stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שהרנוש פארסיפור

| --- | --- |

שהרנוש פארסיפור (משמאל) יחד עם שירין נשאת (2010)
 לידה:  17 בפברואר 1946 (בת 78) טהראן, איראן 
 מדינה:  איראן, ארצות הברית 
 מקום לימודים:  סורבון, אוניברסיטת טהראן 
 שפות היצירה:  צרפתית, פרסית 
 בן או בת זוג:  Nasser Taghvai (1967–1973) 
 פרסים והוקרה:  100 נשים (BBC) (2024) 
 www.shahrnushparsipur.com
 
שַׁהְרְנוּשׁ פַּארְסיפּוּר (בפרסית: شهرنوش پارسی پور; ‏נולדה ב־17 בפברואר 1946) היא סופרת איראנית.
קורות חייה

פארסיפור, ילידת טהראן, סיימה בשנת 1973 לימודי תואר ראשון בסוציולוגיה באוניברסיטת טהראן. במהלך השנים 1976 - 1980 למדה בסורבון שפה וספרות סינית.
היא החלה לפרסם סיפורים קצרים בתחילת שנות השישים של המאה העשרים. הספר הראשון שכתבה לילדים - הכדור האדום - ראה אור ב-1969. היא המשיכה לפרסם ספרים וסיפורים נוספים, ובסוף שנות השמונים זכתה להכרה בחוגים הספרותיים של טהראן.
ב-1990 היא פרסמה את הספר "נשים בלי גברים", אסופת סיפורים קצרים שנכתבו בשנות השבעים. הספר עוסק בנסיונותיהן של נשים לחיות ולהסתדר בלי תמיכתם של גברים וגם בסוגיית שמירת הבתולים באיראן. ממשלת איראן החרימה את הספר, אסרה על הפצתו, וניסתה להשפיע על פארסיפור שתחדל מכתיבה. לאחר פרסום הספר פארסיפור נעצרה ונכלאה למשך מספר חודשים. לאחר שהשתחררה מהכלא, פארסיפור עזבה את איראן והיא מתגוררת מאז בארצות הברית. את חוויותיה וזכרונותיה מתקופה זו פרסמה בשנת 1996 בספר "זכרונות מהכלא" (خاطرات زندان).
בשנת 2009 יצא הסרט "נשים בלי גברים" בבימויה של שירין נשאת. הסרט מבוסס על ספרה של פארסיפור משנת 1990. הסרט זכה להערכה רבה וזכה במספר פרסים בינלאומיים.
פרסומים > ספרים

1969 - הכדור האדום (توپک قرمز)
1974 - הכלב והחורף הארוך (سگ و زمستان بلند)
1974 - תליוני קריסטל (آویزه های بلور)
1975 - הצעות ניסיון (تجربه های آزاد)
1989 - טובא ומשמעות הלילה (طوبی و معنای شب)
1990- נשים בלי גברים (زنان بدون مردان)
1993 - טקס הכנת התה בפני הזאב (آداب صرف چای در حضور گرگ)
1990 - סיפורי גברים מתרבויות שונות (داستان های مردان تمدن های مختلف)
1994 - השכל הכחול (عقل آبی)
1996 - זכרונות מהכלא (خاطرات زندان)
1999 - שיווא (شیوا) - מדע בדיוני
1999 - קורותיה הפשוטים והקטנים של רוח העץ (ماجراهای ساده و کوچک روح درخت)
2002 - לשבת על כנפי הרוח (بربال باد نشستن)
2009 - אסיה בין שני העולמות (آسیه در میان دو دنیا)
פרסומים > ספרים שתרגמה

1975 - אסטרולוגיה סינית, מאת פאולה דלסוס
1987 - לאו-טסה והמורים הטאואיסטים, מאת מקס קלטנמרק
1990 - ציד מכשפות, מאת שירלי ג'קסון
1990 - ההיסטוריה של סין לצעירים
1990 - פאראפסיכולוגיה, במסגרת הסדרה "מה שאני יודע"
1991 - צוק טאניוס, מאת אמין מאלוף
1995 - ההיסטוריה של סין: ממלחמות האופיום עד למהפכת התרבות, בארבעה כרכים
1995 - המסע למערב, מאת וו צ'אנג אן
2003 - מיתולוגיה עולמית
2004 - להכות את המשרתת, מאת רוברט קובר
2004 - מוח לא שקט, מאת קיי רדפילד ג'יימיסון
תרגומים לעברית

טובא ומשמעות הלילה: רומן, שהרנוש פרסיפור; עם אחרית דבר מאת חורה יבארי וביוגרפיה מאת פרסיס מ’ כרים; תרגום מפרסית לאנגלית: קאמראן תלטוף; תרגום מאנגלית לעברית: בן-ציון הרמן, [כפר-מונש]: עופרים, תשס"ט, 2009.
נשים ללא גברים, שהרנוש פרסיפור, תרגם מפרסית תומר בן אהרון, הוצאת תשע נשמות והוצאת הכורסה, 2019.
פרסים בהם זכתה

