stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דבי בסרגליק
קריירת משחק ודיבוב

דבי בסרגליק הופיעה בעיקר בתפקידי משנה בתיאטרון ובטלוויזיה והתמחתה בדיבוב סדרות וסרטי הנפשה ופרסומות.
בין ההצגות בהן השתתפה, ניתן למנות את "סאלח שבתי" ו"חלון בלהות" (תיאטרון "הבימה"); "קול קטן" (תיאטרון בית ליסין); "מולייר במצרים" (בימת קדם); "האוזן הפרטית" ו"העין הציבורית". מחזות הזמר "גבירתי הנאווה", "צלילי המוסיקה" ו"תום סוייר והאקלברי פין"; "המכשפה" (התיאטרון לילדים ולנוער); "עליזה בארץ הפלאות" (על פי סדרת הטלוויזיה, התיאטרון המוזיקלי).
כתבה וביימה את ההצגות: "כניסה אחורית" ו"ירושלים של סבא".
בין הסרטים ותוכניות הטלוויזיה בהם השתתפה: זנב של עפיפון" (יהודית), "שמיכה חשמלית ושמה משה" (ברטה), "חסר קצת סוכר", "באזז", "מר באום (חיה), "פרא", "טיפת מזל" (הגננת דבי) ובתוכניות "זהו זה!", "כלבוטק", "רמת אביב גימל" (רגינה), "הפוך", "קפה פריז" (חיה איטה), "קריאת כיוון", "סיטון" ובסרט הדוקומנטרי "דביל'ה".
במסגרת הסדרה "בסוד העניינים" (סדרת-ההמשך ל"בלי סודות"), השתתפה במערכוני "המשרד המוזר" לצידה של רובי פורת שובל.
דיבבה בלמעלה משמונים סדרות וסרטי הנפשה, ביניהם: "פרופסור קשת", "קספר וחברים", "היי! בינבה", "אבירי האור הקסום" (אכזרינה), "נילס הולגרסון" (אולה), "דורימון", "דביבוני היער הירוק", "אלף ואחת אמריקות", "ממלכת עכברי השן", "הרפתקאות עיר הדובשנים" (אפי), "אגדות המלך שלמה", "עכברונים קטנים בערבה", "החרב באבן", "עכבר העיר ועכבר הכפר", "102 כלבים וגנבים", "בלינקי ביל", "פו הדב: סיפורו של פיל נפיל", "חוות סוסי הפוני", ובדמויות רבות בסדרת 
הטלוויזיה "אגדות האחים גרים".
הייתה המדבבת הראשונה של ארתור ריד, הדמות הראשית בסדרה "ארתור", עד פטירתה.
ב-10 במרץ 2005 נפטרה בסרגליק ממחלת הסרטן והיא בת 49. נטמנה בבית העלמין ירקון.
איציק כהן (שחקן)

| --- | --- |

כהן, 2018
 לידה:  9 בספטמבר 1968 (בן 56) תל אביב, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 תקופת הפעילות:  מ-1993
 עיסוק:  שחקן
 פרופיל ב-IMDb
 
יצחק (איציק) כהן (נולד ב-9 בספטמבר 1968) הוא קומיקאי, שחקן וזמר ישראלי.
ביוגרפיה

כהן נולד כבן הבכור לנעמי ומאיר במשפחה בת שלושה ילדים. נקרא על שם סבו.
הוא גדל בשכונת צהלה בתל אביב עד גיל 8, אז עבר עם משפחתו להתגורר ביפו. המעבר ליפו היה דרמטי עבורו. הוא נהג להסתגר בבית, לקרוא ספרים ולצפות בטלוויזיה. בתקופת לימודיו בגימנסיה הרצליה, דרכו להסתגל ולהשתלב בחברה הייתה באמצעות הצחקה, ארגון מסיבות, וחיקוי מורים בבית הספר.[דרוש מקור]
ב-1987 התגייס לצה"ל ושירת ביחידת ממכ"א (מרכז מיכון כוח אדם), האחראית על מערכות ניהול כוח האדם שלימים כונסה ליחידת שחר באגף התקשוב וההגנה בסב"ר.
ב-1993 החל ללמוד ספרות ועבד במספרה כמה חודשים. שכנה שלו, מורה לתיאטרון, התעקשה שיש לו כישרון משחק וסידרה לו מבחן במה באוניברסיטת תל אביב, שם סיים תואר ראשון בהצטיינות בחוג לתיאטרון.
ב-1996 הקים יחד עם כמה מחבריו ללימודים את להקת הדראג "בנות פסיה", שהופיעה בתחילה במסיבות של קהילת הלהט"ב במועדון "זמן אמיתי" בתל אביב. באותה תקופה החל להתפרסם, והלהקה הופיעה בין היתר בתוכנית "שובו של השריף" בטלוויזיה החינוכית, ובמחזמר "הכל אגדה" לצד מיכל ינאי.
קריירה > בתיאטרון > באנסמבל עתים

בין השנים 1993–1994 גילם את הכומר בהצגה "רומיאו ויוליה" מאת שייקספיר שעיבדה וביימה רנה ירושלמי. ב-1995 שיחק בהצגה "ויאמר. וילך" שעיבדה וביימה רנה ירושלמי.
קריירה > בתיאטרון > בתיאטרון הקאמרי

