stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פרסי ג'קסון וגנב הברק
דמויות > דמויות משניות

כירון הקנטאור - אחראי על הפעילויות במחנה. לפי המיתולוגיה נהרג בשוגג על ידי הרקולס תלמידו, אך מתגלה כי ביקש מהאלים להישאר מורה כל עוד זקוקים לו. יש לו קשר טוב עם אנבת'. התחזה למורה של פרסי ואימץ את השם מר ברונר. הוזכר שהוא היה מאמנם של גיבורים רבים. הוא בנו של קרונוס, מה שאומר שהוא דודו של פרסי. הופך לדמות ראשית בספרים הבאים.
סאלי ג'קסון – אימו של פרסי ואשתו של גייב. הייתה בת זוגו של פוסידון רק לקיץ אחד. סאלי נחטפה על ידי האדס לשאול. לאחר שפרסי מציל אותה, היא משתמשת בראש המדוזה כדי להפוך את גייב וחבריו לפסלים.
קלאריס לה-רו – אויבת של פרסי ובתו של ארס. בת 14. לא מזכירים דבר על אמהּ בספרים, אך גדלה במחנה החצויים. אויבתו של פרסי שניסתה להכניס את ראשו למי אסלה ופרסי העיף אותם עליה. מאוחר יותר מנסה להטיל עליו מום במשחק תפוס ת'דגל אך הוא מצליח לשרוד ומצליח בתפקידו כשומר במשחק.
גייב אגליאנו – בעלה של סאלי ואביו החורג של פרסי. לאחר שסאלי נחטפה, גייב התפרסם וגרם לפרסי להראות אשם. בסוף הספר סאלי הפכה אותו ואת חבריו לפסלים באמצעות ראשה של מדוזה.
מינוטאורוס – המפלצת שלקחה את סאלי. פרסי הורג אותו ולוקח את קרנו.
מדוזה – גורגונה שיכולה להפוך אנשים לאבן. ניסתה לפתות את פרסי וחבריו להפך לפסליה אך נכשלה וראשה נכרת. פרסי וחבריו שלחו את הראש לפוסידון שהחזיר להם אותו בסוף הספר כדי שסאלי תהפוך את גייב וחבריו לפסלים.
אכידנה – מפלצת ואימן של מפלצות רבות אחרות. היא לקחה כימרה כדי להרוג את פרסי אך נכשלה. על פי המיתולוגיה, בת זוגו של טיפון.
דמויות > אלים

דיוניסוס (מיסטר ד') – אל היין ומנהל המחנה. בנו של זאוס. מפני שהטריד נימפה עונשו לעבוד 100 שנה כמנהל המחנה ואסור לו לשתות משקאות חריפים למיניהם.
ארס – אל המלחמה. בנם של זאוס והרה. אביה של קלאריס. טכנית, הוא בן דודו של פרסי. נשלט על ידי לוק, הברק ניתן לו על ידיו כדי שיעבוד על פרסי.
כארון – אל המוות שמעביר את רוחות המתים לשאול. נתן לפרסי וחבריו לעבור אף שלא היו מתים כיוון שהבטיחו לו שיגידו להאדס לתת לו העלאה בשכר והביאו לו שקית מלאה דרכמות.
פוסידון – אל הים, הסוסים ואביו של פרסי. נשבע שלא להוליד עוד ילדים אבל בכל זאת הוליד את פרסי. היה בן זוגה של סאלי למשך קיץ אחד. הסתכסך עם זאוס כיוון שזאוס חשב שביקש מבנו לגנוב ממנו את הברק הראשון שלו.
זאוס – אל הברקים וראש האלים. אח של פוסידון והאדס ואביה של תאליה. היה מסוכסך עם פוסידון כיוון שחשב שאחיו ביקש מפרסי לגנוב ממנו את הברק הראשון שלו.
האדס – אל המתים. חטף את סאלי והחזיק אותה שבוייה עד שפרסי שחרר אותה. בספרים הבאים מתגלה שהוא אביהם של ביאנקה וניקו די אנג'לו.
מאפיינים

הגיבורים מתמודדים עם קשיים כמו קושי בהשתלבות, הם נחשבים לילדים בעייתיים, למרות זאת הם "גיבורים". הספר משתמש בסיפורים רבים מהמיתולוגיה היוונית, בתפזורת. הוא אינו עוקב אחרי סיפור אחד, אלא שלל סיפורים הנארגים יחדיו. כל סיפור זוכה לעיבוד מודרני. פרסי מספר את הסיפור בגוף ראשון, תוך כדי שימוש בסלנג ומנעד לשוני תואם לגילו. הספר מציג לקהל היעד הצעיר יותר את המיתולוגיה, כך שרוב מעריצי הסדרה (שהם בעיקר בני-נוער) מפתחים חיבה אליה.
בקולנוע

