stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
האקדמיה הישראלית לקולנוע וטלוויזיה
טקס פרסי אופיר

פרס אופיר (בשמו המלא: פרס האקדמיה הישראלית לקולנוע על שם שייקה אופיר, לעיתים מכונה גם: "האוסקר הישראלי") הוא פרס הניתן מדי שנה על ידי האקדמיה הישראלית לקולנוע וטלוויזיה עבור יצירה קולנועית מצטיינת. הפרס קרוי מאז 2004 על שמו של השחקן ואיש הקולנוע הישראלי שייקה אופיר, ומוענק מאז שנת 1990. פסלון הפרס עוצב על ידי הפסל האמן ריצ'רד שילה.
טקס פרסי האקדמיה לקולנוע מתקיים מדי שנה בחודש ספטמבר, כארבעה חודשים לפני ההכרזה על המועמדים לפרס האוסקר האמריקאי. הזוכה בפרס "הסרט הטוב ביותר" נשלח כנציגה של ישראל להתמודד על מועמדות לזכייה באוסקר, בקטגוריית "פרס האוסקר לסרט הזר הטוב ביותר". מתוך זוכי פרס האופיר בקטגוריית "הסרט הטוב ביותר" לאורך השנים, 10 סרטים נבחרו להיות מועמדים לפרס אוסקר בקטגוריית "הסרט הזר הטוב ביותר".
בשנת 2020 בגלל מגפת הקורונה טקס פרסי אופיר התקיים בפעם הראשונה במתכונן של שידור הטקס כחלק מהתוכנית "סוכן תרבות" עם קובי מידן. בשנה הזו "אסיה" סרט הביכורים של רותי פרי בר זכה בפרס הסרט הטוב ביותר ונשלח לאוסקר האמריקאי לייצג את מדינת ישראל.
טקס פרסי הטלוויזיה

פרס האקדמיה הישראלית לטלוויזיה הוא פרס שניתן מדי שנה על ידי האקדמיה הישראלית לקולנוע וטלוויזיה לאנשי הטלוויזיה המצטיינים, החל משנת 2003. עד שנת 2003 ניתנו פרסי הטלוויזיה במסגרת פרסי האקדמיה לקולנוע (פרס אופיר).
בשנת 2003, החליטה האקדמיה לקולנוע וטלוויזיה לנהל טקס שנתי נפרד להענקת פרסי כבוד ליוצרים ולמשתתפים בטלוויזיה הישראלית. מדי יולי בוחרים חברי האקדמיה את המועמדים בפרסים השונים, ולבסוף את הזוכים. במהלך הטקס מחלקים חברי האקדמיה את הפרסים באמצעות המנחים והאורחים המוזמנים, ליוצרי תוכניות וסדרות טלוויזיה.
מובילים קולנוע

ב-2017 הושק לראשונה פרויקט מובילים קולנוע - פרויקט הנועד לקידום והנגשה של סרטים ישראליים מגוונים ויוצריהם ברחבי הארץ. הפעילות המרכזית בפרויקט כוללת הקרנת סרטים ישראלים ממטולה ועד אילת ומיד לאחר ההקרנה שיח עם אחד מיוצרי הסרט או מהשחקנים המככבים בו. הפרויקט פועל ברשויות השונות במגזר החילוני, הדתי והערבי, בבתי ספר יסודיים ותיכונים, חברות פרטיות וציבוריות, גופים ממשלתיים ועוד.
תחרות פרסי הטלוויזיה לילדים ולנוער

פרסי הטלוויזיה לילדים ולנוער (בשמו המלא: תחרות פרסי הטלוויזיה לילדים ולנוער) הוא פרס הניתן מדי שנה על ידי האקדמיה הישראלית לקולנוע וטלוויזיה עבור יצירה קולנועית מצטיינת בתחום עולם הילדים והנוער.
החל משנת 2021, הוחלט באקדמיה לערוך טקס נפרד לעולם התוכן של הילדים והנוער. הטקס נקרא בשם "תחרות פרסי הטלוויזיה לילדים ולנוער" והתקיים לראשונה ב-25 באוגוסט 2021 ושודר בערוץ ניקלודיאון. בשונה מפרסי הטלוויזיה שבהם מצביעים רק חברי האקדמיה, בפרסי הילדים והנוער, הצבעת חברי האקדמיה היוותה 70% מההחלטה, ו-30% נוספים הוערכו על ידי נבחרת של 100 ילדים בגילאי 5–15 מכל רחבי הארץ.
ראו גם

