stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ארמון מפרה
השפעות תרבותיות

התייחסות מרכזית לבניית הארמון מופיעה ברומן "דברי ימי מנזר" של חתן פרס נובל הפורטוגלי, ז'וזה סאראמאגו. הדמות הראשית, בלטזר, יליד מפרה, עובד על בניית הארמון. סאראמאגו מציג תיאור מפורט של תהליך הבנייה, כולל הובלת אבן ענקית מהמחצבה לאתר הבנייה (שבלטזר מסייע בו), ומתאר אותה כעינוי למי שסייע בבניית הארמון.
ביאורים

↑  בפורטוגזית pedra lioz או אבן מלכותית (pedra real) היא סוג של אבן גיר מאזור ליסבון ששימשה לבניית ארמונות וכנסיות בפורטוגל ובמושבותיה
הערות שוליים

↑  "Six cultural sites added to UNESCO's World Heritage List". UNESCO. 7 ביולי 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Palácio Nacional de Mafra". Câmara Municipal de Mafra (באנגלית). 2015-06-18. אורכב מ-המקור ב-2018-04-09.
↑  "Palácio Nacional de Mafra - Biblioteca". www.palaciomafra.gov.pt (בפורטוגזית).
1 2  "Palácio Nacional de Mafra - Basílica". www.palaciomafra.gov.pt (בפורטוגזית).
↑  "Palácio Nacional de Mafra, History". Câmara Municipal de Mafra (באנגלית). 2015-06-18. אורכב מ-המקור ב-2019-03-22.
↑  "Palácio Nacional de Mafra - Carrilhões". www.palaciomafra.gov.pt (בפורטוגזית).
↑  "Palácio Nacional de Mafra". Monumentos (באנגלית).
↑  The Six Historical Organs of the Basilica of Mafra
↑  "Papa concede Coroação Pontifícia a imagem venerada na Basílica de Mafra". RTP (בפורטוגזית).
↑  Hartnett, Kevin (17 בספטמבר 2013). "Bats eat bookworms". Boston Globe archive website. Brainiac blog hosted by Boston Globe. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Gulliver's Travels (1996– ) Filming & Production". IMDb.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb123331922 (data)  ISNI: 0000 0001 2154 5999  NKC: kn20100114011  SUDOC: 185476562  VIAF: 127680077   WorldCat (עם VIAF): 127680077 
דגם מוקטן של הבניין המלכותי של מפרה במוזיאון הארמון.
ז'ואאו החמישי, בונה הארמון
הארמון בשנת 1853, בתקופת שלטונה של מריה השנייה, מלכת פורטוגל
תצלום אוויר של הארמון שצולם ב-1936
החזית הראשית של הבניין המלכותי של מפרה, שתוכנן על ידי האדריכל ז'ואאו פרדריקו לודוביס
הספינה הראשית של הבזיליקה
הבזיליקה מהקלויסטר של הארמון
הגלריה של הבזיליקה
כיפת הבזיליקה
ספריית הארמון מכילה למעלה מ-36,000 כרכים היסטוריים שלא יסולאו בפז
הספרייה של ארמון מפרה
פסלים מבית הספר לפיסול של מפרה
בית אסיה

| --- | --- |

בית אסיה בתכנון האדריכל מרדכי בן חורין
 מידע כללי
 סוג:  בניין משרדים 
 כתובת:  רחוב ויצמן 4, תל אביב-יפו
 מיקום:  תל אביב-יפו 
 מדינה:  ישראל 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  1969–1979 (כ־10 שנים)
 תאריך פתיחה רשמי:  1979 
 אדריכל:  מרדכי בן-חורין 
 סגנון אדריכלי:  אדריכלות פוסט-מודרנית 
 קואורדינטות:  32°04′42″N 34°47′22″E﻿ / ﻿32.0783°N 34.7894°E﻿ / 32.0783; 34.7894
  מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת תל אביב מוגדלת) בית אסיה(למפת תל אביב רגילה) בית אסיה(למפת גוש דן רגילה) בית אסיה(למפת גוש דן מוגדלת) בית אסיה  he בית אסיהhe בית אסיהמפת  מרכז __ תל אביב (in English: Tel Aviv) [‌גוש דן וסביבותיו‌]ממזרח: __ בני ברק (in English: Bnei Brak), __ רמת גן (in English: Ramat Gan), __ גבעתיים (in English: Givatayim) ממערב: הים התיכון (in English: PAM) tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
בית אסיה הוא מבנה משרדים בן 7 קומות ברחוב ויצמן 4 (בסמוך לפינת שדרות שאול המלך), במרכז תל אביב. הוא ניצב ליד מגדל אמות השקעות (בית יבמ הישן) ומול היכל המשפט, ונחשב לאחד המוכרים והמיוחדים במבני העיר.
בשנת 2008 רכשה את המבנה חברת אלרוב נדל"ן ומלונאות, והיא פועלת להוספת מגדלי מגורים מעליו.
המבנה

