stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שבועת הרופאים
היסטוריה

הנוסח המקורי של שבועת הרופאים מיוחס להיפוקרטס היווני, הנחשב לאבי הרפואה. אין ודאות שאכן היפוקרטס כתב את השבועה, אולם ניתוח של הטקסט מראה שהיא מתאימה לסגנון של המאה ה-4 לפנה"ס, שבה חי היפוקרטס, ושהסגנון מתאים לאסכולה של פיתגורס, שהיפוקרטס היה קשור אליה. כבר בתקופות קדומות עסקו בשאלה אם שבועה זו וכתבים אחרים שמיוחסים להיפוקרטס אכן נכתבו על ידו. גלנוס טען שכתבים אלו לא בהכרח נכתבו על ידי היפוקרטס, אך הם מייצגים נאמנה את דעותיו ואת השקפותיו בענייני רפואה. גישה זו מקובלת גם כיום.
הנוסח המקורי של שבועת הרופאים מעולם לא היה מקובל על כל הרופאים באשר הם, הן מסיבות אידאולוגיות והן מחמת סעיפים מסוימים בו, דוגמת הצורך לתמוך כספית במורה הרפואה ובמשפחתו. כבר ביוון העתיקה התגלעו חילוקי דעות לגבי האתיקה המוצגת בשבועה. למעשה, הגישה של השבועה ייצגה דעת מיעוט בקרב הרופאים באותה תקופה, אולם היא הייתה מוכרת הן ביוון העתיקה והן ברומא העתיקה. קרוב לוודאי שעם נפילת האימפריה הרומית השבועה נשכחה באירופה, אך הייתה מוכרת במזרח. כתביהם של רופאים מוסלמים בימי הביניים, דוגמת אבן סינא ואל קינדי, מעידים על כך שהם הכירו את השבועה ונהגו לפיה. המסורת חזרה לאירופה עם תרגומם של כתבים מדעיים מלטינית ומערבית בסוף ימי הביניים.
בעת החדשה החלו להתייחס למורכבות של האתיקה הרפואית שלא בהכרח מבוטאת בשבועת היפוקרטס. ההתקדמות משמעותית בהקשר זה הייתה בספרו של תומאס פרסיבל, מאבות האתיקה הרפואית המודרנית. עקרונות שבועת היפוקרטס לא עמדו תמיד למבחן אצל רופאים שפעלו במשטרים טוטליטריים, דוגמת גרמניה הנאצית, ופעמים רבות רופאים אלו לא קיימו את כללי האתיקה המובעים בשבועה. על אף ששבועת היפוקרטס אינה מהווה מסמך רפואי, הייתה לה, ולעקרונות המודרניים של האתיקה הרפואית, השפעה בהתייחסות לאותם רופאים, למשל במשפטי נירנברג שבמסגרתם הוצגו מקרים של ניסויים רפואיים בבני אדם בתקופת השואה (משפט הרופאים בגרמניה). בעקבות כך נוסח קוד נירנברג ומאוחר יותר הצהרת הלסינקי אשר עוסקים בהגבלת ניסויים רפואיים בבני אדם. גם באמנות ז'נבה יש התייחסות לענייני אתיקה רפואית, במיוחד בכל הקשור לטיפול רפואי בשבויי מלחמה.
רופאים בני עמים רבים חיברו "נוסח מקומי" של שבועת הרופאים, כך שיתאים לתרבות ולזמן. כך למשל, הזכרת האלים מהמיתולוגיה היוונית, שמופיעה בפתיח של שבועת היפוקרטס, לא התאימה לרופאים בני דתות מונותאיסטיות. במסורת היהודית חוברו במשך הדורות מספר גרסאות של שבועה או תפילה שנאמרת על ידי רופאים. על מחברי הגרסאות השונות נמנים אסף הרופא, אמטוס לוזיטנוס ויעקב צהלון.
בימינו קיימות כמה גרסאות של שבועת הרופאים שנמצאות בשימוש. בשנת 1952 חוברה גרסה עברית על ידי ד"ר ליפמן היילפרין בסיום המחזור הראשון של בית הספר לרפואה באוניברסיטה העברית. הגרסה הנפוצה ביותר בעולם המערבי קרויה "גרסת לזניה". היא נוסחה על ידי לואיס לזניה (Louis Lasagna) בשנת 1964, ובהמשך התקבלה על ידי מספר גדול של בתי ספר לרפואה בעולם.
מספר נוסחים של שבועת הרופאים > שבועת היפוקרטס

