stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
איגואנה ורודה

| איגואנה ורודה |
| --- | --- |
 איגואנה ורודה
מצב שימור
 מצב שימור: סכנת הכחדה חמורה סכנת הכחדה חמורה (CR) 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: זוחלים
סדרה:: קשקשאים
תת־סדרה:: דמויי איגואנה
משפחה:: איגואניים
סוג:: קונולופוס
מין:: איגואנה ורודה
שם מדעי
 Conolophus marthae
תחום תפוצה


איגואנה ורודה (שם מדעי: Conolophus marthae) היא מין של איגואנה מהסוג קונולופוס האנדמי לאיי גלאפגוס. לטאה נדירה זו התגלתה בטבע רק ב-1986, ולאחר מכן נחשבה למין שנכחד. נתגלתה מחדש ב-2009. היא חיה רק בצפון מערב האי איסבלה שם התגלתה. היא נמצאת בסכנת הכחדה חמורה בטבע, והיא נחשבת לאחד ממיני הזוחלים הנדירים ביותר בטבע היום.
האיגואנה חיה בטבע על הרי געש על האי איסבלה שם התגלו לערך 100 פרטי איגואנה ולא ידועים פרטים נוספים. היא נמצאת בסכנת הכחדה חמורה, עקב מקום מחייתה המצומצם, אנשים שפוגעים בה ובעלי חיים שהובאו על ידי האדם וטורפים אותה ואת ביציה.
האיגואנה היא קרובתה של איגואנת היבשה ומזכירה אותה במראה. היא בעלת גוף ורוד עם רכס קוצני לאורך גופה ורגליים גדולות בעלות טפרים. האיגואנה ניזונה מעלי קקטוס כמו קרובתה ומתחפרת באדמה בשעות שבהם היא לא פעילה. אורכה 47–61 סנטימטרים ומשקלה עד 5 קילוגרם.
ראו גם

קונולופוס
איגואנה מצויצת
הערות שוליים

↑  איגואנה ורודה באתר הרשימה האדומה של IUCN
אדנין

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

 אדנין

 כללי
| שם מדעי | 9H-פורין-6-אמין |  |  |
| שמות אחרים | אדנין, 6-אמינופורין |  |  |
| נוסחה כימית | C5H5N5 |  |  |
| מסה מולרית | 135.13g/mol |  |  |
| מספר CAS | [73-24-5] |  |  |
|  פיזי |  פיזי |  |  |
| נקודת התכה | 360-365 C° |  |  |

אדנין (באנגלית: Adenine) הוא בסיס חנקני, נגזרת של פורין, המהווה מרכיב מרכזי בכל חומצות הגרעין. אדנין מסומן בגנטיקה באות A.
כשאדנין נקשר לפחמימה ריבוז בקשר גליקוזידי מתקבל הנוקלאוזיד אדנוזין (Adenosine). כשאדנוזין נקשר לקבוצת זרחה מתקבל הנוקלאוטיד אדנוזין חד-זרחתי או אדנוזין מונופוספט (AMP), המשתתף באופן ישיר בבניין RNA. הנוקלאוטיד המשתתף בבניין ה-DNA נבדל בכך שהפחמימה שבו, דאוקסיריבוז, חסרה אטום חמצן אחד. אדנין נקשר בזיווג בסיסים לתימין (במקרה של דנ"א) או לאורציל (במקרה של רנ"א) באמצעות שני קשרי מימן.
כששלוש קבוצות זרחה קשורות לאדנוזין מתקבל הנוקלאוטיד אדנוזין תלת-זרחתי או אדנוזין טריפוספט (ATP), אחת התרכובות החשובות ביותר בכל היצורים החיים[דרוש מקור]. ATP משמש כ"מטבע אנרגיה" בתא; כשאחת מקבוצות הזרחה ניתקת ממנו מתקבל ADP ומשתחררת אנרגיה רבה, שהתא יכול להשתמש בה להתנעת תהליכים דורשי אנרגיה (תגובות אנדותרמיות). בנוסף, אדנין הוא חלק מהקואנזימים NAD ו-FAD, המשמשים כנשאי אלקטרונים ואשר חיוניים אף הם בכל היצורים החיים[דרוש מקור].
הנוקלאוטיד AMP מסוגל להיסגר לטבעת וליצור AMP מעגלי (cAMP). תרכובת זו משמשת כ"שליח" חשוב ביותר של אותות תוך-תאיים, ואף היא חיונית בכל היצורים החיים[דרוש מקור].
בעבר נחשב אדנין לוויטמין חיוני וסומן כ-B4, אבל היום הוא כבר לא נחשב לוויטמין.
אטיוד

