stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סיפורי הג'טאקה
גלריה

צ'אדאנטה ג'טאקה
סאמה ג'טאקה, סאנצ'י
סיאמה ג'טאקה בסטופה בסאנצ'י
מוגה פאקה ג'טאקה, בהרהוט
וסנטארה ג'טאקה, בהרהוט, תקופת שונגה (אנ')
מהאג'נאקה ג'טאקה, מערה 1 באג'אנטה
האמסה ג'טאקה, מערות אג'אנטה
צ'אנפייה ג'טאקה, מערה 1 באג'אנטה
סיבי ג'טאקה, גנדהארה
מאהא-אומאגה ג'טאקה, גנדהארה, המאה ה-2 לספירה
דיפאנקרה ג'טאקה, ג'מאל גארהי (אנ')
ויסוואמטארה ג'טאקה, טומשוק, מנזר טוקוז-סראי
ג'טאקה צבי בתשעה צבעים. שושלת וי הצפונית. מערת מוגאו 257
תאנקה (אנ') של בודהה עם מאה סיפורי הג'טאקה ברקע, טיבט, המאה ה-13–14.
קודה-בודהי ג'טאקה, בורובודור
בורובודור ג'טאקה, מעקה רמה 1, חומה דרומית
בורובודור ג'טאקה, מעקה רמה 1, חומה דרומית
קוצ'ה (אנ'), הג'טאקה של המלך הצב
עיבוד מודרני של סיפורי ג'טאקה על ידי מרכז ויפאסנה בהודו
מגילת וסנטארה ג'טאקה מתאילנד
המלך בורידטה שומר על יושרו אף על פי שנלכד על ידי אלאמבאניה, בורידטה ג'טאקה
ציור וסנטארה ג'טאקה מתאילנד
"ילד ההרים המכוסה שלג", מאת סוגה שוהאקו בשנת 1764 בקירוב
סיפורו של המלך מנדהטאר; סיפורו של המלך קנדרפרבה; סיפורו של האי ואדראדוויפה, ציור טיבטי מסדרת ג'טאקה של אוואדנה קלפאלטה
בודהה טיבטי שאקיאמוני עם סיפורי "ג'טאקה"
קערה עגולה המתארת את הווסנטארה ג'טאקה - סגסוגת כסף - המאה ה-18–19 לספירה - מיאנמר.
בדתות אחרות

סיפורים הדומים לסיפורי הג'טאקה נמצאים גם בג'ייניזם, שבו יש סיפורים המתמקדים בדרכו של מאהאווירה להארה בחייו הקודמים. סיפורי הג'ייניזם כוללים את צורות הלידה מחדש הרבות של מאהאווירה, כגון חיות וכן מפגשים עם יצורים משוחררים בעבר (טירתנקרא (אנ')) אשר מנבאים את ההארה העתידית של מאהאווירה. עם זאת, הבדל עיקרי כאן הוא שבעוד שמאהאווירה מקבל תחזית של הארה עתידית, הוא לא נודר נדר להפוך לטירתנקרא בעתיד, בניגוד לבודהיסטווה גאוטמה. אין גם רעיון מקביל של נתיב בודהיסטווה בג'ייניזם, למרות קיומם של כמה נרטיבים על חייו הקודמים של מאהאווירה.
אוסף דומה של משלים הודיים על חיות הוא הפנצ'טנטרה ההינדית, שתוארך לסביבות 200 לפני הספירה.
כמה סיפורי ג'טאקה בודהיסטים אומצו וסופרו מחדש על ידי סופרים אסלאמיים (ומאוחר יותר נוצרים), כמו המלומד השיעי מהמאה ה-10, אבן בבאווייה (אנ'), שעיבד ג'טאקה לסיפור שהפך לנרטיב הנוצרי של ברלעם ויהושפט (אנ').
לקריאה נוספת

Cowell, E. B.; ed. (1895). "The Jataka or Stories of the Buddha's Former Births, Vol.1-6, Cambridge at the University Press.
Francis, Henry Thomas (1916). Jātaka tales, Cambridge: University Press
Gaffney, Sean (2018) sKyes pa rabs kyi gleṅ gźi (Jātakanidāna): a critical edition based on six editions of the Tibetan bKa' 'gyur. Indica et Buddhica Jātakanidāna, vol. I. Oxford: Indica et Buddhica. ISBN 978-0-473-44462-4 (Open Access PDF).
Gaffney, Sean (2019) sKyes pa rabs kyi gleṅ gźi (Jātakanidāna): Prologue to the Birth Stories: an English translation of a critical edition based on six editions of the Tibetan bKa' 'gyur. Indica et Buddhica Jātakanidāna, vol. II. Oxford: Indica et Buddhica. ISBN 978-0-473-50261-4 (Open Access PDF).
Grey, Leslie (1990). Concordance of Buddhist Birth Stories, Oxford : Pali Text Society. (Tabulates correspondences between various jataka collections)
Horner, Isaline Blew; Jaini, Padmanabh S. (1985). Apocryphal Birth-stories (Paññāsa-Jātaka), London; Boston: Pali Text Society, distributed by Routledge & Kegan Paul. ISBN 9780860132332
Jacobs, Joseph (1888), The earliest English version of the Fables of Bidpai, London Google Books (edited and induced from The Morall Philosophie of Doni by Sir Thomas North, 1570)
Khan, Noor Inayat (1985). Twenty Jataka Tales, Inner Traditions
Martin, Rafe (1998) "The Hungry Tigress: Buddhist Myths, Legends and Jataka Tales". ISBN 0938756524
Rhys Davids, T.W. (1878). Buddhist birth-stories: Jataka tales. The commentarial introd. entitled "Nidanakatha; the story of the lineage". Translated from V. Fausböll's ed. of the Pali text, London: G. Routledge
Shaw, Sarah (2006). The Jatakas: Birth Stories of the Bodhisatta, New Delhi: Penguin Books
Skilling, Peter (2006). Jataka and Pannasa-jataka in South-East Asia, Journal of the Pali Text Society 28, 113-174
ביאורים

