stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דן רייזנר
לקריאה נוספת

אלונה פלד, דן רייזנר: רודף העפיפונים מיפו, באתר מגזין פורטפוליו, 2 ביולי 2018
Commemorating George Floyd: Interview with Dan Reisner, Daily Art, 25 MAY 2021
Dan Reisner, Escape Into Life
הערות שוליים

↑  אמן דן רייזנר - מרצה בבית הספר לעיצוב וחדשנות, באתר המסלול האקדמי המכללה למינהל
↑  אמן מקצוען - יש חיה כזאת ?, באתר ארגון "אמנים ישראלים"
↑   נעמה ריבה, האם מרכז האמנות החדש "הפירמידה" יצליח להביא לשיקום ואדי סאליב בחיפה, באתר הארץ, 3 בינואר 2018
↑  By JERUSALEM POST STAFF, Israeli sculptor chisels rendering of George Floyd, The Jerusalem Post, ‏2 בספטמבר 2020
↑   Dan Reisner Talking about his sculpture of George Floyd on - i24NEWS, סרטון בערוץ "Dan Reisner", באתר יוטיוב (אורך: 3:43)
↑  ‏y2y.me - מיצר ליצירה - לצאת מעצמך, ליצור בעולם
↑  ‏A veteran of ‘Israel’s Vietnam,’ sculptor casts his traumas in bronze, Times of Israel, 20 April 2020
↑  הפסל דן רייזנר בשעה מרתקת על הקשר בין דרך האמן לבין ריפוי והתמודדות עם פוסט טראומה והלם קרב, רדיו מהות החיים
↑  ישי פלדמן, אמנות הריפוי, רשת מקומונים השרון
↑  גדעון עפרת, אמנות פוליטית בישראל, הוצאת לוין, 2023, עמ' 227, מסת"ב 978-965-93115-1-4
↑  חנוכת הפסל "המיית הימים" בחיפה
↑  פסל המשוטים בחיפה: ושבו המשוטים לסירתם…!, באתר חי פּה, 21 ינואר 2014
↑    אדוה כהן, זוכרים את מיכה, באתר "ידיעות אחרונות", 16 במרץ 2016
↑  תערוכת יחיד של האמן הישראלי דן רייזנר. 18.02-03.03.2016, המרכז הרומני לתרבות
↑  דן רייזנר - גן פסלים, 30 בדצמ', 2000 - 18 בפבר', 2001, מוזיאון הרצליה לאמנות עכשווית
הפסל "ההלך" - כהומאז' לפסל המאה ה-20 הרומני ברנקושי, תל אביב
הפסל "המיית הימים" בחוף דדו בחיפה, להנצחת הצלת יהודי דנמרק
אנדרטה לזכר בוגרי תיכון א' לאמנויות תל אביב – ״קיר זמן זיכרון״
הפסל "מפגש"
"דמעה ונחמה" בבית יד לבנים רמת השרון
להציל את מיסטר בנקס

| --- | --- |

כרזת הסרט
 מבוסס על:  מרי פופינס
 בימוי:  ג'ון לי הנקוק
 הופק בידי:  פול תריג'ביטס תרוי לום אליסון אוון אנדרו מסון איאן קולי
 תסריט:  סוה סמית' קאלי מארקאל איי
 עריכה:  מארק ליבולסי
 שחקנים ראשיים:  טום הנקס קולין פארל אמה תומפסון דייוויד טומלינסון
 מוזיקה:  תומאס ניומן
 צילום:  ג'ון שוורצמן
 מדינה:  בריטניה אוסטרליה ארצות הברית
 חברת הפקה:  Walt Disney Pictures Ruby Films BBC Film Hopscotch Features Essential Media & Entertainment
 חברה מפיצה:  סרטי אולפני וולט דיסני
 שיטת הפצה:  הפצה לאולמות הקולנוע 
 הקרנת בכורה:  20 באוקטובר 2013 (פסטיבל הסרטים BFI בלונדון) 8 בנובמבר 2013 (פסטיבל הסרטים AFI) 29 בנובמבר 2013 (בריטניה) 13 בדצמבר 2013 (ארצות הברית) 2 בינואר 2014 (ישראל)
 משך הקרנה:  125 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  סרט ביוגרפי, סרט דרמה, סרט פלאשבק 
 מקום התרחשות:  לוס אנג'לס, לונדון 
 תקציב:  $35,000,000
 הכנסות:  $112,544,580
 הכנסות באתר מוג'ו:   savingmrbanks
 פרסים:  מועצת ביקורת הקולנוע האמריקנית: עשרת הסרטים הטובים ביותר 
 אתר רשמי
 דף הסרט ב־IMDb
 