התיבות האחרונות באטיוד טרנסדנטלי מס' 2 של פרנץ ליסט
אטיוד (מצרפתית: Étude – לימוד) הוא יצירה מוזיקלית קצרה, לשם תרגול של בעיה טכנית מסוימת המוצבת בפני נגן הכלי. ישנם אטיודים אשר נכתבו אך ורק לשם תרגול, לדוגמה האטיודים של קארל צ'רני לפסנתר ושל רודולף קרויצר לכינור.
האטיודים המפורסמים ביותר הם אטיודים אשר מטפלים בבעיות טכניות אמנם, אך מהווים עם זאת יצירות אמנות אמיתיות. 24 האטיודים של פרדריק שופן (אופ. 10, אופ. 25) הם מהמובחרות שביצירותיו. מלחינים רבים כתבו אטיודים, ובין אלה שכתבו לפסנתר: פרנץ ליסט, אלכסנדר סקריאבין, קלוד דביסי וסרגיי רחמנינוב.
אטיודים לשם תרגול הולחנו כבר במאה ה-18, באופן הבולט ביותר אצל קארל צ'רני, אך היה זה שופן אשר הפך את האטיוד לז'אנר מוזיקלי חשוב. אטיודים מצויים במבנים וצורות שונים ומגוונים, ולעיתים מקובצים אל סכמות גדולות יותר – קבוצת האטיודים הסימפוניים של רוברט שומאן נושאת את הכותרת, בגרסתה השנייה, Études en forme de Variations (אטיודים במבנה של וריאציות).
אטיודים לכלים אחרים מלבד פסנתר נכתבו גם הם, כדוגמת האטיודים לכינור של רודולף קרויצר והאטיודים לגיטרה של הייטור וילה לובוס.
האטיודים אשר מוערצים במידה הגדולה ביותר הם אלו שנזנחה אצלם צורת המדריך הפרקטי והפכו למוזיקה פשוטה כמשמעה. לדוגמה, האטיודים של שופן נחשבים לקשים לא רק מבחינה טכנית, אלא הם גם רבי עוצמה ומלאי רגש מבחינה מוזיקלית. מנגד, האטיודים של צ'רני מיוחסים כקשים טכנית באופן כללי, ושום דבר מעבר לכך[דרוש מקור]. מכאן, האטיודים של שופן מבוצעים תכופות מול קהל, בזמן שהאטיודים של צ'רני מנוגנים בחדר האימונים[דרוש מקור].
מקרה קיצוני הוא באטיודים אשר בקושי מוערכים כמוזיקה, והולחנו כחלקים-חלקים החוזרים על עצמם אשר כוונתם היא אימון טכני טהור. הידועים מסוג זה, הם 60 האטיודים מתוך "הפסנתרן הווירטואוז" מאת צ'ארלס לואיז הנון.
מספר מורים טוענים שהאטיודים שאין בהם מוזיקה אלא הם אימון לאצבעות הם חסרי ערך[דרוש מקור], ועלולים אף להזיק – אבּי וייטסייד היא דוגמה אחת לפדגוגית אשר נמנעה לחלוטין מניגון האטיודים של הנון וצ'רני.
אולגה קורקולינה

אולגה קורקולינה (נולדה ב-18 במאי 1971) היא ספורטאית ישראלית אוקראינית, אלופת ישראל בקפיצה לגובה (4 פעמים ברציפות, 2002-1999) ובהדיפת כדור ברזל (1999 ו-2001), שיאנית ישראל בקפיצה לגובה (1.87 מטר) ובעלת התוצאה השלישית בטיבה בכל הזמנים של אתלטית ישראלית, מפתחת גוף ושחקנית קולנוע ישראלית. קורקולינה הופיעה בסרט קיק אס 2 כ"אמא רוסיה", נבלית-על חסרת רחמים הניחנת בכוח פיזי עילאי.
ביוגרפיה

קורקולינה נולדה באוקראינה.
ביוגרפיה > אתלטית

קורקולינה התאמנה בקבוצת מכבי חיפה כרמל, בהדרכת בעלה דמיטרי קורקולין.
ביוגרפיה > אתלטית > שיאנית ישראל ואלופת ישראל

בתחרות שנערכה באולם במוסקבה רוסיה ב-19 בפברואר 1999 קבעה קורקולינה בקפיצה לגובה שיא ישראלי חדש של 1.82 מטר. שיא זה החזיק מעמד כ-7 שנים ונשבר על ידי מעיין שחף (1.83 מטר). באליפות ישראל שנערכה ביולי אותה שנה היא זכתה בשתי מדליות זהב, בקפיצה לגובה (1.80 מטר) ובהדיפת כדור ברזל (12.62 מטר).
באליפות ישראל שנערכה בשנת 2001 זכתה קורקולינה בשתי מדליות זהב, בקפיצה לגובה בתוצאה של 1.79 מטר ובהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 12.88 מטר. שנה לאחר מכן, באליפות ישראל היא זכתה במדליית זהב בקפיצה לגובה בתוצאה של 1.75 מטר ובכך הגנה על תוארה.
ביוגרפיה > אתלטית > אלופת המכביה

