stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פלאו
היסטוריה

על פי הערכות, איי פלאו מיושבים מזה 4,000 שנה. האירופים הראשונים באיים היו הספרדים (1710), שהשתלטו על פלאו. לאחר מכן גברה ההשפעה הבריטית באזור. מחלות שהביאו המתיישבים האירופים גרמו להשמדתה של כמעט כל האוכלוסייה המקומית במהלך המאה ה-19. מ-50,000 תושבים שחיו באיים בסוף המאה ה-18 ירדה האוכלוסייה לכ-5,000 תושבים בלבד בסוף המאה ה-19.
ב-1899 מכרו הספרדים את האיים לגרמניה. במלחמת העולם הראשונה נכבשו האיים על ידי יפן ובהמשך הם היו חלק מהמנדט היפני על איי האוקיינוס השקט. במלחמת העולם השנייה נערכו בהם קרבות עזים בין יפן לארצות הברית. לאחר המלחמה הייתה פלאו לחלק מטריטוריית הנאמנות של איי האוקיינוס השקט, שהוקמה על ידי האו"ם ונוהלה על ידי ארצות הברית. באותה תקופה נבנו בה מוסדות דמוקרטיים, אך נוצרה תלות מוחלטת בסיוע האמריקני.
ב-1993 החליטו תושבי פלאו במשאל עם להפוך למדינה עצמאית, תוך חתימת הסכם ההתאגדות החופשית עם ארצות הברית. ב-1985 נרצח נשיא פלאו הרואו רמליק (Haruo Remeliik), וסגנו, טומי רמנגסאו (Tommy Remengesau), נבחר לנשיאות. רמגסאו הבטיח לנסות ולהקטין את התלות הכלכלית בארצות הברית, תוך פיתוח מואץ של ענף התיירות.
פוליטיקה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
פלאו היא רפובליקה דמוקרטית רב-מפלגתית. נשיא פלאו הוא ראש המדינה כמו בדמוקרטיה נשיאותית, סמכות הביצוע והתנהלות המדינה מתבצעת על ידי חברי הממשל של הנשיא, ואילו כוח החקיקה הנתון לממשלה מתבצע בקונגרס הלאומי. המערכת השופטת היא עצמאית מהממשלה ומהקונגרס. פלאו אימצה את החוקה שלה בשנת 1981.
בבית התחתון של הפרלמנט יש כ-16 חברים שנבחרים פעם בארבע שנים במחוזות בחירה חד-מושביים. בבית העליון, הסנאט, חברים 13 חברים, שגם הם נבחרים פעם בארבע שנים. בפלאו אין מפלגות פוליטיות (למרות שאין חוק שמונע הקמת מפלגות כאלה ובעבר אכן פעלו מספר מפלגות).
בנוסף, ישנה מועצה בשם "מועצת המטות", שחבריה הם נציגי השבטים הגדולים בפלאו ומייעצת לנשיא בנושאים שבטיים ומסורתיים.
כלכלה

כלכלתה של פלאו תלויה בארצות הברית מאז מלחמת העולם השנייה, אז הייתה שטח נאמנות שלה מטעם האו"ם. לאחר העצמאות חתמה פלאו הסכם התאגדות חופשית עם ארצות הברית, שבמסגרתו היא מקבלת הגנה וסיוע כלכלי, ומעניקה לארצות הברית זכות לקיים בסיסים צבאיים בתחומה, ועגינה בנמליה.
תושבי המקום מתפרנסים בעיקר מעבודה ממשלתית, מדיג ומחקלאות למחיה. בפלאו עובדים זרים רבים, בעיקר מהפיליפינים. ענף התיירות הוא ענף מתפתח במדינה.
גאוגרפיה

המדינה מורכבת ממאות איים המוקפים בשונית אלמוגים, ומתוכם למעלה מ-400 בלגונה הדרומית באיי רוק. רק תשעה מהאיים הגדולים מיושבים. האיים הגדולים ברובם געשיים, ויש בהם אדמה פורייה. האיים הקטנים הם ברובם איי אלמוגים. האקלים טרופי, חם ולח. כמות המשקעים הממוצעת היא כ-3,800 מ"מ גשם בשנה. הים עשיר בדגה, ומהווה מוקד משיכה לצוללנים.
דמוגרפיה

הרכב האוכלוסייה: פלואים (תערובת: מיקרונזים-מַלָאים-מֶלָנֶזים) 69.9%, פיליפינים 15.3%, סינים 4.9%, אסייתים אחרים 2.4%, לבנים 1.9%, בני איי-קרוליינה 1.4%, מיקרונזים אחרים 1.1%.
הרכב דתי: קתולים 41.6%, פרוטסטנטים 23.3%, מודקנגיי (אמונה מקומית) 8.8%, אדבנטיסטים של היום-השביעי 5.3%, ללא דת 16%.
תוחלת החיים של תושבי פלאו על פי מדד תוחלת החיים של האו"ם: נשים - 73.77; גברים - 67.26 (מקום 130 בעולם).
יחסי ישראל–פלאו

