stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ראשתן גדול-ראש
מאפיינים פיזיים > ענבר אפור

מכיס המרה של הראשתן מופרש חומר הנקרא "ענבר אפור" (ambergris). זהו חומר אפור-שחור, ריחני, מוצק ודמוי-שעווה. מכיוון שמקורי דיונונים נמצאו בענבר האפור שבמעי הראשתנים, משערים החוקרים שהענבר האפור מסייע לראשתן לעכל את מקורם הכיטיני של הדיונונים – טרפו העיקרי. נראה כי הענבר מסייע לראשתן "לעטוף" חלקים חדים בטרפו שעלולים להזיק לקיבתו. לענבר האפור ריח ייחודי, מתקתק וחזק. בשל מאפייניו הייחודיים וריחו שימש בעבר הענבר האפור בתעשיית הבשמים, ושימש גם ליצירת תכשיטים שונים. ציידי הלווייתנים צדו ראשתנים על-מנת להשיג, בין השאר, חומר זה. לעיתים, ראשתנים מקיאים כמויות גדולות של ענבר אפור, והוא נפלט לבסוף אל החוף. כיום מעדיפים, במרבית המקרים, תחליפים סינתטיים על פני הענבר האפור, אם כי עדיין יש בו שימוש, בעיקר בתעשיית התכשיטים.
הענבר האפור מצוי בכמויות שונות בגופם של ראשתנים שונים, החל מ-14 גרמים ועד 45 קילוגרמים ואף יותר מכך. גרם אחד של ענבר אפור לא-מעובד עולה כ-10 דולרים אמריקאיים, ומחירו של ענבר באיכות טובה יכול להיות גבוה הרבה יותר. בארצות הברית, יבוא, קנייה או מכירה של ענבר אפור – גם כזה שנפלט לחוף באופן טבעי – מהווה הפרה של חוק הגנת היונקים הימיים משנת 1972.
התנהגות ומחזור חיים

הראשתנים גדולי-הראש, לצד פילי הים, הם היונקים הצוללים לעומק הרב ביותר. הם יכולים לצלול לעומק של למעלה משני קילומטרים, והצלילה יכולה להמשך עד שעתיים. עם זאת, על פי רוב הם צוללים לעומק של עד 1,000 מטרים למשך כ-30–45 דקות. בין צלילה לצלילה, הראשתן עולה לפני המים על-מנת לנשום אוויר ונשאר בסמוך לפני המים בין שמונה לעשר דקות. בסדרה "The Most Extreme" ששודרה בערוץ האמריקאי "Animal Planet", דורגו הראשתנים כאתלטים השניים בטיבם, לאחר השחפיות הארקטיות. בגופם זורמים 2,830 ליטרים של דם, שיכול לשאת מספיק חמצן על מנת להגיע לעומקים כאלו.
מבחינה פיזיולוגית, לראשתן מספר אדפטציות המסייעות לו בהתמודדות עם שינויי הלחץ הגדולים בעת הצלילה. כלוב הצלעות שלו גמיש דיו על מנת לאפשר לריאות לקרוס בעומק רב, ולצורך כך מסייע גם המנח האלכסוני של הסרעפת. קריסת הריאות מפסיקה את מעבר החמצן מהבועיות לדם, וכך מופחתת סכנת יצירת הבועות בעליה לפני המים. קצב הלב יכול לרדת משמעותית על מנת למנוע בזבוז מהיר של חמצן. בשריריו של הראשתן מצוי חלבון קושר חמצן בשם מיוגלובין. קיומו של החלבון מאפשר את הפחתת זרם הדם לשרירים (שמצדם יפיקו אנרגיה בתהליכים אירוביים, כל עוד לא התכלה מלאי החמצן במיוגלובין, או בתהליכים אנאירוביים, כאשר התכלה מלאי החמצן במיוגלובין) ושמירת החמצן שבדם לאיברים כמו המוח והלב. בנוסף, גודלו הרב של הראשתן מקנה לו יתרון במשך הצלילה בעצירת הנשימה, שכן משך זמן זה תלוי בחלקו היות שהיחס בין סך מאגרי החמצן בגוף ובין צריכת החמצן גדל עם המסה.
חרף התאמתו של הראשתן לצלילה, השפעתן של צלילות תכופות לעומק רב היא שלילית וארוכת טווח. על-גבי שלדים של ראשתנים נצפו צלקות, שהן לרוב סימנים הדומים למחלת האמודאים (מחלה הנגרמת כתוצאה מבועות חנקן הנוצרות בעקבות מעבר מהיר מלחץ אטמוספירי גבוה לנמוך; Decompression sickness) אצל האדם. השלדים של הראשתנים המבוגרים היו המצולקים ביותר, בעוד שבשלדים של גורים צעירים כמעט ולא היו צלקות. בשל העומק הרב אליו צוללים הראשתנים, הם לעיתים טובעים בעקבות הסתבכות בכבלים תת-ימיים.
כשלושה רבעים מזמנו מבלה הראשתן בחיפוש אחר מזון. בזמן זה, הראשתנים שוחים במהירות ממוצעת של ארבעה קילומטרים לשעה, הם מצויים במבנה מפוזר יחסית, ולעיתים תכופות הם צוללים על מנת למצוא מזון. לפני כל צלילה הלווייתנים מוציאים את זנבם מהמים. התנהגות זו מאפשרת לחוקרים לצלם את הזנבות של הראשתנים. מכיוון שזנבו של כל ראשתן ייחודי לו, אלו שחוקרים את הקבוצה עורכים מעין קטלוג של הזנבות המאפשר את זיהוים. בזמן החיפוש אחר מזון, הראשתנים מפיקים קולות "קליק" רמים במרווח זמן של חצי שנייה בין קליק לקליק. כשהם מאתרים דיונון או מזון פוטנציאלי אחר, הם מגבירים את קצב הפקת הקליקים עד לאכילתו. לאחר מכן, הם ממשיכים בהשמעת קליקים בקצב הרגיל. ברבע הנותר מזמנם, אותו הם מבלים לרוב בשעות אחר הצהריים, הראשתנים עולים לפני המים ועורכים מעין פעילות חברתית. הקולות שהם משמיעים שונים מאלו שהם משמיעים בעת האכילה, והם ערוכים בסדרות ובמרווחים שונים. תבנית קליקים מעין זו מכונה "קודה" (Coda). מסתבר, שהקודות מהוות בסיס למבנה חברתי גדול יותר של הראשתנים הנקרא "שבט" (Clan). כל שבט מפוזר על פני 2,000 עד 10,000 קילומטרים רבועים, ומספר הנקבות המוערך בכל שבט נמדד בעשרות אלפים.
התנהגות ומחזור חיים > מחזור חיים ומבנה חברתי

