stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הסיפור של טראוטמן
הערות שוליים

↑  "Rosenmüller verfilmt das Leben der Torwart-Legende" [Rosenmüller filmed the life of goalkeeping legend]. abendzeitung-muenchen.de. 18 ביולי 2017. נבדק ב-27 באוגוסט 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  "German PoW and hero goalie stars in tale of reconciliation". The Guardian. 19 במרץ 2017. נבדק ב-26 במרץ 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "David Kross to portray legendary goalie "Bert" Trautmann". screendaily. אורכב מ-המקור ב-8 ביוני 2016. נבדק ב-26 במרץ 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Bert's still a Blue legend". Manchester Evening News. 29 ביולי 2009. נבדק ב-11 באפריל 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  "From Nazi to football hero: the incredible story of Man City's Bert Trautmann". The Guardian. 28 במרץ 2019. נבדק ב-11 באפריל 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Trautmann breaks neck in Cup final [video]". BBC Sport. 19 ביולי 2013. נבדק ב-11 באפריל 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Wilson, Steve (3 באוקטובר 2005). "A life less ordinary". ESPN. נבדק ב-11 באפריל 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Keeper of legends: From enemy to friend – Anglo-German relations could not be in better hands". The Independent. 6 במאי 2006. נבדק ב-11 באפריל 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Man City legend biopic 'Trautmann' begins filming in Belfast". The Irish Times. 8 ביוני 2017. נבדק ב-10 ביוני 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
הנרי רוברטסון באוורס

| --- | --- |

 לידה:  29 ביולי 1883 גרינוק, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  29 במרץ 1912 (בגיל 28) מדף הקרח רוס 
 תקופת הפעילות:  ? – 29 במרץ 1912 
 פרסים והוקרה:  מדליית הקוטב 
 
קבוצת הקוטב של סקוט בקוטב הדרומי, 18 בינואר 1912. משמאל לימין: (עומדים) וילסון, סקוט, אוטס; (יושבים) באוורס, אוונס. התמונה צולמה על ידי באוורס שהשתמש בחוט כדי להפעיל את תריס המצלמה
לוטננט הנרי רוברטסון באוורס (באנגלית: Henry Robertson (Birdie) Bowers;‏ 29 ביולי 1883 - 29 במרץ 1912) היה אחד מחברי משלחת טרה נובה של רוברט פלקון סקוט אל הקוטב הדרומי (1913-1910), שכולם מצאו את מותם בדרכם חזרה מן הקוטב.
חייו

באוורס נולד בגרינוק שבסקוטלנד, סמוך לגלאזגו. אביו מת ברנגון כשהיה בן שלוש ואמו גידלה אותו לבדה. בינואר 1896 עברה המשפחה ללונדון, על בניין בית הספר בסטריטהם שבו למד, כיום מרכז מחשוב, נקבע ביום השנה המאה למותו, 29 במרץ 2012, שלט להנצחת שמו. באוורס ירד לים תחילה כצוער בצי הסוחר ולאחר הכשרה על "אוניית הוד מלכותה ווסטר" הפליג ארבע פעמים סביב העולם על האוניה "לוך טורידון". לאחר זאת התגייס לשירות הימי המלכותי של הודו ב-1905. הוא התמנה לסגן משנה בשירות בציילון ובבורמה, ופיקד על ספינת תותחים בקרב על נהר האיראוואדי. בהמשך שירותו מנע הברחת נשק במפרץ הפרסי.
אופי וכינוי חיבה

באוורס היה נמוך, מטר ושישים ס"מ קומתו. שערו היה אדום ואפו דמוי המקור הקנה לו עד מהרה את הכינוי "בירדי" (ציפור) בפי חבריו למשלחת. הוא נודע בקשיחותו, מהימנותו ורוחו הטובה. אפסלי צ'רי-גארארד, חבר במשלחת, ציין, כי "יכולתו לעבודה הייתה מפליאה" ולא היה בו שמץ עורמה או תחבלנות. מה שאפיין אותו היו פשטות, שקיפות, ישירות וחוסר אנוכיות." ביומנו כתב סקוט על באוורס, כי "הוא החוקר הקשיח ביותר שיצא אי פעם למסע קוטבי, כמו גם האמיץ ועז הרוח ביותר." במכתב אל אמו של באוורס, שנמצא באוהל שבו התגלו גופותיהם, כתב סקוט "אני כותב כשאנו קרובים מאוד לסוף מסענו, ואני מסיים אותו בחברתם של שני אנשי מעלה, אצילים ואבירים. אחד מאלה הוא בנך. הוא היה לאחד מחברי הקרובים והנאמנים ביותר, ואני מעריך את טבעו הנפלא בישרותו, את כושרו ואת מרצו. ככל שהתעבו התלאות, זהרה ביתר שאת רוחו שאינה יודעת מורא. הוא שמר על עליזות ותקוה ורוחו נשארה איתנה עד הסוף."
ארכיב

