stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
גלן הנסרד
ביוגרפיה

הנסרד עזב את בית הספר בהיותו בן 13, והיה מנגן ברחובות דבלין. בשנת 1990 הוא הקים את הלהקה "The Frames" אשר זכתה להצלחה באירלנד.
הנסרד התפרסם בעולם לאחר הופעה בסרט "הקומיטמנטס" של אלן פארקר מ-1991. הוא אמר שהוא מתחרט שהוא לקח את התפקיד מכיוון שהוא הרגיש שזה הסיח את דעתו מהקריירה המוזיקלית שלו. ב-2003, הוא הציג את תוכנית הטלוויזיה "Other Voices: Songs from a Room" אשר הציגה אומנים מוזיקליים אירים.
ב-22 באפריל 2006 הוא הוציא את האלבום הראשון שלו ללא "The Frames" בשם "The Swell Season" בחברת אוברקואט רקורדינגס יחד עם מרקטה אירגלובה, מרג'ה טוקאנן וברטרנד גאלן. הנסרד גם בילה חלק משנת 2006 בצילומי הסרט האירי "פעם אחת", שבו הוא מגלם נגן רחוב שמופיע ברחוב בדבלין ובו אירגלובה מגלמת מוכרת רחוב מהגרת. הסרט הוקרן בהקרנת בכורה בפסטיבל הסרטים סאנדנס ב-2017 וזכה בפרס הקהל לקולנוע עולמי. במהלך מסע הפרסום של הסרט, הוא ואירגלובה החלו לצאת.
הנסרד הקליט גרסת כיסוי ל-"You Ain't Goin' Nowhere" של בוב דילן לסרט "אני לא שם" ב-2007. ב-2009, הנסרד אמר שהוא ואירגלובה כבר לא במערכת יחסים.
באותה שנה, הנסרד השתתף באלבום הצדקה של אוקספם "The Cake Sale". הוא הקליט כמה גרסות כיסוי לפרויקט "Even Better than the Real Thing" של תחנת הרדיו האירית Today FM, כולל גרסת כיסוי ל-"Cry Me a River" של ג'סטין טימברלייק ו-"Everytime" של בריטני ספירס.
גם ב-2009, הוא השתתף בפרק של משפחת סימפסון כנגן רחוב אירי. ב-27 באוקטובר 2009 ההרכב " The Swell Season" של הנסרד ואירגלובה הוציא אלבום בשם "Strict Joy" בחברת אנטי-.
בקיץ של 2011 הוא הצטרף לאדי ודר בסיבוב ההופעות לקידום האלבום "Ukulele Songs". הוא הופיע בפתיחה של תערוכת גיבורי הגיטרה במוזיאון המטרופוליטן לאמנות בניו יורק במאי ובקייפ קוד בקייפ סינימה ב-17 ביוני.
ב-19 ביוני 2012 יצא אלבום הסולו הראשון שלו, "Rhythm and Repose".
השיר של הנסרד "Take the Heartland" הופיע בפסקול של הסרט "משחקי הרעב" מ-2012. לשיר נוסף שהוא כתב, "Come Away to the Water" מארון 5 ורוזי קריין עשו גרסת כיסוי והיא מופיעה באלבום. הוא הופיע בפרק של הסדרה "Parenthood" ושיחק את עצמו כשהוא מבצע את השיר "High Hope". הוא וליסה האניגן הקליטו את השיר "On Love" לפסקול הסרט "הנביא". הוא שר את השיר "Coyote" של ג'וני מיטשל בהופעת יום ההולדת "ג'וני 75: חגיגת יום הולדת" בלוס אנגל'ס בדצמבר 2018.
בין האמנים והלהקות שהשפיעו על הנסרד נמצאים לאונרד כהן, ואן מוריסון ובוב דילן. "The Frames" היו מופע חימום של דילן באוסטרליה ובניו זילנד באוגוסט 2007 והנסרד מבצע הרבה פעמים שירים של ואן מוריסון בהופעות שלו.
הנסרד מאמין בתנועה הבין-לאומית למען תודעת קרישנה והופיע בהופעה לכבוד יום ההולדת ה-80 של סוואמי פרבהופאדה בלונדון.
ב-2016, הנסרד היה חבר בולט ב-"Home Sweet Home Group", קואליציה של פעילים וחסרי בית. הקבוצה פרצה לאפולו האוס בדבלין והתגוררה בו באופן לא חוקי. בסופו לש דבר הם היו צריכים לפנות את המקום בגלל הסגת גבול.
הנסרד מארגן אירוע צדקה שנתי בערב חג המולד בדבלין של שירה ברחוב למען חסרי רחוב. בין המשתתפים באירוע לאורך השנים נמנים סולן U2 בונו וגיטריסט U2 דה אדג' ודמיאן רייס.
פרסים ומועמדויות

