stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פסיפיק רים

| --- | --- |

כרזת הסרט
 בימוי:  גיירמו דל טורו 
 הופק בידי:  תומאס טול, ג'ון ג'אשני, גיירמו דל טורו, מארי פארנט
 תסריט:  טראוויס באכהאם, גיירמו דל טורו 
 עריכה:  פטר אמנדסון, ג'ון גילרוי 
 שחקנים ראשיים:  צ'ארלי האנם, רינקו קיקוצ'י, צ'ארלי דיי, אידריס אלבה, רון פרלמן, מקס מרטיני, רוברט קזינסקי
 מוזיקה:  רמין ג'וואדי 
 צילום:  גיירמו נבארו 
 מדינה:  ארצות הברית, מקסיקו 
 חברת הפקה:  Legendary Pictures האחים וורנר
 חברה מפיצה:  האחים וורנר, נטפליקס, אולפני האחים וורנר 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  ארצות הברית 12 ביולי 2013 ישראל 1 באוגוסט 2013
 משך הקרנה:  131 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  סרט גיבורי-על, סרט הרפתקאות, סרט אפוקליפטי, סרט בסוגת ספרות עלילה ספקולטיבית, סרט פעולה, פלישת חייזרים, סרט דיסטופי 
 מקום התרחשות:  הונג קונג, סן פרנסיסקו, טוקיו 
 תקציב:  $190,000,000
 הכנסות:  $411,002,944
 הכנסות באתר מוג'ו:   pacificrim
 פרסים:  פרס אנני 
 סרט הבא:  פסיפיק רים: המרד 
 תרגום לעברית:  פסיפיק רים
 אתר רשמי
 דף הסרט ב־IMDb
 
פסיפיק רים (באנגלית: Pacific Rim) הוא סרט מפלצות-פעולה-מדע בדיוני אמריקאי משנת 2013 שבויים בידי גיירמו דל טורו, שגם השתתף בכתיבת התסריט לצד טרוויס באכהאם.
עלילת בסרט מתרחשת בשנת 2020, ומתואר בה מאבק בין בני האדם לבין "קאיג'ו" (מפלצת ענק ביפנית), מפלצות חזקות וגדולות המגיחות לכדור הארץ ממעבר בין-יקומי הנמצא באוקיינוס השקט. בני האדם, שמתקשים להילחם בקאיג'ו באמצעות הטכנולוגיה הקיימת, מפתחים את "פרויקט ייגר" (Jäger - צייד בגרמנית), הכולל שימוש ברובוטים ענקיים הנשלטים על ידי שני טייסים.
סרט ההמשך, "פסיפיק רים: המרד", יצא לאקרנים ב-23 בפברואר 2018.
צוות השחקנים

ריילי באקט - צ'ארלי האנם
מאקו מורי - רינקו קיקוצ'י
מרשל סטאקר פנטקוסט - אידריס אלבה
ניוטון גייזלר - צ'ארלי דיי
חניבעל צ'או - רון פרלמן
הרמן גוטליב - ברן גורמן
צ'אק הנסון - רוברט קזינסקי
טנדו צ'וי - קליפטון קולינס ג'וניור
הרק הנסון - מקס מרטיני
יאנסי באקט - דייגו קלאטנהוף
מוזיקה

את המוזיקה לסרט כתב והלחין ראמין דג'וואדי, הפסקול יצא לאור בהורדה דיגיטלית לאמזון ב-18 ביוני 2013, חודש לפני יציאת הסרט לאקרנים וב-CD (דיסק) ב-25 ביוני 2013, הגרסה הפיזית של הפסקול יצא לאור ב-9 ביולי 2013 שלושה ימים לפני שחרורו לאקרנים ברחבי ארצות הברית, המוזיקה הולחנה בידי ראמין דג'וואדי לצד מוזיקאים אורחים כגון: טום מורלו ופריסיליה אן, בנוסף התזמורת של הפסקול מורכבת ממעל ל-100 נגנים כולל מקהלה רוסית.
הבמאי של הסרט גיירמו דל טורו בחר בדג'וואדי על כך שעבודתו מבוססת על "נמלטים" ו"איירון מן" ו"משחקי הכס", דל טורו אמר: "יש לו (דג'וואדי) מוזיקת פאר, אבל יש להם גם סוג מדהים של נפש אדם" דל טורו ציין כי חלק קטן מהראפ הרוסי יהיה בסרט.
מוזיקה > פסיפיק רים: פסקול הסרט המקורי

