stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
חזנות
הערות שוליים

↑  א.צ אידלסון, תולדות הנגינה היהודית, ברלין: דביר, 1924
↑  י. וינברגר, שירת הקודש והחזנות, תל אביב: הוצאת המחבר, 1998
↑  נתן כהן, התפתחות החזנות במזרח אירופה במאה ה-19, ירושלים: מחקרי ירושלים בפולקלור יהודי, 2010, עמ' כרך כ"ה, עמ' 87-112.
↑  אדווין סרוסי, מסורת וחידוש בחזנות האשכנזית, 2002, עמ' מוזיקה בישראל עמ' - 145-167
↑  אליהו שלייפר, החזנות בישראל, ירושלים: ראובן מס, 1992
↑  יהושע מזרחי, עולם החזנות, תל אביב: ידיעות אחרונות, 2001
↑  וגם פייט. אמנם זה בעיקר לכתוב הטקסט
↑  Abraham Z Idelsohn, Jewish Music in its Historical Development, 1992, עמ' 131-135
↑  חנוך אבנרי, המסורת האשכנזית של הפזמון המקראי בין השנים 1500-1900, ישראל: אוניברסיטת תל אביב, 1971, עמ' 45-48
↑  אריק ורנר, קול עדיין נשמע: שירי הקודש של יהודי אשכנז, ארה"ב: הוצאת אוניברסיטת פנסילבניה, 1976, עמ' 89-92
↑  Lerne heskes, דרכון למוזיקה יהודי: ההיסטוריה, המסורות והתרבות שלה, ארה"ב: Greenwood Publishing Group, 1994, עמ' 56-58
↑  אליהו שלייפר, החזן שלמה זולצר והשפעתו מימיו ועד היום (הרצאה בכינוס השנתי השלושים וששה למוסיקה יהודית, חנוכה תשנ"ה), דוכן: מאסף למוסיקה יהודית י"ד, תשנ"ו, עמ' 144-151
↑  ג'פרי גולדברג, העידן המודרני של המוזיקה היהודית: סולצר ורפורמה, אנגליה: אוניברסיטת אוקספורד, 2000, עמ' 123-127
↑  יוסף א' לוין, שיר בית הכנסת באמריקה, ישראל: כתר, 1989, עמ' 78-82
↑  Jeffrey A Summit, שיר האדון בארץ זרה: מוסיקה וזהות בפולחן יהודי עכשווי, אנגליה: הוצאת אוניברסיטת אוקספורד, 2000, עמ' 34-37
↑  אליהו שלייפר, המאבק נגד המוסיקה של זולצר ולבנדובסקי במאה העשרים, דוכן: מאסף למוסיקה יהודית ט"ו, תש"ס, עמ' 152-167
↑  אהרון מ' רוטמולר, המוזיקה של היהודים: הערכה היסטורית, Thomas Yoseloff Publisher., 1967, עמ' 156-160
↑  פרנסיס ל. כהן, מדריך למוסיקה בבית הכנסת, הוצאת כתב, 1987, עמ' עמ' 89-93
↑  ד. צמח, תולדות המוזיקה היהודית בארצות הברית, הוצאת מאגנס, 2010, עמ' עמ' 125-140
| חיי הקהילה היהודית |
| --- | --- | --- |
| תפקידים על-קהילתיים | חכם באשי • שד"ר • אדמו"ר • גדול הדור • רב ראשי |  |
| תפקידים מקומיים | מרא דאתרא • רב • דיין •  פרנס • שליח ציבור • גבאי • גבאי צדקה • בעל קורא • מוהל • שוחט • מלמד • דרשן  • סופר סת"ם • בלנית • משגיח • משגיח כשרות |  |
| מוסדות | תלמוד תורה • ישיבה • ישיבה קטנה • ישיבה גדולה • כולל אברכים • מקווה • בית כנסת • בית מדרש • חברה קדישא |  |
| דברים שבקדושה | מניין • היכל/ארון קודש • חזנות • תפילת עמידה • שחרית • מנחה • ערבית • מוסף • קריאת התורה • שמע ישראל • ברכה • קידוש • רשימת תפילות וברכות |  |
| ניהול חיי הקהילה | בית דין • תקנות הקהילה • פדיון שבויים  • כתב מגידות |  |
| תפקידים היסטוריים | אב הכנסת |  |
כלי קודש ופרנסים • מוסדות יהודיים
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007283194005171  GND: 4323418-5  LCCN: sh85019818  NKC: ph497324 
מקהלת בית הכנסת בקאליש, פולין, לפני מלחמת העולם השנייה
אל האצולה הנוצרית של האומה הגרמנית

