stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
השושלת הפאטמית
המשטר הפאטמי

בניגוד לממשלים אחרים באזור, המינויים הממשלתיים של הפאטמים נעשו על בסיס כישורים ולא על בסיס הירושה. גם הסונים יכלו להתמנות למשרות ממשלתיות, לצד האיסמאעילים ושיעים אחרים. הסובלנות הדתית הקיפה אפילו דתות אחרות, והנוצרים והיהודים החזיקו במשרות רמות בממשלה בהתבסס על יכולותיהם.
כדוגמה ניתן לציין את באדר אלג'מאלי – ארמני במוצאו, ששימש כשר צבא, והביא עמו למצרים צבא של ארמנים נוצרים, שגורשו ממצרים רק בערוב ימיה של הח'ליפות. לשליטים אלמעיז ואלעזיז היה גם אמיר יהודי בשם יעקוב בן כִּלִיס שהפך אצל הח'ליף אלעזיז לוזיר (משנים לח'ליף). אפילו העלילו על הפאטמים (מצד העבאסים) שמוצאם מ"רופא עיניים יהודי" וזאת כהד למדיניות הסובלנית שלהם כלפי יהודים. יוצא הדופן מבחינת הסובלנות הדתית היה "הח'ליף המשוגע", אלחאכם באמר אללה.
נראה שגם נשים זכו לאפשרות לקידום במוסדות השלטון, בין אם כשפחות ובין אם כבנות חורין. נראה שבמשך תקופות מסוימות אחזו נשים, בין אם משועבדות ובין אם חופשיות, אף הן ממוצא זר, בתפקידי ראש מלתחת הח'ליף ובתפקיד נושאת קסת הדיו של הח'ליף שהייתה סמל שלטון חשוב.
עוד בניגוד לשלטונות אחרים, לרבות הח'ליפות העבאסית, הח'ליפה הפאטמי היה גם אימאם חי. הוא התיימר להיות יורש הנביא עלי אדמות, ח'ליפה של אללה ובעל "נור" שאיפשר לו לשמוע מסרים מאללה. הוא נחשב מעצום – חסין בפני טעות, ובעל יכולת למצוא פרשנויות נסתרות "זאהר" כשהיה קורא בקוראן. הוא היה קובע את הדעוה ואת ההלכה בארצו. אחד הח'ליפים החליט כי כפי שיש לו רק אישה רשמית אחת, כך ראוי להיות. מעמדו של הח'ליף התבטא גם ובעיקר בהופעתו החיצונית. הח'ליף הופיע, אפילו בפני חצרו, מאחורי פרוכת או בפנים רעולות מפני כבודו ולעולם לא היה מופיע פעמיים בפני הציבור באותו לבוש.
לכן, גם מלתחת הח'ליף הפאטמי הייתה מפעל ענקי שעלה מאות אלפי ומיליוני דינרים לצורכי ייבוא בגדים אקזוטיים ויקרים מכל רחבי העולם הנושב. במלתחה עבדו לפחות שלושים מעבדי הארמון ובראשם עמד "זַין אלחֻ'צַין" (האוחז במספריים) משרה חשובה שבמשך תקופה מסוימת אחזה בה אישה יוונית, ייתכן מסיציליה.
היחלשות ונפילה

במחצית הראשונה של המאה ה-11 הזירים, השליטים הברברים ששלטו בצפון אפריקה בשם הפאטמים, הכריזו על עצמאות ועל מעבר לזרם הסוני האורתודוקסי. במחצית השנייה של אותה מאה נאלצו הפאטמים להתמודד גם עם הפלישות הטורקיות לסוריה ולארץ ישראל, ולאחר מכן עם מסעות הצלב, ומצאו עצמם שולטים בתחומי מצרים בלבד. במאה ה-12 החלה המערכת הפוליטית הפאטמית להתערער, ומצרים נכבשה ב-1169 על ידי צלאח אל-דין, שפעל בשליחותו של נור א-דין. צלאח א-דין כבש את מצרים רק למטרת "הוצאה לפועל" - תשלום החוב ששליט מצרים, שאוואר, היה חייב לשלם לנור א-דין. אלא שבמהלך הכיבוש, שאוואר נהרג, וגם לא נשארו יורשים לח'ליפות הפאטמית. בסופו של דבר, אחרי מותו של נור א-דין בשנת 1174 השתלט צלאח אל-דין לחלוטין על מצרים והשתמש בה כקרש קפיצה לשליטה בסוריה ובמרחבי הסהר הפורה, בראש השושלת הסונית האיובית.
האימאמים הפאטמים

עובייד אללה בן אל-חוסיין אל-מהדי (910–934) מייסד השושלת הפאטמית.
מוחמד אל-קאים באמר אללה (934–946)
אסמאעיל אל-מנצור באללה (946–953)
אבו תמים מעד אל-מועיז (953–975) בזמן שלטונו נכבשה מצרים.
אבו מנצור נזאר אל-עזיז באללה (975–996)
אל-חאכם באמר אללה (996–1021) מייסד הדת הדרוזית.
עלי א-ט'אהר באללה (1021–1036)
מעאד' אל-מסתנצר באללה (1036–1094)
אחמד אל-מסתעלי באללה (1094–1101) מחלוקות סביב עלייתו לשלטון הובילו לפרישת הנזארים.
מנצור אל-אמיר באחכאם אללה (1101–1130)
אל-חאפז (1130–1149)
א-זאפר (1149–1154)
אל-פאיז (1154–1160)
אל-עאדד (1160–1171)
הערות שוליים

