stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
וושינגטון (BB-56)
היסטוריית שירות > הפעולות באוקיינוס השקט > קרב גוודלקנל

לאחר השלמת השיפוץ, וושינגטון יצאה לדרך ב-23 באוגוסט, לכיוון האוקיינוס השקט בליווי של שלוש משחתות. היא עברה דרך תעלת פנמה ב-28 באוגוסט והגיעה לנוקואלופה בטונגה ב-14 בספטמבר. שם, היא הפכה לאוניית הדגל של אדמירל משנה ויליס לי, מפקד פלגת אוניות המערכה השישית וקבוצת המשימה (TG) 12.2. ב-15 בספטמבר הפליגה וושינגטון לפגוש את אוניות TF 17, שהתרכזו סביב נושאת המטוסים הורנט; לאחר מכן פעלו האוניות יחד והפליגו לנומאה שבקלדוניה החדשה כדי להתחיל בפעילות לתמיכה במערכה באיי שלמה. האוניות, שהתבססו מנומאה ואספיריטו סנטו בהברידים החדשים, חיפו על שיירות שהביאו אספקה ותגבורת לנחתים שנלחמו בגוודלקנל בתחילת נובמבר.
במהלך אחת מפעולות ליווי השיירות הללו באמצע אוקטובר, וושינגטון, זוג סיירות וחמש משחתות סיפקו תמיכה מרוחקת אך היו רחוקים מכדי להשתתף בקרב כף אספרנס בלילה שבין 11 ל-12 באוקטובר. זמן קצר לאחר מכן, וושינגטון הועברה ל-TF 64, הכוח אוניות השטח שהוקצה לאזור גוודלקנל, עדיין בפיקודו של לי. בשלב זה כללה היחידה גם סיירת כבדה אחת ושתי סיירות קלות ושש משחתות. במהלך 21–24 באוקטובר, מטוסי סיור יבשתיים יצרו קשרים חוזרים ונשנים עם TF 64 כשצי יפני התקרב לאזור, אך בקרב איי סנטה קרוז שהחל ב-25, ריכזו היפנים את התקפותיהם האוויריות על נושאות המטוסים האמריקאיות של TF 17 ו-TF 61. ב-27 באוקטובר, הצוללת היפנית I-15 ניסתה לטרפד את וושינגטון אך החטיאה.
בתחילת נובמבר, הצי האמריקאי הצטמצם במידה ניכרת בכוח התקפי; נושאות המטוסים ואספ והורנט הוטבעו, והותירו רק את נושאת המטוסים אנטרפרייז, וושינגטון, ואוניית המערכה החדשה דקוטה הדרומית כאוניות הראשה היחידות הזמינות לכוחות בעלות הברית שנלחמו במערכה. וושינגטון הצטרפה לשתי האוניות האחרות ב-TF 16, שכללה גם את הסיירת הכבדה נורת'המפטון, ותשע משחתות. האוניות יצאו ב-11 בנובמבר כדי לחזור ללחימה מול גוודלקנל. הסיירת פנסקולה ושתי משחתות נוספות הצטרפו אליהן למחרת. ב-13 בנובמבר, לאחר שנודע לו שמתקרבת מתקפה יפנית גדולה, ניתק האלסי את דקוטה הדרומית, וושינגטון וארבע מהמשחתות כקבוצת משימה 16.3, שוב בפיקודו של לי. אנטרפרייז, שהמעלית הקדמית שלה ניזוקה מהפעולה בסנטה קרוז, נשמרה מדרום כעתודה וכדי למנוע את אובדן נושאת המטוסים האמריקאית המבצעית היחידה באוקיינוס השקט. האוניות של TG 16.3 היו אמורות לבלום קבוצת הפצצות יפנית שנצפתה במים מול גוודלקנל.
היסטוריית שירות > הפעולות באוקיינוס השקט > קרב גוודלקנל > פעולות מאוחרות יותר

