אלכס שטיין
ביוגרפיה > שופט בבית המשפט העליון > פסיקתו > דיני רווחה

פסיקתו של שטיין באה להעצים אוכלוסיות מוחלשות. בפסק דין מנחה בעניין זכויות העיוורים, קבע שטיין, על בסיס שורה ארוכה של דינים, שבראשם חוק שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות, התשנ"ח-1998, כי אנשים עם מוגבלות זכאים לשיקום, לשילוב ולשוויון מהותי, וכי כפועל יוצא מכך המדינה חייבת להשוות את קצבת הניידות המשולמת לאנשים שסובלים מעיוורון לקצבה גבוהה יותר אשר משולמת לנכי גפיים תחתונות חסרי רכב. שטיין סיים את פסק דינו, עמו הסכימו המשנה לנשיאה ח' מלצר והשופט ג' קרא, במילים "העותרים לא רואים אותנו, אבל אנחנו רואים אותם".
בשני פסקי דין נוספים, קבע שטיין כי אימהות יחידניות הזקוקות לדיור ציבורי תוכלנה להוכיח את נזקקותן על ידי כל ראיה אמינה, ולאו דווקא על ידי הצגת זכאות לקבלת קצבת הבטחת הכנסה מהמוסד לביטוח לאומי, כפי שדרש משרד הבינוי והשיכון. פסיקה זו פתחה את הדלת לקבלת דיור ציבורי לאימהות יחידניות שמקבלות קצבת מזונות מהמוסד לביטוח לאומי ואינן מעוניינות להמירה בקצבת הבטחת הכנסה מטעמים כספיים או משיקולים שקשורים לרצונה של האישה להבטיח שאב ילדיה ימשיך לשלם את המזונות.[דרוש מקור: נראה שאחד מפסקי הדין חסר]
בפסק דין תקדימי בעניינם של שירותי בריאות משלימים המסופקים על ידי קופות החולים, קבע שטיין כי קופת החולים מכבי אינה יכולה להפסיק לספק "תרופות יתום" – תרופות מאוד יקרות הנדרשות לטיפול במחלות נדירות – לחברים הרשומים בתוכנית שירותי הבריאות המשלימים שלה, וכי היא חייבת לספק תרופות אלה גם לחברים חדשים המצטרפים לאותה תוכנית במחלתם – זאת, בהתאם לזכות ההצטרפות הנתונה להם לפי חוק זכויות החולה, התשנ"ו-1996. הנשיאה א' חיות והשופט ג' קרא הסכימו עם שטיין.
בפסק הדין שנתן בינואר 2022 בעניין תמיכות למעונות יום שניתנות למשפחות אברכים, קבע שטיין כי הפסקת התמיכות למשפחות האברכים שאינם עובדים לפרנסתם ואינם לומדים מקצוע אינה יכולה להיכנס לתוקף באופן מיידי באמצע שנת הלימודים, אלא טעונה הוראת מעבר הדוחה את ביטול התמיכות לתחילת שנת הלימודים הקרובה. בפוסקו כך, התבסס שטיין על עקרון ההסתמכות וקבע כי "זכויות רווחה הן בגדר ברכה ולא קללה" וכי "מקבליהם של תשלומי רווחה וסובסידיות לסוגיהם אינם מאבדים שום זכות הנתונה לאזרח מן השורה. היזקקותם לתשלומי רווחה אינה גורעת כהוא זה מכבודם וממעמדם כאזרחים שווי זכויות, ועל כן אין להתייחס אליהם כאל חיילים בלוח השחמט, שאותם ניתן להזיז ממקום למקום כדי לקדם את תוכנית-העל של מי שמנהל את המשחק. כל אדם הוא עולם ומלואו, והשלטון, כנאמן הציבור, חייב להימנע, ככל שניתן, מלשבש את עולמו." במסגרת זו, שטיין דחה את טענת משרד האוצר כי האברכים ומשפחותיהם יוכלו להסתדר גם בעקבות ביטולן המיידי של תמיכות בקובעו כי "'היד הנעלמה' של אדם סמית אינה יכולה להאכיל פעוט, לחנכו ולספק לו את צורכי היומיום". השופט ע' גרוסקופף הסכים עם שטיין, ואילו השופט ע' פוגלמן, סבר, בדעת מיעוט, כי מן הראוי לאפשר לשר האוצר לקבוע הוראת מעבר חדשה.
זכויות להט״ב
שטיין היה שותף לשני פסק דין של בית המשפט העליון בעניין זכויות להט״ב. באחד מהם, בג״ץ5158/21 גורטלר נ' שר הרווחה (28.12.2023), ניתנה הכרה לבני זוג מאותו מין לאמץ ילדים בישראל, ובשני, בג״ץ 7978/16 סיראי נ׳ שר הפנים (21.3.2024), הוטלה חובה על המדינה להנפיק תעודת לידה בהתאם לצווי הורות הניתנים על ידי בתי המשפט לענייני משפחה לבני זוג מאותו מין. בשני המקרים, ביסס שטיין את פסק דינו על עיקרון הנייטרליות שמחייב את המדינה בפועלה מול אזרחיה; כך כתב:
״במקרה של תא משפחתי המורכב מזוג הורים מאותו מין הרישום בתעודת הלידה של ילדם או של ילדתם, אשר בא מכוחו של צו הורות רטרואקטיבי, צריך להיעשות במתכונת של "הורה/הורה", "אב/אב" או "אם/אם" – לפי בקשת ההורים החוקיים של היילוד. רישום כאמור מתחייב מכוח העיקרון [עליו בוסס פסק הדין בעניין האימוץ על ידי הורים בני אותו מין] לפיו המדינה אמורה להיות נייטרלית ביחסה אל דפוסי הזוגיות והמשפחה שאזרחיה הבוגרים בוחרים בעבור עצמם, ואל לה להכתיב לאזרחיה דפוס מונוליטי אחד של זוגיות ומשפחה".