stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אדולף פרידריך הראשון, דוכס מקלנבורג-שוורין
ביוגרפיה

אדולף פרידריך נולד ב-15 בדצמבר 1588 בשוורין שהשתייכה לדוכסות מקלנבורג-שוורין, ליוהאן השביעי, דוכס מקלנבורג ולסופיה משלזוויג-הולשטיין-גוטורפ, בתם של אדולף, דוכס הולשטיין-גוטורפ וכריסטינה מהסן.
בשנת 1592 מת אביו יוהאן השביעי, דוכס מקלנבורג, ואדולף פרידריך ואחיו יוהאן אלברכט השני, דוכס מקלנבורג-גיסטרוב עלו לשלטון במקומו, בחסות דודיהם אולריך, דוכס מקלנבורג וקרל הראשון, דוכס מקלנבורג-גיסטרוב. בשנת 1608 החלו האחים לשלוט לבדם, ובשנת 1610 מת דודם קרל הראשון, דוכס מקלנבורג-גיסטרוב, והאחים ירשו אף את נחלתו. בשנת 1621 חולקה דוכסות מקלנבורג בין שני האחים; אדולף פרידריך קיבל את דוכסות מקלנבורג-שוורין, בעוד יוהאן אלברכט השני, דוכס מקלנבורג-גיסטרוב קיבל את דוכסות מקלנבורג-גיסטרוב.
בשנת 1628 במהלך מלחמת שלושים השנים הדיח אלברכט פון ולנשטיין את האחים מנחלותיהם, בעקבות תמיכתם בכריסטיאן הרביעי, מלך דנמרק נגד פרדיננד השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה. בשנת 1631 החזיר גוסטב השני אדולף, מלך שוודיה את האחים לשלטונם, ובשנת 1634 צירף אדולף פרידריך את בישופות שוורין לנחלתו, לאחר מותו של הבישוף אולריך מדנמרק.
ב-27 בפברואר 1658 מת אדולף פרידריך, ובנו כריסטיאן לודוויג הראשון, דוכס מקלנבורג-שוורין עלה לשלטון במקומו.
משפחתו

בשנת 1622 התחתן אדולף פרידריך עם אנה מריה מפריזיה המזרחית, בתם של אנו השלישי, רוזן פריזיה המזרחית ואנה מהולשטיין-גוטורפ, ממנה נולדו לו 8 ילדים:
כריסטיאן לודוויג הראשון, דוכס מקלנבורג-שוורין (1623–1692)
סופיה אגנס (1626–1694)
קרל, דוכס מקלנבורג-מירוב (1626–1670)
אנה מריה ממקלנבורג-שוורין (1627–1669), התחתנה עם אוגוסט, דוכס סקסוניה-וויסנפלס
יוהאן גאורג (1629–1675)
הדוויג (1630–1631)
גוסטב רודולף (1632–1670)
יוליאנה (1633–1634)
בשנת 1635 התחתן אדולף פרידריך עם מריה קתרינה מבראונשווייג-דאננברג, בתם של יוליוס ארנסט, דוכס בראונשווייג-לינבורג, ממנה נולדו לו 11 ילדים:
יוליאנה זיבילה (1636–1701)
פרידריך הראשון, דוכס מקלנבורג-גרבוב (1638–1688)
כריסטינה (1639–1693)
ברנהרד זיגיסמונד (1641)
אוגוסטה (1643–1644)
מריה אליזבת (1646–1713)
אנה סופיה (1647–1723)
אדולף ארנסט (1650–1651)
פיליפ לודוויג (1652–1655)
היינריך וילהלם (1653)
אדולף פרידריך השני, דוכס מקלנבורג-שטרליץ (1658–1708)
אוט טאנק

אוט טאנק (באסטונית: Ott Tänak, נולד ב-15 באוקטובר 1987) הוא נהג מרוצי ראלי אסטוני המתחרה באליפות העולם בראלי עבור קבוצת יונדאי מוטורספורט. זכה באליפות בעונת 2019.
קריירת מרוצים

