stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
JL-2
הערות שוליים

1 2 3 4 5  "JL-2 (CSS-NX-14)". Globalsecurity.org. 20 באפריל 2014. נבדק ב-26 בינואר 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Gertz, Bill (21 באוגוסט 2012). "Ready To Launch: China conducts rare flight test of new submarine-launched missile". The Washington Free Beacon. נבדק ב-15 בינואר 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Gertz, Bill (18 בפברואר 2015). "China conducts JL-2 sub missile test". The Washington Times. נבדק ב-10 במרץ 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
בבון ירוק

| בבון ירוק |
| --- | --- |
 
מצב שימור
 מצב שימור: קרוב לסיכון קרוב לסיכון (NT) 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: פרימטים
תת־סדרה:: בעלי אף יבש
משפחה:: קופים בעלי זנב
סוג:: בבון
מין:: בבון ירוק
שם מדעי
 Papio papio ‏דמארה, 1820
תחום תפוצה


בבון ירוק או בבון גינאה (שם מדעי: Papio papio) הוא מין של קוף בעל זנב מהסוג בבון החי במערב אפריקה
מאפיינים

הבבון חי במערב אפריקה ביערות בגינאה, סנגל, גמביה, דרום מאורטניה ומערב מאלי. הוא חי ביערות לחים וגם יבשים ולעיתים בסוואנות וערבות עשב שיחיות.
משקלו 13–26 ק"ג. הוא בעל שיער אדמדם ומעט חום וכן רעמה חומה-זהובה עם פנים כהות בעלי חוטם מוארך. הוא חי על הקרקע וישן על העצים בלילה. הבבונים חיים בלהקות היכולות להכיל עד 200 פרטים ובראשם בבון זכר דומיננטי, סביבו זכרים חזקים וכן נקבות עם צאצאים. המלחמות הפנימיות ביניהם עלולים להסתיים בפצעים חמורים בגלל ניביהם הארוכים.
הבבונים הם אוכלי כל וניזונים מפירות, ירקות, עשבים, זרעים, פטריות, חרקים, ביצים חולייתנים קטנים ולמעשה כל  מה שהם משיגים בשטח.
מצב השימור של בבונים אלה מוגדר קרוב לסיכון עקב צמצום היערות בהם חיה אוכלוסייתם הקטנה.
הערות שוליים

↑  בבון ירוק באתר הרשימה האדומה של IUCN
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007537106905171  LCCN: sh96000424
בבון דובי

| בבון דובי |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: פרימטים
תת־סדרה:: בעלי אף יבש
משפחה:: קופים בעלי זנב
סוג:: בבון
מין:: בבון דובי
שם מדעי
 Papio ursinus ‏(סופר), 1792
תחום תפוצה


בבון דובי שותה
בבון דובי (שם מדעי: Papio ursinus) או בבון הכף הוא מין של בבון החי בדרומה של אפריקה בסוונות וערבות עשב או ביצות. משך הריון שלו הוא כ-186 ימים.
מאפיינים

הבבון הדובי הוא אחד מהקופים בעלי הזנב הגדולים ביותר ומשקלו 21–45 ק"ג בזכרים ו-12–25 ק"ג בנקבות. אורכם הממוצע 0–115 ס"מ והזנב מגיע ל-45–84 ס"מ. כמו רוב הבבונים גם בבונים אלה בעלי פרווה אפורה ועבה, בעיקר סביב הלחיים אך לא על הפנים הכהות והם בעלי ניבים ארוכים וחוטם מוארך כמו של כלב. הבבונים יודעים לטפס בזריזות לענפים גבוהים ויודעים לקפץ בין העצים, אם כי פחות משאר הקופים.
הם חיים בעיקר על הקרקע בסביבות שונות ומרובות: יערות, סוואנות, ביצות ורמות ואפילו במדבר קלהרי או ברמות דראקנסברג. הם ישנים בלילות בעיקר על צוקים בהם ישנם מאות בבונים.
המבנה החברתי שלהם מורכב מזכרים תקיפים ומבוגרים, נקבות רבות וצאצאים צעירים. בראש הזכרים עומד זכר דומיננטי המקיים קואליציית זכרים המרתיעה יריבים ומעמדה נשאר קבוע בדרך כלל עד שקורה משהו למנהיג או שמגיע יריב חזק יותר. הנקבות כנועות כלפי הזכרים ונקבה חצופה עלולה להינשך על ידם. המריבות ביניהם עלולות להסתיים לעיתים בפציעות חמורות מהניבים אך הם נדירות מאוד.
הבבונים הם אוכלי כל הניזונים מטווח רחב של מזון מפירות ופטריות שונים ועד זרעים עשבים וחרקים וכן נבלות וביצים. הריגה של חולייתן גדול היא מקרה נדיר אם כי לעיתים הם טורפים צבאים צעירים ובמקרה אחד אפילו תינוק אנושי. עם זאת בדרך כלל הם בורחים כשמתקרב אליהם בן אדם. 
כמה בבונים חיים בקרבה לחופי הר השולחן וניזונים ממאכלים שהשפל מביא עמו מהים.
הם נטרפים על ידי נמרים, אריות, צבועים ותנינים והקטנים גם על ידי ברדלסים, פיתונים או עופות דורסים כמו עיט לוחם. בעת סכנה הם קופצים אל העצים או מתגייסים לתקוף את היריב אם הוא קטן מספיק, דבר היכול להניס נמרים ואפילו אריות רעבים.
מאפיינים > מיון