החוקרים משערים שבמהלך האבולוציה התפתח הראשתן בתנאים סביבתיים יציבים ונוחים יחסית. ההתפתחות ה"קלה" יחסית וההסתגלות לתנאי הסביבה, גרמו לכך שלראשתן שיעור ילודה נמוך, תקופת ינקות והתבגרות ארוכה ותוחלת חיים גבוהה. הראשתנים הם פוליגמיים. אין להם עונת רבייה קבועה, אולם זו חלה בדרך כלל באביב, כאשר המזון מצוי בשפע ותנאי הסביבה טובים, והגורים נולדים בסתיו. בדרך כלל, הרבייה מתבצעת באזורים ממוזגים ובסביבות קו המשווה, במקומות שבהם מזג האוויר טוב והתנאים נוחים. הנקבות ממליטות אחת לארבע עד שבע שנים, וההיריון נמשך לפחות 12 חודשים – ויכול להימשך עד 18 חודשים. כחלק מהחיזור והתחרות על הנקבות, הזכרים מטיילים בגפם בין קבוצות הנקבות, ולעיתים נלחמים זה בזה. לעיתים קרובות ניתן לראות על אפם של ראשתנים זכרים צלקות כתוצאה מקרבות אלו, שבמרבית המקרים אינם מסתיימים במוות. הגם שהזכרים כשירים להתרבות כבר בגיל 10–20 שנים, הם מתחילים בכך רק בסביבות גיל 27 משום שרק אז מעמדם החברתי מאפשר להם זאת.
בסוף ההיריון נולד כמעט תמיד גור יחיד - תאומים נדירים מאוד. בשעת ההמלטה, הגורים שוקלים בסביבות טון אחד ומגיעים לאורך של ארבעה מטרים. הגור נולד בסמוך לפני המים, ואמו מסייעת לו לעלות לנשום לראשונה מספר שניות לאחר לידתו. לעיתים נקבות מנוסות אחרות מסייעות לאם בעת ההמלטה. הגור יונק כ-20 קילוגרמים של חלב מדי יום, ונגמל מחלב אמו בגיל שבין שנתיים לשלוש שנים, אם כי הוא יכול לינוק מפעם לפעם גם זמן רב לאחר הגמילה. הזכרים מגיעים לבגרות מינית בגיל 10–20, אולם הם ממשיכים לגדול גם בשנות ה-30 וה-40 לחייהם ומגיעים לגודלם המלא רק בסביבות גיל 50–60. הנקבות מגיעות לבגרות מינית בגיל 8–11 שנים. תוחלת חייהם של הראשתנים איננה ידועה לאשורה, אך משערים שהם יכולים להגיע לסביבות גיל 70 ואף יותר מכך.
המבנה החברתי של הראשתנים הזכרים שונה מזה של הנקבות, כנראה בעקבות התנאים האבולוציוניים הנוחים שבהם התפתחו. הנקבות חיות בקבוצות יחד עם גוריהן (זכרים ונקבות כאחד), וגורים זכרים עוזבים את האמהות בגיל שש לערך ונודדים לאזורים מרוחקים יותר מקו המשווה. גודל הקבוצות משתנה - גודלן הממוצע נע סביב 20–40 פרטים, אולם נצפו גם קבוצות של למעלה מ-100 פרטים. כל קבוצה כוללת מספר "יחידות" (Units). כל יחידה כוללת כ-11 נקבות וגורים. היחידה מורכבת ממספר שושלות המבוססות על המין הנקבי, כלומר לעיתים תימצאנה באותה יחידה אם ובת בוגרות. היחידה החברתית מתבררת כקבוצה מאוד הומוגנית, כלומר הפרטים בה שוחים זה ליד זה ללא קשר לקשרים המשפחתיים ביניהם. נקבות הראשתן גדול-הראש נחשבות לאחד מבעלי החיים החברתיים ביותר. אחת הסיבות לכך היא שבתוך הקבוצה המטריארכלית של הנקבות וגוריהן, כשאחת מהאמהות הולכת לחפש מזון, נקבה אחרת תשגיח על גורה של הראשונה כמעין "בייביסיטר", ולעיתים אף תניק אותו.
המבנה החברתי של הזכרים שונה - אלו שאינם פעילים מינית מצטרפים ללהקת "רווקים" יחד עם זכרים נוספים, עד שהם מגיעים למעמד חברתי מספיק גבוה אשר מאפשר להם להזדווג ולהתרבות. ככל שהם גדלים, נוטים הזכרים להתפצל לקבוצות קטנות יותר (הזכרים המבוגרים יותר חיים בדרך-כלל בגפם) ולחיות רחוק יותר מקו המשווה. רק עשירית עד רבע מהזכרים הבוגרים באוכלוסייה מסוימת יכולים להתרבות.
אטימולוגיה והיסטוריה טקסונומית