שתי המדינות מיודדות במיוחד. רפובליקת פלאו מביעה תמיכה עקבית במדינת ישראל ובמדיניותה ומצביעה באו"ם בעד מדינת ישראל. ישראל שולחת למדינה סיוע רפואי קבוע, בעיקר בתחום רפואת העיניים והשיניים, ומדריכה את רופאיה בתחום תפעול מערכות רנטגן.
ב-28 ביוני 2006 הגיע נשיא הרפובליקה לביקור בישראל, יחד עם רעייתו ובכירים נוספים מהרפובליקה. הנשיא ביקר בכנסת ונפגש עם ראש הממשלה, אהוד אולמרט, שרת החוץ, ציפי לבני, יושבת ראש הכנסת, דליה איציק, ועם חברי כנסת, ולאחר מכן נטע עץ בחורשת הנשיאים בירושלים. בביקור הביע תמיכה בלתי מסויגת בישראל.
כמו כן בדצמבר 2011 נחתם הסכם הדדי בין ישראל לפלאו המבטל את הצורך בוויזה בכניסת אזרחים מאחת לשנייה.
ב-29 בנובמבר 2012 הייתה פלאו בין תשע המדינות שהצביעו נגד הכרה במדינה הפלסטינית כמדינה משקיפה באו"ם.
ב-21 בדצמבר 2017 הייתה פלאו אחת מתשע מדינות שהתנגדו בהצבעת עצרת האו"ם לבטל את הכרת הממשל האמריקאי בירושלים כבירת ישראל.
ב-10 במאי 2024 הייתה פלאו אחת מתשע מדינות שהצביעו נגד הכרה במדינה פלסטינית בהצבעת עצרת האו"ם.
הערות שוליים

↑  השפה היפנית מדוברת באנגאור.
↑  דירוג שטח יבשתי - מתוך אתר Worldometer, כפי שפורסם ב-28 במאי 2021
↑  טבלאת אוכלוסייה שם הקובץ: UN_PPP2024_Output_PopTot.xlsx, שם החוצץ: Median - מתוך אתר האו"ם
↑  טבלאת אוכלוסייה שם הקובץ: WPP2024_POP_F01_1_POPULATION _SINGLE_AGE_BOTH_SEXES.xlsx, שם החוצץ: Medium variant - מתוך אתר האו"ם, הערכה 1 ביולי 2024
↑  דירוג תמ"ג - מתוך אתר הבנק העולמי, כפי שפורסם ב-2 באוגוסט 2023
↑  מדד הפיתוח האנושי לשנת 2022 בדו"ח שפורסם ב-2024 על ידי אתר מינהל הפיתוח (UNDP) של האומות המאוחדות
| מדינות וטריטוריות באוקיאניה |
| --- | --- | --- |
| אוסטרליה | אוסטרליה • נורפוק |  |
| מלנזיה | איי מאלוקו ומערב גינאה החדשה (חלק מאינדונזיה) • איי שלמה • ונואטו • מזרח טימור  • פיג'י • פפואה גינאה החדשה • קלדוניה החדשה |  |
| מיקרונזיה | איי מריאנה הצפוניים • איי מרשל • גואם • מיקרונזיה • נאורו • פלאו • קיריבטי |  |
| פולינזיה | איי קוק • הוואי • ואליס ופוטונה • טובאלו • טונגה • טוקלאו • ניואה • ניו זילנד • סמואה • אי הפסחא • סמואה האמריקנית • פולינזיה הצרפתית • פיטקרן |  |
| האימפריה הקולוניאלית הגרמנית 1871–1919 הקיסרות הגרמנית |
| --- | --- | --- |
| אפריקה | מזרח אפריקה הגרמנית: טנגניקה, רואנדה-בורונדי, וויטולנד, משולש קיונגה דרום-מערב אפריקה הגרמנית: נמיביה מערב אפריקה הגרמנית: קמרון הגרמנית, טוגולנד |  |
| האוקיינוס השקט | גינאה החדשה הגרמנית: קייזר-ווילהמסלנד, ארכיפלג ביסמרק, איי שלמה הגרמנים, בוגנוויל, נאורו, איי מרשל הגרמנים, איי מריאנה, איי קרוליינה, מיקרונזיה, פלאו סמואה הגרמנית |  |
| סין | אזור הזיכיון במפרץ ג'יאוג'ואו, צ'ינגדאו, אזור ההשפעה בשאנדונג |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007555018105171  BnF: cb11994064x (data)  GND: 4044396-6  KulturNav: 576a665e-ae62-491d-a4b6-dfbd562fa005  LCCN: n81107795  MusicBrainz: 9d800529-1ef8-39bb-9e42-1fa74f2eac97  NARA: 10044689  NDL: 00576685  NKC: ge130359  NLA: 35893883  SUDOC: 028021282  Trove: 1135045  UKPARL: YDREKJws  VIAF: 124850152   WorldCat (עם VIAF): 124850152
גשר שער הזהב

