stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אבולוציה של דתות
עדות פרהיסטורית לדת > מקורות הדת המאורגנת

הדת המאורגנת מתחקה אחר שורשיה למהפכה הנאוליתית שהחלה לפני 11,000 שנה במזרח הקרוב, אך ייתכן שהתרחשה באופן עצמאי במספר מקומות אחרים ברחבי העולם. המצאת החקלאות שינתה חברות אנושיות רבות מאורח חיים של ציידים-לקטים לאוכלוסייה היושבת קבע. ההשלכות של המהפכה הנאוליתית כללו פיצוץ אוכלוסין והאצה בקצב ההתפתחות הטכנולוגית. המעבר מלהקות חיפוש מזון למדינות ואימפריות זירז צורות דת מיוחדות ומפותחות יותר ששיקפו את הסביבה החברתית והפוליטית החדשה. בעוד שללהקות ושבטים קטנים יש אמונות על טבעיות, אמונות אלו אינן משמשות להצדקת סמכות מרכזית, העברת עושר או שמירה על שלום בין פרטים שאינם קשורים לשבט. דת מאורגנת נוצרה כאמצעי לספק יציבות חברתית וכלכלית בדרכים הבאות:
הצדקת הרשות המרכזית, אשר בתורה הייתה בעלת הזכות לגבות מיסים בתמורה למתן שירותים סוציאליים וביטחוניים.
להקות ושבטים מורכבים ממספר קטן של פרטים קשורים. עם זאת, מדינות ואומות מורכבות מאלפים רבים של אנשים שאינם קשורים. ג'ארד דיימונד טוען שדת מאורגנת שימשה כספק לקשר בין אנשים לא קשורים שאחרת היו נוטים יותר לחוסר שיתוף פעולה ואף איבה. בספרו "רובים, חיידקים ופלדה" הוא טוען שסיבת המוות המובילה בקרב חברות ציידים-לקטים היא רצח.
ייתכן שדתות שעסקו סביב מוסריותם של אלים אפשרו את עלייתן של קבוצות גדולות ושיתופיות של פרטים לא היו קשורים ביניהם בקשר אחר.
המדינות שנולדו בעקבות המהפכה הנאוליתית, כמו אלה של מצרים העתיקה ומסופוטמיה, היו תיאוקרטיות עם מנהיגים, מלכים וקיסרים שמילאו תפקידים כפולים של מנהיגים פוליטיים ורוחניים.
אנתרופולוגים מצאו שלמעשה כל החברות המדינתיות מרחבי העולם נמצאו כמצדיקות כוח פוליטי באמצעות סמכות אלוהית.
עדות פרהיסטורית לדת > המצאת הכתב

בעקבות המהפכה הנאוליתית, התגבר קצב ההתפתחות הטכנולוגית (אבולוציה תרבותית) עקב המצאת הכתב לפני 5,000 שנה. סמלים שהפכו למילים מאוחר יותר אפשרו תקשורת יעילה של רעיונות. הדפוס שהומצא רק לפני למעלה מאלף שנים הגביר את מהירות התקשורת באופן אקספוננציאלי והפך למקור העיקרי של האבולוציה התרבותית. הכתב הומצא לראשונה בשומר או במצרים העתיקה ושימש בתחילה לחשבונאות. זמן קצר לאחר מכן, הכתב שימשה לתיעוד מיתוסים. הטקסטים הדתיים הראשונים מסמנים את תחילתה של ההיסטוריה הדתית. כתבי הפירמידות ממצרים העתיקה הם אחד הטקסטים הדתיים העתיקים ביותר המוכרים בעולם, המתוארך בין השנים 2400 ל-2300 לפני הספירה. הכתיבה מילאה תפקיד מרכזי בשמירה והפצת דת מאורגנת. בחברות טרום קרוא וכתוב, רעיונות דתיים התבססו על מסורת שבעל פה, שתכניה נוסחו על ידי כהני דת ונשארו מוגבלים לזיכרונות הקולקטיביים של תושבי החברה. עם הופעת הכתב, מידע שלא היה קל לזכור היה יכול להישמר בקלות בטקסטים מקודשים שנשמרו על ידי קבוצה נבחרת (אנשי דת). בני אדם יכלו לאחסן ולעבד כמויות גדולות של מידע בכתיבה שאחרת הייתה נשכחת. לכן הכתיבה אפשרה לדתות לפתח מערכת דוקטרינות קוהרנטיות ומקיפות שנותרו בלתי תלויות בזמן ובמקום. הכתיבה הביאה גם מידה של אובייקטיביות לידע האנושי. ניסוח מחשבות במילים והדרישה לאימות אפשרו החלפה הדדית של רעיונות וניפוי של רעיונות מקובלים מהלא מקובלים. הרעיונות המקובלים בדרך כלל הפכו לידע אובייקטיבי המשקף את המסגרת המתפתחת ללא הרף של המודעות האנושית למציאות שקרל פופר מכנה 'אמיתיות' - שלב במסע האנושי אל האמת.
ראו גם

