stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אוטופיה
אוטופיות כלכליות

בתחילת המאה ה-19 עלו כמה רעיונות אוטופיים, בדרך כלל כתגובה להתפוררות החברתית שנוצרה בעקבות התפתחותם של המסחר והקפיטליזם. בין האוטופיסטים הכלכליים נמנים פוריה, קאבה וסן סימון ואדוארד בלאמי ורבים אחרים, אשר רעיונותיהם עמדו ביסוד התנועה "אוטופית-סוציאליסטית". זאת דגלה בחלוקה שווה של הרכוש, ובביטול הכסף. פעיליה פעלו למען עבודה שממנה יהנו הפועלים, אשר מועילה לכלל האזרחים, ושמותירה להם פנאי להתעסקות באמנויות ובמדעים. דוגמה קלאסית לאוטופיה שכזו היא "הסתכלות אחורה" (Looking Backward) של בלאמי. אוטופיה סוציאליסטית אחרת היא "חדשות משום מקום" (News from Nowhere), של ויליאם מוריס, שנכתב גם כתגובה לאופי הבירוקרטי של האוטופיה של בלאמי, שמוריס ביקר. אך ככל שהזמן עבר והתנועה הסוציאליסטית התפתחה, הרעיונות האוטופיים ננטשו.
סוציאליסטים ביססו את משנותיהם באופן מוצק יותר על המציאויות של דורם; בין התנועות הסוציאליסטיות, המרקסיזם נעשה למבקר החריף ביותר של האוטופיה הסוציאליסטית – ועבורם אוטופיה פירושה תיאוריות חברתיות לא מדעיות. בכל זאת, בתקופת חרוצ'שוב איוון אפרמוב חיבר ספר בשם 'אנדרומדה', שעוסק באוטופיה הסוציאליסטית.
הקולוניאליזם האירופאי זימן ניסיונות לחפש ציוויליזציות אוטופיסטיות מעבר לים או לפחות להגשים שם חברה אידיאלית. המושבות בצפון אמריקה הושפעו בעת הקמתן מרעיונות אוטופיסטיים – וזאת בין היתר, בהשראתו של הפילוסוף האנגלי ג'יימס הרינגטון. ניסיונות כאלו להקים קומונות כאלו נערכו גם באוסטרליה ובניו זילנד בידי אדוארד גיבון ווייקפילד.
בשנות ה-60 של המאה העשרים הוקמה בארצות הברית קומונה בשם 'קליפלאואר', אשר שרדה כעשור – וזאת ניסתה להתקיים שלא על פי הנורמות החברתיות האמריקאיות הקיימות. קהילה דתית הנקראת בשם 'תריסר השבטים' קמה בארצות הברית בשנות השבעים ורעיונותיה התפשטו במקומות מסוימים. אוטופיות הומצאו גם בצד השני של הקשת הפוליטית. לדוגמה, "עריצה היא הלבנה" (The Moon is a Harsh Mistress) של רוברט היינליין היא אוטופיה אינדיבידואליסטית וליברטנית. אוטופיות קאפיטליסטיות מסוג זה בדרך כלל מבוססות על כלכלת שוק מושלמת, שבה אין נפילה של הכלכלה – או שלא עוסקים בנושא זה כלל.
אוטופיות עתידניות

במאה ה-21 מדינות סקנדינביה נתפסות כאילו הם מגשימות רעיונות אוטופיסטיים – וזאת בשל הישגיהן החברתיים – גם בתחומים המגדרי, הטכנולוגי והאקולוגי – וכן העובדה שהן מדורגות גבוה במדד האושר העולמי.
טכנו-אוטופיה היא תאוריה עתידנית של חברה אוטופית שבה השוויון מושג באמצעות התפתחויות טכנולוגיות (במיוחד בתחום הרובוטיקה) ומדעיות אשר יאפשרו רמת חיים גבוהה. דוגמאות לרמת חיים זו הן העדר מוחלט של סבל, חיי נצח ושינויים בטבע ובתנאים האנושיים. במקום מושלמות סטטית וקבועה יש הומניסטים שמדמיינים לעצמם "אקסטרוטופיה", חברה פתוחה ומשתנה המאפשרת ליחידים ולקבוצות ליצור את המוסדות והתצורות החברתיות שהם מעדיפים.
דוגמה ידועה של ציוויליזציה עתידנית אנרכו-קומוניסטית היא "התרבות" (The Culture) של הסופר הסקוטי איאיין מ. בנקס.
כנגד האופטימיזם הזה יש להציב את התחזית כי המדע והטכנולוגיה המתקדמים יביאו, על ידי תאונות או שימוש מכוון, להכחדתה של האנושות. פסימיסטים אלה אומרים כי יש להיזהר מפני אימוץ כולל של טכנולוגיות חדשניות וניסיוניות.
יצירות המתארות אוטופיות