| שנה | פרס | קטגוריה | עבודה | תוצאה | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2007 | טקס פרסי האוסקר | פרס אוסקר לשיר המקורי הטוב ביותר | "Falling Slowly" מ"פעם אחת" | זכה | עם מרקטה אירגלובה |
| 2007 | IFTA Film & Drama Awards | מוזיקה הכי טובה בסרט | פעם אחת | מועמד | עם מרקטה אירגלובה |
| 2007 | Satellite Awards | Satellite Awards | "If You Want Me" מ"פעם אחת" | מועמד | עם מרקטה אירגלובה |
| 2008 | פרס גראמי | אוסף הפסקול הטוב ביותר לסרט, לטלוויזיה או למדיה חזותית אחרת | פעם אחת | מועמד | עם מרקטה אירגלובה |
| 2008 |  | השיר הכי טוב שנכתב לסרט, לטלוויזיה או למדיה חזותית אחרת | "Falling Slowly" מ"פעם אחת" | מועמד | עם מרקטה אירגלובה |
| 2013 | פרס גראמי | פרס גראמי לאלבום המחזמר הטוב ביותר | "פעם אחת" (מחזמר) | זכה | עם מרקטה אירגלובה |
| 2016 | פרס גראמי | אלבום הפולק הטוב ביותר | Didn't He Ramble | מועמד |  |
| 2021 | Hollywood Music in Media Awards | שיר מקורי - הופעה על המסך | "Whenever I Fall" מ"סיראנו" | מועמד | עם סאם אמידון וסקוט פולאן |
| 2021 | Hollywood Music in Media Awards | שיר מקורי - סרט | "My Father's Daughter" מ"חיים במנוסה" | מועמד | עם אדי ודר |
| 2022 | Guild of Music Supervisors Awards | השיר הכי טוב שנכתב ו/או הוקלט לטלוויזיה | "My Father's Daughter" מ"חיים במנוסה" | מועמד | עם אדי ודר |
דיסקוגרפיה > סולו > אלבומים

| שם | פרטים |
| --- | --- |
Rhythm and Repose: תאריך יציאה: 19 ביוני 2012 חברה: אנטי-
Didn't He Ramble: תאריך יציאה: 18 בספטמבר 2015 חברה: אנטי-
Between Two Shores: תאריך יציאה: 19 בינואר 2018 חברה: אנטי-
This Wild Willing: תאריך יציאה: 12 באפריל 2019 חברה: אנטי-
דיסקוגרפיה > סולו > סינגלים ומיני-אלבומים

This Gift (2012)
High Hope (2012)
Bird of Sorrow (2012)
Love Don't Leave Me Waiting (2012)
Drive All Night (נובמבר 2013)
It Was Triumph We Once Proposed...Songs of Jason Molina (17 במרץ 2015)
Winning Streak (30 ביוני 2015)
Lowly Deserter (נובמבר 2015)
A Season on the Line (פברואר 2016)
Cold Comfort (יוני 2020)
דיסקוגרפיה > The Frames

Another Love Song (1991)
Fitzcarraldo (1995)
Dance the Devil (1999)
For the Birds (2001)
Breadcrumb Trail (2002)
Burn the Maps (2004)
The Cost (2006)
Longitude (2015)
דיסקוגרפיה > The Swell Season

The Swell Season (2006)
פעם אחת (2007)
Strict Joy (2009)
פילמוגרפיה > קולנוע

| שנה | שם | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 1991 | הקומיטמנטס | אאוטספאן פוסטר |  |
| 2007 | פעם אחת | בחור |  |
| 2011 | Ballymun Lullaby | עצמו | סרט תיעודי |
| 2011 | The Swell Season | עצמו | סרט תיעודי |
| 2013 | In the Deep Shade | עצמו | סרט תיעודי |
| 2021 | סיראנו | שומר 1 |  |
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| שנה | שם | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2009 | משפחת סימפסון | בחור אירי | עונה 20, פרק 14: "In the Name of the Grandfather" |
| 2010 | Parenthood | עצמו | עונה 4, פרק 10: "Trouble in Candyland" |
מדיה וקבצים בנושא  בוויקישיתוף
אתר האינטרנט הרשמי של גלן הנסרד
גלן הנסרד, ברשת החברתית פייסבוק
גלן הנסרד, ברשת החברתית אקס (טוויטר)
גלן הנסרד, סרטונים באתר Vimeo
גלן הנסרד, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
גלן הנסרד, באתר AllMovie (באנגלית)
גלן הנסרד, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
גלן הנסרד, באתר אפל מיוזיק (באנגלית)
גלן הנסרד, באתר ספוטיפיי
גלן הנסרד, באתר Last.fm (באנגלית)
גלן הנסרד, באתר AllMusic (באנגלית)
גלן הנסרד, באתר MusicBrainz (באנגלית)
גלן הנסרד, באתר דיזר
גלן הנסרד, באתר Discogs (באנגלית)
גלן הנסרד, באתר Songkick (באנגלית)
גלן הנסרד, באתר SecondHandSongs
גלן הנסרד, באתר בנדקמפ
גלן הנסרד, באתר בילבורד (באנגלית)
גלן הנסרד, באתר טיידל (באנגלית)
הערות שוליים

