stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
גן בית הכומר בנונן
הערות שוליים

↑  מכתב 435, 8 במרץ 1884, vangoghletters.org
↑  Lentetuin, de pastorietuin te Nuenen in het voorjaar (1884) - Vincent van Gogh, artsalonholland.nl (בהולנדית)
↑  Verweij, Hilde (30 במרץ 2020). "Van Gogh painting stolen from Dutch museum during coronavirus shutdown". Reuters. ארכיון מ-1 באפריל 2020. נבדק ב-30 במרץ 2020. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Dutch Museum Says Van Gogh Painting Stolen in Overnight Raid". The New York Times. Associated Press. 30 במרץ 2020. ארכיון מ-31 במרץ 2020. נבדק ב-7 באפריל 2020. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Van Gogh theft analysis
| וינסנט ואן גוך |
| --- | --- | --- |
| יצירותיו | אגוסטינה סגטורי יושבת בקפה דו טמבורין • אוכלי תפוחי האדמה • אירוסים • בית החולים בארל • בית העירייה באובר • ברושים • גולגולת עם סיגריה בוערת • גן בית הכומר בנונן • גשר לנגלואה בארל • דיוקנו של ד"ר גאשה • דיוקנו של פר טנגי • דיוקן אמו של האמן • דיוקן עצמי ללא זקן • דיוקן עצמי עם אוזן חבושה • דיוקן עצמי של ואן גוך • דיוקנאות של וינסנט ואן גוך • דיוקנה של מאדאם ז'ינו • דרך ברושים וכוכב • דרך ליד ארל • הבית הלבן לעת לילה • הבית הצהוב • הזואווי • הרועה (על פי מילה) • זיכרון הגן באטן • חדר שינה בארל • החמניות • הכיסא של ואן גוך • הכנסייה באובר • הכרם האדום • לה מוסמה • ליל כוכבים • ליל כוכבים מעל הרון • מרפסת בית הקפה בלילה • משפחת רולין • נוף מושלג • נוף עם כרכרה ורכבת • נופי פריז מחדרו של וינסנט ברו לפיק • סמטת אליסקאמפס • סרטן על גבו • עגלה ופר שחור • על סף הנצח • עצי זית •  פרחי פרג • פריחות שקד • קפה הלילה • שדה חיטה עם ברושים • שדה חיטה עם עורבים • שדה חיטה עם עפרוני • שורשי עץ • שני סרטנים |  |
| סרטים | תאווה לחיים (1956) • חלומות (1990) • וינסנט ותיאו (1990) • לאהוב את וינסנט  (2017) • ואן גוך: בשערי הנצח (2018) |  |
| ראו גם | תאו ואן גוך • מוזיאון ואן גוך • מוזיאון ד'אורסה |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  RKDimages ID: 53163
גרנד ראפידס

גרנד ראפידס (באנגלית: Grand Rapids) היא העיר השנייה בגודלה במדינת מישיגן שבארצות הברית, אחרי דטרויט. היא גם העיר הגדולה ביותר בחלקה המערבי של מישיגן. העיר ממוקמת במרחק של 48 קילומטרים מימת מישיגן.
בגרנד ראפידס התגוררו בשנת 2010 כ-188,040 תושבים, ובמטרופולין העיר 1,005,648 תושבים. העיר היא גם מקום מושבו של מחוז קנט. בעיר קבורים נשיא ארצות הברית לשעבר ג'רלד פורד ורעייתו, ושם שוכנת גם הספרייה הנשיאותית שלו. אנשים נוספים המזוהים עם העיר הם סולן להקת רד הוט צ'ילי פפרז אנתוני קידיס ובמאי הקולנוע פול שרדר.
מטה של חברה "Meijer" ממוקם בעיר.
היסטוריה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
ערים תאומות

לגרנד ראפידס ארבע ערים תאומות:
מקסיקו ספופן, מקסיקו
איטליה פרוג'ה, איטליה
פולין ביילסקו-ביאלה, פולין
יפן אומיהצ'ימן, יפן
גשר הרכבת הטורקי על נחל יששכר

| --- | --- |

גשר רכבת העמק מעל נחל יששכר שבעמק בית שאן ליד חוות דושן
 מידע כללי
 סוג:  גשר רכבת 
 מדינה:  ישראל 
 בעלים:  הרכבת הצבאית העות'מאנית 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  1904–1905 (כשנה)
 תאריך פתיחה רשמי:  1905 
 קואורדינטות:  32°43′30″N 35°05′52″E﻿ / ﻿32.72494247425°N 35.097766388494°E﻿ / 32.72494247425; 35.097766388494
  (למפת הגליל המערבי מוגדלת) גשר הרכבת הטורקי על נחל יששכר(למפת הגליל המערבי רגילה) גשר הרכבת הטורקי על נחל יששכר(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום גשר הרכבת הטורקי על נחל יששכר(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום גשר הרכבת הטורקי על נחל יששכר
 
