stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הרפובליקה הסלובקית הראשונה
הערות שוליים

↑  על הכוחות הסלובקים במלחמת העולם השנייה, באתר feldgrau, ‏10 בנובמבר 2014
↑  The Holocaust In Slovakia, Holocaust Encyclopedia
↑  בשנת 1940 חיו בסלובקיה כ-89,000 יהודים. מעריכים כי 69,000 מתוכם נרצחו במחנות ההשמדה באירופה.
| מדינות הציר במלחמת העולם השנייה |
| --- | --- | --- |
| מדינות הציר | גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית • האימפריה היפנית האימפריה היפנית • איטליה הפשיסטית איטליה הפשיסטית •  ממלכת הונגריה • ממלכת רומניה ממלכת רומניה • ממלכת בולגריה ממלכת בולגריה |  |
| מדינות בובה יפניות |  הודו החופשית • הפיליפינים הרפובליקה הפיליפינית השנייה •  הקיסרות הווייטנאמית •  מדינת בורמה • מנצ'וקוו מנצ'וקוו •  מנגג'יאנג •  ממשלת ואנג ג'ינג-ויי •  ממלכת קמפוצ'יאה •  ממלכת לואנג פרבאנג |  |
| מדינות בובה גרמניות |  הרפובליקה הסוציאלית האיטלקית •  המדינה הסלובקית • נורווגיה הממשלה הלאומית •  המדינה ההלנית •  המדינה העצמאית של קרואטיה • הפרוטקטורט של בוהמיה ומוראביה הפרוטקטורט של בוהמיה ומוראביה •  ממלכת אלבניה •  ממשלת ההצלה הלאומית •  מקדוניה העצמאית •  צרפת של וישי |  |
| מדינות בובה איטלקיות |  ממלכת אלבניה •  המדינה ההלנית •  המדינה העצמאית של קרואטיה •  מונטנגרו האיטלקית |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 108517574X  NKC: ge137395  VIAF: 305384855   WorldCat (עם VIAF): 305384855 
מפת סלובקיה בשנת 1940. "אזור ההגנה" מסומן באפור כהה.
כרזת תעמולה סלובקית ממריצה את הקוראים לא "להיות משרת ליהודי".
חמש עם רפי רשף

| --- | --- |

עיצוב לוגו התוכנית
 סוגה:  אקטואליה
 מנחים:  רפי רשף   לסירוגין:  עמליה דואק   ירון אברהם   דפנה ליאל   גיא פלג
 משתתפים:  פרשני וכתבי "החדשות 12"
 ארץ מקור:  ישראל ישראל
 שפות:  עברית
 הפקה
 חברת הפקה:  נינה הפקות (2005-2019) שידורי קשת וחברת החדשות (2019–)
 אתר צילומים:  אולפני "חדשות עשר", גבעתיים (2005–2019)   קריית התקשורת נווה אילן (2019–)
 אורך פרק:  65 דקות
 שידור
 רשת שידור:  ערוץ עשר (2005–2019) קשת 12 (2019–)
 פורמט (תמונה):  16:9
 תקופת שידור מקורית:  11 בדצמבר 2005 – הווה
 קישורים חיצוניים
 חמש עם רפי רשף באתר N12
סמליל התוכנית השני בין 2008 ל-2017, בימי ערוץ עשר
חמש עם רפי רשף היא תוכנית אקטואליה יומית ישראלית בהנחיית רפי רשף. מ-2005 עד 2019 שודרה התוכנית בערוץ עשר, והחל מ-16 בינואר 2019 משודרת בקשת 12, בעקבות מעברו של רשף לקשת ולחברת החדשות, יחד עם תוכנית הראיונות שלו "אינטימי".
תוכן

התוכנית משודרת בשידור חי, כאשר חלק מהראיונות מוקלטים מראש, בימי חול בשעות 16:50-17:55. התוכנית מכילה כתבות וראיונות בנושאי אקטואליה. רפי רשף מנחה את התוכנית בימים ראשון עד רביעי, ובימי חמישי (לעיתים גם רביעי) מוגשת התוכנית על ידי עמליה דואק, ולעיתים גם על ידי ירון אברהם.
בדרך כלל, בסוף התוכניות נוהג רשף להזמין את הצופים להיכנס לדף הפייסבוק של התוכנית (נפתח ב-2011), להגיב לאייטמים המשודרים, וגם לשלוח אל הצוות סיפורים שיכולים לשמש אייטם לתוכנית.
היסטוריה

