stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אמלין יוז
קריירה

אמלין יוז היה בנו של פרד יוז, כדורגלן מליגת הרוגבי של בריטניה.
לאחר שסירב לתקופת ניסיון בקבוצת בארו המקומית, יוז הצטרף לבלקפול, שאז הייתה קבוצה בליגה הראשונה. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בבלקפול ב-1964 כששיחק לצד ג'ימי ארמפילד ואלן בול, בהתחלה כחלוץ מרכזי, אך מאוחר יותר עבר לשחק כמגן.
בפברואר 1967, לאחר 28 הופעות בבלקפול, יוז הצטרף לליברפול תמורת 65,000 ליש"ט. יוז התמקם במרכז המגרש בליברפול במהלך הסתגלותו במועדון, וזכה לכינוי "סוס משוגע" לאחר עבירת רוגבי לא חוקית באחד המשחקים שנעשתה על שחקן הכנף של ניוקאסל יונייטד. ליברפול לא זכתה באף תואר בארבע העונות הראשונות שלו שם, אבל יוז נתפס כפוטנציאל לעתיד. הוא מילא את תפקידו כמגן השמאלי ובמרכז ההגנה, תכונה שזוהתה על ידי מאמן אנגליה אלף רמזי ב-1969.
עבור יוז, 1970 הייתה שנה חשובה בקריירה שלו. לאחר שליברפול הושפלה על ידי ווטפורד מהליגה השנייה ברבע גמר הגביע האנגלי, שאנקלי קיבל החלטה לנפות רבים מהשחקנים הבכירים שזכו בשמונה השנים הקודמות בשתי תוארי אליפות הליגה והגביע האנגלי, ולהחתים שחקנים צעירים יותר להחליפם. יוז, שעדיין לא היה בן 23, נישאר במועדון יחד עם איאן קלהאן וטומי סמית', וההחתמות החדשים עזרו לבסס את הדומיננטיות של ליברפול בשנות ה-70.
בעונת 1970/1971, ליברפול הגיעה לגמר הגביע האנגלי, שם הובסה 2-1 לאחר הארכה לארסנל, שהשלימה את הדאבל הנדיר אז של אליפות הליגה והגביע האנגלי. יוז היה מוטרד כשקטף את המדליית הכסף שלו.
ב-1973, יוז זכה באליפות הליגה הראשונה שלו עם ליברפול ובגביע אופ"א, נגד בורוסיה מנשנגלדבאך. לאחר מכן יוז מונה לקפטן ליברפול, בתום עונת 1973/74, ליברפול הגיעה לגמר הגביע האנגלי וניצחה את ניוקאסל יונייטד 3–0, כאשר יוז קיבל את הגביע מהנסיכה אן. יוז היה הקפטן של ליברפול בניצחון 3–1 על בורוסיה מנשנגלדבאך בגמר גביע אירופה לאלופות 1977, שזו הייתה הפעם הראשונה בה הקבוצה זכתה בטורניר זה אי פעם. יוז אף נבחר לכדורגלן השנה בליגה האנגלית על ידי התאחדות עיתונאי הכדורגל.
ב-1978, מקומו של יוז בהרכב היה מאוים מהמגן הסקוטי הצעיר המוכשר אלן האנסן. יוז נמכר לוולברהמפטון וונדררס תמורת 90,000 פאונד באוגוסט 1979. יוז עזב את ליברפול לאחר שרשם 665 הופעות, וכבש 49 שערים במועדון..
יוז ערך את הופעת הבכורה שלו בוולבס ב-22 באוגוסט 1979 בניצחון 0-1 מול דרבי קאונטי. הוא אף זכה בגביע הליגה בעונתו הראשונה עם וולבס שזהו הגביע היחיד שלא זכה בו עם ליברפול והניף אותו כקפטן לאחר ניצחון 0-1 מול נוטינגהאם פורסט בוומבלי.
יוז עזב את וולבס ב-1981, והצטרף לרות'רהאם יונייטד כשחקן-מאמן. בעונה שלאחר מכן נראה היה שרות'רהאם מחזיקה מעמד בליגה השנייה והייתה במקום ה-9 בתחילת 1983. עם זאת, הקבוצה צנחה למורד הטבלה.
ב-20 במרץ יוז פוטר מתפקיד המאמן. יוז שיחק גם בהאל סיטי, מאוחר יותר הפך למנהל הקבוצה. הוא הצטרף למנספילד טאון לזמן קצר ב-1983, אך לא שיחק עבורם. מאוחר יותר באותה השנה הוא גם שיחק בסוונסי סיטי, איתה סיימה את קריירת המשחק שלו.
ב-24 ביולי 2008, הוכרז כי יוז ייכנס להיכל התהילה של מוזיאון הכדורגל הלאומי.
שנותיו האחרונת