↑  שמה של השושלת, כמו גם שמה של בת מוחמד, נקרא בחיריק באות ט', וההטעמה באות פ'.
↑  "דעוה" היא מונח בערבית ששימש את הנביא כדי לתאר את ההטפה שלו לאסלאם. ניתן לתרגם כ"הטפה" או, באופן פרוכרוניסטי, כ"תעמולה."
↑  במצרים של המאה התשיעית ניתן לזהות נשים בנות חורין או אמידות על בסיס שמן, כיוון שנשות מצרים בעת ההיא נקראו תמיד "סִת" במובן של גברת.
↑  פרופ' יעקב לב, "Aspects of the Egyptian Society in the Fatimid Period" ב-U. Vermeulen et al. (ed.), Orientalia Lovaniensia Analecta: Egypt and Syria in the Fatimid, Ayyubid and Mamluk Eras (Vol. III Peeters Publishers: Leuven; 2002)
↑  שם
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: האח'שידים | הפאטמים | הבא: האיובים |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 118920979  VIAF: 37715239   WorldCat (עם VIAF): 37715239 
מסגד אל-אזהר בקהיר, נוסד על ידי השושלת הפאטמית
מסגד אל-חאכם בקהיר, קרוי על שם השליט הפאטמי אל-חאכִּם בִּאמר אללה.
אחמדים

| --- | --- |


ג'אמע סיידנא מחמוד בשכונת כבאביר בחיפה, מרכזם של האחמדים בישראל
 שורשים, סיווג והנהגה
 זרם:  אסלאם 
 תאריך ייסוד:  1889 
 מייסד:  מרזא ע'ולאם אחמד אל-קאדיאני 
 שפות:  אורדו, ערבית 
 ארגונים ופעילות
 אזורי פעילות:  פנג'אב, הראג' הבריטי, הודו 
  
 www.alislam.org
 
האחמדיה (באורדו: جماعت احمدیہ مسلمہ, בערבית: الجماعة الإسلامية الأحمدية) היא פלג מוסלמי שנוסד בהודו הבריטית (הראג' הבריטי) ומטיף לחידוש דת האסלאם, לנאורות, שלום ודאגה לזולת.
היסטוריה

התנועה האחמדית נוסדה במדינת פנג'אב שבהודו הבריטית (הראג' הבריטי), במאה ה-19 על-ידי מירזא ע'ולאם אחמד אל-קאדיאני (1908-1835) ונקראת על שמו. בהיותו כבן 40 הכריז ע'ולאם אחמד כי אללה הטיל עליו לחדש את פני הדת המוסלמית, ולהשליט בעולם צדק ויושר. תומכיו התכנסו בעיר ההודית לודהיאנה ב-23 במרץ 1889 ונשבעו לו אמונים (ביעה بيعة). תאריך זה נחשב כתאריך היווסדו של הפלג האחמדי. במהלך השנים עשו אנשי התנועה פעולה מיסיונרית רחבת היקף וכך גדל מספר המאמינים. לאחר חלוקת הודו למדינה בעלת רוב הינדי ולמדינה מוסלמית, עברו אחמדים רבים מהודו לפקיסטן והמרכז הדתי עבר לעיר חדשה שהוקמה על ידי האחמדים – רבואה. התנועה נרדפה בפקיסטן במשך שנים והפעילות הדתית שלה הועברה ללונדון. כיום מפוזרים מרכזים של התנועה האחמדית במדינות רבות כולל ישראל (בחיפה).
לאחר מותו של מירזא ע'ולאם אחמד אל-קאדיאני ב-1908, התמנה אחד מתלמידיו הראשונים, חכים נור א-דין (حکیم نور الدین), ליורשו, ותוארו היה "היורש של המשיח". לאחר מותו של חכים נור א-דין ב-1914, 25 שנה בלבד אחרי ייסוד התנועה, התפצלה התנועה לשני זרמים שכל אחד מהם הונהג על ידי מנהיגים אחרים. הזרם המרכזי נשאר בקדיאן (Qadian), עיר הולדתו של מייסד התנועה, ובראשו עמד מירזא באשיר אחמד, בנו הבכור של מייסד התנועה. הזרם השני עבר ללאהור ובראשו עמד מולאי מוחמד עלי. אנשי הזרם שבסיסו בקדיאן מאמינים שמייסד התנועה, ע'ולאם אחמד, היה "חותם הנביאים" (ח'אתם אל-אנביאא', خاتم الانبياء) כלומר, הנביא האחרון, זה שחותם את רשימת הנביאים. זאת לעומת האמונה האסלאמית המסורתית שתואר זה שמור בלעדית למוחמד. אנשי הזרם שבסיסו בלאהור מאמינים שע'ולאם אחמד היה הוגה דעות מוסלמי חשוב אך לא נביא, ולפיכך אינו "חותם הנביאים".
לאחר חלוקת הודו ב-1947 עברו רוב האחמדים מהודו לפקיסטן. התנועה האחמדית של לאהור התקרבה יותר לאסלאם המסורתי ובעיני מוסלמים, חברי התנועה לא נחשבים ככופרים באסלאם. ב-1973 שונה נוסח ההשבעה של נשיא פקיסטן וראש ממשלתה בחוקה, שלפיו על הנשיא או על ראש הממשלה המושבע להכיר בהיותו של מוחמד אחרון הנביאים. שינוי זה בחוקה מונע, למעשה, מאחמדים מהזרם מקדיאן להתמנות לתפקידים אלה, שכן לפי אמונתם מוחמד איננו אחרון הנביאים. בכינוס אסלאמי בין-לאומי באסלאמאבאד ב-1974 בהשתתפות נציגים מוסלמיים מ-124 מדינות, כולל ממדינות רבות שאינן בעלות רוב אסלאמי, הוקעו האחמדים על שני פלגיהם, ה"קדיאנים" וה"לאהורים", כ"כופרים בני כופרים". עוד באותה שנה תוקנה חוקת פקיסטן שנית. לפי התיקון, מי שאינו מאמין בכך שמוחמד היה אחרון הנביאים, איננו נחשב מוסלמי.
כיום

