stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
טריטוריית מיזורי
היסטוריה

טריטוריית מיזורי נודעה במקור כטריטוריית לואיזיאנה ושמה שונה על ידי הקונגרס האמריקאי ב-4 ביוני 1812, כדי למנוע בלבול עם מדינת לואיזיאנה החדשה, שהתקבלה לאיחוד ב-30 באפריל 1812.
ב-1 באוקטובר 1812, ארגן המושל קלארק את חמשת המחוזות המנהליים של טריטוריית לואיזיאנה לשעבר כחמשת המחוזות הראשונים של טריטוריית מיזורי.
האמנה האנגלו-אמריקאית משנת 1818 קבעה את הגבול הצפוני של טריטוריית מיזורי עם השטח הבריטי של ארץ רופרט בקו הרוחב ה-49 צפון. זה נתן לטריטוריית מיזורי את עמק הנהר האדום מדרום לקו הרוחב ה-49 ונתן לארץ רופרט את הנתח של עמק נהר מיזורי מצפון לקו הרוחב ה-49. הסכם אדמס-אוניס משנת 1819 קבע את הגבולות הדרומיים והמערביים של השטח עם הטריטוריות הספרדיות של טקסס הספרדית וסנטה פה דה נואבו מקסיקו. ארצות הברית מסרה לספרד חלק ניכר מטריטוריית מיזורי בתמורה לפלורידה הספרדית. האמנה של 1818 והסכם אדמס-אוניס יהיו ההפסדים המשמעותיים האחרונים של שטח ארצות הברית מארצות הברית הרציפה, אם כי הוויתור על אדמות מצפון לקו הרוחב ה-49 יתבררו כוויתור הקבוע היחיד של שטח אמריקאי (השטחים שנמסרו לספרד נכבשו מחדש על ידי ארצות הברית בעקבות סיפוח טקסס ומלחמת ארצות הברית–מקסיקו).
ב-2 במרץ 1819, כל הטריטוריה של מיזורי דרומית לקו הרוחב 36°30' צפון, פרט ל-Missouri Bootheel שבין נהר המיסיסיפי לנהר סנט פרנסיס מצפון לקו הרוחב ה-36 צפונה, הוגדרה כטריטוריית ארקנסו. (האיות של ארקנסו ישתנה כמה שנים מאוחר יותר, אם כי ההגייה הנכונה של השם תהיה בוויכוח עד 1881). החלק הדרום-מזרחי של טריטוריית מיזורי התקבל לאיחוד כמדינת מיזורי ב-10 באוגוסט 1821.
סנט לואיס הייתה בירת הטריטוריה של מיזורי.
החלק הנותר של הטריטוריה, המורכב מהמדינות הנוכחיות של איווה, נברסקה והדקוטות, רוב קנזס, ויומינג ומונטנה, וחלקים מקולורדו, מינסוטה וניו מקסיקו, הפך למעשה לטריטוריה לא מאורגנת לאחר שמיזורי הפכה למדינה. ב-1834, החלק שממזרח לנהר מיזורי הוצמד לטריטוריית מישיגן . עם הזמן נוצרו טריטוריות שונות בשלמותן או בחלקן משטחה שנותר: איווה (1838), מינסוטה (1849), קנזס ונברסקה (שתיהן 1854), קולורדו ודקוטה (שתיהן 1861), איידהו (1863), מונטנה ( 1864), וויומינג (1868).
במפקד האוכלוסין של ארצות הברית משנת 1820, 15 מחוזות בטריטוריית מיזורי דיווחו על ספירות האוכלוסייה הבאות:
| דרגה | מחוז | אוכלוסייה |
| --- | --- | --- |
| 1 | הווארד | 13,426 |
| 2 | סנט לואיס | 10,049 |
| 3 | קופר | 6,959 |
| 4 | קייפ ז'יררדו | 5,968 |
| 5 | סנט ז'נבייב | 4,962 |
| 6 | סנט צ'ארלס | 3,970 |
| 7 | פייק | 3,747 |
| 8 | מונטגומרי | 3,074 |
| 9 | וושינגטון | 2,769 |
| 10 | פרנקלין | 2,379 |
| 11 | ניו מדריד | 2,296 |
| 12 | מדיסון | 2,047 |
| 13 | ג'פרסון | 1,835 |
| 14 | לינקולן | 1,662 |
| 15 | וויין | 1,443 |
|  | טריטוריית מיזורי | 66,586 |
הערות שוליים

↑  "How the City of Jefferson became the State Capital". אורכב מ-המקור ב-7 בפברואר 2005. נבדק ב-9 ביולי 2011. {{cite web}}:  (עזרה)
תוכנית החלל האיראנית

