stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מבצע דיפ פריז
מבצע דיפ פריז I

התמריץ למבצע דיפ פריז I היה השנה הגאופיזית הבינלאומית 1958-1957. IGY, כפי שנודע, היה מאמץ משותף לארבעים אומות להוציא לפועל מחקרים במדע כדור הארץ מן הקוטב הצפוני עד לקוטב הדרומי ובנקודות בין השניים. ארצות הברית יחד עם ניו זילנד, הממלכה המאוחדת, צרפת, יפן, נורווגיה, ארגנטינה, וברית המועצות הסכימו לצאת אל הקוטב הדרומי, האזור שנחקר פחות מכל אזור אחר עלי אדמות. מטרתם הייתה לקדם ידע עולמי על ההידרוגרפיה ומערכות מזג האוויר, תנועת קרחונים וחיים ימיים ביבשת אנטארקטיקה. על צי ארצות הברית הוטלה משימת התמיכה במדעני ארצות הברית בקיום חלקם במחקר השנה הגאופיזית הבינלאומית.
בשנת 1955 נוצר כוח משימה 43 לביצוע עבודה זו. מבצע דיפ פריז I הכין תחנת מחקר קבועה וסלל את הדרך לעוד מחקר מקיף במבצעי דיפ פריז הבאים. המשלחת פעלה במשך הקיץ האנטארקטי, מנובמבר 1955 עד 1956, וצי ארצות הברית ואולפני וולט דיסני צילמו את פעולותיה. כגמול על עיצוב הסמל לכוח משימה 43, היה וולט דיסני לחבר כבוד של המשלחת.
במבצע השתתפו האוניות הבאות:
אוניית משא USS ויאַנְדוֹט (הידועה גם כ־92)
אוניית משא USS אָרְנֶבּ (הידועה גם כ־56)
שוברת קרח USS אֶדִיסְטוֹ (AGB-2)
שוברת קרח USS גְלַשֶר (AGB-4)
שוברת קרח (USCGC איסְטְווִינְד (WAGB-279)
מכלית דלק (USS נֶסְפֶּלֶן (AOG-55)
אוניית משא (צי הסוחר), USNS גְרינְווִיל וִיקְטוֹרִי (T-AK-237)
ב־31 באוקטובר 1956 הנחיתו בהצלחה סגן אדמירל צי ארצות הברית, ג'ורג' ג'. דיפק, ואחרים מטוס דאגלס DC-3 בקוטב הדרומי, כחלק מן המשלחת שהורכבה בשביל השנה הגיאופיזית הבינלאומית (IGY). היה זה כלי הטיס הראשון שנחת בקוטב הדרומי והצגת הרגל הראשונה של אמריקאים בקוטב הדרומי. שם המטוס היה "קה סרה סרה", בעקבות השיר הפופולרי, והוא מוצג עכשיו במוזיאון התעופה של הצי בפנסקולה, פלורידה. הנחיתה ציינה את ראשית הקמתו של בסיס הקבע הראשון, באמצעות תעבורה אווירית, בקוטב הדרומי (הידוע כיום כתחנת אמונדסן-סקוט בקוטב הדרומי לתמיכה בשנה הגיאופיזית הבינלאומית. הבסיס נכנס לפעולה ב־1 בינואר 1957. התחנה המקורית ("אולד בירד") החזיקה מעמד ארבע שנים ואז החלה לקרוס תחת השלג. בניית תחנה שנייה תת-קרקעית
במיקום קרוב החלה ב־1960, וזו הייתה בשימוש עד 1972, אז הוסבה למחנה שדה לעונות הקיץ בלבד, עד שננטשה בעונת 2004–2005. הבסיס השני של המשימה, תחנת בירד, תחנת מחקר (לשעבר), הוקם על ידי צי ארצות הברית במהלך השנה הגיאופיזית הבינלאומית, כחלק ממבצע דיפ פריז II במערב אנטארקטיקה. שדה התעופה של תוכנית אנטארקטיקה האמריקאית, שנבנה לשירות מבצע דיפ פריז (המשימה הראשונה) כונה בהמשך "שדה ויליאמס" או "שדה וילי".
הערות שוליים

