stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קרב קובל
הקרב

ההתקפה הרוסית התחילה בהפגזה ארטילרית כבדה וממושכת וכך ניטל יתרון ההפתעה. לאחר מכן החלה ההתקפה של חיל הרגלים בגלים בדומה לקרבות בחזית המערבית.
לרוסים נגרמו 55.000 אבדות בהרוגים ופצועים והם נאלצו להפסיק את התקדמותם לעבר קובל.
תוצאות

קרב קובל סימן את תחילת דעיכת מתקפת ברוסילוב. רומניה הצטרפה למדינות ההסכמה בעקבות הצלחתם הראשונית של הרוסים במתקפה זו, אולם לאחר עצירתה, התפנו הגרמנים והאוסטרו-הונגרים לתקוף את רומניה ובמסע בזק צבאי כבשו אותה.
הערות שוליים

↑  האנציקלופדיה העברית, כרך ט' עמ' 554
| החזית המזרחית במלחמת העולם הראשונה |
| --- | --- | --- |
| הפלישה הרוסית לפרוסיה המזרחית | קרב שטלופנן • קרב גומבינן • קרב טננברג • הקרב הראשון על האגמים המזוריים • הקרב השני על האגמים המזוריים |  |
| קרב גליציה | קרב קרשניק • קרב קומרוב • קרב גנילה ליפה • קרב רווה • המצור על פשמישל |  |
| המערכה בקווקז במלחמת העולם הראשונה | קרב סריקמיש • מתקפת ארזורום • קרב ארזינג'אן • קרב באש-אפאראן |  |
| קרבות נוספים | הקרב על הוויסלה • קרב לודז' • מתקפת גורליצה-טרנוב • הנסיגה הגדולה • מתקפת ברוסילוב • קרב קובל • מתקפת קרנסקי |  |
צבא שחרור קוסובו

| --- | --- |
סמל הארגון באלבנית, ראו את הדמיון לדגל אלבניה
 תקופת הפעילות:  1993–1999 (כ־6 שנים)
 אידאולוגיה:  אלבניה הגדולה לאומנות אלבנית (אנ')
 קבוצות אתניות:  אלבנים
 אזורי פעילות:   הרפובליקה הפדרלית של יוגוסלביה (קוסובו) אלבניה אלבניה (מחוז קוקס (אנ'))
 מדינה:  סרביה, Republic of Kosova 
 הבא:  Kosovo Protection Corps 
 בעלי ברית:  אלבניה אלבניה נאט"ו נאט"ו
 מתנגדים:   הרפובליקה הפדרלית של יוגוסלביה  סרביה
 קרבות:  מלחמת קוסובו 
 
צבא שחרור קוסובו (באלבנית: Ushtria Çlirimtare e Kosovës או בראשי-תיבות: UÇK) היה ארגון גרילה חצי-צבאי אלבני אשר פעל להשגת עצמאות לחבל קוסובו מידי יוגוסלביה וסרביה בסוף שנות ה-90.
כתב ה-BBC בחבל הבלקן פול ווּד כתב בשנת 2001 כי "צבא שחרור קוסובו הפך לארגון הגרילה המצליח ביותר של העת החדשה". על פי עיתונאי הפלילים, ג'פרי רובינסון, ארגון ה-KLA הוא הוכחה ל"קשר ישיר בין אוסאמה בן לאדן לאלבנים".
המערכה של הארגון נגד כוחות הביטחון של סרביה גררה תגובת נגד חמורה של צבא יוגוסלביה אשר הובילה למלחמת קוסובו שהתחוללה באזור בשנים 1996–1999. ה-CIA, ארצות הברית, האו"ם והרשויות היוגוסלביות מחשיבות את צבא שחרור קוסובו לארגון טרור. הממשלה הסרבית דיווחה שאנשי הארגון הרגו יותר מ-10,000 אזרחים סרבים ואלבנים.
בתגובה לפעולות הגרילה של צבא שחרור קוסובו, הצבא והמשטרה היוגוסלביים פתחו בפעולות נגד אלימות אשר הובילו לעקירתם של אלבנים בני חבל קוסובו ולהברחתם למקדוניה ולאלבניה השכנות. פעולות אלו של צבא יוגוסלביה הוכרזו כטיהור אתני על ידי ארגוני זכויות אדם וממשלות נאט"ו. פעולות אלו ביחד עם מה שנתפס בעיני מדינות אירופה המערבית ככישלון למנוע התרחשות של זוועות במהלך מלחמת בוסניה, הביאו לידי המלחמה הראשונה אי-פעם של נאט"ו נגד מדינה ריבונית (מלחמה שחוקיותה מוטלת בספק עד היום בשל אי קבלת החלטה המאשרת שימוש בכוח במועצת הביטחון של האו"ם).
ישנן טענות כי צבא השחרור של קוסובו כולל כ-1,000 שכירי חרב זרים מאלבניה, ערב הסעודית, תימן, אפגניסטן, בוסניה והרצגובינה וקרואטיה. כמו כן נטען כי בין שכירי החרב היו מדריכים בריטים וגרמנים. שכירי חרב אלה הם לרוב אזרחים אלבנים, ובמיוחד קציני צבא אלבנים לשעבר, שוטרים וחברי כוחות הביטחון הממלכתיים. על פי דיווחים סרביים, מחנות האימונים העיקריים של הארגון באלבניה הם Ljabinot ליד טירנה, טרופוג'ה בסמוך לגבול יוגוסלביה–אלבניה, Kuks ו-Bajram Curi בסמוך לגבול יוגוסלביה–אלבניה. סרביה טוענת כי מקומות אלה מהווים גם את מטה הפיקוד והיחידות של הצבא והמשטרה האלבנית בחלק הצפון-מזרחי של אלבניה והמרכזים לגיוס חסידיו של נשיא אלבניה המודח סאלי ברישה.
ביולי 2014 הכריז התובע הראשי של האיחוד האירופי, קלינט ויליאמסון, כי בכירים בצבא השחרור של קוסובו ביצעו לאחר מלחמת קוסובו פשעי מלחמה חמורים, בכלל זה טיהור אתני של סרבים וצוענים, אלימות מינית, חילול מבני קודש וסחר באיברים.
ראו גם