↑  סוג של ישות שמיימית או אל החולק את המאפיינים דמויי האל, שהוא חזק יותר, בעל אורך חיים ארוך יותר, ובאופן כללי, הרבה יותר מאושר מבני אדם, אם כי לא סוגדים לו באותה רמת הערצה כמו לבודהות.
↑  תואר לאלה שהתעוררו או מוארים מבחינה רוחנית, ובכך השיגו את המטרה העליונה של הבודהיזם, המתוארת באופן שונה כמודעות בתולית, נירוונה, התעוררות, הארה ושחרור.
1 2 3  או "מאה שנים של המעשים האצילים (אוואדאנה)" היא אנתולוגיה בסנסקריט של מאה אגדות בודהיסטיות
↑  תקציר דוקטרינרי גדול ומשפיע, הקשור לבודהיזם מהאיאנה בסנסקריט
↑  השנייה מבין שלוש החטיבות של הטריפיטקה, האוסף הקאנוני המובהק של כתבי הקודש של זרם הטהרוואדה.
1 2  טקסטים של הקאנון הבודהיסטי (טריפיטקה) המכילים גם את הכללים והמצוות עבור נזירים ונזירות שהוסמכו במלואם
↑  נזיר בודהיסטי, בן דודו וגיסו של גאוטמה
↑  קבוצה של שפות הודו-אריות עממיות ששימשו בתת-היבשת ההודית מסביבות המאה ה-3 לפנה"ס ועד המאה ה-8 לספירה.
1 2  האחרון מבין חמשת הניקאיות, או האוספים, בסוטה פיטאקה, שהיא אחד מ"שלושת הסלים" המרכיבים את הטריפיטאקה, כתבי הקודש של הבודהיזם מאסכולת הטהרוואדה.
↑  חלוקה מרכזית (nikāya) של האסכולות הבודהיסטיות המוקדמות בהודו. הם היו אחת משתי הקהילות המקוריות שצמחו מהפילוג הראשון של המסורת הבודהיסטית הקדם-עדתית המקורית
↑  אוסף של אמירות של בודהה בצורת חרוזים ואחד מהכתבים הבודהיסטים הנקראים והידועים ביותר.
↑  אוסף בודהיסטי מוקדם של פרקים מאורגנים באופן נושאים (בסנסקריט ווארגה) של חרוזים אפוריסטים או "אמירות" (סנסקריט: אודאנה) המיוחסים לבודהה ולתלמידיו.
↑  סגנון ספרותי בסנסקריט בשימוש על ידי משוררי החצר ההודיים ששגשגו בין כ-200 לפנה"ס עד 1200 לספירה.
↑  השקפה פילוסופית בודהיסטית ומתייחסת גם לקבוצה של אסכולות בודהיסטיות של ניקאיה
↑  ממלכה מימי הביניים במה שהיא סרי לנקה של היום.
↑  חייו הקודמים של הבודהה כיונה.
↑  חג שנחגג באופן מסורתי על ידי בודהיסטים בדרום אסיה ובדרום-מזרח אסיה, כמו גם בטיבט ובמונגוליה. החג הוא בין הפסטיבלים הבודהיסטים החשובים ביותר.
↑  הייתה בירת האזור העתיק של גנדהארה, בפקיסטן של ימינו.
אסף מלאך

| --- | --- |

ד"ר אסף מלאך, ינואר 2018
 לידה:  1971 (בן 54 בערך) 
 ענף מדעי:  מחשבה מדינית 
 מקום מגורים:  עפרה 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת בר-אילן  בית מורשה בירושלים 
 מוסדות:  המכללה למדינאות  המרכז האקדמי שלם  משרד החינוך הישראלי 
 מספר צאצאים:  7 
 
