stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בנק מזון
ראו גם

פריגניזם
ביטחון תזונתי
הצלת מזון
חוק עידוד תרומות מזון
אגודת תומכי אחים

זאב יהודה פישמן, מזכיר אגודת תומכי אחים, עם כתבה בעיתון העוסקת בפעילות האגודה
אגודת תומכי אחים הייתה אגודת מתנדבים שסייעה בענייני רפואה. האגודה הוקמה על ידי מספר חברים תושבי השכונות החרדיות בירושלים, ופעלה בין השנים תש"א-תשל"ג (1941–1973). מזכיר האגודה והרוח החיה בפעילותה היה זאב יהודה פישמן.
יסודה של האגודה

בחודש תמוז תש"א (יולי 1941) התכנסו מספר חברים, תושבי השכונות הירושלמיות מאה שערים, זיכרון טוביה, בית ישראל וסביבתן, והקימו ארגון חסד למשפחות נזקקות. הרוח החיה בארגון היה זאב יהודה פישמן, שען במקצועו, תושב בתי ורשה, שעלה לארץ מפולין בשנת 1927. ייחודה של האגודה החדשה, ביחס לאגודות אחרות שפעלו באותה תקופה, היה בכך שהיא העניקה סיוע גם בתחום הרפואי.
בחודשים הראשונים עסקו החברים בסידורים לוגיסטיים, שכללו את רישומה של האגודה אצל מושל מחוז ירושלים כנדרש בחוק העות'מאני שהיה תקף עדיין. משרד האגודה היה בביתו של ראש האגודה ר' שלמה הומינר בשכונת זיכרון טוביה, ושעות הפתיחה פורסמו בעיתונות.
בקיץ תש"ב (1942) נערכה אספת חברים שבמהלכה הובעה אי-שביעות רצון מהתנהלותם של חברי ההנהלה, שחלקם אף לא שלמו דמי חברות כנדרש בתקנון. בסופה של הישיבה הוחלט למנות ועד חדש, אולם חברי הוועד המודח סירבו להשיב את הציוד שהיה ברשותם, שכלל כסף, ציוד רפואי ואף את חותמות האגודה שבהן המשיכו להשתמש וגרמו לבלבול רב בציבור. בנוסף, פנו חברי הוועד המודח ובראשם ר' שלמה הומינר למושל מחוז ירושלים בבקשה להירשם כאגודה חדשה בשם "תומכי אחים עממית", שלה מטרות דומות לאלה של אגודת "תומכי אחים" המקורית. המהלך לא יצא אל הפועל, אך הפיצול והמאבקים שבאו בעקבותיו שאבו כוחות רבים מחברי האגודה וכמעט לא הותירו פנאי לפיתוחו של הארגון עד קום המדינה.
פעילות האגודה

עם תום מלחמת העצמאות, בשלהי שנת תש"ט (1949), שבה האגודה לפעילות והתמקדה בהשאלת ציוד רפואי ובארגון תרומות דם. הנוהל בבתי החולים היה שכתנאי לאשפוז ולביצוע ניתוח, היה על החולה לדאוג למנות דם מבעוד מועד. לרוב, היו אלה בני משפחה שתרמו דם לקרוביהם, אולם לא לכולם היו בני משפחה, ולא תמיד יכלו או רצו בני המשפחה לתרום דם, וגם כאשר הסכימו לתרום דם לא תמיד היה זה סוג הדם שהתאים למאושפז. נוצר מצב שניתוחים דחופים נדחו במשך ימים ושבועות בהיעדר מנות דם. הנפגעים העיקריים היו ניצולי השואה, שהגיעו לארץ ללא משפחה, ומשפחות במעמד כלכלי נמוך שלא היה באפשרותן לשלם עבור תרומות דם בשוק השחור.
פעילות האגודה > מעיין הדם

אגודת "תומכי אחים" הקימה את "מעין הדם" שנועד לסייע למשפחות אלה בעת צרתם. מדובר במאגר רשום ומסודר של מתנדבים בגילאי 17–60 שהיו מוכנים לתרום דם ללא כל תמורה. כשהתקבלה בקשה לתרומת דם, נשלחו מתנדבים בהתאם למספר המנות ולסוג הדם הדרוש, ובכך הצילו חיים והקלו על ייסוריהם של החולים ובני משפחותיהם. אשתו של פישמן, רחל לאה, סייעה אף היא לפעילות האגודה, וכל מי שתרם דם קיבל פתק והיה מגיע אליה לקבל כוס תה עם עוגת טורט מעשה ידיה.
ממכתבי התודה הרבים שנותרו[דרוש מקור] ניתן ללמוד שפעילות האגודה חצתה עדות, מגדרים, אמונות והשתייכות פוליטית, והיא ניתנה לכל פונה, חינם אין כסף, במהירות וביעילות. אולם לא רק יחידים נעזרו ב"מעין הדם"; גם מוסדות כמו לשכות הסעד בירושלים ובבית שמש, משרד הביטחון, ואפילו בתי החולים הירושלמיים – הדסה, ביקור חולים ושערי צדק – הפנו את מטופליהם בשעת הצורך לקבלת תרומות דם מ"מעין הדם", וגם הם ציינו לשבח את פעילותה מצילת החיים של האגודה ואת יעילותה וצניעותה.[דרוש מקור]
פעילות האגודה > השאלת ציוד רפואי

