיד זה בחודש יוני 2020. באפריל 2020 החל לכהן כדירקטור בדירקטוריון חברת אוגווינד אנרגיה טק אחסון, וביוני 2022 מונה ליו"ר דירקטוריון החברה, ובפברואר 2023 הודיע על פרישתו ממשרה זו.
ביוני 2020 מונה למנכ"ל בתי זיקוק לנפט. ב-13 באוגוסט 2021 נכנס לתפקיד יושב ראש הדירקטוריון של החברה במקום יושב הראש הפורש עובדיה עלי.
לקריאה נוספת

עמוס הראל ואבי יששכרוף, קורי עכביש, תל אביב: ידיעות אחרונות, 2008, מסת"ב 9654824310
עפר שלח ויואב לימור, שבויים בלבנון: האמת על מלחמת לבנון השנייה, תל אביב: ידיעות אחרונות, 2007, מסת"ב 9654824086
משה (צ'יקו) תמיר, מלחמה ללא אות, תל אביב: מערכות - משרד הביטחון, 2005, מסת"ב 9650512969
אהוד ערן, תמצית געגוע: סיפורו של ארז גרשטיין והמלחמה בלבנון, תל אביב: ידיעות ספרים, 2007, מסת"ב 9655116824
רון לשם, אם יש גן עדן, אור יהודה: זמורה ביתן, 2005
משה קפלינסקי, "אתגרי המנהיגות בעימות המוגבל", בתוך: "על מנהיגות צבאית", אוניברסיטה משודרת הוצאת משרד הביטחון, 2007, עמודים 40–50.
יובל דיסקין

יובל שלום דיסקין (נולד ב-11 ביוני 1956) הוא איש ביטחון ישראלי שכיהן בשנים 2005–2011 כראש שירות הביטחון הכללי.
ביוגרפיה

דיסקין נולד, גדל והתחנך בגבעתיים. הוריו אברהם ושולמית דיסקין.
באוגוסט 1974 התגייס לצה"ל והתנדב לסיירת שקד. בסיירת עבר דיסקין מסלול הכשרה כלוחם וכן עבר קורס מ"כים חי"ר וקורס סיור. עם תום המסלול השתתף באימונים ופעילות מבצעית במסגרת הסיירת. לאחר מכן יצא לקורס קציני חי"ר ועם סיומו שב לסיירת כמפקד צוות. בשנת 1978 השתחרר מצה"ל לאחר ששימש כסגן מפקד פלוגה בסיירת.
ביוגרפיה > פעילות בשב"כ

דיסקין התגייס לשב"כ בחודש מאי 1978, ושירת כרכז שטח בנפת שכם. בזמן מלחמת לבנון הראשונה פעל בביירות ובצידון. בשנת 1984 מונה לרכז נפת שכם, ועד שנת 1989 שירת גם כרכז נפות ג'נין וטול-כרם. לאחר מכן לחם כרכז השירות במלחמת לבנון, בין היתר בגזרת העיר ביירות ובמחנות הפליטים של צור וצידון. בשנת 1990 מונה לראש מחלקת סיכול טרור באגף לעניינים ערביים. בתקופה זו היה אמון על בניית קשרים ביטחוניים עם מנגנוני הביטחון הפלסטיניים. בשנת 1994 מונה לראש האגף. בשנת 1996 היה מעורב בתהליך הפקת הלקחים של שירות הביטחון הכללי מפיגועי ההתאבדות בישראל של פברואר-מרץ 1996, והטמעתם ביחידות השירות.
בשנת 1997 מונה למפקד מרחב ירושלים. בשנים אלו הצליח המרחב לפגוע קשות בזרוע הצבאית של החמאס ביהודה ושומרון ולחסל את מפקדיה – האחים עאדל ועמאד עוודאללה, מה שהוביל לרגיעה משמעותית בטרור עד פרוץ האינתיפאדה השנייה. מיולי 2000 עד ספטמבר 2003 כיהן כסגן ראש השב"כ. בתקופה זו במהלך האינתיפאדה השנייה הוביל את פעילות השירות בתחום הלחימה בטרור, פיתוח היכולות המבצעיות ואת שיטות הלחימה בתופעת פיגועי ההתאבדות, שגבתה מאות קורבנות. הוא פיתח את מנגנון הסיכולים הממוקדים ויצר את התפיסה שסיכול יכול להיות משולב עם שאר ארגוני קהילת המודיעין ומערכת הביטחון. דיסקין קידם את רעיון חדרי הפיקוד והשליטה המשולבים לניהול מבצעי הסיכול, ובמסגרת זו הביא לכך שמידע שבעבר לא יצא מהשב"כ, הועבר מאז לידי שאר גורמי קהילת המודיעין, לצורך סיכול פיגועים.
בספטמבר 2003 יצא לחופשת לימודים שבמהלכה הושאל כיועץ מיוחד לראש המוסד ועסק בפיתוח תפיסת ההפעלה המבצעית של הארגון בתקופת מאיר דגן.
ביוגרפיה > ראש השב"כ

