stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
נחל בוסתן
חורבות באפיק הנחל

לאורך הגדה הדרומית של הנחל נמצאת דרך המובילה מדליית אל כרמל לניר עציון. חלקה הראשון סלול ובהמשכו דרך עפר כבושה העבירה לכלי רכב. הדרך עוברת בדרכה בשני אתרים שהיו פעם יישובים דרוזים שחרבו. המזרחי שבהם הוא "חורבת שוקף" שנקרא על ידי הדרוזים "חרבת אום א-שוקף" מדרום להר שוקף. היישוב התקיים עד שנת 1840. במקום מטעי עצי זית ושטחים המעובדים על ידי תושבי דלית אל-כרמל. בסקר ארכאולוגי שנעשה במקום נמצאו כלי צור מהתקופה הנאוליתית והכלקוליתית, וחרסים מהתקופות ההלניסטית, רומית, ביזנטית וערבית וכן בית בד. המערבי הקרוב לניר עציון הוא "חורבת בוסתן". במקום שכן כפר דרוזי בשם "חירבת אלבוסתאן". באתר נמצאו ממצאים ארכאולוגים מהתקופה הפלאוליתית, הנאוליתית, הביזנטית והערבית הקדומה. הממצאים כוללים בית בד, מערות קבורה, שרידי קירות, יסודות ועוד. הכפר הדרוזי נהרס על ידי אנשי הכפר הערבי עין חוד שסיפחו את אדמתם.
מעיינות בנחל

לאורך אפיק הנחל נמצאים מספר מעיינות, המזרחי שבהם הוא "עין שמאלייה" הנמצא בקרבת דלית אל-כרמל על הצפוני שמבין שני היובלים שבראש נחל בוסתן. במקום באר חפורה בעומק 5 מטר. מערבית ליד חורבת שוקף נמצא מעיין "עין שוקף" שחרב. מעל הנביעה נבנה מבנה מבטון. מי המעיין זורמים בצינור מתחת לפני הקרקע אל בריכת בטון.  מערבה נמצא מעיין "עין עציון" בעל נביעה דלה. מערבית במורד הנחל נמצא "עין א-זרקא". המעיין נובע לתוך בור עגול בעומק כ-1.2 מטר.
לקריאה נוספת

"נחל בוסתן" מדריך ישראל החדש כרך 5: הכרמל וחופו ורמות מנשה, בעריכה סלמאן אבו רוכן ויעקב שורר, הוצאת משרד הביטחון 2001, עמ' 120, 151-150
מנחם מרקוס, הר הכרמל סקר נוף ומסלולי טיול, רשות שמורות הטבע, 1997, עמ' 85-84
ניקנור (בן פרמניון)

ניקנור (ביוונית: Nικάνωρ; המאה ה-4 לפנה"ס) היה מצביא מוקדוני, ששרת בצבאו של אלכסנדר הגדול. היה בנו של פרמניון, אחיו של פילוטאס, וגיסו של קרטרוס.
ביוגרפיה

ניקנור היה בנו של הגנרל הידוע פרמניון, ממשפחת אצולה מוקדונית מכובדת ומוערכת בחצר המלוכה המוקדונית. היה לו אח גדול בשם פילוטאס, שהיה מחביביו של אלכסנדר, אחת מאחיותיו נישאה לגנרל קרטרוס. הוא פיקד על חיל ההיפספיסטים (Ὑπασπιστής), חיל זה גויס מקרב האיכרים המוקדונים, אך בניגוד לפזיטיירוי ששירתו בפלנקס וגויסו על בסיס אזורי, כלומר, בני אותו אזור שירתו באותה חטיבה, היפספטים גויסו מכל רחבי המדינה לשירות ביחידה אחת. בתקופתו של אלכסנדר היחידה מנתה 3,000 לוחמים מחולקים ל-3 חטיבות בנות 1,000 איש כל אחת בשם כיליארכיה. כל כילארכיה חולקה לגדוד (פנטכוסיארכיה) בן 500 חיילים.
הוא נזכר לראשונה במערכה נגד הגטים בתראקיה, הוא לקח חלק בקרבות של גרניקוס, איסוס, גאוגמלה. הוא השתתף במרדף שניהל אלכסנדר אחר דריווש השלישי מלך פרס. הוא מת ממחלה בבאקטריה, זמן קצר לאחר מותו הוצאו אחיו ואביו להורג באשמת בגידה.
הערות שוליים

↑  R. D. Milns, The Hypaspists of Alexander III: Some Problems, Historia: Zeitschrift für Alte Geschichte, Bd. 20, H. 2/3 (2nd Qtr., 1971), p. 186
↑  אריאנוס, ספר ראשון, 4.
↑  אריאנוס, ספר ראשון, 14.
↑  אריאנוס, ספר שני, 8.
↑  אריאנוס, ספר שלישי, 11.
↑  אריאנוס, ספר שלישי, 25.
↑  Waldemar Heckel, Who is Who in the Age of Alexander the Great p 176
נייג'ל דה יונג

