stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אירית סוקי
פילמוגרפיה > בטלוויזיה

סדרות
| שנה | סדרה | תפקיד | ערוץ | במאי |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2015 | השוטר הטוב | סילבי | yes | תומר אבירם, איתן צור |
| 2013 | בית המשאלות | מיכל - עו"ד במסע לחיפוש אהבה | הערוץ הראשון | חיים בוזגלו |
| 2012 | אמא ואבאז | רונית, אמא של מתבגר הומוסקסואל | HOT | קובי פז |
| 2012–2011 | סברי מרנן, עונה 2+1 | המתקשרת | ערוץ 2, קשת | רובי דואניאס |
| 2010 | ריסטרט | תפקיד אורח | יוטיוב | נעמה שהם |
| 2010 | מנדלבאום בלש פרטי | שירה (תפקיד אורח) | ערוץ הילדים, לוגי | רובי דואניאס |
| 2010 | סרוגים | תפקיד אורח | Yes | לייזי שפירא |
| 2010 | תיכון השיר שלנו | המורה למשחק דבורה גלילי (תפקיד קבוע) | Yes, ניקלודיאון | שירלי שטרן |
| 2007 | בשורות טובות | מנהלת הרשות | ערוץ 2 | דפנה לוין |
| 2004 | שלווה | מטופלת (קבוע) |  | חיים בוזגלו |
| 2003 | השכונה | בתפקיד קבוע |  | חיים בוזגלו |
| 2002 | מד"א 101 | בתפקיד אורח | ערוץ 2 | חגי לוי |
| 2001 | ארבעה בעקבות החג | האמא (תפקיד קבוע) |  | שירלי שטרן |
| 2000 | פאזל | בתפקיד אורח | ערוץ 2 | אוהב פלנץ |
| 1999–2005 | זינזאנה | מרסל אסולין (תפקיד קבוע) | ערוץ 2 | חיים בוזגלו |
| 1998 | שמש | במאית (תפקיד אורח) |  | שירלי שטרן |
| 1998 | פלורנטין | הסרוגייט (תפקיד אורח) | ערוץ 2 | איתן פוקס, אריק רוטשטיין, אורי סיון, שירי שחר |
| 1995 | הלו פנינה |  | הטלוויזיה החינוכית |  |
פילמוגרפיה > דרמות

| שנה | סרט | תפקיד | חברת הפקה | במאי | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1999 | משחקי ראש | דנה (תפקיד משנה) |  | דני טופ |  |
| 2000 | הוא מת עלי | האחות (תפקיד משנה) |  | נעמי עזר |  |
| 2005 | בחירתו של תומר | העובדת הסוציאלית (תפקיד משנה) |  | דליה מבורך |  |
| 2011 | למה השמש | המורה | בית הספר מעלה | אפרת קאופמן | סרט קצר; השתתף בפסטיבל ירושלים; זכה בשני פרסים בפסטיבל הבינלאומי לסרטי סטודנטים; השתתף בפסטיבל היהודי בלונדון |
ערוץ הילדים
קלטת ילדים "אצבעות לי-שתיים".
יום תעמולה.
הכדור הפורח.
פילמוגרפיה > בתיאטרון

| שנה | הצגה | תיאטרון/חברת הפקות | מחזאי | במאי |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2002 | תמונות | פסטיבל תיאטרון קצר |  | אילן תורן |
| 2005 | משחקי חברה | אנסמבל תיאטרון תמונע | ניצן כהן | ניצן כהן |
| 2006 | פרויקט ג'בליה | פסטיבל עכו ואחר כך בתיאטרון תמונע | אלדד גלאור | שלומי ליברמן |
| 2007 | מסעותיה של נועה מועלם | במסגרת פסטיבל צו קריאה 2 | אורלי קצף-רובינשטיין |  |
הערות שוליים

↑  ישי קיצ'לס, עכבר העיר תל אביב, קרוב לבית, באתר הארץ, 22 במרץ 2006
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007413741005171  VIAF: 90152743004527731095   WorldCat (עם VIAF): 90152743004527731095
ניר קלינגר

ניר קלינגר (נולד ב-25 במאי 1966) הוא כדורגלן עבר ומאמן כדורגל ישראלי. כיום משמש כמנהל המקצועי של מ.ס דימונה המשחקת בליגה א׳.
קלינגר שיחק בעמדות הקשר אחורי והבלם, ובשנות ה-90 שימש כקפטן מכבי תל אביב ונבחרת ישראל, במדיה ערך 83 הופעות.
קריירה ככדורגלן

