stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מצפה הכוכבים המלכותי בכף התקווה הטובה
הישגים

המצפה המלכותי היה אחראי למספר אירועים משמעותיים בהיסטוריה של האסטרונומיה. האסטרונום השני של המצפה, תומאס הנדרסון (Thomas Henderson), בסיוע עוזרו, לוטננט ויליאם מדוז (William Meadows), ערך את התצפיות הראשונות שהובילו לחישוב מרחק באמצעות היסט כוכבי אמין של מערכת הכוכבים אלפא קנטאורי. עם זאת, הוא איבד ראשוניות כמגלה ההיסט הכוכבי לפרידריך בסל שפרסם את תצפיותיו (המאוחרות יותר) על הכוכב 61 בברבור לפני שהנדרסון הגיע לפרסם את תצפיותיו. סביב 1840 מדד תומאס מקליר (Thomas Maclear) מחדש את אורכה השנוי במחלוקת של מעלת קשת לאורך המרידיאן של פריז כפי שחישב ניקולא לואי דה לאקאי, והראה כי המדידות הגאודטיות של לאקאי היו נכונות אבל הרים סמוכים השפיעו על קביעות קו האורך שלו. ב-1882 צילם דיווייד גיל (David Gill) תמונות בחשיפה ארוכה של השביט הגדול מאותה שנה שהראה נוכחות של כוכבים ברקע. דבר זה הוביל אותו לשתף פעולה עם יקובוס קפטיין מאוניברסיטת חרונינגן ב-Durchmusterung, קטלוג הכוכבים הראשון שהוכן באמצעות צילום. ב-1886 הוא הציע לאמידי מושה (Amédée Mouchez) מהמצפה של פריז לערוך כנס בינלאומי לקדם קטלוג של צילומי השמים כולם. הכנס התנהל בפריז ב-1887 ותוצאתו הייתה פרויקט Carte du Ciel ("מפת השמים" בצרפתית). למצפה הכוכבים המלכותי של הכף הוקצה האזור בין 40°- ל-52°-. פרויקט זה נחשב כאביו הקדום של האיגוד האסטרונומי הבינלאומי.
ב-1897 גילה פרנק מקלין (Frank McClean), ידיד קרוב של גיל ומי שתרם את טלסקופ מקלין למצפה, נוכחות של חמצן בכמה כוכבים תוך שימוש במנסרת אובייקטיב (objective prism) שהוצמדה לטלסקופ אסטרוגרפי.
ב-1911 פרסם ג'.ק. אי. הלם (J.K.E. Halm), שאז שימש כאסיסטנט ראשי, מאמר חלוצי על stellar dynamics שבו העלה השערה שזרמי הכוכבים שנתגלו על ידי קפטיין נובעים מהתפלגות מקסווליאנית של מהירויות הכוכבים. המאמר גם הכיל את ההשערה הראשונה שכוכבים מצייתים ליחס מסה-בהירות.
הרולד ספנסר ג'ונס (Harold Spencer Jones), אסטרונום מתחילת המאה ה-20, היה פעיל במיזם בינלאומי לקביעת הפרלקסה של השמש באמצעות תצפית על האסטרואיד ארוס.
במחצית השנייה של המאה ה-20 קבע אלן קזינס תקנים מדויקים מאוד לסיווג כוכבים בשיטת UBV והיה הראשון ליישם מערכת בשימוש נפוץ מאז של פוטומטריה המכונה VRI שקיבלה הכרה בינלאומית בשל דיוקה.
ב-1997 הבחין ג'וזף צ'רמס (Joseph Churms) ממצפה הכוכבים המלכותי בהסתרה של הכוכב SAO 158687 ותצפיותיו סייעו לאמת את קיומם של טבעות אורנוס שנתגלו ממצפה הכוכבים המוטס קויפר (Kuiper Airborne Observatory) על ידי אליוט ועמיתיו.
מבנים עיקריים

