stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אשר לב
לקריאה נוספת

פרידריך פון וויך: Ascher Löw, בתוך: Badische Biographien, חלק שני, היידלברג 1875, עמוד 31 f (בגרמנית). (דיגיטלי)
קרסטן וילקה: Ascher Löw. בתוך: Jüdisches Leben in Baden 1809 bis 2009. 200 Jahre Oberrat der Israeliten Badens. Festschrift. אוסטפילדרן, 2009. עמוד 224 f (בגרמנית).
ערך LÖW, Ascher. בתוך: מייקל ברוק ויוליוס קרליבך (עורכים), בעריכת קרסטן וילקה: Biographisches Handbuch der Rabbiner. חלק ראשון: Die Rabbiner der Emanzipationszeit in den deutschen, böhmischen und großpolnischen Ländern 1781–1871. K·G·Saur, מינכן 2004, ISBN 3-598-24871-7, עמוד 616 f (בגרמנית).
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007305889005171  GND: 1012284476  VIAF: 170947437   WorldCat (עם VIAF): 170947437
אנתוני אשלי קופר, רוזן שפטסברי הראשון

אנתוני אשלי קופר, רוזן שפטסברי הראשון (באנגלית: Anthony Ashley Cooper, 1st Earl of Shaftesbury;‏ 22 ביולי 1621–21 בינואר 1683) היה פוליטיקאי אנגלי בולט בימי האינטררגנום והרסטורציה. הוא היה חבר בפרלמנט של 1660, שהכריז שצ'ארלס השני הוא הריבון, והכין את הקרקע להשבת המלוכה. החל מ-1661 היה קופר חבר בבית הלורדים. בשנים 1661–1672 היה שר האוצר של אנגליה, ובשנים 1672–1673 כיהן כלורד צ'נסלור. הוא היה אחד משמונת הלורדים-הבעלים של פרובינציית קרוליינה.
במחצית השנייה של שנות ה-70 של המאה ה-17, לאחר שהשתכנע שיורש העצר, ג'יימס, הדוכס מיורק, עשוי להוביל את אנגליה לקתוליות ולאבסולוטיזם, הפך קופר ליריב של הכתר. הוא דרש כינוסים תכופים של הפרלמנט, תמך בניסיונות להגן על אנגליה מפני המזימה האפיפיורית (שהתבררה כבדיה) וקידם, ללא הצלחה, הצעת חוק למנוע מג'יימס את הכתר. המשבר הפוליטי שנוצר בעקבות פעולות אלה הניח את היסודות למפלגה הוויגית. לאחר שמאמציו נכשלו וצ'ארלס חלה, הוא קידם רעיונות למרד נגד ג'יימס. לבסוף נאלץ קופר לגלות להולנד, שם נפטר.
שפטסברי היה הפטרון של הפילוסוף ג'ון לוק. תמיכתו בסובלנות דתית כלפי הפלגים הפרוטסטנטיים הלא-אנגליקנים, והתנגדותו לקתוליות ולשלטון אבסולוטי, השפיעו רבות על התאוריה הפוליטית של לוק. השניים שיתפו פעולה בכתיבה של החוקה היסודית של קרוליינה ב-1669.
ביוגרפיה > ראשית חייו, משפחה והשכלה

נולד בבית סבו מצד אמו, אן אשלי, בווימבורן סנט ג'יילס שבדורסט. אביו היה סר ג'ון קופר, מרוקבורן שבהמפשייר. הוא היה ברונט וייצג את העיירה פול (אנ') בפרלמנטים של 1625 ו-1629. הוריו הבטיחו לסבו מצד אמו, סר אנתוני אשלי, שהילד יישא את שמו המלא כשמו הפרטי. גם משפחת אשלי וגם משפחת קופר השתייכו לאצולה הכפרית (gentry) הנמוכה. עם הזמן המשפחות הגדילו את נכסיהן, כך שהנישואים של ג'ון ואן איחדו אדמות נרחבות יחסית בדרום אנגליה. דרך קשרי משפחה ונישואין היו למשפחת קופר קשרים עם מספר אישים רבי השפעה באנגליה.
אמו של אנתוני אשלי קופר מתה ב-20 ביולי 1628, כשהיה בן שבע. פחות משלוש שנים מאוחר יותר, ב-23 במרץ 1631, מת גם אביו. לפני שאביו הלך לעולמו הוא התחתן בשנית עם מרי מוריסון, אלמנה עשירה וסבתו של ארתור קאפל, שעתיד היה להיות רוזן אסקס הראשון. עם מות האב, קופר ירש את תאריו (עד 1661 הוא נקרא סר אנתוני אשלי קופר, ברונט), את הונו ואת קשריו הפוליטיים. עם זאת לאב היו גם חובות כבדים בעקבות הפסדים בהימורים. קופר נשלח לאחר מות האב לבית של סר דניאל נורטון, שהיה פוריטן ונאמן של אביו, לא רחוק מפורטסמות'. לאחר שנורטון הלך לעולמו ב-1636, קופר עבר לבית של נאמן אחר של אביו, אדוארד טוקר, ליד סולסברי.
בשנת 1637 קופר התחיל את לימודיו בקולג' אקסטר שבאוניברסיטת אוקספורד. ב-1638 החל ללמוד באכסניית המשפט לינקולנז אין. שנה לאחר מכן הוא התחתן עם מרגרט קובנטרי, בתו של הברון קובנטרי הראשון.
ביוגרפיה > ראשית הקריירה הפוליטית