.
אל האצולה הנוצרית של העם הגרמני (בגרמנית: An den christlichen Adel deutscher Nation) היא אחת משלוש מסכות כתובות גרמנית (שהייתה השפה המדוברת, בניגוד ללטינית שבה נכתבו רוב האיגרות) שכתב מרטין לותר ב־1520. המסכת מיועדת לאצולת העם הגרמני (ובפרט לנסיכים הגרמנים), ובה הוא קורא להם לתקן את דתם. המסכת מגדירה לראשונה את דוקטרינת שתי הממלכות (ובכך דוחה את עדיפות הכוח הרוחני על הארצי), דוחה את בכורת האפיפיור ואת עליונותו על הקונציל, וכן מדגישה את עיקרון כמורת כל המאמינים.
המסכת נכתבה בתקופה הפורמטיבית של הלותרניות (1517-1521) והיא מסמלת שינוי בעמדתו של לותר ממי שכוחות הכנסייה פועלים עליו למי שמתנגד אליהם באופן פעיל. באיגרת זו, שנקראת גם "תרועה בחצוצרת המלחמה", לותר מעלה על הכתב בפעם הראשונה את הרעיון שהקרע בינו לבין הכנסייה הקתולית הרומית גדול מכדי גישור.
הקשר היסטורי

בשנת 1516 הגיע לוויטנברג מוכר שטרי מחילה מטעם האפיפיור, שמטרתו למכור מספיק שטרות על מנת לגייס כספים לבנייה המחודשת של בזיליקת פטרוס הקדוש ברומא. בתגובה לכך, ב־31 באוקטובר 1517 כתב לותר מכתב לבישוף הממונה עליו, אלברט ממיינץ המביע מחאה על מכירת השטרות ובו גם עותק של מה שנודע אחר כך כ־95 התזות. בשלב זה של פעילותו, לותר עוד לא התכוון להתעמת עם הכנסייה אלא לפתוח פולמוס תאולוגי כמקובל ובטון "חוקר ולא דוגמטי" על אף שכמה מהתזות נראות כקוראות תיגר על הכנסייה.
בשנת 1519 השתתף בפולמוס (דיספוטטיו) של לייפציג, שנערך בין יוהאן אק, תאולוג סכולסטי קתולי, ואנדראס קרלשטאדט, תאולוג שבהמשך יצטרף לרפורמציה הפרוטסטנטית. ביולי 1519, הגיע לותר ללייפציג ובהמשך הצטרף לדיון בהזמנת אק. בפולמוס נפגש לותר עם הומניסטים כמו ארסמוס מרוטרדם, והשפעתם ניכרת בכתביו. בנוסף, הוא פגש מכרים של האביר אולריך פון הוטן שהשפיעו על האביר פרנץ פון זיקינגן שהציע ללותר הגנה בטירותיהם אם יצטרך לברוח מסקסוניה.
ב־15 ביוני 1520, הוציא האפיפיור לאו העשירי את הבולה האפיפיורית Exsurge Domine (קום אדוננו), שבה הוא איים על לותר בנידוי אם לא ייסוג מעמדתו בקשר לשטרי המחילה ודוקטרינות נוצריות אחרות. בחודש אוגוסט של אותה השנה התפרסמה המסכת.
תוכן המסכת

המסכת מתחילה בהקדמה ואחריה מתחלק הדיון לשלושה חלקים: "שלוש החומות של אנשי רומא", "על הדברים שידונו במועצות" ו"עשרים ושבעה סעיפים על הרפורמציה של השדרה הנוצרית".
תוכן המסכת > ההקדמה

את המסכת הוא ממען לאצולה הגרמנית ופותח בהתנצלות סמלית על שהוא פונה אליהם כ"אדם פרטי ועני". מטרת הפנייה המוצהרת היא להביא לידיעתם את כל ה"רעות שהחריפו". הוא קושר את פנייתו לעלייתו של הקיסר הרומי הקדוש החדש, קרל החמישי שהיה בן 20 עם שליחת המסכת וישב פחות משנה על כס האימפריה.
הוא מאשים את ה"אפיפיורים ואנשי רומא" בהחדרת "המלכים בבלבול" "בעזרת השטן" וקורא להם להיות יראי אלוהים במקום להאמין בכוחם החילוני.
תוכן המסכת > שלוש החומות של אנשי רומא

שלושת החומות של אנשי רומא הן עקרונות יסוד שבנתה הכנסייה כדי "להגן" על עצמה כך ש"איש לא יוכל לתקן אותה". החומה הראשונה היא עליונות הסמכות הרוחנית־דתית על החילונית־זמנית. החומה השנייה היא בלעדיות האפיפיור על פרשנות כתבי הקודש. החומה השלישית בלעדיות האפיפיור על זימון ועידות אקומניות (קונצילים).
תוכן המסכת > שלוש החומות של אנשי רומא > החומה הראשונה

בדיונו על החומה הראשונה, לותר מבקר את ההפרדה בין הרשות החילונית לרשות הדתית. הוא מוחה על עצם העובדה שהרשויות מופרדות רק בעצם המשרה ומבקש לערער את סמכות הכנסייה.
באמצעות ציטוטים של פטרוס הקדוש וחזון יוחנן, הוא מראה שהטבילה היא זו שהופכת את המאמין לכומר ומעצם כך הופכת את הכמרים לנושאי תפקידים בלבד. על מנת להדגים את טענתו, לותר מדבר על "עשרה אחים, יורשים שווים לכתר אביהם המלך" שנדרשים "לבחור אחד מביניהם שישלוט על הירושה" ומציין שהתוצאה תהיה ש"כולם יישארו מלכים בעלי כוח שווה, על אף שאחד יישאר למשול". לותר קורא איפוא לבחירת הכמרים בידי בחירי ציבור שכן "אם דבר משותף לכול, אין אדם יכול לקחת אותו לחזקתו בלי רצון הקהילה וציוויה". מכאן יוצא עיקרון כמורת כל המאמינים וכן דוקטרינת שתי הממלכות.
תוכן המסכת > שלוש החומות של אנשי רומא > החומה השנייה

