stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מאנה (כדורגלן)
הערות שוליים

↑  נבחרת העונה בליגה הספרדית לעונת 2007/2008 באתר סקיי ספורטס, 15 במאי 2008
↑  מאנה סיכם במכבי תל אביב, באתר מכבי תל אביב, 3 ביולי 2013
↑  מאנה חתם באלמריה לעונה וחצי: כמו בית בשבילי, באתר ONE‏, 23 בדצמבר 2013
טלי רובינשטיין

| --- | --- |

 לידה:  15 באוגוסט 1984  (בת 40) ראשון לציון, ישראל
 עיסוק:  נגנית, זמרת ומלחינה
 סוגה:  ג'אז, מוזיקת עולם, מוזיקה קלאסית
 כלי נגינה:  חלילית, שירה
 חברת תקליטים:  Casa Limón
 שיתופי פעולה בולטים:  פאקו דה לוסיה, חאבייר לימון,ענת כהן, טל זילבר
 www.talirubinstein.com
טלי רובינשטיין (נולדה ב-15 באוגוסט 1984) היא נגנית חלילית ג'אז קלאסי, זמרת, ומלחינה אמריקאית ישראלית. היא התפרסמה ככותבת שירים ומבצעת באלבום זוכה פרס גראמי הלטיני, והוזכרה כאחד האמנים אשר שיריו אהובים על הנשיא ברק אובמה לשנת 2018.
היא נחשבת חלוצה בנגינה על הכלי והיא נגנית החלילית הראשונה שהייתה בקיאה בשלל סגנונות המוזיקה, כשהיא מופיעה ברחבי העולם עם תזמורות קלאסיות, עם רביעיית הג'אז שלה, ומשתפת פעולה לעיתים קרובות עם נגן החלילית חאבייר לימון, ועם להקתו של הגיטריסט פאקו דה לוסיה, עם להקת Brooklyn Raga Massive ורבים אחרים.
ביוגרפיה

טלי גדלה בישראל, למדה מוזיקה של התקופה הקלאסית על החלילית אצל מורתה ברכה קול. היא למדה בבית הספר התיכון לאמנויות תלמה ילין וסיימה את לימודיה בהצטיינות. כשהייתה בת 20 עברה ללמוד באוניברסיטת תל אביב שם למדה מוזיקה קלאסית ומתמטיקה, אך לא הייתה בטוחה שזה מה שהיא רוצה לעשות והחליטה לקחת הפסקה.
בערך בתקופה זו, היא נרשמה לבית הספר רימון לג'אז ומוזיקה עכשווית, שם למדה ג'אז ואלתור לצד לימוד על מוזיקה עכשווית, והדבר הביא לכך שהיא החליטה להמשיך בדרך זו כקריירה.
היא המשיכה ללמוד בבית הספר רימון ומאוחר יותר הייתה נגנית החלילית הראשונה, שלמדה במכללת ברקלי למוזיקה בבוסטון, מסצ'וסטס. לאחר סיום לימודיה בברקלי, התגוררה בברוקלין, ניו יורק, והופיעה בסדרת יוטיוב שתיעדה את חייה כנגנית חלילית בניו יורק.
היא הוציאה את הסינגל הראשון שלה "Falling" כאמנית סולו בשנת 2018 בלייבל של חוויאר לימון, "Casa Limon Music". בפברואר 2021 הוציאה אלבום כפול בשם "Cybird" עם נגן הצ'מבלו והפסנתר אפולוניו מאיילו.
בשנת 2017 הופיעה בפסטיבל הג'אז של סופוט עם נגן הסקסופון גרג אוסבי.
בשנת 2018 הפיקו בקרנגי הול שישה סרטונים חינוכיים עם טלי עבור נגני חלילית מתחילים.
בשנת 2019 היא השתתפה כחלק מסדרת רשת של "בּוֹבּסְפוֹג מִכְנָסמְרֻבָּע" סדרת רשת בת שני חלקים של ערוץ ניקלודיאון ביוטיוב, שלימדה כיצד לנגן שירים של בובספוג בחלילית.
הלחינה את המוזיקה לסרטו של דייוויד טרובה משנת 2020, "A este lado del mundo", יחד עם חוויאר לימון ולייט סידיק.
רובינשטיין הלחינה גם את המוזיקה לסרט הקצר "Drifting" משנת 2015, בבימויו של רועי מסינגר.
דיסקוגרפיה > כמובילה

Lullaby (with Noam Shacham, 2012)
Tal y Tali (Casa Limón, 2014)
Cybird (with Apollonio Maiello, 2021)
דיסקוגרפיה > כמלווה > עם חווייאר למון

Promesas de Tierra (Casa Limón, 2013)
Entre 20 Aguas: A La Música De Paco De Lucía (Casa Limón, 2015)
Refugio Del Sonido (Casa Limón, 2016)
OQ (IMG Artists, 2018)
דיסקוגרפיה > כמלווה > עם Alain Mallet

Mutt Slang (ETrain Records, 2018)
Mutt Slang 2 (Origin Records, 2020)
דיסקוגרפיה > כמלווה > עם דייוויד ברוזה