הפוליטאה של אפלטון (400 לפנה"ס), היא, לפחות במישור מסוים, תיאור של אוטופיה פוליטית שנשלטת בידי אליטה של מלכים-פילוסופים.
עיר האלוהים של אוגוסטינוס איש היפו (413–426), מתארת את העיר האידיאלית, ירושלים ה"נצחית", הארכיטיפ של כל האוטופיות הנוצריות.
אוטופיה (1516) של תומאס מור
בהאנטומיה של המלנכוליה (1621), מאת רוברט ברטון, מתוארת חברה אוטופית בהקדמה.
עיר השמש (1623) מאת תומאסו קמפנלה
אטלנטיס החדשה (1627) מאת פרנסיס בייקון
אוקיאניה (1656) מאת ג'יימס הרינגטון.
החלק הרביעי במסעי גוליבר (1726) מאת ג'ונתן סוויפט הוא פרודיה על אוטופיות, המתארת את החברה השלווה והרציונלית של ההוינהמים דמויי הסוס כמנוגדת לחברה של היאהו, שמייצגים את הגרוע ביותר שהגזע האנושי יכול להיות.
2440 (1771) מאת לואי-סבסטיאן מרסייה
מסע באיקרי (1840) מאת אטיין קאבט
אראוון (1872) מאת סמיואל באטלר
במבט לאחור: 1887-2000 (1888), מאת אדוארד בלאמי
פריילנד (1890) מאת תיאודור הרצקה
חדשות משום מקום (1891), מאת ויליאם מוריס
אוטופיה בעירבון מוגבל (1893) היא אופרטה של גילברט וסאליבן, שבה אומת אי קטנה עושה מהפכה בהתאם לתרבות הבריטית, בהצלחה מדהימה.
אלטנוילנד (1902), מאת בנימין זאב הרצל, מתאר חזון אוטופי בו יישוב יהודים בארץ ישראל הופך אותה למרכז של חדשנות ותרבות. העיר תל אביב נקראת על שם הספר, שתורגם בשם זה על ידי נחום סוקולוב.
מספר רב של ספרים מאת ה. ג'. ולס, כולל אוטופיה מודרנית (1905)
ארצן (1915), מאת שרלוט פרקינס גילמן, המתאר חברה אוטופית של נשים בלבד.
ירושלים הבנויה (1918) מאת בוריס שץ – חזון אוטופי עתידי המתאר את מדינת ישראל ובמרכזה ירושלים כמרכז אמנותי-תרבותי מתועש ואידאי.
עולם חדש מופלא (1932) של אלדוס האקסלי הוא דוגמה של פסאודו-אוטופיה סאטירית. אחד מהספרים האחרים שלו, אי (1962), מציגות אוטופיה חיובית.
איילנדיה (1942), מאת אוסטין טאפאן רייט.
וולדן שתיים (1948) מאת בי. פ. סקינר
ענן מגלן (1955) מאת סטניסלב לם
נבולת אנדרומדה היא אוטופיה קומוניסטית קלאסית מאת איוואן אפרמוב.
צד שמאל של החושך (1969), מאת אורסולה לה גווין, מתאר כאוטופיה עולם. לה גווין מתארת אוטופיה גם בספרה המנושל (1974).
אשה בקצה הזמן (1976) מאת מארג' פיירסי היא רומן מדע בדיוני פמיניסטי שבו על הגיבור לפעול על מנת להביא לעתיד אוטופי על פני עתיד דיסטופי.
אקוטופיה (1975) מאת ארנסט קלנבאך
הטרילוגיה של שלושת הקליפורניות (במיוחד הקצה הפציפי (1990)) וטרילוגיית מאדים של קים סטאנלי רובינסון.
המעניק (1993) רומן מאת לויס לוורי מתאר חברה "מושלמת" בעתיד הרחוק, שבה הסילוק של המלחמה, המחלות, הפחד וכו' בא במחיר של הדחקה של הרגשות האנושיים, אינדיבידואליזם ובחירה חופשית.
רוב הסיפורים בהפרימיטיבי העתידי – האקוטופיות החדשות (1994), ערוך בידי קים סטאנלי רובינסון
הציווי ההדוניסטי (1996), מניפסט מקוון מאת דייוויד פירס, מתאר כיצד הנדסה גנטית וננוטכנולוגיה ימנעו את כל הייסורים בחיי האנושות.
משחק המחשב ביושוק‏ (2007), מציג אוטופיה תת-ימית שערכיה מבוססים על תורת האובייקטיביזם של איין ראנד.
לקריאה נוספת

לאיונל קוצ'ין, אוטופיה. בתוך, ארתור א. כהן ופול מנדס-פלור (עורכים), אברהם שפירא (עורך המהדורה העברית), לקסיקון התרבות היהודית בזמננו: מושגים, תנועות, אמונות, הוצאת עם עובד, תל אביב, תשנ"ג, 1986, עמודים 11–20
ביאורים

