stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שלום קורח
קורות חייו

נולד לרב יחיא קורח בעיר צנעא, בירת תימן. למד אצל אבי סבו הרב יוסף קורח, ואצל סבו הרב חיים קורח (רבו של הרב יחיא קאפח). כשהיה בן שתים עשרה עזב את לימודיו והחל לעבוד. תחילה למד אריגה, אצל ר' אברהם משרקי, שהיה גם אחד מטובי המשוררים בצנעא, ולכן למד ממנו גם שירה. לאחר שלוש שנים, בעקבות המאמץ הפיזי הכרוך באריגה, עבר לעבוד כצורף אצל חיים כְּסאר. לאחר ארבע שנות עבודה עם כסאר, החל לעבוד כצורף עצמאי. עבודותיו נודעו באיכותן, והוא המשיך לעבוד במקצוע זה עד שנת ה'תרנ"ח, אז החל רעב ולא היה דורש למעשה ידיו.
בשל הרעב עזב את צנעא ועבר לעיר אלחימה. בעיר עסק בלימוד תינוקות. לאחר כחמש שנים חזר לצנעא, אך בעקבות המצור שערכו המורדים התימנים על העיר צנעא בשנים 1903–1905 עזב פעם נוספת את צנעא, הפעם לקריית אלקאבל הסמוכה, אליה ברחו רבים מתושבי צנעא. כשחזרה הרווחה שב לבירה, והמשיך בלימוד תינוקות. מונה לנשיא בית הספר החדש בצנעא לצד הרב עמרם קורח, קרוב משפחה רחוק, בשנת 1946. כמו כן, העתיק באותה תקופה כתבי יד רבים, בהם תכלאל ובו הערות ונוסחאות (נדפס ה'תשכ"ד), ואת ספר "מאור האפלה" (נדפס ה'תשי"ז). בשנים אלו כתב פיוטים רבים, שרק חלקם נדפסו.
עם מותו של הרב יחיא קאפח בשנת ה'תרצ"ב כתב ספר בשם "אגרת בוכים", שבו הוא מתאר את חייו של הרב קאפח, ומספידו לאחר מותו. את הספר כתב לבקשת ארגון "אבי דוד", ולבקשת תלמידי הרב קאפח בארץ ישראל ובמקומות שונים. הספר נדפס בשנת 1963 בהוצאת "הוועד להדפסת חבורי מהרש"ק [מורנו הרב שלום קורח]".
עלה לישראל בחשוון שנת ה'תש"י, במסגרת מבצע מרבד הקסמים. בישראל חי שלוש שנים, ושימש כרב בשיכון "עמידר" ברמת גן. נפטר בשנת ה'תשי"ג ביפו.
משיריו התפרסם השיר "ענני" בביצועה של הזמרת נרקיס ובהלחנתה, מתוך אלבומה "בוא נדבר אמת". השיר הוא אקרוסטיכון ושורותיו מתחילות באותיות לפי סדר האלף-בית.
ספריו

"מדרש אשרי" (בני ברק ה'תשל"ט) – דרשות והספדים על פי פרשות השבוע. על כל פרשה עד ספר שמות 14–15 דרשות, ועל שאר הפרשות דרשה אחת בלבד.
קובץ פיוטים ופזמונים לשמחת תורה. יצא במהדורת צילום בשנת ה'תשל"ז
"אגרת בוכים" (ה'תשכ"ג) על פטירת הרב יחיא קאפח
"דברי שלום" – פירוש על התורה. נדפס בספר "ענף עץ אבות" בעמודים רעז–שלב
"רוגז הזמן" – פרקים בתולדות יהודי תימן. לא נשתמר בשלמותו. חלקים ממנו נתפרסמו על ידי בנו הרב יוסף קורח ועל ידי יהודה לוי נחום
"שושנת העמקים" ו"חבצלת השרון" - שני חיבורים שחיבר בצעירותו, ועוסקים בפירושים וטעמים לתורה, סוגה נפוצה בתימן
כמו כן נדפסו בספר "ענף עץ אבות" קינות, תפילות, מאמרים בהלכה ואגרת מוסר שכתב
הערות שוליים

↑  ח. שר-אבי, גולת תימן מתחסלת: ב"מרבד הקסמים" כבר הגיעו 30 אלף מתימן, דבר, 8 בנובמבר 1949
↑  הרב שלום קורח ז"ל, הצופה, 2 בנובמבר 1952
↑  נרקיס- ענני // Narkis- Aneni, באתר Youtube
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007296195605171  VIAF: 97341515   WorldCat (עם VIAF): 97341515
ועד ראשי השוחטים של פולין וליטא

ועד ראשי השוחטים של פולין וליטא הייתה ועידה בראשות שבעה רבנים שפיקחה על 3,500 שוחטים בפולין וליטא של לפני השואה.
הקמת הוועד