בנוסף לתרומות הדם, הייתה האגודה פורצת דרך בתחום השאלת ציוד רפואי בסיסי שהיה יקר באותה עת. הציוד שהושאל כלל בין השאר סירי לילה, מנורות ריפוי, מכונות אדים לסובלים מאסתמה, משאבות חלב ליולדות ובקבוקי גומי למים חמים. כמו כן ניתנו בחינם אלכוהול לחיטוי, משחות שונות, צמר גפן, תחבושות, תרופות מסוימות וגם טיפולי רפואה משלימה, כגון כוסות רוח, חוקן, ומסאז'ים.
הציוד אוכסן בארון מיוחד בביתו של פישמן, שניהל את מערך ההשאלה. בתמורה לקבלת הציוד נדרשו הפונים להשאיר משכון עד להשבתו של הציוד.
פעילות האגודה > לינת צדק

תחום נוסף בו עסקה האגודה היה סיוע למשפחות שיקיריהם חלו והיה צריך להשגיח ולסעוד אותם כל שעות היממה. לאגודה היה מאגר מתנדבות ומתנדבים שהגיעו לסעוד את החולה במשך שעות הלילה כדי לאפשר לבני המשפחה לצבור כוחות.
פעילות האגודה > המאבק בבירוקרטיה מאז קום המדינה

בעקבות פניות האגודה לסיוע מנדיבים יהודים באמריקה, הגיע עבורה ציוד מהעולם, אולם כדי לשחררו מהנמל הוטל על האגודה לשלם מכס ומיסים נוספים. מרץ רב הושקע על ידי פישמן בפניות לגורמים שונים כדי לזכות לפטור מתשלום המכס ממנו נהנו גם אגודות אחרות, ואכן במספר מקרים שוחרר הציוד ללא תשלום מיסים. אולם האגודה לא הסתפקה בפטורים מקומיים וביקשה מראש הממשלה דוד בן-גוריון פטור קבוע. משלא התקדמו הדברים, פנה פישמן לחבר הכנסת מיכאל חזני מסיעת הפועל המזרחי, וביקש את עזרתו. הלה פנה בשאילתה לשר האוצר לוי אשכול בי"ט כסלו תשי"ד (26 בנובמבר 1953).
הבקשות החוזרות ונשנות בענייני פטור ממכס הניעו את משרד הבריאות, עוד קודם להגשת השאילתה, לתהות על קנקנה של האגודה. הסיבה לכך הייתה רצונו של משרד הבריאות להכניס סדר וארגון בענייני הרפואה של המדינה הצעירה. לאחר שחוקק בשנת תש"י (1950) חוק מגן דוד אדום שהקנה למד"א את סמכויות מתן העזרה הראשונה וסידור ענייני מאגר הדם הארצי, שאף משרד הבריאות לבטל או לצמצם עד כמה שניתן את פעילותן של אגודות אחרות שעסקו בתחום זה.
בז' תשרי תשי"ד (16 בספטמבר 1953) ערכו ד"ר מ. מאיר, סגן מנהל הגף לשירותי רפוי, ומר וינוגרד מלשכת הבריאות הירושלמית, ביקור במשרד האגודה ששכן בביתו של פישמן בבתי ורשה בירושלים. בדו"ח שמסרו השניים לשר הבריאות הם ציינו כי אמנם קיימת פעילות של השאלת מצרכים זולים לחולים נזקקים, אך ישנם ליקויים רבים בהתנהלותה של האגודה, ועל כן המלצתם הייתה שאין להתייחס לארגון זה כ"אגודה רפואית". בתשובתו לשאילתה שהוגשה לו, ציטט השר לוי אשכול חלקים מדו"ח זה מעל במת הכנסת, ועל בסיסו דחה את בקשת הפטור ממכס.
סופה של האגודה

עם התפתחות המדינה והתמסדות מוסדותיה הרפואיים הלך ופחת הצורך בארגונים פרטיים, והיקף פעילותה של האגודה ירד בצורה ניכרת. ממכתבי התודה שהגיעו לאגודה במשך שנות ה-50 וה-60 של המאה ה-20 ניתן ללמוד כי למרות המתיחות בין האגודה למשרד הבריאות, האגודה המשיכה לסייע בתרומות דם עבור מקרי סעד שלא קיבלו מענה במקום אחר, גם ללא הכרה ותמיכה ממשרד הבריאות. ניתן למצוא בין מכתבי התודה גם מכתבים מטעם בתי החולים הדסה, ושערי-צדק שהמשיכו להיעזר בשירותי האגודה והוקירו את תרומתה החשובה.[דרוש מקור]
לאחר מלחמת ששת הימים, הפסיקה האגודה את פעולתה בתחום תרומות הדם והמשיכה בפעילות בתחומי "לינת צדק" והשאלת ציוד רפואי. פעילות האגודה נפסקה כליל לאחר מלחמת יום הכיפורים בשנת תשל"ד (1973).
לקריאה נוספת