חיי באוורס מונצחים בתצוגה קטנה במוזיאון רותסיי על האי ביוט, סמוך למקום שם חיו אמו ואחותו; הוא בא לבקר אותן בחופשות חוף ואהב לטייל בנופי ההרים הסקוטיים.
בטלוויזיה

בסדרת הטלוויזיה הבריטית "מקום אחרון עלי האדמות" (אנ') הנרי באוורס מגולם על ידי סילבסטר מקוי.
הערות שוליים

↑  רונלד הנטפורד, "המקום האחרון עלי אדמות", עמ' 338
↑  הנטפורד, עמ' 339
↑  אפסלי צ'רי-גארארד, "המסע הגרוע ביותר בעולם", עמ' 310-235
↑  ‏ scott last expedition volume 2 המשלחת האחרונה של סקוט, כרך 2
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BIBSYS: 3033595  GND: 1032226838  ISNI: 0000 0003 8537 5751  LCCN: no00015269  PIC: 277710  RKD: 397393  SNAC: w6vm4vpm  VIAF: 96149196249074790235   WorldCat (עם VIAF): 96149196249074790235
היימן שטיינטל

| --- | --- |

 לידה:  16 במאי 1823 Gröbzig, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 פטירה:  14 במרץ 1899 (בגיל 75) ברלין, הקיסרות הגרמנית 
 מדינה:  דוכסות אנהלט 
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי בווייסנזה 
 שם עט:  Heymann, Hermann, Heinemann, Heinrich 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת הומבולדט של ברלין 
 שפות היצירה:  גרמנית 
 פרסים והוקרה:  פרס וולנה (1851)  פרס וולנה (1854) 
 
שטיינטל, איור של הרמן שטרוק
היימן שטיינטל (לעיתים: הרמן; בשמו היהודי: חיים; 16 במאי 1823 – 14 במרץ 1899) היה פילולוג ופילוסוף יהודי-גרמני ואחד מאבות הפסיכולוגיה של העמים (אנ').
קורות חיים

למד פילולוגיה ופילוסופיה באוניברסיטת ברלין והושפע בעיקר מווילהלם פון הומבולדט ועבודתו בתחום הבלשנות. ייסד יחד עם גיסו מוריץ לצרוס את "כתב העת לפסיכולוגיה של הגזע ובלשנות" (בגרמנית: Zeitschrift für Völkerpsychologie und Sprachwissenschaft) ומ-1883 היה ממנהלי הדויטשה-יזראליטישר גמיינדהבונד (גר') ‏(DIGB), ארגון הגג הארצי הראשון של קהילות יהודיות בגרמניה.
שטיינטל נמנה עם סגל בית המדרש הגבוה למדעי היהדות בברלין והרצה על פילוסופיה יהודית ומקרא. הוא נפטר ב-14 במרץ 1899 ונקבר בבית הקברות היהודי בווייסנזה, ברלין.
חלק מזערי מכתביו תורגם לעברית.
ארכיונו האישי שמור בספרייה הלאומית.
מכתביו בעברית

שמע ישראל: חיים שטינטל, מבחר מאמריו על היהודים והיהדות. מגרמנית: א"ז רבינוביץ, תל אביב: דפוס אחדות, תרצ"ג, 1933 (חוברת בת 40 עמודים בלבד)
הערות שוליים

↑  ארכיון היימן שטיינטל, בספרייה הלאומית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007268580705171  PLWABN: 9810661567905606  BnF: cb124014501 (data)  GND: 118617583  ISNI: 0000 0001 2124 6024  LCCN: n82233489  NKC: mub2014820058  NLG: 161277  NTA: 070875812  SNAC: w64p4d64  SUDOC: 033115508  Trove: 1474548  VcBA: 495/151617  VIAF: 24686927   WorldCat (עם VIAF): 24686927 
ערך זה הוא קצרמרבנושא גרמניה ובנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
הרמוניה טונאלית