הבניין תוכנן על ידי האדריכל מרדכי בן-חורין והמהנדס יחיאל חצור ביוזמתו של שאול אייזנברג. בנייתו החלה בשנת 1969 ונמשכה עשר שנים. בית אסיה נפתח בינואר 1979.
הבניין מוכר בשל צורתו הייחודית הפוסט-מודרניסטית. המבנה תוכנן ונבנה כבניין ירוק ועתיר צמחייה. קירותיו החיצונים של המבנה מתעגלים לכל אורכו, והמבנה מתכנס אל תוך עצמו ויוצא ממנו, כך שבאזורים מסוימים הקומות הגבוהות קטנות מהקומות התחתונות ובמקומות אחרים הפוך מכך. הקירות המתעגלים הם בצבע לבן וביניהם חלונות סרט ארוכים השקועים עמוק יותר ממישור הקירות - באופן זה מתקבל אפקט של צל באזור החלונות ולבן בוהק על הקירות היוצר בחזית מראה של פסים שחור-לבן. ההצללה בחלונות באופן זה מונעת מאור שמש ישיר לחדור אל תוך המבנה ומונעת אפקט חממה. קיר פורצלן בן 800 מ"ר הוקם במבנה בעזרת יחידות שיוצרו על ידי מפעל "נעמן", בעיצובו של פנחס עשת. את לוחות הנחושת שמעטרים את המעליות במבנה יצר האמן גד אולמן, שבטכניקת צריבה שילב דימויים שונים ובהם אותיות ומספרים.
שם המבנה נקבע בהתאם לשמות המבנים הסמוכים אליו, אשר נושאים בשמם שם של יבשת: "בית אמריקה", שקדם ל"בית אסיה", ו"בית אירופה" שהוקם אחריו.
משרדים במבנה

עם פתיחת המבנה שכר משרד המשפטים קומה במבנה. כמו כן, הועברו למבנה משרדי הבנק לפיתוח התעשייה.
במבנה שוכנות מספר שגרירויות, בהן אלה של שוודיה, של וייטנאם ושל איטליה, ומכון גתה בתל אביב. עד לשנת 2021 משרד עורכי הדין מהגדולים בארץ, "הרצוג, פוקס, נאמן ושות'", שכן בשלוש קומות במבנה. בין השנים 2000–2012 שכן במבנה המכון הפולני בישראל. כיום שוכנים במבנה משרדים של בית החולים איכילוב, שגרירות וייטנאם, משרדי עורכי דין ומשרדיהן של חברות הייטק.
בנייה מתוכננת

חברת אלרוב נדל"ן ומלונאות, שרכשה את המבנה בשנת 2008, פועלת לאישור תוכנית לבניית שני מגדלים בני 30 קומות מעליו, שישמשו למגורים ולבית מלון.
ראו גם

התפתחות אורבנית של תל אביב
הערות שוליים

↑  י. משולח, הוגשה תכנית להקמת "בית אסיה" בת"א, דבר, 28 באפריל 1969
י. משולח, מבקש מהועדה לויסות הבנייה היתר לבניית "בית אסיה", דבר, 13 במאי 1970
↑  אייל, אבישי, "אות, סימן, חומר ותנועה ביצירתו של גד אולמן"
↑  ח"כים ידרשו לבדוק שכירת קומה בבית "אסיה" ע'י משרד המשפטים, דבר, 15 בפברואר 1978
↑   רונית הראל, "זה קריטי לשרידות": הסיפור שמאחורי המעבר של פירמת עורכי הדין הגדולה בישראל למגדל בדרום ת"א, באתר TheMarker‏, 27 בספטמבר 2021
↑  גיא נרדי, האדריכל משה ספדיה יתכנן שני מגדלים בגובה של 30 קומות מעל בית אסיה בת"א, באתר כלכליסט, 24 ביולי 2023;
 נעמה ריבה, "אני חושב שצריך להרוס" הכריז מהנדס העיר, אבל גם התוכנית החדשה לא תציל את בית  אסיה, באתר הארץ, 25 ביולי 2023
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007290846505171
בית גיז

ערך זה עוסק במשפחת דוכסים צרפתית. אם התכוונתם לכפר ערבי שהיה עד למלחמת העצמאות, ראו .
| --- | --- |

 מדינה:  צרפת
 בית האב:  בית לורן
 תארים:  דוכס גיז
 מייסד:  קלוד, דוכס גיז
 השליט האחרון:  מארי דה לורן, דוכסית גיז
 תקופת השושלת:  1528–1688 (כ־160 שנה)
 אתניות:  צרפתית
בית גיז היה כינוייה של משפחת דוכסים צרפתיים שאחדים מהם היו אחראים למלחמות הדת בצרפת (1562- 1598).
היסטוריה

