stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
כיכר יוזף פילסודסקי
תולדות הכיכר

הכיכר ממוקמת במרכזה של ורשה, בסמיכות לגן הסקסוני ולגלריה הלאומית של פולין (Zachęta). ממחצית המאה השבע עשרה ועד 1944 - עת נהרס על ידי הגרמנים - ניצב בשולי הכיכר ובינה לבין הגן הארמון הסקסוני, מקום משכנם של שניים ממלכי פולין ולאחר מכן מושב המטה הכללי של צבאה. מאז 1925 ניצב בשולי הכיכר קבר החייל האלמוני של פולין, שמוקם בתוך שדרת העמודים של הארמון הסקסוני - השריד היחיד שנותר ממנו לאחר שנהרס.
בשנים 1912 עד 1926 ניצבה במרכז הכיכר קתדרלת אלכסנדר נבסקי האורתודוקסית, אשר נהרסה כמו רבות אחרות כמותה בפולין על ידי שלטונות הרפובליקה הפולנית השנייה.
הכיכר שימשה עם השנים כאתר לאירועים ציבוריים שונים, לרבות קבלות פנים רשמיות לאורחים ומצעדים צבאיים שנערכו בה מאז המאה התשע עשרה. במהלך ביקורו ההיסטורי בפולין ב-1979 ערך האפיפיור יוחנן פאולוס השני מיסה בכיכר, שבה נכחו למעלה מ-100 אלף איש. בשנת 2006 קיים בכיכר מיסה גם האפיפיור בנדיקטוס השישה עשר במהלך ביקור בפולין.
שמות הכיכר

שמה של הכיכר השתנה פעמים רבות במהלך שנות קיומה. במקור היא נקראה בשם הכיכר הסקסונית. בשנת 1928 הוסב שמה לכיכר יוזף פילסודסקי, מנהיג ורודן הרפובליקה הפולנית השנייה. בשנות הכיבוש של ורשה על ידי הגרמנים (1939-‏1944) נקראה הכיכר על שמו של אדולף היטלר. מ-1946 היא נקראה כיכר הניצחון לכבוד ניצחון בעלות הברית במלחמת העולם השנייה. לימים הוחזר לה השם כיכר פילסודסקי.
כנפיים מעל ברלין

| --- | --- |
 בימוי:  קונסטנטין בוסלוב 
 תסריט:  Anatoliy Usov 
 שחקנים ראשיים:  סרגיי פוסקפאליס מקסים ביטיוקוב גלה מסחי אלכסנדר מטיולקין סרגיי גילב יבגני אנטרופוב ניקולאי קוזאק ולדימיר טיאפטופשקין
 מוזיקה:  סרגיי שטרן
 מדינה:  רוסיה 
 הקרנת בכורה:  28 באפריל 2022 
 שפת הסרט:  רוסית 
 סוגה:  סרט מלחמה, סרט דרמה 
 דף הסרט ב־IMDb
 
כנפיים מעל ברלין (ברוסית: Крылья над Берлином) הוא סרט קולנוע רוסי היסטורי בבימויו של קונסטנטין בוסלוב, אשר מתוכנן לצאת לאקרנים ברוסיה ב-28 באפריל 2022, כשבועיים לפני יום הניצחון (9 במאי).
עלילה

הסרט מספר על טייסי גדוד התעופה הראשון של חיל האוויר של הצי הבלטי, שהוטל עליהם להיות הראשונים שיפציצו את ברלין, בימיה האחרונים של מלחמת העולם השנייה.
שחקנים ודמויות

סרגיי פוסקפליס - סמיון ז'אבורונקוב
מקסים ביטיוקוב - יבגני פראוברז'נסקי
גלה מסחי - קוקינאקי
אלכסנדר מטיולקין - צ'רמיס
סרגיי גילב - וידרין
יבגני אנטרופוב - קצ'אנוב
ניקולאי קוזאק - אוגאנזוב
ולדימיר טיאפטופשקין - "הג'ינגי"
הערות שוליים

↑  Сергей Сычев, Тысяча и один фильм: как российское кино впервые представили в Дубае, איזבסטיה, ‏2021-11-26 (ברוסית)
↑  Фильм "Крылья над Берлином" выйдет в прокат 28 апреля, ТАСС
↑  Вышел трейлер масштабной военной драмы "Крылья над Берлином", Российская газета
↑  קדימון הסרט, ביוטיוב (ברוסית)
↑  Крылья над Берлином, 2022
כנפן מצוי

| כנפן מצוי |
| --- | --- |

מצב שימור
 מצב שימור: פגיע פגיע (VU) 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: עטלפים
משפחה:: כנפניים
סוג:: כנפן
מין:: כנפן מצוי
שם מדעי
 Miniopterus schreibersii ‏קאל, 1817
תחום תפוצה


כנפן מצוי (שם מדעי: Miniopterus schreibersii) הוא עטלף חרקים בינוני ממשפחת הכנפניים. זהו מין בעל תפוצה נרחבת, הנפוץ בכל האזור הפלארקטי, וכן באפריקה ובאוסטרליה. בישראל נמצא בעיקר באזורים הררים מצפון הארץ ועד הרי ירושלים.
מאפיינים