במוזיקה, הרמוניה טונאלית היא הרמוניה בעלת משיכה הרמונית ותחושת יציבות.
ההרמוניה הטונאלית (אשר נבדלת מן ההרמוניה האטונלית) היא בעלת סולם, טוניקה, ודומיננטה, והם אלה שתורמים לתחושת היציבות והמשיכה ההרמונית. בהרמוניה הטונאלית משתמשים לרוב בסולם המז'ורי ובסולם המינורי, שנחשבים לסולמות ה"רגילים". בהרמוניה הטונאלית, ישנם מספר סוגים של אקורדים: אקורד מז'ורי (בעל אופי שמח), אקורד מינורי (בעל אופי עצוב), ספטאקורד (אקורד בעל מתח), אקורד מוקטן ועוד אקורדים, שהם וריאציות של אקורדים אלה, ופותחו עקב צורך גדול יותר במשיכה הרמונית. בדרך כלל האקורד המוגדל לא מופיע בהרמוניה הטונאלית, משום שאין לו כל משיכה טונאלית, כיוון שכאשר עושים לו היפוכי אקורדים (הופכים את סדר צליליו), מרווחיו של האקורד נשארים קבועים.
ברוב היצירות, ההרמוניה היא טונאלית, וכך בכל היצירות מהמאה ה-17 וה-18, אך ישנם מלחינים כמו ליסט (מלחין לפסנתר), למשל, שכתב הרמוניה בלתי טונאלית (אטונאלית). דוגמה להרמוניה טונאלית, היא המוזיקה הקלאסית המוכרת לנו, ודוגמה להרמוניה אטונאלית היא, למשל, מוזיקה מודרנית. מספרן של היצירות בעלות הרמוניה טונאלית גדול יותר, והן נפוצות הרבה יותר, מכיוון שפשוט יותר להלחין הרמוניה טונאלית, והאוזן מורגלת לשמוע יותר את ההרמוניה הטונאלית, ופחות האטונלית. היצירות שנכתבות בהרמוניה הטונאלית הן יצירות מסודרות, בעלות מבנה מסוים ומשקל מסוים. ניתן להגיד שההרמוניה הטונאלית היא "מסודרת", ואילו האטונאלית היא "בלתי-מסודרת". ההרמוניה הטונאלית המסורתית נקראת הרמוניה טונאלית פונקציונלית, והיא נלמדת כיום במגמות המוזיקה ברחבי הארץ.
הגנים הבוטניים בסינגפור

הגנים הבוטניים בסינגפור הם גנים טרופיים בני 165 שנה, הממוקמים בשולי רובע הקניות רחוב אורצ'רד בסינגפור. זהו אחד משלושה גנים, והגן הטרופי היחיד, שהוכרז כאתר מורשת עולמית של אונסק"ו. הגנים הבוטניים מדורגים מאז 2013 כאטרקציית הפארקים המובילה ביותר באסיה, על ידי פרסי בחירת המטיילים של TripAdvisor. הגנים זכו בתואר "גן השנה", במסגרת טקס פרסי תיירות הגנים הבינלאומית בשנת 2012.
הגנים הבוטניים הוקמו באתר הנוכחי בשנת 1859 על ידי האגודה החקלאית לגננות. הגנים מילאו תפקיד מרכזי בתנופת סחר הגומי באזור בתחילת המאה העשרים, כאשר המנהל המדעי הראשון שלהם, הנרי ניקולאס רידלי, עמד בראש המחקר על גידול הצמח. על ידי השלמת הטכניקה של שאיבת גומי, שעדיין נמצאת בשימוש כיום, וקידום ערכה הכלכלי באזור, תפוקת הגומי התרחבה במהירות.
המדשאות השופעות של פאלם וואלי הן מקום פופולרי לפיקניק והופעות בחיק הטבע בגנים הבוטניים.
גן הסחלבים הלאומי, שנמצא בתוך הגנים הראשיים, ידוע כמתקדם במיוחד במחקרי הסחלבים, וחלוץ בהרבעת כלאיים. הגן את קובע את מעמדה של המדינה כיצואנית גדולה של סחלבים חתוכים. בסיוע של האקלים המשווני טרופי, הגן מאכלס את אוסף הסחלבים הגדול ביותר, של 1,200 מינים ו-2,000 כלאיים.
בעת הפיכת המדינה לעצמאית, הגנים הבוטניים של סינגפור סייעו להפוך את האי ל-"עיר גן טרופי", כינוי ותדמית שהמדינה ידועה בה. בשנת 1981 נבחר סחלב הטיפוס ההיברידי, ואנדה מיס ז'ואקים, כפרח הלאומי של האומה. "דיפלומטיית הסחלבים" של סינגפור מעניקה כבוד לראשי מדינות, נכבדים וסלבריטאים, באמצעות קריאה של הכלאיים המשובחים ביותר על שמם.
הגנים הבוטניים של סינגפור נפתחים בין 5 בבוקר ל-12 בלילה מדי יום. הכניסה בחינם, למעט גן הסחלבים הלאומי. יותר מ-10,000 מינים של צמחים פרוסים על שטח של 82 דונם, המשתרעים אנכית; המרחק הארוך ביותר בין הקצוות הצפוניים לדרומיים הוא 2.5 ק"מ. הגן הבוטני מקבל כ-4.5 מיליון מבקרים מדי שנה.
היסטוריה

הגן הבוטני הראשון בסינגפור הוקם בשנת 1822 בגבעת הממשלה בפורט קנינג, על ידי סר תומאס סטמפורד ראפלס, מייסד סינגפור המודרנית וחוקר טבע נלהב. הגן נסגר שבע שנים אחרי פתיחתו, בשנת 1829.
רק כעבור 30 שנה נפתחו הגנים הבוטניים הנוכחיים, בשנת 1859, כאשר הוקצב לאגודה החקלאית לגננות בסינגפור 32 דונם אדמה בטנגלין על ידי הממשלה הקולוניאלית, שהשיגה אותה מהסוחר הו אה קיי, המכונה וומפואה, תמורת קרקע ברציף הסירות.
היסטוריה > 1859–1876

