stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סקסונים טרנסילבנים

שילוט דו לשוני ברומנית ובגרמנית בסיביו
הַסַּקְסוֹנִים הַטְּרֶנְסִילְבָנִים (בגרמנית: Siebenbürger Sachsen – "זיבנבירגר זאקסן"; בהונגרית: ביחיד "סאס" ברבים "סאסוק", "ארדיי סאסוק" - Erdélyi Szászok, ברומנית - ביחיד: "סאס", ברבים: "סאש (י)" Saşi), הם קבוצה אתנית גרמנית החיה בעיקר בטרנסילבניה, מאז המאות ה-12–13.
אף על פי שמוצאם לא היה ממש מחבל סקסוניה, בימי הביניים נקראו בתעודות לטיניות והונגריות "סקסונים", אחד השמות שבהם כונו הגרמנים בפי עמים אחרים. במהלך הזמן הם עצמם אימצו את השם הזה. קיימים גם "סקסונים" מגלי הגירה במאות 12–13, באזורים שכנים בצפון הונגריה, וכן בסלובקיה, במחוז מרמורש ובדרום בוקובינה. אוכלוסייה זו מכונה "סקסונים ציפסרים", או בקיצור "ציפסרים".
קתדרלה לותרנית בסיביו
לאחר תום מלחמת העולם השנייה, בעידן השלטון הקומוניסטי, ואחרי נפילתו במחצית השנייה של המאה ה-20, פחתה אוכלוסייה זו בעקבות הגירה המונית חזרה לגרמניה, שם היא ממשיכה לשמור על מורשתה.
היסטוריה

התיישבות ה"סקסונים" במזרח וצפון-מזרח טרנסילבניה החלה באמצע המאה ה-12 ביוזמת גזה השני, מלך הונגריה. מלכתחילה נועדו המתיישבים הגרמנים להגן על גבול הממלכה ההונגרית. בין המתיישבים עד סוף המאה ה-13 נמנו גרמנים, ולונים, פלמים ומעט צרפתים. חלק נכבד מהם היו חברי המסדר הטבטוני. שטח הטריטוריה בה ישבו המתיישבים הגרמנים בדרום טרנסילבניה היה כ־30,000 קילומטרים רבועים. ב-1224 העניק המלך ההונגרי אנדראש השני לסקסונים הטרנסילבנים כתב זכויות בו ניתנה להם אוטונומיה מנהלית, טריטוריאלית ודתית.
הקיסרית מריה תרזה גירשה ממולדתם אלפי אוסטרים פרוטסטנטים, שסירבו לשוב לחיק הכנסייה הרומית-קתולית; המגורשים (כ-2670 במספר) יושבו בין השנים 1752–1757 בטרנסילבניה.
שנים לאחר התיישבותם והתבססותם באזור צברו הסקסונים כוח רב למדי; עדות לכך ניתן לראות בכהונתו של סמואל ברוקנטל כמושל טרנסילבניה. הערים הסקסוניות הראשיות היו קרונשטאדט, הידועה ברומנית כבראשוב והרמנשטאדט, הידועה כיום בשמה הרומני: סיביו.
מספטמבר 1944, בשלהי מלחמת העולם השנייה, החלה הגירה לאוסטריה של רבבות רומנים דוברי גרמנית, כולל אלפי סקסונים טרנסילבנים; ב-1998 חיו באוסטריה כ-12,000 סקסונים טרנסילבניים.
על פי אגדה של הסקסונים הטרנסילבניים מקורם בילדים, שהלכו אחרי החלילן מהמלין, נכנסו למערה ולאחר הליכה ממושכת מתחת לאדמה, יצאו באזור בראשוב, שם הקימו את היישוב הראשון.
ראו גם

פדיון בני המיעוט הגרמני ברומניה
סקסונים
הערות שוליים

↑  פרופסור ניקולאה דורה, "הרומנים והאוסטרים" חלק שני במדור היסטוריה, של "רביסטה דיאספורה.רו" מס' 16 מספטמבר 2013
↑  Legenda venirii saşilor în Transilvania (ברומנית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4054836-3  LCCN: n83174233  VIAF: 126376754   WorldCat (עם VIAF): 126376754 
ערך זה הוא קצרמרבנושא קבוצות אתניות ובנושא היסטוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
עירום בנחת

| --- | --- |
הציור, עירום בנחת
 מידע כללי
 צייר:  אמדאו מודיליאני
 תאריך יצירה:  1917
 טכניקה וחומרים:  שמן על קנבס
 ממדים בס"מ
 רוחב:  92 ס״מ 
 גובה:  59.9 ס״מ 
 נתונים על היצירה
 מיקום:  Long Museum
 
עירום בנחת (בצרפתית: Nu couché, מילולית: משכב בעירום) הוא ציור שמן על קנבס עם מידות של 60 על 92 ס"מ, שצייר הצייר האיטלקי אמדאו מודיליאני בשנת 1917. זוהי אחת העבודות המוכרות ביותר שלו ואחת מיצירות האמנות היקרות ביותר שנמכרו במכירה פומבית לאוסף פרטי (אנ').
היסטוריה

