stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אבראהים יזדי
הערות שוליים

1 2 3 4  Elasfar, Dara (30 באוגוסט 2017), "Ebrahim Yazdi, Iranian foreign minister turned dissident, dies at 85", The Washington Post, נבדק ב-10 אוקטובר 2024, ...Dr. Yazdi, whose American citizenship was revoked... {{citation}}:  (עזרה)
1 2 3 4 5 6 7 8  The Passing of Ebrahim Yazdi an Emblematic Figure of Iranian Politics, Reset DOC (באנגלית)
↑  "Rescue leader at embassy was researcher at Baylor". Toledo Blade. Houston. AP. 14 בפברואר 1979. נבדק ב-10 אוקטובר 2024. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Ebrahim Yazdi – Foreign Minister, Opposition, Tehran Bureau (באנגלית אמריקאית)
↑  Remembering Ebrahim Yazdi, Global Justice in the 21st Century, ‏2017-09-13 (באנגלית)
↑  NILOUFAR ROSTAMI, IranWire Exclusive: Audio File of Generals' Execution Recalls the Horror of 1979 Iran, iranwire, ‏MAY 15, 2021
1 2 3  ARASH AZIZI (28 אוגוסט 2017). "Ebrahim Yazdi Was a Man of Real Integrity". IRANWIRE (באנגלית). נבדק ב-11 אוקטובר 2024.
↑  Siavash Ardalan (1 באוגוסט 2013). "Iran's 'Jerusalem Day': Behind the rallies and rhetoric". BBC. נבדק ב-10 אוקטובר 2024. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Human Rights and Parliamentary Elections in the Islamic Republic of Iran". Human Rights Watch. 8 (1). במרץ 1996. נבדק ב-11 אוקטובר 2024. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  "Teheran Court Releases Critic". The New York Times. 26 בדצמבר 1997. נבדק ב-13 באוגוסט 2013. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Tait, Robert (17 ביוני 2009), "Iran elections: mass arrests and campus raids as regime hits back", The Guardian, London, נבדק ב-18 ביוני 2009 {{citation}}:  (עזרה)
↑  Daily Show interview with Yazdi's son, 22 June 2009
↑  ABC News - Read the Latest News & Headlines, www.abc.net.au, ‏2024-10-10 (באנגלית)
↑  Katzman, Kenneth (17 ביוני 2013). "Iran: U.S. Concerns and Policy Responses" (CRS Report for US Congress). Congressional Research Service. נבדק ב-10 אוקטובר 2024. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Iranian Dissident, Former Foreign Minister Yazdi Dies At 86". RadioFreeEurope/RadioLiberty. נבדק ב-10 אוקטובר 2024.
↑  "Ebrahim Yazdi, former Iranian politician, dies". Tehrantimes.com. 28 באוגוסט 2017. נבדק ב-10 אוקטובר 2024. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "ابراهیم یزدی در بهشت زهرا دفن می‌شود". Ilna.ir. נבדק ב-10 אוקטובר 2024.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007451120405171  GND: 1114080527  LCCN: n80018433  SUDOC: 114647895  VIAF: 4903147484335749360008   WorldCat (עם VIAF): 4903147484335749360008 
יזדי בצילום קבוצתי של הממשלה הזמנית
יזדי לצדו של גנרל רחימי בעת המשפט
אברהים יזדי בחג נורוז, 2017
החזיר ביהדות

חזיר
החזיר ביהדות מקבל התייחסות רחבה, הן בהקשר ההלכתי, האגדתי ובמנהגי קהילות ישראל. היחס לחזיר, כהמשך להיותו אסור באכילה, הוא כחיה מאוסה, נגועת מחלות ומקושרת לרוב עם תכונות שליליות. החזיר מסמל במסורת היהודית את אדום, ובהמשך לכך את האימפריה הרומית.
בהלכה > איסור אכילת בשר חזיר

על אכילת החזיר נאסר בפירוש בתורה:
וְאֶת הַחֲזִיר כִּי מַפְרִיס פַּרְסָה הוּא וְשֹׁסַע שֶׁסַע פַּרְסָה וְהוּא גֵּרָה לֹא יִגָּר טָמֵא הוּא לָכֶם.
וְאֶת הַחֲזִיר כִּי מַפְרִיס פַּרְסָה הוּא וְלֹא גֵרָה טָמֵא הוּא לָכֶם מִבְּשָׂרָם לֹא תֹאכֵלוּ וּבְנִבְלָתָם לֹא תִגָּעוּ.
איסור זה, ככל מצוות לא תעשה, עונשו מלקות. אף על פי כן, הפך החזיר במשך השנים בעיני ההמון לאיסור חמור יותר משאר איסורי האכילה.
בהלכה > גידול חזירים בארץ ישראל