בתחרויות האתלטיקה של המכביה ה-16 שנערכו בתל אביב ב-18 ביולי 2001 היא זכתה במדליית זהב בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 12.66 מטר.
בתחרות שנערכה בכנרת, ב-2 בפברואר 2002 קבעה קורקולינה בקפיצה לגובה שיא ישראלי חדש של 1.87 מטר, שיפור לשיא בן עשר השנים של לודמילה מרמן (1.86 מטר). שיא זה החזיק מעמד כ-8 שנים ונשבר על ידי שחף (1.88 מטר). באליפות ישראל שנערכה ביולי אותה שנה היא זכתה במדליית זהב בקפיצה לגובה בתוצאה של 1.75 מטר, לפני דליה פבלוב (1.62 מטר) ומאירה הראל (1.57 מטר).
באליפות ישראל באתלטיקה שנערכה ביולי 2004 זכתה קורקולינה בשתי מדליות, כסף וארד. מדליית כסף בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 11.85 מטר, אחרי סיוון ג'אן (14.52 מטר) ומדליית ארד בקפיצה לגובה בתוצאה של 1.62 מטר, אחרי חן עדרי (1.71 מטר). נוסף לכך, היא סיימה במקום רביעי בהטלת כידון בתוצאה של 33.33 מטר.
חיים אישיים

קורקולינה נשואה, מתגוררת בחיפה ולה בן ובת.
שיאים אישיים > אצטדיון

קפיצה לגובה: 1.87 מטר (2002)
הדיפת כדור ברזל: 13.25 מטר (2001)
הטלת כידון: 33.48 מטר (1999)
יידוי פטיש: 26.24 מטר (2001)
קרב שבע: 4356 נקודות (1999)
שיאים אישיים > אולם

קפיצה לגובה: 1.82 מטר (1999)
הערות שוליים

1 2  50 התוצאות הטובות בכל הזמנים - קפיצה לגובה, באתר איגוד האתלטיקה בישראל
↑  רמי היפש, קפיצה לגובה: מעיין פורמן הגיעה לשיא, באתר הארץ, 27 במאי 2010
↑  שיא ישראלי לנאור גרין בריצה ל-400 מטר, באתר ONE‏, 14 ביולי 2002
↑  50 התוצאות הטובות בכל הזמנים - הדיפת כדור ברזל, באתר איגוד האתלטיקה בישראל
↑  50 התוצאות הטובות בכל הזמנים - הטלת כידון, באתר איגוד האתלטיקה בישראל
↑  50 התוצאות הטובות בכל הזמנים - יידוי פטיש, באתר איגוד האתלטיקה בישראל
↑  50 התוצאות הטובות בכל הזמנים - קרב שבע, באתר איגוד האתלטיקה בישראל
| --- | --- |
בקרת זהויות :  World Athletics: 14283551
אטורה סקולה

| --- | --- |

צילום מ-2007
 לידה:  10 במאי 1931 טרוויקו, ממלכת איטליה 
 פטירה:  19 בינואר 2016 (בגיל 84) רומא, איטליה 
 מדינה:  איטליה, ממלכת איטליה 
 תקופת הפעילות:  1953–2016 (כ־63 שנים) 
 מקום לימודים:  ספיינצה – אוניברסיטת רומא 
 מספר צאצאים:  2 
 פרסים והוקרה:  פרס סזאר לבמאי הטוב ביותר (1984)  פרס סזאר לסרט הזר (1978)  פרס דוד די דונטלו (1984)  פרס סזאר (1977)  דוב הכסף (1984)  Silver George for Best Director (2001)  פרס סזאר לסרט הזר (1977)  פרס סיקנס (1983)  פרס פסטיבל הקולנוע בקאן לבמאי הטוב ביותר (1976)  דוב הכסף לבמאי הטוב ביותר (1984)  פרס רצועת הכסף (1987)  פרס התסריט הטוב ביותר של פסטיבל קאן (1980)  אביר הצלב הגדול של מסדר ההצטיינות של הרפובליקה האיטלקית  מסדר ההצטיינות של הרפובליקה האיטלקית  מסדר ההצטיינות האיטלקי לתרבות ואמנות 
 פרופיל ב-IMDb
 חתימה:   
 
אטורה סקולה (באיטלקית: Ettore Scola; ‏10 במאי 1931 – 19 בינואר 2016) היה במאי קולנוע ותסריטאי איטלקי.
סקולה נולד בטרוויקו, נפת אבלינו בקמפניה, איטליה. זמן קצר אחרי לידתו, המשפחה עבר לגור ברומא, ברובע אסקווילינו. כבר כנער בן 15 צייר קריקטורות בכתבי עת הומוריסטיים "מרקו אורליו" ו"איל טרבאזו דלה אידאה". הוא למד בהמשך משפטים ברומא, אך מעולם לא התכוון לעסוק בתחום. בעת הלימודים המשיך לתרום ל"מרקו אורליו". מסוף שנות ה-1940 כתב מילות קישור והגשה ומערכונים לתוכניות בידור ברדיו ובתחנת הטלוויזיה RAI. בין היתר השתתף בכתיבת מערכונים שבועיים בביצועו של אלברטו סורדי ("מריו פיו" "איל קונטה קלארו"). בהתחלת שנות ה-1950 התחיל סקולה לכתוב תסריטים לסרטי קומדיה בסגנון איטלקי, לעיתים קרובות ביחד עם רוג'רו מקארי.
רבים מסרטיו נעשו במסורת הקומדיה האיטלקית תוך שהם מצטיינים בשילוב של מבט פסיכולוגי יחד עם מסר חברתי, וביחסי פרט-חברה. הוא מתמקד רבות ב"אנדרדוג" תוך התייחסות להקשרים החברתיים. בין סרטיו: "קנאה נוסח איטליה" ("משולש הפיצה") (1970), "Una giornata particolare", יום מיוחד, ו"המשפחה" (סרטו האוטוביוגרפי ביותר).
סקולה נפטר ב-19 בינואר 2016.
איגואלה