הספר הופיע כסרט. בשנת 2010 נעשה סרט בעקבות הספר בבימויו של כריס קולומבוס. בסרט מככבים לוגאן לרמן כפרסי ג'קסון, אלכסנדה דדריו כאנבת' צ'ייס וברנדון טי. ג'קסון כגרובר אנדרווד.
למרות הציפיות הסרט קיבל ביקורות לא טובות מרבים מקוראי הסדרה עקב הבדלים גדולים בין הספר לסרט. הסרט סוטה מהעלילה בכמה חלקים מרכזיים בתוכן:
בסרט פרסי ג'קסון הולך למחנה החצויים ישר לאחר שהאריניה תקפה אותו. בספר עובר זמן מה עד שפרסי מובל למחנה החצויים.
בסרט נמחקת דמותה של קלאריס ואנבת' מחליפה את מקומה
בסרט פרסי ג'קסון קיבל את הפנינים במהלך הרפתקאותיו. בספר הוא מקבל אותם רק לפני הכניסה לשאול.
בסרט גרובר נשאר בשאול. בספר סאלי נשארת בשאול.
בסרט לוק הוא הגנב שנלחם בו. בספר ארס הוא הגנב אשר הופעל על ידי לוק והוא נלחם. למעשה ארס בכלל לא נזכר בסרט.
בסרט כלל לא הזכירו את קרונוס.
הערות שוליים

1 2  רחלה זנדבנק, "פרסי ג'קסון וגנב הברק" | מלאכים באמריקה, באתר הארץ, 19 באוקטובר 2008
↑  רונית רוקאס, הוא לא קוסם, הוא חצוי, באתר הארץ, 29 ביוני 2008
↑  אורון שמיר, עכבר העיר אונליין, פרסי ג'קסון וגנב הברק: חיקוי סביר להארי פוטר, לא יותר, באתר הארץ, 20 בפברואר 2010
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz work: 4cfd57c0-a2de-4c94-8657-b9ec80fd6882
איזומטריה

בטופולוגיה, איזומטריה היא פונקציה משמרת-מרחקים ממרחב מטרי אחד למרחב מטרי אחר. כלומר, בהינתן מרחב מטרי (באופן אינטואיטיבי, קבוצה ומטריקה לחישוב מרחקים בין האלמנטים בקבוצה), איזומטריה היא טרנספורמציה הממפה אלמנטים למרחב מטרי זהה או אחר, כך שהמרחק בין רכיבי התמונה במרחב המטרי החדש שווה למרחק בין האלמנטים במרחב המטרי המקורי.
כל איזומטריה היא חד-חד-ערכית (מהגדרת המטריקה כאי-שלילית), ולכן איזומטריות הן האיזומורפיזמים של מרחבים מטריים. מרחבים שיש ביניהם איזומטריה חד-חד-ערכית ועל הם איזומטריים, ויש להם אותן תכונות מטריות.
קבוצת האיזומטריות החד-חד-ערכיות ועל ממרחב מטרי לעצמו היא חבורה ביחס לפעולת הרכבת פונקציות, הנקראת חבורת האיזומטריות.
במרחב אוקלידי דו-ממדי או תלת-ממדי, שתי צורות גאומטריות הן חופפות אם הן קשורות באיזומטריה. האיזומטריה הקושרת אותן היא הזזה, סיבוב או שיקוף, או הרכבה שלהן.
המילה איזומטריה נגזרת מיוונית עתיקה ἴσος (תעתיק: איזוס) שפירושו "שווה", ו-μέτρον (תעתיק: מטרון) שפירושו "מידה".
הגדרה פורמלית

יהיו  X ו- Y מרחבים מטריים עם מטריקות (כלומר פונקציות מרחק)  d_{X} ו- d_{Y} בהתאמה.
פונקציה  f\colon X\to Y נקראת איזומטריה אם לכל  x_{1},x_{2}\in X מתקיים:  d_{Y}(f(x_{1}),f(x_{2}))=d_{X}(x_{1},x_{2}).
איזומטריה היא תמיד חד-חד-ערכית: אחרת, לו שתי נקודות שונות ב-  a,b\in X היו ממופות לאותה נקודה ב- Y, אז מהגדרת האיזומטריה גם  d_{X}(a,b)=0, כלומר הן אותה הנקודה בסתירה להנחה.
איזומטריה גלובלית היא איזומטריה שהיא גם על, ועל כן היא הפיכה, וגם ההופכית לה היא איזומטריה גלובלית.
איזומטריות שומרות על מסילות גאודזיות.
איזומטריות במישור האוקלידי