בנוסף לאיסור האכילה, אסרו חז"ל גידול חזירים בארץ ישראל, על-פי הגמרא בעקבות מעשה:
תנו רבנן: כשצרו בית חשמונאי זה על זה, היה הורקנוס מבפנים ואריסטובלוס מבחוץ, ובכל יום היו משלשים להם בקופה דינרין והיו מעלין להם תמידים. היה שם זקן אחד שהיה מכיר בחכמת יוונית, אמר להם כל זמן שעוסקין בעבודה אין נמסרים בידכם. למחר שילשלו דינרין בקופה והעלו להם חזיר. כיוון שהגיע לחצי החומה נעץ צפרניו בחומה ונזדעזעה ארץ ישראל ארבע מאות פרסה על ארבע מאות פרסה. באותה שעה אמרו ארור האיש שיגדל חזירים...
הרמב"ם, בפירושו למשנה הבין שאין הבדל בין חזירים לכל חיה אסורה באכילה אחרת, אך המשנה מנתה את החזיר, מכיוון שהדרך לגדלה בעדרים, מה שאין כן שאר החיות האסורות באכילה. במשנה תורה לרמב"ם, ספר נזקים, הלכות נזקי ממון, פרק ה', הלכה ט', הרמב"ם נוקט טעם אחר להלכה: ”וכן אסרו חכמים לגדל חזירים בכל מקום, ולא את הכלב אלא אם כן היה קשור בשלשלת, אבל מגדל הוא כלבים בעיר הסמוכה לסְפָר, ביום קושרו ובלילה מתירו. ואמרו חכמים ארור מגדל כלבים וחזירים מפני שהזיקן מרובה ומצוי.” על אף שטעם זה (בנוגע לחזירים) לא נאמר בפירוש בגמרא.
בשולחן ערוך (חושן משפט, סימן ת"ט, סעיף ב') נפסק כי ”לא יגדל ישראל חזירים בכל מקום, אפילו למשוח בהם עורות; ואין צריך לומר לסחורה.”
את השתלשלותה של ההלכה, יש לראות בחוק המודרני הנהוג במדינת ישראל, חוק איסור גידול חזיר.
בהלכה > חזיר וחזיר הבר

בתוספתא כלאיים פרק א' הלכה ה' נאמר: ”שור ושור הבר חמור וחמור הבר חזיר וחזיר הבר אף-על-פי שדומין זה לזה כלאים זה בזה”, כך שחז"ל הכירו בעובדה שאלו הם שני מינים.
בהלכה > היזקי החזיר

מצינו במשנה מחלוקת בין חכמים וסומכוס האם חזיר שנבר והזיק בחוטמו, נחשב כנזק רגיל שהחזיר מועד עליו ומשלם עליו כדין שן או רגל, או שאין החזיר מועד עליו ולכן משלם רק על מחצית הנזק, כדין קרן. הגמרא (תלמוד בבלי, מסכת בבא קמא, דף י"ז, עמוד ב') הסבירה כי מחלוקת חכמים וסומכוס היא אודות דין צרורות. הלכה כחכמים.
בהלכה > החזיר כחיה מזוהמת

על-פי ההלכה, אסור להתפלל בתוך ארבע אמות מצואה. הגמרא מוסיפה לכך את פי החזיר, שנחשב כצואה, אף אם זה עתה רחץ בנהר, וכן את צואתו ממש, בדומה לצואת אדם ומספר חיות נוספות.
באגדה

האגדה והמדרש היהודי עוסקים רבות בחזיר, בהקשרים שונים. חז"ל מנו את איסור אכילת החזיר (יחד עם שעטנז, חליצת יבמה, טהרת נגע הצרעת ושעיר המשתלח) כאחת המצוות חסרות הנימוק שבתורה, וכמצווה עליה מלגלגים אומות העולם. לאורך הדורות, הפך החזיר לסמל למאכל אסור. כך בחז"ל לעיתים משמש החזיר כארכיטיפ של בשר או מאכל שאינו כשר.
באגדה > החזיר כחיה מגונה

כבר בתנ"ך משמש החזיר כסמל לחיה מגונה ומכוערת:
נֶזֶם זָהָב בְּאַף חֲזִיר - אִשָּׁה יָפָה וְסָרַת טָעַם.
הרמב"ם במורה הנבוכים משתמש בעובדה שמזונו של החזיר באשפתות כנימוק לאיסור התורה לאוכלו:
אומַר אפוא שכּל המאכלים שאסרה עלינו התורה הם מזון מגונה. אין בין מה שנאסר עלינו מה שמביא לדמות-דמיון-שווא שאין בו נזק מלבד החזיר והחֵלֶב. ואין הדבר כך, כי החזיר לח יותר ממה שראוי והפסולת שלו מרובה. התורה מואסת בו בעיקר בגלל לכלוכו הרב והיותו ניזון מלכלוכים. יודע אתה כמה מונעת התורה ראיית זוהמה אפילו בבקעה, במחנה, כל שכּן בתוך הערים. ולו היו נוטלים חזירים כמזון, היו השווקים, ואף הבתים, מלוכלכים יותר מבית-הכסא כמו שאתה רואה את ארצות הפרַנקים עכשיו. יודע אתה את דברם (של החכמים) ז"ל: פי חזיר כצואה עוברת דמי. כן חלבי הבטן משׂביעים ומשבשים את העיכול ויוצרים דם קר וצמיג וראוי היה להם שיישׂרפו
באגדה > החזיר כדימוי לאישים ואומות