↑  Glen Hansard, IMDb
↑  Barry Divola August 29, 2007 at 04:00 AM EDT, Once star Glen Hansard gets personal, EW.com (באנגלית)
↑  New Irish music series hits N2, ‏20 בפברואר 2003
↑  Diamond, Jamie (2008-02-24). "Life Imitating Film". The New York Times (באנגלית אמריקאית). ISSN 0362-4331. נבדק ב-2023-02-22.
↑  Falling slowly... out of love, independent (באנגלית)
↑  In the Name of the Grandfather, 2009-03-22, נבדק ב-2023-02-22
↑  Condé Nast, The Swell Season: Strict Joy, Pitchfork (באנגלית אמריקאית)
↑  Glen Hansard - Rhythm and Repose Album Reviews, Songs & More | AllMusic (באנגלית), נבדק ב-2023-02-22
↑  Glen Hansard to guest star on Parenthood tonight, The A.V. Club, ‏2012-12-04 (באנגלית)
↑  Mohammad Says, ‘Kahlil Gibran’s The Prophet’ Soundtrack Released | Film Music Reporter (באנגלית אמריקאית)
↑  Dylan support slot a dream come true, The Sydney Morning Herald, ‏2007-08-15 (באנגלית)
↑  "Once" star becomes a Hare Krishna, IrishCentral.com, ‏2009-04-01 (באנגלית)
↑  Cormac Fitzgerald, Home Sweet Home co-founder has multiple convictions for robbery, kidnap and aggravated burglary, TheJournal.ie, ‏2017-01-07 (באנגלית)
↑  Occupy Nama: City property taken over to house homeless, The Irish Times (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9811326753005606  BNE: XX4853337  BnF: cb155728496 (data)  GND: 136358403  ISNI: 0000 0001 1449 6308  LCCN: no2004020939  MusicBrainz: 57f89cad-d2ef-48df-9119-8287b106716a  NKC: xx0030613  NTA: 311453619  SUDOC: 154657395  VIAF: 80716608   WorldCat (עם VIAF): 80716608
ג'ארד האריס

| --- | --- |

ג'ארד האריס, 2014
 לידה:  24 באוגוסט 1961 (בן 63) האמרסמית', הממלכה המאוחדת 
 שם לידה:  Jared Francis Harris 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 תקופת הפעילות:  מ-1989 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת דיוק  בית הספר המרכזי לנאום ודרמה בלונדון  בית הספר דאונסייד 
 בן או בת זוג:  ג'קלין גולדנברג (1989–1990)  אמיליה פוקס (16 ביולי 2005–יוני 2010)   טאהני וולש 
 פרסים והוקרה:  פרס השחקן הטוב ביותר של פסטיבל סיטג'ס (1998) 
 פרופיל ב-IMDb
 
ג'ארד פרנסיס האריס (באנגלית: Jared Francis Harris; נולד ב-24 באוגוסט 1961) הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה אנגלי.
התפרסם בתור ליין פרייס בסדרת הטלוויזיה האמריקאית "מד מן"; תפקיד אשר זיכה אותו במועמדות לפרס אמי לשחקן משנה בסדרה דרמה, בסדרה "הכתר" כמלך ג'ורג' השישי ובמיני-סדרה "צ'רנוביל" עליו קיבל מועמדות לפרס אמי ולפרס גלובוס הזהב, ובין היתר שיחק בסרטים "רוצחים מלידה", "מר דידס", "הסיפור המופלא של בנג'מין באטן" ו-"שרלוק הולמס: משחק הצללים".
ביוגרפיה

האריס נולד בלונדון לשחקנית הוולשית אליזבת ריס ולשחקן מועמד שני פרסי האוסקר ריצ'רד האריס, אחיו הם השחקן ג'יימי האריס והבמאי דמיאן האריס. לאחר שהוריו התגרשו הפך האריס לבנם החורג של השחקן האגדי רקס האריסון ושל השחקנית אן טורקל.
להאריס תואר באומנות מ"אוניברסיטת דיוק".
בשנת 2005 התחתן האריס עם השחקנית אמיליה פוקס, הגיש בקשה לגירושים ב-2009 והתגרש ממנה באופן רשמי באמצע 2010.
קריירת משחק