וושינגטון חזרה למסך את נושאות המטוסים של TF 11- סרטוגה - ו-TF 16- אנטרפרייז - בזמן שדקוטה הדרומית יצאה לתיקונים. בסוף נובמבר, פיקודו של לי תוגבר על ידי קרוליינה הצפונית, ולאחר מכן על ידי אוניית המערכה אינדיאנה. אוניות מערכה אלו קובצו יחד כ-TF 64, עדיין בפיקודו של לי, והם חיפו על שיירות כדי לתמוך בלחימה באיי שלמה לשנה הבאה. פעולות אלה כללו חיפוי על קבוצה של שבע אוניות תובלה הנושאים אלמנטים של דיוויזיית הרגלים ה-25 לגוודלקנל בין 1 ל-4 בינואר 1943. במהלך אחד ממבצעי השיירה הללו מאוחר יותר באותו החודש, אוניות המערכה של לי היו רחוקות מדי דרומה מכדי שיוכלו להגיע לכוח הסיירות האמריקאיות במהלך קרב האי רנל. וושינגטון נשארה בדרום האוקיינוס השקט עד 30 באפריל, אז עזבה את נומאה לפרל הארבור. בדרך היא הצטרפה לאוניות של TF 16. האוניות הגיעו ב-8 במאי.
במשך עשרים הימים הבאים פעלה וושינגטון כאוניית הדגל של TF 60, שערכה אימוני לחימה מול חופי הוואי. ב-28 במאי היא נכנסה למבדוק יבש במספנת הצי בפרל הארבור לצורך תיקונים והתקנה של ציוד חדש. זה כלל סט מדחפים חדש ששוב לא הצליח לתקן את בעיות הרטט. לאחר שעבודה זו הושלמה, היא חידשה את האימונים באזור עד 27 ביולי, אז יצאה לדרך עם שיירה לכיוון דרום האוקיינוס השקט. לצורך ההפלגה צורפה ל-TG 56.14, ובהגיעה לאזור נותקה ב-5 באוגוסט כדי להמשיך באופן עצמאי לנמל הוואנה באפאטה בהברידים החדשים, אליה הגיעה יומיים לאחר מכן. וושינגטון בילתה את החודשיים הבאים בביצוע אימונים טקטיים עם כוחות המשימה של נושאות המטוסים באזור אפאטה כהכנה למערכות הקרובות במרכז האוקיינוס השקט.
כעת חלק מ-TG 53.2, שכלל שלוש אוניות מערכה נוספות ושש משחתות, יצאה וושינגטון לדרך ב-31 באוקטובר. האוניות פגשו את TG 53.3, שבמרכזו נושאות המטוסים אנטרפרייז, אסקס ואינדפנדנס, למחרת, לתרגילי אימון נרחבים שנמשכו עד 5 בנובמבר. הקבוצות התפזרו ואז וושינגטון עזבה עם משחתות מלוות לויטי לוו באיי פיג'י, אליה הגיעה ב-7 בנובמבר.
היסטוריית שירות > הפעולות באוקיינוס השקט > המערכה באיי גילברט ומרשל

