stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דייוויד פיכלר
ביוגרפיה

פיכלר נולד בבאטלר שבפנסילבניה. הוא התאמן בפורט לודרדייל שבפלורידה.
בתחרות "גביע העולם" שנערכה באטלנטה בשנת 1995 זכו פיכלר וצ'ארלס וייד במדליית כסף אחרי קופצים מסין.
באולימפיאדת אטלנטה (1996) סיים פיכלר במקום שישי בתחרות הקפיצה מפלטפורמה של 10 מטר בתוצאה של 607.11 נק'.
באליפות העולם שנערכה בפרת', אוסטרליה בשנת 1998 סיים פיכלר ביחד עם וייד במקום חמישי בתחרות קפיצה סינכרונית ממקפצה של 10 מטר בתוצאה של 246.96 נק'.
באליפות הגארד פרי בקפיצה למים (FINA-USA) שנערכה במאי 2000 זכו פיכלר ומארק רואיז במקום הראשון בתחרות הקפיצה הסינכרונית מפלטפורמה של 10 מטר בתוצאה של 301.26 נק', לפני מתיו הלם ורוברט ניוברי מאוסטרליה (298.50 נק').
לאולימפיאדת סידני (2000) נבחר פיכלר לתפקיד קפטן נבחרת הקפיצה למים של ארצות הברית. במשחקים עצמם הוא סיים במקום רביעי בתחרות הסינכרונית ממקפצה של 3 מטר ביחד עם טרוי דומה בתוצאה של 320.91 נק', אחרי האוסטרלים שזכו במדליית ארד (322.86 נק'), במקום שביעי בתחרות הסינכרונית מפלטפורמה של 10 מטר ביחד עם רואיז בתוצאה של 321.69 נק' ובמקום תשיעי בתחרות מפלטפורמה של 10 מטר בתוצאה של 616.17 נק'.
חייו האישיים

בשנת 1996 עזב פיכלר את המועדון שבו התאמן בגלל מאמנו ובנו שלדבריו הם התעללו בו בגלל נטייתו המינית. יחס זה נמשך גם באולימפיאדת סידני שבו הם רבו עם בן זוגו.
פיכלר היה בין ההומוסקסואלים הגלויים הבודדים בקרב הספורטאים הגברים שהשתתפו באולימפיאדת אטלנטה ובאולימפיאדת סידני.
תארים והישגים

בסך הכל זכה פיכלר ב-12 תוארי אליפות ארצות הברית בקפיצה למים.
הערות שוליים

↑  OUT 2000 OLYMPIANS, Outsports.com.
הארמייה ה-26 (ברית המועצות)

|  פרטים |
| --- | --- |
 מדינה:  ברית המועצות ברית המועצות
 שיוך:  הצבא האדום הצבא האדום
 סוג:  ארמייה
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  1940–1947 (כ־7 שנים)
 מקים היחידה:  משרד ההגנה של ברית המועצות
 מלחמות:  מלחמת העולם השנייה
 פיקוד
 מפקדים
 
הארמייה ה-26 (ברוסית: армия ‏я‏-26) הייתה ארמייה של הצבא האדום שלחמה במלחמת העולם השנייה.
היסטוריה

היחידה הוקמה ביולי 1940 על בסיס היחידות שהיו ממוקמות באזור קייב. היא החלה בקרבות מגננה עם תחילת פלישת וורמאכט לברית המועצות. במהלך אוגוסט/ספטמבר 1941 היא השתתפה בקרב אומן וכותרה בחלקה. לאור האבדות הקשות שארמייה ה-26 ספגה במהלך קרב קייב היא פורקה בסוף ספטמבר 1941. יחידותיה ששרדו, הועברו לארמיות אחרות.
ב-12 באוקטובר 1941 הוחלט להקים את ארמיית ה-26 במחדש. היא החלה בקרבות מגננה במרחב טולה/אוריול. בעקבות האבדות הקשות, כבר בסוף אוקטובר 1941 היא פורקה.
בנובמבר 1941 החלו להקים את הארמייה מחדש. התהליך הסתיים בדצמבר 1941 והיא הועברה לגזרת חזית וולחוב. כבר בסוף דצמבר היא תוגברה ביחידות נוספות ואורגנה מחדש כארמיית ההלם השנייה.
באביב 1942 הארמייה ה-26 הוקמה בפעם הרביעית. היא הוקמה על בסיס היחידות השונות של חזית קרליה. בספטמבר 1942 היא התמקמה לאורך הגבול עם פינלנד ולא הייתה התקדמות נוספת מערבה. לאחר סיום הקרבות עם פינלנד, בינואר 1945 היא הועברה לגזרת החזית האוקראינית השלישית. במהלך שנת 1945 ארמייה ה-26 השתתפה בהמצור על בודפשט, מתקפת אגם בלטון ומתקפת וינה.
לאחר המלחמה, ארמייה ה-26 התמקמה תופה מסוימת בשטח רומניה ופורקה בשנת 1947.
מפקדים