ישראלי עדו, 'אגודת תומכי אחים - אגודת מתנדבים רפואית בירושלים', עת-מול עיתון לתולדות ארץ ישראל ועם ישראל, גיליון 282, אייר תשפ"ג (מאי 2023), עמ' 29–33.
ישראלי גדעון, רחל-לאה וזאב-יהודה פישמן, הוצאה עצמית, תשפ"א (2021).
הערות שוליים

↑  בתי חולים ומוסדות רפואיים, אגודת תומכי אחים ותורמי דם. (עמ' 178–179) (ארכיון)
טופס הצטרפות להתנדב באגודה
מכתב תמיכה של רבנים באגודת תומכי אחים. ביניהם: הרה"צ רבי מרדכי רוקח מבילגורי (אחי האדמו"ר מבעלז), ר' עקיבא סופר אב"ד פרשבורג, ר' איסר זלמן מלצר, ר' יעקב משה חרל"פ ור' חיים ליב אויערבאך, תש"ז.
מכתב תודה לאגודה על סיוע בתרומת דם
זאב יהודה פישמן (1902–1981) מזכיר האגודה והרוח החיה בפעילותה
זאב יהודה פישמן מזכיר האגודה ליד משרד האגודה.
ארתור מקפרסון

| --- | --- |

 לידה:  17 במאי 1870 (יוליאני) סנקט פטרבורג, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  נובמבר 1919 (בגיל 49) מוסקבה, הרפובליקה הסובייטית הפדרטיבית הסוציאליסטית הרוסית 
 מדינה:  האימפריה הרוסית 
 מקום קבורה:  סנקט פטרבורג 
 תפקיד:  מנהיג (1908) 
 פרסים והוקרה:  מסדר סטניסלב הקדוש, דרגה 3 (1914) 
 
ארתור דוידוביץ' מקפרסון (ברוסית: Артур Давидович Макферсон; באנגלית: Arthur McPherson;‏ 17 במאי 1870, סנקט פטרבורג – ינואר 1920, מוסקבה) היה עסקן ספורט ופילנתרופ רוסי ממוצא סקוטי, הידוע בכינוי "ארתור יד הברזל".
היה סוחר הגילדה השנייה, חבר המועצה המדינית, ברוקר וחבר בבורסת המניות של סנקט פטרבורג, שימש כמנהל החברה המסחרית של סנקט פטרבורג והחברה המסחרית ליערות אונגה.
ביוגרפיה

בסוף המאה ה-19 ובתחילת המאה ה-20, הוא לקח חלק פעיל בחיי הספורט של העיר סנקט פטרבורג. הוא היה חבר במספר מועדוני ספורט בריטים ורוסים, כדוגמת:
מועדון הטניס דשא קרסטובסקי (שימש כיו"ר בשנים 1896–1918)
חברת החתירה "סטרלה" (שימש כיו"ר בשנים 1906–1914)
האיגוד הרוסי של מועדוני טניס הדשא (היה יו"ר בשנים 1908–1917).
הוא ארגן תחרויות טניס: כולל האליפות הראשונה של סנקט פטרבורג בשנת 1903 ותחרויות טניס הדשא הרוסי ב-1907; היה ממייסדי ליגת הטניס הדשא של סנקט פטרבורג (בשנת 1913).
תרומתו ניכרה בענף הכדורגל כאשר ייסד את תנועת הכדורגל בסנקט פטרבורג. שימש כיו"ר ועדת ליגת הכדורגל הפטרבורגית (1903–1905, 1912–1913, 1918) ולאחר מכן שימש כיו"ר דירקטוריון התאחדות הכדורגל הרוסית (1912–1914).
בשנת 1908 נבחר לנשיא האיגוד הרוסי לחתירה ומילא תפקיד זה עד 1917. בשנת 1911 היה לחבר בוועד האולימפי הרוסי, השתתף בהכנת ספורטאים רוסים לאולימפיאדת 1912.
הוא נעצר על ידי הבולשביקים בשנת 1918. שוחרר כעבור מספר חודשים. לאחר שנעצר שוב, הוא מת מטיפוס בבית חולים של הכלא בינואר 1920. הוא נקבר במוסקבה בבית העלמין וודנסקויה אך הקבר אבד. בשנת 2004 הוצבה אנדרטה לזכרו ליד קבר הוריו בבית העלמין הלותרני סמולנסק שבסנקט פטרבורג.
פרסים

אביר מסדר סטניסלב הקדוש מדרגה שלישית (1914). הוענק על פיתוח הספורט ברוסיה. דמות הספורט היחידה שזכתה בפרס באימפריה הרוסית.
זוכה היכל התהילה של הטניס הרוסי במועמדות "חלוץ הטניס הרוסי". נכלל במסגרת תוצאות הצבעה משנת 2003 (28 קולות מתוך 50).
הערות שוליים