Papio ursinus ursinus - נפוץ בדרומה של דרום אפריקה
Papio ursinus griseipes - נפוץ בצפונה של דרום אפריקה ודרום זמביה
Papio ursinus raucana - נפוץ מנמיביה עד אנגולה
הערות שוליים

↑  בבון דובי באתר הרשימה האדומה של IUCN
RFI

RFI (ראשי תיבות של Request For Information - בקשה לקבלת מידע) הוא מסמך סטנדרטי בהליך עסקי אשר תכליתו השגת מידע כתוב אודות יכולות של ספקים לביצוע תכולת עבודה או לספק מוצר כלשהו העונה על סט (חלקי או מלא) של הגדרות.
על פי רוב המסמך בעל תצורה אשר מאפשרת השוואה בין תגובות של ספקים שונים.
מטרתה העיקרית של בקשת RFI היא לאסוף די מידע כדי לבחור את הצעדים הבאים. לכן נדיר ש- RFI יהיה שלב סופי אלא אחריו יעקבו מסמכים נוספים כגון RFP ‏(Request For Proposal)‏, RFT ‏(Request For Tender)‏ ו-RFQ ‏(Request For Quotation).
בנוסף לאיסוף בסיס מידע, RFI משמש לשידול מגוון ספקים למוכנות עסקית, לפיתוח אסטרטגיה ולהכנה עבור השלבים הבאים.
ראו גם

מכרז
קול קורא
Empty Sky

Empty Sky (מאנגלית: שמיים ריקים) הוא אלבום הבכורה של הזמר וכותב השירים הבריטי אלטון ג'ון. האלבום יצא לאור ב-6 ביוני 1969 בבריטניה. בארצות הברית האלבום יצא לאור ב-13 בינואר 1975, שם הוא הופץ עם עטיפה שונה, הרבה אחרי שאלטון ג'ון התפרסם וצבר תהילה בינלאומית.
ביקורת

| דירוגים מקצועיים> ציוני ביקורות.מקור | דירוגים מקצועיים> ציוני ביקורות.ציון |
| --- | --- |
Allmusic: 
AllMusic סקרה באופן רטרוספקטיבי ומאופק את האלבום, וסיכמה "אין אבני חן נשכחות ב-Empty Sky, אבל האלבום כן מצביע על הפוטנציאל של ג'ון".
רשימת השירים

כל השירים נכתבו על ידי אלטון ג'ון ו-ברני טופין.
| צד א'> מס' | צד א'> שם | צד א'> משך | צד א'>  | צד א'>  | צד א'>  | צד א'>  | צד א'>  | צד א'>  | צד א'>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | Empty Sky  | 8:28 |  |  |  |  |  |  |  |
| 2. | Val-Hala (שם הרצועה תוקן ל-"Valhalla" בהוצאה המחודשת בארצות הברית ב-1975)   | 4:12 |  |  |  |  |  |  |  |
| 3. | Western Ford Gateway  | 3:16 |  |  |  |  |  |  |  |
| 4. | Hymn 2000  | 4:29 |  |  |  |  |  |  |  |
| צד ב'> מס' | צד ב'> שם | צד ב'> משך | צד ב'>  | צד ב'>  | צד ב'>  | צד ב'>  | צד ב'>  | צד ב'>  | צד ב'>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | Lady What's Tomorrow  | 3:10 |  |  |  |  |  |  |  |
| 2. | Sails  | 3:45 |  |  |  |  |  |  |  |
| 3. | The Scaffold  | 3:18 |  |  |  |  |  |  |  |
| 4. | Skyline Pigeon  | 3:37 |  |  |  |  |  |  |  |
| 5. | Gulliver/Hay Chewed/Reprise (בהוצאה המחודשת לתקליטור ב-1995, הרצועה נקראה בטעות "It's Hay-Chewed")   | 6:59 |  |  |  |  |  |  |  |
| רצועות בונוס הוצאה מחודשת 1995/96> מס' | רצועות בונוס הוצאה מחודשת 1995/96> שם | רצועות בונוס הוצאה מחודשת 1995/96> משך | רצועות בונוס הוצאה מחודשת 1995/96>  | רצועות בונוס הוצאה מחודשת 1995/96>  | רצועות בונוס הוצאה מחודשת 1995/96>  | רצועות בונוס הוצאה מחודשת 1995/96>  | רצועות בונוס הוצאה מחודשת 1995/96>  | רצועות בונוס הוצאה מחודשת 1995/96>  | רצועות בונוס הוצאה מחודשת 1995/96>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | Lady Samantha  | 3:2 |  |  |  |  |  |  |  |
| 2. | All Across the Havens  | 2:52 |  |  |  |  |  |  |  |
| 3. | It's Me That You Need  | 4:04 |  |  |  |  |  |  |  |
| 4. | Just Like Strange Rain  | 3:44 |  |  |  |  |  |  |  |
צוות

