stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
וורלד סיריס 1903
רקע

בשנת 1901, באן ג'ונסון, נשיא הליגה המערבית, שם לב לירידה החדה של הליגה הלאומית ב-1900 לאחר שארבע קבוצות פרשו ממנה וניצל את זה בכך שיצר ליגת בייסבול קטנה שמכוונת לארצות הברית וקנדה בשם הליגה האמריקאית. עם פתיחת הליגה האמריקאית, הוקמה קבוצה בשם בוסטון אמריקנס. בליגה האמריקאית לקחה חלק גם הקבוצה פיטסבורג פיירטס. בוסטון אמריקנס ופיטסבורג פיירטס היו שתי הקבוצות הטובות בליגה, על אף שפיסטבורג פיירטס ניצחה את הליגה, ובא הרעיון להציב את שתי הקבוצות לתשעה משחקים ידידותיים והטובה מביניהם תנצח מבלי להשפיע על הליגה האמריקאית. הרעיון יצא לפועל והפך לסדרת משחקים ממשית שזכתה לשם "וורלד סיריס". לאחר הסדרה, הפכה הקבוצה בוסטון אמריקנס לאחת מקבוצות הבייסבול הגדולות בעולם. ארבעה משחקים לאחר שהחלה, המגיש של קבוצת פיטסבורג פיירטס, סאם ליבר, נפצע ממלכודת ירי, ולכן המחליף שלו, דיאקון פיליפ, החליף אותו למשך חמישה משחקים.
הקבוצות

הפיירטס זכו בפנדל השלישי שלהם ברציפות ב-1903 הודות להרכב חזק שכלל את הונוס וגנר האגדי לעצירה קצרה, שחבט ב-0.355 ונסע ב-101 ריצות, השחקן-מנהל פרד קלארק, שחבט ב-0.351, וג'ינג'ר בומונט, שחבט ב-0.341 והוביל את הליגה בחבטים וריצות. המגרש של הפיראטים היה חלש יותר ממה שהיה בשנים קודמות, אך התהדר ב-24 משחקים המנצחים דיקון פיליפ וב-25 משחקים סם ליבר.
לבוסטון אמריקנס היה סגל פיצ'ינג חזק, בראשותו של סיי יאנג, שסיים 28–9 ב-1903 והפך למוביל הניצחונות בכל הזמנים באותה שנה. ביל דינין ולונג טום יוז, ימניים כמו יאנג, ניצחו 21 משחקים ו-20 משחקים כל אחד.
תוצאות המשחקים

| משחק | תאריך | קבוצה א' | תוצאה | קבוצה ב' | אצטדיון | זמן (בשעות) | צופים |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | 1 באוקטובר | בוסטון אמריקנס | 3–7 | פיטסבורג פיירטס | האנטינגטון אווניו | 1:55 | 16,242 |
| 2 | 2 באוקטובר | בוסטון אמריקנס | 3–0 | פיטסבורג פיירטס | האנטינגטון אווניו | 1:47 | 9,415 |
| 3 | 3 באוקטובר | בוסטון אמריקנס | 2–4 | פיטסבורג פיירטס | האנטינגטון אווניו | 1:50 | 18,801 |
| 4 | 6 באוקטובר | פיטסבורג פיירטס | 5–4 | בוסטון אמריקנס | אקספוסישן פארק | 1:30 | 7,600 |
| 5 | 7 באוקטובר | פיטסבורג פיירטס | 2–11 | בוסטון אמריקנס | אקספוסישן פארק | 2:00 | 12,322 |
| 6 | 8 באוקטובר | פיטסבורג פיירטס | 3–6 | בוסטון אמריקנס | אקספוסישן פארק | 2:02 | 11,556 |
| 7 | 10 באוקטובר | פיטסבורג פיירטס | 3–7 | בוסטון אמריקנס | אקספוסישן פארק | 1:45 | 17,038 |
| 8 | 13 באוקטובר | בוסטון אמריקנס | 3–0 | פיטסבורג פיירטס | האנטינגטון אווניו | 1:35 | 7,455 |
הערות שוליים

↑  MLB World Series: A History of the World Series | Baseball Almanac, www.baseball-almanac.com
1 2  History com Editors, World Series History, HISTORY (באנגלית)
שחקני שתי הקבוצות בסדרת הגמר 1903
גרייסי אלן

| --- | --- |

 לידה:  26 ביולי 1895 סן פרנסיסקו, ארצות הברית 
 פטירה:  27 באוגוסט 1964 (בגיל 69) הוליווד, ארצות הברית 
 מקום קבורה:  פורסט לאון ממוריאל פארק 
 שם לידה:  Grace Ethel Cecile Rosalie Allen 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  1924–1958 (כ־34 שנים) 
 בן או בת זוג:  ג'ורג' ברנס (1926–1964) 
 צאצאים:  רוני ברנס 
 מספר צאצאים:  2 
 פרסים והוקרה:  כוכב בשדרת הכוכבים בהוליווד (8 בפברואר 1960) 
 פרופיל ב-IMDb
 
