stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מאודו לו

| --- | --- |

לו במדי אלבה ברלין, 2022
 לידה:  31 בדצמבר 1992 (בן 31) ברלין, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 עמדה:  רכז 
 גובה:  1.91 מטרים
 מספר:  0
 מכללה:  אוניברסיטת קולומביה
 דראפט:  לא נבחר, 2016
 קבוצות כשחקן
 2016–2018 2018–2020 2020–2023 2023–:  ברוזה במברג באיירן מינכן אלבה ברלין אולימפיה מילאנו
 הישגים כשחקן
 4 אליפות גרמניה (2017, 2019, 2021, 2022)  2 הגביע הגרמני (2017, 2022)  חמישיית העונה בבונדסליגה (2022)  MVP של הגביע הגרמני (2022)
 
מאודו לו (בגרמנית: Maodo Lô) הוא כדורסלן גרמני המשחק באולימפיה מילאנו מליגת העל האיטלקית והיורוליג בעמדות הרכז והקלע.
לו שיחק כדורסל מכללות באוניברסיטת קולומביה בניו יורק השייכת לליגת הקיסוס, שם כונה "היושב ראש" (The Chairman). לו, שהיה ידוע כאחד הכישרונות הגדולים בכדורסל הגרמני, הוא בן לאב סנגלי ואם גרמנייה.
קריירת מכללות

לו שיחק כדורסל מכללות עבור אוניברסיטת קולומביה. הוא קלע 14.5 נקודות בממוצע למשחק במהלך ארבע שנות הקריירה שלו. ב-2016 הוא הוביל את קולומביה לאליפות טורניר ה-CIT ונבחר ל-MVP של הטורניר.
קריירה מקצועית

לאחר שלא נבחר בדראפט ה-NBA ‏2016 הצטרף לו לקבוצת ליגת הקיץ של פילדלפיה 76'.
קריירה מקצועית > ברוזה במברג (2016–2018)

ב-22 ביולי 2016 חתם לו בקבוצת היורוליג הגרמנית ברוזה במברג. בעונתו הראשונה בבמברג זכה לו בדאבל, כשהקבוצה זכתה בבונדסליגה ובגביע הגרמני. בעונת היורוליג העמיד לו ממוצעים של 5.3 נקודות ו-1.2 אסיסטים ב-10.5 דקות למשחק.
בעונתו השנייה בבמברג סיימה הקבוצה במקום הרביעי בעונה הסדירה, אך בחצי הגמר הודחה על ידי באיירן מינכן.
קריירה מקצועית > באיירן מינכן (2018–2020)

ב-13 ביולי 2018 חתם לו לשנתיים בבאיירן מינכן, וזכה עימה באליפות ב-2019.
קריירה מקצועית > אלבה ברלין (2020–2023)

ב-22 ביולי 2020 חתם לו באלבה ברלין מהבונדסליגה והיורוליג. לו העמיד ממוצעים של 9.5 נקודות ו-3.1 אסיסטים למשחק. הוא האריך את חוזהו בקבוצה בשנתיים ב-4 באוגוסט 2021.
קריירה מקצועית > אולימפיה מילאנו (2023–)

ב-22 ביולי 2023 חתם לו באולימפיה מילאנו מליגת העל האיטלקית והיורוליג.
קריירה בינלאומית

בשנת 2014 זומן לו לראשונה לנבחרת גרמניה בכדורסל. הוא נבחר לסגל שהשתתף ביורובאסקט 2015 שם העמיד ממוצעים של 4.6 נקודות, 1.2 ריבאונדים ו-1.4 אסיסטים למשחק.
הערות שוליים

↑  "A Brief History of The Chairman". Bwog.
↑  הרמסמאייר, לוקאס (2015-03-16). "Berliner Basketballer in den USA: Maodo Lo, der gefragte Kleptomane". דר טאגספיגל.
↑  Brose Baskets add Lo to their roster
↑  EuroLeague statistics
↑  "Maodo Lo signs two-year deal with Bayern Munich". 13 ביולי 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Maodo Lo officially leaves Bayern Munich". ספורטנדו. 22 ביולי 2020. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "ALBA Berlin signs Maodo Lo to 2-year contract extension". ספורטנדו. 4 באוגוסט 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Burkhard Schröder. "Maodo Lo - Ein DBVer wird Nationalspieler". DBV Charlottenburg. נבדק ב-2 באוגוסט 2015. {{cite web}}:  (עזרה)(הקישור אינו פעיל, January 2018)
רבן גמליאל החמישי