וושינגטון, עדיין אוניית הדגל של לי, יצאה ב-11 בנובמבר יחד עם ספינות פלגות אוניות המערכה ה-8 וה-9, וארבעה ימים לאחר מכן הם הצטרפו ל-TG 50.1, שהתרכזה סביב נושאת המטוסים יורקטאון. הצי המשיך לאיי גילברט, שם התכוננו נחתים לנחיתה על טאראווה. נושאות המטוסים של TF 50 פתחו במתקפות שלהם ב-19 בנובמבר, והמשיכו למחרת כשהנחתים עלו לחוף בטאראווה ומקין. ההתקפות נמשכו עד 22 בנובמבר, כאשר הצי הפליג לצפון מקין כדי לסייר באזור. ב-25 בנובמבר, הקבוצות של TF 50 אורגנו מחדש ווושינגטון הועברה ל-TG 50.4, יחד עם נושאות המטוסים בנקר היל ומונטריי ואוניות המערכה דקוטה הדרומית ואלבמה.
בין 26 ל-28 בנובמבר פעלו קבוצות נושאות המטוסים מול מקין כדי לחפות על נחיתת החיילים והאספקה באי. מטוסים יפניים תקפו את הקבוצות ב-27 וב-28 בנובמבר, אך הם הסבו נזק קטן לאוניות האמריקאיות. ב-6 בדצמבר, עם סיום הלחימה באיי גילברט, נותקה וושינגטון כדי ליצור את TG 50.8 יחד עם קרוליינה הצפונית, דקוטה הדרומית, אלבמה, אינדיאנה ומסצ'וסטס, שחיפו על בנקר היל, מונטריי ואחת עשרה משחתות. אוניות המערכה נשלחו להפגיז את האי נאורו יומיים לאחר מכן, ולאחר מכן חזרו לאפטה ב-12 בדצמבר. האוניות נשארו שם רק לזמן קצר לפני שיצאו ב-25 בדצמבר לאימון ירי עם קרוליינה הצפונית וארבע משחתות. האוניות חזרו לנמל ב-7 בינואר 1944, אז הוקצתה וושינגטון ל-TG 37.2, יחד עם בנקר היל ומונטריי. האוניות יצאו לדרך ב-18 בינואר, לקראת היעד הבא במערכה: איי מרשל.
האוניות עצרו לזמן קצר בפונאפוטי שבאיי אליס ב-20 בינואר לפני שיצאו שלושה ימים לאחר מכן לפגוש את שאר מה שהיה כיום TF 58; היחידה, שכללה את כוח המשימה של נושאות המטוסים המהירות, הוקמה בפיקודו של אדמירל משנה מארק מיצ'ר ב-6 בינואר. היחידה של וושינגטון סומנה מחדש בהתאם ל-TG 58.1. לאחר שהגיעה מהמטרה העיקרית בקווג'לין בסוף ינואר, וושינגטון סקרה את נושאות המטוסים בזמן שהם ערכו תקיפות נרחבות באי ובטארואה השכנה. ב-30 בינואר, וושינגטון, מסצ'וסטס ואינדיאנה נותקו מנושאות המטוסים כדי להפגיז את קווג'לין בליווי של ארבע משחתות. לאחר שחזרו לנושאות המטוסים למחרת, אוניות המערכה חידשו את תפקיד השמירה בעוד נושאות המטוסים חידשו את התקיפות האוויריות שלהם.
בזמן שסיירה מחוץ לאי בשעות המוקדמות של 1 בפברואר, אינדיאנה חתכה מול וושינגטון כדי לתדלק קבוצת משחתות, מה שגרם לאחרונה לפגוע בראשונה ולגרום נזק משמעותי לשתי האוניות. לאינדיאנה נקרע כ-200 רגל (61 מטר) של ציפוי חרטום מגופה, והחרטום של וושינגטון קרס. שתי האוניות נסוגו למג'ורו לצורך תיקונים זמניים; החרטום המקומט של וושינגטון חוזק כדי לאפשר לה להפליג לפרל הארבור ב-11 בפברואר לתיקונים זמניים נוספים. לאחר שהגיעה לשם, הותקן לה חרטום זמני לפני שהמשיכה למספנת הצי בפיוג'ט סאונד בברמרטון, וושינגטון, לתיקונים קבועים. עוד סט מדחפים חדש הותקן ובאפריל, וושינגטון ערכה בדיקות רטט שחשפו פתרון חלקי: האונייה יכלה כעת להפליג במהירות גבוהה ללא בעיות משמעותיות, אך הרטט עדיין היה מוגזם במהירויות שבין 17–20 קשר (31–37 קמ"ש; 20–23 מייל לשעה). לאחר סיום העבודה הצטרפה האונייה לפלגת אוניות המערכה ה-4 ולקחה קבוצה של 500 נוסעים לפני היציאה לפרל הארבור. היא הגיעה לשם ב-13 במאי והורידה את הנוסעים והמשיכה חזרה לצי במג'ורו. כשהגיעה ב-7 ביוני, היא חידשה את שירותה כאוניית הדגל של תת-אדמירל לי.
היסטוריית שירות > הפעולות באוקיינוס השקט > המערכה על איי מריאנה ופלאו