מייסד בית גיז היה קלוד מלורן (1496–1550) שכאיש צבא עמד לשירותו של פרנסואה הראשון, מלך צרפת. ב-1528, כאות הוקרה על שירותיו, קיבל מן המלך את התואר "הדוכס מגיז" (על שם העיר גיז בחבל פיקרדי שבצפון צרפת).
בתו של קלוד הדוכס מגיז, מארי דה גיז (1515–1560), נישאה לג'יימס החמישי מלך סקוטלנד, ונכדתו הייתה מרי, מלכת הסקוטים. בנו בכורו, פרנסואה, דוכס גיז (1519–1563), היה איש צבא שכבש את העיר קאלה שלחופי התעלה מידי האנגלים (7 בינואר 1558). באותה שנה מרי, מלכת הסקוטים נישאה לפרנסואה, יורש העצר של ממלכת צרפת.
ב-10 ביולי 1559 מת אנרי השני, מלך צרפת, ובנו פרנסואה עלה על כס המלוכה בשם פרנסואה השני, מלך צרפת. מאורע זה היה ניצחון גדול עבור בית גיז שנודעה לו השפעה רבה בחצר המלוכה. פרנסואה, דוכס גיז, ואחיו, שארל, קרדינל לורן (1524–1574), הפכו למנהיגי מועצת המדינה שעל פיהם יישק דבר.
השפעתו של בית גיז הקתולי עוררה את חמתם של ההוגנוטים שרבים מהם נידונו למיתה. במרץ 1560 הם קשרו קשר לנשל את בית גיז ממעמדו, אך ללא הצלחה (קנוניית אמבואז). ב-5 בדצמבר של אותה שנה נפטר המלך כשהוא בן 16 בלבד, ואמו העוצרת, קטרינה דה מדיצ'י, ניסתה לפייס את ההוגנוטים. פרנסואה הדוכס מגיז, ואחיו, שארל הקרדינל מלורן, התנגדו לכל ניסיונות הפיוס, מה שגרם למלחמות הדת בצרפת.
פרנסואה, דוכס גיז ניצח את ההוגנוטים בקרב דרה (19 בדצמבר 1562), אך כשניסה לכבוש מידיהם את העיר אורליאן, נורה בידי מתנקש (18 בפברואר 1563), ומת מפצעיו שישה ימים אחרי כן. בנו, אנרי הראשון, דוכס גיז (1550–1588), תכנן את רצח גאספאר דה קוליני השני, מנהיג ההוגנוטים וצאצא לבית מונמורנסי היריב, שבו ראה את האחראי לרצח אביו. מאורע זה (24 באוגוסט 1572), סימן את תחילת טבח ליל ברתולומאוס הקדוש שבו נרצחו אלפי הוגנוטים. ב- 1576 ארגן את הליגה הקתולית כדי לחדש את המלחמה בהוגנוטים, וב- 1582 כרת ברית עם פליפה השני, מלך ספרד שמימן את פעולותיה של ליגה זו.
אנרי הראשון הדוכס מגיז טען לכתר צרפת כנצר של שושלת הקרולינגים. ב-1584 נפטר יורש העצר פרנסואה, דוכס אנז'ו, אחיו של אנרי השלישי, מלך צרפת, מה שהותיר כיורש העצר את אנרי, מלך נווארה, מנהיג ההוגנוטים, (לימים אנרי הרביעי, מלך צרפת), כצאצא של לואי התשיעי, מלך צרפת. מאורע זה הוביל ל"מלחמת שלושה ההנרים" (אנרי השלישי, מלך צרפת, אנרי, מלך נווארה, ואנרי הראשון, דוכס גיז), כשלב של מלחמות הדת על השלטון בצרפת.
ב-12 במאי 1588 נמלט המלך אנרי השלישי מפריז, אחרי שאנרי הראשון הדוכס מגיז השתלט על העיר. המלך נאלץ למנותו למפקד העליון של הצבא המלכותי, וקרא לאספת המעמדות הצרפתית להתכנס בארמונו שבעיר בלואה (על גדות הנהר לואר). משהגיע הדוכס מגיז, הוא נרצח מיד בידי אנשי משמרו של המלך (23 בדצמבר 1588). לואי מלורן, הקרדינל מגיז, אחיו של הדוכס מגיז, הוצא להורג ביום המחרת.
מנהיגות בית גיז עברה לאחיו של הדוכס מגיז, שארל מלורן, דוכס מיין שפיקד על כוחות הליגה הקתולית. באוקטובר 1595, אנרי הרביעי, מלך צרפת חתם על הסכם שלום עם שארל מלורן, דוכס מיין, ובכך הגיעה לקיצה הליגה הקתולית, מה שהביא לסיומן של מלחמות הדת בצרפת ב-1598.
מארי דה גיז וג'יימס החמישי
בית הכנסת בבודהוואר