↑  СБОРНАЯ РОССИИ' 1911, Портал «Сборная России по футболу»
↑  Макферсон Артур Давыдович, «Современный музей спорта»
↑  Вчера, после многомесячных поисков, в одном. Joeri Loekosjak. VK
↑  
"Артур Макферсон. Досье". Sports.ru. 2008-07-29. ארכיון מ-2012-03-29. נבדק ב-2009-04-18.
↑  "«Макферсон, Теплякова, Озеров и Чесноков — лауреаты Зала славы»". «Спорт-Экспресс». 2003-10-27. אורכב מ-המקור ב-2013-04-17. נבדק ב-2009-04-12.
|  כדורגל באימפריה הרוסית רוסיה |
| --- | --- | --- |
| תחרויות ליגה | אליפות האימפריה הרוסית בכדורגל • גביע טוסמן • ליגת הכדורגל המוסקבאית • ליגת הכדורגל הפטרבורגית • ליגת הכדורגל של אודסה |  |
| הנבחרת וקבוצות כדורגל בולטות | אולימפיה • זאמוסקבורצקי • סוקולניקי • OBAK אודסה • ספורט סנקט פטרבורג • קולומיאגי • מרקורי • מורזינקה • OLLS • ויקטוריה • הנבחרת הלאומית |  |
| ראשי איגוד הכדורגל הכל-רוסי | ארתור מקפרסון (1912—1914) • רוברט פולדה (1914—1915) • גאורגי דיופרון (1915—1917) |  |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: לא היה. היה הראשון בתפקיד | ראש איגוד הכדורגל הכל-רוסי 1912–1914 | הבא: רוברט פולדה |
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים ובנושא כדורגל רוסי. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אדואר מורטייה, דוכס טרוויזו

| --- | --- |

 לידה:  13 בפברואר 1768 לה קאטו, ממלכת צרפת ממלכת צרפת 
 פטירה:  28 ביולי 1835 (בגיל 67) פריז, המונרכיה של יולי צרפת 
 מקום קבורה:  פר לשז  האינווליד 
 מדינה:  צרפת 
 השכלה:  אוניברסיטת דוואי 
 צאצאים:  Napoléon Mortier de Trévise, Caroline Mortier de Trévise 
 השתייכות:  צרפת (1790–1794) הרפובליקה הצרפתית הראשונה   צרפת (1794–1815, 1830–1958) הקיסרות הצרפתית הראשונה   צרפת (1814–1830) הרסטורציה הצרפתית   צרפת (1794–1815, 1830–1958) המונרכיה של יולי
 תקופת הפעילות:  1791–1835 (כ־44 שנים)
 דרגה:  מרשל כללי של צרפת
 תפקידים בשירות
 מפקד הקורפוס ה-5   מפקד הקורפוס ה-8
 פעולות ומבצעים
 מלחמות המהפכה הצרפתית   המלחמות הנפוליאוניות
 עיטורים
 לגיון הכבוד
 
אדואר אדולף קזימיר ז'וזף מורטייה, דוכס טרוויזו (בצרפתית: Adolphe Édouard Casimir Joseph Mortier, duc de Trévise;‏ 13 בפברואר 1768 – 28 ביולי 1835), היה מפקד צבאי צרפתי ומרשל האימפריה בפיקודו של נפוליאון הראשון, ששירת במהלך מלחמות המהפכה הצרפתית והמלחמות הנפוליאוניות. הוא כיהן כשר המלחמה וכראש ממשלת צרפת מ-1834 עד 1835. הוא היה אחד מ-18 האנשים שנהרגו ב-1835 במהלך ניסיון ההתנקשות של ג'וזפה מרקו פיאצ'י במלך לואי פיליפ הראשון.
ביוגרפיה > ראשית חייו

מורטייה נולד בלה קאטו (כיום לה קאטו-קמברסי), צפון צרפת, ב-13 בפברואר 1768. הוא היה בנם של שארל מורטייה (1730–1808), סוחר בדים, ואשתו מארי אן ז'וזף בונייר (נ' 1735). לאחר שלמד בקולג' האירי, דואה, הוא הצטרף למשמר הלאומי של דנקרק ב-1789, בתחילת המהפכה הצרפתית, ונבחר לקפטן של יחידת מתנדבים בספטמבר 1791.
ביוגרפיה > מלחמות המהפכה הצרפתית

עם פרוץ מלחמת הקואליציה הראשונה ב-1792, הוצב מורטייה בצבא הצפון. במהלך השנים הבאות הוא שירת בזירת ארצות השפלה, כשהוא נלחם בקרב קרב ז'מפ ובמצור על נאמור, ב-1792, בקרב נירווינדן ב-1793, ובקרב פלרוס ב-1794. לאחר מכן הוא הועבר לצבא סמבר ומז על נהר הריין, והתבלט בכיבוש מאסטריכט. על מורטייה הוטל על ידי הגנרל ז'אק מוריס הטרי לנהל משא ומתן על כניעת מבצר מיינץ שאותו השלים בהצלחה ולאחר מכן חזר לפריז.
במהלך מלחמת הקואליציה השנייה ב-1799, מורטייה הועלה לגנרל דה בריגדה ושירת תחת גנרל סו בקרב השני על ציריך בספטמבר 1799, שם הוביל כוח של 8,000 איש בהתקפה של דיטיקון על ציריך. הוא מונה לגנרל דה דיוויזיה באוקטובר והוחזר לפריז בתחילת 1800.
ביוגרפיה > קריירה לאחר המלחמה

