stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פאל קובאץ'
ביוגרפיה > קריירה ספורטיבית

משנת 1929 היה קובאץ' סייף במועדון BBTE (Budapesti Budai Torna Egylet, כלומר "איגוד ההתעמלות של בודפשט ובודה")
משנת 1931 היה ספורטאי של האקדמיה הצבאית לודוביקה (The Royal Hungarian Ludovica Defense Academy)(אנ')
משנת 1935 היה במועדון הסיף של קציני הונווד (Honvéd Tiszti Vívó Klub)
משנת 1945 בגאנץ ואשאש (Ganz Vasas)
משנת 1954 בואשאש בודפשט (Budapesti Vasas)
משנת 1933 השתתף קובאץ' בנבחרת הונגריה במשך עשרים ושבע שנים. הוא התחרה גם בחרב וגם בדקר, אבל התפרסם בעולם בסיף חרב. הוא היה תלמידו של הסייף לאסלו בורשודי (מקודם בלה פפר)(אנ'), שלימד סגנון סייף שונה וחדיש יותר לעומת בית הספר לסייף של איטלו סנטלי האיטלקי (אנ') באותה תקופה. הנציג הגדול הראשון של סגנון זה היה ג'רג' פילר (אנ'), שזכה בשתי מדליות זהב (קבוצתי ואישי) באולימפיאדת לוס אנג'לס (1932).
משנת 1936, פאל קובאץ' השתתף בחמישה משחקים אולימפיים וזכה בסך הכל בשש מדליות זהב ומדליית ארד אחת. עד היום הוא אחד הסייפים המצליחים ביותר בתולדות האולימפיאדות. בנוסף לקובאץ' רק אלדאר גרביץ' ורודולף קרפאטי זכו לפחות בשש מדליות זהב אולימפיות בענף זה. הוא זכה כאמור בחמש מדליות זהב קבוצתיות ואחת אישית.
במהלך הקריירה שלו זכה קובאץ' מ-1937 ואילך בסך הכל גם ב-12 מדליות באליפויות עולם/אירופה. 11 באליפויות העולם (9 זהב) ואחת באליפות אירופה (זהב), הוא נדחק למקום השני (כסף) בשתי אליפויות עולם. נוצח על ידי אלדאר גרביץ' ב-1951 ועל ידי רודולף קרפאטי ב-1954. הוא פרש מספורט פעיל בגיל ארבעים ושמונה, לאחר אולימפיאדת רומא (1960) .
הישגיו > אולימפיאדות

שש פעמים אלוף אולימפי:
1936, ברלין: קבוצתי ( טיבור ברצלי, אלדר גרביץ', אנדרה קאבוש, לאסלו רייצ'אני, אימרה רייצי)
1948, לונדון: קבוצתי (טיבור ברצלי, אלדר גרביץ', רודולף קרפטי, ברטלן פאפ, לאסלו רייצ'אני)
1952, הלסינקי:
אישי
קבוצתי (טיבור ברצלי, אלדר גרביץ', רודולף קרפאטי, ברטלן פאפ, לאסלו רייצ'אני)
1956, מלבורן: קבוצתי (אלדר גרביץ', ינה האמורי, רודולף קרפאטי, אטילה קרסטש, דניאל מאגאי )
1960, רומא: קבוצתי (גאבור דלנקי, אלדר גרביץ', זולטאן הורבאט, רודולף קרפאטי, טמאש מנדלני )
מקום 3 אולימפי:
1948, לונדון: אישי
הישגיו > אליפויות עולם

אלוף העולם תשע פעמים:
1937, פריז:
אִישִׁי
קבוצתי
1951, סטוקהולם: קבוצתי
1953, בריסל:
אישי
קבוצתי
1954, לוקסמבורג: קבוצתי
1955, רומא: קבוצתי
1957, פריז: קבוצתי
1958, פילדלפיה: קבוצתי
מקום 2 באליפות העולם:
1951, סטוקהולם: אישי
1954, לוקסמבורג: אישי
מקום 6 באליפות העולם:
1957, פריז: אישי
הישגיו > אליפויות אירופה

אלוף אירופה:
1933, בודפשט: קבוצתי
מקום 5 באליפות אירופה:
1933, בודפשט: אישי
הישגיו > אוניברסיאדה

מקום 2 באוניברסיאדה:
1933, טורינו:קבוצתי
הישגיו > אליפויות הונגריה

שש עשרה פעמים אלוף הונגריה:
אישי: 1935, 1940, 1942, 1954, 1958, 1959, 1960
קבוצתי: 1937, 1939, 1941, 1943, 1944, 1952, 1956, 1958, 1960
קריירה צבאית וניהולית בספורט

