stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אדן פון הורבאט
שנותיו הראשונות וחינוכו

הורבאט נולד ברייקה, אז באימפריה האוסטרו-הונגרית, כיום בקרואטיה. הוא היה בנם הצעיר של הדיפלומט האוסטרו-הונגרי ד"ר אדמונד (אדן) יוזף הורבאט ושל מריה לולו הרמינה הורבאט לבית פרהנל (Prehnal), משפחה אוסטרו-הונגרית של אנשי צבא.
ב-1902 עברה המשפחה לבלגרד, ומשם ב-1908 לבודפשט, שם למד הורבאט תחילה בביתו עם מורה פרטי בשפה ההונגרית. ב-1909 קיבל אביו תואר אצולה - לשם משפחתו נוספה התחילית "פון" (von) בגרמנית והסופית-h בהונגרית - והוצב במינכן, אולם אדן נותר בבודפשט, ונשלח להמשך לימודיו לפנימיה הקתולית Rákóczianum. ב-1913 הצטרף לבסוף להוריו, והחל לראשונה ללמוד בשפה הגרמנית. הוא עקר עם משפחתו לברטיסלאבה, בהמשך שוב לבודפשט, ולבסוף, כאשר הוריו חזרו למינכן, נותר בווינה תחת חסותו של דודו יוזף פרהנל. בווינה המשיך את חוק לימודיו בבית ספר פרטי, וב-1919 קיבל את תעודת הבגרות. עוד באותה שנה הצטרף להוריו ב-Murnau am Staffelsee (אנ') שליד מינכן, והחל בלימודי פסיכולוגיה, ספרות, תיאטרון ואמנות באוניברסיטת מינכן, שאת ספסליה חבש עד שנת הלימודים 1921/22.
בגרותו

הורבאט החל לכתוב בשנת 1920, עוד כשהיה סטודנט. הוא עזב את האוניברסיטה בראשית 1922 - בלי שהשלים את חוק לימודיו - ועבר לברלין. מאוחר יותר התגורר בזלצבורג וב-Murnau am Staffelsee(אנ') בבוואריה עילית. ב-1931 זכה לצידו של אריק רגר בפרס קלייסט. ב-1933, בראשית ימי שלטון הנאצים בגרמניה, עקר לווינה.
בעקבות האנשלוס ב-1938, היגר הורבאט לפריז. הוא נהרג כתוצאה מפגיעתו של עץ, שנפל בשדרות שאנז אליזה מול תיאטרון Marigny בזמן סופת רעמים. אדן פון הורבאט נקבר בבית הקברות Saint-Ouen בצפונה של פריז. ב-1988, שנת החמישים למותו, הועברו שרידי גופתו לווינה, ונקברו מחדש בבית הקברות Heiligenstädter Friedhof.
יצירתו

עבודתו של הורבאט עסקה בעיקר בתרבות פופולרית, בפוליטיקה ובהיסטוריה. הוא ניסה להתריע מפני הפשיזם וסכנותיו. בין יצירותיו הידועות ביותר נמנה הרומן Jugend ohne Gott‏ (Youth Without God). ברומן מתוארים הנעורים בגרמניה הנאצית מנקודת ראותו של מורה ממורמר, שבתחילה היה בעצמו אופורטוניסט, ומאוחר יותר עומד חסר אונים אל מול התעמולה הנאצית הגזענית והמיליטריסטית בה נשטפים תלמידיו יחד עם האוכלוסייה כולה. לבסוף מאבד המורה את עבודתו, אולם שומר על זהותו. יצא לאור בעברית בשם "נעורים ללא אל" בהוצאת עם עובד בשנת 2017.
המלחין הבריטי מייקל טיפט השתמש בשם הרומן של הורבאט "בן זמננו" Ein Kind unserer Zeit ‏(A Child of Our Time) בכותרת האורטוריה שלו (1941-1939), אותה הלחין במהלך מלחמת העולם השנייה.
מחזהו של הורבאט "דון ז'ואן חוזר מהמלחמה" ראה אור בשנת 1987 בהוצאת המרכז הישראלי לדרמה שליד "בית צבי". מחזהו "קזימיר וקרולינה" יצא לאור בהוצאת מודן. הרומן "הקרתן הנצחי" שכתב יצא לאור ב-2021 בהוצאת אפרסמון.
ביבליוגרפיה

Balme, Christopher B., The Reformation of Comedy Genre Critique in the Comedies of Odon von Horvath, University of Otago, Dunedin 1985 ISBN 0-9597650-2-6
אזור מפורז