החזיר בשל היותו מפריס פרסה, אחד מסימני הכשרות בבעלי החיים אך לא מעלה גרה, נתפס כצבוע. בשל כך, שימש החזיר כמשל לאנשים צבועים בתנ"ך ובמדרש:
המדרש אומר על עשו:
עשו היה נמשל לחזיר שנאמר (תהילים, פ', י"ד) "יכרסמנה חזיר מיער", החזיר הזה כשהוא שוכב, פושט טלפיו לומר: "ראו שאני טהור!" כך אלו – גוזלים וחומסים ומראים עצמם כשרים. כל ארבעים שנה היה עשו צד נשים מתחת יד בעליהן ומענה אותן, כשהיה בן ארבעים אמר: "אבא – בן ארבעים שנה נשא אשה, אף אני כן".
ומעשו - לאימפריה הרומית, המשויכת לעשו ולאדום בתודעה היהודית.
ר' פנחס ור' חלקיה בשם ר' סימון: כל הנביאים לא פרסמוה (=את רומי) אלא שנים, אסף אמר: יכרסמנה חזיר מיער ומשה אמר ואת החזיר כי מפריס פרסה היא, למה מושלה כחזיר, אלא מה חזיר זה בשעה שהוא רובץ הוא פושט טלפיו לומר ראוני שאני טהור, כך אומה זו גוזלת וחומסת ונראית כאלו מצעת בימה. מעשה בשלטון אחד בקסרין שהיה הורג המנאפים והגנבים והמכשפים, ואמרו סנקליטין שלו שעשה שלשתן בלילה אחד
באגדה > החזיר כחיה נגועת מחלות

התלמוד אומר:
עשרה קבים נגעים ירדו לעולם ט' נטלו חזירים ואחד כל העולם
ובשל כך אמרו חכמים במסכת שבת: ”רב ושמואל דאמרי תרוייהו: האי מאן דעביד מילתא ליטעום מידי והדר ליפוק, דאי לא טעים מידי . . אי פגע בדבר אחר קשה לדבר אחר” (תרגום: רב ושמואל אמרו שניהם: מי שהקיז דם שיטעם משהו ואחר כך יצא, שאם לא יטעם משהו . . אם יפגוש בחזיר הוא עלול לחלות בצרעת).
באגדה > טעם בשר החזיר

הגמרא (מסכת חולין, דף ק"ט, עמוד ב') אומרת: ”אמרה ליה ילתא לרב נחמן: מכדי כל דאסר לן רחמנא שרא לן כוותיה, אסר לן דמא שרא לן כבדא, נדה - דם טוהר, חלב בהמה - חלב חיה, חזיר - מוחא דשיבוטא”. על פי אגדה זו, טעמו של מוח דג השיבוטא (או מין אחר) זהה בטעמו לטעם בשר החזיר.
באגדה > עובדות אודות החזיר בחז"ל

החזירה יולדת לשישים יום, ככל שבניה גדלים החזירה קטנה, ככל שמזקין כוחו גובר, לחזיר יש 600,000 "קלפים" בבית המסס שלו, אחת לשבע שנים עכבר השדה ("עכברא דטורא") הופך לחזיר, בני המעיים של החזירים דומים לשל בני האדם, תודרוס הרופא העיד בפני חכמים שאין פרה או חזירה יוצאת מאלכסנדריה בלי שיחתכו קודם לכן את רחמה.
הפסיקתא זוטרתא (פרשת שמיני) מסבירה את הטעם לקריאת החזיר בשם זה, כיוון ”שמחזר כל גופו ואינו מחזר צוארו”.
באגדה > החזיר לעתיד לבוא

האגדה היא שבעתיד, בימות המשיח, יותר החזיר באכילה. האור החיים מבאר שאין הכוונה שהאיסור לאכול בעל חיים ללא סימני טהרה, יבוטל, שכן מעיקרי האמונה היהודית היא שהתורה לא תשונה, אלא שבעתיד החזיר יחל לעלות גרה, ולכן יהיה חיה טהורה, המותרת באכילה. לעומתו, ישנם רבים שפירשו אגדה זו באופן אלגורי, כסמל לשפע הגשמי הרב העתיד להיות בימות המשיח או לביטול המקטרגים על ישראל
במנהג

בקהילות רבות, נהגו שלא לקרוא לחזיר בשמו, בעברית או בשפה המקומית, ובמקום זאת קראו לחיה בכינוי: "דבר אחר". המקור לכך הוא מן התלמוד, דבר המצביע על דחייה וגועל מן החיה, עד כדי הימנעות מהזכרת שמה (שימוש דומה במונח נעשה גם ביחס ליחסי מין ולעבודה זרה, וכן לאלישע בן אבויה).
ארכאולוגיה

