stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אופן הייצור הקפיטליסטי (תאוריה מרקסיסטית)
תקציר

" אופן הייצור " (גרמנית: Produktionsweise) פירושו פשוט "דרך הייצור הייחודית", שניתן להגדיר אותה במונחים של אופן ההתארגנות החברתית שלה ובאילו סוגים של טכנולוגיות וכלים משתמשים. תחת הייצור הקפיטליסטי:
הן התשומות והתפוקות של הייצור הן בעיקר בבעלות פרטית, סחורות ושירותים במחיר שנרכשים בשוק.
הייצור מתבצע להחלפה ולהפצה בשוק, במטרה להשיג ממנו רווח נקי.
בעלי אמצעי הייצור (בעלי הון) הם המעמד הדומיננטי (הבורגנות) שמפיקים את הכנסותיהם מהתוצר העודף המיוצר על ידי העובדים ומופקע באופן חופשי על ידי בעלי ההון.
מאפיין מכונן של הקפיטליזם הוא התלות בעבודת שכר עבור חלק גדול מהאוכלוסייה; באופן ספציפי, מעמד העובדים (הפרולטריון) אינו בעל הון ועליו לחיות על ידי מכירת כוח העבודה שלהם תמורת שכר.
מצב הייצור הקפיטליסטי יכול להתקיים בתוך חברות עם שונות במערכות פוליטיות (למשל דמוקרטיה ליברלית, חברתית ודמוקרטיה, פאשיזם, מדינה קומוניסטית לבין הצאריזם) ולצד שונים מבנים חברתיים כגון שבטי, את שיטת הקסטות, גידול חקלאי מבוסס בחברת איכר, עירוני תעשייתי בחברה ו - פוסט תעשייתי.
אף על פי שהקפיטליזם היה קיים בצורה של פעילות סוחרים, בנקאות, השכרת קרקעות וייצור בקנה מידה קטן בשלבים קודמים של ההיסטוריה, זה היה בדרך כלל במסגרת פעילות מינורית יחסית ומשנית לצורות הדומיננטיות של ארגון וייצור חברתיים עם מערכת הרכוש השלטת.
הכלכלה המרקסיסטית ותומכיה רואים בקפיטליזם כלא בר-קיימא מבחינה כלכלית ואינו מסוגל לשפר את רמת החיים של האוכלוסייה בשל הצורך שלו לפצות על ירידה בשיעור הרווח על-ידי קיצוץ בשכר העובדים וההטבות הסוציאליות מתוך הצורך לממן תוקפנות צבאית. אופן הייצור הסוציאליסטי יחליף את הקפיטליזם כדרך הייצור של האנושות, באמצעות מהפכה על ידי עובדים. לפי תאוריית המשבר המרקסיסטית, סוציאליזם אינו דבר בלתי נמנע אלא הכרח כלכלי.
ראו גם

קרל מרקס
הערות שוליים

↑  Glossary of Terms: Ca, www.marxists.org
אוסף הבולים המלכותי

קטלוג אוסף הבולים המלכותי שפורסם ב-1952
אוסף הבולים המלכותי (באנגלית: Royal Philatelic Collection) הוא אוסף הבולים של משפחת המלוכה הבריטית זהו אוסף הבולים המקיף ביותר בממלכה המאוחדת ובחבר העמים הבריטי ובו מספר פריטים ייחודיים.
היסטוריה מוקדמת

כמה מחברי משפחת המלוכה היו ידועים כאספני בולים כבר ב-1864, פחות מ-25 שנים לאחר הנהגת השימוש בבולי דואר ב-1840. האספן הרציני הראשון במשפחה היה הנסיך אלפרד, שמכר את האוסף שלו לאחיו אדוארד השביעי, מלך הממלכה המאוחדת, שהעניק אותו לבנו, לימים ג'ורג' החמישי.
ג'ורג' החמישי

ג'ורג' החמישי היה אחד מאספנים הבולים הבולטים בזמנו. ב-1893, כשהיה דוכס יורק, הוא נבחר כסגן נשיא כבוד של מה שהיה ל"חברה הפילטלית המלכותית של לונדון" (Royal Philatelic Society London). עם נישואיו באותה שנה, העניקו לו עמיתים בחברה אלבום עם כמעט 1,500 בולים כמתנת חתונה. הוא הרחיב את האוסף עם מספר רכישות יקרות ערך של בולים נדירים. הרכישה שביצע ג'ורג' ב-1904 של בול מאוריציוס הכחול של שני פני בסכום של 1,450 ליש"ט, קבעה שיא חדש של תשלום עבור פריט בולאי בודד. אחד מאנשי חצר המלכות שאל את הנסיך האם ידוע לו על "שוטה ארור ששילם סכום של 1,400 ליש"ט עבור בול אחד". "כן" ענה לו ג'ורג' "אני הוא השוטה הארור!"
ג'ורג' החמישי החזיק את האוסף ב-328 "אלבומים אדומים" שכל אחד מהם הכיל כ-60 עמודים. בהמשך אוחסנו ב"אלבומים כחולים" פריטי האוסף מתקופתו של ג'ורג' השישי והפריטים מתקופתה של אליזבת השנייה אוחסנו ב"אלבומים ירוקים".
ניהול האוסף