↑  לפי המיתולוגיה היוונית, ייסדו את היישובים הראשונים בארקאדיה צאצאיו של ארקאס, בנה של הנימפה קליסטו וזאוס, שהפך את השניים למערכות כוכבים. לפי גרסאות אחרות היה ארקאס גם נכדו של ליקאון מלך ארקאדיה ונינו של פלסגוס. לפי אחת האגדות, מוצאו של פאן, אל הרועים היווני, בארקאדיה. פולחן פאן, שכנראה קדם לפולחן האלים האולימפיים, החל באזור זה. לפי האגדה הייתה ארקאדיה גם ביתם של הקנטאורים. פולחנה של סלני, אלת ירח מקומית שמאוחר יותר אוחד עם פולחן ארטמיס, נערך בארקאדיה, ונבנה מקדש לכבודה על הר הליקיון. הארקאדים גם עבדו את זאוס ואת פוסידון ולשניהם היו מקדשים באזור. גם מקדשו של זאוס היה על הר הליקיון.
↑  בנצרות קיימת אבחנה בין 'ירושלים הארצית' לבין 'ירושלים השמיימית', שהיא היא האוטופיה על פי אוגוסטינוס לדוגמה.
הערות שוליים

1 2  דוד גורביץ' ודן ערב, הערך "אוטופיה", באתר אנציקלופדיה של הרעיונות.
↑  ראו Utopia (אנג')
↑  Régis Messac, les premieres utopies, Paris, Ex Nihilo, 2008
↑  Perny Lukas, Utopians: visionaries of the world of the future, martin: matica slovenska, 2020, The history of utopias and utopianism, עמ' 16
↑  ŠIMEČKA, M. (1963): Sociálne utópie a utopisti, Bratislava: Vydavateľstvo Osveta

SŤAHEL, R. In: MICHALKOVÁ, R.: Symposion: Utópie. Bratislava: RTVS. 2017
↑  ליאונל קוצ'ין (עורכים: א' כהן, פ' מנדס פלור, א' שפירא), אוטופיה, לקסיקון התרבות היהודית בזמננו
↑  M. Eliav Feldon, "the First Jewish Utopias", Jewish Journal of Sociology (1983); M. Higger, The Jewish Utopia (1932).
↑  ג' קרסל, חזונו של הלל צייטלין על מדינת ישראל, הפועל הצעיר 29-30, תשכ"ח; מרטין בובר, נתיבות באוטופיה, עם עובד תשמ"ד; א' אליאב, ארץ הצבי, עם עובד' תל אביב.
| סיפר |
| --- | --- | --- |
| דמות | פרוטגוניסט • דמות שנייה בחשיבותה (אנ') • דמות שלישית בחשיבותה (אנ') • סיידקיק • אנטגוניסט • נבל-על • דמות משנה • דמות חוזרת • מספר • גיבור • אנטי-גיבור |  |
| עלילה | דיאלוג • מצג • מבנה דרמטי (אנ') • סיפור מסגרת • כלי עלילתי • מקגאפין • נקודת שיא • עימות • תת-עלילה • פלשבק/פלשפורוורד |  |
| רקע | דיסטופיה • אוטופיה • יקום בדיוני • יקום משותף • היסטוריה • היסטוריה בדיונית |  |
| תמה | מוטיב • לייטמוטיב • סאבטקסט • מוסר השכל |  |
| סגנון | אמצעים פיגורטיביים • טכניקות ספרותיות • נקודת תצפית • השעיית הספק • סימבוליזם • אתנחתא קומית |  |
| סיפורת | משל • מעשייה • סיפורת בזק • רומן • נובלה • מחזה • שירה • תסריט • נובליזציה • סיפור קצר |  |
| סוגה | רומן הרפתקאות • רומן פשע • רומן מלחמתי • רומן מערבון • רומן מסתורין • רומן היסטורי • רומן ריאליסטי • רומן רומנטי • רומן ביוגרפי • רומן מכתבים • רומן גרפי • רומן פילוסופי • רומן פוליטי • רומן ארוטי • רומן חניכה • סאגה • פנטזיה (אפלה, חרבות וכשפים) • ספרות בלשית • ספרות אימה • ריאליזם קסום • סאטירה • מדע בדיוני (קשה, צבאי, אופרת חלל, סייברפאנק, סטימפאנק) • מותחן • ספרות ספקולטיבית • ספרות זולה • קומיקס |  |
| נושאים קשורים | זרם התודעה • קהל • מחבר • תורת הספרות • מבנה נרטיבי • נרטולוגיה • רטוריקה |  |
פורטל: ספרות
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007531712405171  BnF: cb119337395 (data)  GND: 4041251-9  LCCN: sh85141635  NDL: 00574531  NKC: ph126958 
חיתוך עץ מאת אמברוזיוס הולביין למהדורה משנת 1518 של הספר אוטופיה
"ובנו בתים וישבו" - פסיפס של מרדכי גומפל בחולון המתאר את פסוק כ"א בספר ישעיהו פרק ס"ה
חיבוק של שבת

| --- | --- |
 סוגה:  סדרה לילדים, סדרה מוזיקלי, סדרת קומדיה
 כותבים:  שלומית קורן
 בימוי:  יוני גרא
 שחקנים:  טוביה צפיר, מל מלכה, יסמין כלפון, יונתן גוטליב, שירה שטרן
 מספר עונות:  1
 מספר פרקים:  7
 הפקה
 מפיק:  איילת אזולאי
 עורכים:  איילת אזולאי
 צלמים:  ישי ניקומרוב, רועי פרג'
 מוזיקה:  אורי קליאן
 אורך פרק:  7 דקות
 שידור
 רשת שידור:  ערוץ הופ!
 תקופת שידור מקורית:  2015–הווה
 
