stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קולנוע ירקון (ראש העין)
ירקון - בית הקולנוע הראשון בראש העין

בית הקולנוע הראשון אשר הוקם בראש העין בשנת 1955 נקרא "ירקון". בשנים 1949–1950 הפעילה הסוכנות היהודית במבנה בריטי מטבח שבו קיבלו העולים מתימן את מזונם שלוש פעמים ביום. המטבח שכן באזור שנקרא "מחנה א'" באותם הימים. לאחר סגירתו של מחנה העולים ראש העין, בראשית שנות החמישים של המאה העשרים, בשנת 1955, הכשירו שלושה יזמים בני המקום - חיים מליחי, עובדיה גמליאל ויעקב בן שאול את המבנה ופתחו בו את הקולנוע הראשון ובו כ-450 מושבים. בתי הקולנוע היו מרכז הבילוי הפופולרי ביותר בישראל בשנות החמישים והשישים. בתי הקולנוע אירחו גם הצגות, קונצרטים, כנסים פוליטיים ונשפים.
כוכבו של הקולנוע דעך בסוף שנות ה-70 והוא נסגר. המקרין הופקד על שמירת הצניעות וכיסה בידו את העדשה, בסצנות נועזות לקול מחאת הצעירים. על תחילת ההקרנה היה מודיע המקרין בצלצול פעמון, וגם על הפסקה של רבע שעה. ישנם מספר רב של סרטים שהוצגו בקולנוע באותה תקופה כמו: "הציפורים" של היצ'קוק, "גריז", "אפוקליפסה עכשיו", "הטוב, הרע והמכוער" ורבי מכר נוספים. אך כניסת הטלוויזיה הביאו לירידה קבועה בהכנסות של בעלי "ירקון" והוא נסגר ב-1980.
היום

בשנת 2013, ראש עיריית ראש העין משה סיני חתם על הרשאה כספית להחזרת מבנה הקולנוע הישן לידי עיירת ראש העין לאחר שיסתיים משא ומתן עם המחזיקים במקום. בכוונת העירייה לשחזר את המקום לסינמטק, בו יוכלו תושבי העיר לקיים מפגשים בנושא תרבות, מורשת וקולנוע. עיירת ראש העין מכוונת לשחזור גלגלי ההיסטוריה, ולהעניק רגעים נוספים של חיבור בין הדור הצעיר לדור המבוגר. המבנה בראש העין שרד והעירייה קנתה אותו והחלה לפעול לשימורו יחד עם המועצה לשימור אתרי מורשת. לפי התוכנית העדכנית בחלל המרכזי במבנה יוקם שוב אולם קולנוע קטן מהמקורי אך יהיו שני חללים נוספים מוזיאון ובית קפה.
הערות שוליים

↑  אחרי יותר משלושים שנה: בית הקולנוע המיתולוגי בראש העין ישופץ וייפתח מחדש, באתר mynet ראש העין(הקישור אינו פעיל)
1 2  הקולנוע הראשון יהפוך לסינמטק, באתר עיריית ראש העין
↑  מבנה בריטי חלוד שקפא בזמן – על סיפורו יוצא הדופן של קולנוע "ירקון" בראש העין מתוך הבלוג נטוש - צילום מבנים ותיקים ונטושים בישראל בהווה למען העתיד, 31 במרץ 2013
↑  גילי כהן, סינמה ראש העין, באתר הארץ, 28 באוקטובר 2011
↑  מי יציל את הקולנוע הישן?, באתר כאן תאגיד השידור
פתח (אל)

האבן של שבקה, במוזיאון הבריטי
פְּתָח (במצרית עתיקה: ptḥ, בפיניקית: 𐤐𐤕𐤇, פתח) הוא אל הבריאה, המלאכות והאמנויות, ואל התחייה והפוריות במיתולוגיה המצרית העתיקה. מרכז פולחנו היה בעיר ממפיס, עוד בתקופה קדומה מאוד, טרום-שושלתית. במשך הזמן הפך פתח לאל כלל-ארצי. סמליו היו העמוד ג'ד והפר. זוגתו הייתה בסתת (במצרים התחתונה) או האלה-הלביאה סח'מת (במצרים העליונה), וילדיהם היו נפרטם, אימחותפ ומאחס. יחד עם סח'מת ונפרתום היה פתח חלק מה"שילוש" ("טריאדה") העליון או הקדוש של ממפיס.
תפקידיו וכינויו > בורא עולם