ד"ר אסף מלאך (נולד ב-1971) הוא ראש המכללה למדינאות בירושלים ומרצה בכיר לפילוסופיה פוליטית במרכז האקדמי שלם. בין קיץ 2015 לקיץ 2022 שימש כיושב ראש ועדת המקצוע בלימודי האזרחות במשרד החינוך.
תחומי התמחותו – לאומיות ומדינות לאום, פילוסופיה פוליטית, ומחשבה פוליטית יהודית. מחקריו עוסקים בקשרים שבין הלאומיות היהודית הקדם מודרנית והלאומיות היהודית בעת החדשה, ובמחשבה פוליטית על ההיבט הלאומי במדינות דמוקרטיות.
ביוגרפיה

מלאך גדל בשכונת קטמון בירושלים, למד בישיבת מרכז הרב, בישיבת אור עציון, בישיבת תורת החיים ובבית מורשה. שירת כלוחם בחטיבת הצנחנים בסדיר ובמילואים. סיים תואר ראשון בהצטיינות במדעי הרוח והחברה באוניברסיטה הפתוחה (1996–2000), תואר שני בתוכנית ללימודי פרשנות ותרבות באוניברסיטת בר-אילן – בהצטיינות יתרה (2002–2003). את עבודת הדוקטורט כתב בתוכנית ללימודי פרשנות ותרבות, בנושא: "בסיסי הלגיטימיות של מדינת לאום יהודית בעידן פוסטמודרני", בהנחיית פרופ' ברוך זיסר מהמחלקה למדעי המדינה (2009-2004).
משנת 1997 ועד לשנת 2000 היה חלק מהאיגוד לפרשנות התלמוד בראשות פרופ' שמא פרידמן במסגרתו כתב פרשנות למסכת בבא קמא. לימד מחשבת ישראל במדרשת טהר ובישיבת תורת החיים בין השנים 1998–2001, והיה מרצה לפילוסופיה מודרנית בבית מורשה בין השנים 2006–2007.
לאחר סיום הדוקטורט לימד במסגרות אקדמיות שונות, בהן אוניברסיטת בר-אילן, מכללת אשקלון, מכללת הרצוג והמרכז האקדמי שלם.
במחקריו עסק בלאומיות היהודית, בפולמוסים לגביה ומופעיה המתגוונים לאורך ההיסטוריה; בהשפעות של הלאומיות היהודית והמקראית על התודעה הלאומית בעמים הנוצריים בימי הביניים ובעת החדשה; ביחסים בין דת ופוליטיקה במשנת הרמב"ם ובכתיבתו של בנימין זאב הרצל; בשאלות הזכות להגדרה עצמית לאומית במחשבה הפוליטית לדורותיה; ביחסים בין רפובליקניזם, לאומיות ודמוקרטיה במחשבה הפוליטית בעת החדשה; במשמעות שיח הממלכתיות החדש בישראל בעשורים האחרונים; בחולשותיה של הלאומיות הפלסטינית מנקודת מבט השוואתית של חקר הלאומיות; במקומו של ההיבט הלאומי מול ההיבט האזרחי בדמוקרטיות מודרניות, ועוד.
בשנת 2007 ייסד יחד עם עמית הלוי את המכללה למדינאות המפעילה תוכניות למנהיגות ציונית לקהלי יעד שונים, והוא עומד בראשה.
ביוגרפיה > ועדת המקצוע וספר האזרחות

ביולי 2015 מונה ליו"ר ועדת המקצוע ללימודי אזרחות של משרד החינוך בעת כהונת המפמ״רית יעל גוראון. מינוי זה בוצע על רקע טענות שהועלו בשנים שקדמו לו כנגד הטיה פוליטית של לימודי האזרחות לכיוון של שמאל ליברלי, בפרט בתקופת כהונה של שרת החינוך יולי תמיר (2006-2009).
פעולת הוועדה בראשותו הוקפאה לאחר התפטרות כמה מחבריה והחלה לאחר דיון בבית הדין הגבוה לצדק. בתקופת כהונתו אישרה הוועדה את מחוון המושגים למורה לאזרחות שפורסם לראשונה על ידי הפיקוח כבר באפריל 2015 והוועדה שבראשותו הוציאה גרסאות מעודכנות שלו בסוף 2015 ובראשית 2016.
בתקופת כהונתו (2016) גם הושלמה הכתיבה המחודשת של ספר הלימוד באזרחות של משרד החינוך "להיות אזרחים בישראל", שהתאימה את הספר לתוכנית הלימודים שנתקבלה בשנת 2011. פעולות אלו עוררו דיון ציבורי וספגו ביקורת משמאל ומימין וגם ביקורת מצד חלק מהכותבים שהסירו את שמם ממנו. מספר ארגונים, בהם "הפורום האקדמי לאזרחות" ו"מועצת המורים לאזרחות", יצאו כנגד הספר, ואף נערך דיון בכנסת בעניינו.
מאז 2020 הוא עמית מחקר במרכז קוגוד במכון שלום הרטמן ועמית במכון לישראל והאנושות מבית אור תורה סטון.
חיים אישיים

נשוי לשירת, יזמת חברתית ומנכ"לית לשעבר של עמותת ישפה, להם שבעה ילדים והם מתגוררים ביישוב עפרה.
ספרים