זמן קצר לאחר שהגיעה וושינגטון, הצי יצא לדרך כדי להתחיל בהסתערות על איי מריאנה; נושאות המטוסים תקפו מטרות בסאיפאן, טיניאן, גואם, רוטה ופגאן כדי להחליש את ההגנה היפנית לפני שכוחות היבשה עלו לחוף. באותה עת היא שובצה ל-TG 58.7, שהורכבה משבע אוניות מערכה מהירות, וחולקה בין ארבע קבוצות המשימה המובילות. ב-13 ביוני, וושינגטון וכמה אוניות מערכה אחרות נותקו כדי להפגיז את סאיפאן וטיניאן לפני שהוחלפו על ידי קבוצת ההפצצה של הכוח האמפיבי למחרת. ב-15 ביוני, כוח המשימה של נושאות המטוסים המהירות יצא צפונה כדי לפגוע במטרות באיי בונין ווולקנו, כולל איוו ג'ימה, צ'יצ'י ג'ימה וההא ג'ימה. במקביל הסתערו נחתים על החופים בסאיפאן; הנחיתה הייתה פריצה של היקף ההגנה הפנימי של יפן שהניעה את הצי היפני לשגר מתקפת נגד גדולה עם הצי הנייד הראשון, כוח הפגיעה העיקרי של נושאות המטוסים.
יציאתו של אוזאווה נצפתה על ידי הצוללת האמריקאית רדפין; צוללות אחרות, כולל פליינג פיש וקאוואלה, עקבו אחר הצי היפני כשהתקרב, והודיעו לאדמירל ריימונד ספרואנס, מפקד הצי החמישי, על תנועותיו. כשהצי היפני התקרב, וושינגטון ושאר אוניות TF 58 הפליגו לפגוש אותו ב-18 ביוני, מה שהוביל לקרב ים הפיליפינים ב-19–20 ביוני. וושינגטון ואוניות המערכה האחרות, עם ארבע סיירות ושלוש עשרה משחתות, נפרסו כ-15 מיל ימי (28 קילומטרים; 17 מיל) ממערב לקבוצות נושאות המטוסים כדי לסייר את נתיב הגישה הסביר. היפנים שיגרו תחילה את המטוסים שלהם, ובזמן שבדקו את ההגנות של הצי האמריקאי, וושינגטון וקרוליינה הצפונית היו אוניות המערכה הראשונות שפתחו באש על המטוסים היפנים התוקפים. במהלך הפעולה, שבה נלחמו בעיקר נושאות המטוסים, הסב הצי האמריקני אבדות חמורות ליפנים, השמיד מאות מכלי הטיס שלהם והטביע שלוש נושאות מטוסים.
כשהצי הנייד הראשון הובס ונסוג, וושינגטון ושאר TF 58 חזרו לאיי מריאנה. היא המשיכה לחפות על נושאות המטוסים במהלך קרב גואם עד 25 ביולי, כאשר וושינגטון הפליגה עם נושאות המטוסים של TG 58.4 לפשוט על איי פלאו. ההתקפות נמשכו עד 6 באוגוסט, כאשר וושינגטון, אינדיאנה, אלבמה, הסיירת הקלה ברמינגהאם ומשחתות מלוות נותקו כ-TG 58.7 כדי להמשיך לאניווטוק. לאחר שהגיעו לשם ב-11 באוגוסט, האוניות תדלקו ומילאו תחמושת ואספקה אחרת, ונשארו שם במשך רוב החודש. ב-30 באוגוסט, קבוצת המשימה יצאה לדרך עם שאר כוח התקיפה של נושאות המטוסים המהירות, שעד כה הועבר לפיקוד הצי השלישי וסומן מחדש כ-TF 38. בשלב זה, וושינגטון שובצה ל-TG 38.3. האוניות הפליגו תחילה דרומה לאיי אדמירליות ולאחר מכן מערבה, חזרה לאיי פלאו. שם החלו נושאות המטוסים בשורה של תקיפות מ-6 עד 8 בספטמבר על מטרות שונות בפלאו; וושינגטון תרמה את תותחיה הכבדים להפגזת פלליו ואנגאור לפני שהנחתים תקפו את שני האיים מאוחר יותר באותו החודש.
ב-9 וב-10 בספטמבר, קבוצות משימה 38.1, 38.2 ו-38.3 עזבו את איי פלאו כדי לפשוט על שדות תעופה יפניים על מינדנאו בדרום הפיליפינים, חלק מהנוהג המקובל לנטרל עמדות סמוכות שעלולות להפריע להתקפה הקרובה על איי פלאו. לאחר שמצאו מעט כוחות יפניים על האי, עברו נושאות המטוסים צפונה לויסאיאס שבמרכז הפיליפינים בין 12 ל-14 בספטמבר. לאחר מכן נסוגו קבוצות נושאות המטוסים כדי לתדלק בים לפני שחזרו לפיליפינים כדי לתקוף שדות תעופה בלוזון ב-21 ו-22 בספטמבר לפני שביצעו התקפות נוספות על מתקנים בוויסאיאס ב-24 בספטמבר. לאחר מכן המשיכו קבוצות נושאות המטוסים צפונה לבצע סדרה של תקיפות על שדות תעופה באוקינאווה, פורמוסה ולוזון לקראת הפלישה הקרובה לפיליפינים.
היסטוריית שירות > הפעולות באוקיינוס השקט > המערכה בפיליפינים

אוניות TF 38 יצאו לפשיטות כדי לבודד את הפיליפינים ולדכא את יחידות הצי האווירי הראשון ב-6 באוקטובר; וושינגטון נותרה אוניית הדגל של לי, צמודה ל-TG 38.3. המבצע הראשון היה תקיפה גדולה על בסיסי אוויר יפנים באי אוקינאווה ב-10 באוקטובר. למחרת, האוניות של TG 38.3 תדלק בים לפני שהצטרפו לשלוש קבוצות המשימה האחרות לפשיטות גדולות על פורמוסה שהתקיימו בין 12 ל-14 באוקטובר. כשהצי נסוג למחרת, הוא הגן על עצמו מפני התקפות אוויר יפניות כבדות, אם כי האוניות של TG 38.3 לא היו מעורבות ישירות שכן ההתקפות היפניות התרכזו בקבוצות משימה 38.1 ו-38.4. ב-16, צוללת דיווחה על תצפית על שייטת יפנית המורכבת משלוש סיירות ושמונה משחתות מחפשות אחר ספינות מלחמה פגועות של בעלות הברית, ו-TG 38.3 ו-TG 38.2 הפליגו צפונה כדי לתפוס אותם, אבל המטוסים הצליח לאתר ולהטביע רק סירת טורפדו.
ב-17 באוקטובר, שתי קבוצות המשימה נסוגו דרומה כדי לכסות את הפלישה ללייטה עם שאר אוניות ה-TF. 38, באותו יום שבו עלו יחידות הארמייה השישית לחוף; הפשיטות על לוזון נמשכו ב-19 באוקטובר. בשלב זה, וושינגטון הועברה מחדש ל-TG 38.4, חיפתה על אנטרפרייז, נושאת הצי פרנקלין, ונושאות המטוסים הקלות סן חסינטו ובלאו ווד. ב-21 באוקטובר, אוניות TG 38.4 נסוגו כדי לתדלק, ובמהלכו הם גם חיפו על נסיגת האוניות שניזוקו במהלך פשיטת פורמוסה, שעדיין היו בדרכן לאוליטי. TG 38.4 הוחזרה ללייטה למחרת.
היסטוריית שירות > הפעולות באוקיינוס השקט > המערכה בפיליפינים > קרב מפרץ לייטה