איראן הצהירה כבר בשנת 1998 כי בכוונתה לשגר לוויין לחלל, באמצעות משגר מפיתוח עצמי. איראן היא השנייה באזור המזרח התיכון (לאחר ישראל) שבכוונתה לרכוש יכולת פעולה עצמאית בחלל. בתערוכת נשק בטהראן הוצג דגם ראשוני של לוויין ושל משגר לוויינים. על פי ניתוח התמונה עולה כי המשגר מבוסס על הטיל הבליסטי שיהאב 3. מניתוח יכולות של טיל בסדר גודל כזה לשמש כמשגר לוויינים, עולה כי יכולותיו שוליות ביותר ואינן עולות על 20-30 ק"ג למסלול נמוך. יחד עם זאת, רכישת יכולת שיגור עצמאי לחלל, גם אם שולית, מהווה הצהרת כוונות ובצדה רווח תעמולתי גדול ביותר.
מניעיה של איראן להיכנס לתחום החלל כוללים רצון ליהנות מיוקרה בינלאומית הנלווית לרכישת יכולת עצמאית בחלל, האפשרות לעבוד על מערכות טק"ק במסווה אזרחי, והקרנת עוצמה לאזורים נוספים אף מחוץ למזרח התיכון.
לאחרונה[דרושה הבהרה] התרבו הדיווחים כי איראן הצליחה להסב טיל במשקל 30 טון למשגר שישמש לשיגור לוויין לחלל כבר בתקופה הקרובה. יושב ראש ועדת החוץ והביטחון של הפרלמנט האיראני בישר על השיגור המתוכנן להתקיים בקרוב בפני סטודנטים ואנשי דת מוסלמים. לפי הדיווחים, המשגר הוא למעשה גרסה משודרגת של הטיל שיהאב 3, בעל טווח של 1,300-1,600 קילומטרים. טיל מסוג זה מסוגל כבר כיום להגיע לאתרים בערב הסעודית ובטורקיה - ואיראן משקיעה תקציבים רבים בהרחבת הטווח כחלק מתוכניתה לפיתוח תשתיות טכנולוגיות מתקדמות לצורך יישום צבאי. בנוסף, השיפורים שהוכנסו במשגרי החלל עשויים לאפשר לאיראן לבנות גם טילים בליסטיים בין-יבשתיים, בעלי טווח של כמעט 4,000 קילומטרים.
היסטוריית פיתוח לוויינים

בנובמבר 2005 הפכה איראן למדינה הארבעים ושלוש שבבעלותה לוויין בחלל. הלוויין סינה 1 שוגר לחלל על גבי משגר לוויינים רוסי מסוג "קוסמוס 3", והוא לוויין קטן ופשוט, הכולל מטעד תקשורת ומצלמה בעלת איכויות צילום נמוכות. ללוויין אין ערך צבאי או ביטחוני, וככל הידוע פותח על ידי צוות איראני בסיועה של אוקראינה.
לוויין נוסף, מסבאח, אמור היה לעלות לחלל באותו שיגור, אך הוא ניזוק בעת חיבורו לטיל. אין ידיעות על שיגור קרוב של המסבאח, שפותח בשיתוף פעולה הדוק ביותר עם חברת "קארלו גוואצי" האיטלקית.
בתכנון גם לוויין תקשורת מתקדם וגדול בשם זורח, שייבנה וישוגר עבור איראן על ידי רוסיה. ככל הנראה הטכנולוגיה של בניית לוויינים קטנים ופשוטים נמצאת כיום בידי איראן, ודור העתיד של הלוויינים הללו יוכל להיבנות על ידיה ללא סיוע חוץ. רכישת יכולת שיגור עצמאי לחלל תעניק לאיראן חברות במועדון המצומצם מאוד של מדינות עצמאיות בתחום החלל.
איראן פרסמה באמצעות דוברים רשמיים כי היא מפתחת מנועים מתקדמים להנעת לוויינים בחלל - מנוע פלזמה, כלשון ההודעה (ייתכן והתכוונו מנוע יונים). זהו תחום עתיר טכנולוגיה מתקדמת, העולה בקנה אחד עם רצונה של איראן לעסוק בכל ההיבטים של משימות חלל.
ב-22 באפריל 2020 שיגרה בהצלחה את לוויין הריגול נור-1 משטחה למסלול בחלל.
היסטוריית פיתוח משגרים

איראן עוסקת בפיתוח משגר לוויינים מאז 1998. משגר הלוויינים סאפיר הוצג לראשונה באפריל 2008 ושוגר לטיסת ניסוי ראשונה (שכשלה) באוגוסט 2008.
בתאריך 3 בפברואר 2009 הודיעו כלי התקשורת באיראן על שיגורו המוצלח לחלל של הלוויין אומיד ששוגר באמצעות משגר הלוויינים סאפיר. בכך הפכה איראן למדינה התשיעית בעולם שהשיגה יכולת פעולה עצמאית בחלל.
ראו גם

סוכנות החלל האיראנית
המכון האיראני לחקר החלל
המכון האיראני למחקרי תעופה וחלל
גוודלחרה (מקסיקו)

