stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
היטל גל-פטרס
הערות שוליים

↑  Gall, James (1885). "Use of cylindrical projections for geographical, astronomical, and scientific purposes". Scottish Geographical Magazine. 1 (4): 119–123. doi:10.1080/14702548508553829.
↑  Higgins, Hannah B. The Grid Book. Cambridge, Massachusetts: MIT Press, 2009. ISBN 9780262512404  p.94. "Embroiled in controversy from the start, the map is nonetheless widely used in the British school system and is promoted by the United Nations Educational and Scientific Cultural Organization (UNESCO) because of its ability to communicate visually the actual relative sizes of the various regions of the planet."
↑  אלבום היטלי מפות, נייר עבודה 1453 ב pdf, ג'ון פ. סניידר http://pubs.er.usgs.gov/publication/pp1453
↑  אתר היומון הבלגי בשפה הצרפתית " La Libre"
↑  דוגמה למפה של מונה חאטום
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007538727805171  LCCN: sh85100325 
היטל ברמן עם מחווני טיסו
היטל למברט עם מחווני טיסו
הומלוצפליים

| הומלוצפליים |
| --- | --- |
 איור של הומלוצפל
תקופה
קרטיקון עליון
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: זוחלים
סדרה:: בעלי אגן דמוי עוף
אינפרא־סדרה:: פכיצפלוזאורים
משפחה:: הומלוצפליים
סוגים
 הומלוצפל  גויוצפל  ואננוזאורוס
שם מדעי
 Homalocephalidae

הומלוצפליים (שם מדעי: Homalocephalidae) היא משפחה אפשרית של דינוזאורים בעלי אגן דמוי עוף מקבוצת הפכיצפלוזאורים אשר חיו בתור הקרטיקון והיו בעלי מבנה גרמי בבסיס הגולגולת שלהם. הם היו דומים מאוד לבני משפחת הפכיצפלוזאוריים והרבה מדענים מחשיבים אותם כיום לחלק מהמשפחה.
הם דומים מאוד לפכיצפלוזאוריים ובעלי גולגולת דומה אך פחות עגלגלה ואולי התבססו להגנה יותר על תנועה מהירה מאשר על נגיחה חזקה. הם נמצאו באמריקה הצפונית ובמרכז אסיה ונכחדו בהכחדת הקרטיקון לפני 66 מיליון שנה.
סוגים

הומלוצפל (Homalocephale)
גויוצפל (Goyocephale)
ואננוזאורוס (Wannanosaurus)
כמה חוקרים מסווגים גם את הסטגוצרס (Stegoceras) למשפחה.
היינריך אוגוסט מייסנר

ערך זה עוסק במהנדס גרמני מומחה בבניית מסילות רכבת. אם התכוונתם לפושע מלחמה נאצי שפעל בסרביה, ראו .
| --- | --- |

 לידה:  3 בינואר 1862 לייפציג, ממלכת סקסוניה 
 פטירה:  14 בינואר 1940 (בגיל 78) איסטנבול, טורקיה 
 תרומות עיקריות
 בניית מסילות רכבת באימפריה העות'מאנית
 
היינריך אוגוסט מייסנר (בגרמנית: Heinrich August Meißner ‏ 3 בינואר 1862 - 14 בינואר 1940), היה מהנדס גרמני, מומחה בבניית מסילות רכבת שפעל בעיקר באימפריה העות'מאנית, שם זכה לתואר פאשה.
ילדותו וצעירותו

היינריך אוגוסט מייסנר נולד למשפחה לותרנית בעיר לייפציג. אביו, שנקרא גם הוא היינריך אוגוסט מייסנר, היה עורך דין ונוטריון ואמו, אולאליה לבית טרידון, הייתה בעלת שורשים צרפתיים, אולי הוגנוטים. הדוד מצד האם, ויקטור טרידון, חי באיסטנבול, בה ניהל מפעל לזכוכית.
הילד התייתם מאביו זמן קצר אחרי לידתו והאם עברה איתו לדרזדן. כאן למד היינריך בגימנסיה על שם אנה" ("אננגימנזיום"). אחרי סיום בחינות הבגרות ב-1881 ושירות צבאי קצר בגדוד הרובאים המלכותי הסקסוני על שם "הנסיך גאורג", נרשם מייסנר באותה שנה ללימודי הנדסת בניין בבית הספר הפוליטכני בדרזדן. סיים אותם ב-1885 עם התמחות בבניית מסילות ברזל, בעבודות עפר, הנדסת משאבי מים ובניית מנהרות.
פעילותו בשירות הסולטאן

