stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אלמה וייך חושן
הצגות שכתבה או ביימה

מפלט ים - מחזה מאת אדוארד אלבי בכיכובם של דויד בילנקה וגילה פוליצר. צוותא, 2007
הדרך למטה - במסגרת פסטיבל תיאטרון קצר. צוותא, 2009.
מוכרת הנעליים - מחזה קצר על יחסי כוחות בין גבר לאשה ועל הטרדה מינית במסגרת פסטיבל תיאטרון קצר, 2012
תג מחיר - זוכה צל"ש למחזה ולשחקנים הטובים בפסטיבל עכו 2013
על הבגידה - מותחן פסיכולוגי של מאבק כוחות בין גבר לאישה. תמונע, 2014
השליח - הצגה על רצח שליח האו"ם הרוזן ברנדוט ב-1948. תמונע 2015
למה רק כבשים - מחזה על פי ספרה של אלינוער קלר, במסגרת פסטיבל חיפה הבינלאומי להצגות ילדים. תיאטרון אורנה פורת, 2016
לרעך כמוך - כתיבה בשיתוף נוגה אלקין אפרת והמטה למאבק בגזענות. תמונע, 2016
קין - הצגת יחיד של אייל שכטר. כתיבה במשותף עם נאוה צוקרמן ובבימויה. תמונע, 2017
שלוש מלכות ופילגש - טקסטים למופע מן המקורות על דמויותיהן של מיכל בת שאול, אביגיל אשת נבל, בת שבע אשת אוריה החתי ורצפה בת איה. קבוצת התיאטרון הירושלמי, 2019
חופש מוחלט - עיבוד ובימוי במשותף עם נוגה אפרת לספרו של פאבלו קאצ'ז'יאן. המסע של שני היצורים האנושיים האחרונים, בעולם המסכים והאינסטגרם. תמונע, 2020
מנחם יוצא למלחמה - מחזה שכתבה וייך עם אחיה דדי גל, המבוסס על סיפור אמיתי שקרה להם, בו תמונה של משפחתם התפרסמה במפתיע במוסף "שבעה ימים" של ידיעות אחרונות. תמונע, 2021
אדמה דקה - מחזה מאת יהושע סובול. תמונע, 2021
פדרה אהובתי - עיבוד מודרני לסיפור המיתולוגי של פדרה. תמונע, 2021
בוקר טוב מר היימר - על פי ספרו של אמנון שמוש. קבוצת התיאטרון הירושלמי, 2022
fake - סאטירה פוליטית עכשווית בהשראת ספר מלכים. תמונע, 2022
משחק מסוכן - מחזה בבימויו של אורי מורג. הקאמרי, 2022
חיים אישיים

אימה של אלמה, שושנה וייך-שחק, היא מוזיקולוגית ואשת חינוך מוזיקלי אשר השפיעה רבות על החינוך המוזיקלי במחוז תל אביב, בהיותה מפקחת על החינוך המוזיקלי בסוף המאה ה-20 ובתחילת המאה ה-21.
אביה, הנרי וייך, הוא סופר המפרסם את ספריו במקסיקו.
אחותה אלה וייך הייתה רקדנית פלמנקו בספרד, אחיה דדי גל הוא סטנדאפיסט ואחותה אוריאנה וייך עוסקת בקולנוע.
נשואה ליואב חושן, איש הייטק וקלידן ב'להקה פיקטיבית'. לשניים בן ותאומות.
הערות שוליים

1 2   תמר רותם, "תג מחיר" - הגרסה התיאטרונית, באתר הארץ, 15 בספטמבר 2013
↑  תיאטרון, באתר ben-zvi
↑  אלמה וייך חושן, באתר www.e-vrit.co.il
↑  ענבל מלכה, יוני להב רוצה תיאטרון ברוטאלי: שיחה עם שלושה מחזאים שמשתתפים בפסטיבל תיאטרון קצר, באתר הארץ, 23 בדצמבר 2009
↑   מיכאל הנדלזלץ, "תג מחיר": בעוון אשר אנו יודעים, באתר הארץ, 14 במאי 2014
↑   תמר רותם, לראשונה שיתוף בינלאומי בפסטיבל תמונע, באתר הארץ, 5 באוקטובר 2014
↑  קרין מילשטיין, השליח - הצגה מטלטלת בתיאטרון תמונע, באתר סלונה, ‏2016-06-06
↑  מופעים לילדים, הצגות לילדים - למה רק כבשים?, באתר www.habama.co.il
↑  סימה להט, ההצגה "לרעך כמוך" – שיעור בסובלנות ובקבלת האחר, באתר sima-blog, ‏2016-09-24
↑  מאיה כהן, אייל שכטר, ערן צור ופיוטים, באתר www.israelhayom.co.il, ‏9 באוקטובר 2019
↑  שלוש מלכות ופילגש - נשים בתנך • קבוצת התיאטרון הירושלמי, באתר www.tcj.org.il
↑  חופש מוחלט - הדמויות-אותיות של קצ'אז'יאן עולות אל הבמה, באתר www.spotit.co.il (בעברית)
↑  marthayodaat, בסך, הכל קומדיה, באתר מרתה יודעת, ‏2021-11-29
↑  תיאטרון - תיאטרון תמונע מציג: אדמה דקה, באתר www.habama.co.il
↑  גל ברקן, פדרה אהובתי - הקוגרית הראשונה - גל ברקן, באתר Amour, ‏2021-03-18
↑  סיפור אישי ומרגש על אהבת אמת חסרת סייגים, באתר www.tcj.org.il
↑  שרה פלד, אמש בתיאטרון תמונע: FAKE של אלמה וייך חושן היא מראה כואבת לשחיתות פוליטית, באתר סלונה, ‏2022-02-15
↑  משחק מסוכן, באתר התיאטרון הקאמרי של תל-אביב
↑  שושנה וייך-שחק, באתר המרכז לחקר המוזיקה היהודית
1 2  שרי שביט, אלמה וייך חושן: "הכתיבה היא מענה לבדידות", באתר ynet, 2 במאי 2012
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007290455205171  VIAF: 264392770   WorldCat (עם VIAF): 264392770
אלכסנדר הור-רות'בן, ארל גאורי הראשון