בתחילה נשמר האוסף בארמון בקינגהאם, עד אשר הועבר לארמון סנט ג'יימס. ב-1952, פורסם קטלוג של האוסף, שהוכן על ידי סר ג'ון וילסון ונערך על ידי קלרנס וינצ'סטר.
פריטים מאוסף הבולים המלכותי הוצגו באופן רגיל לציבור על ידי החברה הפילטלית המלכותית של לונדון או הושאלו לתצוגות בולים ברחבי העולם.
אוצרי האוסף

מאז שנות התשעים של המאה ה-19, העסיקו מלכי בריטניה אוצרים שיסייעו בניהול האוסף.
ג'ון טילארד היה האדם הראשון שניהל את האוסף, החל משנות התשעים של המאה ה-19 ועד למותו ב-1913, תחת התואר "פילטליסט המלך". לאחר טילארד כיהן בתפקיד אדוארד דני בקון, שהיה אוצר האוסף החל משנת 1913 ועד למותו ב-1938, כשעמד לפני פרישה. הוא החל לארגן את האוסף בצורה כוללת. את בקון ירש בתפקיד ג'ון וילסון, שהיה אז נשיא החברה הפילטלית המלכותית של לונדון, שקיבל את התואר "שומר" האוסף (keeper) ושימש בתפקיד עד 1969. הוא הנהיג את השימוש באלבומים הצבעוניים כדי לשמור על שלמות עבודתו של בקון. הוא היה זה שהכין את ההשאלות הראשונות לתערוכות בולים לאחר מלחמת העולם השנייה.
שלושת שומרי האוסף האחרונים היו ג'ון מריוט (1995-1969), צ'ארלס ווינדהאם גודווין (2002-1995) ומייקל ספי שמשמש בתפקיד מאז ינואר 2003. עד כה כיהנו בתפקיד שישה אנשים.
הערות שוליים

↑  Rosenblum, Larry (January 2005). "In the Spotlight". The Chronicle. Retrieved 2007-08-19. Interview of Michael Sefi, Keeper of the Royal Philatelic Collection. Archived here.
↑  Biography The National Postal Museum, retrieved 17 August 2007.
↑  News release about Sefi's nomination and the state of the royal collection, Stamp Magazine, January 2003, retrieved 17 August 2007.
↑  Michael Sefi, Keeper of the Royal Philatelic Collection, gives Maynard Sundman Lecture at the National Postal Museum. GBStamps.com 2004. Retrieved 2 June 2012. Archived here.
אוהמרוס

| --- | --- |
 לידה:  המאה ה־4 לפנה״ס Messana, רומא העתיקה 
 פטירה:  המאה ה־3 לפנה״ס אלכסנדריה, מצרים 
 השקפה דתית:  אתאיזם 
 תחומי עניין:  פילוסופיה 
 עיסוק:  אנתרופולוג, היסטוריון, פילוסוף, סופר, מיתוגרף 
 
אֶוּהֵמֵרוֹס (ביוונית: Εὐήμερος, בלטינית: Euhemerus;‏ 330-260 לפנה"ס) היה פילוסוף יווני שפעל בחצרו של קסנדרוס מלך מוקדון. גישתו הפילוסופית, שזכתה לשם אוהמריזם, שוללת את קיומם של האלים היוונים וגורסת כי מקורם בדמויות של מלכים היסטוריים קדומים שעברו במשך השנים תהליך של האלהה. בכך ניתן לראות בו את אחד מראשוני האתיאיסטים.
קורותיו

המידע על חייו ופועלו של אוהמרוס מגיע מפרגמנטים ששרדו מחיבורו ההיסטוריה הסודית (Hiera Anagraphê), ומהיסטוריונים רומיים מאוחרים. אך עיקר המידע מגיע מדיודורוס סיקולוס, שאף משלב קטעים מ"הכתבים הקדושים" בחיבורו "ביבליותקה". ממידע זה עולה שאוהמרוס נולד ככל הנראה במסינה אשר בסיציליה, עבר למקדוניה בשלב מאוחר יותר, והפך לידידו של קסנדרוס מלך מוקדון (יורשו של אלכסנדר הגדול). פועלו המרכזי היה במחקר היסטורי של המיתולוגיה היונית.
אוהמרוס נזכר אצל יוסף בן מתתיהו בתוך קבוצה של 8 סופרים שהזכירו את היהודים "לא כלאחר יד".
הכתבים הקדושים

