stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
נמל התעופה הבין-לאומי שאהג'לאל
היסטוריה

בזמן מלחמת העולם השנייה ב-1941, סללה ממשלת בריטניה מסלול נחיתה מזערי בקורמיטולה, קילומטרים ספורים מטג'גאון בנוסף למסלול הטיסה שנסלל בטג'גאו ושימש בסיס לתפעול מטוסי קרב אל עבר שדות המלחמה של קוהימה (אנ') בהודו.
לאחר היווסדה של פקיסטן ב-1947, מסלול הנחיתה בטג'גאון הוסב והפך לנמל התעופה האזרחי הראשון במדינת מזרח פקיסטן דאז.
ב-1966, יזמה ממשלת בנגלדש (אז מזרח פקיסטן) פרויקט לבניית נמל תעופה חדש באתר הנוכחי. בתמיכתם של טכנאים צרפתים, החלו בסלילתו של מסלול טיסה ובניין טרמינל החל להבנות חלקית, עד פרוץ מלחמת העצמאות של בנגלדש ב-1971. בזמן המלחמה ספג מסלול הטיסה של נמל התעופה נזקים כבדים.
לאחר קבלת עצמאות מדינת בנגלדש ב-1971, ממשלת בנגלדש החלה מחדש את עבודות בניית הנמל אשר הופסקו על ידי קבלניו הקודמים בזמן המלחמה. נמל התעופה החל לפעול בשלב ראשוני ב-1981 נפתח בטקס רשמי בנוכחות נשיא בנגלדש זיאור ראהמן (אנ'). רק ב-1983 הושלמה בנייתו ונקרא נמל התעופה זיא על שם זיאור ראהמן הנשיא, שנרצח ב-1981.
ב-2010, שונה שם הנמל לנמל התעופה שאהג'לאל כהוקרה לסופי הבנגלי שאה ג'לאל.
ב-6 בדצמבר 2011 עצר מטוס בואינג 787 לתדלק בנמל התעופה לאחר טיסה ישירה של 19,830 ק"מ משדה בואינג (אנ') בסיאטל, ובכך קבע שיא מרחק טיסה הגדול ביותר. לאחר התדלוק, המריא המטוס מנמל התעופה והמשיך לטוס מזרחה בחזרה לסיאטל משם יצא, ובכך קבע שיא מהירות של הקפת כדור הארץ, 42 שעות ו-27 דקות.
הרחבה

ב-1992, הורחב נמל התעופה בכך שהותקנו גשרי עלייה למטוס ונבנתה חנייה רבת קומות עם יכולת תפוסה של 500 כלי רכב.
במשך השנים, שודרג נמל התעופה במגוון היבטים. יש שיקולים לגבי סלילתו של מסלול טיסה מקביל נוסף.
תאונות ותקריות

ב-28 בספטמבר 1977 נחטף מטוס בטיסה 472 של ג'פאן איירליינס בקו מומביי-טוקיו על ידי חמישה מחבלים מהצבא האדום היפני זמן קצר לאחר ההמראה, ואילצו את הטייסים לנחות בדאקה. החוטפים דרשו כופר בסכום של 6 מיליון דולר וכן את שחרורם של שישה מחבלים מהצבא האדום היפני מהכלא היפני.
ב-5 באוגוסט 1984 התרסק מטוס של חברת בימאן בנגלדש איירליינס מצ'יטגונג אל תוך ביצה ליד נמל התעופה זיא (דאז). כל 45 הנוסעים וארבעת אנשי צוות נהרגו. זהו אסון התעופה החמור ביותר בבנגלדש.
מוריגן

| --- | --- |

 תפקיד:  אלת מלחמה
 תרבות:  מיתולוגיה אירית 
 אם:  ארנמס 
 אחים:  אריו, בנבה, באד'ב, מאכה, פודלה 
 
קוכוליין דוהר לקרב כשהמוריגן (בדמות עורב) מעופפת לצדו
מוריגן (באירית: Mórrígan או Morrígu, באירלנד המודרנית ידועה לעיתים גם כ-Mór-Ríoghain) היא דמות מהמיתולוגיה האירית. היא מזוהה בעיקר עם מלחמה וגורל, וכן עם נבואות על מוות במלחמה. היא מעופפת לעיתים קרובות מעל שדות קרב בדמות הבאדב - עורב שחור. היא מזוהה גם עם ריבונות על אדמה ובעלי חיים, ומשמשת כאפוטרופוסית של שטח מסוים ואנשיו. מוריגן מחולקת לשלוש ישויות אשר כל אחת משתלטת על הגוף בתקופה אחרת: מוריגן, מאכה ובייב. הן מכונות יחד "שלושת המוריגנות".
דמותה

מוריגן משמשת מעין אלת מלחמה. לעיתים קרובות היא מתוארת עם חנית בכל יד, ועם היכולת לשנות צורה לכל דבר, בדרך כלל לעורב. היא מאושרת לשלוח גברים למלחמה, אשר בה היא מתערבת בעצמה במהלכה או מרחפת מעליה. יש לה מערכת יחסים עם דגדה - האל הבכיר ביותר בפנתאון.
מוריגן וקוכוליין

