stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בוריס טיטוב
חיים וקריירה > פעילות חברתית

בשנת 2000 הוא נבחר להיות חבר בוועד המנהל וסגן נשיא איגוד התעשיינים והיזמים הרוסי. בשנת 2003 הוא נכנס למשרת יו"ר משותף, ובמאי 2004, יו"ר הארגון הציבורי "רוסיה העסקית". בתפקיד זה הוא מתח ביקורת על מדיניותו הכספית הנוקשה של שר האוצר אלכסיי קודרין. הוא עמד על הצורך להגדיל את הייצור המקומי של סחורות, לעורר ביקוש, למשוך השקעות ולשנות הפחתות מס ושיעור מימון מחדש של הבנק המרכזי.
כמנהיג "רוסיה העסקית", בוריס טיטוב הפך לחבר במספר גופים ממלכתיים וציבוריים. הוא הפך לחבר במועצה ליישום פרויקטים לאומיים עדיפים ומדיניות דמוגרפית וקידום מוסדות החברה האזרחית ומועצת זכויות האדם תחת נשיא הפדרציה הרוסית, חבר במועצה לתחרותיות ויזמות בממשלת רוסיה ובנציבות לפיתוח תעשייה, טכנולוגיה ותחבורה. הוא כיהן כיו"ר הצד הרוסי של המועצה העסקית הרוסית-סינית, יו"ר השותפות הלא-מסחרית לריכוז שוק הגז וחבר בנשיאות המועצה הלאומית לממשל תאגידי.
בשנים 2005–2008 היה טיטוב חבר בלשכה הציבורית של הפדרציה הרוסית.
חיים וקריירה > פעילות פוליטית

באוקטובר 2007 נבחר לחבר המועצה העליונה של רוסיה המאוחדת. בשנת 2008 עזב את מפלגת השלטון והוא עמד בראש המועצה העליונה של מפלגת כוח אזרחי והחל ליצור מפלגה ימנית חדשה ברוסיה. בנובמבר אותה שנה פורקה המפלגה הדמוקרטית של רוסיה, הכוח האזרחי ואיחוד כוחות הימין והקימו את מפלגת המעשה הנכון. קונגרס המפלגה אישר את שלושת היושבי ראש שלו: סגן יו"ר לשעבר של איחוד כוחות הימין לאוניד גוזמן, העיתונאי גאורגי בובט וטיטוב. כמה ימים לאחר מכן, בהחלטת הקונגרס העשירי של רוסיה המאוחדת אושרה הסרתו של טיטוב מרשימת חברי המועצה העליונה של המפלגה.
ב-22 ביוני 2012, צו של נשיא רוסיה ולדימיר פוטין אישר את מינויו של טיטוב לנציג הנשיאותי להגנה על זכויות היזמים. ב-29 בפברואר 2016, בקונגרס השביעי של מפלגת המעשה הנכון, הוא נבחר ליו"ר ובהמשך התניע מהלך מיתוג מחדש, שבמהלכו שונה שם המפלגה למפלגת הצמיחה.
הקמפיין לנשיאות 2018

ב-26 בנובמבר 2017 הצהיר בוריס טיטוב כי יתמודד לנשיאות בשנת 2018. טיטוב הועמד רשמית על ידי מפלגתו ב-21 בדצמבר. הוא הגיש את המסמכים הנדרשים לרישום לוועדת הבחירות למחרת. המסמכים של טיטוב אושרו ב-25 בדצמבר, מה שאומר שהוא היה יכול להתחיל באיסוף חתימות. דובר המפלגה העיר שאיסוף החתימות התומכות בטיטוב יחל בתחילת ינואר 2018.
לדברי טיטוב, המטרה העיקרית של השתתפותו בבחירות הייתה לקדם את התוכנית הכלכלית של אסטרטגיית הצמיחה של המפלגה, שהוכנה על ידי מה שמכונה "מועדון סטוליפין" והוצגה בפני הנשיא ולדימיר פוטין במאי 2017. במהלך הקמפיין התכוונו טיטוב וצוותו לנסוע ברחבי הארץ כדי לקדם את התוכנית. ברם הקמפיין לא הצליח וטיטוב סיים במקום הששי עם תמיכה של 0.76% בלבד שהם 555,189 מצביעים.
הערות שוליים

↑  h Ti
לוגו טיטוב 2018
בלה סקיי (פוליטיקאי)

| --- | --- |

 לידה:  17 ביולי 1889 בודפשט, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  10 בינואר 1939 (בגיל 49) ולדיווסטוק, ברה"מ 
 שם לידה:  Weisz Béla 
 מדינה:  הונגריה 
 תפקיד:  קומיסר העם (3 באפריל 1919–24 ביוני 1919) 
 מפלגה:  המפלגה הסוציאל-דמוקרטית ההונגרית 
 
בלה סקיי (במקור עד 1902 וייס, (בהונגרית: Székely Béla; בודפשט, 17 ביולי 1889 – ולדיווסטוק, 10 בינואר 1939) פקיד בנק יהודי-הונגרי פוליטיקאי קומוניסטי, חבר (למעשה שר) במועצה הממשלתית המהפכנית (ממשלת הונגריה בתקופת הרפובליקה הסובייטית ההונגרית).
ביוגרפיה