בגאומטריה אוקלידית, איזומטריות של המישור שומרות על אורכי קטעים, ולכן (לפי משפט החפיפה צלע-צלע-צלע) הן שומרות זוויות. במקרה שבו קיימת איזומטריה בין שתי צורות, הצורות מקיימות יחס חפיפה. יחס דמיון מתקיים כאשר הזוויות נשמרות אך אורכי הצלעות אינן נשמרות.
התכונה הבסיסית של איזומטריות של המישור היא שהן חייבות לשמור על הקווים הישרים (כלומר, קו ישר תמיד יעבור לקו ישר). בהתאם לכך, יש שלושה סוגים בסיסיים של איזומטריות: שיקוף, סיבוב, והזזה. בעזרת פעולות אלה אפשר לתאר את כל האיזומטריות (הלא טריוויאליות), השייכות לאחת מבין ארבע משפחות (ראו איור משמאל):
הזזה (translation)- ישנו כיוון יחיד שכל הנקודות מוזזות בו. זוהי העתקה שומרת אוריינטציה. אין נקודות שבת. הישרים שבכיוון ההזזה נשמרים. שתי איזומטריות שיקוף אשר קוי השיקוף שלהן מקבילים יוצרות הזזה.
שיקוף (rotation)- ישר קבוע מתפקד כציר סימטריה; כל נקודה עוברת למקבילה לה מצידו השני, כלומר, ציר השיקוף הוא האנך האמצעי לקטע בין נקודה לתמונתה. כאן ציר השיקוף מהווה את אוסף נקודות השבת; הישרים המאונכים לציר נשמרים. זוהי העתקה הופכת אוריינטציה.
סיבוב (reflection)- מסובבים את המישור בזווית נתונה (לא טריוויאלית) סביב נקודה קבועה, שהיא נקודת השבת היחידה. אף ישר אינו נשמר תחת סיבוב. שני שיקופים שקוי השיקוף שלהם חותכים זה את זה יוצרים סיבוב. זוהי העתקה שומרת אוריינטציה.
החלקה (או שיקוף מוזז)- זוהי הרכבה של שיקוף ושל הזזה בכיוון ציר השיקוף. שתי העתקות כנ"ל מתחלפות בכפל, כלומר לא משנה איזו מהן מבוצעת קודם. אין נקודות שבת. זוהי העתקה הופכת אוריינטציה.
אחרי שקובעים את הראשית, אפשר לכתוב כל איזומטריה בצורה  T(p)=Ap+v כאשר  A היא מטריצה אורתוגונלית ו- v הוא וקטור ההזזה. כאן  A היא איזומטריה שמשמרת את הראשית. לכן ניתן לחשוב על איזומטריה כאיבר ב-  O(2)\times \mathbb {R} ^{2}, כאשר  O(2) היא חבורת המטריצות האורתוגונליות.
במכפלה הזו, המרכיב  O(2) פועל על המישור לפי פעולת המטריצות. ביתר פירוט, אם  T_{i}(p)=A_{i}p+v_{i} עבור  i=1,2, אז  T_{2}\cdot T_{1}(p)=A_{2}A_{1}p+A_{2}v_{1}+v_{2}.
פרוש הדבר הוא שחבורת האיזומטריות של המישור היא מכפלה חצי ישרה של  O(2) ושל  \mathbb {R} ^{2}.
ראו גם

אופרטור אוניטרי
אינוולוציה
העתקה קונפורמית
קוואזי-איזומטריה
תם ולא נשלם (אלבום)

| --- | --- |

 אלבום אולפן מאת עילי בוטנר וילדי החוץ
 יצא לאור:  מרץ 2013
 שפה:  עברית 
 
תם ולא נשלם הוא אלבום האולפן הראשון של ההרכב עילי בוטנר וילדי החוץ שיצא לאור בשנת 2013. ההרכב מורכב מהזמרים אדר גולד ואוהד שרגאי (יוצאי העונה השמינית של התוכנית "כוכב נולד"). האלבום זכה להצלחה רבה בקרב הקהל ויצאו ממנו סינגלים ושירים מוצלחים.
רשימת השירים

| מס' | שם | משך |
| --- | --- | --- |
| 1. | תם ולא נשלם  | 3:12 |
| 2. | תתן לי יד  | 4:17 |
| 3. | נעים עכשיו  | 3:30 |
| 4. | קדימה הלאה  | 4:24 |
| 5. | נהר  | 3:56 |
| 6. | אדם יוצא לדרך חדשה  | 4:14 |
| 7. | רץ אלייך  | 4:45 |
| 8. | כל עוד נשאר לאהוב  | 4:34 |
| 9. | עוד ועוד לנוע  | 3:54 |
| 10. | ובימים  | 3:27 |
כל המילים והלחנים נכתבו על ידי עילי בוטנר, פרט ל״כל עוד נשאר לאהוב״ שכתבה עם בוטנר חברת ההרכב אדר גולד.
סינגלים

רץ אלייך
תאריך יציאה: 29 בינואר 2012
מיקום שיא במצעד: מקום 22 במצעד השנתי של רשת ג
תתן לי יד
תאריך יציאה: 1 במאי 2012
מיקום שיא במצעד: מקום 14 במצעד השנתי של רשת ג
תם ולא נשלם
תאריך יציאה: 12 באוגוסט 2012
מיקום שיא במצעד: מקום 4 במצעד השנתי של גלגלצ
נעים עכשיו
תאריך יציאה: 9 בדצמבר 2012
מיקום שיא במצעד: מקום 15 במצעד השנתי של גלגלצ
קדימה הלאה
תאריך יציאה: 18 בינואר 2013
מיקום שיא במצעד: מקום 6 במצעד השנתי של גלגלצ
יוטיוב

