stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
צעקה 4
הפקה > ליהוק

בספטמבר 2009, וראייטי דיווח כי נב קמפבל, דייוויד ארקט, וקורטני קוקס יחזרו. קרייבן בקצרה הסביר את תפקידם בראיון מאוחר יותר עם אנטרטיינמנט ויקלי, ואמר "זה שילוב כולל של שלושה אלה וילדים חדשים. הסיפור של סיד, גייל, ודיואי הוא במידה רבה חלק מהסרט." במסיבת עיתונאים ל"המעקלים", לייב שרייבר, ששיחק את קוטון וירי בשלושת הסרטים הראשונים, אמר שלא היו תוכניות לחזרה שלו. בריאיון עם "Fearnet", המשיך ויליאמסון להכחיש שמועה שג'יימי קנדי חוזר, "הייתי שמח שג'יימי קנדי יהיה בסרט. עם זאת, לשים את רנדי בסרט, היא סוג של פשוט לוקח את זה... אני מתכוון "צעקה 2" היה שקר, אתה יודע? זה צעד לא נכון. אז אני פשוט לא אעשה את זה. אני לא יכול לעשות את זה. אני פשוט לא אעשה את זה." באפריל, יותר מ-12 צדדי ליהוק שוחררו לציבור כדי לקנות לאודישנים של הסרט.
במאי 2010, היידן פנטייר ורורי קאלקין חתמו. לאשלי גרין הוצע התפקיד של בת דודתה של סידני, ג'יל, אבל התפקיד לאחר מכן הלך לאמה רוברטס. במקור התסריט לסידני היה אמור להיות בן דוד שעתיד היה לגלם דמות המשך לסידני בסדרת צעקה אך השחקן יצא מספר ימים לפני תחילת הצילומים עקב התנגשויות בזמנים והתפקיד בוטל. לייק בל הייתה אמורה לשחק את סגנית ג'ודי היקס, אך הוצאה ארבעה ימים לפני תחלית הצילומים והתפקיד עבר למרלי שלטון. ננסי או'דל חזרה לתפקידה מהסרט השני והשלישי ככתבת. רוג'ר אל. ג'קסון חזר כקולו של "Ghostface". לורן גרהאם הייתה אמורה לשחק את קייט רוברטס, אמה של הדמות של רוברטס, אבל נשרה כמה ימים לפני הצילומים. לקרייבן, כמו בשלושת הסרטים הקודמים, יש הופעת אורח ושאל בטוויטר את המעריצים לבחור את התפקיד שלו. "The Hollywood Reporter" דיווח שאנה פקווין וקריסטן בל יעשו הופעת אורח בתחילת הסרט בדומה לדרו ברימור וג'יידה פינקט סמית' בצעקה 1 ו-2. לשנה גריימס ולוסי הייל יש גם הופעת אורח בסרט.
הפקה > צילום

בתקציב של 40 מיליון דולר, שלב הצילומים החל ב-28 ביוני 2010. הצילומים היו אמורים להסתיים ב-6 בספטמבר, לאחר 42 יום של צילומים, אבל במקום זה הסתיימו ב-24 בספטמבר. הצילומים התקיימו באן ארבור, מישיגן. סצנות מסוימות לסצנת פלאשבק המתאר בית ספר המופיע בסרט "צעקה" קודם צולמו בבית הספר התיכון וודוורת בדירבורן, מישיגן. בית המשפט המחוזי לשעבר בבליבוניה, מישיגן שימש כתחנת משטרה.
באפריל 2010, בעודו מחפש אחר חנות ספרים לשימוש בסרט, הבחין קרייבן בחנות ספרים חדשה שלא נפתחה עדיין במרכז העיר נורתוויל, מישיגן. קרייבן אהב את הבניין באופן מיידי והחליט להשתמש בו לסרט. הוא גם שכר את השף של הבעלים להכין מזון ומאפה לסצנה בסרט. סצנות אלו צולמו בשבוע הראשון של יולי. לאחר הקרנת מבחן בינואר, קרייבן וויינסטין לא חשבו ששתי סצנות משחקות טוב לקהל. איימי טיגרדן ואליסון ברי חזרו לדטרויט בסוף ינואר ובתחילת פברואר למשך ארבעה ימים נוספים של צילומים. סצנות אלו כוללות את דמותה של טיגרדן המוטרדת בבית שלה, והדמות של ברי המותקפת בחניה.
הסרט גם משתמש באופן נרחב ב-CGI בפעם הראשונה בסדרה. לדוגמה, במקום להשתמש ב"סכין מתקפלת", הלהב של סכין נוסף במהלך פוסט-פרודקשן עם אפקטים CGI. מותו של אנדרסון צולם עם 30 מצלמות בזוויות שונות. סצנת המוות הייחודית שבו הוא נדקר המצח והולך כמה צעדים תוך כדי דיבור ולבסוף נופל אל מותו, לא היה בתסריט, אלא נכתב בהשראת "מצב חירום רפואי" שקרייבן ראה בסרט תיעודי על אדם שנדקר בראשו ונכנס לחדר מיון. הוא חשב שזה "יוצא דופן אם מישהו נדקר בראשו ועדיין בחיים במשך זמן מה". קרייבן גם לא סיפר לאולפן שהוא לקח מקרה זה והפך לסצנת מוות, ואמר כי הוא קיווה שהוא לא יפוטר למחרת.
ביקורות