En Casa Limón (S-Curve Records, 2020)
דיסקוגרפיה > כמלווה > עם טונינה

Black Angel (Casa Limón, 2018)
דיסקוגרפיה > כמלווה > עם Wildes Holz

Freunde (HOLZ Records, 2018)
הערות שוליים

↑  2093382, December 2016 / January 2017 • Volume 11 • Issue 8 • Kislev / Tevet / Shevat 5777, Issuu (באנגלית)
↑  The Israeli musician on Obama's playlist, Ynetnews, ‏2019-01-02 (באנגלית)
↑  Obama Shares 2018 Music Picks, GRAMMY.com, ‏2018-12-28 (באנגלית)
↑  Tali Rubinstein: A bridge between Baroque, bebop and beyond, GMA News Online (באנגלית)
↑  Casa Editorial El Tiempo, Una israelí seducirá al Julio Mario Santo Domingo con su flauta dulce, El Tiempo, ‏2019-07-12 (ב־)
↑  Web Editor, Paco de Lucía Project - 2017 North American Tour, World Music Report, ‏2017-10-14 (באנגלית אמריקאית)
↑  Beta, Andy (2015-08-27). "Indian Raga Group Takes Minimalism to the Max". Wall Street Journal (באנגלית אמריקאית). ISSN 0099-9660. נבדק ב-2021-07-17.
1 2  A Recorder Without Borders: A Conversation With Musician Tali Rubinstein, blogs.timesofisrael.com (באנגלית אמריקאית)
↑  J. S. Admin, Tali Rubinstein, America-Israel Cultural Foundation, ‏2013-05-20 (באנגלית אמריקאית)
↑  All About Jazz, Tali Rubinstein music @ All About Jazz, All About Jazz Musicians (באנגלית)
↑  Tali Rubinstein | Berklee, college.berklee.edu (באנגלית)
↑  Web Series Wednesday – Tali Jams New York, Starry Constellation Magazine, ‏2019-02-27 (באנגלית אמריקאית)
↑  Tali Rubinstein, Casa Limón (באנגלית אמריקאית)
↑  Amir Bogen, Maiello Rubinstein Duo Debut Album is Out, America-Israel Cultural Foundation, ‏2021-02-16 (באנגלית אמריקאית)
↑  DB1712.pdf, docs.google.com
↑  Fundamentals, www.carnegiehall.org (באנגלית)
↑  "Ripped Pants"&"Play It Loud"🎵 How To Play SpongeBob & Loud House Songs Pt 2 | #MusicMonday, nickalive1.rssing.com
↑  A este lado del mundo - Temporada Alta (באנגלית אמריקאית)
↑  Kevin C. Johnson, President Obama’s shout-out gives Tonina a confidence boost helping fuel new album, STLtoday.com (באנגלית)
מאטרה ראנצ'ו

| --- | --- |

Simca Matra Rancho, שנת 1977
 מאפיינים כלליים
 נקרא גם:  Matra-Simca Rancho (בין השנים 1977–1979)  Talbot Matra Rancho (בין השנים 1980–1984)  Matra-Simca Rancho (איטליה)  Talbot-Matra Rancho (איטליה)
 יצרן:  מאטרה (אנ') (שם רשמי: Mécanique Aviation Traction) בשיתוף סימקה
 שנות ייצור:  1977–1984
 יחידות שיוצרו:  57,792
 הרכבה:  צרפת צרפת
 סיווג:  מכונית שטח קטנה (מהראשונות לתקופה, למרות סוג ההנעה 4x2)
 מרכב:  מנוע קדמי, הנעה קדמית
 אורך:  4,315 מ"מ
 רוחב:  1,655 מ"מ
 גובה:  1,735 מ"מ
 משקל:  1,130-1,145 ק"ג (נטו)
 בסיס גלגלים:  2,520 מ"מ
 מפרט טכני
 מנוע:  4 צילינדרים 1,442 סמ"ק המפיק 80 כ"ס ב-5,600 סל"ד, יחס דחיסה 9.5:1, מנוע סימקה סדרה "Simca Poissy engine" (אנ') דגם מנוע "315"
 הילוכים:  תמסורת ידנית - 4 מהירויות
 מהירות מרבית:  145 קמ"ש
 צריכת דלק:  10 ליטר ל-100 ק"מ (מהירות 80 קמ"ש)  12.85 ליטר ל-100 ק"מ (מהירות 120 קמ"ש)
 מעצב:  Antonis Volanis (אנ')
מאטרה ראנצ'ו (בצרפתית: Matra Rancho), קרוי גם מאטרה-סימקה ראנצ'ו (1977-1979), טלבוט מטרה ראנצ'ו (1980-1984), מטרה-סימקה ראנצ'ו וטלבוט-מטרה ראנצ'ו לשוק האיטלקי) הוא רכב לפעילות פנאי שנוצר על ידי קבוצת ההנדסה הצרפתית "מאטרה" (אנ') (שם רשמי: Mécanique Aviation Traction), בשיתוף פעולה עם יצרנית הרכב סימקה, כדי לנצל את טרנד הכביש שהחל דגם "ריינג' רובר" (אנ'). ה"ראנצ'ו" סיפק "מבט מחוץ לכביש" במחיר נמוך יותר, יוצר בין השנים 1977–1984
בשנת 2019 דגם ה-"מאטרה ראנצ'ו" היה מוגדר כקרוסאובר
היסטוריה