הוועד נוסד באמצע שנות ה-30 של המאה ה-20 על ידי גדולי הרבנים בפולין ובליטא, כולל רבי חיים עוזר גרודזנסקי, רבי אברהם מרדכי אלתר, רבי שלמה חנוך רבינוביץ, רבי דוד בורנשטיין ועוד.
בכדי שהוועד יהיה מקובל על כל פלגי יהדות פולין ויהדות ליטא סוכם כי הוועד יכלול שבעה רבנים מחוגים שונים. בנוסף, הוחלט בעת ייסוד הוועד שהוא יכיל מספר אי-זוגי של רבנים בכדי שלא יהיה תיקו בהצבעה. מיד עם הקמת הוועד הסכימו שבעת חבריו להיפגש בוורשה באופן קבוע.
תפקיד הוועד

קהילות יהודיות רבות היו קטנות ועניות מכדי להרשות לעצמם משכורת של רב בעל ידע, והתוצאה הייתה רמת כשרות ירודה בכפרים קטנים רבים. יתרה מזאת, כתוצאה מתהליך התיעוש שעבר על אירופה, הנסיעות הפכו זריזות וזולות יותר. תופעה זו שינתה את עולם השחיטה באופן דרמטי. לפני כן, כל הבשר שנמכר בכל עיירה נשחט על ידי שוחט באותה עיירה ספציפית שנבחר על ידי הרב של אותה עיירה, ולאחר התיעוש נוצרה תופעה חדשה של בשר מיובא. הוועד נוצר במטרה לכפות ולפקח על סטנדרט גבוה של כשרות השחיטה. חשוב לציין כי בבתים רבים באותה תקופה היה גם נהוג שהנשים היו אחראיות על רוב מלאכת הכשרת הבשר לאחר שחיטתו וועדי כשרות כמעט ולא היו מצויים כיוון שרוב תהליך של ייצור מזון נעשה בבתים משום שלא תמיד יכלו לסמוך על מפעלים גם אם הם היו בבעלות יהודיות ולא היה גוף מרכזי בסדר גודל כמו שיש היום. אמנם כיום רוב הקהילות כבר סומכות על ארגוני הכשרות אך עדיין ישנם קהילות מסוימות שעושים זאת בביתם.
התפרקות הוועד

עם פלישת הנאצים לפולין, ב-26 באוקטובר 1939, נאסרה השחיטה והוועד פורק. במהלך השואה 90 אחוזים מיהדות פולין וליטא הושמדו. מספרם הזעיר של הניצולים היגר כמעט בשלמותו, כולל הרב שלמה זאב צווייגענהאפט,  היחיד מרבני הוועד ששרד את המלחמה.
הערות שוליים

↑   United States Holocaust Museum
↑   Holocaust Encyclopedia
↑   מגדל דוד - מהדורה חדשה, דף צ’
עבודה והגנה

| --- | --- |

 מידע כללי
 פַּסל:  בתיה לישנסקי
 תאריך יצירה:  1937-1929
 טכניקה וחומרים:  אבן גיר
 ממדים בס"מ
 רוחב:  200
 גובה:  300
 עומק:  150
 נתונים על היצירה
 זרם אמנותי:  מודרניזם 
 מיקום:  יער חולדה ליד חולדה שבישראל
 קואורדינטות:  31°49′26″N 34°53′33″E﻿ / ﻿31.823826828733°N 34.892460486744°E﻿ / 31.823826828733; 34.892460486744
  (למפת השפלה מוגדלת) עבודה והגנה(למפת השפלה רגילה) עבודה והגנה(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום עבודה והגנה(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום עבודה והגנה
 
"עבודה והגנה" היא אנדרטה שהוקמה בין השנים 1937-1929 על ידי הפסלת הישראלית בתיה לישנסקי ביער חולדה. הפסל הוקם על קברו של אפרים צ'יזיק, חלוץ וממגיני קיבוץ חולדה. לצד עובדת היותה אחת מאנדרטאות ההנצחה הראשונות בפיסול הישראלי, משקפת האנדרטה את השפעת המודרניזם האירופי על האמנות הישראלית.
היסטוריה

היוזמה הראשונית להקמת האנדרטה הייתה של אריה גרשט, שלחם לצד צ'יזיק בקרב בחולדה. על ארגון העשייה היה מופקד הוועד הפועל של ההסתדרות, שאנשיו עמדו בראש ועדה מיוחדת מטעם המוסדות הלאומיים, הקרן הקיימת והסתדרות העובדים.
בשנת 1929, לאחר שובה מצרפת, הוזמנה לישנסקי, בתמיכתו של יצחק בן-צבי, לעצב את האנדרטה. האדריכל פריץ קורנברג יצר הצעה לעיצוב האתר כמאוזוליאום מפואר, בצורה של חצי גורן, אולם הצעה זו לא מומשה לבסוף.
האבן נחצבה באזור בית צפאפה במשקל של כ-40 טונות. העברת האבן היוותה משימה חסרת תקדים בהיסטוריה של האמנות בארץ ישראל ולישנסקי נאלצה לנסר את האבן לשניים, לאחר שלא הצליחה לגרור את האבן בשלמותה בעזרת עגלות או טרקטורים.
בשנת 1930 או 1931 החלה לישנסקי לעצב את האנדרטה במקומה בחולדה. באותה עת התגוררה באוהל ביחד עם חברי קבוצת "גורדוניה". בשנת 1932 נערך בחולדה כינוס סביב הקבר והאנדרטה הלא גמורה. באותה עת הוטמנה בקבר גם "מגילת המצבה" המספרת את סיפור נפילתו של צ'יזיק ואף קושרת בין הקמת האנדרטה לאנדרטת "האריה השואג" בתל חי, שגם בה מונצחת שרה צ'יזיק, אחותו של אפרים. האנדרטה נחנכה בשנת 1937 בטקס שבו נאמו גם רחל ינאית ויצחק בן-צבי.
תיאור ופרשנות

