stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
המכון לארכיאולוגיה ע"ש זינמן
פעילות

במסגרת מחקרי השדה במכון מתקיימות בכל שנה מספר חפירות וסקרים ארכאולוגיים. בין אלה ניתן לציין את החפירות באתר המורשת העולמית נחל מערות, תל צף, תל אסור, סקר הר מנשה, אתרים בני התקופה הכלקוליתית והברונזה הקדומה בבקעת הירדן (שייח' דיאב 2, פצאל 2 ועוד), ירושלים, סוסיתא, המונפור, אתר המורשת העולמית בית שערים, מחצבות נשר-רמלה, ואתרים נוספים בגולן, בגליל התחתון והעליון, ובבקעת הירדן. בשנים האחרונות מעורב המכון בפעילות ארכאולוגית, שימורית וציבורית בגן לאומי שקמונה (פורפיראון) שלחופה של חיפה, עם הפיכתו לגן קולט קהל.
המכון מעניק ייעוץ ועורך חפירות הצלה מגוונות בכל רחבי הארץ עבור גופים ממשלתיים, ציבוריים ופרטיים. עם סיום חפירות ההצלה משוחרר בדרך כלל השטח בידי רשות העתיקות להמשך פיתוחו בידי היזם.
מעבדות המכון

במכון פועלות מספר מעבדות מחקר ושירות.
המעבדה לחקר כלי אבן ועיבוד קדום של מזון – המעבדה חוקרת את השימוש בכלי אבן החל מן התקופות הפרהיסטוריות וכלה בהיסטוריות. במעבדה מנסים להתחקות אחר אופן השימוש בכלים, מקור החומר הגולמי ואופן עיבוד המזון בעת העתיקה.
המעבדה לחקר סימני שימוש – המעבדה מתמחה באיתור סימני שימוש מיקרוסקופיים על גבי כלי אבן וכלי צור. סימני השימוש השונים מאפשרים את זיהוי הפעולה שהביאה יצירת סימני השימוש ועל ידי כך גם לשחזר את הכלי ואופן השימוש בו. לדוגמה השימוש בלהבי צור לחיתוך דגניים, בשר או בתעשיית הקדרות.
המעבדה לשימור – המעבדה מתמחה בשימור של מגוון ומרים וממצאים עתיקים, ובעיקר שימור מתכות קדומות הכולל גם ניקוי ושימור מטבעות, שמקרום בחפירות חוקרי המכון וגם כשירות עבור מחקרי שדה חיצוניים.
המעבדה לפטרוגרפיה – המעבדה מתמחה בהכנת שקפים פטרוגרפיים מגוונים של ממצאים עתיקים ודגימות גאולוגיות לשם ניתוחם.
טיומן (מחוז)

מחוז טיומן (ברוסית: Тюменская область, בתעתיק: טיומנסקאיה אובלסט) הוא סובייקט בפדרציה הרוסית. המחוז נמצא בשטח של המחוז הפדרלי של אורל.
המחוז הוקם ב-14 באוגוסט 1944. בשטח המחוז כלולים 2 אזורים אוטונומיים: המחוז האוטונומי של ימלו-ננץ והמחוז האוטונומי חנטי ומנסי (אוגרה).
המחוז משתרע על שטחי המישור המערב סיבירי ולמעשה מחלק את שטח רוסיה ל-2 חלקים: מערבה נמצא אורל וחלק האירופי, מזרחה נמצא סיביר והמזרח הרחוק. בחלק הצפוני נמצאים חופי ים קארה ובחלק הדרומי המחוז גובל עם קזחסטן.
בכ-90% מהשטח משתרע אקלים צפוני קיצוני במיוחד. רוב השטח מכוסה ביערות. הנהרות הגדולים אוב ואירטיש חשובים מאוד לצורכי תחבורה.
נכון לינואר 2024 במחוז התגוררו 3,890,800 תושבים.
היסטוריה

החל מהמאה ה-13 השטח היה בשליטת חאנות טיומן שהייתה תלויה בהורדת הזהב. בשנת 1563 השטח שולב בחאנות סיביר.
בשנת 1587 הוקם מבצר טובולסק שתוך זמן קצר הפך למרכז השליטה של רוסיה הצארית בסיביר. בשנת 1708 טובולסק הוכרז כמרכז של גוברניית סיביר.
בעקבות העברת הרכבת הטראנס-סיבירית דרומית לעיר טובולסק, חשיבותה החל לרדת. בשנת 1920 שמה של גוברניית טובולסק הוחלפה רשמית לגוברניית טיומן. בשנת 1923 גוברניה בוטלה ושחט שולב ביחידות מנהליות שונות. הגוברניה הוקמה מחדש בשנת 1944 על השטחים שהיו חלק של מחוז אומסק ומחוז קורגן.
האזור עבר פיתוח משמעותי לאחר גילוי נפט וגז טבעי במחיצות השנייה של המאה ה-20.
בשנת 1993 בשטח המחוז הוקמו יחידות אוטונומיות שקיימות גם כיום.
ממשל