1994 - כלת פרס הילמן-המט לזכויות אדם.
2005 - כלת פרס הילמן-המט לזכויות אדם (בפעם השנייה).
2010 - כלת הפרס האיטלקי Premio Feronia עבור סופר זר.
2010 - קבלה תואר דוקטור של כבוד מאוניברסיטת בראון.
2014 - כלת פרס "לטיפה יארשאטר" מטעם האנציקלופדיה איראניקה על מפעל חיים ועל תרומתה לספרות האיראנית.
2016 - כלת פרס ביתא לאמנות פרסית מטעם אוניברסיטת סטנפורד.
הערות שוליים

↑  Farzaneh Milani, Words, Not Swords: Iranian Women Writers and the Freedom of Movement, Syracuse University Press, 2011, pp. 196-199.
↑  על אודות הסרט באתר IMDb.
↑  על אודות הקרן והפרס.
↑  רשימת מקבלי הפרס לפי שנים.
↑  רשימת מקבלי תוארי הכבוד.
↑  נימוקי השופטים להענקת הפרס.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007298650505171  PLWABN: 9810635751105606  BIBSYS: 8035051  BNE: XX1632360  BnF: cb15106443v (data)  GND: 115739521  ICCU: LO1V187216  ISNI: 0000 0000 7847 1014  LCCN: n90720525  NTA: 110025806  RERO: 02-A020196818  SELIBR: 321104  SUDOC: 069460086  VIAF: 4101753   WorldCat (עם VIAF): 4101753
קטלין קריקו

| --- | --- |

 לידה:  17 בינואר 1955 (בת 69) סולנוק, הרפובליקה העממית ההונגרית 
 ענף מדעי:  mRNA, ביוכימיה 
 מקום מגורים:  פילדלפיה, אבינגטון 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת סגד (1978)  אוניברסיטת סגד (1982)  Móricz Zsigmond Gimnázium és Közgazdasági Szakközépiskola 
 מוסדות:  אוניברסיטת פנסילבניה (1987)  ביונטק (2013)  מרכז המחקר הביולוגי של הונגריה (1978)  אוניברסיטת טמפל  מרילנד 
 פרסים והוקרה:  100 נשים (BBC) (2024)  חבר ארגון הביולוגיה המולקולרית האירופאי  פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה (2023)  היכל התהילה הלאומי לממציאים (2023)  מסדר סטפנוס הקדוש של הונגריה (2023)  פרס דברצן לרפואה מולקולרית  פרס קרן גיירדנר הבינלאומי (2022)  מדליית ג'סי סטיבנסון קובלנקו (2022)  פרס קרן וורן אלפרט (2022)  פרס פרל מייסטר גרינגרד (2022)  פרס קמרון של אוניברסיטת אדינבורו  עמיתת האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים (2022)  פרס לואי-ז'נטה לרפואה (2022)  פרס פאול ארליך ולודוויג דרמשטדטר (2022)  פרס סצ'ני (15 במרץ 2021)  טיים 100 (2021)  פרס נסיכת אסטוריאס למחקר טכני ומדעי (2021)  פרס ויליאם ב' קולי (2021)  מדליית וילהלם אקסנר (2021)  פרס לכבוד האדם (2021)  Dr. Paul Janssen Award for Biomedical Research (2021)  פרס פריצת דרך במדעי החיים (2021)  עמיתה באגודה האמריקאית לקידום המדע (2021)  המדליה הגדולה של האקדמיה למדעים של צרפת (2021)  מדלית ג'ון סקוט (2021)  פרס לסקר-דיבייקי למחקר קליני (2021)  פרס לואיזה גרוס הורביץ (2021)  פרס קיו למחקר רפואי (2021)  פרס המרכז הרפואי אלבני (2021)  פרס רוזנסטיל (2020) 
 צאצאים:  סוזן פרנסיה 
 אתר רשמי
 
קטלין קריקו (בהונגרית: Katalin Karikó; נולדה ב-17 בינואר 1955) היא ביוכימאית הונגרייה, כלת פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה לשנת 2023. המחקר שערכה, יחד עם פרופסור דרו וייסמן, אפשר שימוש ב-mRNA עבור תרופות וחיסונים. החיסון לקורונה של פייזר ומודרנה מבוסס על התשתית המדעית שהם פיתחו.
קריקו היא המקימה השותפה של חברת RNARx, בה כיהנה גם כמנכ"לית מ-2006 עד 2013. מאז 2013 היא משמשת כסגנית נשיא בכירה בביונטק.
פטנטים

US8278036B2 & US8748089B2 – המצאה זו מספקת מולקולות של רנ"א, אוליגוריבונוקליאוטיד ופוליריבונוקליאוטיד הכוללות פסאודויורידין (אנ') או נוקלאוזיד שעבר מודיפיקציה, וקטורים לטיפול גנטי הכוללים מרכיבים אלה, שיטות לסינתזה של מרכיבים אלה, ושיטות להחלפת גנים, טיפול גנטי, השתקת תרגום גנים, והעברת חלבונים טיפוליים לרקמות in vivo, הכוללות מולקולות אלה. ההמצאה הנוכחית מספקת גם שיטות להפחתת האימונוגניות של מולקולות RNA, אוליגוריבונוקליאוטידים, ופוליריבונוקליאוטידים.
פרסים והוקרות

