stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פאול הקר
האקדמיה במינכן

בשנת 1891, בגיל 36, מונה לאקדמיה במינכן, שם החליף את פרידריך אוגוסט פון קולבך, שהתפטר בפתאומיות. הוא היה המורה הראשון באקדמיה שלקח את תלמידיו לטיולי שטח, שנמשכו לעיתים קרובות שבועיים.
הקר היה המודרניסט הראשון באקדמיה. אבל הוא לא לימד מודרניות אלא עודד אנשים לראות ולמצוא דברים בעצמם. "פאול הקר לימד את תלמידיו את האמנות של בית הספר ברביזון, את האימפרסיוניסטים והנאו-אימפרסיוניסטים כמו גם את הזרמים החדשים מדכאו.
הכישרונות הצעירים הטובים ביותר במינכן באותה תקופה התכנסו סביב הקר, מורה אידיאלי שמעולם לא כפה את עצמו למען הסמכות הפרופסורית, וחשף בתלמידיו את הצד הטוב. הוא קירב את התלמידים בינם לבין עצמם, וכן קירבם למורים. הקמת בית הספר שלו התרחשה מעצמה. בשנת 1899 התפרסמה הקבוצה הצעירה בפעם הראשונה בגלאספלסט במינכן וחזרה בכל שנה עם יצירות עשירות".
בשל השפעתו הנרחבת על ההחלטות בתחום האמנות של פרנץ פון לנבאך, ניתן מעט מאוד שטח תצוגה לכל אמנות שנראתה כמודרנית. בשנת 1892, זמן קצר לאחר שמונה לפרופסור, הניעה בעיה זו את הקר להיות אחד החברים המייסדים של הזצסיון במינכן והוא שימש כמזכיר הקבוצה. הזצסיון עורר בסופו של דבר השראה לתנועות דומות בברלין ובערים אחרות.
שערורייה

בשנת 1897 פרצה שערורייה כשנפוצה שמועה כי הקר השתמש בזונה גברית כמודל לציור של המדונה. בסופו של דבר, השערורייה נעשתה אישית יותר במהותה, והוא בחר להתפטר מהאקדמיה.
לאחר מכן נסע לקאפרי, שם שהה בווילה ליסיס, ביתו של התעשיין והמשורר ז'אק ד'אדלווארד-פרסן, שעזב את פריז בעקבות שערורייה אחרת. בעודו שם צייר הקר כמה פורטרטים של המאהב של פרסן, נינו סזריני, דוגמן מקצועי. ב־1904 שתי השערוריות נשכחו במידה רבה (מגזין "יוגנד" אף פרסם את אחד מדיוקנאותיו "נינו" – גרסה לבושה לחלוטין) והוא הצליח לחזור ללנגנאו.
בשנת 1910 הוא נפטר ממה שאובחן כ"מלריה הרומית ". ביתו מהווה אטרקציה תיירותית, עם אוסף גדול של יצירות אמנות.
הכרה לאחר מותו

למרות תפקידו החשוב בסצנת האמנות במינכן בסוף המאה ה-19, פול הוקר כמעט ולא ידוע כיום. זה כנראה נובע מהעובדה שהוא עזב את הפרופסורה שלו בגלל היותו הומוסקסואל. באוקטובר 2019 הוקמה קבוצת מחקר בשם ״הפורום לארכיון הקווירי במינכן״ על מנת לחקור את חייו ויצירתו של הצייר. חלק מהאחוזה של פול הוקר אשר בבעלות משפחתו, מצאה את דרכה אל קבוצת ״הפורום לארכיון הקווירי במינכן״ ונכנס אל הארכיון הדיגיטלי.
הערות שוליים

↑  Paul Preis: Kunstmaler Professor Paul Hoecker. Ostdeutsche Heimat 1973.
↑  Brigitte Langer: Das Münchner Künstleratelier des Historismus. Dachau 1992
1 2  Fritz von Ostini: Paul Hoecker und seine Schule. Velhagen & Klasings Monatshefte, Heft 6, Februar 1913.
↑  Georg Jakob Wolf: Die „Scholle“. In: Kunst und Künstler in München. Straßburg 1908, H. 12, S. 82.
↑  Research group on Paul Hoecker, Forum Queeres Archiv München e.V. (באנגלית בריטית)
↑  Estate of Paul Hoecker, Forum Queeres Archiv München e.V., ‏2020-09-22 (באנגלית בריטית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 116923903  ISNI: 0000 0000 6677 7980  KulturNav: 7d1a4b06-32d0-4100-a60f-03108ba3bfd6  RKD: 38713  ULAN: 500023506  VIAF: 57379015   WorldCat (עם VIAF): 57379015 
פאול הקר, דיוקן נערה
סצנות מיטה

| --- | --- |

 בימוי:  פרנסואה אוזון
 תסריט:  פרנסואה אוזון
 מוזיקה:  סוני בונו 
 מדינה:  צרפת
 הקרנת בכורה:  1997
 משך הקרנה:  25 דקות
 שפת הסרט:  צרפתית
 דף הסרט ב־IMDb
 