גשר רכבת העמק מעל נחל יששכר שבעמק בית שאן ליד חוות דושן
גשר הרכבת הטורקי נחל יששכר הוא גשר המורכב משלוש קשתות המורכבות מאבני בזלת שחורות משולבות באבנים לבנות, שנבנה בין 1905-1904 על ידי האימפריה העות'מאנית כחלק ממסילת רכבת העמק. הגשר נמצא ליד חוות דושן צפונית לחמדיה עובר מעל נחל יששכר. הגשר נבנה כחלק ממסילה שחיברה את בית שאן עם צמח, והוא אחד מסדרה של גשרים ומעברי מים על תוואי המסילה. האימפריה העות'מאנית, ביוזמתו של הסולטאן עבדול חמיד השני ובתכנונו של פאשה היינריך אוגוסט מייסנר, בנתה בין השנים 1902-1905 את מסילת הרכבת החיג'אזית מדמשק, בירת סוריה, לעיר אל-מדינה שבחג'אז ואת השלוחה שלה מחיפה לסמח' (כיום "צמח") ומשם לדרעא, על קו הרכבת החיג'אזית.
השימוש במסילה ובגשר הופסק ב-1948 לאחר שבמהלך קרבות של מלחמת העצמאות פוצצו הגשרים מעל הירדן ומעל הירמוך, ונהריים עבר לירדנים מה שמנע אפשרות להגיע ברכבת לצמח.
ראו גם

גשר הרכבת הטורקי על נחל הקישון
גשר הרכבת הטורקי על נחל תבור
גשר הרכבת אל חמה
גן בירה

גן בירה במינכן
גן בירה בווינה, 1902
גן בירה (בגרמנית: Biergarten (בגרמניה) או Gastgarten (באוסטריה)) הוא מקום בילוי תחת כיפת השמיים, בצל עצים, בו מוגשת בירה ומזון מסורתי גרמני המוכן במקום. הריהוט בגן בסיסי וכולל שולחנות עץ וספסלים, פעמים רבות צבועים לבן ולבוש המבלים אינו רשמי. גני בירה רבים מאפשרים למבלים בהם להביא את מזונם עמם. מקורו של גן הבירה בבוואריה והוא התפשט לרחבי העולם עם גלי מהגרים מגרמניה לארצות הברית, לאוסטרליה ולמדינות נוספות. הגן יכול להיות קטן, כגון בחצר פאב, או מקום ציבורי רחב-ידיים. גן הבירה הגדול בעולם, ההירשגארטן (Hirschgarten), נמצא במינכן ויכול לאכלס 8,000 מבלים. פתיחת גני הבירה היא תקופתית, בימי הקיץ והאביב וישנם גני בירה הפתוחים רק בימי שבתון בשעות הצהריים או במהלך ירידים.
היסטוריה

מבשלת בירה מייצרת חום רב. עקב כך אירעו בתקופת הקיץ מקרים רבים בהם פרצו שרפות באתרי מבשלות בירה. עקב כך הורו תקנות בממלכת בוואריה החל מן המאה ה-16 שאין לייצר בירה בין יום ג'ורג' הקדוש (23 באפריל) ליום הקדוש מיכאל (29 בספטמבר). על מנת לספק בירה בימי הקיץ הוקמו לגדות הנהר איזר מאגרי בירה בתוך מרתפים סמוכים לנהר, כך שהמים הקרירים ישמרו את הבירה צוננת ומעליהם ניטעו עצי ערמון נותני-צל. בראשית המאה ה-19 התפתח מנהג להגיש את הבירה במקום, בצל חורשות הערמונים. על מנת להילחם במגמת הצרכנים לעבור לגני הבירה, דחקו בעלי מסעדות וברים בממשל לתקן תקנות לפיהן נאסר על הגשת מזון בגני הבירה. בתגובה התירו בעלי גני הבירה לציבור המבקרים להביא את מזונם עמם, נוהג מקובל עד היום.
תפריט

הבירה המוגשת היא תמיד בירה מקומית ולרוב בירה בהירה, פעמים רבות בירת חיטה, המתאימה לשתייה בימים חמים. הכמויות הנמזגות גדולות ובדרך כלל הכוס הקטנה ביותר היא של חצי ליטר.
תפריט המזון הוא מסורתי ופשוט ומתבסס על הכנה טרייה במקום. התפריט כולל בעיקר נקניקים ונקניקיות, בשר צלוי על הגריל, בְּרֶצֶל (בייגלה), שפצלה (איטריות מטוגנות), גבינות וסלטים כגון סלט כרוב וסלט צנון.
ברחבי העולם