| --- | --- |
סמל איגואלהסמל איגואלה

קולאז' של איגואלה
 מדינה:  מקסיקו מקסיקו
 מדינה:  גררו גררו
 תאריך ייסוד:  1534 
 גובה:  732 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  118,468 (2010)
 קואורדינטות:  18°20′42″N 99°32′18″W﻿ / ﻿18.345°N 99.538333333333°W﻿ / 18.345; -99.538333333333 
 אזור זמן:  UTC -6
 www.iguala.gob.mx
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת מקסיקו מוגדלת) מקסיקו סיטי גוודלחרה מונטריי פואבלה טיחואנה לאון סיודאד חוארס סלטיו סן לואיס פוטוסי ארצות הברית גוא. ב. הונ. האוקיינוס השקט  מפרץ מקסיקו איגואלה(למפת מקסיקו רגילה) מקסיקו סיטי גוודלחרה מונטריי פואבלה טיחואנה לאון סיודאד חוארס סלטיו סן לואיס פוטוסי ארצות הברית גוא. ב. הונ. האוקיינוס השקט  מפרץ מקסיקו איגואלה(למפת גררו רגילה) צ'ילפנסינגו אקפולקו סיוואטנחו האוקיינוס השקט  וא. פואבלה מורל. מיצ'ואקאן מקסיקואיגואלה(למפת גררו מוגדלת) צ'ילפנסינגו אקפולקו סיוואטנחו האוקיינוס השקט  ואחאקה פואבלה מורלוס מיצ'ואקאן מקסיקואיגואלה  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
איגואלה דה לה אינדפנדנסיה (בספרדית: Iguala de la Independencia), או בקיצור איגואלה, היא עיר במדינת גררו במקסיקו. איגואלה נמצאת במרחק של 102 קילומטרים מצ'ילפנסינגו, בירת מדינת גררו.
היסטוריה

באיגואלה ישבו ילידים במשך מאות שנים לפני הכיבוש הספרדי של מקסיקו במאה ה-16.
במהלך השלטון הקולוניאלי איגואלה צברה חשיבות רבה שכן היא הייתה בדרך בין מקסיקו סיטי, בירת מלכות המשנה של ספרד החדשה ועיר הנמל אקפולקו, כך שהסחורות שהגיעו לנמל עברו דרכה.
ב-1821, לקראת סוף מלחמת העצמאות של מקסיקו, שני הפלגים של המורדים המקסיקנים, אחד בהנהגת אגוסטין דה איטורבידה ואחד בהנהגת ויסנטה גררו, התכנסו בעיר וחתמו על תוכנית איגואלה. בתוכנית נקבעו מספר עקרונות באשר למדינה הצפויה לקום וכן צבאות הפלגים אוחדו ל"צבא שלוש הערבויות" שנועד להגן על העקרונות בתוכנית.
ב-26 בספטמבר 2014 נחטפו 43 סטודנטים להוראה לאחר שהפגינו בעיר. החטיפה גררה הפגנות בכלל מקסיקו והביאה בין היתר לפרישתו של אנחל אגירה, מושל מדינת גררו בזמן החטיפה.
כלכלה

כלכלת העיר מסתמכת על תעשייה, גידול מקנה וחקלאות, הכוללת בין היתר גידול דורה, אגוזי אדמה, עגבניות ושומשום.
תחבורה

איגואלה נמצאת על הכבישים הפדרליים 95, המקשר בין מקסיקו סיטי ואקפולקו, ו-51, המקשר את איגואלה אל מדינות מיצ'ואקאן וחליסקו ממערב לגררו.
אוהלו 2

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידות
 שטח:  כ-2000 מטר מרובע
 גובה מעל פני הים:  210 - מטר
 היסטוריה
 תקופות:  סוף התקופה הפלאוליתית העליונה
 סוג:  מחנה
 אתר ארכאולוגי
 התגלה:  1989
 חפירות:  אוניברסיטת חיפה
 ארכאולוגים:  דני נדל
 גישה לציבור:  לא
 מיקום
 מדינה:  ישראל 
 מיקום:  כ-9 ק"מ דרומית לטבריה
 קואורדינטות:  32°43′20″N 35°34′20″E﻿ / ﻿32.722093°N 35.572143°E﻿ / 32.722093; 35.572143
 he
 
אוהלו II הוא אתר ארכאולוגי-פרהיסטורי מסוף התקופה הפלאוליתית העליונה, לפני כ-23,000 שנים, הממוקם כ-9 ק"מ דרומית לטבריה, על החוף הדרום-מערבי של ים כנרת. האתר ידוע בשל העושר של הממצאים הבוטאניים שנמצאו בו. השימור היוצא מן הכלל של שרידים אורגניים נובע מכך שהאתר היה מכוסה במי הכנרת ברוב הזמן שחלף מאז שניטש. באתר השתמרו השרידים הקדומים בעולם של סוכות עשויות סכך. בתוך אחת הסוכות השתמר מצע עשוי מעשבים ואבן שטוחה ששימשה לכתישת דגני בר, לפי שרידי עמילן שהשתמרו עליה. ליד הסוכות נמצאו  מוקדי אש, קבר, כלים רבים, עצמות בעלי חיים (ביניהן מאות אלפי עצמות דגים) וחרוזים עשויים מקונכיות.
ההיסטוריה של האתר

