stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פייר בלון

| --- | --- |

 לידה:  1517 סרנס-פוללטורט, צרפת 
 פטירה:  אפריל 1564 (בגיל 47 בערך) פריז, ממלכת צרפת 
 ענף מדעי:  ביולוגיה 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת האלה-ויטנברג 
 
תרשים של בלון המשווה בין שלד אדם לציפור, בספרו אודות ציפורים מ-1555
פייר בֶּלון (בצרפתית: Pierre Belon, ‏1517 - אפריל 1564) רופא, חוקר טבע ותייר צרפתי.
חייו

בלון נולד ב-1517 בסֶרָאן-פוּלְטוּרְט בקרבת לה מאן, צרפת. קיבל תואר דוקטור לרפואה לאחר לימודיו בפריז. בהמשך היה תלמידו של וולריוס קורדוס באוניברסיטת וויטנברג, ונסע איתו לגרמניה. כשחזר לצרפת קיבל את חסותו של פרנסואה דה טורנון, קרדינל ודיפלומט ידוע; הוא מימן את מסעו המדעי של בלון בשנים 1546-1549 לאזורים של יוון, טורקיה של היום, מצרים, חצי האי ערב וארץ ישראל. כשחזר פרסם בלון את ממצאיו, בליווי תרשימים שונים, בספרו "Observations", ב-1553. הוא פרסם מספר ספרים ידועים נוספים, בהם "L'Histoire de la nature des oyseaux", בו עסק בין השאר בהשוואת האנטומיה של ציפורים ובני אדם, ובכך היה לאחד המדענים הראשונים שעסקו באנטומיה השוואתית.
בלון היה דמות מוערכת אצל מלכי צרפת בתקופתו, אנרי השני ושארל התשיעי.
ב-1564 נרצח בלון במהלך סיור ערב שערך ביער בולון שבפריז.
ספריו

1551: Histoire naturelle des estranges poissons
1553: De aquatilibus ‏(קישור לגרסה מלאה של הספר)
1553: Les observations de plusieurs singularitez et choses memorables trouvées en Grèce, Asie, Judée, Egypte, Arabie et autres pays étrangèrs
1555: Observations (גרסה מחודשת לספרו הקודם)
1555: L'Histoire de la nature des oyseaux
פרידריך לאופהיימר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  26 ביולי 1890 בוכאו, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 פטירה:  17 בינואר 1965 (בגיל 74) ירושלים 
 מדינה:  גרמניה 
 השקפה דתית:  יהדות 
 בן או בת זוג:  Lotte Laupheimer 
 
פרידריך אליאס "פריץ" לאופהיימר (בגרמנית: Friedrich Elias "Fritz" Laupheimer; נולד ב-26 ביולי 1890 בבאד בוכאו; מת ב--17 בינואר 1965 בירושלים) היה כלכלן ורב גרמני. בין השנים 1932 עד 1939 היה רב מחוז בבאד אמס.
חייו

אביו היה הרב יונאס לאופהיימר. הוא למד משפטים בהיידלברג וסיים את לימודיו ב-1913 עם עבודת גמר. לאחר מכן עבד ככלכלן בבנק. בשנים 1928–1931 למד בבית המדרש לרבנים בברסלאו. לימודיו הקודמים ופעילותו המקצועית קיצרו את לימודי התאולוגיה משבע השנים הרגילות לשלוש שנים. לאחר לימודיו הגיע לבאד אמס, שם קיבל את משרת רב המחוז האורתודוקסי באס אמס-ויילבורג מלייזר ויינגרטן. הוא היה חבר בתנועת המזרחי, בנציגות הארצית של יהודי גרמניה ובאגודת רבני גרמניה.
בליל הבדולח הוכה ועבר התעללות. ב-1939 נכלא למחנה הריכוז דכאו. הוא חתם על הסכמת יציאה לעצמו ולמשפחתו - אשתו לוטה (נולדה ב -1902, בתה הצעירה של הנרייט פירת), וילדיו רפאל, חנניה ומרים  - והם עזבו כשיעדם היה ארץ ישראל. העזיבה התרחשה מיד לאחר שחרורו מדכאו. המשפחה הגיעה לארץ ישראל דרך הולנד וצרפת. בשנים 1940 עד 1961 היה לאופהיימר ראש בית האבות הכללי בירושלים.
פרסומים

Der strafrechtliche Schutz gegen geschlechtliche Infektion; 1913, Diss., Heidelberg, Berlin, 1913.
Auch veröffentlicht in der Bibliothek für soziale Medizin, Hygiene und Medizinstatistik und Grenzgebiete von Volkswirtschaft, Medizin und Technik, Band 9, Berlin, 1914.
Die außerpentateuchischen Quellen der Sabbatgesetze, einschließlich der Apokryphen und Pseudoepigraphen, verglichen mit der Halacha, JJLG 22, 1931/32, Seiten 161 bis 212.
Grabrede für Eva Putziger, gehalten am 6. September 1935 in Frankfurt a.M., Archiv des Jüdischen Museums Frankfurt/M.
תיעוד