היסטוריה של הדתות
דוריטוס

| --- | --- |


 
 מאכלים
 סוג:  צ'יפס טורטייה 
 מוצא:  ארצות הברית ארצות הברית
 תאריך יצירה:  1964 
 
פס הייצור של חטיפי דוריטוס במפעל המלוחים של שטראוס גרופ בשדרות
דוריטוס (באנגלית: Doritos) הוא מותג אמריקאי של צ'יפס טורטייה בטעמים שונים, המיוצר מאז 1964 על ידי חברת פריטו-ליי, חברה בת של תאגיד פפסיקו. חטיף הדוריטוס היה במקור חסר טעם מיוחד. בשנת 1966 נמכרה לראשונה הגרסה של החטיף בטעם תירס קלוי, בשנת 1967 נמכרה לראשונה הגרסה של החטיף בטעם טאקו, ובשנת 1972 נמכרה לראשונה הגרסה של החטיף בטעם גבינת נאצ'וס. טעמים מיוחדים אחרים החלו להופיע לראשונה בסוף שנות ה-80 של המאה ה-20. הקונספט של החטיף פותח במקור במסעדה בדיסנילנד.
החטיף זכה לפרסום רב בזכות מסעות פרסום שיווקיים גדולים, כולל פרסומות רבות ששודרו לאורך השנים במהלך הסופרבול.
בישראל מיוצר החטיף במפעל המלוחים של קבוצת שטראוס (בשותפות עם פריטו-ליי) בשדרות.
סמלילים

סמלילי דוריטוס הישראלי בכל הזמנים
סמליל דוריטוס הישראלי הראשון 1994-1996סמליל דוריטוס הישראלי הראשון 1994-1996
סמליל דוריטוס הישראלי השני 1996-1998סמליל דוריטוס הישראלי השני 1996-1998
סמליל דוריטוס הישראלי השלישי 1998-2006סמליל דוריטוס הישראלי השלישי 1998-2006
סמליל דוריטוס הישראלי הרביעי 2006-2014סמליל דוריטוס הישראלי הרביעי 2006-2014
סמליל דוריטוס הישראלי החמישי 2014-הלאהסמליל דוריטוס הישראלי החמישי 2014-הלאה
הערות שוליים

↑  ניצן צבי כהן, ‏ועד אחד בשבוע: עובדי שטראוס מלוחים. 8 עוּבדות על המפעל והעובדים, וטיפ, באתר דבר העובדים בארץ ישראל, 3 במאי 2021
ערך זה הוא קצרמרבנושא מזון. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
לוקהיד A-12

לוקהיד A-12 הוא מטוס ריגול סילוני על-קולי שיוצר על ידי לוקהיד למען הסי איי איי כמחליף למטוס ‏U-2. המטוס היווה הישג טכנולוגי שעזר בפיתוח יכולות עיבוד טיטניום וסגסוגות תעופתיות, לטכנולוגיות שונות ובכללן טכנולוגיית החמקנות שמטוס זה נחשב לאביה. המטוס היה בשירות מבצעי במשך שנה אחת בלבד, אבל הוא היה לבסיס עליו תוכננו כלל המטוסים במשפחת הציפור השחורה.
אף על פי שהמטוס טס יותר גבוה ויותר מהר ממטוסי ‏SR-71 ו-‏YF-12, עקב היות התוכנית חסויה המטוס לא רשם שיאים רשמיים מעולם. למעשה עצם קיומו של המטוס היה חסוי עד אמצע שנות ה-80 וגם אז הפרטים היו מוגבלים מאוד ופרטים נוספים משוחררים אט אט לידיעת הציבור.
היסטורית פיתוח

