stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פארק היורה: המשחק
עלילה > פרק 1: הפולש (או הפולשת)

הווטרינר ג'רי הרדינג מסייר עם בתו ג'ס ברחבי הפארק. בזמן הזה, דניס נידרי הוציא לפועל את תוכניתו ונהרג, מה שמוביל לאירועי "התקרית באיסלה נובלר". לאחר שדניס נכשל מלהגיע ולמסור את העוברים שגנב, שני עובדים של חברת "ביוסין" בשם מיילס צ'דוויק ומינה קרוז מחכים לדניס על סירה שאמורה להוציא אותו מהאי, אך כאשר הוא לא מגיע השניים מחפשים אחריו בפארק ומוצאים את גופתו ואיתה גם את פחית העוברים. לפתע, להקת דילופוזאורוסים מתקיפה אותם והורגים את מיילס, אך בורחים מהמקום לפני שהם הורגים את נימה. נימה מצליחה לקחת את העוברים וכן אקדח מגופתו של מיילס, אך מגלה שהיא הורעלה על ידי דינוזאור ובורחת אל תוך הג'ונגל.
בינתיים, הרדינג וג'ס עושים דרכם אל המזח ונתקלים בנימה, שכעת הוזה בגלל הרעל וזקוקה לטיפול רפואי. השלושה מחליטים לנסוע חזרה בג'יפ אל מרכז המבקרים שבאי, אך מגלים שהדרך חסומה על ידי דינוזאור מסוג טריצרטופוס. הקבוצה מצליחה להחזיר את הדינוזאור חזרה למכלאה, אך טריצרטופוס מבוגרת יותר מגיעה ומתקיפה אותם, בעשותה כך היא גורמת לטירנוזאורוס להגיע למקום. השלושה מצליחים לברוח בקושי ומסתתרים בבקתת שירות בפארק בזמן שהדינוזאורים נלחמים ומחליטים להעביר שם את הלילה.
בבוקר שלמחרת, ד"ר לורה סורקין, שנלכדה בפארק בגלל הסופה שמתחוללת רואה את הרדינג, ג'ס ונימה במצלמות האבטחה ושולחת אליהם רכב סיור אוטונומי במטרה שייקח אותם. השלישייה מגיעה אל מרכז המבקרים, אך לא יודעת שהאמונד ושאר האנשים כבר הספיקו לעזוב את האי. במרכז המבקרים, הרדינג מצליח בעזרת מכשיר קשר לתקשר עם ד"ר סורקין, שמדריכה את הרדינג איך לרפא את נימה הפצועה. הטירנוזאורס חוזר ותוקף את השלישייה, אך הם מצליחים להבריח אותו משם בעזרת הרכב האוטונומי. השלישייה מתקבצת במרכז המבקרים, אך כאשר הרדינג מסביר שמשלחת הצלה בדרכה אליהם, נימה שולפת אקדח ומספרת שאף אחד לא יציל אותם.
עלילה > פרק 2: חייל הפרשים