גרייס את'ל ססיל רוזלי אלן (באנגלית: Grace Ethel Cecile Rosalie Allen;‏ 26 ביולי 1895 – 27 באוגוסט 1964) הייתה שחקנית וודוויל וקומיקאית אמריקאית שהפכה לכוכבת בינלאומית כחלק מצמד הקומדיה ברנס ואלן, יחד עם בעלה ג'ורג' ברנס. השניים הופיעו ברדיו, טלוויזיה וסרטים. עבור תרומותיה לעולם הבידור, אלן כובדה בכוכב בשדרת הכוכבים של הוליווד. היא וברנס צורפו להיכל התהילה לטלוויזיה ב-1988.
ביוגרפיה

אלן נולדה בסן פרנסיסקו, קליפורניה, לג'ורג' אלן ומרגרט תרזה ("מולי") אלן, שהיו שניהם ממוצא אירי קתולי. היא הופיעה לראשונה על הבמה בגיל שלוש, ותפקיד הרדיו הראשון שלה ניתן לה על ידי אדי קנטור. היא למדה בבית ספר קתולי, וכבר בגיל צעיר למדה לרקוד.
בגיל חטיבת ביניים, היא החלה להופיע בריקודי עם אירים יחד עם שלוש אחיותיה, בשם "The Four Colleens" ("קולין" הוא מונח אירי לנערה או אישה צעירה). בשנת 1909, אלן הצטרפה לאחותה בסי כמופיעת וודוויל. במהלך הופעה בשנת 1922, אלן פגשה את ג'ורג' ברנס והשניים פיתחו יחדיו מופע קומדיה. הם התחתנו ב-7 בינואר 1926, בקליבלנד, אוהיו.
אלן נולדה עם הטרוכרומיה מלאה, עין אחת כחולה ועין אחת ירוקה.
קריירה > המופע כצמד

המופע של ברנס ואלן התחיל כשאלן משחקת את ה"סטרייט מן" (מי שלכאורה לא מבין את הבדיחה ומאפשר לדמות הקומית לייצר את הצחוק). היא הייתה מניחה את הבסיס לבדיחה, וברנס היה מביא את הפאנץ', וזוכה לצחוק הקהל. בספרו Gracie: A Love Story, ברנס סיפר שבשלב מסוים, הוא התחיל לשים לב שהשורות ה"סטרייטיות" שלה מקבלות אפילו יותר תגובות של צחוק מאשר הפאנצ'ים שלו, והוא החליף איתה תפקידים - הוא שיחק את ה"סטרייט מן" ואילו אלן הביאה את הבדיחות. הקהל מיד התאהב בדמותה של אלן, אשר שילבה את תכונות הנאיביות, הטירלול, והתמימות המוחלטת. במתכונת זו, הצמד הופיע בכל רחבי ארצות הברית, וזכה להצלחה, והיו למופע המרכזי בתיאטראות וודוויל הגדולות והידועות. רבים מהקטעים המפורסם שלהם בתיאטרון שומרו כסרטים קצרים.
ברנס נטה לייחס את כל ההצלחה המוקדמת שלהם לאלן. הוא סיכם את אופן הפעולה שלהם במופע בציטוט הקלאסי: "כל מה שהייתי צריך לעשות זה לומר, 'גרייסי, מה שלום אחיך?', והיא דיברה במשך 38 שנים. ולפעמים אפילו לא הייתי צריך לזכור להגיד 'גרייסי, מה שלום אחיך?'"
קריירה > רדיו

בתחילת שנות ה-1930, כמו כוכבים רבים של התקופה, ברנס ואלן פנו להופעות ברדיו. המופע הראשון שלהם במדיה זו הייתה גרסה למופע הבמה המקורי שלהם, שהיה מבוסס על קומדיה "פלרטטנית". ברנס סבר ששניהם כבר בוגרים מדי לחומר מסוג זה, ושינה את הפורמט של המופע בסתיו של 1941 לקומדיית מצבים, שהיה לסמל ההיכר של הצמד: זוג נשוי ששניהם בעסקי הבידור, המתמודד עם בעיות רגילות שהופכות לקשות בשל "חוסר הלוגיקה" של גרייסי, לעיתים קרובות בעזרת שכניהם הארי ובלאנש מורטון.
קריירה > תרגילי פרסום