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  בית כנסת 
 מיקום:  בל-בודה 
 מדינה:  הונגריה 
 בעלים:  קהילות הסטטוס קוו אנטה 
 קואורדינטות:  47°30′16″N 19°01′53″E﻿ / ﻿47.504417°N 19.031417°E﻿ / 47.504417; 19.031417
  (למפת בודפשט מוגדלת) בית הכנסת בבודהוואר(למפת בודפשט רגילה) בית הכנסת בבודהוואר
 
בית הכנסת בבודהוואר (בהונגרית: Budavári zsidó imaház) הוא בית כנסת בבודה ברובע הראשון של בודפשט, ברובע של הטירה ההיסטורית, בקומת הקרקע של רחוב מיהאי טאנצ'יץ' 26. בית הכנסת הוקם ככל הנראה בסוף המאה ה-14, וכעבור כ-700 שנה, ב-6 בספטמבר 2018, נחנך ונפתח מחדש על ידי הקהילה היהודית המאוחדת בהונגריה.
חנוכת בית הכנסת על ידי הרב אשר פאית
ההיסטוריה של יהודי בודהוואר מימי הביניים > הרובע היהודי הראשון ובית הכנסת בבודהוואר

תולדות הרובע היהודי בבודה ובית הכנסת שלו מגיע עד ימי הביניים. חשוב להזכיר כי העיר בודה נוסדה על ידי בלה הרביעי, מלך הונגריה אחרי הפלישה המונגולית לאירופה, לרבות להונגריה בשנים 1241–1242. המלך בלה, נתן רשות גם ליהודים להתיישב בעיר. המלך הוציא כתב זכויות (פריבילגיות) בשנת 1251, בו הסדיר את זכויותיהם וחירויותם של היהודים. תקנות אלה נותרו בתוקפן פחות או יותר לאורך כל ימי הביניים בשטחה של ממלכת הונגריה. הרובע היהודי הראשון בבודה פסק מלהתקיים לראשונה בשנת 1360 לזמן קצר בגלל חוסר הסובלנות הדתית של לאיוש הראשון, מלך הונגריה, אך בעיקר מפני שהיה זקוק לבתיהם של היהודים, לכן גירש אותם. עם זאת הגירוש לא נמשך זמן רב ומשנת 1364 יכלו היהודים לחזור לבודה. מרכושם ברובע העתיק יכלו להשתמש רק בבית הכנסת. הרובע היהודי הראשון חוסל לתקופה ארוכה יותר בשנת 1420, בתקופת מלך הונגריה זיגיסמונד שהיה זיגיסמונד, קיסר האימפריה הרומית הקדושה.
ההיסטוריה של יהודי בודהוואר מימי הביניים > תולדות בית הכנסת בבודהוואר

לאחר החפירות והגילוי שוקם חלקית בית הכנסת בשנת 1964, צורף לאחר מכן ל"מוזיאון ההיסטוריה של בודפשט" ותפקד כמקום לתצוגות. החל מסתיו 2018 המקום חזר לייעודו המקורי, כלומר הפך שוב לזירת עבודת ה', אך הוא שמר גם על תפקודו התרבותי הקודם.
ההיסטוריה של יהודי בודהוואר מימי הביניים > ציורי קיר בבית הכנסת

בבית התפילה נוכל לראות שני ציורי קיר גדולים יותר וכמה שברי ציורי קיר שנחפרו. מבין שני הגדולים מצד שמאל אנו יכולים לקרוא חץ מתוח ובתוכו משפט מתפילת חנה (אמו של שמואל הנביא), ואילו מימין אנו מוצאים ציטוט מספר במדבר, את ברכת הכהנים, בפרסקו של דמות מגן הדוד.
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| ” |  מתפילת חנה: קֶשֶׁת גִּבֹּרִים חַתִּים, וְנִכְשָׁלִים אָזְרוּ חָיִל.. (ספר שמואל א פרק ב') | “ |


| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| ” |  מברכת הכהנים: יְבָרֶכְךָ ה' וְיִשְׁמְרֶךָ. יָאֵר ה' פָּנָיו אֵלֶיךָ וִיחֻנֶּךָּ. יִשָּׂא ה' פָּנָיו אֵלֶיךָ וְיָשֵׂם לְךָ שָׁלוֹם. (ספר במדבר, פרק ו') | “ |
ההיסטוריה של יהודי בודהוואר מימי הביניים > הרנסאנס של בית הכנסת

לאחר כמעט 700 שנה כאמור, ב-6 בספטמבר 2018, בטקס חנוכה לפני השנה החדשה ה'תשע"ז, חזרו חיי הדת והקהילה בין קירות אחד מבתי הכנסת העתיקים בעולם. דוד ב. קורנשטיין, שגריר ארצות הברית של אמריקה בבודפשט וד"ר יאנוש אדר נשיא הונגריה השתתפו בחנוכת בית הכנסת. שלמה קבש, רבה של קהילת חב"ד בירך. לאחר סיום טקס הכנסת ספר התורה, נשא דברים הרב ברוך אוברלנדר, מייסד ומנהיג תנועת חב"ד בבודפשט והחונך של הרב פיית ובירך את תלמידו שקיבל סמיכה לרבנות.
ראו גם