פיודור קוסטנקו (יוני 1941 - ספטמבר 1941)
אלכסיי קורקין (אוקטובר 1941)
גריגורי סוקולוב (נובמבר 1941 - דצמבר 1941)
ניקולאי ניקישין (מרץ 1942 - מאי 1943)
לב סקווירסקי (מאי 1943 - ינואר 1945)
ניקולאי גאגן (ינואר 1945 - מאי 1945)
הארמייה ה-28 (ברית המועצות)

|  פרטים |
| --- | --- |
 מדינה:  ברית המועצות ברית המועצות
 שיוך:  הצבא האדום הצבא האדום
 סוג:  ארמייה
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  1943–1948 (כ־5 שנים)
 מלחמות:  מלחמת העולם השנייה
 פיקוד
 מפקדים
 
הארמייה ה-28 (ברוסית: 28-я армия) הייתה ארמיית שדה של הצבא האדום בתקופת מלחמת העולם השנייה, והשתתפה במערכה נגד צבא גרמניה הנאצית בחזית המזרחית בשנים 1941–1945.
היסטוריה > במלחמת העולם השנייה

הארמייה הוקמה ב-1 ביולי 1941 על בסיס כוחות המחוז הצבאי של ארכנגלסק, וכללה עם הקמתה 2 גיסות חיל הרגלים, דיוויזיה ממוכנת, יחידות תותחנים וחיל ההנדסה. היא סופחה לכוחות החזית המערבית והשתתפה בקרבות סביב העיר סמולנסק, שם נבלמה לראשונה התקדמות הצבא הגרמני לכיוון מוסקבה. בראשית אוגוסט 1941 כותרה הארמייה ה-28 על ידי הגרמנים ומפקדה, לוטננט גנרל ולדימיר קאצ'אלוב, נהרג. כתוצאה מכך פורקה מפקדת הארמייה ב-10 באוגוסט.
ב-15 בנובמבר 1941 הוקמה הארמייה ה-28 בפעם השנייה כחלק מעתודת הסטאבקה והוצבה בגדה המזרחית של נהר הוולגה מצפון-מזרח למוסקבה, כדי להגן על האזור המבוצר של ירוסלבל. ב-10 באפריל 1942 הועברה הארמייה דרומה וסופחה לחזית הדרום מערבית. היא ספגה אבדות כבדות ביותר במהלך קרב חרקוב השני (12-29 במאי) ובשלב הראשון של מתקפת הקיץ הגרמנית באזור וורוניז'-וורושילובגרד. ב-17 ביולי הועברו היחידות הנותרות של הארמייה תחת פיקוד חזית סטלינגרד החדשה, ובסוף החודש פורקה מפקדת הארמייה בשנית ושרידיה סופחו לארמייה ה-21.
ב-9 בספטמבר 1942 הוקמה הארמייה ה-28 בפעם השלישית והוצבה בערבה הקאלמיקית מדרום לסטלינגרד, תחת פיקוד החזית הדרום-מזרחית (ששמה שונה בסוף ספטמבר לחזית סטלינגרד). בספטמבר-אוקטובר 1942 סיכלה הארמייה ניסיונות של כוחות הציר להתקדם לכיוון שפך הוולגה, ולנתק את קו הרכבת לאסטרחן. ערב מתקפת הנגד הסובייטית באזור סטלינגרד כללה הארמייה 2 דיוויזיות חי"ר, 3 בריגדות חי"ר מיוחדות ובריגדת טנקים. הארמייה ה-28 לא השתתפה באופן פעיל במבצע אורנוס, אך החל מדצמבר 1942 היא השתתפה בשורת מתקפות סובייטיות בערבה הקאלמיקית ובחבל הדון, שהביאו לשחרור הערים סאלסק ורוסטוב על הדון, ונבלמו רק בקו נהר מיוס בסוף פברואר 1943.
בקיץ וסתיו 1943 השתתפה הארמייה במתקפה הסובייטית במסגרתה שוחרר אגן דונבאס, ובחורף 1943/1944 היא נטלה חלק בשורת מתקפות (ניקופול, קירבוי-רוג, חרסון, ניקולאייב) באזור נהר הדנייפר התחתון, במסגרתן שוחרר כמעט כל שטח אוקראינה הדרומית. באביב 1944 הועברה הארמייה ה-28 צפונה וסופחה לחזית הבלרוסית הראשונה. תחת פיקוד החזית היא השתתפה במתקפת הקיץ הסובייטית בבלארוסיה (מבצע בגרטיון) ובהבסת קבוצת ארמיות מרכז הגרמנית. באמצע אוקטובר הועברה הארמייה שוב צפונה, וסופחה לחזית הבלרוסית השלישית. בחורף 1944/45 היא השתתפה בשורת מתקפות סובייטיות באזור פרוסיה המזרחית, ובמסגרתם הייתה שותפה לכיתור הכוחות הגרמניים באזור קניגסברג ולהשמדתם. לאחר נפילת קניגסברג סופחה הארמייה ה-28 לחזית האוקראינית הראשונה, ובאפריל-מאי 1945 השתתפה בקרב ברלין, ולאחר מכן במתקפה הסובייטית בצ'כוסלובקיה (6-11 במאי), במסגרתה שוחררה העיר פראג.
היסטוריה > לאחר המלחמה