הרעיון לפיתוח משפחת הציפור השחורה החל עם תחילת הטיסות המבצעיות של ‏U-2. באותו זמן היה ברור שהמגבלות של המטוס לא יאפשרו טיסה בטוחה בשמי ברית המועצות, עם טכנולוגיית הנ"מ המתפתחת של הרוסים. ולכן עליית מדרגה מבחינת ביצועים נדרשה כדי למלא את המשימות הנדרשות.
בסתיו 1957 ה-סי איי איי גיבש מכרז, תחת שם קוד GUSTO שדרש מטוס חד-מושבי שיוכל לשייט בגובהים בין 24,384 מטר (80,000 רגל) ל-30,480 מטר (100,000 רגל) במהירות שיוט שבין מאך 3 למאך 4 וכלל חתך מכ"ם נמוך בשילוב עם מערכות לוחמה אלקטרונית, תקשורת ואיסוף מודיעין מתקדמות. קלי ג'ונסון ואנשי סדנת הבואשים של חברת לוקהיד בחנו מספר עיצובים למטוס שכונו Archangel. ג'ונסון נטה לכיוון העיצוב ה-11 שלו שלא כלל תכונות חמקניות בטענה שזה כל מה שניתן להשיג עם הטכנולוגיה הקיימת, בכירי ה-CIA לא השתכנעו והחלו לממן דגם ניסוי של חברה מתחרה בשביל להבהיר לג'ונסון שהם לא יוותרו על הדרישה לחתך מכ"ם נמוך. ג'ונסון הבין את הרמז וניגש לתכנון של העיצוב ה-12 שנבחר לבסוף. ב-29 באוגוסט 1959 חברת לוקהיד ניצחה במכרז וקיבלה את האישור לבנות את שישיית מטוסי ה-A-12 הראשונים. לתוכנית הפיתוח וההפעלה של ה-A-12 תחת ה-CIA ניתן שם הקוד OXCART. המטוס קיבל את הכינוי CYGNUS - על שם קבוצת הכוכבים אך בדרגים הגבוהים ובמסמכים התייחסו לתוכנית ולמטוס עצמו בשם OXCART.
בפברואר 1962 דגמי הניסוי הראשונים של ה-A-12 הועברו בחלקים לאזור 51 בשיירות גדולות. ההרכבה של האבטיפוס הראשון לקחה כשישים ימים והוא החל בניסויי הסעה וריצות המראה. ב-25 באפריל במהלך ניסוי ריצת המראה על המסלול המטוס התנתק מהקרקע, מה שנרשם כטיסת הבכורה הלא רשמית. טיסת הבכורה הרשמית התקיימה חמישה ימים מאוחר יותר ב-30 באפריל, בטיסה זאת פער קטן בין הפנלים לגוף המטוס בבתי כני הנסע אפשר כניסת אוויר ובמהלך האצה האוויר תלש את הפנלים מהמטוס. אמנם המקרה היה חריג אך הוא אפשר לבחון את טיב התכנון של המטוס שקלי ג'ונסון התעקש יאפשר טיסה בטוחה גם עם אובדן מספר פנלים או כל המשטחים המרוכבים. שילוב החומרים המרוכבים בהגאי הכיוון ייצר בעיה של לחות כלואה שלא הייתה מספיקה לצאת מגוף המשטח בהאצה ובטמפרטורות גבוהות הייתה הופכת לקיטור בתוך מבנה המשטח והייתה קורעת חלקים ממנו, עקב כך מטוסי ה-A-12 השתמשו בהגאי כיוון מטיטניום, לאחר שיפור הגאי הכיוון מחומרים מרוכבים אלה הוטמעו במטוסי ה-SR-71. דגם האבטיפוס השני הגיע למטווח מכ"ם בו בחנו את התכונות החמקניות של המטוס. בסדרת הניסויים הוכח כי חתך המכ"ם של המטוס היה בגודל של עשירית ממטוסי קרב של אותה התקופה.
בתחילת תוכנית הניסוי המטוס טס עם מנועי J-75, בשביל לא לסכן את המטוסים הראשונים עם מנוע חדש. רק ב-15 בינואר 1963 המטוס טס עם שני מנועי J-58. באותה תקופה אנשי סדנת הבואשים ביצעו ניסויים בפרופילים של הכונסים, בחוגי הבקרה של החרוטים שלהם ובשלבי העבודה של דלתות המעקף וניקוז האוויר. בשל כך לא מעט תקלות וכיבויי מנוע קרו. בטיסה הראשונה במאך 3 למשל אחד המנועים התפוצץ והמטוס חזר לנחיתה הודות לנחישותו של הטייס.
הטייסים שגויסו לסי איי איי החלו לטוס במטוסי ה-A-12 מוקדם ככל האפשר וב-24 במאי 1963 אחד הטייסים שלהם נאלץ לנטוש לאחר שמערכת הפיטו של המטוס קפאה ומערכת בקרת הטיסה, בניסיון לפצות על הנתונים השגויים, הכניסה את המטוס לסחרור הפוך. ב-20 ביולי ה-A-12 המטוס טס לראשונה במהירות של מאך 3.
ב-9 ביולי התרסק מטוס A-12 נוסף בגישה לנחיתה, כאשר נזק חום תקע את אחד ממשטחי האלוון.
ב-28 בדצמבר 1965 מטוס A-12 התרסק בשל הרכבה לא נכונה של פלגי הג'יירואים של מערכת בקרת הטיסה שגרמו לתיקון שגוי בציר הסבסוב והעלרוד ברגע ההמראה.
היסטוריה מבצעית > הוכחת פגיעותו של ה-A-12

למרות פיתוח התכונות החמקניות של ה-A-12 עדיין היה ספק אם המטוס יוכל לטוס בחשאי ובבטחה מעל ברית המועצות. נושא המודיעין האלקטרוני לא קיבל יחס רציני מידי המנתחים בשירותי המודיעין של ארצות הברית, ומסמכים שלהם היו לא שלמים, בשל כך ה-CIA השקיע במחקרים בנושא במטה המודיעין המדעי שלו. בשביל לקבל הערכה מדויקת ככל הניתן הוחלט על חקר כלל סוללות המכ"ם הסובייטיות. מתוך המחקרים הללו נולדו מספר תוכניות איסוף שהפכו את המודיעין האלקטרוני לתחום בעל משמעויות אסטרטגיות רחבות וקריטיות. בסוף המחקר הוכח שה-A-12 לא חמקן ברמה שתגן עליו מזיהוי ולכן הסי איי איי לא היה יכול להקצות אותו לטיסות מעל אדמת ברית המועצות. במקום זה המטוס תוכנן לטוס מעל סין ולכן דרש פיתוח של מערכות לוחמה אלקטרונית שהתבססו על המידע שנאסף על ידי ה-CIA ועל פיתוח מערכות מודיעין אותות מתקדמים ל-A-12 ול-U-2.
היסטוריה מבצעית > ההכנות למוכנות מבצעית

