stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קליגולה (סרט)

| --- | --- |

כרזת הסרט
 בימוי:  טינטו בראס  סצנות נוספות על ידי: ג'אנקרלו לואי בוב גוצ'יונה
 הופק בידי:  בוב גוצ'יונה פרנקו רוסליני
 תסריט:  גור וידאל ללא קרדיט: מלקולם מקדואל מסולינו דאמאיקו טינטו בראס  טד וויטהד
 עריכה:  נינו ברגאלי 
 שחקנים ראשיים:  מלקולם מקדואל   ג'ון גילגוד   פיטר או'טול  הלן מירן
 מוזיקה:  סרגיי פרוקופייב  אראם חאצ'טוריאן  ברונו ניקולאי
 צילום:  סילבנו איפוליטי 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת, ארצות הברית, איטליה 
 חברת הפקה:  פנטהאוז 
 חברה מפיצה:  נטפליקס 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  איטליה 14 באוגוסט 1979 ארצות הברית 1 בפברואר 1980
 משך הקרנה:  156 דקות 
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  סרט ניצול, סרט ביוגרפי, סרט דרמה, סרט ארוטי, סרט פורנוגרפי, סרט להט"בי 
 מקום התרחשות:  רומא 
 תקציב:  22,000,000 דולר
 הכנסות:  23,438,120 דולר
 דף הסרט ב־IMDb
 
קליגולה (באנגלית: Caligula) הוא סרט ביוגרפי בעל תוכן מיני איטלקי/אמריקאי משנת 1979, אותו ביים טינטו בראס, עם סצנות נוספות אותם ביימו ג'אנקרלו לואי ומייסד פנטהאוז בוב גוצ'יונה. הסרט עוסק בעלייתו ונפילתו של הקיסר הרומי גאיוס יוליוס קיסר אוגוסטוס גרמניקוס, הנודע יותר בשם קליגולה. תסריט הסרט קליגולה נכתב בידי גור וידאל, היה במימון משותף עם מגזין פנטהאוז, והופק בידי גוצ'יונה ופרנקו רוסליני. מככב בו מלקולם מקדואל כקיסר. קליגולה היה הראשון בסרטים עתירי התקציב שמציג כוכבי סרטים בולטים (ג'ון גילגוד, פיטר או'טול, מלקולם מקדואל, הלן מירן) בסרט עם סצנות מין גלויות.
השחקנים

מלקולם מקדואל כקליגולה
ג'ון גילגוד כנרווה (בנו של מרקוס קוסיוס נרווה)
פיטר או'טול כטיבריוס
הלן מירן כמילוניה קיסוניה
ריצ'רד פארטס כמנסטר
תרזה אֶן סאווי כדרוסילה
ג'ון שטיינר כלונגינוס
גואידו מנארי כמקרו
פאולו בונצ'לי כקאסיוס כיריאה
לאופולדו טרייסט ככאריקלס
ג'אנקרלו בדסי כקלאודיוס
מירלה ד'אנג'לו כג'וליה ליוויה
אדריאנה אסטי כאניה
ברונו בריוה כגמלוס
לורי וגנר כאגריפינה
אנקה די לורנצו כמסלינה
דונטו פרצידו כפרוקולוס
הסוס דייווידה כאינקיטאטוס
הערות שוליים

↑  דניאל קראוס, "פורנו למחשבה", salon.com
1 2 3 4 5  ראיון פנטהאוז עם בוב גוצ'יונה, פנטהאוז, מאי 1980
1 2 3  "האם קליגולה יקרום עור וגידים?", טיים מגזין, 3 בינואר 1977
↑  "שוב פורנו", ניו יורק מגזין
(הקישור אינו פעיל, 25.4.2019)
↑  "העתירה של מרג'ורי לי תורזון הידועה גם כדי לורנזו, נגד המגזין פנטהאוז, ורוברט גוצ'יונה"
ריצ'רד קיל

| --- | --- |

ריצ'רד קיל, 2014
 לידה:  13 בספטמבר 1939 דטרויט, ארצות הברית 
 פטירה:  10 בספטמבר 2014 (בגיל 74) פרזנו, ארצות הברית 
 מקום קבורה:  Belmont Memorial Park 
 שם לידה:  Richard Dawson Kiel 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  1960–2011 (כ־51 שנים) 
 מקום לימודים:  תיכון בולדווין פארק 
 מספר צאצאים:  4 
 http://www.richardkiel.com/
 פרופיל ב-IMDb
 
ריצ'רד דוסון קיל (באנגלית: Richard Dawson Kiel; ‏13 בספטמבר 1939 – 10 בספטמבר 2014) היה שחקן אמריקאי, הידוע במיוחד בשל תפקיד כמלתעות בעל שיני הברזל בסרטי ג'יימס בונד "המרגלת שאהבה אותי" (1977), ו"מונרייקר" (1979). כמו גם במשחק הווידאו "Everything or Nothing" ומר לרסון ב"גילמור המאושר". קיל התנשא לגובה של 218 סנטימטרים.
חיים וקריירה