הראשתן גדול-הראש סווג לראשונה על ידי הטקסונום השוודי קארולוס לינאוס ב-1758, שזיהה ארבעה מינים בסוג Physeter. לאחר מכן, מומחים הבינו כי בסוג זה קיים רק מין אחד. במרבית הפרסומים המודרניים הראשתן מסווג כמין יחיד בסוגו ובמשפחת הראשתניים. עם זאת, הצעה אחרת למיון הראשתן קובעת את הראשתניים כעל-משפחה, Physeteroidea ‏. על-משפחה זו מכילה שני מינים נוספים מלבד הראשתן, הידועים בשם ראשתנים ננסיים (שם מדעי: Kogiidae). מיון מקביל נוסף מסווג את כל שלושת הראשתנים תחת משפחת Kogiidae, ומבטל את טקסון העל-משפחה. לא ידועים תת-מינים של הראשתן.
במחקר שנערך בתחילת המאה ה-21 נמצא כי הראשתנים, יחד עם הראשתנים הננסיים, התפצלו מיתר לווייתני השיניים בתחילת האבולוציה של קבוצה זו - לפני כ-20 מיליוני שנים.
מלבד המחלוקת בדבר מיונו של הראשתן, קיימת מחלוקת לגבי שמו המדעי הספציפי. ליניאוס השתמש בשני השמות במהדורה העשירית של הספר שכתב, "Systema Naturae" (בלטינית: "מערכת הטבע" או "שיטת הטבע"). בהמשך השתמשו חוקרים בשני השמות. ב-1986 הצהירו מספר חוקרים כי השינוי לשם הספציפי catodon אינו מוצדק, שכן הוא מבוסס על פרשנות מוטעית של החוקים הבינלאומיים לנומנקלטורה זואולוגית. בהתאם, השתמשו חוקרים אלו בשם macrocephalus. נראה שהשם המקורי, Physeter macrocephalus, הוא הנכון, שכן סעיף 24 לחוקים העולמיים קובעים כי השם הנכון הוא זה שקבע החוקר הראשון שהעניק שם לטקסון.
ציד, אוכלוסייה ושימור

