stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אוניברסיטת קליפורניה באירוויין
אקדמיה > דירוגים וציונים לשבח

בשנת 2010 דירג המגזין U.S. News & World Report את אוניברסיטת קליפורניה באירוויין במקום ה-41 בין האוניברסיטאות בארצות הברית. בנוסף לכך, דירג המגזין רבות מהתוכניות של האוניברסיטה לתארים מתקדמים בין ה-50 הראשונות.
עם הבוגרים של התוכנית לתואר שני באומנויות היפות נמנים סופרים כריצ'רד פורד (Richard Ford), מייקל שייבון ואליס סיבולד (Alice Sebold).
התוכנית לתארים מתקדמים בפילוסופיה דורגה במקום ה-17 בעולם בידי המגזין Philosophical Gourmet Report, והמגזין Chemical and Engineering News דירג את האוניברסיטה במקום החמישי (ביחד עם אוניברסיטת הרווארד ואוניברסיטאות אחרות) על הענקת תוארי דוקטור בכימיה.
על פי מדד Human Resources & Labor Review ב-2011, נמנית האוניברסיטה עם 50 האוניברסיטאות הטובות בעולם.
העיתון Wall Street Journal דירג את בית הספר לעסקים של האוניברסיטה במקום הרביעי בתחום טכנולוגיית המידע.
ספורט

נבחרות הספורט של אוניברסיטת קליפורניה באירוויין ידועות בשם דובי הנמלים. יריבותיהן המסורתיות הן אוניברסיטת CSUF שבפולרטון, אוניברסיטת CSULB שבלונג ביץ' ואוניברסיטת קליפורניה בסנטה ברברה.
לאוניברסיטה נבחרות של ריצת שדה, אתלטיקה קלה, כדורסל, בייסבול, כדורעף, כדורמים וכדורגל.
ספורט > קמע דוב הנמלים

דוב הנמלים נבחר להיות הקמע בשנת 1965. הסטודנטים התבקשו אז להציע מועמדים לקראת הבחירות שייערכו בקמפוס. סטודנט לתואר ראשון בשם סקיילר הדלי באסט השלישי (Schuyler Hadley Basset III) הוא זה שבחר בדוב הנמלים ועיצב לו דמות מצוירת, משום שהתאכזב מהמועמדים האחרים שהיו למשל קוקייה רצנית, חד-קרן וביזון.
הוא שאב את ההשראה מדמותו של דוב הנמלים פיטר מרצועת הקומיקס .B.C מאת ג'וני הרט (Johnny Hart).
בזכות היותו "מקורי וקצת לא רלוונטי" זכה דוב הנמלים ב-56 אחוזים מהקולות בבחירות לקמע האוניברסיטה, כשלמקום השני הגיעה בהפרש קטן האופציה "אף אחת מהאפשרויות".
בשירים ובקריאות העידוד של הקבוצות מופיעה המילה "זוט", שהיא הקול שהיה דוב הנמלים פיטר משמיע בזמן שאכל נמלים.
בשנת 2001 חיברו בלייק ססקי (Blake Sasaki) ודניס ויסקו (Dennis Wisco) תנועת ידיים המכונה Rip'em 'Eaters (קרעו אותם, דובים). היא מבוססת על תנועותיו של דוב הנמלים כשהוא מותקף: הוא מתיישב על רגליו האחוריות ועל זנבו ושורט ו"קורע" בכפותיו הקדמיות.
מחלוקות > Aramark

אוניברסיטת קליפורניה באירוויין היא הקמפוס האחרון שעדיין מפעיל את שירותי המזון באמצעות קבלני משנה. בקיץ של שנת 2004 חתמה האוניברסיטה חוזה עם Aramark, תאגיד לשירותי מזון, ומסרה לו את השליטה ברוב מתקני ההסעדה שבשטחה. אלה כוללים את שלושת חדרי האוכל ושלוש המסעדות. אחד מהגופים המעורבים במשא ומתן הצדיק את ההחלטה לתת ל-Aramark את הפרויקט בטיעון ש-Aramark התחייבה להשקיע מיליוני דולרים בתשתית של שירותי המזון באוניברסיטה.
המבקרים טוענים שחתימת חוזה על כל שירותי המזון באוניברסיטה עם תאגיד יחיד היא יצירת מונופול דה פקטו. נטען גם שניהול שירותי המזון בידי Aramark מביא למזון באיכות ירודה ולשירות לקוחות גרוע, ושמי שתומך ב-Aramark מעלים עין מיחסיה הבעייתיים עם עובדיה. רבים מהעובדים של Aramark זכאים לתמיכת שירותי הרווחה השונים. אף על פי שהם מכינים ומגישים מזון בחדרי האוכל של האוניברסיטה, הם אינם מקבלים את אותן זכויות כמו עובדי האוניברסיטה. תאגיד Aramark אוסר על עובדיו להתאגד ולהיאבק למען משכורות גבוהות יותר.
המצדדים בחוזה טוענים שעבודה מול גוף אחד בנושא שירותי המזון מוזילה את העלויות לאוניברסיטה, ובעקיפין מוזילה גם את העלויות לסטודנטים. גם העובדה שהעובדים בשירותי המזון אינם מועסקים בידי האוניברסיטה, גם היא מוזילה את העלויות לאוניברסיטה. יתרה מזאת, האוניברסיטה נהנית מההשקעה הגדולה של Aramark בתשתית מתקני המזון שלה, ותמשיך ליהנות ממנה גם אחרי תום החוזה. ההשקעה תומכת בתוכנית הפיתוח ארוכת הטווח של האוניברסיטה.
מחלוקות > דקאן בית הספר למשפטים

