stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בודיקיאה
השפעתה של בודיקיאה על התרבות > סרטים וסרטי טלוויזיה

הסרט "בודיקיאה" משנת 1928 בכיכובה של פיליס נילסון טרי וכן הסרט "בודיקה" משנת 2003 מתארים את חייה של המלכה. וכן הסדרה "המלכה הלוחמת" משנת 1978 בכיכובה של שאן פיליפס בתפקיד בודיקה ונייג'ל הות'ורן בתפקיד קאטוס דקיאנוס.
סרט בשם "לוחמת" בהפקתו של מל גיבסון משנת 2006.
"בודיקה: המלכה הלוחמת" (אנ') (2023) – סרט פעולה דרמטי בריטי בכיכובה של אולגה קורילנקו.
השפעתה של בודיקיאה על התרבות > מוזיקה

אחד מן השירים בתקליט "הקלטים" משנת 1992 של הזמרת האירית אניה, נקרא "בודיקה". שיר זה צוטט בשירם של להקת הראפ הפוג'יז בשירם "Ready or Not", וכן צוטט על ידי הזמר פאף דדי בשירו "I Don't Wanna Know" משנת 2004. שירה של אניה שימש חלק מהפסקול של הסרט "Sleepwalkers".
הזמר הסקוטי סטיב מקדונלד בתקליטו משנת 1997 "Stone of Destiny" כתב שיר בשם "בודיקה" המתאר את חייה ומותה של המלכה.
להקת הרוק הבריטית "הליברטינז" מתייחסת למלכה בודיקיאה בשיר "The Good Old Days".
הלהקה הבריטית באל סאגות מספרים בשירם "Blood Slakes the Sand at the Circus Maximus" על לוחם איקני מצבאה של בודיקה שנתפס ונלקח לרומא כשבוי.
הזמר הבריטי פרנק טרנר מזכיר את שמה של בודיקה בשירו "our lady of the campfire".
השפעתה של בודיקיאה על התרבות > השפעות נוספות

החל מאמצע המאה ה-19 הופיעו פרסומים בדבר טענות של אנשים ממחוז לינקולנשייר אשר טוענים שראו את רוחה של בודיקה רכובה על מרכבתה.
הערות שוליים

↑  "בּוּדיקה" בתרגום שרה דבורצקי לטאקיטוס, ספרי השנים, עמ' 283, 285–286; חיי אגריקולא, עמ' 228, הערה 128: "Boudicca, מלכת האיקנים".
↑  DIO LXII 2; Tac, Ann. XVI 31; 32,7
↑  שם.
↑  R. Syme, Tacitus (1958), p. 763.
↑  Tac Ann XIV 31
↑  Tacitus, Agricola 15, 3
↑  קסיוס דיו, ספר 62, פרק 8.
1 2  Guy Polat, בודאיקה, באתר סיפור אמיתי - גיא פולת, ‏2025-02-17
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007463258205171  PLWABN: 9810594843405606  BNE: XX1627901  GND: 118662260  ISNI: 0000 0005 0317 031X  LCCN: n50008600  NKC: ola2006340144  NLA: 57101292  NTA: 070992606  RERO: 02-A020371188  SELIBR: 207652  SNAC: w6j11ptj  SUDOC: 079822568  Trove: 1679037  VIAF: 16011925   WorldCat (עם VIAF): 16011925
אליס פניבש-רוזנברג

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  19 במרץ 1912 בודפשט, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  19 במרץ 1973 (בגיל 61) רמת גן, ישראל 
 מוקד פעילות:  ישראל, ממלכת הונגריה, פלשתינה (א"י) 
 מקום לימודים:  האקדמיה למוזיקה פרנץ ליסט בבודפשט 
 כלי נגינה:  כינור, ויולה 
 
אליס (עליזה) פֶניבֶש-רוזנברג (19 במרץ 1912 או 1914‏ – 19 במרץ 1973) הייתה כנרת, וויולנית ומורה ישראלית.
ביוגרפיה

אליס פניבש (Fenyves) נולדה בבודפשט, שם סיימה את לימודיה בבית הספר הגבוה המלכותי למוזיקה של הונגריה היום שמה האקדמיה למוזיקה ע"ש פרנץ ליסט). תקופה קצרה ניגנה בתזמורת העירונית של בודפשט, ובשנת 1936 עלתה לארץ ישראל במסגרת מיזם הגיוס של ברוניסלב הוברמן לקראת הקמתה של התזמורת הפילהרמונית הארץ-ישראלית וניגנה בסקציית הוויולה של הפילהרמונית משנתה הראשונה עד 1951. אליס פניבש הייתה כנרת ראשונה של התזמורת והופיעה עמה ועם תזמורות מובילות באירופה.
בשנת 1938 הצטרפה ככינור שני לרביעיית מיתרים, הרביעייה הישראלית, שהקים אחיה, הכנר לורנד פניבש, יחד עם עדן פרטוש (ויולה) ולסלו וינצה (צ'לו) (את מקומו של וינצה תפסה בהמשך הצ'לנית תלמה ילין, ובשנת 1957 החליף אלכסנדר טל את לורנד פניבש ככנר הראשון, כשפניבש היגר לשווייץ). בשנת 1946 חברה קבוצה זו אל המלחין אלכסנדר בוסקוביץ' והפסנתרנית אילונה וינצה-קראוס להקמת הקונסרבטוריון הישראלי למוזיקה תל אביב.
אליס פניבש הייתה מורה לכינור ולוויולה וכן לימדה תאוריה של המוזיקה בקונסרבטוריון למוזיקה שהייתה שותפה להקמתו. בין תלמידיה הכנרת מרים פריד.
פניבש נישאה לרודולף רוזנברג לפני עלייתם ארצה. הם גרו תחילה בתל אביב ואחר ברמת גן. היא נפטרה ב-1973 ונקברה בבית העלמין הדרום.
הערות שוליים