גני בירה נפוצים בטווח ההשפעה הגרמני-אוסטרי במרכז אירופה (כולל דנמרק, צ'כיה, סלובקיה, הונגריה, קרואטיה צפון איטליה ועוד).
גני בירה פופולריים ביפן וממוקמים בדרך כלל על גגות של חנויות כלבו ובפארקים.
בבריטניה מוצמדים בדרך כלל גני בירה קטנים לצידם של פאבים, הם פופולריים מאוד בחודשי הקיץ ותפריטם נסמך על הפאב הסמוך. בניגוד לפאב, בגן מותר העישון.
לארצות הברית הגיעה תרבות גני הבירה עם המהגרים הגרמנים והצ'כים. בראשית המאה ה-20 היו בניו יורק 800 גני בירה. פריסת הגנים וזמני הפתיחה שלהם קשורים באופן הדוק לחוקי הרישוי של מכירת וצריכת אלכוהול תחת כיפת השמיים במדינות השונות.
ראו גם

בר (עסק)
טברנה
פאב
הערות שוליים

↑  דף הבית באנגלית של ההירשגארטן
↑  על סצנת גני הבירה ביפן, .japantimes
↑  Bohemian Hall & Beer Garden
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4145354-2
גידו קאריז'ו

גידו מרסלו קאריז'ו (בספרדית: Guido Marcelo Carrillo; נולד ב-25 במאי 1991) הוא כדורגלן ארגנטינאי המשחק בעמדת החלוץ.
קריירת מועדונים

קאריז'ו שיחק במדי אסטודיאנטס הארגנטינאית ברוב הקריירה המוקדמת שלו. במסגרת גביע הליברטדורס של שנת 2015 קאריז'ו כבש שבעה שערים.
באפריל ובמאי 2015, קבוצות כגון אולימפיאקוס, בנפיקה ואינטר הביעו עניין בקאריז'ו.
ב-3 ביולי 2015 מונקו הייתה זו שהחתימה את הארגנטינאי בחוזה לחמש שנים בעבור כעשרה מיליון דולר. את שערו הראשון במדי הקבוצה כבש בניצחון החוץ 1–3 על יאנג בויז השווייצרית במסגרת הסיבוב השלישי של מוקדמות ליגת האלופות לעונת 2015/16.
ב-26 בינואר 2018 קאריז'ו נמכר לקבוצת סאות'המפטון בעבור סכום של כעשרים ושתיים מיליון יורו, וזאת לאור דרישתו של מאמן סאות'המפטון מאוריסיו פלגרינו, שאימן את קריז'ו באסטודיאנטס לה פלאטה לפני כן. ב-8 ביולי 2018 הושאל קאריז'ו ללגנס, ושב לשתף פעולה תחת מאמנו פלגרינו.
ב-5 באוקטובר 2020 עבר קאריז'ו בהעברה חופשית לאלצ'ה מהלה ליגה לאחר שהגיע להסכמות מול סאות'המפטון על התרת חוזהו.
תארים

אליפות צרפת: 2016/17
הערות שוליים

↑  מונקו מחתימה את קאריז'ו מאסטודיאנטס
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "גידו קאריז'ו".
גליסנדו

הוראת הנגינה גליסנדו
גליסנדו (מאיטלקית Glissando, ברבים: גליסנדי, בעבר גם גליש), במוזיקה, הוא גלישה מהירה בין רצף של גובהי צלילים עוקבים, למעלה או למטה. ניתן לדמות מעבר זה כמגלשה חלקה, בניגוד להשמעת הצלילים אחד אחרי השני כמין מדרגות או שלבים בסולם.
הגליס נתפס כאלמנט עממי במוזיקה, וככזה הוא מרבה להופיע במוזיקה עממית, בג'אז, מוזיקת כלייזמרים, ועוד.
כלי הנגינה מתחלקים לכלים בהם ניתן להשמיע צלילים בגבהים מסוימים שכוונו מראש כמו פסנתר או חליל, ולכלי נגינה בהם הנגן קובע את הגובה המדויק בעת הנגינה כמו כלי קשת או טרומבון. בנוסף, בכלים רבים שהצלילים בהם מוגדרים, ניתן לשחק מעט עם הגובה לכאן או לכאן (לדוגמה, בחליל - בעזרת השפתיים או האוויר).
כלים בעלי צלילים מוגדרים מראש

בכלים אלו, לא שומעים את כל הגבהים שבין התו ההתחלתי והסופי, אלא רק את גובהי התווים שקיימים בכלי ולכן הגליס שמתקבל  אינו רציף. בכלי מקלדת משיגים את אפקט הגלישה על ידי החלקת האצבעות על הקלידים. בדרך כלל נוהגים להחליק את האגודל או את האצבעות רק על הקלידים הלבנים. שיטה נוספת לגליסנדו בכלי מקלדת היא על ידי החלקת פרק כף-היד, אך זו נפוצה בעיקר באורגנים חשמליים, כמו אורגן האמונד.
כלים בהם גובה הצליל מוגדר תוך כדי נגינה

