stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מלון אמדורסקי
מלון מרכזי אמדורסקי

המלון של אמדורסקי בירושלים פנה אל אותם אורחים, יהודים ברובם, שלא יכלו להשתכן במלון קאמיניץ היקר או שרצו להיות קרובים לעיר העתיקה (לכותל, לרובע היהודי או לאתרים אחרים). הנציב העליון הרברט סמואל, למשל, התגורר במלון בערב שבת לפני תפילתו ההיסטורית בבית כנסת החורבה (שאמדורסקי כיהן בו כגבאי) בשבת נחמו תר"פ (25 ביולי 1920) ובימי חג ומועד בהם התפלל בבית כנסת זה. גם תיירים נוצרים ואנשי עסקים מוסלמים העדיפו ללון במלון זה. אחד האורחים האחרונים שהתגוררו במלון בעיר העתיקה, לפני שעבר לעיר החדשה, היה יוסף יצחק שניאורסון ("האדמו"ר הריי"צ"), האדמו"ר השישי בשושלת אדמו"רי חסידות חב"ד ליובאוויטש ששהה בו בעת ביקורו בירושלים באוגוסט 1929. גם משפחת אמדורסקי התגוררה בדירה בתוך המלון לפני שעברה לבית אמדורסקי בשכונת רוממה.
המלון, שהיה גם מסעדה כשרה (היחידה בירושלים, כיוון שבדרך כלל תיירים יהודים היו סועדים בבתי מארחיהם), שימש גם כאולם לאירועים ואירח חתונות וחגיגות בר מצווה. הזוג איתמר בן-אב"י ולאה אבושדיד התחתן במלון ודוד בן-גוריון ערך בו את חגיגת בר המצווה של בנו.
אחד מיתרונותיו של המלון ושל המבנה עד היום, הוא הנוף הנשקף מחלונות הקומות הגבוהות ומן הגג מהם ניתן לראות היטב את בריכת חזקיהו, כנסיית הקבר, כיפת הסלע, הר הזיתים, הר הצופים, כיפת ה"חורבה" ועוד. שבחי הנוף מצוינים במודעה שהתפרסמה ביום 18 באפריל 1909 ב"הצבי". אמדורסקי היה ידידו של פנחס גרייבסקי ואף מימן את הוצאת "המדריך לארץ ישראל" שלו ב-1909. לפיכך שילב גרייבסקי בסקירתו על מלונות ירושלים סקירה אוהדת במיוחד למלון "צנטראל" של אמדורסקי. והוא כותב:
המלון נמצא ברחוב דוד, ברובע העיר האלגנטי ביותר של ירושלים, ליד שער יפו. בסמוך לו נמצאים השוק הגדול לסחורות מזרחיות, בנק אנגלו-פלשתינה, הבנק הגרמני [ פרוטיגר ] והדואר האוסטרי. המלון נמצא ממש מול מגדל דוד... בנין המלון כולל מרתף ושתי קומות. במרתף נמצאים המטבח וחדרי העובדים והמשרתים. בקומה הראשונה נמצא חדר האוכל, 18 מטר אורכו ו-9 מטר רוחבו. החדרים לחזית הנם גדולים ויש להם מרפסות הפונות לרחוב דוד... בקומה השנייה נמצאים חדרי אורחים וסלון גדול לפגישות עסקים ולמוזיקה וסוויטה אחת למשפחות. החדרים לחזית הנם גדולים ויש להם מרפסות הפונות לרחוב דוד עם מראה נאה על לעיר כולה. מהחלונות הגדולים של הסלון יש מראה נהדר לכיוון מזרח, על בית המקדש, הר הזיתים, ערבות הירדן והרי מואב. מעלה מיוחדת היא הטרסה הגדולה [ על הגג ] ממנה אפשר לקיים את הכתוב "שא עיניך ימה וקדמה צפונה ונגבה וראה בעיניך". המראה מהטרסה הזו הנו יחיד במינו בירושלים.

ריהוט החדרים והסלונים הוא טוב ונוח. המטבח כשר לחלוטין, טוב מאד, והמנות מוכנות ומוגשות בטעם אירופי. בעלי המלון הינם בין הידועים ביותר ונהנים מהכרה וסימפתיה בכל העיר.
אמדורסקי טיפל גם ביהודים שהיו עצורים בקישלה, בית המעצר שליד שער יפו. בשל קשריו עם השלטונות הצליח לשחד שומרים לשחרר יהודים, בעיקר כאלו שנתפסו לעבודת הצבא בעת מלחמת העולם הראשונה, ולהביא לעצורים ארוחות ממטבחו הכשר של המלון.
ב-11 במאי 1931 התפרסמה מודעה מאת סופר "דבר" בירושלים:
"מלון מרכזי" בית מלון של ה' אמדורסקי, אחד החלוצים הראשונים במקצוע המלונות בירושלים עובר ממוחרם לדירה חדשה ברחוב ס"ט יוליאן מול המלון "מלך דוד"... המלון ערוך בכל הנוחיות שבבתי המלון החדשים.
ב-20 במרץ 1935 (שושן פורים תרצ"ה) עבר בית המלון למשכנו ברחוב בן יהודה, בו שכן במשך כ-13 שנה עד שנפגע בהתפוצצות מכונית תופת ברחוב ב-22 בפברואר 1948. לאחר מכן לא חזר מלון אמדורסקי לפעול עוד.
מבנה המלון בעיר העתיקה לאחר עזיבת אמדורסקי