קובאץ' החל את השכלתו הגבוהה באוניברסיטת בודפשט לכלכלה ב-1930 (כיום אוניברסיטת קורבינוס) וב-1931 הפך פרח קצונה באקדמיה לודוביקה. בשנת 1935 קיבל דרגת סגן ועלה בסולם הדרגות. בתום מלחמת העולם השנייה הוא היה שנתיים במחנה שבויים ולאחר שובו השתחרר מהצבא והפך למהנדס תכנון במפעל גנץ-מאווג (Ganz-Mávag). קובאץ' קיבל דרגת גנרל כוכב אחד בדימוס זמן קצר לפני מותו (מקביל לדרגת תת-אלוף).
לאחר פרישתו, הפך ל:
סגן נשיא איגוד הסיף ההונגרי
בין 1963 ל-1968 הנשיא
ב-1958 וב-1960 מונה לחבר במועצה ההונגרית לחינוך גופני וספורט (MTST).
עד יוני 1963 היה מנהל נבחרת החרב הלאומית.
לאחר מכן מונה לקפטן הפדרלי.
מדצמבר 1963 הפך לחבר במועצה הלאומית של האגודה ההונגרית לחינוך גופני וספורט.
משנת 1968 היה חבר בוועד האולימפי ההונגרי
במקביל היה חבר בוועד הפועל של פדרציית הסיף הבינלאומית (FIE) ויושב ראש ועדת החרב.
סגן נשיא ה-FIE מ-1980 עד 1988
חבר כבוד של ה-FIE מאז 1988
הנצחה

תחרות הזיכרון לפאל קובאץ'
בית הספר התיכון פאל קובאץ'
פרס פאל קובאץ' (2002)
אולם הסיף בפשרט של ואשאש SC נקרא על שמו של פאל קובאץ' (2011)
בית הספר לתיכון פאל קובאץ'
כיתת פאל קובאץ' בבית הספר היסודי ארפאד צ'נאדי.
פרסים והוקרה

מדליית ההצטיינות של הרפובליקה העממית ההונגרית דרגת זהב (1951)
מדליית הצטיינות לעבודה סוציאליסטית (1953)
ספורטאי מצטיין של הרפובליקה העממית ההונגרית (1954)
מדליית ההצטיינות של הספורט הצרפתי דרגת כסף (1976)
מסדר ההצטיינות האולימפי של הוועד האולימפי הבינלאומי IOC) (1984))
חבר במועדון בני האלמוות (1991)
מסדר ההצטיינות האולימפי ההונגרי (1994)
מדליית זהב לאחר המוות של נשיא הרפובליקה (1996)
חבר בהיכל התהילה של הפדרציה הבינלאומית לסיף (2014)
מאמרים קשורים

רשימה של בעלי מדליות זהב אולימפיות מרובות
לקריאה נוספת

Lukács László – Szepesi György: 112. A magyar olimpiai aranyérmek története – Budapest, 1980 – ISBN 963-253-553-7
Havas László: A magyar sport aranykönyve – Budapest, 1982 – ISBN 963-253-572-3
Kahlich Endre – Gy. Papp László – Subert Zoltán: Olimpiai játékok 1896–1976 – Budapest, 1977 – ISBN 963-253-526-X
Révai új lexikona XII. (Klc–Ky). Főszerk. Kollega Tarsoly István. Szekszárd: Babits. 2003. ISBN 963-955-607-6
Keresztényi József: Kis olimpiatörténet – Budapest, 1988 – ISBN 963-282-024-X
Magyar Ki Kicsoda 1990 – ISBN 963-7840-28-1
Nemzeti évfordulóink 2012
הערות שוליים

↑  "Kovács Pál lesz a vívócsarnok névadója". sportforum.hu. 2011-06-03. אורכב מ-המקור ב-2011-07-21.
למעלה באמצע הפודיום באולימפיאדת רומא 1960
קברו של פאל קובאץ' בבודפשט (בית הקברות פרקשרטי 8 / 2-1-73)
פנדר טלקסטר

Fender Telecaster
פנדר טלקסטר (Fender Telecaster), ידועה גם כ-Tele, היא גיטרה חשמלית 2 פיקאפים 
(Pickup) טיפוסית בעלת גוף מוצק (שאינו חלול) שתוכננה ומיוצרת על ידי פנדר.
עיצובה פשוט אך יעיל, בעלת צליל מהפכני שקבע את הטרנד בתחום הגיטרות החשמליות והמוזיקה הפופולרית.
הושקה לתפוצה ארצית בשם Broadcaster בסתיו 1950 והייתה הגיטרה הראשונה מסוגה שיוצרה בכמות גדולה.
יצור הטלקסטר ממשיך עד היום בשלל תתי דגמים שונים, מה שהפך אותה לאחת הגיטרות החשמליות המוכרות, והנמכרות ביותר בעולם.
צליל

הטלקסטר ידועה בצליל ה"בהיר" וה"חותך" שלה. סודו של הצליל הזה טמון בעיקר בפיקאפ הגשר שלה שמלופף ביותר חוטי נחושת ולכן בעל תפוקה גבוהה יותר, לפעמים אף פי 2 מפיקאפ הצוואר.
הגוף המוצק של הגיטרה מאפשר לה להעביר צליל מוגבר ונקי של המיתרים. עובדה זו היוותה שיפור לעומת עיצובים אחרים לגיטרות. הצליל הייחודי של הטלקסטר הופך אותה למזוהה מאוד עם מוזיקת קאנטרי, אולם היא נפוצה במגוון סגנונות אחרים ומשמשת גיטריסטים המתמחים במגוון ז'אנרים.
אמן ידוע במטאל שמשתמש בטלקסטר הוא גיטריסט להקת מרילין מנסון.
ראו גם