נייג'ל דה יונג (בהולנדית: Nigel de Jong; נולד ב-30 בנובמבר 1984 באמסטרדם, צפון הולנד) הוא כדורגלן עבר הולנדי ששיחק בעמדת הקשר ההגנתי, לזכותו של דה יונג 81 הופעות בנבחרת הולנד.
קרירה > קריירת מועדונים

ב-19 באוקטובר 2002 דה יונג ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של אייאקס אמסטרדם. הוא החל להרשים במהירות, והפך לאהוב בקרב אוהדי הקבוצה. בתור שחקן ימני רב-צדדי, הוא שיחק לעיתים בחוליית הקישור ולעיתים בהגנה. עם זאת, מאוחר יותר בקריירה שלו באייאקס הוא מיעט לפתוח בהרכב ולא קיבל דקות משחק רבות.
בינואר 2006, הוא חתם בקבוצה הגרמנית המבורג המשחקת בבונדסליגה. זמן קצר לאחר הגעתו הוא הבקיע את שער הניצחון של קבוצתו במשחק מול באיירן מינכן באליאנץ ארנה, שהיה ההפסד הראשון של מינכן באצטדיונה החדש. שער זה היה אחד משני שערים שכבש ב-66 הופעות במשך שלוש שנים בהמבורג.
ב-21 בינואר 2009 דה יונג עבר למנצ'סטר סיטי תמורת שכר שלא פורסם. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במדי הקבוצה במשחק מול ניוקאסל יונייטד ב-28 בינואר 2009. ב-31 באוגוסט 2012 חתם דה יונג במילאן לשלוש שנים. ב-31 בינואר 2016 חתם דה יונג בלוס אנג'לס גלאקסי לעונה אחת. ב-31 באוגוסט 2016 חתם דה יונג בגלאטסראיי לשנתיים. ב-5 בינואר 2018 חתם במיינץ 05 מהבונדסליגה. ב-10 ביולי 2018 חתם באל-אהלי הקטרית.
קרירה > נבחרת

ב-31 במרץ 2004 דה יונג ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הלאומית של הולנד במהלך משחק ידידות נגד צרפת. הוא לא נכלל בסגל הנבחרת לטורניר יורו 2004, והחמיץ את מונדיאל 2006 בשל פציעה בברך.
הוא נכלל בסגל הנבחרת של המאמן מרקו ואן באסטן לטורניר יורו 2008. הוא שיחק בכל 90 הדקות בניצחון של הולנד 0–3 על איטליה, במהלכו הוא קיבל כרטיס צהוב. הוא שיחק בכל 90 הדקות גם בניצחון 1–4 על צרפת. במהלך טורניר זה הוא פיתח שותפות יחד עם אורלנדו אנגלאר בעמדות הקישור ההגנתי במערך 4-2-3-1 החדש של ואן באסטן. הגנת הנבחרת ספגה שער אחד בלבד בשלב הבתים.
במהלך גמר מונדיאל 2010 הוא בעט בחזהו של צ'אבי אלונסו הספרדי. למרות זאת, השופט האנגלי הווארד וב הוציא כרטיס צהוב בלבד.
תארים > קבוצתיים

ליגת העל ההולנדית: 2003-04
הגביע ההולנדי: 2005-06
מגן יוהאן קרויף: 2005
גביע ה-FA: ‏ 2010-11
פרמייר ליג: 2011-12
מגן הקהילה: 2012
תארים > בינלאומיים