בלה סקיי נולד במשפחה יהודית כבנם של אהרון יוז'ף וייס ושל צציליה גלב. בראשית המאה העשרים הצטרף למפלגה הסוציאל-דמוקרטית ההונגרית (MSZDP ) ובתוכה הצטרף לאגף השמאלי שהיווה את האופוזיציה בתוך המפלגה. בתנועת האיגודים המקצועיים ארגן את פקידי הבנק ולקח חלק פעיל בהקמת מפלגת הקומוניסטים בהונגריה (KMP), בה היה חבר מהקמתה. ב-20 בפברואר 1919, בהוראת הממשלה, נעצר על ידי מפקד משטרת בודפשט, קארוי דיץ, שעצר גם את בלה קון ואחרים. הוא שוחרר ב-6 במרץ 1919. בתקופת הרפובליקה הסובייטית ההונגרית היה תחילה סגן קומיסר העם של האוצר עד תחילת אפריל (עד לביטול מוסד הסגן) ולאחר מכן בין ה-5 באפריל ל-24 ביוני היה קומיסר העם לניהול הכספים (שר האוצר) ממש. ב-3 במאי 1919, בבודפשט, הוא נשא לאישה את קלרה בלאגי, בתם של ארתור בלוך ואלאונורה שפיצר. מאוחר יותר נבחר לוועד המרכזי של ועדת הניהול בת ה-150 חברים (דומה לבית נבחרים). לאחר נפילת הרפובליקה היגר לווינה, שם לקח חלק בארגון מחדש של ה-KMP והפך לחבר בוועדת השלטון הזמנית של המפלגה. בשנים 1925 עד 1930 היה חבר במשרד הסחר של ברית המועצות בווינה, ובשנים 1930 עד 1933 בברלין. במהלך שהותו בברלין סייע בעבודת המפלגה הקומוניסטית של גרמניה. עם עליית היטלר לשלטון בשנת 1933 סקיי עבר לברית המועצות ועבד בסחר חוץ. הוא נעצר בשנת 1938 באשמה מפוברקת ולאחר משפט ראווה קצר הוצא להורג.
לקריאה נוספת

לקסיקון ביוגרפי הונגרי. עורכת ראשית אגנש קניירש. 1969
אלברט וארי : קורבנות השלטון האדום בהונגריה . (הדפסה מחודשת). בודפשט, 1993, ISBN 963-8484-00-4
לקסיקון תולדות תנועת העבודה. 1976. ISBN 963 09 0412 8
יוזף בלן: ממשלות הונגריה. 1848–1987. מעבד את התקופה 1987–1992. ולחץ על הזמנה. לאסלו הובאי. בודפשט, 1987
לקסיקון גדול הונגרי. עורך ראשי. 1993.
לקסיקון חדש של רוואי. עורך ראשי. אישטוואן קולגה טרשוי. סקסארד, הוצאת באביץ', 1996,
לקסיקון ביוגרפי הונגרי חדש. עורך ראשי. לאסלו מרקו. מועדון הספרים ההונגרי.
מסמכים מההיסטוריה של תנועת הפועלים המהפכנים ההונגרים. 1919 - 1929. (1964).
הערות שוליים

↑  A Magyar Királyi Belügyminisztérium 1902. évi 51814. számú rendelete. MNL-OL 30806. mikrofilm 576. kép 1. karton. Névváltoztatási kimutatások 1902. év 43. oldal 35. sor.
↑  HU BFL - VII.102.a - fogoly - 1919 - 938
↑  A házasságkötés bejegyezve a BP. VII. ker. állami házassági akv. 1601/1919. folyószáma alatt.
בקליט

| --- | --- |

 מספר CAS:  9003-35-4
 צפיפות:  1.3 גרם/סמ"ק
 מצב צבירה:  מוצק
 מקדם שבירה:  1.63 
 
בָּקֶלִיט (באנגלית: Bakelite) הוא גרסה מוקדמת של פלסטיק, והוא השם הנפוץ של התרכובת polyoxybenzylmethylenglycolanhydride. הבקליט הוא שְׂרָף תרמוסטי (שלא ניתן להתיך) שנוצר באמצעות תגובת אלימינציה של פנול עם פורמלדהיד. הבקליט פותח על ידי ליאו בקלנד (Leo Baekeland‏; 1944-1863), כימאי אמריקני ממוצא בלגי בשנת 1907 בניו יורק.
בקליט הוא אחד ממוצרי הפלסטיק הסינתטי הראשונים, ושימושיו העיקריים התבססו על היותו מבודד חשמלי ומבודד תרמי טוב. שימושיו כללו בידוד חשמלי, למשל בשקעי ותקעי חשמל, כיסוי חיצוני למכשירי חשמל, תקליטים, ואף כמרכיבים בכלי מטבח, תכשיטים, מקטרות, כלי נשק וצעצועים. בשנת 1993 הגדירה האגודה האמריקנית לכימיה (ACS) את הבקליט כ'ציון דרך היסטורי לאומי בכימיה', לאור חשיבותה של הבקליט בתור הפלסטיק המסחרי הסינתטי הראשון. מכיוון שכיום כמעט ולא משתמשים בבקליט, מראה ה"רטרו" של מוצרי בקליט הופך את חלקם לפריטי אספנות.
פלסטיק המבוסס על פנולים כמעט ולא נמצא בשימוש כיום, וזאת משום ששיטות הייצור שלו אינן אטרקטיביות בהתחשב בחלופות מודרניות. בנוסף, פלסטיק המבוסס על פנולים לרוב יהיה פריך יותר ולכן תכונותיו המכניות פחות טובות. כיום מייצרים בקליט בצורה של מוטות, יריעות וצינורות עבור יישומים בתחום התעופה, האלקטרוניקה והפקת חשמל.
ראו גם

