stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ריכרד בר
ביוגרפיה

בר נולד בבוואריה בשנת 1911. הוא היה קונדיטור. בשנת 1930 הוא הצטרף למפלגה הנאצית ובשנת 1931 הצטרף לאס אס. לאחר מכן הועסק כשומר במחנה הריכוז דכאו. בשנת 1939 הצטרף לדיוויזיה ה-3 של האס אס, ובשנת 1942 מונה לשליש צבאי של מחנה הריכוז נוינגמה. שנה לאחר מכן, בשנת 1943, קודם לתפקיד שלישו הצבאי של אוסוולד פוהל, פקיד נאצי בכיר שהיה מעורב בהשמדת יהודים רבים בשואה. בנובמבר מונה למנהל מחלקה.
ב-11 במאי 1944 החליף את ארתור ליבהנשל כמפקד מחנה הריכוז וההשמדה אושוויץ I, ובסוף יולי 1944 מונה כמפקד כל חלקיו של מחנה הריכוז אושוויץ. בתפקיד זה פעל עד לשחרור המחנה בתחילת שנת 1945. ב-17 בינואר 1945 נתן בר את פקודת פינוי המחנה והצעדת האסירים לכיוון גרמניה, בהתאם להוראותיו של היינריך הימלר, ובהן – איסור להשאיר מאחור אסירים חיים. אחד ממובילי צעדות המוות טען שהפקודה של בר כללה הוראה לחסל בירייה אסירים חולים שאינם יכולים להשתתף בצעדה או להמשיך בצעידה. אם עדות זאת נכונה, לא ידוע האם זו תוספת אישית של בר או של מישהו בשרשרת הפיקוד בינו ובין הימלר. אולם, ישנם המפקפקים בכך שבר נתן את ההוראה הזאת, והם מייחסים את חוסר הסדר בעת צעדות המוות לכך שבר לא דאג לפינוי אלא נמלט עם הסגל שלו בבהילות בלי לדאוג לפינוי האסירים. בפברואר 1945 החליף בר את אוטו פרשנר כמפקד מחנה דורה-מיטלבאו.
ביוגרפיה > אחרי מלחמת העולם השנייה

בסופה של מלחמת העולם השנייה נמלט בר עם רעייתו תחילה לעיר ויידן ומשם לדרום בוואריה. אף על פי שנבדק פעמיים על ידי חיילים אמריקנים לא התגלתה שייכותו לאס אס. בדצמבר 1945 הגיע עם רעייתו להמבורג (שם התגוררה משפחתה). בהמבורג הצליח לרכוש בשוק השחור תעודת שחרור ממחנה שבויים רוסי תחת השם החדש שנטל לעצמו - "קארל נוימן". מקיץ 1946 החל לעבוד כיערן, חוטב וסוחר עצים באחוזה של אוטו פון ביסמרק.
כיוון שחשש שתתגלה זהותו האמיתית, נמנע מקשרים עם שכנים וחברים לעבודה.
בתחילת 1959 ביקשה התביעה בפרנקפורט את הסמכות להעמיד פושעים מאושוויץ לדין במשפט אושוויץ השני וסמכות זאת ניתנה לה באפריל 1959. בעקבות זאת החל מצוד כלל-ארצי בגרמניה אחר פושעים מאושוויץ, ובהם ריכרד בר. תמונתו של בר פורסמה בעיתונות, ואחד העובדים באחוזה שזיהה את בר כמבוקש בעיתון, דיווח למשטרה. תובע מפרנקפורט נסע לאחוזה ובעזרת המשטרה המקומית עצרו את בר ביער באקדחים שלופים, ב-20 בדצמבר 1960. תחילה הכחיש שהוא ריכרד בר, אולם לאחר זמן לא רב ולאחר שנאמר לו שיש די והותר ראיות להוכיח את זהותו, הוא הודה בזהותו האמיתית. דבר מעצרו פורסם בתקשורת, ונתן זריקת עידוד לתביעה שהכינה את משפט אושוויץ השני. ביוני 1961 הוא נחקר לקראת משפט אייכמן וטען שלא הכיר אותו כלל. לטענתו, הוא פיקד רק על מחנה I באושוויץ ולא הייתה לו ידיעה על הנעשה במחנות האחרים. בר היה אמור להיות הנאשם הראשי במשפט אושוויץ השני. כתב אישום הוגש נגדו באפריל 1963, אולם הוא מת מהתקף לב במעצר ביוני 1963. מותו של בר אפשר לשאר הנאשמים במשפט לטעון שהם רק פעלו בהתאם לפקודות שניתנו להם, בלי שעמד מולם מפקד המחנה שיטען לפעילות עצמאית של דרגות הביניים.
לקריאה נוספת