בשנת 2005 הצטרף רשף לערוץ 10, וייסד את התוכנית "חמש עם רפי רשף" בהנחייתו. התוכנית בהפקת "נינה הפקות", שרשף הוא אחד מבעליה. רשף הביא לתוכניתו את סגנון ההגשה שאפיין אותו בתוכניות אקטואליה קודמות שהגיש, "ערב חדש" במסגרת שידורי החינוכית בערוץ הראשון, ו"חמש עם" בערוץ 2. בתחילה שודרה התוכנית בשעה 16:59, אך בהמשך בשל שיקולי רייטינג הוקדם שידור התוכנית לשעה 16:50.
בשנת 2012, בעקבות המשבר הכספי שאליו נקלע ערוץ 10, קוצץ התקציב של התוכנית ביותר משני מיליון שקלים. במקביל פרש מהתוכנית נחושתן אוקון, שערך והפיק את התוכנית עם רפי רשף מיום הקמתה, וזאת אף על פי שהתוכנית הניבה נתוני רייטינג גבוהים ביחס לרצועת השידור של 17:00, עם כ-7-8%.
ב-16 ביולי 2017 עלתה לאוויר בערוץ 10 התוכנית "16:30", שמשודרת לפני "חמש" עם רפי רשף. ממועד זה אין בתחילת התוכנית מבזק חדשות קצר, הואיל ורצועת האקטואליה "16:30" ממלאת את התפקיד של עדכון חדשות.
ב-14 בינואר 2019 שודרה התוכנית בפעם האחרונה בערוץ עשר.
החל מ-16 בינואר 2019 משודרת התוכנית בקשת 12, וכעת היא חלק משידורי "חברת החדשות". זאת הפעם הראשונה של רפי רשף בשידורי החברה מאז עזב אותה לקראת סוף שנות התשעים, כאשר תוכניתו בערוץ 2 שנקראה גם היא "חמש עם רפי רשף", עברה בתחילת שנות האלפיים לשעה 18:00 ושונה שמה ל"שש עם", שמשודרת מאז ועד היום.
צוות התוכנית > קשת 12 (2019–הווה) > מגישים מחליפים בהווה

דפנה ליאל
עמליה דואק
ירון אברהם
צוות התוכנית > קשת 12 (2019–הווה) > משתתפים קבועים בתוכנית

עמית סגל, פרשן פוליטי
דפנה ליאל, כתבת בכנסת
ירון אברהם, כתב מדיני
יאיר שרקי, הכתב לענייני דתות
עמליה דואק, כתבת כלכלית
קרן מרציאנו, כתבת כלכלית.
אביב בושינסקי, היועץ לשעבר של נתניהו, פרשן.
צוות התוכנית > ערוץ עשר (2005–2019)

מגישים מחליפים
מתן חודורוב
אריק וייס
נסלי ברדה
אור הלר
נדב פרי
ניב גלבוע
רומי נוימרק
דב גיל-הר
תמר איש-שלום
חן ליברמן
משתתפים קבועים בתוכנית
רביב דרוקר, פרשן פוליטי
צבי יחזקאלי, ראש הדסק הערבי
נדב איל, ראש דסק החוץ.
מתן חודורוב, הכתב לענייני כלכלה
חן ליברמן, עורכת התרבות.
עמנואל אלבז-פלפס, כתבת חדשות חוץ
אלמוג בוקר, כתב בדרום.
הערות שוליים

↑  רז שכניק, אחרי 13 שנה: רפי רשף עוזב את ערוץ 10 ועובר ל"קשת", באתר כלכליסט, 2 בדצמבר 2018
↑  רועי גולדנברג ולי-אור אברבך, ‏תוכניתו של רפי רשף קוצצה בלמעלה מ-2 מיליון שקל, באתר גלובס, 19 באוקטובר 2012
↑  אלכסנדר כץ, בצל המשבר בערוץ 10: עורך '5 עם רפי רשף' נחושתן אוקון עוזב את התכנית, באתר אייס, 7 ביוני 2012
חורד

| --- | --- |

 מוקד פעילות:  אולאנבאטר, מונגוליה
 תקופת הפעילות:  מ-1987
 סוגה:  הבי מטאל
 שפה מועדפת:  מונגולית 
 hurdofficial.com
 חברים
 דמבין גנבייאר דמבין טומורצוג דמבין אוטגונבייאר דמבין אטגונבאטר נמסרייג'בין נרנבאטר
 
חורד (במונגולית: Хурд) היא להקת רוק מונגולית. הוקמה בשנת 1987 על ידי המתופף דמבין גאנבייר, חורד נחשבת ללהקה הראשונה שהציגה את ז'אנר הבי מטאל בנוף המוזיקלי המונגולי. וכן נחשבים "הוותיקים" של סצנת הפופ של מונגוליה, וככאלה, הם תרמו רבות לגיוון שלה ועודדו את הופעתם של מופעי רוק חדשים רבים.
חורד פרסמה שמונה אלבומי אולפן, אלבום אחד חי, אלבום קומפילציה אחד ושני אלבומי וידאו. הלהקה זכתה במספר רב של פרסים במונגוליה.
דיסקוגרפיה