בהיותו סטודנט בטכניון של דרזדן התוודע למפעלי הבנייה המתוכננים באימפריה העות'מאנית. הוא החל ללמוד את השפה הטורקית ובדומה לדודו, העתיק את מקום מגוריו לאיסטנבול. בשנת 1886 החל בעבודה כמהנדס רכבות בשירות הסולטאן הטורקי, עבודה בה עסק עד סוף ימיו. בשנת 1900 הועמד מייסנר בראש מבצע הקמת מסילת הברזל החיג'אזית, פרויקט שאפתני אשר מטרתו חיבור סוריה למכה ואל-מדינה, הערים הקדושות לאסלאם, על ידי רשת מסילות ברזל, כשבאמצע בניית המסילה באזור העיר מעאן חולקה מדליה מפורסמת הקרויה "מדליית מען".
מייסנר ביצע את הפרויקט העצום בזמן שיא של 8 שנים בלבד, במהלכן תר וחקר את תוואי המסילה ונאלץ להתמודד עם בעיות שונות ומשונות דוגמת פשיטות של שבטים בדואים ומחסור במים באזורים המדבריים. את קטע המסילה שעובר בתחומי חג'אז נאלץ מייסנר לתכנן על פי מדידות בלבד וללא יכולת לבקר במקום הקמת המסילה, וזאת משום שהיה נוצרי ולא הורשה להיכנס לשטח הקדוש למוסלמים.
במהלך מפעל הקמת המסילה החיג'אזית זכה מייסנר לקבל מידי הסולטאן חובב הרכבות עבדול חמיד השני את תואר הכבוד "פאשה" (או "פחה"). בנסיעת הבכורה של הרכבת החיג'אזית נהג מייסנר בעצמו בקטר אשר משך את הרכבת. לאחר השלמת הפרויקט עבר מייסנר לעבוד בשירותיה של חברה גרמנית אשר הקימה קו רכבת בין אנטוליה לבגדאד שבעיראק.
בשנות מלחמת העולם הראשונה שב מייסנר לשרת את הסולטאן הטורקי והיה הממונה על בניית הרכבות לצורכי המלחמה. בתפקידו זה פירק בארץ ישראל מסילות שבעת שלום שימשו קווים אזרחיים (המסילה בין יפו ללוד ששימשה את הקו יפו-ירושלים) ומיחזר את אדניהם וציודן האחר לצורך הקמת המסילה המזרחית מטול כרם אל עבר חצי האי סיני ותעלת סואץ. עם תום המלחמה פרש מייסנר מבניית רכבות בפועל ושב לגרמניה.
שנותיו האחרונות

בשנת 1923 שימש מייסנר יועץ למשרד הבינוי של אלבניה בטירנה. ב-1924 חזר לטורקיה והקדיש את עצמו לשיקום מסילות רכבת רבות שנהרסו במלחמות. בשנים 1933-1927 היה יועץ טכני של חברת הרכבות האנטולית. עד שנת מותו שימש כפרופסור מן המניין בתחום בניית מסילות ברזל בבית הספר הפוליטכני של איסנטבול ופרופסור במכללה האמריקאית רוברט בבהאק.
הוא נפטר באיסטנבול בגיל 78 ונקבר שם בבית הקברות הפרוטסטנטי בשכונת פריקיי.
מייסנר התחתן באיסטנבול עם אשה ארמנית, לוסי טינגיר (1945-1868).
פרויקטים בבניית מסילות ברזל

היינריך אוגוסט מייסנר לקח חלק מכריע בפרוקטים הבאים:
1888–1892 "הרכבת האנטולית" - הקו איזמיט - אנקרה
1892–1894 הקו סלוניקי - ביטולה
1894–1896 הקו סלוניקי - דדאגאץ'
1901–1908 "הרכבת החג'אזית" - הקו דמשק-אל-מדינה
1903–1905 קטע הרכבת חיפה - דרעא ("רכבת העמק")
1910–1914 הרכבת הבגדאדית
1914–1917 קוי הרכבת העות'מאנית הצבאית בארץ ישראל
פרסים ואותות כבוד

1904 - הסולטאן העניק לו התואר פאשה
עיטור מסדר המג'ידיה של האימפריה העות'מאנית
1924 - תואר דוקטור לשם כבוד של בית הספר הפוליטכני בדרזדן
הבריכה של לונדון

הבריכה של לונדון מכיוון גשר לונדון, 1841
הבריכה של לונדון (באנגלית: Pool of London); במקורו היה זה הכינוי של חלק מנהר התמזה הנמצא דרומית לסיטי. מאוחר יותר הפך הכינוי לשמו של חלק מנהר התמזה המצוי בין גשר לונדון לרות'רהית', שהיה האזור המרוחק ביותר במעלה התמזה אליו יכלו להגיע ספינות מפרשים, בשל תרניהם הגבוהים. אזור זה היה למעשה חלקו המרכזי של נמל לונדון.
על מנת לא להפריע למעבר האוניות ולגישתן לחלק זה של התמזה לא נבנו במשך שנים רבות גשרים מעל אזור זה, ועל מנת לאפשר מעבר להולכי רגל נחצבה מנהרת התמזה מתחת לנהר.
הבריכה של לונדון מוחלקת לשני חלקים - הבריכה העליונה הנמצאת בין גשר לונדון וגשר מצודת לונדון והברכה התחתונה נמצאת בין גשר מצודת לונדון ורציף צ'ארי גארדן ברות'רהית'.
משני צדי הנהר, לאורך הבריכה, שכנו רציפי נמל לונדון החל מהמאה השביעית ועד סוף המאה ה-19, כאשר שיא פעילותו של אזור זה של הנמל הייתה במאות ה-18 וה-19.
שקיעתו של נמל לונדון החלה בשנות ה-60 של המאה ה-20 עם התחלת השימוש במכולות, וספינות מסע בעלות שוקע גדול היכולות להגיע רק לנמלי מים עמוקים.
החל משנות ה-80 וה-90 של המאה ה-20 החלו בהקמת בתי מגורים ובנייני מסחר באזורים הנטושים של המבדוקים והרציפים לגדות הבריכה.
אתרים באזור הבריכה של לונדון