למוריגן תפקיד חשוב בסיפורי "מחזור אולסטר". בסיפור "Táin Bó Regamna", מתאהבת מוריגן בגיבור האגדי קוכוליין. היא מופיעה בפניו כאשר הוא פושט על שדה בקר. הוא אינו מזהה אותה ומעליב אותה. בתגובה, היא הופכת לעורב שחור ומעופפת אל ענף עץ. כעת קוכוליין מזהה אותה ואומר שאם היה יודע מי היא לא היה פוגע בה. מוריגן מודיעה לו שהוא ייענש על מעשיו. קוכוליין אומר שהיא אינה מפחידה אותו, והיא מוסרת סדרת אזהרות ונבואות זעם על קרב מתקרב שבו הוא עומד למות. לסיום היא מציינת שהיא תהיה שם.
בסיפור "Táin Bó Cúailnge", מידב מלכת קונכט פולשת לאולסטר במטרה לגנוב את השור האגדי דון קואילנג. מוריגן הופכת לעורב ומזהירה את השור להימלט ברגע האחרון. קוכוליין מגן על אולסטר בסדרה של קרבות כנגד חייליה של מידב. בהפוגה קלה בין הקרבות, מוריגן מופיעה בפניו מחופשת לאשה צעירה ומציעה לו את עזרתה ואהבתה. הוא דוחה אותה בבוז, והיא מחליטה להעניש אותו. היא הופכת לצלופח, זאב ולאחר מכן לפרה, ובכל הפעמים מנסה להכשיל אותו ולמנוע ממנו את הניצחון. בכל שלוש הפעמים היא נכשלת, וקוכוליין מנצח ואף פוצע אותה שלושה פצעים. לאחר מכן היא מתחזה לאשה זקנה החולבת פרה, ועדיין נושאת על גופה את שלוש הפציעות. היא נותנת לקוכוליין שלוש כוסות חלב, וכנגד כל כוס הוא מברך אותה ופצע אחד שלה נרפא. לאחר מכן היא מגלה את זהותה, והוא מביע חרטה על כך שריפא אותה.
בהמשך מגיע קרב גדול, וקוכוליין רואה את מוריגן בדמותה האמיתית לפני הקרב. כך הוא מבין שזה הקרב האחרון שלו, ולקראת סופו הוא קושר את עצמו לאבן כדי למות זקוף. אויביו אינם מאמינים שהוא אכן מת, אולם אז מוריגן הופכת שוב לעורב ונוחתת על כתפו, וכך הם מבינים שהוא אכן מת.
הערות שוליים

↑  The Cattle-Raid of Regamna
↑  Táin Bó Cúailnge
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007599804905171  LCCN: no2023080801   WorldCat (עם LCCN): no2023-080801
פובוס (מיתולוגיה)

| --- | --- |

פובוס ואביו, ארס, במרכבתו של ארס
 תרבות:  דת יוון העתיקה 
 אלים מקבילים:  פובוס 
 אב:  ארס 
 אם:  אפרודיטה 
 אחים:  דימוס 
 
פובוס (ביוונית עתיקה: Φόβος) במיתולוגיה היוונית הוא אל הפחד והבעתה, בנם של ארס, אל המלחמה, ואפרודיטה, אלת האהבה. הוא ואחיו דימוס, אל הטרור והאימה, הם מלווים צמודים של אביהם בצאתו לקרב ולמלחמה, ותפקידם לזרוע אימה בלב האנשים. מקבילו הרומאי של פובוס מכונה טימור או טימורוס.
פולחן

כוהניו של פובוס נהגו להקריב עבורו קורבנות אדם, ומרכז פולחנו היה בספרטה. במיתוס "שבעה נגד תבאי", שבעת הלוחמים שוחטים שור על מגן ארד ונשבעים בשמו של פובוס. קיקנוס, בנו הנוסף של ארס, הקים עבורו מקדש יווני.
תיאורים

במיתוסים השונים, הרקולס ואגממנון נשאו מגנים עם פרצופו של פובוס. הסיודוס תיאר את פרצופו של פובוס במגן של הרקולס כ"דמות המביטה לאחור בעלת עיניים שזהרו באש. פיו היה מלא שיניים בשורה לבנה, מפחידה ומרתיעה". פובוס מתואר לעיתים כבעל ראש אריה או כאריה, כמו שכתב פאוסניאס.
התייחסות היסטורית

לדברי פלוטרכוס, אלכסנדר הגדול הקריב קורבנות לפובוס בקרב גאוגמלה. הסופרת מרי רנו הציעה כחלק מאסטרטגיית לוחמה פסיכולוגית נגד דריווש השלישי.
בתרבות