הגנים החדשים החלו לתפקד בעיקר כ"פארק תענוגות" עבור הציבור. לורנס ניבן נשכר כמפקח ומעצב נוף, כדי להפוך את המטעים ואת וסבך יערות הגשם לגן ציבורי. ניבן וצוותו עבדו בפיתוח הגנים כדי לדמות את הסגנונות של נוף הגנים האנגליים. מתווה הגנים כפי שהוא כיום מבוסס במידה רבה על העיצוב של ניבן. בשנת 1866 התרחבו הגנים בכיוון צפון מערב של כ-12 דונם, כאשר הוסף לגן אגם ברבורים. בשנת 1868 הושלמה בניית בורקיל הול. בסופו של דבר, אזל כספה של האגודה החקלאית לגננות בסינגפור את הכספים, מה שהוביל לכך שהממשלה הקולוניאלית לקחה שליטה על הגנים בשנת 1874.
היסטוריה > 1877–1920

שתילי הגומי הראשונים הגיעו לגנים מגני קיו בשנת 1877. חוקר טבע, הנרי ניקולס רידלי, הידוע כ-"רידלי המטורף", הפך למנהל הגנים בשנת 1888 ועמד בראש גידול הגומי. בהצלחה בניסיונותיו עם שתילת גומי, רידלי שכנע חקלאים ברחבי חצי האי המלאי לאמץ את שיטותיו. התוצאות היו מדהימות, מלאיה הפכה למפיקה וליצואנית הגדולה ביותר בעולם של גומי טבעי.
היסטוריה > 1920-1985

הישג נוסף של הגנים היה חלוציות בהכלאת סחלבים על ידי פרופסור אריק הולטום, מנהל הגנים בשנים 1925–1949. הטכניקות שלו הובילו לכך שסינגפור הייתה אחד המרכזים המובילים בעולם לגידול סחלבים. כיום יש בו את האוסף הגדול ביותר של דגימות צמחים טרופיים.
במהלך הכיבוש היפני בסינגפור בין השנים 1942–1945, נודע להיידזו טנקאדאטה (田中 館 秀 三), פרופסור לגאולוגיה מאוניברסיטת טוהוקו האימפריאלית, על האפשרות שניתן יהיה לבזוז את הגנים והמוזיאון בגלל הכיבוש, וניהל משא ומתן ישירות עם גנרל טומויוקי ימאשיטה כדי להשיג שליטה בגנים הבוטניים של סינגפור ובמוזיאון. בתחילת הכיבוש הוא דאג שלא יבוצע גזל בגנים ובמוזיאון. שני המוסדות המשיכו לתפקד כמוסדות מדעיים. הולטום ואדריד ג'ון הנרי קורנר נכלאו בגנים והונחו להמשיך בעבודת הגננות שלהם. הממשלה והצבא היפני לא היו מוכנים לממן את המוסדות. עם זאת, טנקאדאט נאלץ לשלם מכיסו משכורות לצוות התחזוקה ולעובדים נוספים. שמם של הגנים השתנה לגנים הבוטניים של שונאן (昭南 植物園). טנאקה חזר ליפן ביולי 1943, וד"ר קוואן קוריבה (郡 場 寛), פרופסור בדימוס לבוטניקה מהאוניברסיטת קיוטו ומזכ"ל המחלקה לעניינים כלליים של הצבא היפני בחצי האי המלאי, מונה למנהל הגנים והמוזיאון, תפקידים שהוא מילא עד סוף המלחמה.
לאחר סיום המלחמה הוחזרו הגנים לשליטתם של הבריטים בספטמבר 1945, וקוריבה הפך לשבוי מלחמה. קורנר ניהל משא ומתן לשחרורו של קוריבה עם הפיקוד הבריטי, וציין את תרומתו להגנה על הגנים, אך הוא נשאר בשבי לצד בני ארצו עד לשחרורו בינואר 1946. הגנים מילאו תפקיד חשוב במהלך הפיכת סינגפור לירוקה, והקמפיין בגן העיר במהלך שנות העצמאות המוקדמות.
היסטוריה > 1986-עתה

