stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הזר (סרט, 1946)
צוות השחקנים

| שם השחקן/ית | שם הדמות | הערות |
| --- | --- | --- |
| אורסון וולס | צ'ארלס רנקין/פרנץ קינדלר | מורה/פושע נאצי |
| לורטה יאנג | מרי לונגסטריט | אשתו של רנקין |
| אדוארד ג'י רובינסון | מר וילסון | חוקר |
| קונסטנטין שיין | קונרד מיינקה | פושע נאצי |
| ריצ'רד לונג | נוח לונגסטריט | אחיה של מרי |
| פיליפ מרווויל | אדם לונגסטריט | אביה של מרי |
| בילי האוס | מר פוטר | בעל מסעדה |
| מרתה וונוורת' | שרה | עוזרת משפחת לונגסטריט |
משמאל לימין: ריצ'רד לונג, אדוארד ג'י רובינסון, לורטה יאנג, מרתה וונטוורת', אורסון וולס, פיליפ מריווייל, ביירון קית ושחקנית לא ידועה בסרט "הזר" (1946).
האקדמיה האמריקאית לאמנויות הדרמה

| --- | --- |


 בית ספר למשחק
 תקופת הפעילות:  1884–הווה (כ־140 שנה) 
 בעלי תפקידים
 סגל:  67 (נכון ל־אוגוסט 2020) 
 תלמידים
 :  159 (נכון ל־אוגוסט 2020) 
 מיקום
 מיקום:  120 Madison Ave, New York, NY, 10016 
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 קואורדינטות:  40°44′44″N 73°59′06″W﻿ / ﻿40.74558°N 73.9849°W﻿ / 40.74558; -73.9849
 www.aada.edu
  (למפת ניו יורק מוגדלת) מנהטן הברונקס ברוקלין קווינס סטטן איילנד  ניו ג'רזיהאקדמיה האמריקאית לאמניות הדרמה (למפת ניו יורק רגילה) מנהטן הברונקס ברוקלין קווינס סטטן איילנד  ניו ג'רזיהאקדמיה האמריקאית לאמניות הדרמה (למפת מנהטן רגילה) האקדמיה האמריקאית לאמניות הדרמה (למפת מנהטן מוגדלת) האקדמיה האמריקאית לאמניות הדרמה 
 
האקדמיה האמריקאית לאמנויות הדרמה (באנגלית: The American Academy of Dramatic Arts; ‏ (AADA)) הוא מוסד המעניק תוכנית לימודים בת שנתיים הממוקם במנהטן, ניו יורק, שדרת מדיסון, בבניין היסטורי אותו תכנן האדריכל הנודע סטנפורד וייט, כמועדון קולוני המקורי, והשני ממוקם בהוליווד, קליפורניה, בשדרת 1336 North La Brea, בבניין חדש באתר בן שכנו קודם לכן אולפניו של צ'ארלי צ'פלין.
בית הספר למשחק הוותיק ביותר בעולם דובר האנגלית, האקדמיה בניו יורק נוסדה ב-1884 על-מנת להכשיר שחקני תיאטרון. ב-1974, פתחה האקדמיה קמפוס נוסף בפסדינה, קליפורניה, שהיה לבית הספר המקצועי להדרכת שחקנים היחידי שפועל בשני מרכזי התיאטרון החשובים של אמריקה. הקמפוס בלוס אנג'לס עבר מפסדינה להוליווד ב-2001.
בוגרים ידועים

וולטר אייבל
ארמנד אסנטה
האנק עזריה
לורן באקול
ג'ים באקוס
איון ביילי
ברנדה באק
אן בנקרופט
דיאנה בארימור
גיל בלוז
רובי בנסון
לורה ברניגן
אדריאן ברודי
ג'ון קאסוואטס
קים קטרל
אנריקו קולנטוני
ג'ניפר קולידג'
אמנדה קרו
יום קרונין
רוברט קאמינגס
מארק דניאלס
בראד דייוויס
ג'רמי דייוויס
רות דייכס
מלאני מיירון
הוראס הוד

| --- | --- |

 לידה:  2 באוקטובר 1870 לונדון, אנגליה, הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  31 במאי 1916 (בגיל 45) הים הצפוני, ליד נורווגיה 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 השכלה:  האקדמיה המלכותית הימית הבריטית 
 בן או בת זוג:  Ellen Touzalin (19 בינואר 1910–?) 
 צאצאים:  Samuel Hood, 6th Viscount Hood, Alexander Hood, 7th Viscount Hood 
 השתייכות:  הצי המלכותי הצי המלכותי הבריטי
 תקופת הפעילות:  1882–1916 (כ־34 שנים)
 דרגה:   אדמירל משנה
 תפקידים בשירות
 מפקד אה"מ היאסינת'   מפקד אה"מ ברוויק   מפקד אה"מ קומונוולת'   מפקד מכללת הצי, אוסבורן   מפקד אה"מ סנטוריון   מפקד פיקוד דובר   מפקד שייטת סיירות המערכה השלישית
 פעולות ומבצעים
 המלחמה המהדית קרב אטברה  קרב אומדורמאן  משלחת סומלילנד השלישית  מלחמת העולם הראשונה החזית המערבית הנסיגה ממונס  המצור על אנטוורפן  המרוץ אל הים  הקרב על האיזר  המערכה הימית קרב יוטלנד
 עיטורים
 אות השירות המצוין  חבר במסדר הוויקטוריאני המלכותי  אביר מפקד במסדר האמבט  ציון לשבח 
 
