stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
לארי סילברסטיין
קריירה

בשלהי שנות ה-70, עסקיו של סילברסטיין התרכזו בעיקר במידטאון מנהטן ובמנהטן תחתית. ב-1978, הוא כבר היה הבעלים של חמישה בניינים בשדרה החמישית ווול סטריט ומרכז קניות בקונטיקט.
בשנת 1980 קידם סילברסטיין את עסקיו בברודוויי, ובאותה שנה זכה במכרז שבעקבותיו תכנן לפתח ולהשכיר את הבניין בן 47 הקומות - מרכז הסחר העולמי 7.
ב-1983 מכר בניין בשדרה החמישית לחברת קוקה-קולה בסכום של כ-57.6 מיליון דולר, לאחר שקנה את המקום בכ-11.5 מיליון דולר 6 שנים לפני כן. בשנים הללו קידם סילברסטיין את עסקיו, ובשנת 1991 השכיר בתנאים נוחים 20 קומות בבניין שקנה ברחוב וול סטריט לארגונים ללא מטרות רווח.
ב-1989 הגיש סילברסטיין לחברי כנסת ישראל, הצעה לסחר חופשי שיתנהל באזור הנגב שבישראל. הפרויקט נכשל, אך למרות זאת זכה לתמיכה רבה מצד פוליטיקאים מובילים במדינה.
במהלך שנות ה-90, ניו יורק סבלה קשות מהשפעות נפילת הבורסה של 1987, דבר שהוביל להיצע רב של משרדים להשכרה במרכז הסחר העולמי. מאחר שמכירת המקום לא יצאה אל הפועל, רשות הנמלים של ניו יורק וניו ג'רזי החליטה לאפשר השכרה של המקום למשך 99 שנים, דבר שיצא לפועל על ידי הכרזה של הצעת מחיר.
בינואר 2001 ביצע סילברסטיין דרך חברתו "סילברסטיין נכסים" ו"קבוצת ווסטפילד" (Westfield Group) הצעה לשכירת מרכז הסחר העולמי במחיר של כ-3.2 מיליארד דולר. שלוש קבוצות השקעות שונות גם כן נלחמו על הזכות לשכור את המקום, וקבוצת וורנדו ריאלטי (באנגלית: Vornado Realty Trust) הציעה כ-50 מיליון דולר יותר מסילברסטיין, שהציע את המחיר השני הגבוה ביותר. ברגע האחרון קבוצת וורנדו ריאלטי החליטה לסגת והצעתו של סילברסטיין התקבלה ביולי 2001 - וזאת הייתה הפעם הראשונה ב-31 השנים בהן הבניין היה קיים שהנהלתו השתנתה. הסכם השכירות כלל את בנייני מרכז הסחר העולמי 1, 2, 4 ו-5 - כ-39 אלף מ"ר של שטח להשכרה (סילברסטיין עצמו הוציא מכיסו כ-14 מיליון דולר כדי להבטיח שהעסקה תתממש). ניתנה לסילברסטיין הזכות הבלעדית לבנות את המבנה מחדש במקרה שייהרס.
קריירה > פיגועי 11 בספטמבר

סילברסטיין סיפר במספר ראיונות שנהג לאכול את ארוחות הבוקר שלו בחלונות הגבוהים של מגדלי התאומים שבארצות הברית, יחד עם שוכרים חדשים בבניין. בבוקר ה-11 בספטמבר התעקשה אשתו שילך לתור אצל רופא העור שלו. לאחר רצף פיגועי הטרור הקטלניים ביותר ברחבי המדינה, כל הבניינים במרכז הסחר העולמי האמריקאי קרסו (1, 2, 3, 4, 5, 6, ו-7) נהרסו או נפגעו ברמה שלא איפשרה את שיקומם. קודם לכן, ביולי 2001, קבעו פוליסות ביטוח כי שווי המתחם הוא כ-3.55 מיליארד דולר.
לאחר פיגועי 11 בספטמבר תבע סילברסטיין סכום של כ-7.1 מיליארד דולר בטענה שהתנגשות כל אחד משני המטוסים היוותה "מקרה ביטוח" נפרד בהתאם לפוליסה ולכן הנזק כפול. חברות הביטוח ראו את הדברים אחרת, בעודן טוענות שהמקרה נחשב לתאונה אחת, והעניין עבר הליך משפטי ארוך. לבסוף, בשנת 2007, לאחר משא ומתן ארוך עם חברת הביטוח "סוויס רה", סוכם על פיצוי בסך של 4.55 מיליארד דולר.
בתור המחזיק בזכויות ההשכרה במקום, הייתה ברשות סילברסטיין האופציה לבנותו מחדש. לאחר התערבות הקונגרס האמריקני, ראש עיריית ניו יורק מייקל בלומברג ורשות הנמלים של ניו יורק וניו ג'רזי, ויתר סילברסטיין על חלק מהזכויות שהיו לו על המקום.
פילנתרופיה

