stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ג'ונה לומו
חייו

לומו נולד במאי 1975 בחבל אוקלנד למשפחה ממוצא טונגאי. הוא החל את קריירת הרוגבי שלו כחלוץ כנף (Flanker), אך בהמשך שינה את עמדתו לשחקן כנף (Wing). ב-1994, כשהיה בן 19 שנים ו-45 ימים ערך לומו את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ניו זילנד, ובכך היה לשחקן הצעיר ביותר בתולדות הנבחרת. שנה לאחר מכן, זומן לומו במפתיע לסגל הנבחרת שהשתתפה בגביע העולם שנערך בדרום אפריקה. בחמישה משחקים בטורניר, הוא רשם שבעה טריים - מתוכם ארבעה בחצי הגמר נגד אנגליה. בגמר הפסידה ניו זילנד למארחת, אך למרות זאת נבחר לומו לשחקן המצטיין של האליפות.
בסוף שנת 1995 התגלתה אצל לומו תסמונת נפרוטית - מחלת כליות נדירה, שגרמה לו לקחת הפסקה מרוגבי. רק ב-1997 הוא חזר למשחק פעיל, ושנה לאחר מכן לקח חלק בטורניר רוגבי השביעיות של משחקי חבר העמים הבריטי שנערכו בקואלה לומפור, מלזיה. בטורניר, הוביל לומו את ניו זילנד למדליית הזהב, לאחר ניצחון בגמר על פיג'י. בסוף 1999, היה לומו חלק מסגל ניו זילנד לגביע העולם שנערכה בוויילס. באליפות עצמה, רשם לומו שמונה טריים, אך ניו זילנד הודחה בחצי הגמר על ידי צרפת. לאחר האליפות, זכה לומו להצעות מקבוצות פוטבול מה-NFL ומקבוצות רוגבי מהפרמיירשיפ האנגלית, אך הוא החליט לחזור לניו זילנד.
ב-2002, כשהוא בן 27 בלבד, הודיע לומו על פרישתו מהנבחרת בעקבות מחלתו הקשה. משחקו האחרון במדי ניו זילנד היה בניצחון 43–17 על ויילס ב-23 בנובמבר. הוא המשיך לשחק ברמת המועדונים עד שנת 2003, בה החלה התדרדרות במצב הכליות שלו. לומו, שכבר סבל מנזק עצבי ברגליו, נאלץ לפרוש בשנית ממשחק על מנת לעבור השתלת כליה. לאחר שהתאושש, חזר לומו לשחק במספר קבוצות מקצועניות באירופה, עד שפרש סופית בשנת 2010. שנה מאוחר ביותר, בזמן גביע העולם שנערכה במולדתו, התחיל לומו לחוש ברע. גופו החל לדחות את ההשתלה שעבר ב-2004, ולכן נאלץ לעבור טיפולי דיאליזה באופן קבוע.
לומו נפטר במפתיע בבוקר ה-18 בנובמבר 2015 בביתו באוקלנד, ניו זילנד. יום קודם, הוא חזר מבריטניה עם משפחתו לאחר חופשה קצרה בדובאי.
מורשתו

בעקבות הישגיו המרשימים בגביע העולם של 1995, זכה לומו לפרסום רב ומהר מאוד הפך ל"פנים" של ענף הרוגבי (שבדיוק הפך למקצועני) בעולם. כל משחק שבו הוא היה מעורב משך קהל צופים רב, והוא אף קיבל הצעה להשתתף בסרט "העולם אינו מספיק" מסדרת ג'יימס בונד. מספר שנים אחרי גביע העולם, נבחרה הופעתו בחצי הגמר נגד אנגליה במקום ה-19 ברשימת "מאה רגעי הספורט הגדולים" של ערוץ 4.
ללומו הייתה השפעה רבה גם בצד הטקטי של המשחק. באותם ימים, תפקידם של שחקני הכנף דרש בעיקר מהירות וזריזות רגליים, אך לומו שילב בתוכו גם מימד של אגרסיביות. מאז, הפכה אגרסיביות זו לסטנדרט בקרב שחקני הכנף. השפעתו הרבה על הענף גררה השוואות לספורטאים כמו דונלד בראדמן, טייגר וודס ומוחמד עלי. ב-4 ביוני 2007, הוענק לו מסדר ההצטיינות של ניו זילנד כהוקרה על תרומתו החשובה לרוגבי, ובסוף שנת 2011 הוא נבחר כחבר בהיכל התהילה של הרוגבי העולמי.
במהלך השנים, יצאו לאור שני משחקי וידאו שנשאו את שמו של לומו - "Jonah Lomu Rugby" ו-"Jonah Lomu Rugby Challenge", ודמותו אף הונצחה בסרטו של קלינט איסטווד - "אינוויקטוס", המספר את סיפורו של גביע העולם ב-1995.
סטטיסטיקות בינלאומיות

