stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ז'אן אנרי דינאן
הקרב על סולפרינו

לסולפרינו הגיע דינאן בערב 24 ביוני 1859, אחרי הקרב הקשה שהתחולל שם. הוא הזדעזע לראות כ-38,000 פצועים, גוססים וגופות מתים נטושים עדיין בשדה הקרב כשלא נעשה כמעט שום מאמץ להגיש להם עזרה. דינאן גייס את האוכלוסייה המקומית, בעיקר נשים ונערות, להגשת עזרה לחיילים הפצועים והחולים. הוא ארגן רכישת ציוד רפואי והקים כעין "בית חולים שדה", חרף מחסור קשה בחומרים ואספקה. הוא שיכנע את האוכלוסייה המקומית לחוש לעזרת הפצועים בלי קשר לאיזה צד השתייכו, בסיסמה "כולם אחים". הוא גם הצליח לגרום לשחרורם של רופאים אוסטרים שנשבו על ידי הצרפתים והבריטים.
הצלב האדום

בשובו לז'נבה ביולי כתב דינאן את ספרו "Un Souvenir de Solferino" (זכרונות מסולפרינו), שראה אור ב-1862, בו תיאר את הקרב ואת חוויותיו וזכרונותיו הקשים משם. הוא הגה את רעיון הצורך בארגון נייטרלי שיעניק טיפול רפואי לחיילים פצועים משני הצדדים הלוחמים. הוא שלח עותקים מספרו לאישים פוליטיים ואנשי צבא בולטים באירופה ופתח במסע ברחבי היבשת להפצת רעיונותיו. הספר התקבל באופן חיובי, ונשיא האגודה לרווחה ציבורית בז'נבה, גוסטב מויניה, הפך את הספר לנושא הדיון המרכזי כשנועדו בבפברואר 1863.
במפגשם נדונו המלצותיו של דינאן והוחלט להקים ועדה בת חמישה חברים לבדיקת אפשרות ליישום המלצותיו, כשדינאן מונה כחבר בוועדה. חברי הוועדה האחרים היו מוניה, הגנרל הצבאי השווצרי אנרי דופור והרופאים לואי אפייה ותיאדור מונואר. פגישתם הראשונה התקיימה ב-17 בפברואר 1863, והיא נחשבת היום כתאריך הקמת הוועד הבינלאומי של הצלב האדום.
המשך חייו ומותו

עם הזמן כשלו עסקיו של דינאן באלג'יר, בין היתר כיוון שהקדיש את מרבית זמנו לקידום רעיונותיו ההומניטריים. מצבו הכלכלי הורע עד שב-17 באוגוסט 1868 נקבע בבית הדין למסחר בז'נבה שעליו להכריז על פשיטת רגל. בהמשך התדרדר דינאן לעוני ורק ב-1887, בעודו חי בלונדון, החל לקבל קיצבה חודשית מקרובי משפחה רחוקים ומצבו הכלכלי השתפר. ביולי אותה שנה עבר דינאן לגור בעיירה היידן בשווייץ עד סוף חייו. ב-30 באפריל 1892 עבר לגור בבית הבראה של בית החולים בניהול הרופא הרמן אלתר. (הבניין משמש כיום כמוזיאון אנרי דינאן). ב-1901 הוא זכה בפרס נובל לשלום בחלוקת הפרס הראשונה ביחד עם המדינאי הצרפתי פרדריק פאסי. הוא נפטר ב-30 באוקטובר 1910 בבית האבות בהיידן, לאחר שסבל בשנותיו האחרונות מדיכאון ופרנויה.
דו"ח שטרופ

עמוד השער של דו"ח שטרופ עם חותמות בית הדין הבינלאומי בנירנברג.
דו"ח שטרופ הוא מסמך רשמי בן 75 עמודים שנכתב בחודש מאי 1943 בידי יירגן שטרופ, מפקד כוחות הוואפן אס אס אשר חיסלו את גטו ורשה. דו"ח שטרופ מתעד את דיכוי המרד בגטו ורשה ואת שלבי הלחימה בגטו באביב 1943, וכותרתו בגרמנית: "Es gibt keinen jüdischen Wohnbezirk in Warschau mehr" (הרובע היהודי בוורשה איננו עוד).
הדו"ח הוזמן על ידי פרידריך וילהלם קריגר, שכיהן כמפקד האס אס והמשטרה של הממשל הכללי בפולין. בדיווחו מסכם שטרופ את פעילות האס אס בגטו ורשה בסדרה של דיווחים יומיים שנשלחו להימלר וקריגר הממונים עליו. כמו כן מכיל הדו"ח סדרה של כחמישים תמונות שצולמו בגטו על ידי אנשי האס אס.
עותק מדו"ח שטרופ נתפס לאחר המלחמה ושימש כראיה בבית הדין הבינלאומי לפשעי מלחמה בנירנברג. שטרופ עצמו נידון למוות במהלך משפטי דכאו ב-1947, ומאוחר יותר הוצא להורג בפולין.
ראו גם

משפטי דכאו
משפטי נירנברג
תמונת הילד היהודי מגטו ורשה
תמונת לוחמות החלוץ שנתפסו בגטו ורשה
הערות שוליים