להציל את מיסטר בנקס (באנגלית: Saving Mr. Banks) הוא דרמה קומית ביוגרפית אמריקאית משנת 2013, אשר עוסק בהפקת הסרט הפופולרי "מרי פופינס" של אולפני וולט דיסני משנת 1964 ובעימות מול מחברת הספר, פמלה לינדן טרוורס. הסרט עובר בין ילדותה של טרוורס בקווינסלנד, אוסטרליה, לבין המשא ומתן על הזכויות להפקת הסרט ועל תהליך ההפקה. הסרט בוים על ידי ג'ון לי הנקוק, והוקדש לדיאן דיסני מילר, בתו של וולט דיסני שנפטרה באותה שנה בגיל 79.
צוות השחקנים

| שחקן/ית | שם הדמות | הערות |
| --- | --- | --- |
| אמה תומפסון | פמלה לינדן טרוורס | הסופרת שכתבה את "מרי פופינס" |
| טום הנקס | וולט דיסני | מייסד אולפני וולט דיסני |
| פול ג'יאמטי | ראלף | הנהג של טרוורס |
| ג'ייסון שוורצמן | ריצ'רד מורטון שרמן | מלחין שהשתתף בכתיבת השירים של "מרי פופינס"; אחיו של רוברט |
| בנג'מין ג'וזף נובאק | רוברט ברנרד שרמן | מלחין שהשתתף בכתיבת השירים של "מרי פופינס"; אחיו של ריצ'רד |
| קולין פארל | טרוורס רוברט גוף | אביה האלכוהוליסט אך האוהב של פמלה |
| רות וילסון | מרגרט גוף | אימה של פמלה |
| מלאני פאקסון | דולורס ווט סקוט-דולי | המזכירה של וולט דיסני |
| כריסטופר קייר | דיק ואן דייק | השחקן שגילם את ברט, מנקה הארובות |
| ויקטוריה סאמר | ג'ולי אנדרוז | השחקנית שגילמה את מרי פופינס |
| רייצ'ל גריפיתס | דודה אלי | דודתה של פמלה ואחותה של מרגרט |
| דנדרי טיילור | ליליאן דיסני | אשתו של וולט דיסני |
| קימברלי ד'ארמונד | האומנת קייטי | האומנת של פמלה בילדותה |
ההפקה

ב-2011, התסריט של קלי מרסל הוגדר בסקר "הרשימה השחורה" של פרנקלין לאונרד כאחד התסריטים הטובים ביותר שלא היו בשימוש. בנובמבר 2011, שון ביילי, המשמש כ-"President of Production" באולפני וולט דיסני, אישר כי זמינות זכויות ההסרטה לתסריטו של מרסל. ביילי דן בפוטנציאל של הפקת הסרט עם מנהלי האולפנים, כולל מנכ"ל דיסני, בוב איגר, ויו"ר הסטודיו, אלן הורן, שהתייחסו לסרט כאל "הפקדת מותג", מונח שאומץ מסטיב ג'ובס. איגר אישר את הסרט ולאחר מכן יצר קשר עם טום הנקס על מנת להציע לו לשקול לשחק את וולט דיסני בסרט. זהו הסרט העלילתי הראשון בו הוצגה דמותו של דיסני. הנקס קיבל את התפקיד וראה בו "הזדמנות לשחק אדם ששינה את העולם, כמו פיקאסו או צ'פלין". הנקס ערך עבודת תחקיר במהלכה פגש כמה מקרובי משפחתו של דיסני, וביניהם בתו, דיאן דיסני מילר, וכן כמה מעובדיו-לשעבר של דיסני. בחודש אפריל 2012, אמה תומפסון נכנסה למשא ומתן על משחקה בסרט כפמלה לינדן טרוורס, אחרי שהאולפן לא הצליח לשכנע את מריל סטריפ לגלם את התפקיד. עם יציאת הסרט לאקרנים תיארה תומפסון את התפקיד כאחד הקשים ביותר שהיא שיחקה.
דיוק היסטורי

הסרט מתאר כמה אירועים בצורה שונה מהאופן שבו התרחשו במציאות.
לאורך רוב הסרט נראה שדיסני צריך לשכנע את טרוורס לחתום על הענקת זכויות ההסרטה, עד לסצנה שבה הוא מצליח בסופו של דבר. למעשה, דיסני הבטיח לעצמו את הזכויות - בכפוף לאישורה של טרוורס לתסריט - כבר כשהגיעה לעבוד עם צוות ההפקה. דיסני עצמו היה בחופשה במהלך חלק מימי העבודה על התסריט, והסצנות שהציגו אותו בסרט התבססו על מכתבים, מברקים ושיחות טלפון בינו לבין טרוורס.
בניגוד לרושם המרוכך והידידותי שמשאיר הסרט, טרוורס לא הסכימה עם הפרשנות של דיסני לדמותה של פופינס, שהשמיטה את הקווים הנוקשים והקשוחים יותר באופיה. היא נשארה ספקנית גם בנוגע למוזיקה, ומעולם לא אישרה את השימוש באנימציה. דיסני ביטל את התנגדויותיה באמצעות התייחסות לתנאי החוזה שהעניקו לו זכויות עריכה סופית. על אף שהסרט הציג את טרוורס מתרגשת במהלך ההקרנה, אחד התסריטאים השותפים וכמה מבקרים ציינו שהרגשות בפועל שהפגינה היו שילוב של כעס ותסכול. על פי דיווח עיתונאי, בסיום הפרימיירה ניגשה טרוורס לדיסני ואמרה לו שיש להסיר את קטעי האנימציה מהסרט, והוא ענה ש"הספינה הזאת כבר הפליגה." טרוורס הרגישה שהסרט חטא ליושרה האמנותית של הסיפור והדמויות, וסירבה לאשר לדיסני לעבד כל אחת מיצירותיה האחרות לכל מטרה שהיא. צוואתה של טרוורס אסרה על כל עיבוד אמריקני ליצירותיה. עם זאת, הכותב האנגלי בריאן סיבלי מספר שבזמן שצפה יחד עם טרוורס בסרט, שנים לאחר הקרנת הבכורה, היא הפגינה התלהבות לנוכח כמה חלקים שחשבה שהיו מצוינים, לעומת אחרים שהיו לא מוצלחים.
דמותו של ראלף, נהג הלימוזינה שהועמד לשירותה של טרוורס, היא דמות בדויה שמבוססת על מיזוג של נהגי הסטודיו.
טרוורס אכן לא הוזמנה לפרימיירת הסרט, והשיגה את ההזמנה מאחד המנהלים בחברת דיסני, פעולה שהוצגה בסרט כאילו התרחשה מול דיסני עצמו.
במציאות התבססה דמותה של מרי פופינס על הלן מורהאד, דודתה של אמה, שהוצגה בסרט כדודתה של טרוורס, אחותה של אמה.
הערות שוליים

