stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הדסה למפל
קורות חייה

למפל נולדה בעיר נובי סונץ' (צאנז) שבפולין ב-12 בפברואר 1929. ללמפל הייתה אחות אחת גדולה בשם סטלה. משפחתה הייתה אמידה ורב תרבותית, ולמפל הצטיינה בלימודיה. המשפחה הייתה מנותקת מהמסורת היהודית.
קצת לפני פרוץ מלחמת העולם השנייה באוגוסט 1939, החלה המשפחה במסע נדודים כדי להתרחק מן הגרמנים. ראשית הם עברו למחוז המזרחי באזור טרנופול בפולין. כעבור כמה שבועות ברחו ללבוב, שעברה להיות תחת שלטון ברית המועצות (בעקבות הסכם ריבנטרופ–מולוטוב), ומשם נדדו להרי הקרפטים. כעבור חצי שנה פתח הנקוו"ד במאסר ובהגליות המוניות של אזרחים פולנים לעומקה של סיביר. משפחת למפל נשלחה מזרחה, מובלים בקרונות רכבת לבהמות, אל מחוז טומסק. כעבור חודש וחצי נשלחו מטומסק אל אורל, לעבודות שירות ביערות. שם חייתה המשפחה בתנאים פיזיים קשים. שתי הבנות עמדו יום יום בתורים הארוכים לחלוקת האוכל, ההקצבה הייתה כארבע מאות גרם לחם נקודות לאדם ליום. הכפור והרעב פגעו בהורים, שנחלשו גופנית, והמשפחה החליטה לשלוח את בתם לבית יתומים במהלך היום, כדי ששם תקבל תנאי מחיה טובים יותר. שערה נגזז, ועד שעזבה את המקום לא הותר לה לגדלו.
באוגוסט 1942 שלח אביה את למפל אל קבוצת יתומים יהודים שנשלחו אל טהראן, כדי להגיע אל ארץ ישראל. בטהראן היא שהתה בבית יתומים, עד שהושגו רישיונות עליה מהבריטים. בגיל 14 הגיעה בעליית ילדי טהראן אל ארץ ישראל.
תחילה עברה למפל במחנה עתלית, ומשם נשלחה למחנה המעבר עיינות. היא נקלטה בקיבוץ גבעת ברנר, ומאותו יום גידלה את שערה לצמות שחורות ועבות. היא החלה ללמוד בכיתה ז' למרות גילה, כיוון שהיה עליה להשלים פערים לימודיים. על יומה הראשון בקיבוץ כתבה ביומנה: "היום קיבלתי שמיכה. הלילה, אחרי ארבע שנים, אוכל להתכסות בשמיכה משלי." שמה שונה מהלנה להדסה, כיוון שהיא הגיעה לשם סמוך לפורים. היא לא אהבה את השינוי, וכתבה ביומנה: "מה אתה אומר על חילוף זה של שמי?... רק הדסה, אבל בעיניי זה בכלל לא מוצא חן. אני רוצה להוסיף להיות הלנקה."
במשך שנותיה בארץ שמרה למפל על קשר מכתבים עם בני משפחתה (שהשתקעו לזמן מה בגרמניה), בהם תיארה את התלהבותה מהמולדת החדשה. בין היתר כתבה: "כשתגיעו ארצה תמצאו כאן מולדת חופשית באמת. אני סבורה שלא אבייש אתכם, ואולי אף תתגאו בהלנקה שלכם יום אחד. אני כבר צופה את הדמעה שתתנוצץ בעיניכם, אך אל תבכו! הראש למעלה, עוד יהיה טוב!".
בקיבוץ סיימה למפל את לימודיה והצטרפה לתנועת "המחנות העולים".
שירותה בפלמ"ח

לאחר סיום לימודיה בקיבוץ התגייסה למפל לפלמ"ח בנובמבר 1946 והצטרפה להכשרת מעוז א' (הכשרת יגור-מעוז), במסגרת פלוגה יוד, בקיבוץ יגור. בינואר 1948 צורפה ליחידת מלווי שיירות לירושלים, "הפוּרְמָנִים". היא סיימה קורס באלחוטנות ושימשה כקשרית בתוך המשוריינים שפרצו דרכם בשער הגיא (באב אל וואד). בחודש מאי 1948 סופחה למפל לחטיבה שבע שהוקמה במטרה להתגבר על המצור לירושלים ולכבוש את לטרון; היא הוצבה בגדוד 73 של חיים לסקוב. לסקוב לא הסכים שהיא, כאשה, תצא לקרב, אך היא שיבצה את עצמה ללא ידיעתו כקשרית בזחל"ם של מפקד פלוגת החרמ"ש יעקב (יקי) ואג (מפקד צוות הקרב לכיבוש משטרת לטרון).
הקרב על משטרת לטרון