בריגדיר גנרל אלכסנדר גור ארקרייט הור-רות'בן, ארל גאורי הראשון (באנגלית: Alexander Gore Arkwright Hore-Ruthven, 1st Earl of Gowrie; ‏ 6 ביולי 1872 – 2 במאי 1955) היה איש צבא ומושל קולוניאלי בריטי והמושל הכללי העשירי של אוסטרליה. בתפקיד זה הוא שירת 9 שנים ו-7 שנים, יותר מכל המושלים הכלליים של אוסטרליה. לפני מינויו לתפקיד זה הוא שירת כקצין בצבא הבריטי במסגרת זו עוטר בצלב ויקטוריה, העיטור הצבאי הגבוה והיוקרתי ביותר שמוענק על גבורה לנוכח פני האויב בצבאות בריטניה וחבר העמים.
ראשית חייו

אלכסנדר הור-רות'בן נולד בעיר וינדזור שבמחוז ברקשייר, אנגליה, כבנם השני של וולטר הור-רות'בן, לורד רות'בן התשיעי, ושל ליידי קרוליין אנסלי גור, בתו של פיליפ גור, ארל אראן הרביעי. לאחר שבשנים 1884–1885 הוא למד בבית הספר וינסטון בוינצ'סטר כתלמיד פנימייה, הוא בילה את רוב שנות חינוכו באיטון קולג' ולאחר מכן בקולג' השירות האימפריאלי בהייליברי, שם הוא למד עד 1888, כאשר הוא הפסיק את לימודיו עקב בעיות ראייה ונשלח לעבוד על ידי הוריו. עבודתו הראשונה הייתה כפקיד במשרדו של סוחר תה בגלאזגו ולאחר מכן הוא נסע להודו כדי לעבוד במטע תה באסאם. ב-1892, עקב מחלת המלריה שלקה בה, הוא שב לאנגליה.
מושל אוסטרליה הדרומית

הור-רות'בן הגיע לאדלייד במאי 1928. הוא נכנס לתפקידו בהתלהבות,, ביקר באזורים רבים במדינה כשהוא משתמש במטוס דה הבילנד שהיה בבעלות שלישו הצבאי, יו גרוסונור. יחד עם אשתו, הוא היה תומך נלהב של תנועת הצופים. ליידי הור-רות'בן הייתה גם נשיאת ארגון הצלב האדום של אוסטרליה הדרומית.
בנאומו ביום אנזא"ק ב-1930, מתח הור-רות'בן ביקורת על השביתות שקיימו האיגודים המקצועיים, שגרמו לקשיים לחיילים משוחררים. בתגובה, הוא זכה לגינוי ממועצת העובדים של אוסטרליה הדרומית.
במהלך כהונתו כמושל אוסטרליה הדרומית התחולל השפל הגדול, שגרם למצב קשה במדינה. ממשלתו של ליונל היל, שנבחרה על בסיס ההבטחה להביא "עתיד מוזהב", ספגה ביקורת קשה כאשר המציאות הכלכלית אילצה אותה לנקוט בצעדי צנע. הור-רות'בן תמך בהיל כאשר זה ספג את הביקורת מצדה של מפלגת הלייבור. בנאומיו הוא ביטא לעיתים קרובות את אמונתו שראש הממשלה צריך "להתעלות מעל המפלגה". את נחישותו של היל במהלך המשבר ניתן לזקוף לזכותו של הור-רות'בן. תפקודו בזמן המשבר הייתה שיקול מכריע בהחלטה למנותו כמושל ניו סאות' ויילס.
מושל ניו סאות' ויילס