קלינגר גדל במחלקת הנוער של מכבי חיפה ובתחילת הקריירה שיחק כחלוץ. קלינגר שיחק שש שנים בקבוצה הבוגרת של המועדון, עמה זכה בשתי אליפויות, ובעונת 1988/1989 זכה בתואר כדורגלן העונה בישראל. בשנת 1990 עבר קלינגר לקבוצת מכבי תל אביב ושיחק שם שמונה שנים. בשנת 2012 סיפר קלינגר שהסיבה שבגללה עזב את מכבי חיפה הייתה מותו של חברו לקבוצה אבי רן.
במדי מכבי תל אביב זכה קלינגר בשלוש אליפויות ובשני גביעי מדינה. פעמיים ברציפות הוא בישל את השער שהכריע את גורל האליפות: בעונת 1994/1995 בישל את שערו של אלון ברומר בניצחון 1–0 מול הפועל באר שבע במחזור ה-30, ובעונת 1995/1996 בישל את שערו של אבי נמני בניצחון 1–0 מול בית"ר ירושלים במחזור ה-29. בעונת 1997/1998 פרש ממשחק פעיל עקב פציעה.
בתחילת 1985 זומן לנבחרת ישראל לנוער, ושיחק במסגרתה בטורניר באוסטרליה. באפריל 1985 זומן לראשונה לנבחרת העתודה.
בנבחרת ישראל רשם קלינגר 83 הופעות, בהן כבש שני שערים, בין השנים 1987–1997, ואף שימש קפטן הנבחרת מאוגוסט 1992 ועד לפרישתו. קלינגר מדורג במקום השישי בטבלת שיאני ההופעות של הנבחרת בכל הזמנים, לצידו של מרדכי שפיגלר.
תארים > כשחקן

אליפות: 1984/1985, 1988/1989
אליפות : 1991/1992, 1994/1995, 1995/1996
גביע המדינה: 1993/1994, 1995/1996
גביע הטוטו: 1992/1993
כדורגלן העונה בישראל: 1988/1989
חבר היכל התהילה של הכדורגל הישראלי: 2009
תארים > כמאמן

אליפות: 2002/2003
גביע המדינה: 2004/2005
גביע המדינה: 2017/2018
גביע הטוטו: 2012/2013
אלוף האלופים: 2018
גביע הטוטו (לליגת המשנה): 2016/2017
הערות שוליים

↑  פרופיל השחקן באתר הרשמי של מכבי חיפה
↑  כדורגלן העונה: ניר קלינגר, מעריב, 1 ביוני 1989
↑  מרילי יחזור בעוד שנה כעוזר מאמן, חדשות, 2 באוגוסט 1990
↑  ניר קלינגר‏, "הטראומה הזאת לא עוזבת אותי עד היום", באתר וואלה, 11 ביולי 2012
↑  עמיר פלג, פצעי בגרות, חדשות, 2 בינואר 1985
עמיר פלג, נבחרת הנוער: 16 כבר נופו עוד חמישה בסוף החודש, חדשות, 16 בינואר 1985
↑  טייוואן: על הקרשים, פפואה (הבוקר) ופיג'י: לא סיפור, אבל יש גם אוסטרליה וניו זילנד, חדשות, 17 בפברואר 1985
↑  עמיר פלג, קודם מבצע אלי, אחר כך מבצע אייל, חדשות, 20 במרץ 1985
↑  ערן נבון, "לא הצלחתי לקבל את התפקיד הזה בליגת העל, אז אני אעשה אותו בליגה א'", באתר ישראל היום, 3 בדצמבר 2015
↑  תומר לוי, ‏ניר קלינגר הגיע לאימון הפועל חיפה. יוצג בשני, באתר ערוץ הספורט, 10 בדצמבר 2012
↑  נדב צנציפר, פרסום ראשון: ניר קלינגר התפטר מאימון הפועל חיפה, באתר ynet, 25 באוקטובר 2018
↑  אופיר סער ושלמה וייס‏, ניר קלינגר מונה למאמן בית"ר ירושלים עד לתום העונה הבאה, באתר וואלה, 29 באוקטובר 2018
↑  גיא בן זיו, ‏קלינגר חש ברע באימון, אושפז ועבר צנתור בלבו, באתר ONE‏, 14 במרץ 2019
↑  גיא בן זיו, ‏לאחר שחוזהו נכנס לתוקף, בית"ר נפרדה מקלינגר, באתר ONE‏, 4 ביוני 2019
↑  אופיר סער‏, הפועל תל אביב: ניר קלינגר מונה למאמן, משה סיני למנהל המקצועי, באתר וואלה, 5 בנובמבר 2019
↑  שי ארצי, עונש קשה: ניר קלינגר הורחק מ-6 משחקי ליגה, באתר ישראל היום, 16 ביוני 2021
↑  איציק כלפי, רשמית: ניר קלינגר פוטר מהפועל תל אביב, באתר ynet, 19 בדצמבר 2021
↑  הדר יעקבי, ‏רשמית: ניר קלינגר מונה למאמן מכבי פתח תקווה עד לסיום העונה, באתר ערוץ הספורט, 29 בדצמבר 2021
↑  תומר חבז, רשמית: ניר קלינגר פוטר ממכבי פתח תקווה, באתר ynet, 12 באפריל 2022
↑  קדנציה שלישית במועדון: ניר קלינגר מונה למאמן הפועל חיפה, באתר וואלה, 14 במאי 2022
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987012277877005171  VIAF: 3638167807361218130006   WorldCat (עם VIAF): 3638167807361218130006 
קלינגר, 2018
איציק קול

| --- | --- |

איציק קול
 לידה:  12 בינואר 1932 פתח תקווה, פלשתינה (א"י) 
 פטירה:  8 ביולי 2007 (בגיל 75) כפר סבא, ישראל 
 מקום קבורה:  בית העלמין ירקון 
 סוגה מועדפת:  דרמות וקומדיות
 מדינה:  ישראל 
 תקופת הפעילות:  1960–2007 (כ־47 שנים)
 יצירות בולטות:  השוטר אזולאי, אני אוהב אותך רוזה, מציצים, זה הסוד שלי, תשע בריבוע, שחק אותה
 פרסים והוקרה:  פרס אופיר על מפעל חיים (2007) 
 פרופיל ב-IMDb
 