המושג "פוביה", שמתאר מצב נפשי של פחד כרוני, גזור משמו של פובוס, או ליתר דיוק - מהמילה היוונית φόβος, שפירושה פחד.
אסף הול, שגילה את שני ירחיו של כוכב הלכת מאדים (שבלועזית נקרא מרס, שמו של האל המקביל במיתולוגיה הרומית לארס), קרא לאחד מהם פובוס ולשני, הקטן יותר - דימוס.
פובוס ואחיו מופיעים בסיפור קצר על ידי ריק ריירדן כאנטגוניסטים הראשיים.
פובוס הוא דמות גיבור-על של חברת מארוול קומיקס, וכמו במיתולוגיה, הוא בנו של ארס.
פוארטו ויליאמס

| --- | --- |
דגל פוארטו ויליאמסדגל פוארטו ויליאמס

 מדינה:  צ'ילה צ'ילה
 תאריך ייסוד:  1953 
 על שם:  ג'ון ויליאמס וילסון 
 שטח:  0.99 קמ"ר
 גובה:  6.0 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  1,646 (2017)
 קואורדינטות:  54°56′03″S 67°36′39″W﻿ / ﻿54.9341°S 67.6109°W﻿ / -54.9341; -67.6109 
 אזור זמן:  UTC-3
 http://www.ptowilliams.cl
 he
 
פוארטו ויליאמס (בספרדית: Puerto Williams) היא עיירה, נמל ובסיס ימי באי נבארינו בצ'ילה, לחוף תעלת ביגל, היישוב הדרומי ביותר בעולם. העיירה היא בירת המחוז האנטארקטי של צ'ילה, אחד מארבעה מחוזות באזור מגלן ואנטארקטיקה של צ'ילה, ומינהלת הקומונות של הטריטוריה האנטארקטית של צ'ילה וקאבו דה הורנוס. בעיירה מתגוררים 2,874 תושבים, כולל אנשי חיל הים ואזרחים. היישוב נוסד ב-1953, ונקרא בתחילה "פוארטו לואיזה". מאוחר יותר שונה שם העיירה על שם ג'ון ויליאמס וילסון, בריטי שייסד את פוארטה בולנס, היישוב הראשון במצר מגלן. היישוב שימש בעיקר כבסיס ימי של צ'ילה. הצי הצ'יליאני מנהל במקום את נמל התעופה ובית החולים Guardiamarina Zañartu, כמו גם תחנות מטאורולוגיות סמוכות. מאז סוף המאה ה-20 ירד מספר אנשי חיל הים בפוארטו ויליאמס והאוכלוסייה האזרחית גדלה. תיירות ותמיכה במחקר מדעי הובילו לעלייה בפעילות הכלכלית מאז.
הנמל מושך תיירים הנוסעים לכף הורן או לאנטארקטיקה. תעשיית התיירות של העיירה התפתחה סביב הרעיון של "העיר הדרומית ביותר בעולם", בהתבסס על כמה הגדרות של מה שמהווה עיר. עם זאת, יש החולקים על כך לטובת אושואיה או פונטה ארנס, בטענה כי לא ניתן לכנות ישוב בסדר גודל זה "עיר". התקשורת הצ'יליאנית והארגנטינאית, הסכם דו-צדדי בין צ'ילה וארגנטינה, וממשל פוארטו ויליאמס מכירים בה כעיר הדרומית ביותר בעולם.
פוארטו ויליאמס היא נמל הכניסה והמרכז העיקרי לפעילות מדעית הקשורה לאנטארקטיקה ולאיים שמדרום לאי הגדול של ארץ האש. אוניברסיטת מגאיאנס מחזיקה מרכז אוניברסיטאי בפוארטו ויליאמס. תחנות מזג אוויר ומגדלורים באיי כף הורן ודייגו רמירז מקבלים את אספקתם מפוארטו ויליאמס. העיירה שימשה בסיס לצ'ילה לתביעת ריבונות סביב כף הורן ולתמוך בבסיסיה האנטארקטיים.
פוארטו ויליאמס משמשת גם כמרכז אספקה ושירות לדייגים. חיל הים הצ'יליאני מוצב במקום בין השאר כדי לאכוף זכויות דיג לאומיות באזור הכלכלי הבלעדי סביב החלק הדרומי של טיירה דל פואגו, שבו מהווה דיג סרטנים ענף חשוב.
היסטוריה

מאמינים שאנשי יאהגן, ילידי דרום צ'ילה, היגרו לאזור זה לפני למעלה מ-10,000 שנה וביססו את תרבות הציידים-לקטים המסורתית שלהם. האירופים נתקלו בהם ובאזור לראשונה בתחילת המאה ה-16. רק במאה ה-19 החלו האירופים להתעניין באזור לפיתוח, כשהעיירות באזור שימשו בסיס אספקה לספינות ציד לווייתנים.
בסוף המאה ה-19 התגלה באזור זהב, שמשך המוני מהגרים. עד 1890 היו כ-300 כורי זהב באיים פיקטון, לנוקס ונואבה ובפורטו טורו שנוסדה ב-1892. פוארטו נבארינו, בצד המערבי של האי נבארינו, נוסדה ביוני 1938. בנוסף, חלק מהאיים פותחו כדי לתמוך בגידול כבשים ליצוא בשר וצמר.
פוארטו ויליאמס נוסדה בשנת 1953, כבסיס ימי של צ'ילה. ב-1960 נפתח במקום בית חולים ימי בשטח של 463 מ"ר בשנת 2002 הועברה אספקת החשמל מהצי הצ'יליאני לספק פרטי.
על פי הסכם השלום והידידות משנת 1984 בין צ'ילה וארגנטינה, פוארטו ויליאמס היא נקודת ההתחלה של כלי שיט מכל המדינות בתנועה בין מיצרי מגלן לנמלי ארגנטינה בתעלת ביגל.
אוכלוסייה