משקל הכנפן 10–14 גרם, אורך האמה 39–47 מ"מ. פרוותו אפורה בהירה. אקולוקציה במין זה מאופיינת באות QCF-FM בתדרים 120–48 קילו-הרץ.
תזונה ורבייה

מהירות מעופו של הכנפן גבוהה במיוחד, ומגיעה לעיתים קרובות ל-50 קמ"ש. ייתכן שצד חרקים מעופפים בקרבת צמרות עצים. שוכן במערות חשוכות. הזדווגויות והמלטות מתרחשות באביב והנקבה ממליטה ולד יחיד.
הערות שוליים

↑  כנפן מצוי באתר הרשימה האדומה של IUCN
1 2  יורם יום-טוב, הרואים את הקולות: עטלפים – בין מיתוס למציאות, מסת"ב 978-965-572-563-6
כיכר בבל

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  כיכר עירונית 
 על שם:  אוגוסט בבל 
 כתובת:  מִיטֶה 
 מיקום:  מיטה 
 מדינה:  גרמניה 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1740
 תאריך פתיחה רשמי:  1740 
 אדריכל:  פטר יוזף לנה, אדוארד פירסטנאו, גאורג ונצסלאוס פון קנובלסדורף 
 סגנון אדריכלי:  רוקוקו 
 קואורדינטות:  52°30′59″N 13°23′38″E﻿ / ﻿52.5164°N 13.3939°E﻿ / 52.5164; 13.3939
  (למפת ברלין מוגדלת) כיכר בבל(למפת ברלין רגילה) כיכר בבל
 
כיכר בבל, משמאל הפקולטה למשפטים, במרכז אוניברסיטת הומבולדט ומימין בית האופרה
כיכר בֶּבֶּל (בבלפלאץ, Bebelplatz), היא כיכר ציבורית במרכז ברלין, גרמניה.
מיקום

הכיכר נמצאת בצד הדרומי של שדרות אונטר דן לינדן ונקראה קודם "כיכר האופרה" (Opernplatz). לאחר מלחמת העולם השנייה הוסב שמה לבבלפלאץ, על שם אוגוסט בבל, מנהיג המפלגה הסוציאל-דמוקרטית של גרמניה במאה ה-19.
מסביב לכיכר נמצאים בניינים מפורסמים רבים, ממזרח בית האופרה (ומכאן שמה הקודם), ממערב אוניברסיטת הומבולדט ומדרום קתדרלת הדוויג הקדושה, הכנסייה הרומית-קתולית העתיקה ביותר בברלין.
שרפת הספרים בכיכר

כיכר בבל, בשמה דאז "כיכר האופרה", נודעה בשל אירוע שרפת הספרים שהתרחש במקום ב-10 במאי 1933, אז נשרפו כ-20 אלף ספרים, כולל עבודות של היינריך מאן, היינריך היינה, קרל מרקס ועוד סופרים רבים. לזכר אירוע זה, הוקמה במקום אנדרטת "ספרייה", מעשה ידי האמן הישראלי מיכה אולמן.
טקס שרפת הספרים התרחש בעקבות יוזמה של שר התעמולה הגרמני, יוזף גבלס. במהלך הלילה סטודנטים ופרופסורים, בליווי מוזיקלי של מקהלות אס אס ואס אה, שרפו למעלה מ-20 אלף ספרים של כ-200 סופרים, אנשי מדע, פילוסופים, אנשי אמנות ועיתונאים, כשני שלישים מהם יהודים, אותם בזזו מספריות סמוכות ומאוספים פרטיים רבים. הספרים שנבחרו להישרף היו של סופרים יהודים, קומוניסטים, ליברלים ומתנגדי השלטון. בין יתר הספרים אשר נשרפו היו עבודות של תומאס מאן, היינריך היינה, קרל מרקס, זיגמונד פרויד, אריך קסטנר, יעקב וסרמן ועוד סופרים רבים. שרפת ספרים פומבית זו גררה גל של שרפת ספרים על ידי סטודנטים ברחבי גרמניה.
שרפת הספרים בכיכר > הנצחה

לזכר אירוע שרפת הספרים, הוקמה במקום אנדרטת "ספרייה" (בגרמנית: Bibliothek) על ידי האמן הישראלי מיכה אולמן. האנדרטה נחנכה ב-20 במרץ 1995.
האנדרטה היא חדר תת-קרקעי, קובייה שאורך צלעה 5 מטרים, בעל תקרת זכוכית (שהיא רצפת הכיכר), הנמצא מתחת לכיכר במקום המדויק בו נשרפו הספרים. החדר מואר בתאורה פנימית ומכוסה במדפי ספרים ריקים לבנים המתאימים לאחסונם של 20,000 ספרים ומייצגים את החלל התרבותי הנותר לאחר שרפת הספרים. ליד האנדרטה שני לוחות ברונזה עליהם חקוק כדלקמן:
"הייתה זו רק הקדמה. במקום שבו שורפים ספרים, ישרפו גם בני אדם. היינריך היינה, 1820
במרכזה של כיכר זו, ב-10 במאי 1933, שרפו סטודנטים נציונאל-סוציאליסטים את יצירותיהם של מאות סופרים, הוגי דעות, פילוסופים ומדענים.
הספרייה - אנדרטה לזכר שרפת הספרים מ-10 במאי 1933
מאת מיכה אולמן, הוקם ב-1994/5"
אין כניסה למבקרים אל החלל עצמו אך ניתן לראותו מרצפת הכיכר.
ראו גם