האזור המפורז הווייטנאמי שהפריד בין צפון וייטנאם לדרום וייטנאם
אזור מפורז (באנגלית: Demilitarized zone; בראשי תיבות: DMZ או DZ) הוא שטח שבו קיימים הסכמים, בין מדינות, מעצמות צבאיות או קבוצות לוחמות, האוסרים על מתקנים, פעילויות או כוח אדם צבאיים.
המונח "אזור מפורז", בו אסורה פעילות צבאית אך בכל יתר הבחינות הוא עשוי להיכלל בתחום הריבונות של מדינה כלשהי, נבדל מהמונח אזור נייטרלי, שהוא טריטוריה (בדרך כלל בין שתי מדינות) שאינה נכללת בתחום הריבוני של אף אחת מהן, אולם מעוגנת בהסכם כלשהו בין הצדדים בנוגע אליה. שטח שאיננו בריבונות אף מדינה ואף אינו מעוגן בשום הסכם בין מדינות נקרא "טרה נוליוס". למעשה, כל אזור נייטרלי הוא גם אזור מפורז, אולם אזור מפורז אינו בהכרח גם אזור נייטרלי.
דוגמאות לאזורים מפורזים

אנטארקטיקה – אמנת אנטארקטיקה אוסרת על פעילות צבאית באנטארקטיקה, כגון "הקמת בסיסים וביצורים צבאיים, ביצוע תמרונים צבאיים וכן ניסויים של כל סוג של נשק". האמנה מתירה "שימוש באנשי צבא או בציוד למחקר מדעי או לכל מטרה שלווה אחרת".
האזור המפורז הקוריאני – הסכם שביתת הנשק לסיום מלחמת קוריאה יצר אזור מפורז ברוחב 4 ק"מ בין קוריאה הצפונית לקוריאה הדרומית. למרות זאת, זהו כיום אחד האזורים הצבאיים ביותר בעולם.
גבול כווית–עיראק – לאחר מלחמת המפרץ אישרה מועצת הביטחון של האו"ם בהחלטה 689 את יצירתו של אזור מפורז בין עיראק לכווית.
מקדש פראה ויהאר – בית הדין הבין-לאומי לצדק הורה על יצירת "אזור מפורז זמני" סביב המקדש שקמבודיה ותאילנד תובעות בעלות עליו.
סודאן – אזור מפורז ברוחב עשרה ק"מ לאורך הגבול שבין סודאן לדרום סודאן.
הקו הירוק בקפריסין – מועצת הביטחון של האו"ם יצרה אזור חיץ המפריד בין צפון קפריסין לבין קפריסין. הוא אושר בהחלטה 186 והוא מפוקח על ידי כוח שמירת השלום של האו"ם בקפריסין (אנ').
אולנד – אמנת אולנד משנת 1921 (אנ'), שנחתמה בעקבות החלטת חבר הלאומים בתגובה למשבר אולנד, קובעת כי ממשלת פינלנד תשמור על השטח כאזור מפורז.
דוגמאות לאזורים מפורזים > אזורים מפורזים בגבולות ישראל

בגבולות ישראל נקבעו מספר אזורים מפורזים, כחלק מהסכמי שביתת נשק לאחר מלחמת העצמאות, הסכמי הפרדת כוחות לאחר מלחמת ההתשה ומלחמת יום הכיפורים וכמרכיב בהסכם השלום בין ישראל למצרים.
דוגמאות לאזורים מפורזים > אזורים מפורזים בגבולות ישראל > אזורים מפורזים לשעבר על פי הסכמי שביתת הנשק 1949

הסכמי שביתת הנשק בתום מלחמת העצמאות קבעו מספר אזורים מפורזים בין ישראל למדינות ערב שהתייתרו בעקבות מלחמת ששת הימים. בין מלחמת העצמאות למלחמת ששת הימים היו אזורים אלו מוקדי חיכוך:
בגבול ישראל-ירדן:
אזור לטרון, רצועת שטח מפורז בעובי של כקילומטר עד שלושה קילומטרים, אך למעשה היה זה שטח הפקר שלא היה בריבונות ישראלית ואף לא ירדנית. בשטח זה הוקמו היישובים נוה שלום, מכבים, כפר רות, לפיד ושילת.
הקו העירוני בירושלים, רצועת שטח שרוחבה עשרות מטרים בסמוך לעיר העתיקה, וכן אזור ארמון הנציב.
בגבול ישראל-מצרים: אזור תל ניצנה
בגבול ישראל-סוריה :
רמת הבניאס (כיום קיבוץ שניר).
רצועה ממזרח לאגם החולה ומעין משולש גאוגרפי מדרום לו סביב המושבה משמר הירדן ולאחריה רצועת שטח צרה לאורך נהר הירדן (הגבול הבינלאומי לאורך רצועה זו נמתח על הגדה המזרחית של הנהר) המתרחבת מעט בקרבת שפך הנהר לכנרת.
רצועה ממזרח לאפיק הירדן; ואזור מורדות רמת הגולן בדרום מזרח הכנרת, כולל חמת גדר, עין גב, האון, מעגן (קיבוץ), ותל קציר.
דוגמאות לאזורים מפורזים > אזורים מפורזים בגבולות ישראל > הסכם הפרדת הכוחות בין ישראל לסוריה לאחר מלחמת יום הכיפורים