CJA Berlin, 1, 75 C Ra 1 No. 18, fol.205.
ספרות

Joseph Walk (Hrsg.): Kurzbiographien zur Geschichte der Juden 1918–1945. Hrsg. vom Leo Baeck Institute, Jerusalem. Saur, München 1988, [[:de:Special:BookSources/3598104774|ISBN 3-598-10477-4]], S. 217.
Kisch, Breslauer Seminar, S. 425.
PK Hessen, S. 377ff.
הערות שוליים

↑  Julius Carlebach, Michael Brocke (Hrsg.): Die Rabbiner im Deutschen Reich 1871–1945. (= Biographisches Handbuch der Rabbiner 2). K. G. Saur, München 2009, ISBN 978-3-598-24874-0, Artikel 2334, Seite 366
1 2  Bad Ems (Rhein-Lahn-Kreis): Jüdische Geschichte / Synagoge, Alemannia Judaica
↑  Waltraud Becker-Hammerstein, Werner Becker: Julius Israel Nassau, Juden in einer ländlichen Kleinstadt im 19. und 20. Jahrhundert. Bock, Bad Honnef 2002, ISBN 3-87066-857-1
↑  Vortrag von Monika Graulich am 23. November 2011 im Rahmen der Veranstaltungen des Geschichtsvereins, Bad Ems, zum Lebenswerk von Henriette Fürth
↑  Abkürzungen und Akronyme, s. Diskussion
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1145456804  NTA: 189924225  VIAF: 306221271   WorldCat (עם VIAF): 306221271 
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "פרידריך לאופהיימר".
פורס מז'ור

ערך זה עוסק בסרט שוודי משנת 2014. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |
כרזת הסרט
כרזת הסרט
 בימוי:  רובן אסטלונד
 הופק בידי:  אריק המנדורף, מרי שלסון
 תסריט:  רובן אסטלונד
 עריכה:  Jacob Schulsinger, רובן אסטלונד 
 שחקנים ראשיים:  יוהנס קונקה, ליסה לובן קונגסלי
 מוזיקה:  אולה פלטום
 צילום:  פרדריק ונצל
 מדינה:  שוודיה
 חברת הפקה:  Plattform Produktion 
 חברה מפיצה:  פלאטפורם פרודקשן
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  18 במאי 2014
 משך הקרנה:  118 דקות
 שפת הסרט:  שוודית ואנגלית
 סוגה:  דרמה קומית, סרט דרמה, סרט קומדיה 
 הכנסות:  1,359,497 דולר (2015)
 הכנסות באתר מוג'ו:   forcemajeure
 פרסים:  הסרט הטוב ביותר (פסטיבל גולדבאגה) צוות השופטים בפסטיבל הקולנוע בקאן
 אתר רשמי
 דף הסרט ב־IMDb
 
פורס מז'ור (צרפתית Force Majeure – "כוח עליון") הוא סרט דרמה-סאטירי שוודי של הבמאי רובן אוסטלונד, שהופץ בשנת 2014. במקורו כונה הסרט בשם Turist ("תייר").
עלילה

הסרט עוסק במשפחה שוודית העושה בחופשת סקי בבית מלון יוקרתי באתר סקי באלפים הצרפתיים, במשך שישה ימים: האב תומאס (יוהנס קונקה), האֵם אֶבָּה (ליסה לובן קונגסלי) ושני ילדיהם, וֶרָה והארי. ביומה השני של החופשה, עת המשפחה סועדת במרפסת מסעדת הרים, מתרחשת מפולת שלגים מבוקרת בקרבת מקום. בני המשפחה וסועדים אחרים במסעדה צופים באירוע בהתפעלות, אך בתוך מספר שניות קרב גל השלג אל המסעדה והשוהים במקום נתקפים בבהלה. תומאס נוטל את הטלפון הנייד שלו ונס על נפשו אל תוך הבניין, כשהוא מותיר את אבה ואת ילדיהם במרפסת. מטח של אבק שלגים נוחת על המסעדה, אך לא נגרם נזק לאיש. מיד לאחר מכן שב תומאס אל שולחן האוכל והמשפחה ממשיכה בסעודה. האירוע מטיל צל על המשך החופשה – אבה והילדים מתקשים להתגבר על מנוסתו של תומאס, והמשבר מתגבר לנוכח חוסר יכולתו להודות במעשיו, וחושף סדקים במערכת הנישואין בין בני הזוג, וביחסיהם עם ילדיהם. לקראת סופה של החופשה חווה תומאס משבר רגשי, מתוודה על מעשיו ומביע חרטה, ואבה ושני הילדים סולחים לו ומנסים לתמוך בו. בסצנת הסיום נמלטת אבה עצמה בבהלה מן האוטובוס, הנתון לתחושתה בסכנת הידרדרות, בלי לתת כלל את דעתה על בעלה וילדיה שנותרו בתוכו.
הסרט צולם באתר הסקי לז ארק בצרפת והוא חושף את שגרת היום יום של חופשות סקי. הסרט מלווה במוזיקה מקורית ובקטעים מהיצירה ארבע העונות של אנטוניו ויוואלדי.
ביקורת