פנדר סטראטוקסטר
פנדר פרסישן בס
פנדר ג'אז בס
פרנק בסטרד

| --- | --- |
 לידה:  1886 ליברפול, אנגליה
 פטירה:  22 בינואר 1974 (בגיל 88 בערך) הייזלמיר, אנגליה
 מדינה:  הממלכה המאוחדת
 השתייכות:  הצבא הבריטי
 תקופת הפעילות:  1916–1919, 1939–1945
 דרגה:  קולונל
 תפקידים בשירות
 קצין רגלים, קצין נחיתה
 פעולות ומבצעים
 הפלישה לנורמנדי
 עיטורים
 קצין במסדר האימפריה הבריטית (OBE)
 תפקידים אזרחיים
 בעל חברת הספנות ASN
קולונל פרנק בַּסְטֶרְד (באנגלית: Frank Bustard;‏ 1886 – 22 בינואר 1974) היה בעל חברת ספנות בריטי, חלוץ השימוש באוניות גלנוע להובלת מכוניות ונוסעיהן. כמו כן היה מזכיר הסניף הלונדוני של החבל הימי לישראל ושותף להקמתו של בית הספר הימי בחיפה באוקטובר 1938.
קורות חייו

בַּסְטַרְד נולד בליברפול, מחוז לנקשייר, ב-1886, הצעיר מבין ארבעת ילדיהם של ג'ון ואליס בסטרד. הוא החל את עבודתו כמתלמד בחברת הספנות "וייט סטאר ליין" (White Star Line), ועד מהרה התקדם ונעשה מנהל תנועת הנוסעים. ב-1934 התמזגה חברת "ווייט ליין" עם חברת "קיונארד" (Cunard Line), ובסטרד עזב והקים חברת ספנות משלו – Atlantic Steam Navigation Company (אנ'). תוכניתו הייתה להפעיל קו אניות נוסעים במחיר שווה לכל נפש בין ליברפול לניו יורק, אך הוא לא הספיק להוציאה לפועל בשל פרוץ מלחמת העולם השנייה (ספטמבר 1939).
קורות חייו > מזכיר הסניף הלונדוני של חי"ל

באפריל 1938 נבחר בסטרד למזכיר הסניף הלונדוני של החבל הימי לישראל. יחד עם חבריו לסניף, רובם אנשי צי הסוחר והצי המלכותי הבריטיים, היה שותף להקמת בית הספר הימי בחיפה (18 באוקטובר 1938) ולפיתוחו. תרומתו של הסניף הבריטי הייתה בניסוח תוכנית הלימודים המקצועית של בית הספר; בהשגת הכרה רשמית של מועצת המסחר הבריטי (BOT), כדי שבוגרי בית הספר יוכלו לשרת באוניות בריטיות; בבחירת קצין ים בריטי (רב חובל רוברט סטיבנסון מילר) שיעמוד בראש מחלקת השיט של בית הספר החדש; ובאספקת סירות וציוד הוראה למחלקת השיט. בכובעו הפרטי כמנהל חברת ספנות, ניהל בסטרד באותו זמן מגעים עם מנהלי "נחשון", חברת הספנות של ההסתדרות הכללית, להקמת שירות אוניות בריטי מבריטניה אל ארץ ישראל. פרוץ מלחמת העולם השנייה, בספטמבר 1939, קטע את הקשרים הן עם בית הספר הימי הן עם "נחשון".
קורות חייו > שירותו הצבאי

בסטרד, שנשא דרגת מייג'ור, שירת במלחמת העולם הראשונה כקצין נחיתה ברגימנט הרגלים King's Own Royal Regiment (Lancaster) (אנ'), צוין לשבח ארבע פעמים, ונתכבד בעיטור "קצין מסדר האימפריה הבריטית" (OBE). בין 1939 ל-1945 שירת ביחידת הבקרה על תנועת האניות בצפון-מערב אנגליה, לרבות הפיקוח על הנחיתה ב-D-Day (הפלישה לנורמנדי), והוא צוין לשבח פעמיים. את שירותו סיים בדרגת לפטננט-קולונל.
קורות חייו > חלוץ מעבורות הגלנוע להובלת נוסעים ומכוניותיהם

