stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יחסי אזרבייג'ן – אנטיגואה וברבודה
סקירה כללית

היחסים הדיפלומטיים בין אזרבייג'ן לאנטיגואה וברבודה כוננו ב-5 באפריל 1995. לרוב, המדינות לא מקיימות קשרים כלכליים וזאת בשל המרחק הגאוגרפי הרב הקיים ביניהם.
בשנת 2016, שווי הסחורה שיוצאה מאנטיגואה וברבודה לאזרבייג'ן הגיעה לסך 8.48 אלף דולר אמריקאי והיא כללה מתכות להרכבה.
ייצוג

אזרבייג'ן אינה מיוצגת באנטיגואה וברבודה, הן בדרג הקונסולרי והן בדרג השגרירות.
אנטיגואה וברבודה אינה מיוצגת באזרבייג'ן, הן בדרג הקונסולרי והן בדרג השגרירות.
יחסי אזרבייג'ן – גינאה המשוונית

| יחסי אזרבייג'ן – גינאה המשוונית |
| --- | --- |
אזרבייג'ן: גינאה המשוונית


אזרבייג'ן: גינאה המשוונית
שטח (בקילומטר רבוע)
86,600: 28,051
אוכלוסייה
10,351,953: 1,903,986
תמ"ג (במיליוני דולרים)
72,356: 12,117
תמ"ג לנפש (בדולרים)
6,990: 6,364
משטר
רפובליקה

יחסי אזרבייג'ן–גינאה המשוונית הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הרפובליקה של אזרבייג'ן לבין רפובליקת גינאה המשוונית.
היסטוריה

היחסים בין שתי המדינות כוננו ב-11 בנובמבר 2004 באו"ם. החתימה על הסכם כינון היחסים הדיפלומטיים בין שתי המדינות התקיים בארצות הברית בטקס בשולי עצרת האו"ם במעמד דרגים זוטרים משתי המדינות (שליחים לאו"ם). באותו היום כוננו יחסים דיפלומטיים של אזרבייג'ן עם נאורו.
נציגויות דיפלומטיות

אזרבייג'ן אינה מיוצגת בגינאה המשוונית, הן בדרג השגרירות והן בדרג הקונסולרי.
גינאה המשוונית אינה מיוצגת באזרבייג'ן, הן בדרג השגרירות והן בדרג הקונסולרי.
יחסי אזרבייג'ן – סן מרינו

| יחסי אזרבייג'ן – סן מרינו |
| --- | --- |
אזרבייג'ן: סן מרינו


אזרבייג'ן: סן מרינו
שטח (בקילומטר רבוע)
86,600: 61
אוכלוסייה
10,351,953: 33,579
תמ"ג (במיליוני דולרים)
72,356: 1,855
תמ"ג לנפש (בדולרים)
6,990: 55,254
משטר
רפובליקה

נשיא אזרבייג'ן אילהם אלייב (מימין) נפגש עם הקפיטנים העוצרים של סן מרינו רוברטו ונטוריני ואנדראה בלוצי במהלך ביקורם באזרבייג'ן לרגל המשחקים האירופיים, 2015
יחסי אזרבייג'ן–סן מרינו הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הרפובליקה של אזרבייג'ן לבין הרפובליקה המרוממת של סן מרינו. שתי המדינות כוננו את יחסיהן ב-19 באפריל 2002.
ייצוג

אזרבייג'ן לא מיוצגת בסן מרינו בדרג השגרירות. השגרירות שמייצגת את אזרבייג'ן בסן מרינו נמצאת ברומא, איטליה.
סן מרינו לא מיוצגת באזרבייג'ן בדרג השגרירות. השגרירות שמייצגת את סן מרינו באזרבייג'ן נמצאת בסן מרינו העיר שבסן מרינו עצמה.
יחסים כלכליים

בשנת 2015 ייצאה סן מרינו לאזרבייג'ן סחורה בסך 190 אלף דולרים, הסחורה כללה בעיקר מוצרי מזון, מוצרי קוסמטיקה ואביזרי נוי מעץ. בשנת 2012 ייצאה אזרבייג'ן לסן מרינו ירקות. מאז לא ייצאה אזרבייג'ן שום סחורה לסן מרינו.
יחסי הממלכה המאוחדת – סאו טומה ופרינסיפה

| יחסי הממלכה המאוחדת – סאו טומה ופרינסיפה |
| --- | --- |
הממלכה המאוחדת: סאו טומה ופרינסיפה


הממלכה המאוחדת: סאו טומה ופרינסיפה
שטח (בקילומטר רבוע)
243,610: 964
אוכלוסייה
69,242,094: 236,716
תמ"ג (במיליוני דולרים)
3,340,032: 603
תמ"ג לנפש (בדולרים)
48,237: 2,548
משטר
מונרכיה חוקתית: רפובליקה

יחסי הממלכה המאוחדת–סאו טומה ופרינסיפה הם יחסי החוץ בין הממלכה המאוחדת וסאו טומה ופרינסיפה.
סקירה כללית

שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים בשנת 1975, לאחר שסאו טומה ופרינסיפה קיבלה את עצמאותה מפורטוגל. שתי המדינות משתפות פעולה בארגונים בינלאומיים, ובכלל זה באו"ם.
נציגויות דיפלומטיות