שוק בורו
גשר לונדון
גלריית הייס
אוניית הוד מלכותה בלפסט
בניין עיריית לונדון
גשר מצודת לונדון
מצודת לונדון
האנדרטה לשריפה הגדולה של לונדון
ראו גם

דוקלנדס
נמל לונדון
מעגנות לונדון
ערך זה הוא קצרמרבנושא גאוגרפיה של הממלכה המאוחדת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
החיזור הגס

החיזור הגס או מלחמת שמונה השנים (באנגלית: The Rough Wooing) היה חלק מהמלחמות האנגלו-סקוטיות של המאה ה-16.
לאחר שעזבה את הכנסייה הקתולית, תקפה אנגליה את סקוטלנד, ממגוון סיבות:
כדי לשבור את הברית בין צרפת לסקוטלנד ולמנוע שימוש בסקוטלנד כקרש קפיצה לפלישה עתידית של צרפת לאנגליה.
בכדי להחליש את סקוטלנד, וכדי לאלץ את הפרלמנט הסקוטי לאשר את הנישואים. בין מרי, מלכת הסקוטים (נולדה ב-8 בדצמבר 1542), לבין יורש העצר האנגלי אדוארד (נולד ב-12 באוקטובר 1537), בנו של המלך הנרי השמיני.
הנרי הכריז על מלחמה בניסיון לאלץ את הפרלמנט הסקוטי להסכים לנישואים המתוכננים בין אדוארד, שהיה בן שש בתחילת המלחמה, לבין המלכה התינוקת, ובכך ליצור ברית חדשה בין סקוטלנד לאנגליה.
עם עלייתו של אדוארד לכס המלכות בשנת 1547 בגיל תשע, המלחמה נמשכה זמן מה על ידי הדוכס מסומרסט, שהיה האפוטרופוס של המלך הקטין,
היה זה הסכסוך הגדול האחרון בין סקוטלנד לאנגליה לפני איחוד הכתרים ב-1603.
אֶטִימוֹלוֹגִיָה

בסקוטלנד כונתה המלחמה "השמונה" או "מלחמת תשע השנים". רעיון המלחמה כ"חיזור" זכה לפופולריות שנים רבות מאוחר יותר על ידי סר וולטר סקוט, על מנת להסתיר את אופייה הקיצוני של המלחמה, והביטוי "חיזור הגס" הופיע במספר ספרי היסטוריה משנות ה-50 ואילך.
רקע