The Best Collection 1 (1997)
The Best Collection II (1997)
Unplugged (1998)
Өдөр шөнө (1999) - אודור שון
The Best Collection III (2000)
Мянган жилд ганц (2001) - מיאנגן ג'ילד גנץ
Монголд төрсөн (2004) - מונגולד טורסון
Зүйрлэх аргагүй (2005) - דזוירלך ארגגוי
Хайрын салхи (2010) - כיירין סלכי
Нарлаг диваажин (2016) - נרלג דיבאג'ין
חיל העבודה הסיני

עובדים בחיל העבודה הסיני מעמיסים בעיר בולון שקי דגנים על משאית בפיקוחו של קצין בריטי, אוגוסט 1917
חיל העבודה הסיני היה כוח עבודה של תושבי סין אשר גויס על ידי ממשלת בריטניה לעבודה צבאית שאינה לחימה בחזית המערבית במלחמת העולם הראשונה. עד תום המלחמה שירתו בחיל כ-100 אלף עובדים.
הקמת החיל

ב-1916 שרר מחסור חמור בכוח עבודה לתמיכה בפעולות מדינות ההסכמה באירופה. הפילדמרשל הייג מפקד חיל המשלוח הבריטי, פנה לממשלתו בדרישה לגייס 21 אלף עובדים. בעת ההיא כבר גייסו מדינות ההסכמה עובדים אזרחיים מאיי הודו המערבית הבריטיים, מאוריציוס, מלטה, מצרים, פיג'י וסיישל וכן מדרום אפריקה.
סין הייתה נייטרלית באותו שלב במלחמה וממשלתה לא התירה לאזרחיה להשתתף בלחימה. לכן בתחילה נעשה גיוס העובדים בה בסיוע בלתי רשמי של רשויות מקומיות שונות. ב-14 באוגוסט 1917 הכריזה סין מלחמה על הקיסרות הגרמנית ועל אוסטרו-הונגריה ולאחר מכן החלה מחלקת העבודה של ממשלה הסינית לארגן את גיוס העובדים באופן רשמי.
צרפת הייתה החלוצה בגיוס עובדים אזרחיים מסין. במאי 1916 הוסכם על גיוס 50 אלף עובדים, והראשונים שבהם יצאו לצרפת בחודש יולי. בריטניה באה בעקבותיה. מהנדס הרכבות הבריטי תומאס בורן (Thomas J. Bourne), שעבד בסין במשך 28 שנים, הגיע באוקטובר 1916 לעיר וייהאי (Weihai), אז מושבה בריטית, כדי להתחיל בגיוס עובדים.
העובדים שגויסו הגיעו ברובם ממחוז שאנדונג אך גם ממחוזות נוספים בצפון סין. המגויסים הראשונים יצאו מוייהאי בדרך הים באמצע ינואר 1917. חלק מהעובדים הפליגו ישירות לצרפת, אך רובם הועברו ליעדם בחשאי דרך קנדה. העובדים הונעו להתגייס על ידי תנאי העוני באזורי מגוריהם ואי הוודאות הפוליטית בארצם, וגם פותו לכך על ידי ההבטחות הבריטיות לשכר נדיב.
שירות החיל

בסוף שנת 1917 שירתו 54 אלף עובדים בחיל העבודה הסיני בצרפת ובבלגיה, ובסופו של דבר הגיע מספרם לקרוב ל-100 אלף. מאות סטודנטים סינים גויסו לשמש כמתורגמנים שיקשרו בין העובדים לבין השלטונות הבריטים והצרפתים. במאי 1919 כלל עדיין החיל 80 אלף עובדים.
רוב העובדים היו בגילאים 20 עד 35. הם זוהו על ידי מספר אישי. הם הועסקו בעיקר באזורים העורפיים. הם בנו מצבורי תחמושת, פרקו מטענים מאוניות, תיקנו דרכים ומסילות רכבת, חפרו שוחות ומילאו שקי חול. חלקם הועסקו במפעלי תחמושת ובמספנות. לאחר שביתת הנשק במלחמה הם עבדו גם בפינוי שדות מוקשים ובמילוי קילומטרים של תעלות לחימה וכן באיסוף חללים. מקצת העובדים הועסקו בעבודות מקצועיות, כמו מכונאות וריתוך עבור חיל הטנקים המלכותי. במהלך המלחמה מנע לחץ של איגודי עובדים בבריטניה כניסה של עובדים סינים לשטחה.
היחס לעובדים היה כאל עובדים כפיים זולים. השכר ששולם להם לא היה גבוה, הם לא הורשו לצאת ממחנותיהם ולהתיידד עם אזרחים מקומיים וחיילים. עובדים חלו בשל תזונה גרועה, או בשל תנאי מגורים נחותים, קור ורטיבות. לעיתים התמרדו עובדים נגד הממונים עליהם או בזזו מזון ממסעדות מקומיות. חמישה עשר עובדים נדונו למוות בעוון רצח. ארבעה נהרגו ותשעה נפצעו כאשר חיילים בריטים ירו לעברם במהלך מהומות בדצמבר 1917.
חמישה מאנשי חיל העבודה הסיני עוטרו על שירותם עד תום המלחמה במדליית השירות המצטיין (אנ'), מהם אחד על תפקודו במהלך הפגזה שנחתה על קבוצת העבודה שלו. לאחר המלחמה שלחה ממשלת בריטניה מדליה לכל אחד מהעובדים הסינים שהיה עדיין בחיים. הייתה זו מדליית המלחמה הבריטית (אנ'), שחולקה לכל אחד מאנשי הכוחות המזוינים של האימפריה הבריטית ששירת במלחמה. המדליה שחולקה לעובדים הסינים לעובדים זרים אחרים הייתה יצוקה לא מכסף כלחיילים אלא מארד.
עד תום המלחמה שירתו בצרפת ובמזרח התיכון יותר מ-300 אלף עובדים ממדינות שונות, ובכללם 100 אלף מצרים, 21 אלף הודים ו-20 אלף דרום אפריקאים.
שירות החיל > אבדות