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| 1. | "Pacific Rim" | 4:50 |
| 2. | "Gipsy Danger" | 3:18 |
| 3. | "Canceling the Apocalypse" | 3:37 |
| 4. | "Just a Memory" | 2:07 |
| 5. | "2500 Tons of Awesome" | 1:05 |
| 6. | "The Shatterdome" | 2:30 |
| 7. | "Mako" | 4:23 |
| 8. | "Call Me Newt" | 1:42 |
| 9. | "Jaeger Tech" | 1:58 |
| 10. | "To Fight Monsters, We Created Monsters" | 2:03 |
| 11. | "Better Than New" | 1:42 |
| 12. | "We Are the Resistance" | 1:50 |
| 13. | "Double Event" | 2:27 |
| 14. | "Striker Eureka" | 1:55 |
| 15. | "Physical Compatibility" | 2:31 |
| 16. | "Category 5" | 2:15 |
| 17. | "Pentecost" | 2:11 |
| 18. | "Go Big or Go Extinct" | 2:24 |
| 19. | "Hannibal Chau" | 1:33 |
| 20. | "For My Family" | 1:58 |
| 21. | "No Pulse" | 0:58 |
| 22. | "Kaiju Groupie" | 1:15 |
| 23. | "Deep Beneath the Pacific" | 1:56 |
| 24. | "The Breach" | 3:14 |
| 25. | "We Need a New Weapon" | 1:40 |
מוזיקה נוספת שמופיעה בסרט ולא כלולה בפסקול:
1 "Just Like Your Tenderness" Luo Xiaoxuan
2 "Drift" Rza feat. Blake Perlman
פיגוע ירי

פיגוע ירי הוא פיגוע המתבצע באמצעות ירי מנשק קל לשם הריגה ופציעה של קורבנות הפיגוע. פיגוע ירי מתבצע בדרכים שונות, כגון:
ירי ממקום מסתור, שמבצעיו נמלטים מיד עם תום הירי.
ירי מרכב חולף, אל אנשים שבצד הדרך או אל רכב אחר.
ירי גלוי, שבו היורים נוטלים על עצמם סיכון גדול יותר שייתפסו או שתושב אש לעברם.
ירי שלאחריו המחבל מתקרב אל קורבנותיו כדי לבצע "וידוא הריגה".
ירי או מסע הרג מזוין ואחריו התבצרות במבנה אקראי לצורך פיגוע מיקוח או להמשך מסע ההרג.
עריכתו של פיגוע ירי מצריכה כלי ירייה ותחמושת. לעיתים רחוקות מאוד משמש לכך נשק הנמצא ברישיון בידי מבצע הפיגוע, ובדרך כלל משמש לכך נשק בלתי חוקי (שהושג בגנבה, בהברחה וכדומה).
במרבית המקרים פיגוע ירי מתבצע בירי מהיר ולא מדויק, אל עבר קבוצת אנשים או אל כלי רכב. לעיתים מתבצע פיגוע ירי על ידי צלף, המכוון במדויק לאדם מסוים.
פיגועי ירי בישראל ובשטחי יש"ע

פיגועי ירי, בפרט ירי מהמארב או ממכונית חולפת, הם שיטת טרור המקובלת על חוליות הטרור הפלסטיני בשטחי יהודה והשומרון, ובעת שליטת ישראל ברצועת עזה היו מקובלים גם שם. שיטת טרור זו כרוכה בסיכון קטן יחסית למבצעיה, משום שהיא מאפשרת להם להימלט מיד בתום הפיגוע.
פיגועי ירי בארצות הברית

בארצות הברית הזכות לשאת נשק מעוגנת בחוקה, ובהתאם לכך כלי נשק נמצאים בהיקף נרחב בידי אזרחים, ופיגועי ירי נפוצים במידה ניכרת יותר מאשר במדינות אחרות.
דוגמאות:
ב-21 ביולי 1919, בתקופת הקיץ האדום, אנשי עליונות לבנה בנורפוק (וירג'יניה) ביצעו פיגוע ירי בטקס שנערך לחיילים אפרו-אמריקאים ששבו ממלחמת העולם הראשונה. לפחות 6 אנשים נהרגו.
הטבח בבית הספר היסודי סנדי הוק התרחש ב-14 בדצמבר 2012 בניוטאון שבמדינת קונטיקט, ובו נרצחו 27 בני אדם.
הטבח בסטריפ של לאס וגאס התרחש ב-1 באוקטובר 2017. אדם חמוש בנשק אוטומטי פתח באש מהקומה ה-32 של מלון "מפרץ מאנדליי" לעבר קהל של 22,000 בני אדם בפסטיבל מוזיקת קאנטרי בסטריפ של לאס וגאס, נבאדה, ורצח 59 בני אדם.
הטבח בכנסיית סאת'רלנד ספרינגס התרחש ב-5 בנובמבר 2017 בכנסייה הבפטיסטית הראשונה בסאת'רלנד ספרינגס שבטקסס, ונרצחו בו 26 אנשים.
בטבח בבית הכנסת בפיטסבורג, שהתרחש ב-27 באוקטובר 2018 בבית הכנסת "קהילת עץ חיים – אור לשמחה", נרצחו 11 אנשים על רקע אנטישמי.
פיגוע הירי באל פאסו התרחש ב-3 באוגוסט 2019 בסניף וולמארט בעיר אל פאסו שבטקסס, ונרצחו בו 22 אנשים.
חלק לא קטן ממקרי הירי ההמוני בארצות הברית שזכו להד תקשורתי עולמי בוצעו במוסדות חינוכיים, תופעה שזכתה לכינוי האנגלי "סקול שוטינג" (School Shooting. מילולית "ירי בבית ספר"). עם זאת למרות שתופעת ה"סקול שוטינג" מזוהית בציבור כתופעה אמריקנית המבוצעת לרוב על ידי קורבנות בריונות או אנשים הלוקים בנפשם, יש לזכור כי אירועי ירי בבתי ספר ומוסדות חינוכיים התרחשו במדינות רבות בעולם מסיבות שונות ומשונות ועל כך אין מדובר בתופעה אנדמית לארצות הברית.
דוגמאות למקרי "סקול שוטינג" מפורסמים:
הטבח בתיכון קולומביין התרחש ב-20 באפריל 1999 בתיכון בעיר דנוור בקולורדו, שבמהלכו שני תלמידים חמושים רצחו 13 בני אדם.
הטבח בווירג'יניה טק התרחש ב-16 באפריל 2007 בקמפוס אוניברסיטת "וירג'יניה טק" בעיר בלקסבורג שבמדינת וירג'יניה, ובמהלכו סטודנט באוניברסיטה חמוש בשני אקדחים חצי אוטומטיים, רצח בירי 32 תלמידים ומרצים והתאבד בירייה.
הטבח בבית הספר היסודי סנדי הוק התרחש ב-14 בדצמבר 2012 בניוטאון שבקונטיקט ובמהלכו חמוש בן 20 אשר למד בעבר בבית הספר רצח 28 תלמידים.
הטבח בתיכון דאגלס שבפלורידה: נער בן 19, תלמיד לשעבר שסולק מלימודיו בבית הספר, פרץ ב-14 בפברואר 2018 לבית הספר ורצח ביריות 17 תלמידים.
ראו גם