עם עזיבתו של אמדורסקי את הבניין ברחבת שער יפו ב-1931, הוחכר המלון לגרמני ששמו לא ידוע, לאחר מכן עבר לידיו של ערבי נוצרי בשם יעקוב סואחלי ונקרא "מלון קונטיננטל". ב-1942 חכר את המלון מהפטריארכיה מוסלמי בשם סעיד קרש ושם המלון שונה לפטרה, שמו עד היום. לפי דיווח של הש"י (שירות הידיעות של ההגנה) מ-1947 היו במלון פטרה 50 מיטות ב-22 חדרים ואורחיו היו מוסלמים כפריים וסוחרים זעירים מכפרי וערי הסביבה ואף מלבנון, סוריה ועיראק.
מבנה המלון בעיר העתיקה לאחר עזיבת אמדורסקי > המכירה לעטרת הכהנים והסכסוך המשפטי

ב-2005 רכשה עמותת עטרת כהנים, בסיוע יהודים מחוץ לישראל, את המבנה (יחד עם מלון ניו אימפריאל) מידי הפטריארכיה היוונית אורתודוקסית. הפטריארך, אירינאוס הראשון, הסכים לעסקה ומשנודע הדבר, הודח לאחר סדרת הפגנות נגדו.
הפטריאכיה טענה כי המכירה לא אושרה על ידי הסינוד הקדוש ובמקביל ביקשה להטיל חיסיון על כל מסמכי הסינוד בטענה שאלו "נכתבו ברוח הקודש". בית המשפט דחה את בקשת החיסיון ובתגובה זנחה הפטריאכיה את טענתה זו.
הפטריארכיה היוונית אורתודוקסית הגישה תביעה לביטול העסקה. בשנת 2017, לאחר דיונים משפטיים ארוכים, אישר בית המשפט המחוזי בירושלים את חוקיות הרכישה. ערעור כנגד פסק הדין נדחה על ידי בג"ץ ביוני 2019. ערעור נוסף ובקשה לפתיחת משפט אזרחי נדחה על ידי בג"ץ ביוני 2022.
כיום משמש מלון פטרה בעיקר כאכסניה (הוסטל) לתרמילאים ומתגאה בעובדה שהמבנה הוא בית המלון העתיק ביותר בעיר הפעיל כיום.
לקריאה נוספת

שבתי זכריה, בית המלון של אמדורסקי, עת-מול כרך י"ב, גיליון 2, כסלו תשמ"ז - דצמבר 1986
שבתי זכריה, סוחרים ובעלי מלאכה יהודים בירושלים העתיקה בעבר, צור-אות, ירושלים 2002, עמ' 107 - 113
שבתי זכריה, המלון המרכזי של ר' ירחמיאל אמדורסקי ברחבת שער יפו בתוך מוסדות וחצרות יהודיים בירושלים שבין החומות, עמ"י 1988
דב גניחובסקי, עוד סיפורים ירושלמיים, הוצאת כרטא, 1995 עמודים 65 - 70
הערות שוליים

↑  דוד קרויאנקר, אדריכלות בירושלים, הבנייה בעיר העתיקה, הוצאת כתר, 1993, עמוד 196
↑  Clarel: A Poem and Pilgrimage in the Holy Land עמוד 7 (שורה 146 בשיר "ההוסטל")
↑  נדב שרגאי, "מסע התענוגות" של מארק טוויין ואריאל שרון בעיר הקודש ירושלים, באתר הארץ, 14 ביולי 2008
↑  באתר עיריית ירושלים
1 2  פנחס מרדכי בן צבי גריבסקי, "ברכת השנים" בפרויקט בן-יהודה
↑  שבתאי זכריה, המלון של ר' ירחמיאל אמדורסקי ברחבת שער יפו לפי יעקב יהושע
↑  אהוד עין-גיל, עשרה ימים לפני הטבח, באתר הארץ, 17 באוגוסט 2004
↑  No balm in Gilead: a personal retrospective of mandate days in Palestine מאת Sylva M. Gelber עמוד 44
↑  שבתי זכריה, סוחרים ובעלי מלאכה יהודים בירושלים העתיקה בעבר, צור-אות, ירושלים 2002, עמ' 111
↑  מלון אמדורסקי, הצבי, 18 באפריל 1909
↑  קובי כהן-הטב, לתור את הארץ, יד יצחק בן-צבי, 2006, עמוד 187
↑  קלמן ליבסקינד, "גאולת קרקעות" במזרח ירושלים, באתר nrg‏, 18 במרץ 2005
↑   הפגנות נגד הפטריארך היווני בשל מכירת שני מלונות בעיר העתיקה ליהודים בתאריך 28 במרץ 2005, בארכיון האינטרנט
↑  יהודה יפרח, ‏הכרוניקה, ספטמבר 2017, השילוח, 6, ספטמבר 2017
↑  קלמן ליבסקינד, ‏ביהמ"ש אישר: "עטרת כהנים" רכשה כחוק נכסים במתחם שער יפו, באתר מעריב אונליין, 1 באוגוסט 2017
↑  ע"א 8398/17 תאופילוס ג'אנופולוס, פטריארך הכנסייה היוונית אורתודוכסית של ירושלים נ' Berisford Investments Limited, ניתן ב־10 ביוני 2019
↑  דנה בן שמעון, בהמ"ש קבע: שני מלונות בי-ם שייכים לעמותת ימין, באתר ישראל היום, 12 ביוני 2022
הודעה על המעבר לרחוב בן יהודה
מטריושקה