רבן גמליאל החמישי היה נשיא הסנהדרין בדור הרביעי לאמוראים, תלמידו של רבי אבהו. "אמר אבהו ואני לא שאלני רבן גמליאל ברבי וכו' ואסרתי לו וכו' דאדם קטן היה וביקש ר' אבהו לגודרו".
סבו רבי יהודה נשיאה השני, היה תלמידו של רבי יוחנן (ר"ה כ' ע"א). אביו היה הלל השני, שתיקן את הלוח העברי.
בתוך כתביו של ליבאניוס, הרטוריקן המפורסם ביותר של המאה ה-4, ישנה התכתבות שהתקיימה בשנים 388–393 עם "פטריארך" בארץ ישראל, כפי הנראה נשיא הסנהדרין, אותו מזהה מנחם שטרן עם גמליאל החמישי. ליבאניוס פונה אליו במילים המעידות על כבוד רב והכרה בסגולותיהם של הנשיא עצמו ושל עמו. ניתן אולי להסביר רגשות אלה בתחושת האחווה לנוכח הסכנה שבה מצאו עצמם היהודים וה"הלנים" תחת עול הקיסרים הנוצרים. נראה כי הנשיא היה חבר קרוב של ליבאניוס ורוב ההתכתבות מכילה מכתבי המלצה, שבהם ליבאניוס מבקש טובה עבור חבריו, שכמה מהם היו מוכרים גם לנשיא. מתוך ההתכתבויות ניכר כי ליבאניוס מחשיב את הנשיא היהודי כבעל חינוך יווני. כמה מן המכתבים רומזים על כך שהנשיא הפעיל כוח והשפעה העולים אפילו על אלו של המושל האזרחי של פרובינקיה סוריה-פלשתינה. מתוך אחד המכתבים, נראה כי המושל הילאריוס הודח בשל התנהגות בלתי נאותה וכי הנשיא היה מעורב בהדחה. ליבאניוס אינו מנסה לנקות את המושל מאשמה, אולם מפציר בנשיא לסייע לו. מכתב זה מעיד על כוחו העצום של גמליאל בארץ ישראל.
שטרן גם מזהה את גמליאל החמישי עם "הפטריארך גמליאל" הנזכר במכתב שכתב הירונימוס בשנות ה-90 של המאה ה-4, שבו הוא מציין כי הקיסר הביזנטי תאודוסיוס הראשון (מת בשנת 395) הוציא להורג קונסול רומי לשעבר (virconsularis) בשם הסיכיוס, שגמליאל זעם עליו משום שהוא השיג במרמה מסמכים אימפריאליים ששייכים לו.
את מקומו של רבן גמליאל החמישי מילא בנו, רבי יהודה נשיאה השלישי.
ג'יינה לי אורטיז

| --- | --- |

 לידה:  20 בנובמבר 1986 (בת 37) קליפורניה, ארצות הברית ארצות הברית
 שם לידה:  Jessica Ortiz 
 מדינה:  ארצות הברית
 תקופת הפעילות:  מ-2004
 פרופיל ב-IMDb
 
ג'יינה לי אורטיז (באנגלית: Jaina Lee Ortiz; נולדה ב-20 בנובמבר 1986) היא שחקנית ורקדנית אמריקאית. היא ידועה בזכות תפקידה בתור הבלשית אנאליס וילה בסדרה "ד"ר רוזווד" ברשת פוקס ובזכות תפקידה בתור אנדריאה "אנדי" הררה בסדרת הדרמה "תחנה 19" ברשת ABC.
ביוגרפיה

אורטיז נולדה בשם ג'סיקה אורטיז בקליפורניה וגדלה בברונקס, ניו יורק. אביה של אורטיז, ג'ו אורטיז, הוא בלש בדימוס של NYPD.
היא החלה את אימוני הריקוד שלה בגיל תשע בשיעורי סלסה וממבו; ובגיל 13 היא החלה כבר ללמד. בשנה שלאחר מכן, אורטיז נסעה לסיבוב הופעות גם כמאמנת וגם כרקדנית.
קריירה