בספטמבר 1945 עזבה הארמייה ה-28 את צ'כוסלובקיה וחזרה לתחומי ברית המועצות. היא מוקמה במחנות קבע בשטחה של בלארוס. מטה הארמייה שהה בעיר הורדנה ויחידות של הארמייה חנו בברסט ובסלונים. בשנת 1968 2 דיוויזיות מכוחות הארמייה השתתפו פלישה הסובייטית לצ'כוסלובקיה.
בשנת 1992, לאחר התפרקות ברית המועצות, עברה הארמייה לכוחות המזוינים של רפובליקת בלארוס.
מפקדים

לדימיר קצ'אלוב (יוני 1941 - אוגוסט 1941)
איוואן טיולנב (נובמבר 1941 - מרץ 1942)
דמיטרי ריאבישב (מרץ 1942 - יולי 1942)
וסילי קריוצ'נקין (יולי 1942)
וסילי גרסימנקו (ספטמבר 1942 - נובמבר 1943)
אלכסיי גרצ'קין (נובמבר 1943 - מאי 1944)
אלכסנדר לוצ'ינסקי (מאי 194 - פברואר 1046)
ה'מ"ג

ה'מ"ג (5043)  היא שנה עברית  אשר  החלה ביום א' בתשרי, אור ל-5 בספטמבר 1282 (לפי הלוח היוליאני, שהיה נהוג אז), והסתיימה ביום כ"ט באלול, 22 בספטמבר 1283. שנה מסוג זחג, היא מעוברת, ואורכה 383 ימים. זו שנה שלישית לשמיטה.
אירועים

ב' בניסן – בשל עלילת דם פורצות פרעות ביהודי קרוצנכא (אנ') (ארבעה הרוגים נרשמו) ומלריכשטאדט (אנ') (הרוג אחד). בעקבות העלילה, העלילו עלילות דומו גם בקהילות נוספות:
כ"א בניסן – פוגרומים ביהודי מגנצא (עשרה הרוגים) ובכרך (26 הרוגים).
כ"ה בניסן – פוגרום ביהודי רוקנהאוזן (אנ') (13 הרוגים).
נפטרו

נפטר (לפי הדעה הרווחת) הרב טודרוס בן יוסף אבולעפיה - רב, פרשן התלמוד הבבלי ומקובל, "ראש גלות ספרד" ומנהיג יהדות קסטיליה במאה ה-13.
לוח שנה > מאפייני לוח השנה

שנה מסוג זחג, ובה 383 ימים.
שנה מעוברת ובה שני חודשי אדר - אדר א' ואדר ב'. חג הפורים נחוג בשנה כזו באדר ב'. בנוסף, בי"ד באדר א' מציינים פורים קטן, ובט"ו באדר א' מציינים שושן פורים קטן.
שנה "חסרה": שבה חשוון וכסלו בני 29 יום כל אחד
י"ג באדר ב' חל בשבת, ולכן תענית אסתר מוקדמת ליום חמישי י"א באדר ב'.
היסטוריה של עם ישראל
האסון האווירי במינכן

| --- | --- |

 תאריך:  6 בפברואר 1958
 מיקום:  מינכן, גרמניה המערבית
 גורם:  תקלה במנוע, הצטברות שלג על מסלול ההמראה
 קואורדינטות:  48°07′34″N 11°40′40″E﻿ / ﻿48.126136°N 11.677772°E﻿ / 48.126136; 11.677772
 הרוגים:  23
 פצועים:  19
 ניצולים:  21
 המעורבים באסון

כלי טיס
 כלי טיס:  Airspeed AS-57 Ambassador
 מספר זנב:  G-ALZU
 מוצא:  נמל התעופה בלגרד, יוגוסלביה
 יעד:  נמל התעופה מנצ'סטר, הממלכה המאוחדת
 חניות ביניים:  נמל התעופה מינכן רים, מינכן
 מפעיל:  חברת British European Airways) BEA) הבריטית.
 נוסעים:  38
 אנשי צוות:  6
 he
 
שלט זיכרון במנצ'סטר לזכר הנספים באסון
האסון האווירי במינכן התרחש ב-6 בפברואר 1958, כאשר מטוס בריטי של חברת BEA בטיסה 609 התרסק בניסיונו השלישי להמריא מנמל התעופה מינכן-רים שבמינכן, גרמניה המערבית.
במטוס, איירספיד אמבסדור, היו שחקני קבוצת הכדורגל מנצ'סטר יונייטד, שזכו לכינוי "תינוקות באזבי", אוהדים ועיתונאים. 21 מ-44 הנוסעים נהרגו כתוצאה ישירה מההתרסקות, ושניים (דאנקן אדוארדס ופרנק סוויפט) מתו לאחר מכן. בהרוגים היו 8 משחקני הקבוצה ו-3 מאנשי הצוות המקצועי של הקבוצה.
שחקני יונייטד חזרו ממשחק גביע אירופה בבלגרד שביוגוסלביה. מטוסם שהיה אמור לטוס ישירות מבלגרד למנצ'סטר נחת במינכן על מנת לתדלק. הטייסים ג'יימס ת'יין וקנת' ריימנט ניסו להמריא פעמיים לאחר התדלוק, אך הפסיקו את ניסיונות ההמראה בעקבות בעיות במנוע. הקברניט ת'יין חשש מפיגור בלוח הזמנים, דחה את האפשרות להישאר ללינת לילה והחליט לנסות להמריא בפעם השלישית.
בזמן ניסיון ההמראה השלישי כבר ירד שלג, שגרם להצטברות של שכבת סלאש בקצה מסלול ההמראה. כאשר המטוס פגע בסלאש הוא איבד מהירות, מה שהפך את ההמראה לבלתי אפשרית. המטוס קירטע אל מחוץ למסלול דרך גדר, ולאחר מכן אחת מכנפיו פגעה בבניין סמוך ונתלשה.
רקע

