stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סוניה פרס
ביוגרפיה

נולדה בשם סוניה גלמן בעיירה מיזוץ' שבפולין (כיום באוקראינה) למלכה (ממצ'ה) ויעקב גלמן. בשנת 1927 עלתה לארץ ישראל עם הוריה, אחותה הגדולה בתיה ואחיה הצעיר איציק. משפחת גלמן הייתה מן הראשונים שעזבו את העיירה, במטרה לעלות לישראל, ועזיבתם גרמה להתרגשות גדולה. נערך טקס פרידה, שכלל מסיבה ונאומים בהשתתפות כל התושבים. המשפחה השתקעה בכפר הנוער בן שמן, כאשר מלכה הועסקה כאם הבית של המוסד, ויעקב שימש כחצרן ומורה לנגרות.
ביוגרפיה > הכרותה עם בעלה

סוניה גלמן למדה בכפר הנוער בן שמן שבמקום מגוריה, שם הכירה את שמעון פרסקי (לימים פרס), תלמיד במוסד, שהצטרף להגנה ומעמדת השמירה שלו ראה את סוניה בביתה שממול. השניים יצרו קשר שהפך לסיפור אהבה. בתום לימודיו נפרדו השניים, כאשר פרס הצטרף לגרעין שהקים את קיבוץ אלומות, וסוניה נשארה בכפר על מנת להשלים את לימודי הבגרות. הקשרים נמשכו, בעיקר בהתכתבות. עם סיום לימודיה, ניסתה סוניה לשווא להתקבל לבית הספר לאחיות ועקב כך החליטה להתגייס לחיל העזר לנשים בצבא הבריטי. שמעון נשאר בקיבוץ בתקופת מלחמת העולם השנייה.
ביוגרפיה > אחות בצבא

סוניה שירתה כאחות מעשית, בבית חולים שדה במדבר המערבי בזמן המערכה בצפון אפריקה. תפקידה היה לסייע לצוות המקצועי בכל הנדרש לטיפול בפצועים. פרס סיפרה כי באחד הימים בעקבות אחד הקרבות האכזריים הובאו מאות פצועים לבית החולים והאחיות המעשיות נאלצו לסייע לאחיות המוסמכות לעמוד בעומס ולבצע משימות, שלהן לא הוסמכו. האחות הראשית פנתה אליה בזעם וקראה לה "ילידה ארורה". בתגובה סוניה נתנה לה סטירת לחי מצלצלת, ובעקבות זאת התפטרה ונשלחה לקורס נהיגת רכב כבד במחנה מינה שליד הפירמידות. בהמשך נהגה במשאיות בקו לבנון-מצרים. הקשר עם שמעון נשמר דרך מכתבים.
ביוגרפיה > נישואיה ופועלה בישראל

באביב 1945 שבה לארץ בתום השירות בצבא הבריטי והצטרפה לשמעון בקיבוץ אלומות. ב-1 במאי נישאה לשמעון פרס. 
סוניה פרס הייתה לעקרת בית – היא בחרה להתרחק מאמצעי התקשורת ולשמור בקנאות על פרטיותה ועל פרטיות משפחתה, זאת למרות הקריירה הפוליטית הענפה של בעלה. לאורך השנים, התנדבה פרס במסגרת פעילויות שונות אשר נועדו לסייע לנזקקים בקרב החברה הישראלית. בין היתר, סייעה בחלוקת מוצרי מזון לנזקקים, וכן פעלה רבות למען אלמנות צה"ל. במקרה אחד, פרס אימצה את ילדיה של אחת מהאלמנות, עם פטירתה, והם אף התגוררו לתקופה מסוימת בבית ראש הממשלה. עם זאת, פעילותה ההתנדבותית התקיימה בסתר, תחת מסך חשאיות כבד, וזאת בשל חוסר רצונה של פרס להציג ברבים את פועלה.
ביוגרפיה > תקופת נשיאותו של שמעון פרס

עם בחירתו של שמעון פרס לנשיאות, הודיעה סוניה פרס כי לא תעבור איתו לבית הנשיא ותישאר בדירתם שבנווה אביבים, ומאז חיו בנפרד, זאת בעקבות הפרת הבטחתו של בעלה, שמעון פרס, שתפקידו כיו"ר מפלגת העבודה, אליו נבחר ב-2002, יהיה תפקידו הציבורי האחרון. בתקופה זו שינתה את שמה לסוניה גל, קיצור של שם נעוריה גלמן.
ביוגרפיה > פטירתה

נפטרה ב-20 בינואר 2011, בדירתה שבתל אביב. לבקשתה, נקברה בבית העלמין של כפר הנוער בן שמן ולא במקום שיועד לה, לצד בעלה, בחלקת גדולי האומה.
משפחתה

פרופ' צביה ולדן, בתה הבכורה, היא בלשנית התפתחותית, נשואה לפרופ' רפאל ולדן, אשר שימש רופאו האישי של פרס; נכדתה היא השחקנית מיקה אלמוג. בנה האמצעי הוא הווטרינר ד"ר יהונתן (יוני) פרס; בנה הצעיר הוא נחמיה (חמי) פרס, מנהל קרן הון סיכון ששירת כטייס מסוקי קרב בחיל האוויר.
לקריאה נוספת