.
| --- | --- |

מבט מהפרסידיו של סן פרנסיסקו לכיוון צפון-מערב אל עבר חופו של מחוז מרשל
 מידע כללי
 סוג:  גשר תלוי, גשר, גשר אגרה, גשר פלדה, אטרקציה תיירותית 
 שימוש:  כלי רכב
 על שם:  שער הזהב 
 מיקום:  מפרץ סן פרנסיסקו
 מדינה:  ארצות הברית 
 בעלים:  Golden Gate Bridge, Highway and Transportation District 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  5 בינואר 1933 – 19 באפריל 1937 (4 שנים)
 תאריך פתיחה רשמי:  28 במאי 1937 
 שיטת בנייה:  גשר תלוי
 חומרי בנייה:  פלדה 
 עלות:  27 מיליון דולר (שווה ערך לכ-533 מיליון דולר של שנת 2010)
 אדריכל:  ג'וזף שטראוס 
 מידות
 אורך:  2,737 מטר
 רוחב:  90 רגל 
 גובה:  230 מטר
 מידע טכני
 מפתחים:  3 
 מִפְתָּח מרבי:  1,280 מ' 
 מסלולים:  2
 נתיבים:  3 בכל כיוון
 מידע נוסף:  בעת הקמתו הגשר שבר מספר שיאים, ביניהם הגשר בעל המפתחים הרחבים ביותר והגשר בעל המגדלים התומכים הגבוהים ביותר
 
 קואורדינטות:  37°49′11″N 122°28′43″W﻿ / ﻿37.819722222222°N 122.47861111111°W﻿ / 37.819722222222; -122.47861111111
 www.goldengate.org/bridge/
  (למפת סן פרנסיסקו מוגדלת) גשר שער הזהב(למפת סן פרנסיסקו רגילה) גשר שער הזהב(למפת קליפורניה רגילה) סקרמנטו לוס אנג'לס סן פרנסיסקו סן דייגו סן חוזה פרזנו בייקרספילד אורגון נבדה א ר י ז ו נ ה  מקסיקו האוקיינוס השקטגשר שער הזהב(למפת קליפורניה מוגדלת) סקרמנטו לוס אנג'לס סן פרנסיסקו סן דייגו סן חוזה פרזנו בייקרספילד אורגון נבדה א ר י ז ו נ ה  מקסיקו האוקיינוס השקטגשר שער הזהב
 
גשר שער הזהב (באנגלית: The Golden Gate Bridge) הוא גשר תלוי המחבר בין שני קצותיו של מצר שער הזהב, שהוא נתיב הכניסה למפרץ סן פרנסיסקו מהאוקיינוס השקט. הגשר מחבר בין שתי לשונות היבשה הסוגרות את המפרץ: בין העיר סן פרנסיסקו לבין מחוז מרין (בסמוך לעיר סוסליטו). אורכו של הגשר הוא 2,737 מטר, המרחק בין שני מגדליו הוא 1,280 מטר וגובהם 230 מטר מעל גובה פני הים.
אסתטיקה

צבע הגשר הוא כתום-שני המכונה גם כתום בינלאומי. הצבע נבחר על ידי האדריכל אירווינג מורו בגלל השתלבותו הטובה בסביבה הטבעית וכיוון שהוא מגביר את נראות הגשר בזמן ערפל.
הגשר נחשב בעיני רבים לאחד הגשרים היפים ביותר הן מבחינת עיצוב המבנה והן מבחינה אסתטית. הגשר הוכרז אחד מפלאי העולם על ידי האגודה האמריקאית של מהנדסים אזרחיים.
התאבדויות

קפיצה מגשר היא דרך נפוצה להתאבד. בממוצע קופץ אדם מגשר שער הזהב מדי שבועיים, ובסך הכול התאבדו בקפיצה ממנו יותר מ-1,350 איש (הספירה הרשמית הסתיימה ב-1995, כשמספר המתאבדים הגיע ל-1,000). מספר המתאבדים מגשר זה הוא הגבוה מבין שאר המבנים היחידים בשאר העולם[דרוש מקור]. כמעט כל המתאבדים קפצו מהצד המזרחי של הגשר, כי רק צד זה פתוח להולכי רגל. מרחק הנפילה עד פני המים הוא 67 מטר, זמן הנפילה הוא 4 שניות והמהירות בזמן הפגיעה במים היא 120 קילומטר לשעה. נכון לשנת 2003 ניצלו מהקפיצה רק 26 בני אדם. רבים מהניצולים דיווחו שהתחרטו בזמן שהיו בין שמים לארץ, כל הניצולים פגעו במים תחילה ברגליהם ומרביתם סבלו מפגיעות פנימיות קשות ומעצמות שבורות. בשנת 2005 חשף אריק סטיל, במאי סרטי תעודה, את העובדה שרימה את ועדת הגשר כך שתאפשר לו להסריט את הגשר במשך חודשים ספורים, תוך כדי שהוא מתעד כ-20 התאבדויות.
מועצת המנהלים של הגשר התנגדה בעקביות לקריאות להצבת מחסום שימנע ממתאבדים לעבור מעל המעקה הנוכחי שגובהו 1.2 מטר. אולם, ב-11 במרץ 2005 התחילה ועדת הגשר בצעדים ראשונים לקראת אישור פרויקט בניית מחסום שעלותו כשני מיליון דולר. ב-10 באוקטובר 2008 החליטה מועצת המנהלים, לאחר בחינת חלופות שונות, כי המחסום שיבנה יהיה רשת תחת הגשר. במאי 2011 אושר תקציב ראשוני בסך חמישה מיליון דולר לתכנון הרשת. בינתיים, פוזרו לאורך מעבר הולכי הרגל תאי טלפון לשיחות ישירות לארגוני סיוע, עם שלטים המפצירים להתקשר, בכל אדם שחושב לקפוץ.
גשר שער הזהב בקולנוע ובטלוויזיה