מַטריוֹשקָה (ברוסית: ‏Матрёшкаקובץ:Ru-матрёшка.ogg‏Ⓘ‏; נגזר מהשם מטריונה שהיה אחד מהשמות הנפוצים בתחילת המאה העשרים. בישראל מכונה גם בבושקה, מרוסית: Бабушка, סבתא) היא סדרה של בובות חלולות, עשויות עץ, הנתונות זו בתוך זו.
מטריושקה פתוחה
מטריושקה "יהודית"
המטריושקה החיצונית היא הבובה הגדולה ביותר, ובתוכה בובה נוספת, קטנה ממנה במקצת כך שתוכל להיכנס בתוך הבובה הגדולה. בתוך המטריושקה הקטנה יותר נמצאת בובה קטנה קצת יותר, וכן הלאה. כל אחת מן הבובות, פרט לפנימית ביותר עשויה משני חלקים: עליון ותחתון. החלק העליון מעוגל ומזכיר צורה של ראש וכתפיים, החלק התחתון שטוח ומאפשר עמידה יציבה של הבובה על השולחן. במטריושקה טיפוסית יש בין ארבע לשבע בובות הנתונות זו בתוך זו. הבובה הפנימית ביותר (שהיא גם הקטנה ביותר) אינה חלולה. המטריושקה המסורתית היא בדמות של אישה החובשת על ראשה מטפחת.
היסטוריה

המטריושקה, שצורתה החיצונית מבוססת על בובה יפנית, נחשבת לסמל בעיני העם הרוסי. בשלהי המאה ה-19 החלו לייצר אותה גם ברוסיה. בובת מטריושקה הוצגה לראשונה בתערוכה העולמית בפריז בשנת 1900. במהלך שנות ה-20 של המאה ה-20 התגבש עיצובה הנוכחי.
מקור השם

השם Матрёшка ("מטריושקה") נגזר מהשם הרוסי נשי Матрёна ("מטריונה"). מקור שם זה הוא מן המילה הלטינית «mater», שפירושה "אמא". דמות המטריושקה מעוצבת כמו אמא טובת לב, בריאה ושמנמנה.
בעברית ישראלית הבובה קרויה לעיתים "בבושקה" (סבתא ברוסית). שם זה לבובה קיים במספר שפות סלאביות כמו קרואטית, סלובנית וסרבית.
בתרבות

בסדרת הטלוויזיה "החפרפרת" השתמשו היוצרים במטריושקה שהולכת ונפתחת, וכל בובה זועמת יותר מקודמתה. בכך המחישו היוצרים את מורכבות העלילה, המורכבת מהונאה על גבי הונאה על גבי הונאה.
עלילת סדרת ההנפשה "גיבורי העיירה" עסקה בעיירה שכל תושביה היו מטריושקות.
המשוררת דליה קווה השתמשה במילה בבושקה בשירה "שורת נשים שקטה" כדימוי לשרשרת הדורות.
משחק הווידאו "Stacking" מתקיים בעולם בו יצורים חיים וחפצים הם מטריושקות, ומגולל את סיפורו של בן למשפחת מנקי ארובות שחיה בזמן המהפכה התעשייתית.
פסלי מטריושקה באנדרטה למהגרים הרוסים, בעיר סאן חוויאר, אורוגוואי
איווקו מאסיף

| --- | --- |

Iveco Massif
 מאפיינים כלליים
 יצרן:  Santana Motor (אנ')  ברישיון איווקו ר"ת של Industrial Vehicle Corporation)
 שנות ייצור:  2011–2007
 הרכבה:  ספרד ספרד
 מודל קודם:  Santana Aníbal 
 חברת אם:  פיאט
 אורך:  4,228 מטר  (דגם 3 דלתות)  4,720 מ"מ (דגם 5 דלתות)  4,548 מ"מ (דגם טנדר)
 רוחב:  1,75 מטר
 גובה:  2,05 מטר
 משקל:  2,065-2,035 ק"ג
 בסיס גלגלים:  2,452 מ"מ (3 דלתות)  2,768 מ"מ (תצורות: 5 דלתות, טנדר)
 מפרט טכני
 מנוע:  4 צילינדרים,  2,998 סמ"ק המפיק 158 כ"ס (מנוע טורבו-דיזל)  4 צילינדרים,  2,998 סמ"ק המפיק 176 כ"ס (מנוע טורבו-דיזל)
 הילוכים:  תמסורת ידנית - 6 מהירויות + אוברדרייב מתוצרת "ZF Friedrichshafen" (אנ') סוג "6S400"
 
