stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
גרביל זעיר
הערות שוליים

↑  גרביל זעיר באתר הרשימה האדומה של IUCN
1 2 3  גרביל זעיר, באתר הגן הזואולוגי
1 2 3 4  Gerbillus henleyi (de Winton, 1903), www.gbif.org, ‏2018 (באנגלית)
↑  Sonny S. Bleicher, Joel S. Brown, Keren Embar, Burt P. Kotler, Novel predator recognition by Allenby's gerbil (Gerbillus andersoni allenbyi): do gerbils learn to respond to a snake that can “see” in the dark?, Israel Journal of Ecology and Evolution 62, 2016-05-18, עמ' 178–185 doi: 10.1080/15659801.2016.1176614
1 2  Montpellier Laurent Granjon (The Center for Biology and Management of Populations (CBGP), IUCN Red List of Threatened Species: Gerbillus henleyi, IUCN Red List of Threatened Species, ‏2016-09-01
| יונקים בארץ ישראל  |
| --- | --- | --- |
| טורפים בישראל | גירית הדבש • גירית קוואקזית • דלק הסלעים • חמוס השלגים • סמור משויש • לוטרה אירופית • זאב מצוי • זאב זהוב אפריקאי • תן זהוב • שועל החולות • שועל מצוי • שועל צוקים • כלב ים נזירי מצוי • נמייה מצויה • צבוע מפוספס • חתול חולות • חתול ביצות • חתול בר • קרקל • נמר |  |
| אוכלי חרקים בישראל | חדף הרמון • חדף זעיר • חדף לבן-שיניים • חדף קטן • קיפוד מצוי • קיפוד המדבר • קיפוד חולות מצוי |  |
| לווייתנאים בישראל | גרמפוס אפור • דולפין מצוי קצר-חוטם • דולפינן מצוי • דולפינן אנקולי • עבשן קטלני • סטנלה מפוספסת • סטנו תלום שן • זיפיוס חלול-חרטום • ראשתן גדול-ראש • לווייתן מצוי • לווייתן גוץ |  |
| פרסתנים בישראל | ערוד • פרא • חזיר בר • אייל הכרמל • יחמור פרסי • יעל נובי • צבי הנגב • צבי מצוי • ראם לבן |  |
| מכרסמים בישראל | סנאי זהוב • יערון גדול • יערון חרמוני • יערון קטן • יערון צהוב-צוואר • חולדה מצויה • חולדת חוף • עכבר מצוי • עכבר מקדוני • קוצן מצוי • קוצן זהוב • נסוקיה • גרביל החולות • גרביל החוף • גרביל דרומי • גרביל זעיר • גרביל הערבה • גרביל סלעים • יפה זנב • מריון מצוי • מריון חולות • מריון המדבר • מריון לובי • פסמון • חולד ארץ ישראלי • בר אוגר מצוי • נברן השדה • נברן השלג • ירבוע מצוי • ירבוע גדול • נמנמן סלעים • נמנמן העצים • דורבן מצוי • נוטריה |  |
| עטלפים בישראל | עטלף פירות מצוי • יזנוב גדול • יזנוב קטן • אשמן מצוי • אשמן מצרי • לילן מצרי • פרסף גדול • פרסף הנגב • פרסף מצוי • פרסף בהיר • פרסף חיוור • פרסף גמדי • פרספון מצוי • נשפון גדול • נשפון מצוי • נשפון דק-אוזן • נשפון הגדות • נשפון פגום-אוז • כנפן מצוי • אוזנן הנגב • אוזנן החרמון • אודנן • עטלפון לבן-שוליים • עטלפון בודנהיימר • עטלפון ריפל • עטלפון אריאל • עטלפון אירופי • עטלפון סאבי • אפלול מצוי • אפלול הנגב • בלומף שחור • רמשן לילי • אשף מצוי |  |
| יונקים נוספים | שפן סלעים • ארנבת מצויה • תחש המשכן |  |
  
ערך זה הוא קצרמרבנושא יונקים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
החלטה 240 של מועצת הביטחון של האו"ם

| --- | --- |

 תאריך:  25 באוקטובר 1967
 ישיבה מספר:  1371
 קוד:  S/RES/240(1967) (מסמך)
 סיכום הצבעה:  15 הצביעו בעד 0 הצביעו נגד 0 נמנעו 
 תוצאה:  ההחלטה התקבלה
 חברות קבועות:  טיוואן הרפובליקה הסינית צרפת צרפת הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת ארצות הברית ארצות הברית ברית המועצות (1955–1980) ברית המועצות
 חברות לא קבועות:  ארגנטינה ארגנטינה ברזיל (1960–1968) ברזיל הרפובליקה העממית של בולגריה הרפובליקה העממית של בולגריה קנדה קנדה דנמרק דנמרק אתיופיה (1897–1975) אתיופיה הודו הודו יפן יפן מאלי מאלי ניגריה ניגריה
 
