stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יחסי איטליה–סין
היסטוריה

כבר בעת העתיקה התקיים קשר בין האימפריה הרומית לבין האימפריה הסינית, כשהקשר היה לרוב עקיף, באמצעות מעבר סחורות, מידע ותיירים בין האימפריה הרומית לסין תחת שלטון שושלת האן, וכן בין האימפריה הרומית המאוחרת לשושלות הסיניות השונות. עם השנים, שתי האימפריות הלכו והתקרבו זו לזו מבחינה גאוגרפית, עם התרחבותה של האימפריה הרומית לכיוון מזרח וחדירת שושלת האן למרכז אסיה. עם זאת, ההכרה בין שתי האימפריות נותרה מועטה. ברשומות ידוע על ניסיונות בודדים בלבד ליצור קשר ישיר בין האימפריות. במהלך התרחבות שתי האימפריות, היו אלו אימפריות הביניים כגון האימפריה הפרתית ואימפריית קושאן שמנעו קשרים ישירים בין שתי מעצמות העל של אותה התקופה.
Hongdu Aviation, אחת מיצרניות המטוסים הגדולות בסין, הוקמה בשנת 1934 כחברה בבעלות איטלקית-סינית (SINAW) כמיזם משותף בין הרפובליקה הסינית לבין ממלכת איטליה. עם זאת, לאחר פרוץ מלחמת סין–יפן השנייה ב-1937 הפכה איטליה לבעלת בריתה של יפן וסייעה לה בהפצצת מפעלי החברה. כתגובת נגד החרימה ממשלת סין נכסים איטלקיים בסין בדצמבר 1937, וכל העובדים ממוצא איטלקי עזבו עד סוף השנה את סין.
בעת החדשה, שתי המדינות מיאנו לקיים יחסים דיפלומטיים עד שנת 1969, כששר החוץ האיטלקי, פייטרו נני, הודיע על הכרת איטליה ברפובליקה העממית של סין. המפלגה הקומוניסטית האיטלקית אף הזמינה את סין להשתתף בקונגרס המפלגה ב-1969; אך סין דחתה את ההזמנה. היחסים בין שתי המדינות החלו להירקם, ובפברואר שלאחר מכן החליפו איטליה וסין שגרירים.
עד היום משתתפות איטליה וסין בוועידות פוליטיות בדרגים הגבוהים ביותר. בספטמבר 2005 שר ההגנה הסיני קאו גנג'ואן וסגן שר ההגנה האיטלקי סלבדור קיצו הביעו את תקוותיהם לשיתוף פעולה עמוק יותר בין שתי המדינות.
במרץ 2020, לאחר שהתפרץ נגיף הקורונה באיטליה וגבה מאות קורבנות, שלחה סין לאיטליה צוותי מומחים וסיוע רפואי במשקל 30 טון.
יחסים כלכליים

לאיטליה היקף הסחר החמישי בגודלו עם סין, מבין מדינות האיחוד האירופי. המוצרים שמייבאת איטליה מסין כוללים בעיקר רכיבים מכניים ואלקטרוניים, טקסטיל ומוצרי הלבשה, מתכות, מוצרים כימיים (לרבות פלסטיק, גומי וכדומה), תיקים, נעליים ורכבים. מנגד, מייבאת סין מאיטליה בעיקר מכונות תעשייתיות, כימיקלים, עורות בעלי חיים ומוצרי עור, מכשירי אופטיקה ותרופות.
בין השנים 1979 ו-2003, 2,136 פרויקטים פותחו על ידי חברות איטלקיות בסין, ושוויים הכולל עמד על כ-4 מיליארד דולר. כמו כן, בין השנים 1981 ו-2003 חתמו איטליה וסין על 2,098 הסכמים בדבר טכנולוגיות חדשניות, כשהשווי הכולל של ההסכמים עמד על כ-10 מיליארד דולר.
במרץ 2019, בעיצומה של מלחמת הסחר בין ארצות הברית לסין פורסם כי איטליה תחתום על הסכמי סחר שונים, שאחד מהם כולל השקעה סינית בתשתיות במדינה. איטליה צפויה להפוך לאחת משבע המדינות המתועשות הגדולות שיירשמו ליוזמה לסלילת רשת התשתיות המקשרת בין סין, המזרח התיכון, אפריקה ואירופה. בתגובה הודיעה ארצות הברית כי היא "מודאגת באשר לעסקאות", ואילו האיחוד האירופי הביע חשש מהשתלטות סינית על מגזרים קריטיים במדינה. בתגובה אמר ראש ממשלת איטליה ג'וזפה קונטה כי "לא מדובר בעסקה מחייבת, אלא הסכם מסגרת... איטליה מצטרפת לפרויקט בכל הזהירות הנדרשת".
ראו גם