תרגום שבועת היפוקרטס מיוונית:
אני נשבע בשם אפולו המרפא, בשם אסקלפיוס, היגיאה ופנקיאה, וכל האלים והאלות עדי, כי אקיים את השבועה ואת האמנה דלהלן כמיטב שיפוטי ויכולתי:
להתייחס למי שלימד אותי את אומנותי כפי שאני מתייחס להורי ולחיות עמו בשיתוף, ואם הוא יהיה זקוק לכסף לחלוק עמו את כספי, ולהתייחס לילדיו כמו לאחי, ואם יחפצו, ללמד אותם את ידיעותיי בלא תשלום ובלא הבטחות שבכתב; אלמד את יסודות אומנותי לבני, לבניהם של מורי ולכל אותם תלמידים, אשר יצהירו כי הם נכונים לקיים את חוקי המקצוע, ולא לאיש זולתם.
אקבע את הדיאטה הנחוצה לחולה כמיטב כושר השיפוט שלי וכמיטב יכולתי; אשמור על החולים מאי-צדק ולעולם לא אזיק להם.
לעולם לא ארשום סם קטלני למי שביקש אותו, ולעולם לא אציע לו ליטול סם כזה. באופן דומה לעולם לא אתן לאישה תרופה שעלולה לגרום להפלה. בטוהר ובקדושה אשמור על חיי ועל אומנותי.
לא אנתח, אפילו לא כדי לסלק אבנים, אלא אשאיר זאת לאנשים שמוכשרים לכך במיוחד.
לכל בית שבו אבקר, אגיע לטובת החולה, ולא אבצע שום פשע ולא אגרום לנזק בכוונה תחילה, ובייחוד לא אקיים יחסי מין עם נשים וגברים, בין שהם בני-חורין ובין שהם עבדים.
כל אשר אראה או אשמע תוך כדי הטיפול ואפילו מחוץ לטיפול, ושלא נועד להפצה, אשמור לעצמי, ואתבייש לדבר על הדברים הללו עם אחרים.
אם אקיים את השבועה ולא אפר אותה, מי ייתן ואמצא הנאה בחיי ובאומנותי ואזכה בתהילה מצד כל האנשים בהווה ובעתיד; אם אפר את השבועה ובכך היא תהפוך לשבועת שקר, ייפול ההפך מזה בגורלי.
מספר נוסחים של שבועת הרופאים > שבועת הרופא לפי אמטוס לוזיטנוס

אני נשבע בשמו של אלוהים הנצחי הכל-יכול ובעשרת הדיברות הקדושות שנתנו על הר סיני למשה המחוקק
שלעולם, בעת שליחותי הרפואית, לא חרגתי ממה שנמסר באמונה טובה לנו ולזרענו;
שמעולם לא עסקתי במעשי תעתועים, לעולם לא שיניתי או הפרזתי בהערכה למען רווח כספי, שתמיד התאמצתי שלקחי עבודתי יעמדו לטובת המין האנושי,
לא שיבחתי אף אחד ולא השמצתי אחר למען ענייני הפרטיים, אלא רק כאשר האמת דרשה זאת.
אם דיברתי דברי כזב יכלו אותי אלוהים והמלאך רפאל בזעמם הנצחי ומעתה והלאה לא ייתן אדם אמונו בי.
לא הייתי להוט אחר פיצוי עבור טיפול רפואי, ואכן טיפלתי ברבים ללא קבלת כל תשלום, ולמרות זאת – במסירות.
לעיתים קרובות סירבתי, בתקיפות וללא אנוכיות, לפיצוי שהוצע
והעדפתי על ידי טיפול שקדני לשקם את בריאותו של המטופל מאשר להתעשר מנדיבות ליבו
(הענקתי את שירותיי במידה שווה לכל, לעברים, נוצרים ומוסלמים)
רוממות מעמדות לעולם לא השפיעה עלי והענקתי טיפול זהה לעני ולדל כמו לבני המעלה.
מעולם לא עסקתי ביצירת מחלות. מעולם לא הפליתי רוקח לטובה, אלא אם טיפח אחרים מצטיינים באומנותו ובאופיו.
במרשם תרופות התנהגתי במתינות, מודרך על ידי התנאים הפיזיים של הנכה.
מעולם לא חשפתי סודות שנמסרו לי בנאמנות.
מעולם לא מזגתי כמות קטלנית.
אף אישה לא הפילה עוברה מעולם, בעזרתי.
בקצרה, לא עשיתי כל מעשה שלא ייעשה על ידי רופא מהוגן ונכבד.
חוויתי את היפוקרטס וגלנוס לעיניי תמיד, כמופת הראוי לחיקוי, ולא שמתי ללעג עבודותיהם המוסריות של מומחים אחרים ומצטיינים באומנותנו.
אני חוויתי אובדן הון עצמי, נאלצתי לנסוע תדירות בדרכים מסוכנות ואפילו יצאתי לגלות, אולם סבלתי זאת בשקט ובאומץ כיאה לפילוסוף.
לסטודנטים הרבים שבאו לשמוע אותי התייחסתי כאילו היו בניי. השתמשתי במיטב מאמצי להדריך אותם ודחקתי בהם להתנהגות טובה.
פרסמתי את מחקריי הרפואיים, לא למען מלא שאיפותיי, אלא למען אוכל, במידה מסוימת, לתרום לקידום בריאותו של המין האנושי.
אני מותיר לאחרים לשפוט אם הצלחתי בכך;
למזער, הייתה זו תמיד מטרתי ולעולם היא תפסה מקום עיקרי בתפילותי.
.
מספר נוסחים של שבועת הרופאים > שבועת הצהרה רפואית