כשהאוניברסיטה חיפשה דקאן ראשון לבית הספר למשפטים שנפתח ב-2009, היא פנתה לפרופ' ארווין צ'מרינסקי (Erwin Chemerinsky), מומחה למשפט חוקתי ופרשן ליברלי. אחרי שנחתם הסכם עם צ'מרינסקי בארבעה בספטמבר 2007, ביטל אותו נשיא האוניברסיטה מייקל דרייק (Michael V. Drake) בנימוק שהתבטאויותיו של הפרופסור "מקטבות". דרייק טען שההחלטה הייתה שלו, ולא נבעה מהשפעה חיצונית כלשהי.

הביטול ספג ביקורת נוקבת מצד אנשי אקדמיה ליברלים ושמרנים כאחד שחשבו שהוא סותר את תפקידו האקדמי של בית הספר למשפטים.
הנושא נדון במאמר מערכת של הניו יורק טיימס ב-14 בספטמבר 2007.

מידע חדש גילה שהמינוי ספג ביקורת מפי נשיא בית המשפט העליון של קליפורניה, רונלד מ' ג'ורג' (Ronald M. George), שהייתה לו מחלוקת עם צ'מרינסקי בעניין הערעורים על פסק דין מוות, וגם מפיהם של רפובליקנים בולטים ממחוז אורנג' וממחוז לוס אנג'לס.

דרייק נסע לפגוש את צ'מרינסקי בקרוליינה הצפונית והשניים הגיעו להסכמה.

הם פרסמו הודעה משותפת לעיתונות האומרת שצ'מרינסקי אכן יעמוד בראש בית הספר למשפטים, וש"בית הספר החדש יושתת על העיקרון היסודי של החופש האקדמי. נשיא האוניברסיטה שב והצהיר על מחויבותו המתמשכת והבלתי מסויגת לחופש האקדמי, החל על כל חברי הסגל, ובכללם דקאנים ובכירים אחרים."
מחלוקות > מעצרים בעת הרצאה של מיכאל אורן

סערה התחוללה סביב האוניברסיטה בפברואר 2010, כשסטודנטים הפריעו את מהלכה של הרצאה מפי השגריר הישראלי מיכאל אורן.

אגודת הסטודנטים המוסלמים פרסמה הצהרה בגנות האוניברסיטה שבחרה לארח אדם ש"משתייך לתרבות שאינה בוחלת בהפעלת טרור על חפים מפשע, בהרג אזרחים, בהריסת בתיהם ובכיבוש ארצם", אך הסירה מעצמה כל אחריות על המחאות וטענה שהסטודנטים פעלו על דעת עצמם.

על פי קנת סטרן (Kenneth Stern), ראש המחלקה לאנטישמיות וקיצוניות בוועד היהודי-אמריקני, "לקמפוס אוניברסיטת קליפורניה באירוויין יש היסטוריה ארוכה של תקריות אנטי-ישראליות ואנטישמיות, שבדרך כלל קשורות לאגודת הסטודנטים המוסלמים".
המפריעים בקהל הפסיקו את דברי אורן עשר פעמים, וסטודנטים רבים קראו לעומתם קריאות תמיכה. בין שאר הסיסמאות, קראו המפריעים "מייקל אורן, קריאה לרצח איננה ביטוי של חופש הדיבור",

"רוצחים" וכן "כמה פלסטינים הרגת?"

אחרי ההפרעה הרביעית הפסיק אורן את ההרצאה לעשרים דקות ואז חזר לבמה. לפני שהמשיך בדבריו אמר אורן, "רוב חיי למדתי את המזרח התיכון וגרתי בו, ואחד מההיבטים התרבותיים החשובים והנצחיים של המזרח התיכון הוא הכנסת האורחים... גם אם אינך מסכים אתם, וגם אם הם אויביך, לכאורה. אני האורח שלכם היום ואני מצפה להכנסת האורחים המזרח תיכונית. באתי אל ביתכם."
על פי עיתון הסטודנטים New University, נעצרו 11 סטודנטים והואשמו בשיבוש אירוע ציבורי בשטח האוניברסיטה. תשעה מהם היו מאוניברסיטת קליפורניה באירוויין ושניים מאוניברסיטת קליפורניה בריברסייד.
במהלך האירוע גערו נשיא האוניברסיטה מייקל דרייק וראש הפקולטה למדעי המדינה מארק פטרקה (Mark Petracca) בקהל המוחה ו"קראו להפרעות 'מביכות'". באחת הפעמים קרא היו"ר פטרקה "התביישו לכם" לעבר המפריעים.