יחסי איטליה–ארצות הברית
יחסי איטליה–ישראל
יחסי ארצות הברית–סין
ירחמיאל גרין

| --- | --- |

ירחמיאל גרין 1938
 לידה:  19 ביולי 1910 דלאטין, גליציה
 פטירה:  1943 (בגיל 32 בערך) מחנה הריכוז ינובסקה, לבוב, אוקראינה
 מקצוע:  סופר
ירחמיאל גרין (19 ביולי 1910, דלאטין, גליציה – 1943, ינובסקה, לבוב) היה סופר יהודי פולני - אוקראיני, שכתב רומנים על חיי היהודים באזור גליציה בסוף המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20. שיריו של גרין הוקלטו על ידי משה ברגובסקי ונכללו במחקרו על שירי עם יידיים.
קורות חיים

ירחמיאל גרין נולד ב־1910 בתחום המושב דלאטין, לאימו פרומה, ולאב ששמו לא ידוע. אמו נפטרה בצעירותו, ואביו המשיך להתגורר בדלאטין עד הכיבוש הנאצי, ולא נודע גורלו. גרין התחנך בחדר, ואחר כך רכש השכלה בישיבה וגם בבית ספר שהוקם על ידי הברון הירש, בו למדו לימודי קודש, לימודים כלליים, עברית, פולנית וגרמנית. ב־1930 עבר לוורשה, והיה חבר במועדון הסופרים.
ב־1937 נשא לאישה את הלה (הינדה, הלנה) לבית ניימן, משוררת והיסטוריונית, אחייניתו של העיתונאי (היינט, דבר) י.מ. ניימן. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה נמלטו בני הזוג מזרחה והשתקעו בלבוב, שם חיו עד לפלישת הנאצים לברית המועצות ביוני 1941. במהלך שהותו בלבוב הוקלט גרין כזמר יידי, במסגרת תיעוד מוזיקה יהודית על ידי משה ברגובסקי וסופיה מגיד.
גרין ואשתו הועברו למחנה העבודה ינובסקה עם הקמתו, ביחד עם כל תושבי גטו לבוב. הוא המשיך בעבודתו הספרותית, אותה רשם והדפיס על נייר שגנב ממפעל הכפייה בו עבד. בנוסף לכך השתייך למחתרת שפעלה במחנה ושסייעה לאסירים לברוח, מצוידים בתעודות מזויפות.
למרות זאת, הוא עצמו לא חולץ, ונרצח עם חיסול המחנה בנובמבר 1943. גרין היה בונדיסט־סוציאליסט וציוני בהשקפתו. אחייניתו היא נחמה בידרמן, יוזמת יום האם בישראל.
יצירתו

גרין נמנה עם הסופרים הצעירים שפעלו בפולין בין מלחמות העולם. כתיבתו עוסקת בחיי היהודים הכפריים באזור הרי הקרפטים, בסוף המאה ה־19 ותחילת המאה ה־20. הוא פרסם סיפורים קצרים ("תמונות") בעיתוני יידיש שונים: היינט, פארויס, פאלקסצייטונג, ארבעטער צייטונג וורשה, שטערן קייב וליטערארישע בלעטער. ב־1938 החל לפרסם סיפור יומי בהמשכים בעיתון היידי היינט: "האורגים מקולומיאה". באותה שנה יצא לאור ספרו "יהודי ההר" (בארג יידן), חלק מהטרילוגיה "בין עולמות" (צווישן וועלדער), שאבדה. באותה תקופה המחיז גרין את "האורגים מקולומיאה" ופרסם את חלקי הסיפור כספר "די וועבער פון קולומיי", שמתאר את חיי אורגי הטליתות בקולומיאה בסוף המאה ה־19 ושביתתם, שנחשבת לשביתת הפועלים המאורגנת הראשונה ברוסיה.
ב־1939 סיים לכתוב רומן על הבעל שם טוב, ששלא שרד את מלחמת העולה השנייה. בעת שהותו בלבוב פרסם ב־1941 את הטקסט של "האורגים מקולומאיה" כספר בקייב. הספר שפורסם תחת השלטון הקומוניסטי היה שונה מהסיפור בהמשכים שהתפרסם בפולין לפני המלחמה. תחת עינו הפקוחה של השלטון הותאם התוכן לאווירה הקומוניסטית, וכלל תיאור מדויק של החיים והמסורת בעיירות היהודיות, וזאת במקביל להילולה של הפילוסופיה הסוציאליסטית ולביקורת על מוסד החסידות והסגידה לרבנים. בשנים 1939–1941, בעת שהותו בלבוב, כתב שתי קומדיות שלא שרדו את המלחמה: "די וועלט לאקערט" (העולם בוער) וקומדיה על חכמי חלם בשם "כעלעמער חכמים" (כולם חכמים) שאותה גם המחיז. בעת שהותו במחנה הכפייה כתב רומן נוסף, שלא שרד, על עובדי הכפייה במחנות הנאצים, (מחנה ינובסקה 1942).
בשנת 2015 הולחנו שיריו של גרין, שהוקלטו במהלך שהותו בלבוב, על ידי הזמרת הגרמניה אינגה מנדוס. הפרויקט נקרא WAKS על שם גלילי השעווה שעליהם הוקלטו שיריו של גרין.
כתביו > ספריו