האל פתח עומד במרכז הקוסמוגוניה מבית היוצר של כהני ממפיס. בעיניהם היה האל פתח (ייתכן ששמו נהגה "פיתח") האלהה של התל הקדמון "תא-תנן" ("אדמה מוגבהת"), שלפי הקוסמוגוניה ה"אניאדית" (של תשעת האלים), קם מתוך התהום המימי הקדמון, נו, או תאנן (האדמה השוקעת). כינוי נוסף של פתח היה "ג'ד האציל".
בכתובת באבן שבקה נאמר שפתח התמזג עם נו, האוקיינוס הקדמון. "פתח-נון" ברא את היקום בעזרת שני כלים: הלב והלשון. מעשה הבריאה נעשה באמצעותם של ה"ידע", המחשבה (הלב) וה"דיבור" (הלשון). הוא יוצא לפועל בכוח המילה. משום כך משמעות שמו של פתח יכולה להיות אולי "הפותח", כלומר "הפותח את הפה". לכן הקוסמולוגיה של כהני ממפיס נחשבת ל"רוחנית" לעומת הקוסמוגוניה ה"פיזית" האופיינית למקדשים בהליופוליס). מלבו ודברו של פתח, נבראו, לפי כהני ממפיס, גם האלים, הערים, הסדר בעולם, גם המלכים כדוגמת הפרעה רעמסס השני שמספרים עליו כי נברא על ידי פתח מתוך ענבר.
רעיון הבריאה בלבו ואחר כך בכוח דברו של האל פתח מוצג, למשל, בדרמה ממפיטית שפורסמה בשנת 1928 על ידי האגיפטולוג קורט זיטה. מתוך "דברו", פרי "לשונו" של פתח נולדו תשעה אלים קדמונים שהיו מזוהים עם "שיניו" ו"שפתיו" של פתח.
אצל המצרים ידועים טקסי פתיחת פה המתים על ידי כהני דת, על מנת לשחרר את נשמותיהם בעת ההלוויות. טקסים אלה, המתנהלים בחסות האל אנוביס, נוצרו, לפי המסורת, על ידי האל פתח. פתח נחשב גם אל של תחתיות הארץ, מנהיג של דואט, עולם המתים.
בין שאר האלים, ברא פתח גם את האל אתום שנקרא למשול על הבריאה כשהוא יושב על התל הקדמון. פתח נחשב "לבו ודברו" של אתום.
כאל של העידן הראשון פתח מכיל יסוד זכרי - נון וגם יסוד נקבי - נונת.
תפקידיו וכינויו > גדול בעלי המלאכה והמהנדס האלהי

מפני זיהויו עם התל הקדמון ותפקידו כבורא היקום, נחשב פתח גם לאל פטרון של בעלי המלאכה ובראש ובראשונה של בעלי המלאכות הקשורות להפקת האבן ועיבודה, אבל גם אלילם של הקדרים, הצורפים, הבנאים וכו'. אף האמנים היו קוראים לעצמם "כהנים של פתח".
האל פתח היה נחשב בעיני המצרים הקדומים לממציא כל המלאכות הטכניות וגדול בעלי המלאכה. הכהן הגדול שלו בממפיס היה נקרא, בין השאר, "זקן בעלי המלאכה" ו"הרב בנאי".
בבניית מקדשים האדריכלים והבנאים האמינו כי עבודתם נעשית תחת השגחתו של פתח.
עירו, ממפיס, אכן הייתה מרכז גדול של המלאכות והמסחר, שאחסן, בין היתר, את הסדנאות לצורפות ולעיבוד המתכות ולבניית ספינות. סביבת ממפיס הייתה עתירת מקורות של אבן גיר.
שמו של פתח נקשר גם לקברות. בעלי המלאכה ועובדי המחצבות במערבה של תבאי (כיום דיר אל-מדינה) היו גם כן נתונים למרותו.
הם הקדישו לו אסטלות (מצבות) ואף ציידו את פסליו באזניים כדי שישמע לתפילותיהם. אחד התארים של האל פתח בתבאי היה "האוזן הקשבת".
היוונים זיהו את פתח עם אל המלאכות שלהם, הפייסטוס, וולקן בפי הרומים.
מכיוון שצורפים רבים במצרים גויסו מקרב אוכלוסייה נמוכת קומה, פיגמאית, האל עצמו הוצג לפעמים כגמד.
תפקידיו וכינויו > אל התחיה

פתח נחשב גם לאל התחייה. מפני שסוכר היה גם הוא אל בעלי המלאכה והתחייה, הוא זוהה מאוחר יותר עם פתח, והפך ל"פתח-סקר".
תפקידיו וכינויו > אל של ממפיס

יחד עם האלה מעת, פתח היה פטרון החגים המחזוריים שבלוח השנה של ממפיס.
תפקידיו וכינויו > אל כלל מצרי

בתקופת התלמיים הפך פתח לאל של מצרים כולה וטקסי הכתרת הפרעונים התקיימו במקדשו.
תפקידיו וכינויו > בפולחנם של אלים אחרים

תאולוגים בממפיס השתמשו בדמותו של פתח גם במסגרת פולחנם של אלים אחרים כמו "רע" או "אוסיריס".
האל תחות (שמרכז פולחנו היה בהרמופוליס ונחשב לממציא הכתב ושליט השפה) נקרא בפי התאולוגים בממפיס "הלשון של פתח".
בתקופה המצרית האמצעית התפתח פולחן של "אל הלוויות", דמות אלילית-על מורכבת שנקראה "פתח-סוכר-אוסיריס".
מקדשיו ותקופת פריחת פולחנו