מיכאל בר-זוהר, הנוקמים, לוין אפשטיין, תל אביב, 1969, עמ' 201–203.
הערות שוליים

↑  Michael Mann, The Dark Side of Democracy: Explaining Ethnic Cleansing
↑  David Cesarani, Holocaust: The end of the final solution and its aftermaths, page 68
↑  Daniel Blatman, Chaya Galai, The Death Marches: The Final Phase of Nazi Genocide, page 83
↑  Daniel Blatman, Chaya Galai, The Death Marches: The Final Phase of Nazi Genocide, page 139
1 2  Devin Owen Pendas, The Frankfurt Auschwitz trial, 1963-1965: genocide, history, and the limits, pages 48-50
↑  נעצר המפקד האחרון של מחנה אושוויץ, דבר, 21 בדצמבר 1960
↑  א. דויטשקרון, מפקד אושוויץ: לא היכרתי את אייכמן..., מעריב, 7 ביוני 1961
↑  א. דוטשקורן, 28 מתוך 1000, מעריב, 12 ביולי 1962
א. דויטשקרון, התביעה של בון מקווה להעמיד את מנגלה למשפט, מעריב, 22 בפברואר 1963
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 143582488  VIAF: 167691535   WorldCat (עם VIAF): 167691535
ריכרד ארנסט

| --- | --- |

ריכרד ארנסט
 לידה:  14 באוגוסט 1933 וינטרטור, שווייץ 
 פטירה:  4 ביוני 2021 (בגיל 87) וינטרטור, שווייץ 
 ענף מדעי:  כימיה, פיזיקה
 מקום מגורים:  שווייץ
 מקום קבורה:  Rosenberg cemetery 
 מקום לימודים:  המכון הטכנולוגי של ציריך 
 מוסדות:  המכון הטכנולוגי של ציריך 
 תלמידי דוקטורט:  Christian Radloff 
 פרסים והוקרה:  חתן פרס נובל לכימיה בשנת 1991
 תרומות עיקריות
 פיתוח ספקטרוסקופיית NMR ברזולוציה גבוהה
 
ריכרד רוברט ארנסט (בגרמנית: Richard Robert Ernst‏; 14 באוגוסט 1933 – 4 ביוני 2021) היה כימאי שווייצרי, חתן פרס נובל לכימיה לשנת 1991.
ביוגרפיה

ארנסט נולד בווינטרטור שבשווייץ.
בשנת 1957 קיבל את הדיפלומה בכימיה, וב-1962 קיבל דוקטורט בכימיה פיזיקלית. את שני התארים קיבל מטעם המכון הטכנולוגי של ציריך.
בשנים 1963–1968 עבד ככימאי מחקר בפאלו אלטו, קליפורניה. בשנת 1966, כאשר עבד עם עמית אמריקני, גילה ארנסט כי ניתן היה להגדיל באופן דרמטי את הרגישות של טכניקות ה-NMR על ידי החלפת גלי הרדיו האיטיים והסוחפים המשמשים באופן מסורתי בספקטרוסקופיה של ה- NMR בפולסים קצרים ואינטנסיביים. התגלית שלו אפשרה ניתוח של הרבה יותר סוגים של גרעינים ודגימות חומר קטנות יותר. בשנת 1968 ארנסט חזר לשווייץ כדי ללמד. הוא התמנה לפרופסור בשנת 1970 ולפרופסור מן המניין בשנת 1976, לפני שפרש בשנת 1998.
בשנת 1991 זכה בפרס נובל לכימיה על תרומותיו לפיתוח ספקטרוסקופיית NMR ברזולוציה גבוהה. באותה השנה זכה גם בפרס לואיזה גרוס הורוביץ, מטעם אוניברסיטת קולומביה.
ב-2002 החל לכהן כחבר באקדמיה האסטונית למדעים, וכן היה חבר באקדמיה למדעים של בנגלדש.
נפטר ב-4 ביוני 2021.
פרסים והוקרה

פרס נובל לכימיה (1991)
חבר זר של החברה המלכותית (17 ביוני 1993)
פרס וולף לכימיה (1991)
פרס לואיזה גרוס הורביץ (1991)
פרס מרסל בנואה (1985)
אות המסדר  הלאומי "הכוכב של רומניה" בדרגת מפקד
דוקטור לשם כבוד של אקול פוליטכניק פדרל בלוזאן
דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת אנטוורפן
עמית האקדמיה למדעים של בנגלדש
דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת באבש-בויאי
בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה
רוק בקסבה

ערך זה עוסק בסרט ישראלי. אם התכוונתם לשירם של הקלאש, ראו .
| --- | --- |

כרזת הסרט
 בימוי:  יריב הורוביץ
 הופק בידי:  יריב הורוביץ  גיא מאירסון
 תסריט:  יריב הורוביץ 
 עריכה:  יצחק צחייק
 שחקנים ראשיים:  יון תומרקין  אנחל בונני  הנרי דוד  יותם ישי  יפתח רוה  רועי ניק  לביא זיטנר  עדל אבו ריא  ולדימיר פרידמן
 מוזיקה:  אסף אמדורסקי 
 מדינה:  ישראל
 הקרנת בכורה:  21 בפברואר 2013
 משך הקרנה:  93 דקות
 שפת הסרט:  עברית
 סוגה:  סרט דרמה, סרט פעולה, סרט מלחמה 
 פרסים:  פרס חבר השופטים בפסטיבל אובין הצרפתי פרס CICAE בפסטיבל ברלין פרס חביב הקהל בפסטיבל ברגמו באיטליה פרס אופיר על העריכה הטובה ביותר
 דף הסרט ב־IMDb
 