גוודלחרא (ספרדית: Guadalajara) היא עיר במקסיקו, בירת מדינת חליסקו. העיר השנייה בגודלה במדינה לאחר מקסיקו-סיטי. נמצאת בצד המערבי של המדינה במרכז, ליד חוף האוקיינוס השקט. אוכלוסיית העיר מונה 1,495,189 איש, ויחד עם הערים הסמוכות כ-4,424,000 איש, נכון לשנת 2010. נקראת גם בשם חיבה: La Perla del Occidente (פנינת המערב), או Ciudad de las Rosas (עיר הוורדים).
היסטוריה

העיר נוסדה ב־15 בפברואר 1542 לפי פקודתו של קרל ה־5 מלך ספרד וקיסר הקיסרות הרומית הקדושה על ידי מושל החבל נוניו בלטראן דה גוסמאן (Nuño Beltrán de Guzmán) ובאטריס הרננדס בעמק אטמחק. העיר נקראה על שם העיר גוודלחרה בספרד. במקום שהעיר נוסדה עד אז התקיימו 3 כפרים אינדיאניים בשמות: נוכחסטלן, טונלה ולקוטן. מאז ייסודה שימשה כבירת מחוז גליסיה החדשה, שמושלו הראשון היה נוניו בלטראן עצמו, עד למלחמת העצמאות של מקסיקו ב־1810-1821.
העיר התפתחה מאז קבלת העצמאות של מקסיקו ומילאה תפקיד חשוב במהפכה המקסיקנית שהחלה ב־1910. מהעיר יצאו אמנים רבים וכן תורמים חשובים לפיתוח המדינה.
ב־22 באפריל 1992 התרחשו בעיר מספר פיצוצים במערכת הביוב עקב דליפת בנזין לתוכה. כ-200 איש נהרגו, 500 נפצעו, 15,000 נשארו ללא קורת גג ורחובות שלמים נמחקו.
בשנים האחרונות הפכה העיר למרכז תעשיית ההייטק במקסיקו הודות לרמה הגבוהה של מוסדות ההשכלה הגבוהה בה ולמאמצי הפיתוח של הממשל המקומי.
תרבות

העיר נחשבת למרכז התרבותי החשוב ביותר במקסיקו. מתקיים בה פסטיבל סרטים בינלאומי, פסטיבל ספרים והיא אירחה את המשחקים הפאן-אמריקאיים בשנת 2011. בגלל אופייה והארכטיקטוריה הקולוניאלית המאפיינת את מרכז העיר מושכת אליה העיר תיירים ומבקרים רבים.
ארצות הברית מקיימת קונסוליה כללית בעיר, בנוסף לשגרירות ארצות הברית במקסיקו סיטי.
ארכיטקטורה

השפעת הארכיטקטורה האירופאית על מבנים בעיר שנבנו בתקופה הקולוניאלית הספרדית ניכרת במרכז ההיסטורי המשלב מבנים נאו-קלאסיים עם סגנונות אחרים שמקורם אירופאי. בתקופות מאוחרות יותר ניכרות השפעה של סגנונות צרפתיים ואיטלקיים, ובעידן המודרני באה לידי ביטוי השפעה סגנונית אמריקנית.
ערים תאומות

ארצות הברית האגטנה, גואם, ארצות הברית
גלריה

(לצפייה הזיזו עם העכבר את סרגל הגלילה בתחתית התמונה)
ראו גם

אוספיסיו קבאניאס
הערות שוליים

↑  קונסוליות ארצות הברית במקסיקו Locations". U.S. Department of State, United States Diplomatic Mission to Italy. Archived from the original on 18 June 2015. Retrieved 20 June 2015.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007552616805171  BNE: XX4308202  BnF: cb12011862n (data)  GND: 4233633-8  ISNI: 0000 0000 9465 9703  LCCN: n79112329  MusicBrainz: 78e83393-dc28-445a-a7b1-007d51f3c362  NARA: 10045225  NKC: xx0038524  NLK: KSH2004014968  RERO: 02-A003326758  SNAC: w6rn78ks  SUDOC: 028242521  VcBA: 494/42999  VIAF: 237191244   WorldCat (עם VIAF): 237191244 
ערך זה הוא קצרמרבנושא יישובים במקסיקו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
שער בגוודלחרה
בית העירייה
אמצעי תקשורת

אמצעי תקשורת או מדיה (ביחיד: מדיום) הם ערוצים המשמשים לתקשורת המונים ולהעברת מידע לציבור. אמצעי התקשורת כוללים עיתונות כתובה, רדיו, טלוויזיה, אינטרנט, טלפוניה ושלטי חוצות.
התפתחות