הסרט קיבל ביקורות מעורבות וציון של 60% באתר Rotten Tomatoes אך נהפך לסרט הכי פחות מצליח בסדרת סרטי צעקה עם הכנסות של 97,231,420$ בלבד.
אלפרד פון שליפן

| --- | --- |

אלפרד פון שליפן, 1906
 לידה:  28 בפברואר 1833 ממלכת פרוסיה ברלין, ממלכת פרוסיה
 פטירה:  4 בינואר 1913 (בגיל 79) הקיסרות הגרמנית ברלין, הקיסרות הגרמנית
 מקום קבורה:  בית הקברות אינבליד 
 מדינה:  ממלכת פרוסיה 
 השכלה:  אוניברסיטת הומבולדט של ברלין 
 השתייכות:  ממלכת פרוסיה ממלכת פרוסיה הקיסרות הגרמנית הקיסרות הגרמנית
 תקופת הפעילות:  1891–1906 (כ־15 שנים)
 דרגה:  גנרל-פלדמרשל
 תפקידים בשירות
 ראש המטה הכללי הפרוסי  יוזם תוכנית שליפן
 פעולות ומבצעים
 מלחמת צרפת-פרוסיה 
 עיטורים
 מסדר העיט השחור  מסדר הוברטוס הקדוש  הצלב הגדול של מסדר ההצטיינות הצבאית (באווריה) 
 
הרוזן (גראף) אלפרד פון שליפן (בגרמנית: Alfred Graf von Schlieffen‏; 1833–1913), גנרל-פלדמרשל גרמני ואחד האסטרטגים המשפיעים ביותר בעת החדשה. שירת כקצין בצבא גרמניה מאז 1854, והשתתף במלחמה כנגד אוסטריה (1866) ובמלחמת צרפת–פרוסיה (1870 -1871). שימש כראש המטה הכללי של צבא הקיסרות הגרמנית (1891–1906), ושמו זכור עד היום בשל תוכניתו להביס את צרפת ורוסיה. פון שליפן הנהיג רפורמות ושיפורים רבים בצבא הגרמני בתקופת כהונתו. הוא איחד את תפיסות הלחימה בקרב הקצונה הגרמנית ושיפר לאין ערוך את המערך הלוגיסטי ומערך התותחנים של צבא גרמניה.
ביוגרפיה

פון שליפן נולד בברלין ב-28 בפברואר 1833 לקצין בצבא הפרוסי בדרגת רב-סרן. בשנת 1853 התקבל לאוניברסיטת ברלין כסטודנט למשפטים, אך התגייס באותה שנה לצבא הפרוסי. בשנת 1854 קיבל דרגת לויטננט (סג"ם). בשנים 1858-1861 למד באקדמיה הצבאית בברלין, ובשנת 1862 קיבל דרגת אובר-לויטננט (סגן). בשנים 1863–1865 שירת במדור הטופוגרפי של המטה הכללי הפרוסי. בשנת 1866 נשלח לפריז ללמוד צרפתית.
עם פרוץ מלחמת שבעת השבועות צורף פון שליפן אל קורפוס הפרשים של הארמייה ה-1, והשתתף בה כקצין מטה בדרגת האופטמן (סרן). לאחר המלחמה הוחזר אל המטה הכללי הפרוסי ונשלח שוב לפריז, הפעם כנספח צבאי. בשנת 1868 שירת כקצין מטה בקורפוס ה-10. לאחר מכן שירת כמ"פ בחטיבת הדרגונים ה-2 עד שנת 1870, בה הוחזר אל המטה הכללי הפרוסי. במלחמת צרפת–פרוסיה צורף אל המטה של הדוכס ממקלנבורג-שוורין, שכוחותיו לחמו בדרום צרפת, והועלה לדרגת מיור (רב-סרן).
לאחר המלחמה קיבל תפקיד כקצין מטה כללי בקורפוס ה-15. בשנת 1868 התחתן, אך אשתו מתה בשנת 1872 כשילדה את בתם השנייה.
בשנת 1876 הועלה פון שליפן לדרגת אוברסט-לויטננט (סא"ל), והוצב לפקד על רגימנט משמר האולנים ה-1 בפוטסדאם, תפקיד אותו מילא עד 1886 ובמהלכו הועלה לדרגת אוברסט (אל"ם). לאחר סיום תפקידו הועלה לדרגת גנרל מיור (תא"ל) ושימש כראש אגף במטה הכללי הפרוסי. בשנת 1888 קיבל דרגת גנרל לויטננט (אלוף).
ב-7 בפברואר 1891 פורסם מינויו לראש המטה הכללי של הצבא, ובשנת 1903 הועלה לדרגת גנרל אוברסט. ב-1 בינואר 1906 פרש פון שליפן מהצבא. במשך כל תקופת שירותו כראש המטה הכללי לא אירע אף סכסוך מזוין.
בצעד חריג, 5 שנים לאחר פרישתו, הוענקה לו דרגת גנרל פלדמרשל על ידי הקיסר וילהלם השני, בניגוד לנוהג להעניק דרגה זו רק לגנרל שפיקד על כוח שניצח בקרב.
פון שליפן מת ב-4 בינואר 1913.
תוכנית שליפן