מהתנ"ך ועד מדינת היהודים: גלגולי הלאומיות היהודית והפולמוס הישראלי, ידיעות ספרים, 2019
כתיבת מבוא ועריכה מדעית לספרו של אדריאן הייסטינגס, בנייתן של אומות: התנ"ך והיווצרות מדינות הלאום, שלם, 2008
ושמו אחד - ריפוי הקשר בין ישראל ודתות העולם (יחד עם יעקב נגן ושראל רוזנבלט), מגיד ואור תורה סטון, 2022
הערות שוליים

↑  קורות חיים – אסף מלאך, באתר המרכז האקדמי שלם (ארכיון)
1 2  רויטל בלומנפלד‏, "התלמידים הלא יהודים צריכים לדעת שישראל יהודית ודמוקרטית", באתר וואלה, 5 ביולי 2015
↑  יצחק גייגר, נייר עמדה בנושא לימודי האזרחות בישראל, באתר המכון לאסטרטגיה ציונית, ‏2009
↑   ירדן סקופ, ועדת המקצוע החדשה באזרחות תחל לפעול לאחר הקפאה בת חודשיים, באתר הארץ, 21 בדצמבר 2016.
↑  יהודה יפרח, שלילת אזרחות: ארגוני השמאל נגד משרד החינוך, באתר nrg‏, 9 בספטמבר 2017.
↑  שחר חי, "לא ראוי, שגוי, מעוות". כותבת ספר האזרחות ביקשה להסיר את שמה, באתר ynet, 27 בינואר 2016
↑  ציוץ של רויטל עמירן
↑  עמית קוטלר ושחר חי, סערת ספר האזרחות: "לא הדמוקרטיה שגדלנו עליה", באתר ynet, 6 בינואר 2016
↑  Open Knesset, oknesset.org
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007302828405171  GND: 1221322206  ISNI: 0000 0000 6906 6500  VIAF: 98518704   WorldCat (עם VIAF): 98518704
פולקו משארטר

פולקו או פולכר משארטר (לטינית: Fulcherius Carnotensis, צרפתית: Foulcher de Chartres;‏ בסביבות 1059 – אחרי 1127) היה הכומר של בלדווין הראשון, מלך ירושלים, וכרוניקן בתקופת מסע הצלב הראשון.
תולדותיו

פולקו נולד בעיר שארטר או בסמוך אליה. למד והוכשר לתפקידו כאיש כנסייה בבית הספר של קתדרלת שארטר. עם זאת לא נמנה עם נושאי משרות בקתדרלת שארטר, שכן אינו מופיע ככזה ברשומותיה.
המסמכים של ועידת קלרמון מצביעים על כך שפולקו עצמו השתתף בוועידה, או הכיר מישהו שנכח בה. ייתכן כי היה זה הבישוף איבו משארטר (צר'), שהשפיע על דעתו של פולקו לגבי הרפורמה בכנסייה הקתולית הרומית ולגבי  מחלוקת ההסמכה עם האימפריה הרומית הקדושה.
פולקו היה חלק מהפמליה של רוזן בלואה ודוכס נורמנדיה רובר השני שעברו בשנת 1096 דרך דרום צרפת ואיטליה וחצו את האימפריה המזרחית הרומית, מבארי עד הגעתם לקונסטנטינופול בשנת 1097, שם הצטרפו אל גייסות מסע הצלב הראשון. פולקו עבר באסיה הקטנה והגיע למאראש זמן קצר לפני הגעתו של הצבא לאנטיוכיה בשנת 1097, שם הוא מונה לכומר של  בלדווין מבולון. הוא המשיך עם מעסיקו החדש, בלדווין, שנפרד מהכוח הצלבני הראשי, אל העיר אדסה (Edessa), שם הקים בלדווין את רוזנות אדסה.
לאחר כיבוש ירושלים בשנת 1099, עלו בלדווין וצבאו לרגל לירושלים ובכך קיימו את הנדר שלהם. כאשר בלדווין הפך בשנת 1100 למלך ירושלים, הגיע איתו פולקו לירושלים וכל הנראה המשיך לשמש ככומר שלו עד 1115. משנת 1115 היה הכומר של כנסיית הקבר, וככל הנראה הופקד על אוצרות הכנסייה.
פולקו היה תושב ירושלים לפחות עד שנת 1127. מעבר לתאריך זה אין מידע על מעשיו ועל מותו.
חיבוריו