הרשות המחוקקת היא "דומה של מחוז טיומן" שכוללת 48 חברים. בראש המחוז עומד מושל שנבחר ל-5 שנים. במאי 2018 לתפקיד נבחר אלכסנדר מואור. סמכויות המושל אינם כוללים אזורים אוטונומיים.
מבחינה אדמיניסטרטיבית החבל מחולק ל-22 ראיונים ויחידות מנהליות שוות ערך ו-5 ערים בעלי חשיבות מחוזית. בנוסף לכך קיימים אזורים אוטונומיים חנטי ומנסי (יוגרה) וימאלו-ננץ.
דמוגרפיה

נכון לינואר 2024 במחוז התגוררו 3,890,800 תושבים. זאת לעומת 1.4 מיליון תושבים בשנת 1970. כ-79.5% מאוכלוסיית המחוז מתגוררת בערים. בעיר הגדולה – טיומן מתגוררים מעל 500 אלף תושבים.
המחוז מתאפיין באוכלוסייה מגוונת – הרוסים מהווים רק 64% מאוכלוסיית האזור, הטטרים (5.1%), אוקראינים (1.8%) ועמי צפון שונים כ-1%. בעקבות גירוש גרמנים מהחלק האירופי של ברית המועצות בשנת 1959 התגוררו במחוז מעל ל-24 אלף גרמנים. כיום מתגוררים כ-11 אלף גרמנים בלבד.
כלכלה

בשטח המחוז נמצאים שדות נפט וגז טבעי העיקריים של רוסיה. בהתאם לכך קיימת תעשייה מפותחת הקשורה עם הפקה ועיבוד נפט וגז. תעשייה שקשורה עם דלק מהווה 86.4% מכלל התוצר במחוז.
לאור תנאי האקלים הקשים, חקלאות נמצאת בקשיים רבים.
תחבורה

בחלק הדרומי של המחוז עובר תוואי הרכבת הטראנס-סיבירית.
דרך המחוז עברות כבישים בעלי חשיבות ארצית M12 "מזרח" יקטרינבורג-טיומן, R-402 טיומן-חנטי-מנסייסק ו-R-402 טיומן-אומסק.
על נהרות אוב ואירטיש פועלים נמלים להעברת סחורות.
במחוז פועלים מספר שדות תעופה לטיסות פנים ונמל התעופה הבין-לאומי טיומן-רושצ'ינו.
קולומבה (מאכל)

| --- | --- |

 
 מאכלים
 סוג:  לחם פסחא, עוגה, לחם מתוק 
 מטבח:  המטבח האיטלקי 
 מוצא:  איטליה 
 ממציא:  Angelo Motta 
 מרכיבים עיקריים:  קמח 
 
הקולומבה, או בשמה המלא "Colomba pasquale", היא מאפה מתוק איטלקי בצורת יונה (באיטלקית "קולומבה" פירושה "יונה") המשמש כקינוח בחג הפסחא. הקולומבה נחשבת למעין "בת משפחה" של הפָּנֶטּוֹנֶה והפַּאנְדוֹרו - הקינוחים האיטלקיים המוגשים בחג המולד - על שום מרכיביהם הדומים.
אגדה רווחת היא שאלבואינו, מלך איטליה בשנים 568–572, הציע כמנחת שלום עוגה בצורת יונה בזמן המצור על פאביה. אף על פי כן, מקורות הקולומבה אינם עתיקים כל כך; הייתה זו חברת מוטה האיטלקית, הידועה בשל מאפי הפנטונה שלה, שהגתה וייצרה בשנים הראשונות של המאה העשרים קינוח המזכיר את הפנטונה אך מיועד לחג הפסחא. הקולומבה נפוצה עד מהרה באיטליה וכיום היא משמשת כשי נפוץ לחג.
רכיבי הקולומבה כוללים קמח, חמאה, ביצים, סוכר וקליפת תפוז מסוכרת. על הקולומבה זיגוג סוכר ושקדים.
סידני לניר

| --- | --- |

 לידה:  3 בפברואר 1842 מייקון, ארצות הברית 
 פטירה:  7 בספטמבר 1881 (בגיל 39) לין, קרוליינה הצפונית 
 שם לידה:  Sidney Clopton Lanier
 מדינה:  ארצות הברית 
 מקום קבורה:  בית הקברות גרין מאונט 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת ג'ונס הופקינס, Oglethorpe University 
 שפות היצירה:  אנגלית 
 יצירות בולטות:  Baby Charley, May, the Maiden 
 תקופת הפעילות:  מ-1867
 בן או בת זוג:  Mary Day Lanier 
 
סידני קלופטון לניר (באנגלית:Sidney Clopton Lanier, ‏ 3 בפברואר 1842 - 7 בספטמבר 1881) היה משורר, סופר ומוזיקאי אמריקאי, ניגן בחליל ובעוגב. לימד כמרצה לספרות באוניברסיטת ג'ונס הופקינס בבולטימור. היה גם עורך דין בהכשרתו.
ביוגרפיה

