stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ממלכת לופאקה
ארכיפלג אנכי

הלופאקה חיו על האלטיפלאנו, רמה קרה גבוהה זרועה בהרים. אגם טיטיקקה נמצא בגובה של 3,812 מטר, והטמפרטורה יורדת מתחת לנקודת הקיפאון כמה פעמים בכל חודש בשנה. רק כשני אחוזים מהקרקע ברמות האנדים ניתנים לעיבוד. כמה יבולים – תפוחי אדמה, אוקה (אנ'), אויוקו (אנ') וקינואה – ניתן לגדל במקומות מועדפים באמצעות טכניקות כמו טרסות, ערוגות מוגבהות ווארו וארו (אנ') כדי להתמודד עם הטמפרטורות הקרות. עושרם של הלופאקה היה עדרי הלמות והאלפקות שלהם שרעו ברמות החשופות עד לקו השלג בגובה של כ-4,800 מטר.
האנתרופולוג ג'ון מורה (אנ') השתמש בלופאקה כדוגמה למה שהוא כינה בשם "ארכיפלג אנכי (אנ')". הלופאקה ועמי האנדים אחרים בגובה רב התמודדו עם הפוטנציאל המוגבל לחקלאות במולדתם על ידי הקמת מושבות בגבהים נמוכים וחמים יותר, הן מערבה לכיוון האוקיינוס השקט באזור תרבות צ'יריבאיה (אנ'), והן מזרחה לכיוון אגן נהר האמזונאס. המושבות המערביות, הממוקמות במרחק של כ-200 קילומטרים, היו ממוקמות בעמקים מדבריים מושקים במחוז מוקגואה (אנ') של ימינו וגידלו מוצרים חקלאיים כמו תירס, כותנה ופלפל צ'ילי לבני הלופאקה שחיו על האלטיפלאנו. המושבות המזרחיות סיפקו קוקה ומגוון מוצרים מהיער הטרופי. התקשורת עם המושבות המרוחקות הללו נשמרה באמצעות שיירות למה. נראה שריבונות על אזורים לא רציפים הייתה מאפיין של ממלכות האנדים. השליטה למרחקים ארוכים במושבות על ידי הלופאקה מרמזת על סביבה בטוחה לתחבורה ולנסיעות.
יש חוקרים החלוקים על פרטי התאוריה של מורה, במיוחד השקפתו של מורה שהארכיפלג האנכי היה מאפיין עתיק יומין של עמי הרמה. האנתרופולוגית מרי ואן בורן (Mary Van Buren) טוענת שהארכיפלג האנכי כפי שתואר על ידי מורה פעל רק בשלהי תקופת האינקה ותחילת התקופה הספרדית, ומשערת עוד כי המניע העיקרי להקמת מושבות בגבהים נמוכים יותר על ידי הלופאקה ועמי הרמה האחרים היה ייצור של מוצרי יוקרה, ולא במטרה להיות מקור קריטי למזון לכל אוכלוסיית הרמה.
גורל הלופאקה

ממלכת לופאקה נעלמה מהרישומים הספרדיים בסביבות שלהי המאה ה-16 ואנשיה שקעו באוכלוסיית האיימרה הכללית. הספרדים השתלטו יותר ויותר על ממלכת לופאקה וממלכות איימרה אחרות, שחקו את סמכותם והשפעתם של מנהיגיהם המסורתיים, אילצו את האיימרה לעבוד במכרות הכסף של פוטוסי, להתיישב מחדש ב"רדוקסיונס (אנ')", וניכסו לעצמם חלק גדול מאדמת לופאקה לשעבר, במיוחד האזורים החקלאיים בשפלה של הארכיפלג האנכי. לגורמים אלה נוספו מגפות חוזרות ונשנות של מחלות אירופאיות שגבו מחיר דמוגרפי כבד מתושבי האנדים הילידים.
הערות שוליים

↑  Salles, Esteal Cristina and Noejovich, Hector Omar (2016), El Reino Lupaqa: Articulation entre Tierras Altas y Bajas Diálogo Andino, No. 49, p. 73
↑  Gordon Francis McEwan, The Incas: New Perspectives, ABC-CLIO, 2006, ISBN 9781851095742
↑  Murra, John V. (1968), "An Aymara Kingdom in 1567", Ethnohistory, Vol. 15, No. 2, p. 116
↑  Van Buren, Mary (1996), Rethinking the Vertical Archipelago: Ethnicity, Exchange, and History in the South Central Andes, American Anthropologist, New Series, Vol 98, No. 2, pp. 338-351
מריו באלוטלי

מריו באלוטלי ברואה (באיטלקית: Mario Balotelli Barwuah; נולד ב-12 באוגוסט 1990) הוא כדורגלן איטלקי ממוצא גנאי, המשחק בקבוצת  גנואה.
ראשית חייו