רוק בקסבה הוא סרט דרמה ישראלי של הבמאי יריב הורוביץ משנת 2013. זהו סרטו הראשון והבולט ביותר בקריירת הבימוי שלו.
תקציר העלילה

השנה היא 1989. בעיצומה של האינתיפאדה הראשונה, על גג בניין מגורים בעזה מוצב תומר בן ה-18 יחד עם חבריו למחלקה. המטרה: לשלוט בשטח ולמצוא את נערי ה"שבאב" שרצחו את אחד מחבריו. החיילים מנסים להתנהל מול האוכלוסייה העוינת ומול המשפחה שעל גג ביתם הם מוצבים, ונספגים אט אט בתוך מערכת ערכית מטלטלת. תומר, שלוקח חלק בפעילות וצופה באירועים, מנסה לבדל עצמו מכל המתרחש, אך בסופו של דבר מוצא את עצמו בתפקיד השליח הנוקם את מותו של חברו.
פרסים

הסרט הוקרן בחלק ה"פנורמה" של פסטיבל ברלין 2013 וזכה בפרס של CICAE.
יריב הורוביץ קיבל את פרס חבר השופטים לסרט הטוב ביותר עבור "רוק בקסבה" בפסטיבל אובין הצרפתי.
עורך הסרט יצחק צחייק זכה בפרס אופיר על עריכת סרט זה בקטגוריית "העריכה הטובה ביותר".
זכה בפרס חביב הקהל בפסטיבל ברגמו באיטליה.
שחקנים

| שחקן | תפקיד |
| --- | --- |
יון תומרקין: תומר
אנחל בונני: המ"פ חליוה
הנרי דוד: איליה
רועי ניק: אקי
ולדימיר פרידמן: אבא של איליה
יותם ישי: אריאל הסמל
יפתח רווה: חיים
רוני נדלר: סולנית בלהקה צבאית
הערות שוליים

↑   חיים ביאור, "אני נראה מסודר כלכלית - אבל אני לא יכול לקנות בית", באתר TheMarker‏, 7 באוקטובר 2014
↑  יונת נחמני, פרס בברלין ל"רוק בקסבה", באתר קולנוען, 17 בפברואר 2013
↑  יונת נחמני, "רוק בקסבה" - חביב הקהל בפסטיבל ברגמו, באתר קולנוען, 20 במרץ 2013
ריימונד אודיירנו

| --- | --- |

 לידה:  8 בספטמבר 1954 רוקוויי, ניו ג'רזי, ארצות הברית
 פטירה:  8 באוקטובר 2021 (בגיל 67)
 מקום קבורה:  בית הקברות הלאומי ארלינגטון 
 מדינה:  ארצות הברית 
 כינוי:  ריי
 השכלה:  אוניברסיטת המדינה של צפון קרוליינה  מכללת המלחמה של צבא ארצות הברית  האקדמיה הצבאית של ארצות הברית  Morris Hills High School 
 בן או בת זוג:  Linda Burkarth 
 השתייכות:  הצבא האמריקני צבא ארצות הברית
 דרגה:   גנרל
 תפקידים בשירות
 מפקד גדוד תותחנים מפקד הסיוע הארטילרי של דיוויזיית הפרשים הראשונה מפקד דיוויזיית החי"ר ה-4  מפקד הקורפוס ה-3 מפקד הכוחות בעיראק  ראש מטה צבא ארצות הברית
 פעולות ומבצעים
 מלחמת המפרץ  מלחמת עיראק   מלחמת אפגניסטן
 עיטורים
  כוכב הארד  מדליית השירות המצוין של מחלקת ההגנה (4)  לגיון ההצטיינות (6)   מדליית השירות המצוין (2)
 
גנרל אודיירנו מלווה את נשיא ארצות הברית, ברק אובמה, בעת ביקורו בעיראק 2009
ריימונד תומאס אודיירנו (באנגלית: Raymond Thomas "Ray" Odierno‏; 8 בספטמבר 1954 – 8 באוקטובר 2021) היה גנרל אמריקאי, שירת כראש מטה צבא ארצות הברית.
ביוגרפיה