החלטה 240 של מועצת הביטחון של האו"ם היא החלטה של מועצת הביטחון של האו"ם שאומצה ב־25 באוקטובר 1967. ההחלטה מגנה את ההפרות של הפסקת אש בלחימה במזרח התיכון שהתקבלה בעבר בעקבות החלטות של האו"ם (בעיקר החלטת מועצת הביטחון 234).
ההחלטה התקבלה לאחר תום מלחמת ששת הימים. המדינות המשתתפות - מצרים, סוריה, ירדן וישראל - לא הביעו חרטה על ההרוגים ואובדן הרכוש שנבע עקב הפרות ההסכם. המועצה אישרה את הצורך בקיומן הקפדני של החלטות הפסקת האש ודרשה מן המדינות הנוגעות בדבר לדאוג כי כל פעילות צבאית באזור תופסק באופן מיידי וכן כי ישתפו פעולה באופן מיידי ומלא עם ארגון הפיקוח על הפסקת אש של האו"ם.
בישיבה, שנקבעה לבקשת ישראל, סוריה ומצרים, דנה מועצת הביטחון של האו"ם בערעור על הטענות השונות ובסיומה אומצה ההחלטה פה אחד.
ראו גם

מלחמת ששת הימים
הערות שוליים

↑  Wellens, Karen; T.M.C. Asser Instituut (1990). Resolutions and statements of the United Nations Security Council (1946-1989): a thematic guide. BRILL. p. 447. ISBN 978-0-7923-0796-9.
רוכל

רוכל בהו צ'י מין סיטי, וייטנאם
רוֹכֵל או שׁוּקַאִי או תַּגְרָן הוא סוחר נודד בדרכים, הסובב ממקום למקום, ומציע את מרכולתו לעוברים והשבים.
כבר מימי קדם מילאו הרוכלים את החסר בכלכלת השוק הרשמית, בכך שהעניקו לצרכנים את הנוחות שבשירות מדלת לדלת. הם פעלו לצד שווקים עירוניים וירידים בהם רכשו לעיתים קרובות סחורה עודפת שנמכרה לאחר מכן לצרכנים במקומות אחרים. רוכלים הפיצו סחורות ליישובים מבודדים מבחינה גאוגרפית, למשל באזורים ההרריים של אירופה. הם פנו גם לצרכנים ביישובים מרכזיים אשר התקשו, מסיבותיהם, להגיע לשוקי העיר. הרוכלים מילאו תפקיד חשוב בקישור צרכנים ואזורים אלה לצירי סחר רחבים יותר. חלק מהרוכלים עבדו כסוכנים או כמוכרים-נוסעים עבור יצרנים גדולים יותר, ובכך היו לגלגולם הקודם של סוכני המכירות מדלת לדלת בעת המודרנית.
ההבחנה העיקרית בין רוכלים לסוגי סוחרים אחרים היא, שרוכלים סוחרים תוך כדי תנועה, ולא נשארים לסחור במקום קבוע. רוכלים מסתובבים ופונים ישירות ללקוחות פוטנציאליים, ואילו סוחרי רחוב מקימים דוכן ומחכים ללקוחות שיגיעו אליהם. כאשר הם לא עוסקים במכירה בפועל, רוכלים נדרשים להמשיך לנוע. אף על פי כן רוכלים יישארו באותו מקום לאורך זמן ואף יתחילו לסחור באמצעות דוכן. כמו כן, אף על פי שרוכלים בדרך כלל נודדים רגלית, אין סיבה המונעת מהם להסתייע בעגלה או באמצעי אחר להובלת הסחורות.
תמונות של רוכלים מופיעות בספרות ובאמנות כבר מהמאה ה-12. תמונות כאלה היו פופולריות מאוד בקרב הציירים והצלמים האוריינטליסטים של המאה ה-18 והמאה ה-19. דימויים מסוימים מתארים רוכלים בצורה משונה, ואילו אחרים מראים חזיונות רומנטיים אידיאליסטים של רוכלים בעבודה.
אטימולוגיה

המילה רוֹכֵל הייתה בשימוש כבר בעברית המקראית. בשיר השירים נכתב ”מִי זֹאת, עֹלָה מִן-הַמִּדְבָּר, כְּתִימְרוֹת, עָשָׁן מְקֻטֶּרֶת מוֹר וּלְבוֹנָה, מִכֹּל אַבְקַת רוֹכֵל”. בלשנים קושרים בין השורש ר.כ.ל ובין השורש ר.ג.ל והמילה רֶגֶל, הלא דרכו של הרוכל היא התקדמות ברגל. על פי סברה זו באופן דומה גם המילה סוֹחֵר מתארת את מי שמוכר מרכולתו ממקום למקום ולמעשה, הולך סחור סחור.
מילה אחרת הנקשרת משורש ר.כ.ל היא רכיל, ונזכרת כמצוות לא תעשה בפרשת קדושים: ”לֹא תֵלֵךְ רָכִיל בְּעַמֶּיךָ”. בספר משלי נקשר הביטוי עם גילוי סוד אך בספר בירמיהו ובספר יחזקאל המילה רָכִיל נקשרת למרמה ושפיכות דמים. האיסור ללכת רכיל מתפרש לפי תרגום השבעים כלהוליך שולל אך לפי חז"ל מדובר במעשה של דיבור – הלשנה או הוצאת דיבה. בלשנים מוצאים קשר אפשרי בין המילה רכיל לבין המילה רוכל. על קשר זה עמדו חז"ל בתלמוד הירושלמי: ”לא תלך רכיל בעמך – זו רכילות לשון הרע. תני ר' נחמיה: שלא תהא כרוכל הזה – מטעין דבריו של זה לזה ודבריו של זה לזה”. גם רש"י קשר קשר דומה: ”"לא תלך רכיל" אני אומר: על שם שכל משלחי מדנים ומספרי לשון הרע הולכים בבתי רעיהם לרגל מה יראו רע או מה ישמעו רע לספר בשוק – נקראים הולכי רכיל […] וכן רוכל הסוחר ומרגל אחר כל סחורה, וכל המוכר בשמים להתקשט בהם הנשים, על שם שמחזר תמיד בעיירות נקרא רוכל”.
חיי רוכל

