stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
לשכת עבודה (שיר)
רקע וכתיבה

השיר נכתב בעקבות המהומות בשכונת ואדי סאליב בחיפה ב-1959, והוקלט ככל הנראה שנה לאחר מכן. עמר, יליד מרוקו, הרגיש שחברי העלייה שלו קופחו בשיטתיות מאז קום המדינה ואינם זוכים ליחס שווה. באוטוביוגרפיה שלו הוא מצוין כי "באופן אישי לא יכולתי להתלונן על קיפוח: שיריי הפכו נכס צאן ברזל בכל בית; אבל אין לי ספק כי לא ניתנה הזדמנות שווה ליוצאי מרוקו".
השיר הוא בן שבע דקות וחצי, זמן ארוך יחסית לפזמונים באותה תקופה. רובו מושר במרוקאית ורק שני בתים מתוכו הם בעברית. המילים במרוקאית הופנו כלפי הקהל (יוצאי צפון אפריקה ברובם) ואילו המילים בעברית הופנו אל עבר הממסד. השיר נכתב מנקודת מבט של יהודי מסורתי שחוזר ארצה לאחר שנות הגלות, אבל בישראל הוא סובל מקיפוח. תוך כדי השיר הוא מופרד ממשפחתו, מגויס בכוח לצה"ל, חווה השפלה בלשכת העבודה ובסופו נלקח לעבוד בקיבוץ ללא תמורה.
השפעה

מבחינה מוזיקלית, זהו אחד מהשירים הראשונים שהציגו בפני הקהל בישראל את המוזיקה האנדלוסית (בצד השיר "הכל בתשלומים" של פלפל אל־מסרי). בשיר יש שימוש בכלים הייחודיים לסגנון זה, כמו הקאנון. המקצב בשיר הוא רקיד ועשיר במכוון, כך שיגרום להצנעת המחאה הנוקבת שבו. סגנונו השמח והעממי הפכו את השיר ללהיט "חפלות", מה שעזר לעליית הפופולריות שלו לאורך השנים.
באמצעות "לשכת עבודה" ו"שיר השיכור" (שיצא חודשים אחדים לפני כן) הפך עמר לזמר הישראלי הראשון שהעלה בשיריו את סוגיית השסע העדתי בישראל. השיר כמעט לא הושמע באמצעי התקשורת הממוסדים, אך היה נוכח במעברות וביישובי הקליטה הנוספים שהיו בישראל באותן שנים.
בין המבצעים הידועים לשיר היו זוהר ארגוב ואייל גולן, שביצעו אותו בגרסה מקוצרת וללא הבתים במרוקאית. יש הטוענים שחידושים אלו העלימו את המסר המקורי של השיר והותירו אותו נטול הקשרים והסברים.
הערות שוליים

1 2 3   בן שלו, 1968-1958: שיר המחאה הנוקב ביותר שנכתב בישראל, באתר הארץ, 4 ביוני 2018
1 2 3  עמית סלונים‏, הוא התחיל לשיר את שיר המחאה הכואב ביותר. רה"מ לא ידע איפה לקבור את עצמו, באתר וואלה, 5 ביוני 2020
↑  דויד פרץ,‏ על השיר "לשכת עבודה" שכתב והלחין יוסף (ג'ו) עמר, באתר תרבות.il
הסכם שביתת הנשק בין גרמניה הנאצית וצרפת

טקס החתימה ב-22 ביוני 1940. קייטל (משמאל) מוסר מסמך לשארל הונציגר. לשמאלו של קייטל יושב שר החוץ הנאצי, יואכים פון ריבנטרופ
הסכם שביתת הנשק בין גרמניה הנאצית וצרפת המכונה לעיתים קרובות "הסכם שביתת הנשק של 22 ביוני 1940", הוא הסכם של שביתת נשק שנחתם ב-22 ביוני 1940 ובשעה 18:36 ביער קומפיין סמוך לקומפיין, מצפון-מזרח לפריז שבצרפת. היטלר בחר במקום זה, מאחר ששם נחתם הסכם שביתת הנשק בין הקיסרות הגרמנית למדינות ההסכמה שסיים את מלחמת העולם הראשונה בשנת 1918. הסכם זה נחתם על ידי פקידי גרמניה הנאצית והרפובליקה הצרפתית השלישית במהלך מלחמת העולם השנייה, ונכנס לתוקף רק ב-25 ביוני 1940.
בין החותמים מהצד גרמניה היו הפיהרר, אדולף היטלר, וילהלם קייטל, מפקד הוורמאכט, שר החוץ הנאצי, יואכים פון ריבנטרופ, הגנרל אלפרד יודל, מפקד הלופטוואפה ושר התעופה, הרמן גרינג, המזכיר האישי של היטלר, רודולף הס, המפקד העליון של OKH, ולטר פון בראוכיטש והאדמירל, אריך רדר. נציגי צרפת היו שארל הונציגר, ליאון נואל, ז'אן ברג'רה ומוריס לה-לוק.
ההסכם נחתם בעקבות הניצחון המוחץ של הנאצים בקרב על צרפת בחזית המערבית במלחמת העולם השנייה. בעקבות שביתת הנשק הוקם גוף ממשל צבאי בשטחי צרפת הכבושה. גוף זה ניהל את הנמלים הצרפתיים שהיו על חוף תעלת למאנש והאוקיינוס האטלנטי, וכן הוקם המשטר של צרפת של וישי.
הקרב על צרפת