אודיירנו גדל בעיירה רוקוויי שבניו ג'רזי. הוא החל את דרכו בצבא ארצות הברית עם הירשמו למכללה הצבאית באקדמיה הצבאית ווסט פוינט. בשנת 1976 סיים את לימודיו, הוסמך כקצין והתגייס לצבא. אודיירנו עבר הכשרה כלוחם וקורס קציני תותחנים. לאחר מכן שירת כמפקד מחלקה באגד הארטילריה ה-56. הוא השלים מספר תפקידי מטה ופיקוד ובהם מפקד סוללה בגדוד ה-1 שבאגד הארטילריה ה-73 וכקצין המבצעים של הגדוד. במלחמת המפרץ שירת כקצין האג"ם של הגדוד ה-2 באגד הארטילריה ה-3, ולאחר מכן בתפקיד זהה בדיוויזיית השריון ה-3. לאחר מכן שימש כמפקד גדוד 2 באגד הארטילריה ה-8 של דיוויזיית החי"ר ה-7 וכמפקד הסיוע הארטילרי של דיוויזיית הפרשים הראשונה.
בתפקידו הבא שימש כעוזר מפקד דיוויזיית השריון ה-3. במלחמת עיראק פיקד אודיירנו על דיוויזיית החי"ר ה-4, בין היתר במבצע ללכידת סדאם חוסיין. שימש מפקד הקורפוס ה-3 וב-2008 מונה למפקד הכוחות בעיראק. בשנים 2009–2011 פיקד על פיקוד הכוחות השלובים של ארצות הברית. בשנת 2011 מונה לראש מטה צבא ארצות הברית ושימש בתפקיד זה עד לפרישתו מהצבא בשנת 2015.
נפטר ב-8 באוקטובר 2021 ממחלת הסרטן.
הערות שוליים

↑  מאת יוסי מלמן, מבצע הלכידה "שחר אדום": 600 חיילים - ואף לא ירייה אחת, באתר הארץ, 14 בדצמבר 2003.
↑  סוכנויות הידיעות, מפקד הכוחות האמריקאיים בעיראק סיים את תפקידו, באתר הארץ, 17 בספטמבר 2008.
↑  A. B. C. News, Army general who commanded in Iraq dies of cancer at age 67, ABC News, ‏10 באוקטובר 2021 (באנגלית)
| הקצינים הבכירים, הגנרלים המפקדים וראשי המטה של צבא ארצות הברית |
| --- | --- | --- |
| המפקד העליון | ג'ורג' וושינגטון | דגל הדרגה של ראש מטה צבא ארצות הברית |
| הקצינים הבכירים | הנרי נוקס • ג'ון דופטי • ג'וסיה הרמר • ארתור קלייר • אנתוני ווין • ג'יימס וילקינסון • ג'ורג' וושינגטון • אלכסנדר המילטון • ג'יימס וילקינסון • הנרי דירבורן • ג'ייקוב בראון | דגל הדרגה של ראש מטה צבא ארצות הברית |
| הגנרלים המפקדים | ג'ייקוב בראון • אלכסנדר מקומב • וינפילד סקוט • ג'ורג' מקללן • הנרי האלק • יוליסס ס. גרנט • ויליאם שרמן • פיליפ שרידן • ג'ון סקופילד • נלסון מיילס | דגל הדרגה של ראש מטה צבא ארצות הברית |
| ראשי המטה | סמואל יאנג • אדנה צ'אפי • ג'ון בייטס • פרנקלין בל • לאונרד ווד • ויליאם וות'רספון • הודג' סקוט • טסקר בליז • פייטון מרץ' • ג'ון פרשינג • ג'ון היינס • צ'ארלס סומראל • דאגלס מקארתור • מאלין קריג • ג'ורג' מרשל • דווייט אייזנהאואר • עומר בראדלי • ג'וזף לוטון קולינס • מת'יו רידג'וויי • מקסוול טיילור • ליימן למניצר • ג'ורג' דקר • ארל ווילר • הארולד ג'ונסון • ויליאם וסטמורלנד • ברוס פאלמר • קרייטון אברמס • פרידריק וינד • ברנארד רוג'רס • אדוארד מאייר • ג'ון וקהאם • קארל ואונו • גורדון סאליבן • דניס ריימר • אריק שינסקי • פיטר סקומייקר • ג'ורג' קייסי‎ • מרטין דמפסי • ריימונד אודיירנו • מארק מילי • ג'יימס מקונוויל • רנדי ג'ורג' | דגל הדרגה של ראש מטה צבא ארצות הברית |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0001 2094 4824  LCCN: no2011091736  VIAF: 172073923   WorldCat (עם VIAF): 172073923 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אנשי צבא. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
רייכל - פסנתר - שירים (אלבום)

רייכל - פסנתר - שירים: הקלטות נבחרות מאמפי שוני הוא אלבום ההופעה הראשון של המוזיקאי הישראלי עידן רייכל. האלבום יצא לאור ב-7 בספטמבר 2017, על ידי חברת התקליטים הישראלית הליקון בישראל וחברת התקליטים האמריקאית קומבנצ'ה ברחבי העולם.
רקע