מודל ההתפתחות של אמצעי תקשורת כולל ארבעה שלבים עיקריים:
שלב הפריצה – מדיום חדש, כמו קולנוע, מופיע.
שלב ההתמסדות – המדיום הופך לחלק שגרתי וקבוע בחיי הקהל, עד כדי שהחברה מפתחת בו תלות.
שלב ההתגוננות – מופיע מדיום חדש מאיים על הממוסד (למשל, הטלוויזיה על הקולנוע).
שלב ההסתגלות – המדיום הוותיק משנה את עצמו כדי להישאר רלוונטי, כמו התאמות הקולנוע עם הופעת הטלוויזיה. למשל, הקרנת סרטים בצבע, המייחדת את חווית הצפייה על פני טלוויזיות שהיו בשידורי שחור-לבן.
בהתייחסות לכל אחד מאמצעים אלה יש להבחין בין האמצעי, כלומר התשתית הטכנולוגית, לבין התוכן המועבר באמצעות האמצעי. תפעול התשתית הטכנולוגית הוא עיסוק נפרד לחלוטין מיצירת התוכן, אם כי מובן שמתקיימת אינטראקציה בין השניים.
הבחנה בין אמצעי תקשורת

אף על פי שינויים אלה, קיימים ממדים נוספים אשר באמצעותם ניתן להבחין בין אמצעי התקשורת כמו מידת האינטראקטיביות שלהם. כלומר, אמצעי התקשורת האינטראקטיביים ביותר הם אלה המאפשרים למשתמשים כמה שיותר הזדמנויות בחירה, תגובה ואספקה של תוכן. בנוסף, אמצעי התקשורת נבדלים במידה בה הם נתפסים כאמינים ומשפיעים עבור הצרכנים, במידה בה הם נתפסים כמספקים לפרט צרכים פסיכו-חברתיים (כמו צורך בהתבדרות, שייכות או שיפור ידע), וכן במידת הפיקוח והשליטה של המדינה על הפצתם. כך למשל, קל יותר לפקח על הפצת שידורי טלוויזיה ורדיו כלל-ארציים, וקשה יותר לפקח על הפצת ספרים ודברי דפוס.
בעבר, לכל אמצעי תקשורת היה מאפיין ייחודי, למשל הבדלים בין שימוש פרטי או ציבורי, חוויה אישית או משותפת, ושימוש בתוך או מחוץ לבית. עם הזמן, ההבדלים בין אמצעי התקשורת התערפלו בשל דיגיטציה, גלובליזציה ומיזוג תאגידי תקשורת, שהובילו ל"התלכדות המדיה". תופעה זו מטשטשת את ההבחנה בין האמצעים השונים, למשל דרך האפשרות לקרוא עיתון מקוון או להאזין לרדיו בטלוויזיה. אף על פי כן, ניתן להבחין בין אמצעי התקשורת לפי רמת האינטראקטיביות שלהם. כשאמצעי תקשורת דיגיטליים נתפסים כאינטראקטיביים יותר מאשר המדיה המסורתית. למשל, אמצעים ותיקים כמו עיתון הם חד־כיווניים, שכן הקורא לא יכול להגיב לתוכן, ולכן רמת האינטראקטיביות נמוכה. אמצעים כמו טלוויזיה, בה הצופים יכולים להצביע, כמו בתוכניות ריאליטי, המאפשרים תקשורת דו-כיוונית בסיסית ולכן רמת האינטראקטיביות היא בינונית. לעומת זאת האינטרנט מאפשר אינטראקטיביות מלאה באמצעות תקשורת דו-כיוונית מתמשכת, כמו בתגובות טוקבק.
בנוסף לאינטראקטיביות, ניתן להבחין בין אמצעי התקשורת בממדים נוספים: מידת האמינות וההשפעה שלהם על הצרכנים, מידת סיפוק הצרכים הפסיכו-חברתיים שהם מעניקים (כמו בידור, שייכות או שיפור ידע), ורמת הפיקוח והשליטה של המדינה על הפצתם. כך, למשל, המדינה יכולה לפקח ביתר קלות על שידורי טלוויזיה ורדיו כלל-ארציים, בעוד שפיקוח על ספרים ודפוס קשה יותר.
ראו גם

צנזורה
הצנזורה הצבאית
צנזורה כלכלית
הערות שוליים

↑  Yaron Ariel, Ruth Avidar, Information, Interactivity, and Social Media, Atlantic Journal of Communication 23, 2015-01-01, עמ' 19–30 doi: 10.1080/15456870.2015.972404
↑  מקוויל, ד', 2, מבוא לתקשורת המונים, רעננה: האוניברסיטה הפתוחה, 2014, עמ' 26-51
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4169187-8
להמציא את חיינו: הניסוי הקיבוצי

| --- | --- |
 מוזיקה:  בית הבובות
 מדינה:  ישראל 
 חברה מפיצה:  First Run Features 
 הקרנת בכורה:  2010 
 שפת הסרט:  עברית 
 הכנסות באתר מוג'ו:   inventingourlife
 אתר רשמי
 דף הסרט ב־IMDb
 
