stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מכשיר שמיעה
הערות שוליים

↑  Maharani, A. et al., Longitudinal Relationship Between Hearing Aid Use and Cognitive Function in Older Americans, Journal of the American Geriatrics Society, 2018, עמ' 1130-1136
↑  Frank R. Lin et al., Hearing intervention versus health education control to reduce cognitive decline in older adults with hearing loss in the USA (ACHIEVE): a multicentre, randomised controlled trial, The Lancet, September 2023, עמ' 786-797
↑  ד"ר אילת זאוברמן, שמיעה צלולה – למחשבה צלולה, במדור "חדשות מדע" באתר של מכון דוידסון לחינוך מדעי, 5 בספטמבר 2023
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007553154005171  BNE: XX524397  BnF: cb12654015h (data)  GND: 4025412-4  LCCN: sh85059616  NDL: 00563560  NKC: ph162482
מוצ'י

| --- | --- |

מוצ׳י (ביפנית: 餅, もち) ממתק יפני מסורתי עשוי מזן אורז עמילני בשם מוצ׳יגומה, במסעדה בתל אביב
 
 מאכלים
 סוג:  עוגת אורז דביק, מנת אורז יפנית, בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 מוצא:  יפן
 אופן הגשה:  קינוח
 מרכיבים עיקריים:  זן אורז עמילני בשם מוצ׳יגומה, מים, סוכר
 
הדביקות והאלסטיות האופיינית למוצ'י
מוֹצִ׳י (ביפנית: 餅, もち) הוא ממתק יפני מסורתי חשוב עשוי מזן של אורז עמילני בשם מוצ׳יגומה.
בתהליך הייצור של הממתק מבשלים את האורז עד לריכוך מוחלט, ואז חובטים בו עד שהופך לבצק אלסטי. מוצ׳י יכול להגיע במגוון דרגות של רכות, והוא בסיס להכנת קינוחים ומאכלים רבים במטבח היפני. המוצ'י יכול להיות מבוסס על טעמים מלוחים ומתוקים כאחד.
מוצ'י טרי הוא רך אבל הוא מתקשה מהר מאוד. המוצ'י שנמכר בחנויות מגיע ארוז, שטוח וחתוך לקוביות או לעגולים. מומלץ לבשל את המוצ׳י בסמוך למועד הקנייה שכן הוא נוטה להתקלקל במהירות.
לעומת יפן, במערב מקובל לאכול מוצ'י כבצק שעוטף מילוי מתוק, בדרך כלל גלידה. הקינוח המסורתי מוגש לבדו או עם אנקו, ממרח שעועית אזוקי. עם זאת, בגרסה הפופולרית הנהוגה בארצות הברית בדרך כלל הגלידה משמשת כמילוי יחיד.
להבדיל מדנגו, מוצ׳י נוצר רק מאורז מבושל וחבוט, ולא מקמח אורז. הבדל נוסף הוא שהמוצ׳י מבושל לפני ההפיכה לבצק, ואילו הדנגו הן כופתאות בצק שרק לאחר הכנתן עוברות בישול. ההבדל מתבטא בעיקר בטקסטורה שמעניקה למוצ׳י את הדביקות והאלסטיות האופיינית.
סוגי מוצ'י שונים בקניון בסינגפור
המוצ'י נחשב אצל היפנים למאכל מסורתי לחגיגות תחילת השנה.המוצ'י הוא לרוב בצורת לחמניות עגולות, דביקות וצמיגיות ללעיסה. מאחר שגודל המאכל גדול יותר מנגיסה אחת, יש ללעוס אותן היטב לפני שבולעים. מי שלא יכול ללעוס היטב, כמו מבוגרים או ילדים, עלול לבלוע את המוצ'י כך שהוא ייתקע בגרון ויגרום לסכנת חנק. בתחילת שנת 2018 שני אנשים ביפן מתו בחגיגות השנה החדשה וכמה אחרים נמצאו במצב קריטי לאחר שאכלו את כדורי המוצ'י. על פי התקשורת ביפן, 90 אחוזים ממקרי החנק שמגיעים בעקבות אכילת המאכל המסורתי הם של בני 65 ומעלה. הדרך הבטוחה לאכול מוצ'י היא להקפיד על לעיסה מקסימלית או לחתוך את המוצ'י לחתיכות קטנות יותר. בכל שנה, הרשויות ביפן מפרסמות אזהרה לציבור לקראת השנה החדשה המייעצת לאנשים (במיוחד צעירים וקשישים) לאכול את המוצ'י בחתיכות קטנות יותר. למרות האזהרות, בשנים 2014–2017 מתו 12 אנשים כתוצאה מאכילת מוצ'י.
פופולריות במטבח היפני