↑  Martyn Palmer, "'I still get to make fantastic films - and that's perplexing to me': Tom Hanks on guns, God... and hanging out with The Beatles", The Daily Mail, September 28,2013
↑  Does 'Saving Mr. Banks' contain a hidden agenda?, Los Angeles Times, ‏2014-01-03 (באנגלית)
↑  Interview: ‘Saving Mr. Banks’ Screenwriter Kelly Marcel, web.archive.org, ‏2014-02-08
↑  Seth Kubersky, Fact-checking Saving Mr. Banks with Disney historian Jim Korkis, Orlando Weekly (באנגלית)
1 2  Jeff, Saving Mr. Banks Q&A (באנגלית)
↑  Andrea Mandell, Tom Hanks, Emma Thompson duel in 'Saving Mr. Banks', USA TODAY (באנגלית)
↑  Melinda Newman, Melinda Newman, ‘Poppins’ Author a Pill No Spoonful of Sugar Could Sweeten, Variety, ‏2013-11-07 (באנגלית)
1 2  Corliss, Richard (2013-12-12). "'Saving Mr. Banks': When Movies Lie and Make You Cry". Time (באנגלית אמריקאית). ISSN 0040-781X. נבדק ב-2020-02-11.
1 2  Saving Mr. Banks Left Out an Awful Lot About P.L. Travers, Vulture (באנגלית)
1 2  Caitlin Flanagan, Becoming Mary Poppins, The New Yorker (באנגלית)
↑  Saving Mr. Disney: The Conflicting Arts of Adaptation and Brand Management, web.archive.org, ‏2014-03-10
1 2  Kevin Nance, Valerie Lawson talks 'Mary Poppins, She Wrote' and P.L Travers, chicagotribune.com (באנגלית)
↑  Dowd, Vincent (2013-10-20). "The Mary Poppins sequel that never was". BBC News (באנגלית בריטית). נבדק ב-2020-02-11.
↑  Real Mary Poppins lived in Sydney, www.dailytelegraph.com.au, ‏2013-12-18 (באנגלית)
| טום הנקס |
| --- | --- | --- |
| סרטים בהם השתתף | הוא יודע שאת לבד (1980) • ספלאש (1984) • מסיבת רווקים (1984) • המתנדבים (1985) • האיש עם הנעל האדומה (1985) • זהירות הבית מתפרק (1986) • יחסים פשוטים (1986) • אהבה גנובה (1986) • השוטר מלוס-אנג'לס (1987) • ביג (1988) • פאנץ' ליין (1988) • שכנים (1989) • טרנר והוץ' (1989) • מדורת ההבלים (1990) • ג'ו נגד הוולקנו (1990) • ליגה משלהן (1992) • על כנפי החלום (1992) • נדודי שינה בסיאטל (1993) • פילדלפיה (1993) • פורסט גאמפ (1994) • צעצוע של סיפור (1995) • אפולו 13 (1995) • מה שאת עושה לי (1996) • יש לך הודעה (1998) • להציל את טוראי ראיין (1998) • צעצוע של סיפור 2 (1999) • גרין מייל (1999) • להתחיל מחדש (2000)  • תפוס אותי אם תוכל (2002) • הדרך לפרדישן (2002) • לחסל את הליידי (2004) • טרמינל (2004) • רכבת לקוטב (2004) • צופן דה וינצ'י (2006) • מלחמתו של צ'ארלי וילסון (2007) • משפחת סימפסון - הסרט (2007) • באק האוורד הגדול (2008) • מלאכים ושדים (2009) • צעצוע של סיפור 3 (2010) • לארי קראון (2011) • קרוב להפליא ורועש להחריד (2011) • ענן אטלס (2012) • קפטן פיליפס (2013) • להציל את מיסטר בנקס (2013) • גשר המרגלים (2015) • איתקה (2015) • התופת (2016) • סאלי: נס על ההדסון (2016) • הולוגרמה למלך (2016) • המעגל (2017) • העיתון (2017) • צעצוע של סיפור 4 (2019) • יום יפה בשכונה (2019) • גרייהאונד (2020) • בוראט 2 (2020) • חדשות העולם הגדול (2020) • פינץ' (2021) • אלביס (2022) • פינוקיו (2022) • איש ושמו אוטו (2022) • אסטרואיד סיטי (2023) • כאן (2024) |  |
| סדרות בהן השתתף | • אחים לנשק (2001) |  |
| קרובי משפחה | ריטה וילסון (אישה) ג'ים הנקס (אח) לארי הנקס (אח) קולין הנקס (בן) צ'אט הנקס (בן) |  |
מוגלי: אגדת הג'ונגל

