stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
האטי לוטון
מלחמת האזרחים האמריקנית

במהלך מלחמת האזרחים האמריקאית, לוטון המשיכה לעבוד עם סוכנות הבילוש פינקרטון. לפי הדיווח של פינקרטון, בתחילת 1861, לוטון הוצבה בפריוויל, מרילנד, עם טימותי ובסטר, סוכן אחר של פינקרטון. לאחר שפינקרטון התחיל לספק את "השירות החשאי" שלו לגנרל ג'ורג' ב' מקללן, לוטון וובסטר נוספו לרשימת מקבלי השכר של השירות של פינקרטון בוושינגטון ב-8 באוגוסט 1861. לוטון שוב התחזתה לאשתו של טימותי ובסטר והופיעה בריצ'מונד, וירג'יניה בתחילת 1862. השניים נשלחו על ידי פינקרטון לריצ'מונד כדי לאסוף מידע מודיעיני על תנועות צבא הקונפדרציה.
מלחמת האזרחים האמריקנית > מעצר ומאסר

לוטון טיפלה בטימותי ובסטר כשחלה, במלון מונומנט בריצ'מונד, מה שמנע את שליחת דיווחי מודיעין בחזרה לאלן פינקרטון. ג'ון סקובל, מרגל של האיחוד האפרו-אמריקאי, עבד עם "היפהפייה בת העשרים וחמש", האטי לוטון, במהלך תקופה זו, והתחזה למשרת שלה.
אלן פינקרטון שלח שני סוכנים, פריס לואיס וג'ון סקאלי, לריצ'מונד, וירג'יניה, כדי לברר מה קרה לוובסטר ולוטון. הם מצאו את ובסטר ולוטון, אך לואיס וסקאלי התגלו כסוכני פינקרטון, נעצרו ושוחררו מאוחר יותר כחלק מחילופי שבויים ב-18 במרץ 1863. מקורות שונים מצביעים על כך שאחד מהגברים או שניהם, בין אם כדי להציל את חייהם או לאחר שרומו בחקירות, חשפו את זהותו של ובסטר. ובסטר ולוטון נעצרו ולאחר משפט מהיר נמצאו שניהם אשמים.
טימותי ובסטר נידון למוות והוצא להורג, ב-29 באפריל 1862. לוטון נידונה לשנה אחת בכלא קאסל ת'אנדר בריצ'מונד, וירג'יניה. ברשומות הקונפדרציה, לוטון תוארה כ"גב' טימותי ובסטר" והוחלפה ב-13 בדצמבר 1862 במרגלת הקונפדרציה בל בויד.
במהלך מאסרה, מרגלת האיחוד המצליחה ביותר של ריצ'מונד, אליזבת ואן לו, ביקרה את לוטון, אך לא ברור אם ואן לו הייתה מודעת לזהותה האמיתית של "גב' טימותי ובסטר".
שנים שלאחר המלחמה ומוות

לאחר שחרורה מהכלא, לא ידוע דבר על חייה של לוטון לאחר המלחמה או על מותה.
ראו גם

מרגלי מלחמת האזרחים האמריקאית
קייט וורן
טימותי ובסטר
הערות שוליים

1 2  Cuthbert (1949) Lincoln and the Baltimore Plot. p. 4.
↑  
Recko, Corey, A Spy for the Union: The Life and Execution of Timothy Webster (McFarland & Co., 2013), 75.
↑  
"Hattie Lewis, a Pinkerton Operative and Civil War Spy," http://coreyrecko.com/hattielewis
1 2  
Fishel (1996) The Secret War for The Union. p.131.
1 2  Quarles (1953) The Negro in the Civil War. p.89.
1 2  
Fishel(1996) The Secret War for The Union. p.148.
1 2  
Fishel (1996) The Secret War for The Union. p.597.
↑  United States. (2005). Intelligence in the Civil War.
↑  Rhoades (August 2002)"The Women of Castle Thunder"
קאתברט, נ.ב., & פינקרטון, א.. (1949). לינקולן ועלילת בולטימור, 1861 מרישומי פינקרטון ומאמרים קשורים . פרסומי ספריית הנטינגטון. סן מרינו, קליפורניה, ספריית הנטינגטון.
פישל, אי.סי. (1996). המלחמה הסודית למען האיחוד: הסיפור הבלתי סופר של המודיעין הצבאי במלחמת האזרחים . בוסטון, היוטון מיפלין ושות'.
פינקרטון, א' (1883). מרגל המרד; היותה היסטוריה אמיתית של מערכת הריגול של צבא ארצות הברית במהלך המרד המאוחר. חשיפת סודות רבים של המלחמה עד כה לא פורסם ברבים. Comp. מדיווחים רשמיים שהוכנו עבור הנשיא לינקולן, הגנרל מק'קלן והפרובוסט-מרשל-גנרל . ניו יורק, קרלטון ושות'. (הערה: יש להשתמש בזהירות בחשבונות של פינקרטון בספר זה. הוא מכיל שיעור גבוה של סיפורת. )
קווארלס, ב. (1953). הכושי במלחמת האזרחים . בוסטון, ליטל, בראון.
רודס, פ. (אוגוסט 2002). "נשות הרעם של הטירה". הירחון קודזו https://web.archive.org/web/20080927210547/http://www.kudzumonthly.com/kudzu/aug02/CastleThunder.html
רוז (1999). שליחות שחורות: תרומות אמריקאיות שחורות למודיעין האיגוד במהלך מלחמת האזרחים . וושינגטון הבירה, המרכז לחקר המודיעין, סוכנות הביון המרכזית. http://purl.access.gpo.gov/GPO/LPS61145 .
ארצות הברית. (2005). מודיעין במלחמת האזרחים . וושינגטון הבירה, סוכנות הביון המרכזית. https://web.archive.org/web/20071212003327/https://www.cia.gov/library/publications/additional-publications/civil-war/index.html .
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1196828490  VIAF: 1651157100615872740006   WorldCat (עם VIAF): 1651157100615872740006 
כלא טירת טאנדר,ריצ'מונד, וירג'יניה, 1865.
ג'ינו אוריימה