ידוע היה מקדשו הקדום הקטן של "פתח שמעבר לחומות" בממפיס, ששכן מדרום ל"חומה הלבנה" של נערמר (מנס). מאוחר יותר נבנה בקרבתו המקדש הגדול של פתח, הידוע כ"חות-קה-פתח" (בית ה"קה (הנשמה)" של פתח).[דרוש מקור][מפני ש...]
פולחנו של פתח פרח בימי השושלת ה-19, שנציגיה הגדולים, הפרעונים סתי הראשון ורעמסס השני נמנו עם עובדיו האדוקים. אחד הפרעונים החשובים מאותה שושלת נקרא מרנפתח, כלומר "חביבו של פתח", ומלך אחר נקרא "סי-פתח", כלומר "בנו של פתח". פולחן האל הגיע למעמד עוד יותר חשוב אחרי שאזור הדלתא של הנילוס הפך למרכז השלטון במצרים. באותה תקופה, פתח היה לאל השלישי בחשיבותו ובעושרו במצרים, אחרי האלים אמון ורע.
מקדשיו ותקופת פריחת פולחנו > מקדשים של פתח

א."פתח שמעבר לחומות" בממפיס
ב. המקדש הגדול "חות-קה-פתח" בממפיס
ג. מקדש של פתח בכרנך בלוקסור, בצפון המתחם של אמון - הוקם על ידי תחותמס השלישי והורחב על ידי התלמיים.
ד. מקדש של פתח בג'רף חוסיין בנוביה - המיספאוס. רובו הוצף על ידי מי האגם המלאכותי "נאצר" של סכר אסוואן. חלקים שלא היו בנויים בתוך הסלע הועתקו לקלבשה אל גדידה.
| מקדש מוקדש ל- | מיקום |
| --- | --- |
פתח: פי-רעמסס
פתח: ממפיס
פתח: כרנך (תביי)
פתח: ג'רף חוסיין (נוביה)
פתח מדרום לחומה: ממפיס
פתח המקשיב לתפילות: ממפיס
פתח כמקשיב לתפילות: דיר אל-מדינה (תביי)
פתח אדון האמת: אבו סימבל (נוביה)
פתל-סוקר: אבידוס
פתח-סוקר: קום אל-חתאן (תביי)
מקדשיו ותקופת פריחת פולחנו > הכהנים הגדולים של פתח

הכהנים הגדולים של פתח ידועים עוד מימי הממלכה הישנה. עד לשושלת השישית כיהנו שני כהנים גדולים. ייתכן שהתפקידים מוזגו בימי הפרעה פפי הראשון. התואר של כהן הגדול של פתח מכונה לפעמים "גדול האחראים על בעלי המלאכה" (אור חרפו חנמוט) או סם.
מושב הכהן הגדול של פתח היה בממפיס. כמה מהם נקברו בסקארה הסמוכה.
הכהן הגדול הראשון הידוע של פתח בממפיס היה פתחודואו בסביבות 2490 לפנה"ס.
דמותו וסמליו בדת ובאמנות

האל פתח מייוצג תכופות בדמות אדם חנוט כמומיה, קרח או חובש כיסוי ראש גדול וצמוד ובעל זקן ישר, שמחזיק בידיו שרביט מורכב מ"ענח'","ואס" ו"ג'ד", סמלי החיים, הכוח והיציבות, בהתאמה. לעיתים תלוי בצווארו הסמל הזכרי "מנט" שהוא סמל לפוריות וסמלה של האלה חתחור. ה"מנט" כולל קולר ומחרוזות הקשורות לכלי מורכב מטרפז וגולה עגולה. פסלו של פתח היה מוצב, לעיתים קרובות על גבי כן, בספינת המקדש.
סמל אחר של פתח הוא הפר אפיס שבעצמו נחשב במקור לאל הפוריות. על ראש הפר אפיס קרניים ועליהן נשענת השמש. לפעמים מיוצג האל על ידי דמות אדם חי, בעל קרני פר על ראשו, ושעליהן נשענת השמש.
מורשת > בעת העתיקה

עוד באלף ה־3 לפנה"ס נודעה העיר ממפיס, הקדושה לאל פתח, בשם הקודש חית כא־פתח (ḥwt-kȝ-ptḥ, 𓉗 𓏏𓉐𓂓𓏤𓊪 𓏏 𓎛), כלומר "ארמון שור־אל פתח" או "בית הנשמה של פתח", וכך גם ההיסטוריון המצרי מנתון קרא לה במצרית עתיקה. המונח התגלגל לאוגריתית כ־𐎈𐎋𐎔𐎚 (חכפת), וקיבל את המשמעות הכללית "מצרים", משם התגלגל ליוונית כ־Aίγυπτoς (איגופטוס, אגיפטוס בהגייה מודרנית), שמה של מצרים עד היום ביוונית ולטינית ובשפות רבות נוספות (למשל באנגלית Egypt, בצרפתית Égypte, באיטלקית Egitto, בגרמנית Ägypten ,ברוסית Eгипeт).
מורשת > בעת העתיקה > שמות תאופוריים