קריקו זכתה לאורך הקריירה בפרסים והוקרות רבים, בהם:
פרס רוזנסטיל (2020)
פרס המרכז הרפואי אלבני (2021)
פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה (2023)
פרס קרן וורן אלפרט (2022)
מדלית ג'ון סקוט (2021)
דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת ז'נבה (2022)
מדליית ג'סי סטיבנסון קובלנקו (2022)
מסדר סטפנוס הקדוש של הונגריה (2023)
היכל התהילה הלאומי לממציאים (2023)
פרס ויליאם ב' קולי (2021)
פרס לסקר-דיבייקי למחקר קליני (2021)
פרס קרן גיירדנר הבינלאומי (2022)
Dr. Paul Janssen Award for Biomedical Research (2021)
פרס פרל מייסטר גרינגרד (2022)
פרס לואי-ז'נטה לרפואה (2022)
פרס פאול ארליך ולודוויג דרמשטדטר (2022)
פרס נסיכת אסטוריאס למחקר טכני ומדעי (2021)
עמיתת האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים (2022)
מדליית וילהלם אקסנר (2021)
פרס סצ'ני (15 במרץ 2021)
פרס לכבוד האדם (2021)
פרס פריצת דרך במדעי החיים (2021)
100 נשים (BBC) (2024)
פרס קיו למחקר רפואי (2021)
המדליה הגדולה של האקדמיה למדעים של צרפת (2021)
טיים 100 (2021)
עמיתה באגודה האמריקאית לקידום המדע (2021)
פרס לואיזה גרוס הורביץ (2021)
פרס קמרון של אוניברסיטת אדינבורו
פרס דברצן לרפואה מולקולרית
חבר ארגון הביולוגיה המולקולרית האירופאי
בנוסף, זכתה קריקו בתואר ד"ר לשם כבוד משלל אוניברסיטאות ובהן: סגד, תל אביב, דיוק, ייל, ז'נבה, ראטגרס, פרינסטון והרווארד.
בדצמבר 2024 דורגה קריקו ברשימת מאה הנשים המשפיעות של ה- BBC לשנת 2024.
מבחר פרסומים

Anderson BR, Muramatsu H, Nallagatla SR, Bevilacqua PC, Sansing LH, Weissman D, Karikó K (בספטמבר 2010). "Incorporation of pseudouridine into mRNA enhances translation by diminishing PKR activation". Nucleic Acids Research. 38 (17): 5884–92. doi:10.1093/nar/gkq347. PMC 2943593. PMID 20457754. {{cite journal}}:  (עזרה)
Karikó K, Muramatsu H, Welsh FA, Ludwig J, Kato H, Akira S, Weissman D (בנובמבר 2008). "Incorporation of pseudouridine into mRNA yields superior nonimmunogenic vector with increased translational capacity and biological stability". Molecular Therapy : The Journal of the American Society of Gene Therapy. 16 (11): 1833–40. doi:10.1038/mt.2008.200. PMC 2775451. PMID 18797453. {{cite journal}}:  (עזרה)
Karikó K, Buckstein M, Ni H, Weissman D (באוגוסט 2005). "Suppression of RNA recognition by Toll-like receptors: the impact of nucleoside modification and the evolutionary origin of RNA". Immunity. 23 (2): 165–75. doi:10.1016/j.immuni.2005.06.008. PMID 16111635. {{cite journal}}:  (עזרה)
Karikó K, Weissman D, Welsh FA (בנובמבר 2004). "Inhibition of toll-like receptor and cytokine signaling--a unifying theme in ischemic tolerance". Journal of Cerebral Blood Flow and Metabolism. 24 (11): 1288–304. doi:10.1097/01.WCB.0000145666.68576.71. PMID 15545925. {{cite journal}}:  (עזרה)
Karikó K, Ni H, Capodici J, Lamphier M, Weissman D (במרץ 2004). "mRNA is an endogenous ligand for Toll-like receptor 3". The Journal of Biological Chemistry. 279 (13): 12542–50. doi:10.1074/jbc.M310175200. PMID 14729660. S2CID 27215118. {{cite journal}}:  (עזרה)
גשור (ממלכה)

ערך זה עוסק בממלכה באזור הגולן הדרומי. אם התכוונתם לממלכה הנושאת את אותו השם מדרום לערי הפלשתים, ראו .
מפת ארץ ישראל המציגה בצורה סכמתית את תחומי התנחלות שבטי ישראל בכנען (ורוד). ממלכת גשור שוכנת ממזרח לכנרת
גְּשׁוּר הייתה ממלכה קטנה ששכנה באזור הגולן הדרומי, לאורך חופהּ המזרחי של הכנרת והגדה הצפונית של נחל הירמוך. ייסוד הממלכה התאפשר, ככל הנראה, בעקבות כינון ברית של ערים קטנות באזור בתקופת הברונזה התיכונה והמאוחרת שעל יסודות ברית זאת קמה, בראשית תקופת הברזל, ממלכת גשור. המידע ההיסטורי המצומצם אודות ממלכת גשור מקורו במקרא.
יש להבדיל בין ממלכת גשור לבין קבוצה נוספת שכונתה בתנ"ך בשם "גשורי" ומושבה, ככל הנראה, בדרום הארץ באזור הפלשתים.
מוצא הגשורים