הסמכות האפיפיורית הבלעדית לפרש את כתבי הקודש היא החומה השנייה המגנה על הכנסייה, לפי לותר, ולכן חלק זה של המסכת הוא היבט נוסף של כמורת כל המאמינים. הבעיה שמעלה לותר היא חוסר הוכחה לסמכות שכזו בכתבי הקודש עצמם. זהו ניסיון נוסף לערער את סמכות הכנסייה, שכן הסמכות האפיפיורית ושל הפקודים תחתיו מתבססת על החזקתו בידע דתי עליון.
תוכן המסכת > שלוש החומות של אנשי רומא > החומה השלישית

הדיון בחומה השלישית הוא הסיבה לדיון המורחב בוועידות בהמשך. לותר טוען כי הכנסייה הגנה על עצמה באמצעות מתן בלעדיות על כינוס ועידות העוסקות בנושאי דת לאפיפיור במקום לאפשר גם להדיוטות להצביע על כשלים ובעיות בתחום הרוחני. הוא מציע להעניק ל"רשויות החילוניות" את הזכות לכנס ועידות שכן הם "נוצרים־עמיתים, כמרים־עמיתים, החולקים רוח אחת וכוח אחד בכל הדברים ו[לכן] הם צריכים לשמש בתפקיד שהעניק להם אלוהי".
עניין הדת והמדינה ברפורמציה היה נושא טעון. הלותרנים האמינו בעיקרון "שתי הממלכות" ("שתי הממשלות" בדיבורו של לותר), כלומר שלכנסייה לא תהיה סמכות אזרחית ולנסיכים לא תהיה מעורבות בגאולת נשמות. מדובר בהרחבה של מודל "עיר האלוהים" של אוגוסטינוס (ובכך רואים גם השפעה של ההומניזם על פעילותו של לותר). אך לא כולם הסכימו עם דעה זו, כפי שניתן לראות במכתב של אנונימי תושב נירנברג בשם "האם לממשלה החילונית הזכות להניף החרב בענייני אמונה?". העוקבים של ז'אן קלווין, למשל, האמינו בתאוקרטיה יחד עם חלק מהאנבפטיסטים. חלק גדול אחר מהאנבפטיסטים האמינו בהפרדת הדת מהמדינה בצורה מוחלטת ואף דחו סמכות חילונית, לפי פסוקים מהברית החדשה כמו יוחנן 18:36 ומתי 22:21.
נוסף על כך, הוא מביא כסימוכין לכך שראוי לתת לרשות את הסמכות לכנס ועידות בכך שקיסרים של האימפריה הרומית (כמו קונסטנטינוס הגדול) כינסו גם הם ועידות כנסייתיות.
תוכן המסכת > על הדברים שידונו בוועידות

בחלק זה של המסכת מונה לותר עניינים שיש להביא בפני הוועדות.
העניין הראשון הוא ש"ראש הנצרות", ש"מתגאה בהיותו יורשו של פטרוס הקדוש", "חי בפאר ארצי שאף קיסר או מלך יכול להשתוות לו". הוא טוען שהאפיפיור צריך לחיות בפשטות כדי להידמות לפטרוס הקדוש ולישוע, שכן "משרתו צריכה להיות כלום מלבד לבכות ולהתפלל בהתמדה ... ולהוות דוגמה לענווה מלאה".
אחרי הביקורת על פאר האפיפיור, לותר מעלה את תפקיד החשמנים לביקורת. הוא טוען כי החשמנים רק עסוקים בצבירת רווח, ולכן אינם עובדים את אלוהים. בשל החוסר בעבודת האלוהים, "הערים דעכו והמדינה והעם נהרס".
לותר בשלב זה ממשיך לדבר על מסר גרמני־ספציפי (תוך השפעה הומניסטית בעלת גוון פטריוטי ושל המקומיות [regionality] של העולם בימי הביניים בדבריו על העושר החשמני. הוא מנבא עתיד דומה לגרמניה כמו ל"איטליה המיובשת".
באותו קו מנחה, לותר מעלה לביקורת את כמות האנשים המשרתים את האפיפיור במדינת האפיפיור. הוא אומר ש"גם אם ניקח תשעים ותשעה חלקים מחצר האפיפיור ונשאיר רק מאית, עדיין תהא החצר גדולה מספיק כדי לענות על שאלות אמונה". הוא מוחה, שוב ברוח פוליטית, על הכסף הרב שמשלמת גרמניה לאפיפיורים ואף מאשים את האפיפיורות ברמאות בגביית הכסף, למשל שימושם באמתלה של גיוס כספים למסע צלב נגד העותמאנים לאחר כיבוש קונסטנטינופול.
תוכן המסכת > עשרים ושבעה סעיפים על הרפורמציה של השדרה הנוצרית