הנחיתה על לייטה הובילה להפעלתו של מבצע Sho-Gō 1, המענה המתוכנן של הצי היפני לנחיתה של בעלות הברית בפיליפינים. התוכנית הייתה מבצע מסובך עם שלושה ציים נפרדים: הכוח הצפוני בפיקודו של תת-אדמירל ג'יסאבורו אוזאווה, הכוח המרכזי בפיקודו של תת-אדמירל טקאו קוריטה, והכוח הדרומי בפיקודו של תת-אדמירל שוג'י נישימורה. נושאות המטוסים של אוזאווה, שעד כה התרוקנו מרוב כלי הטיס שלהם, היו אמורות לשמש פתיון לאוניות המערכה של קוריטה ונישימורה, שהיו אמורות להשתמש בהסחת הדעת כדי לתקוף את צי הפלישה ישירות. אוניותיו של קוריטה זוהו במצר סן ברנרדינו ב-24 באוקטובר 1944, ובקרב בים סיבויאן שלאחר מכן, הטביעו מטוסי נושאות מטוסים אמריקאים את אוניית המערכה החזקה מוסאשי, מה שגרם לקוריטה להפוך באופן זמני למסלול. זה שכנע את האדמירל ויליאם פ. הולסי, מפקד הצי השלישי, לשלוח את כוח המשימה של נושאות המטוסים המהירות להשמיד את הכוח הצפוני, שעד אז זוהה. וושינגטון הפליגה צפונה עם נושאות המטוסים, ובדרך הקים הולסי את TF 34, בפיקודו של לי, המורכב מוושינגטון וחמש אוניות מערכה מהירות נוספות, שבע סיירות ושמונה עשרה משחתות.
בבוקר 25 באוקטובר, החל מיצ'ר את ההתקפה הראשונה שלו על הכוח הצפוני, ויזם את הקרב מול כף אנגניו; במהלך שש תקיפות על הצי היפני, האמריקנים הטביעו את כל ארבעת נושאות המטוסים ופגעו בשתי אוניות מערכה ישנות שהוסבו לנושאות מטוסים היברידיות. ללא ידיעת הולסי ומיצ'ר, קוריטה חידש את גישתו דרך מצר סן ברנרדינו בסוף 24 באוקטובר ועבר למפרץ לייטה למחרת בבוקר. בזמן שמיצ'ר היה עסוק עם הכוח הצפוני המטעה, קוריטה עבר לתקוף את צי הפלישה; בקרב מול סאמאר, הוא נעצר על ידי קבוצה של נושאות מטוסים מלוות, משחתות ומשחתות ליווי, TU 77.4.3, המכונה טופי 3. קריאות נואשות לעזרה מאוחר יותר באותו בוקר הובילו את הולסי לנתק את אוניות המערכה של לי כדי להפליג דרומה ולהתערב בקרב.
עם זאת, הולסי המתין יותר משעה לאחר שקיבל פקודות מאדמירל צ'סטר וו. נימיץ, מפקד צי האוקיינוס השקט, לנתק את ה-TF 34; העיכוב הוסיף שעתיים להפלגת אוניות המערכה דרומה. הצורך לתדלק משחתות האט עוד יותר את התקדמות TF 34 דרומה. התנגדות כבדה של טופי 3 הביאה את אוניות המערכה והסיירות של קוריטה לאי סדר והובילה אותו להפסיק את המתקפה לפני שוושינגטון ושאר TF 34 יכלו להגיע. הולסי ניתק את אוניות המערכה איווה וניו ג'רזי בתור TG 34.5 לרדוף אחרי קוריטה דרך מצר סן ברנרדינו בעוד לי לקח את שאר אוניותיו רחוק יותר לדרום מערב כדי לנסות לנתק את בריחתו, אך שתי הקבוצות הגיעו מאוחר מדי. ההיסטוריון ה. פ. וילמוט שיער שלו הולסי היה מנתק את TF 34 באופן מיידי ולא מעכב את אוניות המערכה על ידי תדלוק המשחתות, יכלו האוניות להגיע בקלות למיצר לפני הכוח המרכזי, ובשל העליונות הניכרת של התותחים הראשיים המוכווני מכ"ם שלהם, להשמיד את אוניותיו של קוריטה.
היסטוריית שירות > הפעולות באוקיינוס השקט > המערכה בפיליפינים > פעולות מאוחרות יותר