צריכת החזיר בעת העתיקה בארץ ישראל נלמדת גם לפי ממצאים ארכאולוגיים, בעיקר עצמות בעלי החיים שמתגלים בחפירות ארכאולוגיות. בתקופת הברזל א' (מאות 12 - 11 לפנה"ס בקירוב), בה הופיע לראשונה ישראל כקבוצה מובחנת מהכנענים ומגויי הים (ובהם הפלשתים) בארץ ישראל, הועלתה ההצעה כי העדרן של עצמות חזיר מאתרים בני-התקופה יכולה לציין אותם כאתרים ישראליים, בניגוד לקבוצות אחרות בהן הייתה אכילת בשר חזיר מקובלת, למשל בקרב הפלשתים. המחקר הארכאוזואולוגי מסייע בזיהוי שרידי חזירים באתרים, בקביעת היותם חיות משק או חיות ציד, ובמקורם כבעלי-חיים מקומיים או מיובאים.
העדות הארכאולוגית לצריכת בשר חזיר או הימנעות ממנה משמשת במחקר של ימי הבית השני, התקופה הרומית בארץ ישראל והתקופה הביזנטית בארץ ישראל, כאמצעי להבחנה בין קבוצות אתניות שונות בחברה: יהודים ושומרונים (שנמנעים מצריכת חזיר) מול פגאנים ולאחר מכן נוצרים, שצרכו בשר חזיר כבדרך קבע.
ראו גם

חזירת יהודים
פרה קדושה
הערות שוליים

↑  דוגמה לדבר, ניתן לראות בדברי הרא"ה בספרו בדק הבית (בית ד' שער ד): ”ולדבריו משהו נבלה או חזיר שנבלע בקדרה מותר לבשל באותו קדרה, חס ושלום נשתקע הדבר ולא נאמר”, וב"משמרת הבית" (שם): ”מה ראה לומר ולדבריו משהו חזיר וכו', ומה התמה שמצא באיסור החזיר יותר משאר האיסורין. ואולי להבהיל אוזן הנערים שהחזיר מרוחק בעיניהם הרבה מאוד.”
↑  משנה, מסכת בבא קמא, פרק ז', משנה ז'.
↑  פירוש המשנה לרמב"ם, מסכת בבא קמא, פרק ז' משנה ז'.
↑  תוספתא בבא קמא, א, ה
↑  תלמוד בבלי, מסכת ברכות, דף כ"ה, עמוד א'-ב'.
↑  תלמוד בבלי, מסכת יומא, דף ס"ז, עמוד ב'
↑  לדוגמה, במשנה, מסכת שביעית, פרק ח', משנה י': ”ועוד אמרו לפניו, אומר היה רבי אליעזר, האוכל פת כותים כאוכל בשר חזיר” ועוד.
↑  משה רענן, מוחא דשיבוטא – שיבוטה, פורטל הדף היומי
↑  תלמוד בבלי, מסכת בכורות, דף ח', עמוד א'. עובדתית, הריון החזירה משתנה בהתאם לגילה ונע בסביבות 114 ימים.
↑  איכה רבה, פרק א', נא.
↑  תלמוד בבלי, מסכת שבת, דף ע"ז, עמוד ב'.
↑  תלמוד בבלי, מסכת בכורות, דף נ"ז, עמוד ב'.
↑  תלמוד ירושלמי, מסכת שבת,  פרק א', הלכה ג' (דפוס וילנא: דף דף "ח, עמוד א').
↑  תלמוד בבלי, מסכת תענית, דף כ"א, עמוד ב'.
↑  יש גם השתלות של עור ומסתמי לב הנלקחים מחזירים לטובת האדם
↑  משנה, מסכת בכורות, פרק ד', משנה ד'.
↑  ”"והוא גרה לא יגר": פירוש: תנאי הוא הדבר, 'כל זמן שהוא גרה לא יגר'. אבל לעתיד לבוא - יעלה גרה ויחזור להיות מותר. ולא שיישאר בלא גרה ויותר, כי תורה לא תשונה.” (אור החיים, פירושו לספר ויקרא, פרק י"א, פסוק ז')
↑  שו"ת הרדב"ז, חלק ב', סימן תתכח.
↑  ראה על זה: הרב עדין שטיינזלץ, "עתיד הקב"ה להחזירו", תרביץ, רבעון למדעי היהדות, ל"ו, תשכ"ז, עמ' 297–298, וכן הרב חיים קרלינסקי, "החזיר ו"היתרו" לעתיד לבא", שנה בשנה, תשל"ב, עמ' 243–254, וכן יוסף ויכלדרי, "מטומאה לטהרה?'המבשר תורני, כ"ט אב תשע"ח.
↑  תלמוד בבלי, מסכת שבת, דף קכ"ט, עמוד א'; מסכת פסחים, דף ג', עמוד ב' ועוד.
↑  יאיר אטינגר, המודיע מדווח: שניים נהרגו בתאונה עם "דבר אחר בר", באתר הארץ, 23 בספטמבר 2012
↑  Hesse, B. and Wapnish, P. (1997). "Can Pig Remains Be Used for Ethnic Diagnosis in the Ancient Near East?" In The Archaeology of Israel: Constructing the Past, Interpreting the Present. edited by N.A. Silberman and D. Small, 238-70. Sheffield: Sheffield Academic Press
↑  ר' בוכניק, גיא בר-עוז ורוני רייך, "טביעת אצבע יהודית בשרידי עצמות בעלי החיים מסוף ימי הבית השני בירושלים", בתוך: ברוך, א. ופאוסט, א. (עורכים): חידושים בחקר ירושלים, 13, רמת גן, אוניברסיטת בר-אילן, 2007, עמ' 86-73.
אלעזר דה קארווליו

