stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קרב עין זחלתא
מהלך הקרב > 8 ביוני

ביום שלישי 8 ביוני בצהריים גדוד 195 בפיקודו של רס"ן עמי אבן, שהיה כוח החוד של חטיבה 500 שבפיקוד דורון רובין, המתין בעמדות תצפית באזור הכפר בתלון, כ-7 ק"מ מדרום מערב לעין זחלתא. בעת עמידתם בעמדות הופיעו שני מסוקי קרב סוריים מדגם איירוספסיאל גאזל ופגעו בטנק המ"פ. הצוות נחלץ מהטנק כש-3 מהם פצועים באורח בינוני. לאחר שנחלצו נפגע הטנק בשנית והתפוצץ במרכז הכביש כשהוא חוסם את הציר ולא ניתן היה לעקפו אלא לאחר הכשרת מעקף באמצעות כלים הנדסיים.
לאחר הכשרת המעקף החליט מפקד החטיבה, רובין, להמשיך במתקפה באמצעות גדוד נח"ל 932 אותו הובילה מחלקת טנקים בפיקודו של סג"ם אוריה בר שלום. כוח החוד עבר דרך הכפר עין-זחלתא, לא נתקל בהתנגדות והמשיך בדרכו לכיוון ציר ביירות-דמשק. כק"מ מצפון לכפר, במורד לכיוון נהר א-צפא נתקל אוריה המ"מ המוביל בטנק סורי בטווח אפס חונה לצד הכביש. אוריה ביצע תרגולת החלצות, ירה פגז לכיוון הטנק הסורי ונחלץ לאחור. תוך כדי ההיחלצות לאחור התדרדר הטנק לתהום. אוריה המ"מ נעדר ולאחר מכן התברר כי נמחץ בהתהפכות ונהרג. 3 אנשי הצוות נחלצו. הטנק השני במחלקה זיהה מספר טנקים סורים ופגע בהם. לנוכח ההתקלות בטנקים ובחי"ר סורי בטווח קצר, הנחה המח"ט רובין, שהיה באותו השלב בחוד הכוח, את קצין האג"ם החטיבתי בן מימון לשפר עמדות לאחור והוא עצמו נקרא על ידי מפקד האוגדה עינן להתייעצות, מספר קילומטרים מאחור. בדיעבד הסתבר שלא כל הכוחות נעו לאחור וכשחזר רובין עם שחר יום רביעי ב-9 ביוני לעין זחלתא מפגישתו עם מפקד האוגדה התברר לו שהכוחות נתונים ללחץ סורי כבד.
מהלך הקרב > 9 ביוני

כוח מן הקומנדו הסורי אשר היה ערוך במארב פתח באש על פלוגת החוד של גדוד 195. טנק הסמ"פ נפגע, 2 אנשי צוות נפצעו ונחלצו. דודי קרסנר הסמ"פ ויובל כהן נהג הטנק נפגעו ונותרו בטנק. כוח מגדוד נח"ל 932 הוזעק לחלצם מהטנק ובקרב שהתפתח בטווחים קצרים מול הקומנדו הסורי נהרגו 4 לוחמי נח"ל ובכללם המ"פ איציק קלי. גדוד 9263, גדוד צנחנים במילואים, בפיקודו של רס"ן משה סלע אשר הוכפף ערב קודם לחטיבה 500, ניהל גם הוא קרב קשה כנגד הקומנדו הסורי והסב לו נפגעים רבים. 2 לוחמים מגדוד סלע נהרגו באותו היום ועוד כמה נפצעו.
בסוף יום הלחימה לא הצליחה החטיבה לפרוץ את הציר ולהתקדם לעבר כביש ביירות דמשק, וזאת נוכח אש האויב בה נתקלה. באחר הצהריים של אותו היום החליט רובין לנתק מגע ולהסיג את כוחותיו מהשטח הנחות שמצפון לכפר אל הכפר עצמו תוך שגדודי התותחנים 403 ו-55 מאגד 215 סייעו באש. לאחר מהלך זה בוצעה התארגנות מחדש, הערכת מצב וניתנה לכוחות פקודת מבצע לקראת תקיפה מחודשת למחרת על מנת לבצע המשימה ולהשתלט על ציר ביירות דמשק.
מהלך הקרב > 10 ביוני ועד הפסקת האש

לאחר הערכת מצב ותכנון מחודש בלילה שבין יום רביעי לחמישי, יצא גדוד צנחנים 9263 בפיקודו של רס"ן משה סלע לאיגוף רגלי עמוק במטרה לתפוס את השטחים השולטים על עין זחלתא ממערב. כוח סלע ביצע משימתו, פגע בכוחות סוריים וכיוון ירי טנקים וארטילריה למטרות סוריות. בחסות פעולתו יצאה חטיבה 500 בשעות אחר הצהריים של יום חמישי להתקפה ממונעת לכיוון צפון על בסיס הכביש היורד מעין זחלתא בסיוע ארטילריה ואוויר. החטיבה התקדמה תוך כדי לחימה בחי"ר וטנקים סוריים, חצתה את נהר א-צפא ונעה תוך כדי לחימה במעלה הכביש המוביל לאל-עזוניה ועין דרה, בואכה כביש ביירות-דמשק. באור ראשון של יום שישי 11 ביוני נעצרה החטיבה על פי פקודת האוגדה במרחק של כ- 7 ק"מ מכביש ביירות-דמשק.
החטיבה נערכה להמשך תקיפה להשלמת משימתה אך לקראת הצהרים התקבלה הודעה מפיקוד הצפון דרך האוגדה שבשעה 12 בצהרים תיכנס הפסקת אש לתוקף, וכוחות החטיבה נותרו במקומם. במקביל אותרו גופות כל נעדרי הקרבות שהתחוללו בגזרת עין זחלתא ב-3 הימים הקודמים.
מהלך הקרב > ג'יפ הקצינים