אדמירל משנה סר הוראס למברט אלכסנדר הוּד (באנגלית: Sir Horace Lambert Alexander Hood;‏ 2 באוקטובר 1870 – 31 במאי 1916) היה אדמירל הצי המלכותי במלחמת העולם הראשונה, ששירותו הממושך והמכובד כלל מבצעים ברחבי העולם, כשהוא מרבה להשתתף במסעות יבשתיים כחלק מחטיבת נחתים. מותו המוקדם בקרב יוטלנד בהשמדת ספינת הדגל שלו אה"מ אינווינסיבל התקבל באבל ברחבי בריטניה.
הוד היה קצין צעיר, נמרץ ופעיל ששירותו באפריקה זיכה אותו באות השירות המצוין ואשר מונה לאחר מותו לאביר מפקד מסדר האמבט כהוקרה על שירותו האמיץ ובסופו של דבר הקטלני בקרב יוטלנד, במהלכו ספינתו הייתה עסוקה כל הזמן מכניסתה לקרב וגרמה לנזק קטלני לסיירת קלה גרמנית. הוא תואר כ"אידיאל היפה של קצין הצי, בעל רוח חיים, תוסס בנפשו, בעל יוזמה, אמיץ, נאה וצעיר למראה...".
ביוגרפיה > קריירה מוקדמת

הוד נולד ב-2 באוקטובר 1870 בסאות' סטריט, לונדון, והיה צאצא מאחד מקציני הצי המשפיעים והמנוסים ביותר, בהיותו בן-נין של האדמירל סמואל הוד, ויקונט הוד הראשון, שזכה במספר פעולות נגד הצרפתים במלחמת העצמאות האמריקאית ובמלחמות המהפכה הצרפתית. אביו היה פרנסיס וולר הוד, ויקונט הוד הרביעי ואמו אדית לידיה דראמונד וורד. הוד הצטרף לצי המלכותי בגיל 12, ושירת על ספינת הכשרה לצוערים אה"מ בריטאניה בדארטמות' בשנת 1882. הוא סיים את לימודיו בראש כיתתו בספטמבר 1885, והצטרף לאה"מ טמרייר כפרח קצונה ושירת בה במשך שנה בשייטת הים התיכון לפני שהצטרף לאה"מ מינוטאור. בשנת 1887 הוא צורף לאה"מ קליופה, סיירת קטנה שהפליגה לאוקיינוס השקט. על סיפונה חווה הוד את ההוריקן הסמואי שבו קליופה הייתה הניצולה היחידה משבע ספינות מלחמה זרות בנמל אפיה.
ביוגרפיה > שירות באפריקה

הוד השיג ציון שיא בבחינה שלו לדרגת לוטננט, והעפיל בפעם הראשונה. הוא שירת באה"מ טרפלגר זמן מה לפני שנשלח לשלוש שנים ללמוד ירי ותפקידי מטה. בשובו לים, הוא בילה תקופות קצרות על סיפון אה"מ רויאל סובריין, אה"מ וילדפייר, אה"מ סאנס פארסיל ואה"מ קמבריון. הוא מילא תפקידים אלו היטב ובשנת 1897 הומלץ לממשלת מצרים, שסיפקה לו סירת תותחים של הנילוס לפקד על משלחת הנילוס של 1898 במלחמה המהדית. במהלך פעולות אלו, הוד בלט בתפקידו כסגן מפקד לקפטן דייוויד ביטי והשתתף בפעולה בפעם הראשונה, מתן תמיכה ארטילרית בקרב אטברה ובקרב אומדורמאן. על שירותיו במבצעים אלו הועלה לדרגת קומנדר, תוך דילוג על דרגת הביניים.
במהלך מלחמת הבורים השנייה, הוד קיבל פיקוד על ספינות תובלה שלקחו אספקה לדרום אפריקה. מאוחר יותר הוא הועבר לאה"מ ראמיליס, ספינת הדגל של אדמירל לורד צ'ארלס ברספורד בים התיכון מ-9 בספטמבר 1901. הוא הועלה לדרגת קפטן ב-1 בינואר 1903, וביולי אותה שנה מונה למפקד אה"מ יקינתון, ספינת הדגל של האדמירל ג'ורג' אטקינסון-ווילס בתחנת הודו המזרחית. באפריל 1904, הוד קיבל את הפיקוד העצמאי הראשון שלו כשהוביל כוח של 754 מלחים, נחתים וחיילים של רגימנט המפשייר נגד הדרווישים איליג של סומלילנד. כשהנחית את אנשיו על חוף הפוך בחושך, הוד הוביל מהחזית, השתתף באופן אישי בלחימה והדף את הדרווישים אל העורף, ועל כך הוענק לו אות השירות המצוין.
הוד שהתפרסם בפעולתו, קיבל את הפיקוד על הסיירת המשוריינת אה"מ ברוויק בשנת 1906 ובשנה שלאחר מכן מונה לנספח ימי בשגרירות בריטניה בוושינגטון די. סי. שם פגש את אלן טוזלין ניקרסון, אם אלמנה, לה נישא ב-1910. לזוג נולדו שני בנים, סמואל הוד, ויקונט הוד השישי (1910–1981) ואלכסנדר למברט הוד, ויקונט הוד השביעי (1914–1999). בשנת 1908, הוד קיבל את הפיקוד על אוניית המערכה פרה-דרדנוט אה"מ קומונוולת', בו שירת במשך שנה לפני שקיבל מינוי על החוף לפקד על מכללת המלכותי הצי, אוסבורן, שם שהה עד 1913, אז הועלה לדרגת קצין דגל. במשך שלושה חודשים הוד הניף את דגלו באוניית המערכה דרדנוט אה"מ סנטוריון לפני שהפך למזכיר הצי של הלורד הראשון של האדמירליות, וינסטון צ'רצ'יל, ביולי 1914.
ביוגרפיה > מלחמת העולם הראשונה

עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה, ניסיונו של הוד בפעולות חוף הביא לפעולתו עם שייטת קטנה של מוניטורים מסדרת האמבר בחוף הבלגי, תוך הפגזת עמדות גרמניות והרכבי כוחות במהלך המצור על אנטוורפן ולאחר מכן במהלך הקרב על האיזר, מסייע לכוחות הבלגים להחזיק את קו החוף במהלך המרוץ אל הים.
בהמשך השנה, הוד הפך למפקד העליון של דובר ולמפקד סיירת דובר, שהופקדה על מניעת מעבר ספינות וצוללות גרמניות. הוא הועבר לפיקוד על כוח E בקווינסטאון בפקודת צ'רצ'יל ופישר, על כישלונו הנתפס בביצוע זה כאשר צוללות המשיכו לעבור את התעלה כדי לאיים על הספנות בים האירי. כוח E הורכב מסעירות ונחתות מיושנות שתפקידם היה לפטרל באזור מדרום מערב לאירלנד כדי לתת הוראות לכלי סוחר המגיעים ולהתגונן מפני התקפות של אוניות סוחר חמושות. בפברואר אזור הפעילות שלהם הוזז 200 מיילים יותר מערבה מכיוון שהם נחשבו כשלעצמם למטרות מפתות עבור צוללות. לאחר העברתו, דיווחים מודיעיניים שהתבססו על הודעות שיורטו מצוללות גרמניות הראו כי הן אכן התקשו מאוד לעבור את התעלה, וכתוצאה מכך שונו פקודותיהן לסייר ברחבי סקוטלנד במקום. לפני שצ'רצ'יל הוחלף כלורד הראשון הוא תיקן את טעותו בכך שמינה את הוד למפקד שייטת סיירות המערכה השלישית הפועלת מרוזית' שבסקוטלנד. הפיקוד של הוד כלל את שלושת סיירות המערכה מסדרת אינווינסיבל: אה"מ אינדומיטבל, אה"מ אינפלקסיבל ואוניית הדגל שלו אה"מ אינווינסיבל.
בסוף מאי 1916 הגיעה ההזדמנות היחידה של צי הקרב הבריטי להפעיל את הכוח העיקרי הגרמני בקרב יוטלנד. השייטת של הוד צורפה לצי הקרב הראשי של ג'ליקו ולפיכך לא הייתה עדה להשמדתם של שתי סיירות מערכה בריטיות בתותחיהם של הסיירות הגרמניות. בעיצומו של הקרב התקדמו סיירות המערכה לפני הצי הראשי בזכות המהירות הגבוהה יותר, הפעולה הראשונה של הכוח של הוד הייתה לחלץ את הסיירת הקלה אה"מ צ'סטר, שהופרדה מהצי הראשי כדי לספק ממסר איתות, אך לאחר מכן לה למארב של ארבע סיירות גרמניות והייתה בסכנת טביעה. הגעתו בזמן של הוד פיזרה את הספינות הגרמניות וגרמה לנזק קטלני ל-SMS ויסבאדן, שטבעה מאוחר יותר באותו הלילה עם 589 מאנשי הצוות שלה.
להתערבותו של הוד היו השפעות הרבה יותר גדולות ממה שהובנו באותה תקופה. בהסטת השייטת שלו לצפון-מערב כדי לסייע לצ'סטר, בלבל הוד בשוגג את מפקד סיירות המערכה הגרמניות אדמירל היפר להאמין שהכוח הבריטי העיקרי מתקרב מצפון-מערב והניע את נסיגתו לעבר הצי הגרמני הראשי, מעשה אשר נטען שהציל את צי סיירות המערכה הבריטיות מהשמדה. הוד צירף בינתיים את השייטת שלו לשייטת סיירות המערכה הבריטיות של אדמירל ביטי ואיתם יצר את החלוץ של צי הקרב הבריטי, שפנה כעת ישירות לגרמנים המתקרבים.
ביוגרפיה > מלחמת העולם הראשונה > השמדת אה"מ אינבינסיבל