↑  ארז רביב, ‏שניות בודדות: התיעוד המוסרט היחיד ממרד גטו ורשה, באתר דבר העובדים בארץ ישראל, 23 באפריל 2017
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NARA: 6003996  NLA: 36217705  VIAF: 178614288   WorldCat (עם VIAF): 178614288
נסאו (אוניית מערכה, 1908)

| --- | --- |
אוניית הצי הגרמני הקיסרי "נסאו"
אוניית הצי הגרמני הקיסרי "נסאו"
 תיאור כללי
 סוג אונייה:  אוניית מערכה
 צי:  הצי הקיסרי הגרמני
 דגל הצי:  הצי הגרמני הקיסרי
 סדרה:  נסאו
 ציוני דרך עיקריים
 מספנה:  Kaiserliche Werft Wilhelmshaven 
 תחילת הבנייה:  22 ביולי 1907
 הושקה:  7 במרץ 1908
 תקופת הפעילות:  1 באוקטובר 1909 – 16 בדצמבר 1918 (9 שנים)
 אחריתה:  נגרטה ב-1920
 מלחמות וקרבות:  מלחמת העולם הראשונה 
 מידות
 הֶדְחֶק:  18,873 טון (סטנדרט), 21,000 טון (בתפוסה מלאה)
 אורך:  146.1 מטר
 רוחב:  26.9 מטר
 שוקע:  8.76 מטר
 נתונים טכניים
 מהירות:  20 קשרים
 גודל הצוות:  1,008 קצינים ומלחים
 טווח שיוט:  15,400 ק"מ במהירות 12 קשר
 הנעה:  12 דוודים המזינים מנועי קיטור בהספק 22,000 כוחות סוס
 צורת הנעה:  מנועי קיטור
 כמות הדלק:  2,700 טון פחם, 160 טון דלק
 אמצעי לחימה
 שריון:  חגורת שריון 300 מ"מ   צריחי תותחים 280 מ"מ   מגדל הניווט 400 מ"מ   ברבטות 160 מ"מ   מחיצות טורפדו 30 מ"מ
 חימוש:  12 תותחים בקוטר 11 אינץ' (280 מ"מ)   12 תותחים בקוטר 5.9 אינץ' (150 מ"מ)   16 תותחים 3.5 אינץ' (88 מ"מ)   6 צינורות טורפדו 17.7 אינץ' (450 מ"מ)
 
נסאו (בגרמנית: SMS Nassau) הייתה אוניית המערכה דרדנוט הראשונה שנבנתה עבור הצי הקיסרי הגרמני, בתגובה להשקת אוניית המערכה הבריטית אה"מ דרדנוט. נסאו הונחה ב-22 ביולי 1907 ב-Kaiserliche Werft בווילהלמסהאפן, והושקה פחות משנה לאחר מכן ב-7 במרץ 1908, כ-25 חודשים אחרי דרדנוט. היא הייתה האונייה המובילה בסדרה שלה שכללה ארבע אוניות מערכה, נסאו, פוזן, ריינלנד ווסטפאלן.
נסאו שירתה בים הצפוני בתחילת מלחמת העולם הראשונה, בפלגה השנייה של שייטת אוניות המערכה I של צי הים הפתוח הגרמני. באוגוסט 1915, היא נכנסה לים הבלטי והשתתפה בקרב על מפרץ ריגה, שם היא לחמה באוניית המערכה הרוסית סלאבה. לאחר חזרתה לים הצפוני, נסאו ואחיותיה השתתפו בקרב יוטלנד ב-31 במאי –1 ביוני 1916. במהלך הקרב, נסאו התנגשה עם המשחתת הבריטית אה"מ ספיטפייר. נסאו ספגה בסך הכל 11 הרוגים ו-16 נפצעו במהלך הקרב.
לאחר מלחמת העולם הראשונה, עיקר צי הים הפתוח נכלא בסקפה פלו. מכיוון שהם היו הדרדנוטים הגרמניות הישנות ביותר, אוניות הסדרה נסאו הורשו להישאר בנמלים גרמניים. לאחר הטבעת הצי הגרמני, נסאו ושלוש אחיותיה נכנעו למדינות ההסכמה המנצחות כתחליף לאוניות שהוטבעו. נסאו נמסרה ליפן באפריל 1920. ללא שימוש באונייה, יפן מכרה אותה לחברת פירוק בריטית אשר גרטה אותה לאחר מכן בדורדרכט, הולנד.
תיאור