לפחות 2,000 עובדים סינים מתו בצרפת ובבלגיה במהלך המלחמה. קיימות טענות שמספר המתים בקרבם הגיע אף ל-10,000 עד 20 אלף. החללים מתו עקב מגפת השפעת הספרדית, או מתו ממחלות אחרות, תאונות עבודה או תנאי חיים ירודים, וכן מהפגזות או ממוקשים.
כ-2,000 מהחללים נקברו בכארבעים בתי קברות, בעיקר בצרפת אך גם בבלגיה ובבריטניה. הריכוז הגדול ביותר של קברים - 838 - נמצא בבית הקברות הסיני בנויאל-סור-מר (Noyelles-sur-Mer) שבמחוז הסום, אשר הוקם ליד מחנה הבסיס העיקרי של חיל העבודה הסיני. בפתח בית הקברות ניצב שער סיני מעוטר. נמצאת בו גם אנדרטה ל-33 עובדים שמקום קבורתם לא נודע. הוועדה האימפריאלית לקברי מלחמה הציבה על קברי אלפיים החללים מצבות בתבנית אחידה, שעל גביהן נחרתו שמותיהם בכתב סיני בעזרתה של קבוצה מאנשי החיל.
לאחר המלחמה

לאחר המלחמה הוחזרו העובדים הסינים באוניות לארצם. הם חזרו לארצם בהדרגה מדצמבר 1918 ועד ספטמבר 1920. כ-5,000 עד 7,000 עובדים בלבד נשארו בצרפת והיוו את הגרעין של הקהילה הסינית בפריז. החוזרים לסין הביאו עמם את רשמיהם על שירותם ועל מעסיקיהם, שחלקם היו שליליים.
תרומתם של העובדים הסינים למאמץ המלחמה נשכחה לשנים רבות. רק ב-2002 נערך שוב טקס זיכרון צבאי בבית הקברות בנויאל-סור-מר.
אחרון העובדים החיים בחיל העבודה הסיני מת בצרפת בשנת 2002 בגיל 106.
ראו גם

חיל העבודה הילידי הדרום אפריקאי
עובדים סינים מעמיסים פגזי ארטילריה על קרון רכבת בצרפת, אוגוסט 1917
הופעת בידור סינית בפני עובדים סינים וחיילים בריטים בצרפת, אוגוסט 1918. נראה שגדר תיל דקה מפרידה בין שתי הקבוצות
למעלה: שער בית הקברות הסיני בנויאל-סור-מר. למטה: מצבה בבית הקברות
זיקית מצויצת

| זיקית מצויצת |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: זוחלים
סדרה:: קשקשאים
תת־סדרה:: דמויי איגואנה
משפחה:: זיקיתיים
סוג:: זיקית הטריצרטופס
מין:: זיקית מצויצת
שם מדעי
 Trioceros cristatus ‏סמואל סטטצ'ברי (אנ'), 1837

זיקית מצויצת (שם מדעי: Trioceros cristatus), היא מין ממשפחת הזיקיתיים השוכנת לאורך אפריקה הטרופית. מין זה תואר לראשונה על ידי חוקר הטבע הבריטי סמואל סטטצ'ברי בשנת 1837. שמה ניתן עקב הציצה הרחבה הזקורה מאחורי ראשה.
תפוצה ובית גידול

הזיקית המצויצת יכולה להימצא במדינות הבאות: גינאה המשוונית כולל ביוקו, קמרון, הרפובליקה המרכז-אפריקאית, הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו, הרפובליקה של קונגו, גבון, ניגריה, גאנה וטוגו. המיקום המייצג של הזיקית הוא בגבון. הזיקית חיה בין הגבהים 10 ל-900 מטר מעל גובה פני הים, ויש לה בית גידול המכסה שטח של כ-1,000,000 קמ"ר. ארגון ה-IUCN העריך את מצב השימור של הזיקית המצויצת "ללא חשש".
תיאור