ברנס ואלן היו מריצים קטעים ארוכי-טווח כתרגילי פרסום. במהלך 33–1932, הם הצליחו להעביר תרגיל מן המוצלחים ביותר בהיסטוריה של עסקי השעשועים: חיפוש אחר אחיה הנעדר-לכאורה של אלן אשר ארך שנה שלמה. הם היו מופיעים בהופעות קמע לא מתוכננות במגוון תוכניות אחרות, ושואלים אם מישהו שם ראה את אחיה של גרייסי. אחיה בחיים האמיתיים של אלן היה ככל הנראה האדם היחיד שלא חשב שהתרגיל מצחיק, ובסופו של דבר הוא ביקש מהם להפסיק.
ב-1940, הצמד השיק תרגיל נוסף, כשאלן הודיעה שהיא רצה לתפקיד נשיאת ארצות הברית כמועמדת מטעם מפלגת ההפתעה (באנגלית, Surprise Party - משחק מילים למסיבת הפתעה). השניים תיירו ברחבי הארץ כאילו הם בקמפיין, ואלן הגישה נאומי בחירות קומיים. הם אפילו הוציאו ספר בשם Gracie Allen for President, אשר כלל תמונות שלהם בפריסה ארצית ואת כנס הבחירות של מפלגת ההפתעה. אלן זכתה בתמיכת אוניברסיטת הרווארד לנשיאות.
קריירה > טלוויזיה

בסתיו 1949, ברנס ואלן עברו מ-NBC ל-CBS, בעידודו של חברם, ג'ק בני. ויליאם ס. פיילי, נשיא CBS, הבטיח לטאלנטים שלו שהוא מאמין שהכישרון שלהם הוא מה שעושה את הרשת, וזה לא היה המקרה ב-NBC. שם, בנוסף לתוכנית הרדיו, המופע שלהם עובד לטלוויזיה, באותו הפורמט, עם אותם השכנים. הם סיימו כל פרק בדיאלוג קצר בסגנון הוודוויל הקלאסי שלהם.
אלן פרשה מעסקי הבידור בשנת 1958, וברנס ניסה להמשיך בלעדיה. שם המופע שונה ל-The George Burns Show, עם אותם השחקנים חוץ מאלן, אך התרחש בעיקר במשרדו של ברנס במקום בביתם. אך התוכנית לא שרדה את היעדרה של אלן, ובוטלה כעבור כשנה.
קריירה > סרטים

בתחילת שנות ה-1930, חלק ממופעי הוודוויל של ברנס ואלן צולמו בפילם כסרטים קצרים. הם גם עשו שני סרטים עם וו. סי. פילדס — International House ‏(1933), Six of a Kind ‏(1934). בשנת 1937, ברנס ואלן כיכבו יחד עם פרד אסטר בסרט A Damsel in Distress, מחזמר עם פסקול מקורי מאת ג'ורג' גרשווין. היה זה סרטו הראשון של אסטר ב-RKO ללא שותפתו לריקוד, ג'ינג'ר רוג'רס.
ג'ואן פונטיין שכיכבה מולו לא היה רקדנית, והוא היסס לרקוד על המסך לבד. הוא גם הרגיש שהתסריט צריך יותר תוכן קומי. אז הוא הזמין את ברנס ואלן, שלהם רקע גם בריקוד, לאודישן.
ברנס זכר מופע שאהב, ויצר קשר עם המופיעים, וכך הוא ואלן למדו את "ריקוד המטאטא" המסובך במשך מספר שבועות. אסטר כה הוקסם, שהוא מיד ליהק אותם לסרט וביקש שילמדו אותו את הריקוד. בנוסף לנופך הקומי, הם גם רקדו איתו, ועל פי המבקרים "לא פיגרו אפילו בצעד", גם לא בריקוד "Funhouse Dance" המאתגר. גם הקהל נשבה, משום שרובם כלל לא ידעו שהצמד יודע גם לרקוד.
חיים אישיים

בשנות ה-1930 אימצו אלן וברנס שני ילדים לאחר שלא הצליחו להרות - סנדרה ג'ין ורונלד ג'ון. הם הסכימו לגדל את הילדים כקתולים, ולאפשר להם לעשות בחירות דתיות משלהם כשיגדלו. רוני במהלך הזמן הצטרף לצוות השחקנים של הוריו בטלוויזיה, ושיחק את בנם, סטודנט לדרמה רציני אשר בז לקומדיה. סנדי, לעומת זאת, הופיעה עמם בתוכנית רק לעיתים רחוקות, בדרך כלל בתפקיד קטן (בדרך כלל בתור מרכזנית, מלצרית, מזכירה, או פקידה). היא לא רצתה להיות בעסקי השעשועים, והפכה למורה.
בתור ילדה, אלן נכוותה קשות באמת זרועה, והיא הייתה מאוד רגישה לגבי הצלקות. לאורך חייה, היא לבשה שרוולים ארוכים או שלושת-רבעי אורך כדי להסתירן.
היו שמועות שאלן פרשה מתוכנית הטלוויזיה כי תוכנן לשדר את העונה השמינית של המופע בצבע, והיא הייתה רגישה לגבי ההטרוכרומיה שלה, שגרמה לשתי עיניה להיות בצבעים שונים (כחול וירוק). אך הסיבה הייתה בעצם בריאותה, וברנס ציין יותר מפעם אחת שהיא נשארה עם התוכנית כל עוד יכלה למרות בריאותה הלוקה, כדי לרצות אותו. בשנים מאוחרות יותר, ברנס הודה כי היה לו רומן קצר מאוד. כשהוא מוכה אשמה, הוא התקשר לג'ק בני וסיפר לו על כך. אלן שמעה את השיחה. ברנס, כהתנצלות, קנה לה קישוט שולחן יקר ערך. לא נאמר עוד דבר בעניין. שנים אחר כך, הוא גילה כי אלן לאחר מכן סיפרה לאחת מחברותיה על כך, וסיימה באמירה, "את יודעת, הלוואי שג'ורג' היה בוגד בי שוב. היה מתאים לי עוד קישוט כזה."
מותה