בעקבות כריתת הברית בין צרפת לרוסיה ב-1894 פיתח שליפן תוכנית לניצחון במלחמה. לפי התוכנית, היה אמור צבא גרמניה לערוך מלחמת הגנה בחזית רוסיה וכן באלזס ולוריין, ולהפנות את כל כוחו לתקיפת צפון צרפת דרך בלגיה ולוקסמבורג הנייטרליות. לאחר חיסול כוחה הצבאי של צרפת ניתן היה לפי התוכנית להפנות את משאביה של גרמניה למאמץ בחזית רוסיה. תוכניתו של שליפן, שהתבססה רבות על קרב קאנאי אותה חקר, לא יצאה לפועל בימי חיו. יורשו, מולטקה הצעיר, הכניס בה שינויים רבים עד כדי כך שהיא אבדה את העוקץ שבה ולא הגשימה את שאיפותיה של גרמניה לניצחון מהיר במלחמת העולם הראשונה.
לקריאה נוספת

יהודה ואלך, תורות צבאיות, הוצאת מערכות, 1978
הערות שוליים

↑  גל פרל, "אחריות ויוזמה" – סקירת הספר "פיקוד במלחמה", מרכז דדו, 23 ביוני 2023.
| אמנות המלחמה |
| --- | --- | --- |
| אמנות המלחמה | טקטיקה • אופרטיבה צבאית • אסטרטגיה • דוקטרינה צבאית • תורת לחימה • הונאה |  |
| מושגי יסוד | לחימה • קרב • מערכה • מלחמה • מלחמה כוללת • מלחמת מנע • לוחמת חלל • לוחמה אווירית • לוחמה ימית • לוחמת תמרון • לוחמת שחיקה • לוחמה אסימטרית • מלחמה בטרור • מלחמת אזרחים • צבא |  |
| הוגים וספרים | סון דזה / אמנות המלחמה • וגטיוס / מדעי הצבא • קרל פון קלאוזביץ / על המלחמה • אלפרד פון שליפן • בזיל הנרי לידל הארט / אסטרטגיה של גישה עקיפה • מרטין ון קרפלד |  |
| טקטיקה ומערכים צבאיים | טקטיקה ומערכים צבאיים |  |
| מערכים צבאיים |  מערך ריבוע • פלנקס • טסטודו • אימפי |  |
| טקטיקה | מכה מקדימה • מלחמת בזק • מתקפת נגד • אדמה חרוכה • קרב בלימה • מצור • הסגר • תנועת מלקחיים • כיתור • איגוף • איגוף אנכי • מארב • תקיפה אווירית • הפצצה טקטית • דיכוי הגנה אווירית • הפצצה אסטרטגית • לוחמה בשטח בנוי • לוחמת מנהרות • לוחמת שריון • לוחמה הררית • לוחמה מדברית • לוחמה אמפיבית • לוחמה נגד צוללות • לוחמה ביולוגית • לוחמה כימית • לוחמת רשת ("סייבר") • לוחמה אלקטרונית • לוחמה פסיכולוגית • לוחמה משפטית • לוחמה כלכלית • לוחמה לא קונבנציונלית • הפרד ומשול • מבצעים מיוחדים • גרילה • טרור • מפת מבצע |  |
| טקטיקות של | פרשים • חי"ר • שריון • ארטילריה • לחימה אווירית • לחימה ימית |  |
| אסטרטגיה לאורך ההיסטוריה | אסטרטגיה לאורך ההיסטוריה |  |
| בעת העתיקה | הטקטיקה והאסטרטגיה היוונית • הטקטיקה והאסטרטגיה ההלניסטית • הטקטיקה והאסטרטגיה הרומית |  |
| בימי הביניים | הטקטיקה והאסטרטגיה המוסלמית • הטקטיקה והאסטרטגיה האירופאית בימי הביניים • הטקטיקה והאסטרטגיה המונגולית |  |
| בעת החדשה | הטקטיקה והאסטרטגיה האמריקאית בעת החדשה • הטקטיקה והאסטרטגיה גרמנית בעת החדשה • הטקטיקה והאסטרטגיה סובייטת בעת החדשה • הטקטיקה והאסטרטגיה האירופית בעת החדשה • הטקטיקה והאסטרטגיה במאה ה-20 |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007267501205171  PLWABN: 9810546491505606  BnF: cb12086625j (data)  GND: 118759396  ISNI: 0000 0001 1047 2296  LCCN: n84167833  NKC: jx20120203022  NTA: 071191666  SELIBR: 303635  SNAC: w6k07h1d  SUDOC: 072312076  VIAF: 27091713   WorldCat (עם VIAF): 27091713
אורי פיינמן