אלטון ג'ון - שירה, פסנתר, אורגן, הוהנר פיאנט, צ'מבלו
קאלב קוואי - גיטרה חשמלית, גיטרה אקוסטית, תופי קונגה
טוני מוריי - גיטרה בס
רוג'ר פופ - תופים, כלי הקשה
נייג'ל אולסון - תופים ב-"Lady What's Tomorrow?"
דון פיי - סקסופון, חליל צד
גרהם ויקרי - מפוחית פה
הפקה
סטיב בראון - מפיק
פרנק אוון - טכנאי קול
קלייב פרנקס - עוזר מפיק, שריקות
דייב לארקהאם - עיצוב עטיפה, איור
ג'ים גוף - הפקת עטיפה
טוני ברנדון - הערות אלבום מקוריים
דייוויד סימונדס - הערות אלבום מקוריים
גאס דודג'ון - הערות אלבום (הוצאה מחודשת)
ג'ון טובלר - הערות אלבום (הוצאה מחודשת)
מיקומי שיא

אלבום - בילבורד (ארצות הברית)
| שנה | מצעד | מיקום |
| --- | --- | --- |
| 1975 | אלבומי פופ | 6 |
הערות שוליים

1 2  מגזין Music & Media כרך 7 גיליון 51 ה־22 בדצמבר 1990 (קובץ PDF: ‏33 / 80), באתר Music & Media (אנ'), ‏22 בדצמבר 1990, בדיקה אחרונה ב־5 בספטמבר 2021
↑  "Skyline Pigeon" track from "Here And There", Disc 1, Track 1. Released 30 April 1976, MCA Records.
↑  הערות אלבום מ-"Empty Sky". 1995 Rocket/Island CD Reissue.
↑  Spectacle: Elvis Costello with..., עונה 1 פרק 1
↑  Empty Sky | Songs, Reviews, Credits | AllMusic, AllMusic
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz release group: 73924e33-3fe3-3dd4-94cf-b97529f6e9af
JID

| --- | --- |

 לידה:  31 באוקטובר 1990 (בן 33) אטלנטה, ארצות הברית 
 שם לידה:  דסטין צ'ויס רוט
 שם במה:  J.I.D 
 מוקד פעילות:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-2010
 מקום לימודים:  תיכון סטיבנסון 
 עיסוק:  ראפר  זמר  פזמונאי
 סוגה:  מוזיקת היפ הופ, טראפ 
 כלי נגינה:  קול
 חברת תקליטים:  דרימוויל רקורדס, אינטרסקופ רקורדס, ספילג' וילאג' 
 שיתופי פעולה בולטים:  ג'יי קול באס
 www.jidsv.com
 
דסטין צ'ויס רוט (באנגלית: Destin Choice Route; נולד ב-31 באוקטובר 1990) המוכר בשם הבמה שלו JID (מעוצב גם כ-J.I.D) הוא ראפר, זמר ופזמונאי אמריקאי. הוא חלק מהקולקטיב המוזיקלי "ספילג' וילאג' (אנ')" שנוסד על ידי ארת'גאנג (אנ') ב-2010. כמו כן, הוא חתום בלייבל של ג'יי קול דרימוויל רקורדס, שם הוא החל לקבל הכרה לאחר שהוציא מספר פרויקטים עצמאיים כגון Route of Evil, Para Tu ו-DiCaprio.
ביוגרפיה

דסטין צ'ויס רוט נולד ב-31 באוקטובר 1990 באטלנטה. הוא אימץ את הכינוי JID מסבתו שנתנה לו את כינוי זה על סמך התנהגותו "העצבנית". הוא למד בבית הספר התיכון סטיפנסון, שם שיחק פוטבול, ובהמשך התקבל על מלגת פוטבול לאוניברסיטת המפטון שבוירג'יניה, שם שיחק במשך שלוש עונות.
ב-2017 יצא אלבום הבכורה שלו, The Never Story שזכה לשבחים. מתוך האלבום יצא הסינגל "Never".
ב-2018 יצא אלבומו השני, DiCaprio 2, הכולל את הסינגלים "151 Rum" ו-"Off Deez" ביחד עם ג'יי קול שזכה, כמו קודמו, לשבחים מהמבקרים והיה לאלבומו הראשון שנכנס ל-50 הראשונים במצעד הבילבורד 200, במקום ה-41.
ב-2021 השתתף בשיר "Enemy" לצד להקת Imagine Dragons, שהפך לשירו המצליח ביותר במצעדים והגיע למקום החמישי במצעד הבילבורד הוט 100. ב-2022 יצא אלבומו השלישי, The Forever Story. האלבום זכה לשבחים והגיע למקום ה-12 במצעד הבילבורד 200, ובכך הפך לאלבומו המצליח ביותר במצעד.
דיסקוגרפיה > אלבומי אולפן