בלילה שבין ה-30 ל-31 במאי 1948 יצא הגדוד המשוריין 73 בו שירתה למפל למבצע בן נון ב', כשמטרתו לתקוף את הגזרה המערבית של לטרון. חמישה זחל"מים פנו לכבוש את מצודת המשטרה שהייתה אז בידי הירדנים, ועל החבלנים שצורפו לזחל"מים הוטל לפרוץ פתח לתוך המצודה, כדי לאפשר כניסה לחיל הרגלים.
הקרב החל סמוך לחצות, ואמור היה להסתיים לפני עלות השחר. הזחל"מים הצליחו לפרוץ, אך אש להביור שירו כדי לשתק את חיילי האויב, האירה את החצר ואפשרה לאחרונים לפגוע באופן מדויק בכוח הפורץ. חיל הרגלים שאמור היה לפרוץ בעקבות הזחל"מים התעכב, וכשהגיע היו כבר כל המשוריינים הרוסים, ורוב לוחמיהם פצועים או הרוגים.
במהלך הקרב דיווחה למפל בקור רוח על המתרחש, והיא זו שקיבלה את פקודת הנסיגה במכשיר הקשר. היא העבירה אותה למפקד בשטח, אך עקב מצב המשוריינים והלוחמים, הנסיגה כמעט ולא הייתה אפשרית. המפקד עוד הספיק להורות למי שיכול להציל את נפשו, אך נהרג בעצמו. תחת מטר אש צולבת המשיכה למפל לדווח במדויק על האירועים, קראה לתגבורת ועודדה את החיילים הפצועים. כשהמשוריין בו הייתה החל לבעור, היא קפצה החוצה, והמשיכה לשדר. השדר האחרון שלה, על פי עדותו של עמירם ישפן, היה: “אלה כנראה הרגעים האחרונים שלנו. לא נשאר פה כמעט אף אחד. מסור דרישת שלום לחבר'ה”.
היא המשיכה לירות במוסקט שלה, תוך כדי שהיא מטיחה בירדנים קריאות זעם בערבית וקוראת להם להיכנע. היא נהרגה מאש שנורתה עליה זמן קצר לאחר מכן. מעשה גבורתה זכה להערכה רבה מצד הירדנים. בתום מלחמת העצמאות הדסה למפל הייתה מועמדת לקבל את 'אות הגבורה', אך בסופו של דבר לא עוטרה.
לאחר מותה

למפל ועוד 30 לוחמים מצאו את מותם בניסיון הפריצה הכושל למצודת המשטרה בלטרון במבצע בן נון ב'. היא נטמנה בקבר אחים בהר הרצל בחלקת חללי לטרון, שנה לאחר מותה.
אמה ואחותה עלו ארצה כשלושה חודשים לאחר מותה, ולא מצאו אותה. רק לאחר כמה שבועות אחת מחברותיה הודיעה להן כי היא נהרגה בקרבות.
למפל השאירה אחריה צרור מכתבים גדול, וציורים רבים פרי עטה. כמו כן יומן בו כתבה בגוף שני. קריאתו מאפשרת הצצה לעולמה כנערה מתבגרת וכן התייחסויות לאירועים היסטוריים שחוותה. חלקים מיומנה התפרסמו בספר שערך ותרגם מפולנית בן ציון תומר, שהיה גם הוא אחד מילדי טהראן.
בשנת 1995 עיריית ירושלים קראה על שמה רחוב בשכונת הר הצופים, סמוך לכניסה לישיבת בית אורות.
לאחר מותה > תעודת הערכה – הדסה למפל כסמל לגבורה

בעקבות פרסום הספר "הדס בקצה הלילה" מאת גלי מיר־תיבון, שמבוסס על סיפורה של הדסה למפל, הוענקה על-ידי הרמטכ"ל אביב כוכבי, תעודת הערכה למשפחתה של הדסה למפל. בטקס שהתקיים ב-21 בדצמבר 2022 בהשתתפות מוקירי מורשתה, נשיא עמותת חיל הקשר, אלוף שלמה ענבר, נציגי חיל הקשר וחטיבות השריון 10 'הראל' ו-7, הוענקו תעודות הערכה למשפחותיהן של שתי אלחוטניות לוחמות שנפלו במלחמת העצמאות: הדסה למפל ומירה בן ארי. תעודות ההערכה ניתנו כאות הוקרה לגבורתן ולפועלן הייחודי במלחמת העצמאות. וכך אמר הרמטכ"ל בטקס:
"הרוח הזו, של לטרון, של ניצנים, של נחישות, ערכיות ודבקות במשימה, קיימת בצה"ל,
עוברת מדור לדור, באות לידי ביטוי יום יום, והתוצאות מדברות בשטח, בעד עצמן.
עבר הרבה זמן, בצה"ל יש היום אלפי לוחמות שממשיכות את דרכן. אנחנו מחנכים לאור
דמויות מופת, אירועי מופת וקרבות מופת. חברה לא יכולה להתקיים בלי סמלים, במובנם
העמוק, סמל שיש מאחוריו אמת ותוכן.
הדסה ומירה, זכרונן לברכה, הן דוגמה ומופת לנחישות, דבקות במשימה, ערכיות ורוח
לחימה, תעודות ההערכה מגיעות להן ועושות צדק"
לקריאה נוספת

