גרעין תורני
טיעוני התומכים בגרעינים וביקורת עליהם

טיעוני התומכים:
משפחות הגרעין גרות ומעורות בחיי היישוב, מה שמאפשר להן להשפיע באופן ישיר ובאופן עקיף במרבית תחומי החיים.
מחויבות של הגרעין לעבודה לטווח ארוך (בניגוד לפרויקטים המובלים בידי בעלי תפקידים תלויי קדנציה).
קבוצה היוצרת מעין חממה ליזמות חברתית ומחזקת את יכולת העשייה גם בתנאי משבר.
אפשרות לגיוס מתנדבים מגרעיני נח"ל בשנת שירות, שירות לאומי, סטודנטים, מכינות קדם צבאיות, ישיבות הסדר, מורות חיילות וכו' [דרושה הבהרה]
לבני ובנות הגרעין יש מוטיבציה גבוהה על בסיס הזדהות ערכית עם רעיון המעורבות החברתית.
הגרעין מהווה גורם משיכה לאוכלוסיות מבוססות להעתיק את מגוריהן ופעולותיהן לאזורי הפריפריה.
ביקורת על הגרעינים:
הקריטריונים לתמיכה ממשלתית מותאמים לגרעינים (הקצאת דיור ציבורי, מבני ציבור וכו') על חשבון התארגנויות של בני המקום – יהודים וערבים כאחד.
ישנם גרעינים המבוססים בעיקר על כולל אברכים או ישיבה אשר הואשמו בחוסר רצון להתחבר חיבור אמיתי עם האוכלוסייה המקומית (הדתית ו/או החילונית), ובמקום זה רצון חזק להמשיך במסגרות נפרדות לאנשים מתוך הגרעין לבד. יש גרעינים שבאופן רשמי אינם מכירים ב"חברותם" בגרעין של אנשים מקומיים שאינם אברכים בכולל (אף אם הם בעלי רקע ישיבתי).[דרוש מקור]
הקמת מוסדות לימוד חצי פרטיים בכמה ערים, עבור ילדי הגרעין וילדים נבחרים מתוך הקהילה הקולטת, גרמו למשיכת התלמידים ה"טובים" יותר (מבחינה לימודית והתנהגותית), ולפעמים גם העשירים יותר לבתי הספר האלו, ולירידה מקבילה ברמתם של בתי הספר המקומיים.
לעיתים השקפת עולמם והאידאולוגיה של חברי הגרעינים שונה מהותית מזו של האוכלוסייה המקומית (אף זו הדתית). שוני זה יוצר קשיים בתקשורת ובביסוס פעילות משותפת. אם הוקם בית ספר, החינוך השונה בבית הספר עלול להביא לפערים ערכיים בין ילדים (המתחנכים בבית הספר על פי גישתם של חברי הגרעין) להוריהם.
חלק מהגרעינים עוסקים בהחזרה בתשובה.
ביקורת נמתחה גם מצד אוכלוסיות דתיות-מסורתיות בטענה כי אנשי הגרעינים הובילו לשינוי האופי של מוסדות החינוך הממלכתי-דתי בעירם: הפרדה מגדרית, הוצאת ספרים "חילוניים" מהספריות, שעות תגבור תורני על חשבון ליבה ועוד.
חלק מהגרעינים ממוקמים בערים מעורבות מסיבות אידאולוגיות (כמו "ייהוד שכונות"), למשל ביפו, בעכו ובלוד. במקומות כאלה נוצר חיכוך עם האוכלוסייה המקומית, היהודית והערבית, שמידרדר לעיתים לאלימות בין שני הצדדים.
השיח המציג את המתיישבים כממלאי משימה לאומית מוביל לרגשות עלבון בקרב המקומיים ולחיכוכים בין האוכלוסיות.
חלק מהגרעינים התורניים במרכז ובפריפריה שינו את נוסח התפילה הוותיק שהיה נהוג בבתי הכנסת שבהם התחילו להתפלל כתושבים חדשים, כמו למשל מעבר מנוסח תפילה מרוקאי לנוסח ספרד המאוחד.
העיתונאי החרדי ישראל פריי טען כי מטרת הגרעינים התורניים בערים המעורבות היא שינוי מרקם החיים שם. לדבריו, ”השיטה מאוד ברורה. מגיעים ליישוב, תוקעים אצבע בעין — בעדינות כמובן — משנים את מרקם החיים, הופכים סדרי עולם, ואז נוצר משבר, מתפתחת מהומה ומזרימים את כל הכוחות כדי להכות בעוצמה. זה טריק נחמד... בתמונה הגדולה זו הפעולה, זה התהליך שהם מובילים אליו בחוסר תום לב”.
נמצא שתקציבים שהועברו לגרעינים תורניים ויועדו לפעילות חברתית-/חינוכית ביישובים שימשו בפועל לתפעול הגרעין עצמו.
לגרעינים יש לא פעם כוח פוליטי ויכולת להשפיע על החלטות מדיניות בעירם אך לתושבים המקומיים אין יכולת להשפיע על החלטות הגרעין וזאת בניגוד למוסדות עירוניים שעליהם יכול האזרח להשפיע.
בערים ובשכונות בפריפריה החברתית נדחקות האוכלוסיות המוחלשות והדבר מעצים את הפערים ומוביל לתהליכי ג'נטריפיקציה.
ביקורת נמתחה על חלק מהגרעינים בטענה להפרת הסטטוס קוו ששרר בערים, כדוגמת לוד ומצפה רמון, לפגיעה באוכלוסיות המקומיות (כגון האוכלוסייה הערבית או הקהילה הגאה בערים אלו) ובטענה כי הגרעינים פועלים להשתלט פוליטית על ראשות העיר.