אוהלו הוא אתר ארכאולוגי, שגודלו כ-2000 מטר מרובע, הממוקם על החוף הדרום מערבי של הכנרת. האתר, שנמצא רוב הזמן תחת פני המים, התגלה בשנת 1989, לאחר תקופת יובש שגרמה לירידה חדה בגובה הכנרת, וגילו, כמתברר מבדיקות פחמן 14, בין כ-18,210 ל-21,100 שנים. ממצאים רבים נמצאו באתרם, וביניהם פריטי צור מסותתים וחומרים אורגניים שנמצאו על הרצפות ובתוך מוקדי אש. המתקנים כולם נחפרו עד לסלע האם של תצורת הלשון. באתר נמצאו 6 בקתות, כשהגדולה ביניהן היא ברוחב של 4–5 מטרים, וחלק מקירותיה עוד נשתמרו; ניתן להבחין בבירור בקירות עץ בקש, עץ, ופחם על גבי האבן. המבנים היו מוקפים בסדרה של מוקדי אש. באתר נמצא קבר אחד של גבר שגילו בין 35–40 שנים, והיה כנראה נכה. הממצאים הליתיים שנמצאו אופייניים לתקופה האפיפלאוליתית המוקדמת ולסוף התקופה הפלאוליתית העליונה. ברור מן הסטרטיגרפיה של המבנים כי תושבי האתר השתמשו במבנים יותר מפעם אחת – כלומר, המבנים עברו שיפוצים; בבקתה הגדולה ברור כי נבנו עוד שתי רצפות על גבי הרצפה המקורית. תופעה זו של חזרה למקום מגורים היא נדירה בתקופה הפלאוליתית בלבנט, ותועדה רק באתר המזוהה עם התרבות הכבארית עין גב I, שם נמצא רצף של 6 שכבות יישוב באותו מקום התיישבות. מנהג זה מוכר מאתרים מאוחרים יותר המזוהים עם התרבות הנאטופית. בעלי החיים והצמחייה שזוהו באתר הם מגוונים מאוד, וכוללים מאות מינים שונים, ובעזרתם ניתן להבין בצורה טובה יותר את מנהגיהם של הציידים-לקטים.
בזמן ההתיישבות באתר, אגם הכנרת רק נוצר, וייתכן כי היה משך אליו קהילות רבות של אנשים. היישוב עצמו היה בשימוש רק תקופה קצרה, ייתכן ורק כמה דורות ספורים התגוררו בו. אחר כך הכפר כולו נחרב בשרפה. באותו הזמן בו נחרב הכפר, עלה גובה פני אגם הכנרת, והציף את הכפר. כך למעשה נוצר מצב ההשתמרות המעולה בו נמצא האתר בחפירות הארכאולוגיות; בעיקר החומרים הביולוגיים שלא משתמרים בדרך כלל. 
השילוב הזה של שרפה וכיסוי במים האט את צמיחת הבקטריות על החומרים הביולוגיים, ובכך עיכב את תהליך הריקבון שלהם. העלייה הזו בגובה פני הים שאפשרה את מצב ההשתמרות המעולה של האתר נגרמה עקב עליה בטמפרטורה שהתרחשה בסוף עידן הקרח, או עקב רעידת אדמה ששינתה את כיוון זרם המים אל תוך הכנרת. 
האתר התגלה ב-1989 עקב ירידה משמעותית בגובה פני המים של ימת הכנרת, כתוצאה מבצורת חמורה
החפירות באתר

דני נדל מהמכון לארכאולוגיה ע"ש זינמן באוניברסיטת חיפה החל לחפור באתר בשנת 1989, כשגובה פני המים היה נמוך מספיק, אך החפירה נאלצה להיפסק כשגובה פני המים עלה שוב, והאתר הפך בלתי נגיש. נדל חידש את החפירות בשנת 1999 כשחלה ירידה נוספת בגובה פני המים. החפירות העיקריות באתר התרחשו בשנים 1989–1991, ובין השנים 2000-1999. ייתכן והאתר עצמו גדול יותר מהשטח שנחפר, אך לא ניתן לדעת זאת כל עוד האתר נמצא מתחת לפני ימת הכנרת. האתר נחפר עד לסלע האם של תצורת הלשון.
ממצאים > ממצאים אורגניים באוהלו II