↑  בלוג היסטוריה של הצי, "כוח משימה 43 מונה לתכנן ולהוציא לפועל את מבצע דיפ פריז פברואר 2013
↑  תאריכים בהיסטוריה של צי ארצות הברית
↑  [https://antarcticsun.usap.gov/features/contenthandler.cfm?id=1793 אנטארקטיק סאן: חדשות על אנטאערקטיקה - היסטוריה של בירד (עמ' 1)
↑  קולאנטארקטיקה, ויליאמס פילד
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: no2015066426  NARA: 10643213  VIAF: 228550794   WorldCat (עם VIAF): 228550794 
מטוס דאגלס C-4 1956 של צי ארצות הברית, מטוס אימון דקוטה R4D-5L, מבצע את הנחיתה הראשונה בקוטב הדרומי, 31 באוקטובר 1956
תג הטייסים של טייסת שש של הצי לפיתוח אנטארקטיקה, הידועים בכינוי "הפינגווינים המכווצים"
אדמירל ריצ'רד בירד על סיפון האונייה ויאנדוט, דצמבר 1955
האוניה USS ויאנדוט עוגנת בתחנת מקמרדו, דצמבר 1955
לודוויג כוריס

| --- | --- |

 לידה:  22 במרץ 1795 יקטרינוסלב, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  22 במרץ 1828 (בגיל 33) וראקרוס, המדינות המקסיקניות המאוחדות 
 שם לידה:  Логгин Андрійович Хорис 
 
לודוויג כוריס (בגרמנית: Ludwig Choris; 22 במרץ 1795 –  22 במרץ 1828) היה צייר וחוקר גרמני-רוסי. הוא היה אחד מאמני הסקיצות הראשונים במשלחות מחקר רוסיות.
ביוגרפיה

לודוויג כוריס נולד ביקטרינוסלב בשנת 1795 כבן להורים גרמנים. הוא למד בתיכון בחרקוב, שם לימד אביו באוניברסיטה.
לאחר מותם המוקדם של הוריו, חבר המועצה שלימד רישום באוניברסיטה, לקח אותו לביתו כילד אומנה. בהמשך הגיע כוריס לסנט פטרסבורג, שם הרחיב את השכלתו, כולל בתחום מדעי הטבע. רישומיו ודיוקנאותיו משכו תשומת לב בשלב מוקדם. בשנת 1813 הוא ערך את מסע המחקר הראשון שלו. הוא ליווה את הבוטנאי פרידריך אוגוסט מרשל פון ביברשטיין כשרטט צמחים בסיור לקווקז. לאחר מכן חזר לסנט פטרסבורג כדי ללמוד באקדמיה הקיסרית לאמנות.
ב-1815 הוא נבחר מבין כמה מתחרים לקחת חלק כצייר ושרטט בהקפת העולם של אוטו פון קוצבו בספינה “רוריק” . על הסיפון היו גם מדעני הטבע אדלברט פון שאמיסו ויוהאן פרידריך אששולץ. המסע הוביל מסנט פטרסבורג דרך האוקיינוס האטלנטי וסביב כף הורן אל האוקיינוס השקט. לאחר ביקור בקמצ'טקה, עברו דרך מצר ברינג בחיפוש אחר המעבר הצפון-מערבי. הם עברו באיים האלאוטיים, הוואי, איי מרשל וסן פרנסיסקו. לאחר ביקור שני במצר ברינג, הרוריק חזרה לרוסיה ב-1818 דרך מצר סונדה וכף התקווה הטובה.
במונחים של עבודתו כאמן, נאמר כי כוריס "צייר את הטבע כפי שהוא ראה אותו. המהות של אמנותו היא האמת; ראייה רעננה ותוססת של החיים, ומקוריות בתיאור." איוריו מייצגים נאמנה את הנושאים שצייר. לאחר מסעו על סיפון הרוריק, נסע כוריס לפריז, שם הוציא ספר רישומים בליטוגרפיה ולמד באטלייה של ז'רארד ורגנו.
כוריס עזב את צרפת בשנת 1827 למסע בדרום אמריקה, אך נרצח על ידי שודדים ב-22 במרץ 1828, בדרך לורה קרוז, מקסיקו.
עבודתו

עבודתו של כוריס זכתה להערכה רבה על ידי בני דורו. הוא היה שונה מהציירים במסעות מחקר קודמים בכך שהוא הציג את בני העמים הלא-אירופיים לא כ"פראים" אימתניים ולא כ"פראים אצילים", אלא - כמו בציורי הצמחים שלו - היה מחויב אך ורק למה שראה.
מנקודת מבט מדעית, עבודתו חשובה לאין ערוך לאתנולוגים. הוא מייצג מורשת חשובה, במיוחד עבור הוואי. אף אמן אחר לא תיאר את הוואי באותנטיות כזו. שני הדיוקנאות שלו של המלך הם בעלי חשיבות היסטורית רבה והם עדיין פופולריים בחגיגות הוואי כיום.
יצירותיו כוריס מוחזקות כעת באוספים ציבוריים של מוזיאונים כמו מוזיאון אנקורג' להיסטוריה ואמנות, מוזיאון הונולולו לאמנות ומוזיאון אוקלנד של קליפורניה.
הערות שוליים