The Never Story (2017)
DiCaprio 2 (2018)
The Forever Story (2022)
דיסקוגרפיה > מיני-אלבומים ומיקסטייפים

Para Tu (2013)
DiCaprio (2015)
פרסים ומועמדויות

| שנה | פרס | קטגוריה | פרויקט | תוצאה | סימוכין |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2020 | פרס גראמי | ביצוע הראפ הטוב ביותר | "Down Bad" (עם ג'יי קול, באס, ארת'גאנג ויאנג נודי) | מועמדות |  |
| 2020 | פרס גראמי | אלבום הראפ הטוב ביותר | Revenge of the Dreamers III | מועמדות |  |
| 2022 | פרס גראמי | אלבום השנה | Planet Her (Deluxe) (כאמן משתתף) | מועמדות |  |
הערות שוליים

↑  "Artist – J.I.D". Grammy. נבדק ב-24 בנובמבר 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz: d616b606-cf6a-4b6e-ab0f-e253b8db6610 
ערך זה הוא קצרמרבנושא מוזיקאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
בית המשפט (תוכנית רדיו)

יעקב בן-הרצל, יוזם התוכנית ומגישה, ורחל הרמתי, מפיקת התוכנית
"בית המשפט" הייתה תוכנית רדיו ששודרה ב"קול ישראל" במשך שנים רבות, וכללה משפט מבוים, שהתבסס על משפט אמיתי שנערך בישראל או בחו"ל.
את הפורמט של התוכנית הגה בתחילת שנות ה-50 של המאה ה-20 השדרן יעקב בן-הרצל, משפטן בהשכלתו, והוא שכתב והגיש את התוכנית.
סדרת התוכניות  הראשונה  שודרה מתחילת שנות ה-50 עד שנת 1955, שבה יצא בן-הרצל להשתלמות בארצות הברית במסגרת "פוינט-פור" – תוכנית מלגות של ממשלת ארצות הברית לכוכבי רדיו וטלוויזיה.
התוכנית חודשה בשנת 1965 ושודרה מדי שבוע עד שנת 1983, בהגשתו של בן-הרצל ובהפקת רחל הרמתי. שידורה של כל תוכנית נמשך כשעה. בן הרצל פתח כל תוכנית במילים: "גבירותי ורבותי, עלילת המשפט שלפניכם אירעה במציאות, ושמות ופרטים שונו כדי שלא לפגוע באנשים חפים מפשע".
צוות התוכנית כלל:
אב בית-דין – שופט או שופט לשעבר.
תובע –  אחד מאנשי פרקליטות המדינה.
סניגור – עורך-דין נודע בתחומו.
"מושבעים" – עיתונאים שהציגו את הפן הציבורי ורב שהציג את הפן היהודי-דתי.
פקיד עזר (כרוז) שתפקידו העיקרי היה הקריאה הידועה: "בית המשפט", והצגת העדים, בקריאה רמה שנועדה להזמינם מהמסדרון.
בין המשתתפים כאב בית הדין נטלו חלק השופט שלמה תוסיה-כהן וויקטוריה אוסטרובסקי-כהן, שהתחילה להשתתף בתוכנית בהיותה תובעת ומונתה לשופטת אחרי שסיימה את תפקידה כ"שחקנית".
התובע הראשון היה פרקליט מחוז תל אביב יעקב בר-אור שהיה גם סגנו של גדעון האוזנר, התובע במשפט אייכמן.
התובע השני היה סברין שראטר, שבתוקף תפקידו בפרקליטות נכח בתלייתו של אייכמן ופיזור אפרו בים.
התובעת השלישית פנינה דבורין, שהייתה בתחילת דרכה בפרקליטות וכבר אז בבחינת "כוכב עולה".
כסנגורים כיהנו עורכי הדין גבריאל בך, שהיה אחר כך לשופט בית המשפט העליון, אמנון גולדנברג, צבי לידסקי, נירה לידסקי, אמנון זכרוני, גד נשיץ ודוד יפרח .
עם תחילת שידור התוכנית  קמה סערה בלשכת עורכי הדין ונאסר לפרסם את שמות המשתתפים מפאת פרסומם האישי, שהיה אסור ולא נאה באותם זמנים.
בין ה"מושבעים" ניתן היה לשמוע את העיתונאים אורי קיסרי, שלום רוזנפלד, גבריאל צפרוני והפסיכולוג הקליני אוריאל עקביא.
שחקנים רבים וידועים השתתפו בתוכנית, בהם יוסי בנאי, אבנר חזקיהו, שלמה בר-שביט, עדנה פלידל, טובה פרדו, חינה רוזובסקה, מרים זוהר, ליא קניג, תיקי דיין, אסתר גרינברג-שבק, יעקב בן-סירא, גדעון זינגר, נירה רבינוביץ', אברהם ניניו, בצלאל לונדון, דודו טופז ועוד.
פקיד העזר (הכרוז) היה שלמה פנדו, וזה היה גם תפקידו במציאות.
הערות שוליים