סקר מורשת שנערך ב-2011 הכין רשימה מלאה של המבנים במצפה והם כוללים:
המבנה הראשי, הושלם ב-1828 בסגנון התחייה היווני. האדריכל היה ג'ון רני האב (John Rennie the Elder). המבנה מכיל בימינו משרדים וספריית אסטרונומיה גדולה.
בניין הפוטוהליוגרף (Photoheliograph building), נבנה ב-1849 (לשעבר מבנה הטלסקופ בן 7 אינץ'). הכיפה של המבנה מסתובבת על כדורי תותח.
בנין ההליומטר (Heliometer), נבנה ב-1888 ומכיל טלסקופ מחזיר אור. הכיפה שלו (שתוכננה על ידי הווארד גראב (Howard Grubb)) תוכננה לאוורור מבחוץ.
בניין מקלין (McClean), נבנה ב-1896 ותוכנן על ידי הרברט בייקר (Herbert Baker) והמעבדה (המוזיאון האסטרונומי של ימינו). רצפת המבנה מתרוממת באופן הידראולי. את הכיפה תכננה חברת ט. קוק ובניו (T. Cooke and Sons) מיורק.
בניין אסטרוגרפיק (Astrographic), נבנה ב-1889. הכיפה תוכננה על ידי הווארד גראב.
בניין הטלסקופ בשיטת ה-Reversible Transit Circle. נבנה ב-1905
בניין טכני, נבנה סביב 1987
אודיטוריום, נבנה במקור כסדנת תיקונים למכשירים אופטייים במהלך מלחמת העולם השנייה.
המוזיאון האסטרונומי

המעבדה הספקטרוסקופית של טלסקופ מקלין הוסבה למוזיאון ב-1987, תוך שמירה על המכשירים של המאה ה-19. הבניין מכיל עדיין את המנגנון ההידראולי המקורי שנועד להרים את רצפת התצפית וחדר החושך הכולל מכשירים של חדר חושך שנלקחו מכיפות שונות לאחר שהופסק השימוש בצילום. המוצגים במוזיאון כוללים מודלים של טלסקופים, מכשירי מדידה, מכשירי altazimuth שהוכנו על ידי דולונד (1820) ובמברג (1900), מכונות חישוב, ציוד משרדי מוקדם, מכשירים אלקטרוניים ראשונים, עדשות מהטלסקופים המוקדמים, כולל הטלסקופים הפוטוגרפיים של גיל, ציוד כימי וכו'.
לקריאה נוספת

Glass, I.S. (2015). The Royal Observatory at the Cape of Good Hope: History and Heritage. Mons Mensa (self published).
Gill, David (1893). Heliometer observations for determination of stellar parallax made at the Royal Observatory, Cape of Good Hope. Eyre and Spottiswoode.
Stone, Edward James (1873). The Cape catalogue of 1159 stars, deduced from observations at the Royal Observatory, Cape of Good Hope, 1856-1861, reduced to the epoch 1860. Cape Town: S Solomon.
Stone, Edward James; Maclear, Thomas (1871). Results of Astronomical Observations Made at the Royal Observatory, Cape of Good Hope in the year 1856. S Solomon.
Warner, Brian (1979). Astronomers at the Royal Observatory, Cape of Good Hope. AA Balkema.
Glass, I.S., 2009. The Royal Observatory, Cape of Good Hope, a Valuable Cultural Property, in Wolfschmidt,G. (ed), Cultural Heritage of Astronomical Observatories from Classical Antiquity to Modern Astrophysics, Proceedings of the International ICOMOS Symposium in Hamburg, 14–17 October 2008. Monuments and Sites XVIII, ICOMOS/Hendrik Bäßler-Verlag, Berlin.
Glass, I.S., 2011. The Royal Observatory, Cape of Good Hope, Republic of South Africa, in Ruggles, C. and Cotte, M. (eds) Heritage Sites of Astronomy and Archaeoastronomy in the Context of the UNESCO World Heritage Convention, ICOMOS and IAU, Paris.
Van der Walt, L., Strong, N. 2010. Observatory Landscape Framework, South African Astronomical Observatory, Observatory
הערות שוליים