אחרי המלחמה, באביב 1946, הגיש בסטרד לאדמירליות הבריטית בקשה לרכוש שלוש נחתות טנקים ולהסב אותן לאוניות גלנוע להובלת נוסעים ומכוניותיהם מאנגליה ליבשת אירופה. האדמירליות סרבה למכור את כלי השיט, ולאחר משא ומתן הסכימה להחכירן לחברת ASN במחיר 13 לירות, 6 שילינג ו-8 דיים ליום. אוניות אלו היו נחתות הטנקים LST 3519 ‏(אנ'), LST 3534 ‏(אנ') ו-LST 3512 ‏(אנ'). שמותיהן הוחלפו ל"אמפייר באלטיק" (SS Empire Baltic), "אמפייר סדריק" (SS Empire Cedric) ו"אמפייר קלטיק" (SS Empire Celtic), שהנציחו את שמותיהן של אניות "ווייט סטאר ליין" בצירוף "אֶמְפַּיֶיר", כדי לציין שכלי השיט היו בשירות המדינה במהלך המלחמה.
ב-11 בספטמבר 1946 יצאה ההפלגה הראשונה של חברת ASN, כאשר "אמפייר באלטיק" הפליגה מנמל טילברי (אנ') אל רוטרדם עם מטען של 64 כלי רכב עבור הממשלה ההולנדית. אל שלוש הנחתות הצטרפה ב-1948 נחתת נוספת, LST 3041 (אנ'), ששמה הוחלף ל"אמפייר דוריק" (Empire Doric), והפליגה בין פרסטון (אנ') ונמל לרן בצפון אירלנד. את הקו החדש הזה חנכה ב-21 במאי 1948 "אמפייר סדריק". אחרי הפלגת הבכורה המשיכה "אמפייר סדריק" לשרת בקו אל צפון אירלנד, שכלל בתחילה שתי הפלגות בשבוע. "אמפייר סדריק" הייתה האונייה הראשונה בצי חברת ASN שקיבלה רישיון להובלת נוסעים בשכר, והורשתה להוביל חמישים נוסעים. על כן נחשבת "אמפייר סדריק" למעבורת הנוסעים והגלנוע (passenger and RoRo ferry) הראשונה בעולם. ב-1955 צורפו עוד שתי נחתות חכורות לצי החברה, "אמפייר קימריק" (Empire Cymric) (אנ') ו"אמפייר נורדיק" (Empire Nordic), וכך עלה מספר האניות של החברה לשבע. הקו אל המבורג נסגר ב-1955, וקו חדש נפתח בין אנטוורפן לטילברי.
ב-1954, כשהתיישנו האוניות והיה צורך להחליפן בחדשות, מכר בסטרד את ASN לחברה הממשלתית הבריטית British Transport Commission (אנ'), ושנתיים אחר כך פרש מעסקיו.
משפחתו

בסטרד נישא פעמיים, לנורה המילטון ב-1912 ולאחר מותה ב-1950 למרגרט וילקינסון סנדס (Sands) ב-1952. נולדו לו ארבעה בנים ובת מנישואיו הראשונים ובן מן השניים. הוא מת ב-2 בינואר 1974, בגיל 87, בביתו בהייזלמיר (אנ').
לקריאה נוספת

מאיר שָׂשׂ, עכו הימית. כ"ג יורדי הסירה – בית הספר לקציני ים עכו, אפריל 1981 (מהדורת שכפול).
בים דרכך ושביליך במים רבים – יובל לבית הספר לקציני-ים עכו, 1938–1988. כתיבה ועריכה: שמחה בינות. כ"ג יורדי הסירה – בית הספר לקציני ים עכו, 1988. מהדורה שנייה מעודכנת – 2003.
צדוק אשל, המערכה לכיבוש הים – תולדות החבל הימי לישראל. תל אביב, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1996.
הערות שוליים

1 2 3 4  "Col. F. Bustard - Drive-on ferry pioneer" (Obituaries). The Times (London). Wednesday, 23 January 1974. (58995), col F, p. 16.
↑  "Cheap Transtlantic Travel – Major F. Bustard on prosed scheme". News. The Times. No. 46929. London. 5 December 1934. col C, p. 19.
↑  צדוק אשל (1996), עמ' 22–23.
↑  יובל לבית הספר לקציני ים עכו (1988), עמ' 6.
↑  מאיר שָׂשׂ (1981), עמ' 56–57.
↑  הארכיון הציוני המרכזי, תיק J127/95 – פרוטוקולים של הוועד הבריטי של חבל ימי לישראל.
↑  הארכיון הציוני המרכזי, תיק J127/96 – חבל ימי לישראל, התכתבות עם מייג'ור פרנק בסטרד.
דגל חברת Atlantic Steam Navigation
פיטר לופורד

| --- | --- |
פיטר לופורד (1955)
פיטר לופורד (1955)
 לידה:  7 בספטמבר 1923 לונדון, בריטניה
 פטירה:  24 בדצמבר 1984 (בגיל 61) לוס אנג'לס, קליפורניה, ארצות הברית
 מקום קבורה:  בית הקברות ווסטווד וילג' 
 שם לידה:  Peter Sydney Ernest Aylen 
 סוגה מועדפת:  ג'אז 
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 תקופת הפעילות:  1930–1984 (כ־54 שנים)
 בן או בת זוג:  פטרישיה קנדי לופורד (24 באפריל 1954–פברואר 1966)  Deborah Gould (יוני 1976–1977)  Mary Rowan (אוקטובר 1971–ינואר 1975)  Patricia Seaton (יולי 1984–24 בדצמבר 1984) 
 צאצאים:  כריסטופר לאופורד, Victoria Lawford, Sydney Lawford, Robin Lawford 
 פרסים והוקרה:  כוכב בשדרת הכוכבים בהוליווד 
 פרופיל ב-IMDb
 