הסרט זכה בפרס צוות השופטים בפסטיבל הקולנוע בקאן ובפרס הסרט הטוב ביותר בטקס פרס גולדבאג ה-50 בשנת 2014, והיה מועמד לפרס גלובוס הזהב לסרט הזר הטוב ביותר ולפרס אוסקר לסרט הזר הטוב ביותר בשנת 2014.
השפעה

ב-2024, עלתה בתיאטרון הקאמרי הצגה בשם "כוח עליון" המבוססת על הסרט בכיכוב יניב ביטון ונטע גרטי.
הערות שוליים

↑  Force Majeure
↑  UN CERTAIN REGARD 2014 AWARDS
↑  72ND ANNUAL GOLDEN GLOBE® AWARDS NOMINEES ANNOUNCED
↑  Force Majeure – Sweden's 2014 entry for the Oscars
↑   ננו שבתאי, "כוח עליון": זה לא עובד כדרמה או קומדיה, סתם הצגה על דוש ממוצע ואשתו העייפה, באתר הארץ, 3 בספטמבר 2024
פורשיה זוואווהרה

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  28 במרץ 1985 (בת 39) הארארה, זימבבואה 
 מקום לימודים:  Harare Polytechnic 
 
פורשיה זוואווהרה (באנגלית: Portia Zvavahera; נולדה ב-28 במרץ 1985) היא ציירת ואמנית מזימבבואה.
ייצגה את ארצה בביאנלה של ונציה ה-55 בשנת 2013, ויצירותיה הופיעו גם בביאנלה ה-59 בשנת 2022.
ביוגרפיה

זוואווהרה נולדה ב-1985 בג'ורו, זימבבואה. היא למדה ב-BAT Visual Arts Studio בחסות הגלריה הלאומית של זימבבואה בין השנים 2003–2005, ולאחר מכן השיגה תעודה באמנות חזותית מהרארה פוליטכניק ב-2006, שם למדה אצל אמן הדפוס צ'יקו צ'זונגוזה.
על יצירתה

ציוריה משלבים אלמנטים מודפסים באמצעות דיו על בסיס שמן. ציוריה מאופיינים בעיסוק עמוק בצבע, לעיתים קרובות משלבים דפוסים דמויי טקסטיל מפורטים עדינים וסימני מחוות אקספרסיביים. היא עובדת עם דיו על בסיס שמן כדי ליצור משטחים סוחפים עשירים החוקרים נושאים פסיכולוגיים, רוחניים ורגשיים מורכבים. סדרת העבודות, "אני יכולה לחוש זאת בעיני" מ-2015 תיארה את הממדים האקסטטיים והאופוריים של האהבה, והצגת היחיד שלה מ-2016, "מה אני רואה מאחורי הרגשות" מתמקדת בעולם החלומות וביכולתם להתפרק, ולתקשר היבטים נסתרים של הנפש.
תערוכות > תערוכות יחיד

בשנת 2009, זוואווהרה התגוררה ויצרה באולפני גרייטמור בקייפטאון, דרום אפריקה.
בשנת 2010 הציגה תערוכת יחיד בגלריה הלאומית של זימבבואה, הנמצאת בהרארה.
היא ייצגה את זימבבואה בביאנלה ה-55 של ונציה ב-2013 במסגרת התערוכה "דודזירו: חקירת חזון האמונות הדתיות" בביתן זימבבואה.
בשנים 2014 - 2020 היא הציגה שש תערוכות יחיד בגלריית סטיבנסון בקייפטאון וביוהנסבורג ושתיים בגלריית דייוויד זווירנר, בלונדון ובניו יורק.
בשנת 2020 המכון לאמנות עכשווית באוקיינוס ההודי במאוריציוס הציג תערוכה קטנה שלה, "מסע החיים".
בשנת 2019 הוצגה תערוכה הנקראת: מופע של שני אנשים, דיאלוג בין פורשיה זוואווהרה וגוסטב קלימט בגלריית De 11 Lijnen בבלגיה.
ב-2023 יצירותיה הופיעו בתערוכה המרכזית של הביאנלה ה-59 של ונציה, "חלב החלומות".
תערוכות > תערוכות קבוצתיות

2014 -אפריקה המשתנה - מה שהעתיד צופן, גישור הביאנלה, קונסטהאל פאוסט, הנובר.
2015- נושאים משוחררים: זמן הווה, אודנבורג, בלגיה
2015 - אודיסאות אפריקאיות, מרכז התרבות לה פליז, בלגיה
2016- מטען גוף, פסטיבל סתיו סאטירי, גראץ, אוסטריה
2016 - אני אוהבת אותך קנה סוכר, המכון לאמנות עכשווית האוקיינוס ההודי, מאוריציוס
2017- הגוף המתמודד, מכון מיניאפוליס לאמנות, ארצות הברית
2018- הבד של פליסיטי -  ואחאקה, מקסיקו
2018- המוזיאון לאמנות עכשווית, מוסקבה, רוסיה
2018- ציור בסוף עידן, Zeitz MOCAA, קייפטאון, דרום אפריקה
2018- אנחנו לא צריכות עוד גיבור, הביאנלה העשירית בברלין, גרמניה
2019- יחסים עתידיים: סיפורים מקו המשווה, הביאנלה ה-6 של לובומבשי, הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו
2020- ברית עם כוח: אמנות תפוצות אפריקאית מאוסף חורחה פרז, מוזיאון פרז לאמנות, מיאמי, ארצות הברית
2020- עד: אפרו פרספקטיבות מאוסף  חורחה פרז- מוזיאון החלל מיאמי
2020- פצעים נפשיים: על אמנות וטראומה, המחסן, דאלאס, ארצות הברית
2021- כוח הידיים שלי, מוזיאון לאמנות מודרנית, פריז, צרפת
פרסים