חוקרים נחלקים בדבר מוצאם של הגשורים, בעוד שחלקם מאמינים כי מוצאם מהחורים, אחרים טוענים כי מוצאם הוא מהחתים. את הגשורים הוצע לזהות עם אחת מקבוצות הארמים שלאחר תקופה התגבשו לכדי ממלכת גשור, קביעה שמקובלת כיום על ידי מרבית החוקרים. חיזוק לטענה זאת ניתן לראות בסמיכות ציון ממלכות גשור וארם בספר דברי הימים ובכתובת ארמית לשקיא (שייך לשר המשקים) שנחשפה, בשנות ה-60 של המאה ה-20, באתר פולחני בתל עין גב (אתר המזוהה עם אחת מערי הממלכה).
היסטוריה

לדעתו של הארכאולוג בנימין מזר כינון ברית הערים הקטנות מהן צמחה ממלכת גשור מוזכר באחד ממכתבי אל-עמארנה:
האם לא היה זה מטעם שולם מרדך שהעיר עשתרות באה לעזור לפחל כאשר לחמו בו כל ערי ארץ גארי [גשורי]. העיר אדמו, העיר אררו, העיר משקי, העיר מגדל, העיר עין-ענב, העיר זרקי, וכאשר נכבשה העיר עיון והעיר יבילים...
לדעתו של מזר ייתכן שנפלה טעות בעת כתיבת מכתב זה והמחבר השמיט את ההברה שׁוּ מהשם גארי המוזכר. לדעתו מופיעה בתוכן המכתב תלונה של מלך עשתרות, בדבר העובדה כי ברית הערים שנקראת גשורי הפקיעה ממנו מספר ערים תוך כדי מלחמה איתו ועם מלך פחל.
היסטוריה > אזכורים במקרא

ממלכת גשור מוזכרת בספר דברים כגבול נחלתו של חצי שבט מנשה בעבר הירדן המזרחי:
יָאִיר בֶּן-מְנַשֶּׁה, לָקַח אֶת-כָּל-חֶבֶל אַרְגֹּב, עַד-גְּבוּל הַגְּשׁוּרִי, וְהַמַּעֲכָתִי; וַיִּקְרָא אֹתָם עַל-שְׁמוֹ אֶת-הַבָּשָׁן חַוּ‍ֹת יָאִיר, עַד הַיּוֹם הַזֶּה
התנחלותם של בני שבט מנשה בעבר הירדן הותנתה בסיועם ליתר השבטים במלחמה נגד הכנענים ממערב לנהר הירדן. מתוך המסופר בהמשך הפרק, הנשים והילדים נותרו בנחלות שבעבר הירדן המזרחי ואילו הגברים הצטרפו ליתר השבטים למלחמה בכנענים, אולם כשחזרו לביתם גילו כי חלק מאדמותיהם באזור הופקעו על ידי הגשורים והארמים:
וַיִּקַּח גְּשׁוּר-וַאֲרָם אֶת-חַוּ‍ֹת יָאִיר מֵאִתָּם, אֶת-קְנָת וְאֶת-בְּנֹתֶיהָ, שִׁשִּׁים עִיר; כָּל-אֵלֶּה, בְּנֵי מָכִיר אֲבִי-גִלְעָד
בסיפור כיבושי יהושע בן נון והתנחלות השבטים בארץ כנען ניתן למצוא חיזוק נוסף למתואר לעיל:
וְלֹא הוֹרִישׁוּ בְּנֵי יִשְׂרָאֵל, אֶת-הַגְּשׁוּרִי וְאֶת-הַמַּעֲכָתִי; וַיֵּשֶׁב גְּשׁוּר וּמַעֲכָת בְּקֶרֶב יִשְׂרָאֵל, עַד הַיּוֹם הַזֶּה
בספר שמואל מוזכרים העמים עליהם שלט איש בושת לאחר הכתרתו בידי אבנר בן נר:
וְאַבְנֵר בֶּן-נֵר, שַׂר-צָבָא אֲשֶׁר לְשָׁאוּל לָקַח, אֶת-אִישׁ בֹּשֶׁת בֶּן-שָׁאוּל, וַיַּעֲבִרֵהוּ, מַחֲנָיִם. וַיַּמְלִכֵהוּ, אֶל-הַגִּלְעָד, וְאֶל-הָאֲשׁוּרִי, וְאֶל-יִזְרְעֶאל; וְעַל-אֶפְרַיִם, וְעַל-בִּנְיָמִן, וְעַל-יִשְׂרָאֵל, כֻּלֹּה
אמנם הגשורים אינם מוזכרים באופן מפורש בפסוקים המוזכרים לעיל, בתרגום השבעים לפסוקים אלה נכתב במקום וְאֶל-הָאֲשׁוּרִי, ואל-הגשורי. חוקרים רבים מסכימים כי כוונתו המקורית של המחבר הייתה, ככל כנראה, לגשור ולא לממלכת אשור הרחוקה.
ממלכת גשור המשיכה לשמור על עצמאותה גם בימי דוד וכוננה ברית שלום עם ממלכת ישראל. הדבר בא לידי ביטוי בנישואי דוד למעכה, בתו של תלמי מלך גשור ולהולדת אבשלום ותמר:
וּמִשְׁנֵהוּ כִלְאָב, לאביגל (לַאֲבִיגַיִל) אֵשֶׁת נָבָל הַכַּרְמְלִי; וְהַשְּׁלִשִׁי אַבְשָׁלוֹם בֶּן-מַעֲכָה, בַּת-תַּלְמַי מֶלֶךְ גְּשׁוּר
בעקבות רצח אמנון, ברח אבשלום לארמון סבו תלמי בממלכת גשור ושם שהה שלוש שנים:
וְאַבְשָׁלוֹם בָּרַח, וַיֵּלֶךְ אֶל-תַּלְמַי בֶּן-עמיחור (עַמִּיהוּד) מֶלֶךְ גְּשׁוּר; וַיִּתְאַבֵּל עַל-בְּנוֹ, כָּל-הַיָּמִים. וְאַבְשָׁלוֹם בָּרַח, וַיֵּלֶךְ גְּשׁוּר; וַיְהִי-שָׁם, שָׁלֹשׁ שָׁנִים
בתום שלוש השנים נקרא אבשלום לשוב לירושלים, אולם בשובו אינו מוזמן להפגש עם דוד אביו ועל כן מתלונן בפני יואב בן צרויה:
וַיֹּאמֶר אַבְשָׁלוֹם אֶל-יוֹאָב הִנֵּה שָׁלַחְתִּי אֵלֶיךָ לֵאמֹר בֹּא הֵנָּה וְאֶשְׁלְחָה אֹתְךָ אֶל-הַמֶּלֶךְ לֵאמֹר, לָמָּה בָּאתִי מִגְּשׁוּר? טוֹב לִי, עֹד אֲנִי-שָׁם; וְעַתָּה, אֶרְאֶה פְּנֵי הַמֶּלֶךְ, וְאִם-יֶשׁ-בִּי עָו‍ֹן, וֶהֱמִתָנִי
גשור החלה לשקוע בתקופת המלחמות שניהלו אחאב ובן הדד השני מלך ארם דמשק. הממלכה חרבה במאה ה-8 לפנה"ס לאחר כיבושה של ארם דמשק בשנת 732/3 לפנה"ס על ידי תגלת פלאסר השלישי, מלך אשור
פרויקט ארץ גשור