הסכם הפרדת הכוחות בין ישראל לסוריה לאחר מלחמת יום הכיפורים ותקופת ההתשה שלאחריה, קבע אזור מפורז בפיקוח אונדו"ף, רובו בתוך שטח סוריה, שהיה בתוקף עד מבצע חץ הבשן בעקבות התמוטטות משטרו של בשאר אסד.
דוגמאות לאזורים מפורזים > אזורים מפורזים בגבולות ישראל > הסכם השלום עם מצרים ופירוז חצי האי סיני

הסכם השלום בין ישראל למצרים מורה על סיום מצב המלחמה בין ישראל למצרים, קובע את הגבול המוסכם בין שתי המדינות, מורה על פירוז אזור הגבול ועל דילול כוחות צבא מצרים בסיני וצה"ל מצידו המזרחי של הגבול בפיקוח כוח המשקיפים הרב-לאומי (כמ"ר) בכפוף לנספח הצבאי להסכם השלום.
במסגרת הנספח הצבאי להסכם השלום, חולק חצי האי סיני ל-3 רצועות דילול, בתוספת רצועה נוספת בשטח ישראל. על רצועות הדילול הוטלו הגבלות על סדרי כוחות, אופי הכוחות המותרים לפריסה, נשק וציוד, כדלקמן:
אזור A: בין תעלת סואץ לקו A. באזור A מותר למצרים להחזיק דיויזיית חי"ר ממוכנת אחת, מתקניה וביצורי השדה הנדרשים.
אזור B: בין קו A לקו B. באזור B מותר למצרים להחזיק ארבעה גדודי משמר גבול, חמושים בנשק קל ורכב גלגלי, מתקניהם וביצורי השדה הנדרשים.
אזור C: בין קו B לקו הגבול הבינ"ל. באזור C מותרת שהיה של הכמ"ר וכוח משטרה אזרחי מצרי בלבד.
אזור D: רצועה ברוחב 3 ק"מ מזרחית לקו הגבול הבינ"ל. באזור D מותר לישראל להחזיק ארבעה גדודי חי"ר, מתקניהם וביצורי השדה הנדרשים.
בנוסף להגבלות העקרוניות הנ"ל, לכל אחד מהאזורים הגבלות מפורטות יותר על מספר חיילים, מספר כלי רק"ם וכדומה. ההגבלות מפורטות במלואן בנספח הצבאי להסכם השלום.
דוגמאות לאזורים מפורזים > אזורים מפורזים בגבולות ישראל > רצועת עזה

ההסכם בין ישראל למצרים 2005
פירוז מנשק גרעיני

רגישות מיוחדת נודעת ליצירת אזורים מפורזים מנשק גרעיני (Nuclear Weapon Free Zone (NWFZ).
על פי פרק 7 באמנה לאי התפשטות נשק גרעיני ((the nuclear Nonproliferation Treaty (NPT) שנכנסה לתוקף ב-1970 לארצות יש את הזכות ליצור אזורים ספציפיים מפורזים מנשק גרעיני. העצרת הכללית של האו"ם אישרה ב-1975 מחדש זכות זו וניסחה קריטריונים לאזורים אלו. בתוכם יכולות הארצות להשתמש באנרגיה גרעינית לצורכי שלום.
כיום ישנם חמישה אזורים כאלה: אמריקה הלטינית והקריביים (על פי אמנת Tlatelolco מ-1967), דרום האוקיינוס השקט (על פי אמנת Rarotonga מ-1985), דרום-מזרח אסיה (על פי אמנת בנגקוק מ-1995), אפריקה (על פי אמנת Pelindaba מ-1966) ומרכז אסיה (על פי אמנת Semipalatinsk מ-2006).
חלוץ בתחום זה היה פוליטיקאי והדיפלומט הפולני אדם רפצקי אשר כבר ב-2 באוקטובר 1957 הציג באומות המאוחדות את תוכניתו המכונה "תוכנית רפצקי" להפיכת מרכז אירופה לאזור חופשי מנשק גרעיני.
ראו גם

