stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
וינסטון סטרצל
הערות שוליים

1 2  McGeary, Kevin (2014-06-05). "PRD People: Medical Trainer and Online Celebrity Winston Sterzel". The Nanfang. אורכב מ-המקור ב-2017-04-03. נבדק ב-2017-03-19.
1 2  Ding, A (9 באוקטובר 2017). "British YouTuber helps foreigners settle in China". Shenzhen Daily. נבדק ב-28 ביוני 2018. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "My Chinese Life: Winston Sterzel--The Original China Vlogger" (with video). CRIEnglish. 21 במאי 2015. נבדק ב-29 ביוני 2018 – via China.com. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Kemp, Yunus (26 באוגוסט 2015). "South Africans find home away from home in China". Xinhua. אורכב מ-המקור ב-2018-06-29. נבדק ב-29 ביוני 2018. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Gidge, Sky (20 בדצמבר 2016). "Take 5: YouTube Vlogger Winston Sterzel". That's Shenzhen. נבדק ב-29 ביוני 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Yuanyuan, Wang (8 ביוני 2012). "British-South African telling people 'how China is'". Shenzhen Daily. נבדק ב-29 ביוני 2018. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Rossman, Sean (4 במאי 2018). "Chinese are OK with Utah teen's controversial cheongsam prom dress". USA Today. נבדק ב-29 ביוני 2018. {{cite news}}:  (עזרה)
1 2  Roberts, Stephen O. (4 בינואר 2015). "Custom Start-Up: Three Expats and A Two-Wheeled Dream". Here! Dongguan. נבדק ב-28 ביוני 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Gidge, Sky (14 בינואר 2016). "Expat's video featured". Shenzhen Daily. אורכב מ-המקור ב-10 במאי 2017. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Mullin, Kyle (20 באוגוסט 2016). "Watch Two Crazy Vloggers Drive 5,000km Across Southern China on Handmade Motorcycles". The Beijinger. נבדק ב-29 ביוני 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  Gidge, Sky (29 במרץ 2017). "YouTube Stars Turn to Kickstarter for China Motorcycle Adventure Series". That's Guangzhou. נבדק ב-29 ביוני 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Everington, Keoni (20 בנובמבר 2018). "'China's Golden Age is OVER': YouTuber SerpentZA". Taiwan News. אורכב מ-המקור ב-28 ביולי 2019. נבדק ב-28 ביולי 2019. {{cite news}}:  (עזרה)
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "וינסטון סטרצל".
התנ"ך העברי משטוטגרט

| --- | --- |

 מידע כללי
 שפת המקור:  עברית מקראית, ארמית מקראית (עם הקדמה בגרמנית, אנגלית, צרפתית, ספרדית ולטינית)
 נושא:  תנ"ך
 הוצאה
 הוצאה:  החברה הגרמנית לכתבי הקודש, שטוטגרט
 מקום הוצאה:  שטוטגרט, גרמניה
 תאריך הוצאה:  1976-1968, 1997, 1998
 מספר עמודים:  1574+LXIX
 עורך:  קרל אליגר, וילהלם רודולף ואחרים
 סדרה
 סדרת ספרים:  Biblia Hebraica
 ספר קודם:  BHK
 הספר הבא:  BHQ
 
ה-Biblia Hebraica Stuttgartensia (לטינית: התנ"ך העברי משטוטגרט), בקיצור: BHS, ולעיתים נדירות BH4, היא מהדורה ביקורתית של התנ"ך המלווה במנגנון חילופי נוסח. זו המהדורה הרביעית בסדרת Biblia Hebraica.
סדרת Biblia Hebraica

סדרת Biblia Hebraica היא סדרה שמבקשת להביא בפני הקורא את הנוסחים השונים של התנ"ך, וזאת, באמצעות מנגנון חילופי נוסח שמציג בפני הקורא נוסחים חלופיים, על פי כתבי יד שונים של התנ"ך, ועל פי המשתקף בתרגומי המקרא העתיקים (כגון תרגום השבעים ליוונית והתרגומים הארמיים).
הסדרה יוצאת לאור בשטוטגרט שבגרמניה על ידי החברה הגרמנית לכתבי הקודש (אנ') (Deutsche Bibelgesellschaft).
המהדורה הראשונה בסדרה יצאה לאור בשנת 1906 על ידי רודולף קיטל (Rudolf Kittel), והיא כללה מנגנון חילופי נוסח, על סמך כתבי יד עתיקים ותרגומים. מהדורה שנייה ומתוקנת יצאה לאור בשנת 1913.
בין השנים 1929 ל-1937 יצאה לאור המהדורה השלישית, ובה שלושה חידושים עיקריים:
א. לראשונה התבסס נוסח התנ"ך שבמהדורה על כתב יד מהמאה הי"א, שנחשב לכתב היד הקדום ביותר של המקרא כולו (כתב יד לנינגרד).
ב. מנגנון חילופי הנוסח הורחב משמעותית, וכלל גם הצעות רבות לתיקון הנוסח.
ג. נוספו הערות המסורה הקטנה.
החוקרים אלברכט אלט (Albrecht Alt), אוטו אייספלט (Otto Eissfeldt) ופאול קלה (Paul Kahle) היו מעורבים גם הם בהפקת המהדורה, אלא שהמוניטין של קיטל האפיל עליהם והמהדורה נקראה על שמו "תנ"ך קיטל", ובקיצור: BHK (אנ'). מהדורה זו הייתה למהדורה הביקורתית הסטנדרטית ששימשה את החוקרים במשך שנות דור.
המהדורה הרביעית – BHS