ה"מאטרה ראנצ'ו" הושק בשנת 1977, והפך למודל פופולרי, אך זה לא הקל על בעיות גדולות יותר אצל קרייזלר אירופה (חברת האם של סימקה). קרייזלר מכרה את הזרוע האירופית שלה ל- PSA בשנת 1978, שהייתה אז מיתוג מחדש כטלבוט בשנת 1979. ה"מאטרה-סימקה ראנצ'ו" הפכה ל"טלבוט מאטרה ראנצ'ו" והייצור נמשך עד 1984 (אם כי הוא נותר למכירה עד ינואר 1985) והגיע ל 57,792 מכוניות בסך הכל.
ה"מאטרה ראנצ'ו" עוצב על ידי אנטוניס וולניס (Antonis Volanis), התבסס על גרסת הסופרמיני הנפוצה של סימקה, ה-סימקה 1100 (גרסת טנדר), תוך שימוש במבנה הקדמי שלו ושלדה מתוחה. את שאר חלקי גוף הדגם נבנו מפיברגלס ופוליאסטר, מה שגרם לדגם להראות "יציב יותר". גם מרווח הקרקע הוגדל. הדגם לא היה מצויד בהנעה כפולה, ושמר על מתווה ההנעה הקדמית של סימקה 1100. אלמנטים אחרים שהוחזקו מדגם ה-"סימקה 1100" כללו לוח המחוונים והמושבים הקדמיים (זהים לאלה שנמצאו בדגם - "Simca 1100 GLS").
במהלך יצורו הוצע הדגם במספר גרסאות. מלבד הדגם הבסיסי, יוצר דגם ה- "Grand Raid", מצויד בתוספות מחוץ לכביש כמו כננת חשמלית בפגוש הקדמי וגלגל רזרבי נוסף המותקן על הגג - כמו גם דיפרנציאל להחליק מוגבלת. הדגם קיבל גם הגנה על התחתית, חלונות כהים מברונזה והיה זמין רק בצבע ירוק מט.
"Rancho X" היה הדגם היוקרתי, עם פריטים סטנדרטיים נוספים כמו גלגלי סגסוגת וצבע מתכתי. תא הנוסעים האחורי של הדגם הניתן להסרה כלל מסגרת פתוחה עם כיסויי בד מתגלגלים, שיכולים לשמש כמכונית "פתוחה" במזג אוויר טוב.
דגם נוסף שנבנה היה ה-"Rancho AS" - הגרסה המסחרית, ללא מושב אחורי, מה שהפך אותה לפטור ממס בצרפת בניגוד למכוניות נוסעים.
שורת המושבים השלישית האופציונאלית של ה"ראנצ'ו" (מה שהופך אותו ל- מיניוואן מוקדם) חלקו משענות ראש עם המושבים האחוריים הרגילים.
תצורות

רכב שטח ופנאי - 3 דלתות (לפי הגדרתו בשנת 1977, סווג בשנות ה-70 של המאה ה-20: "leisure activity vehicle")(כיום הדגם היה מוגדר כ-קרוסאובר)
מסחרית - 3 דלתות
דגמים וסדרות

"Rancho" בסיסי (יוצר בין השנים 1977–1984)
"Rancho "X" (יוצר בין השנים 1980–1984)
"Rancho "AS" (יוצר בין השנים 1980–1984)
"Rancho "Grand Raid" (יוצר בין השנים 1980–1981
"Rancho "Loisir" = Rancho "Jeanneau Wind" (יוצר בשנת 1980)
"Rancho "Midnight" (יוצר בשנת 1981)
"Rancho "Découvrable" (יוצר בשנת 1981)
"Rancho "AS Découvrable" (יוצר בשנת 1981)
"Rancho "Brousse"
"Rancho "Davos"
תמונות

"טלבוט-מאטרה ראנצ'ו"
"טלבוט-מאטרה ראנצ'ו"
"טלבוט-מאטרה ראנצ'ו"
"מאטרה ראנצ'ו", שנת 1978
"מאטרה ראנצ'ו", שנת 1978
"מאטרה ראנצ'ו", שנת 1978
"מאטרה ראנצ'ו", שנת 1978
"מאטרה-סימקה ראנצ'ו", שנת 1980
"מאטרה ראנצ'ו" - מבט לתא הנהג ולוח מחוונים
ראו גם

סימקה
מאטרה 530
מאטרה מורנה
הערות שוליים

↑  סימקה-טלבוט ראנצ'ו simcatalbotclub.org/rancho
↑  מאטרה סימקה ראנצ'ו matra-rancho-loisir.monsite
↑  "מאטרה ראנצ'ו" - קרוסאובר motoringresearch.com/car-news/features/matra-rancho-was-original-crossover
↑  מאטרה סימקה ראנצ'ו web.archive.org/web/20120326002043
↑  "מאטרה ראנצ'ו" (צרפתית) sitematrarama.free.fr/ranchid
מטבל טקמאלי

| --- | --- |

 
 מאכלים
 סוג:  רוטב 
 מוצא:  גאורגיה 
 מרכיבים עיקריים:  שזיף שרי, כוסברה, שום, שבת ריחני 
 