עבודת התכנון על סדרת נסאו החלה בסוף 1903 בהקשר של מרוץ החימוש הימי האנגלו-גרמני; באותו זמן, אוניות מערכה של ציים זרים החלו לשאת סוללות משניות כבדות יותר ויותר, כולל אוניות איטלקיות ואמריקאיות עם תותחי 20.3 ס"מ (8 אינץ') ואוניות בריטיות עם תותחי 23.4 ס"מ (9.2 אינץ'), ועלו על אוניות המערכה הגרמניות הקודמות מסדרת דויטשלנד עם תותחי ה-17 ס"מ (6.7 אינץ') שלהן של החימוש המשני. מתכננים גרמנים שקלו בתחילה ספינות מצוידות בתותחי 21 ס"מ (8.3 אינץ') לסוללה המשנית, אך דיווחים שגויים בתחילת 1904 כי אוניות המערכה מסדרת לורד נלסון יהיו מצוידות בסוללה משנית של תותחי 25.4 ס"מ (10 אינץ') הניעו אותם לשקול אונייה חזקה עוד יותר חמושה חימוש תותחים גדולים המורכב משמונה תותחי 28 ס"מ (11 אינץ'). במהלך השנתיים הבאות, העיצוב שוכלל לכלי שיט גדול יותר עם שנים עשר תותחים, עד אז השיקה בריטניה את אוניית המערכה המהפכנית אה"מ דרדנוט.
אורכה של נסאו היה 146.1 מ' (479 רגל), רוחב 26.9 מ' (88 רגל 3.1 אינץ'), והיה לה שוקע של 8.9 מ' (29 רגל 2.4 אינץ'). הדחק האונייה היה 18,873 טון (18,575 טון ארוך) בתפוסה סטנדרטית, ו-20,535 טון (20,211 טון ארוך) במעמס מלא. באונייה היו צוות של 40 קצינים ו-968 מלחים. נסאו שמרה על מנועי קיטור תלת דרגתיים עם 12 דוודים על בסיס פחם במקום מנועי טורבינה מתקדמים יותר. מערכת ההנעה שלה דורגה ב-28,000 כוחות סוס (20,594 קילוואט) והיא סיפקה מהירות מרבית של 20 קשרים (37 קמ"ש). היה לה טווח שיוט של 8,300 מיילים ימיים (15,400 ק"מ) במהירות של 12 קשרים (22 קמ"ש). סוג זה של מכונות נבחר הן לבקשת אדמירל אלפרד פון טירפיץ והן לבקשת מחלקת הבנייה של הצי; האחרון קבע ב-1905 כי "השימוש בטורבינות בספינות מלחמה כבדות אינו מומלץ". החלטה זו התבססה אך ורק על עלות: באותה תקופה, פארסונס החזיקה במונופול על טורבינות קיטור ודרשה עמלת תמלוגים של מיליון גולדמרק עבור כל מנוע טורבינה. חברות גרמניות לא היו מוכנות להתחיל בייצור של טורבינות בקנה מידה גדול עד 1910.
פוזן נשאה סוללה ראשית של 12 תותחי SK L/45 בקוטר 28 ס"מ (11 אינץ') בתצורה משושה יוצאת דופן. החימוש המשני שלה כלל 12 תותחי 15 ס"מ (5.9 אינץ') SK L/45 ו-16 תותחי 8.8 ס"מ (3.5 אינץ') SK L/45, שכולם היו מותקנים בקזמטים. האונייה הייתה חמושה גם בשישה צינורות טורפדו שקועים בקוטר 45 ס"מ (17.7 אינץ'). צינור אחד הורכב בחרטום, צינור אחר בירכתיים, ושניים בכל צד רוחב, בשני קצותיו של מחיצת הטורפדו. חגורת השריון של האונייה הייה בעובי של 300 מ"מ (11.8 אינץ') במצודה המרכזית, והסיפון המשוריין היה בעובי 80 מ"מ (3.1 אינץ'). לצריחי הסוללה הראשיים היו דפנות בעובי של 280 מ"מ (11 אינץ'), ומגדל הניווט היה מוגן בציפוי שריון של 400 מ"מ (15.7 אינץ').
היסטוריית שירות

נסאו הוזמנה תחת השם הזמני ארזאץ באיירן, כתחליף לבאיירן הישנה מסדרת זקסן. היא הונחה ב-22 ביולי 1907 ב-Kaiserliche Werft בווילהלמסהאפן, בבנייה מספר 30. עבודות הבנייה התנהלו בחשאיות מוחלטת; על מחלקות חיילים הוטל לשמור על המספנה עצמה, וכן על קבלנים שסיפקו חומרי בניין, כמו קרופ. הספינה הושקה ב-7 במרץ 1908; היא הוטבלה על ידי הילדה, נסיכת נסאו, ובטקס השתתפו הקייזר וילהלם השני והנסיך היינריך מהולנד, שייצג את בית אורנז'-נסאו של אשתו.
עבודות ההתארגנות התעכבו משמעותית כאשר עובד המספנה הסיר בטעות לוחית שסתום מצינור גדול, מה שאפשר לכמות משמעותית של מים להציף את האונייה. לאונייה לא הותקנו מחיצות אטומות למים, ולכן המים התפשטו בכל הספינה וגרמו לה לנטות שמאלה ולשקוע 1.6 מטרים (5 רגל 3 אינץ') לתחתית המזח. היה צורך לשאוב את האונייה, ליבש ולנקות אותה, מה שהתברר כמשימה מפרכת. האונייה הושלמה עד סוף ספטמבר 1909. היא נכנסה לשירות בצי הים הפתוח ב-1 באוקטובר 1909, והניסויים החלו מיד. הבנייה של אה"מ דרדנוט, האונייה שדרבנה את הבנייה של נסאו, הושקה 25 חודשים לפני נסאו, ב-2 בפברואר 1906.
ב-16 באוקטובר 1909, נסאו ואחותה וסטפאלן השתתפו בטקס לפתיחת הכניסה השלישית החדשה במספנת הצי וילהלמסהאפן. הם השתתפו בתמרונים השנתיים של צי הים הפתוח בפברואר 1910 כשהם עדיין בניסויים. נסאו סיימה את הניסויים שלה ב-3 במאי והצטרפה לשייטת אוניות המערכה הראשונה שהוקמה לאחרונה של צי הים הפתוח. במהלך ארבע השנים הבאות השתתפה האונייה בסדרה הרגילה של תמרוני השייטת והצי והפלגות אימונים. היוצא מן הכלל היחיד היה שיוט האימונים בקיץ לשנת 1912, כאשר, עקב משבר אגאדיר, השיט עבר רק לאזור הבלטי. ב-14 ביולי 1914 החל שייט הקיץ השנתי לנורווגיה. איום המלחמה גרם לקייזר וילהלם השני לבטל את השייט לאחר שבועיים, ועד סוף יולי הצי חזר לנמל. מלחמה בין אוסטרו-הונגריה לסרביה פרצה ב-28 ביולי, ובתוך שבוע הצטרפו כל המעצמות האירופיות הגדולות לסכסוך.
היסטוריית שירות > מלחמת העולם הראשונה