נכון לשנת 2016 יש ריכוזים שונים של בני הקהילה ב-209 מדינות וטריטוריות, בעיקר בדרום אסיה, מערב אפריקה, מזרח אפריקה ואינדונזיה. קשה להעריך את גודלה המדויק של אוכלוסיית האחמדים. הנהגת הקהילה מדברת על "עשרות מיליונים" אולם רוב המקורות העצמאיים מעריכים כי האוכלוסייה נעה בין 10 ל-20 מיליון ברחבי העולם כלומר כ-1% מהמוסלמים בעולם, כאשר בפקיסטן לבד יש כ-4 מיליון.
בשנת 2001 ה"אנציקלופדיה הנוצרית העולמית" (אנ') העריכה כי זו התנועה המתפתחת ביותר בתוך האסלאם.
עיקרי האמונה

התורה האחמדית שוללת באופן מוחלט אלימות במסגרת ג'יהאד. לדברי מירזא ע'ולאם אחמד, הצורך בג'יהאד התקפי בטל כיוון שבימי חייו לא נשקפה סכנה לאסלאם. התנועה מתגאה בהטפה לנאורות, שלום ואהבה לאחר. האחמדיה רואה בעצמה דת גלובלית, שאמורה לכלול בנוסף למוסלמים גם נוצרים, יהודים והינדים. לפי האמונה האחמדית, ישו היה בן-אדם שלא נצלב ולא הועלה השמימה, אלא הורד מן העץ על ידי תלמידיו, עבר להודו, ושם מת בגיל 120 בעיר סרינגר שבקשמיר. לדברי האחמדים, קברו של ישו נמצא בסרינגר, והוא אחד המקומות הקדושים עבורם. ע'ולאם אחמד, מבשר הדת, היה לפי דבריו גלגול של קרישנה, ישו ומוחמד גם יחד. הוא "אל-מַוְע֫וּד" – המובטח (מילה המקבילה במשמעותה למהדי). בניגוד לתפיסה האיסלאמית המקובלת שמוחמד הוא "חותם הנביאים", האחמדים מאמינים שלאחר מותו לא חדלה הנבואה והיא עברה לע'ולאם אחמד ולתלמידיו אחריו.
עקרונות התורה האחמדית מחייבים את מאמיניה להיות נאמנים למדינה שבה הם חיים. האחמדי חייב במצוות הדת כדי להגיע לעולם הבא ואסור לו לעבור על חוקי הממשל במדינתו, כי עליו לחיות בשלום בעולם הזה. כל מאמין מפריש 6.5% מהכנסתו לפעילות הדת בתחומי החינוך והדת.
במהלך המאבק ההודי לעצמאות מבריטניה לא תמכו אנשי האחמדיה במאבק, והעדיפו שלטון זר ששומר על זכויות המיעוטים על פני שלטון הינדי שעלול לדכא אותם. הדבר השתלב עם גישתם לציות לחוק (בעוד שאנשי הקונגרס הלאומי ההודי פעלו נגד החוק הקיים בשאיפתם לעצמאות).
כחלק ממטלת קירוב הלבבות שנטלו על עצמם, מתרגמים האחמדים את הקוראן לשפות רבות. עד כה תורגם הקוראן בידיהם ובידי אחרים לכ-100 שפות, בהן יידיש.
האחמדים בישראל