קיל נולד בדטרויט. לפני שהפך להיות שחקן הוא עבד בעבודות רבות בכללן שומר במועדון לילה ומוכר חלקות בבית קברות. הופעתו הראשונה על המרקע כשחקן הייתה בפרק "Street of Hate" מהסדרה "Laramie" בשנת 1960. הוא גם שיחק בפיילוט הטלוויזיה שלא הוקרן שמציג את גיבור העל "The Phantom" של Lee Falk, שם שיחק קיל רוצח ששמו "ביג מייק", שנשכר כדי להרוג את הגיבור.
קיל פרץ לקולנוע בראשית שנות השישים בסרט B-movie‏ "Eegah" ‏(1962), שהוצג אחרי כן בתוכנית הטלוויזיה "Mystery Science Theater 3000". הוא גם היה תסריטאי-שותף, הפיק וכיכב בסרט המשפחתי "The Giant of Thunder Mountain". קיל גם שיחק כוולטר, העוזר הרוצח הגבוה והקטלני של Dr. Miguelito Loveless בפרקי העונה הראשונה של הסדרה "The Wild, Wild West". מאוחר יותר הוא הופיע בתפקיד אחר, בפרק "The Night of the Simian Terror", כבנה המנודה של משפחה עשירה, המוחרם מכיוון שנולד עם פגמי לידה שעיוותו את גופו וככל הנראה השפיעו על מוחו. פרק זה משמעותי מכיוון שהוא העניק לקיל הזדמנות לשחק באמת, במקום רק להיראות מפחיד.
הוא וארנולד שוורצנגר היו הבחירות המקוריות לשחק את הדמות הראשית בסדרת הטלוויזיה "הענק הירוק" משנת 1977. שוורצנגר נפסל בשל גובהו. קיל השתתף בצילומי שני פרקים, בכללם לפיילוט לסרט טלוויזיה. במהלך הצילום, המפיקים החליטו שהענק הירוק צריך להיות יותר שרירי מאשר סתם גבוה, וקיל פוטר בגלל שהיה לו יותר שומן גוף מאשר המפיקים חשבו שנחוץ. לפי ריאיון ל"Den of Geek",‏

קיל, שרואה היטב רק בעין אחת, גם הגיב רע למגע עדשות בהן השתמש בתפקיד, והבין שהיה קשה להסיר את האיפור הירוק, אז לא היה אכפת לו להפסיד את התפקיד. כל הצילומים בהם ניתן להבחין בקיל הוסרו, והסצנות צולמו מחדש עם לו פריגנו.
הוא ידוע מאוד בבריטניה בשל הופעתו בפרסומת ל-Shredded Wheat ‏(1980).
הוא חזר על תפקידו כמלתעות במשחק "James Bond 007: Everything or Nothing" משנת 2004, לו העניק את קולו ודמותו.
גובהו ותווי פניו יוצאי הדופן הם תוצאה של מצב הורמונלי הנודע כאקרומגליה. קיל מתנשא לגובה שבע רגל ו-1.5 אינץ' (217 סנטימטרים) בדומה לג'ון אוסן. הוא מציין באוטוביוגרפיה שלו משנת 2002 "Making It Big in the Movies" ‏(ISBN 1-903111-31-5), שהוא נהג להצהיר שגובהו הוא 7 רגל ו-2 אינץ (218.44 סנטימטרים) מכיוון שקל יותר לזכור זאת. הוא סובל מפחד גבהים ובמהלך צילומי סצנת הרכבל במונרייקר, השתמשו בכפיל פעלולן בגלל שקיל סירב להצטלם על גג הרכבל ובגובה של 2000 רגל.
ב-1992 קיל סבל מפגיעת ראש קשה בשל תאונת דרכים, שהשפיעה על שיווי משקלו. מאז הוא נאלץ ללכת עם מקל על מנת לתמוך בעצמו (כפי שנראה בהופעתו בסרט Happy Gilmore, שם הוא נשען על אדם או על מקל). הוא גם נראה משתמש בקטנוע או כיסא-גלגלים ב"Welcome to Sweden". הוא פרש בעיקרון מתעשיית הקולנוע.
היה כותב-שותף של הביוגרפיה "Cassius Marcellus Clay", שהיה מראשי התנועה לביטול העבדות של ה-"Welcome to Sweden" הקרויה Kentucky Lion.
היה נוצרי שנולד מחדש[דרושה הבהרה]. באתר שלו הוא הצהיר שהמרת דתו סייעה לו להתגבר על אלכוהוליזם.
קיל הותיר אחריו בן ששמו בנט קיל ונכד שגם שמו בנט קיל.
הערות שוליים

