stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סויוז (חללית)
דגמים > סויוז-T

הדור השלישי של חלליות הסויוז, שנקרא "סויוז-T", היה בשימוש בין השנים 1976 ועד שנת 1986. בחלליות מדור זה שופרה מערכת ה"איגלה" שאפשרה עגינה אוטומטית, הוחזרו לשימוש הפאנלים הסולאריים, מה שאיפשר לקיים משימות ארוכות יותר והוגדל מספר הצוות בחזרה ל-3 קוסמונאוטים.
דגמים > סויוז-TM

הדור הרביעי של חלליות הסויוז, שנקרא "סויוז-TM", היה בשימוש משנת 1986 ועד שנת 2003. בחלליות מדור זה הותקנו מערכות חדשות, ביניהן מערכת עגינה משופרת שנקראה "קורס", מערכות תקשורת רדיו ומצנחי ומנועי נחיתת חירום.
חלליות מדור זה שימשו עבור טיסות מאוישות לתחנת החלל מיר ותחנת החלל הבינלאומית.
דגמים > סויוז-TMA

הדור החמישי של חלליות הסויוז, סויוז-TMA, הציג שינויים על מנת לעמוד בתנאים שדרשה נאס"א על מנת שחלליות הסויוז יוכלו לשרת בתחנת החלל הבינלאומית. השינויים הללו כללו את התאמת חלליות הסויוז לאנשים גבוהי קומה ושימוש במצנחים משופרים. חלליות מסוג סויוז-TMA היו החלליות הראשונות בהיסטוריה שהשתמשו בטכנולוגיית הצגת נתונים דיגיטלית (המכונה באנגלית "Glass cockpit"). חלליות מסוג סויוז-TMA זהות במבנם החיצוני לחלליות הסויוז מהדור הרביעי, ה"סויוז-TM", אך שונות במבנם הפנימי.
בסך הכל שוגרו 22 חלליות מדגם זה בין השנים 2002 ל-2012.
דגמים > סויוז TMA-M

הסויוז TMA-M הוא דגם משופר של הסויוז-TMA אשר נכנס לשירות בשנת 2010 עם שיגור החללית סויוז TMA-01M. בדגם המשודרג הוחלפו כ-36 רכיבים מיושנים של ציוד ב-19 רכיבים חדישים, משקלה של החללית הופחת ב-70 קילוגרמים, צריכת החשמל הופחתה והמערכות האנלוגיות שהיו בשימוש כ-30 שנה הוחלפו במחשוב ואוויוניקה דיגיטליים. כמו כן נעשו בחללית שינויים מבניים על מנת להקל על ייצורה.
מדגם זה שוגרו בסה"כ 20 חלליות בין השנים 2011 ל-2016.
דגמים > סויוז-MS

סויוז MS הידוע גם כ"סויוז K7" הוא דגם מודרני של חללית הסויוז ומהווה מודרניזציה לגרסת הסויוז TMA-M ומשוגר החל משנת 2016. החללית מצוידת במערכת ניווט לוויינית GLONASS והיא מהווה למודרניזציה האחרונה של חלליות הסויוז ותשמש כגרסה אחרונה לשיגור צוותים לתחנת החלל הבינלאומית עד לכניסתה לשירות של החללית "אוריול", שצפויה להחליפה.
סויוז GVK

במאי 2018 תאגיד החלל אנרגיה החל בפיתוח חללית מטען בלתי מאוישת בשם סויוז GVK, שבנייתה הייתה מתוכננת להסתיים במהלך שנת 2022. נכון למאי 2023 מועד סיום הבנייה לא ידוע.
חלליות דומות

החללית הלא מאוישת פרוגרס פותחה כנגזרת של החללית סויוז והחלליות הסינית שנג'ואו וההודית "רכב אורביטלי" דומות מאוד לחללית סויוז.
גלריית תמונות

סויוז 19 בצילום שנעשה מחללית אפולו במהלך המשימה המשותפת אפולו-סויוז
חללית סויוז עוגנת בתחנת החלל הבינלאומית כאשר בכדור הארץ ניתן להבחין בזוהר הדרומי באזור ים טסמן סמוך לדרום ניו זילנד.
חלליות סויוז (מקדימה) ופרוגרס (מאחורה) עוגנות בתחנת החלל הבינלאומית
חברי צוות סויוז TMA-01M נכנסים לתחנת החלל הבינלאומית לאחר עגינת הסויוז בתחנה.
נחיתת החללית סויוז TMA-9
סויוז TMA-20 נוחתת על האדמה
Landmark 81

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  גורד שחקים 
 מיקום:  הו צ'י מין סיטי
 מדינה:  וייטנאם וייטנאם
 בעלים:  קבוצת וינקום (Vincom)
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  2015–2018 (כ־3 שנים)
 תאריך פתיחה רשמי:  2018 
 אדריכל:  אטקינס
 סגנון אדריכלי:  נאו-פוטוריזם 
 מידות
 גובה:  461 מטר (1,514 רגל) מטר
 שטח:  241,000 מ"ר
 קומות:  81
 