סילבסטיין תרם רבות לאוניברסיטת ניו יורק ולמרכז הרפואי של האוניברסיטה.
בנוסף, שימש כיושב ראש המגבית היהודית המאוחדת (UJA), וכגזבר המרכז היהודי הלאומי לרפואה ולמחקר.
חיים אישיים

ב-1956 נישא לקלרה, ולהם שלושה ילדים.
ילדי ראש הממשלה

| --- | --- |

 סוגה:  דרמה פוליטית, דרמה משפחתית
 יוצרים:  שחר מגן נעה רוטמן
 כותבים:  שחר מגן נעה רוטמן
 בימוי:  אלון בנארי
 שחקנים:  רמי הויברגר, מיכאלה עשת, אלונה טל, לי בירן
 ארץ מקור:  ישראל
 מספר עונות:  2
 מספר פרקים:  25
 הפקה
 מפיק:  רם לנדס (עונה 1) כפיר יונסוף-וייס (עונה 2)
 חברת הפקה:  קודה תקשורת
 אורך פרק:  35 דקות
 שידור
 רשת שידור:  ערוץ 2 
 רשת שידור בישראל:  HOT3
 תקופת שידור מקורית:  17 במאי 2011 – 15 בספטמבר 2012
 קישורים חיצוניים
 אתר הסדרה, בפורטל "ynet"
 דף התוכנית ב-IMDb
 
ילדי ראש הממשלה, היא סדרת דרמה ששודרה בערוץ HOT3 מ-17 במאי 2011. את הסדרה יצרו שחר מגן ונועה רוטמן, בתה של דליה רבין ונכדתו של ראש הממשלה לשעבר יצחק רבין.
בשנת 2012 שודרה עונתה השנייה. זוהי סדרה עלילתית שמתארת את חייה של משפחת ראש הממשלה.
תקציר העלילה

הסדרה עוקבת אחר ראש הממשלה, שאול אגמון, בשנה הראשונה לכהונתו ואחר משפחתו. הכניסה לבית ראש הממשלה בירושלים משנה את חייהם של אשתו דיתי וילדיו ליבי וגולן מן הקצה אל הקצה. מינוי האב נכפה על בני משפחת אגמון, והם נתונים מעתה תחת זכוכית מגדלת ציבורית. כל אחת מהדמויות מרגישה שהיא נכנסת לבית כלא פרטי משלה, הכולל מאבטחים, מצלמות, ומחפשת את הכוחות לפרוץ אותו בעצמו.
בנוסף, הסדרה מראה על תהליך התבגרותן של שתי נשים, רעיית ראש הממשלה ובתו הבכורה. שתיהן חוות טלטלה עם בחירתו לראשות הממשלה ומתמודדות כל אחת בדרך שונה למינויו.
הקשר לראש הממשלה רבין

נועה רוטמן, יוצרת הסדרה, היא נכדתו של ראש הממשלה יצחק רבין. הסדרה עוסקת רבות ברבין. מנהלת משק הבית של ראש הממשלה בסדרה, עמליה, היא מעריצה של לאה רבין, רעייתו של יצחק שגם שמה הוזכר לא מעט. בסדרה הוזכר שמו של רבין עשרות פעמים, ואף פרק שלם הוקדש ליום הירצחו. ראש הממשלה בסדרה, אגמון, מתנהל תחת צילו של רבין ונושא כאות קין את השתתפותו בעצרת המחאה בכיכר ציון. בעונתה השנייה של הסדרה, מצרף אגמון, שממשלתו עומדת ליפול, שר ימני קיצוני בשם ארתור טסקין (מיכה לבינסון), ששמו הוא שיבוש לשם אביגדור אסקין ומטרתו היא לשחרר את יגאל עמיר. בעונה הראשונה משחק איתי תורג'מן קומיקאי, אשר משחק במערכונים אשר קשורים לרצח ראש ממשלה. באחד ממערכוניו משחק את יגאל עמיר בכלא (תסריט מתוך "החמישייה הקאמרית", בה רמי הויברגר שיחק את עמיר דאז). עוד מערכון מהחמישייה הקאמרית שזוכה לאזכור הוא המערכון "פרחים בקנה" שנעשה לו רפרנס קל כשמשתתפי תוכנית הסאטירה בכיכובו של קובי דהן שרים בצעקות את "הרעות" של חיים גורי.
דמויות