אינג'ן מבינים שישנם עוד אנשים על האי ושולחים לשם צוות של שכירי חרב במטרה לחלצם. שכירי החרב כוללים את בילי יודר, אוסקר מוראלס ודני קאפארו. הם מגיעים אל מרכז המבקרים במטרה להיפגש עם צוות הגיבוי שהגיע ביחד איתם לאי, אך מגלים שהמרכז ריק ושומעים רעש של יריות במכשירי הקשר. הקבוצה מגיעה אל מקום היריות ומגלים שכל צוות הגיבוי נהרג מלבד איש צוות אחד בשם ורגס שאיבד את שפיותו ומנסה לתקוף אותם. לאחר שהם מכניעים את ורגס, יודר ואוסקר מבחינים בפצע מוזר על זרועו של ורגס ומשערים שחיה הרעילה אותו וגרמה לו להזיות שבגללם הוא הרג את כל הצוות. בזמן שהם בודקים את צילומי האבטחה בבניין במטרה לבדוק מה תקף את הקבוצה, הם מבחינים בנימה שמוציאה את הרדינג וג'ס מהמתחם באיומי אקדח.
מרכז המבקרים מותקף בשנית על ידי דינוזאורים, שמצליחים להרוג את ורגס בזמן שיודר ואוסקר בורחים חזרה למסוק. בינתיים, הרדינג, ג'ס ונימה מטפסים על הרי האי ומחליטים לעצור להפסקה. הרדינג משכנע את נימה לתת לו להדליק אש במטרה להרחיק מהם דינוזאורים (כשמטרתו האמיתית היא למשוך אליהם את צוותי ההצלה). לאחר מכן, בזמן שהרדינג מסיח את דעתה של נימה בעזרת שאלות על משפחתה, ג'ס מצליחה לגנוב את מכשיר הקשר ומצליחה לתקשר בחשאיות עם יודר. ג'ס מתגלה על ידי נימה שמאלצת אותה ואת הרדינג להמשיך להתקדם.
הצוות של יודר מבחין מרחוק באש שהרדינג הצית, אבל המסוק שלהם מותקף על ידי פטרודון והם נאלצים לנחות נחיתת אונס. בזמן שדני מנסה לתקן את המסוק, אוסקר ויודר מתקדמים אל עבר הג'ונגלים במטרה למצוא את הרדינג וג'ס. הם מתפצלים במטרה למצוא עקבות, אך יודר מגיע אל קן המלא בביצי דילופוזאורוסים והאם תוקפת אותו. הוא מצליח להחזיק מעמד ואוסקר מגיע ומבריח את הדינוזאורית. נימה, ג'ס והרדינג מגיעים אל מבוי סתום ובו יש רכבת הרים הבנויה על צוק שתוכננה להיות חלק מהפארק. השלישייה מצליחה להפעיל את הרכבת ונעזרים בה במטרה לרדת מהצוק, אבל מותקפים על ידי להקת הררזאורוסים. הם מצליחים להבריח אותם, אך מגלים שהרכבת התפרקה ועומדת ליפול מהמסילה ולהתסרק. יודר ואוסקר מצילים אותם ונימה חושפת שהיא מכירה את אוסקר. הקבוצה חוזרת אל המסוק, אבל מגלה שדני נעלם. הטירנוזאורוס חוזרת ואוסקר מצליח לתקן את המסוק והקבוצה מצליחה לברוח.
האדם הבא שהיחידה נשלחה להציל היא ד"ר סורקין, והקבוצה עושה דרכה למעבדה בכדי לאסוף אותה. במהלך הדרך, נימה מתחילה להתווכח עם אוסקר, אך הוויכוח נעצר כשהקבוצה נוחתת במעבדה. סורקין מסרבת לעזוב עם הקבוצה, אך יודר מנסה לשכנע אותה וחושף שסורקין רוצה להפוך את פארק היורה לשמורה אקולוגית לדינוזאורים. סורקין משתכנעת לעזוב עם הקבוצה, אבל מבקשת עוד קצת זמן כדי להזרים למי הפארק תרכובת ליזין שהיא רקחה במטרה שהדינוזאורים יוכלו להתרבות בכוחות עצמם. בזמן שהרדינג וג'ס מסייעים לה, נימה מנסה לגנוב את המסוק ולברוח. יודר ואוסקר עוצרים אותה, אך במהלך הוויכוח, סכין שנשלפת נתקעת בלוח השליטה של המסוק והמסוק נהרס. בינתיים, הרדינג, ג'ס וסורקין מותקפים על ידי עדר ולוצירפטורים והקבוצה מצליחה לברוח מהם בעזרת טיפוס על מגדל מים. הם מבחינים במסוק ומנסים לסמן לו שיגיע אליהם, אך המסוק מתרסק ישירות אל מגדל המים.
עלילה > פרק 3: העמקים

הרדינג, סורקין וג'ס מצליחים לברוח ממגדל המים הקורס. הם מצליחים לברוח מהרפטורים אל מנהרות השירות התת-קרקעיות של הפארק. מינה, אוסקר ויודר שורדים את ההתרסקות, אך מגלים שהנשק שלהם נהרס בלהבות. אוסקר יוצא לסייר באזור ומשאיר את יודר להשגיח על נימה חסרת ההכרה. כשאוסקר מגיע אל מנהרות השירות, הוא מבחין ברפטורים מצליחים לפתוח את הדלת למנהרות ועוקב אחריהם. בינתיים, יודר מוצא את פחית העוברים בתיקה של נימה וכאשר היא מתעוררת יודר מכריח אותה לבצע איתו עסקה לפיה הם יתחלקו ברווחים מהעוברים. דינוזאור מסוג פרזאורולופוס שועט לכיוונם ומאחוריו טירנוזאורוס, מה שמאלץ אותם להתחבא במנהרות השירות. יודר מבין שהוא הפיל את העוברים בזמן הבריחה ומחליט לחזור לקחת אותם, למרות שהטירנוזאורוס עדיין משוטט באזור. לאחר שהשיב את העוברים, יודר רואה את נימה מתקדמת לתוך המנהרות החשוכות, אבל נימה מבחינה בעיניים זוהרות למולה ומסרבת להמשיך ללא מקור אור טוב. יודר מנסה להפעיל מחדש את האורות במנהרה ואוסקר ממשיך לעקוב אחרי אחד הרפטורים לתוך המנהרה. הוא שולף סכין, תוקף את הרפטור ומצליח להרוג אותו. נימה ויודר מתאחדים עם אוסקר ויודר מספר לו על תוכניתו להתחלק עם נימה ברווחים ממשלוח העוברים. אוסקר מהסס, אבל מסכים לשתף פעולה בתנאי שהוא ויודר יחלצו את מי שנשאר על האי כמו שהיו אמורים לעשות במקור.
בינתיים, ד"ר סורקין מספרת להרדינג שהיא שפכה את הליזין בתוך מערכת המים המרכזית של הפארק במקום בתוך המכלאות במטרה שהמים יצליחו לרפא את הדינוזאורים בפארק מהמחסור בליזין. בזמן שהשניים מתווכחים על ההשלכות האתיות שבמעשייה של סורקין, ג'ס גונבת את הסיגריות של סורקין ומתגנבת הצידה במטרה לעשן. ולוצירפטור תוקף אותה והיא בורחת אל סורקין והרדינג, ואחריה עדר הרפטורים. הם מצליחים להתחמק מהרפטורים עד שיודר, אוסקר ונימה מתאחדים איתם ואוסקר מצליח לפצוע את מנהיג ברפטורים בעזרת סכין. החבורה מבחינה שאדים מתחילים לצאת מהצינורות בתוך המנהרה וסורקין מסבירה להם שתחנת הכוח של הפארק על סף פיצוץ והם יהיו חייבים לאתחל אותה באופן ידני לפני שיעזבו.
הקבוצה הולכת אל תחנת הכוח במטרה לאתחל אותה ועובדים ביחד במטרה לאתחל את התחנה, אך בטעות מפעילים מתג חירום שנועל אותם בתוך התחנה. אך רגע לפני שהדלתות נסגרות, הרפטורים מצליחים להיכנס לתחנה ונכלאים עם הקבוצה בפנים. הקבוצה בורחת מהרפטורים אל החלק העליון של התחנה, אבל מגלים שלוח הבקרה שפותח את הדלתות נשרף ומבינים שאחד מהם יצטרך לחזור למטה ולהשתמש בלוח השני. אוסקר מתנדב ומצליח לפתוח את הדלתות, אך נהרג על ידי הרפטורים. הקבוצה רצה אל חדר הדודים בתחנה ונועלת את עצמה בפנים ומוצאים בתוכו גופה של אדם, ממנה דינוזאורים בנו קן. יודר מזהה את האדם בתור דני שהפך למשותק מהרעל ששיתק את נימה ו-ורגס ומגלה שדינוזאורים מיקמו ביצים להדגרה במרכז הבטן שלו. סורקין מסבירה שהביצים שייכות לדינוזאור מסוג טרודון ומספרת שהיא זאת שיצרה אותם, אך התבקשה על ידי האמונד להרוג אותם. סורקין לא הצליחה להביא את עצמה לעשות זאת והחליטה להשאיר אותם חבויים במטרה לחקור אותם. זועם על מעשיה, יודר, חמוש בסכין מאיים להרוג אותה.
דמויות > דמויות ראשיות