התנועה האחמדית בישראל היא התנועה האחמדית הפעילה היחידה במזרח התיכון. עוד טרם היווסדה של הקהילה האחמדית בישראל נעשו ניסיונות על ידי מיסיונרים אחמדים ליצור קהילות אחמדיות במזרח התיכון. כך, למשל, ב-1922 נעשה ניסיון כזה בבגדאד וב-1925 – בדמשק. ב-17 במרץ 1928 הועבר "מרכז המשלחת האחמדית לארצות המזרח-התיכון" מדמשק לשכונת כבאביר שבחיפה. המקום היה עד אז כפר קטן בשיפולים המערביים של הר הכרמל, מעל נחל שיח. כפר זה הפך לשכונה קטנה המונה מעל 1,000 איש, מוקפת מכל צדדיה בשכונות יהודיות. לקהילה האחמדית בחיפה מסגד גדול שצריחיו ניכרים במבט מהחוף. המסגד קרוי "אדוננו מחמוד", על שם החליף השני של הדת. הוא בנוי כמבנה מתומן לפי מתכונת כיפת הסלע בירושלים. על הקיר בפתח מתנוססת ההבטחה: "כל מי שישהה כאן, בטוח יהיה".
אימאם העדה האחמדית בישראל כיום הוא מוחמד שריף עודה, והוא כפוף לח'ליף מירזא מסרור אחמד, שמושבו בלונדון. מזכ"ל העדה בישראל נבחר בבחירות בין כל חברי העדה, וכיום, מוחמד עודה מכהן בתפקיד. לעדה ירחון הקרוי "אל-בושרא אל-אסלאמיה אל-אחמדיה" – "הבשורה המוסלמית האחמדית", אשר מופיע מאז שנת 1932. כבר בגיליונו הראשון פנה ליהודים בהצעה להתאסלם.
מספרם של האחמדים בישראל נאמד בכמה אלפים.
שמס א-דין אל-מלאבארי נולד בעיר מנרקד (אנ') בקרלה שבהודו. הוא הגיע לישראל מהודו בשנת 2004, לאחר שהוצב על ידי הח'ליף של העדה האסלאמית האחמדית, מירזא מסרור אחמד, כאיש הדת והשליח הראשי במדינה, לאחר שלמד באוניברסיטת העדה בקדיאן (Qadian), הודו.
גלריה

הכניסה למשרדים שליד המסגד בכבאביר
המסגד האחמדי בקלגרי
פנים המסגד בכבאביר
המסגד האחמדי בכבאביר
לקריאה נוספת

יוחנן פרידמן, "האחמדיה", בתוך מאיר בר-אשר ומאיר חטינה (עורכים): האסלאם: היסטוריה, דת, תרבות, ירושלים: הוצאת ספרים ע"ש י"ל מאגנס, 2017, עמ' 682–696
הערות שוליים

↑  פרידמן, עמ' 685
↑  פרידמן, עמ' 686
↑  פרידמן, עמ' 695
↑  פרידמן, עמ' 689
↑  פרידמן, עמ' 684
| אסלאם |
| --- | --- | --- |
| חמשת עמודי האסלאם | שהאדה (העדות) • אלצלאה (התפילה) • אלזכאה (הצדקה) • צום • אלחאג' (העלייה לרגל) | אללה, שמו של האל בדת האסלאם |
| פלגים עיקריים | אסלאם סוני • אסלאם שיעי | אללה, שמו של האל בדת האסלאם |
| אישים מרכזיים | מוחמד • ח'ליף ושושלות הח'ליפים • נביאי האסלאם • אימאם שיעי • מהדי • בני לווייתו של מוחמד • נשות מוחמד | אללה, שמו של האל בדת האסלאם |
| דמויות היסטוריות נוספות | פאטמה בת מוחמד • עבדאללה אבן א-זובייר • אבו להב | אללה, שמו של האל בדת האסלאם |
| קרבות בראשית האסלאם | קרב בדר • קרב אוחוד • קרב השוחה • קרב ח'ייבר | אללה, שמו של האל בדת האסלאם |
| אנשי דת (עולמא) | מאלכ אבן אנס • אל נעמאן בן ת'אבת אבו חניפה • אחמד אבן חנבל • מוחמד אבן אידריס א-שאפעי • אבן חג'ר אל-עסקלאני • אל-ע'זאלי | אללה, שמו של האל בדת האסלאם |
| ערים קדושות | מכה • אל-מדינה • ירושלים • נג'ף • כרבלא • כופה • כאט'מיה • משהד • סאמרא | אללה, שמו של האל בדת האסלאם |
| האתרים הקדושים ביותר | מסגד אל-חראם • מסגד הנביא • מסגד אל-אקצא | אללה, שמו של האל בדת האסלאם |
| חגים | הג'רה • לוח השנה המוסלמי • עיד אל-פיטר • עיד אל-אדחא • עשוראא • ארבעין • לילת אל-קאדר | אללה, שמו של האל בדת האסלאם |
| מבנים | מסגד • מינרט • מחראב • הכעבה • אדריכלות איסלאמית | אללה, שמו של האל בדת האסלאם |
| תפקידים דתיים | אייתולה • מרג'ע • אימאם • מולא • קאדי • מופתי • מואזין |  |
| טקסטים וחוקים | קוראן • חדית' • אסנאד • מתן • תפסיר • סונה • פיקה • פתווה • שריעה |  |
| אסכולות השריעה | חנפית • חנבלית • ג'עפרית • מאלכית • שאפעית |  |
| אסכולות הכלאם | אשעריה • ג'בריה • מאתורידי • מורג'יאה • מֻעתזילה |  |
| פלגים שיעים | את'נא עשריה • אסמאעיליה • זיידים |  |
| פלגי הח'וארג' | צאפריים • אזארקה • איבאדיה |  |
| תנועות | סופיות • והאביה • סלפיה • אסלאמיזם • אסלאם ליברלי |  |
| פלגים אחרים | אומת האסלאם • חמשת האחוזים • המסורים • אחמדים • זקרי • עלווים |  |
| אמונות קשורות | באביזם • בהאאים • יזידים • סיקיזם |  |
פורטל אסלאם • מונחים בסיסיים • כל הערכים
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007294775205171  BNE: XX543860  GND: 4297505-0  LCCN: sh85002528  NKC: ph285148  TDVİA: kadiyanilik 
האמיר מוחמד שריף עודה, ראש העדה האחמדית, חיפה
איימי פולר