"עירום בנחת" היה אחד מסדרת ציורי עירום שצייר מודיליאני בין השנים 1916 ו-1919, ועם אותה מודל. סדרת עירום זו, שהן בין יצירותיו הידועות ביותר, הוזמנה על ידי סוכנו וחברו, סוחר האמנות (אנ') הפולני לאופולד זבורובסקי (אנ'), שנתן לאמן להשתמש בדירתו כסטודיו, סיפק לו מודלים וחומרי ציור, ושילם לו בין 15 ל-20 פרנק עבור כל יום עבודה.
הציור הוצג בגלריה של סוחר האמנות ברטה וייל (אנ') בתערוכת היחיד היחידה שזכה לה מודיליאני בחייו בפריז, שנאלצה להיסגר עקב עבירה על הגינות ציבורית. סביר להניח שהמודל של העירום השוכב, עם זרועות פתוחות, זהה לזה של ציור אחר של מודיליאני מ-1917, "האישה עם עניבה שחורה".
הציור היה אחד משבעה ציורי מודיליאני מאוסף ריקרדו גואלינו (אי'), שחלקם אבדו ב-1931.
תחילה הייתה היצירה שייכת לאוסף פיירו פרולדי, ולאחר מכן לאוסף ג'אני מתיולי (אי') במשך 66 שנה, עד שב-9 בנובמבר 2015, הטייקון הסיני ליו ייצ'יאן (אנ'), רכש את הציור לאחר 9 וחצי דקות של הצעות במכירה פומבית של כריסטי'ס בניו יורק, במחיר 170,405,000 דולר.
הציור הפך אפוא ליצירה העשירית היקרה בעולם שנרכשה אי פעם במכירה פומבית (הראשונה הייתה "נשות אלג'יר (אנ')" - "גרסה O", מאת פבלו פיקאסו), והוא נחשב לאחד מהציורים היקרים ביותר בעולם.
רוב 22 ציורי העירום השוכב מהסדרה מוצגים בעיקר במוזיאונים בארצות הברית. מוזיאון סולומון ר. גוגנהיים, המוזיאון לאמנות מודרנית ומוזיאון המטרופוליטן לאמנות בניו יורק מציגים כל אחד שלוש יצירות. מחוץ לארצות הברית, מוסדות כוללים את מוזיאון לונג (אנ') בשנגחאי ואת גלריית קורטולד (אנ') בלונדון. "עירום בנחת" היא היצירה הגדולה ביותר מהסדרה האיקונית שבו אמדאו מודיליאני המציא מחדש את העירום לעידן המודרני.
תיאור וסגנון

ציור זה - שנקרא גם "עירום שוכב בזרועות פתוחות" או "עירום אדום" - הוא ללא ספק אחד המפורסמים של הצייר מודיליאני, ואכן עבור רבים הוא אפילו הסמל שלו; אם נשאל את עצמנו מה הסיבה להצלחה כזו (לפחות בעידן שלנו) קשה לנו לענות, לפחות במבט ראשון.
הדמות הלא ידועה משתרעת על פני כל הציור עם ידיים ורגליים חתוכות לאורך קצה הציור. מיוצגת עם עיניים ושיער שחורים, היא שוכבת עצבנית על כריות כשזרועותיה פרושות ושער בתי השחי והערווה גלויים (פרט שהיה לא מוסרי לתקופה). הצבעים מעטים: הגוונים הקיימים הם אדום ואוקר, כחולים, שחורים ומעט לבן. האווירה בקושי עובדת, כמעט סקיצה, כדי להדגיש טוב יותר את גופה הבהיר והרך.
גוף המודלית שולט בחלל, למעשה הוא ממלא אותו ויש לחתוך אותו בברכיים, בפרק היד ובמרפק כאילו הבד לא יכול להכיל אותו. הסיבה לחיתוך המסוים הזה נראית ברורה: אין מקום בקומפוזיציה וחלק הגוף והרהיטים ברקע שדורשים את חלקם בחלל פשוט נחתכים כדי לא להפריע לסגנון הנכון של הציור. הספה אדומה, הכרית כחולה, שום דבר לא נוקשה. עבור מודיליאני, העירום הוא צורה מסוימת של דיוקן שהצייר משחזר על קנבס באותו חופש שהיה עושה עם הפנים. בדרך זו, למרות שקווי המתאר הם בזווית, הם משתרעים באופן ליניארי כדי לשפר את המציאות.
הקו הזה (הבסיס לאמנותו של מודיליאני) בעירום המסוים הזה הוא שמסמן את הגבולות בין כאוס ליצירה. הקו קובע את קווי המתאר בין האורות והצללים, מסמן חללים ובונה נפחים. הקו והעוביים השונים שלו הם שתוחמים את החזית והרקע. זה השימוש בקו שבו מודיליאני משיג כיבוש, שביתת נשק יקרה בין קלאסיציזם למודרניות, בין אהבה קדושה לחול, בין הבשר לאידיאל. קו שעבד עליו מאז נעוריו וזה סימן ההיכר האופייני של האמן.
כמו ציורי עירום אחרים של האמן, אפשר לקבוע הקבלות מסוימות עם הקלאסיקה. במקרה זה ההשוואה כמעט ברורה: "המאחה העירומה", שצוירה על ידי פרנסיסקו דה גויה יותר ממאה שנה קודם לכן, והייתה, ללא ספק, התייחסות לציור הזה וכנראה לפחות לציור אחר, "שוכב עירום עם זרוע על מצחו". בהשוואה לציורי עירום אחרים של מודיליאני, ב"עירום בנחת" הוא מצליח להעניק נגיעה אקספרסיבית משונה בעוצמת המראה ובשימוש המיומן במעט הצבעים, והופך את הציור לסמל. סמל אוניברסלי, יחד עם ה"מאחה" של גויה, של חושניות נשית (מודרנית במקרה זה) הוצג בצורה פרובוקטיבית אך מכילה ומלנכולית, כמעט מופשטת.
פרשנות