מעט מאוד רוכלים השאירו רישומים כתובים. רבים היו אנאלפביתים וכתיבת יומנים הייתה נדירה בקרב הרוכלים. מרביתם טיפלו בעסקאות במזומן והשאירו אחריהם מספר רשומות חשבונאיות או לא כמו קבלות, חשבוניות או פנקסי יום. עם זאת, מספר קטן מאוד של רוכלים ניהל יומנים וניתן להשתמש בהם כדי להבין את חיי היומיום של הרוכל. אפרים ליסיצקי (1885–1962), מהגר מרוסיה, הגיע לארצות הברית בשנת 1900 וזמן קצר לאחר מכן החל לעסוק ברוכלות. האוטוביוגרפיה שלו, שפורסמה בשנת 1959 תחת הכותרת, "In the Grip of the Cross-Currents", מתארת את מפגשיו השונים עם בעלי הבתים ואת הקשיים שחווה בביצוע המכירה כשדלת אחר דלת נטרקה בפניו.
לאחר שהגיע לאמריקה בשנת 1842, אברהם גודמן כתב ביומנו על חוויותיו ואותו יומן פורסם על ידי הארכיון היהודי-אמריקאי. ביומן יש פירוט על חוויותיו ומחשבותיו על חייו של הרוכל. כאשר ניסיונותיו הראשונים של גודמן למצוא עבודה כפקיד לא צלחו, ב־29 בספטמבר הוא כתב: "הייתי צריך לעשות כמו כל האחרים; עם חבילה על גבי הייתי צריך לצאת אל תוככי הארץ, למכור מוצרים שונים". השבועות הראשונים היו קשים והוא מצא את אורח החיים הזה כבד, לא בטוח ובודד.
דרכי תחבורה

בעת המודרנית, רוכלים ממשיכים לנוע רגלית, אך משתמשים גם באופניים, עגלות יד, עגלות רתומות לסוסים או כלי רכב ממונעים כמו אופנועים כאמצעי תובלה. כדי לסחוב את מרכולתם, משתמשים הרוכלים בתרמילים ייעודיים, מריצות, עגלות יד או סלי נשיאה מאולתרים. רוכלים על ריקשה הם מחזה נפוץ יחסית ברחבי אסיה.
רוכלי בצל ברטונים רכובים על אופניים הם מחזה מוכר ברחבי דרום אנגליה וויילס
רוכלי המזון הם עמוד התווך של השווקים הצפים בתאילנד
רוכל פירות בפאס, מרוקו
מוכר רחוב במרקאיבו עם מכל נשיאה מאולתר
מוכרת בננות, באוגנדה
רוכל על ריקשה במנדליי
מוכר בלונים
מוכר גלידות בפריז, צרפת, 2010
רוכלי ירקות, יפן, המאה ה-19
רוכלי בירה בלונדון, 1877
רוכל פירות, סידני, בערך 1885
דייוויד והארי סילברמן בעגלת הרוכלים שלהם, סיינט פול, מינסוטה, 1920
רוכל מדלת לדלת, 1905
רוכל הרותם את עגלתו לעז, סוף המאה ה-19
חקיקה ורגולציה

מספר מדינות חוקקו חוקים להגנה על זכויות הרוכלים, וגם כדי להגן על הציבור מפני מכירת סחורות נחותות. במדינות רבות של ארצות הברית, רוכלים נדרשים להגיש בקשה לרישיון. בהודו יש חוקים מיוחדים שנחקקו, על ידי מאמצי המתכננים המעניקים לבגרים זכויות גבוהות יותר בהשוואה לאנשי עסקים אחרים. לדוגמה, לנהגים יש זכות קדימה על כלי רכב ממונעים.
בבריטניה, רוכלות מוסדה על ידי חוק הרוכלים משנת 1871, אשר מספק "תעודת רוכלות", ותקף עד ימינו אלה. לרוב תעודה זו מונפקת על ידי המשטרה. בסוף המאה העשרים השימוש בתעודות כאלה הפך לנדיר מכיוון שחקיקה אזרחית אחרת הציגה רישיון לסחר רחוב. החל משנת 2008 תעודות רוכלות נותרו חוקיות אם כי מספר מועצות מקומיות ביקשו למגר רוכלים באמצעות חוקי עזר מקומיים או דרך מנגנוני אכיפה אחרים כמו דרישה להצגת רישיון סוחר רחוב.
בישראל הרוכלות מוסדרת בחוק רישוי עסקים, תשכ"ח-1968.
הערות שוליים