(נתקבלה באספה הכללית של ההסתדרות הרפואית העולמית (שווייץ), ספטמבר 1948)
בשעה שהנני מתקבל כחבר למקצוע הרפואי : - אני מתחייב חגיגית להקדיש את חיי לשירות האנושות.
אתייחס למורי ביראת כבוד והכרת תודה שהם ראויים לה.
אעבוד במקצועי לפי צוו מצפוני וכבודי.
בריאותו של החולה תשווה עבורי את השיקול העיקרי.
אכבד את הסודות שהופקדו בידי.
אשמור, בכל האמצעים שברשותי, על הכבוד והמסורת האצילה של המקצוע הרפואי.
חברי יהיו לי לאחים.
לא ארשה, כי השיקולים של דת, לאומיות, גזע, מדיניות מפלגתית או מעמד חברתי יעמדו בין חובותי והחולה שלי.
אתייחס ביראת הכבוד הגדולה לגבי חיי אדם מעת ההפריה או היקלטו של הזרע ברחם האם.
אף תחת איום לא אשתמש בידיעותי הרפואיות בניגוד לחוקי האנושות.
אני מבטיח את כל זאת חגיגית באופן חופשי ומחייב בכך את כבודי.
מספר נוסחים של שבועת הרופאים > השבועה העברית

השבועה העברית חוברה בשנת 1952 על ידי פרופ' ליפמן היילפרין, מייסד המחלקה הנוירולוגית בבית החולים "הדסה", זוכה פרס ישראל (תשי"ג) לרגל סיום המחזור הראשון של 63 בוגרי בית ספר לרפואה באוניברסיטה העברית בירושלים בל"ג בעומר תשי"ב:
אתם ניצבים היום כולכם, בפני מוריכם בדרכי הרפואה וחוקותיה, לעברכם בברית הרפואה.
למען תקיימו את תורתה בכל מאודכם, בשום שכל וביושר לבב למען קום דור רופאים, דרוכי מעש ואמוני יעוד לעזרת האדם הדווי.
וזאת הברית אשר אנכי כורת אתכם היום לאמור: על משמרתכם הופקדתם יומם ולילה לעמוד לימין החולה במצוקתו בכל עת ובכל שעה.
ושמרתם עד מאוד חיי אדם מרחם אמו, והיה שלומו ראש חרדתכם כל הימים.
ועזרתם לאדם החולה באשר הוא חולה, אם זר אם נכרי, אם אזרח נקלה ואם נכבד.
והשכלתם להבין לנפש החולה ולשובב את רוחו בדרכי תבונות ובאהבת אנוש.
אל תמהרו להוציא משפט ושקלתם את עצתכם במאזני החכמה הצרופה בכור הניסיון.
שמרו אמונים לאדם שהאמין בכם, אל תגלו סודו ואל תהלכו רכיל.
יחכם לבבכם גם לבריאות הרבים, להעלות ארוכה למדווי העם.
תנו כבוד ויקר לרבותיכם, שנחלצו להנחותכם במעגלי הרפואה.
תרבו חכמה ואל תרפו כי היא חייכם וממנה תוצאות חיים.
היזהרו בכבוד חבריכם, כי בכבודם הם תכובדו גם אתם.
דברי הברית האלה קרובים אליכם מאוד בפיכם ובלבבכם לעשותם.
ועניתם כולכם אמן, אמן כן נעשה.
יהיה רצון שישגא פועלכם להאדרת מורשת הרפואה.
ראו גם

פרימום נון נוקרה
תפילת הרופא
אתיקה רפואית
הצהרת הלסינקי
קוד נירנברג
שבועת החובש
אסף הרופא
לקריאה נוספת

פרופ' נחום רקובר, ההגנה על צנעת הפרט,  מעמדה ההלכתי של "שבועת הרופא שלא לגלות סוד רפואי", 182. הוצאת ספרית המשפט העברי; משרד המשפטים ומורשת המשפט בישראל, תשס"ו-2006.
הערות שוליים