פירוק נשק
האזור המפורז הקוריאני
אזור נייטרלי
לקריאה נוספת

משולם סיקרון,  האזור המפורז בסביבת ניצנה, בשנים 1956-1949, הגורמים וההתפתחויות שהביאו לדחיקת המצרים מהאזור, אוניברסיטת בן-גוריון
שאול אריאלי, כל גבולות ישראל מאה שנים של מאבק על עצמאות, זהות, התיישבות וטריטוריה, ספרי עליית הגג, ידיעות אחרונות, ספרי חמד, 2018
מתי גרינברג, האזורים המפורזים בגבול ישראל–סוריה, 2 כרכים, אג"ם/תוה"ד, אפריל 1993
הערות שוליים

↑  The Antarctic Treaty
↑  "Korean War Armistice Agreement". FindLaw. Canada and United States: Thomson Reuters. 27 ביולי 1953. אורכב מ-המקור ב-5 במרץ 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Walker, Philip (24 ביוני 2011). "The world's most dangerous borders". Foreign Policy. ארכיון מ-8 במרץ 2017. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  United Nations Security Council Resolution 689
↑  "Request for Interpretation of the Judgment of 15 June 1962 in the Case concerning the Temple of Preah Vihear (Cambodia v. Thailand)" (PDF). International Court of Justice. 18 ביולי 2011. אורכב מ-המקור (PDF) ב-17 באוקטובר 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Sudan agrees demilitarised zone for north-south border". BBC News. BBC. 31 במאי 2011. נבדק ב-24 באוקטובר 2015. {{cite news}}:  (עזרה)
Ahmed, Amir; Botelho, Greg (9 במרץ 2013). "Sudan, South Sudan agree to pull troops from demilitarized zone". Cable News Network. Turner Broadcasting System, Inc. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  United Nations Security Council Resolution 186
↑  The Rise of the UAE and the Meaning of MbZ, The Washington Institute (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NARA: 10638054 
אזורים מפורזים בין ישראל ושכנותיה ב-1949
מפת אזורי הדילול בסיני
מפת הסכם שביתת הנשק עם סוריה (1949). שלושת האזורים המפורזים מסומנים בגוון כהה. שלושתם ממערב לגבולות הסכם ניוקומב-פולה – הגבול המנדטורי הבין-לאומי מ־1923, ובגבולות המדינה היהודית על פי החלטת החלוקה: 
 הצפוני – רמת הבניאס מול הקיבוצים דן, דפנה ושאר ישוב.

המרכזי – רצועה צרה המתחילה בחופה המזרחי של ימת החולה, ממשיכה מדרום לימה במשולש גאוגרפי ובמרכזו המושבה משמר הירדן, ולאחריו רצועת שטח צרה לאורך נהר הירדן (הגבול הבין-לאומי לאורך רצועה זו נמתח על הגדה המזרחית של הנהר) המתרחבת מעט בקרבת שפך הנהר לכנרת. 

הדרומי – הגדול מכולם, בדרום רמת הגולן, הנושק לגדה המזרחית של הכנרת ומתכנס למפגש הגבולות ישראל, סוריה וירדן (אל-חמה).
שינויי הגבול ברמת הגולן מסומנים בקו סגול ובשטחים בצבע תכלת
אדולף סיץ'

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  29 בנובמבר 1884 בודפשט, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  4 בפברואר 1945 (בגיל 60) בודפשט, ממלכת הונגריה 
 שם לידה:  Schlesinger Adolf 
 
אדולף סיץ' (במקור שלזינגר, בהונגרית: Szűcs Adolf;‏ בודפשט, 29 בנובמבר 1884 – בודפשט, 15 בפברואר 1945) היה מתמטיקאי יהודי-הונגרי, דוקטור במדעי הרוח, מורה בגימנסיה הריאלית הראשית הממלכתית בבודפשט רובע 2. פרופסור באוניברסיטת בודפשט לטכנולוגיה ולכלכלה.
קורות חייו