האריס התחיל את קריירת המשחק שלו בדרמה הבריטית הספרותית "הסיפור שלי עם רייצ'ל".
משם המשיך עם תפקידים קטנים בדרמה ההיסטורית של רון הווארד "הרחק מכאן", בדרמת הפשע של אוליבר סטון "רוצחים מלידה" בתור לונדון בוי ובדרמת המלחמה התקופתית "המוהיקני האחרון" בתור קצין צבא בריטי.
ב-1995 פרץ האריס בתפקיד הסוחר בנמונט טיץ' במערבון של ג'ים ג'ארמוש "איש מת" ובתור ג'ימי רוס בדרמה הקומית "עישון". התפרסם לראשונה בתפקידים ראשיים בתור הצייר אנדי וורהול בדרמה הביוגרפית "אני ירית באנדי וורהול", בסרט האימה "טרנס" ובמותחן "מכורה לפשע" בתפקיד המורה אלן פורצ'ון.
האריס התפרסם בנוסף גם בזכות תפקידו בתור הדמות המבוגרת של הילד הגאון ויל רובינסון בסרט "אבודים בחלל".
ב-2002 שיחק האריס בקומדיות "מר דידס" בדמותו של מאק מקגראת' המנהל של המגזין העירוני בו עובדת העיתונאית בייב באנט (וינונה ריידר) ו"איגבי" בתור ראסל החבר של רייצ'ל (אמנדה פיט). ב-2004 הופיע מותחן הזומבים "האויב שבפנים: אפוקליפסה" בתפקיד ד"ר צ'ארלס אשפורד המדען של תאגיד "אמברלה" שהמציא את הוירוס ההרסני.
ב-2008 הופיע האריס בדרמה של דייוויד פינצ'ר "הסיפור המופלא של בנג'מין באטן" בתור קפטן מייק המעסיק של בנג'מין באטן (בראד פיט) באוניית הגרר.
בטלוויזיה האמריקאית התפרסם האריס בסדרת הדרמה "מד מן" בתור ליין פיירס מנהל החשבונות הבריטי של משרד הפרסום סטרלינג קופר. שיחק גם כן בעונה הראשונה של הסדרה "פרינג'" בתפקיד דייוויד רוברט ג'ונס העובד תחת ויליאם בל (לנרד נימוי).
בשנת 2011 שיחק בסרט ההמשך שרלוק הולמס 2 לצדם של רוברט דאוני ג'וניור וג'וד לאו. בשנת 2016 שיחק בסרטו של שון פן "הפנים האחרונות", לצדם של חאווייר ברדם, ז'אן רנו ושרליז ת'רון. באותה שנה שיחק בסרט השואה של רוברט זמקיס, "בעלי ברית" לצידם של בראד פיט, מריון קוטיאר, סיימון מקברני, וליזי קפלן. עוד ב-2016 גילם את דמותו של המלך ג'ורג' השישי בסדרת הטלוויזיה "הכתר" של נטפליקס, ועל תפקידו זה היה מועמד לפרס באפט"א לטלוויזיה לשחקן המשנה הטוב ביותר ולפרס סטלייט באותה קטגוריה.
ב-2019 גילם תפקיד משני בסרט ההמשך של לב אמיץ, "רוברט דה ברוס", ותפקידים ראשיים בסדרה 'האימה' ובמיני-סדרה 'צ'רנוביל'.
פילמוגרפיה > קולנוע

הסיפור שלי עם רייצ'ל (1989)
הרחק מכאן (1992)
המוהיקני האחרון (1992)
העין הציבורית (1992)
רוצחים מלידה (1994)
נאדג'ה (1994)
עישון (1995)
איש מת (1995)
מוציאים עשן (1995)
זנב ארוך (1995)
אני ירית באנדי וורהול (1996)
איפה הילד? (1997)
יום ראשון (1997)
קופסה סינית (1997)
אבודים בחלל (1998)
טראנס (1998)
איך להרוג את הכלב של השכן (2000)
קסם בין הצללים (2000)
בושם (2001)
מר דידס (2002)
איגבי (2002)
למצוא את הקול (2002)
סילביה (2003)
צרות של עשירים (2003)
אושן 12 (2004)
האויב שבפנים: אפוקליפסה (2004)
בטי פייג' הידועה לשמצה (2005)
נערה במים (2006)
קאשבאק (2006)
32A (2007)
הסיפור המופלא של בנג'מין באטן (2008)
From Within‏ (2008)
השומרים (2009)
מאמצים בלתי רגילים (2010)
מחלקה סגורה (2010)
שרלוק הולמס 2 (2011)
לינקולן (2012)
עיר של עצמות (2013)
הדוממים (2014)
פולטרגייטס (2015)
שם קוד מ.ל.א.ך (2015)
האהבה תנצח (2015)
הפנים האחרונות (2016)
נשים מסוימות (2016)
בעלי ברית (2016)
רוברט דה ברוס (2019)
מורביוס (2022)
המפלצת מהים (2022) - דיבוב
Reawakening‏ (2024)
שרלוק הולמס 3 (2025)
פילמוגרפיה > טלוויזיה

To the Ends of the Earth ‏(2005)
הצל בצפון (2007) - סרט טלוויזיה
הנובוריצ'ים (2008)
פרינג' (2012-2008)
מד מן (2012-2009)
המרחב (2017-2015)
רובוט צ'יקן (2016, 2021) - דיבוב
הכתר (2017-2016)
האימה (2018)
צ'רנוביל (2019)
קרניבל רואו (2019-הווה)
המוסד (2021-הווה)
הוא חייב למות (2021)
הערות שוליים