↑  Georg Kaspar Nagler: Neues allgemeines Künstler-Lexicon oder Nachrichten von dem Leben und den Werken der Maler, Bildhauer, Baumeister, Kupferstecher, Formschneider, Lithographen, Zeichner, Medailleure, Elfenbeinarbeiter, etc. Band 2, Fleischmann, München 1835, S. 526.
↑  Klaus Mehnert: The Russians in Hawaii 1804–1819. In: Univ. of Hawaii Bull. 18(6), 1939, S. 58
↑  Adelbert von Chamisso: Reise um die Welt
↑  Andreas W. Daum: German Naturalists in the Pacific around 1800. Entanglement, Autonomy, and a Transnational Culture of Expertise. In: Hartmut Berghoff, Frank Biess, Ulrike Strasser (Hrsg.): Explorations and Entanglements: Germans in Pacific Worlds from the Early Modern Period to World War I. Berghahn, New York 2019, S. 87, 93, 95.
↑  Niklaus R. Schweizer im Vorwort zum Journal des Malers Ludwig York Choris auf der Website von museo-on, abgerufen am 2. Januar 2012
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb14962558p (data)  DSI: 1571  GND: 117685534  ISNI: 0000 0000 7369 3582  LCCN: n84007212  NLA: 35784151  NTA: 175324220  RKD: 16725  SNAC: w6796r3t  SUDOC: 058926194  Trove: 1086014  ULAN: 500031465  VIAF: 39647933   WorldCat (עם VIAF): 39647933
לורן צ'יילד

| --- | --- |

 לידה:  29 בנובמבר 1965 (בת 58) מרלבורו, הממלכה המאוחדת 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת, אנגליה 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה המטרופוליטנית של מנצ'סטר, בית הספר לאמנות סיטי וגילדות לונדון, מרלבורו קולג', St John's Marlborough 
 שפות היצירה:  אנגלית 
 יצירות בולטות:  צ'רלי ולולה 
 פרסים והוקרה:  סופר הילדים (2017)  פרס ספר הילדים של נסטלה (2002)  מדליית קייט גרינוויי (2000)  חבר במסדר האימפריה הבריטית 
 www.milkmonitor.com
 
לורן צ'יילד (באנגלית: Lauren Child; נולדה ב-29 בנובמבר 1965) היא סופרת ילדים ומאיירת בריטית, הידועה בכתיבת סדרות ספרי הילדים "צ'רלי ולולה" ו"קלריס בין" כמו גם כמאיירת של יצירות קלאסיות מספרות הילדים כבילבי ברך-גרב והאסופית.
ביוגרפיה ויצירתה

צ'יילד נולדה ב-1965 במרלבורו שבבריטניה, האמצעית מבין שלוש בנות. אמה היא מורה בבית ספר יסודי, ואביה מורה לאמנות. עם הולדתה ניתן לה השם הלן, אך בבגרותה שינתה אותו ל"לורן". היא למדה אומנות במכון הפוליטכני של מנצ'סטר, ובבית הספר לאומנות של הגילדות בעיר לונדון, אך לא סיימה את לימודיה. לאחר מכן עבדה במגוון עבודות, לרבות משרה כעוזרת לצייר דמיאן הירסט. כן הקימה חברה שייצרה אהילים אומנותיים, ועבדה בסוכנות לעיצוב בשם "ביג פיש".
בשנת 1999 פרסמה שני ספרי ציורים, "אני רוצה חיית מחמד!" (I Want a Pet!) ו"קלריס בין, זו אני" (Clarice Bean, That's Me). הספר השני היה מועמד לפרס ספרות הילדים של חברת נסטלה. את ההשראה לדמותה של קלריס בין קיבלה כאשר חיפשה סיפור שיהווה תשתית לדמות מצוירת שעיצבה לשוק צעצועי הילדים. בשנת 2000 זכתה במדליית קייט גרינווי על הספר "אף פעם בחיים אני לא יאכל [!] עגבנייה", ובשנת 2002 זכתה בפרס נסטלה על הספר "העכברוש המציק הזה" (That Pesky Rat). הספר השני בסדרת "קלריס בין", "קלריס בין בצרות עם אותיות" היה מועמד ל"פרס הספר הבריטי" בשנת 2005 בקטגוריית ספר הילדים של השנה.
סיפורי "צ'רלי ולולה" עוסקים באח ואחות בגיל תחילת בית הספר היסודי, ואילו סיפורי "קלריס בין" עוסקים בילדה מרדנית בת 11. שתי הסדרות זכו להצלחה, ותורגמו לשפות שונות, ביניהן עברית. כן כתבה ספרים נוספים כסדרת "יוברט הורציו" העוסקת בילד עשיר, שהוריו מתרוששים והוא צריך למצוא פתרונות כדי להצילם.
איוריה מלאי ההומור של צ'יילד כוללים שימוש בחומרים מגוונים, כולל גזרי עיתונים, קולאז', וצילום, לצד ציור בצבעי מים. פרט לאיור ספריה היא מזוהה גם עם איור סדרת "בהחלט דייזי" (Definitely Daisy) של הסופרת ג'ני אולדפילד. כן איירה ספרי ילדים קלאסיים, המזוהים עם איורים של מאיירים אחרים, כגון בילבי המזוהה עם איוריה המקוריים של אינגריד ואנג ניימן והאסופית המזוהה עם איורי מ.א. קלאוס.
צ'יילד הפיקה גם סדרת טלוויזיה המבוססת על סרטי "צ'רלי ולולה", שכללה שלוש עונות בנות 26 פרקים, הסדרה הופצה ברחבי העולם, ואף זכתה בפרס באפט"א בשנת 2007 לסדרת הילדים הטובה ביותר.
לורן צ'יילד חיה בלונדון. בשנת 2010 זכתה באות מסדר האימפריה הבריטית
ספריה שיצאו לאור בעברית > כסופרת ומאיירת