פולקו החל את הכרוניקה שלו של מסע הצלב הראשון Gesta Francorum Iherusalem peregrinantium ("ההיסטוריה הירושלמית"), לכל המוקדם בשלהי סתיו 1100, או לכל המאוחר באביב 1101. גרסתו לא שרדה, אבל ההעתקה שלה הגיעה לאירופה במהלך שנות חייו. גרסת ההעתקה הושלמה ככל הנראה בשנת 1106 והיא שימשה כמקור עבור ההיסטוריון גיבר מנוז'ן (אנ'), בן-זמנו של פולקו שפעל באירופה, בחיבורו Dei gesta per Francos ("מעשי האל בידי הפרנקים").
פולקו החל את עבודותיו בעצת חבריו, ביניהם ייתכן גם בלדווין. לרשותו עמדה לפחות ספרייה אחת בירושלים, דרכה הייתה לו נגישות אל מכתבים ומסמכים שונים ממסע הצלב הראשון. בספרייה זו היו כפי הנראה מספר ספרים מעשרת ספרי ההיסטוריה על ריימון מאגילר (צר') ועל "עלילות הפרנקים" ששמשו כמקור העיקרי לעבודותיו ככרוניקן על אודות אירועים שבהם לא נכח.
ככל הידוע כתב פולקו שלושה ספרים:
הספר הראשון – מתאר את ההכנות למסע הראשון בקלרמון, שנת 1095 ועד כיבוש ירושלים והקמת ממלכת ירושלים בידי גוטפריד מבויון. הספר כולל גם תיאור נלהב של העיר קונסטנטינופול. נכתב בין 1101 ל-1106.
הספר השני – מתאר את מעשיו של בלדווין, המלך השני על ממלכת ירושלים בין 1100–1118. זוהי למעשה מהדורה מחודשת של הספר הראשון.
הספר השלישי – הספר האחרון מתאר את חייו של בלדווין השני, מלך ירושלים עד 1127, שנה שבה הייתה מגפה בירושלים, ומשערים שבמהלכה מת פולקו.
הספר השני והשלישי נכתבו ככל הנראה בין השנים 1109–1115 ובין השנים 1118–1127, ולוקטו בידי פולקו למהדורה שנייה.
עבודתו של פולקו שימשה היסטוריונים רבים אחריו, בהם ויליאם מצור וויליאם ממלמסברי (אנ') אשר השתמשו בכרוניקה שלו כחלק ממקורותיהם.
הכרוניקה שלו בדרך כלל מדויקת. היא פורסמה ב-"Patrologia Latina" וב-"Recueil des Historiens des Croisades" וכן במהדורה ביקורתית של היינריך הגנמאייר (אנ') מ-1913.
לקריאה נוספת

יהושע פראוור, תולדות ממלכת הצלבנים בארץ ישראל, ירושלים: מוסד ביאליק, תשל"א-1971
Fulcher of Chartres, Chronicle of the First Crusade (tr. Martha Evelyn McGinty), University of Pennsylvania Press, 1941
Fulcher of Chartres, A History of the Expedition to Jerusalem, 1095-1127 (tr. Francis Rita Ryan), 	 University of Tennessee Press, 1969
הערות שוליים

↑  איריס שגריר, מסעי הצלב: היסטוריה והיסטוריוגרפיה, האוניברסיטה הפתוחה (2020), עמ' 57, הערה 60: "חיבורו ההיסטוריה הירושלמית".
↑  הטקסט בלטינית מובא בחיבורו  Historia Hierosolymitana שבעריכת H. Hagenmeyer ‏(Heidelberg: C. Winter, 1913) בעמודים 123–130
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007261203405171  PLWABN: 9810600450005606  BNE: XX5175120  BnF: cb133247770 (data)  CiNii: DA10076905  GND: 118956043  ICCU: SBLV070017  ISNI: 0000 0000 6634 7761  LCCN: n50063050  LNB: 000286524  NDL: 01164076  NKC: xx0058747  NTA: 152159630  SELIBR: 54633  SUDOC: 035616210  VcBA: 495/41946  VIAF: 49368569   WorldCat (עם VIAF): 49368569
פחטקור טשקנט

סמל המועדון בעבר
מועדון הכדורגל פחטקור טשקנט (באוזבקית: Paxtakor Toshkent futbol klubi) הוא מועדון כדורגל מעיר הבירה טשקנט הנחשב לאחד המעוטרים ביותר באוזבקיסטן. מאז התפרקות ברית המועצות זכה המועדון ב-16 אליפויות (ו-2 סגנויות) וכן ב-12 גביעים (וסגנות אחת). בנוסף, במפעלים הבינלאומיים של ה-AFC באסיה המועדון משתתף באופן קבוע בשנים האחרונות בליגת האלופות האסיאתית ואף הגיע עד לחצי הגמר פעמיים בשנים 2003 ו-2004.
היסטוריה