בארג יידן (1938): רומן, ליטערארישע בלעטער, וורשה.
די וועבער פון קולומיאה (1941): רומן, מעלוכע-פארלאג, פארלאג קייב לבוב.
כתביו > סיפורים קצרים: ("תמונות")

דער טרויעריקע פּאפּ. אַ בּילד פון מ. גרין  (17 בנובמבר 1934): פריינד, וורשה.
בּיים שכן קלינגט דער זייגער: צווי (א בילד) (5 בפברואר 1935): וויסנשאפטלעכער זשורנאל, לבוב.
דער העלד און זיין געבליבטע (2 בדצמבר 1938): פריינד, וורשה.
גאָלדע בּיילע . א קאפיטל פון ראמאן "בארג יידן" (31 בדצמבר 1938): ליטערארישע בלעטער, וורשה.
לקריאה נוספת

לעקסיקאן פון דער נייער יידישער ליטעראטור (1956): אלוועלטלעכן יידישן קולטור־קאנגרעס.
אהרון וייס, תיאטרון וספרות יידיש בגליציה המזרחית בשנים 1939–1941 מתוך "בחינות- עיון ומחקר בבעיות יהודי ברית המועצות ומזרח אירופה" חוברת 8–9 (תשלח-תשלט): הוצאת האוניברסיטה העברית.
בלה גוטרמן, שותים עם המוות לחיים, סיפור מחנה ינובסקה בלבוב (1993): הוצאת אוניברסיטת תל אביב.
אליהו יונס, עשן בחולות – יהודי לבוב במלחמה 1939-1944 (2001): הוצאת יד ושם.
נתן כהן, ספר סופר ועיתון, מרכז התרבות היהודית בוורשה 1918-1942 (2002): הוצאת מאגנס.
הערות שוליים

↑  קולומיאה, באתר מרכז מורשת יהדות פולין
↑  בארוויטש, מ. ליטעראטור אין לאגער, קרקוב 1946
↑  פרויקט WAXS, אתר הזמרת אינגה מנדוס
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007463396405171  PLWABN: 9810684447505606  LCCN: no2001005810  VIAF: 31639101   WorldCat (עם VIAF): 31639101
כוות כניסה

כוות כניסה ותא השירות שתחתיו בפרת' שבאוסטרליה
כַּוַּת כְּנִיסָה או מנהול (מאנגלית: Manhole) הוא פתחו העליון של תא שירות, המאפשר גישה למערכות תשתית וצנרת ציבוריות תת-קרקעיות כגון מים, ביוב, חשמל, גז וטלפון.
מקור השם בביטוי האנגלי Man Hole (בעברית – פתח (או חור) עבור אדם), המכוון לכך שממדיו של הפתח מצומצמים ומתאימים לא פעם רק למעבר אדם אחד דרכו מדי פעם. מתחת לכוות הכניסה, על פני קיר התא, מותקן בדרך כלל סולם, המאפשר לעובר דרך כוות הכניסה ירידה אל תוך תא השירות.
כוות כניסה ממוקם בגובה פני הקרקע והוא נפוץ במיוחד בשטחים עירוניים, בכבישים ובמדרכות. הוא נפוץ פחות בשטחים פתוחים, שבהם תשתיות החשמל והטלפון מותקנות בחלקן על גבי עמודים ולא מתחת לפני הקרקע.
פתח כוות הכניסה מכוסה על ידי מכסה עגול (לעיתים - ריבוע או מלבן), העשוי ממתכת או מבטון יצוק, שממדיו גדולים במקצת מממדי הפתח שהוא סוגר והוא נח על שולי פתח זה. שימוש בפתח ומכסה עגולים מונע ביתר קלות את נפילת המכסה לתוך הפתח. המכסה מיועד למנוע נפילה של הולכי רגל דרך כוות הכניסה, או כניסה דרכו של אנשים בלתי מורשים לתוך התא שתחתיו. משקלו של המכסה הוא גדול בדרך כלל, בשל החומרים שמהם הוא עשוי וכן על מנת להבטיח שלא יזוז ממקומו, בפרט בעת תנועת בני אדם ומכוניות על פניו. מותקנים בו בדרך כלל תפס או חורים (כאשר הוא יצוק מתכת), המספקים נקודות אחיזה להרמתו באמצעות מוט ולולאה בקצהו. לעיתים חרותים או יצוקים עליו סמלי הרשות המקומית שבשטחה הוא נמצא או החברה המתפעלת את מערכת התשתית שהוא חלק ממנה.
מכסה לפתח ניקוז ביפו
מכסה לתשתית סיב אופטי בכפר סבא
תא שירות של מערכת ביוב באטלנטה, ארצות הברית, ובראשו טבעת כוות הכניסה; תא זה אמור להימצא כולו מתחת לפני הקרקע
מכסה כוות כניסה בפראג, צ'כיה, ועליו טבוע חלק מסמלה של העיר
מכסה כוות כניסה בטרונדהיים, נורווגיה, ועליו טבוע סמלה של העיר
פתח ניקוז בעיר מוריירה בספרד
פתח ניקוז בעיר אלבסטה בספרד
כובע הקוסם