ג'רי הרדינג - ג'רי הוא עובד בפארק היורה, ככל הנראה הווטרינר הראשי. ג'רי הוא גבר מבוגר, כנראה בגיל המעבר, בעל שיער אפור. כמו בסרט, הוזעק ג'רי לטפל בטריצרטופס חולה. במהלך ירידתם מהאי, ג'רי וג'ס נתקלים בנימה. ג'רי הוא גרוש מאימה של ג'ס והוא גם אביה של ד"ר שרה הרדינג מהסרט "פארק היורה: העולם האבוד".
ג'סיקה "ג'ס" הרדינג - ג'ס היא בתו בת ה-14 של ג'רי. אחותה החורגת היא שרה הרדינג מהסרט השני. ג'ס נעצרה בעבר בשל גנבת חולצה מחנות, ולאורך המשחק המקרה הזה מוזכר כאשר היא מסתבכת בגנבות נוספות. ג'ס נראית כמפחדת מאמא שלה, ועם אביה היא מרגישה יותר משוחררת. ג'ס חכמה מאוד ולפעמים אף מפתיעה את ג'רי בחוכמתה. במהלך המשחק ג'ס לוקחת בחשאי את הסיגריות של ד"ר. סורקין, אך בסוף הגניבה מתגלה. ג'ס כבר יודעת לנהוג, בניגוד לדעתה של אימה. לאמא שלה יש חבר, בשם סטיב, ונראה שהיא ממש מחבבת אותו.
נימה קרוז - נימה היא תושבת איסלה נובלר בעבר, ששונאת את אינג'ן בגלל שהרסו את האי. נימה נשלחה לאי בשל החזרת פחית קצף הגילוח עם עוברי הדינוזאורים הגנובים, אך לאחר שנפצעת ומטופלת על ידי ג'רי וד"ר. סורקין, מצטרפת גם היא להרפתקאה. לנימה יש מעט מבטא ספרדי ומדי פעם היא משתמשת במילים בספרדית. נימה ננשכה בידי טרודון בעל נשיכה רעילה, אשר גרם לה לחוויה של מוות קליני. לנימה יש בת בשם אטלנטה, והיא מתקשה לפרנס את עצמה ואת ביתה. בסוף המשחק יש לשחקן אפשרות לבחור את גורלה של נימה: אם נימה תבחר להציל את פחית העוברים מהטירנוזאורוס וכך תגרום למותה, או שתבחר להציל את ג'ס ולהמשיך לחיות, אך במחיר אובדן העוברים. פירוש שמה בספרדית הוא "דג קטן". נראה שלנימה יש מערכת יחסים ישנה אם אוסקר ושהשניים לא מחבבים כל כך זה את זאת.
בילי יודר - חלק מצוות ההצלה שנשלח להציל את ג'רי, ג'ס, נימה וד"ר. סורקין, ובמהלך המשחק הופך לאחד מהנבלים הראשיים. בילי מוצא את הפחית עם העוברים בתיק של נימה לאחר התרסקות המסוק וסוחט אותה עד לשיתוף פעולה איתו ועם אוסקר. לבילי היה קשה מאוד עם מותם של חבריו, אוסקר ודני, ולאחר מותם הבטיח כי יתרום חלק מהכסף שירוויח למשפחותיהם. לבסוף בילי נאכל על ידי הטירנוזאורוס לאחר שהוסח במרדף אחרי פחית העוברים. בילי כועס מאוד על ד"ר סורקין ועל מזימותיה כדי להציל את הדינוזאורים.
ד"ר. לורה סורקין - ד"ר לורה סורקין היא העוזרת של ד"ר וו מהסרט הראשון, ואחת מהמדענים הראשיים באינג'ן. ד"ר סורקין היא אוהבת טבע ולא מוכנה שדבר יקרה לדינוזאורים שבפארק. ד"ר סורקין רצתה להפוך את הפארק לתצוגת טבע של דינוזאורים ונראה שחלק מדעותיה מנוגדות לאלו של ג'ון המונד (שתכנן לבנות פארק שעשועים לקהל הרחב בנושא דינוזאורים). ד"ר סורקין שכפלה מחדש שני מינים נכחדים אשר המונד לא הסכים להכניס לפארק. בהמשך המשחק היא משחררת טילוזאורוס לחופשי ונותנת לו לצאת לים הפתוח (אם כי ג'רי סוגר את השער לפני שהוא מספיק לברוח). ד"ר סורקין נאכלת על ידי הטילוזאורוס כאשר היא נופלת לאקווריום. ד"ר סורקין נראית בסביבות גיל ה-40-45 וידוע שהיא מעשנת. במהלך המשחק נראה שהיא מוסיפה ליזין למים, מה שממשיך את חייהם של הדינוזאורים.
אוסקר מוראלס - אוסקר הוא חלק מצוות ההצלה הנשלח לאי. הוא חבר טוב של בילי ונראה שהשניים מכירים כבר שנים. לאוסקר יש מערכת יחסים ישנה ומורכבת עם נימה. אוסקר הוא האחראי לצלקת שעל פניו של אחד הולוצירפטורים. לבסוף הוא נהרג על ידי הולוצירפטורים.
אגם אגנס (אלברטה)