סאו טומה ופרינסיפה אינה מיוצגת בבריטניה לא בדרג השגרירות ולא בדרג הקונסוליה.
בריטניה מיוצגת בסאו טומה ופרינסיפה באמצעות שגרירותה בלואנדה, אנגולה.
יחסי אוסטריה–וייטנאם

| יחסי אוסטריה–וייטנאם |
| --- | --- |
אוסטריה: וייטנאם


אוסטריה: וייטנאם
שטח (בקילומטר רבוע)
83,871: 331,210
אוכלוסייה
9,118,988: 101,141,305
תמ"ג (במיליוני דולרים)
516,034: 429,717
תמ"ג לנפש (בדולרים)
56,589: 4,249
משטר
רפובליקה פדרלית: רפובליקה עממית

הכניסה למבנה בו שוכנות שגרירות אוסטריה וקונסוליית מונקו בהאנוי
יחסי אוסטריה–וייטנאם הם יחסי החוץ בין אוסטריה לווייטנאם. יחסים דיפלומטיים כוננו בשנת 1972.
ביקורים רמי דרג

נשיא אוסטריה היינץ פישר ביקר בווייטנאם במאי 2012.
יחסי סחר

הסחר הבילטרלי חווה צמיחה משמעותית בשנים האחרונות. הוא הגיע לסכום של 630 מיליון דולר בשנת 2011, עלייה של 240 אחוז בשנה בהשוואה לרבעון הראשון של שנת 2012, ו-171 מיליון דולר.
נציגויות דיפלומטיות

אוסטריה מחזיקה בווייטנאם שגרירות בהאנוי.
וייטנאם מחזיקה באוסטריה שגרירות בווינה.
יחסי אוסטריה–הולנד

| יחסי אוסטריה–הולנד |
| --- | --- |
אוסטריה: הולנד


אוסטריה: הולנד
שטח (בקילומטר רבוע)
83,871: 41,543
אוכלוסייה
9,118,988: 18,258,432
תמ"ג (במיליוני דולרים)
516,034: 1,118,125
תמ"ג לנפש (בדולרים)
56,589: 61,239
משטר
רפובליקה פדרלית: מונרכיה חוקתית

היחסים שבין רפובליקת אוסטריה לבין ממלכת הולנד הם יחסים היסטוריים שראשיתם עת שלט בית הבסבורג הן בשטחי אוסטריה והן בשטחי הולנד.
כיום שתי המדינות חברות באיחוד האירופי, ומקיימות ביניהם קשרים כלכליים, חברתיים ותרבותיים בשלל תחומים.
היסטוריה > ארצות השפלה ההבסבורגיות

בשנת 1482 מתה מארי, דוכסית בורגונדיה, ובנה פיליפ, ארכידוכס אוסטריה מבית הבסבורג ירש את ארצות השפלה הבורגונדיות. בשנת 1482 פרץ המרד הפלמי נגד מקסימיליאן מאוסטריה שנמשך עד לשנת 1491, ובשנת 1483 הסתיימה מלחמת האזרחים השנייה באוטרכט. בשנת 1506 מת פיליפ במפתיע, ובנו בן השש קרל, ארכידוכס אוסטריה ירש את ארצות השפלה. סבו מקסימיליאן הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה שילב את ארצות השפלה הבורגונדיות בתוך המעגל הבורגונדיני, ולאחר מכן השטחים הללו זכו באוטונומיה מסוימת. בשנת 1515 רכש קרל את האדמות של אוברייסל ואת בישופות אוטרכט, וכן סיפח את פריזלנד מגאורג, דוכס סקסוניה, ובכך הוסיף לנחלותיו את חרונינגן וחלרה. בשנת 1548 ארגן קרל את שבעה-עשר המחוזות באמנת בורגונדיה, לפיו האחוזות הקיסריות מיוצגות בדיאט הקיסרי באאוגסבורג, ובשנת 1549 ניתנה בעקבותיה הסנקציה הפרגמטית של 1549, שהגדירה את שבעה-עשר המחוזות כישות נפרדת מן האימפריה ומן צרפת.
אחרי שוויתר קרל החמישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה על כיסאו בשנת 1556, נחלותיו התחלקו בין בנו, פליפה השני, מלך ספרד, מלך ספרד, לבין אחיו, פרדיננד הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה. שבעה-עשר המחוזות נפלו בחלקו של פליפה. סכסוכים בין פליפה השני, שהיה קתולי אדוק, לבין נתיניו ההולנדים הובילו למרד הידוע כיום בשם מלחמת שמונים השנה. שבעת המחוזות הצפוניים זכו בעצמאות כרפובליקה בשם איחוד שבעת המחוזות.
היסטוריה > הרפובליקה ההולנדית

הרפובליקה ההולנדית לחמה לצד ממלכת הבסבורג האוסטרית במלחמת תשע השנים, מלחמת הירושה הספרדית, מלחמת הירושה האוסטרית ובמהלך המלחמות הנפוליאוניות, ולאחר הניצחון של כוחות הקואליציה האנטי-צרפתית השביעית, הוקמה הממלכה המאוחדת של ארצות השפלה בראשותו של וילם הראשון, מלך הולנד.
היסטוריה > ממלכת הולנד