חיבור זה הוא תיאור של יומן מסע דמיוני שכתב אוהמרוס על מנת להמחיש את טענותיו ובו הוא מתאר מסע סביב חצי האי ערב בו הוא נתקל באי אוטופיה בו מתקיימת חברה אוטופית המשלבת בני לאומים שונים ובאי פנכיאה בו נמצא כביכול קברו של זאוס. בחיבור זה הוא מוסיף וטוען שאוראנוס, הטיטאן מלך השמיים במיתולוגיה היוונית, הוא המלך הראשון בשושלת קדומה של מלכים היסטוריים, שהוליד את זאוס מושל כרתים ואת אחיו ואחיותיו – כולם דמויות מרכזיות בפנתיאון האלים היווני. אוהמרוס אינו מבסס טיעונים אלה על מקורות היסטוריים או על ממצאים כלשהם.
זאוס כדמות היסטורית-מיתולוגית

זאוס מלך האלים במיתולוגיה היונית היה לפי תושבי כרתים בעת העתיקה בנו של מינוס מלך כרתים (בשמו נקשר הסיפור המיתולוגי אודות המבוך של מינוטאורוס). תושבי כרתים האמינו שמדובר במלך אמיתי, אם כי לא ידעו לציין את מקום קבורתו. אוהמרוס טען על הימצאותו של מקדש קבר לזאוס בו חקוקה הכתובת המאזכרת אותו כבנו של מלך כרתים, אם כי לא ברור האם ראה כתובת כזו במו עיניו או רק שיער את קיומה. עם זאת, ההיסטוריון הרומי פורפיריוס בן המאה ה-3 לפנה"ס, שהושפע מאוהמרוס, טען כי המקדש נתגלה ותואר על ידי הפילוסוף היווני פיתגורס. הכתובת שהייתה רשומה עליו הייתה לדבריו: "כאן נולד ונקבר זאן אותו אנו מכנים זאוס". 
הטיעון שזאוס הוא בנו של מינוס סותר את הנאמר בהיסטוריה הסודית.
המחלוקת סביב תורתו של אוהמרוס

מרבית היוונים שללו את תורתו של אוהמרוס וראו בה השקפה אתאיסטית. תושבי כרתים, שהאמינו בזאוס כמלך קדום, נתפסו כשקרנים מאחר שלא ידעו לציין היכן הוא קבור. כמו כן אין אף עדות ממקור ראשון לקיומו של קבר כזה או הכתובת המתוארת. כמו כן קיימת הסתירה בדבריו של אוהמרוס עצמו לגבי אביו של זאוס: במקום אחד הוא טוען כי מדובר באוראנוס ובמקום שני כי מדובר במינוס. מצד שני ניתן לטעון, כי בעוד שהסיפור בהיסטוריה הסודית הוא דמיוני לחלוטין וניתן להתייחס אליו כסוג של משל אלגורי-פילוסופי, התאוריה של כרתים מתבססת לפחות לכאורה על עדויות היסטוריות. יתרה מזאת, האי כרתים, בניגוד לחצי האי ערב, נמצא בסביבתו הקרובה של אוהמרוס, ויש להניח שביקר בו ואולי אף במקדש הקבר של זאוס. חוקרים מודרניים מצאו עדויות לארמונו של מינוס מלך כרתים, אם כי עד כה לא נמצא שום ממצא המאשר את טיעונו של פורפיריוס או של היסטוריונים רומיים אחרים בדבר קיומו של מלך בשם זאן או זאוס.
אוהמריזם

הגישה הגורסת כי אלים בתרבויות שונות היו בעבר מלכים היסטוריים אינה ייחודית לתרבות היוונית. בהיסטוריה העתיקה של סין קיימות דמויות של קיסרים מיתולוגיים שהידיעות עליהם מועטות ועברו במשך שנים תהליך של האלהה. תופעה זו של האלהת מלכים הייתה מקובלת בעולם העתיק:  במצריים העתיקה, שם נחשב פרעה לאל עוד בימי חייו, בתרבויות ההלניסטיות והרומאיות, שבחלקן התקיים אף פולחן של (הקיסר או המלך) לצד פולחני האלים האחרים.
התאוריה של אוהמרוס עצמו אינה מקובלת על מרבית החוקרים מאחר שהיא חסרה ביסוס עובדתי. מצד שני, המיתוס המפורסם מלחמת טרויה, שנחשב במשך שנים למיתוס דמיוני עד אשר גילוייו של היינריך שלימאן בסוף המאה ה-19 הפכו אפשרות זו לסבירה. ביצירה שנכתבה על ידי הומרוס מצוינים שמות של גיבורים ומלכים היסטוריים רבים – אולם עד כה לא נמצאה עדות ארכאולוגית כי מדובר במלכים אמיתיים ויש חוקרים הסבורים כי מדובר בדמויות מומצאות. עם זאת עצם קיומה של טרויה והחורבן המתואר מקובלים היום על מרבית החוקרים, כך שלא ניתן לדעת בוודאות אם מלכים היסטוריים-מיתולוגיים אלה אכן התקיימו במציאות.
גם ביהדות יש גישה התומכת באוהמריזם. כך מופיע אצל פרשן המקרא המלבי"ם, בפירושו על התורה.
לקריאה נוספת