להמציא את חיינו: הניסוי הקיבוצי הוא סרט דוקומנטרי משנת 2010 בבימויו של טובי ופרל פרייליך.
הסרט בוחן את ההיסטוריה של 100 השנים של התנועה הקיבוצית של ישראל, כאשר הדור המודרני נאבק להבטיח את הישרדותו בתוך רפורמות כואבות ומציאות קפיטליסטית חדשה. בין המרואיינים בני דור ראשון, שני ושלישי מקיבוצים כמו דגניה, קומונת הדגל שהוקמה ב-1910; חולדה, שהייתה קרובה לקריסה והופרטה לאחרונה; סאסא, הקיבוץ הראשון שיושב על ידי יהודים מאמריקה והיום הקיבוץ העשיר בישראל; ותמוז, קיבוץ עירוני שנוסד בשנת 1987 וממוקם בבית שמש.
תגובות הביקורת

הסרט קיבל בעיקר ביקורות חיוביות מהמבקרים. ב-Rotten Tomatoes הסרט מחזיק בדירוג של 82%, על סמך 11 ביקורות ודירוג ממוצע של 7.3/10. יש לו גם ציון של 67 ב-Metacritic על סמך שש ביקורות.
מכללות אוניברסיטת אוקספורד

מבט אווירי למכללות אוניברסיטת אוקספורד
מכללות אוניברסיטת אוקספורד הן הגופים החינוכיים המרכיבים את אוניברסיטת אוקספורד. כיום אוניברסיטת אוקספורד מורכבת מ-39 מכללות ו-4 אולמות לימוד פרטיים קבועים (אנ') (PPH). המכללות מאוגדות יחדיו כבתאגיד ולכל מכללה אוטונומיה ניהולית, וכל אחד מתלמידי האוניברסיטה הוא בהכרח תלמיד באחת המכללות או אולמות הלימוד. המכללות מנוהלות בידי צוות המכללה ואילו אולמות הלימוד הפרטיים הקבועים מנוהלים בידי ארגון חיצוני (בידי כנסייה נוצרית כלשהי).
כל מכללה אחראית על השיעורים וההדרכות לתלמידיה, בעוד שהאוניברסיטה כגוף מרכזי אחראית על ההרצאות, המבחנים, המעבדות וניהול הספרייה המרכזית. רוב המכללות בעלות מסלולים הן לתואר ראשון והן לתואר שני, אולם ישנן מכללות לתואר שני בלבד. שיבוץ הסטודנטים לתואר ראשון ושני במכללות השונות נעשה תוך התחשבות בבקשתם, אך תוך שמירה על איזון ובהתאם למקומות הפנויים במכללות השונות. ללימודי תואר שני, יש מכללות המצהירות שהן מקבלות סטודנטים המתכננים מחקר בתחומי מחקר המעסיקים את מרצי המכללה.
לכל מכללה אולמות לימוד, ספרייה, כנסייה, חדרים לסטודנטים, משרדים למרצים ואף אולם לארוחות רשמיות משלה. לרוב, מבני המכללה מאוגדים יחד בחצר פנימית אחת, המוקפת במבני המכללה. אולם ישנן גם מכללות בעלות מבנים בסגנון מודרני.
היסטוריה