בבקתה 1 באוהלו II נמצאו מעל 90,000 זרעים הכוללים מעל 100 מינים של פירות ודגנים. הכמות והמגוון של הזרעים שנמצאו בבקתה מצביע על סיכוי גבוה שאלו הובאו לאתר על ידי האדם. בנוסף, נראה כי הריכוז הגבוה יותר של זרעים נמצאו בקרבת הקירות ולא במרכז הבקתה. אם הזרעים היו מגיעים לרצפה דרך הגג שהתמוטט, הזרעים היו מפוזרים בצורה שווה על הרצפה. בנוסף, נראה כי מתוך כל מגוון הזרעים, 13 מינים מהווים כחצי מכל הזרעים שנמצאו. תופעה זו מצביעה על העדפה לאכילת צמחים מסוימים על פני אחרים. אחד המינים שנמצאו הוא פרי הפטל, שהוא עדין מאוד, קשה להביאו ממקום למקום, ועדיף לאכול אותו הישר לאחר שנקטף. הממצא באוהלו מצביע על כך שהפרי יובש לצורכי אחסון – אחת הדוגמאות הקדומות ביותר לתכנון מתקדם לצורך צריכת מזון. בנוסף לכך, הריכוז הגבוה של הזרעים סביב אבן השחיקה שנמצאה בבקתה 1 גרם לארכאולוג פרופ' אהוד ויס להאמין כי הזרעים נטחנו לפני האכילה
במחקר שהתפרסם ביולי 2015 ובוצע במחלקה ללימודי ארץ ישראל וארכאולוגיה, באוניברסיטת בר-אילן על בסיס ממצאים שנמצאו באתר התברר כי הממצאים מעידים על חקלאות בהיקף קטן שעסקו בגידול חיטה ושעורה. זאת הדוגמה הקדומה ביותר בעולם לגידול תבואות.
ממצאים > ממצאים לא אורגניים באוהלו II

אבן השחיקה בבקתה 1 – אבן השחיקה הטרפזית שאורכה כ-40 ס"מ שנמצאה בבקתה 1 ליד הקיר הצפוני מייצגת כנראה את מוקד הפעילות המרכזי בבקתה. על פני אבן השחיקה נמצאו שאריות של זרעים – מה שתומך בתאוריה שאבן זו אכן שימשה לטחינה של זרעים. 
כלי צור – בבקתה 1 נמצא אחוז גבוה של להבונים, ובנוסף להם נמצאו גם להבים, נתזים, פסולת גרעין, ו-132 כלים משובררים. ייתכן וכלי הצור סותתו בכניסה לבקתה, במקום בו נכנס אור מהדלת.
ממצאים > ממצא שילדי

השלד שנמצא באוהלו ומכונה "Ohalo II H2", נמצא בבור מכוסה אבנים שהגנו עליו מפני נזקים, וללא מנחות קבורה. השלד והגולגולת הוצאו מן הקבר שלמים כמעט לחלוטין. לאחר בדיקת עצמות האגן, נקבע כי מינו של השלד הוא זכר. גילו במותו היה בין 35 ל-40 שנה. מיקומו הכרונולוגי של האתר בין התרבות המוסטרית לתרבות הנטופית, ושלמותו היחסית של השלד הופכים אותו לממצא מרכזי בהבנת התהליכים המיקרו אבולוציוניים שהתרחשו בתקופות הפרהיסטוריות בארץ ישראל.
פיזור מרחבי והשלכות מגדריות אפשריות

ישנה הפרדה ברורה בין האזור בו נמצאו כלי הצור והאזור בו נמצאו הגרעינים ואבן השחיקה, דבר היכול לנבוע מהעדפה לחלוקת המרחב לאזור פעילות הקשורה בסיתות ואזור לפעילות הקשורה במזון, גם אם ייתכן והפעילויות השונות לא היו מוגבלות לאזור הייעודי להן בלבד. חלוקה מרחבית יכולה להצביע גם על חלוקה מגדרית של הפעילויות השונות, גם אם הדבר לא ברור במקרה זה. גם אם בחברות מסוימות נפוץ כי הנשים עוסקות בפעילות הקשורה במזון והגברים בסיתות, ישנם יוצאי דופן לכלל זה, וישנה שונות תרבותית גדולה. ייתכן כי ההפרדה הזו נובעת משיקולים היגייניים ולאו דווקא מגדריים.
לקריאה נוספת

דני נדל (עורך), אוהלו II: מחנה דייגים-ציידים-לקטים בן 23,000 שנה על חוף הכנרת. מוזיאון ראובן ועדית הכט, אוניברסיטת חיפה (2002).
דני נדל, "הדייגים הראשונים בכנרת, מחנה בן 19,000 שנה ליד אוהלו", אריאל - הכנרת וסביבתה, גיליון 135, 1999, עמ 49-46
אחמד עלאא' א-דין

אחמד עלאא' א-דין עבד אל-מותעאל (בערבית: أحمد علاء الدين عبد المتعال בתעתיק מדויק: אחמד עלאא' אלדין עבד אלמתעאל; נולד ב-31 בינואר 1993 בדוחה שבקטר) הוא כדורגלן קטרי המשחק בעמדת החלוץ בקבוצת אל-ע'ראפה מליגת העל הקטרית ובנבחרת קטר.
קריירת מועדונים

עלאא' א-דין החל את הקריירה המקצוענית שלו בא-ריאן מליגת העל הקטרית. ב-7 ביולי 2017 חתם באל-ע'ראפה מליגת העל הקטרית.
קריירה בינלאומית