↑  על פי אתר חברה קדישא ת"א–יפו.
↑  על פי 'פניבש-רוזנברג עליזה', ערך בתוך: "אישים בישראל", כרך ו, עמ' 228; וכן 'Fenyves, Alice,' in: Who's who in the State of Israel, 1967, p. 239.
↑  מיכאל אוהד, הפילהרמונית: התזמורת הפילהרמונית הישראלית, ירושלים: כתר, 1986, נספח, עמ' 203.
↑  אישים בישראל, כרך ו, עמ' 228.
↑  אליס פניבש-רוזנברג באתר GRAVEZ
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007360081705171
בלשנות קוגניטיבית

בלשנות קוגניטיבית היא ענף בלשני המתמקד בהבנת השפה מתוך נקודת מבט קוגניטיבית, תוך שילוב תובנות ממדעי הקוגניציה, פסיכולוגיה ונוירולוגיה. התחום חוקר את הקשר בין שפה, חשיבה וניסיון, תוך דגש על משמעות ותהליכים קוגניטיביים, והוא התפתח בשנות ה-70 כתגובה לגישות הפורמליות של הבלשנות הגנרטיבית. דמויות מפתח כמו ג'ורג' לייקוף, רונלד לנגקר ולנרד טלמי תרמו רבות לעיצוב התחום, עם עבודות כמו "נשים, אש ודברים מסוכנים" של לייקוף ו"יסודות הדקדוק הקוגניטיבי" של לנגקר, שהניחו את היסודות לתיאוריות מרכזיות.
למרות השפעתה, בלשנות קוגניטיבית זכתה לביקורות על חוסר במסגרת תאורטית מאוחדת ועל התבססות מרובה על נתוני אנגלית. תומכיה טוענים שגמישותה והאופי הבין-תחומי שלה הם יתרונות, המאפשרים הבנה מקיפה יותר של השפה.
היסטוריה והתפתחות

שורשיה של הבלשנות הקוגניטיבית נמצאים בביקורתו של נועם חומסקי משנת 1959 על ספרו של פרדריק סקינר "התנהגות מילולית". דחייתו של חומסקי את הפסיכולוגיה ההתנהגותית ופעילותו המאוחרת נגד ההתנהגותנות סייעו להביא לשינוי מוקד מאמפיריציזם למנטליזם בפסיכולוגיה תחת המושגים החדשים של פסיכולוגיה קוגניטיבית ומדע קוגניטיבי. הבלשנות הקוגניטיבית צמחה כתגובה לבלשנות הגנרטיבית, שהתמקדה בחוקים סינטקטיים מופשטים והזניחה את תפקיד המשמעות והתהליכים הקוגניטיביים.
בשנות ה-70, חוקרים כמו לקוף, לנגקר וטלמי החלו לפתח גישות חלופיות, תוך דגש על הבסיס הקוגניטיבי של השפה. לקוף, למשל, התמקד בקטגוריזציה ותורת המטאפורה המושגית, בעוד לנגקר פיתח את תורת הדקדוק הקוגניטיבי, שרואה את הדקדוק כמערכת סמלית שבה צורה ומשמעות קשורות. עד שנות ה-90, התחום התבסס עם הקמת החברה הבינלאומית לבלשנות קוגניטיבית ב-1989/90 והשקת כתב העת "בלשנות קוגניטיבית" ב-1990.
מושגים מרכזיים