אנדרטה לזכר יהודי אירופה שנרצחו
שטולפרשטיין
שרפת הספרים בכיכר
אנדרטת "ספרייה", ברצפת הכיכר
מיצב ספרים בכיכר בבל
יחסי איסלנד–יפן

| יחסי איסלנד–יפן |
| --- | --- |
איסלנד: יפן


איסלנד: יפן
שטח (בקילומטר רבוע)
103,000: 377,915
אוכלוסייה
394,617: 123,588,993
תמ"ג (במיליוני דולרים)
31,020: 4,212,945
תמ"ג לנפש (בדולרים)
78,608: 34,088
משטר
רפובליקה: מונרכיה חוקתית

יחסי איסלנד–יפן הם היחסים הדיפלומטיים בין איסלנד לבין יפן. שתי המדינות חברות בארגון לשיתוף פעולה ולפיתוח כלכלי (OESD).
היסטוריה

בשנת 1814 הפכה איסלנד לחלק מממלכת דנמרק. בשנת 1867, ממלכת דנמרק ויפן חתמו על חוזה ידידות, ומסחר וכתוצאה מכך כל יחסי הסחר בין איסלנד ויפן בוצעו על ידי דנמרק אשר שלטה באי האיסלנדי. בשנת 1944 הפכה איסלנד לאומה עצמאית. ב-8 בדצמבר 1956 איסלנד ויפן כוננו יחסים דיפלומטיים.
ביוני 1999 ערך ראש ממשלת יפן לשעבר קייזו אובוצ'י ביקור רשמי באיסלנד. במהלך ביקורו הודיע ראש הממשלה אובוצ'י על האפשרות לפתיחת שגרירות יפנית בעיר רייקיאוויק, בירת איסלנד. בשנת 2002, שתי המדינות פתחו שגרירויות בבירותיהן בהתאמה, יפן פתחה שגרירות ברייקיאוויק ואיסלנד פתחה שגרירות בטוקיו. בשנת 2003 החלה אוניברסיטת איסלנד ללמד יפנית כקורס האוניברסיטאות הראשון באיסלנד המלמד שפה אסיאתית והתמחות בתרבות אסייתית. בשנת 2005 פנתה איסלנד ליפן בקריאה לחתימת הסכם סחר חופשי. בשנת 2016 חגגו שתי המדינות 60 שנה ליחסים דיפלומטיים.
השוואה מדינית

| מדינה | איסלנד איסלנד | יפן יפן |
| --- | --- | --- |
|  שם בשפה הרשמית | באיסלנדית: Ísland | ביפנית: 日本 |
סמל: 
 דגל: 
| עיר בירה והעיר הגדולה ביותר | רייקיאוויק קואורדינטות של הבירה=64°08′N 21°56′W﻿ / ﻿64.133°N 21.933°W﻿ / 64.133; -21.933 | טוקיו קואורדינטות של הבירה = 35°41′N 139°46′E﻿ / ﻿35.683°N 139.767°E﻿ / 35.683; 139.767 |
| אוכלוסייה | 350,734 נפש (יולי 2020) | 125,507,472 נפש (יולי 2020) |
| צפיפות האוכלוסייה | 3.41 נפש לקמ"ר | 332.11 נפש לקמ"ר |
| שטח | 103,000 קמ"ר | 377,915 קמ"ר |
| אחוז שטח המים | 2.7% | 0.8% |
| שפות | איסלנדית (רשמית). | יפנים (לאומית); אין שפה רשמית במדינה. |
| דת | 72% לותרנים אוונגליסטים (מתוכם 5% משתייכים להכנסייה החופשית) 8% בני ארגונים אחרים 19% בלי השתייכות דתית | 51.82% שינטו 34.9% בודהיזם 4.0% כתות שינטו 2.3% נצרות 7.0% לא ענו |
| תמ"ג | 18,180 מיליון $ | 5,443,000 מיליון $ |
| תמ"ג לנפש | 51,834 $ | 43,368 $ |
| HDI | 0.938 (גבוה מאוד) | 0.909 (גבוה מאוד) |
ביקורים רמי דרג > ביקורים רמי דרג מאיסלנד ליפן

ראש הממשלה האיסלנדי לשעבר דוד אודסון ערך שני ביקורים רשמיים ביפן: האחד אירע בשנת 1994 והשני בשנת 2003.
ראש הממשלה האיסלנדי לשעבר הלדור אסגרימסון ערך ביקור רשמי ביפן בשנת 2005.
ביקורים רמי דרג > ביקורים רמי דרג מיפן לאיסלנד