↑  מאגי הולנד, ראיון של Den of Geek: ריצ'רד קיל, denofgeek.com‏ 6 בינואר 2009
↑  "עדותו של ריצ'רד קיל", richardkiel.com
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810554454905606  BNE: XX1540923  BnF: cb13895972c (data)  GND: 130003417  ISNI: 0000 0000 7824 9026  LCCN: no92028731  NKC: xx0202307  NLA: 35599971  NTA: 287504123  SNAC: w6dw4dg8  SUDOC: 159205654  Trove: 1010100  VIAF: 60177704   WorldCat (עם VIAF): 60177704
הדרקון: סיפורו של ברוס לי

| --- | --- |

 מבוסס על:  Bruce Lee: The Man Only I Knew 
 בימוי:  רוב כהן 
 הופק בידי:  רפאלה דה לורנטיס, ג'ון בדהאם 
 תסריט:  רוב כהן 
 עריכה:  פטר אמנדסון 
 שחקנים ראשיים:  ג'ייסון סקוט לי (ברוס לי) לורן הולי (Linda Lee Cadwell) שאנון לי סוון-אולה תורסן ואן ויליאמס Aki Aleong רוב כהן קלייד קוסאטסו ריק יונג מייקל לרנד רוברט וגנר Paul Mantee ננסי קוואן מייקל קודליץ Jonathan Penner 
 מוזיקה:  רנדי אדלמן 
 צילום:  דייוויד אגבי 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  Universal Subscription 
 חברה מפיצה:  UIP Duna, נטפליקס 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  17 ביוני 1993 
 משך הקרנה:  120 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט פעולה, סרט דרמה, סרט אמנויות לחימה, סרט ביוגרפי, סרט שמבוסס על ספרים 
 מקום התרחשות:  סן פרנסיסקו, לוס אנג'לס 
 הכנסות באתר מוג'ו:   dragonthebruceleestory
 דף הסרט ב־IMDb
 
הדרקון: סיפורו של ברוס לי (באנגלית: Dragon: The Bruce Lee Story) הוא סרט ביוגרפי בדוי למחצה המגולל את סיפורו של השחקן והמומחה לאמנויות הלחימה ברוס לי, בכיכובם של ג'ייסון סקוט לי (אין קרבה ביניהם) כברוס לי, לורן הולי (כלינדה אמרי) ורוברט וגנר. הסרט בוים בידי רוב כהן ונכתב בידי כהן, אדוארד חמרה, וג'ון ראפו.
מוזיקה

הפסקול של רנדי אדלמן, המושמע בקדימוני הסרט, ידוע מאוד, במיוחד נעימת האהבה "ברוס ולינדה". שיר אחר, שלא ניתן עליו מזכה הוא "Green Onions" בקטע הקרב במסעדה.
ההפקה

השחקנים הראשיים, ג'ייסון סקוט לי ולורן הולי, התאמנו לקראת הסרט במשך חודשים בג'יט קון דו, אמנות הלחימה שהמציא ברוס לי, תחת הדרכתו של תלמידו לשעבר של לי שנהפך למדריך, ג'רי פוטיט. ג'ייסון סקוט לי המשיך להתאמן בג'יט קון דו בהדרכתו של פוטיט מאז 1993. פוטיט גם מגלם את עצמו בסרט. ניתן לראות אותו ברקע רבות מהסצנות.
המצבה שברוס (ג'ייסון סקוט לי) שאותה מאלץ השד את לי לראות בחלום הבלהות לקראת סיום הסרט היא על קברו האמיתי של ברוס לי. התמונה שלה שונה מזו הקיימת במציאות, אבל תאריך הלידה, תאריך המוות והכתובת על המצבה הן זהות.
תפקיד ברוס לי בסרט הוצע לראשונה לבנו במציאות, ברנדון לי, שסירב לכך. ברנדון לי מת בתאונה כשצילם את הסרט "העורב" במרץ 1993, פחות מחודשיים לפני שהסרט יצא לבתי הקולנוע. הסרט "דרקון" מוקדש לזכרו בסיום הקרדיטים. את ברנדון הילד משחק בסרט יאן מ. פרקר.
לשאנון לי, בתו של ברוס לי, יש הופעת אורח בסרט כזמרת בסצנת המסיבה (שרה את "קליפורניה החולמת"), כשברקע אנחנו רואים את לינדה מספרת לברוס שהיא בהריון בפעם השנייה ומדובר בבתם שאנון.
ואן ויליאמס, שכיכב לצידו של ברוס לי בסדרת הטלוויזיה משנות השישים "הצרעה הירוקה" מגלם בסרט "דרקון" את דמותו של במאי הסדרה. אולם בניגוד למה שמתואר בסרט, הרי שבמציאות ויליאמס לחץ על האולפנים על כך שברוס לי יקבל זמן מסך זהה לשלו, אבל מאמציו עלו בתוהו.
הסרט מבוסס על הספר "ברוס לי: האיש שרק אני הכרתי" (Bruce Lee: The Man Only I Knew) אותו כתבה לינדה לי קולדוול, אלמנתו של ברוס לי.
וונג ג'ק מן לא בעט בגבו של ברוס לי כשברוס התרחק מהזירה בסיום הקרב, כפי שנראה בסרט. הקרב אכן התרחש, אבל היה זה בבית ספרו של לי, ולא במקדש הנראה בסרט. ברוס ניצח בקרב, אבל סגנון הלחימה שלו היה מוגבל מאוד באותה עת. הקרב, בו לי ניצח, אבל בקושי, היה הסיבה לכך שלי פיתח את סגנונו שלו, ג'יט קוון דו. לי אכן פצע את גבו מאוחר יותר בשל אימוני משקולות.
במציאות לא נערך קרב חוזר בין לי לוונג ג'ק מן או קרב נגד אחיו של וונג ג'ק מן בעת צילומי "הבוס הגדול". אולם, אכן נערך קרב בין ברוס לי האמיתי לבין מתאגרף תאילנדי בעת צילומי הבוס הגדול.
קבלת הסרט