מוצ׳י הוא חטיף יומיומי מקובל, ומשולב גם במאכלים מלוחים שונים כמו בדייסת אזוקי, אבל מזוהה במיוחד עם ראש השנה היפני, בזמן פריחת הדובדבן, ביום הילדים היפני וביום הבנות היפני.
הכנת מוצ׳י

לתהליך קוראים Mochitsuki (ביפנית 餅つき).
משרים את האורז במהלך הלילה במים ומאדים אותו בתוך יריעת בד עד שהוא מתפרק לחלוטין. את האורז המאודה מעבירים אל מכתש עץ ייעודי בשם אוסו (臼 ,usu ביפנית), וחובטים בו שוב ושוב בפטיש שנקרא קינה (杵 ,kine ביפנית).
תהליך ההכנה ממושך ומצריך שני אנשים, אחד לחבטות, והשני להרטיב ולהפוך את גוש הבצק בין חבטה לחבטה.
בעבר נהגו היפנים המסורתיים להכות על האורז המאודה בעוז עם מקלות דמויי פטישים מיוחדים כבדי משקל באופן מיוחד כשהאורז מונח בקערת עץ.
כיום קיימות מכונות תעשייתיות ואף ביתיות לחבטה בבצק לצורך הפקת מוצ׳י ביתית. מכונות אלו מועכות את האורז המאודה. כשהמוצ'י יוצא מהמכונה משטחים וחותכים אותו. היפנים אומרים כי האיכרים היפנים נהגו לאכול את המוצ'י בחורף כדי לקבל ממנו אנרגיות.
מוצ׳י אינסטנט

פתרון מערבי הוביל להכנת חיקוי מוצ׳י מערבוב של קמח אורז דביק ומים בדומה להכנת דנגו. הבלילה מאודה על אדים או במיקרוגל, ואז נחתכת לפיסות. בתהליך נוצר בצק בטעם שדומה למוצ׳י, אבל במרקם נוקשה ופחות אלסטי מהמקור, ולדעת יפנים רבים לא נחשב למוצ׳י תקני [דרוש מקור].
ראו גם

בינג סו
יאקימוצ'י
הערות שוליים

1 2  טרנד האוכל היפני הזה עלול להרוג אתכם, באתר וואלה, 8 בינואר 2018
1 2  מוצ'י - מאכל מסוכן לציבור, באתר ynet, 8 בספטמבר 2005
↑  חובבי יפן ואוהבי מתוק, לא תאמינו איזה קינוח יפני הגיע לישראל, באתר החדשות 13
↑  רעות ברנע, יש לי גלידה באורז: המוצ'י הגיע לארץ, באתר כלכליסט, 12 במרץ 2019
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NDL: 00567874  NKC: ph1024928 
מוצ'י מרובע
התקופה המאוחרת של מצרים העתיקה

מצרים במאה ה-6 לפני הספירה.
התקופה המאוחרת של מצרים העתיקה מתייחסת לפריחה האחרונה של שליטים מצריים ילידים לאחר תקופת הביניים השלישית בשושלת העשרים ושש (השושלת הסאיטית) שנוסדה על ידי פסמתיך הראשון (אנ'), אך כוללת את תקופת השלטון הפרסי האחמני על מצרים לאחר כיבוש כנבוזי השני בשנת 525 לפני הספירה. התקופה המאוחרת התרחשה בין השנים 332–664 לפני הספירה, לאחר תקופה של שלטון זר של השושלת העשרים וחמש הנובית והחלה מתקופה קצרה של ריבונות האימפריה האשורית החדשה, עת פסמתיך הראשון שלט כווסאל. התקופה הסתיימה עם כיבושי האימפריה הפרסית על ידי אלכסנדר הגדול והקמת שושלת בית תלמי על ידי הגנרל שלו תלמי סוטר הראשון, אחד מהדיאדוכים ההלניסטים ממקדון שבצפון יוון (אנ'). עם הכיבוש המקדוני של יוון במחצית השנייה של המאה ה-4 לפני הספירה, החל עידן מצרים ההלניסטית.
היסטוריה > השושלת ה-26