אחרי תבוסת נפוליאון ב-1815, קיבלה הממלכה המאוחדת של ארצות השפלה את השליטה על האזור שכולל היום את הולנד, בלגיה ולוקסמבורג, אבל כעבור 15 שנה בלבד התחוללה המהפכה הבלגית - החלק הדרומי של הממלכה המאוחדת (שהיה בעבר "ארצות השפלה הדרומיות") התקומם כנגד השלטון ההולנדי והכריז על עצמאותו כבלגיה. בתחילה לא הכירה האימפריה האוסטרית בעצמאותה של בלגיה, אולם לאחר שנחתם הסכם לונדון בשנת 1839, הכירה אוסטריה בבלגיה ושלחה אליה את השגריר מוריץ פון דיטריכשטיין.
במהלך מלחמת העולם השנייה נכבשה הולנד על ידי גרמניה הנאצית, שכללה בתוכה את אוסטריה, שסופחה בשנת 1938 בעקבות האנשלוס.
בשנת 1946 כוננו המדינות את היחסים מחדש, ובמהלך השנים הצטרפו שתי המדינות לקהילה האירופית, שהפכה לאחר מכן לאיחוד האירופי. מכיוון ששתי המדינות חברות כיום באיחוד האירופי וחתומות על הסכם שנגן, הגבולות פתוחים בין המדינות, ואין שום הגבלת מעבר ביניהם.
נציגויות דיפלומטיות

אוסטריה מחזיקה בהולנד שגרירות בהאג ו-6 קונסוליות באמסטרדם, איינדהובן, חרונינגן, מאסטריכט, רוטרדם ווילמסטאד. מאידך, הולנד מחזיקה באוסטריה שגרירות בווינה ו-4 קונסוליות בגראץ, אינסברוק, לינץ וזלצבורג.
יחסי הממלכה המאוחדת – ניגריה

| יחסי הממלכה המאוחדת – ניגריה |
| --- | --- |
הממלכה המאוחדת: ניגריה


הממלכה המאוחדת: ניגריה
שטח (בקילומטר רבוע)
243,610: 923,768
אוכלוסייה
69,242,094: 233,892,108
תמ"ג (במיליוני דולרים)
3,340,032: 362,815
תמ"ג לנפש (בדולרים)
48,237: 1,551
משטר
מונרכיה חוקתית: רפובליקה פדרלית

הנציבות העליונה של ניגריה בלונדון
יחסי הממלכה המאוחדת–ניגריה הם היחסים הדו-צדדיים שבין הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה לבין ניגריה.
היסטוריה

במאות ה-17 וה-18 הגיעו לאזור ניגריה גם האנגלים. בשנת 1807, ביטלה בריטניה את סחר העבדים בניגריה.
בשנת 1866 השתייכה ניגריה למושבת סיירה לאון הבריטית. בשנת 1874, עברה לשליטתה של מושבת חוף הזהב הבריטית. בשנת 1886 הייתה ניגריה למושבת חסות בריטית נפרדת.
בזמן מלחמת העולם הראשונה ובזמן מלחמת העולם השנייה לא הייתה התעוררות פוליטית משמעותית בניגריה. לאחר סיום מלחמת העולם השנייה החלה דרישה בקרב תושבי ניגריה לעצמאות. בשנת 1957 העניקו הבריטים עצמאות למזרח ולמערב ניגריה וכראש ממשלה נבחר אבובכר טפאווה בלווה, וזמן קצר לאחר מכן הוענקה עצמאות גם לצפון ניגריה. ב-7 באוקטובר 1960 הצטרפה ניגריה לאו"ם כחברה ה-99.
מאז העצמאות שמרה ניגריה על יחסים נוחים עם בריטניה. ישנם כ-250,000 אזרחים ניגרים או בעלי אזרחות כפולה החיים בבריטניה. יש הטוענים כי הפזורה הניגרית הכוללת בבריטניה היא הרבה יותר ממיליון. מאידך, 20,000 אזרחים בריטים חיים בניגריה.
ראו גם

חטיפת אומרו דיקו
יחסי הממלכה המאוחדת – נמיביה

| יחסי הממלכה המאוחדת – נמיביה |
| --- | --- |
הממלכה המאוחדת: נמיביה


הממלכה המאוחדת: נמיביה
שטח (בקילומטר רבוע)
243,610: 824,292
אוכלוסייה
69,242,094: 3,045,810
תמ"ג (במיליוני דולרים)
3,340,032: 12,351
תמ"ג לנפש (בדולרים)
48,237: 4,055
משטר
מונרכיה חוקתית: רפובליקה

הנציבות העליונה של נמיביה בלונדון
יחסי הממלכה המאוחדת–נמיביה הם היחסים הדו-צדדיים בין נמיביה לבריטניה.
סקירה כללית