נפגע חרדה
ירי מרכב חולף
הערות שוליים

↑  אטילה שומפלבי, שלושה הרוגים ו-35 פצועים בפיגוע במסעדה בתל אביב, באתר ynet, 5 במרץ 2002
↑  ורד כהן-ברזילי ומוטי גל‏, מחבל הרג 4 מבני משפחת גביש בביתם, באתר וואלה, 29 במרץ 2002
↑  אנשיל פפר, עמוס הראל, חיים לוינסון, 4 הרוגים בפיגוע ירי סמוך לקרית ארבע, באתר הארץ, 31 באוגוסט 2010
צבי גנדלמן

| --- | --- |

 לידה:  12 בספטמבר 1956 (בן 68) ישראל טבריה, ישראל
 מדינה:  ישראל ישראל
 השכלה:  אוניברסיטת חיפה 
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 תקופת הפעילות:  1974–2007 (כ־33 שנים)
 דרגה:    תת-אלוף
 תפקידים בשירות
 מפקד חטיבה 7  מפקד עוצבת בני-אור  מפקד עוצבת המפץ  מפקד קורס מפקדי פלוגות ומפקדי גדודים  מפקד עוצבת געש  נספח צה"ל בממלכה המאוחדת, אירלנד ופינלנד.  סגן מפקד גיס (במילואים)
 פעולות ומבצעים
   מבצע שלום הגליל    המערכה ברצועת הביטחון  האינתיפאדה הראשונה  האינתיפאדה השנייה
 תפקידים אזרחיים
 יו"ר האופוזיציה וועדת הביקורת של עיריית חדרה  מנכ"ל סינמה סיטי ראשון לציון  יו"ר אגודת ידידי בית החולים הפסיכיאטרי "שער מנשה"  ראש עיריית חדרה
 
צבי "צביקה" גנדלמן (נולד ב-12 בספטמבר 1956) הוא פוליטיקאי ישראלי, כיהן כראש עיריית חדרה מאז 2013. טרם בחירתו שירת כקצין צה"ל במילואים בדרגת תת-אלוף וכן כיהן כמנכ"ל סינמה סיטי ראשון לציון ויושב ראש (בהתנדבות) של אגודת ידידי בית החולים הפסיכיאטרי "שער מנשה". באוקטובר 2013 התמודד לראשות העיר חדרה מטעם יש עתיד (אותה נאלץ לעזוב ב-2018), וניצח את ראש העירייה מהליכוד חיים אביטן. בבחירות ב-2018 נבחר שוב עם 41% ממניין הקולות.
באוקטובר 2021 הואשם גנדלמן בעבירות אחדות, בהן מרמה והפרת אמונים, ובעקבות זאת הושעה בינואר 2022 מכהונתו כראש עיריית חדרה, למשך חצי שנה.
ביוגרפיה