לאחר הרסטורציה הבורבונית השנייה, מורטייה הסכים בחוסר רצון להיות חלק מבית המשפט הצבאי שדן במרשל מישל נה. לאחר שבית המשפט הכריז על עצמו כבלתי כשיר הוא סולק לזמן מה בבושת פנים, אך בינואר 1816 קיבל פיקוד צבאי, ובשנת 1819 התקבל מורטייר מחדש ללשכת עמיתים ובשנת 1825 קיבל את מסדר רוח הקודש, העיטור הגבוה ביותר של הממלכה. הוא תמך במהפכת יולי שהעלתה את המלך לואי פיליפ לשלטון ב-1830. בין השנים 1830–1831 הוא היה שגריר צרפת ברוסיה בסנקט פטרבורג, ובין 1834 ל-1835 היה שר המלחמה ונשיא מועצת השרים.
ביוגרפיה > מותו

ב-28 ביולי 1835, מורטייה היה אחד מאלה שליוו את המלך לואי-פיליפ לסקור את המשמר הלאומי של פריז, אירוע שנתי שהנציח את מהפכת יולי שהעלתה את המלך לשלטון ב-1830. ב-Boulevard du Temple, הפמלייה המלכותית נפגעה ממטח ירי מהחלון העליון של בית. 18 נהרגו, כולל מורטייה, ו-22 נפצעו. המלך נפצע רק פצע קל.
הנשק בו נעשה שימוש היה אקדח רב קני תוצרת בית, שנבנה ונורה על ידי ג'וזפה מרקו פיסקי לצורך התנקשות במלך. פייצ'י קיבע עשרים וחמש קני מוסקט למסגרת עץ, וסידר שניתן לירות אותן בו-זמנית. ארבע מהקנים התפוצצו בעת ירי ופיאצ'י נפצע קשה. הוא נתפס במהירות ובהמשך נשפט עם שני קושרים. השלושה הוצאו להורג בגיליוטינה בפברואר 1836.
משפחתו

מורטייה התחתן עם איב אן אימה (קובלנץ, 19 באוגוסט 1779 – פריז, 13 בפברואר 1855), שממנה נולדו לו שישה ילדים:
קרולין מורטייה דה טרוויסה (1800–1842): התחתנה עם מארי-היפוליט דה גואלוי, המרקיז השני של רומיני.
מארי לואיז דה גואלוי דה רומיני x לודוביק-מארי, הרוזן ד'אורסל, (1809–1886)
היפוליט, הרוזן ד'אורסל (1850–1937)
סופי מלווינה ז'וספין מורטייה דה טרוויסה (נ' 1803)
נפוליאון מורטייה דה טרוויסה (1804–1869), הדוכס השני מטרוויזו
אדואר (1806–1815)
לואיז (1811–1831)
איב-סטפני מורטייה דה טרוויסה (1814–1831), הרוזנת גודין
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 13 14 15 16 17 18 19 20  Garnier, Jacques. "MORTIER, Adolphe-Édouard-Casimir-Joseph, duc de Trévise (1768-1835), maréchal". Dictionnaire Napoléon. Éditions Fayard.
↑  The Big Mortar
↑  Adolphe Thiers.
↑  Thiers, fn, p. 401.
↑  Jaques, Tony (2006). Dictionary of Battles And Sieges: A Guide to 8,500 Battles from Antiquity Through the Twenty-first Century. Greenwood Publishing Group. p. 973. ISBN 0-313-33536-2.
↑  Bouveiron (1835), pp. 67–68, Report of M. Lepage, Gunsmith to the King
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810616459005606  BnF: cb10141329z (data)  GND: 116935227  ISNI: 0000 0000 1386 7376  LCCN: no2016148228  Léonore: 271749  NTA: 309549272  SNAC: w6xd1zr5  SUDOC: 09040114X  VIAF: 39365433   WorldCat (עם VIAF): 39365433 
דיוקן של מורטייה כמרשל האימפריה
שלט הרלדי של אדולף-אדואר-קזימיר-ז'וזף מורטייה, דוכס טרוויזו
מותו של מרשל מורטייה בהדפס מאותה התקופה
אפלטייזר

| --- | --- |
 
 מאכלים
 תאריך יצירה:  1966 
 מרכיבים עיקריים:  מיץ פירות, מי סודה 
 
אפלטייזר (באנגלית: Appletiser; על משקל המילה "Appetiser" כלומר מתאבן) הוא מיץ תפוחי עץ (ולאחר מכן פירות נוספים) מוגז שנוצר על ידי מיזוג מיץ פירות עם מי סודה.
מאפיינים