בהצהרה שפרסם למחרת, כינה הנשיא דרייק את התנהגות הסטודנטים "בלתי נסבלת", ואמר ש"חופש הדיבור נמנה עם ערכי היסוד הבסיסיים ביותר והמכובדים ביותר של בניין האומה."

גם דקאן בית הספר למשפטים ארוין צ'מרינסקי (Erwin Chemerinsky) גינה את ההפרעות. הוא אמר, "תארו לעצמכם מה היה קורה אילו הם היו מביאים דובר משלהם והוא היה מושתק בצעקות. כך לא יהיה חופש דיבור. אין זכות קיום לווטו של בריונים‏ (Heckler's veto)". ‏
האוניברסיטה השעתה את הקבוצה למשך שנת הלימודים 2010–2011 וקבעה להם תקופת מבחן בשנה העוקבת. בנוסף על כך, היה על חברי הקבוצה להשלים יחד 50 שעות של עבודות שירות לפני החזרתם ללימודים. אגודת הסטודנטים המוסלמים ערערה על ההשעיה.

העונש הוחלף להשעיה לרבעון אקדמי אחד, מאה שעות עבודות שירות ושתי שנות מבחן.
ארגון ציוני אמריקה תיאר את האוניברסיטה כ"קמפוס שמאפשר קנאות" וקרא לבוגרי הקולג'ים לא לבחור בה ללימודי המשך ולתורמים לא לתרום לה.
הערות שוליים

↑  "Comparing Black Enrollments at Public Ivies". The Journal of Blacks in Higher Education. 2005. נבדק ב-2008-02-14.
| אוניברסיטת קליפורניה​ |
| --- | --- | --- |
| קמפוסים | אירוויין • ברקלי • דייוויס • לוס אנג'לס • מרסד • סן דייגו • סן פרנסיסקו • סנטה ברברה •​ סנטה קרוז • ריברסייד​   ​   ​​ |  |
| מחקר | המעבדה הלאומית לוס אלמוס •​ המעבדה הלאומית לורנס ברקלי​ • המעבדה הלאומית לורנס ליברמור • מערכת שמורות הטבע • מצפה הכוכבים ליק • מצפה הכוכבים קק |  |
| איגוד האוניברסיטאות האמריקניות - ארגון אוניברסיטאות מחקר מובילות בארצות הברית וקנדה |
| --- | --- | --- |
| אוניברסיטאות ציבוריות | אוהיו סטייט • אורגון • איווה • איווה סטייט • אילינוי • אינדיאנה • אריזונה • אריזונה סטייט •  באפלו • ג'ורג'יה טק • דרום פלורידה • וושינגטון • ויסקונסין–מדיסון •  וירג'יניה • טקסס • טקסס A&M • יוטה • מיזורי • מינסוטה • מישיגן • מישיגן סטייט • מרילנד • סטוני ברוק • פיטסבורג • פלורידה • פנסילבניה סטייט • פרדו • קולורדו • קליפורניה (אירוויין • ברקלי • דייוויס • לוס אנג'לס • סן דייגו • סנטה ברברה • סנטה קרוז • ריברסייד) • קנזס • קרוליינה הצפונית • ראטגרס • ראטגרס-ניו ברונסוויק |  |
| אוניברסיטאות פרטיות | אמורי • בוסטון • בראון • ברנדייס • ג'ורג' וושינגטון • ג'ונס הופקינס • דארטמות' קולג' • דיוק • דרום קליפורניה • הרווארד • ואנדרבילט • וושינגטון בסנט לואיס • טאפטס • טוליין • ייל • נורת'ווסטרן • ניו יורק • סטנפורד • פנסילבניה • פרינסטון • קולומביה • קורנל • קייס וסטרן ריזרב • קרנגי מלון • רייס • רוצ'סטר • שיקגו • Caltech •‏ MIT |  |
| אוניברסיטאות בקנדה | טורונטו • מקגיל |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007269094605171  BnF: cb12391975f (data)  GND: 26537-8  ISNI: 0000 0001 0668 7243  LCCN: n79078362  MusicBrainz: 16e406fe-b31e-41f3-b51d-6f5cc48ed745  NKC: ko2005299592  SUDOC: 033009066  VIAF: 144122723   WorldCat (עם VIAF): 144122723 
הנשיא לינדון ג'ונסון בטקס הנחת אבן הפינה לאוניברסיטה ביוני 1964
מבט אל פרוורי אירוויין. המגדל הלבן בחזית שייך למרכז המסחרי 'יוניברסיטי סנטר', והשטחים שמימינו ומשמאלו שייכים לאוניברסיטה.
לב הקמפוס של האוניברסיטה והסביבה. פארק אולדריץ' במרכז.
בניין מאריי קריגר (Murray Krieger) בבית הספר למדעי הרוח, על שמו של המורה הנערץ, הוא דוגמה לאדריכלות הברוטליסטית של הקמפוס.
מתחם ההנדסה הישן
ספריית לנגסון (Langson) היא המאגר הראשי של רוב חומרי המחקר של האוניברסיטה ויש בה אזורי לימוד רבים. היא אחת מארבע הספריות המרכזיות של האוניברסיטה.
ספריית המדע על שם פרנסיסקו ג'יי איילה (Francisco J. Ayala)
בניין מדעי הטבע II
בניין מדעי הביולוגיה III
שלט בולט במתחם הספורט קרופורד
שמואל היבנר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1891 ט"ו בכסלו תרנ"ב גליציה
 פטירה:  1983  (בגיל 92 בערך) כ"א באב תשמ"ג ארצות הברית
 מקום פעילות:  גליציה, ברלין, בריסל, ברוקלין
 תקופת הפעילות:  ?–1983 
 רבותיו:  הרב פינחס הלוי הורוביץ, הרב אברהם מנחם שיינברג
 בני דורו:  הרב מנחם מנדל קירשבוים
 