| יריבה | משחקים | ניצחונות | הפסדים | תיקו | טריים | נקודות |  % הצלחה |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| אוסטרליה אוסטרליה | 13  | 6  | 7  | 0  | 6  | 30  | 46.15 |
| איטליה איטליה | 3  | 3  | 0  | 0  | 5  | 25  | 100 |
| אירלנד אירלנד | 4  | 4  | 0  | 0  | 3  | 15  | 100 |
| אנגליה אנגליה | 7  | 5  | 1  | 1  | 8  | 40  | 71.43 |
| ארגנטינה ארגנטינה | 2  | 2  | 0  | 0  | 1  | 5  | 100 |
| דרום אפריקה דרום אפריקה | 12  | 7  | 5  | 0  | 0  | 0  | 58.33 |
| ויילס ויילס | 3  | 3  | 0  | 0  | 0  | 0  | 100 |
| טונגה טונגה | 2  | 2  | 0  | 0  | 2  | 10  | 100 |
| סמואה סמואה | 2  | 2  | 0  | 0  | 1  | 5  | 100 |
| סקוטלנד סקוטלנד | 6  | 6  | 0  | 0  | 7  | 35  | 100 |
| פיג'י פיג'י | 1  | 1  | 0  | 0  | 0  | 0  | 100 |
| צרפת צרפת | 8  | 3  | 4  | 1  | 4  | 20  | 37.5 |
| סה"כ | 63 | 44 | 17 | 2 | 37 | 185 | 69.84 |
לקריאה נוספת

Phil Shirley, Blood & Thunder The unofficial biography of Jonah Lomu, Harper Collins Publishers London, 1999, ISBN 0002740281
Jonah Lomu, Jonah Lomu Autobiography, Headline Book Pub Ltd, 2004, ISBN 0755312635
הערות שוליים

↑  1995: The try scoring blitz, באתר New Zealand Herald
↑  Jonah Lomu's rugby journey, באתר BBC
↑  Lomu rejects $10m NFL offer journey, באתר ESPN
↑  כוכב הראגבי, ג'ונה לומו, הלך לעולמו בגיל 40, באתר ynet, 18 בנובמבר 2015
↑  Legend, hero, gentleman – Jonah Lomu changed the face of rugby, באתר Mail & Guardian
↑  New Zealand All Black great: Jonah Lomu, באתר Tourism New Zealand
↑  100 Greatest sporting moments – results, באתר ערוץ 4
↑  All Blacks legend Jonah Lomu revolutionised the game on and off the field, באתר thenational.ae
↑  Paul Lewis: Jonah Lomu among the greatest of the greats, באתר New Zealand Herald
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb17091761c (data)  GND: 1164022318  ISNI: 0000 0000 3802 3209  LCCN: n98040152  SUDOC: 202899179  TePapa: 44748  VIAF: 31310114   WorldCat (עם VIAF): 31310114
ברית צבאית

שתי הבריתות הצבאיות באירופה במהלך המלחמה הקרה: ברית נאט"ו וברית ורשה. הבריתות ייצגו את שני הגושים במאבק העולמי, הגוש המזרחי בראשות ברית המועצות מול הגוש המערבי בראשות ארצות הברית.
ברית צבאית היא ברית בדבר ביטחון לאומי, כאשר הצדדים מסכימים על הגנה הדדית ותמיכה במקרה של משבר שלא זוהה מראש. בריתות צבאיות נבדלות מקואליציות, שכן קואליציות נוצרות בעקבות משבר אשר ידוע מלכתחילה.
ברית צבאית יכולה להיות ברית הגנה או הסכם אי-תוקפנות.
מאפיינים

בריתות צבאיות קשורות למערכות ביטחון קיבוצי אבל יכולות להיות שונות במהותן. מזכר של מחלקת המדינה של ארצות הברית מתחילת שנות ה-50 של המאה ה-20 מסביר את ההבדל באומרו כי מבחינה היסטורית בריתות "נועדו לקדם את האינטרסים הלאומיים המשותפים של הצדדים, ומעגנות גיבוי צבאי אם אחד הצדדים נכנס למלחמה במרדף אחר מטרות אלה". בעוד שהסדר ביטחוני קיבוצי "לא מופנה נגד אף אחד; הוא מכוון אך ורק נגד תוקפנות. הוא מבקש לא להשפיע על "מאזן הכוחות", אלא לחזק את "מאזן העקרונות".
המניע הברור למדינות המחזיקות בבריתות צבאיות הוא להגן על עצמן מפני איומים מצד מדינות אחרות. עם זאת, מדינות נכנסו גם לבריתות כדי לשפר את קשריהן עם אומה מסוימת או כדי לנהל סכסוך עם עם מסוים.
טבען של בריתות, לרבות היווצרותן ולכידותן (או היעדרן), הוא נושא של מחקרים אקדמיים רבים בעבר ובהווה.
היסטוריוגרפיה אירופית