במרץ 1640 נבחר לפרלמנט הקצר כנציג של טיוקסברי. בתחילת מלחמת האזרחים, שפרצה ב-1642, הוא נמנע מלהשתתף באירועים. באביב 1643 הוא הצטרף למלוכנים והקים רגימנט רגלים ומשמר פרשים שנלחמו למען המלך צ'ארלס. בפברואר 1644 הוא החליף את נאמנותו, ועבר ללחום לצד כוחות הפרלמנטרים בדורסט. מאוחר יותר הוא טען שהשינוי נבע מכך שהבין שמדיניות המלך היא מסוכנת לדת ולמדינה. מסיבות שאינן לחלוטין ברורות, במהלך 1645 הוא הפסיק למלא תפקיד אקטיבי בצבא הפרלמנט ועבר לתפקידים אזרחיים.
ב-1646 קופר החל להשקיע בעסקים בקולוניות. הוא רכש מטע סוכר בברבדוס, שהעסיק עבדים והשקיע במניות בספינה שעסקה בסחר העבדים האטלנטי.
ביוגרפיה > שלטון קרומוול

אשתו הראשונה של קופר מתה ביולי 1649. באפריל 1650 הוא נישא בשנית לפרנצ'ס ססיל, בתו של רוזן אקסטר השלישי. בנו הבכור (לימים, אנתוני אשלי קופר, רוזן שפטסברי השני) נולד ב-1652.
בשנת 1652 הפרלמנט "המקוצץ" (the Rump Parliament) מינה את קופר לשרת בוועדה שהייתה אמורה לסייע בקביעת רפורמות חוקתיות. הוועדה התכנסה לזמן קצר והמדיניות שהציעה לא התממשה. ב-1653 הוא קיבל חנינה רשמית על מעשיו בתחילת מלחמת האזרחים, והוא מונה לפרלמנט (Barebone's Parliament) כנציג של וילטשייר. הוא שכנע את הרוב בפרלמנט לאפשר לאוליבר קרומוול להפוך ללורד פרוטקטור, מונה למועצת המדינה, וכיהן כחבר בפרלמנט של 1654.
תמיכתו בקרומוול הסתיימה בסוף 1654 היות שסבר שקרומוול נוטה לשלוט באמצעות הצבא ולא באמצעות הפרלמנט. בתחילת ינואר 1655 הוא הפסיק לקחת חלק בישיבות מועצת המדינה ותמך בהחלטת פרלמנט לאסור על הממשל לשלם או לאסוף כספים ללא הסכמת הפרלמנט. קרומוול פיזר את הפרלמנט בסוף אותו החודש. באותה שנה קופר נישא בשלישית למרגרט ספנסר, פחות משנה לאחר שנפטרה אשתו השנייה.
בפברואר 1655 כתב המלך הגולה צ'ארלס השני לקופר בקשה שיצטרף למאמצים להחזרת שלטון בית סטיוארט בתמורה לחנינה. קופר לא השיב לו בשלב זה. הוא נבחר שוב לפרלמנט ב-1656, ושמו נכלל ברשימה של כמאה נציגים שמועצת המדינה סרבה לישיבתם בפרלמנט. הוא מחה יחד עם אחרים כנגד צעד זה, ובסופו של דבר קיבל את המושב בפרלמנט ב-1658. האופוזיציה שלו לקרומוול בשלב זה הייתה ברורה. קרומוול פיזר את הפרלמנט שבועיים אחרי שקופר וחברי פרלמנט אחרים שנכללו ברשימה החלו לכהן.
קופר המשיך לכהן כנציג בפרלמנט שהתכנס תחת שלטונו של ריצ'רד קרומוול ולקדם שליטה אזרחית בצבא. הוא נעצר לתקופה קצרה באוגוסט 1659 בחשד ששיתף פעולה עם ניסיון התקוממות מלוכנית, אך שוחרר וזוכה מהחשדות כעבור מספר שבועות. בסוף אותה שנה, לאחר שהצבא השתלט על מועצת המדינה, הוא שיתף פעולה עם קבוצה של מדינאים שהקימו מועצת מדינה אלטרנטיבית וביקשו להשיב את הפרלמנט המקוצץ. הוא גם שיתף פעולה בניסיון שנכשל להשתלט על מצודת לונדון. בדצמבר הפרלמנט המקוצץ התכנס ומינה את קופר כאחד משבעה נציבים בעלי שליטה זמנית על הצבא ואחד משלושה נציבים בעלי שליטה על מצודת לונדון. הוא תמך בצעדה של ג'ורג' מונק ללונדון וברסטורציה של הפרלמנט הארוך. כשהפרלמנט הארוך התכנס הוא מונה שוב למועצת המדינה.
באפריל 1660 הוא נבחר כנציג של וילטשייר לפרלמנט (Convention Parliament) והצביע בעד הרסטורציה. הוא נבחר לאחד משנים-עשר הנציגים שנשלחו להאג להזמין את צ'ארלס השני לחזור לאנגליה.
ביוגרפיה > יציאה לגלות ומותו