| --- | --- |

איימי פולר, 2011
 לידה:  16 בספטמבר 1971 (בת 53) מסצ'וסטס, ניו אינגלנד, ארצות הברית
 שם לידה:  Amy Meredith Poehler 
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 תקופת הפעילות:  מ-2001
 עיסוק:  קומיקאית, מדבבת
 מקום לימודים:  תיכון ברלינגטון (1989)  בוסטון קולג' (1993) 
 בן או בת זוג:  ויל ארנט (29 באוגוסט 2003–29 ביולי 2016)  Matt Besser  ניק קרול (2013–2015) 
 צאצאים:  Archie Arnett, Abel Arnett 
 מספר צאצאים:  2 
 פרסים והוקרה:  פרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר בסדרת קומדיה או סדרה מוזיקלית (2014)  פרס הקולנוע של MTV לרגע המפתיע ביותר (2009)  כוכב בשדרת הכוכבים בהוליווד 
 https://web.archive.org/web/20100227095523/http://www.amy-poehler.net/
 פרופיל ב-IMDb
 
איימי מרדית פולר (באנגלית: Amy Meredith Poehler; נולדה ב-16 בספטמבר 1971) היא קומיקאית, שחקנית, מדבבת, במאית ומפיקת קולנוע אמריקאית. זוכת פרס גלובוס הזהב. היא הייתה חברת צוות בתוכנית הבידור של NBC, "סאטרדיי נייט לייב", בשנים 2001 - 2008, ובין השנים 2009–2015 שיחקה בתפקיד הראשי בסדרה הקומית "מחלקת גנים ונוף" של NBC.
ביוגרפיה

פולר נולדה במסצ'וסטס שבארצות הברית, בתם של איילין וויליאם פולר, שעבדו כמורים. אחיה הוא השחקן גרג פולר (אנ'). לאחר סיום לימודיה בקולג', היא עברה לשיקגו והחלה ללמוד משחק בתיאטרון אלתור, לצד חברתה טינה פיי.
קריירה > Upright Citizens Brigade

אחד מחבריה ללימודי התיאטרון היה מאט בסר, חבר ב-"Upright Citizens Brigade". פולר הצטרפה לקבוצה לצד מאט וולש, ושניהם לצד מאט בסר ואיאן רוברטס, הופיעו ברחבי שיקגו במופעי אלתורים ומערכונים, ועברו לניו יורק ב-1996. זמן קצר לאחר שעברו לניו יורק, הקבוצה קיבלה פינת מערכונים בתוכנית "לייט נייט עם קונאן אובריין".
ב-1998 העלתה הקבוצה סדרת תוכניות מערכונים בנות חצי שעה בקומדי סנטרל. במהלך העונה השנייה של התוכנית, הקבוצה פתחה תיאטרון אלתור ומרכז הדרכה ברחוב 22 בניו יורק, במקום שהיה בעבר מועדון חשפנות. התיאטרון, שנקא בשם "UCB", העלה מופעים שבעה לילות בשבוע, ובנוסף נערכו בו סדנאות של אלתור, מערכונים וכתיבה. בשנת 1998 השתתפה בסרט הקומי "מחר בלילה", שביים כתב והפיק לואי סי. קיי.
בקיץ 2000 ביטל קומדי סנטרל את התוכנית של Upright Citizens Brigade בתום העונה השלישית, אך התיאטרון המשיך לפעול. הרביעייה המשיכה לעבוד יחד בפרויקטים רבים, והופיעה לעיתים קרובות יחד במופעי אלתור, בתיאטראותיהם שבלוס אנג'לס ובניו יורק.
קריירה > סאטרדיי נייט לייב