| --- | --- |

פיינמן בפברואר 2009
 לידה:  1959 (בן 66 בערך) תל אביב-יפו, ישראל 
 מוקד פעילות:  ישראל 
 שפה מועדפת:  עברית 
 כלי נגינה:  גיטרה 
 uri-fineman.com
 
אורי פיינמן (נולד ב-4 בינואר 1959) הוא זמר ומלחין ישראלי.
דיסקוגרפיה

אורי פיינמן (1990)
מלח הארץ (1991)
מקום לאהבה (1992)
אהבה מחודשת 1 (1993) - גרסאות כיסוי
אהבה מחודשת 2 (1994) - גרסאות כיסוי
אהבה מחודשת 3 (1995) - גרסאות כיסוי
ים של אהבה (1996)
לך בנשיקה (1997) - גרסאות כיסוי
אם רק תביני (1997) - אוסף
אומר הכל (2009)
הערות שוליים

1 2 3  יעקב בר-און, ‏אורי פיינמן על עפרה חזה, העסק שקרס והתהילה: "קרעו לי את החולצה", באתר מעריב אונליין, 2 בינואר 2019
↑  טל פרי, היה לו חלום בבטן, מעריב, 12 באפריל 1991
↑  טל פרי, קריירה שהחלה ביבוא אישי, מעריב, 14 ביולי 1989
↑  גיל חובב, גברי מזור, המנהל האמנותי של ירדנה ארזי (בעבר) ושל אורי פיינמן ואילנה אביטל (בהווה), הוא המנצח הגדול של מצעד הפזמונים השנתי, כל העיר, 28 בספטמבר 1990
↑  הדס מנור, עסק חגיגי, מעריב, 29 בנובמבר 1988
↑  רותם איתן, תקליטים חדשים - אורי פיינמן - "אורי פיינמן" - הפקה והפצה בן־מוש, חדשות, 18 בינואר 1990
יוסי חרסונסקי, פיינמן ולב מדברים אהבה, מעריב, 2 בפברואר 1990
↑  יובל ניב, אורי לכל המשפחה, מעריב, 2 במרץ 1990
↑  רונן טל, פיינמן ניצח בצדק, כל העיר, 28 בספטמבר 1990
↑  עמית שהם, תקליטים - מיטב אנשי המקצוע חברו ל"מלח הארץ" אורי פיינמן — ־מלח הארץ־ — בן מוש הפקות, חדשות, 1 במאי 1991
↑  יואב בירנברג, בתעשיית התקליטים בישראל נהנים לבכות על המצב, אבל מתקשים לעמוד בעומס המכירות, חדשות, 5 בספטמבר 1993
↑  צורי דאר, הזמר אורי פיינמן נדון ל-8 חודשי מאסר על תנאי בגין הפרת זכויות יוצרים של חברת מיקרוסופט, באתר TheMarker‏, 26 בפברואר 2002
↑  יובל אברמוביץ', אורי פיינמן חוזר: איך יכולתי לשיר כשאני מרוסק לרסיסים?, באתר nrg‏, 28 באוגוסט 2009
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007308496505171  ISNI: 0000 0000 8833 2448  MusicBrainz: f171fdc9-8622-4204-b0d9-691996b48870  VIAF: 128380333   WorldCat (עם VIAF): 128380333
משפט טוקיו (סרט)

| --- | --- |

 בימוי:  גאו קונשו 
 שחקנים ראשיים:  דמיאן לאו קנת' סאנג קליי ליין קן צ'ו אריק צאנג 
 מדינה:  הרפובליקה העממית של סין 
 חברת הפקה:  Shanghai Film Group 
 הקרנת בכורה:  23 ביוני 2006 
 משך הקרנה:  111 דק' 
 שפת הסרט:  יפנית, סינית, אנגלית 
 סוגה:  סרט היסטורי, סרט דרמה 
 מקום התרחשות:  יפן 
 פרסים:  Huabiao Award for Outstanding Film 
 דף הסרט ב־IMDb
 
משפט טוקיו (בסינית: 东京审判, פין-יין: Dōngjīng Shěnpàn) הוא סרט דרמה ביוגרפי סיני שיצא בשנת 2006.
הפקה