אילן בן עמי, האישה שאיתו: חייהן הפרטיים והציבוריים של נשות ראשי הממשלה בישראל, הוצאת מטר, 2010. סוניה פרס, עמ' 179–195.
הערות שוליים

↑  אילן בן עמי, האישה שאיתו, 2010, עמ' 181
↑  פרס בראיון בקיץ: "סוניה היתה ונשארה אהבת חיי", באתר ynet, 20 בינואר 2011
↑  האישה שאיתו: סיפור חייה של סוניה פרס, באתר וואלה, 20 בינואר 2011
|  בנות הזוג של ראשי ממשלת ישראל |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  פולה בן-גוריון  |  צפורה שרת  |  מרים אשכול  |  לאה רבין  |  עליזה בגין  |  שולמית שמיר  |  סוניה פרס  |  שרה נתניהו  |  נאוה ברק  |  עליזה אולמרט  |
|  1948–1954 1955–1963  |  1954–1955  |  1964–1969  |  1974–1977   1992–1995  |  1977–1982  |  1983–1984   1986–1992  |  1984–1986 1995–1996  |  1996–1999 2009–2021 2022 ואילך  |  1999–2001  |  2006–2009  |
|  גילת בנט  |  ליהיא לפיד  |  |  |  |  |  |  |  |  |
|  2021–2022  |  2022  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007448639505171  VIAF: 6430149068544565730003   WorldCat (עם VIAF): 6430149068544565730003 
סוניה עם שמעון במחנה קיץ של תנועת הנוער העובד בזכרון יעקב, אוגוסט 1939
מימין לשמאל יושבים: יצחק פרסקי, רעייתו שרה והבן שמעון. עומדים: כרמלה, רעייתו של גרשון, הבן גרשון וסוניה, רעייתו של שמעון. קיץ 1945
קבר סוניה פרס בבית העלמין של כפר הנוער בן שמן
חמיד ואחדי

| --- | --- |

 לידה:  14 באפריל 1965 (בן 59) רפסנג'אן, איראן
 מדינה:  איראן איראן
 השתייכות:  חיל האוויר האיראני
 תקופת הפעילות:  מ-1984
 דרגה:  בריגדיר גנרל
 תפקידים בשירות
 מפקד חיל האוויר
 → עזיז נסירזאדה 
חמיד ואחדי (בפרסית: حمید واحدی; נולד ב-ב-14 באפריל 1965) הוא מפקד חיל האוויר האיראני.
ביוגרפיה

נולד ב-14 באפריל 1965 ברפסנג'אן שבאיראן.
בשנת 1984 התגייס לצבא איראן, והחל ללמוד בבית הספר לטיסה של צבא איראן(אנ'). סיים את הכשרתו כטייס מטוס הקרב F-5 בשנת 1988. מאוחר יותר עבר ברוסיה הכשרה כטייס סוחוי 24.
משנת 1993 עד שנת 1997 היה מפקד בסיס חיל האוויר האיראני בתבריז. אחר כך שירת בתפקידים נוספים במטה חיל האוויר האיראני.
בספטמבר 2018 מונה לסגנו של מפקד חיל האוויר עזיז נסירזאדה.
מפקד חיל האוויר

בשנת 2021, בעקבות מינויו של נסירזאדה לסגן הרמטכ"ל, מונה ואחדי למפקד חיל האוויר של איראן, בדרגת בריגדיר גנרל.
כמפקד חיל האוויר הוא עוסק בשיפור היכולות של איראן בייצור כלי טיס לא מאוישים וטילים, לצד רכש ממדינות זרות, בעיקר רוסיה.
הערות שוליים

↑  امیر خلبان حمید واحدی | خبرگزاری تسنیم | Tasnim, www.tasnimnews.com (בפרסית)
↑  خبرگزاری دفاع مقدس, جانشین فرمانده و معاون هماهنگ‌کننده جدید نهاجا منصوب شدند, fa, ‏۱۳۹۷/۰۶/۱۴ - ۱۵:۳۱ (בפרסית)
↑  איראן הופכת ל-100% עצמאית בייצור מל"טים צבאיים- חדשות עולם, באתר Tasnim News Agency
↑  מפקד חיל האוויר: מדינות רבות רוצות לקנות מל"טים איראניים- חדשות פוליטי, באתר Tasnim News Agency
הפיגוע במייק'ס פלייס

| חלק מהאינתיפאדה השנייה |
| --- | --- |

מועדון "מייק'ס פלייס", מספר ימים לאחר הפיגוע
 תאריך:  30 באפריל 2003
 מקום:  פאב "מייק'ס פלייס", רציף הרברט סמואל, תל אביב, ישראל
 קואורדינטות:  32°04′38″N 34°46′01″E﻿ / ﻿32.07728333°N 34.766825°E﻿ / 32.07728333; 34.766825
 סוג:  פיגוע התאבדות
 הרוגים:  3
 פצועים:  50
 מבצע:  חמאס חמאס,  גדודי חללי אל-אקצא
  (למפת תל אביב מוגדלת) הפיגוע במייק'ס פלייס(למפת תל אביב רגילה) הפיגוע במייק'ס פלייס
 