ב-15 בנובמבר 2013 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת קטר, בניצחון 1–4 על נבחרת תימן במסגרת מוקדמות גביע אסיה 2015. ב-23 בדצמבר 2018 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת, בניצחון 0–2 על נבחרת ירדן במשחק ידידות. הוא היה חלק מסגל נבחרת קטר בטורניר גביע אסיה 2019, בו זכתה נבחרתו, וכן בטורנירים קופה אמריקה 2019 וגביע הזהב 2021.
נכלל בסגל נבחרת קטר לטורניר מונדיאל 2022.
נכלל בסגל נבחרת קטר לטורניר גביע אסיה 2023.
תארים

אליפות קטר (1): 2015/2016
גביע אמיר קטר (2): 2011, 2013
הגביע הקטרי (1): 2012
גביע השייח' ג'אסם (2): 2012, 2013
גביע הליגה הקטרית (2): 2017/2018, 2018/2019
גביע אסיה (1): 2019
אולריק מונטר

| --- | --- |
אולריק מונטר, 2011
אולריק מונטר, 2011
 לידה:  18 בפברואר 1994 (בן 30) קונגסבקה
 מוקד פעילות:  שוודיה 
 תקופת הפעילות:  מ-2009
 עיסוק:  זמר ו-פזמונאי
 סוגה:  רוק, פופ, בלדה
 שפה מועדפת:  שוודית 
 כלי נגינה:  גיטרה, פסנתר, תופים ומפוחית פה
 חברת תקליטים:  יוניברסל מיוזיק גרופ 
 האתר הרשמי של אולריק מונטר
 פרופיל ב-IMDb
 
ינס אולריק מונטר (בשוודית: Jens Ulrik Munther, נולד בקונגסבקה (מחוז הלנד), שוודיה, ב-18 בפברואר 1994), הוא אמן שוודי החתום בחברת התקליטים יוניברסל מיוזיק גרופ.
ילדותו,Lilla Melodifestivalen / MGP Nordic

כבר בגיל צעיר הצטרף אולריק ללהקת רוק באזור גטבורג. לאחר כמה זמן הוא החל לעלות שירים שלו ליוטיוב ואף השתתף בכמה תוכניות טלוויזיה שוודיות.
בגיל 15 הוא השתתף בתוכנית לילה מלודיפסטיבלן שהיא מעין גרסה לצעירים של המלודיפסטיבלן, תחרות שוודית לאומית לזמרים צעירים שבה בשנה זאת המנצח העפיל לתחרות MGP הנורדית שהופסקה שנה אחר כך בגלל אירוויזיון הילדים. אחרי שזכה בתחרות השוודית עם שירו "En Vanlig Dag " ("יום רגיל"), הוא נסע לתחרות MGP הנורדית וניצח מקום ראשון מול מתמודדים מדנמרק, נורווגיה ופינלנד.
קריירה

שנה לאחר הניצחון בתחרות הנורדית, הוא השתתף בMetro Music Challenge שוב עם שירו "Life" שהגיע למקום השני. מפיק בשם יוהאן אברג ראה את הפוטנציאל והחל שיתוף פעולה מוזיקלי.
אחרי שהשיר "Boys Don't Cry" הודלף לאינטרנט, מספר סניפי חברות תקליטים בינלאומיות יצרו איתו קשר. בספטמבר 2010 חברת ההקלטות יוניברסל ריקורדס שוודיה החתימה אותו.
הוא גם ביקר בארצות הברית, בריטניה וביבשת אירופה. הוא גם מוכר מהביצוע שלו לשיר של ליידי גאגא "Born This Way" לאחר שפרז הילטון פרסם את הווידאו באתרו. לאחר מכן הוא השתתף במספר רב של תוכניות שביניהן נמצאת בין השאר "אולסונג פו סקאנסן" שהיא תוכנית שירה בציבור המצולמת בפארק סקאנסן שבסטוקהולם.
ב-24 באוגוסט 2011, הוא הוציא אלבום בכורה בשם "Ulrik Munther" שהגיע ישר למקום 1# במצעד האלבומים השוודי בשבוע של שחרורו. האלבום הוקלט בסטוקהולם, וחלק בביתו.
וב-6 במרץ 2013, הוא הוציא אלבום השם הנקרא "Rooftop" על שם אחד השירים באלבום, האלבום הגיע למקום הרביעי במצעד האלבומים השוודים.
מלודיפסטיבלן > 2012

בשנת 2012 אולריק מונטר השתתף בחצי הגמר השני של מלודיפסטיבלן 2012 בגטבורג עם שירו "Soldiers". הוא היה המקום השני אותו הערב כאשר המקום הראשון הוא זמר הפופ דויד לינגרן, אולריק הגיע לגמר שהתקיים בגלובן ארנה שבסטוקהולם לאחר שלושה שבועות. הוא הגיע למקום השלישי אחרי לורין ודני סאוסדו.
מלודיפסטיבלן > 2013

שנה לאחר מכן אולריק מונטר השתתף בחצי הגמר הרביעי של מלודיפסטיבלן 2013 במאלמה עם שירו "Tell The World I'm Here" שנכתב על ידי אולריק ושניים מהכותבים המפורסמים בשוודיה תומאס ג:סון ופיטר בוסטרום. בחצי הגמר הוא ניצח כאשר במקום השני נמצא זמר הרוק ראלף גילנהמר. בגמר הוא הגיע למקום השלישי שנה שנייה ברציפות אחרי רובין חוינברה ויוהיו.
דיסקוגרפיה > אלבומים