| --- | --- |

 מבוסס על:  "ספר הג'ונגל" (ספר)
 בימוי:  אנדי סירקיס
 הופק בידי:  ג'ונתן קבנדיש סטיב קלובס אנדי סירקיס
 תסריט:  קאלי קלובס
 עריכה:  מארק סנגר
 שחקנים ראשיים:  רוהאן צ'אנד מת'יו ריס פרידה פינטו אנדי סירקיס כריסטיאן בייל בנדיקט קמברבאץ' נעמי האריס קייט בלאנשט פיטר מולאן אדי מרסן ג'ק ריינור טום הולנדר
 מוזיקה:  ניטין סוהני
 צילום:  מייקל סרסין
 מדינה:  הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת ארצות הברית ארצות הברית
 חברת הפקה:  RatPac-Dune Entertainment The Imaginarium Studios אולפני האחים וורנר
 חברה מפיצה:  נטפליקס
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה, ישירות לווידיאו 
 הקרנת בכורה:  ארצות הברית 7 בדצמבר 2018
 משך הקרנה:  104 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  סרט הרפתקאות, סרט דרמה, סרט שמבוסס על ספרים 
 מקום התרחשות:  הודו, Lost city 
 הכנסות באתר מוג'ו:   junglebook2016
 www.mowglimovie.com
 דף הסרט ב־IMDb
 
מוגלי: אגדת הג'ונגל (באנגלית: Mowgli: Legend of the Jungle) הוא סרט פנטזיית הרפתקאות בריטי-אמריקאי בלייב אקשן, בבימויו של אנדי סירקיס על פי תסריט של קאלי קלובס שמתבסס על "ספר הג'ונגל" מאת רודיארד קיפלינג. בניגוד לסרט מבית דיסני, הסרט אינו מבוסס על הסרט המונפש אלא מהווה עיבוד ישיר לכתביו של קיפלינג.
בסרט מככב רוהאן צ'אנד כמוגלי, לצד הופעות בטכנולוגיית לכידת תנועה של אנדי סירקיס כבאלו, כריסטיאן בייל כבגירה, בנדיקט קמברבאץ' כשירחאן, טום הולנדר כטבאקי וקייט בלאנשט כקא.
הצילומים החלו ב-9 במרץ 2015. אולפני האחים וורנר תכננו להוציא את הסרט בארצות הברית ב-19 באוקטובר 2018, ברם הבכורה נדחתה. ביולי 2018 אולפני האחים ורנר מכרו את זכויות הסרט לנטפליקס, שהוציאה את הסרט ב-7 בדצמבר 2018.
שחקנים