מהדורה זו יצאה לאור בין השנים 1977-1967, בעריכת קרל אליגר (Karl Elliger) ווילהלם רודולף (Wilhelm Rudolph). המהדורה נקראה Biblia Hebraica Stuttgartensia על שם העיר שטוטגרט בה יושבת ההוצאה לאור.
במהדורה זו שלושה שינויים עיקריים ביחס לקודמתה:
א. מנגנון חילופי הנוסח עבר עריכה מקיפה, והוסרו הצעות תיקון רבות שלא היו מבוססות דיין.
ב. למנגנון חילופי הנוסח נוספו השוואות למגילות מדבר יהודה. השוואות אלה חשובות ביותר, שכן מגילות מדבר יהודה קדומות בכאלף שנה לכתב היד לנינגרד.
ג. נכללו גם הערות המסורה הגדולה (אלא שהן הודפסו בכרך נפרד).
מהדורת המשך
משנת 2004 ואילך הולכת ויוצאת לאור המהדורה החמישית, ושמה Biblia Hebraica Quinta (לטינית: התנ"ך העברי החמישי), ובקיצור: BHQ (אנ').
מנגנון חילופי הנוסח

מנגנון זה הוא כלי חשוב ביותר לעבודתם של חוקרי המקרא, והוא מביא בפני הקורא נוסחים חלופיים שמבוססים, כאמור, על נוסחים אחרים שנמצאו במגילות מדבר יהודה, על כתבי יד נוספים של המקרא, על נוסח התורה של השומרונים, ועל נוסחים שמשתקפים בתרגומים העתיקים: ביוונית, ארמית ולטינית. מנגנון חילופי הנוסח כולל גם הצעות לתיקון הנוסח מאת העורכים.
ראו גם

ביקורת נוסח המקרא
לקריאה נוספת

Baker, D. L. (2010). Which Hebrew Bible?: review of Biblia Hebraica Quinta, Hebrew University Bible, Oxford Hebrew Bible, and other modern editions. Tyndale bulletin, 61(2), 209-236.
הערות שוליים

↑  David L. Baker, Which Hebrew Bible? Review of Biblia Hebraica Quinta, Hebrew University Bible, Oxford Hebrew Bible, and Other Modern Editions, Tyndale Bulletin, 2010-11-01 doi: 10.53751/001c.29286
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007336721705171  LCCN: n2001051191  NKC: unn2008494357  VcBA: 492/3309  VIAF: 181574988   WorldCat (עם VIAF): 181574988
ז'אן לאמפל-דה חרוט

| --- | --- |

 לידה:  16 באוקטובר 1895 סכידאם, הולנד 
 פטירה:  4 באפריל 1987 (בגיל 91) זוולה, הולנד 
 שם לידה:  Adriana de Groot 
 ענף מדעי:  פסיכיאטריה 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת ליידן  אוניברסיטת אמסטרדם 
 
ז'אן לאמפל-דה חרוט, שנייה משמאל.
ז'אן לאמְפְּל-דה חְרוֹט (הולנדית: Jeanne Lampl-de Groot;‏ 16 באוקטובר 1895 - 4 באפריל 1987) הייתה פסיכיאטרית הולנדית שעבדה עם זיגמונד פרויד וחקרה את מיניות האישה.
ביוגרפיה