פלסטיק
פולימר
בית החרושת לשימורי בשר של גולדנר בגאלאץ

ב-1844, בעיר הנמל גאלאץ, בנסיכות מולדובה, יהודי ממוצא אוסטרו-הונגרי בשם סמואל גולדנר ייסד בית חרושת לשימורי בשר באריזות פח. תוצרת המפעל נועדה בעיקר לאספקה עבור הצי המלכותי הבריטי.
הרקע

נתיב המים, שהוביל מהים השחור עד גאלאץ, היה מותאם לספינות בעלת קוער עמוק, כמו הספינות המפליגות בימים, לכן מטען שהועמס בגאלאץ היה ניתן להביאו ישירות לכל נמל ימי בעולם. מחירי הבקר בנסיכות מולדובה היו זולים מאוד, כמחצית עד שליש מהמחיר במערב אירופה; והופעת קופסאות השימורים, חידוש טרי יחסית, עניין מאוד את הממשל הבריטי, שלאחר מלחמת האופיום הראשונה למד את החסרונות של הבשר המשומר באמצעות המלחה או עישון, כשמגיעים לאזורים חמים ולחים.
ההסדר

לפני פתיחת המפעל סיכם גולדנר את פרטי החוזה עם שליט נסיכות מולדובה, מיכאיל סטורדזה. גולדנר קיבל מונופול בנושא, פטור מלאה ממסיו לגבי יצוא שימורי בשר לאוסטרו-הונגריה ולאנגליה, פטור ממכסיו לגבי מוצרים הדרושים לייצור ופטור ממסי נמל עבור הספינות המובילות חומרי הגלם לייצור השימורים. התשלום היחיד, שגרדנר חויב בו, היה מס קבוע של חצי מטבע זהב עבור כל בן בקר שנשחט, מחצית מהמס שנגבה עבור שחיטת בקר בנסיכות מולדובה.
הייצור

כבר בשנה הראשונה, ב-1844, השתמש המפעל בבשרם של 800 בני בקר, שנקנו באזור גאלאץ ווסלוי. בשנה שלאחר מכן, 1845, פרץ בבריטניה רעב תפוחי האדמה הגדול באירלנד, שהגדיל מאוד את הביקוש לתוצרת המפעל. ב-1845 נשחטו עבור המפעל 4,000 בני בקר וב-1849 8,000 בני בקר הפכו לשימורים. השימורים היו קופסאות פח שהכילו יותר מחמישה קילוגרם בשר בכל קופסה. ב-1847 נשלחו לאנגליה 80,000 קופסאות שימורים וב-1850 כבר הגיעו ל-1,190,000 קופסאות. תנופה נוספת לייצור הגיעה בתקופת מלחמת קרים, עת הזדקקו למזון משומר עבור הלוחמים.
התקלות והסגירה

הפעילות בבית החרושת לא הייתה כשורה באופן עקיב, מפעם לפעם היו תלונות על שימורי בשר מקולקלים שגרמו למחלות. ב-1847 אבדה המשלחת הארקטית של ג'ון פרנקלין, שכללה שתי ספינות ו-129 אנשים. בחיפושים אחריהם נמצאו מספר ממצאים, ובהם גם שימורי בשר מקולקלים, ומכאן פרחו השערות שזו הייתה סיבת האבדה. ב-1849 וב-1850 הצי הבריטי הגיש תלונות על איכות השימורים ומשום היותו של גולדנר נתין בריטי נשלחה ועדה, בראשות הקונסול הבריטי בגאלאץ, לברר את העובדות. גולדנר זוכה, אך החליט למכור את העסק לחברה בריטית בשם Ritchie&Powell, שהמשיכה לפעול עם אותן מכונות ואותן שיטות.
ב-1868 הצי הבריטי ויתר על החוזים עם המפעל, כי השיג ספקים טובים יותר בצרפת. ב-1875 המפעל פשט את הרגל והציוד נמכר.
לקריאה נוספת

Paul Păltănea, Istoria orașului Galați de la origini până la 1918 כרך א' עמודים 280 - 282, 310, כרך ב' עמודים 9 - 11. (ברומנית)
אליזבת מקגרגור, "ילד הקרח", תרגום לעברית מיכל קירזנר-אפלבוים, הוצאת מודן, 2006.
בלה גאליוס

