stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שמורת שער פולג
הערות שוליים

↑  מפה עם סימון איזור ביצתי 'בירכת רמאדן' (באנגלית) 1918, מפה שהוכנה על ידי צבא בריטניה, באתר הספרייה הלאומית, אוסף המפות ע"ש ערן לאור
|  שמורות טבע בישראל |
| --- | --- | --- |
| הגולן | אירוס הביצות נוב • אלי על • בריכת בראון • גמלא • הר אביטל • הר חרמון • הר חרמונית • הר פרס • הר שיפון • יער אודם • יער יהודיה • נחל גילבון • נחל משושים • נחל הבניאס • מג'רסה • סוסיתא |  |
| צפון | אבוקה • אלון • אלונה • אלוני אבא • אלוני בית קשת • נחל בית העמק • בריכת פסוטה • אלוני ברעם • אלוני יצחק • בוריקה • גאון הירדן •  החולה • הר ארבל • הר חורשן • הר יונה • הר מירון • הר שכניה • חוטם הכרמל • חוף דור-הבונים • חורבת קרתא • חורשת טל • חי-בר כרמל • מערת פער •  נחל בזק • נחל בצת • נחל דישון • נחל הקיבוצים • נחל כזיב • נחל מערות • נחל עמוד • נחל ראש פינה • נחל שניר • נחל שרך • נחל תבור • נחל תות • נחל עיון • עין אפק • עין ארובות • עין נוטרה • עין נימפית • עין תאו • פארק הכרמל • ראש הנקרה • רמות מנשה • תל דן • תל אנפה • תל סהרון • תל שמרון |  |
| מרכז | ביצת זיתא • בני ציון (חרוצים) • בריכת דורה • בריכת יער • גבעת האירוסים • גדור • געש • האירוסים • הדסים • המסרק • חולות ניצנים • מבוא אשדוד • חורבת מדרס • חורבת סעדים • מערת אבשלום • מערת התאומים • נאות קדומים • נחל דולב • נחל כפירה • נחל פולג • נחל קטלב • נחל שורק • נחל התנינים • עינות גיבתון • שער פולג |  |
| יהודה | אלוני שמואל • אל כנוב • הר הטייסים • ואדי מכוך • נחל אוג • נחל בזק עילי • נחל פרת • עינות צוקים • קנה וסמר |  |
| השומרון | הר כביר • יער אום צפא • יער ריחן • נבי רביח • נחל פצאל • נחל קנה • עינות זרקא • רכס טמון • ביצת ואדי מלחה • בור הציפורים • נחל שילה עילי |  |
| הנגב | בקעת תמנע • בתרונות רוחמה • גבעות להב • הבשור • המכתש הגדול • המכתש הקטן • הר הנגב • הר חירן • הר עמשא • הרי אילת • חולות משאבים • חולות סמר • חוף האלמוגים • חי-בר יטבתה • מכתשים בנגב • מצוק הצינים • נחל גרר • נחל ערוגות • נחל עשוש • נחל צין • עין גדי • ערבת עברונה • פארק הלס • פורה |  |
| שמורות ימיות | איי חוף ראש הנקרה • ים ראש הנקרה-אכזיב • שקמונה • ים ראש הכרמל • ים דור-הבונים • ים שקמה • איי חוף דור-מעגן מיכאל • ים גדור • ים האלמוגים • חוף האלמוגים • הים הדרומי • הפרעת פלמחים |  |
"שער פולג" - הפרצה בה זורם כיום נחל פולג
שרידי אודים
צמחייה ושביל הליכה מסומן בשמורה
צ'בורשקה

| --- | --- |

 הופעה ראשונה:  Crocodile Gena and His Friends 
 יוצרים:  אדוארד אוספנסקי 
 גילום הדמות:  Larisa Brokhman, Klara Rumyanova, אולגה קוזמינה, Anzhelika Varum, Nozomi Ōhashi 
 