לואיג'י "ג'ינו" אוריימה (באנגלית: "Luigi "Geno Auriemma; נולד ב-23 במרץ 1954) הוא מאמן כדורסל אמריקאי המאמן את קבוצת כדורסל הנשים של אוניברסיטת קונטיקט ואימן את נבחרת ארצות הברית בכדורסל נשים. אוריימה הוא המאמן המצליח ביותר בתולדות ה-NCAA עם 11 זכיות בטורניר אליפות המכללות בכדורסל ועם מספר הניצחונות הגבוה ביותר במהלך הקריירה. כמו כן הוביל את נבחרת ארצות הברית לזכייה במדליית זהב באולימפיאדת לונדון (2012) ולזכייה בשתי אליפות העולם (צ'כיה 2010 וטורקיה 2014). ב-2006 נבחר לחבר הן בהיכל התהילה של הכדורסל, והן בהיכל התהילה של כדורסל הנשים.
ביוגרפיה

אוריימה נולד בעיירה מונטלה שבנפת אבלינו באיטליה, אחד משלושה ילדים של דונטו ומרסלייה. ב-1961 היגרה המשפחה לארצות הברית והשתקעה בפנסילבניה. הוא שיחק בנבחרת הכדורסל של תיכון בישופ קנדריק ושאב השראתו ממאמן הקבוצה בודי גרדלר לפנות לכיוון של אימון. ב-1972 סיים את לימודי התיכון והחל ללמוד במכללה קהילתית במחוז מונטגומרי בפנסילבניה, שם הכיר את רעייתו לעתיד. הוא עבר ללמוד מדע המדינה באוניברסיטת המדינה מערב צ'סטר ובמקביל החל לאמן את נבחרת הבנות של תיכון בישופ מק'דוויט.
ב-1977 מונה לעוזר מאמן בנבחרת הכדורסל של אוניברסיטת סנט ג'וזף ולאחר שנה מונה למאמן קבוצת הבנים בתיכון בו למד. ב-1981 מונה לעוזר מאמן נבחרת אוניברסיטת וירג'יניה והיה אחראי על גיוס השחקניות לקבוצה.
ביוגרפיה > אוניברסיטת קונטיקט

ב-1985 מונה למאמן ראשי של קבוצת כדורסל הנשים באוניברסיטת קונטיקט. הקבוצה שטרם מינויו של אוריימה רשמה רק עונה אחת עם מאזן ניצחונות חיובי, רשמה בעשרות השנים מאז מינויו רק עונה אחת עם מאזן שלילי, העונה הראשונה בה אימן. תחת הדרכתו זכתה קונטיקט 28 פעמים באליפויות העונה הסדירה בחטיבה, 27 פעמים זכתה בטורניר החטיבה, 23 פעמים העפילה הקבוצה עד לפיינל פור של טורניר אליפות המכללות בכדורסל ו-11 פעמים זכתה בתואר האליפות, בפעם הראשונה בעונת 1994/1995 ולאחרונה בעונת 2015/2016. בכך הפך אוריימה למאמן המעוטר ביותר בתולדות כדורסל המכללות, לאחר שעקף את ג'ון וודן שזכה ב-10 אליפויות כמאמן קבוצת הגברים של UCLA. כמו כן הוא מחזיק בשיא של 113 ניצחונות בטורניר אליפות המכללות, שיא אותו קבע במהלך הטורניר ב-2017 ועבר בכך את פט סאמיט (112 ניצחונות). במהלך קריירת האימון שלו בקונטיקט רשמה הקבוצה שש עונות ללא הפסד, 90 ניצחונות רצופים שהתפרשו על פני השנים 2007 עד 2010 ושיא של 111 ניצחונות רצופים שהתפרשו מ-2014 עד 2017.
ביוגרפיה > נבחרת ארצות הברית

אוריימה שימש עוזר מאמן נבחרת ארצות הברית בכדורסל נשים שזכתה במדליית זהב באולימפיאדת סידני (2000). ב-2001 אימן את נבחרת ארצות הברית בכדורסל נשים עד גיל 19 וזכה עמה במדליית ארד באליפות העולם שהתקיימה בצ'כיה.
ב-2010 מונה למאמן הראשי של נבחרת ארצות הברית בכדורסל נשים והוביל אותה לזכייה בשתי אליפויות עולם, בצ'כיה ב-2010 ובטורקיה ב-2014 ולזכייה בשתי מדליות זהב אולימפיות באולימפיאדת לונדון (2012) ובאולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016). לאחר הטורניר האולימפי פרש מאימון הנבחרת.
טיפוגרפיה