הסרט זכה באופן כללי לביקורות אוהדות, עם דירוג של 82% באתר RottenTomatoes, המבוסס על הצבעתם של 17 צופים.
הסרט גרף הכנסות של $35,113,743 בארצות הברית, ובנוסף לכך $28,400,000 ברחבי תבל. הכנסותיו הכוללות של הסרט בכל העולם היו $63,513,743 .
הערות שוליים

↑  "מכירה של 150 שניות, טייק 34", הניו יורק טיימס, 28 ביולי 2002
↑  הדרקון: סיפורו של ברוס לי בRottenTomatoes
↑  הדרקון: סיפורו של ברוס לי בBox Office Mojo
קספר שמייכל

קספר שמייכל (בדנית: Kasper Peter Schmeichel, נהגה סמייקל; נולד ב-5 בנובמבר 1986) הוא כדורגלן דני המשחק בעמדת השוער בסלטיק מליגת העל הסקוטית ובנבחרת דנמרק. שמייכל הוא בנו של כדורגלן העבר פטר שמייכל. לשמייכל מעל 100 הופעות בנבחרת דנמרק.
ביוגרפיה

שמייכל נולד בקופנהגן. הוא בנו של פטר שמייכל, שוער נבחרת דנמרק בעברו. ב-2002 הצטרף למועדון הנוער של מנצ'סטר סיטי. במהלך 2006 הושאל למועדון דרלינגטון ולאחר מכן לבורי מהליגה הרביעית. ב-2007 הושאל לפאלקירק מליגת העל הסקוטית ולאחר מכן לקארדיף סיטי מהליגה השנייה באנגליה. ב-2008 הושאל לקובנטרי סיטי מהליגה השנייה.
ב-2009 עבר לנוטס קאונטי מהליגה השלישית וסייע לה להעפיל לליגה השנייה. ב-2010 עבר ללידס יונייטד מהליגה השנייה. בשנת 2011 עבר ללסטר סיטי מהליגה השנייה וב-2014 העפיל עמה לפרמייר ליג. בדצמבר 2014 שבר את כף רגלו במהלך אימון ונאלץ להחמיץ חלק משמעותי מהעונה. הוא חזר לשחק במרץ 2015 וסייע ללסטר להישאר בפרמייר ליג. בעונת 2015/2016 זכה עם לסטר באליפות הראשונה בתולדותיה. במהלך העונה שמר ב-15 משחקים על רשת נקייה מכיבושים, שני רק לפטר צ'ך מארסנל.
ב-3 באוגוסט 2022 עזב את לסטר לאחר 11 עונות וחתם בניס.
ב-5 בספטמבר 2023 חתם באנדרלכט.
משנת 2004 משחק שמייכל בנבחרות הלאומיות של דנמרק. תחילה שיחק בנבחרת עד גיל 19 ולאחר מכן בנבחרת דנמרק בכדורגל עד גיל 21, במסגרתה השתתף במוקדמות אליפות אירופה בכדורגל עד גיל 21 - 2009. ב-2011 זומן לראשונה לסגל הנבחרת הבוגרת. הוא היה חבר סגל הנבחרת ליורו 2012 אך לא שותף באף משחק בטורניר. בפברואר 2013 ערך את הופעת הבכורה שלו בהרכב במשחק הידידות מול נבחרת מקדוניה. את ההופעה הראשונה שלו במשחק רשמי רשם באוקטובר 2013 בניצחון 0–6 על נבחרת מלטה במסגרת מוקדמות מונדיאל 2014. הוא פתח בהרכב הנבחרת בכל עשרת משחקי מוקדמות יורו 2016 בשלב הבתים והפלייאוף. במונדיאל 2018 העפיל שמייכל עם הנבחרת לשלב שמינית הגמר, בו הודחה על ידי קרואטיה. שמייכל עצר במהלך הארכה בעיטת עונשין של לוקה מודריץ' ושתיים נוספות במהלך שלב בעיטות ההכרעה.
נכלל בסגל נבחרת דנמרק לטורניר יורו 2024, והגיע עימה עד לשלב שמינית הגמר בו הודחה על ידי המארחת, גרמניה.
תארים