הפיגוע במייק'ס פלייס היה פיגוע התאבדות שאירע בכניסה לפאב "מייק'ס פלייס" שבטיילת על חוף תל אביב ב-30 באפריל 2003. הפיגוע תוכנן כ"מגה פיגוע" על ידי ארגוני טרור פלסטיניים והוצא לפועל על ידי שני בריטים מוסלמים ממוצא פקיסטני.
המחבל הראשון פוצץ עצמו בכניסה לאחר שהמאבטח מנע ממנו כניסה והמחבל השני נמלט מהזירה. 3 בני אדם נהרגו בפיגוע ולמעלה מ-50 נפצעו. ארגוני הטרור חמאס וגדודי חללי אל-אקצא נטלו אחריות משותפת לפיגוע. מאוחר יותר שוחררה הקלטת וידאו מטעם החמאס של המחבלים במדים ונשק תחת דגל חמאס.
רקע

הפיגוע תוכנן כ"פיגוע איכות" וכ"פיגוע המוני" ובוצע על רקע פרסום תוכנית מפת הדרכים לסיום הסכסוך הישראלי-פלסטיני. תוכנית אותה הציג נשיא ארצות הברית ג'ורג' בוש הבן בנאומו ב־24 ביוני 2002.
הבחירה ב"מייק'ס פלייס" נבעה ממספר סיבות: הן ממיקומו – בשכנות למבנה שגרירות ארצות הברית, הן בגלל ריבוי האזרחים הזרים שבו והן בגלל היותו פופולרי ועמוס באנשים.
הכוונה הייתה להשתמש בשני מחבלים מתאבדים ממוצא בריטי עם חומר נפץ פלסטי תקני. השימוש באזרחים זרים נועד להערים קשיים על מנגנוני הביטחון הישראליים לגילוי החוליה, שימוש בשני מחבלים להגדלת מספר הנפגעים וחומר נפץ פלסטי תקני כדי להקשות על גילויו ואיתות על יכולותיו של הארגון השולח.
הפיגוע

ביום האירוע בשעה 00:45 הגיעו אסיף מוחמד חניף, ועומר חאן שריף, שני מחבלים מתאבדים בריטים ממוצא פקיסטני אל המועדון. אסיף מוחמד חניף ניסה להיכנס אל המועדון אך עורר את חשדו של אבי טביב המאבטח שסירב להכניסו אל המועדון. לאחר ויכוח קצר בו הבין המחבל כי המאבטח מתעקש על אי כניסתו, זז מעט הצידה כדי לחשב את צעדיו, כשבאותו הזמן דומיניק הס שעבדה במקום ניגשה לשוחח עם המאבטח. המחבל שחשב כי אבי המאבטח אינו משגיח על מעשיו ניסה לפרוץ פנימה אל המועדון. אבי חסם את דרכו של המחבל ודחף אותו מדלת הכניסה לעבר הכביש. תוך כדי המאבק עם המאבטח מחוץ למועדון המחבל פוצץ עצמו על המאבטח.
בפיצוץ נהרגו שלושה:
ינאי וייס, בן 47, נשוי ואב לשני ילדים, מוזיקאי ואיש מחשבים שהנחה את הערבים המוזיקליים בפאב.
קרוליין דומיניק הס, בת 29, עולה חדשה מצרפת שעבדה במקום כברמנית ובאותו הערב החליפה מלצרית שלא יכלה לעבוד.
רן ברון, בן 22, בנה של השופטת ענת ברון, צעיר שהגיע לערב המוזיקלי בפאב.
למעלה מ-50 נפצעו. אבי טביב המאבטח בתחילה הוגדר כהרוג ואחר כך התברר כי נפצע אנושות אך שרד את הפיצוץ.
לאחר הפיגוע

המחבל הנוסף נשא על גופו חגורת נפץ, אך זו לא התפוצצה. נראה שהנפץ התפוצץ אך חומר הנפץ העיקרי לא הופעל. מחבל זה, שייתכן כי נפגע, השליך את החגורה באחד מפחי האשפה ונמלט רגלית דרומה. הוא הגיע למלון דייוויד אינטרקונטיננטל, ונאבק עם המאבטח בכניסה אליו, אולי בניסיון לחטוף את תעודת הזהות שלו, אך הדבר לא עלה בידיו. גופתו של המחבל נפלטה אל חוף העיר ב-12 במאי 2003, וזוהתה ב-19 במאי 2003‏. לא ברור כיצד מצא את מותו.
חמאס וגדודי חללי אל-אקצא נטלו אחריות משותפת לפיגוע.
המועדון נפתח מחדש לאחר כשבוע. אבי טביב, המאבטח שמנע אסון כבד יותר ונפצע אנושות בפיגוע, התאושש במהירות יחסית והוגדר כ"נס רפואי", ואף חזר לעבוד כמאבטח במועדון לאחר כחצי שנה.
חקירת הפיגוע