מספר הראשתנים החיים כיום איננו ידוע, בין השאר בגלל העומקים אליהם הוא צולל, שאינם נגישים לחוקרים בכלים רגילים, וההערכות בנוגע למספרם שונות מאוד זו מזו. הערכות גסות, שמסתמכות על סקרי-אוכלוסייה באזורים ספציפיים והשלכת התוצאות על האוכלוסייה הכללית, מונות כ-360,000 פרטים לערך, לעומת יותר ממיליון לפני שהחל הציד המסיבי. עם זאת, על פי הערכות אחרות מספר הראשתנים גדול פי כמה מהערכה זו, וישנן הערכות שלפיהן קיימים עד כשני מיליוני פרטים. אף על פי שבאזורים מסוימים ממשיך ציד הראשתנים, בעיקר בשל הביקוש לבשרו, שומנו, הענבר האפור והחלב שבגופו, סיכויי שרידותו של הראשתן נראים טובים יותר מאלה של מיני לווייתנאים אחרים, והוא אחד מהנפוצים שבמיני הלווייתנים הגדולים. בעבר, לפני המצאת הצלצל המכני, היה ציד הלווייתנים קשה ומסוכן: סירות קטנות הורדו למים מסירת האם, והספנים ניסו להתקרב ללווייתן ככל יכולתם ולנעוץ בו את הצלצלים הידניים. הראשתנים היו תוקפניים מאוד, ויכלו לתקוף את הסירה, לנגוח בה, להפיל את אנשיה למים או למחוץ אותה, ומספר ספינות על אנשיהן טבעו כתוצאה מתקיפות ראשתנים. בשנת 1820, תקף ראשתן שאורכו נאמד בכ-26 מטרים ספינת ציד לווייתנים מננטקט. רק שמונה מתוך עשרים אנשי הצוות שרדו את התקיפה וחולצו לאחר מכן על ידי ספינות אחרות.
ציד הראשתנים פרח במהלך המאות ה-18, ה-19 וה-20. שומנו של הראשתן שימש להכנת נרות; הענבר האפור שימש להכנת תכשיטים, והיווה חומר משמר-ריח בתעשיית הבשמים; לחלב היו שימושים שונים, ובהם לייצור נרות, שמנים וחומרי-סיכה; הבשר השמן שימש למאכל. במהלך המאה ה-19 הצטמצם השימוש בשמן הלווייתנים למאור, בעקבות פיתוח טכנולוגיות חדשות. עם זאת, במשך תקופה ארוכה, מראשית ימיה של ארצות הברית ובמיוחד באמצע המאה ה-19, שימש חלב הראשתן כשמן-מאור נפוץ בארצות הברית, ורבות מספינות ציד הלווייתנים שעסקו בציד ראשתנים היו אמריקאיות. הגם שהראשתן ניצוד במשך מאות שנים, הצמצום העיקרי באוכלוסייה התרחש בין שנות ה-40 לשנות ה-80 של המאה העשרים, בעקבות התפתחות אמצעים טכנולוגים שהקלו על הציד ותיעוש ציד הלווייתנים. בין 1800 ל-1987, ציידי הלווייתנים הרגו בין 436,000 ל-1,000,000 לווייתנים ואף יותר מכך. מכאן, שהיקף ציד הראשתנים במאה ה-20 היה גבוה בערך פי שניים עד ארבעה מהיקף הציד במאה ה-19, שבה ניצודו כרבע מיליון ראשתנים.
החל משנות השמונים של המאה העשרים מוגן הראשתן בעולם כולו, וציד ראשתנים הוא עבירה על החוק. עם זאת, ציד לא חוקי או ציד למטרות מחקר לכאורה עדיין מתרחש: באזורי החופים של אינדונזיה עדיין ניצודים הראשתנים בקנה מידה קטן, וציידי לווייתנים יפנים ממשיכים לצוד ראשתנים. רשמית, הציד מתבצע למטרות מחקר אבל בפועל בשרם של רבים מהראשתנים מגיע לשווקים. דייגים בדרך כלל אינם מעלים בחכתם את יצורי המעמקים שהראשתן ניזון מהם, והזיהום שפוגע בחלקים רחבים באוקיינוסים משפיע פחות בשכבות המים העמוקות. על כל פנים, אוכלוסיות ראשתנים שונות עדיין מתאוששות מתקופת הציד – ובעיקר בדרום האוקיינוס השקט. ארגון השימור IUCN מסווג את מצב השימור של הראשתן כ"פגיע". בנוסף, הראשתן נכלל בנספח 1 של אמנת CITES מאז 1985, ולפיכך גם המסחר במוצרים המופקים ממנו (חלב הראשתן, שיניו, ענבר אפור וכו') אסור במדינות רבות.
ציד, אוכלוסייה ושימור > צפייה בראשתנים