באפריל 1934 הסתיימה תקופת כהונתו של הור-רות'בן כמושל אוסטרליה הדרומית והוא שב לאנגליה. זמן קצר לאחר מכן הוא מונה להיות מושל ניו סאות' ויילס ועל פי הצעתו של ראש ממשלת אוסטרליה, ג'וזף ליונס, הוענק לו התואר ברון גאורי. הוא הגיע לסידני ב-21 בפברואר 1935. באותה עת כבר החליט המלך ג'ורג' החמישי למנותו לתפקיד המושל הכללי של אוסטרליה. ב-20 בדצמבר 1935 הוענק לו תואר אביר מפואר של מסדר מיכאל הקדוש וג'ורג' הקדוש.
המושל הכללי של אוסטרליה

עם עברו הצבאי ועם ניסיונו, נראה היה גאורי כבחירה הברורה לרשת את סר אייזק אייזקס כשזה פרש בתפקידו כמושל הכללי ב-1936. על פי הנוהג שהשתרש כבר, הוצעו לראש הממשלה ג'וזף ליונס כמה אלטרנטיבות. אך לליונס לא היו כוונות להמליץ על אוסטרלי נוסף לתפקיד. באותה תקופה נטו ראשי הממשלה מטעם קואליציית האנטי-לייבור להמליץ על בריטים לתפקיד. על פי חוקת אוסטרליה, מונה גאורי על ידי המלך ג'ורג' החמישי, שמת ב-20 בינואר 1936, שלושה ימים לפני שגאורי הושבע לתפקיד. לפיכך, הוא למעשה החל את כהונתו בתקופת מלכותו של אדוארד השמיני.
במהלך כהונתו כמושל כללי, היה גאורי דמות אהודה, אם כי לא מתבלטת במיוחד, בציבוריות האוסטרלית. הימים בהם למושלים הכלליים היה כוח משמעותי, או שהיה להם חלק במגעים בין ממשלות אוסטרליה ובריטניה, חלפו להם, אך גאורי קבע תקדים ב-1938, כאשר הוא ביקר באיי הודו המזרחית ההולנדים, בהזמנתם של השלטונות הקולוניאליים המקומיים. הייתה זו הפעם הראשונה בה ייצג המושל הכללי את אוסטרליה בביקור ממלכתי.
באפריל 1939 מת ליונס באופן פתאומי וגאורי מינה את סר ארל פייג', מנהיג מפלגת הכפר, במקומו, עד אשר מפלגת אוסטרליה המאוחדת תוכל לבחור מנהיג חדש. נסיבות אלו היו היחידות בהן למושל הכללי היה עדיין שיקול דעת.
כישוריו הפוליטיים של גאורי עמדו למבחן שוב לאחר הבחירות של 1940, שבעקבותיהם נותר ראש הממשלה מטעם מפלגת אוסטרליה המאוחדת, רוברט מנזייס, תלוי בקולותיהם של שני חברי פרלמנט עצמאיים כדי להישאר בשלטון. כאשר הדיחה מפלגת אוסטרליה המאוחדת את מנזייס מכס מנהיגות המפלגה, היא נקלעה למשבר מנהיגותי, כך שמנהיג מפלגת הכפר, ארתור פאדן, מונה להיות ראש הממשלה, למרות שמפלגת אוסטרליה המאוחדת הייתה השותפה הבכירה בקואליציה. בכל אופן, שני חברי הפרלמנט העצמאיים זעמו על היחס שמנזייס זכה לו והם הצטרפו למפלגת הלייבור בהצבעה על התקציב שהגישה ממשלת פאדן והממשלה נפלה. גאורי סירב לפזר את הפרלמנט שבאותה עת מלאה שנה בלבד לבחירתו, במיוחד על רקע המצב הבינלאומי הרגיש. בכל אופן, הוא לא ראה אפשרות אחרת אם מנהיג הלייבור, ג'ון קרטין, לא יקבל מספיק תמיכה בפרלמנט. הוא זימן את שני חברי הפרלמנט העצמאיים למעונו ודחק בהם לתמוך בקרטין במידה והוא יטיל עליו להרכיב את הממשלה החדשה. העצמאיים הסכימו וקרטין מונה להיות ראש הממשלה. לאחר תקופה קצה של אי נוחות שנבעה מהניגודים בין המושל הכללי האריסטוקרט לבין מנהיג מפלגת הלייבור, החלו היחסים בין השניים לעלות על מסלול של שיתוף פעולה.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה ראה גאורי את חובתו לתמוך בממשלה ובאימפריה הבריטית וכן בכוחות הלוחמים. ב-1943 הוא קיים סיור בן ארבעה שבועות אצל הכוחות הלוחמים בצפון אוסטרליה ובגינאה החדשה. זמן קצר לפני סיור זה, קיבלו גאורי ואשתו את הבשורה המרה על נפילת בנם היחיד, פטריק, במערכה בצפון אפריקה. גאורי חנך באופן רשמי את אנדרטת המלחמה של אוסטרליה ב-11 בנובמבר 1941.
שנותיו האחרונות

תקופת כהונתו של גאורי כמושל הכללי הסתיימה בספטמבר 1944, כאשר הוא שב לבריטניה והוענק לו התואר ויקונט רות'בן מקנברה וארל גאורי והוא מונה להיות סגן המושל של טירת וינדזור. הלורד גאורי מת במאי 1955 בביתו שבמחוז גלוסטרשייר. הוא היה המושל הכללי היחיד של אוסטרליה שכיהן בתקופת ממשלותיהם של חמישה ראשי ממשלה, אם כי שניים מהם כיהנו תקופות קצרות.
בונה חופשי