מבקר האמנות של הגרדיאן, ג'ונתן ג'ונס (אנ'), מציין שמודיליאני ממשיך במסורת של "ונוס מאורבינו" של טיציאן. המסורת ההיא של האדרת גוף האדם מחדיר את המיניות של העירום של מודיליאני, שהומצאה מחדש עשור לפני כן על ידי ציוריהם של פבלו פיקאסו ואנרי מאטיס. ג'ונס מעיר כי מודיליאני היה אמן דתי ודתו הייתה תשוקה.
ביבליוגרפיה

Giulio Carlo Argan, Modern art, 1770–1970, Florence, 1970.
Lara Vinca Masini, The art of the twentieth century, Florence, Giunti, 1989.
AAVV, Modigliani, Giunti, 1997.
AAVV, Universal Encyclopedia of Art, Milan, Leonardo Arte, 1997.
Doris Krystof, Modigliani - Poetry of vision, Editorial L'Espresso, 2001.
Leone Piccioni (ed.), Modigliani, Rizzoli, 2004.
Klein, Mason, et al. Modigliani: Beyond the Myth. New York, 2004. The Jewish Museum.
הערות שוליים

↑  Oscar Holland, Modigliani nude becomes one of the most expensive paintings in auction history, CNN, May 14, 2018.
↑  Eileen Kinsella, 5 Fascinating Facts About the $170 Million Modigliani Nude at Christie’s, Artnet, November 9, 2015.
↑  Hannah Ellis-Petersen, Modigliani painting sells to Chinese billionaire for record breaking $170m, The Guardian, 10 Nov 2015.
↑  Associated Press in New York, Modigliani's Reclining Nude fetches second-highest ever art auction price, The Guardian, 10 Nov 2015.
↑  Freud, Fontana and Bourgeois, Modigliani’s Nu couché (Reclining Nude) leads a night of records in New York, Christie's, 10 November 2015.
↑  Sotheby’s, Modigliani’s Greatest Nude Is Also His Largest Painting Ever, Sotheby’s, April 24, 2018.
↑  Jonathan Jones, Sex sells: why Modigliani's 98-year-old hymn to lust is worth $170m, The Guardian, 10 Nov 2015.
↑  Jonathan Jones, Modigliani's Nu Couché is a trite pastiche – and the buyers saw through the hype, The Guardian, 15 May 2018.
קוי המתאר של "עירום בנחת"
סקסטוס יוליוס אפריקנוס

| --- | --- |
 לידה:  160? איליה קפיטולינה, ישראל 
 פטירה:  240? (בגיל 80 בערך) ירושלים, התקופה הרומית בארץ ישראל 
 מדינה:  רומא העתיקה 
 שפות היצירה:  יוונית עתיקה, לטינית 
 יצירות בולטות:  Chronographiai 
 
סקסטוס יוליוס אפריקנוס (בלטינית: Sextus Julius Africanus;‏ 160–240 בערך) היה סופר נוצרי, אחד מאבות הכנסייה.
ביוגרפיה