אורטיז התחילה את הקריירה שלה בהופעה בסרטי סטודנטים. לאחר מכן למדה במשך שנתיים בבית הספר למשחק של מגי פלניגן, שם למדה את שיטת מייזנר. בשנת 2009, אורטיז עברה אודישן ולוהקה לעונה השנייה של תוכנית הריאליטי Scream" Queens" של ערוץ VH1, שם היא ותשע שחקניות שאפתניות נוספות התחרו באתגרים המבוססים על משחק על ההזדמנות לזכות בתפקיד בסרט "המסור 7". התוכנית עלתה לראשונה ב-2 באוגוסט 2010, ובסיום העונה אורטיז זכתה במקום השני.
בשנת 2012, תמונתה של אורטיז הופיעה בפרק "Yard Sale" של הסיטקום "משפחה מודרנית", שבו היא השתתפה כמתמודדת בתחרות מלכת היופי מיס גלפה.
בשנת 2013 אורטיז קיבלה תפקיד קבוע בסדרה "The After", בהפקתו של כריס קרטר, יוצר הסדרה "תיקים באפלה". הפיילוט, שעלה לשידור באמצעות אמזון וידאו בפברואר 2014, קיבל אור ירוק והוזמן כסדרה. עם זאת, ב-5 בינואר 2015, אולפני אמזון הודיעו שהם לא יתקדמו יותר עם התוכנית. חודשיים לאחר מכן, אורטיז לוהקה לתפקיד הראשי בסדרת המשטרה "ד"ר רוזווד" ברשת פוקס. הסדרה עלתה בבכורה ב-23 בספטמבר 2015, והיא בוטלה לאחר שתי עונות במאי 2017. מאוחר יותר באותה שנה, היה לה תפקיד חוזר במהלך העונה השנייה של סדרת הדרמה "על הכוונת" ברשת USA. אורטיז הופיעה גם בסרט הקומדיה "טיול בנות", וגילמה את עצמה.
בשנת 2018 החלה לשחק את אחת הדמויות הראשיות בסדרה "תחנה 19" ברשת ABC; הסדרה היא סדרת ספין-אוף לדרמה הרפואית הוותיקה "האנטומיה של גריי"; שם מגלמת אורטיז את דמותה של אנדריאה "אנדי" הררה, סגן בתחנה 19 ובתו של קפטן פרוט הררה.
פילמוגרפיה > קולנוע

| שנה | סרט | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2004 | Sad Spanish Song | אורז ספרדי |  |
| 2012 | Misfire | איי.סי |  |
| 2017 | טיול בנות | עצמה |  |
| 2023 | Righteous Thieves | לוסיל |  |
| 2024 | The Long Game | לוסי פניה |  |
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| שנה | סדרה | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2010 | Scream Queens | מתמודדת | תוכנית מציאות; זוכת המקום השני |
| 2012 | The Shop | פטרונה | סדרת רשת; 6 פרקים |
| 2015–2017 | ד"ר רוזווד | אנאליס וילה | תפקיד ראשי (2 עונות); 44 פרקים |
| 2017 | על הכוונת | אנג'לה טיו | 4 פרקים |
| 2018–2021 | האנטומיה של גריי | אנדריאה "אנדי" הררה | 4 פרקים |
| 2018–2024 | תחנה 19 | אנדריאה "אנדי" הררה | תפקיד ראשי (5 עונות); 77 פרקים |
יוחנן טברסקי (סופר)

| --- | --- |

יוחנן טברסקי בשנות ה-40
 לידה:  24 במאי 1900 שפיקיב, אוקראינה 
 פטירה:  28 בנובמבר 1967 (בגיל 67) 
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  אוניברסיטת הומבולדט של ברלין 
 פרסים והוקרה:  פרס ברנר (1956) 
 
יוחנן טברסקי עם אנדה עמיר-פינקרפלד וראובן אבינועם, 1962
יוחנן טבֶרסקי (כ"ה באייר תר"ס, 24 במאי 1900 – כ"ה בחשוון תשכ"ח, 28 בנובמבר 1967) היה פרופסור לתולדות עם ישראל, עיתונאי וסופר, מעורכי הוצאת "דביר".
ביוגרפיה

טברסקי נולד בשנת 1900 בשפיקוב, שבדרום-מערב רוסיה (אוקראינה), נצר לשושלות אדמו"רי טריסק, רחמסטריווקא וסקווירא. אביו, הרב מנחם נחום, היה אדמו"ר בוורשה עד השואה. טברסקי גדל בחצר סבו, רבי יעקב אריה, האדמו"ר מטריסק, שעבר עם חצרו לעיר קובל שבווהלין. יוחנן למד, בעיקר בעצמו, לימודי קודש וחול והחל בכתיבה בעברית וביידיש.
ב-1918 למד בגימנסיה באודסה, ובשל הפוגרומים באוקראינה, עבר עם משפחתו לבסראביה, שם לימד ולמד בקישינוב. ב-1921 נסע ללמוד באוניברסיטת ברלין, שם למד בעיקר פסיכולוגיה.
בשנת 1926 היגר לארצות הברית. תחילה לימד בניו יורק, ומ-1927 בבית המדרש למורים העברי בבוסטון. ב-1933 התמנה כפרופסור לתולדות עם ישראל וביקר לראשונה בארץ ישראל.
ב-1948 עלה לארץ ישראל. בישראל נמנה עם עורכי הוצאת "דביר". ב-1924 החל לפרסם את סיפוריו ב"העולם", ומאז כתב במרבית העיתונים העבריים בארץ ישראל ובארצות הברית. פרסומיו כללו סיפורים, רומנים היסטוריים, מסות על ספרות ומאמרי ביקורת. היה חבר ועד אגודת הסופרים העברים.
בשנת תשט"ז זכה בפרס ברנר לספרות.
טברסקי נפטר בסוף שנת 1967 ונטמן בבית העלמין קריית שאול בתל אביב.
באלול תרצ"ז נישא לוורדינה בת משה טמשס מקהיר (מראשוני המושבה זכרון יעקב). היה אב לחגית.
הערות שוליים