הצבא הצרפתי, שהיה אחד מהצבאות הטובים ביותר בעולם אבדו בכיתור בצפון. עמם אבד מיטב הציוד הממוכן. החזית השתרעה על פני מאות קילומטרים, מסדאן ועד התעלה, וכוח האדם היה מוגבל. בעל הברית העיקרי, בריטניה, פינה את עיקר כוחו בדרך הים (על אף שהדיוויזיה ה-51 (היילנד) נותרה על אדמת צרפת), ובעלי הברית המשניים, בלגיה והולנד, נכנעו. לרשות וייגאן עמד כוח בן 64 דיוויזיות צרפתיות, ודיוויזיה אחת בריטית. לא הייתה לו כל עתודה ליצירת הגנה לעומק. אם ייפרץ קו ההגנה, לא תהיה כל אפשרות לסתום את הפרצה.
במהרה הכוחות הצרפתיים החלו לסגת אך גרמניה איימה לכבוש את פריז ובשל כך ממשלת צרפת העבירה את מקום משכנה מהבירה, פריז לבורדו ב-10 ביוני, עוד באותו יום הכריזה הממשלה על פריז כעיר פתוחה על מנת למנוע את החרבת העיר ואתריה.
עד 22 ביוני 1940, היום בו נחתם הסכם שביתת הנשק ספרו הגרמנים כ-27 אלף חיילים שנהרגו, יותר מ-111,000 פצועים וכ-18,000 נעדרים. לעומת זאת הצרפתים נחלו הפסד צורב בהרבה והצבא הצרפתי ספר כ-92,000 הרוגים, למעלה מ-200,000 פצועים. גם חיל המשלוח הבריטי, הובס ואיבד 66,426 חיילים מהם 11,014 נהרגו או מתו מפצעיהם, 14,074 פצועים ו-41,338 נעדרו או נפלו בשבי. ננטשו כ-700 טנקים, 880 תותחי שטח, כ-500 תותחים נגד מטוסים, 850 תותחים נגד טנקים ועוד.
הבחירה ביער קומפיין

מיואש מהתגובה העוינת בקבינט להצעה בריטית לאיחוד פרנקו-בריטי, ובשל אמונתו כי שריו אינם תומכים בו עוד, התפטר ראש הממשלה פול ריינו ב-16 ביוני. אחריו והוחלף על ידי המרשל אנרי פיליפ פטן, שמסר הודעה ברדיו לעם הצרפתי, בה הודיע על כוונתו לבקש שביתת נשק עם גרמניה. כאשר הפיהרר, אדולף היטלר קיבל את הודעת ממשלת צרפת כי ברצונם לנהל משא ומתן על שביתת נשק בחר האחרון ביער קומפיין כמיקום בו יתנהל המשא ומתן, היטלר בחר ביער קומפיין מפני שזה המקום בו נחתמה שביתת הנשק שסיימה את מלחמת העולם הראשונה בשנת 1918) ובחירה זו הייתה מעיין נקמה של גרמניה על כך שצרפת השפילה אותו בהסכם שביתת הנשק של 1918. קרון הרכבת של קומפיין, בו נחתם ההסכם נחתם.
העיתונאי ויליאם שיירר, כותב הספר "עלייתו ונפילתו של הרייך השלישי" נכח באותו אירוע ודיווח כי ”אני רק חמישים מטרים ממנו (היטלר) ואני ראיתי את הפרצוף הזה פעמים רבות ברגעים הגדולים בחייו, אך היום הפרצוף הבליא את הבוז, השנאה ותחושת הניצחון”. ב-21 ביוני ישב היטלר באותו כיסא בו ישב הגנרל הצרפתי, פרדיננד פוש כאשר שוחח עם נציגי האימפריה הגרמנית המובסת. לאחר שהאזין לקריאות הפתיחה של השיחות, במחווה של בוז כלפי הנציגים הצרפתיים החליט היטלר לעזוב את הקרון (כמו שעשה פוש ב-1918) ונתן להמפקד העליון של הוורמאכט, וילהלם קייטל להמשיך במשא ומתן לבדו. המשא ומתן נמשך יום אחד וכבר ב-22 ביוני 1940 נחתם ההסכם וזאת לאחר שיחה עם נציגי ממשלת צרפת, שנאלצו לברוח לבורדו ובפרט עם שר הביטחון הצרפתי, הגנרל מקסים וייגאן.
תנאים