המשקה נוצר בשנת 1966 בעמק אלגין, בכף המערבי, בדרום אפריקה, על ידי המהגר הצרפתי - איטלקי אדמונד לומברדי. בעוד אפלטייזר נמכר תחילה בשוק הביתי שלו בדרום אפריקה, המותג מיוצא כיום גם ליותר מ-20 מדינות אחרות, כולל קהילת הפיתוח של אפריקה הדרומית (אנ') (SADC), כמו גם ל: בריטניה, בלגיה, ספרד, יפן, הונג קונג, אוסטרליה וניו זילנד.
היסטוריה

בשנת 1966, אדמונד לומברדי החל ליצור את מיץ הפירות המבעבע שלו בשם אפלטייזר, על ידי מיזוג מיץ תפוחי עץ (ולאחר מכן מיצי פירות נוספים) עם מים מוגזים. העסק התמקם כאמור בעמק אלגין בכף המערבי בדרום אפריקה. היצוא החל בשנת 1969 לשני ארכיפלגים: לאיים הקנריים (ספרד) וליפן.
בשנת 1979, חברת קוקה-קולה רכשה 50% ממניות חברת אפלטייזר. משקאות Red and White Grapetiser הושקו ב-1981. בשנת 1982, אפלטייזר הושק בבריטניה בשם "Appletise" (ללא האות"ר") עקב תלונות של בעלי מותג המשקאות הקלים טייזר (Tizer). ב-1995 הביאה החברה שני טעמי הדרים נוספים במהדורה מוגבלת שהיו "Orangetise" ו-"Lemontise".
בשנת 2001, לאחר משא ומתן ממושך עם AG Barr, יצרנית הטייזר, ה-'r' נוסף בסוף המילה גם למיתוג הבריטי, כדי לאפשר סטנדרטיזציה בינלאומית של שם המותג, של האריזה ושל מיצוב האפלטייזר.
בשנת 2016, כל המותג (100%) Appletiser נמכר לחברת קוקה-קולה על ידי SABMiller, והמותגים של Tiser מיוצרים כעת ברישיון על ידי Appletiser South Africa (ASA), המהווים חלק מפעילות הביקבוק של Coca-Cola Beverages South Africa (CCBSA).
רכיבים

אפלטייזר וגרייפטייזר (על בסיס אשכוליות) אינם מכילים תוספת סוכר או חומרי צבע וזמינים בגדלים של 750 מ"ל, 250 מ"ל (בריטניה), וכן מפחיות 150 מ"ל עד 1.25 ליטר. משקאות "אפלטייזר צבעים", ורוד וענבר, מכילים 80% מיץ פירות ו-20% מים והם זמינים בגדלים של 350 מ"ל ו-1.25 ליטר.
ראו גם

אפפלשורלה
הערות שוליים

↑  "Descubre la historia de Appletiser y el secreto de su sabor" [Discover Appletiser's history and the secret of its taste]. Appletiser España (בספרדית). אורכב מ-המקור ב-2019-03-27. נבדק ב-27 במרץ 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2    Gary Parkinson, ‏SA Breweries bags `tiser' for drinks branding, The Telegraph, 29 May 2001
↑  beveragedaily.com. "SAB Miller sells Appletiser to Coke in $260m deal as firms ink Africa bottling mega merger". beveragedaily.com (באנגלית בריטית). נבדק ב-2022-09-06.
↑  "Appletiser UK Products". אורכב מ-המקור ב-2019-09-30. נבדק ב-2019-09-30.
אבישי ברמן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  4 במרץ 1979 (בן 45) ה' באדר ה'תשל"ט
 מקום מגורים:  ירוחם
 השכלה:  תואר ראשון במנהל עסקים ומחשבת ישראל מהאוניברסיטה העברית  מוסמך לתואר שני במנהל ומדיניות ציבורית מאוניברסיטת בן-גוריון
 עיסוק:  מחנך ויזם חברתי
 תפקיד:  מנכ"ל מועצת המכינות הקדם צבאיות
 בת זוג:  מירי ברמן
 מספר צאצאים:  5
 
אבישי ברמן (נולד ב-4 במרץ 1979) הוא יזם חברתי ומחנך, מנכ"ל מועצת המכינות הקדם צבאיות, מייסד המכינות הקדם צבאיות בערבה ומנכ"ל עמותת רוח ערבה בשנים 2009–2022.
ביוגרפיה

ברמן נולד ב-1979 ליששכר ויונה ברמן (שנור) וגדל בקיבוץ בארות יצחק. סביו וסבותיו, מרדכי וחנה ברמן ונתן והינדה שנור הם ממקימי הקיבוצים הדתיים בארות יצחק בנגב וכפר עציון שבגוש עציון בשנות ה-40 של המאה ה-20. ברמן למד בתיכון הקיבוצי בקבוצת יבנה. בוגר תואר ראשון במנהל עסקים ומחשבת ישראל מהאוניברסיטה העברית ומוסמך לתואר שני במנהל ומדיניות ציבורית מאוניברסיטת בן-גוריון.
ביוגרפיה > שירות צבאי