סינדי לניר נולד בשנת 1842 במייקון (ג'ורג'יה) כבן לרוברט סמפסון לניר ולמרי ג'יין לבית אנדרסון. המשפחה הייתה ברובה ממוצא אנגלי ושמה נגזר משמם של אבות רחוקים צרפתים הוגנוטים שהיגרו לאנגליה במאה ה-16 בגלל רדיפות על רקע דתי. לניר ניגן מילדותו בחליל ואהבתו לכלי זה ליוותה אותו כל חייו. הוא למד באוניברסיטת אוגלת'ורפ על יד מילדג'וויל, ג'ורג'יה, והיה חבר באחוות סיגמה אלפא אפסילון . ב-1860 סיים את לימודיו כראשון בכיתתו זמן קצר לפני פריצת מלחמת האזרחים האמריקאית. כעבור שנה הוא שב לאוגלת'ורפ כמדריך והתיידד עם מילטון הרלו נורת'רפ, יליד ניו יורק, שעבד כמנצח באוניברסיטה.
לניר התגייס לצבא הדרום (של קונפדרציית המדינות של אמריקה) במסגרת יחידת מתנדבים מעירו, ושירת כגשש בחבל טיידווטר של וירג'יניה, אחר כך כחייל בחיל המאותתים. מאוחר יותר, יחד עם אחיו קליפורד, שירת כנווט על אוניות אנגליות שוברות מצור בוילמינגטון (קרוליינה הצפונית). ב-3 בנובמבר 1864 ספינתו, "לוסי", נתפסה על ידי אוניית הסיור האמריקאית "סנטיאגו דה קובה". דחה את עצת הקצינים הבריטים ללבוש מהר מדים משלהם ולהעמיד פני בריטי, ונלקח בשבי של הצפוניים. נאסר בכלא הצבאי פוינט לוקאוט במרילנד, בו לקה בשחפת. כל שאר חייו סבל מאוד מהשלכותיה של מחלה זו.
זמן קצר אחרי תום המלחמה לימד לניר כמורה בבית ספר, אחר כך עבר למונטגומרי (אלבמה), בה עבד כפקיד קבלה במלון "Exchange" וכמוזיקאי. הוא ניגן באופן סדיר ב"כנסייה הפרסביטריאנית הראשונה" על יד פרטוויל. באלבמה הוא כתב ב-1867 את הרומן היחיד שלו, " Tiger Lilies" . בספר זה שהוא בחלקו אוטוביוגפי, תיאר את ביקורו ב-1860 אצל סבו במלון שבמרחצאות במונטווייל ספרינגס על יד נוקסוויל, טנסי.ב-1867 עבר לגור בפרטוויל, אז עיירה קטנה בסביבת מונטגומרי, בה עבד כמורה ומנהל בית ספר.
ב-1867 התחתן עם מרי דיי ממייקון וחזר לעיר הולדתו כדי לעבוד במשרד עריכת הדין של אביו.
לניר התקבל בלשכת עורכי הדין של מדינת ג'ורג'יה ועבד במקצוע זה למשך מספר שנים. בתקופה זו כתב מספר שירים בניבים המקומיים "קרקר" ו"ניגרו" של זמנו
על מצוקות החקלאים הלבנים והשחורים בדרום המשתקם. הוא טייל רבות בדרומה ובמזרחה של ארצות הברית תוך חיפוש מזור לשחפת.
באחד הטיולים האלה גילה מחדש את העיניין בנגינה בחליל והחליט לנסוע לצפון-מזרח כדי למצוא עבודה כחלילן בתזמורת כלשהי. אחרי שלא מצא עבודה בניו יורק, בפילדלפיה ובבוסטון, חתם לבסוף חוזה עם "תזמורת פיבודי" שקמה זה עתה בבולטימור, מרילנד. הוא למד לבד תווים ועלה מהר לתפקיד של חלילן ראשי. שמו הלך לפניו בגלל ביצועיו לקטע המוזיקלי "השחרורים" שהלחין ושבו חיקה את שירת הצפורים האלה.
על מנת לתמוך באשתו ובשלושת בניו שלח לניר שירים למגזינים. שיריו הידועים ביותר היו
"Corn" (1875), "The Symphony" (1875), "Centennial Meditation" (1876), "The Song of the Chattahoochee" (1877), "The Marshes of Glynn", (1878)
ו- "A Sunrise Song" (1881). השניים האחרונים נחשבים לפסגת שירתו. הם מהווים חלק ממחזור של שירי טבע ליריים הנקרא "המנוני הביצות" - "Hymns of the Marshes",
המוקדשים לביצות המלוחות של מחוז גלין על חופה של ג'ורג'יה.
ביוגרפיה > שנותיו האחרונות

