stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
כשל אמצע לא מופץ

כשל אמצע לא מופץ הוא כשל לוגי המתרחש כאשר התנאי האמצעי בסילוגיזם  אינו מופץ.
דוגמה טיפוסית לכשל זה:
כל הסוסים אוכלים עשב
סוקרטס אוכל עשב
לכן, סוקרטס הוא סוס
התנאי האמצעי הוא המופיע בשתי ההנחות. במקרה כזה, זוהי כיתת אוכלי העשב. תכונת אכילת העשב מופצת לכל הסוסים, אך לא להפך. ניתן לומר ש"כל הסוסים אוכלים עשב", אך ההפצה אינה דו-כיוונית: לא ניתן לומר שכל אוכלי העשב הם סוסים. לכן, העובדה שסוקרטס אוכל עשב אינה מובילה למסקנה שהוא סוס. הוא יכול להיות חמור, כבשה או ערוד, כיתות נוספות אפשריות של אוכלי עשב.
את הסילוגיזם ניתן להפוך לתקף אם נשנה את ההנחות כך שההפצה תהיה דו-כיוונית. לדוגמה, ניתן להפוך את ההנחה הראשית לאקסקלוסיבית, כדי לאפשר הפצה דו-כיוונית:
סוסים ואך ורק סוסים אוכלים עשב
סוקרטס אוכל עשב
לכן, סוקרטס הוא סוס
דרך אחרת היא לשנות את התנאי האמצעי. לדוגמה:
כל הסוסים אוכלים עשב
סוקרטס הוא סוס
לכן, סוקרטס אוכל עשב
כאן, כיתת הסוסים היא התנאי האמצעי, ומאחר ובהנחה הראשית יש הפצה מהחלק הראשון לשני, הסילוגיזם תקף.
| מסקנות לא-רלוונטיות (איגנורטיו אלנכי) וכשלים לוגיים |
| --- | --- | --- |
| כללי | דיקטו סימפליקיטר • אד נאוסאם • אקס סילנטיו • כשל הסתברות קודמת • בורות בלתי-מנוצחת • איש קש |  |
| פנייה אל הרגש | אד מטום • הסתמכות על החנופה • אד מיסריקורדיאם • בשם הלעג • לא הומצא כאן • אד אודיום • בשם ההומור • בשם הפטריוטיות • בשם הרצינות • בשם התועלת • כבוד בגלל קרבה |  |
| כשל גנטי | אד הומינם • אד ורקונדיאם • פנייה למניעים אישיים• אד אנטיקוויטם • אשמה בגלל קרבה • הרעלת בארות • רדוקטיו אד היטלרום • אד פופולום |  |
| אד קונסקוונטיאם | אד בקולום • בשם המשאלה |  |
| טווח ביניים | אבחנת פנטום • חשיבה בשחור לבן • מדרון חלקלק • דיקטו סימפליקיטר • אד טמפרנטיאם |  |
| כשלי סילוגיזם | איליקיט מיור • איליקיט מינור • כשל אמצע לא מופץ • מסקנה מחייבת מהנחה שוללת • כשל הנחות בלעדיות • כשל קיומי •  אישור מופרד • דיקטו סקונדום |  |
| נון סקוויטור | אישור הסוגר • הכחשת הפותח • חוסר עקביות |  |
| שגיאת דגימה | גורמים לא מבוקרים • היקש עצל • מדגם לא מייצג • היפרבולה היקשית • הכללה נמהרת • הקבלה שגויה • חיוניות מטעה • יותר מדי חריגים • כשל אי הכללה • עיסוי נתונים |  |
| כשלי הסחה | אד איגנורנטיאם • כשל נטורליסטי • פלוריום אינטרוגטיונום • משתי עוולות יוצא צדק • כשל התנגדויות זניחות |  |
| פנייה אל הסמכות | אד אנטיקוויטם • אד לזרום • אד נוביטם • אד קרומנם • בשם האינדיבידואליזם • בשם האמינות • מומחים לא מזוהים  • סמכות בלתי מעורערת • תמיכת המפורסם |  |
| שגיאות תצפית | דגימה מוטה • דגימה מוכתמת • הטיית הנסיין |  |
לארי קראון

| --- | --- |

 בימוי:  טום הנקס 
 הופק בידי:  טום הנקס, גארי גואצמן 
 תסריט:  טום הנקס, ניה ורדלוס 
 שחקנים ראשיים:  ג'וליה רוברטס ג'ון סדה רוב ריגל מלקולם בארט דייל דיי Tina Huang הולמס אוסבורן ניה ורדלוס Sarah Lévy גרייס גאמר סי ריצ'רדסון ג'ורג' טאקיי מריה קאנאלס באררה טום הנקס טראג'י פ. הנסון Cedric the Entertainer ריטה וילסון גוגו אמבתה-רו בריאן קראנסטון וילמר ולדראמה ראמי מאלק פאם גריר Roxana Ortega 
 מוזיקה:  ג'יימס ניוטון הווארד 
 צילום:  פיליפ רוסלו 
 מדינה:  ארצות הברית, צרפת 
 חברת הפקה:  סרטי יוניברסל, Playtone, StudioCanal 
 חברה מפיצה:  סרטי יוניברסל, נטפליקס 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  30 ביוני 2011 
 משך הקרנה:  99 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  קומדיה רומנטית, סרט קומדיה, סרט דרמה 
 הכנסות באתר מוג'ו:   larrycrowne
 www.larrycrowne.com
 דף הסרט ב־IMDb
 