דומיניק לאפייר ולארי קולינס, ירושלים, ירושלים, ירושלים 1972 עמודים 419 - 421.
אריה יצחקי, לטרון, ירושלים 1982 עמודים 260 - 263.
יחזקאל אבנרי, "תרומת תנועת 'המחנות העולים' לכח-המגן ולפלמ"ח ", בנימינה 2009 עמודים 105, 118 . [לבקש אישור מן המחבר]
יהודה זיו, בתוך "פלמ"ח, עלון עמותת דור הפלמ"ח", מספר 9, 2010 עמודים 8 - 16.
שרי גל, "פרשת גבורתה של הדסה למפל: מבט נוסף על הנצחת הנופלות בתש"ח", בתוך "אשת חיל עבריה; עיונים בשירות נשים מהיישוב העברי במערכת הביטחון", עורך: ניר מן. עלי זית וחרב כרך י' עמודים 131 - 158.
Dan Kurzman, "GENESIS 1948", New York 1970 pages 419-422
דניאלה שחם, "הנערה מלטרון", הארץ 27 באפריל 1982
אניטה שפירא, יהודים חדשים, יהודים ישנים, ספרית אפקים, עם עובד, 1997, עמוד 70
קטעים מיומנה ותולדות חייה מופיעים בסרט "המסע של ילדי טהרן" (2008), סרטם של דליה גוטמן, דוד טור ויהודה קווה.
גלי מיר-תיבון - "הדס בקצה הלילה" - יצא לאור על ידי הוצאת עם עובד, בשנת 2021, מכיל 244 עמודים,
הערות שוליים

↑  גל שרי, פרשת גבורתה של הדסה למפל: מבט נוסף על הנצחת הנופלות בתש"ח, עלי זית וחרב י', כרמל, 2010, עמ' 150-151
↑  עמוד הפייסבוק של הוצאת הספרים "עם עובד", כוחו של ספר, באתר פייסבוק, ‏02.05.2022
↑  אל"ם בדימוס דניאל רוזן, "עליך לבצע את תפקידך בכל מחיר": קרבות לטרון וגבורת האלחוטאית הדסה למפל, עמ' 18
↑   תעודות הערכה הוענקו למשפחות הלוחמות הדסה למפל ז"ל ומירה בן ארי ז"ל, באתר צה"ל, 22 בדצמבר 2022
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007453504605171  VIAF: 802149066836665602811   WorldCat (עם VIAF): 802149066836665602811 
הרחוב על שמה בהר הצופים
יעקב גונין

| --- | --- |

תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  3 באוגוסט 1952 ישראל ישראל טבריה, ישראל
 נהרג:  8 באוקטובר 1973 (בגיל 21)
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 תקופת הפעילות:  1971–1973 (כשנתיים)
 דרגה:   סמל
 תפקידים בשירות
 חייל בפלוגת סיור בחטיבת חיל רגלים
 פעולות ומבצעים
   מלחמת יום הכיפורים
 עיטורים
   עיטור העוז
יעקב שלמה גונין (3 באוגוסט 1952 – 8 באוקטובר 1973) היה חייל בסיירת גולני, שלחם בחזית הסורית במלחמת יום הכיפורים ונפל בקרב. על פעולתו במלחמה עוטר גונין בעיטור העוז.
ביוגרפיה

יעקב גונין נולד בטבריה. מעט אחר כך עברה משפחתו להתגורר באשקלון. הוא סיים את לימודיו בבית ספר תיכון שם. נחשב לנער פעיל מאוד ולספורטאי מעולה. היה פעיל בתנועת הצופים.
גונין התגייס לצה"ל בקיץ 1971. התחיל בקורס טיס, ולאחר מכן עבר לשרת בחטיבת גולני. הוא הוצב בפלוגת הסיור של החטיבה כמקלען. היה חייל מצטיין ובעל ידע צבאי רב וקלע מעולה.
ביוגרפיה > במלחמת יום הכיפורים

ביום השלישי למלחמה, 8 באוקטובר, השתתפה פלוגת הסיור של גולני בניסיון הראשון לכבוש את מוצב החרמון מידי הצבא הסורי, שכבש אותו ביום הראשון למלחמה. חיילי החטיבה ניהלו לחימה מרה עם הסורים שחסמו את דרכם. גונין פעל כמקלען בעמדה ובה חמישה חיילים, שעמדה בפני סכנת כיתור. במשך שעות אחדות לחמו החיילים בסורים בערפל סמיך ובטווחים קצרים. גונין לחם בגבורה וביעילות כשהוא מדלג מעמדה לעמדה ושבר את ההסתערויות הסוריות על החולייה. לבסוף נורה בראשו ונהרג. היה בין 23 חללי החטיבה בקרב זה.
יעקב גונין היה בן 21 במותו. הניח הורים ואחות. הוא נקבר בבית הקברות הצבאי בעירו אשקלון.
על פעולתו בקרב עוטר גונין לאחר המלחמה בעיטור העוז.
הנצחה