ראש ממשלת יפן לשעבר קייזו אובוצ'י ערך ביקור רשמי באיסלנד בשנת 1999.
מסחר

בשנת 2015 המסחר בין איסלנד ליפן עמד על כ-222 מיליון דולר. היצוא האיסלנדי ליפן כולל: דגים ופלדה. היצוא היפני לאיסלנד כולל: מכוניות וציוד אלקטרוני. באיסלנד פועלות כמה חברות יפניות רב-לאומיות ידועות כמו הונדה, סוני, טושיבה וטויוטה.
יחסי איסלנד–מקסיקו

| יחסי איסלנד–מקסיקו |
| --- | --- |
איסלנד: מקסיקו


איסלנד: מקסיקו
שטח (בקילומטר רבוע)
103,000: 1,964,375
אוכלוסייה
394,617: 131,133,866
תמ"ג (במיליוני דולרים)
31,020: 1,788,887
תמ"ג לנפש (בדולרים)
78,608: 13,642
משטר
רפובליקה: רפובליקה פדרלית

נשיא מקסיקו אנריקה פניה נייטו (מימין) נפגש עם שגריר איסלנד גייר הארדה, 2017
יחסי איסלנד–מקסיקו הם היחסים הדו-צדדיים בין איסלנד לבין המדינות המקסיקניות המאוחדות. שתי המדינות הן חברות הדדיות בארגון לשיתוף פעולה ולפיתוח כלכלי, האומות המאוחדות וארגון הסחר העולמי.
היסטוריה

איסלנד ומקסיקו כוננו יחסים דיפלומטיים ב-24 במרץ 1964. היחסים הראשוניים בין שתי המדינות היו מוגבלים. בשנת 1985 ראש ממשלת איסלנד סטינגרימור הרמנסון היה הראשון שביקר במקסיקו ונפגש עם נשיא מקסיקו מיגל דה לה מדריד. מאז, היו ביקורים אחרים רמי דרג של פוליטיקאים איסלנד במקסיקו.
ב-1 בפברואר 1999 ערך ראש ממשלת איסלנד דוד אודסון ביקור רשמי במקסיקו ונפגש עם נשיא מקסיקו ארנסטו סדייו. במהלך ביקורו דנו שני המנהיגים בהסכם סחר חופשי בין מקסיקו לאזור הכלכלי האירופי (הכולל את איסלנד). שני המנהיגים גם הסכימו לעבוד בצמוד להגדלת אירועי הסחר, התיירות, התרבות והחינוך בין שתי המדינות וראש ממשלת איסלנד הודיע כי איסלנד תשקיע יותר במקסיקו, במיוחד בעיר גואימס (אנ') שבסונורה.
ב-24 באוקטובר 2007 אלברט יונסון, שגריר איסלנד בוושינגטון די. סי., הציג את תעודותיו הדיפלומטיות בארמון הלאומי במקסיקו סיטי. לאחר הטקס דנו נשיא מקסיקו פליפה קלדרון והשגריר יונסון במצב הנוכחי ביחסי איסלנד–מקסיקו. שתיהן רצו לחזק את הסחר הדו-צדדי והנשיא קלדרון איחל ששתי המדינות ישתפו פעולה בנושא אנרגיה וזכויות דיג.
במרץ 2008, נשיא איסלנד, אולפור רגנר גרימסון, ערך ביקור ממלכתי במקסיקו ונפגש עם נשיא מקסיקו פליפה קלדרון. שרת החינוך האיסלנדית, ת'ורגרד'וד קתרין גונארסדוטיר (אנ'), ליוותה את הנשיא ואת הגברת הראשונה של איסלנד דורית מוסאיוף בטיול. עוד השתתפו חברי משרד החוץ האיסלנדי ומשרד הנשיאות, כמו גם משלחת סחר. הנשיא גרימסון פנה לתושבי מקסיקו ב-11 במרץ 2008 ואמר:
במאה החדשה זו, האנושות מחפשת ודורשת מנהיגות שנולדה מאותן תכונות, מחפשת פתרונות לאתגר הבסיסי ביותר של ימינו, האיום של שינויי האקלים, אשר ניכר כל כך בהתמוססות יריעות הקרח והקרחונים ומפלס הים העולה בכל העולם. בשל זרם הגולף, מקסיקו ואיסלנד קשורות קשר הדוק במאמץ זה. בעודו זורם ממקסיקו לצפון האוקיינוס האלטנטי, זרם הגולף מקיף את ארצי ומהווה את ליבת המסוע של זרמי האוקיינוס אשר בכל יבשת מווסת את האקלים. שיתוף הפעולה בין מדינותינו הוא אפוא דחוף וניתן לו ערך סמלי, ומזכיר לנו כיצד כל המדינות חולקות כיום גורל משותף, אך גם מדגימות בפני אחרים דרכים חדשות לפתרונות...
בנובמבר 2017 נערכה ברייקיאוויק הפסגה העולמית השנתית שח הפורום העולמי של נשים ומנהיגות בפוליטיקה. משלחת מקסיקנית נכחה באירוע בהובלת הסנטורית המקסיקנית מריה דל רוסאריו גוסמאן אבילס.
ביקורים רמי דרג

ביקורים רמי דרג מאיסלנד למקסיקו
ראש הממשלה סטינגרימור הרמנסון (1985)
ראש הממשלה דוד אודסון (1999)
נשיא המדינה, אולפור רגנר גרימסון (1998, 2004, 2008)
ביקורים רמי דרג ממקסיקו לאיסלנד
הסנטור מריה דל רוסאריו גוסמאן אבילס (2017)
הסכמים דו צדדיים