שושלת העשרים ושש, הידועה גם בשם השושלת הסאיטית על שם מושב שלטונה בעיר סאיס, שלטה בין השנים 525–672 לפני הספירה וכללה שישה פרעונים. השושלת החלה עם איחוד מצרים תחת פסמתיך הראשון (אנ') בסביבות שנת 656 לפני הספירה. האיחוד עצמו היה תוצאה ישירה של ביזת תבאי (אנ') על ידי האשורים בשנת 663 לפני הספירה. בתקופת השושלת החלה בניית תעלה מהנילוס לים האדום.
נראה כי בתחילת תקופה זו התרחבה מצרים למזרח הקרוב. עם כיבוש העיר אשדוד בסביבות שנת 655 לפני הספירה, ומגוון רחב של ממצאים ארכאולוגיים מרחבי הלבנט מראה כיבוש ושליטה מצריים בעשורים האחרונים של המאה ה-7 לפני הספירה. אלה כוללים חפצים מצריים שונים ממספר אתרים, כגון אוסטרקונים ומסמכים המציגים מערכת מכסים/מיסים, ועדויות ממצודת מצד חשביהו. ההשפעה המצרית הגיעה לאזור הפרת במקומות כמו קימוהו (אנ') וקורמטי (אנ'). מאוחר יותר הם נדחקו לאחור בעקבות התבוסה בכרכמיש, אם כי נראה שהתערבות מצרית במזרח הקרוב נמשכה גם לאחר קרב זה.
יעחמס השני קידם מדיניות חדשה והפנה את האינטרסים שלו כלפי העולם היווני. בתקופת שלטונו סיפח את קפריסין. מדרום הוביל פסמתיך השני (אנ') משלחת צבאית גדולה שהגיעה לעומק נוביה העליונה והנחילה להם תבוסה קשה. פפירוס דמוטי מתקופת שלטונו של יעחמס השני מתאר משלחת קטנה לנוביה, שאופיה אינו ברור. קיימות עדויות ארכאולוגיות לחיל מצב מצרי בדורגינארטי (Dorginarti) שבנוביה התחתונה במהלך התקופה הסאיטית.
תרומה מרכזית אחת מהתקופה המאוחרת של מצרים העתיקה הייתה פפירוס ברוקלין (אנ'). היה זה פפירוס רפואי עם אוסף של תרופות רפואיות ומאגיות לנפגעי הכשות נחש על סמך סוג נחש או סימפטומים.
יצירות אמנות של תקופה זו ייצגו כתות ומומיות של בעלי חיים. יצירה המציגה את האל פאטאיקוס (Pataikos) נושא חרפושית על ראשו, תומך על כתפיו שתי ציפורים עם ראש אנושי, מחזיק נחש בכל יד ועומד על גבי תנינים.
היסטוריה > השושלת ה-27

התקופה האחמנית הראשונה (525–404 לפנה"ס) החלה עם קרב פלוסיום (אנ'), שראה את מצרים (בפרסית עתיקה: 𐎸𐎭𐎼𐎠𐎹 Mudrāya) נכבשת על ידי האימפריה האחמנית הרחבה תחת כנבוזי השני, ומצרים הפכה לאחשדרפן. הפרסים הגיעו לשלוט במצרים, אך מצרים נותרה עצמאית עד שנעשתה למחוז פרסי בשנת 485 לפני הספירה, לאחר מרד. השושלת העשרים ושבע של מצרים מורכבת מהקיסרים הפרסיים - כולל כנבוזי השני, חשיארש הראשון ודריווש הראשון - ששלטו במצרים כפרעונים ושלטו באמצעות הצטרפים שלהם, כמו גם פטובסטיס השלישי (אנ') המצרי (522–520 לפנה"ס) (ואולי פסמטיכוס הרביעי (אנ') השנוי במחלוקת), שמרד כנגד השלטונות הפרסיים. המרד הלא מוצלח של אינרוס השני (אנ') (460–454 לפנה"ס), בסיוע האתונאים כחלק ממלחמות הברית האטית-דלית (אנ'), שאף לאותה מטרה. האחשדרפנים הפרסיים היו אריאנדס (אנ') (525–522 לפנה"ס; 518–496 לפנה"ס לערך) - ששלטונו הופסק על ידי המורד פרעה פטובסטיס השלישי, פרנדאטס (אנ') (496–486 לפנה"ס לערך), אחמנס (אנ') (סביבות 486–459 לפנה"ס) - אח של השליט חשיארש הראשון, וארסאמס (אנ') (454–406 לפנה"ס בערך).
היסטוריה > השושלות ה-28-30