צ'יילד כתבה ואיירה מספר רב של ספרים. בין ספרייה כלולים:
הזהרו מזאבים שקופצים מספורים, (2000) תורגם לעברית יעל ענבר, הוצאת כנרת, 2003.
אני בהחלט קטנה מדי לבית-ספר, (2003) תורגם לעברית אבירמה גולן, הוצאת דניאלה די-נור, 2005.
אני בכלל לא עיפה ואני לא הולכת לישון, עברית אבירמה גולן, הוצאת אנונימה 2005.
אף פעם בחיים אני לא יאכל [!] עגבנייה, עברית אבירמה גולן, הוצאת דניאלה די-נור, 2005.
יוברט הורציו ברטל בובטון-טרנט, (2004), תורגם לעברית גילי בר-הלל, הוצאת אגם, 2007.
אני קלריס בין. לגמרי, (2002) תורגם לעברית גילי בר-הלל, הוצאת אגם, ב-2008.
מי מפחד מהספר הרשע, עברית גילי בר-הלל, הוצאת אגם צור יגאל,2009.
קלריס בין בצרות עם אותיות, עברית גילי בר-הלל, הוצאת אגם 2010.
ספריה שיצאו לאור בעברית > כמאיירת

אסטריד לינדגרן, בילבי ברך-גרב, משוודית דנה כספי, הוצאת כנרת, זמורה-ביתן דביר, 2009.
הערות שוליים

1 2  יש לה תובנה אמיתית לאופן שבו פועלת נפש של ילד, באתר הארץ, 4 בינואר 2005
↑  Bedell, Geraldine (21 ביוני 2009). "Child at heart". London: The Observer. נבדק ב-8 ביולי 2010. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  לרשימת הספרים המלאה ראו באתר הזה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007311691005171  PLWABN: 9810606606105606  BIBSYS: 99069327  BNE: XX1784249  BnF: cb13583528k (data)  CiNii: DA13117667  GND: 124000894  ICCU: ANAV037547  ISNI: 0000 0001 1478 6794  LCCN: n98033463  LNB: 000214891  NDL: 00852136  NKC: xx0024915  NLA: 41592554  NLK: KAC200108782  NTA: 180316141  RKD: 212947  SELIBR: 311315  SUDOC: 057759510  Trove: 1455058  VIAF: 100310314   WorldCat (עם VIAF): 100310314
מגדל קרומוול

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  גורד שחקים 
 על שם:  אוליבר קרומוול 
 כתובת:  ברביקן 
 מיקום:  הסיטי של לונדון 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 הקמה ובנייה
 חומרי בנייה:  בטון 
 אדריכל:  צ'מברלין, פאוול ובון 
 סגנון אדריכלי:  ברוטליזם 
 מידות
 גובה:  123 מ' 
 קומות:  42 
 קואורדינטות:  51°31′11″N 0°05′48″W﻿ / ﻿51.5198°N 0.0968°W﻿ / 51.5198; -0.0968
  (למפת לונדון מוגדלת) קנט סארי ברקשייר בקינגהאם הרטפורדשייר אסקסמגדל קרומוול(למפת לונדון רגילה) קנט סארי בר. בקי. הרטפורדשייר אסקסמגדל קרומוול(למפת הסיטי של לונדון רגילה) מגדל קרומוול(למפת הסיטי של לונדון מוגדלת) מגדל קרומוול
 
מגדל קרומוול (באנגלית: Cromwell Tower) הוא גורד שחקים המשמש למגורים. גובה מגדל זה, המצוי במתחם הברביקן בצפונה של הסיטי של לונדון, באנגליה, הוא 123 מטרים, ובמגדל 43 קומות. מגדל זה הוא ה-14 בגובהו בלונדון (יחד עם מגדל שייקספיר ומגדל לודרדייל).
בניית המגדל הושלמה בשנת 1973 והוא קרוי על שם אוליבר קרומוול. המבנה ידוע בסגנונו הברוטליסטי, ואף הוכרז מבנה בעל חשיבות ארכיטקטונית (כחלק מקומפלקס הברביקן).
ראו גם