לגרמניה הנאצית היו מספר סיבות להגיע להסכם שביתת נשק, ראשית הנאצים רצו להבטיח שצרפת תפסיק להילחם בהם בשטחי אפריקה הצפונית הצרפתית, סיבה נוספת הייתה שהנאצים העדיפו להשאיר ממשלה צרפתית שתפטור את גרמניה מהנטל שבניהול צרפת, במיוחד שהנאצים חפצו בכיבוש בריטניה כחלק ממבצע ארי-הים.
על פי ספרו של העיתונאי, ויליאם שירר "עלייתו ונפילתו של הרייך השלישי" הגנרל הצרפתי, שארל הונציגר התלונן כי תנאי שביתת הנשק שהוטלו על צרפת היו קשים בהרבה מאלו שהוטלו על גרמניה ב-1917, ככה למשל הגרמנים דאגו שהשטח הכבוש שברשותם ישלוט על נמלי תעלת למאנש ועל הנמלים שלחופי האוקיינוס האטלנטי, בנוסף לכך על הצרפתים היה להסגיר את כל האנשים שקיבלו מקלט מדינה בצרפת ואת כל עלויות הכיבוש הגרמני היו הצרפתים צריכים לשלם (כ-400 מילון פרנקים צרפתיים מדי יום). עם זאת, אחד הוויתורים הבודדים של גרמניה לצרפת היה לאפשר פעילות מינמלית, אך קיימת של צבא צרפת, "ויתור" נוסף מצד הגרמניים היה שהצי הצרפתי נאלץ להתפרק מנשקו אך לא להיכנע.
בנוסף לכך, הוקמה ממשלת בובות ששלטה על שטחי דרום צרפת, ממשלת זו כונתה לימים "צרפת של וישי" שנוהלה בפועל על ידי גרמניה הנאצית אך באופן רשמי הייתה ממשלה עצמאית באזור שנקרא "האזור החופשי".
סעיף 19 לשביתת-הנשק הצרפתית-גרמנית דרש מהמדינה הצרפתית למסור לרשויות גרמניה כל אזרח גרמני שהיה נמצא תחת שטח צרפתי, מרביתם היו מועמדים לגירוש למחנות הריכוז שהוקמו בגרמניה, מפקד הוורמאכט, גייטל קיבל הבטחה בעל פה שהדבר יחול בעיקר על אותם פליטים ש"קידמו את המלחמה" ובכך רמז ליהודים, אם לא די בכך קייטל דרש ואף קיבל הבטחה למסור יהודים גרמנים שנהנו ממעמד פליט בצרפת.
המשלחת הצרפתית, בראשות הגנרל שארל הונציגר ניסתה לרכך מעט את התנאים המחמירים של ההסכם אך קייטל השיב כי הם צריכים או לקבל את ההסכם כמו שהוא או לדחות אותו על כל סעיפיו. לנוכח המצב הצבאי הנואש בו נמצאה צרפת, לא נותרה להונציגר ברירה אלא להסכים לתנאים. הפסקת האש נכנסה לתוקף ב00:35 ב-25 ביוני 1940, יותר מיומיים לאחר חתימת ההסכם, לאחר שנחתם הסכם שביתת הנשק בין צרפת לאיטליה, בעלת בריתה של גרמניה הנאצית.
במסגרת ההסכם עם איטליה, סוכם כי המושבה הצרפתית בסומליה (סומלילנד הצרפתית) תהיה נייטרלית במלחמה בין מדינות הציר לבעלות הברית. במושבה זו הוצבו כ-10,000 חיילים חמושים היטב, תחת פיקודו של הקולונל פול לואי לז'נטיום. בתחילה ניסה לז'נטיום להמשיך בלחימה על אף הסכם הכניעה, וב"פקודה כללית מס' 4" שהוציא לכוחותיו, גינה את הסכם שביתת הנשק, והכריז על כוונתו להמשיך בלחימה לצד הבריטים. אך הוא לא זכה בתמיכת צבאו והפקידות הצרפתית האזרחית בסומלילנד, ששמרו על נאמנות למשטר וישי.
תולדות קרון קומפיין בהמשך המלחמה

כמה שבועות לאחר הטקסים בקומפיין הועבר הקרון לברלין והועמד בגני הלוסטגארטן (אחד מאתרי המצעדים ההמוניים של המפלגה הנאצית) לתצוגה בפני הציבור. שרידי האתר בקומפיין, כולל המוזיאון, הכתובת ופסל אלזס נהרסו ורק פסלו של פוש הושאר כדי "לחזות" בכל אלה (פוש מת ב-1929 בפריז). גורלו הסופי של קרון קומפיין לא ברור. תושבים שווייצרים ושוודים בברלין העידו שראו אותו נהרס בהתקפת חיל האוויר הבריטי את ברלין ב-22–23 בנובמבר 1943. עדויות אחרות טוענות שהועבר לקרווינקל בתורינגיה ושם נהרס על ידי חיילי ה-SS עם התקרבות צבא ארצות הברית.
הערות שוליים

↑  For a list of sources using such name, see Talk:Surrender of France.
↑  Maury, Jean-Pierre. ""Convention d'armistice" – Text of the armistice signed in Rethondes on 22 June 1940". mjp.univ-perp.fr. University of Perpignan. נבדק ב-11 ביוני 2015. {{cite web}}:  (עזרה).
↑  Shirer, William, The Rise and Fall of the Third Reich: A History of Nazi Germany, Simon & Schuster, 2011, ISBN 978-1-4516-5168-3 p. 742
↑  "The Varian Fry Foundation Project/IRC". נבדק ב-7 בדצמבר 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Lacouture 1991, pp.233–234
↑  פול לואי לז'נטיום אתר "מסדר השחרור" (צרפתית)
↑   The Coach That Made History (Extended Cut), סרטון  באתר יוטיוב (אורך: 0:06)
כתבה בעיתון על ההסכם
הקרון מובל להצגה בפני הציבור בברלין
לשון סגי נהור