 קואורדינטות:  10°47′42″N 106°43′19″E﻿ / ﻿10.795°N 106.72194444444°E﻿ / 10.795; 106.72194444444
 landmark-vn.com
  (למפת וייטנאם מוגדלת) האנוי הו צ'י מין סיטי הייפונג קאנטחו דה נאנג ביין הואה נאצ'אנג בואון מה טואוט הואה טהאי נווין הרפובליקה העממית של סין לאוס תאילנד קמבודיה ים סין הדרומי  מפרץ טונקין  מפרץ תאילנד Landmark 81(למפת וייטנאם רגילה) האנוי הו צ'י מין סיטי הייפונג קאנטחו דה נאנג ביין הואה נאצ'אנג בואון מה טואוט הואה טהאי נווין הרפובליקה העממית של סין לאוס תאילנד קמבודיה ים סין הדרומי  מפרץ טונקין  מפרץ תאילנד Landmark 81
 
Landmark 81 הוא גורד שחקים בעיר הו צ'י מין סיטי בווייטנאם. טקס הנחת אבן הפינה התקיים ב-13 בדצמבר 2014, והבנייה הושלמה ב-10 באפריל 2018.
בבניין 81 קומות וגובהו 462 מטר. הוא ניצב על גדת נהר הסייגון (אנ') ליד גשר סייגון ברובע Bình Thạnh. הבניין הוא חלק מתוכנית שעלותה נאמדת ב-1.5 מיליארד דולר, היוצרת שטח אקולוגי עירוני שנקרא 'וינהומס סנטרל פארק' (Vinhomes Central Park).
גורד השחקים כולל בין היתר מלונות, דירות מגורים, מרכזי קניות, מסעדות, ברים, ומצפה כוכבים.
הבניין נבנה על ידי קבוצת וינקום, חברה וייטנאמית.
סטארגייט: תיבת האמת

| --- | --- |

עטיפת המהדורה באנגלית של ה-DVD
 בימוי:  רוברט סי. קופר 
 הופק בידי:  בראד רייט, רוברט סי. קופר, ג'ון לניק 
 תסריט:  רוברט סי. קופר 
 שחקנים ראשיים:  ראו צוות השחקנים
 מוזיקה:  ג'ואל גולדסמית' 
 צילום:  פיטר וואסטה 
 מדינה:  ארצות הברית, קנדה 
 חברת הפקה:  מטרו גולדווין מאייר 
 חברה מפיצה:  מטרו גולדווין מאייר/פוקס המאה ה-20
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה, ישירות לווידיאו 
 הקרנת בכורה:  11 במרץ 2008 (ארצות הברית)   28 באפריל 2008 (בריטניה)
 משך הקרנה:  102 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט מדע בדיוני, סרט הרפתקאות, סרט פנטזיה 
 תקציב:  7 מיליון דולר
 הכנסות:  13,166,110 דולר
 סרט קודם:  Stargate SG-1, season 10 
 סרט הבא:  סטארגייט: רצף הזמן
 אתר רשמי
 דף הסרט ב־IMDb
 
סטארגייט: תיבת האמת (אנגלית: Stargate: The Ark of Truth) הוא סרט בהפצת DVD שנכתב ובוים על ידי רוברט סי קופר. הסרט מהווה סיכום לקו העלילה של האוריי בסדרה סטארגייט SG-1, ותחילתו מתרחשת מיד לאחר סיום הסדרה, אך לפני העונה הרביעית של סטארגייט אטלנטיס.
צוות השחקנים

בן בראודר - לוטננט קולונל קמרון מיטשל
אמנדה טאפינג - לוטננט קולונל סמנתה קרטר
כריסטופר ג'אדג' - טילק
מייקל שנקס - דוקטור דניאל ג'קסון
בו ברידג'ס - מייג'ור גנרל הנרי "הנק" לנדרי
קלאודיה בלק - ואלה מאל דוראן
קארי גרהאם - ג'יימס מריק
מורנה בקרין - אדריה / אוריסיי (Orici)
טים גיני - טומין
ג'וליאן סנדס - דוסיי
שרה סטריינג' - מורגן לה פיי
גארי ג'ונס - רס"ר וולטר הרימן
מת'יו ווקר - מרלין
הפקה