כוח הביטחון של קוסובו
הערות שוליים

↑  סקירת מלחמת נאט"ו בקוסבו, נועם חומסקי, אפריל-מאי 2001
↑  ארגוני זכויות אומרים שהפצצת נאט"ו ביוגוסלביה אינה חוקית, הניו יורק טיימס, 8 ביוני 2008
↑  Kosovo Liberation Army (KLA) – Ushtria Clirimtare E Kosoves (UCK), GlobalSecurity.org
↑  האיחוד האירופי קבע: צבא השחרור של קוסובו ביצע פשעי מלחמה חמורים, באתר הארץ, 29 ביולי 2014
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007433180105171  GND: 4549901-9  LCCN: n99048397  NKC: ko2018996520  SUDOC: 050320769  VIAF: 130371023   WorldCat (עם VIAF): 130371023
קרב נירנברג (1945)

הקרב על נירנברג היה קרב בן חמישה ימים בין כוחות הארמייה השביעית של ארצות הברית מצד אחד, לבין לוחמי גרמניה הנאצית וצבא השחרור הרוסי מהצד השני במהלך הימים האחרונים של מלחמת העולם השנייה. הקרב כלל כמה מהקרבות העירוניים הקשים ביותר במהלך המלחמה ולקח ארבעה ימים עד שארצות הברית כבשה את העיר. הקרב היווה מכה לגרמניה הנאצית שכן נירנברג הייתה מרכז של המשטר הנאצי. עצרת נירנברג התקיימה בעיר ואיבוד העיר לאמריקאים גבה מחיר כבד מהמורל הגרמני הנמוך ממילא. אף על פי שהכוחות האמריקאים עלו בהרבה על הכוחות הגרמניים, רק ב-20 באפריל כבשה הארמייה השביעית את מרכז העיר. הקרב הרס את העיר.
רקע

בעלות הברית המערביות פלשו לגרמניה ממערב ב-8 בפברואר 1945. הצבא הגרמני ספג אבדות כבדות כאשר צבאות בעלות הברית חצו את הריין וכיתרו את אזור הרוהר כאשר הצבאות הסובייטיים התקדמו ממזרח. באפריל הצבאות האמריקאים והסובייטים פגשו זה את זה, וצמצמו פער צר ממילא של טריטוריה בשליטה גרמנית מברלין למינכן הכוללת את נירנברג. כאשר קבוצת הארמיות ה-12 המשיכה לדחוף מזרחה לכיוון ברלין, קבוצת הארמיות ה-6 קיבלה פקודות לדחוף לתוך דרום גרמניה ואל אוסטריה. למרות ההתנגדות הכבדה יותר מצד הצבא הגרמני בדרום בהשוואה לצפון, הארמייה האמריקאית השביעית פרצה מראש הגשר שלה על הריין מדרום לפרנקפורט ב-28 במרץ. לאחר לחימה עזה, הארמייה השביעית כבשה את אשפנבורג בבוואריה ב-3 באפריל ואת היילברון בווירטמברג ב-12 באפריל, מה שהותיר את נירנברג פתוחה לרווחה למתקפה אמריקאית. ב-12 באפריל הורה הפיקוד העליון הגרמני על ההגנה ללא תנאי של כל הערים והיטלר הציב את נציב ההגנה של הרייך והגאולייטר של פרנקוניה, קרל הולץ, כאחראי על הכוחות הגרמניים סביב נירנברג. ב-15 באפריל התקדמה הארמייה השביעית לעבר נירנברג, תוך כדי כך שכבשה את במברג במהירות. כשהארמייה השביעית התקרבה לנירנברג, הורה הולץ להקים מחסומים נגד טנקים כמו גם תותחים נגד מטוסים ברחבי העיר העתיקה. כוחותיו של הולץ היו נחותים בהרבה, אך הוא עדיין האמין ש"האמריקנים ישברו במוקדם או במאוחר".
הקרב