איווקו מאסיף (בספרדית: Iveco Massif) הוא רכב שטח מתוצרת יצרנית רכבי השטח Santana Motor (אנ'), אשר יוצר במספר תצורות בין השנים 2011–2007 בספרד
בשנת 2006 יצרנית המשאיות, האוטובוסים, הצמ"ה, המנועים, וכלי הרכב הצבאיים "איווקו" ויצרנית רכבי השטח הספרדית "סנטנה מוטור" חתמו על הסכם ארוך טווח לפיתוח מוצרים משותפים. ההפקה המשותפת הראשונה הייתה "איווקו מאסיף".
"איווקו מאסיף" שווקה על ידי איווקו והתחרתה עם "לנד רובר דיפנדר" (אנ') בשוק רכבי שטח יוקרתיים 4×4.
ממאפייני "איווקו מאסיף"

"איווקו מאסיף" בנוי כקונסטרוקציית גוף על גבי מסגרת עם שלדת סולם, ולא קונסטרוקציית מונוקוק
מנוע קדמי, מנועי טורבו-דיזל 3.0 ליטר
סוגי הנעה: הנעה אחורית 4x2, הנעה כפולה 4x4
בסיס גלגלים: בסיס גלגלים קצר 2,452 מ"מ, בסיס גלגלים ארוך 2,768 מ"מ (עד 7 נוסעים)
דגם ה"איווקו מאסיף" מצויד גם עם רכזות גלגל חופשי, הנעילה ידנית על הצירים הקדמיים המונעים את סיבוב רכיבי הציר הקדמי, להפחתת בלאי. דיפרנציאל אחורי מוגבל החלקה אופציונלי היה זמין גם כדי לשפר את יכולת השטח על ידי צמצום הסיכוי לקבל צירים צולבים.
בלמים: בלמי דיסק עגולים עם דיסקים מאווררים על הציר הקדמי ודיסקים פשוטים על הציר האחורי
בלם היד הוא גם בלם דיסק
מתלים פרבוליים מסביב, מערכת המתלים הפרבולית מסודרת עם קפיצים להבים כפולים על הציר הקדמי וארבעה קפיצי להבים על הציר האחורי. הדגם מצויד בבולמים הידראוליים על הציר הקדמי, בולמי גז על הציר האחורי וסורגים נגד גלגלים מלפנים ומאחור, כדי לתת פשרה של טיפול בכביש ויכולת שטח. ניתן להתייחס למערכת המתלים הפרבולית כפשרה חסכונית בין הפשטות ויכולת העומס של קפיצי עלים לנוחות טובה יותר ולמפרק הציר (ובכך יכולת שטח) של קפיצי סליל
הדלת האחורית של "איווקו מאסיף" תוכננה כך שתהיה לה פתח ברוחב מטר מלא כדי לאפשר "משטח אירו" סטנדרטי שנהוג בגוש האירו להוביל בנוחות בחלק האחורי של הרכב
בשנת 2007 יוצרו 6,692 יחידות
גלריה

"איווקו מאסיף"
"איווקו מאסיף"
"איווקו מאסיף"
"איווקו מאסיף"
"איווקו מאסיף"
"איווקו מאסיף"
"איווקו מאסיף" בתצורת מעונוע ("קרוואן")
ראו גם

איווקו
הערות שוליים

↑  איווקו מאסיף whatvan.co.uk/test-drives
↑  איווקו מאסיף army-technology.com/projects/ivecomassif
↑  סנטה מוטור - היסטוריה קצרה web.archive.org/web/20060503221212
↑  איווקו מאסיף auto-data.net/en/iveco-massif
↑  נהיגה ראשונה - איווקו מאסיף commercialmotor.com/news/first-drive-iveco-massif
פיטר וודוורד

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  24 בינואר 1956 (בן 69) לונדון, הממלכה המאוחדת 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 תקופת הפעילות:  מ-1978 
 מקום לימודים:  האקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה (1975) 
 http://www.peterwoodward.com
 פרופיל ב-IMDb
 
פיטר וודוורד (באנגלית: Peter Woodward; נולד ב-24 בינואר 1956) הוא שחקן, פעלולן ותסריטאי אנגלי. תפקידו הידוע ביותר הוא כגיילן בסדרת הספין אוף של "בבילון 5": "בבילון 5: קריאה לנשק", סדרת ההמשך "קרוסייד" וב"בבילון 5: הסיפורים האבודים". עוד הוא מוכר מתפקידו כבריגדיר ג'נרל או'הרה בסרט "הפטריוט".
ביוגרפיה