באפריל 1955 הקימה אופ"א את גביע האלופות, תחרות כדורגל לקבוצות שזכו באליפות במדינה שחברה בארגון, תחרות שתתחיל בשנת 1955-56. על אלופת הליגה האנגלית, צ'לסי, נאסר להשתתף בתחרות על ידי מזכיר הליגה האנגלית, אלן הארדקר, שהאמין שיהיה זה לטובת הכדורגל האנגלי והכדורגל בכלל, אם הקבוצות האנגליות לא יכנסו לתחרות. בעונה לאחר מכן, קבוצת מנצ'סטר יונייטד זכתה באליפות הליגה האנגלית, בהנהגתו של מאט באזבי. במקור, גם על מנצ'סטר יונייטד נאסר להשתתף במפעל, אך באזבי, בעזרתו של יושב ראש הקבוצה הארולד הארדמן, וגם בעזרתו של יושב ראש התאחדות הכדורגל האנגלית (ה-FA) סטאנלי ראוס, עקפו את החלטת הליגה ויונייטד הפכו לקבוצה האנגלית הראשונה שמשתתפת במפעל.
הנהלת הקבוצה לקחה את הסיכון, סיכון שהשתלם, לאחר שהקבוצה הידועה כ"תינוקות באזבי", על שם הקבוצה הצעירה שלהם (ממוצע גילאים 21), הגיעה בעונתה הראשונה (1956-57) במפעל לחצי הגמר, שם הודחה על ידי הזוכה שבדרך, ריאל מדריד. הזכייה בליגה באותה עונה הבטיחה להם את ההשתתפות בעונת 1957-1958, כאשר הגעתם לחצי הגמר בעונה הקודמת סימנה אותם כמועמדים לזכייה בעונה הבאה. משחקי הליגה שוחקו ביום שבת, ואילו משחקי גביע אירופה שוחקו באמצע השבוע, ולכן הקבוצה הייתה צריכה לטוס כדי להגיע למשחקי הליגה בזמן, דבר שהיו חייבים לעשות על מנת להוכיח להארדקר שהוא טועה.
הקבוצה ניצחה את שמרוק רוברס בסיבוב המקדים ואת דוקלה פראג בסיבוב הראשון. בדרך חזרה מפראג, ערפל מעל אנגליה מנע מהקבוצה טיסה ישירה למנצ'סטר, ולכן חזרתם הייתה מייגעת יותר: טיסה לאמסטרדם ומשם מעבורת מהעיירה הוק ואן הולנד אל הרוויץ' ומשם ברכבת עד מנצ'סטר. הנסיעה גבתה מחיר מהשחקנים והם הצליחו רק לגרד תיקו 3:3 עם ברמינגהאם סיטי, שלושה ימים לאחר מכן.
כדי לא להחמיץ משחק ליגה עתידי, וגם לא לעבור מסע קשה כל כך שוב, המועדון שכר מטוס מחברת British European Airways ‏(BEA) עבור הטיסה למשחק החוץ נגד הכוכב האדום בלגרד, לאחר ניצחון בית 2:1 ב-14 בינואר 1958. המשחק שנערך ב-5 בפברואר הסתיים בתוצאה 3:3, שהספיקה כדי לשלוח את יונייטד לחצי הגמר. בדרך חזרה למנצ'סטר, ההמראה מבלגרד עוכבה במשך שעה לאחר שהמגן ג'וני ברי איבד את הדרכון שלו, ואז המטוס ביצע עצירה מתוכננת במינכן לתדלוק, בשעה 13:15 GMT.
דמוקרטיה שורשית