1935 ,Diodorus Siculus, library of history , Translated by C.H. Oldfather
הערות שוליים

↑  יוסף בן מתתיהו, נגד אפיון, מאמר ראשון, פרק כג; מנחם שטרן – Menahem Stern, Greek and Latin Authors on Jews and Judaism, Jerusalem, 1976, Vol. I: VIII. Euhemerus, pp. 53-54
↑  פירוש המלבי"ם, ספר בראשית, פרק ו', פסוק ד'.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007426343505171  PLWABN: 9812830874905606  BIBSYS: 5006005  BNE: XX907464  BnF: cb123638484 (data)  GND: 11868261X  ISNI: 0000 0000 8014 9534  LCCN: no92003454  NTA: 088210316  RERO: 02-A000058705  SELIBR: 52267  SUDOC: 067061060  VcBA: 495/18101  VIAF: 174705349   WorldCat (עם VIAF): 174705349
אד אינפיניטום

אַד אינפיניטום (מלטינית: Ad infinitum, מילולית: לאינסוף) הוא ביטוי שמשמעותו "לנצח", "לעד", ולכן משמש לתיאור תהליך ללא סיום מוגדר, תהליך רקורסיבי ללא תנאי עצירה, תהליך החוזר על עצמו ללא תנאי סיום וכיוצא בזה. הוא גם יכול להחליף במקרים מסוימים את הביטוי הלטיני "et cetera" (וכולי) כדי לציין המשך של סדרה כתובה עד אינסוף.  דוגמאות:
הסדרה החשבונית 2, 4, 6, 8, ... ממשיכה אד אינפיניטום.
חישוב איטרטיבי של היקף של פרקטל יכול להימשך אד אינפיניטום.
הרצת פונקציה רקורסיבית ללא תנאי עצירה תימשך אד אינפיניטום.
המתמטיקאי אוגוסטוס דה מורגן כתב בהשראת ג'ונתן סוויפט שיר שעשוע על אד אינפינטום. בתרגום לעברית:
ראו גם

רקורסיה
אינדוקציה
התייחסות עצמית
הערות שוליים

↑  Augustus De Morgan quote
איגואנה מלגשית

| איגואנת מלגשית |
| --- | --- |
 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: זוחלים
סדרה:: קשקשאים
תת־סדרה:: דמויי איגואנה
משפחה:: איגואנות מדגסקר
סוג:: איגואנה מלגשית
שם מדעי
 Oplurus ‏קיווייה, 1829

איגואנה מלגשית (שם מדעי: Oplurus) הא סוג של לטאות קוצניות ממשפחת איגואנות מדגסקר ובו 6 מינים. לטאות אלה חיות רק באי מדגסקר ומזכירות חרדונים בעלי זנב קוצני קשקשי. לטאות אלה חיות בעיקר על הקרקע החולית במדגסקר ומטילות ביצים בין החולות על הקרקע. הן טורפות חרקים ולטאות קטנות שהן תופסות.
מיון

סוג איגואנה מלגשית (Oplurus)
מין איגואנת צווארון מלגשית (Oplurus cuvieri)
מין Oplurus cuvieri
מין Oplurus cyclurus
מין Oplurus fierinensis
מין Oplurus grandidieri
מין איגואנת דומריל מלגשית (Oplurus quadrimaculatus)
אחלה גבר

"אחלה גבר" הוא שיר שהוקלט על ידי הצמד המוזיקלי הישראלי סטטיק ובן-אל תבורי, ביחד עם הזמרת-יוצרת הישראלית דנה אינטרנשיונל. הוא יצא לאור ב-9 ביוני 2022, בהוצאת חברת התקליטים גאגא בוקינג LTD, כסינגל שלא מתוך אלבום וכאחד משירי הגאווה של אותה השנה. הוא נכתב על ידי ג'ורדי וסטטיק והופק על ידי הראשון.
את "אחלה גבר" ביצעו השלושה בבכורה ראשונה במהלך מצעד הגאווה בתל אביב 2022.
רקע וכתיבה

השיר נכתב על ידי ג'ורדי וסטטיק והופק על ידי ג'ורדי גם כן. במעריב סקרו אותו באופן מקיף וכתבו: "סטטיק ובן אל עם דנה אינטרנשיונל בשיר מטורף". במקור, יצא השיר לרשתות הסטרימינג אפל מיוזיק וספוטיפיי ב-9 ביוני 2022, אך לא הופץ עימו וידאו קליפ נלווה, שתוכנן לצאת לאחר מצעד הגאווה בתל אביב.
בסמוך לצאתו עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, שם הצליח לצבור למעלה מ-30,000 השמעות.
וידאו קליפ