וודוורד נולד בלונדון, בנם של השחקנית ונישה מרי קולט ושל השחקן אדוארד וודוורד. אחיו טים וודוורד ואחותו שרה וודוורד אף הם שחקנים. הוא למד ב-" Haileybury and Imperial Service College" ואחר כך באקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה (RADA). אחרי סיום לימודיו הצטרף ללהקה השייקספירית המלכותית, וכיכב בהפקות רבות בהן "אגדת חורף", "קומדיה של טעויות" ו"חלום ליל קיץ". בנוסף שיחק וודוורד במגוון רחב של תפקידים בקולנוע ובטלוויזיה כולל בתפקיד קפטן סטוסל בסרט הקולנוע "The Brylcreem Boys" (אנ').
כחבר באקדמיה הבריטית ללחימה על הבמה, וודוורד מוכר בענף הקולנוע כמי שמארגן קרבות ומפקח בשלב הפוסט-פרודקשן. הוא כותב דיאלוגים נוספים לסרטים כמו "Columbus – 1492", "עשרים אלף מיל מתחת למים", "The Scarlet Tunic", "עלובי החיים" ו-"Obsessions" מ-1998.
עיסוקו של וודוורד באימוני לחימה הביא אותו לחקור בנושא כלי נשק היסטוריים וטכניקות לחימה. ובהמשך הוביל אותו ליצירה, כתיבה והגשה של סדרת תוכניות דוקומנטריות בערוץ ההיסטוריה בשם "Conquest", על כלי נשק, אימונים וטכניקות לחימה לאורך ההיסטוריה. הסדרה רצה מ-2002 ועד 2005, והיא משודרת מדי פעם בשידורים חוזרים.
בסוף שנות התשעים הקים וודוורד יחד עם אביו את חברת ההפקה "Tripal Productions", עבורה כתב והפיק את סרט הקולנוע הראשון שלו "בית אנג'לו", שביים ג'ים גודרד בשנת 1997, וכיכב בו אביו בתפקיד "אנג'לו". עוד כתב וודוורד את התסריט ל"לסגור מעגל" שביים ריצ'רד אטנבורו.
בספין-אוף "קרוסייד" של "בבילון 5" שיחק וודוורד בתפקיד הטכנומג גיילן. בפרק "The Long Road" הופיע לצד אביו, אדוארד וודוורד, שגילם את אלווין,
פילמוגרפיה

| שנה | שם | שם באנגלית | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1978 | קומדיה של טעויות | The Comedy of Errors |  |  |
| 1979 |  | Testament of Youth |  |  |
| 1981 | תבונה ורגישות | Sense and Sensibilit | ג'ון וילובי |  |
| 1981 |  | Fanny by Gaslight |  |  |
| 1983 | המקצוענים | The Professionals | אדם בשם קווין |  |
| 1985 |  | Deceptions |  | סדרת טלוויזיה |
| 1987 |  | Metal Skin Panic Madox-01 |  | דיבוב |
| 1993 |  | Who Dealt? |  |  |
| 1994 |  | Pirates |  | סדרת טלוויזיה |
| 1994 |  | The Chief |  |  |
| 1995 |  | In Search of Hamlet |  |  |
| 1996 |  | Past Into Present |  |  |
| 1996 |  | Gadgetman |  | סרט טלוויזיה |
| 1997 | בית אנג'לו | The House of Angelo |  |  |
| 1998 |  | The Brylcreem Boys |  |  |
| 1999 | בבילון 5: קריאה לנשק | Babylon 5: A Call to Arms | גיילן |  |
| 1999 | קרוסייד | Crusade | גיילן | סדרת טלוויזיה |
| 2000 | הפטריוט | The Patriot | בריגדיר ג'נרל צ'ארלס או'הרה |  |
| 2001 | ווקר | Walker, Texas Ranger | ויקטור דרייק |  |
| 2001 |  | Egypt Beyond the Pyramids |  | תוכנית דוקומנטרית |
| 2002 |  | Run for the Money | ג'רוויס, סוכן FBI | הופץ גם בשם "Hard Cash" |
| 2002 |  | Puckoon | קול. מרטין |  |
| 2002 | מצדה | Masada |  | תוכנית דוקומנטרית |
| 2002 |  | Egypt Land of the Gods |  | תוכנית דוקומנטרית |
| 2002 |  | Conquest | בתפקיד עצמו | סדרת טלוויזיה |
| 2002, 2005 | מכושפות | Charmed | המקור |  |
| 2004–2005 | מכושפות | Charmed | אקו | סדרת טלוויזיה |
| 2005 |  | The True Story of Alexander the Great |  | תוכנית דוקומנטרית |
| 2005 | סטארגייט אטלנטיס | Stargate: Atlantis | אות'ו |  |
| 2007 | בבילון 5: הסיפורים האבודים - קולות באפלה | Babylon 5: The Lost Tales | גיילן |  |
| 2008 | אוצר לאומי: ספר הסודות | National Treasure: Book of Secrets | שומר בארמון |  |
| 2009 | פרינג' | Fringe | אוגוסט |  |
| 2010–2011 | באטמן: האמיצים והנועזים | Batman: The Brave and the Bold | ראס-אל-גול |  |
| 2010 | NCIS | NCIS | דייוויד דבואזיה |  |
| 2011 |  | Eagleheart | דולאן |  |
| 2011 |  | Dead Space: Aftermath | חוקר ראשי |  |
| 2014 | יצאת כוכב | Postman Pat: The Movie | אדווין קרבנקל |  |
| 2016 |  | The Comedian's Guide to Survival | מוריס |  |
| 2022 | השיגור | Moonshot | גארי הרובוט | דיבוב |
פילמוגרפיה > תסריטים