דמוקרטיה שורשית או דמוקרטיה גראסרוטית (מאנגלית-Grassroots, שורש עשב) היא קטגוריה שכוללת מודלים ניהוליים דמוקרטים-מבוזרים שבהם סמכות קבלת ההחלטות המעשיות נמצאת ברשות המחלקות הגאוגרפיות או החברתיות הבסיסיות ביותר של ארגון או חברה.
קיימים מגוון סוגים של מודלים ניהוליים המיישמים בתוכם דמוקרטיה שורשית; המודל נבחר או מתהווה בהתאם לסוג הארגון ומטרותיו. אלה יכולים להיות ארגונים לא מובנים ולא היררכיים המנוהלים על ידי כל החברים, או על ידי כל חבר המעוניין לנקוט יוזמה.
תנועה שורשית דמוקרטית ארצית תמקם את כוח קבלת ההחלטות ככל האפשר בידי מחלקות מקומיות, חוליות או אף חברים בודדים במקום במטה מרכזי. העיקרון הוא, כי על מנת שהכוח הדמוקרטי יופעל בצורה הטובה ביותר, עליו לשרת את הקהילות המקומיות ואת האנדיבידואלים וכדי שזה יקרה הם צריכים להחזיק בכוח במקום קבוצת מיעוט אטומה. ארגונים המתנהלים על בסיס דמוקרטיה שורשית יכולים להתנהל בצורה של דמוקרטיה השתתפותית. מערכות המבוססות על דמוקרטיה שורשית שונות ממערכות דמוקרטיות המבוססות על בחירת צירים לפרק זמן קבוע מטעם כל קהילה בכך שהקהילה ממשיכה להיות מעורבת באופן רציף בקבלת ההחלטות.
מפלגות פוליטיות רבות בעולם, בעיקר מפלגות ירוקות, ליברטריאניות וסוציאליסטיות-ליברטריאניות מעוניינות ליישם מודלים של דמוקרטיה שורשית ברמה מדינית, אחת הידועות שבהן היא מפלגת הירוקים הגרמנית.
ראו גם

דמוקרטיה ישירה
מארי בוקצ'ין
הדרום הגלובלי

מפת העולם המציגה את הצפון הגלובלי אל מול הדרום הגלובלי
הדרום הגלובלי (באנגלית: Global South) הוא מונח המתאר מדינות בעלות פערים גדולים בשוויון, תוחלת חיים והכנסה הנמצאות באסיה, אפריקה, אמריקה הלטינית והאיים הקריביים. מושג זה עומד בניגוד למה שמכונה "הצפון הגלובלי", מדינות מערב אירופה וצפון אמריקה. בדרך כלל נהוג להתייחס למדינות הדרום הגלובלי, כמדינות אשר עברו תהליך תיעוש לאחרונה, או אשר חוות תהליך תיעוש ברגע זה. לרוב, מדינות הדרום הגלובלי חולקות עבר של שלטון קולוניאלי על ידי מדינות אירופאיות. מדדי חופש מסווגים את המשטרים במדינות הדרום הגלובלי ברמה דמוקרטית נמוכה יותר ממדינות הצפון הגלובלי.
המונח הדרום הגלובלי, אינו חופף בהכרח להגדרה של הדרום הגאוגרפי של כדור הארץ. רוב תושבי "הדרום הגלובלי" חיים דווקא בחצי כדור הארץ הצפוני. המושג משמש בשנים האחרונות כתחליף של המושג "מדינות מתפתחות" אשר בתורו החליף את המושג "העולם השלישי".
הדרוקודיום

| הדרוקודיום |
| --- | --- |

תקופה
יורה תחתון 195 מיליון שנה לפני זמננו PreЄ Є O S D C P T J K Pg N     
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
סוג:: הדרוקודיום
מין:: Hadrocodium wui
שם מדעי
 Hadrocodium

הדרוקודיום (שם מדעי: Hadrocodium; מילולית: "גולגולת כבדה/מלאה") הוא סוג של דמוי יונק שהתקיים במשך היורה התחתון לפני 195 מיליון שנה. המאובנים שלו התגלו בסין בתצורת לופנג (אנ') שביונאן במערב-סין, התגלו ב-1985 ותוארו בשנת 2001 בידי החוקרים זה-שי לואו ואלפרד ו. קרומפטון.
ההדרוקודיום היה מראשוני היונקים האמיתיים והיה מכוסה בשיער לאורך גופו. הוא היה קטן ביותר, כשלפי השוואת גודל מהגולגולת הגיע לאורך 3.2 סנטימטרים בלבד, דומה מאוד לעכבר מודרני והוא מילא גומחה דומה של יצור קטן בעולם המלא בדינוזאורים.
למרות גודלו הקטן הוא הכיל מאפיינים הדומים ליונקים החיים כיום, ביניהם אוזן תיכונה מחוברת לגולגולת וחלל מוח רחב שהתאים ליצור כדי שישתמש במגוון חושים, ביניהם ריח, שמיעה ומגע חדים, מה שעזר לו לפעול בשעות הלילה. הדבר עזר ליונקים הראשונים לשרוד בתחרות מול הזוחלים הגדולים מהם.
ואולם למרות הקשר ליונק היה בעל מאפיינים של זוחלים והוא הטיל ביצים, אולי בדומה לברווזן והקיפודניים האוסטרלים.
האסון האווירי בפרקלטון

| --- | --- |

האנדרטה בכפר, מעט לאחר יום השנה השישים לאסון
 תאריך:  23 באוגוסט 1944 
 מיקום:  פרקלטון 
 קואורדינטות:  53°45′11″N 2°52′05″W﻿ / ﻿53.753°N 2.868°W﻿ / 53.753; -2.868
 הרוגים:  61 
 ניצולים:  0 
  (למפת אנגליה מוגדלת) לונדון ברמינגהאם לידס ברדפורד מנצ'סטר ליברפול בריסטול לסטר פורטסמות' פלימות' ניוקאסל סקוטלנד צרפת ויילס צ. אירלנד  איר. תעלת למאנש הים הצפוני  הים האירי האסון האווירי בפרקלטון(למפת אנגליה רגילה) לונדון ברמינגהאם לידס ברדפורד מנצ'סטר ליברפול בריסטול לסטר פורטסמות' פלימות' ניוקאסל סקוטלנד צרפת ויילס צ. אירלנד  איר. תעלת למאנש הים הצפוני  הים האירי האסון האווירי בפרקלטון
 
