stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ישיבת שדמות נריה
היסטוריה

הישיבה הוקמה בשנת ה'תשנ"ד על ידי ישיבת בני עקיבא כפר הרואה כאשר ראש הישיבה, הרב משה צבי נריה החליט על הקמת ישיבת הסדר בכפר הרואה, ונענה לבקשה להעתיק את מיקומהּ לשדמות מחולה על מנת לחזק את היישוב היהודי בבקעת הירדן ולהוות מענה רוחני לתושבי האזור. הרב נריה רצה לקרוא לישיבה "גאון הירדן", דבר שלא התקבל, אך שם זה ניתן לעלון שהישיבה מוציאה לבחוריה וחייליה ובעבר גם לבוגריה. הישיבה היא המוסד האחרון מבין מוסדות רבים שהקים בחייו הרב נריה, שנפטר שנה לאחר הקמתה.
בחודש אוקטובר 2013 לאחר רצח אל"ם שריה (יאיא) עופר, אכלסה הישיבה באופן זמני, ביחד עם מספר משפחות משדמות מחולה את ברוש הבקעה.
באפריל 2022 נכנסה הישיבה לפנימיות הקבע שנבנו בעזרת גיוס המונים, זאת לאחר שבית המדרש חידש את פניו באלול תש"פ.
מעבר לפיתוח התלמידים, הישיבה מתמקדת גם בקשר עם תושבי בקעת הירדן ועמק בית שאן במגוון דרכים, כגון העברת פעילויות בבתי ספר, השלמה למניין בבתי כנסת בדגש על חגי ישראל וימים נוראים, מפגשים עם חיילים המשרתים באזור, העברת שיעורי תורה ביישובי הסביבה, התנדבות בתנועות הנוער ועוד. בנוסף לכך יש גם קשר מיוחד בין הישיבה ליישוב שכולל הדרכה בבני עקיבא, משפחות המאמצות את הבחורים ועוד.
תלמידים בוגרי צבא יכולים לשלב בתוכנית הלימודים שלהם לימודים לתעודת הוראה במכללת הרצוג או ללמוד למבחני רבנות.
בעבר מרבית תלמידי הישיבה היו בוגרי ישיבת בני עקיבא כפר הרואה, אך כיום נמנים עם תלמידיה גם בוגרי ישיבות תיכוניות רבות מכל הארץ. רבני הישיבה ברובם בוגרי ישיבת מרכז הרב וישיבת הר עציון אך גם בוגרי הישיבה עצמה, ומכאן שתפיסת עולמה של הישיבה מגוונת ומורכבת מאסכולות שונות של הציונות הדתית.
הישיבה מונה כ-40 תלמידים. בישיבה פעל כולל אברכים הנקרא "בני אלישע", על שם הנביא אלישע בן שפט המוכר מספר מלכים שהתגורר באזורה של שדמות מחולה. לאחר מספר שנים התמזג הכולל עם הישיבה.
בזמן אלול ה'תשפ"א החל הרב נחמיה רענן, עד אז ר"מ בישיבת הר עציון, לכהן כראש הישיבה, הרב רענן מרבה לעסוק בחסידות והוא הוסיף לישיבה את הפן החסידי. הוא כיהן תחילה לצידו של הרב רוזנפלד, ומאז פרישתו באלול תשפ"ד, לצידו של הרב אביעד שינוול, ראש מכינת קשת יהודה לשעבר.
הערות שוליים

↑  חדשות כיפה, ‏ראש ישיבה חדש בשדמות מחולה,  באתר כיפה, ט"ו בשבט תשפ"א.
↑  https://www.inn.co.il/news/644627
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007358962905171  LCCN: no2003124562   WorldCat (עם LCCN): no2003-124562
אורה אחימאיר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  7 ביוני 1941 (בת 83) ירושלים, פלשתינה (א"י)
 מדינה:  ישראל 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 שפות היצירה:  עברית 
 בן או בת זוג:  יעקב אחימאיר 
 פרסים והוקרה:  יקיר ירושלים (2011) 
 
אורה אחימאיר (נולדה ב-7 ביוני 1941) היא סופרת ישראלית, לשעבר מנכ"לית מכון ירושלים למחקרי מדיניות. יקירת ירושלים לשנת תשע"א.
ביוגרפיה