אפריקנוס היה יליד הקולוניה איליה קפיטולינה, ואף שימש שגריר של העיר אמאוס ניקופוליס אל הקיסר אלאגבאלוס במשלחת שהשיגה עבורה מעמד של עיר ואת השם ניקופוליס.
אפריקנוס היה מחברם של כרונוגרפיה ושל חיבור בשם hoi kestoi, ושימר את רשימותיו של ההיסטוריון המצרי-יווני מנתו מן המאה השלישית לפסה"נ.
במסגרת דיונו על הרעלת יין, כתב אפריקנוס כי הפרושים התפארו על כך שבזמנו הם הרגו יחידה רומית על ידי הרעלת יינם. שמעון אפלבאום טען כי הפסקה מתייחסת להשמדת הלגיון העשרים ושניים דיאוטריאנה בזמן מרד בר כוכבא ואפריקנוס, שגדל וחי באיליה קפיטולינה, שימר פסקה זו במסורת שהתהלכה בקרב חיילי הלגיון העשירי פרטנסיס שחנו בעיר. מנחם מור טוען כי בפסקה זו לא מדובר כלל על הרעלת לגיון, אלא על הרעלתו של פלאנקס, ולא ניתן לזהות את היחידה ואת המאורע שעליהם הוא מדבר, הוא משער כי מדובר אולי בתקופת המרד הגדול.
לקריאה נוספת

H. Gelzer, Sextus Julius Africanus und die Byzantinische Chronographie. Leipzig, 1898. Online at the Internet Archive. .
M. Wallraff, L. Mecella (hg), Die Kestoi des Julius Africanus und ihre Überlieferung (Berlin und New York, de Gruyter, 2009)
F.C.R. Thee, Julius Africanus and the Early Christian View of Magic, Tubingen 1984
Martin Wallraff (ed.), Iulius Africanus, Sextus - Iulius Africanus Chronographiae - The Extant Fragments, USA 2007
E. Habas (Rubin), The Jewish Origin of Julius Africanus, JJS 45, (1994), pp. 86–91
הערות שוליים

↑  F.C.R. Thee, Julius Africanus and the Early Christian View of Magic, Tubingen 1984, pp.114–115
↑  A.Applebaum, Prolegomena to the Study of the Second Jewish Revolt (A.D. 132-135), Oxford 1976, p. 26
↑  מנחם מור, מרד בר כוכבא עוצמתו והיקפו, 1991, עמוד 125
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007393647205171  PLWABN: 9810591261905606  BIBSYS: 95002461  BNE: XX1327348  BnF: cb12163447b (data)  CANTIC: a16493485  CiNii: DA0096899X  GND: 118558706  ICCU: SBLV192788  ISNI: 0000 0001 3884 8953  LCCN: n84081378  NKC: ola2002142147  NLA: 35979555  NLG: 177774  NTA: 073256102  RERO: 02-A000004032  SELIBR: 264807  SNAC: w6rw0tw6  SUDOC: 030162262  Trove: 1171779  VcBA: 495/27998  VIAF: 160788177   WorldCat (עם VIAF): 160788177 
ערך זה הוא קצרמרבנושא היסטוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
עקרון הבחירה המוגבלת

עקרון הבחירה המוגבלת (באנגלית Principle of restricted choice) הוא עיקרון סטטיסטי במשחק הברידג' לפיו כאשר שחקן משחק קלף, קטנה ההסתברות שהוא מחזיק בקלף שווה ערך. העיקרון מבוסס על חוק בייס, לפיו הסתברות התרחשות אירועים מתעדכנת על פי מידע שמצטבר. 


קלפים שווי ערך הם קלפים צמודים ברצף הערכים של קלפים במשחק הברידג', כגון: KQ, AK ו QJ באותה סדרה. כך למשל אם שיחקנו קלף בסדרה ואחד המגנים זכה ב A, על פי העיקרון ההסתברות ששותפו מחזיק ב K גדלה וההסתברות שהשחקן שהחזיק ב A, מחזיק גם ב K קטנה. העיקרון מאפשר לשחקנים המכירים אותו, להגדיל את ההסתברות להצלחה בביצוע חוזים באמצעות משחק המבוסס על ההנחה, שקלפים מכובדים מחולקים בין שני היריבים (Split Honnors). ההיסק הסטטיסטי של עקרון הבחירה המוגבלת דומה להיסק הסטטיסטי של בעיות ביסייאניות בתחומים אחרים כגון: בעיית מונטי הול. 


ניתן להרחיב את העיקרון גם למצבים בהם מדובר בשלושה קלפים שווי ערך, אבל במקרה זה המודל הופך למודל הרבה יותר מורכב.
דוגמה

הדוגמה מתייחסת לסדרת ה ♠. נציג בה רק קלפים בסדרה זו.


בידו של צפון הקלפים הבאים: AJ1096♠.


בידו של דרום הקלפים הבאים: 8754♠.

 בידי מזרח ומערב ארבעה קלפים בסדרה: KQ32. לכרוז בצפון לא ידוע כיצד הם מתחלקים בין מזרח למערב.


הכרוז שיחק את ה 4♠. מערב שיחק את ה 3♠. הכרוז כיסה עם ה J ומזרח זכה עם ה K. הכרוז נכנס שוב לידו של דרום באמצעות קלף בסדרה אחרת ושיחק את ה 5♠ ומערב את ה 2♠. 


