stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קולקטה

| --- | --- |
קולקטה. קולאז'
קולקטה. קולאז'
 מדינה:  הודו הודו
 מדינה:  מערב בנגל
 מחוז:  קולקטה
 ראש העיר:  Firhad Hakim
 על שם:  Kalikata 
 שטח:  1,480 קמ"ר
 גובה:  9 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  4,496,694 (2011)
  ‑ במטרופולין:  15,414,859 (2009)
 קואורדינטות:  22°34′22″N 88°21′50″E﻿ / ﻿22.57278°N 88.36389°E﻿ / 22.57278; 88.36389
 אזור זמן:  UTC+5:30
 http://www.kolkatamycity.com
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת הודו מוגדלת) ניו דלהי מומבאי היידראבאד בנגלור אחמדאבאד צ'נאי סוראט פונה ג'איפור לאקנאו קאנפור נאגפור פטנה לודהיאנה טריוונדרום פורט בלייר פקיסטן אפגנ. הרפובליקה העממית של סין  נפאל בהו. בנג. מיאנמר ת. ס"ל מפרץ בנגל  הים הערבי  האוקיינוס ההודיקולקטה(למפת הודו רגילה) ניו דלהי מומבאי היידראבאד בנגלור אחמדאבאד צ'נאי סוראט פונה ג'איפור לאקנאו קאנפור נאגפור פטנה לודהיאנה טריוונדרום פורט בלייר פקיסטן אפגנ. הרפובליקה העממית של סין  נפאל בהו. בנג. מיאנמר ת. ס"ל מפרץ בנגל  הים הערבי  האוקיינוס ההודיקולקטה(למפת מערב בנגל רגילה) קולקטה(למפת מערב בנגל מוגדלת) קולקטה  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
קוֹלְקָטַה (בבנגלית: কলকাতা; בהינדית: कोलकाता; באנגלית: Kolkata) היא הבירה והעיר הגדולה של מדינת מערב בנגל שבצפון-מזרח הודו. עד שנת 2000 נקראה העיר באנגלית כַּלכּוּתָה (Calcutta), והשם האנגלי שונה כדי לקרבו יותר לצורתו בבנגלית. מקור השם הוא באלה קאלי, הנחשבת לפטרונית העיר (אנ').
שטחה של העיר הוא כ-200 קמ"ר, והמטרופולין שלה משתרע על פני קרוב ל-1,900 קמ"ר.
על פי מפקד האוכלוסין של 2011, בעיר עצמה התגוררו כ-4.5 מיליון בני אדם (העיר השביעית בגודלה בהודו) ובמטרופולין כ-14 מיליון (המטרופולין השלישי בגודלו במדינה). בקולקטה ישנן 828 נשים על כל 1,000 גברים; שיעור יודעי הקרוא וכתוב בעיר עומד על 81%, הרבה מעל לממוצע הארצי של הודו (59%). השפה הנפוצה בעיר היא בנגלית, אם כי שפות הודיות רבות אחרות מדוברות אף הן. בעיר תשע אוניברסיטאות ושוכן בה המוזיאון הגדול ביותר באסיה.
אוכלוסיית קולקטה היהודית הייתה כ-5,000 יהודים, אך ירדה לאחר עצמאות הודו והקמת מדינת ישראל ונכון לשנת 2013 נותרו בעיר כ-25 יהודים. בעיר פעל דפוס עברי ובין היתר הודפסו בו ספריו של מהרי"ץ.
היסטוריה

קולקטה היא עיר חדשה יחסית, בשנת 1686 עברו הסוחרים הבריטים בהנהגתו של ג'וב צרנוק משפך נהר הוּגְלִי, במעלה הנהר, אל שטח קולקטה של היום, בו שכנו שלושה כפרים קטנים: סוּטָנוּטִי, גוֹבִּינְדוֹפּוּר וקוֹלִיקָטָה, בשנת 1698 בנו להגנתם את מצודת ויליאם (על שם ויליאם השלישי), ומסביבה התחיל להתפתח יישוב עירוני קטן. במאה ה־18 הפכו הבריטים את העיר שבמחוז בנגל למרכז מסחרי חשוב, למורת רוחם של הנסיכים המקומיים. אלה עדיין שלטו ברבים מן המחוזות בהודו, ולא אהדו את הסוחרים בני ארצות שונות שהתחרו בניצול עושרה של מולדתם ובהשתלטות עליה.
בשנת 1756 ברח מבוקש הודי אל קולקטה. מושלה הבריטי של העיר סירב להסגירו לידי שליטה ההודי של בנגל, סיראג' אוד-דוֹאוּלה, מטעמים מדיניים, וזה בתגובה החליט לפתוח במתקפה. ב־20 ביוני אותה שנה כבש צבאו את המצודה. רוב הבריטים הצליחו להימלט, 146 מהשכירים ההודים של חברת הודו המזרחית הבריטית נשבו. השבויים נכלאו ב"חור השחור" של בית הסוהר שבמצודה, שלא היה אלא צינוק באורך 5.5 מטרים וברוחב 4.5 מטרים. כל הלילה נאבקו השבויים על מעט אוויר שנכנס משני חלונות קטנים. למחרת בבוקר הוצאו משם רק 23 אנשים חיים. שנה אחרי כן חזר רוברט קלייב וכבש את קולקטה.
בשנת 1757 אחרי שיושבו סכסוכים עם הנוואב של מורשידאבאד, הכריזו הבריטים על קולקטה כבירת הודו הבריטית, והיא נשארה כזו עד 1912 כאשר השלטון עבר לדלהי.
קולקטה סימלה בעבר יותר מכל עיר אחרת בהודו את העוני המקושר כל כך עם מדינה זו; בעיר זו התרכזה פעילותה של כלת פרס נובל לשלום, האם תרזה, אשר הקימה מרכזי עזרה רבים לעניי וחולי העיר. העיר נמצאת בתנופת פיתוח מרשימה והעוני צומצם בה בצורה ניכרת - אם כי רבבות רבות מתושבי העיר עדיין חיים ברחובות או בשכונות פחונים.
חינוך ותרבות