עד 16 באפריל, הארמייה השביעית החלה בהסתערות על נירנברג, לא ממערב כפי שציפה הולץ, אלא ממזרח ומצפון-מזרח. עד סוף היום, האמריקאים כבשו את פאתי ארלנסטגן ובוך. ארתור שודרט, מפקח הארטילריה נגד מטוסים, לא הצליח לבצע את הוראותיו של היטלר לפוצץ מפעלי חשמל, גז ומים בעיר.
עד 17 באפריל, הארמייה השביעית כבשה את חצר הלוחמים והסביבה, כמו גם את השכונות Veilhofstrasse ו-Woehrd. בשעות הערב נכבש שדה התעופה מצפון וארטילריה אמריקנית החלה להפגיז את העיר העתיקה. חיילים אמריקאים נתקלו בהתנגדות עזה ברחבי העיר העתיקה ב-18 באפריל, שהרסה ופגעה במבנים רבים ברחבי העיר העתיקה, כולל טירת נירנברג ההיסטורית. ב-18 באפריל, בעוד הארטילריה האמריקאית המשיכה להפגיז את העיר העתיקה, הצליחו הכוחות האמריקאים להגיע לעיר העתיקה דרך בורגשמיאטשטראסה.
ב-20 באפריל, דיוויזיית הרגלים ה-3 בפיקודו של מייג'ור גנרל ג'ון וו. אודניאל ודיוויזיית הרגלים ה-45 בפיקודו של מייג'ור גנרל רוברט ט. פרדריק הטילו מצור על העיר העתיקה. ההתנגדות הגרמנית הייתה כה גדולה עד שנפרסה ארטילריה כבדה וסיוע אווירי אמריקאי. הולץ הורה לאנשיו להמשיך להילחם. הולץ עצמו נלכד בתחנת המשטרה בעיר העתיקה, אך המשיך להתנגד. לאחר שחיילים אמריקאים נתנו לו ארבע הזדמנויות לכניעה שקטה, הוא נהרג בזמן שכוחות אמריקאים השתלטו על הבניין. לאחר מותו של הולץ, הבין אוברסט וולף שאי אפשר להחזיק יותר את העיר. בשעה 11:00 הורה לכל החיילים הגרמנים באזור להיכנע. בערב 20 באפריל, הונף הדגל האמריקני בכיכר אדולף היטלר, ובכך סיים את הקרב באופן רשמי.
הערות שוליים

1 2 3  "End of the War in Nuremberg - Nuremberg - Battle for a Symbol". kriegsende.nuernberg.de. אורכב מ-המקור ב-20 במאי 2007. נבדק ב-14 באפריל 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "End of the War in Nuremberg - Unequal Forces Line Up for Battle". kriegsende.nuernberg.de. אורכב מ-המקור ב-6 בינואר 2013. נבדק ב-14 באפריל 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  Bedessem, Edward M. (1996). Central Europe, 22 March – 11 May 1945. CMH Online bookshelves: The U.S. Army Campaigns of World War II. Washington: US Army Center of Military History. ISBN 0160481368. CMH Pub 72-36.
1 2  "End of the War in Nuremberg - Chronology of the Last Battles 1". kriegsende.nuernberg.de. אורכב מ-המקור ב-20 במאי 2007. נבדק ב-27 בנובמבר 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "End of the War in Nuremberg - Chronology of the Last Battles 2". kriegsende.nuernberg.de. אורכב מ-המקור ב-25 במאי 2007. נבדק ב-14 באפריל 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
קורט הרצוג

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  27 במרץ 1889 קוודלינבורג, האימפריה הגרמנית האימפריה הגרמנית 
 פטירה:  8 במאי 1948 (בגיל 59) וורקוטה, ברית המועצות ברית המועצות 
 מדינה:  גרמניה 
 השתייכות:  האימפריה הגרמנית האימפריה הגרמנית   רפובליקת ויימאר רפובליקת ויימאר   גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית
 תקופת הפעילות:  1907–1945 (כ־38 שנים)
 דרגה:   גנרל חיל התותחנים (ורמאכט)
 תפקידים בשירות
 מפקד הדיוויזיה ה-291   מפקד הקורפוס ה-38
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם הראשונה   מלחמת העולם השנייה
 עיטורים
   צלב האבירים של צלב הברזל עם עלי אלון   צלב הברזל דרגה ראשונה   צלב הברזל דרגה שנייה
 