סצנות מיטה (בצרפתית: Scènes de lit) הוא סרט קצר צרפתי משנת 1997 בבימויו של פרנסואה אוזון.
עלילה

סרט קצר המורכב משבע סצנות, אשר בוחן את ההפתעות ואת הריגושים של להיכנס למיטה יחד. רק אחד מבין כל הזוגות שבסרט כבר הלך לישון קודם לכן ביחד, השאר הם זרים, שרק הכירו אחד את השני לאחרונה: זונה עם לקוח שלה, אישה מבוגרת עם גבר צעיר שעקב אחריה לביתה, שתי חברות טובות, גבר הומו עם בחור סטרייט, גבר עם התנגדויות עזות לשימוש במים וסבון, אישה שמתעקשת לקיים יחסי מין עם האור דלוק.
עלילה > חור שחור

בסצנה זו, לקוח מגיע אל זונה, המפורסמת בכך שהיא יכולה לשיר את ההמנון הצרפתי תוך כדי קיום יחסי מין אוראליים. היא דורשת לעשות זאת בחושך, וכאשר הלקוח מדליק את האור במפתיע, הוא מגלה שמונחת לידו עין מזכוכית (הזונה השתמשה בארובת העין הריקה שלה).
עלילה > מר ניקיון

אישה מגיעה למיטתו של גבר, ככל הנראה לסטוץ. השניים מנהלים שיחה קלה, בה מתגלים הרגלי הניקיון של הגבר. האישה, הנחרדת מחוסר הניקיון וההיגיינה שלו, ממהרת לעזוב, ומשאירה מאחור את זוג התחתונים שלה.
עלילה > גברת

גבר צעיר עוקב אחרי אישה מבוגרת, ומגיע אל מיטתה. היא מתלבטת אם לקיים איתו יחסי מין או לא, מאחר שהייתה נשואה שנים רבים לאותו הגבר, ומאז שנפרדו לא קיימה יחסי מין עם אף גבר אחר.
עלילה > עץ או פאלי

גבר ואישה שוכבים זה לצד זה במיטה, בהיפוך, כך שראשו של כל אחד מהם מונח ליד כפות רגליו של השני. הם סופרים לאחור, לסירוגין, מ-100 ועד 69.
עלילה > הגבר האידיאלי

שתי חברות טובות מנהלות סימולציה, בה אחת מהן (בעלת שיער שחור) משחקת את אהובה של השנייה, והשנייה (בעלת שיער בלונדיני) מספרת את רגשותיה האמיתיים כלפיו. השחרחורת מספרת לבלונדינית שהגבר האידיאלי, על פי הגדרתו, איננו קיים במציאות, ולאחר מכן מתוודה בפניה בדבר אהבתה אליה. השתיים מתנשקות.
עלילה > אהבה בחושך

גבר מזמין אישה לדירתו, לסטוץ. הוא מתעקש שיקיימו יחסי מין עם האור כבוי, אך היא נעלבת ומטיחה בו שהוא חושב שהיא מכוערת ומסרבת לקיים עמו יחסי מין. מאחר שמסתבר שהיא איחרה את הרכבת האחרונה שלה, היא נשארת לישון ביחד איתו במיטתו. באמצע הלילה, הוא מבקש את רשותה לאונן לעצמו.
עלילה > הבתולים

גבר הומו, חסר ניסיון מיני עם נשים, נמצא במיטה עם בחור סטרייט, החסר ניסיון מיני עם גברים. השניים משוחחים, מקיימים יחסי מין אוראליים זה בזה, ולבסוף - מתנשקים.
פרסים

1998 - זכייה בפרס בפסטיבל אביניון.
פיליפ דה שאמפן

| --- | --- |

 לידה:  26 במאי 1602 האימפריה הספרדית בריסל, ארצות השפלה הספרדיות 
 פטירה:  12 באוגוסט 1674 (בגיל 72) ממלכת צרפת פריז, ממלכת צרפת 
 תחום יצירה:  ציור 
 זרם באמנות:  קלאסיציזם, ציור בארוק 
 הושפע על ידי:  Jacques Fouquier 
 יצירות ידועות:  Portrait of Cardinal Richelieu, Vanitas, Mother Catherine-Agnès Arnault  and Sister Catherine de Sainte Suzanne de Champaigne 
 בן או בת זוג:  Charlotte Duchesne 
 צאצאים:  Catherine de Sainte-Suzanne 
 
דיוקנו של הקרדינל רישלייה מעשה ידי דה שאמפן
פיליפ דה שאמפן (בצרפתית: Philippe de Champaigne;‏ 26 במאי 1602 – 12 באוגוסט 1674), היה צייר צרפתי.
ביוגרפיה