כוחות החלוץ של ציי הקרב, שהורכבו מסיירות מערכה ומספינות קטנות יותר, התנגשו מעט לפני השעה 18.00. הצי הגרמני, שהיה ברשותו ציוד ירי ואיתור טווח טוב יותר, היה טוב יותר מהחילופים המוקדמים; אה"מ דיפנס, סיירת משוריינת ישנה שהייתה אוניית הדגל של אדמירל משנה סר רוברט ארבת'נוט, התפוצצה עם כל 903 אנשי צוותה, ואוניית המערכה המהירה אה"מ וורספייט ניזוקה קשות ונאלצה לצלוע בחזרה לבריטניה. השייטת של הוד לחמה בקרב קשה, אינווינסיבל מול הסוללות המשולבות של ליצו ודרפלינגר וגרמה נזק כבד לליצו, מה שאיץ את נטישת האונייה ואת טביעתה במהלך הלילה. ברגע זה, הוד קרא דרך צינור הקול לקצין היורה, "תמשיך לירות כמה שיותר מהר. אתה פועל נפלא; כל ירייה פוגעת." עם זאת, השילוב של שתי האוניות היה יותר מדי עבור אוניית הדגל של הוד, ופגז מדרפלינגר חדר לצריח "Q" של אינווינסיבל, פגיעה דומה לפגיעה שהשמידה את אה"מ קווין מרי כמה שעות לפני וכמעט השמידה את אה"מ לאיון.
תחמושת הקורדיט הלא יציבה שנישאה על ידי אינווינסיבל, יחד עם החולשה של עיצוב הצריח והשריון שלה, הביאו לפיצוץ קטסטרופלי ממחסן התחמושת של צריח "Q", שפוצץ את האונייה לשניים. שרידי הספינה טבעו במהירות, והתיישבו על הקרקעית הרדודה בעוד החרטום והירכתיים בלטו מהים. מתוך הצוות של אינווינסיבל שכלל 1,021 אנשי צוות, היו רק שישה ניצולים, שנמשו מהמים על ידי משחתות מלוות. הוד לא היה ביניהם. קרב יוטלנד היה בסופו של דבר קיפאון יקר; שני הצדדים ספגו אבדות נוספות במהלך הפעולה הלילית אך המצב האסטרטגי נותר ללא שינוי. הצי המלכותי ספג יותר מ-6,000 הרוגים, פי שלושה מהאבידות הגרמניות, אך נשאר בשליטה על הים הצפוני בעוד שצי הים הפתוח נאלץ לפרוש לנמל.
ביוגרפיה > הנצחה

כמו שאר חבריו לצוות האונייה, גופתו של הוד מעולם לא נמצאה ונשארה בשרידי אה"מ אינבינסיבל בקרקעית הים הצפוני. שרידי האונייה הם כעת קבר מלחמה מוגן, אף על פי שסבלו מתשומת לבם של בוזזים. שמו של הוד, עם כל אלה שאבדו באינבינסיבל, רשום על אנדרטת המלחמה של פורטסמות' המנוהלת על ידי ועדת חבר העמים לקברי מלחמה. אדמירל הוד מונה לאחר מותו לאביר מפקד מסדר האמבט. בעבר הוא מונה לעמית המסדר הוויקטוריאני המלכותי. זכרונותיו שנאספו נתרמו על ידי משפחתו, יחד עם אלה של אביו סמואל הוד, למרכז ארכיון צ'רצ'יל ב-1967. בשנת 1918, התבקשה אלמנתו של הוד להשיק את סיירת המערכה אה"מ הוד, על שם זקנו של הוראס הוד, שאבדה במלחמת העולם השנייה בלחימה כנגדאוניית המערכה הגרמנית ביסמרק. היא טבעה יחד עם 1,415 אנשי צוות כאשר פגז פוצץ את מחסן התחמושת. שמו של הוד רשום על אנדרטת המלחמה בכנסיית סנט בוטולף, בארטון סיגרייב, נורת'האמפטונשייר.
הערות שוליים

↑  "No. 27512", לונדון גאזט
| --- | --- |
בקרת זהויות :  CWGC: 3036690 
אה"מ אינווינסיבל
הוועד נגד המלחמה בלבנון

הוועד נגד המלחמה בלבנון היה ארגון שניהל מחאה ציבורית בישראל נגד מלחמת לבנון הראשונה החל מהימים הראשונים לפריצתה ב-6 ביוני 1982 והמשיך בארגון אירועי מחאה שונים נגד הטבח במחנות הפליטים סברה ושתילה ובהמשך נגד הכיבוש הצבאי הישראלי של חלקים מלבנון ובקריאה לנסיגה מלאה של הצבא הישראלי מארץ זו.
הרקע להקמת הוועד