אליפות הפרמייר ליג: 2016/2015
הגביע האנגלי: 2020/2021
מגן הקהילה: 2021
בית הקברות הצבאי והאנדרטה האמריקניים בנורמנדי

| --- | --- |
שלושה קברים של חיילים יהודים בבית הקברות האמריקאי בנורמנדי
שלושה קברים של חיילים יהודים בבית הקברות האמריקאי בנורמנדי
 פרטי בית הקברות
 סוג:  בית קברות צבאי
 תאריך הקמה:  8 ביוני 1944
 מספר קבורים:  9,387
 
 קואורדינטות:  49°21′36″N 0°51′27″W﻿ / ﻿49.36°N 0.8575°W﻿ / 49.36; -0.8575
  (למפת נורמנדי מוגדלת) רואן אוורה לה האבר דייפ קן מון-סן-מישל שרבור סן-לו אלנסון ברטאן פיי דה לה לואר סאנטר- עמק הלואר  איל-דה פראנס  א.ד.פ. תעלת למאנשבית הקברות(למפת נורמנדי רגילה) רואן אוורה לה האבר דייפ קן מון-סן-מישל שרבור סן-לו אלנסון ברטאן פיי דה לה לואר סאנטר- עמק הלואר  א.ד. פר.  א.ד.פ. תעלת למאנשבית הקברות
 
מבט על חוף אומהה מבית הקברות האמריקאי בנורמנדי
לוח מרשם הנחיתה בנורמנדי על רקע חוף אומהה בבית הקברות האמריקאי
מבצעי המלחמה במערב אירופה מאז הנחיתה. ההתקפות הגרמניות מצוירות בשחור
בריכת הנימפאות על רקע הקברים ובית התפילה בבית הקברות האמריקאי בנורמנדי
בריכת הנימפאות על רקע האנדרטה בבית הקברות האמריקאי בנורמנדי
הלוח המכסה על קפסולת הזמן שנטמנה באתר
הפסל "רוחם של הצעירים האמריקאיים" בבית הקברות האמריקאי בנורמנדי
קבר חייל יהודי ועליו פרח ואבנים בבית הקברות האמריקאי בנורמנדי
בית הקברות הצבאי והאנדרטה האמריקניים בנורמנדי (באנגלית: Normandy American Cemetery and Memorial) שוכנים בחופו של חבל נורמנדי בצרפת, בקרבת החופים בהם נחתו חיילי ארצות הברית במלחמת העולם השנייה. בבית הקברות טמונים 9,387 חללים אמריקניים, אשר נפלו ביום הפלישה ובקרבות שהתחוללו בשבועות שלאחריו. בית הקברות - היחיד של ארצות הברית בנורמנדי - הוא אחד מבתי הקברות הצבאיים הידועים ביותר בעולם, ומספר גדול של מבקרים פוקד אותו מדי שנה.
רקע - קרבות נורמנדי

בבוקר 6 ביוני 1944 נחתו צבאות בעלות הברית בחופי נורמנדי. הם נחתו בחמישה חופי נחיתה – שניים אמריקניים, שניים בריטיים, והחמישי – קנדי. שני החופים האמריקניים היו החופים המערביים ביותר – חוף אומהה, וממערב לו חוף יוטה, בחופו המזרחי של חצי האי קוטנטן (Cotentin Peninsula). בשעות שלפני הנחיתות צנחו צנחנים אמריקניים ובריטים בשני אגפיה של חזית הפלישה.
בחוף אומהה התחולל הקרב הקשה ומרובה האבדות ביותר מבין הקרבות בחופי הפלישה, אך ראש החוף שהוקם שם החזיק מעמד. למחרת החלו הכוחות האמריקניים בשני חופי הנחיתה להרחיב את ראשי החוף שלהם כלפי דרום, דרום מערב ומערב. ב-12 ביוני נוצר חיבור בין שני ראשי החוף, וב-18 ביוני השלימו הכוחות האמריקניים את חציית חצי האי קוטנטן לרוחבו, ובכך ניתקו את הכוחות הגרמניים בצפון חצי האי ובו העיר שרבור מכוחותיהם מדרום לו. כיבוש חצי האי והעיר הושלם עד 28 ביוני.
בשבועות הבאים הרחיבו הכוחות האמריקניים את ראש החוף כלפי דרום, בשורה ארוכה של קרבות קשים ועקובים מדם מול המגינים הגרמניים, בעוד הכוחות הבריטים והקנדים מנהלים קרב דומה ממזרח להם. ב-25 ביולי החל מבצע קוברה – מתקפת שריון, חיל רגלים ומטוסים גדולה של הכוחות האמריקניים, אשר הביאה להתמוטטות קווי ההגנה הגרמניים. ב-1 באוגוסט פרצו האמריקנים מתוך חבל נורמנדי אל תוך מרחבי צרפת.
אתר בית הקברות > מבנה בית הקברות