סמנטיקה קוגניטיבית: חקר המשמעות בשפה מתוך נקודת מבט קוגניטיבית, תוך טענה שמשמעות אינה קבועה וקטגורית אלא גמישה ומבוססת על מודלים קוגניטיביים. מושגים כמו אבות טיפוס (prototypes), מסגרות (frames) ומרחבים מנטליים (mental spaces) הם מרכזיים. למשל, אב הטיפוס של "ציפור" עשוי להיות דרור, בעוד פינגווין פחות טיפוסי. מסגרות, כמו מסגרת "קנייה ומכירה", כוללות תפקידים כמו קונה, מוכר וסחורה, וקשרים ביניהם.
דקדוק קוגניטיבי: תורתו של לנגקר, שרואה את הדקדוק כמערכת סמלית שבה יחידות לשוניות הן מבנים סמליים המזווגים מבנה סמנטי עם תווית פונולוגית. זהו מודל מבוסס שימוש, המתמקד בהבנת השפה כפי שהיא נעשה בפועל.
תורת המטאפורה המושגית: פותחה על ידי לקוף ומרק ג'ונסון, טוענת שמטאפורות אינן רק מכשירים לשוניים אלא יסודיות לחשיבה והבנת העולם. למשל, המטאפורה "זמן הוא כסף" מארגנת את הבנת הזמן כנכס שניתן להוציא, לחסוך או לבזבז, כפי שנראה בביטויים כמו "מבזבז זמן" או "חוסך זמן".
מרחבים מנטליים: מושג מפותח על ידי ז'יל פוקוניה, המייצג מבנים קוגניטיביים זמניים המשמשים לארגון מידע בדיבייט, לטיפול בהשקפות שונות ומצבים היפותטיים. למשל, בביטוי "אילו הייתי במקומך, הייתי עושה זאת", נוצר מרחב מנטלי למצב היפותטי.
מסגרות: מבנים קוגניטיביים המארגנים את הידע שלנו על מצבים או מושגים ספציפיים, כמו מסגרת "קנייה ומכירה" הכוללת תפקידים וקשרים. הבנת מילה כמו "מוכר" דורשת ידע במסגרת זו.
דקדוק מבני: גישה המבוססת על תפיסה שהשפה מורכבת ממבנים, זוגות של צורה ומשמעות, הנעים בין מילים לבניינים דקדוקיים מורכבים. למשל, הבניין הפסיבי באנגלית ("הכדור הוכה על ידי ג'ון") הוא מבנה עם משמעות ספציפית, המדגיש את הנפגע ולא את הפועל.
יישומים ותחומי מחקר

בלשנות קוגניטיבית משמשת בתחומים שונים:
בהוראת שפה ולמידת שפה שנייה, היא מספקת תובנות על איך לומדים שפה דרך חשיפה למבנים, עם דגש על הסברים מטאפוריים לביטויים אידיומטיים.
בהבנת הבדלים תרבותיים דרך שפה, היא עוזרת לנתח כיצד שפות שונות משקפות השקפות קוגניטיביות ותרבותיות, כמו קטגוריזציה של צבעים או יחסי מרחב.
בפסיכולוגיה קוגניטיבית ונירולוגיה, היא תורמת להבנת עיבוד שפה במוח ולקשריה לתפקודים קוגניטיביים אחרים, תוך תרומה לטיפול בהפרעות שפה.
קשרים לגישות בלשניות אחרות

בלשנות קוגניטיבית שונה מבלשנות גנרטיבית בכך שהיא מדגישה משמעות ותהליכים קוגניטיביים על פני היבטים פורמליים או מבניים. היא דומה לבלשנות פונקציונלית בכך שהיא מתמקדת בתפקידים התקשורתיים של השפה, אך היא שונה בהתמקדותה בתהליכים מנטליים.
הערות שוליים

↑  What Is Cognitive Linguistics?, ThoughtCo (באנגלית)
↑  About Cognitive linguistics - Cognitive Linguistics, www.cognitivelinguistics.org
↑  Ewa Dąbrowska, Cognitive Linguistics’ seven deadly sins, Cognitive Linguistics 27, 2016-11-01, עמ' 479–491 doi: 10.1515/cog-2016-0059
↑  Greenwood, John D (1999). "Understanding the 'cognitive revolution' in psychology". Journal of the History of the Behavioral Sciences. 35 (1): 1–22. doi:10.1002/(SICI)1520-6696(199924)35:1<1::AID-JHBS1>3.0.CO;2-4. נבדק ב-2020-02-22.
↑  Harris, Randy Allen (1995). The Linguistics Wars. Oxford: OUP. ISBN 978-0-19-983906-3.
1 2 3 4  What Is Cognitive Linguistics?, ThoughtCo (באנגלית)
↑  Cognitive Linguistics - an overview | ScienceDirect Topics, www.sciencedirect.com
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4246269-1  NDL: 01001171  NKC: ph319015
בית הספר ז'ילבר בלוך באורסיי