ב-11 ביוני לקראת חשכה, כמה שעות לאחר כניסתה של הפסקת האש לתוקפה, קיבל המח"ט רובין דיווח על פיו חצה בטעות ג'יפ של החטיבה ובו שלושה קציני מטה את קו הפסקת האש והמשיך לנסוע צפונה על הכביש שהוביל לכפר אל-עזוניה הנמצא בשטח שבשליטת כוחות סוריים, וכי נשמעו מהכיוון כמה צרורות של ירי. רובין ועמי אבן מג"ד 195 (שעמד בסמוך אליו בעת שקיבל את הידיעה) רצו בעקבות הג'יפ כדי לעצרו ולהחזירו לקו כוחותינו. לאחר כמה מאות מטרים החלו הסורים לירות לעבר השניים. הם נחלצו למטע דובדבנים משמאל לכביש, השיבו באש ותפסו מחסה. 3 טנקים מגדוד 195 שהוזעקו על ידי אבן נעו על הכביש צפונה בעקבות השניים, ונעצרו כ-20 מטר מימין למקום בו תפסו השניים מחסה, תוך שהטנקים יורים בתותחים ובנק"ל לעבר מטרות סוריות בהמשך הציר. ג'יפ הקצינים לא נראה מכיוון שבהמשך הציר התעקל ימינה. עם הגעת הטנקים אמר אבן לרובין כי אין להם מה לחפש שם ושהוא חובר לטנקים שלו שהגיעו ויורים לעבר הסורים. רובין החליט להישאר בשיפולי הכפר לבדו על מנת לאתר ולחלץ את שלושת הנעדרים, וזאת מבלי לדווח על כך לאיש, כשהוא הורג בתוך כך מספר חיילים סורים. רס"ן משה סלע, מפקדו של גדוד 9263, גדוד צנחנים במילואים, הוזעק מעמדותיו על ידי מפקד האוגדה מנחם עינן לחבור לאבן ולטנקים שלו ולצאת עם כוח רגלי לכיוון הכפר אל-עזוניה כדי לאתר את רובין ואת שלושת הקצינים הנעדרים. הכוח בפיקודו של סלע יצא לדרכו עם כוח שכלל גם רופא וחובשים ולאחר כשעתיים שב לקו כוחותינו עם גופות שנים מהקצינים (השלישי נחלץ בכוחות עצמו) וכן חבר למח"ט דורון רובין. מיד עם שובו תפס רובין פיקוד על כוחות החטיבה.
תוצאות הקרב

לאחר הלחימה הקשה שנמשכה כיומיים הצליחו כוחות צה"ל להשמיד כליל את הכלים הסוריים, להשתלט בהצלחה על הכפר, ולהמשיך בהתקדמות לעבר ציר ביירות-דמשק. אף שכוחות צה"ל ניצחו לבסוף בקרב והשמידו כוחות סוריים רבים, אוגדה 162 וחטיבה 500 לא ביצעו משימתם להגיע לכביש ביירות-דמשק עד לכניסתה לתוקף של הפסקת האש ביום שישי 11 ביוני שעה 12:00.
הקרב בעין זחלתא נחשב לקרב בו לא הצליח צה"ל להביא לכדי מיצוי את יתרונותיו בתמרון, פיקוד ושליטה ולצד פגיעה משמעותית בסוריים סבל אף הוא מאבדות רבות.
ב-19 ביוני קיבלה חטיבה 500 הוראה להמשיך צפונה. החטיבה נעה באיגוף מערבי מעין זחלתא דרך רויסת נעמן ומשם צפונה לכיוון מנצוריה ושקיף בתלון וביום חמישי, 24 ביוני אחר הצהרים, השלימה את משימתה והגיעה לכביש ביירות-דמשק.
לקריאה נוספת

זאב שיף ואהוד יערי, "מלחמת שולל", הוצאת שוקן, 1984.
אבירם ברקאי, "אנחנו על השחור", סיפורה של חטיבה 500 במבצע שלום הגליל בהוצאת כנרת זמורה ביתן, 2016.
הערות שוליים