אדולף שלזינגר נולד במשפחה יהודית כבנם של ליפוט שלזינגר, סוחר קמח, ושל ארנסטינה לייטנר. הוא השלים את לימודיו באוניברסיטה בבודפשט (שמה היום אוניברסיטת אטווש לוראנד) ובפריז. משנת 1907 היה מורה בתיכון בבודפשט, אז קיבל את הדוקטורט שלו וב-1912 הפך למרצה, למרצה בכיר באוניברסיטת בודפשט לטכנולוגיה ולכלכלה בקתדרה למתמטיקה במחלקה למתמטיקה מספר 2, בשנת 1913 קיבל מינוי לפרופסור חיצוני (לא חלק מהסגל). הוא לימד במשך 10 שנים גם בגימנסיה הראשית הממלכתית הריאלית המחוזית. בתקופת הרפובליקה הסובייטית ההונגרית הרצה באקדמיית הפועלים, בשל כך נאלץ להחליף עבודה מאוחר יותר עם נפילת הרפובליקה. מסוף שנות ה-20 הוא היה סגנו של פרופסור גוסטב ראדוש (קודם ראוסניץ) באוניברסיטת בודפשט לטכנולוגיה ולכלכלה, ומשנת 1935 הפך לפרופסור מלא. 1945 ב-3 בפברואר 1945 הוא נגרר מדירתו על ידי בריוני מפלגת צלב החץ ונראה לאחרונה ב-4 בפברואר.
הוא כתב חיבורים רבים בעיקר בעניין חשבון וריאציות ומשוואות דיפרנציאליות ב:
גיליונות "מתמטיקה ופיזיקה",
"מבשר המתמטיקה ומדעי הטבע".
Mathematische Annalen
Rendineonti del Circolo Matematico di Palermo
כמו כן הוא פיתח פעילות פדגוגית משמעותית עם עבודותיו על הרפורמה בחינוך המתמטי והיבטים חדשים של הוראת גאומטריה.
משפחתו

1917 התחתן עם Chalot Andrée ב-2 ביוני 1917 ביוז'פווארוש, בודפשט. הם התגרשו ב-1932. אשתו השנייה הייתה מריה אלכסנדרינה פייסני, איתה התחתן ב-1 באפריל. 1933.
עבודתו המרכזית

על מקרה של בעיית דיריכלה (יוהאן פטר גוסטב לז'ן דיריכלה). עבודת דוקטור לפילוסופיה. בודפשט, 1907.
לקריאה נוספת

Magyar életrajzi lexikon II. (L–Z). Főszerk. Kenyeres Ágnes. Budapest: Akadémiai. 1969. (לקסיקון ביוגרפי הונגרי. עורכת ראשית אגנש קניירש)
Szinnyei József: Magyar írók élete és munkái XIII. (Steiner–Télfy). Budapest: Hornyánszky. 1909. (יוז'ף סיניאי:חייהם ויצירותיהם של סופרים הונגרים)
לקסיקון יהודי הונגרי. 1929. עורך פטר אויווארי. גישה מקוונת
הערות שוליים

↑  "Születési bejegyzése a Pesti Izraelita Hitközség születési akv. 1949/1884. folyószáma alatt". נבדק ב-2019-11-24.
↑  Halálesete bejegyezve a Bp. II. ker. állami halotti akv. 280/1950. folyószáma alatt. Az 1945. február 15-iki halálozási dátum bíróilag lett megállapítva a budai járásbíróság Pk.III.62163/1949/3. sz. végzésével.
↑  "Szűcs Adolf és Chalot Andrée házasságkötési bejegyzése a Budapest VIII. kerületi polgári házassági akv. 507/1917. folyószáma alatt". נבדק ב-2019-11-24.
↑  "Szűcs Adolf és Feyszényi Mária házasságkötési bejegyzése a Budapest II. kerületi polgári házassági akv. 82/1933. folyószáma alatt". נבדק ב-2019-11-24.
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "אדולף סיץ'".
אוגו פוסקולו

| --- | --- |

הסופר בציור מאת פרנסואה-קסבייה פאבר משנת 1813
 לידה:  6 בפברואר 1778 זקינתוס, יוון, הרפובליקה של ונציה 
 פטירה:  10 בספטמבר 1827 (בגיל 49) טרנהם גרין, צ'יזיק, לונדון, אנגליה, הממלכה המאוחדת 
 שם לידה:  Niccolò Ugo Foscolo 
 מדינה:  הרפובליקה של ונציה 
 מקום קבורה:  בזיליקת סנטה קרוצ'ה, פירנצה
 שם עט:  Didimo Chierico 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת פדובה 
 שפות היצירה:  איטלקית, לטינית 
 יצירות בולטות:  The Last Letters of Jacopo Ortis, Dei Sepolcri 
 בן או בת זוג:  Antonietta Fagnani Arese  Fanny Emerytt-Hamilton  Isabella Roncioni  Isabella Teotochi Albrizzi  Quirina Mocenni Magiotti 
 צאצאים:  Floriana Foscolo 
 מספר צאצאים:  1 
 חתימה:   
 