מוגלי: (רוהאן צ'אנד)- ילד שהוריו מתו על ידי שירחאן הנמר ואומץ על ידי נישה וויהאן. רצה להיות אחד מהלהקה אך נכשל במבחן. גורש מהג'ונגל לאחר שהשתמש באש בשביל להבריח את שירחאן, גורש לכפרם של בני האדם ושם היה כלוא. חזר לג'ונגל מכיוון ששמע ששירחאן הוא המנהיג עכשיו וחזר ברצון להרוג את שירחאן. בסוף הסרט הרג את שירחאן ונהיה מנהיג החיות.
באלו: (אנדי סירקיס)- דוב, נותן שיעורים לזאבים ומאמן אותם למבחן הריצה שיקבע אם הם יהיו בלהקה ויצאו לציד או לא. אימן גם את מוגלי אך מוגלי נכשל במבחן. כששירחאן לקח פיקוד היה בצד של אקילה. בסופו של דבר הלך לעזור למוגלי להרוג את שירחאן
באגירה: (כריסטיאן בייל)- פנתר, הביא את מוגלי אך מערת הזאבים והיה אחיו הגדול. לפני המבחן באגירה ביקש ממוגלי להבטיח לו שאם יכשל במבחן ילך לכפרם של בני האדם ובמבחן באגירה רדף בעיקר אחריו כדי שיחזור לכפר.כששירחאן לקח פיקוד היה בצד של אקילה. בסופו של דבר הלך לעזור למוגלי להרוג את שירחאן
שירחאן: (בנדיקט קמברבאץ')- נמר, הרג את הוריו של מוגלי ורוצה להרוג גם אותו. הורג את פרות בני האדם למרות שלפי חוקי הג'ונגל אסור. השתמש בקופים בשביל שיביאו לו את מוגלי אך קא הצילה אותו. עשה לצייד צלקת בבטן. בסופו של דבר מוגלי הרג אותו.
אקילה: (פיטר מולאן)- זאב, המנהיג של הג'ונגל, הסכים לקבל את מוגלי לג'ונגל בתנאי שהלהקה תגן עליו. גירש את מוגלי מהג'ונגל לאחר שהשתמש באש על החיות. לא הסכים שחיות הג'ונגל יהרגו את שירחאן בגלל חוק הג'ונגל אך בסוף הסכים. כהצייד ניסה לירות על שירחאן אך אקילה קפץ על שירחאן בשביל להגן על מוגלי אך הייריה פגע בו ומת
קא: (קייט בלאנשט)- נחשה, המספרת של הסיפור, שומרת הג'ונגל, כל חיות הג'ונגל פוחדים ממנה. הצילה את מוגלי מהקופים ומשירחאן.
נישה: (נעמי האריס)- זאבה, אשתו של ויהאן, אמו המאמצת של מוגלי, דואגת לו כאילו היה אחד מהגורים שלה. מגנה על מוגלי ומסייעת לו להסתגל לחיים בלהקה ועם הזאבים.
ג'ון לוקווד: (מתיו ריס)- הצייד, צייד בריטי שהגיע ליער כדי לצוד חיות. לקח מהפיל שנהב. הרג את אקילה בכך שניסה לפגוע בשירחאן אך פספס. בסופו של דבר מת על ידי הפיל שהצייד לקח ממנו את השנהב.
טבאקי: (טום הולנדר)- צבוע, יד ימינו של שירחאן. ראה את מוגלי כגור וסיפר על כך לשירחאן. מוגלי ראה את הזנב שלו נשרף וטבאקי הסביר לו מה זה אש. עוקב אחרי מוגלי ומספר לשירחאן. בקרב הסופי של מוגלי נגד שירחאן, ברח כאשר ראה את הפילים.
בוט: (לואיס אשבורן סרקיס)- לבקן, גור זאבים לבן, חבר של מוגלי, הזאבים האחרים כל הזמן מתנכלים לו וקוראים לו מעוות. ראה את מוגלי נחטף והזעיק עזרה, לאחר שמוגלי נחטף על ידי הקופים בוט רצה לשחק עם מוגלי אך מוגלי התפוצץ עליו ואמר שהם סתם מעוותים בוט ברח. מת על ידי הצייד.
האח הזאב: (ג'ק ריינור)- זאב, בנם של נישה וויהאן, אח של מוגלי, הוא מתייחס עליו כמו אח אמיתי ותמיד היה בעדו. אמר למוגלי ששיראחן לקח פיקוד על הג'ונגל מה שהוביל לקרב בין שירחאן למוגלי
יציאה לאקרנים

הסרט, שנקרא תחילה בשם "ספר הג'ונגל: מקורות", תוכנן במקור לצאת לאקרנים באוקטובר 2016. בדצמבר 2014, אולפני האחים וורנר דחו את תאריך היציאה לאוקטובר 2017, על מנת לאפשר יותר זמן לעבוד על האפקטים המיוחדים. באפריל 2016, זמן קצר לפני צאת הסרט של דיסני "ספר הג'ונגל", תאריך יציאת הסרט נדחה ל-19 באוקטובר 2018 והוא נקרא בפשטות בשם "ספר הג'ונגל".
בדצמבר 2017 נודע כי שם הסרט שונה שוב וייקרא "מוגלי". בנובמבר 2018 פורסם קדימון חדש מאת מפיצת הסרט, נטפליקס, ונודע כי שמו בעברית יהיה "מוגלי: אגדת הג'ונגל".
הערות שוליים

↑  Sinha-Roy, Piya (November 8, 2018). "Watch Netflix's new trailer for Andy Serkis' dark twist on The Jungle Book tale, Mowgli". Entertainment Weekly
↑  McNary, Dave (1 באוגוסט 2014). "Andy Serkis' 'Jungle Book: Origins' Set for October 2016, A Year After Disney's 'Jungle Book'". Variety. נבדק ב-2 באוגוסט 2014. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Kit, Borys (11 בדצמבר 2014). "Warner Bros. Pushes Release Date of 'Jungle Book: Origins'". The Hollywood Reporter. נבדק ב-12 בדצמבר 2014. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Ford, Rebecca (6 באפריל 2016). "Warner Bros. Pushes 'Jungle Book' to 2018, 'Wonder Woman' Gets New Date". The Hollywood Reporter. נבדק ב-6 באפריל 2016. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  טריילר הסרט ביוטיוב
יהדות איטליה