2013 - פרס טולמן העשירי לאמנות חזותית בדרום אפריקה.
2014 - פרס מטעם הבנק הלאומי של דרום אפריקה (FNB) ביריד האמנות של יוהנסבורג.
מלגת שהייה של המכון לאמנות עכשווית האוקיינוס ההודי (ICAIO).
חיים אישיים

נשואה לצייר גדעון גומו ואם לשני ילדים, גרה ועובדת בהרארה, זימבבואה.
הערות שוליים

↑  פורשיה זוואווהרה, באתר Zeitzmocaa museum
↑  Portia Zvavahera, gasworks
↑  פורשיה זוואווהרה, באתר Stevenson
↑  THE TOLLMAN AWARDS FOR THE VISUAL ARTS
↑  Portia Zvavahera’s the 2014 FNB Art Prize Winner, ‏2014
↑  Portia Zvavahera: Walk of Life, ICA
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1052366848  LCCN: n2014201109  SUDOC: 235279250  VIAF: 306383300   WorldCat (עם VIAF): 306383300 
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "פורשיה זוואווהרה".
פול גאסקוין

פול ג'ון גאסקוין (באנגלית: Paul John Gascoigne; נולד ב-27 במאי 1967 בגייטסהד, אנגליה) הוא כדורגלן עבר אנגלי, הידוע גם בכינויו גאזה.
גאסקוין, ששיחק בעמדת הקשר, הופיע 57 פעמים במדי נבחרת אנגליה. גאסקוין ידוע בזכות כישרונו הגדול, כמו גם עקב התקריות הרבות בהן היה מעורב, התמכרותו לסמים ולאלכוהול, הפרעותיו הנפשיות והסתבכויותיו התכופות עם הרשויות.
ילדות

גאסקוין נולד למשפחה ענייה, השני מבין ארבעה אחים. חלום ילדותו היה לגדול לשחקן מקצועני. לאחר מבחנים באיפסוויץ' טאון, במידלסברו ובסאות'המפטון בהם לא צלח, החתימה אותו לבסוף ניוקאסל יונייטד ב-1980, עוד כתלמיד בבית הספר. לעיתים היה נתפס מתרגל את חתימתו במהלך השיעור, בטענה שהוא הולך להיות שחקן מפורסם. המורה שלו לא התרשם וענה לו ש"רק אחד למיליון הופך לכדורגלן מקצועני".
קריירה כשחקן