"פרויקט ארץ גשור" הוא מיזם ארכאולוגי שנערך בראשותו של הארכאולוג משה כוכבי, מטעם אוניברסיטת תל אביב, ששם לו למטרה לחקור את ארץ גשור המקראית בחמישה אתרים מרכזיים מתקופות הברונזה והברזל (מתחם לביאה, גלגל רפאים, תל הדר, תל עין גב ותל סורג). הפרויקט החל בשנת 1986 בביצוע סקר בגולן הדרומי ונמשך עד לשנת 2004, עת נערכו חפירות באקרופוליס בתל עין גב.
פרויקט ארץ גשור > ערי גשור

במסגרת פרויקט ארץ גשור והמכון לחקר הגולן נחשפו, במרוצת השנים, ארבע ערים שכיום מיוחסות לממלכת גשור.
תל בית צידה - מזוהה על ידי החוקרים כעיר "צֵר" המופיעה במקרא בתחום נחלת שבט נפתלי (יהושע, י"ט, ל"ה). גודלה, עושרה וכן ביצוריה המרשימים מעידים כי הייתה עיר מרכזית ורבים מן החוקרים אף סוברים שהייתה בירת הממלכה.
תל הדר - עיר מבוצרת המוקפת במערכת של שתי חומות מעגליות התוחמות מבנה שלטוני. מאוחר יותר עבר המרכז השלטוני לעין גב, ובמקום המשיך להתקיים כפר דייגים וחקלאים.
תל עין גב - מרכז שלטוני מבוצר ועיר נמל בגודל של 30 דונם, המוקף בחומת סוגרים. העיר נבנתה על אחד מסעיפיה של דרך הים וחלשה על נתיב מסחר ותחבורה מרכזי בעת העתיקה.
תל סורג - תל קטן דרום-מערבית לקיבוץ אפיק. היישוב המבוצר במקום שימש, ככל הנראה, כמצודת דרכים ארמית-גשורית אשר חיברה בין רמת הגולן למרכז השלטוני בעין גב. חלק מן החוקרים מציעים לזהות את תל סורג עם אפק, המוזכרת בסיפור מלחמות אחאב עם בן הדד השני, אחרים דוגמת יוחנן אהרוני ומשה כוכבי, מציעים לזהות את תל עין גב עם אפק ולו בשל גודלה ומרכזיותה בהשוואה לתל סורג.
בנובמבר 2020 נחשפו ממצאים מחפירת מצודת חיספין - מצודה שנחשפה בתוך מושב חיספין במסגרת חפירות הצלה.
במצודה נמצאו אבן גדולה ועליה תחריט של 2 דמויות מניפות ידיים, צלמית מנגן, טבעת חרוזים ועוד. מתוארכת למאה ה-10–11. המצודה ניצבת מעל נקודת חציה נוחה של נחל אלעל. בנויה אבני גוויל גדולות ועובי חומותיה כ-1.5 מ'. חופרי המקום משערים כי המתחם נבנה לצורך שליטה אזורית על ידי ממלכת גשור.
לקריאה נוספת