סגנות גביע העולם בכדורגל: 2010
מקום שלישי בגביע העולם בכדורגל: 2014
הערות שוליים

↑  BBC.com, "Man City Complete De Jong Switch", 21.01.2009
| נבחרת הולנד – יורו 2008 |
| --- | --- | --- |
|  1 ואן דר סאר •  2 אוייר •  3 הייטינחה •  4 מאתייסן •  5 ואן ברונקהורסט •  6 דה זיוו •  7 ואן פרסי •  8 אנגלאר •  9 ואן ניסטלרוי •  10 סניידר •   11 רובן •  12 מלכיוט • 13 טימר •  14 בומה • 15 דה קלר • 16 סטקלנבורג • 17 דה יונג • 18 קאוט • 19 הונטלאר • 20 אפלאי • 21 בולחרוז • 22 ונחור אוף הסלינק • 23 ואן דר וארט • מאמן: ואן באסטן |  1 ואן דר סאר •  2 אוייר •  3 הייטינחה •  4 מאתייסן •  5 ואן ברונקהורסט •  6 דה זיוו •  7 ואן פרסי •  8 אנגלאר •  9 ואן ניסטלרוי •  10 סניידר •   11 רובן •  12 מלכיוט • 13 טימר •  14 בומה • 15 דה קלר • 16 סטקלנבורג • 17 דה יונג • 18 קאוט • 19 הונטלאר • 20 אפלאי • 21 בולחרוז • 22 ונחור אוף הסלינק • 23 ואן דר וארט • מאמן: ואן באסטן | הולנד |
| נבחרת הולנד – מונדיאל 2010 (מקום שני) |
| --- | --- | --- |
|  1 סטקלנבורג •  2 ואן דר וויל •  3 הייטינחה •  4 מאתייסן •  5 ואן ברונקהורסט •  6 ואן בומל •  7 קאוט •  8 דה יונג •  9 ואן פרסי •  10 סניידר •   11 רובן •  12 בולחרוז • 13 אוייר •  14 דה זיוו • 15 בראפהייד • 16 וורם • 17 אלייה • 18 שארס • 19 באבל • 20 אפלאיי • 21 הונטלאר • 22 בוסקר • 23 ואן דר וארט • מאמן: ואן מרוויק |  1 סטקלנבורג •  2 ואן דר וויל •  3 הייטינחה •  4 מאתייסן •  5 ואן ברונקהורסט •  6 ואן בומל •  7 קאוט •  8 דה יונג •  9 ואן פרסי •  10 סניידר •   11 רובן •  12 בולחרוז • 13 אוייר •  14 דה זיוו • 15 בראפהייד • 16 וורם • 17 אלייה • 18 שארס • 19 באבל • 20 אפלאיי • 21 הונטלאר • 22 בוסקר • 23 ואן דר וארט • מאמן: ואן מרוויק | הולנד |
| נבחרת הולנד – יורו 2012 |
| --- | --- | --- |
|  1 סטקלנבורג •  2 ואן דר ויל •  3 הייטינחה •  4 מאתייסן •  5 בומה •  6 ואן בומל •  7 קאוט •  8 נ. דה יונג •  9 הונטלאר •  10 סניידר •   11 רובן •  12 וורם • 13 פלאר •  14 שארס • 15 וילמס • 16 ואן פרסי • 17 סטרוטמן • 18 ל. דה יונג • 19 נארסינג • 20 אפלאי • 21 בולחרוז • 22 קרול • 23 ואן דר וארט • מאמן: ואן מרוויק |  1 סטקלנבורג •  2 ואן דר ויל •  3 הייטינחה •  4 מאתייסן •  5 בומה •  6 ואן בומל •  7 קאוט •  8 נ. דה יונג •  9 הונטלאר •  10 סניידר •   11 רובן •  12 וורם • 13 פלאר •  14 שארס • 15 וילמס • 16 ואן פרסי • 17 סטרוטמן • 18 ל. דה יונג • 19 נארסינג • 20 אפלאי • 21 בולחרוז • 22 קרול • 23 ואן דר וארט • מאמן: ואן מרוויק | הולנד |
| נבחרת הולנד – מונדיאל 2014 (מקום שלישי) |
| --- | --- | --- |
|  1 סילסן •  2 פלאר •  3 דה פריי •  4 מרטינס אינדי •  5 בלינד •  6 דה גוזמן •  7 יאנמאט •  8 דה יונג •  9 ואן פרסי •  10 סניידר •   11 רובן •  12 ורהאג • 13 ולטמן •  14 קונגולו • 15 קאוט • 16 קלאסי • 17 לנס • 18 פר • 19 הונטלאר • 20 ויינאלדם • 21 דפאי • 22 וורם • 23 קרול • מאמן: ואן חאל |  1 סילסן •  2 פלאר •  3 דה פריי •  4 מרטינס אינדי •  5 בלינד •  6 דה גוזמן •  7 יאנמאט •  8 דה יונג •  9 ואן פרסי •  10 סניידר •   11 רובן •  12 ורהאג • 13 ולטמן •  14 קונגולו • 15 קאוט • 16 קלאסי • 17 לנס • 18 פר • 19 הונטלאר • 20 ויינאלדם • 21 דפאי • 22 וורם • 23 קרול • מאמן: ואן חאל | הולנד |
מרווין טרוויס רניין

מרווין טרוויס רניין (באנגלית: Marvin Travis Runyon;‏ 16 בספטמבר 1924 – 3 במאי 2004) היה איש עסקים ופקיד ממשל אמריקאי. לרניין הייתה קריירה ארוכת שנים כמנהל במערך הייצור של חברת פורד ולאחר מכן הוא עבר לחברת ניסאן ושימש כמנהל הפעילות שלה בצפון אמריקה. בהמשך הוא שימש כיושב ראש רשות עמק טנסי וכמנהל הכללי של דואר ארצות הברית. לרניין הייתה אישיות כריזמטית שהקנתה לו את הכינויים "מארב הנפלא" (Marvelous Marv) ו"מרווין המגלף" (Carvin' Marvin).
ראשית חייו