↑  "גרסת לזניה" של שבועת הרופאים
↑  אתר ובו תרגום של השבועה מיוונית לאנגלית
↑  הכוונה לאבני כליה או אבני מרה
↑  שבועת אמטוס לוזיטנוס - בסוף ספריו הקליניים, בצנטוריה הששית והשביעית, ניתנה בסלוניקי בשנת שי"ט
↑  ד"ר א. גולדשטיין, ד"ר מ. שכטר, "אוצר הרפואה והבריאות - לכסיקון רפואי", הוצאת דביר, תל אביב, 1955, "שבועת הרופא", סעיף ד' : "שבועת ההצהרה הרפואית", עמוד 1196
↑  מבוסס על פסוק ט בפרק כט בספר דברים: ”אַתֶּם נִצָּבִים הַיּוֹם כֻּלְּכֶם, לִפְנֵי ה' אֱלֹהֵיכֶם” (בהמשך: ”לעברך בִּבְרִית ה' אֱלֹהֶיךָ”)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007511354105171  PLWABN: 9812806883105606  BNE: XX2332801  BnF: cb12295742q (data)  GND: 4420870-4  LCCN: n85174958  NLA: 35503244  NSK: 000687188  SUDOC: 031749186  VcBA: 492/82293  VIAF: 175823466   WorldCat (עם VIAF): 175823466 
שבועת הרופאים בכתב יד מהמאה ה-12
קטן (הלכה)

ערך זה עוסק בקטן בהלכה. אם התכוונתם לקטנה בהלכה, ראו .
| --- | --- |
 משנה:  משנה, מסכת סנהדרין, פרק ח', משנה א' משנה, מסכת בבא קמא, פרק ח', משנה ד'
 משנה תורה:  משנה תורה לרמב"ם, ספר נשים, הלכות אישות, פרק ב', הלכה י' משנה תורה לרמב"ם, ספר נזקים, הלכות חובל ומזיק, פרק ד', הלכה כ'
 
קטן הוא ילד שטרם נעשה מבחינה הלכתית כגדול. הקטן פטור מקיום המצוות, והושווה לאדם שאין בו דעת ולכן אינו יכול למכור את רכושו או לקדש אישה, כמו כן פטור הקטן מלשלם עבור נזקים שגרם.
הגדרה

הגדרת קטן תלויה בגיל ובהתפתחות הגופנית. קטן הוא אדם שלא מלאו לו שלוש עשרה שנים. גם אם הגיע לגיל 13, כל עוד לא הביא שתי שערות נחשב לקטן מהתורה, בהלכות מסוימות מסתמכים על חזקה דרבא ומניחים שקטן שהגיע לגיל 13 גם הביא שתי שערות, ומחשיבים אותו לגדול.
אדם שעקב בעיות הורמנליות לא הביא שתי שערות, ייחשב לגדול מבחינה הלכתית כשהגיע לשנתו ה-20 פחות 30 יום, אם יש אינדיקציות נוספות למצבו (סימני סריס, במינוח ההלכתי).
מצוות חינוך

אף שמהתורה הקטן פטור מהמצוות, חכמים חייבו את אביו לחנכו ולהרגילו לקיים מצווה כאשר הוא מסוגל לקיים אותה כפי הבנתו, כך למשל כאשר הוא מבין את משמעותה של השבת יש לחנך אותו שלא לעבור על איסורי שבת, כאשר הוא יכול ללבוש ציצית יש לקנות לו ציצית, וכן בכל המצוות. מצווה זו מוטלת לפי רוב הדעות רק על האב ולא על האם.
מצוות שקטן חייב בהן > חיוב הקטן בשבע מצוות בני נח

חלק ממהאחרונים כתבו שאף שקטן פטור ממצוות, מכל מקום מחויב בשבע מצוות בני נח, טעמם הוא מאחר שישנו כלל תלמודי "ליכא מידי דלישראל שרי ולעכו"ם אסור" הקובע כי לא ייתכן שישראל יהא פטור ממצוה שבן נח מחויב בה, ואם כן, מאחר שגוי קטן מתחייב במצוות משעה שנעשה בר דעת, הוא הדין שיש לחייב קטן ישראל בר דעת במצוות אלו.
מצוות שקטן חייב בהן > מקרי חיוב קטן באיסורים

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
איסור ספייה הוא איסור הלכתי על אדם לצוות או לגרום לקטן, לעשות פעולה שיש בה איסור.
עונת הפעוטות

חכמים תיקנו כי קטן שהגיע לגיל "עונת הפעוטות", שהוא הגיל בו הילד - כל אחד לפי חריפותו ושכלו - מבין את משמעותו של מקח וממכר, זכאי ויכול להקנות ולמכור לאחרים, תקנה זאת נעשתה כדי שבמקרה ואין מי שיפרנס אותו, הוא יוכל להתפרנס מעצמו.
דיני קטן בקניינים

הקטן יש בכוחו לקנות, כלומר הוא מסוגל לקנות לעצמו חפצים, אך מהתורה אינו מסוגל להקנות לאחרים. יש שהסבירו זאת בכך שמעשה קניין נעשה על ידי גמירות דעת מצד הקונה והמקנה, וגמירות דעתו של קטן אינה רחבה דיה כדי שיקנה ויוותר על הטובין שקנה לטובת אחרים בלב שלם, אך כדי לקנות לעצמו דבר הוא יכול לקנות שכן דעת המקנה גומרת בדעתו להקנות לו ודי בכך.
לפיכך קטן שמצא מציאה מקנה אותה לאביו. חכמי הגמרא הסבירו זאת בעובדה שקטן כאשר הוא מוצא מציאה הוא מריץ אותה לאביו, ומכאן ההוכחה שהוא הגביה אותה כדי להקנות אותה לאביו.
דיני קטן בקניינים > קטן בארבעת המינים