בכל כלי הקשת, הנגן קובע בעזרת מיקום אצבעות שמאל את גובה הצליל. בעזרת הזזת האצבע לאורך מיתר תוך כדי הפקת צליל, ניתן לקבל גליסנדו רציף. כמו כן בטרומבון ניתן להחליק את הסלייד תוך כדי נשיפה רציפה וכך להפיק גליסנדים רציפים. כלים נוספים בהם ניתן לבצע גליסנדו הם הקול האנושי, שריקה, כלים בהם נעשה שימוש בקשת חשמלית, משרוקיות סלייד, חצוצרה, טרמין, כלים חשמליים בהם יש גלגלת או ידית שינוי גובה (pitch bend), סוגים מסוימים של תופים וכלי הקשה וכן סינתיסייזרים.
כלים בעלי גובה צליל מוגדר כמעט

כלים כמו חליל, חצוצרה וגיטרה בהם גובה הצליל מוגדר אך הנגן, בעזרת מניפולציות עם השפתיים, עוצמת האוויר או אצבעות שמאל בגיטרה, יכול לשלוט מעט לכאן או לכאן בגובה הצליל. בכלים אלו ניתן ליצור גליסנדו רציף של מרווח קטן, אך ניתן ליצור גליסנדו מסולם תווים במהירות גבוהה מה שנותן אפקט גליס אך הוא לא רציף בדומה לשאר הכלים שבהם גובהי הצלילים מוגדרים מראש.
כלים בעלי גובה צליל מוגדר כמעט > כלי נשיפה מעץ בעלי חורים חלולים

כלים אלה יוצאים מן הכלל היות שלמרות שצליליהם מוגדרים מראש, ניתן לפתוח את הנקבים בגלישה איטית הצידה ובעזרת טכניקת נשיפה מיוחדת ליצור גליס רציף ארוך. הדוגמה המובהקת היא הפתיחה ליצירה רפסודיה בכחול לקלרינט מאת גרשווין.
כלים בעלי גובה צליל מוגדר כמעט > גליסנדו הרמוני

כמשתמע משמו, זהו גליסנדו שמבוצע באופן הרמוני, כלומר שניים או יותר גליסנדי המבוצעים במקביל, בגובה שונה (לכל אורך הגליסנדו או בחלק ממנו). ניתן לעשות זאת בכמה כלים או קולות הנשמעים במקביל, או בכלים המאפשרים זאת (בעיקר כלים הרמוניים. המרווח (מוזיקה) בין הגליסנדי נשמר לרוב קבוע לאורך הגלישה, אך לעיתים הוא משתנה, לעיתים גליסנדו אחד או יותר עוצרים או הופכים כיוון בעוד אחר/ים ממשיך/ים. בכלי מקלדת ניתן לעשות גליסנדו הרמוני ביד אחת, עם שתי (או יותר) אצבעות. דוגמה לכך היא גליסנדו כפול של אוקטבה, שיכול להתבצע על ידי שמירת מרווח קבוע של אוקטבה בין האגודל והזרת בזמן הגלישה. שמירת המרחק המדויק דורשת מאמץ די רב, והתאמנות יתר ללא תשומת לב יכולה להוביל לפציעות שטחיות, חבורות, ואף לקרע בשרירים. לכן גליסנדי כאלה נדירים ביותר, והכללתם בנגינה נעשית בעיקר כדי להקשות על ביצוע היצירה.
המילה גליסנדו משמשת כהוראת נגינה בדפי תווים, ולרוב מקוצרת כך: Gliss. מקור המילה, כמו רוב הנחיות הביצוע במוזיקה, הוא מאיטלקית, במקרה זה מהמילה "Glissare", שמשמעותה להחליק או לגלוש, והיא שאולה מן המילה הצרפתית "Glisser", בעלת אותה המשמעות.
ראו גם

פורטמנטו
ארפג'ו
סרוד - כלי פריטה הינדוסטאני בו נוטים לגלוש (meend).
הערות שוליים

↑  גְּלִישׁ במילון מוזיקה (תשט"ו), באתר האקדמיה ללשון העברית
ד"ר גולדפוט ומכונת הביקיני

| --- | --- |

 בימוי:  נורמן טאורוג
 הופק בידי:  סמואל ז. ארקוף, ג'יימס ה. ניקולסון 
 תסריט:  רוברט קאופמן 
 עריכה:  רונלד סינקלייר 
 שחקנים ראשיים:  וינסנט פרייס, פרנקי אבאלון, דוויאן היקמן, סוזן הארט, ג'ק מולאניי
 מוזיקה:  לס באקסטר 
 צילום:  סאם ליוויט 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  American International Pictures 
 חברה מפיצה:  American International Pictures, נטפליקס 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  6 בנובמבר 1965
 משך הקרנה:  88 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  סרט מדע בדיוני, סרט פרודיה, סרט נעורים, מדע בדיוני קומי, סרט קומדיה 
 תקציב:  1,500,000$
 הכנסות:  1,900,000$
 דף הסרט ב־IMDb
 