היחסים נחשבים לטובים והמועצה הבריטית פועלת בנמיביה. בשנת 2013 הפך סטיב קטג'יאנג'ו לנציב העליון של נמיביה בלונדון. המשלחת מוסמכת אף לקפריסין, יוון, אירלנד ומלטה וכן ארגונים רב-צדדיים שממוקמים בלונדון. מאז ינואר 2018, Kate Airey הייתה הנציבה העליונה של הממלכה המאוחדת לנמיביה.
יחסים כלכליים

קבוצת ריו טינטו (אנ'), חברת כרייה שממוקמת בבריטניה ובאוסטרליה, מחזיקה 69% ממכרה האורניום Rössing בנמיביה. ב-2008 ייבאה בריטניה סחורות בשווי של יותר מ-700 מיליון דולר מנמיביה, מה שהפך אותה ליבואנית הסחורה השנייה בגודלה אחרי דרום אפריקה השכנה.
יוג'ין בינגהאם

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  8 בדצמבר 1878 Cornwall, ארצות הברית 
 פטירה:  6 בנובמבר 1945 (בגיל 66) איסטון, ארצות הברית 
 ענף מדעי:  כימיה 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת ג'ונס הופקינס 
 
יוג'ין קוק בינגהאם (אנגלית: Eugene Cook Bingham; ‏8 בדצמבר 1876 - 6 בנובמבר 1945) היה פרופסור וראש המחלקה לכימיה בלאפאייט קולג' שבפנסילבניה, ארצות הברית.
בינגהאם תרם רבות לתחום הריאולוגיה אותו פיתח ביחד עם עמיתו למחקר, פרופסור מרכוס ריינר. הוא נחשב לחלוץ בביסוס החלק התאורטי של התחום, וכמו גם החלק המעשי, ויישומיו במדעי ההנדסה. הוא זכה בשנת 1921 בפרס על תרומתו למחקר המדעי ועל בניית מכשיר למדידת צמיגות (אנ') מטעם מכון פרנקלין שבפילדלפיה. על שמו קרוי סוג נוזל הנקרא "בינגהאם פלסטיק" או "נוזל בינגהאם". בתור יושב ראש האגודה האמריקנית לכימיה, הוא ניהל קמפיין לנטישת השיטה המטרית בתואנה שהיא אינה משתלבת עם החשיבה המדעית. בנוסף, הוא נודע כאחד האנשים האחראים לקידום ובניית שביל האפלצ'ים.
פרסומים נבחרים

Journal of Industrial and Engineering Chemistry (1914) vol. 6(3) pp. 233–237: A new viscometer for general scientific and technical purposes
Journal of Physical Chemistry (1914) vol. 18(2) pp. 157–165: The Viscosity of Binary Mixtures
Fluidity and Plasticity (1922) McGraw-Hill (Internet Digital Archive)
Journal of Physical Chemistry (1925) vol. 29(10) pp. 1201–1204: Plasticity
Review of Scientific Instruments (1933) vol. 4 p. 473: The New Science of Rheology
Journal of General Physiology (1944) vol. 28 pp. 79–94, pp. 131–149 [Bingham and Roepke], (1945) vol. 28 pp. 605–626: The Rheology of Blood
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1173467386  ISNI: 0000 0000 7965 7128  LCCN: no2010082732  SNAC: w6f47rdc  SUDOC: 258655259  VIAF: 121248704   WorldCat (עם VIAF): 121248704 
ערך זה הוא קצרמרבנושא כימיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
יחסי מונטנגרו–קרואטיה

| יחסי מונטנגרו–קרואטיה |
| --- | --- |
מונטנגרו: קרואטיה


מונטנגרו: קרואטיה
שטח (בקילומטר רבוע)
13,812: 56,594
אוכלוסייה
637,024: 3,868,460
תמ"ג (במיליוני דולרים)
7,405: 82,689
תמ"ג לנפש (בדולרים)
11,624: 21,375
משטר
רפובליקה

יחסי מונטנגרו–קרואטיה הם יחסי החוץ בין קרואטיה למונטנגרו. מאז סיום מלחמת העצמאות הקרואטית, היחסים היו ברובם חיוביים, אך קיים סכסוך גבול בין המדינות.
מונטנגרית וקרואטית, הן שפות רשמיות במונטנגרו וקרואטיה בהתאמה, הן מובנות הדדית, מתוקף היותן ניבים תקניים של סרבו-קרואטית.
מפה של החלק השנוי במחלוקת בגבול בין שתי המדינות
בסוף 2002 אימצו קרואטיה וסרביה ומונטנגרו הסכם ביניים ליישוב המחלוקת לגבי חצי האי פרבלאקה (אנ') בכניסה למפרץ קוטור לטובת קרואטיה, מה שאפשר את נסיגת משימת הניטור של האו"ם. הסכם זה חל על מונטנגרו מאז עצמאותה. שתי המדינות הסכימו ליישב את כל המחלוקות האפשריות בבית הדין הבינלאומי לצדק בהאג.
קרואטיה הכירה בעצמאות מונטנגרו ב-12 ביוני 2006. שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים ב-7 ביולי 2006. לקרואטיה שגרירות בפודגוריצה וקונסוליה כללית בקוטור. למונטנגרו שגרירות בזאגרב.
היחסים בין המדינות מקודמים באמצעות אגודת הידידות הקרואטית-מונטנגרית "קרואטיה-מונטנגרינה".
חמץ