↑  שיר השירים פרק ג פסוק ו
↑  פרשת קדושים – רוֹכלוּת ורכילות, באתר האקדמיה ללשון העברית, ‏5 במאי 2016
↑  משלי פרק י"א פסוק י"ג: "הוֹלֵךְ רָכִיל - מְגַלֶּה סּוֹד, וְנֶאֱמַן רוּחַ - מְכַסֶּה דָבָר"
↑  "אִישׁ מֵרֵעֵהוּ הִשָּׁמֵרוּ, וְעַל כָּל אָח אַל תִּבְטָחוּ, כִּי כָל אָח עָקוֹב יַעְקֹב, וְכָל רֵעַ רָכִיל יַהֲלֹךְ" (ירמיהו ט, ג), "אַנְשֵׁי רָכִיל הָיוּ בָךְ לְמַעַן שְׁפָךְ דָּם" (יחזקאל כב, ט)
↑  פאה א:א, טז ע"א
↑  רש"י על ויקרא יט טז
↑  Shaw, E. H. "Ancient and medieval marketing" in Jones, D.G. Brian and Tadajewski, Mark, The Routledge Companion to Marketing History,  London, Routledge, p. 24. ISBN 9781134688685
↑  Mill, J.S., Principles of a Political Economy, London, Longman, 1909, Bk.I, Ch.II
↑  לורי גרוב, Street Peddling, באנציקלופדיית שיקגו (באנגלית)
↑  A Jewish Peddler's Diary, American Jewish Archives, ‏יוני 1951 (באנגלית)
↑  Casson, M. and Lee, J., "The Origin and Development of Markets: A Business History Perspective," Business History Review, Vol 85, Spring, 2011, doi:10.1017/S0007680511000018, pp 31-32
↑  Casson, M. and Lee, J., "The Origin and Development of Markets: A Business History Perspective," Business History Review, Vol 85, Spring, 2011, doi:10.1017/S0007680511000018, p. 33
↑  Buck, D.S., Deaf Peddler: Confessions of an Inside Man, Washington, Gallaudet University Press, 2000 pp 4-5
↑  Mayhew, Henry, London Labour and the London Poor. Researched and written, variously, with J. Binny, B. Hemyng and A. Halliday.
↑  Chesney, K., The Victorian Underworld, Penguin, 1970. Recounts criminal and quasi-criminal activity in countryside and city.
↑  Jones, P.T.A., "Redressing Reform Narratives: Victorian London's Street Markets and the Informal Supply Lines of Urban Modernity," The London Journal, Vol 41, No. 1, 2006, pp 63–64
↑  Brown, D., The Autobiography of a Pedlar: John Lomas of Hollinsclough, Staffordshire (1747-1823), Midland History, 1996
↑  Lisistzky's story is recounted in Rubin, S.J. (ed), Writing Out Lives: Autobiographies of American Jews, 1890-1990, Jewish Publication Society
↑  אברהם גודמן, A Jewish Peddler's Diary, American Jewish Archives, ‏1842-1843
↑  בקשת רישיון רוכלות במדינת מסצ'וסטס (באנגלית)
בקשת רישיון רוכלות במדינת משיגן (באנגלית)
בקשת רישיון רוכלות במדינת דנוור (באנגלית)
↑  חוק רישוי עסקים, תשכ"ח-1968
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb119419383 (data)  GND: 4318478-9  HDS: 014033  NARA: 10676061  NDL: 00562727  SUDOC: 027360660 
רוכלת בכניסה לשוק החמאה, תחריט מאת ג'יי ג'יי אקוהוט, 1884
רוכלים עם סוסי גיוס ועגלה מכוסה, סנט פול, מינסוטה, 1928
חלבנים בלגיים מוכרים את מרכולתם על גבי עגלה רתומה לכלב, סוף המאה ה-19
שלדון אדלסון

| --- | --- |

אדלסון, 2008
 לידה:  4 באוגוסט 1933 בוסטון, מסצ'וסטס, ארצות הברית 
 פטירה:  11 בינואר 2021 (בגיל 87) מליבו, ארצות הברית 
 שם לידה:  Sheldon Gary Adelson 
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי בהר הזיתים 
 מקום מגורים:  לאס וגאס 
 השכלה:  הסיטי קולג' של ניו יורק  תיכון רוקסברי ממוריאל 
 מעסיק:  לאס וגאס סנדס 
 מפלגה:   המפלגה הרפובליקנית
 בן או בת זוג:  מרים אדלסון (1991–2021) 
 מספר צאצאים:  5 
 פרסים והוקרה:  אזרח כבוד של ירושלים (2013)  Distinguished Nevadan (2010) 
 