נולדה בירושלים בבית סוציאליסטי. שמה בלידתה היה אורה צוקרקנדל, ובהמשך שינו הוריה את שם המשפחה לצוראל. למדה בבית החינוך לילדי עובדים והייתה בתנועת הצופים. למדה באוניברסיטה העברית בירושלים. בשנת 1963 נישאה ליעקב אחימאיר, ולהם בן ובת. בשנות ה-60 התגוררה בלונדון, שם שימש בעלה כשדר בשידור העברי של הבי בי סי. שירתה בנספחות צה"ל בלונדון.
בשנות ה-70, בעת שבעלה שימש שליח רשות השידור בוושינגטון, הייתה אורה אחימאיר נספחת לארגוני נשים בשגרירות ישראל בוושינגטון. לאחר שובה לישראל הייתה רכזת ועדת ראש הממשלה למעמד האישה.
בשנת 1978, עם הקמת מכון ירושלים למחקרי מדיניות (לשעבר: מכון ירושלים לחקר ישראל), מונתה כמנהלת המכון. היא פעלה למיסודו של המכון כמוסד אקדמי-מקצועי. תחת ניהולה התפתח המכון למכון המחקר המרכזי בישראל העוסק בחקר מדיניות העיר ירושלים ועתידה. במהלך שנות ניהולה התפרסמו מאות מחקרים ועבודות בנושאים שונים הקשורים בירושלים. ספריו ואלבומיו של דוד קרויאנקר על האדריכלות בירושלים יצאו בהוצאת המכון. הייתה בין יוזמי כנס ראשי הערים הבינלאומי המתקיים מדי שנה בירושלים.
אחימאיר היא חברת הוועד המנהל של המרכז הבין תרבותי ירושלים וחברת הוועד המנהל של הזירה הבינתרבותית בירושלים.
בסוף 2009 פרשה מתפקידה כמנהלת מכון ירושלים למחקרי מדיניות.
בשנת תשע"א (2011) זכתה באות יקיר ירושלים. בנימוקי הוועדה נכתב כי העיטור ניתן לה "על הובלת מחקר למען עתיד העיר, על העמדת דורות רבים של חוקרים והקניית ידע על בירת ישראל".
בשנת 2012 יצא לאור ספרה הראשון "כלה" בהוצאת עם עובד, בו היא מספרת על אמה, חיה לבית קירשנבאום מצפת, אישה יפה ומסתורית שמתה בגיל צעיר, והייתה נשואה בנישואים ראשונים לשוטר יהודי במשטרת המנדט שנרצח ארבעה ימים לאחר נישואיהם. הספר היה מועמד ברשימה הקצרה לפרס ספיר לשנת 2013.
בשנת 2017 יצא לאור ספרה השני "אררטים" בהוצאת עם עובד בו היא מספרת על לונה, חוקרת שואה ששורשי משפחתה נטועים בעיר חַלַבּ היוצאת למסע שתחילתו ברובע הארמני בעיר העתיקה וסופו בחלב הנחרבת ובמרוצת הימים החל סיפור חייה להשתרג בסיפורם בן מאה השנים של הארמנים.
ספרה השלישי, "בסלון של ברטה" (הוצאת עם עובד), עוקב אחר ענף של משפחתה באוסטריה ומציג את חיי התרבות והחברה בווינה, ובפרט בסלון של ברטה צוקרקנדל, בעידן שקדם למלחמת העולם הראשונה.
ספריה

כלה, הוצאת עם עובד, 2012.(הספר בקטלוג ULI)
אררטים, הוצאת עם עובד, 2017
בסלון של ברטה, הוצאת עם עובד, 2022
ספרים שערכה

מאה שנות תרבות 2000-1900 (עם חיים באר), הוצאת עם עובד: ידיעות אחרונות, 2000
40 שנה בירושלים (עם יעקב בר סימן טוב), הוצאת מכון ירושלים לחקר ישראל, 2008
עשרים שנה בירושלים 1987-1967 (עם יהושע פראוור)
אדריכלות בירושלים (עם דוד קרויאנקר)
אדריכלות מונומנטלית בירושלים (עם מיכאל לוין)
אדריכלות מודרנית בירושלים (עם מיכאל לוין)
שימור בירושלים
הסדרי שלום בירושלים
עיר וספר: ספריית שער ציון ־ בית אריאלה, הוצאת כתר, 1987
Jerusalem a City and its future (with Marshall Breger), Syracuse University Press
הערות שוליים

1 2   אבנר שפירא, בספר השלישי שלה, אורה אחימאיר כבר לא חושבת שיש לה מזל של מתחילים, באתר הארץ, 11 באוקטובר 2022
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007257422105171  BIBSYS: 90507057  BnF: cb14466335k (data)  CiNii: DA01691133  GND: 1089697821  ISNI: 0000 0000 7842 0807  LCCN: n84226285  NTA: 070918538  RERO: 02-A020121679  SUDOC: 103541942  VIAF: 54372172   WorldCat (עם VIAF): 54372172
ביתן חוף

ביתני חוף בברק (Berck), מחוז פה-דה-קאלה (צרפת)
ביתני חוף לפני בנייני דירות מודרניים, וימרה (Wimereux) בצרפת
ביתן חוף (בבריטניה: Beach Hut וגם קבינת חוף, beach cabin; באוסטרליה: קופסת רחצה, bathing box) הוא ביתן קטן עשוי עץ בדרך כלל, לעיתים קרובות צבוע בצבעים עליזים, הממוקם מעל קו הגאות על חופי רחצה פופולריים. מטרתו היא להגן משמש או מרוח, לשמש מקום שבו לובשים או פושטים בגדי ים ולאחסון של חפצים אישיים. בכמה מביתני החוף יש מתקנים פשוטים להכנת מזון ומשקאות חמים באמצעות חימום בגז או לעיתים על ידי חיבור לרשת החשמל.
אתרים