ב-1964 במטה הסי איי איי החלו לתכנן טיסות של מטוסי A-12 בשמי קובה תחת שם הקוד SKYLARK. הטיסות הוגדרו כתוכניות גיבוי למקרה שצריך את היכולות הייחודיות של המטוס, במקרה של הסלמה לדוגמה. ב-5 באוגוסט ראש ה-CIA הורה על הכנות למקרי חירום כללו הכנת כוח קטן של טייסים ומטוסים באתר פריסה משני לביצוע המשימה. המשימה דרשה יכולת של טיסה במהירות מאך 2.8 ובגובה 24,400 מטר. באותו הזמן המצלמות, מערכות המטוס השונות והטייסים לא היו כשירים לטיסה בתנאים אלה, והיו צריכים להיכנס לתהליך בחינה ואימון קדחני בשביל לעמוד בתאריך היעד שנקבע ל-5 בנובמבר אותה השנה. בנוסף לא כל מערכות הלוחמה האלקטרונית היו זמינות בתאריך היעד, ואם המטוס היה יוצא למבצע, הוא היה צריך לטוס עם חליפת הגנה חלקית בלבד שהייתה מאפשרת טיסה בטוחה, על פי הערכה, רק בשלוש הגיחות הראשונות. למרות כל הקשיים הוכרז על מוכנות חלקית לביצוע המשימה תוך שבועיים מרגע קבלת ההוראה, זאת עם פחות מטוסים וטייסים כשירים משתוכנן. בשבועות שלאחר תאריך היעד אנשי תוכנית OXCART ארגנו יכולת מתמשכת לביצוע משימות SKYLARK עם חמישה מטוסים וטייסים כשירים, כאשר הוסדרו כל התיאומים עם פיקוד ההגנה האווירי, ורשויות התעופה.
משימות SKYLARK לא יצאו לפועל, אך תוכנית OXCART שמרה על רלוונטיות בעיני ראשי ה-CIA וארצות הברית. בשנת 1965 אנשי ה-CIA הביעו חששות משמעותיות מהפגיעות הגוברת של מטוסי U-2 והמטוסים ללא טייס בשמי סין. עקב כך יצאה הוראה להכין את המטוס לפעילות במזרח אסיה בהקדם האפשרי. לתוכנית ניתן שם הקוד BLACK SHIELD ואתר הפריסה של המטוס נקבע לבסיס קאדינה שבאוקינאווה, יפן. ה-CIA הקצה 3.7 מיליון דולר להכנת התשתיות בבסיס שהכנתם הושלמה בסתיו אותה השנה. ב-3 ביוני 1965 עקב פריסה של סוללות אוויר קרקע מתקדמות סביב האנוי בצפון קוריאה, מזכיר ההגנה ביקש לברר לגבי היכולת של מטוסי ה-A-12 לפעול בשמי המדינה, אבל בעיות שהתגלו בבחינות הכשירות של המטוס במהירויות מאך 3.05 במיוחד בחיווט שהתקשה לעמוד בתנאי הטמפרטורה הרעידות והמכות שיכלו להתקיים במהירות גבוהה, עיכבו את מוכנות המטוס למשימה ולכן הפריסה שלו נדחתה על ידי קבוצת הבקרה על מבצעים חסויים (ועדה 303).
היסטוריה מבצעית > הפעילות המבצעית