בשנת 2003, פורסם כי יוז סובל מגידול במוח, שבגינו עבר ניתוח, הקרנות וכימותרפיה. יוז היה נשוי לברברה והיו לו בן ובת. הופעתו הפומבית האחרונה הייתה בגראנד נשיונל ב-2004, שבעה חודשים לפני מותו. הוא מת בביתו בשפילד, בגיל 57. דקת דומייה נערכה ביום למחרת באנפילד לפני המשחק של ליברפול נגד מידלסברו בגביע הליגה. טקס הלווייתו התקיים בקתדרלת שפילד. שמונה ימים לאחר מותו של יוז, שחקני אנגליה ענדו סרטי זרוע שחורים במשחק ידידות מול ספרד. חלוץ אנגליה וויין רוני עורר מחלוקת לאחר שהשליך את סרט הזרוע השחור שלו לקרקע, רוני התנצל לאחר המשחק.
נבחרת לאומית

יוז אף רשם את הופעת הבכורה שלו ב-5 בנובמבר 1969, ושיחק בעמדת המגן השמאלי במשחק ידידות מול נבחרת הולנד באמסטרדם. אנגליה ניצחה 0-1. יוז כבש את השער הבינלאומי היחיד שלו נגד ויילס ב-1972.
יוז הופיע שוב עבור אנגליה ברבע גמר אליפות אירופה 1972, שוב תחת רמזי, שוב מול מערב גרמניה, שוב עם אותה תוצאה; ניצחון למערב גרמניה.
בסוף שנת 1974, הפך יוז לקפטן הנבחרת הלאומית. כיורשו של בובי מור על ידי הבוס הזמני ג'ו מרסר. יוז רשם את הופעתו הראשונה כקפטן ב-11 במאי 1974 מול ויילס בקרדיף כשאנגליה ניצחה 2–0. יוז היה קפטן נבחרת אנגליה במשך כל שבעת המשחקים של המאמן מרסר, ובהתחלה שמר על התפקיד כאשר דון רווי מונה למאמן של הנבחרת. עם זאת, לאחר שני משחקי המוקדמות הראשונים של אליפות אירופה 1976, ריווי לא זימן את יוז לנבחרת, והעניק את הקפטן לחברו לשעבר של יוז מבלקפול, אלן בול.
ריווי החזיר ליוז את תואר הקפטן במשחק ביתי מול נבחרת סקוטלנד לאחר שקיגן לא היה זמין. עם שובו לאנגליה, רון גרינווד התקבל לתפקיד מאמן נבחרת אנגליה, והחזיר את תואר הקפטן ליוז. אך אנגליה לא יכלה להעפיל למונדיאל לאחר תבוסה מול איטליה, יוז לעומת זו, רשם את הופעתו ה-50 כשאנגליה ניצחה את האיטלקים 2–0 במשחק האחרון במוקדמות המונדיאל בסוף 1977. הוא המשיך להיבחר לנבחרת אנגליה גם לאחר שעזב את ליברפול. הוא שיחק בקמפיין המוקדמות המוצלח של אנגליה לאליפות אירופה 1980.
תארים > כשחקן

אליפות אנגליה (4): 1972/1973, 1975/1976, 1976/1977, 1978/1979
הגביע האנגלי (1): 1973/74
גביע אירופה לאלופות (2): 1976/77, 1977/78
הליגה האירופית (2): 1972/73, 1975/76
הסופר קאפ האירופי (1): 1977
מגן הקהילה (3): 1974, 1976, 1977
גביע הפוטבול ליג (1): 1979/80
נשות וינדזור העליזות

| --- | --- |

 כתיבה:  ויליאם שייקספיר 
 סוגה:  קומדיה 
 שפה:  אנגלית 
 
גברת פייג' ופלסטף בקומדיה שבויימה על ידי תיאטרון "Pacific Repertory", והוצגה בתיאטרון "Golden Bough", בכרמל, קליפורניה, 1999
נשות וינדזור העליזות היא קומדיה מאת ויליאם שייקספיר שהתפרסמה במהדורת דפוס בשנת 1602. זהו המחזה היחיד בו מציג שייקספיר את מעמד הביניים בתקופה האליזבתנית העכשווית לתקופתו. מסורת שתועדה לראשונה ב-1702 טוענת שהמלכה אליזבת התלהבה כל כך מדמותו של ג'ון פלסטף עד כי דרשה משייקספיר שיחבר מחזה בנושא פלסטף מאוהב. תוך שבועיים חיבר שייקספיר את נשות וינדזור העליזות והמחזה הוצג לראשונה ב-23 באפריל 1597 בסעודה החגיגית השנתית לייסוד מסדר הבירית.
המחזה היה בסיס למספר אופרות, המפרסמת בהן היא "פלסטף" מאת ג'וזפה ורדי.
דמויות