קורט הרצוג (בגרמנית: Kurt Herzog;‏ 27 במרץ 1889 – 8 במאי 1948) היה מפקד בכיר בוורמאכט שפיקד על כוחות במלחמת העולם השנייה.
ביוגרפיה > קריירה מוקדמת

הרצוג נולד ב-27 במרץ 1889 בקוודלינבורג, שהשתייכה לאימפריה הגרמנית. בשנת 1907 התגייס לצבא הגרמני הקיסרי, והצטרף לרגימנט הארטילריה ה-78 (סקסוניה ה-8), ובמלחמת העולם הראשונה לחם ברגימנט הארטילריה של המילואים ה-53 בדיוויזיית המילואים ה-53 (הסקסונית ה-3). ב-5 באוקטובר 1916 הועלה לדרגת האופטמן, ובסתיו 1917 מונה לשליש למפקד הארטילריה בדיוויזיית המילואים ה-24 (הסקסונית ה-2). על פעולותיו בקרבות קיבל את עיטורי צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה, וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918.
לאחר המלחמה הצטרף הרצוג לרייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. ב-1 באפריל 1929 הוא הועלה לדרגת מיור, וב-1 באפריל 1932 מונה למפקד ה-3 ברגימנט הארטילריה ה-3 (הפרוסי). ב-1 בספטמבר 1933 הוא הועלה לדרגת אוברסט לויטננט, וב-1 ביולי 1935 הוא הועלה לדרגת אוברסט. ב-15 באוקטובר 1935 הוא מונה למפקד רגימנט הארטילריה ה-13, וב-6 באוקטובר 1936 מונה למפקד רגימנט הארטילריה ה-31 בהלברשטאדט. ב-1 במרץ 1938 מונה למפקד פיקוד הארטילריה ה-1, וב-1 במרץ 1939 הוא הועלה לדרגת גנרל מיור.
ביוגרפיה > מלחמת העולם השנייה

במהלך הגיוס למלחמת העולם השנייה בקיץ 1939 הוא מונה למפקד כוחות המילואים במחוז הצבאי ה-1. ב-1 באוקטובר 1939 מונה למפקד אגד הארטילריה ה-108, ובתחילת פברואר 1940 מונה למפקד הדיוויזיה ה-291. הדיוויזיה השתתפה בהתקפה על צרפת אך לא מילאה שם שום תפקיד משמעותי, וב-1 בפברואר 1941 הוא הועלה לדרגת גנרל לויטננט. ביוני 1941 הוא הוביל את הדיוויזיה במבצע ברברוסה בהתקפה על המדינות הבלטיות, וב-18 באוקטובר 1941 הוענק לו עיטור צלב האבירים של צלב הברזל. ב-10 ביוני 1942 הוא מונה למפקד הקורפוס ה-38, וב-1 ביולי 1942 הוא הועלה לדרגת גנרל חיל התותחנים. על מנהיגותו במהלך שלושת קרבות קורלנד הראשונים, הוענקה לו תוספת עלי האלון לעיטור צלב האבירים של צלב הברזל ב-12 בינואר 1945. בינואר 1945 הוסב הקורפוס לקורפוס פאנצר, ובמאי 1945 הוא הלך לשבי בראש כוחותיו עם כניעת כיס קורלנד.
ביוגרפיה > לאחר המלחמה

לאחר המלחמה נשלח הרצוג למחנה שבויים בוורקוטה, שם מת ב-8 במאי 1948.
קיאנה לדה

| --- | --- |

 לידה:  3 באפריל 1997  (בת 27) פיניקס
 מוקד פעילות:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-2011
 מקום לימודים:  תיכון מאונטיין פוינט 
 עיסוק:  זמרת, פזמונאית, מוזיקאית, שחקנית
 סוגה:  R&B
 כלי נגינה:  פסנתר 
 חברת תקליטים:  ריפבליק רקורדס
 שיתופי פעולה בולטים:  אופסט, ארי לנוקס
 http://www.kianalede.com
 פרופיל ב-IMDb
 
קיאנה לדה בראון (באנגלית: Kiana Ledé Brown; נולדה ב-3 באפריל 1997) היא זמרת, פזמונאית, מוזיקאית, פסנתרנית ושחקנית אמריקאית.
ביוגרפיה