האנדרטה "עבודה והגנה" נחצבה בשני גושי אבן גיר בגובה של 3 מטרים ובה מופיעות שלוש דמויות. שתיים מן הדמויות הן האחים שרה צ'יזיק ואפרים צ'יזיק. קיימת מחלוקת בקשר לזיהויה של הדמות השלישית. נירית שלו-כליפא הציעה במאמרה על האנדרטה כי זו היא דמותו של בנימין מונטר.
סגנון הפיסול של האנדרטה משלב דימוי ריאליסטי עם אקספרסיביות בעיצוב הדמויות. הדמויות מגיחות מן הסלע ואינן מופרדות ממנו, בהשפעה של עבודתו של אוגוסט רודן. בעיצובה משקפת האנדרטה אוטופיה ציונית בשילוב שבין גאולת האדמה לבין הגנת המולדת.
הערות שוליים

↑  ראו: שליו-כליפא, נירית, אנדרטת 'עבודה והגנה' בחולדה, קתדרה 102, טבת, תשס"ב, עמ' 104-105.
↑  ראו: שליו-כליפא, נירית, אנדרטת 'עבודה והגנה' בחולדה, קתדרה 102, טבת, תשס"ב, עמ' 109.
↑  ראו: שליו-כליפא, נירית, אנדרטת 'עבודה והגנה' בחולדה, קתדרה 102, טבת, תשס"ב
עמרי שנהר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  19 ביולי 1982 (בן 42) חיפה
 מדינה:  ישראל 
 עיסוק:  תסריטאי
 מקום לימודים:  מרכז חינוך ליאו באק  בית הספר לקולנוע וטלוויזיה ע"ש סטיב טיש 
 יצירות בולטות:  טהרן, המדובב
 מספר צאצאים:  2 
 פרופיל ב-IMDb
 
עמרי שנהר (נולד ב-19 ביולי 1982) הוא תסריטאי ויוצר טלוויזיה ישראלי. כותב ויוצר שותף בסדרה זוכת פרס אמי הבין-לאומי "טהרן". יוצר ותסריטאי הסדרה "המדובב".
ביוגרפיה

שנהר נולד וגדל בחיפה. סבתו מצד אימו, אשת החינוך דיצה ארד, היא בתו של אברהם שלמון (סלומון) ונצר לאברהם שלמה זלמן צורף וליואל משה סלומון. סבו מצד אימו הוא נתן ארד. למד בתיכון ליאו באק, במגמת קולנוע ושירת בצה"ל כמדריך בבית הספר למקצועות המחשב וכמפקד בבה"ד 7.
בוגר בית הספר לקולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב (2012). במסגרת לימודיו ביים שני סרטים עלילתיים קצרים שהופיעו בפסטיבלים ברחבי העולם וזכו בפרסים: "כבוד אחרון" (2010) ו"דירה עם כניסה בחצר" (2012) (על פי סיפור קצר מאת יהושע קנז המופיע בספר "דירה עם כניסה בחצר).
לאחר לימודיו עבד בתעשיית הטלוויזיה כתחקירן ועורך משנה במספר תוכניות. לאחר מכן עבד כתסריטאי וכבמאי בתוכניות שונות, ביניהן "הבנים והבנות" ו"להציל את חיות הבר". בשנת 2019 עלתה העונה הראשונה של הסדרה "המדובב", אותה יצר וכתב יחד עם אדם ביזנסקי. בשנת 2020 עלתה לשידור העונה הראשונה של הסדרה "טהרן", בה שימש תסריטאי ראשי ויוצר שותף. בשנת 2022 עלתה לשידור העונה השנייה של הסדרה, לאחר שנמכרה לשירות הסטרימינג אפל TV פלוס. באותה שנה עלתה לשידור גם העונה השנייה של "המדובב".
נוסף על יצירתו הטלוויזיונית, בשנת 2013 יצר שנהר יחד עם איתי זבולון את סרטון הרשת "יניר האחמ"ש", שהפך לתופעת אינטרנט.
אח בכור ליובל שנהר, מוזיקאי.
יצירה טלוויזיונית