הסינגלים שיצאו זכו גם כן למיליוני צפיות באתר הסרטונים YouTube.
השיר הנצפה ביותר של ההרכב ב-YouTube הוא ״תם ולא נשלם״ שזכה למעלה מ-11 מיליון צפיות.
פייר דה קוברטן

| --- | --- |

 לידה:  1 בינואר 1863 הרובע השביעי של פריז, צרפת 
 פטירה:  2 בספטמבר 1937 (בגיל 74) ז'נבה, שווייץ 
 שם לידה:  Charles Pierre Frédy de Coubertin 
 מדינה:  צרפת 
 מקום קבורה:  בית הקברות בואה דה וו 
 ידוע בשל:  מייסדם של המשחקים האולימפיים המודרניים
 השכלה:  בית הספר החופשי למדעים פוליטיים 
 תקופת הפעילות:  1885–1930 (כ־45 שנים) 
 תפקיד:  נשיא הוועד האולימפי הבינלאומי (1896–1925) 
 בן או בת זוג:  Marie Rothan 
 פרסים והוקרה:  World Rugby Hall of Fame (2007)  הצלב הגדול של מסדר פרנץ יוזף  עיטור הכוכב של רומניה  קצין במסדר לאופולד השני  Glory of sport  Knight Officer of the Order of the Polar Star  Knight of the Order of the Crown (Romania)  קצין במסדר אורנז'-נסאו  מפקד במסדר אולב הקדוש  2nd Class Order of the Crown  הצלב הגדול של מסדר הפוניקס  מפקד דרגה ראשונה במסדר הוורד הלבן של פינלנד  מסדר האריה הלבן, דרגה חמישית 
 חתימה:   
 
פסלו של פייר דה קוברטן בלוזאן, שווייץ
הברון פייר דה קוברטן (בצרפתית: Pierre de Coubertin‏; 1 בינואר 1863 – 2 בספטמבר 1937) היה מחנך והיסטוריון צרפתי, שהתפרסם בעיקר כמייסדם של המשחקים האולימפיים המודרניים.
חייו

דה קוברטן נולד בפריז בשם פייר דה פרדי למשפחת אצולה. בבגרותו שקל לפנות לקריירה צבאית, אך ביקוריו באוניברסיטאות ארצות הברית ובריטניה (וכן מהכנסת הספורט בבתי ספר כמו של תומאס ארנולד ברוגבי, אנגליה) השפיעו עליו לחפש את ייעודו בשיפור החינוך בצרפת. חלק משיפור זה כלל חינוך לספורט, שהוא ראה כמרכיב חשוב בהתפתחות האישית של צעירים.
דה קוברטן הגה רעיון לתחרות בינלאומית לעידוד אתלטיקה. לאור עניין בינלאומי גובר באולימפיאדה העתיקה, שנתעורר בעקבות ממצאים ארכאולוגיים באולימפיה, הוא הגה תוכנית להחיות מחדש את המשחקים האולימפיים.
דה קוברטן ארגן קונגרס עולמי ב-25 בנובמבר 1892 בסורבון בו הציע לחדש את המשחקים האולימפיים במתכונת מודרנית. הקונגרס הוביל לכינוס נוסף, ב-23 ביוני 1894, בו הוקם הוועד האולימפי הבינלאומי, ודה קוברטן מונה למזכיר הכללי שלו. כמו כן הוחלט שהאולימפיאדה המודרנית הראשונה תתקיים באתונה בירת יוון ב-1896, ושהמשחקים ייערכו כל ארבע שנים, בניגוד לרצונו של דה קוברטן, שרצה שהמשחקים הראשונים ייערכו בצרפת בשנת 1900. המשחקים הראשונים היו הצלחה גדולה, ודה קוברטן נבחר לנשיא הוועד לאחר שהיווני דמטריוס ויקלאס פרש לאחר האולימפיאדה בארצו. קוברטן הכניס שני שינויים מהותיים ביחס למשחקים האולימפיים הקדומים: הוחלט כי במשחקים ישתתפו כל העמים, והם ייערכו כל פעם בעיר אחרת.
לאחר ההצלחה הראשונית, ההמשך היה הרבה פחות טוב. המשחקים האולימפיים הבאים, שהתקיימו בפריז ב-1900 ולאחר מכן בסנט לואיס ב-1904 נבלעו בירידים בינלאומיים, וקיבלו תשומת לב מעטה בלבד. שיפור מסוים הורגש במשחקי הביניים באתונה ב-1906, ומכאן והלאה המשחקים האולימפיים גדלו והפכו לאירוע הספורט החשוב ביותר. בין השנים 1912–1948 הוענקו מדליות גם בתחומי אמנויות שונים, ודה קוברטן עצמו זכה במדליית זהב בתחום הספרות באולימפיאדה בשנת 1912, על יצירה שהגיש בשם עט. דה קוברטן פרש מנשיאות הוועד האולימפי אחרי אולימפיאדת 1924 בפריז, שהייתה מוצלחת בהרבה מהניסיון הראשון בעיר ב-1900.
בשנת 1911, פייר דה קוברטן ייסד את ארגון הצופים הבין-דתי Éclaireurs Français (EF) בצרפת, שמאוחר יותר התאחד ויצר את Eclaireuses et Eclaireurs de France - ארגון הצופים הכלל-דתי בצרפת, המונה היום למעלה מ-35,000 חברים.
דה קוברטן השקיע את זמנו בשני תחומים עיקריים: קידום המשחקים, על ידי קיום הרצאות וקונגרסים והמשחקים עצמם. חלקו בכתיבת חוקת המשחקים האולימפיים, התקנות והטקסים אינו מבוטל. התחום השני בו עסק היה ההוראה והחינוך, וכתיבת ספרו, "תולדות האנושות". 
דה קוברטן נשאר נשיא הכבוד של הוועד האולימפי עד מותו ב-1937 בז'נבה שבשווייץ. הוא נקבר בלוזאן (מקום מושבו של הוועד האולימפי), וליבו, לפי רצונו, נקבר בנפרד – באנדרטה שליד הריסות אולימפיה העתיקה.
דה קוברטן עסק בספורט לאורך כל חייו והתאמן בריצה, סייף, אגרוף ובמיוחד בחתירה.
פייר דה קוברטן טבע את הסיסמה לא הניצחון חשוב אלא ההשתתפות, וכן את הסיסמה מהיר יותר, גבוה יותר, חזק יותר (Citius, altius, fortius) - שהפכה להיות סיסמת הספורט בכללותו.
ז'יגמונד באטורי

