אברהם לייב זיסו
המשך פעילותו כציוני ובתחום הכתיבה

זיסו כתב עבור כתב העת הספרותי בשפת היידיש "ליכט" ביאשי וועבור כתב העת "התקווה" בגאלאץ.
בשעה שפעילות הוועד הציוני הפדרלי בגאלאץ נקלעה למשבר, זיסו הצטרף לאיחוד הציוני ביאש, שהשתתף בוועידה הציונית בבוקרשט במאי 1915 שזומנה על ידי י. הרשקוביץ' ולשכתו הפלגנית "אידיאלול" ("האידיאל"). זיסו, לזר-שרגה ונציגים ציוניים אחרים מיאשי דרשו את פיזור הוועד פדרלי. אחרי שהצעתם נדחתה הם קראו לוועד הפדרלי לכנס מיד מפגש של ה"ועדות האזוריות". בנובמבר 1915 זיסו עצמו היה נציג האיחוד מיאש בכנס ההתיעצות הציוני שהתכנס גם הוא בבוקרשט. שם הוא לקח חלק בהקמת הוועד הציוני לתעמולה ברומניה.
באותה תקופה, בשנת 1914 בעקבות אירוסיו ולאחר מכן נישואיו לרחל צימר (1974-1892), הצעירה ממנו בשבע שנים,  בתו של התעשיין קרול צימר, סוחר נפט מבוקרשט, הפך זיסו לאיש ניהול בתאגידים תעשייתיים. תוך זמן לא רב הפך לאדם עשיר, בעל נכסי דלא ניידי ברומניה ובברלין. הוא היה, בין היתר בעלים בשותפות לבית החרושת לסוכר ביישוב Ripiceni ריפיצ'ן.
ב-1918 יחד עם ידידו הכומר הרומני גאלא גאלאקטיון ועם ד"ר לאון אלגזי פרסם זיסו
את שני הגליונות של כתב העת Spicul (ספיקול - "השיבולת") ב-1919 הקים וניהל את היומון הציוני "מנטואיריה" (Mântuirea "הגאולה"), שהופיע בבוקרשט בין השנים 1919–1921.
הוא הזמין את פונדויאנו ואת י. לודו לעבוד בו כעורכים. צוות העיתון כלל גם את ב. פלוריאן, בן זוג של הסופרת האוונגרדיסטית שחתמה בשם העט הזכר פיליפ קורסה. לפי ההיסטוריונית קמליה קרצ'ון "מנטואיריה" היה "מלאכת מחשבת" של זיסו  והיה אחד העיתונים הפוליטיים היהודים החשובים ביותר בתקופה שבין מלחמות העולם והעיתון הציוני החשוב ברומניה. בנוסף זיסו חבר ללהקת התיאטרון המודרניסטית של פונדויאנו ושל ארמנד פסקל "אינסולה" (האי).
משנת 1927 עבר לגור בברלין לצורכי עסקים. שם המשיך לכתוב רומנים ומסות ברומנית, שהתפרסמו אחר כך ברומניה. חזר בגרמניה אחרי עלייתו של היטלר לשלטון ב-1933.
בין השאר כתב ספר פולמוסי בענייני דת: "לוגוס, ישראל, הכנסייה", שבו ניתח את הברית החדשה מנקודת מבט בקורתית של יהודי שגדל בחינוך תורני. זיסו הפך באותה עת למממן העיקרי של תנועת בית"ר ברומניה.
זיסו היה ציוני נלהב ומבקר חריף הן של אויבי יהדות רומניה והן של המנהיגים היהודים הלא ציוניים, או "הלא מספיק ציוניים" לטעמו. מן המפורסמות הייתה היריבות בינו לבין וילהלם פילדרמן, איתו התחרה על הנהגת יהדות רומניה. תפיסתו הלאומית-ציונית הייתה משיחית ומבחינה דתית הוא דגל בקשר ישיר של הפרט לעולמו האמוני הפנימי, ללא כל קשר לממסד דתי כלשהו. הוא דחה מכל וכל את הממסד הרבני (למשל, במסה "לא קיימת דת משה" Nu există cult mozaic ) ודגל בעולמם הרוחני של נביאי ישראל. לתפיסת עולמו היו חסידים לא מעטים בין יהודי רומניה וביניהם המשורר והוגה הדעות ברבו פונדויאנו.
זיסו היה המנהיג הבולט של התנועה הציונית ברומניה, מנהיג המפלגה היהודית הרומנית ונציג הסוכנות היהודית. הוא המשיך בארגון העלייה לארץ ישראל גם במהלך מלחמת העולם השנייה, בתיאום עם משטר יון אנטונסקו. זיסו חיפש דרכים לשיתוף אינטרסים כלשהו בין המשטר הצבאי הפאשיסטי והתנועה הציונית: הללו רצו שהיהודים יעזבו את רומניה וגם התנועה הציונית רצתה בכך. כבר בשנת 1941 הגיש לגנרל אנטונסקו תוכנית לארגון הגירת יהודי רומניה.