לארי קראון (באנגלית: Larry Crowne) הוא סרט קומדיה רומנטית אמריקאי משנת 2011, בבימויו ובכיכובו של טום הנקס, לצידה של ג'וליה רוברטס על פי התסריט של הנקס בשיתוף עם ניה ורדלוס. הסרט עוסק בשינויים שהחיים עוברים בעקבות משברים כלכליים ואישיים, ומתמקד באדם שנאלץ לשנות את מסלול חייו בגיל מאוחר יחסית.
תקציר העלילה

הסרט מספר את סיפורו של לארי קראון (טום הנקס), איש שעבד שנים רבות בחברת קמעונאות גדולה, אך מפוטר לאחר שהחברה מחליטה לצמצם בכוח העבודה מכיוון שלא היה בעל השכלה אקדמית. בעקבות זאת, לארי מחליט להירשם לקולג' מקומי וללמוד מחדש. במהלך לימודיו, הוא פוגש את מרסדס טיינוט (ג'וליה רוברטס), מרצה לאנגלית שמתמודדת עם בעיות אישיות ומקצועיות. הסרט עוקב אחרי הדרך שבה לארי משתקם, מוצא חברים חדשים ומתחיל מחדש את חייו.
צוות השחקנים הראשי

טום הנקס בתפקיד לארי קראון
ג'וליה רוברטס בתפקיד מרסדס טיינוט
בריאן קרנסטון בתפקיד דין, בעלה של מרסדס
גוגו אמבתה-רו בתפקיד טליה, סטודנטית צעירה שעוזרת ללארי להשתלב בחיים החדשים
סדריק דה אנטרטיינר בתפקיד למאר, שכנו של לארי
ביקורות

הסרט קיבל ביקורות מעורבות מצד המבקרים. רבים ציינו לחיוב את הכימיה בין טום הנקס וג'וליה רוברטס ואת הרעיון של התחלות חדשות בגיל מאוחר, אך חלק מהמבקרים מתחו ביקורת על התסריט הפשטני ועל חוסר המורכבות בדרמה. הסרט הצליח מסחרית בקופות, אך לא נחשב להצלחה גדולה.
באתר Rotten Tomatoes, הסרט קיבל ציון של 37% על סמך 171 ביקורות. באתר Metacritic, הסרט קיבל ציון של 41 מתוך 100, מה שמעיד על ביקורות מעורבות.
כיצד לגנוב מיליון

| --- | --- |
כרזת הסרט
כרזת הסרט
 מבוסס על:  סיפור של ג'ורג' ברדשאו
 בימוי:  ויליאם ויילר
 הופק בידי:  פרד קולמר, ויליאם ויילר
 תסריט:  הארי קורניץ
 עריכה:  רוברט סווינק
 שחקנים ראשיים:  אודרי הפבורן פיטר אוטול יו גריפית
 מוזיקה:  ג'ון ויליאמס
 צילום:  צ'ארלס לאנג
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 חברה מפיצה:  פוקס המאה ה-20
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  13 ביולי 1966
 משך הקרנה:  123 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  קומדיה רומנטית, סרט שוד, סרט קומדיה 
 תקציב:  $6,400,000
 הכנסות:  4,4300,000‏$
 דף הסרט ב־IMDb
 
כיצד לגנוב מיליון (באנגלית: How to Steal a Million) הוא סרט קולנוע אמריקאי מסוגת קומדיית שוד רומנטית משנת 1966 בבימויו של ויליאם ויילר, עם אודרי הפבורן, פיטר אוטול ויו גריפית' בתפקידים הראשיים.
עלילת הסרט מתרחשת בפריז ועוסקת בזיוף יצירות אמנות.
תקציר העלילה