בחופים רבים מסודרים ביתני החוף בשורה אחת או יותר בקצה החוף. כתלות במיקומם, יכולים ביתני החוף להיות רכוש פרטי או בבעלות מועצה מקומית או גוף מנהלי דומה. בחופים פופולריים, עשויים ביתני חוף בבעלות פרטית לעלות סכום רב, בהתאם למיקומם, בלא כל יחס לגודלם ואמצעי הנוחיות שיש בהם. בקתת חוף שנבנתה בשנת 1934 מעץ בווסט בקסינגטון (West Bexington) שבדורסט נמכרה במכירה פומבית בשנת 2006 ב-216,000 ליש"ט. וביתן חוף בממפורד ספיט (Mudeford Spit) נמכר ב-170,000 ליש"ט ב-2012. עם זאת, אלו מקרים יוצאי דופן, כיוון שמדובר בביתנים שניתן ללון בהם. ב-2009 נעו המחירים של ביתני החוף בבריטניה בין 6,000 ליש"ט בוולטון און דה נאז (Walton on the Naze), ל-35,000 ליש"ט.
נכון ל-2012 יש בבריטניה כ-20,000 ביתני חוף במקומות כמו לווסטאופט (Lowestoft), סאותוולד (Southwold), אברסוץ' (Abersoch) ועוד. מקומות אחרים בעולם שבהם יש ביתני חוף כוללים את וימרה (Wimereux) בצרפת, קייפטאון בדרום אפריקה וברייטון (Brighton) באוסטרליה.
היסטוריה

ביתני החוף התפתחו מקרונות הרחצה שבהם השתמשו בני התקופה הוויקטוריאנית לשמור על צניעותם. ג'ורג' השלישי, מלך הממלכה המאוחדת השתמש בקרון רחצה במדפורד (Mudeford), בעוד שוויקטוריה, מלכת הממלכה המאוחדת הורתה להתקין קרון כזה בבית אוסבורן שבאי וייט. עם הכללים שעליהם הקפידו במיוחד בתקופה זו נמנתה הפרדה מגדרית בין קרונות רחצה לגברים לקרונות רחצה לנשים. אבל לקראת סוף המאה ה-19 גברה הדרישה לבטל הפרדה זו, בין השאר משום שהפרדה כזו כבר לא הייתה קיימת בארצות אירופיות אחרות ובארצות הברית. כאשר השתנו המוסכמות שהתירו לאנשים לצעוד בבגדי הים על החוף, החלו להופיע אוהלים צבעוניים שבהם החליפו המתרחצים את בגדיהם. במקביל החלו להוריד את הגלגלים מקרונות הרחצה על מנת שישמשו לאותה מטרה, והחלו להופיע ביתני חוף שנבנו במיוחד למטרה זו. ביתני החוף נבנו במקומות שונים בעולם: אוסטרליה, בריטניה, צרפת ואיטליה. כך למשל נבנו כבר ב-1862 בברייטון שבמדינת ויקטוריה באוסטרליה ביתני חוף הקרויים באוסטרליה "קופסאות רחצה" (bathing boxes).
בתחילת המאה ה-20 זלזלה שכבת האצולה בביתני החוף, שהוגדרו "בתי נופש למעמד הפועלים", אבל בשנות ה-30 השתפרה תדמיתם. ג'ורג' החמישי, מלך הממלכה המאוחדת ואשתו, מרי מטק, בילו יום בביתן חוף בסאסקס, ובעלים נוספים של ביתני חוף היו בני משפחת ספנסר ולורנס אוליבייה. בתקופת מלחמת העולם השנייה נסגרו חופי בריטניה, ופתיחתם מחדש בשלהי שנות ה-40 ותחילת שנות ה-50 הובילה לחידוש מסורת חופשת החוף הבריטית ולתקופת הזוהר של ביתן החוף.
רבים מביתני החוף היו בתחילה צריפים של דייגים, ביתני סירות או מכונות רחצה שעברו הסבה. דוגמה מוקדמת לביתנים שנבנו מלכתחילה לשמש למטרה זו היו ביתני החוף של עיר הנופש הגדולה בורנמאות בדורסט שבדרום בריטניה שנבנו משני צדי מזח בורנמאות ב-1909. ביתנים אלו, שתוכננו על ידי פרדריק פרסי דולאמור, מהנדס רובע בורנמאות, הוצעו להשכרה תמורת 12 ליש"ט ועשרה שילינג לשנה. כ-160 ביתנים, או "בונגלו" כפי שנקראו אז, נבנו לפני מלחמת העולם הראשונה. חלקם עדיין קיימים, כולל הביתן העתיק ביותר, ביתן מספר 2359 המסומן בשלט כחול עגול (blue plaque) המציין אתר היסטורי, אף שמרביתם עברו שיפוצים בשנות ה-50 וה-60 של המאה ה-20. נכון ל-2012 יש בבורנמאות 2,000 ביתני חוף, כ-70% בבעלות פרטית, והשאר שייך למועצה המשכירה ביתנים לתקופה של שבוע. סגנון הביתנים משתנה - ממבנים מסורתיים דמויי צריף עץ לביתנים מודרניים הכוללים מרפסת קדמית מבטון, כדוגמת ביתני החוף של אוברסטרנד (Overstrand) בבוסקומב (Boscombe), פרבר של בורנמאות. אלו שופצו על פי עיצוב של ויין וג'רלדין המינגוויי (Wayne and Gerardine Hemingway), המייסדים של בית האופנה "Red or Dead", ונפתחו בסתיו 2009.
ביתנים ראויים לציון