משה כוכבי, ארץ גשור: תולדות חבל ארץ בתקופת המקרא, ארץ ישראל כה (תשנ"ו), עמ' 184–201.
הערות שוליים

1 2 3  משה כוכבי, ארץ גשור, טבע וארץ, אדר ב'-ניסן תשנ"ב (מרץ 1992), חוברת מס' 248. קישור ישיר למאמר באתר עמותת סנונית.
↑  איתן אבניאון, המילון האנציקלופדי של המקרא, הוצאת איתאב - בית הוצאה לאור, ראשון לציון, 2003, עמ' 152.
1 2  ערן גל-אור, דוד גל-אור, קום והתאהב בארץ התנ"ך: מסלולים בעקבות סיפורי המקרא, הוצאת ידיעות ספרים, ירושלים, 2015, עמ' 37.
↑  קטגוריה:יהושע יג א – ויקיטקסט, באתר he.wikisource.org
↑  קטגוריה:שמואל א כז ח – ויקיטקסט, באתר he.wikisource.org
↑  רות פלג, בנתיבות הגולן והחרמון, הוצאת יד בן-צבי, ירושלים, 2011, עמ' 33.
1 2 3  עונת החפירות האחרונה בתל עין-גב – סיום פרויקט ארץ גשור מאת משה כוכבי, באתר רשות העתיקות.
↑  רות פלג, בנתיבות הגולן והחרמון, הוצאת יד בן-צבי, ירושלים, 2011, עמ' 32.
↑  "מתחמי הגולן" - יישובים עירוניים מבוצרים מתקופת הברונזה הקדומה מאת יצחק פז, באתר רשות העתיקות.
↑  רות פלג, בנתיבות הגולן והחרמון, הוצאת יד בן-צבי, ירושלים, 2011, עמ' 33-40.
↑  תל בית ציידא באתר פארק הירדן.
↑   נעה שפיגל, מתחם מבוצר בן 3,000 שנה נמצא בגולן: "נותן מידע על אזור שנחשב לתעלומה", באתר הארץ, 11 בנובמבר 2020
מפת חלוקת הארץ לשבטים. נחלת שבט נפתלי בעבר הירדן המזרחי גובלת בצפון-מערב בממלכת גשור
בימת פולחן ליד שער הכניסה לתל בית צידה
קרל האנקה

| --- | --- |

האנקה נושא נאום בפני מגויסים חדשים ל'פולקסשטורם', ברסלאו, פברואר 1945
 לידה:  24 באוגוסט 1903 הקיסרות הגרמנית לובן, ממלכת פרוסיה 
 פטירה:  8 ביוני 1945 (בגיל 41) צ'כוסלובקיה נובה ווס, צ'כוסלובקיה 
 מדינה:  גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית
 מפלגה:  המפלגה הנאצית 
 פרסים והוקרה
 Wound Badge (1939) in Black (1939)  אות השירות הארוך של המפלגה הנאצית  צלב הברזל  אות הזהב המפלגתי  הצלב הגרמני בזהב  המסדר הגרמני 
 
קרל הַאנְקֶה (בגרמנית: Karl Hanke‏; 24 באוגוסט 1903 – 8 ביוני 1945) היה פעיל בכיר באס אס, מחליפו של היינריך הימלר בראשות האס אס ופושע מלחמה נאצי.
ביוגרפיה