מבין המכללות שהוקמו באוקספורד במאה ה-12, אף אחת לא שרדה את הרפורמציה באנגליה. לעיתים, יש שיחשיבו את בלקפריירס (אנ'), אולם לימוד פרטי קבוע המנוהל בידי המסדר הדומיניקני כמוסד הלימודים הוותיק ביותר באוקספורד. אולם הלימוד במתכונתו הנוכחית הוקם אמנם רק ב-1921, אך הוא ממשיכו הישיר של מוסד זהה מ-1221. המכללה הוותיקה ביותר המנוהלת ברצף היא יוניברסיטי קולג' (בשמה המלא: The Master and Fellows of the College of the Great Hall of the University of Oxford) שנוסדה ב-1249. מכללות ותיקות נוספות הן בייליול קולג', הפועלת ברציפות מ-1263 ומרטון קולג' (אנ') הפועלת מ-1264.
נשים הורשו ללמוד לראשונה באוניברסיטה ב-1878, עם פתיחתם של ליידי מרגרט הול (אנ') וסאמרוויל קולג' (אנ'), ולהפוך לתלמידות מן המניין (ובכך לקבל תארים) ב-1920. מכללות אחרות לנשים לפני האינטגרציה היו קולג' סנט אן, קולג' סנט הילדה (אנ') וקולג' סנט יו (אנ'). במשך שנים פעלו מכללות נפרדות לנשים, אך כיום הלימודים הם מעורבים בכל המכללות, למעט אולם לימוד פרטי קבוע אחד המקבל גברים בלבד. קולג' סנט הילדה היה האחרון שאישר קבלת גברים למסגרתו, בשנת 2008.
ביולי 2007 התאחדו גרין קולג' (אנ') וטמפלטון קולג' (אנ'), לייסוד גרין טמפלטון קולג' (אנ'). בכך פחת מספר המכללות באוניברסיטת אוקספורד מ-39 ל-38. מספר ה-PPH הצטמצם כאשר גריפרירס (אנ') נסגר ב-2008 וסנט בנט הול (אנ') נסגר ב-2022.
חלק מהמכללות, כמו קלוג קולג', לינקר קולג' (אנ'), נאפילד קולג' (אנ'), קולג' סנט אנטוני, וולפסון קולג' (אנ') וקולג' סנט קרוס (אנ') מקבלים רק סטודנטים לתארים מתקדמים. אול סולס קולג' מקבל רק עמיתים והאריס מנצ'סטר קולג' (אנ') מקבל רק סטודנטים מעל גיל 21. המכללה החדשה ביותר של האוניברסיטה, ראובן קולג' (אנ'), הוקמה בשנת 2019 לתארים מתקדמים בלבד, ורשמה את הסטודנטים הראשונים שלה בשנת 2021. זו המכללה החדשה הראשונה של אוקסברידג' מאז 1990, כשקלוג קולג' (אנ') הוקם. מספר המכללות באוניברסיטת אוקספורד עלה ל-39.
המכללות קלוג קולג', ראובן קולג' וקולג' סנט קרוס הן המכללות היחידות באוניברסיטת אוקספורד ללא צ'רטר מלכותי. הן רשמית אגודות של האוניברסיטה ולא מכללות עצמאיות.
פרע מסולסל

| פרע מסולסל |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: צומח
מערכה:: בעלי פרחים
מחלקה:: דו-פסיגיים
סדרה:: מלפיגאים
משפחה:: פרעיים
סוג:: פרע
מין:: פרע מסולסל
שם מדעי
 Hypericum triquetrifolium ‏Turra

פֶּרַע מְסֻלְסָל (שם מדעי: Hypericum triquetrifolium) הוא עשב רב-שנתי ים-תיכוני נמוך וסבוך, והנפוץ והמוכר ביותר מעשרת מיני הבר הגדלים בישראל וסביבתה ובסיני ממשפחת הפרעיים. מין זה כמו שאר בני מינו, בעל עלים שֶעַל פניהם נקודות בלוטיות ופרחים רבים בעלי 5 עלי כותרת צהובים פרושים שאבקנים רבים בולטים בהם.
מקור השם

תואר שמו העברי של המין "מסולסל" ניתן לו על שם צורתם המסולסלת של עלי החורף. שם המין המדעי נובע כנראה משלוש הפינות בעלה שבסיסו מפורץ. מקור ומשמעות: "טריקטריפוליום" הוא ממקור לטיני. הוא מתאר צורת עלה שמאופיינת בכך שיש לה שלוש זוויות או פינות בבסיס. השם הוא שילוב של טרי (שפירושו "שלוש"), קוטרוס (שפירושו "זווית" או "פינה"), ו-פוליום (שפירושו "עלה").
על השם Hypericum ראה בערך פרע.
פנולוגיה

פרע מסולסל הוא צמח עשבוני רב-שנתי (בן חלוף). העלווה מצויה כמעט כל השנה למעט בספטמבר ובתחילת אוקטובר. לאחר רדת גשמי החורף הראשונים יוצאים מבסיס הצמח גבעולי החורף. חלק מצמחי פרע מסולסל מתחילים ללבלב כבר באמצע אוקטובר ומתייבשים בסוף אוגוסט. פריחתם העיקרית בקיץ, מסוף אפריל עד תחילת אוקטובר. הפרי הירוק מופיעה בתחילת יוני, אך ההפצה העיקרית של הפירות היא לקראת החורף מספטמבר ועד דצמבר.
לפרע מסולסל מופע שונה בין החורף לקיץ. בחורף הגבעולים שרועים וכמעט שאינם מסועפים ואילו בקיץ והפריחה הגבעולים זקופים ומסועפים. העלים בחורף גדולים מעלי הקיץ, אורכם כ-1 ס"מ והם מסולסלים בשפתם. בתחילת האביב מתחילים לצמוח גבעולי הפריחה הזקופים. הגבעול הראשי ממשיך לצמוח במהלך הקיץ ולהוציא גבעולי משנה נוספים בחלקו העליון. גם גבעולי המשנה ממשיכים לצמוח כך שבדרך כלל גבעולי המשנה הנמוכים ארוכים יותר מאשר אלה שמעליהם ומשווים לצמח בשלביו הראשוניים מראה פירמידלי. מאוחר יותר, מתארכים הגבעולים וגבעולי המשנה מוציאים גבעולי משנה נוספים ובסוף הקיץ הצמח סבוך בעל מבנה כדורי שקוטרו 30 ס"מ. לאחר התייבשותו בסוף הקיץ מתנתק הגבעול הראשי מבסיסו ומתגלגל ברוח.
תקופת הפריחה ארוכה ושופעת פרחים קטנים וצהובים שנפתחים בבוקר, זמן קצר לאחר זריחת השמש. הכותרת הגביע והאבקנים אינם נושרים עם סיום הפריחה. בשלב זה, כאשר הצמח מתייבש או אף חלק מפרחיו נובלים, הכותרת מצטררת, וצבע עלי הכותרת וזירי האבקנים משתנה לחום-אדום בהיר אופייני. בהמשך כל הצמח על גבעוליו, עליו, פרחיו הנובלים ופירותיו מקבל צבע חום-אדום.
בית גידול ותפוצה