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  מבנה שאינו בניין 
 מיקום:  אורלנדו 
 מדינה:  ארצות הברית 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  28 בספטמבר 2001 – 25 בפברואר 2015 (13 שנים) 
 תאריך פירוק:  25 בפברואר 2015 
 מידות
 גובה:  37 מ' 
 קואורדינטות:  28°21′25″N 81°33′37″W﻿ / ﻿28.356944°N 81.560297°W﻿ / 28.356944; -81.560297
  (למפת אורלנדו מוגדלת) כובע הקוסם(למפת אורלנדו רגילה) כובע הקוסם
 
כובע הקוסם (באנגלית: The Sorcerer's Hat) היה מבנה ששימש כסמל וכלוגו של פארק השעשועים אולפני הוליווד של דיסני באתר הנופש דיסניוורלד שבפלורידה.
היסטוריה

בעת הקמת הפארק, בשנת 1988 שימש מגדל אירפול כסמל וכלוגו הפארק. במהלך חגיגות 100 שנות הקסם שנערכו בשנת 2001 (חגיגות 100 השנים להולדתו של וולט דיסני) שונה סמל ולוגו הפארק ונבנה "כובע הקוסם" - כובעו של מיקי מאוס בדמותו כשוליית הקוסם מתוך הסרט ההנפשה פנטסיה. מתחת לכובע מצויה חנות.
בדומה לסמלים אחרים של פארקי דיסני, הכובע נבנה במיקום אותו ניתן לראות ישירות מהכניסה הראשית אל פארק השעשועים.
באוקטובר 2014 נחשף כי הכובע ייגנז מהפארק, ובינואר 2015, התחילו את הסרת כובע הקוסם מהפארק שנמשכה 49 יום עד 25 בפברואר 2015.
כאותר בן הניה

| --- | --- |

 לידה:  27 באוגוסט 1977 (בת 47) סידי בוזיד, תוניסיה 
 מדינה:  תוניסיה 
 השכלה:  La Fémis 
 
כאותר בן הניה (בצרפתית: Kaouther Ben Hania; נולדה ב-1977) היא במאית קולנוע תוניסאית. היא ידועה בשל הסרט (2017) Beauty and the Dogs אשר נבחר בתור המועמד מטעם תוניסיה לפרס אוסקר לסרט הזר הטוב ביותר בפרסי האקדמיה ה-91.
ביוגרפיה

בן הניה נולדה בסידי בוזיד. היא למדה בבית הספר לקולנוע (EDAC) בתוניסיה לפני שהמשיכה בלימודיה ב-La Fémis ובסורבון בפריז.
פילמוגרפיה

Me, My Sister and the Thing, 2006 - סרט קצר
Les imams vont à l’école, 2010
Yed Ellouh, 2013
Le Challat de Tunis, 2013
Zaineb Takrahou Ethelj, 2016
La Belle et la Meute, 2017
2020, The Man Who Sold His Skin
2023, Four Daughters
פרסים ומועמדויות

| שנה | פרס | קטגוריה | מועמד(ים) | תוצאה | מקור |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2024 | פרס לומייר | הסרט התיעודי הטוב ביותר | Four Daughters | זכייה |  |
הערות שוליים

↑  Neila, Driss (16 בספטמבר 2018). "Oscars 2019 – Le film «La belle et la meute» de Kaouther Ben Hania représentera la Tunisie à la présélection". Tunis Webdo. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Kozlov, Vladimir (19 בספטמבר 2018). "Oscars: Tunisia Selects 'Beauty and the Dogs' for Foreign-Language Category". The Hollywood Reporter. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Kaouther בן חאניה, africanfilmny.org.
↑  Scott Roxborough, ‘Anatomy of a Fall’ Leads France’s Lumiere Award Nominations, The Hollywood Reporter, ‏2023-12-14 (באנגלית אמריקאית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810632292505606  BIBSYS: 1642068490835  BnF: cb16995589k (data)  GND: 1131108221  ISNI: 0000 0003 5834 2807  LCCN: no2019039777  NLK: KAC202235608  RERO: 02-A024382560  SUDOC: 130513199  VIAF: 207232293   WorldCat (עם VIAF): 207232293
יחסי איטליה–מצרים

| יחסי איטליה–מצרים |
| --- | --- |
איטליה: מצרים


איטליה: מצרים
שטח (בקילומטר רבוע)
301,340: 1,001,450
אוכלוסייה
59,293,250: 116,996,270
תמ"ג (במיליוני דולרים)
2,254,851: 395,926
תמ"ג לנפש (בדולרים)
38,029: 3,384
משטר
רפובליקה