האקדמיה האמריקאית לקולנוע
יובל שרף וצחי הלוי מנחים את טקס פרסי אופיר 2019
צוות הסדרה על הספקטרום מקבלים את פרס פרס "סדרת הדרמה הטובה ביותר" לשנת 2018 בטקס פרסי האקדמיה לטלוויזיה
שיחה עם הבמאי והצלם בועז יהונתן יעקב והקהל ביישוב קרני שומרון לאחר צפייה בסרטו "גאולה". קרדיט צילום לניצי אלון.
עין פרת - המדרשה למנהיגות חברתית

| --- | --- |


 מכינה קדם-צבאית
 תקופת הפעילות:  2001–הווה (כ־23 שנים)
 בעלי תפקידים
 יו"ר:  בועז דינטי
 מנכ"ל:  ארז אשל
 סגל:  ד"ר דוד נחמן, גורי פרימור, לימור ויסברט, אלון תובל, ד"ר שירה מלכיאור, ד"ר שקד אופן
 מיקום
 מיקום:  כפר אדומים, נופי פרת, גלגל, גיתית, סופה, ניר עם, אור הנר ,ברור חיל
 מדינה:  ישראל ישראל
 האתר הרשמי
עין פרת - המדרשה למנהיגות חברתית נוסדה בשנת תשס״ב (2001–2002) על ידי ארז אשל כמכינה מעורבת לחילונים, דתיים ומסורתיים, ברוח יישובי גוש אדומים. בתוכניות השונות לומדים נשים וגברים מכלל גוני הקשת הדתית, הפוליטית והחברתית במדינת ישראל. מדרשה למנהיגות שמה לעצמה חזון להוביל שינוי תפיסתי, התנהגותי ותרבותי בכל רובדי החברה וההנהגה הישראלית והיהודית למען חיים איכותיים, חברת מופת ומדינה מתוקנת.
עין פרת מפעילה תוכניות למנהיגות: תוכנית הנוער דרך פרת לתלמידי תיכון ברחבי הארץ; תוכניות קדם צבאיות ביישובים כפר אדומים, נופי פרת, גלגל, גיתית, סופה, ניר עם; מדרשה גבוהה המפעילה תוכנית שנה ב' ותוכניות בוגרים; מכון למנהיגות הפועל עם כוחות הביטחון; ולאחרונה הושקה הוצאה לאור. תחת עין פרת פועל ארגון לב אחד - סיוע אזרחי בחירום בניהולו של בוגר המדרשה, תומר דרור.
נכון לינואר 2022 ארז אשל הוא המנהל הכללי של העמותה.
בספטמבר 2024 הודיע משרד ההתיישבות והמשימות הלאומיות כי מספר מכינות צבאיות של עמותת דרך פרת ועמותת עין פרת (ברור חיל, אור הנר, גילגל, גיתית וטבריה) אינן פועלות מכח חוק המכינות הקדם-צבאיות ואינן נמצאות בפיקוח המשרד.
תוכניות חינוכיות

תחת עמותת "עין פרת" פועלות מספר תוכניות:
4 מסגרות שנת א' בנות עשרה חודשים (ספטמבר עד יוני): בכפר אדומים (2001), בנופי פרת (2016), בקיבוץ סופה (2017) (ע"ש הדר גולדין) ובניר עם (2022). שתי השלוחות האחרונות הוקמו בעוטף עזה בכוונה לחזק את האזור. בארבע השלוחות של המכינה לומדים כ־160 חניכים וחניכות מרחבי ישראל ועוסקים בחמישה רבדים של פעילות: לימוד, ידיעת הארץ, הכנה לצבא, התנדבות בקהילה וחיי קבוצה. תוכנית הלימודים כוללת עיסוק משמעותי ביהדות, פילוסופיה, ציונות ותרבות עברית. כמו כן מטיילים ברחבי הארץ, עורכים אימונים גופניים ולומדים קרב מגע וקונג פו. במהלך השנה מתנדבים החניכים בבתי ספר שונים בסביבה ועורכים פרויקטים תקופתיים בשיתוף עם ארגונים חברתיים. במסגרת ההכנה לצה"ל יוצאים החניכים ל"שבוע צה"ל" באחד מבסיסי החי"ר שבו הם מתרגלים ירי, שדאות וכדומה. בנוסף מתנסים החניכים בניווטים בעיר ובשטח. בסוף השנה מתקיים טיול סוף בשם "חובק ישראל" בו מטיילים בכל הארץ ומכירים זרמים שונים בחברה הישראלית.
שנה ב' בכפר אדומים ("המדרשה הגבוהה"), חצי שנה נוספת עבור בוגרי מכינות, שנות שירות וישיבות. התכנית מתחילה בסוף אוגוסט ונגמרת בסוף פברואר, ולומדים בה כ-25 חניכים. התוכנית מתמקדת בלימוד מעמיק בקבוצות קטנות ומשלבת פעילות חברתית, ידיעת הארץ והכנה לקראת שירות. התוכנית החלה בשנת 2003 ובשנת 2011 עברה מקמפוס אלון לכפר אדומים. בספטמבר 2021 התכנית התרחבה וכללה כ-60 חניכים, שחלקם ממשיכים ללמוד במדרשה הגבוהה עד יוני. מבין המרצים הבולטים בתוכנית ניתן למנות את אורית קמיר, יואב שורק, דרור בונדי ויגאל ליברנט. בנוסף על כך, במדרשה הגבוהה יש תוכנית לבוגרי צבא המקבלים מלגה ולומדים בבית המדרש כמספר ימים במהלך השבוע.
תוכנית אלול במדרשה הגבוהה לבוגרי מכינות, שנות שירות וישיבות העומדים לפני גיוס. התוכנית נערכת מראש חודש אלול עד יום כיפור והיא מתמקדת בחיזוק הרוח לפני הצבא, הזדמנות להיכרות עם עולם בית המדרש ולהעמקה ביהדות, ציונות ופילוסופיה.
תוכנית "דרך פרת" המופנית לתלמידי תיכון. מטרת התוכנית היא לפתח ולהכשיר בני נוער בתחום המנהיגות החברתית באמצעות סמינרים שונים בכל רוחבי ישראל.
תוכניות מנהיגות לנוער בגלגל ובגיתית שבבקעת הירדן.
תוכנית לנוער "מעבר" הפועלת בניו יורק ומיועדת לנוער יהודי.
הוצאה לאור שהוקמה בספטמבר 2023. הספר הראשון שיצא לאור במסגרת העמותה הוא "ספר מחזור הזמנים" של פרופ' אליעזר שביד.
גרעיני החיילים "עם;וארץ" - תוכנית המופנית לצעירים בזמן השירות הצבאי או הלאומי ולאחריו. במסגרת תוכנית זו (שהוקמה ב-2018) נוסדו גרעינים התיישבותיים בנגב ובגליל - בכרם שלום, אופקים, עכו, קריית שמונה ושתולה. בעבר פעלו גרעיני חיילים גם בצוחר, בערד ובעין השלושה. באוגוסט 2022 התנתקו גרעיני החיילים מעין פרת.
הערות שוליים