↑  חגי לוי, סרטים חדשים - הרחק מכאן - סאגה תקופתית שמתחילה כדרמת קרקעות אירית והופכת למערבון אמריקני, חדשות, 20 באוגוסט 1992
↑  אורי קליין, הסיפור המעיק של בראד פיט, באתר הארץ, 16 בינואר 2009
עילם וולמן, העיר תל אביב, הסיפור המופלא של בנג'מין באטן: רע לתפארת, באתר הארץ, 13 בינואר 2009
↑  נטע אלכסנדר, מד מן: אם יש גן עדן, באתר הארץ, 27 באפריל 2015
↑  אורון שמיר, עכבר העיר, "שרלוק הולמס 2": המרחק בין אנגליה להוליווד, באתר הארץ, 22 בדצמבר 2011
↑  אורון שמיר, עכבר העיר, "בעלי ברית": פנטזיה אינפנטילית שהייתה באמת, באתר הארץ, 25 בנובמבר 2016
אורי קליין, קשה למנות את כל המחדלים ב"הפנים האחרונות" בבימוי שון פן, באתר הארץ, 11 ביוני 2017
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007580648905171  PLWABN: 9810655022005606  BIBSYS: 5031910  BNE: XX1288365  BnF: cb141855364 (data)  CiNii: DA17026880  GND: 1012585247  ISNI: 0000 0001 2018 1046  LCCN: nr98036142  MusicBrainz: 90f4fcaa-f823-4967-89e5-5369b5298e31  NKC: xx0152211  NTA: 423299395  SUDOC: 070669864  VIAF: 56820060   WorldCat (עם VIAF): 56820060
מרווין האמליש

| --- | --- |

מרווין האמליש
 לידה:  2 ביוני 1944 מנהטן, ארצות הברית 
 פטירה:  6 באוגוסט 2012 (בגיל 68) לוס אנג'לס, ארצות הברית 
 שם לידה:  Marvin Frederick Hamlisch 
 מקום קבורה:  בית עלמין הר ציון - ניו יורק 
 מוקד פעילות:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  1965–2012 (כ־47 שנים) 
 מקום לימודים:  קווינס קולג' 
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 כלי נגינה:  פסנתר 
 פרסים והוקרה:  פרס פוליצר לדרמה (1976)  פרס האמי לבידור בפריים‑טיים על מוזיקה ומילים מקוריות יוצאות מן הכלל  פרס טוני למוזיקה המקורית הטובה ביותר  פרס אוסקר לשיר המקורי הטוב ביותר (1972)  פרס גראמי לתגלית השנה (1975)  פרס אוסקר לפסקול המקורי הטוב ביותר (1972)  פרס אוסקר לשיר המקורי הטוב ביותר (2 באפריל 1974) 
 marvinhamlisch.us
 פרופיל ב-IMDb
 
מרווין פרדריק האמליש (באנגלית: Marvin Frederick Hamlisch;‏ 2 ביוני 1944 – 6 באוגוסט 2012) היה מלחין יהודי-אמריקאי. הוא אחד מ-18 אנשים, בסך הכל, שזכו בפרס אמי, פרס גראמי, פרס אוסקר ופרס טוני גם יחד. זאת ועוד, הוא גם אחד מהשניים שזכו בכל ארבעת הפרסים הללו וגם בפרס פוליצר (השני היה ריצ'רד רוג'רס). האמליש זכה גם בשני פרסי גלובוס הזהב.
חייו > נעורים ולימודים

האמליש נולד בניו יורק להורים יהודים, ילידי וינה, לילי שכטר ומאקס האמליש. אביו היה אקורדיוניסט ועמד בראש תזמורת קטנה של מוזיקה קלה. האמליש היה ילד פלא. כבר בגיל חמש ניגן משמיעה בפסנתר מוזיקה ששמע ברדיו. חודשים אחדים לפני שמלאו לו שבע, בשנת 1951, התקבל למה שקרוי היום המכינה הקדם-מכללתית של ג'וליארד. הוא המשיך את לימודיו בקווינס קולג' וסיים בתואר ראשון בשנת 1967. בין מחזות הזמר שהיו אהובים עליו בנעוריו היו גברתי הנאוה וסיפור הפרברים.
חייו > קריירה

משרתו הראשונה של האמליש הייתה כפסנתרן חזרות למצחיקונת של ברברה סטרייסנד. זמן קצר לאחר זאת, שכר אותו המפיק סם שפיגל לנגן בפסנתר במסיבותיו. הקשר הזה הוביל לפסקול הסרט הראשון שלו, "השחיין".
חייו > שירים ומוזיקה לקולנוע