↑  אמנון דנקנר ודוד טרטקובר, איפה היינו ומה עשינו, הוצאת כתר.
בירת התרבות של אירופה

דגל האיחוד האירופי
בירת התרבות של אירופה היא עיר אותה בוחר האיחוד האירופי לתקופת זמן של שנה, ובה ניתנת לה הזדמנות להציג את חיי התרבות וההתפתחות התרבותית בה. מספר ערים אירופיות שנבחרו כ"בירות התרבות האירופית" ניצלו שנה זו כדי לשנות לחלוטין את בסיסן התרבותי ואת הדרך בה רואה אותן העולם.
היסטוריה

במטרה לקרב את אזרחי האיחוד האירופי אחד לשני, אישרה מועצת אירופה את פרויקט "בירת התרבות של אירופה" ב-13 ביוני 1985 על פי הצעה של שרת התרבות היווניה מלינה מרקורי.
בירות התרבות האירופיות נבחרו על ידי הממשלות עד 2004; חברות האיחוד בחרו את הערים המועמדות לאירוח האירוע והנציבות האירופית מסבסדת את האירוע בכל שנה. נכון ל-2005, מוסדות האיחוד האירופי לוקחים חלק בתהליך בחירות הערים המארחות.
ב-1990, שרי התרבות באירופה הכריזו "חודש התרבות האירופית". אירוע זה דומה מהותו ל"בירת התרבות" אך נמשך לפרק זמן קצר יותר ומיועד בעיקר לארצות מרכז אירופה ומזרח אירופה. הנציבות מעניקה סיבסוד גם לחודש התרבות האירופית.
כבר ב-1991, מארגני עיר התרבות בערים שונות יצרו את רשת בירות התרבות האירופיות (ECCM) שאיפשרה החלפת והפצת מידע, גם למארגני אירועים עתידיים. ב-1994 פרסמה הרשת מחקר על השפעת בירת התרבות של אירופה מאז תחילתה. הארגון הוא ארגון ללא מטרות רווח שבסיסו בלוקסמבורג ועובד צמוד למוסדות האירופים. מ-2006 הוא יציג בכל בירת תרבות נוכחית ובבירות תרבות קודמות תערוכה שנקראת "מסע אל  העולם: בירות תרבות". התערוכה הוצגה לראשונה בפטרס, יוון ב-27 במרץ 2006.
ב-1999 שונה שם הפרויקט מ"עיר התרבות האירופית" לשם הנוכחי, "בירת התרבות של אירופה". העיר קורק שבאירלנד הייתה הראשונה לשאת את התואר החדש. החלטת הפרלמנט האירופי והמועצה מה-25 במאי 1999 משלבת את האירוע במסגרות קהילתיות ומציגה תהליך חדש לבחירת הבירות בשנים 2005–2019. התהליך שונה כדי למנוע תחרות פראית לזכייה במעמד; לכל חברה באיחוד האירופי תינתן ההזדמנות לארח את האירוע בתורה. החל מ-2005 שתי ערים יחלקו את הסטטוס כל שנה.
ב-2004, ביקשה הנציבות האירופית מרוברט פאלמר להעריך את תוכנית בירות התרבות בשנים 1994–2004 לאחר שנעשתה הערכה של השנים 1985–1993. המחקר האחרון מעלה פרספקטיבות של תרבות, כלכלה, תיירות וחברה של פרויקט בירות התרבות. הוא כולל שני חלקים: בראשון סיכום הממצאים, ניתוחם ומסקנות מהם, ובשני מחקר על כל אירוע בצורה אינדיבידואלית. שני החלקים ניתנים להורדה בחינם.
על פי ממצאיו של פאלמר, הוועדה האירופית המליצה על שינויים בתהליך הבחירה והפיקוח על בירות התרבות של אירופה עם דגש על חלקה בתרבות האירופית של העיר.
רק ערים בתחומי האיחוד האירופי יכולות להיבחר כבירת תרבות של האיחוד. למרות זאת, מועצת האיחוד האירופי יכולה לבחור עיר מחוץ לאיחוד האירופי בשנה מסוימת, אם מועמדות העיר עוברת פה אחד במועצה. כך נבחרו למשל הערים רייקיאוויק וברגן, שאינן באיחוד.
בירות התרבות האירופיות > בירות התרבות בעבר