בהקשר היסטורי, ברית צבאית באירופה יכולה להיחשב ליגה בין מדינות עצמאיות שהוגדרו על ידי האמנה, לצורך פעולה משולבת, הגנתית או התקפית, או גם וגם. לרוב בריתות קרובות הופנו כלפי אובייקטים ספציפיים שהוגדרו היטב בהסכמים. לכן הברית המשולשת של 1668 בין בריטניה, שוודיה והולנד, והברית הגדולה של 1689 בין האימפריה הרומית הקדושה, הולנד, אנגליה, ספרד, סקסוניה, כוונו שתיהן נגד כוח של לואי הארבעה עשר, מלך צרפת. הברית המרובעת של 1814, שהוגדרה באמנת שומון, בין בריטניה הגדולה, אוסטריה, רוסיה ופרוסיה, הקומה במטרה להפיל את נפוליאון ואת השושלת שלו, והסגת צרפת לגבולותיה המסורתיים. הברית המשולשת של 1882 בין גרמניה, אוסטריה ואיטליה כוונה לכאורה לשימור השלום האירופי נגד כל פעולה תוקפנית אפשרית של צרפת או של רוסיה; והדבר הוביל כעשר שנים מאוחר יותר, לברית הדו-צדדית בין רוסיה לצרפת לתמיכה הדדית במקרה של כל פעולה עוינת של המעצמות האחרות.
לפעמים, לעומת זאת, נעשו ניסיונות לתת בריתות אופי יותר כללי. למשל הברית הקדושה שנחתמה ב-26 בספטמבר 1815 הייתה ניסיון, בהשראת האידיאליזם הדתי של אלכסנדר הראשון, קיסר רוסיה, לשיקום ערכי הנצרות בפוליטיקה האירופית, בסיס משותף לליגה הכללית של ממשלות אירופה, שמטרתה העיקרית היא שימור השלום.
לקריאה נוספת

Liska, George (1968). Alliances and the Third World. Baltimore: Johns Hopkins Press.
Pressman, Jeremy (2008). Warring Friends: Alliance Restraint in International Politics. Ithaca: Cornell University Press.
Snyder, Glenn H. (1997). Alliance Politics. Ithaca: SCornell University Press.
Walt, Stephen (1987). The Origins of Alliances. Ithaca: Cornell University Press.
Weitsman, Patricia A. (2004). Dangerous Alliances: Proponents of Peace, Weapons of War. Palo Alto: Stanford University Press.
ברית פלוס

ברית פלוס (באנגלית: PLuS Alliance) היא ברית, שנוסדה בפברואר 2016 על ידי שלוש אוניברסיטאות מחקר מאזורים שונים בעולם, במטרה לנקוט בשיתופי פעולה מחקריים חוצי גבולות כדי להתמודד עם סוגיות חשובות ברחבי העולם הקשורות לצדק חברתי, העיור המושכל, בריאות ורווחה גלובלית, חדשנות, טכנולוגיות מתקדמות וקיימות. כדי לענות על סוגיות אלו, הברית מקיימת שיתופי פעולה בפרויקטים שונים המשלבים כישרונות ומשאבים מחקריים ברחבי העולם. הברית תהיה מצוידת טוב יותר מכל מוסד בודד לפתח פתרונות לאתגרים גלובליים העולים על תחומי לימוד וגבולות חברתיים-כלכליים לאומיים.
הברית פלוס היא מאמץ שיתופי של שלוש אוניברסיטאות: קינגס קולג' בלונדון, אוניברסיטת המדינה של אריזונה ואוניברסיטת ניו סאות' ויילס. שלושת המוסדות הללו ביחד מהווים גוף המונה מעל 15,000 עובדים, 150,000 סטודנטים וקרנות מחקר של יותר ממיליארד דולר.הברית פלוס מספקת הזדמנויות לימודיות בינלאומיות ייחודיות לסטודנטים בכל שלוש האוניברסיטאות וכן לרשת הידע הגלובלי. חברי הברית עובדים עם ממשלות וארגונים כדי לשנות את המדיניות ולפתור בעיות מורכבות. במהלך השנים, הברית השיקה תוכניות משותפות ופרויקטים בתחומי מחקר מגוונים. לרשת תוכנית השראה לעיסוק עתידי בהנדסה באמצעות חסות וחניכה בבית הספר ההנדסי העולמי PLuS Alliance בקיץ. בשנת 2016 השיקה תוכנית החלפת קורסים מקוונים כדי להנגיש את האקדמיה על ידי שימוש בפלטפורמה דיגיטלית. הפלטפורמה הרחיבה את ההזדמנויות בחינוך דיגיטלי המוצעות על ידי שותפי הברית, כדוגמת תוכנית הלימודים למאסטר בניהול בריאות בינלאומי. בשנת 2017 הושק פרס ברית פלוס עבור קטגורית מחקר חדשני ופרס עבור קטגורית חינוך חדשני. בנוסף לכך, הושקו שני כנסים מחקריים וכנס ביטחון עולמי.
שם הברית הוא צירוף שלוש שמות ערי המוסדות: Phoenix-London-UNSW Sydney.
שותפי הברית פלוס