צפייה בראשתנים מספינות לצורכי מחקר או כאטרקציה תיירותית החליפה בעשרות השנים האחרונות את הציד. לא קל למצוא את הראשתנים ולצפות בהם, מכיוון שהם נוהגים לצלול למעמקים, להישאר זמן רב מתחת לפני הים, ולגמוא מרחקים גדולים. למרות זאת, בשל ממדיו ומאפייניו הפיזיים הייחודיים נעשה הראשתן פופולרי יחסית לצפייה. צופים בראשתנים משתמשים לעיתים קרובות בהידרופון כדי לשמוע את צלילי ה"קליק" שמשמיעים הראשתנים. בין אתרי הצפייה הפופולריים: קאיקורה (Kaikoura) שבאי הדרומי של ניו זילנד – שם המדף היבשתי הצר מאפשר לצפות בראשתנים מהחוף – ומספר אזורים בנורווגיה הארקטית והאיים האזוריים – שם ניתן לצפות בראשתנים במשך השנה כולה, בניגוד ללווייתנים אחרים אותם ניתן לראות רק בעונת הנדידה. נראה שדומיניקה היא האי היחיד באיים הקאריביים שבו ניתן לצפות בנקבות ובגורי הראשתן במשך השנה כולה, וגם היא אתר צפייה פופולרי.
בחודש יוני 2020 נצפה ראשתן בחופי ישראל, לראשונה מאז הקמת המרכז לחקר, מידע וסיוע ליונקים בישראל, שהחל את מחקרו בנושא בשנת 1993. זוג לווייתנים: פרט צעיר ופרט בוגר, ככל הנראה נקבה (הסברה היא כי מדובר באם ובנה), נצפו מול חוף בצת שבצפון.
בתרבות

דמותו של הראשתן מזוהה בתרבות במקרים רבים כארכיטיפ של "לווייתן" באופן כללי, ומזוהה כלווייתן בחיבורים ספרותיים רבים, בציורים ובאנימציה, בשירים וביצירות תרבותיות אחרות. זיהוי זה זכה לחיזוק משמעותי בזכות הרומן הידוע מובי דיק מאת הרמן מלוויל (1851), המספר על ספינת ציד לווייתנים שקברניטה, אחאב, רודף כאחוז דיבוק אחר ראשתן לבקן ענק בשם מובי-דיק, שבמסע ציד קודם כרת את רגלו. אף שהרומן הוא בעיקרו אלגוריה מורכבת, כלל בו מלוויל, שהפליג בעצמו בספינה לציד לווייתנים במשך שנה וחצי, תיאור מדויק של החיים על ספינת ציד, איתור לווייתנים, מעקב אחריהם וציד לווייתנים. מובי-דיק היה ספר שכוח עד שנות ה-20 של המאה העשרים, אך מהדורה מחודשת, מאוירת על ידי רוקוול קנט, זיכתה אותו בפופולריות מחודשת ואיוריו של קנט זוהו מאז בתרבות הפופולרית עם דמותו של הלווייתן.
לינא מח'ול

| --- | --- |

מח'ול, 2015
 לידה:  11 ביולי 1993 (בת 31) טולידו, אוהיו, ארצות הברית 
 שם לידה:  لينا كورتني مخول 
 מוקד פעילות:  ארצות הברית, ישראל, מדינה פלסטינית 
 תקופת הפעילות:  מ-2013 
 עיסוק:  זמרת-יוצרת
 שפה מועדפת:  ערבית פלסטינית, אנגלית, עברית ישראלית, אנגלית אמריקאית, ערבית, עברית 
 חברת תקליטים:  Yodan Productions USA[דרוש מקור]
 אתר רשמי
 פרופיל ב-IMDb
 
לינא קורטני מח'ול (בערבית: لينا كورتني مخول; נולדה ב-11 ביולי 1993) היא זמרת ישראלית, זוכת העונה השנייה של תוכנית המציאות "The Voice ישראל".
ביוגרפיה

פרק זה טעון עדכון. אנא תרמו לוויקיפדיה . ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
מח'ול נולדה במדינת אוהיו שבארצות הברית, למשפחה ערבית-נוצרית מישראל, ובגיל חצי שנה עברה עם משפחתה להתגורר בעכו, ישראל. בתם של ג'אדה, מהנדסת אלקטרוניקה, ושל ריזק מח'ול, סגן-מהנדס העיר עכו. היא קרובת משפחתו של המשורר מרואן מח'ול. בחו"ל ובאתרה הרשמי היא מגדירה עצמה כ"אמריקאית-פלסטינית-ישראלית".
למדה בלט במשך כעשור. החלה לימודי תואר בביולוגיה באוניברסיטת הטכניון שבחיפה, אותם הפסיקה לצורך פיתוח קריירת המוזיקה שלה. סיפרה שהתנדבה במגן דוד אדום כחמש שנים. היא דוברת חמש שפות: ערבית, עברית, אנגלית, ספרדית ואיטלקית.
קריירה