2011: פלאשבק - עריכת משנה
2012: הינשופים - עריכת משנה
2014: שטרודל (תוכנית ראיונות עם רוני קובן בטלוויזיה החינוכית) - עריכת משנה
2016-2015: הבנים והבנות – כתיבה ובימוי מערכונים
2016: הצלצול האמיתי – כתיבה ובימוי מערכונים
2019-2018: להציל את חיות הבר - תסריטאי בשתי העונות הראשונות
2019, 2023-2022: המדובב - יוצר ותסריטאי ראשי
2020 ואילך: טהרן - יוצר שותף ותסריטאי ראשי.
יצירה אינטרנטית

2013: "יניר האחמ"ש", הסרטון הנצפה ביותר ברשת לשנת 2013 – בימוי ועריכה
2013: "ווהן", אחד הסרטונים הנצפים ביותר לשנת 2013 – בימוי ועריכה
2015: "אלישע ודג הזהב", פיילוט לסדרת רשת, מקום שני בתחרות יוצרים ברשת 2015 - תסריט, צילום ועריכה.
פרסים והוקרה

2010: זכייה בפרס התסריט על "כבוד אחרון" בפסטיבל הבינלאומי לסרטי סטודנטיות וסטודנטים תל-אביב
2012: זכייה בפרס חביב הקהל על "דירה עם כניסה בחצר", בפסטיבל פסטיבל הבינלאומי לסרטי סטודנטיות וסטודנטים תל אביב
2015: זכייה במקום השני בתחרות יוצרים ברשת על "אלישע ודג הזהב"
2019: זכייה בפרס התסריט בפסטיבל ברלין על "המדובב"
2021: זכייה בפרס אמי בקטגוריית הדרמה הטובה ביותר על "טהרן".
חיים אישיים

נשוי לתום, פסיכותרפיסטית, ואב לשני בנים. מתגורר בתל אביב.
הערות שוליים

↑  איתי שטרן, הסדרה הישראלית "טהרן" תשודר באפל טי־וי+, באתר הארץ, 16 ביוני 2020
1 2  מתן שרון‏, יניר האחמ"ש: איך הפך סרטון ויראלי לתופעה התרבותית של השנה?, באתר וואלה, 4 בספטמבר 2013
↑   תרבות יום א', "כך הפכנו את ציפי שביט למאפיונרית קווקזית" | האזינו, באתר הארץ, 14 ביולי 2019
↑  תרבות יום א', עמרי שנהר: "הסדרה הזאת לא יכולה לעבוד בחו"ל – ואני מאוד שמח מזה", באתר הארץ, 5 בפברואר 2023
↑  הזוכה בפסטיבל הסטודנטים: הסרט "סיור מודרך", באתר ynet, 12 ביוני 2010
↑  פסטיבל הסטודנטים הסתיים: מי הזוכים?, באתר ynet, 9 ביוני 2012
↑  סדרת רשת של מיכאל הנגבי זכתה בפרס, באתר ynet, 18 בפברואר 2015
↑  רן בוקר, הסדרה הישראלית "המדובב" זכתה בפרס בברלין, באתר ynet, 14 ביוני 2019
↑  רן בוקר, עושה כבוד: "טהרן" זכתה בפרס האמי הבינלאומי, באתר ynet, 23 בנובמבר 2021
רענן שקד

| --- | --- |

רענן שקד
 לידה:  25 בנובמבר 1966 (בן 58) חיפה, ישראל 
 מדינה:  ישראל ישראל
 מעסיק:  ידיעות אחרונות
 קישורים חיצוניים
 פייסבוק:  raanan.shaked.9
 טוויטר:  raananshaked?lang=he
 https://raananshaked.com/מה-זה-זה/
 
רענן שקד הוא עורך, עיתונאי, תסריטאי וסופר ישראלי. שימש סגן עורך המוסף "7 ימים" ועורך המוסף "24 שעות" של "ידיעות אחרונות". שימש כעורך ראשי של מגזין "בלייזר", בעל טור במוספים "7 ימים" ו"7 לילות", וכתב מגזין בעיתון.
ביוגרפיה > עיתונות