השושלת העשרים ושמונה כללה פרעה אחד, אמירתאיוס, נסיך סאיס, שמרד בהצלחה בפרסים, וחנך את השלב המשמעותי האחרון של מצרים בעצמאות תחת ריבונות ושליטה של פרעונים מצריים ילידים. הוא לא השאיר אנדרטאות עם שמו. שושלת זו שלטה שש שנים, בין השנים 398–404 לפנה"ס.
השושלת העשרים ותשע שלטה ממנדס (אנ'), לתקופה שבין 398 ל-380 לפני הספירה. הפרעה אכור משושלת זו הצליח להביס ניסיון פלישה פרסית בתקופת שלטונו.
השושלת השלושים שאבה את סגנון האמנות שלה מהשושלת העשרים ושש. שושלת זו כללה שלושה פרעונים ושלטה בין 380 ל-343 לפני הספירה. המלך הראשון של השושלת, נכתנבו הראשון, הביס פלישה פרסית (אנ') בשנת 373 לפני הספירה. יורשו, תאוס, הוביל לאחר מכן משלחת נגד האימפריה האחמנית במזרח הקרוב. המשלחת צלחה את דרכה והגיעה לפיניקיה ללא בעיות מיוחדות. לרוע מזלו של תאוס, אחיו טג'הפימו (אנ') תכנן נגדו מזימות. טג'הפימו שכנע את בנו, נכתנבו השני, למרוד בתאוס ולהפוך את עצמו לפרעה. התוכנית הצליחה ולטאוס הנבגד לא הייתה ברירה אלא לברוח והמשלחת התפרקה. נכתנבו השני היה השליט האחרון של בשושלת זו, והשליט היליד האחרון של מצרים, שהובס בקרב שהוביל לסיפוח מחדש על ידי האימפריה האחמנית.
היסטוריה > השושלת ה-31

בתקופה האחמנית השנייה ראתה את הכללתה מחדש של מצרים כאחשדרפן של האימפריה הפרסית תחת שלטון השושלת השלושים ואחת (343–332 לפנה"ס), שהורכבה משלושה קיסרים פרסיים ששלטו כפרעה - ארתחששתא השלישי (343–338 לפנה"ס), ארתחששתא הרביעי (336-338 לפנה"ס), ודריווש השלישי (332-336 לפנה"ס) - השושלת נקטעה על ידי המרד הלא-אחמני של החבאבש (אנ') (338–335 לפנה"ס). השלטון הפרסי במצרים הסתיים עם תבוסת האימפריה האחמנית לאלכסנדר הגדול, שקיבל את כניעתו של האחשדרפן הפרסי, מזקס (אנ'), במצרים בשנת 332 לפני הספירה, מה שסימן את תחילת השלטון ההלניסטי במצרים שהתייצב לאחר מותו של אלכסנדר לתוך ממלכת בית תלמי.
הערות שוליים

↑  Bar, S.; Kahn, D.; Shirley, J.J. (2011). Egypt, Canaan and Israel: History, Imperialism, Ideology and Literature (Culture and History of the Ancient Near East). BRILL. pp. 268–285.
↑  Federico, Zains. "Some Preliminary Remarks on the Neo-Assyrian City Wall in the Outer Town at Karkemish": 901–902.
↑  Shaw, Ian (2004). The Oxford History of Ancient Egypt. Oxford University Press. pp. 372–373.
↑  Hill, George (2010). A History of Cyprus, Vol. 1. Cambridge University Press. p. 109.
↑  Psamtik II
↑  Shaw, Ian (2004). The Oxford History of Ancient Egypt. Oxford University Press. pp. 373–374.
↑  Bleiberg, Barbash & Bruno 2013, p. 55.
↑  Bleiberg, Barbash & Bruno 2013, p. 16.
אייל הכרמל

| אייל הכרמל |
| --- | --- |
 אייל הכרמל
מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: מכפילי פרסה
משפחה:: אייליים
תת־משפחה:: איילי פרדות
סוג:: אייל הסבך
מין:: אייל הכרמל
שם מדעי
 Capreolus capreolus ‏לינאוס, 1758
תחום תפוצה


אייל הכרמל (שם מדעי: Capreolus capreolus) הוא מין של אייל קטן מהסוג אייל הסבך החי ביערות באירואסיה וכיום גם הושב לישראל.
מאפיינים

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
זהו אייל קטן יחסית באורך גוף ממוצע של 95-135 ס"מ וגובה של 63-67 ס"מ בכתפיים. משקלו מגיע ל-15-35 ק"ג, כשהזכרים מעט גדולים מהנקבות אך לא באופן משמעותי, כמו אצל איילים אחרים.
האיילים מאזור אוראל וצפון קזחסטן גדולים יחסית ומגיעים לאורך 145 ס"מ, לגובה 85 ס"מ בגובה הכתפיים ולמשקל של עד 60 ק"ג. אייל זה בעל רגליים קצרות יחסית והוא אצן חלש.
תפוצה