טאנק החל את קריירת המרוצים באליפות אסטוניה בראלי וזכה בתואר בשנים 2008 ו-2009. בראלי פורטוגל של עונת 2009 ערך את הבכורה באליפות העולם בראלי וסיים במקום ה-20. באותה השנה נכלל בתוכנית "Pirelli Star Driver", דבר שהקנה לו זכות להשתתפות בשישה מרוצים בעונת 2010 של אליפות העולם. בראלי פינלנד וראלי בריטניה רשם ניצחונות בקטגוריית ה-PWRC ובראלי צרפת סיים במקום השני בקטגוריה.
בעונת 2011 התחרה בשבעה מרוצים כשהוא נוהג בפורד פיאסטה S2000 בקבוצת MM MotoSport. בראלי מקסיקו, המרוץ הראשון בו השתתף בעונה, סיים במקום השלישי בקטגוריית ה-SWRC ובמקום העשירי בדירוג הכללי וצבר נקודת אליפות ראשונה. בראלי איטליה סיים במקום השביעי הכללי ורשם ניצחון ראשון בקטגוריה. את היום הראשון של ראלי יוון סיים כמוביל, אך התהפכות בסטייג' הפותח של היום השני אילצה אותו לפרוש. צמד ניצחונות בגרמניה וצרפת הציבו אותו במקום השני בקטגוריה לקראת מרוץ סיום העונה, בפער של 6 נקודות מיוהו האנינן המוביל. בסטייג' הפותח של ראלי ספרד פגע בסלע. בשל הפגיעה נאלץ להתחיל מחדש את המרוץ, אך איבד את הסיכוי לזכות באליפות.
במרוץ סיום העונה התחרה עבור קבוצת אם ספורט, בה חתם לקראת עונת 2012, עונתו המלאה הראשונה באליפות. ההישג הטוב בעונה הושג בראלי איטליה אותו סיים במקום השלישי. פודיום ראשון בקטגוריה הבכירה. את העונה סיים במקום השמיני בדירוג הכולל.
בעונת 2013 עזב את קבוצת אם ספורט ונותר ללא קבוצה באליפות העולם. במהלך השנה התחרה באליפות אסטוניה, אותה סיים במקום השני. לקראת עונת 2014 עבר להתחרות עבור קבוצת DMACK בקטגוריית WRC2 והתחרה בשני מרוצים בקטגוריה הבכירה עבור אם ספורט. לאחר שנה בקטגוריה המשנית שב להתחרות בקבוצת אם ספורט כמחליפו של מיקו הירבונן. במהלך העונה הצליח לשחזר את הישגו הטוב ביותר, כשסיים שלישי בראלי פולין.  לקראת עונת 2016 שב לקבוצת DMACK. בראלי פולין היה קרוב להשיג ניצחון ראשון, אך טעות בסטייג' הלפני אחרון איפשרה לאנדריאס מיקלסן לנצח את המרוץ בעוד טאנק מסיים שני. בהמשך העונה סיים במקום השני גם בראלי בריטניה.
עונת 2017 היוותה עונת פריצה. טאנק שב לקבוצת אם ספורט לצידו של סבסטיאן אוז'ייה. את העונה פתח עם מקום שלישי במונקו ומקום שני בשוודיה והוסיף פודיום שלישי בארגנטינה. בראלי איטליה השיג ניצחון ראשון בקריירה ובראלי גרמניה הוסיף את השני. את העונה סיים במקום השלישי אחרי אוז'ייה ותיירי נויביל.
מעברי הקבוצות המשיכו גם לקראת עונת 2018 בה חתם בקבוצת טויוטה.
הערות שוליים

↑  A TEAM WITH POTENTIAL: M-SPORT CONFIRM EVANS AND TÄNAK
↑  TÄNAK TRIUMPHS WITH RALLY POLAND PODIUM
↑  Tänak uncertain of 2016 plans, WRC.com, 17 November 2015
↑  Rally Poland: Mikkelsen snatches victory after Tanak error, Autosport, 16 July 2016
↑  Rally GB: Volkswagen's Sebastien Ogier claims fourth win in Wales, Autosport, 30 October 2016
↑  Sunday in Italy: Tänak claims first win, WRC.com, 11 June 2017
↑  Sunday in Germany: Second success for Tänak, WRC.com, 2August 2017
↑  Toyota signs Ott Tanak from M-Sport for 2018 WRC season, Autosport, 18 October 2017
אה"מ ריפאלס (1892)

| --- | --- |

אה"מ ריפאלס בלב ים
 תיאור כללי
 סוג אונייה:  אוניית מערכה
 צי:  הצי המלכותי הבריטי הצי המלכותי הבריטי
 סדרה:  אוניות המערכה מסדרת רויאל סובריין
 ציוני דרך עיקריים
 מספנה:  Pembroke Dockyard 
 תחילת הבנייה:  1 בינואר 1890
 הושקה:  27 בפברואר 1892
 תקופת הפעילות:  25 באפריל 1894 – פברואר 1911 (כ־16 שנים)
 אחריתה:  נמכרה לגריטה ב-11 ביולי 1911
 מידות
 הֶדְחֶק:  14,380 טון
 אורך:  115.8 מטר
 רוחב:  22.9 מטר
 שוקע:  8.4 מטר
 נתונים טכניים
 מהירות:  17.5 קשרים
 גודל הצוות:  670–692 איש
 טווח שיוט:  8,740 ק"מ במהירות 10 קשר
 הנעה:  8 דוודים המזינים 2 מנועי קיטור בהספק 11,000 כוחות סוס
 צורת הנעה:  2 מדחפים
 אמצעי לחימה
 שריון:  שריון עיקרי – 356–457 מ"מ, שריון סיפון – 64–76 מ"מ, מחיצות – 356–406 מ"מ, ברבטות – 279–432 מ"מ, צריחי תותחים – 279–432 מ"מ, קזמטים – 152 מ"מ, מגדל הניווט – 305–356 מ"מ
 חימוש:  4 תותחים 13.5 אינץ' (343 מ"מ), 10 תותחים 6 אינץ' (152 מ"מ), 10 תותחים 6 ליטראות (2.2 אינץ', 57 מ"מ), 12 תותחים 3 פאונד (1.9 אינץ' (47 מ"מ)), 7 צינורות טורפדו 18 אינץ' (450 מ"מ)
 