הגנים הבוטניים של סינגפור הובאו לשליטת מועצת הגנים הלאומיים. לגנים נוספו מתקני ציבור חדשים ומשופרים, מתקני מחקר ומתקני אימונים (1990-2005).
בשנת 2009 הוכרז על הרחבת הגנים. בסך הכל נוספו 18 דונם אדמה שהרחיבו את הגנים כמעט פי ארבעה מגודלם המקורי בשנת 1859, המכונים "יער הלמידה של הגנים", שהושלם במלואו בשנת 2018. בשטח הנוסף נכלל מרכז פרשנויות לשימור יער וגלריה לאמנות להיסטוריה של הטבע, השוכנת במבנים קולוניאליים בני יותר ממאה שנה. ביער הלמידה מוצגים מיטב העצים הטרופיים הגדלים בתנאים המקומיים, המחזקים את מעמדם של הגנים הבוטניים כמכון מוביל למחקר, שימור וחינוך. למבקרים ביער מוצעים טיולים בנושאיים שונים בתוך יער הלמידה, המציעים עצי ענק, עצים בעלי צורות מעניינות, אוסף של מיני פירות ואגוזים נדירים, וגן במבוק.
אטרקציות

הגן גובל בהולנד רוד ונאפייה רוד מדרום, קלוני רוד ממזרח, שדרת טיירסל וקלוני פארק רוד ממערב, וכביש בוקיט תימה מצפון. המרחק הקווי בין הקצוות הצפוניים לדרומיים הוא כ-2.5 ק"מ. ישנן מספר כניסות לאזורים שונים בגנים, כאשר שער טנגלין, הפונה להולנד רוד בדרום נחשב לכניסה הראשית הגדולה לפארק.
אטרקציות > גן הסחלבים הלאומי

גן הסחלבים הלאומי הוא האטרקציה העיקרית בגנים הבוטניים, אשר ממוקם בצד התיכון-מערבי של הגנים. באתר ההררי, בן השלושה דונם, אוסף של יותר מ-1,000 מינים ו-2,000 כלאיים של סחלבים.
בגן הסחלבים מוצעות מספר אטרקציות:
בורקיל הול: בורקיל הול הוא בונגלו מטעים קולוניאלי שנבנה בשנת 1886. בעבר שימש כ-"בית הבמאי", ונקרא על שם האב והבן היחידים שמילאו את תפקיד מנהלי הגנים הבוטניים של סינגפור, אייזק והאמפרי בורקיל. מפלס הקרקע משמש אזור תצוגה, המציג מידע על הכלאות השונות הקרויות על שם אנשים מפורסמים שביקרו בגן.
גן הסחלבים VIP: הגן ממוקם בחלק האחורי של בורקיל הול, ושמורים בו כלאיים של סחלבים, הקרויים על שם האנשים המפורסמים ביותר שביקרו בגן. בבולטים שבהם נכללים את "דנדרוביום ממוריה הנסיכה דיאנה", "דנדרוביום מרגרט תאצ'ר", "רננטנדה אקיהיטו", "דנדרוביום מסאקו קוטאשי הידנקה", "דנדרוביום אליזבת", ו-ונדה גלוריה מקפגל ארויו". יותר מ-ידוענים, נכבדים וראשי מדינות מבקרים זכו לסוגי כלאיים של סחלבים שנקראו על שמם, על ידי תוכנית הדיפלומטיה של הסחלבים בסינגפור.
אורצ'ידריום: האורצ'ידריום (הלחם המילים סחלב ו-אקווריום באנגלית) פתוח עבור החובבים, ומאכלס מינים טבעיים של סחלבים בסביבה טרופית.
טאן הון סיאנג מיסטהאוס: טאן הון סיאנג היה צאצא של טן טוק סנג, שהיה נדבן ומייסד בית החולים טן טוק סנג. המיסטהאוס מכיל אוסף צבעוני של כלאיים שונים, וכן אוסף קטן של סחלבים ריחניים, כדוגמת "ונדה מימי פלמר".
ליידי יואן-פנג מקניס ברומליאד האוס: בבית ברומליאד מוצגים למבקרים צמחים ממשפחת הברומליים, בהם נכלל האננס. אוסף הברומליים הייחודי נרכש ממשתלת שלדאנס בארצות הברית בשנת 1994.
קולהאוס: הקולהאוס הוא שחזור של סביבת היער ההררי-טרופי, ובו שמורים סחלבים שבדרך כלל נמצאים רק באזורים הגבוהים והטרופיים.
אטרקציות > יער גשם

בגנים הבוטניים של סינגפור ישנו יער גשם טרופי קטן בגודל של כשישה דונם, הוותיק יותר מהגנים עצמם. יער הגשם בגנים הבוטניים, וכן יער גשם גדול יותר הנמצא בשמורת הטבע בוקיט תימה, ממוקמים בגבולות העיר סינגפור. סינגפור היא אחת משתי הערים הגדולות היחידות שממוקמים בתחומיהן יערות גשם טרופיים, יחד עם ריו דה ז'ניירו, בה ממוקם יער טיג'וקה.
אטרקציות > גן הג'ינג'ר