קולקטה נחשבת לבירת התרבות של הודו. לצד אמנים מפורסמים כדוגמת הסופרים ויקרם סת, אמיטב גוש וחתן פרס נובל לספרות רבינדרנת טאגור, אשר נולדו בעיר, קיימת בקולקטה תרבות אלטרנטיבית ענפה ביותר - חלקה בעל אופי פוליטי ומחתרתי. בעוד שמומבאי היא מרכזו של ז'אנר הבוליווד בקולנוע, הרי שבקולקטה נעשים יותר סרטים אמנותיים מבכל מקום אחר בהודו.
בקולקטה 9 אוניברסיטאות ומספר רב של מכללות. זהו המרכז האקדמי של מדינות צפון-מזרח הודו.
כלכלה

העיר מהווה מרכז חשוב של תעשייה, מסחר ובנקאות. בין המפעלים הרבים הממוקמים בעיר נמנה גם מפעל לייצור מכוניות שבמשך כ-60 שנים ייצר מכונית מדגם הינדוסטן אמבסדור שהוא אחד מסמלי הודו.
יהדות קולקטה

יהדות קולקטה נוסדה בסוף המאה השמונה עשרה (1798) בקוֹלְקׇטׇה, כאשר סוחרים מיהדות בגדאד (עיראק), ומיהדות חאלאב (סוריה) בחרו להתבסס לצמיתות בבירה המתהווה של הראג' הבריטי. הקהילה הפכה למרכז הפזורה המסחרית היהודית הבגדאדית דוברת ערבית יהודית באסיה. מייסד הקהילה היהודית בקולקטה הוא אהרן עובדיה הכהן, סוחר יהודי מחאלאב.
בתחילת המאה התשע-עשרה הקהילה היהודית בעיר גדלה במהירות. היא נבנתה בעיקר ממהגרים יהודים מבגדד ובמידה פחותה מיהודי חאלאב. מבחינה היסטורית הקהילה הונהגה על ידי אליטת סוחרים עשירה שסחרה בכותנה, יוטה, תבלינים ואופיום שנרכשו מהמשפחות היהודיות המובילות של בגדאד וחאלאב.
משפחות סוחרים, יהודיות בגדאדיות שהתגוררו בעיר נקשרו בקשרי נישואין או מסחר עם הקהילות היהודיות הבגדאדיות הקטנות יותר שסחרו ברחבי אסיה בערים יאנגון, סינגפור, הונג קונג ושנגחאי, כמו גם עם הקהילות היהודיות הגדולות יותר במומבאי ובמזרח התיכון.
במהלך סוף המאה התשע-עשרה הייתה קולקתה מרכז קהילתי קטן של יהדות בבל ועיראק לפני שהיהודים הבגדאדים החלו לעבור מזהות יהודית-ערבית/מזרחית לזהות יהודית בריטית בהנהגת הסוחרים ששון, עזרא, אליאס, גובאי, משפחות בליליוס ויהודה. בימי הזוהר של הקהילה, הסוחרים היהודים של קולקטה תמכו במספר רב של מוסדות דת וצדקה מובילים בארץ ישראל, לבנון ועיראק.
באמצע המאה העשרים, הקהילה היהודית הבגדאדית בעיר הגיעה לשיא של למעלה מ-6,000 חברים, בשעה שקהילות קטנות יותר נמלטו לעיר מהפלישות היפניות או מכליאות במהלך מלחמת העולם השנייה. לאחר עצמאות הודו בשנת 1947 נקודת השיא הזו התהפכה לירידה חדה במספרים. הקהילה היהודית היגרה מהעיר, בעיקר לאוסטרליה, קנדה, בריטניה, ישראל וארצות הברית. הגירה זו נבעה בעיקר ממאבקי הכח לחלוקת הודו, פירוק מערכת המסחר הקולוניאלית באסיה, ניתוק הסחר היסטורי שזרם בין המזרח התיכון לאסיה והקמת מדינת ישראל. המעטים שנותרו בעיר שמרו על זהותם היהודית-הודית, הגיעו לתפקידים בולטים בצבא, בפוליטיקה ובאמנות.
בתחילת המאה העשרים ואחת נותרו בעיר פחות מעשרים יהודים. בתי הכנסת שנותרו הפכו לאתרי מורשת נגישים שנוסדו על ידי יהודי עיראק בעיר. נכון לשנת 2023, המשפחות היהודיות הבגדאדיות העשירות נהנות מבולטות בתרבות ובתקשורת הבריטית.
הערות שוליים