שארל בונה (יו גריפית') מתפרנס יפה ממכירת יצירות אמנות שהוא מזייף. כעת הצליח למכור במכירה פומבית "ציור" של סזאן ב-515,000 דולר ושמו מתפרסם בתקשורת. בתו ניקול (אודרי הפבורן) מתנגדת למעשיו מפני שלדעתה זה פשע ועבירה חמורה אך שארל אומר שהוא מרמה רק אנשים עשירים...
כעת הוא מתבקש להשאיל את פסל ונוס של בנוונוטו צ'ליני לתצוגה במוזיאון יוקרתי. למעשה את הפסל פיסל אביו שהיה גם זייפן והמודל הייתה אימו. שארל גאה בכבוד שהוענק לו אבל כאן מתעוררת בעיה - המוזיאון מבטח את הפסל במיליון דולר אבל הביטוח ייכנס לתוקף רק לאחר בדיקת מומחה שהפסל מקורי. שארל מפחד שייתגלה שהפסל מזויף ואז שמו וכל מה שצבר, יירד לטמיון.
לילה אחד מפתיעה ניקול פורץ שחדר לדירתם. היא מאיימת עליו באקדח וכדור שנפלט שורט את זרועו. הוא מציג את עצמו כסיימון דרמוט וניקול מחליטה לא לפנות למשטרה שיתחילו לחקור את הציורים, אלא להחזיר אותו לחדרו במלון ריץ בכיכר ונדום. סיימון מתאהב בה מיד ומתחיל לחזר אחריה.
ניקול אינה יודעת כי סיימון אינו פורץ מקצועי אלא בלש פרטי שמומחה בחשיפת זיופי אמנות וכי פרץ לדירתם כדי לקחת פירור מ"ציור" של ון גוך שהם עומדים למכור ולבדוק את מקוריותו. סיימון נותן שירותים למוזיאונים ברחבי העולם וגם לסוחר האמנות דה סולניי (שארל בואייה).
ניקול מבקשת מסיימון שיגנוב את פסל ונוס אף על פי שהוא שלהם. היא לא מגלה לו את הסיבה אבל סיימון יודע ובגלל אהבתו אליה הוא מוכן להסתכן. הם מסתתרים עד שהאנשים יוצאים ומערכת האזעקה מופעלת. סיימון משתמש במכשיר בומרנג שמפעיל כל פעם את המערכת ומקפיץ את השומרים ושוטרי פריז עד שהמפקח הראשי העצבני מחליט לסגור את מערכת האזעקה כדי שיוכל לנמנם. סיימון מנצל את ההזדמנות, מוריד את הפסל, עוטף אותו ומניחו בתוך דלי. ניקול מתחפשת לעובדת ניקיון, נטמעת בעובדות בבוקר ויוצאת מהמוזיאון בדיוק כשהמפקח רואה שבמקום פסל ונוס, מונח שם בקבוק יין...
התקשורת גועשת לנוכח השוד המתוחכם. ברגע זה מגיע לפריז המיליונר האמריקאי דייוויד לילנד (אלי וולך) שהוא אספן אמנות נלהב ומבקש מדה סולניי שיעזור לו למצוא את הפסל הגנוב. דה סולניי מכיר לו את שארל וניקול והוא נלהב ממנה, מציע לה נישואין וקונה לה טבעת יהלום יקרה.
כדי להרחיק אותו, נותן לו סיימון את הפסל בינתיים חינם בתנאי שלא ייצור קשר עם ניקול. דייוויד עוזב את צרפת וסיימון סוחט הבטחה משארל שיפסיק לזייף. סיימון מסכים והזוג נכנס למכונית לנסוע לירח דבש. הם מבחינים בסניור פרווידאו (מרסל דליו) אספן ותיק שמתעניין ב"ציור" ון גוך ושארל מקבל אותו בשמחה...
צוות השחקנים

| שם השחקן/ית | שם הדמות | הערות |
| --- | --- | --- |
| אודרי הפבורן | ניקול בונה |  |
| פיטר אוטול | סימון דרמו |  |
| יו גריפית' | שארל בונה | זייפן אומנות |
| אלי וולך | דייוויד לילנד | אספן אומנות |
| שארל בואייה | דה סולניי | סוחר אומנות |
| מרסל דליו | סניור פרווידאו | אספן אומנות |
ימי צקלג

| --- | --- |

כריכת ההוצאה המחודשת
 מידע כללי
 מאת:  ס. יזהר
 שפת המקור:  עברית
 סוגה:  רומן
 הוצאה
 הוצאה:  עם עובד; זמורה־ביתן
 מקום הוצאה:  תל אביב-יפו 
 תאריך הוצאה:  תשי"ח-1958; תשמ"ט 1989
 מספר עמודים:  1156
 מהדורות נוספות
 מספר כרכים:  2
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  001339282, 002707135, 001059227, 001339283
 
ימי צִקְלַג הוא רומן ישראלי על רקע מלחמת העצמאות, מאת הסופר ס. יזהר. הספר יצא לאור בהוצאת עם עובד בשנת תשי"ח-1958 וזיכה את יזהר בפרס ישראל. נחשב לאחת מיצירות המופת של הספרות הישראלית.
הרומן מתאר שבוע של קרבות בנגב במהלך מלחמת העצמאות סביב מִשלט הקרוי בספר "נקודת גובה 244". ברוח זרם התודעה מתמקד הסיפור בעולמן הנפשי של הדמויות, צעירי הפלמ"ח, הן בזמן הקרבות והן בזמן ההפוגות שביניהם. הסיפור מבוסס על קרב חרבת מחאז של חטיבת יפתח במלחמת העצמאות, אף שיזהר בכוונה אינו מציין את השם 'חרבת מחאז' בשום שלב בספר. עם זאת, ס. יזהר הקפיד לשחזר במדויק את מהלכי הקרבות, תאריכיהם, בעלי החיים, הצמחייה ואף מיקום הכוכבים בשמים אף ששינה את שמות הדמויות וקיצר את זמן הקרב משמונה ימים לשבעה.
חשיבותו של הקרב בחרבת מחאז הייתה נעוצה בקרבתו אל שדה התעופה "אבק" ששכן ליד קיבוץ רוחמה. השליטה בשדה התעופה מנעה את השתלטות הצבא המצרי על אזור הנגב.
תקציר העלילה