נולד בשם מריו ברואה בפלרמו שבאי האיטלקי סיציליה לתומאס ורוז ברואה, זוג מהגרים מגאנה. כתינוק, סבל מבעיות מעיים מסכנות חיים ונאלץ לעבור סדרה של ניתוחים. בעיותיו הרפואיות האישיות, יחד עם מצבה הכלכלי הקשה של המשפחה, הביאו את הוריו למסור אותו למשפחת אומנה לתקופות קצרות בתחילה, ולאחר מכן באופן קבוע. ב-1993, בגיל שלוש, הועבר מריו לטיפולם של פרנצ'סקו באלוטלי וסילביה, יהודייה בת לניצולי שואה.
באלוטלי נאלץ לחכות ליום הולדתו ה-18 להגשת בקשה להתאזרחות כאיטלקי, עקב כך שמשפחתו האומנת לא אימצה אותו רשמית, והוא התאזרח באיטליה רק ב-2008.
קריירה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
הוא החל את הקריירה שלו במועדון לומצאנה, ובמהלך עונת 2005/2006, בגיל 15 בלבד, קודם לקבוצה הבוגרת של המועדון ששיחקה בסרייה C2. הוא שיחק שני משחקים במדי הקבוצה הבוגרת.
קריירה > אינטר מילאנו

בקיץ 2006 הוחתם באלוטלי על ידי המועדון אינטר מילאנו, והפגין כישרון רב כאשר שיחק בקבוצת הנערים של המועדון עד גיל 17. הוא הצטרף לקבוצת הנוער (עד גיל 20) כבר בגיל 16, והפך לשחקן מפתח בה. הוא זכה עם קבוצתו באליפות ליגת הנוער האיטלקית לעונת 2006/2007, תוך שהוא כובש את השער המכריע במשחק הגמר מול סמפדוריה.
באמצע עונת 2007/2008 בגיל 17 קודם באלוטלי לקבוצה הבוגרת של "אינטר", המשחקת בסרייה א'. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה במשחק הליגה מול קליארי, כשנכנס כמחליף במקום דויד סואזו. במשחקו השני, בגביע האיטלקי מול רג'ינה, הוא הבקיע צמד שערים בניצחון 1–4. עד לסיום העונה הוא הספיק לכבוש עוד שלושה שערים במסגרת הליגה, ב-11 משחקים.
בעונת 2008/2009 הפך באלוטלי לשחקן חשוב באינטר תחת המאמן ז'וזה מוריניו, כשהבקיע שמונה שערי ליגה וסייע לקבוצתו לזכות בפעם הרביעית ברציפות באליפות איטליה. הוא ערך בתחילת עונה זו את הופעת הבכורה שלו בליגת האלופות. הוא הבקיע שער במשחק מול אנורתוסיס פמגוסטה, ובכך הפך לשחקן הצעיר ביותר בתולדות אינטר שמבקיע במסגרת המפעל, בגיל 18 ו-85 ימים.
קריירה > מנצ׳סטר סיטי

באוגוסט 2010 עבר באלוטלי לשחק בשורות קבוצת מנצ'סטר סיטי עבור 30 מיליון פאונד. בעונתו הראשונה בקבוצה זכה עמה בגביע האנגלי, ובעונה שלאחר מכן זכה עמה באליפות הפרמייר ליג.
ב-2012 מדור הספורט של הגרדיאן נתן לו את המקום ה-67 בין 100 שחקני הכדורגל הטובים בעולם.
קריירה > מילאן

ב-30 בינואר 2013 חתם באלוטלי על חוזה במילאן מהליגה האיטלקית למשך ארבע וחצי שנים שבהן ישתכר כארבעה מיליון יורו לעונה. את משחק הבכורה במילאן ערך נגד אודינזה בניצחון 1–2 בו כבש צמד.
קריירה > ליברפול

ב-25 באוגוסט 2014, חזר באלוטלי לאנגליה וחתם בליברפול שרכשה אותו ממילאן בעבור 16 מיליון ליש"ט ב-31 באוגוסט 2014, ערך באלוטלי את הופעת הבכורה שלו בליברפול בניצחון קבוצתו 0–3 על טוטנהאם הוטספר.
קריירה > חזרתו למילאן

ב-25 באוגוסט 2015 חזר באלוטלי למילאן, והושאל עד לסוף העונה עקב בעיות עם המאמן יורגן קלופ. בעונתו במילאן, החלוץ לא הרשים וכבש ארבעה שערים ב-23 הופעות בכל המסגרות.
קריירה > ניס

ב-31 באוגוסט 2016 חתם באלוטלי בניס הצרפתית. במשחק הבכורה בקבוצה הבקיע שלושער, ואת העונה סיים עם 23 הופעות ליגה, ו-15 שערים.
בעונת 2017/18 רשם באלוטלי 28 הופעות ליגה, וכבש 18 שערים. במהלך עונת 2018/2019 נחשף כי הגיע לפתיחת אימוני הקבוצה בקיץ עם משקל עודף, שליווה אותו גם במשחקי פתיחת העונה.
קריירה > אולימפיק מרסיי

במהלך חודש ינואר, ב-23 בינואר 2019 עזב את ניס וחתם על חוזה לחצי עונה במרסיי תמורת שני מיליון אירו. הוא ערך את הופעתו הבכורה במדי מרסיי ב-25 בינואר 2019, כשנכנס המחליף בדקה ה-73, במשחק של מרסיי בהפסד 1–2 לליל. באותו משחק כבש את שער הבכורה שלו בדקה ה-95. בסיום העונה שוחרר מהמועדון.
קריירה > ברשה