ברביקן
גורדי שחקים בלונדון
יציאת מצרים במחקר

סיפור יציאת מצרים, שהוא מאבני היסוד באמונה היהודית, כולל תיאור של אירועים על-טבעיים בקנה מידה עצום: מכות מצרים, קריעת ים סוף, בריחה של מיליוני עבדים ממצרים ומסע ארוך ורצוף-ניסים במדבר. המסורת מתייחסת לתיאור המקראי כאל דיווח מדויק על מעשים שהיו, ומאידך ארכאולוגים וחוקרי מקרא מנסים לענות באופן מדעי, ללא קבלת ההסבר הניסי, על שאלות כגון האם ומתי התרחשה יציאת מצרים, מתי נכתבו הסיפורים אודותיה ועל-ידי מי, ומהי מידת מהימנותו של הטקסט המקראי כמקור היסטורי.
בראשית המאה ה-21 ישנה במחקר קשת רחבה של דעות לגבי מידת ההיסטוריות של יציאת מצרים בפרט, ושל התורה והמקרא בכלל. הארכאולוג המקראי הישראלי עמיחי מזר הציע לאפיין את קשת הדעות ככזו שתחומה מצד אחד על ידי הקצה ה"מקסימליסטי" ביותר, הכולל מיעוט של חוקרים דתיים, נוצרים ויהודים, שאינם מוכנים לוותר על מעמד הסיפור המקראי ככתבי קודש, או לכל לפחות כתיאור היסטורי אמין. בקצה ה"מינימליסטי" של קשת הדעות נמצא מיעוט חוקרים השוללים כמעט לחלוטין את ערכו ההיסטורי של הסיפור המקראי, וסבורים שהוא בדייה המייצגת בעיקר את עמדותיהם האידאולוגיות של מחברים יהודים לאחר תקופת גלות בבל ואף בתקופה ההלניסטית, כמעט אלף שנה לאחר המאורעות כביכול. בין שני קצוות אלו נמצא "הזרם המרכזי", הכולל את מרביתם של החוקרים בתחום כיום, עם שלל עמדות שונות.
תיארוך הטקסט המקראי

יציאת מצרים והנדודים במדבר מופיעים במקרא במקומות לא מעטים: הם תופסים את רוב התורה, למן ספר שמות ועד דברים, ומוזכרים גם במקומות רבים בנביאים ובכתובים. אחת השאלות המעסיקות את החוקרים היא התיארוך של כתיבת הטקסטים שמתארים את יציאת מצרים.
בעקבות הגילוי של מגילות מדבר יהודה ידוע כי רוב הטקסטים המקראיים התקיימו בנוסחים דומים מאוד לנוסח של ימינו כבר במאה השנייה לפנה"ס. בעבר היה מקובל כי החומש וספרי הנביאים נכתבו ברובם בתקופה הקלאסית - בגלות בבל ומאוחר יותר, אך כיום נחשבים חלקים מהם לעתיקים יותר, לכל המאוחר מתקופת הברזל וחלקם מתקופת הברונזה המאוחרת ואף הברונזה התיכונה. לדוגמה, את שירת הים נהוג היה להחשיב כטקסט מקראי מאוחר, מתקופת בית שני, בעיקר בגלל השימוש במילה 'רָמָה' במקום 'השליך' שנפוצה יותר במקרא. שימוש חריג זה פורש עוד בספרות התלמודית כהשפעת השפה הארמית, בה השורש ר.מ.ה משמש בעיקר במשמעות של השלכה, ואשר השפיעה באופן ניכר על השפה העברית המדוברת והנכתבת בתקופת בית שני. כיום מקובל להניח כי השימוש בשורש החריג אינו בהשפעת הארמית, אלא שמקורו במוצאן השמי המשותף של הארמית והעברית, ועל כן מעיד על שלב קדום שבו טרם נדחק השורש מן השפה העברית. במחקר הבלשני מקובל לסווג את שירת הים לרובד הארכאי של העברית המקראית, המוקדם מרובד העברית הקלאסית שמאפיין את שאר התורה, וכך היא נחשבת לטקסט הקדום ביותר שמתייחס ליציאת מצרים.
שאלת התרחשותה של יציאת מצרים > ממצאים המחזקים את עמדת קיום יציאת מצרים