גנדלמן נולד בטבריה בשנת 1956. בגיל שבע עבר עם משפחתו לחדרה שם גדל והתחנך בבית הספר היסודי "אחד העם" ולאחר מכן בבית הספר התיכון "עירון" שבעיר. בצעירותו שיחק בקבוצת הכדורגל המקומית, מכבי חדרה, והיה חניך בתנועת הצופים.
ב-1974 התגייס לקומנדו הימי ולאחר פציעה, עבר לחיל השריון. בשריון עבר הכשרה כלוחם וקורס מפקדי טנקים. בהמשך השלים קורס קציני שריון ושימש מפקד מחלקת טנקים. במבצע ליטני (1978) הוביל כמ"פ את כוחות צה"ל לכיבוש העיירה בינת ג'בייל. במלחמת שלום הגליל היה קצין אג"מ חטיבתי. בשלהי המלחמה התמנה לקצין אג"מ חטיבה 7 ובהמשך התמנה למפקדה של חטיבה 7. גנדלמן שימש כמפקד חטיבה 460 וב-1996 קודם לדרגת תת-אלוף ושימש מפקד עוצבת המפץ, מפקד קורס מפקדי פלוגות ומפקדי גדודים. ב-1999 מונה למפקד עוצבת געש, ולאחר שכיהן בתפקיד זה כשנתיים, התבקש על ידי הרמטכ"ל שאול מופז להישאר בתפקיד שנה נוספת.
במהלך שנה זו התרחש אירוע חטיפת החיילים בהר דב באוקטובר 2000. זמן קצר לאחר התרחשות האירוע התייצב לבדו במסיבת עיתונאים שבה נטל על עצמו את האחריות. בהמשך כתב לרמטכ"ל שאול מופז מכתב התפטרות: "לאחר לבטים רבים ביני לביני מצאתי לנכון לפעול באופן אישי. אני חש אחריות אישית". התפטרותו לא התקבלה. ועדת פלד שחקרה את נסיבות האירוע לא קיבלה החלטות פיקודיות. הרמטכ"ל מופז החליט לרשום לו הערה פיקודית. תחקיר בערוץ 2 על האירוע תמך בעמדת גנדלמן ובחוסר אשמתו. גנדלמן המשיך בתפקידו כמפקד אוגדה עד מאי 2001. לאחר מכן פיקד על קורס מפקדי פלוגות ומפקדי גדודים.
ב-2003 מונה כנספח צבאי בממלכה המאוחדת, אירלנד ופינלנד; תפקיד בו כיהן עד 2006.
משבר דיפלומטי שזכה לסיקור תקשורתי בו היה מעורב במהלך שרותו בלונדון היה בהתערבותו למניעת מעצרו של אלוף פיקוד הדרום לשעבר דורון אלמוג, שהיה בדרכו לגיוס כספים בלונדון, ולא היה מודע לכוונתם של שוטרים בריטים לעצור אותו בשל צו מעצר שהוצא נגדו בבריטניה על פשעי מלחמה שכביכול ביצע בתקופת האינתיפאדה השנייה. כשנודע לגנדלמן על כוונתם של הבריטים, הגיע במהרה למטוסו של אלמוג, מנע את ירידתו של אלמוג מהמטוס, וסיכל את מעצרו. אלמוג חזר לישראל מבלי שרגלו דרכה על אדמת בריטניה.
עם שובו לישראל, לאחר שלא קודם לאלוף, השתחרר גנדלמן מהשירות הצבאי. תפקידו בשירות המילואים הוא סגן מפקד גיס. במאי 2007, התראיין בתוכנית "עובדה" בו מתח ביקורת על גבי אשכנזי, שהיה אז אלוף הפיקוד, ומשה קפלינסקי, שהיה מפקד עוצבת הגליל, שבעקבות אירוע חטיפת החיילים בהר דב לא לקחו אחריות ושלחו אותו לבדו למסיבת העיתונאים אחרי האירוע.
ביוגרפיה > לאחר השחרור מצה"ל