הווידאו קליפ הרשמי של השיר פורסם לאחר שמצעד הגאווה בתל אביב התקיים. וזאת, בשל כך שרצו לצלם אותו במהלך המצעד.
הוא פורסם לבסוף ב-13 ביוני 2022, כאשר כלל סצנות מתוך הופעה שאירעה במהלך מצעד הגאווה בתל אביב 2022.
מיקומי שיא

|   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2022)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2022)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2022)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2022)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ישראל | מדיה פורסט ישראל | 3 |  |
|  ישראל | המצעד הרשמי של גלגלצ | 7 |  |
|  ישראל | העשירייה | 3 |  |
|   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2022)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2022)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2022)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2022)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ישראל | המצעד הרשמי של גלגלצ | 39 |  |
היסטוריית יציאות לאור

| אזור | תאריך יציאה | פורמט | חברת תקליטים | מקור |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| כלל העולם | 9 ביוני 2022 | הזרמת מוזיקה • הורדה דיגיטלית | גאגא בוקינג |  |
אור השן

| --- | --- |

 נתונים כלליים
 מייסדים:  משפחת לפידות
 תקופת הפעילות:  1988–הווה (כ־36 שנים)
 שליטה בחברה:  חיים ברכר
 ענפי תעשייה:  צילומי שיניים והדמיות CT
 עובדים:  כ-100 (נכון לשנת 2017)
  
 or-hashen.co.il
 
אור השן - סי.טי. צומת בע"מ (באנגלית: Or Hashen - C.T. Zomet LTD) היא רשת מכוני רנטגן ישראלית המתמחה בצילומי שיניים. לרשת 59 סניפים בישראל.
היסטוריה

סי.טי. צומת הוקמה בשנת 1988 על ידי משפחת לפידות ועסקה בצילומי פה על ידי מכשיר CT המבצע צילום תלת מימד של הפה והשיניים בלבד.
בשנת 2004 נוצרה שותפות עסקית בין החברה לבין חיים ברכר, שהיה בעל מניות ומנהל של חברת רנטגן השקעות ואור השן שסיפקו שירותי עזר לרופאי שיניים ולקופות החולים בתחום צילומי השיניים, ובשנת 2010 החלו החברות לעבוד במשותף.
בשנת 2017 הוגשה לבית המשפט המחוזי בתל אביב תביעה, בין היתר על ידי בנק הפועלים ובנק לאומי, ובה נטען כי חברת אור השן יחד עם רנטגן השקעות הנשלטות ומנוהלות בידי חיים ברכר נקלעו לחובות של 14.335 מיליון שקל. ב-24 באפריל הוציא השופט איתן אורנשטיין צו הקפאת הליכים ארעי ומינה את עורך הדין יצחק יונגר כנאמן זמני לחברות. באותה שנה נמכר ציוד החברות תמורת 7 מיליון ש"ח לחברת סי.טי. צומת.
הערות שוליים

↑  נעמי צורף, צו הקפאת הליכים זמני לרשת צילומי השיניים "אור השן", באתר כלכליסט, 24 באפריל 2017
↑   אפרת נוימן, הקפאת הליכים לחברות "רנטגן השקעות" ו"אור השן" שבשליטת חיים ברכר, באתר TheMarker‏, 24 באפריל 2017
↑  ברכר נ' לפידות ואח', באתר פסק דין, ‏17 בינואר 2021
אגרטון קוגהיל

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  7 בפברואר 1853 מחוז קורק, אירלנד 
 פטירה:  9 באוקטובר 1921 (בגיל 68) אנגליה, הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 בן או בת זוג:  Elizabeth Hildegarde Augusta Somerville (11 ביולי 1893–?) 
 צאצאים:  Nevill Coghill, Ambrose Coghill, Sir Marmaduke Nevill Patrick Somerville Coghill, 6th Baronet, Katherine Adelaide Hildegarde Coghill 
 
אגרטון קוגהיל (באנגלית: Egerton Coghill;‏ 7 בפברואר 1853 – 9 באוקטובר 1921) היה צייר אירי.
ביוגרפיה

קוגהיל נולד ב-7 בפברואר 1853 במחוז קורק. הוא היה בנו השני של הצייר האירי סר ג'ון ג'וסלין קוגהיל, הברון הרביעי, ואשתו קתרין פרנסס, בתו של ג'ון פלנקט, ברון פלנקט השלישי. מקבל צלב ויקטוריה. נוויל קוגהיל, היה אחיו הבכור. אדית אנה סומרוויל הייתה בת דודתו. בתחילה הוא הוכשר כמהנדס בבית הספר הייליברי, הרטפורדשייר.
קוהגיל התחתן עם אליזבת סומרוויל. היא הייתה אחותה של אדית סומרוויל . את קוגהיל ירש בנו הבכור מרמאדוק קוגהיל, שהיה חייל בשתי מלחמות העולם. בנו השני היה נוויל קוגהיל, פרופסור באוניברסיטת אוקספורד, בעוד שבנו הצעיר היה השחקן אמברוז קוגהיל.
קוגהיל נפטר במהלך ביקור באנגליה ב-9 באוקטובר 1921. הוא נקבר בתחילה באנגליה, אך הוצא מהקבר ב-1923 והובא חזרה לקבורה באירלנד כדי להיקבר מחדש בחצר הכנסייה של מקום הולדתו.
ביוגרפיה > קריירה