לאחר הקרב, יחידות TF 38 נסוגו לאוליטי כדי למלא דלק ותחמושת להמשך פעולות בפיליפינים. כוחות המשימה של נושאות המטוסים יצאו לדרך שוב ב-2 בנובמבר לתקיפות נוספות בשדות התעופה בלוזון ובויסאיאס שנמשכו עד 14 בנובמבר, אז נסוגו שוב לאוליטי, והגיעו לשם שלושה ימים לאחר מכן. ב-18 בנובמבר, לי החליף אוניות דגל עם אדמירל משנה אדוארד הנסון, מפקד פלגת אוניות המערכה ה-9, שהשתמש בדקוטה הדרומית כאוניית הדגל שלו. במקביל, וושינגטון הועברה ל-TG 38.3, יחד עם דקוטה הדרומית וקרוליינה הצפונית. האוניות יצאו ב-22 בנובמבר לאימון ירי בזמן שנושאות המטוסים ערכו תקיפות עצמאיות נגד מטרות בפיליפינים במהלך שלושת הימים הבאים. היא חזרה לאוליטי ב-2 בדצמבר, שם הצוות ביצע תיקונים והעמיס תחמושת ואספקה לפעולות עתידיות.
היחידות של TF 38 יצאה לדרך שוב ב-11 בדצמבר להתקפות נוספות על לוזון כדי לדכא מטוסים יפניים בזמן שהכוח האמפיבי התכונן לנחיתה הבאה שלו באי מינדורו במערב הפיליפינים. הפשיטה נמשכה בין 14 ל-16 בדצמבר, ובזמן שהצי נסוג לתדלוק ב-17 בדצמבר, סחף טייפון קוברה את האזור, פגע בצי והטביע שלוש משחתות. הנזק שנגרם לצי עיכב את המשך התמיכה בחיילי הקרקע במשך יומיים ומזג האוויר הגרוע המתמשך הוביל את האלסי להפסיק את הפעולות; האוניות הגיעו חזרה לאוליטי ב-24 בדצמבר.
ב-30 בדצמבר יצאה השייטת לדרך לבצע הפגזות הכנה לקראת הנחיתה על לוזון; וושינגטון נשארה עם TG 38.3 עבור הפעולה. נושאות המטוסים תקפו שוב את פורמוסה ב-3 וב-4 בינואר 1945; לאחר תדלוק בים ב-5 בינואר, נושאות המטוסים תקפו קמיקזות צפופות בשדות תעופה בלוזון ב-6 וב-7 בינואר כדי לנטרל אותם לפני הפלישה למפרץ לינגאיין. התקפות נוספות על פורמוסה ואוקינאווה נערכו לאחר מכן ב-9 בינואר. למחרת, קבוצות נושאות המטוסים נכנסו לים סין הדרומי, שם תדלקו ולאחר מכן תקפו מטרות בהודו-סין הצרפתית מתוך הנחה שנכחו כוחות ימיים יפנים משמעותיים, אך רק ספינות סוחר ומספר ספינות מלחמה קטנות נתפסו והוטבעו שם. במהלך פשיטות אלו פלשו גורמים אחרים בצי בעלות הברית למפרץ לינגאיין לעבר לוזון.
היסטוריית שירות > הפעולות באוקיינוס השקט > קרבות איוו ג'ימה ואוקינאווה