אלן נלחמה שנים רבות במחלת הלב, ובסופו של דבר נפטרה בעקבות התקף לב, בהוליווד, ב-27 באוגוסט 1964, בגיל 69. שרידיה נטמנו בבית הקברות Forest Lawn Memorial Park, בגלנדייל, קליפורניה.
כשג'ורג' ברנס נפטר כעבור 32 שנים ב-1996, בגיל 100, הוא נקבר לצדה, והכיתוב על המאוזולאום שונה מ-"Grace Allen Burns—Beloved Wife And Mother (1902–1964)" (גרייסי אלן ברנס—רעייה ואם אהובה (1902-1964)) ל-"Gracie Allen (1902–1964) and George Burns (1896–1996)—Together Again" (גרייסי אלן (1902–1964) וג'ורג' ברנס (1896-1996)—שוב ביחד).
פילמוגרפיה

Lambchops ‏(1929; סרט קצר)
The Big Broadcast ‏(1932; סרט באורך מלא הראשון)
College Humor ‏(1933)
International House ‏(1933)
Many Happy Returns ‏(1934) (תפקיד ראשי ראשון)
Six of a Kind ‏(1934)
We're Not Dressing ‏(1934)
Love in Bloom ‏(1935)
Here Comes Cookie ‏(1935)
The Big Broadcast of 1936 ‏(1935)
College Holiday ‏(1936)
The Big Broadcast of 1937  ‏(1936)
A Damsel in Distress ‏(1937)
College Swing ‏(1938)
Honolulu ‏(1939)
The Gracie Allen Murder Case ‏(1939 — a "Philo Vance" mystery by S. S. Van Dine)
Mr. and Mrs. North ‏(1941)
Two Girls and a Sailor ‏(1944) (הופעת אורח, תפקיד קולנועי אחרון)
סדרות רדיו

The Robert Burns Panatella Show: 1932–1933, CBS
The White Owl Program: 1933–1934, CBS
The Adventures of Gracie: 1934–1935, CBS
The Campbell's Tomato Juice Program: 1935–1937, CBS
The Grape Nuts Program: 1937–1938, NBC
The Chesterfield Program: 1938–1939, CBS
The Hinds Honey and Almond Cream Program: 1939–1940, CBS
The Hormel Program: 1940–1941, NBC
The Swan Soap Show: 1941–1945, NBC, CBS
Maxwell House Coffee Time: 1945–1949, NBC
The Amm-i-Dent Toothpaste Show: 1949–1950, CBS
פרס גרייסי

פרס גרייסי מוענק על ידי הברית למען נשים בתקשורת, בהכרה בתוכניות של נשים, על נשים ועבור נשים בטלוויזיה, ברדיו ובאינטרנט, כולל חדשות, דרמה, קומדיה, פרסומות, שירות ציבורי, תיעוד וספורט. תוכנית הפרסים מעודדת ייצוג מציאותי ורב-גוני של נשים בבידור, חדשות, ותוכניות אחרות. אלן הייתה מועמדת פעמיים להיכנס להלאומי של נשים היכל התהילה, אשר עד כה בחר לא להכניס אותה. היא זכתה להכרה מצדו של ג'יימס ל. ברוקס, אשר קרא לחברת ההפקות שלו "Gracie Films" על שמה.
הערות שוליים

↑  Grace Allen, age 4 years, born July 1895. U.S. Census, June 1, 1908, State of California, County of San Francisco, enumeration district 38, p. 11A, family 217.
↑  "Hollywood Walk of Fame database". HWOF.com. אורכב מ-המקור ב-2020-05-26. נבדק ב-2018-08-09.
↑  Burns, George (בנובמבר 1988). Gracie: A Love Story. New York: G.P. Putnam's Sons. ISBN 0-399-13384-4. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  Cheryl., Blythe, (1989). Say good night, Gracie! : the story of George Burns & Gracie Allen. Sackett, Susan. Rocklin, CA: Prima Pub. p. 10. ISBN 1559580194. OCLC 20264365.{{cite book}}:  תחזוקה - ציטוט: extra punctuation (link)
↑  Kaufman, James C. (2017-05-01). "From the Sylvia Plath Effect to Social Justice: Moving Forward With Creativity". Europe's Journal of Psychology (באנגלית). 13 (2). ISSN 1841-0413.
↑  Mazel, Henry F. "The Gracie Allen Presidential Run". אורכב מ-המקור ב-2018-08-10.
↑  "Gracie Allen Dead". New York Times. 29 באוגוסט 1964. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Michael's Foreverland". The Daily Beast. 2009-09-01.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007350416905171  BIBSYS: 1615358754452  BNE: XX1693052  BnF: cb139261488 (data)  GND: 118873830  ICCU: UFEV349874  ISNI: 0000 0000 6311 1542  LCCN: n82020541  MusicBrainz: 7409fb36-ad74-428b-a542-50e1ee9336dc  SNAC: w6zm65qg  VIAF: 71580446   WorldCat (עם VIAF): 71580446 
ברנס ואלן ב-1952
המאוזולאום של גרייסי אלן, בבית העלמין פורסט לון, בגלנדייל
המאמן (סרט, 2018)