קיאנה לדה נולדה בפיניקס, אריזונה וגדלה בלוס אנג'לס, קליפורניה.
ב-2012 הוציאה את סינגל הבכורה שלה, "Hey Chica". השיר נכלל בפסקולו של הסרט "הדרדסים 2".
ב-2016 כיכבה בעונה השנייה של סדרת האימה של MTV, "צעקה". ב-2020 כיכבה בסדרה המקורית של נטפליקס, "הוושינגטונים".
ב-2018 הוציאה את הסינגל "Ex", שהפך ללהיט, תוך שקיבל את מעמד הפלטינה מאיגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי. הסינגל נכלל במיני-אלבומה השני, Selfless, שיצא באותה השנה וזכה להצלחה רבה אף הוא. מאוחר יותר, נכלל השיר גם במיני-אלבום השלישי שלה, Myself, שיצא לאור בשנת 2019.
ב-2020 הוציאה את אלבום הבכורה שלה, Kiki, שהגיע למקום ה-30 במצעד הבילבורד 200.
דיסקוגרפיה > אלבומי אולפן

2020: Kiki
דיסקוגרפיה > מיני-אלבומים

2015: Soulfood Sessions
2016: Christmas by Ledé
2018: Selfless
2019: Myself
פילמוגרפיה > קולנוע

| שנה | שם | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2006 | Deadlands: The Rising | מפונה / זומבי |  |
| 2025 | Sneaks | שונה | דיבוב |
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| שנה | שם | תפקיד |
| --- | --- | --- |
| 2006 | Temporary Dreams | אוולין וקו |
| 2015 | Guidance | ריילי |
| 2015–2016 | Betch | דמויות שונות / עצמה |
| 2016 | צעקה | זואי ווהן |
| 2018 | הוושינגטונים | ורוניקה וושינגטון |
הערות שוליים

↑  Glenn BurnSilver, Kiana Brown Wants to Be a "Normal" Star, Phoenix New Times, ‏2012-08-09
↑  Andy Swift, Andy Swift, Scream Halloween Special to Answer Unresolved Questions From Season 2, TVLine, ‏2016-08-17 (באנגלית)
↑  All About the Washingtons | Netflix Official Site, www.netflix.com (באנגלית)
↑  Kiana Ledé's Single 'Ex' Goes Platinum, ratedrnb.com
↑  Nerisha Penrose, Kiana Ledé Finally Feels Whole Again, ELLE, ‏2020-04-06 (באנגלית)
↑  Listen: Kiana Lede Drops Her Newest EP "Myself", Vibe, ‏2019-06-07 (באנגלית)
↑  Kiana Lede: Emerging Artists Spotlight, Billboard, ‏2019-03-22
↑  Kiana Lede Interview: Singer Talks Debut Album 'Kiki', Billboard, ‏2020-04-10
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0004 6281 3947  LCCN: no2018030867  MusicBrainz: b88dafed-9fdf-4876-9818-a5ca15d000e8  VIAF: 3047152140029111100002   WorldCat (עם VIAF): 3047152140029111100002 
ערך זה הוא קצרמרבנושא מוזיקאים ובנושא קולנוע. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
קופו

קופו (ביפנית: 甲府市) היא עיר הבירה של מחוז יאמאנאשי שבחבל צ'ובו שביפן. נכון לשנת 2011 מונה אוכלוסיית העיר 197,540 תושבים.
היסטוריה

בעבר נקרא האזור בו שוכן מחוז יאמאנאשי מחוז קאי, וקופו הייתה בירתו. בתקופת סנגוקו הייתה העיר מקום מושבו של טקדה שינגן.
במלחמת העולם השנייה נחרבו חלקים גדולים מהעיר בהפצצות בעלות הברית ב-6 ביולי 1945.
אקלים

בקופו שורר אקלים סובטרופי גשום, אך עם פחות משקעים אטמוספיריים מאשר באזור שפלת ים יפן מכיוון שהעיר שוכנת בעמק מוגן מגשם.
| אקלים בקופו> חודש.טמפרטורה יומית מרבית ממוצעת (C°).טמפרטורה יומית מזערית ממוצעת (C°).משקעים ממוצעים (מ"מ) | אקלים בקופו> ינואר.8.8.-2.4.40.2 | אקלים בקופו> פברואר.10.3.-1.0.46.1 | אקלים בקופו> מרץ.14.2.2.7.87.9 | אקלים בקופו> אפריל.20.4.8.3.77.7 | אקלים בקופו> מאי.24.6.13.3.86.3 | אקלים בקופו> יוני.27.3.17.9.122.5 | אקלים בקופו> יולי.30.9.21.8.132.6 | אקלים בקופו> אוגוסט.32.5.22.8.149.5 | אקלים בקופו> ספטמבר.28.0.19.1.180.3 | אקלים בקופו> אוקטובר.21.9.12.3.125.2 | אקלים בקופו> נובמבר.16.4.5.5.54.9 | אקלים בקופו> דצמבר.11.2.-0.2.32.1 | אקלים בקופו> שנה.20.5.10.0.1,135.3 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
מקור: סוכנות המטאורלוגיה היפנית
ערים תאומות