שתי המדינות חתמו על כמה הסכמים דו-צדדיים כמו הסכם לחקלאות; הסכם לקידום והגנה הדדית של השקעות; הסכם להימנעות ממיסוי כפול ולמניעת העלמות מיסים בענייני מס הכנסה ומזכר הבנות לחיזוק וקידום שיתוף פעולה טכני דו צדדי בפיתוח גאותרמי.
יחסי סחר

בשנת 2001 חתמה מקסיקו על הסכם סחר חופשי עם איגוד הסחר החופשי האירופי, הכולל את איסלנד, ליכטנשטיין, נורווגיה ושווייץ. בשנת 2018 הסתכם הסחר הדו צדדי בין איסלנד למקסיקו ב-23 מיליון דולר. הייצוא העיקרי של איסלנד למקסיקו כולל: מכונות וציוד; יחידות בקרה או מתאמים; תכשירים ושמורות דגים אחרים; ומעגלים מודולריים. הייצוא העיקרי של מקסיקו לאיסלנד כולל: סילוק כפור או ערפל מהסוגים המשמשים ברכב מנועי; מכשירי טלוויזיה למערכות טלוויזיה במעגל סגור; בירה מאלט ושומנים מן החי ושמן דגים, למעט בקלה וכריש. בין 1999 ל-2017 השקיעו חברות איסלנד במקסיקו 6 מיליון דולר.
נציגויות דיפלומטיות

איסלנד מוסמכת למקסיקו משגרירותה בוושינגטון די. סי., ארצות הברית ומחזיקה בקונסוליית כבוד בסן פרנסיסקו דה קמפצ'ה.
מקסיקו מוסמכת לאיסלנד משגרירותה בקופנהגן, דנמרק ומחזיקה בקונסוליית כבוד ברייקיאוויק.
יחסי ארגנטינה–נורווגיה

| יחסי ארגנטינה–נורווגיה |
| --- | --- |
ארגנטינה: נורווגיה


ארגנטינה: נורווגיה
שטח (בקילומטר רבוע)
2,780,400: 323,802
אוכלוסייה
45,735,233: 5,588,322
תמ"ג (במיליוני דולרים)
640,591: 485,513
תמ"ג לנפש (בדולרים)
14,007: 86,880
משטר
דמוקרטיה נשיאותית פדרלית: מונרכיה חוקתית

שגרירות ארגנטינה באוסלו
יחסי ארגנטינה–נורווגיה הם יחסי החוץ בין ארגנטינה לנורווגיה.
היסטוריה

ההיסטוריה של ההגירה מנורווגיה לארגנטינה מתחילה עם הגעתו של הצייר יאן יאנסן, הידוע יותר בריו דה לה פלאטה בשם חואן באוטיסטה דניאל, שנולד ככל הנראה בסביבות 1580 ונחשב לאחד הציירים המשמעותיים ביותר בתקופה הקולוניאלית. בדרום אמריקה ההיספנית. הוא הגיע לבואנוס איירס בשנת 1605 בפקודת המושל הרננדו אריאס דה סאבדרה. כעבור כמה שנים התיישב בקורדובה שם התחתן עם איזבלה דה לה קמארה (בת של אחד ממייסדי העיר) ונפטר בסביבות 1660 באותו אזור.
בימי נשיאותו של ברטולומה מיטרה, החלה הקמתם של ארגוני הגירה באירופה להביא מתיישבים אירופים למדינה. הדיפלומט הארגנטינאי בצרפת, מריאנו סוורו בלקרצ'ה, הוסמך לנהל משא ומתן על חוזה של ידידות, ניווט וסחר עם האיחוד השוודי-נורווגי, עליו חתם ב-6 ביולי 1873 עם הברון איידלסוורד. בשנת 1869 עזבו יותר מ-60,000 שוודים ונורווגים לארצות הברית, וארגנטינה השתדלה למשוך גם אליה את גלי ההגירה מהמדינות הסקנדינביות.
מרבית המהגרים הנורווגים שנסעו לדרום אמריקה במחצית השנייה של המאה ה-19 ובתחילת המאה ה-20 התיישבו בארגנטינה, ואילו הקבוצה השנייה בגודלה הייתה בצ'ילה והשלישית בברזיל. בשנת 1920 היגרו מנורווגיה 1,700 איש, הרוב לארגנטינה. בין השנים 1906–1930 היגרו לארגנטינה 2,668 נורווגים. ההערכה היא שבין 5,000 ל-10,000 נורווגים היגרו לאמריקה הלטינית בין השנים 1820 ל-1940.
בספטמבר 1967 ביקר בארגנטינה אולף החמישי, מלך נורווגיה, ובמרץ 2018 ביקרו בה האראלד החמישי, מלך נורווגיה, וסוניה, מלכת נורווגיה, לצד פקידים נורווגיים אחרים, בהם שר החוץ, שר המסחר, התעשייה והדיג, ומזכיר המדינה לנפט ואנרגיה, בנוסף למשלחת עסקית גדולה המונה למעלה מ-60 איש, בהם נשיא קונפדרציית הארגון הנורווגי, מנכ"ל נורווגיה אייר, ומנכ"ל סטטויל, חברת הנפט הנורווגית המובילה. כמו כן, בשנת 2016 ביקר בארגנטינה שר החוץ הנורווגי.
יחסים כלכליים