חיבוק של שבת היא סדרת טלוויזיה ישראלית המשודרת בערוץ הופ! החל משנת 2015.
עלילה

בכל פרק שני הנכדים של סבא טוביה מגיעים אליו כדי לקבל יחד את השבת, לפעמים הדברים קצת משתבשים. ודווקא אז, סבא נזכר בסיפור, והשלושה עוזבים הכל, פותחים את ארגז התחפושות ונכנסים לסיפור ומסיימים את הפרק בשיר.
הדמויות

סבא טוביה (טוביה צפיר) - הסבא של הנכדים בסדרה. בכל פרק הוא נזכר בסיפור, והשלושה עוזבים הכל, פותחים את ארגז התחפושות.
גיא (מל מלכה) - נכדו של סבא טוביה, מגיע אליו כדי לקבל יחד את השבת.
רוני (יסמין כלפון) - נכדתו של סבא טוביה, מגיעה אליו כדי לקבל יחד את השבת.
יונתן (יונתן גוטליב) - נכדו של סבא טוביה, מגיע אליו כדי לקבל יחד את השבת.
שירה (שירה שטרן) - נכדתו של סבא טוביה, מגיעה אליו כדי לקבל יחד את השבת.
ראו גם

שירים מבית סבא
שורד מיועד

.
נאום מצב האומה של הנשיא ברק אובמה, ינואר 2011. בנאום מצב האומה מכונסים יחד כל חברי הקבינט, וכמעט כל העומדים בתור בסדר הירושה של נשיא ארצות הברית, למעט השורד המיועד.
בארצות הברית, השורד המיועד או השורד בכוננות (באנגלית: Designated survivor) הוא אדם בסדר הירושה של נשיא ארצות הברית, בדרך כלל חבר בקבינט של ארצות הברית, שנערכים עבורו סידורים על מנת שישהה במקום מרוחק, מאובטח ולא ידוע כאשר הנשיא ושאר המנהיגים הבכירים (סגן הנשיא וחברי הקבינט) מתאספים במקום אחד בו זמנית, למשל במהלך נאום מצב האומה והשבעת הנשיא.
דבר זה נועד להבטיח את המשכיות הממשלה במקרה של התרחשות אסון בו הנשיא ואנשים אחרים בסדר הירושה של נשיא ארצות הברית נהרגים, כגון ירי המוני, פיגוע או התקפה. במקרה כזה, בו נהרגים הנשיא וסגן הנשיא, האדם הגבוה ביותר בסדר הירושה שנשאר חי, אולי השורד המיועד, יהפוך לנשיא בפועל של ארצות הברית על פי חוק הירושה הנשיאותית.
היסטוריה

מקורו של נוהל קביעת ה'שורד המיועד' מראש הוא במהלך המלחמה הקרה בה היה סיכון גבוה להתקפה גרעינית.
השורד המיועד הוא חבר בקבינט, שיכול על פי חוק להיות נשיא ארצות הברית (כלומר, אזרח ארצות הברית מלידה, מעל גיל 35, שהתגורר בארצות הברית במשך לפחות 14 שנים). מאז 2005, גם חברי קונגרס משמשים כשורד מיועד. לשורד המיועד מוענקת תחבורה ואבטחה ברמה נשיאותית, בכל משך האירוע. עוזר, שנושא את הפוטבול הגרעיני נמצא כל הזמן יחד עם השורד המיועד.
בנאום מצב האומה של שנת 2010, היה שון דונובן, מזכיר השיכון והפיתוח העירוני השורד המיועד. מזכירת המדינה הילרי קלינטון, נעדרה גם היא מהנאום, אך כללי השירות החשאי מנעו מקלינטון להיות שורדת מיועדת, מכיוון שמקום שהותה בזמן הנאום היה בכנס ציבורי בלונדון. אילו התרחש אז אסון, קלינטון (ולא דונובן) הייתה לנשיאה בפועל, מכיוון שתפקידה היה גבוה יותר בסדר הירושה.
בתרבות הפופולרית

סדרת הטלוויזיה השורד המיועד בכיכובו של קיפר סאת'רלנד עוסקת בנוהל זה. טום קירקמן, מזכיר השיכון והפיתוח העירוני, הוא 'השורד המיועד' במהלך נאום מצב האומה שמהווה מטרה להתקפה קטלנית בה נהרגים הנשיא, סגן הנשיא וכל הבאים אחריהם בסדר הירושה, והופכים את השורד לנשיא ארצות הברית.
בסדרת הטלוויזיה הבית הלבן, בפרק "הוא יעמוד, מעת לעת...", מדבר הנשיא בארטלט עם מזכיר החקלאות בחדר הסגלגל, לפני שהוא יוצא לנאום מצב האומה. הבחירה בשורד המיועד מוצגת בתחילת הפרק, ושם מתפתח דיון על הנוהל.
אקיטה (כלב)

| --- | --- |

 ארץ מוצא:  יפן
 שימושים:  ציד
 קבוצה:  כלבי שפיץ
 תכונות
 משקל:  35-40 ק"ג
 גובה כתפיים:  64-70 ס"מ
 גובה:  61 ס״מ 
 תוחלת חיים:  10-14 שנים
 אופי:  נאמן, צייתן ויציב
 אילוף:  הסתגלות גבוהה
 תיאור:  זנב מסולסל על הגב, עיניים משולשות, אוזניים קטנות ופרווה צפופה
 