הפקת הסרט החלה באפריל 2007.
הסרט היה אמור להיות הסיום לסדרה סטארגייט SG-1, אך בגלל ביטול הסדרה באוגוסט 2006 נוצר צורך להפיקו בנפרד כדי להביא את עלילת הסדרה לכדי סיום. הרעיון של "תיבת האמת" היה אמור להיות מוצג בסיום העונה העשירית של סדרת הטלוויזיה. עם התקדמות העלילה SG-1 היו מגלים שהתיבה נמצאת בגלקסיית האוריי, וביכולתה לגרום ללוחמי האוריי לחדול ממסע הצלב שלהם. אולם, תוכנית זאת לא יצאה אל הפועל בגלל רצונו של הערוץ שבו שודרה הסדרה לסיים אותה בהקדם האפשרי.
לפי רוברט קופר לסרט הייתה חשיבות רבה יותר מבחינת ההפקה בהשוואה לסדרת הטלוויזיה. תקציב ההפקה היה 7 מיליון דולר. הסרט צולם ביחס של 16:9 על פילם בגודל 35 מ"מ. ג'ואל גולדסמית' חיבר מוזיקת תזמורת עבור הסרט, בניגוד למוזיקה אלקטרונית בפרקי הסדרה.
מטרה נוספת של הסרט היא לשמש כמבוא לסדרת הסרטים שבמרכזה צוות SG-1. חלק מהסצנות צולמו במקביל לסרט השני, "סטארגייט: רצף הזמן". לפי קטע הפרשנות שצורף ל-DVD היה אמור להיכלל בסוף הסרט רמז לקראת הסרט הבא, אך משיקולים עריכתיים הוא הושמט.
בשבוע הראשון לאחר תחילת המכירות הסרט הניב הכנסות של 1.59 מיליון דולר מהשכרה, בשבוע השני 1.38 מיליון דולר, ובשבוע השלישי 1.19 מיליון דולר. מכירות ה-DVD באותה תקופה הניבו הכנסה של 8.1 מיליון דולר. בסך הכל הניב הסרט הכנסות של למעלה מ-13 מיליון דולר.
הערות שוליים

1 2  GateWorld - Interviews: New Directions (Part 1) (Robert C. Cooper - June 2007)
↑  Tapping discusses SG-1 movies, August 9, 2007, gateworld.net
↑  Weekly DVD / Home Video Rentals, Mar. 10–16, 2008
↑  Weekly DVD / Home Video Rentals, Mar. 17–23, 2008
↑  The Numbers - Stargate: The Ark of Truth
↑  דף הסרט באתר The Numbers
| סטארגייט |
| --- | --- | --- |
| הסדרות | סטארגייט SG-1 • סטארגייט אטלנטיס • סטארגייט יוניברס • סטארגייט אינסופיות  • סטארגייט מקורות |  |
| הסרטים | הסרט המקורי • תיבת האמת • רצף הזמן |  |
| יוצרים ושחקנים | בראד רייט • ריצ'רד דין אנדרסון (ג'ק או'ניל) • מייקל שנקס • אמנדה טאפינג • כריסטופר ג'אדג' • בן בראודר • ג'ו פלניגן • רוברט קרלייל |  |
| גזעים | הקדמונים • גואַוּלְד • אסגארד • נוקס • הרפאים • המשכפלים • ג'אפה |  |
| משחקים | עולמות סטארגייט |  |
| מושגים | אדוני המערכת • חור תולעת • אמנת הכוכבים המוגנים |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BNE: XX4886220  VIAF: 226388348   WorldCat (עם VIAF): 226388348
ג'יימס, רוזן וסקס

ג'יימס, רוזן וסקס (באנגלית: James, Earl of Wessex‏; נולד ב-17 בדצמבר 2007), ובשמו המלא ג'יימס אלכסנדר פיליפ תיאו מאונטבאטן-וינדזור (James Alexander Philip Theo Mountbatten-Windsor) הוא בנם הצעיר של הנסיך אדוארד, דוכס אדינבורו ושל סופי, דוכסית אדינבורו. ג'יימס הוא נכדם הצעיר של המלכה אליזבת השנייה ושל הנסיך פיליפ, דוכס אדינבורו, ואחיינו של המלך צ'ארלס השלישי. בעת הולדתו, הוא היה במקום ה-8 בסדר הירושה לכתר הבריטי. כיום, רוזן וסקס נמצא במקום ה-16.
ביוגרפיה

ג'יימס, רוזן וסקס נולד ב-17 בדצמבר 2007 בבית החולים פרימלי פארק (אנ') שבסארי. השם ג'יימס אלכסנדר פיליפ תיאו הוכרז ב-21 בדצמבר.
הוא הוטבל ב-19 באפריל 2008 בקפלה הפרטית של טירת וינדזור, בידי דייוויד קונר, דיקן וינדזור. סנדקיו היו אלאסטיר ברוס מקריוניץ', דאנקן בוליוונט, תומאס היל, דניז פולטון וז'ניה ארווין. הוא הולבש בהעתק חדש של שמלת ההטבלה המלכותית (אנ'), שנלבשה במקור על ידי ויקטוריה, בתה הבכורה של המלכה ויקטוריה, בשנת 1840. ההעתק נלבש ברוב ההטבלות המלכותיות לאחר מכן, כאשר השמלה המקורית עברה תהליך שימור.
עד שנת 2020 הוא למד בבית הספר איגל האוס (אנ'), בית ספר מעורב הממוקם סמוך לסנדהרסט שבברקשייר. לאחר מכן עבר ללמוד בקולג' רדלי (אנ') שבאוקספורדשייר.
ג'יימס מתגורר יחד עם הוריו ואחותו בפארק באגשוט, סארי.
הופעות רשמיות