1 2  Royal Society of South Africa (1977).  Brown, Alexander Claude (ed.). A History of Scientific Endeavour in South Africa: A Collection of Essays Published on the Occasion of the Centenary of the Royal Society of South Africa. Cape Town: Royal Society of South Africa. p. 60.
↑  "Royal Observatory, Cape of Good Hope, Republic of South Africa". UNESCO.
↑  "ASSA Historical Section". Astronomical Society of South Africa.
↑  Henderson, T. (1840). "On the Parallax of α Centauri". Memoirs of the Royal Astronomical Society. XI: 61–68.
↑  Glass, I.S. (2008). Proxima: The Nearest Star (other than the Sun). Cape Town: Mons Mensa. אורכב מ-המקור ב-2017-09-12. נבדק ב-2018-04-18.
↑  Maclear, Sir Thomas (1866). Verification and Extension of La Caille's Arc of Meridian at the Cape of Good Hope. Lords Commissioners of the Admiralty.
↑  Glass, I.S. (2012). Nicolas-Louis de La Caille, Astronomer and Geodesist. Oxford University Press.
↑  McClean, F. "Comparison of Oxygen with the extra lines in the Spectra in the Helium Stars β Crucis &c...". Proc. R. Soc. Lond. 62: 417–423. doi:10.1098/rspl.1897.0130.
↑  Halm, J. (1911). "Stars, motion in space, etc. Further considerations relating to the systematic motions of the stars". Monthly Notices of the Royal Astronomical Society. 71: 610. Bibcode:1911MNRAS..71..610H. doi:10.1093/mnras/71.8.610.
↑  Jones, H. Spencer (1941). "The Solar Parallax and the Mass of the Moon from Observations of Eros at the Opposition of 1931". Mem. Roy. Astron. Soc. 66: 11–66.
↑  Kilkenny, D. Alan Cousins (1903-2001): a life in astronomy. ASP Conference Proceedings. Vol. 256. p. 1.
↑  Booth, Pat (2005). "Presidential Address: The Rings of Uranus – the South African Story". Monthly Notes of the Astronomical Society of South Africa. 64: 165. Bibcode:2005MNSSA..64..165B.
↑  Gill Transit Circle (1901)
↑  Glass, I.S. (2010). "The Astronomical Museum of the SAAO". Monthly Notes of the Astronomical Society of Southern Africa. 69: 20. Bibcode:2010MNSSA..69...20G.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0001 2285 6051  LCCN: n83223936  VIAF: 128347122   WorldCat (עם VIAF): 128347122 
תוכנית המבנה של מצפה הכוכבים המלכותי, סביב 1840
בניין מקלין
מרטין סטנמרק

| --- | --- |

 לידה:  3 באוקטובר 1972 (בן 52) סטוקהולם, שוודיה 
 מוקד פעילות:  שוודיה 
 תקופת הפעילות:  מ-1991 
 סוגה:  מוזיקת פופ 
 שפה מועדפת:  אנגלית, שוודית 
 כלי נגינה:  גיטרה 
 בן או בת זוג:  Hanna Hedlund  Glória Maria 
 מספר צאצאים:  3 
 פרופיל ב-IMDb
 
מרטין סטנמרק (בשוודית: Martin Stenmarck; נולד ב-3 באוקטובר 1972) הוא זמר שוודי.
ביוגרפיה

סטנמרק נולד בשנת 1972 בטבי, שוודיה.
ב-1985 עבר לארברו, בנעוריו היה חבר בלהקת הארד רוק.
ב-1994 עבר לסטוקהולם ועבד כדוגמן וכמלצר.
הוא התגלה כזמר וב-1997 הופיע במחזה סיפור הפרברים.
ב-2001 הוציא את אלבומו "One".
הוא ייצג את שוודיה באירוויזיון 2005 עם השיר "לאס וגאס" וסיים במקום ה-19.
ב-2011 החל להנחות את התוכנית "Kvällen är din" בערוץ TV4 במסגרתה מגשימים חלומות לאנשים.
הוא דיבב בגרסה השוודית של הסרטים הסיפור שאינו נגמר, סוס פרא ומכוניות.
הוא התחרה במלודיפסטיבלן 2014 (תחרות לייצוג שוודיה באירוויזיון 2014) ובמלודיפסטיבלן 2016 ולא הצליח לעבור את שלב חצאי הגמר. ב-2019 התחרה בפעם הרביעית בתחרות והוא הגיע לשלב גלגל ההצלה, שם הפסיד לזמרת, ליסה אייקס.
הוא בן זוגה של הזמרת האנה הדלונד.
מססואיט

| --- | --- |

 לידה:  1580 
 פטירה:  1661 או 1662
 
מססואיט (Massasoit) נולד לפני שנת 1600 קרוב לבריסטול, רוד איילנד של היום. נהייה מנהיג שבט הוומפנואג, ("בני המזרח") לפני שמלאו לו עשרים. בעל בריתם של המתיישבים האנגלים במושבת פלימות משנת 1621 ושותף לחגיגות חג ההודיה הראשון.
רקע