הספר נפתח ביום חמישי, כ"ו באלול, בשעה שתים אחר הצהרים, כאשר יוצאת כיתתו של גידי המ"כ ממשלט העץ על שם עץ האשל הבודד על תל נגילה לכבוש את נ. ג. 244, קבוצת בקתות בראש גבעה, מידי מספר מצומצם של ערבים מקומיים הנמלטים עם מכת האש הראשונה. כיתתו של גידי מתמקמת במשלט תוך עבודות ביצורים עצלות, כאשר מדי פעם נתקלים הלוחמים בירי צלפים לא מדויק. למחרת, ביום שישי אחר הצהריים, מותקפת כיתתו של גידי, המונה ארבעה עשר לוחמים, על ידי כוחות מצריים עדיפים בהרבה, בסיוע ארטילריה וכוחות שריון. בתחילת הקרב נהרג פינילה, ובהמשכו נהרג סמל המחלקה אורי ונפצע לוחם נוסף. עם התעצמות הקרב קמים יעקבסון ואברום ופותחים במנוסה אשר מדביקה את כולם ולא מותירה לגידי המ"כ ברירה אלא להצטרף ולסגת.
המנוסה החפוזה, שבמהלכה נותרת גופתו של אורי מאחור והופקרה חצובת המקלע, מעוררת בלוחמים ייאוש עמוק. לכך מצטרפת אכזבתם מהתנהגותו של מפקד המחלקה, מוטה, שנעלם עם הג'יפ בראשית הקרב בטענה שהלך להשיג עוד תחמושת.
מעתה והלאה ממשיך הסיפור לתאר את הקרבות שבמהלכם עובר המשלט מיד ליד: בשבת בלילה מתארגנים הכוחות הישראליים בסיוע תגבורת וכובשים את המשלט מן המצרים. למחרת, ביום ראשון, נהדפת מתקפת נגד מצרית, אך בהתקפה נוספת למחרת מצליחים המצרים לכבוש את המשלט. באותו יום שבו נסוגים הכוחות הישראליים הם מצליחים להתארגן ולחזור למתקפת נגד מוצלחת, שבסיומה שוב כובשים הישראלים את המשלט. לבסוף, ביום השביעי, מתחולל הקרב המכריע, שבסופו מצליחים הכוחות הגדודיים בסיוע פלוגת שריון ישראלית להדוף סופית את המצרים.
מקרב לקרב נוספות דמויות לעלילה והסיפור שהתמקד בלוחמי כיתתו של גידי, נודד להתמקד בדמויות נוספות שמגיעות עם כוחות התגבור הישראליים.
שם הספר

המשלט הקרוי בסיפור נ. ג. 244 מקבל את השם 'צקלג' על ידי ברזילי, אחד מן הלוחמים וחובב תנ"ך, אשר מזהה את הגבעה כצקלג המקראית של דוד המלך (עמ' 112). במהרה מבין ברזילי שטעה בזיהוי ומנסה לסובב את הגלגל לאחור ולתקן את טעותו, שנפוצה בינתיים בין חבריו (עמ' 163, 290, 740 ועוד), אולם השם הופך לפופולרי יותר ויותר עד שאפילו שרוליק המג"ד מכנה את המקום 'צקלג'.
ניתן לשער שהבחירה של ס. יזהר לקרוא לספר על שם טעות הזיהוי של ברזילי היא אירונית, וייתכן שהיא באה למתוח ביקורת על האופן בו כל גבעה בנגב הופכת לאתר היסטורי מקראי.[דרוש מקור]
דמויות מרכזיות