שמו של גונין הונצח על גבי האנדרטה לנופלים מבני אשקלון ועל גבי האנדרטה לחללי חטיבת גולני בצומת גולני. דברים לזכרו נכתבו בספר רעות שכזאת, שהוציאה החטיבה לזכר חייליה שנפלו במלחמה.
הערות שוליים

↑  עיטור העוז הנעלם, באתר ישראל היום, 17 במאי 2017
אילת נגב

| --- | --- |

 לידה:  27 באוקטובר 1951 (בת 73) 
 מדינה:  ישראל 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 
אֵילָת נגב (נולדה ב-27 באוקטובר 1951) היא סופרת, עיתונאית ותחקירנית ישראלית. הייתה שנים רבות כתבת העיתון ידיעות אחרונות.
ביוגרפיה

נגב היא בתם של המשוררת רחל נגב והארכאולוג פרופ' אברהם נגב. נגב היא בעלת תואר ראשון בספרות אנגלית ובתולדות האמנות, ותואר שני בתרגום ובתקשורת המונים מהאוניברסיטה העברית בירושלים.
את הקריירה העיתונאית החלה בעיתונים "דבר" ו"כותרת ראשית". בשנות ה-80 וה-90 הגישה ברשת א' של קול ישראל את התוכנית "בין השורות".
נגב נשואה לעיתונאי והסופר יהודה קורן ששיתף עמה פעולה בכתיבת הספר "חייה ומותה של אסיה ג': הצלע הישראלית בין טד יוז וסילביה פלאת'" בהוצאת דביר (2009). גם את הספר "פנחס שדה - היומנים" ערכה ביחד עמו, באותה הוצאה (2014).
נגב פרסמה ספרים, כתבות, תחקירים וראיונות רבים.
מספריה

שיחות אינטימיות, אחרית דבר: מנחם פרי, ספרי חמד, 1995. (הספר בקטלוג ULI)
חיים פרטיים, ספרי חמד, 2001. (הספר בקטלוג ULI)
חייה ומותה של אסיה ג': הצלע הישראלית בין טד יוז וסלביה פלאת', בשיתוף עם יהודה קורן, מאנגלית: שרה ריפין, דביר, 2009. (הספר בקטלוג ULI)
פנחס שדה - היומנים, עריכה עם יהודה קורן, הוצאת דביר, 2014. (הספר בקטלוג ULI)
Close Encounters with Twenty Israeli Writers, Introduction by Risa Domb, Vallentine, Mitchell, 2003. (הספר בקטלוג ULI)
A Lover of Unreason: the Life and Tragic Death of Assia Wevill, with Yehuda Koren, Robson, 2006.
הערות שוליים

↑  לו הייתי, חדשות, 4 באוגוסט 1989
↑  סקירות וביקורות על הספר:
פותחים ספר: חייה ומותה של אסיה ג' | יהודה קורן ואילת נגב, באתר הארץ, 4 במרץ 2009
ורד לי, הצלע השלישית, באתר הארץ, 24 בספטמבר 2008
ליאת אלקיים, צד ג', באתר הארץ, 8 באפריל 2009
נרי ליבנה, נרי ליבנה | הבחורות של טד יוז, באתר הארץ, 13 במרץ 2009
↑   שירה סתיו, הצצה סוחפת אל עולמו הפנימי של פנחס שדה, באתר הארץ, 18 בפברואר 2014
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007265965705171  PLWABN: 9810563384405606  BIBSYS: 3120693  BnF: cb146068441 (data)  GND: 12450244X  ISNI: 0000 0001 1876 5034  LCCN: nr95027865  NKC: jo2014814399  NLG: 266536  NTA: 26462050X  RERO: 02-A011359683  SUDOC: 08298333X  VIAF: 56861590   WorldCat (עם VIAF): 56861590
פרויקט גילה להעצמה טרנסית

| --- | --- |
לוגו עמותת "פרויקט גילה להעצמה טרנסית"
 פעילות:  ארגון חברתי לתמיכה ולסיוע לקהילה הטרנסג'נדרית.
 מדינה:  ישראל
 מייסדים:  עו"ד עידו קטרי, לילך בן דוד, אלישע אלכסנדר
 מנכ"ל:  עומר אלעד
 תקופת הפעילות:  2010–הווה (כ־14 שנים)
 www.gilaproject.org
 
פרויקט גילה, לזכרה של גילה גולדשטיין. פוסטר במצעד הגאווה בבאר שבע, 2022
פרויקט גילה להעצמה טרנסית, או בשמו הרשמי טרנסג'נדרים למען צדק חברתי (ע.ר) הוא ארגון ללא מטרות רווח הפועל לקידום זכויות הקהילה הטרנסג'נדרית בישראל, הסובלת מאפליה קשה והדרה.
העמותה נוסדה בשנת 2010, טרם המחאה החברתית בישראל, כיוזמה חברתית-פוליטית של חברי הקהילה הטרנסג'נדרית בישראל, והושקה רשמית בשנת 2013.
הפרויקט נקרא על שמה של גילה גולדשטיין, אחת הפעילות הטרנסג'נדריות הראשונות בישראל.
בין מקימי הפרויקט היו עו"ד עידו קטרי, לילך בן דוד, אלונה שטרן ואלישע אלכסנדר. בראש הארגון עומד, מאז דצמבר 2022, עומר אלעד שהחליף בתפקיד את בר אווסקר יצחק, זוגתה של שופטת הכדורגל ספיר ברמן.
פעילות בהווה