| --- | --- |

בית הכנסת הגדול של רומא
 ריכוזי אוכלוסייה עיקריים
 איטליה איטליה ישראל ישראל ארצות הברית ארצות הברית
 שפות
 איטלקית, עברית, איטלקית יהודית, טריפוליטאית יהודית
 דת
 יהדות
 נוסח תפילה
 נוסח איטליה נוסח אשכנז נוסח ספרדי נוסח טריפוליטאי
יהדות איטליה היא אחת מהקהילות היהודיות העתיקות באירופה, וראשיתה עוד בתקופת בית שני. מלבד הקהילות הקדומות, היגרו אליה יהודים רבים מגרמניה ומצרפת במהלך ימי הביניים, וייסדו בה קהילות לפי מנהגיהם. לאחר גירוש ספרד באו אליה רבים מן המגורשים וייסדו בה קהילות ספרדיות. באיטליה היה אחד המרכזים החשובים של העולם היהודי מהמאה ה-16 עד המאה ה-18 ובמאה ה-20 היו לאיטליה שלושה ראשי ממשלה ממוצא יהודי: אלסנדרו פורטיס, סידני סונינו, ולואיג'י לוצאטי.
תולדות הקהילה כללו עליות ומורדות ביחס השלטון והחברה ליהודים, בתקופות של סובלנות ושגשוג, לצד תקופות של גילויי אנטישמיות שבאו לידי ביטוי בהגבלות כלכליות וחברתיות ובגירוש היהודים מערים שונות באיטליה.
כ-8,000 יהודי איטליה (מתוך 44 אלף) נרצחו בשואה.
יהודי איטליה מונים כיום כ-35,000 איש, כאשר לפי הגדרה כוללנית יותר ביחד עם יהודים למחצה (popolazione ebraica allargata), צאצאים לנישואי תערובת – מגיע מספר תושבי איטליה המגדירים עצמם כיהודים ליותר מ-45 אלף איש.
תולדות יהדות איטליה > רומא העתיקה

יהודים התיישבו באיטליה במאה השנייה לפנה"ס, בתקופה שבה שלטו במקום הרומאים. תחילה התיישבו היהודים בעיקר בסביבת רומא: רומא עצמה, אוסטיה וקפואה.
הקשר הראשון בין היהודים לבין רומא נוצר כאשר הגיעו לרומא שליחי החשמונאים[דרוש מקור]. מאוחר יותר הגיעו לרומא סוחרים יהודים מאלכסנדריה שבמצרים ויסדו את הקהילה. החל משנת 70, אחרי דיכוי המרד הגדול, החלו להגיע לרומא גלי שבויים מיהודה הכבושה שנפדו על ידי יהודי העיר. מעריכים את מספרם של יהודי רומא בתקופת זו ב-50,000 נפשות, כעשירית מאוכלוסיית העיר, ולפי כתובות שנמצאו בקטקומבות היו ברומא 12 בתי כנסת[דרוש מקור].
רומא קלטה את מרבית המהגרים, בעיקר עבדים משוחררים, שהובאו לאיטליה על ידי טיטוס ואדריאנוס. העבדים העבריים לא היו נוחים לרומאים בשל מנהגיהם השונים, ונפדו על ידי בני עמם. אך היו גם יהודים שהתיישבו לאורך נתיבי המסחר ובנמלים שמהם התנהל המסחר עם ארצות אגן הים התיכון. בחורבות פומפיי נמצאה כתובת בפחם "סדום ועמורה". בדרום איטליה התיישבו היהודים בקצה ה"מגף" האיטלקי, באזור המכונה יוון הגדולה.
יישוב יהודי עתיק היה בברינדיזי, עיר הנמל שאליה הגיעו מהגרים מארץ ישראל. העיר הייתה התחנה הראשונה של ויה אפיה (Via Appia) ממנה הגיעו הנוסעים אל העיר פּוּטיאוֹלי (היום פוצואלי (Pozzuoli) צפונית מנאפולי). בסביבות נאפולי התגלתה אנדרטה שהוקמה על ידי אַסְטֶר מירושלים וממנה אחרי 274 ק"מ הגיעו לרומא. בדרך עברו גם את העיר ונוזה (Venosa). באזור זה התגלו מאות קטקומבות של יהודים, שנשתמרו היטב. היהודים התיישבו בעיקר בערים טאראנטו ובארי. על אחת המשלחות החשובות מארץ ישראל, בראשות רבי עקיבא, שהגיעה לפּוּטיאוֹלי, לפי המשוער בשנת 95, מסופר כי לאור דחיפות הנסיעה הם שטו באוניה בסוכות.
היישוב היהודי באיטליה הגיע בסיום העידן הרומאי לפריסה מלאה בכל רחבי האימפריה. בחמישים יישובים נמצאו שרידים אלה או אחרים, בהם: סיציליה, סרדיניה, מילאנו, ברישה, בולוניה, אולי פירנצה. פרנסתם הייתה על רוכלות, שכן רובם היו עבדים משוחררים ללא אמצעים כספיים. מכל מקום, הפרנסות שלהם היו בסולם החברתי הנמוך ביותר. מתקופה זו לא נמצאו שרידי בתי כנסת, חוץ מאחד באוסטיה שהיה בבעלות סוחרים. היהודים המשיכו לשלם את המס המיוחד ל"אוצר היהודי", שנכפה עליהם לאחר חורבן הבית, אבל היה להם פטור מקבלת פולחן המדינה.
תולדות יהדות איטליה > ימי הביניים