באפריל 2015 ג'יימס ואחותו, ליידי לואיז, השתתפו בסיור הראשון שלהם מעבר לים, בליווי הוריהם לדרום אפריקה. בספטמבר 2020 ג'יימס השתתף יחד עם משפחתו בפרויקט לניקוי חופים בחוף סאות'סי שבהמפשייר, בתמיכת החברה לשימור ימי (אנ').
במרץ 2022 ג'יימס השתתף בטקס האזכרה של הנסיך פיליפ, דוכס אדינבורו. ביוני 2022 השתתף באירועי יובל הפלטינה למלכות אליזבת השנייה, ביניהם טקס ההודיה הלאומי (אנ') ומסיבת הפלטינה בארמון (אנ').
ב-17 בספטמבר 2022, במהלך תקופת האבל הרשמית בעקבות מותה של אליזבת השנייה, הצטרף ג'יימס לאחותו ולששת בני דודיו במשמר כבוד בן 15 דקות סביב ארונה של המלכה, בעת הצבתו בארמון וסטמינסטר, והיה לאדם הצעיר ביותר ששמר על הארון. בנוסף, נכח ג'יימס יחד עם שאר בני משפחתו בתהלוכת הארון אל עבר ארמון וסטמינסטר, במשמר הכבוד של ילדי המלכה, וכן בטקסים שהתקיימו ביום ההלוויה.
ב-6 במאי 2023 נכח ג'יימס בטקס ההכתרה של דודו, צ'ארלס השלישי, במנזר וסטמינסטר יחד עם בני משפחתו ושאר משפחת המלוכה. הוא לקח חלק בתהלוכה אל עבר ארמון בקינגהאם, והופיע על מרפסת הארמון יחד עם בני משפחת המלוכה העובדים. ב-7 במאי נכח ג'יימס בקונצרט ההכתרה (אנ') שהתקיים בטירת וינדזור.
תוארי כבוד > תארים

תוארו של ג'יימס עד מרץ 2023 היה ויקונט סוורן. התואר "ויקונט סוורן" נועד להכיר בשורשיו הוולשים של ג'יימס מצד אמו: נהר הסוורן שמוצאו בוויילס. מכתב הרשאה שהונפק בשנת 1917 מקצה מעמד נסיכותי וכותרת "הוד מלכותו" (אנ') לכל ילד שנולד לבנו של מונרך. כשהוריו נישאו, ארמון בקינגהאם הכריז כי ילדיהם יוכרו כילדיו של רוזן, ולא בתור נסיך או נסיכה. על כן, הודעות רשמיות התייחסו אליו כאל ויקונט סוורן. בשנת 2020 הצהירה רוזנת וסקס כי ג'יימס ואחותו שמרו על תאריהם המלכותיים, ויוכלו לבחור להשתמש בהם כאשר יגיעו לגיל 18. לדבריה, השניים לא צפויים לעבוד בתפקיד רשמי במשפחת המלוכה כאשר יגדלו, לכן הוחלט כי הם יגדלו ללא התארים, מתוך הבנה שהם "ככל הנראה יצטרכו לעבוד למחייתם".
ב-10 במרץ 2023, עם הפיכת אביו לדוכס אדינבורו, ג'יימס החל להיקרא בתואר רוזן וסקס, מאחר שזהו התואר הגבוה ביותר של אביו שאינו בשימושו. מאחר שדוכסות אדינבורו ניתנה לאביו כתואר לימי חייו, ג'יימס לא יירש את התואר עם מות אביו. עם זאת, הוא היורש לשאר תאריו של אביו: רוזן וסקס, ויקונט סוורן ורוזן פורפר.
תוארי כבוד > עיטורי כבוד

6 בפברואר 2012: מדליית יובל היהלום של המלכה אליזבת השנייה (אנ')
6 בפברואר 2022: מדליית יובל פלטינה של המלכה אליזבת השנייה (אנ')
6 במאי 2023: מדליית ההכתרה של המלך צ'ארלס השלישי (אנ')
ביוני 2008, לרגל ביקורו של אביו בפרובינציה הקנדית מניטובה, ממשלת המחוז קראה לאגם בצפון הפרובינציה על שם ג'יימס (אנ').
פפה מייסה בה

פפה מייסה בה (בצרפתית: Pape Meïssa Ba; נולד ב-4 ביולי 1997 בדקר שבסנגל) הוא כדורגלן סנגלי המשחק בעמדץ החלוץ בקבוצת שאלקה 04 מבונדסליגה השנייה.
קריירת מועדונים

בה גדל במחלקת הנוער של דקר סקרה-קר מעיר הולדתו דקר שבסנגל, והחל את הקריירה המקצוענית שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון. ב-23 בפברואר 2019 חתם בטרואה והחל לשחק בקבוצת המילואים של המועדון, ובהמשך השתלב בקבוצה הבוגרת במסגרת ליגת המשנה הצרפתית. הוא ערך 20 הופעות ליגה במדי הקבוצה הבוגרת של המועדון, בהן הבקיע שלושה שערים.
ב-31 בינואר 2021 חתם בה ברד סטאר מהליגה הצרפתית השלישית. הוא ערך 46 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע 24 שערים.
ב-13 ביוני 2022 חתם על חוזה לשלוש שנים בגרנובל מליגת המשנה הצרפתית.
ב-29 בינואר 2025 חתם על חוזה לשלוש וחצי שנים בשאלקה 04 מהבונדסליגה השנייה.
הערות שוליים