| --- | --- |

כרזת הסרט
 בימוי:  דנילה קוזלובסקי
 הופק בידי:  דנילה קוזלובסקי פיוטר אנורוב אנטון זלאטופולסקי
 תסריט:  דנילה קוזלובסקי
 שחקנים ראשיים:  דנילה קוזלובסקי אולגה זוייבה ולדימיר אילין אנדריי סמוליאקוב אירינה גורבצ'ובה
 מוזיקה:  אדוארד ארטמייב
 מדינה:  רוסיה רוסיה
 חברת הפקה:  DK Entertainment KinoSlovo אולפני T3
 חברה מפיצה:  Central Partnership רוסיה-1
 הקרנת בכורה:  רוסיה 19 באפריל 2018   ישראל 20 באפריל 2018
 משך הקרנה:  132 דקות
 שפת הסרט:  רוסית
 סוגה:  סרט דרמה, סרט כדורגל 
 תקציב:  390,000,000 רובל
 הכנסות:  864,638,527 רובל
 דף הסרט ב־IMDb
 
המאמן (ברוסית: Тренер) הוא סרט דרמת ספורט רוסי של דנילה קוזלובסקי, שזהו סרטו הראשון כבמאי, תסריטאי ומפיק. בכורת הסרט נערכה ב-19 באפריל 2018, לקראת אירועי גביע העולם בכדורגל.
הסרט הפך לשובר קופות, משהרוויח 13,236,939 מיליון דולרים לעומת תקציב הפקה של 6.4 מיליון דולר בלבד.
תקציר עלילת הסרט

