הסרט הראשון של פלשתינה
תוכן

לאחר כותרות הפתיחה וההקדשה של הסרט להרצל, נראים נופיה של חיפה כפי שהיא נראית מספינה המתקרבת לחוף. ניתן לראות בבירור כי שטחה של העיר היה מצומצם למדי, וכמעט כל השטח הבנוי בתחתית ההר. המצלמה מראה גם את האתר המיועד לבניית בית הספר הטכני בחיפה – הטכניון, ואת הפועלים התימניים העוסקים בסיתות האבנים לבניין.
תעשייה וחקלאות מוצגות אף הן בסרט – מפעל ההנדסה ללבנים של וילבושביץ, וכן תחנת הניסיונות החקלאיים של אהרון אהרונסון, הנראה מרחוק עומד על מדרגות הכניסה. כמו כן רואים את "מטע הדקלים המפורסם", כלשון כותרות הביניים, הנמצא ליד עתלית.
כדי להדגיש את פועלם של היהודים בארץ, מוצגת עבודתם של החלוצים בכמה תחומים:ייבוש ביצות, סלילת דרכים וחרישת אדמה.
הסרט מראה גם את תושבי הארץ הערבים – רועי צאן, שייח'ים על סוסיהם ונשים שואבות מים.
חלק ניכר מוקדש לצילומים מן העיר טבריה – ביום הזיכרון של רבי מאיר בעל הנס, יוצאת שיירה מבית הכנסת, בלווית המושל הטורקי המקומי מוסטפא פאשה. התהלוכה נראית על רקע חומותיה של העיר, ואנו יכולים לראות כי ההילולה כללה גם מופע ראווה של מלחמת חרבות להנאת הצופים. לסיכום הפרק הזה מופיעה סצנה של זריחת שמש מעל הרי הגולן, וסירות דייגים שבות לחוף.
חלק הארי של הסרט מוקדש לירושלים. כדי להכניס את הצופים לאווירת המקום, מוצג רצף של תמונות – נופים מהר הצופים, כרכרות נכנסות לשער יפו (במקום שבו נפרצה החומה כמה שנים לפני הפקת הסרט לרגל ביקורו של הקיסר הגרמני), מראה החומה הגדולה ומגדל דוד, ומראות מתוך השוק.
חיי התרבות היהודיים של ירושלים מקבלים גם הם את ביטויים: המצלמה מראה תהלוכות ועצרות של סטודנטים בהנהגתו של דוד ילין, של הסמינר בראשותו ושל בית הספר לבנות אוולינה דה רוטשילד, ולפי הכותרות יש כאן הד למלחמת השפות שהתפתחה באותה תקופה בישוב היהודי, באשר לשפת הלימוד וההוראה במוסדות החינוך בארץ – האם עברית או גרמנית. ילין נראה נואם, ומישהו מאחוריו מנסה להזיז את הילדים הסקרנים, המתעקשים להציץ במצלמה.
רוזנברג היה בין מקימיה של שכונת כרם אברהם בירושלים, וכנראה משום כך בא לבקר בה וצילם את המתרחש שם. הכרכרה שלו נראית נכנסת בשער השכונה, והמצלמה מראה את עבודתם הקשה של הפועלים היהודיים – בפיצוץ סלעים ובחציבת אבנים מתוך ההר החשוף. כתוביות הביניים מציינות בהתפעלות את העובדה שמדובר ב"עמלים עבריים, זקנים וצעירים". מהשכונה יוצאת קבוצת תלמידות עם מורתן, וכן הכרכרה של רוזנברג וצוותו.
חיי הדת של בני דתות אחרות מוצגים כאן בקיצור – תהלוכה של נוצרים ביום ראשון של הדקלים, ערבים מוסלמים בדרכם לנבי מוסא, והפטריארך היווני-אורתודוקסי, הנכנס לכנסיית הקבר ברובע הנוצרי. קבוצת חיילים טורקים צועדת בסך בכניסה לאחת הכנסיות, בזמן שצליינים רוסים נכנסו אליה.
על פי יומנו, רוזנברג הקדיש יום שלם לצורך צילומי בית הספר לאמנויות "בצלאל". התוצאה הייתה מספר דקות רב יחסית של הסיור שערך לו מנהל בית הספר, פרופ' בוריס שץ. הפמליה מגיעה ומתקבלת בכבוד בידי ראשי בית הספר, ששכן אז ברחוב שמואל הנגיד. נערך להם סיור בחדרי הלימוד השונים – אריגת שטיחים, ריקוע נחושת, צורפות, רקמה ותחרה, עבודות בעץ וציורי פורטרט. אשתו של רוזנברג, הִילדה, מצולמת לצד מרכבתו של משה מונטיפיורי, ואחר כך יוצאים כולם אל חצר בית הספר, למעין הפנינג גדול ושמח, המתפתח לריקודים ולנשיאתו של בוריס שץ על כתפי התלמידים. הפמליה עוזבת את בית הספר, בלווייתו של טווס מקומי, כפי שמציינות הכתוביות.
הסרט בגרסה זו שלפנינו מסתיים בביקור בכותל המערבי. מראה יהודים בסמטה בדרך לכותל, וסמטת התפילה הקטנה, שבה עמדו גברים ונשים ללא מחיצה (שכן שכונת המוגרבים טרם נהרסה). בין המתפללים המקומיים בולטים מורי והילדה רוזנברג בלבושם הוויקטוריאני, וגם בסצנה זו משעשע לראות את פניה של ילדה קטנה, המתעקשת להביט ממושכות במצלמה, ומנסה גם להסב את תשומת לבה של אמה לפלא שניצב שם.