בין 1982 ל-2002 גדלה אוכלוסיית פוארטו ויליאמס מ-1,059 ל-2,874 נפש. מאז 1982 מסווגת פוארטו ויליאמס על ידי המכון הלאומי לסטטיסטיקה של צ'ילה כישות עירונית, למרות שמכון זה מסווג בדרך כלל כישות עירונית עיר עם יותר מ-5,000 תושבים.
חגים מקומיים

"Glorias Navales Regata": בשבוע האחרון של מאי מתקיימת במקום תחרות שייט המושכת משתתפים בינלאומיים. בתחרות מעל 300 משתתפים מדי שנה. השייט מתחיל מנמל העיר ועובר במסלול הפיורדים.
ה"רגאטה" היא חלק מפעילויות "חודש הים" של הצי הצ'יליאני, המנציחות את קרב איקיקה ב-1879.
"Fiesta de la nieve" ("פסטיבל השלג"): חוגג את עונת החורף ביולי. העיר חוגגת את החורף עם משחקי שלג, מכוניות ורודיאו, בחגיגה שנמשכת 6 ימים.
אקלים

האקלים של פוארטו ויליאמס הוא אקלים טונדרה הגובל בבאקלים אוקיאני תת-קוטבי לפי סיווג האקלים של קפן. הקיץ קצר וקריר והחורפים ארוכים, רטובים אך מתונים. כמות המשקעים היא בסביבות 500 מילימטר בשנה והטמפרטורות יציבות לאורך כל השנה. שלג יכול לרדת בקיץ. למרות שהאזור סביב העיירה מיוער, באזורים חשופים במרחק מסוים ממנה או בגובה מעליה יש אקלים תת-אנטארקטי אופייני לטונדרה, בו צמיחת עצים בלתי אפשרית.
תיירות

תיירות היא אחת הפעילויות הכלכליות העיקריות של פוארטו ויליאמס. רוב מקומות הלינה לתיירים הם אכסניות. מספר שבילי טיול יומיים וטרקים פותחו בהרי דינטס דה נווארינו דרומית לפוארטו ויליאמס. מסלול טיול בן חמישה ימים עובר סביב הפסגות המשוננות הידועות בשם דינטס דה נווארינו. השביל חולף על פני פסגות הידועות כ-Cerro Clem ו-Montes Lindenmayer.
לאורך החוף ממזרח לעיר ניתן למצוא שרידים של אתרי מחנה אינדיאנים ומלכודות דגים. בפוארטו ויליאמס נמצא המוזיאון האנתרופולוגי של מרטין גוסינדה, המתאר את חייהם של עמי היהגן (או יאמאנה) וסלקנהאם, שהיו ילידי ארץ האש. חמישה קילומטרים בהמשך הדרך מערבה נמצא הפארק האתנובוטני אומורה.
תחבורה

הגישה לעיירה נעשית באמצעות שירות אווירי יומי מנמל התעופה Guardiamarina Zañartu המסופק על ידי Aerovías DAP או על ידי מעבורת רכב שבועית מפונטה ארנס, 350 ק"מ מצפון. לעיר אין שירות תחבורה ציבורית רשמי, אך אפשרית העברה באמצעות סירות קטנות יותר לאושואיה שבארגנטינה.
שירותים ומתקנים

בעיר יש סניף של בנקו דה צ'ילה, תחנת כיבוי אש ותחנת משטרה. מערכת החינוך כוללת גן ילדים, בית ספר יסודי ותיכון, וכן את המרכז אוניברסיטאי של אוניברסיטת מגאלנס. עוד בעיר המוזיאון האנתרופולוגי של מרטין גוסינדה, שדה תעופה, נמל ימי ומועדון יאכטות.
שירותים ומתקנים > בסיס חיל הים

פוארטו ויליאמס הוא אחד הבסיסים הימיים העיקריים של הצי הצ'יליאני. הבסיס משמש למשימות סיור וחילוץ באזור תעלת ביגל, כף הורן, מעבר דרייק וחצי האי האנטארקטי. הצי הצ'יליאני מפעיל במקום את נמל התעופה ואת בית החולים הימי. אנשי חיל הים מהווים חלק ניכר מהאוכלוסייה, למרות שמספרם פחת במאה ה-21.
קטע החרטום של ה-"ילקו", הגוררת ששימשה את לואיס פארדו במאה ה-20 כדי להציל את אנשיו של ארנסט שקלטון שנתקעו באי הפיל, מוצב בחזית מפקדת הצי.
מינהל