| דמות | שחקן | תפקיד |
| --- | --- | --- |
| שאול אגמון | רמי הויברגר | ראש ממשלת ישראל. לשעבר שר התחבורה |
| דיתי אגמון | מיכאלה עשת | אשת ראש הממשלה, כבת 50. |
| ליבי אגמון | אלונה טל | בתם הבכורה של שאול ודיתי, בת 29. |
| גולן אגמון | לי בירן | בן הזקונים של שאול ודיתי, בן 16. |
| רחל אגמון | גילה אלמגור | אמו של שאול, בת 83. |
| עמליה בילצ'יק | אוולין הגואל | מנהלת משק הבית בבית ראש הממשלה. |
| קובי דהן | איתי תורג'מן | קומיקאי בן 30, רודף שמלות. |
| אלין דוברובין | מארינה מקסימיליאן בלומין | מזכירת ראש ממשלת ישראל. |
| חיליק | שרון אלכסנדר | הגנן בבית ראש הממשלה. |
| מיכה עשהאל | ליאור רז | עוזרו הנאמן של שאול. |
| יוליה | דניאל ג'יידלין | ידידתו הקרובה ושכנתו של גולן. |
| מוטי | אלון חמאווי | המאבטח שאחראי על מצלמות המעקב בבית. |
| איריס | אפרת אביב | העוזרת של עמליה. |
| הדסה | שרית וינו אלעד | אחותו של שאול. |
| ירדנה | נינה קוטלר | עובדת בלשכת ראש הממשלה. |
| שמעון אגמון | שמוליק עצמון | אבא של שאול, מתאבד במהלך העונה הראשונה. (עונה 1) |
| אלונה | נועה ברקאי | אחותה של דיתי ואמא של אדם. |
| אדם | רום ברנע | בנה של אלונה, ואחיינה של דיתי. |
| אסי | עופר חיון | אחיינה של עמליה, הנמצא תחת פיקוחה במעצר בית. |
| עמי צור | שי אביבי | חבר של שאול מהצבא, חולה סרטן. (עונה 2) |
| אביתר בן ארי | אבשלום פולק | גנן אשר מנהל רומן עם ליבי. (עונה 2) |
| ארתור טסקין | מיכה לבינסון | חבר כנסת ימני קיצוני אשר רוצה לשחרר את יגאל עמיר. (עונה 2) |
| רופא | שמואל אדלמן | הרופא של שאול ושל עמי. (עונה 2) |
קידום הסדרה

כחלק מקידום הסדרה, בערב יום העצמאות ה-63 למדינת ישראל צורפו לעיתונים "ישראל היום", "מעריב" ו"ידיעות אחרונות", פוסטרים של ראש הממשלה, כביכול, שמגלם רמי הויברגר.
בנוסף, נפתח עמוד באתר פייסבוק של שאול אגמון, ראש הממשלה בסדרה. עמוד נוסף של בנו, גולן אגמון, הפך פעיל לאחר עליית הסדרה.
ראו גם

המונולוג של יגאל עמיר
איזבלה השנייה, מלכת ספרד

איזבלה השנייה לבית בורבון בשמה המלא מריה לואיסה איסבל דה בורבון אי בורבון-דוס סיסיליאס (בספרדית:
Isabel Segunda de Borbón, או María Isabel Luisa de Borbón y Borbón-Dos Sicilias;‏ 10 באוקטובר 1830 – 10 באפריל 1904) הייתה מלכה ששלטה בממלכת ספרד בשנים 1833–1868 כאשה הראשונה והיחידה שכיהנה כראש המדינה בהיסטוריה של ספרד המאוחדת. היא הייתה החל משנת 1837 גם המונרך החוקתי הראשון של ספרד.
איזבלה השנייה עלתה על כס המלכות כתינוקת, אך זכותה לרשת את הכתר לא התקבלה על דעתה של המפלגה הקרליסטית, שסירבה להכיר באשה כמלך ריבוני של המדינה ותמכה בדודה, האינפנטה קרלוס, השמרן. סוגיה זו הובילה למלחמות הקרליסטיות. אחרי שלטון רצוף זעזועים, הודחה איזבלה השנייה על ידי המהפכה המהוללת ב-1868 והתפטרה רשמית בשנת 1870. בנה, אלפונסו השנים עשר הוכתר למלך ב-1874. כונתה Isabel de los Tristes Destinos (איזבלה של הגורל העצוב).
ביוגרפיה > ראשית חייה

איזבלה או בשמה בלידה - מריה איסבל לואיסה, נולדה במדריד בשנת 1830 כבתו הבכורה של המלך פרננדו השביעי ושל אשתו הרביעית ואחייניתו, מריה כריסטינה לבית בורבון-שתי הסיציליות.
אביה היה נשוי קודם שלוש פעמים אך אף אחת מנשותיו לא הביאה לו צאצא שיוכל לרשת את הכתר. עם לידתה רבים קיוו שאיזבלה תהיה המלכה הבאה. כדי לקדם את מעמדה על חשבון אחיו, האינפנטה קרלוס, רוזן מולינה, החליט פרננדו השביעי להעביר בפרלמנט את חוק ה" Pragmática Sanción משנת 1830". חוק זה חידש למעשה חוק אחר שאושר על ידי הקורטס בשנת 1789 ושנודע בשם "Pragmática Sanción משנת 1789". באמצעותו בוטל יישום החוק הסאלי שהונהג בספרד על ידי הבורבונים בתחילת המאה ה-18 והוחזר חוק הירושה הישן, שקובע שאם לא נולדו למלך יורשים ממין זכר, יוכל הכתר לעבור בירושה לבתו. לאיזבלה לא היו אחים אלא אחות בלבד, יותר צעירה, בשם לואיסה פרננדה, שנולדה ב-1832.
ה Pragmática Sanción עוררה את זעמו של האינפנטה קרלוס, רוזן מולינה, שהיה עד אז הטוען העיקרי לכתר. פרננדו השביעי נאלץ להגלותו אל מחוץ גבולות המדינה.
ביוגרפיה > עלייתה לשלטון