1985: יוון אתונה (יוון)
1986: איטליה פירנצה (איטליה)
1987: הולנד אמסטרדם (הולנד)
1988: ברלין ברלין המערבית
1989: צרפת פריז (צרפת)
1990: הממלכה המאוחדת גלאזגו (הממלכה המאוחדת)
1991: אירלנד דבלין (אירלנד)
1992: ספרד מדריד (ספרד)
1993: בלגיה אנטוורפן (בלגיה)
1994: פורטוגל ליסבון (פורטוגל)
1995: לוקסמבורג לוקסמבורג (לוקסמבורג)
1996: דנמרק קופנהגן (דנמרק)
1997: יוון סלוניקי (יוון)
1998: שוודיה סטוקהולם (שוודיה)
1999: גרמניה ויימאר (גרמניה)
2000: איסלנד רייקיאוויק (איסלנד), נורווגיה ברגן (נורווגיה), פינלנד הלסינקי (פינלנד), בלגיה בריסל (בלגיה), צ'כיה פראג (צ'כיה), פולין קרקוב (פולין), ספרד סנטיאגו דה קומפוסטלה (גליסיה, ספרד), צרפת אביניון (צרפת), איטליה בולוניה (איטליה)
2001: הולנד רוטרדם (הולנד), פורטוגל פורטו (פורטוגל)
2002: בלגיה ברוז' (בלגיה), ספרד סלמנקה (ספרד)
2003: אוסטריה גראץ (אוסטריה)
2004: איטליה ג'נובה (איטליה), צרפת ליל (צרפת)
2005: אירלנד קורק (אירלנד)
2006: יוון פטרס (יוון)
2007: לוקסמבורג לוקסמבורג (לוקסמבורג), רומניה סיביו (רומניה)
2008: הממלכה המאוחדת ליברפול (הממלכה המאוחדת), נורווגיה סטוונגר (נורווגיה)
2009: אוסטריה לינץ (אוסטריה), ליטא וילנה (ליטא)
2010: גרמניה אסן (גרמניה), הונגריה פץ' (הונגריה), טורקיה איסטנבול (טורקיה)
2011: פינלנד טורקו (פינלנד), אסטוניה טאלין (אסטוניה), בוסניה והרצגובינה סרייבו (בוסניה והרצגובינה)
2012: פורטוגל גימארייש (פורטוגל), סלובניה מריבור (סלובניה)
2013: צרפת מרסיי (צרפת), סלובקיה קושיצה (סלובקיה)
2014: שוודיה אומאו (שוודיה), לטביה ריגה (לטביה)
2015: בלגיה מונס (בלגיה), צ'כיה פלזן (צ'כיה)
2016: ספרד סן סבסטיאן (ספרד), פולין ורוצלב (פולין)
2017: דנמרק אורהוס (דנמרק), קפריסין פאפוס (קפריסין)
2018: הולנד לייוורדן (הולנד), מלטה ולטה (מלטה)
2019: איטליה מטרה (איטליה), בולגריה פלובדיב (בולגריה)
2020: קרואטיה ריאקה (קרואטיה), אירלנד גאלוויי (אירלנד)
2021: יוון אלפסינה (יוון), סרביה נובי סאד, (וויבודינה, סרביה)
2022: ליטא קובנה (ליטא), לוקסמבורג אש-סיר-אלזט (לוקסמבורג)
2023: הונגריה וספרם (הונגריה), רומניה טימישוארה (רומניה)
בירות התרבות האירופיות > בירות התרבות בעתיד

2024: אסטוניה טרטו (אסטוניה), אוסטריה באד אישל (אוסטריה), נורווגיה בודו (נורווגיה)
2025: סלובניה סלובניה, גרמניה גרמניה
2026:סלובקיה סלובקיה, פינלנד פינלנד
2027:לטביה לטביה, פורטוגל פורטוגל
2028: צ'כיה צ'כיה, צרפת צרפת
2029: פולין פולין, שוודיה שוודיה
ראו גם

בירת התרבות הערבית
הערות שוליים

↑  רשמית, הייתה העיר בחלקה המערבי נתונה לכיבוש בריטניה, צרפת וארצות הברית מאז 1945 ועד 1990. בפועל, גרמניה המערבית שלטה בשטח זה החל משנת 1949.
↑  חגית פלג-רותם, ‏תחת שמי ים התיכון, באתר גלובס, 18 בדצמבר 2003
↑  העיר האוסטרית "גראץ"-בירת התרבות של אירופה, באתר הארץ, 25 בדצמבר 2002
↑  משה גלעד, חלון לים התיכון, באתר הארץ, 10 באפריל 2004
↑  סוכנויות הידיעות, רינגו סטאר על הגג בליוורפול, באתר הארץ, 14 בינואר 2008
↑  חגי חיטרון, בשורות מירושלים דליטא, באתר הארץ, 16 באוקטובר 2008
↑  משה גלעד, גלריה, מחוץ לבודפשט: בירת התרבות החדשה של אירופה, באתר הארץ, 21 באוגוסט 2010
↑   רוני בר, בבירת התרבות של אירופה האלימות והסמים הפכו לשגרה, באתר הארץ, 16 בספטמבר 2013
↑  משה גלעד, ריגה בירת התרבות של אירופה ל-2014, באתר הארץ, 19 בינואר 2014
↑  גליה גוטמן ורשה, מאחורייך, באתר גלובס, 12 בנובמבר 2015
↑  עמית קוטלר, פאפוס על הגל: בירת התרבות החדשה של אירופה, באתר ynet, 29 בינואר 2017
↑   גילי מרין, העיירה שהפכה מבושה לאומית לבירת התרבות של יבשת אירופה, באתר הארץ, 20 ביוני 2018
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1204207380  LCCN: nb2014018410  LNB: 000199301  NKC: ko2009489156   WorldCat (עם LCCN): nb2014-018410
בבוכר גאייה