לסגור מעגל (2007) Closing the Ring
(2010) Unthinkable
הערות שוליים

↑  "Peter Woodward Biography (1958–)". FilmReference.com. נבדק ב-6 ביוני 2009. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007294255505171  PLWABN: 9810672659405606  BNE: XX5201202  BnF: cb16259272z (data)  GND: 141345144  ISNI: 0000 0001 1477 6916  LCCN: no97027380  SUDOC: 183846117  VIAF: 93083982   WorldCat (עם VIAF): 93083982
פיאט 60 HP

| --- | --- |

Fiat 60 HP, שנת 1905
 מאפיינים כלליים
 יצרן:  פיאט
 שנות ייצור:  1904–1909
 יחידות שיוצרו:  86
 הרכבה:  איטליה איטליה
 מודל קודם:  פיאט 24-32 HP
 מודל אחריו:  Fiat 16-20 HP (אנ')
 חברת אם:  פיאט
 סיווג:  מכונית סלון מסוג "טורפדו" (אנ')
 מרכב:  Front-engine, rear-wheel-drive layout (אנ')
 אורך:  4,750 מ"מ
 רוחב:  1,550 מ"מ
 גובה:  2,550 מ"מ
 משקל:  1,740 ק"ג
 בסיס גלגלים:  2,985-3,520 מ"מ
 מפרט טכני
 מנוע:  4 צילינדרים, 10,563 סמ"ק המפיק 60 כ"ס  6 צילינדרים, 11,040 סמ"ק המפיק 65 כ"ס (הורכב בדגמי סדרה שלישית)
 הילוכים:  תמסורת ידנית - 4 הילוכים + הילוך אחורי
"פיאט 60 HP", שנת 1907
פיאט 60 HP (באיטלקית: Fiat 60 HP) היא מכונית סלון, בתצורת קבריולה, מסוג "טורפדו" (אנ'), מתוצרת קונצרן הרכב האיטלקי פיאט אשר יוצרה בין השנים 1904–1906.
סך הכל יוצרו 86 יחידות.
מפרט טכני

מספר נוסעים: 5 (סדרה ראשונה), 6 (סדרה שנייה), 7 ב-3 שורות (סדרה שלישית).
מנוע קדמי.
מנוע הנעה אחורית.
סדרות

סדרה ראשונה - יוצרה בין השנים 1904-1905.
סדרה שנייה - יוצרה בשנת 1906.
סדרה שלישית - יוצרה בין השנים 1907-1909.
ראו גם

פיאט 4 HP
פיאט 10 HP
פיאט 12 HP
פיאט Brevetti
פיאט זירו
הערות שוליים

↑  "פיאט 60 HP", חמישה נוסעים rmsothebys.com/en/auctions/HF14/Hershey/lots/r147-1905-fiat-60-hp-five-passenger-tourer-by-quinby
↑  "פיאט 60 HP" כולל תמונות conceptcarz.com/z21834/fiat-60-hp
↑  "פיאט 60 HP" sportscarmarket.com/profile/1905-fiat-60-hp-5-passenger-tourer
↑  "פיאט 60 HP" - מפרט fiat.modeles.free.fr/modeles/gammes_annees/planches_1899-1973
וולוו 262C

| --- | --- |

Volvo 262C
 מאפיינים כלליים
 נקרא גם:  Volvo 262 Coupé Bertone
 יצרן:  וולוו  "Gruppo Bertone" (אנ')
 שנות ייצור:  1977–1981
 הרכבה:  איטליה איטליה
 מודל אחריו:  וולוו 780 (אנ')
 סיווג:  מכונית קופה
 מרכב:  Front-engine, rear-wheel-drive layout (אנ')
 אורך:  4,900 מ"מ
 רוחב:  1,710 מ"מ
 גובה:  1,340 מ"מ
 משקל:  1,450 ק"ג
 בסיס גלגלים:  2,640 מ"מ
 מפרט טכני
 מנוע:  V6 צילינדרים, 2,664 סמ"ק המפיק 140 כ"ס (מנוע "B27" מסוג "V6 PRV engine" (אנ') אשר פותח ל-וולוו, רנו ו-פיג'ו)  V6 צילינדרים, 2,849 סמ"ק המפיק 155 כ"ס (מנוע "B28/B280" מסוג "V6 PRV engine" (אנ') אשר פותח ל-וולוו, רנו ו-פיג'ו)
 הילוכים:  תמסורת ידנית - 4 מהירויות  תמסורת אוטומטית - 3 מהירויות
 מעצב:  Jan Wilsgaard (אנ')
וולוו 262C (באנגלית: Volvo 262C) היא מכונית סלון בתצורת מכונית קופה מתוצרת יצרנית הרכב השוודית וולוו בשיתוף חברת עיצוב הרכב האיטלקית "Gruppo Bertone" (אנ') אשר יוצרה באיטליה בעיר טורינו בין השנים 1977–1981.
מאפיינים

