ארנבים באוסטרליה
היסטוריה

המין ארנבון מצוי הובא לניו סאות' ויילס בדרום מזרח אוסטרליה, עם הגעת המתיישבים הראשונים ב-1788, לצורך ריבויו בחווה. ביבשת אירופה, ממנו הובא, היו הארנבונים המבויתים מגודלים למטרות רבות, לציד, לתעשיית העורות, הבשר והטוויה, וכן כחיות מחמד. הארנבון ידוע בין השאר בהרגליי הרבייה המרובים והתדירים שלו: הוא מסוגל להתרבות במשך כל השנה, ומסוגל להתרבות אף חודש בחודשו. משך ההיריון הממוצע הוא כחודש ימים. מספר הוולדות בטבע 5–6, ואצל הזנים המבויתים 4–12 בהמלטה יחידה. בשבי ניתן לשלוט על הריבוי; ואילו בטבע, הריבוי הגבוה של המין חיוני להישרדותו, שכן הארנבון המצוי חסר הגנה כמעט לגמרי בתחילת חייו. באוכלוסיית הבר באירופה, ממנה הובא, כ-90% מכלל הפרטים הנולדים בטבע מתים בשנה הראשונה לחייהם על ידי טורפים שונים, שאינם נמצאים ביבשת אוסטרליה.
ארנבים הגיעו לראשונה לאוסטרליה עם אוניות "המשט הראשון". הם גודלו לצורך מזון, כנראה בכלובים. בעשורים הראשונים לא היה נראה שיש לאוכלוסייתם גודל משמעותי, על פי היעדרותם מממצאים ארכאולוגיים של שאריות מזון במושבות של אותה התקופה. אולם, בשנת 1827 בטסמניה, מאמר בעיתון ציין כי: "הארנב האירופאי הפך כה מצוי במושבה, עד כי הם מצויים באלפיהם בכמה אחוזות. אנו מבינים, כי אין ארנבים כלל במושבה הוותיקה (הכוונה לניו-סאות' ויילס)". נראה אם כן שפיצוץ אוכלוסין מקומי קרה בטסמניה בתחילת המאה ה-19.
באותו זמן בניו סאות' ויילס קנינגהאם ציין כי "מבצעים רביית ארנבים בבתים, אולם לא ראינו ריכוזי ארנבים פרא ..." הוא גם ציין כי הקרקע החולית בין סידני ומפרץ בוטאני תהיה אידיאלית למשקי ארנבים. הרעיון אכן יושם והראשון מבין המשקים, לפחות בסידני נבנה על ידי אלכסנדר מקלי "חוות ארנבים משמרת, מוקפת חומת אבן מוצקה, ומאוכלסת היטב על ידי הגידול".
בשנות ה-1840, אחזקת ארנבים הפכה נפוצה יותר, ומקרי גנבות ארנבים החלו להופיע תדיר בבתי המשפט, כמו גם נפוצוּת בתפריטי המסעדות והבתים הפרטיים.
אוכלוסייתם נשארה קבועה במשך כ־20 שנה, עד סביבות 1866, היו הארנבונים מוגנים על ידי תקנת פרלמנטרית, והייתה הנחה בדבר שימור גודל יחסי על ידי טורפים טבעיים. אולם ב-1867 הובן כי המצב יצא מכלל שליטה.
פיצוץ האוכלוסים יוחס בתחילה להיעלמות הטורפים, אולם ניתן גם לייחסו להופעת זן סתגלן ומותאם יותר לתנאים המקומיים, שהתפתח על ידי ברירה טבעית במרוצת השנים.
נראה שפיצוץ האוכלוסין החל עם שחרור 24 ארנבי פרא לצורך ציד ב"פארק ברואן" שליד וינצ'לסי, ויקטוריה. בעודו באנגליה, היה אוסטין חובב ציד מושבע, והקדיש את סופי השבוע שלו לציד ארנבים באופן קבוע. לאחר שהגיע לאוסטרליה, אשר לא היו בה ארנבים, הוא ביקש מויליאם אוסטין אחיינו לשלוח לו 12 ארנבות אפורות, 6 ארנבות מצויות, 72 חוגלות וכמה דרורים, כדי שיוכל להמשיך בתחביבו גם באוסטרליה על ידי יצירת אוכלוסייה מקומית של מינים אלו. ויליאם לא הצליח למצוא מספיק ארנבות אפורות כדי לעמוד בבקשה של דודו וקנה במקום זה ארנבות מבויתות.
אחת הסברות לכך שארנבים התאימו עצמן באופן מיטבי באוסטרליה היא שההכלאה הספציפית בין שני סוגי הארנבים הללו הולידה ארנב בעל תכונות שרידות חזקות במיוחד. חוואים רבים שחררו ארנבים לשטחים שפתוחים אחרי אוסטין. באותו זמן טען כי "הכנסת כמה ארנבים לא יכולה להזיק יותר מדי ותתן תחושה של בית, בנוסף ליתרון הציד.".
הארנבים התאקלמו מיד בסביבה החדשה והתרבו מהר בכל רחבי אוסטרליה הדרומית. באוסטרליה היו תנאים אידיאליים להתפוצצות אוכלוסין של ארנבים. עם חורפים קלים יחסית יכלו הארנבים להתרבות כל השנה. עם שטחי חקלאות נרחבים אשר אחרת היו מיוערים או סבוכים בשיחים, אך כעת היו מכוסים ירק נמוך, אשר מהווים תנאים מיטביים לארנבים. טורפי הבר הטבעיים של הארנבון המצוי לא היו בנמצא, ולא היה דבר שיעצור את הריבוי הטבעי. הארנבים באוסטרליה הפכו כה מצויים תוך 10 שנים מאז שהובאו בשנת 1859 עד ששני מיליון ארנבים היו ניצודים כל שנה מבלי שהדבר היה משפיע באופן ניכר על אוכלוסייתם. הייתה זו התרבות היונקים המהירה ביותר שנצפתה אי פעם.
התרבותם הלא מבוקרת גרמה לפגיעה קשה לצמיתות באקולוגיה הייחודית של אוסטרליה. דבר שגרם לפגיעה הרסנית בפלורה ובפאונה הייחודית של אוסטרליה. צריכת היתר של חומר צמחי פגעה הן בצמחיית היבשת, והן במינים רבים של חיות כיס שהגיעו עד סף הכחדה בהיעדר מזון. בנוסף, גרמה לאיבוד שטחי מרעה רבים והביאה להאצת תהליך המידבור שכיסה את רוב היבשת.