בית הספר ז'ילבר בלוך באורסיי (בצרפתית: École Gilbert-Bloch d'Orsay, מוכר יותר בקיצור l'Ecole d'Orsay - בית הספר באורסיי) היה מוסד חינוכי יהודי-צרפתי להכשרת מנהיגות שפעל בשנים 1946-1969 באורסיי שבפרברי פריז. בית הספר מילא תפקיד משמעותי בשיקום החברתי והרוחני של הקהילה היהודית בצרפת לאחר המלחמה ובהתפתחות אסכולת פריז במחשבת ישראל. המוסד הוקם עם תום מלחמת העולם השנייה על ידי רובר גמזון, מייסד תנועת הצופים היהודיים בצרפת, במטרה להקנות השכלה וזהות יהודית לצעירים יהודים מצרפת ומהמגרב ולהכשיר עתודת מנהיגות עבור מסגרות הקהילה היהודית בצרפת. לאורך מרבית שנותיו הוביל את בית הספר הרב יהודא ליאון אשכנזי "מניטו", שלמד בו במחזור הראשון; התסיסה הרוחנית והאינטלקטואלית שנוצרה סביב מניטו ומורים נוספים בבית הספר הייתה הבסיס סביבו צמחה האליטה האינטלקטואלית של יהודי צרפת משנות החמישים ואילך. בוגרי בית הספר שימשו במגוון תפקידים במוסדות הקהילתיים של יהודי צרפת במחצית השנייה של המאה העשרים, והיוו עיקר מניינה ובניינה של ההנהגה היהודית בצרפת בשנים אלו. על בוגריו הבולטים של בית הספר נמנים הפילוסוף סטפן מוזס, המדען אנרי אטלן, המחזאית ליליאן אטלן, ההוגה והמחנך ארמן אבקסיס והפילוסוף ז'ראר ישראל.
בית הספר נקרא על שמו של ז'ילבר בלוך, קצין בצבא היהודי וחבר הצופים היהודים בצרפת, שנהרג באוגוסט 1944 בהתקפה של הצבא הגרמני על כוחות פרטיזנים במחוז טארן בדרום צרפת.
היסטוריה > הקמת בית הספר

מלחמת העולם השנייה תפסה את יהדות צרפת בעיצומה של מגמת התרחקות מהדת ומהזהות היהודית. במלחמה עצמה הושמד כרבע מהקהילה, ואף אם לא נהרסו לחלוטין כמו הקהילות במזרח אירופה, עדיין נפגעו הקהילות והמוסדות היהודיים בצרפת פגיעה קשה. כבר ב-1945, לקראת סוף מלחמת העולם השנייה, שלח רובר גמזון, מייסד ויו"ר תנועת הצופים היהודים בצרפת שפעלה במלחמה כחלק מהרזיסטאנס, מכתב לכלל מדריכי התנועה בו פירט את תוכניותיו לשיקום הקהילה היהודית בצרפת. מרכיב מרכזי בתוכנית זו היה רעיונו של ז'ילבר בלוך, פרטיזן יהודי שנהרג ב-1944, להקמת מוסד להכשרת מנהיגות יהודית. באיגרת קרא גמזון למדריכי התנועה להקדיש שנה להכשרה, ללימוד המקורות ולעיסוק בזהות היהודית, ממנה ימשיכו לפעילות במסגרות השונות של הקהילה היהודית. ההשראה להקמת בית הספר באה לגמזון גם מהקמת בית הספר למסגרות נוער באוריאז', מוסד צרפתי להכשרת מנהיגות שהוקם בצרפת תחת שלטון וישי ב-1940, ומרעיונותיהם של הוגים פרסונליסטיים (אנ') כעמנואל מוניה ואובר-בב סנט-מרי, עורך לה מונד.
ב-1946 איתר גמזון מקום מתאים להקמת בית הספר - ארמון היסטורי קטן באורסיי, עיירה מדרום לפריז. באוגוסט נערכה במקום המועצה הראשונה של ראשי תנועת הצופים היהודים, בהשתתפות מדריכי וראשי התנועה מרחבי צרפת וצפון אפריקה; גמזון ניצל התכנסות זו להעביר את תפקיד יו"ר התנועה לפרדריק אמל ("שמו") מסטרסבור ושטח בפני המשתתפים את חזונו להקמת בית הספר. התכנית כללה לימודי יהדות, עברית ומחשבה יהודית, וכן הכשרת מדריכים מתקדמת שהייתה צפויה לכלול שיעורים בפסיכולוגיה יישומית, מלאכה ומשחק. בתום הכנס ולאחר שעברו ראיון אישי עם גמזון נבחרו כעשרים צעירים וצעירות להשתתף במחזור הראשון של בית הספר.
היסטוריה > התפתחות

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
היסטוריה > דעיכה וסגירת בית הספר

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
לקריאה נוספת

אריק כהן (עורך), יהדות צרפת : בין ייחודיות לאוניברסליות בעת החדשה ובזמננו, הוצאת אוניברסיטת בר-אילן, רמת גן תשע"ה
הערות שוליים

1 2  אמי בוגנים, אסכולת פריס של מחשבת היהדות, באתר הסוכנות היהודית לארץ ישראל, ‏2005
↑  Sophie Nordmann, Le renouveau de la pensée juive en France après 1945 : l’École juive de Paris, Annuaire de l'École pratique des hautes études, Chroniques de la section des Sciences religieuses 124, École Pratique des Hautes Études, 2017, עמ' 413-416
↑  Lucien-Gilles Benguigui, L'École Gilbert Bloch:Témoignage sur un lieu de rencontre entre jeunes séfarades et ashkénazes dans la France d'après-guerre, Archives Juives 42, 2009, עמ' 57–66 doi: 10.3917/aj.422.0057
↑  Michel Koginsky, תולדות חיי, Un hébreu d'origine juive hommage au Rav Yehouda Léon Askénazi Manitou, ירושלים: Ormaya, 1998, עמ' 23-33, ISBN 9789657106006. (בצרפתית, עברית)
↑  דניז גמזון, זיכרונות, ירושלים 1997 - L'École Gilbert Bloch, באתר ליהדות אלזס ולורן.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007307551305171
ברוך בן שמואל הספרדי