בהיותו סמל מובהק של סן פרנסיסקו, מופיע הגשר במספר לא מבוטל של סרטי קולנוע, מהם שכל עלילתם מתרחשת בעיר זו, ומהם שסצנה מרכזית שלהם מתרחשת בגשר. בחלק מהמקרים הסרט מהווה רקע לאירועים, ובאחרים למאפייני הגשר, כגון גובהו, חשיבות מיוחדת. להלן מספר מופעים:
בתפאורת הרקע הידועה בסרט "ורטיגו" של אלפרד היצ'קוק ניתן לראות את הגשר ברקע כאשר הסצנה מתרחשת מזרחית לפורט פוינט.
הגשר נראה בצורה בולטת ברצף הפתיחה של אופרת הסבון "אהבה היא פאר" ("Love is a Many Splendored Thing"), שמוקמה בסן פרנסיסקו.
לגשר תפקיד חשוב בסצנת השיא של סרט ג'יימס בונד "רצח בעיניים" (A view to a Kill).
בסרט שעת האפס ("The Core") חודרים גלים אלקטרומגנטיים שמקורם מהשמש דרך האטמוספירה ומתיכים את גשר שער הזהב ולאחר מכן את סן פרנסיסקו.
בסרט "סופרמן" מציל סופרמן אוטובוס ילדים שעומד ליפול מהגשר.
בסרט "הענק" ("The Hulk") קופץ הענק מהגשר על מנת להציל מטוס קרב.
בסדרת "מסע בין כוכבים" ממוקמות המפקדה והאקדמיה בסן פרנסיסקו, עם הגשר ברקע. כדי שלא יתאפשר לצופים לחזות בתחבורה העתידית ישנה זכוכית מטושטשת שמסתירה את הנתיבים. בסרט "מסע בין כוכבים 4: השיבה הביתה", טסה חללית קרב קלינגונית, המוטסת על ידי צוות האנטרפרייז, מתחת לגשר בדרכה לנחיתת אונס אל תוך המפרץ. מאוחר יותר, בסרט מסע בין כוכבים: חלל עמוק 9, נהרס הגשר בזמן מלחמת ריבונות עם גזע הברין.
בסרט "הג'ונגל מת מצחוק" מטפס ג'ורג', הילד שגדל בין קופים, על הגשר ומהלך עליו, כאילו היה ביתו האהוב, ובתוך כך מציל עובד תקוע.
בסרט הטלוויזיה "10.5" הורסת רעידת אדמה את הגשר.
בסדרת הטלוויזיה "מכושפות", המתרחשת בסן פרנסיסקו, ניתן לראות את גשר שער הזהב בסצנות רבות, כמרכיב מהותי בנוף העיר.
הגשר נראה, בין השאר, בסצנת הפתיחה של סדרת הטלוויזיה "צער גידול בנות", המתרחשת בסן פרנסיסקו, ומעביר גם לצופה המזדמן מסר ברור על מקום התרחשותה של הסדרה.
בסרט "אקס-מן 3: המפלט האחרון", מגנטו עוקר את גשר שער הזהב ממקומו, כדי להעביר אותו ואת אחוות המוטאנטים לאי הסמוך.
בסרט "מפלצות נגד חייזרים" התרחש קרב בין המפלצות לחייזרים על הגשר והוא נפגע.
בסרט "כוכב הקופים: המרד" נערך קרב על גשר שער הזהב, בין הקופים המנסים להגיע ליער שמעבר לגשר לבין השוטרים המנסים לעוצרם.
בסרט "שליחות קטלנית: ג'נסיס" נערך מרדף בין המחסלים, שבסופו "תלוי בין שמיים לארץ" אוטובוס על קצה הגשר.
בסדרה "המנטליסט" רוב הסדרה מתרחשת בקליפורניה והגשר מופיע שם בסצנות רבות, כמרכיב זיהוי לעיר.
בסרט הפריצה לאלקטרז, מטוסי הורנט חולפים מתחת לגשר בדרכם לתקוף את האי אלקטרז.
בפתיחת הסרט המצויר 6 גיבורים (Big hero 6) משנת 2014 המתרחש ב"סן פרנסוקיו" (שילוב בין סן פרנסיסקו לטוקיו), נראה גשר שער הזהב כשמגדליו מעוצבים בסגנון טוריאי.
הערות שוליים