ז'יגמונד באטורי (בהונגרית: Báthory Zsigmond;‏ 1573 – 27 במרץ 1613) היה נסיך טרנסילבניה מספר פעמים בין השנים 1586–1602, ב-1598 הפך גם לדוכס רציבוז' ואופולה בשלזיה.
אביו, קרישטוף באטורי שלט בטרנסילבניה כווייבוד, מחליף של סטפאן באטורי שעזב לפולין. ז'יגמונד היה עדיין קטין כשנבחר לשליט על ידי הדיאטה של טרנסילבניה בהתאם לבקשתו שלפני המוות של אביו, קרישטוף. בהתחלה טרנסילבניה נמשלה בשמו על ידי מועצות עוצרות, אולם ב-1585 מינה אישטוואן באטורי כעוצר יחיד את יאנוש גיצי. אחרי מות אישטוואן באטורי אימץ ז'יגמונד באטורי את התואר "נסיך".
בשנת 1588 הדיאטה הכריזה את ז'יגמונד באטורי כבגיר, אולם רק אחרי שנתן הסכמתו לגירוש הישועים.
משום כך הטיל עליו האפיפיור סיקסטוס החמישי חרם שהוסר לבסוף ב-1590 והישועים הורשו לשוב כעבור שנה. יחסו האוהד הגלוי של ז'יגמונד באטורי כלפי הקתולים עשה אותו לא פופולרי בקרב נתיניו הפרוטסטנטים. הוא החליט להצטרף לליגה הקדושה נגד האימפריה העות'מאנית.
משלא הצליח לשכנע את הדיאטה לתמוך בתוכניותיו הוא ויתר על הכתר ביולי 1594, אולם מפקדי הצבא שכנעו אותו לחזור בו מהחלטתו.
לפי הצעת מפקדיו דיכא את האצילים שהתנגדו למלחמה בעות'מאנים.
רשמית הוא חבר לליגה הקדושה והתחתן עם מריה כריסטינה, אחיינית של רודולף השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה שישב בפראג.
שכניו הרומנים, מיכאל האמיץ, שליט ולאכיה, ושטפן רזבאן, שליט מולדובה, הכירו בחסותו. כוחותיהם המאוחדים הביסו את הצבא העות'מאני בקרב ג'ורג'יו. אחרי ניצחון זה באה סדרת ניצחונות עות'מאנים. בעקבות זאת, בהתחלת שנת 1598 התפטר ז'יגמונד לטובת הקיסר רודולף השני. כפיצוי קיבל את הדוכסויות רציבוז' ואופולה. דודו מצד האם, אישטוואן בוצ'קאי שכנע אותו לחזור בסוף הקיץ, אך לא עלה בידו לעשות שלום עם הטורקים.
ב-1599 ויתר על טרנסילבניה לטובת אחיו, אנדראש באטורי והתיישב בפולין.
בשנים הבאות טרנסילבניה סבלה מפשיטות קבועות ומעשי שוד של שכירי חרב וכוחות עות'מאניים. ז'יגמונד שב מפולין בשנת 1601 בראש צבא פולני, אך לא הצליח לחזק את מעמדו. שוב התפטר לטובת הקיסר רודולף השני והתיישב בבוהמיה ביולי 1602.
אחרי שהואשם בקשר נגד הקיסר, הושלך בשנים 1610–1611 למשך 14 חדשים לכלא בפראג.
הוא מת באחוזתו בליבוכוביצה בבוהמיה.
ילדות וצעריות