↑  Basic Statistics of Kolkata, ‏Kolkata Municipal Corporation
↑  http://edition.cnn.com/2010/WORLD/asiapcf/03/29/india.jews/index.html
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007410954405171  BNE: XX455768  BnF: cb11943241j (data)  GND: 4029344-0  LCCN: n80049617  MusicBrainz: d65e525b-eac9-493c-bc78-0204c7285670  NARA: 10044398  NDL: 00628396  NKC: ge134256  SUDOC: 027377695  VIAF: 283512634   WorldCat (עם VIAF): 283512634
עמנואל ז'ופרה

| --- | --- |

עמנואל ז'ופרה - שימש כראש משלחת האיחוד האירופי בישראל בשנים 2017–2021
 מדינה:  איטליה איטליה
 תפקיד:  שגריר 
 
עמנואל ז'ופרה מגיש את כתב האמנתו לנשיא ראובן ריבלין, 23 באוקטובר 2017
עמנואל ז'ופרה (Emanuele Giaufret) הוא דיפלומט איטלקי אשר שימש כראש משלחת האיחוד האירופי בישראל בין השנים 2017 ו-2021.
ז'ופרה הוא בעל תואר דוקטור בהיסטוריה של יחסים בין-לאומיים מאוניברסיטת פירנצה. הוא מילא מספר תפקידים בשירות החוץ של האיחוד האירופי: היה ראש מדור פוליטיקה ומסחר בשגרירות האיחוד בישראל ויועץ הממונה על זכויות האדם ועניינים חברתיים בנציגות האיחוד האירופי במטה האו"ם בניו יורק. קודם למינויו בשגריר בישראל במאי 2017 כיהן כראש אגף דמוקרטיה ופיקוח על בחירות בשירות החוץ של האיחוד.
ז'ופרה נכנס לתפקידו בישראל בספטמבר 2017, והחליף את השגריר לארס פאבורג-אנדרסן. בשנת 2021 הוא סיים את תפקידו והוחלף בשגריר דימיטר צאנצ'ב.
קרקס האחים רינגלינג וברנום את ביילי

| --- | --- |


 נתונים כלליים
 מייסדים:  פי. טי. ברנום, האחים רינגלינג, ג'יימס אנתוני ביילי 
 תקופת הפעילות:  1871–הווה (כ־154 שנים) 
 ענפי תעשייה:  בידור 
  
 www.ringling.com
 
כרזה של קרקס האחים רינגלינג, 1899
כרזה של קרקס ברנום וביילי: "ההצגה הגדולה בעולם" 1900
קרקס האחים רינגלינג וברנום את ביילי הייתה חברת קרקס אמריקאית ששווקה כ"המופע הגדול בעולם". החברה הוקמה ב-1919 על ידי מיזוג הקרקס של ג'יימס אנתוני ביילי ופי. טי. ברנום עם "קרקס האחים רינגלינג".
היסטוריה

האחים רינגלינג קנו את קרקס ברנום וביילי ב-1907 והפעילו את שני הקרקסים בנפרד, עד שמיזגו אותם ב-1919.
ב-1944 עלה באש אוהל הקרקס בהרטפורד, קונטיקט. אסון שגבה את חייהם של 167 קרבנות, רובם נשים וילדים. ארבעה מעובדי הקרקס הורשעו בהריגה ומנהלי הקרקס שילמו עד 1954 סך של 5 מיליון דולר פיצויים לנפגעים.
הופעות הקרקס הוצגו באוהלים עד 1957, אז העביר הבעלים באותה עת, ג'ון רינגלינג נורת', את הופעות הקרקס לאתרים בעלי מושבים קבועים, כגון אצטדיוני ספורט. ב-1967 קנה את הקרקס אירווין פלד וב-1971 הוא מכר אותו למטאל, אך ב-1982 קנה אותו בשנית.
בינואר 2017 הודיעו מנהלי הקרקס כי עקב הוצאות התפעול הגבוהות, המאבק המתמשך בארגונים למען בעלי חיים ועוד, הקרקס יפסיק את פעילותו בחודש מאי.
קרקס זה היה מרכז עלילת הסרט "ההצגה הגדולה בתבל" (1952) בבימויו ובהפקתו של ססיל ב. דה-מיל עם בטי האטון וקורנל ויילד בתפקידים הראשיים כלולייני טרפז מעופף.
הערות שוליים