ביתן החוף של המלכה בנורפוק עלה באש ב-2003. המבנה היה בבעלות משפחת המלוכה במשך 70 שנים וידוע שלמלכה הייתה חיבה מיוחדת למבנה. לאחרונה מכרה האמנית טרייסי אמין (Tracey Emin) את ביתן החוף שלה בוויטסטייבל (Whitstable) לאספן היהודי צ'ארלס סאצ'י (Charles Saatchi) תמורת 75,000 ליש"ט. גם ביתן זה עלה באש, כאשר המחסן שבו אוחסנו חלקיו עלה באש. באפריל 2011 השיגה מועצת בורנמאות אישור להקמת ביתן חוף על החול בסמוך למעלית של הצוק המערבי (West Cliff) שתשמש קפלה ותארח טקסי חתונה ואיחוד אזרחי.
ראו גם

קרון רחצה
הערות שוליים

↑  Suffolk -Point 4 - The Beach Huts BBC
↑    Richard Savill, ‏A monster price secures beach hut on Dorset's Jurassic Coast, The Telegraph, 27 July 2006
↑  A (very) little bit of luxury: Britain's most expensive beach hut snapped up for a whopping £170,000 in just TWO days
1 2  The tide turns against beach huts as charges erode seaside property prices
↑    Lesley Gillilan, ‏Britain still loves the beach hut, The Telegraph, 17 July 2009
↑  Dr Kathryn Ferry: History of Beach Huts
↑  Home - The Brighton Bathing Boxes Melbourne, Australia
↑  History - Pre and Post European settlement to 1930
1 2  Beach Hut History
↑  Britain’s oldest beach hut gets blue plaque (From Bournemouth Echo)
↑  Seaside scramble: Britain's beach hut love affair
↑  Bournemouth beach hut chapel 'first' to host weddings
ביתני החוף הצבעוניים בפרבר מלבורן בברייטון באוסטרליה, שמהווים אחד מסמלי העיר. ברקע התמונה אפשר לראות את המזח של ברייטון ואת קו הרקיע של העיר.
ביתני חוף בגרייט ירמות' במחוז נורפוק
אשלגן יודי

| --- | --- |

 שם סיסטמטי:  Potassium iodide
 כתיב כימי:  IK 
 מסה מולרית:  166.0 גרם/מול
 מראה:  אבקה לבנה
 מספר CAS:  7681-11-0
 צפיפות:  3.13 גרם/סמ"ק
 טמפרטורת היתוך:  681 °C   954.15 K
 טמפרטורת רתיחה:  1330 °C   1603.15 K
 אנתלפיית התהוות סטנדרטית:  327.9- קילוג'ול למול
 אנטרופיה מולרית תקנית:  106.37 ג'ול למול למעלה
 
אשלגן יודי היא תרכובת יונית של אשלגן ויוד שנוסחתה KI החומר משמש כתרופה וכתוסף מזון. אשלגן יודי מורכב מיוני אשלגן +K ויוני יודיד -I.
החומר לבן אבל באוויר הצבע הופך צהוב בשל תגובה עם חמצן ופחמן דו-חמצני הנותנת יוד ואשלגן פחמתי
4KI+2CO_{2}+O_{2}\longrightarrow 2K_{2}CO_{3}+2I_{2}
בתעשייה מפיקים אשלגן יודי בתגובת דיספרופורציונציה של יוד עם אשלגן הידרוקסידי
6KOH+3I_{2}\longrightarrow 5KI+KIO_{3}+3H_{2}O
בתמיסה KI יגיב עם יוד לקבלת יון טריודיד -I3 שהוא מסיס במים (בניגוד ליוד)
KI_{(aq)}+I_{2(s)}\rightarrow KI_{3(aq)}
התמיסה הנוצרת נקראת לוגול והיא משמשת לטיטרציה יודומטרית וכתרופה.
אשלגן יודי משמש למניעת נזקי תאונות גרעיניות לחסימת קליטת יוד רדיואקטיבי בבלוטת התריס. המינונים המומלצים לפי ארגון הבריאות העולמי נעים בין 16 מיליגרם ליום לתינוקות ל-130 מ"ג ליום למבוגרים בטבליות או בתמיסת לוגול. .
הערות שוליים