רבי ברוך בן שמואל הספרדי, המכונה גם רבי ברוך מארץ יוון (בקירוב ד'תת"ל–ד'תת"ץ, 1070 – 1130), היה אחד הראשונים פרשני התלמוד. מרבית פירושיו לתלמוד אבדו, וכיום ידועים בעיקר פירושיו לשלושת ה"בבות" בסדר נזיקין.
ביוגרפיה

הידיעות על קורות חייו מועטות. נולד בספרד ומשם היגר ליוון או לאיטליה. הסברה שהגיע ליוון מבוססת על כינויו באור זרוע בשם "רבנו ברוך מארץ יוון", אך יש סימנים להיותו חכם איטלקי, ואולי האור זרוע מכנה את איטליה "יוון".
למד תקופה מסוימת עם רבי ברוך בן יצחק מארם צובה. בתחילה סברו מספר חוקרים כי מדובר באותו אדם, אך הדעה הרווחת שללה זיהוי זה, בין היתר בעקבות מכתב שנמצא, שנשלח מר' ברוך בן יצחק מחלב לר' ברוך בן שמואל שהיה באיטליה, בו מספר על חברותם וקרבתם המשפחתית, על געגועיו לימי הנעורים בהם למדו יחד, ועל צערו בנדודי חברו. המכתב נשלח מחלב לאיטליה על ידי זכריה, כנראה זכריה בן ברכאל.
פירושיו

רבי ברוך חיבר פירוש על רוב התלמוד, הכולל ביאור קצר על כל מהלך הסוגיה ובסופה פסק הלכה הנובע מן הסוגיה, ולעיתים שילב בפירושו קטעים ארוכים של פסקי הלכה, כגון "פסקי מעשר" במהלך סוגיה בבבא מציעא העוסקת במעשר שני. פירוש זה נפוץ בכל רחבי אירופה, ומצוטט על ידי חכמים מספרד, צרפת, אשכנז, איטליה ופרובנס, ואף מארצות המזרח.
לפעמים הוא מזכיר גם את דברי הרי"ף, בן דורו. כשהוא מגיב על דברי קודמיו, הוא פותח לעיתים במשפט "אמר ברוך בן שמואל הספרדי". פירושיו מסתמכים על הגאונים, בפרט על ספר הלכות גדולות, וכן פירושי רבנו חננאל. סגנונו ייחודי ומכיל מטבעות לשון שאינם מופיעים בראשונים אחרים, כגון "וליתה דסמכה מכמה פירכי" (=ואינו נכון, מכמה טעמים).
בעל האור זרוע מרבה לצטט אותו (כ- 150 אזכורים מפירושיו), כגון "בואו ונסמוך על דברי רבנו ברוך זצ"ל" (אור זרוע, פסקי בבא בתרא סי' קכא), וכן הוא מובא בספר העיטור, ספר הנר (לעיתים בכינוי "רב"ס), הרי"ד ועוד.
פירושו למסכת הוריות יוחס לרבנו חננאל, ונדפס תחת שם זה בכל הדפוסים, כולל בש"ס וילנא, אולם פעמים רבות נכתב בו "אמר ברוך", ומוסכם על החוקרים כי הוא מחבר פירוש זה. יש אומרים שכך הפירוש המיוחס לר"ח על זבחים הנו מאת רבי ברוך.
הפירוש על שלושת הבבות נדפס לראשונה על ידי הרב משה יהודה בלוי (תשמ"א, 1981). חלק מפירושו לקידושין (דפים כ-לא) נדפס על ידי מכון אופק (תשנ"ט).
לקריאה נוספת

יעקב נחום אפשטיין, מחקרים בספרות התלמוד ובלשונות שמיות, ב', ירושלים ה'תשמ"ח, עמ' 742-694. מקור זה כולל כמה מאמרים שפורסמו לפני כן בבמות שונות.
ישראל מ' תא שמע, ר' ברוך ב"ר שמואל הספרדי, בתוך: כנסת מחקרים ג (ה'תשס"ו), עמ' 322-325.
שרגא אברמסון, רבנו ברוך ב"ר שמואל הספרדי, בר-אילן כו-כז (ה'תשנ"ה), עמ' 17-115.
שמחה עמנואל, רבי ברוך ב"ר שמואל הספרדי, בתוך: מבוא לספר "אור הגנוז" על מסכת קידושין, עמ' 49-55.
הרב שלמה זאב פיק, רבינו ברוך ב"ר שמואל הספרדי, "האוצר", גיליון יז (תמוז תשע"ח) עמ' רסה-רפט. המאמר מתבסס על החוקרים שקדמו לו ומדייק את מסקנותיהם.
הערות שוליים