מאוחר יותר התמנה לניר בסגל אוניברסיטת ג'ונס הופקינס כמרצה לספרות אנגלית. הוא לימד על כותבי הרומנים האנגלים, על שייקספיר, על יוצרי הסונטות האליזבתנים, על צ'וסר ועל המשוררים האנגלים העתיקים. הוא פרסם סדרת הרצאות על "הרומן האנגלי" (שפורסמה אחרי מותו, ב-1883) וספר בשם "מדע השירה האנגלית" (1880) שבו פיתח תאוריה חדשה שחקרה את הקישורים בין הסימון המוזיקלי למשקל בשירים.
ב־7 בספטמבר 1881 בעת ששהה עם המשפחה לצורך הבראה על יד לין, קרולינה הצפונית, נפטר לניר בעקבות סיבוכי השחפת, בגיל 39. הוא הובא לקבורה בבית הקברות גרין מאונט בבולטימור.
הנצחה

במדינות דרום ארצות הברית ידוע לניר כ"משורר הקונפדרציה"
בית הולדתו של סידני לניר (Sidney Lanier Cottage) במייקון רשום בפנקס הלאומי של מקומות היסטוריים של ארצות הברית.
ב-3 בפברואר 1942 לרגל מלאת מאה שנה להולדתו נחנכה אנדרטה בצורת ריבוע אבן של ארבעת משוררי הדרום בפארק פידמונט באוגוסטה (ג'ורג'יה) בין הרחובות 7 ו-8, מזכירה את לניר כאחד מארבעת המשוררים הגדולים של ג'ורג'יה, שכולם שירתו בצבא הקונפדרציה. (האחרים הם ג'יימס ריידר רנדאל, אברם רייאן, ופול היין)
עץ האלון של לניר בברונסוויק, ג'ורג'יה
1890 - ספריית לניר - בטריון, קרולינה הצפונית
הגשר הארוך ביותר במדינת ג'ורג'יה נקרא לניר - Sidney Lanier Bridge - מעל נהר ברונסוויק דרום בברונסוויק, ג'ורג'יה
בבולטימור בקמפוס אוניברסיטת ג'ונס הופקינס הוצבה אנדרטה של לניר מברונזה וגרניט, יצירה של הפסל הנס ק. שולר,
1935-1930 - בקפלת אוניברסיטת דיוק בדרהם נמצא פסלו של לניר, לצד פסליהם של עוד שני אנשי דרום מפורסמים: תומאס ג'פרסון ורוברט לי
מחוז בג'ורג'יה (בירה:לייקלנד (ג'ורג'יה)) ואוניית מלחמה אמריקאית שנקראה לפי המחוז - כונו לזכרו.
שני אגמים בארצות הברית נקראו על שמו:
צפונית-מזרחית מאטלנטה - מופעל על ידי חיל ההנדסה של צבא ארצות הברית
בלנדרום, קרולינה הדרומית
אי בנהר מקקיי, במחוז גלין, ג'ורג'יה
רחובות בדקטור, אלבמה ובפאייטוויל בג'ורג'יה, שכונה בוושינגטון די.סי - (Lanier Heights), שדרה בדולות', נקראים על שמו
סוויטה סידני לניר ב קוטג' הרווד במייקון ההיסטורית,
בתי ספר בארצות הברית נקראים על שמו :
חטיבת ביניים בפרפקס, וירג'יניה - ב-2021 שונה שמה ל"קתרין ג'ונסון".
אונייה של חיל הים האמריקאי
1972 - הדואר של ארצות הברית הנפיק בול בערך שמונה סנט לזכרו כ"משורר אמריקני".
Sidney Lanier Camp, Eliot, Maine
אוניברסיטת UCLA  מעניקה מלגה על שם סידני לניר
לניר במדיה אמנותית נוספת

1969 - לניר, חייו ושירתו שימשו את הסופר פירס אנתוני ברומן המדע הבדיוני שלו, Macroscope . ברומן מופיעים, בין השאר, ציטוטים מתוך "ביצות גלין"
1986 - בחנוכת האולם ע"ש אדריאן בולט בברמינגהאם, אנגליה, בוצעה קנטטה מאת אנדרו דאונס לפי שירתו של לניר, "ביצות גלין"
1980 - להקת הרוק היוגוסלבית " לוטאיוצ'ה סרצה" (Lutajuća Srca) הקליטה את השיר "Večernja pesma" הכולל פסיקות משירו של סידני לניר "שיר ערב" ("An Evening Poem" )
בתרגום לסרבו-קרואטית.
מבחר ספרים

1867 Tiger Lilies (רומן)
1875 Corn (תירס)
1877 The Song of the Chattahoochee (שירים)
1879 The Marshes of Glynn (ביצות גלין)
1880 Science of English Verse (מדע השירה האנגלית)
1880 Sunrise (זריחה)
1883 The English Novel (הרומן האנגלי)
1889 Letters of Sidney Lanier 1866–1881 (מכתבים)
1902 Shakspere [sic] and his Forerunners (שייקספיר וקודמיו)
הערות שוליים