גאורי היה חבר בבונים החופשיים עוד בהיותו בן 21 וכיהן בשורה של תפקידים, כולל הנשיא הגדול של הלשכות הגדולות של אוסטרליה הדרומית, כאשר כיהן כמושל המדינה ושל ניו סאות' ויילס כאשר כיהן כמושל המדינה וכמושל הכללי. על שמו קרויה עד היום הלשכה הגדולה של קנברה.
אמברואז פרה

| --- | --- |

 לידה:  סביב 1510 לאוואל, ממלכת צרפת
 פטירה:  20 בדצמבר 1590 פריז, ממלכת צרפת 
 ענף מדעי:  רפואה, כירורגיה
 מקום מגורים:  ממלכת צרפת
 מקום לימודים:  קולז' דה פראנס  סורבון 
 תרומות עיקריות
 מאבות הרפואה הכירורגית
 
אמברואז פרה (בצרפתית: Ambroise Paré‏; סביב 1510 – 1590) היה כירורג צרפתי, מהרופאים הבולטים בעידן הרנסאנס. שמו של פרה הלך לפניו בכל רחבי אירופה, לא רק בזכות היותו רופא מצוין אלא גם בזכות יחסו ההומני למטופליו. נחשב לאבי הרפואה הכירורגית המודרנית ומגדולי המנתחים.
קורות חיים

פרה נולד בלאוואל שבצרפת. בגיל 23 עבר לפריז. את הכשרתו הרפואית באנטומיה ובכירורגיה רכש בבית החולים הידוע הול דיה, שם שימש כשוליה. לאחר מכן הפך לכירורג צבאי, תפקיד אותו מילא בהצלחה מרובה במשך 15 השנים הבאות. הצלחותיו הרפואיות הקנו לו מוניטין גם מחוץ לצבא, ובהמשך התמנה למשרת הכירורג המלכותי בחצרו של המלך אנרי השני. הוא התמיד במשרה זו גם בחצר יורשיו המלכים
פרנסואה השני, שארל התשיעי ואנרי השלישי.
במסגרת התנסויותיו בצבא פיתח שיטות טיפול חדשניות. כך למשל, באותה תקופה, הטיפול המקובל בפציעות ירי היה צריבתם בשמן רותח, וזאת מתוך אמונה כי האזור הפצוע מורעל. באחת הפעמים שבהם טיפל בחייל, אזל השמן הרותח ופרה החליט לנסות תחליף. הוא יצר תערובת של חלמון ביצה, שמן ורדים וטרפנטין, משח אותה על הפצע ואז חבש אותו. להפתעתו, פרה גילה כי הטיפול האלטרנטיבי הוביל להחלמה מהירה יותר מזה שהוכיח הטיפול הקונבנציונלי.
את מסקנותיו פרסם ב-1545, אולם אלו התקבלו בתחילה בבוז על ידי הקהילה הרפואית משום שנכתבו בשפה הצרפתית ולא בלטינית,
כפי שהיה מקובל באותה תקופה. מצד שני הייתה זו הפעם הראשונה שספרות מקצועית בתחום הרפואה נכתבה בשפה הנגישה לקהל הרחב, והודות לכך זכה פרה למוניטין גם מחוץ לחוג המדעי.
אלכסנדר סאמוקוטייב

| --- | --- |

אלכסנדר סאמוקוטייב, 2011
 לידה:  13 במרץ 1970 (בן 54) פנזה, ברית המועצות
 מידע כללי
 בשירות:  קוסמונאוט בשירות רוסקוסמוס
 לאום:  רוסי רוסיה
 השכלה:  אוניברסיטת פנזה (1988)  Chernihiv Higher Military Aviation School of Pilots (1992)  אקדמיית חיל האוויר ע"ש גגארין (2000) 
 תקופת השירות:  2003–2017 (כ־14 שנים)
 דרגה:  קולונל
 זמן שהייה בחלל:  331 ימים, 11 שעות ו-23 דקות
 מספר פעילות חוץ-רכבית:  2
 זמן שהייה בפעילות חוץ-רכבית:  10 שעות ודקה
 משימות
 סויוז TMA-21 סויוז TMA-14M
 / /
 עיטורים
  גיבור הפדרציה הרוסית  עיטור ההצטיינות למען המולדת מדרגה 4
 
אלכסנדר סאמוקוטייב (ברוסית:Александр Михайлович Самокутяев ‏, נולד ב-13 במרץ 1970 בפנזה) הוא היה קוסמונאוט רוסי. הוא השתתף טיסות לתחנת החלל הבין-לאומית והיה חבר בכמה משלחות.
ביוגרפיה