לאמפל-דה חרוט נולדה בסחידאם, שלישית מבין ארבעה ילדים, להנרייטֶה דופונט ול-מ.ק.מ. דה חרוט. היא השלימה לימודי תואר ראשון ברפואה באוניברסיטת ליידן והמשיכה באוניברסיטת אמסטרדם, שם השלימה לימודי דוקטור לרפואה בשנת 1921.
מיד לאחר השלמת לימודיה, נסעה לאמפל-דה חרוט ללמוד עם זיגמונד פרויד במשך שלוש שנים. במהלכן, יצרה קשר אישי ומקצועי קרוב עם פרויד ועם בתו, אנה פרויד. לאחר שלמדה עם פרויד, המשיכה להשתלם בפסיכואנליזה במכון הפסיכואנליטי של ברלין, בין 1925 ל-1933. לאחר מכן, בעקבות עליית הנאצים לשלטון, עברה לווינה ועבדה במכון הפסיכואנליטי שם במשך חמש שנים.
לאחר שובה להולנד, זמן קצר לפני האנשלוס של הנאצים לאוסטריה, יסדה עם בעלה את המכון ההולנדי לפסיכואנליזה. שם פיתחה לאמפל-דה חרוט תוכנית הכשרה פורמלית למטפלים ולאנליסטים, וכן חיברה מספר מאמרים על מיניות האשה. לאחר מכן התמקדה בבדיקת הקשר בין פסיכואנליזה והמדעים.
לאמפל-דה חרוט זכתה לכיבודים רק בשלב מאוחר של חייה. בשנת 1963 הוכרזה סגנית נשיא של כבוד של איגוד הפסיכואנליזה הבינלאומי. אוניברסיטת אמסטרדם העניקה לה דוקטורט של כבוד בשנת 1970.
לאמפל-דה חרוט נישאה ב-7 באפריל 1925 להאנס לאמפל, אף הוא פסיכיאטר, אשר חיזר אחרי חברתה אנה פרויד בעבר. לזוג נולדו שני ילדים, הנרייטה ואדית. היא מתה ב-1987, בזוולה.
הערות שוליים

1 2 3 4  אוגילווי, מרילין ביילי; הארווי, ג'וי דורות'י, The biographical dictionary of women in science : pioneering lives from ancient times to the mid-20th century, New York: Routledge, 2000, ISBN 0-415-92038-8
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007277235205171  BnF: cb11565565k (data)  BPN: 31363200  GND: 1129185877  ISNI: 0000 0000 2297 4456  LCCN: n83826950  NTA: 071338608  SUDOC: 177808470  VIAF: 39371588   WorldCat (עם VIAF): 39371588
וינסטון רויס

| --- | --- |

 לידה:  15 באוגוסט 1929 
 פטירה:  7 ביוני 1995 (בגיל 65) 
 שם לידה:  Winston Walker Royce 
 מקום לימודים:  המכון הטכנולוגי של קליפורניה 
 מנחה לדוקטורט:  Julian Cole 
 
וינסטון רויס (באנגלית: Winston W. Royce) (1929–1995) היה חוקר בתחום הנדסת תוכנה, ידוע בעיקר (בטעות) כמי שפיתח את מתודולוגיית פיתוח התוכנה מפל-המים. במאמר מפורסם שכתב בשנת ‏1970‏, יצא רויס חוצץ כנגד שיטות "תכנת ותקן" שהיו נהוגות באותה התקופה. בחלק השני של המאמר, הציע רויס מודל איטרטיבי לפיתוח תוכנה, דהיינו, כזה המעודד פיתוח מחזורי. רויס המליץ לפתח מערכות תוכנה בשני מחזורי פיתוח ('Do it twice'), וטען שבפרויקטים בהם מידת החדשנות גדולה, יש להתייחס למחזור הפיתוח הראשון של המערכת כפיילוט שצריך לזרוק אותו ('Throw-away').
את המאמר עיטרו מספר דיאגרמות שביארו את המודל, ואחת מהן, אחרי פרשנות נאיבית שעשו לה אחרים (בעיקר בארגון NATO), הפכה לדיאגרמה המקובלת המציגה את מודל מפל-המים (רויס כלל לא השתמש במטפורה "מפל-מים" במאמר). מאז, רויס מזוהה בטעות כמי שפיתח את המתודולוגיה, ותקופה ארוכה נחשב לאבי השיטה. בהתבסס על הפרסום המקורי וכן על ראיון שנערך עם בנו של רויס, קבע קרייג לרמן בספרו שהפרשנות הפשטנית שנשתרשה לדברים של רויס הפוכה לחלוטין מכוונתו המקורית, ולמעשה אין הוא אחראי למתודולוגיה זו.
יש לציין שמתודולוגיית מפל המים השפיעה עמוקות על תעשיית התוכנה והיא הייתה, ונכון לתחילת המאה העשרים ואחת - עודנה, מקור עיקרי לבעיות בפרויקטים לפיתוח תוכנה.
ראו גם

מפל-המים
מתודולוגיית פיתוח תוכנה
הערות שוליים

↑  Royce, Winston W. (1970): Managing the Development of Large Software Systems: Concepts and Techniques. In: Technical Papers of Western Electronic Show and Convention (WesCon). August 25-28, 1970, Los Angeles, USA.
1 2 3  Larman, Craig (2003), Agile and Iterative Development: A Manager's Guide, Addison-Wesley Professional, p. 102-106, ISBN 0131111558
| --- | --- |
בקרת זהויות :  dblp: 05/6935  MGP: 39430
וילה די ארטימינו