הרב שמואל היבנר (1891, ט"ו בכסלו תרנ"ב – 1983, כ"א באב תשמ"ג) היה רב שפעל בברלין, בריסל וברוקלין. מחבר ספרי השו"ת "נימוקי שמואל", ספר חידושי תורה בשם "מאכסניא של התורה" ועוד.
ביוגרפיה > גליציה

שמואל היבנר נולד בנדבורנה שבגליציה (מערב אוקראינה של ימינו) לאביו הרב יקותיאל זלמן חיים, ואימו קילא למשפחת טבק. הוא נקרא על שם סבו הרב שמואל מרגליות, שהיה אחיין של הרב מאיר מרגליות, מחבר הספר "מאיר נתיבים". סבו, הרב משה טבק, היה חתנו של הרב דוד מאיר באבד, בנו של הרב יוסף באב"ד, מחבר הספר המנחת חינוך. הרב דוד מאיר היה רבה של סניאטין, ואחר כך של צפת.
בגיל 16 החל ללמוד בישיבת בראדשין (במערב אוקראינה של ימינו) אצל הרב פינחס הלוי הורוביץ, אחיו של הרב חיים אריה לייבוש הורוביץ, בעל שו"ת "חיי אריה". עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה ברח לווינה, שם למד אצל הרב אברהם מנחם שיינברג, שגם הוא נמלט מברודי לווינה בעקבות המלחמה. כעבור שנתיים גויס לצבא האוסטרו-הונגרי.
ביוגרפיה > ברלין

בשנת 1921 החל ללמוד בברלין בבית המדרש לרבנים בראשות הרב עזריאל הילדסהיימר, ולפרנסתו שימש כמורה פרטי לתלמוד. ב-1932 צפה את עליית הנאצים לשלטון בגרמניה, וחזר לפולין. לאחר מכן היגר לווינה וישב בה עד סיפוחה של אוסטריה לגרמניה. במהלך "ליל הבדולח" נאסר והובל למשטרה, ושוחרר לאחר שהצהיר שבמלחמת העולם הראשונה שירת כחייל בצבא האוסטרו-הונגרי.
ביוגרפיה > בריסל

באביב 1939 הגיע לבריסל שבבלגיה, שם התיידד עם הרב מנחם מנדל קירשבוים.
ב-1942 החלו הנאצים לשלוח יהודים מבלגיה לאושוויץ. הרב היבנר התחבא מפניהם וניצל. בעת שהתחבא בבריסל, פנה אליו נתנאל לפקוביץ', מראשי הקהילה המקומית, בהצעה שיתרגם את התלמוד ליידיש, ומכך הייתה פרנסתו בתקופה זו. הוא תרגם שלוש מסכתות: "ברכות", "בבא מציעא" וחלק מ"בבא קמא". לאחר שכמעט נתפס על ידי הגסטפו כשיצא לרחובות העיר, חדל מלצאת מבית המסתור עד תום המלחמה. לאחר סיום המלחמה הוסיף ותרגם את מסכת "בבא בתרא", "שבת" והנותר מ"בבא קמא".
בהיותו בבריסל עסק גם בצרכי ציבור. לאחר הפוגרום בקילץ ביולי 1946 היה חבר במשלחת שדרשה מהבישוף המקומי לגנות את הפוגרום.
ביוגרפיה > ברוקלין

בשנת 1947 היגר לארצות הברית והתמנה לרב בית הכנסת "עין יעקב" של אנשי סקולה בברוקלין. בהיותו בברוקלין חיבר את שו"ת "נימוקי שמואל". שם גם התיידד עם הרב משה לייטר.
לאחר מותו הוציא בנו חלק מכתבי היד שלא יצאו לאור בחייו, ובהם הספר "מאכסניא של התורה".
הרב היבנר נפטר ב-1983. הובא לקבורה בבית העלמין הר הזיתים בירושלים.
ספריו