הדילמה שניצבת בפני הכרוז היא: האם לשחק את ה A♠ בהנחה שהקלפים בסדרה מתחלקים 2-2 ואז מזרח חייב לשחק את ה Q♠ או לשחק את ה 10♠ ולהניח שה Q♠ היא קלף שלישי בסדרה בידו של מערב?
על פי עקרון הבחירה המוגבלת, הכרוז צריך להניח שההסתברות שה Q♠ נמצאת במערב גבוהה יותר ולשחק את ה 10♠. אם יזכה בלקיחה, עליו להמשיך ב A♠ שיפיל את ה Q של מערב. חישוב סטטיסטי מראה כי ההסתברות שה Q♠ נמצאת במערב גבוהה בערך פי 2 מההסתברות שהוא נמצא במזרח.


הטבלה להלן מציגה את כל האפשרויות לחלוקת קלפי ה ♠ בין מערב למזרח בדוגמה לעיל:
| 2-2 חלוקה> מערב | 2-2 חלוקה> מזרח | 3-1 חלוקה> מערב | 3-1 חלוקה> מזרח | חלוקה 4-0> מערב | חלוקה 4-0> מזרח |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| KQ | 32 | KQ3 | 2 | KQ32 | – |
| K3 | Q2 | KQ2 | 3 | – | KQ32 |
| K2 | Q3 | K32 | Q |  |  |
| Q3 | K2 | Q32 | K |  |  |
| Q2 | K3 | K | Q32 |  |  |
| 32 | KQ | Q | K32 |  |  |
|  |  | 3 | KQ2 |  |  |
|  |  | 2 | KQ3 |  |  |
שימו לב שבטבלה מוצגות 16 אפשרויות לחלוקת קלפי ה ♠. מודגשות באותיות מובלטות שתי האפשרויות הרלוונטיות להחלטתה האם לזכות ב A או לשחק את ה 10, לאחר שבפעם הראשונה ששוחקה הסדרה, שיחק מזרח את ה K ומערב קלף קטן.
נצא מההנחה שאם שחקן מחזיק ב K וב Q הוא ישחק את אחד מהם באופן רנדומלי. משחק אחד מהקלפים שווי הערך הוא האסטרטגיה הטובה ביותר.


מנקודת מבטו של דרום ההסתברות שמערב מחזיק בשלושה קלפים כולל ה Q גבוהה מההסתברות שמזרח החזיק KQ. זאת משום שבחצי מהמקרים, שבהם הוא היה מחזיק בשני קלפים אלה הוא היה משחק את ה Q ולא את ה K. כך שב 2/3 מהמקרים ה K במזרח הוא קלף בודד ורק בשליש מהמקרים הוא אחד משני קלפים, כולל ה Q.
שיטות חישוב מדויקות יותר של ההסתברויות בדוגמה

שיטות החישוב מתייחסות לדוגמה שהובאה בפיסקה הקודמת. הן מנסות להיות מדויקות יותר מהשיטה שתוארה בפיסקה הקודמת.
שיטות חישוב מדויקות יותר של ההסתברויות בדוגמה > שיטה 1: חישוב ההסתברויות אפריוריות והאפוסטריוריות

שתי העמודות הימניות בטבלה מתארות את ההסתברויות האפיריוריות לחלוקת ארבעת הקלפים. כך למשל ההסתברות ששלושה מהקלפים נמצאים ביד אחת והרביעי ביד השנייה היא 49.1%. 


העמודה השלישית מכילה את מספר החלוקות הספציפיות, בתוך כל חלוקה של מספר קלפים. מהטבלה בפיסקה הקודמת אפשר להבין, כיצד קיבלנו את המספרים בעמודה זאת. כך למשל ניתן לראות שיש רק שתי חלוקות שבהן ארבעה קלפים באחת הידיים. באחת מהן כל הקלפים במזרח ובשנייה כל הקלפים במערב.


בעמודה הרביעית מופיעה ההסתברות האפריוירית לכל חלוקה ספציפית. היא מחושבת, באמצעות חלוקת ההסתברות לחלוקה של מספר קלפים מסוים למספר החלוקות הספציפיות. דוגמה: ההסתברות לחלוקה של 2-2 היא 40.70%. יש לנו 6 חלוקות ספציפיות ולכן ההסתברות של כל אחת מהן היא 40.70% לחלק ל 6.
| חלוקה | הסתברות | מספר חלוקות ספציפיות | הסתברות חלוקה ספציפית |
| --- | --- | --- | --- |
| 2-2 | 40.70% | 6 | 6.78% |
| 3-1 | 49.74% | 8 | 6.22% |
| 4-0 | 9.57% | 2 | 4.78% |
מעיון בטבלה ניתן לראות שההסתברות האפריורית (ההסתברות לפני ששוחק סיבוב אחד של קלפים בסדרה) של חלוקה 3:1 גבוהה מההסתברות האפריורית של חלוקה 2:2. כך שההסתברות האפריורית ל K♠ היא 6.22% בעוד ההסתברות האפריורית של KQ♠ היא 6.78%. אבל היות שהנחנו, שבמחצית מהמקרים בהם יש KQ תשוחק ה Q ולא ה K, יחס ההסתברות האפוסטריוריות הוא 3.39:6.22 (3.39 הוא 6.78 מחולק ב 2), כלומר: בקצת יותר מיחס של 2:1 לטובת המקרה של K♠. בתרגום לאחוזים ההסתברות ל KQ♠ היא קצת יותר מ 35%. 