ערך זה עוסק באגם בפרובינציית אלברטה שבקנדה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |

 מידע כללי
 על שם:  Agnes Macdonald, 1st Baroness Macdonald of Earnscliffe 
 סוג:  אגם 
 מידות
 שטח:  0.52 קילומטר רבוע
 גובה:  2134 מטר מעל לפני הים
 מידע נוסף
 מדינות באגן הניקוז:  קנדה 
 קואורדינטות:  51°24′53″N 116°14′50″W﻿ / ﻿51.414722222222°N 116.24722222222°W﻿ / 51.414722222222; -116.24722222222
  (למפת קנדה מוגדלת) אוטווה אדמונטון ויניפג ונקובר טורונטו מונטריאול מיסיסוגה קוויבק סיטי סנט ג'ונס רג'יינה שארלוטטאון ילונייף איקאלואיט וייטהורס ארצות הברית אלסקה גרינלנד איס. ים בופור מפרץ הדסון  ה ש ק ט  האוקיינוס האטלנטי אגם אגנס(למפת קנדה רגילה) אוטווה אדמונטון ויניפג ונקובר טורונטו מונטריאול מיסיסוגה קוויבק סיטי סנט ג'ונס רג'יינה שארלוטטאון ילונייף איקאלואיט וייטהורס ארצות הברית אלסקה גרינלנד איס. ים בופור מפרץ הדסון  ה ש ק ט  האוקיינוס האטלנטי אגם אגנס(למפת אלברטה רגילה) אדמונטון קלגרי רד דיר לת'ברידג' מדיסין הט גרנד פריירי קולומביה הבריטית הטריטוריות הצפון-מערביות ססקצ'ואן ארצות הבריתאגם אגנס(למפת אלברטה מוגדלת) אדמונטון קלגרי רד דיר לת'ברידג' מדיסין הט גרנד פריירי קולומביה הבריטית הטריטוריות הצפון-מערביות ססקצ'ואן ארצות הבריתאגם אגנס
 
אגם אגנס (באנגלית: Lake Agnes) הוא אגם הררי קטן בשטח הפארק הלאומי באנף, בפרובינציית אלברטה שבקנדה.
שטחו של האגם 0.52 קמ"ר, והוא ממוקם כ-3.5 קילומטים מהעיירה לייק לואיז.
האגם נמצא בגובה 2,134 מטרים מעל פני הים.
על גדת האגם מצוי בית התה אגם אגנס, בית התה הוותיק ביותר בקנדה, ואתר תיירות פופולרי. שביל הליכה מקשר בין אגם לואיז לאגם אגנס, וממשיך ממנו להר ביהייב ולהר ניבלוק.
הערות שוליים

1 2  מידע גאוגרפי
↑  Jody Robbins Hiking to Canada's oldest tea house, Calgary Herald, 6 July 2015
↑  אתרי תיירות פופולריים באזור באנף
מנהלת תוכנית החלל

מנהלת תוכנית החלל (לשעבר מנהלת החלל - אתגר ובראשי תיבות: 'מת"א') היא יחידה במנהל למחקר ולפיתוח אמצעי לחימה ותשתית טכנולוגית (מפא"ת) האחראית לפיתוח וייצור לוויינים, משגרי לוויינים ותחנות קרקע עבור משרד הביטחון. בנוסף, אחראית המנהלת לשמירה ולפיתוח תשתית תעשייתית בתחום החלל בישראל.
מטרות