אף כי אלבום הבכורה של לייזה מינלי כלל שיר שהאמליש כתב בנעוריו, הלהיט הראשון שלו הופיע רק בהיותו בן 21. את השיר הזה, "אור שמש, סוכריות על מקל וקשתות בענן", שנכתב יחד עם הווארד ליבלינג, הקליטה לסלי גור והוא הגיע למקום ה-13 במצעד 100 הלהיטים של קיץ 1965. פסקול הקולנוע הראשון שלו היה לסרט "השחיין". סם שפיגל שכר אותו לכתיבת המוזיקה לסרט על סמך נגינתו בפסנתר במסיבה. בהמשך כתב מוזיקה לכמה מסרטיו המוקדמים של וודי אלן, בהם קח את הכסף וברח ובננות. נוסף לכך היה האמליש שותף לכתיבת השיר "לילות קליפורניה" (גם הפעם עם ליבלינג), שלסלי גור הקליטה לאלבום הלהיטים שלה באותו שם משנת 1967.
בין יצירותיו הידועות בשנות ה-70 היו עיבודים למוזיקת הרגטיים של סקוט ג'ופלין לסרט העוקץ, כולל שיר הנושא לסרט, "הבדרן". השיר הגיע לפסגת מצעד הפזמונים ונמכר בקרוב ל-2 מיליון עותקים בארצות הברית לבדה. ב-1973 חיבר את הפסקול לסרט "להציל את הנמר". האמליש נחל הצלחה רבתי בשיר כך היינו בשנת 1974 וזכה בשניים מפרסי האקדמיה שלו לשנת 1974. כמו כן זכה בארבעה פרסי גרמי בשנת 1974, שניים מהם על "כך היינו". בשנת 1975 כתב את מה שתהיה, למשך 12 שנותיה הראשונות של התוכנית, מוזיקת הנושא של "בוקר טוב אמריקה", שנבנתה סביב ארבעה צלילים. באותה שנה חיבר את המוזיקה לסרט "האסיר מהשדרה השנייה" בכיכובם של ג'ק למון ואן בנקרופט. הוא היה שותף לכתיבת "איש אינו עושה זאת טוב יותר" לסרט מסדרת ג'יימס בונד, "המרגל שאהב אותי" מ-1977. שותפתו לכתיבה הייתה קארול באייר סאגר והשיר היה מועמד לפרס אוסקר. בהזדמנויות שונות עבד עם הזמר ג'וני מאתיס בהופעות חיות ומאתיס הקליט רבים משיריו הקלאסיים באולפן.
ב-1979 חיבר את המוזיקה לסרטים "פרק ב'" ו"להתחיל מחדש".
בשנות ה-80 נחל האמליש הצלחה במוזיקה לסרטים "אנשים פשוטים" (1980) ו"בחירתה של סופי" (1982). בשנת 1986 היה מועמד לפרס האקדמיה על שורת המקהלה, הגרסה הקולנועית לשורת המקהלה. ב-2001 חיבר את הפסקול לסרט "פרנקי וג'וני". המיזמים האחרונים שלו כללו את "שלושה גברים ותינוקת" והישגו האחרון, "המודיע", משנת 2009, בכיכובו של מאט דיימון ובבימוי סטיבן סודרברג.
נוסף לכתיבתו לסרטים, חיבר האמליש "שיר נושא לפיבודי" לתוכנית הלילה "לייט נייט" עם דייוויד לטרמן.
הקומיקאית גילדה רדנר, בדמות ליסה לופנר, מהללת את מרוין האמליש. בסרט הקונצרטי "גילדה בהופעה חיה" היא מנגנת את "כך היינו" בפסנתר ומספרת את עלילת הסרט.
חייו > מוזיקה לבמה

היצירה הראשונה הגדולה שהאמליש חיבר לבמה הייתה ב-1972, נגינת פסנתר לגראוצ'ו מרקס ב"ערב לגראוצ'ו" בקרנגי הול. האמליש השתתף במופע הן כשותף התמים והן כמלווה בעוד מרקס (בגיל 81) העלה זכרונות מן הקריירה שלו בעסקי השעשועים. ההצגות הוקלטו על סט של שני תקליטים ונשארו פופולריות מאוד.
אז חיבר האמליש את המוזיקה למחזמר שורת המקהלה, שעלה בברודוויי בשנת 1975 ועליו זכה הן בפרס טוני והן בפרס פוליצר; "שורת המקהלה" נחל הצלחה עצומה והוצג על הבמה 6,000 פעמים. כן חיבר את "הם מנגנים את השיר שלנו", המבוסס באופן רופף על יחסיו עם קארול באייר סאגר. ההתייחסות אל שאר כתיבתו לבמה הייתה מעורבת.
בראשית שנות ה-80 באו יחסיו עם באייר סאגר לקצם, אבל הקשר שלהם בכתיבת שירים עמד בעינו. המחזמר משנת 1983 "ג'יין סיברג", על חייה הטרגיים של השחקנית, נכשל בהפקה הלונדונית שלו בתיאטרון הלאומי של הממלכה המאוחדת ולא הגיע כלל אל ארצות הברית. בשנת 1986, התקבל "חֲיְכִי" בהצלחה מעורבת וזכה לתקופת הצגות קצרה בברודוויי. גרסת המחזמר של The Goodbye Girl מאת ניל סיימון מ-1993 ירד מהבמה אחרי 188 הצגות בלבד, אך כי היה מועמד לפרס "מחלקת הדרמה", על "מוזיקה יוצאת דופן בטיבה".
זמן קצר לפני מותו, כתב האמליש את הגרסה המוזיקלית של "הפרופסור המפוזר", על פי סרט של ג'רי לואיס מ-1963, בבימויו של לואיס עצמו (כמו הסרט). הצגת הבכורה הייתה ב-24 ביולי 2012, במרכז לאמנויות הבמה של טנסי בנאשוויל, בכוונה להגיע לברודוויי, אבל גורלה מוטל בספק עקב מותו של האמליש.
חייו > ניצוח