צ'בורשקה והתנין גֶנה על בול סובייטי
צ'בורשקה בגן סיפור "צ'בורשקה וחבריו" בחולון
צֶ'בּוּרָשְקָה (ברוסית: Чебурашка) הוא יצור בדיוני בעל גוף קטן, אוזניים גדולות ופרווה קצרה וחומה. הוא דמות ספרותית בסדרת ספרי ילדים מאת הסופר הרוסי אדוארד אוספנסקי, כמו כן הוא הגיבור של סדרת הנפשה הקרויה על שמו, בה דמותו צוירה על ידי לאוניד שוורצמן.
לפי הסיפור, צ'בורשקה הוא חיה קטנה ומצחיקה, אשר אינה מוכרת למדענים, ומתגוררת ביער טרופי. יום אחד הוא הגיע בטעות לארגז תפוזים, אכל את כולם, והלך לישון. לאחר שמצא אותו המוכר המופתע בחנות שאליה הגיע ארגז התפוזים, הוא הוציא את צ'בורשקה מהארגז והושיב אותו על השולחן, אבל משום שכפות ידיו נרדמו לאחר שבילה הרבה מדי זמן בארגז, הוא נפל (משמעות המילה "чебурахнулся", "צ'בּוּראכנולסיה", בניב דיבורי רוסי: "נפל", "התגלגל") מהשולחן לכיסא, ומהכיסא לרצפה. מנהל החנות, שראה זאת, החליט לקרוא לחיה הקטנה "צ'בורשקה". מילים עם שורש זה מיושנות ברוסית; אוספנסקי החיה אותן.
ישנה תיאוריה שאומרת כי צ'יבורשקה הוא למעשה ישראלי, שכן מקורו של ארגז התפוזים שאיתו הגיע הוא מיפו.
לצ'בורשקה יש גוף דמוי דוב ואוזניים גדולות ועגולות. מינו ככל הנראה זכר. בספר, צ'בורשקה מבלה הרבה זמן עם תנין בשם גֶנה, שהולך על רגליו האחוריות ומנגן באקורדיון.
בהקדמה לספרו, מציין הסופר שההשראה שלו לסיפור הייתה בובות משחק שלו מילדותו, בהן בובה שלא ברור מי הייתה אמורה להיות – אותה הוא כינה "צ'בורשקה".
צ'בורשקה מפורסם בכל רוסיה וברית המועצות לשעבר. הוא נבחר לקמע הרשמי של קבוצת האולימפיאדה באולימפיאדת הקיץ ביוון -2004.
נוסף על רוסיה וברית המועצות לשעבר, צ'בורשקה התפרסם גם בארצות אחרות, כדוגמת יפן - שם הוקרנו סרטיו ב-15 בתי קולנוע. לפי הערכות, כ-700,000 יפנים צפו בסרטי צ'בורשקה בתקופה שבין קיץ 2001 לאביב 2002. מספר חברות יפניות קנו זכויות להפיק פרסומות עם דמותו של צ'בורשקה, ובנוסף לכך יצאה סדרת אנימה המבוססת על הסרטים.
ב-2018 הוקם בחולון גן סיפור בשם  "צ'בורשקה וחבריו" ברחוב משה שרת 27.
סרטי צ'בורשקה (רוסיים מקוריים)

1969 – גנה והחברים (Крокодил Гена)
1971 – צ'בורשקה יום הולדת (Чебурашка)
1974 – הגברת הזקנה שפוקליאק (Шапокляк)
1983 – צ'בורשקה הולך לבית הספר (Чебурашка идет в школу)
2023 – צ'בורשקה (Чебурашка)
הערות שוליים

↑  http://www.ghibli-museum.jp/cheb/top.html
↑  ייצא לאקרנים ב-1 בינואר 2023
תל פרי

תל פרי (Tell Fray) היה תל עתיק ששכן על הגדה המזרחית של הפרת במחוז א-רקה בצפון סוריה. אתר זה שכן במקום בו משתרע היום אגם אסד והוא נבלע מתחת לפני האגם. שמו של התל מקורו בתעלת מים עתיקה שנקראה פרי או "הפרת הקטן".
החפירות

אתר זה נחפר בשנים 1972–1973 במסגרת משלחת משותפת סורית-איטלקית בהנהלתם של הארכאולוג הסורי עדנאן בוני ופאולו מתיאה (Paolo Matthiae), ארכאולוג איטלקי ופרופסור בספיאנצה - אוניברסיטת רומא שחפר גם באבלה. משלחת החפירות הייתה חלק ממאמץ בינלאומי שנוהל על ידי אונסק"ו לחפור אתרים רבים ככל האפשר באזור שהיה צפוי להיות מוצף באגם שייוצר בעקבות בנייתו של סכר טבקה על נהר הפרת. האתר נעלם מתחת למי האגם בשנת 1974.
ממצאים בתל

בחפירות התגלו שכבות ארכאולוגיות שתוארכו למאה ה-14 לפנה"ס לתקופת הברונזה המאוחרת. הממצאים כללו שני מקדשים, אחד המקדשים היה כנראה לאל תשהוב (Teshub), שהיה אל השמיים והסערה במיתולוגיה החורית. בחפירות התגלו גם מספר מבני מגורים. שניים מתוך המבנים שנחפרו היו שייכים לפקידים חשובים. אחד מהם היה כנראה הנציג או המושל של המלך החתי. הפקיד החשוב השני היה אחראי על תחזוקת תעלות המים באזור. באתר נמצאו גם לוחות בכתב יתדות. על פי הלוחות, האתר היה שייך לעיר בפרובינציה חתית שהייתה ידועה בשם "ארץ אסתתה" (Land of Astata), שמרכזה היה בעיר אמר שהייתה בתחום ההשפעה של מלכי כרכמיש.
האתר נהרס בשרפה במאה ה-13 לפנה"ס, כנראה על ידי אחד המלכים האשוריים, שלמנאסר הראשון או בנו תוכולתי-נינורתה הראשון, שכבשו את האזור במסגרת מסעות המלחמה שלהם. על פי הלוחות שנמצאו באתר ובאתרים אחרים, הציעו החוקרים ששמו של היישוב במקום היה יחרישה (Yakharisha) או שפרו (Shaparu). ממצאים מהאתר הועברו לתצוגה במוזיאון הלאומי של חלב.
הערות שוליים

↑  On the margin of the Euphrates. Settlement and land use at Tell es-Sweyhat and in the upper Lake Assad region, עמ' 9
שירות ייעוץ לאזרח