היצוא הארגנטינאי לנורווגיה מורכב בעיקר מסחורות כמו פירות וירקות, יין, עור, מזון ונפט. נורווגיה מייצאת בעיקר דשנים ומוצרים כימיים אחרים, מכונות ומכשירים טכניים לארגנטינה.
נציגויות דיפלומטיות

נורווגיה מחזיקה בארגנטינה שגרירות בבואנוס איירס.
ארגנטינה מחזיקה בנורווגיה שגרירות באוסלו.
יצחק ג'קי אדרי

| --- | --- |

יצחק ג'קי אדרי
 לידה:  7 בפברואר 1959 כ"ט בשבט ה'תשי"ט באר שבע, ישראל
 פטירה:  3 בנובמבר 2021 (בגיל 62) כ"ח בחשוון ה'תשפ"ב דימונה, ישראל
 מדינה:  ישראל ישראל
 מקום קבורה:  דימונה
 מקום מגורים:  דימונה 
 תפקיד:  חבר מועצת העיר דימונה
 מפלגה:  דימונה בלב
 
יצחק ג'קי אדרי (כ"ט בשבט ה'תשי"ט, 7 בפברואר 1959 – כ"ח בחשוון ה'תשפ"ב, 3 בנובמבר 2021) היה פעיל חברתי ופוליטי ישראלי.
ביוגרפיה

אדרי נולד בישראל וגדל בדימונה. לאחר שירותו בצה"ל, התגייס לימ"מ, ואחר כך הקים חברת מחשבים.
יזם את פרויקט "בוסתן השלום" בעיר הנבטית העתיקה ממשית לנטיעת 600 עצי זית על ידי תלמידים מישראל וירדן. התפרסם בשנת 2004 בעקבות הסרט זהב לבן עבודה שחורה של מערכת תוכנית התחקירים "עובדה", שבו נחשף מצב עובדי הקבלן במפעלי ים המלח. בעקבות החשיפה פוטר מעבודתו (כעובד קבלן במפעלי ים המלח). התחבר לגורמים נוספים כמו אנשי המכללה החברתית-כלכלית, הקשת הדמוקרטית המזרחית ויצא למאבק למען זכויות עובדי קבלן, מאבק בחברות כוח-האדם ומניעת העסקה פוגענית ברחבי ישראל.
בשנת 2004 הקים את עמותת "מערכות תמיכה חינוכיות לילדי עובדי קבלן בלתי מאוגדים", במטרה להוות אפיק להזרמת 80,000 ש"ח שהתקבלו בהסכם פשרה בבית הדין לעבודה בין אדרי לבין חברת הברום מקבוצת כי"ל בבעלות החברה לישראל. בכסף שהתקבל בעמותה נרכשו מחשבים לילדים של עובדי קבלן מדימונה.
היה מועמד לכנסת ה-17 מטעם רשימת "תפנית", שלא עברה את אחוז החסימה.
בשנים 2006–2009 ניהל את המרכז הרב-נכותי בדימונה, המשמש מסגרת יום תעסוקתית לבעלי צרכים מיוחדים.
מתחילת 2010 כתב מאמרים בעיתונות והופיע בהרצאות למען עובדי קבלן ולמען בניית סדר יום חדש חברתי-כלכלי ומימוש הזכות לחופש ההתאגדות. הרצה בהתנדבות במכללה החברתית-כלכלית.
ב-14 באוקטובר 2010 הגיש לבג"ץ עתירה הקוראת להקמת ועדת חקירה ממלכתית לבדיקת התנהלות החברות "כימיקלים לישראל" ו"מפעלי ים המלח". לבקשת בית המשפט, משך העותר את העתירה, לאחר שבמסגרת הליך של בוררות בין המדינה לחברה, הגישה המדינה תביעה של יותר ממיליארד שקל.
ב-22 בנובמבר 2010 הכריז, בישיבת חירום של מועצת העיר דימונה, על מרד תשלומי מים לתאגיד המים "מעיינות הדרום", מייד לאחר ההכרזה ייסד מטה, בו הוא משמש יושב ראש, למאבק נגד תאגידי המים ונגד הפרטת משק המים ישראל. לאחר שהוצאו צווי עיקול למאות משפחות צרכני מים בדרום, פתח בשביתת רעב ב-18 בדצמבר 2011 נגד הפרטת משק המים ותאגידי המים. לאחר 23 ימים הפסיק את שביתת הרעב לבקשת יו"ר ועדת הכספים, ח"כ משה גפני, שהגיע להסדר עם אנשי משרד האוצר על סבסוד שנתי בגובה 50 מיליון ש"ח במחירי המים לבעלי צרכים מיוחדים וקשישים.
ב-2011 קיבל את אות אומ"ץ לוחם בשחיתות, בגין מאבקו למניעת העדפות יתר בכי"ל, ותשלום של 1 מיליארד ש"ח תמלוגים לקופת אוצר המדינה.
ב-2012 צורף למועצה הציבורית של כל זכות, וחבר מייסד בקבוצת המייסדים של תנועת עורו.
בבחירות לרשויות המקומיות שהתקיימו ב-22 באוקטובר 2013 נבחרה סיעת "דימונה בלב" בראשותו למועצת העיר דימונה וקיבלה שני מנדטים.
ב-2015 השתתף בסרטה של הבמאית אורנה בן דור, "הסוד האפל של הכור בדימונה", אודות הקריה למחקר גרעיני.
בבחירות לרשויות המקומיות 2018, התמודד מטעם סיעתו גם לראשות העיר וגם למועצה. סיעתו לא עברה את אחוז החסימה והוא קיבל רק 327 קולות (1.83%).
ב-21 בדצמבר 2019 יצא למסע "עוטף ישראל" במחאה אישית, בהפגנת יחיד בקריאה להתפטרותו של ראש הממשלה בנימין נתניהו. מחאתו נמשכה מספר שבועות, בהם הפגין במקומות שונים ברחבי המדינה. בסוף 2020, לקראת הבחירות לכנסת העשרים וארבע היה אדרי בין מייסדי מפלגת "האזרחים אלטרנטיבה שלטונית".
נפטר ב-3 בנובמבר 2021 מקורונה, כחצי שעה לאחר פטירת אחיו.
חייו האישיים