ב-15 במאי 2005 מונה לראש השב"כ (החליף את אבי דיכטר), כחודשיים לפני ביצוע תוכנית ההתנתקות.
אחת ממשימותיו העיקריות של השב"כ בתקופה זו הייתה למנוע טרור של קיצונים יהודים במטרה למנוע את ההתנתקות, אך למרות זאת לא הצליח השב"כ להתריע ולסכל את הפיגועים שביצעו עדן נתן-זאדה ואשר ויזגן. לאחר ביצוע תוכנית ההתנתקות ערך סדרת מפגשים בישיבות הסדר ומכינות קדם צבאיות, במטרה להפחית את תחושת הריחוק שחש הציבור הדתי-לאומי כלפי הממסד השלטוני והשב"כ במיוחד.
במהלך חודש ינואר 2006 היה על השב"כ לפעול בעיקר לסיכול פיגועים, השגת תמונת מודיעין והערכת מצב על הבחירות למועצה המחוקקת הפלסטינית. דיסקין וארגונו היו מבין היחידים במערכת הביטחון שהעריכו ברצינות שהחמאס ינצח בבחירות. דיסקין גם טען שהחמאס פועל להתחמש כדי ליצור מאזן הרתעה עם ישראל כמו בלבנון, וטען שחצי האי סיני הופך לגן עדן למבריחי נשק דרכו עוברות לרצועת עזה בציר פילדלפי כל סוגי הנשק חוץ מטנקים ומטוסים. על רקע הערכה זו פעל השירות לחיזוק יכולותיו המודיעיניות, הטכנולוגיות והמבצעיות בדרום ובגבול המערבי עם מצרים.
עם זאת, דיסקין טען בפברואר 2007 שישראל לא צריכה להתערב ברצועת עזה מחשש שהדבר יחליש את הרשות הפלסטינית מול החמאס. דיסקין טען שלחמאס יתרון על הפת"ח באיכות לוחמיו, אך עם זאת השב"כ, כשאר מערכת הביטחון הישראלית, לא צפה באותה עת את השתלטות חמאס על הרצועה. בשנים 2007 ו-2009 טען דיסקין שהחמאס רוצה באופן זמני שקט כדי שיהיה לו הזדמנות להתחמש ולהתעצם.
בשנים 2009 ו-2012 הביע עמדה כי יש למוטט את שלטון החמאס, אשר השתלט על הרצועה ב-2007.
דיסקין התנגד נחרצות לעסקת חילופי השבויים לשחרור גלעד שליט, בהתבסס על התפיסה העקרונית שעסקאות מסוג זה מעודדות חטיפות נוספות של אזרחים וחיילים, מחזקות את תשתיות הטרור בטווח הבינוני והארוך ומחלישות את יכולת ההרתעה של מדינת ישראל. ערב פרישתו מתפקידו כראש השב"כ הצהיר דיסקין כי הוא רואה את אי הצלחת השב"כ להביא מודיעין שיאפשר את שחרורו של החייל גלעד שליט ככישלון אישי שלו.
בשנת 2009 אישרה ממשלת ישראל את בקשת ראש הממשלה בנימין נתניהו להאריך את כהונתו של דיסקין בשנה נוספת. במאי 2011 סיים דיסקין שש שנות כהונה כראש השב"כ ובמקומו מונה יורם כהן, ששימש כסגנו של דיסקין בין השנים 2005 ל-2008. ראש הממשלה בנימין נתניהו ושר הביטחון אהוד ברק הביעו הערכה רבה לתפקודו. עם זאת נחשב דיסקין כמי שיחד עם ראש המוסד מאיר דגן ועם הרמטכ"ל גבי אשכנזי הביע התנגדות למדיניות שהובילו באותה העת ראש הממשלה בנימין נתניהו ושר הביטחון אהוד ברק בנושא תוכנית הגרעין האיראנית, מה שהוביל למתיחות רבה ביחסים בין ראשי מערכת הביטחון לראש הממשלה ולשר הביטחון. בשש השנים שבהן עמד דיסקין בראש השב"כ חלה ירידה משמעותית בהיקף פיגועי הטרור ובהיקף הנפגעים מפיגועים ופסקה כמעט כליל תופעת פיגועי ההתאבדות.
ביוגרפיה > לאחר פרישתו מהשב"כ