פרט לשמות תאופוריים של פרעונים מן השושלת הי"ט כמו מרנפתח, סיפתח, שם האל מופיע גם בשמות של אישים אחרים כמו פתח-חוטפ, פתח-שפסס, קאי-קר-פתח וכו'. שם האל הופיע גם בשמות תאופוריים פיניקיים אצל פיניקים שישבו במצרים.
במדיה אומנותית אחרת > בספרות המודרנית

האל פתח משחק תפקיד מרכזי בשם Petach, כאל בעל דמות אנוש, ברומן הפנטסטי "Die Prophezeiung" ("הנבואה") של הסופרים הגרמנים וולפגנג והייקה הוהלביין.
ברומן "Otherland" של הסופר האמריקאי טאד ויליאמס, הגיבור רוברט וולס מייצג את דמות האל פתח.
האל מוזכר גם בסדרה משפחת קיין והאלים המצריים.
במדיה אומנותית אחרת > באופרה

חלק מהמערכה הראשונה של האופרה "אאידה" מאת ורדי מתרחש במקדש של וולקן, כלומר של פתח, בממפיס. בסוף המערכה מתפללים אל "Phtà", "אל הבריאה".
ראו גם

אלוהויות במצרים העתיקה
לקריאה נוספת

Gheorghe Vlăduţescu. Introducere în istoria filosofiei Orientului Antic. Editura ştiintifică şi enciclopedică, Bucureşti. 1980
J.Viaud. Egyptian Mythology in New Larousse Encyclopedia of Mythology. Crescent Books, NY. 1989
Manfred Lurker. Routledge Dictionary of Gods and Goddesses, Devils and Demons. 3d e־־dition, New York. 2004
Charles Maystre : Les Grands prêtres de Ptah de Memphis, N°113 - Orbis biblicus et orientalis - Universitätsverl, Freiburg - 1992
M.Sandmann-Homberg. The God Ptah. 1946
Pierre Montet Les enigmes de Tanis, Payot, Paris 1952
Victor Kernbach. Dicţionar de mitologie generală. Editura Albatros, Bucureşti. 1983
הערות שוליים

1 2  CIS I 111
↑  ק. סירייט מצרים בתקופה הנאוליטית המאוחרת והדת והשליטים הטרום-שושלתיים
↑  ג'.דאן
↑  תא-תנן היה אל בפני עצמו לפני שזוהה עם פתח
↑  ולדוצסקו - ע' 34-35
↑  Manfred Lurker ע' 155
1 2 3  J.Viaud ע' 34
↑  שם
↑  P.Montet 1952 עמ' 73-74
↑  M.Lurker ע' 155-156
↑  שם
↑  שם
↑  Ch. Maystres 1992
↑  ע. ג. חורון, קדם וערב, דביר, 2000, עמ' 155
↑  לוחות UT ’nt III ix, ’nt VI vi, Aqht 2 V, וכן KTU2 4.247; למשמעות "מצרים" ראו צבי ושפרה רין, עלילות האלים, ענבל, 1996, עמ' 45 וכן ע. ג. חורון, קדם וערב, דביר, 2000, עמ' 180-181
↑  ע. ג. חורון, קדם וערב, דביר, 2000, עמ' 180-181
| המיתולוגיה המצרית |
| --- | --- | --- |
| הפנתאון המצרי | אוסיריס • איסיס • אכר • אמון • אמונת • אנוביס • אפיס • עאפפ • ארבעת בני הורוס • אתום • אתון • בת • בס • בסתת • גב • הורוס • חעפי • חכא • וואדג'ת • ח'ונסו • ח'נום • ח'פרי • חתחור •  מות • מונתו • מין • מע'ת • מפדת • נו • נות • נחבת • נית • נפרתם • נפתיס • סתת • סבכ • סופדו • סח'מת • סת (סת־בעל) • ענקת • פאחת • פתח • קבוי • קוק • קטש • רע (העין של רע) • רשף • שו • תאורת • תחות • תפנות • סרקת |     |
| אתרים מיתולוגיים | בנבן |     |
| כתבים דתיים | אמדואת • כתבי הפירמידות • כתבי ארונות קבורה • ספר האדמה • ספר המערות • ספר המתים (הפפירוס של אני) • ספר הנשימה • ספר השערים |     |
| פולחן | מקדשים מצריים (מקדש לוקסור • כרנך • מקדשי אבו סימבל) • הפירמידות במצרים (הפירמידה הגדולה של גיזה) • הספינקס הגדול של גיזה • עמק המלכים • חג הסד |     |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 119054221  SUDOC: 027856631  VIAF: 15571376   WorldCat (עם VIAF): 15571376 
הדמות האלהית ה"מורכבת" פתח-סוכר-אוסיריס
שחזור החזית המערבית של המקדש הגדול של פתח בממפיס, לפי פרנק מונייה
חצר מקדש פתח בגרף חוסיין בנוביה, שהועתקה לפני בניית סכר אסואן לקלבשה החדשה. רוב המקדש הבנוי בתוך הסלע הוצף על ידי אגם נאצר
שער במקדש של פתח בכרנך
תבליט בסטוקו מימי
מצרים התלמיית המאות 3-4 לפנה"ס, המציג את האל פתח עם שרביט, ענח' וג'ד
פרעה סיפתח
פרעה מרנפתח
פיליפוס (בית הורדוס)