לאחר תיקון הליקויים ועדה 303 דחתה עוד מספר הצעות למבצעים בדרום מזרח אסיה בשל שלדעתם הסיכונים באובדן המטוס או בגילוי יכולתיו היו גדולים מהצורך לפעול בזירה. במאי 1967 גבר החשש שהצפון וייטנאמים מחזיקים בטילי קרקע-קרקע מתקדמים, גם כאלה שיכולים לסכן בעלות ברית נוספות באזור מזרח אסיה, ולכן האיסוף בהקשר למטרות הללו היה בעדיפות גבוהה. שוב נציגי ה-CIA ביקשו מועדה 303 לבחון מחדש את הפעלת המטוס בזירה שכן הוא כלל מצלמה באיכות גבוהה מה-U-2 והיה הרבה פחות פגיע ממנו. הוועדה אישרה את המהלך והפריסה יצאה לדרך ב-17 במאי. ב-22 במאי החלו להגיע ראשוני המטוסים לבסיס קאדינה. הדיפלומטים האמריקאיים תדרכו את השגרירים וראשי הממשלה של הרפובליקה של סין, הפיליפינים, תאילנד, דרום וייטנאם, יפן ופורמוסה.
ב-31 במאי 1967 יצאה הטיסה המבצעית הראשונה ועם חזרתה התגלה שלא נרשם שום זיהוי של מכ"ם במערכות מודיעין האותות של המטוס, הצפון וייטנאמים כלל לא היו מודעים למטוס הביון המתקדם שצילם ביעף אחד 70 מתוך 190 אתרי סוללות נ"מ שלהם ותשע מטרות איכות נוספות. בין 31 במאי ל-15 באוגוסט המטוסים הוזנקו 15 פעמים מהם התבצעו 7 גיחות בפועל, בארבע מהגיחות הללו זוהה מעקב על ידי סוללות מכ"ם של האויב, אך ללא ניסיונות יירוט. עם זאת הייתה הסלמה בעצימות המעקב במהלך המשימות הבאות כאשר ב-28 באוקטובר בוצע שיגור ראשון של טיל נ"מ נגד המטוס אך ללא הצלחה בשל שיבוש יעיל על ידי מערכות הלוחמה האלקטרונית של המטוס השיגור צולם על ידי מצלמת המטוס. ב-30 באוקטובר במהלך יעף שני בשמי ווייטנאם זוהו שיגורים של שישה טילים נגד המטוס, הטייס זיהה פיצוץ של שלושה מהטילים. בבדיקות לאחר טיסה חתיכת מתכת נמצאה תקועה בכיסוי אווירודינמי בכנף, החלק לא היה חלק מהראש נפץ של הטיל, אלא ככל הנראה היה גוף זר מאחד הפיצוצים שהטייס זיהה מוקדם יותר.הערכת הסיכון שלאחר האירוע קבעה שאין סיכון משמעותי למטוס וסבירות פגיעה של טילי נ"מ היא עדיין זניחה, אם מערכות הל"א פועלות כנדרש.
ב-23 בינואר 1968 ספינת הריגול "פואבלו" נתפסה על ידי ספינות צפון קוריאניות בתקרית שכונתה פרשת פואבלו. בניסיון לאתר את האונייה ובניסיון להעריך אם קוריאה הצפונית מתכוננת למהלך צבאי כל שהוא התבצעו שלוש גיחות של מטוסי A-12 בשמי המדינה. בשל הרגישות הרבה במשימות הללו בתכנונן ואישורן השתתפו אישיות בכירות כולל מזכיר המדינה דין ראסק.
המטוס המשיך לטוס טיסות מבצעיות עד למשימה האחרונה ב-8 במאי. לאחר מכן על היחידה בקאדינה הוטל להתכונן לחזרה לארצות הברית. ב-4 ביוני בטיסת מבחן לאחר החלפת מנועים, טיסה שלפני טיסת ההעברה חזרה לארצות הברית מטוס מספר 129 נעלם 950 קילומטר מזרחית למנילה, החיפושים עלו בתוהו ולא נמצאו שרידים או עדויות לגבי מה שקרה, נתוני הטלמטריה ששודרו מהמטוס לא היו חד משמעים. מספר ימים מאוחר יותר שני המטוסים האחרונים בקאדינה חזרו לארצות הברית ועברו לאחסנה.
היסטוריה מבצעית > ביטול תוכנית OXCART וסגירתה

הדיונים על סגירת תוכנית OXCART החלו עוד בנובמבר 1965, באותו החודש בו המערך הוכרז כמבצעי. באותה התקופה עלו שאלות על כדאיות התוכנית שכן המטוס שרכש חיל האוויר האמריקאי - ה-SR-71 היה אמור להביא יכולות דומות והיה אמור להיכנס למבצעיות ב-1967.
ביולי 1966 הוקמה קבוצת מחקר שתפקידה היה לבחון את הסוגיה ולהציע אלטרנטיבות כדאיות לשיקול משרד ההגנה. מסקנות הקבוצה הוגשו בסתיו 1966 בהן הוצעו שלוש אלטרנטיבות: להישאר בסטטוס הקיים עם שני המערכים פועלים במקביל, להוציא את ה-A-12 משירות ולתת ל-CIA ולחיל האוויר להשתמש ב-SR-71 או להשאיר את הצי הנוכחי עד ינואר 1968 כאשר אז חיל האוויר יקבל את כל המשימות לידיו והצי של ה-A-12 יצא משירות. לאחר דין ודברים ב-28 בדצמבר הוחלט על האופציה השלישית. ביצועים מרשימים של המטוס בווייטנאם וקוריאה הצפונית וכן קשיים בהבאת הצי של מטוסי SR-71 למבצעיות דחו את הפרישה של ה-A-12 ופתחו את הדיון מחדש, אך מזכיר ההגנה ביטל את ההצעות ב-16 במאי 1968. ב-7 ביוני 6 המטוסים ששהו בארצות הברית עברו לאחסנה, ושני המטוסים האחרים ששבו מקאדינה אוחסנו ב-1 ביולי.
ב-26 ביוני 1968 נערך טקס הסגירה של תוכנית ה-OXCART, במהלכו הוענק עיטור כוכב המודיעין לטייסים שהשתתפו בפעילות במשימות BLACK SHILED. עיטור לגיון ההצטיינות הוענק לראשי לטייסת המבצעים המיוחדים ה-1129 (היחידה של תוכנית ה-OXCART) ופרס היחידה המצטיינת של חיל האוויר הוענק לטייסת עצמה וליחידות התומכות של חיל האוויר.
מאפיינים > מערכות ביון > מודיעין חזותי