↑  זאב שיף ואהוד יערי, "מלחמת שולל", הוצאת שוקן, 1984, עמוד 195.
1 2  עוזי דן, יום הזיכרון: שוער, קצין וג'נטלמן, באתר הארץ, 9 במאי 2011.
↑  זאב שיף ואהוד יערי, "מלחמת שולל", הוצאת שוקן, 1984, עמוד 200.
↑  שוקי שדה, אלוף, לא בעסקים, באתר TheMarker‏, 19 בדצמבר 2010.
↑  ריאיון עם דורון רובין בתוכנית הרדיו, על אזרחי, גלי צה"ל, 1 באוקטובר 2011
↑  חן קוטס­בר, כשראיתי את התמונה שלו קפאתי. הרגשתי כאילו זה קרה אתמול, באתר nrg‏, 22 באוקטובר 2001.
↑  אורי מילשטיין, אורי מילשטיין | נזקי השקר, באתר הארץ, 15 באוגוסט 2011.
צמד תרמי

צמד תרמי (צבוע בכחול) מחובר לרב מודד אלקטרוני המציג את הטמפרטורה
צמד תרמי (צמד חומני) או תרמוֹקַפֶּל (Thermocouple) הוא חיבור של שתי מתכות שונות שיוצר הפרש מתחים התלוי בטמפרטורה. צמדים תרמיים משמשים בעיקר כמדי טמפרטורה, ויכולים לשמש בהפיכת אנרגיית חום לאנרגיה חשמלית. צמדים תרמיים יכולים למדוד טווח טמפרטורות גדול, והם בדרך כלל זולים ומצוידים בחיבור חשמלי סטנדרטי. צמדים תרמיים אינם מדויקים מאוד, ושגיאה אופיינית שלהם היא מעל מעלת צלזיוס אחת.
הצמדה של כל שתי מתכות שונות יוצרת הפרש מתחים התלוי בטמפרטורה. תופעה זו ידועה כאפקט סיבק. בפועל משתמשים בסגסוגות מתכת בעלות תכונות ידועות שחוזרות על עצמן, ובצירופים שונים של מתכות עבור טווחי טמפרטורות שונים, ובחירת המתכת תלויה גם בעמידות בתנאי סביבת העבודה (עמידות לקורוזיה למשל). כיול הצמד התרמי בדרך כלל נעשה מראש, ובנוסף נהוג לכייל בזמן המדידה מול צמד תרמי נוסף בתוך מכשיר המדידה כדי להקטין את שגיאת המדידה הנובעת מהבדלים בטמפרטורת הסביבה.
ישנם שלושה חוקים בסיסיים המתקיימים בצמדים תרמיים:
חוק טמפרטורת הביניים - חוק זה נובע מהחוק השני של התרמודינמיקה, הטוען בפשטות שאנרגיה עוברת באופן ספונטני מעצם חם לעצם קר, או בניסוח אחר שכמות האי סדר (אנטרופיה) במערכת סגורה יכולה רק לעלות ולא לרדת. (כאשר מצמידים עצם חם, עם רמת אי סדר גבוהה לעצם קר, עם רמת אי סדר נמוכה - שני העצמים יגיעו לבסוף לטמפרטורת ביניים, שתהיה יותר גבוהה מהמצב ההתחלתי של המערכת).
חוק מתכות הביניים - חוק זה קובע שההספק התרמו-חשמלי של צמד תרמי הוא פונקציה של הפרש הטמפרטורה בין שני הצמתים וההספק התרמו-חשמלי של שתי המתכות היוצרות את הצומת. חוק זה חיוני כאשר משתמשים בסוגי צמד תרמי שונים ובשילובי מתכות שונים תוך כדי מדידת טמפרטורה.
חוק פיצוי צומת קור - חוק זה קובע כי יש למדוד את המתח של מעגל הצמד התרמי בטמפרטורה של צומת הייחוס, כדי לפצות על שינויים כלשהם בטמפרטורת צומת הייחוס שעלולים להתרחש במהלך תהליך המדידה.
לצמדים תרמיים שימוש נרחב בטכנולוגיה למדידת טמפרטורה, למשל בתנורים ובמנועים. שימוש נוסף בצמד תרמי, לא למדידה אלא כמקור לאנרגיה חשמלית, נעשה בגנרטור רדיואיזוטופי תרמואלקטרי.
הערות שוליים

↑  Thermocouple, Biofuels Academy
↑  אריה מלמד-כץ, מה המקור לחוק השני של התרמודינמיקה?, באתר מדע פשוט, ‏12 ביולי 2009
1 2  מהם 3 החוקים של צמד תרמי?, באתר sunothermowells, ‏23.12.2023
↑  שימושים בצמד תרמי, באתר tsheaters.com, ‏13.5.2024
↑  מאיר אריאל, שרון משאל, מאיר מידב, בועז רון זוהר, חקר החלל - כרך ב - לוויינים ומשימות חלל, הנעה גרעינית, עמ' 162-164, באתר סוכנות החלל הישראלית, ‏2023
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007534020005171  BnF: cb11979701r (data)  GND: 4185149-3  LCCN: sh85134779  NDL: 00568127  NKC: ph126607 
ערך זה הוא קצרמרבנושא טכנולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
חטיבה 679 במלחמת יום הכיפורים