שירות ייעוץ לאזרח בפתח תקווה
שי"ל - שירות ייעוץ לאזרח  הוא שירות השייך למשרד הרווחה והשירותים החברתיים, במסגרת האגף לתפקידים מיוחדים, ועובד בשיתוף עם הרשויות המקומיות. השרות מופעל על ידי רכזות ורכזים בשכר ומפעיל מאות מתנדבים. הייעוץ וההכוונה ניתנים לתושבים במגוון נושאים, כאשר תחומי הייעוץ העיקריים הם דיני עבודה, ייעוץ משפטי, דיור ושיכון, צרכנות ותקשורת, ביטוח לאומי, מיסים ואגרות, משפחה ואישות. זהו הגורם הממשלתי היחיד הנותן מידע והכוונה בנוגע לזכויות ונהלים הנוגעים לכלל השירותים הממשלתיים בישראל.
שי"ל הוקם בחיפה בשנת 1956, על פי דגם של ה-CAB-Citizens Advice Bureau הבריטי, ובהמשך בערים רבות בארץ. ב-1975 משרד הסעד דאז (תחת שר הסעד מיכאל חזני) פרש את חסותו על הארגון שהופעל עד אז רק על ידי מתנדבות (בעיקר) והוא הפך לחלק מהמשרד הממשלתי.
שירותי הארגון

השירות מפעיל נכון ל-2017 כ-68 לשכות ב-51 יישובים רחבי הארץ, וכ-1000 מתנדבים, מתוכם כ-100 פועלים בסיוע בבתי המשפט. את הייעוץ וההכוונה נותנים מתנדבים חלקם אנשי מקצוע בתחומי מקצועם (עורכי דין, רואי חשבון וכו') וחלקם מתנדבים ממקצועות שונים, העוברים השתלמויות שנתיות שונות במסגרת שי"ל, בנושאי עבודה, זכויות אזרח, צרכנות, יחסים בין-אישיים ועוד. כמו כן פעילים בשי"ל סטודנטים למשפטים, כלכלה ומנהל עסקים מאוניברסיטאות ומכללות שונות, הנותנים ייעוץ ראשוני, מסייעים במילוי טפסים ובמכתבים לפונים, ללא ייצוג משפטי. פעילותם בשי"ל נחשבת לחלקם כקרדיט בלימודים ומזכה לעיתים במלגה. כל השירותים, כולל ייעוץ טרום משפטי הניתן על ידי עורכי הדין וסטודנטים למשפטים, ניתנים ללא תשלום, לכל פונה, בלי קשר לגובה הכנסתו.
בחלק מלשכות שי"ל ניתנת עזרה במילוי טפסים לסיוע משפטי, שמשרד המשפטים מעניק לאזרחים על פי שיקולים כלכליים ואחרים. במקרה זה משמש שי"ל כצינור להעברת הטפסים ולמפגשי מיון ראשוני עם נציג משרד המשפטים, במטרה לחסוך מן הפונים את הצורך בנסיעות והפסד ימי עבודה.
בשנת 2017 היו למעלה מ - פניות למוקד הטלפוני של שי"ל ומספר הפניות הולך וגדל מאז שנסגר מוקד המידע של בתי המשפט ב-2010. שי"ל קשור גם למוקד המצוקה 118 של משרד הרווחה.
שי"ל הפעיל אתר אינטרנט, אליו גלשו מדי שנה כמיליון וחצי פונים שחיפשו מידע המאוחסן באלפי דפי המידע באתר. כמו כן הופעל באתר פורום לשאלות. ב-1 באוקטובר 2017 נסגר אתר שי"ל וגם הפורום.
מספר הפניות הרב ביותר נעשה ללשכות של שי"ל הפזורות בכל רחבי הארץ, ניתן לקבל בהן ייעוץ פנים אל פנים וכן ייעוץ טלפוני.
דוד שושן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  3 ביולי 1959 (בן 65) כ"ז בסיוון ה'תשי"ט מרוקו מרוקו
 תאריך עלייה:  1960
 מדינה:  ישראל ישראל
 תקופת הפעילות:  1973
 עיסוק:  שחקן, נהג משאית
 מספר צאצאים:  7
 פרופיל ב-IMDb
 
דוד שושן (נולד ב-3 ביולי 1959) הוא ישראלי שבנעוריו גילם את הדמות "מיקו" בסרט "צ'רלי וחצי" משנת 1974.
צ'רלי וחצי

דוד שושן נולד במרוקו ועלה ישראל עם משפחתו ב-1960. הוא גדל בירוחם, ובשנת 1973 רואיין לכתבה עיתונאית על העיירה. הבמאי בועז דוידזון צפה בה והזמינו לאודישן, בו התקבל שושן לתפקיד הנער מיקו, חברו של גיבור הסרט צ'רלי. הסרט עלה לאקרנים בשנת 1974 וזכה להצלחה ניכרת. דמותו של מיקו הפכה לאייקונית, וציטוטים מתוך קטעים בכיכובו הפכו לביטויים מוכרים. שושן עצמו סיפר שהיה אותנטי, ולמעשה "גילם את עצמו" מבחינת הסלנג והמבטא.
מבקרי קולנוע כיצחק בן נר ונתן גרוס שיבחו את הופעתו, וציינו כי הוא וברקן "גנבו את ההצגה". לפי חוקרות הקולנוע יעל מונק ונורית גרץ, דמותו השולית של מיקו מייצגת חתרנות, מי שמנגנוני החיברות המוסדיים שכחו אותו, והוא גדל על הפרת האתוס של הפרחח צ'רלי, עד שלבסוף למד את הלקח ועזב את הארץ.
לאחר הסרט