מרווין רניין נולד בפורט וורת', טקסס. ב-1942 הוא סיים את לימודיו בבית הספר התיכון על שם וודרו וילסון שבדאלאס וב-1943 הוא החל לעבוד במפעל ההרכבה המקומי של חברת פורד, שם גם אביו היה מועסק. בשנים 1943–1945 הוא שירת בחילות האוויר של צבא ארצות הברית ולאחר מכן שב לפורד.
קריירה בפורד

לאחר שסיים את לימודיו באוניברסיטת טקסס A&M ב-1948, הוא החל להתקדם בסולם הניהול של החברה ומילא במהלך שנות ה-50 תפקידי ניהול במפעלי ההרכבה של פורד באטלנטה ובלוריין.
בשנות ה-60 הוא שימש כמנהל מפעל. הוא חי בלונדון שבקנדה, שם הוא פיקח על הקמת ואיוש מפעל ההרכבה טלבוטוויל המקומי שהחל את פעילותו ב-1967.
ב-1969 החל רניין לשמש כמנהל במטה מפעלי ההרכבות של פורד וב-1972 הוא היה למנהל הכללי של חטיבת ההרכבות. בשנים 1973–1977 הוא היה סגן הנשיא האחראי על ייצור יחידות ההנעה והמרכבים, וב-1978 הוא מונה כסגן נשיא האחראי על הרכבת כלי הרכב וייצור המרכבים. לקראת פרישתו בסוף שנת 1980 נפוצו שמועות שהוא ינהל את פעילות חברת ניסאן בארצות הברית, אך ההודעה על כך פורסמה רק מספר ימים לאחר פרישתו בפועל.
קריירה בניסאן

ב-1981 היה רניין למנהל הכללי של ניסאן צפון אמריקה ופיקח על הקמת מפעלי ההרכבה וייצור המנועים של החברה בסמירנה שבטנסי. מפעלים אלו היו בין המפעלים היצרניים ביותר בתעשיית הרכב. על אף היותו מנהל בכיר, "נהג רניין ללבוש את אותו סרבל כמו זה של פועלי המפעלים ולסעוד עמם בחדר האוכל של החברה", באומרו ש"מחיקת הפער הסמלי בין קו הייצור לבין משרד ההנהלה הוא המפתח לבניית תחושת ההזדהות של העובד עם החברה".
ב-1988, כאשר עבר רניין לעבוד ברשות עמק טנסי, התמנה במקומו ג'רי בנפילד, גם הוא מנהל מפעל של פורד לשעבר. בנפילד היה מנהל מפעל ההרכבה של פורד בדירבורן ומונה כסגן הנשיא הראשון של ניסאן צפון אמריקה לייצור במקומו של רניין. ביולי 1989 סיכל בנפילד את המהלך של איגוד עובדי הרכב לאגד את עובדי המפעל של ניסאן בסמירנה.
יושב ראש רשות עמק טנסי

ב-1988 מונה רניין על ידי הנשיא רונלד רייגן כיושב ראש רשות עמק טנסי, שהיא יצרנית החשמל הגדולה ביותר בארצות הברית, שבאותה תקופה התמודדה עם חובות שנבעו מתוכנית האנרגיה הגרעינית שלה. כגוף שהוקם בתקופת הניו דיל, הייתה הרשות הבסיס להקמתן של כמה מיזמים פדרליים שלא היו קשורים אלה לאלה. רשות עמק טנסי ניהלה לא רק תחנות כוח גרעיניות, אלא גם מתקני נופש, מפעלים למכוניות חשמליות, מפעלים לייצור דשנים ואפילו החזיקה בבעלותה עדר של בופאלו - ובסך הכל, יותר מ-186 יחידות עסקיות נפרדות. בשנים שקדמו למינויו של רניין האמירו תעריפי החשמל של הרשות כדי לממן את תחנות הכוח הגרעיניות שלא הושלמו ועליית מחירים זו איימה על כלכלת האזור.
רניין, שהיה מנהל טכני רציני, האמין שניהול רשות עמק טנסי סבל מהסחות דעת רבות מדי שנבעו מפעילותה רבת התחומים, והוא הורה על סגירתם של תחומי עיסוק בלתי חיוניים. מהלך זה חייב את הנהלת הרשות לצמצם בהוצאות כדי לשמור על יציבות תעריפי החשמל.
אף על פי שהיה פופולרי בקרב בעלי משקי הבית והקהילה העסקית, קיצוץ ההוצאות של רניין כלל פיטורים המוניים - ביום מסוים הופסקה עבודתם של יותר מ-7,000 איש. קיצוצי כוח האדם שלו הקנו לו את הכינוי "מרווין המגלף" (Carvin' Marvin), שהיווה השראה לשיר סאטירי שהושמע בתחנות הרדיו המקומיות. מאידך, כאשר סיים רניין את תפקידו ברשות עמק הטנסי, הוא הותיר אותה יותר קטנה במממדיה, יותר ממוקדת והיא החלה לכסות את חובותיה הכבדים. מומחים רבים האמינו שהרשות לא הייתה שורדת ללא השלמת תהליך השינוי המבני שהוביל רניין.
המנהל הכללי של דואר ארצות הברית