תאריך הולדתו של מססואיט ושמות הוריו ואשתו, אינם ידועים. מססואיט נהייה לראש שבטו ולמנהיג הקונפדרציה האזורית אחרי מגפת האבעבועות שחורות (1617-1618) שהחריבה מספר עיירות של השבט והותירה כאוס חברתי, חולשה צבאית, וחוסר יציבות פוליטי. משוער כי היה בן עשרים ואחת כאשר כרת ברית עם המתיישבים האנגלים, הפילגרימים. אלה, הגיעו בספינת המייפלאואר בדצמבר 1620 לאחר הפלגה מתישה בה התנאים הסניטריים היו ירודים. הרעב הפך לשכיח, ובחורף של אותה השנה מחצית מהאנגלים מתו ממחלות, והם נותרו כחמישים במספר.
לאחר מותו

אף על פי שהאנגלים ניסו להמיר את דתו כמה פעמים, מססואיט דחה את הנצרות ונותר נאמן לשמאניזם האינדיאני (Shamanism) כל ימי חייו.
מססואיט הותיר אחריו שני בנים, וומסוטה (Wamasutta) ומטאקום (Metacom). וומסוטה ירש את תפקידו של אביו וניסה להמשיך במורשתו הידידותית, אולם האנגלים לא בטחו בו וחקרו אותו בחשד לבגידה. לאחר עינויים מצד האנגלים, הוא נפטר בשנת 1662. מטאקום, שאימץ לעצמו את השם האנגלי המלך פיליפ, לא הצליח גם הוא לשמר את השלום שאביו כונן עם האנגלים ופתח במתקפה נגדם, שלימים נודעה כמלחמת המלך פיליפ. על אף שהאנגלים החזיקו בנשק חם והאינדיאנים לא, ההתקוממות נמשכה ארבע שנים, עד שהוכרעה לבסוף לטובת המתיישבים האנגלים.
מורשת

קיים דיון נרחב אם מססואיט היה שוחר שלום או שמא הברית עם האנגלים הייתה לטובתו בלבד. המתיישבים האנגלים האמינו כי הברית כוננה בשל התערבות אלוהית שריסנה את אופיים הרצחני של האינדיאנים ובכך שמרה עליהם, המאמינים. היסטוריונים מאוחרים, שרותקו על ידי אישיותו של סקוואנטו, שרטטו את דמותו של מססואיט כפרא אדם, שפעל ממניעים של טוב לב וצדקה. מחקר מודרני מראה כי למססואיט היו סיבות טובות להיכנס לברית עם האנגלים; שבטו היריב, הנרגנסטס, לא נדבק מהאבעבועות השחורות ובשל כך התחזק לעומת הוומפנואג, ולאנגלים היה נשק שובר שוויון. עם זאת, הברית עם האנגלים הייתה מסוכנת עבור מססואיט, מכיוון ששני מנהיגים חזקים מתוך הקונפדרציה התנגדו בכל תוקף להסכם עם האנגלים. כמו כן, התנהלותו החברותית של מססואיט, של מתן מתנות, שליחת זרעים ושמירה על שקט אזורי, מדגימה מורשת ידידותיות.
מקורות משניים

Atkinson, C. T. “Reviewed Work: A History of the British Army. Vols. IX. and X. 1 by J. W. Fortescue”,The Scottish Historical Review, (April 1921)
Bushnell, David. “The Treetment of the Indians in Plymouth Colony” in Alden T. Vaughen et al (eds.) New England Encounters: Indians and Euroamericans (Boston: North Eastern University Press, 1997)
Cave ,Alfred A. “Massasoit (c.1600–1661)”.Oxford Dictionary of National Biography. Oxford University Press, 2004
Humins, John H. “Squanto and Massasoit: A Struggle for Power”, The New England Quarterly (March 1987)
Lepore, Jill. “Metacom (c.1630–1676)”, Oxford Dictionary of National Biography, Oxford University Press 2004
Sargent, Mark L.. “The Encounter on Cole's Hill: Cyrus Dallin's "Massasoit" and "Bradford"”, Journal of American Studies, (December 1993)
Shuffelton, Frank. “Indian Devils and Pilgrim Fathers”, The New England Quarterly (March 1976)
Zhadanov ,SI. “Genetic heritage and native identity of the Seaconke Wampanoag tribe of Massachusetts” Am J Phys Anthropol (august 2010)
לקריאה נוספת

Winslow, Edward and Bradford, William. “Mourt’s Relation: A Journal of the Pilgrims at Plymouth”. The Plymouth Colony Archive Project. last modified 14\12\2007. Accessed 4\05\2016. <http://www.histarch.illinois.edu/plymouth/mourt3.html>
Winslow, Edward. “Good News from New England”. The Plymouth Colony Archive Project. last modified 14\12\2007. Accessed 3\05\2016. <http://www.histarch.illinois.edu/plymouth/goodnews2.html>.
הערות שוליים