התווית אסטרטגיה בתחום החלל - לווייני תצפית ושיגור
הגדרת תוכניות בתחום החלל והלווינות
אפיון לוויינים, משגרי לוויינים ותחנות קרקע
התקשרות עם תעשיות המיצרות לוויינים על פי אפיון
ליווי פרויקטי לווין - בשלב הפיתוח, הייצור ועד מסירתו ללקוח - אגף המודיעין.
תיקון תקלות בלוויינים
זיהוי מוקדי ידע ומחקר בתחום החלל
היסטוריה

מיד לאחר הסכם השלום בין ישראל למצרים בשנות ה-70, ישראל נסוגה מסיני ונדרשה שלא לחוג מעל סיני. בהיעדר היכולת לבצע גיחות צילום, נוצר צורך בהקמת תעשיית חלל ושימוש בלוויניים לצורך תצפית.
ב-1981 אישר מנחם בגין, ראש ממשלת ישראל דאז, להתחיל לעסוק בתחום החלל ובהתאם הוקמה מנהלה במפא"ת כדי לתת מענה לצורך צבאי-מבצעי בלווייני איסוף מודיעין בראשות ד"ר חיים אשד בהמשך ביוזמת שר המדע פרופ' יובל נאמן, בשנת 1983, הוקמה הסוכנות הישראלית לניצול החלל (סל"ה) כגוף ממלכתי הרשמי הפועל לקידום תעשיית חלל האזרחית.
ב-1984 הוחלט על הקמת מוקד הידע הלאומי בנושא חלל בתע"א, ונחתם חוזה בין התעשייה האווירית ומשרד הביטחון לפיתוח תשתיות ופרויקט לוויין תצפית ראשון עבור צה"ל - אופק בהובלת ד"ר משה בר-לב.
במהלך השנים קידמה מנהלת תוכנית החלל פיתוח תשתיות לאומיות, יכולות מחקר מובילות ואת הידע והיכולות בתעשיות הישראליות תוך קשר עם סל"ה.
משרד הביטחון מכיר בלוויינים כנכס אסטרטגי לאומי המספק עוצמה מודיעינית בתא שטח רחב, גם בזמן שגרה ומול מדינות שלום, ללא הפרת ריבונות או סיכון חיי אדם.
משרד הביטחון מנהל תוכנית רב שנתית לפיתוח ויצור לוויינים, ומוערך שמשקיע כ-80 מיליון דולר בשנה על פרויקטי חלל, אלו מנוהלים ומפוקחים על ידי המנהלה.
למנהלת החלל שיתוף פעולה עם מוסדות אקדמאיים. בין היתר מכון אשר לחקר החלל (פרויקט סמסון), אונ' בן-גוריון (ננו-לוויינים, רכיבים אופטים ופילטרים), ובפרויקטים בין לאומיים כמו  ULTRASAT .
ראשי מנהלת החלל

| שם | שנות כהונה |
| --- | --- |
חיים אשד: 1981 - 2011
אמנון הררי: 2011 - 2022
אבי ברגר: 2022 - היום
ראו גם

מנהלת חומה
מנהלת החלל
הערות שוליים

↑  מו"פ, תשתיות וכוח אדם בתחום החלל האזרחי בתעשייה, באקדמיה ובמערכת החינוך בישראל, מוסד שמואל נאמן, כתבו: ד"ר דפנה גץ, ציפי בוכניק, בלה זלמנוביץ, ד"ר נעה לביד, אלה ברזני, אבי בלסברגר, פרק 6.1
↑  הגדרת מנהלת אתגר, אתר משרד הביטחון
↑  "ל#.WPVPwxlBzqA פסק דין בין סא"ל עפר לפיד, ששירת כקצין טכנולוגיות ראשי במנהלת החלל לבין צה"ל], 24 בדצמבר 2013
↑  תחום החלל במשרד הביטחון, אתר משרד הביטחון
↑  Futron (2014). Futron's 2014 Space Competitiveness Index: A Comparative Analysis of How Countries Invest In and Benefit from Space Industry.
המופתי של ירושלים

| --- | --- |

 איוש נוכחי:  מוחמד אחמד חוסיין
 תאריך כניסה לתפקיד:  2006
 דרכי מינוי:  מינוי נשיא הרשות הפלסטינית
 תחום שיפוט:  ירושלים
 משך כהונה קצוב:  לכל החיים
 
כאמל אל-חוסייני, "המופתי הגדול" של ירושלים (1921-1908)
אמין אל-חוסייני, נתמנה למופתי ב-1921
המופתי חוסאם א-דין ג'אראללה
המופתי של ירושלים הוא הפוסק מזרם האסלאם הסוני האחראי לאזורים הקדושים לאסלאם של ירושלים.
המופתי החנפי הוא החשוב מבין המופתים של ארבע האסכולות (החנפית, השאפעית, המאליכית והחנבלית), והמופתי של ירושלים היה תפקיד שנשא יוקרה רבה בשל חשיבותה ומרכזיותה של ירושלים באסלאם.
המופתי הנוכחי של ירושלים הוא מוחמד אחמד חוסיין.
היסטוריה > האימפריה העותמאנית