ד"ר גולדפוט ומכונת הביקיני (באנגלית: Dr. Goldfoot and the Bikini Machine) הוא סרט קומדיה אמריקאי משנת 1965 בבימויו של נורמן טאורוג ובכיכובו של וינסנט פרייס.
הסרט הוא פרודיה על טרנד סרטי המרגלים ששרר בהוליווד בזמן צאתו, בייחוד עם צאת "גולדפינגר" מסדרת סרטי ג'יימס בונד. למרות היותו בי מובי, הסרט זכה למעמד פולחני, בעיקר בשל הפסקול שלו הזכור לטובה.
וינסנט פרייס הוסיף לגלם את ד"ר גולדפוט בסדרה "עולמו המוזר והפרוע של ד"ר גולדפוט" ובסרט ההמשך "הפצצות של ד"ר גולדפוט".
תקציר העלילה

ד"ר גולדפוט (בגילומו של וינסנט פרייס) הוא מדען חולה נפש שמתכנן ומייצר רובוטים דמויי אישה כדי לפתות ולשדוד אנשים עשירים. שני טיפוסים תימהוניים, אדון אמיד ובלש כושל, מנסים לסכל את תוכניתו, במרדף ממושך אחריו ברחובות סן פרנסיסקו. במהלך צילום סצנות המרדף, אחד מהתאורנים נהרג. במקור הסרט היה אמור להיות מוזיקלי, אך קטעי השירה נחתכו בעריכה.
גרוש (מטבע אירופי)

גרוֹש (בלטינית: Grossus; בגרמנית: Groschen; באיטלקית: grossone; בצ'כית: groš; בפולנית: grosz; בהונגרית: garas; ברומנית: gros, ברוסית: грош) היה מטבע (לעיתים שם בלתי רשמי, בלשון דיבורית) ששימש בכמה מדינות אירופיות דוברות גרמנית וכן במספר מדינות מרכז אירופיות (בוהמיה, פולין) ונסיכויות ברומניה.
מקור השם במונח בלטינית וולגרית "grossus", קיצור של denarius grossus, "מטבע עבה".
שמו של הגרוש, שהיה נהוג באזורי האימפריה העות'מאנית וסביבתה, נגזר מאותו מקור לטיני.
היסטוריה

שמות כ"גרושן", "גרוסוס", "גרוס", "גרוש" ועוד שימשו בימי הביניים כשמם של כל מטבעות הכסף העבים, בניגוד למטבעות כסף דקים כמו הדנייר הצרפתי והפני. שוויו ההיסטורי של המטבע היה בין מספר דנאריוס לתריסר.
ב-1193 הונפק גרוסו ונציאני בוונציה.
ב-1271 הוא הונפק על ידי הדוכס מיינהרד מאזור טירול. 
במהלך ימי הביניים הוטבע המטבע במדינות נוספות ובגרסאות שונות של שמו: באנגליה הוטבע הגרוֹט (Groat) (החל מ-1279), בבוהמיה הוטבע מ-1300 הגרוש הפראגי, שבהמשך אומץ על ידי מרבית מדינות מרכז אירופה, ובפולין הוטבע החל מ-1367 הגרוֹש הקרקובי, שהיה שווה ערך ל-12 דנאריוס.
במהלך השנים ויתרו חלק מהמדינות על הגרוש, בעוד שבאחרות ערכו הופחת. בפולין למשל, הלך משקל מטבע הכסף וקטן עד שב-1752 הוא הוחלף במטבעות נחושת בעלי אותו שם. כיום מצוי בשימוש בפולין מטבע בשם גרוֹש, שערכו מאית הזלוטי.
בגרמניה במאה ה-18 שימש הגרוש בעיקר במדינות הצפוניות כמטבע שערכו 12 פפניג השווים ל-1/24 רייכסטאלר (שווה ערך ל-1/32 קונוונציונסטאלר של האימפריה הרומית הקדושה). במאה ה-19 שונתה שיטת המטבע - בפרוסיה הונהג החל מ-1821 הטאלר, ששוויו 30 גרושן. לאחר איחוד גרמניה והמעבר לשיטה עשרונית, נקבע המארק כמטבע הראשי, הנחלק ל-100 פפניג. הגרושן נותר ככינוי סלנג למטבע של 10 פפניג. המילה פחות פופולרית מאז המעבר לאירו, אולם עדיין נשמעת לעיתים, בעיקר מפי הדור המבוגר.
הגרושן האוסטרי, ששוויו היה מאית השילינג, הונפק בין 1924–1938 ובין 1945–1999 עד להצטרפות אוסטריה לגוש האירו באותה השנה.
באוקראינה גרוש היא מילת סלנג לקופיקה, מאית ההריבניה. גם המילה האוקראינית ל"כסף" נגזרת ממילה זו.
בבולגריה שימש הגרוֹש כהילך חוקי עד שהוכנס למחזור הלב במאה ה-19. המילה משמשת עדיין כשם כללי למטבע או כסף בכמה ביטויים ופתגמים וכן בסיפורי עם ובסיפורים שעלילתם מתרחשת בעבר.
הערות שוליים