ז'יגמונד באטורי היה בנם של קרישטוף באטורי ואשתו השנייה, ארז'בט לבית בוצ'קאי.
לפי הכרוניקן הטרנסילבני אישטוואן סמושקזי הוא נולד בוואראד, כיום אוראדיה ברומניה בשנת 1573.
באותה עת שלט בטרנסילבניה אישטוואן באטורי שומיאי הבן. אחרי שנבחר כמלך פולין בשלהי שנת 1575 תחת השם סטפאן באטורי הוא אימץ את התואר נסיך טרנסילבניה והעביר לאחיו, קרישטוף את התואר וויבוד טרנסילבניה. סטפאן באטורי הקים בקרקוב קנצלריה נפרדת על מנת לפקח על ניהול הנסיכות. אביו ודודו של ז'יגמונד היו רומים-קתולים בדתם, בעוד אמו הייתה רפורמית.
לפי דברי הישועי אנטוניו פוסווינו, הוכיח ז'יגמונד את נאמנותו לדת הקתולית עוד בגיל שבע.
אמו צחקה מאדיקותו ואמרה שהוא רק רצה למצוא חן בעיני דודו. בנעוריו היה ז'יגמונד עוין במיוחד לאנטי-טריניטריסטים כגון האוניטריאנים. אמו הלכה לעולמה מוקדם משנת 1581.
שלטונו > ווייבוד טרנסילבניה

אחרי מות אשתו, קרישטוף באטורי חלה קשה.לפי דרישתו, בסביבות 15 במאי 1581 הדיאטה של טרנסילבניה שהתכנסה בקולוז'וואר (כיום קלוז'-נאפוקה ברומניה) ובחרה בבנו, ז'יגמונד כוויבוד.
מכיוון שז'יגמונד היה קטין, אביו על ערש דווי הקים מועצת עוצרות מורכבת משנים עשר אצילים. בראש המועצה הוא מינה את בן דודו, דנש צ'אקי ואת גיסו, אישטוואן בוצ'קאי. קרישטוף באטורי הלך לעולמו ב-27 במאי.
ב-3 ביולי 1581 אישר הסולטאן העות'מאני מוראט השלישי את בחירתו של ז'יגמונד כווייבוד טרנסילבניה והזכיר בהזדמנות זאת את חובת התשלום השנתי של 15,000 פלורינים לשער הנשגב. בזמן הזה אציל הונגרי צעיר בשם פאל מארקהאזי שחי באיסטנבול, הציע לשלם לטורקים סכום כפול ולהוסיף עוד מס בשווי של 100,000 פורלינים אם ימונה לשליט טרנסילבניה.
הוא זכה בתמיכת הווזיר הגדול קוג'ה סינאן פאשה. לאור הנסיבות דרש הסולטאן מוראט גם מז'יגמונד לשלם אותם סכומים, אולם אישטוואן באטורי ו"שלוש האומות של טרנסילבניה" דחו את הדרישה. אחרי שקיבל את המס המקורי, בנובמבר 1581 הסכים הסולטאן לאשר את עלייתו של ז'יגמונד לשלטון.
סטפאן באטורי דאג לחינוכו של ז'יגמונד והסמיך את הישועים יאנוש ללסי וגרגיי ואשארהיי כמוריו האישיים
לדברי אישטוואן סמושקזי הורה סטפאן באטורי למלוויו של ז'יגמונד לשוחח בפניו בעת הארוחות על נושאים כמו ארצות העולם, מלחמות וציד
. הוא ארגן מחדש את הממשל בטרנסילבניה ומינה מועצת העוצרות בת שלושה חברים:שאנדור קנדי, פרקש קובאצ'וצי ולאסלו שומבורי, שהיו אחראים לניהול הנסיכות כל עוד הווייבוד היה קטין. הדיאטה הטרנסילבנית הציעה לנסיך לפזר את המועצה, אך הוא עשה זאת רק ב-1 במאי 1585 ומינה במקומה עוצר אחד - הקלוויניסט האדוק יאנוש גיצי.
שלטונו > נסיך טרנסילבניה בחסות עוצר