פיליפ דה שאמפן נולד בבריסל למשפחה ענייה והיה תלמידו של צייר הנוף ז'אן פוקייה. ב- 1621 עבר להתגורר בפריז. בתחילת הקריירה שלו הושפע מן הצייר הפלמי הנודע פטר פאול רובנס. עבד יחד עם הצייר ניקולא פוסן על העיטורים בארמון לוקסמבורג, בהשגחתו של ניקולא דושאן. דה שאמפן נשא לאישה את בתו של דושאן שהיה פטרונו. אחרי מות דושאן, הפך דה שאמפן לבן חסותם של מארי דה מדיצ'י ושל הקרדינל רישלייה. הוא עסק בעיטור ארמון רישלייה בפריז, כיפת כנסיית סורבון ומבנים אחרים בעיר, והיה אחד המייסדים של האקדמיה לציור ולפיסול בפריז (1648).
החל מ-1640 הפך דה שאמפן לתומך היאנסניזם (תורתו של מתקן הדת ההולנדי קורנליוס יאנסן). אחרי שבתו של דה שאמפן לקתה בשיתוק ונרפאה במנזר לנשים פורט רויאל (שהיה מנזר יאנסניסטי), צייר את "אקס ווטו" (1662) שבו מופיעה בתו יחד עם אם המנזר, קתרין אגנס ארנו. דה שאמפן צייר תמונות רבות, בעיקר דיוקנאות ותמונות בנושא דת. פיליפ דה שאמפן מת בפריז ב-1674.
ציוריו

דיוקנו של לואי השלושה עשר מלך צרפת
דיוקנו של הקרדינל רישלייה (1635- 1640 בקירוב)
אקס ווטו (1662)
עונת 1980/1981 בגביע אירופה לאלופות בכדורגל

| --- | --- |
אצטדיון בו נערך משחק הגמר
 מארחת:  אצטדיון פארק דה פראנס
 תקופת התחרות:  16 באוגוסט 1980 – 27 במאי 1981 (285 ימים) 
 מספר משתתפות:  33
 הזוכה:  אנגליה ליברפול
 מספר משחקים:  63
 מספר שערים:  166 (2.63 בממוצע למשחק)
 מלך השערים:  אנגליה טרי דרמוט   גרמניה קרל היינץ רומניגה  אנגליה גריים סונס   (6 שערים כל אחד)
 → 1979/19801981/1982 ←
עונת 1980/1981 בגביע אירופה לאלופות בכדורגל הייתה העונה ה-26 של התחרות האירופית לקבוצות כדורגל והיא אורגנה על ידי אופ"א. המשחק הראשון התקיים ב-16 באוגוסט 1980 ותחרות הסתיימה ב-27 במאי 1981.
בתחרות השתתפו 33 קבוצות.
משחק הגמר נערך בפארק דה פראנס, פריז, והסתיים בניצחון 0-1 של ליברפול על ריאל מדריד וזכייה בפעם השלישית בתולדות המועדון. זו הייתה הפעם החמישית ברציפות שקבוצה אנגלית זוכה בגביע.
נוטינגהאם פורסט שזכתה פעמיים ברציפות בגביע בעונות הקודמות, הודחה כבר בסיבוב הראשון על ידי צסק"א סופיה תוך שהיא מפסידה פעמיים.
טרי מקדרמוט וגריים סונס מליברפול זכו בתואר מלך השערים, לאחר שכבשו 6 שערים בטורניר ושלישייה באותו משחק. לצידם זכה בתואר גם קרל היינץ רומניגה מבאיירן מינכן.
מתכונת התחרות

בתחרות השתתפו 33 קבוצות. כל הקבוצות חולקו לזוגות ונפגשו בשיטת משחק בית ומשחק חוץ לקביעת הקבוצה שתעפיל לשמינית הגמר.
בכל השלבים למעט משחק הגמר נערכו משחק בית ומשחק חוץ. חוק "שער חוץ", היה בתוקף לכל שלבי התחרות. במקרה שאין אפשרות להגיע להכרעה תוך יתרון שער חוץ, המנצח נקבע בסדרת בעיטות עונשין.
ראו גם

גמר גביע אירופה לאלופות 1981
פדרו דה פיליפה

פדרו דה פיליפה (בספרדית: Pedro de Felipe; ‏ 18 ביולי 1944, מדריד – 12 באפריל 2016, מדריד) היה כדורגלן ספרדי ששיחק בעמדת הבלם במספר קבוצות בספרד.
קריירת מועדונים