בקיץ 2008 הודיע על כוונתו להתמודד על תפקיד ראש עיריית חדרה, לשם כך הקים רשימה עצמאית בשם "חדרה 1". בבחירות הפסיד לחיים אביטן ומונה ליו"ר האופוזיציה ויו"ר ועדת הביקורת של העירייה. בשנת 2010 פוזרה המועצה בחדרה בשל כישלון ראש העיר לאשר את תקציב העירייה וגנדלמן חדל מלהיות חבר מועצה.
גנדלמן שימש כפרשן ביטחוני בנושאים צבאיים שונים, בעיקר לאלו הנוגעים לגבול של ישראל עם לבנון וסוריה.
בין השנים 2008 ו-2013 עסק גנדלמן ביזום ובניהול מיזמים, בהם מרכז הבילוי סינמה סיטי ראשון לציון אותו ניהל כמנכ"ל. כמו כן, כיהן בהתנדבות כיו"ר אגודת ידידי בית החולים הפסיכיאטרי "שער מנשה". בבחירות לרשויות המקומיות בשנת 2013 התמודד לראשות העירייה מטעם מפלגת יש עתיד וניצח את ראש העיר המכהן חיים אביטן.
ב-4 ביוני 2018 נעצר גנדלמן בחשד לעבירות שוחד בחירות, מרמה והפרת אמונים, יחד עם בכירים נוספים בעיריית חדרה. ב-10 ביוני שוחרר למעצר בית של שבוע וכן הורחק מבניין העירייה לחודש וחצי. בדצמבר 2018 הודיעה המשטרה שהחקירות ביססו תשתית ראייתית לכאורה לביצוע עבירות מרמה והפרת אמונים, עבירות לפי חוק המחשבים, קשירת קשר לביצוע פשע ושיבוש מהלכי חקירה. במהלך משפטו טענו סנגוריו עו"ד עמית חדד ועו"ד ליאור אפשטיין כי ממצאי תוצרי המצלמה הנסתרת שהושגו בצו להאזנת סתר בלבד פסולים, והשיגו תקדים משפטי כך שחומר הראיות שהושג באמצעות המצלמה הנסתרת נפסל ונמשך מחומר הראיות של הפרקליטות.
באוקטובר 2021 הגישה הפרקליטות כתב אישום נגד גנדלמן בעבירות של מרמה והפרת אמונים, ובעקבות זאת הושעה בינואר 2022 מכהונתו כראש עיריית חדרה, למשך חצי שנה על ידי הוועדה לבחינת השעיות. אולם ביהמ"ש העליון הפך את ההחלטה וקבע כי גנדלמן יישאר מושעה. ביוני 2023 החליטה הוועדה הממשלתית לבחינת השעיית ראשי רשויות על הארכת השעייתו של גנדלמן בשנה נוספת.
גנדלמן עזב את מפלגת יש עתיד בשל השעייתו ממנה לאחר מעצרו, ובבחירות ב-2018 התמודד לראשות העיר בראש תנועה עצמאית, "חדרה בתנופה". ב-30 באוקטובר 2018 נבחר בשנית בסיבוב הראשון עם 41% ממניין הקולות, כשלמקום השני הגיע מועמד הליכוד גדי אריאלי עם 21%. לאחר ניצחונו בבחירות 2018 לראשות העיר התפקד גנדלמן לליכוד ומתוקף היותו ראש רשות הוא חבר מרכז הליכוד. בדצמבר 2019 הביע תמיכה במועמדותו של גדעון סער לראשות הליכוד. בשנת 2021 הצטרף למפלגתו של סער, "תקווה חדשה".
בספטמבר 2024 יצא לאור ספרו האוטוביוגרפי "זמן אמת - ציונות, מנהיגות ופרקליטות", המגולל את סיפור חייו, החל מילדותו בטבריה, דרך 33 שנות שירותו בצה"ל ובעשייתו הציבורית כראש עיריית חדרה. הספר נוגע בשתי פרשיות מסעירות שטלטלו את חייו: הראשונה אירעה בשבת ה-7 באוקטובר 2000, עת חטיפתם של שלושת חיילי הסיור בגזרת הר דב, והשנייה היא מפגשו עם גופי החקירה המשטרתיים והפרקליטות. בספרו, גנדלמן מנסה לענות על השאלה כיצד אירעו למדינת ישראל וצה"ל ארבעה אירועי חטיפה של חיילים (כאשר האחרון שבהם כלל גם חטיפת אזרחים המונית) בתקופה של קצת יותר משני עשורים, והאם ניתן היה למנוע אותם.
חיים אישיים

לגנדלמן תואר שני במדע המדינה וביטחון לאומי מאוניברסיטת חיפה. הוא גרוש פעמיים ואב לארבעה ילדים. ב-20 באוקטובר 2023 התחתן עם בת זוגו מורן שגב.
גנדלמן הוא בן דוד מדרגה שנייה של השחקן דובי גל.
הערות שוליים

↑   עדי חשמונאי, ראש העיר חדרה הושעה מתפקידו לחצי שנה בעקבות כתב האישום נגדו, באתר הארץ, 17 בינואר 2022
↑  דן מרגלית ורונן ברגמן, "הבור - הסודות האפלים מאחורי משבר המנהיגות החמור בתולדות צה"ל", כנרת, זמורה-ביתן, 2011, עמודים 78–79.
↑  שרון גל, משפחות החטופים בסיור בהר דב: רשלנות הצבא היתה פושעת, באתר הארץ, 4 במרץ 2001
↑  דן מרגלית ורונן ברגמן, "הבור - הסודות האפלים מאחורי משבר המנהיגות החמור בתולדות צה"ל", כנרת, זמורה-ביתן, 2011, עמוד 82.
↑  עמוס הראל, תסמונת הש"ג, כתבה ששודרה בתוכנית "המערכת- מיקי חיימוביץ'" אתר רשת, ‏ 17.2.2014.
↑  עמוס הראל, קצין נפצע קשה מפגיעת קליע בתאונת אימונים, באתר הארץ, 3 באוקטובר 2002
↑  אהוד אשרי, לאן נעלמו אשכנזי וקפלינסקי?, באתר הארץ, 30 במאי 2007
↑  מהפך: ראש עיר חדש לגבעתיים, חדרה ואשקלון, באתר וואלה, 23 באוקטובר 2013
↑  גלעד מורג ורענן בן צור, המשטרה ממליצה להעמיד לדין את ראש העיר חדרה, באתר ynet, 18 בדצמבר 2018
↑   ציוץ של כאן חדשות ברשת החברתית אקס (טוויטר);
חן ביאר ואורלי אלקלעי, הפרקליטות החליטה להגיש כתב אישום נגד ראש עיריית חדרה, באתר כאן – תאגיד השידור הישראלי, 29 באוגוסט 2021
↑  איתן גליקמן, לאחר כתב האישום נגדו: ראש העיר חדרה הושעה מתפקידו, באתר ynet, 16 בינואר 2022;
עדי חשמונאי, ראש העיר חדרה הושעה מתפקידו לחצי שנה בעקבות כתב האישום נגדו, באתר הארץ, 17 בינואר 2022
הנפילה