פיליפּּוס (ביוונית: Φίλιππος; נפטר בשנת 34 לספירה), בנו של הורדוס מאשתו קלאופטרה הירושלמית. גדל וחונך ברומא, בחצר הקיסר הרומי, בדומה לרוב בניו של הורדוס. לאחר מות אביו בשנת 4 לפנה"ס, מונה לטטרארך של מחוז הבשן, ושלט בו בכפיפות מדינית לאחיו ארכלאוס. פיליפוס היה ידוע במזגו הטוב ובנטייתו לשלום עם שכניו. פיליפוס היה השליט היהודי הראשון שטבע מטבעות עם דמויותיהם של קיסרי רומא אוגוסטוס וטיבריוס. מאחר שהיה חשוך ילדים, הועברה ממלכתו לאחר מותו בשנת 34 לידי הנציב הרומי בסוריה, ובשנת 37 נמסרה הממלכה לידיו של יוליוס אגריפס (אגריפס הראשון) אחיינו.
דיוקן של הקיסר טיבריוס על מטבע שטבע פיליפוס
חינוכו ברומא

פיליפוס היה בנו של הורדוס מאחת מעשר נשותיו – קלאופטרה הירושלמית. את נעוריו עשה ברומא (בעקבות ההערצה שרכש אביו לאימפריה) יחד עם אחיו ארכלאוס, שם התחנך ורכש ידידים. השניים נשלחו לרומא במצוות אביהם גם כדי שירכשו חינוך פוליטי, הכשרה והתמיינות לקראת מילוי תפקיד בכיר בעתיד בשטחי ממלכתו של הורדוס. זאת ועוד, הורדוס חפץ מאוד, שהשניים יזכו לתואר "אוהבי הקיסר", מה שעתיד יהיה לשריין עבורם מעמד רשמי בעל משקל באימפריה הרומית.
מזימתו של אנטיפטרוס

אנטיפטרוס, בנו-בכורו של הורדוס, שחשש לפגיעה במעמדו, רקם מזימה לפגוע בפיליפוס ובארכלאוס. הלה הפיץ שמועה "מגובה" על ידי אגרות מזויפות שהשניים מבקרים קשות את מדיניות אביהם, המלך הורדוס, ואת מהלכיו השונים. מזימותיו של אנטיפטרוס נחשפו, והוא נאסר והוצא להורג בפקודת אביו.
פיליפוס הטטרארכוס

זמן קצר לפני פטירתו דאג הורדוס לנסח את צוואתו, הרביעית במספר. על-פיה ארכלאוס ירש את תואר המלוכה ואת רוב שטחי הממלכה, הורדוס אנטיפס זכה בתואר טטרארכוס וקיבל לשליטתו את עבר הירדן והגליל ופיליפוס אף הוא זכה להיות טטרארכוס ושליט על הבשן, הגולן, הטראכון (חבל ארגוב) ואזור פניאס (בניאס). הצוואה הייתה טעונה אישור רומי רשמי, ומסיבה זו יצא ארכלאוס לרומא.
טרם הפליגו לרומא הפקיד ארכלאוס את השליטה על הממלכה בידי פיליפוס, הן בשל הקשרים ההדוקים ביניהם והן משום שחשש מכוונותיו המניפולטיביות של אנטיפס. בנוסף לכך פיליפוס התמנה, אד הוק, על ידי ארכלאוס לפקיד בכיר בביתו. 
באותו זמן הגיעה לרומא משלחת של צירים יהודים שבאו להתלונן על דרכו הקשה של ארכלאוס בניהול מדיניותו. בתגובה שיגר ורוס, הנציב הרומי בסוריה, את פיליפוס לרומא כדי שיחזק את ידי ארכלאוס. לנציב ורוס הייתה כוונה נוספת בשיגורו של פיליפוס והיא: "לקבל מנחלת אביו את חלקו, אם יעלה על רוח הקיסר לחלק את נחלת הורדוס לכל יוצאי חלציו" כדברי יוסף בן מתתיהו בספרו "מלחמת היהודים". בסופו של דבר אישר אוגוסטוס את רוב צוואתו של הורדוס, ובכל מקרה חלקו של פיליפוס לא נגרע מהצוואה.
בשנת 6 לספירה, סולק ארכלאוס מהשלטון על ממלכתו הגדולה וזו ניתנה לניהולם של נציבים רומיים. מהלך זה לא פגע בשני האחים, פיליפוס והורדוס אנטיפס, שהמשיכו לשלוט על נחלותיהם. מצב זה לא השתנה גם לאחר פטירת אוגוסטוס ועליית טיבריוס על כס הקיסרות הרומי. פיליפוס הושאר, כדברי יוסף בן מתתיהו "נסיך על נחלתו".
הפגנות נאמנות לרומא