ב-29 בספטמבר 1833 מת המלך. בהתאם לשינויים החוקיים, איזבלה, אז ילדה בת שלוש ובעלת התואר נסיכת אסטוריאס, הוכרזה מלכה, בעוד שאמה האלמנה מריה כריסטינה מונתה לעוצרת הממלכה.
בימי קטינותה של איזבלה נאבק האינפנטה קרלוס במשך שבע שנים, על מנת לנשל אותה מכתר המלכות. תומכיו שלו ושל צאצאיו נודעו כ"קרליסטים" ומלחמות הירושה שהם ניהלו במאה ה-19 כונו המלחמות הקרליסטיות.
שלטונה של איזבלה השנייה החזיק מעמד רק הודות לתמיכת הצבא.
בשנים הראשונות למלכותה, כשרסני השלטון נמצאו בידי מלכת האם, העוצרת מריה כריסטינה, הממלכה ידעה את המלחמה הקרליסטית הראשונה (1840-1833).
המפלגה הפרוגרסיבית ו"המפלגה המתונה" (או "הליברלים המתונים") החזירו את הממשל החוקתי והפרלמנטרי, פיזרו את המסדרים הדתיים והפקיעו את נכסיהם, לרבות אלו של הישועים וניסו להחזיר את הסדר במדינה ולשקם את אוצרה. בתום המלחמה הקרליסטית הראשונה העוצרת מריה כריסטינה התפטרה לטובת בלדומרו אספרטרו, נסיך ורגארה, הגנרל המצליח והפופולרי ביותר של התקופה האיזבלינית. איש המפלגה הפרוגרסיבית, אספטרו שימש כעוצר במשך למעלה משנתיים וחצי, בין 17 באוקטובר 1840 ולבין 23 ביולי 1843
בשנת 1843 הודח בלדומרו אספורטרו על ידי הפיכה צבאית ופוליטית (pronunciamiento) בהנהגתם של לאופולדו או'דונל ושל רמון מריה נרוואאס. השניים הרכיבו ממשלה בראשות חואקין מריה לופס אי לופס. כדי למנוע מינויו של עוצר שלישי, ממשלה זו לחצה על הקורטס להכיר באיזבלה כבגירה כבר בגיל 13 (במקום 16).
ביוגרפיה > נישואיה

שלוש שנים לאחר מכן התקיימו מיוזמת "המפלגה המתונה" נישואי המלכה בת ה-16 לדודן כפול שלה, פרנסיסקו, דוכס קאדיז לבית בורבון (1902-1822). באותו יום נישאה גם אחותה הצעירה, האינפנטה לואיסה פרננדה לאנטואן, דוכס מונפנסייה מבית אורליאן. נישואים אלו נחשבו לסימן התקרבות לצרפת של לואי פיליפ והתקבלו במורת רוח בבריטניה.
חיי הנישואים של המלכה איזבלה השנייה לא היו מאושרים. נפוצו שמועות עקשות על כך שהבעל, הנסיך פרנסיסקו היה הומוסקסואל ושלא היה באמת אביהם הביולוגי של לפחות חלק מילדיה אם בכלל.
לפי מקורות מן המפלגה הקרליסטית הנסיך יורש העצר, אלפונסו, לימים המלך אלפונסו השנים עשר היה למעשה בנו של קפטן של המשמר המלכותי, אנריקה פואיגמולטו אי מאיאנס.
ביוגרפיה > שלטונה כמלכה אחרי בגרותה

שלטונה הישיר של איזבלה השנייה נמשך בין השנים 1843–1868, תקופה של תככי ארמון, השפעות אפלות, מזימות והפיכות צבאיות שנועדו לקדם אינטרסים של המחנות הפוליטיים: ה"מתונים" שמשלו בשנים 1846–1854, ה"פרוגרסיבים" שמשלו ב-1854–1856 והאיחוד הליברלי - בשנים 1856–1863. המתונים והאיחוד הליברלי החליפו אלו את אלו בשלטון והדירו את הפרוגרסיבים, מה שזרע את זרעי המהפכה ב-1868.
המלכה איזבלה התערבה תכופות בפוליטיקה באופן קפריזי, נעדר עקרונות, מה שתרם לחוסר הפופולריות שלה.[דרוש מקור]. היא נטתה חסד לגנרלים, לפוליטיקאים הריאקציונרים המקרובים אליה ולכנסייה ולמסדרים הדתיים.
בימי שלטונה התחוללה המלחמה הספרדית-מרוקאית משנת 1859 שהסתיימה בהסכם מועיל לספרד, תוך סיפוח מספר שטחים ממרוקו. ספרד התמודדה גם עם מלחמת איי צ'ינצ'ה הכושלת נגד פרו וצ'ילה, עם יחסים מתוחים עם ארצות הברית, מרידות אנטי-ספרדיות למען העצמאות ביארה שבקובה וה"גריטו דה לארס" בפוארטו ריקו.
בימי שלטונה נערכו גם עבודות ציבוריות, במיוחד בניית קווי רכבת, וחלה הטבה מסוימת במסחר ובפיננסים.
הסכסוכים בין המפלגות בספרד נמשכו, ובשנת 1868 נאלצה איזבלה להתפטר מכסאה. היא יצאה לגלות בצרפת ומתה בפריז בשנת 1904.
משפחתה