אלכסנדר סאמוקוטייב נולד בעיר פנזה. בתקופת בית ספר הוא השתתף בחוגי צניחה וטיסות דאון. בשנת 1987 הוא התחיל ללמוד הנדסה במכון הפוליטכני בפנזה. בשנת 1988 הוא עזב את הלימודים ועבר לבית ספר לטייסי קרב. בשנת 1992 סאמוקוטייב סיים את הלימודים עם תואר "מהנדס-טייס".
סאמוקוטייב החל שירות ביחידות חיל האוויר הרוסי. הוא שירת במספר יחידות ובין היתר היה טייס "סוחוי Su-24". בשנת 1998 הוא נשלח ללימודים באקדמיה של חיל האוויר אותה סיים בשנת 2000. לאחר סיום הלימודים הוא הועבר לתפקיד ניהולי במרכז גגארין להכשרת קוסמונאוטים.
בשנת 2003 סאמוקוטייב החל קורס במרכז גגארין להכשרת קוסמונאוטים. לאחר סיומו הוא היה חבר של יחידת הקוסמונאוטים. הוא היה בחבר בצוות גיבוי של מספר משימות.
באפריל 2011 סאמוקוטייב היה מפקד טיסה סויוז TMA-21 שהביאה לתחנת החלל את חברי משלחת מס' 27 לתחנת החלל הבין-לאומית החדשים (דמיטרי קונדרטייב היה מפקד המשלחת). לאחר סיום עבודת המשלחת סאמוקוטייב עבר למשלחת מס' 28 לתחנת החלל הבין-לאומית בפיקוד של אנדריי בוריסנקו. במהלך שהות בחלל סאמוקוטייב ביצע פעילות חוץ-רכבית באורך של כ-6.5 שעות. הוא חזר לכדור הארץ לאחר 164 ימים בחלל.
בספטמבר 2014 סאמוקוטייב היה מפקד טיסה סויוז TMA-14M שהביאה לתחנת החלל את חברי משלחת מס' 41 לתחנת החלל הבין-לאומית החדשים (מקסים סוראייב היה מפקד המשלחת). לאחר סיום עבודת המשלחת סאמוקוטייב עבר למשלחת מס' 42 לתחנת החלל הבין-לאומית בפיקוד של בארי וילמור. במהלך שהות בחלל סאמוקוטייב ביצע פעילות חוץ-רכבית באורך של כ-3.5 שעות. הוא חזר לכדור הארץ לאחר 167 ימים בחלל.
באפריל 2017 סאמוקוטייב שוחרר משירות פעיל ביחידת הקוסמונאוטים מסיבות רפואיות. הוא המשיך לעבוד במרכז להכנת הקוסמונאוטים.
בשנת 2020 סאמוקוטייב התמודד בבחירות לדומה השביעית ונבחר כנציג של רוסיה הוגנת – למען האמת.
עקב פעילותו בדומה הוא נכלל ברשימת סנקציות של מספר מדינות כתומך לפלישת רוסיה לאוקראינה.
אל תיגע בזמיר

ערך זה עוסק ברומן. אם התכוונתם לסרט באותו שם, ראו .
| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  נל הרפר לי
 שפת המקור:  אנגלית
 סוגה:  רומן
 נושא:  גזענות 
 מקום התרחשות:  אלבמה, דרום ארצות הברית 
 תקופת התרחשות:  שנות ה-30 של המאה ה-20 
 הוצאה
 הוצאה:  Lippincott 
 תאריך הוצאה:  1960
 מספר עמודים:  מהדורה ראשונה - 278 מהדורה שנייה - 367
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  מהדורה ראשונה - הוצאת עם עובד מהדורה שנייה - הוצאת משכל
 תאריך:  מהדורה ראשונה - 1964 מהדורה שנייה - 2015
 תרגום:  מהדורה ראשונה - צבי ארד מהדורה שנייה - מיכל אלפון
 פרסים
 פרס פוליצר לסיפורת (נל הרפר לי, 1961) 
 סדרה
 הספר הבא:  ניצב כל הלילות
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  002748410, 003853560, 001979704, 002325976, 002259847, 002189776
 
כריכת הספר בגרסה האנגלית
אל תיגע בזמיר (באנגלית: To Kill a Mockingbird, מילולית: להרוג חקיין) הוא רומן התבגרות מאת נל הרפר לי. הרומן, שנכתב בשנת 1960, הוא ספרה הראשון של הרפר לי שפורסם. הספר זיכה את הרפר לי בפרס פוליצר, היה לרב-מכר ואף עובד בשנת 1962 לסרט. ב-14 ביולי 2015 יצא לאור ספר המשך מאת הרפר לי שתורגם לעברית תחת השם ניצב כל הלילות.
דיון