בימי חייו הוציא הרב שמואל היבנר את שו"ת נמוקי שמואל, העוסק ב"שאלות ותשובות שהזמן הולידן", ואשר קיבל את הסכמותיהם של הרב משה פיינשטיין והרב שלמה זלמן אוירבך.
לאחר מותו יצא הספר מאכסניא של התורה ובו חידושי תורה.
ספרים נוספים נותרו בכתבי יד.
הערות שוליים

↑  מאכסניא של תורה, "ראשי פרקי חייו", עמ' י"ג ואילך.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007296851005171  ISNI: 0000 0000 8004 0934  LCCN: n80072575  VIAF: 77613136   WorldCat (עם VIAF): 77613136
מתיאש ראקושי

מתיאש ראקושי (בהונגרית: Rákosi Mátyás;‏ 14 במרץ 1892 – 5 בפברואר 1971) היה מדינאי קומוניסטי יהודי הונגרי, רודן הונגריה בין השנים 1947 ל-1956. כיהן בתור המזכיר הראשון של המפלגה הקומוניסטית, שהחל משנת 1948 שינתה את שמה למפלגת העובדים ההונגרית. ראקושי הנהיג משטר טרור ודיכוי, ואולץ להתפטר ולעזוב לברית המועצות בעקבות המרד ההונגרי של 1956.
לקריאה נוספת

אביעזר גולן, מדינאים ואנשי-צבא, הוצאת אבינועם יסוד,1952.
שאנדור ליכטנברג

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  20 בינואר 1880 בודפשט, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  21 באפריל 1949 (בגיל 69) מקסיקו סיטי, המדינות המקסיקניות המאוחדות 
 לימודי רפואה:  אוניברסיטת אטווש לוראנד 
 תפקידים:  אורולוג 
 
שאנדור ליכטנברג (בהונגרית: Lichtenberg Sándor;‏ בודפשט, 20 בינואר 1880 – מקסיקו סיטי, 21 באפריל 1949) היה דוקטור לרפואה (MD) יהודי-הונגרי, אורולוג, פרופסור באוניברסיטה.
קורות חייו

שאנדור ליכטנברג נולד במשפחה יהודית כבנם של קורנל ליכטנברג (1848–1933) רופא אף אוזן גרון ושל יוליה פאלוטאי (קודם הירשלר) מווארפלוטה. הוא סיים את הגימנסיה בבודפשט והמשיך את לימודיו בפקולטה לרפואה של אוניברסיטת בודפשט (כיום שמה אוניברסיטת אטווש לוראנד). כסטודנט עבד במכון לאנטומיה מספר 2 בבודפשט. לאחר שסיים את לימודי הרפואה קיבל עבודה במחלקה לכירורגיה בבית החולים האוניברסיטאי היידלברג (אנ'). עם האסיסטנט שלו דאז, פרידריך וולקר (גר'), הוא ייסד את כתב העת הרפואי Zeitschrift für Urologische Chirurgie ב-1912. בתחנה הבאה של הקריירה שלו, בשטרסבורג, הוא עבד כאסיסטנט בקליניקה של אוניברסיטת שטרסבורג בניהולו של אוטו מנדלונג (Otto Mandelung). בתחילת דרכו התחלקו תחומי העניין שלו בין כירורגיה לבין אורולוגיה, אך מחקריו שימשו עד מהרה רק את קידום האורולוגיה. הוא קיבל הביליטציה ופרופסור חבר בתחום שיטות חדשות לאבחון כליות. בינתיים מונה גם לרופא ראשי ומנהל מחלקה בפוליקליניקה של בודפשט.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה התגייס לצבא האוסטרו-הונגרי לשירות צבאי והפך תחילה לרופא הראשי של אחת מיחידות הכירורגיה של הצבא, לאחר מכן למנהל בית החולים הצבאי ההונגרי בקאשה, שם נודע בזכות כישורי הארגון והידע הרפואי שלו, אשר כהוקרה עליהם קיבל מספר עיטורים צבאיים. לאחר מכן שהה שנה נוספת בהונגריה, כרופא הראשי של המחלקה הכירורגית של בית החולים במישקולץ. בתקופת היעדרו מונה לפרופסור באוניברסיטת שטרסבורג, אך עקב הכיבוש הצרפתי בעיר לא יכול היה להיכנס לתפקיד. ב-4 במרץ 1917, בבודפשט, נשא לאישה את אראנקה שניידר, בתו של בנקאי יהודי מווינה. ב-1920, עם משפחתו בת ארבע נפשות, עבר לברלין, שם מונה עד מהרה לפרופסור, ומשנת 1922 סייע בהקמת המחלקה האורולוגית של בית החולים סנט הדוויג כאורולוג יועץ. בשנת 1929 יחד עם מוזס סוויק (גר'), ביצעה את צילומי הרנטגן השמישים הראשונים של הכליות באמצעות חומר הניגוד Urosectan.  גם ארתור בינץ (גר') השתתף בפיתוח.
לאחר עליית הנציונל-סוציאליסטים לשלטון, הוא פוטר מכל תפקידיו ורישיון ההוראה שלו נשלל. הוא היגר עם משפחתו תחילה לבודפשט, שם לא יכולהיה להתאקלם עקב האנטישמיות בממלכת הונגריה, ולבסוף היגר למקסיקו ב-1939.
הוקרה