ערך זה עוסק בסרט גרמני משנת 2004. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |

כרזת הסרט
 מבוסס על:  בתוך הבונקר של היטלר: 14 הימים האחרונים 
 בימוי:  אוליבר הירשביגל 
 הופק בידי:  ברנד אייכנר 
 תסריט:  ברנד אייכנר 
 עריכה:  האנס פונק 
 שחקנים ראשיים:  ברונו גנץ אלכסנדרה מריה לרה
 מוזיקה:  שטפן זכריאס 
 צילום:  ריינר קלאוסמן 
 מדינה:  גרמניה, אוסטריה, איטליה 
 חברת הפקה:  Newmarket Capital Group 
 חברה מפיצה:  Constantin Film
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  גרמניה 16 בספטמבר 2004 ארצות הברית 18 בפברואר 2005 ישראל 19 במאי 2005
 משך הקרנה:  155 דק' 
 שפת הסרט:  גרמנית
 סוגה:  סרט ביוגרפי, סרט היסטורי, סרט דרמה, סרט מלחמה, סרט המבוסס על יצירה ספרותית 
 מקום התרחשות:  ברלין, פיהררבונקר 
 תקופת התרחשות:  April 1945, הקרב על ברלין 
 תקציב:  $25,000,000
 הכנסות:  $92,180,910
 הכנסות באתר מוג'ו:   downfall
 פרסים:  מועמדות לפרס אוסקר על קטגוריית הסרט הזר פרס "הקולנוע העולמי" של ה-BBC
 www.downfallthefilm.com
 דף הסרט ב־IMDb
 
הנפילה (מכונה גם הנפילה של היטלר ושל הרייך השלישי; בגרמנית: Der Untergang – "הדעיכה", "השקיעה") הוא סרט קולנוע גרמני המתאר את ימיהם האחרונים של אדולף היטלר וגרמניה הנאצית. תסריט הסרט נכתב בידי ברנד אייכינגר ובוים על ידי אוליבר הירשביגל. "הנפילה" מבוסס על ספרו של ההיסטוריון יואכים פסט שמתאר את ימיו האחרונים של היטלר בפיהררבונקר, על ספרו האוטוביוגרפי של אלברט שפר "בתוככי הרייך השלישי" וכן על עדויותיה של מזכירתו האישית של היטלר עצמו, טראודל יונגה.
על הסרט, שזכה להצלחה גדולה בגרמניה ומחוצה לה, נמתחה ביקורת בשל התרכזותו במצבם הקשה של השרויים בבונקר ללא התייחסות מספקת להקשר, ויצירת הזדהות רגשית עימם. לדעת מבקריו הסרט הוא חלק ממגמה גוברת בחברה הגרמנית בשנים האחרונות, המעודדת נטישת רגשי האשם המסורתיים עקב מעשי הזוועות שחוללו הנאצים, ומעבר לתחושת קורבן בשל מהלכיהן הצבאיים של בעלות הברית, תוך ניסיון למקם את פעולות שני הצדדים על אותו מישור מוסרי. עם זאת, זכה הסרט לרוב מוחלט של ביקורות חיוביות בפלטפורמות בהן ביקרוהו.
"הנפילה" נכלל ברשימת 250 הסרטים הטובים בכל הזמנים של IMDb. הסרט הועמד לפרס אוסקר בקטגוריית הסרט הזר הטוב ביותר וזכה בשלושה פרסי הקולנוע הבווארי.
עלילה > עלילות משנה