מובאים להלן עיקרי עשרים ושבעה הסעיפים:
"על הנסיכים, האצילים והערים לאסור במהירות על נתיניהם לשלם את ה־annates (מס שנתי המוגש לקופת האפיפיור)".
"על האצולה הגרמנית להתקומם נגד האפיפיור כאויב משותף ומשמיד הנצרות, למען גאולת הנשמות המסכנות שרודנות שכזו חייבת להרוס".
"יש לצוות בחוק אימפריאלי שאף גלימה אפיסקופלית ואף אישוש לאף מינוי לא יגיע מרומא להבא".
"יש לצוות כי אף עניין חילוני לא יוגש לרומא, אלא על כל העניינים הללו יש להשאיר לשיפוט הרשויות החילוניות".
"אף רווח לא יילקח על ידי רומא".
"ה־casus reservati (כלומר מתן מחילה על ידי כומר) יוסרו..."
"הכס הקדוש צריך להסיר את כל המשרות האפיפיוריות, ולהיפטר מקהל השרצים הזוחלים ברומא, כך שמשרתי האפיפיור יוכלו להיתמך מכיסו הפרטי של האפיפיור בלבד."
"השבועות האיומות שבהן מוכרחים הבישופים, מבלי שום זכות, להישבע לאפיפיור, שלו הם קשורים כמו משרתים ... צריכות להיות מוסרות".
"אסור שיהיה לאפיפיור כוח על הקיסר, מלבד למשוח אותו במזבח".
"האפיפיור צריך להוציא ידו מהצלחת, ולא לטעון לסמכות מלכותית על נאפולי ועל סיציליה.
"יש להפסיק לנשק את רגלי האפיפיור".
"יש להפסיק עם העליות לרגל לרומא".
"וכעת אנו מגיעים לקהל הגדול שמבטיח הרבה ועושה מעט... יש להפסיק לבנות מנזרים..."
"וְהֶגְמוֹן הָעֵדָה צָרִיךְ לִהְיוֹת בְּאֵין דֹּפִי בַּעַל־אִשָּׁה אַחַת... וִיהִי מַנְהִיג אֶת־בֵּיתוֹ בְּטוֹב וּמַדְרִיךְ אֶת־בָּנָיו לְמִשְׁמַעְתּוֹ בְּכָל־הַיּשֶׁר."
"אסור לי לשכוח את קהילות הכמרים המסכנות..." (עוד בגנות הצליבט).
"זה גם נכון להסיר את כל הפסטיבלים השנתיים, התהלוכות והמיסות למתים".
"יש גם להסיר עונשים מסוימים שמטיל החוק הכנסייתי... נידוי לא ישומש אלא במקרים שבהם מצווים כתבי הקודש..."
"יש להסיר את ימי כל הקדושים, ולהשאיר רק את יום ראשון... מלבד הרשעות הרוחנית הזו, ימי הקדושים גורמים לאדם ... להפסיד יום עבודה ולבזבז יותר מהרגיל".
"דרגות מערכות היחסים שבהן נישואים אסורים צריכות להשתנות". (הכוונה בייחוד לנישואין בין סנדקים לילדים שלהם הם משרתים סנדקים)
"את הקפלות והכנסיות ... יש להשמיד, כמו אלו שעולים אליהן לרגל. הו! כמה מחשבה יש לבישופים שמאפשרים את המצאות השטן האלו ומרוויחים מהן! ... הנסים שנעשו שם הוכחו להיות כלום."
"אחד מהצרכים הדחופים ביותר שלנו הוא להסיר את הקבצנות כולה מהנצרות... צריך להיות אחראי או שומר שיכיר את כל העניים, ידווח למועצת העיר, או לכומר, על דרישותיהם..."
"יש גם לפחד מכל המיסות שהוקמו בקהילות הכמרים." (מדובר בגנות הסקרמנטים שאינם טבילה ואוכריסטיה.
"ובאשר לאחוות, יחד עם שטרות המחילה, הקלות ללנט, ומיסות, וכל הדברים האלו - הסירו אותם והטביעו אותם; אין טוב בהם".
"עלינו להתגבר על המינים עם ספרים ולא עם אש".
"האוניברסיטאות גם הן דורשות תיקון יסודי".
"אני יודע היטב שההמון הקתולי יתנגד ויעמיד פנים בקול רם שהאפיפיור לקח את האימפריה הרומית הקדושה מהקיסר היווני ונתן אותה לגרמניה, ובשל חסד וזכות זו עליו לקבל כניעה ותודה וסוגים אחרים של תמורה מן הגרמנים... אין ספק שהאימפריה הרומית האמיתית, שעליה דיברנו הנביאים, הושמדה מזמן..."
"הבה נשקול את בעיות השדרות החילוניות: ראשית, אנו דורשים חוק כללי והסכמת האומה הגרמנית נגד שפע ורהבתנות בלבוש... כמו כן, מן ההכרח באופן דומה לאסור את השימוש בתבלינים... אך אין ספק, הביש הגדול ביותר של הגרמנים הוא הקנייה בנשך... ויש גם העודף באוכל ובשתייה... ולבסוף, האין זה דבר נורא שאנו הנוצרים מחזיקים בתי בושת ציבוריים, על אף שכולנו נשבעים לצניעות עת טבילתנו?"
השפעת המסכת