לאחר ששיחק בקבוצת הנוער של ניוקאסל (בה גם היה קפטן וזכה עימה בגביע הנוער) ערך גאסקוין את הופעת הבכורה שלו באפריל 1985, כמחליף נגד קווינס פארק ריינג'רס. בעונת 1985/1986 (בעקבות חילופי מאמנים בניוקאסל) זכה גאסקוין למקום בהרכב הפותח של קבוצתו וכבש תשעה שערים באותה עונה.
בסיום עונת 1987/1988, לאחר שזכה בתואר "השחקן הצעיר של השנה", קיבל גאסקוין הצעות ממנצ'סטר יונייטד ומטוטנהאם. גאסקוין הבטיח למאמן היונייטד, אלכס פרגוסון, כי יחתום בקבוצתו, אך לבסוף חתם גאסקוין בטוטנהאם תמורת סכום של 2.3 מיליון ליש"ט. זו הייתה ההעברה היקרה ביותר בבריטניה עד אז והראשונה לשבור את מחסום ה-2 מיליון ליש"ט. ב-1999 טען פרגוסון באוטוביוגרפיה שלו כי גאסקוין חתם בטוטנהאם רק לאחר שהקבוצה רכשה בית עבור משפחתו הענייה.
בטוטנהאם, תחת המאמן טרי ונבלס, התפתח גאסקוין לשחקן ברמה בינלאומית. בשתי עונותיו הראשונות בקבוצה (בהן סיימה טוטנהאם במקומות 6 ו-3 בהתאמה) שיחק גאסקוין 75 משחקים וכבש 14 שערים. בעונת 1990/1991 הוביל גאסקוין את טוטנהאם לגמר גביע ה-FA, כשכבש 6 שערים בטורניר. בגמר הגביע, אליו הגיע לאחר שכבר סיכם את תנאיו בקבוצת לאציו האיטלקית, נפצע גאסקוין בעת תיקול שביצע, בעקבותיו קרע את הרצועה בברך ימין. טוטנהאם אמנם זכו לבסוף בגביע, כשאת המשך המשחק רואה גאסקוין ממיטתו בבית החולים. בעקבות הפציעה, שהחמירה לאחר תאונה שעבר במועדון לילי, החמיץ גאסקוין את עונת 1991/1992 במלואה.
לאחר שהתאושש מהפציעה עבר גאסקוין ללאציו תמורת 5.5 מיליון ליש"ט. את משחק הבכורה שלו, מול גנואה ב-27 בספטמבר 1992, שידרו גם בבריטניה. ב-3 עונותיו בקבוצה סבל גאסקוין מפציעות רבות, כמו גם מכושר משחק בינוני ומלחץ התקשורת. בסופו של דבר שיחק 47 משחקים בלבד במדי לאציו, בהם כבש 6 שערים.
ביולי 1995 חתם גאסקוין בגלאזגו ריינג'רס הסקוטית, תמורת 4.3 מיליון ליש"ט. למרות שההעברה הייתה לא צפויה, גאסקוין הרשים במהירות כשכבש בדרבי של גלאזגו נגד סלטיק במחזור החמישי, כשהוא רץ כמעט את כל אורכו של המגרש. באמצע אותה עונה, במשחק נגד היברניאן, גאסקוין הניף בפני השופט את הכרטיס הצהוב, לאחר שהשופט הפיל את הכרטיס מידו. השופט לא השתעשע מהמחזה והניף לעבר גאסקוין את הכרטיס הצהוב.
בעונת 1995/1996 זכתה ריינג'רס באליפות שמינית ברצף, כשגאסקוין כובש שלושער במשחק המכריע, אותו הוא מציין כאחת מהופעותיו הטובות ביותר (לצד שער שוויון שכבש במדי לאציו בדרבי נגד רומא בדקה האחרונה). גאסקוין זכה בתואר "שחקן השנה" גם מטעם השחקנים וגם מטעם העיתונאים. בעונה לאחר מכן שוב זכתה ריינג'רס באליפות, בנוסף לגביע הליגה הסקוטי בו זכתה לאחר שגאסקוין כבש צמד בגמר.
בינואר 1998 חיקה גאסקוין פעולת ניגון בחליל במהלך דרבי נגד סלטיק (פעולה המסמלת את נגינת החליל של חיילי המסדר הפרוטסטנטי על מנת להעליב את הקתולים, שהיו מזוהים כאוהדי סלטיק). גאסקוין, שנקנס על ידי קבוצתו ב-20,000 ליש"ט, הרגיז את אוהדי סלטיק וקיבל איומים על חייו מצד ה-IRA למשך כ-6 חודשים.
במרץ 1998 חזר גאסקוין לאנגליה והצטרף למידלסברו. לאחר עונה וחצי ובעקבות בעיות אישיות עבר גאסקוין לאברטון, איתה החמיץ את פלייאוף העלייה לפרמייר ליג בגלל הפרש שערים.
ב-2002, לקראת סוף הקריירה, נבחן גאסקוין בקבוצת די.סי. יונייטד, אך כשל בניסיון להשיג חוזה בקבוצה. לאחר מכן חתם על חוזה ל-9 חודשים כמאמן-שחקן בקבוצת גאנסו טיאנמה הסינית. במהלך תקופתו בגאנסו נסע גאסקוין לגמילה מסמים ודיכאון בארצות הברית ולא חזר. התפרצות מגפת הסארס בסין רק הרחיקה אותו יותר, עד שלבסוף חזר לאנגליה.
קריירה בינלאומית

גאסקוין זומן לראשונה לסגל נבחרת אנגליה ב-1988 על ידי מאמנה דאז, בובי רובסון. הוא שיחק במרבית קמפיין המוקדמות של אנגליה לקראת מונדיאל 1990. במונדיאל עצמו הצטיין גאסקוין, כשבישל והיה מעורב במספר שערים במהלך הטורניר. גאסקוין, שקיבל כרטיס צהוב בשלב שמינית הגמר נגד בלגיה, קיבל בחצי הגמר מול נבחרת מערב גרמניה כרטיס צהוב נוסף. פירוש הדבר היה שגאסקוין, אם אנגליה תעפיל למשחק הגמר, לא יוכל לשחק בו. אנגליה הודחה בסיום המשחק לאחר דו-קרב בעיטות עונשין, והגרמנים המשיכו לזכייה בטורניר. גאסקוין נבחר לאחד ממצטייני הטורניר, וחזר לאנגליה לטירוף של האוהדים הבריטים, חגיגות שנודעו בשם "גאזה-מאניה".
לאחר כמה שנים בהן נעדר גאסקוין מהנבחרת עקב פציעות, חזר גאסקוין לסגל לקראת יורו 1996, שנערך בביתה של נבחרת אנגליה. לאחר שלב הבתים (בו כבש גאסקוין שער אחד ובישל כמה נוספים) ולאחר שהדיחה את נבחרת ספרד פגשה אנגליה בחצי הגמר שוב את נבחרת גרמניה. המשחק בין הקבוצות נגרר פעם נוספת לדו-קרב בעיטות עונשין, כשידם של הגרמנים, כמו ב-1990, הייתה על העליונה. גאסקוין, שנצפה בוכה לאחר המשחק, נבחר לקבוצה של הטורניר, לצד חבריו לנבחרת אלן שירר וסטיב מקמנמן.
תחת מאמנה הלאומי החדש של אנגליה, גלן הודל, זומן גאסקוין בקביעות לסגל הנבחרת במהלך השנה וחצי הבאות, אך בעקבות פציעות ובעיות משמעת, ואולי גם עקב תמונות שפורסמו כשבוע לפני הטורניר בהן הוא נראה שיכור בשעת לילה מאוחרת, נשאר מחוץ לסגל הנבחרת למונדיאל 1998. משנודע לגאסקוין שהוא נותר מחוץ לסגל, הוא התפרע והרס את חדרו של הודל.
קריירת אימון