1 2  אפשטיין, י. נ., "לרבינו ברוך מארץ יון", תרביץ, ט"ז (תש"ה), עמוד 53, באתר JSTOR
↑  אפשטיין, עמ' 706-702; וראו בהערה 4 שבעמ' 705 חוקרים נוספים שסברו כך
1 2  אפשטיין, י.נ., "רבינו ברוך מחלב", תרביץ, א'(ד'), 27–62, תמוז תר"ץ, באתר JSTOR
↑  הרב חיים מיכל, "אור החיים" ערך "ברוך"; אברהם ברלינר, מגדל חננאל עמ' 17; פוזננסקי, ספר זיכרון לאברהם אליהו הרכבי עמ' 195 הערה 2; ואף אפשטיין עצמו חזר בו:
אפשטיין, י. נ., "לרבינו ברוך מארץ יון", תרביץ, ט"ז (תש"ה), עמודים 49–53, באתר JSTOR
↑  למשל: הגהות אשרי בבא מציעא פרק ב סימן א; מרדכי בבא מציעא רעג, שניהם בשם רבי יצחק מוינה, ועוד
↑  מבוא לפירושו ב'שיטת הקדמונים' על בבא בתרא מאת הרב משה יהודה בלוי, עמ' 5, ושם כ-15 דוגמאות נוספות לסגנונו הייחודי.
↑  אמנם הרב אבא קליירמן והחוקר אברהם ברלינר טענו שאלו נוספות מאוחרות
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007305610505171  LCCN: no99027733   WorldCat (עם LCCN): no99-027733
ברנד לוקה

| --- | --- |

 לידה:  19 באוגוסט 1962 (בן 62) ברלין, גרמניה המזרחית 
 מדינה:  גרמניה 
 השכלה:  האוניברסיטה החופשית של ברלין  אוניברסיטת בון  אוניברסיטת קליפורניה בברקלי  האוניברסיטה הפתוחה של האגן 
 מפלגה:  אלטרנטיבה לגרמניה, המפלגה הנוצרית-דמוקרטית הגרמנית, אנו האזרחים 
 
 חתימה:   
 
ברנד לוקה (בגרמנית: Bernd Lucke; נולד ב-19 באוגוסט 1962) הוא כלכלן גרמני, מרצה, סופר ופוליטיקאי לשעבר, שייסד את מפלגת הימין הקיצוני "אלטרנטיבה לגרמניה" (AfD).
ביוגרפיה

לוקה נולד בברלין המערבית ב-1962. אביו היה מהנדס, ואמו הייתה מורה. ב-1969 עברה המשפחה להתגורר בהאן שבנורדריין-וסטפאליה.
בשנים 1982–1984 למד לוקה כלכלה, היסטוריה ופילוסופיה באוניברסיטת בון, לאחר מכן המשיך לתואר שני בכלכלה באוניברסיטת בון ובאוניברסיטת ברקלי מ-1984 עד 1987, וב-1991 השלים את הדוקטורט שלו בנושא ייצוב מחירים בשוקי החקלאות העולמיים בהנחיית יורגן וולטרס באוניברסיטה החופשית של ברלין. לאחר נפילת חומת ברלין עבד במועצת המומחים הכלכליים של ממשלת מזרח גרמניה ולאחר איחוד גרמניה, כעוזר בסנאט של ברלין.
קריירה פוליטית