דוגמת הדפסה מתוך ציקלופדיית צ'יימברס, 1728
טיפוגרפיה (באנגלית: Typography) היא האמנות והטכניקה של סידור ועיצוב טקסט, כך שיהיה נגיש וקריא ועם זאת אסתטי או משקף מסר מסוים. מלאכה זו כוללת סידור אותיות, בחירת גופנים, גודל אות, גודל השוליים, אורך שורה, ריווח בין שורות, בין מילים, בין אותיות ובין צמדי אותיות. ארגון הטקסט בתוך פורמט, יצירת מבנה והיררכיה בטקסט בהתאם לתוכן ולהקשר, בניית שיטה וסגנון טיפוגרפי חזותי לעימוד. במלאכת הטיפוגרפיה עוסקים, בין היתר, מעצבים גרפיים, מעצבי אותיות, טיפוגרפים ופרסומאים.
מקור השם מיוונית: Typos (צורה או הטבעה) + Graphein (כתיבה).
טכניקות טיפוגרפיות

דפוס – טכנולוגיה עתיקת יומין שמטרתה יצירת מספר עותקים זהים של חומר ויזואלי מאותו מקור. רבים סבורים שהראשונים שעסקו בהדפסה היו הסינים, אשר השתמשו בצבעים על בסיס שמן אשר נמרחו על אבן חלקה, עליה ציירו את המקור בדמות ראי. שיטה זו ידועה בשם ליתוגרפיה. על פי ספרי ההיסטוריה, תהליך הדפוס הומצא על ידי בי שנג (Bì Shēng) בשנת 1040. המצאת הדפוס המודרני שייכת ליוהאן גוטנברג, בסביבות שנת 1436. טכניקות הדפוס כוללות הדפסה ישירה – דפוס עץ, ליתוגרפיה, דפוס בלט, דפוס משי, דפוס צילינדר ועוד; הדפסה עקיפה – כגון דפוס אופסט – בה דמות המקור מועתקת ללוח ומן הלוח לנייר ההעתק; והדפסה דיגיטלית בה העברת האינפורמציה למדפסת נעשית דרך מחשב.
קליגרפיה – אמנות הכתיבה הקישוטית. עיצוב ויצירה ידנית של אותיות בעזרת כלים ייעודיים כגון מכחולים ומברשות. זוהי אמנות הדורשת מיומנות רבה. מקור המילה ביוונית – קאלוס "יופי", גראפוס "כתיבה". קליגרפיה היא תחום חשוב ועתיק יומין בקרב תרבויות שונות (במיוחד בתרבויות מזרח אסיה והאסלאם בהם היא נפוצה גם כיום) היא נתפסת כאמנות גבוהה ומעודנת. יש העוסקים בקליגרפיה גם כיום, ועל ידי שילובה בעיצוב, יצירת אמנות או גרפיטי.
לטרינג
טיפוגרפיה אקספרימנטלית
ראו גם