רשימת בתי הכנסת בהונגריה
מגן דוד עם ברכת כוהנים
בית הספר תיכון מקיף בית ג'ן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 בית ספר שש-שנתי
 תקופת הפעילות:  1980–הווה (כ־44 שנים)
 שכבות לימוד:  ז'–י"ב
 מספר כיתות:  22 (כיתות אם)
 בעלי תפקידים
 מנהל:  יוסף חרב
 סגל:  רכז : עלי עלי
 מיקום
 מיקום:  בית ג'ן
 
בית הספר תיכון מקיף בית ג'ן (שם רשמי: בית ספר חט"ב מקיף בית ג'ן ע"ש גאלב מנצור ז"ל) הוא בית ספר תיכון מקיף (ממלכתי על יסודי), שש שנתי (כיתות ז'-י"ב) בבית ג'ן. זה בית הספר התיכון היחידי בבית ג'ן.
היסטוריה

"בית הספר תיכון מקיף בית ג'ן" הוקם בשנת 1980 (12 כיתות). שפת הלימוד היא ערבית.
בשנת 2000 נבחר עלי סלאלחה, מורה למדעים במקצועו, לנהל את בית הספר "בית הספר תיכון מקיף בית ג'ן". עם כניסתו לתפקיד ויחד עם צוות המורים הציבו לעצמם למטרה להפוך את בית הספר "לבית הספר הטוב בעולם". ראשית הרפורמה הייתה בקליטת כלל תלמידי הכפר ללימודים בבית הספר, ופיקוח למניעת העתקות. על אף התנגדויות שונות של סגל, תלמידים והורים, בתוך קצת יותר מעשור הגיע מקיף בית ג'ן לראש דירוג הזכאות לבגרות על אף הדירוג הסוציו-אקונומי של הכפר ועל אף ריחוקו של הכפר ממרכז הארץ. מ־12% זכאות לבגרות בשנת 2000 הגיעו תלמידי בית הספר ב־2014 ל־100%. סלאלחה כיהן קרוב ל-20 שנה כמנהל בית הספר בבית ג'ן.
בשנת 2016 למדו בבית הספר 1,252 תלמידים (ממוצע 31.8 תלמידים בכיתה). אחוז הזכאות לבגרות עמד על 99.5%. אחוז התלמידים המצטיינים עמד על 7.1%. אחוז התלמידים הניגשים ל-5 יחידות במתמטיקה עמד על 13.3%. אחוז התלמידים הניגשים ל-5 יחידות באנגלית עמד על 32.7%
מקצועות מוגברים (5 יח"ל, נכון לשנת 2016)

מדעי הטכנולוגיה
מנהל וכלכלה
מערכת אלקטרוניקה
ביולוגיה
אלקטרוניקה ומחשבים
חשבונאות
כימיה
פיזיקה
ניהול משאבי אנוש
ראו גם

בית ג'ן
הערות שוליים

↑  "בית הספר תיכון מקיף בית ג'ן" אתר בית הספר
↑  דב גיל הר‏, "חברה נאורה תומכת בחלש": ערכי בית הספר שבו 99% זכאים לבגרות, באתר וואלה, 30 באוגוסט 2016
↑  "בית הספר תיכון מקיף בית ג'ן" אתר מדלן
בידור עד מוות

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  ניל פוסטמן
 שפת המקור:  אנגלית
 סוגה:  ספר עיון
 נושא:  הגישה הסביבתית בחקר התקשורת 
 מקום התרחשות:  ארצות הברית 
 הוצאה
 הוצאה:  מת'ואן 
 תאריך הוצאה:  1985
 מספר עמודים:  163
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  הוצאת ספריית הפועלים
 תאריך:  2000
 תרגום:  אמיר צוקרמן
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  001926675
 
"בידור עד מוות, השיח הציבורי בעידן עסקי השעשועים" הוא אחד מספריו המפורסמים של ניל פוסטמן. הספר יצא בשנת 1985. הוא תורגם לשמונה שפות ובהן עברית.
השפעת הטלוויזיה