בחצות הלילה ב-4 באוגוסט הכריזה בריטניה מלחמה על גרמניה. נסאו ושאר הצי ביצעו מספר גיחות לים הצפוני כדי לתמוך בסיירות המערכה של קבוצת הסיור ה-I של קונטר-אדמירל פרנץ פון היפר. סיירות המערכה פשטו על ערי חוף בריטיות בניסיון לפתות חלקים מהצי הגדול ולהשמיד אותם בנפרד על ידי צי הים הפתוח. המבצע הראשון מסוג זה היה הפשיטה על סקרבורו, הרטליפול וויטבי ב-15–16 בדצמבר 1914. בערב 15 בדצמבר, צי הקרב הגרמני של 12 דרדנוטים - כולל פוזן ושלוש אחיותיה - ושמונה פרה-דרדנוטים הגיעו לטווח של 10 מיל ימי (19 קילומטרים; 12 מיל) משייטת מבודדת של שש אוניות מערכה בריטיות. התכתשויות בין מסכי המשחתות היריבות בחושך שכנעו את מפקד הצי הגרמני, אדמירל פרידריך פון אינגנול, כי הוא ניצב מול הצי הגדול, הפרוס כעת במערך הקרב שלו. בהוראת הקייזר וילהלם השני להימנע מסיכון הצי שלא לצורך, פון אינגנול הפסיק את הקרב והפנה את צי הקרב חזרה לכיוון גרמניה.
היסטוריית שירות > מלחמת העולם הראשונה > קרב מפרץ ריגה

באוגוסט 1915, יחידה מיוחדת מהצי הגרמני ניסתה לטהר את מפרץ ריגה שהיה בשליטה רוסית כדי לסייע לצבא הגרמני, שתכנן הסתערות על ריגה. לשם כך התכוונו המתכננים הגרמנים להרחיק או להשמיד את כוחות הצי הרוסי במפרץ, שכללו את אוניית המערכה פרה-דרדנוט סלאבה וכמה סירות תותחים ומשחתות קטנות יותר. צי הקרב הגרמני לווה בכמה ספינות לוחמת מוקשים. על ספינות אלו הוטלה המשימה לפנות שדות מוקשים רוסיים ולהניח שורה של שדות מוקשים משלהן בכניסה הצפונית למפרץ, כדי למנוע מהתגבורת של הצי הרוסי להגיע לאזור. השייטת הגרמנית שנאספה כללה את נסאו ושלוש האוניות האחיות שלה, ארבע אוניות המערכה מסדרת הלגולנד, סיירות המערכה פון דר טאן, מולטקה, זיידליץ, וכמה דרדנוטים, שפעלו בפיקודו של ויצה-אדמירל פרנץ פון היפר. שמונה אוניות המערכה היו אמורות לספק מחסה לכוחות הלוחמים במשט הרוסי. הניסיון הראשון ב-8 באוגוסט לא צלח, כיוון שלקח יותר מדי זמן לפנות את שדות המוקשים הרוסיים כדי לאפשר למקשת דויטשלנד להטיל שדה מוקשים משלה.
ב-16 באוגוסט, נסאו ופוזן הובילו ניסיון שני לפרוץ את ההגנות של המפרץ. שתי הדרדנוטים לוו ב-4 סיירות קלות ו-31 סירות טורפדו. ביום הראשון לתקיפה הגרמנים פרצו את הכוחות הרוסיים, אך שתי כלי שיט גרמניים קלים - שולת המוקשים T46 והמשחתת V99 - הוטבעו. נסאו ופוזן ירו על זוג סירות תותחים רוסיות, סיבוץ' וקורייץ. סיבוץ' הוטבעה באותו יום וקורייץ ניזוקה קשות; הספינה הצליחה לצלוע, אך צוותה נאלץ להטביע אותה למחרת. ב-17, נסאו ופוזן היו מעורבות בחילופי אש עם סלאבה בטווח ארוך; הם קלעו שלוש פגיעות על הספינה הרוסית ואילצו אותה לחזור לנמל. עד 19 באוגוסט, שדות המוקשים הרוסיים טוהרו והצי נכנס למפרץ. דיווחים על צוללות של בעלות הברית באזור הניעו את הגרמנים לבטל את המבצע למחרת. האדמירל היפר ציין מאוחר יותר, "להחזיק ספינות יקרות ערך במשך זמן רב באזור מצומצם שבו צוללות אויב היו פעילות יותר ויותר, עם הסיכון המקביל של נזק ואובדן, היה להתמכר להימור ללא כל פרופורציה ליתרון שניתן להפיק מכיבוש המפרץ לפני כיבוש ריגה מהצד היבשתי". למעשה, סיירת המערכה מולטקה טורפדה באותו בוקר.
היסטוריית שירות > מלחמת העולם הראשונה > פעולות מאוחרות יותר