האנקה נולד בעיירה לאובאן שבשלזיה ועבד כשוליה לטוחן ולאחר מכן כמורה להנדסה. בשנת 1928 הצטרף למפלגה הנאצית והתקדם בשורותיה.
בשנת 1932 נבחר כציר לבית הנבחרים (הלנדטאג) בפרוסיה וכן לרייכסטאג מטעם המפלגה הנאצית. בשנת 1933 מונה למזכירו האישי של יוזף גבלס ולמנהל משרדו. יחסי השניים התערערו כאשר האנקה התאהב במגדה, אשתו של גבלס ואף ביקש מאדולף היטלר רשות לשאתה. הרשות לא ניתנה, שכן מגדה גבלס, אשתו של שר התעמולה, הייתה מעין "הגברת הראשונה" של הרייך השלישי, משום שפילגשו של היטלר אווה בראון הושארה מוסתרת מעיני העם, ומבחינה תעמולתית סברו היטלר וגבלס כי הדבר אינו ראוי.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה הצטרף האנקה לגדוד טנקים ושירת כחייל. שירותו הקרבי "טיהר" את שמו בקרב ההנהגה הנאצית ובשנת 1941 מונה למשרת הגאולייטר (מפקד המחוז) של שלזיה התחתית.
ידידו הטוב של האנקה, שר החימוש הנאצי אלברט שפר, אשר האנקה הוא שהכירוֹ להיטלר, מסר כי בשנת 1944 הופיע האנקה במשרדו מיוסר ויעץ לו שלא להתקרב למחנה הגדול שהוקם בשלזיה עילית, שכן נעשים שם דברים שלא ייעשו. הכוונה הייתה למחנה המוות אושוויץ. האנקה עצמו, שהיה נאצי קנאי, מן הסתם ידע, כגאולייטר, בדיוק מה מתרחש במחנה שהיה סמוך לתחום שלטונו, זמן רב לפני שנת 1944.
עם התקרבות הצבא האדום לשטחי גרמניה הכריז האנקה על העיר ברסלאו (כיום ורוצלב שבפולין) כמבצר. החוקר אנטוני ביוור מייחס להאנקה בספרו "נפילת ברלין" את גירוש מקצת האוכלוסייה האזרחית הגרמנית מן העיר בינואר 1945 ואת מותם של רבים מהם ברעב ובחשיפה לקור. בעיר הושלט משטר אימים, והאנקה תלה את ראש העיר הקודם. בפברואר 1945 השלימו הרוסים את המצור על העיר כשהם לוכדים בתוכה חיל משמר בן 80,000 חיילים גרמנים וכן אזרחים רבים, כלפיהם הפעיל האנקה וכן הפלדמרשל פרדיננד שרנר אמצעים של טרור כדי לגרום להם להילחם, כאשר שאר ערי גרמניה (לרבות ברלין) כבר נכנעו. ברסלאו נכנעה ב-6 במאי 1945, לאחר שבמצור נהרגו עשרות אלפי אזרחים.
ביוגרפיה > ימיו האחרונים

בסוף אפריל פיטר היטלר את היינריך הימלר מכל משרותיו והורה על מעצרו, מכיוון שהימלר ניהל משא ומתן עם הרוזן פולקה ברנדוט על כניעה. הקנאות של האנקה והציות הבלתי מותנה לפקודותיו של היטלר הרשימו אותו ועם מותו מינה זה בצוואתו את האנקה ל"רייכספיהרר אס אס" במקומו של הימלר.
שמונה ימים לפני כן, זכה האנקה לעיטור הגבוה ביותר של המפלגה הנאצית, המסדר הגרמני, כפרס על הגנת ברסלאו נגד הצבא האדום הסובייטי המתקדם.
האנקה קיבל הודעה על קידומו ב--5 במאי 1945. תוך שימוש מבצעי באחד המסוקים הראשונים, טס הנקה אל פראג. וצירף את עצמו לדיוויזיית הפאנצרגרנדיר אס אס ה-18. האנקה בחר ללבוש מדים של טוראי אס-אס, כדי להסתיר את זהותו במקרה של לכידה. הקבוצה ניסתה להילחם בדרכה חזרה לגרמניה, אך לאחר קרב עז עם פרטיזנים צ'כים, נכנעה בנוידורף ב-6 במאי. זהותו האמיתית לא התגלתה על ידי שוביו, והאנקה הוכנס לפיכך למחנה שבויי מלחמה לצד אנשי אס אס בדרג נמוך. היו בסך הכל 65 שבויי מלחמה כשהצ'כים החליטו להעביר את כולם ברגל ביוני 1945. כשרכבת עברה את נתיב הצעדה, האנקה ועוד כמה שבויי מלחמה ניסו להימלט, ונצמדו לרכבת. הצ'כים פתחו באש ופצעו את האנקה ושני שבויים נוספים. לאחר מכן הם הוכו למוות בקתות רובים על ידי הצ'כים.
לקריאה נוספת

אלברט שפר, בתוככי הרייך השלישי, הוצאת מודן
אנטוני ביוור, נפילת ברלין, הוצאת יבנה, 2003.
Dan van der Vat, The Good Nazi, Phonix, 1997.
הערות שוליים

↑  "אלברט שפאר - ביוגרפיה", יואכים פסט, תל אביב: הוצאת דביר, עמ' 230.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810642221305606  GND: 130339490  ISNI: 0000 0000 2703 2249  VIAF: 47866476   WorldCat (עם VIAF): 47866476
גיור (כדורגל)

גיוֹר (בהונגרית: ETO FC Győr) הוא מועדון כדורגל מקצועני הונגרי, מהעיר גיור שבהונגריה. המועדון נוסד בשנת 1904, וההישג הגדול ביותר שלו הוא הגעה לחצי גמר ליגת האלופות בעונת 1964/1965. 
הקבוצה משחקת את משחקי הבית שלה באצטדיון ETO פארק בגיור. אחד משחקניו הבולטים היה אַרְפַּאד אוֹרְבַּאן (בהונגרית: Orbán Árpád) יליד העיר, (1938–2008) היה כדורגלן נבחרת הונגריה הונגרי-יהודי, זוכה מדליית זהב אולימפית באולימפיאדת טוקיו (1964).
תארים