בפברואר, היא ליוותה נושאות מטוסים במהלך התקפות על האי היפני הונשו כדי לשבש חילות אוויר יפנים שעלולים להפריע לפלישה המתוכננת לאיוו ג'ימה באיים הגעשיים. הצי החמישי קיבל מחדש את הפיקוד על כוח המשימה של נושאות המטוסים המהירות עד שלב זה, ווושינגטון הייתה כעת חלק מ-TG 58.4. הצי יצא מאוליטי ב-10 בפברואר, ולאחר ביצוע אימונים מול טיניאן ב-12 בפברואר, תדלק בים ב-14 בפברואר והמשיך צפונה כדי להפעיל תקיפות באזור טוקיו יומיים לאחר מכן. הפשיטות נמשכו עד 17 בפברואר ולמחרת, הצי נסוג לתדלק ו-TG 58.4 נשלח לפגוע באיים אחרים בשרשרת איי בונין כדי לבודד עוד יותר את איוו ג'ימה. במהלך ההפגזה ההכנה לאותה מתקפה, וושינגטון, קרוליינה הצפונית והסיירת הכבדה אינדיאנפוליס נותקו מקבוצת המשימה לתגבור TF 54, כוח התקיפה לפלישה; היא נשארה על התחנה במהלך התקיפה הימית וסיפקה תמיכה באש בזמן שהם נלחמו על פני האי עד 22 בפברואר. למחרת, קבוצות נושאות המטוסים התאספו מחדש ותדלקו ב-24 בפברואר לפעולות נוספות נגד היבשת היפנית.
לאחר שעזב את איוו ג'ימה, הצי חידש התקפות אוויריות על איי הבית כדי להתכונן למתקפה האמפיבית הבאה על אוקינאווה באיי ריוקיו. הראשון שבהם, ב-25 וב-26 בפברואר, פגע במטרות באזור טוקיו, ולאחר מכן ערך התקפה נוספת על איוו ג'ימה למחרת. הצי תדלק ב-28 בפברואר וב-1 במרץ פשט על אוקינאווה, ולאחר מכן חזר לאוליטי ב-4 במרץ. בהיותו באוליטי, הצי אורגן מחדש ווושינגטון הועברה ל-TG 58.3. הצי התייצב ב-14 במרץ לצורך התקפות נוספות על יפן; האוניות תדלקו ב-16 במרץ בדרך והן שיגרו את מטוסיהן יומיים לאחר מכן כדי לפגוע במטרות בקיושו. ההתקפות נמשכו גם למחרת, גרמו נזק משמעותי למתקנים יפניים באי וטבעו או גרמו נזק לספינות מלחמה רבות. קבוצות המשימה נסוגו לתדלק ולהתארגן מחדש ב-22 במרץ, מכיוון שמספר נושאות נפגעו מקמיקזה והתקפות אוויריות.
ב-24 במרץ הפגיזה וושינגטון עמדות יפניות על אוקינאווה כשהצי המשיך לתקוף את ההגנות לפני הפלישה. בשלב זה, וושינגטון הועברה ל-TG 58.2. פשיטות נושאות מטוסים על איי הבית ואיי ריוקיו נמשכו לאחר הנחיתה על אוקינאווה ב-1 באפריל. בזמן פעילותה מחוץ לאי, הצי עבר התקפות קמיקזה כבדות וחוזרות, אחת הגדולות שבהן התרחשה ב-7 באפריל במקביל לגיחת אוניית המערכה יאמטו. ואולם, וושינגטון לא נפגעה בהתקפות אלו, שהובסו ברובן על ידי סיורי אוויר קרביים של נושאות המטוסים. ב-19 באפריל, אוניית המערכה שוב התקרבה לאוקינאווה כדי להפגיז עמדות יפניות בזמן שהנחתים נלחמו דרומה. וושינגטון נשארה מחוץ לאי עד סוף מאי, אז היא נותקה לצורך שיפוץ. היא המשיכה תחילה למפרץ סן פדרו, לייטה, והגיעה לשם ב-1 ביוני, לפני שיצאה לפיוג'ט סאונד ב-6 ביוני. בזמן שחצתה את האוקיינוס השקט, היא עצרה בגואם ובפרל הארבור לפני שהגיעה לבסוף לברמרטון ב-23 ביוני. השיפוץ שלה נמשך בספטמבר, אז נכנעה יפן ב-15 באוגוסט וסיימה את המלחמה באופן רשמי ב-2 בספטמבר.
נאסיר (טיל)

| --- | --- |

 מידע בסיסי
 ייעוד:  טיל שיוט
 ארץ ייצור:  איראן איראן
 יצרן:  משרד ההגנה האיראני
 פיתוח:  משרד ההגנה האיראני
 תקופת השירות:  2017–הווה (כ־8 שנים)
 מאפיינים כלליים
 משקל:  351 ק"ג
 ממדים
 קוטר:  18 ס"מ
 ביצועים
 מהירות:  מאך 0.8
 ראש קרב והנחיה
 ראש קרבי:  180 ק"ג
 הנחיה:  מכ"ם אקטיבי
נאסיר (בפרסית: نصیر) הוא טיל שיוט איראני. הוא מיוצר על ידי משרד ההגנה והלוגיסטיקה של הכוחות המזוינים האיראנים.
היסטוריה

הנאסיר נחשף רשמית ב-15 באפריל 2017 במהלך תערוכת ההישגים של משרד ההגנה האיראני ב-22 באפריל 2017. הוא הועבר בכמויות גדולות למשמרות המהפכה האסלאמית ב-2 במאי 2017.
ה-Nasir נבדק בתרגיל המכונה Welayat-95 בשנת 2017.
עיצוב