שושן דחה הצעה להשתתף בסרט "יהיה טוב סלומוניקו" מ-1975. הוא נשאר להתגורר בירוחם, והתפרנס כנהג משאית. נישא לאבלין ולהם שבעה ילדים. בשנת 2014 תבע את חברת מקדונלד'ס לאחר שהשתמשה באחת מהפרסומות שלה בקטע מהסרט בו הוא מופיע. התביעה הסתיימה בפשרה ובפיצוי כספי. ביוני 2024, לרגל 50 שנה לסרט, שושן ורועי ברקן, בנו של יהודה בארקן, קידמו את הקרנת הצפייה המחודשת של הסרט מטעם סינמה סיטי.
הערות שוליים

1 2  ספי קצב, ‏מיקו עצבני, באתר ‏מאקו‏, 7 בפברואר 2014
↑  ציטוטים של דוד שושן בסרט צ'רלי וחצי בדמותו של "מיקו"
↑  ספי קצב, ‏מיקו עצבני, באתר ‏מאקו‏, 7 בפברואר 2014
↑  נתן גרוס, בקולנוע, על המשמר, 20 בספטמבר 1974
↑  יצחק בן נר, סרטי השבוע, על המשמר, 1 בנובמבר 1974
↑  במבט לאחור: קריאה חוזרת בקולנוע הישראלי 1990-1948, האוניברסיטה הפתוחה, 2015
↑  מיקו נפרד מצ'רלי, באתר www.b7net.co.il
↑  רן בוקר, מיקו לא מתעסק: פשרה על הפרסומת של "צ'רלי וחצי", באתר ynet, 10 במרץ 2014
ערך זה הוא קצרמרבנושא שחקנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
תל ליילאן

תל ליילאן ב-2005
מפת סוריה באלף השני לפנה"ס
תל ליילאן  (בערבית: تل ليلان) הוא אתר ארכאולוגי השוכן ליד ואדי ג'רח בעמק נחל החבור במחוז אל-חסכה בצפון סוריה. אזור זה היה בעת העתיקה חלק ממלכת אשור. האתר היה מיושב החל מהאלף החמישי לפנה"ס. בסוף האלף השלישי לפנה"ס שכנה באתר העיר שֶחנַה (Shekhna). בשנת 1800 לפנה"ס לערך, המלך שמשי-אדד הראשון הפך אותה לעיר הבירה של ממלכתו בצפון מסופוטמיה. הוא שינה את שמה לשובת-אנליל. העיר נהרסה בשנת 1726 לפנה"ס וננטשה סופית.
היסטוריה

היישוב באתר החל להתקיים סביב שנת 5000 לפנה"ס. המקום היה יישוב כפרי חקלאי קטן. ב-2600 לפנה"ס לערך, 300 שנה לפני צמיחת האימפריה האכדית, היישוב צמח והפך לעיר גדולה עם 20,000-10,000 תושבים. שמה של העיר באותה עת היה שחנה. בשנת 2600 לפנה"ס החלו באזור צפון מסופוטמיה תמורות מדיניות, כלכליות וחברתיות, שהביאו להפיכתו של יישוב קטן בשטח של 150 דונם, לעיר בשטח של 900 דונם. באותה עת הונחו היסודות הראשונים לחומה. הקמת חומות ובניית ערים מתוכננות באותה עת אפיינה מקומות נוספים בעמק החבור העליון, כמו: אורקש, Tell Chuera (אנ'), תל ביידר, תל תאיה (אנ') ועוד. בשנת 2300 לפנה"ס לערך, נעשה שיפוץ של ביצורי העיר וכן בנייה מחדש במתחם הפולחני בצידו הצפון מערבי של האקרופוליס. ייתכן והם נעשו בעקבות התפשטות האימפריה האכדית לאזור. היישוב במקום ניטש בשנת 2200 לפנה"ס לערך. מתוך ניתוח הסדמנטים באתר, ישנה השערה ששנות בצורת כנראה הביאו לנטישת המקום. נטישה זאת מתאימה לממצאים שנמצאו באתרים נוספים בעמק החבור וצפון מסופוטמיה.
היסטוריה > העיר שובת-אנליל