הלך הרוח החל להשתנות ב-1681 לטובת תומכיהם של צ'ארלס וג'יימס (שיש המזהים אותם כבסיס לצמיחת המפלגה הטורית). ביולי 1681 שפטסברי נעצר באשמת בגידה והובא בפני חבר מושבעים גדול. האישומים היו חלשים ומרבית המושבעים היו תומכי הוויגים. שפטסברי שוחרר מחוסר אשמה ותומכיו הטביעו מדליה כדי לחגוג את האירוע. אולם, הוא לא הפסיק את פעולותיו כנגד ג'יימס. כשצ'ארלס חלה ב-1682 ועלה החשש שחילופי השלטון עשויים להתרחש בקרוב, הוא החל לתכנן מרד, בשיתוף פעולה של מונמות' ואצילים אחרים. בסופו של דבר המרד לא יצא לפועל כיוון שצ'ארלס החלים. באותה השנה נערכו בחירות חדשות לחבר המושבעים הגדול והרכבם השתנה משמעותית לטובת הטורים. שפטסברי הבין שאם האישומים נגדו יועלו שוב סיכוייו לחמוק ממאסר או עונש כבד יותר נמוכים. כדי להימנע מכך הוא ברח להולנד והתיישב בדצמבר 1682 באמסטרדם.
הבריאות של שפטסברי, שסבל ממחלת כבד כרונית, התדרדרה במהלך המסע שלו לאמסטרדם. הוא התוודה בפני הכומר רוברט פרגוסון שהוא מאמין אריאני, ויום לאחר מכן, ב-21 בינואר 1683 הוא נפטר. הוא נקבר במקום בו נולד בדורסט.
קולוניאליזם ופרובינציית קרוליינה

לורד אשלי החל לעסוק בקולוניות בעולם החדש ב-1646 או לפני כן, כאשר השקיע במטעי סוכר בברבדוס. כחלק מהשקעותיו שם הוא השקיע גם בסחר בעבדים וקנה מניות בספינה שהובילה עבדים מאפריקה לאיים הקריביים. בהמשך הוא היה חבר בוועדה שעסקה במסחר ובמטעים בקולוניות (Council of Trade and Plantations). הוא היה אחד המייסדים של חברת מפרץ הדסון והחזיק בחלק נכבד ממניותיה. בשנת 1673 הוא מונה לסגן מושל של החברה, תפקיד בו כיהן עד שמכר את מניותיו ב-1679. בנוסף הוא השקיע בעסקים באיי בהאמה ובברמודה. הוא היה המושל של חברת איי סאמרס ששלטה בברמודה. הוא עזר לארגן את החברה האפריקנית המלכותית (אנ'), שעסקה בסחר העבדים האטלנטי, והשקיע בה סכום נכבד. הוא כיהן כמשנה למושל של החברה, תחת ג'יימס הדוכס מיורק שכיהן כמושל.
המעורבות המרכזית של אשלי בקולוניאליזם החלה כאשר ב-1663 הוא קיבל יחד עם שבעה אצילים אחרים צ'רטר מלכותי על האדמות של פרובינציית קרוליינה, שטח נרחב שנמצא כיום בדרום מזרח ארצות הברית. השמונה נקראו יחד הלורדים-הבעלים (Lords-Proprietors). מבין השמונה, ההשקעה של שפטסברי והמעורבות שלו בענייני הפרובינציה הייתה המשמעותית ביותר. הסמכויות שניתנו לשמונת לורדים היו רחבות מאד: הם לא היו רק בעלי האדמות, אלא גם בעלי הזכות למנות מושלים, שופטים, וכל תפקיד אחר, אזרחי או צבאי; הייתה להם זכות להעניק תארים (כל עוד לא היו אלה תארים אנגלים) ולהכריז על שלטון צבאי במקרה של מרד; הם יכלו גם לייצא סחורה לאנגליה ולהטיל מכסים על סחורה המגיעה לקרוליינה; גם בנושאי דת הם היו הסמכות העליונה.
המאמצים למשוך מתיישבים אנגלים לקורליינה לא עלו יפה בתחילה, והחוקה היסודית של קרוליינה, שנכתבה על ידי אשלי ולוק, נועדה בין השאר למשוך מתיישבים חדשים. החוקה שהודפסה ב-1669 הכריזה על כוונת הבעלים להפוך את קרוליינה לממשל פרלמנטרי שאינו דמוקרטי, אך מבוסס על עקרון של שלטון החוק. סעיפים 71–78 בחוקה קובעים הסדרים מדוקדקים ליצירת פרלמנט שיתכנס באופן קבוע (בניגוד לפרלמנט האנגלי שכונס על פי הוראת המונרך). סעיף 90 קובע שליטה אזרחית בנוגע לרישום נישואים, לידות ופטירות. החוקה התבססה גם על עיקרון של סובלנות דתית כלפי מאמינים. סעיף 95 קובע שאף אדם אתאיסט לא יוכר כאדם חופשי בקרוליינה. סעיף 97 קובע שהשלום הציבורי יישמר תחת ריבוי של דעות וששלומם של יהודים, עובדי אלילים ואחרים שחורגים מהדת הנוצרית יישמר. הוא קובע גם שכל שבעה אנשים שמאוחדים תחת דת מסוימת יוכלו להקים כנסייה ולתת לה שם. עקרונות אלה שיקפו את העמדות של לוק ושפטסברי לגבי חשיבותה של הסובלנות והעליונות של החוק בממשל. במאה ה-18 וולטר העריך את העקרונות האלה וכתב: "הביטו לעבר ההמיספרה האחרת, ראו את קרוליינה, שהמחוקק החכם שלה הוא לוק". אולם, החוקה גם נתנה לגיטימציה לעבדות וקבעה ש"לכל אדם חופשי בקרוליינה כוח וסמכות אבסולוטיים על עבדיו השחורים, יהיו דתו ודעותיו אשר יהיו" (סעיף 107).
באותה שנה שבה פורסמה החוקה היסודית החליטו הלורדים הבעלים שתצא משלחת בפיקודו של ג'וזף ווסט כדי להקים ישוב קבע בפרובינציה. ב-1680 הם הקימו את העיר צ'ארלס טאון (לימים צ'ארלסטון), במקום נוח למעגן בו מספר נהרות נפגשים ונשפכים לאוקיינוס האטלנטי. שני הנהרות שעוברים בתוך העיר נקראים על שם אנתוני אשלי קופר, נהר אשלי ונהר קופר. זו הייתה העיר המתוכננת הראשונה בצפון אמריקה, הבנויה על בסיס רחובות שתי וערב. לפי תומאס ד. וילסון היא הייתה הניסיון הראשון ליצור "קולוניה מתוכננת" על פי עקרונות רציונליים, והייתה לה השפעה רבה על התרבות בדרום ארצות הברית.
יחסיו עם ג'ון לוק