פחטקור הוקמה בשנת 1956 כאשר אוזבקיסטן הייתה חלק מברית המועצות (כאוזבקיסטן הסובייטית), המועדון לא זכה בתארים רבים והשתתף בסך הכל ב-22 עונות של הליגה הסובייטית הבכירה. במהלך אותן 22 עונות, נזקפו לזכות המועדון 212 ניצחונות, 299 הפסדים ו-211 תוצאות תיקו.
פחטקור טשקנט הוא המועדון היחיד מאוזבקיסטן, ששיחק אי פעם בליגה הסובייטית הבכירה מאז הקמתה ועד לסיום עונתה האחרונה, 1991/1990, בסמוך לנפילת ברית המועצות. ההישג הגדול ביותר של המועדון בליגה הסובייטית הבכירה היה הגעה למקום ה-6, וזה קרה פעמיים, בעונות 1962 ו-1982. המועדון אף הגיע לגמר הגביע הסובייטי בעונת 1967/68, וזהו המועדון היחיד ממרכז אסיה שהגיע לשלב זה בכל תולדות הגביע הסובייטי.
לאחר הקמת הרפובליקה האוזבקית המועדון התבסס בליגה בתור המועדון החזק ביותר כשלרשותו זכייה ב-16 אליפויות, יותר מכל מועדון אחר בליגה האוזבקית.
תארים

אליפויות הליגה האוזבקית
זכייה (16): 1992, 1998, 2002, 2003, 2004, 2005, 2006, 2007, 2012, 2014, 2015, 2019, 2020, 2021, 2022, 2023
סגנות (2): 1993, 2001
הגביע האוזבקי
זכייה (12): 1993, 1997, 2001, 2002, 2003, 2004, 2005, 2006, 2007, 2009, 2011 ,2019
סגנות (1) 1996
גביע חבר המדינות
זכייה (1): 2007
סגנות (1): 2008
ליגת האלופות האסיאתית: חצי גמר: 2003, 2004
גביע אסיה למחזיקות גביע: רבע גמר: 1999
קבוצת כדורגל

קבוצת כדורגל היא קבוצת אנשים המשתתפת במשחק כדורגל (הכולל שתי קבוצות בנות 11 שחקנים כל אחת). קבוצת כדורגל עשויה להתארגן למשחק חד-פעמי, אך בספורט התחרותי פועלת קבוצת כדורגל קבועה במסגרת מועדון כדורגל. פעמים רבות משמש המונח "קבוצת כדורגל" במשמעות של "מועדון כדורגל". כמו כן פועלת קבוצת כדורגל כנבחרת לאומית, שבה משתתפים שחקנים בולטים מבין שחקני הכדורגל שהם אזרחים של אותה מדינה.
קבוצת כדורגל

קבוצת כדורגל עולה למשחק עם 11 שחקנים, שלכל אחד מהם תפקיד משלו, במסגרת חוליות אחדות. בקבוצה עצמה פעילים שחקנים נוספים, המשתתפים במשחק כאשר אחד השחקנים העיקריים אינו מסוגל לשחק או כאשר המאמן מחליט על שינוי במערך הקבוצה.
תחרויות בין קבוצות כדורגל נערכות במסגרת ליגת כדורגל, במסגרת משחקי גביע, בתחרויות בין-לאומיות ובטורנירים למיניהם.
מועדון כדורגל

מועדון כדורגל הוא מועדון ספורט מקצועי שמפעיל כדרך קבע קבוצת כדורגל.
מועדון כדורגל פועל לעיתים כמועדון עצמאי, שעיסוקו בכדורגל בלבד, ולעיתים במסגרת מועדון ספורט שבו נכללים ענפי ספורט נוספים.
במועדון כדורגל פעילות פעמים רבות קבוצות כדורגל אחדות, כגון קבוצת בוגרים, קבוצת מילואים, קבוצת נוער וקבוצת ילדים.
כ-300,000 מועדונים רשומים בגופים הרשמיים השונים.
מועדוני כדורגל מאוגדים בהתאחדות כדורגל לאומית. התאחדויות לאומיות מאוגדות בהתאחדות יבשתית, כגון אופ"א המאגדת את מדינות אירופה, והארגון הבין-לאומי פיפ"א מהווה מוסד עליון בתחום זה.
בכדורגל המקצועני, מועדון כדורגל הוא לרוב נכס הנמצא בבעלותו של משקיע. כמו לכל נכס, גם לקבוצת כדורגל יש שווי הנקבע לפי הישגי הקבוצה, שחקני הקבוצה, הליגה בה משתתפת הקבוצה ועוד. שוויין של קבוצות כדורגל מהצמרת העולמית יכול להגיע עד למיליארדי דולרים.
טווח תקציבי מועדוני הכדורגל בעולם הוא רחב, ולרוב הוא תלוי באזור בו הם נמצאים. לרוב מועדונים מקצועיים זוכים ל"ספונסר", נותן חסות המפרסם על מדיהם את שמו ובתמורה נותן לקבוצה סכום קבוע. רווחים נוספים נמנים ממכירת זכויות שידור, פרסום באצטדיונים במהלך המשחקים, מוצרים נלווים ומכירת כרטיסים למשחקים. התקציבים הגדולים ביותר הם של מועדונים אירופיים בכירים, כגון אלו הנמצאים בראשות הליגות הספרדית, הגרמנית, האיטלקית והאנגלית.
מועדונים חותמים עם שחקניהם על חוזי תעסוקה למשך מספר שנים תמורת משכורת, הכוללת גם בונוס בגין הישגים אישיים או קבוצתיים. לעיתים מחליט מועדון כי עדיף לו למכור את זכויותיו בחוזה של אחד משחקניו למועדון אחר בתמורה כספית. הדבר מוסדר דרך ההתאחדויות וברמות הבכירות הוא מערב סכומי כסף גבוהים במיוחד.
נבחרת לאומית