1 2 3  Christopher George
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007275918105171  PLWABN: 9810578620805606  BnF: cb125739646 (data)  GND: 118778730  ISNI: 0000 0001 0910 8606  LCCN: n79011255  NKC: av20191057914  NLA: 35291231  NTA: 068092148  SELIBR: 330070  SNAC: w6125rzc  SUDOC: 03505798X  Trove: 899891  VcBA: 495/115549  VIAF: 66584324   WorldCat (עם VIAF): 66584324
אפרים קינן

אפרים קינן
אפרים קינן (20 במרץ 1882 – 25 בנובמבר 1963) היה ראש קבוצת גואלי קרקעות בשנות ה-20 של המאה ה-20, ומנהל כללי של חברות ביטוח.
תולדות חייו > נעורים

נולד בשם אפרים קוצנוק בסטארוביצ'י, מחוז קייב באוקראינה, לשמואל, סוחר עצים אמיד ועסקן בקהילה המקומית ולאמו שרה בת דב יצחק ראביצ'ב.
בזכות מוטיבציה גבוהה ללמוד סיים בשנת 1904 תיכון בקייב המרוחקת וב-1909 הוסמך בפוליטכניון שבנאנסי, צרפת, למהנדס-מכונות (שם הכיר את זאב ז'בוטינסקי) וחזר לרוסיה. נכנס לעבוד בבית-החרושת הגדול "וסטינגהאוז" למכונות וחשמל בחארקוב וב-1911 יסד בקייב את בית החרושת לסינון מיצי סלק הסוכר.
תולדות חייו > פעיל ציוני וגאולת קרקע

בקייב היה מראשי הפעילים בעבודה הציונית וב-1917 הצליח לארגן את גדולי התעשיינים היהודים שבאוקראינה בחברה שתכננה לבנות בארץ אחרי המלחמה עיר-גנים עם תעשייה גדולה. התכנית זכתה להערכה על ידי פנחס רוטנברג ששמע עליה בעת ביקורו בקייב אך המהפכה הבולשביקית בלמה את איסוף הכספים להגשמתה.
ב-1920 יצא לוורשה וניסה להחיות את תוכניתו. ביחד עם יהושע סופרסקי ופייבל שפירא ממוסקבה יסד את חברת "המנחיל" להשקעות בבניין ופיתוח בארץ וריכזו בה הון בסך 10.000 לירות שגייסו מאת יהודים יוצאי רוסיה.
ב-1922 עלה לארץ וכמנהל חברת "המנחיל" ארגן את בניית שכונת צ'לנוב (24 בתים) ושכונת "המנחיל" (רחובות פרץ והגדוד העברי) בתל אביב, ונבחר ליו"ר אגודת המהנדסים שנוסדה אז. עבודה קטנה זו לא סיפקה את שאיפתו הגדולה לעיר-גנים תעשייתית וב-1923 נסע לברלין, מקום ריכוז של הרבה יהודים בעלי הון יוצאי רוסיה בזמן ההוא, במטרה לייסד חברה גדולה שתתאים לתנופת פיתוח. ושוב עלה בידו לרכז רק הון זעיר בסך 10.000 לא"י בחברת "משק" שיסד ביחד עם הד"ר יוליוס ברוצקוס, שלמה גפשטיין, מרכוס זאקס, ויצחק כהנוב. הון זה לא הספיק לרכישת קרקע בהיקף ראוי וכדי ליצור מהלך משמעותי בארץ, החברה שיתפה פעולה עם חברת "קהילת ציון אמריקאית" (בניהולו של שארל פסמן) יחד ובאמצעות יהושע חנקין מימנו את גאולת אדמות עפולה, שונם, ג'דה קוסקוס טבעון, שייח אבריק וחרושת הגויים - הכל בעמק יזרעאל ובקרבתו. הארגון המסועף של חברת "משק" (סניפים בברלין, וורשה, פאריס, לונדון, ריגה וקובנה) נועד למשוך קונים מתפוצות הגולה להתיישבות בקרקעות הללו.
בינתיים נמצאה בסוף 1923 אפשרות לרכוש שטח גדול בעמק זבולון - ביזמת המהנדס יוסף לוי ובאמצעות יהושע חנקין. ב"חברת הכשרת מפרץ חיפה" שנוסדה למטרה זו היה צורך לשתף שלש חברות: "קהילת ציון", "משק", "קדם" וכולן יחד הצליחו לרכז בסך הכל 30,000 לירות. החברה גאלה 46 אלף דונם וקיבלה מאת הממשלה המנדטורית זיכיון על 16 אלף דונם מחולות שפת הים, מתוך תכנון שהתבסס על הקצב המשוער של העלייה הרביעית ופיתוח הארץ. עם זאת, המשבר הכלכלי ב-1926 הקפיא את הביקוש הפרטי לקרקעות ורוב הקרקעות הנ"ל בעמק יזרעאל ובעמק זבולון עברו לרשות הקרן קיימת, שהודות ליכולתה הכספית נשתמרו ברשות יהודים עד לתקופת הגאות שבאה אחרי השפל הגדול. לימים נוסדו עליהן יישובים חקלאיים, ערי גנים ומרכזי תעשייה - שהוקמו בידי חברות אחרות ואנשים אחרים.
תולדות חייו > ביטוח