יצחק (איציק) קול (12 בינואר 1932 – 8 ביולי 2007) היה מפיק ובמאי קולנוע וטלוויזיה ישראלי. נחשב לדמות מרכזית בתעשיית הקולנוע והטלוויזיה בישראל. בשנות ה-50 כיהן כראש המועצה האזורית גיזו שבפרוזדור ירושלים.
ביוגרפיה

יצחק (איציק) קול (קולקר) נולד בעיר פתח תקווה והיה בן יחיד לטובה (לבית רוסט), ילידת פולין ושלום קולקר, יליד אוקראינה. בצעירותו היה חבר פעיל בתנועת השומר הצעיר, למרות שאביו היה איש מפא"י.
קול היה ממייסדי קיבוץ נחשון וכן כיהן כראש מועצה אזורית גיזו. בקיבוץ שינה את שמו לקול, נישא לנעמי לבית גלס ושם נולדו שני ילדיו. ב-1960 עזבה המשפחה את הקיבוץ. מספר שנים מאוחר יותר התגרשו בני הזוג וקול נישא מחדש, התגרש בשנית ונישא פעם שלישית.
ביוגרפיה > קריירה

בשנת 1960 החל את דרכו בתעשיית הקולנוע, כאשר השתתף בהפקת הסרט "הם היו עשרה" בבימויו של ברוך דינר. באותה שנה התמנה למנהל האדמיניסטרטיבי של תיאטרון "הקאמרי", על ידי יעקב אגמון ששימש באותה עת מנכ"ל הקאמרי. בשנת 1967 התמנה למנכ"ל אולפני הרצליה, וכיהן בתפקיד זה כ-11 שנים.
בתקופת מלחמת ששת הימים ובתקופת מלחמת יום הכיפורים היו האולפנים בניהולו מוקד לשידורי הלוויין של רשתות טלוויזיה מכל העולם. מתוקף תפקידו היה אחראי גם על שידורו בצבע לרחבי העולם של ביקור הנשיא סאדאת בירושלים, בשנת 1977.
בשנת 1981 הפיק את תעמולת הבחירות של המערך בראשות שמעון פרס לרשות הממשלה.
בשנת 1978 הוביל קול מהלך לאיחוד אולפני הרצליה עם אולפני גבע, ובשנים שלאחר מכן כיהן כמנכ"ל "האולפנים המאוחדים". תחת ניהלו הפכה חברת "האולפנים המאוחדים" לחברת ההפקות הגדולה בישראל לתוכניות טלוויזיה וסרטי קולנוע.
בשנת 1983 התמנה למנכ"ל קבוצת גלובוס גרופ בישראל, וכיהן במקביל גם כחבר מועצת המנהלים של חברת קנון גרופ האמריקאית. בין השאר, ניהל את הקמת אולפני ג"ג בנווה אילן. בשנת 1990 הפיק את התוכנית הראשונה שהפיקו חברת הכבלים בישראל, שעשועון בשם "זה מה אין" בהנחיית דודו דותן.
בשנת 1991 עבר ללוס אנג'לס ופעל שם כמפיק עצמאי,
בשנת 1993 עמד בראש קבוצה שהתמודדה במכרז להפעלת ערוץ 2, אך הקבוצה לא זכתה במכרז ופורקה.
בשנת 1994 התמנה לשותף ומנהל בחברת "רול תקשורת ואולפנים". בשנת 2000 התמודדה רול תקשורת במכרז להקמת ערוץ ערוץ שלישי מסחרי בישראל (שנודעה אחר כך בשם ערוץ עשר, אך לא זכתה בזיכיון.
קול נפטר בכפר סבא בגיל 75 מדלקת ריאות.
פרויקטים בהפקתו או בבימויו > סרטים שהפיק

הם היו עשרה (1960)
השוטר אזולאי (1971, יחד עם אפרים קישון)
מציצים (1972, יחד עם מרגוט קלאוזנר)
עיניים גדולות (1974, יחד עם אורי זוהר)
אני אוהב אותך רוזה (1975, יחד עם משה מזרחי)
הצילו את המציל (1977)
הלהקה (1978)
השועל בלול התרנגולות (1978)
אסקימו לימון 6 - הרימו עוגן (1985)
אירית עירית (1985)
עמי ותמי (אנ') (1987, בהפקת קנון גרופ)
פרויקטים בהפקתו או בבימויו > תוכניות ושעשועוני טלוויזיה שהפיק

לול
זה הסוד שלי
תשע בריבוע
זה מה אין
שחק אותה
פרויקטים בהפקתו או בבימויו > תוכניות טלוויזיה אמריקאיות שביים בישראל

Face The Nation (בהפקת CBS)
Meet The Press (בהפקת NBC)
Issues and Answers (בהפקת ABC)
פרויקטים בהפקתו או בבימויו > סרטים אמריקאים שצולמו בישראל בהפקתו המקומית