כאות לנאמנותם לרומא, וכמקובל בכלל על שליטים וסאליים (דוגמת המלך הורדוס בזמנו) יסדו שני האחים ערים לכבוד משפחת הקיסרות. הורדוס אנטיפס בנה עיר במזרח הגליל לחופה המערבי של הכנרת וקראה טבריה על-שם הקיסר טיבריוס ואילו פיליפוס בנה עיר בשם קיסריה פניאס ליד מקורות הירדן (להבדיל מקיסריה מאריטימה שבמישור החוף), ולדברי יוסף בן מתתיהו בספרו "מלחמות היהודים", גילה פיליפוס גישה מאוד חיובית לטבע ולמחקריו, והוא-הוא שחשף את מקורות הירדן. גם פיליפוס וגם אנטיפס הקימו עיר בשם "יוליאס", על שם ליוויה אשת אוגוסטוס ואם טיבריוס. יוליאס של פיליפוס נבנתה בגולן התחתון, סמוך לכנרת, ואילו זו של אנטיפס נבנתה בעבר הירדן (בית הרם).
פיליפוס הנפיק מטבעות, שעליהן מתנוססים פניהם של אוגוסטוס וטיבריוס.
תכונותיו של פיליפוס

יוסף בן מתתיהו בספרו "קדמוניות היהודים" מציין כי פיליפוס היה אדם נוח ומתון, שגילה סובלנות כלפי נתיניו. לשבחו מציין יוסף בן מתתיהו כי הרבה לשהות בתחומי שלטונו ולנהל שם את ענייניו, ועל צניעותו סיפר כי בשעה שהיה יוצא למסעותיו היה לוקח איתו צוות קטן של אנשים נבחרים, ושם לאורך נתיב מסעו, היה בוחן ובודק את נוהלי המשפט, ובעת הצורך אף שינה את גזרי הדין. מעולם לא השיב ריקם את אלה שבקשו ממנו עזרה.
פיליפוס היה השליט היהודי הראשון שדיוקנו הוטבע על מטבעותיו.
מותו וירושתו

משנפטר פיליפוס בשנת 34 לספירה והוא חשוך בנים, עברו נכסיו ושטחי שלטונו לקיסר טיבריוס. לימים ירש אגריפס הראשון את נחלותיו, ואלה הועברו אחר כך לאגריפס השני. פיליפוס נקבר בעיר יוליאס שבנה והכין מראש את אחוזת הקבר שלו.
הערות שוליים

↑  הגיית השם ביוונית: פיליפּּוס, במלעיל דמלעיל (ההטעמה בהברה השלישית מהסוף).
↑  יוסף בן מתתיהו, קדמוניות היהודים, ספר 17, פרק א, פסקה ג, סעיף 21; מלחמת היהודים, ספר א, פרק לא, פסקה א, סעיף 602.
↑  יוסף בן מתתיהו, קדמוניות היהודים, ספר 18, פרק ב, פסקה א, סעיפים 28-27.
↑  יהודה ורומא, האוניברסיטה הפתוחה, כרך ב, יחידה 4 (כתבה: לאה רוט-גרסון), עמ' 36.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007515445405171  GND: 119143372  LCCN: n2010047350  VIAF: 10649282   WorldCat (עם VIAF): 10649282 
הטטרכיה של פיליפ, הורלבורט (אנ') (1915)
רחוב הרברט סמואל (חדרה)

| --- | --- |

צומת הרחובות הרברט סמואל-ששת הימים
 מידע כללי
 על שם:  הרברט סמואל 
 אורך:  1.5 ק"מ 
 מיקום
 עיר:  חדרה 
 קואורדינטות:  32°26′12″N 34°55′06″E﻿ / ﻿32.436777777778°N 34.918305555556°E﻿ / 32.436777777778; 34.918305555556
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת הכרמל מוגדלת) רחוב הרברט סמואל(למפת הכרמל רגילה) רחוב הרברט סמואל(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום רחוב הרברט סמואל(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום רחוב הרברט סמואל  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
רחוב הרברט סמואל הוא רחוב מרכזי בעיר חדרה.
הרחוב משתרע בכיוונים מזרח-מערב מצומת הכניסה לעיר בכביש 4 המכונה "צומת המשטרה", ועד למרכז העיר.
היסטוריה