אה"מ ריפאלס הייתה אחת מבין שבע אוניות המערכה פרה-דרדנוט מסדרת רויאל סובריין שנבנו עבור הצי המלכותי במהלך שנות ה-90 של המאה ה-19. הוקצתה לצי התעלה, שם שימשה לעיתים קרובות כאוניית דגל, לאחר כניסתה לשירות ב-1894, האונייה השתתפה בסדרה של תמרונים שנתיים, ובסקירת צי יובל היהלום של המלכה ויקטוריה במהלך שאר העשור. ריפאלס הועברה לצי הים התיכון ב-1902 ונשארה שם עד דצמבר 1903, אז שבה הביתה לשיפוץ נרחב. לאחר השלמתו ב-1905, שובצה ריפאלס לצי המילואים עד שנמכרה לגרוטאות ב-1911.
תכנון ותיאור

העיצוב של אוניות הסדרה נגזר מזה של האוניות מחופות שריון סדרת אדמירל, שהוגדלו מאוד כדי לשפר את שמירת הים וכדי לספק מקום לחימוש משני כמו באוניות המערכה הקודמות מסדרת טרפלגר. הדחק האוניות היה 14,150 טונות ארוכות (14,380 טונות) בתפוסה סטנדרטית ו-15,580 טונות ארוכות (15,830 טונות) במעמס מלא. לאוניות היה אורך בין הניצבים של 380 רגל (115.8 מטרים) ואורך כולל של 410 רגל 6 אינץ' (125.1 מטרים), רוחב של 75 רגל (22.9 מטרים), ושוקע של 27 רגל 6 אינץ' (8.4 מטרים). כאוניית דגל הצוות של ריפאלס כלל 670 קצינים ומלחים בשנת 1903.
אוניות הסדרה הונעו על ידי זוג מנועי קיטור תלת דרגתיים בעלי שלושה צילינדרים, שכל אחד מהם הניע מדחף אחד. מנועי האמפריס & טנאנט שלה תוכננו להפיק סך של 11,000 כוחות סוס (8,200 קילוואט) ומהירות מרבית של 17.5 קשרים (32.4 קמ"ש) באמצעות קיטור שסופק על ידי שמונה דוודים גליליים בעת הפלגה עם שוקע מאולץ. האונייה הגיעה למהירות של 17.8 קשרים (33 קמ"ש) במהלך ניסויי הים שלה. האוניות נשאו לכל היותר 1,420 טונות ארוכות (1,443 טונות) של פחם, שהעניק להם טווח של 4,720 מיילים ימיים (8,740 ק"מ) במהירות של 10 קשרים (19 קמ"ש).
החימוש העיקרי שלהם כלל ארבעה תותחים נטעני מכנס (BL‏) 13.5 אינץ' (343 מ"מ) המורכבים בשתי ברבטות, אחד לפני ואחד מאחורי המבנה העילי. כל תותח סופק עם 80 פגזים. החימוש המשני שלהם כלל עשרה תותחי ירי מהיר (QF‏) 6 אינץ' (152 מ"מ). 200 פגזים לכל תותח נישאו על ידי האוניות. 16 תותחי QF‏ 6 פאונד (57 מילימטרים (2.2 אינץ')) מסוג לא ידוע ותריסר תותחי הוצ'קיס QF‏ 3 פאונד (1.9 אינץ' (47 מ"מ)) הותאמו להגנה מפני סירות טורפדו. שני תותחי ה-3 פאונד בצמרת הלחימה העליונה הוסרו בשנים 1903–1904 וכל התותחים הקלים שנותרו מצמרות הלחימה התחתונות והסיפון הראשי באו בעקבותיהם בשנים 1905–1909. אוניות הסדרה היו חמושות גם בשבעה צינורות טורפדו בקוטר 14 אינץ' (356 מ"מ), אם כי ריפאלס הסירה ארבעה מהם בשנת 1902.
תוכנית השריון של אוניות הסדרה הייתה דומה לזו של טרפלגר, שכן חגורת קו המים של שריון מורכב רק הגנה על האזור שבין הברבטות. חגורת שריון בעובי 14–18 אינץ' (356–457 מילימטרים) ומחיצות רוחביות בעובי 14–16 אינץ' (356–406 מילימטרים) סגרו את קצוות החגורה. מעל החגורה היה פס של שריון הארווי בעובי 4 אינץ' (102 מילימטרים) שהסתיים על ידי מחיצות אלכסוניות בעובי 3 אינץ' (76 מ"מ). הברבטות וצריחי התותחים היו מוגנים על ידי שריון מורכב, שעובי נע בין 16–17 אינץ' (406–432 מילימטרים) והקזמטים לתותחי הסיפון הראשי 6 אינץ' היו בעלי עובי שווה לקוטרם. עובי הסיפון המשוריין נע בין 2.5–3 אינץ' (64–76 מילימטרים). דפנות מגדל הניווט הקדמי היו בעובי 12–14 אינץ' (305–356 מילימטרים) ומגדל הניווט האחורי היה מוגן על ידי לוחות בעובי 3 אינץ'.
בנייה וקריירה