ערך זה עוסק בדבר שאסור באכילה בחג הפסח. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
מאכלים המבוססים על קמח דגנים ומים: לחם, פסטה, עוגות, עוגיות וכו'
חמץ הוא מונח המוזכר בתורה כמאכל העשוי מחמשת מיני דגן ומים ואשר עבר התפחה. בתורה מוזכר האיסור לאכול חמץ בחג הפסח וכן האיסור להקריב בבית המקדש חמץ כקורבן, למעט חריגים. המונח מצה בתורה הוא ההיפוך של חמץ. גם ה'''שאור''' נחשב לחמץ.
חמשת מיני דגן הם: חיטה, שעורה, כוסמין, שיבולת-שועל ושיפון. שיעור זמן ההתפחה הוא כ-18 דקות של השהיית הבצק (או התערובת) ללא התעסקות ולכן מרבית דברי המאפה, כגון לחם, עוגות וביסקוויטים, הם חמץ, כמו גם משקאות שמקורם בחמשת מיני הדגן, כדוגמת בירה.
סביב איסור החמץ ישנם הלכות רבות, מנהגים וחומרות לפי העדות השונות. יהודים מסורתיים מנקים את בתיהם היטב מנוכחות חמץ לפני חג הפסח, ומשתמשים בכלי אכילה הכשרים לפסח. על פי סקרים, רוב האוכלוסייה היהודית בישראל אינה אוכלת חמץ בפסח.
הגדרה

קמח חמשת מיני דגן שבא במגע עם מים אינו תופח ולא נחשב לחמץ עד אשר ישהה ללא התעסקות בו שיעור זמן של לפחות 18 דקות מרגע ערבוב הקמח והמים ועד תחילת האפייה. עם זאת, בעת הכנת המצות מקובל להקפיד שזמן ההכנה הכולל מהוספת המים לקמח ועד הכנסת המצה לתנור לא יעלה על פרק זמן זה של 18 דקות, וזאת ללא כל המתנה בשלבי הכנת העיסה.
חמץ מוגדר כמזון הראוי למאכל אדם, או מאכל בהמה ('ראוי למאכל כלב'). דבר העשוי מחמשת מיני דגן שאינו ראוי אף למאכל כלב – כבר אינו נחשב לחמץ.
חמץ נוקשה הוא דרגת ביניים בין חמץ לבין מצה, וגם הוא אסור בפסח, למשל דבק העשוי מקמח ומים, או מוצרים שאינם ראויים לאכילה לרוב האנשים.
מבחינה רעיונית, היו הוגים שראו בחמץ סמל לתכונות אנושיות שליליות, כגאווה ויצר הרע, ובמצה סמל לענווה, פשטות וחירות. הוגים אלה הדגישו את החובה לבער את החמץ שבלב, בד בבד עם ביעור החמץ החומרי.
מצוות החמץ > מצוות חמץ בפסח

בתורה מופיעות כמה מצוות שונות ביחס לחמץ, החלות מחצות היום של ערב פסח ועד לצאת שביעי של פסח. ישנו איסור על אכילת חמץ גמור בפסח, הנאה ממנו ואף החזקתו ("בל יראה ובל ימצא"). חמץ גמור מוגדר כמאכל המורכב בעיקרו מקמח חמשת מיני דגן שהחמיץ ('תפח').
איסורי החמץ בפסח נקבעו לזכר המסופר בספר שמות, שבצקם של בני ישראל בצאתם ממצרים לא הספיק להחמיץ בשל ההכנה החפוזה, ולכן אכלו בני ישראל מצות ולא חמץ. לזכר כך ישנה מצווה על אכילת מצה בפסח, ומנגד איסור על אכילת חמץ.
במניין המצוות מנויות מצוות עשה אחת וחמש מצוות לא תעשה הקשורות לאיסור חמץ בפסח:
השבתה: ציווי על השבתת חמץ ושאור בערב פסח. ניקיונות הבית, ביעור וביטול החמץ עד ערב פסח נובעים ממצווה זאת.
איסור אכילה בערב פסח: איסור אכילת חמץ בערב פסח לאחר חצות היום. משעה זאת היו מתחילים להקריב את קורבן פסח, המחייב את ביטול החמץ.
איסור אכילה בפסח: איסור אכילת חמץ בפסח. איסור אכילת החמץ בפסח הוא איסור חמור, והעונש על העובר עליו במזיד על פי ההלכה הוא כרת.
איסור תערובת: גם תערובת המכילה כמות כלשהי של חמץ אסורה לאכילה בפסח. משום כך, לא ניתן לאכול כל מאכל שלא הורחק מנוכחות חמץ.
בל יראה: איסור שלא ייראה חמץ ברשות אדם בפסח ('בל יראה').
בל ימצא: איסור שלא יימצא חמץ ברשות אדם בפסח ('בל ימצא'). המשהה חמץ ברשותו קודם לפסח אינו לוקה על בל יראה ובל ימצא, היות שזה לאו שאין בו מעשה. רק הרוכש או יוצר חמץ בפסח עצמו – לוקה על לאווים אלו.
הלאו באשר לאכילת חמץ בפסח עצמו הוא החמור ביותר, והעונש עליו במזיד הוא כרת. לעומת זאת, אכילת חמץ בערב פסח לאחר חצות היום, אכילת תערובת חמץ, בל יראה ובל ימצא – הם לאוים שעונשם במזיד הוא מלקות.
מצוות החמץ > מצוות חמץ במקדש