אשלי פגש את לוק לראשונה בשנת 1666. לוק היה סטודנט וחונך בכרייסט צ'רץ', ואשלי נסע לאוקספורד כדי להירפא מבעיה רפואית שהציקה לו בעזרת מי מרחצאות. השניים התיידדו והמשיכו לשמור על קשר לאחר מכן. באביב 1667 אשלי שלח ללוק הזמנה לגור לבביתו - בית אקסטר בלונדון - ולוק נענה.
בשנת 1668 המצב הרפואי של אשלי החמיר. לוק התעניין ברפואה והאמין ברוח האמפירית של חברו, הרופא המפורסם תומאס סידנהם. הוא ליווה את מהלך הטיפול באשלי וניהל רישום מדוקדק של מצבו. מהרישומים שלו, שנותרו בשלמותם, חוקרים הסיקו שאשלי סבל מציסטה כבדית, שנגרמת על ידי הטפיל אכינוקוקוס (אנ'). כשהמצב החמיר והפך למסכן חיים, הוחלט בהתייעצות עם לוק ורופאים אחרים על ניתוח, שבמהלכו יוכנס צינור מתכת לגופו על מנת לנקז את הנוזלים בציסטה. הניתוח עבר בהצלחה, אך הסימפטומים חזרו ועקב כך הוחלט שהצינור יישאר בגופו ויחובר לו ברז נחושת, כדי שניתן יהיה להמשיך לנקז את הנוזלים מבלי לנתח. מאוחר יותר יריביו הדביקו לו את כינוי הלעג "טפסקי", מהמילה tap (ברז), בצירוף הסיומת "סקי", כדי לרמוז לטענה שהוא רוצה להפוך את אנגליה למונרכיה נבחרת בסגנון ממלכת פולין.
לוק ליווה את אשלי לאורך כל התהליך, ואשלי היה אסיר תודה לו. לשיתוף הפעולה של השניים הייתה השפעה עמוקה על החיים של שניהם. בזכות אשלי לוק יכול היה לצאת מאוקספורד, שם רוב המקצועות נלמדו דרך הגישה הסכולסטית שאפיינה את המוסד. מצד שני, היחסים עם שפטסברי אפשרו ללוק להתקרב לחוגים אינטלקטואלים שסייעו לו לפתח את תפיסת עולמו. לאחר שעבר לביתו של שפטסברי הוא התקבל כחבר בחברה המלכותית ופיתח יחסים עם רוברט בויל ואחרים שקידמו את המהפכה המדעית ואת ההסתמכות על הניסיון כמרכז השיטה המדעית. לפי לוק, השיחה שהובילה בסופו של דבר לכתיבת היצירה הפילוסופית המרכזית שלו, מסה על שכל האדם, נערכה בבית של אשלי.
בתחילת דרכו, הכתיבה הפוליטית של לוק תמכה באבסולוטיזם ובחוסר סובלנות כלפי זרמים לא קונפורמיסטיים בנצרות. את השינוי בדעתו, שהוביל בסופו של דבר לטקסטים שהפכו קנוניים במחשבה הפוליטית הליברלית, ניתן לייחס לגורמים שונים, אך הקשר עם שפטסברי היה ככל הנראה גורם מרכזי. הטקסט הפוליטי המרכזי של לוק, שתי מסכתות על ממשל מדיני, נכתב בזמן משבר ההחרגה והושפע ממעורבותו של שפטסברי במשבר.
לא מן הנמנע שגם חייו של שפטסברי הושפעו מנכוחותו של לוק. לוק תפקד כמזכירו והיה דמות מרכזית בניהול ענייניו העסקיים ופעילותו בצפון אמריקה. תוכן החוקה היסודית של קרוליינה מראה על ההשפעה של תפיסת עולמו של לוק על החזון הפוליטי של שפטסברי.
צאצאים