ב-2001 גילם את הרב קמע ואת סבתא סעידה בהצגה "הרב קמע" שכתב וביים שמואל הספרי (על פי טרטיף מאת מולייר). ב-2004 גילם את עזרא ספיר בהצגה "הצמה של אבא" שכתבו רמי דנון ואמנון לוי וביים רמי דנון. ב-2006 גילם את רוג'ר דה-ביל (דה-בריס, במקור) במחזמר "המפיקים" מאת מל ברוקס שביים מיכה לבינסון בתיאטרון הקאמרי. ב-2007 גילם את עאבס בהצגה "גפן בלאדי" שכתבו רמי דנון ואמנון לוי וביים רמי דנון. ב-2008 החל לגלם את לייזר וולף הקצב במחזמר "כנר על הגג" מאת ג'וזף שטיין שביים משה קפטן, וגילם את סאלח שבתי בהצגה "סלאח שבתי" מאת אפרים קישון שביים משה קפטן. ב-2010 גילם את פנטלון בהצגה "משרתם של שני אדונים" מאת קרלו גולדוני שביים מוני מושונוב. ב-2012 גילם את שוורץ בהצגה "פופר" מאת חנוך לוין שביים מוני מושונוב, והחל לגלם מושיקו בביוף, המספר במחזמר "קזבלן" שביים צדי צרפתי.
באוגוסט 2017 שיחק כהן בגרסה הישראלית של המחזמר "היירספריי" בתפקיד עדנה טורנבלד, לצידם של רוני מרחבי, עידן אלתרמן, משי קלינשטיין, טלי אורן ועידו רוזנברג.
בין השנים 2019–2020 שיחק כהן במחזמר "זה אני" על שיריו של אייל גולן.
במרץ 2020, החל לשחק בתפקיד הראשי בהצגה "החיים הם קברט".
ב-2021 החל לשחק במחזמר "עד קצה הקשת" בבימויו של עידו רוזנברג.
קריירה > בתיאטרון > בתיאטרון הארצי מיסודו של סמי לוי

ב-2021 חזר לשחק את סאלח במחזמר "סאלח שבתי" בבימויו של צדי צרפתי. בנוסף, החל משנת 2020 משחק כהן בעיבוד העברי לקומדיה הצרפתית "טוק טוק", בתפקיד מטופל הסובל מתסמונת טורט.
קריירה > בתיאטרון > בתיאטרון חיפה

בשנת 2017 שיחק בתפקיד הראשי בהצגה "על מי ועל מה" מאת איאד אקטאר (זוכה פרס פוליצר) בבימויו של משה נאור.
קריירה > דיבוב

ב-1994 דיבב דמויות שונות בסדרה "מסיפורי אבא בונה". ב-2006 דיבב את איקה הסוס בסרט "חוות הקסמים". ב-2017 דיבב את וולאס הרשע בסרט "ביגפוט ג'וניור".
חיים אישיים

בעבר הצהיר כהן בתקשורת כי הוא הומוסקסואל.
בשנת 1998 התחתן עם מיכל קירשנבוים, ולשניים בת. בשנת 2005 התגרש מאשתו. בשנת 2012 נולד לו בן מאשתו לשעבר.
הערות שוליים

↑  אורלי פרום, עכבר העיר אונליין, איציק כהן משתכנז, באתר הארץ, 18 במרץ 2007
↑  רן בוקר, איציק כהן ומשי קלינשטיין יככבו במחזמר "היירספריי" , באתר ynet, 26 באפריל 2017
↑  אמיר סומר, ‏מחסידה וורת'ווייל לעדנה ת'רנבלאד: איציק כהן חוזר לדראג בהצגה חדשה, באתר "Time Out ישראל", 20 ביוני 2017
↑  שגיא בן נון‏, איציק כהן חוזר לבמה: "אין לי חלומות. אני חי את החלום", באתר וואלה, 21 ביוני 2020
↑  איציק מספר על ההצגה טוק טוק בראיון ליעל בר זוהר וקובי מחט – הדו"ח היומי, בעמוד הפייסבוק של טוק טוק ישראל, 23 בינואר 2020
↑  אדינבורו לא מחכה לי, באתר "הבמה"
↑  חגית גינזבורג, עולם גדול מופלא, באתר ynet, 15 ביולי 2009
↑  שי גל, ‏"אני לא מרגיש רקדן אני מרגיש שמן", באתר ‏מאקו‏, 3 בנובמבר 2009
↑  ליאת רון, ‏איציק כהן | שחקן, באתר גלובס, 24 בספטמבר 2009
↑  הזמר במסכה, ‏ההצגה נגמרה: איציק כהן הוא המפורסם בתחפושת הדרקון, באתר ‏מאקו‏, 28 בנובמבר 2020
1 2  אמיר קמינר, איציק כהן, אבל ברצינות, באתר ynet, 31 במרץ 2004
1 2  נחמה פרקש, קוראים לי איציק ואני חושב שהעולם יפה, באתר nrg‏, 22 במאי 2002
↑  נורית לויליכט לחיאני, איך הוא עושה את זה? איציק כהן, גרוש, אבא לדניאל, באתר nrg‏, 11 בספטמבר 2009
↑  מיקי לוין, לאיציק כהן נולד בן, באתר nrg‏, 12 ביוני 2012
יהודה נוריאל, קפטן כהן, באתר ynet, 21 במרץ 2018
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb16562081d (data)  GND: 1037492366  ISNI: 0000 0003 6156 1031  LCCN: no2010176318  SUDOC: 146923766  VIAF: 223123195   WorldCat (עם VIAF): 223123195
עתי ציטרון