מטוס B-24 זהה לזה שהיה מעורב בתאונה
האסון האווירי בפרקלטון התרחש ב-23 באוגוסט 1944. מפציץ אמריקאי מדגם קונסולידייטד B-24 ליברייטור התרסק אל תוך מרכז הכפר פרקלטון (Freckleton) במחוז לנקשייר שבבריטניה ופגע במספר מבנים. בתאונה נספו 61 אנשים, מהם 38 ילדים. זה היה אחד מאסונות התעופה החמורים ביותר בבריטניה במהלך מלחמת העולם השנייה.
התאונה

שדה התעופה וורטון בלנקשייר שימש בשנת 1944 את חילות האוויר של צבא ארצות הברית. בבוקר יום האסון המריאו מהשדה לטיסת ניסוי שני מטוסי B-24 חדשים, שנועדו להימסר לטייסת מבצעית. עקב התפתחות סופה באזור הם נקראו לחזור לשדה. עד שהתקרבו המטוסים לשדה התעופה כבר הפחיתו הרוח והגשם את הראות באזור.
המטוס הראשון התקרב לנחיתה ממערב במסלול 26 וטייסו הודיע למגדל הפיקוח ברגע האחרון שהוא מבטל את הנחיתה ופונה לבצע הקפה נוספת. זמן קצר לאחר מכן פגע המטוס במרכז הכפר פרקלטון, שנמצא מצפון-מזרח לשדה התעופה. קצה כנפו של המטוס, שנמצא בגובה נמוך מאוד, פגעה תחילה בצמרת עץ ולאחר מכן נתלשה מגוף המטוס משפגעה בפינת מבנה. גוף המטוס המשיך לנוע כשהוא פוגע בארבעה מבנים ואז חצה רחוב, פגע בקרקע והתלקח. חלק מגוף המטוס פגע באגף של בית הספר "השילוש הקדוש" שבו למדו ילדים בגיל הגן. דלק שדלף ממכלי המטוס התלקח וגרם לדלקה נרחבת.
בבית הספר שנפגע נהרגו 38 ילדים בני ארבע עד שש וששה מבוגרים. אחד המבנים האחרים שנפגע היה בר ובו נספו 14 - שבעה אמריקאים, ארבעה חיילי חיל האוויר המלכותי ושלושה אזרחים. גם שלושת אנשי צוות המטוס נספו. בסך הכל נהרגו כתוצאה מההתרסקות בו במקום 52 אנשים. אנשים רבים אחרים נפצעו ותשעה מהפצועים נפטרו בימים שלאחר מכן.
לאחר התאונה

דו"ח החקירה של האסון קבע כי סיבת ההתרסקות המדויקת איננה ידועה, אך כי טייס המטוס לא הבין את מידת הסכנה הטמונה בסופה שהתפתחה אלא כשהיה בגישה הסופית לנחיתה, מועד בו כבר לא נמצא בגובה ובמהירות מספיקים לשם תימרון. האפשרות של כשל מבני בגוף המטוס לא נשללה, אך כיוון שהמטוס נהרס כליל לא ניתן היה לבדוק אפשרות זו באופן ממצה. הדו"ח ציין כי רבים מטייסי ארצות הברית שהגיעו לבריטניה הקלו ראש בעוצמת הסופות המקומיות והמליץ כי באימוניהם תודגש הסכנה הטמונה בסופות אלו.
אנדרטה לנספים הוקמה בחצר כנסיית הכפר ואנדרטה נוספת הוצבה באתר התאונה בשנת 2007. גן זיכרון וגן משחקים לילדים ניבנו בכפר בכספים שאספו אוויראים אמריקאים ונפתחו באוגוסט 1945. אולם זיכרון להרוגים נחנך בכפר בשנת 1977.
הערות שוליים