בנובמבר 1542, הצבא הסקוטי סבל מתבוסה מוחצת בקרב סולווי מוס וג'יימס החמישי מת זמן קצר לאחר מכן. יורשתו הייתה בתו בת השישה ימים, מרי, מלכת הסקוטים.
ב-1 ביולי 1543 נחתמו שני הסכמים בארמון גריניץ' בין נציגי אנגליה וסקוטלנד. ההסכם הראשון היה הסכם שלום כללי שנועד להביא לשלום בין שתי הממלכות ולהסדיר את נושאי המלחמה והסחר. ההסכם השני כלל סידורי נישואין בין הנסיך אדוארד, (בנו של המלך הנרי השמיני) והמלכה מרי מסקוטלנד, כדי לאחד את שתי הממלכות באמצעות נישואין אלה.
ההסכם התקבל על ידי הממשלה הסקוטית בראשות העוצר אראן. עם זאת, אראן התמהמה בקידום הנישואין בשל סיעות פנימיות חזקות שהעדיפו ברית חלופית עם צרפת והמשך הדת הקתולית בסקוטלנד.
בינתיים, הסיעה הפרו-צרפתית של הקרדינל ביטון התכנסה בלינלית'גו ביולי 1543 כדי להתנגד לעוצר אראן, וחתמה על ה"ברית הסודית" נגד הנישואין. הסקוטים התמודדו עם זעמו של הנרי השמיני, לאחר שהפרלמנט הסקוטי ויתר על הסכם גריניץ' בדצמבר 1543.
האיבה הגדולה החלה בהתקפה על אדינבורו ב-3 במאי 1544, בהובלת הרוזן מהרטפורד וויקונט לייל. להרטפורד היו הוראות לשרוף את אדינבורו ולהוציא את הכרזתו של הנרי מ-24 במרץ 1544, אשר האשימה את "פיתויו המרושע" של הקרדינל ביטון של העוצר אראן. הרטפורד שקל להקים חיל מצב אנגלי בלית', אך המועצה הפרטית האנגלית הטילה וטו על התכנית. הנרי השמיני גם ביקש ממנו להרוס את סנט אנדרוז, אך הרטפורד ציין שהמרחק הנוסף יהיה בעייתי. לאחר ששרף את סנט מונאנס בצד הצפוני של מפרץ פורת' ולקח סירות דיג כסירות נחיתה, הצבא האנגלי נחת בגרנטון ואז כבש את לית'. הרטפורד פרלל עם אדם אוטרבורן, ראש עיריית אדינבורו, אך נאמר לו לא לערוך תנאים או לקבל כניעה. למחרת נכנסו החיילים לכנונגייט של אדינבורו והעלו את העיר באש. טירת אדינבורו הוגנה על ידי אש תותחים ששלטה על הרויאל מייל. הרטפורד החליט שלא להטיל מצור אך לשרוף את העיר ביסודיות. לפי החשבון העכשווי האנגלי, כל הבתים בפרברים ובתוך חומות העיר נשרפו, כולל הולירודהאוס והמנזר. הספינות האנגליות בלית' הועמסו בסחורות שנבזזו והפליגו עם היוניקורן והסלמנדרה שנתפסו. הצבא חזר לאנגליה בדרך היבשה, שורף ערים וכפרים לאורך הדרך.
זמן קצר לאחר שכוח האנגלי נחת, העוצר אראן שחרר את הרוזן מאנגוס וג'ורג' דאגלס מפיטנדראיך שנכלאו בטירת בלקנס. למרות שהיו תומכי הנישואים האנגליים, אראן היה זקוק כעת לתמיכת שבט דאגלס נגד הפלישה האנגלית. לאחר התקפה זו, סר ויליאם אאור וראלף אאור ערכו פשיטות מעבר לגבול מברוויק על טוויד, שורפים בתים וקונים את נאמנותם של סקוטים שהפכו ל"גברים מבוטחים".
נגד הפלישות האנגליות הללו, הסקוטים זכו בניצחון בקרב אנקרום מור בפברואר 1545. סקוטלנד נכללה בהסכם קמפ, או הסכם ארדרס, ב-6 ביוני 1546, שסיים את מלחמת איטליה של 1542–1546. זה הביא 18 חודשי שלום בין אנגליה לסקוטלנד. במאי 1546, בעלי האחוזות מפייף רצחו את הקרדינל הפרנקופילי ביטון בטירת סנט אנדרוז. בעלי האחוזות הפרוטסטנטיים הללו הפכו למוכרים כקסטיליאנים, וכבשו את הטירה נגד העוצר אראן, בתקווה לתמיכה צבאית אנגלית.
הערות שוליים

↑  Maitland James, A Narrative of the Minority of Mary Queen of Scots, Ipswich (1842)
↑  Scott, Walter, Tales of a Grandfather (1866), 103, (Chp. 29).
↑  'A Review of Teulet's France & Scotland', North British Review, vol. 24 (February 1856), p. 167.
בניינים ששרדו בעיר העתיקה של אדינבורו
החוג לתנ"ך בבית ראש הממשלה

החוג לתנ"ך בבית ראש הממשלה הוא חוג לימוד תנ"ך דו-שבועי שהתכנס בבית ראש הממשלה דוד בן-גוריון, ועבר לאחר מכן למשכן נשיאי ישראל. מלבד בן-גוריון החוג התקיים בכהונתם של בגין, ויצמן, נתניהו, ריבלין ובנט.
תקופת בן-גוריון

החוג לתנ"ך בבית ראש הממשלה החל לפעול באוקטובר 1958, זמן קצר לאחר חידון התנ"ך הראשון למבוגרים שהביא להתעוררות גדולה בלימוד התנ"ך בישראל, שכללה הקמת חוגי לומדים במקומות רבים בישראל ובעולם.
החוג התכנס בבית ראש הממשלה פעם בשבועיים במוצאי שבת והשתתפו בו טובי החוקרים של המקרא בישראל.
מתכונת הלימוד בחוג כללה הרצאה, שלאחריה המשתתפים הביעו דעתם בנושא במסגרת ויכוח פתוח. ההרצאות בחוגי הלימוד סוכמו והוצאו כספרים. בן-גוריון כלל את דבריו בשלושה מפגשים באפריל 1959 על "קדמות ישראל בארצו" בספרו "עיונים בתנ"ך". העיתונות הביאה מדי פעם דיווחים מהלימוד בחוג. לעיתים הביאו דברים שאמר דוד בן-גוריון בחוג לפולמוס ציבורי.
בין המשתתפים בחוג בימי דוד בן-גוריון היו השופט שניאור זלמן חשין (שכיהן כיושב ראש החוג), השופט משה זילברג (שהחליף את חשין כיו"ר החוג), נשיא המדינה יצחק בן-צבי, פרופ' חיים גבריהו (יו"ר החברה לחקר המקרא בישראל), פרופ' בן ציון לוריא, פרופ' יגאל ידין, פרופ' יהודה אליצור, פרופ' פייבל מלצר, פרופ' בן-ציון דינור, פרופ' בנימין מזר, ד"ר ישראל מהלמן, ד"ר חיים תדמור, פרופ' אברהם הוכמן.
לאחר התפטרותו של בן-גוריון ומעברו לשדה בוקר התקיים כינוס מיוחד של החוג בשדה בוקר ביום הולדתו של בן-גוריון. החוג עצמו עבר לבית הנשיא זלמן שזר והמשיך להגיע לביקורים אצל דוד בן-גוריון בשדה בוקר.
דוחות החוג מלימוד ספר יהושע וספר שופטים נערכו ופורסמו בהוצאת החברה לחקר המקרא בישראל:
עיונים בספר יהושע: דיוני החוג למקרא בבית דוד בן-גוריון, ירושלים תשל"א
עיונים בספר שופטים: דיוני החוג למקרא בבית דוד בן-גוריון, ירושלים תשל"א
תקופת בגין