אקיטה הוא גזע כלבים שמקורו ביפן, בעל מבנה גוף מרובע ומוצק. אחדים ממאפייניו הבולטים של האקיטה הם זנבו המתגלגל על גבו, האוזניים הקטנות המכוונות קדימה והעיניים המשולשות. גובהו של כלב זכר הוא כ-70 ס"מ ואילו גובהה של נקבה הוא כ-60 ס"מ.
לאקיטה פרווה המורכבת משלושה סוגי שיער ועל כן היא צפופה מאוד. לפרוות האקיטה מספר צבעים – אדום-עופר, שומשום (שיער אדום עם קצוות שחורים), מנומר ולבן. בכל הצבעים מלבד הלבן מופיע האורז'רו - פרווה בהירה יותר, על הלחיים, צידי הזרבובית, הצוואר והחלקים הפנימיים של הרגליים, הבטן והחלק התחתון של הזנב.
אופי

כלבים מסוג אקיטה מתנהגים לרוב באופן טריטוריאלי ביחס לרכוש ועשויים להתנהג באופן מסויג כלפי זרים. הם מתוארים לעיתים כחתוליים במעשיהם; הם נוהגים לנקות את פניהם אחרי אכילה ולהיות בררניים. הם נוטים להיות חסרי סבלנות כלפי כלבים מאותו מין.
מאחר שמדובר בכלב גדול למדי, לרוב לא מומלץ לאנשים שלא החזיקו בכלב לאמץ אותו, והוא הוגדר בכמה מדינות כגזע מסוכן שדורש רישיון מיוחד. כלבים מסוג אקיטה בדרך כלל גדולים, חזקים, עצמאיים ושתלטניים. כלב אקיטה מאולף יכול להגיב בצורה נעימה לזרים שאינם מוכרים לו, ובמקרה שהוא לא מאולף הוא יגיב לזרים באופן תוקפני. הם ידידותיים לילדים וסבלניים כלפי אופן המשחק שלהם, אם כי נקבות יותר נעימות לעומת זכרים.
היסטוריה ומוצא

מוצאו של האקיטה הוא מאזור העיר אודטה הידועה גם בשם "עיר הכלבים", שבחבל ארץ אקיטה שבחלק הצפוני של האי הונשו. העיר הייתה מקום המפגש של ציידי האזור, ובה התנהל המסחר.
הכלבים היו אלו שקדמו לבני האדם. המהגרים הראשונים שהגיעו לחבל ארץ זה בייתו ואימצו את הכלבים והחלו להשתמש בהם כבני לוויה בעת הציד, ה"אקיטה מטאגי" (שמטאגי פירושו צייד ביפנית), הכלבים היו מתחקים אחר עקבות החיה מרתקים אותה למרבצה ואז הצייד היה גומר את המלאכה, עיקר הציד היה אחר דובים, איילים וחזירי בר. בנוסף, האקיטה ליווה גם את הנזירים הבודהיסטים במסעותיהם הרוחניים, ושמר עליהם מפני חיות הבר.
מהמאה ה-16 עד המאה ה-18 חלו תהפוכות רבות בשלטון היפני ובאחת ההפיכות היה זה שבט סאטקה אשר השתלט על צפון הונשו. שבט זה נשלט על ידי מספר שוגונים, שהבולט בהם היה השוגון החמישי, טוקוגאווה צוּנַאיוֹשי, שנקרא גם "שוגון הכלב" וזאת משום שנולד בשנת הכלב שבלוח השנה הבודהיסטי. שוגון זה נודע באהבתו הרבה והקיצונית לכלבים והיה הראשון אשר חוקק את "חוק החמלה על יצורים חיים".
העונשים על הפרת החוק היו כבדים וכללו גם הוצאה להורג. לראשונה בהיסטוריה, בשנת 1695 הקים "שוגון הכלב" שני בתי מחסה לכלבים, שכל אחד מהם השתרע על שטח של 130 דונם במבנה טופוגרפי של הרים וצמחייה סבוכה. בבתי מחסה אלו הכלבים הסתובבו חופשיים וחיו בלהקות של כ-30 כלבים.
אגדות וסיפורים יפניים