 אם יוצאים מהנחה, ששיטת המשחק של מזרח-מערב מחייבת לשחק את ה K♠ בכל המקרים שבהם הוא מחזיק KQ♠, אז ההסתברות האפוסטריורית שברשות השחקן KQ♠, קרובה ל 100% ואז יש לבצע עקיפה ל 10♠.
שיטות חישוב מדויקות יותר של ההסתברויות בדוגמה > שיטה 2: התחשבות בכל הקלפים

שיטה 2 מרחיבה את שיטה 1 על מנת לקבל הסתברות מותנית מדויקת עוד יותר. השיטה מתייחסת לכל אפשרויות החלוקה ומביאה בחשבון שגם ה 3♠ וה 2♠ הם קלפים שווי ערך. השיטה מניחה שבדומה ל K♠ וה Q♠, שאף הם קלפים שווי ערך, השחקן ישחק במחצית מהמקרים את ה 3♠ ובמחצית מהמקרים את ה 2♠. 


חישוב מדויק על פי שיטה זו, הוא מעבר לטווח של כתיבת ערך. 


השורה התחתונה של כל השיטות היא שההסתברות הבייסיאנית (ההסתברות המותנית או ההסתברות האפוסטריורית) לקלף יחיד מבין שני קלפים שווי ערך גבוהה בערך פי שניים מההסתברות של שני קלפים שויי ערך באותה יד.
ראו גם

טרנס ריס
בעיית מונטי הול
שיווי משקל נאש
הסתברויות בברידג'
הערות שוליים

↑  על פי שיווי משקל נאש בתורת המשחקים
עיר של מרגלים

| --- | --- |
 סוגה:  מותחן ריגול
 כותבים:  ויליאם בויד 
 בימוי:  מיגל אלכסנדר 
 שחקנים:  דומיניק קופר  Eugenia Kuzmina  Brian Caspe  Lukáš Bech  Dirk Martens  Wanja Mues  Tonio Arango  Mark Zak  Romane Portail  יוהנה ווקלק  Seumas Sargent  לאוני בנש  Ben Münchow  Leonard Kunz 
 ארץ מקור:  הממלכה המאוחדת, צ'כיה, גרמניה, ארצות הברית 
 שפות:  אנגלית
 מספר עונות:  1 
 מספר פרקים:  6 
 הפקה
 מפיק:  מישה הופמן  בריטה מיירמן  אן-קתרין אייכר
 חברת הפקה:  Odeon Fiction  Miramax Television
 עורכים:  Marcel Peragine 
 צלמים:  מיגל אלכסנדר 
 שידור
 רשת שידור:  ZDF Magenta TV AMC+
 תקופת שידור מקורית:  5 בנובמבר 2020 – הווה 
 קישורים חיצוניים
 דף התוכנית ב-IMDb
 
עיר של מרגלים (באנגלית: Spy City) הוא מיני-סדרת טלוויזיה, שיצר ויליאם בויד על מרגלים בשנת 1961 בברלין, במהלך המלחמה הקרה. הסדרה שודרה לראשונה בגרמניה ברשת ZDF.‏ AMC+ האמריקאית, מבית AMC רכשה את זכויות השידור בארצות הברית במסגרת פסטיבל MIPTV.
בשנות ה-60 של המאה הקודמת התעצמה המלחמה הקרה שבין הדמוקרטיות מהמערב לברית המועצות שבמזרח. העיר ברלין שבגרמניה הייתה חצויה, המערב נשלט בידי הדמוקרטיות והמזרח בידי הסובייטים, דבר שהפך את האזור למוקד חיכוך תמידי. עלילת הסדרה מתרחשת זמן קצר לפני בניית החומה שחילקה את העיר עשרות שנים. המעבר הפתוח בתוך העיר החצויה בין שתי מעצמות גרעיניות - ששקעו בתחרות מסוכנת להשגת שליטה עולמית - הוביל להצפתה באלפי מרגלים, מכל צד. פילדינג סקוט (בגילומו של דומיניק קופר) הוא מרגל אנגלי שנשלח למזרח כדי לחלץ משם מדען טילים גרמני, שעבד עבור הסובייטים והחליט לערוק למערב. כשמשימתו עולה על שרטון, מבין פילדינג עד כמה עמוק, סבוך ומסוכן עולם הריגול שסביבו. כשחייו נתונים בסכנה, הוא יוצא בנחישות להגן על עצמו ולחשוף את הבוגדים שסביבו.
עלילה