בעקבות המשבר ותוצאותיו הנ"ל יצא אפרים קוצנוק לוורשה וקיבל שם משרת מנהל המחלקה "היהודית" בהנהלת הפולנית של חברת הביטוח האיטלקית "ג'נרלי". שם המשיך את פעילותו הציונית בברית הצה"ר ונבחר ליושב-ראשה ולצירה לקונגרס הציוני ה-17 (בזל 1931).
ב-1932 השתקע סופית בישראל עם בני משפחתו והשתלב בענף הביטוח. באותה שנה יסד את "החברה הארצישראלית לביטוח כללי" וניהל אותה. מ-1937 היה המנהל הכללי של "ציון" חברה לביטוח, וב-1944 מנהל כללי גם של "יהודה" חברה לביטוח. באותה עת היה גם חבר מועצת בנק "אשראי" ובזמן האחרון יו"ר הנהלת "אוצר המעמד הבינוני" בת"א וחבר נשיאות הוועד הארצי של אגודת שוחרי האוניברסיטה.
תולדות חייו > המשק בהרצליה

עוד בעת שהותו באירופה רכש 60 דונם קרקע חקלאית בפאתי הביצה בהרצליה, והיה בין ראשוני נוטעי הפרדסים במושבה. משהגיעו פרדסי הרצליה להנבה הוקמה אגודה לאריזה ולשווק-"מגדלי הדר הרצליה". אפרים כיהן כיו"ר וכנציג האגודה בגופים כלל ארציים לייצא פרי הדר מישראל.
באמצע שנות השלושים הקים בלב הפרדסים בהרצליה משק חקלאי - "חוות הבשן" - ובמרכזו בית מגורים למגורי העובדים במשק, ובו אגף לבעל הבית ומשפחתו להתרעננות מהעיר בימי שבת ומועד.
בשנת 1946 הבית והמשק עברו לידי בנו דוד ואשתו עפרה. בשנת 2007 הפך "בית קינן" לבית מפגש קהילות והרצאות בבעלות עיריית הרצליה.
תולדות חייו > משפחה

בשנת 1920 נשא לאשה את רחל בת שמואל דוניץ (מצאצאי הרמ"א ורבי לוי יצחק מברדיצ'ב).
בשנת 1947, במהלך חופשת סופ"ש במלון גלי כנרת פגש את דוד בן-גוריון שביקש מקוצנוק לעברת את שם משפחתו. בן-גוריון הכין פתק עם 3 אלטרנטיבות ומתוכן נבחר השם קינן.
ילדיו: אלכס קינן (פרופסור למיקרוביולוגיה באוניברסיטה העברית בירושלים), רות (מורה) אשת המשורר עוזר רבין, דוד (פרדסן בהרצליה).
אחותו, ברכה פלאי, הקימה את "מסדה" הידועה כמוציאה לאור של האנציקלופדיה העברית.
נטמן לצד רעיתו בבית הקברות הישן בהרצליה.
לקריאה נוספת

בשנת 1952 פרסם את האוטוביוגרפיה שלו, "במעגלי דורי" בהוצאת מסדה.
כריסטיאן שטרייך

| --- | --- |

 מידע אישי
 לידה:  11 ביוני 1965 (בן 59) וייל אם ריין, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 גובה:  1.8 מטרים
 עמדה:  קשר 
 
כריסטיאן שטרייך (בגרמנית: Christian Streich; נולד ב-11 ביוני 1965) הוא מאמן כדורגל מקצועי גרמני ושחקן עבר. שטרייך היה המאמן של מועדון הבונדסליגה פרייבורג עד מרץ 2024 הוא אימן במועדון במחלקות השונות משנת 1995. ב-29 בדצמבר 2011 הוא מונה למאמן לאחר פיטוריו של מרקוס סורג. בזכות ההצלחה המיידית שלו במועדון והאישיות האנרגטית והכריזמטית שלו, שטרייך נחשב ל"דמות פולחן", "אש אכזרית", ו"פילוסוף הכדורגל". במאמר של הניו יורק טיימס מיוני 2020 הוא תואר כ"מצפון החברתי הלא רשמי של הכדורגל הגרמני".
קריירת משחק

שטרייך התחיל את קריירת הנוער שלו בשנת 1983 בפרייבורג FC, ששיחק בליגה השנייה של באדן-וירטמברג. בעונתו הראשונה עם המועדון, זכה פרייבורג באליפות, אך הובס בסיבוב העלייה לבונדסליגה השנייה. ב־1987 עבר לשחק עבור פרייבורג בליגה השנייה של הבונדסליגה.
לאחר עונה אחת עם פרייבורג, בה הופיע 22 פעמים וכבש 2 שערים, עבר שטרייך לקבוצה מהליגה השנייה, 08 הומבורג, איתה סיים כסגן אלוף והעפיל לליגה הלאומית העליונה בשנת 1989. בעונת 1989–1990, הופיע שטרייך עשר פעמים במדי הומבורג. בשנת 1991 עבר חזרה לפרייבורג ושיחק שם עד שקריירת המשחק שלו נקטעה בשנת 1995 עקב שבר במפרק כף הרגל.
קריירת אימון > קריירה מוקדמת