↑  מקור: http://laituk.org/Fr%20Casualties.htm.
הדרך הצבאית הגאורגית

הדרך הצבאית הגאורגית
הדרך הצבאית הגאורגית, 1911
הדרך הצבאית הגאורגית (בגאורגית: საქართველოს სამხედრო გზა - סַכַּרתווֶלוֹס סאמחֶדרוֹ גזַה, ברוסית: Военно-Грузинская дорога – וואיינו-גרוזינסקאיה דורוגה) הוא השם ההיסטורי לדרך הראשית החוצה את הרי הקווקז מגאורגיה לרוסיה.
אורכה של הדרך הוא 208 ק"מ והיא מקשרת בין טביליסי, בירת גאורגיה, לולדיקווקז, בירת צפון אוסטיה ברוסיה. בחלקה הגאורגי ממוספרים הכבישים לאורך הדרך כ-M1 ו-M3. הדרך נמתחת מטביליסי צפונה לאורך נהר הקורה ונהר תתרי ארגווי, חוצה את מעבר ג'ווארי בגובה 2,379 מטרים ואת נקיק דריאל, ומשם דרך הגבול הבינלאומי ובמורד עמק נהר טרק עד ולדיקווקז.
הדרך הצבאית הגאורגית הוזכרה לראשונה על ידי הגאוגרף היווני, סטרבון, במאה ה-1, ונקראה בזמנו כ"הדרך למעבר דריאל". צבא האימפריה הרוסית סלל כבר בתקופת מלחמת רוסיה-טורקיה, 1774-1768 מסלול שיאפשר לכוחות צבאו לעבור בדרך הצבאית. בניית הדרך, תחת פיקודו של הגנרל הרוסי ג.ג. טוטלבן, החלה עם חתימת חוזה גאורגייבסק, בשנת 1783, שהפך את הממלכה המזרח גאורגית, כארתלי-קאחתי למדינת חסות של האימפריה הרוסית. בשנת 1799 השלים הצבא הרוסי את בנייתה של הדרך לאורך נתיב אשר שימש פולשים וסוחרים. לאחר שכארתלי-קאחתי הצטרפה לאימפריה הרוסית בשנת 1801, החלו הרוסים בעבודות הרחבה וסלילה של הדרך אשר באו לכלל סיום בשנת 1863.
לדרך נודעה משמעות רבה בהתפתחות עבר הקווקז, אך עם השנים פחתה חשיבותה בשל העיכובים במעבר הגבול שבין גאורגיה ורוסיה, ולעיתים אף סגירתו המוחלטת או לזרים בלבד.
אתרים לאורך הדרך

לאורך הדרך אתרים בעלי העניין שהעיקריים הם:
מצחתה, בירתה ההיסטורית של גאורגיה
מנזר הצלב או "מנזר ג'ווארי" מהמאה ה-6-ה-7
סכר מאגר ז'נוואלי (Zhinvali Dam)
אנאנורי - מצודה מימי הביניים
גודאורי - עיירת סקי הממוקמת במדרונות הדרומיים של רכס הרי הקווקז הגדול בגאורגיה
אנדרטת הידידות גאורגיה-רוסיה (Russia–Georgia Friendship Monument)
מעיינות מינרליים וטראוורטין
עמק הטרוסו (Truso Gorge)
כנסיית השילוש הקדוש בכפר קזבגי
הר קזבק
מעבר דריאל
תמונות מהדרך הצבאית הגאורגית

גשר אנאנורי
מצודת אנאנורי
מעבר דריאל 1906
נוף בדרך הצבאית
כפר גאורגי לצד הדרך
מפל מים אוסטי ליד הגבול
נהר טרק
כנסיית השילוש ליד הר קזבק
מדרון זמומלטי
כפר זמומלטי
מאגר ז'ינוואלי
מאגר ז'ינוואלי מבט ממצודת אנאנורי
ג'ווריס אור'לטיחילי - נקודת הגבול האחרונה של גאורגיה על הדרך הצבאית הגאורגית
מנזר הצלב במצחתה
תמונה בדרך
דרך ראקוצי

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  שדרה 
 על שם:  פרנץ ראקוצי 
 מיקום:  ארז'בטווארוש 
 מדינה:  הונגריה 
 קואורדינטות:  47°29′49″N 19°04′12″E﻿ / ﻿47.497°N 19.07°E﻿ / 47.497; 19.07
 he
 
דרך ראקוצי נראה מקולנוע אוראניה לכיוון תחנת הרכבת קלטי (ברקע, "באמצע" הכביש)
דרך ראקוצי (בהונגרית: Rákóczi út, תעתיק: ראקוצי אוט) היא אחת מהשדרות של בודפשט. דרך זו משתרעת מהשדרה הקטנה עד לתחנת הרכבת קלטי (קלטי פאייאודבר) בכיוון מערב-מזרח, ויוצר את הגבול של שני רבעים (רובע 7 ורובע 8). דרך ראקוצי הייתה חלק מדרך קרפשי (Kerepesi út) עד 1906, כאשר אז שונה שמה לפרנץ ראקוצי להנצחת שמו, בהבאת אפרו בחזרה להונגריה.
היסטוריה