לאירוע קדמה התרעה לא ממוקדת, אך כוחות הביטחון לא הצליחו למנוע את כניסתם של המחבלים מרצועת עזה לישראל ב-29 באפריל 2003, ואת הגעתם לתל אביב. בחדר המלון בו שהו השניים לפני הפיגוע התגלו חגורה אלסטית, חומר נפץ ומפת העיר שבה סומנו מספר מקומות הומי אדם ובהם מועדון מייק'ס פלייס.
שני המחבלים הגיעו לישראל מירדן דרך מעבר גשר אלנבי ב-12 באפריל 2003. הם שהו בגדה המערבית, ברצועת עזה ובירושלים, ולנו בתל אביב גם ב-21 באפריל. הם השתתפו בטקס האזכרה לרייצ'ל קורי, ונפגשו עם פעילי תנועת הסולידריות הבינלאומית, גורמים ברשות הפלסטינית ועם עיתונאים זרים, וזכו לסיוע מהם.
השניים הגיעו מעזה לתל אביב במכוניתה של עיתונאית איטלקייה, שלא הייתה מודעת לכוונותיהם, תוך ניצול העובדה שכלי רכב של עיתונאים זרים אינם נבדקים בקפידה.
בניגוד לרבים מפיגועי ההתאבדות הקודמים, חומר הנפץ בו השתמשו המחבלים היה חומר נפץ פלסטי תקני ולא מאולתר אשר הוברח על ידם מרצועת עזה. לא בוצע שימוש ברסיסים או כדוריות ברזל אולי מחשש לגילוי מוקדם או מתוך הנחה כי איכות חומר הנפץ ואופי הפיצוץ של חומר נפץ פלסטי יגרמו ממילא לקורבנות רבים. כוונתם הייתה להוציא פיגוע איכות שישיג מטרה כפולה, קרי, גביית קורבנות יהודים/ישראלים וכן גביית קורבנות מערביים מאחר ש"מייק'ס פלייס" אירח עובדי שגרירויות רבים ושכן בצמידות לבניין השגרירות האמריקאית בתל אביב.[דרוש מקור] בפיגועים בלונדון ב-2005 נעשה שימוש בחומר נפץ דומה.
הנצחה

בכניסה ל"מייק'ס פלייס", הוקמה אנדרטה בצורת גיטרה עם 3 מיתרים קרועים המסמלים את חייהם שנגדעו של שלושת הנרצחים בפיגוע. מתחתיה יש לוחית זיכרון ובה שמות הקורבנות וכתובת באנגלית: "הזמן ישנה הכל, אבל זה לא אומר שנשכח אתכם".
אנדרטה לקרבנות הפיגוע ב"מייק'ס פלייס"
לוחית זיכרון לקרבנות הפיגוע ב"מייק'ס פלייס"
בתרבות

הסרט הדוקומנטרי "בלוז על החוף" (Blues by the Beach) עוסק במועדון, בפיגוע ובקורבנותיו. יוצרי הסרט החלו בהפקתו לפני הפיגוע, במטרה להציג בפני הקהל המערבי, באמצעות הווי המועדון, זווית שונה על החיים בישראל, שאינם מורכבים רק ממלחמות ופיגועים. מטבע הדברים, שינה הפיגוע את אופי הסרט.
בשנת 2015 יצא לאור רומן גרפי בשם "מייק'ס פלייס: סיפור אמיתי על אהבה, בלוז, וטרור בתל אביב" (MIKE'S PLACE: A True Story of Love, Blues, and Terror in Tel Aviv) מאת הקומיקסאי קורן שדמי המבוסס על הפיגוע והאירועים שקדמו לו.
הערות שוליים

↑  ינאי וייס זל, באתר אתר לזכר האזרחים נפגעי פעולות האיבה
↑  דומיניק קרוליין אס זל, באתר אתר לזכר האזרחים נפגעי פעולות האיבה
↑  רן ברון זל, באתר אתר לזכר האזרחים נפגעי פעולות האיבה
1 2   Details of April 30- 2003 Tel Aviv suicide bombing - 3-Jun-2003 בתאריך 3 ביוני 2004, בארכיון האינטרנט
↑  Here's looking at you - one last time
↑  שירות, ‏"המוסד חשף קשר בין הפיגוע בלונדון לפיגוע במייק'ס פלייס בטיילת בת"א", באתר גלובס, 11 ביולי 2005
↑  About Mike's Place: A True Story of Love, Blues and Terror in Tel Aviv (באנגלית)
| פיגועי טרור נגד ישראלים בעשור הראשון של המאה ה-21 |
| --- | --- | --- |
| פיגועים נגד ישראלים שבוצעו בישראל ובשטחים | < • 2000 • 2001 • 2002 • 2003 • 2004 • 2005 • 2006 • 2007 • 2008 • 2009 • > |  |
| פיגועים נגד ישראלים שבוצעו בחו"ל | הפיגוע בדלפק אל על בנמל התעופה של לוס אנג'לס (4 ביולי 2002) • הפיגועים במומבסה (28 בנובמבר 2002) • הפיגוע בשגרירות ישראל בטשקנט (30 ביולי 2004) • מתקפת הטרור בסיני (7 באוקטובר 2004) • הפיגוע בשגרירות ישראל במאוריטניה (1 בפברואר 2008) • מתקפת הטרור במומבאי (26 בנובמבר 2008) |  |
 1948–1999 • 2000–2009 • 2010–2019 • 2020–2029
ג'ו ג'ונאס