| --- | --- |
 תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  28 ביוני 1912 איגואטו, ברזיל 
 פטירה:  12 בספטמבר 1996 (בגיל 84) סאו פאולו, ברזיל 
 מוקד פעילות:  ברזיל 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת מדינת וושינגטון 
 סוגה:  מוזיקה קלאסית 
 שפה מועדפת:  פורטוגזית 
 צאצאים:  אלעזר דה קארווליו הבן 
 פרסים והוקרה:  מסדר ההצטיינות בתרבות של ברזיל (2013)  בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 פרופיל ב-IMDb
 
אלעזר דה קארווליו (בפורטוגזית: Eleazar de Carvalho; ‏28 ביוני 1912 – 12 בספטמבר 1996) היה מנצח ומלחין ברזילאי.
חייו

דה קארווליו נולד באיגואטו למנואל אלפונסו דה קארווליו ודלילה מנדוסה. למד בארצות הברית אצל סרגיי קוסביצקי במרכז ברקשייר למוזיקה בטנגלווד, ובהמשך היה לעוזר הניצוח של קוסביצקי, במקביל לליאונרד ברנשטיין. בשנת 1963 קיבל תואר דוקטור למוזיקה מן האוניברסיטה של מדינת וושינגטון.
בברזיל כיהן דה קארווליו כמנצח ראשי בתזמורת הסימפונית הברזילאית של ריו דה ז'אנירו, התזמורת הסימפונית של מדינת סאו פאולו, התזמורת הסימפונית של רסיפה, התזמורת הסימפונית של פאראיבה והתזמורת הסימפונית של פורטו אלגרה. בארצות הברית כיהן כמנהל מוזיקלי של תזמורת סנט לואיס, המשרה החשובה ביותר שנשא בה באמריקה, בשנים 1963 עד 1968. במהלך כהונתו בסנט לואיס, נודע כתומך נלהב במוזיקה עכשווית. כמו כן ניצח על תזמורת סנט לואיס בביצוע פולחן האביב של סטרווינסקי, מיסה סולמניס של בטהובן והרקוויאם של ברליוז.
דה קארווליו לימד באוניברסיטת הופסטרה ובג'וליארד. ב-1987 הצטרף לסגל המורים של אוניברסיטת ייל כפרופסור וכמנצח-הבית. בשנת 1994 היה לפרופסור אמריטוס של ייל. בין תלמידיו היו המנצחים קלאודיו אבאדו, שארל דיטואה, זובין מהטה, גוסטב מאייר, סייג'י אוזאווה, חוסה סרברייר ודייוויד זינמן.
דה קארווליו חיבר אופרות, פואמות סימפוניות ומוזיקה קאמרית.
דה קארווליו היה נשוי לז'וסי דה אוליביירה, מלחינה ופסנתרנית ברזילאית. נפטר ב-1996 בסאו פאולו.
הערות שוליים

↑  "אלעזר דה קארווליו" במילון גרוב למוזיקה ומוזיקאים אונליין
↑  גרוב
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007271012405171  PLWABN: 9810636623205606  BnF: cb15086021x (data)  CiNii: DA15481106  GND: 1079182276  ICCU: REAV097373  ISNI: 0000 0003 6386 4407  LCCN: n81120539  MusicBrainz: ede2ac68-c112-413a-95bc-29201fd722f8  SNAC: w6zs5hrd  SUDOC: 084271949  VIAF: 226086584   WorldCat (עם VIAF): 226086584
דוד אבן כליפא

| --- | --- |
רבי דוד אבן כליפא (מצד שמאל) לצד רבו רבי מסעוד הכהן
רבי דוד אבן כליפא (מצד שמאל) לצד רבו רבי מסעוד הכהן
 לידה:  1906 ה'תרס"ו מרוקו
 פטירה:  16 בנובמבר 1991 (בגיל 85 בערך)
 כינוי:  רדב"ך
 מדינה:  ישראל 
 מקום פעילות:  מרוקו, צרפת וישראל
 תקופת הפעילות:  ?–1991 
 
הרב דוד אבן כליפא (ה'תרס"ו, 1906 – ה'תשנ"א, 16 בנובמבר 1991) היה דיין ומורה צדק, רב המחוזות עין תמושנת וסעידה באלג'יריה, ורב קהילת מאסי בצרפת.
קורות חייו