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1953 (בן 72 בערך) 
 מדינה:  ישראל 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת תל אביב  אוניברסיטת ניו יורק 
 פרסים והוקרה:  פרס רוזנבלום לאמנויות הבמה 
 
עתי ציטרון (נולד ב-3 ביולי 1953) הוא במאי תיאטרון ישראלי. כיהן כמנהלו האמנותי של פסטיבל בת-ים הבינלאומי לתיאטרון רחוב בשנים 2007–2010. פרופסור חבר וראש החוג לתיאטרון באוניברסיטת חיפה בשנים 2005–2009.
פעילות אמנותית, מרצה

ציטרון למד בימוי לתואר ראשון בחוג לאמנות התיאטרון של אוניברסיטת תל אביב. את לימודי הדוקטורט עשה במחלקה ללימודי המופע (Department of Performance Studies) באוניברסיטת ניו יורק, כשהוא משמש עוזר הוראה לפרופסורים ריצ'רד שכנר (Richard Schechner) ומל גורדון (Mel Gordon). הוא זכה פעמיים במלגת פולברייט ללימודים ולמחקר תיאטרוני בארצות הברית. משנות ה-80 ציטרון מלמד במסגרות שונות, מרצה, כותב, מביים ועוסק בניהול אמנותי. בכל עיסוקיו האמנותיים, הוא מזוהה עם התיאטרון האחר בישראל, בעיקר עם התיאטרון החזותי, וכן חוקר את הקשר בין תיאטרון ניסיוני לבין מופעי פולחן, שאמאניזם וקרנבל בחברות מסורתיות. ציטרון לימד גם בבית הספר לאמנויות הבמה של סמינר הקיבוצים, בחוג לאמנות התיאטרון ובתוכנית הרב תחומית של הפקולטה לאמנויות באוניברסיטת תל אביב, בבית הספר לעיצוב לאמנויות הבמה בהנהלת רקפת לוי, בשלוחת קולג' ברטון הול של אוניברסיטת לידס, שם ריכז את הלימודים לתואר שני בתיאטרון ובאוניברסיטת ניו יורק.
פעילות אמנותית, בימוי

ציטרון כתב וביים בעיקר בתיאטרון שוליים. בראשית דרכו כבמאי העלה את ערב שירי האהבה הערבי-עברי, השתדלות נוספת בתיאטרון הקומה השלישית ביפו, עם השחקנים ראתב עאוודה ואירית מוהר והמוזיקאי שלמה בר. ב-1982 העלה בניו יורק את "תוקע פגיון במחוך שלה" (Plunging My Dagger Into Her Corset) על פי סונאטת קרויצר של לב טולסטוי ויומניה של סוניה, אשת טולסטוי. ב-1985 העלה תיאטרון בית ליסין את מחזהו, "פן", על חייו של המשורר אלכסנדר פן. ב-1987 זכה בפרס הראשון של אירועי הרחוב בפסטיבל ישראל על בימוי יצירתו של אלדד זיו, אין זו בן זו: האופרה. השניים המשיכו לשתף פעולה בבימוי ינתי פרזי בתיאטרון החאן הירושלמי שנה מאוחר יותר.
ניהול בית ספר לתיאטרון חזותי

בין 1993 ל-2000 ניהל ציטרון את בית הספר לתיאטרון חזותי בירושלים. בשנים אלו פיתח תוכניות לימוד בינתחומיות, יצר קשרים בינלאומיים עם מוסדות דומים ועם פסטיבלים באירופה (תלמידי בית הספר זכו במספר פרסים בפסטיבלים אלה), פיתח תוכנית לימודים אקדמית (בשיתוף עם מכללת דוד ילין) וקידם לימודי ליצנות ומולטימדיה.
מנהל פסטיבל עכו

בשנים 2001–2004 היה ציטרון מנהלו האמנותי של פסטיבל עכו לתיאטרון אחר. בתפקיד זה ביקש לבחון מחדש את המושג "תיאטרון אחר" והזמין לפסטיבל אמנים בינתחומיים רבים, שיצרו לראשונה בתיאטרון. בין האמנים שהופיעו בשנים אלו בפסטיבל היו: הילה לולו לין שיצרה ב-2002 את העבודה "טיפת חלב", מיכל היימן שיצרה את העבודה האינטראקטיבית, "מה את חושבת?", אורי דרומר עם יצירתו "עורי" (פרס ההצגה הטובה ביותר, 2002) ונאורה שם שאול שיצרה את "מדיאה אקס" – הצגה שניתן היה לצפות ולהשתתף בה, הן בתיאטרון והן בבית, באמצעות האינטרנט. בארבע השנים בהן ניהל את פסטיבל עכו, פיתח ציטרון את הדו-שיח עם תושביה הערביים של העיר ויזם פרויקטים של שיתוף פעולה ערבי-יהודי. סדנת "שפה משותפת" הפגישה יוצרים משני העמים באמצעות תיאטרון התנועה ההודי.
תיאטרון יהודי-ערבי