↑  פרס ברנר הוענק לסופר יוחנן טברסקי, דבר, 13 בפברואר 1956.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007309132505171  PLWABN: 9811250703505606  BnF: cb10420743g (data)  GND: 137264534  ISNI: 0000 0000 6686 665X  LCCN: nr96012329  NTA: 306020343  SUDOC: 098833790  VIAF: 29431381   WorldCat (עם VIAF): 29431381 
ערך זה הוא קצרמרבנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
רבי יהודה נשיאה השני

רבי יהודה נשיאה השני, היה בנו של רבן גמליאל הרביעי, ושימש כנשיא הסנהדרין בדור השני או השלישי לאמוראי ארץ ישראל. לפי ייחוסו, היה דור עשירי להלל הזקן.
ביוגרפיה

רבו היה רבי יוחנן, ולאחר פטירת רבי יוחנן ישב ללמוד לפני רבי אמי. יהודה נזכר בתלמוד הבבלי בשאלו הלכה מרבי אמי, ומופיע גם בתלמוד הירושלמי.
נראה שהמעשה בקיסר דיוקלטיאנוס, שקרא לרבי יהודה נשיאה לפתע, מתייחס אליו, משום שדיוקלטיאנוס הפך לקיסר בשנת 284, וכיהן כקיסר עד התפטרותו בשנת 305, בתקופת נשיאותו של רבי יהודה נשיאה השני.
אפיפניוס מסלמיס מוסר בספרו "פנריון" שפגש את יוסף הקומס, יהודי מומר שפעל לניצור יהודי הגליל, שטען כי היה עוזרו של הנשיא וכי האחרון התנצר על ערש דווי. בספר נזכר כי הנשיא המדובר הוא הלל נשיאה (בנו של יהודה נשיאה השני, או יהודה נשיאה הראשון), אך לפי המקובל במחקר[דרוש מקור] על פי מנין השנים, סיפורו של יוסף הקומס מתייחס ליהודה נשיאה השני.
ספנים ערבים

| --- | --- |

תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 מידע כללי
 צייר:  ישראל פלדי 
 טכניקה וחומרים:  צבעי-שמן על בד
 נתונים על היצירה
 מספר יצירה:  3276 
 מיקום:  מוזיאון תל אביב לאמנות
 
"ספנים ערבים" או "דייגים בנמל יפו" היא סדרת ציורים מאת ישראל פלדי מן המחצית השנייה של שנות ה-20 של המאה ה-20. העבודות מתארות את עובדי הנמל הערביים ביפו, השטים אל ספינות המטען.
סגנון

בדומה לציירים ארץ-ישראלים אחרים, גם עבודות אלו של פלדי משקפות את השילוב בין תיאור בעל סממנים אוריינטליסטים לבין אקספרסיוניזם אירופי. פלדי מדגיש את האקסטטיות של מאבק הספנים בים על ידי יצירת קומפוזיציות מורכבות, המלאות בקווים אלכסוניים ובניגוד בין צבע המים לצבע היבשה והסירות. הדמויות מתוארות כבעלות גוף מוצק וכהה המדגיש את שריריהן באמצעות תנוחות המדגישות את המאמץ הפיזי שלהן. תיאור זה מתקרב בחלקים שונים אל קוביזם מתון. הסירות והנוף מצוירים בעזרת צבע לוקאלי, חם ברובו, ובעזרת משיכות מכחול מודגשות. בייחוד בולט הדבר בתיאור גלי הים.
הציור מאוסף הפניקס (לשעבר אוסף חנה וצמח היימן, ירושלים) מציג ארבע סירות משוטים של דייגים על רקע של מצוק ובו תיאור של פרוורי נמל: קבוצה שני סוורים נושאים אבן או חבילות מרובעות וסוור נוסף הגורר חבילה לכיוון הנגדי. במרכז שלושה אפנדים ערבים בבית קפה על רקע מבנה ערבי. הסירות אינן נראות בנמל, כי אם ביציאה אל הים. ברקע התיאור, מצידו הימיני העליון, מתוארות שתי ספינות מפרש, מהן נפרקת הסחורה שבסירות המשוטים.
שני הציורים הנוספים - מאוסף מוזיאון תל אביב לאמנות ומאוסף אסף היימן מציגים כל אחד סירה בודדת, המתוארת במבט גבוהה מצידה של בסירה. פלדי מקדיש מקום נרחב יותר לתיאור הים.
פח החלקו השמאלי מופיע תיאור של שביל ואדמה עם צמחייה.
גלריה