פיטר לופורד (באנגלית: Peter Lawford;‏ 7 בספטמבר 1923 – 24 בדצמבר 1984) היה שחקן קולנוע, וטלוויזיה ומפיק אמריקאי ממוצא בריטי.
התפרסם כידוען ואיש החברה הגבוהה בשנות ה-50 וה-60 כשהיה נשוי לאחותו של ג'ון פיצג'רלד קנדי והיה חבר בחבורת הראט פאק.
קורות חיים

נולד בלונדון למשפחת אצולה בריטית. הוריו התגרשו כשהיה בן שנה. בגל שבע הופיע לראשונה בסרט הבריטי הקצר "Poor Old Bill".
בגיל ארבע עשרה נפגע קשה בידו הימנית כשעבר דרך דלת זכוכית ונותרה הגבלה באמה ובכף היד. דבר זה מנע ממנו קריירה צבאית והוא החליט להיות שחקן.
ב-1938 בעת ביקור בהוליווד, נראה על ידי "צייד כישרונות" ועבר מבחן בד שלאחריו קיבל תפקיד קטן בסרט "לורד ג'ף" בו כיכב פרדי ברת'ולומיו.
מלחמת העולם השנייה עצרה את הקריירה שלו והוא עבד בעבודות שונות כדי לקיים את עצמו. בסרט גברת מיניבר הוא שיחק בתפקיד קטן כטייס ללא מתן קרדיט.
תפקידו הראשון המשמעותי היה בסרט "יאנקי באיטון" לצידו של מיקי רוני (1942). הוא זכה להצלחה בסרט "הצוקים הלבנים של דובר" בו שיחק כחייל צעיר במלחמת העולם השנייה ולאחריו שיחק בתמונתו של דוריאן גריי ו"בנה של לאסי" (1945).
הוא הופיע בתפקידי משני בסרטים של מטרו גולדווין מאייר כמו: "מצעד הפסחא" ו"ג'וליה השובבה" (1948), "נשים קטנות" (1949) ו"חתונה מלכותית" (1951).
ב-1947 הופיע לראשונה עם פרנק סינטרה בסרט "זה קרה בברוקלין". ב-1954 שיחק בקומדיה "זה צריך לקרות לך" שהיה הסרט הראשון בו שיחק ג'ק למון בתפקיד ראשי.
ב-1960 שיחק בסרט אקסודוס בתור קצין בריטי אנטישמי במחנה פליטים יהודים בקפריסין.
ב-1962 השתתף בסרט "היום הארוך ביותר" בתפקיד סיימון פרייזר, לורד לובאט ה-15.
הוא היה חלק מהחמישה שכונו ראט פאק. החמישה הופיעו ביחד בסרטים "האחד עשר של דני אושן" (1960) ו"שלושה סרג'נטים" (1962).
לופורד גם הפיק מספר סרטים והשתתף בתוכניות טלוויזיה כמו: "אלפרד היצ'קוק מגיש", "ספינת האהבה", "מעשי כשפים", "הוואי חמש אפס" ועוד.
חיים אישיים

ב-1954 התחתן עם פטרישה קנדי (אנ') אחותו הצעירה של ג'ון קנדי. נולדו להם ארבעה ילדים - כריסטופר (1955 - 2018), סידני מליאה (1956), ויקטוריה פרנסיס (1958) ורובין אליזבת (1961). הם התגרשו ב-1966.
אשתו השנייה הייתה מרי רואן. הם נישאו ב-1973 והתגרשו ב-1975
ב-1976 נישא לשחקנית דבורה גולד. הם התגרשו ב-1977
אשתו הרביעית הייתה פטרישה סיטון. הם נישאו ב-יולי 1984, חצי שנה לפני שמת מהתקף לב.
פילמוגרפיה חלקית

יאנקי באיטון (1942)
הרוח מטירת קאנטרוויל (1944)
הצוקים הלבנים של דובר (1944)
תמונתו של דוריאן גריי (1945)
זה קרה בברוקלין (1947)
מצעד הפסחא (1948)
נשים קטנות (1949)
חתונה מלכותית (1951)
זה יכול לקרות לך (1954)
האחד עשר של דני אושן (1960)
אקסודוס (1960)
הסנאט ימליץ ויאשר (1962)
היום הארוך ביותר (1962)
שלושת הסרג'נטים (1962)
מלח ופלפל (1968)
עוד פעם אחת (1970)
פליקס וידוולד