את הסרט ביים גאו קונשו והוא עוסק בבית הדין הצבאי הבינלאומי למזרח הרחוק לאחר כניעת יפן במלחמת העולם השנייה. הסרט מציג את המשפט מנקודת מבטו של השופט הסיני מיי ג'ו-אאו.
הבמאי וצוותו השקיעו יותר משנה במחקר לסיום התסריט, המבוסס על נתונים היסטוריים. תקציבו היה 18 מיליון יואן (2.25 מיליון דולר). סרט זה שכר שחקנים מ-11 מדינות, כולל סין היבשתית, הונג קונג, יפן ומקומות אחרים, כולל שחקנים כמו קנת צאנג ודמיאן לאו. הם שיחזרו סצנות משפט מהמשפט באמיתי, בסינית, אנגלית ויפנית. הסרט הוצג בבתי קולנוע ובמאה אוניברסיטאות ברחבי סין היבשתית לציון 75 שנה לתחילת הפלישה של יפן לסין.
שחקנים ודמויות

דמיאן לאו בתפקיד מיי ג'ו-אאו
קן צ'ו בתפקיד הסיאו נאן
קלי לין בתפקיד יושיקו וודה
קנת צאנג בתפקיד שיאנג ג'ג'ון
אריק צאנג בתפקיד מסאטו ואדה
צי קוואן-הו בתפקיד יואיצ'י קיטאנו
יינג דא בתור ני ג'נגיו
ג'ון הנרי קוקס בתפקיד ג'וזף ב. קינן
דניאל אלברט זיסקי בתפקיד ויליאם ווב
קויקה קראשיג'י בתפקיד איצ'ירו קיוסה
אקירה הושינו בתפקיד הידקי טוג'ו
סאקה קויקה בתפקיד קנג'י דוירה
נטורי צוראמאסאשי בתפקיד איוואן מצוי
שינגו הירמאצו בתפקיד סישירו איטגאקי
אוסבורו אושימה בתפקיד ריוקיצ'י טנאקה
מו צ'י כשומיי סקאווה
באי שואיון בתפקיד וודה אייקו
גואו טאו בתור ייה קו
לי יושנג בתפקיד פויי
ג'ו הונג'יה בתפקיד קאו וון-פין
קבלה

לפי יומון העם, "עשרה ימים לאחר הופעת הבכורה שלו ב-1 בספטמבר, הסרט על משפט פושעי המלחמה היפניים גרף 10 מיליון יואן (1.25 מיליון דולר ארצות הברית) בקופות, למרות התחרות מצד שובר הקופות ההוליוודי אקס-מן: המפלט האחרון".
ראו גם

משפט טוקיו (סדרת טלוויזיה)
טבח ננקינג
הערות שוליים

↑  Tokyo trial film enjoys big success
המועצה הפדרלית העליונה

| --- | --- |
 מדינה:  איחוד האמירויות הערביות איחוד האמירויות הערביות
 היסטוריה
 תקופת הפעילות:  1971–הווה (כ־54 שנים) 
 הרכב
 מספר מושבים:  7
 מנהיגים
 יושב ראש:  מוחמד בן זאיד אאל נהיאן 
 אתר אינטרנט
 אתר רשמי
 
המועצה הפדרלית העליונה (בערבית: المجلس الأعلى للاتحاد; מכונה גם מועצת השליטים העליונה), היא הסמכות החוקתית הגבוהה ביותר באיחוד האמירויות הערביות, בהיותה הרשות המחוקקת והמבצעת יחד. עם הקמת איחוד האמירויות הערביות ב-1971 המועצה החליפה את מועצת חוף שביתת הנשק וקובעת מדיניות כללית וסנקציות חקיקה פדרלית. המועצה היא הסמכות הפדרלית הגבוהה ביותר מבחינת היררכיה מתוך חמש הרשויות הפדרליות של ממשלת איחוד האמירוית הערביות.
היסטוריה

מועצת חוף שביתת הנשק הוקמה כגוף מייעץ בלתי פורמלי וקיימה את ישיבתה הראשונה ב-23 במרץ 1952 כדי לקרב את השליטים יחד עם האפשרות להקים איגוד פוליטי או כלכלי כלשהו בעתיד, היא נוצרה בעקבות ההכרה הבריטית בפוג'יירה כאמירות עצמאית בתוך מדינות חוף שביתת הנשק, המועצה התכנסה פעמיים בשנה בראשות הנציג הבריטי בדובאי וקיימה 30 ישיבות כאלה בין השנים 1952 ו-1968
בשנת 1964 מונה עדי ביתר כיועץ משפטי למועצה. בשנת 1965 הוקמה המועצה לפיתוח חוף שביתת הנשק.
בשנת 1966, הבריטים פרשו מניהול הישיבות והשייח' סאקר אל-קאסימי נבחר לנשיא הזמני.
לאחר האיחוד ב-1971, מועצת אמירויות חוף שביתת הנשק הורכבה מששת שליטי האמירויות שחתמו על החוקה ושמה שונה למועצה הפדרלית העליונה. היא בחרה בשייח' זאיד בן סולטאן אאל נהיאן, אמיר אבו דאבי, לנשיא ומינתה קבינט פדרלי . ב-23 בדצמבר 1971 שלחה אמירות ראס אל-חיימה מכתב למועצה בבקשה להצטרף לאיחוד. המועצה הסכימה לבקשה והראס אל-חיימה התקבל לאיחוד ב-10 בפברואר 1972.
ישיבות מועצה