בספר ויקרא, פרק ב', קובעת התורה: ”כל שאור וכל דבש לא תקטירו ממנו אשה לה'”. פירוש הפסוק שאסור להקריב חמץ (וגם דבש) על המזבח. יש אמנם שני קורבנות הכוללים חמץ, אך אין מקריבים את החמץ שבקורבנות אלה, אלא הם נאכלים מבלי לעלות על המזבח.
שתי הלחם המובאים בחג השבועות הם חמץ. לחמים אלה נאכלים על ידי הכהנים.
כחלק מקורבן תודה, המובא כתודה לה' על נס הצלה, מביאים ארבעים לחמים, עשרה מתוכם חמץ. לחמים אלה נאכלים על ידי בעל הקורבן.
היות שקורבן תודה כולל כיכרות לחם חמץ, אין מקריבים קורבן תודה במשך שבעת ימי חג המצות, שכן לא ניתן יהיה לאכול את לחמי החמץ הבאים עמו. מסיבה דומה אין מביאים קורבן תודה גם בערב פסח, שכן לא ניתן יהיה לאכול את החמץ בכל הזמן המוקצה לאכילה זו מן התורה (יום ההקרבה והלילה שלאחריו) אלא רק עד תחילת זמן איסור אכילת חמץ, וזה עלול לגרום לכך שלא יספיקו לאכול את כל הלחמים, ויהיה צורך לשרוף אותם. הלכות אלו עומדות ביסוד מנהג האשכנזים שלא לומר "מזמור לתודה" (ספר תהילים, פרק ק') בפסוקי דזמרא, בשבעת ימי חג הפסח ובערב הפסח.
השבתת חמץ במסחר

מרבית מפעלי המזון בישראל עוברים לקראת הפסח לייצור מזון כשר לפסח, באמצעות הפסקת הייצור והכשרת כל הכלים בתהליך הייצור. מפעלים מסוימים שמחזור הכנת המוצר שלהם ארוך, כגון יקבים, מקפידים במשך כל השנה שקו הייצור יהיה כשר לפסח על מנת שמוצריהם יהיו כשרים לפסח. בתי מזון שונים סוגרים את שעריהם בפסח כדי להימנע מהטורח של הכשרתם לפסח.
בחלק מהחברות, אריזות המזון הכשר לפסח שונות בצבען מבכשרות רגילה, ולעיתים גם צורת המזון עצמו שונה. למשל מוצרי חברת עלית כיף כף ופסק זמן משווקים בעטיפה כתומה, וצורת הבפלות (נמכר בשם אפיפיות) מיוצרות בריבוע במקום במלבן. או למשל דגני הבוקר קוקומן של חברת תלמה שונים בצבע האריזה ובצורת המזון עצמו. הבדל נוסף הוא כיתוב בולט על גביי האריזה, או תווית פלסטיק (למשל באריזות החטיפים המלוחים במבה ביסלי ותפוצ'יפס), בו מצוינת הכשרות לפסח. שינוי זה נועד להצביע על כך שהמוצר כשר לפסח, ו/או שיש שינוי באחד המרכיבים לשם השגת כשרות זו, כמו תחליפי עמילן.
השבתת חמץ

כדי לקיים את מצוות ביעור חמץ (שאותה יש לבצע בי"ד בניסן, ערב הפסח) יש צורך לבער חמץ בפועל. במשנה ישנה מחלוקת בין התנאים האם יש מצווה דווקא בשרפתו, או שניתן להיפטר ממנו בכל דרך (לפררו וזרותו לרוח או להטילו לים), ולהלכה נפסק שניתן לבער חמץ בכל דרך. עם זאת, ישנן כמה פעולות מקובלות שבאמצעותן נהוג לבער את החמץ: בדיקת חמץ, ביטול חמץ, ביעור (שריפת) חמץ, ומכירת חמץ.
השבתת חמץ > בדיקת חמץ

על אף שמן התורה מספיק לבטל בלב את החמץ, הרי שחז"ל חייבו לחפש בבית חמץ בכל מקום שבו הוא עלול להיות, שמא ימצא שם בפסח מאכל חמץ ויתפתה לאוכלו. על כן יש חובה בלילה שאחרי שבין יום י"ג בניסן ליום י"ד בניסן בתחילת הלילה, לבצע בדיקת חמץ. על בדיקה זו מברכים "ברוך אתה ה' אלוהינו מלך העולם אשר קידשנו במצוותיו וציוונו על ביעור חמץ", משום שהיא תחילתן של הפעולות המסתיימות בביעורו של החמץ. נהוג להחביא חמץ במקומות ידועים בבית, כדי שהברכה לא תהיה ברכה לבטלה במקרה שלא ימצאו חמץ בבדיקה (על אף שגם אם לא מצא אין בעיה הלכתית בברכה). לאחר הבדיקה יש לשמור במקום ידוע את כל החמץ שברצונו לאכול או לשרוף, מחשש שיאבד מן החמץ ויהיה צורך לבדוק שוב את הבית.
השבתת חמץ > ביטול חמץ