פרע מסולסל נפוץ בעיקר באזורים בעלי אקלים ים תכוני ואירנו-טורני (אזור בעל אופי ערבתי-יבשתי) סביב אגן הים התיכון (לא במצרים ולא במרוקו) ועד מערב איראן. הוא לא התפשט מחוץ לאזורים אלו. הוא גדל בקרקעות כבדים, בצדי דרכים, שדות בור, שדות מעובדים, שדות נטושים ובתי גידול מופרים ובבתות ובתות הספר בכל רחבי החבל הים-תיכוני בישראל, בצפון ובמרכז, למעט במדבריות צחיחים. בצפון הגולן מצויים אזורים נבחרים של חברות בפר ים-תיכוניות, ובהם הוא שכיח מאוד.
מורפולוגיה

פרע מסולסל הוא צמח עשבוני רב-שנתי (בן חלוף), קירח וסבוך, שגובהו 20 עד 40 ס"מ וגבעוליו זקופים או נטויים ומסועפים כמעט מהבסיס.
הגבעולים גליליים וחסרי צלעות בולטות (terete), קירחים מפושקים, נגדיים, ומַצְלִיבִים (Opposite Decussate), כלומר כל זוג גבעולים ממוקם בזווית של 90 מעלות ביחס לזוג שמעליו או שמתחתיו. קצות הגבעולים עם שערות בלוטיות כהות. מעיכת הגבעול על נייר לבן מותירה פסים אדומים. בהתחלת הלבלוב כל זוג קצר מעט מהזוג שמתחתיו.
העלים נגדיים, מַצְלִיבִים (Opposite Decussate) וערוכים כמעט לכל אורך הגבעול, כל זוג עלים נמצא בזווית של 90 מעלות ביחס לזוג שמעליו או שמתחתיו בדומה לגבעולים.
העלים פשוטים, תמימים וגליים-מסולסלים (מכאן שמו העברי), יושבים (ללא פטוטרת), ומשולשים כלפי קודקודם, עם בסיס דמוי לב (מפורץ ולא מתחדד כלפי מטה). כל זוג עלים נראה כלופת את הגבעול. הטרפים שקופים, וצידם התחתון של העלים, מנוקד בבלוטות שקופות ובשוליהם בבלוטות שחורות המכילות שמנים אתריים. העלים באורך 0.3 עד 1.5 ס"מ, אך עלי החורף גדולים באופן ניכר מעלי הצמח בקיץ. עלי הקיץ קצרים, אורכם כ-4 מ"מ ושפתם איננה מסולסלת.
התפרחת אמיריות או חיקיות. התפרחות האמיריות בצורת מכבד (אשכול מורכב ומסועף) פירמידלי, רחב בבסיסו כמו אורכו, הנוצר מגבעולים עם 1 עד 5 פרחים בקצותיהם. זוגות פרחים נוספים יוצאים לפעמים מחיקי העלים העליונים (תפרחת חיקית).
הפרחים קטנים, דו-מיניים, נכונים, קוטרם 1.5 עד 1.8 ס"מ, צהובים, עם עלי עטיף כפול, מפורדי עלי כותרת ובעלי שחלה עילית (עטיף הפרח והאבקנים מאוחים לחוד מתחת לשחלה).
הגביע זעיר, דמוי פעמון בעל חמישה עלים המסתיים בחמש שיניים משולשות. עלי הגביע דמויי ביצה מוארכת עם קצוות קהים או חדים ומעט משוננים בחלקם העליון. אורך עלי הגביע הוא 1.5 עד 2 מ"מ כחמישית עד רבע מאורך עלי הכותרת.
הכותרת צהובה וקטנה, קוטרה כ-1 ס"מ, והיא בעלת חמישה עלי כותרת מפורדים ומפושקים, צרים-מוארכים וללא בלוטות. כל עלה כותרת חופף את העלה הסמוך לו רק בקצהו השני (contorted). הכותרת משתיירת לאחר הנבילה.
האבקנים מרובים וערוכים בשלוש אגודות. הזירים קירחים וצהובים, והמאבקים לבנים עם כתם שחור בקצה העליון.
השחלה עילית, בעלת 3 עמודי עלי, שדומים מאוד לאבקנים, אך קצת יותר עבים וארוכים.
פרי הלקט רב-זרעי, בעל 3 מגורות, וזרעיו זעירים וגליליים, עם נקודות שקועות.
הערות שוליים