ב-18 באוגוסט 2019 עבר לברשה בהעברה חופשית וחתם על חוזה רב שנתי תמורת מיליון וחצי אירו לעונה, המתחדש אוטומטית אם הקבוצה תמנע מירידת ליגה.
נבחרת לאומית

באלוטלי העפיל עם הנבחרת הצעירה של איטליה לאליפות אירופה עד גיל 21, 2009, לאחר שהבקיע צמד שערים בפלייאוף המוקדמות מול ישראל. בטורניר עצמו הוא העפיל עם נבחרתו לחצי הגמר. במשחק מול שוודיה בשלב הבתים, הוא כבש שער והורחק בכרטיס אדום 13 דקות מאוחר יותר.
ב-2010 זומן לסגל הנבחרת הבוגרת של איטליה לקראת המשחק מול חוף השנהב. באותו משחק גם פתח בהרכב הראשון.
בחצי גמר יורו 2012 הבקיע באלוטלי צמד שערים במשחקה של איטליה נגד נבחרת גרמניה, ובכך העלה את נבחרתו לגמר הטורניר בו נוצחה על ידי נבחרת ספרד בתוצאה 0–4.
נכלל בסגל מונדיאל 2014 בו הבקיע את שער הניצחון נגד אנגליה בניצחון 1–2, אך לא הצליח עם נבחרתו לעבור את שלב הבתים.
ב-2018 זומן מחדש לנבחרת.
חיים אישיים

ב-2012 טענה חברתו לשעבר, הזמרת האיטלקייה רפאלה פיקו, שהיא בהריון עם הילד שלו. באלוטלי הכחיש ואמר שיסייע לה רק אם יוכח כך בבדיקת אבהות. התינוקת נולדה בסוף 2012. לאחר מכן, פיקו האשימה אותו על היותו "חסר-אחריות" ו"חסר-עניין" בילדה שלהם. בתשובה, איים באלוטלי לפנות לצעדים משפטיים נגדה כדי להגן על שמו ועל האשמות שווא, לטענתו. ב-2014 באלוטלי נאלץ להכיר באבהות על התינוקת, לאחר שתוצאות בדיקות ה-DNA יצאו חיוביות.
ב-2013 התארס לחברתו הבלגית פאני נגואשה. הם נפרדו ב-2014.
ב-2016 דווח בתקשורת הישראלית שהוא היה במערכת יחסים עם הידוענית הישראלית אביבית בר זוהר (יוצאת "האח הגדול"), אך לאחר כמה שבועות היא סיפרה שבאלוטלי הפעיל עליה אלימות פיזית ומילולית. בהמשך, בר זוהר הגיעה לתחנת המשטרה במילאנו כדי להגיש תלונה נגדו.
בספטמבר 2017 הפך באלוטלי לאב בפעם השנייה, הפעם לבן, מאם שלא-פורסם זהותה.
תארים

סרייה א' (3): 2007/2008, 2008/2009, 2009/2010
קופה איטליה (1): 2009/2010
הסופר קאפ האיטלקי (1): 2008
ליגת האלופות (1): 2009/2010
פרמייר ליג (1): 2011/2012
גביע ה-FA‏ (1): 2010/2011
מגן הקהילה (1): 2012
יורו סגנית: יורו 2012
פרס נער הזהב (1): 2010
השחקן המצטיין של גמר גביע ה-FA‏ (1): 2011
הרכב הטורניר של היורו: יורו 2012
הרכב השנה של הסרייה א' (1): 2012-2013
הערות שוליים