שלדון אדלסון שמו המלא; שלדון גדליה שלום גארי אדלסון (באנגלית: Sheldon Gary Adelson;‏ 4 באוגוסט 1933, י"ב באב ה'תרצ"ג – 11 בינואר 2021, כ"ז בטבת ה'תשפ"א) היה איש עסקים ונדבן יהודי-אמריקאי, בעל השליטה בחברת "לאס וגאס סנדס" (אנ'), שמחזיקה בבתי מלון ובתי קזינו בעיר לאס וגאס בארצות הברית, באי מקאו שבסין ובסינגפור. היה בעליו של העיתון ישראל היום ובעל השליטה בעיתון מקור ראשון. היה פילנתרופ שתרם מיליוני דולרים לארגונים ולמוסדות ופעיל ציוני.
בדצמבר 2020 העריך כתב העת האמריקאי "פורבס" את הונו האישי במעל 35 מיליארד דולר.
ראשית חייו

אדלסון נולד בשכונת דורצ'סטר שבבוסטון לשרה (לבית טונקין) וארתור אדלסון. אביו היה נהג מונית ממוצא יהודי אוקראיני ויהודי ליטאי. אמו היגרה לארה"ב מאנגליה וניהלה חנות לכלי סריגה. המשפחה הייתה ענייה ואדלסון חלק חדר אחד עם שני אחיו ואחותו.
בגיל צעיר מכר אדלסון עיתונים בפינות רחוב, ובגיל 12 החל לעבוד כעצמאי. הוא שירת בצבא היבשה של ארצות הברית במשך שנתיים. כשהשתחרר למד פיננסים וכלכלה בסיטי קולג' של ניו יורק אולם לא השלים תואר אקדמי. העסק הראשון שהקים היה לממכר מוצרי טיפוח. בשנות ה-60 הקים עם שני שותפים חברה לטיולים. הוא עבד גם כסוכן משכנתאות, יועץ השקעות ויועץ כספי.
עסקים

פעילותו העסקית העיקרית של אדלסון התרכזה בחברת לאס וגאס סנדס (אנ'), שהיה בעל השליטה שלה. עסקי החברה הם בעיקר החזקות של בתי קזינו בארצות הברית, סין, סינגפור ווייטנאם.
עסקים > COMDEX ומרכז הכנסים

תחילת עושרו של אדלסון הייתה בארגון תערוכת המחשבים COMDEX (אנ') שאותה פיתח יחד עם שותפיו. התערוכה הראשונה התקיימה בשנת 1979. COMDEX הייתה תערוכת המחשבים המקצועית המובילה בעולם ברוב שנות ה-80 וה-90 של המאה ה-20.
בשנת 1988 רכש אדלסון עם שותפיו את מלון הקזינו סנדס (Sands) בלאס וגאס. שנה לאחר הרכישה, בנה אדלסון את מרכז הכנסים והתערוכות סנדס, שהיה למרכז הכנסים הפרטי היחיד בארצות הברית. בשנת 1995 מכר אדלסון עם שותפיו את חטיבת התערוכות שבבעלותם, כולל תערוכת COMDEX, לבנק יפני, תמורת 862 מיליון דולר. חלקו של אדלסון בעסקה היה מעט יותר מ-500 מיליון דולר.
עסקים > מלון ונישיאן

בשנת 1991, בעודו מבלה את ירח הדבש בוונציה, מצא אדלסון השראה בעיר כנושא למלון נופש ענק. הוא הרס את מלון סנדס שבבעלותו והשקיע 1.5 מיליארד דולר בבניית מלון ונישיאן ("הוונציאני"). במלון ובבית הקזינו שבו שוחזרו רבים מאתריה המפורסמים של העיר האיטלקית. המלון הביא למהפכה בתעשיית המלונאות בלאס וגאס וזכה לפרסים בינלאומיים רבים כאחד המלונות הטובים בעולם.
בשנת 2003 נוסף למלון מגדל דירות שבו 1,013 דירות נופש. המלון כולל בסך הכל 4,049 יחידות אירוח, 18 מסעדות, ומרכז קניות שבו תעלות שיט.
לאחר מותו של אדלסון ב-2021, מכרה חברת "לאס וגאס סנדס" את עיקר פעילותה בארצות הברית, את מלון Venetian ואת מרכז הכנסים שלה בלאס וגאס ל-Apollo Global Management ו-Vici Properties.‏
עסקים > מלונות באסיה