↑  Groschen, באתר מילון גרים
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4410303-7  HDS: 013681 
גרושן טירולי משנת 1286. מצידו האחד הכיתוב "ME IN AR DVS" וצלב כפול, מצידו השני - "DUX TIROL" ודמות הנשר של טירול
גרוסונה מבולוניה שבאיטליה (מהמאה ה-15)
מטבע 2 גרושן אוסטרי, משנת 1925
גרייט וול ווליקס C10

| --- | --- |

גרייט וול ווליקס C10
 מאפיינים כלליים
 נקרא גם:  "Great Wall Phenom"  "Great Wall Tengyi C10"  "Great Wall Motor Ling'ao"  "Pyeonghwa Ppeokkuggi 1507" (קוריאה הצפונית)
 יצרן:  גרייט וול מוטורס
 שנות ייצור:  2010–2014
 הרכבה:  הרפובליקה העממית של סין הרפובליקה העממית של סין   בולגריה בולגריה
 מרכב:  Front-engine, front-wheel-drive layout
 אורך:  3,810 מ"מ
 רוחב:  1,705 מ"מ
 גובה:  1,540 מ"מ
 משקל:  1,100 ק"ג
 בסיס גלגלים:  2,460 מ"מ
 מפרט טכני
 מנוע:  4 צילינדרים בטור, 1,298 סמ"ק המפיק 92 כ"ס (מנוע מיצובישי מסוג "4G13 I4")  4 צילינדרים בטור, 1,497 סמ"ק המפיק 105 כ"ס ב-6,000 סל"ד, יחס דחיסה 10.5:1 (מנוע מיצובישי מסוג "4G15 I4")
 הילוכים:  תמסורת ידנית - 5 מהירויות  תמסורת אוטומטית  - 6 מהירויות
 מהירות מרבית:  165 קמ"ש (מנוע 1,298 סמ"ק, תמסורת ידנית)  170 קמ"ש (מנוע 1,497 סמ"ק, תמסורת ידנית)
גרייט וול ווליקס C10 (או Great Wall Voleex C10, קרויה גם: Great Wall Tengyi C10, Great Wall Phenom) היא מכונית סופרמיני מתוצרת יצרנית הרכב הסינית גרייט וול מוטורס, אשר יוצרה בין השנים 2010–2014.
דגמי "Great Wall Voleex C10" יוצרו בסין ובבולגריה.
מנועי Great Wall Voleex C10

1.3 ליטר
1.5 ליטר
"Great Wall Voleex C10"

5 דלתות - האצ'בק.
5 נוסעים.
מנוע קדמי - רוחבי.
מנוע בנזין.
מנוע הנעה קדמית.
מנוע קירור מים.
צמיגים: 185/65 R15.
תאוצה בין 0 - 100 קמ"ש היא 11.1 שניות (מנוע 1.5 ליטר).
גלריה

דגם "Great Wall Voleex C10"
דגם "Great Wall Voleex C10"
דגם "Great Wall Voleex C10"
דגם "Great Wall Voleex C10"
דגם "Great Wall Voleex C10", מודל "LE", שנת 2013
דגם "Great Wall Voleex C10"
דגם "Great Wall Voleex C10", מודל "LE", שנת 2013
דגם "Great Wall Voleex C10", שנת 2012 (צולם בסופיה, בולגריה)
הערות שוליים

↑  דגם "Great Wall Voleex C10" greatwall.bg/en/novini/great-wall-motors
↑  דגם "Great Wall Voleex C10" מנוע 1.5 ליטר carfolio.com/specifications/models/car
↑  דגם "Great Wall Voleex C10" (דגם 1.3  ליטר) car.info/en-se/great-wall/voleex-c10/voleex-c10
↑  דגם "Great Wall Voleex C10" - מפרט auto-data.net/en/great-wall-voleex-c10-1.5-97hp
↑  דגם "Great Wall Voleex C10"  drive2.com/r/greatwall
גשר הרכבת הטורקי על נחל בארותיים

| --- | --- |
מבט על הגשר ממזרח למערב, מכיוון היישוב עזוז לכיוון גבול ישראל-מצרים, 2014
מבט על הגשר ממזרח למערב, מכיוון היישוב עזוז לכיוון גבול ישראל-מצרים, 2014
 מידע כללי
 סוג:  גשר רכבת 
 שימוש:  במקור לרכבת וכיום לכלי רכב
 מיקום:  מערבית לעזוז
 מדינה:  ישראל 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1916
 מבנה:  שתי קשתות חצי מעגליות
 חומרי בנייה:  אבן מסותתת ומלט
 אדריכל:  היינריך אוגוסט מייסנר
 מידות
 אורך:  20 מטר
 גובה:  6 מטר
 קואורדינטות:  30°47′43″N 34°28′06″E﻿ / ﻿30.795221°N 34.468285°E﻿ / 30.795221; 34.468285
  (למפת צפון הנגב מוגדלת) גשר הרכבת הטורקי(למפת צפון הנגב רגילה) גשר הרכבת הטורקי(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום גשר הרכבת הטורקי(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום גשר הרכבת הטורקי
 