ביולי 2004 חתם גאסקוין כמאמן-שחקן בקבוצת בוסטון יונייטד, לאחר שהתנסה כבר כמאמן-שחקן בקבוצתו הסינית. גאסקוין עזב את בוסטון לאחר 11 משחקים בלבד (בין היתר כיוון והמועדון סירב לאפשר לו להשתתף בתוכנית מציאות) על מנת להתחיל בקורס מאמנים. למשך חודשיים מילא גאסקוין תפקיד של מאמן-שחקן בקבוצה פורטוגזית צעירה, אך לבסוף לא הוצע לו חוזה והוא שב לאנגליה. ב-27 באוקטובר 2005 מונה למאמן קבוצת קטרינג טאון, אך לאחר 39 יום פוטר מתפקידו בעקבות בעיית השתייה שלו.
מחוץ לכדורגל

גאסקוין ידוע בזכות המתיחות שהוא נוהג לעשות, כמו גם בזכות הופעותיו התכופות בצהובונים ומלחמתו המתוקשרת בהתמכרות לסמים ולאלכוהול. בין מתיחותיו ניתן למצוא את חיקויו לטבח השוודי מהחבובות, לאחר שטען כי הוא יודע לדבר בשפה הדנית בעת ביקור יושב ראש התאחדות הכדורגל של דנמרק. עוד ניתן לציין את פגישתו עם נשיא לאציו בה סיכמו את העברתו, במהלכה אמר לנשיא כי הוא מזכיר לו את הקומיקאי הבריטי ראס אבוט.
גאסקוין נישא לשריל פיילס ב-1996, והזוג התגרש ב-1998. לזוג ילד משותף בשם ריגן פול גאסקוין. גאסקוין (האב) אימץ את שני ילדיה של פיילס מנישואים קודמים, אך מאז הגירושין אינו מכיר בהם כילדיו.
ב-2004 פרסם גאזה את האוטוביוגרפיה שלו גאזה: הסיפור שלי, שנכתבה בידי האנטר דייוויס. ב-2006 יצא ספר ההמשך Being Gazza: Tackling My Demons, בו הוא מספר על תרפיה שעבר לטיפול בבולימיה, OCD, מאניה דיפרסיה ואלכוהוליזם.
ב-5 בדצמבר 2005, יום לאחר שפוטר מקטרינג טאון, נעצר גאסקוין לאחר שתקף צלם מחוץ למלון בליברפול. אמנם התלונה בוטלה לבסוף, אך תלונה דומה הוגשה נגד גאסקוין בנובמבר 2006 לאחר תקיפה דומה במועדון בלונדון. בנוסף לאשפוזים בבתי חולים פסיכיאטרים לאחר מספר איומים בהתאבדות, גאסקוין גם השתתף במספר פעילויות צדקה, כגון תרומה לילדה חולת סרטן וביקור ילדים נזקקים בבוטסואנה מטעם התאחדות הכדורגל האנגלית.
בתחילת שנות ה-90 השתתף גאסקוין בקמפיין פרסום של הבושם Brut. לאחר הפרישה ממשחק קידם גאסקוין שני משחקי מחשב: Gazza's Superstar Soccer ו-Gazza II.
תארים

זכייה בגביע ה-FA‏: 1991
זכייה באליפות הליגה הסקוטית (2): 1996 1997
זכייה בגביע הסקוטי 1996
זכייה בגביע הליגה הסקוטית 1997
מקום רביעי במונדיאל 1990
השחקן הצעיר של השנה מטעם איגוד השחקנים הבריטי 1988
איש השנה בספורט מטעם ה-BBC לשנת 1990
שחקן השנה בסקוטלנד מטעם השחקנים 1996
שחקן השנה בסקוטלנד מטעם העיתונאים 1996
חבר היכל התהילה של הכדורגל האנגלי 2002
לקריאה נוספת