נקבת הזיקית המצויצת גדולה יותר מהזכר: האורך הכולל של הנקבה הוא 28 ס"מ, בעוד שהאורך הכולל של הזכר הוא רק 25 ס"מ. נקבות מטילות בין 11 ל-14 ביצים בכל תטולה, אך נמצאה גם אחת של 37 ביצים.
טקסונומיה

הזיקית המצויצת תוארה לראשונה על ידי סטטצ'ברי ב-1837. בשנת 1865, גריי תיאר אותה בשם המדעי Pterosaurus cristatus. וורנר תיאר אותה כ-Chamaeleon cristatus ב-1911, ומרטנס תיאר אותה ב-1966 כ-Chamaeleo cristatus. קלבר ובומה תיארו אותה כ-Chamaeleo (Trioceros) cristatus ב-1986, ונקס תיאר אוותה באותו השם בשנת 1999. לבסוף, המין תואר בשנת 2009 בשם הנוכחי שלו, Trioceros cristatus.
הערות שוליים

↑  זיקית מצויצת באתר הרשימה האדומה של IUCN
1 2  https://www.iucnredlist.org/species/176313/7216274
1 2 3  http://reptile-database.reptarium.cz/species?genus=Trioceros&species=cristatus
↑  Crested Chameleon - Encyclopedia of Life, eol.org
↑  ARKive - Crested chameleon videos, photos and facts - Trioceros cristatus, web.archive.org, ‏2012-05-12
חניכות

חניכות היא שיטה להכשרה ואימון כוח אדם במקצועות האומנות, החקלאות ועבודות הכפיים. חניכים מפתחים את הקריירה שלהם אחרי תקופת חניכות. מרבית ההכשרה בתקופת החניכות נעשית במקום העבודה ובלימוד תוך כדי עבודה. לעיתים קיים גם חלק תאורטי לא פורמלי.
בישראל

בישראל נמצאת מערכת החניכות באחריות משרד העבודה והרווחה מתוקף חוק החניכות, והיא מהווה חלופה למערכת החינוך של משרד החינוך, במסגרת "בתי ספר תעשייתיים". המערכת משלבת עבודה מעשית עם לימודי מקצוע. עד 1978, עת היה נהוג שכר לימוד מדורג בבתי ספר תיכוניים, היוותה החניכות קרש קפיצה לתלמידים אשר יד הוריהם לא השיגה לממן את לימודי התיכון. מאז החלת חוק חינוך חובה עד כיתה י', מופנים למערכת החניכות בעיקר תלמידים אשר הישגיהם חלשים. במערכת למדו, נכון לשנת 2004, כ-13,000 תלמידים ותלמידות.
בשנת 2016 החל משרד העבודה והרווחה, בשיתוף ג'וינט ישראל-תב"ת, להפעיל את תוכנית סטארטר – תוכנית הכשרה למבוגרים המלווה בחניכות.
חניכה רוחנית

חניכות בתחום הרוחניות שונה מהנזכרות כאן. היא מבוססת על העברת מידע מאדם בעל כישורים מוכחים בתחומי הדת והאמונה. יכול אדם להעביר את הידע הזה מאב לבנו. יכול אדם לרכוש ידע זה ממורה רוחני. הידע יכול להיות סודי או לא סודי. הוא מהווה כר נרחב, מצד אחד לשרלטנים, ומצד שני לאנשים בעלי יכולות פאראפסיכולוגיות.
חניכה בתחום האמנות

חניכות בתחום האמנויות, גם היא העברת ידע, לעיתים, שאיננו נלמד בבתי ספר. לדוגמה, בתחום התיאטרון היפני המסורתי העברת המידע נעשתה תמיד בדרך זו. כמעט בכל אמנות כמו התיאטרון, הקולנוע, יש ללמוד לא רק בבתי הספר הרגילים, אלא גם מאדם בעל ניסיון, המעביר את הלומד ניסיונות ומבחנים על מנת לחשלו, ולהעניק לו את האמון המקצועי. כך גם במוזיקה.
הערות שוליים