באודישן לעונה השנייה של תוכנית המציאות "The Voice ישראל" בשלהי 2012, ביצעה מח'ול את שירה של אלישיה קיז, "Empire State of Mind", וצורפה לנבחרת של המנטור שלומי שבת. ב-13 בפברואר 2013 שרה מח'ול במסגרת התוכנית גרסת כיסוי משלה לשיר "עלי שלכת" (בגרסה ערבית ששרה הזמרת הלבנונית פיירוז); על ביצוע זה זכתה בהצבעתם של כל שלושת המנטורים האחרים. ב-23 במרץ 2013 זכתה מח'ול בתוכנית הגמר שנערך בהיכל נוקיה שבתל אביב עם 62% מההצבעות. לאחר שביצעה את השירים "What A Feeling", שיר הנושא של הסרט "פלאשדנס" של הזמרת איירין קארה; "כשאתה", ביחד עם המנטור שלה שלומי שבת, שיר שכתב והלחין יחד עם בתו הזמרת מנור שבת שביצעה אותו במקור; ו"הללויה" של לאונרד כהן. היא זכתה בחוזה הקלטות בחברת הליקון.
השתתפה בשנת 2013 בפעם הראשונה בפסטיגל ב-"X פסטיגל" בתפקיד יסוד המים, אושן. באוקטובר 2014 הוציאה את סינגל הבכורה שלה "אנתה", אותו היא שרה בערבית.
מח'ול נבחרה לשמש כקול הנשי בערבית של אפליקציית הניווט הישראלית, "Waze".
ב-5 בדצמבר 2014 הופעתה הראשונה הייתה בנצרת ולאחר מכן באולם הקונגרסים בחיפה.
ב-2016 היא הוציאה שני סינגלים "This Ain't About You" ו-"Dance Sucker" כחלק מאלבום "Colorful" שהצליחו באנגליה והגיעו למקום שני ב-Music Week Chart UK. האלבום המלא שלה ממנו הם מגיעים "Walking On A Tightrope" עתיד לצאת ב-2017.
בספטמבר 2016, מח'ול חיממה את המופע המשותף של להקת "קווין" והזמר אדם למברט כשהגיעו להופיע בפארק הירקון שבישראל. לאחר מכן, היא הוחתמה בחברה בינלאומית.
בנוסף, בנובמבר 2017 צורפה לסיבוב ההופעות של להקת הבנות הבריטית "ליטל מיקס" שבו תחמם אותם ב-37 הופעות ברחבי האיים הבריטיים.
באוקטובר 2017 כיכבה על השער של "פנאי פלוס", ובראיון סיפרה מח'ול שהיא לא מתנצלת על עצם היותה פלסטינית.
ב-2018 בשל הגדרת זהותה העצמית כפלסטינית נמנעה מח'ול מלהופיע ביום העצמאות וספגה ביקורות רבות בגין כך.
ב-2020 שיחקה בסדרה הקומית "הנחלה" בקשת 12, בתור שירין.
במאי 2021 ספגה ביקורות בשל סרטונים ופוסטים שפרסמה במדיה החברתית שלה לרבבות עוקביה במהלך מבצע שומר החומות של צה"ל, כתומכת בצד הפלסטיני במהומות בישראל כנגד אזרחים יהודים וישראלים, וכמתנגדת להמשך המבצע הצבאי ברצועת עזה.
ב-2022 הופיעה ביחד עם הראפר הערבי-ישראלי תאמר נאפר, חבר להקת "דאם", ומזדהה כפלסטיני. במסגרת "ימי תרבות ערבית" הנערכים מדי שנה במרכז הדו-לשוני של עמותת "בית הגפן" לדו-קיום ערבי–יהודי בשכונת ואדי ניסנאס שבחיפה. גורמים בציבור הישראלי מתחו ביקורת חריפה כנגד הופעתה, כנגד בית הגפן וכלפי ראשת העיר חיפה שאפשרה את ההופעה, כל זאת לאחר שיידעו מראש על כך שהזמרת מח'ול נוהגת ברשתות החברתיות שלה לתייג את העיר תחת המיקום המתריס "חיפה – פלסטין".
הערות שוליים