ריפאלס הייתה הספינה העשירית בשם זה ששירתה בצי המלכותי. היא הוזמנה במסגרת תוכנית חוק ההגנה הימית של 1889 והונחה ב-1 בינואר 1890 במספנת פמברוק. האונייה הושקה ב-27 בפברואר 1892 על ידי ליידי פיליפס, אשתו של סר צ'ארלס פיליפס, לורד לוטננט מאוורפורד-ווסט. האונייה הועברה למספנת פורטסמות' ב-5 בדצמבר, שם הושלמה ב-21 באפריל 1894, בעלות של 915,302 ליש"ט. ריפאלס הוכנסה שם לשירות, בפיקודו של קפטן בורגס ווטסון, ארבעה ימים לאחר מכן כדי להחליף את אוניית המערכה רודני בצי התעלה. היא השתתפה בתמרונים שנתיים בים האירי ובאוקיינוס האטלנטי באוגוסט כיחידה של "הצי הכחול". בין 19 ל-24 ביוני 1895, האונייה הייתה חלק מהשייטת שביקרה בגרמניה לרגל פתיחת תעלת הקייזר וילהלם. ביולי-אוגוסט 1895, ריפאלס שוב השתתפה בתמרונים השנתיים ווטסון הוחלף על ידי קפטן ארנסט רולף ב-10 באוקטובר. האונייה השתתפה בתמרונים שוב ביולי 1896, כאשר הם הוחזקו בגישה הדרום-מערבית והאונייה הייתה יחידה של "צי A". ריפאלס התנגשה בטעות באוניית האחות שלה רזולושן ב-18 ביולי, אך לא ספגה נזק משמעותי. ב-23 בדצמבר אירע פיצוץ באחד ממחסני הפחם שלה שפצע תשעה אנשי צוות.
ב-26 ביוני 1897, האונייה נכחה בביקורת הצי בספיטהד לרגל יובל היהלום של המלכה ויקטוריה. בחודש שלאחר מכן, ריפאלס השתתפה בתמרונים השנתיים, הפעם מול חופי אירלנד. ב-21 בדצמבר קיבל קפטן רוברט גרום את הפיקוד על האונייה; הוא הוחלף על ידי קפטן רנדולף פוטה ב-28 ביוני 1899. ביולי ואוגוסט, כשהתמרונים השנתיים נערכו באוקיינוס האטלנטי, היא השתתפה כיחידה של "צי A". ריפאלס סבלה מתקלה ב-4 בפברואר 1900 כאשר גאות חזקה אילצה אותה להתנגש בדברה מעוגנת כשעזבה את שירנס. באוגוסט 1900, היא שוב הייתה מעורבת בתמרון שנתי באוקיינוס האטלנטי, הפעם כיחידה של "צי A1". בחודש שלאחר מכן, פוטה הוחלף בקפטן ספנסר לוגין ב-18 בספטמבר. ב-27 באוקטובר 1901, היא עלתה על שרטון בבוץ כשהיא תחת גרירה למעגנים שלה, אך הוצפה מחדש ללא פגיעה שעתיים לאחר מכן.
ריפאלס עזבה את אנגליה ב-5 באפריל 1902 לשירות בצי הים התיכון, והגיעה למלטה שבועיים לאחר מכן. בים התיכון היא השתתפה בתרגילים משולבים של צי הים התיכון, צי התעלה ושייטת הסיירות מול קפלוניה ומוראה בין 29 בספטמבר ל-6 באוקטובר 1902. לאחר שסיימה את שירותה בים התיכון, היא עזבה את מלטה ב-29 בנובמבר 1903, והגיעה לפלימות' ב-10 בדצמבר 1903. לאחר מכן היא הושבתה במספנת צ'טם ב-5 בפברואר 1904 עבור שיפוץ נרחב.
עם השלמת השיפוץ, ריפאלס הופעלה מחדש בצ'טם, בפיקודו של קפטן הנרי טוטהאם, ב-3 בינואר 1905 לשירות במילואים עם צוות שלדי. קפטן הרברט הית' החליף את טוטנהאם זמן קצר לאחר מכן ב-27 בפברואר והאונייה השתתפה בתמרוני צי המילואים ביולי. היא העבירה את הצוות הזה לאוניית המערכה אירזיסטיבל ב-27 בנובמבר 1906 וקיבלה צוות חדש. ב-25 בפברואר 1907, ריפאלס עזבה את צ'טם לדבונפורט, כדי לשרת שם כספינת שירות מיוחדת. אוניית המערכה פרה-דרדנוט מג'סטיק החליפה את האונייה מתפקיד זה ב-2 באוגוסט 1910. בדצמבר עברה ריפאלס לפורטסמות', שם הוצאה משירות בפברואר 1911. היא נמכרה לגרוטאות ב-11 ביולי 1911 ל-Thos. W. Ward תמורת 33,500 ליש"ט, והגיעה למורקמב לגריטה ב-27 ביולי.
מבט פנימי של הצד הימני של ריפאלס לאחר הברבטה של תותח 13.5 אינץ' (343 מילימטרים). ניתן לראות את מכנס התותח הימני של הברבטה, סדן המכנס שלו הוסר, דרך הפתח בקצה השמאלי. מנופים השולטים במערכת ההידראולית של הברבטה נמצאים בחזית. חיפוי רסיסים דק מכסה את החלק העליון של הברבטה, שדרכו בלטו שני פתחי ראייה; המלח מאחור מעביר את ראשו חלקית דרך נמל הראייה הימני.
ריפאלס עוגנת במספנת פורטסמות', 1893
אז'ן עמנואל ויולה-לה-דוק