גלריית תמונות של ספריות באוניברסיטאות (בסוגריים שנת ייסוד האוניברסיטה)
אוניברסיטת המדינה של אריזונה (1885)-ספריית פלטשר בקמפוס מערב אריזונה אריזונה, ארצות הברית ארצות הברית-
אוניברסיטת ניו סאות' ויילס (1949)-מדשאות הספרייה ניו סאות' ויילס ניו סאות' ויילס, אוסטרליה אוסטרליה
קינגס קולג' לונדון (1829)-ספריית מוהן (אנ') עם מגדל השעון אנגליה אנגליה, הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת
ראו גם

אוניברסיטאס 21
איגוד של אוניברסיטאות חבר העמים הבריטי
ברית N5T
ברית האוניברסיטאות האסיאתיות
ברית אוניברסיטאות יורו-טק
הברית הבינלאומית לאוניברסיטאות מחקר
הברית העולמית של אוניברסיטאות טכנולוגיות
התאגדות אוניברסיטאות האוקיינוס השקט
רשת אוניברסיטאות עולמית
רשת אוניברסיטאות מטאריקי
הערות שוליים

↑  PLuS Alliance, Research, Global Knowledge Network
↑  PLuS Alliance, Research, PLuS Research Projects
↑  SCIENCE|BUSINESS, Network Updates, King's launch PLuS alliance, 03 Feb 2016.
↑  Ellie Bothwell, King’s, Arizona State and New South Wales team up for global alliance, THE world university rankings, February 2, 2016.
↑  KING’S College LONDON, News Center, News, Spotlight on research.
↑  Victoria Craw, UNSW launches major new alliance with universities in UK, US, news.com.au, lifestyle, parenting, school life, February 10, 2016.
↑  PLuS Alliance, Engineering, Summer School.
1 2  PLuS Alliance, Learn with us, Digital education opportunities offered by the PLuS partners.
↑  USNW Sydney, PLuS Alliance
↑  Global Security PLuS
↑  Global Security PLuS 2018_program
↑  USNW Sydney, PLuS Alliance
ג'ובאני בטיסטה טייפולו

| --- | --- |

דיוקן עצמי
 לידה:  5 במרץ 1696 ונציה, הרפובליקה של ונציה 
 פטירה:  27 במרץ 1770 (בגיל 74) מדריד, ספרד 
 שם לידה:  Giovanni Battista Tiepolo 
 תחום יצירה:  ציור 
 זרם באמנות:  רוקוקו, בארוק 
 הושפע על ידי:  Gregorio Lazzarini, Giovanni Battista Piazzetta 
 יצירות ידועות:  Ceiling fresco in the staircase of the Würzburg Residence 
 בן או בת זוג:  Maria Cecilia Guardi (1719–?) 
 צאצאים:  Giovanni Domenico Tiepolo, Lorenzo Baldissera Tiepolo 
 מספר צאצאים:  10 
 
ג'ובאני בטיסטה טייפולו (נודע גם בשם "ג'אנבטיסטה טייפולו"; באיטלקית: Giovanni Battista Tiepolo או Giambattista Tiepolo‏; 5 במרץ 1696 – 27 במרץ 1770) היה צייר, אמן הדפסים ופרסקו מהרפובליקה של ונציה, אשר פעל גם באיטליה, בספרד ובגרמניה. נחשב לאחד האמנים המייצגים של סגנון הרוקוקו.
ביוגרפיה