רמבו 3
לא בלי בתי
מחץ הדלתא
פגישה עם המוות
חנה סנש
השגריר
פרסים והוקרה

הסרט "השוטר אזולאי" בהפקתו זכה בפרס גלובוס הזהב לסרט הזר הטוב ביותר, זכה בפרס בפסטיבל הסרטים במונטה קרלו וכן היה מועמד לפרס אוסקר האמריקאי.
כמפיק הסרט התקבל קול כחבר באקדמיה האמריקאית לקולנוע.
הסרט "אני אוהב אותך רוזה" בהפקתו היה אף הוא מועמד לפרס האוסקר.
קול זכה מספר פעמים בפרס כינור דוד, על הפקותיו "מציצים", "זה הסוד שלי", "תשע בריבוע", "שחק אותה" ו"זה מה יש".
הערות שוליים

↑  גבריאל שטרן, הורדת מחירי המיים תובעים יישובי הפרוזדור, על המשמר, 3 במרץ 1955
↑  ירון פריד, תרגיל אליזבת טיילור, חדשות, 19 בנובמבר 1987
↑  אלי אשד, ‏הרוח החיה, באתר גלובס, 11 באפריל 2006
↑  אייל חלפון, הענב והשועלים, כותרת ראשית, 29 בדצמבר 1982
↑  יעל פז מלמד, "אפשר למלא את בלומפילד בשונאי", מעריב, 6 בינואר 1983
↑  אדר אבישר, נוה הוליווד, מעריב, 20 בנובמבר 1990
↑  יעל פז מלמד, איציק קול ־ חצה את הקווים, מעריב, 1 בנובמבר 1985
↑  זה מה אין בכבלים, מעריב, 13 בדצמבר 1990
↑  בלי ריב, עם ייסורי מצפון, חדשות, 6 במאי 1991
↑  הגר רם, השלב הבא – הקמת חברת החדשות, חדשות, 27 במאי 1993
↑  ספיר פרץ, ‏השמים באמת הגבול, באתר גלובס, 24 בפברואר 2000
↑  אביבה קרול, ‏מוטי קירשנבאום יוביל את קבוצת רול תקשורת במכרז הערוץ השלישי, באתר גלובס, 24 באוקטובר 2000
↑  הכפתור של רוברט מיצ'ם, כותרת ראשית, 2 בנובמבר 1983
↑  איציק קול - חבר האקדמיה, דבר, 17 בנובמבר 1978
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: 2006 - נדב לויתן | זוכה פרס אופיר על מפעל חיים לשנת 2007 - איציק קול | הבא: 2008 - יואל זילברג |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007298347005171  BNE: XX1674717  BnF: cb165443203 (data)  ISNI: 0000 0000 4876 2574  LCCN: no2005086459  VIAF: 31734253   WorldCat (עם VIAF): 31734253
ערן אליקים

| --- | --- |

 לידה:  30 ביוני 1969 (בן 55) פתח תקווה, ישראל 
 מדינה:  ישראל ישראל
 השכלה:  האוניברסיטה הפתוחה 
 מעסיק:  גלגלצ 
 קישורים חיצוניים
 טוויטר:  eranelyakim
 
ערן אליקים (נולד ב-30 ביוני 1969) הוא איש רדיו, שדרן, מגיש חדשות וקריין בגלי צה"ל ובגלגלצ, ראש מחלקת השידורים וסגן העורכת הראשית בגלי צה"ל.
ביוגרפיה

אליקים נולד בפתח תקווה, בן שלישי מתוך ארבעה ליהודה וסימה, עולים מעיראק. בגיל 17 עבר עם משפחתו למיאמי שבארצות הברית, שם סיים את לימודיו התיכוניים בעיר פורט לודרדייל.
כעבור כשנתיים שב ארצה, והתגייס לצה"ל. הוא שירת בבסיס משמר הנגב בתפקיד מחסנאי תחמושת בחיל החימוש, ובהמשך עבר לבסיס ענתות סמוך לירושלים, הוסב לרס"פ סדנת הרכב, ובשנת 1992 השתחרר בדרגת סמל.
לאחר שחרורו, אליקים חזר לארצות הברית לטובת לימודי תקשורת, במהלכם התנסה בתחום המעשי של שידור הרדיו והטלוויזיה, וזכה בתעודות הצטיינות אקדמיות. בסיום לימודיו שב ארצה, והחל לעבוד בגלגלצ כמפיק.
עד מהרה החל למלא תפקידים נוספים, ביניהם עורך שידור, שדרן דיווחי התנועה של גלגלצ מהמסוק, עורך מוזיקלי ועורך חדשות. כעבור זמן קצר החל לשמש גם כקריין ומגיש, בנוסף לתפקידיו מאחורי הקלעים.
קריירה מקצועית