בקבוצת תיאטרון הרחוב למדו יחד בני נוער ערביים ויהודיים את טכניקות המשחק, המוקיונות והלהטוטנות של תיאטרון הרחוב. במסגרת התחרות הוצגו דרך קבע הצגות בערבית, ביניהן "פסאתין" של ראידה אדון ו"שינתיאן" של ח'אולה חאג'-דיבסי (פרס ההצגה הטובה ביותר, 2002) – שתיהן בבימוי מאזן גטאס, "האוטובוס" מאת איימן אגבאריה ו"יום בחיינו" של סעדאללה וואנוס בבימוי מוחמד בכרי.
פרס עיריית תל אביב

על מכלול יצירתו כבמאי, כיוצר וכמנהל פסטיבל עכו ובית הספר לתיאטרון חזותי זכה ציטרון בשנת 2004 בפרס רוזנבלום לאמנויות הבמה מטעם עיריית תל אביב-יפו. בנימוקים לפרס ציין חבר השופטים, בין היתר,
"פועלו של עתי ציטרון כמנהלו האמנותי של פסטיבל עכו לתיאטרון אחר מוכיח שבאמצעות העזה, חזון, יצירתיות וחשיבה ביקורתית אפשר לשנות נורמות אמנותיות שהשתרשו, לבנות פסטיבל חדשני ועדכני ולהציע אופציות אמנותיות מאתגרות לקהילת התיאטרון."
יצירות נוספות

בשנת 2006 יצר את הסיאנס של רומיאו – תיאטרון מוזיקה על פי האלבום The Juliet Letters של אלביס קוסטלו ורביעיית ברודסקי. בגרסה העברית, שעלתה במרכז סוזן דלל ובתיאטרון המעבדה בירושלים כיכב תומר שרון (תומש) ולצידו, חברות הרביעייה הישראלית העכשווית. גרסה אנגלית של המופע עלתה בפסטיבל בוונקובר בפברואר 2007 והוזמנה להשתתף בפסטיבל הפרינג' באדינבורו. ב-2008 ביים את מחזהו של ז'ורז' פרק, העלאה במשכורת, במסגרת החוג לתיאטרון של אוניברסיטת חיפה.
פסטיבל בת-ים הבינלאומי לתיאטרון רחוב, אותו ניהל ציטרון בשנים 2007–2010, התאפיין גם הוא בבינתחומיות, כשהתוכנית כללה עבודות רבות של אמנים פלסטיים, כוריאוגרפים ומוזיקאים, לצד יצירות של קבוצות תיאטרון רחוב מסורתיות, להטוטנים ומוקיונים.
בשנת 2016 מביים את ההצגה "על אביסו זה לא, תיאטרון בשפת סימנים לחירשים ושומעים כאחד", ההצגה הועלתה בניו יורק ובפסטיבל עכו והיא נבנתה באלתור ומתוך שיתוף פעולה עם המחקר המעבדתי של פרופ' וונדי סנדלר "הדקדוק של הגוף". המחזה נכתב באלתורים עם השחקנים, והוא מופע שכולל כמה משפטים בלבד הנאמרים בפתיח.
תום לוי

ערך זה עוסק בפרופסור. אם התכוונתם לדמות ממשימה עולמית, ראו .
| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1935 (בן 90 בערך) ברלין, גרמניה הנאצית 
 ענף מדעי:  חקר התיאטרון 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת תל אביב  אוניברסיטת ייל  אוניברסיטת ניו יורק 
 מוסדות:  אוניברסיטת תל אביב 
 
תום לוי (נולד ב-1935) הוא פרופסור אמריטוס בחוג לאמנות התיאטרון באוניברסיטת תל אביב. הוא במאי, מתרגם, מורה לבימוי, למשחק, ולכתיבה דרמטית.
קורות חייו

לוי נולד לרודולף, מורה לפיזיקה ומתמטיקה ולמינה, ציירת ומורה לאמנות, בברלין בירת גרמניה. אביו ניגן כתחביב, בתזמורת היידישער קולטורבונד בברלין.
אביו זכה לאשרת עלייה לארץ ישראל כנגן בהתזמורת הסימפונית הארץ ישראלית ובעקבותיו עלו ב-1938 גם האם והבן.
הוא בעל תואר ראשון מן החוג לאמנות התיאטרון באוניברסיטת תל אביב, תואר שני בבימוי מאוניברסיטת ייל בארצות הברית ודוקטורט מאוניברסיטת ניו יורק. ביים תסכיתים בקול ישראל ובגלי צה"ל. היה המנהל האמנותי של תיאטרון בית ליסין (1986) ושל פסטיבל עכו לתיאטרון ישראלי אחר 1984–1985. היה ראש החוג לאמנות התיאטרון באוניברסיטת תל אביב בשנים 1990–1994 ובשנים 1996–2000. מאז היותו מרצה לתיאטרון, ביים הפקות סטודנטים בחוג לאמנות התיאטרון, בבית הספר לאמנויות הבמה בסמינר הקיבוצים ובבית הספר לאמנויות הבמה, בית צבי ברמת גן.
ביים בתיאטרונים