↑  משרד העבודה והרווחה, דבר הממונה על חניכות ונוער
↑  מחקר לקידום חדשנות בהכשרה מקצועית.  דף מחקר באתר של מכון מאיירס-גוינט-ברוקדייל.
חרארד רווה

| --- | --- |

 לידה:  14 בדצמבר 1923 אמסטרדם, הולנד 
 פטירה:  8 באפריל 2006 (בגיל 82) Zulte, בלגיה 
 שם לידה:  Gerard Kornelis van het Reve 
 מדינה:  ממלכת ארצות השפלה 
 שם עט:  Simon van het Reve 
 מקום לימודים:  Vossius Gymnasium 
 שפות היצירה:  הולנדית 
 סוגה:  שירה, מסה 
 יצירות בולטות:  שעות הערב, Nader tot U 
 תקופת הפעילות:  1940–1999 (כ־59 שנים) 
 בן או בת זוג:  Hanny Michaelis (1948–1959) 
 פרסים והוקרה:  פרס פ. ק. הופט (1981)  Mr. H.G. van der Vies-prijs (1960)  Prose prize of the City of Amsterdam (1963)  Reina Prinsen Geerligs prize (1947)  פרס אדוארד דאווס דקר (1963)  Prijs der Nederlandse Letteren (2001)  אביר במסדר אורנז'-נסאו 
 www.nadertotreve.nl
 
חרארד קורנליס ססיל דה ואן הט רווה (בהולנדית: Gerard Kornelis Cecil de van het Reve;‏ 14 בדצמבר 1923 – 8 באפריל 2006) היה סופר הולנדי. נולד באמסטרדם שבהולנד. הוא התחיל לכתוב תחת שם העט סימון חרארד ססיל דה ואן הט רווה ואימץ את השם הקצר יותר חרארד רווה [ˈɣeːrɑrt ˈreːvə] ב-1973.
יחד עם וילם פרדריק הרמנס והארי מוליש הוא נחשב כאחד מ"שלושת הגדולים" (De Grote Drie) של הספרות ההולנדית שלאחר מלחמת העולם השנייה.
בשנת 1947 יצא לאור הרומן שכתב "שעות הערב" שנחשב לאחת היצירות החשובות ביותר של התקופה. ספר שהוציא לאור ב־1983 האדם הרביעי (De vierde man, באנגלית – The Fourth Man) היה הבסיס לסרט בשם זה מ-1983 של פול ורהובן.
רווה היה אחד הסופרים הומוסקסואלים הראשונים שיצאו מהארון בהולנד. כתיבתו הבוטה על משיכה ארוטית, יחסים מיניים ומשגל בין גברים נחשבה כמזעזעת עבור קוראים רבים. עם זאת, הוא עשה זאת בדרך אירונית, מלאת הומור וניתנת להזדהות, אשר תרמה להפיכת ההומוסקסואליות למשהו נסבל וקביל עבור רבים מקוראיו. תמה מרכזית נוספת, תכופות בשילוב ארוטיות, היא הדת. רווה עצמו הצהיר שהמסר העיקרי בכל עבודתו הוא גאולה מהעולם החומרי שבו אנו חיים.
הערות שוליים

↑  Reve, Gerard Kornelis van het (1923–2006)
↑  Wood, Robert (2002), "Reve, Gerard", glbtq.com, אורכב מ-המקור ב-11 באוקטובר 2007, נבדק ב-2007-10-24 {{citation}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007278210505171  PLWABN: 9810569705205606  BIBSYS: 90579186  BNE: XX1086132  BnF: cb12028505w (data)  BPN: 06046017  CANTIC: a11075958  CiNii: DA07952524  GND: 118641948  ISNI: 0000 0003 6863 5099  LCCN: n79053980  MusicBrainz: f4e4d423-2587-4871-9aee-2bd3004d42f8  NKC: mub2012724130  NTA: 068256671  RERO: 02-A003740216  SELIBR: 406459  SNAC: w6p55mtv  SUDOC: 028452720  Trove: 1142394  VIAF: 24615949   WorldCat (עם VIAF): 24615949 
ערך זה הוא קצרמרבנושא סופרים ובנושא הולנד. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
חיים תומר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1 בפברואר 1955 (בן 69) חדרה, ישראל
 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:   המוסד למודיעין ולתפקידים מיוחדים
 תקופת הפעילות:  1984–2014 (כ־30 שנה)
 תפקידים בשירות
 ראש אגף המודיעין  ראש אגף תבל
 
חיים תומר (נולד ב-1 בפברואר 1955) הוא בכיר לשעבר במוסד למודיעין ותפקידים מיוחדים, כיהן כראש אגף המודיעין וראש אגף תבל.
קורות חיים