ישנם סיפורי עמים רבים המתארים את מערכת היחסים שנבנתה בין האדם לכלבו. האגדות הרבות על האקיטה מתארות אותו ככלב נאמן המשרת את בעליו, שומר עליו ומסייע לו במלאכת הציד.
אחד הסיפורים היותר ידועים הוא על הכלב שירו אשר ליווה את בעליו מטגי-סטרוקו במסע ציד ארוך שבמהלכו בטעות חצו את הגבול לממלכה היריבה מעבר להרים במזרח. כיוון שהצייד שכח את רישיון הציד בביתו הוא נכלא וכלבו נשאר מילל ליד הכלא. משזה לא עזר החליט שירו לחזור הביתה. כשאשת הצייד ראתה אותו היא הצמידה אליו את רישיון הצייד ואף ציידה אותו במזון לדרך. לאחר תלאות רבות הגיע שירו תשוש ורעב לכלא להציל את בעליו, אך היה זה כבר מאוחר מידי וסטרוקו הוצא להורג. לאחר הוצאתו להורג של סטרוקו עלה שירו להר גבוה בשטח הממלכה היריבה וילל במשך ימים ולילות. קללה הוטלה על תושבי האזור ואסונות כבדים פקדו אותם, עד שהחליטו לפייס את שירו וצרפו את אשת הציד ושירו הכלב אל כפרם. לאחר מותו של שירו נבנה מקדש בשם מקדש הכלב הזקן, על קברו של הכלב שירו, בגבול בין שתי הממלכות היריבות, ובו מתואר סיפור של שירו במיצג מרשים. עוד סיפור הוא על האצ'יקו, הכלב שחיכה 10 שנים בתחנת רכבת לבעליו שמת (על בסיס הסיפור הופק סרט בשם זה).
פיתוח ושימור הגזע הלאומי

בשנת 1931 הוכרז גזע האקיטה היפני המסורתי כ"נכס לאומי" הראשון מבין בעלי החיים היפנים, שיש לפתחו ולשמרו וכך החלו בשימור הגזע המקורי. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה נשארו מעט מגדלים שעסקו בגידול הגזע. יפן הייתה תחת משטר צבאי ובין היתר היו הקצבות מזון לאזרחים, עובדה אשר הקשתה עוד יותר על המגדלים. עם התפשטות המלחמה, למנצ'וריה, סין, גדל הביקוש לפרוות כלבים, לצורך ייצור מעילים וכסיות. עקב גודלו של האקיטה, היה מהמבוקשים לתעשיית הפרוות. השלטון והמשטרה החלו להחרים כלבים מגזעים שונים, מלבד כלבי רועה גרמני שהיו מיועדים לעבודות צבא ומשטרה. מגדלים וחובבי הגזע החלו בניסיונות לשימור הגזע על ידי שחרור כלבי אקיטה לטבע, נתינת שמות גרמניים לכלבים, מסירתם כמתנה לזרים כדוגמת הלן קלר, טייסים ואנשי צבא אמריקניים ואף הרביעו אקיטות עם כלבי רועים גרמניים.
העת החדשה

עם סיום מלחמת העולם השנייה, החל רישום מחדש של כלבי אקיטה ששרדו את תקופת המלחמה, ביוזמתו של מר קיונו. בסך הכול הצליחו לאתר 18 כלבים, שדמו לטיפוס הרצוי אבל עדיין לא היה זה האקיטה שעליו חלמו. בנובמבר 1947 חזרו והכניסו לגידול כלבים שנמצאו בכפרים מבודדים ביפן, שעקב בידודם הגאוגרפי נשארו בעלי הטיפוס הרצוי שהיה קיים לפני המלחמה ושעדיין שימש את הכפריים לציד. עד לשנת 1948 עלה מספר הכלבים שהוצגו בתערוכה ביפן לכ-60 כלבים מהטיפוס הרצוי והקרוב לכלב המקורי, ומאותה תערוכה החל השלטון המקומי לעודד מגדלים ובעלי כלבים על ידי מתן פרסים כספיים ותוארי כבוד לכלבים ולמגדלים. אבל הייתה זו תחילת הדרך, ורק בתחילת שנות השישים הצליחו להגיע לטיפוסיות הרצויה במספר רב של כלבים ובמגוון רחב של קווי דם, וזאת תוך כדי בידוד הכלבים עם הטיפוסיות הלא רצויה.
במקביל התפתח בארצות הברית ה"כלב יפני הגדול", אשר נקרא שם גם בשם אקיטה - למרות ההבדל הגדול באופי ובצורה. בכלב היפני הגדול ניתן לראות את הטיפוסיות המסיבית של המסטיף עם דמיון חיצוני גם לרועה גרמני. כיוון ששני גזעים שונים אלו נקראו אקיטה חל בלבול רב בקרב הציבור.
היוזמה הראשונית להפרדת הגזעים הייתה בשנת 1996, בקונגרס ותערוכת גזע של איגוד הכלבים היפני אשר נערך בטוקיו. בקונגרס זה השתתפו נציגים מכל העולם אשר החליטו על הפרדת האקיטה לשני גזעים שונים. נקבעו מבחני מיון שבהם יקבעו אם הכלב הוא אקיטה או כלב יפני גדול, ולפי מיון זה יונפקו לו תעודות יוחסין מתאימות וכל המשתמע מכך. עד היום מתקיימים מבחני מיון אלו, אשר מחליטים בהם אם הכלב משתייך לגזע האקיטה (בעל תקן גזע יפני) או הוא כלב יפני גדול (בעל תקן גזע אמריקאי).
הערות שוליים