דגם ה-"וולוו 262C" הוצג לראשונה בתערוכת המכוניות הבינלאומית בז'נבה בשנת 1977.
יוצרו 6,622 יחידות.
2 דלתות.
4 נוסעים.
מנוע קדמי.
מנוע הנעה אחורית.
תמונות

"וולוו 262C"
"וולוו 262C", שנת 1978
"וולוו 262C", שנת 1978
"וולוו 262C", שנת 1980
"וולוו 262C"
"וולוו 262C"
"וולוו 262C", שנת 1978
ראו גם

וולוו
הערות שוליים

↑  "וולוו 262C" קופה volvoclub.org.uk/pdf/brochures/IMP-262C
↑  "וולוו 262C" hemmings.com/magazine/hsx/2006/01/Volvo-262C-Bertone-Coupe
↑  "וולוו 262C" קופה hemmings.com/magazine/hsx/2006/01/Volvo-262C-Bertone-Coupe
↑  "וולוו 262C" carsales.com.au/editorial/details/italian-styled-volvo-262c
↑  "וולוו 262C" בתערוכת המכוניות הבינלאומית בז'נבה בשנת 1977 volvocars.com/international/about/our-company/heritage/heritage-models/30-262c
Kawei K1

| --- | --- |

Kawei K1
 מאפיינים כלליים
 יצרן:  Kawei Auto
 שנות ייצור:  2014 - עד היום
 הרכבה:  הרפובליקה העממית של סין הרפובליקה העממית של סין
 מרכב:  הנעה אחורית והנעה כפולה
 אורך:  5,560 מ"מ
 רוחב:  1,895 מ"מ
 גובה:  1,760 מ"מ
 משקל:  1,880 - 2,150 מ"מ
 בסיס גלגלים:  2,750 מ"מ
 מפרט טכני
 מנוע:  6 צילינדרים 3,168 סמ"ק המפיק 106 כ"ס  4 צילינדרים 2,378 סמ"ק המפיק 141 כ"ס (מנוע בנזין מתוצרת מיצובישי מסוג "4G69S4N" (אנ'))
 הילוכים:  תמסורת ידנית - 5 מהירויות
 קשר:  "Ford F-Series" (דור 12)
דגם "Kawei K1"
Kawei K1 הוא טנדר, בתצורת טנדר עם קבינה כפולה מתוצרת יצרנית הרכב הסינית Kawei Auto אשר מיוצר משנת 2014 במפעל בדאן-יאנג.
דגם ה-K1 נבנה על בסיס דגם הטנדר של פורד מסדרת פורד סדרה F מסוג "Ford F-150" (דור 12).
מנועים

מנוע בנזין - 4 צילינדרים
מנוע דיזל - 6 צילינדרים
מפרט

דלתות: 4/5
צמיגים: 235/65 R17
מתלים קדמיים: מקפרסון
מתלים אחוריים: קפיץ עלים
בלמים קדמיים: דיסק
בלמים אחוריים: תוף
מפרט > סוגי הנעה

הנעה אחורית
הנעה 4x4
הערות שוליים

↑  מנוע טורבו 3,168 סמ"ק מסוג CA4DC2 ] (דיזל טורבו מסוג "CA4DC2") made-in-china.com/showroom/truckengine/product-detailRqrxgwIVaeYp/China-Deutz-Truck-Engine-CA4DC2-.html
↑  יצרנית הרכב הסינית ""kaweigroup aweigroup
↑  דגם "Kawei K1" jalopnik.com/the-kawei-k1-is-a-dieselmanual-shameless-f-150
↑  דגם "Kawei K1" על בסיס ford-f-150 autoblog.com/2014/04/24/kawei-k1-pickup-blatantly-copies-ford-f-150
↑  דגם "Kawei K1" actualidadmotor.com/kawei-k1-pick-ford-f-150
↑  מנועי דגם "Kawei K1"  autoblog.com/2014/04/24/kawei-k1-pickup
↑  דגם "Kawei K1" - מפרט chinamobil.ru/eng/kawei/k1
השלטון הישראלי בסיני