ב-1992 מונה רניין כמנהל הכללי של דואר ארצות הברית, בתקופה בה שירות הדואר של ארצות הברית נאבק עם עלויות תפעול גבוהות וממוניטין שלילי בציבור בשל השירות שלו.
מטרתו הראשונה של רניין הייתה לטפל בשירות הדואר כעסק שמכוון להפקת רווחים ולגרימת שביעות רצון ללקוחותיו. הוא היה מומחה בשליטה בעלויות והוא הנהיג מערכות לבדיקת העלויות שהועתקו משנותיו בפורד. הוא אף שלח מנהלים בכירים של שירות הדואר לפורד כדי להשתלם שם. הוא ביטל 23,000 משרות ניהול, שכר יותר דוורים ועובדי דלפק ושם דגש על תהליכי אוטומציה לזירוז מיון הדואר.
בתקופת כהונתו כמנהל הכללי של הדואר החליט רניין לעיתים קרובות להרחיק את עצמו מעמדת הניהול כאשר הוא ערך סיורים בשטח. הוא נתן עדיפות לביקורים ופגישות עם עובדי השטח (הדוורים, הפקידים ועובדי המיון) במקומות עבודתם.
רניין פרש מתפקידו כמנהל הכללי של הדואר ב-1998, השנה בה הוא פיקח על הנהגת הביול האלקטרוני.
שנותיו האחרונות

לאחר פרישתו פתח רניין חברת ייעוץ עצמאית בטנסי, שפעלה עד למותו. הוא גם היה מרצה באוניברסיטת המדינה של מרכז טנסי (אנ').
מרווין טרוויס רניין נפטר בנאשוויל ב-3 במאי 2004, בגיל 79. הוא נטמן בבית הקברות הלאומי ארלינגטון.
הערות שוליים

↑  Gwynn Guilford, GM’s decline truly began with its quest to turn people into machines, Quartz, December 30, 2018
↑  Bill Carey, Benefield retires amid Nissan shakeup, Nashville Post, MAR 16, 2000.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1200666070  ISNI: 0000 0000 3064 5724  LCCN: n88077062  VIAF: 23686626   WorldCat (עם VIAF): 23686626
נייג'ל הייז

| --- | --- |

 לידה:  16 בדצמבר 1994 (בן 29) וסטרוויל, ארצות הברית 
 עמדה:  סמול פורוורד 
 גובה:  2.03 מטרים
 מכללה:  אוניברסיטת ויסקונסין
 דראפט:  לא נבחר, 2017
 קבוצות כשחקן
 2017–2018 2018 2018 2018 2018 2018–2019 2019–2021 2021–2022 2022–:  וסצ'סטר ניקס לוס אנג'לס לייקרס טורונטו ראפטורס ←ראפטורס 905 סקרמנטו קינגס גלאטסראיי ז'לגיריס קובנה ברצלונה פנרבחצ'ה
 הישגים כשחקן
 חמישיית העונה השנייה בליגת העל הטורקית בכדורסל (2023)  גביע המלך הספרדי בכדורסל (2022)  2 אליפויות ליטא (2020, 2021)  2 גביעי ליטא (2020, 2021)  חמישיית הרוקיז של ליגת הפיתוח של ה-NBA ‏(2018)
 
נייג'ל הייז-דייוויס (באנגלית: Nigel Hayes-Davis; נולד ב-16 בדצמבר 1994) הוא כדורסלן אמריקאי המשחק בעמדות הסמול פורוורד והפאוור פורוורד בפנרבחצ'ה מליגת העל הטורקית בכדורסל והיורוליג.
ראשית חייו וקריירת ומכללות

הייז, שנולד בווסטרוויל, אוהיו, למד בבית הספר התיכון ויטמר בטולידו. לאחר סיום לימודיו בתיכון הוא התחייב לשחק באוניברסיטת ויסקונסין–מדיסון מחטיבה I של ה-NCAA.
בעונתו הראשונה שיחק הייז דקות משמעותיות, זכה בתואר השחקן השישי של העונה באזור ה-Big Ten ונבחר לחמישיית הפרשמנים של העונה.
הייז היה במקום השלישי בנקודות בקבוצה, שהגיעה לגמר טורניר אליפות המכללות בכדורסל, ונבחר לחמישייה השלישית ב-Big Ten בתור סופומור.
בעונת הג'וניור שלו נבחר הייז לחמישיית העונה ב-Big Ten לאחר שהוביל את קבוצתו בקליעה (15.7 נקודות למשחק), אסיסטים (3.0) וזריקות עונשין (258) וסיים שני בריבאונדים (5.8 למשחק).
עם תחילת עונת הסיניור, הרביעית והאחרונה שלו, נבחר הייז לשחקן הקדם-עונה באזור. הוא העמיד ממוצעים של 14.0 נקודות, 6.7 ריבאונדים ו-2.7 אסיסטים למשחק במהלך שנתו האחרונה בוויסקונסין.
הייז סיים במאי 2017 תואר במימון עסקי ובנקאות השקעות. הוא נודע בהיותו מנהיג בנושאים כמו צדק גזעי ותגמול של ספורטאי NCAA.
קריירה מקצוענית