↑  Alfred A. Cave, “Massasoit (c.1600–1661)”.Oxford Dictionary of National Biography. Oxford University Press, 2004 p. 1
↑  SI Zhadanov,“Genetic heritage and native identity of the Seaconke Wampanoag tribe of Massachusetts” Am J Phys Anthropol (august 2010) p. 579
1 2 3 4  Cave, Massasoit (c.1600–1661), p. 1
↑  Ibid, Ibid
↑  John H. Humins, “Squanto and Massasoit: A Struggle for Power”, The New England Quarterly (March 1987), p. 57
↑  David Bushnell, “The Treetment of the Indians in Plymouth Colony” in Alden T. Vaughen et al (eds.) New England Encounters: Indians and Euroamericans (Boston: North Eastern University Press, 1997) p. 59
1 2  Humins, Squanto and Massasoit: A Struggle for Power, p. 57
↑  Bradford and Winslow, Mourt’s Relation: A Journal of the Pilgrims at Plymouth 1622, Part One
↑  Humins, Squanto and Massasoit: A Struggle for Power, p. 56
↑  Bushnell, The Treetment of the Indians in Plymouth Colony, p. 59
↑  Humins, Squanto and Massasoit: A Struggle for Power, p. 56
↑  Bushnell, The Treetment of the Indians in Plymouth Colony, p. 62
↑  Bradford and Winslow, Mourt’s Relation: A Journal of the Pilgrims at Plymouth 1622, Part One.
↑  Bushnell, The Treetment of the Indians in Plymouth Colony, p. 65
↑  Mark L. Sargent, “The Encounter on Cole's Hill: Cyrus Dallin's "Massasoit" and "Bradford"”, Journal of American Studies, (December 1993), p. 405
↑  Bradford and Winslow. Mourt’s Relation, Part One
↑  Ibid: Ibid. “They should leave their bows and arrows behind them”.
↑  Bradford and Winslow. Mourt’s Relation, Part One. “King James would esteem of him as his friend and ally”
↑  Bushnell, The Treetment of the Indians in Plymouth Colony, p. 67
↑  Ibid: p. 64
↑  Humins, Squanto and Massasoit: A Struggle for Power, p. 60
↑  C. T. Atkinson, “Reviewed Work: A History of the British Army. Vols. IX. and X. 1 by J. W. Fortescue”,The Scottish Historical Review, (April 1921), p. 207
↑  Humins, Squanto and Massasoit: A Struggle for Power, p. 61
1 2  Humins, Squanto and Massasoit: A Struggle for Power, p. 62
↑  Sargent, “The Encounter on Cole's Hill: Cyrus Dallin's "Massasoit" and "Bradford"”, p. 399-402
↑  Winslow, Edward. Good News from New England. Chapter Two, 1624. “When she came thither, and saw all things quiet, and that no such matter was or had been intended”
↑  Ibid: Ibid. “because without him he knew not well how to Understand himself, or any other the Indians”
↑  Humins, Squanto and Massasoit: A Struggle for Power, p. 64
↑  Ibid, p. 65
↑  Ibid, p. 70
↑  Frank Shuffelton, “Indian Devils and Pilgrim Fathers”, The New England Quarterly (March 1976), p.114
↑  Cave, Massasoit (c.1600–1661), p.1
↑  Jill Lepore, “Metacom (c.1630–1676)”, Oxford Dictionary of National Biography, Oxford University Press 2004, p.2
↑  Humins, Squanto and Massasoit: A Struggle for Power, p. 58
↑  Ibid, p. 57
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007375477105171  GND: 1153213400  LCCN: n97112546  SUDOC: 236552201  VIAF: 41132942   WorldCat (עם VIAF): 41132942
מקארוב PM

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  אקדח
 תכנון:  ניקולאי מקארוב 
 מדינה מייצרת:  ברית המועצות 
 יצרן:  Izhevsk Mechanical Plant 
 מעצב:  ניקולאי מקארוב 
 תקופת השימוש:  1951–הווה (כ־73 שנים) 
 מלחמות:  המרד ההונגרי, מלחמת אפגניסטן, מלחמת וייטנאם, הפלישה הסובייטית לצ'כוסלובקיה, מלחמת האזרחים בסוריה 
 מידע טכני
 קליבר:  9×18mm Makarov 
 
המקארוב PM (אנגלית: Makarov PM, רוסית: пистолет Макарова,ПМ) הוא אקדח תקני בכוחות המשטרה והצבא של ברית המועצות מאמצע שנות ה-50 של המאה ה-20.
היסטוריה