↑  Rodolph TOMEGAH, Pape Meïssa Ba: Le Sénégalais s'est engagé en faveur de Troyes, Africa Top Sports, ‏2019-02-22 (ב־)
↑  Nancy vs. Troyes - 8 November 2019 - Soccerway, int.soccerway.com
↑  Mercato: Pape Ba quitte l’Estac pour le Red Star, www.lest-eclair.fr, ‏2021-02-01 (בצרפתית)
↑  Grenoble Foot 38, Le GF38 enrôle Pape Meissa Ba, le meilleur buteur du National !, GF38, ‏2022-06-13 (ב־)
↑  "Striker Pape Meïssa Ba joins FC Schalke 04". FC Schalke 04. 29 בינואר 2025. {{cite web}}:  (עזרה)
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "פפה מייסה בה".
ברנדון לרקואנטה

| --- | --- |

לרקואנטה, 2019
 לידה:  16 בנובמבר 1994 (בן 30) פלסטוויל, מחוז וסטצ'סטר, ניו יורק, ארצות הברית ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-2013 
 פרופיל ב-IMDb
 
ברנדון א. לרקואנטה (באנגלית: Brandon A. Larracuente; נולד ב-16 בנובמבר 1994) הוא שחקן תיאטרון, קולנוע וטלוויזיה אמריקאי.
חיים אישיים

ברנדון לרקואנטה נולד בכפר פלזנטווויל שנמצאת בעיירה מאונט פלזנט במחוז וסטצ'סטר, ניו יורק שבארצות הברית. בגיל 4 הוא התוודע לתיאטרון כשהתבקש להיות ניצב בשתי אופרות בבית האופרה רושל. הוא החל לשחק בגיל 8, שם שיחק במחזה של אוף ברודוויי  בשם "Desire". לאחר שעבר לגור בפלורידה, שיחק בהצגות "צ'ארלי ומפעל השוקולד" ו"אלו חיים נפלאים" בתיאטרון הרפרטוארי של אורלנדו.
פילמוגרפיה > קולנוע

| שנה | סרט | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2011 | Missing 24 Hours | כריסטופר |  |
| 2013 | The Investigator | שחקן בייסבול |  |
| 2013 | סוף סוף וגאס | שחקן ב"גריז" | ללא קרדיט |
| 2014 | Pembroke Circle | לואיס |  |
| 2015 | Turtle Tale | ריי |  |
| 2016 | מקס סטיל | ילד קשוב |  |
| 2017 | משמר המפרץ | סקייטר מס' 1 |  |
| 2017 | בהיר | מייק |  |
| 2019 | Confessional | זאק |  |
| 2019 | Remember Me‏ | לוגן |  |
| 2020 | What We Found | קליי |  |
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| שנה | סדרה | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2013 | הגליידס | ילד | פרק: "Happy Trails" |
| 2014 | מכשפות | ג'ושוע | פרק: "The Big Chill" |
| 2014 | קונסטנטין | מתאו לופז | פרק: "The Saint of Last Resorts" |
| 2017–2015 | קשר דם | בן רייבורן | תפקיד חוזר (3 עונות); 18 פרקים |
| 2017 | Versus | דומיניק | סדרת רשת; 6 פרקים |
| 2018–2017 | 13 סיבות | ג'ף אטקינס | תפקיד חוזר; (עונות 2-1); 7 פרקים |
| 2020 | שולחן לחמישה | אמיליו אקוסטה | תפקיד ראשי; 10 פרקים |
| 2022 | הטירון | ת'קרי בלומפילד | פרק אחד |
| 2022–2024 | הרופא הטוב | ד"ר דניאל "דני" פרז | דמות ראשית (עונה 6) |
| 2025 | המשמרת (אנ') | אלכס דיאז | תפקיד ראשי; 8 פרקים |
הערות שוליים

↑  "Brandon Larracuente". IMDb. נבדק ב-2020-01-09.
↑  Andreeva, Nellie (22 באוקטובר 2018). "'Party Of Five': Leads Cast In Freeform Reboot Pilot With Immigration Twist". Deadline Hollywood. אורכב מ-המקור ב-13 בספטמבר 2019. נבדק ב-13 בספטמבר 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 129046510X  VIAF: 2334168596755130450001   WorldCat (עם VIAF): 2334168596755130450001
פוסט-פמיניזם

המונח פוסט-פמיניזם (באנגלית: Postfeminism) משמש עבור מגוון דעות ופרקטיקות בעלות גישה ביקורתית לשיח הפמיניסטי בכלל ולרעיונות הגל השני של הפמיניזם בפרט. המונח מתייחס הן למופעים במדיה הפופולרית המרמזים על עידן שבו אין כבר צורך בתנועה הפמיניסטית והן לשימוש בשיח האקדמי כאופן בו צורות ניתוח פוסט-סטרוקטוראליות, פוסטמודרניות ורב-תרבותיות מעדכנות תאוריות ופרקטיקות פמיניסטיות. ניתן לסכמו בהגדרתה של ג'ודית סטייסי (אנ'): "איחוד, תיקון ודה-פוליטיזציה בו זמנית של חלק גדול מן המטרות המרכזיות של הגל השני בפמיניזם".
היסטוריה של המושג