ב-10 באוקטובר 1846 התחתנה איזבלה עם פרנסיסקו, דוכס קדיס, ממנו היו לה 12 ילדים:
לואיס פרננדו, נסיך ספרד (1849)
פרננדו, נסיך ספרד (1850)
איזבלה, נסיכת אסטוריאס (1851–1931), התחתנה עם ג'אאטנו, רוזן אגריג'נטו
מריה כריסטינה, נסיכת ספרד (1854)
מרגריטה, נסיכת ספרד (1855)
בן מת (1856)
אלפונסו השנים עשר, מלך ספרד (1857–1885)
מריה דה לה קונספסיון, נסיכת ספרד (1859–1861)
מריה דל פילאר, נסיכת ספרד (1861–1879)
מריה דה לה פאס, נסיכת ספרד (1862–1946), התחתנה עם לודוויג פרדיננד, נסיך בוואריה
אאולאליה, נסיכת ספרד (1864–1958), התחתנה עם אנטוניו, דוכס גאיירה
פרנסיסקו דה אסיס, נסיך ספרד (1866)
ליובומיר בוליק

| --- | --- |

ליובומיר בוליק
 לידה:  22 בספטמבר 1957 (בן 67) צ'כוסלובקיה טורזובקה, צ'כוסלובקיה
 מדינה:  סלובקיה 
 השתייכות:   צבא צ'כוסלובקיה  צבא סלובקיה
 תקופת הפעילות:  1977–2011 (כ־34 שנים)
 דרגה:   גנרל
 תפקידים בשירות
 ראש המטה הכללי
 
ליובומיר בוליק (בסלובקית: Ľubomír Bulík;‏ נולד ב-22 בספטמבר 1957) הוא גנרל סלובקי בדימוס אשר כיהן כראש המטה הכללי הסלובקי בין השנים 2004–2011.
ביוגרפיה

בוליק נולד בטורזובקה ב-22 בספטמבר 1957. בין 1975–1977 הוא למד בבית הספר לקצינים בווישקוב, ולאחר מכן התגייס לצבא צ'כוסלובקיה בדרגת לוטננט משנה. הוא למד במכללה צבאית והוכשר כמהנדס. הוא מילא תפקידי פיקוד ומטה שונים, ועם התפרקות צ'כוסלובקיה הוא התגייס לצבא סלובקיה והוצב במשרד ההגנה הסלובקי. כמו כן הוא למד בבתי ספר צבאיים בגרמניה ובארצות הברית. ב-21 בדצמבר 2004 הוא מונה לראש המטה הכללי הסלובקי. ב-15 בדצמבר 2011 הוא סיים את הקדנציה שלו ופרש מהצבא.
יואל נץ

| --- | --- |

 לידה:  25 במרץ 1935 (בן 89) ורשה, הרפובליקה הפולנית השנייה 
 שם לידה:  יואל ווליניץ 
 מדינה:  ישראל 
 שפות היצירה:  עברית, רוסית 
 בן או בת זוג:  קורינה הסופרת 
 צאצאים:  רויאל נץ 
 
יואל נץ (נולד ב-25 במרץ 1935) הוא צלם, ממציא בתחום הצילום הכימי, סופר, מתרגם ומשורר עברי. החל לעסוק בכתיבה ותרגום לאחר צאתו לגמלאות בשנת 2001.
ביוגרפיה