↑  עמית סלונים, ‏האיש שלנו בגמר היורו, באתר ‏מאקו‏, 1 ביולי 2012
↑  Inter's Balotelli gets Italian citizenship. Italy Magazine. 15 August, 2008
↑  הגרדיאן, 100 השחקנים הטובים בעולם: מקומות 41–70, באתר הארץ, 22 בדצמבר 2012
↑  באלוטלי חתם רשמית בליברפול: שמח להיות פה, באתר ONE‏, 25 באוגוסט 2014
↑  מריו באלוטלי חזר לאימוני ניס בקיץ במשקל 100 קילוגרם, באתר וואלה, 11 בספטמבר 2018
↑  העברות בעולם - 16.1: ארסנל רוצה את חאמס, סטארידג' בדרך ל-MLS, באתר וואלה, 16 בינואר 2019
↑  Official: Balotelli joins Brescia, Football Italia. August 18, 2019
↑  Mario Balotelli announces he's the father of one-year-old Pia after 'taking DNA test'. Irish Mirror. 6 February, 2014
↑  No more Fanny business for Balo. The Sun. 1 September, 2014
↑  יפעת הללי אברהם, ‏אביבית בר זוהר הותקפה על ידי הכדורגלן מריו באלוטלי, באתר ‏מאקו‏, 5 במאי 2016
↑  יפעת הללי אברהם, ‏מוכיחה בשטח: אביבית בר זוהר בתחנת המשטרה באיטליה, באתר ‏מאקו‏, 8 במאי 2016
↑  Report: Welcome Lion Balotelli!. Football Iitalia. September 28, 2017
| נבחרת איטליה – יורו 2012 (מקום שני) |
| --- | --- | --- |
|  1 בופון •  2 מאג'ו •  3 קייליני •  4 אוגבונה •  5 מוטה •  6 בלזארטי •  7 אבאטה •  8 מרקיזיו •  9 באלוטלי •  10 קסאנו •   11 די נטאלה •  12 סיריגו • 13 ג'אקריני •  14 דה סאנטיס • 15 ברצאלי • 16 דה רוסי • 17 בוריני • 18 מונטוליבו • 19 בונוצ'י • 20 ג'ובינקו • 21 פירלו • 22 דיאמנטי • 23 נוצ'רינו • מאמן: פראנדלי |  1 בופון •  2 מאג'ו •  3 קייליני •  4 אוגבונה •  5 מוטה •  6 בלזארטי •  7 אבאטה •  8 מרקיזיו •  9 באלוטלי •  10 קסאנו •   11 די נטאלה •  12 סיריגו • 13 ג'אקריני •  14 דה סאנטיס • 15 ברצאלי • 16 דה רוסי • 17 בוריני • 18 מונטוליבו • 19 בונוצ'י • 20 ג'ובינקו • 21 פירלו • 22 דיאמנטי • 23 נוצ'רינו • מאמן: פראנדלי | איטליה |
| נבחרת איטליה – מונדיאל 2014 |
| --- | --- | --- |
|  1 בופון •  2 דה שיליו •  3 קייליני •  4 דרמיאן •  5 מוטה •  6 קאנדרבה •  7 אבאטה •  8 מרקיזיו •  9 באלוטלי •  10 קסאנו •   11 צ'רצ'י •  12 סיריגו • 13 פרין •  14 אקווילני • 15 ברצאלי • 16 דה רוסי • 17 אימובילה • 18 פרולו • 19 בונוצ'י • 20 פאלטה • 21 פירלו • 22 אינסינייה • 23 וראטי • מאמן: פראנדלי |  1 בופון •  2 דה שיליו •  3 קייליני •  4 דרמיאן •  5 מוטה •  6 קאנדרבה •  7 אבאטה •  8 מרקיזיו •  9 באלוטלי •  10 קסאנו •   11 צ'רצ'י •  12 סיריגו • 13 פרין •  14 אקווילני • 15 ברצאלי • 16 דה רוסי • 17 אימובילה • 18 פרולו • 19 בונוצ'י • 20 פאלטה • 21 פירלו • 22 אינסינייה • 23 וראטי • מאמן: פראנדלי | איטליה |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810548724505606  BIBSYS: 12057310  GND: 142571326  ICCU: MODV644047  ISNI: 0000 0000 9522 0778  LCCN: no2010152950  NDL: 001177064  NKC: mzk2017944824  NTA: 375798129  SELIBR: 382856  SUDOC: 22429766X  VIAF: 43145970239532251868   WorldCat (עם VIAF): 43145970239532251868
יוסיף איוונוביץ'

| --- | --- |

 לידה:  28 בינואר 1845 טימישוארה, חבל באנאט,  האימפריה האוסטרית - כיום ברומניה 
 פטירה:  28 בספטמבר 1902 (בגיל 57) בוקרשט, ממלכת רומניה 
 מוקד פעילות:  ממלכת רומניה 
 פרופיל ב-IMDb
 
יוסיף יואן איוונוביץ'  (ברומנית: Iosif Ioan Ivanovici; 1845 - 28 בספטמבר 1902) היה מלחין ומנצח רומני.
ביוגרפיה

נולד בקרבת העיר טימישוארה, בחבל באנאט, אז באימפריה האוסטרו-הונגרית, כיום ברומניה, במשפחה של איכרים, ככל הנראה בעלי שורשים סלביים.
בילדותו למד לנגן בחליל. בהיותו יתום, עבר לשטח ממלכת רומניה והצטרף כילד לתזמורת כלי הנשיפה של גדוד הרגלים ("דורובאנץ") 6 הרומני בגאלאץ, שדאג גם להשכלתו הכללית. למד נגינה בקלרינט ממורה בשם אלויס רנדל והשתלם בהמשך ביאשי אצל המוזיקאי אמיל להר. הגיע לדרגת קצין והתמנה למפקד תזמורת כלי הנשיפה של גדודו. שמו הלך לפניו כמנצח מבוקש לתזמורות כלי נשיפה. בין השנים 1879–1894 ניצח תזמורות כלי נשיפה בעיקר בעיר טולצ'ה ובעיר פוקשאן ובשיא הקריירה מונה ב-26 במאי 1895

כמפקח הכללי של התזמורות הצבאיות במדינה. כיהן בתפקיד זה עד מותו המוקדם בבוקרשט בשנת 1902.
הלחין מעל 350 קטעים אינסטרומנטליים - בעיקר ריקודים 
ושירי-לכת, אבל התפרסם בכל העולם תודות לוואלס "גלי הדנובה" "Valurile Dunării" שבוצע בבכורה בתערוכה העולמית של פריז (1889) וזכה להצלחה בלתי רגילה בעיבודו לתזמורת של 
אמיל ולדטויפל.
לפי מקורות מסוימים המלחין כתב על הפרטיטורה של הוואלס הקדשה לעלמה יהודיה בשם שרה פריד (אחרי נישואיה נקראה דרייכלינגר) (1866-1935) מן העיר לוגוז' בבאנאט. אותו כתב יד עם ההקדשה נמצא בארכיון הקהילה היהודית בעיר הזאת.