| --- | --- |

ג'ו ג'ונאס, 2012
 לידה:  15 באוגוסט 1989 (בן 35) קסה גרנד, אריזונה, ארצות הברית
 שם לידה:  ג'וזף אדם ג'ונאס
 מוקד פעילות:  וויקוף, ניו ג'רזי
 תקופת הפעילות:  מ-2004 
 עיסוק:  זמר, פזמונאי, שחקן
 סוגה:  פופ נוער, פופ רוק,
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 כלי נגינה:  גיטרה, תופים, פסנתר
 חברת תקליטים:  קולומביה רקורדס (2005–2006)   הוליווד רקורדס (2007–היום)
 בת זוג:  סופי טרנר (2019–הווה)
 מספר צאצאים:  2 
 האתר הרשמי
 פרופיל ב-IMDb
 חתימה:  
 
ג'וזף אדם "ג'ו" ג'ונאס (באנגלית: Joseph Adam "Joe" Jonas; נולד ב-15 באוגוסט 1989). הוא זמר-יוצר ושחקן אמריקאי. הוא סולן להקת DNCE, ושל להקת הפופ-רוק "האחים ג'ונאס" אשר התפרקה ב-2013 והתאחדה שוב בשנת 2019.
ביוגרפיה

ג'ונאס נולד בקסה גרנד, אריזונה שבארצות הברית למשפחה נוצרית-פנטקוסטלית. אביו, פול קווין ג'ונאס, הוא מוזיקאי ולשעבר כומר בכנסיית Assemblies of God. אימו דניס (לבית מילר) היא מורה לשפת הסימנים לשעבר וזמרת. לאחר מכן עברה המשפחה להתגורר בוויקוף שבניו ג'רזי ולאחר מכן עברו האחים ללוס אנג'לס. לו שלושה אחים, קווין ג'ונאס, ניק ג'ונאס, ופרנקי ג'ונאס.
קריירה > 2005–2007: הצלחה עם האחים ג'ונאס

בשנת 2005, ג'ו, קווין וניק הקליטו את השיר "Please Be Mine", השיר הראשון של הלהקה. למשמע השיר, נשיא חברת התקליטים קולומביה, סטיב גרינברג, החליט להחתים את האחים כלהקה. בתחילת דרכה, שם הבמה של הלהקה היה "הבנים של ג'ונאס" לפני ששינו אותו ל"האחים ג'ונאס". בזמן שעבדו על אלבום האולפן הראשון שלהם, הלהקה הופיעה לאורך שנת 2005 עם אמנים כמו קלי קלרקסון, ג'סי מקרטני, והבקסטריט בויז, בין היתר. הלהקה הוציאה את סינגל הבכורה שלה, "Mandy", בדצמבר 2005.
האלבום תוכנן בתחילה לצאת בפברואר 2006, אם כי שינויים בהנהלה בקולומביה רקורדס הובילו לעיכובים רבים ביציאת הפרויקט. במהלך תקופה זו, הלהקה החלה להופיע בפסקולים שונים הקשורים לערוץ דיסני והופיעה עם אלי ואייג'יי במהלך שנת 2006. אלבום הבכורה של הלהקה, It's About Time, יצא ב-8 באוגוסט 2006. האלבום לא קודם ושווק על ידי חברת ההקלטות, שלא היה לה עניין נוסף בקידום הלהקה.
הסינגל השני של האלבום, "Year 3000", שודר בערוץ דיסני בתחילת שנת 2007. מכשלא היו מרוצים מאופן הוצאת האלבום, הלהקה קיוותה לעזוב את קולומביה רקורדס ולמצוא חברת תקליטים חדשה; מאוחר יותר אושר בשנת 2007 כי החוזה עם קולומביה הופסק. האלבום המשיך ומכר בסך הכל כ-67,000 עותקים בארצות הברית.
רק פרק זמן קצר לאחר עזיבתם את קולומביה רקורדס, אושר כי הלהקה חתמה על חוזה חדש עם הוליווד רקורדס. בזמן העבודה על אלבומם החדש, הלהקה המשיכה לצבור פופולריות בשל הופעות בפסקולים והופעות שיווקיות. הלהקה הוציאה את אלבום האולפן השני שלה, Jonas Brothers, ב-7 באוגוסט 2007. האלבום נכנס לחמישייה הפותחת של מצעד הבילבורד 200 בארצות הברית, והמשיך למכור למעלה משני מיליון עותקים במדינה. ג'ו ואחיו עשו את הופעת הבכורה שלהם במשחק בסדרה של ערוץ דיסני, האנה מונטנה, שעלה באוגוסט 2007. הלהקה ביצעה את שיתוף הפעולה "We Got the Party" עם השחקנית הראשית מיילי סיירוס, והפרק צבר למעלה מעשרה מיליון צופים והפך לשידור הטלוויזיה הנצפה ביותר בכבלים אי פעם. הסינגל "S.O.S" של הלהקה הפך ללהיט הראשון בעשרים הגדולים במצעד בילבורד הוט 100, ומכר למעלה מ-1.5 מיליון עותקים במדינה, הם הוציאו מאוחר יותר את הסינגלים "Hold On" ו־"When You Look Me in the Eyes".
קריירה > 2008–2010: משחק