↑  כפולת סך העלות בערכו היחסי של הדולר בשנת 1936, העומד על 19.748, ביחס לערכו בשנת 2010, כמובא בדף "Historical Value of U.S. Dollar"‏ (באנגלית)
↑  Gudde, Erwin G. California Place Names (2004) University of California Press, London, England.
↑  7 Wonders of the Modern World
↑  Resolution No. 2005-015
↑  GGB Suicide Barrier Study
↑  יעקב בורק, מראה מעל הגשר, באתר הארץ, 19 בינואר 2012
↑   סצנת התקיפה של האי, סרטון  באתר יוטיוב
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007533650305171  GND: 4271721-8  LCCN: sh85055751  NARA: 10046595  VIAF: 235599832   WorldCat (עם VIAF): 235599832 
גשר שער הזהב לכיוון פורט פוינט מקצה סן פרנסיסקו (מימין). האי אנג'ל נמצא מאחורי הקשת, ומשמאל לו נראית העיירה טיבורון במחוז מרין המכסה את גבעות איסט ביי.
הגשר מנקודת מבטו של אדם העומד תחתיו
גשר שער הזהב אפוף ערפל
גשר שער הזהב בלילה. מצד שמאל נראה מרכז העיר סן פרנסיסקו
מבט מהצד הצפוני
מיכאל גולן

| --- | --- |

 לידה:  1978  (בן 47 בערך) פריז, צרפת
 שם לידה:  Michaël Boukobza 
 מדינה:  ישראל, צרפת 
 מקום מגורים:  ישראל ישראל
 השכלה:  אוניברסיטת פריז-דופין  ESCP Europe 
 תפקיד:  לשעבר מייסד ומנכ"ל חברת גולן טלקום
 בת זוג:  דבורה וייל
 
מיכאל גולן (נולד בשנת 1978) הוא איש עסקים ישראלי-צרפתי, מייסד חברת התקשורת הסלולרית "גולן טלקום" ומנכ"לה הראשון. החברה נמכרה בחודש אפריל 2017 לקבוצת "אלקטרה".
ביוגרפיה

נולד כמיכאל בוקובזה (בצרפתית: Michaël Boukobza) בפריז ב-1978 להורים יהודים שהיגרו לצרפת מתוניסיה. בעל תואר שני בניהול וכלכלה מאוניברסיטאות דופין (Dauphine) ו-ESCP Europe בפריז.
בראשית דרכו המקצועית שימש בנקאי השקעות בבנק רוטשילד בפריז, ובהמשך בבנק מורגן סטנלי בלונדון. בינואר 2000 החל לעבוד עבור איל התקשורת הצרפתי קסבייה ניאל, כסמנכ"ל הכספים בחברה Iliad שהקים ניאל, בעלת מותג התקשורת Free(אנ').בהמשך מונה לתפקיד מנהל פעילות החברה, וב-2002 החל לכהן כמנכ"ל. החברה עסקה בשיווק חבילות תקשורת מסוג "טריפל" (טלפון, אינטרנט וטלוויזיה רב-ערוצית), ובתקופת ניהולו של גולן, גדל היקף מכירותיה מ-20 מיליון אירו ל-1.2 מיליארד יורו.
ב-2007 עלה לישראל מטעמים ציוניים, ועברת את שם משפחתו ל"גולן". כמו כן, עם בואו לישראל, פנה אליו איש העסקים הצרפתי פטריק דרהי, בבקשה לייצגו בישראל. במשך שנתיים למד גולן את שוק התקשורת בישראל, והכין את הקרקע לרכישת חברת "HOT" בידי דרהי. עם הרכישה מונה לנציגו של דרהי בדירקטוריון החברה, ובהמשך אף מונה בה לתפקיד יועץ למנכ"ל. לאחר התפטרותו מ"הוט" שב לעבוד עם קסבייה ניאל, תחילה מונה לאחראי על ביצוע הרפורמה בעיתון "לה מונד" שרכש ניאל.
ב-2010 הקים יחד עם ניאל את קבוצת התקשורת "גולן טלקום". החברה זכתה ביולי 2011 ברישיון להיות המפעילה הסלולרית החמישית בישראל, לאחר מכרז התדרים הסלולריים שיזם משרד התקשורת. גולן החזיק בשליטה בקבוצה, עם 50% ממניותיה. לאור מעורבותו בעבר של גולן בענייני חברת "מירס", בבעלות דרהי, ביקשה חברת "מירס" שהשתתפה אף היא במכרז, בינואר 2011, להוציא צו מניעה למניעת השתתפותו של מיכאל גולן במכרז התדרים הסלולריים, אך תביעה זו נדחתה בבית המשפט בפברואר 2011.
בשנת 2011 נישא בישראל לדבורה וייל, היורשת של בית האופנה "וייל".
בנובמבר 2015, הודיע שהוא מוכר את גולן טלקום לחברת סלקום תמורת 1.17 מיליארד שקלים חדשים. ב-12 באפריל 2016 רשות ההגבלים העסקיים דחתה רשמית את עסקת המיזוג בין החברות בטענה לכך שהמיזוג יפגע בתחרות ויוביל לעליית מחירים.
בינואר 2017 נחתם הסכם לרכישת גולן טלקום על ידי חברת אלקטרה צריכה תמורת הסכום הנמוך משמעותית של 350 מיליון ש"ח. באפריל 2017 הושלמה הרכישה.
ראו גם