במאי 2004 נפתח מלון קזינו "סנדס מקאו", פרי יוזמתו והשקעתו של אדלסון, בחצי האי מקאו בסין. השקעתו של אדלסון במלון, בסך 265 מיליון דולר, הוחזרה לו מתוך רווחי המלון בתוך שנה אחת. בחודש דצמבר 2004 הונפקו מניות המלון בבורסה, ואדלסון שהחזיק אז ב-69% מן המניות, הפך למיליארדר בין-לילה. בארבע השנים הראשונות מאז פתיחתו של מלון סנדס במקאו הוכפל הונו האישי של אדלסון פי 14.
במאי 2006 הוענק לחברת "לאס וגאס סנדס" רישיון להקמת מלון-קזינו חדש במתחם מרינה ביי בסינגפור. המלון, מרינה ביי סנדס, נפתח לציבור באפריל 2010 ועל פי הערכות הושקעו בו 3.16 מיליארד דולר.
בחודש אוגוסט 2007 חנך אדלסון את מלון "מקאו ונישיאן". הוא הכריז כי הוא מתכנן לפתח רצועת מלונות באזור קוטאי, שתדמה לזו שבלאס וגאס, בהשקעה כוללת של 12 מיליארד דולר וכי עד לשנת 2010 יבנו במקום 20,000 חדרי מלון. בחודש ספטמבר 2007 הכריז כי "לאס וגאס סנדס" תפתח מלון נוסף במקאו, בחודש אוקטובר 2007.
לאחר המשבר הכלכלי העולמי בשנת 2008 פורסם כי שווי החזקותיו של אדלסון ירד לכדי 4 מיליארד דולר.
בדו"חות הכספיים שפרסמה חברת "לאס וגאס סנדס" ב-1 בפברואר 2012, עבור הרבעון האחרון של 2011, נרשמו עליות של 36% ברווח הנקי ל-460.9 מיליון דולר (57 סנט למניה) ושל 26% בהכנסות לשיא של מעל 2 מיליארד דולר. לפי הדו"חות האחרונים, רוב הכנסות החברה הגיעו מפעילות בתי הקזינו באסיה ובמיוחד בסין (1.33 מיליארד דולר) ובסינגפור (806.9 מיליון דולר), כאשר בלאס וגאס עמדו ההכנסות על סך של 339.5 מיליון דולר. אדלסון הודיע כי בכוונתו להמשיך ולבנות בתי מלון וקזינו בסינגפור, ביפן, בקוריאה הדרומית ובווייטנאם. סיכום לשנת 2013 מצא כי אדלסון היה המרוויח הגדול ביותר עם עלייה של כ-15 מיליארד דולר בשנה זו בלבד.
מעורבות פוליטית

למרות שנולד למשפחה שתמכה במפלגה הדמוקרטית, במהלך השנים נטו דעותיו של אדלסון יותר ויותר לאלה של המפלגה הרפובליקנית. הוא השתתף בהקמת קואליציית היהודים הרפובליקנים והיה יושב ראש ועד המנהלים שלה. אדלסון התנגד להקמת מדינה פלסטינית, ובשלהי כהונתם של ג'ורג' בוש ואהוד אולמרט הביע התנגדות לקיום ועידת אנאפוליס.
על אף עיסוקו בתחום בתי-ההימורים, אדלסון התנגד להימורים באינטרנט בנימוק שהם גוזלים את כספם של הצעירים והעניים.
בני הזוג אדלסון התנגדו ללגליזציה של סמים קלים ותרמו מיליוני דולרים לקמפיין הנגד במשאל עם בפלורידה בנושא קנאביס רפואי. שניים מבניו המאומצים של אדלסון מנישואיו הראשונים התמכרו לסמים קשים ואחד מהם מת ממנת יתר, ואשתו היא רופאה המתמחה בגמילה מסמים.
ביוני 2014 נבחר אדלסון על ידי הג'רוזלם פוסט כאחד מחמישים היהודים המשפיעים ביותר בעולם.
מעורבות פוליטית > תרומות פוליטיות

ב-1996 תרם אדלסון לעמותות למען בנימין נתניהו, ומאז המשיך לקיים קשרים הדוקים עם נתניהו. בעקבות עתירה של העיתונאי רביב דרוקר וחדשות ערוץ 10 בבקשה לחשוף את מועדי שיחות הטלפון שנערכו בין אדלסון לנתניהו בין השנים 2012–2015 וערעור שהתקבל בבג"ץ, פרסם נתניהו הודעה שבה נאמר כי הם שוחחו כ-40 פעם בשנה בממוצע.
אדלסון היה אחד מהתורמים הבולטים במאה ה-21 עבור מועמדי המפלגה הרפובליקנית ומטרות שמרניות בארצות הברית. בשנת 2005 היו אדלסון ואשתו מרים בין 53 התורמים שתרמו רבע מיליון דולר לטקס ההשבעה השני של נשיא ארצות הברית ג'ורג' וו. בוש, שהיה מועמד המפלגה הרפובליקנית. בשנת 2007 מימן אדלסון את שדולת Freedom's Watch (אנ') התומכת ביוזמת המלחמה בטרור של הנשיא בוש ומקדמת מועמדים רפובליקנים לקונגרס של ארצות הברית.
במהלך הבחירות המקדימות לנשיאות ארצות הברית במפלגה הרפובליקנית ב-2012 תמך אדלסון תחילה בניוט גינגריץ' ואחר כך במועמד הסופי מיט רומני. באותה שנה תרם עם אשתו כעשרה מיליון דולר עבור ניוט גינגריץ', וסך תרומותיו למועמדי המפלגה הרפובליקנית עמד על 92 מיליון דולר. קואליציית היהודים הרפובליקנים, שאדלסון היה מראשיה, תמכה במיט רומני והשיקה קמפיין בשם "חרטת הקונה" (Buyer's remorse) שיועד לקהל המצביעים היהודי, התומך ברובו באופן מסורתי במפלגה הדמוקרטית. בקמפיין הועברה ביקורת על עמדות ברק אובמה בכל הנוגע לישראל ולמזרח התיכון.
במהלך המירוץ לנשיאות, באוגוסט 2012 התנצלה המפלגה הדמוקרטית בפני אדלסון ובני משפחתו, על שפרסמה נגדו האשמות חסרות בסיס. באותה שנה הגיש אדלסון תביעת דיבה נגד ארגון יהודי המזוהה עם המפלגה הדמוקרטית, מפני שקרא למיט רומני לסרב לקבל את "כספו המלוכלך" של אדלסון, וזאת על רקע ידיעה שבית הימורים בבעלותו מאפשר פעילות של זנות בתחומיו. ב-2013 דחה בית משפט פדרלי את התביעה מפני חופש הביטוי. ערעורו לבית המשפט העליון של נבדה נדחה.
במהלך הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2016 הודיע אדלסון על תמיכתו במרקו רוביו לראשות המפלגה הרפובליקנית. לאחר שדונלד טראמפ נותר המועמד הרפובליקני היחיד, עבר אדלסון לתמוך בו והיה לתורם הגדול ביותר לקמפיין של טראמפ (מלבד טראמפ עצמו), עם תרומה של 20.5 מיליון דולר. לטקס אירועי ההשבעה של טראמפ תרם אדלסון חמישה מיליון דולר.
מעורבות פוליטית > שוק התקשורת > בישראל