במאי 2008, הוא והלהקה החלו לככב בסדרה משלהם, "Jonas Brothers: Living the Dream". ג'ונאס ערך את הופעת הבכורה שלו בסרט יחד עם אחיו בסרט "קאמפ רוק" של ערוץ דיסני. פסקול הסרט יצא לאור ב-17 ביולי 2008, ומכר כ-188,000 עותקים בשבוע הראשון לצאתו בארצות הברית. ג'ו הקליט את הדואט "This Is Me" עם דמי לובאטו עבור הפרויקט, והשיר הגיע לעשירייה הפותחת של מצעד הבילבורד הוט 100. השיר שימש כשיר הראשון של ג'ונאס כאמן סולו. הוא מכר קצת יותר מ-900,000 עותקים בארצות הברית. אלבום האולפן השלישי של האחים ג'ונאס, A Little Bit Longer, יצא בארצות הברית ב-12 באוגוסט 2008. האלבום הפך לראשון שלהם שהגיע למקום הראשון במצעד בילבורד 200, ומכר למעלה מ-525,000 עותקים בשבוע הראשון שלו. האלבום המשיך ומכר יותר משני מיליון עותקים בארצות הברית. לאלבום קדם יציאת הסינגל "Burnin' Up", שהפך ללהיט של הלהקה בארצות הברית. "LoveBug" ו־"Tonight" יצאו גם כסינגלים.
ג'ו ואחיו כיכבו בסרט ההופעה התלת-ממדי "האחים ג'ונאס – ההופעה בתלת מימד", אשר יצא לאקרנים בקולנוע ב-27 בפברואר 2009. ג'ונאס כיכב עם כל שלושת אחיו בסדרת ערוץ דיסני השנייה שלהם, ג'ונאס, שעלתה לאוויר ב-2 במאי 2009. העונה השנייה והאחרונה של התוכנית שודרה תחת השם ג'ונאס L.A. הלהקה הוציאה את אלבום האולפן הרביעי שלה, Lines, Vines and Trying Times, ב-16 ביוני 2009. הפרויקט הגיע למקום הראשון בבילבורד 200, ובשבוע הראשון מכר כ־247,000 עותקים. "Paranoid" ו-"Fly with Me" יצאו לאור בתור סינגלים.
ג'ו היה שופט אורח בפרק בינואר 2010 של העונה התשיעית של תחרות הכישרונות אמריקן איידול. בפברואר 2010 הופיע ג'ונאס בקליפ של ומפייר ויקנד עבור השיר "Giving Up the Gun" יחד עם ג'ייק ג'ילנהול, ליל ג'ון וריזה. מאוחר יותר כיכב בפרק של "שוות בקליבלנד" משנת 2010. ג'ונאס כיכב בסרט ההמשך "קאמפ רוק 2: הג'אם האחרון".
קריירה > 2011–2014: Fastlife ופירוק הלהקה

בשנת 2011, הוכרז שג'ונאס מתכנן להקליט אלבום סולו. ג'ונאס הוציא את הסינגל המוביל של האלבום, "See No More", ב-3 ביוני 2011. הסינגל לא זכה להצלחה רבה, והגיע רק למקום 92 במצעד בילבורד הוט 100. ב-4 באוגוסט 2011, ג'ונאס הודיע באמצעות טוויטר שהוא יצטרף לבריטני ספירס לסיבוב ההופעות שלה באירופה החל מה-16 באוקטובר 2011. ראיין סיקרסט השמיע לראשונה את הסינגל השני של האלבום, "Just in Love", ב-9 בספטמבר 2011. מאוחר יותר, יצא לסינגל גרסת רמיקס שכללה הראפר ליל ויין. מאוחר יותר אישר ג'ונאס שהאלבום נקרא Fastlife. על מנת לקדם את האלבום, ג'ו, יחד עם ג'יי שון, יצאו לסיבוב ההופעות עם ג'וג'ו בתור מופע חימום. סיבוב ההופעות יצא ב-9 בספטמבר 2011 והסתיים ב-6 באוקטובר 2011. Fastlife יצא לאור דרך הוליווד רקורדס ב-11 באוקטובר 2011. האלבום מכר בסך הכל 18,000 עותקים בשבוע הראשון ליציאתו, והגיע למקום ה-15 בבילבורד 200. האלבום מכר רק 45,000 עותקים עד 2015.
ב-1 במאי 2012, הוכרז שגם האחים ג'ונאס וגם ג'ו ג'ונאס נפרדו מהוליווד רקורדס. האחים הופיעו ברוסיה בספטמבר 2012, ההופעה החיה הראשונה שלהם מאז סיבוב ההופעות שלהם ב-2010. הופעת האיחוד שלהם, שהוכרזה באוגוסט 2012, התקיימה ב-11 באוקטובר 2012, באולם המוזיקה רדיו סיטי בניו יורק.
באפריל 2013 אושר שהאחים ג'ונאס יתאחדו כדי להתחיל לעבוד על אלבום האולפן החמישי שלהם וסיבוב הופעות. ג'ו הופיע בסדרת הריאליטי של אחיו, קווין, "נשואה לג'ונאס". באותה שנה, ג'ונאס השתתף בתוכנית ההיכרויות של פוקס, "הבחירה". ג'ונאס היה שותף לכתיבת השיר "Dreams" עבור האלבום של ג'ון לג'נד, Love in the Future. אלבום האולפן החמישי של הלהקה, שהיה צפוי לצאת באופן עצמאי דרך חברת התקליטים שלהם, היה אמור לצאת בשנת 2013. האחים ג'ונאס הכריזו גם על סיבוב הופעות בצפון אמריקה,. לאלבום, שנקרא בתחילה V, קדמה יציאת הסינגלים "Pom Poms" ו-"First Time" בין יתר השירים החדשים המופיעים באלבום. ב-9 באוקטובר 2013, הקבוצה ביטלה את סיבוב ההופעות שלה ימים לפני שהיה אמור להתחיל. רק ימים לאחר מכן, אושר כי הלהקה התפרקה באופן רשמי.
קריירה > 2015–2018: DNCE ו-The Voice