תפוצתם של איילי הכרמל כיום היא במערב אירופה, מאגן הים התיכון ועד סקנדינביה, ומהאיים הבריטיים עד הקווקז כשבצפון הקווקז תפוצתו נפגשת עם קרובו האייל הסיבירי. הוא חי בגבעות והרים עם חורש פתוח בעל סבכים מפוזרים המשמשים לו מחסה מטורפים כמו זאבים, דובים, נמרים ותנים.
תפוצה > בישראל

בעבר אייל הכרמל (מתת המין Capreolus capreolus coxi), היה נפוץ בישראל עד לתחילת המאה ה-20, כשהוא חי בחורש הים תיכוני בגליל ובכרמל, שממנו קיבל את שמו.
הנרי בייקר טריסטראם (1866 ו-1876) דיווח על איילי כרמל בגבעות בצפון-מזרח הגליל ובכרמל. ישראל אהרוני (1908) דיווח על שימוש בקרני אייל הכרמל בתעשיית הצמר בסביבות צפת, ולהערכתו היו בסביבותיה של צפת בלבד כמה מאות זוגות. אהרוני (1946) תיאר בספרו "זכרונות זואולוג עברי" כיצד רכש את ראשו של הפרט הישראלי האחרון של אייל הכרמל - זכר בן שנתיים - שניצוד בסביבות עספיא בשנת 1912. בני המושבה הגרמנית בחיפה נהגו לצוד אותו בימי ראשון, והשתמשו בבשרו לבשל לעצמם מאכלים.
האייל הושב כיום לטבע כשלחי בר כרמל הובאו איילי כרמל מאיטליה, צרפת והונגריה. בשנת 1997 שוחררו לטבע 8 איילי כרמל ברמת הנדיב שבדרום הר הכרמל, סמוך לזכרון יעקב. כיום חיים שם 10–15 פרטים, וכמה מהם נפוצו אף לחוף הכרמל הסמוך.
בסוף שנות השישים החלה רשות שמורות הטבע בפרויקט מיוחד להשבת חיות התנ"ך לטבע הארץ. לצורך כך הובאו לחי-בר מינים שונים של בעלי חיים שנכחדו מהארץ על מנת שישמשו כגרעין רבייה. בין החיות שהובאו היו גם איילים אירופאים מאותו המין של אייל הכרמל. האיילים שוכנו בחי בר-כרמל, ולאחר שהזדווגו בהצלחה והולידו צאצאים, הוחלט לשחררם לטבע באופן מבוקר. השחרור הראשון נערך בשנת 1996, אז שוחררו חמישה איילים באזור החי-בר בכרמל, אך אף אחד מהם לא שרד. בעקבות הכישלון הוחלט לשחררם בשנים שלאחר מכן בדרך שונה איילים באזור רמת הנדיב ומאוחר יותר גם בהר חורשן. ב-2014 העריך מנהל חי-בר כרמל כי איילי הכרמל מצליחים לשרוד באופן טוב בטבע ואף להביא עופרים חדשים לעולם. עם זאת הם עדיין מאוימים בידי טריפה, בעיקר מכלבים שהתפראו ומתנים.
בתרבות

תיאורים מציאותיים, צבעוניים וחיוניים של אייל הכרמל תועדו בכמה פסיפסים בישראל. שניים מפסיפסים אלו מוצגים לקהל והם ארמון פסיפס הציפורים בקיסריה הפתוח לציבור חופשי וקטע פסיפס מכנסיית אל-מכר שמוצג בחצר בית המשפט העליון בירושלים. פסיפסים נוספים בהם עוטר אייל הכרמל לא נגישים לקהל: קפלת אל חמאם מבית שאן העתיקה, פסיפס כנסיית המרטיר מבית שאן ופסיפס כנסיית נהריה. בפסיפס בית הכנסת העתיק של עזה עוצב אייל הכרמל בקטע שנהרס.
הסמל המוכר של דואר ישראל ובעבר של רשות הדואר, הוא אייל הכרמל.
גלריית תמונות