↑  פירוט המכינות הקדם צבאיות והשלוחות המוכרות על ידי משרד ההתיישבות והמשימות הלאומיות, באתר המשרד להתיישבות ומשימות לאומיות, ‏09.09.2024
↑  Me'ver Youth, Me'ver Youth (באנגלית אמריקאית)
↑  Media Editor, גרעין חיילים חדש עתיד לקום בעיר ערד, באתר בארצנו, ‏2019-04-02
↑  ענבל גוכמן, עין השלושה: הכירו את גרעין החיילים החדש של בוגרי המכינות, באתר מועצת המכינות הקדם צבאיות בישראל
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007372893805171  VIAF: 107151431532856300193   WorldCat (עם VIAF): 107151431532856300193
ניצה בן-ארי

| --- | --- |

 לידה:  11 באוקטובר 1946 (בת 78) קהיר, מצרים 
 ענף מדעי:  ספרות
 מקום מגורים:  ישראל
 מנחה לדוקטורט:  זהר שביט 
 מוסדות:  אוניברסיטת תל אביב 
 פרסים והוקרה:  פרס טשרניחובסקי 
 
ניצה בן-ארי (נולדה ב-11 באוקטובר 1946) היא פרופסור אמריטה בחוג לצרפתית ובחוג לספרות, וראש התוכנית ללימודי תעודה בתרגום ובעריכת תרגום באוניברסיטת תל אביב, תוכנית שאותה ייסדה כדי להכשיר מתרגמים עם רקע בתורת התרגום. היא חוקרת ספרות ותרגום ומתרגמת לעברית מאנגלית, מגרמנית, מצרפתית ומאיטלקית.
ביוגרפיה

ניצה בן ארי נולדה בקהיר ועלתה לארץ עם הוריה בגיל שנה. בשנים 1969 עד 1979 עבדה כמורה לאנגלית ומחנכת, בעיקר בבית-הספר התיכון ע"ש בליך ברמת-גן. למדה ספרות באוניברסיטת תל אביב ועבדה בתרגום בו-זמנית. את עבודת הדוקטורט שלה עשתה אצל פרופ' זהר שביט. בשנת 1986 הצטרפה לסגל החוג לספרות באוניברסיטת תל אביב ומאז 1999 עמדה בראש התוכנית ללימודי תעודה בתרגום ובעריכת תרגום באוניברסיטה.
בשנים 1995 עד 2000 שימשה כעורכת פרוזה ראשית בהוצאת זמורה-ביתן-דביר. כמו כן הייתה במשך שש שנים יו"ר המפעל לתרגום ספרות מופת. היא עורכת, עם פרופ' רינה בן-שחר, את הסדרה העברית שפה חיה.
בן ארי נשואה לישראל סמילנסקי, בנו של ס. יזהר, ואם לשני בנים. מתגוררת ברמת-גן.
מחקר ועריכה

מחקריה של בן-ארי מרוכזים בעיקר בסוגיות של ספרות ותרגום, וחוקרים נורמות של תרגום בשפות שונות ותרגום אידאולוגי "מגויס" ומניפולטיבי. בן-ארי טבעה את המונח "תרגומית" – עברית של תרגומים.
היא חקרה, בין היתר, את הרומן ההיסטורי היהודי שנכתב בגרמניה של המאה ה-19, ואת תפקידו ביצירתה של ספרות לאומית בארץ ישראל. כמו כן חקרה את תפקיד התרגום ביצירת הנורמות הפוריטניות בספרות העברית לפני ואחרי קום המדינה - משנות השלושים ועד שנות השמונים. לפי ניתוחה, המתרגמים בתקופה זו נמצאו במתח בין הצורך לחדש תרבות מודרנית לבין צרכים תרבותיים דחופים של המדינה הצעירה. מתח זה הוביל, לשיטתה, לצנזורה עצמית בתרגום ולדחיקה הצדה של כתיבה ארוטית ופמיניסטית.
בן-ארי ערכה את "רותי שלי: מכתבי משה דיין מכלא עכו 1941-1939", 2001.
היא ערכה את ארבעת ספריו האחרונים של ס. יזהר. החל מ-2006 ערכה מחקר מקיף על חייו של ס. יזהר, וב-2013 ו-2017 פרסמה את סיפור חייו בשני כרכים. בנוסף, ערכה את ספר השי דברים ליזהר לס. יזהר בהגיעו לגיל 80.
תרגום