שטח חצי האי סיני אותו כבשה ישראל במלחמת ששת הימים ממוקם דרומית-מערבית לישראל ומהווה אזור חיץ בינה לבין מצרים.
השלטון הישראלי בסיני היה ממשל צבאי אותו החילה מדינת ישראל בחצי האי סיני מאז כיבושו במלחמת ששת הימים (1967), ועד נסיגת הכוחות הישראלים במסגרת הסכם השלום בין ישראל למצרים (1979).
השלטון הישראלי בסיני ארך כ-15 שנה, ובתקופתו הוקמו כעשרים התנחלויות בדרום סיני, לאורכו של מפרץ עקבה ובחבל ימית בצפון-מזרח סיני.
רקע ומלחמת סיני

| --- | --- |
 :  ראו גם – יחסי ישראל–מצרים
מאז הקמת מדינת ישראל בשנת 1948 שימש חצי האי סיני כאזור החיץ שבין ישראל למצרים. בזמן מלחמת העצמאות כוחות מצריים עברו דרך סיני בדרכם לפלוש לתחומי ישראל. בהמשך המלחמה פלשו כוחות ישראליים לפינה הצפונית מזרחית של סיני, אך נסוגו לאחר זמן קצר, בעקבות לחץ בריטי ואמריקאי. תחת הסכם שביתת הנשק של 1949, סיני, יחד עם רצועת עזה, נותרו תחת שלטון מצרי, אף על פי שחלקים ממנה נותרו ללא כוח צבאי.
בשנת 1956, מצרים השתמשה בשליטתה על סיני כדי לכפות הסגר ימי על נמל אילת הישראלי. בעקבות זאת, ישראל, בתיאום עם בריטניה וצרפת שבקשו להשתלט מחדש על תעלת סואץ, פתחו במלחמת סיני. במהלך המלחמה, שנמשכה שישה ימים בלבד, פלש צה"ל לסיני, וכבש את רוב חצי האי יחד עם חבל עזה. ישראל הקימה בסיני ובחבל עזה שתי היאחזויות נח"ל (נח"ל תרשיש ונח"ל רפיח), אך נאלצה לסגת משם לאחר כחודשיים, בעקבות לחצים של ברית המועצות וארצות הברית.
מלחמת ששת הימים

במאי 1967, לאחר מספר התגרויות מצריות בישראל, החלה מצרים בתיאומים צבאיים עם מדינות ערב אחרות לקראת מתקפה על ישראל. ישראל בתגובה פתחה במכה מקדימה נגד מצרים (מבצע מוקד), ירדן וסוריה במה שנודע מאוחר יותר כמלחמת ששת הימים. במלחמה זו הובס הצבא המצרי וישראל כבשה את כל חצי האי סיני. תעלת סואץ, שגדתה המזרחית עברה לשליטת ישראל, נסגרה. צה"ל הקים מנגנון מנהל אזרחי כדי לנהל את חיי התושבים במקום.
בסיסי הצבא המצרי, כגון בסיס רפידים ובסיס אל עריש, הפכו לבסיסים של צה"ל. בנוסף הקים צה"ל בסיסים חדשים, בהם שדות התעופה עציון, איתם ושדה אופיר. בהר אום חשיבּה שבצפון־מערב סיני הוקם בסיס אום חשיבה, שמוצב פיקוד ומתקן מעקב והתרעה אלקטרוני. לאורך תעלת סואץ הוקמו מעוזים ותעוזים, שנודעו בשם "קו בר־לב".
ההתנחלויות

ההתנחלויות בסיני חולקו לשני אזורים עיקריים; אזור "חבל ימית" בצפון-מזרח סיני, ואזור "מרחב שלמה" בדרום סיני, לאורכו של מפרץ אילת.
ההתנחלויות > צפון-מזרח סיני

היישוב הראשון באזור, שדות, קם בשנת 1971 ואחריו הוקמו עוד יישובים נוספים: ימית, עצמונה, נתיב העשרה, שדות, דקלה, פריאל, פרי גן, תלמי יוסף, אוגדה, ניר אברהם, נאות סיני, חרובית, חצר אדר, סופה, אבשלום, חולית. האזור נקרא בשם "חבל ימית" על שם היישוב ימית בו התגוררו כ-3,000 איש.
באזור חבל ימית הוקם שדה התעופה הצבאי איתם אשר לצידו שכנו מבני קבע עבור חיילי ומפקדי הבסיס, בו גרו עם משפחותיהם, מבנים שקיבלו את השם "מחנה נורית".
ההתנחלויות > דרום סיני

ההתיישבות הישראלית הראשונה באזור הייתה אופירה, ולאחריה הוקמו עוד מספר יישובים: נביעות, די זהב, זהרון ושלהבת. אופירה היוותה יעד תיירותי מבוקש לישראלים, אם בתיירות חופים לאורך מפרץ אילת ואם בטיולים לאזור ההר הגבוה, שם גם הוקם בית ספר שדה צוקי דוד ליד מנזר סנטה קתרינה.
בסמוך לשארם א-שייח' הוקם בסיס של חיל הים הישראלי, ששימש את זירת ים סוף של החיל, ושדה אופיר של חיל האוויר הישראלי. כן הופעלו שדות תעופה בא-טור ובסנטה קתרינה, אשר שימשו את הצבא ואת הטיסות הפנים ארציות, לצורכי תיור.