מה שאיפשר את התארגנות הוועד נגד המלחמה בלבנון מיד בימים הראשונים למלחמה היה קיומו ופעילותו קודם לכן של "הוועד לסולידריות עם ביר זית" שהיה קואליציה רחבה של גורמי השמאל הרדיקאלי, ביניהם המפלגה הקומוניסטית הישראלית ופעילים מארגונים שונים כמו "מצפן" ו"ברית הפועלים". מבחינות רבות היה הוועד נגד המלחמה בלבנון המשך ישיר של אותה קואליציה תחת כותרת שונה בשל השינוי בסדר היום הפוליטי.
סיבה נוספת להקמת הוועד הייתה העובדה שתנועת "שלום עכשיו" לא לקחה עמדה פומבית נגד מלחמת לבנון הראשונה בימים הראשונים לפריצתה.
פעילות בשבועות הראשונים של המלחמה

כבר בימים הראשונים של המלחמה עסק הוועד בתל אביב, בירושלים ובחיפה בפרסום כרוזים המאשימים את ממשלת ישראל באחריות למלחמה ובפרסום טענות שווא כדי להצדיק מלחמה זו.
ההפגנה הראשונה בישראל נגד המלחמה התקיימה ביוזמת הוועד מול הכנסת בירושלים כבר במהלך השבוע הראשון למלחמה בהשתתפות מאות אנשים.
ההפגנה ההמונית הראשונה התקיימה שבועיים לאחר פרוץ המלחמה בכיכר מלכי ישראל הסמוכה לעיריית תל אביב. המארגנים טענו כי בהפגנה השתתפו 20,000 איש.
פעילות במשך השנים הבאות

מאוחר יותר, לאחר שתנועת שלום עכשיו יצאה כנגד המלחמה, היה תפקיד הוועד נגד המלחמה בלבנון משני יחסית, אולם הוא המשיך בפעילותו במשך מספר שנים, בקריאה לנסיגה מלאה של הצבא הישראלי מלבנון.
חודש לאחר הטלת רימון יד בהפגנה של שלום עכשיו בירושלים ורצח אמיל גרינצווייג, ביקש הוועד נגד המלחמה בלבנון לארגן צעדת מחאה בירושלים באותו מסלול בו אורגנה ההפגנה שהותקפה. מפקד המחוז הדרומי במשטרת ישראל סירב לקיום התהלוכה בטענה כי קיים חשש לשלום הצועדים. הוועד פנה לבג"ץ, ובפסק בג"ץ לוי נגד מפקד המחוז הדרומי של משטרת ישראל אישר את התהלוכה וקבע כי אין להיכנע לאיומים באלימות.
ביוני 1983 קיים הוועד צעדת מחאה לציון שנה למלחמת לבנון. ההפגנה, שיצאה משדרות בן-גוריון בתל אביב, עברה ברחובות פרישמן ודיזנגוף לוותה בכוח משטרה גדול והצטרפה אל העצרת המרכזית שהתקיימה בכיכר מלכי ישראל בהשתתפות כ-200,000 משתתפים.
באפריל 1984 קיים הוועד את "התוכנית הקטנה" של מופע מחאה, בגן הפעמון בירושלים שמטרתו הייתה לעורר את הציבור נגד המלחמה בלבנון. המופע התקיים בעקבות התערבות בג"ץ וזאת לאחר התנגדותם של עיריית ירושלים ומשטרת ישראל.
פרסים

בשנת 1983 זכה הוועד נגד המלחמה בלבנון בפרס שלום מטעם מועצת הכנסיות החופשיות של שוודיה.
הערות שוליים

↑  הפגנת דרוזים ליד שגרירות ארה"ב בת"א, דבר, 20 בספטמבר 1983
↑  30 שנה למלחמת לבנון הראשונה, 5 ביוני 2012. באתר המפלגה הקומוניסטית הישראלית
↑  טובה צימוקי, שלום עכשיו: הממשלה חייבת להתפטר, דבר, 9 בפברואר 1983
↑  שמעון וייס, עצרות הזדהות ואבל בישובי הצפון, דבר, 13 בפברואר 1983
↑  עתירה לבג"ץ נגד איסור הפגנה, דבר, 8 במרץ 1983
↑  בגץ 153/83 אלן לוי נ' מפקד המחוז הדרומי של משטרת ישראל
↑  דן יקיר, בחזרה לשנות השמונים, באתר ynet, 28 ביוני 2017
↑  א. כנרתי, על צה"ל לצאת מלבנון: על הממשלה ללכת הביתה, דבר, 5 ביוני 1983
↑  אבינועם בר יוסף, נאסר מופע מחאה של הוועד נגד המלחמה בלבנון בירושלים, מעריב, 16 באפריל 1984
↑  אבינועם בר יוסף, במקום לצאת למילואים בלבנון אפשר לבחור בגיליוטינה, מעריב, 19 באפריל 1984
↑  עולם יהודי - פרס שלום לוועד נגד המלחמה בלבנון, דבר, 16 ביוני 1983
הוראס גריי