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  |  סר ג'ון פלסטף  ברדולף, פיסטול ונים (אנשיו של פלסטף)  רובין - משרתו של פלסטף, ייתכן כי הוא בנו של מר פייג'  מר פורד ומר פייג'  – שני אדונים המתגוררים בממלכת וינדזור  ויליאם פייג'  – נער, בנו של מר פייג'  סר יו אוונס – אדון וולשי  דוקטור קיוז – רופא צרפתי  רגבי – משרתו של דוקטור קיוז |  שלואו – שופט מחוזי  סלנדר – בן דודו של שלואו  סימפל – משרתו של סלנדר  פנטון – עלם צעיר  בעל הפונדק  גברת פורד  גברת פייג'   אן פייג'  – בתם של הזוג פייג', מאוהבת בפנטון |
פרשנות וביקורת

ייתכן ומספר מוטיבים ב"נשות וינדזור העליזות" לקוחים מתוך "איל פקורונה", אוסף סיפורים מאת סר ג'ובני פיורנטינו; אחד מן הסיפורים הללו נכלל ב"ארמון התענוגות" של ויליאם פיינטר. (גם במחזהו של שייקספיר "סוף טוב הכל טוב" נראה כי הוא מסתמך על סיפור של פיינטר).
"נשות וינדזור העליזות" נחשב אחד ממחזותיו הפחות מוצלחים של שייקספיר. דמותו של פלסטף גם היא נחשבת לכתובה פחות טוב מאשר בשני מחזות "הנרי הרביעי". קשה להסביר מדוע שייקספיר כתב את המחזה ברשלנות, וייתכן שהמחזה הוזמן לצורך אירוע מיוחד והיה עליו להשלים אותו בחיפזון.
שייקספיר היה המחזאי האהוב ביותר על המלכה אליזבת הראשונה, מלכת אנגליה, שאהבה את דמותו של פלסטף וביקשה במיוחד מחזה שייסוב סביב דמותו. כך ניתן גם להסביר את נוכחותן של דמויות נשיות רבות במחזה כמחווה למלכה, ואת המהומה הגדולה בסוף המחזה, מעין קומדיית טעויות הסובבת כולה סביב פלסטף.
העלאת המחזה בישראל

בשנת 1960 הועלה המחזה בתיאטרון הקאמרי (נוסח עברי: נתן אלתרמן, בימוי משה הלוי, תפאורה ג'ניה ברגר)

בשנת 2014 עלתה הפקה של המחזה בתיאטרון החאן, בשם "הנשים העליזות מווינדזור" (נוסח עברי: נסים אלוני, עיבוד ובימוי: אודי בן-משה).
ראו גם

פלסטף (אופרה)
הערות שוליים

↑  סטיבן גרינבט, להיות או לא להיות שייקספיר, תל אביב 2010, עמ' 297
| מחזותיו של ויליאם שייקספיר |
| --- | --- | --- |
| טרגדיות | טיטוס אנדרוניקוס • רומיאו ויוליה • יוליוס קיסר • המלט • מקבת' • אותלו • המלך ליר • אנטוניוס וקלאופטרה • קוריולנוס • טימון איש אתונה |  |
| קומדיות | קומדיה של טעויות • אילוף הסוררת • עמל אהבה לשווא • חלום ליל קיץ • הסוחר מוונציה • מהומה רבה על לא דבר • כטוב בעיניכם • הלילה השנים עשר • נשות וינדזור העליזות • טרוילוס וקרסידה • סוף טוב הכול טוב • מידה כנגד מידה |  |
| רומנסות | פריקלס • סימבלין • אגדת חורף • הסערה |  |
| מחזות היסטוריים | • המלך ג'ון • ריצ'רד השני • הנרי הרביעי, חלק ראשון • הנרי הרביעי, חלק שני • הנרי החמישי • הנרי השישי, חלק ראשון • הנרי השישי, חלק שני • הנרי השישי, חלק שלישי • ריצ'רד השלישי • הנרי השמיני |  |
| בכל קבוצה מסודרים המחזות לפי סדר כתיבתם המקובל (פרט למחזות ההיסטוריים המסודרים לפי סדר התרחשות כרונולוגי) | בכל קבוצה מסודרים המחזות לפי סדר כתיבתם המקובל (פרט למחזות ההיסטוריים המסודרים לפי סדר התרחשות כרונולוגי) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007520685205171  PLWABN: 9810678100705606  BnF: cb14617046z (data)  GND: 4099364-4  LCCN: n96064013  MusicBrainz work: 91ad61af-f8ce-411f-9b5d-efa167de2aea  NLA: 35492093  SUDOC: 096375515  VIAF: 182357512   WorldCat (עם VIAF): 182357512
אלים אמריקאים