מטבל טקמאלי (בגאורגית: ტყემლის საწებელა; טקֶמליס סאצבֶּלַה) הוא מטבל או רוטב מתובל על בסיס שזיף דובדבני בוסר (כשהוא עדיין ירוק וחמוץ), הנפוץ במטבח הגאורגי.
את המטבל מכינים משזיפים ירוקים שטרם הבשילו, וטעמם חמוץ. מבשלים את השזיפים עם שום, כוסברה, מנטה, פלפל ותבלינים נוספים עד להיווצרות רוטב. ברוטב מתבלים מנות בשר ועוף כ"טבקה" (עוף צעיר משוטח) ותבשילי ירקות כלוביו טקמאלי (שעועית אדומה עם רוטב טקמאלי).
מטבל טקמאלי, יחד עם אג'יקה, אומץ ברחבי ברית המועצות.
ראו גם

המטבח הגאורגי
הערות שוליים

↑  טקמאלי - בגאורגית ტყემალი הוא שזיף דובדבני (Cherry plum), המשמש למאכלים גאורגים כמו: מטבל טקמאלי, לוביו טקמאלי, חרצ'ו, צ'כאפולי ועוד
מחרשה כבדה

המחרשה הכבדה (מצרפתית: charrue; מגרמנית: Pflug; מאנגלית: Heavy plough) הייתה כלי חקלאי שימושי ביותר בימי הביניים. התיעוד ההיסטורי המוקדם ביותר שמתייחס למחרשה זו נכתב בשנות השבעים של המאה השתים עשרה בספר שנקרא "הכרוניקה של הסלאבים". תיעוד זה מתייחס למחרשה סלאבית שהמחקר מעריך כיום כמחרשה העונה למפרט הטכני הייחודי של מחרשה זו.
מקור המחרשה

מקורה של טכנולוגיה חקלאית זו מיוחס למהגרים גרמאניים, שהגיעו למזרח אירופה וייבאו עמם את המחרשה המותאמת לאדמות כבדות. ככל הנראה המחרשות אותן הביאו עימם המהגרים היו שונות במקצת מאותן מחרשות שזכו לתיעוד בספר "הכרוניקה של הסלאבים". הערכות המחקר משערות כי פיתוח הכלי החקלאי המדובר התרחש עוד לפני המאה העשירית לספירה, בעוד שהפצתה למזרח אירופה מתוארכת למאה האחת-עשרה לספירה.
מפרט טכני

מחרשה זו, על-אף שמה, לא הייתה כבדה באופן עקרוני ביחס לקודמותיה, כי אם שונה בתצורתה. השוני המהותי בין מבנה המחרשה הכבדה למבנה המחרשות הרגילות (ארטרום- צרפתית: araire; גרמנית: Haken; אנגלית: ard), היה הזרוע החורצת של כלי חקלאי זה, אשר הייתה מורכבת מלהב אופקי ולהב אנכי, בשונה מלהב אנכי בלבד. בגלל השוני בתצורה המבנית, מחרשה זו יכלה להעמיק את התלם, ולהעמיד גדודיות מאווררות יותר; בעוד שמחרשת הארטרום הישנה הייתה מסוגלת לחרוץ את האדמה לכדי תלם רדוד בלבד. כתוצאה מהבדלים אלו, מחרשה חדשנית זו שיפרה את הספק העבודה והעמידה תנובה חקלאית רבה יותר.
החברה החקלאית בימי הביניים