גידי (מפקד הכיתה) – גידי, המפקד הזוטר אך הקשוח, הוא אחת הדמויות בעלת המונולוגים הפנימיים הרבים ביותר בסיפור. תודעתו משקפת את המפקד המסור והצעיר העסוק בבניית דימויו כמנהיג בקרב הלוחמים שהם בני גילו. במהלך הסיפור הוא מגלה משיכה מיוחדת לחברתו הג'ינג'ית של עמיחי החובש, לילך, שאותה לא פגש מעולם.
עמיחי (חובש) – עמיחי מאופיין הן בתחביביו התרבותיים (מוזיקה קלאסית, ספרות יפה) והן באהבתו ובמסירותו לחברתו לילך. דמותו של עמיחי מבוססת על יחיעם ויץ, בן דודו וחברו של ס. יזהר; ואכן השם 'עמיחי' הוא אנגרמה של השם 'יחיעם'.
קובי (חבלן) – קובי הוא הדמות ה'המלטית' ביותר בקרב יושבי המשלט. רוב המונולוגים הפנימיים שלו עוסקים בתחושת המחנק האידאולוגי שהוא חש בקיבוץ ובחיפושו הנואש אחר שאיפות וזהות משלו. במסגרת תפקידו כחבלן הוא יוצא באחד הלילות להטמין מוקשים נגד המצרים אך נהרג כשהוא נרדם על המוקש. מותו של קובי, הנתפס כתאונה על ידי חבריו, יכול להיתפס גם כהתאבדות בגלל המונולוגים הטעונים שלו המקדימים את מותו. דמותו של קובי מבוססת ככל הנראה על יוסף שקדי, החבלן שנהרג בקרב חרבת מחאז.
בני (מקלען) – חלק ניכר מן המונולוגים של בני, הן אלו הפנימיים והן אלו שהוא נושא בקול, עוסקים למעשה ברתיעתו הפציפיסטית מן המלחמה ומחיריה. עם זאת, ניכר שבתור מקלען הוא לוקח חלק פעיל ומרכזי בלחימה.
רפי (לוחם) – רפי מוצג כבן הנאמן של ההתיישבות העובדת, מרבית המונולוגים שלו עוסקים בתוכניותיו לעתיד וברצונו לשפר ולשדרג את משק אביו.
ברזילי (סגן מפקד הכיתה) - ברזילי מתואר כאיש-השטח שבחבורה, והיחידה נעזרת בכישוריו בקריאת מפה לצורך קביעת מיקום יחידת-התותחים הקטנה. הוא מתעניין גם בצמחים, בציפורים וכן בהיסטוריה ובארכאולוגיה, והוא המעניק בראשית העלילה לגבעה 244 את הכינוי "צקלג", ואף כי לאחר מכן הוא מתחרט על קביעתו הנחפזת, השם משתרש בקרב חברי הכיתה. ברזילי הוא גם איש-רוח, הקורא בתנ"ך ומרבה להתרועע עם קובי הכותב שירים ועם עמיחי חובב המוזיקה, אך למרות זאת הוא לוחם מוכשר ומוערך, וצופה מראש את הסכנה בבור הרגמים, אולם הרגמים מתעלמים מאזהרותיו ולבסוף נהרג אחד מהם ושני האחרים נפצעים קשה מפגיעת פצצת מרגמה.
דמויות נוספות בסיפור: שרוליק המג"ד, צביקו המ"פ, עלי מ"פ השריון, זאביק המ"מ, מוטה המ"מ, יצחקל'ה המ"מ, אורי סמל המחלקה, שייקה הקשר, יאקוש המ"כ, דנוס המ"כ, יודקה המ"כ, אודילה המ"כ, ספי הקמ"ן (המבוסס של דמותו של רפי איתן, קמ"ן הגדוד), צ'יבי, עודד, דוד, אברום, יעקבסון, חיים, יוחאי המקלען, שמוליק הטבח, עובדיה, פינילה, נחום, שאול, פסח, דובי, מיקי, פוצ'ו (שהוא אכן פוצ'ו הסופר), יוסוף, דובי, יובל, אהוד, רחמים, פמפיק ועוד.
קיימות הקבלות בין הדמויות בספר לנפשות הפועלות במציאות, למשל:
מוטה: חיים גורלי, מ"מ 2 פלוגה ד'
צביקו: דב גוטסמן, מ"מ 3 פלוגה א'
יצחקלה: משה הורוביץ, מ"מ 1 פלוגה ד'
עלי: ינון עזרוני, מפקד היחידה המשוריינת של החטיבה
שרוליק: אסף שמחוני, מג"ד הגדוד הראשון של חטיבת יפתח
צביקו: פנחס זוסמן, מ"פ ד'
ספי הקמ"ן: רפי איתן
אורי: יונתן לוינסון, סמל מחלקה 2 פלוגה ד'
קובי: יוסף שקדי
עודד: עובד לדיז'ינסקי
סגנון ונושאים