פדרו דה פיליפה נולד במדריד והגיע לקבוצת ריאל מדריד בשנת 1964 בגיל 20. כבר בעונתו הראשונה הוא שולב במשחקי הליגה העלוניה וזכה באליפות הליגה. בספטמבר 1967 אחרי ששיחק שלוש משחקים בעונה החדשה הוא נפצע וחזר להרכב רק לאחר ניתוח. הוא המשיך לשחק עבור ריאל עד לשנת 1972 כאשר עבר לאספניול ממנה פרש בגיל 34.
דה פיליפה היה שחקן קשוח בהגנה. בשנת 1969 לאחר התקלות איתו, מיגל אנחל בוסטייו שהיה כוכב המשחק עזב את המגרש ולמעשה לא הצליח להתאושש מהפציעה.
בהיותו בריאל, דה פיליפה זכה באליפות 5 פעמים ובעונת 1965/66 זכה בגביע אירופה.
קריירה בינלאומית

דה פיליפה  ערך הופעה בודדת במדי נבחרת ספרד במשחק ידידות נגד טורקיה.
הערות שוליים

↑  https://www.hugedomains.com/domain_profile.cfm?d=losblanquillos.com
סצנוגרפיה

דרזדן - סצנוגרפיה, בניית תפאורה ותפאורה תיאטרלית
סצנוגרפיה היא יצירת סביבות או אווירות במה הכוללת עיצוב במה, תאורה, סאונד ותלבושות. ניתן להגדיר את הסצנוגרפיה כתחום דעת אמנותי המתמקד בעיצוב החלל והמרחב במופעים מבוימים. היא חוצה גבולות בין אמנות פלסטית, אדריכלות, עיצוב, סאונד, איפור ואמנויות הבמה, ומשמשת כמרכיב מרכזי בגיבוש חוויית המופע. סצנוגרפיה עוסקת בעיצוב הסביבה הפיזית שבה מתרחש המופע, הגוף והאופן שבו השחקנים והחפצים מתמקמים ונעים במרחב זה בתוך היצירה האמנותית, וממלאת תפקיד מרכזי בהגדרת המיצג עצמו.
אטימולוגיה ופרשנויות תרבותיות

המקור היווני מתייחס לפרקטיקה של ציור תפאורות על לוחות שהיו ממוקמים מול אוהל שבו היו השחקנים והאביזרים מוסתרים מהקהל. ייצוג זה נועד לשמור על האשליה והשלמות של ההופעה. המונח מוזכר ונזכר לראשונה בפואטיקה של אריסטו ובכתביו של ויטרוביוס ב"דה אדריכלות".
בעת המודרנית המונח "סצנוגרפיה" מתאר את האמנות והמדע של עיצוב חלל הבמה, תוך שימוש בתאורה, סאונד, תלבושות ואלמנטים נוספים ליצירת חוויה חיה ודינמית עבור הצופים.
היסטוריה

תחום הסצנוגרפיה התפתח במאה ה-17. בשנת 1862, תיאר אנטוניו קיימי אמנים שעסקו בציור תפאורות ואדריכלות תיאטרלית בהשראת האמן פרדיננדו גאלי-ביביינה. גאלי-ביביינה היה ידוע בציוריו שיצרו אשליות אדריכליות מרשימות על תקרות וקירות, במה שנקרא "טרומפ-לויל" - ציורים שמחקים אדריכלות על תקרות או קירות.
קיימי כינה את השיטה הזו "ארטה סצנוגרפיקה" (מונח באיטלקית שמתורגם כ"אמנות הסצנוגרפיה") והסביר שהיא דורשת מיומנות טכנית גבוהה ליצירת תפאורות ניידות או ליצירת אשליות של סביבות שונות על הבמה. משפחת גאלי דה ביביינה הייתה משפחה מובילה בתחום זה, והם החלו לפעול בסוף המאה ה-17 בבולוניה שבאיטליה. בהמשך, התפשטה השפעתם לצפון איטליה, אוסטריה וגרמניה. משפחה נוספת שתרמה רבות להתפתחות הסצנוגרפיה הייתה משפחת קוואליו, שגם היא התפרסמה בזכות יצירותיהם הייחודיות בעיצוב הבמה.
שימוש

סצנוגרפיה, המשלבת עיצוב במה, תאורה, סאונד ותלבושות, משמשת ליצירת סביבות ואווירות מגוונות במופעים בימתיים, סרטים, טלוויזיה ואירועים אחרים. השימוש בסצנוגרפיה אינו מוגבל לתיאטרון בלבד, אלא כולל גם תחומים כמו קולנוע, טלוויזיה, קונצרטים, תערוכות וכנסים. בעזרת סצנוגרפיה ניתן ליצור אווירה מתאימה ולחזק את המסר האמנותי או הנרטיב של המופע.
שימוש > תיאטרון

בתיאטרון, סצנוגרפיה משמשת לעיצוב הסביבה הפיזית שבה מתקיים המופע. היא כוללת יצירת תפאורות, בחירת תלבושות, עיצוב תאורה וסאונד, וכל זאת במטרה ליצור חוויה כוללת לצופים. הסצנוגרפיה בתיאטרון מדגישה את החשיבות של מרחב תלת-ממדי והקשר בין השחקנים, הקהל והמרחב הבימתי, והחיבור של אלה לנרטיב או לאפקט הכולל של המופע.
שימוש > קולנוע וטלוויזיה