המועצה הפדרלית העליונה מתכנסת ארבע פעמים בכל שנה. המועצה מורכבת משבעת שליטי האמירויות או מייצגיהם במקרה של היעדרות. לכל שליט יש קול אחד בהחלטות המועצה.
תפקידי המועצה

למועצה העליונה של האיחוד יש את התפקידים הבאים:
המדיניות הכללית בכל הנושאים המופקדים על האיחוד על ידי חוקה זו שוקלת מה משיג את מטרות האיחוד ואת האינטרסים המשותפים של האמירויות החברות באיחוד.
אשרור החוקים הפדרליים השונים לפני הוצאתם, לרבות חוקי התקציב הכללי השנתי של האיחוד והחשבון הסופי.
אשרור הצווים בנושאים על פי הוראות חוקה זו לאשרור או אישור המועצה הפדרלית העליונה לפני מתן צווים אלה על ידי הנשיא.
אשרור מוסדות והסכמים מאושרים בצו.
לאשר את מינוי ראש הממשלה והקבינט וקבלת התפטרותם והעברתם מתפקידם לפי הצעת הנשיא.
לאשר את מינוי הנשיא והשופטים של בית המשפט העליון הפדרלי ואת קבלת התפטרותם ופיטורים בנסיבות הקבועות בחוקה.
שליטה גבוהה בענייני האיחוד בכלל.
כל תפקיד אחר שנקבע בחוקה זו או בחוקים פדרליים.
חוקת האיחוד קובעת כי לאמירי אבו דאבי ודובאי יש וטו.
חברים נוכחיים

המועצה הפדרלית העליונה מורכבת משבעת השליטים של כל אמירות:
| חבר נוכחי> תמונה | חבר נוכחי> שם | התחלת כהונה | כותרת | אמירות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
|  | מוחמד בן זאיד אאל נהיאן | 2022 | נשיא | אבו דאבי אבו דאבי |
|  | מוחמד בן ראשד אאל מכתום | 2006 | סגן נשיא, ראש ממשלה | דובאי דובאי |
|  | סולטן בן מוחמד אל-קאסימי | 1972 | חבר במועצה הפדרלית העליונה | שארג'ה שארג'ה |
|  | חמיד בן ראשיד אל נואימי | 1981 | חבר במועצה הפדרלית העליונה | עג'מאן עג'מאן |
|  | חמד בן מוחמד א-שרקי | 1974 | חבר במועצה הפדרלית העליונה | פוג'יירה פוג'יירה |
|  | סעוד בן רשיד אל מואלה | 2009 | חבר במועצה הפדרלית העליונה | אום אל-קיוין אום אל-קיוין |
|  | סעוד בן סאקר אל קאסימי | 2010 | חבר במועצה הפדרלית העליונה | ראס אל-ח'ימה ראס אל-ח'ימה |
הערות שוליים

↑  Humaid, Dr Salem (2012). What do you know about the United Arab Emirates & Emirati Citizen ? (באנגלית). Al Mezmaah Studies Research Center. ISBN 978-9948-16-309-1.
↑  "The Supreme Council - The Official Portal of the UAE Government". u.ae (באנגלית). נבדק ב-2021-02-14.
↑  Davidson, Christopher M. (2011). Abu Dhabi: Oil and Beyond (באנגלית). Hurst. ISBN 978-1-84904-153-9.
↑  אחריה לפי הסדר: הנשיא וראש הממשלה - סגן הנשיא, המועצה הלאומית, ומערכת המשפט.
↑  Kamøy, Kristin (2020-12-16). Diversity of Law in the United Arab Emirates: Privacy, Security, and the Legal System (באנגלית). Routledge. ISBN 978-1-000-29191-9.
↑  Rugh, A. (2007-03-05). The Political Culture of Leadership in the United Arab Emirates (באנגלית). Springer. ISBN 978-0-230-60349-3.
1 2  Legrenzi, Matteo (2015-07-31). The GCC and the International Relations of the Gulf: Diplomacy, Security and Economic Coordination in a Changing Middle East (באנגלית). Bloomsbury Publishing. ISBN 978-0-85773-386-3.
↑  Peck, Malcolm C. (2010-04-12). The A to Z of the Gulf Arab States (באנגלית). Scarecrow Press. ISBN 978-1-4617-3190-0.
↑  Lea, David (2001). A Political Chronology of the Middle East (באנגלית). Psychology Press. ISBN 978-1-85743-115-5.
↑  Ansari, Shahid Jamal (1998). Political Modernization in the Gulf (באנגלית). Northern Book Centre. ISBN 978-81-7211-088-8.
↑  Abdullah, Mohammad Morsy (2020-11-26). The United Arab Emirates: A Modern History (באנגלית). Routledge. ISBN 978-1-000-15635-5.
↑  "The Supreme Council - The Official Portal of the UAE Government". u.ae (באנגלית). נבדק ב-2021-02-14.
פרנסואה אנדרה פילידור