עבודה ישירה עם גופים ומוסדות ליצירת נוהלי עבודה מיטיבים עם הקהילה הטרנסית.
דוברות, לובינג וקמפיינים תקשורתיים במטרה לבנות נראטיבים חיוביים על הקהילה הטרנסית ומאבק בטרנספוביה.
מערך הכשרות המציע ייעוץ, סדנאות והרצאות לצוותי הבריאות ורווחה, למעסיקים, חברות, אנשי מקצוע וארגונים העובדים עם הקשת הטרנסית.
הפעלת האתר "מעין" להנגשת ידע מבוסס מחקר על ילדים ונוער מגווני מגדר.
ייעוץ והכשרת צוותים רפואיים למתן טיפולי התאמה מגדרית (טיפולים הורמונליים, ניתוחים וכדומה) ומענים ייעודיים לקהילה הטרנסג'נדרית.
איסוף והנגשת מידע לקהילה ולאנשי מקצוע באמצעות מדריכים, הרצאות, ימי עיון ואירועים פתוחים.
נציגות בוועדה להתאמה מגדרית במרכז הרפואי שיבא.
הפעלת המרכז הטרנסי בשיתוף עם האגודה למען הלהט"ב
"טרנס דולה" - ייעוץ אישי וליווי קבוצתי לנשים טרנסג'נדריות בתהליכי התאמה מגדרית.
פעילות בעבר

ייעוץ משפטי בנושאים הקשורים בהדרה על רקע שונות מגדרית.
הפעלת רשת בלתי פורמלית של פתרונות דיור ארעיים ברחבי הארץ.
סיוע בחיפוש מקומות עבודה טרנס-פרנדליים. בשנת 2022 יזם הארגון בשיתוף גוגל ישראל קמפיין הקורא למעסיקים ללמוד כיצד להעסיק, לשמר ולקדם עובדות ועובדים הנמנים עם הקשת הטרנסית.
ליווי אישי למיצוי זכויות מול גופים ממשלתיים דוגמת ביטוח לאומי, משרד הפנים, או הוועדה לשינוי מין בתל השומר.
נקודות מפגש - פגישות שבועיות שעורכים מתנדבי הפרויקט עם הפונים והפונות בבתי קפה טרנס-פרנדלי בחמישה אזורים בארץ - צפון, חיפה, מרכז, ירושלים ודרום. בפגישה ניתן מענה ראשוני ומיפוי צרכים.
הגברת הנראות והמודעות לקהילה הטרנסית בישראל, לקשיים עימם מתמודדים חבריה ולצרכיהם. בשנת 2015 פרסם הארגון נייר עמדה, בשיתוף ארגון מעברים, בנושא הקהילה הטרנסית ומערכת החינוך.
ערכי הפרויקט

מטרות וערכי הארגון כוללים:
מתן סוכנות הקהילה הטרנסג'נדרית להיות מקור המידע המרכזי על עצמם, ולהיות מעורבים ביצירת המענים והנהלים הנוגעים לחייהם.
קידום והפצת ידע מבוסס מחקר על הקהילה הטרנסג'נדרית, שנוצר על ידי ובשיתוף הקהילה, כחלופה לנראטיבים סנסציוניים, פטרוניים או מעוותים המופצים על ידי גורמים חיצוניים לה.
יצירת פתרונות מערכתיים ורוחביים לאתגרים השונים שהקהילה מתמודדת איתם, שיאפשרו שינוי ארוך טווח ובר קיימא.
מאבק בטרנספוביה באמצעות הזמנה לדיאלוג ישיר עם הקהילה, תקשורת ושיתוף פעולה.
הנגשת ידע, שירותים והזמדנויות לקהילה, באופן שיאפשר לחבריה לממש את עצמם ולקבל את המענים הנחוצים להם, ללא תלות במעמד סוציואקונומי, מיקום גאוגרפי, רמת השכלה או חסמים אחרים.
הכרה במגוון הדיכויים המופעלים על חברות הקהילה מעבר לדיכוי מגדרי, ובמורכבויות ובקשיים שנגרמים מהשילוב ביניהם, למשל במקרים של נשים טרנסיות מזרחיות או גברים טרנסים בעלי מוגבלות.
הערות שוליים