1 2  Japanese Akita Temperament And Training, pets4homes
↑   Is The Akita the Right Dog For You? בתאריך 20 באפריל 2011, בארכיון האינטרנט
↑   ANTI-CANINE LEGISLATION INFORMATION בתאריך 10 ביוני 2011, בארכיון האינטרנט
↑   Akita Inu Dog Breed - Temperament & Personality בתאריך 23 בפברואר 2018, בארכיון האינטרנט
↑  אקיטה יפני, באתר Purina
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007292910605171  LCCN: sh85003065  NDL: 001284718  NKC: ph551253 
גורת אקיטה לבנה
תרגום דברי הימים

תרגום דברי הימים, הידוע גם כתרגום רב יוסף, הוא תרגום ארמי לספר דברי הימים.
היסטוריה

התרגום לספר דברי הימים הוא היחיד שלא נדפס במהדורת מקראות גדולות הראשונה שנדפסה בוונציה בשי"ב (1562).
התרגום נדפס לראשונה ב-1680 (לדברי הימים א') ו-1683(לדברי הימים ב') על ידי F. M. Beck על סמך כתב-יד מארפורט משנת 1343 (עתה: ברלין 1210/1211 Ms. Or. fol.), לצד תרגום ללטינית.
מהדורה נוספת של התרגום הוצאה ב-1715 על ידי המזרחן דויד וילקינס, הפעם על בסיס כתב יד מקיימברידג' שנכתב ב-1347 לצד תרגום ללטינית.
המהדורה היהודית הראשונה נוצרה על ידי בן מנחם ב-1815, ללא הלטינית, ומהדורתו זו שולבה במספר מהדורות מקראות גדולות, ולמהדורה נפרדת של אברהם ראמר בתרכ"ו (1866). בן מנחם ייחס את התרגום לרב יוסף, אמורא בדור השלישי, וכך נוצר ייחוס זה, שהוא חסר בסיס.
ב-1872 הוציא פאול דה לגארד מהדורה אלקטית של התרגום, שהתבססה בעיקר על כתב היד מארפורט, תוך התחשבות בנוסח קיימברידג' ודרזדן.
כתב היד הוותיקני של התרגום, שנכתב ב-1294, לא ראה אור עד 1971, כשפורסם על ידי R. Le Déaut וג'י. רוברט, במהדורה שכללה תרגום צרפתי, לצד הערות ותוספים נוספים.
שימוש

התרגום לא היה ידוע ולא נעשה בו שימוש על ידי פרשני המקרא של ימי הביניים, ואף כמה מחברים מזכירים בפירוש את העדר התרגום. כך כותב רבי שמואל מסנות ”ולפיכך הקורא באותם השמות האמורים בזה הספר וביחוש המשפחות הוא משתבש בהם
ואינו יכול למצוא להם טעם לפי שאינן נאמרין על פשטן ולפיכך לא נתן להתרגם כמו שאר
עשרים וארבעה” ובעל היוחסין כותב: ”ואני ראיתי תרגום של כתובים חוץ מדניאל עזרא ודברי הימים”, וכך כתב גם אליהו בחור בספרו המתורגמן כותב ”ולא נמצא ’כורים‘ בלשון רבים במקרא רק בדברי הימים שאין בו תרגום”.
גם לאחר הדפסתו לא זכה התרגום לתפוצה נרחבת, והחיד"א כותב בשם הגדולים ”זה קרוב לעשרים שנה שראיתיו מודפס וכתוב שם שנמצא בקאדימי"א אחת באינגליטיירה. ובו בפרק כמעט שעברתי כלו ולקטתי איזה חידושים ממנו. ואח"כ נלאיתי לבקשו ולא נמצא.”
קיימים שלושה כתבי יד ידועים של התרגום: בספריית הוותיקן, בארפורט ובקיימברידג'. עותק נוסף שהוחזק בדרזדן הושמד ב-1945, ולא נותר ממנו אלא גוש חסר צורה.
סגנון