אירופה בימי הביניים הייתה מאופיינת בתצורת התיישבות חקלאית ובמנגנוני אדמיניסטרציה הנגזרים מתצורה זו. מרבית הקהילות התפרנסו בעיקר מעבודת אדמה ומרעה, ומעט באמצעות ציד וליקוט. השיטה הפוליטית המקובלת בתקופה זו הייתה היררכית ומוסדית, ונשענה על האיכרים שהיוו את הרוב המכריע של האוכלוסייה. גורמים אלו מסייעים בהבנת חשיבותה והשפעתה של הטכנולוגיה החקלאית בימי הביניים, שכן חידוש טכנולוגי שכזה מביא עמו תועלת רבה לתנובה החקלאית.
המערך החברתי והפוליטי שאפיין תקופה זו נקרא "השיטה הפיאודלית". מושג זה השתרש במאה השמונה-עשרה, על-אף שתיעודים ראשוניים המתייחסים אליו קיימים עוד מהמאה השש-עשרה. באופן שטחי, מערך פוליטי זה יצר הפרדה בין אריסים או ואסלים לאדונים, כאשר האדונים סיפקו הגנה לוואסלים, והוואסלים סיפקו שירותים לאדונים. האדונים בני מעמד האצולה החזיקו תחתם, על ידי הסכמי נאמנות, מיליציות אבירים, אשר באמצעותם מסוגלים היו להבטיח את שלום משרתיהם ואת שלום הווסאלים ועובדי האדמה.
כחלק ממערך חברתי פוליטי זה (השיטה הפאודו-וואסלית), הגמול המרכזי אשר לו ציפו האבירים בתמורה לנאמנותם היה ה-"פאודום". יחידה זו היא יחידת חריש (חלקת קרקע חקלאית), שנמסרה לאביר מידי המונארך ושימשה עבורו מקור הכנסה ופרנסה. על-פי תיעוד מסקרי קרקע, שטחו הממוצע של פאודום, על אף השוני הרב בין חלקה לחלקה, היה בין ארבעה-עשר לשמונה-עשר קילומטר רבוע בסביבות המאה השתים עשרה. גמול זה נמדד על-פי הערך הכלכלי שמייצרת החלקה (תנובה) ולא על-פי גודלו הפיזי של השטח. מכאן שהגדלת התוצרת החקלאית, באמצעות הטכנולוגיה- במקרה זה המחרשה הכבדה, אפשרה את הגדלת מספר האבירים שעמדו לשירות המונארך; זאת משום שיחידות הפאודום ניתנו לחלוקה ליחידות קטנות יותר, מבלי לגרוע בתפוקה החקלאית.
מעבר להשפעתה על כמות האבירים כתוצאה של מינוף וייעול השטח החקלאי, המחרשה הכבדה אפשרה למונארך לאגור יותר עודפי ייצור ולגבות יותר מיסים. באמצעות מעבר הדרגתי לחברה המתמחה בגידול עיקרי אחד (מונוקולטורה), והוא הדגן למיניו התאפשר אחסון ארוך טווח וסחר חוצה מרחבים. משמעות אגירה זו התבטאה בהגדלת ההון העצמי של מעמד האצולה, בצבירת נכסים ורכוש רב יותר, ובגידול במספר האיכרים שעומדים לרשות האציל.
דמוגרפיה

התוצאה הבולטת ביותר של חדירת טכנולוגיה חדשה לענף החקלאות בימי הביניים באירופה הייתה הצמיחה הדמוגרפית. הצמיחה הדמוגרפית לאחר התפשטות המחרשה הכבדה היא נושא מעט עמום, זאת בשל חלקיות התיעוד או העדרו המוחלט. עם זאת, באמצעות חישובים כלכליים המתייחסים לרישומים חלקיים של תשלומי מיסים וריכוז תבואות, ניתן לגבש השערה גסה המשקפת את הצמיחה הדמוגרפית שהתרחשה באזורים בהם הייתה שכיחה המחרשה הכבדה (בעיקר חלקיה הצפוניים-מזרחיים של אירופה). חישובים אלו בוצעו ביחס לאזורים בהם לא עשו שימוש בטכנולוגיה זו. בין השנים 1000–1300 אוכלוסיית אירופה כמעט והכפילה את עצמה, כאשר צמחה מכ-40 מיליון נפשות לכ-70 מיליון נפשות. ראוי להסתייג ולציין כי לגידול זה מספר גורמים מלבד התנופה בתוצרת החקלאית, כמו למשל הפסקת פלישות הוויקינגים.
במקביל לצמיחה הדמוגרפית בין השנים 900–1300 הכלכלה באירופה הלכה והתעצמה. מן הגורמים הבולטים שאפשרו פריחה כלכלית זו הייתה מהפכה חקלאית-התיישבותית בכלל, ופיתוח המחרשה הכבדה בפרט. באמצעות מחרשה זו הכשרת הקרקעות, עיבודן ותנובתן עברו תהליך מקוצר ויעיל יותר בהשוואה לחלופה הקודמת - הארטרום. תהליכי ההתיישבות הכפרית קוצרו, וכך התאפשר לאצילים לכבוש אזורי ספר מבודדים. אפשרות זו הייתה בעלת תועלת כלכלית רבה, אך דרשה מהאציל להעמיד בפריפריה זו אמצעי הגנה לאיכרים. שיטת התיישבות זו כללה הקמת מבצר צבאי המגובה במעטפת התיישבות חקלאית ואוטרקית. המחרשה הכבדה שימשה רכיב משמעותי ביותר במכלול התיישבותי זה; הן בשל קצב ההתיישבות וקצב ההסתגלות המקוצרים שאפשרה, והן בשל שסיפקה יכולת לעיבוד סוגי קרקעות כבדות, אשר לא ניתנו לעיבוד באמצעות הארטרום.
לאור הצמיחה הדמוגרפית והתנופה הכלכלית שאפיינו תקופה זו, ועל- אף ההתפשטות הגאוגרפית, החל בסביבות המאה השתיים - עשרה תהליך של עיור. משום היכולת החקלאית לייצר די מזון להישרדות ובנוסף לזאת לאגור תבואה ולהמירה לנכסים, איכות החיים של האדם הממוצע, כולל העבדים והאיכרים, עלתה. בשלב זה החלו לצמוח מרכזי מסחר וצריכה, ירידים אזוריים ושווקים כפריים, והחלו להיווצר צבירי התיישבות מרוכזים וצפופים. לצורך העניין, בשנת 900 היו באירופה כ-37 ערים (המאוכלסות כל אחת ביותר מחמשת-אלפים תושבים); שלוש מאות שנים מאוחר יותר, בשנת 1200 היו כ-145 ערים, ובשנת 1300 היו כ-418 ערים. על אף מגמה זו חיו עדיין כ-90% מהאוכלוסייה בכפרים ובתצורות התיישבות כפריות אחרות.
ראו גם