דייגים ביפו (1928), צבעי-שמן על בד, גובה 98 ס"מ, רוחב 120 ס"מ, אוסף הפניקס
דייגים בנמל יפו (1928 בקירוב), צבעי שמן על בד, אוסף אסף היימן, לונדון
ספנים ערבים (1928), צבעי-שמן על בד, גובה XX ס"מ, רוחב XX ס"מ, אוסף מוזיאון תל אביב לאמנות
ספנים ערבים (בלי תאריך), דיו על נייר, גובה 22 ס"מ, רוחב 27 ס"מ, אוסף שגב-בורנשטיין, תל אביב-יפו
דייגים (1927), תצלום מארכיון התיאטרון ע"ש יהודה גבאי
פלדי: בסירה, כתובים, 16 במאי 1929
דייגים בנמל יפו (1928 בקירוב), תצלום מספרו של אליאס אליהו נוימן (1939)
דייגים ערבים ביפו (שנות ה-30), צבעי-שמן על נייר, גובה 49 ס"מ, רוחב 69 ס"מ, אוסף בנק דיסקונט
דייגים ערבים ביפו (שנות ה-30), צבעי-שמן על נייר, גובה 49 ס"מ, רוחב 69 ס"מ, אוסף הפניקס
הערות שוליים

↑  ראו: עפרת, גדעון, "תיאטרון המודרניזם הארצישראלי", באתר המחסן של גדעון עפרת
↑  כץ, יצחק, "פלדי ב'דייגים'", תיאטרון ואמנות: ירחון לענייני האמנות בכל צורותיה, מס' 9, 1927, עמ' 13
↑  אביגדור המאירי, "דייגים", הארץ, 22 במרץ 1927
↑  הבחירה במילה 'ספנים' מרמזת כיום על עובדי ספינות, אולם בשנות ה-30-20 שימש הכינוי לתיאור כולל של משיטי הסירות בנמל.
↑  צלמונה, יגאל, "מזרחה! מזרחה? על המזרח באמנות ישראל, בתוך: קדימה: המזרח באמנות ישראל, מוזיאון ישראל, ירושלים, עמ' 56
↑  בלס, גילה, "ציירי ארץ-ישראל בשנות העשרים והקוביזם", בתוך: שנות העשרים באמנות ישראל, מוזיאון תל אביב, תל אביב-יפו, 1982, עמ' 12.
↑  שיחה מוקלטת עם הצייר ישראל פלדי: ערך יצחק לודן ביום 12/6/1976", תיק ישראל פלדי, ספריית מוזיאון תל אביב לאמנות
↑  ראו: רובין, כרמלה, 60 שנה אחרי...: תערוכת "אמנים מודרניים" בצריף ה"אוהל", בית ראובן, תל אביב-יפו, 1987.
↑  ראו: בספרות ובאמנות, הארץ, 20 במאי 1927
↑  ראו: זריצקי, יוסף, "שנה של תערוכות בירושלים: סקירה כללית", תיאטרון ואמנות: ירחון לענייני האמנות בכל צורותיה, מס' 8
↑  זריצקי, יוסף, "שנה של תערוכות בירושלים: סקירה כללית", תיאטרון ואמנות: ירחון לענייני האמנות בכל צורותיה, מס' 8
↑  ראו: The New Palestine⁩, june 14, 1929, p. 535
↑  פלדי: בסירה, כתובים, 16 במאי 1929
↑  Burrows, Carlyle, "The Brooklyn Show; Other Events in Art", New York Herald Tribune, 9/6/1929, p. 8
↑  ראו: פרסום לאמנות א"י באמריקה, דואר היום, 5 ביולי 1929 עמ' ב-[2]
↑  ראו: "הצייר פלדי יוצא לחו'ל", הארץ, 21 ביולי 1929, עמ' 4
"דייגים" (1927), תצלום מתוך תיאטרון ואמנות (1927)
פריקת הסירה הראשונה נמל יפו לאחר שביתה (1936), תצלום מאוסף מטסון, ספריית הקונגרס, ארצות הברית
ננסי פרייזר