ערך זה עוסק בלשון סגי נהור, כשהכוונה היא להפך מהנאמר. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
לְשון סַגִּי נְהור היא צורת שימוש בשפה שמתכוונת להפך ממה שנאמר. במקורות היהודיים, עיקר השימוש בלשון סגי נהור נעשה לצורך לשון נקייה, על ידי נקיטת לשון חיובית כשהכוונה האמיתית היא למשמעות ההפוכה, השלילית. בשפה העברית התפתחה לשון סגי נהור כצורת דיבור המבטאת ציניות וסרקזם.
מקור הביטוי

"סגי נהור" בארמית פירושו: רב אור, אך משמעותו הפוכה – זהו כינוי לעיוור, זה שאינו רואה דבר מלבד חושך. הביטוי מופיע לראשונה במדרש בראשית רבה, שם הוא ניתן לכבד-ראיה, שאכן, יחסית למי שאינו רואה כלל, הוא רב אור: "בשוק סמייא צווחין לעווירא סגי נהור" (תרגום מארמית: בשוק של סומים, כלומר עיוורים לחלוטין, קוראים לעיוורים, כלומר לכבדי ראייה, "סגי נהור" – רב אור). ביטוי זה מופיע גם בתלמוד: "רב ששת סגי נהור הוה". ידוע על חכמים עיוורים נוספים שכונו בלשון זו, כמו למשל המקובל רבי יצחק סגי נהור. כינוי נוסף לעיוור המופיע בתלמוד בלשון סגי נהור: 'מאור עיניים', ועיוורון מכונה בלשון סגי נהור 'נהורא'. ובמקום אחר מכונה מי שנעשה עיוור 'עיניו קמו'.
בשפה הערבית, שאף היא משתייכת למשפחת השפות השמיות, נעשה שימוש מקביל במילה "אלבציר" (البَصِير "הרואה"), הניתנת ככינוי לחכם עיוור. כך למשל יוסף אלבציר (אנ'), מחשובי חכמי הקראים בירושלים במחצית הראשונה של המאה ה-11, וכן מושל ירושלים הממלוכי עלאא' א-דין אלבציר – שניהם היו עיוורים.
בעקבות המשמעות ההפוכה של ביטוי זה, מתאר הניב "לשון סגי נהור" דיבור במשמעות הפוכה.
דוגמאות ללשון סגי נהור

בספר איוב מופיעות שתי דוגמאות ללשון סגי נהור:
השטן אומר לאלוהים: ”ואולם שלח נא ידך וגע בכל אשר לו, אם לא על פניך יברכך?!”. שמשמעותו יקללך.
אשתו של איוב אומרת לו, לאחר הייסורים שנפלו עליו: ”ברך אלהים ומות!”. כלומר קלל ותמות.
מכאן נגזרה אף האמירה ההלכתית הבאה, המובאת בתלמוד: ”רבי אליעזר בן יעקב אומר: אזהרה למברך (כשהכוונה: מקלל) את השם מניין? – תלמוד לומר: "אלוהים לא תקלל"”
הלכות אבלות ומסכת אבל רבתי (מהמסכתות קטנות) נקראות בהלכה הלכות ומסכת "שמחות".
הפרשה החמישית בספר ויקרא (מצורע) נקראת בלשון נקייה – טהרה.
בני אדם היורדים מנכסיהם מכונים בלשון סגי נהור 'עולים'.
בית קברות מכונה בלשון סגי נהור "בית החיים". ש"י עגנון, בסיפורו "המנין" (נכלל בקובץ "אלו ואלו"), כותב: "בית חיים ישן יש במערבה של צפת".
האמורא שמואל כונה 'אריוך' (ארוך), ויש פירוש האומר שהכוונה היא שהיה גוץ, וכינוהו בלשון סגי נהור.
ביידיש, נשמרו ביטויים רבים בלשון סגי נהור מתוך מטרה לשמור על לשון נקייה, למשל: "א גוט אויג", שתרגומו הוא עין טובה והכוונה היא בעצם לעין רעה.
אופנים אחרים של לשון סגי נהור

ישנה צורה נוספת של ביטויים בלשון סגי נהור, על ידי היפוך גוף ראשון לגוף שלישי (לשון נסתר), או על ידי הסטת לשון הדיבור מפלוני לאלמוני, כדי להימנע מלומר דבר שלילי על מישהו שרוצים בטובתו. דוגמאות מן התורה:
”ונלחם בנו ועלה (כשהכוונה: ועלינו) מן הארץ”.
דוגמאות מן התלמוד:
”ראוי לו (הכוונה: לי) שאפול למטה”.
”תדעו שלמחר הוא (הכוונה: אני) מת”.
”כל הקורא קריאת שמע בלא תפילין כאילו מעיד עדות שקר בעצמו” (כשהכוונה לא על האדם אלא על הקדוש ברוך הוא).
”נעשה שונאו של הקדוש ברוך הוא (כשהכוונה לקדוש ברוך הוא עצמו) מך” (כלומר: עני).
”מפלתן של שונאי ישראל” (כשהכוונה לעם ישראל עצמו).
”אוי להם לשונאיהן של תלמידי חכמים” (כשהכוונה לתלמידי החכמים עצמם).
”אילו היה שונאי (כשהכוונה: אני עצמי) מתייחד עם אותה אשה, לא הייתי יכול להימנע מחטא”.
ישנה צורת נוספת של ביטויים בלשון סגי נהור, לא על ידי היפוך המילה עצמה אלא על ידי השמטה או תוספת של מילה, שמהפכת את המשמעות מרעה לטובה. למשל:
”על כל צרה שלא תבוא” (כשהכוונה: על צרה שבאה).
”אראה בנחמה (כשהכוונה: לא אראה בנחמה) אם לא הרגתי עד זומם”.
לעיתים נדירות מצאנו ביטויים או כינויים הבאים בלשון סגי נהור אשר היפוך משמעותם נעשה מטובה לרעה. אחד מהם הוא התואר המובא בתורה לאשתו של משה – 'כושית', ופירש רש"י כי בגלל יופייה היפכו את תוארה מ'נאה' ל'כושית', כדי שלא תשלוט בה עין הרע. וכן מובא בתלמוד התואר 'כושאי' (כושים) ככינוי בלשון סגי נהור לאנשים יפים.
שימוש בלשון סגי נהור בסלנג