עם התפרקות הלהקה רשמית, ג'ונאס החל לעבוד על פרויקט מוזיקלי חדש עם מפיקים כמו מאטמן & רובין. בזמן העבודה על הפרויקט, ג'ונאס לא היה בטוח אם הוא רוצה להקליט אלבום אולפן שני או להקים להקה חדשה. לאחר שעבד עם ג'סטין טרנטר על מספר שירים, ג'ונאס החליט להקים להקה עם חבריו ושותפיו לשעבר לסיבוב ההופעות ג'ק לולס וג'ינג'ו לי. קול וויטל, חבר בלהקת הרוק האלטרנטיבי Semi Precious Weapons, הפך לחבר הרביעי והאחרון בקבוצה. הקבוצה קראה לעצמה DNCE. DNCE הוציאו את סינגל הבכורה שלהם, "Cake by the Ocean" בשנת 2015. המיני אלבום הראשון שלהם, Swaay, יצא לאור באוקטובר 2015. אלבומם DNCE יצא מאוחר יותר. האלבום הגיע למקום התשיעי במצעד הבילבורד הוט 100..
ב-2018 הוא הצטרף לגרסה האוסטרלית של The Voice כמנטור, שנה לאחר שהיה מנטור בגרסה האמריקאית. ביוני 2018, ג'ונאס והדי ג'יי הבריטי ג'ונאס בלו הוציאו את השיר המשותף שלהם "I See Love", שיר לסרט "מפלצת של מלון 3: יוצאים לחופשה". הוא גם דיבב דמות בשם קראקן בסרט.
קריירה > 2019–הווה: איחוד האחים ג'ונאס וחזרה לקריירת סולו

ב-28 בפברואר 2019, האחים ג'ונאס הודיעו רשמית על איחוד יחד עם סינגל חדש, "Sucker", שיצא למחרת, ב-1 במרץ.
בינואר 2021, הוכרז שג'ונאס נמנה עם צוות השחקנים של סרט מלחמת קוריאה "Devotion". הסרט צפוי לצאת לאקרנים ב-2022.
בפברואר 2022, ג'ונאס הכריז על שובה של להקת DNCE יחד עם לולס ולי. ג'ונאס הכריז על שובה של הלהקה עם שיר חדש של די ג'יי קייגו הנורווגי, "Dancing Feet", יצא ב-25 בפברואר 2022.
ביולי 2024, ג'ונאס הכריז על סינגל הסולו החדש שלו בשם "Work It Out", שיצא ב-19 ביולי 2024 מהאלבום הסולו העתידי שלו, Music for People Who Believe in Love. סינגל זה מסמן את חזרתו של ג'ונאס לקריירת מוזיקת הסולו שלו לאחר 13 שנים מאז אלבום הסולו האחרון שלו, Fast Life, שיצא ב-2011. השיר נכתב בהשתתפות חבריו הקרובים, כולל בלוש וג'ייסון אביגן, ובתהליך יצירה מהיר יחסית שהסתיים תוך כשעה. ב-4 באוקטובר הוציא את הסינגל השני מתוך האלבום, "What This Could Be". בנובמבר 2024, הזמרת אלה טאוברט הופיעה בפתיחת טקס הגראמי הלטיני 2024 וביצעה גרסה דו-לשונית לשירה "¿Cómo Pasó?" יחד עם ג'ונאס.
חיים אישיים

ג'ונאס היה במערכות יחסים עם הזמרת טיילור סוויפט, עם השחקנית קמילה בל, עם הדוגמנית ג'יג'י חדיד, עם השחקנית אשלי גרין ועם השחקנית והזמרת דמי לובאטו.
באוקטובר 2017 התארס לשחקנית האנגלייה סופי טרנר, והשניים התחתנו ב-1 במאי 2019 בלאס וגאס. ב-22 ביולי 2020 נולדה לשניים בת בשם ווילה ג'ונאס. ב-2022 נולדה בתם השנייה.
פילמוגרפיה > קולנוע