בשנת 1977 חידש ראש הממשלה מנחם בגין את חוג התנ"ך, מדי מוצאי שבת בבית ראש הממשלה בירושלים, באופן קבוע עד פרישתו.
תקופת ויצמן

עם היבחרו של עזר ויצמן לתפקיד נשיא המדינה, חידש ויצמן את החוג לתנ"ך בראשותו של פרופ' מנחם אלון ובהשתתפות פרופ' יאיר זקוביץ ופרופ' אבי רביצקי.. עוד השתתפו בוועדת ההיגוי הפרופסורים אוריאל סימון, אליעזר שביד, עליזה שנהר, יאיר הופמן, שרה יפת. וד"ר שמשון שושני מנכ"ל משרד החינוך.
החוג נמשך עד לסיום כהונתו של ויצמן.
תקופת נתניהו

במאי 2012 חידש ראש הממשלה בנימין נתניהו ורעייתו את פעילות החוג בתדירות נמוכה (עד ספטמבר 2018 התקיימו שנים עשר מפגשים ). החוג נקרא על שם שמואל בן ארצי, חמיו של ראש הממשלה. את החוג מנהל מאז חידושו הרצל מקוב, מנהל מרכז מורשת מנחם בגין. בחוג משתתפים אנשי אקדמיה (משה ברש, יאירה אמית, מיכה גודמן) משוררים (ארז ביטון, מירון איזקסון) ועוד. בספטמבר 2013 התקיים מפגש עם הרבנים הראשיים לישראל.
תקופת בנט

במאי 2022 התקיים לראשונה חוג התנ"ך בקדנציה של ראש הממשלה נפתלי בנט, והוא התקיים בבית בן-גוריון בתל אביב. ראש הממשלה בנט בחר את נושא החוג: "שבטיות מול אחדות". בחוג השתתפו סגן השר לשירותי דת מתן כהנא, אריאל מורלי נציג מרכז מורשת מנחם בגין, ד"ר מיכה גודמן, הרב הצבאי הראשי תא"ל אייל קרים, הרב איל ורד, פרופ' מירון איזקסון, פרופ' זכי שלום, הרב אביחי קצין, מאיה אוחנה מורנו, אמוץ עשהאל, תמר ביטון, עו"ד יהושע ארגמן, פרופ' יאירה אמית ופרופ' חביבה פדיה.
הערות שוליים