האמליש נלווה כמנהל מוזיקלי ומעבד לסיור הקונצרטים של ברברה סטרייסנד בארצות הברית ובאנגליה בשנת 1994, כמו גם לתוכנית הטלוויזיה המיוחדת שלה, "ברברה סטרייסנד: הקונצרט", שעליה קיבל שניים מפרסי האמי שלו. כמו כן ניצח באותה תקופה על כמה סיורים של לינדה רונסטאדט, שהבולט בהם הוא מסע ההופעות "מוקדש לזה שאני אוהבת" משנת 1996 לפני קהל מאזינים עצום בזירות ענק ובאצטדיונים.
האמליש כיהן בתפקיד מנצח ראשי לתזמורות הקלות של התזמורת הסימפונית של פיטסבורג, התזמורת הסימפונית של מילווקי, התזמורת הסימפונית של סן דייגו, תזמורת סיאטל, התזמורת הסימפונית של דאלאס, התזמורת הפילהרמונית של באפאלו, התזמורת הסימפונית הלאומית של ארצות הברית והתזמורת הסימפונית של פסדינה.
מותו

מרווין האמליש מת ב-6 באוגוסט 2012, בלוס אנג'לס, קליפורניה, בן 68. אסושיאייטד פרס תיארה אותו כמי שכתב "שירים ומוזיקה לסרטים מן האהובים ומאריכי-החיים ביותר בהיסטוריית הקולנוע". סטרייסנד מסרה הודעה לעיתונות שבה אמרה, כי "הודות לברק ולזריזות של מחשבתו, לנדיבותו ולחוש ההומור המלבב שלו, היה אדם שתענוג להימצא במחיצתו." אריתה פרנקלין הגדירה אותו "קלאסי ויחיד במינו" ואחד מגדולי המעבדים והמפיקים בכל הזמנים". ראש התזמורת הסימפונית והקלה של פסדינה ציין, כי האמליש "טבע חותם ייחודי ומקורי מאוד במוזיקה האמריקאית והעשיר את מאגר השירה האמריקאית הגדולה ביצירות שהלחין בעצמו".
בשעה שמונה בערב ה-8 באוגוסט הועמו אורות החזית של 40 תיאטראות ברודוויי למשך דקה כמחווה להאמליש, אות כבוד השמור לנפטרים, שהרימו תרומה משמעותית לתיאטרון.
יצירתו

התזמורת הסימפונית של דאלאס ביצעה סוויטה סימפונית נדירה של האמליש בשם "אנטומיה של שלום" (סוויטה סימפונית לתזמורת מלאה/מקהלה/ילד זמר-סולן) ב-19 בנובמבר 1991. היצירה בוצעה גם בקרנגי הול ב-1993 ובפריז ב-1994 ביובל ליום הפלישה לנורמנדי. תזמורת דאלאס הקליטה את היצירה ב-1992. "אנטומיה של שלום" היה ספר מאת אמרי רֶבֶז (Emery Reves), שביטא את השקפותיו של הפדרליסט העולמי, שאלברט איינשטיין ורבים אחרים היו שותפים להן בשלהי שנות ה-40 של המאה ה-20, מיד לאחר מלחמת העולם השנייה.
"נדנדה" (1973) (עיבודי מחול)
"שורת המקהלה" (1975) - פרס פוליצר לדרמה
"הם מנגנים את השיר שלנו" (1978)
"ג'ין סיברג" (1983)
"חייכי" (1986)
"The Goodbye Girl" ‏ (1993)
"ניחוח מתוק של הצלחה": המחזמר (2002)
"חברים מדומים" (2002)
יצירתו > סרטים

"השחיין" (1968)
"קח את הכסף וברח" (1969)
"שוטי אפריל" (1969)
"נוע" (1970)
"פלאפ" (1970)
"משהו גדול" (1971)
"קוטץ'" (1971)
"בננות" (1971)
"המלחמה בין גברים לנשים" (1972)
"האתלט הגדול בעולם" (1973)
"הצילו את הנמר" (1973)
כך היינו (1973)
העוקץ (1973)
"האסיר מהשדרה השנייה" (1975)
"המרגלת שאהבה אותי" (1977)
"המלצר המפוזר" (1977)
"באותו מקום, בשנה הבאה" (1978)
"ארמונות קרח" (1978)
"להתחיל מחדש" (1979)
"פרק ב'" (1979)
"כמו בימים ההם" (1980)
אנשים פשוטים (1980)
"גילדה בהופעה חיה" (1980)
בחירתה של סופי (1982)
"אני צריך להיות בקולנוע" (1982)
"קומדיה רומנטית" (1983)
חשמלית ושמה תשוקה (1984)
"דאריל" (1985)
שורת המקהלה (1985)
"בבוא הזמן" (1987)
"שלושה גברים ותינוקת" (1987)
"שובם של איש שישה מיליון הדולאר והאישה הביונית" (1987)
"הגילוי של סאם: מחזה משולש" (1988)
"ניקיטה הקטן" (1988)
"דייוויד" (1988)
"האיש של ינואר" (1989)
"שירלי ולנטיין" (1989)
"המומחים" (1989)
"נשים וגברים: סיפורי פיתוי" (1990)
"הוחלף בלידה" (1991)
"חלקים חסרים" (1991)
"פרנקי וג'וני" (1991)
"עונות הלב" (1994)
"שתי פנים למראה" (1996)
"איך לאבד בחור ב-10 ימים" (2003)
"המודיע!" (2009)
RPG-7