בן-ארי תרגמה שלושים ספרים מאנגלית, מגרמנית, מצרפתית ומאיטלקית, וערכה ספרים רבים, מקוריים ומתורגמים. ב-2008 זכתה בפרס טשרניחובסקי לתרגומי מופת מטעם עיריית תל אביב-יפו על מכלול יצירתה בתחום התרגום. ב-2015 זכתה בפרס שרת התרבות הגרמנית ושרת התרבות הישראלית על תרגומי "פאוסט" ו"הרמן ודורותיאה" לגתה.
ספרים שכתבה

רומן עם העבר, הרומן ההיסטורי היהודי-הגרמני מן המאה ה-19 ויצירתה של ספרות לאומית, מכון ליאו בק, ירושלים, והוצאת דביר, תל אביב, 1997.
דיכוי הארוטיקה: צנזורה וצנזורה-עצמית בספרות העברית 1980-1930, ההוצאה לאור של אוניברסיטת תל אביב, 2006.
ס. יזהר: סיפור חיים, ההוצאה לאור של אוניברסיטת תל אביב, חלק א' 2013, חלק ב' 2017.
ספרים בולטים שתרגמה

הספר אשר לאמי, מאת אלבר כהן, 1981; (מהד' מחודשת ומעודכנת עם פתח דבר מאת המתרגמת, 2002)
בכבלי אנוש, מאת סומרסט מוהם, 1986
קוצר רוחו של הלב, מאת שטפן צווייג; 1986 (מהד' מחודשת, 2007)
הבושם, מאת פטריק זיסקינד, 1987
כשהייתה ילדה טובה, מאת פיליפ רות, 1987
ציד הסנרק, מאת לואיס קרול, 1989
כל אתמולינו, מאת נטליה גינצבורג, 1990
צבע הפנינה, מאת אנה מריה יוקל, 1991
חמדת, מאת טוני מוריסון, 1994
ברלין, אלכסנדרפלאץ, מאת אלפרד דבלין, 2004
פאוסט, מאת גתה, ההוצאה לאור של אוניברסיטת תל אביב, 2006
סיפור חלום, מאת ארתור שניצלר, הוצאת גוונים, 2008
הנזירה, מאת דני דידרו, הוצאה לאור - ספרות יפה, 2008
הרמן ודורותיאה, מאת גתה, ההוצאה לאור של אוניברסיטת תל אביב, 2011
האופרמנים, מאת ליון פויכטוונגר, 2023
הערות שוליים

↑  ניצה בן-ארי, רשימת פרסומים באנגלית ובגרמנית
↑  ניצה בן-ארי, רשימת פרסומים בעברית
↑  ניצה בן-ארי  בתוך אדרת לבנימין -ספר היובל לבנימין הרשב כרך א' זיוה בן-פורת, עורכת., תרגומית או עברית של תרגומים, תל-אביב: המכון הישראלי לפואטיקה וסמיוטיקה ע"ש פורטר , הקיבוץ המאוחד, 1999, עמ' 292-304
↑  ניצה בן-ארי, הרומאן הפופולארי היהודי בגרמניה במאה ה- 19 ויצירת תודעה לאומית-היסטורית, התרבות העממית, מרכז זלמן שזר לתולדות ישראל, 1996, עמ' 257-276
↑  N.Ben-Ari, Puritanism in Translation: The Role of Translation in "the Shaping of the New “Puritan Sabra”, The Unifying Aspect of Culture 1, 2004
1 2 3  נ. בן-ארי, רשימות-מאי 2021, ‏18.5.2021
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007301575005171  BnF: cb14625602q (data)  CiNii: DA18977968  GND: 122707419  ISNI: 0000 0001 1748 787X  LCCN: n97046089  NTA: 185312462  RERO: 02-A012870412  SUDOC: 115121463  VIAF: 19935348   WorldCat (עם VIAF): 19935348
רוני מאנה

| --- | --- |

 לידה:  18 במאי 1958 (בן 66) 
 מדינה:  ישראל 
 מקצוע:  מתווך נדל"ן ואיש עסקים
 בת זוג:  ניקול הלפרין   ג'ני צ'רוואני
 