פולר הצטרפה לצוות השחקנים של סאטרדיי נייט לייב בעונה ה-27 של התוכנית. הפרק הראשון שהשתתפה בו היה הראשון ששודר לאחר פיגועי 11 בספטמבר. הנחתה אותו ריס וית'רספון, הזמרת האורחת הייתה אלישה קיז וראש עיריית ניו יורק, רודולף ג'וליאני, היה אורח מיוחד. פולר הפכה לחברת צוות במשרה מלאה כבר בעונה הראשונה שבה הופיעה.
בתחילת העונה ה-30 של התוכנית, היא הגישה את הפינה "עדכון סוף השבוע" לצד טינה פיי, במקום ג'ימי פאלון שעזב את התוכנית זמן קצר קודם לכן. כשפיי עזבה את התוכנית בעונתה ה-31 כדי להקדיש זמן לפיתוח קומדיית המצבים שהיא יצרה, "רוק 30", סת' מאיירס החליף אותה והנחה את הפינה לצד פולר. ב-13 בספטמבר 2008, בתוכנית פתיחת העונה ה-34, הופיעו פיי ופולר בתור שרה פיילין והילרי קלינטון בהתאמה.
ב-16 בספטמבר 2008, יצאה הודעה רשמית לתקשורת שפולר תעזוב את התוכנית באוקטובר מכיוון שהיא עומדת ללדת. ביום שבו ילדה, בסוף הפינה "עדכון סוף השבוע", חבר הצוות קינן תומפסון ומאיה רודולף, שהשתתפה בתור אורחת, הקדישו לפולר את השיר Can't Take My Eyes Off You.
לאחר ההריון, פולר חזרה לתוכנית ב-6 בדצמבר 2008. שבוע לאחר מכן, ב-13 בדצמבר, היא הודיעה שזו ההופעה האחרונה שלה בתוכנית והודתה למשפחתה, חבריה ומעריציה. ב-18 באפריל 2009 שודרה תוכנית לקט בשם "הקטעים הטובים ביותר של איימי פולר", עם מבחר מהופעותיה של פולר ב"סאטרדיי נייט לייב". פולר השתתפה בתוכנית סיום העונה ב-16 במאי 2009. היא חזרה להגיש את "עדכוני השבוע" לצד מאיירס בסתיו 2009, והופיעה בפרק מיוחד של יום האם ב-8 במאי 2010, שאותו הנחתה בטי וייט.
ב-25 בספטמבר 2010, פולר הנחתה את פרק פתיחת העונה ה-36 של התוכנית לצד קייטי פרי. היא הופיעה פעם נוספת בתוכנית, ב-1 בנובמבר 2010, הפרק המיוחד "הנשים של סאטרדיי נייט לייב".
ב-19 בדצמבר 2015, תנחה פולר את פרק יציאת פגרת חג המולד של העונה ה-41 של התוכנית, בפעם השנייה, הפעם בהנחיה משותפת עם שותפתה טינה פיי ועם הופעה מוזיקלית של ברוס ספרינגסטין.
קריירה > מחלקת גנים ונוף

ביולי 2008 הודיע מגזין "וראייטי" שפולר נמצאת במשא ומתן מתקדם לגבי הופעתה בסדרת טלוויזיה מאת גרג דניאלס ומייקל שור, אשר תשודר ברשת NBC בימי חמישי לפני "המשרד" החל מינואר 2009. ב-21 ביולי 2008, יצאה הודעה רשמית על הסדרה, מחלקת גנים ונוף. בהודעה נאמר שבניגוד להערכות הסדרה לא תהיה ספין אוף של "המשרד".
פולר הצטרפה לצוות שחקנים שכולל את עזיז אנסרי, ראשידה ג'ונס, כריס פראט, אוברי פלזה, פול שניידר, ניק אופרמן, אדם סקוט ורוב לאו. פולר משחקת את לזלי קנופ, סגנית מנהלת של מחלקת הגנים, בעיר בדיונית באינדיאנה. הביקורת על העונה הראשונה הייתה שלילית בעיקרה, אך העונות השנייה והשלישית קיבלו ביקורת חיובית. NBC הזמינה עונה רביעית לסדרה. בשל התפקיד, פולר הופיעה בירחון האדבוקט. בנוסף למשחק בסדרה, פולר כתבה שני פרקים. על תפקידה בסדרה זכתה ב-2013 בפרס גלובוס הזהב, בקטגוריית השחקנית הטובה ביותר בסדרה קומית.
קריירה > קולנוע ועבודות נוספות

פולר הופיעה בסרטים "קיץ אמריקני חם ורטוב", "ילדות רעות", "הג'יגולו מת מצחוק", "מפרט הגורל", "מחליקים אותה", "קנאה", "שרק השלישי", "מר. וודקוק" ו"המלט 2". היא מפיקה סדרה דיגיטלית, "Smart Girls at the Party", עם שתי חברותיה, מרדית' ווקר ואיימי מיילס. הסדרה מתרכזת בראיונות עם נשים צעירות ש"משנות את העולם בכך שהן עצמן". התוכנית עלתה ב-17 בנובמבר 2008.
היא הופיעה בפינה בתוכנית "לייט נייט עם קונאן אובריין", ובשני פרקים של הסדרה "סטודנט חופשי". היא שיחקה בסרט "עלילות סאות'לנד" שיצא לאקרנים ב-21 במאי 2006 בפסטיבל קאן. ב-2008 היא הופיעה ב"הורטון שומע מישהו", "המלט 2", "בייבי מאמא" ו"חופשת אביב מטורפת". היא גם הייתה שותפה ליצירת הסדרה המצוירת "בי הגדולה מכולם!" שמשודרת בניקלודיאון. הסדרה מציגה את חייה של הילדה בסי היגנבוטום, שאותה מדבבת פולר.
בשנת 2013 שיחקה בקומדיה "ילדים בוגרים של גירושין" לצד ג'סיקה אלבה. בשנת 2017 שיחקה לצד ויל פרל בסרט הקומי "הבית תמיד זוכה".
בשנת 2021 יצא בשירות הזרמת המדיה של נטפליקס סרטה הראשון כבמאית "מוקסי", דרמה-קומית בהשתתפותם של פטריק שוורצנגר וג'וזפין לנגפורד.
ב-2024 גילמה את הדמות של ׳שמחה׳ (באנגלית-joy) בסרט "הקול בראש 2" ובסדרת טלוויזיה שמבוססת על הזיכיון בשם "סטודיו לחלומות".
חיים אישיים