ימי הביניים
טכנולוגיה חקלאית
השיטה הפיאודלית
מונוקולטורה
לקריאה נוספת

איריס שגריר, "מסעי הצלב: היסטוריה והיסטוריוגרפיה" (רעננה: האוניברסיטה הפתוחה, 2014).
רוברט ברטלט, "התהוותה של אירופה: כיבוש, יישוב ותמורות תרבותיות 950–1350". מאנגלית: אלון אשפר (ירושלים: מוסד ביאליק 2015 [1993])
הערות שוליים

↑  רוברט ברטלט, התהוותה של אירופה: כיבוש, יישוב ותמורות תרבותיות 950–1350. מאנגלית: אלון אשפר (ירושלים: מוסד ביאליק 2015 [1993]), עמ' 157.
1 2  רוברט ברטלט, התהוותה של אירופה: כיבוש, יישוב ותמורות תרבותיות 950–1350. מאנגלית: אלון אשפר (ירושלים: מוסד ביאליק 2015 [1993]), עמ' 157.
↑  רוברט ברטלט, התהוותה של אירופה: כיבוש, יישוב ותמורות תרבותיות 950–1350. מאנגלית: אלון אשפר (ירושלים: מוסד ביאליק 2015 [1993]), עמ' 159.
1 2  Cristian Volmar Skovsgaard, Supervisors: Thomas Barnebeck Andersen; Peter Sandholt Jensen. The Heavy Plough and the Agricultural Revolution in Medieval Europe: Evidence from a Historical Experiment. (Department of Business and Economics, University of Southern Denmark, 2013). P. 2.
↑  רוברט ברטלט, התהוותה של אירופה: כיבוש, יישוב ותמורות תרבותיות 950–1350. מאנגלית: אלון אשפר (ירושלים: מוסד ביאליק 2015 [1993]), עמ' 11.
↑  Marc Bloch, “Feudalism,” (1932), in Encyclopedia of Social Sciences, Edwin R. A. Seligman and Alvin Johnson eds. (1960), vol. 6, pp. 203-210. P. 2/7.
↑  רוברט ברטלט, התהוותה של אירופה: כיבוש, יישוב ותמורות תרבותיות 950–1350. מאנגלית: אלון אשפר (ירושלים: מוסד ביאליק 2015 [1993]), עמ' 62-63.
↑  רוברט ברטלט, התהוותה של אירופה: כיבוש, יישוב ותמורות תרבותיות 950–1350. מאנגלית: אלון אשפר (ירושלים: מוסד ביאליק 2015 [1993]), עמ' 57.
↑  רוברט ברטלט, התהוותה של אירופה: כיבוש, יישוב ותמורות תרבותיות 950–1350. מאנגלית: אלון אשפר (ירושלים: מוסד ביאליק 2015 [1993]), עמ' 160.
↑  איריס שגריר, מסעי הצלב: היסטוריה והיסטוריוגרפיה (רעננה: האוניברסיטה הפתוחה, 2014). עמ' 31–32.
↑  רוברט ברטלט, התהוותה של אירופה: כיבוש, יישוב ותמורות תרבותיות 950–1350. מאנגלית: אלון אשפר (ירושלים: מוסד ביאליק 2015 [1993]), עמ' 114.
↑  איריס שגריר, מסעי הצלב: היסטוריה והיסטוריוגרפיה (רעננה: האוניברסיטה הפתוחה, 2014). עמ' 34–35.
יולאדה סואניוט

| --- | --- |

 לידה:  18 ביוני 1983 (בת 41) Nan, תאילנד 
 מדינה:  תאילנד 
 
יולאדה "נוק" סואניוט (בתאית: เกริกก้อง "นก" สวนยศ; נולדה ב-18 ביוני 1983) היא פוליטיקאית טרנסג'נדרית תאילנדית ופעילה לזכויות טרנסג'נדרים.
ביוגרפיה

סואניוט התפרסמה לראשונה כשזכתה במספר תחרויות יופי לנשים טרנסג'נדריות, ולאחר מכן עבדה כדוגמנית. בעבר היא נעצרה לאחר שזייפה תעודת זהות במטרה להשתתף בתחרות יופי, מכיוון שהחוק בתאילנד לא מאפשר לשנות את סעיף המין בתעודת הזהות. בהמשך הצטרפה סואניוט ללהקת הבנות "מלכודת ונוס", שהורכבה מחמש נשים טרנסג'נדריות, והייתה הלהקה הראשונה עם חוזה תקליטים של קתואי (מושג בתאית שמתייחס לנשים טרנסג'נדריות או גברים הומוסקסואלים נשיים, אשר נחשבים לעיתים קרובות למגדר שלישי בתאילנד).
לסואניוט יש תואר ראשון במדע, תואר שני במדעי המדינה, והיא מועמדת לדוקטורט במדעי החברה. בעבר, ניהלה ערוץ קניות תאילנדי מקומי והקימה את העמותה למען האישה הטרנסג'נדרית בתאילנד, הנאבקת למען זכויות נשים טרנסג'נדריות, מעניקה סיוע משפטי ומגייסת כספים למימון ניתוחים לשינוי מין.
קריירה פוליטית