בסופו של דבר בגרסה המודפסת בשנת 1880 בבוקרשט ההקדשה שונתה לטובת אמה גבאואר, ארוסתו של המוציא לאור קונסטנטין גבאואר.
מאוחר יותר הלחן הרומני בהשראה אוסטרית קיבל מילים ברומנית (מאת קארול סטרוב)
Barca pe valuri pluteşte uşor
Dar cine îngână un cântec de dor
Nu, nu e vântul, nici Dunărea nu-i
E lopătarul şi cântecul lui
Gândul îl poartă alene un val
Ca pe o floare de nuferi spre mal
Spre fata care-l aşteaptă
Oftând etc etc
הוואלס "גלי הדנובה" מוכר בעולם הדובר אנגלית תחת הכותרת "שיר היובל" Anniversary Song המתחיל עם המילים:
"Oh, How we Danced on the Night we were Wed" (אה, איך רקדנו בליל כלולותינו"). גרסה קולית זו התפרסמה על ידי אל ג'ולסון לפי עיבוד שלו ושל סול צ'פלין והיא מופיעה בסרט "
"The Jolson Story" משנת 1946.
בשנת 1959 הוא מושר בסרט רומני של הבמאי ליביו צ'וליי
ששמו לפי שם הואלס "גלי הדנובה" Valurile Dunării.(הסרט זכה ב"גלובוס הגביש" בפסטיבל הקולנוע בקרלובי וארי ב-1960).
בקוריאה השיר מוכר בשנים האחרונות תודות לסופרן יון שים-דיוֹק תחת השם "תהילי המוות" - Psalm of Death
יש לציין שבתחרות שירי הלכת באותה התערוכה בפריז זכה איוונוביץ' בפרס הראשון מתוך 113 משתתפים עם ה"מארש אלכסנדר" לכבוד הצאר אלכסנדר השלישי.

גם יצירות אחרות שלו, כמו ה"יונים" Porumbeii ו"ההורה של חיילי הרגלים (חיילים שכירים) הקטנים" Hora micilor dorobanţi הם חלק מהרפרטואר של תזמורות כלי הנשיפה עד היום הזה.
נינו של יוסיף איוואנוביץ' הוא הפסנתרן יליד רומניה אנדריי איוואנוביץ' (יליד 1968)
מיצירותיו

1889, (Valurile Dunării - (Donauwellen, Dunajské vlny, גלי הדנובה, ואלס
1892, Carmen Sylva, - ואלס, כרמן סילבה (לכבוד מלכת רומניה}
1893, Goldene Stunden, - שעות של זהב, ואלס
1901, La Belle Roumaine, - הרומניה היפה, ואלס
1902, Rosina, polka - רוזינה, פולקה
Anniversary waltz - ואלס היובל
Die Ballkönigin op. 127 - מלכת הנשף, ואלס
Herzliebchen, ואלס
Kaiserreise, טיול הקיסר, שיר-לכת
Lieb' um Liebe, op. 155 ואלס
Rosen aus dem Orient, ורדים מהמזרח, ואלס
Mariana Polka
Incognito Waltz
Abschied von Focşani March הפרידה מפוקשאן - שיר לכת
Agatha Waltz
Wild Flowers Waltz - פרחי בר, ואלס
לAbendträume Polka-Mazurka חלומות ערב
Magic of the Mountains waltz קסם ההרים, ואלס
Asalt galop הסתערות
Romanian's heart waltz לב של רומני, ואלס
Erzherzog Karl Ludwig ואלס הארכידוכס קרל לודוויג
Farmecul Peleşului ואלס, קסם הפלש (מוקדש לארמון פלש)
Marşul Carol, קרול, שיר לכת
הערות שוליים

↑  בלידתו -רשום בכתיב סרבי לטיני Jovan Ivanović יובן איוונוביץ
↑  http://www.mapn.ro/cpresa/continuarearhiva.php?id=3067"
↑  כתבה מאת ניקולאיה תומא בעיתון "אקטואליטאטייה" בלוגוז',
16 במאי 2005
↑  MUZICA. Ritmuri de vals si lume buna la Oradea - Numarul 235 - August - 2004 - Arhiva - Observatorcultural.ro
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007297018405171  PLWABN: 9810685648705606  BIBSYS: 5010823  BNE: XX1064115  BnF: cb138954991 (data)  CiNii: DA12192521  GND: 128988878  ICCU: CUBV084719  ISNI: 0000 0001 1020 1154  LCCN: n87805279  LNB: 000039084  MusicBrainz: c0927293-b7c9-4f35-b99b-c2f5f05c1533  NDL: 00522893  NKC: xx0043427  NLA: 35404581  NLK: KAC199613563  NSK: 000441898  NTA: 152783938  RERO: 02-A005216359  SNAC: w6gq6vv7  SUDOC: 191174807  Trove: 940895  VIAF: 2656436   WorldCat (עם VIAF): 2656436
קלף