פוארטו ויליאמס מנוהלת על ידי מועצה עירונית, בראשות ראש עיר שנבחר ישירות כל ארבע שנים. מאז 2016 ראש העיר הוא חיימה פרננדס אלרקון.
הערות שוליים

1 2  http://www.infinito-sur.com/ (אורכב 22.04.2013 בארכיון Wayback Machine), retrieved 9 April 2012
1 2  Escritorio Estudiantes (אורכב 28.02.2009 בארכיון Wayback Machine), retrieved 9 April 2012
↑  "Ushuaia ya no será la ciudad más austral del mundo". www.clarin.com. 30 ביוני 1998. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Historia Hospital Naval de Puerto Williams (אורכב 11.01.2015 בארכיון Wayback Machine), retrieved on 13 April 2012
↑  "1897 La luz llega a Magallanes" (אורכב 11.01.2015 בארכיון Wayback Machine), Edelmag,
↑  "Division pol-adm" (PDF), National Statistics Institute (בספרדית): 10, 2001, נבדק ב-12 במרץ 2011 {{citation}}:  (עזרה)
↑  "División Político Administrativa" (PDF) (בספרדית). 2007. p. 351. נבדק ב-12 במרץ 2011. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Lindenmayer, C.(2003) Trekking in the Patagonian Andes Lonely Planet מסת"ב 978-1-86450-059-2 p.257
↑  "Chile opens ferry line linking Punta Arenas with Puerto Williams". Mercopress. 21 נוב' 2011. נבדק ב-29 בדצמבר 2014. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Fernandez Campbell website". אורכב מ-המקור ב-2014-05-27. נבדק ב-2014-12-29.
↑  John F.Mann, "The S.S. Yelcho" (אורכב 06.03.2012 בארכיון Wayback Machine), Endurance obituaries website, retrieved on 15 April 2012
רחוב בפוארטו ויליאמס, בית החולים הימי ברקע
תעלת ביגל במבט מעל פוארטו ויליאמס
קטע החרטום של ה-"Yelcho", גוררת ששימשה בשנת 1916 כדי להציל את אנשיו של ארנסט שקלטון מאי הפיל
אהל (תיאטרון)

| --- | --- |

 נתונים כלליים
 סוג:  תיאטרון
 מייסדים:  משה הלוי 
 תקופת הפעילות:  1925–1969 (כ־44 שנים) 
 
מייסדי תיאטרון "אהל" ושחקניו לפני צריף האהל, תל אביב (1935)
תערוכת אמנות מודרנית בצריף האוהל, 1926
מבנה תיאטרון "אהל", מבט מרחוב אהרונוביץ', (תחילת שנות הארבעים)
אֹהל היה תיאטרון עברי בתקופת היישוב, שפעל בין השנים 1925–1969 בתל אביב-יפו.
תערוכת אמנים מודרניים בצריף האוהל

ב-14 בינואר 1926 נפתחה בצריף האוהל לחוף ימה של תל אביב תערוכת אמנים מודרניים. המשורר אברהם שלונסקי נאם בפתיחת התערוכה: "אני מציע תחליף לאלוהים: התערוכה שנערכה מתוך 'האוהל'. צריך שימצא בית כנסת חדש, היינו שבמקום אלוהים נעמוד אנחנו. שהפייטן ימצא בחוגו של הצייר, והצייר בחוגו של המוזיקאי. ו'האוהל' יכול לשמש לנו תחליף של אלוהים לבית-הכנסת של אמנות". תערוכה זו (בה הציגו בין היתר האומן יצחק פרקנל יצירות מופשטות וקומפזציות של צורות גאומטריות לצד עבודות "לפי טבע", ושתי התערוכות הנוספות שהוצגו ב"אוהל" עד שנת 1928, נתפשו בעיני חוקרי תולדות האמנות הישראלית כאירוע המכונן את ההגמוניה של תל אביב בחיי התרבות, ואת הקישור שלה אל האמנות המודרנית הבינלאומית.
בניין התיאטרון

מבנה הקבע של התיאטרון נבנה בשנים 1937–1939 ברח' בילינסון 6, בעורפה של כיכר צינה, בשכנות למרכז קופת חולים וקולנוע חן ומול קולנוע תל אביב, מבני ציבור חשובים נוספים של אותן שנים. המבנה, שנקרא בית ארלוזורוב (ע"ש חיים ארלוזורוב), תוכנן על ידי האדריכל בוגר בית הספר באוהאוס אריה שרון, שאף נישא לשחקנית התיאטרון חיה סנקובסקי. המבנה נבנה בסגנון הבינלאומי והוא משמש דוגמה מופתית לתכנון מבנה תיאטרון בסגנון זה. המבנה שהוגדר על ידי העירייה כבניין לשימור מחמיר עמד נטוש מזה שנים רבות והתקיימו מאמצים ליזום את שיפוצו ושימורו. בין השאר נבחנו אפשרויות להסב את ייעוד המבנה לבניין מגורים או בית מלון תוך שימור מעטפתו החיצונית באופן מלא.
ביולי 2022, נפתח בבניין בית מלון בשם Backstage, מרשת מלונות אטלס.
גלריה