בסרטים ובתוכניות טלוויזיה, הסצנוגרפיה מסייעת ביצירת עולם ויזואלי המתאים לנרטיב. היא כוללת עיצוב סטים, בחירת מיקומים, תאורה וסאונד, המאפשרים לצופים להיכנס לעולם הסרט או התוכנית. הסצנוגרפיה בקולנוע וטלוויזיה מתמקדת גם בפרטים הקטנים כדי ליצור תחושה של מציאות ואמינות.
שימוש > קונצרטים ותערוכות

בקונצרטים, סצנוגרפיה משמשת ליצירת סביבות מוזיקליות מותאמות, באמצעות עיצוב במה, תאורה דינמית ואפקטים מיוחדים. בתערוכות, סצנוגרפיה מסייעת להציג את המוצגים בצורה אטרקטיבית ומעניינת, תוך שילוב של תאורה, סאונד ואלמנטים נוספים.
שימוש > כנסים ואירועים

בכנסים ובאירועים, סצנוגרפיה משמשת ליצירת סביבה המתאימה לאופי האירוע ולמסרים המועברים בו. היא כוללת עיצוב תפאורות, תאורה, סאונד ותלבושות, המעניקים לאירוע מימד חזותי ואווירה מותאמת.
ראו גם

עיצוב במה
תפאורה
תחפושת
דרמטורגיה
כוריאוגרפיה
הערות שוליים

↑  Walker, John (1992) "Scenography". Glossary of Art, Architecture & Design since 1945, 3rd. ed.
↑  מהי סצנוגרפיה?, באתר maakaf, ‏2022-06-15
↑  Glossary of Terms, sites. broadviewpress.com
↑  Atelier Brückner (2010). Scenography / Szenografie – Making spaces talk / Narrative Räume. Stuttgart: avedition. p. 209.
1 2  Joslin McKinney, Philip Butterworth, −introduction-to-scenography/E26BC64FF392082A1D6D0052823F229 C The Cambridge Introduction to Scenography, Cambridge: Cambridge University Press, 2009, Cambridge Introductions to Literature, ISBN 978-0-521-84765-0
1 2  Gabriela BriceñO V, Scenography | What is, characteristics, history, components, types, importance, Euston96, ‏2019-04-12 (באנגלית אמריקאית)
↑  −introduction-to-scenography/what-is-scenography/9D09197DE564A39433576D4A2CF6610 B What is scenography?, Cambridge: Cambridge University Press, 2009, Cambridge Introductions to Literature, עמ' 3 – 8, ISBN 978-0-521-61232-6
1 2  newsroom, −performance−and-technology-the−development-and-transformation-of-scenography/ Theatre, Performance and Technology: The Development and Transformation of Scenography, Scenography Today, ‏2016-06-29 (באנגלית אמריקאית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb131630581 (data)  GND: 4433627-5  LNB: 000065533  NKC: ph116114
סרגיי זובאטוב

| --- | --- |

 לידה:  8 באפריל 1864 מוסקבה, האימפריה הרוסית 
 התאבד:  15 במרץ 1917 (בגיל 52) מוסקבה, האימפריה הרוסית 
 מדינה:  האימפריה הרוסית 
 השתייכות:  אוכרנה, משרד הפנים הרוסי
 תקופת הפעילות:  1889–1903 (כ־14 שנים)
 דרגה:  פקיד המשימות המיוחדות
 תפקידים בשירות
 ראש האוכרנה המוסקבאית   ראש המדור המיוחד במחלקת המשטרה
 פעולות ומבצעים
 חיסול התאגדויות פועלים מהפכניות, החלת שיטות קרימינולוגיות מתקדמות שלא היו קודם ברוסיה
 עיטורים
 אות הקדוש סביאטוסלב מדרגה 2   אות הקדוש סביאטוסלב מדרגה 3   אות הקדושה אנה מדרגה 2   אות הקדוש ולדימיר מדרגה 4
 
סרגיי ואסילייביץ' זוּבַּאטוֹב (ברוסית: Серге́й Васи́льевич Зуба́тов‏; 8 באפריל (26 במרץ לפי הלוח היוליאני) 1864 - 15 במרץ (2 במרץ לפי הלוח היוליאני) 1917) היה מדינאי ואיש מחלקת המשטרה של האימפריה הרוסית, עובד בכיר בתחום הבילוש הפוליטי, יועץ לענייני משפט וראש מחלקת האוכרנה במוסקבה (1896-1902), ואחר כך ראש המדור המיוחד במחלקת המשטרה (1902-1903). זובאטוב נחשב למייסד מערכת הבילוש הפוליטי ברוסיה שלפני המהפכה. הוא היה מייסד מערכת ארגוני הפועלים החוקיים שכונו זובאטובשצ'ינה (האיגודים של זובטאוב), ביניהם גם מפלגת הפועלים היהודית הבלתי-תלויה, שמראשיה היו מניה שוחט.
הוא נחשב לאבי "הצאריזם העממי", כשניסה להחיל רפורמות סוציאליות שיטיבו עם מעמד הפועלים תחת המונרכיה והוא נחשב כנראה לאחד הסוכנים החשאיים הערמומיים ביותר ורבי-החזון ביותר של המאה ה-20 כולה.
ביוגרפיה > ילדותו ונעוריו