תקשורת סלולרית בישראל
הערות שוליים

1 2  אמיתי זיו, "נחסוך לכם 3,500 שקל בשנה בהוצאות הסלולר", באתר הארץ, 27 בינואר 2011
1 2 3 4  שלומית לן, ‏מיכאל גולן, 33, משיק רשת סלולרית. מה הנוסחה שלו?, באתר גלובס, 8 בדצמבר 2011
↑  מיכאל גולן והמהפכה בתחום הסלולר: רובין הוד מודרני | מובילי המשק, באתר themarketleaders.co.il (באנגלית)
↑  נחמה אלמוג, ‏מירס ביקשה צווי מניעה נגד שני פעילים בקבוצה שתתמודד מולה במכרז התדרים הסלולריים, באתר "אנשים ומחשבים", 18 בינואר 2011
↑  יצחק דנון, הפסד לחברת מירס תקשורת - נדחתה בקשתה למתן צו מניעה כנגד אורן מוסט ומיכאל גולן, באתר Lawforums,‏ 1 בפברואר 2011
↑   נחמיה שטרסלר, גם אני נפלתי ברשתו של מיכאל גולן, באתר הארץ, 12 באפריל 2016
↑   הושלמה העסקה: אלקטרה היא הבעלים החדשים של גולן טלקום, באתר TheMarker‏, 5 באפריל 2017
ז'אן פרה

| --- | --- |

 לידה:  26 בדצמבר 1930 ווקרסון, במחוז רמות הסן, צרפת 
 פטירה:  13 במרץ 2010 (בגיל 79) אובנה, מחוז ארדש, צרפת 
 שם לידה:  Jean Tenenbaum
 מוקד פעילות:  צרפת 
 תקופת הפעילות:  1958–2003 (כ־45 שנים) 
 מקום לימודים:  הקונסרבטואר הלאומי לאומנויות ולמלאכות 
 סוגה:  שאנסון 
 שפה מועדפת:  צרפתית 
 חברת תקליטים:  דקה רקורדס 
 בן או בת זוג:  כריסטין סוור (1961–1 בנובמבר 1981) קולט לאפון (1992–2010) 
 פרופיל ב-IMDb
 
ז'אן פרה (בצרפתית: Jean Ferrat, שמו מלידה: Jean Tenenbaum – ז'אן טננבום; ‏ 26 בדצמבר 1930 – 13 במרץ 2010) היה זמר-יוצר, מלחין ומשורר צרפתי ממוצא יהודי. נודע בין היתר בהלחנת שירי לואי אראגון וביצועם. כמה משיריו מבטאים אהדתו לאידיאליים של השמאל בצרפת.
קורות חיים > ילדות וצעירות

ז'אן פרה נולד בשנת 1930 בווקרסון (Vaucresson) במחוז רמות הסן (Hauts-de-Seine) כצעיר מבין ארבעה ילדיה של משפחה מעוטת אמצעים. האב, מנשה טננבאום (1942-1886) היה יהודי מיקטרינודר, דרום רוסיה, צורף במקצועו, אשר היגר לצרפת בשנת 1905 והתאזרח בשנת 1928.
האם, אנטואנט מאלון (1964-1888) הייתה צרפתייה ילידת פריז בעלת שורשים בחבל אוברן. הייתה בצעירותה פועלת בבית חרושת לפרחים מלאכותיים. בעקבות נישואיה עם בעלה, איבדה לפי החוק את האזרחות הצרפתית והיא הוחזרה לה אחרי התאזרחותו.
לז'אן הייתה אחות בכורה, רמונד (ילידת 1916), ושני אחים - אנדרה (יליד 1918) ופייר טננבאום (יליד 1925).
בימי מלחמת העולם הראשונה התנדב האב כפועל בסדנה של חיל האוויר
בשנים 1918–1921 התגוררו ביישוב דראוויי ואחר כך התיישבו בבית פרטי בווקרסון. טננבאום האב פתח בית מלאכה לצורפות ברחוב טורן 132 ברובע השלישי של פריז.
את האהבה למוזיקה ולשנסון קיבל ז'אן מהוריו. הם בקרו תכופות את האופרה קומיק והאם ידעה לשיר אריות מהאופרות "לאקמה של ליאו דליב ומאנון מאת ז'ול מאסנה.
בשנת 1935 עברה משפחה לגור בוורסאי, שם למד ז'אן במכללת ז'ול פרי.
קורות חיים > ילדות וצעירות > ימי מלחמת העולם השנייה