| --- | --- |

 לידה:  20 במאי 1947 (בת 77) בולטימור, מרילנד, ארצות הברית 
 מקום לימודים:  מכון המחקר המסמיך של אוניברסיטת העיר ניו יורק 
 מוסדות:  אוניברסיטת נורת'ווסטרן  אוניברסיטת סטנפורד  אוניברסיטת ג'ורג'יה  אוניברסיטת חרונינגן  ניו סקול 
 זרם:  פילוסופיה קונטיננטלית, תיאוריה ביקורתית, פילוסופיה פמיניסטית, פוסט-סטרוקטורליזם
 תחומי עניין:  תאוריה חברתית, תאוריה פמיניסטית, תאוריה פוליטית, לימודי מגדר 
 עיסוק:  פילוסופית, חוקרת מדע המדינה, סוציולוגית, מרצה באוניברסיטה, פמיניסטית 
 הושפעה מ:  יורגן האברמס, מישל פוקו, קרל מרקס, קרל פולאני, ריצ'רד ג' ברנשטיין, אקסל הונת
 השפיעה על:  אקסל הונת
 מדינה:  ארצות הברית
 
ננסי פרייזר (באנגלית: Nancy Fraser ; נולדה ב-20 במאי 1947) היא פילוסופית אמריקאית, תאורטיקנית ביקורתית פמיניסטית. פרייזר היא פרופסור למדעי המדינה והחברה בקתדרה על שם הנרי א. ולואיז לואב ופרופסור לפילוסופיה בניו סקול בניו יורק. פרייזר ידועה בביקורתה על פוליטיקת זהויות ועבודתה הפילוסופית על מושג ה"צדק", ומבקרת של הפמיניזם הליברלי על נטישתו את מושגי הצדק החברתי. פרייזר מחזיקה בתוארי דוקטור לשם כבוד מארבע אוניברסיטאות בשלוש מדינות, וזכתה בפרס אלפרד שוץ לפילוסופיה חברתית לשנת 2010 מהאגודה האמריקאית לפילוסופיה והיא משמשת כנשיאת האגודה המזרחית לפילוסופיה האמריקאית.
קריירה

בשנת 1969 פרייזר קיבלה את התואר הראשון שלה בפילוסופיה בקולג' Bryn Mawr. ב-1980 קיבלה תואר דוקטור לפילסופיה CUNY Graduate Center. היא לימדה במחלקה לפילוסופיה באוניברסית נורת'ווסטרן שעברה לניו סקול ניו יורק. היא שימשה פרופסור אורח באוניברסיטאות בגרמניה, צרפת, ספרד והולנד. בנוסף לפרסומים והרצאותיה הרבים, פרייזר היא עורכת שותפה לשעבר של Constellations, כתב עת בינלאומי לתיאוריה ביקורתית ודמוקרטית, שם היא נותרה חברה פעילה במועצת העורכים. היא הוזמנה להעביר את הרצאות טאנר באוניברסיטת סטנפורד ואת הרצאות שפינוזה באוניברסיטת אמסטרדם.
מחקר

פרייזר כתבה על מגוון רחב של נושאים, אך היא ידועה בעיקר בזכות עבודתה על התפיסות הפילוסופיות של צדק ואי־צדק. פרייזר טוענת שניתן להבין צדק בשתי דרכים נפרדות אך קשורות זו בזו, התואמות שתי צורות של אי צדק:
"צדק חלוקתי" (במונחים של חלוקה שוויונית יותר של משאבים) לעומת "חלוקה לא הוגנת".
"צדק הכרתי" (הכרה שווה של זהויות/קבוצות שונות בתוך חברה). לעומת "אי-הכרה".
פרייזר טוענת שתנועות צדק חברתי רבות בשנות ה-60 וה-70 טענו להכרה על בסיס גזע, מגדר, מיניות או אתניות, ושההתמקדות בתיקון העוולה של אי-הכרה האפילה על חשיבותו של האתגר לטפל באי הצדק מהסוג הראשון של חלוקה לא הוגנת. במילים אחרות, פרייזר טוענת כי התמקדות יתרה בפוליטיקת הזהויות מסיטה את תשומת הלב מההשפעות המזיקות של הקפיטליזם, הנאו-ליברלי ואי־השוויון הגובר בעושר המאפיין חברות רבות.
פרייזר מרחיקה לכת עוד יותר בקישור בין המוקד הצר של פוליטיקת זהויות לבין אי-שוויון כלכלי, במיוחד בהתייחס לפמיניזם הליברלי, אותו מכנה פרייזר "השפחה" של הקפיטליזם. במאמרה "כיצד אפשר לשבור את הברית הסמויה בין הפמיניזם לקפיטליזם הפיננסי" (שתורגם לעברית) כתבה פרייזר:
כל תנועות השחרור – ובהן תנועות שחרתו על דגלן מאבק בגזענות, רב-תרבותיות, זכויות להט"ב ואיכות סביבה – הולידו זרמים ניאו-ליברליים ידידותיים לשוק. אולם תפקידה של תנועת הפמיניזם היה חשוב במיוחד, מתוקף הזיקה ההיסטורית שבין מגדר לשעתוק חברתי בחברה הקפיטליסטית. ככל שהפכו הזרמים הליברליים דומיננטיים יותר בתנועה הפמיניסטית, התפיסות המריטוקרטיות האינדיבידואליסטיות שלה לגבי שוויון מגדרי התמזגו עם המחשבה הניאו-ליברלית, באופן שהעניק לקפיטליזם הפיננסי מראית עין של כוח משחרר.
במרץ 2022 היא הייתה בין 151 פמיניסטיות בינלאומיות שחתמו על "התנגדות פמיניסטית נגד מלחמה: מניפסט", בסולידריות עם ההתנגדות הפמיניסטית נגד המלחמה שיזמו פמיניסטיות רוסיות לאחר הפלישה הרוסית לאוקראינה.
ספרים > Fortunes of Feminism