| --- | --- |

האנדרטה לזכר לוחמי החטיבה שנהרגו, סמוך לנפח, רמת הגולן
 סוג היחידה:  חטיבה
 שייכות חיילית:  חיל השריון
 מפקדים:  אל"ם אורי אור
 יחידת האם:  אוגדה 36
 עימות:  מלחמת יום הכיפורים
 גזרת פעילות:  רמת הגולן
 אמל"ח עיקרי:  טנקי שוט
 אבדות:  75 הרוגים
חטיבה 679 היא חטיבת שריון במילואים אשר לחמה במלחמת יום הכיפורים ברמת הגולן. החטיבה הוקמה בשנת 1970 וצוידה בטנקי שוט עם מנוע בנזין. החטיבה הייתה חלק מאוגדה 36, ומפקדה במהלך המלחמה היה אלוף-משנה אורי אור, שמונה לתפקידו חודשיים קודם.
החטיבה נלחמה בקרבות הבלימה ברמת הגולן, בקרב על נפח ואחר כך לקחה חלק בהבקעה לסוריה, בכיבוש המובלעת הסורית ובמלחמת ההתשה שלאחריה.
החטיבה ערב המלחמה

ערב המלחמה הייתה חטיבה 679 חטיבת מילואים צעירה שהוקמה ארבע שנים קודם, תחת פיקוד אוגדה 36 הסדירה של פיקוד הצפון. באוגוסט 1973, כחודשיים לפני המלחמה, מונה אורי אור, שזמן קצר קודם לכן חזר מקורס שריון מתקדם בארצות הברית, למפקד החטיבה. סגנו היה סא"ל לוי מן, סמח"ט ותיק יחסית בחטיבה. החטיבה כללה 3 גדודי טנקים: גדוד 57 בפיקוד משה הראל, גדוד 93 בפיקוד רן גוטפריד, וגדוד 289 בפיקוד רפאל שפר. בחודשיים שחלפו ממינויו לא הספיק המח"ט החדש להכיר את אנשי החטיבה ואת סגל הפיקוד.
החטיבה הייתה מצוידת בטנקים מסוג שוט מטאור, דגם חלש ופגיע יותר מאשר הדגמים המשודרגים של טנק זה הידועים בשם "שוט קל". טנקים אלה היו מהדגם המיושן של טנק הצנטוריון הבריטי, והיה להם מנוע בנזין (שנטה להתלקח בקלות) ותיבת הילוכים מיושנת, שסבלה מתקלות רבות.
בעקבות כוננות כחול לבן הורה אלוף פיקוד הצפון יצחק חופי לקרב את מחסני החירום של החטיבה לרמת הגולן. כשלושה חודשים לפני המלחמה, הועברו מחסני החירום של החטיבה מיקנעם למחנה יפתח (סמוך לאליפלט). מחסני החירום החדשים של החטיבה היו עדיין בשלבי בנייה. בסככות הטנקים לא חובר החשמל, והשטח היה זרוע בתעלות פתוחות. הטנקים עצמם לא היו מסודרים לפי הציוות הקרבי, לא מזוודים, מתודלקים או חמושים. התחמושת של החטיבה הייתה מאוחסנת בבונקר באזור עין זיתים (מרחק של כ-20 ק"מ) והבאתה בזמן גיוס החירום עיכבה את התארגנות החטיבה.
התייצבות והכנות לקרב

היות שהייתה זו חטיבת גיוס רגיל (ללא עדיפות בהסעות וציוד כמו חטיבה 179), היה מקובל שהזמן שעובר מרגע הקריאה ועד התייצבות רוב האנשים הוא לפחות 12 שעות, כאשר שעות נוספות עוברות עד שהצוותים מתארגנים (מזוודים, מתדלקים ומתחמשים) ויוצאים לקרב. המודיעין הלקוי של אמ"ן שהתריע על המלחמה רק לפנות בוקר של 6 באוקטובר, הביא לכך שגיוס המילואים החל רק בסביבות 10:00 ביום הכיפורים. אי לכך, רק בשעות הצהריים המאוחרות החלו להגיע ראשוני חיילי החטיבה אל המחנה בצפון כאשר מרביתם הגיעו רק במהלך הלילה.
ככל שחלפו השעות גברה ההתייצבות כמו גם הלחץ הסורי על הכוחות הסדירים והדרישה של הפיקוד להעלות כוחות לרמה. בשל קוצר הזמן יצאו לקרב צוותי טנקים מעורבבים (צוותים שלא התאמנו יחדיו בטנק אחד) ופעמים רבות האנשים כלל לא ידעו את שמותיהם של אנשי הצוות האחרים.
כוחות החטיבה עולים לרמת הגולן