בבוכר גאייה (באנגלית: Baboucarr Gaye; נולד ב-24 בפברואר 1998 בבילפלד שבגרמניה) הוא כדורגלן גמביאני המשחק בעמדת השוער בקבוצת רוט-וייס קובלנץ מהליגה הגרמנית הרביעית ובנבחרת גמביה.
קריירת מועדונים

גאייה גדל במחלקת הנוער של ארמיניה בילפלד. ב-30 ביוני 2019 עזב את המועדון, לאחר שלא שיחק בקבוצה הבוגרת של המועדון.
ב-21 ביולי 2019 חתם גאייה בווטנשייד 09 מהליגה הגרמנית הרביעית.
ב-16 בינואר 2020 הצטרף גאייה לשטוטגרט II, קבוצת המילואים של שטוטגרט.
ב-15 ביולי 2020 חתם גאייה ברוט-וייס קובלנץ מהליגה הגרמנית הרביעית.
קריירה בינלאומית

ב-9 באוקטובר 2020 ערך גאייה את הופעת הבכורה שלו בנבחרת גמביה, בניצחון 1-0 על נבחרת הרפובליקה של קונגו במשחק ידידות. הוא נכלל בסגל נבחרת גמביה לקראת טורניר גביע אפריקה לאומות 2021.
נכלל בסגל נבחרת גמביה לטורניר גביע אפריקה לאומות 2023.
הערות שוליים

↑  Keeper Baboucarr Gaye kommt von Arminia Bielefeld באתר הרשמי של וטנשייד 09, 21 ביולי 2019 (בגרמנית)
↑  TuS Rot-Weiß Koblenz verpflichtet 22-Jährigen wunsch Torhüter באתר הרשמי של הליגה הגרמנית הרביעית, 19 ביולי 2020 (בגרמנית)
↑  CAF announces Final Squad List for TotalEnergies Africa Cup of Nations Cote d'Ivoire 2023  באתר הרשמי של קונפדרציית_הכדורגל_של_אפריקה, 6 בינואר 2024 (באנגלית)
| נבחרת גמביה – גביע אפריקה לאומות 2021 |
| --- | --- | --- |
|  1 מ. ג'ובה •  2 בוב •  3 א. ג'אלו •  4 אנגום •  5 ע. קולי •  6 מריח •  7 ל. ג'אלו •  8 א. דרבו •  9 סיסאי •  10 מוסא בארו •   11 מודו בארו •  12 גומז • 13 ג'אנה •  14 סונקו סונדברג • 15 סונה • 16 אמבייה • 17 ב. ג'ובה • 18 גאייה • 19 א. קולי • 20 טראוולי • 21 יאנקו • 22 סיבי • 23 בדמוסי • 24 ד. דרבו • 25 סאנה • 26 טוראי • 27 אנז'ייה • 28 אדמס • מאמן: סיינטפיט |  1 מ. ג'ובה •  2 בוב •  3 א. ג'אלו •  4 אנגום •  5 ע. קולי •  6 מריח •  7 ל. ג'אלו •  8 א. דרבו •  9 סיסאי •  10 מוסא בארו •   11 מודו בארו •  12 גומז • 13 ג'אנה •  14 סונקו סונדברג • 15 סונה • 16 אמבייה • 17 ב. ג'ובה • 18 גאייה • 19 א. קולי • 20 טראוולי • 21 יאנקו • 22 סיבי • 23 בדמוסי • 24 ד. דרבו • 25 סאנה • 26 טוראי • 27 אנז'ייה • 28 אדמס • מאמן: סיינטפיט | גמביה |
| נבחרת גמביה – גביע אפריקה לאומות 2023 |
| --- | --- | --- |
|  1 מ. ג'ובה •  2 בארי •  3 ג'אלו •  4 אנגום •  5 ע. קולי •  6 מריח •  7 פאדרה •  8 אדמס •  9 סיסאי •  10 בארו •   11 סניאנג •  12 גומז • 13 טוראי •  14 סונקו סונדברג • 15 מנדי • 16 מאנה • 17 יאנקו • 18 גאייה • 19 א. קולי • 20 מינטה • 21 מ. סאנה • 22 סאר • 23 בדמוסי • 24 דרבו • 25 ב. סאנה • 26 סווה • 27 בוב • מאמן: סיינטפיט |  1 מ. ג'ובה •  2 בארי •  3 ג'אלו •  4 אנגום •  5 ע. קולי •  6 מריח •  7 פאדרה •  8 אדמס •  9 סיסאי •  10 בארו •   11 סניאנג •  12 גומז • 13 טוראי •  14 סונקו סונדברג • 15 מנדי • 16 מאנה • 17 יאנקו • 18 גאייה • 19 א. קולי • 20 מינטה • 21 מ. סאנה • 22 סאר • 23 בדמוסי • 24 דרבו • 25 ב. סאנה • 26 סווה • 27 בוב • מאמן: סיינטפיט | גמביה |
NRK1

| --- | --- |

 פרטי הערוץ
 מדינה:  נורווגיה נורווגיה
 תאריך השקה:  20 באוגוסט 1960
 בעלות:  NRK
 משרד ראשי:  אוסלו 
 אזור קליטה:  נורווגיה
 פורמט תמונה:  16:9 (720p, HDTV)
 tv.nrk.no/direkte/nrk1
 