הספר מציג למעשה תמונה קבוצתית של לוחמי דור תש"ח על תשוקותיהם, לבטיהם, חרדותיהם ועוד. חלק גדול מן הספר מוקדש לתיאור המחלוקות האידאולוגיות והפילוסופיות שבין הלוחמים לעצמם. רבים מן הלוחמים מבטאים, מי בקול ומי במחשבותיו הפנימיות, תחושות בלבול וריקנות אידאולוגיים, במיוחד מול החברה המגויסת והאידאולוגית של דור האבות, בוגרי העלייה השנייה. הלוחמים עוסקים רבות במשמעות המלחמה, בקושי ליטול חיים של אדם אחר, אפילו הוא אויב וכן בקושי העתידי לעזוב את שגרת המלחמה הארוכה לטובת חיים אזרחיים ובורגניים. רבים מן הלוחמים חשים סלידה לנוכח חיי הוריהם וההקרבה האישית שלהם ומבקשים למצוא זהות אינדיבידואלית, עצמאית ומאוזנת יותר. נושא נוסף שחוזר על עצמו כמעט בכל המונולוגים והדיאלוגים הוא התשוקה העזה, והאופיינית לבני גילם, כלפי הבנות. כמעט לכל לוחם יש מושא תשוקה נשי, לילך של עמיחי וגידי, תמר של רפי, רינה של צ'יבי, גליה של נחום, שולה של ברזילי ועוד. הלוחמים מותחים ביקורת על הוריהם, מוריהם, האינדוקטרינציה של תנועת העבודה, החובבנות בה מתנהלת המלחמה, הפער בין החזית לעורף ובעיקר מבקרים הלוחמים את עצמם.
דברי הביקורת החריפים הנשמעים ברומן מפי הדמויות וגילויי הפחדנות של מספר דמויות משניות הם שעוררו את חמתם של מבקרים רבים עם יציאתו של הרומן לאור, עשור שנים בלבד לאחר מלחמת העצמאות. המבקרים, בעיקר מן הימין והציבור המסורתי-דתי, האשימו את ס. יזהר בסילוף דמותם של לוחמי תש"ח הגיבורים ובתעמולה אנטי-ישראלית. בקרב הממסד ומבקרי הזרם המרכזי-מפא"יניקי התקבל הספר בחום, ואף זיכה את ס. יזהר בפרס ישראל לשנת 1959. כעבור שנים, עם הוצאתו המחודשת של הספר בשנות השמונים, נתקל הספר בביקורות רבות על האופן שבו הוא דווקא מציג תמונה חיובית מדי של לוחמי תש"ח. המבקרים, בעיקר מן השמאל, האשימו את ס. יזהר בכך שהספר הוא למעשה שיר-הלל ללוחמי תש"ח ולמלחמה, ושיותר משהוא מציג את המלחמה באור שלילי הוא הופך אותה לחוויה האולטימטיבית, המרגשת והמופלאה ביותר, כך שבסופו של דבר – הוא מעודד צעירים לצאת ולהילחם.
הסגנון הספרותי הייחודי של הרומן הוא שהקנה לו את פרסומו והשאיר חותם עמוק על הספרות הישראלית. חוקרים רבים משייכים את הרומן לסגנון הספרותי בן המאה ה-20 של זרם התודעה. הרומן מייחד תשומת לב רבה לעולמן הנפשי של הדמויות, ומחשבותיהן נפרשות על עמודים רבים. אף שישנם חוקרים שטוענים שאין מדובר כאן בזרם התודעה בגלל הסגנון של מחשבות הלוחמים והסינון שעוברות מחשבותיהם, הרי שהמוקד הוא בהחלט התודעה שלהם והאופן שבו הם תופסים את העולם ואת עצמם. לצד המונולוגים של הדמויות, אשר לעיתים קרובות מאופיינים בקיטוע המשפטים, רצף אסוציאטיבי וסגנון לשוני גבוה ועשיר נמצאים גם תיאורי המרחב המדויקים והמורכבים של ס. יזהר, כמו בדוגמה הבאה:
אותה ציפור תהויה, שברגבי השדה, עפרוני מצויץ כמדומה, שהייתה מצווצת הברות בודדות כמתוך תנומה מופרת וכמתוך תמהון לילי, הרגישה, כנראה, שמה שמתרחש בעולם מרובה הוא ממה שהייתה משערת, וכי על-כן ציחצחה מקורה וליקטה כל התחלותיה המקוטעות ושאפה רוח וצווחה ציוחת-התפעלות אחת עליזה וגבוהה – אני כאן! – ונשתתקה לרגע, והתחילה מגדת בהתלהבות כמה וכמה פסוקים, שוב שאפה רוח וידעה עוד דבר שהוא וחזרה ועצמה עיניה ואמרה שיר-מזמור שלם: חלף הלילה, גם אם עוד חושך. ועוד אמרה, קרוב היום ואם עוד לא אור, וגם אמרה, בוקר הנה בא, כמעט קט וזה יש! עורו, נרדמים, עורו נא! – כי אכן כבר הקיצו והתחילו עונים לה מעברים, קצת כה וקצת כה, ציוצים משתאים ומתחזקים, זה ממלא מה שזה מחסיר. וכנפיים התחילו חובטות בסילוד, ובא והיה רגע כאילו כל השדה כולו אמר צויצה מנותזת, קול-זמרה חד כשברי זכוכית נוצצים.
מהדורות

המהדורה המקורית, בהוצאת עם עובד, הייתה רצופה שגיאות העתקה מכתב היד ושגיאות דפוס, ולדברי בנו של יזהר, ישראל סמילנסקי, הסבה ליזהר עוגמת נפש רבה, משום שעל אף שטרח וסימן אלפי תיקונים, סירבה ההוצאה להדפיס מהדורה מתוקנת.
רק בשנת 1989, ביוזמת העורך חיים פסח, שכיהן אז כעורך ראשי בהוצאת זמורה ביתן, יצאה בהוצאה זו מהדורה מתוקנת של ימי צקלג.
התגובות ליצירה

"ימי צקלג" זכה לתשומת לב רבה של הביקורת והמחקר. לאור היצירות הקודמות של ס. יזהר שיצאו לאור במהלך השנים, וזכו בדרך כלל לביקורות נלהבות, התפתחה ציפייה גדולה לקראת פרסומו של הספר, עליו עבד ס. יזהר שבע שנים תמימות. הביקורות החלו להופיע כשלושה חודשים לאחר צאת הספר והפולמוס שהתפתח סביבו נמשך יותר משנה. הביקורות היו מעורבות, חלקן התלהבו מאוד, בעוד שחלקן תקפו בהתלהבות את היצירה, שכללה שני כרכים, ובהם אלף ארבע מאות שלושים ואחד עמודים, והשתרעה על פני שבעה ימים בלבד.
הנושאים שבהם עסקה בדרך כלל הביקורת היו רבים, וביניהם: דיון בסוגה של היצירה, המבנה העלילתי, האלוזיות המקראיות, היסודות הקומיים, אפיון הדמויות, תיאורי הנוף, מקומו של הזמן בעלילה והשימוש בשפה. אך הנושא העיקרי שמשך את תשומת לבה של הביקורת הוא הטיפול והיחס אל המלחמה ואל דמותו של הדור השני בארץ; בניהם של דור המייסדים ויחסם אל המקום ואל מלחמת העצמאות. לא כולם עסקו בכל הנושאים, אך ניתן לחלק את רובם לשתי קבוצות עיקריות: 1. אלו שעסקו בעיקר באידאולוגיה של הספר, 2. אלו שהתייחסו בעיקר לצד האמנותי של הספר.
התגובות ליצירה > סאטירה