הוראס גריי (באנגלית: Horace Gray;‏ 24 במרץ 1828 –  15 בספטמבר 1902) היה משפטן אמריקאי שכיהן כשופט ונשיא בית המשפט העליון של מסצ'וסטס ולאחר מכן כשופט בבית המשפט העליון של ארצות הברית, בו הוא פירש לעיתים קרובות את חוקת ארצות הברית באופנים שהרחיבו את סמכויות הקונגרס. הוא נודע בשל שכלו החריף ובשל להיטותו למחקר משפטי והיה גם תומך נלהב בחיזוק סמכות הנשיא לאורך כל הקריירה שלו.
קורות חייו

הוראס גריי נולד בבוסטון כבנם של הוראס והארייט (לבית אופם) גריי, והיה נכדו של הסוחר והפוליטיקאי ויליאם גריי. בגיל 13 הוא החל את לימודיו בהרווארד קולג' וארבע שנים לאחר מכן סיים את לימודיו. לאחר שסייר באירופה לזמן מה, הוא החל ללמוד בבית הספר למשפטים באוניברסיטת הרווארד, שם הוא סיים את לימודיו ב-1849. ב-1851 הוא התקבל ללשכת עורכי הדין במשך 13 השנים הבאות הוא עסק בעריכת דין בבוסטון.
קריירה שיפוטית > במסצ'וסטס

ב-1854 מונה גריי כרשם בית המשפט העליון של מסצ'וסטס. בעת ששימש בתפקיד זה הוא הוציא לאור 16 כרכים של פסקי הדין של בית המשפט וכן שימש כיועץ למושל מסצ'וסטס בסוגיות משפטיות וחוקתיות. איכות עבודתו של גריי הקנתה לו מוניטין כחוקר היסטורי ומשפטי.
ב-1864 מונה גריי כשופט בבית המשפט העליון של מסצ'וסטס. בגיל 36 הוא היה צעיר השופטים בהיסטוריה של בית המשפט. תשע שנים לאחר מכן הוא מונה כנשיא בית המשפט. בעת כהונתו בתפקיד זה עבד תחתיו כעוזר משפטי לואי ברנדייס, כך היה גריי לשופט הראשון בבית המשפט שהעסיק עוזר משפטי.
קריירה שיפוטית > בבית המשפט העליון של ארצות הברית

בדצמבר 1881 מינה הנשיא צ'סטר ארתור את גריי כשופט בבית המשפט העליון של ארצות הברית במקומו של נתן קליפורד שנפטר. זמן קצר לאחר מכן אישר הסנאט של ארצות הברית את המינוי והוא החל לכהן בתפקידו ב-9 בינואר 1882. כפי שעשה בבית המשפט העליון של מסצ'וסטס, גם כאן העסיק גריי עוזר משפטי. את משכורתו של העוזר הוא שילם מכיסו הפרטי, שכן באותה תקופה לא היה לכך מימון ממשלתי.
גריי היה אחד השופטים היחידים שמונו לבית המשפט העליון במחצית השנייה של המאה ה-19 שלא היו פוליטיקאים טרם מינויים לבית המשפט, והוא החזיק בדעה שהמשפט והפוליטיקה הם שני תחומים נפרדים לחלוטין.
קריירה שיפוטית > בבית המשפט העליון של ארצות הברית > פסיקותיו