רוני מאנה (נולד ב-18 במאי 1958) הוא מתווך נדל"ן ואיש עסקים ישראלי.
ביוגרפיה

מאנה נולד וגדל בשכונת התקווה בתל אביב, כבן שלישי למשפחה בת חמישה אחים ואחיות.
מאנה החל את דרכו העסקית בנדל"ן, והיה שותף בבעלות על מועדון הסינרמה. חלק מפרסומו הראשוני הגיע בשל מערכות היחסים שניהל עם מלכות היופי של ישראל בהן שמעונה הולנדר, הילה קלמן וימית נוי, ונישואיו בינואר 1990 לניקול הלפרין, מלכת היופי של ישראל לשנת 1989. ב-2003 התגרשו השניים, ובמסגרת הליך הגירושים טען מאנה שנקלע לקשיים כלכליים, והגיש בקשה לפשיטת רגל והקפאת הליכים נגדו.
בשנים הבאות עסק בתיווך בעסקאות נדל"ן גדולות וביסס את מעמדו כמתווך בולט. בשנת 1998 החל לפעול גם מחוץ לישראל בלונדון ובפריז. בשנת 2012 נחשף כי הוא עושה את עסקיו בלונדון, רכישה ותיווך של נדל"ן מסחרי ונכסי דיור בבריטניה תוך שימוש בחברות במקלטי מס.
ב-2005 תיווך במכירת "אזורים" מנוחי דנקנר לשעיה בוימלגרין תמורת 320 מיליון דולר. לאחר מכן תיווך במכירת חברת "אוסיף", בית ההשקעות "גילאון" ורשת "טיב טעם" לארקדי גאידמק. מאנה הגיש נגדו תביעה של 21 מיליון שקל על דמי תיווך שלא שולמו 
, ועל ביטול עסקת "טיב טעם". השנים חתמו לבסוף על הסכם פשרה, אך עורך הדין שתיווך בפשרה תבע ממאנה 8 מיליון שקל על שכר טרחה שלא שולם.
באפריל 2007 תיווך בין איש העסקים אלפרד אקירוב לג'קי בן זקן ואברהם נניקשווילי, למכירת קניון השרון בנתניה (עסקה שלא יצאה לפועל). בנוסף תיווך בעסקת המכירה של קניון ארנה הרצליה תמורת 546 מיליון שקל לבן זקן ונניקשווילי.
לקראת עונת הספורט 2007/08 הגיע מאנה להסכם עם איש העסקים לוני הרציקוביץ' על רכישת קבוצת מכבי תל אביב, אך העסקה התפוצצה.
בשנת 2009 ערך חגיגת בר מצווה לבנו סער שבה השתתפו כ-1,500 אורחים ובהם אנשי תקשורת, אנשי עסקים בכירים ואנשי שלטון. האירוע עורר ביקורת בחלק מכלי התקשורת והוגדר בעיתון דה מרקר כ"חגיגת הון שלטון".
בשנת 1997, בעקבות פרסומים שליליים בתקשורת על התנהלות אשת ראש הממשלה שרה נתניהו, שכר מאנה מטוס קל שנשא את הכיתוב: "שרה נתניהו, היי חזקה, העם אתך". מאנה הוזמן לבית הזוג והפך לחברם הקרוב. בשנת 2009 נותק הקשר ביניהם, לאחר שמאנה נחשד על ידם כי הוא קשור לתביעה שהגישה עוזרת הבית של משפחת נתניהו ליליאן פרץ נגד שרה נתניהו. בהמשך הפך מאנה למבקר חריף של התנהלות משפחת נתניהו.
בשנת 2010 נחקר בחשד להעלמת מס מדמי התיווך שקיבל ממכירת חברת "גילאון" לגאידמק ב-2007. הוא נעצר ושוחרר בתנאים מגבילים. בשנת 2016 נסגר התיק מחוסר ראיות.
בשנת 2014 תבע דמי תיווך בסך 11 מיליון ש"ח מ"תנובה" ומבעליה לשעבר, קרן אייפקס ומבטח שמיר, בגין העסקה למכירת השוק הסיטונאי. תביעתו נדחתה והוא חויב לשלם לנתבעים 650 אלף ש"ח הוצאות משפט.
במאי 2016 תיווך בעסקה למכירת קניון ארנה הרצליה ל"קרן ריאליטי" תמורת 335 מיליון שקל. אחרי המכירה תבע מאנה את ג'קי בן זקן ואברהם נניקשווילי על תשלום דמי תיווך בסך 6 מיליון שקל, שכביכול הייתה חייבת לו על המכירה.
חיים אישיים

בשנת 1990 נישא לניקול הלפרין, ולשניים בן ובת. ב-2003 הם התגרשו.
בשנת 2011 נישא בשנית לדוגמנית וסגנית מלכת היופי לשעבר ג'ני צ'רוואני (משתתפת העונה השביעית של תוכנית המציאות "הישרדות"). ב-2013 נולדה לזוג בת. ב-2018 נולדה לזוג בת נוספת. השניים נפרדו בפברואר 2020 והתגרשו בינואר 2024.
הערות שוליים