סרגיי זובאטוב נולד במוסקבה במרץ 1864 במשפחתו של קצין בכיר, אביו ואסילי זובאטוב שירת בביתו של שר ההגנה הרוסי מאליוטין, בשדרות טבר במוסקבה, ושם גם חיה משפחת זובאטוב.
ב-1881 עם סיום הגימנסיה, המשיך לימודיו בגימנסיה המוסקבאית מס' 5, במהלך לימודיו התעניין בניהיליזם וקרא את כתביו האסורים של פיסארב. ב-1882 הקים חוג משלו לניהיליסטים מהגימנסיה. הוא נהג להתווכח רבות עם מוריו והטיף רבות בקרב חבריו את רעיונות הניהיליזם. בזמנו החופשי נהג לקרוא הרבה, בעיקר את כתביהם של פיסארב, צ'רנישבסקי, ברווי-פלרובסקי, מיל, ספנסר, דרווין, קרל מרקס ואחרים. ב-1884 סיים את לימודיו.
לאחר השלמת לימודיו בגימנסיה, זובאטוב עבד בלשכת שירות של האצולה המוסקבאית, ובמקביל עבד תמורת משכורת זעומה בספריית מיחין שבשדרות טבר, שהייתה בבעלותה של אלכסנדרה ניקולאייבנה שנישאה לו לבסוף. הספרייה הייתה פופולרית מאוד בתקופה ההיא בקרב צעירי מוסקבה, כיוון שניתן היה להשיג שם ספרים אסורים. זובאטוב שמח להציע לכל מי שהיה חפץ ספרות אסורה ובכך משך אליו גם מהפכנים צעירים.
בצעירותו זובאטוב בנה קשרים עם משתתפים בחוגים עממיים שונים, אף שהוא עצמו לא נמשך לרעיונות המהפכניים. סמוך לשנת 1884 הוא הכיר את חוגו של מיכאיל הוץ, שבו היו חברים רובינוק, פונדאמינסקי ואחרים. חברי החוג למדו את כתביהם של סופרים עממיים ממעמד הפועלים - לברוב ומיכאילובסקי. הוץ וחבריו היו מבקרים בתכיפות את ספריית מיחין. זובאטוב שמר עמם על קשר וסבר כי הם "חברתיים" (כשנמשכו לכתביהם של לברוב ומיכאילובסקי) והוא היה "תרבותי" (כשנמשך לכתבי פיסארב). בתוכו פנימה זובאטוב חש לא נוחות בקרבם והתקשה לסמוך עליהם, אלא שזה לא הפריע להם להמשיך להשתמש בספרייתו.
ב-1886 היה לעובד טלגרף בתחנה המרכזית במוסקבה ובתחנות אחרות. בקיץ של אותה שנה, הוזמן לתשאול אצל ראש מחלקת האוכרנה של מוסקבה, ניקולאי ברדיאייב, שדיווח לזובאטוב כי נעשה שימוש בספרייה שלו על ידי מהפכנים כזירה לתאוריות קשר, והוא נחקר באזהרה כחשוד. בתגובה, זובאטוב הציע את שירותיו כסוכן חשאי ומרגל בקרב המהפכנים, על מנת למגר את התופעה ולחסל את חוגי המהפכנים.
ביוגרפיה > עבודתו במשטרה