תומר (במקור טייטלבאום) נולד וגדל בחדרה. התגייס לצה"ל ב-1973 והשתחרר ב-1981. שירת בין היתר כמפקד גדוד בחיל השריון. ב-1984 הצטרף למוסד, שירת בתפקידים שונים ובמשימות מחוץ לישראל. בשנת 2000 מונה למפקדה של יחידה מבצעית מיוחדת. ב-2003 מונה לסגן ראש אגף במוסד, ב-2005 מונה לראש יחידת מטה בארגון, היה ראש מינהלת סיכול סיכול הטרור, בשנים 2008 עד 2011 עמד בראש אגף המודיעין ובשנים 2011 עד 2013 עמד בראש אגף תבל, האחראי על הקשרים הדיפלומטיים והמודיעיניים של המוסד. בינואר 2014 פרש מהמוסד.
לאחר פרישתו שימש יועץ לקרן השקעות קנדית, ב-2020 שותף מייסד בחברת פתרונות הסייבר Ideal-HLS, דירקטור בחברת אולטרה פתרונות מידע ובחברת טראקנט.
תומר בעל תואר ראשון בלימודי המזרח התיכון מאוניברסיטת תל אביב.
חורול (נהר)

| --- | --- |

נהר חורול, ליד מירהורוד.
 מידע כללי
 אורך:  308 ק"מ
 ספיקה ממוצעת:  3.6 מ"ק לשנייה
 אגן ניקוז:  3,870 קמ"ר
 מוצא:  מחוז סומי
 יובלים:  Kryva Ruda, בפסקה זו 9 רשומות נוספות שטרם תורגמו 
 שפך:  פסל
 מדינות באגן הניקוז:  אוקראינה אוקראינה
 
 
אגן הנהר
חורול (באוקראינית: Хорол) הוא נהר באוקראינה, אחד מיובליו העיקריים של הפְּסֶל.
גאוגרפיה

אורכו של הנהר 308 קילומטרים, ושטח אגן הניקוז שלו הוא כ-3,870 קמ"ר. רוחבו נע בין 10 ל-60 מטרים, בטרם הוא נשפך לנהר הפסל.
הנהר קופא בסוף נובמבר – תחילת דצמבר, ומפשיר במרץ.
הערים המרכזיות ששוכנות לגדותיו הן חורול, מירהורוד וליפובה דולינה.
בעמק הנהר נמצא יישוב מתקופת הברונזה וכן יישובים סלביים מוקדמים ושטחי הקבורה.
הערות שוליים

↑  Хорол (река), Great Soviet Encyclopedia
ערך זה הוא קצרמרבנושא גאוגרפיה של אוקראינה ובנושא נהרות ונחלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
חיל הנחתים המלכותי של תאילנד

חיל הנחתים המלכותי של תאילנד, (בתאית: นาวิกโยธินแห่งราชอาณาจักรไทย), הם כוח הנחתים של הצי המלכותי התאילנדי, שהוא זרוע בכוחות המזוינים של תאילנד. חיל הנחתים הוקם ב-1932, כאשר נוסד הגדוד הראשון בסיועו של חיל הנחתים של ארצות הברית. הגדוד הורחב לרגימנט ב-1940 והיה פעיל בלוחמה נגד אנשי הגרילה הקומוניסטית במשך שנות החמישים והשישים. במהלך שנות השישים הורחב הרגימנט לבריגדה, שוב בסיועו של חיל הנחתים של ארצות הברית. חיל הנחתים המלכותי של תאילנד השתתף בקרבות על גבול מלזיה בשנות השבעים וכיום סדר הכוחות שלו עומד על שתי בריגדות.
סמל חיל הנחתים המלכותי של תאילנד
היסטוריה

מבחינה היסטורית לא היה הבדל בממלכת תאילנד בין חיילי יבשה רגילים ובין נחתים, כאשר הצבא המלכותי של תאילנד ביצע את שני התפקידים. המונח בשפה התאית "תאהן מא-רין", שמשמעותו "חיילים ימיים", נוצר בשנת 1833, בתקופת מלכותו של המלך ראמה השלישי. המושג "מא-רין" הוא פשוט תרגום של המילה האנגלית "מרין" (Marine). את התפתחותו של החיל ניתן לחלק לשלוש תקופות.
היסטוריה > התקופה הראשונה

הנחתים של המאה ה-19 וראשית המאה ה-20 היו מעטים במספרם ושירתו בעיקר כמשמר כבוד  שסיפק הגנה למלך במסעותיו ברחבי הארץ.
ב-2 במרץ 1913, משרד הצי ארגן מחדש את הנחתים. מחלקת הארטילריה של הנחתים סופחה "לפיקוד המבצעים של הספינות והמבצרים", בעוד שמחלקת הרגלים של הנחתים בבנגקוק סופחה ל"דיוויזיה הרכובה של קבוצת התקיפה האמפיבית של משרד הצי".
במסגרת ההפיכה של שנת 1932 הפך המשטר של תאילנד  ממשטר של מלוכה אבסולוטית למשטר של מלוכה חוקתית. זמן קצר לאחר מכן בוצע ארגון מחדש בצי המלכותי התאילנדי והגדוד הממוכן שלו הפך להיות גדוד הנחתים של בסיס הצי בבנגקוק. גדוד זה נחשב לגדוד הנחתים הראשון של תאילנד.
היסטוריה > 1932-1955