בתחילת שנות האלפיים מונה ערן אליקים לתפקידי ניהול בגלי צה"ל, ושימש כראש מחלקת הקדימונים, ראש מחלקת חיילים וצבא וכעורך התנועה הראשי בגלגלצ. לתפקיד זה קיבל בהמשך את בני כבודי, הממלא אותו כיום.
בשנת 2005, עם עזיבתו של אלדד קובלנץ את תפקיד מנהל גלגלצ, התמודד אליקים לתפקיד, בו שימש ממלא מקום בשנה בה למד קובלנץ בארצות הברית. לבסוף מונה לסגנה של דלית עופר, שנבחרה למשרה.
ב-2005–2006 שימש אליקים כקריין הראשי לתשדירי השירות של הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים.
בין השנים 2007–2015 הגיש את תוכנית המוזיקה המואזנת בישראל, "מדינה בדרך", ששודרה בגלגלצ מ-6:00 עד 9:00 בבוקר. במקביל סיפק שירותי קריינות לתשדירי שירות, חסויות ופרסומות למגוון גופים.
בשנת 2013 החל למלא את תפקיד הממונה על פניות הציבור של גלי צה"ל וגלגלצ, האחראי לקשר עם הציבור ועל ביקורת פנימית בתחנה הצבאית. אליקים כיהן בתפקיד עד שנת 2020.
בשנת 2015, לאחר 8 שנים בהן הגיש את "מדינה בדרך", ביקש אליקים לסיים את תפקידו כמגיש הרצועה, ונכנס מיד לאחר מכן לשידור תוכנית הדגל "ארבע אחרי הצהריים" בגלי צה"ל. שנתיים אחר כך, הוא חזר לשדר רצועה קבועה בגלגלצ - התכנית "עשורים", ואת שתי התוכניות הוא מגיש בקביעות עד היום. לצידן, אליקים ממלא שורת תפקידים מקצועיים בגלי צה"ל: ראש מחלקת השידורים (החל בשנת 2015), במסגרתה בין היתר הוא מכשיר את הקריינים החיילים בתחנה, וסגן העורך הראשי (החל בשנת 2021) אשר מעורב בענייני תוכן ועיצוב לוח השידורים של גלי צה"ל.
הכשרות נוספות

אליקים סיים בהצטיינות תואר ראשון במדעי המדינה, יחסים בינלאומיים ותקשורת באוניברסיטה הפתוחה בשנת 2013. בעבר הנחה סדנאות רדיו שונות במכללות ברחבי הארץ. בנוסף, אליקים הוא בוגר קורס מדריכי חדר כושר וספינינג באוניברסיטת תל אביב והדריך סדנאות באופן עצמאי. בהשבעת הכנסת ה-21 וה-22 לקח חלק בטקס והקריא פרקי תהילים.
חיים אישיים

אליקים מתגורר בתל אביב, חובב ספורט מוטורי, אוהד טניס וסנוקר. חובב גדול של שנות השמונים במוזיקה.
איציק יושע

| --- | --- |

איציק יושע, בפגישה בין ראש הממשלה, אריאל שרון, לבין נציגי קהילת הלהט"ב במשרדו בירושלים. מימין: אריאל שרון, אורי שני, מנחם שיזף, אדיר שטיינר ואיציק יושע, משמאל: ג'רי לוינסון ושבי גטניו 26 בפברואר 2002
 לידה:  9 באוגוסט 1956 (בן 68) 
 מדינה:  ישראל ישראל
 מעסיק:  תאגיד השידור הישראלי
 קישורים חיצוניים
 טוויטר:  zakikish
 
איציק יושע (נולד ב-9 באוגוסט 1956) הוא איש תקשורת, עיתונאי, שדרן, עורך טלוויזיה ורדיו ישראלי, ב"כאן תרבות". יושע כיהן כיו"ר ועד העיתונאים בקול ישראל וחבר הנהלת אגודת העיתונאים בתל אביב. כיהן גם כיו"ר אגודת הלהט"ב (1997).
בשנת 2018 החל לשדר בתחנת כאן תרבות את התוכנית "חלון גאווה" – תוכנית הרדיו ראשונה בשידור הציבורי שעוסקת בתרבות וסגנון להט"ב.
ביוגרפיה

יושע נולד בפתח תקווה. הוא למד בבית הספר היסודי "עין גנים". הוא בוגר תיכון מקיף יהוד. הוא שירת בחיל השריון ובתום שירותו הצבאי עבד שנתיים כעובד ביטחון בנמל התעופה בן-גוריון.
ביוגרפיה > קריירה תקשורתית

בין השנים 1982–1984 שימש יושע כעורך לשוני וכתב תרבות בשבועון "אנשים" של קבוצת "מוניטין תקשורת". ב-1984 הצטרף לצוות ההקמה של עיתון "חדשות" בו היה כתב ראשי לענייני תרבות, בידור וחברה. ב-1988 החל את עבודתו בעיתון "ידיעות אחרונות" ובמשך עשר שנים היה חבר מערכת העיתון וכתב בכיר בתחומי התרבות, הבידור והחברה.
בשנת 1993 יצא לאור ספרו "נמרוד גם וגם", שכתב ביחד עם תמיר להב-רדלמסר, בן זוגו הראשון, על משפחה אלטרנטיבית. בשנת 1999 יצא לאור ספרו "אהבה תל אביבית", שכתב ביחד עם יואב גינאי.
ביוגרפיה > קריירה תקשורתית > בטלוויזיה