בלה גאליוס(2020)
איזבל 'בלה' אנטוניה דה קוסטה גאליוס (Bella Galhos, נולדה בשנת 1972) היא פעילה למען זכויות אדם במזרח טימור. היא הייתה אקטיביסטית למען עצמאות מדינתה במהלך הכיבוש האינדונזי במזרח טימור (אנ'), יועצת הנשיא, אקטיביסטית פמיניסטית, פעילה למען איכות הסביבה ופעילה למען זכויות להט"ב.
חיים מוקדמים

גאליוס נולדה בשנת 1972 בדילי, מזרח טימור, שהייתה באותה העת קולוניה פורטוגזית.
ב-1974, התרחשה הפיכה אזרחית בפורטוגל, שהובילה לשחרור מזרח טימור מהשלטון הפורטוגזי והכרזתה כמדינה עצמאית ב-28 בנובמבר 1975. עשרה ימים לאחר מכן החלה הפלישה האינדונזית למזרח טימור (אנ') וב-26 ביולי 1976 אינדונזיה הכריזה על מזרח טימור כפרובינציה שלה. כמה מאחיה של גאליוס נהרגו, בלה גאליוס עצמה נמכרה על ידי אביה לצבא האינדונזי במחיר של כחמישה דולרים ולאחר מכן אביה נעצר על ידי הצבא האינדונזי. במהלך שהותה תחת הצבא האינדונזי הוזרק לגאליוס סם מונע פוריות שבעקבותיו איבדה את היכולת להביא ילדים לעולם. לאחר שחרורו של אביה, אימה החליטה להתגרש ממנו עקב היחס האלים שהפגין כלפיה לאורך השנים.
נעורים ופעילות למען עצמאות מזרח טימור

בשנת 1988, בהיותה נערה בת 16, הצטרפה גאליוס לתנועת ההתנגדות לכיבוש האינדונזי ונלחמה למען עצמאות מדינתה. בשנת 1991 רבים מחבריה של גאליוס נשבו או נרצחו בטבח סנטה קרוז (אנ'), אירוע שהוביל אותה לתכנון תוכנית ארוכת טווח עבור השגת תמיכה בינלאומית בשחרור מזרח טימור. בשל היותה טימורית, גאליוס לא יכלה לעזוב את המדינה לפי רצונה, ולכן התגייסה לצבא האינדונזי וחיה במסווה. לאחר מכן היא ניהלה חיים כפולים במשך שלוש שנים. על מנת לבחון את נאמנותה, גאליוס עברה סוגים שונים ומגוונים של פגיעות מיניות וגופניות, אך לאחר שלוש שנים היא הצליחה לשכנע את השלטון האינדונזי לשלוח אותה כנציגה תומכת אינדונזיה לקנדה. כאשר הגיעה בביטחון לקנדה, היא ערקה מיד ובקשת המקלט שלה נענתה בחיוב. את שש השנים הבאות גאליוס העבירה בהעלאת מודעות למצב במזרח טימור ותמיכה מקנדה בהתנגדות לכיבוש האינדונזי.
במהלך ההסברה על המצב במזרח טימור גאליוס סיפרה רבות על חוויותיה האישיות ועל הפגיעה המינית והעיקור שנשים וילדות רבות חוו מצד הצבא האינדונזי.
פעילות לאחר השבת העצמאות למזרח טימור

בשנת 2002, לאחר שמזרח טימור שוחררה מהכיבוש האינדונזי, בלה גאליוס חזרה למדינתה, החלה לעבוד אצל סוכנות של האו"ם על מנת לבנות מחדש את מדינתה, ונרשמה ללימודי פסיכולוגיה באוניברסיטת הוואי. לאחר סיום לימודיה, חזרה גאליוס למזרח טימור ואף הפכה ליועצת הנשיא. במהלך כהונתה בתפקיד, היא השקיעה מאמצים רבים וכספים אישיים בייסוד בית הספר הירוק לאובלורה (Leublora Green School), יחד עם אירם סעיד (Iram Saeed). בית הספר לאובלורה הוא מרכז לחינוך סביבתי בו מוצעות תוכניות ללא תשלום במטרה לשפר את העתיד של מזרח טימור, להנגיש השכלה לאוכלוסייה ולהעלות מודעות סביבתית. בהמשך הפך בית הספר הירוק לחלק מהכפר הירוק לאובלורה (Leublora Green Village) שמכיל גם מספר פרויקטים שנועדו לתמוך כלכלית בבית הספר, מרכז לאימון קהילתי שמטרתו להעניק מיומנויות שונות לאנשי ונשות מזרח טימור ואת הקואופרטיב החקלאי של הנשים (Women’s Agricultural Co-op) שמעודד חקלאות אורגנית ומסייע לנשים להשיג עצמאות כלכלית.
אקטיביזם למען זכויות להט"ב

גאליוס היא אקטיביסטית בולטת בתחום זכויות הלהט"ב במזרח טימור. היא יצאה מהארון באופן פומבי בתור ביסקסואלית באירוע הגאווה הראשון של מזרח טימור בו השתתפה ב-2016. בלה גאליוס ושותפתה אירם סעיד הקימו יחדיו ארגון להט"בי בשם ארקואיריס (Arcoiris). מטה הארגון ממוקם ליד ביתן של גאליוס וסעיד בעיר דילי ומשמש כמרחב בטוח לנשים קוויריות צעירות ולאנשים א-בינאריים. בשנת 2017 פרסמו גאליוס וסעיד מחקר על חוויותיהן של לסביות, נשים ביסקסואליות וגברים טרנסג'נדרים במזרח טימור. מחקרן פורסם בשיתוף עם רדה פטו (Rede Feto), ארגון מטרייה שמאגד תחתיו ארגוני נשים במזרח טימור.
פרסים והוקרות