↑  Potassium Iodide Condensed phase thermochemistry data, NIST
חוק יסוד: ישראל – מדינת הלאום של העם היהודי

| --- | --- |

 פרטי החוק
 מדינה:  ישראל ישראל
 סוג:  חוק יסוד
 תאריך חקיקה:  19 ביולי 2018
 תאריך חקיקה עברי:  ז' באב ה'תשע"ח
 גוף מחוקק:  הכנסת העשרים
 שטחים שעליהם חל החוק:  ישראל 
 תומכים:  62
 מתנגדים:  55
 עיקרי החוק:  הגדרת ישראל כמדינת הלאום של העם היהודי בלבד  קביעת העברית כשפת המדינה והערבית כשפה במעמד מיוחד  עיגון מעמדם החוקי של סמלי המדינה, חגי ישראל ושפת המדינה בחוק יסוד  התחייבות לפיתוח התיישבות יהודית על ידי המדינה
 נוסח מלא:  חוק־יסוד: ישראל – מדינת הלאום של העם היהודי
 
חוק יסוד: ישראל – מדינת הלאום של העם היהודי (מכונה גם: חוק הלאום או חוק יסוד: הלאום), מעגן בחוק-יסוד את זהותה של מדינת ישראל כמדינת הלאום של העם היהודי, ומוסיף סדרת הוראות העוסקות במאפייניה היסודיים של המדינה כמדינה יהודית. רוב ההוראות המופיעות בחוק כבר עוגנו בחוקים רגילים או בחוקי היסוד. החוק אושר בכנסת ב־19 ביולי 2018 ברוב של 62 בעד, 55 נגד ושני נמנעים.
חוק-היסוד קובע כי מדינת ישראל היא מדינת הלאום של העם היהודי, שבה זכותו הטבעית להגדרה עצמית, זכות שבמדינת ישראל היא ייחודית לעם היהודי. החוק מעגן בחוק יסוד את מעמדם של סמל מדינת ישראל, דגל ישראל והתקווה כהמנון המדינה, לוח השנה העברי, חגי ישראל ומועדיו והשפה העברית כשפת המדינה. כמו כן קובע החוק שהמדינה תעודד התיישבות יהודית, שירושלים השלמה והמאוחדת היא בירת ישראל, וכי הערבית לא תיחשב שפה רשמית אלא שפה בעלת מעמד מיוחד.
נוסח החוק שהתקבל עורר מחלוקת, בעיקר על כך שנעדר ממנו אזכורה של ישראל כמדינה דמוקרטית המקנה שוויון לכל אזרחיה.
רקע היסטורי

שאלת היחס בין היותה של ישראל מדינה יהודית ודמוקרטית לבין העובדה שיש בה לא רק יהודים, כמו גם שאלת זכויות הפרט לעומת הלאום, היא חלק בלתי נפרד בתולדותיה, ובאה לידי ביטוי במגילת העצמאות. מצד אחד פותחת המגילה בהצגת זיקת העם היהודי לארצו:
בארץ־ישראל קם העם היהודי, בה עוצבה דמותו הרוחנית, הדתית והמדינית, בה חי חיי קוממיות ממלכתית, בה יצר נכסי תרבות לאומיים וכלל־אנושיים והוריש לעולם כולו את ספר הספרים הנצחי. לאחר שהוגלה העם מארצו בכוח הזרוע שמר לה אמונים בכל ארצות פזוריו, ולא חדל מתפילה ומתקוה לשוב לארצו ולחדש בתוכה את חירותו המדינית.
מצד שני, מדגישה המגילה את מרכזיות ההכרה בזכויות הפרט של כל תושביה, גם שאינם יהודים, בעיצוב אופייה:
מדינת ישראל תהא פתוחה לעליה יהודית ולקיבוץ גלויות; תשקוד על פיתוח הארץ לטובת כל תושביה; תהא מושתתה על יסודות החירות, הצדק והשלום לאור חזונם של נביאי ישראל; תקיים שויון זכויות חברתי ומדיני גמור לכל אזרחיה בלי הבדל דת, גזע ומין; תבטיח חופש דת, מצפון, לשון, חינוך ותרבות; תשמור על המקומות הקדושים של כל הדתות; ותהיה נאמנה לעקרונותיה של מגילת האומות המאוחדות.
אופייה היהודי של המדינה בא לידי ביטוי גם בקשת רחבה של חוקים, בהם חוקי־יסוד העוסקים ב"ערכיה של מדינת ישראל כמדינה יהודית ודמוקרטית", ובפסקי דין רבים, בהם פסק דינו של הנשיא אהרן ברק, שבו הגדיר את ישראל כמדינה דמוקרטית שהיא יהודית:
פירוט הסעיפים