ספרה "Fortunes of Feminism" ("הון הפמיניזם: מקפיטליזם בניהול המדינה למשבר נאו-ליברלי") הוא אוסף של חיבורים שנכתבו בין השנים 1985 ל-2010 שמטרתו לנתח את "הדרמה בשלוש מערכות" שלפי פרייזר היא חוט המקשר הגל השני של הפמיניזם.
המערכה הראשונה מייצגת את הרגע שבו התנועה הפמיניסטית הצטרפה לתנועות רדיקליות כדי לשנות את החברה באמצעות חשיפת חוסר הצדק המגדרי והאנדרוצנטריות של הקפיטליזם.
המערכה השנייה היא מעבר מדרישה לצדק כחלוקה מחדש לדירשה לצדק של הכרה והבדל, ומעבר לפוליטיקת זהות. סוג זה של מאבק למען הכרה היה מוכן להתיישב בתוך המסגרת המחשבתית של הנאו-ליברליזם ובמאמצים לבנות חברת שוק חופשי.
המערכה השלישית מוגדרת כתחייה של התנועה, פרייזר טוענת לרדיקליזם פמיניסטי מחודש המסוגל להתמודד עם המשבר הכלכלי העולמי. לדידה, הפמיניזם חייב להיות כוח הפועל בשיתוף פעולה עם תנועות שוויוניות אחרות במאבק להביא את הכלכלה לשליטה דמוקרטית, תוך בנייה על הפוטנציאל השאפתני של הגלים המוקדמים יותר של שחרור האישה.
חיבור זה מספק מסגרת ברורה לחשיבה מחודשת בנושאים הקשורים לעבודה, אמנציפציה, זהות, ותביעות לצדק בהקשר של הנאו-ליברליזם. עם זאת, השימוש של פרייזר בסכמות תאורטיות זכה לביקורת כדחוס ומבלבל לעיתים.
ספרים > Unruly Practices

ספרה "Unruly Practices" ("פרקטיקות סוררות: כוח, שיח ומגדר בתיאוריה חברתית עכשווית") הוא אוסף של חיבורים שנכתבו בין השנים 1980 ו-1989. הספר בוחן את תיאוריות הכוח ומקורה אצל מישל פוקו, את הפוליטיקה של הדקונסטרוקציה הצרפתית של ז'אק דרידה לצד האמריקאית של ריצ'רד רורטי, את הפוליטיקה של המגדר אצל יורגן הברמאס, ואת הפוליטיקה של פרשנות הצורך בשני מאמרים מסכמים אשר משרטטים את עמדתה שלה בתוך התיאוריה הביקורתית הסוציאליסטית-פמיניסטית העכשווית.
הוגים בני זמננו כמו דאגלס קלנר שיבחו את כתביה של פרייזר כ"מתובלים בתקווה חברתית" ומחויבות פמיניסטית לסוכנות פוליטית ולקידמה חברתית עם מספר צורות של ספקנות חברתית מודרנית ופוסט-מודרנית. עם זאת, אחרים מתחו ביקורת על מטרתה לספק "סוג של תמונה אבחנתית גדולה הדרושה כדי לכוון את הפרקטיקה הפוליטית [הנוכחית]" של הפמיניזם הסוציאליסטי על היותה שאפתנית מדי ובסופו של דבר צרה מדי.
פרסים וכבוד