ערך זה עוסק בספר מאת ניל גיימן. אם התכוונתם לסדרת הטלוויזיה, ראו .
| --- | --- |

עטיפת הספר אלים אמריקאים בעברית בהוצאת אופוס
 מידע כללי
 מאת:  ניל גיימן
 שפת המקור:  אנגלית
 סוגה:  פנטזיה
 מקום התרחשות:  סן פרנסיסקו, ויסקונסין 
 הוצאה
 תאריך הוצאה:  2001 
 מספר עמודים:  506
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  אופוס
 תרגום:  רחביה ברמן
 פרסים
 פרס הוגו לרומן הטוב ביותר (2002)  100 ספרי המדע הבדיוני והפנטזיה הטובים ביותר של NPR  פרס בוב מורן לרומן הזר הטוב ביותר (2003)  פרס ברם סטוקר לרומן (2001)  פרס לוקוס לנובלת פנטזיה (2002)  פרס נבולה לרומן הטוב ביותר (19 באפריל 2003) 
 סדרה
 הספר הבא:  בני אנאנסי 
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  002241660
 
אלים אמריקאים (באנגלית: American Gods) הוא רומן פנטזיה מאת הסופר הבריטי ניל גיימן. הרומן משלב מוטיבים היסטוריים ומיתולוגיים, לדוגמה הגירת העמים השונים לצפון אמריקה ועמם הגירת דתותיהם השונות. הספר יצא לאור ב-2001 והופץ באותה שנה, בין השאר, בממלכה המאוחדת ובארצות הברית. כשנה לאחר מכן הרומן תורגם לעברית על ידי ההוצאה הישראלית "אופוס". "אלים אמריקאים" הוא רומן הפרוזה הרביעי של גיימן, אשר בספריו הקודמים, ובסדרת הקומיקס "סאנדמן", עסק בקשר בין העולם האמיתי לזה הפנטסטי.
ב-2005 יצא הספר "בני אנאנסי" המתרחש בעולם המתואר ב"אלים אמריקאים".
ב-2017 יצאה סדרת טלוויזיה המבוססת על הספר. את הסדרה פיתחו בריאן פולר ומייקל גרין, ועונתה הראשונה שודרה בין אפריל ליוני 2017 ברשת Starz.
מבנה הספר

הספר מורכב מפרקים המסופרים ברובם מנקודת מבטו של גיבור הספר, המכונה "צל" - אסיר לשעבר, אדם מופנם ושקט. בין פרקי העלילה מסופרים קטעים הנראים בתחילה כמנותקים מעלילתו הראשית של הספר. חלקם עוסקים במהגרים בעתות שונות לאמריקה היבשתית, החל משבט נוודים בתקופת האבן וכלה במהגרים מודרניים יותר מאירופה ואסיה. הסיפורים משלבים לרוב יסוד על טבעי המיוחס לאלים של אותם מהגרים, אשר מגיעים לאמריקה ביחד עם המהגרים ונשארים גם אחרי שאחרון מאמיניהם מת.
חלק מקטעים אלו מסופרים מנקודת מבטם של ישויות ממיתולגיות שונות או מהפרהיסטוריה - עפרית ואלת פריון קדומה המנסים לחיות כאזרחים בשולי החברה בארצות הברית של ימינו, ילד שגדל בבידוד מוחלט ובאפלה והוקרב בטקס שנועד להפכו לאליל השבט, שבט טונגוזי שהאל שלו מצווה עליו לחצות את מיצרי ברינג ומאכלס את אמריקה. עם התקדמות העלילה נחשפים רמזים והקוראים מבינים בהדרגה את הקשר בין חלקים אלו לקו העלילה הראשי, ויכולים לפענח תעלומות בסיפור בדומה לספרות בלשית.
אלמסהורן

אלמסהורן (בגרמנית: Elmshorn) היא עיר במחוז פינברג שבמדינת שלזוויג-הולשטיין שבגרמניה. העיר שוכנת במרחק 32 ק"מ מצפון להמבורג על גדות הנהר הקטן קריקאו (Krückau), קרוב לנהר האלבה. זוהי העיר השישית בגודלה במדינת שלזוויג-הולשטיין. מרכז העיר ואזור הקניות שלה קרוי בפי המקומיים בוטמרקט (Buttermarkt) למרות ששמו הרשמי הוא כיכר קרל מרקס. באזור שסובב את העיר מצויות חוות קטנות לגידול פרות לחלב וסוסים. עיקר התעשייה בעיר מבוססת על מפעלי ייצור מזון, בעיקר עיבוד בשר, ייצור נקניקים, מרגרינה ודגנים.
ערים תאומות

צרפת טרסקון (אנ'), צרפת
גרמניה וינטנברגה (אנ'), גרמניה
פולין סטארגרד, פולין
פינלנד ראיסיו (אנ'), פינלנד
הערות שוליים

| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007260703105171  GND: 4014493-8  LCCN: n83300830  MusicBrainz: a08736ba-efeb-4f97-98c1-168289f23424  NKC: ge1149054  VIAF: 160374303   WorldCat (עם VIAF): 160374303
אלים צ'אן

| --- | --- |

 לידה:  18 בנובמבר 1986 (בת 37) הונג קונג, האימפריה הבריטית 
 מדינה:  הונג קונג 
 השכלה:  אוניברסיטת מישיגן  מכללת סמית'  Li Po Chun United World College 
 תקופת הפעילות:  מ-2014 
 www.elimchan.nl
 