בגן הג'ינג'ר מוצגים רבים ממיני משפחת הג'ינג'ר (Zingiberaceae). הגן נפתח רשמית בשנת 2003, ומוקם בסמוך לגן הסחלבים הלאומי. הגן בן דונם אחד, ופועלת בו מסעדה בשם מסעדת האליה.
אטרקציות > המרכז הבוטני ושער טנגלין

המרכז הבוטני מכיל את שני הבלוקים המשרדיים החדשים והכיתות המשודרגות באזור ליבת טנגלין. במרכז פועלים ספריית בוטניקה וגננות, וכן ההרבריום הסינגפורי (ראשי תיבות בינלאומיים: Herb. SING), המאכלס 750,000 דגימות צמחים שונות.
המסדרונות והמסלולים של מרכז הבוטניקה מכוסים בטביעות עלים. ישנם גם מספר גילופי עץ הפזורים בשטח, וקירות אנכיים מכוסים בשרך.
הביתן הירוק הוא "הגג הירוק" הראשון בסינגפור. דשא, עשבים שוטים וצמחים מכסים את הגג המשופע באופן מלא. בביתן הירוק נמצא דלפק שירותי המבקרים, וכן בית קפה בשם Food For Thought במרתף.
משרדיהם של מנהלי המקום לשעבר, הנקראים הולטום הול (על שם אריק הולטום, מנהל הגנים בשנים 1925–1949) והרידלי הול (על שם הנרי ניקולס רידלי, מנהל הגנים הראשון בין השנים 1888-1911) נשתמרו, וכיום ידועים כמוזיאון המורשת של הגנים הבוטניים של סינגפור. רידלי הול פועל גם כאולם אירועים.
אטרקציות > גן הילדים של ג'ייקוב באלאס

גן הילדים נקרא על שם התורם הראשי שלו, ג'ייקוב באלאס, נדבן יהודי-סינגפורי שנפטר בשנת 2004.
הגן נבנה בעלות של 7 מיליון דולר סינגפורי (מתוכם 99 מיליון דולר נתרמו על ידי ג'ייקוב באלאס). הוא ממוקם בקצה הצפוני והשקט יותר של הגנים הבוטניים. לגן מרכז מבקרים משלו, הכולל בית קפה. הגן נפתח ביום הילדים, ב-1 באוקטובר 2007. בגן ישנם אזורי משחק שונים, כגון אזור משחקי מים, מגרש משחקים קטן, בתי עץ, מגלשות ומבוך. בגן ישנן תערוכות אינטראקטיביות המלמדות כיצד מתרחשת הפוטוסינתזה, וגן קטן המלמד כיצד ניתן להשתמש בצמחים לייצור צבעים, משקאות או כצמחי מרפא.
במרכז המבקרים של גן הילדים ניצב פסל של האמן הישראלי צדוק בן דוד, בשם Mystree, שהוזמן על ידי מוזיאון יד ושם בשנת 2010. מרחוק הפסל נראה כמו עץ, אך מבדיקה מדוקדקת יותר ניתן לגלות 500 דמויות אנושיות.
על אף שהוא נחשב לחלק מהגנים הבוטניים, לגן הילדים יש כניסה משלו לאורך דרך בוקיט תימה, הקיימת כמתחם נפרד.
אטרקציות > אטרקציות אחרות

שורת צמחים טרופיים גדלה על גדת נחל סראקה, המתפתלת במורד גבעה קטנה. נקודות השיא העיקריות בהליכת לאורך הנחל הן עצי הסראקה הצהובה (Saraca cauliflora) והסראקה האדומה (Saraca declinata). אטרקציות נוספות באזור הן עמק הדקל, אזור הבאנדסטנד, גן השמש וגן שעון השמש.
בגנים הבוטניים יש שלושה אגמים: אגם סימפוניה, אגם אקו ואגם הברבורים. בבמת קרן שו באגם סימפוניה מתקיימות מדי פעם הופעות בחינם בסופי שבוע. מבין המופיעים הבולטים נמנים התזמורת הסימפונית של סינגפור והתזמורת הסינית של סינגפור. ב-10 באוקטובר 2008, הוצב פסל של המלחין פרדריק שופן דרומית לאגם סימפוניה.
מטה מועצת הגנים הלאומיים ממוקם בשטח הגנים הבוטניים של סינגפור. במסעדות הגן נכללות בית הפינה, בעלת כוכב מישלן, מסעדת אוכל בבונגלו הקולוניאלי; קאסה ורדה, בית קפה במרכז המבקרים; ומסעדת האליה, מסעדה בגן ג'ינג'ר. ישנן גם חנויות מתנות למבקרים. הסוכנות הלאומית של סינגפור בנושאים הקשורים למגוון ביולוגי, וכן המרכז הלאומי למגוון ביולוגי, ממוקמות גם הן בשטח הגנים.
אתר מורשת לאומית