בשנת 1928 נחנך ברחוב בית ועד המושבה בפינת רחוב רוטשילד, במעמד המשורר חיים נחמן ביאליק. הבית נהרס בשנת 1960 על חורבותיו מצוי סניף בנק הפועלים.
בשנת 1931 ניתנו שמות לרחובות המושבה: הרחוב נקרא על שמו של הנציב העליון הרברט סמואל.
ב-1933 נוסד ברחוב בית החקלאים שכלל אולם אספות והרצאות.
בשנת 1934 נפתח ברחוב סניף של בנק אנגלו-פלשתינה, במקום בו שכן בית ועד המושבה.
בשנת 1936 נסלל הרחוב. בתקופה זו היה הרחוב המרכז של המושבה.
בשנת 1939 נחנכה תחנה המרכזית בצומת הרברט סמואל-הרצל. בשנת 1962 הועתקה התחנה המרכזית לאזור אחר בעיר.
בשנת 1977, נסגר קטע מהרחוב לתנועת כלי רכב בצומת הרחובות הרברט סמואל-הרצל, והוקמה במקום כיכר עירונית שכונתה ה"פיאצה". הפיאצה הייתה למקום התכנסות עירוני בו נערכו טקסים ואירועי בידור, ביניהם אירועי יום העצמאות. במהלך השנים הועתק מקום הכינוסים לאזור אחר בעיר.
בשנת 2005 בוצע בצומת הרחובות הרברט סמואל-רוטשילד בכניסה לשוק העירוני פיגוע התאבדות בו נרצחו 6 אזרחים.
בעשור השני של המאה ה-21, נפתחה הפיאצה לתנועת רכבים מכיוון מזרח למערב. הרחוב סובל כיום מפיחות במעמדו, בעקבות פתיחת מרכזים מסחריים בסביבות העיר.
בשנת 2022, בוצע פיגוע ירי בתחנת האוטובוס ברחוב.
גלריית תמונות

רחוב הרברט סמואל סמוך לפיאצה
הפיאצה בחדרה
הערות שוליים

↑  נינה רודין ואריה אמיר (עריכה), חדרה, מאה שנה ועוד., מוזיאון החאן והעמותה למען מוזיאון חדרה, הוצאת אריאל, 1993, עמוד 198
↑  נדב מן, ביקור בית: מסע בין המבנים הישנים של חדרה, באתר ynet, 3 במרץ 2011
1 2 3  נינה רודין ואריה אמיר (עריכה), חדרה, מאה שנה ועוד., מוזיאון החאן והעמותה למען מוזיאון חדרה, הוצאת אריאל, 1993, עמוד 199
↑  נועם דביר, האדריכלות הטרגי-קומית של חדרה, באתר וואלה!, 29 בנובמבר 2008
↑  מירית גולן, בעיות חניה, דוחות ולקוחות נוטשים:רחוב הרברט סמואל בחדרה הולך ודועך, באתר mynet‏, 21 ביוני 2019
תיאטרון הסימטה

| --- | --- |
 
 מידע כללי
 סוג:  אולם תיאטרון 
 כתובת:  יפו העתיקה 
 מיקום:   תל אביב-יפו
 מדינה:  ישראל 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1982
 תאריך פתיחה רשמי:  1982 
 קואורדינטות:  32°03′12″N 34°45′05″E﻿ / ﻿32.05336111°N 34.75144444°E﻿ / 32.05336111; 34.75144444
 www.hasimta.com
  מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת יפו מוגדלת) תיאטרון הסימטה(למפת יפו רגילה) תיאטרון הסימטה(למפת גוש דן רגילה) תיאטרון הסימטה(למפת גוש דן מוגדלת) תיאטרון הסימטה  he תיאטרון הסימטהhe תיאטרון הסימטהמפת  דרום __ תל אביב (in English: Tel Aviv) ויפו (in English: Jaffa) [‌גוש דן וסביבותיו‌]ממזרח: __ רמת גן (in English: Ramat Gan), __ גבעתיים (in English: Givatayim) מדרום: __ פארק אריאל שרון (in English: Ariel Sharon Park), __ חולון (in English: Holon), __ בת ים (in English: Bat Yam) ממערב: הים התיכון (in English: PAM) tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
תיאטרון הסימטה הוא תיאטרון שוליים ("פרינג'") השוכן ביפו העתיקה, ונחשב לוותיק מסוגו בישראל. יוצרים רבים החלו את דרכם בתיאטרון אשר שם לו למטרה לשמש גם כמרכז וכבית לאמנים שאינם נהנים מתקצוב ממסדי. התיאטרון מנסה לעודד חופש יצירה אמנותי, גם על חשבון התאמתה לקהל הרחב.
מייסד התיאטרון הוא השחקן והבמאי ניקו ניתאי, ששימש כמנהלו האמנותי במשך שנים רבות. הוא ייסד את התיאטרון בשנת 1982, בחסות עיריית תל אביב-יפו. קודם לכן פעל במקום גלריה, בשם גלריית הסימטה. בשנה הראשונה הופיע במקום באופן קבוע הזמר מאיר אריאל.
בתיאטרון הסמטה מוצגות 54 הפקות שונות בלמעלה מ-200 הצגות בשנה, ופעילים בו כ-135 שחקנים ו-96 יוצרים. עוד משמש המקום מתמחה בהצגות אינטימיות אלטרנטיביות, ומשמש כמשכן לתערוכות אמנות, ומעניק במה למופעי ג׳אז, פלייבק. הוא מפעיל בר, במקום פועל "בר הסמטה".
המנהלת האמנותית והמנכ"לית כיום היא עירית פרנק.
הערות שוליים

↑  קפה תיאטרון הסימטה, מעריב, 23 בדצמבר 1982
↑  מחזה על פי פסבינדר בתיאטרון הסימטה, דבר, 16 ביוני 1983
↑  תל אביב, דבר, 2 באוקטובר 1981
↑  תיאטרון הסימטה - אודות, באתר תיאטרון הסימטה
ערך זה הוא קצרמרבנושא תל אביב-יפו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ראיון (חלוקה מנהלית)