"דייגים" (1927)
כרזה להצגה "ירמיהו" (1936)
יהודה גבאי וג'ניה ברגר לפני אולם מוגרבי (1936)
מאיר מרגלית בתור "החייל האמיץ שווייק" (שנות ה-30 של המאה ה-20)
שחקני אהל במצרים (1938)
שלמה המלך ושלמי הסנדלר (1943)
"מעשה בחייט" (1947)
מבנה התיאטרון הנטוש לפני עבודות השימור, 2011
לקריאה נוספת

חיים שהם, ההסתדרות והאהל, להתהוותו של תיאטרון פועלים, הוצאת מכון גולדה מאיר, אוניברסיטת תל אביב וההסתדרות הכללית, נובמבר 1989
יהודה גבאי, תיאטרון "אהל": סיפור המעשה, מפעלי תרבות וחינוך, 1983
משה הלוי, דרכי עלי במות, הוצאת מסדה, 1955
ניצה סמוק, בתים מן החול, הוצאת משרד הביטחון - "בית ארלוזורוב, תיאטרון האהל", עמוד 316
הערות שוליים

↑  חיים שהם, ההסתדרות והאהל, להתהוותו של תיאטרון פועלים, הוצאת מכון גולדה מאיר, אוניברסיטת תל אביב וההסתדרות הכללית, נובמבר 1989 עמוד 40
↑  חגית הלפרין, המאסטרו, חייו ויצירתו של אברהם שלונסקי, תל אביב: הוצאת ספרית פועלים, הוצאת הקיבוץ המאוחד, מרכז קיפ, 2011 עמודים 291
↑  הלפרין, עמודים 293-294
↑  שמריהו גורליק, תיאטרון - "המעגל הלבן" מאת לי-הסינג טאא עברית: לאה גולדברג, הצגת בכורה ב"אוהל", הארץ, 23 בדצמבר 1936
↑  הרמן ס, "החייל האמיץ שווייק" - הצגת בכורה באוהל, הארץ, 25 בדצמבר 1935
↑  מרגלית־שווייק בפעם ה־700, למרחב, 21 ביולי 1960
↑  מרגלית שוב בדמות שווייק, דבר, 29 ביולי 1971
↑  מ. שמריהו, מו"מ למיזוג הבימה ואהל, מעריב, 10 ביוני 1958
↑  שלמה נקדימון, שכירי האוהל: זורקים אותנו לכלבים; המיזוג: נישול, חרות, 11 ביוני 1958
↑  "הבימה" דחתה את ההצעה לקלוט שחקנים מ"אהל", דבר, 13 ביוני 1958
↑  כוכבים, מעריב, 4 במרץ 1960
↑  קשה להרכיב צוות, מעריב, 29 ביוני 1960
↑  יוסף לפיד, התיאטראות שלנו בראשית העונה החדשה, מעריב, 21 בספטמבר 1960
↑  ראו: יגאל צלמונה, 100 שנות אמנות ישראלית, ירושלים: מוזיאון ישראל, 2010, עמוד 78
↑  דנה גוטרזון, ‏להרגיש בהצגה: ביקרנו במלון בקסטייג' במרכז תל אביב, באתר ‏מאקו‏, 27 ביולי 2022
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007266156405171  PLWABN: 9810701534605606  BnF: cb166342663 (data)  GND: 4247315-9  LCCN: n88265716  VIAF: 123709504   WorldCat (עם VIAF): 123709504
פרסי ג'קסון וזעם האלה המשולשת

| --- | --- |

כריכת הספר בעברית
 מידע כללי
 מאת:  ריק ריירדן
 שפת המקור:  אנגלית
 סוגה:  פנטזיה
 הוצאה
 הוצאה:  דיסני היפריון
 תאריך הוצאה:  24 בספטמבר 2024
 מספר עמודים:  288
 הוצאה בעברית
 תרגום:  יעל אכמון
 סדרה
 סדרת ספרים:  פרסי ג'קסון והאולימפיים
 ספר קודם:  פרסי ג'קסון וגביע האלים
פרסי ג'קסון וזעם האלה המשולשת (באנגלית: Wrath of the Triple Goddess) הוא רומן פנטזיה המבוסס על המיתולוגיה היוונית מאת ריק ריירדן שיצא לאור ב-24 בספטמבר 2024 על ידי דיסני היפריון. זהו הספר השביעי בסדרת פרסי ג'קסון והאולימפיים המתרחש לאחר אירועי הספר השישי בסדרה פרסי ג'קסון וגביע האלים.
עלילה