בית הקברות והאנדרטה שוכנים ליד הכפר קולוויל-סור-מר (Colleville-sur-Mer). מיקומם הוא בשטח שכבשה ביום הפלישה דיוויזיית הרגלים האמריקנית ה-1, ובסמוך לאתר בית הקברות הצבאי שהקימו האמריקנים ב-7 ביוני ליד הכפר סן-לורן (St. Laurent) – בית הקברות הצבאי האמריקני הראשון שנפתח בצרפת במלחמת העולם השנייה.
מתחם בית הקברות שוכן על גבי רמה, לאורך שפת הצוק המשקיף על מחציתו המזרחית של חוף אומהה. כביש גישה בן כ-800 מטרים מוביל אליו מדרום מן הכביש הראשי.
חלקו העיקרי של המתחם, הכולל את שטח הקבורה והאנדרטה, משתרע ממערב למזרח על פני שטח של כ-180 דונם. אורכו הוא כ-640 מטרים ורוחבו - כ-280 מטרים. בכל שטחו נטוע דשא ועצים רבים ניצבים בו וסביבו.
מעבר מרכזי מתמשך לאורך מתחם בית הקברות. משני צידי המעבר, עד לקצהו המערבי של המתחם, משתרע שטח הקבורה. בקצהו המערבי של המעבר, משני צידיו, ניצבים שני פסלי גרניט, המייצגים את ארצות הברית וצרפת.
מעבר נוסף נסלל לרוחב שטח הקבורה, קרוב למרכזו. בצומת של שני המעברים הוקם בניין מעוגל מאבן חול, המשמש כבית תפילה (Chapel). בתקרתו משובץ פסיפס צבעוני, המתאר את ארצות הברית המברכת את בניה היוצאים באוויר ובים אל הקרב.
בחלקו המזרחי של המתחם ניצבת האנדרטה. בינה לבין שטח הקבורה משתרעת בריכת מים מלבנית, ובסמוך אליה, משני צידי המעבר המרכזי, ניצבים תרנים ועליהם מונפים דגלי ארצות הברית.
שביל הפונה מדרום לצפון מוביל את המבקרים ממגרשי החנייה ומרכז המבקרים של האתר, על פני האנדרטה שמימינו והבריכה שמשמאלו, ועד לנקודת תצפית על שפת הצוק, המשקיפה אל חוף אומהה. מפה המוצבת בה מתארת את הנחיתות בנורמנדי. שביל סלול מוביל מנקודת התצפית למטה אל החוף.
במורד אל החוף, מצפון מזרח לאתר, ניצבים שרידי מצדיות גרמניות שהגנו על החוף ושתי אנדרטאות לזכר חללי דיוויזיית הרגלים ה-1.
אתר בית הקברות > האנדרטה

האנדרטה היא מבנה עמודים חצי מעגלי מאבן גיר, הפתוח כלפי חלקו הפנימי. בתוכו קבועים על גבי הקירות מפות צבעוניות וטקסטים, המספרים את סיפורי הקרב על נורמנדי והקרב לשחרור מערב אירופה. במרכז הרחבה המוגבהת המוקפת על ידי מבנה האנדרטה ניצב פסל ברונזה, אשר שמו הוא "רוחם של הצעירים האמריקניים" (Spirit of American Youth). הרחבה, המרוצפת חלוקי אבן מחופי נורמנדי, משקיפה מערבה לעבר הבריכה ושטח הקבורה.
באתר האנדרטה מוצב מגדל פעמונים, אשר הוענק לבית הקברות ב-1987 על ידי האגודה האמריקנית של ותיקי מלחמת העולם השנייה, קוריאה ווייטנאם (AMVETS).
ממזרח לאנדרטה, על גבי קירותיו החצי-מעגליים של גן הנטוע שם, נחרתו שמותיהם של 1,557 חללים, אשר נפלו בקרבות נורמנדי ומקום קבורתם לא נודע. כלול ביניהם זוג תאומים. קברי מקצת הנעדרים אותרו מאז הקמת הגן, וציון מיוחד ליד שמותיהם מבטא זאת.
לא הרחק מן האנדרטה, מול בניין המבקרים של בית הקברות והאנדרטה, נטמנה כמוסת זמן מתחת ללוח גרניט. היא מכילה דיווחי חדשות אודות הנחיתות בנורמנדי. הכמוסה נטמנה באתר ב-6 ביוני 1969 על ידי עיתונאים שסיקרו את הפלישה. היא מיועדת להיפתח ב-6 ביוני 2044, במלאת מאה שנה לפלישה.
החללים בבית הקברות