תיאטרון באר שבע, תיאטרון חיפה, תיאטרון הבימה, תיאטרון החאן הירושלמי, פסטיבל עכו לתיאטרון ישראלי אחר, בימת הקיבוץ, ועוד.
ביים הצגות

1973 "אנשים קשים", מאת יוסף בר-יוסף, בתיאטרון חיפה וב Teatro Santa Rosa, Rio De Janeiro
1974 "חתונה", מאת יוסף בר-יוסף בתיאטרון הבימה.
1975 השיבה מאת מרים קיני, בתיאטרון באר שבע. ערב זיכרון ללודוויג ואן ריצ'י, מאת ערן פרייס, באוניברסיטת תל אביב ובבימת הקיבוץ. אנדורה, מאת מקס פריש, בתיאטרון באר שבע.
1976 "אחת, שתים, שלוש: צ'כוב", מאת אנטון צ'כוב, תיאטרון באר שבע. תיבת נוח, מאת דניאל הורוביץ ומיכאל פלנדרס, באוניברסיטת תל אביב. קורצ'אק והילדים, מאת ארווין סילוואנוס, בתיאטרון צוותא תל אביב.
1979 "חיבוק", מאת ישראל המאירי, במת החזרות תיאטרון הקאמרי.
1980 "נופש רווקים", מאת ערן פרייס, בימת הקיבוץ.
1981 "אבל מי אמר לו להסתובב", מאת נתן זך וורד שילוני באוניברסיטת תל אביב. תמונות ציד מבוואריה התחתית, מאת מרטין שפר, באוניברסיטת תל אביב. כמו כדור בראש, מאת מרים קיני, צוותא תל אביב.
1982 "שלוש אחיות", מאת אנטון צ'כוב, בסמינר הקיבוצים. העקדה, מאת עירא דביר, בתיאטרון חיפה (קריאה מבוימת).
1983 "דון ז'ואן חוזר מהמלחמה", מאת אדן פון הורבאט, בבית הספר לאמנויות הבמה בית צבי. אימתו ומצוקתו של הרייך השלישי, מאת ברטולט ברכט, באוניברסיטת תל אביב. רק אתמול נולדה, מאת גארסון קאנין, בבית צבי. ומה היה אומר החבר ברכט, מאת ברטולט ברכט (קולאז'), תיאטרון בית ליסין. כמו כדור בראש (Like a Bullet in the Head), מאת מרים קיני, בפסטיבל אדינבורו.
1984 "ברכה", מאת מוטי בהרב, תיאטרון באר שבע. יובל, מאת ג'ורג' טבורי, בתיאטרון החאן. מכתבים הביתה, מאת סילביה פלאת', בבית ציוני אמריקה תל אביב.
1985 "הפי אנד", מאת ברטולט ברכט וקורט וייל, באוניברסיטת תל אביב. רצח האחות ג'ורג, מאת פרנק מרקוס, באוניברסיטת תל אביב.
1986 "אורפאוס", מאת פטר גריינר, אוניברסיטת תל אביב.
1987 "בבתא", מאת מרים קיני, התיאטרון הלאומי הבימה. אימתו ומצוקתו של הרייך השלישי, מאת ברטולט ברכט, באוניברסיטת תל אביב.
1988 "היי טיריליי", ערב שירי תיאטרון, באוניברסיטת תל אביב. חי, מאת יוסי סיאס, פסטיבל עכו. צ'רלי קצ'רלי, מאת דניאל הורוביץ, אוניברסיטת תל אביב.
1990 "המלך שלמה ואשמדאי", מאת ע. הלל, אוניברסיטת תל אביב.
1990 "כך עושות כולן", מאת מוצרט, האקדמיה למוזיקה תל אביב.
1991 "ציריך עיר מפלט", קולאז' דרמטי, אוניברסיטת תל אביב
1992 "איש למאנשה", מאתדייל ואסרמן ומיטש ליי, באוניברסיטת תל אביב.
1993 "אדם נטו" (שירי מחזמר), אוניברסיטת תל אביב בפסטיבל תיאטרונטו.
1995 "זר אבל בבית: קורט וייל באמריקה" (קולאז'), אוניברסיטת תל אביב.
1996 "ליל העשרים" – יהושע סובול (בגרמנית), אוניברסיטת קונסטאנץ.
1997 "קורט ווייל בגלות" (קולאז' דרמטי מוזיקלי בגרמנית), בקונסטאנץ. המנהיג (קולאז' דרמטי מוזיקלי), באוניברסיטת תל אביב. 1948 מאת גבריאל בן-שמחון, אוניברסיטת תל אביב
1998 "משפט בישראל" (קולאז' ספרותי), באוניברסיטת קלן ובאוניברסיטת תל אביב.
2000 "אלאונור מאקוויטניה", מאת רימונה פרקש, באוניברסיטת תל אביב.
2002 "פיקניק", מאת ויליאם אינג', בית צבי.
2003 "שיקול מוטעה", מאת רון ישועה, תיאטרון בית ליסין.
2004 "מברלין לתל אביב", קברט הייקים, בכנס הייקים משכנות שאננים ירושלים.
2005 "מהומה בטהיטי", מאת ליאונרד ברנשטיין + הטלפון, מאת ג'אן קרלו מנוטי. עם התזמורת הקאמרית הישראלית.
2007 "אנו באנו ארצה", קברט היקים II, בצוותא תל אביב. נערת המשי המלאכותי, מאת אירמגארד קווין, צוותא.
תרגומי מחזות > מגרמנית