| --- | --- |

 מידע בסיסי
 ייעוד:  רקטה נגד טנקים, נגד מבנים ונגד חי"ר
 ארץ ייצור:  ברית המועצות ברית המועצות רוסיה רוסיה
 יצרן:  בזלט
 פיתוח:  ברית המועצות ברית המועצות
 שימוש ראשון:  1961
 מלחמות ומבצעים:  מלחמת וייטנאם, מלחמת יום הכיפורים, מלחמת לבנון הראשונה, האינתיפאדה השנייה, מלחמת עיראק, מלחמת לבנון השנייה, מלחמת חרבות ברזל ועימותים אחרים רבים
 תקופת השירות:  1960–הווה (כ־65 שנים) 
 משתמשים:  מדינות רבות
 פלטפורמת שיגור:  חייל בודד
 מאפיינים כלליים
 משקל:  7 ק"ג
 ממדים
 אורך:  950 מ"מ
 קוטר:  85 מ"מ
 ביצועים
 טווח:  אפקטיבי - 200 מטר  מקסימלי - 920 מטר
 ראש קרב והנחיה
 ראש קרבי:  משתנה, בהתאם לרקטה
 מרעום:  הקשה + השהיית זמן
 הנחיה:  אין
 חדירת פלדה:  300–700 מ"מ, תלוי בדגם הרקטה
 חדירת בטון:  1500 מ"מ (PG-7VR)
RPG-7 (אר. פי. ג'י 7; מרוסית: РПГ-7 – Ручной противотанковый гранатомёт – מטול רימונים ידני נגד טנקים) הוא מטול רקטות נגד טנקים שפותח ויוצר על ידי ברית המועצות ב-1961 וכיום הוא נשק הנ"ט (נגד טנקים) הנפוץ ביותר בעולם. ה-RPG-7 נחשב לנשק יעיל, אמין, זול ופשוט. תכונות אלו וזמינותו הרבה הפכו אותו לנשק המועדף על ארגוני גרילה ומיליציות לא-סדירות, בייחוד כאלו הנלחמות כנגד צבא מאורגן הכולל חיל שריון מצויד בטנקים.
ה-RPG-7 היה בשימוש במלחמות ועימותים אלימים רבים מאז ייצורו, החל ממלחמת וייטנאם, עבור במלחמת לבנון הראשונה ובאינתיפאדה השנייה וכלה במלחמת עיראק. ה-RPG-7 נמצא גם בשימוש צבאות סדירים, ביניהם צה"ל. כיום הוא מיוצר בחברת Basalt הרוסית, אך גם על ידי תעשיות צבאיות של מדינות אחרות (חלקן תחת רישיון וחלקן לא).
המטול

המטול הוא החלק בנשק שתפקידו לשגר את הרקטה הנושאת את הרימון. מטול ה-RPG-7 הוא משגר רב-פעמי הנטען דרך הלוע. המטול קל ונייד ומתוכנן לתפעול בידי חייל בודד. בעת הירי המטול מושען על הכתף, כאשר הירי מתבצע בכריעה, עמידה, שכיבה או ישיבה. המטול עצמו מורכב על צינור פלדה בקוטר 40 מ"מ, שאורכו כ-953 מ"מ ומשקלו הוא כ-7 ק"ג. אמצע הצינור מוקף במתפסים מעץ על מנת להגן על היורה מהחום הנוצר בקנה בעת הירי. בסוף הצינור ישנו מפלט גזים, המוגן במשפך חרוטי, שנועד לפלוט אחורה את הגזים החמים שהצטברו בצינור בעת הירי ובכך להקטין את החום בצינור וכן את הרתע. הכוונות על המטול הן בדרך כלל אופטיות אך ניתן להתקין כוונות מתקדמות כגון לייזר, תת-אדום וראיית-לילה. כל מטול בא באופן סטנדרטי עם כוונות ברזל לגיבוי.
כיום החברה Basalt, יצרנית הנשק, מייצרת רק מטולים מהדגמים המשופרים RPG-7V2 ו-RPG-7D3.
המטול > מפרט טכני

מטול RPG-7:
קליבר: 40 מ"מ ("1.57).
משקל המטול: 7 ק"ג.
אורך המטול: 950 מ"מ.
מטול RPG-7V1:
קליבר: 40 מ"מ.
משקל המטול: 6.3 ק"ג.
אורך המטול: 950 מ"מ.
קצב אש תאורטי: 4–6 רקטות לדקה.
מטול RPG-7V2:
קליבר: 40 מ"מ.
משקל המטול: 6.3 ק"ג.
אורך המטול: 950 מ"מ.
קצב אש תאורטי: 4–6 רקטות לדקה.
מטול RPG-7D:
מטול שניתן לפרקו לחלקים באורך 630 מ"מ לצורכי העברה ואחסון.
מטול RPG-7D3:
מטול שניתן לפרקו לחלקים באורך 630 מ"מ, נועד לצנחנים.