מסילת הברזל הצבאית העות'מאנית בארץ ישראל 1914–1917
גשר הרכבת הטורקי על נחל בארותיים נמצא ליד היישוב עזוז דרומית מערבית לניצנה על נחל בארותיים. זהו גשר קשתות מאבן שנבנה ב-1916 על ידי צבא האימפריה העות'מאנית בעת מלחמת העולם הראשונה. הגשר נבנה כחלק ממיזם "השלוחה המצרית" של המסילה המזרחית לכיוון עוג'ה אל-חפיר בואכה קוסיימה במזרח חצי האי סיני, והוא אחד מסדרה של גשרים ומעברי מים על תוואי המסילה. צבא האימפריה העות'מאנית, ביוזמתו של ג'מאל פחה ובתכנונו של פאשה היינריך אוגוסט מייסנר, בנה את המסילה לשינוע כוחות וציוד צבאי וכחלק מהמאמץ הלוגיסטי העות'מאני-גרמני במערכה על סיני וארץ ישראל במלחמת העולם הראשונה. המסילה לא הושלמה ובנייתה הופסקה כ-15 ק"מ ממזרח לקוסיימה עם התקדמות הכוחות הבריטים. השימוש במסילה ובגשר הופסק באביב 1917 לאחר שחיל המשלוח המצרי פשט מעבר לקווי העות'מאנים, פוצץ גשרים, ובהם את גשר ביר עסלוג', השבית את הקו באר שבע-ביר עסלוג' וניתק את קצהו הדרומי של הקו מחלקו הצפוני.
בזמן שלטון המנדט הבריטי שונה יעודו של הגשר לדרך סולינג (דרך אבנים בריטית) לכלי רכב.
הגשר משמש למעבר כלי רכב גם כיום (2014). המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל והמועצה האזורית רמת הנגב החליטו לשקם את הגשר ולשמר את יופיו ואת העבירות עליו. ב-2013 חוזק הגשר מבחינה הנדסית, הוחלפו בו אבנים והוא נאטם למים.
בסמוך לגשר חורשת אקליפטוסים שניטעה בידי אליהו קראוזה ותלמידי מקוה ישראל כעבודת כפייה לטובת מאמץ המלחמה העות'מאני, והיא אחות לחורשות נוספות שניטעו במסגרת מיזם "השלוחה המצרית".
מדרום לגשר נמצאים שרידי תחנת רכבת ומגדל מים.
ראו גם

גשרי הרכבת הצבאית העות'מאנית במלחמת העולם הראשונה עליהן הונחה המסילה המזרחית המקורית.
נחל תאנים - גשר הרכבת הטורקי על נחל תאנים
נחל שילה - גשר הרכבת הטורקי על נחל שילה
גשר הרכבת הטורקי על נחל האלה
שמורת פורה - גשר הרכבת הטורקי על נחל פורה
גשר הרכבת הטורקי על נחל באר שבע
גשר הרכבת הטורקי נחל לבן
רקע על הרכבות בארץ ישראל במלחמת העולם הראשונה.
מסילת הרכבת החיג'אזית
הרכבת בארץ ישראל במלחמת העולם הראשונה
מסילת הרכבת מנחל שורק לקוסיימה
הערות שוליים

↑  כך נקרא קטע המסילה מתחנת ואדי צראר לתחנה בקוסיימה
↑  אתר המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל
| מסילת הרכבת מנחל שורק לקוסיימה |
| --- | --- | --- |
| אישים | היינריך אוגוסט מייסנר | גשר הרכבת מעל נחל באר שבע |
| תחנות רכבת | תחנת נחל שורק • תחנת א-תינה • תחנת תל-שרע • תחנת באר שבע • תחנת ביר אל-מחטה בביר-עסלוג' | גשר הרכבת מעל נחל באר שבע |
| גשרים על נחלים | נחל שקמה • נחל פטיש • נחל באר שבע • הגשר בביר עסלוג' • נחל לבן • נחל ניצנה • נחל בארותיים | גשר הרכבת מעל נחל באר שבע |
| אתרים | מגדל המים בתחנת באר שבע | גשר הרכבת מעל נחל באר שבע |
| אירועים | פעולת החבלה במסילה לקסיימה • הפצצת תחנת באר שבע | גשר הרכבת מעל נחל באר שבע |
דו-וופ