שקד נולד בחיפה בשם רענן צ'רבינסקי. כשהיה בן חמש נהרג אביו בתאונת עבודה. שקד הוא בוגר לימודי קולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב. את הקריירה העיתונאית שלו החל כששירת בביטאון חיל הים. בזמן שירותו הצבאי כתב בעיתונים בלי לקבל אישור עבודה, ונדרש לו שם בדוי. הוא בחר בשם המשפחה של מיכאל שקד, התובע במשפט דמיאניוק. כלשונו עשה זאת כי רצה "שם של מנצחים", אך "[...] מיד אחר כך שקד הפסיד במשפט[...]". התגורר בסן פרנסיסקו ובניו יורק במשך שלוש שנים, והשלים תואר שני בתקשורת בניו סקול. באותה תקופה עבד בשביל CNN וכתב ל"מעריב" טור שבועי שבו תיאר את החוויה האמריקאית. במשך שנים אחדות שימש עיתונאי ועורך ב"עיתון תל אביב" וב"זמן תל אביב" ובהמשך כמבקר טלוויזיה ב"מעריב" וב"ידיעות אחרונות" (בתפקידו זה היה מעורב בשנת 2006 בעימות מתוקשר עם דודו טופז).
שקד נמנה עם צוות פיתוח התוכן של אתר האינטרנט ynet בטרם עלה לאוויר, ולאחר עלייתו הקים וערך את אשכול התרבות באתר. כן כתב ב־Xnet. בהמשך עבר לשמש סגן עורך המוסף "7 ימים" ב"ידיעות אחרונות", וכמבקר הטלוויזיה היומי של העיתון. באוגוסט 2007 מונה לעורך המוסף היומי "24 שעות", עד שפרש בנובמבר 2010.
בספטמבר 2017 מונה לתפקיד העורך הראשי של המגזין "בלייזר", בד בבד עם כתיבת הטור השבועי הקבוע במוסף "7 ימים" וכתבות המגזין. שקד גם מוסר הרצאות בנושאי עיתונות ומנחה סדנאות לכתיבה בגוף ראשון, "לכתוב את עצמי", עם הסופר והתסריטאי עומר ברק. בדצמבר 2018 ביקש לסיים את תפקידו כעורך "בלייזר".
ב־2006 התחתן בטקס רפורמי עם אשת התקשורת דורית גבירצמן. לזוג בן ובת, והם מתגוררים כיום ברמת אביב.
ביוגרפיה > רדיו ותסריטי טלוויזיה

במשך כשלוש שנים הגיש את תוכנית הרדיו "מבקר בשישי" בגלי צה"ל. כן שימש מגיש אורח בתוכנית "המילה האחרונה" בגל"צ.
ב־2007 יצר עם גיא מרוז את סדרת הדוקו־ריאליטי "איפה הכסף", ששודרה בשידורי קשת בערוץ 2 (ארבעה פרקים). בהמשך יצר עם סיגל אבין את הקומדיה "בלתי הפיך", ששודרה ברשת בערוץ 2. לסדרה שתי עונות – הראשונה משנת 2013 והשנייה משנת 2016.
התבטאויות וביקורת

התבטאויותיו עוררו סערה כמה פעמים. ביוני 2016 פרסם את הטור "החיים הסודיים של אשתי", שעורר עליו ביקורת רבה וטורי תגובה. הוא עצמו כתב את טור התגובה "החיים הכבר לא־סודיים של אשתי". עם חטיפת ורצח שלושת הנערים בקיץ 2014, התבטא בעמוד הפייסבוק שלו כנגד הורי הנערים ובחירתם של תושבי יהודה ושומרון היהודים במקום מגוריהם.
ספריו

ועכשיו להתחתן, 9 סיפורים, הוצאת מודן, 2002, 227 עמודים.
החלום האמריקאי – מדריך למשתמש, הוצאת ידיעות ספרים, 2002, 276 עמודים.
תגיד אבא (תינוק, גבר, אישה, שנה ראשונה), על הורות, מבוסס על טורו האישי במוסף "7 ימים", הוצאת ידיעות ספרים, 2010, 178 עמודים.
אושר לאנשים לא מאושרים, הוצאת כנרת זמורה ביתן, 2024, 192 עמודים.
הערות שוליים

↑  ליאור אוחנה וגילית קוזבה, "הסוד שמאחורי השם שלי", ידיעות אחרונות, המוסף "7 ימים", 10 בספטמבר 2021
↑  רענן שקד בראיון על לימודי תקשורת וקריירה בתחום העיתונאות
↑  מועדון קרב, באתר ynet, 16 באוקטובר 2006. ראו "דודו טופז נגד רענן שקד" חלק1, וחלק 2
↑  נועה פרייס‏, גבר גבר תרדוף: רענן שקד יערוך את "בלייזר", באתר וואלה, 17 בספטמבר 2017
↑  דבורית שרגל רענן שקד לרייטינג: "אני אדם נפלא", יולי 2007
↑  בלתי הפיך עונה 2, באתר האקדמיה הישראלית לקולנוע, ‏2016
↑  רענן שקד, החיים הסודיים של אשתי, באתר ynet, 16 ביוני 2016
↑  ויטה קיירס, ‏אני האישה מהטור של רענן שקד, באתר ‏מאקו‏, 19 ביוני 2016
שלומית הברון, גבר, לקלוע צמה אתה יודע? אבא מעורב לא זקוק לטבלאות אקסל, באתר המקום הכי חם בגיהנום
דנה ספקטור, הרשימה השחורה, באתר ynet, 23 ביוני 2016
↑  רענן שקד, החיים הכבר לא–סודיים של אשתי, באתר ynet, 23 ביוני 2016
↑  רוצים רילוקיישן, באתר גלובס, 18 באפריל 2002
רענן שקד, הימים הראשונים – שלל אבחנות גורליות, באתר ynet, 25 באוגוסט 2002
↑   איתי זיו, רענן שקד מאושר, ושכולם יקפצו, באתר הארץ, 21 במאי 2024
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007502428205171  ISNI: 0000 0000 5409 332X  LCCN: no2003007913  VIAF: 7071736   WorldCat (עם VIAF): 7071736
אפריקה המערבית הצרפתית