קפטן נבחרת רוסיה בכדורגל יורי סטולשניקוב מפספס בעיטת עונשין בדקות המכריעות של משחק גביע העולם בכדורגל נגד נבחרת רומניה בכדורגל. לאחר מכן הוא מתקל שחקן יריב, צועק על השופט, חוטף כרטיס אדום ומתקוטט עם האוהדים בדרכו לרדת מהמגרש. רוסיה מפסידה 1:0 וסטולשניקוב מושהה מהנבחרת. לבסוף הוא מחליט לעזוב את ספרטק מוסקבה בשורותיה שיחק ופורש ממשחק פעיל.
שנתיים לאחר מכן. סטולשניקוב מתקשה למצוא עבודה והוא מקבל הצעה לאמן את קבוצת "מטאור" נובורוסיסק, המתמודדת בליגת הכדורגל הלאומית. סטולשניקוב מסכים ועם הגעתו לנובורוסיסק הוא מתוודא לנשיאת הקבוצה, לריסה וולסקאיה, בתו של ראש העיר. היא מספרת לו שהקבוצה מכרה שניים משחקניה הטובים ביותר. בשיחתו עם ראש העיר יורי מבין שהם לא מצפים ממנו יותר מדי. הקבוצה מהווה נטל לעירייה שנאלצת לתקצב את הקבוצה ב-200 מיליון רובל מדי שנה ואם הקבוצה תרד ליגה, יקטן גם התקציב. נשיאת הקבוצה גם אומרת לו שייתכן שאצטדיון מטאור בעיר ייהרס לטובת מרכז מסחרי. יורי פוגש בקבוצה באותו הלך רוח: השחקנים אינם בכושר ויורי מחליט להיאבק בזה. הוא מגביר את קצב האימונים אבל סופג ביקורת מתוך הקבוצה: הרופא מאשים אותו בפציעות השחקנים, מאמן קבוצת הילדים ברגר מסרב לעזור לו וצוות הקבוצה אינו משתף עמו פעולה.
הקבוצה מפסידה את המשחק הראשון בהדרכתו של סטולשניקוב. יורי מדוכא ומשתכר ומכיר את רופאת הקבוצה, ואריה ומתקרב אליה. הוא חוזר למגרש ומציב בפני שחקניו את התנאים הבאים: הוא לא יפריע להם אך עליהם להימנע משתיית אלכוהול ולשחק כדורגל ולא לשחק בכדור, אם ישחקו ייאלצו לשלם קנס של 1,000 רובלים. יורי מציע לברגר להיות עוזרו בקבוצה. יורי מגייס את האוהדים לעזור לקבוצה ואלה מגיעים לאימון הקבוצה. כשהם רואים כשהשחקנים אינם משחקים בכדור הם צועקים שמשעמם לצפות בהם והשחקנים מתחילים לשחק בכדור, מתעלמים מהקנס המאיים שיורי הטיל עליהם. יורי מסביר לשחקניו שמצבם בליגה אינו מזהיר ולכן עליהם להתמקד בגביע ולנסות לנצח שם. הקבוצה מנצחת את המשחק הבא שלה בשלב 32 האחרונות של הגביע הרוסי. יורי מגלה שלא אושרה לו העברת שחקן בחלון ההעברות וראש העיר מתעקש בפניו שהוא לא יאפשר בזבוז כספים עבור המועדון, כי אף אחד בעיר לא צריך את הקבוצה. יורי נוסע לאביו במוסקבה ומבקש ממנו להתלוות אליו לנובורוסיסק. האב מציע לו לצאת למגרש בעצמו אך יורי משיב שהוא מאמן כדורגל ולא שחקן.
בשלב רבע גמר הגביע מטאור פוגשת בקבוצה שנחשבת לחביבת שופטי הכדורגל. במשחק מתברר שהשופטים קיבלו הוראה לא לאפשר למטאור להעפיל לשלב הבא, אך על המגרש שחקני מטאור נלחמים ומנצחים את היריבה. יורי מקבל לפתע טלפון ממוסקבה בו מדווחים לו על פטירתו של אביו. הוא טס למוסקבה.
בשלב חצי גמר הגביע "מטאור" מצליחה לנצח בדקות האחרונות. קהל האוהדים במגרש פורס שלט "יורה, אנחנו איתך!" עם דיוקן אביו. יורי מתפרק ובוכה. בהמשך הוא מקבל הזמנה לאמן את ספרטק מוסקבה. במטאור נובורוסיסק הלך הרוח ירוד מאוד אך הם מבינים את בחירתו של יורי. סטולשניקוב מגיע למוסקבה ורואה בדירת אביו חולצה של "מטאור" ומחליט לבסוף שלא לחתום בספרטק. הוא חוזר לנובורוסיסק כשחקן, כשהוא מבין שזה מה שאביו היה רוצה.
קרסנודאר. אצטדיון קרסנודאר. גמר הגביע הרוסי בכדורגל, מטאור פוגשת את ספרטק מוסקבה. המחצית הראשונה מסתיימת כשספרטק מובילה 2:0, אבל המחצית השנייה מתהפכת כשמטאור משווה ל-2:2 ולקראת סיום המשחק מובילה 3:2 וזוכה לבסוף בגביע.
סצנת הסיום: לונדון. סטמפורד ברידג'. צ'לסי מארחת את "מטאור" במסגרת משחק הליגה האירופית.
צוות השחקנים הראשי

דנילה קוזלובסקי — יורי סטולשניקוב
אולגה זויבה — ואריה
אירינה גורבצ'ובה — לארה, מנכ"לית קבוצת "מטאור"
ולדימיר אילין — ברגר
אנדריי סמוליאקוב — אביו של סטולשניקוב
ויקטור ורז'ביצקי — ראש העיר
דמיטרי סיצ'ב — דודין
אלאן גטאגוב — פטרובסקי
יבגני סאבין — הופעת קמע כקפטן ספרטק מוסקבה
הפקה

לדברי דנילה, זמן רב הוא חלם לגלם תפקיד מאמן כדורגל. בשלב הראשוני של העבודה על הסרט הוא החל להשתתף בפרויקט כשחקן ומפיק, אך בשלב מסוים הוא הבין שהוא רוצה "לספר את הסיפור בעצמו" בתור במאי. בתחילת הקריירה שלו, ב-2005, קוזלובסקי גילם דמות של כדורגלן בשם ניקולאי בסרט "גרפסטום" של אלכסיי גרמן הבן ולכן העניין לא היה זר לו. עלילת אותו הסרט גוללה את תולדות הכדורגל באימפריה הרוסית.
אולגה זוייבה, שעבדה עם קוזלובסקי על הסרט "על האזור", בתחילה ביקשה את התפקיד של ואריה. אך דנילה הרגיש כי היא אינה מתאימה לדמות והמשיך לחפש שחקניות אחרות. בינתיים, אולגה עיבדה את התסריט, העניקה לדמותה של ואריה יותר כוח, אומץ ומעט אקסצנטריות ולבסוף דנילה אישר את ליהוקה לתפקיד.
כל צוות הצלמים וההפקה עטו ביגוד ומעילים של קבוצת הכדורגל הבדיונית "מטאור", כך שאם המצלמה תפסה בטעות חלק מהצלמים, הם היו נראים כחלק מצוות המועדון.
הפרויקט נוצר בתמיכת משרד הספורט של רוסיה, התאחדות הכדורגל הרוסית ובסיועו של ויטאלי מוטקו. הסרט גם קיבל את תמיכתו הכספית של קרן הקולנוע הרוסי.
הצילומים נמשכו מ-24 באפריל ועד 6 ביולי 2017. לצורך צילום בסיס האימונים של קבוצת "מטאור" בוצע שימוש באצטדיון המרכזי בנובורוסיסק, המשמש כמגרש הבית של קבוצת צ'רנומורץ. בנוסף בוצעו הצילומים בשישה אצטדיוני כדורגל שונים, כולל "אוטקריטיה ארנה", "ארנה חימקי" ואצטדיון "קרסנודאר". בסרט נטלו חלק 200 שחקני כדורגל מקצועניים, ביניהם אלן גטאגוב ודמיטרי סיצ'ב
לצורך צילום קהל האוהדים השתמשו ב-450 ניצבים. על פי הערכות של המגזין "StarHit", עלות משכורתם הסתכמה בכ-5 מיליון רובל.
הפקה > שיווק