האקדח Makarov PM פותח בסוף שנות ה-40 כתחליף לאקדח TT. האקדח פותח על ידי ניקולאי מקארוב ונושא את שמו.
האקדח הוכנס רשמית לשירות בשנת 1951, ושימש כנשק תקני של קציני צבא, שוטרים ואנשי כוחות הביטחון בברית המועצות. כמו כן האקדח סופק לצבאות של ברית ורשה ולמדינות אסיה ואפריקה שונות. פרט לברית המועצות האקדח יוצר (לפי רישיון סובייטי) גם בבולגריה, בגרמניה המזרחית ובסין. בסוף שנות ה-90 פותח דגם משופר MP-448 אך הוא הצליח להיכנס לשימוש רחב.
ב-2003 הוחלף המקארוב PM על ידי האקדח Gsh-18 ויריגין PYa.
מפעילות

אלבניה אלבניה
בולגריה בולגריה - מיוצרת גרסה מקומית של האקדח.
קולומביה קולומביה
הרפובליקה העממית של סין סין - דגם ה-Type 59 של האקדח אומץ על ידי הצבא הסיני ב-1959, יוצר מקומית, עם מספר שינויים.
קובה קובה
אסטוניה אסטוניה
איראן איראן
לטביה לטביה
מולדובה מולדובה
מונגוליה מונגוליה
רוסיה רוסיה
וייטנאם וייטנאם
מפעילות > מפעילות לשעבר

ברית המועצות ברית המועצות
מזרח גרמניה גרמניה המזרחית - יוצרה גרסה מקומית של האקדח, אשר נקראה Pistole M
מפרט טכני

סוג אקדח: חצי-אוטומטי
כדור: 9x18 מילימטר
אורך כללי: 161.5 מ"מ
אורך הקנה: 93.5 מ"מ
משקל (ללא מחסנית וכדורים): 730 גרם
משקל מלא: 810 גרם
טווח אש יעיל מקסימלי: 50 מטר
מהירות לוע: 315 מ'\שנייה
הזנה: מחסנית חיצונית של 8+1 כדורים (ה-"1+" מתייחס לכדור שניתן לטעון לקנה)
הערות שוליים

↑  Modern Firearms - Makarov PM/PMM
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LNB: 000329786 
צנחן של צבא הפדרציה הרוסית  עם אקדח מקארוב
מרג'רי וית'רס

| --- | --- |

 לידה:  1894 אנגליה, הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 פטירה:  1966 (בגיל 72 בערך) היידלברג, אוסטרליה 
 
מרג'רי פיט וית'רס (באנגלית: Margery Pitt Withers‏; 1894 – 1966) הייתה אמנית אוסטרלית.
ביוגרפיה

נולדה באנגליה לפאני פלין ואמן הנוף האוסטרלי וולטר וית'רס. היא חזרה לאוסטרליה עם הוריה והתגוררה באחוזת צ'רטריסוויל במזרח איבנהו, ויקטוריה. אביה עבד כמאסטר לאמנות בבתי ספר שונים במלבורן. היא למדה אמנות בבית הספר של הגלריה הלאומית ובמכללה לאנשים עובדים.
קריירה

בזמן שהייתה בבית הספר של הגלריה הלאומית, וית'רס זכתה בתשעה פרסים וזכתה בפרס מיוחד של 50 פאונד מידי נאמני הגלריה הלאומית על תמונתה "המכתב".
וית'רס היה מאורסת לסטודנט העמית, חייל מלחמת העולם הראשונה ג'ון מרטין פטרסון, שהקדיש לה סקיצה של חתלתול שצייר כשהיה שם. [4] הוא נהרג בפעולה בווילרס-ברטונו באוגוסט 1918.
וית'רס ציירה דמויות ונופים בצבעי שמן ובצבעי מים, ולימדה אמנות במכללת סווינבורן במשך מספר שנים. עבודתה תוארה כ"מלאת קסם בכל צל ואור פרי מכחולה."
היא ציירה במושבות ציירים בטוונגה, דיימונד קריק, והיידלברג, והציגה עם אגודת האמנים הוויקטוריאנית באגודת עשרים ציירי מלבורן. היא גם הציגה עם אמניות כמו פולי הארי, ג'ו סוויטמן ואליס באל.
לוית'רס ישנן עבודות באוספים של גלריית האמנות של ניו סאות' ויילס, מוזיאון האמנות של קסטלמיין, אוניברסיטת מערב אוסטרליה וספריית המדינה ויקטוריה. דיוקנו של בעלה השני ועמיתה האמן ריצ'רד מקאן הועמד כמועמד לרשימת פרס ארצ'יבלד בשנת 1939.
הערות שוליים