נולד בשנת 1906 לרב מכלוף ולשמחה. בצעירותו למד תורה אצל רבי יוסף משאש בעיר תלמסאן, ומאוחר יותר בישיבת "יגדיל תורה" באוראן. כשבגר למד ושימש את הרב דוד הכהן סקלי – רבה הראשי של אוראן שבאלג'יריה, שלימים נהיה גם חותנו (רדב"ך נשא לבתו של הכהן סקלי).
בשלב יותר מאוחר כשהגיע להוראה, ייסד בית מדרש יחד עם עמיתו הרב מסעוד הכהן.
כִּהן כרב המחוז עין תמושנת (عين تموشنت) הנמצא בצפון אלג'יריה על שפת הים התיכון, עד לחיסול הקהילה היהודית בשנת 1962 (ה'תשכ"ב) סמוך להכרזת העצמאות של אלג'יריה מצרפת. כמו כן שימש גם כרב במחוז סעידה (سعيدة) הממוקם דרומית לעין תמושנת. לימים, כשעזב את ארץ הולדתו ועבר לצרפת, נתמנה לרבה של מאסי – פרבר הנמצא בפריז.
לאחר מספר שנים בצרפת עלה לישראל והתיישב בירושלים, שם ייסד בשנת 1985 בית כנסת ובית מדרש שנקראים "קריית חנה דוד – מכלל יופי" ועמד בראשם עד פטירתו בשנת 1991 כשהוא בן 85. בצוואה שהשאיר אחריו, הורה לתלמידו המובהק הרב מנחם שוראקי להמשיך את דרכו בהנהגת המוסדות. דרכי הלימוד בבית מדרש זה מותאמים למסורת הלימוד של חכמי צפון אפריקה ובו לומדים תלמידי חכמים שמשתלבים במעגל העבודה לאחר לימודיהם. בית מדרשו ייסד גם מערך הוצאה לאור המתמקד ביצירותיהם של חכמי צפון אפריקה ומפרסם כתבים רבים.
ניתן ללמוד מכתביו שהיה ציוני נלהב, תמך ועודד את העלייה לארץ ישראל ושיבח בספריו את העצמאות המדינית של ישראל.
יצירתו התורנית

דרכי דוד - שו"ת על ארבעת חלקי השולחן ערוך, בסוף הספר מובאים חידושים על מסכתות הש"ס ומדרשי חז"ל, באתר HebrewBooks. עד היום הודפס רק כרך אחד מתוך שמונת כרכי השו"ת, יתר הכרכים עדיין בכתב יד.
מכלל יופי – ספר פירושים על התורה.
דבש לפי – פירוש מקיף לכל ספר הזוהר. מטרת חיבור זה היא לחזק את כל מנהגי יהדות צפון אפריקה שמקורם ושורשם לקוחים מהזוהר ומתורת הסוד.
חיבור על חכמי אלג'יריה – לפני פטירתו השלים רבי דוד ספר מקיף אודות קורותיהם של חכמי אלג'יריה, הספר נשאר עדיין בכתב יד.
גזפרומבנק

| --- | --- |
קובץ:Gazprombank.svg

 נתונים כלליים
 סוג:  חברה ציבורית
 מייסדים:  גזפרום
 תקופת הפעילות:  1990–הווה (כ־34 שנים)
 חברת אם:  גזפרום
 חברות בנות:  Belgazprombank  גזפרום-מדיה 
 מיקום המטה:  מוסקבה, רוסיה
 בעלות:  גזפרום קפיטל
 ענפי תעשייה:  שירותים פיננסיים 
 מוצרים עיקריים:  שירותים פיננסיים ובנקאות
 הכנסות:  392,479,000,000 רובל רוסי (נכון ל־2017) 
 רווח:  39,500,000,000 רובל רוסי (נכון ל־2018) 
 הון עצמי:  272,000,000,000 רובל רוסי 
 יו"ר:  אלכסיי מילר
 מנכ"ל:  אנדריי אקימוב
 עובדים:  12,700 (2013)
  
 http://www.gazprombank.ru
 
גזפרומבנק (רוסית: Газпромбанк) הוא בנק רוסי הנחשב לאחד הבנקים הפרטיים הגדולים במדינה, חלק מקונצרן גזפרום. לבנק רשת תפוצה של 222 סניפים ברחבי רוסיה והבנק מיוצג גם בשוקי שווייץ ובלארוס בהן הוא מחזיק בחברות-בת בשם "בלגזפרומבנק" בבלארוס ו"גזפרומבנק שווייץ". הבנק מחזיק גם בנציגויות במונגוליה, הודו וברפובליקה העממית של סין.
יושב ראש דירקטוריון הבנק הוא אלכסיי מילר, בעוד מנכ"ל הבנק הוא אנדריי אקימוב.
בעלות

נכון ל-28 בינואר 2021, הבנק נמצא בבעלות:
גזפרום — 29.76% מהמניות;
גזפרום קפיטל — 20.11%;
גזפונד — 41.58%, מהם 5.09% בבעלות ישירה של גזפונד; 36.48% בבעלות בנקים שונים: 13.59% באחזקת GAZ-service‏, 13.59% בבעלות "גזקון" ו-9.3% בבעלות GAZ-tech;
VEB.RF‏ — 8.53% מהמניות;
חברת "לידר" — 0.0003% מהמניות;
Management‏ — 0.01%;
ראו גם