הוא היה עורך שותף של חמישה כרכים Handbuch der Urologie, המכיל בעיקר את יצירותיהם של מנהיגי האסכולות הגרמניות, האוסטריות והשווייצריות לאורולוגיה
היה נשיא האגודה הגרמנית לאורולוגית
דוקטור לשם כבוד של אוניברסיטת פנסילבניה
חבר כבוד של החברה המלכותית השוודית לרפואה.
הנצחה

האגודה הגרמנית לאורולוגית והאיגוד המקצועי של אורולוגים גרמנים, יחד עם חברת Takeda Pharma, ייסדו פרס לזכרו של שאנדור ליכטנברג "פרס אלכסנדר פון ליכטנברג" בסך 5,000 אירו מאז שנת 2000 לאורולוגים העובדים בפרקטיקה פרטית אשר "נותנים שירות יוצא מן הכלל בתחום האורולוגיה במהלך עבודתם היומיומית".
לקריאה נוספת

Alexander Emed (2002-01-20). "Lichtenberg Sándor (1880-1949)". Orvosi Hetilap. 143 (3): 146–147. (אלכסנדר אמד, חיפה, שאנדור לכטנברג, פורסם בשבועון רפואי)
Pitroffy-Szabó Béla (1980-07-13). "Lichtenberg Sándor". Orvosi Hetilap. 121 (28): 1707–1709.
P. Rathert, I. Rathert: Alexander von Lichtenberg (1880-1949): Legitimation der Urologie durch klinische Forschung, in: Dirk Schultheiss, Peter Rathert, Udo Jonas (Hrsg.), Wegbereiter der Urologie. 10 Biographien, Springer 2002, S. 135–146
הערות שוליים

↑  "Születési bejegyzése a pesti neológ izraelita hitközség születési akv. 87/1880. folyószáma alatt". נבדק ב-2022-12-05.
↑  "Házasságkötési bejegyzése a Budapest II. kerületi polgári házassági akv. 122/1917. folyószáma alatt". נבדק ב-2022-12-05.
↑  Alexander von Lichtenberg, Moses Swick: Grundlagen und Durchführung der intravenösen Darstellung der Harnwege. In: Zentralblatt für Gynälologie. Band 53, 1929, S. 3387.
↑  Moses Swick: Darstellung der Niere und Harnwege im Röntgenbild durch intravenöse Einbringung eines neuen Kontrasstoffes, des Uroselectans. In: Klinische Wochenschrift. Band 8, 1929, S. 2087–2089.
↑  Alexander von Lichtenberg, Moses Swick: Klinische Prüfung des Uroselectans. In: Klinische Wochenschrift. Band 8, 1929, S. 2089–2091.
↑  Horst Kremling: Würzburger Beiträge zur Gynäkologischen Urologie. In: Würzburger medizinhistorische Mitteilungen. Band 5, 1987, S. 5–11, hier: S. 6.
↑  René Geoffroy: Ungarn als Zufluchtsort und Wirkungsstätte deutschsprachiger Emigranten (1933–1938/39). Frankfurt am Main : Lang 2001, S. 180 f
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 119500434  ISNI: 0000 0001 1783 2207  NKC: nlk20010096804  RERO: 02-A003519747  SUDOC: 188174567  VIAF: 161930584   WorldCat (עם VIAF): 161930584
ראסינג אף. סי. יוניון לוקסמבורג

סמל הקבוצה בעבר
ראסינג אף. סי. יוניון לוקסמבורג (בלוקסמבורגית: Racing Fussball Club Union Lëtzebuerg) הוא מועדון כדורגל הממוקם בדרום לוקסמבורג, בעיר לוקסמבורג. המועדון משחק בליגת העל של לוקסמבורג.
המועדון הוקם בשנת 2005 מאיחוד שלושת המועדונים העירוניים: אליאנס 01' לוקסמבורג, ספורה לוקסמבורג ויוניון לוקסמבורג. שמו של המועדון הוא צירוף שני מועדוני עבר גדולים בכדורגל הלוקסמבורגי: ראסינג קלוב לוקסמבורג ויוניון ספורטיב לוקסמבורג, שני מועדונים בעלי מסורת ותוארי אליפות. המועדון הוא בעצם מיזוגים ואיחודים של 8 מועדונים לאורך ההיסטוריה.
היסטוריה > השנים הראשונות