↑  שלושה בסירה אחת, "העולם הזה", גיליון 2703 מ-21 ביוני 1989, עמוד 31
↑  אמיר פלג, יוצא רק  עם מלכות יופי, חדשות, 20 בפברואר 1989
↑  בתיה פלדמן, "הרבה בנות יבכו הערב", חדשות, 24 בינואר 1990
↑  גבי ניצן, מס' 17, מוכשרת בהבלטות, חדשות, 22 בפברואר 1989
↑  יצחק דנון, ‏ניקול הלפרין: בקשתו של רוני מאנה לפשיטת רגל - פיקציה שנועדה להבריח רכוש, באתר גלובס, 12 במרץ 2002
יצחק דנון, ‏רוני מאנה לביהמ"ש: טענת אשתי שיש לי 6 מיליון דולר - פרי דמיונה, באתר גלובס, 15 באפריל 2002
יצחק דנון, ‏רוני מאנה מבקש לדחות את עתירת רעייתו ניקול הלפרין נגד המשך הצו לכינוס נכסיו, באתר גלובס, 13 בינואר 2003
↑  גלי ברגר, מיכל רמתי וארנון בן-יאיר, תור הזהב של רוני מאנה, באתר TheMarker‏, 15 ביוני 2007
↑  הליברליזציה: מאנה וגייר אירגנו קבוצות לקניית 250 דירות בלונדון ופריז, באתר גלובס, 4 במאי 1998
↑  חן מענית, ‏"גרדיאן": עו"ד יורם יוסיפוף רכש נדל"ן בבריטניה באמצעות מקלטי מס, באתר גלובס, 27 בנובמבר 2012
↑  טל לוי, איש העסקים רוני מאנה יזכה לדמי תיווך המוערכים בכמה עשרות מיליוני שקלים בעקבות עסקת אזורים, באתר TheMarker‏, 17 במרץ 2006
↑  נועם שרביט, ‏רוני מאנה תובע 21 מיליון שקל מגאידמק בגין עסקת אוסיף: "לא שילם שקל עבור התיווך", באתר גלובס, 29 ביולי 2007
כרמל בן-צור, המתווך רוני מאנה תובע 21 מיליון שקל  מארקדי גאידמק: "הפנה לי את גבו", באתר הארץ, 30 ביולי 2007
↑  נועם שרביט, ‏רוני מאנה: "גאידמק חיפש רק להשיג מנדטים בעסקת טיב טעם", באתר גלובס, 23 בינואר 2008
↑  הילה רז, יוסי שגב תבע 8 מיליון שקל מרוני מאנה, אך ישלם לו חצי מיליון שקל, באתר TheMarker‏, 25 בינואר 2012
↑  שרון שפורר, בן זקן נסוג מרכישת קניון השרון - ותוך שעות ספורות מאנה הביא לאקירוב קונה חדש: עמיר בירם, באתר TheMarker‏, 28 ביוני 2007
↑  אריאל רוזנברג, ‏רוני מאנה תיווך לבן-זקן וגם לגאידמק, באתר גלובס, 7 בפברואר 2007
↑  דוד מרואני, מכבי ת"א נמכרה למליארדר הקנדי אלכס שניידר בעקבות פשרה בין רוני מאנה ללוני הרציקוביץ', באתר TheMarker‏, 18 בדצמבר 2007
↑  מזל מועלם, מורן הרפז, רוני מאנה מציג: חגיגות הון ושלטון, באתר TheMarker‏, 2 ביוני 2009
↑  אסף אוני ועפרה אידלמן, תלוש השכר של ליליאן פרץ, העוזרת של משפחת נתניהו, מגלה: תנאי העסקתה - גרועים מבחברת כוח אדם, באתר הארץ, 19 בינואר 2010
↑  הילה רז ומזל מועלם, איש העסקים רוני מאנה נחקר במשך שעות על ידי רשות המסים בחשד להעלמת מס, באתר הארץ, 21 ביוני 2010
↑  אלה לוי-וינריב, ‏פרשת עו"ד יוסיפוף: התיק נגד רוני מאנה נסגר מחוסר ראיות, באתר גלובס, 14 במרץ 2016
↑  שני מוזס, ‏התיווך שלא היה: רוני מאנה הפסיד בתביעת הענק נגד תנובה; ישלם הוצאות משפט של כחצי מיליון שקל, באתר גלובס, 17 באוגוסט 2019
↑   ערן אזרן, העסקה הושלמה: קניון ארנה נמכר לקרן ריאליטי ב-335 מיליון שקל, באתר TheMarker‏, 15 ביוני 2016
אורי חודי, ‏נחתמה העסקה לרכישת קניון ארנה בהרצליה ב-335 מיליון שקל, באתר גלובס, 15 ביוני 2016
↑  אביב לוי, ‏רוני מאנה ממשיך ללחוץ על דמי תיווך של 6 מ' ש' מארנה גרופ, באתר גלובס, 20 ביולי 2017
↑  יוני פרוים, פנאי פלוס - רוני מאנה וג'ני צ'רוואני נפרדו, במדור "פנאי פלוס" באתר ynet‏, 26 בפברואר 2020
יהודה גרינקר