עם מותו ירש בנו אנתוני את הונו ואת תואר הרוזן. נכדו, אנתוני אשלי קופר, רוזן שפטסברי השלישי (אנ') נמסר לחזקתו בעודו בן שלוש. לוק היה המורה של הנכד, שקיבל חינוך ברוח ספרו של לוק, מחשבות אחדות אודות החינוך. רוזן שפטסברי השלישי היה סופר, פוליטיקאי ופילוסוף. לאנתולוגיה שפרסם ב-1711, Characteristics of Men, Manners, Opinions, Times הייתה השפעה עמוקה על הפילוסופיה של המאה ה-18 באירופה. הנין של נינו, אנתוני אשלי קופר, רוזן שאפטסברי השביעי, היה מנהיג אוונגליסטי שהוביל רפורמות חברתיות בבריטניה ותמך בהתיישבות יהודית בארץ ישראל.
מורשת ואזכורים בתרבות

מרבית התגובות לפעולותיו של שפטסברי במהלך משבר ההחרגה ציירו אותו כתככן ורמאי שפועל בסתר למען טובתו האישית על חשבון טובת המדינה והציבור. אחת הסיבות לדימוי זה היא ההשפעה של היצירות הספרותיות מסוף תקופת משבר ההחרגה. בפואמה הסאטירית "אבשלום ואחיתופל", ג'ון דריידן מציג את שפטסברי כאחיתופל שפועל עם אבשלום (דוכס מונמות') נגד דוד המלך (צ'ארלס השני). עיקר האשמה במרד נופלת בפואמה על שפטסברי התככן. הפואמה "המדליה" (The Medal) של דריידן מגחיכה גם היא את שפטסברי ותומכיו. היא מתייחסת למדליה שתומכיו של שפטסברי הטביעו לכבודו לאחר שחבר המושבעים הגדול סירב להאשים אותו בבגידה, והיא מציגה את שפטסברי כאדם נכלולי. במחזה "Venice Preserv'd" של תומאס אוטווי שפטסברי מוצג כסנטור המושחת אנטוניו. גם בממוארים וספרים של בני תקופתו שפטסברי מוצג לא אחת כפוליטיקאי שאפתן ורב יכולות שמונע על ידי אופורטוניזם ציני.
עד המאה ה-20, רבים מההיסטוריונים של תקופת צ'ארלס השני קיבלו באופן כללי את התדמית הצינית שדבקה בשפטסברי. חלקו במזימה האפיפיורית, העובדה שמימן את טיטוס אוטס בזמן שהפיץ את המזימה, והטענה שהמקור לפילוג בין וויגים לטורים באנגליה הוא משבר ההחרגה תרמו לתדמית זו. תמונה זו החלה להשתנות מעט בסוף המאה ה-19, בעקבות ביוגרפיה שכתב הדיפלומט ויליאם דוגל כריסטי. הביוגרפיה שכתב ק.ה.ד. היילי בשנת 1968 הייתה קו פרשת מים בהיסטוריוגרפיה של שפטסברי. הוא הראה שגם אם שורשיה של המפלגה הוויגית נמצאים במשבר ההחרגה, לא ניתן לייחס את הפיצול המפלגתי לשפטסברי לבדו, וששפטסברי עצמו לא הסכים לעיתים קרובות עם חבריו ה"וויגים". היסטוריונים אחרים שכתבו בעקבותיו החלו לשנות את ההתייחסות לשפטסברי. בסוף המאה ה-20 היסטוריונים הדגישו יותר את יחסיו של שפטסברי עם לוק ואת התפיסה הפוליטית הליברלית יחסית שלו.
הנהרות אשלי וקופר בקרוליינה הדרומית קרויים על שמו.
לקריאה נוספת