האלבום מתעד את ההופעות מתוך סיבוב ההופעות "רייכל - פסנתר - שירים" שהתקיימו באמפי שוני בין יוני 2016 ואוקטובר 2017. האלבום מתחלק לשני דיסקים אשר כוללים בתוכם קטע אינסטרומנטלי בשם "להישאר" אשר פותח את האלבום, הופעות חיות של שירי הפרויקט של עידן רייכל ושירי הסולו של רייכל, גרסה של רייכל לשירו של יהורם גאון, "סימני דרך" ושיר נוסף אשר הוקלט במיוחד לאלבום בשם "לסלוח ולשכוח".
ביוני 2018, האלבום הגיע למעמד של אלבום זהב עבור מכירותיו בישראל.
רשימת רצועות

| דיסק 1> מס' | דיסק 1> שם | דיסק 1> משך | דיסק 1>  | דיסק 1>  | דיסק 1>  | דיסק 1>  | דיסק 1>  | דיסק 1>  | דיסק 1>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | להישאר  | 6:01 |  |  |  |  |  |  |  |
| 2. | יורד הערב  | 2:47 |  |  |  |  |  |  |  |
| 3. | יש בי עוד כוח  | 3:38 |  |  |  |  |  |  |  |
| 4. | בישימון  | 2:37 |  |  |  |  |  |  |  |
| 5. | שאריות של החיים  | 3:38 |  |  |  |  |  |  |  |
| 6. | עכשיו קרוב  | 4:02 |  |  |  |  |  |  |  |
| 7. | סימני דרך  | 2:06 |  |  |  |  |  |  |  |
| 8. | אם תלך  | 2:27 |  |  |  |  |  |  |  |
| 9. | גלגל מסתובב  | 3:34 |  |  |  |  |  |  |  |
| 10. | מדברים בשקט  | 3:38 |  |  |  |  |  |  |  |
| 11. | מכל האהבות  | 3:17 |  |  |  |  |  |  |  |
| 12. | אולי הפעם  | 3:40 |  |  |  |  |  |  |  |
| 13. | געגוע  | 3:34 |  |  |  |  |  |  |  |
| 14. | ילדה שלי קטנה  | 2:42 |  |  |  |  |  |  |  |
| 15. | קוצים  | 2:54 |  |  |  |  |  |  |  |
| 16. | בלילה  | 3:55 |  |  |  |  |  |  |  |
| 17. | מעגלים  | 3:11 |  |  |  |  |  |  |  |
| 18. | אהבה כזו  | 4:16 |  |  |  |  |  |  |  |
| 19. | ממעמקים  | 3:15 |  |  |  |  |  |  |  |
| 20. | לפני שייגמר  | 3:42 |  |  |  |  |  |  |  |
| דיסק 2> מס' | דיסק 2> שם | דיסק 2> משך | דיסק 2>  | דיסק 2>  | דיסק 2>  | דיסק 2>  | דיסק 2>  | דיסק 2>  | דיסק 2>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | חיים פשוטים  | 2:13 |  |  |  |  |  |  |  |
| 2. | חלומות של אחרים  | 4:44 |  |  |  |  |  |  |  |
| 3. | שושנים עצובות  | 2:52 |  |  |  |  |  |  |  |
| 4. | רוב השעות  | 3:20 |  |  |  |  |  |  |  |
| 5. | מחכה  | 2:40 |  |  |  |  |  |  |  |
| 6. | הנך יפה  | 3:03 |  |  |  |  |  |  |  |
| 7. | הכל עובר  | 3:10 |  |  |  |  |  |  |  |
| 8. | בואי  | 4:21 |  |  |  |  |  |  |  |
| 9. | געגוע (בחדר החזרות)   | 3:47 |  |  |  |  |  |  |  |
| 10. | חיים פשוטים (גרסת התזמורת)   | 2:39 |  |  |  |  |  |  |  |
| 11. | אם תלך (בחדר החזרות)   | 1:32 |  |  |  |  |  |  |  |
| 12. | עולם שלם (בחדר החזרות)   | 2:22 |  |  |  |  |  |  |  |
| 13. | אור כזה (בחדר החזרות)   | 1:49 |  |  |  |  |  |  |  |
| 14. | מדברים בשקט (גרסת התזמורת)   | 3:02 |  |  |  |  |  |  |  |
| 15. | בקרוב (בחדר החזרות)   | 2:20 |  |  |  |  |  |  |  |
| 16. | לסלוח ולשכוח  | 3:11 |  |  |  |  |  |  |  |
הערות שוליים