לאחר חצות הלילה בין ה-6 ל-7 באוקטובר החלו לעלות ראשוני הטנקים של החטיבה לרמת הגולן. הכוח הראשון היה בן 4 טנקים בפיקודו הסמ"פ ניצן יוצר שעלה דרך גשר אריק במטרה לחבור לכוחות חטיבה 188 שנלחמה בשריון הסורי שחדר למרכז הרמה. הכוח נתקל בטנקים סורים באזור צומת קצביה.
התוכנית המקורית, על פיה הייתה החטיבה אמורה לעלות לרמת הגולן דרך גשר אריק, שונתה, וכוחות החטיבה החלו להישלח דרך גשר בנות יעקב על בסיס כביש קונייטרה - דמשק (ציר "אמריקה"). בסביבות 04:30 עלה הכוח השני לרמה. היה זה כוח המח"ט שכלל 25 טנקים ואת זחל"ם הפיקוד של המח"ט. עם המח"ט עלו שני מג"דים, רפול שפר ומשה הראל, כאשר הסמח"ט לוי מן והמג"ד השלישי רן גוטפריד נשארו בימ"ח וחיכו לחיילים תחמושת וטנקים נוספים שיגיעו, ושאיתם יעלו לרמה מאוחר יותר.
ב-7:30 לערך פגש אור המח"ט את מפקד אוגדה 36, רפול, מחוץ למחנה נפח. במפקדת האוגדה שרר בלבול רב ולכן חשבו בטעות שכוחות חטיבה 188 בלמו את הסורים בגזרה הדרומית ויש צורך להגן צפונה יותר, באזור קוניטרה שהיה פרוץ כביכול. לכן הורה רפול לאור להתקדם לכיוון פתחת קוניטרה, בקצה הצפוני של גזרת הלחימה הדרומית.
בסביבות השעה 10:00 החל הכוח של המג"ד השלישי רן גוטפריד לעלות לרמה. הכוח מנה 22 טנקים (על פי גוטפריד היו לו 8–9 טנקים) ונקרא על ידי רפול להגיע להגנה על נפח ולא להצטרף לכוח המח"ט.
כוח של שלושה טנקים נוספים עלה בפיקודו של חיים תירוש בשעות הצהריים לאזור נפח, מאוחר יותר עלה כוח נוסף בפיקוד חנן אנדרסון, גם הוא של שלושה טנקים, היישר לנפח.
שבירת המתקפה הסורית על נפח והתקפת הנגד הישראלית > 8 באוקטובר

במהלך הלילה התארגנה החטיבה להמשך הלחימה. פצועים שנשארו בשטח פונו לאחור ושדרת הפיקוד בגדודים נבנתה מחדש. הטנקים הקיימים תודלקו וחומשו, וטנקים נוספים תוקנו בשטח והוחזרו לכשירות. עד שעות הבוקר מנתה החטיבה 55–57 טנקים בשלושה גדודים מוקטנים: אחד של משה הראל המג"ד, ושניים נוספים תחת פיקודם של חיים דנון ואמנון רימון שהחליפו את גוטפריד ושפר שנפצעו. החטיבה הייתה כעת כוח השריון העיקרי בגזרה המרכזית ברמת הגולן, והיא התארגנה להמשך הגנה במרחב נפח מפני התקפות סוריות נוספות ביום המחרת. שלושת הגדודים נערכו להגנה על ציר נפח-עין זיוון כלפי דרום-מזרח באופן הבא: הגדוד של אמנון רימון נערך באזור מחנה נפח וציר הנפט, הגדוד של חיים דנון נערך באזור הר שיפון, ומצפון לו הגדוד השלישי של משה הראל.
בשעות הבוקר פתחו הסורים במתקפה מחודשת על נפח. עיתוי ההתקפה העניק יתרון לסורים התוקפים ממזרח מכיוון שהשמש הזורחת סינוורה את עיני השריונרים הישראליים, והיקשתה עליהם לאתר את מקורות האש שנורתה עליהם. מענה חלקי לבעיה נתנו מגיני שמש על עדשות הפריטלסקופים (המראות דרכן צופים המפקד והתותחן על סביבתם), כמו גם טקטיקה שהותאמה לבעיה שכבר הייתה מוכרת.
ההתקפה הסורית הייתה עזה. בסיוע אש ארטילרית חזקה ובלתי פוסקת, התקדמו מספר גדול של טנקים סוריים לעבר עמדות החטיבה, והתמידו במתקפה אף על פי שרבים מהם נפגעו. טנקים של החטיבה החלו להיפגע, כולל הטנק של המג"ד החדש, אמנון רימון, שנהרג יחד עם רוב אנשי צוותו, ואת מקומו תפס עמוס בן-דוד שהיה אחד המ"פים.
המתקפה הסורית התמקדה בעמדות שהוחזקו על ידי שני הגדודים הדרומיים של החטיבה, אשר בלמו את הסורים. המח"ט, אורי אור, פקד על הגדוד השלישי של משה הראל, שתפס עמדות מצפון להם, לנטוש את מיקומו, ולנוע דרומה באיגוף מערבי כדי לסייע לגדוד של רימון. במקביל, נשלחה פלוגת טנקים מחטיבה 7 בפיקוד צ'סנר, לתגבר את החטיבה ולסייע בסתימת הפרצה מול הסורים שכבר הגיעו לקו העמדות של גדוד 57. הצטרפות הגדוד של הראל ללחימה גרמה למפנה בקרב, והסורים, שכבר הגיעו שוב למרחק קצר מנפח, נשברו והחלו לסגת. החטיבה עברה להתקפת נגד ועד סוף היום הצליחה להתקדם מספר קילומטרים מזרחה, תפסה את הרכסים השולטים על צומת נפח, והסירה את האיום המיידי על מחנה נפח. אולם ניסיונה של החטיבה לכבוש את רכס רמתנייה בהתקפת נגד לפני רדת החשיכה, לא צלח בשל מחסור חמור בתחמושת ותקלות טכניות בטנקים.
שבירת המתקפה הסורית על נפח והתקפת הנגד הישראלית > 9 באוקטובר