במחצית השנייה של המאה ה-16 כיהן מוחמד בדר א-דין אל-ג'מאעי אל-כנאני כמופתי ירושלים. בתחילת המאה ה-17 כיהן עבד אל-קאדר בן כרים א-דין אל-ופאי אל-חוסייני. הוא נותר ככל הנראה ללא בנים, ולכן ניטלה המשרה ממשפחתו, ובמאה ה-18 כיהנו במשרה בני משפחת אל-עלמי ולאחר מכן בני משפחת ג'אראללה. אף על פי כן, דניא, בתו של אל-חוסייני, נישאה לבנו של יחיא שרף א-דין, אימאם מסגד אל-אקצא, ובזכות מעמדה זה, נשמר הייחוס השריפי והתואר "אל-חוסייני" לצאצאיה. המופתי של ירושלים וה"נקיב אל-אשראף" של ירושלים היו שתי המשרות הגבוהות ביותר במנהל העות'מאני המקומי שבני המקום יכלו להגיע אליהן, משום שירושלים הייתה כפופה לשלטון עות'מאני ישיר. במאה ה-18 ניטל תפקיד נקיב אל-אשראף מידי משפחת חוסייני ונמסר למשפחת עלמי, וייתכן שזו הסיבה שתפקיד המופתי ניטל ממנה ונמסר למשפחת ג'אראללה.
ב-1789 נתמנה חאג' חסן אל-חוסייני, בן למשפחת אל-חוסייני, ל"מופתי של ירושלים". כשנפטר ב-1809, היו ילדיו עדיין קטנים, ולכן עברה משרת המופתי לטאהר אל-חוסייני (הראשון). בשל מעורבותו במרד הפלאחים ב-1834 נגד אבראהים פאשא, הוגלה טאהר על ידי מוחמד עלי לקהיר, שם נשאר עד לנסיגת אבראהים פאשא מסוריה. הגלייתו גרמה לירידה במעמד המשפחה בירושלים ולעליית כוחן של משפחות אל-ח'אלדי, אל-עלמי וג'אראללה, שקיבלו את משרות הדת החשובות.
באותה תקופה, משרת המופתי של ירושלים לא נחשבה לבכירה מבין המופתים באימפריה העות'מאנית, משום שירושלים הייתה אז עיר שדה ולא בירת פרובינציה ("איאלת" ומאוחר יותר "ולאית"). רק במחצית המאה ה-19, עם השינוי בחשיבות הבינלאומית של העיר והפיכתה למחוז הקשור ישירות לבירה איסטנבול, גדלה חשיבותם של ממלאי התפקידים בה.
על פי המסורת, היה המופתי של ירושלים הדמות המרכזית בניהול חגיגות נבי מוסא.
ב-1856 נפטר המופתי מוחמד פצ'ל ג'אראללה, ובסיוע המושל העות'מאני והודות לקשרי חיתון בין משפחת חוסייני לבין משפחת ג'אראללה, הצליחו החוסיינים להחזיר לעצמם את משרת המופתי. מוסטפא אבן טאהר אל-חוסייני היה המופתי מאותה שנה ועד פטירתו בשנת 1893/4, אז עברה המשרה לבנו, טאהר אל-חוסייני (השני). ב-1908 נפטר טאהר, ואת התפקיד ירש בנו הבכור, כאמל אל-חוסייני.
כאשר כבשו הבריטים את ירושלים ב-1917, המופתי היה כאמל אל-חוסייני, והוא היה מקובל גם עליהם. אולם במהרה החלו להשמע קולות מכיוון העותמאנים שחוסייני הוא שליט בובה של הבריטים, ובין השנים 1914–1918, מינו העות'מאנים את אסעד שוקיירי כמופתי (בנו, אחמד שוקיירי, היה ממייסדי אש"ף והיו"ר הראשון שלו).
היסטוריה > המנדט הבריטי