הוא עזב קריירה בהנדסה כדי להמשיך במקצוע האמנויות, למד בדיסלדורף ואקדמיה ז'וליאן בפריז. מ-1883 עד 1884 הוא התגורר בברביזון ליד פונטנבלו, ואז נסע לאנגליה שם הפך לחבר במועדון האמנות האנגלית החדשה.
קוגהיל הציג באקדמיה המלכותית היברניאן בין 1882 ל-1919, ובתערוכות הסתיו של ליברפול בגלריה לאמנות ווקר. הוא חזר לארץ הולדתו והתיישב בעיר הולדתו לאחר שעזב את פריז ב-1884. הוא הופיע פעם אחת בסלון פריז ב-1886, ומעולם לא הציג באקדמיה המלכותית. רבים מציוריו מציגים את הנופים של מחוז קורק. לקוגהיל לא היה רצון לפרסום והוא לא היה תחרותי, מה שגרם לכך שהוא הציג את עבודתו לעיתים רחוקות יחסית.
גלריית קרופורד, הגלריה הלאומית של אירלנד ומוזיאון אשמולאן מכילים כולם דוגמאות לעבודותיו. תערוכה רטרוספקטיבית של יצירותיו התקיימה באשמולאי ב-1964, והציגה 73 מציוריו. ב-1965 נערכה תערוכה קטנה יותר בגלריה של מועדון האלפין, לונדון.
"פרס אגרטון קוגהיל לציור נוף" נוסד לזכרו באוניברסיטת אוקספורד.
הערות שוליים

1 2  Biographies of 19th Century Irish Artists (A-G)". www.visual-arts-cork.com
1 2 3  Snoddy, Theo (2002). Dictionary of Irish artists : 20th century (2nd ed.). Dublin: Merlin. pp. 95–96.
↑  "Nevill J A Coghill VC - victoriacross". www.vconline.org.uk.
↑  Murphy, William (2009). "Coghill, Nevill Henry Kendal Aylmer". Dictionary of Irish Biography.
↑  "Sir Patrick Coghill Collection - Archives Hub". archiveshub.jisc.ac.uk.
↑  Coghill at Whytes". whytes.ie.
↑  "Part 12: Egerton Coghill Landscape Prize". governance.admin.ox.ac.uk.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  RKD: 17537  ULAN: 500020038  VIAF: 95804411   WorldCat (עם VIAF): 95804411 
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "אגרטון קוגהיל".
אגרטל פורטלנד

| --- | --- |

 מידע כללי
 תאריך יצירה:  המאה ה-1 לפנה"ס
 טכניקה וחומרים:  זכוכית וזכוכית קרמית
 ממדים בס"מ
 רוחב:  1.8 ס״מ (ידית) 
 גובה:  9.6 ס״מ (ידית)  24.5 ס״מ 
 קוטר:  9.3 ס״מ (פיה)  17.7 ס״מ 
 נתונים על היצירה
 מספר יצירה:  GR 1945,0927.1 (המוזיאון הבריטי) 
 מיקום:  המוזיאון הבריטי לונדון שבהממלכה המאוחדת
 
"אגרטל פורטלנד" הוא כד רומי, עשוי זכוכית, המתוארך למחצית השנייה של המאה ה-1 לפנה"ס. הכד מעוטר ברצועת זכוכית לבנה מגולפת (Cameo) המתארת נושאים מן המיתולוגיה היוונית והרומית. הכד שימש כמקור השפעה חשוב ליוצרי פורצלן החל מן המאה ה-18. מאז שנת 1945 הכד מצוי באוסף המוזיאון הבריטי בלונדון.
תיאור

"אגרטל פורטלנד" עשוי מזכוכית בגוון כחול-סגלגל בגובה של 25 ס"מ ובקוטר של 17 ס"מ. על הכד פס עיטורי מתאר דמויות על רקע נוף. הדמויות עשויות כתבליט בולט העשוי מזכוכית לבנה בטכניקה של קמאו (Cameo).
היסטוריה