נקבת אייל הכרמל
אייל הכרמל בארמון פסיפס הציפורים מקיסריה
הערות שוליים

↑  אייל הכרמל באתר הרשימה האדומה של IUCN
↑  ביל וודלי, אייל הכרמל חוזר אל הכרמל, באתר מט"ח
↑  "לראשונה השנה: הושב לטבע אייל כרמל נדיר". ynet. 2014-05-15. נבדק ב-2016-07-10.
| יונקים בארץ ישראל  |
| --- | --- | --- |
| טורפים בישראל | גירית הדבש • גירית קוואקזית • דלק הסלעים • חמוס השלגים • סמור משויש • לוטרה אירופית • זאב מצוי • זאב זהוב אפריקאי • תן זהוב • שועל החולות • שועל מצוי • שועל צוקים • כלב ים נזירי מצוי • נמייה מצויה • צבוע מפוספס • חתול חולות • חתול ביצות • חתול בר • קרקל • נמר |  |
| אוכלי חרקים בישראל | חדף הרמון • חדף זעיר • חדף לבן-שיניים • חדף קטן • קיפוד מצוי • קיפוד המדבר • קיפוד חולות מצוי |  |
| לווייתנאים בישראל | גרמפוס אפור • דולפין מצוי קצר-חוטם • דולפינן מצוי • דולפינן אנקולי • עבשן קטלני • סטנלה מפוספסת • סטנו תלום שן • זיפיוס חלול-חרטום • ראשתן גדול-ראש • לווייתן מצוי • לווייתן גוץ |  |
| פרסתנים בישראל | ערוד • פרא • חזיר בר • אייל הכרמל • יחמור פרסי • יעל נובי • צבי הנגב • צבי מצוי • ראם לבן |  |
| מכרסמים בישראל | סנאי זהוב • יערון גדול • יערון חרמוני • יערון קטן • יערון צהוב-צוואר • חולדה מצויה • חולדת חוף • עכבר מצוי • עכבר מקדוני • קוצן מצוי • קוצן זהוב • נסוקיה • גרביל החולות • גרביל החוף • גרביל דרומי • גרביל זעיר • גרביל הערבה • גרביל סלעים • יפה זנב • מריון מצוי • מריון חולות • מריון המדבר • מריון לובי • פסמון • חולד ארץ ישראלי • בר אוגר מצוי • נברן השדה • נברן השלג • ירבוע מצוי • ירבוע גדול • נמנמן סלעים • נמנמן העצים • דורבן מצוי • נוטריה |  |
| עטלפים בישראל | עטלף פירות מצוי • יזנוב גדול • יזנוב קטן • אשמן מצוי • אשמן מצרי • לילן מצרי • פרסף גדול • פרסף הנגב • פרסף מצוי • פרסף בהיר • פרסף חיוור • פרסף גמדי • פרספון מצוי • נשפון גדול • נשפון מצוי • נשפון דק-אוזן • נשפון הגדות • נשפון פגום-אוז • כנפן מצוי • אוזנן הנגב • אוזנן החרמון • אודנן • עטלפון לבן-שוליים • עטלפון בודנהיימר • עטלפון ריפל • עטלפון אריאל • עטלפון אירופי • עטלפון סאבי • אפלול מצוי • אפלול הנגב • בלומף שחור • רמשן לילי • אשף מצוי |  |
| יונקים נוספים | שפן סלעים • ארנבת מצויה • תחש המשכן |  |
  
| איילי העולם החדש |
| --- | --- | --- |
| אייל הקורא | אייל הקורא |   |
| אייל הצפון | אייל הצפון |   |
| אייל הביצות | אייל הביצות |   |
| אייל הפמפס | אייל הפמפס |   |
| אייל האנדים | אייל אנדים פרואני • אייל אנדים צ'יליאני |   |
| אייל פרדי | אייל פרדי שחור-זנב • אייל פרדי לבן-זנב |   |
| פודו | פודו דרומי • פודו צפוני |   |
| אייל הסבך | אייל הכרמל • אייל סיבירי |   |
| אלקרן הגדות | אלקרן הגדות |   |
| מזאמה | מזאמה אדומה • מזאמה אפורה • מזאמה אמזונית • מזאמה ביצתית • מזאמה יוקטנית • מזאמה לבנה • מזאמה מרידאנית • מזאמה מרכז-אמריקנית • מזאמה ננסית • בורורו • צ'וני |   |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007543780505171  BnF: cb119311798 (data)  GND: 4049077-4  LCCN: sh85114827
ויקטור דורבאל