יואל נץ נולד בוורשה, פולין, לחנה ולאון ווליניץ (Wolyniec). בימי מלחמת העולם השנייה נדדה המשפחה עם זרם הפליטים עד לאוזבקיסטן שבברית המועצות. יואל הספיק ללמוד בשתי הכיתות הראשונות של בית הספר העממי בלשון הרוסית, והוא לא חדל מלהעמיק ולשכלל את שליטתו בלשון הרוסית, גם בתום המלחמה, אחרי שעזב עם משפחתו את ברית המועצות לשוב אל פולין.
אחרי שלוש שנים של נדודים על פני אירופה ההרוסה ושהייה במחנות העקורים עלה עם משפחתו ארצה בשנת 1948. בבית ספר לילדי עולים בגבעת עליה השלים כיתה ח' של בית הספר העממי. את השכלתו התיכונית והעל תיכונית רכש יואל בהתכתבות ובעיון בספרי מדע. עם סיימו כיתה ח' החל לעבוד בחצי משרה כדי לסייע בכלכלת המשפחה והתמסר לפעילות בתנועת "השומר הצעיר".
בצבא שירת בנח"ל ובצנחנים, והיה חבר קיבוץ במשך שש שנים. עזב את הקיבוץ בשנת 1961 עם רעייתו, (גרושתו מזה שנים רבות) קורינה הסופרת ועם שתי בנותיהם. עבד בתחום הרפרוגרפיה (צילום בשירות תעשיית הדפוס), עסק באמנות הצילום והציג שורה של תערוכות מצילומיו. בשלהי שנות ה-60 המציא את "שיטת הגרעין", בה מפיקים באמצעות פיתוח צילומי-כימי ייחודי ובטכנולוגיית עיבוד מיוחדת את האלמנטים להדפסה על לוחות דפוס ברזולוציה שהיא גבוהה כמה מונים לעומת השימוש המקובל ברשת הפוטומכנית.
המציא, פיתח ורשם לאורך השנים הבאות פטנטים נוספים. תוך שיתוף פעולה עם ד"ר אהרן הופמן, מדען-אורח במכון ויצמן, הקים את חברת "הנץ בע"מ". במימונה של חברת השקעות אנגלית הושלם המו"פ בהמצאתו בשנת 1990, והחל שיווק ראשוני של סרטי צילום, מכונות ותמיסות פיתוח ב"שיטת הגרעין". ההדפסות הראשונות עוררו עניין רב והתלהבות. אלא שבשלב זה נוכחו המשקיעים כי הצילום הכימי עומד לפנות את מקומו לצילום דיגיטלי וממוחשב, וזנחו את הפרויקט.
את עשר השנים הבאות, עד צאתו לגמלאות בשנת 2001, עשה יואל נץ בהוראת מקצועות הרפרוגרפיה בעידן המחשב במכללת הדסה שבירושלים.
ביוגרפיה > משפחתו

ליואל נץ ארבעה ילדים:
ערגה, סופרת, עורכת ומפיקת תיאטרון וסרטים דוקומנטריים.
פרופ' רויאל נץ, היסטוריון של המדע באוניברסיטת סטנפורד, הנשוי לסופרת מאיה ערד.
לילך, רקדנית פלמנקו.
ליבת, בעלת תואר ד"ר ומרצה באוניברסיטת בן-גוריון בנגב.
ספריו

"שלושה חיים" – רומן אוטוביוגרפי (850 עמודים).
"האביב יגיע בעל כורחו"* – סיפורה של משפחת פליטי שואה, בהוצאה לאור של "יד ושם".
"עץ השדה" – ספר שירה בהוצאת "גוונים".
"עת לכל חפץ"(הקישור אינו פעיל) - ספר שירה בהוצאת ״מעין״
״אתה מבטיח?״ ספר ילדים בהוצאת ״גוונים״.
״שורשים חשופים״ - ספר שירה בהוצאת ״הקיבוץ המאוחד״.
ספריו > תרגומיו

זיכרונותיו של יהודי מנוח, מתורגמים מתוך 75 מחברות בלשון הפולנית; עדיין לא ראו אור.
ספריו > תרגומיו > יצירותיו החשובות של אלכסנדר פושקין בשלושה כרכים, בהוצאת גוונים

"יבגני אוניגין",
"רוסלן ולודמילה",
"פולטבה" (הפואמות: "פולטבה", "השבוי הקווקזי", "פרש הנחושת" ו"גבריאלידה" מאת אלכסנדר פושקין),
״נערה בשם עיוני״ תרגום מאנגלית מאת איזי אברהמי, בהוצאת "גוונים".
"העולם ואני" ספר שירה מאת יוסף באו, תרגום מפולנית, בהוצאת ״המנענע״.
"לשון נוגעת בלשון: אנתולוגיה של שירה רוסית" – אנתולוגיה של שירה רוסית בהוצאת ״מעין״ באמצעות הוצאת ״גוונים״.
״נופש מופלא״ סיפורים מאת הסופר הרוסי מיכאיל זושצ׳נקו, בהוצאת הקיבוץ המאוחד - ספריית פועלים.
שירי המשורר ניקולאי גומיליוב – מתורגמים מרוסית ומוכנים להוצאה לאור.
שירי המשוררת אולגה סדקובה – מתורגמים מרוסית ומוכנים להוצאה לאור.
ספריו > תרגומיו > פרסומים באכסניות שונות

שירים ותרגומי שירה ב"מאזנים", עיתון אגודת הסופרים העברים;
תרגומי שירה בעיתון המקוון "עיין ערך שירה" בעריכתה של שרית שץ;
שירים, פואמות, תרגומים, מסות וסיפורים בעיתון המקוון "חדשות בן עזר";
שירים, פואמות ותרגומי שירה בעיתון המקוון "בגלל".
מסה ושיר ב"עתון 77״
תרגומים ושירים בעיתון ״שבילים״ בעריכתה של רחלי אברהם-איתן.
הערות שוליים