נכון לשנת 2023, ההיסטוריה של דרך ראקוצי של מתחילה במאה ה-17, ואף אולי התחילה בימי הכיבוש הטורקי (הונגריה העות'מאנית). נתיב הדרך, שיצא מפשט שהייתה מוקפת בעבר בחומה, פנה לכיוון שער הטוון. שלא כמו שדרת אנדראשי, דרך זו קיבלה את תפקידה במהלך ההתפתחות ההתיישבותית.
פעם, דרך הטוון (לכיוון העיר הטוון) הייתה גם חלק ממנו. במאה ה-18 ובמאה ה-19 היא עדיין נקראה Hatvaner Strasse. ואז משנת 1804 נקראה Kerepescher Strasse, ומ-1874 כבר נקרא, בשם ההונגרי Kerepesi út (דרך קרפשי). השם ראקוצי ניתן לאחר 1906. אפרו של פרנץ ראקוצי שהובא הביתה לווה בדרך זו מבזיליקת אישטוואן הקדוש לתחנת הרכבת קלטי.
דרך ראקוצי והשדרה הגדולה חוצים זה את זה בכיכר בלאהה לואיזה. תיאטרון העם נבנה שם בשנת 1875 ועמד עד 1964 (בשימוש התיאטרון הלאומי מ-1908) ולפני כן, בצומת המפגש עם השדרה הקטנה (בקטע של שדרת המוזיאון) עמד הבניין שנבנה כ"תיאטרון ההונגרי של פשט" עד 1913.
הרמזור הראשון בהונגריה הוקם ב-1926 בצומת של השדרה הגדולה ודרך ראקוצי, ליד חנות הכלבו קורווין.
תחבורה

קווי החשמלית מספר 19, 44, 60, 68 ו-67 פעלו בעבר בדרך ראקוצי עד 1973. הפסקת פעילות אותם הקווים הוצדקה בהשקת מטרו קו M2. ההצדקה המקצועית שלה עדיין נתונה לוויכוח.
קו אוטובוס מספר 7, קיבל את תפקידם של שירותי החשמליות והשתלט מאז באמצעות אוטובוסים בתדירות צפופה, מה שהגביר את האופי הלא ידידותי של השדרה בנוסף לתנועת המכוניות המשמעותית. כל זה גרם וגורם לעומס סביבתי חמור על כיכר פרנצ'יק ועל הציר מזרח-מערב של הבירה. בדומה לדרך אילאי ודרך ואצי הפך גם דרך ראקוצי בשפת היומיום של פשט ל"אוטוסטרדה עירונית".
בשנת 1979 שופצו חזיתות הבתים לאורך כל התוואי. תמונת הדרך של היום עדיין מציגה פחות או יותר אותו מראה מדכא. מאז נוצרו תוכניות ורעיונות רבים כדי להפוך את הכביש המהיר הסואן לחי יותר, לצמצם את התנועה וכמובן להפעיל מחדש את תנועת החשמליות.
הדרך בסרטים ובספרות

הדרך היא מיקום שחוזר על עצמו כמעט בכל רומן של סדרת הרומנים "בודפשט האשמה" (Bűnös Budapest) של הסופר ההונגרי וילמוש קונדור, כולל רומני הפשע "Budapest noir" ו"בודפשט בנובמבר".
גלריה

שער הטוון
דרך ראקוצי בסוף המאה ה-19
לקריאה נוספת

אנציקלופדיה של בודפשט. קורווינה, 1981. מסת"ב 963-13-1248-8
Erzsébetváros
הדרך המהירה ללונג איילנד

| --- | --- |

 בימוי:  מייקל קואסטה
 הופק בידי:  מייקל קואסטה לינדה מורן רנה בסטיאן
 תסריט:  סטיבן מ. ריידר מייקל קואסטה ג'רלד קואסטה
 שחקנים ראשיים:  בריאן קוקס Billy Kay פול דנו ברוק אלטמן 
 צילום:  Romeo Tirone 
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 חברה מפיצה:  New Yorker Films
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  20 בינואר 2001
 משך הקרנה:  108 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  סרט נעורים, סרט להט"בי, סרט דרמה 
 תקציב:  $700,000
 הכנסות:  $1,667,192
 הכנסות באתר מוג'ו:   lie
 דף הסרט ב־IMDb
 
הדרך המהירה ללונג איילנד (.L.I.E)‏ הוא סרט עצמאי אמריקאי שמספר על הקשר שנוצר בין האווי, בן ה-15 לפדופיל המכונה "ביג ג'ון". שם הסרט הוא ראשי תיבות של Long Island Expressway. הסרט בוים על ידי מייקל קואסטה, אשר אמר כי הסרט הוא על חקר המיניות. השחקנים הראשיים הם פול דנו (האווי) ובריאן קוקס (ביג ג'ון).
מידע

חלקים מהסרט צולמו בתיכון הארבורפילדס הממוקם בגרינלאון אשר בניו יורק, לא רחוק מהדרך המהירה ללונג איילנד.
אמו במציאות של דנו מופיעה בסרט בתור אמו המנוחה של האווי, סילביה בליצר, בכמה חלומות והבזקים לאחור. בשל אופיו השנוי במחלוקת של הסרט, אמו או אפוטרופוס אחר, תמיד היו על הסט.
זהות מינית היא נושא מרכזי בסרט, הבמאי מייקל קואסטה אמר: "לב ליבו של הסרט הוא העמימות שאופפת את נטייתו המינית של האווי ויחסיו עם גארי וביג ג'ון" והוסיף גם "ג'ון מבולבל, ואינו יודע אם הוא רוצה להיות איתו מבחינה מינית, או רק להיות לו לאב". בריאן קוקס אמר: "ביג ג'ון מבין שהאווי הוא הרבה יותר מאשר ילד קטן שהוא יכול להתחיל איתו".