- Women of Courage(Canadian National Action Committee)1999
-1999 Phenomenal Women Award(Canadian National Action Committee)
-2003 Human Rights Award on Freedon of Expression(United Nations)
-2015 Earth Company`s Impact Hero of the Year Award
הערות שוליים

↑  Hannah Loney, Speaking Out for Justice: Bella Galhos and the International Campaign for the Independence of East Timor, Cham: Springer International Publishing, 2018, Palgrave Studies in the History of Social Movements, עמ' 193–226, ISBN 978-3-319-66206-0. (באנגלית)
1 2 3  About Bella, Green Village Timor Leste (באנגלית אמריקאית)
1 2  Earth Company Impact Hero 2015: Bella Galhos, Leublora Green Village, Earth Company (באנגלית אמריקאית)
1 2  Sophie Raynor, Behind Timor-Leste's Pride, New Naratif, ‏2018-06-07 (באנגלית בריטית)
↑  Iram Saeed and Bella Galhos, [https://aseansogiecaucus.org/images/resources/publications/ASC%20-%20Rede%20Feto%20-%20LBT%20Womens%20Lives%20in%20Timor%20Leste.pdf A Research Report on the Lives
of Lesbian and Bisexual Women and
Transgender Men in Timor-Leste]
ברנדן רייט

| --- | --- |

רייט במדי דאלאס מאבריקס, 2012
 לידה:  5 באוקטובר 1987 (בן 36) נאשוויל, טנסי, ארצות הברית
 עמדה:  פאוור פורוורד, סנטר
 גובה:  2.08 מטרים
 מספר:  12, 32, 34
 מכללה:  אוניברסיטת קרוליינה הצפונית
 דראפט:  בחירה שמינית, 2007 שארלוט בובקאטס
 קבוצות כשחקן
 2007–2011 2011 2011–2014 2014–2015 2015 2015–2018 2018:  גולדן סטייט ווריורס ניו ג'רזי נטס דאלאס מאבריקס בוסטון סלטיקס פיניקס סאנס ממפיס גריזליס יוסטון רוקטס
ברנדן קית' רייט (באנגלית: Brandan Keith Wright; נולד ב-5 באוקטובר 1987) הוא כדורסלן עבר אמריקאי, אשר שיחק בליגת ה-NBA בין השנים 2007–2018. לאורך 11 עונותיו ב-NBA שיחק עבור 7 קבוצות שונות, ורשם ממוצעים כוללים של 7.0 נקודות ו-3.6 ריבאונדים למשחק.
קריירת תיכונים ומכללות

רייט נולד וגדל בנאשוויל שבטנסי, ובין השנים 2002–2006 למד בבית הספר התיכון "אקדמיית ברנטווד" אשר בעיר ברנטווד. בכל ארבע עונותיו בקבוצת הכדורסל של התיכון זכה עמה באליפות התיכונים של טנסי, ובשלוש מתוכן זכה בתואר שחקן התיכונים המצטיין של טנסי ("Tennessee Mr. Basketball"). בעונתו האחרונה, 2005/2006, רשם ממוצעים של 22.4 נקודות, 9.4 ריבאונדים ו-5.1 חסימות למשחק, ובסיומה נבחר להשתתף במשחקי מקדונלד'ס אול-אמריק ונייקי הופ סאמיט.
בשנת 2006 החל ללמוד באוניברסיטת קרוליינה הצפונית, והצטרף אל קבוצת הכדורסל שלה יחד עם ויין אלינגטון, טיי לוסון ודיון תומפסון. בעונתו היחידה בליגת המכללות העמיד ממוצעים של 14.7 נקודות, 6.2 ריבאונדים ו-1.8 חסימות למשחק, וסייע ל"טאר הילס" להעפיל לרבע גמר טורניר אליפות המכללות (NCAA Elite Eight). במשחק רבע הגמר קלע רייט 14 נקודות, אך קבוצתו הפסידה מול אוניברסיטת ג'ורג'טאון, בה שיחקו רוי היברט וג'ף גרין. בסיום אותה עונה זכה רייט בתואר "רוקי השנה של מחוז ACC", ונבחר לחמישייה השנייה של העונה במחוז.
קריירת משחק ב-NBA