המושג פוסט-פמיניזם הופיע לראשונה בשנת 1919 בסמוך לאישור זכות הבחירה לנשים בסנאט בארצות הברית. קבוצת סופרות ועיתונאיות בגריניץ' ווילג' הוציאה לאור כתב עת ובו הכריזה על אג'נדה חדשה של סטנדרטים בתחומי מוסר, כלכלה, חברה ופוליטיקה ללא קשר למין (המונח 'מגדר' עדיין לא היה בשימוש). הן הבטיחו להיות פרו-נשים מבלי שתהיינה אנטי-גברים, וכינו את עצמן פוסט-פמיניסטיות.
בשנות ה-80 של המאה ה-20 שוב הופיע המונח כתגובת נגד לגל השני של הפמיניזם ולאקטיביזם הפוליטי שלו. אחד השימושים הראשונים בו בתקופה זו היה במאמר משנת 1982 של סוזן בולוטין "קולות הדור הפוסט-פמיניסטי" אשר שפורסם בניו יורק טיימס מגזין. המאמר היה מבוסס על ראיונות עם נשים צעירות שתמכו במטרות של הפמיניזם אך לא זיהו את עצמן כפמיניסטיות. בולוטין ביקשה לזהות את הסיבות בגינן עורר פמיניזם חוסר עניין וסלידה בקרב המרואיינות. במאמר מוצג פוסט-פמיניזם כתוצר היסטורי של חילופי דורות: הפמיניסטיות מאופיינות כנשים מרירות ולא מאושרות, המרואיינות הצעירות יותר דוחות את הפמיניזם ככוח פוליטי לשינוי והפוליטיקה הפמיניסטית מוחלפת באתוס של השגים אינדיבידואלים. כתבה זו, כמו גם עבודות מאוחרות יותר, הדגישה את האופן בו עלייתו של הפוסט-פמיניזם היה מקביל לעליה של נאו-ליברליזם אינדיבידואלי כפרדיגמה חברתית מובילה. האידאולוגיה הנאו-ליברלית סברה כי פרטים אחראים לתנאי הקיום שלהם, ומכאן שהם יכולים לשנות תנאים אלו באמצעות מעשיהם. בגישה זו אין הכרה בחוויה משותפת של דיכוי כתוצאה מאי שוויון מיבני.
שימוש מוקדם אחר במונח היה בסיפרה של טוריל מוי (1985) המסנגר על פמיניזם אשר עושה דקונסטרוקציה של הבינאריות בין פמיניזם ליברלי המבוסס על שוויון לבין פמיניזם רדיקלי המבוסס על הבדלים. המושג המשיך וצבר פופולריות בשנות ה-80', השתרש במהלך שנות ה-90' ונמצא בשימוש תדיר גם כיום הן בשיח האקדמי והן בשיח הציבורי.
הבעייתיות בהגדרת המושג

כל ניסיון להגדיר את המונח או למפות את הגישות התאורטיות השונות לפוסט-פמיניזם כרוך בקושי ובסתירות.
הקושי הראשון נובע מחילוקי דעות על טיב היחס שלו לפמיניזם: האם ההתנגדות לזהות הפמיניסטית היא רדיקלית או ריאקציונרית? אן ברוקס טוענת כי בעוד פוסט-פמיניזם בתרבות הפופולרית הוא גולמי, ריאקציוני ועוין לפמיניזם, הרי באקדמיה הוא מסמל שינוי בדגש: משוויון להבדל מגדרי, תוצר של המטרות האנטי-מסדניות (foundationalism) של הפוסטמודרניזם, פוסט-סטרוקטורליזם, ופוסטקולוניאליזם. עבור ברוקס, הפוליטיקה הרדיקלית של הפוסט-פמיניזם טמונה בחקירה שלו את הקטגוריות היציבות של הפמיניזם (כגון "דיכוי" או "אישה") מאחר שאלו מעורבות בשמירה על הגמוניה פמיניסטית וההיררכיות הנסתרות של מעמד, גזע ומוצא אתני בקרב נשים. מנגד, תיאורית "ההבלים" נקשרה עם פוסט-פמיניזם כי היא נתפשת כפוסלת אקטיביזם פמיניסטי שמתרחק ממטרות הפמיניזם להשגת שוויון ומוחקת "אישה" כקטגוריה מטריאלית עיקרית של הניתוח הפמיניסטי. טענות אחרות מניחות שפוסט-פמיניזם באקדמיה מנטרל את האתגור הפוליטי של הפמיניזם לפטריארכיה דרך הניכוס של פמיניזם, כמו גם של נשיות, באמצעות תאוריה פאלוצנטרית בניסיון למתן את האיום של העצמה נשית.
בעיה אחרת של ההגדרה נמצאת בקשר בין פוסט-פמיניזם לבין הגל השלישי של פמיניזם. לא ברור האם פוסט-פמיניזם הוא סוג של תפישה מקבילה לגל השלישי, נצר שלה או מערכת תביעות פוליטיות ללא שום קשר לגל השלישי. לדוגמה, אמנדה לוץ מגדירה פוסט-פמיניזם כתת-קבוצה פרוגרסיבית של הגל השלישי, אשר מרחיבה ומבזרת את מיבני הזהות והאקטיביזם של הגל השני. אולם נקודת השקפה מנוגדת רואה בפוסט-פמיניזם פוליטיקה שמרנית ואופוזיציונית שיש להבחינה מהגל השלישי. עבור הייווד ודרייק, פוסט-פמיניזם מאפיין קבוצה של פמיניסטיות צעירות ושמרניות אשר מגדירות את עצמן נגד ומבקרות את הפמיניזם של הגל השני, בעוד פמיניזם של הגל השלישי אינו עולה בקנה אחד אך לא מתנגד לגל השני.
ייתכן שחלק מהבעיה נובע מעצם השימוש בתחילית 'פוסט' אשר משמשת על פי רוב להגדיר עידן שהגיע לסופו. למעשה, הפמיניזם היא התנועה היחידה מבין כלל התנועות לזכויות אדם אשר 'זכתה' בתחילית זו. יש הטוענים כי בעידן המודרני, בכל פעם שנשים זוכות בהשגים במאבקים חברתיים או כלכליים אזי המדיה ממהרת להכריז בטרם עת על 'מות הפמיניזם'.
גישות פוסט-פמיניסטיות