לאחר עלייתו לשלטון, הקים שמשי אדד הראשון ממלכה גדולה בצפון מסופוטמיה. הוא מלך בין השנים 1782-1815 לפנה"ס. שמשי אדד בחר בעיר להיות עיר בירתו. העיר שכנה באזור חקלאי פורה, שכנראה היה מהגורמים לבחירת המקום. הוא שינה את שם העיר לשובת-אנליל, שפירושו באכדית: "ביתו של האל אנליל". שמשי אדד טיפח את המסורות השומריות האכדיות והעלה את פולחנו של האל השומרי אנליל, שהיה אל הרוח האוויר והסער במיתולוגיה השומרית. שמשי אדד בנה בעיר ארמון מלכותי ואקרופוליס עם מקדש. דרך ישרה סלולה הובילה משערי העיר ישירות לאקרופוליס. בעיר נמצא גם אזור מגורים מתוכנן וכל העיר הייתה מוקפת חומה. שטח העיר היה כ-900 דונם, מתוכם 150 דונם שטח האקרופוליס. ההערכה היא שבשיאה גרו בעיר כ-20,000 תושבים. לאחר מותו של שמשי אדד, לא הצליח בנו אשמי-דגן לשמור על הממלכה. הוא מלך על אכלתום. העיר הפכה להיות בירת ממלכה אמורית קטנה בשם אפום (Apum) בעמק החבור העליון. העיר פרחה עד להריסתה בשנת 1726 לפנה"ס בידי שמשו-אילונה, בנו של חמורבי מלך בבל, כחלק ממאבקו לשמור על השפעת בבל באשור. הבבלים גורשו מאשור על ידי המלך האשורי אדסי (Adasi). העיר לא חזרה להיות מיושבת ובירת ממלכת אשור חזרה לעיר אשור.
ארכאולוגיה

האתר זוהה לראשונה ב-1878 על ידי הארכאולוג הורמוזד רסאם. בעקבות כך ביקרו בהמשך אשורולוגים וארכאולוגים. באמצע המאה ה-20, החלו ההשערות שהאתר הוא מקומה של שובת-אנליל, בירתו של שמיש אדד. זיהוי מקומה של העיר היה נתון בוויכוח בין הארכאולוגים. בין ההשערות שהועלו לגבי מקומה היו גם העיר אשור עצמה, תל ברק ועוד.
תל ליילאן נחפר על ידי משלחת חפירות מאוניברסיטת ייל. החפירות הארכאולוגיות החלו בשנת 1979, ראש המשלחת הוא הארכאולוג האמריקאי הארווי ווייס (Harvey Weiss). החפירה באתר הייתה בבסיסה חפירת הצלה, לאחר שנסללו כבישים באזור שפגעו בו. המטרה הייתה להציל כמה שיותר לפני שיוצרו נזקים נוספים לאתר. החפירות באתר המשיכו שנים רבות. הממצאים החשובים באתר כוללים גם ארכיון של 1,100 לוחות בכתב יתדות, שתוחזק על ידי שליטי העיר. הלוחות מתוארכים למאה ה-18 לפנה"ס והם עוסקים בעיקר במינהל של העיר ובעסקאות פיננסיות וגם בחלקן הקטן בדיפלומטיה וקשרים עם מדינות אחרות במסופוטמיה. ממצאים מהתל הועברו למוזיאון דיר א-זור.
הערות שוליים

↑  CITY GATE באתר אוניברסיטת יל
↑  ערך מסופוטמיה, האנציקלופדיה המקראית, כרך ה עמ' 78
↑  תל ליילאן, באתר אוניברסיטת יל
↑  Shubat Enlil באתר אנציקלופדיה בריטניקה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007534324405171  LCCN: sh88001880  VIAF: 234733031   WorldCat (עם VIAF): 234733031
אמריט

אֶמֶרִיט (ברומנית: Emerit) הוא תואר כבוד במובן של "לשם כבוד" או "מצטיין", ברומניה, בימי המשטר הקומוניסטי, שהוענק למדענים, פרופסורים, מורים, אמנים, רופאים וספורטאים, שהצטיינו בתחומם. התואר נוסד ב-11 באוגוסט 1950 באמצעות צו, וחודש ב-27 ביוני 1977 על ידי החלטה 190 בנושא תוארי הכבוד ברומניה.
מדליית מדען אמריט
מדליית פרופסור אוניברסיטאי אמריט
מדליית רופא אמריט
מקבלי התארים ברומניה נהגו לענוד סיכה מזהה על דש הבגד. במהלך העשורים החמישי והשישי של המאה ה-20 התואר זיכה את בעליו להטבות חומריות וחברתיות.
בסופו של דבר התואר ננהג במיוחד בתחום האמנויות (אמן הכבוד של הרפובליקה  artist emerit או פעיל מצטיין באמנות maestru emerit al artei)  ופעיל מצטיין בספורט (maestru emerit al sportului).
דגם התואר הומצא בברית המועצות  (Заслуженный артист)  והתפשט בכל הגוש הקומוניסטי, לצד הדרגה הגבוהה יותר - "אמן העם של הרפובליקה", ברומנית - artist al poporului.
התואר הונהג גם ברפובליקת מולדובה
ראו גם

אמן הכבוד של הפדרציה הרוסית
אמן העם של הפדרציה הרוסית
פרס האמן המצטיין (הונגריה)
אמן העם
הערות שוליים