גזפרום
כלכלת רוסיה
טאקין זהוב

| טאקין זהוב |
| --- | --- |
 טאקין זהוב בגן חיות בשאנגחאי
מצב שימור
 מצב שימור: פגיע פגיע (VU) 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: מכפילי פרסה
משפחה:: פריים
תת־משפחה:: יעלים
שבט:: כבשי שור
סוג:: טאקין
מין:: טאקין
תת־מין:: טאקין זהוב
שם מדעי
 Budorcas taxicolor bedfordi ‏תומאס, 1911
תחום תפוצה


טאקין זהוב (שם מדעי: Budorcas taxicolor bedfordi; קרוי גם טאקין שאנשי), הוא אחד מ-4 תת-המינים של המין טאקין האנדמי למרכז סין העממית. הוא האחרון מבין תת-המינים שהתגלו, ותואר מדעית לראשונה רק בשנת 1911 על ידי הזואולוג הבריטי אולדפילד תומאס. שמותיו ניתנו לו עקב צבע פרוותו ומקום תפוצתו. מבחינה חיצונית, הוא דומה בעיקר לקרובו טאקין סיצ'ואני וכן לסוג צפיר הקורדילרים. הטאקין הזהוב הוא תת-המין הנדיר והחינני שבסוג טאקין והוא ניתן לזיהוי בקלות מביניהם. טווח התפוצה שלו הוא הקטן ביותר מכל תת-המינים.
אנטומיה

הטאקין הזהוב מתאפיין בזוג קרניים דמויות חצאי סהר, והן מזכירות במיוחד את קרניו של הגנו הכחול. אצל הטאקין הזהוב הקרניים צומחות לכיוון הצדדים ומתעקלות לאחורה ומעלה, ודי נפוץ אצלם שהקרניים מתעקלות לאחור ולמטה ללא עקומה לכיוון מעלה. בסיסי הקרן עבים מאוד ומזכירים את "המגן" שיש לקרני התאו האפריקני, אם כי אצל הטאקין תמיד תהיה בין הקרניים רצועת שיער דקיקה שתפריד ביניהם. במשטח התחתון הקרן מחורצת ברכסי טבעת עדינים בעוד שבמשטח העליון הקרן תהיה מחוספסת בלבד. החלק העליון של הקרן חלק לחלוטין. הקרניים של הטאקין בצבע שחור מבריק, שחור-כחלחל או חלודה, כשהקצוות נוטות להיות כהות יותר. הן לזכרים והן לנקבות יש קרניים. קרני הטאקין נראות קטנות מאוד ביחס לגודל של ראשו.
לטאקין הזהוב פרווה עבה וארוכה בעלת מרקם רך וגס המגינה עליו מטמפרטורות קפואות בבית גידולו ההררי. הפרווה מורכבת משערות חלקה וצפופות, והיא אינה מתולתלת כאצל טאקין מישמי או טאקין בהוטני. צבע הפרווה של תת-מין זה יוצא דופן משאר קרוביו וגם הקנה לו את שמו: הוא נע בין זהוב עדין לזהוב עמוק או זהוב אדמוני, ושלא כמו תת-המינים האחרים הצבע זהה כמעט לגמרי בכל חלקי גופו. הצלעות והאזור העליון נוטים להיות עם גוון של זהוב-לבנבן, בעוד שלאורך הגב עלול להיות שידרת שיער כהה בצבע זהוב אדמדם עד זהוב ערמוני. כמו כן הגחון ופנים הרגליים עלולים אף הם להיות אדמדמים, והצוואר נוטה להיות זהוב-כתמתם. העכוז, הזנב והברכיים עלולים להיות בצבע חום-צהבהב. הפרסות בצבע שחרחר או אפרפר.
צבע ראשו של הטאקין הזהוב די דומה לצבע הגוף. הלחיים יהיו בצבע זהוב עדין, בעוד שסביב העיניים ובמצח יהיה צבע לבן קרמי. החרטום משתנה בין הפרטים: לעיתים יהיה בצבע של זהוב ערמוני כהה ולעיתים יהיה דווקא לבנבן. האזור הסמוך לחוטם יהיה חום כהה, והעינים, השפתיים והאף יהיו שחורים. זקנו של הטאקין בצבע זהוב עמוק עד אדמוני. האוזניים מתחלקות בין זהוב בהיר בצד החיצוני ללבנבן בצד הפנימי.
האנטומיה של גוף הטאקין הזהוב משונה ביותר ונראית כקומבינציה של מספר בעלי חיים, ובשל כך הוא מכונה גם "יעל הבקר" או "עז הגנו". מלבד קרניו המזכירות גנו או אנטילופה, יש לו אף גדול, רחב וקמור המזכיר את חוטמו של האייל הקורא, בעוד שגופו הגדול והרחב כחבית כמו גם כתפיו הגבוהות גורמים לו להזכיר מאוד את הביזון וזנבו קצר ורחב כשל הדוב. הוא גדול ושרירי עם פרסות גדולות כשל פרה ומאידך הן קצרות וחזקות כשל עיזי הבר. יש לו אמנם זקן בדומה ליעל אך הוא קצר ומעוגל ומתמזג היטב על רקע הפנים הגדולות כמו אצל הסרו היפני. האוזניים המקופלות והנחיריים הרחבות מזכירים במקצת את אלו של כבש. השיער הארוך והבהיר שלו גורם לו להיות בעל דמיון יוצא מן הכלל לצפיר הקורדילרים. בשל מאפיינים אלו, הטאקין משויך גם לקבוצת "אנטילופות-העז" הכוללת את מיני היעלים המשלבים מאפיינים של אנטילופות ועיזי בר. מבחינה גנטית הוא קרוב ביותר לכבש המושק, ולאחר מכן לסרו ולגוראל האסייתים וכן לעבדקן הרעמה האפריקני. הזכרים גדולים במעט מהנקבות במידות הגוף.
מידות הגוף שלו זהות לשאר תת-המינים: גובה כתף הזכר: עד 130 ס"מ; גובה כתף הנקבה: עד 105 ס"מ. אורך ראשו וגופו: 220-170 ס"מ; אורך זנבו 15–20 ס"מ, אורך קרניו: עד 65 ס"מ, ומשקל גופו עד 350 ק"ג.
תפוצה ובית גידול