פרסי מחפש את מכתב ההמלצה השני שלו מהאלים היוונים כדי להתקבל לאוניברסיטת רומא החדשה. השני יגיע מהקטה, אלת הקסם. כדי לזכות במכתב, על פרסי וחבריו לשמור על חיות המחמד שלה – הקבה, שהפכה לכלבה מאיימת, וסופה (אנ'), מכשפה שהקטה הפכה לחמוס מבאיש – בזמן שהקטה עסוקה בענייני ליל כל הקדושים. בזמן שפרסי ואנבת' יוצאים לבית הספר, גרובר אנדרווד שותה שיקוי בטעם תות שהופך אותו לעז בר פרועה, והוא משמיד כל מה שעומד לנגד עיניו. הקבה וסופה בורחות. כעת על פרסי וחבריו למצוא את חיות המחמד ולשקם את הבית לפני שהקטה תחזור.
דמויות > דמויות ראשיות

פרסי ג'קסון – בנו של פוסידון ובן זוגה של אנבת'.
אנבת' צ'ייס – בתה של אתנה ובת זוגו של פרסי.
גרובר אנדרווד – סאטיר וחבר טוב של פרסי ואנבת'.
רקע

פרסי ג'קסון וזעמה של האלה המשולשת הוכרז על ידי ריירדן ב-26 בספטמבר 2023, באירוע השקה של הספר השישי בסדרה פרסי ג'קסון וגביע האלים. ב-18 בינואר 2024, אמנות העטיפה הוכרזה לצד תאריך היציאה הסופי של הפרויקט. אמנות העטיפה נעשתה על ידי ויקטו נגאי. הספר יצא ב-24 בספטמבר 2024.
הפועל ראשון לציון (כדורסל נשים)

הפועל ראשון לציון הוא מועדון כדורסל נשים ישראלי מהעיר ראשון לציון, המשחק בליגת העל.
מלבד קבוצת הנשים הראשונה אשר נמצאת בליגה הבכירה, פתחה ב-2010 האגודה 8 מרכזים של בית ספר לכדורסל. 
בנוסף קיימת באגודה מחלקת נערות, עם קבוצות נערות א', נערות ב' וילדות ו-4 קבוצות נשים ארצית. בסה"כ פעילות באגודה כ-300 בנות בכל הגילאים.
הקבוצה הוקמה בשנת 2004 ובשלוש השנים בליגה הארצית הייתה רחוקה משחק אחד מלהעפיל ללאומית. 
בסופו של דבר, לקראת תום הפגרה ולאחר ש"הפועל מטה יהודה" ויתרו על העלייה, הועלתה הקבוצה ללאומית.
בליגה הלאומית שיחקה הקבוצה במשך שלוש עונות. ובעונת 2009/10 הפסידה בסדרת הגמר להפועל מעגן מיכאל 2-1, ונשארה בלאומית. בתום העונה, בדומה לעליית הליגה הקודמת, הוקפצה הקבוצה לליגת העל במקומה של אס"א ירושלים, שוויתרה על השתתפותה בליגה.
בקיץ 2010, אחרי 4 שנים נפרדה הקבוצה מאפי בינשטוק, המאמן שהעלה את הקבוצה מהליגה הארצית, עד ההתמודדות על העלייה לליגת העל. במקומו הוחתמה בקבוצה מאמנת נבחרת הנערות שירה העליון, לה הייתה זו התנסות ראשונה באימון קבוצת נשים.
את עונת 2010/11 סיימה הפועל ראשון לציון במקום החמישי בליגת העל לנשים. את עונת 2011/12 סיימה הקבוצה במקום השביעי באותה הליגה.
עונת 2012/13 נפתחה בראשון לציון עם 6 הפסדים רצופים. בהמשך העונה הקבוצה התאוששה, החתימה את השחקנית ה-WNBA ריקוואנה וויליאמס, ניצחה 8 משחקים וסיימה את העונה במקום השישי (המקום הראשון בבית התחתון).
את עונת 2013/14 פתחה הפועל ראשון לציון עם 8 שחקניות בלבד. לאחר רצף הפסדים בפתיחת העונה, החליפה הקבוצה 2 מהשחקניות הזרות והחתימה שתי שחקניות חיזוק ישראליות. הקבוצה העפילה בסוף העונה הרגילה לבית העליון של הפלייאוף וסיימה את העונה במקום החמישי. 
לקראת עונת 2014/15, התאחדה מחלקת הנערות של הפועל ראשון לציון עם מחלקת הנערות של מכבי ראשון לציון (כדורסל).
שחקניות הקבוצה (2015/16)

קטיה אברמזון
קרן נחמה
אופיר לביא
אשלי שילדס
ג'ניפר אוניל
קאריזמה פן
הדר לוי
עדן פורת
שחקניות הקבוצה (2015/16) > צוות ניהולי ומקצועי

יו"ר הקבוצה - רועי סבג
מנהל קבוצה - דורית אהרון, רמי סבג
תארים והישגים

גביע המדינה :
זכייה (1): 2021/2022
הערות שוליים

↑  רענן וייס, הפועל ראשל"צ הובסה בידי אליצור רמלה, באתר ynet, 6 בפברואר 2011
↑  טבלת ליגת העל נשים 2012/13 (ארכיון)
↑  לי נוף, ‏משתבחת: הפועל ראשל"צ מתכוננת לעונה החדשה, באתר ONE‏, 16 באוגוסט 2014
ישראל אייכלר