המטוס תוכנן לשאת מצלמה אחת בתא Q בדיוק מאחורי תא הטייס. היו שלושה דגמי מצלמות שהותאמו למטוס:
TYPE I - מצלמת חשיפה מתמשכת (דומה למצלמה פנורמית) שמצלמת על סרט 167 סנטימטר באורך 1,500 מטר שיכולה לכסות שטח ברוחב 116 קילומטר ואורך 4,630 קילומטר ברזולוציה של 30 סנטימטר. המצלמה הזאת הייתה האיכותית ביותר מבין המצלמות של ה-A-12 והתעלו אפילו על המצלמות של ה-SR-71.
TYPE II - מצלמת סטריאו שמצלמת שתי תמונות במקביל עם חפיפה של 30 אחוז המצלמת שטח ברוחב של 111 קילומטר ברזולוציה של 47 סנטימטרים.
TYPE III - מצלמת חשיפה מהירה שסורקת שטח ברוחב של 53 קילומטר ובאורך 3,400 קילומטר.
FFD-4 - מצלמת אינפרה אדום ברזולוציה של 20 מטרים.
מאפיינים > מערכות ביון > מודיעין אלקטרוני

המטוס כלל מערכת לאיסוף מודיעין אותות שנקראה TYPE IV. המערכת שימשה לזיהוי והקלטת אותות מכ"ם במהלך הטיסה. המודיעין הזה עזר בהערכת החשיפה של המטוס במהלך טיסה למעקב ולאיומים מצד האויב, וכמו כן עזר בהשגת אותות מעודכנים של מערכות מכ"ם לשם מעקב התפתחות הטכנולוגיה של האויב.
מאפיינים > מערכות הגנה

חליפת ההגנה של ה-A-12 כללה מספר מערכות. המטוס היה יכול לשאת שלוש מערכות בכל זמן נתון וההרכב של המערכות לטיסה נקבע לפי דרישות המשימה והזירה. מרבית מכשירי הל"א הותאמו בשביל להתמודד עם סוללות SA-2.

מערכות ההגנה העיקריות היו:
PIN PEG - מערכת פאסיבית זיהוי איומים ממכ"מים של סוללות SA-2. מספקת התראה על איומים לטייס ומפעילה מערכות שיבוש בעת הצורך.
BIG BLAST - מערכת שיבוש אקטיבית שעל ידי יצירת רעש בפס רחב של תדרים מונע השגת קריאת מרחק למכ"ם של ה-SA-2.
BLUE DOG - מערכת שיבוש אקטיבי שמשתלטת על אותות ההכוונה לטילי SA-2 ומכוונת אותם הרחק מהמטוס. מאוחר יותר הוספה מערכת משופרת תחת השם MAD MOTH.
מאפיינים > טלמטריה

ההפלה של ה-U-2 מעל ברית המועצות הביאה למספר שינויים בדרישות של הסי איי איי למטוס. אחד השינויים היה הוספת מערכת למעקב אחרי המטוס. המערכת דגמה מספר גדול של נתוני אוויר, מנוע ומערכות מטוס ושידרה אותם בצורה מוצפנת לעמדה קרקעית.
ראו גם

מטוסי משפחת הציפור השחורה:
לוקהיד SR-71
לוקהיד YF-12
לוקהיד D-21
מיג 25
מיג 31
לקריאה נוספת

.2004 ,LOCKHEED SR-71 BLACKBIRD, by Steve Pace
הערות שוליים

↑  SR-71 BLACKBIRD, עמוד 6.
↑  ‏Stealth, Counitermeasures, and ELINT, 1960-1975, עמודים 1-12.
↑  LOCKHEED SR-71 BLACKBIRD, by Steve Pace, עמודים 141-142.
↑  LOCKHEED SR-71 BLACKBIRD, by Steve Pace, עמוד 142.
↑  LOCKHEED SR-71 BLACKBIRD, by Steve Pace, עמוד 144.
↑  LOCKHEED SR-71 BLACKBIRD, by Steve Pace, עמודים 141-142.
↑  LOCKHEED SR-71 BLACKBIRD, by Steve Pace, עמודים 148-149.
↑  ‏OXCART FACTS
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987012430921205171  GND: 7628747-6  LCCN: sh2003009002  NKC: ph249446
M.I.A.

| --- | --- |

M.I.A.‎, ‏2016
 לידה:  18 ביולי 1975 (בת 49) האונסלו לונדון, אנגליה
 שם לידה:  מאת'נגי "מיה" ארולפראגסאם
 שם במה:  M.I.A. 
 מוקד פעילות:  הממלכה המאוחדת
 תקופת הפעילות:  מ-2000
 מקום לימודים:  סט. מרטינ'ס סקול אוף ארט, תיכון ריצ'ארדס לודג', Holy Family Convent, Jaffna 
 עיסוק:  זמרת • זמרת-יוצרת • עיצוב אופנה אמנות חזותית • הפקה מוזיקלית
 סוגה:  דאנס • מוזיקת עולם • היפ הופ • אלקטרונית
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 כלי נגינה:  כלי הקשה • קולות
 חברת תקליטים:  XL • Interscope • Showbiz
 בן או בת זוג:  דיפלו (2003–2008) 
 פרסים והוקרה:  חבר במסדר האימפריה הבריטית 
 miauk.com
 פרופיל ב-IMDb
 