| --- | --- |
אז'ן עמנואל ויולה-לה-דוק
 לידה:  27 בינואר 1814 פריז, הקיסרות הראשונה 
 פטירה:  17 בספטמבר 1879 (בגיל 65) לוזאן, שווייץ 
 שם לידה:  Eugène Emmanuel Viollet Leduc 
 מקום קבורה:  בית הקברות בואה דה וו 
 זרם באמנות:  התחייה הגותית 
 יצירות ידועות:  Abbadia Castle, פסל החירות, Château de la Flachère, Château de Montdardier, בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 פרסים והוקרה:  מדליית הזהב המלכותית (1864)  מפקד בלגיון הכבוד 
 צאצאים:  Eugène-Louis Viollet-le-Duc 
 חתימה:   
 
קתדרלה גותית, מאת אז'ן עמנואל ויולה-לה-דוק. בולטת השאיפה לגובה המתבטאת בריבוי מגדלים וצריחונים.
אז'ן עמנואל ויולה-לה-דוק (בצרפתית: Eugène Emmanuel Viollet-le-Duc;‏ 27 בינואר 1814 – 17 בספטמבר 1879) היה אדריכל ותאורטיקן צרפתי חשוב במאה ה-19. ויולה-לה-דוק היה אחד האישים החשובים ביותר בתחום השימור האדריכלי ונודע בזכות שיפוצם ושימורם של מבנים חשובים רבים, בעיקר בצרפת. הוא גם נודע כאחת הדמויות החשובות ביותר בתנועת "התחייה הגותית" ופעל לקידומה בתחום האדריכלות.
ביוגרפיה

ויולה-לה-דוק נולד בפריז והושפע שם מעבודתו של הנרי לאברוסט. לאחר סיום לימודיו ב-1836 שהה כשנה וחצי באיטליה ושם למד על אדריכלות התקופה הגותית עם הארכאולוג לאסו. ב-1839 הוזמן להיות האדריכל הראשי של "הוועדה הממלכתית לשימור בניינים היסטוריים" שהוקמה רק כמה שנים קודם לכן על ידי פרוספר מרימה.
ויולה-לה-דוק עסק בשימור של מבנים שונים, בעיקר כנסיות וקתדרלות גותיות שנחרבו או לא הושלמו. גישתו בנושא השימור הייתה השלמת המבנה כאילו נבנה בשלמותו על ידי האדריכל המקורי שלו. תפקיד השחזור, לדבריו, ”אינו העתק או בנייה מחדש אלא יצירת מצב של שלמות שאולי לא התקיים בשום פרק זמן”. כלומר, הוא ראה בשחזור האדריכלי לא רק טיפול במראה הבניין ומבנהו אלא גם ברוחה וצורתה של הבנייה, על ידי שילוב עקרונות התפישה של העבר עם אלו המודרניים (בתקופתו). ויולה-לה-דוק העריץ את הטכנולוגיה החדשה שהביאה איתה המהפכה התעשייתית ועימה שפה חדשה של עיצוב הנובעת מפיתוח המכונות התעשייתיות והשימוש בפלדה. לדבריו, יש בסגנון של המכונות והקטרים, יסודות של אמת בדומה לאלו הקיימים בגותיקה: ”הקטר הוא כמעט יצור חי, שצורתו החיצונית היא ביטוי לעוצמתו... על כן יש לקטר סגנון המביע את הישות הפיזית של כוחו הגולמי.” אמירות אלו השפיעו רבות על אדריכלים עתידיים כגון אנשי הזרם הפוטוריסטי ואנשי התנועה המודרניסטית.
עקרונותיו יושמו בפעילותו המעשית בכמה מבנים אותם שיפץ:
1840 - כנסיית מארי-מדלן בווזלה (Vézelay)
1840 - כנסיית סנט שאפל בפריז.
1845 - קתדרלת נוטרדאם דה פריז ובית הבישוף.
1848 - בזיליקת סן-דני.
1849 - קתדרלת אמיין.
1852 - חומות קרקסון.
1862 - כנסיית סן סרנין (אנ') בטולוז.
טירת קוסי (עבודה חלקית בלבד מחוסר תקציב)
ויולה-לה-דוק נודע גם בזכות ספרים רבים שפרסם אודות האדריכלות הצרפתית המוקדמת: זו של התקופה הקרולינגית ואדריכלות הרומנסק בצרפת ועד הגותיקה המאוחרת. לספרים אלו הייתה השפעה מכרעת על אדריכלים רבים אשר בנו בסגנון הנאו-גותי במהלך המאה ה-19 באירופה ובארצות הברית. כמו כן הייתה לו השפעה רבה על האדריכל הקטלוני אנטוני גאודי.
אוטו פרנץ, ארכידוכס אוסטריה