בסתיו 1886 זובאטוב החל לעבוד כסוכן של האוכרנה, ובשנים 1886-1887 זובאטוב שיחק היטב את תפקידו כמהפכן מוצלח, ובזכות עבודתו כסוכן כפול הצליח לסייע למשטרה ולאוכרנה בלכידת מהפכנים רבים, ביניהם גם הוץ, פונדמינסקי ואחרים.
בפרשנות שנתן לעבודתו, בפני ראש משטרת מוסקבה, י. יורקובסקי, זובאטוב כתב: "הנה אנשים אלה, אמרתי לעצמי, אשמים בשל פעילותם הפלילית על סמך ראיות שנמצאו בעת החקירה, שבוצעה בזמן על ידי הז'נדרמריה, לא דחפתי אותם בצורה מהפכנית, אבל הודות ללבוש מוסווה של מהפכן, מצאתי אותם"
ב-1887 זובאטוב הוכרז כ"פרובוקטור" ותככן ובכמה חוגים מהפכניים אף זממו להתנקש בחייו. עקב זאת, הוצעה לו עבודה פעילה כסוכן במשטרה וב-1 בינואר 1889 החל לעבוד במחלקת האוכרנה של מוסקבה ובמחלק הפלילי המוסקבאי.
החל מ-1889 זובאטוב עבד כאיש המשימות מיוחדות של מחלקת האוכרנה המוסקבאית, ובתפקידו זה הוא עמד בראש המחלקה להפעלת סוכנים (אגנטורה), כאדם המכיר מקרוב את העבודה. בעת שירותו באוכרנה, עסק בבילוש פוליטי והביא לחשיפת חוגים מהפכניים רבים. כמה ממכריו תיארו את שיטות הפעולה של זובאטוב: לאחר מעצרם של מהפכניים רבים, היה מזמין כמה מהעצורים, שעניינו אותו, והיה משוחח איתם במשרדו על רעיונות התנועה המהפכנית, על כוס תה, במשך שעות. זובאטוב היה נוהג לדבר אל לבם של המהפכנים הצעירים ומנסה לגייסם לשורות האוכרנה. גם אלה מהם שסירבו לשתף פעולה עם המשטרה היו נוטים להסכים לנטוש את הדרך המהפכנית, כתוצאה מהשיחות הממושכות עמו, על כוס תה מהביל.
בשל עבודתו, הוא הצליח להתפרסם לא רק במוסקבה כולה כי אם גם מחוצה לה. בתקופת עבודתו באוכרנה המוסקבאית נחשפו ארגונים מהפכניים רבים וחוסלו. באפריל 1892 חוסל חוג המהפכנים של מ. ברוסנב, מ. יגופוב ופ. קשינסקי. באפריל 1894 מפלגת "הזכות העממית" חוסלה לגמרי ובמאי 1895 נעצר איוואן רספוטין שתכנן להתנקש בחיי הקיסר.
בשל עבודתו של זובאטוב, ההצטרפות לארגוני המהפכנים במוסקבה הפכה לדבר מסוכן ושמו של זובאטוב נישא בפני המהפכנים כשם שנוא. בשל כך, זכה זובאטוב לקידום וב-1894 התמנה לסגן ראש האוכרנה המוסקבאית וב-1896, לאחר התפטרותו של ברדיאייב, היה לראש האוכרנה של מוסקבה.
ביוגרפיה > ראש המדור המיוחד במחלקת המשטרה

עם מינויו לראש המדור המיוחד במחלקת המשטרה זובאטוב החיל רפורמה כוללת במערך הבילוש הפוליטי וביוזמתו הוקמו מחלקות אוכרנה בערים הגדולות, שהוכפפו למחלקת המשטרה, והוטל עליהן לבצע את כל מבצעי הבילוש הפוליטי, לרבות מעצר מבוקשים, אף שבעבר, תפקידים אלה בוצעו על ידי הז'נדרמריה שפורקה. לראש מחלקות האוכרנה החדשות מונו רבים מעמיתיו של זובאטוב שהעריכו את שיטות העבודה שלו. תחת זובאטוב המדור המיוחד עצמו, פולג לשתי פלוגות - פלוגת ראשי האוכרנה שבראשה עמד ל. מנשיקוב ופלוגת הפיקוח והבילוש שנוהלה על ידי יבסטרטי מדניקוב. כתוצאה מהרפורמות של זובאטוב, בידיו נחו כל פעילויות הפיקוח והבילוש הפוליטי ברוסיה כולה.
אלא שאחרי העלייה המטאורית, שהוכתרה במינויו למפקד המדור המיוחד של מחלקת המשטרה (שריכזה בידיה את כל הבילוש הפוליטי) הקריירה של זובאטוב התרסקה באחת ב-1903. שר הפנים ויאצ'סלב פלווה חשד שזובאטוב תומך בסיעתו של שר האוצר סרגיי ויטה, יריבו הפוליטי. נוסף לזה, פלווה לא האמין ברפורמות של זובאטוב ולא שבע נחת מהקמת איגודי הפועלים הפרו-מונרכיים. בקיץ 1903, ללא הסברים, הוא דרש את פירוקה של מפלגת הפועלים היהודית הבלתי-תלויה (Еврейская независимая рабочая партия) וכך מנהיגי המפלגה הודיעו על פירוקה זמן-מה לאחר מכן ואף נטען כי כמה מהם נורו. לאחר המקרה, זובאטוב ביקש להתפטר מתפקידו אך מנהליו סירבו והוא החל יותר ויותר לבקר את שר הפנים וטען כי ככל שיקדים פלווה להתפטר כן ייטב עבורו ועבור רוסיה כולה. ביולי 1903 זובאטוב נפגש עם שר האוצר ויטה ושטח באוזניו את אי שביעות רצונו משר הפנים. דבר הפגישה הגיעה לאוזניו של פלווה והלה מיהר לפטרו.
אלא שזובאטוב לא חדל לפעול כנגד שר הפנים ובפגישות נוספות עם סרגיי ויטה, שנערכו בדירת הנסיך ו. משצ'רסקי, ניסה להוביל מהלך לפיטוריו של שר הפנים ומינויו של סרגיי ויטה לשר הפנים במקומו. התוכנית הייתה כי זובאטוב יכתוב מכתב לנסיך משצ'רסקי והלה יעביר את המכתב לידי הקיסר. אלא שדבר המכתב הגיע לאוזניו של שר הפנים פלווה ותגובתו לא אחרה לבוא.
ב-19 באוגוסט 1903 השר נפגש עם זובאטוב במשרדו וביצע תשאול בנוכחות נציג הז'נדרמריה ו. פון ואליה והאשים את זובאטוב בביקורת מסיתה כנגד השר ובהיותו בוגד, כיוון שהסגיר סודות מדינה לידי הפועלים המהפכניים. זובאטוב פוטר מכל תפקידיו במשטרה ונדרש לעזוב את פטרבורג. בשעת ערב מאוחרת בהגיעו לתחנת הרכבת באו להיפרד ממנו רבים מעובדיו במחלקה ולבסוף נסע למוסקבה. בנובמבר אותה שנה נכפתה עליו הגלייה לפרובינציה והוא נסע לעיר ולדימיר. תפקיד ראש המחלק המיוחד הועבר לידי א. סאזונוב.
ביוגרפיה > חייו לאחר הפרישה ומותו