בדומה ללילה הקודם, נפסקה הלחימה לאחר החשיכה והחטיבה התארגנה מחדש. שיירות אספקה של החטיבה הגיעו אל הטנקים לתדלוק ואספקה מחדש. תקלות תוקנו וטנקים הוחזרו לכשירות. כ-20 טנקים נוספים שתוקנו הגיעו מהסדנה החטיבתית, חלקם מדגם שוט-קל המשופר. יחד עם פלוגת צ'סנר מחטיבה 7 והטנקים החדשים שהגיעו מהסדנה, שוב עמדו לרשות החטיבה כ-60 טנקים בראשית יום הלחימה של 9 באוקטובר. ההערכה הייתה כי עם הזריחה ינסו שוב הסורים לתקוף לכיוון נפח. במהלך הלילה נערכה החטיבה למארב כאשר הגדוד של הראל באגפה השמאלי, על מורדות תילי שיפון ויוסיפון, ודנון באגף הימני.
עם שחר חידשו הסורים את מתקפתם בגזרת נפח, כאשר חטיבות השריון ה-51 וה-91, שספגו אבדות כבדות בלחימה בימים הקודמים, תוגברו על ידי החטיבה המשוריינת ה-76. המתקפה הסורית החלה בהפגזה ארטילרית על כוחות החטיבה ובחסותה יצאו הטנקים סוריים מעמדותיהם ברכס רמת'ניה, כשהשמש בגבם. כוחות חטיבה 679 ניצלו את העמדות השולטות שתפסו בלילה הקודם, ועד לשעות הצהריים בלמו בהצלחה את ניסיונות ההתקדמות הסוריים. בסביבות השעה 11:00 יירט המודיעין הישראלי שדר ממח"ט 76 כי נשארו לו 4 טנקים בלבד ומצבו קשה.
בסביבות ארבע אחר הצהריים עברה החטיבה להתקפת נגד, כדי להדוף את הסורים מזרחה. הטנקים התקדמו באיטיות תוך שהם סופגים אש טנקים ונ"ט מתילי רמתנייה. משה הראל, המג"ד היחיד שנותר משלושת המג"דים המקוריים של החטיבה, נפצע ופונה לאחור. במהלך המתקפה החטיבה תוגברה בכוח נוסף, שכלל 17 טנקים בפיקוד ששי קרן, והורכב מחיילי החטיבה ומיחידות אחרות. כוח בן-דוד חזר גם הוא מסיוע לפלס"ר 7 ליד בוקעתא. במאמץ אחרון, ממש לפני רדת החשיכה, הצליח גדוד 57 של החטיבה לכבוש את אזור הכפר רמת'ניה.
במהלך היום עברה החטיבה תחת פיקודה של אוגדה 210 בפיקודו של דן לנר. בסוף יום הלחימה חלשה חטיבה 679 על כל רכס רמת'ניה, והכוחות הסורים נסוגו מזרחה מאזור חושנייה לרכס שאפ א-סינדין שהיה צמוד לקו הסגול (הגבול הבינלאומי עם סוריה).
שבירת המתקפה הסורית על נפח והתקפת הנגד הישראלית > 10 באוקטובר

התקפת הנגד של כוחות פיקוד צפון הדפה את הסורים מהשטחים שכבשו בדרום ובמרכז רמת הגולן, ואילצה אותם לפנות את כיס חושנייה, לסגת לשטח סוריה ולהיערך שם למגננה. מעבר לקו הסגול נותרו רק כוחות חי"ר וקומנדו מצוידים בטילי נ"ט, כדי לחפות על הנסיגה. בליל 9/10 באוקטובר החליף עמוס בן-דוד את הראל שנפצע, וששי קרן מונה למג"ד השלישי של חטיבה 679. עם עלות השחר נערכו טנקי החטיבה על קו הרכס כדי לקדם אפשרות של התקפה סורית נוספת. משנוכחו כי השריון הסורי נסוג החלו להתקדם לעבר הקו הסגול. האיום על טנקי החטיבה היה בעיקר מירי נ"ט ומאש ארטילריה, ולכן ההתקדמות נעשתה בזהירות. בשעה 10:00 לערך כבר התייצבו כוחות החטיבה על הקו הסגול.
פיקוד החטיבה רצה לנצל את ההצלחה כדי לכבוש את מערך ההגנה הסורי בגזרתו ולהתקדם לעומק השטח הסורי, אך מהפיקוד לא ניתן לכך אישור. החטיבה קיבלה הוראה לנוע לשטחי כינוס צפוניים יותר. במטכ"ל הייתה הסכמה כי אין להסתפק ברדיפת הסורים מהשטחים שכבשו ברמת הגולן, אלא צריך להמשיך במתקפה לעומק שטח סוריה, כדי להוציא את סוריה ממעגל המלחמה. בערב נפגש המח"ט אור עם מפקד האוגדה דן לנר אשר עידכן אותו כי למחרת תתחיל ההבקעה לשטח סוריה בגזרה הצפונית של רמת הגולן. החטיבה ניצלה את הלילה לצורך התארגנות לקראת ההבקעה כמו גם למנוחה, לאחר ארבעה ימי לחימה רצופים.
ההבקעה לשטח סוריה > 11 באוקטובר