ברלין, 1961: פילדינג סקוט, סוכן MI6 שנשרף בשם הלדאן, מקבל הזדמנות לשקם את מעמדו ולחזור לברלין לאחר שהרג סוכן MI6. הוא אמור לארגן את עריקתו של מדען מזרח גרמני המכונה "בטהובן", שעבד על מערכת הנחיית טילים משוכללת ונמצא במעקב מתמיד של השטאזי שחוששים שיערוק. המבצע נכשל כשהעריק נרצח. מתוך אמונה שישנה חפרפרת בתוך שירותי הביון של בעלות הברית, סקוט ממשיך בחיפוש מסוכן אחר הבוגד.
לאחר המבצע הכושל של המדען, סקוט הופך למטרד של ממש עבור ראש תחנת ברלין של MI6, אלדוס פטרי ובכל זאת, מוטלת עליו המשימה לחפש את החפרפרת שבגדה במבצע. לסקוט יש סמכויות מרחיקות לכת ושיטות לא שגרתיות: הוא מתחיל לבנות צבא קטן משלו של פושעים ברלין. במקביל הוא מגלה מידע מטריד על אהובתו סברין בלוך מסוכנות הביון הצרפתית SDECE וחוסר האמון שלו גדל. סקוט בלחץ. מזכירתו, אליזה האן סוחטת אותו בגלל הרומן שלו עם סברין. היא דורשת ממנו להביא אותה ואת חברה ריינהרט בביטחה לאנגליה. הוא גם לומד על קשריה של סברין עם הרוסים והק.ג.ב.. לאחר מכן הוא עוקב אחר איש הקשר שלה וסילי לובקוב ולומד כי הוא נפגש בחשאי עם ראש תחנת ה-CIA בברלין. סקוט מעלה אז תוכנית נועזת ומגלה כי סברין מחפשת אחר איש אס אס בשם אודו הוף, שרצח את בעלה בפריז בזמן מלחמת העולם השנייה ומנסה להשיג כל מידע אודותיו מהרוסים.
נראה שהתוכנית החכמה של סקוט עובדת, אבל כשלובקוב נפגש איתו במערב ברלין, האחרון נורה. מזכירתו של לובקוב מפחד ובורח מערבה. במהלך החקירה היא מדווחת לסברין שמשהו גדול יקרה בברלין ב-13 באוגוסט. בינתיים, סוכן ה-CIA קונרד גריר, שהוא גם ידידו של סקוט, נסחט בשל ההומוסקסואליות שלו והוא נדרש לפתות את סקוט למלכודת, ברם במהלך פגישה עם סקוט הוא נורה למוות על ידי מתנקשת. לאחר שמתברר כי המתנקשת של גריר הייתה סוכנת MI6, סקוט חושד כי הרציחות קשורות לפרשת הלדאן, בה היה מעורב לפני יותר משנה. הוא וסברין גם לומדים כי כמויות גדולות של חוטי תיל מאוחסנים באוסטבנהוף. סברין מדווחת לסקוט כי קיבלה רמזים חדשים באשר לזהות הרוצח של בעלה. אולם כאשר היא פוגשת את איש הקשר שלה, היא נורית.
מותה של סברין מהווה פגיעה גדולה עבור סקוט. הוא רוצה לנקום ובמקביל לברר כיצד האירועים בברלין קשורים לפרשת הלדאן ובפגישה עם דהאר הוא מגלה על מעורבותו של הלדאן במבצע אג'קס. בינתיים, איאן סטיוארט-היי הממונה עליו מגיע לעיר הבירה הגרמנית, בעוד סקוט בודק כיוונים נוספים. הוא לומד שלפני שנים הבוס שלו גנב כספים מסוכנות הביון המרכזית יחד עם הלדאן ואיש הק.ג.ב. קוברין. הוא מוצא גם את רוצחה של סברין שאינו אלא אודו הוף. מכאן הוא יוצא למאבק להשיג צדק בעולם רווי מרגלים, תככים ובגידות.
שחקנים ודמויות

דומיניק קופר – פילדינג סקוט, סוכן MI6
רומן פורטל – סוורין בלוך, סוכנת SDECE
ליאוני בנשאס – אליזה האן, מזכירתו של סקוט
בן מינכוב – ריינהרט
יוהנה ווקלק – אולריקה פאבר
שיימוס פ. סרג'נט – קונרד גריר, סוכן CIA
רופרט ונסיטרט – איאן סטיוארט-היי, הבוס של סוקט
אדריאן לוקיס – אלדוס פטרי, ראש תחנת ברלין של MI6
טוניו ארנגו – אוגוסט פרובן, איש שטאזי ומתנקש בשירות הק.ג.ב.
לוקאס בך – וסילי לובקוב, חבר בוועדת המסחר של ברית המועצות ואיש קשר של סקוט
מארק זאק - ויקטור קוברין, סוכן ק.ג.ב.
בריאן קאספ - טורנס דאן
ליסה הופר - מרקורי
וולף דני הומאן - גאורג
הורסט קוטרבה - פביאן סולוש, איש אס אס לשעבר
פטר קרמר - קלאוס פיזלר, איש אס אס לשעבר
לאונרד קונץ - תורוואלד
איבון מאי - קארין בארנקוב
דירק מרטנס - מנפרד גוסטל
סופי מלבינגר - טרודל זיגלר
וניה מויס - מנפרד זיגלר, שם הצופן "בטהובן"
אוון פיטר ריד - מתיאס
ריימונד תראבי - אחמד דהאר
קונסטנטין פון יאשרהוף - אודן המפל, בלש במשטרת ברלין
פרקים