ב-15 ביולי 1904, התנקש איגור סאזונוב, חבר במפלגת הסוציאל-רבולוציונרים, בחייו של שר הפנים ויאצ'סלב פלווה, ופתח פתח לשובו של זובאטוב לצמרת הממסד המשטרתי. במינויו של פ. סביאטופולק-מירסקי לשר הפנים החדש, זכה זובאטוב לפנסיה מסודרת וזוכה מכל האישומים שהטיח בו שר הפנים הקודם. השר הציע לו לשוב לשירות המשטרה אך הוא לא ניצל את ההזדמנות. דמיטרי טרפוב וסרגיי ויטה ביקשו ממנו לשוב לשירות אך הוא סירב - האווירה הפוליטית והחברתית השתנתה והוא חש שרעיונותיו לא יזכו עוד לתמיכה וקיווה כי הרפורמות של סביאטופלק-מירסקי, דמיטרי טרפוב וסרגיי ויטה יביאו לשינוי.
עם פרוץ מהפכת 1905 נוכח לדעת שרעיונותיו נכשלו וכך הוא כתב במכתבו לפובליציסט ולדימיר בורצב:
אני - מלוכן מיוחד למדי ולכן - אדם מאמין מאוד. כיום הרעיון של מונרכיה טהורה חווה משבר עמוק. מובן שהדרמה הזאת מותירה את סימניה בכל ישותי; אני חווה אותה ברעד פנימי. הגנתי על הרעיון הזה במעשים. אני מוכן לגווע מרוב אהבתי אליו, להירקב יחד עמו...
21 במרץ 1908
ב-1910 שב מגלותו בולדימיר והתיישב במוסקבה, על גדות נהר מוסקבה.
במהפכה השנייה, בפברואר או מרץ 1917, מיד לאחר שנודע לו כי הקיסר ניקולאי השני ויתר על כסאו לטובת אחיו מיכאיל, אבי "הצאריזם העממי", התאבד זובאטוב בירייה.
ראו גם

איוואן פוטילין
ארקדי קושקו
לקריאה נוספת

יועץ ממלכתי מאת בוריס אקונין, הוצאת ידיעות ספרים וספרי עליית הגג, 2010
מיכאיל הוץ, מהפכן ממוסקבה, מקורבנותיו הראשונים של זובאטוב.
האובר-פוליצמייסטר דמיטרי טרפוב, ממפקדי משטרת מוסקבה.
יבסטרטי מדניקוב, יד ימינו של זובאטוב
אלכסיי לופוחין, ראש האוכרנה בפטרבורג
שר הפנים, ויאצ'סלב פלווה
עמרם בלום

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1834 היידושאמשון, הונגריה 
 פטירה:  5 בספטמבר 1907 (בגיל 73 בערך) ברטיואויפאלו, הונגריה 
 מדינה:  הונגריה 
 השכלה:  ישיבת פרשבורג 
 תקופת הפעילות:  ? – 5 בספטמבר 1907 
 רבותיו:  חיים סופר, שמעון סופר 
 
הרב עמרם בלום (גם עמרם בלוהם, תקצ"ד, 1834 - כ"ו באלול התרס"ז, 5 בספטמבר 1907) היה רב וראש ישיבה הונגרי, מגדולי פוסקי ההלכה של יהדות הונגריה במפנה המאה העשרים, בעל שו"ת "בית שערים".