↑  חזקי ברוך, חוג תנ"ך - גם בבית הנשיא, באתר ערוץ 7, ‏2014-12-07
1 2  אניטה שפירא, בן-גוריון: דמותו של מנהיג, עמ' 172-171.
↑  בית בן גוריון - אכסניה לתורה, דבר, 3 בנובמבר 1958
↑  בית התנ"ך ייבנה בבירה, דבר, 8 באפריל 1959
↑  בן גוריון: לימוד התנ"ך מקל עלי עול הדאגות כראש הממשלה, דבר, 8 ביוני 1960
↑  דוד בן-גוריון, עיונים בתנ"ך, הוצאת עם עובד והחברה לחקר המקרא, 1969; עמ' 50–91
↑  ראו למשל: גורן ארונה והר המוריה - בחוג התנ"ך בבית בן גוריון, דבר, 18 ביולי 1962
↑  פרשת שאול המלך בעיני דוד בן גוריון, דבר, 9 בינואר 1961
ב.ג. מסנגר על המלך שאול ומוצא ליקויים במלך דוד, מעריב, 8 בינואר 1961
↑  העבודה בימי שלמה המלך בסימן מס עובד וסבל, דבר, 30 בנובמבר 1962
↑  א. ה. אלחנני, חוג העיון בבית ראש הממשלה, דבר, 20 בפברואר 1959
↑  נסים לוי, יעל לוי, "רופאיה של ארץ-ישראל 1948-1799", איתי בחור - הוצאה לאור, מהדורה שנייה, מרץ 2012, ערך : הוכמן, אברהם פרופ', עמוד 174
↑  פגישת החוג לתנ"ך, דבר, 7 באוקטובר 1963
↑  הכינוס הארצי ה-14 לתנ"ך ייפתח היום בירושלים, דבר, 27 במרץ 1966
שאול הון, גדולת ירושלים - בהרצאות הפתיחה של הכנס הארצי ה-16 לתנ"ך, מעריב, 15 באפריל 1968
↑  ברכת הממשלה לד. בן גוריון, נבחר לנשיא החברה לחקר המקרא, דבר, 27 בספטמבר 1966
↑  תנ"ך בבית הנשיא, באתר הארץ, 31 במרץ 2008
↑  מפגש ראשון של החוג המחודש, 23 במאי 2012
↑  ראש הממשלה נתניהו ורעייתו קיימו את מפגש חוג התנ"ך המסורתי במעון רה"מ בירושלים, באתר משרד ראש הממשלה, ‏20.09.2018
↑  ראש הממשלה נתניהו ורעייתו במפגש של חוג התנ"ך במעון ראש הממשלה בירושלים, באתר של משרד ראש הממשלה, 3 באוקטובר 2017
↑  זאב גלילי, חוג התנ"ך בבית ראש הממשלה – הדר ותגר, בבלוג "היגיון בשיגעון", 23 באוקטובר 2017
↑  ישי כהן, ‏תיעוד: חוג תנ"ך בבית ראש הממשלה, באתר כיכר השבת, 18 בספטמבר 2013
↑  ראש הממשלה בנט אירח לראשונה את מפגש חוג התנ"ך המסורתי, באתר GOV.IL
הבריחה מניו יורק

| --- | --- |

כרזת הסרט בארצות הברית
 בימוי:  ג'ון קרפנטר 
 הופק בידי:  דברה היל, לארי ג'יי פרנקו 
 תסריט:  ג'ון קרפנטר, ניק קסל 
 עריכה:  טוד רמסי 
 שחקנים ראשיים:  קורט ראסל לי ואן-קליף ארנסט בורגניין דונלד פלזנס אייזק הייז הארי דין סטנטון אדריאן בארבו
 מוזיקה:  ג'ון קרפנטר אלן הווארת'
 צילום:  דין קאנדי ג'ים לוקאס
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  Goldcrest Films
 חברה מפיצה:  AVCO Embassy Pictures (ארצות הברית)  Barber International (בריטניה)
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  צרפת24 ביוני 1981   ארצות הברית 10 ביולי 1981  הממלכה המאוחדת 25 בספטמבר 1981
 משך הקרנה:  99 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט פעולה, סרט פוסט-אפוקליפטי, סרט כלא, סרט מדע בדיוני, סרט מתח, סרט דיסטופי 
 תקציב:  6 מיליון דולר
 הכנסות:  25.2 מיליון דולר
 הכנסות באתר מוג'ו:   escapefromnewyork
 סרט הבא:  הבריחה מלוס אנג'לס
 אתר רשמי
 דף הסרט ב־IMDb
 
הבריחה מניו יורק (באנגלית: Escape from New York) הוא סרט מדע בדיוני ופעולה דל תקציב משנת 1981 שבוים על ידי ג'ון קרפנטר. קרפנטר כתב גם את הפסקול של הסרט והשתתף בכתיבת התסריט, יחד עם ניק קאסל. קרפנטר כתב את התסריט באמצע שנות השבעים בעקבות פרשת ווטרגייט. אף אולפן לא הסכים להפיקו משום שהתסריט היה אפל ואלים לטעמם. לאחר הצלחת סרטו  Halloween ב-1978 הצליח קרפנטר לאתר מפיקים גם לבריחה מניו יורק. הסרט צולם ברובו בסנט לואיס שבמיזורי. סרט ההמשך "הבריחה מלוס אנג'לס" מ-1996, לא זכה להצלחה.
עלילת הסרט