גיחת צי נוספת התרחשה ב-18–22 באוגוסט, שבמהלכו סיירות המערכה של קבוצת הסיור I היו אמורים להפגיז את עיירת החוף סנדרלנד בניסיון למשוך ולהשמיד את סיירות המערכה של ביטי. מכיוון שרק שתיים מתוך ארבעת סיירות המערכה הגרמניות עדיין היו במצב קרבי, הוקצו שלושה דרדנוטים לקבוצת הסיור עבור המבצע: מארקגראף, גרוסר קורפירסט ובאיירן שהצטרפה לצי לאחרונה. צי הים הפתוח, כולל נסאו, הפליג מאחור וסיפק חיפוי. בשעה 06:00 ב-19 באוגוסט, וסטפאלן טורפדה על ידי הצוללת הבריטית אה"מ E23‏ 55 מיילים ימיים (102 ק"מ) מצפון לטרשלינג; האונייה נותרה צפה ונותקה כדי לחזור לנמל. הבריטים היו מודעים לתוכניות הגרמניות ושלחו את הצי הגדול כדי לפגוש אותם. עד השעה 14:35, אדמירל שר הוזהר מפני התקרבותו של הצי הגדול, ומאחר שלא היה מוכן להיכנס לקרב מול כל הצי הגדול רק אחד-עשר שבועות לאחר הקרב ביוטלנד, הפך את כוחותיו ונסוג לנמלים גרמניים.
גיחה נוספת לים הצפוני התבצעה ב-19–20 באוקטובר. ב-21 בדצמבר, נסאו עלתה על שרטון בפתח האלבה. היא הצליחה להשתחרר, ותיקונים בוצעו בהמבורג במספנת רייהרשטייג עד ל-1 בפברואר 1917. הספינה הייתה חלק מהכוח שיצא לנורווגיה כדי ליירט שיירה בריטית בליווי כבד ב-23–25 באפריל, אם כי המבצע בוטל כאשר סיירת המערכה מולטקה סבלה מנזק מכני ונאלצה להיגרר בחזרה לנמל. אוסטפריזלנד, תירינגן ונסאו אוחדו ליחידה מיוחדת למבצע שלוסשטיין, כיבוש מתוכנן של סנקט פטרבורג. ב-8 באוגוסט העלתה נסאו 250 חיילים בווילהלמסהאפן והפליגה איתם לאזור הבלטי. שלוש האוניות הגיעו לאזור הבלטי ב-10 באוגוסט, אך המבצע נדחה ולבסוף בוטל. היחידה המיוחדת פורקה ב-21 באוגוסט ואוניות המערכה חזרו לווילהלמסהאפן ב-23.
נסאו ושלוש אחיותיה היו אמורות להשתתף במבצע הצי האחרון של המלחמה, שתוכנן ל-30 באוקטובר. המבצע נועד להסב נזק רב ככל האפשר לצי הבריטי, על מנת לשמור על עמדת מיקוח טובה יותר לגרמניה, תהיה העלות של הצי אשר תהיה. מלחים עייפים במלחמה ערכו מרד, מה שהוביל לביטול המבצע. בניסיון לדכא את התפשטות רגשות המרד, אדמירל היפר הורה לפזר את הצי. נסאו ושאר האוניות של שייטת אוניות המערכה הראשונה נשלחו אל שפך היאדה ב-3 בנובמבר, ולאחר מכן הוחזרו לווילהלמסהאפן ב-6 בנובמבר.
היסטוריית שירות > מלחמת העולם הראשונה > גורל