↑  אחרי 146 שנה: יורד המסך על "המופע הגדול בעולם", באתר ynet, 15 בינואר 2017
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007459371505171  LCCN: n84173820  VIAF: 143121231   WorldCat (עם VIAF): 143121231 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אמנות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ג'ונד אנסאר אללה

| --- | --- |
 תקופת הפעילות:  2008–2009 (כשנה)
 אידאולוגיה:  הג'יהאד הסלפי
 מייסדים:  עבד אל-לטיף מוסא
 חלק מ:  אל-קאעדה אל-קאעדה (נטען)
 מתנגדים:  חמאס חמאס  ישראל ישראל
 
ג'ונד אנסאר אללה (בערבית جند أنصار الله, בתעתיק מדויק: ג'נד אנצאר אללה, בתרגום לעברית: צבא תומכי אללה) היה ארגון סלפי-ג'האדיסטי שפעל ברצועת עזה. באוגוסט 2009 הכריז המנהיג התאולוגי של הארגון, עבד אל-לטיף מוסא, על הקמת אמירות מוסלמית בנאום במסגד אבן תיימיה ברפיח. האמירות דוכאה על ידי חמאס, בעימות שבו נהרגו 24 איש, בהם עבד אל-לטיף והמנהיג הצבאי של הארגון, ח'אלד בנאת.
היסטוריה

הארגון הוקם על ידי ח'אלד בנאת, שכונה גם אבו עבדאללה הסורי או עבדאללה אל-מוהאג'ר. בנאת, שמוצאו מרפיח, עבר לערב הסעודית, משם לסוריה ולבסוף לאפגניסטן, ונלחם בשורות המוסלמים במלחמת בוסניה. לאחר ההתנתקות חזר לרצועת עזה ופעל כמדריך בגדודי עז א-דין אל-קסאם. לאחר שחמאס נכנסה לתקופת ה"תהדיאה" פרש משורותיה והקים את ג'ונד אנסאר אללה.
לפי מקור אחד, הארגון הופיע בשנת 2007, ולפי אחר הארגון הוקם בנובמבר 2008. בדצמבר 2008 נהרג פעיל הארגון מחמוד עבד אל-ר'ני מהתקפה ישראלית, ערב ההכרזה על סיום התהדיאה.
הארגון עלה לכותרות בניסיון פיגוע נגד כוחות צה"ל במעבר קרני תוך שימוש בסוסי תופת ביוני 2009. הארגון טען כי אנשי חמאס הם שגרמו לכישלון הפיגוע. בעת הפיגוע נטען כי הארגון פועל בחסות חמאס, וכי הוא בן כ-500 חברים. הפיגוע גרם לעימות בין הארגון לחמאס, שהחרימה אמצעי לחימה של הארגון.
ב-14 באוגוסט 2009 הכריז מנהיג ג'ונד אנסאר אללה, עבד אל-לטיף מוסא, בדרשת יום שישי שנשא במסגד אבן תיימיה ברפיח, על הקמת אמירות אסלאמית בפלסטין, כשהוא מוקף מאבטחים חמושים עוטי חגורות נפץ. ההודעה באה כמה ימים לאחר הצהרת כוונות מצד הסלפים הג'יהאדיסטים לנקוט צעד זה ולאחר כישלון ניסיון התיווך בינם לבין חמאס, כשאחד מהמתווכים מטעם חמאס אף נהרג בידי הארגון. מוסא טען כי חמאס הפך לארגון חילוני, שהשתייכותו לאסלאם מזויפת, החושש מארצות הברית, בריטניה, צרפת והאיחוד האירופי, ונכנע לרבנים ישראלים ולאישים זרים כמו טוני בלייר וג'ימי קרטר, שביקרו ברצועה מטעם הקוורטט לענייני המזרח התיכון.
ההכרזה הביאה את חמאס לפרוס מחסומים וכוחות ברפיח, ועד מהרה החלו חילופי אש בין הצדדים. לאחר מכן הושגה רגיעה בת מספר שעות, שהופרה בערב, כשפעילי עז א-דין אל-קסאם, הזרוע הצבאית של חמאס, הגיעו למקום ותגברו את כוחות הביטחון. הכוחות דיכאו את האמירות ביד חזקה, כשכ-24 או 29 איש נהרגו בסביבת המסגד בעימותים בין פעילי הארגון לכוחות חמאס, בהם מנהיג הארגון עבד אל-לטיף וח'אלד בנאת המכונה אבו עבדאללה הסורי, המנהיג הצבאי של ג'ונד אנסאר אללה. בקרב נפצעו כ-130 איש ונעצרו כמה מאות. בין ההרוגים היו שבעה אנשי חמאס, והמסגד נפגע בלחימה. בעקבות המבצע פעלה חמאס נגד ארגונים נוספים ברצועה, בהם צבא האסלאם בשכונת סברה בעזה.
ב-17 בספטמבר 2009 הודיע שר המשפטים בממשלת חמאס מוחמד פרג' אל-ע'ול במסיבת עיתונאים כי שוחררו 120 עצורים פלילים וכ-50 עצורים ביטחוניים לרגל עיד אל-פיטר, כשדווח ש-50 העצורים הביטחוניים ששוחררו, הם חברי ג’ונד אנסאר אללה שנעצרו בעקבות האירועים ברפיח.
בלילה שבין 29 ל-30 באוגוסט 2009 התפוצצו שני מטענים במערב עזה, ככל הנראה על ידי פעילי הארגון כנקמה על דיכויו בידי חמאס.
מרבית פעילי הארגון נטמעו בארגונים הסלפיים האחרים ברצועה, בהם צבא האסלאם וצבאות הייחוד והג'יהאד בפלסטין.
הערות שוליים