אלים צ'אן (בסינית: 陳以琳, הונג קונג, נולדה ב-18 בנובמבר 1986) היא מנצחת מהונג קונג. אלים צ'אן היא המנצחת הראשית של התזמורת הסימפונית של אנטוורפן החל מעונת הקונצרטים 2019–2020, והיא מכהנת כמנצחת אורחת ראשית של התזמורת הסקוטית הלאומית החל מעונת הקונצרטים 2018–2019.
לימודים

אלים צ'אן שרה במקהלת ילדים בהונג קונג והחלה לנגן בפסנתר בגיל שש. צ'אן היא בוגרת תואר ראשון במוזיקה ממכללת סמית' במסצ'וסטס. לאחר מכן, צ'אן למדה באוניברסיטת מישיגן, שם כיהנה כמנהלת המוזיקלית של התזמורת הפילהרמונית של קמפוס אוניברסיטת מישיגן ושל תזמורת פופ מישיגן. צ'אן קיבלה תואר שני ודוקטורט בניצוח, וסיימה את לימודיה בניצוח ב-2014. צ'אן זכתה במלגת הניצוח ע"ש ברונו ולטר ב-2013, וב-2015 היא השתתפה בכיתות אומן בלוצרן עם ברנרד הייטינק.
קריירה מוזיקלית

בדצמבר 2014, כשהיא בת 28, זכתה צ'אן בתחרות הניצוח ע"ש דונטלה פליק. בעקבות הזכייה בתחרות, מונתה צ'אן למנצחת זוטרה של התזמורת הסימפונית של לונדון לעונת הקונצרטים 2015–2016. בעונת הקונצרטים 2016–2017, השתתפה צ'אן בתוכנית העמיתים של דודאמל עם התזמורת הפילהרמונית של לוס אנג'לס.
בעונת הקונצרטים 2018–2019 מונתה אלים צ'אן למנצחת אורחת קבועה של התזמורת הסקוטית הלאומית, ובכך החליפה את תומאס סנדגרד.
החל מעונת הקונצרטים 2019–2020 מכהנת אלים צ'אן כמנצחת הראשית של התזמורת הסימפונית של אנטוורפן, ששוכנת באולם המלכה אליזבת (Koningin Elisabethzaal) באנטוורפן. צ'אן, שהלכה בעקבותיהם של מנצחים דוגמת אדו דה וארט ויאפ ואן זביידן, היא המנצחת הראשית הצעירה ביותר שמונתה על ידי התזמורת הפילהרמונית של פלנדריה.
נוסף לכך, אלים צ'אן הופיעה כמנצחת אורחת עם התזמורת של תיאטרון מריאינסקי, התזמורת הפילהרמונית של הונג קונג, התזמורת הסימפונית של לונדון, תזמורת הקונצרטחבאו, התזמורת הפילהרמונית של לוקסמבורג, תזמורת פילהרמוניה, התזמורת הפילהרמונית המלכותית של ליברפול, תזמורת הרדיו של פרנקפורט, התזמורת הלאומית של ליון, התזמורת הפילהרמונית של רוטרדם, התזמורת הסימפונית של יוסטון והאקדמיה למוזיקה של מערב ארצות הברית.
צ'אן ניצחה גם על תזמורת המרכז הלאומי לאומנויות באוטווה ועל התזמורת הפרנקופונית, כחלק מתוכנית האומנים הצעירים של המרכז הלאומי לאומנויות ב-2012, בשיתוף פעולה עם פנחס צוקרמן. צ'אן השתתפה בפסטיבל המוזיקה אולימפוס בסנט פטרסבורג ובסדנאות עם תזמורת פסטיבל קברילו ותזמורת בולטימור (עם מרין אלסופ, ג'רארד שוורץ וגוסטב מאייר).
חיים אישיים

אלים צ'אן מאורסת לנגן כלי ההקשה ההולנדי דומיניק פלייסהוורס, שזכה בפרס המוזיקה של הולנד (Nederlandse Muziekprijs) ב-2020.
הערות שוליים