שטרייך חזר לפרייבורג בשנת 1995 כמאמן נוער. עם קבוצת הנוער, זכה בגביע הגרמני לנוער בשנים 2006, 2009 ו-2011 ובאליפות הבונדסליגה לנוער בשנת 2008. לאחר מינויו של רובין דוט למאמן הקבוצה הראשונה בקיץ 2007, שימש שטרייך כעוזר מאמן והתמקד בעיקר בקבוצת הנוער. תחת ניהולו, עברו מספר שחקני נוער לקבוצה הבוגרת, כולל: דניס אאוגו, ג'ונתן פיטרויפה, דניאל שוואב, אקה אוזומה, עומר טופראק ואוליבר באומן.
קריירת אימון > פרייבורג

בתחילת עונת 2011–2012, מונה שטרייך לעוזר מאמן של הקבוצה הראשונה של פרייבורג, עם המנהל החדש מרקוס סורג, לאחר שרובין דוט עזב את המועדון לטובת אימון באייר לברקוזן. לאחר חצי עונה חלשה בבונדסליגה בה הייתה פרייבורג בסכנת ירידה , מונה שטרייך למאמן ראשי ב-29 בדצמבר 2011 לאחר פיטוריו של מרקוס סורג.
לאחר פגרת החורף, המשחק הראשון של פרייבורג בבונדסליגה תחת ניהולו של שטרייך היה נגד קבוצת תחתית נוספת, אאוגסבורג. פרייבורג ניצחה 1–0 בזכות שער בדקה ה-88 שהבקיע מתיאס גינטר, שחקן שאומן על ידי שטרייך ברמות הנוער בפרייבורג וקודם לקבוצה הבוגרת על ידו. הניצחון העלה את פרייבורג מעל לקו התחתון בטבלה. למרות שהקבוצה נחשבה כמי שתירד ליגה לפני ששטרייך לקח את המושכות, לאחר רצף של 9 משחקים ללא הפסד, פרייבורג הבטיחה את הישארותה בבונדסליגה במחזור ה-32 עם תיקו 0–0 נגד הנובר 96. הקבוצה סיימה את העונה ברצף של 10 משחקים ללא הפסד, לפני שהפסידה במחזור האחרון לאלופת הליגה בורוסיה דורטמונד. פרייבורג סיימה את העונה במקום ה-12. לאחר העונה, שטרייך נבחר למאמן השנה בגרמניה על ידי המגזין הרשמי של הבונדסליגה, Goal!
תחת שטרייך, בעונת 2012–2013, סיימה הקבוצה במקום החמישי, הישג השיא שלה מאז עונת 1994–1995. המקום החמישי הבטיח מקום בליגה האירופית בעונת 2013–2014, הישג שהמועדון לא השיג מאז עונת 2001–2002 של הטורניר. בעונת 2012–2013, פרייבורג גם הגיעה לחצי גמר הגביע הגרמני לראשונה בתולדותיה, אך הפסידה לשטוטגרט, 1–2, והחמיצה את ההזדמנות לשחק נגד באיירן מינכן בגמר. לאחר העונה, שטרייך נבחר למאמן העונה על ידי מגזין Kicker, כאשר הוא גובר על המאמן זוכה הטרבל יופ היינקס. שטרייך האריך את חוזהו בסיום העונה.
העונה השלישית עם שטרייך כמאמן התחילה בצורה לא מוצלחת במיוחד, כאשר פרייבורג נשארה במקום ה-16 בבונדסליגה והודחה בשלב הבתים של הליגה האירופאית לאחר שסיימה במקום השלישי. פרייבורג הודחה בסיבוב השלישי של הגביע הגרמני על ידי באייר לברקוזן, אך סיימה את עונת הבונדסליגה במקום ה-14 ובכך נותרה בליגה.
פרייבורג פתחה את עונת 2014–2015 עם ניצחון 2–0 נגד איינטרכט טרייר בגביע הגרמני. אולם, עם חמישה ניצחונות בלבד במחצית השנייה של העונה, לא היו מספיקים, והקבוצה סיימה במקום ה-17 וירדה לליגה השנייה בנקודה אחת בלבד.
חייו אישיים

שטרייך הוא בנו של קצב וגדל בעבודה בחנות של אביו. הוא מייחס את האישיות המזמינה שלו להוריו ולאופן שבו התייחסו ללקוחות בחנות. לאחר סיום פתאומי של קריירת המשחק שלו, השלים שטרייך את לימודיו בגרמנית, וגם למד ספורט והיסטוריה באוניברסיטה; הוא הפך בסופו של דבר למורה מוסמך.
הערות שוליים