בשנת 1980 נישא לג'ולי, והשניים התגרשו בשנת 2021 ולהם שלושה ילדים.
הערות שוליים

1 2  אילנה קוריאל, "לוחם זכויות עובדי הקבלן" ג'קי אדרי מת מקורונה - שעתיים אחרי אחיו ניסים, באתר ynet, 3 בנובמבר 2021
↑  סרט תעודה - "זהב לבן עבודה שחורה" שודר בתוכנית עובדה, 9 ביוני 2004
↑  איתי רום, ‏העובד שיצא נגד כי"ל ופוטר: "המדינה הפסידה הון-עתק", באתר גלובס, 28 בספטמבר 2010
↑  ארי ליבסקר, עופר, מאחוריך, באתר כלכליסט, 21 באפריל 2011
↑  פסק הדין בתיק בג"ץ 7487/10
↑  מיה איידן, דימונה: התעריפים זינקו - התושבים החליטו להפסיק לשלם את חשבונות המים, באתר חדשות 13 (לשעבר ערוץ עשר), 4 בנובמבר 2010
 ההכרזה על מרד תשלומי מים - "מליאת חרום במועצת העיר דימונה", 22 בנובמבר 2010
↑  מירב קריסטל, המאבק בדימונה: מפגינים פונו מבריכות המים, באתר ynet, 9 בינואר 2011
↑  תנועת אומ"ץ - "לוחם בשחיתויות.", כלות וחתני פרס אומ"ץ 2011.
↑  המועצה הציבורית, באתר כל זכות
↑   אורנה בן דור, הסוד האפל של הכור בדימונה - חלק ב' המלא, באתר nana10‏, 11 במאי 2015
↑  מתוך ילקוט הפרסומים 8000.
↑  בקש לרישום מפלגה - רשימת מייסדים, 27 בדצמבר 2020 באתר רשם המפלגות.
אדרי מפגין מול משכן הכנסת במהלך מחאת "עוטף ישראל" (2020)
יצחק ג'אנו

יצחק (איציק) ג'אנו (נולד ב-24 באפריל 1954 בירושלים) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת הבלם בקבוצת בית"ר ירושלים לאורך הקריירה שלו (15 עונות רצופות). ג'אנו היה שותף לזכייה בשני הגביעים הראשונים של המועדון בשנים 1976 ו-1979.
ביוגרפיה

ג'אנו נולד בירושלים, ושיחק במחלקת הנוער של בית"ר ירושלים מגיל צעיר.
בעונת 1967/1968 כשהוא בגיל שש עשרה, ערך את הופעתו הראשונה בקבוצת הבוגרים של המועדון. שנה אחר כך, החל בהדרגה לקבע את מעמדו כשחקן הרכב במקומו של שמעון צ'רנוחה ששבת באותה עונה. ג'אנו בלט במשחק ראש מצוין ומשחק הגנה אגרסיבי, מה שהקנה לו תדמית מאיימת על חלוצי היריבה, של בלם קשוח ואגרסיבי. העימותים בינו לבין חלוץ היריבה העירונית הפועל ירושלים, אלי בן רימוז' זכורים היטב לאוהדים באותן עונות.
בעונת 1975/1976 היה שותף כשחקן הרכב משמעותי בתואר ההיסטורי הראשון של הקבוצה, גביע המדינה ולאחר מכן בגביע נוסף בעונת 1978/1979.
ג'אנו שימש קפטן בשתי עונות: 1973/1974, ו־1974/1975 כולל במשחק גמר גביע המדינה מול הפועל כפר סבא שהתקיים בעונת 1974/1975. בתום עונת 1982/1983 החליט מאמן בית"ר דאז, אליהו עופר, לוותר עליו לטובת השחקן הצעיר מהנוער חנן אזולאי. החלטה זו הביאה לפרישתו של ג'אנו מכדורגל.. מספר חולצתו לאורך מרבית שנותיו בקבוצה הבוגרת היה 5.
קריירת אימון