| --- | --- |
דגל

 
 ממשל
 משטר:  מושבה צרפתית
 שפה נפוצה:  צרפתית
 עיר בירה:  סן-לואי (1895–1902) דקר (1902–1960) 16°01′04″N 16°29′14″W﻿ / ﻿16.017861°N 16.487161°W﻿ / 16.017861; -16.487161 14°41′34″N 17°26′48″W﻿ / ﻿14.6927777777778°N 17.4466666666667°W﻿ / 14.6927777777778; -17.4466666666667
 גאוגרפיה
 יבשת:  אפריקה
 היסטוריה
 הקמה:   
 הקמה:  1895
 פירוק:   
 כינון הרפובליקה הצרפתית החמישית:  1958
 ישות קודמת:  אימפריית ואסולו אימפריית ואסולו אימפריית טוקולור אימפריית קונג
 ישות יורשת:  גינאה גינאה הרפובליקה של דהומיי הרפובליקה של דהומיי וולטה עילית וולטה עילית חוף השנהב חוף השנהב מאוריטניה (1959–2017) מאוריטניה פדרציית מאלי פדרציית מאלי ניז'ר ניז'ר
 שטח בעבר:  4,689,000 קמ"ר (נכון ל־1958)
 כלכלה
 מטבע:  פרנק CFA מערב אפריקני‏ (XOF)
 
אפריקה המערבית הצרפתית (בצרפתית: Afrique-Occidentale française) הייתה פדרציה של שמונה מושבות צרפת במערב אפריקה בשנים 1895–1958.
היסטוריה

חוק צרפתי שחוקק ב-20 במאי 1894 הסדיר את הקמתו של משרד הקולוניות שאחראי על כל שטחי צרפת שאינן באירופה. במסגרת זו הוחלט על הקמת גוף מנהלי המאחד את מושבות צרפת במערב אפריקה. ב-16 ביוני 1895 הוקמה אפריקה המערבית הצרפתית בשלבים שבסיום הקמתה היא הייתה איחוד של סנגל הצרפתית, סודאן הצרפתית, גינאה הצרפתית, וולטה עילית הצרפתית וחוף השנהב הצרפתית. מושבו של המושל הכללי נקבע בעיר סן-לואי (כיום בשטח סנגל). הבנק של סנגל נבחר לשמש כבנק של אפריקה המערבית בשנת 1901. בשבע השנים הראשונות המושל הכללי של אפריקה המערבית הצרפתית שימש גם כמושל סנגל אולם בגלל עומס הוחלט בשנת 1902 לפצל את התפקיד. באותה שנה הועבר משרד המושל הכללי מהעיר סן-לואי לעיר דקר ושם הוא נשאר עד לפירוק אפריקה המערבית הצרפתית.
ב-1903 הוקמה מערכת החינוך של אפריקה המערבית ובמהלך מלחמת העולם הראשונה הוקם "הצבא השחור" שפיקח על הקולוניה בזמן שרוב הכוחות הצרפתיים הופנו לסייע ללחימה באירופה. "הצבא השחור", ששמו שונה ל-Tirailleurs sénégalais, שימש מאז כצבא אפריקה המערבית.
ב-1904 המושבה הייתה מורכבת מ-6 מדינות: סנגל, סנגל עילית וניז'ר, מאוריטניה הצרפתית, גינאה, חוף השנהב ודהומיי הצרפתית. ב-1916 הצטרפה טוגולנד הצרפתית וב-1919 וולטה עילית הצרפתית. בשנת 1921 חיו באפריקה המערבית הצרפתית 12,283,000 תושבים, ללא טוגו שם חיו 673,000 תושבים נוספים.
ב-1940 בזמן שהמושבות של אפריקה המשוונית הצרפתית תמכו בצרפת החופשית, מושל אפריקה המערבית הצרפתית פייר בואסון תמך בצרפת של וישי ולכן ניסו בעלות הברית לכבוש את נמל דקאר שהייתה נקודה אסטרטגית ששימשה את הצי הצרפתי שתמך במשטר וישי. הניסיון שנודע בשם הקרב על דקר נכשל ופייר בואסון וכל אפריקה המערבית המשיכה לתמוך במשטר וישי. בסוף 1942 הוא הצטרף למחנה אדמירל דרלאן שמונה למושל צפון אפריקה הצרפתית על ידי צבא צרפת החופשית, למרות שבתחילה נלחם בהם כנציג שלטון וישי. לאחר רציחתו של דרלאן הוא הצטרף למחנה אנרי ז'ירו. לאחר האיחוד של גנרל ז'ירו וגנרל דה גול תחת הוועד הצרפתי לשחרור לאומי (צר'), אפריקה המערבית מתאחדת תחת שלטונו של שארל דה גול.
הפדרציה התפרקה לאחר משאל העם משנת 1958 שבו המדינות השונות מצביעות על חלוקת הפדרציה לרפובליקות עצמאיות, מלבד גיאנה שהצביעה על עצמאותה. עד שנת 1960, שאר המדינות הצביעו גם כן על עצמאותם כך שהפדרציה הפסיקה להתקיים בשנת 1960. בשנת 1958 ארבע הרפובליקות וולטה עילית (היום בורקינה פאסו), דהומיי (היום בנין), ניז'ר וחוף השנהב הקימו גוף בשם איחוד סאהל-בנין (צר') שבמאי 1959 הפך לקונסיי דה ל'אנטאנט, ארגון אזורי שעליו הצטרפה גם טוגו ב-1966.
גאוגרפיה