שנתיים לאחר כניסתו לתפקיד, הוא כתב את חוות דעת הרוב בפסק הדין "ג'וליארד נגד גרינמן" (Juilliard v. Greenman), האחרון מבין תיקי ההילך החוקי שהתנהלו בתקופה שלאחר מלחמת האזרחים, שחזרו ואישרו שלקונגרס לא הייתה הסמכות להנפיק שטרות כסף כהילך חוקי. החלטת בית המשפט שהתקבלה ברוב של 8 תומכים מול מתנגד אחד, נשענה בעיקר על החלטות קודמות של בית המשפט וכן על הערכת כוונתם של מנסחי החוקה כאשר העניקו לקונגרס את "הכוחות המנויים" (enumerated powers) בחלק השמיני לפרק 1 לחוקת ארצות הברית.
חוות הדעת שנכתבה על ידי גריי, שהייתה בעלת ההשפעה ארוכת הטווח ביותר, הייתה זו שהוא כתב בפסק הדין "חברת ביטוח החיים ההדדי של ניו יורק נגד הילמון" (Mutual Life Insurance Co. of New York v. Hillmon) מ-1892, שבה נקבע שהצהרה מחוץ לכותלי בית המשפט על כוונה לעשות מעשה או להגיע למקום כלשהו בעתיד היא קבילה על פי "הלך הרוח" של היוצאים מהכלל לעדות שמיעה. "המכתבים שבנדון היו בני סמכא, לא כנרטיב של עובדות שהועברו ל[וולטרס] על ידי אחרים, ועדיין לא כהוכחה שהוא למעשה יצא מוויצ'יטה, אך כעדות שזמן קצר לפני המועד בו עדויות אחרות הראו שהוא יצא משם, הייתה לו הכוונה לצאת משם, ולצאת עם הילמון, מה שהגדיל את הסבירות שהוא יצא עם הילמון, אפילו אם לא הייתה הוכחה לכוונה שכזו". קביעה זו הפכה בסופו של דבר לחוק בדיני הראיות הפדרליים (Federal Rules of Evidence) שאומצו לראשונה ב-1975, וכן בדיני הראיות של המדינות.
גרי כתב גם את חוות דעת הרוב בפסק הדין "ארצות הברית נגד וונג קים ארק" (United States v. Wong Kim Ark), שבו נפסק ש"ילד שנולד בתחומי ארצות הברית, להורים ממוצא סיני, שבעת לידתו, היו נתינים של קיסר סין, אך החזיקו במקום מגורים קבוע בארצות הברית, וניהלו את עסקיהם שם, ולא מועסקים בשום תפקיד דיפלומטי או רשמי מטעם קיסר סין, יהפוך עם לידתו לאזרח ארצות הברית".
גריי הצטרף לדעת הרוב בפסק הדין "פולוק נגד חברת ההלוואות והנאמנות של החקלאים" (.Pollock v. Farmers' Loan & Trust Co) מ-1895, שהתקבלה ברוב של חמישה מול ארבעה ובה נפסק שגביית מס הכנסה על הכנסות מריבית, דיבידנד ודמי שכירות על פי חוק מס ההכנסה של 1894 נגדה את החוקה. לאחר השימוע הראשון בתיק, כתב גריי שהוא מצדד במשיבה (חברת ההלוואות והנאמנות של החקלאים), בטענה שהמס אכן נגבה בניגוד לחוקה. עם זאת הוא היה במיעוט. לאחר השימוע השני, שינה גריי את עמדתו, והצטרף לרוב שצידד בעותר. הוא גם הצטרף לדעת הרוב בפסק דין פלסי נגד פרגוסון מ-1896, שבו נפסק ברוב של שבעה מול אחד שחוקי ההפרדה הגזעית במרחב הציבורי לא נגדו את החוקה כל עוד המרחבים המופרדים היו שווים באיכותם.
גריי כיהן על כס השיפוט במשך יותר מעשרים שנה, וביולי 1902 הוא פרש מתפקידו בשל בריאותו הרופפת. במקומו מונה אוליבר ונדל הולמס הבן, גם הוא בן מסצ'וסטס, שכמו גריי כיהן קודם לכן בבית המשפט העליון של המדינה.
חיים אישיים

ב-1860 נבחר גריי כחבר ב"אגודת העתיקות האמריקאית" (American Antiquarian Society). ב-1866 הוא נבחר כעמית האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים.
ב-1889 נשא גריי לאישה את ג'יין מתיוס, בתו של עמיתו לכס השיפוט, סטנלי מתיוס.
אחיו למחצה של גריי, ג'ון צ'יפמן גריי, היה פרופסור בבית הספר למשפטים באוניברסיטת הרווארד ונודע בשל הטקסט המכונן שלו על הכלל נגד הצמיתות (Rule against perpetuities).
הוראס גריי נפטר ב-15 בספטמבר 1902 בנהנט שבמסצ'וסטס ונטמן בבית הקברות מאונט אובורן שבמחוז מידלסקס שבמסצ'וסטס.
הערות שוליים

1 2 3 4 5  Hall, Timothy L. (2001). Supreme Court Justices: A Biographical Dictionary. New York, New York: Facts on File. pp. 186–189.
↑  "Quinquennial catalogue of the officers and students of the Law School of Harvard University 1817–1889". Digitized August 8, 2012 by Google Books. Cambridge, Massachusetts: Harvard Law School. 1890. p. 43.
1 2 3  "Horace Gray, 1882-1902". supremecourthistory.org. Washington, D.C.: Supreme Court Historical Society.
↑  Peppers, Todd C. (2006). Courtiers of the Marble Palace: The Rise and Influence of the Supreme Court Law Clerk. Stanford University Press. pp. 44–45.
↑  "Justices 1789 to Present". supremecourt.gov. Washington, D.C.: Supreme Court of the United States.
↑  Gur-Arie, Mira (November 22–26, 2004). "Legal and Court Staff in the United States Judiciary: Seminar on the Management of the Assistant Personnel to Judges (Changzhou, Jiangsu Province, China)". Washington, D.C.: Federal Judicial Center.
↑  "Federal Rules of Evidence: Rule 803. Exceptions to the Rule Against Hearsay". law.cornell.edu. Ithaca, New York: Legal Information Institute, Cornell Law School.
↑  American Antiquarian Society Members Directory
↑  Book of Members, 1780-2010: Chapter G". American Academy of Arts and Sciences.
↑  Thayer, Ezra Ripley; Williston, Samuel; Beale, Joseph H. (April 1915). "John Chipman Gray". Harvard Law Review. 28 (6): 539–549.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007371358505171  ISNI: 0000 0000 4394 8329  LCCN: no89015735  SNAC: w6zw1w4d  Trove: 618433  VIAF: 46317740   WorldCat (עם VIAF): 46317740
דסטין (אי, אנטארקטיקה)