1 2  ג'ורג' אבני, ‏סיבה לגאווה: הושק "פרויקט גילה להעצמה טרנסית", באתר ‏מאקו‏, 30 בדצמבר 2013
↑  אלמה ביבלש, הגיע הזמן הירוק: הפרויקט שמספר את ההיסטוריה הטרנסית בישראל, באתר "שיחה מקומית", 26 בספטמבר 2014
↑  לילך בן-דוד, אלישע אלכסנדר ואלונה שטרן: שמים סוף לטרנספוביה, באתר ‏מאקו‏, 26 בדצמבר 2011
↑  מערכת WDG, לשנות את מציאות החיים של הקהילה שלנו, באתר wdg.co.il, ‏2022-12-05
1 2  מערכת WDG, עשור לפרויקט גילה - "הקהילה היא זו שמקדמת את הקהילה", באתר wdg.co.il, ‏2021-07-30
↑  בר זגה, כלה וכלה: ספיר ברמן נישאה לבת הזוג בר אווסקר יצחק, במדור "פנאי פלוס" באתר ynet‏, 16 ביוני 2023
↑  מישהו, עושים.ות מקום לכולם.ן - קמפיין קורא להעסקה מכבדת של טרנסים.ות -, באתר אנשים ומחשבים - פורטל חדשות היי-טק, מיחשוב, טלקום, טכנולוגיות, ‏2022-06-07
↑  יונית נעמן, לא מצחיק אותנו: הבדיחות שהופכות חיים של טרנסג'נדרים/ות לסיוט | אילי אבידן, באתר העוקץ, ‏2014-01-10
↑  נייר עמדה בנושא הקהילה הטרנסית ומערכת החינוך, באתר כנסת ישראל, ‏אוגוסט 2015
| להט"ב בישראל |
| --- | --- | --- |
| היסטוריה | בג"ץ אל-על נגד דנילוביץ (1994) • בג"ץ ירוס-חקק נגד מנכ"ל משרד הבריאות (1997) • בג"ץ קלפים פתוחים (1997) • פסק דין ירוס-חקק נגד היועץ המשפטי לממשלה (2005) • בג"ץ יוסי בן-ארי נגד מנהל מינהל האוכלוסין במשרד הפנים (2006) • הרצח בברנוער (2009) • הרצח במצעד הגאווה בירושלים (2015) • בג"ץ ארד-פנקס נגד הוועדה לאישור הסכמים לנשיאת עוברים (2017) • מחאת הלהט"ב (2018) • בג"ץ שי גורטלר נגד שר הרווחה (2023) • מצעד הבהמות |  |
| מעמד אישי וחברתי | זכויות להט"ב בישראל • שירות במערכת הביטחון • נישואים של זוגות מאותו המין • פונדקאות •  הומופוביה |  |
| תרבות | מצעדי גאווה (אילת, חיפה, ירושלים, תל אביב) • TLVFest • טקס פרסי הנוער הגאה "איגי LOVE" • לסבית קטלנית |  |
| ארגונים ומוסדות | אגודת הלהט"ב • האחווה הסטודנטיאלית הגאה • איגי • אל"ף • אסוואת • בית גאה בבאר שבע • בית דרור • הבית הפתוח • בת קול • הו"ד • חברותא • חוש"ן • טרנסיות ישראל • יש עם מי לדבר • כביסה שחורה • כמוך • מעברים • סגול • העשירון האחר • הפורום החיפאי • פרויקט גילה • הצבעים שלנו • הקבוצה הירושלמית • קל"ף • שב"ל • שישה צבעים • תהל"ה • רבני קשת • בלה דואגת • פיות רדיקליות • אלקאוס • A Wider Bridge |  |
| מקומות | המרכז הגאה • יער הגאווה • תיאטרון הקהילה הגאה • גן העצמאות (ירושלים) • גן העצמאות (תל אביב) • האנדרטה לזכר ההומואים והלסביות שנרדפו בשואה • הברנוער |  |
| תקשורת | מגעים • GoGay • WDG • נתיב נוסף • קל"ף חזק • העיר בוורוד • הזמן הוורוד • פנדורה |  |
| ראו גם | פעילים למען זכויות להט"ב • להט"ב ויהדות |  |
לקטגוריה • לפורטל
הפרדה גבוהה

הפרדה גבוהה (נקרא גם הבחנה גבוהה, באנגלית: High Definition או בקיצור: HD), הוא תקן תצוגת וידאו ברזולוציה הגבוהה מרזולוזציית ההפרדה הסטנדרטית (SD). ההגדרה מתייחסת באופן כללי לאיכות תצוגה הגבוהה מ־480 קווים אופקיים (לפי תקן אמריקאי) הנהוגה במקלטי הטלוויזיה האנלוגיים. טלוויזיה בתקן HDTV בעלת 720 קווים נחשבת למינימום העונה להגדרה זו. כמו כן ניתן להתייחס לווידאו שהוקלט באמצעות עדשה מהירה (מעל 60 תמוניות לשנייה) כסוג של הפרדה גבוהה. בשל סיבות היסטוריות מקובל למדוד את איכות התצוגה על ידי מספר הקווים האופקיים המרכיבים את מסך התצוגה. ישנו הבדל קל בין התקן האירופאי לאמריקאי.
היות שתמונות בהפרדה גבוהה משודרות באופן דיגיטלי, מסכי התצוגה בהפרדה גבוהה כוללים ממיר דיגיטלי שתפקידו להמיר את האות הדיגיטלי לתמונה. התמונה במסכים אלו חדה וברורה הרבה יותר בשל היכולת להציג כמות גדולה יותר של פרטים. כמו כן קצב הרענון מהיר יותר.
HDTV