↑  "Freiburg and Sorg part ways". bundesliga.de. 29 בדצמבר 2011. אורכב מ-המקור ב-12 במרץ 2012. נבדק ב-29 בדצמבר 2011. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Streich der Woche: Ehrfurcht vor dem Punkterekord". Badische Zeitung. 3 במאי 2012. נבדק ב-14 במאי 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Saviour of the season: Christian Streich". Bundesliga. אורכב מ-המקור ב-17 במאי 2012. נבדק ב-14 במאי 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  "Freiburg pinning their hopes on a low-key firebrand". Bundesliga. נבדק ב-14 במאי 2012. {{cite web}}:  (עזרה)(הקישור אינו פעיל)
↑  Smith, Rory (2020-06-13). "The Teachings of the Philosopher of the Black Forest". The New York Times (באנגלית אמריקאית). ISSN 0362-4331. נבדק ב-2024-05-14.
↑  "Freiburg pinning their hopes on a low-key firebrand". Bundesliga. נבדק ב-14 במאי 2012. {{cite web}}:  (עזרה)(הקישור אינו פעיל, July 2019)
↑  "1. Bundesliga - Spieltag / Tabelle" (בגרמנית). kicker. נבדק ב-26 בינואר 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Streich übernimmt für Sorg". kicker (בגרמנית). 29 בדצמבר 2011. נבדק ב-26 בינואר 2014. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "SC Freiburg". kicker.de (בגרמנית). kicker. נבדק ב-10 בדצמבר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Thorogood, James. "Freiburg win big despite draw". Bundesliga. אורכב מ-המקור ב-26 באפריל 2012. נבדק ב-22 באפריל 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "1. Bundesliga - Spieltag / Tabelle". kicker.de (בגרמנית). kicker. נבדק ב-10 בדצמבר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  James, Andy. "Christian Streich: Freiburg's free spirit". Bundesliga. אורכב מ-המקור ב-7 ביולי 2012. נבדק ב-8 במאי 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Bundesliga-Profis wählen Christian Streich zum besten Trainer". Badische Zeitung. 10 ביוני 2013. נבדק ב-10 ביוני 2013. {{cite news}}:  (עזרה)
1 2  "SC Freiburg". kicker.de (בגרמנית). kicker. נבדק ב-11 בדצמבר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "SC Freiburg". kicker.de (בגרמנית). kicker. נבדק ב-11 בדצמבר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "1. Bundesliga - Spieltag / Tabelle". kicker.de (בגרמנית). kicker. נבדק ב-11 בדצמבר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1194999034  LCCN: no2022013147  VIAF: 193317846   WorldCat (עם VIAF): 193317846 
שטריך אימן את פרייבורג ב-2013
שטריך באימון פרייבורג 2017
אוגוסטוס צ'ארלס גרגורי

| --- | --- |

 לידה:  1 באוגוסט 1819 פרנספילד, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  25 ביוני 1905 (בגיל 85) בריזבן, אוסטרליה 
 מקום קבורה:  בית הקברות טוונג 
 פרסים והוקרה:  אביר מפקד במסדר מיכאל הקדוש וג'ורג' הקדוש  מדליית קלארק (1896)  מדליית המייסדים (1857) 
 
אוגוסטוס צ'ארלס גרגורי (באנגלית: Augustus Charles Gregory‏; 1 באוגוסט 1819 – 25 ביוני 1905) היה חוקר אוסטרליה יליד אנגליה. בין השנים 1846 ו־1858 הוא ערך ארבע משלחות גדולות. הוא היה המודד הכללי הראשון של קווינסלנד. הוא מונה לחבר חיים במועצה המחוקקת של קווינסלנד.
שנים מוקדמות

אוגוסטוס צ'ארלס גרגורי נולד בפרנספילד, נוטינגהאם, אנגליה. הוא היה השני מבין חמישה אחים שנולדו לג'ושוע גרגורי ופרנסס צ'רצ'מן. בין אחיו היו פרנסיס תומאס גרגורי, שהפך גם הוא לחוקר ידוע.
אוגוסטוס גרגורי התחנך באופן פרטי על ידי מורים ואחר כך על ידי אמו. בשנת 1829 היגרה המשפחה לאוסטרליה המערבית על סיפונה של ה"לוטוס", והגיעה למושבת נהר סוואן ארבעה חודשים בלבד לאחר הקמתה.
משפחת גרגורי קיבלו בתחילה אדמות בגדה השמאלית של נהר סוואן, אך האדמה הייתה דלה, ובהמשך קיבלו שני שטחי קרקע נוספים, האחד במיילנדס ואחד באזור סוואן העליון. במשך חלק ניכר משנות ה -30 של המאה ה-19, אוגוסטוס עבד כדי להשלים את הכנסות המשפחה. זמן מה עבד כימאי, ובהמשך בשותפות עם אחיו כקבלן מדידות. בדצמבר 1841 הוא הצטרף למשרד המודד הכללי של אוסטרליה המערבית.