דוקטור לשם כבוד (Doctor Honoris Causa), בית ספר ארסמוס להיסטוריה, תרבות ותקשורת והפקולטה לפילוסופיה, אוניברסיטת ארסמוס ברוטרדם, 2014.
דוקטור לשם כבוד (Doctor Honoris Causa), אוניברסיטת נסיונל דה סן מרטין, בואנוס איירס, ארגנטינה, 2014.
יו"ר מחקר בינלאומי לצדק חברתי, Collège d'études mondiales, פריז, 2011-2016
עמיתה בכירה, המרכז ללימודים מתקדמים "Justitia Amplificata", פרנקפורט, 2013.
עמיתת קרן רוזה לוקסמבורג, נובמבר-דצמבר 2012.
עמיתת אורח איינשטיין, מכון JFK ללימודי צפון אמריקה, Freie Universität, ברלין, 2010–2012.
פרופסור אורח של Humanitas לזכויות נשים, אוניברסיטת קיימברידג', בריטניה, מרץ 2011
דוקטור אונריס קאוזה, אוניברסיטת רוסקילדה, דנמרק, 2011.
עמיתת דונלד גורדון, מכון סטלנבוש ללימודים מתקדמים, דרום אפריקה, 2011.
פרס אלפרד שוץ לפילוסופיה חברתית, האגודה האמריקאית לפילוסופיה, 2010.
Chaire Blaise Pascal, École des hautes études en sciences sociales, פריז, 2008-2010
בתואר דוקטור הונוריס קאוזה, על ידי האוניברסיטה הלאומית של קורדובה (ארגנטינה), 2006.
עמיתת האקדמיה האמריקאית לאמנויות ומדעים, 2019.
פרופסור אורח של קרל פולני, 2021.
ביבליוגרפיה > בעברית > ספרים

(עם: צ'ינציה ארוצה, טיטהי בהאטצ'ריה), פמיניזם ל־99%: מניפסט, תרגום: עדי מורנו, חיפה: נמלה הוצאה לאור, 2022. מסת"ב 978-965-598-061-5.
ביבליוגרפיה > בעברית > מאמרים

כיצד אפשר לשבור את הברית הסמויה בין הפמיניזם לקפיטליזם הפיננסי באתר הזמן הזה, אוגוסט 2018
"מחלוקה להכרה? דילמות של צדק בעידן 'פוסט־סוציאליסטי'", שלטון ההון: החברה הישראלית בעידן הגלובלי, עורכים: דני פילק, אורי רם. תל אביב: הוצאת הקיבוץ המאוחד, תשס"ה 2004, עמ' 270–297 (באתר ספריית כותר)
ביבליוגרפיה > באנגלית > ספרים

Fraser, Nancy (1989). Unruly practices: power, discourse, and gender in contemporary social theory. Minneapolis: University of Minnesota Press. ISBN 9780816617784.
Fraser, Nancy (1997). Justice interruptus: critical reflections on the "postsocialist" condition. New York: Routledge. ISBN 9780415917940.
Fraser, Nancy; Honnet, Axel (2003). Redistribution or recognition?: A political-philosophical exchange. London New York: Verso. ISBN 9781859844922.
Fraser, Nancy (2009). Scales of justice: reimagining political space in a globalizing world. New York: Columbia University Press. ISBN 9780231519625.
Fraser, Nancy (2013). Fortunes of feminism: from state-managed capitalism to neoliberal crisis. Brooklyn, New York: Verso Books. ISBN 9781844679850.
Fraser, Nancy;  et al. (8 ביולי 2014).  Nash, Kate (ed.). Transnationalizing the Public Sphere. Cambridge, UK. ISBN 978-0-7456-5058-6. LCCN 2020275243. OCLC 815364610. OL 26861781M. {{cite book}}:  (עזרה)
Fraser, Nancy; Boltanski, Luc; Corcuff, Philippe (2014). Domination et émancipation, pour un renouveau de la critique sociale (בצרפתית). Lyon: Presses Universitaires de Lyon. ISBN 9782729708863.
Arruzza, Cinzia; Bhattacharya, Tithi; Fraser, Nancy (2019). Feminism for the 99%: A Manifesto. Verso. ISBN 9781788734424.
ביבליוגרפיה > באנגלית > מאמרים

Fraser, Nancy (בינואר 1989). "Talking about needs: Interpretive contests as political conflicts in welfare-state societies". Ethics. University of Chicago Press. 99 (2): 291–313. doi:10.1086/293067. JSTOR 2381436. {{cite journal}}:  (עזרה)
Fraser, Nancy (Spring 1994). "After the family wage: what do women want in social welfare?". Social Justice. 21 (1): 80–86. doi:10.1177/0090591794022004003. JSTOR 29766787.
Fraser, Nancy (ביוני 2001). "Recognition without ethics?" (PDF). Theory, Culture & Society. Sage. 18 (2–3): 21–42. doi:10.1177/02632760122051760. אורכב מ-המקור (PDF) ב-2019-02-24. {{cite journal}}:  (עזרה)
Fraser, Nancy (בספטמבר 2005). "Mapping the feminist imagination: from redistribution to recognition to representation". Constellations. Wiley. 12 (3): 295–307. doi:10.1111/j.1351-0487.2005.00418.x. {{cite journal}}:  (עזרה)