ב-1939 התנדב שוב האב בשירות הצבא בצרפתי.
אולם בעקבות הכיבוש הנאצי אולץ לסבול את המגבלות שנכפו על ידי משטר וישי ובשנת 1942 חויב לשאת גם את הטלאי הצהוב. סירב להימלט ל"אזור החופשי".בקיץ 1942 הוא נעצר, נשלח למחנה הריכוז בדראנסי וב-30 בספטמבר 1942 נשלח בשנת לאושוויץ, שם נספה.
תאריך מותו נקבע ב־5 באוקטובר 1942.
הזמר הזכיר את מות אביו בשירו "Nul ne guérit de son enfance (איש אינו מתרפא מילדותו)
על אותן השנים הוא סיפר בראשיון אצל ברנאר פיבו:
יום אחד ב-1941 אמא קראה לי."אני צריכה לומר לך משהו: אביך יהודי. ..אחר כך אבי נאלץ לשאת את הכוכב. גם אנחנו היינו צריכים אבל לא עשינו זאת. התחילה תקופה קשה עבור משפחתנו. לבסוף, ביום אחד אבי נעצר , ללא ספק, ברחוב. הוא נאסר לחודשים אחדים בתוך צרפת... ואחר כך לא קיבלנו ידיעות עליו. כעבור כמה שנים נודע שגורש ומת באושוויץ. אינני מקרה יחיד אבל התקופה הזאת הייתה מאוד מסעירה למשפחתי, עבורי ועבור צפרת גם כן. חלק בתוכי התבגר במהירות. גיליתי בגיל 11 את הגזענות, את הנאציזם. לא ידעתי שלהיות יהודי זה "רע". באותו רגע הרגשתי כאילו אמרו שאני "איש אוברן". מהר הבנתי שזה בכלל לא אותו דבר. בהתחלה היה זה פצע, אחר כך מרד. לא יכולתי לסבול יותר את הגזענות בכל צורה שהיא
ראול בלאיש, ע' 1–2.
בשנות ה-1950 המוקדמות הופיע פרה בקברטים פריזאים. בהמשך נמנע מלאמץ סגנון מוזיקלי יוצא דופן ובחר להישאר נאמן לעצמו, לידידיו ולקהל שלו. בשנת 1956 העביר לתווים את שירו של לואי ארגון, "Les yeux d'Elsa" ("העיניים של אלזה") שבוצע על ידי אנדרה קלאבו ופרסם את שמו כמלחין.
ב-1958 הקליט את הדיסק בראשון מבלי לזכות להצלחה. הקריירה שלו פרצה אחרי שיתוף הפעולה שלו עם המוציא לאור ז'ראר מס (Gérard Meys) שהפך לידיד קרוב. חתם חוזה עם בית ההקלטות דקא (Decca) ובשנת 1960 הוציא את הדיסק השני "Ma Môme" בהפקתו המוזיקלית של מס.
בשנת 1961 התחתן פרה עם כרסטין סוור, זמרת ששרה כמה משיריו. היא נפטרה בשנת 1981 בגיל 50.

באותה תקופה התוודע פרה ללאלן גוראגר שעיבד את שיריו. בשנת 1961 הוציא פרה את אלבום הבכורה שלו Deux Enfants du Soleil
("שני ילדי השמש"). כמו כן כתב שנסונים עבור זיזי ז'אנמר והופיע איתה באולם אלהמברה למשך חצי שנה.
האלבום הבא "Nuit et Brouillard" ("לילה וערפל") זיכה אותו בגראן פרי של הדיסק מטעם אקדמיית שארל קרו. בשנת 1965 ערך פרה שוב סיורי הופעות אולם החל משנת 1973 הפסיק להופיע על הבמה.
חיים פרטיים

פרה היה נשוי פעמיים:לזמרת כריסטין סוור, ששרה כמה משיריו ונפטרה בשנת 1981 בגיל 50. אחר כך - לקולט לאפון (Colette Laffont), מורה במקצועה, ,
הוא נפטר בשנת 2010 בגיל 79 באובנה (Aubenas) במחוז ארדש אחרי מחלה ממושכת. את שנותיו האחרונות בילה בכפר הקטן אנטרג-סור-וולאן (Antraigues-sur-Volane) בארדש.
פרסים ואותות הוקרה

1961 - גראן פרי לדיסקים מטעם האקדמיה על שם שארל קרו
1990 - פרס SACEM (איגוד המחברים, המלחינים והמוציאים לאור המוזיקליים)
דיסקוגרפיה

1961: Deux enfants au soleil («Ma Môme», «Federico Garcia Lorca», etc.)
1963: Nuit et brouillard («C’est beau la vie», «Nous dormirons ensemble», etc.)
1964: La Montagne («Que serais-je sans toi», «Hourrah !», etc.)
1965: Potemkine («C’est toujours la première fois», «On ne voit pas le temps passer», etc.)
1966: Maria («Heureux celui qui meurt d’aimer», «Un enfant quitte Paris», etc.)
1967: À Santiago («Cuba si», «Les Guérilleros», etc.)
1969: Ma France («Au printemps de quoi rêvais-tu ?», «L’Idole à papa», etc.)
1970: Camarade («Sacré Félicien», «Les Lilas», etc.)
1971: La Commune («Les touristes partis», «Aimer à perdre la raison», etc.)
1971: Ferrat chante Aragon («Le Malheur d’aimer», «Robert le Diable», etc.)
1972: À moi l’Afrique («Une femme honnête», «Les Saisons», etc.)
1975: La femme est l’avenir de l’homme («Dans le silence de la ville», «Un air de liberté», etc.)
1979: Les Instants volés («Le Tiers chant», «Le chef de gare est amoureux», etc.)
1980: Ferrat 80 («Le Bilan», «L’amour est cerise», etc.) certified platinum record
1985: Je ne suis qu’un cri («La Porte à droite», «Le Chataîgnier», etc.)
1991: Dans la jungle ou dans le zoo («Les Tournesols», «Nul ne guérit de son enfance», etc.)
1995: Ferrat chante Aragon Vol. 2 («Complainte de Pablo Neruda», «Les feux de Paris», «Lorsque s’en vient le soir», etc.)
2002: Ferrat en scène
לקריאה נוספת