גם בלשון הדיבור ובסלנג נעשה שימוש בלשון סגי נהור, וכאן יש לעיתים חשיבות לאינטונציה שבה נאמרות המילים. כאשר אומרים על מישהו שהוא "חכם גדול" הכוונה היא, פעמים רבות, שהוא לא ממש חכם, כלומר, קיים פער בין הנאמר לבין המשתמע. הדבר יוצר, בדרך כלל, רושם של לגלוג כלפי זה שמדברים אודותיו, לדוגמה:
משמעות המילה "כישרון" בהקשר לעיל היא בעצם "חוסר כישרון". משמעות דומה יש לאמירה "חוכמה גדולה", כמו גם לאמירה הלגלגנית "יפה מאוד מצידך", שמשמעה במקרים רבים עשית מעשה מכוער. פן נוסף נמצא בביטוי האנגלי "ביג דיל" (big deal), שתרגומו המילולי הוא עסק גדול ואילו בסלנג העברי, משמעותו היא דווקא עניין קטן מאוד. ספרם של דן בן אמוץ ונתיבה בן-יהודה, "מילון עולמי לעברית מדוברת", ממחיש את השימוש בביטוי "ביג דיל":
לעיתים נכתבת המילה במירכאות, כדי להדגיש שאין מדובר במשמעותה הרגילה, אלא במשמעות סגי נהור:
כאשר שימוש כזה נעשה בדיבור, יש המוסיפים לו את המילים "במירכאות כפולות" ואף "במירכאות כפולות ומכופלות", כדי שלא להותיר ספק באשר למשמעותו:
יש המהדרים ועושים תוך כדי דיבור תנועת מירכאות באצבעותיהם.
ראו גם

לשון נקייה
הערות שוליים

↑  מהמילה נהור, אף נגזרת המילה העברית נהיר, שפירושה בהיר, ברור, מובן.
↑  בראשית רבה פרשה ל', פיסקה ט' ופירוש "מתנות כהונה" שם
↑  תלמוד בבלי, מסכת ברכות, דף נ"ח, עמוד א'
↑  מסכת חגיגה דף ה'/ב'
↑  מסכת פסחים דף קי"א/ב'
↑  מסכת יבמות דף ט"ז/א'
↑  מתוך האתר http://www.karaim.net: יוסף בן אברהם הכהן "הרואה", המכונה בערבית יוסף אבו יעקב "אלבציר"
↑  תלמוד בבלי, מסכת סנהדרין, דף ס"ו
↑  שמות כב, כז
↑  פלג’י, רחמים נסים יצחק בן חיים, 1814-1907, יפה ללב  חלק ב, באתר היברובוקס, וראו בפורום אוצר החכמה כאן.
↑  מסכת פאה פרק ה', ו', לפי פירוש רבי עובדיה מברטנורא
↑  מופיע לראשונה ב"ספר מצוות קטן"
↑  מסכת שבת דף נ"ג/א'
↑  "ספר יוחסין"
↑  שמות א',י', על פי אחד מהפירושים רש"י.
↑  מסכת ראש השנה דף כ"ה/א'
↑  מסכת חגיגה דף ט"ז/ב'
↑  מסכת ברכות דף י"ד/ב'
↑  מסכת תענית דף ז'/ב'
↑  מסכת ברכות דף ד'/ב'
↑  מסכת יומא דף ע"ב/ב'
↑  מסכת סוכה דף נ"ב/א'
↑  מסכת פסחים דף קי"ז/א'
↑  מסכת מכות דף ה'/ב'
↑  במדבר י"ב, י"א
↑  מסכת סוכה דף נ"ג/א'
ליגת ההגנה הלאומית-נוצרית

| --- | --- |
 מדינה:  רומניה 
 מנהיגים:  אלכסנדרו קונסטנטין קוזה 
 תקופת הפעילות:  4 במרץ 1923 – 16 ביוני 1935 (12 שנים) 
 מטה:  בוקרשט 
 מיקום במפה הפוליטית:  ימין רדיקלי 
 