ב-29 באוגוסט 2003 נישאה פולר לשחקן ויל ארנט, כוכב הסדרה "משפחה בהפרעה". התארחה בסדרה בתור אשתו חסרת השם של הדמות של ארנט. השניים שיחקו ביחד בסרט "מחליקים אותה" בתור אח ואחות שמתחרים כצמד בתחרויות החלקה על הקרח. הם הופיעו ביחד גם בהורטון שומע מישהו, "On Broadway" ,"Spring Breakdown" ומפלצות נגד חייזרים. ארנט היה גם שחקן אורח ב"מחלקת גנים ונוף". ב-25 באוקטובר 2008, פולר ילדה את בנם הראשון, ארצ'יבלד ויליאם אמרסון "ארצ'י" ארנט. ב-6 באוגוסט 2010, היא ילדה את בנם השני, אייבל ג'יימס ארנט. בספטמבר 2012 הודיעו השניים כי החליטו לסיים את נישואיהם. ב-2016 הם התגרשו סופית.
פילמוגרפיה

| שנה | סרט/תוכנית/סדרה | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 1996-2000 | Late Night with Conan O'Brien | סטייסי (אחותו הקטנה של אנדי)/השתתפה בכמה מערכונים |  |
| 1998-2000 | Upright Citizens Brigade | קולבי/דמויות שונות |  |
| 1999 | הג'יגולו מת מצחוק | רות' |  |
| 2001-2008 | סאטרדיי נייט לייב | דמויות שונות |  |
| 2001 | קיץ אמריקני חם ורטוב | סוזי |  |
| 2001-2002 | סטודנט חופשי | הילרי |  |
| 2004 | קיצור דרך אל האושר | מולי גילקרסט |  |
| 2004 | ילדות רעות | גברת ג'ורג' |  |
| 2004 | קנאה | נטלי ונדפארק |  |
| 2004-2005 | משפחה בהפרעה | אשתו של גוב |  |
| 2005 | בובספוג מכנסמרובע | גרמה |  |
| 2005 | משפחת סימפסון | ג'נדה |  |
| 2005 | Sesame Street | עצמה |  |
| 2006 | עלילות סאות'לנד | ורוניקה מאנג/דרים |  |
| 2006 | מפרט הגורל | מלצרית |  |
| 2006 | איש השנה | עצמה |  |
| 2007 | האקס המיתולוגי | קרול ליין |  |
| 2007 | מחליקים אותה | פיירצ'יילד ואן וולדנברג |  |
| 2007 | בברודוויי | פארה |  |
| 2007 | שרק השלישי | שלגיה |  |
| 2007 | מר. וודקוק | מגי הופמן |  |
| 2008 | המלט 2 | קריקט פלדשטיין |  |
| 2008 | הורטון שומע מישהו | סאלי או'מאלי |  |
| 2008 | בייבי מאמא | אנדי אוסטרובסקי |  |
| 2008-היום | בי הגדולה מכולם! | בסי היגנבוטום |  |
| 2009 | חופשת אביב מטורפת | גייל |  |
| 2009 | מפלצות נגד חייזרים | המחשב |  |
| 2009 | אלווין והצ'יפמאנקס 2 | אלינור |  |
| 2009–2015 | מחלקת גנים ונוף | לזלי נופ |  |
| 2010 | מגה-מוח | לינדה פריקלס |  |
| 2011 | כיפה אדומה סוגרת חשבון | גרטל |  |
| 2011 | אלווין והצ'יפמאנקס 3 | אלינור |  |
| 2013 | ילדים בוגרים של גירושין | סונדרה |  |
| 2014 | באים ביחד | מולי |  |
| 2015 | הקול בראש | שמחה (רגש) |  |
| 2015 | אחיות | מאורה אליס |  |
| 2015 | מאריי כריסמס | ליז | סרט של נטפליקס |
| 2017 | הבית תמיד זוכה | קייט ג'והנסן |  |
| 2020-הווה | דנקנוויל | דאנקן / אנני | סדרת טלוויזיה דיבוב; גם יוצרת |
| 2021 | מוקסי | ליזה | גם במאית ומפיקה |
| 2022–2023 | Baking It | — | מנחה  מועמדת פרס אמי האמנותי למנחה תוכנית המציאות או התחרות הטוב ביותר (2024) |
| 2023 | First Time Female Director |  | גם מפיקה |
| 2024 | הקול בראש 2 | שמחה (רגש) | דיבוב |
| 2024 | סטודיו לחלומות | שמחה (רגש) | דיבוב; 4 פרקים |
פולר, 2012
איימי פולר וטינה פיי
פולר בפרימיירה של "מחלקת גנים ונוף", 9 באפריל 2009
דמוקרטיה ג'קסונית