פרסום המסכת הוביל לשבירת ההפרדה בין התחום הרוחני והתחום החילוני וכן ביטול העליונות של הרוחני על החילוני, ובכך הוביל לשינוי מהותי בחיי המאמינים: מעתה יש להם שליטה על אמונתם.
אך המסכת הובילה לעליית יותר שאלות מתשובות וגם תגובות ראקציונריות. השינוי הגדול בין סמכות רוחנית אבסולוטית של הכנסייה לחוסר סמכות מוחלט הכה גלים ברחבי אירופה, אך בסופו של דבר ידו של לותר הייתה על העליונה. שאלות שעלו כללו את כמות הכוח שתקבל הסמכות החילונית וכן האם העקרונות שמעלה לותר עצמו כולם נכונים, ובסופו של דבר כמורת כל המאמינים איפשרה לזרמים נוצריים רבים נוספים להכות שורשים באירופה הפרוטסטנטית (בעיקר מרכז אירופה וצפון היבשת).
מבחינה פוליטית, דוקטרינת כמורת כל המאמינים המבטלת את עליונות האפיפיור קרצה לנסיכים שרצו להגדיל את עצמאותם. בנוסף לחלק הצפוני של גרמניה המודרנית, גם שוודיה ואנגליה ניצלו את המומנטום הלותרני כדי להתנתק מהכנסייה, אך על רקע פוליטי ולאו דווקא תאולוגי. המגמה של דעיכת הכוח האפיפיורי במדינות אירופה החלה בראשית העת החדשה במונרכיות החדשות כמו צרפת וספרד, שקיבלו את אישור האפיפיור למנות בישופים מטעם המדינה. העצמאות הזו במדינות הובילה דווקא לשימור הקתוליות ולדחיית הפרוטסטנטים שכן הדת הקתולית הייתה גורם שמחזק את השלטון.
מבחינה חברתית, היו מי שפירשו את דוקטרינת כמורת כל המאמינים באופן אחר מלותר. דוגמה לכך היא מרד האיכרים הגרמני של שנת 1525, שהושפע חלקית מרעיונותיו של לותר. לותר גינה את המרד וקרא לאצולה הגרמנית לדכא אותו.
הערות שוליים

↑  כל הציטוטים בתרגום אור־אל ביילינסון מהגרמנית
↑  כך קרא לה יוהאן לאנגה, תאולוג בן־דורו של לותר
↑  Lewis W. Spitz, The Renaissance and Reformation Movements, Revised Ed. (St. Louis: Concordia Publishing House, 1987), 338.
↑  Hillerbrand, Hans J. "Martin Luther: Indulgences and salvation," Encyclopædia Britannica, 2007.
↑  Preus, Daniel. "Luther and Erasmus: Scholastic Humanism and the Reformation." Concordia Theological Quarterly 46, no. 2-3 (1982): 222.
↑  Jackson, Samuel Macauley. The New Schaff-Herzog Encyclopedia of Religious Knowledge: Embracing Biblical, Historical, Doctrinal, and Practical Theology, and Biblical, Theological, and Ecclesiastical Biography from the Earliest times to the Present Day. Based on the Third Edition of the Realencyklopädie Founded by J.J. Herzog, and Edited by Albert Hauck. Grand Rapids, Mich.: Baker, 1951. 71. Print.
↑  הכוונה לנוצרים הנאמנים לכנסייה הקתולית הרומית.
↑  Tracy, James D. Luther and the Modern State in Germany. Kirksville, Mo.: Sixteenth Century Journal Publishers, 1986. 48.
↑  בתרגום החברה לכתבי הקודש בישראל: הֵשִׁיב יֵשׁוּעַ: "מַלְכוּתִי אֵינֶנָּה מִן הָעוֹלָם הַזֶּה. אִלּוּ הָיְתָה מַלְכוּתִי מִן הָעוֹלָם הַזֶּה, הָיוּ מְשָׁרְתַי נִלְחָמִים שֶׁלֹּא אֶמָּסֵר לְרָאשֵׁי הַיְּהוּדִים; אֶלָּא שֶׁכָּעֵת מַלְכוּתִי אֵינֶנָּה מִפֹּה."
↑  בתרגום פרנץ דליטש: וַיֹּאמְרוּ אֵלָיו שֶׁל־קֵיסַר וַיֹּאמֶר אֲלֵיהֶם לָכֵן תְּנוּ לְקֵיסַר אֵת אֲשֶׁר לְקֵיסַר וְלֵאלֹהִים אֵת אֲשֶׁר לֵאלֹהִים.
↑  האיגרת הראשונה אל טימותיוס 3:2-4, בתרגום דליטש.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4629022-9  LCCN: n2003075700  VIAF: 178762835   WorldCat (עם VIAF): 178762835
M-75