לאחר קריסת הקיסרות הגרמנית בנובמבר 1918, חלק ניכר מצי הים הפתוח נכלא בסקפה פלו. נסאו ושלוש אחיותיה לא היו בין האוניות שנרשמו למעצר, ולכן הן נשארו בנמלים גרמניים. בתקופה זו, מנובמבר עד דצמבר, שימש הרמן באואר כמפקד האונייה. ב-21 ביוני 1919, קונטר-אדמירל לודוויג פון רויטר, בהתרשמות מוטעית כי שביתת הנשק תפוג בצהריים באותו יום, הורה להטביע את ספינותיו כדי למנוע את תפיסתן על ידי הבריטים. כתוצאה מכך, ארבעת אוניות המערכה מסדרת נסאו נמסרו למדינות ההסכמה השונות כתחליף לאוניות שהוטבעו. נסאו הוענקה ליפן ב-7 באפריל 1920, אם כי ליפנים לא היה צורך באונייה. לכן, הם מכרו אותה ביוני 1920 לגורטי ספינות בריטים, שגרטו את האונייה בדורדרכט.
תרשים של אוניות המערכה מסדרת נסאו המציגה את מיקום הסוללה הראשית
נסאו ושאר טייסת הקרב הראשון בקיל לפני המלחמה
מפות המציגות את התמרונים של הצי הבריטי (כחול) והגרמני (אדום) ב-31 במאי – 1 ביוני 1916
נזק לאה"מ ספיטפייר לאחר שנפגעה על ידי נסאו
ציור זיהוי שהוכן על ידי הצי המלכותי, עם הסוללה הראשית של נסאו הראשית פונה ימינה
פוג'יין (נושאת מטוסים)

| --- | --- |

 תיאור כללי
 סוג אונייה:  נושאת מטוסים 
 צי:  חיל הים של צבא השחרור העממי 
 ציוני דרך עיקריים
 מספנה:  Jiangnan Shipyard 
 מידות
 רוחב:  76 מ' 
 שוקע:  11 מ' 
 
פוג'יין (בסינית: 福建舰; בפיניין: Fújiàn Jiàn) הנקראת על שם מחוז פוג'יין, היא נושאת מטוסים, השלישית של תוכנית נושאות המטוסים הסינית והראשונה בדרגת Type 003 (או NATO/ OSD Fujian-class CV). היא הראשונה שתוכננה בסין במקור, והראשון שלו המסוגלת לאפשר המראה באמצעות מעוט (CATOBAR) נושאות מטוסים סיניים קודמות השתמשו ב"מקפצות-סקי" (STOBAR).
פוג'יין נבנתה על ידי מספנות ג'יאנגנאן עבור חיל הים של סין (PLAN), הושקה ב-17 ביוני 2022, והחלה בניסויים ימיים במאי 2024. בשנת 2019, האנליסט רוברט פארלי האמין שפוג'יין תהיה "נושאת המטוסים הגדולה והמתקדמת ביותר שנבנתה אי פעם מחוץ לארצות הברית".
פוג'יין במספנת ג'יאנגנאן 2022
תכנון ועיצוב

אורך הספינה מוערך בכ-316 מטרים ו-76 מטר רוחב, ובעלת הֶדְחֵק עומס מלא של 80,000 עד 85,000 טון.
הגודל הושווה לנושאת המטוסים של חיל הים האמריקני קיטי הוק.
לסיפון הטיסה שלושה מָעוֹטים אלקטרומגנטיים (Electromagnetic catapult) ואזור נחיתה זוויתי עם כבל עצירה.
לפי ההערכות, הכנף האווירית פוג'יין כוללת לפחות 40 מטוסים בעלי כנף קבועה ו-12 מסוקים. דגמי המטוסים הצפויים כוללים גרסאות של מטוס הקרב שניאנג J-15, מטוס הקרב שניאנג FC-31 ומטוס ה־Xian KJ-600 מטוס שליטה ובקרה (AEW&C).
פוג'יין מונעת על ידי טורבינות קיטור קונבנציונליות ומנועי דיזל. לדברי הפרשן הצבאי הסיני סונג ז'ונגפינג, לספינה יש מערכת חשמל משולבת (IPS).
הערות שוליים

↑  "China". www.oni.navy.mil. נבדק ב-17 בדצמבר 2022. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  Rahmat, Ridzwan (16 במאי 2024). "Special Report: China gears up third carrier for more enduring operations despite flight deck flaw". Janes. נבדק ב-25 במאי 2024. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Farley, Robert (10 במאי 2019). "The Significance of China's Second Indigenous Aircraft Carrier". The Diplomat. נבדק ב-7 ביוני 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  "How Advanced Is China's Third Aircraft Carrier?", Center for Strategic and International Studies, נבדק ב-25 במאי 2024 {{citation}}:  (עזרה)
↑  Funaiole, Matthew P.; Jr, Joseph S. Bermudez; Hart, Brian (15 ביוני 2021). "China's Third Aircraft Carrier Takes Shape". {{cite journal}}:  (עזרה); Cite journal requires |journal= (עזרה)
↑  Chen, Frank (28 במאי 2019). "Third PLA carrier could be China's Kitty Hawk". Asia Times. נבדק ב-7 ביוני 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "福建艦象徵國產航母實現跨越式發展". 香港文匯報. 18 ביוני 2022. נבדק ב-21 ביוני 2022. {{cite web}}:  (עזרה)
דנובה