לאחר שלא נבחר בדראפט ה-NBA ‏2017 הצטרף הייז לניו יורק ניקס לליגת הקיץ של ה-NBA. ב-19 באוגוסט הוא חתם על חוזה מובטח חלקית בקבוצה, אך ב-14 באוקטובר נופה על ידי הניקס. מאוחר יותר הוא חתם בקבוצת ליגת הפיתוח של ניו יורק, וסטצ'סטר ניקס.
ב-19 בינואר 2018 חתם הייז על חוזה ל-10 ימים בלוס אנג'לס לייקרס. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו ב-NBA יומיים לאחר מכן בניצחון 127–107 על הניו יורק ניקס, ושיחק דקה בודדת באותו לילה. הלייקרס לא נתנו להייז חוזה שני ל-10 ימים, והוא נרכש מחדש על ידי הווסטצ'סטר ניקס ב-30 בינואר.
ב-6 במרץ 2018 חתם הייז בטורונטו ראפטורס ל-10 ימים, וב-12 במרץ ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה כשקלע 6 נקודות עם שתי שלשות ב-5 דקות בניצחון 132–106 על הניקס. ב-14 במרץ 2018 הוא הוחתם על חוזה נוסף ל-10 ימים ונשלח לקבוצת הפיתוח של טורונטו, ראפטורס 905. הוא לא קיבל הצעה לחוזה לשאר העונה מהראפטורס וחזר לווסטצ'סטר ניקס.
ב-31 במרץ 2018 חתם הייז בסקרמנטו קינגס להמשך עונת 2017/2018. ב-7 ביולי 2018 הוא נחתך מסגל הקינגס.
ב-29 באוגוסט 2018 הוא חתם בגלאטסראיי מליגת העל הטורקית בכדורסל, במדיה העמיד בעונת 2018/2019 ממוצעים של 12.6 נקודות, 2.0 אסיסטים ו-5.4 ריבאונדים למשחק בליגה ו-15.7 נקודות, 5.6 ריבאונדים ו-1.8 אסיסטים באירופה.
ב-12 ביוני 2019 חתם הייז בז'לגיריס קובנה מה-LKL הליטאית והיורוליג. הוא חידש את חוזהו בקבוצה ב-17 ביולי 2020, וזכה עימה פעמיים בדאבל (אליפות וגביע).
ב-22 באוגוסט 2021 חתם הייז בברצלונה מליגת ה-ACB הספרדית והיורוליג, עימה זכה בגביע המלך הספרדי בכדורסל ב-2022.
ב-22 ביולי 2022 הוא חתם לשנה בפנרבחצ'ה מליגת העל הטורקית והיורוליג, וב-7 באפריל 2023 הוא חידש את חוזהו בקבוצה בשלוש שנים.
ב-29 במרץ 2024 שבר את שיא הנקודות למשחק בודד ביורוליג לאחר שקלע 50 נקודות בניצחון 103–68 על אלבה ברלין.
חיים אישיים

בשנת 2021 שינה הייז את שם משפחתו להייז-דייוויס לכבוד אביו החורג.
הערות שוליים

1 2  "Nigel Hayes named Big Ten's preseason POY". Milwaukee Journal-Sentinel. 11 באוקטובר 2016. נבדק ב-2024-02-18. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  פרופיל, באתר Senior CLASS Award
↑  סת' ברקמן, ‏Nigel Hayes, an Outspoken Star With Wisconsin, Signs With the Knicks, New York Times, 18 באוגוסט 2017
↑  "Lakers Sign Nigel Hayes". לוס אנג'לס לייקרס. 19 בינואר 2018. נבדק ב-2024-02-18. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Raptors Sign Nigel Hayes To 10-Day Contract". טורונטו ראפטורס. 6 במרץ 2018. נבדק ב-2024-02-18. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Raps sign F Hayes to second 10-day deal". TSN.ca. 16 במרץ 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Raptors' Nigel Hayes: Assigned to G-League". CBS Sports. 17 במרץ 2018. נבדק ב-2024-02-18. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Kings Sign Nigel Hayes". סקרמנטו קינגס. 31 במרץ 2018. נבדק ב-2024-02-18. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Kings Waive Nigel Hayes". Real GM. 7 ביולי 2018. נבדק ב-2024-02-18. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Galatasaray signed Nigel Hayes". Eurohoops. 29 באוגוסט 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  פרופיל, באתר Pro Ballers
↑  "Zalgiris adds Nigel Hayes". Eurohoops.
↑  "Zalgiris retains Nigel Hayes for another season". ספורטנדו. 17 ביולי 2020. נבדק ב-2024-02-18. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  חיזוק מרשים: הפורוורד נייג'ל הייז חתם בברצלונה, באתר ONE‏, 22 באוגוסט 2021
↑  הקלאסיקו שוב שלה: ברצלונה ניצחה את ריאל מדריד בגמר הגביע, באתר וואלה, 20 בפברואר 2022
↑  "Nigel Hayes-Davis Fenerbahçe Beko'da". פנרבחצ'ה (בטורקית). 22 ביולי 2022. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  וואו: שיא יורוליג של 50 נקודות לנייג`ל הייז דייויס, באתר ערוץ הספורט, 29 במרץ 2024
↑  "NHD: Hayes adding Davis to his last name". BasketNews. 4 בספטמבר 2021. נבדק ב-2024-02-18. {{cite web}}:  (עזרה)
הייז (בלבן) ב-2017
הייז-דייוויס במדי ברצלונה ב-2022
מקס פאסמר