בשנת 1995 החל יושע לעבוד בערוץ הראשון של רשות השידור ובמשך שנתיים היה רכז המערכת בתוכנית "הילוך חוזר" בהנחיית אהוד מנור. במקביל שימש כעורך ראשי של התוכנית "גאים להציג" תוכנית הטלוויזיה הראשונה בישראל שיוחדה לקהילת הלהט"ב בישראל. תוכנית זו שודרה בערוץ הקהילתי בכבלים, הופקה על ידי אסף גיל והונחתה על ידי רבקה נוימן ועמיקם לוי.
ב-1997 ריכז יושע את מערכת התוכנית "במקום הראשון" בהנחייתה של חני נחמיאס. התוכנית, בהפקת "רשת" שודרה בערוץ 2. באותה שנה החל לערוך את התוכנית "יאיר לפיד חי בעשר" אשר שודרה בערוץ 3 במשך שנתיים. שיתוף הפעולה בין יושע ולפיד נמשך גם בין השנים 1999 ו-2001, בהן שימש כעורך תוכנית האירוח יאיר לפיד בערוץ 2. בין השנים 2001 ו-2003 ערך מגוון תוכניות בהן, "החוליה החלשה" בהנחייתה של פנינה דבורין אשר שודרה בערוץ 10. באותה תקופה ערך יושע את התוכנית" לילה גוב 2", בהנחיית גידי גוב.
יושע שימש כעורך "סדנאות הורים", סדרה בהנחיית רשף לוי וליאת תימור אשר שודרה ב"ערוץ ההורים".
ב-2005–2006 ערך עבור חברת "ענני תקשורת" מגזין בשם "I go" אשר שודר בערוץ 10. במסגרת עבודתו עם "ענני תקשורת" שימש יושע כעורך הראשי של ערוץ הבריאות.
בין השנים 2010 ו-2015 היה העורך הראשי של המשדרים המרכזיים בימי הזיכרון לחללי מערכות ישראל, תחילה עבור ערוץ 2 ואחר כך עבור ערוץ 10. ב-2013 שימש יושע כעורך ראשי של תוכניתו של גיל ריבה בערוץ 10.
ביוגרפיה > קריירה תקשורתית > ברדיו

במקביל לפעילותו בעיתונות הכתובה ובטלוויזיה, עבד יושע ב"קול ישראל" משנת 1981. במסגרת זו עסק יושע בביקורת מוזיקה ומופעי בידור.
תוכנית מוזיקת העולם "העולם השישי" בעריכתו והגשתו של יושע, שודרה ב-88FM ברצף משנת 1997 ועד 2017.
ב-2011 ערך והגיש יושע תוכניות ברשת ב של "קול ישראל". הוא ייסד וערך את התוכנית "בשלוש עם ענת דולב".
ב-2015 החל יושע לערוך ולשדר תוכנית לילית דו שבועית. תוכנית זו, הנקראת "משרוע לילה" משודרת גם היא ב-88FM.
ב-2017, עם סגירת רשות השידור הצטרף לתאגיד השידור הישראלי, בתפקיד מנהל פרויקטים ושדרן בתחנות הרדיו כאן תרבות כאן 88 וכאן גימל.
ב-1 בנובמבר 2018 החל לערוך ולשדר את התוכנית "חלון גאווה" בתחנת כאן תרבות, תוכנית ראשונה בשידור הציבורי שעוסקת בתרבות וסגנון להט"ב.
ב-19 בפברואר 2020 החל לערוך ולשדר את התוכנית "60 החדש" בתחנת כאן תרבות. מגזין שבועי העוסק בחיים החדשים בגיל השלישי.
ביוני 2023 הודיע על סיום תפקידו בתאגיד ופרישתו לגמלאות.
ביוגרפיה > פעילות ציבורית

בשנת 1997 כיהן כיו"ר אגודת הלהט"ב. ב-2003 עזב יושע את האגודה שעמד בראשה בשל מינויה של נורה גרינברג לתפקיד יו"ר האגודה. אחרי שנים אחדות חזר יושע לשורות האגודה.
במשך שנים רבות היה יושע, יו"ר ועד העובדים העיתונאים ב"קול ישראל" בתל אביב. במסגרת תפקידו היה פיעל במאבק נגד סגירת "רשות השידור", פיטורי עובדיו ויישום חוק תאגיד השידור שמטרתו לטענת הוועד הייתה ליצור "ערוץ תעמולה עבור ראש הממשלה נתניהו".
בין השנים 2004 ו-2007 היה חבר המועצה הישראלית לתרבות ואמנות.
בשנת 2011 עבר יושע קורס הכשרה לסיוע לנפגעי תקיפה מינית. מאז הוא מתנדב בקביעות כמסייע בקו הגברים במרכז הסיוע בתל אביב. יושע היה פעיל בולט בקהילת הלהט"בית בשנות ה-80 וה-90.
בתחילת שנות ה-90 היה בין יזמי ומפעילי משמרות ההגנה בגן העצמאות בתל אביב נגד חבורות הומופוביות עוינות ואלימות שפעלו בגן כנגד אוכלוסיית ההומואים שנהגה להיפגש בו. כעיתונאי וכפעיל בקהילה ליווה מקרוב את מאבקו של אדיר שטיינר להכרה כבן זוגו של אל"ם דורון מייזל.
ביולי 2022 קיבל אות הוקרה על קידום אוכלוסיית הלהט"ב בישראל, מטעם השרה לשוויון חברתי, מירב כהן.
הערות שוליים