בדצמבר 2017 פורסמה כרזת הסרט הרשמית וב-2 בינואר 2018 פורסם הקדימון הרשמי הראשון.
ראו גם

מתקדמים למעלה
אגדה מספר 17
הערות שוליים

↑  המאמן באתר סינמה סיטי
↑  המאמן באתר גלובוס מקס
↑  המאמן באתר מאגר נתוני ההכנסות של קרן הקולנוע הרוסי
↑  נתוני הסרט באתר kinometro.ru
↑  В российский прокат выходит фильм "Тренер" Данилы Козловского, Vesti.ru
↑  "Тренер". Официальный сайт Данилы Козловского.
↑  ""Тренер": что нам известно о новом фильме Данилы Козловского, Hello!Россия".<
↑  "Съемки дебютного фильма Данилы Козловского "Тренер" завершились в Москве".
↑  "С царским размахом: на что Данила Козловский спустил 5 миллионов, StarHit".
↑  Тренер — Официальный трейлер HD, Central Partnership
↑  "Тренер": кино на спортивных скоростях
| דנילה קוזלובסקי |
| --- | --- | --- |
| סרטים שביים | המאמן (2018) • צ'רנוביל 1986 (2021) • קראמורה (2022) |  |
"קראתי הרבה ספרים על כדורגל, כולל אלו שנכתבו על ידי מאמנים ושחקנים אגדיים. שוחחתי רבות עם מאמנים, שופטים, שחקנים, מנהלים, פרשנים, רופאים... אני צופה בכדורגל, לומד את השערים, העבירות, הכרטיסים האדומים, השערוריות. אני צופה בליגת האלופות, מכיר את כל השחקנים המודרניים. נרשמתי לכל אנשי הכדורגל באינסטגרם. אני אפילו התחלתי להתלבש כמו שחקן כדורגל: מצאתי את עצמי פתאום עם שישה זוגות של נעלי ספורט. אני אוהב את התרבות הזאת. כמובן, יש תופעות שונות בכדורגל מודרני, אשר אני לא מברך אותם, אבל יש הרבה דברים שאני אוהב ואני מנסה לשלב אותם לתוך הסרט".
האג'רה ח'אן

האג'רה ח'אן (באורדו: ہاجرہ خان; נולדה ב-29 בדצמבר 1993) היא כדורגלנית פקיסטנית, והקפטן של נבחרת פקיסטן בכדורגל נשים. היא משחקת בתפקיד חלוצה או קשרית. היא הצטרפה לנבחרת הלאומית ב-2009 ומובילה אותה כקפטן מאז 2014.
תחילת דרכה

ח'אן נולדה ב-29 בדצמבר 1993 בקראצ'י, פקיסטן. מגיל צעיר חלמה להיות ספורטאית מקצועית, אך לא שיחקה אז כדורגל, אלא התמקדה בכדורסל ואתלטיקה. היא התגלתה על ידי מאמנת מועדון כדורגל נשים דייה (DWFC), סעדיה שייח', כשערכה הליכי גיוס להקמת קבוצה מחוזית. ח'אן שיחקה לראשונה בגיל 14 והבקיעה תשעה שערים בשלושה משחקים עבור DWFC, אשר זיכה אותה בתואר מלכת השערים של הטורניר.
קריירה מקומית

בינואר 2014 החליטה לעזוב את DWFC ולהצטרף למועדון בלוצ'יסטן יונייטד. ח'אן זכתה באליפות פקיסטן בכדורגל נשים עם קבוצה זו ב-2014, והבקיעה את השער היחיד נגד המועדון הקודם שלה בגמר. לאחר מכן היא קיבלה הצעה לשחק עבור המועדון המלדיבי Sun Hotels and Resorts FC ‏(SHR) באליפות האיים המלדיביים בכדורגל נשים.
בקיץ 2015, ח'אן הייתה במבחנים בגרמניה למשך חודש, אך לא יכלה לקבל הצעה לבוא לשחק עבור מועדון גרמני בדואיסבורג, בשל בעיות ויזה.
ח'אן חזרה הביתה והמשיכה לשחק במועדונים בלוצ'יסטן יונייטד ו-SHR, ובנבחרת פקיסטן. היא הכדורגלנית הפקיסטנית היחידה (מכל מגדר) להבקיע 100 שערים בקריירת המועדון.
קריירה מקומית > מועדון נוכחי