הסרט מתרחש במנהטן שבניו יורק בשנת 1997 (העתיד הלא רחוק במועד יציאתו של הסרט לאקרנים). בעולם העתידני ארצות הברית מוכת פשע ומנהטן הופכת למתקן כליאה שמור ביותר. האי מוקף חומה בגובה 50 רגל. כל האסירים במקום נדונו למאסר עולם והם מתארגנים בכנופיות הנאבקות על שליטה באי. בדרך לוועידת פסגה בין ארצות הברית לברית המועצות וסין נחטף מטוסו של נשיא ארצות הברית, אייר פורס 1, על ידי טרוריסטים מתנגדי משטר. החוטפים גורמים להתרסקות המטוס במנהטן, אך הנשיא שורד את ההתרסקות ונלכד על ידי אסירים במקום.
מפקד המשטרה בוב הוק (לי ואן-קליף) מציע עסקה לאסיר חדש, סנייק פליסקן (קורט ראסל), לוחם לשעבר בכוחות המיוחדים שביצע מעשי שוד. על פי תנאי העסקה נדרש פליסקן להציל את הנשיא ולהשיב קלטת המכילה מידע חשוב על היתוך גרעיני בתמורה לחנינה מלאה. את המשימה היה עליו להשלים לפני כינוסה של הוועידה הבינלאומית כעבור 24 שעות. לאחר שפליסקן הסכים לעסקה ועל מנת למנוע את בריחתו הזריק לו הוק חומרי-נפץ מיקרוסקופיים שנועדו להתפוצץ על עורקיו הראשיים בתוך 24 שעות ואשר רק הוק עצמו היה יכול לנטרלם כ-15 דקות לפני הפיצוץ.
פליסקן נוחת באמצעות דאון על גג מגדלי התאומים ומאתר את שרידי המטוס החטוף, אך הנשיא אינו נמצא במקום. הוא עוקב אחר האות המשודר על ידי צמיד האיתור של הנשיא אל מרתף של תיאטרון נטוש, אך מוצא שאת הצמיד עונד עתה בטלן שיכור. הוא פוגש אסיר ידידותי בשם קבי (ארנסט בורגניין) שמציע לסייע לו. קבי מפגיש את פליסקן עם "המוח" (הארי דין סטנטון), אסיר משכיל ורב תושייה אשר הפך את הספרייה הציבורית של ניו יורק למבצרו הפרטי. המוח, המכיר את פליסקן ממעשי שוד משותפים שביצעו בעבר, מספר לו כי הנשיא מוחזק על ידי מנהיג כנופיה הקרוי (בפי עצמו) "הדוכס של ניו יורק" (אייזק הייז), וכי אותו עבריין מתכנן בריחה המונית ממנהטן דרך גשר קווינסבורו (ברחוב 69) תוך שימוש בנשיא כמגן-אנושי. סנייק מאלץ את המוח ואת חברתו מגי להובילו למחבואו של הדוכס, הוא מוצא את הנשיא, אך ניסיון החילוץ נכשל וסנייק נלכד.
סנייק נאלץ להילחם עם בריון גדול ממדים בזמן שהמוח ומגי מגיעים אל הנשיא, הורגים את שומריו ונמלטים אל הדאון של סנייק. באופן מפתיע סנייק מביס את יריבו הענק לקול תשואות הקהל. כאשר הדוכס מגלה שהנשיא נמלט עם המוח הוא מכנס את כנופייתו כדי לרדוף אחריהם. סנייק נמלט אף הוא ומצטרף למוח, למגי ולנשיא. אולם במהלך ניסיון הבריחה קבוצת אסירים דוחפת את הדאון מראש הבניין. כאשר הם הולכים לרכב של מוח, הדוכס אורב להם עם אנשיו בכניסה של מגדלי התאומים. הם נמלטים, פוגשים את קבי ונוסעים ברכבו לעבר הגשר. קבי מגלה להם כי הוא מחזיק בקלטת החשובה, אותה קיבל מיד ימינו של הדוכס תמורת כובע נהג המונית שלו. הנשיא דורש את הקלטת, אך סנייק לוקח אותה. 
הרכב עולה על אחד המוקשים בגשר, וקבי נהרג. סנייק, הנשיא, מוח ומגי בורחים ברגל אך מוח נהרג ממוקש. מגי נשארת מאחור ומנסה להרוג את הדוכס, בעוד סנייק והנשיא מתקרבים לחומת הכלא. הדוכס יורה בהם בעודם מחולצים, ובקרב סופי סנייק מכה את הדוכס שנורה בידי הנשיא. סנייק מחולץ וחומרי הנפץ בעורקיו מנוטרלים. לבסוף, עולה הנשיא לשידור חי שמשודר בוועידה ומפעיל את הקלטת, אולם מתברר שזו קלטת אחרת – קלטת ג'אז של קבי. את הקלטת של הנשיא סנייק השחית וזרק בצד, בעודו מעשן סיגריה.
צוות שחקנים

| שם השחקן | שם הדמות | הערה |
| --- | --- | --- |
| קורט ראסל | סנייק פליסקן | הגיבור הראשי של הסרט |
| לי ואן-קליף | בוב הוק | מפקד המשטרה |
| ארנסט בורגניין | קבי | אסיר ידידותי אשר נפגש עם פליסקן |
| הארי דין סטנטון | "המוח" | אסיר משכיל ורב תושייה אשר הפך את הספרייה הציבורית של ניו יורק למבצר הפרטי שלו |
| אייזק הייז | "הדוכס של ניו יורק" | מנהיג כנופיה אשר חטף את הנשיא ומתכנן בריחה המונית ממנהטן |
מוזיקה

את המוזיקה לסרט הלחין וכתב במאי הסרט ג'ון קרפנטר ביחד עם המוזיקאי והמלחין אלן הווארת'.
ההתערבות

| פרק מ"סיינפלד" |
| --- | --- |

ג'רי, ג'ורג', קריימר ואיליין מכריזים על ההתערבות
 מספר פרק:  11
 מספר עונה:  4
 קוד הפקה:  411 
 תאריך שידור מקורי:  17 בנובמבר 1992
 אורך:  22 דקות
 שפה:  אנגלית 
 תסריט:  לארי דייוויד
 בימוי:  טום שרונס
 כוכבים אורחים:  ג'יין ליבס ואנדריאה פרקר
 דף הפרק ב-IMDb
 