Anthony Ashley Cooper, A Letter from a Person of Quality to His Friend in the Country
Memoirs, Letters, and Speeches, of Anthony Ashley Cooper, First Earl of Shaftesbury, Lord Chancellor: With Other Papers Illustrating His Life, from His Birth to the Restoration, edited by John Murray (London 1859), free ebook on Google Books
W.D. Christie, A life of Anthony Ashley Cooper, first Earl of Shaftesbury. 1621-1683 (Macmillan and Co., 1871)
K. H. D. Hale, The First Earl of Shaftesbury (Clarendon Press, Oxford)
John Spurr (editor), Anthony Ashley Cooper, First Earl of Shaftesbury 1621–1683 (Ashgate 2011)
Thomas D. Wilson, The Ashley Cooper Plan: The Founding of Carolina and the Origins of Southern Political Culture (University of North Carolina Press, 2016)
אסלאם השלישי גיראי

אסלאם השלישי גיראי (בכתיב ערבי: ۳ اسلام كراى; 1604 – 10 ביולי 1654) היה חאן קרים בין 1644 ל-1654.
הערות שוליים

↑  Dariusz Kolodziejczyk, The Crimean Khanate and Poland-Lithuania: International Diplomacy on the European Periphery (15th-18th Century), BRILL, 2011). עמ' 152-157.
↑  Caroline Finkel, Osman's Dream: The History of the Ottoman Empire, Basic Books, 2007. עמ' 248.
1 2  Brian L. Davies, Warfare, State and Society on the Black Sea Steppe: 1500-1700', Routledge, 2007. עמ' 97, 104, 309-311.
↑  Mykhailo Hrushevsʹkyi, History of Ukraine-Rus': The Cossack Age, 1626-1650, Canadian Institute of Ukrainian Studies Press, 2002. עמ' 322.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007263108105171  PLWABN: 9810695833605606  GND: 129733571  ISNI: 0000 0000 7870 6450  LCCN: n99019152  NTA: 322124042  VIAF: 30625083   WorldCat (עם VIAF): 30625083
אלסיו רומאניולי

אלסיו רומאניולי (באיטלקית: Alessio Romagnoli; נולד ב-12 בינואר 1995 באנציו שבאיטליה) הוא כדורגלן איטלקי המשחק בעמדת הבלם בקבוצת לאציו מהסרייה א'.
קריירת מועדונים > רומא

רומאניולי נולד באנציו שבאיטליה. הוא גדל במחלקת הנוער של רומא. לקראת עונת 2012/2013 נכלל רומאניולי בסגל הבוגר של רומא על ידי המאמן זדנק זמאן. הוא הצטרף למשחקי קדם העונה של הקבוצה וישב על ספסל הקבוצה באופן קבוע במשחקי הליגה. ב-11 בדצמבר 2012 ערך רומאניולי את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת, כששיחק 90 דקות בניצחון 0–3 על אטאלנטה במסגרת הגביע האיטלקי. ב-22 בדצמבר 2012, 11 ימים לאחר מכן, ערך רומאניולי את הופעת הבכורה שלו בסרייה א', כשנכנס כמחליף בדקה ה-80 בניצחון 2–4 על מילאן במסגרת המחזור ה-18. ב-3 במרץ 2013 הבקיע רומאניולי את שער הבכורה שלו במועדון ובסרייה א', שער בדקה ה-58 בניצחון 1–3 על גנואה במסגרת המחזור ה-27. בעונתו הראשונה בקבוצה הבוגרת ערך רומאניולי 2 הופעות ליגה בלבד, בהן הבקיע שער אחד.
בעונת 2013/2014 קיבל רומאניולי יותר הזדמנויות בקבוצה הבוגרת של רומא תחת המאמן רודי גרסיה. הוא ערך 11 הופעות ליגה. ב-31 במאי 2014 על חוזה חדש ל-4 שנים במועדון.
קריירת מועדונים > ההשאלה לסמפדוריה

ב-1 בספטמבר 2014 הצטרף רומאניולי לעונה אחת בהשאלה לסמפדוריה, גם היא מהסרייה א', תמורת חצי מיליון אירו ואופציה לרכישת השחקן. ב-14 בספטמבר ערך רומאניולי את הופעת הבכורה שלו במועדון, כשנכנס כמחליף בדקה ה-83 בניצחון 0–2 על טורינו במסגרת המחזור השני בליגה. ב-24 בספטמבר הבקיע רומאניולי את שער הבכורה שלו במועדון, שער בדקה ה-80 בניצחון 1–2 על קייבו ורונה במסגרת המחזור הרביעי בליגה. בסך הכל ערך רומאניולי 30 הופעות ליגה במועדון והבקיע שני שערים.
קריירת מועדונים > מילאן