גדוד הנחתים השני הוקם בטאטאהיפ (Sattahip) ב-1937. שנתיים לאחר מכן הגדוד השני הורחב להיות משרד חיל הנחתים. זמן קצר לאחר מכן, סכסוך הגבול עם הודו-סין הצרפתית, הפך להיות אלים ונשלחו כוחות של הנחתים להגן על הגבול הדרומי עם מלאיה וכן הגן על מחוז פוקט מפני מתקפה אפשרית.
לאחר כניעתה של יפן בספטמבר 1945, הנחתים של תאילנד סייעו לפרוק מנשקו את הצבא היפני הקיסרי  בנפת באן פונג (Baan Pong) שבמחוז רטבורי (Ratchaburi). ב-1950, כאשר האלימות במלזיה גלשה מעבר לגבולה עם תאילנד, כוח של חיל הנחתים נשלח להשיב את השקט במחוז נרטיוואת (Narathiwat ).
באופן מפתיע ב-29 ביוני 1951 פירקה ממשלת תאילנד את משרד חיל הנחתים והנחתים פוזרו בתוך יחידות של הצי. יחד עם זאת, היה זה במהלך מלחמת קוריאה והן צבא ארצות הברית והן הצי המלכותי התאילנדי הפצירו בממשלה לחזור בה.
היסטוריה > 1955 עד היום

ארבע שנים מאוחר יותר הבינה ממשלת תאילנד שחיל הנחתים יוכל למלא תפקיד מועיל בהגנת המדינה. ב-30 ביולי 1955 הקימה הממשלה את משרד חיל הנחתים. ב-1961 התגלעו מתחים על שטחו של מקדש מקדש פראה ויהאר, שממוקם על צוק גבוה בצידו התאילנדי של הגבול עם קמבודיה, אך על פי המפות הצרפתיות הוא סומן כנמצא בקמבודיה. במסגרת מתיחות זו, במחוזות צ'נטחאבורי (Chanthaburi) וטרט (Trat), הייתה המשימה הראשונה של חיל הנחתים לשמור על קו החוף ועל הגבול הדרום-מערבי. מאז 1970 ועד היום, כוח המשימה של צ'נטחאבורי-טרט של חיל הנחתים, הוא האחראי על באופן רשמי על הגנת האזור.
במהלך השנים 1972 ו-1973 חיל הנחתים היה מעורב  בפעולות האנטי-קומוניסטיות  במחוז פתשבון (Phetchabun) ובמחוז צ'יאנג ראי (Chiang Rai). וב-1973 וב-1974 במחוזות פטאני (Pattani), ילה (Yala) ובנרטיוואת (Narathiwat ).
מאז 1975 הכוחות המיוחדים של חיל הנחתים מוצבים בנרטיוואת. ב-1977 הם כבשו את הבסיס הקומוניסטי בקרונג צ'ינג (Krung-Ching) שבמחוז נקון סי טמרט (Nakhon Si Thammarat ) ונשארו שם עד לשנת 1981.
רבים מחיילי חיל הנחתים איבדו את חייהם במשימותיו של החיל. עד היום הם ממשיכים להיות פעילים בפעולות הביטחון. במיוחד במחוזות שבדרום המדינה כנגד המורדים המוסלמים. אנדרטה לציון הקרבתם מוצבת בבסיס הראשי של הצי בסאטאהיפ.
מבנה החיל

מפקדת חיל הנחתים
רגימנט הרגלים של הנחתים (9 גדודים)
רגימנט התותחנים של הנחתים (3 גדודי תותחנים וגדוד הגנה אווירית)
גדוד תקיפה
גדוד סיור (הוקם ב-1965 ונעזר בכלבי תקיפה וברכבי משוריינים מסוג V-150).
ראו גם

הכוחות המזוינים של תאילנד
הצי המלכותי התאילנדי
חיל הנחתים של ארצות הברית
חיילי חיל הנחתים המלכותי של תאילנד באירוע מטען מאולתר - 2012
טבורצ'י

| --- | --- |

 מקום הקמה:  אוקראינה טרנופול, אוקראינה
 תקופת הפעילות:  מ-2018
 סוגה:  מוזיקה אלקטרונית
 שפה מועדפת:  אוקראינית, אנגלית 
 פרסים והוקרה:  YUNA (2021) 
 פרופיל ב-IMDb
 חברים
 אנדרי הוצוליאק   ג'פרי קני
 
טבורצ'י (באנגלית: Tvorchi; מעוצב: TVORCHI) היא להקת מוזיקה אלקטרונית אוקראינית שהוקמה ב-2018 בטרנופול. חברי הלהקה הם המפיק המוזיקלי אנדרי הוצוליאק והסולן ג'פרי אוגוסטוס קני. הלהקה הוציאה ארבעה אלבומי אולפן: The Parts‏ (2018), Disco Lights‏ (2019), 13 Waves (2020) ו-Road‏ (2020), ושרה באוקראינית ובאנגלית.
יצגו את אוקראינה באירוויזיון בשנת 2023