| --- | --- |

 לידה:  7 בספטמבר 1726 דרה, צרפת 
 פטירה:  31 באוגוסט 1795 (בגיל 68) לונדון, ממלכת בריטניה הגדולה 
 הישג בולט:  מגדולי השחמטאים במאה ה-18
 מקצוע נוסף:  מלחין
 מדינה:  צרפת צרפת
 
פרנסואה אנדרה דאניקן פילידור (בצרפתית: François-André Danican Philidor;‏ 7 בספטמבר 1726 – 31 באוגוסט 1795) היה מלחין צרפתי ואחד מגדולי השחמטאים במאה ה-18.
ראו גם

עמדת פילידור
הגנת פילידור
מהראן לאלא

מהראן לאלא (בערבית: مهران لالا; נולד ב-7 במרץ 1982 בעספיא, ישראל) הוא כדורגלן עבר דרוזי-ישראלי ששיחק בעמדת החלוץ.
קריירת אימון

ב-30 ביולי 2023 מונה למאמן מכבי אחי נצרת מליגה א'. ב-20 באוקטובר 2024 מונה למאמן הפועל אום אל פאחם. ב-12 בפברואר 2025 התפטר מתפקידו.
תארים

אליפות: 2009/2010
גביע המדינה: 2009/2010, 2010/2011, 2011/2012
גביע הטוטו: 2012/2013
הערות שוליים

↑  ליאור בוגנים, מהראן לאלא חתם בהפועל תל אביב, באתר nrg מעריב, ‏ 8 ביולי 2008
↑  אלון אוסט, הפועל תל אביב ניצחה בדרבי אחרי 0:2 על מכבי, באתר nrg מעריב, ‏ 24 בנובמבר 2008
↑  איתן גליקמן, הפועל חיפה: מהראן לאלה חתם לעונה הבאה, באתר ynet, 31 במאי 2012
↑  מיקי שורץ, מהראן לאלה נתפס על שימוש בחומרים אסורים, באתר ynet, 21 ביוני 2017
↑  איתן גליקמן ומשה שיינמן, שחקן הפועל חיפה, מהראן לאלה, הושעה לשנתיים, באתר ynet, 29 באוגוסט 2017
↑  דורון בן-דור, ‏אחרי שנתיים הרחקה: לאלה יחזור להפועל חיפה, באתר ONE‏, 29 ביוני 2019
↑  יגאל גולדשטיין, ‏הוא חוזר: מהראן לאלה חתם לשנה בהפועל חיפה, באתר ערוץ הספורט, 25 ביולי 2019
↑  רשמית: מהראן לאלה חתם בירמיהו חולון מליגה א', באתר ONE‏, 30 באוגוסט 2020
↑  יגאל גולדשטיין, ‏בלתי נגמר: מהראן לאלא חתם באחי נצרת, באתר ערוץ הספורט, 30 בינואר 2022
↑  יונתן גינזבורג, ‏חוזר הביתה: מהראן לאלא חתם במכבי עספיא, באתר ONE‏, 16 ביוני 2022
↑  יונתן גינזבורג, ‏פרסום ראשון: מהראן לאלה מונה למאמן אחי נצרת, באתר ONE‏, 30 ביולי 2023
הקליק

| --- | --- |

הקליק בהופעה במסגרת פסטיבל "עצמאי בשטח", רגבים, 2012. מימין לשמאל: עובד אפרת, עודד פרח, דני דותן, אלי אברמוב
 מוקד פעילות:  תל אביב, ישראל
 תקופת הפעילות:  1980–1983 1988 1999 – 2015
 סוגה:  גל חדש • רוק • פוסט-פאנק
 חברת תקליטים:  NMC MCI
 חברים לשעבר
 דני דותן עובד אפרת אלי אברמוב עודד פרח  ז'אן ז'אק גולדברג רונה ורד יסמין אבן עוזי בינדר
הקליק היא להקת גל חדש ישראלית שנוסדה בשנת 1980 בידי דני דותן ואלי אברמוב בתל אביב. הלהקה שילבה פוסט-פאנק, רוק וגל חדש עם שירים שעוסקים לרוב בסמים, ביקורת חברתית, מוות ועוד.
הלהקה זכתה להצלחה אדירה בזכות סגנונה המוזיקלי הייחודי ושיריה, עד שהתפרקה ב-1983. הלהקה חזרה לפעילות ב-1999 עד 2015. באותה השנה אברמוב מת לאחר מחלה קשה ואילו ב-2006 מת המתופף ז'אן ז'אק גולדברג. הלהקה הוציאה מספר אלבומי אולפן שזכו להצלחה מסחרית. ב-2015 הופסקה פעילות הלהקה לאחר יציאת אלבום נוסף, "אני לא בפסקול".
חברי ההרכב