ישראל יצחק אייכלר (נולד בד' בניסן ה'תשט"ו, 27 במרץ 1955) הוא חבר הכנסת ויו"ר סיעת יהדות התורה מטעם מפלגת אגודת ישראל, יו"ר ועדת העבודה והרווחה וסגן יושב ראש הכנסת. עסקן מרכזי בחסידות בעלז, עיתונאי ופובליציסט ישראלי-חרדי.
קורות חיים

אייכלר נולד בירושלים. אביו, מנשה אייכלר, היה פעיל בלח"י ולאחר קום המדינה שירת בצנחנים. הוא למד במוסדות חסידות בעלז, בהם כולל להוראה "מחזיקי הדת".
משנת 1980 ערך אייכלר את שבועון חסידות בעלז, "המחנה החרדי". בנוסף, היה בעל טור קבוע בשבועון "משפחה". במשך מספר שנים הגיש ברדיו קול חי את "כנסת ישראל", תוכנית יומית העוסקת באקטואליה, ובה הציג את דעותיו. משנת 1995 הוא ראש "המרכז להסברה יהודית" ומרצה בו. הוא מוכר בציבור החילוני בזכות השתתפותו בתוכניות אקטואליה בטלוויזיה. הוא בלט במיוחד בתוכנית "פופוליטיקה", שבה השתתף לצד העיתונאים אמנון דנקנר ויוסף לפיד (לימים יו"ר מפלגת שינוי) וגם לצד שלי יחימוביץ` (אז עיתונאית).
אייכלר נשוי לבתו של חיים שמואל אייזנטל (חסיד סלונים), אב ל-14 ומתגורר בירושלים. אחד מבניו הוא העיתונאי דב אייכלר. אחיו הוא העיתונאי ושדרן הרדיו יעקב אייכלר.
קריירה פוליטית

בשנת 2003 נבחר אייכלר לראשונה לכנסת כנציג חסידות בעלז. שימש כיושב ראש הוועדה לפניות הציבור. בעקבות הסכם רוטציה פנימי של יהדות התורה התפטר מהכנסת בפברואר 2005. בפברואר 2006 התנגד לקבלת המקום השישי ברשימת יהדות התורה לכנסת ה-17, בשל חוסר רצונו לכהן שוב ברוטציה. בעקבות כך, שובץ יעקב כהן, איש חסידות גור במקום זה.
בבחירות לכנסת ה-18 שובץ אייכלר במקום השישי ברשימת יהדות התורה. לפי הסכם רוטציה הוא חזר לכהן בכנסת ביום 6 בפברואר 2011, במקום חבר הכנסת מאיר פרוש. בבחירות לכנסת ה-19 נכנס שוב לכנסת ברשימת יהדות התורה, כאשר הוא משובץ במקום השישי מבין שבעה המנדטים שקיבלה מפלגתו. גם בבחירות לכנסת ה-20 נכנס לכנסת מהמקום השישי. ב-2017 מונה לסגן יושב ראש הכנסת.
בשלוש מערכות הבחירות הבאות, לכנסת ה-21, ה-22 וה-23, שובץ במקום השביעי, נכנס ומונה לסגן יושב ראש הכנסת. בבחירות לכנסת ה-24 הוצב במקום ה-6 ברשימת יהדות התורה לכנסת. בקדנציה הזו, סיעתו הייתה באופוזיציה ואייכלר כיהן מטעמה כחבר בוועדת הפנים והגנת הסביבה, ועדת חוץ וביטחון, הוועדה המיוחדת לפניות הציבור ובוועדה המיוחדת לענייני החברה הערבית.
לקראת הבחירות לכנסת ה-25, נוצר קרע ביהדות התורה עקב סוגיית החינוך של חסידות בעלז, אותה אייכלר מייצג. הקרע איים לפלג את הרשימה, אך לבסוף בספטמבר 2022 הושגו הבנות בין הצדדים. אייכלר הוצב במקום ה-7 ברשימה המאוחדת בעקבות הסכם הרוטציה בין המפלגות ונבחר לכהונה נוספת.
אייכלר ידוע בכך שהוא מרבה לבטא עמדות חרדיות שמרניות בחדות ובישירות: הוא משתלח כסדרו בשלטון הציוני, במגזר החילוני ובגורמים ליברליים כמו בית המשפט הגבוה, עיתונאים והתנועה הרפורמית. הוא האשים אותם בין היתר בהתנכרות ליהדות ושנאת ישראל היוצאת לפועל במה שהוא רואה כרדיפת החרדים, וכינה אותם אנטישמים, חולי נפש וכדומה.
פרסומים

מאמר שבועי בנושא השקפה יהודית בשבועון המחנה החרדי
הספר כמלאך הניצב על ראש דרך, על רבי שלום רוקח, האדמו"ר הראשון מבעלז, ירושלים תשנ"ה
קונטרסים וחוברות
סיפורים ומאמרי פובליציסטיקה