↑  לינוי משעלי, ‏שגריר של כבוד: עידן רייכל קיבל מחווה מרגשת ממשרד החוץ, באתר "סרוגים", 22 בינואר 2018
↑  רז שכניק, האזינו לשיר החדש של עידן רייכל, באתר ynet, 1 בספטמבר 2017
↑  אודות, באתר The Idan Raichel Project
| עידן רייכל |
| --- | --- | --- |
| דיסקוגרפיה | דיסקוגרפיה |  |
| אלבומי סולו | היד החמה • רייכל - פסנתר - שירים • ואם תבואי אליי • The Idan Raichel Symphonic Project (Live In Buenos Aires) |  |
| הפרויקט של עידן רייכל | הפרויקט של עידן רייכל • ממעמקים • The Idan Raichel Project ‏• בין קירות ביתי • הביתה, הלוך חזור • רבע לשש • מגדל של אור |  |
| טורה-רייכל קולקטיב | The Tel Aviv Session ‏• The Paris Session |  |
| בוטן מתוק בקרקס | כל מה שנשאר |  |
| סיבובי הופעות | ממעמקים • בין קירות ביתי • מנגנים בשקט 2011 - המופע האקוסטי • Open Door • רבע לשש • רייכל - פסנתר - שירים |  |
| ערכים קשורים | הליקון • קומבנצ'ה • שחור על לבן • הביתה, הלוך חזור |  |
| עידן רייכל – שירים |
| --- | --- | --- |
| הפרויקט של עידן רייכל | הפרויקט של עידן רייכל |  |
| הפרויקט של עידן רייכל | "בואי" • "אם תלך" • "הנך יפה" • "מדברים בשקט" • "שושנים עצובות" |  |
| ממעמקים | "עלה נישא ברוח" • "שובי אל ביתי" • "יש בי עוד כוח" • "ממעמקים" • "מילים יפות מאלה" • "מכל האהבות" |  |
| בין קירות ביתי | "Todas las Palabras" • "שאריות של החיים" • "מי נהר" • "חלומות של אחרים" • "רוב השעות" • "מינהאר לי משיתי" • "הכל עובר" • "מנעי קולך מבכי" |  |
| הביתה, הלוך חזור | "אמא, אבא וכל השאר" • "הביתה, הלוך חזור" • "מחכה" |  |
| רבע לשש | "יורד הערב" • "עכשיו קרוב" • "בלילה" • "Sabe Deus" • "עד שאין יותר לאן" • "בקרוב" • "אם היית רואה" |  |
| מגדל של אור | "תחזור" • "כל יום מחדש" • "עד שתחזרי אליי" |  |
| סינגלים אחרים | "Petit Roi" • "איזה יום טוב" • "על הספסל שבשכונה" |  |
| סולו | סולו |  |
| היד החמה | "היד החמה" • "מעגלים" • "געגוע" • "בחמש שניות" • "לפני שייגמר" |  |
| רייכל - פסנתר - שירים | "לסלוח ולשכוח" |  |
| ואם תבואי אליי | "גלגל מסתובב" • "אהבה כזו" • "ואם תבואי אליי" • "בראשית" • "למה זה מגיע לנו" • "את לא נשארת לבד" |  |
| סינגלים אחרים | "קוצים" • "בובות" • "שבט אחים ואחיות" • "עכשיו נשארנו שנינו" • "כתוב מלמעלה" • "Lumiére" • "אם רק תסכימי" • "למה ככה עצובה" • "מכל הכוכבים בלילה" • "מתגעגעת אותך" • "ככה מיום ליום" • "להאמין" • "אין לך דאגות" |  |
| השתתפות בסינגלים | "Po co" |  |
ריכרד גרסטל

| --- | --- |

 לידה:  14 בספטמבר 1883 וינה, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 התאבד:  4 בנובמבר 1908 (בגיל 25) וינה, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 מקום קבורה:  Sieveringer Friedhof 
 מקום לימודים:  האקדמיה לאמנויות בווינה  Bundesgymnasium Wien 8 
 זרם באמנות:  אקספרסיוניזם 
 הושפע על ידי:  כריסטיאן גריפנקרל, Franz Lefler 
 יצירות ידועות:  Semi-Nude Self-Portrait, Schönberg family 
 בן או בת זוג:  Mathilde Zemlinsky 
 
ריכרד גרסטל (בגרמנית: Richard Gerstl‏; 14 בספטמבר 1883 - 4 בנובמבר 1908) היה צייר ושרטט אוסטרי שנודע בזכות הדיוקנאות האקספרסיביים שלו. הוא לא זכה לשבחים במהלך חייו, וניהל רומן עם אשתו של ארנולד שנברג שהוביל להתאבדותו.
חיים