מבצע בטהובן // Operation Beethoven
מהעבר // Out of the Past
האויב של האויב שלי // My Enemy's Enemy
שוק הפרח // The Flower Market
דימויים אפלים // Dark Imaginings
החומה // The Wall
הפקה

פיתוח הסדרה החל בשנת 2014, כאשר בויד יצר והחל לכתוב את התוכנית. בתחילה תוכננה להיות סדרה בת עשרה פרקים. בשנת 2019 לוהק דומיניק קופר לתפקיד הראשי.
הפצה

במקור, כל הפרקים שוחררו לצפייה בגרמניה ב-3 בדצמבר 2020 לשירות הזרמת הטלוויזיה מגנטה TV. הסדרה תשודר בגרמניה ברשת ZDF בסתיו 2021. ViacomCBS Global Distribution רכשה את זכויות ההפצה הבינלאומיות ובמהלך פסטיבל MIPTV AMC Networks רכשה את הזכויות לארצות הברית עבור רשת AMC +, ששחררה את הפרקים על בסיס שבועי החל מ-15 באפריל 2021.
ביקורת

אתר Rotten Tomatoes דיווח על ציון של 63%, בהתבסס על 8 ביקורות, עם דירוג ממוצע של 6.6 / 10, בעוד Metacritic, חישב ציון ממוצע משוקלל של 72 מתוך 100 בהתבסס על 7 ביקורות, מה שמעיד על ביקורות "חיוביות בדרך כלל".
הערות שוליים

↑  "Spy City". Rotten Tomatoes. Fandango Media. נבדק ב-20 באפריל 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Spy City - Series Overview". Metacritic. Red Ventures. נבדק ב-18 באפריל 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
פיליפ אנדרו טריינור

פיליפ אנדרו טריינור (באנגלית: Philip Andrew Traynor‏; 31 במאי 1874 – 5 בדצמבר 1962) היה רופא שיניים ופוליטיקאי אמריקאי מווילמינגטון, דלאוור הוא היה חבר במפלגה הדמוקרטית וכיהן שתי קדנציות כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מדלאוור.
ביוגרפיה > ראשית חייו ומשפחתו

טריינור נולד ב-31 במאי 1874 בווילמינגטון, דלאוור. הוא למד בבתי הספר הציבוריים, Goldey Business College, בווילמינגטון, ובאוניברסיטת דלאוור בניוארק. הוא סיים את לימודיו ב-1895 במחלקה לרפואת שיניים של אוניברסיטת פנסילבניה בפילדלפיה, והחל לעסוק ברפואת שיניים בווילמינגטון.
ביוגרפיה > קריירה מקצועית ופוליטית

טריינור היה חבר במועצת רפואת השיניים של דלאוור מ-1918 עד 1943, וכיהן כיו"ר שלה לאחר 1922. הוא היה גם סגן נשיא וחבר בחבר הנאמנים של בית הספר התעשייתי לבנים פריס מ-1938 עד 1942. הוא נבחר לבית הנבחרים של ארצות הברית בשנת 1940, כשהוא מביס את הנציג הרפובליקני המכהן בארצות הברית ג'ורג' ס. ויליאמס. הוא הפסיד בניסיונו להיבחר לכהונה שנייה ב-1942 לרפובליקני, ארל ד. וילי, אך בסיבוב חוזר ב-1944 ניצח את וילי וחזר לבית הנבחרים האמריקני. לבסוף, הוא הפסיד בניסיונו להיבחר לכהונה שלישית לרפובליקני ג'יי קיילב בוגס, עורך דין במחוז ניו קאסל, ותיק מלחמה. טריינור כיהן ברוב הדמוקרטי בקונגרסים ה-77 וה-79. הוא כיהן בתפקיד מ-3 בינואר 1941 עד 3 בינואר 1943, ושוב מ-3 בינואר 1945 עד 3 בינואר 1947, במהלך הממשל של נשיאי ארצות הברית פרנקלין ד' רוזוולט והארי ס. טרומן.
ביוגרפיה > מוות ומורשת

טריינור מת ב-5 בדצמבר 1962 בווילמינגטון, דלאוור, ונקבר בבית הקברות של הקתדרלה שם.