אוגו פוסקולו (באיטלקית: Ugo Foscolo;‏ בשמו המלא ניקולו אוגו פוסקולו Niccolo Ugo Foscolo ‏ 6 בפברואר 1778 זקינתוס - 10 בספטמבר 1827) טרנהם גרין, על יד לונדון) היה משורר, היסטוריון ומבקר של הספרות ופטריוט איטלקי ממוצא יווני.
נחשב הנציג העיקרי של הספרות האיטלקית בצומת המאות 18 וה-19. ביצירתו נפגשים האידיאלים האסתטיים של הנאו-קלסיציזם עם מוטיבים ורעיונות של הטרום-רומנטיזם והרומנטיזם.
הוכרח מגיל צעיר לחיות רחוק ממולדתו - האי היווני זקינתוס, אז זנטה, אחר כך הרפובליקה של ונציה. הרגיש גולה כל חייו, מושפע מעולם האידיאלים הקלאסיים של היוונים שבהם התחנך בילדותו.
נדד מארץ לארץ, פוסקולו היה חסר אמונה דתית ודבק ברוח של עידן האורות, משורר של רגשות ושאיפות אוניברסליות.
יצירותיו > שירים

A Napoleone Bonaparte liberatore, (1799) אודה
A Luigia Pallavicini caduta da cavallo, (1800) אודה
All'amica risanata, (1802) אודה
Non son chi fui, perì di noi gran parte, (1802) סונטה
Che stai?, (1802) סונטה
Te nutrice alle Muse], (1802) סונטה
E tu ne' carmi avrai perenne vita, (1802) סונטה
Perché taccia il rumor di mia catena, (1802) סונטה
Così gl'interi giorni in luogo incerto, (1802) סונטה
Meritamente, però ch'io potei, (1802) סונטה
Solcata ho la fronte, (1802) סונטה
Alla sera, (1803) סונטה
A Zacinto, (1803) סונטה
Alla Musa, (1803) סונטה
In morte del fratello Giovanni, (1803) סונטה
Dei sepolcri, carme (1806)
Le Grazie (1803-1827) שיר לא גמור
יצירותיו > רומנים וכתבי פרוזה

Sesto tomo dell'io, (1799-1801) ‏ (הכרך השישי של אני) רומן אוטוביוגרפי
Ultime lettere di Jacopo Ortis, (1802-1803) ‏ (המכתבים האחרונים של יאקופו אורטיס) רומן במכתבים
יצירותיו > מחזות

Tieste, (1795), טרגדיה
Aiace, (1810-1811), טרגדיה
Ricciarda ,(1813) טרגדיה
יצירותיו > כתבים אחרים

Epistolario
Orazione a Bonaparte pel Congresso di Lione, (1802)
Chioma di Berenice, (1803) תרגום של שיר מאת קלימכוס
Viaggio sentimentale מסע סנטימנטלי - תרגום של הרומן מאת לורנס סטרן. הוחל ב-1805 ופורסם ב-1813 יחד עם Notizia intorno a Didimo Chierico (1805)
Iliade , (1807]) תרגום של האיליאדה מאת הומרוס
Dell'origine e dell'ufficio della letteratura (1809)
Discorso sul testo della Divina Commedia
Essays on Petrarch
Discorso storico sul testo del Decamerone
Della nuova scuola drammatica in Italia, לא גמור
תרגומים לעברית

אוגו פוסקולו – מתוך 'שיעורים בצחות הלשון' (מאיטלקית: יונתן פיין), 'דחק', כרך יב', 2020
אוגו פוסקולו – ארבע סונטות (מאיטלקית: אסף בנרף), 'הו!', גיליון 18, 2019
Dei sepolcri, 1809
איליה קבקוב

| --- | --- |

 לידה:  30 בספטמבר 1933 דניפרופטרובסק, הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית האוקראינית, ברית המועצות 
 פטירה:  27 במאי 2023 (בגיל 89) לונג איילנד, ניו יורק, ארצות הברית 
 מקום לימודים:  Moscow Academic Art Liceum 
 תחום יצירה:  מיצב, אמנות מושגית 
 זרם באמנות:  אמנות מופשטת 
 פרסים והוקרה:  טבעת הקיסר של גוסלאר (1998)  פרימיום אימפריאל (2008)  פרס מקס בקמן (1993)  פרס אאכן לאמנות (1990)  עיטור הידידות (רוסיה) 
 בן או בת זוג:  Emilia Kabakov 
 צאצאים:  Galina Kabakova 
 www.ilya-emilia-kabakov.com
 
מתקן במינסטר.
"הנברשת הנופלת" בציריך
איליה יוסיפוביץ' קבקוב (ברוסית: Илья Иосифович Кабаков;‏ 30 בספטמבר 1933 – 27 במאי 2023) היה אמן מושגי יהודי אמריקאי יליד דנייפרופטרובסק שבאוקראינה הסובייטית, ברית המועצות.
קורות חיים