הנאסיר יכול לשמש כטיל חוף אל ים או ים אל ים, וניתן לשיגור גם מסירות מהירות.
עיצוב > גרסאות

ה-CM-90 הוא דגם יצוא של הנאסיר.
משתמשים

איראן איראן: בשימוש על ידי חיל הים האירני וחיל הים של משמרות המהפכה האסלאמית.
ונצואלה ונצואלה: CM-90, גרסת היצוא של הטיל, נמצאת בשימוש חיל הים הבוליברי של ונצואלה(אנ').
הערות שוליים

↑  Massive delivery of the new Nasir anti-ship cruise missile to the IRGC navy isna.ir. Retrieved 6 July 2020
↑  https://www.mashreghnews.ir/news/712939/تلفیق-هوشمندانه-موشک-های-دریایی-چین-و-روسیه-نسل-جدید-کروزهای
↑  https://www.nasim.news/بخش-امنیتی-نظامی-155/2094989-تحویل-انبوه-موشک-جدید-کروز-ضد
↑  רועי קייס, תיעוד: ניסוי מוצלח בטיל איראני נגד ספינות, באתר ynet, 27 בפברואר 2017
↑  https://mei.edu/publications/irgc-navy-receives-new-anti-ship-cruise-missiles
↑  https://www.eurasiantimes.com/iranian-missiles-show-up-in-us-backyard-venezuela/
↑  Venezuela displays Iranian anti-ship missiles, Janes.com (באנגלית)
ספרינט (טיל)

| --- | --- |

 מידע בסיסי
 ארץ ייצור:  ארצות הברית 
 יצרן:  מרטין מריאטה 
 תקופת השירות:  1975–1976 
 
שיגור של ספרינט
return "Dear <" + recipient + ">," + "\n" + greetingMsg() + "\n" +
"<" + sender + ">" + "\n" + "********************************";
הספרינט פותח כ"מאמץ יירוט אחרון", במידה ונכשל יירוט בחלל על ידי טיל הספרטן, ונועד להגן על מטרות קטנות יחסית מפגיעת ראש נפץ גרעיני. על מנת לעמוד במשימה הטיל משוגר בתאוצה חסרת תקדים של 100 יחידות g, והגיע למהירות מאך 10 (כ-12,000 קמ"ש) תוך 5 שניות בלבד. המהירות הגבוהה גרמה לחיכוך כה גדול באוויר, עד כדי התלהטות מעטפת הטיל לטמפרטורה של אלפי מעלות. תקרת הגובה אליה הטיל הגיע הייתה כ-30 ק"מ, כך שהיירוט התבצע בתוך האטמוספירה.
אמצעי ההנחיה של הספרינט לא היו מדויקים דיים להביא להשמדת המטרה ללא שימוש בראש נפץ גרעיני על גבי הספרינט. עוצמת ראש הנפץ לא נמסרה מעולם אך מוערכת בכמה קילוטון. הפיצוץ הגרעיני לא בהכרח יביא השמדה באמצעות הדף של המטרה, אך שטף הנייטרונים שנוצר בפיצוץ ימיר את החומר הבקיע במטרה וכך למעשה ינטרל את הפצצה הגרעינית התוקפת.
טיל הספרינט, יחד עם כל תוכנית Safeguard נגנז בשל התנגדות הקונגרס, התנגדות שהתבססה על הערכת העלויות להגנה אפקטיבית כנגד ראשי חץ מתפצלים (MIRV). למעשה הטיל היה בשירות מבצעי חודשים ספורים בלבד בטרם בוטל המשך ייצורו.
סילבר מרלין

|  תיאור כללי |
| --- | --- |
 סוג אונייה:  כלי שיט בלתי מאויש
 צי:  חיל הים הישראלי צי ארצות הברית
 ציוני דרך עיקריים
 תקופת הפעילות:  2006–הווה (כ־19 שנים)
 מידות
 אורך:  10.67 מטר
 נתונים טכניים
 מהירות:  45 קשר
 הנעה:  315 כוח סוס
 צורת הנעה:  שני מנועי דיזל
 אמצעי לחימה
 חימוש:  7.62 מילימטר, נשלט מרחוק
 
סילבר מרלין (באנגלית: Silver Marlin) הוא כלי שיט בלתי מאויש מתוצרת אלביט מערכות למטרת סיורים ימיים. הוא מצויד בנשק 7.62 מילימטר הנשלט מרחוק וכן במערכות תצפית ותקשורת. הוא מסוגל לפעול במשך 24-36 שעות ברציפות, במשימות כגון סיור, מעקב, הגנה מפני טרור, לוחמה ימית ולוחמה נגד מוקשים, חיפוש והצלה, ניטור זיהום, ולוחמה אלקטרונית.
קישורים חיצוננים

מידע כללי