1 2 3  חמאס מעצימה את מאבקה נגד התארגנויות ג’האדיות-סלפיות המזדהות עם אלקאעדה ומנסות לאתגר את שלטונה ברצועת עזה, באתר מרכז המידע למודיעין ולטרור, ‏1 בספטמבר 2009
1 2 3 4  השנה ה-4 להשתלטות חמאס על עזה (ו): החמאס מול הג'יהאדיסטים, באתר ממרי, ‏28 ביוני 2011
1 2 3  אינטרנט וטרור: התארגנות מקומית ברצועת עזה המזדהה עם אלקאעדה והג’האד העולמי עמדה מאחורי ניסיון הנפל של פיגוע הראווה במסוף הדלקים בנחל עוז (8 ביוני), באתר מרכז המידע למודיעין ולטרור, 15 ביוני 2009
↑  חנן גרינברג, הפיגוע שסוכל בעזה: סוסי תופת ומשאיות מילוט, באתר ynet, 8 ביוני 2009
↑  Marcus Arctander Irgens, A narrow dominion? Gaza’s Salafi-Jihadis in the fallout of the Arab Spring, עמ' 16
1 2  חדשות הטרור והסכסוך הישראלי-פלסטיני (12 – 18 באוגוסט 2009), באתר מרכז המידע למודיעין ולטרור, 18 באוגוסט 2009
1 2 3  המאבק בין חמאס להתארגנויות הג’האדיות-סלפיות ברצועה המזדהות עם הג’האד העולמי – תמונת מצב, באתר מרכז המידע למודיעין ולטרור, 4 באוקטובר 2009
↑  צילומים והקלטות מהקרבות באזור מסגד אבן תימיה ברפיח מציגים עדות נדירה על האופן הברוטאלי, שבו דיכאה חמאס את מתנגדיה הג’האדיים-סלפיים, באתר מרכז המידע למודיעין ולטרור, 6 בספטמבר 2009
↑  ממשלת הנייה במלכוד, באתר "IsraelDefense‏", 13 באוגוסט 2012
אזור 51

מטוס הריגול U-2
SR-71 - הציפור השחורה
F-117 בטיסה
אזור 51 (באנגלית: Area 51) הוא שטח צבאי סגור הנמצא בחלקה הדרומי של מדינת נבדה שבארצות הברית. הבסיס משמש לפיתוח וניסוי כלי טיס צבאיים סודיים. שמו של אזור 51 נקשר גם לתאוריות קשר רבות העוסקות בחייזרים, ומכאן פרסומו הנרחב.
תיאורית הקשר

הסודיות הרבה סביב אזור 51 הובילה רבים לכדי האמונה כי האזור קשור למספר פעילויות העוסקות בחייזרים ועב"מים. פעילויות קונספירטיביות המיוחסות לבסיס כוללות:
אחסון, ניסוי וחקירה של כלי טיס וטכנולוגיות ממקור חוצני. טענות אלו נוצרו עקב עדותו של בוב לזר - אדם שטען כי עבד במתקן סודי בשם S-4 השוכן לכאורה באזור 51 ועסק בחקר צלחת מעופפת שנלקחה על ידי ממשלת ארצות הברית בתקרית רוזוול.
פגישות ומגעים בין ממשלת ארצות הברית לבין חייזרים או חוצנים ועב"מים מהחלל, מחוץ לכדור הארץ.
פיתוח אמצעי לחימה אקזוטיים כגון שליטה במזג אוויר (בדומה לטענות המיוחסות למתקן High Frequency Active Auroral Research Program הממוקם באלסקה).
פעילויות הקשורות לקיומה של "ממשלת צללים" מסתורית בארצות הברית.
על פי תאוריית הקשר על זיוף הנחיתה על הירח, ייתכן וצילומי הנחיתה על הירח צולמו בבסיס, וציוד הנחיתה ואולפן הצילום שמורים שם.
יש הסבורים כי מתחת לאגם גרום שוכן בסיס תת-קרקעי סודי, בו נערכות, בין היתר, פעילויות אלו.
מיקום גאוגרפי

הבסיס שוכן בחלקו הדרום-מערבי של אגם יבש בשם גרום (Groom Lake) ומהווה חלק משורת מתקנים צבאיים הממוקמים באזור בסיס נליס, הנמצא מצפון ללאס וגאס. שטחו של המתקן הצבאי הוא כ-155 קמ"ר.
רוב שטחו של המתקן נמצא באזור הקרוי "עמק המהגרים", והבסיס גובל במשטחי יוקה השייכים לאתר הניסויים נבדה. לא רחוק מאזור 51 נמצא מתקן הר יוקה, המשמש לאחסון דלק ופסולת גרעינית.
ברדיוס גדול מסביב לבסיס ממוקמים שלטים האוסרים כל התקרבות לבסיס וצילום האזור.
רקע היסטורי