מבט אל החזית הפונה לאזור הכפרי
ציורי הקיר בקפלה
מבט אל גרם המדרגות
וילה מדיצ'י די ארטימינו (באיטלקית: Villa Medicea di Artimino) היא וילה בכפריר ארטמינו, חלק מהקומונה קרמיניאנו (Carmignano) בנפת פראטו במחוז טוסקנה שבמרכז איטליה. הווילה היא אחת מה"ווילות של משפחת מדיצ'י בטוסקנה", אתר מורשת עולמית שהוכרז על ידי ארגון אונסק"ו ב-2013. הווילה משמשת כיום כמשכן למסעדה, לכנסים, חתונות ואירועים מיוחדים. המרתף היה משכן למוזיאון הארכאולוגי העירוני, שהועבר מאז למיקום חדש בתוך הכפריר ארטימינו.
היסטוריה

הווילה נבנתה על פי דרישה של פרדיננדו הראשון דה מדיצ'י, הדוכס הגדול של טוסקנה. פיליפו בלדינוצ'י מספר כיצד הדוכס הגדול, במהלך אחד ממסעות הציד התכופים במונטה אלבנו (Monte Albano), נעצר ממש על הגבעה הזו, בחברתו של האדריכל הקשיש ברנרדו בואונטלנטי, התרשם מהמקום והביע רצון לבנות וילה לעצמו ולחצרו במקום הזה.
הווילה נבנתה בתוך ארבע שנים בלבד, משנת 1596 עד 1600 והיא יצירת מופת לבשלותו של האדריכל המפורסם. המבנה מייצג סיכום סגנוני של שאר וילות מדיצ'י, ומשלים את המערכת האזורית של אחוזות מדיצ'י. האדריכל הקשיש, חולה השיגדון, ניהל את העבודות מפירנצה, כשהוא נח בביתו בוויה מאג'ו, ואילו משתפי הפעולה שלו סנטי מאיאני וגרארדו מכיני פעלו בשמו במקום.
הצורה הפשוטה של המבנה המוכתרת בארובות וכדי ארובה רבים חולשת על האזור שמסביב כולל התצפית לערוץ בו מתפתל נהר הארנו סביב סלע גונפולינה. בלא מתווך בדמות פארק מלאכותי, הבניין משתלב ישירות בסביבה שחלקה מיוערת, בחלקה חקלאית, כשהוא כופה את עצמו על הנוף בגודלו. באופן סמלי זה היה המקום להבנת התפיסה החזותית של כל הדוכסות הגדולה. מסיבה זו הזמין פרדיננדו מהצייר הפלמי ג'וסטו אוטנס סדרה של 17 לונטות עם וילות מדיצ'י שיוצבו באולם מיוחד שנקרא "אולם הווילות" (Sala delle Ville). הלונטות התפזרו במאה העשרים, וכיום הן בווילה לה פטראיה, אם כי שלוש אבדו, ואילו עותקים הוצבו מאוחר יותר בווילה. בסמוך, בחדר המכונה "אולם המלחמות" (Sala delle Guerre), הכין אותו צייר כמה לונטות עם סצנות קרבות שנעלמו לחלוטין.
הווילה הייתה המועדפת על פרדיננדו לתקופת הקיץ ובקומה הראשית היא קושטה בציורי קיר של דומניקו פאסיניאנו (Domenico Passignano) וברנרדינו פוצ'טי (Bernardino Poccetti) עם נושאים מיתולוגיים ורמיזות למעלותיו של פרדיננדו: עיטורי האולם המרכזי, של מגורי הדוכס הגדול, של האכסדרה ושל הקפלה. כמו כן היה "ארון בגדים", מעוטר בציורים יוצאי דופן כמו "דיוקן פיטרו ארטינו" של טיציאן, כיום בגלריה הפלטינית ובכחוס של קרוואג'ו, המוצג כיום בגלריית אופיצי.
לצורך פעילויות הציד של הדוכס הגדול, הוקמה שמורת הציד "בארקו ריאלה" ("היער המלכותי") שהוקפה על ידי חומה גבוהה לאורך כ-50 קילומטרים שווילה ארטימינו הייתה מוקפת על ידה.
בשנת 1782 נמכרה הווילה על ידי הדוכס הגדול לאופולד השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה מבית לורן למרקיז לורנצו ברטולומיי (Lorenzo Bartolomei), ובהמשך עברה לרוזנים פאסריני (Passerini‏, 1848) בירושה; ואז היא נמכרה בשנת 1911 למשפחת מראיני (Maraini).
בסביבות 1930 נעשו שינויים בארכיטקטורה של הווילה, בניית גרם מדרגות חדש וסידור מחדש של הגן.
הווילה נפגעה קשות בסתיו 1944 (שלהי מלחמת העולם השנייה) כתוצאה מהפגזה, אך שוקמה במהירות. השיקום הושלם באביב 1945.
הווילה עברה ידיים כמה פעמים. בשנת 1979 מכרה משפחת ריבה את הריהוט והציורים שהיו בווילה. כיום היא מכילה מרכז כנסים ומלון.
הארכיטקטורה