אחת מהבעיות ההלכתיות בכך שקטן אינו יודע להקנות, נידונה בהלכות ארבעת המינים, שכן ההלכה אומרת שניתן להקנות את ארבעת המינים לאדם אחר בקניין של מתנה על מנת להחזיר, כלומר הקניה עם תנאי שהמקח יהיה תקף רק אם המקבל, לאחר שיצא ידי חובתו במצווה, יקנה חזרה את ארבעת המינים, ולא - יהא המקח בטל. במקרה של קטן, הבעיה היא שאינו יכול להקנות חזרה את ארבעת המינים, ולכן הוא לא יוצא ידי חובתו ב"מתנה על מנת להחזיר", שכן מכיוון שאין לו את הכוח להחזיר, בטלה המתנה למפרע.
מסיבה זו יש להקנות לקטן רק לאחר שיצא ידי חובתו ביום הראשון. בימים האחרים של חג הסוכות אפשר לצאת ידי חובה גם בארבעת מינים שאינם של מי שיוצא בהם ידי חובתו, אלא אף בשאולים.
ראו גם

קטנה (הלכה)
בר מצווה
חרש שוטה וקטן
מופלא הסמוך לאיש
חינוך קטן לתפילין
הערות שוליים

↑  משנה תורה לרמב"ם, ספר נשים, הלכות אישות, פרק ב', הלכה י'
↑  משנה, מסכת בבא קמא, פרק ח', משנה ד'
1 2  משנה תורה לרמב"ם, ספר נשים, הלכות אישות, פרק ב', הלכה י"א
↑  תלמוד בבלי, מסכת סוכה, דף מ"ב, עמוד א'
↑  ספר נחל יצחק סימן ז' ד', ובספר אור שמח על הרמב"ם, הלכות איסורי ביאה, פ"ג, ה"ב
↑  תלמוד בבלי, מסכת סנהדרין, דף נ"ח, עמוד ב'
הבהרה:  המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואין לראות בו פסיקה הלכתית.
ראש דשא

ראש דשא מעוצב בדמות כלב
ראש דשא הוא מצע גידול העטוף בגרב ניילון, וזרעי עשב מפוזרים בחלקו העליון של המצע. גרב הניילון מעוצב בדמות ראש. לאחר השקיית הראש נובטים זרעי העשב ומהווים "שיער" לראש.
יתרונו של ה"שיער" העשוי מעשב הוא כי ניתן לספר אותו מספר פעמים (עד נבילתו) ללא נזק תמידי, בניגוד לבובות אחרות.
ראש הדשא שווק כצעצוע משרדי.
ב-1995 בנק דיסקונט השתמש בראש הדשא בפרסומותיו כדוגמה לצמיחה.
דיאן פוסי

| --- | --- |

 לידה:  16 בינואר 1932 ארצות הברית סן פרנסיסקו, ארצות הברית
 נרצחה:  26 בדצמבר 1985 (בגיל 53) רואנדה (1962-2001) מכון המחקר קריסוקה (Karisoke)(אנ'), רואנדה
 ענף מדעי:  זואולוגיה
 מקום מגורים:  ארצות הברית
 מקום קבורה:  מכון המחקר קריסוקה 
 מקום לימודים:  דרווין קולג', קיימברידג'  College of Marin  אוניברסיטת קיימברידג'  אוניברסיטת קליפורניה בדייוויס  אוניברסיטת המדינה של סן חוזה  תיכון לוואל 
 מוסדות:  אוניברסיטת קורנל 
 תרומות עיקריות
 חקר גורילות
 חתימה:   
 
דַיָאן פוֹסֵי (באנגלית: Dian Fossey; ‏16 בינואר 1932 – 26 בדצמבר 1985) הייתה פרימטולוגית אמריקאית שחקרה ביסודיות מספר קבוצות של גורילות. היא התבוננה בהן מדי יום, במשך מספר שנים, ביערות של ההרים ברואנדה. את ההשראה הראשונית לעבודה במקום זה קיבלה מהפליאואנתרופולוג הבריטי המפורסם לואיס ליקי. במהלך מחקריה הייחודיים התקרבה פוסי לגורילות באופן יוצא דופן. שמה נודע למרחקים והיא זכתה להערכה רבה. בנוסף למחקר פעלה רבות לשימור הגורילות וסביבתן.
חייה > ילדות ונעורים