נולד להורים יהודים, ברטה סולודוחינה ויוסיף קבקוב. עבד במשך שלושים שנה במוסקבה, משנת 1950 ועד שנות ה-80 של המאה ה-20. לאחר מכן הוא גר ועבד בלונג איילנד.
לאורך יותר מארבעים שנות קריירה, קבקוב יצר מגוון רחב של ציורים, יצירות, מיצגים וטקסטים תאורטיים לרבות את זיכרונותיו הנרחבים, המגוללים את חייו מילדותו המוקדמת ועד 1980. בשנים האחרונות, הוא יצר מתקנים שביקרו את התרבות החזותית בברית המועצות, אף שנושא זה מעולם לא היה עיקרי בעבודותיו. בניגוד לכמה אמני מחתרת סובייטים, קבקוב הצטרף להתאחדות האמנים ב-1959 והפך לחבר מלא בשנת 1965. זו הייתה עמדה יוקרתית בברית המועצות שהביאה עימה הטבות חומריות משמעותיות. קבקוב אייר ספרי ילדים במשך 3–6 חודשים בכל שנה ולאחר מכן פעל בפיתוח פרויקטים אישיים שלו.
הוא עזב את ברית המועצות בשנת 1987.
בשנת 2008 נחנך מוזיאון הגאראז' לאמנות בת זמננו במוסקבה ובה מוצגות יצירותיו של קבקוב.
ב-1989 החל קבקוב לעבוד עם אמיליה, בת דודה רחוקה שלו, אשר מאוחר יותר הייתה לאשתו השלישית.
לקריאה נוספת

שנות השישים היפהפיות במוסקבה מאת איליה קבקוב, הוצאת מזרח התיכון ואפריקה – אוניברסיטת תל אביב, 1989.
הערות שוליים

↑  קבקוב: המסע חזרה הביתה
↑  הצוֹפָה. איליה ואמיליה קבקוב
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ICIA: 281230  NLI: 987007263486305171  PLWABN: 9810666638805606  BNE: XX909136  BnF: cb12402285c (data)  CiNii: DA10064804  GND: 11896352X  ICCU: MILV135166  ISNI: 0000 0001 2148 4268  KulturNav: 00998492-38e3-4496-a7e6-da54c6cbff02  LCCN: n85302091  LNB: 000095750  NDL: 00813666  NGV: 4906  NKC: jx20070302004  NLA: 35978112  NTA: 071635602  PIC: 22733  RKD: 210856  SELIBR: 65785  SNAC: w6c03j91  SUDOC: 033124795  Trove: 1171136  ULAN: 500115870  VIAF: 115081423   WorldCat (עם VIAF): 115081423 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אמנות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
Easy as Life

"Easy as Life" (בעברית: "קל כמו החיים") הוא שיר שהוקלט על ידי הזמרת הקנדית דברה קוקס, מתוך המחזמר "אאידה" – זהו שיר הנושא הרשמי של המחזמר ושמו ברחבי העולם נקרא "Easy as Life (Theme from Aida)". הוא יצא לאור בשנת 2004, בהוצאת חברת התקליטים וונדרלנד מיוזיק קופני, כסינגל רשמי.
השיר הגיע למקום העשרים-וארבעה במצעד שירי הדאנס קלאב.
בשנת 2023 דורג במקום השבעה-עשר במצעד הלהיטים הגדולים של עופר ניסים – מצעד כל הזמנים של שיריו.
רקע וכתיבה

השיר נכתב על ידי טוני מורן ודברה קוקס והופק על ידי וורן ריגס ומורן. במקור, הוא דוגם חלקים משיר באותו השם שבוצע בידי הת'ר הדלי ועל כן, ניתן קרדיט לטים רייס בתור הכותב ולאלטון ג'ון בתור המלחין. בשיר, עוסקת קוקס בכך שהיא כמהה לאהבה נואשות, אך נלחמת נגד עצמה בכך שהיא מנסה לשכוח את מושא אהבתה.
עשור לצאתו עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, שם הצליח לצבור למעלה ממיליון השמעות.
וידאו קליפ

הווידאו קליפ של השיר פורסם ב-14 בדצמבר 2008. הוא כולל קטעים שונים של דברה קוקס מבצעת את השיר.
נכון לפברואר 2024 עומד מונה הצפיות של הקליפ על למעלה ממיליון צפיות.
גרסאות ורמיקסים אחרים