על פי דין תורה, כדי שלא לעבור על איסור חמץ מספיק ביטול בלב והחשבתו כעפר הארץ. ישנה מחלוקת האם מדובר בביטול במחשבה, או באקט ממוני של הפקרתו של החמץ. נהגו לומר את נוסח הביטול בפה, כאשר הנוסח המודפס בסידורים כתוב בארמית, אך יש לאומרו בשפה שאותה מבינים, אחרת הביטול אינו מועיל, שכן עניינו הוא הכוונה בלב להפקרתו וביטולו, ולא אמירתו בפה.
את נוסח הביטול אומרים מיד לאחר בדיקת החמץ, שבו מבטלים בלב כל חמץ שאולי לא נמצא בבדיקה:
כָּל חְמִירָא וַחֲמִיעָא דְּאִכָּא בִרְשׁוּתִי, דְּלָא חֲמִתֵּהּ וּדְלָא בַעֲרִתֵּהּ, לִבְטִיל וְלֶהֱוֵי כְּעַפְרָא דְאַרְעָא. (כל חמץ ושאור שיש ברשותי, שלא ראיתיו ושלא בערתיו, ייבטל ויהיה [הפקר] כעפר הארץ.)
השבתת חמץ > ביעור חמץ

למחרת, בערב הפסח בשעה חמישית לפי שעות זמניות (בשעון קיץ, זמן זה הוא 11:00 בבוקר לערך), שורפים את כל החמץ שנשאר, ונוהגים שוב לבטל, הפעם את כל החמץ האפשרי:
כָּל חְמִירָא וַחֲמִיעָא דְּאִכָּא בִרְשׁוּתִי, דַּחֲמִתֵּהּ וּדְלָא חֲמִתֵּהּ, דְּבַעֲרִתֵּהּ וּדְלָא בַעֲרִתֵּהּ, לִבְטִיל וְלֶהֱוֵי כְּעַפְרָא דְאַרְעָא. (כל חמץ ושאור שיש ברשותי, שראיתיו ושלא ראיתיו, שביערתיו ושלא בערתיו, ייבטל ויהיה [הפקר] כעפר הארץ.)
השבתת חמץ > מכירת חמץ

יש הנוהגים למכור את החמץ לגוי, דרך הרבנים המקומיים או דרך הרבנות הראשית. אנשים פרטיים מוכרים לרוב רק דברים שיש בהם תערובת חמץ, והמפעלים הגדולים מוכרים גם כמויות גדולות של חמץ שנמצאות במחסניהם. בעבר, המכירה הייתה רק במקרים יוצאי דופן, ותמורת כסף מלא. עם השנים וההתפתחות התעשייתית שהקשתה על היפטרות מן החמץ, נוספו הקלות בנושא זה, וכיום המכירה נעשית באופן גורף, ועל כן ישנם רבנים המתנגדים כיום למכירת חמץ בטענה שהמכירה פיקטיבית לחלוטין.
תערובת חמץ

דיני חמץ ידועים בחומרתם בהלכות רבות, ביניהן דיני תערובת חמץ. בדרך כלל, במקרה בו דבר איסור התערב עם דבר היתר, קובעת ההלכה שהאיסור בטל ברוב או בביטול טעם האיסור. כך הדין גם באיסור החמץ בפסח מדאורייתא אך חכמים החמירו וקבעו שחמץ אוסר תערובת בה הוא נמצא ב"משהו", ואפילו אם יש נגדו פי 1000, החמץ אינו בטל, והתערובת אסורה באכילה ובהנאה.
הטעם לחומרה זו נובעת מכך שהתורה עצמה החמירה בהלכות חמץ יותר מבשאר איסורי תורה.
הסבר אחר לחומרת איסור "משהו" הוא משום דין דבר שיש לו מתירין. ההבדל בין השיטות הוא בשאלה ממתי חלה החומרה שהחמץ אינו בטל אפילו באלף. לשיטה שהטעם הוא משום חומרת החמץ, חומרה זו אינה חלה אלא בפסח עצמו. לכן אם החמץ התערב בשעות שלפני כניסת החג, הוא בטל בששים.
תערובת חמץ > "חוזר ונעור"

אף שלפני פסח חמץ בתערובת בטל בשישים, נחלקו הראשונים האם חמץ שנתבטל לפני פסח חוזר ומתעורר משנכנס הפסח, וכיוון שחמץ בפסח אוסר תערובתו אפילו באלף, אוסר את כל תערובתו, או כיוון שבטל החמץ, שוב אינו חוזר ונעור. השולחן ערוך פסק שחמץ שבטל לפני פסח אינו חוזר ונעור, והרמ"א פסק שחמץ לח אינו חוזר ונעור, וחמץ יבש חוזר ונעור. קמח, מפני דקות חלקיקיו, נחשב כתערובת לח.
תערובת חמץ > דין תערובת חמץ במי שתייה