בדראפט ה-NBA‏ 2007 נבחר רייט בבחירה השמינית על ידי שארלוט בובקאטס, ומיד הועבר בטרייד לגולדן סטייט ווריורס בתמורה לג'ייסון ריצ'רדסון. בשלוש עונותיו המלאות בגולדן סטייט שותף ב-77 משחקים בסך הכול (מתוך 246), בשל פציעה בכתפו השמאלית. לאורך התקופה קלע 6.2 נקודות בממוצע למשחק.
במהלך עונת 2010/2011 הועבר יחד עם דן גדזוריץ' בטרייד לניו ג'רזי נטס, בתמורה לטרוי מרפי.
בקיץ 2011 חתם על חוזה לשנתיים בדאלאס מאבריקס, אלופת ה-NBA המכהנת, ובקיץ 2013 האריך את חוזהו בקבוצה לשנתיים נוספות. בעונות 2011/2012 ו-2013/2014, במהלכה קלע שיא קריירה של 9.1 נקודות למשחק, הודח עם המאבריקס בסיבוב הפלייאוף הראשון.
בדצמבר 2014 הועבר יחד עם ג'מיר נלסון, ג'יי קראודר ושתי בחירות דראפט עתידיות לבוסטון סלטיקס, בתמורה לראז'ון רונדו ודווייט פאוול. לאחר 8 משחקים בלבד בבוסטון הועבר בטרייד נוסף לפיניקס סאנס, תמורת בחירת דראפט עתידית.
לקראת עונת 2015/2016 חתם בממפיס גריזליס על חוזה ל-3 עונות, בסך כ-18 מיליון דולר. בשתי עונותיו הראשונות בממפיס החמיץ רייט 124 משחקים בשל פציעות שונות בברכו הימנית, בקרסולו השמאלי ובמפשעה. בפברואר 2018, לאחר 27 משחקים בעונת 2017/2018, שוחרר מהקבוצה. יומיים לאחר שחרורו מהגריזליס חתם רייט על חוזה ביוסטון רוקטס, אולם כבר במשחקו הראשון בקבוצה נפצע בברכו הימנית ונזקק לניתוח, בגינו שוחרר מהרוקטס ולמעשה פרש ממשחק.
הערות שוליים

↑  סטטיסטיקות הקריירה של רייט ב-NBA, באתר basketball-reference.com
↑  ביוגרפיה, באתר אוניברסיטת קרוליינה הצפונית
↑  סטטיסטיקות משחק מקדונלד'ס אול-אמריקן 2006, באתר realgm.com
↑  סיכום משחק נייקי הופ סאמיט 2006, באתר USA Basketball
↑  סטטיסטיקות המשחק בין קרוליינה הצפונית לג'ורג'טאון, באתר sports-reference.com
↑  סטטיסטיקות המכללות של רייט, באתר sports-reference.com
↑  רשימת הנבחרים בדראפט 2007, באתר basketball-reference.com
↑  רייט נשלח בטרייד לווריורס, באתר sfgate.com,‏ 29 ביוני 2007
1 2  הנטס מצרפים את רייט וגדזוריץ', באתר הקבוצה, 23 בפברואר 2011
↑  רייט חותם על חוזה בדאלאס, באתר ESPN,‏ 9 בדצמבר 2011
↑  רייט חותם על הארכת חוזה בדאלאס, באתר הקבוצה, 25 ביולי 2013
↑  בוסטון מצרפת את רייט, נלסון וקראודר, באתר הקבוצה, 18 בדצמבר 2014
↑  פיניקס מצרפת את רייט, באתר הקבוצה, 9 בינואר 2015
↑  רייט מסכם על חוזה בממפיס, באתר ESPN,‏ 2 ביולי 2015
↑  ממפיס משחררת את רייט, באתר הקבוצה, 10 בפברואר 2018
↑  יוסטון משחררת את רייט ,באתר cbssports.com,‏ 23 במרץ 2018
ברנדן רוג'רס

ברנדן רוג'רס (באנגלית: Brendan Rodgers; נולד ב-26 בינואר 1973) הוא כדורגלן עבר ומאמן כדורגל צפון אירי, המאמן את סלטיק מליגת העל הסקוטית.
קריירה

רוג'רס החל את הקריירה המקצוענית שלו בגיל 18 בקבוצה האנגלית רדינג. פציעה קשה גרמה לו לפרוש ממשחק מקצועני בגיל 20 בלבד. לאחר מכן שיחק בקבוצות חובבניות, ובמקביל אימן את קבוצת הנוער של רדינג.
בשנת 2004 מונה על ידי ז'וזה מוריניו למאמן קבוצת הנוער של צ'לסי, וכעבור שנתיים מונה למאמן קבוצת המילואים של המועדון. בנובמבר 2008 מונה למאמנה הראשי של קבוצת ווטפורד מליגת המשנה. ביולי 2010 מונה למאמן הקבוצה הוולשית סוונסי סיטי, ועלה עמה לפרמייר ליג (הקבוצה הוולשית הראשונה בהיסטוריה שעשתה זאת).
ביוני 2012 מונה רוג'רס למאמן ליברפול. בעונתו הראשונה בקבוצה סיים עמה במקום השביעי בליגה, ובעונת 2013/2014 הוביל את הקבוצה למאבק על האליפות עד המחזור האחרון, אך לבסוף היא סיימה במקום השני. באוקטובר 2015 פוטר מתפקידו, וכעבור כמה חודשים מונה למאמן סלטיק והחליף את רוני דיילה שעזב.
בפברואר 2019 מונה למאמן לסטר סיטי.
בעונת 2020/2021 זכה רוג'רס בתואר ראשון בכדורגל האנגלי כשזכה עם לסטר סיטי בגביע ה-FA לאחר ניצחון 0–1 על צ'לסי במשחק הגמר. הייתה זו הזכייה הראשונה בגביע בהיסטוריה של המועדון. בעקבות הזכייה שיחקה הקבוצה גם במשחק מגן הקהילה, נגד האלופה מנצ'סטר סיטי. את המשחק ניצחה לסטר סיטי בתוצאה 0–1 וזכתה בתואר נוסף תחת רוג'רס.
ב-2 באפריל 2023 פוטר מתפקידו כמאמן לסטר סיטי. ביוני אותה שנה מונה למאמנה של סלטיק.
חיים אישיים