מקובל לחלק את הפוסט-פמיניזם לשני מרחבי דיון עיקריים שהמכנה המשותף ביניהם מניח הכרות עם תפישות הפמיניסטית ושינויין בתגובה לשינויים בקונטקסט החברתי בו נשים "עושות" מגדר או רוכשות זהות נשית באופנים חדשים. ההבדל בין תאורטיקניות שונות בנקודה זו הוא באיזו מידה השינוי צריך להחשב כריאקציונרי או כפרגמטי. מרחב הדיון הראשון מתמקד במדיה הפופולרית; מרחב הדיון השני מאפיין את השיח האקדמי.
גישות פוסט-פמיניסטיות > פוסט-פמיניזם במדיה הפופולרית

גישה הטוענת שהפמיניזם השיג את מטרותיו, סיים את תפקידו ההיסטורי, ועתה לאחר שהתערה בתרבות המיינסטרים, בחברה ובפוליטיקה, שוב אינו נָחוּץ. השיח הפוסט-פמיניסטי בגישה זו מקבל העצמה נשית כערך, אך אינו רואה צורך בשימוש נוסף בפמיניזם. מקובל לראות גישה זו כמאפיינת את המדיה ואת השיח הפופולרי. ולקשר אליה דור של נשים צעירות אשר נטען שהן נהנו מההשגים של התנועה לשחרור האישה (גישה להשכלה, תעסוקה, זכויות משפטיות ועוד) אך אינן מזהות עצמן כפמיניסטיות.
גישות פוסט-פמיניסטיות > פוסט-פמיניזם בשיח האקדמי