נבחרת כדורגל לאומית היא התארגנות ספורטיבית לאומית שבמסגרתה מתקבצים הכדורגלנים המצטיינים ממדינת לאום מסוימת שהם אזרחים שלה, ומתחרים במסגרות בין-לאומיות שונות.
הנבחרת משמשת כחלון הראווה של מדינה וסמל ליוקרה לאומית. יש הרואים בהפגנת אהדה ותמיכה בנבחרת, כפתח מוצא ללאומנות בצורה לא אלימה. האירוע הבין-לאומי הגדול ביותר בו מתחרות נבחרות הכדורגל הוא גביע העולם בכדורגל.
ראו גם

קבוצת כדורסל
הערות שוליים

↑  "FIFA Survey: approximately 250 million footballers worldwide" (PDF). FIFA website. (webarchive)
↑  כדורגל, תשוקת העשירים Clarin
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007551046105171  BnF: cb12428502j (data)  GND: 4155742-6  LCCN: sh85123848  NKC: ph138515 
שחקני ארסנל בשנת 1888
קבוצת הנשים של מועדון הכדורגל ברצלונה בגמר ליגת האלופות לנשים ב-2019
המעפיל האלמוני (אוניית מעפילים)

| --- | --- |

אונית המעפילים "המעפיל האלמוני"
 ארגון:  המוסד לעלייה ב'
 קורות ההפלגה
 נמל המוצא:  סט
 מספר מעפילים:  794
 רב החובל:  ריקרדו
 מפקד האונייה:  יוסף דרור
 גדעוני:  ראובן אורן (אורנשטיין)
 נתוני האונייה
 הושקה:  1875
 שם קודם:  San Miguel
 תאריך רכישה:  (נחכרה)
 הדחק:  450 טון
 הנעה:  פחם
 מהירות:  8 קשר
מסלול ההפלגה של "המעפיל האלמוני"
המעפיל האלמוני הייתה אוניית מעפילים. בעימות בהעברת מעפילי "לנגב" אל אוניות הגירוש לקפריסין נהרג המעפיל הרברט לזר, אך שמו עדיין לא היה ידוע בעת שפורסמה המודעה על נפילתו ועל הלווייתו. לזכרו ועל שם מפעל ההעפלה נקראה לבסוף האונייה.
שם האונייה

המחשבה הראשונית הייתה לקרוא לה בשם "הגנה-חירות" (שילוב שם המחתרת "ההגנה" עם "חירות" שם העיתון המחתרתי של חברי האצ"ל), אולם הנהגת "ההגנה" שינתה את שם האונייה במהלך ההפלגה לשם: "המעפיל האלמוני".
ארגוני "הפורשים" השתמשו בשם "חירות", ותוספת המילה "הגנה" (המזכירה את ארגון "ההגנה"), הייתה מתפרשת כפעולה משותפת איתם.
תולדותיה > "סן מיגל" – ספינת חופים

שמה הראשון היה "סן מיגל" ("San Miguel"); שנת בנייה 1875; סוג כלי שיט: ספינת חופים להובלת נוסעים; שוקע 12 רגל.
תולדותיה > "המעפיל האלמוני" – אונית מעפילים > רכש והכנה

נרכשה על ידי המוסד לעלייה ב' בשוודיה באמצעות איש עסקים שוודי בשם גיליאזיס. הפליגה ב-31 בדצמבר 1946 משוודיה למרסיי דרך הים הצפוני, ללא מעפילים. יוסל'ה דרור איש הפלי"ם היה מפקד הספינה, וראובן אורן ("פופכן") היה 'הגדעוני'. עם הספינה הפליגה גם ספינה אחות בשם "סאן בזיליו", שמפקדה היה ורנר סלומון ו'הגדעוני' שלמה "הנזי" רוזן. לרוע המזל עלתה סאן בזיליו על שירטון בקרבת קופנהגן ועקב כך לא השתתפה בסופו של דבר בהבאת מעפילים.
בצרפת הוכשרו בספינה 870 מקומות לינה, ההכנות נמשכו מאוגוסט ועד לנובמבר 1946. צוות ההכנה כלל את יהושע בהרב, יוסל'ה דרור וראובן אורן.
רב החובל היה ספרדי בשם ריקרדו ולצדו 12 מלחים, כולם אזרחי ספרד. לקראת הפלגה הוקם צוות המלווים אנשי הפלי"ם: שאול ביבר היה מפקד האוניה ולצדו יוסל'ה דרור, המכונאים עופר ויועלי, ואיש הקשר "הגדעוני" ראובן אורן (אורנשטיין). לרשותם עמד מכשיר קשר RCA מתוצרת בלגיה.
תולדותיה > "המעפיל האלמוני" – אונית מעפילים > המעפילים