דיאן פוסי נולדה ב-16 בינואר 1932 בסן פרנסיסקו שבארצות הברית. אביה, ג'ורג' פוסי, היה סוכן ביטוח, ואמה, קיטי פוסי, הייתה עקרת בית. אביה לא הרוויח די כסף כדי לכלכל כראוי את משפחתו, ופנה לטיפה המרה. בעקבות האלכוהוליזם של אביה והעוני שממנו סבלה המשפחה, התגרשו אמה ואביה בשנת 1938. לאחר הגירושין קיבלה האם את המשמורת על דיאן וזמן לא רב לאחר מכן נישאה בשנית, לריצ'רד פרייס (Price), קבלן בניין. בשנים שלאחר הגירושין ניסה האב לשמור על קשר עם בתו, וגם פוסי השתוקקה לפגוש אותו ולא הייתה ביחסים טובים עם אביה החורג. בשנת 1968 התאבד אביה.
לפוסי הייתה מערכת יחסים מורכבת עם אביה החורג, שמעולם לא אימץ אותה רשמית. פרייס חינך את פוסי בקשיחות, הוא סירב לאפשר לה להחזיק בחיות מחמד והכריח אותה לאכול במטבח יחד עם מנהל משק הבית, עד הגיעה לגיל 10. בגלל יחס זה מצד אמה ואביה החורג, תרה פוסי בילדותה אחר תשומת לב. בבגרותה טענה שאמה הזניחה אותה, אולם האם הכחישה טענה זו.
חייה > לימודים וקריירה מוקדמת

לאחר תום לימודיה בבית הספר התיכון, נרשמה פוסי לקורס מקדים ללימודי וטרינריה באוניברסיטת קליפורניה בדייוויס, בניגוד לדעתו של אביה המאמץ, שדחף אותה לעסוק בעסקים ולא לפנות ללימודים גבוהים. את לימודיה מימנה פוסי בעצמה: היא הייתה פקידה ועסקה בעבודות מעבדתיות, וגם עבדה כמכונאית במפעל. בלימודיה התקשתה בכימיה ובפיזיקה, ולכן עברה לאחר זמן מה לאוניברסיטת סן חוזה, שם למדה ריפוי בעיסוק וקיבלה תואר בוגר אוניברסיטה בשנת 1954. בתקופה זו עסקה גם ברכיבה על סוסים. לאחר זמן מה, השתקעה פוסי בקנטקי והייתה למנהלת מחלקת הריפוי בעיסוק בבית חולים בלואיסוויל. בתקופה זו, הפכה פוסי לקתולית.
פוסי החלה להתעניין בגורילות ההר, תת-מין של גורילה שהתגלה רק בראשית המאה ה-20, לאחר שקראה ספר שעוסק בהן, שחיבר הזואולוג ג'ורג' שלר (Schaller). בשנת 1963 לוותה פוסי מהבנק 8,000 דולרים ובהם מימנה טיול בן שישה שבועות באפריקה. בערוץ אולדובאי שבטנזניה פגשה פוסי בדוקטור לואיס ליקי ואשתו מארי שחקרו את האזור וחיפשו בו מאובנים של מיני הומינידים קדומים. פוסי עבדה לזמן קצר יחד עם הזוג ליקי, ולאחר מכן טסה לזאיר (כיום הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו) כדי לצפות בגורילות ההר. פוסי הוקסמה מהמפגש עם החיות העדינות והגדולות, ולאחר תום הטיול חזרה לביתה בקנטקי והמשיכה בעבודה בריפוי בעיסוק.
בשנת 1966 יצר לואיס ליקי קשר עם פוסי ודרבן אותה לשוב לזאיר ולחקור את הגורילות בבית הגידול הטבעי שלהן. בתחילה היססה פוסי להיענות להצעה בשל חוסר ניסיונה בעבודות מסוג זה, אולם לבסוף הביעה את הסכמתה.
חייה > עבודתה