הסרט אמנם עוסק במתרחש בתוך הפיהררבונקר, אך חלק לא מבוטל ממנו מתרחש במקביל ברחובות הסובבים אותו כאשר כולם מתקשרים לכיבוש הצפוי של ברלין.
בין קווי העלילה המשניים שבסרט ניתן למנות את סיפורו של ארנסט-גינתר שנק (כריסטיאן ברקל), רופא באס אס, שעיקר דאגתו נתונה למטופלים שנותרו מאחור לאחר שפונה בית החולים – חרף אזהרות ואיומים מצד גנרלים. הפיקוד מורה לדוקטור שנק לעזוב את ברלין, אך זה מבקש להישאר בעיר כדי לטפל בפצועים. גנרל וילהלם מונקה (אנדרי הניקה) דורש משנק להביא את כל האספקה הרפואית שנותרה בבית החולים למפקדה בלשכת הקנצלר. בדרכו לבית החולים לחפש ציוד רפואי, פוגש שנק קצין שריון שמורה לו להיזהר מהכוחות הסובייטים שבאזור. בתוך בית החולים, שנק מופתע לגלות מספר רב של חולים קשישים. בדרכו חזרה שנק מנסה, ללא הצלחה, למנוע הוצאה להורג של שני זקנים בידי המשטרה הצבאית.
סיפור נוסף הוא זה של פטר קראנץ (דונובן גוניה), ילד קטן ושאפתן חבר הנוער ההיטלראי, שנוטל חלק בקרב ההגנה על העיר למורת רוחו של אביו – חייל גרמני לשעבר שאינו מוצא סיבה שילדים ילחמו או יהרגו למען הגנת המולדת. בעוד רוב הפרטים בסרט מבוססים על ספרים ועדויות, סיפורו של פטר הוא דמיוני, אך מבוסס על דמות ילד אמיתי שלחם בשורות ההיטלר יוגנד.
ככל שגובר הכאוס ברחובות, ממשיכים אנשי אס אס ואזרחים נאצים פנאטים, הן במעשי התאבדות והן בהוצאות להורג בלינץ' של אזרחים אחרים שנדמה שעברו בין הצד הגרמני בעיר לצד הרוסי וחזרה, ממש עד להגעת הרוסים.
סיפורים אלה מציגים את נקודת המבט של האנשים הפשוטים ברחובות המופגזים, שאינם שוהים בבונקר עם ראשי השלטון הנאצי.
שחקנים ודמויות

| דמות | שחקן/ית | תיאור |
| --- | --- | --- |
| אדולף היטלר | ברונו גנץ | קנצלר והפיהרר של גרמניה הנאצית |
| טראודל יונגה | אלכסנדרה מריה לרה | מזכירתו של היטלר במשך שנתיים וארבעה חודשים, עד יומו האחרון |
| יוזף גבלס | אולריך מאתס | שר התעמולה הנאצית, מראשי המשטר |
| מגדה גבלס | קורינה הארפוש | אשתו של גבלס אשר כונתה "הגברת הראשונה של הרייך השלישי", וכן חברה ותומכת של היטלר |
| אווה בראון | יוליאנה קהלר | מאהבתו הסודית של היטלר, ואשתו במשך השעות האחרונות לחייהם |
| הרמן פגליין | תומאס קרצ'מן | גנרל הוואפן אס אס וגיסה של אווה בראון דרך נישואיו לאחותה |
| אלפרד יודל | כריסטיאן רדל | גנרל אוברסט וראש אגף המבצעים של הוורמאכט; מהאחראים הראשיים לפשעי המלחמה של הוורמאכט |
| אלברט שפר | היינו פרך | שר החימוש, מראשי המשטר, אדריכלו וידידו של היטלר |
| אוטו גינשה | גץ אוטו | קצין ואפן אס אס, שלישו האישי של היטלר |
| וילהלם מונקה | אנדרי הניקה | קצין בכיר בוואפן אס אס, מפקד הכח שהופקד על הגנת מתחם הממשל |
| היינריך הימלר | אולריך נֵתֶן | מפקדם העליון של האס אס והמשטרה, מראשי המשטר הנאצי |
| ארנסט-גינתר שנק | כריסטיאן ברקל | קולונל ורופא באס אס |
| הנס קרבס | רולף קנייס | גנרל, ראש המטה של צבא היבשה (ה-OKH) |
| ורנר האזה | מתיאס האביך | פרופסור לרפואה ומרופאיו האישיים של היטלר |
| הלמוט ויידלינג | מיכאל מנדל | גנרל, מפקד חיל המצב בעיר ברלין |
| רוברט ריטר פון גריים | דיטריך הולינדרבוימר | גנרל-פלדמרשל והמפקד האחרון של הלופטוואפה (חיל האוויר הגרמני) |
| וילהלם קייטל | דיטר מאן | גנרל-פלדמרשל, ראש המטה הכללי של הוורמאכט |
| וילהלם בורגדורף | יוסטוס פון דוהנאני | ראש אגף כח אדם בוורמאכט |
| פטר קראנץ | דונובן גוניה | ילד-חייל הנלחם ברחובות ברלין בשורות הנוער ההיטלראי |
שחקנים ודמויות > אדולף היטלר