קאמפ רוק (2008) - סרט טלוויזיה
לילה מוטרף במוזיאון 2 (2009) - דיבוב
קאמפ רוק 2: הג'אם האחרון (2010) - סרט טלוויזיה
זולנדר 2 (2016)
גריז: לייב (2016) - ספיישל טלוויזיוני
מפלצת של מלון 3: יוצאים לחופשה (2018) - דיבוב
Devotion‏ (2022)
פילמוגרפיה > טלוויזיה

האנה מונטנה (2007)
ג'ונאס (2010-2009)
לוהטות בקליבלנד (2010, 2012)
תנו לסוני צ'אנס (2010)
אנג'י טרייבקה (2017)
90210
דיסקוגרפיה > אלבומים

2011: Fastlife
2025: Music for People Who Believe in Love
הארי לסלי

הארי גאייר לסלי (באנגלית: Harry Guyer Leslie;‏ 6 באפריל 1878 –  10 בדצמבר 1937) היה פוליטיקאי אמריקאי מאינדיאנה, איש המפלגה הרפובליקנית, שכיהן כמושל אינדיאנה ה-33 בשנים 1929–1933, ולפני כן כיושב ראש בית הנבחרים של אינדיאנה. תקופת כהונתו כמושל עמדה בסימן תחילתו של השפל הגדול.
ראשית חייו

הארי לסלי נולד בווסט לאפייט שבאינדיאנה כבנם של דניאל ומרי בורקהארט לסלי. אביו היה פוליטיקאי מקומי ושירת כמפקד המשטרה בעיירה. עוד בהיותו נער, עברה המשפחה לאזור הכפרי שמחוץ לעיירה. הוא למד בבתי ספר ציבוריים, וכנער עבד במשלוחים עבור חנויות מכולת. ב-1898, שנה לאחר סיום לימודיו בתיכון, הוא נבחר כפקיד העירוני.
עד מהרה הוא החל ללמוד באוניברסיטת פרדו, שהוקמה זמן קצר קודם לכן, שם הוא היה חבר באחוות סיגמא-פאי ואחוות אקסיה. בעת לימודיו הוא היה הקפטן של נבחרות הפוטבול והבייסבול של המוסד והיה לאחר מהשחקנים האלמותיים שלו. כאחד מהספורטאים המובילים של האוניברסיטה, הייתה קבוצתו מועמדת לזכות באליפות המדינה ב-1903. ב-31 באוקטובר אותה שנה נסעו לסלי וחבריו לקבוצה ברכבת מלאפייט לאינדיאנפוליס כדי להתחרות נגד נבחרת אוניברסיטת אינדיאנה. כאשר התקרבה הרכבת להצטלבות המסילה עם רחוב 18 באינדיאנפוליס, היא התנגשה עם רכבת אחרת, והקרון בו ישב לסלי נפגע. אחד מחברי הקבוצה נחת בנס על רגליו ללא פגע לאחר שעף מן החלון. 18 חברי הנבחרת האחרים, כולל לסלי עצמו, הוכרזו כמתים בזירת האירוע ונלקחו לחדר המתים.
כמה שעות לאחר מכן, כאשר נעשו ההכנות להכנת גופתו לקבורה, התברר שעדיין היה לו דופק, והוא הובהל לבית החולים. כשמצבו היה אנוש, הוא נזקק לכמה ניתוחים והיה על סף המוות במשך כמה שבועות. החלמתו הייתה איטית, אך בסופו של דבר הוא שב לאיתנו, אם כי עד ליומו האחרון הוא התהלך בעזרת מקל הליכה. בסוף 1904 הוא שב ללימודיו ולאחר שנה סיים אותם. הישרדותו מתאונת הרכבת זכתה לתשומת לב ברחבי המדינה והוא היה לגיבור עממי ידוע בשל כך.
ב-1904 הקים לסלי את סניף המפלגה הרפובליקנית באוניברסיטת פרדו. במשך כמה שנים בשנות ה-90 של המאה ה-20 ובעשור הראשון של המאה ה-21 קיים הסניף את חגיגות "יום לסלי" וגיוס תרומות לכבודו.
ב-1907 סיים לסלי את לימודיו בבית הספר למשפטים של אינדיאנה. הוא פתח משרד עורכי דין בלאפייט באותה שנה וקיבל על עצמו משרת מאמן פוטבול בבית הספר התיכון המקומי, שם הוא הכיר את מרתה מורגן, שאותה הוא נשא לאישה ב-1910 ולשניים נולדו שלושה בנים. לסלי היה מעורב בפוליטיקה המקומית וב-1912 נבחר כגזבר מחוז טיפקאנו. ב-1914 הוא רכש חווה, אך בשל סלידתו מהעבודה החקלאית, הוא מכר אותה ובכספי המכירה רכש מניות בבנק מקומי, שבו הוא שימש כנשיא עד 1924.