בקשה רשמית לרישום הגנים הבוטניים של סינגפור כאתר מורשת עולמית הוגשה לאונסק"ו בינואר 2014. ההצעה הדגישה את חשיבותם ההיסטורית והתרבותית של הגנים, ואת הישגיה בשימור ובמחקר. מסמך מועמדות בן 700 עמודים נערך ונכתב במשך שנה וחצי, בהובלת האגף לשימור אתרים ומונומנטים של המועצה הלאומית למורשת (NHB), ומנהל הגנים הבוטניים, ד"ר נייג'ל טיילור.
כחלק מהתהליך, היה עליהם לזכות בהערכת המועצה הבינלאומית לאנדרטאות ואתרים (ICOMOS), איגוד מקצועי נפרד. ב-16 במאי 2015, צוות המומחים של ICOMOS תמך בכיתוב ללא סייג - ההמלצה הטובה ביותר האפשרית, והסביר:
"הגנים מדגימים את התפתחות הגן קולוניאלי-טרופי הבריטי לגן בוטני מודרני ברמה עולמית, מוסד מדעי ומקום לשימור וחינוך".
ב-4 ביולי של אותה שנה, בבון, דן מושב 39 של הוועדה למורשת עולמית בהצעת הגנים הבוטניים, כאשר כל 21 החברים אישרו את ההצעה.
הגנים הבוטניים של סינגפור הם הגן הטרופי הראשון, והגן הבוטני השלישי המופיעים ברשימת אתרי המורשת העולמית של אונסק"ו. הכבוד צוין רבות כמחווה הולמת לעשור העצמאות החמישי של המדינה.
גלריה

עץ טמבוסו (Faraea fragrans), המופיע בחלק האחורי של השטר של חמשת הדולרים הסינגפוריים, בדשא E, הגנים הבוטניים בסינגפור
דנדרוביום מרגרט תאצ'ר
אוסף היואן-פנג מקניס ברומליאד
דנדרוביום בי יונג-ג'ון, זן סחלבים על שמו של השחקן הדרום-קוריאני
ואנדה מיס ג'ואקים, הפרח הלאומי של סינגפור
ברבור שחור באגם האקולוגי
ברבור הגן (לשעבר ידוע כסאן רוקרי)
פסל "מעוף הברבורים", שהוצב במאי 2006 באגם הברבורים
סחלבים
ג'ינגר
"ילדה על נדנדה" (1984), פסל ברונזה של הפסל הבריטי סידני הארפלי
בורקיל הול
אוסף הפרנג'יפני
הערות שוליים

↑  "Singapore Botanic Gardens clinches prestigious Unesco World Heritage site status", The Straits Times, 4 ביולי 2015 {{citation}}:  (עזרה)
↑  "Botanic Gardens top park in Asia on Tripadvisor". The Straits Times. 20 ביוני 2014. TripAdvisor Travellers' Choice Awards {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Urban Haven". The Straits Times. 5 ביולי 2015. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Orchid diplomacy". Tabla. 11 בנובמבר 2011. אורכב מ-המקור ב-17 בנובמבר 2016. נבדק ב-9 באוגוסט 2015. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Singapore First Botanical Gardens". The Singapore Free Press and Mercantile Advertiser (1884–1942). 19 בינואר 1914. p. 1. נבדק ב-6 באפריל 2016. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Chris Blandford Associates. (2014, January). Singapore Botanic Gardens – Candidate World Heritage Site Nomination Dossier.
↑  "Singapore Botanical Gardens – UNESCO World Heritage Centre" (באנגלית). UNESCO. נבדק ב-21 בדצמבר 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Cornelius-Takahama, Vernon (29 במרץ 2001), Sir Henry Nicholas Ridley, Singapore: National Library Board Singapore {{citation}}:  (עזרה)
1 2  "シンガポール植物園を守った日本人". washimo-web.jp. נבדק ב-6 במאי 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  戸川幸夫『昭南島物語』下（讀賣新聞社、1990年）
↑  戸川幸夫『昭南島物語』下、p.288（讀賣新聞社、1990年）
↑  "The Sunday Times – Botanic Gardens to keep on growing". Government of Singapore. אורכב מ-המקור ב-25 בנובמבר 2015. נבדק ב-25 בנובמבר 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Singapore Botanic Gardens Herbarium". www.sbg.org.sg. אורכב מ-המקור ב-2018-03-10. נבדק ב-10 במרץ 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  The Unveiling Ceremony of a Monument to Frederic Chopin & Inaugural Concert by NAFA Orchestra, The Embassy of the Republic of Poland in Singapore, 5 באוקטובר 2008, אורכב מ-המקור ב-26 ביוני 2010, נבדק ב-4 ביוני 2010 {{citation}}:  (עזרה)
↑  "Singapore's Michelin-starred restaurants: All you need to know". The Straits Times. 21 ביולי 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Melody Zaccheus (4 ביולי 2015), "Singapore Botanic Gardens clinches prestigious Unesco World Heritage site status", The Straits Times {{citation}}:  (עזרה)
↑  "Singapore Botanic Gardens declared UNESCO World Heritage Site". Channel NewsAsia. 4 ביולי 2015. {{cite news}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987009537967305171  GND: 260586-7  ISNI: 0000 0001 1177 8481  LCCN: n83060599  VIAF: 131968846   WorldCat (עם VIAF): 131968846 
מוזיקה הושמעה בגזיבו זה, המכונה בנדסטנד, בגנים הבוטניים של סינגפור, בשנות ה-30.
סחלבים בגן הסחלבים הלאומי.
סחלב Phalaenopsis philippinensis הגדל במיסטהאוס.
הגג הירוק הראשון של סינגפור, בביתן הירוק.
זרם הסראקה, אחת האטרקציות החדשות באזור ליבת טנגלין
הופעה של התזמורת הסימפונית של סינגפור בגנים הבוטניים
פסל של שופן, מדרום לאגם סימפוניה
הפיגוע בלאהור (2016)