ערך זה עוסק ברקטה של ארגון החמאס. אם התכוונתם לנגמ"ש אמריקאי, ראו .
| --- | --- |

 מידע בסיסי
 ייעוד:  ארטילריה רקטית 
 ארץ ייצור:  רצועת עזה
 יצרן:  גדודי עז א-דין אל-קסאם (חמאס)
 שימוש ראשון:  15 בנובמבר 2012
 מלחמות ומבצעים:  מבצע עמוד ענן מבצע צוק איתן העימותים בגבול ישראל–רצועת עזה (2018–2019) מבצע שומר החומות מלחמת חרבות ברזל
 גרסאות:  M-90 (לטענת חמאס)
 ממדים
 קוטר:  8 אינץ' (200 מילימטרים)
 ביצועים
 מהירות:  הגעה ליעד בכ-3 דקות לאחר השיגור
 טווח:  בין 70 ל-75 ק"מ מרצועת עזה לעבר שטחי ישראל, 90 ק"מ בדגם משופר מ-2019
 
M-75 היא רקטת 8 אינץ' (200 מילימטרים) ארוכת טווח מייצור עצמי של ארגון החמאס. הרקטה מגיעה לטווח של 70–75 קילומטר, ובעת שיגור מרצועת עזה מסוגלת לפגוע בין היתר בתל אביב ובירושלים. ראש הנפץ של הרקטה נושא מקסימום 10 קילוגרם חומר נפץ.
היסטוריה

הרקטה נכנסה לשימוש לראשונה בנובמבר 2012 במהלך מבצע עמוד ענן, עת שוגרה לעבר ירושלים ותל אביב. ב-16 בנובמבר 2012, במהלך מבצע עמוד ענן, שוגרה רקטה שכזו לעבר ירושלים ונפלה במזרח גוש עציון.
לפי עלי ברכה, נציג חמאס בלבנון, הרקטה היא גרסה מקומית של פג'ר 5, אשר מיוצרת בעזה עם
טכנולוגיה שמקורה באיראן.
שם הרקטה מייצג את טווח ההגעה שלה בצירוף ראשי תיבות שם משפחתו של איבראהים מקאדמה, מראשי הזרוע הצבאית של החמאס שנהרג בסיכול ממוקד על ידי צה"ל בשנת 2003.
כמו יתר הרקטות שבשימוש החמאס, בהן הפג'ר 5 המגיעה לטווח של עד 75 קילומטר וה-M-302, גם ה-M-75 אינה מצוידת במערכת הנחיה ולכן דיוק הפגיעה שלה במטרות מוגבל, אך הטווח המוגדל שלה הופך אותה לאפקטיבית יותר מיתר הקסאמים שברשות הארגון. הרקטה הפכה לסמל לניצחון עבור החמאס, ובעת חגיגות ה-25 שנה להקמתו הציג הארגון דגם קרטון ענק של הרקטה, וכן הושקו בושם שנושא את שם הרקטה וכיכר בעזה על שמה.
במהלך מלחמת חרבות ברזל חשף החמאס רקטה חדשה מדגם M-90, שהיא ככל הנראה שיפור של ה-M-75 בה הוגדל טווח הירי ל-90 קילומטרים. רקטות מסוג זה שוגרו לראשונה לאזור המרכז ב-8 בדצמבר בשעות הערב. בליל השנה החדשה 2024 בדיוק בחצות, שיגר החמאס מטח של רקטות M-90 לכיוון המרכז, שיורטו על ידי מערכת קלע דוד.
ראו גם

קסאם
פג'ר (רקטה)
כיפת ברזל
הערות שוליים

↑  יואב זיתון, חמאס מייצר רקטות המסוגלות להגיע לגוש דן, באתר ynet, 15 ביולי 2013
↑  אליאור לוי, מהקסאם ל"גיהנום של אשקלון": כך שדרגו ארגוני הטרור את האיום הרקטי מרצועת עזה, באתר ynet, 7 במאי 2021
↑  אהוד יערי, ‏חמאס פרסם סרטון: "ירי לכנסת הציונית", באתר ‏מאקו‏, 16 בנובמבר 2012
↑  באתר מרכז המידע למודיעין ולטרור על שם האלוף מאיר עמית
↑  חשבון הטוויטר של גדודי עז א-דין אל-קסאם
↑  ניר יהב‏, משעל בביקור ברצועה: "היום עזה, בהמשך כל פלסטין", באתר וואלה, 7 בדצמבר 2012
↑  (Bennett Ruda - Google+ - Introducing Hamas M75 Perfume ב Archive.today (אורכב 17.12.2012))
↑  אזעקות במרכז ובשפלה, באתר ynet, 8 בדצמבר 2023
↑  חמאס: "שיגרנו יותר מ-20 רקטות לעבר תל אביב והמרכז", באתר ynet, 31 בדצמבר 2023
סול קימל

| --- | --- |

תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  7 באוקטובר 1928 ברלין, גרמניה
 פטירה:  14 באוגוסט 2021 (בגיל 92) חיפה, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 מקום מגורים:  ישראל ישראל
 השכלה:  אוניברסיטת אמסטרדם
 תקופת הפעילות:  1960–2021 (כ־61 שנים)
 מקצוע:  מדען
 