פליקס וידוולד (בגרמנית: Felix Wiedwald, נולד ב-15 במרץ 1990 בתדינגהאוזן שבגרמניה המערבית) הוא כדורגלן עבר גרמני ששיחק בעמדת השוער.
קריירת מועדונים

וידוולד שיחק החל מגיל תשע בורדר ברמן, ובשנת 2009 החל לשחק בקבוצת המילואים של המועדון. בעונת 2009/10 החל לשמש שוער מחליף בקבוצה הבכירה של ורדר ברמן לעת מצוא, אך המשיך לשחק רק בקבוצת המילואים. בקיץ 2011 חתם וידוולד בדיסבורג ששיחקה אז בליגת הבונדסליגה השנייה. הופעת הבכורה שלו בדיסבורג הייתה בניצחון 3-0 על איינטרכט בראונשווייג בנובמבר 2011. וידוולד החל מאז להיות השוער הראשון של הקבוצה, ושיחק בה שתי עונות, בשתיהן דיסבורג סיימה במרכז הטבלה של הבונדסליגה השנייה. בקיץ 2013 עזב וידוולד את דיסבורג וחתם באיינטרכט פרנקפורט, כשוער המשנה לקווין טראפ. את הופעתו היחידה בבונדסליגה בעונת 2013/14 ערך וידוואלד בפברואר 2014 בתבוסה 5-0 לבאיירן מינכן. בעונת 2014/15 וידוולד ערך 11 הופעות רצופות החל מהמחזור החמישי עד לפגרת החורף של אותה עונה, שזו תקופה בה טראפ היה פצוע.
בקיץ 2015, על אף שטראפ עזב את איינטרכט פרנקפורט לטובת פריז סן-ז'רמן, וידוולד לא נשאר לתפוס את מקומו בקבוצה, וחתם על פי העדפתו במועדון נעוריו ורדר ברמן, שסבל ממחסור בשוערים בגין פציעת השוער הראשי רפאל וולף. וידוולד תפס עד מהרה את עמדת השוער הראשון בקבוצה. בעונת 2015/16 וידוולד התמודד יחד עם ורדר ברמן במאבקי התחתית, אך הקבוצה ניצלה ממבחני הישרדות במחזור האחרון של העונה. את עונת 2016/17 פתחו וידוולד וברמן בצורה רעה, ודורגו במקום האחרון במשך תקופה ארוכה, אך התאוששו והשיגו רצף ניצחונות ארוך במהלך הסיבוב השני של העונה.
בקיץ 2017 חתם וידוולד בלידס יונייטד מהצ'מפיונשיפ, בשורותיה ערך 28 הופעות ליגה.
בקיץ 2018, לאחר עונה אחת בלידס, חתם וידוולד באיינטרכט פרנקפורט. וידוולד הפך לשוער השלישי בהיררכיה עם חתימתם בקבוצה של השוערים קווין טראפ ופרדריק רונו, ולא ערך אפילו הופעה אחת במחצית הראשונה של עונת 2018/19. כתוצאה מכך, חתם בינואר 2019 עד סוף העונה בדיסבורג מהבונדסליגה השנייה, בה שיחק בעבר, כמושאל מאיינטרכט פרנקפורט. וידוולד ערך 15 הופעות עד לתום העונה, ולא הצליח למנוע את נשירתה של דיסבורג אל הליגה הגרמנית השלישית. בתום ההשאלה, חזר וידוולד לפרנקפורט, וחתם בהמשך הקריירה באמן ההולנדית, וס.ו. זנדהאוזן הגרמנית, בשתיהן שימש שוער משני. בספטמבר 2022 הודיע על פרישה ממשחק פעיל.
קריירה בינלאומית

לוידוולד הופעה אחת במדי נבחרת גרמניה עד גיל 20, שנערכה בשנת 2009.
פלייבליה

| --- | --- |
סמל פלייבליהסמל פלייבליה
מראה בעיר
מראה בעיר
 מדינה:  מונטנגרו מונטנגרו
 מחוז:  מחוז פלייבליה
 ראש העיר:  מילויה פופוביץ'
 שטח:  1,346 קמ"ר
 גובה:  770 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  19,489 (2011)
  ‑ צפיפות:  27 נפש לקמ"ר (2011)
 קואורדינטות:  43°21′36″N 19°21′36″E﻿ / ﻿43.36000°N 19.36000°E﻿ / 43.36000; 19.36000
 אזור זמן:  UTC +1
 www.pljevlja.me
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת מונטנגרו מוגדלת) פודגוריצה ניקשיץ' ביילו פולה  הרצג נובי  בר צטיניה בראן אולצין קר. בוסניה והרצגובינה  סרביה קוסובו אלבניה הים האדריאטי פלייבליה(למפת מונטנגרו רגילה) פודגוריצה ניקשיץ' ביילו פולה  הרצג נובי  בר צטיניה בראן אולצין קר. בוסניה והרצגובינה  סרביה קוסובו אלבניה הים האדריאטי פלייבליה  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
הבאזאר הישן של פלייבליה
מסגד חוסיין פאשה
תחנת הכוח של פלייבליה
פלייבליה (במונטנגרית: Пљевља) היא עיר השוכנת בצפון מונטנגרו, ומשמשת כבירת מחוז פלייבליה. ממוקמת כחמישה קילומטרים דרומית לגבול עם סרביה.
על פי מספר התושבים בעיר, מדורגת פלייבליה שלישית ברשימת הערים הגדולות במונטנגרו. בשנת 2011 התגוררו בעיר 19,489 תושבים.
תולדות העיר > פרהיסטוריה