העיירה שבה מתרחש הסיפור היא עיירה שלווה בה כולם מכירים את כולם, והאווירה בה כביכול משפחתית ונעימה, אבל בהמשך הספר מסתבר שישנן בעיירה גזענות ודעות קדומות. האנשים בעיירה לא מוכנים לשקול את גרסתו של רובינסון, צעיר שחור, ומעדיפים במקום זאת להאמין לנערה לבנה.
הגזענות גורמת לכך שהם לא מוכנים לקבל את העובדה שעורך דין לבן יאמין לנאשם שחור וייצג אותו - דבר שסותר את עקרונות המוסר של העיירה.
שמו של הספר מבוסס על קטע בו אומר אטיקוס לילדיו היורים ברובי אוויר כי הריגת זמיר היא חטא, שכן ציפורי שיר אינן עושות רע ומזמרות להנאת שומעיהן. שם הספר במקור הוא "To Kill a Mockingbird". כיוון שהציפור Mockingbird (חקיינית) אינה מוכרת בישראל, נבחר הזמיר בתרגום לעברית כסמל ליפי זמרת הציפור בתום לב. שם זה בא להדגיש שכפי שהזמיר הוא יצור שאינו פוגע ברכוש אדם או בגופו ורק מנעים את זמנו באמצעות שירתו, ולכן חטא להורגו, כך אין להפריע לארתור רדלי המסתגר בביתו ולא מפריע לאיש.
טרומן קפוטה, חבר ילדות של הרפר לי, היה ככל הנראה מקור ההשראה לדמותו של הילד דיל בסיפור. קפוטה רמז פעמים מספר כי הוא זה שכתב את הסיפור, אך מכתב ששלח לדודתו בשנת 1959 שנחשף מאוחר יותר הפריך שמועות אלו.
אל תיגע בזמיר היה הספר היחיד שפרסמה הרפר לי עד לפרסומו של "ניצב כל הלילות" (באנגלית Go Set a Watchman), שיצא לאור ב-2016. ספר זה היה כנראה הגרסה הראשונה של הספר אל תיגע בזמיר ששלחה הרפר לי בשנת 1957 להוצאת הספרים. בספר זה סקאוט היא בת 26 וחוזרת לביקור בבית אביה, וסיפורי הילדות מהווה רק חלק קטן ממנו. העורכת שקיבלה את הספר, Therese von Hohoff Torrey, זיהתה את הפוטנציאל בסיפור והתוצאה הייתה "אל תיגע בזמיר".
.
עיבודים למדיות אחרות

הספר עובד לתסריט לסרט קולנוע באותו השם שיצא לאקרנים ב-1962.
ב-2018 עובד הספר למחזה מאת אהרן סורקין, שעלה על במות ברודוויי ב-11 בינואר 2018.
לקריאה נוספת

Michael J. Meyer (ed.), Harper Lee's To Kill a Mockingbird: New Essays, Scarecrow Press, 2010 (הספר בקטלוג ULI)
Holly Virginia Blackford, Mockingbird: Passing Closeted Traditions and Sexual Curiosities in Harper Lee's Novel, University of Tennessee Press, 2011 (הספר בקטלוג ULI)
Austin Sarat (ed.), Martha Merrill Umphrey (ed.), Reimagining To Kill a Mockingbird: Family, Community, and the Possibility of Equal Justice Under Law, University of Massachusetts Press, 2013 (הספר בקטלוג ULI)
הערות שוליים

↑  Harper Lee to publish new book, sequel to 'Mockingbird',‏ CNN,‏ 3.2.2015
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007590418405171  BnF: cb16612298t (data)  GND: 4316715-9  LCCN: n89106565  NLA: 36297440  SUDOC: 061654167  VIAF: 175855105   WorldCat (עם VIAF): 175855105
אלכסנדר נעי

| --- | --- |

 לידה:  27 בספטמבר 1939 (בן 85) לנינגרד, ברית המועצות
 מקום לימודים:  מכון רפין לאמנויות 
 תחום יצירה:  טכניקה מעורבת 
 
אלכסנדר נעי (באנגלית: Alexander Ney; ברוסית: Александр Ней; נולד ב-27 בספטמבר 1939) הוא פסל וצייר אמריקאי ממוצא יהודי-רוסי-אמריקאי, יליד לנינגרד.
קורות חיים

נעי נולד בעיר לנינגרד, ברית המועצות. בהיותו בן שנתיים, ב-1941, חווה רעב כבד וקשיים עם משפחתו בזמן המצור על לנינגרד במהלך מלחמת העולם השנייה.
בין השנים 1965–1967 לימד פיסול לילדים במסגרת תנועת הפיונירים בלנינגרד. בין תלמידיו היה הסופר הרוסי סרגיי דובלטוב.
ב-1972 גורש מברית המועצות ועבר לצרפת. בעידודה של הציירת אליין דה קונינג (אשתו של הצייר וילם דה קונינג עבר עם משפחתו לניו יורק בשנת 1974.
יצירות של ארכיפנקו מצויות באוסף המוזיאון הרוסי, ארמיטאז', המוזיאון היהודי של ניו יורק, מוזיאון תל אביב לאמנות.
לקריאה נוספת