אחרי מות סטפאן באטורי ב-13 בדצמבר 1586 ירש ז'יגמונד באטורי את התואר נסיך טרנסילבניה. הוא היה עדיין קטין וגיצי המשיך לשלוט במדינה כעוצר.
ז'יגמונד באטורי הוזכר כאחד המועמדים לכס המלכות של האיחוד פולין-ליטא. יועציו ידעו שאין לו סיכוי גדול לזכות בכתר, אולם ביקשו להדגיש את זכאות משפחת באטורי לכס המלכות באיחוד הפולני-ליטאי.
קובאצ'וצי הודיע על מועמדותו של ז'יגמונד בסיים האיחוד ב-14 באוגוסט 1587.
כעבור חמישה ימים בחר הסיים בזיגמונט השלישי ואזה כמלך פולין.
בעת מלחמת הירושה הפולנית (1588-1587), כוחות מטרנסילבניה תמכו בזיגמונט נגד הארכידוכס האוסטרי מקסימיליאן השלישי מהבסבורג שטען גם כן לכתר פולין וליטא
גם בטרנסילבניה עצמה פרץ סכסוך ירושה. בני דוד של ז'יגמונד, בולדיז'אר באטורי ואישטוואן באטורי (1601-1553) שבו מפולין לטרנסילבניה. בולדיז'אר רצה לקחת בידיו את השלטון בנסיכות וקבע את מושב חצרו בפגראש שבה התרכזו המתנגדים לשלטונו של העוצר יאנשו גיצי.
קנצלר טרנסילבניה, קובאצ'וצי, שמר על נייטרליות בסכסוך.
באוקטובר 1588 הציע פרלמנט הנסיכות, הדיאטה הטרנסילבנית, להכריז על בגרותו של ז'יגמונד באטורי בתנאי שיגרש את הישועים מטרנסילבניה. הוא דחה את הדרישה, בעיקר מכיוון שלא רצה לגרש את הכומר המוודה שלו, אלפונסו קאריו.
הדיאטה פוזרה, אבל בני דודיו שכנעו את ז'יגמונד שלא לפעול נגד הדיאטה, שנשלטה על ידי פרוטסטנטים. הדיאטה כונסה מחדש בשלהי 1588. ב-8 בדצמבר הורה ז'יגמונד על גירוש הישועים והפרלמנט שבא על סיפוקו הכריז אותו בוגר.
לקריאה נוספת

Barta, Gábor "The Emergence of the Principality and its First Crises (1526–1606)". In Köpeczi, Béla; Barta, Gábor; Bóna, István; Makkai, László; Szász, Zoltán; Borus, Judit (eds.). History of Transylvania. Akadémiai Kiadó.1994 pp. 247–300. ISBN 963-05-6703-2.
Ioan Bolovan, Florin Constantiniu, Paul E.Michelson, ; Ioan Aurel Pop, Cristian Popa, Marcel Popa, Ioan Scurtu, Kurt W. Treptow, Marcela Vultur, Larry L. Watts,. A History of Romania. The Center for Romanian Studies.1997 ISBN 973-98091-0-3.
, Călin Felezeu. "The International Political Background (1541–1699); The Legal Status of the Principality of Transylvania in Its Relations with the Ottoman Porte". In Ioan-Aurel Pop,; Thomas Nägler, András Magyari, (eds.). The History of Transylvania, Vol. II (From 1541 to 1711). Romanian Academy, Center for Transylvanian Studies. pp. 15–73. ISBN 978-973-7784-04-9.
Granasztói, György. "A három részre szakadt ország és a török kiűzése (1557–1605)". (הארץ המחולקת לשלוש וגירוש הטורקים 1557–1605) In Benda, Kálmán; Péter, Katalin (eds.). כרונולוגיה היסטורית של הונגריה כרך ב, כרך א 1526–1848) (בהונגרית). Akadémiai Kiadó. 1981 pp. 390–430. ISBN 963-05-2662-X.
Horn, Ildikó. Báthory András. Új Mandátum.2002 ISBN 963-9336-51-3.
Keul, István. Early Modern Religious Communities in East-Central Europe: Ethnic Diversity, Denominational Plurality, and Corporative Politics in the Principality of Transylvania (1526–1691). Brill. 2009 ISBN 978-90-04-17652-2.
ISBN 963-09-2308-4 (בני באטורי הזכורים לשמצה) (בהונגרית). 1984 Nagy, László. A rossz hírű Báthoryak Kossuth
Ioan-Aurel Pop "Michael the Brave and Transylvania". In Pop, Ioan-Aurel; Nägler, Thomas; Magyari, András (eds.). The History of Transylvania, Vol. II (From 1541 to 1711). Romanian Academy, Center for Transylvanian Studies.2009 pp. 75–96. ISBN 978-973-7784-04-9.
Szabó, Péter Károly. "Báthory Zsigmond". - in (eds) Gujdár, Noémi; Szatmáry, Nóra - Magyar királyok nagykönyve: Uralkodóink - kormányzóink és az erdélyi fejedelmek életének és tetteinek képes története (בהונגרית) (אנציקלופדיית מלכי הונגריה:היסטוריה מאויירת של חיי המלכים שלנו, העוצרים שלנו ושל שליטי טרנסילבניה ושל מעשיהם - בהונגרית)
Reader's Digest. 2012 pp. 184–187. ISBN 978-963-289-214-6.
2007 Szekeres, Lukács Sándor. Székely Mózes: Erdély székely fejedelme, Székelyudvarhely (מוזש סקיי - השליט הסקלרי של טרנסילבניה) (בהונגרית)
Szegedi, Edit. "The Birth and Evolution of the Principality of Transylvania (1541–1690)". In Pop, Ioan-Aurel; Nägler, Thomas; Magyari, András (eds.). The History of Transylvania, Vo. II (From 1541 to 1711). Romanian Academy, Center for Transylvanian Studies.2009 pp. 99–111. ISBN 978-973-7784-04-9
Szent Kristóf, Ildikó. "Witch-Hunting in Early Modern Hungary". In Levack, Brian P. (ed.). The Oxford Handbook of Witchcraft in Early Modern Europe and Colonial America. Oxford University Press. 2013, pp. 334–354. ISBN 978-0-19-957816-0.
הערות שוליים