↑  לי-אור אברבך, ‏איציק יושע התפטר מאגודת העיתונאים: "לא מייצגת את קול ישראל", באתר גלובס, 9 בנובמבר 2015
↑  אורי לוטן, מי יפרוץ את הארון, חדשות, 7 בפברואר 1992
↑  אביבה קרול, ‏משתעשעים בקיץ, באתר גלובס, 19 ביוני 2002
↑  בן שלו, איך נשמע לוח השידורים החדש של 88FM, באתר הארץ, 21 בינואר 2009
↑  נתי טוקר, העיתונאית ענת דולב מתה בגיל 52, באתר הארץ, 6 בפברואר 2016
↑  וואלה! ברנז'ה‏, "חלוץ הקהילה הגאה": העיתונאי איציק יושע פורש מתאגיד השידור, באתר וואלה, 27 ביוני 2023
↑  דוד מרחב, "נורה גרינברג - יצוג אומלל לאגודה", באתר GoGay, ‏24 בנובמבר 2003
↑  לי-אור אברבך, ‏עובדי רשות השידור מחריפים המחאה: "נתניהו רוצה ערוץ תעמולה", באתר גלובס, 29 ביולי 2015
↑  ציפי שוחט, רשימת מועמדים חדשה למועצה לתרבות ולאמנות תוגש לאישור, באתר הארץ, 9 במרץ 2004
↑  דוד ורטהיים‏, דנה אינטרנשיונל בפנים; לראשונה: פרס ממשלתי על "תרומה להט"בית", באתר וואלה, 14 ביולי 2022
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007438331105171  LCCN: no99063199  VIAF: 41478414   WorldCat (עם VIAF): 41478414
אליהו מאיר פייבלזון

ערך זה עוסק ברב וראש ישיבה בליטא. אם התכוונתם לנינו, ראש ישיבה בירושלים, ראו .
רבי אליהו מאיר פייבלזון
תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן.
נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
הרב אליהו מאיר פייבלזון נולד כ"ה טבת ה'תרכ"ח, 1868  - ונפטר כ"ה טבת ה'תרפ"ח, 18 בינואר 1928. שימש כרב וראש ישיבה ליטאי.
ביוגרפיה

נולד בווייגובה לרב ברוך ולפייגה סתירא פייבלזון. אמו הייתה בתו של הרב יצחק אייזיק בנו של רבי אליעזר מקלם. הוריו וחינוכם מתוארים בספרו "נצח ישראל" אחיו הגדול היה הרב ישראל בנדט פייבלזון, רבה של בייסגולה, (ומחבר ספר "צרור החיים") ואחיו השני היה הרב שמואל אביגדור פייבלזון, רבה של פלונגיאן.
הוא היה מעשרת הבחורים הראשונים שעמם נפתחה ישיבת טלז ולמד בה תורה מפי ראשי הישיבה הראשונים: רבי צבי יעקב אופנהיים, רבי מאיר אטלס ורבי שלמה זלמן אבל. בהמשך עבר לישיבת סלובודקה ובשנת 1883 התקרב לרב אליעזר גורדון שבא אז לסלובודקה. הוא קיבל גם מפי הסבא מקלם. לפי תיאורים מאוחרים למד בתקופת סלובודקה עם אחיו ר' שמואל אביגדור "שמונים דפי גמרא ליום בבקיאות, ודף אחד לחודש בחריפות".
לאחר נישואיו התגורר בציטביאן ובקרוקי, אחר כך יסד את הישיבה לצעירים בפוניבז' ועמד בראשה במשך תקופה עד שהתמנה כרבה של קופישוק. הוא סייע לביסוסן של ישיבות רבות בליטא, הן בפן הרוחני והן בפן הגשמי, ולכן בעת פולמוס המוסר (1897) נקרא לתווך בכמה ישיבות בין תומכי הכנסת לימוד המוסר למסגרות הישיבתיות ומתנגדיו. תקופה מסוימת נקלע ליקטרינוסלב שבאוקראינה, ואז יסד בה ישיבה גדולה ועמד בראשה. בתרנ"ז (1897) התגורר בקלם ויסד עם יואל משה סלומון אגודה לקידום התיישבות חרדית בארץ ישראל, הוא פרש מעיסוק בנושא בשל מכתב שקיבל מרבי יצחק בלאזר שישב אז בירושלים ושסבר שהביצוע אינו מעשי.
מיד לאחר מלחמת העולם הראשונה, מינה אותו רבי חיים עוזר גרודזנסקי ליו"ר ועד הרבנים לענייני עגונות בליטא, שעסק בשאלות עגינות רבות שהתעוררו בשל המלחמה ונדודי האוכלוסין.
ספרו ההגותי "נצח ישראל" התפרסם עוד בחייו, בתור אחד מראשי הרבנים שעסקו בכינון "אגודת ישראל", היה ספרו לנכס צאן ברזל בהגותה של התנועה. ספרו ההלכתי-למדני "פיקוח נפש" הכולל בתוכו פרק רחב על הלכות קידוש השם, היה עבודתו העיקרית במשך שנים רבות, אך נדפס רק לאחר פטירתו. הוא חלה בגיל שישים במחלה חשוכת מרפא ונפטר בכ"ה בטבת ה'תרפ"ח, 18 בינואר 1928.
בנו הרב ברוך יוסף פייבלזון היה חתנו של רבי נפתלי טרופ ומילא את מקום חותנו בראשות ישיבת ראדין.
לקריאה נוספת