Alexander Ney: In Pursuit of Meaning. Moscow: New Center of Contemporary Arts (NCCA): 2009
Donald Kuspit, John Bowlt, et al. Alexander Ney. Ed. by Joel Ney. Milano: SKIRA, 2014
אמברוג'ו לורנצטי

| --- | --- |

 לידה:  1290 סיינה, Republic of Siena 
 פטירה:  9 ביוני 1348 (בגיל 58 בערך) סיינה, Republic of Siena 
 תחום יצירה:  ציור 
 זרם באמנות:  אסכולת סיינה 
 הושפע על ידי:  דוצ'ו 
 יצירות ידועות:  אלגוריה על השפעת הממשל הטוב והרע, הבשורה, בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 
אמברוג'ו לורנצטי (באיטלקית: Ambrogio Lorenzetti) או אמברוג'ו לאורטי (Laurati) (1290 בקירוב – 9 ביוני 1348) היה צייר איטלקי בן תקופת הרנסאנס, מאסכולת סיינה. הוא היה פעיל משנת 1317 עד לשנת 1348 בערך. בין עבודותיו המפורסמות הציור "אלגוריה על השפעת הממשל הטוב והרע" בפאלאצו פובליקו בסיינה. אחיו הבכור היה הצייר פייטרו לורנצטי.
לורנצטי הושפע מאוד הן מהאמנות הביזנטית והן מן האמנות הקלאסית, והשתמש בהן ליצירת סגנון ציור ייחודי ואינדיבידואלי. ידוע שהוא התנסה בפרספקטיבה ובפיזיונומיה, וכן בלימוד העת העתיקה. בנוסף, מציגה יצירתו את השפעה של דוצ'ו וסימונה מרטיני.
היצירה המוקדמת ביותר שלו היא ציור בנושא המדונה והילד, המתוארכת לשנת 1319. ידוע כי שהה בפירנצה עד 1321. הוא שב לפירנצה בשנית לאחר שבילה מספר שנים בסיינה.
הערות שוליים

↑  Chiara Frugoni, Pietro and Ambrogio Lorenzetti, (Florence: Scala Books, 1988), 37.
↑  Casu, Franchi, Franci. The Great Masters of European Art. Barnes & Noble, Inc., 2006. Page 34, Retrieved November 25, 2006.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007264616405171  PLWABN: 9810659259005606  BIBSYS: 90628106  BNE: XX1207747  BnF: cb12446547f (data)  CANTIC: a1065768x  DSI: 8574  GND: 118780492  ISNI: 0000 0001 1692 3078  KulturNav: c2349c18-331b-49cc-95bd-11335739c603  LCCN: n86048471  LNB: 000226214  NDL: 00470658  NKC: jn20021213001  RKD: 50913  SELIBR: 208607  SUDOC: 033615799  ULAN: 500012547  VIAF: 100916572   WorldCat (עם VIAF): 100916572 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אמנות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אלכסנדר ביברשטיין

אלכסנדר ביברשטיין
אלכסנדר ביברשטיין (בפולנית: Aleksander Bieberstein;‏ 1 ביולי 1889 – 4 בספטמבר 1979) היה מנהל בית החולים בגטו קרקוב, ניצול השואה. מחבר "זיכרונות חיסול יהודי קרקוב".
קורות חיים

ביברשטיין, אחיו של איש הציבור מרק ביברשטיין, למד רפואה באוניברסיטת וינה ושימש כרופא צבאי בצבא האוסטרו-הונגרי.
עם הקמת גטו קרקוב מונה למנהל בית החולים של הגטו. לאחר חיסולו של הגטו נשלח יחד עם יתר היהודים ממנו למחנה פלאשוב. כאשר פונה מחנה פלאשוב נשלחו כל 20,000 האסירים למחנות ההשמדה, אך אוסקר שינדלר הצליח לשנות את יעד ההעברה של כמה מאות מהם למחנה ברינליץ, שם הקים מפעל. ביברשטיין נכלל בין היהודים שהועברו למחנה ברינליץ. בברינליץ הקים, בעזרתו של שינדלר, מכון לחיטוי וטיפול במחלות הזיהומיות שפרצו במחנה.
לאחר המלחמה נשאר ד"ר ביברשטיין בפולין והתקדם במערכת הבריאות הפולנית עד לתפקיד סגן שר הבריאות. בשנת 1957 עלה לישראל. בארץ עבד כרופא פנימי בכרכור ובגבעתיים עד לפרישתו מעבודה. תרם להכרה באוסקר שינדלר כחסיד אומות העולם.
בנו, ד"ר אדווין אוֹפּוֹצ'ינסקי (ביברשטיין) (Edwin Opoczyński (Biberstein)‎), היה אף הוא רופא, ניצול מחנה אושוויץ.
ספריו

אלכסנדר ביברשטיין, זיכרונות חיסול יהודי קרקוב, ישראל, 1959.
Aleksander Bieberstein, Zaglada Zydów w Krakowie; poslowiem opatrzyl Mieczyslaw Kieta, Kraków: Wydawn. Literackie, 1985. (Wyd. 2: 2001) (בפולנית)
הערות שוליים