יחסי איטליה–מצרים הם היחסים בין מצרים לאיטליה.
היסטוריה

יחסים נוצרו לראשונה בתקופת הרפובליקה הרומית, כאשר מצרים התלמיית הייתה לעיתים קרובות באינטראקציה עם רומא, והגיעה לשיאה בסיפוח הרומי של מצרים בשנת 30 לפני הספירה. עם התפרקות האימפריה הרומית המערבית בשנת 476 והמשך מצרים כמחוז של האימפריה הרומית המזרחית עד לכיבוש האסלאם בשנת 642, לא היו מדינות עצמאיות של איטליה ומצרים, וככאלה לא היו ביניהן יחסים דיפלומטיים. קשרי התרבות בין מצרים לאיטליה התרחקו לאורך זמן עם האסלאמיזציה של מצרים וחוזקה של הקתוליות באיטליה. רק לאחר העצמאות הרשמית של מצרים מהבריטים בשנת 1914 חודשו היחסים עם איטליה. עם עליית מוסוליני והפשיזם באיטליה והפלישה האיטלקית בסופו של דבר למצרים במלחמת העולם השנייה, היחסים הדרדרו. עם זאת, לאחר המלחמה כוננו היחסים מחדש והמדינות מנהלות כיום מערכת יחסים לבבית. מצרים ואיטליה שתיהן חברות באיחוד מדינות הים התיכון.
יחסי סחר

איטליה היא שותפת הסחר הגדולה ביותר של מצרים באיחוד האירופי, והיא השלישית בגודלה הבינלאומית לאחר ארצות הברית וסין. יתרה מזאת, ההשקעות של איטליה במצרים המסתכמות ב-2.6 מיליארד דולר, מרוכזות בעיקר בשירותי הובלה ובנקאות בקרב מגזרים אחרים, מה שהופך אותה למשקיעה האירופית החמישית בגודלה במצרים. בסוף 2014 הגיע היקף הסחר בין המדינות לכדי 6 מיליארד דולר.
יחסים עכשוויים

באפריל 2016, היחסים הדיפלומטיים בין שתי המדינות הדרדרו כאשר סטודנט לתואר שלישי לדוקטורט איטלקי מאוניברסיטת קיימברידג' נמצא שנרצח באכזריות בקהיר לאחר שנעלם בינואר באותה השנה. בהמשך, החזירה איטליה את שגרירה במצרים להתייעצויות ברומא בנוגע למותו הפלילי של ג'וליו רגני, שבאותה עת ערך מחקר אקדמי ביקורתי בנושא זכויות עבודה ואיגודים מקצועיים במצרים. אכיפת החוק המצרית הניבה אז מידע סותר על גורלו של האזרח האיטלקי, דבר שלא היה מקובל על החוקרים האיטלקים. כתוצאה מכך, העיתונות האיטלקית ומשרד החוץ הצביעו על ההפרות השיטתיות של זכויות האדם במצרים, ואיימו בסנקציות פוליטיות אלא אם כן הנהגת המשטרה ותרגולם יעברו שינויים משמעותיים.
נציגויות דיפלומטיות

איטליה מחזיקה במצרים שגרירות בקהיר ו-4 קונסוליות באלכסנדריה, ע'רדקה, לוקסור ושארם א שייח.
מצרים מחזיקה באיטליה שגרירות ברומא וקונסוליה כללית במילאנו.
ירוחם כהן

| --- | --- |

 לידה:  20 במאי 1916 י"ז באייר תרע"ו תל אביב, ישראל
 פטירה:  12 באוגוסט 1991 (בגיל 75) ב' באלול תשנ"א סביון
 מקום קבורה:  בית עלמין סביון 
 מדינה:  ישראל 
 כינוי:  איברהים, ירוחם הג'ינג'י
 השכלה:  הגימנסיה העברית "הרצליה" 
 השתייכות:   ההגנה  הפלמ"ח  צבא הגנה לישראל
 תקופת הפעילות:  1937–1951 (כ־14 שנים)
 דרגה:    סגן-אלוף
 תפקידים בשירות
 נוטר מסתערב ומפקד המחלקה הערבית קצין מודיעין קצין קישור
 פעולות ומבצעים
 המרד הערבי הגדול המערכה בסוריה ובלבנון במלחמת העולם השנייה  מלחמת העצמאות
 תפקידים אזרחיים
 נציג ישראל בניגריה שגריר ישראל בליבריה
 