ליגת ההגנה הלאומית-נוצרית (ברומנית: Liga Apărării Național-Creștine ובראשי תיבות: LANC) הייתה מפלגה לאומנית אנטישמית ברומניה בתקופה שבין שתי מלחמות העולם.
כנס ההקמה של המפלגה היה ב-4 במרץ 1923 באוניברסיטת יאשי וכנשיא נבחר הפרופסור אלכסנדרו קונסטנטין קוזה. הכנס נפתח בטקס דתי במטרופוליה המקומית ולאחר מכן נשא קוזה נאום על הסכנה היהודית ועל "חוק הלאומים" שתכנן, שאמור היה לבטל את אזרחות היהודים. הכמרים קידשו 38 דגלים של התנועה, דגלים רומניים שהכילו במרכזם עיגול לבן ובתוכו צלב קרס. הנוכחים נשבעו אמונים לכנסייה, למלך ולדגל החדש.
מפלגה זו הובילה לשנאה על בסיס דתי נגד היהודים בטענה שהיהודים פועלים בצורה אינסטינקטיבית להשתלטות על רומניה, כמו רובוט שתוכנת על ידי אלוהי היהודים והם המיעוט היחיד שאינו יכול להתבולל בתוך העם הרומני.
על קורנליו זליה קודריאנו הוטל לארגן את המפלגה ברחבי רומניה. עיקר מצע המפלגה הייתה התנגדות למתן אזרחות ליהודי רומניה, אך ב-26 במרץ הפרלמנט הרומני אישר את השינוי בחוקה הרומנית, שינוי שהשלים הענקת זכויות שוות ליהודי רומניה. ליגת ההגנה לאומית-נוצרית ארגנה הפגנות ברחבי רומניה נגד האקט הזה.
ב-1926 היו למפלגה 10 נציגים בפרלמנט הרומני, אך ב-1927 פרש ממנה קודריאנו תוך פיצול המפלגה והקים את התנועה הלגיונרית. ב-14 ביולי 1935, ביאשי, הליגה התאחדה עם המפלגה הלאומית-חקלאית, שהונהגה על ידי אוקטביאן גוגה ויחד יצרו את המפלגה הלאומית-נוצרית.
הליגה הקימה תנועה צבאית למחצה בשם לנצ'יירי.
לקריאה נוספת

ז'אן אנצ'ל, Contribuţii la Istoria României - Problema evreiască 1933 - 1944 (תרומות לתולדות רומניה - הבעיה היהודית 1933 - 1944), הוצאת הספר, בוקרשט, 2001.
הערות שוליים

↑  דוקטור ז'אן אנצ'ל מציין בספרו שקוזה ומפלגתו לא היו תחת השפעת המפלגה הנאצית הגרמנית ואת סמל צלב הקרס בחר ב-1910, כסמל נוצרי קדום המקשר את העם הרומני לעבר הרחוק
↑  י. שושני, העויות צלב-הקרס, הצפירה, 29 באוקטובר 1926
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007264513505171  LCCN: no2013013864  VIAF: 137750426   WorldCat (עם VIAF): 137750426
מאמץ לחיצה

דיאגרמת מאמץ - מעוות אופיינית לפלדה רכה
דיאגרמת מאמץ - מעוות אופיינית לחומר פריך
מאמץ לחיצה נוצר כתוצאה מפעולה של זוג כוחות הפועלים לאורך ציר אחד כשהם מכוונים זה כלפי זה. הלחיצה היא תופעה הדומה למתיחה, אך פועלת בכיוון הפוך.
מאמץ לחיצה

בדומה למאמץ המתיחה, מאמץ הלחיצה מוגדר ככוח הלחיצה כשהוא מחולק בשטח החתך של החלק המועמס בכוח הלחיצה. חלקים הנדסיים העומדים ללחיצה הם מוטות, עמודים וכדומה. החוזק ללחיצה נקבע לפי המאמץ המרבי שהחלק הנתון למתיחה יכול לשאת לפני שהוא נכשל. מוט או עמוד גבוה נכשל בתופעה שונה מתופעת הלחיצה והיא נקראת קריסה. הקריסה מאופיינת על ידי הגבהות של המוט או של העמוד והיא מסומנת לרוב באות היוונית למדא:  \ \lambda .
דיאגרמת מאמץ-מעוות

| --- | --- |
 :  ראו גם – מודול האלסטיות
בחומר אלסטי-פלסטי:
תחום האלסטיות הוא התחום בו התיאור של עקומת מאמץ - מעוות בצורת קו ישר והוא בקרוב מהראשית עד אזור מאמץ הכניעה. בחומרים שאזור הכניעה איננו ברור כמו בפלדה ואיננו מוצג בצורת נזילה, מגדירים בדרך כלל את נקודת הכניעה כנקודה בה המעוות היחסי שווה למעוות בשיעור 0.2%.
בחומר פריך:
תיאור מתמטי

מאמץ הלחיצה:
F - כוח הלחיצה
\ \ A - שטח החתך
\ \sigma  - מאמץ הלחיצה
לפעמים מציגים את כח הלחיצה ואת מאמץ הלחיצה בסימן שלילי המבדיל בין מאמץ המתיחה החיובי לבין מאמץ הלחיצה השלילי.
חוק הוק מציג הקשר בין מאמץ למעוות יחסי:
\ E - מודול האלסטיות
\varepsilon  - מעוות יחסי
במוט המועמס למתיחה, המעוות הוא ההתארכות היחסית:
L - אורך החלק
\ \Delta L - השינוי באורך
מאמץ מעוות