סעיף 1 – עקרונות יסוד : הסעיף פותח בהצהרה: "ארץ ישראל היא מולדתו ההיסטורית של העם היהודי, שבה קמה מדינת ישראל". הצהרה זו מבחינה בין המושג הגאוגרפי־היסטורי "ארץ ישראל", המוזכר רק בה, ובין המושג המדיני העכשווי "מדינת ישראל", שבו עוסקים כל יתר סעיפי החוק. הסעיף ממשיך בשתי קביעות מהותיות על אופייה של מדינת ישראל:
"מדינת ישראל היא מדינת הלאום של העם היהודי, שבה הוא מממש את זכותו הטבעית, התרבותית, הדתית וההיסטורית להגדרה עצמית".
"מימוש הזכות להגדרה עצמית לאומית במדינת ישראל ייחודי לעם היהודי".
סעיף 2 – סמלי המדינה: קובע ששם המדינה הוא ישראל, מתאר את דגל המדינה ואת סמלה, וקובע שהמנון המדינה הוא "התקווה". נושאים אלה מוסדרים בהרחבה בחוק הדגל, הסמל והמנון המדינה.
סעיף 3 – בירת המדינה: קובע כי "ירושלים השלמה והמאוחדת היא בירת ישראל". נושא זה מוסדר ביתר הרחבה בחוק־יסוד: ירושלים בירת ישראל. כפילות זו, של הסדרת מעמדה של ירושלים בשני חוקי־יסוד, מנומקת בדברי ההסבר להצעת החוק: "מוצע לעגן שנית בחוק־יסוד את האמור בסעיף 1 לחוק־יסוד: ירושלים בירת ישראל, לאור החשיבות המיוחדת וההיסטורית של ירושלים לעם היהודי".
סעיף 4 – שפה: קובע ש"עברית היא שפת המדינה" וכן "לשפה הערבית מעמד מיוחד במדינה". המשך הסעיף קובע כי "אין באמור בסעיף זה כדי לפגוע במעמד שניתן בפועל לשפה הערבית לפני תחילתו של חוק-יסוד זה".
סעיף 5 – קיבוץ גלויות: קובע כי "המדינה תהא פתוחה לעלייה יהודית ולקיבוץ גלויות". נושא זה מוסדר בהרחבה בחוק השבות ובסעיף 2 לחוק האזרחות. מטרתו של סעיף זה מוצגת בדברי ההסבר להצעת החוק: "מוצע לעגן באופן הצהרתי בחוק היסוד את המחויבות של המדינה כמדינת הלאום של העם היהודי לעלייה יהודית ולקיבוץ גלויות, כפי שהיא מוזכרת בהכרזה על הקמת המדינה".
סעיף 6 – הקשר עם העם היהודי: קובע כי "המדינה תשקוד על הבטחת שלומם של בני העם היהודי ושל אזרחיה הנתונים בצרה ובשביה בשל יהדותם או בשל אזרחותם", וכן שהמדינה תפעל בתפוצות לשימור הזיקה בין המדינה ובין בני העם היהודי, ותפעל לשימור המורשת התרבותית, ההיסטורית והדתית של העם היהודי בקרב יהדות התפוצות.
סעיף 7 – התיישבות יהודית: "המדינה רואה בפיתוח התיישבות יהודית ערך לאומי, ותפעל על מנת לעודד ולקדם הקמה וביסוס שלה".
סעיף 8 – לוח רשמי: "הלוח העברי הוא לוח רשמי של המדינה ולצידו ישמש הלוח הלועזי כלוח רשמי". מעמדו המועדף של הלוח העברי נקבע במידה מסוימת בחוק השימוש בתאריך העברי, אך מנגד ניתנה עדיפות ללוח הלועזי בסעיף 3 לחוק הפרשנות, הקובע כי "שנה" ו"חודש" יפורשו לפי הלוח הגריגוריאני, ואם צוינה תחילת תקופתם או סופה לפי הלוח העברי בלבד – לפי הלוח העברי.
סעיף 9 – יום העצמאות וימי זיכרון: קובע כי "יום העצמאות הוא יום החג הלאומי הרשמי של המדינה" (יום זה מוסדר בחוק יום העצמאות) וכן ש"יום הזיכרון לחללי מערכות ישראל ויום הזיכרון לשואה ולגבורה הם ימי זיכרון רשמיים של המדינה" (ימים אלה מוסדרים בחוק יום הזיכרון לחללי מערכות ישראל ובחוק יום הזיכרון לשואה ולגבורה, בהתאמה).
סעיף 10 – ימי מנוחה ושבתון: "שבת ומועדי ישראל הם ימי המנוחה הקבועים במדינה; למי שאינם יהודים זכות לקיים את ימי המנוחה בשבתם ובחגיהם" נושא זה מוסדר בסעיף 18א לפקודת סדרי השלטון והמשפט ובהודעה על קביעת ימי מנוחה לשאינם יהודים שנתנה הממשלה מכוח סעיף זה.
סעיף 11 – נוקשות: "אין לשנות חוק-יסוד זה אלא בחוק-יסוד שנתקבל ברוב של חברי הכנסת" – זהו שריון של חוק היסוד, המחייב שכל שינוי בו יתקבל ברוב של 61 חברי הכנסת לפחות.
בפסיקה