| --- | --- |
גשר מריה-ואלריה על הדנובה המחבר בין הונגריה ובין סלובקיה
גשר מריה-ואלריה על הדנובה המחבר בין הונגריה ובין סלובקיה
 מידע כללי
 אורך:  2,852 ק"מ
 ספיקה ממוצעת:  6,700 מ"ק לשנייה
 אגן ניקוז:  795,686 קמ"ר
 מוצא:  בריגאך ({"type":"Feature","geometry":{"type":"Point","coordinates":[8.280833,48.106667]}}), ברג ({"type":"Feature","geometry":{"type":"Point","coordinates":[8.155,48.095556]}}) 
 גובה מוצא הנהר:  925 מטרים
 יובלים:  יובלי הדנובה
 שפך:  הים השחור ({"type":"Feature","geometry":{"type":"Point","coordinates":[29.761389,45.2175]}}) 
 מדינות באגן הניקוז:  רומניה רומניה (29% מהאגן) הונגריה הונגריה (11.6%) סרביה סרביה (10.2%) אוסטריה אוסטריה (10%) גרמניה גרמניה (7%) בולגריה בולגריה (5.9%) סלובקיה סלובקיה (5.9%) בוסניה והרצגובינה בוסניה והרצגובינה (4.6%) קרואטיה קרואטיה (4.4%) אוקראינה אוקראינה (3.8%) צ'כיה צ'כיה (2.9%) סלובניה סלובניה (2%) מולדובה מולדובה (1.6%) מונטנגרו מונטנגרו (0.9%) שווייץ שווייץ (0.2%) איטליה איטליה פולין פולין אלבניה אלבניה מקדוניה הצפונית מקדוניה הצפונית
  
 למעלה: נהר הדנובה, מודגש, ויובליו  למטה: אגני הניקוז של יובלי הדנובה העיקריים לפי מדינות
 
מקום המפגש בין נחל הברג ונחל הבריגאך בקרבת העיירה דונאושינגן
דַנוּבָּה (בגרמנית: Donau; ברומנית: Dunăre; בהונגרית: Duna; בבולגרית: Дунав; בסרבו-קרואטית: Dunav; בסלובקית: Dunaj; באוקראינית: Дунай) הוא הנהר השני באורכו באירופה, אחרי נהר הוולגה. אורך הדנובה תלוי בקביעת נקודת המוצא – מהעיירה דונאושינגן, מקום המפגש בין נחל הברג ונחל הבריגאך האורך הוא 2,852 ק"מ וממוצא הברג האורך הוא 3,019 ק"מ. אורך הנהר וגם רוחבו הצטמצמו במהלך מאתיים השנים האחרונות כתוצאה מפעולות אנושיות.
נהר הדנובה הוא החלק המרכזי במערך של תעלות מים חפורות המאפשרות שיט רצוף מקונסטנצה שברומניה ועד רוטרדם שבהולנד תוך חציית אירופה.
אטימולוגיה

בכתבים היוונים הקדומים הנהר מכונה איסטרוס (Ἴστρος), היסטר, דאנאיסטר ובכתבים הלטיניים בשם דאנוביוס (Danuvius).
השם דאנוביוס הוא אחד ממספר שמות נהר אירופיים שמקורם במילה הפרוטו-הודו-אירופאית דאנו (da-nu), שמשמעה "נהר". שמות אחרים של נהרות באירופה, הנגזרים מאותו השורש, הם: נהר דווינה, נהר דון, נהר סוורסקי דונץ, נהר דנייפר, נהר דניסטר ונהר דונסה. בשפה הסנסקריטית ריגוודית, "דאנו" פירושו "נוזל" או "ירידה". באווסטית, פירוש המילה הוא "נהר".
במיתולוגיה יוונית איסטרוס הוא בנם של טתיס ושל אוקיינוס. משמו הרומי של הנהר נגזר גם השם דנוביוס (Danuvius), שמו של אל נהר הדנובה הרומי.
השמות האלה גרמו גם לאי הבנות – באגדה על הפלגת הארגונאוטים בחיפוש אחר גיזת הזהב מסופר שהם הפליגו מהים השחור במעלה ה"איסטרוס" וחזרו באמצעות נתיב אחר של הנהר אל הים התיכון. דיודורוס סיקולוס הבין כבר במאה הראשונה, שמדובר בטעות והעלה את ההשערה שהיה בלבול בין "איסטרוס" ובין חבל הארץ הקרוי איסטריה.
תיאור הנהר