אוטו פרנץ, ארכידוכס אוסטריה (21 באפריל 1865 – 1 בנובמבר 1906), היה אחיינו של פרנץ יוזף, קיסר אוסטריה ואביו של קרל הראשון, קיסר אוסטריה.
ביוגרפיה

אוטו פרנץ נולד ב-21 באפריל 1865 בעיר גראץ, לקרל לודוויג, ארכידוכס אוסטריה, שהיה אחיו הצעיר של הקיסר פרנץ יוזף, ולמריה אנונציאטה, נסיכת שתי הסיציליות בתם של פרננדו השני, מלך שתי הסיציליות ומריה תרזה, ארכידוכסית אוסטריה.
בשנת 1871 מתה אמו של אוטו, ואביו התחתן עם מריה תרזה, נסיכת פורטוגל. אוטו ואחיו הבכור פרנץ פרדיננד התחנכו על ידי אלפרד לודוויג, ברון דגנפלד, אולם אוטו לא אהב ללמוד ועשה הרבה תעלולים למוריו. אף על פי כן, מוריו אהבו את אוטו העליז יותר מאחיו הבכור הממורמר והרגזן. בנוסף היה אוטו בן טיפוחיו של אביו, מה שהובילו למערכת יחסים קשה עם אחיו.
אוטו היה בטלן ומעורב בהרבה שערוריות, מה שהוביל לניתוקו מהחצר הקיסרית, ולמריבות עם אשתו.
אוטו פרנץ היה חמישי בשושלת הירושה של הקיסר. אבל התאבדותו של רודולף, בנו של הקיסר בשנת 1889, מות אביו בשנת 1896 ושלילת זכויות הירושה מדודו, לודוויג ויקטור (בשל נטיותיו ההומוסקסואליות) הביאו לכך שאחיו פרנץ פרדיננד מונה ליורש העצר הרשמי. מכיוון שזכויות הירושה נשללו מילדיו של פרנץ פרדיננד, עקב נישואיו בנישואים מורגנטיים, הפך אוטו פרנץ לשני בשושלת הירושה. לאחר הירצחו של אחיו, ירש אותו קרל, בנו של אוטו פרנץ, ולימים הוכתר כקיסר אוסטריה.
בשנת 1900 נדבק אוטו פרנץ בעגבת, ובשל כך פרש מהחיים הציבוריים ונסע לשנה למצרים. לאחר מכן חזר אוטו פרנץ לאוסטריה, וטופל על ידי פילגשו לואיזה רובינזון ואמו החורגת מריה תרזה, נסיכת פורטוגל. ב-1 בנובמבר 1906 מת אוטו פרנץ בביתו בווינה, בנוכחות הבישוף של וינה גוטפריד מרשל.
משפחתו

בשנת 1886 התחתן אוטו פרנץ עם מריה יוזפה, נסיכת סקסוניה, בתם של גאורג, מלך סקסוניה ומריה אנה, נסיכת פורטוגל, ממנה נולדו לו שני ילדים:
קרל הראשון, קיסר אוסטריה (1887–1922)
מקסימיליאן אויגן, ארכידוכס אוסטריה (1895–1952)
אוט לפלנד

| --- | --- |

אוט לפלנד, 2012
 לידה:  17 במאי 1987 (בן 37) טאלין אסטוניה אסטוניה
 מוקד פעילות:  אסטוניה 
 תקופת הפעילות:  מ-1995
 סוגה:  פופ, רוק
 שפה מועדפת:  אסטונית 
 כלי נגינה:  פסנתר, קלידים
 www.lepland.ee
 פרופיל ב-IMDb
 
אוט לפלנד (באסטונית: Ott Lepland; נולד ב-17 במאי 1987) הוא זמר אסטוני.
ביוגרפיה

לפלנד נולד בטאלין ומילדותו החל לשיר, בשנים 1995 ו-1996 הוציא ארבעה אלבומים עם שירי ילדים, הוא למד בבית ספר למוזיקה בטאלין ובנוסף למד שנים רבות נגינה בפסנתר.
ב-2009 השתתף בתוכנית "Eesti otsib superstaari", הגרסה האסטונית של אמריקן איידול שם העפיל למקום הראשון.
הוא גילם את טרוי בולטון במחזמר היי סקול מיוזיקל בתיאטרון המוזיקלי לנוער של אסטוניה, ב-2010 יצא אלבומו שנקרא על שמו.
ב-2012 השתתף ב-Eesti Laul, קדם האירוויזיון האסטוני, וזכה במקום הראשון עם השיר "Kuula" (הקשב); השיר סיים במקום השישי בגמר אירוויזיון 2012.
הערות שוליים