רוג'רס נולד בקרנלוך, במחוז אנטרים שבצפון אירלנד, והוא הבכור מבין חמישה אחים.
נשוי לסוזן, ולהם בת ובן, הבן, אנטון, כדורגלן גם הוא.
ביוני 2011 הצטרף לצוות שמייצג את ליגת הכדורגל לטפס על הר הקילימנג'רו מטעם עמותה המקדמת את המלחמה במחלת הסרטן, לזכר שני הוריו שמתו מהמחלה בשנים 2010–2011.
תארים

אליפות סקוטלנד: 2016/2017, 2017/2018
הגביע הסקוטי: 2016/2017, 2017/2018
גביע הליגה הסקוטית: 2016/2017, 2017/2018, 2018/2019
הגביע האנגלי: 2020/2021
מגן הקהילה: 2021
מאמן החודש בפרמייר ליג: ינואר 2012, אוגוסט 2013, מרץ 2014
מאמן העונה בצ'מפיונשיפ: 2011
בואינג-סטירמן

בואינג סטירמן דגם 75 (ידוע גם בשמות סטירמן קאיידט, Boeing Stearman Kaydet, סטירמן או קאיידט) היה מטוס דו-כנפי דו-מושבי שיוצר על ידי חברת סטירמן איירקראפט בארצות הברית שהפכה, בשנת 1938, לחברת בת של חברת בואינג. המטוס שימש כמטוס אימון בשורות הגיס האווירי של צבא ארצות הברית והגוף שירש את הגיס האווירי, חילות האוויר של צבא ארצות הברית, וכן בצי ארצות הברית, בחיל האוויר המלכותי הקנדי, ובצבאות רבים נוספים בעולם. במהלך שנות ה-30 וה-40 נבנו בארצות הברית 10,346 מטוסים מדגם זה. בתום המלחמה נוצר עודף רב של מטוסים אלו והם נמכרו לחילות אוויר זרים לצורך אימון טייסים ולשוק הפרטי כמטוסי ריסוס וספורט. הסטירמן שימש גם בחיל האוויר הישראלי כמטוס אימון משנת 1949 ועד תחילת שנות ה-60. מנועו ומבנהו החזקים, כמו גם תכונות הטיסה שלו, הקנו לו מעמד מיוחד בין מטוסי ההדרכה בארצות הברית וגם בישראל.
פיתוח ועיצוב

לויד סטירמן הקים בשנת 1927 את חברת סטירמן איירקראפט קומפני בוויצ'יטה, קנזס.  בשנת 1933 פיתח לויד סטירמן את דגם סטירמן 70, שהיה אב טיפוס של מטוס אימונים לטייסים צבאיים. מטוס זה היה מבוסס על דגם 6 "קלאודבוי" (Cloudboy) של החברה; הדגם הסדרתי של המטוס נקרא דגם 75, שהוצע לגיס האווירי ולצי ארצות הברית. המטוס המוצע היה מטוס דו-כנפי בעל כנפיים עשויות מעץ ומצופות בבד, וגוף שהיה בנוי ממסגרת ברזל מרותכת ומצופה גם הוא בבד. מבנה זה היה חזק וקשיח, ואיפשר למטוס לעמוד בכוחות ג'י גבוהים, עד 12 ג'י חיובי ו-9 ג'י שלילי. כן הנסע היה קבוע ולא מתכנס, ותושבת גלגל הזנב הייתה גדולה ומקובעת. למטוס היו שני תאי טייס פתוחים הממוקמים זה אחר זה עבור מדריך טיסה וחניך. המנוע הרדיאלי היה בדרך כלל חשוף, על אף שכמה ממפעילות המטוס, בחרו לחפות את המנוע. עיצוב מדחף הסטירמן הוא ייחודי ולהביו, שהגיעו למהירות הקול גם בפעולה רגילה, יצרו רעש עז שהיה ייחודי למטוס ונחשב כעין "סמל מסחרי" של הסטירמן.
שירות מבצעי > שירות בכוחות המזוינים של ארצות הברית