דפוס
עימוד
גופן
ביכורי העתים

ערך זה עוסק בכתב עת. אם התכוונתם למרכז לאומנויות הבמה בתל אביב-יפו, ראו .
"ביכורי העתים", כרך תקצ"א-1830
ביכורי העתים (בכתיב המקורי: בִּכּוּרֵי הָעִתִּים) היה כתב עת של תנועת ההשכלה היהודית בתקופת פעולתה באוסטריה ובגליציה, שיצא לאור בווינה בשנים תקפ"א-תקצ"ב (1820–1831).
מייסד "ביכורי העתים" היה המשורר שלום הכהן. הוא ניסה בשנים 1809–1811 לחדש את הופעתו של הירחון המשכילי "המאסף", אך הניסיון לא האריך ימים. כשהחל לעבוד כעורך וכמגיה בבית הדפוס של אנטון שמיד בווינה, יזמו הוא ושמיד את הוצאתו לאור של שנתון ובו מאמרים, כתבות וחומר ספרותי בעברית ובגרמנית. בתחילה יצא "ביכורי העתים" כנספח ללוח שנה עברי, אך במהרה הפך לשנתון עצמאי. שלום הכהן ערך את כתב העת בשלוש השנים הראשונות, תקפ"א-תקפ"ג (1821–1823). בשנים תקפ"ד-תקפ"ה ערך אותו משה סג"ל לנדא, ממשכילי פראג ונכדו של "הנודע ביהודה", ר' יחזקאל לנדא. בשנים תקפ"ו-תקפ"ח היו העורכים שלמה פרגמנטר ויששכר דוב שלזינגר; בשנים תקפ"ט-תק"ץ יצחק שמואל רג'יו (יש"ר מגוריציה); ובשנתיים האחרונות, תקצ"א-תקצ"ב (1830–1831), היה העורך יהודה ייטלס. בכל השנים יצא לאור בבית הדפוס של אנטון שמיד.
אופיו של כתב העת השתנה במשך השנים. בכרכים שבעריכת שלום הכהן יש חומר ספרותי ומשלים בעברית ושירים מתורגמים מגרמנית, וכן חלק גרמני רחב היקף ובו מאמרי מדע בגרמנית (באותיות עבריות). בנוסף צורף לכתב העת "מבחר המאסף" – הדפסות חוזרות של חומר מ"המאסף". במשך הזמן הלך ופחת היקפם של החלק הגרמני של השנתון ושל "מבחר המאסף", ובכרכים האחרונים הוקדש כתב העת בעיקר למאמרים בעברית בנושאים של חכמת ישראל. כתב העת הפך לבמה המרכזית של חשובי המשכילים באוסטריה, בגליציה ובאיטליה לפרסום חיבוריהם ויצירותיהם בעברית. המאמרים והכתבות עסקו בנושאי חינוך, השפה העברית, מקרא ותלמוד, היסטוריה של עם ישראל, ובמידה מועטה גם עיסוק באירועים חדשותיים בני הזמן. בין המשכילים ואנשי חכמת ישראל שפרסמו את מאמריהם ב"ביכורי העתים" היו שי"ר, שד"ל, יש"ר מגוריציה, יצחק ארטר, שניאור זק"ש, מאיר הלוי לטריס, יעקב שמואל ביק ואחרים.
הוצאתו לאור של "ביכורי העתים" נפסקה ב-1831, כנראה בגלל קשיים כלכליים, אולם היו ניסיונות לחדש את הופעתו. ב-1844 הוציא לאור מנדל שטרן בווינה חוברת בשם "ביכורי העתים", אבל כשהמשיך להוציא אותה בשנים הבאות ככתב עת ספרותי קרא לו "כוכבי יצחק". ב-1845 הוציא יש"ר מגוריציה בווינה את "ביכורי העתים החדשים", אך הצליח להוציא רק כרך אחד, ובו שירים ומאמרים בעברית ובגרמנית. את מקומו של "ביכורי העתים" ככתב העת המרכזי של חכמת ישראל תפס כתב העת "כרם חמד".
לקריאה נוספת

יוסף קלוזנר, היסטוריה של הספרות העברית החדשה, כרך ב, ירושלים: תשי"ב, עמ' 30–37.
משה פלאי, בכורי העתים – ביכורי ההשכלה, ירושלים: הוצאת מאגנס, תשס"ה.
יחסי גמביה – קוריאה הצפונית

| יחסי גמביה – קוריאה הצפונית |
| --- | --- |
גמביה: קוריאה הצפונית


גמביה: קוריאה הצפונית
שטח (בקילומטר רבוע)
11,300: 120,538
אוכלוסייה
2,780,762: 26,523,136
תמ"ג (במיליוני דולרים)
2,340: 
תמ"ג לנפש (בדולרים)
841: 
משטר
רפובליקה נשיאותית: דיקטטורה, טוטליטריזם, משטר חד מפלגתי

יחסי גמביה–קוריאה הצפונית הם היחסים הנוכחיים וההיסטוריים בין גמביה וקוריאה הצפונית (הידועה כצפון קוריאה בעולם המערבי). הונג סון-פי הוא השגריר המוסמך לבנג'ול.
היסטוריה