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  15 בנובמבר 1858 סארגמין, הקיסרות הצרפתית השנייה צרפת
 פטירה:  29 בינואר 1943 (בגיל 84) פריז, צרפת תחת שלטון גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית
 מקום קבורה:  Vault of Governors 
 מדינה:  צרפת 
 השכלה:  האקדמיה הצבאית סן-סיר 
 השתייכות:   צבא צרפת
 תקופת הפעילות:  1878–1920 (כ־42 שנים)
 דרגה:   גנרל של דיוויזיה
 תפקידים בשירות
 מפקד דיוויזיית הפרשים ה-7 מפקד הקורפוס ה-33 מפקד הארמייה השמינית מפקד הארמייה העשירית
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם הראשונה
 עיטורים
 הצלב הגדול של לגיון הכבוד צלב המלחמה (1914 - 1918)
 
גנרל של דיוויזיה ויקטור לואיס לוסיאן דורבאל (בצרפתית: Victor Louis Lucien d'Urbal;‏ 15 בנובמבר 1858 – 29 בינואר 1943) היה מפקד בכיר בצבא צרפת במלחמת העולם הראשונה.
ביוגרפיה > תחילת דרכו

דורבאל נולד ב-15 בנובמבר 1858 בעיר סארגמין שהשתייכה אז לקיסרות הצרפתית השנייה. הוא למד באקדמיה הצבאית סן-סיר בשנת 1878, ובשנת 1879 התגייס לצבא צרפת. בשנת 1882 הועלה לדרגת לוטננט, בשנת 1887 הועלה לדרגת קפטן, ובין 1889-1890 שרת באלג'יריה. בשנת 1908 הועלה לדרגת לוטננט-קולונל, בשנת 1906 הועלה לדרגת קולונל וקיבל פיקוד על רגימנט הפרשים ה-12. בשנת 1911 הא הועלה לדרגת גנרל של בריגדה.
ביוגרפיה > מלחמת העולם הראשונה

ב-24 ביוני 1911 הוא קיבל פיקוד על בריגדת הדרגונים ה-4, ופיקד עליה עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה באוגוסט 1914. ב-25 באוגוסט הועבר לפקד על דיוויזיית הפרשים ה-7, ב-30 באוגוסט הועלה לדרגת גנרל של דיוויזיה, וב-20 בספטמבר הועבר לפקד על הקורפוס ה-33. ב-20 באוקטובר קיבל את הפיקוד על פלגת הארמייה בלגיה שכללה את כל הכוחות הצרפתיים בבלגיה, שהיו מעורבים באותה עת בקרב איפר הראשון. ב-16 בנובמבר 1914 שונה שמה של פלגת הארמייה לארמייה השמינית. הארמייה המשיכה להחזיק את הקו בבלגיה אף לאחר סיום הקרב. ב-2 באפריל 1915 הועבר לפקד על הארמייה העשירית.
בין ה-9 במאי ל-18 ביוני 1915 השתתפה הארמייה שבפיקודו בקרב ארטואה השני. בין ה-25 בספטמבר ל-13 באוקטובר 1915 השתתפה הארמייה בקרב ארטואה השלישי. ב-4 באפריל 1916 פוטר דורבאל מהפיקוד על הארמייה, וב-8 באפריל מונה למפקח הכללי של חיל הפרשים הצרפתי, עד שפוטר שוב בשנת 1919, והועבר לכוחות העתודה. הוא פרש מהצבא בשנת 1920.
ביוגרפיה > אחריתו

לאחר המלחמה חי דורבאל בפריז עד מותו ב-29 בינואר 1943, בצרפת שתחת שלטון גרמניה הנאצית, והוא בן 84.
רמת ויז'ניץ

|  מידע |
| --- | --- |
 עיר:  חיפה 
 על שם:  חסידות סרט ויז'ניץ 
 קואורדינטות:  32°47′56″N 35°00′13″E﻿ / ﻿32.7988333°N 35.0037444°E﻿ / 32.7988333; 35.0037444
  (למפת חיפה מוגדלת) רמת ויז'ניץ(למפת חיפה רגילה) רמת ויז'ניץ
 
רמת ויז'ניץ או בשמה הנוסף משכן ישראל היא שכונת מגורים בחיפה, שבה מתגוררים חסידי סרט ויז'ניץ ובה קיימים מוסדות החסידות.
היסטוריה