בשלהי 2016 הקים דיסקין את חברת הסייבר "CyMotive Technologies" עם פולקסווגן ועם ראש אגף טכנולוגיה לשעבר בשב"כ צפריר כץ וראש אגף מחשוב ומידע לשעבר בשב"כ ד"ר תמיר בכור, והוא מכהן כיו"ר החברה. ביוני 2023 פורסם כי חברת הסייבר אופורה שהקים בשנת 2020 עם שותפים נערכת לקראת סגירה, לאחר שרוב עובדיה פוטרו והיא מתכוונת למכור את הטכנולוגיה שפיתחה.
דעות פוליטיות

כשהציג את משנתו הפוליטית ציין כעמודי התווך: נחישות ביטחונית, חתירה לשלום, העדפת טובת הרבים, צדק חברתי ולגיטימיות בינלאומית לקיומה של מדינת ישראל.
דיסקין התבטא באופן פוליטי מספר פעמים תוך שהוא מביע ביקורת נוקבת על ראשי המדינה וכנגד ראשי גוש הימין הישראלי. בראיון שנערך לפני הבחירות לכנסת ה-20 טען כי "המרכז השפוי מפקיר את המדינה למפלגה נבובה של ימין רדוד (הליכוד) הנשלטת על ידי חבורת מתלהמים קיצונים" ואף אמר כי "אם ניתן למדינה להמשיך להתנהל ללא חזון וללא דרך, המגמות המתפתחות כפי שאני רואה אותן, הקצנה מוגזמת ימינה, ישנו את פניה ללא הכר". עוד טען כי "אני חושב שהגיעה העת שיהיה גם לנו 'אביב ישראלי' (כאנלוגיה למהפכות האביב הערבי)".
באפריל 2012 יצא דיסקין בביקורת חריפה על ראש הממשלה בנימין נתניהו ושר הביטחון אהוד ברק, ובין השאר אמר: "אני לא מאמין לא בראש הממשלה ולא בשר הביטחון. אני מאוד לא מאמין במנהיגות שמקבלת החלטות מתחושות משיחיות". הוא ציין שפרשנים רבים סבורים כי תקיפה ישראלית של מתקני הגרעין באיראן עלולה לגרום דווקא להאצת תוכנית הגרעין. בריאיון לדרור מורה, במאי הסרט שומרי הסף, שפורסם בינואר 2013, שב ותקף דיסקין בחריפות את נתניהו ואת ברק:
"משנת 94', פלוס-מינוס, יצא לי לעבוד בקרבה כזו או אחרת לדרג המדיני הכי בכיר של מדינת ישראל - ראשי ממשלה, שרי ביטחון - וראיתי כל מיני סוגים של מנהיגים. ראיתי את רבין, פרס, ביבי, ברק, שרון, אולמרט ועוד פעם את ביבי כראש ממשלה ואת ברק כשר ביטחון. כשאני לוקח את הספקטרום הזה של המנהיגים שיצא לי לעבוד תחתם, אני יכול לומר שהיו מנהיגים שהייתה לי תמיד התחושה לגביהם שברגע האמת, כאשר האינטרס של המדינה יעמוד מול האינטרס האישי שלהם, הם יעדיפו את האינטרס הלאומי על הכל... הם באו מהמקום הזה, שבו האינטרס של המדינה עומד לפני כל דבר אחר. ולצערי התחושה שלי, ושל רבים מבכירי מערכת הביטחון, הייתה כשאנחנו מדברים על נתניהו ועל ברק, שאצלם האינטרס האישי, האופורטיבי, העכשווי הוא הדבר המוביל לפני כל דבר אחר.
לקראת הבחירות לכנסת העשרים בשנת 2015 הודיע על תמיכתו ביצחק הרצוג לראשות הממשלה. לאחר הבחירות, ביוני 2015, אמר בראיון שהוא "בוחן בצורה משמעותית כניסה לפוליטיקה ... אני מאוד רוצה להשפיע וחושב שיש לי כלים. מצד שני, יש לי סלידה ואנטי גדול כלפי המערכת הפוליטית. צריך להחליט מה גובר".
בתחילת 2023 קרא להשבתה של המדינה באופן חוקי והזהיר ש"אם לא נבלום את הדהירה המטורפת הזו שמוביל ראש ממשלה נאשם בפלילים שעומד למשפט, זוֹ תִּהְיֶה מְדִינָה שֶׁשָּׁטָה אֶל סוּפָה וְאֶל סוֹפָהּ. סופה של המדינה הדמוקרטית היהודית." בהמשך אמר ש"זו ממשלת טרור על מלא-מלא", ופנה לראש הממשלה, בנימין נתניהו, בהצעה למתווה הכולל עצירת החקיקה ופרישה תמורת סגירת תיקיו. עם התקדמות הרפורמה המשפטית קרא להשעיית התנדבות למילואים.
השכלה וחיים אישיים