↑  JUSTIA Patents,'"`UNIQ--nowiki-00000000-QINU`"'Patents by Inventor Yoel Netz
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007303904905171  PLWABN: 9810535362005606  BnF: cb16648325z (data)  GND: 1174850922  ISNI: 0000 0000 7960 3795  LCCN: no2013013290  VIAF: 121344653   WorldCat (עם VIAF): 121344653
טרנינג (סדרת טלוויזיה)

| --- | --- |

לוגו הסדרה
 סוגה:  קומדיית מצבים
 יוצרים:  ירון ארזי
 כותבים:  ירון ארזי
 בימוי:  אורי כץ
 שחקנים:  גאיה גור אריה, עמית רהב, אור טרגן, נאיה פדרמן, עמית מורשת, מיקי קם, חן מזרחי, גיא לואל
 ארץ מקור:  ישראל ישראל
 שפות:  עברית
 מספר עונות:  1
 מספר פרקים:  19
 הפקה
 מפיק:  ירון ליכטנשטיין, יואב חיון, רז טוכבנד
 חברת הפקה:  סוכנות ADD
 עורכים:  ירון ליכטנשטיין
 אתר צילומים:  אולפני Broadcast חולון
 צלמים:  אשר בן יאיר
 בעלי תפקידים נוספים:  ליהוק: מורן מרציאנו עריכת תסריט: יובל פרידמן
 אורך פרק:  24 דקות
 שידור
 רשת שידור:  KidZ (למנויי HOT)
 תקופת שידור מקורית:  29 באפריל 2018 – הווה
טרנינג היא קומדיית מצבים ישראלית לנוער ששודרה החל מ-29 באפריל 2018 בערוץ KidZ למנויי HOT, כאשר היא הראשונה שהופקה בלעדית למנויי החברה. הסדרה נוצרה על ידי ירון ארזי, ששימש גם כתסריטאי הראשי שלה, ובוימה על ידי אורי כץ. הסדרה הופקה על ידי סוכנות ADD.
עלילה

פנימיית "פריש" היא הבית של ספורטאי העתיד של ישראל. חממת מצטיינים בניהולה של ויקי פריש, מיידת פטיש מיתולוגית ועטורת מדליות. כשפרשה, החליטה ויקי להקדיש את חייה ללמד ספורטאים צעירים ומבטיחים איך מגיעים להישגים, איך ממקסמים את היכולות שלהם ואיך שמים חומר משלשל ליריבים שלהם במידת הצורך. לשיטתה, הכל כשר בדרך למדליה הנכספת. "טרנינג" מביאה את סיפוריהם המצחיקים של ספורטאים צעירים ומבטיחים שמתמודדים ביחד, ואת ההתמודדות שלהם עם הלחץ להישגיות והצטיינות לצד חיי חברה צפופים בתנאי פנימייה.
דמויות

אדר ויצמן (גאיה גור אריה) – סטודנטית לווטרינריה. אחותה התאומה של ליאור והמנהלת האישית שלה. עברה לפנימייה בעיקר כי התאהבה בסתיו, אך גם כי ויקי איימה שאם לא תעבור לפנימייה כדי לעזור לאחותה ליאור היא תסלק את ליאור מן הפנימייה. היא פחדה ממטוסים בעבר.
ליאור ויצמן (גאיה גור אריה) – טניסאית. אחותה התאומה של אדר, נוהגת לאחר באופן תמידי ואינה מסודרת ומרבה לאבד את חפציה.
גבי לוסטיג (נאיה פדרמן) – ילדה ספורטאית ונאמנה, לוחמת סיף, אלופת אירופה בסיף, המועדפת על ויקי. תמיד רוצה להיות מקום ראשון ולא אוהבת להפסיד, תחרותית במיוחד. התאהבה בלביא אך התאכזבה ממנו לאחר שניצחה אותו.
ויקי פריש (מיקי קם) – מנהלת הפנימייה ואמו של עלמה. מעדיפה את גבי מאשר כל האחרים. דואגת מאוד לפנימייה והניצחונות חשובים לה יותר מכל, אך למרות זאת היא טובת לב.
עלמה פריש (חן מזרחי) – הבן הלא יוצלח של ויקי שרצתה ללדת בת ולכן כאשר נולד לה בן החליטה בכל זאת לקרוא לו עלמה. עצלן בעקבות אלרגיה.
סתיו יולזארי (עמית רהב) – הילד הכי יפה בפנימייה, שחיין, אוהב לישון, חברו הטוב ביותר של יגיל ומעריץ אותו. טיפש. פוחד ממחטים. יודע לרקוד סלסה. מפסיד בכוונה בתחרויות בין-לאומיות כדי לא לשיר את ההמנון שבו הוא מתבלבל.
יגיל חצרוני (עמית מורשת) – החנון של הפנימייה. שחמטאי. חברו הטוב ביותר של סתיו ונערץ על ידו. מסתובב כל הזמן עם עיתון שיש בו כתבה עליו. מאוהב בליאור. חושב שהוא חתיך ומקובל.
לביא מרציאנו (אור טרגן) – שחקן ג'ודו, אלוף ישראל בג'ודו, מתאהב בקלות. קצת טיפש. חבר של גבי.
דוראל דדוש / צפריר בן ארצי (גיא לואל) – הפסיכולוג של הפנימייה, בעל תעודות לא חוקיות.
יאן נפומניאשצ'י