במערכון 'פלמ"ח' של החמישייה הקאמרית שנכתב בשנות ה-90 ומופיע באוסף הירוק של החמישייה, מלגלגים על דמות הפלמ"חניק המהורהר ועל השימוש של גיבורי הרומן בשפה מליצית.
סדרת הטלוויזיה "היהודים באים" הקדישה מערכון לספר, בפרק האחד עשר של העונה השנייה. במערכון נראה ס. יזהר זוכה בפרס ישראל על הספר, אך מתברר שאף אחד מהשופטים לא קרא את הספר עב-הכרס. לאחר שיזהר עולה לבמה לקבל את הפרס, מתברר שהוא בעצמו לא זוכר את תוכנו של הספר.
ראו גם

קרב חרבת מחאז
זרם התודעה
לקריאה נוספת

דן מירון, "הומור ואימה ב'ימי צקלג'", בתוך: חיים נגיד (עורך) ס. יזהר: מבחר מאמרי ביקורת על יצירתו, עם עובד, 1972, עמ' 164–175
גידי נבו, שבעה ימים בנגב: על 'ימי צקלג' לס. יזהר, הקיבוץ המאוחד, 2005.
חיים נגיד (עורך), ס. יזהר: מבחר מאמרי ביקורת על יצירתו, עם עובד, 1972.
גרשון שקד, הסיפורת העברית 1880–1980: ד. בחבלי הזמן, הקיבוץ המאוחד, 1993, עמ' 189–229.
אבי מעפיל, עיצוב המציאות בסיפורת של ס. יזהר; עבודת דוקטור, האוניברסיטה העברית בירושלים, 1988
ניצה בן-ארי, ס. יזהר; סיפור חיים, אוניברסיטת תל אביב, ההוצאה לאור, 2017, כר' 2, עמ' 247–302
יוסף אורן, מ״ימי צקלג״ ועד ״התגנבות יחידים״. מאזנים, כרך ס״ב, גל' 5–6 (תשמ״ט), עמ' 117–120 (חזר ונדפס בספרו: ציונות וצבריות ברומאן הישראלי, 1990, עמ' 95–101)
דוד ארן, "העיצוב האמנותי ב״ימי צקלג״", על המשמר, 24 באוקטובר 1958, עמ' 5, 6
אורציון ברתנא, "השמים? מה יש בהם?״, מעריב, ספרות, כ״ו באדר א' תשמ״ט, 3 במארס 1989, עמ' 1–2.
מיכאל הרסגור "הערות ל״ימי צקלג״ לס. יזהר – הגיבור היזהרי", קול העם, י״ג באלול תשי״ח, 29 באוגוסט 1958, עמ' 4; ״נפצו כל דגל קורא למוות!״. קול העם, כ' באלול תשי״ח, 5 בספטמבר 1958, עמ' 5
גידי נבו, "עיצוב המרחב ב'ימי צקלג'", בתוך: עיונים בתקומת ישראל, כרך 13 (תשס״ג 2003), עמ' 323–343
עסיס עמית, "זה שכאן הוא זה אחר לגמרי': קריאה של אסטרטגיות שימוש בלשון ושל יחסי ייצוג בפסקה ב'ימי צקלג' לס' יזהר. בתוך: מחקרי ירושלים בספרות עברית, כרך כ״ב (תשס״ח 2008), עמ' 457–485
אלי שביד, "לפני שערים נעולים". מולד, חוב' 121–122 (אוגוסט-ספטמבר 1958), עמ' 478–485
עמית עסיס, לנוכח ערב סתיו מחריש; ס. יזהר והולדת הצבר מרוח הספרות, מכון בן-גוריון לחקר ישראל והציונות, 2017, עמ' 112–173 (שני מאמרים על "ימי צקלג")
הערות שוליים