1 2  VRT NWS, Elim Chan start bij Antwerp Symphony Orchestra, waarom zijn vrouwelijke dirigenten nog geen vertrouwd beeld?, vrtnws.be, ‏2019-10-04 (בהולנדית)
↑  Elim Chan appointed as RSNO principal guest conductor, Rhinegold (באנגלית)
↑  ‘Eigenlijk wilde ik bij de FBI werken', De Tijd, ‏2018-06-08 (בהולנדית)
1 2  Elim Chan, About Elim, Elim Chan (באנגלית) (ארכיון)
↑  Tom Eelen, Een psychologe als chef-dirigent, Site-Artsenkrant-NL, ‏2019-03-14
↑  Meet the Maestro: Elim Chan, Rhinegold (באנגלית)
↑  Thea Derks, Dirigent Elim Chan: ‘Ik kan niet weglopen van de muziek.’, Cultuurpers, ‏2020-01-13 (בהולנדית)
1 2  Antwerp Symphony Orchestra stelt Elim Chan aan als chef-dirigent, Klara - Blijf verwonderd, ‏2018-05-17 (בהולנדית)
↑  Press Release, RSNO | RSNO Principal Guest Conductor appointment (באנגלית)
↑  Afzeggingen plagen Opening Night van Concertgebouworkest, NRC (בהולנדית)
↑  Elim Chan debuts with The Mariinsky Orchestra, HarrisonParrott, ‏2016-02-12 (באנגלית)
↑  Conductor Elim Chan thrilled to be making hometown debut with HK Phil, South China Morning Post, ‏2015-12-23 (באנגלית)
1 2  Antwerp Symphony Orchestra, www.antwerpsymphonyorchestra.be
↑  Elim Chan, LA Phil (באנגלית)
↑  Frits van der Waa, Slagwerker Dominique Vleeshouwers is een virtuoos, bewees hij in Utrecht★★★★☆, de Volkskrant, ‏2020-01-19 (ב־)
↑  ANP, Slagwerker ontvangt Nederlandse Muziekprijs, Het Parool, ‏2020-01-18 (ב־)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9812465943505606  BnF: cb17907881d (data)  GND: 1280261242  ISNI: 0000 0004 8377 0691  LCCN: no2022060415  MusicBrainz: eaa9a814-1fad-4adc-a9dc-0516ecac31e6  RERO: 02-A028526287  SUDOC: 261040812  VIAF: 1598159234538703371889   WorldCat (עם VIAF): 1598159234538703371889
אנה קורניקובה

| --- | --- |

 לידה:  7 ביוני 1981 (בת 43) ברית המועצות מוסקבה, ברית המועצות
 מדינה:  רוסיה רוסיה
 מקום מגורים:  ארצות הברית מיאמי, פלורידה, ארצות הברית
 בן או בת זוג:  סרגל פדורוב (2001–2003)  אנריקה איגלסיאס (2001–?) 
 צאצאים:  Lucy Iglesias, Nicholas Iglesias, Mary Iglesias 
 מספר צאצאים:  3 
 גובה:  1.73 מטר
 יד חובטת:  ימין
 פעילות כמקצוענית:  1995 – מאי 2007 (כ־12 שנים) 
 סה"כ פרסים שצברה:  3,584,662 דולר אמריקאי 
 יחידים
 מאזן קריירה:  209–129 
 דירוג שיא:  8 (20 בנובמבר 2000)
 זכיות בטורנירים:  0
 זוגות
 מאזן קריירה:  200–71 
 דירוג שיא:  1 (22 בנובמבר 1999)
 זכיות בטורנירים:  16
 שיאי גראנד סלאם
 זכיות 0
 אליפות אוסטרליה הפתוחה:  רבע גמר (2001)
 אליפות צרפת הפתוחה:  סיבוב רביעי (1998, 1999)
 וימבלדון:  חצי גמר (1997)
 אליפות ארצות הברית הפתוחה:  סיבוב רביעי (1998)
 
אנה סרגייבנה קורניקובה (ברוסית: А́нна Серге́евна Ку́рникова, ‏האזנהקובץ:Anna kournikova.ogg‏Ⓘ‏; נולדה ב-7 ביוני 1981) היא טניסאית עבר רוסייה.
קורניקובה נולדה במוסקבה, בירת ברית המועצות ובהמשך בירת רוסיה. כרגע היא מתגוררת בברדנטון, פלורידה, בארצות הברית.
קריירה

ב-1999 זכתה בתואר הגרנד סלאם הראשון שלה באליפות אוסטרליה הפתוחה, בזוגות הנשים יחד עם שותפתה מרטינה הינגיס. קורניקובה והינגיס נהגו לשחק באופן תדיר כזוג בתחרויות זוגות. אף על פי שהייתה מדורגת במשך זמן ממושך בין 20 הטובות ביותר בסבב ה-WTA, היא מעולם לא זכתה בטורניר יחידים מקצועני (אם כי היא הגיעה לחצאי גמר רבים). הסיבה טמונה כנראה בהגשתה החלשה, שאינה מתאימה לשחקנית טניס מהרמה הגבוהה ביותר.
מספר מערכות יחסים שניהלה (כגון עם הזמר אנריקה איגלסיאס) סוקרו באופן נרחב בצהובונים, ותמונות חושפניות שלה הופיעו במגזיני נוער. היא נבחרה לאחד מ-50 האנשים היפים ביותר בשנת 1998 על ידי מגזין People, והיא גם שיחקה תפקיד קטן (כמנהלת מלון) בסרט "אני, עצמי ואיירין" משנת 2000, בכיכובו של ג'ים קארי.
קורניקובה אינה מתחרה מאז אפריל 2003.
היא בת זוגו של הזמר אנריקה איגלסיאס ולשניהם נולדו תאומים בדצמבר 2017 ובת נוספת ב-30 בינואר 2020.
הערות שוליים