מכיוון שחמץ בפסח, לא בטל אפילו באלף, בור מים שנפלה לתוכו חתיכת חמץ, נאסר כל הבור לשתייה בפסח. בערוך השולחן כתוב שדין זה הוא רק בבור של מים מכונסים, אולם בבאר וכל מקוה מים המחובר לקרקע החמץ בטל. עם זאת, יש המחמירים בכל זאת שלא לשתות מים ממקווי מים שיש חשש שנפל בהם חמץ בפסח. למשל, בישראל נהוג להפסיק את שאיבת המים מהכנרת במהלך חג הפסח מחשש שנפל לאגם הכנרת חמץ כלשהו בחג. הרב יובל שרלו טען שמדובר בחשש מופרך, שכן גם "משהו" צריך להיות בכמות בעלת משמעות ולא בשיעור המזערי של חמץ בכנרת.
תערובת חמץ > סיגריות בפסח

טבק הסיגריות מוטבל לעיתים באלכוהול המופק מחיטה (חמץ), וכן יש מקרים בהם בתערובת הטבק מעורבים רכיבים שהם בגדר חמץ, בשל כך יש שפסקו להחמיר ולא לעשנם בפסח מחמת איסור הנאה. מנגד ישנם פוסקים המתירים לעשן סיגריות אלו, ומסתמכים על כך שאין החמץ שבהם ראוי לאכילת כלב ועל כן מותרים בהנאה.
תערובת חמץ > דין תרופות ומוצרי קוסמטיקה

מוצרים רבים (שאינם מוצרי מזון) מכילים עמילן חיטה, ודנו בהם הפוסקים מה דינם בפסח:
תרופות – אם התרופה טעימה, היא מצריכה כשרות לפסח. אם טעמה מר, מותר לבולעה בפסח, כיוון שהיא פסולה מאכילת כלב. ויש המחמירים ונוהגים להימנע בפסח אף מבליעת תרופות אלה. דינים אלה אמורים רק כלפי חולה שאין בו סכנה, אך בחולה הנמצא אפילו בספק פיקוח נפש, מצווה עליו לאכול חמץ אם יש בכך הצלת חייו.
משחת שיניים – יש להקפיד על כשרות לפסח הואיל יש בה טעם.
קרם גוף – אינו צריך כשרות לפסח, אמנם רבים נוהגים להחמיר ולהשתמש בקרם כשר לפסח. היסוד לחומרא זו הוא דין "סיכה כשתייה" – אף שהחמץ כבר לא ראוי לאכילת כלב, הוא ראוי לסיכה ועל כן (לדעה זו) אסור בו השימוש בפסח.
סבון ושמפו – דינם אף יותר קל מקרם גוף, כיוון שאינם נספגים בעור, ואף בזה יש המחמירים.
חומרי ניקוי – אינם צריכים כשרות לפסח. ואף חומר ניקוי לכלים אינם צריכים השגחה משום שאינם ראויים למאכל כלב. ויש מחמירים בסבון כלים, כיוון שהדברים הנשטפים בו באים במגע עם אוכל.
בל ייראה ובל יימצא

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
החמרות באיסורי חמץ > עיסה שנילושה במי פירות

התלמוד קובע בכמה מקומות, כי "מי פירות אינם מחמיצים". פירושה של קביעה זו היא שעיסת קמח מחמשת מיני דגן שנילושה במיצי פירות למיניהם (כגון: יין, שמן, מיץ תפוזים וכן דבש) אינה נחשבת לחמץ. מבחינה כימית לישה בעיסה מעין זו יכולה להאט את תהליך ההתפחה (עקב החומציות שבפירות), אך פעמים רבות עיסה כזו אכן תגיע לכדי תפיחה, שכן חלק ניכר ממי הפירות הוא מים (בפירות ישנה גם כמות גדולה של סוכרים, המהווים "חומר דלק" לתסיסה). על כן נראה שקביעה זו היא קביעה הלכתית בעיקרה, האומרת שחמץ האסור באכילה בפסח הוא דווקא תפיחה של קמח ומים, ולא עם נוזלים אחרים.
לדעת ראשונים רבים (ובראשם רש"י) עיסת קמח ומי פירות שתפחה מהווה "חמץ נוקשה", שאסור באכילה ובהימצאות ברשות היהודי, גם אם אין עליו איסור כרת (ואולי הוא אסור מדברי חכמים בלבד). זוהי, כנראה, גם דעתו של הרמב"ם בסוף ימיו, על פי עדותו של רבי אברהם בנו. ראשונים אחרים סברו כי עיסת קמח ומי פירות מותרת לחלוטין, וזוהי הדעה המקובלת יותר. עם זאת, האשכנזים נהגו שלא לאפות אפילו מצות במי פירות (על אף שהללו אינן באות לכדי תפיחה כלל בשל פרק הזמן הקצר בו הם נילושות). הסיבה לכך היא שלדעת בעלי התוספות, אם התערבה טיפת מים במי הפירות, הרי שחימוצה של העיסה אף מואץ יותר מחימוץ במים, ועל כן היא אסורה מחשש חמץ. עוד טעם להחמרה זו היא שמא תתפח העיסה, ואז חששו לשיטות הראשונים האוסרים אותה.