גישה הרואה בפוסט-פמיניזם מבטא חלק משמעותי בהתפתחות הפמיניזם באמצעות תהליך פרודוקטיבי של התבוננות עצמית. גישה זו גם כוללת פרספקטיבות אשר מקשרות בין הגל השלישי של הפמיניזם לבין פוסט-פמיניזם במטרה לשלב נטיות שמרניות עם חדשנות והיא באה לידי ביטוי בדרכים מאתגרות בהן צורות ניתוח פוסט-סטרוקטוראליות, פוסטמודרניות ורב-תרבותיות מעדכנות תאוריות ופרקטיקות פמיניסטיות.
מקובל לראות גישה זו כמאפיינת את השיח האקדמי. המשמעות הראשונה מתייחסת לביקורת על עמדתו הנוקשה של הפמיניזם בהתייחס לפוליטיקת הזהויות והצורך לטוות קשרים בין פמיניזם לרעיונות פילוסופיים אחרים. אן ברוקס מסבירה כי המונח מובן כמסגרת רעיונית להתייחסות מקיפה במפגש של פמיניזם עם תנועות אנטי-מסדתנות (foundationalism) ובכללן פוסטמודרניזם, פוסט-סטרוקטורליזם ופוסטקולוניאליזם.
אחת הכותבות הבולטות המייצגות גישה זו היא ג'נט האלי. ליאורה בילסקי שסקרה את סיפרה של האלי "החלטות חצויות - איך ומתי לקחת הפסקה מהפמיניזם" כותבת שהטיעון העיקרי עוסק במשבר שמייצגות כתיבתה של ג'ודית באטלר והתאוריה הפוסטמודרנית עבור הפמיניזם. כתיבה זו, מסבירה האלי, אינה מאפשרת עוד למקד את המבט, כלומר לאתר את האישה, בה"א הידיעה, שהפמיניזם מתיימר לייצג. במקום זאת, הפמיניזם הפוסטמודרני מציע הסתכלות רפלקסיבית על תנאי השיח והשפה שיצרו את האפשרות להניח את קיומו של סובייקט נשי אחיד והומוגני – ומעלה הרהורי כפירה על המחיר הכבד שנשים משלמות, ומשלם הפמיניזם, על קבלה לא ביקורתית של הקטגוריה "אישה". האלי טוענת כי הפמיניזם מגדיר עצמו באמצעות הבחנה בינארית בין גבר לאישה ולפיה הגבר הוא הדומיננטי, ומטרת התאוריה הפמיניסטית לנתח את יחסי הכוח האלו כדי להפסיק את הדיכוי וההכפפה של נשים. במילים אחרות: הפרויקט הנורמטיבי המשותף של הפמיניזם הרדיקלי והתרבותי כאחד הוא מחויבות לשנות את מצב הכפפה של נשים, נשיות ומיניות האישה, ולחתור לשוויון בין המינים. לדעת האלי, נוסחה זו הפכה עם השנים למגבלה על המחקר הפמיניסטי, אשר אינו מסוגל להשתחרר מחשיבה על בסיס מגדר. מתוך ההגדרה הצרה והמאחידה הזו של פמיניזם, מגיעה האלי למסקנה כי אין ברירה אלא "לקחת הפסקה", ולהניח רגע לפמיניזם, כלומר להיחלץ מסד החשיבה דרך קטגוריות מגדר בינאריות כדי לתת מקום לתאוריה פמיניסטית ביקורתית ורפלקסיבית. נקודת המוצא של האלי לבחינת המשבר הנוכחי בפמיניזם האמריקאי היא התמודדותו עם תאוריות חדשות אשר מפנות את המבט פנימה כדי לבחון את הנחת העבודה של התאוריה הפמיניסטית המבוססת על קיומה של "אישה" כתנאי מכונן של שיח ופעולה פמיניסטים. האלי מסבירה כי למרות חילוקי הדעות בין הזרמים השונים בפמיניזם לגבי מהות השונות המגדרית, כולם הניחו קיומה של "אישה", אשר בשמה דיברו ואותה ביקשו לייצג, ולמעשה לא ערערו על עצם הנחת קיומו של סובייקט נשי. האלי קובעת בסופו של דבר שהפרויקט הנורמטיבי והפרויקט הביקורתי אינם יכולים לדור יחד בכפיפה אחת ולכן היא מוכנה לוותר על הנורמטיביות כדי להכיל את האתגר הפוסטמודרני. למעשה היא מוותרת על השילוב היסודי בין תאוריה לפרקטיקה, הייחודי לתאוריות פמיניסטיות, ולקבל את הפמיניזם ככלי מסביר וביקורתי, אשר לא בהכרח מצמיח מתוכו הנחיות פעולה נורמטיביות.
מאפיינים של פוסט-פמיניזם > זהות, אינדיבידואליות והשגיות

אחת ממטרות היסוד של הגל השני של הפמיניזם הייתה העלאת מודעות של נשים לזהותן המשותפת כנשים כלומר, קבוצה החולקת תכונות מסוימות, בעיות וניסיון חיים. זהות נשית נתפסה כהכרחית לרעיון של אחוות נשים ולהשגת שינוי פוליטי. אולם כפי שאליזבת רייט מסבירה: "הדגש על פעולה קולקטיבית חשף במהרה קשיים פנימיים על רקע ההתעלמות מההבדלים, בתחילה הבדלים של מעמד וגזע, ובסופו של דבר - זהות. כתוצאה מכך, הפוסט-פמיניזם החל לקחת חלק בשיח של הפוסטמודרניזם משום שזה ערער על הרעיון של סובייקט שלם ואחיד".
מחקרים על פוסט-פמיניזם אשר בוחנים את המופעים שלו בתרבות הפופולרית מאירים את האופן שבו נרטיבים פוסט-פמיניסטיים מדגישים את האוטונומיה הנשית באמצעות דחיית זהות פמיניסטית קולקטיבית לטובת מימוש עצמי אינדיבידואלי. פוסט-פמיניזם שם דגש על הפרט ועל ההישגים של הפרט. אנג'לה מק'רובי מכנה זאת 'תהליך של אינדיבידואציה נשית'. זוהי אישה מועצמת ומשוחררת, מודעת לאידאולוגיות הסובבות אותה (ובכללן פמיניזם), מסוגלת ומצופה לקבל החלטות. ככל שכוחם של התפקידים החברתיים המסורתיים שאישה מצופה למלא (נישואים, לידה, וכו') הולך ופוחת, כך היכולת להפוך לסוכנת שינוי אינדיבידואלית – עולה. פוסט-פמיניזם רואה בסוכנת שינוי קולקטיבית, שפעם היה צורך בה כאסטרטגיה פוליטית, כנחלת העבר וכנחותה מול עוצמתה של סוכנת שינוי אינדיבידואלית הניתנת למימוש בעולם פוסט-פמיניסטי.