בפסק דין שניתן בבית המשפט המחוזי בירושלים בתביעה שהגישו נפגע הטרור דוד משיח ובני משפחתו נגד ארגון הטרור "חמאס" ציין השופט משה דרורי שחוק היסוד אינו דקלרטיבי בלבד, וכי "חזקה על הכנסת, כרשות מכוננת, כי הוציאה תחת ידה חוק יסוד, שניתן יהיה לעשות בו שימוש בבתי המשפט", ובהתאם לכך הסתמך על סעיף 6(א) לחוק היסוד, הקובע כי "המדינה תשקוד על הבטחת שלומם של בני העם היהודי ושל אזרחיה הנתונים בצרה ובשביה בשל יהדותם או בשל אזרחותם", ופסק לזכות התובע גם פיצוי עונשי בסך מיליון ש"ח. עוד נקבע בפסק הדין, בהסתמך על פסקי דין קודמים של בית המשפט העליון שעסקו בחוקי יסוד, ובהם פסק הדין עימאד גנימאת נ' מדינת ישראל, שלחוק היסוד שלפנינו תחולה למפרע, כך שניתן להסתמך עליו בתביעה שעניינה פיגוע שאירע עשרים שנה לפני חקיקת חוק היסוד.
בפסק דין נוסף של השופט דרורי נקבע שמדינת ישראל היא המקום המתאים לדיון בתביעת נזיקין שהגישו שתי נוסעות יהודיות, תושבות ארצות הברית, נגד חוטפי האונייה אקילה לאורו באוקטובר 1985. במשפט נבחנה האפשרות שהמקום המתאים לדיון הוא איטליה, שתחת דגלה הפליגה האונייה, או מצרים, שבמימיה אירעה החטיפה, ונפסק, בין השאר על פי סעיף 6(א) לחוק היסוד, שיש לקיים את הדיון בישראל.
בפסק דין שלישי שלו הסתמך השופט דרורי על חוק הלאום ועל פסיקתו בעניין משיח שהוזכר לעיל, ופסק שעל השב"כ לחשוף מידע שנדרש לתובעים בתביעת נזיקין נגד הרשות הפלסטינית. בערעור שלל בית המשפט העליון את הסתמכותו של השופט דרורי על חוק הלאום, וקבע שלדיון בסוגיה די בכלים רגילים של משפט (תקנות סדר הדין האזרחי).
בשנה הראשונה שלאחר חקיקת החוק, עד 21 ביולי 2019, נעשה שימוש בחוק (על ידי צד להליך) לפחות ב-12 תיקים שהתנהלו בערכאות שונות של בתי המשפט.
בנובמבר 2020 בית משפט השלום בקריות דחה על הסף תביעה של שני ילדים ערבים מכרמיאל שתבעו את עיריית כרמיאל על החזרי הוצאות על נסיעות למוסדות לימוד, מאחר שאין בתחומה של כרמיאל אף מוסד לימוד ערבי. בין הטעמים למחיקת התביעה היה שמירה על צביונה היהודי של כרמיאל בהתאם לחוק הלאום. בערעור על פסק הדין הורה נשיא בית המשפט המחוזי בחיפה, רון שפירא, על ביטול החלק בפסק הדין העוסק בחוק הלאום.
גיבוש החוק > הכנסת ה-18

בשנת 2011, בכנסת ה-18 יזמו חברי הכנסת אבי דיכטר וזאב אלקין את "הצעת חוק-יסוד: ישראל מדינת הלאום של העם היהודי". על הצעת החוק חתמו 40 חברי כנסת ממפלגות הקואליציה והאופוזיציה: העבודה, קדימה, הליכוד, העצמאות, ישראל ביתנו, האיחוד הלאומי והבית היהודי. למחרת ח"כ בן אליעזר הסיר את חתימתו יחד עם מספר ח"כים נוספים שהתנו את תמיכתם בהצעת החוק והעלו ביקורת כלפי כמה אלמנטים בה. מאוחר יותר בנובמבר גנז דיכטר את החוק, בלחץ יושבת ראש מפלגתו, ציפי לבני.
גיבוש החוק > הכנסת ה-19