הנשיא דאוודה ג'ווארה ייסד את היחסים עם קוריאה הצפונית במרץ 1973, כשקודם לכן הודיע לדרום קוריאה מראש על הצעד הזה- בהתאם למדיניות הבלתי-מזדהת של המדינה- כדי שזה לא יפגע ביחסים עם סיאול. משלחת מגמביה ביקרה בשתי הקוריאות מאוחר יותר באותה שנה- הביקור בקוריאה הצפונית הכניס את המשלחת למתח, שתיארו את ה"תקופה הבלתי פוסקת של חינוך פוליטי על בעיית האיחוד הקוריאנית מנקודת מבטם האידאולוגית של פקידים צפון קוריאנים" שהם נאלצו לעבור כמתישה. בהודעה פומבית משותפת בסיומם של שני הביקורים, גמביה הביעה את תמיכתה באיחוד שקט של חצי האי ללא התערבות חיצונית. כתוצאה מכך, נציגות צפון קוריאנית נפתחה בבנג'ול ביולי 1975 והמדינה תרמה 203,235 דלאסי גמבי למען הקלה בבצורת.
קוריאה הצפונית יצרה קשרים לא-ממשלתיים עם המדינה עוד לפני ההכרה הדיפלומטית. ב-1967, איגוד העובדים של גמביה- האיגוד המקצועי הראשון של המדינה, שבאופן כללי התנגד להתקפות צבאיות- הצטרף לפדרציה העולמית של איגודי העובדים, ולאחר מכן גם ייסד קשרים עם הממשל הצפון קוריאני, בשני המקרים כדי להשיג מימון. באותו זמן אגודת החברות הקוריאנית-גמבית הוקמה. העיתונאי והפוליטיקאי מלווין בנוני ג'ונס שירת כנשיא שלה, כשהוא קרא ליחסים קרובים יותר בין גמביה לקוריאה הצפונית וברית המועצות.
על פי האוטוביוגרפיה של הלוטננט קולונל לשעבר סמסודן סר, משרד ההגנה הגמבי אירח משלחת רשמית לפיונגיאנג באוקטובר 1996. הם ביקרו במקומות רבים במדינה, כשאחד מהם הוא ארמון קומסוסאן. המשלחת ביקשה להיפגש עם קים ג'ונג-איל אך בקשתם נדחתה, לכאורה מפני שהמנהיג באבל על מות אביו קים איל-סונג ב-1994. מנהלי המשא ומתן הצפון קוריאנים דחו את ההצעה לשיתוף פעולה צבאי, כשהם דורשים מהגמבים תשלום במזומן ובדולרים. למרות זאת, הסכימה קוריאה הצפונית לשלוח קבוצה של מדריכי קראטה כדי לספק את צבא גמביה עם אימוני הגנה עצמית.
באפריל 2010 הגיע קים יונג-נאם, נשיא נשיאות אספת העם העליונה, לביקור של שלושה ימים בגמביה ונפגש עם הנשיא יחיא ג'אמה, סגנית הנשיא איזאטו נג'י-סיידי ופוליטיקאים בולטים אחרים. מספר הצהרות על האינטרסים המשותפים, ערכים הדדים וחברות היסטורית חמה בין שתי המדינות נאמרו במהלך הפגישה.
לאחר שמונה לשגריר גמביה ביולי 2014 ונפגש עם מנהיגים לאומיים, הונג סון-פי הצהיר שמדינתו מתכוונת לשתף פעולה עם גמביה לגבי הנושאים של חקלאות, חינוך, דיג, בריאות הציבור ובנייה. בדצמבר 2014, גמביה הצטרפה ל-19 מדינות אחרות באו"ם כשהצביעה נגד תביעה נגד קוריאה הצפונית בבית הדין הפלילי הבינלאומי.
תחת הממשלה של הנשיא יחיא ג'אמה, גמביה לפעמים כונתה כ"צפון קוריאה של אפריקה" או במונחים דומים, ביטויים אשר השוו בצורה לא טובה את מצב זכויות האדם והמבנה הפוליטי בשתי המדינות.
נציגויות דיפלומטיות

גמביה אינה מיוצגת בקוריאה הצפונית לא בדרג השגרירות ולא בדרג הקונסוליה.
קוריאה הצפונית מחזיקה בגמביה שגרירות בבנג'ול.
ראו גם

יחסי החוץ של קוריאה הצפונית
זכויות להט"ב
היקף החוקים

חוקים המשפיעים על זכויות להט"ב ברחבי העולם כוללים, בין היתר, את הנושאים הבאים:
מעמד חוקי של קיום פעילות הומוסקסואלית בהסכמה בשטחי המדינה או הטריטוריה.
גיל הסכמה לא שוויוני בין זוגות הומוסקסואלים לזוגות הטרוסקסואלים.
הכרה במערכות יחסים חד-מיניות (נישואים חד-מיניים, איחוד אזרחי, ידועים בציבור).
חוקים נגד אפליה (אנ') בתעסוקה, דיור, חינוך, מתן סחורות ושירותים והתאמות ציבוריות על רקע נטייה מינית וזהות מגדרית.
חקיקה נגד בריונות והטרדות נגד להט"ב בבית הספר (אנ').
חוקים לאיסור דברי שטנה, פשעי שנאה ואפליה עקיפה המטילים עונשים פליליים על גילויי אפליה שמונעת על רקע נטייה מינית, זהות מגדרית או ביטוי מגדרי.
חוקים הנוגעים להורות להט"ב, כולל אימוץ על ידי זוגות חד-מיניים (משותף, חורג או על ידי יחידים).
חוקים הנוגעים לגישה לטכנולוגיית רבייה מסייעת (הפריה חוץ-גופית, טיפולי פוריות, פונדקאות אלטרואיסטית או מסחרית).
חקיקה נגד עיסוק או שידול להעברת "טיפול המרה" שמטילה עונשים פליליים בהם מאסר, שלילת תעודת המקצוע וקנס.
חוקים או מדינויות הקשורות לשירות צבאי באופן גלוי בקרב להט"ב.
הגבלות הנוגעות לתרומת דם, קרניות ורקמות אחרות על ידי גברים המקיימים יחסי מין עם גברים.
חוקים הנוגעים לגישה לניתוח להתאמה מגדרית וטיפול הורמונלי חלופי (אנ').
הכרה משפטית בשינוי מגדר (אנ').
מעמד זכויות להט"ב ברחבי העולם > אירופה