"ההתערבות" (באנגלית: "The Contest"; מוכר בישראל גם כ"התחרות") הוא פרק בקומדיית המצבים "סיינפלד", שבו מספר ג'ורג' קוסטנזה לג'רי סיינפלד, איליין בניס וקוזמו קריימר כי אמו "תפסה אותו" בשעה שאונן. השיחה מסתיימת בהכרזה על תחרות בין הארבעה שמטרתה לקבוע מי מהם מסוגל להימנע מאוננות במשך פרק הזמן הארוך ביותר.
הפרק שודר לראשונה ב-18 בנובמבר 1992 ברשת NBC, והוא הפרק האחד-עשר של העונה הרביעית (הפרק ה-51 מתחילת שידור הסדרה).
הפרק עורר מחלוקת בעת ששודר מכיוון שאנשי NBC חשבו שנושא האוננות אינו מתאים לשעות הפריים טיים. כתוצאה מכך, המילה "אוננות" אינה מוזכרת לכל אורך הפרק והנושא מתואר באמצעות שורה של ביטויים בלשון נקייה. לארי דייוויד זכה בפרס אמי על כתיבת הפרק. אחד מן הביטויים בו נעשה שימוש בפרק, "master of my domain", הפך לביטוי שגור בתרבות הפופולרית (אם כי לא תמיד בהקשר של אוננות).
רקע

העונה הרביעית של "סיינפלד" מציגה עלילה מתמשכת בה ג'רי וג'ורג' כותבים פרק פיילוט עבור NBC. החל מן הפרק הקודם, "הבתולה", ג'רי נמצא במערכת יחסים עם אישה בשם מרלה (המגולמת בידי ג'יין ליבס), שהצהירה בפניו כי היא בתולה.
פרטי עלילה

הפרק מתחיל כאשר ג'ורג' נכנס לבית הקפה "מונק'ס" בו סועדים ג'רי, קריימר ואיליין, מכריז כי "אימו תפסה אותו", ולשאלתם של חבריו במה הוא נתפס הוא מציין: "הייתי לבד". מהמשך סיפורו נובע כי אימו תפסה אותו מאונן בביתה וכתוצאה מההלם בו לקתה היא נפלה על הרצפה ואושפזה בבית חולים. ג'רי מבקר את חוסר יכולתו של ג'ורג' לשלוט בעצמו, וג'ורג' מכריז כי אינו מתכוון לאונן שוב לעולם. לאחר שג'רי מטיל ספק ביכולתו של ג'ורג' להימנע מכך, השניים מתערבים על 100 דולרים מי יוכל להחזיק מעמד זמן רב יותר מבלי לאונן. קריימר מחליט להצטרף להתערבות ואחריו גם איליין, שמאולצת להגדיל את סכום ההתערבות שלה ל-150 דולרים, לאחר שהגברים טוענים שקל יותר לנשים להימנע מאוננות שהיא "חלק מאורח החיים הגברי", לטענתם.
קריימר נושר מהתחרות ראשון, על רקע הימצאותה של אישה עירומה בבניין שממול לדירתו של ג'רי. האחרים נאבקים בפיתויים שונים: ג'ורג' מבקר אצל אמו בבית החולים, שם היא חולקת את חדרה עם מאושפזת מושכת שאחות מושכת מעניקה לה אמבטיית ספוג; איליין נתקלת במושא תשוקתה ג'ון קנדי ג'וניור במכון הכושר שלה; וג'רי נקרע בין האישה בבניין שממול לחברתו הבתולה מרלה.
התחרות משפיעה על שנת הלילה של המתחרים שסובלים מנדודי שינה, בזמן שקריימר ישן בשלווה במיטתו. עם זאת, למחרת מכריז כל אחד משלושת המתחרים על כך שהוא עדיין "אדון הממלכה שלו" ("master of my domain"). בהמשך מגלה איליין שג'ון קנדי מעוניין לפגוש אותה, ולבסוף היא נכנעת ללחץ ונושרת אף היא מהתחרות.
מרלה שואלת את ג'רי אם הוא מעוניין לקיים איתה יחסי מין. ג'רי מספר לה על ההתערבות ובתגובה היא עוזבת את דירתו בשאט נפש. איליין משוכנעת שג'ון קנדי שינה את דעתו ולא מעוניין להיפגש עמה, עד שג'ורג' מספר לה שג'ון אכן הגיע לדירתה, ולאחר שלא מצא אותה עזב ביחד עם מרלה. ג'רי, ג'ורג' ואיליין מזהים את קריימר עם האישה בבניין שממול. באותו הלילה נהנים כל הארבעה משינה עמוקה, כמו גם מרלה, שאיבדה את בתוליה לג'ון.