בידור עד מוות עוסק בהשפעת הטלוויזיה על השיח הציבורי והשפעתו על החברה. ניל פוסטמן נעזר בשני ספרים מפורסמים המתארים דיקטטורות בעלות צורות שונות. ספרו של ג'ורג' אורוול - 1984 וספרו של אלדוס הקסלי - עולם חדש מופלא. בספר 1984 הדיקטטורה כפויה מבחוץ ובעולם חדש מופלא מרצון תחת עודף מידע  ובידור. פוסטמן חושש  מהמודל של הקסלי והדחף הרב להסחת הדעת. האנשים נשלטים ב-1984 בדרך של כאב ובעולם חדש מופלא בדרך של גרימת עונג. פוסטמן איננו חושש שאמריקה תהפוך  לדיקטטורה נוסח 1984 אבל הוא חושש מהמודל של עולם חדש מופלא, הוא חושש  שמא אלדוס הקסלי צדק. את הסחת הדעת והבידור בכל הנושאים מספקת הטלוויזיה.
לפי ניל פוסטמן, הטלוויזיה מעודדת צופים לשעבוד מרצון. החלפת המלה הכתובה, שהייתה בעבר הטכנולוגיה הדומיננטית בטלוויזיה הביאה לרידוד השיח הציבורי ולשטחיות המחשבה. הטלוויזיה מתקשה להציג עבר ועתיד והיא אמצעי תקשורת המרוכז בהווה. המצאת הטלגרף הביאה לסיומה של תקופה ארוכה בה טכנולוגיית הדפוס הייתה השיטה העיקרית והחשובה של התקשורת, והייתה הגורם הראשון לעודף מידע. הטלוויזיה מבטאת את עיקר התוכן בעזרת דימויים חזותיים ולא באמצעות השפה. הטלוויזיה מעדיפה צורה ומראה על תוכן. בטלוויזיה ראה פוסטמן מכשיר מסמם בדומה לגלולות הסומא בעולם חדש מופלא של אלדוס האקסלי.
המדיום הוא המטפורה

המטפורה היום לדעת ניל פוסטמן היא העיר לאס וגאס כי היא מוקדשת כולה לרעיון הבידור. השפה המדוברת היא שפת הבידור. כבר אפלטון הבחין שלדרך בה אנו מנהלים שיחה יש השפעה רבה על הרעיונות שנוכל להביע. סימני העשן של האינדיאנים לא יכולים לבטא טיעונים פילוסופיים ורעיונות מופשטים על טבע הקיום. חדשות היום נוצרו על ידי טכנולוגיית הטלגרף והועצמו על ידי הרדיו ועל ידי הטלוויזיה. השפעת טכנולוגיית הדפוס פוחתת ועיצוב התוכן נעשה בצורה המתאימה ביותר לטלוויזיה. מרשל מקלוהן כתב: "המדיום הוא המסר". הדרך הטובה לראות לעומקה של תרבות היא באמצעות כלי השיחה שלה.
הדיבור הוא מדיום שלא ניתן לוותר עליו והוא העושה אותנו בני אדם. למסר יש היגד מסוים מוחשי. למטפורה יש השתמעות סמויה. השעון בן המאה ה-14 הפך אותנו למשגיחי זמן ולחוסכי זמן. גם האלפבית הציג צורה חדשה של שיחה בין בני האדם. הפילוסופיה והטיעון זקוקים לביקורת וזו מתאפשרת על ידי כתיבה. הכתיבה היא קסם ליודעי קרוא וכתוב ועכשיו עוברים לקסם האלקטרוניקה. אמצעי התקשורת שלנו הם המטפורות והן יוצרות את תוכן התרבות שלנו. השפה החזותית בידורית של הטלוויזיה שאין בה מעורבות של המאזין, מעצבת מחדש את הערכים והמושגים בכל תחומי חיינו.
התקשורת כאפיסטמולוגיה

אפיסטמולוגיה - תורת ההכרה - מקורות הידיעה וטיבעה. השיח הציבורי בעידן הדפוס היה לדעת ניל פוסטמן עקבי, רציני והגיוני והוא נעשה אבסורדי בעידן הטלוויזיה. במערכת המשפט משתמשים הן במילה הכתובה והן במילה המדוברת. המילה הכתובה מחושבת וזהירה ואילו המילה המדוברת משקפת טוב יותר את הלך הרוח של העד.
באוניברסיטאות ישנן עבודות ובחינות בכתב ובעל פה.  מוסכם למשל שמועמד לתואר מסוגל לדבר במומחיות על עבודתו הכתובה. צורת המסירה של רעיון רלוונטית לאמיתות שלו. העולם האקדמי מעריך יותר את המילה הכתובה.
אמת לפי ניל פוסטמן היא סוג של דעה קדומה הרווחת בתרבות. האמת יותר אותנטית כשהיא מוצגת בצורות סמליות מסוימות. היוונים הקדמונים סמכו על הלוגיקה ועל הסתמכות על הנחות שאינן זקוקות להוכחה. גלילאו טען ששפת הטבע כתובה בלשון המתמטיקה. שינוי אמצעי התקשורת אינו מביא לשינוי המבנה הנפשי של האנשים. מדיום חדש יוצר צורות חדשות של אמירת אמת. הטלוויזיה לא נותרת ללא מענה. הדפוס הפך לאפיסטמולוגיה נילווית ומשנית. הטלוויזיה לדעת פוסטמן מזהמת את השיח הציבורי למרות שהיא גם מקור של נחת ופתרון לפעמים לבדידות ויש לה פוטנציאל של תיאטרון להמונים. פוסטמן טען שהדומיננטיות של הטיפוגרפיה הייתה יתרון יותר מאשר מחיסרון ורוב מושגינו על חינוך, ידע, אמת ומדע נוצרו על ידי המילה המודפסת. פוסטמן רואה את מכבש הדפוס כמטפורה וכאפיסטמולוגיה ליצירת שיח רציני ורציונלי.
השיח הציבורי כבידור