↑  DECRET Nr. 1788 (ברומנית)
ארדיפיתקוס

| ארדיפיתקוס |
| --- | --- |

תקופה
פליוקן, 6–4 מיליון שנה לפני זמננו PreЄ Є O S D C P T J K Pg N     
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: פרימטים
תת־סדרה:: בעלי אף יבש
משפחה:: הומינידיים
תת־משפחה:: הומיננאים
שבט:: הומיניניים
תת־שבט:: הומינינים
סוג:: ארדיפיתקוס
מינים
 ארדיפיתקוס קדבה ארדיפיתקוס רמידוס 
שם מדעי
 Ardipithecus ‏וייט & Suwa & Asfaw, 1995
תחום תפוצה
הסוג נכחד. אתרי מציאת שרידים: אתיופיה

ארדיפיתקוס (שם מדעי: Ardipithecus, "ארדי" מעפרית = "אדמה", "פיתקוס" πίθηκος מיוונית = קוף אדם) הוא סוג נכחד של הומינין שהתקיים במזרח אפריקה בסוף תקופת המיוקן ותחילת הפליוקן, לפני כ־6 עד 4 מיליוני שנה.
הסוג ארדיפיתקוס הוגדר לראשונה ב־1995 על ידי הפלאואנתרופולוג האמריקני טים וייט ועמיתים, וכיום הוא כולל שני מינים ידועים: ארדיפיתקוס רמידוס, המוכר טוב יחסית מן השלד המאובן הידוע בכינוי הפופולרי "ארדי" ומאובנים נוספים, וארדיפיתקוס קדבה, הידוע כיום משיניים מאובנות בלבד. להצעת וייט ועמיתיו הסוג כולל גם שני מינים נכחדים נוספים מאפריקה של סוף המיוקן, אשר מגליהם סיווגו אותם לסוגים אחרים: סהלאנתרופוס צ'אדנסיס ואורורין טוגננסיס. לפי השערה מקובלת כיום בחקר האבולוציה של האדם הסוג ארדיפיתקוס הוא השורש של השושלת ההומינינית - הוא קרוב מאוד לאב הקדמון המשותף של האדם והשימפנזה, והוא האב הקדמון של הסוג אוסטרלופיתקוס, ודרכו של הסוג פראנתרופוס והסוג אדם. מיני ארדיפיתקוס היו ככל הנראה שוכני יער, ובדומה לקופי-אדם נכחדים אחרים מתקופת המיוקן היו מותאמים לטיפוס על עצים, אבל מבנה השלד והגולגולת שלהם כבר מראה התאמות ראשונות להליכה זקופה על שתיים. תכונות הומיניניות נוספות שאפיינו אותם הן פנים קטנות ופחות בולטות קדימה מפניהם של קופי-אדם, ושיניים קטנות יותר (בעיקר הניבים המשמשים ללחימה) המכוסות זגוגית שן עבה יותר.
לוח זמנים של שושלת האדם על פי מיני הומינידים מאובנים (פסים כהים). המינים מסודרים אנכית על פי דמיון כללי ביניהם, אך קשה לקבוע במדויק איזה מין התפצל מאיזה מין אחר. מינים שמהם נמצאו מאובנים רבים יותר מסומנים בפסים יותר רחבים אנכית. העץ הפילוגנטי (ירוק) משחזר את יחסי הקרבה ותאריכי הפיצול על פי רצפי הגנום של אדם מודרני, שימפנזה מצוי, שימפנזה ננסי, גורילה ואדם ניאנדרטלי (מיצוי דנ"א מעצמות מאובנות). מיני ארדיפיתקוס (משמאל) נמצאים סמוך לנקודת הפיצול בין ענף האדם (למעלה) ובין ענפי השימפנזה והגורילה (למטה).
תל זיידאן

תל זיידאן הוא אתר ארכאולוגי בצפון מסופוטמיה, היום צפון סוריה, על הגדה המזרחית של נהר הבליח קצת מצפון למקום שבו הבליח נשפך לנהר הפרת. התל שוכן 5 ק"מ מזרחית לעיר א-רקה. באתר נמצאו ממצאים מתקופת עובייד המתוארכת לשנים 4000-5600 לפנה"ס.
התל

האתר מורכב מ-3 תלוליות שכיוונן הכללי הוא מצפון-מערב לדרום מזרח. השטח הכולל של האתר הוא 125 דונם. גובהו המרבי של התל הוא 15 מטר מעל פני השטח. בתל נמצאו שרידים של יישוב גדול. גודל השטח שבו השתרע היישוב הופך את האתר ליישוב הגדול ביותר בתקופת עובייד. זאת תקופה פרוטו-אורבנית שלדעת החוקרים, בישרה את בואה של תקופת בניית הערים הגדולות בדרום מסופוטמיה כמו אורוכ.
תולדות המחקר הארכאולוגי