בסביבות העיר התגלו עדויות פרהיסטוריות ליישוב בעידן הקרח. במערת מליסינה הסמוכה לעיר, התגלו ראיות הנחשבות למוקדמות ביותר בחלק זה של אירופה.
תולדות העיר > העידן הרומי

בני האדם המודרניים הראשונים שהתגוררו באזור בו שוכנת כיום העיר, היו שבטים אילירים, הם חיו שם עד לפלישת האימפריה הרומית במאה ה-1. הרומאים בנו על חורבות העיר האילירית את המוניקיפיום S.
העיר הרומית הייתה העיר השנייה בגודלה בשטח בו שוכנת כיום מונטנגרו, (אחרי דוקליה). בעיר היה מסחר גדול, והיא הייתה המרכז הדתי של הפרובינקיה הרומית דלמטיה. מתקופה זו נמצאו שרידים רבים, הבולט שבהם הוא גביע זכוכית מעוטר בחוטי זכוכית כחולים, הנחשב ליחיד מסוגו בעולם.
תולדות העיר > ימי הביניים

הסלאבים כבשו את העיר במאה השישית, והם בנו עיר בשם ברזניצ'ה (Breznica). העיר פרחה במשך מאות שנים, והיא הפכה לאחת הערים המרכזיות במדינה הסרבית הצעירה רשקה.
מיקומה של העיר, על אם הדרך המוליכה מדוברובניק, קוטור, וטריאסטה לקונסטנטינופול, סרייבו, ובלגרד, תרמה לשגשוגה של ברזניצ'ה, ובשנת 1338 החלו לגבות מכס מהעוברים בעיר.
במאה ה-14 נקראה העיר בשתי שמות ברזניצ'ה ופלייבליה. בשנת 1368 כבש את העיר הז'ופאן הסרבי ניקולה אלטומנוביץ', והוא שלט בה עד לשנת 1373. בין השנים 1373–1435, נשלטה העיר על ידי מספר מלכים בוסנים. ומ-1435 שלט בה הדוכס סטייפן ווקאסיץ' קוסאצ'ה, עד ה-1 בספטמבר 1462 אז כבשו אותה העות'מאנים.
תולדות העיר > השלטון העות'מאני

שמה החדש; פלייבליה, לא היה בשימוש זמן רב. לאחר שכבשו העות'מאנים את העיר, הם שינו את שמה לטסילז'ה. במאה ה-15 וה-16 נבנו מבנים רבים בעיר. ב-1465 נבנה מנזר בעיר, ב-1569 נבנה מסגד על שם חוסיין פאשה, ובמהלך המאה ה-16 נבנתה מערכת הביוב העירונית.
בשנת 1572 העבירה האימפריה העות'מאנית את סנג'ק הרצגובינה מפוצ'ה לטסילז'ה, דבר שגרם לעיר להתפתח במהירות. במאה ה-17 נבנה בית הספר המוסלמי הראשון. הקונסול הרוסי שביקר בעיר במאה ה-19 כתב, כי פלייבליה היא עיר מזרחית יפה עם גנים, מזרקות, מסגדים, וכנסיות, ומתגוררים בה כ-7,000 תושבים ביותר מ-800 בתים.
לאחר שתי שרפות גדולולת שהחריבו את רוב העיר והרסו את כלכלתה, העבירו העות'מאנים בשנת 1833 את הסנג'ק למוסטר, דבר שגרם לדעיכה של העיר.
תולדות העיר > היסטוריה מודרנית

בשנת 1875, לאחר התקוממות שנכשלה, החלה הגירה המונית מפלייבליה לאגן נהר דרינה ולולייבו, ואוז'יצה שבמרכז סרביה.
בשנת 1878 נכבשה פלייבליה על ידי האימפריה האוסטרו-הונגרית, יחד עם שאר אזור סנג'ק. על פי הסכם ממאי 1879, השלטון בעיר, כבכל אזור סנג'ק נשאר בידי העות'מאנים, אך האוסטרים הורשו להחזיק צבא בעיר. חמשת אלפי אנשי הצבא האוסטרו-הונגרי, שהוצבו בעיר יחד עם נשותיהם וילדיהם, פתחו עידן חדש לעיר. האוסטרים הפכו את פלייבליה לעיר מערבית מודרנית, עם בתי מלון, חנויות, תיאטרון, ואירועי תרבות.
האוסטרים הוציאו את כוחותיהם מהעיר בשנת 1908, תמורת הסכמתם בשתיקה של העות'מאנים לסיפוח בוסניה הרצגובינה במסגרת משבר בוסניה.
באוקטובר 1912 כבשה מונטנגרו את העיר, בה נפגשו כוחות סרביה ומונטנגרו, שתקפו את אזור סנג'ק משני צידיו.
העיר צורפה לממלכת מונטנגרו ב-1913, ולאחר מלחמת העולם הראשונה לממלכת יוגוסלביה.
בספטמבר 1943 הודיעו הפרטיזנים של טיטו על כיבוש העיר מידי הגרמנים.
דמוגרפיה