כנער בגרמניה המזרחית הקומוניסטית, היה לוקה חבר בתנועת "יונגה יוניון", תנועת הנוער של המפלגה הנוצרית-דמוקרטית הגרמנית (CDU), והיה חבר במפלגה במשך שלושים שנה, עד שב-2011 ביטל את חברותו כהתנגדות למדיניות ההצלה של גוש האירו שבה דגלה המפלגה. ב-2013 ניסה להתמודד לראשונה בבחירות המקדימות בסקסוניה התחתונה מטעם מפלגת "הבוחרים החופשיים" (FW), אך לא זכה במועמדות.
לאחר מכן הקים עם אלכסנדר גאולנד, פראוקה פטרי וקונרד אדם את תנועת Wahlalternative 2013 ("אלטרנטיבה אלקטורלית 2013") כדי להתנגד להתנהלותה של ממשלת גרמניה במשבר החוב האירופי, שהפכה באפריל אותה שנה למפלגת "אלטרנטיבה לגרמניה". לוקה הפך לאחד משלושת דוברי המפלגה, ובמהלך נאומו בכינוס ההקמה של המפלגה, תיאר את האירו כ"טעות היסטורית".
ב-24 באוגוסט 2013 הותקף לוקה בעת שנאם בעצרת בחירות בברמן בגז פלפל על ידי שניים מחברי תנועת אנטיפה הגרמנית. התקיפה גרמה לפגיעתם של מספר אנשים בקהל שנזקקו לטיפול רפואי בשל גירוי בעיניים ובגרון. במהלך הבחירות הכלליות בגרמניה 2013 היה לוקה מועמד מטעם ה-AfD בסקסוניה התחתונה וכן התמודד בבחירה ישירה על המושב של מחוז הרבורג, אך לא נבחר לאף אחד מהם. בבחירות לפרלמנט האירופי 2014 נבחר לוקה כחבר הפרלמנט האירופי וניהל משא ומתן מטעם ה-AfD על הצטרפות לגוש השמרנים והרפורמיסטים האירופים. הוא הצהיר כי השותפים המועדפים על ה-AfD בפרלמנט האירופי יהיו חברי המפלגה השמרנית הבריטית וכי הם לא יחברו למפלגות "שונאות זרים". בעקבות עליית מחאות PEGIDA בגרמניה והאהדה שזכו לה בקרב כמה מהסניפים המקומיים של ה-AfD, הצהיר לוקה כי מרבית הטיעונים שהשמיעו פעילי המחאה לגיטימיים, וכי התנועה היא סימן להתעלמות של פוליטיקאים מחששותיהם של "אנשים רגילים".
ב-4 ביולי 2015 הודח לוקה מראשות ה-AfD על ידי סגניתו לשעבר, פראוקה פטרי, לאחר מספר חודשים של מאבקים פנים-מפלגתיים. ימים ספורים לאחר תבוסתו עזב לוקה את המפלגה והודיע כי המפלגה "נפלה באופן בלתי הפיך לידיים הלא נכונות", והפכה קיצונית מדי באמצעות אימוץ "עמדות נגד זרים". ב-19 ביולי, הוא וחברים אחרים לשעבר ב-AfD הקימו את מפלגת "הברית להתקדמות והתחדשות" (ALFA), שלאחר מכן שינתה את שמה ל"רפורמים ליברלים קונסרבטיביים" (LKR) ובהמשך ל-Wir Bürger ("אנו האזרחים"). לוק הוצב בראש רשימת ה-LKR לבונדסטאג לקראת הבחירות הכלליות בגרמניה ב-2017, אך המפלגה לא התמודדה בסופו של דבר בבחירות. בבחירות לפרלמנט האירופי ב-2019 איבדו כל חברי המפלגה המכהנים את מושביהם, כולל לוקה.
לאחר פרישתו מהפרלמנט המשיך לוקה לשמש כפרשן כלכלי ופוליטי. ב-2017 טען שהתקשורת הגרמנית לא צריכה "לעשות דמוניזציה" ל-AfD, בטענה שמצביעי המפלגה מודאגים מנושאים לגיטימיים, אך הנהגת ה-AfD הפכה לקיצונית מדי. בשנת 2019 תמך לוקה בהצעה של המשרד הפדרלי להגנת החוקה לפקח על ה-AfD וטען כי המפלגה מכילה כעת גורמים ימניים קיצוניים שיוצאים כנגד החוקה הגרמנית.
באוקטובר 2019 פרש לוקה מהפוליטיקה והחל ללמד כלכלה באוניברסיטת המבורג. הוא נעדר משתיים מהרצאותיו לאחר שהותקף על ידי פעיל אנטיפה. במקביל, אגודת הסטודנטים קראה לסילוקו מהאוניברסיטה בשל קשרי העבר שלו ל-AfD ובטענה שסייע לעליית הימין הקיצוני בגרמניה. לוקה סירב להצעה של האוניברסיטה להעביר את הרצאותיו באופן מקוון, וחידש אותן תחת חסות המשטרה. מאז 2019 הוא גם מפרסם טור דעה ב-וולט אם זונטג.
הערות שוליים

↑  Hendrik Ankenbrand (2013-12-25). "Bernd Lucke. Der Protestant". Frankfurter Allgemeine Zeitung. נבדק ב-2013-12-25.
↑  Prof. Dr. Bernd Lucke : Economic Growth and Business Cycles : University of Hamburg, www.wiso.uni-hamburg.de (באנגלית)
↑  Bernd Lucke: Der Protestant, FAZ.NET, ‏2013-12-14 (בגרמנית)
↑  Torsten Jung Spitzenkandidat der FREIEN WÄHLER Niedersachsen | FREIE WÄHLER Niedersachsen, web.archive.org, ‏2012-11-17
↑  Neue Partei "AfD" will raus aus dem Euro | MDR.DE, web.archive.org, ‏2013-04-16
↑  "Alternative für Deutschland: Angriff im Wahlkampf gegen Bernd Lucke". Der Tagesspiegel Online (בגרמנית). ISSN 1865-2263. נבדק ב-2025-03-11.
↑  "'It's wrong to demonize the AfD'". Deutsche Welle. נבדק ב-2024-01-22.
↑  "Party founder Lucke advocates monitoring the AfD". Der Spiegel. 30 בינואר 2019. נבדק ב-2024-01-22. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Tumults in front of the lecture hall - Bernd Lucke's lecture canceled again". נבדק ב-2024-01-22.
↑  "Third attempt: Lecture by Bernd Lucke at the University of Hamburg - Police secure building". נבדק ב-2024-01-22.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810604645805606  GND: 170945669  ISNI: 0000 0001 0885 7525  LCCN: n92090327  MGP: 208163  NTA: 102046174  SUDOC: 098844229  VIAF: 32667109   WorldCat (עם VIAF): 32667109
דנה וולף