זכויותיהם של לסביות, הומוסקסואלים, טרנסג'נדרים וביסקסואלים באירופה הן שונות מאוד ממדינה למדינה. נכון ליוני 2023, כ-19 מתוך 34 מדינות העולם שהכשירו נישואים חד-מיניים בשטחן הן אירופאיות ו-11 מדינות נוספות ברחבי היבשת מכירות באיחוד אזרחי, שותפויות רשומות או קוהביטציה רשומה עבור זוגיות חד-מינית, שאינן מכירות בנישואים בין זוגות מאותו מין. אף על פי הרדיפה החברתית הקשה של הומוסקסואלים ולסביות שרווחה במהלך ההיסטוריה של אירופה מתקופת האימפריה הרומית ועד למאה ה-20 ובפרט רדיפה של הומוסקסואלים בגרמניה הנאצית, כיום, אזרחי להט"ב בצפון אירופה ובמערבהּ מוגדרים כבעלי זכויות אזרחיות שוות לאזרחים הטרוסקסואלים בעלי תחושת התאמה לזהותם המגדרית, בעוד קיימת מגמת תמיכה הולכת וגוברת של חקיקת השוואה בין זכויות אזרחיות של הטרוסקסואלים והומוסקסואלים כאחד בדרום, מרכז ומזרח אירופה מאז תחילת המאה ה-21.
עם זאת, מספר מדינות באירופה אינן מכירות בשום צורה של זוגיות חד-מינית, בעוד קיימות הגבלות בחוקתן שמכירות בנישואים בין בני זוג מהמין השני בלבד ובכך, אוסרות דה יורה על הכרה בנישואים חד-מיניים. מדינות אלה הן: אוקראינה, ארמניה, בולגריה, בלארוס, גאורגיה, הונגריה, לטביה, ליטא, מולדובה, מונטנגרו, הישות המדינית של נגורנו קרבאך, סרביה, סלובקיה, פולין, קרואטיה ורוסיה. מבין אלו, קרואטיה, לטביה, הונגריה ומונטנגרו מכירות בצורה מוגבלת יותר בזוגיות חד-מינית באמצעות שותפויות רשומות בקרב זוגות חד-מיניים.
מזרח אירופה מוגדר כאזור בעל זכויות משפטיות, הגנה פחותה, מעמד חקיקת זכויות להט"ב ותנאי מחיה גרועים יותר משאר חלקי אירופה עבור אזרחי להט"ב לאור היסטוריית האזור לגבי עוינות כלפי הומוסקסואליות מאז תקופת ברית המועצות שהפלילה מערכות יחסים חד-מיניות בשטחה והייתה בעלת השפעה רבה על מדינות בגוש המזרחי. על פי ארגון זכויות הלהט"ב האירופאי, "ILGA-Europe", שלוש המדינות המובילות ביבשת מבחינת מעמד זכויות שווה בשטחן בין אזרחים הומוסקסואלים והטרוסקסואלים הן: מלטה, בלגיה ולוקסמבורג.
מבין כלל 50 המדינות הריבוניות עם שטח שממוקם במסגרת ההגדרה המקובלת של יבשת אירופה שחברות בארגון האו"ם, כ-45 מתוכן חתמו בעד "ההצהרה המשותפת על הפסקת מעשי אלימות והפרות זכויות אדם הקשורות בהתבססות על נטייה מינית וזהות מגדרית" בשנת 2008 שגינתה לראשונה אלימות ואפליה נגד להט"ב בעצרת הכללית של האו"ם. המדינה היחידה שחתמה נגד ההצהרה הייתה קזחסטן שתמכה בהצהרה הנגדית מטעם סוריה. 4 המדינות הנותרות: רוסיה, טורקיה, אזרבייג'ן ובלארוס נמנעו בהצבעתן.
מעמד זכויות להט"ב ברחבי העולם > אמריקה