נולד בוונציה, והיה הבן הצעיר מבין שישה אחים. אביו, דומניקו, היה קפטן של ספינה ונפטר כשנה לאחר הולדת בנו, וכך השאיר את אמו, אורסטה, ואת שאר המשפחה, במצב כלכלי קשה.
ג'ובאני למד תחילה תחת גרגוריו לאצאריני (Gregorio Lazzarini), והושפע מיצירותיהם של בני תקופתו, ג'ובאני פיאצטה (Giovanni Piazzetta) וסבסטיאנו ריצ'י (Sebastiano Ricci). כשהיה בן 19 סיים את יצירתו המשמעותית הראשונה, "עקדת יצחק" (אשר מוצגת כיום בגלריית האקדמיה). בשנת 1717 סיים את לימודיו והתקבל לגילדת הציירים בוונציה.
בשנת 1719 נישא למאריה צ'צ'יליה גוארדי, אשר הייתה אחותם של שני ציירים ונציאנים מפורסמים, פרנצ'סקו גוארדי וג'ובאני אנטוניו גוארדי. לזוג היו כתשעה ילדים, מתוכם ארבע בנות ושלושה בנים שרדו את תקופת הילדות.
דיוניסו דולפין (Dolfin), בין למשפחה פטריקית עשירה, היה בין הראשונים אשר הזמינו ממנו עבודות. ג'ובאני נשכר כדי לעטר את הכנסייה בעיר אודינה, שם שימש דיוניסו כארכיבישוף.
בשנת 1750 כבר היה לאחד האמנים הידועים והמוערכים באירופה. באותה שנה הוזמן על ידי הנסיך-בישוף קארל פיליפ פון גריפנקלאו לעבוד בארמון רזידנץ בווירצבורג שבגרמניה של ימינו. הוא נשאר בווירצבורג שלוש שנים, ובשנת 1753 חזר לוונציה. הוא נבחר לשמש כנשיא האקדמיה של פדובה. בשנת 1761 הוזמן על ידי המלך קרלוס השלישי לצייר פרסקו תקרה בארמון המלוכה במדריד.
ג'ובאני טייפולו נפטר במדריד בשנת 1770.
גלריה

פרסקו עקידת יצחק באודינה
מציאת משה בגלריה הלאומית של סקוטלנד
ג'ולייטה סימיונטו

| --- | --- |

 לידה:  12 במאי 1910 פורלי, איטליה
 פטירה:  5 במאי 2010 (בגיל 99) רומא
 מוקד פעילות:  איטליה, ממלכת איטליה 
 תקופת הפעילות:  מ-1930 
 עיסוק:  זמרת אופרה
 סוגה:  אופרה 
 סוג קול:  מצו סופרן
 שפה מועדפת:  איטלקית
 פרופיל ב-IMDb
 
ג'ולייטה סימיונטו ככרמן. לה סקאלה, 1954
ג'ולייטה סימיונטו (באיטלקית: Giulietta Simionato;‏ 12 במאי 1910 – 5 במאי 2010) הייתה זמרת מצו סופרן איטלקייה.
זכתה בתואר אביר הצלב הגדול של מסדר ההצטיינות של הרפובליקה של איטליה (OMRI) ב-1 באוקטובר 1992.
נולדה בפורלי, ב-12 במאי 1910 ונפטרה ברומא ב-5 במאי 2010. כנערה למדה בקולג' של נזירות שזיהו את כשרונה והמליצו לה ללמוד שירה. אך היא נתקלה בהתנגדות מצד משפחתה, בעיקר אמה. לאחר מותה, היא למדה שירה תחילה ברוביגו, ולאחר מכן בפדובה. הופעת הבכורה שלה הייתה ב-1927 עם הקומדיה המוזיקלית "'נינה, אל תהיי טיפשה". בשנה שלאחר מכן ערכה את הופעת הבכורה שלה באופרה במונטניאנה. בשנת 1933 זכתה בתחרות "בל קאנטו" הראשונה בפירנצה מתוך 385 מתחרים והשיגה אודישן בתיאטרון אלה סקאלה. ההתרשמות ממנה הייתה חיובית, אבל המנהל האמנותי פברוני מצא שקולה עדיין לא בשל ומזמין אותה לחזור כמה שנים לאחר מכן. שנתיים לאחר מכן היא הוחתמה על חוזה, אך נועדה לתפקידים קלים בלבד, ככל הנראה כיוון שלא נתמכה על ידי המשטר הפשיסטי, מה שגרם לכך שהקריירה שלה התקשתה להמריא.
רק ב-1947 היא קיבלה את התפקיד הראשי הראשון שלה ב"מיניון", תחילה בתיאטרון קרלו פליצ'ה בג'נובה ולאחר מכן בלה סקאלה, מה שזיכה אותה במאמר משבח מאת Eugenio Gara Laurea a Giulietta. בשנת 1948 היא נקראה שוב ללה סקאלה על ידי ארטורו טוסקניני לקונצרט לזכר אריגו בויטו. מאותו רגע עברה הקריירה שלה נקודת מפנה וסימיונטו החלה להופיע על במות בכל העולם; הופעת הבכורה במטרופוליטן אופרה הייתה מאוחרת למדי ב-1959.
קול רחב מאוד ואיכויות דרמטיות בולטות הפכו אותה למתאימה למספר רב של תפקידים; בין העיקריות שבהן כרמן, ליאונורה, איזבלה, סינדרלה, רוזינה, אזוצ'נה, אבולי, אמנריס, אדלגיסה, סנטוסזה, נסיכת בויון. חשובה גם השתתפותה בהעלאה מחדש של יצירות שנשתכחו: ההוראטים והקוריאטים (Gli Orazi ei Curiazi) של דומניקו צ'ימרוזה, "הרוזן אורי", "טנקרדי" של רוסיני, אנה בולנה של דוניצטי, "ההוגנוטים" של מאיירבר.
היא נפרדה מהבמה ב-1966 מהחלק הקטן של סרוויליה ב"חסדו של טיטוס" בפיקולה סקאלה, ופרשה לחיים הפרטיים. בראיון ב-2004 היא טענה שגילמה 107 תפקידים אופראיים בקריירה בת 39 שנים. לאחר פרישתה מהבמה היא פעילה כמורה ומחפשת כישרונות.
הייתה נשואה לכנר האיטלקי-שווייצרי רנאטו קרנציו והתגרשה, ב-1965 היא נישאה לקלינאי הידוע צ'זארה פרוגוני, אלמן. התאלמנה ב-1978, ב-1979 חתמה את נישואיה השלישיים עם תעשיין התרופות פלוריו דה אנג'לי. ב-1980 היא הפכה לגיסתה של השחקנית ולנטינה קורטזה, שנישאה לאחיו של דה אנג'לי. התאלמנה שוב בשנת 1996, היא נפטרה בביתה ברומא שבעה ימים לפני יום הולדתה המאה. היא קבורה בבית הקברות לורנטינו בפאתי רומא.
קוליות ואישיות פרשנית

