התחזות למת
טאנאטוסיס > הגנה מטורפים

השימוש הנרחב ביותר בהתחזות למת הוא על מנת להתחמק מטורפים, המבוסס על כך שטורפים רבים אוכלים רק מזון חי שהרגו ונמנעים מאכילת פגרים. מבין הזוחלים, ניתן למנות מספר מיני זעמניים כגון נחש הדשא (Natrix natrix) ומיני דיפסדידיים כנחש אף-חזיר אשר משתמשים בהתחזות למת כאמצעי הגנה; כאשר הנחש חש מאוים הוא שוכב על גבו במהופך כשהבטן למעלה, תוך כדי שהוא פוער את פיו ומשחרר מפתח הביב נוזל מצחין המדמה ריח של פגר. אם הטורף לא משתכנע מההצגה, הנחש עשוי גם לפלוט זרזיף דם מפיו כדי לחזק את האמינות שלה. אחת הסיבות לכך, היא שחיות רבות נמנעות מלאכול פגר רקוב כאמצעי זהירות מפני מחלות זיהומיות. התנהגות דומה נצפתה גם אצל אבקועים צעירים כאשר חולדות ניסו לאכול אותם.
אצל הדו-חיים, ניתן לראות זאת גם אצל מינים רבים: הקרפדה האפריקנית הענקית (Amietophrynus superciliaris) למשל, נשכבת על הגב עם גפיים כפופים כאילו היא חסרת חיים. התנהגות דומה נצפתה אצל מינים מסוימים באירופה כמו צפרדע אגיל, בני משפחת האילניתיים, ועוד. צפרדעת עץ אדומה (Leptopelis rufus), נוהגת גם לשחרר ריח דוחה דמוי אמוניה מפיה, וקרפדות ממשפחת הבומביניים (ביחוד קרפדת כרס-אש) חושפות אגב ההתהפכות את בטנם הצבועה בצבעי אזהרה בולטים המתריעים לטורף שהן רעילות.
ההתחזות למת נפוצה מאוד במערכת פרוקי-רגליים מקבוצת חסרי חוליות, במיוחד אצל החרקים והעכבישאים. מינים בולטים בהקשר זה הם בני משפחות החיפושיות הבאות: ברקניתיים (Buprestidae), זבליות אדמה (Geotrupidae), רפואניתיים (Meloidae) ושחרוריתיים (Tenebrionidae), ומיני צרצריים, צרעות, חגבאים ונמליים. אצל החיפושיות, נמצא גם שאורך הזמן של ההתחזות למת עשוי לעבור בתורשה ולספק יתרון סלקטיבי על חיפושיות אחרות מאותו המין בנוכחות טורף. מיני מקלונאים נכנסים לעיתים לטאנאטוסיס, על מנת שתהיה להם הסוואה טובה יותר בסביבה בשל אי תזוזה הגורמת להם להראות כמקל סתמי.
מספר מיני ציפורים מיישמים אף הם את התנהגות זאת; השרירים של השלדג הגמדי נוטים להתכווץ בעת שהוא מפוחד עד שהוא נראה כאחד שמת, ומלכישליו חלודי נוהג להעמיד פני מת אם נתפס על ידי טורף, ואז ברגע של אי שימת לב מתעופף במהירות מהאזור. עופות רבים כמו כוס החורבות או הסיס נוהגים לשכב על גבם מבלי לזוז ויש כמו הבז שנוהגים לשכב דווקא על בטנם.
בקרב היונקים, הדוגמה הידועה ביותר של התחזות למת כאמצעי הגנה היא מיני האופוסומים ובמיוחד אופוסום וירג'יניה, עד כדי כך שהביטוי משחק אופוסום הוא שם נוסף עבור התחזות למת אצל בעלי חיים: כאשר האופוסום מרגיש מאוים ואין בכוחו להתעמת עם היריב באמצעות נשיכות, הוא נופל על צד אחד של גופו ומזיל בתחילה ריר כאילו הוא חולה, כשבהמשך הוא נכנס למצב שמתקרב לתרדמת העשוי להימשך עד 4 שעות, במהלכן הוא מדמה פגר ממשי: פוער את הפה ומשרבב את הלשון החוצה, תוך כדי פליטה של נוזל ירוק ומצחין מפי הטבעת; העיניים נותרות פקוחות במשך כל הזמן הזה אף שהאופוסום ככל הנראה לא מודע לנעשה סביבו, וניתן להפוך או לגרור אותו מבלי שהוא יגיב. האופוסום מתאושש מהתרדמת רק לאחר שהטורף עוזב, כשהאוזניים הן הראשונות שמתחילות לנוע. ההתנהגות של האופוסום יעילה במיוחד בעת שהוא בא במגע עם כלבים, אך לא תמיד ההתנהגות תשתלם במקומות ישוב: בעת חציית כביש למשל, אופוסום שנבהל מכלי הרכב הדוהרים לעברו ומתחזה למת, עשוי בסופו של דבר להפוך באמת לפגר.
דוגמה מפורסמת אחרת היא עז מתעלפת - זן אמריקאי של עז הבית אשר בעת שהיא נבהלת גופה מתקשח תוך כדי נפילה על הגב והרמת הרגליים למעלה; אצל העז ההתנהגות זאת נובעת ממחלה גנטית. מינים בולטים אחרים הם הסוריקטות הנוהגות להתחזות למת בקבוצות בעת פחד או אפילו בעת מריבות ביניהם ומינים מסוימים של ראקוניים ומכרסמים.
בקרב מטיילים ביערות, העצה הידועה ביותר לשרוד התקפה של דוב חום היא לשכב עם הפנים כלפי מטה ולכסות אותם עם הידיים/הזרועות/המרפקים, ולהעמיד פני מת - בתקווה שהדוב יאבד עניין באדם ויתרחק משם אחרי זמן מה.