על סיפונה הפליגו 794 מעפילים; חניכי תנועות הנוער "השומר הצעיר" ו"בני עקיבא" מהונגריה, והתנועות "דרור", "נוחם" ו"בית"ר", וכן קבוצה ממרוקו, כולם בני נוער בלוויית מדריכים. הם נאספו בשני מחנות בשאטו-דה-לה-רו שליד ליון, וכן מחנה במרסיי, שם הוקם ב-2 בפברואר 1947 מחנה למעפילים לקראת העלייה לאונייה.
תולדותיה > "המעפיל האלמוני" – אונית מעפילים > ההפלגה

הספינה הפליגה מנמל סט בצרפת ב-3 בפברואר 1947. על גשר הסיפון הציבו המעפילים שלט באנגלית ובו המילים: "נלסון! ראה את יורשיך!", בהתכוונם לאדמירל הבריטי עטור התהילה הוריישו נלסון. האונייה הפליגה מסט בדרום צרפת, למפרץ מול איי אייר (Îles d'Hyères) מזרחית לטולון, ונתיבה כלל בהמשך את מצר מסינה, כרתים, דרומית לקפריסין בנתיב לימסול – פורט סעיד, עד חופי הארץ. למחרת ההפלגה נתגלה קלקול במנוע, ונאלצו לעגון במפרץ אייר, 15 מייל מזרחית לטולון. בדרך לכרתים הים סער. הגיעה הוראה לשוט מדרום לקפריסין ולהגיע לחופי הארץ מכיוון דרום.
תולדותיה > "המעפיל האלמוני" – אונית מעפילים > עימות עם הבריטים

המעפילים קבלו הנחיות והתכוננו לקראת עימות עם הבריטים; ההוראות היו רגילות והמעפילים תודרכו להתנגד פסיבית. הם התארגנו בקבוצות על פי ההשתייכות הארגונית ותודרכו להגן על ההגה, הגשר וחדר המכונות של האונייה מפני השתלטות בריטית צפויה. הוחלט לשוט בשעות הלילה לכיוון תל אביב, כדי להגיע אל חוף תל אביב לפני שהבריטים יופיעו. כמו כן כיבו את האורות. ההוראות היו רגילות, להתנגד פסיבית.
ב-14 בפברואר התגלתה הספינה על ידי מטוס בריטי. ב-16 בפברואר החלו ללוותה שתי משחתות בריטיות אשר תקפו את האונייה. הבריטים תקפו בעזרת שתי משחתות, ומשחתת שלישית המתינה במרחק. הם השליכו פצצות גז והעלו חיילים על הסיפון. ההתנגדות ערכה כמחצית השעה. על הסיפון התחוללו התכתשויות וכן הותזו סילוני מים. המשחתות נגחו בספינה שניסתה להתחמק. הבריטים השליכו רימוני גז והעלו חיילים על הסיפון. התחוללו תגרות וכן הותזו סילוני מים. כל העת התנהלה תקשורת באמצעות מכשירי קשר עם מפקדת "ההגנה" בארץ ישראל.
בסיומה של ההתכתשות האלימה נכנעו המעפילים. הבריטים הודיעו שעל הספינה לשוט לנמל חיפה. והאנייה נגררה לנמל חיפה.
מפקד הספינה, שאול ביבר, הכין ביוזמתו האישית מקום מחבוא בטנק מים ל-10 אנשים בספינה. כאשר עלו הבריטים על הסיפון פנו המלווים אנשי הפלי"ם להסתתר במחבוא שהוכן מראש בטנק המים. הסתתרו בו הגדעוני ושבעה איש. המלווים במחבוא חולצו לאחר שהמעפילים הורדו, על ידי עובדי "סולל בונה" שעבדו בנמל.
המעפילים הועברו לספינות גירוש בריטיות בנמל חיפה, והובלו למחנה חורף 64–65 בקפריסין.
הערות שוליים

↑  עיתון "דבר", 17.02.1947
כנס של עולי אנית המעפיל האלמוני ובני המשפחה, בית העדות בניר גלים, מרץ 2017. דובר: "הגדעוני" ראובן אורן (משמאל לעומד)
דרק מולר

| --- | --- |

דרק מולר בהרצאת TEDx בסידני אוסטרליה, 2012
 לידה:  9 בנובמבר 1982 (בן 42) טרארלגון, אוסטרליה 
 שם לידה:  Derek Alexander Muller 
 מדינה:  אוסטרליה 
 השכלה:  אוניברסיטת סידני  אוניברסיטת קווינס 
 פרסים והוקרה:  פרס לזכר ריצ'טמייר (2016) 
 www.veritasium.com
 
דרק אלכסנדר מולר (באנגלית: Derek Alexander Muller; נולד ב-9 בנובמבר 1982) הוא יוטיובר מנגיש מדע, יוצר סרטים, איש טלוויזיה וממציא אוסטרלי. ידוע בעיקר בזכות ערוץ היוטיוב שלו Veritasium.