בחומרים משיכים כמו רוב המתכות ההתנהגות במתיחה דומה להתנהגות בלחיצה ומבצעים בהם לרוב מבחני מתיחה. בחומרים פריכים כמו יצקת ברזל, אבן או בטון, ההתנהגות במתיחה שונה מההתנהגות בלחיצה ויש עניין להפריד ולבצע מבחן לחיצה. בחומר פלסטי - אלסטי משיך הדגם איננו נהרס בלחיצה אלא הופך לדיסקה.
כאשר משלבים חישובים של מתיחה עם חישובים של לחיצה צריך להקפיד על סימן חיובי למתיחה וסימן שלילי ללחיצה. בחומרים אלסטיים מתקיים הקשר בין מאמץ לבין מעוות בדומה לקשר במתיחה כאשר מקדם פואסון הוא היחס בין מעוות אורכי לבין מעוות רוחבי.
\ \nu  - מקדם פואסון
לקריאה נוספת

Timoshenko S., Strength of Materials, 3rd edition, Krieger Publishing Company, 1976. ISBN 0882754203
Shames I.H., Cozzarelli F.A., Elastic and inelastic stress analysis, Prentice-Hall, 1991, ISBN 1560326867
י. אלפרוביץ', תורת החוזק והאלסטיות, אגודה ישראלית לקידום החינוך ההנדסי, 1965
| מאמץ (הנדסה) |
| --- | --- | --- |
| מאמצים | מאמץ • מאמץ גזירה • מאמץ כפיפה • מאמץ לחיצה • מאמץ מתיחה • מאמץ פיתול • מאמץ קריסה • עייפות החומר |  |
| נושאי עזר | מומנט כפיפה • מומנט כוח • אלסטיות • מעוות • חוק הוק • עקומת מאמץ-מעוות • כניעה (הנדסה) |  |
| מודולי האלסטיות | מודול האלסטיות • מודול הגזירה • מקדם פואסון • קבועי לאמה • מודול הנפח |  |
| שטחים ונפחים | שטח • מומנט התמד • מומנט ההתמד של השטח • מומנט התמד פולרי של השטח • משפט שטיינר-הויגנס • טנזור התמד • טבלת טנזורי התמד • מומנט ראשון של שטח |  |
| נושאים משלימים | חוזק חומרים • טנזור מאמצים • מאמצים ראשיים • מעגל מור • היפותזות חוזק • שיטות אנרגיה • חוקי קסטיליאנו |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4398121-5
הקסם של הרוע

| --- | --- |
 בימוי:  מיכאיל קוזקוב 
 הופק בידי:  ניקולאי דוסטל 
 תסריט:  אלכסנדר בורודיאנסקי, ניקולאי דוסטל, מיכאיל קוזקוב 
 שחקנים ראשיים:  אלכסיי סרבריאקוב גלינה טיונינה קארן בדאלוב נטליה וודובינה אנדריי אילין 
 מוזיקה:  סנדור קאלוס 
 מדינה:  רוסיה רוסיה
 הקרנת בכורה:  2006 
 משך הקרנה:  46 דק' 
 שפת הסרט:  רוסית 
 סוגה:  סרט דרמה 
 דף הסרט ב־IMDb
 
הקסם של הרוע (ברוסית: Очарование зла) הוא סדרת טלוויזיה רוסית בת שישה פרקים משנת 2006 בבימויו של מיכאיל קוזאקוב.
עלילה

העלילה מתרחשת בצרפת בשנות השלושים. בקרב ההגירה הרוסית, בתו של השר לשעבר של הממשלה הזמנית גוצ'קוב, ורה, מתאהבת בקצין הצבא הלבן לשעבר (כיום סוכן המשטרה החשאית הסובייטית) אלכסנדר בולביץ' שמזמין אותה להיפגש במפל. כשהיא מגיעה למקום, היא מגלה באימה גבר מת על הספסל ובורחת, לאחר שפגשה את אלכסנדר בדרך. עם זאת, כשהם חוזרים לשם הם לא מוצאים דבר.
חברו של בולביץ', סרגיי אפרון (בעלה של מרינה צבטאייבה), גם הוא קצין הצבא הלבן לשעבר, הופך גם הוא לסוכן המשטרה החשאית הסובייטית. עם זאת, לאחר שהשתתף בעקיפין ברצח אדם שהחזיק בראיות מפלילות נגד אנשי המשטרה החשאית הוא חש שהוא רוצה "לצאת מהמשחק" ופונה לוורה. היא, בתורה, לאחר שנודע לה כי אלכסנדר הוא סוכן סובייטי, מחליטה גם לעבוד עבור המשטרה החשאית.
שחקנים ודמויות