ברטולט ברכט – אימתו ומצוקתו של הרייך השלישי, הפי אנד, תופים בלילה.
פטר גריינר - אורפאוס.
אינגה דויטשקרון – מהיום קוראים של שרה.
אדן פון הורבאט – דון ז'ואן חוזר מהמלחמה.
פולקר לודוויג – מסיבה אצל פאפאדאקיס.
אירמגארד קווין - נערת המשי המלאכותי.
ארתור שניצלר – פרופסור ברנרדי.
מרטין שפר – תמונות ציד מבוואריה תחתית.
תרגומי מחזות > מאנגלית

ויליאם אינג' - פיקניק
דייל ואסרמן וג'ו דאריון – איש למנשה
יו ווילר וריצ'רד וילבור - קנדיד
ביים בטלוויזיה

הכללית, את הדרמה - עוולה, מאת יוסף חיים ברנר בעיבוד חנה בן ארי. תום לוי ביים את השחקנים ואילו פול סלינג'ר השתתף בבימוי הטלוויזיוני.
מאמריו

תום לוי, "חוקר מציג יוצר – עדנה שביט", בכתב העת "מותר" 12, עמ' 91–100, הפקולטה לאמנויות באוניברסיטת ת"א בשיתוף עם א. ביתן הוצאה לאור, 2004.
תום לוי, לידתו ומותו של "תיאטרון חדש", ארגון יוצאי מרכז אירופה.
תום לוי, נקים בית ל"הבימה" בסיבוב הראשון אתר ארגון יוצאי אירופה.
תום לוי, היקים והתיאטרון העברי, סדרה של כ-15 מאמרים, "יקינתון" (כתב העת של ארגון יוצאי מרכז אירופה) החל מחוברת 237 ינואר 2010; הופיע כספר בהוצאת רסלינג, 2016
תום לוי, היבטים בעבודת שחקנית-במאי ביצירתה התיאטרונית של חנה מרון, תפקידה של שחקנית חנה מרון, 1994, (עמ' 57–64)
תום לוי, מבניות וקישוטיות כקריטריונים באפיון עבודתו של שחקן התיאטרון, מותר, מס' 3, 1996 (עמ' 155–160)
תום לוי, המלה הכתובה כהיגד בימתי, מותר, מס' 6, 1998 (עמ' 193–200)
תום לוי, התיאטרון הישראלי 1948–1998, בין חובבנות למקצוענות, מותר, מס' 7, 1999 (עמ' 187–190)
תום לוי,Casting as an Interpretative Means, On Interpretation in the Arts, ed. Nurith Yaari, Assaph Book Series, 2000 (pp. 219-232)
תום לוי, האירוע התיאטרוני כמסע, מותר מס' 12, 2004 (עמ' 15–17)
תום לוי, חפצים במציאות ועל במת התיאטרון, מותר מס' 13, 2005 (עמ' 27–30)
תום לוי,Composers as Interpreters: The Case of And What Received the Soldier's Wufe? Bertolt Brecht: Performance and Philosophy, ed. G. Kaynar and L. Ben-Zvi, Assaph Book Series, 2005 (pp. 177-186)
תום לוי,Exilanten, Flüchtlinge, Migranten und Einwanderer: Jeckes im palästinischen Theater, Zweimal Heimat Die Jeckes zwischen Mitteeuropa und Nahost, Hg. M. Zimmermann, Y. Hotaam.beerenverlag, 2005 (pp. 153-163)
תום לוי, גולים, פליטים, מהגרים ועולים יקים בתיאטרון הארץ ישראלי, בין המולדות היקים במחוזותיהם עורכים מ. צימרמן וי. חותם, מרכז זלמן שזר לתולדות ישראל, 2005 (עמ' 143–152)
תום לוי, Scenographic Pictorial Languages, Pictorial Languages and their Meanings, ed. C. B. Verzar and G. Fishhof, Tel Aviv University, 2006 (pp. 403-410)
תום לוי, קונפליקטים על מהותו ותפקידו של התיאטרון בין עולי מרכז-אירופה ו"היישוב" בארץ-ישראל של שנות השלושים, מותר מס' 17, 2010.
הערות שוליים