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 ענף מדעי:  וירולוגיה רפואה
 מקום מגורים:  ישראל ישראל
דנה וולף היא רופאה מומחית למחלות זיהומיות, ורופאה-חוקרת בתחום הוירולוגיה (זיהומים נגיפיים). היא מנהלת את היחידה לווירולוגיה קלינית במרכז הרפואי האוניברסיטאי הדסה, ומכהנת כפרופסור מן המניין בפקולטה לרפואה של האוניברסיטה העברית בירושלים.
ביוגרפיה

וולף נולדה בחיפה למרטין ובלה קרנר. אביה היה מהנדס מכונות ואמה היא דוקטור להנדסת מזון וביוטכנולוגיה. היא בוגרת בית הספר הריאלי העברי בחיפה.
השלימה את לימודי הרפואה במסגרת העתודה האקדמית בבית הספר לרפואה של האוניברסיטה העברית בירושלים. לאחר שירות בצה"ל כקצינת רפואה התמחתה ברפואה פנימית ובהמשך השלימה תת-התמחות במחלות זיהומיות במרכז הרפואי האוניברסיטאי הדסה בירושלים. את ההשתלמות בווירולוגיה (תחום זיהומי הנגיפים) עשתה באוניברסיטת קליפורניה בסן דייגו בשנים 1990–1993, במרכז הווירולוגי של מדינת קליפורניה בברקלי, ובאוניברסיטת סטנפורד (1999).
משנת 1996 היא רופאה בכירה במחלות זיהומיות בבית החולים הדסה, ומשנת 2001 היא מנהלת את היחידה לווירולוגיה קלינית במרכז הרפואי האוניברסיטאי הדסה, בו היא מובילה את האבחנה, הטיפול, והמניעה של מחלות וירליות (נגיפיות). היא מטפלת במגוון רחב של זיהומים הכוללים זיהומים בהריון, זיהומי נגיפי ההרפס, הציטומגלווירוס (CMV) השלבקת, מחלת הנשיקה, זיהומי דרכי הנשימה והעור.
היא מונתה לפרופסור חבר ב-2007 ולפרופסור מן המניין באוניברסיטה העברית ב-2015.
במקביל היא משמשת בתפקידים ציבוריים בכירים בארץ ובעולם, בהם, חברה בוועדת ההיגוי של משרד הבריאות בנושא חיסונים ומחלות זיהומיות, חברה בצוות הלאומי לטיפול במגפות, וחברה נבחרת בוועד החברה האירופאית לווירולוגיה.
וולף נשואה לפרופ' יהודה וולף ואם לארבעה.
מחקריה

במחקריה הבסיסיים היא עוסקת בפענוח מולקולרי של מנגנוני ההדבקה, ההתרבות וההתפשטות של הנגיף, ובחקר מעבר הנגיף בין האם-שליה-עובר והדבקת העובר. מחקרים אלה זכו להערכה בינלאומית רבה מאחר שדנה וולף וחבריה פיתחו מערכת מחקר מקורית בה יכלו לראשונה לחקור נושא מורכב זה.
במחקריה המעשיים היא עוסקת בחקר מנגנוני התפתחות העמידות של נגיף הציטומגלו לתרופות, ובפיתוח מולקולות חדשות אשר תוכלנה לשמש כתרופות חדשות כנגד הנגיף. חלק גדול מממצאי מחקריה הבסיסיים תורגם למרחב הקליני, בו היא גם פיתחה שיטות מולקולריות מהירות לאבחון נגיפים שונים.
פרסים שזכתה בהם

בשנת 2006 זכתה בפרס סרוב של האגודה הישראלית למיקרוביולוגיה.
בשנת 2014 זכתה בפרס ע"ש לנדאו למדעים ואמנויות של מפעל הפיס בתחום הווירולוגיה. חלק מנימוקי השופטים לזכייתה בפרס: "פרופסור וולף הינה חוקרת וירולוגית העוסקת הן במחקר הבסיסי והן במחקר הקליני. היא שילבה בהצלחה רבה בין שני התחומים ועבודתה מהווה דוגמה מצוינת למחקר תרגומי שבו התקדמות במדע בסיסי מתורגמת ישירות לשיפור טיפול קליני. עבודתה של פרופסור וולף מוכרת ומוערכת בקהילה המדעית העולמית. מחקריה העיקריים התמקדו בהיבטים שונים הקשורים להדבקה של בני אדם עם נגיף הציטומגלו הגורם לבעיות קשות עד גרימת מוות אצל אנשים בעלי מערכת חיסונית חלשה ולמומים מולדים".