כאשר היה האזור תחת שליטה בריטית, היה המופתי של ירושלים, משרה שממונית על ידי הרשויות הבריטיות.
כבר מתחילת הכיבוש הבריטי של ירושלים, סייע כאמל אל-חוסייני לשלטונות הבריטיים ביצירת הקשרים עם האוכלוסייה והקל על הציבור המוסלמי את הסתגלותו לשלטון מעצמה נוצרית.
בתקופת השלטון הצבאי הבריטי, שרר בירושלים שקט יחסי, במידה רבה הודות למדיניותו המרגיעה של אל-חוסייני. הבריטים גמלו על כך וכינו אותו בתואר "המופתי הגדול", תואר שלא היה קיים לפני כן בארץ ישראל, וראו בו את "נציג האסלאם בפלשתינה".
על פי החוק, סמכותו של מופתי ירושלים לא עלתה על זו של כל מופתי אחר בארץ ישראל (שהיו בה בין 5 ל-8 מופתים), והתואר "המופתי הגדול" או "המופתי של ארץ ישראל", אין לו בסיס במשפט השרעי. אך עם זאת, מופתי ירושלים תמיד היה החשוב ביותר, בהיותו יושב בעיר הראשית בארץ. קציני הממשל הצבאי הבריטיים עשו זאת על פי דוגמת מצרים, שגם שם נקבעה ההירארכיה באופן בלתי תלוי באימפריה העות'מאנית, ובראשה עמד "מופתי מצרים".
עם מותו של כאמל במרץ 1921, העמידה משפחת ג'אראללה כמועמד לתפקיד המופתי את השייח' חסאם אל-דין ג'אראללה, "עאלם" - בוגר אוניברסיטת אל-אזהר ומפקח על בתי הדין השרעיים. מולו התמודדו ח'ליל אל-ח'אלדי, חוקר דת מוסלמי ידוע ונשיא בית הדין לערעורים השרעי בירושלים, מוסא אל-בדירי, גם הוא בוגר "אל-אזהר" ושופט דתי, וחאג' אמין אל-חוסייני, אחיו למחצה של כאמל, שהיה צעיר מהם (בן 26) ובעל השכלה דתית מוגבלת. הרברט סמואל, הנציב העליון של ארץ ישראל, ירש את הסמכויות של המותצרף העותמאני של ירושלים, שעל פי החוק העותמאני היה צריך למנות את המופתי מתוך שלושת הראשונים שיבחרו על ידי גוף שמורכב מהעולמא של ירושלים, מהאימאמים של המסגדים ומהנציגים המוסלמים של המועצה האזורית ושל העירייה. הבחירות נערכו ב-12 באפריל 1921 ואל-חוסייני נבחר למקום הרביעי בלבד. משפחת אל-חוסייני הציפה את משרדי הממשלה במחאות ותזכירים ובעזרת מנהיגים דתיים רבים, הפעילה לחץ על הנציב העליון למנות את אמין למשרה. פקידים בכירים בממשל הבריטי תמכו במסירת המשרה לאל-חוסייני, מאחר שהתרשמו שמשפחתו עשויה לגמול לממשלה על המינוי בשמירה על השקט בירושלים. ארנסט ריצ'מונד, העוזר הפוליטי למזכיר הראשי, ורונלד סטורס, מושל מחוז ירושלים, נעזרו בראש עיריית ירושלים, ראע'ב נשאשיבי, ובעלי ג'אראללה, שופט בית הדין לערעורים השרעי ואחיו של המועמד שנבחר במקום הראשון, שפנו אל חסאם בבקשה שיתפטר מהרשימה, והוא הסכים. ב-8 במאי 1921 הודיע הנציב העליון לאמין אל-חוסייני בעל פה על מינויו לתפקיד. אל-חוסייני היה לאומן מוסלמי שזמן קצר לפני כן קיבל חנינה על חלקו במאורעות תר"פ (אפריל 1920), שבעקבותיהם זכה לאהדה רבה בקרב ערביי ארץ ישראל, מאחר שנתפסו בתודעתם כהתרסה נגד השלטון הבריטי. בנסיבות היותו סמל לאומי, קיבלה המשרה הדתית של המופתי של ירושלים משמעות פוליטית מובהקת. חאג' אמין כמופתי של ירושלים היה החשוב ביותר מבין המופתים של ארץ ישראל, במיוחד לאחר שמשרתו נקשרה אל משרת ראש המועצה המוסלמית העליונה. הרברט סמואל סירב להעניק לו את התואר "המופתי הגדול", כפי שניתן לאחיו כאמל, וסירב גם לתת לו כתב מינוי רשמי או להודיע על המינוי בעלון הרשמי של ממשלת המנדט, "The Palestine Gazette". אולם בינואר 1922 נענתה הממשלה לדרישתו והעניקה לו את התואר "המופתי הגדול".
בעקבות רצח מושל הגליל לואיס אנדרוס ב-26 בספטמבר 1937, הודח אל-חוסייני מכל תפקידיו, ובאופן רשמי הוא נותר עם התואר "מופתי" בלבד, שעל פי הנוהג העות'מאני ניתן לכל החיים. עם זאת, משרת המופתי של ירושלים נותרה פנויה עד סיומו של המנדט הבריטי.
היסטוריה > שלטון ירדן

ב-1948 חידשו השלטונות של ירדן את המשרה.
בסוף מלחמת העצמאות, עם כיבוש מזרח ירושלים בידי ירדן, מינה עבדאללה הראשון, מלך ירדן את חוסאם א-דין ג'אראללה למופתי של ירושלים. עם מותו ב-1952, מונה סעד א-דין אל-עלמי (אנ'), שמילא את התפקיד עד מותו ב-1993.
שניהם לא נשאו עוד את התואר "המופתי הגדול".
היסטוריה > הרשות הפלסטינית

ב-1993, עם תחילת העברת השליטה על האזורים הקדושים לאסלאם מידי ישראל לרשות הפלסטינית, החליט יו"ר אש"ף יאסר ערפאת למנות את סולימאן ג'עברי לתפקיד. כאשר ג'עברי מת ב-1994, ערפאת מינה את עכרמה צברי. צברי הוסר מתפקידו ב-2006 על ידי נשיא הרשות הפלסטינית מחמוד עבאס. עבאס מינה את מוחמד אחמד חוסיין, אשר נתפס כמתון יותר מקודמו מבחינה פוליטית. למרות בחירות אלו, זמן קצר לאחר היבחרו, התבטא חוסיין בזכות פיגועי התאבדות כטקטיקה לגיטימית לשימוש כנגד ישראל, התבטאות שזכתה לביקורת רבה, ואף גרמה לחקירתו.
רשימת חלקית של הקאדים והמופתים של ירושלים