ב-11 באוגוסט 2015 נמכר רומאניולי למילאן תמורת 25 מיליון אירו ו-30 אחוזים מרווח עתידי על השחקן וחתם על חוזה ל-5 שנים.
ב-18 באוגוסט 2015 ערך רומאניולי את הופעת הבכורה שלו במועדון, כששיחק 90 דקות בניצחון 0–2 על פרוג'ה במסגרת הגביע האיטלקי. ב-23 באוגוסט 2015 ערך רומאניולי את הופעת הבכורה שלו בסרייה א' במדי מילאן, כששיחק 90 דקות בהפסד 0–2 לפיורנטינה במסגרת המחזור הראשון. ב-27 בספטמבר 2015 הורחק רומאניולי לראשונה בקריירה, כשספג בדקה ה-42 כרטיס צהוב שני בהפסד הליגה 0–1 לגנואה במסגרת המחזור השישי. ב-1 במרץ 2016 הבקיע רומאניולי את שער הבכורה שלו במועדון, שער בדקה ה-24 בניצחון 0–5 על אלסנדריה במסגרת חצי גמר הגביע האיטלקי.
בעונת 2018/2019 מונה לקפטן הקבוצה לאחר עזיבתו של לאונרדו בונוצ'י ליובנטוס.
קריירת מועדונים > לאציו

ב-12 ביולי 2022 חתם רומאניולי לחמש שנים בלאציו.
תארים

מילאן
אליפות איטליה: 2021/2022
הסופר קאפ האיטלקי: 2016
אפרת נטר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  26 בספטמבר 1959 (בת 65) ירושלים
 ענף מדעי:  פסיכולוגיה בריאותית
 מקום מגורים:  חיפה
 עיסוק:  פרופסור לפסיכולוגיה
 מקום לימודים:  האוניברסיטה העברית בירושלים
 מנחה לדוקטורט:  יעקב טרופה
 מוסדות:  המרכז האקדמי רופין
 
אפרת נטר (נולדה בירושלים ב-26 בספטמבר 1959) היא פסיכולוגית בריאותית ופרופסור מן המניין לפסיכולוגיה במחלקה למדעי ההתנהגות, במרכז האקדמי רופין. עיקר מחקרה הוא בנושא התנהגויות בריאות ובריאות דיגיטלית. תחום התמחותה הוא חיפוש מידע מקוון בנושאי בריאות כללית ובריאות הנפש.
ביוגרפיה

נטר סיימה את לימודי התואר הראשון בחינוך ובספרות אנגלית ואת לימודי התואר השני בפסיכולוגיה, באוניברסיטה העברית בירושלים. מחקר התיזה שלה לתואר השני, בהנחיית גרשון בן-שחר, הראה שתוקף הניבוי (אנ') של הגרפולוגיה נמוך מאוד. את עבודת הדוקטורט באוניברסיטה העברית בירושלים ביצעה בהנחיית יעקב טרופה, בנושא מנגנוני ניהול עצמי בחיפוש משוב. בפוסט-דוקטורט נטר השתלמה באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס בהנחיית שלי טיילור. בעקבות השתלמות זו, עברה לחקור את הפסיכולוגיה של הבריאות.
בין השנים 2010–2016 נטר הייתה חברה בוועד המנהל של European Health Psychology Society (EHPS). בשנת 2015 השתייכה לקבוצת מומחים מטעם החברה שפרסמה המלצות בנוגע להתערבויות בפסיכולוגיה בריאותית. מאז שנת 2021 היא מכהנת כמזכירה של קואליציית הפסיכולוגיה באומות המאוחדות. במסגרת זו, השתתפה בהפקת יום הפסיכולוגיה באומות המאוחדות בשנת 2022. נטר פעילה גם בוועדת האו"ם של ה-EHPS, ובקבוצת בריאות נשים.
נטר היא עורכת-שותפה ראשית בכתב העת Health Psychology and Behavioral Medicine ועורכת משנה בכתב העת Applied Psychology and Wellbeing. בין השאר, היא ערכה גיליון מיוחד על אספקטים פסיכולוגיים של התמודדות בהקשר של המלחמה באוקראינה. נטר הייתה גם עורכת-שותפה לגיליון מיוחד על מגפת הקורונה בכתב העת Vaccines.
פעילות מחקרית