מיכאיל קוזקוב - קריין
אלכסיי סרבריאקוב - אלכסנדר בולביץ'
נטליה וודובינה - ורה גוצ'קובה
גלינה טיונינה - מרינה צבטייבה
קארן בדאלוב - סרגיי אפרון
אנה קאמנקובה - נאדז'דה פלוויצקאיה
איגור ואסילייב - הגנרל סקובלין
ויקטור טולצ'ינסקי - הגנרל יבגני מילר
אנדריי אילין - הנסיך דמיטרי סביאטופולק-מירסקי
נאדז'דה גורלובה - אריאדנה אפרון
ולדימיר קאצ'ן - איגנטיוס רייס
אלכסנדר טיוטין - סרגיי טרטיאקוב
אולג שקלובסקי - דאלגס, ראש המודיעין הסובייטי בפריז
אלכסנדר סירין - סלוצקי, ראש המודיעין של המשטרה החשאית
איגור גורדין - רוברט טרייל, קומוניסט אנגלי, לורד לשעבר ובעלה של ורה גוצ'קובה
יורי צ'רקסוב - ניקולאי יז'וב, ראש הנ.ק.ו.ד.
קיריל קוזקוב - ולטר קריביצקי, קצין נ.ק.ו.ד.
איגור שטרנברג - קאמינסקי, איש ביון סובייטי
ויטאלי חאייב - קונדראטייב, איש המשטרה החשאית
לודמילה נילסקאיה  - גרטרוד שילדבאך, אשת ביון סובייטית בשווייץ
רובן סימונוב - קומיסר רוש, פקח במשטרת צרפת
ויקטור בורצוב - האב אלכסנדר, כומר בכנסייה הפרבוסלבית בפריז
אנדריי רפופורט - פיוטר סובצ'ינסקי, בעלה הראשון של ורה
יורי קוליצ'ב - אלכסנדר גוצ'קוב, אביה של ורה, חבר הדומה לשעבר, מנהיג מפלגת האוקטיאבריסטים.
אלכסנדר רפופורט - רודולף קלמנט, מזכירו של לב טרוצקי
הפקה

העלילה מתרחשת בשלוש מדינות - צרפת, שווייץ וברית המועצות. מבוסס על אירועים אמיתיים והדמויות הם אנשים אמיתיים. בסדרה, שביים מיכאיל קוזקוב, הוא ליהק לתפקיד קצין המשטרה החשאית ולטר קריביצקי את בנו קיריל. הסדרה, שצולמה בשנת 2006, שוחררה לטלוויזיה רק בפברואר 2010 בערוץ "תרבות" מבית VGTRK.
אבות-טיפוס של דמויות הסדרה

כל הדמויות המופיעות מבוססות על אישים אמיתיים:
ורה גוצ'קובה (בתו של אלכסנדר גוצ'קוב), חברת המפלגה הקומוניסטית הצרפתית, אכן עבדה במשטרה החשאית הסובייטית.
קונסטנטין רודזביץ' (מופיע כאלכסנדר בולביץ' בסדרה).
מרינה צבטייבה, משוררת.
סרגיי אפרון, פובליציסט, סופר. בעלה של מרינה צבטייבה. שיתף פעולה עם המשטרה החשאית.
דמיטרי סוויאטופולק-מירסקי, מבקר ספרות. הוא חזר מהגלות בברית המועצות, שם נעצר בחשד לריגול. בשנת 1939 נפטר במחנה ליד מגדן.
איגנאטיוס רייס (מופיע כנתן מרקוביץ' פורצקי), עובד המשטרה החשאית. נהרג לאחר שסירב לחזור לברית המועצות.
דאגלס (מופיע כסרגיי שפיגלגלאס), ראש הריגול הסובייטי בפריס. פיקח על חיסולו של איגנטיוס רייס וחטיפתו של הגנרל מילר.
וולטר קריביצקי, בכיר במשטרה החשאית שהזהיר את רייס מפני סכנה. הוא עצמו ביקש מקלט מדיני בצרפת ואז עזב לארצות הברית, שם חוסל על ידי שירותי הביון הסובייטים.
סרגיי טרטיאקוב, פוליטיקאי, מהגר, נכדו של סרגיי מיכאילוביץ' טרטיאקוב, אחיו של פאבל טרטיאקוב, מייסד גלריית טרטיאקוב במוסקבה. שיתף פעולה עם ה משטרה החשאית.
אלכסנדר גוצ'קוב, פוליטיקאי רוסי בולט, שר המלחמה בממשלת המעבר הרוסית.
הגנרל מילר, סגן אלוף, מנהיג התנועה הלבנה. בגלות שימש כיו"ר האיחוד הצבאי הרוסי (ROVS).
גנרל סקובלין, קצין הצבא הלבן. בגלות גויס על ידי המשטרה החשאית, השתתף בחטיפתו של הגנרל מילר.
נדז'דה פלוויצקאיה, מבצעת שירי עם ורומנים רוסיים. אשתו של הגנרל סקובלין. סוכנת סובייטית.
אריאדנה אפרון, בתם של מרינה צבטייבה וסרגיי אפרון. מתרגמת, מבקרת אמנות, משוררת.
אברהם סלוצקי - ראש מחלקת החוץ של המינהל ביטחון המדינה של הנ.ק.ו.ד. (1935-1938).
ניקולאי איבנוביץ' יזוב - ראש נ.ק.ו.ד., השר לענייני פנים של ברית המועצות בשנים 1936–1938.
הערות שוליים

↑  "09.02.10 Ток-шоу «Послесловие»: есть ли противоядие от «очарования зла»?". אורכב מ-המקור ב-2012-03-19. נבדק ב-2012-08-19.