בתקופת מלחמת העולם השנייה האזור בו ממוקם הבסיס שימש לאימוני ארטילריה והפצצות. האזור ננטש עם סיום המלחמה והפך ללא-פעיל עד תחילת פיתוח מטוס ה-U-2 בשנת 1955.
רקע היסטורי > תוכנית אקווטון / U-2

אנשי קבוצת סדנת הבואשים (Skunkworks) של חברת התעופה לוקהיד בחרו, לדרישת ה-CIA, באזור גרום לייק כמקום האידיאלי לפיתוח וניסוי ראשוני של מטוס הריגול U-2. תוכנית הפיתוח זכתה לשם הקוד "אקווטון" (Aquatone).
בבסיס נבנו מתקנים בסיסיים למימוש מטרות אלו, ובאוגוסט 1955 מטוסי ה-U-2 הראשונים החלו לטוס בשטח האווירי שמעל אזור 51. באמצע שנת 1956 מטוסי U-2 ביצעו את גיחותיהם המבצעיות הראשונות מעל ברית המועצות, כחלק מהמלחמה הקרה.
רקע היסטורי > תוכנית הציפור השחורה / אוקסקארט / A-10 / A-11 / A-12 / SR-71

עוד בטרם השלמת פיתוח מטוס ה־U-2, חברת לוקהיד, בפיקוח ה-CIA, החלה לעבוד על יורשו - SR-71 הידוע בכינוי הציפור השחורה - מטוס ריגול המיועד לטיסה במהירויות של למעלה ממאך 3. התוכנית, שזכתה לכינוי OXCART, דרשה שינויים מבניים גדולים בבסיס: מסלול הנחיתה הוארך לאורך של כ-2.5 ק"מ ובמהרה נבנו מתקני מגורים ועבודה המספיקים כדי להכיל צוות של כ-1000 עובדים. השטח מסביב לבסיס הוכרז כשטח ממשלתי סגור לכניסה, והותר שימוש ב"כוח קטלני" כנגד פולשים לאזור.
בשנת 1962 הוטסו באזור אבות הטיפוס הראשונים של הציפור השחורה. כל גרסותיו של המטוס - A-10, A-11, A-12, SR-21, YF-12A, כמו גם המל"ט D-21 (אשר תוכנן עבור הציפור השחורה), הוטסו גם הם באזור הבסיס.
SR-71 נחשב לאחד ממטוסיה המהפכניים ביותר של לוקהיד. המטוס הוצא משימוש מבצעי בשנת 1990, אך הוא עדיין מחזיק בשיא המהירות הרשמי עבור מטוסים מסוגו - 3,529.56 קמ"ש.
רקע היסטורי > תוכנית הייב בלו / סניור טרנד / F-117

F-117 - המטוס החמקן הראשון בהיסטוריה - פותח ותוכנן על ידי לוקהיד ונוסה לראשונה באזור 51. האבטיפוס שלו, אשר היה ידוע בשם הקוד "סניור טרנד" (Senior Trend) ואשר פותח מתוך עיצובים שנבחנו בפרויקט מדגים הטכנולוגיות - "הייב בלו" (Have Blue), הוטס מעל אזור 51 בשנת 1977. הניסויים נערכו באזור 51 בסודיות עד לשנת 1981, ולאחר מכן הועברו למקומות אחרים בארצות הברית עד אשר המטוס הפך למבצעי בשנת 1983.
המטוס השתתף בפעילות מבצעית בפנמה כחלק ממבצע השבת תקווה אשר התרחש בשנת 1989, בשתי מלחמות המפרץ ובמלחמת קוסובו בשנת 1999.
רקע היסטורי > פעילויות נוספות

בתקופת המלחמה הקרה, שימש הבסיס גם לבחינת כלי טיס סובייטיים שהושגו בדרכים חשאיות, כמו המיג-21 שהשיגה ישראל במבצע יהלום, והשאילה לארצות הברית.
הפעילות באזור 51 נמשכה גם לאחר פיתוח F-117. הבסיס אף הורחב ומבנים נוספים נבנו סביבו. בשנת 1995 הורחב מעט האזור האסור בכניסה סביב הבסיס, וכעת הוא כולל כמה גבעות מהן ניתן היה להשקיף על הבסיס. בין המטוסים והטכנולוגיות אשר לכאורה פותחו באזור 51 נמנים, כמו כן, מטוס ההדגמה הטכנולוגית של בואינג - ציפור טרף והכטב"מ החמקן אורורה.
הפעילות בבסיס עדיין נמשכת בימינו ועובדים מגיעים לאזור 51 מדי יום.
עמדת הממשלה כלפי הבסיס