על פי אגדה רווחת האגרטל התגלה על ידי פבריצ'יו לזארו (Fabrizio Lazzaro) בקברו של הקיסר הרומאי אלכסנדר סוורוס, באזור שנת 1582, אולם אין בידי החוקרים כל הוכחה למקום מציאתו. על פי סגנונו של הכד תוארכה תקופת עשייתו לתקופה שבין שנת 30 ל-20 לפנה"ס. עם זאת, תאוריה שפורסמה בשנת 2003 טוענת כי הכד נוצר רק בתקופת הרנסאנס, במהלך המאה ה-16. טכניקת ניפוח הזכוכית, שבעזרתה נוצר הכד, הומצאה באזור שנת 50 לפנה"ס. מחקרים מודרניים טוענים כי צבעו הלבן של העיטור נוצר על ידי טבילת האגרטל בזכוכית לבנה ושיוף והסרת החלקים הלבנים המיותרים מן האגרטל. על פי ניסיונות העתקה שנוצרו במאה ה-19, הסיקו חוקרים כי ייצורו של הכד ארך כשנתיים לפחות.
התיעוד האפשרי הראשון של האגרטל מופיע במכתב משנת 1601, אותו שלח האסטרונום הצרפתי ניקולאס-קלוד פאברי דה-פירס (Nicolas-Claude Fabri de Peiresc) אל הצייר פטר פאול רובנס ובו מתואר הכד כחלק מן האוסף של הקרדינל האיטלקי פרנצ'סקה מריה דל-מונטה (Francesco Maria Del Monte). עם מותו של הקרדינל נרכש הכד על ידי משפחת ברבריני ונשמר באוספם (ביניהם באוספו של האפיפיור אורבנוס השמיני, בן המשפחה) במשך כ-150 שנה, עד לרכישתו בשנת 1778 בידי ויליאם המילטון (William Hamilton), שגריר בריטניה בנאפולי.
בשנת 1784 נמכר האגרטל לאלמנתו של הדוכס השני של פורטלנד. ויליאם קובנדיש-בנטינק (William Cavendish-Bentinck), הדוכס השלישי של פורטלנד, השאיל את האגרטל לאמן הבריטי ג'וזאיה וג'ווד, שיצר העתק של הכד בקדרות Jasperware. בשנת 1870 הציג וג'ווד את המהדורה הראשונה של ההעתקים שיצר. התערוכה הייתה פופולרית כל כך שווג'ווד נאלץ להגביל את מספר המבקרים על ידי הדפסת כרטיסים. העתק זכוכית ידוע נוצר על ידי יצרן הזכוכית פיליפ פרגנטר (Philip Pargeter), בעקבות תחרות שהפרס הראשון בה עמד על 1,000 פאונד.
הערות שוליים

↑  ראו: Painter, Kenneth, and David Whitehouse, "The History of the Portland Vase", Journal of Glass Studies, vol. 32, 1990, pp. 24–37
↑  ראו: "Age puzzle over 'Roman' treasure", BBC NEWS, 21 August, 2003
↑  ההעתק מוצג במוזיאון הזכוכית בקורנינג, ארצות הברית, בצד עותקים נוספים של האגרטל
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007547144705171  BnF: cb15737585z (data)  GND: 4200092-0  LCCN: sh2005002689  SUDOC: 13457382X  VIAF: 194070340   WorldCat (עם VIAF): 194070340
אופלנד (נורווגיה)

אופלנד (בנורווגית: Oppland) היה אחד ממחוזות נורווגיה עד ה-1 בינואר 2020, שנמצא מצפון לאוסלו. למחוז גבול משותף עם המחוזות הדמרק,  בוסקרוד, אוסלו (המהווה מחוז בפני עצמה), סוגן והפיורדים, מרה ורומסדל וטרנדלג. ממשל המחוז נמצא בלילהאמר.
ינלנה היה אחד מכמה שמות שהוצעו לאזור החדש שנוצר ממיזוג המחוזות מהדמרק ואופלנד. שני המחוזות אוחדו מחדש לאחר פיצולן בשנת 1781 . מבחינה היסטורית, האזור היה ידוע בכינויו "אופלנדן".
גאוגרפיה

המחוז חולק לחמישה מחוזות: גודבראנדס, ואלדרס, טוטן, האדלנד ולנד.
אופלנד כוללת את העיירות לילהאמר, גיוויק, אוטה ופגארנס, ושני ההרים הגבוהים ביותר של נורווגיה, גליטרטינד וגאלדפיגגן.
עמק גודברנד מקיף את נהר גודברנדסדלגאגן, וכולל את האזור המשתרע מג'וטונהיימן עד באגן בנהר בגנה. זהו מקום ידוע לסקי ולספורט חורף. מרכזי האוכלוסייה העיקריים באזור זה היו ביתוסטולן ופגארנס. שמונה מעשרת ההרים הגבוהים ביותר בנורווגיה ממוקמים בחלק המערבי של אופלנד.
אטימולוגיה

בתקופות הנורדיות נקראו החלקים הפנימיים של נורווגיה אופפלונד 'המדינות העליונות'.
בשנת 1757 הופרדו החלקים הפנימיים של מחוז אקרסהוס הגדול, וקיבלו את השם מחוז אופלנדן. זה חולק בשנת 1781 למחוז כריסטיאן (על שם המלך כריסטיאן השביעי) ולמחוז הדמרקנס .
סמל