ריכרד גרסטל נולד למשפחה עשירה של אמיל גרסטל, סוחר יהודי, ומריה פייפר, אישה לא יהודייה. בתחילת חייו החליט גרסטל להיות אמן, למורת רוחו של אביו. לאחר שלמד בצורה גרועה בבית הספר, נאלץ לעזוב את הגימנסיה המפורסמת בווינה כתוצאה מ"קשיים משמעתיים" והוריו העשירים סיפקו לו מורים פרטיים.
בשנת 1898, בגיל חמש עשרה, התקבל גרסטל לאקדמיה לאמנויות יפות בווינה, שם למד אצל כריסטיאן גריפנקרל הידוע לשמצה כמורה קשה. גרסטל החל לדחות את סגנון הזצסיון הווינאי ואת מה שלדעתו היה אמנות יומרנית.
מתוסכל מחוסר קבלת סגנון הציור שלו, המשיך גרסטל לצייר ללא כל הדרכה רשמית במשך שנתיים. בקיץ 1900 ו- 1901 למד גרסטל בהדרכתו של סיימון הולוסי בנגיבניה. בהשראת נטיותיו הליברליות יותר של היינריך לפלר, גרסטל ניסה שוב להיכנס לחינוך פורמלי. אך סירובו להשתתף בתהלוכה לכבוד הקיסר פרנץ יוזף הראשון מאוסטריה, הוביל לעזיבתו את בית הספר. גרסטל הרגיש כי השתתפות באירוע כזה היא "לא ראויה לאמן". היציאה האחרונה שלו מהסטודיו של לפלר התרחשה בשנת 1908.
ב -1904 וב -1905, גרסטל שיתף סטודיו עם חברו לשעבר לכיתה וחבר האקדמיה, ויקטור האמר. האמר אומנם סייע בהכנסת גרסטל להדרכתו של לפלר ויחסיהם היו ידידותיים, אך קשה לקבוע כמה קרובים היו שני האמנים מכיוון שגרסטל התקשה להתקשר עם אמנים אחרים. עד שנת 1906 רכש גרסטל סטודיו משלו.
אומנות

גרסטל היה חלוץ האקספרסיוניזם האוסטרי. תערוכה שלו בין 7 עד 14 ביולי 1907 באקדמיה לאמנויות יפות בווינה היא התערוכה היחידה הידועה מיצירותיו שהתרחשה במהלך חייו. הוא התנגד באופן מוחלט ודחה את פרקטיקת האמנות של זמנו, הכוונה לסגנון היוגנשטיל וגוסטב קלימט. הוא השתייך במשך שנים כאמן צעיר, לחוג האוונגרד הווינאי.
אף שגרסטל לא התחבר לאמנים אחרים, הוא הרגיש שהוא נמשך למוזיקה. הוא עצמו ביקר בקונצרטים בווינה. בסביבות 1907 החל להתחבר עם המלחינים ארנולד שנברג ואלכסנדר פון זמלינסקי. גרסטל ושנברג פיתחו הערצה הדדית המבוססת על כישרונותיהם האישיים. גרסטל ככל הנראה הדריך את שנברג באמנות.
בתקופה זו עבר גרסטל לדירה באותו בית וצייר כמה דיוקנאות של שנברג, משפחתו וחבריו. דיוקנאות אלה כללו גם ציורים של אשתו של שנברג, מתילדה. הדיוקן המסוגנן שלה חיקה את האקספרסיוניזם הגרמני והשתמש בפסטלים כמו ביצירותיו של אוסקר קוקושקה. גרסטל ומתילדה התקרבו מאוד ובקיץ 1908 היא עזבה את בעלה וילדיה ונסעה לווינה עם גרסטל. שנברג היה בעיצומו של הלחנת רביעיית המיתרים השנייה שלו, אותה הקדיש לה. מתילדה חזרה לבעלה באוקטובר.
מבולבל מאובדן מתילדה וחוסר הקבלה האמנותית שלו, הביאו לכך כי גרסטל נכנס לסטודיו שלו בלילה של 4 בנובמבר 1908 ושרף כל מכתב ופיסת נייר שהוא מצא. אף על פי שציורים רבים שרדו את השריפה, הוא האמין כי הרבה מיצירות האמנות שלו, כמו גם ניירות אישיים ומכתבים הושמדו. לאחר שריפת ניירותיו, גרסטל תלה את עצמו.
אלואיס גרסטל, אחיו של ריכרד, מצא ציורים ושרטוטים באטלייה של האמן, אותם השאיר שנים רבות אצל סוכן שילוח. בסופו של דבר, שלושים וארבעה ציורים ניצלו מהחורבן על ידי אוטו קליר, בעל גלריה. קליר קנה ושיחזר את הציורים, ותערוכתו של ריכרד גרסטל ב 1931 - "גורלו של צייר", שעוררה סערה לא קטנה. זמן קצר לאחר מכן, הנוכחות הנאצית באוסטריה הפריעה להצגה נוספת של האמן ורק לאחר המלחמה נודע גרסטל בארצות הברית.
התערוכה הוצגה מאוחר יותר במינכן, ברלין ואאכן. הוא הפך לדמות מפתח בזירת האמנות האוסטרית, והעניק השראה לאמנים של התקופה שלאחר המלחמה.
מאז שנות השמונים, עם הכללת עבודותיו בתערוכות אמנות מווינה של ראשית המאה, הוכר מקומו של גרסטל בקאנון תולדות האמנות.
גלריה