בבית הקברות נטמנו 9,387 חללים אמריקניים, ביניהם ארבע נשים. 307 מן הקברים הם קברי אלמונים.
מרבית החללים נפלו בקרבות נורמנדי ב-1944. מקצתם הם אנשי צוות אוויר שנספו בהתרסקות מטוסיהם בנורמנדי החל משנת 1942.
החללים הובאו לבית הקברות מאתרי קבורה אחרים שבהם הם נקברו סמוך לאחר נפילתם, לאחר שקרובי משפחתם בחרו שלא להביא אותם לקבורה בארצות הברית.
על גבי קברי החללים הוצבו מצבות שיש לבן בתבנית צלב. מצבות שיש בעיצוב של מגן דוד הוצבו על קברי החללים היהודים.
33 זוגות של אחים נקברו בבית הקברות זה לצד זה, וביניהם שניים מן האחים נילנד. קבורים בו גם אב ובנו.
בבית הקברות טמונים שלושה אשר עוטרו במדליית הכבוד של הקונגרס – העיטור הצבאי הגבוה ביותר של ארצות הברית. אחד מהם היה בריגדיר גנרל תיאודור רוזוולט, בנו של נשיא ארצות הברית תיאודור רוזוולט, אשר העיטור הוענק לו על פעולתו בחוף יוטה ביום הפלישה לצרפת. אחיו, שנפל בקרבות מלחמת העולם הראשונה, טמון כעת לצידו.
בעל הדרגה הבכירה ביותר שנקבר בבית הקברות הוא לוטננט גנרל לזלי מקנייר (Lesley J. McNair), אשר שימש ב-1942 כמפקד כוחות היבשה של צבא ארצות הברית. הוא נהרג ביום הראשון של מבצע קוברה האמריקני, 25 ביולי 1944, כאשר שהה בקו הקדמי ונפגע בהפצצה אווירית אמריקנית שנחתה בטעות על גבי עמדות חיילי ארצות הברית. הוא אחד משני הקצינים האמריקניים הבכירים ביותר שנספו במלחמה.
מידע נוסף

ממשלת צרפת העניקה לארצות הברית את הקרקע עליה ניצבים בית הקברות והאנדרטה לצמיתות וללא תמורה.
אדריכלי בית הקברות והאנדרטה היו הרבסון, יו, ליווינגסטון ולרסון (Harbeson, Hough, Livingston and Larson), מפילדלפיה. אדריכל הנוף היה מרקלי סטיבנסון (Markley Stevenson), גם הוא מפילדלפיה. פסל הברונזה באנדרטה עוצב על ידי הפסל דונלד דה לו (Donald De Lue). האמן רוברט פוסטר (Robert Foster) עיצב את המפות שבאנדרטה. תקרת הפסיפס שבבית התפילה עוצבה על ידי האמן לאון קרול (Leon Kroll).
בית הקברות והאנדרטה נבנו ומתוחזקים על ידי הוועדה האמריקנית למצבות קרב.
הטקס לציון יום השנה החמישים לנחיתות בנורמנדי, ב-6 ביוני 1994, נערך בשטח בית הקברות, במעמד נשיא ארצות הברית דאז ביל קלינטון וקבוצת ותיקי מלחמה אמריקניים שהשתתפו בנחיתות. הטקס לציון יום השנה ה-75 נערך ב-6 ביוני 2019, במעמד נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ ונשיא צרפת עמנואל מקרון.
בבית הקברות צולמו סצנות הפתיחה והסיום של סרט הקולנוע "להציל את טוראי ראיין".
ראו גם

בית הקברות הצבאי בבאייה
אנדרטת נורמנדי הבריטית
בית הקברות הצבאי והאנדרטה האמריקניים בהולנד
הערות שוליים

↑  המספר המלא של החללים הטמונים בבית הקברות הוא 9,387, והוא כולל חייל אמריקני אחד שנפל במלחמת העולם הראשונה (ראו הערה 2).‏
↑  זהו החלל האמריקני היחיד ממלחמת העולם הראשונה הטמון בבית הקברות.
↑  הקצין הבכיר האחר שנספה הוא הגנרל סיימון בוליבר באקנר הבן, שנפל בקרב אוקינאווה.
מראה פנורמי חלקי של בית הקברות הצבאי בנורמנדי
| בתי קברות צבאיים אמריקאים מחוץ לגבולות ארצות הברית |
| --- | --- | --- |
| מלחמת העולם הראשונה | צרפת: אואז-אן • אן-מארן • מאז-ארגון • סום • סורסן • סן מיהיאל • בלגיה • בריטניה  |  |
| מלחמת העולם השנייה | בלגיה: אנרי שאפל • ארדנים • צרפת: אפינל • ברטאן • לורן • נורמנדי • עמק הרון איטליה: רומא-סיציליה • פירנצה • בריטניה • הולנד • לוקסמבורג • תוניסיה • הפיליפינים  |  |
| אחרים | מקסיקו • הפיליפינים • פנמה |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: n2012069664  VIAF: 288164790   WorldCat (עם VIAF): 288164790
בן-ציון מוצפי