פוסי החלה את מסעה בטנזניה בפגישה עם חוקרת השימפנזות הידועה ג'יין גודול, במטרה ללמוד את שיטות איסוף המידע שבהן השתמשה גודול. בשנת 1967 הקימה פוסי את מרכז המחקר "קַרִיסוֹקַה" ביער גשם מרוחק בהרי וירונגה (Virunga) שברואנדה. בשנת 1970 הופיעה תמונתה על שערו של הנשיונל ג'יאוגרפיק. בעקבות פרסום הגיליון התפרסמה פוסי ברחבי העולם, ורבים התוודעו למאמציה להצלת גורילת ההר מהכחדה. פוסי ניצלה את הפרסום הרב שזכתה לו כדי להסביר לציבור שהגורילות אינן מרושעות כפי שהן מוצגות לעיתים קרובות בסרטי קולנוע ובספרים, ושלמעשה מדובר ב"ענקים עדינים" שאינם פוגעים ללא סיבה. פוסי הצליחה במאמציה אלו במידה רבה, ותצלום שבו נראתה גורילה מחזיקה בעדינות את ידה של פוסי היה מהתצלומים הראשונים שבהם נראה מגע לא אלים בין גורילה החיה בבר לבין האדם.
במהלך שנות ה-70 חזרה פוסי לזמן מה לארצות הברית, כדי להשלים לימודים אקדמיים בזואולוגיה, ועם סיום הלימודים חזרה לאפריקה. לאחר שובה נוכחה לדעת שהגורילה האהובה עליה נורתה על ידי ציידים לא חוקיים, ובעקבות כך החליטה למקד את מאמציה בשימור הגורילות ובמלחמת חורמה בציד הבלתי חוקי. היא אף הקימה קרן בינלאומית שמטרתה למנוע ציד לא חוקי.
קשרי הקרבה הייחודיים שנרקמו בין פוסי לבין חיות הבר שחקרה, והרקע שלה כמרפאה בעיסוק, סייעו לה להפריך במידה רבה את הדימוי האלים של הגורילות. פוסי תמכה בשימור עולם החי ובהגנה על בעלי חיים בכלל, וגורילות ההר בפרט, וקידמה אותם לאורך כל חייה. היא הביעה תמיכה ב"שימור פעיל", היינו סיורים למניעת ציד בלתי-חוקי ושמירה על בתי הגידול של בעלי החיים (בניגוד לשימור פסיבי, שמתמקד בהסברה). במשך עשרים שנה ערכה מחקרים נרחבים על מספר קבוצות של גורילות, שאיתן פיתחה קשרי קרבה וידידות.
פוסי התנגדה נחרצות לגני חיות בגלל מספר סיבות. הראשונה היא השיטות שבהן נקטו מרבית גני החיות באותם הזמנים, כדי להביא בעלי חיים אל גן החיות: החיות ניצודו בבר, ולעיתים קרובות קבוצה שלמה נהרגה בניסיון להגן על אחד מבני המשפחה שניצוד. הסיבה השנייה היא שחיות רבות לא שרדו את המסע לגן החיות, והסיבה השלישית היא ששיעורי הרבייה ותוחלת החיים בגני החיות היו לעיתים קרובות נמוכים מהמתרחש בבר. בשנת 1978 ניסתה למנוע העברת שתי גורילות בר מרואנדה לגן החיות של קלן, וגילתה כי במהלך הציד נהרגו 20 גורילות. באופן כללי, ראתה פוסי בהחזקת בעלי חיים בגני חיות מעשה לא מוסרי.
במהלך רוב חייה, התנגדה פוסי לתיירות באזורי בר שבהם מצויים בעלי חיים בסכנת הכחדה. לקראת סוף חייה שינתה את דעתה בנושא זה, והתייחסה לתיירות כזו, בתנאי שהיא נעשית בצורה שלא תפריע את מנוחת החיות ("תיירות אקולוגית") כרע הכרחי וכאחד האמצעים היחידים להבטחת המשך חייהן של הגורילות בבר לאורך זמן.
ספרה של פוסי, "גורילות בערפל" (Gorillas in the Mist), זכה לשבחים מהאורניתולוג והאתולוג זוכה פרס נובל ניקולאס טינברגן. ספרה היה הספר הנמכר ביותר בכל הזמנים מבין הספרים העוסקים בגורילות. בשנת 1988 יצא סרט הקולנוע "גורילות בערפל: סיפורה של דיאן פוסי", המבוסס על הספר ועל מאמר של הרולד הייס שפורסם במגזין לייף, בבימויו של מייקל אפטד ובכיכובה של סיגורני ויבר. הסרט זכה להצלחה רבה, היה מועמד למספר פרסי אוסקר, וזכה במספר פרסי קולנוע אחרים. בשנת 2017 הופקה על ידי נשיונל ג'יאוגרפיק המיני-סדרה הדוקומנטרית "דיאן פוסי: סודות בערפל".
חייה > מותה

בשלהי דצמבר 1985 נמצאה פוסי מתה בחדרה בתחנת המחקר קריסוקה. על גופתה נמצאו סימני אלימות רבים, אולם בגלל מיעוט דם על רצפת החדר נראה כי גופתה הושחתה רק לאחר שנרצחה. נראה כי הרצח התבצע על ידי ציידים עבריינים, שביקשו לנקום בה על מלחמתה בתופעת הציד הבלתי חוקי ובפגיעה בשטחי המחיה של הגורילות. בצוואתה קבעה פוסי כי כל כספה יעבור לקרן שהקימה למלחמה בציד הלא חוקי. עם זאת, אמה ערערה לגבי הכתוב בצוואה וזכתה בערעור, ולכן לא הועבר הכסף לארגון. פוסי קבורה באתר ברואנדה שהיא עצמה הקימה לקבורת הגורילות המתות שאותן הכירה. על מצבתה נכתב "איש לא אהב את הגורילות יותר ממנה".
יום הולדתה ה-82 צוין בשרבוט גוגל ב-16 בינואר 2014.
ראו גם