זכויותיהם של לסביות, הומוסקסואלים, טרנסג'נדרים וביסקסואלים באמריקה משתנות באופן ניכר בין חלקי יבשת-העל והמדינות השונות.
נישואים חד-מיניים באמריקה חוקיים כיום במדינות: ארגנטינה, ברזיל, קנדה, צ'ילה, קולומביה, קוסטה ריקה, קובה, אקוודור, מקסיקו, ארצות הברית ואורוגוואי. בקרב אזורים שאינם עצמאיים, נישואים חד-מיניים מוכרים בגרינלנד, בטריטוריות הבריטיות שמעבר לים של איי פוקלנד ואיי ג'ורג'יה הדרומית ואיי סנדוויץ' הדרומיים, בכל שטחי הטריטוריות של צרפת מעבר לים: גוואדלופ, מרטיניק, סנט ברתלמי, גיאנה הצרפתית, סן מרטן, סן-פייר ומיקלון והולנד הקריבית (בונייר, סאבא וסנט אוסטטיוס) בעוד שנישואים חד-מיניים שנערכו בהולנד בלבד מוכרים באיים הקריביים של ארובה, קוראסאו וסנט מארטן. נכון ליוני 2023, מעל 800 מיליון אזרחים חיים במדינות או בטריטוריות תלויות ביבשת אמריקה שבהן נישואים חד-מיניים מוגדרים כחוקיים.
בינואר 2018 קבע בית הדין האינטר-אמריקאי לזכויות אדם כי האמנה האמריקאית לזכויות אדם מכירה בנישואים חד-מיניים כזכות אדם. פסיקה זו הפכה לגליזציה של איגודים מסוג זה לחובה במדינות הבאות שחתומות על האמנה ומכירות בסמכותו של בית הדין: ברבדוס, בוליביה, צ'ילה, קוסטה ריקה, הרפובליקה הדומיניקנית, אקוודור, אל סלבדור, גואטמלה, האיטי, הונדורס, מקסיקו, ניקרגואה, פנמה, פרגוואי, פרו וסורינאם. ארגנטינה, ברזיל, קולומביה ואורוגוואי נכללות גם כן בין המדינות עליהן חלה סמכות בית הדין, אבל נישואים חד-מיניים היו כבר חוקיים בשטחן לפני פסק הדין.
עם זאת, נכון ליוני 2023, ב-6 מדינות עדיין קיימת הפללה דה יורה של קיום פעילות הומוסקסואלית מאז התקופה הקולוניאלית של האימפריה הבריטית על שטחי מדינות חבר העמים הבריטי של היום בגין ביצוע "מעשה סדום". 6 מדינות אלה הן: ג'מייקה, דומיניקה, סנט לוסיה, סנט וינסנט והגרנדינים, גרנדה וגיאנה, היחידה שממוקמת ביבשת דרום אמריקה בעוד שהשאר באיים הקריביים. כולן מהוות חלק מאיי הודו המערבית הבריטיים לשעבר. עם זאת, סעיפי החוקים דווחו כלא נאכפים בפועל לאורך השנים.
מבין כלל 35 המדינות הריבוניות ברחבי אמריקה שחברות בארגון האו"ם, כ-23 מתוכן: ארצות הברית, מקסיקו, קובה, ארגנטינה, אל סלוודור, איי בהאמה, בוליביה, ברזיל, קנדה, צ'ילה, קולומביה, קוסטה ריקה, דומיניקה, הרפובליקה הדומיניקנית, גואטמלה, הונדורס, ניקרגואה, פנמה, פרגוואי, פרו, אקוודור, ונצואלה ואורוגוואי חתמו בעד "ההצהרה המשותפת על הפסקת מעשי אלימות והפרות זכויות אדם הקשורות בהתבססות על נטייה מינית וזהות מגדרית" בשנת 2008. המדינה היחידה שחתמה נגד ההצהרה הייתה סנט לוסיה ותמכה בהצהרה הנגדית מטעם סוריה. 11 המדינות הנותרות: גיאנה, סנט וינסנט והגרנדינים, סנט קיטס ונוויס, אנטיגואה וברבודה, טרינידד וטובגו, גרנדה, ברבדוס, סורינאם, בליז, האיטי וג'מייקה נמנעו בהצבעתן.
מעמד זכויות להט"ב ברחבי העולם > אוקיאניה

זכויותיהם של לסביות, הומוסקסואלים, טרנסג'נדרים וביסקסואלים באוקיאניה, בדומה ליבשות אירופה ואמריקה, משתנות מאוד ממדינה למדינה. נכון ליוני 2023, מעמד זכויותיהם של אזרחי להט"ב ברחבי המדינות והטריטוריות השונות נע בין שוויון זכויות משמעותי בינם לבין אזרחים הטרוסקסואלים בעלי תחושת התאמה לזהותם המגדרית בניו זילנד, אוסטרליה, גואם, הוואי, איי מריאנה הצפוניים, ואליס ופוטונה, קלדוניה החדשה, פולינזיה הצרפתית ואיי פיטקרן ועד עונשים פליליים שקיימים נגד קיום פעילות הומוסקסואלית בין מבוגרים בהסכמה שנותרו מהתקופה הקולוניאלית של האימפריה הבריטית באזור ב-6 מדינות, בהן: סמואה, איי שלמה, פפואה גינאה החדשה, קיריבטי, טונגה, טובאלו ושטח החסות של ממלכת ניו זילנד בניואה. אף על פי שישנה מגמת קבלה חברתית הולכת וגוברת ברחבי האוקיינוס השקט כלפי חקיקת זכויות להט"ב, אלימות וסטיגמות חברתיות דווחו כנוכחות כלפי אזרחים שמוגדרים כלהט"ב, שמובילות לעיתים קרובות לבעיות בתחומי בריאות, בין היתר גישה לטיפול בחולים ב-HIV/איידס במדינות שבהן פעילות הומוסקסואלית היא עבירה פלילית, אף על פי שהחוק לא נאכף בפועל.
הממלכה המאוחדת הציגה עמדות חברתיות נוקשות וחוקים להפללת פעילות הומוסקסואלית בכל רחבי האימפריה הבריטית, כולל מושבותיה ברחבי היבשת. חוקים אלה ממשכים להיות נוכחים ברוב המדינות והטריטוריות שחברות בארגון חבר העמים הבריטי שנשארו במקומם כיום לאחר שעברו בירושה לאחר קבלת עצמאותן מהאימפריה. המתנגדים לחקיקת זכויות להט"ב באוקיאניה מנמקים את עמדתם בכך שהומוסקסואליות וטרנסג'נדריות "אינן חלק מתרבויות המדינות באזור" בעוד שמערכות יחסים חד-מיניות הן "חטא מערבי" אף על פי שהחוקים האנטי-הומוסקסואלים עצמם הם מורשת בריטית אירופאית. במספר מדינות באוקיינוס השקט ישנן מסורות עתיקות שקדמו להגעת המיסיונרים הנוצרים שמציגות נקודות מבט מקומיות ייחודיות של אוכלוסיות שמזדהות בתור מגדר שלישי בהן הפאפאפין בסמואה, סמואה האמריקנית וטובאלו, הלאילאי באיי קוק, הוינינימאן במיקורנזיה והפקאלייטי (אנ') בטונגה.
מבין כלל 14 המדינות הריבוניות ברחבי אוקיאניה שחברות בארגון האו"ם, כ-10 מתוכן חתמו בעד "ההצהרה המשותפת על הפסקת מעשי אלימות והפרות זכויות אדם הקשורות בהתבססות על נטייה מינית וזהות מגדרית" בשנת 2008 (או הצטרפו לחתימה על ההצהרה בשנת 2011), ביניהן גם טובאלו וסמואה אף על פי ההפללה הקיימת של קיום פעילות הומוסקסואלית דה יורה בשטחן. המדינה היחידה שחתמה נגד ההצהרה היא איי שלמה שתמכה בהצהרה הנגדית מטעם סוריה. 3 המדינות הנותרות: פפואה גינאה החדשה, קיריבטי וטונגה נמנעו בהצבעתן.
מעמד זכויות להט"ב ברחבי העולם > אסיה