1 2 3  איתי שטרן, ידיעות אחרונות תקף את הזמרת לינה מחול: "מגדירה עצמה לא אחת כפלסטינית", באתר הארץ, 23 בנובמבר 2018
1 2 3  שני נחשוני, לינה מחול: "אני אזרחית ישראלית ואני פלסטינית", במדור "פנאי פלוס" באתר ynet‏, 3 באוקטובר 2017
1 2  http://web.archive.org/web/20180612140443/https://linaofficial.com/about/
↑  יוסי יונה, לינה מחול - קולו של שינוי, באתר ynet, 28 במרץ 2013
↑  חן מענית, ‏מרואן מח'ול: "כל עוד אני מופלה, אני לא מוכן לייצג את ישראל", באתר גלובס, 22 ביוני 2013.
↑  נדב מנוחין‏, "דה וויס": לינה מחול כבר ניצחה, באתר וואלה, 14 בפברואר 2013
↑  אסף נבו, ‏לינה מח'ול בסינגל ראשון: "אנתה", באתר ‏מאקו‏, 29 באוקטובר 2014
↑  מנהלתה האישית של לינה מחול: "תתביישי לך, חצית כל קו אדום", באתר ‏מאקו‏, 15 במאי 2021
↑  מיכל גילת, ההופעה המתוכננת של לינא מח'ול ותאמר נאפר בבית הגפן מעוררת סערה, באתר כלבו – חיפה והקריות, ‏2022-06-07
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007396362805171  MusicBrainz: de3f02da-25ed-478f-96c4-23bb3aec6285  VIAF: 53543786   WorldCat (עם VIAF): 53543786
אבדילקרים נאדיר פאשא

ערך זה עוסק בגנרל עות'מאני מהמלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878). אם התכוונתם לגנרל עות'מאני ממלחמת העולם הראשונה, ראו .
| --- | --- |

 לידה:  1807 צ'ירפאן, האימפריה העות'מאנית 
 פטירה:  1883 (בגיל 76 בערך) רודוס, האימפריה העות'מאנית 
 מדינה:  האימפריה העות'מאנית 
 תקופת הפעילות:  מ-1827 
 דרגה:  מרשל, חייל 
 פעולות ומבצעים
 המלחמה העות'מאנית-רוסית  מלחמת קרים 
 
אבדילקרים נאדיר פאשא (לפני 1883)
אַבְּדִילְקֵרִים נָאדִיר פָּאשָׁא (בטורקית: Abdülkerim Nadir Paşa‏; 1807, צ'ירפאן, האימפריה העות'מאנית - 1883, רודוס, האימפריה העות'מאנית) היה מרשל בצבא העות'מאני, מפקד אוגדה ומושל פלך רומליה בעת המלחמה העות'מאנית-רוסית של 1877–1878.
ביוגרפיה

נאדיר פאשא נולד בעיירה צ'ירפאן שבבולגריה. ב-1836 סיים את לימודיו באקדמיה הצבאית באיסטנבול ונשלח ללימודי המשך בווינה, אותם סיים ב-1841. הוא פיקד על הכוחות העות'מאניים במזרח אנטוליה בעת מלחמת קרים וניהל מספר קרבות מול הכוחות הרוסיים שהוצבו בעיר גיומרי שבארמניה. בהמשך, מונה למפקד מצודת קארס, אך שוחרר מתפקידו בינואר 1854‏.
לאחר מלחמת קרים מונה למושל סלוניקי, וב-1862 השתתף במלחמה עם מונטנגרו. ב-1876 נבחר לפרלמנט העות'מאני. הסולטאן מוראט החמישי מינה אותו לשר המלחמה, אך המינוי בוטל עם עלייתו של אבדילהמיט השני לשלטון ב-1 בספטמבר 1876. בהמשך, הוטל עליו לחזור לשירות צבאי, והוא נשלח לפקד על הכוחות בסרביה, בהצליחו להשליט סדר במקום. בשל הצלחתו בסרביה מונה למפקד אוגדה בגזרת הדנובה ולמושל פלך רומליה. במסגרת תפקידו הצליח לדכא את מרד אפריל הבולגרי. נאדיר פאשא המשיך למלא תפקיד זה גם במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית של 1877–1878. ב-18 ביולי 1877 הודח אבדילקרים נאדיר פאשא בשל כישלונותיו בקרבות. הוא הועמד למשפט צבאי והוגלה לאי רודוס, שם הלך לעולמו ב-1885.
הערות שוליים

↑  Humphry Sandwith A narrative of the siege of Kars , באתר גוגל ספרים (באנגלית).
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007426595705171  GND: 137319096  ISNI: 0000 0000 5557 9057  LCCN: nr99008912  SUDOC: 11953259X  TDVİA: abdulkerim-nadir-pasa  VIAF: 49147253   WorldCat (עם VIAF): 49147253
דורון מזר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  18 בינואר 1958 (בן 66) ישראל
 מוקד פעילות:  ישראל 
 תקופת הפעילות:  מ-1976
 סוגה:  זמר עברי
 שפה מועדפת:  עברית 
 פרופיל ב-IMDb
 