במאי 2012 נבחרה סואניוט לתפקיד המפקחת הכלכלית של מחוז נאן שבצפון תאילנד, והפכה לפוליטיקאית הטרנסג'נדרית הבכירה ביותר בארצה. סואניוט התמודדה בבחירות כמתמודדת עצמאית, ולא כחלק משום מפלגה.
הערות שוליים

↑  Interview with Nok Yollada David Bonnie, November 19, 2014
↑  Limited, Bangkok Post Public Company. "A first for the third gender". Bangkok Post. נבדק ב-2021-10-29.
מאנו דיבאנגו

| --- | --- |

 לידה:  12 בדצמבר 1933 דואלה, קמרון הצרפתית 
 פטירה:  24 במרץ 2020 (בגיל 86) מלאן, צרפת 
 שם לידה:  Odilien Emmanuel Dibango 
 שם במה:  Jr. Dibbs 
 מקום קבורה:  Grave of Manu Dibango 
 מוקד פעילות:  קמרון, צרפת 
 תקופת הפעילות:  1961–2020 (כ־59 שנים) 
 סוגה:  ג'אז, שוקוס, אפרוביט, מקוסה, גרוב, מוזיקת עולם, הבי מטאל 
 שפה מועדפת:  צרפתית 
 כלי נגינה:  סקסופון אלט, פסנתר, גיטרה, אורגן האמונד, סקסופון טנור, סקסופון סופרן, ויברפון, סקסופון בריטון 
 חברת תקליטים:  דקה רקורדס, איילנד רקורדס, פניה רקורדס, פיליפס רקורדס 
 פרסים והוקרה:  אביר בלגיון הכבוד (2010)  All African Music Legend Award (2016)  בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 פרופיל ב-IMDb
 
מאנו דיבאנגו (12 בדצמבר 1933 - 24 במרץ 2020) היה מוזיקאי קמרוני, ונגן סקסופון וויברפון. הוא פיתח סגנון מוזיקלי המשלב בין ג'אז, פאנק ומוזיקה קאמרונית מסורתית.
ביוגרפיה

דיבאנגו נולד בעיר דואלה, שבקמרון. הוריו היו מקבוצות אתניות שונות:אמו השתייכה לדואלה ואביו ליאבאסי. אביו היה עובד מדינה בכיר.
בשנת 1949 נשלח על ידיו הוריו ללמוד בצרפת והשתלב שם במועדוני הג'אז. דיבאנגו החל לנגן תחילה במנדולינה ובפסנתר, ולאחר מכן למד לנגן על סקסופון. ב-1956 עבר לבלגיה שם ניגן במועדון ג'אז. הוא הכיר שם את המוזיקאי הקונגלזי ג'וזף קבאסלה (אנ') ששילב בין ג'אז ומקצבים אפריקאים. כאשר סקסופוניסט בלהקתו היה חולה, דיבאנגו קיבל את ההזדמנות להחליף אותו. בהמשך החל לחלק את זמנו בין בריסל לבין בירת קונגו לאופולדוויל (כיום קינשאסה), בה פתח מועדון. ב-1957 נישא לרקדנית הבלגית קוקו.
בשנות השישים שב לפריז. הוא התמחה במוזיקת ג'אז, פופ ומוזיקה מערב אפריקאית, ועבד עם מוזיקאים אפריקאים וצרפתים כמעבד. בשנת 1969 פתח בקריירת סולו והוציא את האלבום Saxy Party ששילב ג'אז, סול ופו עם סגנון אפריקאי.
בשנת 1972 היה שירו Soul Makossa ללהיט בינלאומי. הוא היה מועמד בשנת 1973 לשני פרסי גראמי בקטגוריות BEST R&B INSTRUMENTAL PERFORMANCE על האלבום Soul Makossa ול-BEST INSTRUMENTAL COMPOSITION על הלהיט Soul Makossa.
בשנת 2009 הגיש תביעה משפטית נגד מייקל ג'קסון וריהאנה. נגד ג'קסון טען בעבר שהשתמש ללא רשות בשורה "mama-say mama-sa ma-ma-coo-sa" בשירו Wanna Be Startin' Something שהופיעה במקור בשירו של דיבאנגו Soul Makossa. לפי סוכנות הידיעות הצרפתית הסכסוך יושב מחוץ לבית המשפט. דיבאנגו טען בתביעה הנוכחית שכאשר ריהאנה פנתה לג'קסון לסמפל שורה זו בשירה Don't Stop the Music, ג'קסון הסכים לכך ולא הפנה אותה לבעל הזכויות על משפט זה. תביעתו השנייה נדחתה.
במהלך הקריירה הוציא דיבאנגו 71 אלבומים, כולל אלבומי אוסף.
במרץ 2020 נפטר בפריז מנגיף הקורונה.
הערות שוליים