↑  גידי נבו, שבעה ימים בנגב, עמ' 167–166.
1 2  ניצה בן-ארי, ס. יזהר; סיפור חיים, אוניברסיטת תל אביב, ההוצאה לאור, 2017, כר' 2, עמ' 248–249 (פרופ' ניצה בן-ארי הייתה עורכת של ספרי יזהר וכלתו)
↑  גידי נבו, שבעה ימים בנגב, עמ' 1157[דרושה הבהרה].
1 2  ישראל סמילנסקי, [רשומה מ־7 ביוני 2021], באתר פייסבוק, ‏7 ביוני 2021
1 2  חיים נגיד, "הפולמוס סביב 'ימי צקלג' ", בספרו: ס. יזהר; מבחר מאמרי ביקורת על יצירתו. ליקט וצירף מבוא וביבליוגרפיה חיים נגיד, עם עובד, 1972, 32-25
↑  שלושת המאמרים כונסו בספר לעיל שערך חיים נגיד, ס. יזהר, מבחר מאמרי ביקורת... עמ' 139-117
↑  חיים נגיד, ס. יזהר, מבחר מאמרי ביקורת... עמ' 28
↑  ברוך קורצווייל, "האכזבה הגדולה", דבר, 22 באוגוסט 1958; ההמשך: "בחסות אימת המוות", שם, 29 באוגוסט 1958; בספרו "בין חזון לבין האבסורדי", קרא קורצווייל למאמר בשם: "האפופיאה של האפס"
1 2  ראו ניצה בן ארי, ס. יזהר; סיפור חיים... (ראו לעיל), כר' ב', עמ' 286–289
↑  ניצה בן-ארי, ס. יזהר; סיפור חיים... (ראו לעיל), עמ' 293
↑  ניצה בן ארי, ס. יזהר, סיפור חיים... (ראו לעיל), כר' ב', עמ' 298
↑  "מקדמות" - 1992, "צלהבים" - 1993, "צדדיים" - 1996, "אצל הים" - 1996, "מלקומיה יפהפייה" - 1996, "גילוי אליהו" - 1999
↑  מילא אהל, "עם 'ימי צקלג' ", למרחב, 14 בנובמבר 1958
↑  חיים נגיד, ס. יזהר, מבחר מאמרי ביקורת... (ראו לעיל), עמ' 27–28
↑  דן מירון, "הומור ואימה ב'ימי צקלג'", בתוך: חיים נגיד, ס. יזהר, מבחר מאמרי ביקורת... (ראו לעיל) עמ' 164–175
↑  גבריאל מוקד, "ימי צקלג", עכשיו, חוברת 3–4, (אביב תשי"ט-1959), עמ' 157–160
↑  ניצה בן ארי, ס. יזהר; סיפור חיים... (ראו לעיל), כר' ב', עמ' 291; אבי מעפיל, גידי נבו ועמית עסיס כתבו כל אחד דוקטורט על "ימי צקלג".
↑  החמישייה הקאמרית - פלמ"ח - YouTube
↑  כאן 11 - תאגיד השידור הישראלי (2016-05-06), היהודים באים - עונה 2 - פרק 11 | כאן 11 לשעבר רשות השידור, נבדק ב-2019-04-17
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987008870775005171
לואיז ג'רמיין

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1971 (בת 53 בערך) מארגט, הממלכה המאוחדת 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 פרופיל ב-IMDb
 
טינה לואיז ג'רמיין (באנגלית: Tina Louise Germaine; נולד ב-1971) היא שחקנית ודוגמנית אנגלייה. היא ידועה בעיקר מהופעתה בתפקיד סילביה ברי במיני-סדרה "שפתון על צווארונך" של דניס פוטר משנת 1993. ב-1994 שיחקה בתפקיד קייט הרגריבס בסדרת הקומדיה "בית וינדזור".
ביוגרפיה

ג'רמיין נולדה במרגייט שבמחוז קנט באנגליה. אביה עזב את אימה ואת שני אחיה עוד לפני שנולדה. ב-14 בפברואר 1994 התחתנה עם לי קרטר על החוף של לוך לומונד. היא סיפרה שהוא היה החבר הטוב ביותר של אחיה, והיא הכירה אותו שנים רבות. לבני הזוג נולדה בת בשנת 1995.
לדברי ג'רמיין היא העניקה השראה לתסריט של "קריוקי" של דניס פוטר, אבל ההריון שלה מנע ממנה להצטרף להפקה.
פילמוגרפיה

| שנה | שם | שם באנגלית | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1993 | שפתון על צווארונך | Lipstick on Your Collar | סילביה ברי | מיני-סדרה |
| 1993 |  | Frank Stubbs | ג'ניס | בפרק "Skaters" |
| 1993 |  | Electric Blue 43: The Big Bust Issue |  | סרט וידאו |
| 1994 | שארפ | Sharpe | סאלי קלייטון | בפרק "Sharpe's Company" |
| 1994 | בית וינדזור | The House of Windsor | קייט הרדגריבס | סדרת טלוויזיה (6 פרקים) |
| 1994 |  | Screen Two | אמבר בויס / מנדי מייסון | בפרק "Midnight Movie" |
| 1995 |  | Wales Playhouse | לין | בפרק "Archangel Night Out" |
| 1996 |  | Teen Angels |  | סרט וידאו |
| 1997 |  | Hikers | ג'ניפר |  |
| 1997 |  | Electric Blue: Sex Model File #1 |  | סרט וידאו |
| 1998 | ברמוול | Bramwell | רוז | בפרק "Loose Women" |
| 1999 | מכת שמש | Sunburn | קים איסטווד | סדרת טלוויזיה (פרק אחד) |
הערות שוליים

↑  "Louise Germaine". BFI. נבדק ב-1 באפריל 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "The Girl Dennis Potter Made A Star" OK! 5 May 1996
↑  "I'm the marry wife of Windsor" The Sun, 14.5.94
↑  "Pouty in his hands". Herald Scotsman. 26 באפריל 1996. נבדק ב-18 בספטמבר 2020. {{cite news}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007424140205171  ISNI: 0000 0001 1934 6157  LCCN: no00043341  NKC: pna2004259337  VIAF: 53694888   WorldCat (עם VIAF): 53694888