הטלוויזיה לדעת ניל פוסטמן פוגעת בחירות של התלמיד לקרוא, היא אינה מחרימה ספרים, אלא פשוט מסלקת אותם.  הטלוויזיה הפכה את הבידור לאידאולוגיה של השיח הטלוויזיוני. כל תוכנית ואפילו הרצינית ביותר נתפסת כבידור ואין מניעה להפסיקה באמצע לפרסומות. הפוליטיקה, החדשות, תוכניות הדת, כלכלה וחברה ותוכניות אחרות התאימו עצמן לשפת הבידור של הטלוויזיה. הטלוויזיה משמשת כתוכנית לימודים, היא מלמדת ומאמנת את מחשבתם ואת אופיים של הצעירים ומתחרה בתוכנית הלימודים של בית הספר עד כדי כך שהיא קרובה למחות אותה כליל. הוראה ובידור אינם ניתנים להפרדה בטלוויזיה. פוסטמן מציע להגביר את המודעות של המורים לתפקיד השלילי של הטלוויזיה על ידי קריאת הספר שלו. הוא מניח שהמצב אינו חסר תקווה אף שהוא מבוסס על אמונה נאיבית ואולי מיסטית ביעילות החינוך.
הטלגרף, הצילום וביתר עוצמה הטלוויזיה בסיוע העיתונים מביאים מידע רב שרובו לא נחוץ ואין בו שימוש, מידע המשמש לבידור. לדעת פוסטמן השיח הציבורי מתאפיין באי רלוונטיות, אין אונות ואי לכידות. המידע הפך לסחורה. השפה החדשה היא שפה של כותרות סנסציוניות וסיסמאות. הצילום לדעת פוסטמן אינו מציג רעיון או מושג ואינו עוסק בבלתי נראה ובמופשט. התצלום אינו יוצא מהקשרו, בניגוד למילה הכתובה. התשבץ, החידון, מסיבות הקוקטייל הם דרך בידור והסחת הדעת בעזרת עודף המידע.
למה צחקנו במקום לחשוב

הטכנולוגיה לדעת ניל פוסטמן, איננה נייטרלית. כל טכנולוגיה באה לעולם עם תוכנית לשינוי חברתי. שינויים טכנולוגיים בתקשורת יש בהם יותר אידאולוגיה והשפעה משינויים טכנולוגיים אחרים כמו שינויים בתחבורה. השפעת הטלוויזיה רבה יותר מהשפעת המכונית. תשדורת הדימויים הביאה למהפכה תרבותית - אידאולוגיה ללא מילים ולה קהל נאמן המאמין באי נמנעות של הקידמה ושל הטכנולוגיה ושהטכנולוגיה היא הכח המניע מאחורי ההתקדמות. הטלוויזיה, כמו בעולם חדש מופלא של אלדוס האקסלי, גורמת לנו שאיננו יודעים למה צחקנו ולמה הפסקנו לחשוב. אבל איננו שואלים למה צחקנו במקום לחשוב. השאלה של פוסטמן שנותרה ללא תשובה בספר היא כיצד להשתמש בחינוך כדי לשלוט בטכנולוגיה, כיצד נוכל להשתמש בחינוך כדי לשלוט בטלוויזיה ובמחשב ובכך אפשר יהיה ללמוד ולפרש את סמלי התרבות שלנו.
ניל פוסטמן שהלך לעולמו בשנת 2003, כיהן כראש המחלקה לתרבות ולתקשורת באוניברסיטת ניו יורק, ונודע בעולם בשל ספריו הביקורתיים על הסגידה בארצות הברית לטכנולוגיה והשפעתה השלילית של הטלוויזיה על התרבות והשיח הציבורי. ספריו של ניל פוסטמן שראו אור בעברית הם: טכנופולין, בידור עד מוות, קץ החינוך ואבדן הילדות.
הקשרים תרבותיים

אלבומו של רוג'ר ווטרס משנת 1992  Amused To Death הושפע חלקית מהנושאים והעקרונות המועלים בספרו של פוסטמן. שמו הוא מחווה לשם הספר.
ראו גם