לקופו יחסי ערים תאומות עם:
ארצות הברית דה מוין, איווה, ארצות הברית
ארצות הברית לודי, קליפורניה, ארצות הברית
צרפת פו, הפירנאים האטלנטיים, צרפת
הרפובליקה העממית של סין צ'נגדו, סצ'ואן, הרפובליקה העממית של סין
קוריאה הדרומית צ'ונגיו, צפון צ'הונגצ'האנג, קוריאה הדרומית
הערות שוליים

↑  נתוני אקלים של קופו
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007550306005171  CiNii: DA00720167  GND: 5299959-2  ISNI: 0000 0004 0402 7219  LCCN: n81018293  MusicBrainz: fe696a8c-da15-422a-a90e-e1b714ef456e  NDL: 00263593  VIAF: 255807216   WorldCat (עם VIAF): 255807216 
טירת קופו ותחנת קופו
נהר ארקאווה והעיר
קווינטוס טיטוריוס סבינוס

קווינטוס טיטוריוס סבינוס (בלטינית: Quintus Titurius Sabinus; מת ב-54 לפנה"ס), לגאטוס בשירות יוליוס קיסר במהלך מלחמת גאליה. הוא נזכר לראשונה במערכה שניהל קיסר כנגד שבט רמי בשנת 57 לפנה"ס. בשנת 56 לפנה"ס נשלח בידי קיסר עם שלושה לגיונות להילחם נגד שבטים גאלים בצפון מערב גאליה, וניצח אותם ניצחון מזהיר.
בשנת 54 לפנה"ס הוצב עם לוקיוס אאורונקוליוס קוטה בשטחי האבורונים בלוויית לגיון אחד וחמש קוהורטות. צבא זה הושמד בקרב אטואטוקה.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1187366668  VIAF: 3327155953622342630001   WorldCat (עם VIAF): 3327155953622342630001 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
קמבור

ס.צ. קמבור-לייוורדן (בהולנדית: SC Cambuur) ובקיצור קמבור הוא מועדון כדורגל הולנדי מהעיר לייוורדן המשחק בליגת המשנה ההולנדית. המועדון הוקם ב-19 ביוני 1964 על מנת להחליף קבוצת כדורגל אחרת בעיר, וי.וי. לייוורדן, שחזרה לשחק כדורגל חובבני. צבעי המועדון כחול וצהוב. קמבור משחקת באצטדיון קמבור המכיל כ-10,500 מושבים.
הקבוצה העפילה ארבע פעמים לליגת העל ההולנדית, בשנים 1992, 1998, 2013 ו-2021. סך הכל שיחקה תשע עונות בליגת הראשונה (נכון ל-2023). את רוב שנותיה עשתה בליגה הראשונה המדורגת שנייה. רק בעונה הראשונה לאחר הקמתה, שיחקה בליגה השנייה המדורגת שלישית.
אישים > שחקנים בולטים

יאפ סטאם (1993–1995)
פטר ואן דן ברך (1995–1997)[דרושה הבהרה]
צ'ירון שרי (2009)
רזא קוצ'אן-נז'אד (2010–2011)
מרקו ביזוט (2011–2012)
אלברט רוסנאק (2014)
אטיין ריינן (2014–2015)
דריל לחמן (2016)
מרווין פירסמן (2015–2018)
אישים > מאמנים בולטים

לאו ביינהאקר (1972–1975)
קרב נינווה

מפת קרב נינווה
כוסרו השני, כתב יד עתיק
הרקליוס נלחם בפרסים ציור רומנטי מהמאה ה-19
הרקליוס מכניע את כוסרו, עבודת אמייל ביזנטית מהמאה ה-12
קרב נינווה היה הקרב המכריע במלחמה בין האימפריה הביזנטית בראשות הקיסר הרקליוס לבין צבא האימפריה הסאסאנית בראשות כוסרו פרוויז. הקרב התרחש בשנת 627 בסמוך לחורבות העיר העתיקה נינווה, ניצחון הצבא הביזנטי ריסק מוקדי הכוח של האימפריה הסאסאנית וכפה על מנהיגיה כניעה. השפעות הקרב היו מרחיקות לכת, הכאוס השלטוני והתשישות המערכתית הכניסו את האימפריה לסחרור שהוביל להתפרקותה המוחלטת בידי לוחמי האימפריה המוסלמית.
רקע