בעבודת התיזה לתואר שני בחנה נטר 17 מחקרים שונים שעסקו בתקפות הגרפולוגיה ככלי למיון עובדים. המחקרים כללו ניתוחים של 63 גרפולוגים ו-51 לא גרפולוגים (קבוצת בקרה) שבחנו 1,223 כתבי–יד. התוצאות הראו שהגרפולוגים לא הצליחו יותר ממי שאינם גרפולוגים בניבוי ביצועים עתידיים של עובדים על בסיס כתב–יד, ונפלו באופן ניכר מפסיכולוגים במבחן זה. לטענת נטר ובן שחר, הניתוח הגרפולוגי מבוסס על ניתוח תוכנו של כתב–היד ולא של המאפיינים הגרפולוגיים שלו.
בתחילת דרכה עסקה נטר במחקר בפסיכולוגיה חברתית בנושאים של ניהול עצמי והטיות קוגניטיביות.
הפעילות המחקרית של נטר מתמקדת בעיקר בהתנהגויות בריאות, אוריינות בריאות מקוונת והתאמת מטרות חיים לאור אירועים בריאותיים.
נטר חוקרת התנהגויות בריאות מגוונות, כגון בדיקות סינון לסרטן, דבקות בנטילת תרופות, הנקה וקבלת חיסונים. לדוגמה, במחקר על גילוי מוקדם של סרטן המעי הגס, נשלחו ערכות לבדיקת דם סמוי בצואה לכ־30,000 איש בקבוצות סיכון. המחקר הראה שההסבר שצורף לערכה השפיע על הסיכוי שהיא תבוצע.
נטר ערכה מספר מחקרים בתחום הבריאות הדיגיטלית. בין השאר, היא ביצעה סקר על מדגם מייצג בישראל של מעל 4000 מבוגרים. ממצאי הסקר הראו שאנשים בעלי אוריינות בריאות מקוונת גבוהה יותר ידעו לנהל טוב יותר את צורכיהם הרפואיים. הם היו גם צעירים ומשכילים יותר.
נטר גם מתעדת איך מצבי בריאות, למשל בעיות פריון או מחלה כרונית כטרשת נפוצה, קשורים להתאמות שאנשים עושים במטרות חיים, תוך התנתקות ממטרות אחדות ואימוץ מטרות אחרות.
חיים אישיים

אפרת נטר גרה בחיפה, נשואה לאורי כהן ואם לשניים.
אשר כהן (מדע המדינה)

ערך זה עוסק בפרופסור למדעי המדינה מאוניברסיטת בר-אילן. אם התכוונתם לפרופסור לפסיכולוגיה מהאוניברסיטה העברית, ראו .
| --- | --- |

 לידה:  27 במרץ 1958 (בן 66) 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת בר-אילן 
 מנחה לדוקטורט:  ישעיהו ליבמן 
 מוסדות:  אוניברסיטת בר-אילן 
 
אשר כהן (נולד ב-27 במרץ 1958) הוא פרופסור חבר ומרצה במחלקה למדע המדינה באוניברסיטת בר-אילן בעבר שימש כראש האקדמי לתוכניות המיוחדות לכוחות הביטחון וכראש בית הספר לתקשורת במקום.
ביוגרפיה

נולד וגדל בבני ברק, בנם של מרדכי ורבקה כהן, שעלו מרומניה בשנת 1946. למד בית הספר סגולה בבני ברק ולאחר מכן בישיבת הדרום ברחובות. למד בישיבת הגולן במסגרת ישיבת הסדר ולאחר כמה חודשים, התגייס לשירות צבאי מלא בחיל השריון. בשירות קבע היה מדריך בבית הספר לקצינים. בשירות המילואים הגיע לדרגת רב-סרן.
כהן הוא בוגר תואר ראשון בתולדות ישראל ובמדע המדינה (1984), תואר שני (1988) ודוקטורט (1995) במדע המדינה באוניברסיטת בר-אילן. עבודת הדוקטור שלו נכתבה בהנחייתו של ישעיהו ליבמן, בנושא: "מדינת התורה – חזון ומציאות: תמורות בהתייחסותה של התנועה הציונית-דתית לרעיון מדינת התורה ודרכי הגשמתו בתקופת העיצוב – 1947–1953". אחר כך המשיך ללימודי פוסט-דוקטורט במרכז ללימודים יהודיים באוניברסיטת הרווארד. לימד אזרחות והיסטוריה בישיבות בני עקיבא נחלים ונתניה, כשבראשונה גם ניהל פנימייה. הרצה במכללות האקדמיות צפת, אשקלון וכנרת.
כהן היה בעבר עמית במכון לאסטרטגיה ציונית וחבר הנהלת תנועת נאמני תורה ועבודה. בשנת 2011 מונה לראשות ועדת מקצוע האזרחות במשרד החינוך, והיה שותף לאישור ספר הלימוד "ישראל – מדינה יהודית ודמוקרטית".
לקראת הבחירות לכנסת העשרים התמודד בפריימריז של מפלגת הבית היהודי, הוצב במקום ה-22 ברשימת המפלגה לכנסת העשרים, ולא נבחר לכנסת. במהלך הבחירות לכנסת ה-21 תמך פומבית במפלגת הימין החדש שהוקמה על ידי נפתלי בנט ואיילת שקד שפרשו מהבית היהודי. המפלגה לא עברה את אחוז החסימה.
לקראת הבחירות לכנסת ה-24 הוצב כהן במקום ה-15 ברשימת ימינה בראשות בנט שהייתה בבחירות אלו המשך של הימין החדש. לאחר הקמת הממשלה בראשות נפתלי בנט, יצא נגדה ונגד השתתפות מפלגת ימינה בממשלה, וגיבה את חבר הכנסת עמיחי שיקלי שהתנגד למהלך.
בשנת 2024 הצטרף לתנועת "נקראים לדגל" בראשות תא"ל במיל. וקצין מילואים ראשי לשעבר דני ון-בירן.