עצם שהותם של עמים שמיים במצרים אינה בלתי סבירה - קיימות ראיות למכביר לנוכחות אנשים ממוצא שמי במצרים, אם בציורי קיר ואם בסחורות ומכתבים המעידים על קשר עם מסופוטמיה וכנען (למשל במכתבי אל-עמארנה) וישנן עדויות מצריות על כך שניתנה רשות לנודדים מאדום להיכנס למצרים בעת רעב (בדומה לסיפור המקראי על אחי יוסף)[דרוש מקור] וכי התקיימה עיר בשם "פי רעמסס". גם השם שמופיע במקרא בהקשר ליוסף "צפנת פענח" נמצא בתיעוד המצרי מתקופה אחרת.[דרוש מקור]
קיימות "טביעות אצבעות" מצריות רבות בתרבותו של עם ישראל, החל ממנהג ברית המילה שמקורו מצרי, דרך תפילות דומות (אמירת היחוד "שמע ישראל ה' אלוהינו ה' אחד" דומה בצורה ניכרת לשורה המופיעה באחד מהמנוניו של פרעה אחנתון "אתה אל יחיד ומלבדך אין אל אחר"), שמות מצריים המופיעים בעיקר בשבט לוי: משה, פנחס, מררי ועוד, ועד לטקסטים תנ"כיים אשר דומים מאוד לכתובות מצריות המתוארכות לתקופות מוקדמות בהרבה מהמקרא (למשל משלי אמנ-אמ-אפה שחלקם כמעט זהים לספר משלי).
יש המשערים כי יציאת מצרים קשורה לגירוש החיקסוס על ידי פרעה יעחמס הראשון במאה ה-16 לפנה"ס. מעט לפני תקופתו של יעחמס התחוללה התפרצות געשית באי סנטוריני שגרמה לתופעות טבע קיצוניות באגן הים התיכון, כולל חשכה, התקררות קיצונית, גלי צונאמי וכדומה, ויש שרואים את התיאור המקראי של מכות מצרים כהד של תופעות אלה.
יש המשערים כי קיים קשר בין בני ישראל ובין בני מעמד העפירו, המוזכרים בכתבים המצריים. בין היתר הם מוזכרים בפפירוס ליידן 348 כמובילי אבנים בעיר פי-רעמסס בתקופת רעמסס השני (המאה ה-13 לפנה"ס), בדומה לבני ישראל שלפי המקרא בנו את העיר רעמסס.
שאלת התרחשותה של יציאת מצרים > הסברים מסויגים ליציאת מצרים > יציאת מצרים ב'גלים'

יש שהעלו אפשרות שהיציאה ממצרים התקיימה ביותר מ"גל" אחד. היו שחילקו זאת לשבטים "בני רחל" ול"בני לאה", ונחלקו מי יצא לפני מי. הטוענים שבני רחל יצאו מוקדם יותר (כגון אולברייט), מתבססים על הכתוב העמום בדברי הימים (ז', כ'–כ"ב):
פסוק זה פורש על ידי חז"ל, שבני שבט אפרים חישבו את הקץ ויצאו מוקדם מדי, ועל כן הרגו אותם הפלשתים. על בסיס זאת מניחים אותם חוקרים כי נשתמר כאן גרעינה של מסורת על יציאת מצרים כפולה.
התיזה על המסע הכפול נתמכת גם, לדברי אותם חוקרים, על הכפילות והשוני שבין רשימות המסעות השונים. כך, לדברי בנימין מזר הרשימה שבבמדבר לג מייצגת מסע שונה וקדום יותר. עם זאת, רוב הגישות בדבר "המסע הכפול" בוקרו על שאינן מאפשרות זמן מספיק להתנחלות בארץ עד ימי שלמה.
הנחה נוספת היא כי רק שבט אחד, ככל הנראה הכהנים, באו ממצרים, והם אלה שהנחילו לזיכרון ההיסטורי של העם את זכר יציאת מצרים.
שאלת התרחשותה של יציאת מצרים > הסברים מסויגים ליציאת מצרים > התאוריה של ישראל קנוהל