רציחתו של מאוריסוס, קיסר האימפריה הביזנטית בידי פוקאס עודדה את כוסרו פרוויז (כוסרו השני) להכריז מלחמה על האימפריה הביזנטית, מתוך תקווה כי הגיע שעת הכושר להשתלט על אזור הלבנט. תחילת המערכה הוכיחה כי הנחה זו הייתה נכונה והצבא הפרסי הצליח לכבוש את סוריה, ארץ ישראל ולאחר מכן את מצרים מידי הצבא הביזנטי. הפרסים ניצלו את המומנטום של הצלחתם ותקפו את לב השטח הביזנטי, כבשו חלקים מאנטוליה ושמו את קונסטנטינופול במצור. עלייתו של הרקליוס, קיסר האימפריה הביזנטית לשלטון סימנה את הפיכת הקערה על פיה. בסדרה של מסעות מלחמה נועזים הצליח הקיסר הביזנטי להכות את הפרסים, להסיר את המצור מעיר הבירה ולהעביר את המלחמה, בסיוע בני ברית טורקים, אל שטח האימפריה הסאסאנית. ההתקפה הראשונה כוונה נגד איבריה הקווקזית, בת בריתם של הפרסים, ומשם המשיכו הביזנטים אל תוך מסופוטמיה בצבא שהיקפו מוערך בין 25,000 עד 50,000 חיילים, בעוד שצבא פרסי ובו 12,000 לוחמים עוקב אחריו.
בשלב זה ביצעו הצבאות תימרונים אחרונים לפני העימות. הצבא הביזנטי חצה את נהר הזב הגדול וחנה לא רחוק מהריסות עיר נינווה. ידיעות על תגבורת פרסית של 3,000 לוחמים נוספים הצועדים על מנת לחבור לגוף העיקרי של הצבא הפרסי, כפתה על הביזנטים ליטול את היוזמה לידיהם. הרקליוס העמיד את הצבא הביזנטי במישור בין נינווה לנהר הזב, במבנה שאיפשר לנצל את הרומח והחרבות הביזנטיות, ולכפות קרב פנים אל פנים תוך ביטול היתרון הפרסי בקשתים.
מהלך הקרב

המפקד הפרסי חילק את צבאו לשלוש יחידות נפרדות והורה להתקיף את המערך הביזנטי. הרקליוס מצידו הורה לצבאו לסגת כדי למשוך את כל כוחות הצבא הפרסי לשטח ההרג. במשך שמונה שעות נערך קרב פנים אל פנים אכזרי במהלכו נהרגו כ-6,000 חיילים פרסים, ובסופו ניתק הצבא הפרסי מגע, נסוג ונערך להגנה בסמוך לאחת הגבעות השולטות על שדה הקרב. על פי היסטוריונים ביזנטיים ובראשם תיאופנס המוודה, יצא המפקד הפרסי והציע לערוך דו-קרב עם הקיסר הביזנטי. הדו-קרב היה קצר והקצין הפרסי נהרג, תוצאה דומה הושגה בשני קרבות נוספים. הצבא הפרסי איבד את אומץ ליבו ונסוג מוכה משדה הקרב.
תוצאות הקרב

הניצחון הביזנטי שלא היה מוחלט ומבלי שכוחות הצבא הפרסי הושמדו, הספיק לשבור את רוח הלחימה של הצבא הפרסי שברח משדה הקרב, ואיפשר להרקליוס להתקיף לכבוש ולשדוד ארמון כוסרו, ולגרום למנוסתו של המלך הפרסי לעיר בירתו קטסיפון. בהגיעו אליה הודח ונרצח על ידי בנו קבאד השני. קבאד, שמיד עם עלותו לשלטון, רצח את שמונה-עשר אחיו, פתח מיד במשא ומתן עם הביזנטים, וחתם עימם על הסכם שלום שהחזיר לביזנטים שטחים שאבדו להם במהלך המלחמה, ושחרר שבויים וחפצי קודש. לאחר מכן נסוגו הביזנטים מפרס.
הערות שוליים

↑  Walter Emil Kaegi. Heraclius: emperor of Byzantium. Cambridge University Press, 2003 pages 158 -160
קורט הרמן

| --- | --- |

 לידה:  1 בפברואר 1854 מרזבורג, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 פטירה:  13 בספטמבר 1929 (בגיל 75) ארלנגן, רפובליקת ויימאר 
 תקופת הפעילות:  1874–1929 (כ־55 שנים) 
 זרם באמנות:  אימפרסיוניזם 
 הושפע על ידי:  קרל שטפק 
 
הוגו קורט הרמן (בגרמנית: Curt Herrmann‏; 1 בפברואר 1854 – 13 בספטמבר 1929) היה צייר אימפרסיוניסטי ונאו-אימפרסיוניסטי גרמני. קשור לקבוצת הזצסיון הברלינאי.
קורות חיים