↑  מדריך מאה שנה לתיאטרון הישראלי, ארכיון התיאטרון של אוניברסיטת ת"א.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007313552605171  GND: 1116353601  ISNI: 0000 0004 6468 4528  VIAF: 52147724675464590760   WorldCat (עם VIAF): 52147724675464590760
יגאל עזרתי

| --- | --- |

יגאל עזרתי (אוקטובר 2011)
 לידה:  6 באוגוסט 1956 (בן 68) 
 מדינה:  ישראל 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת תל אביב 
 פרסים והוקרה:  פרס רוזנבלום לאמנויות הבמה (2004)  פרס קיפוד הזהב (2021) 
 
יגאל עזרתי במבנה התיאטרון הערבי-עברי ביפו
יגאל עזרתי (נולד ב-6 באוגוסט 1956) הוא במאי, ומחזאי ישראלי, משמש כמנהל האמנותי של "התיאטרון מקומי" ושל "התיאטרון הערבי-עברי ביפו".
חיים אישיים

עזרתי היה נשוי לסופרת אילנה ברנשטיין, אותה הכיר בגרעין הנח"ל בקיבוץ סופה, הם התגרשו לאחר מספר שנים.
עזרתי מתגורר בתל אביב עם בן זוגו אורי ושתי בנותיהם.
מעבודות הבימוי שלו

"שמפרחת" (ההצגה זכתה לציון לשבח, פסטיבל עכו 1985)
העלמה יוליה
"איש המרתף" (ההצגה הועלתה בלונדון)
"פרוטוקולים" (משפט גבעתי, ההצגה הועלתה בפסטיבל עכו 1990)
"הערב רוקדים" (בשיתוף גבי אלדור, זוכי פרס ראשון בפסטיבל עכו 1991 וארבעה ציונים לשבח). ההצגה הועלתה למעלה מ-200 פעם.
"השולחן הכחול", מאת גבי אלדור, זוכי פרס המבקרים בפסטיבל חיפה להצגות ילדים, 1995
"המלך ליר", 1994–1996. שתי גרסאות שונות למחזה מאת שקספיר
"אדון V" (מסע בעקבות מרדכי ואנונו"), מאת יגאל עזרתי. שחקן: יונתן צ'רצ'י. ציון לשבח בפסטיבל תיאטרונטו 1997. הופיעה בלונדון, בפסטיבל אדינבורו, בארצות הברית, בקהיר ובקלן שבגרמניה. עלה שוב ב-2004.
"סמטת הכיסאות הלבנים" מאת גבי אלדור, זכתה בפרס ההצגה הטובה בפסטיבל עכו 1997, והופיעה בגרמניה ובפסטיבל תיאטרון בינלאומי בקרקוב.
"יפורט בחסוי – עצירים מינהליים" (בתיאטרון צוותא 1998)
"הקמצן", על פי מולייר. הוצגה כ-150 פעמים.
"משרתם של שני האדונים", על-פי קרלו גולדוני, בשיתוף עמותת תיאטרון מרוקאי
"רצח פוליטי (3 שנים לרצח)" (בתיאטרון הבימה 1998
ביים בתיאטרון הערבי-עברי ביפו

"היתומים של יפו"
"הערב שוב רוקדים" (בשיתוף גבי אלדור)
"ועדת האמת והפיוס" (עכו 2000)
"פר גינט" (2003)
"חזרה לסערה" - עיבוד על פי: "הסערה" מאת ויליאם שייקספיר, מאת אמה סזר (2005)
"סעדון המשוגע" מאת לנין א-רמלי (2006)
"קרקס קוראז'" (עיבוד של "אמא קוראז'") (2008)
"אום כולת'ום" (2014)
"סעדון אלמג'נון" (בית הספר לאמנויות הבמה בסמינר הקיבוצים בשיתוף עם תיאטרון יפו, 2016)
פרסים והוקרה

פרס רוזנבלום לאמנויות הבמה (2004)
פרס קיפוד הזהב על מפעל חיים (2021)
הערות שוליים