אהרן סורסקי, רבי אליהו מאיר פייבלזון: גאב"ד קופישוק, בתוך: מרביצי תורה ומוסר, א, בני ברק תשל"ו, עמ' שלד-שמה.
הערות שוליים

↑  אך במאמר שפרסם בנו רבי ברוך יוסף פייבלזון (בביטאון דגלנו (פולין), גיליון שבט-אדר תרפ"ט, עמודים 12-15) נכתב שהוא נולד בתאריך זה בשנת תרכ"ז.
↑  הוא אחד מארבעת החתומים על כרוז הרבנים להתאגד תחת "אגודת ישראל" שהתפרסם בגיליון התנועה "הדרך" בדצמבר 1912. האחרים הם: החפץ חיים, רבי יצחק יעקב רבינוביץ (פוניבז') ורבי חיים עוזר גרודזנסקי.
אמיר בן-סירה

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  5 במרץ 1969 (בן 55) פתח תקווה, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת תל אביב 
 פרופיל ב-IMDb
 
אמיר בן-סירה (נולד ב-5 במרץ 1969) הוא תסריטאי, יוצר, מפיק ובמאי ישראלי העומד בראש מחלקת פיתוח התוכן של תאגיד השידור הישראלי. חבר "האקדמיה הישראלית לקולנוע וטלוויזיה".
ביוגרפיה

בן-סירה נולד בפתח תקווה ושירת בצה"ל כקצין חובל בחיל הים בו הגיע עד לדרגת רב-סרן. לאחר שחרורו למד בחוג לקולנוע באוניברסיטת תל אביב.
בשנת 1998 (יחד עם חברו לכתיבה ליאור כפיר רפאל) התקבל ככותב ראשי לתוכנית "אברהם ויעקב", תוכניתם של אברי גלעד וקובי מידן ששודרה בערוץ 2 ומשם החלה דרכו לעולם התסריטאות והטלוויזיה.
בשנת 1999 כתב לחלומות בהקיציס ולעונות הראשונות של ארץ נהדרת.
בשנים 2005-2001 היה התסריטאי הראשי של תוכנית הבידור שהגיש אלי יצפאן בהוט 3.
בן-סירה היה שותף לכתיבת הקומדיה אחד העם 1 וסדרת ההמשך אחד העם 101.
משנת 2005 יוצר, מביים וגם כותב את הסדרה הקומית, "מה זה השטויות האלה?", בכיכובה של הקומיקאית עדי אשכנזי, שמשודרת בערוץ 2 במסגרת שידורי קשת. בשנת 2008 הסדרה אף נמכרה לרשת הטלוויזיה "CBS" האמריקאית והפורמט של הסדרה נמכר גם לרשתות הטלוויזיה של איטליה, ספרד ורשתות נוספות ברחבי העולם.
ב-2006 היה בין חמשת היוצרים שתבעו את הוט על הפרת זכויות יוצרים וזכה בתגמולי פיצוי בסך מאות אלפי שקלים.
בשנים 2010-2008 הגיש פינת סטנדאפ שבועית בתוכנית "מועדון ארוחת הבוקר" של שי גולדשטיין ולאה לב ברדיו 103fm.
הופיע עם ליאור כפיר רפאל ב"טינופת", תוכנית הלייט נייט של ערוץ 3.
בשנת 2013 החל לכתוב לתוכנית הסאטירה בובה של לילה בערוץ הספורט. באותה השנה סייע לפיתוח הסדרה הקומית החיים של אבי הזמר שלא זכתה להצלחה.
ב-2015 יצר את סדרת הדוקו "בחזרה אל הרגע" ששודרה בערוץ הראשון ועסקה באנשים מבוגרים המשתפים מניסיון חייהם. הסדרה נמכרה להפצה במספר מדינות בהן גרמניה, יוון וצרפת.
בן-סירה עבד במחלקת הפיתוח של שידורי קשת ובשנת 2017 היה התסריטאי הראשי לתוכנית "הם גדולים" וערך את תוכנית הספיישל ליום העצמאות 2017 של הזכיינית.
הוא היה שותף לכתיבת מועדון לילה שהגיש ארז טל.
משנת 2018 מייעץ לכתיבת קומדיית המצבים קופה ראשית ששודרה בתחילה בחינוכית 23 ועברה בעונתה השנייה לכאן 11.
באותה השנה כתב גם סדרת רשת בשם "בר מצווה" לה היו שותפים אילן פלד וגל אוחובסקי.
מלבד הטלוויזיה, עוסק בכתיבת מופעי הסטנדאפ של אלי ומריאנו, נלי תגר, עדי אשכנזי ואלי יצפאן.
בן סירה ערך בשנת 2018 סרט תיעודי בשם "הסטנדאפיסטים" שהופיע בתערוכת ההומור היהודי בבית התפוצות.
בשנת 2012 כתב את ספר הילדים "לך כבר לישון קרצייה", תרגום מאנגלית לספר שכתב אדם מנסבאך.
ב-2020 מונה בן סירה לנהל את מחלקת הפיתוח של כאן 11 והוא שותף פעיל בפיתוח תוכניות טלוויזיה חדשות בהן סיפורים מהכורסה, מוקד 11, משפחה בהסעה, ארוחה של החיים ומי זאת?.
חיים אישיים

בן סירה נשוי ואב לילדים. מתגורר בתל אביב-יפו.