חסן אל-חוסייני, 1789–1809
טאהר אל-חוסייני (הראשון), 1809–1834
מוחמד סליח אל אימם, מת ב-1828.[דרוש מקור]
מוחמד פדיל ג'אראללה, מת ב-1856.
מוסטפא אבן טאהר אל-חוסייני, 1856–1893/4
טאהר אל-חוסייני (השני), בנו של מוסטפא, 1869 או 1893/4–1908
כאמל אל-חוסייני, 1908–1921 (בזמן מלחמת העולם הראשונה, טענה האימפריה העות'מאנית שאסעד שוקיירי היה המופתי של ירושלים, עד נפילתה).
אמין אל-חוסייני, 1921–1937 (פוטר מתפקידו על ידי הבריטים עקב מעורבותו במרד הערבי הגדול, אך שמר על התואר בעולם הערבי עד ל-1948).
חוסאם א-דין ג'אראללה, 1948–1954.
אין איוש לתפקיד, 1954–1993.
סולימאן ג'עברי, 1993–1994.
עכרמה (סעיד עבדאללה) צברי, 1994–2006.
מוחמד אחמד חוסיין, מאז 2006, נוכחי.
לקריאה נוספת

יהושע בן אריה (עורך), ירושלים בתקופת המנדט: העשייה והמורשת, יד יצחק בן צבי ומשכנות שאננים:ירושלים, תשס"ג, גרסה מקוונת של הספר (לבעלי הרשאה), באתר "כותר"
הערות שוליים

↑  צבי אל-פלג, המופתי הגדול, משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 1989.
↑  יהושע בן-אריה וישראל ברטל (עורכי הכרך), ההיסטוריה של ארץ ישראל, כרך שמיני: שלהי התקופה העות'מאנית, חלק ב, עאדל מנאע, 2. האוכלוסייה הערבית: חברה, כלכלה וארגון, עמ' 164.
↑  יהושע פורת, צמיחת התנועה הלאומית הערבית הפלסטינית 1918–1929, עמ' 256.
1 2  יהושע פורת, צמיחת התנועה הלאומית הערבית הפלסטינית 1918–1929, עמ' 149–151.
1 2 3  צבי אל-פלג, המופתי הגדול, עמ' 8.
↑  יהושע פורת, צמיחת התנועה הלאומית הערבית הפלסטינית 1918–1929, עמ' 168.
1 2  יהושע פורת, צמיחת התנועה הלאומית הערבית הפלסטינית 1918–1929, עמ' 151–152.
1 2  צבי אל-פלג, המופתי הגדול, עמ' 16-14.
1 2 3  יעקב שמעוני, ערבי ארץ ישראל, עמ' 82.
↑  יהושע פורת, צמיחת התנועה הלאומית הערבית הפלסטינית 1918–1929, עמ' 152–153.
↑  אילן פפה, אצולת הארץ: משפחת אל-חוסייני, עמ' 243-241.
↑  צבי אל-פלג, המופתי הגדול, עמ' 17.
↑  Zvi Elpeleg, The Grand Mufti, p. 48
1 2 3  יהושע פורת, צמיחת התנועה הלאומית הערבית הפלסטינית 1918–1929, עמ' 152, הערה 18.
↑  אביעד גליקמן ורועי קייס, המופתי של ירושלים ייחקר בגלל התבטאויותיו, באתר ynet, 24 בינואר 2012
תומר זרחין, היועמ"ש הורה לפתוח בחקירה נגד המופתי של ירושלים, באתר הארץ, 24 בינואר 2012
↑  על פי צבי אל-פלג, המופתי הגדול, עמ' 8: מונה לאחר פטירתו של אביו ב-1893/4‏ (שנת 1311 להיג'רה); על פי אילן פפה, אצולת הארץ, אילנות יחס, עמ' 376: "מופתי 1869".
נוסחת האינטרפולציה של ויטאקר-שאנון

נוסחת האינטרפולציה של ויטאקר-שאנון (באנגלית: Whittaker–Shannon interpolation formula) או אינטרפולציית sinc היא שיטה לבניית פונקציה בזמן רציף בעלת רוחב פס סופי מסדרה של מספרים ממשיים. הנוסחה מתוארכת לעבודותיהם של בורל ב-1898, ושל א.ט. ויטאקר (E. T. Whittaker) ב-1915, והיא צוטטה מעבודותיו של ג'.מ. ויטאקר (J. M. Whittaker) ב-1935, ובניסוח משפט הדגימה של נייקוויסט-שאנון של קלוד שאנון ב-1949.
נוסחה זאת נקראת גם נוסחת האינטרפולציה של שאנון ונוסחת האינטרפולציה של ויטאקר. א.ט. ויטאקר, שפרסם אותה ב-1915, כינה אותה סדרת הקרדינלים (Cardinal series).