ירוחם כהן (20 במאי 1916 - 12 באוגוסט 1991) היה מראשוני הפלמ"ח, המפקד הראשון של המחלקה הערבית, קצין מודיעין ודיפלומט ישראלי.
תולדות חייו > נעוריו

ירוחם כהן נולד בשנת תרע"ו (1916) בתל אביב לאהרון ואורה, יוצאי תימן, במשפחה בת חמישה ילדים. אביו, אהרון כהן, היה שמש הגימנסיה הרצליה; בית המשפחה עמד בחצר הבניין, וכהן למד בגימנסיה. בשנת 1932, בגיל 16, הצטרף לארגון ב' שפרש ב-1931 מן ההגנה, ולימים הפך לאצ"ל.
תולדות חייו > ב-"הגנה" ובפלמ"ח

עם פרוץ המאורעות בשנת 1936 השתתף כהן בהגנת שכונת ברנר בתל אביב. בקיץ 1936 עבר קורס מפקדי קבוצות בקריית אריה, ואחריו עסק בהדרכה בכרם התימנים. עם הפילוג הראשון באצ"ל, ב-1937, חזרו להגנה כמחצית מאנשיו, ועימם כהן.
בתחילת 1938 התגייס כהן לנוטרות. הוא שרת בכפר תבור, במושבה מגדל ובסג'רה, השתתף באבטחת צינור הנפט תחת פיקודו של וינגייט, והצטרף למשמר הנע שאבטח את הדרך מעפולה לטבריה. בתקופה זו הכיר את יגאל אלון.
באביב 1940 השתחרר כהן וחזר לתל אביב. באוגוסט 1940 יצא לקורס חבלה וצליפה, בהדרכת קצין בריטי, ביערות הכרמל.
כהן הצטרף לפלמ"ח עם הקמתו בשנת 1941. הוא נמנה עם ראשוני המחלקה הסורית, פעל בסוריה ובלבנון, ועסק בגיוס אנשים נוספים להרחבת המחלקה.
במאי 1943 הוטל על כהן להקים את המחלקה הערבית בפלמ"ח. הוא פיקד על המחלקה עד 1945. במהלך התארגנותה, יצא לקורס מפקדי מחלקות בפיקודו של משה כרמל.
במאי 1945 יצא כהן להכין נוער יהודי בסוריה ובלבנון להגנה עצמית, ועסק גם בארגון עליה בלתי חוקית לארץ. במהלך שליחות זו נעצר בלבנון ונשפט לחודשיים מאסר, אך הוברח מן הכלא.
באוקטובר 1946 חזר כהן לארץ, ופיקד על מחלקת המודיעין שהוקמה אז במטה הפלמ"ח. במסגרת זו ביצע סיורים רבים לאיסוף מודיעין ולהכנת תיקי כפרים.
תולדות חייו > במלחמת העצמאות

בדצמבר 1947 נשלח כהן לביירות כדי לבדוק אפשרויות לשתילת מסתערבים. באמצע ינואר התפרסמה ידיעה על נוכחותו בעיר בעיתון "אל יום". כהן הצליח לברוח לארץ.
עם הקמת חטיבת יפתח, שרת בה כהן כקצין מודיעין. במסגרת פעולות החטיבה בצפון, הפעיל מודיעים ומסתערבים, וערך סיורי אוויר יומיים במטוסי טייסת הגליל.
באוקטובר 1948 עבר כהן למפקדת חזית הדרום, כשלישו של מפקד החזית, אלוף יגאל אלון.
כהן היה קצין הקישור אל הכוחות המצריים הנצורים בכיס פלוג'ה, ונפגש מספר פעמים עם גמאל עבד אל נאצר, לימים נשיא מצרים, שנמנה עם הנצורים. במרץ 1949 יצא לשליחות הסברה בארצות הברית.
תולדות חייו > בשנות המדינה

ביוני 1949 צורף כהן לוועדת שביתת הנשק ישראל–מצרים. ב-1951, אחרי שסיים קורס מג"דים, השתחרר מצה"ל, ולמד בחוגים למדע המזרח ומדעי המדינה באוניברסיטה העברית בירושלים. מדצמבר 1954 עד ספטמבר 1956 היה כתב לעניינים ערביים בעיתון "למרחב". בהמשך יצא ללימודים מתקדמים באוניברסיטת אוקספורד באנגליה, ועם סיומם הצטרף למשרד החוץ.
בשנים 1958–1960 היה כהן נציג ישראל בניגריה, ובשנים 1960–1962, שגריר ישראל בליבריה. אחרי שחזר משליחות זו עסק בכתיבה ובמחקר, ופרסם שלושה ספרים. בשנותיו האחרונות התגורר בסביון.
בחודש פברואר 1991, בימי מלחמת המפרץ בה נורו טילים מעיראק על ישראל, לקה ירוחם באירוע מוחי בעת נפילת טיל ואושפז בבית חולים. הוא לא התאושש ואחרי כחצי שנה, בב' באלול תשנ"א, נפטר בבית החולים ע"ש שיבא תל השומר ונטמן בבית העלמין בסביון. הותיר אחריו את רעייתו, דינורה, שני ילדים רונית ואהרון צבי ונכדים.
ספריו