למשימת ההבקעה לסוריה הוקצו שתיים מתוך שלוש האוגדות אשר ניצבו ברמת הגולן. בעוד אוגדה 146 נותרה להגנה בדרום הרמה, תוכננה הבקעה לאזור הצפוני של רמת הגולן. אוגדה 36 הסדירה יועדה לפרוץ ראשונה בחלק הצפוני של גזרת ההבקעה ואוגדה 210, וחטיבה 679 בתוכה, בחלק הדרומי של הגזרה, באזור קוניטרה.
החטיבה הייתה מחולקת ל-4 כוחות שכללו 15 טנקים כל אחד, בפיקודם של משה הראל (שיצא מבית החולים וחזר לחטיבה), חיים דנון, עמוס בן-דוד וששי קרן. בסך הכל מנתה החטיבה 60 טנקים. בנוסף, צורף לחטיבה גדוד צנחנים במילואים בפיקוד סא"ל חזי שלח.
חטיבה 179 תוכננה לפרוץ ראשונה בגזרת אוגדה 210 במטרה לכבוש את העיירה ח'ן ארנבה, כאשר כוחות חטיבה 679 יועדו לחיפוי לחטיבה 179 מאזור קו הגבול - טווח של כ-5 ק"מ מהעיירה. לאחר מכן הייתה אמורה חטיבה 679 לנוע בעקבות חטיבה 179 עד ח'ן ארנבה, לעבור אותה ולהוביל מזרחה עד אזור תל שער.
אוגדה 210 יצאה לדרכה בשעה 12:40, כאשר כוח החיפוי ניצב באזור תעלת הנ"ט בחיפוי לחטיבה 179. הסורים המשיכו לירות מטחי ארטילריה מאסיביים על כוחות צה"ל המתקדמים, וזו, בשילוב עם הארטילריה הצה"לית, העלתה ענני אבק גדולים אשר הפכו את החיפוי לבלתי יעיל. חטיבה 179 נתקלה בהתנגדות עזה וכוחותיה נפגעו ממוקשים, מאש ארטילרית ומאש נ"ט. גדוד אחד של החטיבה נעצר בשדה מוקשים בפאתי ח'ן ארנבה ונפגע כולו, ואילו לגדוד השני של חטיבה 179 נותרו רק שישה טנקים. בשלב זה הוחלט לשנות את התוכנית האוגדתית ולהכניס את חטיבה 679.
כוחות החטיבה התקדמו על ציר "אמריקה" לכיוון ח'ן ארנבה. הכוחות הסתערו קדימה תוך כדי ירי אל עבר תותחי נ"ט וטנקים סורים נייחים שהיו בעמדות חפורות היטב. בשלב מסוים נפגע זחל"ם הפיקוד של המח"ט והקשר נתן קפלן נהרג. דנון אסף את המח"ט וצוותו. (המח"ט אור וצוותו עלו על הטנק של סגן זהר יואב מהגדוד של דנון וממנו פעל אור עד תום הפריצה) כוחות החטיבה עברו את ח'ן ארנבה והחלו לירות על תל שער. בשלב זה זיהו נסיגה של כוחות סורים, אולם בשטח שמאחוריהם עדיין נותרו חיילים סורים ויחידות נ"ט. גדוד הצנחנים הוכנס אל השטח במטרה לטהר אותו אולם עד הלילה טרם טוהר ציר הפריצה במלואו.
עד סוף היום הצליחה החטיבה לעבור את תל שער ולהתקדם מזרחה ממנו, עד לעומק של כ-10 קילומטרים מהקו הסגול, אולם החטיבה ספגה אבדות כבדות בקרב ההבקעה. עמוס בן-דוד נהרג ומשה הראל נפצע בשנית, כמו גם חיילים רבים נוספים שנפגעו בקרבות היום. טנקים רבים נפגעו ובסוף היום נותרה החטיבה עם כ-30 טנקים בלבד. בניגוד ללילות הקודמים, לא יכלה החטיבה להוביל דלק ותחמושת לטנקים, כמו גם לתקן טנקים פגועים, משום שהשטח דרכו עברה החטיבה עדיין לא טוהר מחיילים סוריים ומחוליות נ"ט. מטרות האוגדה שהוצבו בראשית היום הושגו והחטיבה התכוננה להמשך ההתקדמות ביום המחרת, אולם כוחה היה דל והטנקים סבלו ממחסור בדלק ובתחמושת.
ההבקעה לשטח סוריה > 13-12 באוקטובר