2011: Ulrik Munther
2013: Rooftop
דיסקוגרפיה > סינגלים

2011: "Boys Don't Cry", "Sticks And Stones",ו-"Je t'ai menti"(שיתוף פעולה עם קרולין קוסטה)
2012: "Soldiers"
2013: "Tell The World I'm Here", "Requiem" ,"San Francisco Says Hello"
אוטבוצק

אוֹטְבוֹצְק (בפולנית: Otwock; ‏האזנהקובץ:Pl-Otwock.ogg‏Ⓘ‏, ביידיש: אָטוואָצק) היא עיר במרכז פולין, כ-24 ק"מ דרומית-מזרחית לוורשה. אוטבוצק משמשת כבירת מחוז אוטבוצק. שטחה משתרע על כ-47 קמ"ר, מתוכם 23% הם אזורים מיוערים.
היסטוריה

אזכור הראשון של מקום יישוב בשם אוטבוצק קיים כבר במאה ה-15, אך עד למחצית השנייה של המאה ה-19 נשארה אוטבוצק כפר קטן. בסוף המאה ה-19 חוברה אוטבוצק במסילת ברזל לוורשה, כחלק מקו הרכבת בין ורשה ללובלין. אקלימה הנוח והיערות הרבים המצויים בסביבתה הפכו אותה למרכז בריאות ונופש מבוקש והיא נהנתה מתנופת בנייה של בתי מלון, מסעדות, בתי מרפא ומרחצאות, שנועדו לשימושם של אלפי הנופשים שהגיעו בחודשי הקיץ. הפיתוח ואפשרויות הפרנסה הביאו למעבר משפחות רבות לעיירה, בהם יהודים רבים. ב-1916 הוכרזה אוטבוצק כעיר.
ב-29 בספטמבר 1939 נכבשה העיר על ידי הצבא הגרמני. בהמשך הוקם גטו בעיר, וממנו הובלו רוב יהודי העיירה למחנה ההשמדה בטרבלינקה.
ב-1958 הוקם בסוויירק (Swierk) במחוז אוטבוצק הכור הגרעיני הראשון בפולין.
הקהילה היהודית

משפחות יהודיות רבות עברו לאוטבוצק מסוף המאה ה-19. הם התפרנסו מעסקי הבנייה והתיירות המפותחים בעיר. ב-1910 הוקם בעיירה בית כנסת. מאוחר יותר הוקמו מוסדות קהילה נוספים ולאחר מלחמת העולם הראשונה הפכה קהילת אוטבוצק שנסמכה עד אז על קהילת קרצ'ב הסמוכה לעצמאית.
בתקופה שבין המלחמות התפתחה קהילת אוטבוצק, הוקמו בה בתי כנסת, מוסדות חינוך ותרבות והתקיימה בה פעילות ענפה של מפלגות יהודיות, ציוניות ואחרות. בבחירות שנערכו לוועד הקהילה בשנות ה-30 זכתה אגודת ישראל, שהונהגה על ידי חסידי גור. בבחירות הראשונות למועצת העיר שנערכו ב-1923 זכו היהודים ב-9 נציגים מתוך 24.
הקהילה היהודית > רבנים ואדמו"רים

רבה הראשון של אוטבוצק היה הרב יעקב יהודה סורוצקי שנפטר ב-1908. את מקומו מילא הרב יצחק מנחם ינובסקי שכיהן כרב עד ל-1930. לאתר פטירתו מונו שני רבנים: הרב ראובן זהמן, מחבר הספר "יחי ראובן", והרב בריש ינובסקי, בנו של הרב ינובסקי. שניהם נספו בשואה.
אדמו"רים רבים נהגו לשהות באוטבוצק בחודשי הקיץ, לצורכי מרפא ונופש, וחלקם אף השתקע בעיירה. חסידיהם הרבים של האדמו"רים הגיעו בעקבותיהם ומילאו את העיירה בשבתות ובחגים. עובדה זו הביאה להגדלת מקורות הפרנסה ולגידול במספר יהודי העיירה. עם האדמו"רים שהתגוררו בעיירה באופן קבוע נמנים: ר' שמחה בונים קאליש מצאצאי הרבי מוורקא, המכונה האדמו"ר מאוטווצק. רבי שמעון שלום קאליש (האדמו"ר מאמשינוב), רבי שאול ידידיה אלעזר טאוב (האדמו"ר ממודז'יץ) שבשנת תרפ"ח הגיע לעיר ואף בנה בה את בית מדרשו, רבי ירחמיאל ישראל יצחק קאליש, רבי יהושע אשר רבינוביץ מפוריסוב, נינו של היהודי הקדוש, רבי אהרן יחיאל הופשטיין (האדמו"ר מקוז'ניץ) שחי בעיר עד מלחמת העולם שבה נספה בתשרי תש"ג, רבי יוסף יצחק שניאורסון (האדמו"ר מחב"ד) שאף החזיק ישיבה בעיר, ורבי יצחק זליג מורגנשטרן (האדמו"ר מסוקולוב-קוצק).