זכויותיהם של לסביות, הומוסקסואלים, טרנסג'נדרים וביסקסואלים באסיה הן מוגבלות באופן רחב ביחס ליבשות אירופה, אמריקה ואוקיאניה. מתוך 49 המדינות שמוכרות כעצמאיות ביבשת, פעילות הומוסקסואלית מוגדרת כעבירה פלילית ב-20 מדינות בנוסף לאזורים מסוימים (צ'צ'ניה, אצ'ה, רצועת עזה) באסיה בעוד שרק מספר מדינות מעטות חוקקו הגנה משפטית מפני אפליה על רקע נטייה מינית או זהות מגדרית עבור אזרחים הומוסקסואלים וטרנסג'נדרים בשטחן. נכון ליוני 2023, טאיוואן, ישראל, ונפאל מספקות את שוויון הזכויות הרחב ביותר בין אזרחי להט"ב ואזרחים הטרוסקסואלים בעלי תחושת התאמה לזהותם המגדרית משאר מדינות אסיה לצד קפריסין, הודו ויפן.
אפליה היסטורית כלפי הומוסקסואליות בחלק רחב ביבשת אסיה החלה לאחר שג'ינגיס חאן, מייסדה ושליטה הראשון של האימפריה המונגולית (1206–1368), אסר על קיום פעילות הומוסקסואלית בשטחה וקבע עונש מוות למורשעים. הפאטאווה אלמגירי (אנ'), אוסף שרעי ששימש כחוק וכגוף המסדיר העיקרי של האימפריה המוגולית בתקופת שלטונו של הקיסר אבו אל-מוזפר מוחי א-דין מוחמד אורנגזב (1658–1707), הטיל על מי שביצעו פעילות הומוסקסואלית סדרה משותפת של עונשים שנעו בין הצלפת 50 מלקות לעבד, 100 מלקות עבור מי שנחשב ככופר או עונש מוות בסקילה באבנים עבור מוסלמים.
כיום, תחת המשטרים האסלאמים של אפגניסטן, אוזבקיסטן, טורקמניסטן, איראן, ברוניי, עיראק, סוריה, קטר, מלזיה, ערב הסעודית, כווית, איחוד האמירויות הערביות ותימן, פעילות הומוסקסואלית נושאת עונשים פליליים שנעים מעונש מאסר, ענישה גופנית, בדיקות אנאליות בכפייה, סירוסים כימיים, עינויים, קנסות, הגליה ועד עונש מוות בהוצאה להורג בכפוף לדין השריעה האסלאמי. עם זאת, לעיתים דווח כי עונש המוות לא נאכף בפועל ומוחלף במקום בעונשי מאסר. אזרחי להט"ב עלולים להתמודד גם עם הוצאות להורג ללא משפט מצד ארגוני טרור אסלאמיים ששולטים על אזורי מדינות מסוימים בהם המדינה האסלאמית בעיראק והלבנט בסוריה ועיראק וחמאס ברצועת עזה.
מבין כלל 49 המדינות הריבוניות ברחבי אסיה שחברות בארגון האו"ם, כ-12 מתוכן: ארמניה, גאורגיה, ישראל, יפן, מונגוליה, נפאל, הפיליפינים, קפריסין, תאילנד, וייטנאם, מזרח טימור וקוריאה הדרומית חתמו בעד "ההצהרה המשותפת על הפסקת מעשי אלימות והפרות זכויות אדם הקשורות בהתבססות על נטייה מינית וזהות מגדרית" בשנת 2008. 24 המדינות שחתמו נגד ההצהרה ותמכו בהצהרה הנגדית מטעם סוריה כוללות את: קוריאה הצפונית, ערב הסעודית, איראן, סוריה, עיראק, פקיסטן, אפגניסטן, בנגלדש, אינדונזיה, מלזיה, טג'יקיסטן, טורקמניסטן, קזחסטן, קטר, איחוד האמירויות הערביות, תימן, עומאן, כווית, ירדן, לבנון, האיים המלדיביים, בחריין וברוניי. 13 המדינות הנותרות: רוסיה, הודו, סרי לנקה, סינגפור, טורקיה, סין, לאוס, קמבודיה, מיאנמר, בהוטן, קירגיזסטן, אוזבקיסטן ואזרבייג'ן נמנעו בהצבעתן.