הדנובה נובע באזור היער השחור בגרמניה ונשפך לים השחור דרך כמה זרועות העוברות בצורת דלתה בתחום רומניה ואוקראינה. הנהר עובר דרך 10 מדינות, כשהוא מתפצל ומתאחד שוב ושוב ובדרכו חוצה את ערי הבירה וינה, ברטיסלאבה, בודפשט ובלגרד. הדנובה הוא אחד מנתיבי המים הבינלאומיים החשובים ביותר. זהו הנהר היחיד הזורם ממרכז אירופה לים השחור, ועל כן הוא אחד האמצעים העיקריים לתעבורה של סחורות בין מרכז ומזרח אירופה.
הנהר יצר מעבר נוח, שעודד התיישבות על גדותיו. הנהר עובר בדרכו הרים, רמות ומישורים ומשקה שטח של 805,300 קילומטרים רבועים המהווים 8% משטח יבשת אירופה. שרשראות ההרים מחלקות את הנהר לשלושה מקטעים נבדלים, האזור האלפיני, האזור הפאנוני והאזור הקרפטי עד הים השחור. אורך המקטע האלפיני הוא בן 1,060 קילומטרים, מהמקורות ועד ברטיסלבה ומתאפיין בערוצים צרים ועמוקים וגדות תלולות. רוחב הדנובה עד אולם נע בין 20 ובין 100 מטרים; רוחבה מאולם עד וינה נע בין 100 ובין 350 מטרים ומהירות הזרימה נעה בין 1 ל-2.8 מטרים בשנייה. המקטע הפאנוני, באורך 725 קילומטרים, הוא מברטיסלבה ועד שערי הברזל והמקטע האחרון, הקרפטי, בן 1,075 קילומטרים, כולל את כל הדרך משערי הברזל ועד השפך בים השחור. קטע הנהר באזור גבול רומניה והונגריה נקרא קלחות הדנובה.
במקטע העליון הדנובה מקבל את מימיהם של יובלים אלפיניים, כשהשופע ביניהם הוא האין, שמגיע מהרי שווייץ לדנובה עם ספיקה של 810 מטרים מעוקבים בשנייה, ספיקה שעולה על תפוקת הדנובה עצמה, שתפוקתה כאן היא רק 660 מטרים מעוקבים בשנייה. מכאן הדנובה מקבל אופי של נהר ואחרי אולם העומק המינימלי מאפשר כבר שיט נהרות.
בברטיסלבה חודר הדנובה למישור ההונגרי הקטן וכאן מתפצל הנהר לשלוש זרועות, בצפון הדנובה הקטנה ובדרום מוסון הדנובה. בהמשך מתאחדות הזרועות בחזרה עם הדנובה. בין הזרוע הדרומית ובין הדנובה נוצר כך האי זיגטקוז ובין הזרוע הצפונית והדנובה נוצר אי השיפון הגדול. באזור זה הדנובה נעה במתינות, במהירות של 0.3 עד 1.1 מטר בשנייה. אחרי בודפשט הדנובה חודר למישור הפאנוני, שבו הוא קולט את מימיהם של יובלים גדולים ושופעים: דראווה, טיסה וסאווה.
מאז 1992 מחובר הדנובה לנהר המיין (נהר) דרך תעלת מיין–דנובה, ובכך מחבר את הים השחור למערב אירופה.
היובלים

במהלך דרכו מהמוצא ועד השפך בים השחור הדנובה פוגש וקולט את מימיהם של יותר מ-300 יובלים. בטבלה המוצגת, כאן, למטה, יפורטו היובלים שאורכם מעל 140 קילומטרים. הטבלה מוגשת לפי סדר היובלים מהמוצא ועד השפך.
| שם היובל | גדה | מרחק מהשפך (ק"מ) | אורך היובל (ק"מ) | ספיקה (מ"ק/שנייה) | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| אילר | ימין | 2587.9 | 147 | 71 |  |
| לך (נהר) | ימין | 2496.4 | 264 | 114 |  |
| אלטמול | שמאל | 2411.6 | 220 | 16 |  |
| נאב (נחל) | שמאל | 2385.3 | 165 | 50 |  |
| רגן | שמאל | 2379.2 | 169 | 40 |  |
| איזר (נהר בגרמניה) | ימין | 2281.7 | 295 | 175 |  |
| אין (נהר) | ימין | 2225.2 | 518 | 738 |  |
| טראון (נהר) | ימין | 2125 | 153 | 135 |  |
| אנס (נהר) | ימין | 2111.8 | 254 | 195 |  |
| קאמפ (נהר) | שמאל | 1985 | 153 | 9 |  |
| מוראבה | שמאל | 1880.3 | 358 | 109 |  |
| לייתה | ימין | 1830 | 180 | 10 |  |
| ראבה (נהר) | ימין | 1794 | 250 | 18 |  |
| ואה (נהר) | שמאל | 1765 | 403 | 152 |  |
| הרון | שמאל | 1716 | 298 | 55 |  |
| איפל | שמאל | 1708.2 | 233 | 21 |  |
| דראווה | ימין | 1382.5 | 749 | 670 |  |
| טיסה (נהר) | שמאל | 1214.5 | 1308 | 813 | הארוך ביותר |
| סאווה | ימין | 1170 | 945 | 1722 | השופע ביותר |
| טימיש | שמאל | 1150 | 359 | 47 |  |
| מוראבה הגדולה | ימין | 1104.5 | 185 | 255 |  |
| טימוק הגדול | ימין | 845.7 | 203 | 24 |  |
| ז'יו | שמאל | 691.6 | 331 | 94 |  |
| איסקר (נהר) | ימין | 637 | 368 | 54 |  |
| אולט (נהר) | שמאל | 600.6 | 737 | 90 |  |
| יאנטרה | ימין | 536.7 | 285 | 47 |  |
| ודאה | שמאל | 530 | 224 | 12 |  |
| ארג'ש (נהר) | שמאל | 432 | 327 | 73 |  |
| יאלומיצה | שמאל | 231.1 | 417 | 40 |  |
| סירט (נהר) | שמאל | 155.1 | 596 | 230 |  |
| פרוט (נהר) | שמאל | 134.1 | 953 | 110 |  |