לאחר הבחירות לכנסת ה-19 נקבע בהסכם הקואליציוני בין סיעות הבית היהודי והליכוד ביתנו כי יקודם חוק יסוד שיגדיר את ישראל כמדינת הלאום של העם היהודי. לאחר הקמת הממשלה הוקמה ועדת שרים בראשות ציפי לבני שהייתה אמורה להגיש לממשלה נוסח להצעת החוק, אך הנושא לא קודם. ב-2013, בתגובה להצעות החוק של אריה אלדד ושל דיכטר ואלקין, הגישה קבוצה של חברי כנסת בראשות רות קלדרון את "הצעת חוק-יסוד: מגילת העצמאות והמדינה היהודית-דמוקרטית", שבאה "להבטיח ולהגן על ערכיה של מדינת ישראל כמדינה יהודית ודמוקרטית, באמצעות מתן תוקף של חוק לעקרונות היסוד שנקבעו במגילת העצמאות".
ב-2014 חידש ח"כ אלקין את הצעת חוק מדינת הלאום שהגיש יחד עם ח"כ דיכטר בכנסת הקודמת. בעקבותיו ניסחו חברי הכנסת יריב לוין ואיילת שקד גרסה מרוככת של ההצעה, בשם "הצעת חוק-יסוד: ישראל מדינת הלאום של העם היהודי". ההצעה של לוין ושקד הסירה מהחוק את ההתייחסות לשפה העברית ולהתיישבות היהודית, והוסיפה להצעת החוק מחויבויות לזכויות אדם אישיות וכן הפניה למגילת העצמאות. ההצעות עוררו מחלוקות רבות בכנסת ואף בקואליציה. הליכוד, ישראל ביתנו והבית היהודי תמכו בהצעות החוק, ואילו יש עתיד והתנועה התנגדו להן. ב-16 בנובמבר 2014 הובאו הצעות החוק לשולחנה של ועדת השרים לענייני חקיקה. ראש הממשלה בנימין נתניהו הכריז על תמיכה בהצעת החוק. בסופו של דבר, שרת המשפטים ציפי לבני הסירה את הצעת החוק מסדר היום, בשל התנגדותה לו. ראש הממשלה הביע כעס על המהלך, והכריז שיביא את ההצעה להצבעה בישיבת הממשלה הבאה.
ב-23 בנובמבר 2014 דנה ממשלת ישראל בשתי הצעות החוק (של אלקין ושל שקד ולוין), ובתמיכת ראש הממשלה, אישרה המשך תהליך החקיקה, ברוב של 15 שרים מול 6.
ראש הממשלה, בניסיון להתגבר על ההתנגדויות ערך הצעת חוק משלו.
ישראל היא מדינת הלאום של העם היהודי
ישראל מחויבת לשמור על המורשת היהודית
לוח השנה העברי ישמש כלוח השנה הרשמי במדינה
המשפט העברי ישמש כמקור השראה לכנסת ולבתי המשפט
תינתן הזכות ליהודים לעלות לישראל ולקבל אזרחות
יישמר חופש הביטוי הדתי והתרבותי לכל אזרח
המדינה תמשיך לשמור על המקומות הקדושים לדתות השונות בישראל
הצעת אלקין לא מתייחסת לשמירה על זכויותיהם האישיות של כלל אזרחי המדינה
רק הצעת אלקין מגדירה את העברית כשפה רשמית במדינה
בהצעת שקד ושותפיה אין סעיף הקובע שבכל מוסדות הלימוד בהם לומדים יהודים ילמדו את ההיסטוריה של עם ישראל, את מורשתו ואת המסורת, בעוד ששתי ההצעות האחרות כוללות סעיף כזה
בעקבות הדיון בממשלה הוגשו לכנסת הצעות חוק פרטיות לחוקי יסוד חלופיים:
"הצעת חוק-יסוד: מדינת ישראל", ביוזמת חברי הכנסת מסיעת התנועה: אלעזר שטרן, מאיר שטרית, עמרם מצנע, דוד צור ועמיר פרץ. ההצעה מציינת שמדינת ישראל היא מדינה יהודית ודמוקרטית, וכן היא מדינת הלאום של העם היהודי.
"הצעת חוק-יסוד: ישראל – מדינה דמוקרטית ושוויונית", ביוזמת חברי הכנסת מסיעת חד"ש: מוחמד ברכה, חנא סוייד, דב חנין ועפו אגבאריה. ההצעה מתמקדת בציון מהותה של ישראל כמדינה דמוקרטית ושוויונית, ואינה מזכירה את היותה מדינת הלאום של העם היהודי.
"הצעת חוק-יסוד: מדינת ישראל", ביוזמת חברת הכנסת רות קלדרון מסיעת יש עתיד. ההצעה מציינת שישראל היא מדינת הלאום של העם היהודי, וכן היא דמוקרטית.
טרם הבאת הצעה כלשהי (כולל זו שאושרה בממשלה) לקריאה טרומית התפזרה הכנסת.