| --- | --- |

 לידה:  14 בנובמבר 1897 י"ט בחשוון ה'תרנ"ח יסוד המעלה, האימפריה העות'מאנית
 נהרג:  17 ביולי 1973 (בגיל 75) י"ז בתמוז ה'תשל"ג נהלל, ישראל
 מקום קבורה:  נהלל
 מקום מגורים:  יסוד המעלה, נהלל
 פעילות בולטת:  הקמת נהלל, העלאת יהודי הרי האטלס
 ידוע בשל:  העלאת יהודי האטלס
 מקצוע:  חקלאי
 בת זוג:  רבקה (לבית אשכנזי)
 מספר צאצאים:  2
יהודה גרינקר (י"ט בחשוון ה'תרנ"ח, 14 בנובמבר 1897 – י"ז בתמוז ה'תשל"ג, 17 ביולי 1973) היה חלוץ, חקלאי, פעיל התיישבות ועלייה. ממייסדי נהלל וחברת "הזרע", מראשוני תנובה ושליח תנועת המושבים ומחלקת העלייה של הסוכנות היהודית למרוקו שהביא להעלאתם לארץ של יהודי הרי האטלס.
ביוגרפיה

נולד ב-1897 ביסוד המעלה למיכל-דוד גרינקר ודינה לבית פולאק, שעלו מהעיירה שקוד שבצפון ליטא ב-1884 והיו ממייסדי המושבה. גדל במשפחה דתית וקיבל חינוך תורני מאביו, שהיה שוחט ואיכר ופעיל בוועד המושבה. כשבגר עזב את אורח החיים הדתי. השתתף בהגנה על מטולה ותל חי, שם פגש את יוסף טרומפלדור. לאחר מכן הצטרף לקבוצת חולדה, משם הצטרף עם רעייתו רבקה (בת יסוד המעלה) ב-1921 לגרעין המייסד של מושב העובדים הראשון, נהלל. היה ממייסדי ענף הירקות של תנובה. בשנת 1938 חבר לבן ציון ישראלי מקבוצת כנרת, ויחד הבריחו כ־7000 חוטרי דקל מאל עריש שבסיני. פעולה זו היוותה את היסוד לענף התמר בחקלאות העברית. ב-1939 היה חבר מזכירות ארגון מגדלי הירקות שהקימה את חברת "הזרע".
ביוגרפיה > השליחות למרוקו

ב-1954 נשלח על ידי מחלקת העלייה של הסוכנות היהודית ותנועת המושבים למרוקו על מנת לארגן בה גרעינים למושבים שהתנועה עמדה להקים. הוא נסע למרוקו דרך צרפת, הקים קבוצות שהתארגנו לעלייה ולהתיישבות משותפת בקזבלנקה, במזגאן וברבאט-סלא. במרוקו, הוא חיפש באופן מיוחד יהודים עובדי אדמה, וכשהיה בסלא פגש יהודים שמוצאם מהרי האטלס, ומהם שמע על כך שבכפרי האטלס קיימות קהילות יהודיות שבהן עובדי אדמה רבים. הוא יצא במשלחת לכפרי האטלס, שאליה הצטרפו נציג משרד הבריאות ונציג עליית הנוער. גרינקר מספר כי בתחילה נתקבל בחשדנות על ידי היהודים המקומיים, אך משקרא בפניהם "שמע ישראל" פגה חשדנותם.
בעשרות רבות של כפרים בהרי האטלס, נפגש עם יהודי המקום ועשה נפשות לרעיון העלייה לארץ. לחלק מן הכפרים הגיע רכוב על בהמות מחוסר בדרכי גישה מודרניות, ולאחרים הגיע בטרמפים מזדמנים. הוא ערך רשימות מסודרות של היהודים החפצים בעלייה וארגן את עלייתם ארצה, בעיקר סביב שנת 1955. הוא ניסה להיאבק במדיניות העלייה הסלקטיבית שהייתה נהוגה אז בישראל, וגרס כי יש להעלות את כל היהודים, גם כאלו שיהוו מעמסה כלכלית על המדינה הצעירה ואף הגיע להסדר עם הג'וינט לקליטתם בארץ. הוא התריע על כך שהמצב הפוליטי הרעוע במרוקו עלול להוביל לכך ששערי העלייה ייסגרו (מה שאכן קרה תוך שנים ספורות) וכי סכנת חיים ממשית נשקפת ליהודי האטלס. את הערכתו ליהודים אלו ביטא במכתב לשלמה זלמן שרגאי: ”הנני מדגיש הדגשה יתרה כי אין אני מגזים בהערכת טיבה של עליה זו. לפי עניות דעתי, עולים אלה יביאו לארץ תועלת מרובה, אולי יותר ממה שהם יקבלו ממנה” ( עליית יהודי האטלס, עמ' 69).
לאחר שהגיעו עולים אלה לארץ פעל ליישבם במושבי חבל לכיש וחבל תענך. פעילותו להעלאת יהודי מרוקו הקנתה לו אהדה רבה בקרבם.
גרינקר נהרג בתאונת עבודה בעת עבודתו במשק בנהלל ב-17 ביולי 1973. נקבר בבית הקברות בנהלל, ולבקשתו לא נאמרו הספדים אחר מיטתו.
משפחתו