הווילה בנויה מגוף מרכזי ובו שתי חזיתות סימטריות ארוכות וארבעה באסטיונים הבולטים בפינות, שניים גבוהים עד הגג (מהצד המערבי, לכיוון האזור הכפרי) ושניים מסתיימים בקומה הראשונה על מנת ליצור שתי מרפסות (בצד לכיוון העיירה).
בארכיטקטורה של הווילה יצר בואונטלנטי את דימוי הפשטות של הווילות של המאה הקודמת, עם משטחי קיר מטויחים פשוטים, ועם זאת תוך יצירת ניגודיות בין הריק למלא החושפת את השייכות לתקופה המנייריסטית.
בחזית הראשית יש גרם מדרגות תלוי, שנבנה בשנת 1930, ומגיע ללוג'יה עם ארבעה עמודים דוריים בקומה הראשית דרך קשת, ובהמשך מטה היא מחולקת לשתי רמפות סימטריות מעוקלות. האדריכל אנריקו לוסיני בנה אותו על בסיס עיצוב מקורי של בואונטלנטי והרס את גרם המדרגות היחיד הקודם.
אפילו הקיר החיצוני שהוקם כדי ליצור גן אינו תואם את הפרויקט הראשוני שחזה קשר ישיר בין אדריכלות לנוף שמסביב, שתוכנן בכוונה ללא תיווך.
גם בניין מגורי המשרתים (Paggeria) מעניין מבחינה ארכיטקטונית. הבניין נמצא מימין לווילה, בסמוך לחפירות הארכאולוגיות שחשפו מקדש אטרוסקי. זהו מבנה המאופיין בפורטיקו עם קשתות נמוכות בקומת הקרקע ובפורטיקו עם ארכיטרב בקומה הראשונה, ואשר מיוחס לבואונטלנטי עצמו. כיום יש בו בית מלון ומסעדה. לא הרחק משם יש בניין חווה משוחזר ואשר מיוחס גם הוא לבואונטלנטי.
אולם הווילות

בין השנים 1599 ל־1600 צייר האמן הפלמי ג'וסטו אוטנס את 17 הלונטות המפורסמות של וילות מדיצ'י, אשר קישטו את מה שכונה "אולם הווילות" (Sala delle Ville) בדיוק קליגרפי ונקודת מבט יוצאת דופן של "עין הציפור".
תמונות אלו, שעדיין מפורסמות בזכות המראה מסיפורי האגדות והאידיאלי שלהם, היו קטלוג רישום קרקעות של ממש שאיתו חלש הדוכס הגדול על אחוזותיו העיקריות הפזורות ברחבי טוסקנה, בדומה לאולמות עם ציורי קיר של מפות גאוגרפיות שניתן להבחין בהן במבני ממשלה רבים. עבור חוקרים מודרניים, הערך התיעודי שלהן בל ישוער והן מהוות נקודת ייחוס חובה לכל מחקר על הווילות של משפחת מדיצ'י.
האולם כלל שלוש לונטות על הקיר הקדמי, שש על כל קיר צדדי, ושתיים על קיר הכניסה, שם הפתח תפס את המקום של הלונטה. הן הוסרו ככל הנראה בזמן מכירת הווילה בתקופתו של לאופולד השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה (1782), והן ככל הנראה הוחזקו באוספי הדוכס הגדול בגלל ערכם הטופוגרפי. באותה הזדמנות נעלמו שלוש לונטות (כמו גם 17 הלונטות של אולם המלחמה הסמוך, ומעולם לא נמצאו שוב), ואחרי מעבר בין מקומות שונים הם נחתו ב"מוזיאון הטופוגרפי של פירנצה כפי שהייתה" בפירנצה. מוזיאון זה נסגר ב-2010 והלונטות הועברו ב-2014 לווילה לה פטראיה.
בלונטות שנותרו מצוירות הווילות: וילה דל טרביו, קפאג'ולו, קסטלו, לה פטראיה, לה מאג'יה, פאלאצו פיטי וגני בובולי, לאפג'י, פוג'ו א קאיאנו, מונטווטוליני, קולסלווטי, סראווצה, מריניולה, אמברוג'אנה ופראטולינו.
עותקים של הלונטות הוצבו בווילה ארטימינו, ולקראת תחילת המאה העשרים הוחזרו באופן שרירותי עם שלושה ציורים שנלקחו מהדפסים של המאה השמונה עשרה שלא בפרספקטיבה של ציפור, עם קרג'י, צ'רטו גווידי ופוג'ו אימפריאלה. ייתכן שלונטה ייצגה גם את ארטימינו עצמה. ציורי הנופים של המאה העשרים התפזרו וכיום החדר מעוטר ברפרודוקציות פשוטות של ציורי הקיר של הווילות העתיקות ביותר.
סדרת ציורי ה"יפהפיות"