התל זוהה לראשונה ב-1926 על ידי הארכאולוג האמריקאי ויליאם פוקסוול אולברייט. בשנות ה-30 של המאה ה-20 התל נסקר על ידי הארכאולוג הבריטי מקס מלוואן. בשנת 1983 בוצע באתר סקר ארכאולוגי יסודי יותר במסגרת משלחת הולנדית בראשותו של מאוריץ ואן לון (Maurits van Loon) שסקרה את עמק נהר הבליח היא ציינה בסקר שמדובר באתר פרהיסטורי המתוארך לתקופת חלף ותקופת עובייד.
המחקר על התל החל בשנת 2008 במשלחת מחקר משותפת אמריקאית-סורית שמטרתה הייתה לבחון את שורשי האורבניזם במסופוטמיה בתקופת עובייד בדרך של סקירה וחפירה ארכאולוגית בתל. המשלחת בחרה בתל זה שבו נמצאו שרידי תרבות עובייד בעומק רדוד. מנהלי המשלחת היו הארכאולוגי גיל סטיין (Gil Stein) מנהל המכון האוריינטלי של אוניברסיטת שיקגו ומוחמד סרחאן מנהל מוזיאון א-רקה (Al-Raqqah Museum). התוכנית המקורית של המשלחת הייתה לקיים 10 עונות חפירה, מתוכן התקיימו כנראה רק שלוש עונות חפירה בשנים, 2008, 2009, 2010 לפני פרוץ מלחמת האזרחים בסוריה.
הממצאים באתר

בשתי עונות החפירה הראשונות זוהו בתל 4 תקופות התיישבות: תקופת חלף, תקופת עובייד, ושתי תקופות כלכקוליתיות מאוחרות. בדיקות פחמן 14 שבוצעו תארכו את ההתיישבות בתל בין 3800-5800 לפנה"ס.
היישוב העתיק שכן בצומת של שתי דרכי מסחר עתיקות, באזור שבו נמצאה אדמת סחף עשירה. בתל התקיים יישוב מהגדולים השייכים לתקופת עובייד. התל ניטש בשנת 4000 לפנה"ס עם תקופה קצרה נוספת של התיישבות בתחילת האלף השלישי לפנה"ס. השכבות הארכאולוגיות הפרהיסטוריות הן נגישות מידית מתחת לפני השטח, ואין צורך לחפור שכבות של יישוב מאוחר יותר לפני שמגיעים לשכבה שבה התעניינו החוקרים. המשמעות היא שארכאולוגים יכולים לחפור שטחים נרחבים של יישוב גדול מתקופה זאת ולהבין כיצד תיפקד יישוב בגודל זה באלף השישי והחמישי לפנה"ס.
בחפירות שהתקיימו נמצאו שרידי רצפות עם מספר מוקדי שרפה, שברי קירות בתים הבנויים מלבני בוץ. קטעי קירות גדולים אולי חלק מביצורים או אדריכלות ציבורית מונומנטלית. בדיקות פחמן 14 של הקירות תארכו אותו לשנת 5000 לפנה"ס. בנוסף נמצאה קרמיקה צבועה מתקופת עובייד, אחד הממצאים החשובים היה חותם אבן עם עיטור של אייל. השערת החוקרים היא שהוא ככל הנראה שימש להחתמת סימן על גבי סחורות כדי לסמן בעלות בתקופה שלפני הכתב. גודלו של החותם הוא כ-5 על 6 ס"מ. החותם הוא גדול במיוחד והוא גולף מאבן אדומה שמקורה אינו באזור התל. על פי החוקרים הוא דומה בעיצובו לחותם שנמצא בתבה ע'אורא, כ-300 ק"מ מזרחה בעיראק של היום. ממצא זה מצביע על מערכת סחר עם אזורים רחוקים. לדעת החוקרים השימוש בחותם שבו חותמים כלי אגירה ועוד, מצביע על מערכת של ריבוד חברתי.
באתר נחשף אזור שנראה כמו אזור תעשייתי. הוא כלל שמונה כבשני שריפת כלי חרס, "כלי עובייד" היו נפוצים באזורים נרחבים נוספים. ממצאים אלה הם חלק מהתיעוד המעיד על מעבר מיישוב של כפר עצמאי המספק את צרכיו, למרכז תעשייתי, הסוחר במוצריו ובעל יכולת לרכוש מוצרי יוקרה. באתר נמצאו להבים באיכות מעולה העשויים אובסידיאן, צבע האובסידיאן והרכבו הכימי מצביעים על כך שמקורו באנטוליה. באתר נמצאו שבבים של אובסידיאן המעידים שייצור הלהבים היה מקומי.
בנוסף נמצאו להבי מגל עשויים מצור ותעשייה להתכת נחושת לצורך הכנת כלים. זאת התעשייה המתקדמת ביותר באלף החמישי לפנה"ס. הנחושת הובאה מאזור דיארבקיר בטורקיה של היום. הבאת הנחושת באותה עת, לפני ביות החמור הייתה משימה לא קלה, אנשים היו צריכים לשאת את העפרות על גבם.
הממצאים באתר > ארכאוזואולוגיה

באתר נמצאו עצמות רבות של בעלי חיים. בדיקות שנעשו הראו על שינוי בתזונה בין תקופת חלף לתקופת עובייד. מניתוח העצמות בתקופת חלף נמצא שכ-50% שייכים לבעלי חיים לא מבויתים כמו בקר הבר, פראים, צבאים ואיילים. בתקופת עובייד 90% מהעצמות שנמצאו שייכים לבעלי חיים מבויתים כמו כבשים, עזים, בקר הבית וחזירים. שינוי נוסף שנמצא הוא ביחס של כמות הכבשים והעזים. בתקופת חלף היחס היה חצי חצי, ואילו בתקופת עובייד, היחס היה 3 כבשים לעז אחת.
הערות שוליים