↑  הגיית שם משפחתה ברוסית: קורניקובה - ההטעמה בהברה הראשונה.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb14556336w (data)  GND: 123104076  ISNI: 0000 0000 1280 9000  LCCN: n2001105506  VIAF: 232552138   WorldCat (עם VIAF): 232552138 
ערך זה הוא קצרמרבנושא טניס. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
סיגריד (זמרת)

| --- | --- |
סיגריד, 2018
סיגריד, 2018
 לידה:  5 בספטמבר 1996 (בת 28) אולסון, נורווגיה 
 שם לידה:  סיגריד סולבאק רבה
 שם במה:  Sigrid 
 מוקד פעילות:  נורווגיה 
 תקופת הפעילות:  מ-2013 
 סוגה:  פופ • אלקטרופופ • סינת'פופ
 שפה מועדפת:  נורווגית, אנגלית 
 כלי נגינה:  קול • גיטרה • פסנתר
 חברת תקליטים:  איילנד • פטרולאום
 פרסים והוקרה:  Sound of... (2018)  עולה השנה של P3 Gull (2017)  שיר השנה של P3 Gull (2018)  פרס גראמי הנורווגי (Spellemannprisen) לשחקן החדש הטוב ביותר (2017)  פרס שפלמן השנתי (2019)  Spellemannprisen for pop artist of the year (2019)  Edvard Prize 
 האתר הרשמי
 פרופיל ב-IMDb
 חתימה:  
 
סיגריד מופיעה, 2018
סיגריד סולבאק רבה (בנורווגית: Sigrid Solbakk Raabe; נולדה ב-5 בספטמבר 1996), ידועה בשמה הפרטי סיגריד, היא זמרת-יוצרת נורווגית. בשנת 2017, סיגריד הוציאה לאור את המיני-אלבום הראשון שלה, Don't Kill My Vibe. במרץ 2019, הוציאה את אלבום בכורתה, Sucker Punch, שנכנס למצעד אלבומי המוזיקה הנורווגי והגיע למקום הרביעי במצעד האלבומים הבריטי.
שנותיה הראשונות

סיגריד נולדה במחוז אלסונד, מזרח נורווגיה. כנערה, סיגריד הושפעה רבות מהזמרים אדל, ג'וני מיטשל וניל יאנג. בגיל 17, היא וחברתה יוהאנה הקימו להקה בשם "Sala Says Mhyp", על שם החתול של סיגריד.
קריירה

בשנת 2013, סיגריד הוציאה לאור את סינגל הבכורה שלה, "Sun". בשנת 2014, היא חתמה חוזה הקלטות עם חברת התקליטים "פטרולאום רקורדס" והופיעה במספר פסטיבלים נורווגים, דוגמת "Øyafestivalen".
בשנת 2016, סיגריד חתמה חוזה הקלטות נוסף עם חברת התקליטים "איילנד רקורדס" והוציאה את הסינגל "Don't Kill My Vibe". ב-5 במאי 2017, המיני-אלבום אלבום הראשון שלה, Don't Kill My Vibe, יצא לאור, וזכה לשבחים בנורווגיה ומחוצה לה. המיני-אלבום נכנס למצעדים רבים במדינות שונות דוגמת נורווגיה, אוסטרליה והממלכה המאוחדת. באותה השנה, סיגריד הופיעה בפסטיבל גלסטונברי ובפסטיבל רדינג ולידס.
בשנת 2018, סיגריד זכה בפרס "...Sound of" לשנת 2018. באותה השנה, סיגריד הועמדה לפרסי הווידאו קליפים של MTV לשנת 2018 בקטגוריה "אמן הפוש‑אקט הטוב ביותר" אך לא זכתה. ב-11 ביולי היא הוציאה את השיר "Schedules" כרצועה השנייה מתוך המיני-אלבום Raw. בדצמבר 2018, סיגריד הכריזה כי אלבום בכורתה, Sucker Punch, עתיד לצאת ב-8 במרץ 2019. האלבום מכיל 7 רצועות חדשות וחמישת השירים שיצאו לפני האלבום. באותה שנה, סיגריד הצטרפה לסיבוב ההופעות של הלהקה האמריקאית מארון 5, "Red Pill Blues Tour". בדצמבר 2019, סיגריד ערכה את סיבוב ההופעות הראשון שלה כזמרת מובילה, כדי לקדם את האלבום Sucker Punch.
דיסקוגרפיה > אלבומים