מצוידת בקול בעל גוון יפהפה ובווליום בולט, עם מנעד גדול (מסול נמוך לרה במול גבוה) ונתמכת בהכנה טכנית מצוינת, היא בלטה בניסוח המדויק שלה ופרשנותה הסגנונית.
מפורסמת גם בצלילים הגבוהים המוצקים והחודרים שלה, היא ראתה את עצמה כסופרן פלקון (סופרן דרמטי). הקול היה למעשה בהיר יותר בצבעו מהמצו-סופרן המסורתי והיה מסוגל להתמודד עם תפקידי סופרן מרכזיים מבלי להזדקק לשינויי טון. ג'ון ארדוין ב־The Callas inheritance (1997) מציין במהדורת scaligera משנת 1955 כי "נורמה" של סימיונטו לא נאמנה לכתיבה הווקאלית המקורית; אותה התייחסות לג'ואנה סימור ב"אנה בולינה", שם היא מצטרפת לקאלאס ב-C גבוה, ולוולנטיין ב"הוגנוטים".
בשנות ה-50 תרמה להערכה מחדש של הרפרטואר של רוסיני, בדגש על ביצוע המוזיקה "כפי שנכתב".
רפרטואר

| תפקיד | כותר | מלחין |
| --- | --- | --- |
| רומיאו מונטגיו | הקפולטים והמונטגים | בליני |
| אדלגיזה | נורמה | בליני |
| מרגריטה | קללת פאוסט | ברליוז |
| דידו | הטרויאנים | ברליוז |
| כרמן | כרמן | ביזה |
| נריס | מדיאה | קרוביני |
| הנסיכה די בויון | אדריאנה לקוברר | צ'ילאה |
| פידלמה | הנישואים הסודיים | צ'ימרוזה |
| קוריאציו | ההוראטים והקוריאטים | צ'ימרוזה |
| המלכה פירן | אטלנטיס | דה פאלה |
| גיין סימור | אנה בולינה | דוניצטי |
| לאונורה די גוזמן | לה פבוריטה | דוניצטי |
| הרוזנת מקוויני | אנדראה שנייה | ג'ורדנו |
| אורפאו | אורפאו ואאורידיצי | גלוק |
| איפיגניה | איפיגניה באאוליס | מסקאני |
| האם לוצ'יה סנטוצה | אבירות כפרית | מסקאני |
| זנטו | זנטו | מסקאני |
| קארלוטה | ורתר | מאסנה |
| דולצ'ינאה | דון קישוט | מאסנה |
| ולנטינה | ההוגנוטים | מאיירביר |
| קרובינו | נישואי פיגארו | מוצרט |
| דורבלה | כך עושות כלן | מוצרט |
| סרווילה | חסדו של טיטוס | מוצרט |
| מרינה | בוריס גודונוב | מוסורגסקי |
| מרפה | חובנשינה | מוסורגסקי |
| לאורה אדורנו | לה ג'וקונדה | פונקיאלי |
| הדודה הנסיכה | האחות אנג'ליקה | פוצ'יני |
| קלאריס | אבן הבוחן | רוסיני |
| טנקרדי | טנקרדי | רוסיני |
| איזבלה | האיטלקייה באלג'יר | רוסיני |
| רוזינה | הספר מסביליה | רוסיני |
| אנג'לינה | סינדרלה | רוסיני |
| ארסס | סמירמיס | רוסיני |
| סינאי | משה | רוסיני |
| איזוליירו | הרוזן אורי | רוסיני |
| דלילה | שמשון ודלילה | סן סאנס |
| מיניון | מיניון | תומאס |
| פננה | נבוקו | ורדי |
| מדלנה | ריגולטו | ורדי |
| אזוצ'נה | הטרובדור | ורדי |
| אולריקה | נשף המסכות | ורדי |
| פרציוסילה | כוחו של גורל | ורדי |
| אבולי | דון קרלו | ורדי |
| אמנריס | אאידה | ורדי |
| גב' קוויקלי | פלסטאף | ורדי |
דיסקוגרפיה > הקלטות אולפן