הפדרציה שכנה בשטח של 4,689,000 קמ"ר שרובו היה בסהרה ובהקמתו כלל 10 מיליון תושבים ובפירוקו כ-25 מיליון בני אדם. השטח כלל שטחים במדבר סהרה (בעיקר במאוריטניה, ניז'ר ומאלי), את אגן נהר סנגל את רוב אגן הניז'ר ואת רוב השטח המערבי של הסאהל. בשטח היה גם אזור טרופי בחוף השנהב ובגינאה ושטח הררי בהרי אייר ובפוטה ג'אלון (Fouta Djallon) שבגינאה.
הדס בן ארויה

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  14 בינואר 1988 (בת 37) ישראל אשקלון, ישראל
 מדינה:  ישראל 
 מקום לימודים:  בית הספר לקולנוע וטלוויזיה ע"ש סטיב טיש 
 פרופיל ב-IMDb
 
הדס בן ארויה (נולדה ב-14 בינואר 1988) היא תסריטאית, במאית ושחקנית קולנוע וטלוויזיה ישראלית, זוכת פרס אופיר לשחקנית המשנה הטובה ביותר על תפקידה בסרט קצפת ודובדבנים של הבמאי גור בנטביץ'.
ביוגרפיה

נולדה וגדלה באשקלון. בת זקונים להוריה ולה שתי אחיות. אביה מהנדס ואמהּ מורה למתמטיקה ושופטת ברידג'. לסבהּ היו בתי קולנוע בדימונה והוא העסיק, בין היתר, את האחים לאון ומשה אדרי.
בן ארויה למדה בבית הספר לאמנויות באשקלון במגמת תיאטרון ופילוסופיה. בשירותה הצבאי הייתה מדריכת מרגמות.
סיימה את לימודיה בבית הספר לקולנוע וטלוויזיה ע"ש סטיב טיש באוניברסיטת תל אביב. במהלך לימודיה עבדה בחברת סטארט-אפ שהפכה סרטונים שצולמו בסמארטפון, לסרטון שאותו ניתן לשתף במדיה החברתית. בן ארויה הייתה האחראית על תחום הקולנוע ולאחר מכן מונתה גם לאחראית המוזיקה, וניהלה עובדים במספר מדינות.
ב-2013 ביימה את הסרט הקצר "סקס-דול" בכיכובם של ג'וי ריגר ועודד לאופולד. הסרט זכה בפרס הסרט הטוב ביותר בפסטיבל סצ'ואן והוקרן בפסטיבלים רבים בעולם.
ב-2016 ביימה, כתבה ושיחקה בסרט הגמר שלה "אנשים שהם לא אני" בכיכובו של יונתן בר-אור. הסרט שהורחב לסרט באורך מלא, היה לסרט הסטודנטים הישראלי הראשון שהוקרן בפסטיבל לוקרנו, וזכה בפרס הסרט הטוב ביותר בפסטיבל "מר דל פלטה" בארגנטינה. מבקר הקולנוע האמריקאי, ג'ונתן רוזנבאום, בחר אותו לסרט הביכורים הטוב ביותר של 2016.
בשנת 2018 גילמה את דמותה של עדי בסרט גאולה.
בשנת 2019 זכתה בפרס אופיר לשחקנית המשנה הטובה ביותר בגין גילום דמותה של בילי בסרט קצפת ודובדבנים. באותה השנה גם השתתפה בתפקיד אורח בסדרת הטלוויזיה האחיות המוצלחות שלי.
בשנת 2021 יצא לאקרנים סרטה מישהו יאהב מישהו, והוקרן בבכורה בפסטיבל ברלין. הסרט זכה בפרס הסרט הטוב ביותר בפסטיבל הקולנוע ירושלים, ואלישבע וייל זכתה בפרס השחקנית הטובה ביותר עבור תפקידה בסרט.
בשנת 2022 החלה הפקת הסדרה ״קורדרוי״ שכתבה ומביימת בן ארויה, ועלתה לשידור בחודש מרץ 2023 ב-HOT. הסדרה עוסקת בהשפעה של תנועת metoo# על עולם מערכות היחסים ולוהקו אליה צחי הלוי, יפתח קליין, אדם גבאי, אריק ברמן, דר זוזובסקי, ניבר מדר ודני רופ.
הערות שוליים