2019: Sucker Punc
2022: How to Let Go
דיסקוגרפיה > מיני-אלבומים

2017: Don't Kill My Vibe
2018: Raw
2023: The Hype
הערות שוליים

↑  Sigrid, Sucker Punch album review: Norwegian pop star has a crystalline self-assurance
↑  Sigrid
↑  sigrid is the pop star you've been waiting for
↑  Sigrid (16) fra Ålesund er Ukas Urørt
↑  Platekontrakt til Sigrid Raabe
↑  Sigrids gledestårer i BBC-studio
↑  DISCOGRAPHY SIGRID
↑  DISCOGRAPHY SIGRID
↑  Sigrid
↑  SIGRID
↑  Sigrid: Norwegian pop star wins BBC Sound of 2018
↑  SCHEDULES. WEDNESDAY
↑  Raw - EP
↑  ‘PANZER’ ATTACK!
↑  Sucker Punch
↑  guess what, we are going on tour next year😏 dates and tickets on http://maroon5.com - see you in june!
↑  North America!! I am really, really excited to announce that we’re coming over to play some shows!!!! We will be touring across the US and Canada starting this September. Presale begins tomorrow with code “invain” with all remaining tickets on sale this Friday at 10am.  WOOOOOH!
↑  SIGRID ANNOUNCES UK TOUR
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: 2021: דנמרק טסה | פרס המוזיקה של MTV אירופה למופע הנורדי הטוב ביותר   2022: נורווגיה סיגריד  | הבא: |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BIBSYS: 1512647517023  BnF: cb17768061q (data)  GND: 1206433639  ISNI: 0000 0004 6583 4057  LCCN: no2017087252  MusicBrainz: 73183948-2489-41cb-9a2d-8be5071971a5  VIAF: 50150030653210961770   WorldCat (עם VIAF): 50150030653210961770
אנה קליין

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  16 בפברואר 1883 נירנברג, הקיסרות הגרמנית 
 פטירה:  25 בנובמבר 1941 (בגיל 58) גטו קובנה, ליטא 
 תחום יצירה:  ציור 
 
בדרך הביתה
מוזיקאים בעיר העתיקה, במברג
אנה קליין (בגרמנית: Anna Klein;‏ 16 בפברואר 1883 נירנברג – 25 בנובמבר 1941 קובנה) הייתה ציירת נוף וחיות גרמנייה. היא התמחתה במוטיבים מאזור בוואריה עילית וטירול. היא עיצבה פריטים רבים כמו תוויות, לוחות, שערים לספרים וגלויות בנוסף לציורי הבד שלה. מספר גדול של ציוריה ניתן למצוא ב-"Gemäldegalerie Dachau", שם נערכה רטרוספקטיבה לזכרה בשנת 2008.
ביוגרפיה

היא נולדה לסוחר יין יהודי אשר המיר את דתו לנצרות פרוטסטנטית. אנה עצמה המירה את דתה לקתוליות בגיל צעיר. בשנת 1900 נסעה למושבת האמנים בדכאו, שם הפכה לתלמידה בבית הספר הפרטי של הנס פון האייק. לאחר מכן למדה בבית ספר פרטי בקרלסרוהה וסיימה את לימודיה באקדמיה לנשים במינכן, שהופעל על ידי אגודה של אמניות, שם המדריכים שלה היו מקס פלדבאואר ויוליוס דיץ (אנ'). בשנת 1906 נסעה להולנד לעבוד עם פון האייק.
שנתיים לאחר מכן השתתפה בקורס אנטומיה שהעביר פרנץ מארק. אחד התצלומים הבודדים שלה צולמה באותה תקופה, עם מארק ואשתו לעתיד ברטה מארי מארק. בשנת 1910 סיימה את לימודיה במינכן.
במשך זמן מה עבדה כמורה פרטית לרישום במינכן, יחד עם חברתה אליזבת טרול הקימה בית ספר משלה. בשנים 1919, 1920 ו-1922 השתתפה בתערוכות ב"גלספלאסט". תערוכת יחיד גדולה שלה הוצגה בברלין בשנת 1927.
בשנת 1933, לאחר עליית הנאצים לשלטון, היא נאלצה לסגור את בית הספר. אף על פי שסבלה מראומטיזם במשך שנים רבות, הוטל עליה לעבוד במפעל למזרנים. כיהודייה, היא לא הורשתה להשתמש בתחבורה ציבורית, ולכן נאלצה ללכת מביתה בצד המערבי של העיר להיידהאוזן וחזרה מדי יום. היא גורשה לקובנה והוצאה להורג בטבח הפורט התשיעי בנובמבר 1941.
הערות שוליים

↑  Entry for Anna Klein from the Memorial Book @ Das Bundesarchiv.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 130188212  RKD: 222331  VIAF: 42938022   WorldCat (עם VIAF): 42938022