בין המאה ה-4 ל-14 השתרשו היהודים בחלקים נרחבים באיטליה.
עם התפשטות הנצרות בשטחי איטליה הורע מצב היהודים באחדים מהאזורים. מצבם היה טוב יחסית במדינת האפיפיור שהעניק להם את חסותו.
בדרך כלל נהנו היהודים באיטליה בכלל ובמדינת האפיפיור בפרט עד המאה ה-12 ממצב כלכלי טוב שנבע ממסחר באבנים יקרות. האפיפיור אלכסנדר השלישי, הכשיל תוכניות של אנשי כמורה בוועידת לטראנו השלישית (1179) שהטיפו לחקיקה אנטי יהודית מגבילה.
החל מסוף המאה ה-12 החלו האפיפיורים בסדרת צעדים שמטרתם הרשמית הייתה להפריד בין הנוצרים ליהודים. בפועל הטילו הגבלות כלכליות ופיזיות על הקהילות היהודיות שבחלקן היו משפילות. כבר בוויעוד האקומני שאחרי ועידת לטראנו הרביעית (1215), הוטלה על היהודים חובת נשיאת אות קלון ונאסר על יהודים להסתובב בחוץ ב"שבוע הקדוש" (מיום ראשון של הדקלים ועד פסחא). במאה ה-13 התנהל מסע תעמולה כנגד התלמוד בטענה שהתלמוד מצווה על כפירה ועל איבה כלפי הנוצרים, ומתיר ליהודי לרמות את הגוי, לגזול אותו וגם להורגו. שיאו של מסע זה היה משפט פריז, וכמו במקומות אחרים באירופה ניתנה גם ברומא ההוראה לשריפת התלמוד.
הגבלות אלה שחלו על היהודים במדינת האפיפיור הקרינו על התנהגות השליטים בשאר הארצות שבהן היה ציבור קתולי. ברם, היישום של פעולותיו בכל מדינה, אפילו בתוך איטליה, היה תלוי בשיקוליה הפנימיים של המדינה. לדוגמה: מדיניות שליטי טוסקנה ביהודיה הייתה פעמים רבות שונה מהתנהגות מדינת הכנסייה ולעיתים, מתוך שיקולים כלכליים ומדיניים, בדיוק הפוכה.
באזורי איטליה השונים היו הבדלים במגמות ההתפתחות:
יהדות דרום איטליה התחזקה במהלך המאה ה-9. הוקמו בה מרכזי תלמוד, עד שהיה מקובל לומר "כי מבארי תצא תורה ודבר ה' מאוטרנטו" הייתה ישיבה חשובה בלוקה, שמשם הביאו בני משפחת קלונימוס את התורה למגנצה. כן הייתה ישיבה באוריה.
בצפון איטליה, בעיקר בפדובה ובמנטובה סייעו להתפשטות התלמוד הירושלמי והתלמוד הבבלי לרחבי אירופה וכן הוקמו בשטחיה מספר בתי מדרש יהודיים. בערים אלה הוקמו בתי דפוס. במאה ה-13 התחזקה תופעת הבנקאות היהודית, בעיקר בצפון איטליה ובמרכזה. באותה התקופה הוקמו הקהילות בוונציה, בפירנצה, בפרארה ובמנטובה.
ברפובליקה של ונציה נדחקו רגלי היהודים מהמסחר במשי.
בסיציליה סבלו היהודים מרדיפות קשות. בשנת 1514 גורשו כל יהודי ממלכת סיציליה, שהייתה תחת שלטון ספרד באותה עת.
תולדות יהדות איטליה > מהקונטרה רפורמציה עד איחוד איטליה

תקופת הקונטרה רפורמציה חפפה בחלקה את תקופת הרנסאנס שהחלה באיטליה במאה ה-14 ונמשכה עד המאה ה-17. ליהדות איטליה הייתה שותפות מעטה בהתהוות האמנות בתקופת הרנסאנס באיטליה.
הגורם העיקרי שהשפיע על יהדות איטליה היה הרפורמציה הפרוטסטנטית שהחלה באמצע המאה ה-16. הרפורמציה היוותה איום ישיר על הכנסייה הקתולית וכחלק מתגובת הנגד לרפורמציה הופעלו גם אמצעים נגד היהודים. ב-14 ביולי 1555, חודשיים לאחר שנבחר לתפקידו, פרסם האפיפיור פאולוס הרביעי את הבולה שבה נקבע כי היהודים חייבים להתגורר בנפרד משכניהם הנוצרים. גזרה זו הביאה להקמת גטו רומא.
שנה אחר כך (1556) נידונו למוות והוצאו להורג בשריפה עשרים אנוסים שניסו לחזור ליהדות בעיר הנמל אנקונה. בתגובה נעשה ניסיון לארגן חרם כלל־יהודי על העיר. הניסיון, שזכה לשם חרם אנקונה, נכשל.
האפיפיור הבא, פיוס הרביעי, אכף הקמת גטאות ברוב ערי איטליה. יורשו פיוס החמישי המליץ על הקמתם במדינות השכנות, וב-1569 הורה על גירוש כל היהודים ממדינת האפיפיור למעט מאנקונה ומרומא (כ-1,000 משפחות).
חוק זה היה בתוקף עד כיבוש איטליה על ידי נפוליאון בונפרטה. במקביל הונהג בטוסקנה תחת שלטונו של קוזימו הראשון אות הקלון ב-1567, ובשנים 1570–1571 גורשו כל היהודים מטוסקנה מלבד סיינה ופירנצה שבה נכלאו בגטאות.
תולדות יהדות איטליה > מהקונטרה רפורמציה עד איחוד איטליה > הגטאות באיטליה