ליגת העל ההונגרית: 4
1963, 1981/82 ,1982/83 ,2012/13
גביע העולם למועדונים (כדורגל)

| --- | --- |

 ענף:  כדורגל
 תאריך ייסוד:  2000
 ארגון מפעיל:  פיפ"א
 מספר מתמודדים:  7
 מספר משחקים:  8 
 יבשת:  בין יבשתי
 זוכה:  אנגליה מנצ'סטר סיטי
 הכי הרבה זכיות:  ספרד ריאל מדריד (5 זכיות)
 אליפות העולם לקבוצות
 
גביע העולם למועדונים של פיפ"א (באנגלית: FIFA Club World Cup, הייתה ידועה עד 2005 כאליפות העולם למועדונים של פיפ"א) היא תחרות כדורגל שנתית שמשתתפות בה הקבוצות שזכו באליפות שש הקונפדרציות של פיפ"א. מקור התחרות בגביע הבין-יבשתי ששוחק בשנים 1960–2004. במתכונתו הנוכחית נערך הטורניר לראשונה בשנת 2000, והחל משנת 2005 הוא מתקיים בקביעות. מטרת הגביע היא להפגיש בין האלופות של היבשות השונות ולהכתיר את קבוצת הכדורגל הטובה בעולם.
היסטוריית הטורניר

שלוש פעמים שינה הטורניר את פניו. הטורניר התחיל בשנת 1960 כגביע הבין יבשתי, עקב יריבות בין הכדורגל האירופאי לכדורגל הדרום אמריקאי. זכייתה של ברזיל במונדיאל 1958, על אדמת אירופה (שוודיה) שימש כזרז לקידום הרעיון. הרעיון היה טורניר שנתי שיפגיש את אלופות שתי היבשות למשחק בית ומשחק חוץ, וכך תקבע אלופת העולם. מי שדחף מצד האירופאים ליוזמת הטורניר, היה סנטיאגו ברנבאו, אז נשיא ריאל מדריד, אלופת אירופה חמש פעמים ברציפות באותה עת. ברנביאו ביקש להוכיח את גדולתה של קבוצתו וגם הצליח כשריאל מדריד הפכה לאלופה הבין-יבשתית הראשונה בשנת 1960.
לקראת סוף שנות ה-70 החלו הקבוצות האירופאיות לזלזל במפעל שהיה עבורן בעיקר נטל, ולא רצו לקחת בו חלק. אייאקס, באיירן מינכן, ליברפול ונוטינגהאם פורסט סירבו להשתתף במשחקים, וקבוצות מחליפות הגיעו במקומן. שיא השפל היה בשנים 1975–1978, בהן אופ״א לא שלחה אף קבוצה, והתחרות בוטלה.
כאשר המפעל היה על סף התמוטטות לקחה יפן אחריות על התחרות בשנת 1980, והמפעל שינה את פניו. שם הגביע שונה ל"גביע טויוטה", וסוכם שיערך רק משחק אליפות אחד על אדמת יפן שממנו נהנו היפנים מהכנסות משידורים ומכירת כרטיסים. המעבר הציל את פני הטורניר, שהפך לאטרקטיבי ויוקרתי.
לקראת שנות האלפיים, בעקבות לחץ עולמי, הוחלט שעל מנת שהאלופה בטורניר באמת תהיה "אלופת העולם", יש צורך בהשתתפות של קבוצות מכל העולם. ואכן, בשנת 2000 נערכה אליפות העולם הראשונה לקבוצות בברזיל. בטורניר לקחו חלק שמונה קבוצות, אשר חולקו לשני בתים. המקומות הראשונים מכל בית נפגשו לקרב האליפות, ובו זכתה קבוצת קורינתיאנס הברזילאית, אשר ניצחה בדרבי את קבוצת ואסקו דה גאמה.
לאחר הטורניר שוב נוצר משבר עולמי עקב טענות לאי-שוויונות בין הנציגויות של היבשות בעולם, ובעיות של תיאום זמנים (אליפות העולם לקבוצות כדורגל 2001 בוטלה). המפעל עמד לקרוס, אך ניצל שוב בזכות היפנים שהחזירו את גביע הטויוטה למתכונתו הרגילה.
בשנת 2004 סוכם שוב על החזרתו של "גביע העולם לקבוצות", במסגרת קצת שונה אשר נוהגת עד היום.
בשנת 2007 זכתה במפעל מילאן לאחר שגברה 4–2 על בוקה ג'וניורס והפכה לאירופאית הראשונה שזוכה במפעל. מאז הייתה רק שנה אחת (2012) בה זכתה קבוצה לא אירופאית.
טוני קרוס הוא השחקן בעל מספר הזכיות הרב ביותר במפעל, כאשר זכה בשישה תארים בשתי קבוצות שונות, באיירן מינכן ב-2013 וריאל מדריד בשנים 2014, 2016, 2017, 2018 ו-2022.
בשנת 2022 הודיע נשיא פיפ"א, ג'אני אינפנטינו, כי הטורניר יוחלף בטורניר הכולל 32 קבוצות הטורניר שייצא לדרך לראשונה ב-2025 ויתקיים פעם בארבע שנים.