את הרעיון להקמת שכונה לחסידי סרט ויז'ניץ הגה האדמו"ר ברוך הגר בתחילת שנות ה-50. בשנת 1952 החלו ההכנות להקמת השכונה, ולשם כך הוקמה "אגודת משכן ישראל", אשר פתחה במסע מגביות לשם הקמת בית כנסת וישיבה.
בי' בתמוז תשי"ד, 1 ביולי 1954 הונחה אבן פינה לשכונה, על צלע ההר שמעל ואדי רושמיה, בין הדר הכרמל ונווה שאנן. את הגישה לשכונה הגבילו לכניסה מרחוב השילוח, על מנת שהשכונה לא תהיה מקום מעבר לתחבורה בשבתות.
המבנים הראשונים שהוקמו היו בנייני "שערי אברהם", וביתו של האדמו"ר, שהיה מהראשונים שעברו להתגורר בשכונה. הישיבה ובית המדרש החלו לפעול בקיץ תשי"ז 1957 במבנה בן שתי קומות, מתוך ארבע קומות שנבנו לבסוף. באותה שנה הונחה אבן הפינה לבית הכנסת "מקור ברוך".
בשנת תשי"ח-1958 הוחלט כי בצמוד לשכונה ייבנה 'שיכון פאג"י'. אבן הפינה לשיכון זה הונחה בשנת תשי"ט-1959.
בשנת תשכ"א-1961 הונחה אבן הפינה לתלמוד תורה של החסידות.
במהלך השנים נבנו מאות יחידות דיור נוספות עבור חסידי סרט ויז'ניץ, וכן נבנו מוסדות הקריה, נבנה בית ספר לבנות "תורת אמך", ובניין הסמינר לבנות "אשת חיל" ע"ש צירל, אשת האדמו"ר ברוך הגר, והחסידות קיבלה את מבנה בית הספר "יבנה", ששימש לפני כן כבית ספר תיכון דתי לבנים, הצמוד לשכונה לשם אכלוסו על ידי בית הספר והישיבה "יחל ישראל". מצוקת הדיור בשכונה גרמה לכך שבתים ומוסדות ייבנו על השטחים הירוקים המעטים שעמדו לרשות תושבי השכונה. כ-700 משפחות, רובן חסידי סערט ויזניץ וחלקן מחצרות חסידויות אחרת, מתגוררות ברחובות הקריה וברחובות הסמוכים שבעבר אוכלסו על ידי אוכלוסייה דתית לאומית וחילונית (רחוב השילוח, ברכת משה ורחוב מיכאל).
כרב הקריה כיהן הרב יעקב הגר, עד מינויו לאדמו"ר. הרב דוד שלמה זולדן מכהן כדיין.
במהלך מהומות מאי 2021 בישראל הציתו פורעים ערבים רכבים בחניית שני בניינים (אהבת שלום 4-6). דיירי הבניינים פונו והושגה שליטה על האש. חקירת המשטרה הופסקה ללא מעצר חשודים, למרות סרטון תיעוד מההצתה שפורסם בתקשורת.
גלריית תמונות

פנים רמת ויז'ניץ
הכניסה לרמת ויז'ניץ
בתי רמת ויז'ניץ
בית כנסת חסידי ויז'ניץ
הערות שוליים

↑  אמציה פלד, רחוב מקור ברוך, בתוך "מדריך רחובות חיפה", באתר האינטרנט של עיריית חיפה.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987011345043005171
עומרי חיון

| --- | --- |

עמרי חיון, 2012
 לידה:  23 באוגוסט 1991 (בן 33) ראשון לציון, ישראל 
 מדינה:  ישראל
 תקופת הפעילות:  מ-2009
 עיסוק:  בלוגר
 תחקירים בולטים:  חשיפת גילו של עומר אדם בכוכב נולד
 סוג כתב:  בלוגר, כותב ומפעיל אתר רכילות ובידור הנושא את שמו
 תחום סיקור:  בידור ורכילות
 קישורים חיצוניים
 פייסבוק:  BTV.OMRI
 טוויטר:  omriTV
 www.omritv.co.il
 
עומרי חיון (נולד ב-23 באוגוסט 1991) הוא כותב ועורך אתר חדשות, רכילות ובידור ישראלי הנושא את שמו.
רקע

חיון נולד בראשון לציון, למירי שמש ומוטי חיון. לאחר גירושי הוריו, עבר עם אמו ואחיו לרחובות. בנעוריו למד בתנאי פנימייה בבית ספר מרכז הנוער בנתניה. ב-2009 התגייס לצה"ל והתקשה להשתלב בבסיסים שונים. בראיון לעיתון "הארץ", אמר חיון כי הוצע לו תפקיד בגלי צה"ל, אך התנו עמו כי יהיה עליו לוותר על הבלוג שלו, והוא סירב. חיון ערק לתקופה בת שמונה חודשים ובהמשך נשפט בבית דין צבאי ל-10 ימים, עד שלבסוף שוחרר מצה"ל עקב חוסר התאמה.