למרות שלכתחילה פותח המטוס, כאמור, עבור הגיס האווירי, התעכבה רכישתו בשל אילוצים כספיים. צי ארצות הברית הביע עניין במטוס, וב-1935 הגיש הצי לחברת סטירמן הזמנה ראשונה. המטוסים עבור הצי זכו לסימול N2S-1, ומטוסים שיוצרו על פי ההזמנות הבאות סומלו N2S-2. המטוסים הראשונים עבור הגיס האווירי הוזמנו ב-1936, וזכו לסימול PT-13. הדגמים השונים (ראו להלן) היו דומים מאוד, וההבדל העיקרי ביניהם היה המנוע. במחצית השנייה של שנות ה-30 של המאה ה-20 ובשנים הראשונות של שנות ה-40 היה הסטירמן מטוס האימון של טייסי הצי והכוחות האוויריים של צבא ארצות הברית. מעבר להיותו מטוס האימון הראשוני, שימש המטוס גם לאימוני אווירובטיקה וכן להדרכה בטיסת מכשירים.
כמה מדינות, ובהן הפיליפינים וקובה, הזמינו גרסאות חמושות של המטוס. גרסאות אלו, שסומלו דגם 73 ודגם 76, נשאו מקלעים, ולעיתים גם פצצות. כמה מן המטוסים הותאמו למשימות צילום אוויר. מנועי מטוסים אלו היו חזקים יותר (ראו להלן).
שירות מבצעי > שימוש אזרחי

לאחר מלחמת העולם השנייה ובמהלך העשורים שאחריה נמכרו אלפי מטוסים לשוק האזרחי. מטוסים רבים הוסבו למטוסי ריסוס: בחלל המושב הקדמי הוכנס ציוד ייעודי לריסוס ודישון, ותחת הכנפיים התחתונות חוברו משאבות, צינורות ומתזים. שיפור נפוץ במטוסים אלו, שנועד להגדיל את יכולת נשיאת כמות גדולה של חמרי ההדברה ודשן, היה התאמת מנוע R-985 של פראט אנד ויטני והחלפת המדחף למדחף בעל מהירות קבועה. מטוסים אחרים שימשו לתובלה, מפגנים אוויריים, צילום אוויר, ועוד.
שירות מבצעי > שירות בישראל

ארבעת מטוסי הסטירמן הראשונים בחיל האוויר הישראלי נכנסו לשירות בשנת 1949 ושימשו כמטוס אימון ראשוני לקורס הטיס הראשון. בעשור שלאחר מכן נרכשו 63 מטוסי סטירמן נוספים, שנקראו גם קיידט, והועברו לבית הספר לטיסה. תחילה היו אלה מטוסים מדגם PT-17 קיידט ולאחר מכן נרכשו גם מספר מטוסים מדגם PT-13 קיידט. בינואר 1953 הוקמה טייסת 147 שכללה מטוסי סטירמן שיועדו למשימות סיור וקישור. באותן שנים נבחר הפוקר S-11 להחליף את הסטירמן כמטוס ההדרכה של חיל האוויר, אולם לאחר שנרכשו כ-40 מטוסים מסוג זה, התברר כי מבנה המטוס והספק המנוע שלו אינם חזקים מספיק וב-1953 חזר הסטירמן להיות מטוס ההדרכה העיקרי. הטייס עודד מרום תיאר את חוויית הטיסה במטוס: "המטוס בנוי שלד אלומיניום קל ומצופה בבד מרוח בלכה וצבע. מנוע כוכבי מזניק את המטוס למהירות 95 מי"ש, אך מאפשר לו לבצע אווירובטיקה נפלאה. הטיסה הראשונה במטוס זה הייתה חוויה מסמרת שיער. הטייסים יושבים בתוך תא פתוח, ובימי קור וגשם הייתה זו חוויה מקפיאה, לטוס בסטירמן בגובה של כמה אלפי רגל. לאחר כ-45 שעות על סטירמן, עברו החניכים לטוס על הרוורד. ולאחר מכן קבלו כנפי טיס.".
בשנת 1956, בזמן מבצע קדש, צורפו המטוסים לטייסת הקלה (טייסת הפייפרים) שבסיסה היה בשדה התעופה ברמלה. במהלך המבצע עסקה הטייסת במשימות קישור, העברת דואר, וסיור, בחצי האי סיני ולאורך הגבול הירדני. לאחר סיום הלחימה, שבו המטוסים לבית ספר לטיסה וליעודם המקורי - אימון פרחי הטיס. מטוסי הסטירמן היו המטוסים הראשונים בהם ביצעו טייסי חיל האוויר מפגני אווירובטיקה.
הגעת מטוסי ההדרכה הסילוניים, מטוסי הפוגה מגיסטר, הביאה ליציאת הסטירמנים ממערך ההדרכה בחיל האוויר הישראלי ביולי 1961. המטוסים נמכרו לשוק האזרחי ושימשו כמטוסי ריסוס, אימון וספורט. נכון לשנת 2011, נותרו שני מטוסי סטירמן במצב טיסה ושניהם נמצאים במוזיאון חיל האוויר שבחצרים. אחד המטוסים משתתף דרך קבע במפגן האווירי הנערך במסגרת טקסי סיום קורס הטיס. בפברואר 2015 נשרף אחד המטוסים בעת טיפול תחזוקה שנערך בו.
בישראל התפרסם הסטירמן בהזדמנות נוספת, כאשר בשנת 1966, טס אייבי נתן במטוס מדגם זה (אשר זכה לכינוי "שלום 1") מהרצליה לפורט סעיד שבמצרים כיוזמה לקידום השלום בין שתי המדינות.