דיסקין הוא בעל תואר ראשון בלימודי ארץ ישראל ובמדע המדינה מאוניברסיטת בר-אילן, ותואר שני (מצטיין דיקן) במדע המדינה ובמינהל ציבורי מאוניברסיטת חיפה.
היה נשוי פעמיים, והוא אב לשבעה ילדים. ב-2017 נישא בשלישית לד"ר איזבל ארנד, חוקרת במעבדה לנוירו-פסיכולוגיה באוניברסיטת בן-גוריון. מתגורר בתל אביב-יפו.
לקריאה נוספת

דרור מורה, שומרי הסף: שישה ראשי שב"כ מדברים, הוצאת ידיעות ספרים, תל אביב, 2014.
עמוס הראל ואבי יששכרוף, "המלחמה השביעית", הוצאת ידיעות ספרים, 2004.
עפר שלח ורביב דרוקר, "בומרנג", הוצאת כתר, 2005.
בן כספית, "חמקן", זמורה ביתן, 2013.
הערות שוליים

↑  בן כספית, מכתבים מהחזית: התהום בין מדינת ישראל למדינת יהודה, סופהשבוע, ‏ 17.11.2013.
↑  עמרי אסנהיים, קפטן יונס והנבוט, באתר nrg‏, 11 ביוני 2005.
↑  ליאת רון, ‏פורטפוליו / אריק שור, באתר גלובס, 6 בספטמבר 2007
↑  דרור מורה, "שומרי הסף", הוצאת ידיעות ספרים, תל אביב, 2014, עמוד 303.
↑  מאת אמיר אורן, כשג'יהאד יחזור משדה הקרב, באתר הארץ, 10 ביולי 2003.
↑  דרור מורה, "שומרי הסף", הוצאת ידיעות ספרים, תל אביב, 2014, עמודים 304-311.
↑   רונן ברגמן, ‏על קוצו של י', באתר "ידיעות אחרונות", 27 במאי 2011 (הקישור אינו פעיל).
↑  דרור מורה, "שומרי הסף", הוצאת ידיעות ספרים, תל אביב, 2014, עמודים 221-225.
↑  דרור מורה, "שומרי הסף", הוצאת ידיעות ספרים, תל אביב, 2014, עמודים 311-327.
↑  גדעון אלון, דיסקין: סיני בדרך להפוך לבסיס טרור ומוקד הברחות, באתר הארץ, 29 באוגוסט 2006
↑  עמוס הראל, ראש השב"כ: לא כדאי שנתערב כרגע במתרחש ברצועה, אם איננו רוצים לקלקל הכל, באתר הארץ, 5 בפברואר 2007
↑  אלכס פישמן, מנותקים מהמציאות. עשור להתנתקות, באתר ynet, 27 ביוני 2015
↑  אמנון מרנדה, דיסקין: אין סיכוי לתהליך כל עוד חמאס שולט בעזה, באתר ynet, 19 במאי 2009
↑  פנחס וולף‏, דיסקין: "למוטט את שלטון חמאס בעזה", באתר וואלה, 19 במאי 2009
גדעון אלון, כתבנו בכנסת, ראש השב"כ: "חייבים למוטט את שלטון חמאס", באתר ישראל היום, 20 במרץ 2012