↑  ביוגרפיה של אלכסנדר ביברשטיין באתר השטעטל הווירטואלי.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007258749205171  PLWABN: 9810556747905606  BnF: cb122629407 (data)  GND: 1046282204  ISNI: 0000 0000 7831 7404  LCCN: n86022862  NTA: 262024446  SUDOC: 031409822  VIAF: 41898052   WorldCat (עם VIAF): 41898052 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אלפרדו קאטאלאני

| --- | --- |

 לידה:  19 ביוני 1854 לוקה, הדוכסות הגדולה של טוסקנה 
 פטירה:  7 באוגוסט 1893 (בגיל 39) מילאנו, ממלכת איטליה 
 מקום קבורה:  בית הקברות הגדול במילאנו 
 מוקד פעילות:  ממלכת איטליה 
 מקום לימודים:  הקונסרבטוריון של מילאנו 
 סוגה:  אופרה, סימפוניה 
 שפה מועדפת:  איטלקית 
 פרופיל ב-IMDb
 
אלפרדו קאטאלאני (באיטלקית: Alfredo Catalani; ‏19 ביוני 1854 - 7 באוגוסט 1893) היה מלחין אופרות איטלקי. יצירותיו הנודעות ביותר הן: "לה ואלי", ללברית של לואיג'י איליקה, המכילה את האריה המפורסמת ביותר של קאטאלאני,"Ebben? Ne andrò lontana" מתוך המערכה הראשונה, ו"לורליי" (1890). שאר האופרות שלו לא זכו להצלחה רבה, באשמת ליבריות גרועות.
ביוגרפיה

קאטאלאני נולד בלוקה. הוא התנגד לסגנון הוריזמו, שנעשה פופולרי בשנות ה-80' של המאה ה-19. יצירותיו איבדו במידה רבה את מקומן ברפרטואר לאופרות של מאסנה ופוצ'יני, שהדמיון למוזיקה שלהם ניכר ביצירתו; גם השפעתו של פונקיילי נתנה אותותיה במוזיקה שלו. אף על פי כן, "לה ואלי" נהנית מדי פעם מהתחדשות מזדמנת, אם גם לעיתים רחוקות.
קאטאלאני למד בקונסרבטוריון של מילאנו אצל אנטוניו באציני (1818-1887), שהיה למנהל הקונסרבטוריון והדריך גם את פוצ'יני.
בשנת 1893, עם מותו בטרם עת משחפת, נטמן קאטאלאני בבית הקברות הגדול במילאנו, שם קבורים גם פונקיילי והמנצח ארטורו טוסקניני. טוסקניני היה תומך נלהב במוזיקה של קאטאלאני.
יצירותיו > אופרות

La falce ("החרמש"), מילאנו, 19 ביולי 1875
Elda, טורינו, 31 בינואר 1880 (עברה עיבוד רדיקלי כ"לורליי")
Dejanice, מילאנו, 17 במרץ 1883
Edmea, מילאנו, 27 בפברואר 18
Loreley, טורינו, 16 בפברואר 1890
La Wally, מילאנו, 20 בינואר 1892
יצירותיו > יצירות סימפוניות

סינפוניה לתזמורת מלאה, 1872
"בוקר", סימפוניה רומנטית, 1874
"הרה וליאנדר", פואמה סימפונית, מילאנו, 9 במאי 1885
לקריאה נוספת

(Alfred Catalani), 1992. The Politics of Opera in Turn-Of-The-Century Italy: As Seen Through the Letters of Alfredo Catalani, Richard M. Berrong, translator. (Studies in the History and Interpretation of Music)
אמיל סטלה

אמיל נסטור סטלה (בפינית: Eemil Nestor Setälä;‏ 27 בפברואר 1864 – 8 בפברואר 1935) היה פוליטיקאי פיני ויושב ראש הסנאט של פינלנד, מספטמבר 1917 עד נובמבר 1917, כאשר חיבר את הכרזת העצמאות הפינית.
נוסף על פעילותו הפוליטית, היה בלשן, פרופסור לשפה וספרות פינית באוניברסיטת הלסינקי מ-1893 עד 1929. הוא היה בעל השפעה רבה על חקר השפה הפינית, מייסד מכון המחקר Suomen suku ("משפחת השפה הפינית"), ויוצר האלפבית הפונטי האוראלי.
ביוגרפיה

סטלה נולד ב-1864. ב-1892 התחתן עם הסופרת והעורכת, הלמי קרון (אנ'), והיא קיבלה את השם Setälä שבו השתמשה עד שהשניים התגרשו ב-1913. גירושים היו חריגים בתקופה זו בפינלנד.
האדריכלית והסופרת סלמה סטלה (אנ') הייתה בתם.
פעילותו הפוליטית הביאה אותו להיבחר מספר פעמים לפרלמנט, למפלגה הפינית הצעירה ולמפלגת הקואליציה הלאומית. למשך תקופה קצרה בתום מלחמת העולם הראשונה, שימש סטלה כראש המדינה כיושב ראש הסנאט. מאוחר יותר כיהן סטלה בתפקידי קבינט כמו שר החינוך (1925) ושר החוץ (1925–1926).
בשנים 1927–1930 היה נציג פינלנד לדנמרק והונגריה.
מ-1926 עד 1935 היה דקאן אוניברסיטת טורקו.
נקבר בבית הקברות הייטנימי בהלסינקי.