NRK1 (לפני 1966 נקרא NRK או "הטלוויזיה") הוא ערוץ טלוויזיה ציבורי נורווגי, המופעל על ידי NRK, גוף השידור הציבורי של נורווגיה. הערוץ הוא הוותיק ביותר בנורווגיה.
שידורי הניסיון של הערוץ החלו ב-12 בינואר 1954 והשידורים הקבועים הראשונים החלו ב-13 באפריל 1958. השידורים הרגילים החלו ב-20 באוגוסט 1960.
מלבד תוכניות מקוריות המשודרות בערוץ, משודרות גם תוכניות מארצות הברית, בריטניה ואוסטרליה. כמו כן נרכשות סדרות טלוויזיה ממדינות נורדיות אחרות, יחד עם הפקות משותפות (דוגמת הנורדיזיון).
בשנת 2020 עמד שיעור הצפייה בערוץ על 35.7%, ובכך הוא הנצפה ביותר במדינה.
היסטוריה

ביום שלישי, 12 בינואר 1954 ביצע NRK את ניסיון השידור הראשון. הניסיון ארך 32 דקות ושודר בו שעון עם דקות ושניות.
שידורי טלוויזיה קבועים החלו ב-13 באפריל 1958. באותה העת עבדו בערוץ 11 עובדים בלבד, 3 שעסקו בצד התוכן ו-8 טכנאי שידורים.
שם וזהות גרפית

עד שנת 1995 נקרא הערוץ באופן רשמי "NRK טלוויזיה", או רק "NRK" בשפת היום-יום. עד תחילת שידורי ערוץ TV 2 בנורווגיה בשנת 1992, במשך 34 שנים, היה הערוץ הארצי היחיד בנורווגיה, ולכן נהגו לכנותו בשפת היום-יום גם "הטלוויזיה".
ב-1 בינואר 1996 שינה הערוץ את שמו ל-NRK1 בשל תחילת שידורי ערוץ NRK2. יחד עם שינוי זה, שונתה גם האריזה הגרפית של הערוץ.
הערוץ החליף כמה פעמים לאורך השנים את סמליו, והשינוי האחרון היה בשנת 2011. סמלי NRK כוללים בעיקר את הצבע כחול.
נתח שוק

מתחילת שידורי הערוץ, עד שנות ה-80 הוא היה מונופול שידורים בנורווגיה. המונופול נשבר בבתים הקרובים לגבול עם שוודיה, שיכלו לקלוט את שידורי הטלוויזיה השוודית, ובתים המחוברים לכבלים.
בסוף שנות ה-80 הוקמו ערוצים TVNorge ו-TV3 כמתחרים הראשונים לשידורי NRK. בשנת 1992 הוקם ערוץ TV 2 כערוץ המסחרי הארצי הראשון בנורווגיה. על אף התחרות, מאז הקמתו הערוץ הוא הפופולרי ביותר בנורווגיה, עם נתח שוק של 30.7% בשנת 2016, ושל 32.8% בשנת 2017.
נתח שוק > נתח שוק לפי ערוץ

| ערוץ | שנה | שנה | שנה | שינוי בין 2016 ל-2017 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
|  | 2015 | 2016 | 2017 |  |
| NRK1 | 31.8% | 30.7% | 32.8% | 2.1+ |
| TV 2 | 18.2% | 18.3% | 18.8% | 0.5+ |
| TVNorge | 7.4% | 7.1% | 6.4 | 0.7- |
| NRK2 | 5.2% | 5.3% | 5.1 | 0.2- |
| MAX | 3.2% | 3.1% | 3.2% | 0.1+ |
| TV 2 Nyhetskanalen | 2.7% | 2.8% | 3% | 0.2+ |
| NRK3 | 3.4% | 3% | 2.9% | 0.1- |
| TV 2 Zebra | 2.3% | 2.2% | 2% | 0.2- |
| Viasat 4 | 2.1% | 2.1% | 1.9% | 0.2- |
| FEM | 2.2% | 2% | 1.9% | 0.1- |
| אחרים | 17.7% | 18.7% | 18.3% | 0.4- |
ראו גם

TV 2
TV 2 Zebra
TVNorge
TV3
הערות שוליים

↑  Market shares Norweigian TV channels, media norway
↑  צפייה בערוצי טלוויזיה בנורווגיה בשנת 2017