Paul Gascoigne; Hunter Davies, Gazza: My Story, London: Headline Publishing, 2004, ISBN 0-7472-7118-6.
Paul Gascoigne; John McKeown and Hunter Davies, Being Gazza: Tackling My Demons, London: Headline Publishing, 2006, ISBN 075531543X.
פרידריך לאופולד, נסיך פרוסיה

| --- | --- |

 לידה:  14 בנובמבר 1865 ברלין, ממלכת פרוסיה ממלכת פרוסיה (1803-1892) 
 פטירה:  13 בספטמבר 1931 (בגיל 65) קראיונקה, רפובליקת ויימאר רפובליקת ויימאר 
 שם לידה:  Joachim Karl Wilhelm Friedrich Leopold von Preußen 
 מדינה:  גרמניה 
 בן או בת זוג:  לואיזה סופיה, נסיכת שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-אוגוסטנבורג (24 ביוני 1889–13 בספטמבר 1931) 
 פרסים והוקרה
 אביר הצלב הגדול במסדר הוויקטוריאני המלכותי  עיטור אנדריי הקדוש  מסדר העיט השחור  מסדר אישטוון הקדוש של הונגריה 
 
פרידריך לאופולד, נסיך פרוסיה (בגרמנית: Friedrich Leopold von Preußen‏; 14 בנובמבר 1865 – 13 בספטמבר 1931) היה נסיך גרמני מבית הוהנצולרן.
ביוגרפיה

פרידריך לאופולד נולד ב-14 בנובמבר 1865 בברלין לפרידריך קרל, נסיך פרוסיה, ולמריה אנה, נסיכת אנהלט, בתם של לאופולד הרביעי, דוכס אנהלט ופרדריקה וילהלמינה, נסיכת פרוסיה. בגיל 10 בשנת 1875 הצטרף לצבא הקיסרות הגרמנית כקאדט, ובשנת 1885 הועלה לדרגת אובר-לויטננט. בשנת 1888 הוא הועלה לדרגת ריטמייסטר, בשנת 1890 הועלה לדרגת מיור ובשנת 1893 הוא הועלה לדרגת אוברסט.
באותה שנה הועלה לדרגת גנרל-מיור, ומונה למפקד ה-Gardes du Corps, רגימנט קירסירים של חטיבת הפרשים הראשונה של המשמר. ככזה, הוא מונה למפקד רגימנט גארד דו קורפס בפוטסדאם ולקולונל הכבוד של רגימנט ההוסארים הקיסרי והמלכותי האוסטרי "פרידריך לאופולד פון פרוסיה" ה-2, שנקרא על שמו. בין השנים 1894–1898 הוא פיקד על חטיבת הפרשים ה-4 של המשמר בפוטסדאם ולאחר מכן, הועלה לדרגת גנרל-לויטננט ומונה למפקד הדיוויזיה ה-22 בקאסל. בין השנים 1900–1902 שימש כמפקח של פיקוח הפרשים הרביעי בפוטסדאם. עם הקידום לאחר מכן לגנרל חיל הפרשים וילהלם השני שחרר אותו משירות. מאז, הנסיך מימש את תפקידיו הצבאיים באופן רשמי בלבד.
שירת במהלך מלחמת רוסיה-יפן (1904–1905) כיועץ במטה הרוסי. בשנת 1907 מונה למפקח הכללי של הצבא, וב-10 בספטמבר 1910 הועלה לדרגת גנרל-אוברסט.
הנסיך פרידריך לאופולד היה הפטרון האחרון של הבונים החופשיים הפרוסים מבית הוהנצולרן. היה חבר מאז 1889 ב"פרידריך וילהלם צור מורגנרוטה", וב-1894 הפך לפטרון של שלוש הלשכות. במהלך מהפכת נובמבר 1918, הוא הניף דגל אדום על בקתת הציד שלו בגליניצקה ליד ברלין.
הוא גם היה הבעלים של אחוזה גדולה ב-Krojanke, לאחר 1918 בפוזן-מערב פרוסיה. ב-21 ביוני 1924, החזקה אושרה על ידי בית המשפט הכללי, שם הוא נפטר שם ב-13 בספטמבר 1931.
משפחתו

ב-24 ביוני 1889 התחתן פרידריך לאופולד בברלין עם לואיזה סופיה, נסיכת שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-אוגוסטנבורג, אחותה של הקיסרית אוגוסטה ויקטוריה, אשתו של הקיסר וילהלם השני, ממנה נולדו לו ארבעה ילדים:
ויקטוריה מרגרטה, נסיכת פרוסיה (1890–1923), התחתנה עם היינריך השלושים ושלושה, נסיך רויס-קסטריץ
פרידריך זיגיסמונד, נסיך פרוסיה (1891–1927), התחתן עם מארי לואיז, נסיכת שאומבורג-ליפה
פרידריך קרל, נסיך פרוסיה (1893–1917)
פרידריך לאופולד, נסיך פרוסיה (1895–1959)
הערות שוליים

↑  פרידריך קרל היה נכדו של פרידריך וילהלם השלישי, מלך פרוסיה
↑  מריה אנה הייתה נינתו של פרידריך וילהלם השני, מלך פרוסיה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 119252031  ISNI: 0000 0000 6677 8617  SUDOC: 157029514  VIAF: 57420557   WorldCat (עם VIAF): 57420557
פינצ'לי