ערך זה עוסק ביריעת עור המשמשת לכתיבה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
דף מהקוראן הכחול בכתב כופי על קלף צבוע באינדיגו, מתוארך למאה ה-10; במקור מהספרייה של המסגד הגדול בקירואן, תוניסיה
מסמך נוטריון רשום על קלף 1557
קלף הוא עור בהמה על-פי-רוב כבש לעיתים עז או עגל, שמעובד בייחוד למטרת כתב. בניגוד לבורסקאות, לא נעשה בזמן העיבוד שימוש בטאנין המכהה את צבעו. בשפות אירופיות שונות מציין מונח זה גם את המסמכים הכתובים עליו. הקלף משמש גם בציור, כריכת ספרים, כלי הקשה כמו תופים וכחלק בכיסוי רהיטים. ביהדות משמש הקלף לצורך כתיבת ספרי תורה, תפילין ומזוזות.
הקלף קיים כבר למעלה מאלפיים שנה, אך החליף סופית את הפפירוס, שהיה בשימוש בעולם המערבי, רק במאה ה-7 בספרים (קודקסים), בולות וצ'ארטרים. כתבים מוסלמים מוקדמים נכתבו גם כן על קלף. הוא הוחלף בנייר עם מהפכת הדפוס במאה ה-15 כאשר הביקוש לדברי דפוס הרקיע, ושוב לא היה ניתן לספקו על ידי קלף. מאז הוא משמש בעיקר לכתיבת מסמכים יקרי-ערך, דפוס יוקרתי או לכריכת ספרים.
הקלף הוא אמנם חומר מורכב לייצור ויקר, אך יתרונותיו בכך שהוא נשמר היטב, עמיד יותר ומאפשר קיפול. בעוד שנייר רגיל מצהיב כעבור מספר שנים הקלף נשאר נקי זמן רב יותר וניתן אף למצוא בארכיונים קלפים בני מאות רבות של שנים שצבעם נותר לבן לגמרי, והדיו לגמרי שחורה. בשל מחירו הגבוה, השתמשו לעיתים בקלפים ישנים לאחר שגרדו מהם את הכתוב. מגילות וספרי קלף אלה נקראים פלימפססט.
קלף עדין

קיים קלף עדין במיוחד (לטינית ואנגלית: vellum) שייצורו החל בסוף ימי הביניים ומקורו בעור חיות צעירות או כאלה שמתו בלידתן. בשל צבעו הלבן, רכותו ועדינותו, הוא משמש לקליגרפיה וציור מיניאטורות. בין השימושים בו: כתיבת ספרי התורה וחוקי הפרלמנט הבריטי. במוזיאון הלאומי לטבע של צרפת יש אוסף של 6998 קלפים מסוג זה בגודל זהה ועליהם תמונות בוטניקה, זואולוגיה, מינרלוגיה, פלאונטולוגיה ואנטומיה השוואתית. כדי להבדיל בין הקלף העדין לקלף הרגיל, במוזיאונים וספריות קוראים לזה האחרון : animal membrane.
קיימים היום חיקויי נייר עשויים מסיבי קליפת עץ (או כותנה). נייר ה"וֶולום" חלק, בעל מרקם משי ודק דיו כדי להיות שקוף או שקוף למחצה כדרוש בשרטוט טכני.
היסטוריה

השימוש בעור חיות לכתבי יד היה ידוע במצרים העתיקה ובמסופוטמיה. הרודוטוס כתב במאה ה-5 לפנה"ס בספרו "היסטוריות" שהאיונים כתבו על עורות מעובדים והשתמשו במילה זו כדי לציין ספר (ביוונית דֵיפְתֶרה - διφθερα). הוא מציין שגם עמים אחרים, שאינם יוונים, עשו זאת.
שמו של הקלף בלטינית - pergamenum בא מהעיר פרגמון ומלטינית עבר לשפות אירופאיות רבות (באנגלית, למשל: parchment). לפי פליניוס הזקן, מלך פרגמון הכניס את הקלף לשימוש במאה ה-2 לפנה"ס, לאחר אמברגו שהוטל על ידי המצרים על יצוא פפירוס. לדבריו, המצרים חששו שספריית פרגמון תעלה על הספרייה הגדולה של אלכסנדריה. דעה אחרת גורסת שהמחסור הורגש באגן הים התיכון כולו ונבע מהמלחמה הסורית השישית בין אנטיוכוס אפיפאנס לבית תלמי.
ייצור