עד שנת 2013, ממשלת ארצות הברית לא הודתה בקיום הבסיס, אך גם לא הכחישה זאת. רק בשנת 2013 נאלצה הממשלה להודות בקיום הבסיס. האזור, הכולל את האגם היבש בו שוכן הבסיס, מוכרז כשטח צבאי סגור הן עבור תנועה אזרחית והן עבור תנועה צבאית רגילה. האזור מוגן על ידי מתקני מכ"ם וחיישני תנועה, ואלו החודרים לשטח הבסיס נתקלים במהרה בכוחות אבטחה חמושים ולרוב זוכים לקבלת קנס של כ-600 דולר, ואנשים אחדים גם טענו שלאחר שחדרו לשטח הבסיס ביקר אצלם סוכן FBI - אולם אין כל סימוכין לטענה זו.
האזור אינו מופיע במפות ממשלתיות ותמונות לוויין המראות את הבסיס לרוב מורדות משרתי אינטרנט בהם הן מאוחסנות. צילומי הלוויין הטובים ביותר של האזור וברזולוציה גבוהה מאוד ניתנות בשירות Google Earth.
לנוכח תביעות עובדים בדבר חשיפה לחומרים מסוכנים מוציאה ממשלת ארצות הברית מדי שנה פקודה הפוטרת את "המתקן הצבאי באזור גרום-לייק" ממחויבות לחוקי פיקוח סביבתיים.
פרטים כלליים > מסלולי טיסה

מסלול הטיסה המרכזי של אזור 51 משתרע לאורך האגם היבש ואורכו מספר קילומטרים (כיוון מגנטי: 14C/32C), הוא נחשב לאחד המסלולים הארוכים בעולם - אך בימינו הוא אסור לשימוש ברובו ולא מתוחזק.
בסך הכול יש באתר שלושה מסלולי נחיתה מרכזיים, שני מסלולי עפר רחבים, מסלולי הסעה וקושרות. בנוסף, ישנו משטח נחיתה למסוקים, ושלוש עמדות קבועות (ליין) למסוקים.
בקצות המסלול המשני-מרכזי (כיוון מגנטי: 14L/32R) קיימות עמדות "קצה מסלול" לשישה מטוסים בכל צד, דבר המקובל בבסיסי לחימה, לצורך בדיקה אחידה ורציפה של כלל המטוסים לפני יציאה לגיחה (פיריט) רחבת היקף.
פרטים כלליים > כוח אדם

עובדי הבסיס מגיעים בשני אמצעי תחבורה עיקריים:
מטוסי בואינג 737 היוצאים מלאס וגאס ונוחתים בבסיס.
אוטובוס האוסף עובדים הגרים בקהילות מדבריות קטנות.
מהצילומים בתוכנת גוגל עולה שהבסיס מכיל מתקני מגורים נרחבים, כמו גם בריכת שחיה ואף מגרש בייסבול וטניס.
פרטים כלליים > אבטחה

אזור 51 מאובטח כפי הנראה על ידי חברה פרטית, רבים סבורים שעל ידי חברת Wackenut המספקת שירותי אבטחה עבור גופים ומתקנים רבים השייכים לממשלת ארצות הברית (וביניהם גם כורים גרעיניים) ועל ידי חברת EG&G (חברת בת של תאגיד URS) המהווה ספק ביטחוני ידוע עבור ממשלת ארצות הברית.
אנשי האבטחה מצוידים ברכבי שטח ובמסוקי UH-60 בלק הוק, ופעמים רבות נראים מרחוק על ידי אלו המבקרים באזור.
האזור מוקף במכ"מי אדם וחיישנים לגילוי תנועה.
פרטים כלליים > שמות

מקורו המדויק של השם אזור 51 אינו ברור, ונובע ככל הנראה מסימון במפות תעופה או במפות צבאיות מהתקופה שלפני הקמת הבסיס. קיימת הערכה כי השם "אזור 51" הוא נקודת ציון (נ"צ) של הצבא האמריקני. השם התפרסם מתמונה בה מצולם מתכנן המטוסים קלי ג'ונסון, ומאחוריו כיתוב בגיר על לוח, בו מצוין כי אבטיפוס של מטוס הביון פרי תכנונו, "הציפור השחורה", הועבר ל"אזור 51". שמות נוספים המיוחסים לבסיס: "ארץ החלומות" - Dreamland (המהווה, ככל הנראה, שם קוד עבור מגדל הפיקוח של הבסיס), Watertown (זהו גם שם העיר בה נולד אלן דאלס - ראש ה-CIA בתקופת הקמת הבסיס), "חוות גן העדן" - Paradise Ranch, ו"ארץ לעולם לא".
אזור 51 בתרבות