Cavalleria rusticana (Mamma Lucia), con Beniamino Gigli, Lina Bruna Rasa, Gino Bechi, dir. Pietro Mascagni – EMI 1940
Andrea Chénier (Contessa di Coigny), con Beniamino Gigli, Maria Caniglia, Gino Bechi, dir. Oliviero De Fabritiis – EMI 1941
La Cenerentola, con Cesare Valletti, Saturno Meletti, Cristiano Dalamangas, dir. Mario Rossi – Cetra 1949
Il matrimonio segreto, con Cesare Valletti, Alda Noni, Sesto Bruscantini, Antonio Cassinelli, dir. Manno Wolf-Ferrari – Cetra 1950
Il barbiere di Siviglia, con Giuseppe Taddei, Luigi Infantino, Carlo Badioli, Antonio Cassinelli, dir. Fernando Previtali – Cetra 1950
Aida, con Caterina Mancini, Mario Filippeschi, Rolando Panerai, Giulio Neri, dir. Vittorio Gui – Cetra 1951
Cavalleria rusticana, con Achille Braschi, Carlo Tagliabue, dir. Arturo Basile – Cetra 1952
L'italiana in Algeri, con Cesare Valletti, Mario Petri, Marcello Cortis, Graziella Sciutti, dir. Carlo Maria Giulini – EMI 1954
Rigoletto, con Aldo Protti, Hilde Güden, Mario Del Monaco, Cesare Siepi, dir. Alberto Erede – Decca 1954
La favorita, con Gianni Poggi, Ettore Bastianini, Jerome Hines, dir. Alberto Erede – Decca 1955
La forza del destino, con Renata Tebaldi, Mario del Monaco, Ettore Bastianini, Cesare Siepi, dir. Francesco Molinari Pradelli – Decca 1955
Il trovatore, con Mario Del Monaco, Renata Tebaldi, Ugo Savarese, Giorgio Tozzi, dir. Alberto Erede – Decca 1956
Il barbiere di Siviglia, con Ettore Bastianini, Alvino Misciano, Fernando Corena, Cesare Siepi, dir. Alberto Erede – Decca 1956
La Gioconda, con Anita Cerquetti, Mario Del Monaco, Ettore Bastianini, Cesare Siepi, dir. Gianandrea Gavazzeni – Decca 1957
Aida, con Renata Tebaldi, Carlo Bergonzi, Cornell MacNeil, Arnold Van Mill, dir. Herbert von Karajan – Decca 1959
Cavalleria rusticana, con Mario del Monaco, Cornell MacNeil, dir. Tullio Serafin – Decca 1960
Un ballo in maschera, con Carlo Bergonzi, Birgit Nilsson, Cornell MacNeil, dir, Georg Solti – Decca 1960-61
Adriana Lecouvreur, con Renata Tebaldi, Mario Del Monaco, Giulio Fioravanti, dir. Franco Capuana – Decca 1961
Suor Angelica, con Renata Tebaldi, Lucia Danieli, dir. Lamberto Gardelli – Decca 1962
Falstaff, con Geraint Evans, Ilva Ligabue, Robert Merrill, Rosalind Elias, Mirella Freni, Alfredo Kraus, dir. Georg Solti – RCA 1963
La Cenerentola, con Sesto Bruscantini, Ugo Benelli, Paolo Montarsolo, dir. Oliviero De Fabritiis – Decca 1963
Il trovatore, con Franco Corelli, Gabriella Tucci, Robert Merrill, Ferruccio Mazzoli, dir. Thomas Schippers – EMI 1964
Video

"נישואי פיגארו" (קרובינו), עם ג'וזפה טאדי, אנטוניו קאסינלי, אורייטה מוסצ'י, אלדה נוני, מנצח ויטוריו גואי – חי טוקיו 1956 ed.
"כרמן" (נבחרה, באיטלקית), עם מריו דל מונקו, גבריאלה טוצ'י, סקיפיו קולומבו, ניצוח נינו ורצ'י – בשידור חי בטוקיו 1959
"Cavalleria rusticana", עם אנג'לו לו פורזה, אטיליו ד'אורצי, מנצח ג'זפה מורלי – חי טוקיו 1961 ed.
"אאידה", עם גבריאלה טוצ'י, מריו דל מונקו, אלדו פרוטי, פאולו וושינגטון, מנצח פרנקו קפואנה – חי טוקיו 1961 ed.
"אאידה", עם ליילה גנג'ר, גסטון לימרילי, ג'אנגיאקומו גואלפי, בונאלדו ג'יוטי, מנצח טוליו סרפין – חי ורונה 1963 ed. צ'ארלס הנדלמן
"הטרובדור", עם ברונו פרבדי, גווינת' ג'ונס, פיטר גלוסופ, בניצוח קרלו מריה ג'וליני, בימוי לוקינו ויסקונטי – חי בלונדון 1964 ed. חובבי אופרה
אותות כבוד