חלק מחדרי המגורים בווילה הכילו סדרה של יותר משישים ושישה דיוקנאות של נשות החצר היפות ביותר, מפירנצה, רומא ונאפולי. המתוארכים לרוב מתקופת פרדיננדו הראשון דה מדיצ'י, הדוכס הגדול של טוסקנה (משנת 1599 ואילך), ארבעים וארבעה מהדיוקנאות ששרדו נשמרים כעת במחסנים של גלריית אופיצי, ושלושה במוזיאונים צרפתיים.
גלריה

מבנה מגורי המשרתים
אולם הווילות עם עותקי הלונטות של אוטנס
אולם בקומה הראשונה
הכניסה מכיוון העיירה עם שלט האצילים של מדיצ'י
הפרסקו בתקרת הלוג'יה בקומה הראשונה
לקריאה נוספת

Isabella Lapi Ballerini, Le ville medicee. Guida Completa, Giunti, Firenze 2003.
Daniela Mignani, Le Ville Medicee di Giusto Utens, Arnaud, 1993.
Bruno Zevi, Architettura in nuce, Istituto per la Coll. Culturale, Venezia - Roma, 1960.
סרטון וידאו קצר על הווילה
ז'אן לואי ז'וזף לבו

ז'אן לואי ז'וזף לבו (בצרפתית: Jean Louis Joseph Lebeau;‏ 3 בינואר 1794 – 19 במרץ 1865) היה מדינאי בלגי, שכיהן כראש הממשלה השני של בלגיה בשתי כהונות לא רציפות: בין מרץ 1831 ליולי 1831 ובין 1840 ל-1841.
ביוגרפיה

לבו נולד באואי, בישופות לייז' ב-3 בינואר 1794. גייס כספים כדי לרכוש השכלה אקדמית בתחום המשפט, אותו למד מאוחר יותר באוניברסיטת לייז'. הוא החל לעבוד בלשכת עורכי הדין ב-1819. בעת שהותו בלייז' התיידד עם צ'ארלס רוג'יאר ופול דבו, איתם ייסד את האלמנך "Mathieu Laensbergh" (מאוחר יותר "Le politique"), עיתון שעסק בקידום האחדות שבין המפלגה הקתולית לליברלים במאבקם כנגד הממשלה, זאת מבלי להפגין עוינות כלפי הממלכה המאוחדת של ארצות השפלה.
לבו לא רצה בפיצולן של הולנד ובלגיה, אך המהפכה הבלגית ב-1830 אילצה אותו להתרגל למצב החדש. הוא נבחר לקונגרס הלאומי של בלגיה מטעם מחוז לידתו ומונה לשר החוץ במרץ 1831 תחת שלטונו של העוצר ארסם לואי סורלט דה צ'וקייר. בכך שהציע את מועמדותו של לאופולד הראשון לתפקיד מלך הבלגים זכה בתמיכתה של הממלכה המאוחדת (ששימשה מקום מושבו של ליאופולד טרם בחירתו). השבתם של דוכסות לימבורג ודוכסות לוקסמבורג להולנד במסגרת הסכם לונדון (1839), גררה כלפיו כעס גדול ואף האשמות בבגידה באינטרס של תושבי בלגיה. במרץ 1831 מונה לראש הממשלה השני של בלגיה במקומו של אטיין קונסטנטין דה ז'רלאש.
הוא פרש מתפקידו כשר החוץ בהסכמת המלך, אך כבר שנה לאחר מכן מונה לשר המשפטים. חילוקי דעות בינו לבין המלך לאופולד הובילו לפרישתו ב-1834. הוא נבחר כחבר בבית הנבחרים של בלגיה מטעם העיר בריסל ב-1833, תפקיד בו החזיק עד 1848. לאחר מכן כיהן כמושל פרובינציית נאמור (1838), שגריר באספה הלאומית של פרנקפורט (1839) ובאפריל 1840 מונה בשנית לתפקיד ראש הממשלה, אותו מילא עד לשנת 1841.
לבו נפטר באואי, בלגיה ב-19 במרץ 1865.
הערות שוליים

↑  Encyclopædia Britannica, Lebeau, Joseph, 1911 Encyclopædia Britannica Volume 16
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb12099734q (data)  GND: 11761288X  ISNI: 0000 0000 1371 8311  NTA: 155592351  SUDOC: 02935255X  VIAF: 32778466   WorldCat (עם VIAF): 32778466
וינסטון צ'רצ'יל (1940–2010)