Doan Bui ,Isabelle Monnin, Ils sont devenus français, Points, 2010
Colette Ferrat, Jean Ferrat, Michel Lafon, 2011
2010 Raoul Bellaïche Livret du coffret Jean Ferrat intégrale Decca Barclay, Universal Music France'
(ראול בלאיש - על ז'אן פרה - בחוברת האלבום עם אינטגרלת יצירותיו של ז'אן פרה)
הערות שוליים

↑  D.Bui,I.Monnin עמ' 30
↑  אנטואנט מלון באתר הגניאלוגי geni
↑  ראיונות של הלן חצרא Helene Hazera עם ז'אן פרה באוקטובר 2003 בערוץ "פראנס קולטור"
↑  על אף הרישום במסמכיו הרשמיים בצרפת, קיימים ספקיות בנוגע ללידת אביו ביקטרינודר ויש סבורים שהיה יליד יקטרינוסלב, כיום דניפרו, באוקראינה, מכיוון שכך נרשם בתעודות באושוויץ, ובעיר יקטירנודרלא היה ידועות משפחות בשם טננבאום בשלהי המאה ה-19
↑  Biographie de Jean Ferrat'
↑  D.Bui,I.Monnin עמ' 164
↑  D.Bui,I.Monnin
↑  Raoul Bellaiche עמ' 1
↑  D.Bui,I.Monnin עמ' 161
↑  D.Bui,I.Monnin עמ' 164 לפי Brierre
↑  כתבת הספד מאת פרנסיס מטיס 15.3.2010
↑  כמו משפחת אמו
↑  כתבת פרידה מאת ברטאן דיקאל ב"לה פיגרו" 14.3.2010
↑  http://users.skynet.be/fabicore/sevres_christine/gd193100.htm ביוגרפיה של כריסטין סוור]
↑  Bertrand Dicale 2010
↑  כתבת הספד באתר artists
↑  באתר 20 דקות
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007519002205171  PLWABN: 9810529884105606  BNE: XX926491  BnF: cb131856217 (data)  GND: 120825015  ISNI: 0000 0000 7828 4585  LCCN: no97050674  MusicBrainz: 3d29f1d0-fcf2-4346-9e67-c4eedc05d203  NSK: 000719461  NTA: 06896319X  RERO: 02-A003239517  SNAC: w647568f  SUDOC: 035381221  VIAF: 104033766   WorldCat (עם VIAF): 104033766 
צילום משנת 1980 מאת ארלינג מנדלמן
אליפות וימבלדון 1959

| --- | --- |
 ענף:  טניס 
 תקופת התחרות:  22 ביוני 1959 – 4 ביולי 1959 (13 ימים) 
 מספר תחרות:  73 
 עיר מארחת:  אצטדיוני הטניס בווימבלדון 
 זוכה:  גברים:אלכס אולמדו (ארצות הברית) נשים:מריה בואנו (ברזיל) זוגות גברים:ניל פרייזר/רוי אמרסון (אוסטרליה) זוגות נשים:ג'יין ארט/דרלין הארד (ארצות הברית) זוגות מעורבים: רוד לייבר (אוסטרליה)/דרלין הארד (ארצות הברית)
 
 → אליפות וימבלדון 1958 אליפות וימבלדון 1960 ← 
 
אליפות וימבלדון 1959 הייתה תחרות טניס שנערכה על מגרשי הדשא של אצטדיוני הטניס בווימבלדון. התחרות התחילה ב-22 ביוני והסתיימה ב-4 ביולי. תוכנית התחרות כללה תחרויות גברים, תחרויות נשים ותחרויות זוגות גברים, זוגות נשים וזוגות מעורבים.
התחרות > תחרות הגברים

בתחרות זו השתתפו 128 טניסאים שחולקו ל-8 בתים. מנצח תחרות 1958 אשלי קופר (אוסטרליה) לא השתתף בתחרות. לקראת התחרות המשתתפים החזקים דורגו כדלקמן:
אלכס אולמדו (ארצות הברית ארצות הברית), ניצח בתחרות
ניל פרייזר (אוסטרליה אוסטרליה), הודח ברבע הגמר
ניקולה פייטרנג'לי (איטליה איטליה), הודח בסיבוב הראשון
בובי וילסון (בריטניה בריטניה), הודח ברבע הגמר
ברי מקיי (ארצות הברית ארצות הברית), הודח בחצי הגמר
לואיס איאלה (צ'ילה צ'ילה), הודח ברבע הגמר
קורט נילסן (דנמרק דנמרק), הודח בסיבוב השני
רוי אמרסון (אוסטרליה אוסטרליה), הודח בחצי הגמר
במשחק הגמר, אלקס אולמדו מארצות הברית נפגש עם רוד לייבר מאוסטרליה שלא היה מדורג וניצח אותו ב-3 מערכות. באותה שנה הוא ניצח גם באליפות אוסטרליה הפתוחה.