בהפרדה גבוהה התמונה המתקבלת היא יכולה בגודל 1080×1920 פיקסל והיא ביחס רוחב-גובה של 16:9. HDTV יכול להגיע בשתי רמות:
1080i שבה האות i מציינת intrelace – שיטת שילוב דו שלבית שבה המסך מרענן תחילה את כל הקווים האי־זוגיים ולאחר מכן את הזוגיים
1080p שבה האות p מציינת progressive
קיימים מספר סוגים של מקרני הפרדה גבוהה:
שק"ק (CRT) – התקן התצוגה המקורי של טלוויזיה אנלוגית, מותאם כיום לשידור תמונה דיגיטלית או בהפרדה גבוהה.
צג פלזמה – מורכב מתאי גז (פלזמה) המכילים ארגון וכספית שכאשר מוטענים בזרם חשמלי משחררים פוטונים בדומה לאור הנוצר מקרינה פלואורסצנטית. מסכים אילו מצטיינים בשטח תצוגה גדול (עד 50 אינץ') ובדרך כלל יקרים.
תצוגת גביש נוזלי (LCD) – צג דק העשוי מקטעים (תת־פיקסלים) המורכבים מגביש נוזלי הנתון בין אלקטרודות שקופות, שמאחוריהם תאורה. הפעלת מתח חשמלי בין האלקטרודות גורמת לשינוי בקיטוב האור ובכך משפיעה על עוצמת האור המועבר. צג LCD פופולרי במיוחד במחשבים ניידים ותצוגה בממדים קטנים.
מקרן אחורי – שיטת הצגה הפועלת על קרן אור העוברת דרך מסנני LCD ומרוכז על ידי עדשות. בטכנולוגיות החדשות מסוגל להגיע להפרדה גבוהה ומתאפיין בגודל תצוגה ענקי במיוחד וזווית ראייה חדה. מתאים להצגה בפני קהל או לקולנוע ביתי.
מקרן קדמי – בדומה למקרן אחורי, רק שהאור מוקרן על גבי המסך עצמו. פועל היטב בהיעדר אור חיצוני.
Ultra HDTV

הפרדה גבוהה בתקן Ultra HDTV קיצור של טלוויזיית אולטרה הפרדה גבוהה הוא תקן יפני חדש המציע שני פורמטים, 4K UHD ביחס תמונה של 16:9 בהפרדה של 2160×3840 פיקסלים (8 מגה־פיקסל), ופורמט 8K UHD ביחס תמונה של 16:9 בהפרדה של 4320×7680 פיקסלים (33 מגה־פיקסל). התקן אושר על ידי איגוד הטלקומוניקציה הבינלאומי ובאוקטובר 2012 התקבל על ידי ארגון התקינה CEA האמריקאי. התקן יתמוך בטווח צבעים רחב לפי תקן חדש ומהירות רענון של 120 תמוניות בשנייה.
בצליל: מערכת שמע התומכת ב־HD אמורה להוציא צליל נקי מאוד וחד ביותר עם רמת ערוצים גבוהה ופיצול הקול השואף למציאות. איכות צליל HD (באנגלית HD Audio) הוגדרה על ידי חברת אינטל בשנת 2004 באמצעות אחד מהמפרטים הטכניים הבאים:
2 ערוצים ברוחב סרט של 192 קילו־הרץ (KHz) ועומק של 32 סיביות.
שמונה ערוצים ברוחב של 96 קילו־הרץ (KHz) ועומק של 32 סיביות.
סוגי HD > מצבים נפוצים של וידאו בהפרדה גבוהה

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| מצב וידאו | גודל תמונה בפיקסלים (גובה×רוחב) | פיקסלים בתמונה | סוג סריקה | קצב תמונות לשנייה (Hz) |
| 720p (HD Ready) | ‏720×1,280 | 921,600 | סריקה פרוגרסיבית | 23.976, 24, 25, 29.97, 30, 50, 59.94, 60, 72 |
| 1080i (Full HD) | ‏1,080×1,920 | 2,073,600 | סריקה שזורה | 25 (50 FPS), ‏29.97 (59.94 FPS), ‏30 (60 FPS) |
| 1080p (Full HD) | ‏1,080×1,920 | 2,073,600 | סריקה פרוגרסיבית | 24 (23.976), 25, 30 (29.97), 50, 60 (59.94) |
| 1440p (Quad HD) | ‏1,440×2,560 | 3,686,400 | סריקה פרוגרסיבית | 24 (23.976), 25, 30 (29.97), 50, 60 (59.94) |
| 2160p (4K UHD) | ‏2,160×3,840 | 8,294,400 | סריקה פרוגרסיבית | 60, 120 |
סוגי HD > מצבים קיצוניים של וידאו בהפרדה גבוהה