וינסטון ספנסר-צ'רצ'יל (באנגלית: Winston Spencer Churchill‏; 10 באוקטובר 1940 – 2 במרץ 2010) היה פוליטיקאי בריטי מטעם המפלגה השמרנית ונכדו של ראש ממשלת בריטניה סר וינסטון צ'רצ'יל.
ג'ון ר. גרגורי (משמאל) ווינסטון ספנסר-צ'רצ'יל (מימין) ב-1997
וינסטון ספנסר-צ'רצ'יל (מימין) עם סבו וינסטון צ'רצ'יל ואביו רנדולף פרדריק צ'רצ'יל ביום הכתרת אליזבת השנייה, 2 ביוני 1953, צילום: טוני פריסל
ביוגרפיה

צ'רצ'יל נולד ב-10 באוקטובר 1940 בצ'קרס, בקינגהאמשייר, והיה בנם של רנדולף פרדריק צ'רצ'יל ופמלה דיגבי, ונכדם של וינסטון וקלמנטיין צ'רצ'יל. הוא למד באיטון קולג' ובמכללת כרייסט צ'רץ', אוניברסיטת אוקספורד. לפני הקריירה הפוליטית שלו, צ'רצ'יל עבד, בין היתר, כעיתונאי במלחמת ששת הימים. הוא גם כתב ספר בנושא. הוא היה חבר בבית הנבחרים מ-1970 עד 1997, תחילה עבור מחוז הבחירה סטרטפורד ליד מנצ'סטר, ולאחר מכן עבור מחוז הבחירה החדש שנוצר מנצ'סטר-דייהולמה. הוא לא לקח על עצמו תפקידים פרלמנטריים מיוחדים. מאז פרישתו מהפרלמנט, הוא היה נואם מבוקש וכתב מאמרים תומכים על המלחמה בעיראק והמאבק בטרור האיסלאמיסטי. הוא גם שימש כדובר של קבוצת הלובי הבריטית הלאומית להגנה. בן דודו ניקולס סומס היה גם הוא חבר פרלמנט מטעם המפלגה השמרנית. צ'רצ'יל גם פרסם אוסף של נאומי סבו שכותרתו "לעולם לא ניכנע!".
צ'רצ'יל חי בלונדון ברובע בלגרביה. הוא נפטר מסרטן הערמונית ב-2 במרץ 2010.
משפחתו

צ'רצ'יל היה נשוי פעמיים. הנישואים הראשונים היו ביולי 1964 למרי ("מיני") קרוליין ד'ארלנגר, בתו של הבנקאי סר ג'רארד ג'ון ליאו רג'יס ברון ד'ארלנגר. לזוג נולדו ארבעה ילדים:
רנדולף לאונרד ספנסר צ'רצ'יל (נולד ב-1965)
ג'ני ספנסר צ'רצ'יל (נולדה ב-1966)
מרינה ספנסר צ'רצ'יל (נולדה ב-1967)
ג'ון ג'רארד אוורל "ג'ק" ספנסר צ'רצ'יל (נולד ב-1975)
הנישואים הסתיימו בגירושים בשנת 1997 בגלל מערכות היחסים שלו מחוץ לנישואין, במיוחד עם סוראיה חשוגי, אשתו לשעבר של סוחר הנשק עדנאן חשוגי. באותה שנה הוא נישא לתכשיטנית הבלגית לוס דניאלסון. עם זאת, צוואתה של אמו קבעה כי עליו לחלוק את הירושה שלה עם אשתו הראשונה.
מחלוקות פוליטיות

בתחילת שנות ה-70, למרות התנגדות מפלגתו, צ'רצ'יל פעל למען הקמת אנדרטה בלונדון לקורבנות טבח יער קאטין. האנדרטה נחנכה בנוכחותו ב-1976.
במאי 1993 עורר צ'רצ'יל דיון בגלל הביקורת שלו על מה שהוא ראה כזרימה מתמשכת של מהגרים מתת היבשת ההודית לבריטניה הגדולה. הוא ננזף בפומבי על כך על ידי שר הפנים מייקל הווארד, באישורו של ראש הממשלה ג'ון מייג'ור.
ב-1995 הוא עמד במרכזה של מחלוקת על מכירת ארכיון של עיתונים היסטוריים (Chartwell Papers) השייך לסבו. מחיר הרכישה של 13.5 מיליון ליש"ט הובטח כלכלית על ידי מפעל הפיס הלאומי שנוסד אז.
מוזיאון מלחמת יום הכיפורים (סוריה)

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  מוזיאון לאומי, מוזיאון צבאי 
 על שם:  מלחמת יום הכיפורים 
 כתובת:  דמשק 
 מיקום:  דמשק 
 מדינה:  סוריה 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1998
 תאריך פתיחה רשמי:  1998 
 קואורדינטות:  33°32′09″N 36°19′16″E﻿ / ﻿33.53583°N 36.3212°E﻿ / 33.53583; 36.3212
  (למפת דמשק מוגדלת) מוזיאון מלחמת יום הכיפורים(למפת דמשק רגילה) מוזיאון מלחמת יום הכיפורים he
 