1 2  אנסטסיה ציאולקס, Afro-Funk Saxophonist Manu Dibango Dies Of COVID-19, באתר NPR, ‏ 24 במרץ 2020
1 2 3  גארת' קארטרייט, Manu Dibango: Cameroon music star whose fusion of styles was vastly influential, באתר אינדפנדנט, 9 באפריל 2020
↑  GRAMMY Award Results for Manu Dibango, באתר גראמי
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007339916305171  BIBSYS: 3084033  BNE: XX852370  BnF: cb12137495j (data)  GND: 13435852X  ICCU: LO1V021990  ISNI: 0000 0000 8110 9606  LCCN: n91010968  MusicBrainz: 826b488f-5164-45ca-abc4-ab11b3c321eb  NKC: xx0152371  NLA: 40586194  NTA: 073647683  SUDOC: 029831202  Trove: 1448340  VIAF: 32031953   WorldCat (עם VIAF): 32031953
יואב ברנר

| --- | --- |

 לידה:  2 בפברואר 1986 (בן 38) אלפי מנשה
 תקופת הפעילות:  מ-2004
 תחום יצירה:  ציור
 זרם באמנות:  אמנות מופשטת
 https://www.yoavbrenerart.com/
יואב ברנר (נולד ב-2 בפברואר 1986) הוא אמן בין-תחומי וצייר ישראלי.
ביוגרפיה

נולד באלפי מנשה. בגיל 18 עבר לגור בתל אביב והחל לעסוק בציור כעיסוק עיקרי.
בגיל 19 עבר לגור באיטליה על מנת לספוג השראה ולצייר, והחל לעסוק באמנות רחוב – ציורי קירות ומוזיאונים פתוחים. לאחר כשלוש שנים חזר לתל אביב והחל לצייר באופן מקצועי ולהציג בתערוכות בארץ ובעולם.
בשנת 2012 הציג לראשונה מחוץ לישראל, בתערוכת "Art Tel Aviv" בגלריה "אנה צארב" בשדרה החמישית בניו יורק, תערוכה שבעקבותיה ציוריו נמכרו לשגרירות קולומביה בבנגקוק.
בשנים הבאות המשיך ברנר לעבוד במקביל בניו יורק ובתל אביב, ובהמשך הוזמן על ידי ארגון AOTA להציג תערוכת יחיד באירוע הפתיחה של מעון השגריר הקולומביאני בבנגקוק בשנת 2013, וכן ייצג את ישראל בתערוכה במוזיאון המלכה בבנגקוק בשנת 2018.
בשנת 2017 הציג בשתי תערוכות קבוצתיות בוונציה, איטליה, במסגרת פסטיבל האמנות Anima Mundi.
בשנת 2020, עם התפרצות נגיף הקורונה שגרר סגירת מוזיאונים וביטול תערוכות רבות, החליט ברנר בתקופת הסגר לבצע מספר פרויקטים של אמנות רחוב בתל אביב, כתחליף לתערוכות שבוטלו וכביטוי של תחושותיו למצב שנוצר: צביעת הכתובת "סדום ועמורה" בצבע שמן על בטון בפינת הרחובות הרצל ופלורנטין, עבודת מזרן עם הכיתוב "NO MORE TRAUMA" שנתלתה ברחוב שביל המרץ בקרית המלאכה, כתגובה לעלייה באלימות בימי הסגר, וכן ציור הכלב של ג'ף קונס ברחוב אברבנאל.
לאחר הסרת ההגבלות על התקהלויות וחזרת עולם התרבות ואמנות לשגרה, חזר ברנר להציג בישראל תערוכות קבוצתיות בגלריות ובמוזיאונים בתל אביב, וכן תערוכת יחיד ייחודית בה חקר את היחסים בין אהבה למין על פי תורת הצבעים של הצייר וסילי קנדינסקי. כמו כן לקראת יום המאבק הבינלאומי למניעת אלימות נגד נשים בנובמבר 2021, הציג בתערוכה "אמנות נגד אלימות במשפחה" בגלריה ZOA בתל אביב, שהציגה עבודות המתייחסות לאלימות כנגד נשים וילדים.
מתגורר במושב חגור, נשוי ואב לשניים.
סגנון אמנותי

ברנר הוא אוטודידקט ומעולם לא למד אמנות באופן רשמי או מקצועי. עבודותיו מתאפיינות בטקסטורות מקוריות אותן פיתח בטכניקה בלתי קונבנציונלית ייחודית המשלבת פיגמנטים ומדללים שונים. הוא מצייר בסגנון אקספרסיבי מופשט, לצד אובייקטים אמנותיים היכולים להשתלב בחללים מעוצבים. האמנות משמשת את ברנר כאמצעי הכוונה להגברת המודעות להתייחסות האדם לטבע ולעצמו, ופלטת הצבעים משמשת אמצעי להנכחת אנרגיות כהשראה, קו ייחודי אופייני ביצירותיו.