לפנות בוקר קיבלה החטיבה כתגבורת את "כוח נתי". היה זה כוח אשר כלל 20 טנקי שוט-קל, שהורכב בעיקר מאנשי צוות שחזרו מחו"ל לאחר פרוץ המלחמה ומלוחמים חסרי ציוות. על הכוח פיקד נתי גולן. כוח נתי היווה חיזוק משמעותי לחטיבה ושימש כגדוד השלישי בה, לצד הגדודים של חיים דנון וששי קרן, שכללו כ-15 טנקים כל אחד.
החטיבה החלה לנוע מצומת מעץ לכיוון דרום-מזרח, במטרה לכבוש את כפר נסג'. הכוח הטרי של נתי נע ראשון ומאחוריו שאר החטיבה. כוח נתי התקדם מספר קילומטרים מבלי להתקל בכוחות סורים, בשעות הצהריים הגיע לנסג' אולם ממזרח לכפר נסג' נכנסה אחת הפלוגות למארב סורי. נגמ"ש הפיקוד של נתי גולן ו-5 טנקים נוספים נפגעו. גולן נפצע קשה בראשו ו-19 חיילים נהרגו. הפלוגה השנייה של כוח נתי נתקלה בטנקים הסורים מהאגף והשמידה אותם. המח"ט הורה לכוח נתי לעצור במקומו להתארגנות וקרא לסמג"ד, עמרי נגב, שהיה מאחורי החטיבה. שני הגדודים הוותיקים של החטיבה המשיכו בהתקפה. החטיבה המשיכה להתקדם והשלימה את כיבוש כפר נסג'. החטיבה הייתה אמורה להמשיך צפונה לכיוון כנכר, אולם כיוון שלא הוכנסה שיירת אספקה מסודרת בלילה הקודם נוצר מחסור קריטי בדלק ובתחמושת והחטיבה הייתה חייבת לעצור ולפרוס לתדלוק, חימוש ועבודות תחזוקתיות.
זמן קצר לאחר ההתכנסות זוהה כוח גדול שמתקרב מדרום לאזור בו חנתה החטיבה. היו אלה הכוחות הראשונים מחיל המשלוח העיראקי שנשלח לסייע לסורים. טנקי החטיבה החלו לירות מטווחים קצרים בטנקים העיראקים שלא היו מוכנים למפגש הזה. בסך הכול נפגעו כמה עשרות טנקים עיראקים והכוח העיראקי נסוג. לאחר מכן עזבה החטיבה את צומת נסג' לטובת חניון לילה מאובטח יותר, בהתאם להוראות האוגדה.
בבוקר 13 באוקטובר השתתפה החטיבה במארב לכוחות העיראקיים. בהמשך היום כבשה החטיבה מחדש את צומת נסג'.
14–24 באוקטובר – הימים האחרונים

ב-15 באוקטובר השתתפה החטיבה במאמץ של אוגדה 210 לכיבוש תל ענתר. בימים הבאים ועד הפסקת האש, ניסו הסורים, יחד עם חילות המשלוח הערביים, לתקוף את כוחות צה"ל במובלעת ללא הצלחה. ב-16 באוקטובר השתתפה חטיבה 679 בבלימת המתקפה של חטיבה 40 הירדנית.
ב-24 באוקטובר פסקה הלחימה ברמת הגולן כתוצאה מהחלטה 338 של מועצת הביטחון של האו"ם. עד הפסקת האש הספיקו כוחות צה"ל לכבוש מהסורים את כל השטחים שנכבשו בראשית המלחמה, כולל מוצב החרמון ב-22 בחודש. בנוסף כבש צה"ל את שטח המובלעת הסורית והגיעו למרחק ירי תותחים מפרברי הבירה הסורית.
הנצחה ומורשת

חטיבת השריון 679 לקחה חלק חשוב בפעולות צה"ל בחזית הצפון במלחמת יום הכיפורים, החל מהורדת האיום המיידי על נפח, הדיפת הסורים ממרכז הרמה, ההבקעה לסוריה, וביסוס השליטה במובלעת הסורית. מספר לוחמים מהחטיבה זכו בעיטורים על פועלם במלחמה, ביניהם: עמוס בן-דוד (עיטור העוז), משה הראל, חיים חוצב - צצקי, ואורי אלמליח (עיטור המופת).
בשנת 1974 נחנכה אנדרטה לזכר חללי החטיבה בקרבת אזור הקרבות. האנדרטה מנציחה את זכרם של 98 חללי החטיבה בכלל מלחמות ישראל, מרביתם במלחמת יום הכיפורים. האנדרטה עוצבה על ידי הפסלת נעמי הרניק והיא נמצאת למרגלות הר שיפון, על כביש 91, כ-2.5 ק"מ מצפון-מזרח למחנה נפח.
האנדרטה מורכבת מבימת אבני בזלת, עליה כתובים שמות החללים. בנוסף, צריח של טנק T-54 סורי מונח על הבימה וממנו יוצא קנה תותח המופנה אל על בזווית חדה, ואליו מחוברות פלטות בזוקה של טנק שוט. ליד האנדרטה ניצב טנק צנטוריון מהסוג ששימש את החטיבה במלחמת יום הכיפורים. במקום מתקיימים טקסי זיכרון לנופלים.
על הר שיפון הסמוך נבנה מצפור ובו אמפיתיאטרון הצופה אל האזור בו נלחמה החטיבה במהלך קרבות הבלימה.
ראו גם

הקרב על חושניה
חטיבה 188 במלחמת יום הכיפורים
לקריאה נוספת

אורי אור, אלה האחים שלי, הוצאת ידיעות אחרונות, 2003. לקריאה באתר המרכז למורשת יום הכיפורים
חיים סבתו, תיאום כוונות, הוצאת ידיעות אחרונות, 1999 (מבוסס על זכרונות לוחם בחטיבה במלחמה).