↑  גיל משעלי, ‏אדם גבאי ויפתח קליין מצטרפים לסדרה "קורדרוי", באתר ‏מאקו‏, 20 בינואר 2022
| פרס אופיר לשחקנית המשנה הטובה ביותר |
| --- | --- | --- |
| 1990–1999 | מילי אביטל (1991) • אביטל דיקר (1992) • דבורה קידר (1993) • אורלי זילברשץ (1994) • אסתי זקהיים (1995) • דנה רז (1996) • אורלי פרל (1997) • אסי לוי (1998) • דליה פרידלנד (1999) |  |
| 2000–2009 | דלית קהן (2000) • לילי קוסאשווילי (2001) • מאיה מרון (2002) • ענת וקסמן (2003) • רונית אלקבץ (2004) • רבקה מיכאלי (2005) • רותם אבוהב (2006) • ענת וקסמן (2006) • אוולין הגואל (2008) • לבנה פינקלשטיין (2009) |  |
| 2010–2019 | רוזינה קמבוס (2010) • ריימונד אמסלם (2011) • עירית שלג (2012) • לאורה ריבלין (2013) • דאנה איבגי (2014) • דבורה קידר (2015) • רובא בלאל-עספור (2016) • מונא חוא (2017) • שירה האס (2018) • הדס בן ארויה (2019) |  |
| 2020 ואילך | שירה האס (2020) • ריימונד אמסלם (2021) • ג'ואנה סעיד (2022) • תיקי דיין (2023) • בת אל מוסרי (2024) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb17857412b (data)  ISNI: 0000 0005 0295 5801  SUDOC: 235588156  VIAF: 196156009858049580629   WorldCat (עם VIAF): 196156009858049580629
ג'קי קומפורטי

| --- | --- |

 לידה:  6 במרץ 1954 (בן 70) תל אביב-יפו, ישראל 
 שם לידה:  יעקב-יובל קומפורטי 
 מדינה:  ישראל, ארצות הברית 
 עיסוק:  במאי, תסריטאי, מפיק קולנוע דוקומנטרי, היסטוריון שבעל פה ויוצר תוכן
 מקום לימודים:  בית החינוך ע"ש א"ד גורדון  תיכון עירוני ה' (תל אביב) 
 פרסים והוקרה:  ראו רשימת פרסים
 https://comforty.com/
 פרופיל ב-IMDb
 
ג'קי קומפורטי (באנגלית: Jacky Comforty‏; נולד ב-6 במרץ 1954 בתל אביב) הוא במאי, תסריטאי, מפיק קולנוע דוקומנטרי, היסטוריון שבעל פה ויוצר תוכן אמריקאי–ישראלי.
פילמוגרפיה ופרויקטים מצולמים

The Inclusion Series (1991-1997)
Choices (1991)
Inclusion: Issues for Educators (1992)
Families, Friends, Futures (1993)
Through a Glass, Lightly (1996)
The Full Circle: Excerpts from Survivors’ Stories (1992)
In the Shadow of Memory (1998)
Inclusion High - with Chicago Public Schools (2000)
The Optimists, (2001)
Frienship (2005)
Penka's School Of Love (2007)
This Is My Body and Testimony (2007)
Inclusive Education: The Varna Experience (2008)
מסיכון לסיכוי בשיתוף הג'וינט (2009)
Teacher Stereotypes (2010) - בשיתוף אוניברסיטת סופיה
The Future Is Now (2010) - בשיתוף אוניברסיטת סופיה ואוניברסיטת טאפטס
Educators' Toolbox (2011) - בשיתוף אוניברסיטת סופיה
Balkan Jazz, (2013)
Inclusionseries.org, (2014)
edu-media-bg.com, (2015)
earlychildhoodmedia.org, (2016)
Multiple Intelligences and Hundred Languages (2017)
Monument to Love, (2023)
פרסים

פרס המדיה מטעם ארגון Tash באילינוי, 1993, עבור הסדרה "The Inclusion Series".
פרס ראשון לאמנים מטעם "איגוד המוזיאונים האמריקאיים" (אנ'), 1995, עבור "Through A Glass, Lightly".
פרס "Golden Hugo" בפסטיבל הסרטים של שיקגו (אנ'), 1996, עבור "Step by Step: Heather’s Story".
פרס "נשר הזהב" מטעם ארגון CINE (אנ'),‏ 1997, עבור "Through A Glass, Lightly".
פרס "נשר הזהב" מטעם ארגון CINE,‏ 1998, עבור "In the Shadow of Memory".
פרס ראשון "החוויה היהודית" לסרט תיעודי, פסטיבל הקולנוע ירושלים, 2000, לסרט "האופטימיסטים".
פרס "הסרט הדוקומנטרי הטוב ביותר", "Hope and Dreams Film Festival", ארצות הברית, 2001 לסרט "האופטימיסטים".
"פרס השלום" וציון לשבח בפסטיבל הסרטים הבין-לאומי בברלין, 2001, לסרט "האופטימיסטים".
פרס "נשר הזהב" מטעם ארגון CINE,‏ 2001, עבור "האופטימיסטים".
פרס Communicator Award,‏ 2002, עבור "In the Shadow of Memory".
80 פרסים שונים בפסטיבלים שונים, 2023–2024, עבור "Munument to Love"