גטאות הוקמו במאה ה-16 בערים רבות באיטליה. הגטאות העיקריים הוקמו בערים ונציה, רומא ופירנצה. בפיימונטה הונהגו השכונות המיוחדות ליהודים אך לתקופה מצומצמת יותר – כמאה שנה בלבד. גטאות נוספים הוקמו בערים אנקונה, סיינה, סניגאליה, אורבינו, פרארה, פדובה פיטיליאנו ועוד.
תולדות יהדות איטליה > מהקונטרה רפורמציה עד איחוד איטליה > מרכז רוחני

איטליה הייתה אחד המרכזים החשובים בעולם היהודי במאות ה-16 עד ה-18. גדולה הייתה היצירה הרוחנית שנעשתה: חיבורים שנתחברו, ספרים שנדפסו, תלמידי חכמים בולטים שפעלו בקהילות אלו ועוד. כן נעשו בה ההדפסה הראשונה של התנ"ך, מקראות גדולות, וסידור התלמוד. פעלו באיטליה תלמידי חכמים כמו רמ"ע מפאנו, רמח"ל, רבי משה זכות, רבי דוד זכות החיד"א, הרב אליהו בן אמוזג ועוד.
במאה ה-15 וה-16 באו לאיטליה מגורשים מגרמניה וצרפת. בעזרתם החל עידן חדש בעולם הישיבות של צפון איטליה. ידועה הישיבה בפביה (Pavia della Lombardia) – ישיבת המהרי"ק. בקרמונה (Cremona), הייתה קהילה אשכנזית וישיבה שבראשה עמד ר' יוסף אוטולנגי. היה בה היה גם דפוס עברי. במצ'רטה (Macerata) שבמארקה הייתה ישיבה בראשות ר. יחיאל טרבוט בן הזקן.
ב-1593 עם הכרזת הליוורנינה הוקמה הקהילה היהודית בליבורנו על ידי יוצאי ספרד ופורטוגל. קהילה זו, נהנתה משוויון זכויות ואוטונומיה והייתה בין הקהילות הבודדות באיטליה בהן היהודים לא חיו בגטו.
תולדות יהדות איטליה > העת החדשה

בשלהי המאה ה-18 עד סוף המאה ה-19, רבים מן יהודי איטליה הגרו ללוב שהייתה אז בתקופת שגשוג ופיתוח מבחינה כלכלית. בין המשפחות אשר ניתן למצוא בקרב יהדות לוב שהם איטלקים במקורם: קסנטיני, ג'רמון, רג'יניאנו, בוארון, ונטורה, זכות (שרוב בניה נשארו באיטליה עד לאחר השואה), בריגה, רומאנו, סאסי, תמם ועוד. אלה ועוד שמות משפחה רבים בקרב יהודי לוב מעידים על מוצאם האיטלקי.
בשנת 1792 נכנסו צבאות הרפובליקה הצרפתית, בראשות נפוליאון, לעיר ניס שבאיטליה בקרבת הגבול הצרפתי-איטלקי. ניס הייתה העיר הראשונה שנכבשה על ידי הצרפתים. היהודים היו לצד הצרפתים ולכן במקומות שבהם הייתה נסיגה, אפילו זמנית, של הצרפתים, הם נדרשו לשלם עבור הנזקים שגרם הצבא הצרפתי. בשנת 1796 הושלם כיבוש צפון איטליה על ידי הצרפתים. הממשלה החדשה פרסמה את ההצהרה הבאה:
כל אדם נולד ונשאר בן חורין ורשאי ליהנות מכל הזכויות במלואן. היהודים הם אזרחים וחובה להכיר בהם בתור שכאלה בחברה.
בשנת 1848 זכו היהודים באיטליה לאמנציפציה, אך נלקחה מהם האוטונומיה שלהם. היציאה מחומות הגטו, שהחלה לאחר כיבוש איטליה בידי נפוליאון הייתה האות לפריחתה של יהדות איטליה. בתנועת השחרור שהונהגה על ידי גריבלדי בלטו יהודים רבים כמצביאים וכמדינאים.
יהודי רומא, תחילה, ושאר יהודי איטליה הצטרפו אליהם בהדרגה, זכו לשוויון זכויות אזרחיות רק בשנת 1870 בזכות משאל העם שהחליט על הצטרפותה של רומא לממלכה האיטלקית. שמואל אלטרי, מנכבדי הקהילה היהודית ברומא, זכה לכבוד של הגשת תוצאות משאל העם למלך איטליה. בשנת 1871 היו כבר 11 חברי פרלמנט יהודים באיטליה, מעל לשיעורם המשוער באוכלוסייה – 1 לאלף. ההתפעמות של יהודי איטליה באותם הימים הייתה אדירה.