| --- | --- |

 לידה:  24 באפריל 1946 (בן 78) כ"ג בניסן תש"ו ירושלים, פלשתינה (א"י) פלשתינה (א"י)
 מדינה:  ישראל
 השכלה:  ישיבת פורת יוסף
 מקום מגורים:  ירושלים, שכונת סנהדריה
 מקום פעילות:  ירושלים ישראל ישראל
 השתייכות:  חרדים ספרדים
 תחומי עיסוק:  הלכה, קבלה, דרשות
 רבותיו:  הרב  סלמאן מוצפי,  הרב עזרא עטיה, הרב יהודה צדקה, הרב בן ציון אבא שאול, הרב שבתי אטון, הרב עובדיה יוסף
 חיבוריו:  ראה פסקה מספריו
 אב:  רבי סלמאן מוצפי זצוק"ל
 
 תפקידים נוספים:  עומד בראש בד"צ "בני ציון"
 
הרב בן ציון מוצפי (נולד בכ"ג בניסן תש"ו, 24 באפריל 1946) הוא פוסק הלכה, מקובל ודרשן. עומד בראש ישיבת "בני ציון" בירושלים ובראש "בד"ץ בני ציון". מבכירי הרבנים בציבור החרדי ספרדי.
תולדותיו

נולד בירושלים למקובל הרב סלמאן מוצפי ולטובה. למד בתלמוד תורה "תורת אהרון" בירושלים אצל הרב אפרים כהן, הרב שלום כהן והרב חיים שאול עבוד. בגיל צעיר נכנס ללמוד בישיבת פורת יוסף אצל הרב שבתי אטון והרב יהודה מועלם. למד גם אצל הרב עזרא עטיה, הרב יהודה צדקה, הרב בן ציון אבא שאול והרב מנצור בן שמעון.
בשנת תשל"ז התמנה למשגיח בישיבת פורת יוסף, תפקיד שבו שימש שלוש שנים. אחר כך הרחיב את ישיבת בני ציון שאותה ייסד אביו בשנת תרפ"ז בבגדאד, ושנית בשנת תש"ב בירושלים. הרב מוצפי מעביר שיעורים בהלכה ובאגדה בבתי הכנסת "מוסיוף", "בורכוב" "סודאי" ועוד. הוא עונה על שאלות בנושאים מגוונים ברשת מורשת ובאתר דורש ציון.
בשנת תש"ע יצא יחד עם הרב אמנון יצחק נגד זמרים המופיעים בפני הציבור החרדי וקרא להם "מחטיאי הרבים". לאחר מכן יצא נגד הרב אמנון יצחק במרומז במספר שיעורים ותוכניות.
בשנת תשע"ה קרא להרוג מחבלים שנוטרלו ואמר "לחבוט ראשם בקרקע עד שלא יישאר בהם לחלוחית של חיים".
בשנת תשע"ח פסק כי אסור להסתכל על שטר החמישים שקלים, בשל ציור דמותו של שאול טשרניחובסקי שהיה נשוי לגויה.
עם התפרצות מגפת הקורונה בישראל פסק כי אדם שאינו עוטה מסיכה נחשב לרוצח. בחודש אלול תשפ"ב מתח ביקורת על ערבי סליחות המלווים בכלי נגינה, וטען כי "כי הסליחות נתקנו לעורר רחמי שמים עלינו ועל מצבינו, ולא שמיעת מוזיקה, ותוכנית בילוי ובידור".
בעקבות ביטול המיסוי על שתייה מתוקה על ידי שר האוצר, בצלאל סמוטריץ' (בהתאם להסכמים הקואליציוניים עם שס ויהדות התורה), טען הרב מוצפי כי המיסוי גורם לירידה במחלת הסכרת בציבור.
עונה לשאלות מאזינים בענייני הלכה בימי שישי בכאן מורשת.
הרב תומך באופן לא רשמי במפלגת ש"ס.[דרוש מקור] הוא עומד בראש ארגון "טהרת הבית".
משפחתו

מתגורר בשכונת סנהדריה המורחבת בירושלים.
אחיו הרב יהודה מוצפי, היה ראש ישיבת מנחת יהודה ועוזרו של הרב מרדכי אליהו. גיסו הרב דוד בצרי הוא ראש ישיבת השלום.
אשתו של הרב מוצפי שרה כתבה את הספר "חכמת נשים" העוסק בשלום בית, חינוך ילדים, צניעות ועוד. בנו, הרב יחזקאל מוצפי הוא ראש כולל ובית הוראה "בני ציון" בירושלים, ראש ארגון "טהרת הבית" העוסק בבניית ושיפוץ מקוואות טהרה בארץ, ומחבר שו"ת "שדה יחזקאל". בתו חנה היא סופרת עיתונאית ועורכת בעיתון משפחה, תחת שם העט "חנה אפיק". חתנו הרב עובדיה יוסף טולידאנו (נכד הרב עובדיה יוסף), חתנו מוציא לאור את סדרת ספריו.