לאור היום ובמחשך (הוצאת עמיקם, 1969).
איך בסוריה צעד הפלמ"ח (הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1972).
תוכנית אלון (הוצאת הקיבוץ המאוחד, תשל"ג).
ראו גם

יגאל אלון
המחלקה הסורית
המחלקה הערבית
כיס פלוג'ה
יחסי אפריקה–ישראל
הערות שוליים

↑  ראו: ירוחם כהן, התוויית הגבול בין ישראל למצרים - התקדים של 1949, מערכות, גיליון 294 - 295, יולי 1984, עמ' 11 - 16.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007297382805171  ISNI: 0000 0000 6855 6727  LCCN: no2003077586  VIAF: 97309900   WorldCat (עם VIAF): 97309900 
קולונל סייד טהא, מפקד החטיבה המצרית הרביעית ב"כיס פלוג'ה" בדרך למשא ומתן על כניעה בקיבוץ גת. משמאל - ירוחם כהן, שלישו של יגאל אלון
ירוחם כהן (מימין) עם משה יובל (סגן הקונסול בניו יורק) וכתריאל כ"ץ, 1949
יעקב כתריאל

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  20 בפברואר 1945 (בן 79)
 ענף מדעי:  כימיה
 מקום מגורים:  ישראל
 מוסדות:  הטכניון – מכון טכנולוגי לישראל 
 תרומות עיקריות
 מחקרים בכימיה תאורטית
 
יעקב כתריאל (נולד ב-20 בפברואר 1945) הוא פרופסור אמריטוס לכימיה בטכניון בחיפה וכיהן כראש החוג לכימיה במוסד האקדמי נצרת. מאז 2018 מלמד בשלוחת הטכניון בגוונגדונג, סין.
סיים לימודיו התיכוניים  בבית הספר התיכון ע"ש חיים גרינברג קריית טבעון בשנת 1963. בן מחזורו של פרופ' יוסף שלזינגר. למד בטכניון - תואר ראשון קיבל בשנת 1967, תואר שני בשנת 1970, תואר שלישי בשנת 1972.
המחקרים שלו מתרכזים בתחומים השונים של כימיה תאורטית.
פעיל שמאל רדיקלי, פעיל למען אזרוח החברה הישראלית והקטנת משקלו של הצבא במסגרת תנועת פרופיל חדש, ומראשי הפעילים למען שחרורה של טלי פחימה. כתריאל מפגין קבוע כנגד גדר ההפרדה בבילעין, מיוזמי העצומה של אקדמאים ואנשי חינוך לשרת החינוך לימור לבנת כנגד הכנסת קציני צה"ל למערכת החינוך.
הערות שוליים

↑  יעקב כתריאל, באתר הטכניון
כבאית תעופתית

אמרונית - רכב כיבוי תעופתי בשרות חיל האוויר, דגם Kronenburg MAC 08-7000
כבאית תעופתית מדגם Rosenbauer Panther בנמל תעופה Leipzig-Altenburg, גרמניה
כבאית תעופתית מדגם E-One בנתב"ג
כבאית תעופתית היא רכב כיבוי המיועד לפעולות כיבוי כלי טיס בוערים ופעולות הצלה נוספות במרחב שדות תעופה.
כבאית תעופתית היא רכב רב עוצמה בעל יכולות מיוחדות: האצה מהירה (יחסית לממדיו הגדולים), עבירות גבוהה גם בשטחים לא סלולים (מחוץ למסלולי הסעה והמראה), כושר נשיאת כמות גדולה של מים וקצף כיבוי.
על הכבאיות התעופתיות החדישות ביותר מורכבת מערכת מסוגלות להתמודד עם בעירת דלק סילוני בעזרת חומר כיבוי משלב קצף כיבוי ואבקת כיבוי. בעזרתם ניתן לכבות שריפת דלק סילוני במהירות רבה. כמו כן הכבאיות האלה משתמשות לכיבוי שריפות בגז הלון, המצמצם את הנזק לציוד.
בדגמים מסוימים של כבאיות תעופתיות מותקנת זרוע עם זרנוק כיבוי המתרומם לגובה 10–12 מטר. שגם מאפשר חדירת גוף המטוס (פעולת הנקירה) לצורך כיבוי שרפה בתוכו.
במקרים מסוימים רכבי כיבוי נדרשים לכסות מסלולי נחיתה בשכבת קצף לפני נחיתת חרום של המטוס. קצף מקטין סיכוי להתפרצות הדליקה תוך כדי נחיתה.
תקנות