אוכלוסיית העיר לפי שנים:
3 במרץ 1981 - 16,792
3 במרץ 1991 - 20,887
1 בנובמבר 2003 - 21,337
15 באפריל 2011 - 19,489
על פי מפקד האוכלוסין שנערך בשנת 2011, התגוררו במחוז פלייבליה 30,786 תושבים:
| מוצא | תושבים | אחוזים |
| --- | --- | --- |
| סרבים | 17,569 | 57.07% |
| מונטנגרים | 7,494 | 24.34% |
| בוסניאקים | 2,128 | 6.91% |
| מוסלמים | 1,739 | 5.65% |
| אלבנים | 17 | 0.06% |
| קרואטים | 16 | 0.05% |
| אחר | 115 | 0.42% |
| לא ענו | 1,448 | 4.62% |
| אין מידע | 205 | 0.55% |
| סה"כ | 30,786 | 100% |
כלכלה

פלייבליה היא אחת הערים הצומחות במונטנגרו, תחנת הכוח בעיר אחראית ל-45% מתצרוכת החשמל במדינה. סמוך לעיר ממוקמים המכרות הגדולות במדינה, בהם חוצבים פחם, אבץ, ועופרת.
התעשייה המכניסה ביותר היא תעשיית העץ, תושבים רבים עוסקים בחקלאות. ענף מכניס נוסף הוא תיירות אקולוגית.
ספורט

קבוצת הכדורגל של העיר; רודאר פלייבליה (FK Rudar Pljevlja), משחקת בליגת העל של מונטנגרו.
תחבורה

הכבישים הראשים היוצאים מהעיר הם לסרייבו שבבוסניה והרצגובינה, בלגרד שבסרביה, ופודגוריצה ושאר מונטנגרו על הכביש העובר על הגשר מעל נהר טרה.
תחנת הרכבת הקרובה לעיר נמצאת בעיר הסרבית פרייפוליה (Prijepolje), המרוחקת כ-40 קילומטרים.
הערות שוליים

↑  המלחמה עם סרביה, החרות, 4 בנובמבר 1912
↑  הפרטיזנים עולים על בירת מונטנגרו, המשקיף, 29 בספטמבר 1943
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007548055605171  LCCN: n80057129  NKC: ge261705  SUDOC: 167833995  VIAF: 148920278   WorldCat (עם VIAF): 148920278
פיטר לדיסלאו האמר

| --- | --- |

 לידה:  23 בדצמבר 1936 טימישוארה, ממלכת רומניה 
 פטירה:  27 בדצמבר 2006 (בגיל 70) פרינסטון, ארצות הברית 
 ענף מדעי:  מתמטיקה, תכנות מחשבים, תורת הגרפים, מתמטיקה שימושית, מתמטיקה בדידה, כריית מידע 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת בוקרשט 
 מנחה לדוקטורט:  גריגורה מויסיל 
 מוסדות:  אוניברסיטת ראטגרס  אוניברסיטת ווטרלו  אוניברסיטת מונטריאול  הטכניון – מכון טכנולוגי לישראל 
 תלמידי דוקטורט:  Ron Dembo, Bruno Simeone, Yves Crama, Nadimpalli Venkata Ramana Mahadev, Uri Natan Peled, Frédéric Maffray 
 פרסים והוקרה:  מדליית אוילר (1998) 
 
פיטר לדיסלאו האמר (ברומנית ואנגלית: Peter Ladislau Hammer או Peter Ladislaw Hammer, נודע לתקופת מה בשם Petru Ivănescu,‏ 23 בדצמבר 1936 – 27 בדצמבר 2006) היה מתמטיקאי יהודי-אמריקאי, יליד רומניה, שפעל גם ברומניה, ישראל וקנדה. האמר תרם לתחום חקר הביצועים ושל המתמטיקה הבדידה היישומית על ידי חקר הפונקציות הפסאודו-בוליאניות וקשריהן אל תורת הגרפים ושל כריית המידע.
האמר נמנה עם מייסדיהם ועורכיהם של כמה כתבי עת מדעיים: 
Discrete Mathematics”, „Discrete Applied Mathematics”,[3], „Annals of Discrete Mathematics”, „Discrete Optimization”, „Annals of Operations Research”, „SIAM Monographs on Discrete Mathematics and Applications.
כמו כן היה המייסד והמנהל של מכון RUTCOR, מכון אוניברסיטת רוטג'רס לחקר הביצועים.