| --- | --- |

צילום מ-1934
 לידה:  28 בפברואר 1886 סנקט פטרבורג, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  30 בנובמבר 1962 (בגיל 76) ברלין המערבית, אזורי הכיבוש בגרמניה 
 שם לידה:  Max Julius Friedrich Vasmer 
 ענף מדעי:  בלשנות, מילונאות 
 מקום קבורה:  Evangelischer Kirchhof Nikolassee 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת סנקט פטרבורג 
 מוסדות:  אוניברסיטת לייפציג  אוניברסיטת הומבולדט של ברלין  האוניברסיטה החופשית של ברלין 
 פרסים והוקרה:  עיטור  מסדר הכבוד של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה בדרגת מפקד בכיר (1958) 
 בן או בת זוג:  Cezaria Baudouin de Courtenay Ehrenkreutz Jędrzejewiczowa 
 
מקס יוליוס פרידריך פאסמר (בגרמנית: Max Julius Friedrich Vasmer, ברוסית גם
מקסימיליאן רומאנוביץ' פאסמר Максимилиан Романович Фасмер, ‏  28 בפברואר 1886 - 30 בנובמבר 1962) היה בלשן ומילונאי גרמני, יליד רוסיה, מומחה בשפות סלאביות ובלקניות. היה חבר בהתכתבות באקדמיה למדעים של ברית המועצות החל משנת 1928.
מקס פאסמר כתב עבודות מחקר בעלי חשיבות רבה בתחום השפות הסלאביות (על מגעים לשוניים בין סלאבים וקבוצות אתניות אחרות:יוונים, איראנים, טורקים במובן הרחב, פינו-אוגרים ואחרים), בהיסטוריה של התיישבות הסלאבים, הבלטים, העמים דוברי שפות איראניות, טורקיות
ופינו-אוגריות במזרח אירופה, בתחום האנתרופונימים (שמות האנשים) והטופונימים (שמות המקומות) במזרח אירופה, השפעת השפות הסלאביות על השפה האלבנית וכו'.
פרי עבודתו רבת השנים היה המילון האטימולוגי של השפה הרוסית (שלושה כרכים, 1958-1950) - המילון הגדול מהימן מסוג זה.
הוא הוציא לאור אחד מהמילונים הראשונים של השפה הרוסית, ערך את "מילון השמות ההידרוגרפיים ברוסית" (של שמות נהרות, נחלים, אגמים, ימים וכו'), מילון של השמות הגאוגרפיים ברוסית. כתב גם סדרת מונוגרפיות על הפילולוגיה והתרבות של העמים הסלאביים (10 כרכים בשנים 1925–1933).
קורות חייו > שנותיו ברוסיה