פרופ' ישראל קנוהל בספרו "מאין באנו", איננו מקבל את הפרשנות המינימלית לתנ"ך, הרואה בו נראטיב מיתולוגי, ללא שום ביסוס היסטורי, ומציג על פי כותרת המשנה של ספרו, ניסיון לפענח את "הצופן הגנטי של התנ"ך", כלומר לענות על שאלות הנוגעות למקורו של העם היהודי, לשורשי אמונתו, ולדרך בה הוא גיבש את חוקיו ומנהגיו.
בהתבססו על התנ"ך עצמו ועל ממצאים ארכאולוגיים, הוא מנסה לקרוא רובד נוסף דרך הכתוב בתנ"ך. והוא טוען כי עם ישראל התגבש במאה ה-12 לפנה"ס, מתוך שלוש קבוצות אתניות קרובות, וספר הספרים מציג שילוב של אמונות שלוש הקבוצות הללו.
הקבוצה הראשונה הייתה קבוצת החיקסוס, עם כנעני שהתיישב בצפון מצרים ושלט בה במשך כמאה שנים, החל מ-1638 לפנה"ס. שושלת החיקסוס גורשה ממצרים במאה ה-16 לפנה"ס, ולפי קנוהל היא המקור לסיפורים על גדולתו של יוסף וחוויית הגירוש ממצרים. גם יוסף בן מתתיהו מקשר בין יציאת מצרים לקבוצת החיקסוס.
מיתוס אברהם אבינו ומסעו לארץ כנען הגיע לטענת קנוהל מקבוצה שהיגרה במאה ה-13 לפנה"ס לארץ ישראל ממיתני אחרי תבוסתם לשלמנאסר הראשון.
קבוצה שלישית היו החבירו, בני מעמד חברתי של עבדים ושכירי חרב שהיה נפוץ במזרח הקדום. לפי קנוהל, הם האחראים על מיתוס עבדות מצרים ובניית הערים פיתום ורעמסס, והם שהביאו איתם את האמונה באל אחד, בהשפעת האתוניזם של אחנתון. לטענתו, בדרכם לכנען עברו החבירו במדין ומשם קיבלו את ה' כשם האל ואת המנהג לא לייצג את האלוהים בפסל או תמונה.
בספר מאוחר יותר שלו, "השם", משנה ומוסיף קנוהל פרטים לתאוריה שלו על יציאת מצרים, תוך התבססות על זהות בין מזמורי שירה בתנ"ך - שירת הים, שירת דבורה ומזמור ס"ח בתהילים. לשיטתו של קנוהל, מדובר במלחמה בין שבטים עבריים שמקורם במזרח טורקיה של ימינו, וכוחות מצריים ששלטו בכנען, שנערכה באזור אגם החולה. במהלך הקרב טבעו כוחות מצריים במים, ונלקחו שבויים ("מתנות באדם") למקדש ששכן על הר חרמון, אותו מזהה קנוהל עם הר סיני המוזכר בכתובים. המיתוס התנ"כי של יציאת מצרים התפתח לטענתו בתקופת שלטונם של שלמה ורחבעם, כבסיס לתפיסת השלטון בידי ירבעם בן נבט.
שאלת התרחשותה של יציאת מצרים > הסברים מסויגים ליציאת מצרים > התייחסות של פינקלשטיין וסילברמן

לדעת ישראל פינקלשטיין וניל אשר סילברמן (בספרם ראשית ישראל), ישנם בטקסטים המקראיים המספרים על יציאת מצרים רמזים לכך שרובם נכתבו רק בעת כתיבת רוב הכתבים הדויטרונומיסטיים, הכוללים את ספר דברים וחלקים ניכרים מכתבי נביאים ראשונים (שופטים, יהושע, שמואל ומלכים), לפי החוקרים רק לקראת סוף ימי בית ראשון, במאות ה-8 וה-7 לפסה"נ. כך, המונח "שרי מיסים" לדוגמה, מוכר גם מן התיאור שבו השתמש הסופר המקראי בבואו לספר על מעשי שלמה כשהטיל "שרי מיסים" על כל השבטים פרט ליהודה; וגם התיאור של החיים בבתי שושלות פרעה תואם לדברי פינקלשטיין וסילברמן את הפרעונים כפי שהם מוצגים בתקופת סוף בית ראשון ולא את הפרעונים של התקופה המיוחסת להם בתורה.[דרושה הבהרה] לדעתם, העדויות הארכאולוגיות מראות כי עם ישראל התפתח בהדרגה מתוך שבטי כנענים מקומיים ולפיכך סביר שמסורת יציאת מצרים מקורה בזיכרון היסטורי עמום כלשהו מתקופת גירוש החיקסוס ממצרים, במאה ה-16 לפנה"ס, שהשתמר ופותח בידי אוכלוסיית ההר המרכזי במהלך כל תקופת הברונזה המאוחרת. לדעתם, מסורת זו חודשה וזכתה לכתיבה ועריכה מחדש בשלב מאוחר יותר - ובמיוחד על ידי "מציאת" - למעשה זיוף, של ספר תורת משה במהלך תיקוני יאשיהו במאה השביעית לפנה"ס - וזאת על-מנת לשמש כמיתוס מאחד של שבט יהודה עם שבטי הצפון לאחר חורבן ממלכת ישראל. לפי שיטתם, מאחר שרוב הסיפור נכתב ונערך מחדש בתקופה זו, צורפו לו מסורות רבות ואלמנטים מגמתיים רבים, וכן נוספו לו אנכרוניזמים כה רבים, עד שלא ניתן לבודד ולזהות את גרעין הסיפור (או הסיפורים) והאירועים האמיתיים שאולי עמדו בבסיסו ושימשו לו השראה במקור.
שאלת התרחשותה של יציאת מצרים > ממצאים המחלישים את עמדת קיומה של יציאת מצרים