1 2 3 4  רותי זוארץ, ‏מייסד התיאטרון הערבי-עברי ביפו מאמין בדו קיום: "יש סיבה לקום בבוקר ולהיאבק בפסימיות", באתר מעריב אונליין, 31 באוגוסט 2015
↑  גרעיני שיר ופרח אזרחו את סופה, דבר, 18 בינואר 1977
↑  אורן כהן, שני סרבני שטחים מתנועת "יש גבול" חזרו לכלא, חדשות, 12 ביולי 1988
↑  שוש אביגל, עכו, סוכות חשמ"ד: תיאטרון אחר, כותרת ראשית, 21 בספטמבר 1983
↑  ביקורות:
שוש אביגל, האחר הממוסד ביותר, כותרת ראשית, 9 באוקטובר 1985
אליקים ירון, תנ"ך עכשיו, מעריב, 2 באוקטובר 1985
צביה גרנות, עדי עציון ־־ אלף נשמות ופרצופים, מעריב, 9 באוקטובר 1985
↑  איפיגניה היפה, מעריב, 4 באוגוסט 1986
↑  חיים נגיד, מחזה מקורי ראשון בתיאטרון הספריה, מעריב, 12 בפברואר 1987
↑  חיים נגיד, שידוך חדש,אדי ופוס, מעריב, 23 במרץ 1987
יוסי עוזרד, הצגה - אדי פספוס, חדשות, 7 במאי 1987
אליקים ירון, שחקנית שהיא תיאטרון, מעריב, 22 באפריל 1987
אליקים ירון, אמש בתיאטרון - תפריט דליל, מעריב, 18 בפברואר 1987
↑  תלמה אדמון, קשה להאמין שהוא שיכור, מעריב, 6 בנובמבר 1987
↑  אליקים ירון, מנת אשליות כסם של חיים, מעריב, 15 באוקטובר 1989
↑  חיים נגיד, תיאטרון האימה, מעריב, 1 באוקטובר 1990
↑  תמי לוביץ, עוד חדשות - תרבות-  גנזי ואלקבץ, 25,632 לילות של ריקודים, חדשות, 15 בספטמבר 1991
↑  "הערב רוקדים" - מרגז סוזן דלל, חדשות, 18 באוקטובר 1991
↑  שוש אביגל, פסטיבל עכו - מגיע פרס ראשון, חדשות, 25 בספטמבר 1991
↑  שוש אביגל, מה יש - ״הערב רוקדים״ - הצגה אחרונה, חדשות, 6 באוגוסט 1993
↑  ציפי שוחט, לא עושים הצגות, באתר הארץ, 29 במרץ 2009
↑  אורלי נוי, פסטיבל יאפא לאופטימיות: "אנשים חזרו לחיות ביחד, וחוזרים גם לתיאטרון", באתר "שיחה מקומית", 17 במאי 2022
ראודה סלימאן, ‏אין לי ארץ אחרת: פסטיבל יאפא הוא עיר מקלט לתרבות ערבית, באתר "Time Out ישראל", 5 ביולי 2021
↑  ציפי שוחט, ההצגה על ואנונו תועלה שוב לרגל שחרורו מהכלא, באתר הארץ, 19 באפריל 2004
↑  הארץ, התיאטרון הערבי-עברי ביפו ישתתף בפסטיבל תיאטרון בינלאומי בקרקוב, באתר הארץ, 1 באפריל 2003
↑  רצח פוליטי (3 שנים לרצח), באתר ארכיון "הבימה"
↑  בכורה לעיבוד של יגאל עזרתי  ל"פר גינט", באתר הארץ, 21 באוקטובר 2003
↑  ציפי שוחט, חזרה לסערה, באתר הארץ, 25 בספטמבר 2005
 צבי גורן, "חזרה לסערה" –נוכחות כובשת של אשר צרפתי, באתר "הבמה", 24 בנובמבר 2005
↑  מיכאל הנדלזלץ, סיור בארץ לא נודעת, באתר הארץ, 10 במאי 2006
↑  מיכל בעדני-בן שישו, עכבר העיר, עושים קרקס מהטרגדיה, באתר הארץ, 17 בפברואר 2008
↑   מיכאל הנדלזלץ, "אום כולת'ום": דיווה מזרח-מערב, באתר הארץ, 17 בספטמבר 2014
 צבי גורן, אום כולת׳ום - השירה שבאישה, באתר "הבמה", 29 בספטמבר 2014
↑  מיכאל הנדלזלץ, "סעדון אל מג'נון": משוגע מי שלא משוגע, באתר הארץ, 17 בנובמבר 2016
↑  חגית גינזבורג, "הסוף" זכתה בפרס קיפוד הזהב להצגות פרינג', באתר הארץ, 26 בנובמבר 2021
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007296905305171  LCCN: no2008071378  VIAF: 58891126   WorldCat (עם VIAF): 58891126
גורן אגמון

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  17 באפריל 1954 (בת 70) קבוצת שילר, ישראל 
 שם לידה:  חנה גורן 
 מדינה:  ישראל 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת תל אביב  אוניברסיטת ניו יורק 
 
גורן אגמון (נולדה ב-17 באפריל 1954) היא מחזאית, במאית תיאטרון ודרמטורגית ישראלית.
ביוגרפיה

גורן אגמון נולדה וגדלה בקיבוץ קבוצת שילר.
לאחר שחרורה מצה"ל, למדה תואר ראשון במגמת בימוי בחוג לתיאטרון באוניברסיטת תל אביב. המחזה הראשון שכתבה לתיאטרון רפרטוארי "כמו ציפור בודד על גג" עלה בשנת 1979 בתיאטרון הבימה.
לימדה כתיבה דרמטית באוניברסיטת תל אביב, בתיאטרון פסיק ובבית ספר למשחק ענת ברזילי.
בשנת 2001, כתבה את המחזה "מכתב לנועה", שעלה בתיאטרון בית ליסין בבימוי איציק ויינגרטן ובכיכובו של דליק ווליניץ, המחזה הציג כ-400 פעמים ואגמון זכתה בפרס התיאטרון על כתיבתו.
בשנת 2006 כתבה את המחזה האוטוביוגרפי "קפה ערבה", שעלה בתיאטרון בית ליסין. המחזה מספר את סיפור ילדותה כילדה חריגה בחברה הקיבוצית הקונפורמיסטית.
הייתה נשואה לעידן אגמון (בנו של יעקב אגמון) ולהם 2 ילדים. מאוחר יותר השניים התגרשו.