מועדון כדורגל נשים בלוצ'יסטן יונייטד, קטה, פקיסטן
קריירה מקומית > מועדונים קודמים

מועדון כדורגל נשים דייה (DWFC), קראצ'י, פקיסטן
Sun Hotels and Resorts Football Club ‏(SHR), האיים המלדיביים
קריירה מקומית > סטטיסטיקות מועדון

| שנה | קבוצה | משחקים | שערים |
| --- | --- | --- | --- |
| 2008-13 | מועדון כדורגל נשים דייה (DWFC) | 21 | 41 |
| 2013-14 | Sun Hotels and Resorts Football Club ‏(SHR) | 5 | 3 |
| 2014-הווה | מועדון כדורגל נשים בלוצ'יסטן יונייטד (BUWFC) | 13 | 53 |
קריירה בינלאומית

בשנת 2009, ח'אן הצטרפה לנבחרת פקיסטן למשחקי דרום אסיה 2010 שנערכו בדאקה, בנגלדש. לאחר השתתפותה באירוע הזה, איחוד הכדורגל של פקיסטן (PFF) בחר בח'אן להשתתף בקורס אימון כדורגל נשים מטעם פיפ"א בקולומבו, סרי לנקה. בדצמבר 2010, היא שיחקה במשחקי הבכורה של אליפות נשים SAFF (פדרציית הכדורגל של דרום אסיה), והגיעה עם נבחרת פקיסטן לחצי הגמר.
ח'אן עשתה היסטוריה כשהוזמנה למבחנים בגרמניה מטעם שלושה מועדונים בגיל 21, הכדורגלנית הראשונה מפקיסטן להיות מגויסת מטעם קבוצה בינלאומית.
היא אז הפכה לכדורגלנית הפקיסטנית הראשונה (מכל מגדר) לחתום על חוזה בינלאומי ב-2014 כשהצטרפה למועדון SHA באיים המלדיביים.
היא הייתה לקפטן הנבחרת הלאומית של פקיסטן בגיל 20.
קריירה בינלאומית > סטטיסטיקות בינלאומיות

| שנה | קבוצה | משחקים | שערים |
| --- | --- | --- | --- |
| 2010-הווה | נבחרת פקיסטן לכדורגל נשים | 16 | 5 |
ענפי ספורט נוספים > כדורעף

במשחקי החוף של דרום אסיה בשנת 2011, שנערכו בהמבנטוטה, סרי לנקה, ח'אן שיחקה עבור נבחרת פקיסטן, וזכתה במדליית ארד.
קידום ספורט נשים

ח'אן, שמופיעה תדיר בפרסומות, כולל לקוקה קולה, ומשמשת גם כשגרירת UNICEF, מנצלת את הניראות הלאומית והבינלאומית שלה כדי לקדם תנאים שוויוניים יותר עבור נשים בספורט בפקיסטן, וכן לקדם השתתפות מוגברת של ילדות ונשים בספורט. כשבמחנה אימונים ב-2018 השכר לנשים היה $3 ליום, לעומת $10 ליום לגברים, היא הקימה קול מחאה, אליה הצטרפו שחקניות אחרות בקבוצה. המחאה הצליחה, ובאפריל 2018 הודיעה הממשלה שתעלה את שכרן של הנשים להשתוות לזו של הגברים. מחאה זו הצטרפה למחאות גוברות מצד כדורגלניות ברחבי העולם באשר לתנאים בענף. לדבריה של ח'אן, בפקיסטן - אשר מדורגת שנייה מהסוף ביחס לנשים במדד הפערים המגדריים הגלובלי - יש יחס שלילי ואף תוקפני כלפי ספורטאיות. במגרש הביתי, כדי לשפר את רמת הכדורגל של נשים בפקיסטן, היא מארגנת משחקים ידידותיים ומשחקי ראווה עבור הנבחרת, שבלתי פעילה במרחב הבינלאומי מזה שלוש שנים. משום שאין לנבחרת מתקני אימונים, תקציבים ותשתיות, ואין לה השתייכות לפיפ"א, היא לא תוכל להשתתף במשחקי אסיה 2018. ברמה הבינלאומית, ח'אן הצטרפה לקהילות כגון Right To Play וכן Equal Playing Field, איגוד בינלאומי שמקדם כדורגל נשים, הן באמצעות משחקים והן בהעלאת מודעות ושיתוף מידע. היא מעידה שהיחס משתפר, אם כי לאט, כמו למשל ברגיעה ביחס להופעת נבחרת הנשים במכנסיים קצרים במשחקים.
ח'אן הגישה TED Talk באפריל 2018, באסלאמאבאד, ויש לה תוכניות לפתוח אקדמיה לספורט עבור נשים וילדות.