התרגום לדברי הימים, בדומה לתרגומי ספרי הפרוזה האחרים של המקרא, הוא מילולי ברובו, בתוספת חומרים אגדיים, שדומים לתוספתות לתרגום יונתן למלכים, וייתכן כי שימשו מקור לתרגום. השוואת התרגום לתרגום יונתן לספרי שמואל ומלכים בקטעים המקבילים מראה הקבלה לצד שוני, ויש שטענו כי התרגום מבוסס על תרגום ארץ-ישראלי למלכים.
מקבילה אחרת לחלקים מדברי הימים היא הקבלות בפרקי היחס שבו לפרקים בספר בראשית. במקומות אלה התרגום מייצג מסורת דומה לתרגומי ארץ ישראל (לעומת תרגום אונקלוס שאינו מתרגם את השמות הנתונים), ובמיוחד לתרגום המיוחס ליונתן בן עוזיאל.
מקבילה נוספת לפרקים בדברי הימים הוא תהילים. היחס בין התרגומים אינו יציב, ונע בין דמיון לשונות רבה.
מקור שעמדו עליו החוקרים הוא הסתמכותו של התרגום על התלמוד הבבלי.
ליאור גוטליב טוען כי החומר הלשוני שבתרגום דברי הימים דומה לחומר הלשוני של תרגום התורה המיוחס ליונתן.
בדומה לתרגומים ארמיים-יהודיים אחרים, גם התרגום לדברי הימים משנה את הנוסח על מנת להימנע מצורות הנוטות להגשמה. מאפיין ייחודי לתרגום הוא ההימנעות מהשתמשות בבמתא בתרגום במה, כשהוא משתמש במקומה ברמתא, מקדשא ואפילו בית כנישתא.
יש המקדימים את זמן התרגום למאה הרביעית, ויש הרואים בו בן המאה השמינית עד התשיעית עקב המצאות בו חומר אגדי דמוי המצוי בתלמוד הבבלי.
ד"ר ליאור גוטליב טוען, בהתבסס על טענה לאיחור תרגום התורה המיוחס ליונתן למאה השתים עשרה, שהתרגום לדברי הימים שמתבסס עליו נכתב במהלך המאה השלוש עשרה. גוטליב טוען כי אי השימוש בערבית נובע מהיות המחבר בן איטליה, ולא בן ארץ ישראל.
לקריאה נוספת

Leeor Gottlieb,   Targum Chronicles and Its Place Among the Late Targums, ליידן, בוסטון: Brill, 2020
הערות שוליים

↑  פרט לדניאל, עזרא ונחמיה, שאין להם תרגום ארמי
↑  TARGUM, jewishencyclopedia.com
1 2 3  Leeor Gottlieb,   Targum Chronicles and Its Place Among the Late Targums, ליידן, בוסטון: Brill, 2020, עמ' 6
↑  ספר תרגום של דברי הימים – מהדורה דו לשונית בארמית ובלטינית – אמשטרדם, 1715, באתר קדם בית מכירות פומביות בע״מ
↑  אברהם ראהמער (ע), תרגום של דברי הימים - המיוחס לרב יוסף סגי נהור, טורן, כתר"ו ישועה
1 2  רפאל בנימין פוזן, התרגומים הארמיים למקרא, המעין, ניסן תשע"ה
↑  התאריך הנקוב בקולופון הוא ט"ו בכסלו ה'נ"ה
↑  בדברי הימים א, ח, כט. יש לציין כי אף לספרים דניאל ועזרא-נחמיה אין תרגום, והנוסח אינו מדוקדק.
↑  בערך כור.
↑  שם הגדולים, חלק ב, מערכת ת', אות צה. הכוונה למהדורתו של דויד וילקינס, שנדפסה מכתב יד מקיימברידג' שב'אינגליטיירה' (=אנגליה).
1 2  רימון כשר, תרגומי המקרא הארמיים, פעמים 83, אביב תש"ס‏, JSTOR 23429424
↑  פ. חורגין, תרגום הכתובים, ניו יורק, תש"ה (1945). יש לציין כי ליאור גוטליב (Leeor Gottlieb,   Targum Chronicles and Its Place Among the Late Targums, ליידן, בוסטון: Brill, 2020, עמ' 140-141) מתנגד לדעה זו בחריפות, וטוען כי לא ניתן לראות בשינויים בין הספרים יותר מהשפעות הנוסח השונה שך הטקטס העיקרי, לצד תוספות של המתרגם המאוחר.
↑  Leeor Gottlieb,   Targum Chronicles and Its Place Among the Late Targums, ליידן, בוסטון: Brill, 2020, עמ' 173 - 174
↑  Leeor Gottlieb, The Relationship of Targum Chronicles and Targum Pseudo-Jonathan
and Its Implications,   Targum Chronicles and Its Place Among the Late Targums, ליידן, בוסטון: Brill, 2020, עמ' 175-222
↑  Leeor Gottlieb,   Targum Chronicles and Its Place Among the Late Targums, ליידן, בוסטון: Brill, 2020, עמ' 79 ואילך
↑  תרגום, דברי הימים ב', א', ג' ותרגום, א', י"ג
↑  תרגום, דברי הימים א', כ"א, כ"ט
↑  תרגום, דברי הימים א', ט"ז, ל"ט
↑  Leeor Gottlieb,   Targum Chronicles and Its Place Among the Late Targums, ליידן, בוסטון: Brill, 2020, עמ' 99-101
↑  R. Le Deaut & J. Robert, Targum des Chroniques, Analecta Biblica, I-II 51, רומא, 1971
↑  Leeor Gottlieb,   Targum Chronicles and Its Place Among the Late Targums, ליידן, בוסטון: Brill, 2020, עמ' 495
קול פאלמר

קול ג'רמיין פאלמר (באנגלית: Cole Jermaine Palmer; נולד ב-6 במאי 2002 במנצ'סטר שבאנגליה) הוא כדורגלן אנגלי המשחק בעמדת הקשר ההתקפי בקבוצת צ'לסי מהפרמייר ליג ובנבחרת אנגליה.