דורון מזר (נולד ב-18 בינואר 1958) הוא זמר ישראלי.
חיים אישיים

היה נשוי לקרן. אב לבן, דניאל.
דיסקוגרפיה > אלבומי סולו

"ההילולה" (1985)
"יש לי ים תיכון" (1988)
"קרוב ללב" (1989)
"הרקיע השביעי" (1990) (מהדורה שנייה של "קרוב ללב")
"קול" (1993)
"חולם על אהבה" (1994)
"ריקודים עם דורון מזר" (1994) (קלטת)
"עד לנקודה" (1996)
"ויוה" (2000)
"קרוב ללב" (2003) (גרסת הדיסק של המהדורה הראשונה של "קרוב ללב")
"לגעת באושר - שירי סלסה וטלנובלות" (2001)
"את החברה שלי" (2004)
"רוצה לרקוד" (2015)
דיסקוגרפיה > אוספים

"עצמך" (1992)
"מסתובב" (1998)
הערות שוליים

↑  מאת כתב גלובס, ‏ישראל אחת חשפה ג'ינגל הבחירות; גם שחק שולב בסרט הליווי עם ברק, באתר גלובס, 25 באפריל 1999
↑  דורון מזר, תענוג לשיר לכם גם מהמרפסת, באתר פייסבוק, ‏20.03.2020
↑  פסטיבל המחול הבינלאומי, נשף אהבה צרפתית - השאנסונים הגדולים, באתר דורות מזר, ‏8.08.2021
↑  דורון מזר, כמעט ושכחתי כמה זה מרגש לשחרר לעולם יצירה חדשה, באתר פייסבוק, ‏19.01.2023
↑  יעקב בר-און, ‏דורון מזר: "התקשורת לא מטפחת את זמרי אמצע הדרך", באתר מעריב אונליין, 10 ביוני 2021
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007313119505171  BnF: cb16608870b (data)  ISNI: 0000 0000 6836 1073  MusicBrainz: 0116bb66-1583-48f9-bf14-91d0ca776644  VIAF: 97439662   WorldCat (עם VIAF): 97439662
צימקאו

| --- | --- |

 
 מאכלים
 סוג:  שוקולד 
 מרכיבים עיקריים:  סוכר, שומן צמחי מוקשה, אבקת קקאו
 
קרמבו בציפוי צימקאו
צימקאו הוא תחליף שוקולד המכיל אחוזים נמוכים מאוד של קקאו ואחוזים גבוהים של סוכר. בניגוד לשוקולד רגיל המכיל חמאת קקאו, הצימקאו מכיל שומן צמחי מוקשה או שומן צמחי מוקשה חלקית ואבקת קקאו (ומכאן שמו), ולכן הוא נחשב תחליף זול יותר המשמש בעיקר לקישוטים דמויי שוקולד, בישול ואפייה זולים (לרוב בשימושים מסחריים, כגון הקרמבו). צימקאו אינו נקרא שוקולד כיוון שאינו מכיל חמאת קקאו.
שימושים נפוצים בצימקאו

קישוטים שונים בתבניות מעוצבות כמו אותיות, כתרים, מספרים, דמויות שונות וכולי.
שימוש בצימקאו כחומר מבודד בין גנאש שוקולד או קצפת לדפי סוכר.
סוגי צימקאו

היום יש סוגים שונים ובצבעים רבים:
מטבעות: אולי הצורה הנוחה ביותר לעבודה עם צימקאו היא במטבעות. אפשר להכניס אותם לשקית זילוף ולהמס אותם בקלות רבה.
חפיסת שוקולד: היום אפשר למצוא גם חפיסת שוקולד של צימקאו. יש צורך לשבור לקוביות לפני תחילת העבודה איתה.
אפשר היום למצוא בחנויות אפייה מתמחות צימקאו פרווה שמתאים לכל סוגי האפייה, וצימקאו חלבי שמכיל כמות מסוימת של אבקת חלב.
נוסף על כל אלה, את הצימקאו אפשר למצוא בשלל צבעים כמו: צימקאו לבן, צימקאו חום, צימקאו ורוד, צימקאו כחול, צימקאו ירוק, צימקאו צהוב ועוד.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4221184-0 
ערך זה הוא קצרמרבנושא מזון. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ניצן קייקוב

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  11 באוקטובר 1987 (בן 37) בת ים
 מוקד פעילות:  ישראל 
 תקופת הפעילות:  מ-2005
 סוגה:  מוזיקת פופ 
 www.nitzankaikov.com
 
ניצן קייקוב (נולד ב-11 באוקטובר 1987 בבת ים) הידוע גם בשם K-KOV, הוא מפיק מוזיקלי, מעבד ומלחין ישראלי.