↑  אחיקם משה דוד, דיסקין: נכשלתי בנושא שליט, לא הצלחתי להחזירו, באתר nrg‏, 4 במאי 2011
↑  רוני סופר, כהונת דיסקין הוארכה; רה"מ: בצומת עצבים מרכזי, באתר ynet, 25 באוקטובר 2009
↑  תומר הדר ורפאל קאהאן, פולקסווגן מקימה חברת סייבר עם יובל דיסקין, באתר כלכליסט, 14 בספטמבר 2016
↑  אודי עציון, חברת הסייבר של יוצאי השב"כ ופולקסווגן מקימה מו"פ בגליל, באתר ynet, 10 בפברואר 2021
↑  מאיר אורבך, המסך יורד: חברת אופורה של יובל דיסקין נסגרת, באתר כלכליסט, 8 ביוני 2023
↑  מורן אזולאי, דיסקין: לא סומך על המשיחים מקיסריה ומאקירוב, באתר ynet, 28 באפריל 2012
סערת דיסקין: כל מה שאמר ראש השב"כ לשעבר, באתר ynet, 29 באפריל 2012
↑  דרור מורה, "יש כאן משבר מנהיגותי, זלזול מוחלט בציבור. אולי יחשבו שאני רואה את זה באופן קיצוני מדי. אני אומר לכם: מקרוב זה נראה עוד יותר גרוע", באתר ynet, 5 בינואר 2013
↑  מעריב אונליין, ‏דיסקין תומך בהרצוג: "החלופה הטובה ביותר שיש לנתניהו", באתר מעריב אונליין, 13 במרץ 2015
↑  יובל דיסקין, אין מקום לרפיסות - להשבית את המדינה, באתר ynet, 26 בינואר 2023
↑  ראש השב"כ לשעבר מזהיר: "ישראל עלולה להגיע למלחמת אזרחים תוך שבועות", באתר מעריב אונליין, 1 במרץ 2023
↑  טל שלו‏, עצירת המהפכה, הקמת ממשלת אחדות ופרישת נתניהו: מתווה דיסקין למשבר המשפטי, באתר וואלה, 7 במרץ 2023
↑  יובל דיסקין, השעיית התנדבות למילואים היא מעשה לגיטימי. אפילו הרואי, באתר ynet, 10 ביולי 2023
↑  99, ‏היה או לא היה: ראש השב"כ לשעבר "אין אה ריליישנשיפ"?, באתר מעריב אונליין, 4 בפברואר 2016
↑  חגית ברונסקי, ‏הרפתקאות באישון לילה, באתר גלובס, 9 במאי 2017
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007586822305171  PLWABN: 9810620644405606  BnF: cb16960248b (data)  GND: 1259103315  ISNI: 0000 0004 1671 2037  LCCN: no2013080522  SUDOC: 186143206  VIAF: 305043724   WorldCat (עם VIAF): 305043724 
יובל דיסקין נואם במחאה נגד המהפכה המשפטית