מאת'נגי "מיה" ארולפראגסאם (באנגלית: Mathangi "Maya" Arulpragasam; נולדה ב-18 ביולי 1975), הידועה בשם הבמה M.I.A.‎, היא זמרת, מפיקה, מעצבת אופנה ובמאית אמנית ויוצרת רב-תחומית בריטית. בנוסף, היא עוסקת בבימוי, עיצוב חזותי ועיצוב גרפי אנרכיסטי. היא המייסדת של חברת התקליטים "N.E.E.T.".
היצירה המוזיקלית והחזותית של M.I.A.‎ מתאפיינת בעירוב ז'אנרים שונים, ולעיתים רבות כוללת תוכן ואומנות פוליטיים ומבוסס על חוויותיה שלה ושל אביה, לוחם הגרילה, מההסכסוך הסינהאלזי-טאמילי וההגירה לבריטניה. היא תיארה את סגנונה בפשטות: "אחר" ובפועל המוזיקה שלה מערבבת היפ הופ אלטרנטיבי עם גאאנה (סוג של ראפ טאמילי), סוקה טרינידדית, דאנסהול ג'מייקני, מוזיקת פילמי הודית, גריים לונדוני, עם אלמנטים של אלקטרו, ביילה פאנק (פאנקי קריוקה מברזיל), סוגים נוספים של מוזיקה אלקטרונית וסגנונות מוזיקליים נוספים.
באמצעות התכנים של שיריה והאופן בו התפרסמה, M.I.A.‎ הפכה לייצוג של השפעת מהפכת האינטרנט על המוזיקה, ויחסי הגומלין שלה עם נושאים כמו המלחמה בטרור, גלובליזציה, בעיות בעולם השלישי, אמריקניזציה והגירה. ייצוג זה יחד עם תרומתה לסגנון המוזיקלי המאופיין בעירוב ז'אנרים שונים שהתפתחת באותה התקופה, הפך אותה לאחת היוצרות הבולטות של העשור הראשון של שנות האלפיים.
היא עסקה באמנות חזותית בלבד עד שנת 2002 ופרצה לתודעה בתחילת שנת 2004 לאחר שהפיצה ברשתות שיתוף קבצים באינטרנט סינגלים שלה שהקליטה בעצמה: "Galang" ו-"Sunshowers". בשנת 2005 היא הוציאה את אלבומה הראשון "Arular" אשר היה מועמד לפרס מרקיורי. אלבומה השני "Kala" יצא בשנת 2007 והקנה לה הצלחה במצעדי המיינסטרים. השיר המוכר ביותר שלה הוא "Paper Planes" מפסקול הסרט "נער החידות ממומביי".
M.I.A.‎ הייתה מועמדת לפרסים רבים ביניהם פרס גראמי ופרס אוסקר. בשנת 2009 כלל מגזין טיים את M.I.A.‎ ברשימת 100 האנשים המשפיעים ביותר בעולם על כך ש"היא בעלת השפעה גלובלית חוצת ז'אנרים"
בסופרבול XLVI ב-2012 הופיעה M.I.A.‎ יחד עם ניקי מינאז' כחלק מהמופע של מדונה, כיוון שהשתיים השתתפו בשיר "Give Me All Your Luvin'". הזמרת עוררה שערורייה כאשר הפנתה אצבע משולשת למצלמה. הנהלת ליגת ה-NFL תבעה את M.I.A. בסכום של 16.6 מיליון דולר על פגיעה במותג והפרת חוזה, תביעה שהסתיימה בפשרה.
ביוגרפיה > 1975–1999: תחילת קריירה