שמואל סאלו (סול) קימל (באנגלית: Salo Kimel;‏ 7 באוקטובר 1928 – 14 באוגוסט 2021) היה פיזיקאי כימאי ישראלי. היה פרופסור בטכניון וביצע מחקר על יישומים ביו-רפואיים של לייזרים.
ביוגרפיה

קימל נולד ב-7 באוקטובר 1928 בברלין שבגרמניה. בילדותו באמסטרדם שבהולנד, הוא ובן-דודו אברהם ריינר (לימים פרופ' אברהם רינת), היו מיודדים עם אנה פרנק. בתקופת השואה, בשנת 1942 נלקחה אמו על ידי הנאצים. בהמשך מלחמת העולם השנייה, הסתתר קימל בחווה. בתחילת 1945 פשטו הנאצים על החווה בה הסתתר, והוא נשלח למחנה המעבר וסטרבורק שם שהה עד לשחרור המחנה ב-12 באפריל 1945.
בשנת 1960 הוא קיבל את הדוקטורט בפיזיקה מאוניברסיטת אמסטרדם בראשותו של פרופסור יאן קטלאר. קימל נבחר לחבר מקביל באקדמיה המלכותית בהולנד לאמנויות ומדעים בשנת 1989.
נפטר ב-14 באוגוסט 2021, והובא למנוחות בקיבוץ נווה ים. רעייתו ביאנקה (לבית אלפרנט) הייתה בת-דודתו של פרופ' אברהם בלאוגרונד.
הערות שוליים

↑  סאלו קימל. הטכניון - המכון הטכנולוגי הישראלי
↑  סול קימל" . האקדמיה המלכותית של הולנד לאמנויות ומדעים.
↑  סול קימל: מודעת אבל באתר "אבלים"
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987010188468705171  ISNI: 0000 0003 9314 542X  NTA: 140544585  VIAF: 287339058   WorldCat (עם VIAF): 287339058 
ערך זה הוא קצרמרבנושא ישראלים ובנושא פיזיקאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
תרומת ביציות

תרומת ביציות היא טיפול פוריות המיועד לנשים שאינן מסוגלות לייצר ביציות איכותיות בעצמן או לזוגות גברים או גברים יחידנים. בתהליך שואבים ביציות מתורמת ומפרים אותן בתאי זרע. אחרי מספר ימים מחזירים את הביצית המופרית לרחם של מקבלת התרומה. ביום 7 ביוני 2010 התקבל בישראל חוק המסדיר את הנושא במדינה, בעקבות מאבק ציבורי ממושך.
תא זרע מוזרק לתוך ביצית במסגרת ICSI
למי מיועד ההליך של תרומת הביציות?

ההליך מיועד לנשים שאינן מסוגלות לייצר ביציות בעצמן. בין הסיבות העיקריות ניתן למצוא:
מנופאוזה מוקדמת
טיפולים כימותרפיים
מחלות אוטואמוניות
טיפולי הקרנה
תסמונת טרנר
כריתת שחלות
גיל מתקדם של האם
נשים אחרי מספר רב של טיפולי הפריה כושלים
בנוסף, יש מחלות גנטיות שעלולות למנוע מהאם להשתמש בביציות שלה, כמו תסמונת ה-X השביר. 
כמו כן, תרומת ביצית עבור זוג גברים (או גבר יחיד), בשילוב עם הליך פונדקאות, הופכת נפוצה יותר ויותר. היו גם מקרים שבהם זוג לסביות ביקשו לעבור הליך שבו אחת הנשים תישא את ההריון כאשר תורמת הביציות היא בת-הזוג (ראו: הורות הומו-לסבית).
שלבי התהליך > בדיקות מוקדמות ובחירת התורמת

את הביציות משיגים מנשים צעירות ובריאות בגילאים 21–30. ברוב המקרים התורמת היא אנונימית שמקבלת תשלום תמורת הזמן והמאמץ. נשים שעוברות טיפולי פוריות בעצמן מסכימות לפעמים לתרום את הביציות העודפות. לעיתים נדירות מקבלת התרומה מביאה מתנדבת מטעמה, קרובת משפחה או חברה טובה, אבל סוג כזה של תרומה אסור בישראל. התיווך בין הצדדים מתבצע במרפאת הפוריות או בסוכנות ייעודית.
התהליך מתחיל בבירור מקיף של הרקע הרפואי של התורמת ובני משפחתה הקרובים. בעיקר יבדקו:
מחלות גנטיות
מחלות זיהומיות
מחלות נפש
מחלות גניקולוגיות
הריונות ולידות קודמים
הרגלים מיניים
שימוש באלכוהול וסמים.
בנוסף, ייאסף מידע על תכונות גופניות ואישיותיות. התורמת תתבקש להציג גליונות ציונים מבית הספר והאוניברסיטה, תוצאות של מבחני אינטליגנציה, תמונות ילדות, תחביבים וכישורים מיוחדים. המידע הזה נמסר במלואו או בחלקו להורים המיועדים, והם בוחרים את התורמת המתאימה להם. לכל מרפאה יש מדיניות משלה לגבי המידע שנחשף בפני ההורים. בחלק מהמקרים נותנים למקבלת התרומה מבחנת דם של התורמת למטרת בדיקה.
גם מקבלת התרומה ובן זוגה יעברו בדיקות מקדימות. בנוסף לבדיקות הרפואיות הכלליות, יש צורך לבצע למקבלת התרומה צילום רחם או היסטרוסקופיה כדי לוודא שהרחם תקין, והוא נקי מהידבקויות וציסטות שיפריעו להשתרשות העובר. בן הזוג של מקבלת התרומה ייתן דגימת זרע.
שלבי התהליך > עריכת החוזה המשפטי