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| מצב וידאו | גודל תמונה בפיקסלים (גובה×רוחב) | פיקסלים בתמונה | סוג סריקה | קצב תמונות לשנייה (Hz) |
| 1536p | ‏2,540×1,536 | 3,145,728 | סריקה פרוגרסיבית | 24 |
| 2540p | ‏2,540×4,520 | 11,480,800 | סריקה פרוגרסיבית |  |
| 4096p | ‏3,072×4,096 | 12,582,912 | סריקה פרוגרסיבית |  |
| 4320p (8K UHD) | ‏4,320×7,680 | 33,177,600 | סריקה פרוגרסיבית | 60, 120 |
סוגי HD > מצבי וידאו שטרם פותחו

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| מצב וידאו | גודל תמונה בפיקסלים (גובה×רוחב) | פיקסלים בתמונה | סוג סריקה | קצב תמונות לשנייה (Hz) |
| 8640 (16K) | ‏8,640×15,360 | 132,710,400 |  |  |
| 17280 (32K) | ‏17,280×30,720 | 530,841,600 |  |  |
| 34560 (64K) | ‏34,560×61,440 | 2,123,366,400 |  |  |
| 69120 (128K) | ‏69,120×122,880 | 8,493,465,600 |  |  |
ראו גם

HDTV
טלוויזיה בהפרדה תקנית (SDTV)
גודל מקורי של כל רזולוציה בהפרדה גבוהה
ג'ובאני קורנארו הראשון

ציורו של פיליפו צאניברטי המתאר נשף שקורנארו ערך בארמון הדוג'ה.
ג'ובאני קורנארו הראשון או ג'ובאני קורנר הראשון (באיטלקית: Giovanni I Corner או Cornaro;‏ 11 בנובמבר 1551 – 23 בדצמבר 1629) היה הדוכס ה-96 של ונציה. קורנארו כיהן כדוג'ה מאז מינויו ב-24 בינואר 1625 ועד פטירתו.
קורות חיים

ג'ובאני קורנארו נולד בוונציה למארקאנטוניו קורנארו וצ'צ'ילה ג'וסטיניאן. קורנארו נשא לאישה את קיארה דולפין ב-10 בפברואר 1578, ולבני הזוג נולדו 12 ילדים.
קורנארו כיהן כקפיטנו דל פופולו (אנ') של ורונה, ובשנת 1597 נבחר לאחד מחברי מועצת העשרה. בשנת 1600 מונה לפודסטה של פדובה וב-1603 לפודסטה של ברסצ'יה. במאי 1609 מונה לפרוקוראטור של כיכר סן מרקו (האחראי על מבני השלטון של לה סרניסימה המצויים בכיכר סן מרקו).
בעקבות מותו של הדוג'ה פרנצ'סקו קונטאריני ב-6 בדצמבר 1624, נערכו בחירות לתפקיד. בישיבה ארוכה שנערכה ב-4 בינואר 1625 נבחר ג'ובאני קורנארו לתפקיד. ילדיו של קורנארו התנגדו לבחירתו בשל חוק הרפובליקה שאסר על מינויים לכל תפקיד ממלכתי בזמן כהונתו. קורנארו ניסה לנצל את מעמדו לטובת משפחתו, ובשנת 1626 מינה האפיפיור אורבנוס השמיני את בנו של קורנארו - פרדריקו קורנארו לתפקיד קרדינל. תפקיד זה קיבל את אישור הסנאט של ונציה אולם ניסיונות מאוחרים יותר למנות את פרדריקו לתפקיד בישוף ויצ'נזה ובישוף פאדובה הוכשלו על ידי הסנאט.
בשנת 1627 האשים רנייר זן, ראש מועצת העשרה את קורנארו בכך שהוא מקדם את טובת משפחתו (ומעלים עין מהברחותיו של בנו, ג'ורג'ו). ב-27 באוקטובר, באספה של המועצה הגדולה של ונציה האשים זן את קורנארו בשחיתות, אולם המועצה הגדולה לא הענישה את קורנארו. ב-30 בדצמבר באותה שנה הותקף זן על ידי אלמונים לובשי מסכות. מספר ימים לאחר מכן התברר כי אחד התוקפים היה ג'ורג'ו קורנארו, בנו של הדוג'ה. בעקבות ההתקפה ומשהתבררה זהות התוקף, התחלקה העיר ונציה בין שתי סיעות - תומכי קורנארו ותומכי זן. מהומות פרצו ב-23 ביולי 1623 ואלה החמירו והפכו למלחמת אזרחים גלויה. בפועל - החל משנת 1628 ועד מותו של קורנארו ב-23 בדצמבר 1629 לא תפקדה ממשלת לה סרניסימה.
קורנארו ורעייתו נקברו בטולנטיני.
אלומה לב

| --- | --- |

 לידה:  19 במרץ 1984 (בת 40) ט"ו באדר ב' ה'תשמ"ד ירושלים ירושלים, ישראל ישראל
 מדינה:  ישראל 
 מקום מגורים:  מחולה 
 
אלומה נחמה לב (נולדה בט"ו באדר ב' ה'תשמ"ד, 19 במרץ 1984 בירושלים) היא מנחת קבוצות ומלמדת לימודי ימימה, כותבת ועורכת.