| --- | --- |

 מקורות סגנוניים:  רית'ם אנד בלוז • א-קפלה • ספיריטואלז • ברברשופ • גוספל • בלדה • בלוז • ג'אמפ בלוז • סווינג • רוק אנד רול
 מקורות תרבותיים:  שנות ה-40 עד תחילת שנות ה-50, קהילות אפרו-אמריקאיות בחוף המזרחי של ארצות הברית
 מוצא:  ארצות הברית 
 כלים:  קונטרבס • גיטרה אלקטרונית • סקסופון • תופים • פסנתר
 נגזרות:  מוזיקת חופים, מוזיקת ביט, בריל בילדינג, פופ רוק, פאוור פופ, מוזיקת נשמה, רוק גלישה
 סצינות אזוריות
 ניו יורק, פילדלפיה, שיקגו, בלטימור, לוס אנג'לס, סינסינטי, פיטסבורג
 
דו-וופ (באנגלית: Doo-wop) הוא סגנון מוזיקלי ווקאלי בז'אנר הרית'ם אנד בלוז שהיה פופולרי מאמצע שנות החמישים עד לתחילת שנות השישים בארצות הברית. מקור שמו של סגנון מוזיקלי זה הוא בצמד ההברות חסר המשמעות "דו-וופ" שהיה שגור בשירים קיצביים מאותה התקופה. שוחרי רית'ם אנד בלוז רבים נמנעים משימוש במונח ומעדיפים להשתמש במונח "הרמוניה ווקלית קבוצתית". הז'אנר הפך לפופולרי מאוד ב-1953 ולהקות ששמן נקשר עם המונח (ושרובן בחרו לכנות עצמן בשמות של ציפורים) כוללות את הרייבנס, הקרואוס, הפינגווינס, הסוואלואוס (הסנוניות), הקרדינלס (סוג של ציפורי שיר), הרובינס, הספאניילס, המונגלואוס והפלמינגוס.
ראו גם

א-קפלה
דו"ח רטיג

הפגנת מחאה בבית הקברות של סנטיאגו דה צ'ילה אל מול האנדרטה לזכר ה"נעלמים". (11 בספטמבר 2004).
דו"ח רטיג (בספרדית: Informe Rettig) הוא השם בו מוכר הדו"ח הסופי מיום 9 בפברואר 1991 של הוועדה הלאומית לאמת ולפיוס (Comisión Nacional de Verdad y Reconciliación) שחקרה את הפרת זכויות האדם שהובילו להיעלמות או למוות בצ'ילה במהלך שנות הדיקטטורה הצבאית של אוגוסטו פינושה.
הוועדה מונתה בידי נשיא צ'ילה פטריסיו איילווין, ובראשה עמד ראול רטיג, שגריר לשעבר מטעם ממשלתו של סלבדור איינדה, על שמו נקרא הדו"ח. הוועדה התכנסה משך כתשעה חודשים ודנה באירועים שאירעו בין ה-11 בספטמבר 1973 ו-11 במרץ 1990. התקופה שכוסתה בדו"ח עוררה מחלוקת, שכן היו מי שטענו שעל החקירה לכלול גם את תקופת שלטונו של האיחוד העממי תחת נשיאותו של סלבדור איינדה (1970–1973), בטענה שהבנת תקופה זו חיונית להבנת האירועים במהלך שנות הדיקטטורה.
הדו"ח קבע כי במהלך שנות הדיקטטורה נרצחו 2,279 איש ואישה. 164 מתוכם מסיבות פוליטיות, ואילו 2,115 מהפרת זכויות אדם. הוועדה המליצה עם נקיטת מספר צעדים לפיצוי בני משפחות הקורבנות שיושמו בשנים שלאחר הגשת הדו"ח.
כחודש לאחר הגשת הדו"ח, ב-4 במרץ 1991 פנה פטריסיו איילווין, נשיא צ'ילה, בשידור טלוויזיה וביקש את סליחתה של האומה הצ'יליאנית כולה.
ראו גם

היסטוריה של צ'ילה
אוגוסטו פינושה
שיירת המוות
ויה באוויירה
ד"ר אטקר

| --- | --- |


 נתונים כלליים
 מייסדים:  אוגוסט אטקר 
 תקופת הפעילות:  1891–הווה (כ־133 שנים) 
 חברת אם:  Dr. August Oetker KG 
 חברות בנות:  Henkell International 
 מיקום המטה:  בילפלד 
 ענפי תעשייה:  תעשיית המזון, תעשיית המאפים 
 מוצרים עיקריים:  יוגורט, אוכל נוחות, אבקת אפייה, פיצה, ארוחת טלוויזיה 
 הכנסות:  2,930,000,000 אירו (נכון ל־2022) 
 עובדים:  11,617 (נכון ל־2017) 
  
 www.oetker.de
 
ד"ר אטקר (בגרמנית: Dr. Oetker) היא חברת מזון גרמנית המתמחה בייצור אבקת אפייה, עוגות, פיצות קפואות, פודינג ומוצרי חלב שונים.