משפחת שנברג
ארנולד שנברג
עירום גברי
דיוקן אשה
דיוקן עצמי
הערות שוליים

↑  Gerstl Richard.
↑  Hans Morgenstern "Jüdisches Biographisches Lexikon", Lit Verlag
↑  H. H. Stuckenschmidt, Schoenberg: His Life, World and Work (New York: Macmillan Publishing Co., 1977), p. 93-97.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007402108205171  PLWABN: 9810608488805606  BNE: XX4973505  BnF: cb136060409 (data)  GND: 119073226  ISNI: 0000 0000 6678 4486  LCCN: n84154154  NKC: jn20000700605  NTA: 148745725  RKD: 31169  SNAC: w64175gd  SUDOC: 055308260  ULAN: 500028160  VIAF: 67267822   WorldCat (עם VIAF): 67267822
רייטינג (שבועון)

| --- | --- |

 תדירות:  שבוען
 מו"ל:  מעריב החזקות 
 תאריכי הופעה:  23 ביוני 1999 – 23 בספטמבר 2011 (12 שנים) 
 שפה:  עברית 
 
רייטינג היה שבועון טלוויזיה ובידור בהוצאת "מעריב החזקות", שהתחרה בפנאי פלוס הוותיק ממנו. רייטינג יצא לאור בפעם הראשונה ב-23 ביוני 1999, כשעל שער הגיליון הופיע רפי רשף. כעבור 12 שנים ו-3 חודשים, ב-23 בספטמבר 2011 יצא הגיליון האחרון.
היסטוריה

העיתון נוסד על ידי תמי מוזס-בורוביץ' שהחזיקה 45% מהמניות, חברת "מעריב החזקות" שהחזיקה 50% מהמניות  והעיתונאי יובל נתן, שהיה קודם מבקר הטלוויזיה של "ידיעות אחרונות". נתן החזיק 5% מהמניות ומונה לעורך השבועון.
בתחילת 2005 הוקמה חברת בת בבעלות השבועון בשם "רייטינג מגזינים", חברה זו הוציא לאור את "מותק" מגזין היכרויות ואת מגזין הלייף סטייל "ביגטיים". הם נסגרו לאחר תקופת פעילות קצרה. מגזין שלישי בתחום המוזיקה בשם  "דיסקו", נסגר יומיים לאחר שהושק.
לאחר כ-6 שנים כמגזין עצמאי, נרכש השבועון על ידי מעריב החזקות. יובל נתן החליט לפרוש מעריכת השבועון בשנת 2005 בעקבות הרכישה של מעריב. לאחר פרישתו של נתן, מני אבירם ערך את השבועון במשך כ-3 שנים (2005–2008). אחריו מונה לתפקיד עורך השבועון ירון טן-ברינק, לשעבר מבקר הטלוויזיה של "ידיעות אחרונות", אשר לפני כן כתב ב"רייטינג" טורים שונים וערך את אתר האינטרנט של המגזין. בשנת 2010 עזב גם טן-ברינק את התפקיד והעורך הרביעי והאחרון של השבועון היה אלון צרפתי.
בשנת 2011 נסגר מוסף התרבות שחולק מדי יום שישי לקוראי מעריב, ובמקומו צורף השבועון רייטינג כמוסף תוך צמצום משמעותי של כמות העמודים והוספת מדורים שפורסמו לפני כן במוסף תרבות, וכן המשיך להימכר בנפרד בדוכני העיתונים גם בגרסה זו. אולם כעבור מספר חודשים הוחלט לסגור לחלוטין את "רייטינג", והגיליון ה-639 והאחרון שלו יצא ב-23 בספטמבר 2011, 12 שנים ו-3 חודשים לאחר הגיליון הראשון. במקומו חולק המוסף ז'ורנל.
כתבים ותוכן

הגישה השונה של השבועון הצמיחה ממנו במהלך השנים כותבים מוכרים רבים: אביעד קיסוס, יאיר רוה, איילת שני, ליסה פרץ, דבורית שרגל, יוסי אליאס, מושיקו כהן, דודו כהן, נוי אלוש, אבישי בן אלי, אורי סלעי, יהודה נוריאל, אורית נבון, נטע חוטר, רחלי רוטנר, שחר אורן ואחרים.
בינואר 2003, החל השבועון לצאת בפורמט חדש  שכלל שיפור ניכר של איכות הנייר, הרחבת מדורים פופולריים כגון "עיקר החדשות" (חדשות ורכילות) ותוספת של מדריך מופעים, הצגות ובידור. בסך הכל התרחב מ-196 ל-212 עמודים
.
ב-2005 דיווח השבועון כי הוא מגיע ל-350 אלף קוראים מדי שבוע, בנוסף החל להפעיל אתר אינטרנט בשם rating2day.
מדי שבוע הופץ בנוסף לגיליון הרגיל גם גיליון מתומצת המחולק בחינם בבתי הקפה של ארומה. ביוני 2007 הוציא העיתון גיליון קיצי מיוחד בגרסה נוספת לזו הרשמית הנמכרת בחנויות, העוסק בנושאי מוזיקה וסלולרי. הגיליון המיוחד חולק בחינם על ידי חברת פלאפון.