1 2 3 4  In Syria, a Prologue for Cities באתר של הניו יורק טיימס, ב-5 באפריל 2010
↑  דוח על חפירות תל זיידאן, 2009 של המכון האוריינטלי של אוניברסיטת שיקגו
↑  Tell Zeidan מאמר של Gil Stein, עמ' 123
↑  צילום של החותם
↑  Tell Zeidan מאמר של Gil Stein, עמ' 138
תל טווייני

חומת העיר בתל טווייני
קבר קבוצתי מתקופת הברונזה התיכונה, לפני פתיחתו
תל טווייני הוא אתר ארכאולוגי השוכן ק"מ אחד ממזרח לעיר הסורית ג'בלה. האתר שוכן במישור החוף של ג'בלה. בקרבת אתר זה שוכנים שני אתרים ארכאולוגים נוספים: תל סוקַּס (אנ') במרחק 5 ק"מ, ותל סיאנו (אנ') במרחק 6 ק"מ. האזור שבו שכנה העיר היה חלק מפיניקיה, 1.7 ק"מ מחוף הים, בנקודת מפגש של שני נהרות.
התל והממצאים הארכאולוגיים

תל טווייני משתרע על שטח של 11.6 דונם. צורתו צורת אגס, כשהצד הצר מופנה לכיוון מערב. אורכו של התל מכיוון מזרח-מערב הוא 400 מטר, ורוחבו 290 מטר מכיוון צפון-דרום. שטחו כמחצית משטח תל ראס שמרה, שבו שכנה העיר אוגרית. התל נישא מעל פני השטח שסביבו לגובה של 15–20 מטר. גובהו מעל פני הים מתנשא בין 19 ל־27 מטר. בצידו הצפון מזרחי של התל יש מקור מים טריים, המספק עד היום מים לשדות שמסביב ולעיר ג'בלה. מסביב למקור המים נמצאו שרידי מבנים ממוטטים מתקופת הברונזה והברזל, הקשורים למקור המים. בתל עצמו נמצאו שרידי מקדש פיניקי מתקופת הברזל, הקשור למקור המים.
תל טווייני יושב כנראה בסוף האלף השלישי לפנה"ס, בסוף תקופת הברונזה הקדומה. ההתיישבות באתר נמשכה בתקופת הברונזה התיכונה, תקופת הברונזה המאוחרת, תקופת הברזל, התקופה ההלניסטית, התקופה הרומית, התקופה הביזנטית והתקופה האיסלאמית. ייתכן שבאתר זה שכנה גבעל (באוגריתית: 𐎂𐎁𐎓𐎍) העתיקה, עיר שהוזכרה בכתבי אוגרית מהמאה ה־13 לפנה"ס.
באתר נמצאו 9 שכבות ארכאולוגיות (מהקדומה למאוחרת):
שכבה 9 – סוף תקופת הברונזה הקדומה
שכבה 8 – תקופת הברונזה התיכונה
שכבה 7 – תקופת הברונזה המאוחרת
שכבה 6 – תקופת הברזל I
שכבה 5 – תקופת ברזל II
שכבה 4 – תקופת ברזל III
שכבה 3 – התקופה ההלניסטית - התקופה הרומית
שכבה 2 – התקופה הביזנטית - התקופה האיסלאמית
שכבה 1 – פני שטח
התל והממצאים הארכאולוגיים > תקופת הברונזה התיכונה

מתקופה זאת נמצאה חומה גדולה, אבל הממצא הייחודי מתקופה זאת הוא קבר קבוצתי המתוארך ל־1700 לפנה"ס. בקבר נמצאו 42 שלדים של אנשים בוגרים ו־16 שלדי ילדים. מנחות הקבורה בקברים כללו 160 כלים מחרס שמורים היטב, צלחות וקערות מספר סיכות מברונזה, וצלמיות. ממצא נוסף היה גרזן בעיצוב האופייני תקופה זאת, גרזנים דומים נמצאו באוגרית, גבל וסוקס (אנ').
התל והממצאים הארכאולוגיים > תקופת הברונזה המאוחרת ותקופות מאוחרות יותר

בסוף תקופת הברונזה המאוחרת, שימשה גיבלה גבולה הדרומי של ממלכת אוגרית. בחפירות שנערכו באתר ב־2007, נמצא ששכבה 7a חרבה בזמן חורבן אוגרית, בעת משבר תקופת הברונזה המאוחרת בראשית המאה ה־12 לפנה"ס. אך בניגוד לאוגרית יושב האתר שוב במהלך המאות ה־11 וה־10 לפנה"ס, אולי על ידי גויי הים שהחריבו אותו. בתקופת הברזל היישוב היה עירוני לחלוטין. סקר גאופיזי שנעשה באתר זיהה מערכת רחובות עתיקה מתקופת הברזל. בתקופה הפרסית, איבדה העיר מחשיבותה, וההתיישבות עברה לאזור חוף הים בנמל של העיר המודרנית ג'בלה. מהתקופה הביזנטית נמצאו באתר מספר מבנים מבודדים שנבנו על פני השטח.