מסירים מעור הבהמה את השומן, הגידים והשרירים כדי שיישאר העור בלבד. טובלים אותו באמבט סיד, חובטים בו ובעזרת סכין מסירים שאריות פרווה ובשר. לאחר-מכן מרדדים, מקרצפים ומלבינים את העור בעזרת אבן ספוג ואבקת גיר. ניתן אז להבחין בין הצד של הפרווה (צרפתית גם: צד הפרח) לצד הבשר. חותכים את הקלף לדפים. בהיותו יקר ערך, היו מתקנים עורות שניזוקו בעזרת חוט.
ניתן לכתוב על שני צדי הקלף. איכות החומר (עובי, גמישות, חלקות, מרקם, צבע... ) משתנה בהתאם לבהמה.
לפי חישובים, לכתבי-יד גדולים (גובה של יותר מ 400 מ"מ) בני 200 עד 250 דפים, היה צורך ב 100 עד 125 עורות כבש. ביבליה שלמה הצריכה 650 כבשים.
מוזיקה

הקלף משמש לכיסוי גוף כלי מיתר כמו רבאב, טאר, שמיסן, וקורה. אופן מתיחת הכיסוי קובע את עוצמת הצליל. בכלי הקשה כמו תוף מרים, טאבלה, דג'מבה ודרבוקה הקלף משמש כיריעה.
בדיקות ד.נ.א

מחקר מ 2006 גילה שמספר כתבי-יד יווניים הכילו חומר גנטי של עיזים. במאמר מ 2009 נבדקה האפשרות לעקוב אחר מקורות כתבי היד מימי הביניים באמצעות בדיקת PCR שתשכפל את החומר הגנטי. ייתכן שטכניקות אלה יאפשרו לקבוע אם כתבים שונים נכתבו על קלפים השייכים לחיות הקשורות גנטית (אולי מאותו עדר).
הערות שוליים

↑  הרודוטוס "היסטוריות" ספר 5 פרק 58
↑  יצור ספרים בימי הביניים וברנסאנס, ריצ'רד קלמנט, אוניברסיטת המדינה של יוטה, 1997
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007565613705171  BNE: XX554451  BnF: cb122648397 (data)  GND: 4173751-9  LCCN: sh85097964  NDL: 00574276  NKC: ph124035 
מסמך אנגלי מ 1638 בכתב יד על קלף עדין וחותמת שרף אורן
תהליך ייצור קלף וכתיבה בו
קלף בעיבוד גס
יוצר קלף מתוך כתבי-יד נירנברג 1425
קלף בן זמננו: תעודת פרס נובל לפיזיקה של פייר ומארי קירי
פרנסיס דב פור

| --- | --- |

תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  1927 טימישוארה, ממלכת רומניה 
 פטירה:  24 באוקטובר 2014 (בגיל 87 בערך) ירושלים 
 מדינה:  ישראל 
 
פרנסיס דב פור (שמו במקור ברומנית: Francisc Bernard Por;‏ 25 במאי 1927 טימישוארה - 25 באוקטובר 2014 ירושלים) היה זואולוג, הידרוביולוג, ביוגאוגרף וחוקר אבולוציה ישראלי, יהודי יליד רומניה. פור כיהן כפרופסור לאבולוציה, סיסטימטיקה, אקולוגיה והתנהגות במכון למדעי החיים ע"ש אלכסנדר סילברמן באוניברסיטה העברית בירושלים. היה אסיר ציון, בשל היותו חבר ומזכיר כללי של תנועת השומר הצעיר ברומניה בימי המשטר הקומוניסטי. היה אחד מחלוצי חקר בעלי חיים מימיים בישראל.
חייו > ילדותו ופעילותו ברומניה

פור נולד בשנת 1927 בטימישוארה, בחבל באנאט ברומניה, בשם פרנצ'יסק ברנרד פור, בנם של בלה פור (ממשפחת פוליצר ששינתה את שמה, בימי השלטון האוסטרו-הונגרי, לשם בעל צליל הונגרי - פור Pór) ושל ארז'י (אליזבט) לבית קליין. לפור היה עוד אח בשם איוואן. אבותיו מבית פוליצר באו מן העיירה פוליץ (פוליצ'קה בימינו) במזרח בוהמיה. הם התיישבו תחילה בעיר ניקולסבורג (העיירה מיקולוב של ימינו), עברו משם מאוחר יותר לעיר מאקו בהונגריה, ולאחר מכן לצ'נאד בחבל באנאט.
לקראת התבגרותו עברה משפחת פור לבוקרשט. בגיל 13 נעצר פור, בעת שביקר אצל קרובים בטימישוארה, בעילה שהייתה ברשותו מעבדת צעצוע לכימיה. הוא נחשד בפעילות חתרנית ונלקח למטה הכללי של המשטרה בבוקרשט. מאוחר יותר בשנת 1944 נטל פור חלק בפעילות המחתרת של תנועת השומר הצעיר בבוקרשט, שחיפשה מקומות מסתור וכלי נשק (הם השיגו בסך הכל שלושה אקדחים), כדי להיות ערוכים למקרה שבו ייושם הפתרון הסופי באזור ואלאכיה. פעילות זו פסקה לאחר הדחתה של הדיקטטורה ברומניה ביום  ה-23 באוגוסט 1944.
מתוך רצון להמשיך בפעילות הציונית במסגרת תנועת השומר הצעיר שהפכה לחוקית, החליט פור לא לנצל את היתר העלייה לארץ ישראל ונשאר ברומניה. בעתיד הסתברה החלטה זו כאומללה. המשטר הקומוניסטי הוציא מחוץ לחוק את כל הארגונים הפוליטיים הלא קומוניסטים, לרבות את הארגונים הציונים והשליך את חבריהם ואת מנהיגיהם לבתי סוהר ולמחנות לעבודות כפייה. גם פור, שנבחר בשנת 1947 למזכיר כללי של השומר הצעיר ברומניה, נעצר בשנת 1948, נשפט ונשלח למאסר. בעת חקירות בבתי מעצר בטימשוארה ובאוראדיה עבר עינויים. עם חוקריו נמנו גם אנשי בולשת ממוצא יהודי. מאוחר יותר בשנים 1955-1953 נשלח שוב למאסר ולעבודות פרך, עם חברים אחרים מה"השומר הצעיר", (בבית הסוהר ז'ילאווה). חרף כל הקשיים, הצליח פור לסיים לימודים בפקולטה לביולוגיה של אוניברסיטת "קונסטנטין פרחון" (שמה באותה עת) של בוקרשט. לאחר שחרורו, הורשה לעבוד עד שנת 1959 כאוצר מחלקת חסרי החוליות במוזיאון להיסטוריה של הטבע על שם גריגורה אנטיפה בבוקרשט, שבו הצטיין בפעילותו המדעית.
חייו > פעילותו המדעית בישראל