| חלק מהמלחמה בצפון-מערב פקיסטן |
| --- | --- |

 תאריך:  27 במרץ 2016 
 מקום:  פארק גולשאן א-איקבאל 
 קואורדינטות:  31°30′59″N 74°17′25″E﻿ / ﻿31.51625°N 74.29032°E﻿ / 31.51625; 74.29032
 סוג:  פיגוע התאבדות, רצח המוני 
 הרוגים:  75 
 פצועים:  340 
 מבצע:  הטליבאן הפקיסטני, Jamaat-ul-Ahrar 
  (למפת פקיסטן מוגדלת) אסלאמאבאד רוואלפינדי קראצ'י פייסלאבאד מולטאן פשאוור היידראבאד כוויתה הודו סין קשמיר אפגניסטן טורקמניסטן איראן הים הערבילאהור(למפת פקיסטן רגילה) אסלאמאבאד רוואלפינדי קראצ'י פייסלאבאד מולטאן פשאוור היידראבאד כוויתה הודו סין קשמיר אפגניסטן טורקמניסטן איראן הים הערבילאהור
 
הפיגוע בלאהור התרחש ב-27 במרץ 2016. מחבל מתאבד הפעיל את מטענו בפארק בעיר וגרם למותם של 72 אנשים ולפציעתם של כ-340.
הפיגוע התרחש בשעה 18:30 (זמן מקומי) בפארק גולשאן-י איקבאל (گلشن-اقبال پارک), אחד הפארקים הגדולים בלאהור. מטען החבלה שהופעל היה על פי הערכה במשקל של 20 קילוגרמים והכיל גם כדוריות מתכת. הוא הופעל נגד קהל רב שגדש את הפארק, שבתוכו היו נוצרים רבים שבאו למקום לחגוג את סוף השבוע של חג הפסחא. מרבית הנפגעים בפיצוץ היו נשים וילדים. מספר הנפגעים היה כה רב עד כי מספר האמבולנסים שחשו למקום לא הספיק ונפגעים הועברו לבתי החולים גם במוניות ובריקשות.
בעקבות הפיגוע הוכרזו בפקיסטן שלושה ימי אבל.
ארגון ג'מעת אל-אחראר, שהוא פלג של הטליבאן הפקיסטני, נטל אחריות על הפיגוע והודיע שזהו מסר לראש ממשלת פקיסטן נוואז שריף, שהעיר היא מעוזו. כן הודיע הארגון כי הפיגוע כוון נגד תושבים נוצרים של העיר. עם זאת מרבית ההרוגים היו דווקא מוסלמים.
בשנים האחרונות התרחשו בפקיסטן מספר פיגועים שכוונו אל האוכלוסייה הנוצרית הקטנה במדינה. ב-22 בספטמבר 2013 תקפו שני מחבלים מתאבדים קהל בכנסיית כל הקדושים בעיר פשאוור והרגו 75 בני אדם. ב-15 במרץ 2015 תקפו שני מחבלים מתאבדים אחרים כנסייה בלאהור במהלך תפילות יום ראשון וגרמו למותם של 15 איש.
הערות שוליים

↑  terror-revisits-lahore-carnage-on-easter-sunday תאריך כניסה: 28.3.2016.
1 2  מקור: http://tribune.com.pk/story/1074654/lahore-attack-anguished-families-bury-their-dead/. תאריך כניסה: 29.3.2016.
הערות על הצבעים

|  מידע כללי |
| --- | --- |
 מאת:  לודוויג ויטגנשטיין 
 שפת המקור:  גרמנית 
 נושא:  צבע, תאוריית הצבעים של גתה 
 
הערות על הצבעים (בגרמנית: Bemerkungen über die Farben) הייתה אחת מיצירותיו האחרונות של לודוויג ויטגנשטיין, שנכתבה באוקספורד ב-1950, שנה לפני מותו. הספר תורגם לאנגלית בידי תלמידתו ג.א.מ. אנסקום.