נישא לרבקה אשכנזי, נכדת ישראל אשכנזי, אף הוא ממייסדי יסוד המעלה, ואחותו של צבי אשכנזי שנהרג על ידי חיל הספר העבר-ירדני בהגנה על כפר גלעדי לאחר ליל הגשרים. רבקה הייתה ממייסדות החינוך ההתיישבותי, וניהלה תחום זה במרכז החקלאי עד אחרית ימיה. חיברה את הספר האוטוביוגרפי "נתיבי בת כפר". לזוג נולדו שתי בנות, יזרעאלה כצלנסון ואביבה בן-צבי.
אחיו יצחק היה ממיסדי תל עמל, ונלווה אליו במסעו במרוקו. בנו של יצחק הוא אל"ם במיל' ישראל גרנית.
ספריו

יהודה גרינקר,  עלית יהודי אטלס (מרוקו), תל אביב, 1973. 139 עמודים.
גרינקר גם אסף וליקט את החומר עבור הספר נחשוני החולה, שנערך לספר על ידי מרדכי חריזמן, ולספר "לגליל העליון" שערכה ברכה חבס (תל אביב, תרצ"ה)[דרוש מקור]
לקריאה נוספת

ירון צור, הגורם הדתי במפגש בין הציונות לבין יהודי הכפרים בהרי האטלס, בתוך: אניטה שפירא, שמואל אלמוג ויהודה ריינהרץ (עורכים), "ציונות ודת", תשנ"ד, עמ' 391 - 393.
הערות שוליים

↑  "ניר ותלם" גיליון 54, ספטמבר 2014, עמ' 22
↑  דקל, ב"אנציקלופדיה יהודית" באתר "דעת"
↑  ראו מכתבו אל דוד בן-גוריון ושלמה זלמן שרגאי ב"עליתם של יהודי אטלס", עמ' 68.
↑  עליית יהודי אטלס, עמ' 22-23
↑  אריאל פיקאר, עולים במשורה עמ' 184-185.
↑  פיקאר עמ' 211-212; גרינקר עמ' 69.
↑  פיקאר, עמ' 205.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007594903305171  ISNI: 0000 0000 4520 7591  LCCN: n2001047586  VIAF: 4278313   WorldCat (עם VIAF): 4278313
דוד בן-שאול

| --- | --- |

דוד בן שאול, 1996
 לידה:  1932 ירושלים, פלשתינה (א"י) 
 פטירה:  30 ביולי 2018 (בגיל 86 בערך) אילניה, ישראל 
 שם לידה:  דוד יוסף שאולזון 
 לאום:  ישראלי
 מקום לימודים:  בית הספר הלאומי הגבוה לאמנויות היפות (1962)  סמינר הקיבוצים 
 תחום יצירה:  ציור, הדפס, קדרות
 
דוד (דדי) בן-שאול (1932 - 30 ביולי 2018) היה צייר ואמן קרמיקה ישראלי.
ביוגרפיה

דוד (דדי) בן-שאול נולד בירושלים, אחיהם של המשורר משה בן-שאול, הביולוג יהודה בן-שאול והכימאי אבינועם בן-שאול. בין השנים 1949-1947 התגורר בכפר גלעדי ואחר כך עין גב. בין השנים 1962-1959 שהה באירופה, בעיקר בלימודים בצרפת ואיטליה, אך גם בהולנד, אנגליה וספרד.
בשנות השישים והשבעים של המאה ה-20, לאחר לימודי אמנות בפריז, היה שותף לפעילות אמנותית אוונגרדית, כמו זו של קבוצת "עשר פלוס". במקביל לפעילותו האוונגרדית יצר בן שאול כלי יין ופסלי שוורים קרמיים, שסגנונם מושפע מן האמנות ה"הכנענית". בשנות השבעים היה בן-שאול שותף לפעילות קבוצת "משקוף", שביקשה לקדם שילוב אמנויות. לאחר שהפעיל סדנת ליתוגרפיה בביתו, שימש בין השנים 1974–1975 כדפס ליתוגרפיה בסדנת ההדפס ירושלים. בשנות השמונים עבר לציור מסורתי יותר, בסגנון אקספרסיבי ופוסט-אימפרסיוניסטי, שכלל בעיקר דיוקנאות, תאורי טבע דומם וציורי נוף.
השכלה

1951-1945 - קרמיקה ופיסול אצל הדוויג גרוסמן להמן ורודי להמן, ירושלים
1951-1949 - סמינר הקיבוצים, תל אביב-יפו
1952-1950 - פיסול אצל טרודה חיים, תל אביב-יפו
1956-1954 - חיתוך עץ אצל יעקב פינס ואיזידור אשהיים, ירושלים
1959 - השתלמות בציור והדפס אבן, האקדמיה לאמנויות יפות, פירנצה, איטליה
1962-1959 - ציור והדפס אבן, הבוז-אר (École des Beaux Arts), אקדמיה לאמנויות יפות, פריז, צרפת.
הוראה

1998-1972 - בצלאל, אקדמיה לאמנות ועיצוב, ירושלים
1979-1977 - ראש המחלקה לאמנות, אקדמיה לאמנות ועיצוב, ירושלים
1998-1988 - ראש הקתדרה לחקר טכנולוגיות וחומרים בציור, אקדמיה לאמנות ועיצוב, ירושלים.
פרסים

1994 - פרס מפעל חיים ע”ש מרדכי איש-שלום