1 2  Hypericum triquetrifolium Turra, POWO plants of the World Online. Published on the Internet, ‏26-7-2024
↑  Hypericum triquetrifolium Turra, WFO: World Flora Online. Published on the Internet, ‏24-11-2023
↑  פרעיים, באתר צמחיית ישראל וסביבתה
↑  דרור מלמד, משפחת הפרעיים, באתר צמח השדה
↑  פרע מסולסל, באתר צמחיית ישראל וסביבתה
1 2  Zohary, M., Flora Palaestina – Part One, Jerusalem: The Israel Academy of Sciences and Humanities, 1966, עמ' 220-4
1 2  נעמי פינברון-דותן, אבינעם דנין, המגדיר לצמחי בר בארץ ישראל, ירושלים: כנה, 1998, עמ' 204-6
↑  מיכאל זהרי, מגדיר חדש לצמחי ישראל, מהדורה חדשה מתוקנת ומורחבת, תל אביב: עם עובד, 1989, עמ' 170-1
כנפים זקופות של פרע מסולסל עם בלוטות שקופות ושחורות
גבעול ועלים עם בלוטות שחורות
פרח מרובה אבקנים צהובים שבקצותיהם נקודה שחורה
פרח אופייני ופרח נבול לצדו
מוריס גולדנהר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  15 בינואר 1924 בלגיה 
 פטירה:  11 בספטמבר 2001 (בגיל 77) 
 ענף מדעי:  רפואת עיניים 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת ז'נבה 
 מוסדות:  אוניברסיטת סטוני ברוק 
 
מוריס גולדנהר (15 בינואר 1924 - 11 בספטמבר 2001) היה אופתלמולוג ורופא כללי בלגי-אמריקני. ב-1940 היגר לארצות הברית בספינה "Quanza" - ספינת פליטים שחלק מנוסעיה לא הורשו להגר, תחילה לארצות הברית ואחר כך למקסיקו, אולם בהמשך, בעקבות מאבק משפטי ופוליטי, עלו על החוף האמריקני בנורפוק (וירג'יניה). מאוחר יותר, חזר לאירופה לשם לימוד רפואה. למד רפואה באוניברסיטת ז'נבה ולאחר מכן שב וחזר לארצות הברית, שם עבד ולימד במרכז הרפואי של אוניברסיטת סטוני ברוק במדינת ניו יורק.
ב-1952 הוא אבחן לראשונה את תסמונת גולדנהר.
הערות שוליים

↑  Victoria Redel, The Border of Truth, p.325
↑  Frank Overton Brown Jr. Jacob L. Morewitz, Eleanor Roosevelt, and the Steamship Quanza, Virginia Lawyer, April 2008. pp.28-35.
↑  Bruno Bissonnette,Bernard J. Dalens, Syndromes: rapid recognition and perioperative implications, p. 337
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
תקנות שעת חירום (נגיף הקורונה החדש) (אזור מוגבל)

תקנות שעת חירום (נגיף הקורונה החדש) (אזור מוגבל), התש"ף-2020 הן תקנות שעת חירום שהותקנו על ידי ממשלת ישראל, מכוח סמכותה לפי סעיף 39 לחוק יסוד: הממשלה, במסגרת סדרת תקנות שעת חירום שהתקינה לצורך התמודדות עם התפרצות נגיף הקורונה בישראל. הן נכנסו לתוקפן ב-3 באפריל 2020. תוקפן נקצב תחילה לתקופה של שלושים יום והוארך בהמשך מספר פעמים, עד 3 ביולי.
התקנות נקבעו לאחר שהוברר כי ביישובים מסוימים בישראל קיים שיעור גבוה של נשאים וחולים במחלת נגיף קורונה 2019. הן מיועדות לאפשר את הגבלת התנועה של אנשים אל יישובים אלו ומתוכם, בניסיון לעצור את התפשטות המגפה. הן קובעות מגבלות משמעותיות על חופש התנועה של הפרט ועל חופש העיסוק.
ב-4 במאי, לאחר ביטול חלק ניכר מהמגבלות שנקבעו במקור בתקנות שעת חירום (נגיף הקורונה החדש – הגבלת פעילות) (וחלו על כל אוכלוסיית המדינה), הורחבו תקנות האזור המוגבל כך שהוכללו בהן כאפשרויות פעולה חלק מההגבלות שהיו כלולות קודם לכן בתקנות הגבלת הפעילות.
תקנה זו בוטלה על ידי חוק סמכויות מיוחדות להתמודדות עם נגיף הקורונה החדש בסעיף 42.