M.I.A.‎ נולדה בהאונסלו לונדון, בריטניה בשם מאת'נגי "מיה" ארולפראגסאם, לקאלה וארול פראגסאם, במקור ממחוז טאמיל שבסרי לנקה. כשהייתה בגיל שישה חודשים, חזרה משפחתה לסרי לנקה עקב הסכסוך הסינהלי-טאמילי, ואביה שינה את שמו ל-"ארול" והפך לפעיל פוליטי בקבוצת הטמילים המיליטנטית. שם הבמה שלה מתקשר לפעילותו והוא ראשי תיבות של "Missing In Action". בעקבות הסכסוך, במהלך שמונה השנים הראשונות לחייה נעה המשפחה ממקום למקום, והקשר עם ארול היה כמעט בלתי אפשרי, שכן הוא התחבא מצבא סרי-לנקה. כאשר החריפה מלחמת האזרחים הפכה ההישארות בסרי-לנקה למסוכנת עבור המשפחה, והם העתיקו את מקום מגוריהם לצ'נאי, טאמיל נאדו, הודו והתגוררו בבניין נטוש יחד עם כמה מחבריו של האב. בשנת 1986 עברו ארולפראגסאם, אמה, אחיה הצעיר סוגו ואחותה הגדולה קאלי ללונדון, שם הוכרו כפליטים. היא למדה אנגלית בסוף שנות השמונים בבית מועצה מקומית בדרום לונדון.
ארולפראגסאם למדה בקולג' לאמנות ולעיצוב "Central Saint Martins" שבלונדון, והשלימה בו תואר באמנות יפה ("Fine art"), קולנוע ווידאו. היא מתגוררת בברוקלין שבניו יורק ומאורסת לבנג'מין זאכרי ברונפמן (ידוע גם כבנג'מין ברואר), בן למשפחה יהודית מוכרת בניו יורק, פעיל בנושאי איכות הסביבה, סולנה והגיטריסט לשעבר של להקת "The Exit". לשניים נולד ילד ב-11 בפברואר 2009 בשם איכאד אדגר ארולר ברונפמן, יומיים בלבד לפני הופעה של M.I.A.‎ בטקס פרסי גראמי.
ארולפראגסאם נחשפה לראשונה לרדיו מערבי כאשר שמעה את הצלילים בוקעים מדירתו של השכן שלה בלונדון, בתחילת שנות ה-80. בתקופה זו התפתחה חיבתה להיפ הופ ודאנסהול, תוך שהיא מוצאת מכנה משותף עם "הבוטות של הסאונד" של להקות כמו פאבליק אנמי, Ultramagnetic MCs, הראפר MC Shan ואחרים. תקופת הלימודים שלה במכללה עיצבה את קרבתה לפאנק-רוק, בריט-פופ, רוק אלטרנטיבי ואלקטרוקלאש. לאחר מכן החלה בכתיבת שירים. במהלך הופעה במערב לונדון היא דיברה על להקות נוספות שמהן הושפעה כגון הקלאש, הסליטס והמוזיקאי מלקולם מקלארן.
ביוגרפיה > 2000–2002: Visual

הזמנה מג'אסטין פרישמן, סולנית וגיטריסטית להקת אלסטיקה, לעצב עבור הלהקה את עטיפת אלבומם "The Menace" הביאה את ארולפראגסאם להצטרף לסיבוב ההופעות של הלהקה שהתקיים בארבעים ממדינות ארצות הברית. בנוסף, היא תיעדה את ההופעות ולבסוף אף ביימה את הוידאוקליפ של אחד משיריהם, "Mad Dog God Dam". זמרת החימום של הלהקה, אמנית האלקטרוקלאש פיצ'ס, הכירה לארולפראגסאם את ה-Roland MC-505: מכשיר שהוא קומבינציה של מכונת תופים, MIDI, סינתיסייזר וסקוונסר. פיצ'ס דחפה אותה להתנסות בתחום אמנות שבה הרגישה הכי פחות בטוחה באותה העת - מוזיקה. ארולפראגסאם חזרה ללונדון כאשר ברשותה כלים בסיסיים בלבד, איתם עבדה על סדרה של שישה שירים לכדי קלטת דמו. הדמו כלל את "Lady Killa",‏ "M.I.A.‎" ו-"Galang" אשר עוררו עניין רב.
הסינגל "Galang" שיצא על תקליט ויניל הופץ ב-500 עותקים על ידי חברת התקליטים "Showbiz Records" בשנת 2003. הוא כלל אלמנטים של דאנסהול, אלקטרו, ג'אנגל, ומוזיקת עולם, ויצר סביבו עניין באופן מיידי. בשנת 2004 החלו השירים להתפרסם בזכות שיתוף קבצים ושידורם בתוכניות רדיו של מכללות בארצות הברית. יחד עם עליה גוברת בפופולריות של השירים במועדונים, עברה מפה לאוזן השמועה אודותיה ברשת האינטרנט והיא הפכה למפורסמת עוד בטרם הופיעה על במה או הוציאה את אלבומה הראשון והיא הפכה דוגמה להשפעה העצומה שיש לאינטרנט על האופן שבה נצרכת מוזיקה בעידן הדיגיטלי, וכיצד נחשף הקהל למוזיקה חדשה. חברות התקליטים הגדולות זיהו במהרה את הפוטנציאל, והיא הוחתמה על ידי לייבל האינדי "XL Recordings".
הסינגל "Galang" הופץ מחדש בשנת 2004 והפעם לווה בווידאו-קליפ שהתבסס על יצירותיה האחרות של ארולפראגסאם בעיקר בגרפיטי אנטי-מיליטריסטי והוא בוים על ידה. והסינגל הבא, "Sunshowers", יצא ב-5 ביולי 2004 והבי-סייד שלו ("Fire Fire") תיאר מלחמת גרילה וחיפוש מסתור על ידי פליטים, במה שתואר כ"רדיפה על רקע דתי". עבור קטע זה צילמה M.I.A.‎ וידאו בג'ונגלים של דרום הודו. בדצמבר 2004 יצא מיקסטייפ שהכיל מאש-אפ (שילוב ממוקסס של השירים) של השירים תחת השם "Piracy Funds Terrorism" והוא הופץ בבלוגספירה והוצג בהופעות.