על פי שוללי קיומה של יציאת מצרים, צפוי היה למצוא בתיעוד המצרי כתובים או רמזים כלשהם למשבר כה קשה - אובדן פתאומי ודרמטי של כוח עבודה של שש מאות אלף איש במצרים, מוות של כל הבנים הבכורים, שרשרת של אסונות טבע וטביעת הצבא בים. גם אילו ניסה הפרעה של אותה תקופה להשמיד את הראיות לאירועים אלו, שואלים החוקרים, מדוע המלכים אחריו לא תיעדו וסיפרו את אשר התרחש כמה דורות קודם? במצרים התחלפו 30 שושלות, שנהגו לתאר את קודמותיהן באור שלילי, וייתכן שהיו שמחות להאיר את הפרק הזה בתולדות מצרים.
תעודות מצריות ואחרות בנות התקופות הרלוונטיות אינן מעידות על מאורע חריג ויוצא דופן כמו יציאת עם שלם ממצרים. אין זה מפתיע שלא הוקמה "אסטלת הפסד" של פרעה על ניצחון העברים, אך עדיין ציפו החוקרים לתעודה כלשהי שתעיד על האירוע. מתוך מחסור זה בתעודות חיצוניות, ומתוך פקפוק בהיותו של המקרא מקור היסטורי מהימן, יש הסוברים כי יציאת מצרים במתכונתה המתוארת במקרא אינה אלא מיתוס חסר בסיס היסטורי. לדעת רוב חוקרי המקרא, התורה חוברה והועלתה על הכתב בין המאה העשירית לבין המאה הרביעית לפנה"ס - מאות שנים אחרי התארוך המקראי של יציאת מצרים.
בנוסף, יציאת מצרים בהיקפה המקראי מעלה נתונים דמוגרפיים שאינם נראים מציאותיים. בלתי אפשרי לשבעים איש להתרבות לשש מאות אלף בתוך זמן קצר, ובלתי מתקבל על הדעת שעם כה גדול ישרוד וינדוד במדבר במשך ארבעים שנה בלי להשאיר עקבות, ללא נס, שאותו אין המחקר מקבל כהסבר.
שאלת התרחשותה של יציאת מצרים > ממצאים המחלישים את עמדת קיומה של יציאת מצרים > התייחסות פינקלשטיין בהקשר לכיבוש כנען

סיפור יציאת מצרים קשור באופן הדוק עם סיפור הכיבוש של ארץ כנען בידי יהושע בן נון, אשר החוקרים חלוקים לגבי המהימנות שלו. כך למשל הארכאולוג ישראל פינקלשטיין, אשר לאור הממצאים הארכאולוגיים בארץ ישראל עבר מתמיכה מסויגת במהימנות הסיפור המקראי אודות הכיבוש לשלילה גורפת שלו.
שאלת התרחשותה של יציאת מצרים > ממצאים המחלישים את עמדת קיומה של יציאת מצרים > התייחסות של הופמן

על פי פרופ' יאיר הופמן, מסורת יציאת מצרים טופחה בממלכת ישראל כמסורת מכוננת, כאשר בממלכת יהודה טיפחו את זכר שושלת בית דוד. הממלכה הצפונית הייתה מורכבת מעשרה שבטים, ובשל שרשרת של מרידות לא הצליחה מעולם לכונן שושלת רבת דורות והייתה זקוקה למיתוס מלכד, שיהווה דבק לאומי לכל השבטים. את הצורך החברתי הזה מילאה מסורת יציאת מצרים, מסורת המדברת על בחירה ישירה של האל בעמו, לא דרך מלך מתווך כלשהו.
לדברי הופמן, לאחר חורבן ממלכת ישראל ניסו מלכי ירושלים חזקיהו ויאשיהו לקרב אליהם את בני הצפון שלא הוגלו, על ידי אימוץ מסורת יציאת מצרים, שלאחר חורבן שומרון לא סיכנה יותר את מיתוס בית דוד. כך עולה, לדעת הופמן, מספר דברים, מספר ירמיהו ומספר יחזקאל.
הפרעה של יציאת מצרים

בין החוקרים הדוגלים בכך שהייתה יציאת מצרים בגרסה מסוימת, ישנם חילוקי דעות בדבר תארוכה המדויק. לפי חוקרים רבים, חסם תחתון (כלומר התאריך האחרון האפשרי) לתיארוך יציאת מצרים הוא בערך שנת 1230 לפני הספירה, שכן נתגלתה אסטלת מרנפתח. זו מצבת ניצחון מצרית מאת פרעה מרנפתח המזכירה את ישראל כעם היושב כבר בארץ כנען (באופן אירוני, אומרת המצבת: "ישראל אבד, זרע אין לו"). עם זאת, היו שטענו שאין ללמוד מאסטלה זו, והעלו השערה שמא היא מתייחסת לעם אחר בשם דומה (כגון יזרעאל), או שאולי פרעה ראה בבריחתם של ישראל למדבר את "אובדנם". לשיטתם של האחרונים, התרחשה יציאת מצרים בערך בזמן האמור.[דרוש מקור]