אדלסון נכנס לתחום העיתונות לראשונה בישראל, שבה לא היו לו כמעט עסקים. לדבריו, החלטתו להשקיע בשוק התקשורת בישראל "לא נבעה רק ממניעי רווח, אלא גם, ואולי בעיקר, מרצוני להציע לציבור הישראלי הזדמנות לתקשורת הוגנת ומאוזנת". העיתון העיקרי בבעלותו, ישראל היום, אינו מפרסם את נתוניו הכספיים בהיותו עיתון בבעלות פרטית, אך לפי התצהיר של שלמה בן צבי במהלך הסכסוך המשפטי ביניהם, ולפי נתונים שמיקי רוזנטל טוען שנחשף אליהם, אדלסון מפסיד כ-100 מיליון ש"ח בשנה על העיתון. היו שטענו נגד העיתון כי הוא משמש כדרך לתמיכה כספית מאסיבית של אדלסון בנתניהו.
פעילותו של אדלסון בשוק התקשורת החלה בשנת 2006, כשחברת "ניוזקו" שבבעלות בני הזוג רכשה 50% מהבעלות בחינמון "ישראלי" ששלמה בן צבי ייסד כמה חודשים לפני זה. כעבור מספר חודשים נחלקו בן צבי ואדלסון, על רקע רצונו של אדלסון בעיתון יותר רציני, בעוד בן צבי טוען שאין היתכנות כלכלית לתוכניות של אדלסון. השליטה ב"ישראלי" נותרה בידי בן צבי, אולם חלק גדול מעובדי העיתון, בראשות העורך עמוס רגב (שאותו הביא אדלסון) עזבו והצטרפו לחינמון החדש שאדלסון הקים – ישראל היום. בין אדלסון ובן צבי החל מאבק משפטי שכלל תביעות הדדיות. ב-2012 הגיעו לפשרה שתוכנה נשאר חסוי.
ישראל היום החל לצאת ביולי 2007. העורך הראשי היה רגב, והמו"ל אשר בהרב, שהיה מנכ"ל "ישראלי". בשנת 2010 הוא הפך לעיתון הישראלי היומי בעל שיעור החשיפה הגבוה בימי חול. מאז 2017 הוא הנפוץ ביותר גם בסופי השבוע. החל מחודש מאי 2018 מכהנת מרים אדלסון כמו"ל של העיתון.
ב-2014, אחרי ששלמה בן צבי נקלע לקשיים כספיים רכש אדלסון את מקור ראשון תמורת 14 מיליון ש"ח, ואת אתר החדשות של מעריב, nrg (שבהמשך נסגר) תמורת 3 מיליון.
בספטמבר 2011 הודיע אדלסון על כוונתו להגיש תביעת דיבה נגד ערוץ 10 בעקבות כתבה עליו ששודרה מספר חודשים לפני כן. בעקבות זאת שודרה ביומן חדשות שישי "השבוע" של ערוץ 10 התנצלות באורך דקה וחצי על פרסום כזבים ואי בדיקת עובדות בכתבה האמורה. בעקבות ההתנצלות התפטרו כמחאה מנכ"ל חברת "חדשות 10" ראודור בנזימן ועורכת "השבוע" רותי יובל, והמגיש גיא זהר פרש מהגשת "השבוע".
מעורבות פוליטית > שוק התקשורת > בארצות הברית