בראשית שנת 1942 נעצר ונשלח על ידי שלטון אנטונסקו למחנה הריכוז טרגו ז'יו, זאת בתואנת העלבת המנהיג של מרכז היהודים, ד"ר ננדור גינגולד. זיסו נכלל ברשימת הסופרים היהודים שנאסרו לפרסום ברומניה תחת משטר אנטונסקו. באותה שנה, 1942, נפל בנו, תאודור זיסו, בעודו נלחם כמתנדב ביחידת קומנדו בריטית בקרב אל-עלמיין השלישי.
זיסו שוחרר כעבור חצי שנה מהמחנה, לאחר התערבותם של אנשי רוח ודת רומנים. ב-1943 נעצר פעם נוספת ונשלח לאותו מחנה ריכוז בגלל התנגדותו למס האדיר שהטיל שוב אנטונסקו על הקהילה היהודית המרוששת, 4 מיליארד ליי.
כמה ימים לאחר נפילת משטרו של אנטונסקו, ב-23 באוגוסט 1944, פרסם זיסו את הכרוז הבא:
"Evrei, cătuşele au fost sfărâmate. Ale noastre, ale tuturora. Tirania e doborâtă şi drumul spre izbăvire e liber. Hotărârea bărbătească a democraţiei române a dat putinţa armatei ţării să cureţe acest drum. Ea a izbutit să înlăture obstacolele, să-l alunge pe cotropitor. Aşteptând din partea noului regim acte manifeste de cuprinzătoare justiţie reparatoare şi pentru populaţia evreiască, cea mai crunt năpăstuită de tirania prăbuşită, ştim că datoria noastră, în momentul de faţă, este să ascultăm de poruncile unui guvern care, aflând în el puterea de a scutura jugul, a hotărât să netezească drumul spre o Românie liberă, dreaptă, democratică. El mai are de luptat cu rezistenţe. Să facem zid în jurul lui. Să-i oferim braţele noastre, dacă le va cere. I le-am oferit şi aşteptăm dispoziţia lui. Cu nădejdea mai sus rostită, proclamăm că parola noastră, deci a voastră, este în acest moment: Sprijin guvernului de dezrobire; luptă necruţătoare împotriva tuturor fascismelor; luptă fără preget pentru triumful democraţiei. În numele partidului evreiesc din România.  "
תרגום הכרוז:
"יהודים, האזיקים רוסקו. שלנו, של כולם. הרודנות נפלה והדרך אל הגאולה חופשית. ההחלטה האמיצה של הדמוקרטיה הרומנית אפשרה לצבא המדינה לטהר דרך זו. היא הצליחה להסיר מכשולים, לגרש את הכובש. אנו מצפים מהשלטון החדש למעשים שיפגינו צדק מתקן גם עבור האוכלוסייה היהודית שניזוקה קשה מכל בידי הרודנות שנפלה. יודעים אנו שחובתנו ברגע זה לציית להוראות של ממשל שמצא בתוכו את הכוח להשליך את העול, והחליט לסלול את הדרך אל רומניה חופשית, צודקת, דמוקרטית. הוא צריך עדיין להילחם במתנגדים. נקים חומה סביבו. נושיט לו את זרועותינו, אם יבקש. הצענו לו ואנו ממתינים להנחיותיו. עם התקווה שביטאנו לעיל, אנו מכריזים על סיסמתנו, סיסמתכם, לשעה זו: תמיכת בשלטון המשחרר, מאבק בלתי מתפשר נגד הפשיזם מכל הסוגים, מלחמת חורמה למען ניצחון הדמוקרטיה. בשם המפלגה היהודית של רומניה. א. ל. זיסו, 28 באוגוסט 1944 "
בשנים הראשונות של המשטר הקומוניסטי, נשאר זיסו כמעט ללא אמצעי קיום. ניסה להתקיים משיעורים פרטיים לעברית, שיהפכו במהרה לעיסוק אסור, ופנה במכתבים למנהיגי המדינה. ניסה לחצות את הגבול אך נתפס ונעצר בבית הסוהר הצבאי בטימישוארה.
ב-10 במאי 1951 עצרו אותו שוב במהלך משפטי הציונים ברומניה. הוא נחקר במשך שנים, עמד בפני האשמות דמיוניות (הואשם בהיותו סוכן הגסטאפו בהתבסס על נסיעותיו לגרמניה לטיפול ברכושו) רבות, אך לא נשבר וניסח בעצמו את תשובותיו (שלא כמו נחקרים רבים שהסכימו לחתום על כל מה שכתבו חוקריהם). אחרי 3 שנות מעצר, ב-31 במרץ 1954, נידון למאסר עולם עם עבודת פרך בגין בגידה. לאחר התערבויות דיפלומטיות קוצר עונשו, שוחרר בקיץ 1956 ושולח אל ישראל. עם הגיעו לארץ, במצב גופני ירוד מאוד, הוכר כאסיר ציון, אושפז ולאחר זמן קצר נפטר. יהדות רומניה והמוסדות הציוניים התאבלו על מותו.