בשנת 1960 הורשה פור לעלות לישראל, בה נודע בשם פרנסיס דב פור. הוא התיישב בירושלים, בה סיים בשנת 1963 דוקטורט בזואולוגיה באוניברסיטה העברית. ב-1964 התמנה למדריך, ב-1965 - מרצה, וב-1969 פרופסור חבר באוניברסיטה העברית. החל משנת 1976 כיהן כפרופסור במחלקה לזואולוגיה באוניברסיטה זו. הוא לימד קורסים להידרוביולוגיה, ביולוגיה ימית, פאוניסטיקה, פילוסופיה של המדע, ואבולוציה. במקביל במשך כ-20 שנה בין 1997-1977 ערך מחקרים בברזיל, בה גם לימד כפרופסור אורח באוניברסיטת סאו פאולו. 
כמו כן לימד כפרופסור אורח גם באוניברסיטאות טוקיו וסן דייגו. בשנת 1996 פרש לגמלאות, והיה לפרופסור אמריטוס של האוניברסיטה העברית.
פור היה מזכיר הוועדה לעולם החי והצומח של ארץ ישראל - Fauna et Flora Palaestinae שלצד האקדמיה למדעים של ישראל, וכן היה מנהל מייסד של המכון לביולוגיה ימית באילת. הוא עמד בראש הוועדה לזואולוגיה של האקדמיה ללשון העברית.
פרנסיס דב פור ערך מחקרים חשובים בתחום ההידרוביולוגיה, אותם התחיל כבר ברומניה ותרם לחקר ה-Eulamellibranchiates, לידיעת הסיווג והביולוגיה של השטרגליים (Copepode) שבחוף הים השחור וגילה כמה סוגים ומינים שלא היו ידועים. 
בהמשך הרחיב את מחקריו בנוגע לשטרגליים ולסרטנאים שווה-רגלאים.
פור היה מייסדו והיושב ראש הראשון של האיגוד הבינלאומי לחקר השטרלגיים (קופפודולוגיה).
התעניין בתרומה הייחודית של המחקר בישראל לחקר האבולוציה והזואוגאורגפיה - למשל, על השפעת המפגש הבין-יבשתי (אירואסיה-אפריקה) על התפתחות עולם החי, ההבדלים והדמיון בין החי בים וביבשה, התפתחות החי בים סוף, ההגירה של יצורים חיים מן הים התיכון לים סוף דרך תעלת סואץ (מה שהוא קרא "ההגירה הלספסית", לפי שמו של פרדיננד דה לספס).
כן חקר פור את היער הגשם האטלנטי בברזיל.
פור עסק גם בשינויים הבלתי הפיכים הנוצרים בטבע, כולל בהשפעת פעילות האדם, ומשום כך יזם פעילויות מויזאולוגיות ושל תיעוד העולם החי בישראל ועמד בראש האוספים הלאומיים להיסטוריה של הטבע בישראל.
יחד עם חנן דימנטמן ועם טילי ברומלי שנור פור כתב את הספר היחיד המתאר את החי שהיה קיים בביצות ובאגמון החולה. הוא חקר גם את החי בכנרת ואת הבנטוס שבימים העמוקים.
פור יזם וערך בחסות האקדמיה למדעים של ישראל סדרה מקיפה של ספרים המוקדשים לעולם החי בישראל.
חייו > חיים פרטיים

פרנסיס דב פור היה נשוי לאסתר, אותה פגש בילדותם בתנועת השומר הצעיר, ושנפטרה לפניו. לזוג נולדה בת אחת. בשנת 1979 התחתן עם מריה סינטילה אלמיידה פראדו מברזיל.
הוא נפטר בירושלים באוקטובר 2014.