אביר הצלב הגדול של מסדר ההצטיינות של הרפובליקה האיטלקית. 1 באוקטובר 1992
הערות שוליים

↑  "Florio De Angeli" (באיטלקית).
↑  Il sol grave è scritto nel ruolo di Ulrica in Un Ballo in maschera di Verdi
↑  Garzantine, Musica: Simionato, Giulietta
↑  Intervista con Stephan Zucker nel film Opera fanatic (1996)
↑  Celletti, Rodolfo, Il canto, 1989
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007426226205171  PLWABN: 9810639219505606  BIBSYS: 35558  BNE: XX852450  BnF: cb13899784s (data)  CiNii: DA08034877  GND: 11900691X  ICCU: TO0V255177  ISNI: 0000 0000 7360 2871  LCCN: n82099730  LNB: 000101162  MusicBrainz: 1d77c81f-3042-4e65-be30-fa421beaa8c2  NDL: 00621478  NKC: xx0023583  NLK: KAC2020R0840  NSK: 000260750  NTA: 108437051  RERO: 02-A003832652  SNAC: w6j1105r  SUDOC: 084289775  VIAF: 64193146   WorldCat (עם VIAF): 64193146
ג'ובאני בטיסטה צ'קי

| --- | --- |
 לידה:  1748 פירנצה, הדוכסות הגדולה של טוסקנה 
 פטירה:  פירנצה
 
ג'ובאני בטיסטה צ'קי (באיטלקית: Giovanni Battista Cecchi;‏ 1748, פירנצה – אחרי 1815, פירנצה) היה תחריטאי נאו קלאסי איטלקי.
ביוגרפיה

צ'קי החל את הכשרתו כנגר, פציעה בכף ידו הימנית והדומיננטית קידמה את  התמחותו אצל הצייר פרנסיס קונטי  (אנ') משם המשיך לעקוב אחר החרט פרדיננדו גרגורי והקדיש
את עצמו להדפסת העתקים של תמונות מרכזיות דוגמת "המדונה והילד" של אניבלה קראצ'י ו"החתונה המיסטית של קתרינה הקדושה מסיינה" של פרנצ'סקו ואני (אנ').
צ'קי היה אחד האמנים שהוזמנו על ידי הדוכס הגדול לאופולד בשנת 1769 להשלים יצירה בת 12 כרכים: סדרה של האמנים הדגולים ביותר בציור, פיסול ואדריכלות עם הספדים שלהם ודיוקנאות נחושת, המכיל למעלה מ-300 תחריטים של דיוקנאות אמן.
גלריה

הכנר והקומפוזיטור פייטרו נרדיני (אנ')
הפסל ברתולומיאו בלאנו (אנ')
בנוצו גוצולי
לורנצו גיברטי
יאן ואן אייק
לוקה דלה רוביה
נני די בנקו
פיליפו ברונלסקי
ארנולפו די קמביו
אנטוניו רוסלינו
דונטלו
דונטו ברמנטה
פיליפו ליפי
מיקלוצו
פרא ברתולומאו
דזידריו דה סטיניאנו
מינו דה פיאסול
פייטרו פרוג'ינו
פיירו דלה פרנצ'סקה
סבסטיאנו דל פיומבו
ג'וטו די בונדונה
קבוצת נגנים במוזיאון האמנות של מחוז לוס אנג'לס
הדוכס הגדול לאופולד ומשפחתו אחרי ציור של ג'וזפה פיאטולי (אנ')
קיסר נותן לקלאופטרה את כס המלכות של מצרים על פי ציור של פייטרו דה קורטונה
פנים חמאם מצרי אחרי ויוואן דנון
ג'ון איימרי

| --- | --- |

 לידה:  14 במרץ 1912 צ'לסי, הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 הוצאה להורג:  19 בדצמבר 1945 (בגיל 33) כלא וונדסוורת', הממלכה המאוחדת 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 מקום קבורה:  וונדסוורת' 
 השכלה:  בית הספר הארו  בית ספר וסט דאונס 
 בן או בת זוג:  Jeanine Bard  Una Wing  Michelle Thomas 
 
ג'ון איימרי (באנגלית: John Amery;‏ 14 במרץ 1912 – 19 בדצמבר 1945), בוגד  בריטי בשירות התעמולה של גרמניה הנאצית בעת מלחמת העולם השנייה.