דני דותן (שירה, כל הרכבי הלהקה)
אלי אברמוב (גיטרה, עד מותו בשנת 2015)
עובד אפרת (בס, כל ההרכבים)
עוזי בינדר (גיטרה, עד שנת 1981)
ז'אן ז'אק גולדברג (תופים, עד מותו בשנת 2006)
רונה ורד (קלידים, מ-1983 עד 2004)
יסמין אבן (קלידים, בשנת 2004)
עודד פרח (תופים משנת 2006)
דיסקוגרפיה

אמא אני לא רוצה להיגמל (1981)
עולם צפוף (1983)
הופעה חיה בזמן אמיתי (1988)
הכל מושלם (2002) - הופיע רק במסגרת "הקופסה"
הקופסה - הוצאה מחודשת של שלושת אלבומי הלהקה בצירוף "הכל מושלם" (2002)
אני לא בפסקול (2015)
הערות שוליים

↑  סוף עונת התפוזים - סיפורו של הרוק הישראלי, פרק 7 - אינקובטור: הפאנק בישראל. סוף עונת התפוזים - אינקובטור 2- הפאנק בישראל, נבדק ב-2023-05-01
↑  nrg תרבות, אל תדליקו להם נר: 'הקליק' חוזרת בשיר בועט, באתר nrg‏, 1 במרץ 2015
↑  עמי פרידמן, מייסד להקת הקליק אלי אברמוב הלך לעולמו, באתר ynet, 24 בנובמבר 2015
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007302867705171  MusicBrainz: bc6ec992-8f72-498d-8651-c7bc8bcb9d29  VIAF: 145951645   WorldCat (עם VIAF): 145951645 
אלי אברמוב בהופעה של להקת הקליק, 2011
אוראל צברי

| --- | --- |

 לידה:  28 בנובמבר 1993 (בן 31) י"ד בכסלו ה'תשנ"ד רחובות, ישראל 
 סוגה מועדפת:  קומדיה, דרמה, מוזיקת פופ 
 מדינה:  ישראל ישראל
 תקופת הפעילות:  מ-2011
 עיסוק:  שחקן, מדבב, קומיקאי, חקיין, אושיית רשת, פרזנטור, סטנדאפיסט
 מקום לימודים:  אוניברסיטת אריאל בשומרון 
 בת זוג:  סיוון תם
 מספר צאצאים:  1
 פרסים והוקרה:  פרסי נבחרי השנה של פרוגי (2019): פריצת השנה במשחק  טקס נבחרי השנה של ישראל בידור (2019): פריצת השנה
 פרופיל ב-IMDb
 
אוראל מרסל צַבָּרִי (נולד בי"ד בכסלו ה'תשנ"ד, ב-28 בנובמבר 1993) הוא שחקן, מדבב, קומיקאי, חקיין, אושיית רשת ופרזנטור סטנדאפיסט ישראלי.
ביוגרפיה

צברי נולד וגדל בשכונת מרמורק שברחובות, לאב ממוצא תימני ולאם ממוצא אשכנזי. התחנך בבית הספר היסודי מעלות משולם, ובתיכון בישיבת הדרום שבעיר הולדתו. בנם הבכור של יקיר, מורה במקצועו, ושל מרים, גננת ילדים. לו אחות צעירה. בהיותו בן 9, עברה משפחתו זמנית עמו לבלגיה (כשנתיים) ולצרפת (כשנה) בשל עבודת הוריו, שם למד בין השאר לעשות סקי, וכן לדבר צרפתית.
שירת בצה"ל באגף המודיעין בזכות ידיעת השפה הערבית אותה רכש בעיקר במגמה מורחבת בתיכון. ומאוחר יותר עבד במשך תקופה מחוץ לישראל.
כשחזר לישראל, למד לתואר ראשון במזרח תיכון ומדיניות חוץ באוניברסיטת אריאל בשומרון. כסטודנט, בין השאר יצר סרטונים עם יוני חרל"פ בחברת התוכן והאנימציה שרוטונים, וכן השתתף בפינה בתוכנית האירוח של אסף הראל בערוץ 10.
ב-8 באוקטובר 2023, ביומה השני של מלחמת חרבות ברזל של מדינת ישראל, גויס למילואים.