אדולף היטלר היה קנצלר ומנהיגה הטוטליטרי של גרמניה הנאצית.
"הנפילה" מציג את היטלר באופן שעושה ניסיון להראות שהרשע איננו שטני, אלא חלק בלתי נפרד מהמין האנושי, באמצעות יצירת הזדהות רגשית עם דמותו החווה קשיים בבונקר. הצגתו של היטלר כבן אדם מן השורה – שהתייחס באדיבות למקרוביו, פינק את כלבתו, אוכל את ארוחותיו הצמחוניות בפאר – אותן הוא חולק עם מקורבים נוספים ללא גינוני מלכות, הייתה נתונה למחלוקת רבה. בסרט הושם דגש על הניוון הגופני של היטלר ורעידותיו, שמעידים על חוסר יציבותו הנפשית. לדבריו של יואכים פסט, היטלר כלל לא היה מטורף או ירוד שכלית ואף היה איש שברירי שבקושי גרר את עצמו ושעקב שבריריות זו כנראה נבעה השפעה חזקה יותר. לכן, לדעתו, כולם צייתו לו כמו עבדים. תומאס מאן, סופר גרמני וחתן פרס נובל לספרות הזהיר את הגרמנים שלא להשתמש במונח "טרגי" בקובץ המכתבים "מאזינים גרמנים!"; בהקשר של היטלר, טוען פסט כי הוא לא היה משתמש במונח זה באופן חופשי מדי משום שבאופן זה כל טיפשות או רשעות עלולות לזכות בסוג של "אצילות רוחנית"; פסט רואה באזהרה זו מוצדקת לחלוטין ומתעקש על כך שסיפורו של היטלר איננו טרגדיה, משום שטרגדיה נולדת מסתירה בין שני עקרונות ואצל היטלר לא התקיימה אף סתירה אחת.
הירשביגל דווקא טוען שדמותו של היטלר בסרט היא התגלמות הרוע בעיניו; שאת הרוע הוא מייצג, ואת זה לא ניתן לביים. בהקשר זה הוא מצטט את משפטו המפורסם של במאי הקולנוע הצרפתי ז'אן רנואר: "איש איש מסיבותיו הוא". הירשביגל עוד הוסיף, שבניגוד לרושם שעולה מהסרט, המטרה העיקרית שלו היא להיות אמין ולא ליצור רגשי הזדהות עם היטלר, שבעיניו, הוא לא מסוגל לתאר שתיווצר אהדה כלפיו. הוא מדגיש כי המפלצתיות היחידה ברייך השלישי היא עצם העניין שמדובר בבני אדם, ולא ביצורים דמיוניים מהגיהנום. אייכינגר הוסיף כי יש סכנה בסרטים בהם מוצג היטלר כיצור בלתי שפוי מפני שהיטלר עצמו היה שפוי עד רגעו האחרון. בנוסף, אייכינגר מהלל את כישרון המנהיגות של היטלר וטוען שהוא הבמאי הטוב ביותר שעולה על הדעת, ולכן, כל דבר שהוא "ביים" נעשה במודע ובבירור.
שחקנים ודמויות > טראודל יונגה

טראודל יונגה הייתה מזכירתו האישית של אדולף היטלר, מסוף 1942 ועד יומו האחרון, במשך שנתיים וארבעה חודשים. לדבריה, היא לא ידעה על רדיפות ורציחות היהודים וטענה כי היטלר ומנהיגי הנאצים שאותם פגשה במהלך עבודתה כמזכירת הפיהרר, מעולם לא הזכירו בנוכחותה את המילה "יהודי". היא למדה על השואה ועל ממדיה רק בתום המלחמה, ואז כעסה על עצמה "משום שיכולתי לחבב את הפושע הגדול ביותר שחי אי פעם". יונגה חיברה ספר זכרונות בשם "עד השעה האחרונה" (Bis zur Letzen Stunde) זמן קצר לאחר תום המלחמה, שזכה לפרסום רק שנתיים לאחר מותה, בשנת 2004.
הפקה > מקורות הכתיבה

הסרט מתאר את עשרת ימיו האחרונים של אדולף היטלר, החל מיום הולדתו ה-56 שחל ב-20 באפריל 1945 ועד יום התאבדותו, 30 באפריל. יואכים פסט, מחבר הספר "בתוך הבונקר של היטלר - 14 הימים האחרונים" עליו מבוסס הסרט, היה הסופר הגרמני הראשון שכתב ביוגרפיה עיקרית על היטלר. לדברי פסט, הרעיון לחיבור הספר על אודות ימיו האחרונים של היטלר והמשטר הנאצי נבע מההנחה כי "סופו של הרייך השלישי מבטא באופן מתומצת, מרוכז ומחודד את כל הזוויות שהרכיבו את שלטונו של היטלר". תסריטאי הסרט ברנד אייכינגר מחדד את עמדתו של פסט, ומוסיף כי הסרט הוא מיקרו-קוסמוס של כל ההתרחשויות במהלך 12 שנות המשטר; אייכינגר טוען כי ניתן למצוא הקשר דרמטי שמספר על המשטר אך מצטמצם בפרק זמן שניתן להשתלט עליו.
הסרט מתבסס גם על עדויותיה של טראודל יונגה, אחת ממזכירותיו האישיות של היטלר, שנכנסה לתפקיד ב-1942, בהיותה בת 22. יונגה כתבה את זכרונותיה זמן קצר לאחר שהסתיימה מלחמת העולם השנייה בספר "עד השעה האחרונה", בו היא בעיקר נוגעת בשאלה מדוע נכחה בכל הנעשה. מכתביה משתמע שהיטלר שידר למקורביו שהכול בשליטתו וגם כאשר נראה כי המצב חסר סיכוי הוא ביטא תחושת ביטחון, בעיקר בימיו האחרונים; כך למשל אמר: "זה לא נורא שכל הערים הגרמניות נהרסו עד היסוד. זה יזרז את ההקמה מחדש".