המועדון ראסינג קלוב לוקסמבורג (Racing Club Luxembourg) נוסד בשנת 1907 והפך לאלוף הרשמי הראשון של מדינת לוקסמבורג על ידי זכייה בתואר בעונת 1909/1910. ראסינג לוקסמבורג זכתה גם בגביע הראשון בשנת 1922.
יחד עם ספורטינג קלאב לוקסמבורג (Sporting Club Luxembourg) ויוניון ספורטיב הולריך (Union Sportive Hollerich), שלושת המועדונים של עיר הבירה שלטו בכדורגל הלוקסומבורגי בימיה הראשונים. עליונותם של שחקני הכדורגל של עיר הבירה הייתה כזו שבמשחק הרשמי הראשון של נבחרת לוקסמבורג מול נבחרת צרפת ב-29 באוקטובר 1911, ההרכב הפותח הורכב כולו משחקני ראסינג, ספורט ויוניון. המשחק הסתיים בתוצאה 4–1 לטובת צרפת.
היסטוריה > איחודים ומיזוגים בשנות ה-20

שליטתם של מועדוני הכדורגל בעיר הבירה הגיעה לסיומה בסוף שנות ה-20 עם הופעתן של קבוצות מדרום הארץ, כמו פולה אש ורד בויז דיפרדנג'. ירידת ההצלחה הספורטיבית הובילה אפוא לתופעה שאמורה הייתה להשפיע עמוקות על קהילת הכדורגל בקומונה, כלומר נטייתם של מועדונים לעסוק במיזוגים על מנת לאחד מקורות תקציביים ליצירת קבוצות ברמה גבוהה יותר.
המיזוג הגדול הראשון התרחש ב-1923 עם האיחוד של שני המועדונים האלופים הראשונים של לוקסמבורג: ראסינג וספורטינג. מקורותיה של ראסינג היו בלימפרטסברג, שם המגרש שלהם היה במקום שבו נמצא היום אצטדיון ה-"Scheberfouer" לפני שעברו ל"רו ד'אש" (route d'Esch) בשנת 1912. הוא זכה בגביע לוקסמבורג הראשון, וגבר על ג'אוניס אש 2–0 בגמר. ספורטינג, המועדון של העיר לוקסמבורג סיטי, מצא מגרש במה שהוא היום "כיכר ווינסטון צ'רצ'יל", בשנת 1910 וגם איפה שהקבוצה לקחה את האליפות שהוחזרה אליה ב-1919. ב-1923 התאחדו שני המועדונים תחת השם החדש ספורה לוקסמבורג (CA Spora Luxembourg). השם "Spora" הגיע משלוש האותיות הראשונות של SPorting והשתיים הראשונות של RACing. מועדון זה לא רק יהפוך לאחד המוצלחים ביותר, אלא גם לאחד ממועדוני הספורט הגדולים בארץ עם ענפים אחרים כמו אתלטיקה, סיף, טניס ועוד.
שנתיים לאחר מכן ב-1925, המועדונים המצליחים ביותר, יוניון ספורטיב אורליך / בונבואירה (Union Sportive Hollerich / Bonnevoie), התמזגו עם ג'אוניס ספורטיב (Jeunesse Sportive), מאזור וורלורנקוסט של העיר. יוניון רצתה את המיזוג הזה כדי שתוכל לשחק במגרש האיכותי והטוב בהרבה שנמצא בוורלורנקוסט. מרגע זה המועדון נודע בשם יוניון ספורטיב לוקסמבורג, ושיחק את המשחקים שלו בוורלורנקוסט במקום שבו נמצא היום המגרש הביתי של ראסינג FC יוניון, סטאד אצ'ילה האמרל.
שני המיזוגים הללו יוכתרו במהירות בהצלחה: יוניון, שקבוצתו הייתה מלאה בשחקנים בינלאומיים לוקסמבורגים, זכתה בתואר השישי שלה בשנת 1927. ספורה מצדה גם החלה תקופה של הצלחה אדירה, שעד מלחמת העולם השנייה תראה אותם. זכייה בשבעה תוארי אליפות וכן שלוש זכיות בגביע.
היסטוריה > ספורה לוקסמבורג

מאז הקמת קבוצה ספורה לוקסמבורג ב-1923 ועד לכיבוש לוקסמבורג על ידי הנאצים, וכן לאחר 1945, נרשמה על שמם של ה"כחולים-צהובים". על המגרש שלהם באמצע אזור מגורים של לוקסמבורג סיטי, בקשר קבוע עם תושביה ובעיקר עם הנוער, ספורה חוותה הצלחה גדולה. במהלך תקופה זו היא צברה מוניטין של ארגון אירועים גדולים במגרש הביתי שלה. משנת 1924 ואילך, ספורה ארגנה את גביע שלושת האומות במהלך סוף השבוע של חג הפסחא. שתי קבוצות זרות הוזמנו, והתחרות הזו הפכה בסופו של דבר להרבה יותר חשובה מסיבוב רגיל של משחקי ידידות. יותר מ-25 עונות, הקהל הלוקסמבורגי חזה בקבוצות גדולות שהגיעו כמו אוסטריה וינה עם כוכבה מתיאס סינדלר, פ.ס.וו. איינדהובן, סלביה פראג, בירסחוט, ויצ'נצה ואפילו איי.סי באנגו הברזילאית. המשחקים הללו נמשכו עד ליום שבו ספורה עברה למגרש חדש על כביש ד'ארלון לאצטדיון שהוא היום ביתה של נבחרת לוקסמבורג, סטאד ג'וזי בארת'ל.
היסטוריה > הצלחת של יוניון