אחרי שהתורמת נבחרה, נחתמים חוזים. חוזה אחד נערך בין התורמת למרפאה, וחוזה נוסף בין המרפאה למקבלת התרומה. בדרך כלל יכללו בחוזה הסעיפים הבאים:
המרפאה מתחייבת למסור לתורמת מספר מסוים של ביציות באיכות טובה.
האם הביציות תחולקנה בין מספר מקבלות תרומה או שהן תמסרנה למקבלת תרומה אחת בלבד.
המרפאה מתחייבת לממן את הביטוח הרפואי של התורמת בזמן התהליך.
הסדרי התשלום: מה הסכום שיועבר לצדדים במקרה שהם אינם מעוניינים להמשיך את התהליך בכל אחד מהשלבים. מה הסכום שיועבר במקרה שלא הצליחו לשאוב ביציות או שהיה צורך להפסיק את הטיפול מסיבה בריאותית.
מקבלת התרומה מוכרת בתור אימו הבלעדית של הילד לכל דבר ועניין.
ברוב המקרים מקבלת התרומה מתחייבת שלא להתחקות אחרי זהותה של התורמת. לפעמים התורמת מסכימה לחשיפת זהותה כשהילד מגיע לגיל מסוים, ויש מרפאות שמפגישות את התורמת ומקבלת התרומה.
איזה מידע רפואי על האמא הגנטית יימסר לילד במקרה הצורך, למשל אם הילד זקוק להשתלת מח עצם.
שלבי התהליך > ההכנה התרופתית

התורמת מקבלת טיפול הורמונלי שמגרה את השחלות לייצר כמות גדולה של זקיקים. תהליך ההכנה התרופתית נמשך שבועיים-שלושה. במשך התקופה הזאת, יש צורך לבצע מעקב של אולטרסאונד ובדיקות דם תכופות. התורמת מתחייבת להימנע מעישון ושתיית אלכוהול בזמן הטיפול, ואסור לה לקיים מגע מיני בלתי מוגן. 
במקביל, נותנים למקבלת התרומה טיפול באסטרוגן ופרוגסטרון שיעבה את רירית הרחם. מרפאת הפוריות מסנכרנת את המחזורים של מקבלת התרומה ושל התורמת כדי שהרחם של האחת יהיה מוכן בדיוק בזמן שבו שואבים את הביצית מהשנייה.
שלבי התהליך > שאיבת הביציות, הפריה והחזרה

ביום המתאים שואבים את הביציות על ידי מחט שמוחדרת לשחלות. את שאיבת הביציות מבצעים בהרדמה כללית. מיד אחרי השאיבה מפרים את הביצית בזרע של בן הזוג או בזרע של תורם. את הביצית המופרית מדגירים במעבדה, ואחרי מספר ימים מחזירים את העוברים המופרים לרחם של מקבלת התרומה. את ההחזרה מבצעים בעזרת קטטר דק שמוחדר לצוואר הרחם. תהליך ההחזרה אינו כרוך בחוסר נעימות. את העוברים שלא הוחזרו אפשר להקפיא ולהשתמש בהם לניסיון נוסף. מקבלת התרומה תעבור בדיקת הריון 12-14 ימים אחרי ההחזרה. אם הושג הריון, ממשיכים לתת תמיכה הורמונלית במשך מספר שבועות.
אחוזי הצלחה

ההריון הראשון מתרומת ביצית הושג בשנת 1984. בשנת 2000 דיווחו 400 מרכזי הפריה בארצות הברית כי מתוך 6000 מחזורי הפריה, הושג אחוז הצלחה של 43.4% לידות של תינוק חי. אחוזי ההצלחה יורדים אם מחזירים עוברים מוקפאים. האישה המבוגרת ביותר שעברה את התהליך היא אומקארי פנוואר מהודו, שילדה זוג תאומים בגיל 70 .
הסיכונים שבתהליך > הסיכון לתורמת

דימום מהתהליך הכירוגי של השאיבה
גירוי יתר של השחלות
לעיתים נדירות הפרעות בתפקודי הכבד.
הסיכונים לטווח ארוך עדיין לא נלמדו מספיק.