מפה המציגה את נפות וערי המחוז של אוקראינה
רָאיוֹן (ברוסית ואוקראינית: райо́н, בבלארוסית: раён, באזרית: rayon, לטבית: rajons, בגאורגית: რაიონი, ראיוֹני, בבולגרית: Район‏ ברומנית: raion) הוא אחד משני סוגי תת-מחוזות בחלק ממדינות ברית המועצות לשעבר וברומניה תחת המשטר הקומוניסטי; יחידה מנהלית ותת-חלוקה של עיר (בבולגריה) ובבירת רומניה, בוקרשט. במשמעות זו המונח יתורגם כמחוז או כנפה.
בברית המועצות וברומניה הקומוניסטית הייתה החלוקה לראיונים נהוגה בכל רחבי המדינה. כיום, ראיון הוא תת-חלוקה של יחידה מנהלית, או במילים אחרות נפה של מחוז באוקראינה, אזרבייג'ן, בלארוס, גאורגיה, לטביה, מולדובה ורוסיה ובה ראיון יתורגם כ"נפה".
המילה "ראיון" במשמעותה חלק של יחידה מנהלית גבוהה יותר, הונהגה לראשונה ברפורמה המנהלתית הסובייטית בין השנים 1923 עד 1929, שסיווגה מחדש יחידות וולוסט (во́лость), אויזד (уе́зд), אולוס (улу́с) וקוז'ואון (кожуун) של האימפריה הרוסית כ"ראיונים".
הראיון הוא בדרך כלל יחידה הניצבת שתי דרגות מתחת לדרגה הלאומית, והיא יכולה להיות כפופה לאחד מהבאים:
אובלסט בבלארוס;
אובלסט, קראי (край), רפובליקה אוטונומית, מחוז אוטונומי ברוסיה;
רפובליקה סובייטית בברית המועצות
אובלסט, עיר גדולה, או הרפובליקה האוטונומית של קרים באוקראינה;
מחרה בגאורגיה.
אזור או רג'יונה – ברומניה
עיר גדולה ברחבי ברית המועצות לשעבר (ראיון עירוני)
לראיונים בדרך כלל מידה מסוימת של ממשל עצמי, וראשו לעיתים נבחר ולעיתים ממונה.
הערות שוליים

↑  מפברואר 1948 במסגרת ההתקרבות האידאולוגית והבין-לאומית של הרפובליקה העממית הרומנית לברית המועצות לאחר הפלת מלך רומניה מהשלטון, ועד שנת 1968 במסגרת הרפובליקה הסוציאליסטית רומניה.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4402766-7
אליפות וימבלדון 1895

| --- | --- |
 ענף:  טניס 
 תקופת התחרות:  8 ביולי 1895 – 15 ביולי 1895 (8 ימים) 
 מספר תחרות:  19 
 זוכה:  גברים:וילפרד בדלי נשים:שרלוט קופר זוגות גברים:הרברט בדלי/וילפרד בדלי
 → אליפות וימבלדון 1894 אליפות וימבלדון 1896 ← 
 
אליפות וימבלדון 1895 הייתה תחרות טניס שנערכה על מגרשי הדשא של אצטדיוני הטניס בווימבלדון. התחרות התחילה ב-8 ביולי והסתיימה ב-15 ביולי. תוכנית התחרות כללה תחרויות גברים, תחרויות נשים ותחרויות זוגות גברים.
התחרות > תחרות הגברים

התחרות נערכה בשני שלבים. בשלב הראשון המתחרים חולקו ל-2 בתים. מנצח השלב הראשון היה עולה להתמודד מול מנצח אליפות וימבלדון 1894 על התואר. לתחרות זו נרשמו 18 טניסאים. בנוסף לטניסאים הבריטיים השתתף בתחרות טניסאי מאוסטרליה. בגמר תחרות הגברים וילפרד בדלי ניצח את וילברפורס איבס האוסטרלי. מכיוון שג'ושוע פים לא התייצב למשחק הקובע, וילפרד בדלי, ניצח טכנית, וקיבל תואר אלוף.
התחרות > תחרות הנשים

בתחרות הנשים השתתפו תשע טניסאיות. שרלוט קופר ניצחה ב-2 מערכות בגמר שלב מתמודדים. מכיוון שלוטי דוד לא התייצבה, שרלוט קופר הוכתרה אלופת התחרות.
התחרות > תחרות הזוגות

בתחרות הזוגות השתתפו שישה זוגות שהתחרו על הזכות להתמודד על התואר במשחק נגד האחים בדלי, מנצחי אליפות וימבלדון 1894. הזוג, ארנסט ליואיס הבריטי ווילברפורס איבס האוסטרלי, ניצח בתחרות בין הזוגות המתמודדים. אך הם הפסידו לאחים בלדי ב-4 מערכות. בכך זכו האחים בדלי באליפות, בפעם השנייה ברציפות.
וילפרד בדלי, מנצח תחרות הגברים
שרלוט קופר, מנצחת תחרות הנשים