מוזיאון מלחמת יום הכיפורים, רשמית פנורמת מלחמת אוקטובר (בערבית: بانوراما حرب تشرين) הוא מוזיאון לאומי הממוקם בדמשק, סוריה, המנציח את מלחמת אוקטובר 1973 בין מצרים לסוריה נגד ישראל מנקודת מבט סורית.
היסטוריה

המוזיאון, כמו פנורמת 6 באוקטובר במצרים, נבנה בסיוע צפון קוריאה, כפי שעולה מהתבליטים הסוציאליסטים-ריאליסטים במוזיאון וציור קיר גדול המציג את אסד יד ביד עם המנהיג העליון של קוריאה הצפונית קים איל-סונג. המוזיאון נחנך בשנת 1998 על ידי הנשיא חאפז אל-אסד.
תערוכות

המוזיאון מציג את הטנקים, המטוסים והנשק שהיה בשימוש סוריה במהלך המלחמה, רובם מתוצרת ברית המועצות, נשק ישראלי שנלקח, כגון טנקים ישראליים, רובם נתפסו במהלך מלחמת 1973, עם חריגות לממצאים כמו טנק שנלקח מישראל בקרב סולטן יעקוב שהתרחש במהלך מלחמת לבנון 1982, כמו גם הריסות ושרידי המטוסים הישראליים שהופלו על ידי חיל ההגנה האווירית הסורי. המוזיאון מכיל גם אולמות גלריות גדולים הכוללים ציורים גדולים וציורי קיר המתארים את נשיא סוריה לשעבר חאפז אל-אסד, ובעיקר ציור של 238 מ"ר של הנשיא.
בפנורמה ישנם ציורים גדולים המתארים את קרבות המלחמה וחיילים סורים. נאמר כי ציירי ציורי הקיר המוצגים בגלריות השתמשו בחיילים ותיקים אמיתיים כמודלים לעבודתם ובילו תקופות זמן ממושכות במקומות המתוארים בציורים.
ציורים שונים מתארים את ההיסטוריה של סוריה, בשילוב של לאומיות ערבית וסורית. אלה כוללים הנצחה של אבלה, מלכת זנוביה מתדמור שהתייעצה עם הסנאט שלה, אל-וליד הראשון, מוקף על ידי מוסא בן נציר וטאריק בן זיאד והציור האחרון שמציג את צלאח א-דין בירושלים, מוקף בצלבנים שהביס.
פנורמה תלת־ממדית

החלק העיקרי של המוזיאון הוא הפנורמה התלת־ממדית. הצופה יושב על רציף מסתובב, שקוע בתיאור הקרב על קוניטרה ברמת הגולן, בעוד שסיפורי המלחמה והקרב שהוקלטו מראש מושמעים ברמקולים.
ראו גם

פנורמת ה-6 באוקטובר (מצרים)
הערות שוליים

1 2 3  "October War Panorama – Damascus, Syria". Atlas Obscura. נבדק ב-18 במאי 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2 3  Wien, Peter (2017). Arab Nationalism: The Politics of History and Culture in the Modern Middle East. Taylor & Francis. ISBN 9781315412207.
↑  Cooper, Tom; al-Abed, Yaser (26 בספטמבר 2003). "Syrian Tank-Hunters in Lebanon, 1982". נבדק ב-28 באוקטובר 2011. {{cite web}}:  (עזרה)
שרידי מטוסים ישראליים שהופלו על ידי מערכות ההגנה האווירית הסורית וכלי רק"ם ישראלים שהוחרמו על ידי הסורים.
מדד שאנון-ויבר

מדד שנון-ויבר  (באנגלית: Shannon–Weaver index, נקרא גם מדד שאנון או מדד שאנון-וינר) הוא מדד המודד את המגוון הביולוגי בחברה אקולוגית נתונה. השימוש העיקרי בו הוא להשוואת המגוון בין שתי חברות ביולוגיות או יותר. המדד לוקח בחשבון הן את העושר הביולוגי בבית גידול והן את התפוצה היחסית של כל מין בחברה. המדד הוא הנגזרת האקולוגית של מושג האנטרופיה מתוך תורת האינפורמציה שפיתח המתמטיקאי האמריקאי קלוד שאנון במאמר שפרסם ב-1948. שמו של המדד הוא מעט מטעה, מכיוון שלוורן ויבר לא הייתה יד בפיתוחה הישיר של הנוסחה הזאת אבל עקב תפקידו בפיתוח והפצה של תורת האינפורמציה הוסף שמו למדד על ידי האקולוגים. גם לנורברט וינר לא הייתה נגיעה ישירה לנוסחה אך גם הוא, בדומה לויבר, תרם רבות לפיתוח תורת האינפורמציה בשנות ה-50 ואילך.