דמוקרטיה ג'קסונית היא פילוסופיה פוליטית שהייתה פעילה במאה ה-19 בארצות הברית. הרעיונות היסודיים שלה הגיעו מהנשיא השביעי של ארצות הברית, אנדרו ג'קסון ומתומכיו, והתפיסות הללו חלחלו והשפיעו על ארצות הברית במשך דור, במה שמכונה 'עידן ג'קסון'. המונח 'דמוקרטיה ג'קסונית' עצמו היה בשימוש פעיל כבר בשנות ה-30 של המאה ה-19.
תקופת ההשפעה של הפילוסופיה הזו נמשכה בערך מאז הבחירות לנשיאות של ג'קסון ב-1828 ועד העברת חוק קנזס נברסקה ב-1854, והיא התפוגגה כאשר ההשלכות הפוליטיות של מלחמת האזרחים האמריקנית עיצבו מחדש באופן דרמטי את הפוליטיקה האמריקאית. תחילת הדרך הייתה כאשר המפלגה הדמוקרטית-רפובליקנית התפלגה ותומכיו של ג'קסון הקימו את המפלגה הדמוקרטית המודרנית. יריביו הפוליטיים ג'ון קווינסי אדמס והנרי קליי הקימו את המפלגה הרפובליקנית הלאומית, שלאחר מכן התאחדה עם קבוצות פוליטיות אחרות נגד ג'קסון, כדי להקים את המפלגה הוויגית.
בתמצית, הפילוסופיה הזו כוללת מרכיבים של דמוקרטיה שוויונית, מאבק באליטות, הרחבת זכות הבחירה וקידום כוחה של הרשות המבצעת. חסידי הגישה הג'קסונית דרשו שהשופטים יהיו נבחרים ולא ממונים, הם ביססו את ההתפשטות הגאוגרפית האמריקנית על מושג ה'גורל' והשקיעו בשכתוב של חוקות מדינה רבות בארצות הברית.
יסודות הפילוסופיה

ההיסטוריון רוברט רמיני, הסביר ב-1999, כי הדמוקרטיה הג'קסונית כרוכה באמונה שהעם הוא ריבון, שרצון העם מוחלט ושהרוב שולט.
ההיסטוריון והמבקר החברתי ארתור מ' שלזינגר הבן טען ב-1945 שהדמוקרטיה הג'קסונית נבנתה על היסודות הבאים:
הרחבת זכות הבחירה - הג'קסונים האמינו שיש להרחיב את זכויות ההצבעה לכל הגברים הלבנים. עד 1856 בוטלו כל הדרישות לבעלות על רכוש וכמעט כל הדרישות לתשלום מיסים שעמדו כמכשול בפני מצביעים עניים יותר.
גורל גלוי - אמונה שגורלם של האמריקאים היה ליישב את המערב האמריקאי ולהרחיב את השליטה מהאוקיינוס האטלנטי ועד האוקיינוס השקט, וכי המערב צריך להיות מיושב על ידי חקלאים. יריביהם הוויגים התנגדו בדרך כלל לרעיון הגורל ולהתרחבות.
חסות - מוכרת גם בשם שיטת השלל. מדיניות של מינוי תומכים פוליטיים למשרדים ממשלתיים. ג'קסוניאנים רבים החזיקו בדעה שתחלופה של מינויים פוליטיים בתפקידם היא לא רק אפשרות, אלא גם חובתם של המנצחים. לטענתם, גישה כזו מעודדת השתתפות פוליטית של האדם הפשוט וגורמת לפוליטיקאי להיות אחראי יותר על השירות הממשלתי שבאחריותו. ג'קסוניאנים גם סברו כי כהונה ארוכה בשירות המדינה עשויה להשחית, ולכן יש להעביר עובדי מדינה מתפקידם במרווחי זמן קבועים.
קונסטרוקציוניזם קפדני - ג'קסוניאנים העדיפו ממשלה פדרלית בעלת סמכויות מוגבלות. ג'קסון אמר שהוא ישמור מפני "הפרעות לתחום הלגיטימי של ריבונות המדינות", בהתייחסו לוויכוח שפילג את ארצות הברית מאז הקמתה בסוגיית יחסי הכוח בין הממשל הפדרלי ובין ממשלי המדינות. עמדה זו הייתה גם הבסיס להתנגדותם של הג'קסונים לבנק השני של ארצות הברית.
לסה פר - הג'קסונים העדיפו בדרך כלל גישה חופשית לכלכלה.
התנגדות לבנקאות - בפרט, הג'קסונים התנגדו למונופולים שהוענקו על ידי הממשלה לבנקים, במיוחד לבנק הלאומי, בנק מרכזי המכונה הבנק השני של ארצות הברית. ג'קסון זכור באמירתו כי "הבנק מנסה להרוג אותי, אבל אני אהרוג אותו!" והוא עשה זאת. הוויגים, שתמכו בבנק, הונהגו על ידי הנרי קליי, דניאל ובסטר וניקולס בידל, יו"ר הבנק. ג'קסון עצמו התנגד לכל הבנקים כי הוא האמין שהם כלי שמשמש לרמות את 'האנשים הפשוטים', הוא ורבים מחסידיו האמינו שיש להשתמש רק בזהב וכסף כדי לגבות את המטבע.