1 2 3 4  Szabó 2012 עמ' 184
1 2 3 4 5 6  Nagy 1984 עמ' 97
1 2 3  Nagy 1984 עמ' 99
↑  Barta 1994 עמ' 261, 264
↑  Felezeu 2009 עמ' 27
1 2  Granasztói 1981 עמ' 406
↑  Felezeu 2009 עמ' 54-55
1 2 3 4  Felezeu 2009 עמ' 55
1 2 3  Nagy 1984 עמ' 100
↑  Granasztói 1981 עמ' 407
1 2 3  Granasztói 1981 עמ' 408
↑  Szegedi 2009 עמ' 101
1 2 3 4 5 6 7 8  Barta 1994 עמ' 293
↑  Horn 2002עמ' 109
↑  Horn 2002עמ' 106-105
↑  Horn 2002 עמ' 110-109
↑  Horn 2002 עמ' 110
↑  Horn 2002 עמ' 119-117
1 2  Nagy 1984 עמ' 101
1 2 3  Granasztói 1981 עמ' 410
1 2  Horn 2002 עמ' 133
↑  Keul 2009 עמ' 127
1 2  Horn 2002 עמ' 162
↑  Horn 2002 עמ' 161, 163
1 2  1984 Nagy עמ' 103
1 2 3 4 5  Horn 2002 עמ' 164
1 2 3 4 5 6  Barta 1994 עמ' 294
↑  Granasztói 1981 עמ' 411
↑  Horn 2002 עמ' 166
↑  Horn 2002 עמ' 167
1 2 3 4 5 6 7  Granasztói 1981 עמ' 412
↑  Horn 2002 עמ' 168
1 2  Horn 2002 עמ' 177
1 2 3  Horn 2002 עמ' 178
1 2  2002 Horn עמ' 180
↑  Granasztói 1981 עמ' 412-413
↑  Granasztói 1981 עמ' 413-414
1 2 3  Granasztói 1981 עמ' 414
1 2 3  Horn 2002 עמ' 183
↑  Nagy 1984 עמ' 108
↑  Nagy 1984 עמ' 108 - 109
1 2  Keul 2009 עמ' 139
↑  A.Pop 2009 עמ' 78
1 2 3 4 5  Granasztói 1981 עמ' 415
↑  Keul 2009 עמ' 140
1 2 3  A.Pop 2009 עמ' 78
↑  I.Bolovan et al 1997 עמ' 144
↑  בולובן 144
↑  2007 Szekeres עמ' 118
↑  A.Pop 2009 עמ' 79
↑  Nagy 1984 עמ ' 126
↑  Szent Kristóf 2013 עמ' 348
↑  Nagy 1984 עמ ' 131
1 2 3 4 5 6  Barta 1994 עמ' 295
1 2 3  I.Bolovan et al 1997 עמ' 145
↑  Nagy 1984 עמ ' 117
↑  Granasztói 1981 עמ' 415
↑  Nagy 1984 עמ ' 119
↑  Nagy 1984 עמ ' 122
1 2 3 4 5  Granasztói 1981 עמ' 416
1 2 3  Nagy 1984 עמ ' 123
1 2  Granasztói 1981 עמ' 417
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810672174405606  BNE: XX1746475  BnF: cb14973993r (data)  GND: 132305887  ISNI: 0000 0001 1020 4953  LCCN: n86095386  VcBA: 495/93610  VIAF: 6090524   WorldCat (עם VIAF): 6090524
מע'אר

ערך זה עוסק בעיר דרוזית בגליל. אם התכוונתם לכפר ערבי בשפלה שהתקיים עד למלחמת העצמאות, ראו .
מֻעָ'אר (בערבית: المغار - אַלְמֻעָ'אר, באלפבית פונטי בינלאומי: almuɣa:r, נכתב לעיתים "מֻראר" או "מעָאר") היא עיר דרוזית במחוז הצפון שבישראל, השוכנת בגליל התחתון מזרחית לכרמיאל. היא הוכרזה כעיר בשנת 2021, והיא העיר היחידה בישראל שרוב אוכלוסייתה, כ-57%, הם דרוזים. אם כי יש בה מיעוטים משמעותיים של כ-22% ערבים-מוסלמים  וכ-21% ערבים-נוצרים. במזרחה של העיר נמצאת שכונת אל-מנסורה, שהייתה בעבר כפר נפרד.
חלק מתושבי מע'אר משרתים בצבא הגנה לישראל.