הטאקין הסיצ'ואני אנדמי למחוז שאאנשי שבמרכז סין העממית. בין נפות המחוז שבהם הוא מצוי כיום ניתן למנות את 18 הנפות הבאות: ניגאנג, יאנגקסיאן, פופינג, יובה, דאנפנג, זאנאן, זאשוי, פאנג'קסיאן, שיקואן, נינגשאן, צ'נגו, מיאנקסיאן, ליאנטיאן, זאוזי, מיקסיאן, טאיבאי, צ'אנג-אן, והוקסיאן.
בית הגידול של הטאקין הזהוב הוא יערות ממוזגים ויערות מחטניים בגבהים של 2,800-1,300 מטר מעל פני הים לאורך שרשרת הרי קילינג, וכן עמקים מיוערים ואזורים סלעיים תת-אלפיניים עם כרי דשא, שיחים וצוקים. הטמפרטורות בתחומי מחייתו 0–20 מעלות וכמות המשקעים הממוצעת היא כ-1,000 מילימטר לשנה.
אקולוגיה > מאפיינים והתנהגות

לטאקין הזהוב כקרוביו, יש מספר מאפיינים גופנים המאפשרים לו לשמור על טמפרטורת גוף חמה גם בחורפים הקשים. הפרווה העבה שלו מצמיחה שכבת שערות נוספת בחורף המגינה עליו מפני רוחות חזקות והיא נושרת עם בוא הקיץ. האף הגדול של הטאקין משמש לחימום האוויר הקר בטרם יגיע לריאות בדומה לסאיגה; ללא מאפיין זה הטאקין היה מאבד כמות גדולה מחום גופו על ידי הנשימה בלבד.
הגנה נוספת שיש לטאקין מפני האקלים, היא הפרווה השומנית שלו; אף על פי שאין לטאקין בלוטות ריח, העור שלו מפריש חומר שמנוני ומר שגורם לפרווה להפוך למעיל גשם טבעי משום שהשומן דוחה את המים מלהרטיב אותו. לחומר השומני יש ריח המהווה שילוב מוזר של סוס ומושק.
הטאקינים הם בעלי חיים חברותיים, וגודל העדר משתנה בין עונות השנה: באביב ובתחילת הקיץ עדרי הטאקין יכולים למנות עד 100 פרטים (או 300 בעבר), בעוד שבסתיו ובחורף העדרים מתפרקים לקבוצות קטנות של 10–35 פרטים בעקבות מחסור במזון, כדי למנוע תחרות חריפה ביניהם. עדרי הטאקין מורכבים בדרך כלל מנקבות בוגרות וצעירות, טלאים וזכרים צעירים. הזכרים המבוגרים חיים בדרך כלל בבדידות למעט בעונת הרבייה המתרחשת בסוף הקיץ. הטלאים והזכרים הצעירים נוהגים להתנגח בתור משחק, אולם אצל הזכרים הבוגרים ההתנגחות תשמש לקביעת דומיננטיות. במהלך עונת הרבייה בחודשי יולי ואוגוסט, הזכרים שואגים כדי למשוך נקבות והם עלולים למצוא אותם בעקבות הריח הנודף מהפרווה. כשזכר פוגש נקבה הוא מרחרח אותה כדי לקבוע האם היא יכולה להתרבות.
בכל אביב הטאקינים נאספים בעדרים גדולים ועולים לאזורים הררים גבוהים מעל לקו העצים, וניזונים שם במשך כל הקיץ מהצמחייה השופעת. כאשר מזג האוויר מתחיל להתקרר בסתיו והצמחייה מתחילה להתדלדל הטאקינים יורדים חזרה ליערות והעמקים. במשך הנדידה העונתית לאזורים הגבוהים או הנמוכים הטאקינים חולפים שוב ושוב בשבילים קבועים, ובשל כך נוצרת רשת שבילים מסועפת וברורה בתוך הצמחייה העבותה שמובילה גם לאתרי מינרלים ושטחי מרעה.