אזור 51 הופיע במספר סרטים כגון:
היום השלישי
אזור 51 (סרט)
על אזור 51 צולמו גם סרטים דוקומנטריים רבים.
ב-27 ביוני 2019 יצר גולש בשם מתי רוברטס אירוע פייסבוק בשם "מסתערים על אזור 51, הם לא יכולים לעצור את כולנו" (באנגלית: Storm Area 51, They Can't Stop All of Us). האירוע תוכנן ל-20 בספטמבר 2019, ומטרתו הייתה לפשוט על האתר ולחפש יצורים חיים מחוץ לכדור הארץ. רוברטס אישר שהאירוע הוא קומי וסירב לקחת אחריות על הנפגעים במקרה ואנשים אכן ינסו לפשוט על הבסיס הצבאי. האירוע הפך למם אינטרנט מפורסמת, ולמעלה משני מיליון גולשים סימנו בעמוד האירוע כי הם "משתתפים". כמיליון וחצי גולשים נוספים סימנו כי הם "מתעניינים". בפועל, ביום האירוע הגיעו כ-3,000 אנשים לאירוע ופחות מ-200 איש הגיעו עד קצה אזור מעטפת האבטחה מסביב לבסיס (שנמצאת קילומטרים רבים מהבסיס עצמו), והתפזרו ללא תקריות מיוחדות.
הערות שוליים

↑  כתבה ב"גארדיאן", 29 באוקטובר 2013
↑  סוכנויות הידיעות, ‏לראשונה: ה-CIA הודתה בקיום "אזור 51", באתר ‏מאקו‏, 16 באוגוסט 2013
↑  תצלום אוויר של האזור
↑  Betz, Bradford (2019-07-17). "Creator of 'Storm Area 51' comes forward after satirical Facebook page takes off". Fox News. נבדק ב-2019-07-18.
↑  Montanaro, David (16 ביולי 2019). "'Storm Area 51' social media movement is 'getting somewhat out of hand,' says UFO expert". Fox News. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Allyn, Bobby (15 ביולי 2019). "More Than 1 Million People Agree To 'Storm Area 51,' But The Air Force Says Stay Home". NPR. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Matei, Adrienne (16 ביולי 2019). "1.5 million people have signed up to storm Area 51. What could go wrong?". The Guardian. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Fortin, Jacey (15 ביולי 2019). "Storm Area 51? It's a Joke, but the Air Force Is Concerned". הניו יורק טיימס. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Boom, Daniel Van (16 ביולי 2019). "1.3 million want to raid Area 51 to 'see them aliens'". CNET. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Chris Baynes, Storm Area 51: Hundreds of people gather at US military base to 'see them aliens' באתר independent, ‏21 בספטמבר 2019.
↑  אלפים הגיעו "לראות חייזרים" באזור 51, באתר ynet, 21 בספטמבר 2019
| עב"מולוגיה ועב"מים |
| --- | --- | --- |
| טענות בולטות למקרים לכאורה של מפגשים מהסוג הראשון | תצפית העב"ם של הטייס קנת' ארנולד (1947) • תקרית מנטל (1948) • תקרית וושינגטון (1952) • תצפית העב"ם של הטייס רולנד יוז (1952) • תקרית קקסבורג (1965) • תקרית טהראן (1976) • היעלמותו של פרדריק ולנטיץ' (1978) • תקרית יער רנדלשם (1980) • התצפית בעב"מים במהלך טיסה 1628 של ג'פאן איירליינס (1986) • גל תצפיות העב"מים בבלגיה (1990) • אורות פיניקס (1997) • סרטוני העב"מים של הפנטגון (2004, 2014, 2015 ו-2019) • התצפית בעב"ם בנמל התעופה שיקגו או'הייר (2006) |  |
| טענות בולטות למקרים לכאורה של מפגשים מהסוג השני | הבעירות הספונטניות בעיירה קנטו (סיציליה) (2003-2005) |  |
| טענות בולטות למקרים לכאורה של מפגשים מהסוג השלישי | תקרית אורורה (1897) • תקרית רוזוול (1947) |  |
| טענות בולטות למקרים לכאורה של מפגשים מהסוג הרביעי | חטיפתו של אנטוניו וילאס בואס (1957) • חטיפתם של בטי ובארני היל (1961) • חטיפת פסקגאולה (1973) • חטיפתו של טרוויס וולטון (1975) |  |
| גזעי חוצנים | אפורים • רפטיליאנים • אינסקטואידים (איש העש) • פליאדיאניים |  |
| תאוריות קשר בולטות | אזור 51 • גברים בשחור |  |
| שונות | חוצנים • חטיפה בידי חוצנים • נתיחת גופת חוצן (סרטון תרמית) • כדור ברק • בילי מאייר • בוב לזר • דייוויד גראש • הסיווג של היינק • פרויקט הספר הכחול • מעגלי תבואה |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007534711405171  GND: 1159595461  LCCN: sh97005343  VIAF: 315137475   WorldCat (עם VIAF): 315137475 
שלט על גבול אזור 51 האוסר על כניסה ועל צילום השטח, תוך איום על שימוש בנשק בעת הסגת גבול. על הגבעה ניתן לראות רכב ממשלתי שצופה ועוקב אחר מתקרבים.
מסוק אבטחה, אזור 51.
סעיד א-שאווה

חאג' סעיד א-שאווה (בערבית: سعيد الشوا, בתעתיק מדויק: סעיד אלשוא; 1868 – אוקטובר 1930) היה פוליטיקאי ערבי-פלסטיני. שימש כראש העירייה הראשון של העיר עזה, בשנים 1906–1917. לאחר מכן היה חבר במועצה המוסלמית העליונה בראשות המופתי חאג' אמין אל-חוסייני.