שדרת באלארדס שבפינצ'לי
פינצ'לי (באנגלית: Finchley) היא מחוז בצפון לונדון, ברובע בארנט.
פינצ'לי ממוקמת על שטח גבוה, כ-11 קילומטרים צפונית לצ'רינג קרוס. פינצ'לי היוותה חלק מהמחוז הישן מידלסקס, והפכה למחוז מוניציפלי עצמאי ב-1933, הפכה לחלק מלונדון רבתי ב-1965, וכיום פינצ'לי מהווה פרבר של העיר לונדון.
בפינצ'לי נמצא ריכוז גדול של יהודי לונדון.
במחוז 4 תחנות של הרכבת התחתית של לונדון.
פין (אי)

| --- | --- |

 נתונים גאוגרפיים
 מיקום:  Belt Sea 
 קואורדינטות:  55°21′01″N 10°21′21″E﻿ / ﻿55.350278°N 10.355833°E﻿ / 55.350278; 10.355833
 שטח:  2,984.56 קילומטר רבוע
 אורך:  85 קילומטר
 רוחב:  60 קילומטר
 גובה מרבי:  Frøbjerg Bavnehøj
 נתונים מדיניים
 מדינה:  דנמרק דנמרק
 אוכלוסייה:  469,724 (2019)
  (למפת דנמרק מוגדלת) קופנהגן אודנסה אולבורג אורהוס אסביירג שוודיה גרמניהפין(למפת דנמרק רגילה) קופנהגן אודנסה אולבורג אורהוס אסביירג שוודיה גרמניהפין
 
טירת אגסקוב
פין (בדנית: Fyn) הוא אי בגודל 3,099 קמ"ר השייך לדנמרק, והשלישי בגודלו מבין איי דנמרק (לא כולל את גרינלנד) אחרי שלן וצפון יוטלנד. זהו האי ה-163 בגודלו בעולם. האי נמצא במרכז המדינה ואוכלוסייתו מונה 469,724 תושבים (נכון ל-2019). העיר הראשית באי היא אודנסה.
פין שייכת מבחינה מנהלתית לאזור הדרומי של דנמרק. מ-1970 עד לשנת 2006 האי היווה את החלק הגדול ביותר במחוז פין שכולל מספר איים נוספים.
פין מחובר לאי שלן, האי הגדול ביותר בדנמרק, באמצעות גשר הטבעת הגדולה, הנושא מכוניות ורכבות. הגשר הוא מערכת של שלושה גשרים; גשר נמוך עד לאי ספרוגו, הנמצא באמצע הטבעת הגדולה, וגשר תלוי ארוך (השני באורכו בעולם בזמן פתיחתו) מחבר את פין לשלן בשאר הדרך.
כמו כן פין מחובר ליוטלנד בשני גשרים: גשר הטבעת הקטנה הישן, שנבנה ב-1930 לפני מלחמת העולם השנייה למעבר מכוניות ורכבות, וגשר החגורה הקטנה, שנבנה בשנת 1970 למכוניות בלבד.
פיטר שור

| --- | --- |

 לידה:  14 באוגוסט 1959 (בן 65) ניו יורק, ניו יורק, ארצות הברית 
 ענף מדעי:  מדעי המחשב
 מקום מגורים:  ארצות הברית
 מקום לימודים:  המכון הטכנולוגי של קליפורניה  המכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס  תיכון טמאלפאייס 
 מנחה לדוקטורט:  F. Thomson Leighton 
 מוסדות:  המכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס 
 תלמידי דוקטורט:  Alan Wing Leung, Ramis Movassagh, Jesse T. Geneson, Dimiter Ostrev, Joungkeun Lim, Amanda Epping Redlich, Salman Beigi, Reina Riemann, Mohsen Bahramgiri, Andrew Stephen Fletcher, Matthew Coudron 
 פרסים והוקרה:  עמית ACM (2019)  פרס תקשורת הקוונטים הבינלאומי (1998)  פרס דיקסון במדעים (1999)  פרס דיראק של המרכז הבינלאומי לפיזיקה תיאורטית (2017)  עמית האגודה האמריקאית למתמטיקה (2022)  IEEE Eric E. Sumner Award (2018)  פרס או'ריילי לקוד פתוח (1998)  פרס ג'וסיה וילארד גיבס (2010)  מדליית אבקוס של האיחוד המתמטי הבין-לאומי (1998)  פרס גדל (1999)  פרס המלך פייסל הבין-לאומי במדעים (2002)  עמיתי מקארתור 
 www-math.mit.edu/~shor/
 תרומות עיקריות
 מחקרים בחישוב קוונטי
 
פיטר שוֹר (באנגלית: Peter Williston Shor;‏ נולד ב-14 באוגוסט 1959) הוא פרופסור למתמטיקה שימושית ב-MIT. הישגו המפורסם ביותר הוא אלגוריתם שור: אלגוריתם למציאת גורמים ראשוניים של מספר גדול באופן מהיר (זמן ריצה פולינומי), על ידי מחשב קוונטי.