האם גוגל הופך אותנו לטיפשים?
לקריאה נוספת

Neil Postman. Amusing Ourselves to Death: Public Discourse in the Age of Show Business. Penguin USA, 1985
ניל פוסטמן, בידור עד מוות, השיח הציבורי בעידן עסקי השעשועים, תרגום אמיר  צוקרמן, הוצאת ספרית פועלים, 1990.
בית הספר שמוניס למחקר ביו-רפואי וחקר הסרטן

| --- | --- |

בית הספר שמוניס, יולי 2021
 מכון מחקר
 תקופת הפעילות:  2020–הווה (כ־4 שנים) 
 בעלי תפקידים
 מנהל:  ענת הרשקוביץ 
 מיקום
 מדינה:  ישראל ישראל
 קואורדינטות:  32°06′52″N 34°48′21″E﻿ / ﻿32.114551165179°N 34.805914097214°E﻿ / 32.114551165179; 34.805914097214
 en-lifesci.tau.ac.il/sbcr
  (למפת גוש דן מוגדלת) בית הספר שמוניס למחקר ביו-רפואי וחקר הסרטן(למפת גוש דן רגילה) בית הספר שמוניס למחקר ביו-רפואי וחקר הסרטן(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום בית הספר שמוניס למחקר ביו-רפואי וחקר הסרטן(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום בית הספר שמוניס למחקר ביו-רפואי וחקר הסרטן
 
בית הספר שמוניס למחקר ביו-רפואי וחקר הסרטן הוא בית ספר מחקרי המשתייך לפקולטה למדעי החיים באוניברסיטת תל אביב, והוא מאגד את החוקרים העוסקים בפיתוח תרופות חדשות ואמצעי טיפול מתקדמים לסרטן ולמחלות אחרות, בהן מגפת הקורונה. בית הספר הוקם באוגוסט 2020 על בסיס תרומת הזוג ולד וסנה שמוניס.
הקמת בית הספר

בית הספר מהווה קורת גג לחוקרים ותיקים וצעירים כאחד, והוא איחוד של שתי מחלקות בפקולטה למדעי החיים - המחלקה לאימונולוגיה ולחקר התא, והמחלקה למיקרוביולוגיה ולביוטכנולוגיה. הקמת בית הספר היא חלק מחזונו של נשיא אוניברסיטת תל אביב, פרופ' אריאל פורת, לארגן את האוניברסיטה במתכונת של בתי ספר, שהם היחידות המרכיבות פקולטות.
המחקר בבית הספר

מסגרת בית הספר מאפשרת יצירת קשרים אינטר-דיסציפלינריים בין חוקרים המגיעים מתחומי מחקר שונים.
כיום, בית הספר מכשיר תלמידים לתארים מתקדמים ובהם תלמידים בתר-דוקטוריים מחוץ לישראל. בעתיד מתוכננת הענקתו של פרס חדש, אף הוא על שם הזוג שמוניס, למחקר מצטיין בתחומי הביו-רפואה וחקר הסרטן.
בראש בית הספר עומדת פרופ' ענת הרשקוביץ, מיקרוביולוגית מולקולרית.
הערות שוליים

↑  אוניברסיטת תל אביב השיקה את בית הספר למחקר ביו-רפואי וסרטן ע"ש שמוניס, באתר www.tau.ac.il
בית סעוד

| --- | --- |

 מדינה:  ערב הסעודית ערב הסעודית
 תארים:  מלך ערב הסעודית
 מייסד:  סעוד אבן מוחמד אבן מוקרין
 ראש הבית הנוכחי:  סלמאן, מלך ערב הסעודית
 תקופת השושלת:  1720–הווה (כ־304 שנים)
 אתניות:  ערבית
 ענפים:  Al Jiluwi, בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 
בית סעוד (בערבית: آل سعود, תעתיק מדויק: אָאל סעוד) הוא בית המלוכה השולט בערב הסעודית, ועל שמו נקראת הממלכה. הוא נקרא על שם אבי השושלת, סעוד אבן מוחמד אבן מוקרין, מנג'ד. זהו אחד מבתי המלוכה העשירים בתבל. תולדותיו עומדות בסימן ניסיון לאחד פוליטית את חצי האי ערב ולהפיץ זרם קיצוני ופוריטאני של האסלאם, הווהאביזם. ראש בית סעוד הנוכחי הוא סלמאן, מלך ערב הסעודית.
בית סעוד הוא במידה רבה התגלמותה של ערב הסעודית. בניו שומרים לעצמם את כל עמדות הכוח וההכרעה בממלכה: הם מכהנים כשרים, גנרלים, מושלים מקומיים וכמנהלי חברות ממשלתיות. זאת אף על פי שאף מנהיג סעודי אינו נהנה מהשפעה מכרעת כדוגמת אבן סעוד, מייסד הממלכה. בה בעת, בעשורים האחרונים עולות שכבות חדשות של אנשי עסקים ובעלי מקצועות חופשיים, והסמכות הפוליטית מתבזרת.