↑  Withers, Margery Pitt - Artists - Australian Art Auction Records, www.artrecord.com
↑  ART EXHIBITION". Bendigo Independent (Vic. : 1891 - 1918). 1916-10-10. p. 2.
↑  WOMAN'S WORLD". Herald (Melbourne, Vic. : 1861 - 1954). 1928-09-18. p. 16.
↑  "VICTORIAN ARTISTS' SOCIETY SPRING SHOW". Table Talk (Melbourne, Vic. : 1885 - 1939). 1917-09-06. p. 27.
↑  "Archibald Prize Archibald 1939 finalist: R McCann, Esq by Margery Withers". www.artgallery.nsw.gov.au. Retrieved 2020-10-08.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLA: 60595736  Trove: 1637784  VIAF: 127150746887616300096   WorldCat (עם VIAF): 127150746887616300096
מרטין לינדסטרום

| --- | --- |

 לידה:  1970 (בן 54 בערך) דנמרק, ממלכת דנמרק 
 מדינה:  ממלכת דנמרק 
 www.martinlindstrom.com
 
מרטין לינדסטרום (בדנית: Martin Lindstrom; נולד בדנמרק 1970) הוא מחבר רב המכר "קניולוגיה - אמיתות ושקרים בהחלטות הקניה שלנו" (תרגמה דפנה בר-און, הוצאת מטר, 2010). לינדסטרום הוא גורו שיווק בכל העולם, עיסוקו העיקרי הוא מתן שירותי ייעוץ ומיתוג לחברות בינלאומיות. עקב עבודתו האינטנסיבית הוא מעיד על עצמו כי הוא מבלה בטיסות 300 ימים בשנה.  ב-2009 בחר בו מגזין טייםברשימת מאה המשפיעים עקב השפעתו הרבה בתחום הנוירו-שיווק.
הערות שוליים

↑  New York Times Best sellers list, Hardcover Nonfiction
↑  TIME magazine May 11, 2009 edition
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007300610505171  PLWABN: 9810567611205606  BIBSYS: 90241522  BNE: XX4925758  BnF: cb13760210w (data)  CANTIC: a11060359  GND: 132204878  ISNI: 0000 0001 1086 0045  LCCN: n2002117406  LNB: 000096348  NDL: 01015579  NKC: kv2009520752  NLK: KAC200604132  NTA: 251260801  SELIBR: 213222  SUDOC: 074313827  VIAF: 118962953   WorldCat (עם VIAF): 118962953 
ערך זה הוא קצרמרבנושא דנים ובנושא סופרים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מרדית מונק

| --- | --- |

 לידה:  20 בנובמבר 1942 (בת 81) קווינס, ארצות הברית 
 מוקד פעילות:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1968 
 מקום לימודים:  קולג' שרה לורנס, בית הספר ג'ורג' 
 סוגה:  אופרה, מוזיקה אוונגרדית 
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 כלי נגינה:  פסנתר 
 חברת תקליטים:  ECM 
 פרסים והוקרה:  מלגת גוגנהיים (1972)  פרסי בסי  קצין מסדר האמנויות והספרות  פרס אומץ הלב לאמנות  עמיתי מקארתור  Doris Duke Performing Artist Award 
 www.meredithmonk.org
 פרופיל ב-IMDb
 
מרדית ג'יין מונק (באנגלית: Meredith Jane Monk, נולדה ב-20 בנובמבר 1942) היא מלחינה, מבצעת, במאית קולנוע, ווקאליסטית, מפיקת סרטים וכוריאוגרפית יהודיה-אמריקאית. מאז שנות ה-60' של המאה ה-20, יוצרת מונק יצירות רב-תחומיות, המשלבות מוזיקה, תיאטרון ומחול. היא מרבה להקליט לחברת ECM. בשנת 1991 חיברה מונק אופרה בשם "אטלס" עם האופרה של יוסטון.
יצירותיה שימשו בסרטים של האחים כהן (ביג לבובסקי) וז'אן-לוק גודאר ((Nouvelle Vague, 1990 and Notre musique, 2004). אמן ההיפ הופ DJ Shadow שילב דגימה מ"Dolmen Music" של מונק בשירו "Midnight in a Perfect World".
ילדות ונעורים