ערך זה עוסק באי באנטארקטיקה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |

תצלום לוויין של האי ת'רסטון (במרכז התמונה) האי דסטין בולט מעל הקרח במרכז הצד הימני של התמונה
 נתונים גאוגרפיים
 מיקום:  ים בלינגסהאוזן 
 קואורדינטות:  72°34′00″S 94°48′00″W﻿ / ﻿72.566666666667°S 94.8°W﻿ / -72.566666666667; -94.8
 אורך:  33 קילומטר
 נתונים מדיניים
  (למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומידסטין(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומידסטין
 
מפת אזור האי ת'רסטון. האי דסטין בימין המפה.
האי דסטין (באנגלית: Dustin Island) הוא אי הממוקם מדרום מזרח לאי ת'רסטון בארץ אלזוורת', שבאנטארקטיקה.
האי ממוקם 28 קילומטרים דרומית-מזרחית לכף אנאוואן שבאי ת'רסטון.
האי גובל מדרום מזרח במפרץ שרף.
אורכו של האי 28.9 קילומטרים.
היסטוריה > גילוי ומיפוי האי

האי התגלה על ידי אנשי השירות האנטארקטי של ארצות הברית, בפיקודו של אדמירל ריצ'רד בירד, בטיסה שהמריאה מן האונייה דב (Bear) ב-27 בפברואר 1940.
היסטוריה > מקור השם

בירד נתן לאי את שמו.
בירד קרא לאי על שמו של פרדריק ג'י. דסטין (Frederick G. Dustin), שהיה חבר במשלחת החקר של בירד לאנטארקטיקה בין השנים 1933–1935, והיה מכונאי בשירות האנטארקטי של ארצות הברית בין השנים 1939–1941.
לקריאה נוספת

• Defense Mapping Agency 1992, , P 379
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7 8  מידע גאוגרפי והיסטורי
דן פתיר

| --- | --- |

 לידה:  13 ביולי 1931 תל מונד, פלשתינה (א"י) 
 פטירה:  7 במאי 2021 (בגיל 89) 
 שם לידה:  דן פחטר 
 מקום קבורה:  בית העלמין ירקון 
 מדינה:  ישראל ישראל
 השכלה:  האוניברסיטה העברית בירושלים  אוניברסיטת הווארד 
 פרסים והוקרה:  יקיר העיר תל אביב-יפו (2010) 
 
פתיר (משמאל) לצד ראש ממשלת ישראל, מנחם בגין ונשיא מצרים, אנואר סאדאת במסיבת עיתונאים בעת ביקורו של האחרון בעיר חיפה, 4 בנובמבר 1979
פתיר (שני משמאל) בפגישת כתבי חוץ עם ראש הממשלה, מנחם בגין, 1978
פתיר בטקס הענקת פרס "עיפרון הזהב" במוזיאון הישראלי לקריקטורה ולקומיקס בחולון, 2014
דן פתיר (פחטר) (13 ביולי 1931 – 7 במאי 2021) היה עיתונאי ויועץ תקשורת ישראלי. היה יועצם התקשורתי של ראשי הממשלה יצחק רבין ומנחם בגין. ב-2010 הוענק לו תואר "יקיר העיר תל אביב-יפו".
ביוגרפיה

דן פתיר נולד בתל מונד, לחלוצים שעלו ממזרח אירופה והיו ממייסדי היישוב. ב-1947 עבר לתל אביב, שם סיים כעבור שנה את תיכון עירוני א'. במלחמת העצמאות לא גויס לצה"ל מסיבות בריאותיות. למד באוניברסיטה העברית לתואר ראשון במדע המדינה והיסטוריה בשנים 1949–1952 ובאוניברסיטת הווארד בוושינגטון לתואר שני בלימודי אפריקה ומדינות מתפתחות בשנים 1965–1968.
פתיר נפטר ב-7 במאי 2021 בגיל 89.
קריירה > איש תקשורת

עוד כתלמיד תיכון כתב עבור העיתון "דבר" בתחום הספורט. במהלך לימודיו האקדמיים הצטרף למערכת העיתון. במרוצת השנים עסק במגוון של תפקידים: כתב ועורך ספורט, כתב לענייני צבא וביטחון, כתב לענייני מפלגות. בשנים 1956–1961 עבד בלונדון כשדר, מפיק, עורך וכתב ב-BBC, ובד בבד היה שליח העיתון בעיר. בשנות השבעים עבד גם בגלי צה"ל כפרשן מדיני.
בשנים 1964–1969 שהה בוושינגטון, שם, מטעם השגרירות הישראלית, עסק בתקשורת, בתיאום ובהסברה בארצות הברית.