בנובמבר 1997, התגייס ברמן לסיירת מטכ"ל שם שירת לאורך עשור כלוחם, מפקד וקצין במספר תפקידים. הוא השתחרר בשנת 2007 בדרגת רב-סרן. את שירותו ביחידה עשה ברמן תחת פיקודם של אלוף במיל. ניצן אלון, הרמטכ"ל ה-23 רא"ל הרצי הלוי ואל"ם עודד ראור. ברמן משרת במילואים מאז שחרורו, כאשר בין השנים 2014–2017 שירת במילואים באוגדה 162 איתה גם לחם במבצע צוק איתן בקיץ 2014.
פעילות חברתית וחינוכית > ראשית דרכו

ברמן החל את דרכו בשדה החינוכי-חברתי לאחר שחרורו מצה"ל כמנחה סדנאות בנושא זהות יהודית בעמותת "גשר מפעלים חינוכיים". בזמן לימודיו בתואר הראשון יזם ביחד עם מנאר אבו דחל ושותפים נוספים את פרויקט 'סחבקפה', פרויקט הידברות בין סטודנטים יהודים וערבים באוניברסיטה העברית, אותו ניהל עד לשנת 2008. את דרכו בעולם המכינות הקדם צבאיות החל בקיץ 2007 כמחנך במכינת עין פרת למשך שנתיים תחת ניהולם של יניב פרידלר וארז אשל.
פעילות חברתית וחינוכית > הקמת המכינה הקדם צבאית הראשונה בערבה

באפריל 2009 פנתה אליו חבורה מבני הערבה בראשות רן שדה, יו"ר עמותת רוח ערבה עד היום והציעה לו לעבור לערבה התיכונה ולהוביל את הקמת המכינה הראשונה באזור, במושב חצבה. ברמן ואשתו עברו לערבה ובספטמבר 2009 הוקמה המכינה הקדם צבאית ערבה בחצבה. המכינה החלה את דרכה עם 20 חניכים, ונכון לשנת 2023, לאחר 14 שנים של פעילות, מונות המכינות בערבה כ-160 חניכים וחניכות מדי שנה בכל השלוחות גם יחד. ברמן הקים את המכינה בחצבה ועמד בראשה במשך 5 שנותיה הראשונות. את מקומו בראשות המכינה בחצבה תפס נתנאל אלינסון.
פעילות חברתית וחינוכית > עמותת רוח ערבה

במהלך שנותיו בערבה יזם והוביל להקמת רשת מפעלים חינוכיים, ביניהם: תוכנית 'עבודה עברית' לבוגרי צבא (2011), את המכינות הקדם צבאיות במושבים פארן (2013), עין יהב (2017) וצופר (2021), חוות בין השיטין (2017), מדרשת הערבה (2019) והפרויקט הטכנולוגי (2019) SOS WIFI ביחד עם היזם אייל אטיה. בשנת 2014, עם התרחבות פעילות העמותה, עבר ברמן לשמש כמנכ"ל העמותה במקביל לתפקידו כראש המכינות עד לקיץ 2022. לאחר עזיבת העמותה בקיץ 2022, נכנסו לתפקידיו מיכאל צדוק כמנכ"ל העמותה והראל שקלאר כראש מכינות ערבה.
פעילות חברתית וחינוכית > תפקידים נוספים

בשנים 2016–2018, במקביל לתפקידיו בעמותת רוח ערבה, שימש בהתנדבות כמנהל פורום עמל"י - פורום תוכניות חינוכיות ארצי לבוגרי צבא העובדים בחקלאות. בשנים 2018–2021 היה חבר ועד מנהל בעמותת בני ציון, אליה הצטרף כנציג מפעל המכינות לאחר אסון מכינת בני ציון בנחל צפית. בשנים 2020–2022 היה חבר הוועד המנהל של מועצת המכינות הקדם צבאיות. בשנים 2020–2021 יזם ביחד עם עיניה קובלנץ את כתיבתה של תוכנית "דרך קבע" ששמה לה למטרה לעודד קצינים צעירים להמשיך לחתימה שנייה בקבע ולתפקיד מ"פ אל מול "משבר הסרנים" בצה"ל.
פעילות חברתית וחינוכית > מנכ"ל מועצת המכינות הקדם צבאיות

בקיץ 2021 נבחר ברמן לתפקיד מנכ"ל מועצת המכינות ובאוקטובר 2022 נכנס לתפקיד במקומו של דני זמיר, תפקיד בו הוא משמש נכון ל-2023.
משפחה

ברמן מתגורר בירוחם, נשוי למירי ואב לחמישה ילדים.
ראו גם

עמותת רוח ערבה
מכינה קדם-צבאית ערבה
מועצת המכינות הקדם צבאיות הציוניות הישראליות
הערות שוליים

↑  אילנה קוריאל, חדש: מערכת WiFi במסלולי טיול ללא קליטה סלולרית, באתר ynet, 10 באוקטובר 2019
↑  דרך קבע, באתר רוח ערבה
↑   אבישי ברמן ישמש מנכ"ל מועצת המכינות הקדם צבאיות, באתר וואלה, 19 באוקטובר 2022
ארגון אלמנות ויתומי צה"ל

| --- | --- |


 פעילות:  סיוע לאלמנות ויתומי חללי כוחות הביטחון
 התאגדות:  עמותה
 מדינה:  ישראל ישראל
 מטה הארגון:  פתח תקווה
 יושב ראש:  תמי שלח
 מנכ"ל:  שלומי נחומסון
 אנשי מפתח:  נשיא חוג הידידים - יוסי כהן
 תקופת הפעילות:  1991–הווה (כ־34 שנים)
 נוצר מתוך:  ארגון יד לבנים
 https://www.idfwo.org/
 