↑  The Wiwi Jury Reviews Estonia’s Ott Lepland with “Kuula”, wiwibloggs.com, ‏9 במאי 2012 (באנגלית) (ארכיון)
↑  אסטוניה בחרה באוט לפלאנד לייצגה בתחרות האירוויזיון הקרובה בבאקו, באתר escline.co.il (ארכיון)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1025262298  ISNI: 0000 0003 7984 6481  MusicBrainz: f4328b3c-375a-448d-a67b-3b46c8e9950c  VIAF: 258315626   WorldCat (עם VIAF): 258315626
אוטאביו רינוצ'יני

| --- | --- |
 לידה:  20 בינואר 1563 פירנצה, דוכסות פירנצה 
 פטירה:  28 במרץ 1621 (בגיל 58) פירנצה, הדוכסות הגדולה של טוסקנה 
 מדינה:  הדוכסות הגדולה של טוסקנה 
 מקום קבורה:  בזיליקת סנטה קרוצ'ה 
 שפות היצירה:  איטלקית 
 
אוטאביו רינוצ'יני (באיטלקית: Ottavio Rinuccini ‏ 20 בינואר 1562 – 28 במרץ 1621) היה משורר, איש חצר ולבריתן אופרה בשלהי תקופת הרנסאנס וראשית תקופת הבארוק. עבודתו עם יאקופו פרי ביצירת האופרה הראשונה, "דפנה", בשנת 1597, עשתה אותו ללבריתן האופרה הראשון. רינוצ'יני נמנה עם אנשי הקמראטה הפלורנטינית, שפעלה בפירנצה בתקופת הרנסאנס.
ביוגרפיה

רינוצ'יני היה בן למשפחת פלורנטינית ותיקה, בעלת מעמד בחוגי התרבות והדיפלומטיה מאז המאה ה-13. הכשרתו הכינה אותו למלא תפקיד בחיי החצר הפלורנטינית, שבשבילה החל לכתוב שירה כבר ב-1579 ("נשף המסכות של האמזונות"). סופר החצר בסטיאנו די רוסי כינה אותו "מבין אנין טעם" במוזיקה וג. ב. דוני גרס, שמונטוורדי הסתמך עליו במידה רבה בכתיבת המוזיקה ללברית שלו ל"אריאנה".
רינוצ'יני היה חבר באקדמיה פלורנטינה וב-1586 הצטרף גם לאקדמיה אלטראטי, שחבריה גילו עניין מיוחד בתאוריה דרמטית ובמוזיקה. הכינוי שבחר לעצמו במוסד זה היה "איל סונאקיוזו" ("המנומנם"). אף כי אין ראיה לקשר שלו רינוצ'יני לקאמרטה של ג'ובאני דה בארדי, אך באדרי, כמוהו כהומניסטים מוזיקליים אחרים בני זמנו, למשל ג'ירולאמו מאי ויאקופו קורזי, היה חבר באקדמיה דלי אלטראטי ועבד יחד עם רינוצ'יני על האינטרמדי של 1589 לכלולות הדוכס הגדול פרדיננדו הראשון, אף כי התרומה העיקרית הייתה של רינוצ'יני. האינטרמדיו השלישי, שנושאו הוא מלחמתו של אפולו בדרקון, שימש את רינוצ'יני בהמשך כבסיס לתמונת הפתיחה של לברית האופרה הראשונה שלו, "דפנה".
בשנות ה-90' של המאה ה-16 היה רינוצ'יני בקשר עם קורזי, ששיתף פעולה עם יאקופו פרי בכתיבת המוזיקה לאופרה "דפנה" בסגנון הרצ'יטאטיב החדש. "דפנה" הייתה הדרמה הראשונה שהושרה כולה "כדרך הקדמונים".
רינוצ'יני הושפע בכתיבת הסוגה החדשה של לברית לאופרה מגדולי המשוררים הליריים של זמנו, אך המשיך מעבר להם ופיתח סגנון חריזה ייחודי ועקבי, שבהתאמתו למוזיקה נועד לחקות הטעמות דיבור ושילב בין החרוז הלבן הטיפוסי לטרגדיה לבין המשקלים האחידים והחריזה הסגורה של צורות ליריות מסורתיות. באימוץ העלילות של אובידיוס ובאמצעות הפרולוג והסוף הטוב של "אאורידיצ'ה", יצר רינוצ'יני קישור בין צורת האמנות החדשה והסוגה הטראגי-קומית כדרך לזיכוך שבמלנכוליה, בניגוד לרחמים והפחד בדרמה העתיקה. גם בלברית הבאה שלו, "אריאנה" (1608, למוזיקה של מונטוורדי) שהוגדרה טרגדיה, הולך רינוצ'יני בעקבות אובידיוס וחותם את הטקסט בסיום דאוס אקס מאכינה, המעלה את אריאנה לגן העדן.
השפעת מסעותיו בצרפת בשנים 1600 עד 1604 כאחד מאנשי חצרה של מריה דה מדיצ'י והתוודעותו אל הבלט באופרה הצרפתית באה לביטוי ב"באלו דלה אינגראטה", שכתב עם מונטוורדי בשנת 1608. בשנותיו האחרונות דעכה פעילותו כלבריתן, אולי בהשפעת המעבר ההדרגתי של הפעילות האופראית מפירנצה ומנטואה אל רומא.
רינוצ'יני מת בפירנצה בשנת 1621.
יצירותיו האחרות כוללות:
לברית לאופרה "דפנה" של יאקופו פרי, שביצוע הבכורה שלה היה בראשית 1598.
הפסטורלה "אאורידיצ'ה", ששימשה כלברית לאופרה של פרי, "אאורידיצ'ה" ולאופרה באותו שם של ג'וליו קאצ'יני.
לברית ל"ל'אריאנה" של קלאודיו מונטוורדי, ביצוע בכורה ב-1608.
לברית ל"Il ballo delle ingrate" של מוניטוורדי, ביצוע בכורה ב-1608.
לברית ל"Zefiro torna e di soavi accenti" של מונטוורדי
פיליפו בונאפינו כתב מוזיקה לכמה משיריו בספר מדריגלים מ-1623.
הערות שוליים