תואר האליפות של 1961 יהיה האחרון עבור ספורה, לפני שנעלמה מהכדורגל הלוקסמבורגי, אולם הזכיות האחרונות של המועדון היו שתי זכיות בגביע הלוקסמבורגי ב-1965 וב-1966, בחסות המאמן-שחקן שלהם ויק נירנברג. המקצוען לשעבר כבש שלושער מול ריאל מדריד עבור קבוצתו ניס בליגת האלופות של 1960.
יוניון ספורטיב לוקסמבורג, שכמעט נעלמו לאחר זכייתם באליפות 1927, צצו מחדש ולקחו הביתה שני תוארי אליפות בעשור זה (1962 ו-1971) וחמש זכיות בגביע (1959, 1963, 1964, 1969, 1970) תוך שתים עשרה שנים. שחקנים כמו ג'וני לאונרד, מלך השערים שלוש פעמים בליגה הבכירה לפני שהצטרף למץ הצרפתית, וניקו בראון הפכו לסמלים של תקופה זו. לפני תחילת הקריירה המקצועית שלו, ניקו בראון כבש 25 שערים ב-22 משחקים באליפות 1970/1971 שבה שלטה המועדון שלו מבלי להפסיד אפילו משחק אחד.
בשנות ה-60 הגיח מועדון נוסף, אריס בונבואירה. ב-1963/1964, לאריס בונבואירה היו חגיגות ענק כאשר בעונתה החמישית של כדורגל צמרת היא זכתה בתואר. המועדון מהאזור המאוכלס ביותר בעיר הוציא את בני הדודים שלו מוורלורנקוסט, יוניון. זה היה הגביע הראשון בהיסטוריה שלו, שראשיתו בשנת 1922, והוא נחגג בפארק דה ספורט, שנקרא כיום Stade Camille Polfer המשמש בימים אלו כמגרש האימונים של ראסינג יוניון.
תוך שאריס זוכה בתוארי האליפות לעונת 1966 ו-1972, הצליחה הקבוצה גם לזכות בגביע ב-1967, ושוב הקצה את האיחוד מוורלורנקוסט. עם זאת, אלו יתגלו כהצלחות האחרונות של מועדון זה. היא לעולם לא מצאה לאחר מכן את אותה רמת הצלחה שהייתה לה בשנות ה-60 ותחילת שנות ה-70.
סוף שנות ה-80 ושנות ה-90 הניבו הצלחות ליוניון לוקסמבורג, אף על פי שהקבוצה התמודדה עם מאבקים בתחילת שנות ה-80 הם איבדו את הכישרון המבטיח ביותר ואת מלך השערים שלהם בליגה הלאומית עם 26 שערים בגיל 20, רובי לנגרס, ונאלצו להסתמך על השחקנים הנאמנים ביותר עבור הקבוצה שלהם.
מזלם השתנה במהרה, ועם הזכיות בגביע לוקסמבורג ב-1986, 1989 ו-1991, הם הצליחו להכניס דינמיקה חדשה לקבוצה. זה איפשר להם לזכות באליפות שלוש שנים ברציפות בשנים 1990 ועד 1992. יוניון תהיה הקבוצה האחרונה מהבירה שתזכה בתואר במאה ה-20, עם זכייתה בגביע ב-1996. זה יהיה התואר האחרון עבור קבוצה מלוקסמבורג סיטי למעלה מ-20 שנה.
ספורה, אריס ויוניון כולן נקלעו אז לקשיים כלכליים וספורטיביים. לאחר שחיה שנים מעל ליכולותיה, עם העברות יקרות ושכר מופרז, כמו גם הזנחת פיתוח נוער, תוך יצירת חובות גבוהים במיוחד, נאלצה אריס להתמזג יחד עם הולאריץ' (CS Hollerich) בשנת 2001 ליצירת "אליאנס 01" (CS Alliance 01). גם יוניון וספורה נתקלו בקשיים, עם נוכחות נמוכה ביציעים שלהם וצבירת חובות גבוהים. המיזוג שיצר את אליאנס 01 הותיר את המועדון החדש ללא כל בסיס אוהדים או משאבים. בשנת 2005 הוחלט אפוא, בלחץ גדול של ראש העיר וחברי המועצה של העיר לוקסמבורג, למזג את אליאנס עם ספורה. וכך כל המועדונים הללו התאחדו לכדי מועדון אחד מעיר הבירה לוקסמבורג סיטי.