עבור "Easy as Life" נוצרו רמיקסים רבים במרוצת השנים והם זכו להצלחה בין-לאומית במועדוני הלילה השונים ברחבי העולם ובישראל בפרט. הדי ג'יי הישראלי עופר ניסים יצר לו רמיקס מצליח שנכלל באלבומו OfferNissim משנת 2005 – הוא ניגן את השיר במספר הופעות שערך במהלך הקריירה המוזיקלית שלו, ביניהן ההופעה שאירעה בפארק הירקון ב-8 ביוני 2024. גרסת שואו מיקס נוספת שיצר בשם "Easy as Life (Show Mix)" פורסמה ב-22 ביולי 2022.
טוני מורן (אנ') יצר לו רמיקס לו צורף קליפ נלווה. גם המוזיקאים חוסה שפינין ולואיס ארה יצרו לו רמיקסים.
הדי ג'יי הישראלי רוני מלר יצר לו רמיקס מעודכן לשנת 2021.
מיקומי שיא

|   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2004)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2004)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2004)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2004)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ארצות הברית | מצעד שירי הדאנס קלאב | 24 |  |
|   ‏‏‏  מצעדי כל הזמנים> מדינה |   ‏‏‏  מצעדי כל הזמנים> מצעד |   ‏‏‏  מצעדי כל הזמנים> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדי כל הזמנים>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ישראל | מצעד הלהיטים הגדולים של עופר ניסים | 17 |  |
היסטוריית יציאות לאור

| אזור | תאריך יציאה | פורמט | חברת תקליטים | מקור |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| כלל העולם | 2004 | תקליט 12 אינץ' • תקליטור | וונדרלנד |  |
אדוארד ליר

| --- | --- |
אדוארד ליר, דיוקן עצמי קריקטוריסטי
אדוארד ליר, דיוקן עצמי קריקטוריסטי
 לידה:  12 במאי 1812 הייגייט, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  29 בינואר 1888 (בגיל 75) סן רמו, איטליה 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 שפות היצירה:  אנגלית 
 סוגה:  ציור נוף, אורניתולוגיה 
 יצירות בולטות:  ספר האי-גיון 
 תקופת הפעילות:  1830–1888 (כ־58 שנים)
 חתימה:   
 
אדוארד ליר (באנגלית: Edward Lear; ‏12 במאי 1812 – 29 בינואר 1888) היה אמן, מאייר וסופר. ליר ידוע במיוחד בשירת האיגיון שלו ובחמשירים שכתב וקידם אותם לסוגה פופולרית.
קורות חייו

ליר נולד בהייגייט, פרבר של לונדון. הוא היה הבן ה-20 של הוריו (רוב האחרים מתו בינקותם) וגודל על ידי אחותו אן שהייתה מבוגרת ממנו ב-21 שנים. כשהיה בן 15 נאלצו הוא ואחותו לעזוב את שאר המשפחה וגרו יחדיו. בריאותו הייתה רופפת: מגיל 7 ועד מותו סבל מהתקפי אפילפסיה תכופים, מאסתמה, מברונכיטיס ובערוב ימיו מעיוורון חלקי.
ליר החל לעבוד כמאייר וב-1830, בהיותו בן 19, פורסמה עבודתו הראשונה, "איורים של משפחת תוכים". האיורים זכו לביקורות טובות: הוא הושווה לג'ון ג'יימס אודובון - אורניתולוג אמריקאי-צרפתי מפורסם שצייר את ציפורי אמריקה הצפונית. ליר המשיך לצייר כל חייו. שאיפתו הייתה לאייר את כל הפואמות של טניסון. לפני מותו ראה אור ספר ובו מספר איורים פרי עטו, אך חזונו לאייר את כולן לא יצא אל הפועל. ב-1837 עבר ליר לרומא והתגורר בה במשך 10 שנים שבמהלכן טייל באיטליה וגם הפליג לארצות אחרות.
ב-1846 פרסם ליר את "ספר איגיון" - אוסף חמשירים. הספר הודפס בשלוש מהדורות ועזר להפוך את סוגת האיגיון לפופולרית. ב-1865 ראה אור "ההיסטוריה של שבע המשפחות מאגם פיפל-פופל" וב-1867 התפרסמה יצירת האיגיון המפורסמת ביותר של ליר - "הינשוף והחתלתולה" (The Owl and the Pussycat), שכתב עבור ילדיו של פטרונו, אדוארד סטנלי, הרוזן ה-13 של דרבי. אחריה פרסם עוד יצירות רבות אחרות.
אדוארד ליר הרבה במסעות, בהם הגיע ב-1849 גם למצרים ולסיני ובשנים 1873–1874 אף הרחיק עד להודו ולציילון. לארץ ישראל הגיע לראשונה ב-1858 וערך רישומי עיפרון ושרטוטי דיו של אתרים ונופים. הרישומים שימשו לו מקור לציורי צבעי המים ולכמה מציורי השמן שלו, שחלקם יצר רק לאחר שנים. בשנת 1869 סייר ליר שנית בארץ בחברת ידידו ויליאם הולמן האנט וגם בביקור זה יצר רישומים שעיבד אחרי כן לציורים בצבע. ציורי "ירושלים" ו״מצדה" היו בעיניו הנחשבים ביותר, ובהקשר זה הגדיר את עצמו כ"צייר של טופוגרפיה פואטית".