אביו היה מנהל חברת ביטוח. כשהיה בן שש עשרה עברה משפחתו לברלין. שלוש שנים מאוחר יותר הוא עזב את הלימודים ומצא תפקיד בסטודיו של קרל שטפק. אף שהתעניין בעיקר בציור פורטרטים, הוא בילה זמן מה גם עם צייר ההיסטוריה וילהלם פון לינדנשמיט באקדמיה לאמנויות יפות במינכן. בשנת 1885 התמקם כצייר פורטרטים במינכן והתיידד עם מבקר האמנות ריכרד מוטר (אנ').
בשנת 1893 חזר לברלין, שם פתח בית ספר לציור לנשים. ארבע שנים אחר כך הוא התחתן עם סופי הרץ (1872–1931), אחת מתלמידותיו. בירח הדבש בפריז הוא פגש והתיידד עם אנרי ון דה ולדה, שהכיר לו את הנאו-אימפרסיוניזם ומאוחר יותר עיצב את דירתו בברלין. בשנת 1898 הוא הפך לאחד החברים המייסדים של הזצסיון הברלינאי וישב בוועד הארגון. הוא הפעיל את בית ספרו לסירוגין עד 1903, אז הצטרף "לאגודת האמנים הגרמניים" (Deutscher Künstlerbund).
בגרמניה הוא שמר על קשר עם פול סיניאק, תיאו ואן ריסלברגה ומוריס דניס, ובשנת 1902 הוא היה דמות מפתח בשכנועו של פאול קסירר להציג אותם בגלריה שלו. ארבע שנים מאוחר יותר, הוא ארגן תערוכה של אמנים צרפתיים מודרניים בברלין.
בזמן התפלגות קבוצת הזצסיון הברלינאי בשנת 1914, הוא הצטרף לקבוצת הזצסיון החדשה ושימש כנשיא שלה עד שנת 1918. הוא פעל גם לקידום אמנים צעירים יותר, כמו ארתור סגל, אלכסיי פון יוולנסקי, אדולף ארבסלה ואחרים הקשורים לקבוצת "דה ברוקה" (הגַשֵׁר). הוא מונה לפרופסור באקדמיה המלכותית לאמנויות בשנת 1917.
לאחר המלחמה הוא נטש את ברלין והתגורר בבית אחוזה בפרצפלד שהיה בבעלות חמותו. עבודתו הפכה מופשטת יותר ויותר, ובשנת 1923 הוא נקלע לדיכאון עמוק וויתר על הציור. בשנה שלאחר מכן, לבקשתו של היסטוריון האמנות ריצ'רד המן, הוענק לו דוקטורט לשם כבוד מטעם אוניברסיטת מרבורג. הוא ערך ביקורים טיפוליים בארלנגן ונפטר שם בשנת 1929.
בשנת 1938 הרסו הנאצים את בית האחוזה ושרפו בפומבי את אחד מציוריו המוקדמים ("מעשה נערי") בטענה שהציור לא מוסרי. באותה תקופה משפחתו כבר ברחה לאנגליה.
גלריה

אשה באדום
ככר בברלין
שביל בפארק
אשה בסירה
ארמון ליד וימאר
סופי הרמן ליד החלון
דיוקן עצמי, 1919
פינה בחדר
הערות שוליים

↑  kai agthe, Kunsthaus Apolda: Späte Würdigung für Curt Herrmann, Mitteldeutsche Zeitung, ‏2013-08-06 (ב־)
↑  Rolf Bothe (ed.) Curt Herrmann. 1854–1929. Ein Maler der Moderne in Berlin. (exhibition catalog), Berlin-Museum, 1989,
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007434057905171  PLWABN: 9810593077205606  BNE: XX969927  BnF: cb14626006p (data)  GND: 118919520  ICCU: VEAV046054  ISNI: 0000 0000 8372 1217  LCCN: n88681146  NTA: 075092840  RKD: 37927  SUDOC: 187911223  ULAN: 500007906  VIAF: 35255272   WorldCat (עם VIAF): 35255272
קרב ניוז'ואנג

קרב ניוז'ואנג (ביפנית: 威海衛の戦い), הנקרא גם קרב ינגקואו, נערך במסגרת מלחמת סין–יפן הראשונה מחוץ לעיר ינגקואו שבליאונינג, ב-4 במרץ 1895. בקרב לחמו כוחות האימפריה היפנית מול כוחות שושלת צ'ינג והוא הסתיים בניצחון יפני.
רקע

לאחר כיבוש העיר האיצ'נג שבחצי האי ליאודונג על ידי הדיוויזיה השלישית היפנית ב-13 בדצמבר 1894, ניסו הכוחות הסיניים לכבוש אותה בחזרה ארבע פעמים, אך כל הניסיונות נכשלו. ב-10 בינואר 1895 כבשה הארמייה היפנית השנייה את העיר גאיז'ואו, המרוחקת כ-31 קילומטרים מניוז'ואנג, וכך נקבעו קווי ההגנה של הצבא הסיני. הצבא היפני, לעומתו, עמד בפני ברירה לנוע צפונה ולתקוף את בירת המחוז מוקדן, או להמשיך מזרחה, לכיוון הבירה בייג'ינג.