בדצמבר 2015 אדלסון רכש את העיתון לאס-וגאס ריוויו-ג'ורנאל, העיתון הגדול ביותר בנוואדה. אדלסון שילם עבור העיתון 140 מיליון דולר, 38 מיליון דולר יותר מהמחיר שבו נקנה בראשית אותה שנה. אדלסון קנה את העיתון בעזרת חברה שהוקמה כמה חודשים לפני כן, כך שהעובדה שהוא הבעלים החדשים הוסתרה הן מהציבור והן מעובדי העיתון שמחו על כך שהם מתבקשים לעבוד עבור בעלים אלמוניים. כעבור כשבוע זהותו של אדלסון כרוכש נחשפה על ידי כתבי העיתון ופורסמה בכתבה בעיתון עצמו. במקביל משפחת אדלסון פרסמה שהיא אכן הרוכשת, וששמרה על החשאיות בשביל שלא למשוך את תשומת הלב מהעימות בין המועמדים לנשיאות של המפלגה הרפובליקנית שהתקיים בנוואדה.
עם רכישת העיתון הושפע הקו שלו במספר נושאים בהתאם לאינטרסים העסקיים של אדלסון בנוואדה ולדעותיו. כתבים שכתבו על עסקיו של אדלסון פרשו. בניגוד לעמדה הליברטריאנית שאפיינה אותו, העיתון תמך במיזם של הקמת אצטדיון פוטבול בלאס וגאס בשילוב של מימון פרטי וציבורי בו היה מעורב אדלסון. ובהתאם להתנגדותו של אדלסון ללגליזציה של סמים קלים, עמדתו של העיתון התהפכה מתמיכה להתנגדות.
נדבנות

אדלסון היה אחד התורמים הגדולים לארגונים יהודיים. שלדון ומרים אדלסון תרמו מעל 50 מיליון דולר ל"יד ושם". בני הזוג אדלסון הם תורמים בולטים של פרויקט תגלית, המממן ביקורי בני נוער בישראל. מאז 2007 תרמו בני הזוג יותר מ-100 מיליון דולר לפרויקט. באפריל 2018 תרמו בני הזוג אדלסון 70 מיליון דולר ל"פרויקט תגלית", לרגל שנת ה-70 לעצמאות ישראל ולציון 18 שנים לפרויקט.
בני הזוג אדלסון תרמו 25 מיליון דולר להקמה בלאס וגאס קמפוס חינוכי יהודי מהגן ועד התיכון. במרץ 2015 תרמו 12 מיליון דולר לארגון IAC וב-2018 עוד כ-13 מיליון דולר.
מיקוד נוסף של בני הזוג אדלסון הוא תחום הרפואה. הם מממנים קרן מחקר רפואית השוכנת בבוסטון למחקרים של מחלות מסכנות חיים. ב-2014 תרמו בני הזוג אדלסון 5 מיליון דולר לפקולטה למדעי הבריאות באוניברסיטת אריאל. ביוני 2017 תרמו בני הזוג אדלסון 20 מיליון דולר להקמת פקולטה לרפואה באוניברסיטת אריאל, וזו נקראה על שמם.
באפריל 2014 תרמו 16.4 מיליון דולר לעמותת SpaceIL הישראלית.
פרסים והוקרה

ב-2008 הוענק לאדלסון ולאשתו מרים פרס וודרו וילסון על אזרחות עסקית למופת.
בשנת 2009 קיבל אדלסון את פרס הרצל של הסתדרות ציוני אמריקה על פעילותו הציונית.
באפריל 2013 הוענקה לבני הזוג אזרחות כבוד של העיר ירושלים, "על תרומתם לקידומה ולפיתוחה של העיר בתחומי התיירות, ההשכלה הגבוהה, המחקר האקדמי והרפואי והנחלת לקח השואה".
חיים אישיים

אדלסון היה נשוי לסנדרה. בני הזוג אימצו שני בנים ובת. בשנת 1988 התגרשו. אחד מילדיהם המאומצים, מיטשל, נפטר ממנת יתר בשנת 2005.
ב-1991 נישא אדלסון בשנית למרים פרבשטיין-אוקסהורן, רופאה המתמחה בגמילה מסמים, ישראלית לשעבר. חגיגת נישואיהם נערכה בטרקלין שאגאל במשכן הכנסת בירושלים, הפעם היחידה שבה נערכה חגיגת נישואים במשכן הכנסת. את קיום האירוע בכנסת ביקש בנימין נתניהו, אז סגן שר החוץ. מנישואים אלו יש לבני הזוג שני בנים (מתן ואדם).
במרץ 2019 פורסם שאדלסון חולה בסרטן מסוג לימפומה שאינה הודג'קין.
ב-7 בינואר 2021 הודיעו מקורביו של אדלסון בשמו, שהוא יוצא לחופשת מחלה כדי להגביר את הטיפולים נגד מחלתו.
אדלסון נפטר ב-11 בינואר 2021, בגיל 87 בשל סיבוך של הטיפול במחלתו, ולמחרת פרסמו מקורביו את דבר מותו. ארונו הועלה לישראל. בנמל התעופה בן-גוריון קיבל ראש הממשלה נתניהו את ארונו. הוא נקבר ב-15 בינואר 2021 בהלוויה מצומצמת בבית הקברות היהודי בהר הזיתים.