↑  ברברה ר. האנינג, "אוטאביו רינוצ'יני" במילון גרוב למוזיקה ומוזיקאים אונליין
↑  גרוב
↑  גרוב
↑  גרוב
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007282700505171  PLWABN: 9810599279905606  BIBSYS: 90336642  BNE: XX1757564  BnF: cb12364008x (data)  CANTIC: a1068346x  GND: 118788906  ICCU: LO1V089402  ISNI: 0000 0001 2118 6885  LCCN: n80065561  LNB: 000138853  MusicBrainz: ae525d7b-4e1e-4bb9-a52a-f26a27d934ca  NKC: xx0059052  NLA: 35675258  NSK: 000084646  NTA: 074788507  RERO: 02-A003748052  SELIBR: 209152  SNAC: w63n2f2b  SUDOC: 032651007  Trove: 1037386  VcBA: 495/124136  VIAF: 5008869   WorldCat (עם VIAF): 5008869
אה"מ רזולושן (1892)

| --- | --- |

אה"מ רזולושן
 תיאור כללי
 סוג אונייה:  אוניית מערכה
 צי:  הצי המלכותי הבריטי הצי המלכותי הבריטי
 סדרה:  אוניות המערכה מסדרת רויאל סובריין
 ציוני דרך עיקריים
 מספנה:  Palmers Shipbuilding and Iron Company 
 תחילת הבנייה:  14 ביוני 1890
 הושקה:  28 במאי 1892
 תקופת הפעילות:  5 בדצמבר 1893 – 8 באוגוסט 1911 (17 שנים)
 אחריתה:  נמכרה לגריטה ב-2 באפריל 1914
 מידות
 הֶדְחֶק:  14,380 טון
 אורך:  115.8 מטר
 רוחב:  22.9 מטר
 שוקע:  8.4 מטר
 נתונים טכניים
 מהירות:  15.7 קשרים
 גודל הצוות:  712 איש
 טווח שיוט:  8,740 ק"מ במהירות 10 קשר
 הנעה:  8 דוודים המזינים 2 מנועי קיטור בהספק 11,000 כוחות סוס
 צורת הנעה:  2 מדחפים
 אמצעי לחימה
 שריון:  שריון עיקרי – 356–457 מ"מ, שריון סיפון – 64–76 מ"מ, מחיצות – 356–406 מ"מ, ברבטות – 279–432 מ"מ, צריחי תותחים – 279–432 מ"מ, קזמטים – 152 מ"מ, מגדל הניווט – 305–356 מ"מ
 חימוש:  4 תותחים 13.5 אינץ' (343 מ"מ), 10 תותחים 6 אינץ' (152 מ"מ), 10 תותחים 6 ליטראות (2.2 אינץ', 57 מ"מ), 12 תותחים 3 פאונד (1.9 אינץ' (47 מ"מ)), 7 צינורות טורפדו 18 אינץ' (450 מ"מ)
 
אה"מ רזולושן הייתה אחת מבין שבע אוניות המערכה פרה-דרדנוט מסדרת רויאל סובריין שנבנו עבור הצי המלכותי במהלך שנות ה-90 של המאה ה-19. האונייה נבנתה על ידי פאלמרס בניית ספינות וחברת ברזל, החל מהנחת השדרית שלה ביוני 1890. היא הושקה במאי 1892 ולאחר השלמת ניסויים, נכנסה לשירות בשייטת התעלה בדצמבר שלאחר מכן. היא הייתה חמושה בסוללה ראשית של ארבעה תותחי 13.5 אינץ' וסוללה משנית של עשרה תותחי 6 אינץ'. לאונייה הייתה מהירות מרבית של 16.5 קשרים (30.5 קמ"ש).
רזולושן שירתה בשייטת התעלה עד 1901; היא השתתפה בסקירת צי יובל היהלום ובמספר תמרונים באוקיינוס האטלנטי ובגישה הדרום-מערבית. היא הופעלה מחדש כספינת משמר חופים מאוחר יותר ב-1901 ועברה שיפוץ ב-1903, ולאחר מכן שירתה בשירנס כספינת משמר נמל, לפני שנכנסה לעתודת הצי בצ'טם ביוני 1904. היא ספגה נזק בזמן שהשתתפה בתמרונים משולבים ב-1906, ובשנה שלאחר מכן הוכנסה לפלגת השירות המיוחד של צי הבית. היא הושבתה באוגוסט 1911 והונחה ב-Motherbank לסילוק, לפני שנמכרה לגרוטאות באפריל 1914 ונגררה להולנד כדי להתפרק בחודש הבא.