מקס פאסמר נולד במשפחה של סוחרים גרמנים רוסים בעיר הבירה של האימפריה הרוסית, סנקט פטרבורג, שבה רכש השכלה רחבה בעת לימודיו עד שנת 1903 גימנסיה הקלאסית "קארל מאי"
בין השנים 1907-1903 למד בלשנות וסלביסטיקה באוניברסיטת סנקט פטרבורג. עם מוריו נמנו
יאן בודואן דה קורטיה ואלכסיי שחמטוב.
בשנים 1908-1908 ערך מסע ביוון (באתונה, סלוניקי) שבו למד את הניבים של השפה היוונית ואת השפה האלבנית, חקר, בין היתר גם את הקשרים בין השפה הרומנית ובין השפות הסלאביות, ובנוסף פרסם שורה של עבודות על האטימולוגיה הטורקית-עות'מאנית.
כבר באותה תקופה תכנן לכתוב מילון אטימולוגי של השפה הרוסית, שהפך למטרה הראשית של עבודתו המדעית.
ספרו הראשון בתחום הלקסיקוגרפיה היה "מחקרים יווניים-סלאביים" (1909 -1906, שבו חקר את השפעת השפה היוונית על השפות הסלאביות. בהמשך השתלם באוניברסיטאות בקרקוב, וינה וגראץ. החלק השלישי של מחקריו היווניים-סלאביים הפך לעבודת המסטר שלו שזכתה בפרס ע"ש מ.א. מיכלסון של האקדמיה האימפריאלית של סנט פטרבורג.
אחרי המבחנים הדרושים התקבל כמרצה (דוצנט-פריבט) באוניברסיטת סנט פטרבורג . מ -1912 התמנה לפרופסור לפילולוגיה סלאבית, הודו-אירופית ובלשנות השוואתית בקורסים ע"ש בסטוז'ב, שנועדו לנשים.
מחקר חדש שלו, בתחום הפונטיקה של היוונית הקדומה (1914, מוסקבה ) עמד במרכז עבודת הדוקטורט שלו בפילולוגיה בשנת 1915. בעקובת זאת התמנה לפרופסור לבלשנות הודו-גרמאנית ופילולוגיה סלאבית באוניברסיטת סרטוב, שבה כיהן בין השנים 1918-1917.
בסרטוב ניצל את ההזדמנות כדי להתעניין בשפת הקלמיקים, בניבים של מושבה גרמנית סמוכה ובעגות הרוסיות המקומיות שבאזור
קורות חייו > פעילותו באסטוניה

מהפכת אוקטובר ב-1917 תפסה את פאסמר בפינלנד, שם נמצא בעבר בהבראה אחרי שלקה בקדחת בעת שהותו ביוון. בפינלנד חקר את השפה והפולקלור הפיני והקדיש תשומת לב מיוחדת להשפעות הגומלין
הפינו-רוסיות.
החליט לחזור לסרטוב, ומשם עבר לאסטוניה, שם החל משנת 1918 התקבל כפרופסור מן המניין באוניברסיטת טרטו. בתקופה שבה שהה באסטוניה התעמק פאסמר בשפה הפינית בעזרת הקריאה בברית החדשה ובעוד מספר ספרים, כמו כן למד אסטונית והגיע אף להרצות בשפה זו.
אחרי הסכמי השלום בין אסטוניה ובין רוסיה הסובייטית ב-2 בפברואר 1920, השתתף פאסמר בהחזרת הספרייה של אוניברסיטת טרטו מוורונז', לשם פונתה בימי מלחמת העולם הראשונה.
כמו כן הצליח להעביר מרוסיה את ספרייתו האישית, אותה העמיד גם לרשות סלאביסטים גרמנים אחרים.
קורות חייו > השנים במערב-ברלין

משוודיה העדיף לחזור למערב ברלין, שבה לימד בין השנים 1949–1956 כפרופסור מן המניין באוניברסיטה החופשית, בראש הקתדרה לשפות סלאביות. עד יוני 1949 המשיך באיסוף החומר לצורך עריכת המילון ובשחזור מזיכרון של הנתונים שאבדו, והחל מ-1949 עבד על טיוטת המילון. המהדורה הראשונה של המילון האטימולוגי של השפה הרוסית הופיעה בשנת 1950 בהוצאת "קארל וינטר" של אוניברסיטת היידלברג. עד שנת 1958 הוסיף פאסמר עוד חומר שנכלל במהדורה בת 3 כרכים. במהלך השנים הבאות ערך ביקורים גם במוסקבה לרגל כנסים של הסלאביסטים, כשבקונגרס ב-1958 מילונו הועלה כאחד הנושאים לדיון. בשנת 1956 פרש מעבודתו באוניברסיטה.
בנובמבר 1962 נפטר מקס פאסמר והובא לקבורה בברלין המערבית, בבית הקברות האוונגלי ניקולאסזה. בשנת 1987 בהחלטת הסנאט של האוניברסיטה קברו זכה למעמד מיוחד לכבוד זכרו.
התרגום לרוסית של המילון האטימולוגי הרוסי

אחרי המהדורה הגרמנית של המילון האטימולוגי של השפה הרוסית בהוצאת קארל וינטר, בשנת 1959 התחילה עבודת התרגום שלו לשפה הרוסית. תרגום זה פורסם במוסקבה בשנים 1964–1973 על ידי הבלשן הסלאביסט אולג טרובאצ'וב (2002-1930), והופיע ב-10,000 עותקים. יצא בהמשך בעוד מהדורות מתוקנות ועם תוספות כשנפח הספר גדל בשליש והקיף 4 כרכים. בשנת 2004 הוצאה מהדורה ב CD-ROM
פרסים ואותות כבוד

14 בינואר 1928 - נבחר חבר בהתכתבות של האקדמיה למדעים של ברית המועצות
1961 - תואר דוקטור לשם כבוד בפילוסופיה מטעם אוניברסיטת בון