הסמל נוצר ב-1989.
נפות

במחוז באופלנד היו 26 נפות:
| --- | --- |
 דובר  אטנדל  גאוסדל  יוביק  גראן  ינאבקר  לסיה  לילהאמר  לום  לאנר  נורד-אאורדל  נורד-פרון  נורדרה לנד:  טוטן המזרחי  איי  אייסטרסלידר  רינגבו  סל  שוט  סונדרה לנד  סור-אאודרל  סור-פרון  ווגו  ואנג  וסטרה סלידר  וסטרה טוטן
הערות שוליים

↑  Dette er Norges nye regioner, www.vg.no (בנורווגית ספרותית)
↑  Vibecke Wold Haagensen, Hedmark og Oppland blir ett fylke, NRK, ‏2017-02-21 (ב־)
| מחוזות וטריטוריות בלתי נפרדות של נורווגיה |
| --- | --- | --- |
| רשימת מחוזות מאז 2020 | אגדר • אוסלו • ויקן • וסטלן • וסטפול וטלמרק • טרומס ופינמרק • טרנדלג • ינלנה • מרה ורומסדל • נורדלנד • רוגלנד |  |
| מחוזות לשעבר | אופלנד • אסטפול • אקרסהוס • בוסקרוד • הדמרק • הורדלנד • וסטפול • טלמרק • טרומס • מזרח אגדר • מערב אגדר • סון או פיורנה • פינמרק |  |
| טריטוריות בלתי נפרדות | יאן מאיין • סבאלברד |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007559817205171  GND: 4320029-1  ISNI: 0000 0004 1797 7694  LCCN: n84057219  MusicBrainz: 3b12f7e5-802b-4d58-b600-aef20b7cad78   WorldCat (עם LCCN): n84-057219 
הנפות במחוז אופלנד
אחלכלכי

מגדל מימי הביניים באחלכלכי
אחַלכַּלַכּי (בגאורגית: ახალქალაქი, הפירוש: "עיר חדשה", בארמנית: Ախալքալաք, בטורקית: Ahılkelek) היא עיירה בנפת אחלכלכי שבמחוז סאמצחה-ג'אוואחתי גאורגיה, אשר אוכלוסייתה מונה 8,295 איש. העיירה שוכנת בקצה הרמה הגעשית של ג'אוואחתי, כ-30 ק"מ מהגבול עם טורקיה.% 93,8 מאוכלוסיית העיר הם אתנית ארמנים.
גאוגרפיה

העיירה ממוקמת בין שני נהרות גדולים הנשפכים לנהר הקורה, בקצה הרמה הגעשית של ג'אוואחתי. בדרום-מזרח העיירה ישנה גבעה גדולה, שהמקומיים מכנים אותה "טשבנקה". בעבר הייתה הגבעה מכוסה ביערות אורן צפופים, אבל העצים שימשו כעצי הסקה בשנות ה-90 הקשות. במדרון הצפון מערבי של הגבעה ולמרגלותיו, ממוקם בית הקברות העירוני.
היסטוריה

בשנת 1068, נכבשה העיירה על ידי הסולטאן הסלג'וקי, אלפ ארסלאן, ונותרה בשלטון טורקי במשך שנים רבות. תושביה עברו תהליך של אסלאמיזציה, ובתחילת המאה ה-19 היו באחלכלכי: מצודה עות'מאנית, מסגד וקרוואנסראי (كاروانسرا), פונדק סלג'וקי למנוחת הנוסעים בדרכים.
ב-24 ביולי 1829, כבשו הרוסים, בראשות איוון פסקוויץ', במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית, את אחלכלכי, מידי העות'מאנים, והכלילו את העיירה תחת השלטון הרוסי בקווקז, מלכות המשנה של הקווקז. הם הניסו את תושביה המוסלמים, והושיבו במקומם ארמנים ממזרח אנטוליה.
בחוזה ברסט-ליטובסק נמסרה העיר זמנית להשגחת האימפריה העות'מאנית, והוחזרה, בשנת 1921, לשליטת רוסיה הסובייטית. כאשר נוסדה ברית המועצות, ב-30 בדצמבר 1922, הפכה אחלכלכי להיות חלק מגאורגיה הסובייטית). בשנת 1944 היגלה סטלין את כל המוסלמים בעיר למרכז אסיה. עד שנת 1991 שכנה העיר באזור גבול, והמבקרים בה נדרשו לקבל אישור מיוחד מהשלטונות.
דמוגרפיה

מספר תושבי העיירה צנח מאז הכריזה גאורגיה על עצמאותה באפריל 1991. בשנת 1989 עדיין התגוררו בעיר 15,192 איש. אבל בשנת 2002 עזבו את העיר 5,390 איש לרוסיה וארמניה, בעיקר עקב קשיים כלכליים.
כ-90% מהאוכלוסייה הם אתנית ארמנים. רובם דו-לשוניים ודוברים בעיקר רוסית וניב של ארמנית. בשוקי אחלכלכי ניתן לשלם גם ברובל רוסי ודראם ארמני חוץ מהלארי הגאורגי.