ארגון אלמנות ויתומי צה"ל ע"ר, הוא ארגון וולונטרי יציג על פי חוק. הארגון הוקם בשנת 1991, והוא הארגון הבלעדי המייצג את האלמנות והיתומים אשר בני זוגן או אביהם נהרג בעת שירותו הצבאי או הביטחוני מאז מלחמת העצמאות ועד היום. מטרתו של הארגון לקדם, לשקם ולהעניק בית חם ואוזן קשבת לאלמנות וליתומי חללי צה"ל וכוחות הביטחון.
היסטוריה

הארגון הוקם בשנת 1991, לאחר שמייסדיו, פרשו מארגון "יד לבנים", על מנת לדאוג לייצוג הולם לצרכים הייחודיים של אלמנות ויתומי צה"ל וכוחות הביטחון. בשנת 2009, הביאו מאמצי הארגון לשינוי החקיקה על פיה אלמנת צה"ל שנישאה מחדש איננה עוד מוכרת כאלמנת צה"ל על ידי מוסדות המדינה, תיקון שהביא להכרתן מחדש של אלמנות צה"ל רבות.
פעילות הארגון

על מנת לסייע לאלמנות וליתומי צה"ל מקיים הארגון מספר מפעלים:
חלוקת מלגות ליתומים לרכישת השכלה אקדמית ומקצועית.
ארגון מחנות קיץ ליתומים בארצות הברית.
מערך מחנות 'עוצמה' ליתומי צה"ל בגילאי 6–18.
חגיגת בר מצווה ובת מצווה הכוללת אירוח בבית הנשיא, ביקור בכותל ועוד.
שי ליתומים הבאים בברית נישואים.
טקס הצדעה למתגייסים.
סיוע בבעיות רפואיות מורכבות.
סיוע במצוקה כלכלית.
תמיכה נפשית.
סבסוד נופש בבתי מלון
טיולים חד-יומיים.
פעולות הנצחה לחללים.
מבנה הארגון

לארגון יש אספה כללית המונה 50 חברות וחברים הנבחרים אחת ל-4 שנים. האספה הכללית בוחרת את חברי הוועד המנהל המונה 7 חברות אשר בראשו עומדת יו"ר הארגון.
המוסד המנהל את ענייני הארגון הוא הוועד המנהל, והוא עוסק בין היתר בבחינת בעיותיהם של האלמנות והיתומים, מגיש למשרד הביטחון הצעות לשיפורים בתקנות הקיימות ופועל בממשלה ובכנסת ליזום חקיקה בנושאים שונים הקשורים לקידום מצבם של האלמנות והיתומים.
לארגון סניפים בכל רחבי ישראל הממוקמים בסניפי "יד לבנים". לכל סניף יש ועד מנהל ובו נציג של ארגון אלמנות ויתומי צה"ל, שתפקידו לדאוג לרווחת הפרט של חברי הארגון המתגוררים באותה רשות מקומית.
בחודש יוני 2023, ראש המוסד לשעבר יוסי כהן מונה לנשיא חוג הידידים של ארגון אלמנות ויתומי צה"ל.
ראו גם

הנצחת חללי מערכות ישראל
הערות שוליים

↑  התפקיד החדש של יוסי כהן: ראש המוסד לשעבר יעמוד בראש חוג הידידים של ארגון אלמנות ויתומי צה"ל, באתר ‏מאקו‏, 21 ביוני 2023
אמב"י

| --- | --- |

 מדינה:  ישראל ישראל
 משרד ראשי:  מבשרת ציון
 מטה הארגון:  חולון
 מייסדים:  בני רביד
 נשיא:  בני רביד
 יושב ראש:  ירון קפלן
 מנכ"ל:  עמרי ליפצין
 תקופת הפעילות:  1999–הווה (כ־26 שנים)
 ambi.org.il
 
הסמליל הקודם של העמותה
אמב"י – ארגון האנשים שמגמגמים בישראל היא עמותה שהוקמה בשנת 1999 (שמה הרשמי הוא "אמב"י - ארגון מגמגמים בישראל"), שמטרתה קידום ענייניהם של האנשים שמגמגמים ומשפחותיהם מחד והעלאת המודעות לגמגום בציבור הרחב מגיסא. העמותה פועלת לטובת הסברה והפצה של מידע וידע אודות הגמגום, מפעילה קבוצות לעזרה עצמית ומקדמת הרצאות וסדנאות לאנשים שמגמגמים. בנוסף, העמותה מארגנת כנסים ופגישות עבור אנשים שמגמגמים, אנשי מקצוע ומטפלים בתחום ולכל המתעניין.
אמב"י חבר מן המניין בארגון האנשים שמגמגמים הבינלאומי (International Stuttering Association – ISA).