ג'יין גודול
גורילות בערפל (סרט)
לקריאה נוספת

דיאן פוסי, גורילות בערפל, הוצאת דביר, 1990. (הספר בקטלוג ULI)
הערות שוליים

↑  Dian Fossey’s Forgotten Gorilla Orphans
↑  הסבר על ה"דודל" (שרבוט גוגל) שפרסמה גוגל לציון יום הולדתה ה-82 של דיאן פוסי, באתר מנוע החיפוש "גוגל" (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007306100205171  PLWABN: 9810602305405606  BIBSYS: 90201469  BNE: XX954285  BnF: cb12015276n (data)  CANTIC: a11368846  CiNii: DA00994286  GND: 118843427  ISNI: 0000 0000 7359 7224  LCCN: n80118332  LNB: 000008892  NDL: 00439892  NKC: xx0062523  NLA: 36577319  NLG: 278518  NLK: KAC200710277  NTA: 073820326  RERO: 02-A003255032  SNAC: w6f8101f  SUDOC: 02953044X  Trove: 1302400  VIAF: 44310111   WorldCat (עם VIAF): 44310111 
מחקריה של פוסי התמקדו בגורילות הר
תורת היחסות הפרטית

תורת היחסות הפרטית היא תאוריה מדעית פיזיקלית, מהפכנית בזמנה, שפותחה ופורסמה על ידי אלברט איינשטיין בשנת 1905 (שנת הפלאות). תורת היחסות באה לפתור את הסתירות שהתגלו בין המכניקה הקלאסית והתורה האלקטרומגנטית, והיא יוצאת מתוך שתי הנחות יסוד:
מהירות האור בוואקום היא קבועה בכל מערכת ייחוס.
חוקי הפיזיקה זהים בכל מערכות הייחוס.
אחת התוצאות המפתיעות הנובעות מהנחות אלו היא שאין זמן ומרחב מוחלטים – ככל שמערכת ייחוס נעה במהירות גבוהה יותר (עם מהירות האור כחסם עליון), ממד האורך של המערכת בכיוון התנועה מתכווץ ביחס לצופה נייח, והזמן המקומי שלה מתקדם לאט יותר מנקודת מבטו של אותו צופה. בשנת 1915 הרחיב אלברט איינשטיין את תורת היחסות על מנת להתמודד עם מושג התאוצה, ובכך יצר את תורת היחסות הכללית, אשר אחד ההישגים החשובים שלה הוא הסבר של כוח הכבידה מתוך התעקמות של המרחב-זמן. תורת היחסות הפרטית והכללית נענו בתגובות מעורבות של הקהילה המדעית לאחר פרסומם. בעוד מדענים חשובים כמו מקס פלאנק קיבלו את התורה בהתלהבות, רבים בקהילה הפיזיקלית שללו אותה מכול וכול. מסיבה זאת, כאשר הוחלט להעניק לאיינשטיין את פרס נובל לפיזיקה בשנת 1921, הפרס ניתן על ההסבר של האפקט הפוטואלקטרי ולא על תורת היחסות.
נקודת המפנה בקבלת תורת היחסות הייתה תצפית שנערכה בשנת 1919 על ידי משלחת שבראשה עמד ארתור אדינגטון שדיווחה שצפתה בהסטה במיקומם של כוכבים הנראית בזמן ליקוי חמה, שנובאה על ידי תורת היחסות הכללית. למעשה, תוצאות הניסוי לא היו חד משמעיות. פרסום הניסוי הפך את איינשטיין לדמות מוכרת ברחבי העולם. באופן דומה, הנוסחה E=mc2, המבטאת את שקילות המסה והאנרגיה, שהיא אחת מהתגליות המפתיעות של תורת היחסות הפרטית, הפכה לסמל תרבות ומדע. כיום תורת היחסות מקובלת על הרוב המוחלט של הקהילה הפיזיקלית, מהווה אבן בסיס של הפיזיקה המודרנית, ותוצאותיה נבדקות בתחומים רבים.
הרקע לתורת היחסות

בסוף המאה ה-19 ניסח ג'יימס קלרק מקסוול את חוקי ההתפתחות של שדות חשמליים ומגנטיים, הקרויים היום על שמו. בין התוצאות החשובות של חוקים אלו היה גילוי קיומם של גלים אלקטרומגנטיים – גלים המבוססים על שדות חשמליים ומגנטיים המתנדנדים בזמן. בכך הצליח מקסוול לראשונה להסביר את האור, ואת מדע האופטיקה באמצעות חשמל ומגנטיות. חוקים אלו, שהתווספו על חוקי התנועה של ניוטון ועל חוקי התרמודינמיקה, הביאו מדענים רבים בסוף המאה ה-19 לחשוב שהפיזיקה מצאה את כל החוקים היסודיים של הטבע. ואולם מספר מדענים העירו שישנה בעיה בשילוב של חוקי מקסוול והמכניקה הניוטונית.