הארגון הבינלאומי לתעופה אזרחית קבע סדרת תקנים והמלצות לגבי רכבי כיבוי והצלה בשדות תעופה. בנוסף להם רשויות תעופה בכל מדינה מגדירות דרישות משלהן לנושא.
תקנות האלה קובעות לפי קטגוריה של שדה תעופה מה סד"כ כלי רכב וצוותי כיבוי במקום, מה כמות חומר כיבוי מינימלית שאמורה להיות בשדה. כמו כן לפי דרישות האלה רכב כיבוי אמור להיות מסוגל להגיע לכל קצה מסלול טיסה (מסלול המראה/נחיתה) תוך שתי דקות. ולכל נקודה במרחב שדה התעופה תוך שלוש דקות.
סוגי רכבי כיבוי והצלה בשדה תעופה

שרותי כיבוי והצלה בשדות תעופה מפעילים סוגים הבאים של רכבים:
כבאיות תעופתית
כבאיות רגילות לכיבוי שריפות בטרמינלים ושאר המבנים של שדה תעופה
רכב תגובה ראשונה, רכב מהיר יותר משאר הכבאיות שאמור להגיע ראשון לזירת האירוע ולתת מענה ראשון
רכבי פיקוד לסוגיהם.
נקר - כבאית תעופתית בעלת זרוע מיוחדת החודרת לגוף המטוס ומבצעת פעולות כיבוי בתוכו.
כבאית תעופתית מדגם Alvis Salamander
כבאית תעופתית מדגם E-One בשרות Royal Netherlands Air Force
כבאית תעופתית מדגם MB בנמל תעופה Ostrava airport
כבאית תעופתית מדגם SISU בשדה תעופה Jyväskylä Airport בפינלנד
כבאית תעופתית מדגם Range Rover בבסיס חיל אוויר מלכותי RAF Elvington
כבאית תעופתית מדגם SMI Firemaster בשדה תעופה Wagga Wagga Airport באוסטרליה
כבאית תעופתית מדגם Rosenbauer Panther עם הנעה 8x8 בנמל התעופה של דובאי
כבאית תעופתית מדגם АА-60(543)-160 בשרות כבאות תעופתית הרוסית
כבאית תעופתית מדגם Oshkosh Striker בנמל תעופה בינלאומי Whitehorse
כבאות תעופתית בחיל האוויר של ארצות הברית , דקוטה הצפונית
כבאיות תעופתיות בישראל

בישראל כבאיות תעופתיות פועלות בנמלי תעופה אזרחיים (נתב"ג, אילת, חיפה, וראש פינה) ובבסיסי חיל האוויר.
כבאיות תעופתיות שמשרתות בחיל האוויר הן מדגם אמרונית תוצרת Kronenburg, הולנד.
כבאיות תעופתיות שמשרתות בנתב"ג ובאילת הם תוצרת חברת E-One, ארצות הברית.
כמו כן, נמצאות בשירות כבאיות תוצרת חברת אושקוש האמריקאית.
כבאיות תעופתיות בישראל > כבאיות תעופתיות אזרחיות

כבאית תעופתית נשר מדגם E-One בנתב"ג
כבאית תעופתית נשר מדגם E-One בנתב"ג, צד האחורי
חדר פיקוד (חפ"ק) נייד של שרות הכבאות תעופתית בנתב"ג
כבאית תעופתית נקר מדגם E-One בנתב"ג
מנגנון נקירה - נוקר את גוף המטוס ומזרים אליו כמויות של מים בשני מצבים: פטרייה והסלנה ישירה. הנקר מצויד גם במצלמה טרמית.
כבאית תעופתית בשדה תעופה אילת, נובמבר 2018
כבאיות תעופתיות בישראל > כבאיות תעופתיות בשרות חיל האוויר

כבאות תעופתית בבסיס בח"א 21, חיפה
כבאית תעופתית של חיל האוויר הישראלי מדגם אושקוש T-1500 שנת יצור 1986, באחד הבסיסים.
כבאית תעופתית בשרות חיל האוויר מדגם Kronenburg MAC CT012
כבאית תעופתית בשרות חיל האוויר מדגם Kronenburg MAC 08-7000, בסיס תל נוף, אפריל, 2021.
כבאית תעופתית בשרות חיל האוויר מדגם Rosenbauer Panther 4x4 CA5 בבסיס חצרים
ראו גם

טקס הסלנה
הערות שוליים

↑  דודי חורי, ‏הפסקת אש, באתר חיל האוויר הישראלי, יוני 2004