מרדית מונק נולדה בניו יורק, לאיש העסקים תאודור גלן מונק ולזמרת אודרי לויס (זלמן) מונק. אמה, זמרת מקצועית של מוזיקה קלאסית ופופולרית, שנודעה בשם הבמה אודרי מארש, הייתה בעצמה בת למוזיקאים מקצועיים - זמר הבס-בריטון היהודי-רוסי יוזף ב. זלמן ורוז (קורניקר) זלמן, פסנתרנית קונצרטים ממוצא יהודי-גרמני, מפילדלפיה. למרדית אחות אחת, טרייסי, ילידת 1948.
מרדית מונק נודעת בעיקר בחידושיה הווקאליים, בהם מגוון רחב של טכניקות מורחבות, שאותן פיתחה לראשונה בהופעות הסולו שלה לפני שהקימה הרכב משלה. בדצמבר 1961 הופיעה מונק באקטור'ס פלייהאוז בגריניץ' וילג' בניו יורק כרקדנית סולו בעיבוד אוף ברודוויי לתיאטרון מוזיקה לילדים של מזמור חג המולד, על פי הסיפור של צ'ארלס דיקנס, בשם "סקרוג'", (מוזיקה ומילים של נורמן קרטיס; בימוי וכוריאוגרפיה של פטרישה טיילור קרטיס). בשנת 1964 סיימה מונק את לימודיה במכללת שרה לורנס קולג', שם למדה אצל ברלי שמידט בלוסום, ובשנת 1968 ייסדה את להקת "הבית", שעסקה בגישה בין-תחומית לביצוע.
הופעותיה של מונק משפיעות על אמנים רבים, בהם ברוס נאומן, שאותו פגשה בסן פרנסיסקו בשנת 1968 ב-1978 הקימה מונק את "מרדית מונק והרכב ווקאלי" (שעוצב על פי הרכבים דומים של עמיתים מוזיקליים, כגון סטיב רייך ופיליפ גלאס, לחקר מרקמים וצורות ווקאליים חדשים ורחבים יותר, שעמדו לא פעם בניגוד למרקמים אינסטרומנטליים מינימליים. מונק החלה קשר ארך-ימים עם מרכז ווקר לאמנות במיניאפוליס, שממשיך להציג את עבודתה עד היום. במשך התקופה הזאת הקליטה מונק את "מוזיקת דולמן" (1979), ואלבומה הראשון יצא בחברת ההקלטות מנפרד אייכר ( ECM) בשנת 1981.
בשנות ה-80' כתבה מונק וביימה שני סרטים, "אליס איילנד" (1981), ו"ספר ימים" (1988). אלה פותחו מרעיון שלה; "יום אחד בקיץ 1984, בשעה שטיאטאתי את הרצפה בביתו בכפר, צצה במוחי תמונה של נערה (בשחור-לבן) ורחוב בניימי בקהילה יהודית בימי הביניים (גם הוא בשחור-לבן)." מונק מביאה את התיאור הזה ברשימות הנלוות להקלטה של ECM. מלבד הסרט, קיימות גרסאות שונות של היצירה הזאת. שתיים נועדו לאולם קונצרטים, ואלבום, בהפקת מרדית מונק ומנפרד אייכר, הוא "סרט לאוזניים".
בראשית שנות ה-90', חיברה מונק אופרה בשם "אטלס", שעלתה בהצגת בכורה ביוסטון, טקסס, ב-1991.
 כמו כן כתבה מונק יצירות להרכבים אינסטרומנטליים ולתזמורות סימפוניות. יצירתה הסימפונית הראשונה הייתה "שמיים אפשריים" (2003). אחריה באה "שירי מיתרים" (2004) לרביעיית מיתרים, בהזמנת רביעיית קרונוס. ב-2005 התקיימו אירועים בכל רחבי תבל לחגוג את שנת ה-40 לקריירה שלה, בהם קונצרט בקרנגי הול בהשתתפות אמנים שונים, בהם ביורק ופסיפיק מוצרט אנסמבל. מרדית מונק הייתה מלחינת הבית בקרנגי הול, כהונה שהסתיימה בשנת 2015.
בראיון אמרה מונק, שהמוזיקה החביבה עליה כוללת מוזיקה ברזילאית, בעיקר הקלטות של קטאנו ולוסו, המוזיקה של מילדרד ביילי ("זמרת הג'אז הגדולה משנות ה-30' וה-40') והמחזור לפסנתר של בלה בארטוק, "מיקרוקוסמוס"