| --- | --- |

יאן נפומניאשצ'י, 2018
 לידה:  14 ביולי 1990 (בן 34) בריאנסק 
 הדרגה הגבוהה ביותר:  רב-אמן
 מד כושר מרבי:  2799 (אפריל 2023)
 מד כושר נוכחי:  2755 ‏(אוקטובר 2024)
 השכלה:  Russian State Social University 
 מקצוע נוסף:  mind gamer 
 מדינה:  רוסיה
 
יאן אלכסנדרוביץ' נפומניאשצ'י (ברוסית: Nepomniachtchi, Ян Алекса́ндрович Непо́мнящий; נולד ב-14 ביולי 1990) הוא שחמטאי יהודי-רוסי בדרגת רב-אמן.
נכון לפברואר 2025, נפומניאשצ'י מדורג במקום ה-9 בעולם עם מד כושר של פיד"ה 2754.
הוא היה חבר הקבוצה הרוסית זוכת מדליית הזהב באליפות העולם לנבחרות שחמט ב-2013, באנטליה וכן חבר בקבוצה הרוסית באליפות אירופה לנבחרות שחמט ב-2015 ברייקיאוויק שבאיסלנד.
נפומניאשצ'י זכה באליפות רוסיה לשנת 2010 וכן באליפות אירופה. הוא גם זכה בתחרות לזכר טל בשנים 2008 ו-2016, ובתחרות אירופלוט בשנת 2015. הוא זכה שוב באליפות רוסיה בשנת 2020.
זכה במדליות כסף באליפות העולם בשנת 2016 הן בשחמט מהיר והן בשחמט בזק. כמו כן, ניצח בתחרות Ordix בשנת 2008. בשנת 2019 נפומניאשצ'י זכה בכרטיס לתחרות המועמדים לאחר שסיים במקום השני בסבב הגרנד פרי. באפריל 2021 הבטיח נפומניאשצ'י את זכייתו בתחרות המועמדים. באליפות העולם בשחמט 2021 שהתקיימה בדובאי הוא הפסיד למגנוס קרלסן. באותו חודש זכה בשנית במדליית הכסף באליפות העולם בשחמט מהיר.
כשנה לאחר מכן השתתף באליפות העולם בשחמט 2023 בה הפסיד לסיני דינג לירן.
הישגים בולטים > קריירה מוקדמת

נפומניאשצ'י זכה באליפות אירופה לנוער לשחמט שלוש פעמים. בשנת 2000 הוא זכה בקטגוריה לילדים צעירים מ-10, ב-2001 ו-2002, הוא זכה בקטגוריה לילדים צעירים מ-12. בשנת 2002, נפומניאשצ'י זכה גם באליפות העולם לנוער בקטגוריה לילדים צעירים מ-12 במשותף עם מגנוס קרלסן אך ראשון עקב איכות הנקודות.
בשנת 2004 באליפות אירופה בשחמט עד גיל 20 הוא חלק מקום 4–5 עם דניאל סטלוואגן. באותה שנה הוא קיבל דרגת אמן בינלאומי. בשנת 2005 הוא היה שני באליפות העולם בשחמט עד גיל 16 (ניצח אלכסנדר לנדרמן).
הישגים בולטים > 2007 - 2010

ב-2007, הוא סיים במקום השני בתחרות C של תחרות Corus בוייק אן זה, הולנד. והשיג ציון ראשון לדרגת רב אמן. מאוחר יותר באותה שנה, נפומניאשצ'י קבע ציון שני באליפות אירופה לבודדים בדרזדן. את הציון השלישי והאחרון, קבע בתחרות זיכרון לסומוב.
על ידי זכייה בתחרות אירופלוט במוסקבה בפברואר 2008, הוא העפיל לתחרות דורטמונד 2008. בתחרות זו, נפומניאשצ'י חלק מקום שני ונותר בלתי מנוצח. באותה שנה הוא גם זכה בתחרות Ordix הפתוחה, תחרות שחמט מהיר שהתקיימה במיינץ.
ב-2010, ב-רייקה, נפומניאשצ'י זכה באליפות אירופה לבודדים עם 9/11. מאוחר יותר באותה שנה, במוסקבה, הוא זכה באליפות רוסיה לשחמט, לאחר שניצח את סרגיי קריאקין בפלייאוף.