לאחר פרישתו ממשחק עסק באימון, בעונת 1983–1984 אימן את הפועל רעננה מליגה א'. בעונת 1985–1986 אימן את הפועל אשדוד בליגה ב'. בין השאר הקים את מחלקת הנוער של קבוצת בית״ר מעלה אדומים. החל מעונת 2017/2018 מכהן כמנהל מחלקת הנוער של מועדון הכדורגל בית"ר נורדיה ירושלים.
תארים > כשחקן

גביע המדינה (2): 1975/1976, 1978/1979
אלוף האלופים (1): 1975/1976
הערות שוליים

↑  מקור "הספר אני אוהב אותך בית"ר" עמוד 89
↑  הכדורגלן הזמר צביקה פיק, בעיתון מעריב 3 בינואר 1984
יוסף שפוצ'ניק

| --- | --- |

 לידה:  1882 קישינב, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  21 באוקטובר 1937 (בגיל 55 בערך) לונדון, הממלכה המאוחדת 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 השקפה דתית:  יהדות 
 
רבי יוסף שפוצ'ניק (ביידיש: שׁאפּאָטשניק, ולעיתים: שׁאפּאָהטשניק; באנגלית: Joseph Shapotshnick; תרמ"ב, 1882, קישינב – תרצ"ז 1937, לונדון) היה רב ופעיל חברתי בלונדון בראשית המאה ה-20. הוא התפרסם בשל היותו מעורב במספר שערוריות בענייני הלכה, שהביאו לגינוי נרחב שלו בממסד הרבני.
ביוגרפיה

נולד בקישינב. אביו רבי יהודה לייב שפוצ'ניק היה מנהיג קהילה חסידית בקישינב, ולאחר מותו בשנת 1896, עקרו שפוצ'ניק הצעיר ואמו לאודסה, שם למד באוניברסיטה המקומית ואצל הדיין הרב אברהם יואל אבלסון. נסמך לרבנות על ידי הרב יחיאל איכל טויבש מסדיגורה והמהרש"ם מברז'ן.
בשנת 1913 עבר שפוצ'ניק לאיסט אנד של לונדון, ובה גר עד פטירתו. הוא היה מעורב במחלוקות רבות, בתוך ומחוץ לקהילה היהודית-אנגלית. בשנת תרפ"ו הזכירו הרב הלל פוסק בהקדמתו לספרו דברי הלל: "הרה"ג פאר הדור מהרי"ש יצ"ו ביקש ממני שלא לכתוב עליו שום תואר כבוד וכבר אמרו חז"ל כי רצונו של האדם זהו כבודו". התנגד נחרצות לראי"ה קוק, ובשנת תרפ"ז פרסם עליו מכתב שטנה בכתב העת 'בית ועד לחכמים', ובו כתב בין היתר: "ספרי קוק מלאים ריקות והבלי הבלים ואפיקורסות, ויש גם כן חלק משפינוזא מספריו".
ביוגרפיה > שערוריית היתר העגונות

מאמצע שנות ה-20 של המאה ה-20 פעל הרב שפוצ'ניק לפתרון בעיית העגונות ומסורבות הגט, ובמהלך השנים הוא הציע סדרה של פתרונות. למרות שלא ברור כמה נשים השתמשו בפתרונותיו, העלו מספר רבנים חשש שההקלות שלו אינן תקפות מבחינה הלכתית, ועלולה להיווצר בעקבות כך בעיית ממזרים, כאשר נשים שנישאו לפי הוראותיו תלדנה ילדים. הרב שמואל יצחק הילמן, ראש בית הדין בלונדון, פנה ב-1927 לשורת רבנים בולטים ובהם החפץ חיים ורבי חיים עוזר גרודזנסקי בבקשה שימנעו מהרב שפוצ'ניק להנפיק היתרי עגונה. בפולמוס שהתפתח התברר ששפוצ'ניק הוסיף בשגגה או בזדון את שמותיהם של רבנים שונים להיתרים אותם הנפיק, ללא הסכמתם. רבנים אלו התנערו בפומבי מחתימותיהם במכתבים לעיתונות היידית בלונדון. ובסוף שנת 1928 פורסמה חוברת של אגודת הרבנים בפולין ובה חתימות של 600 רבנים המגנים את שפוצ'ניק ופעילותו. גם ועידת הרבנים הגדולה שהתאספה בווילנה באביב של אותה שנה גינתה בחריפות את הפעולה.
ביוגרפיה > שערוריית הבשר הלא-כשר

באביב 1937 התפוצצה שערורייה נוספת: במשך שנים ביקר הרב שפוצ'ניק את הממסד היהודי-לונדוני הרשמי על התעלמות ממצבם הכלכלי של עניי העיר, בעיקר של המהגרים ממזרח אירופה. הוא הקים עבור המהגרים מוסדות חינוך, והפעיל מערכת כשרות אלטרנטיבית לזו הרשמית. באביב 1937 התברר כי 8 מתוך 11 האיטליזים שתחת פיקוחו מכרו בשר שקנו מסיטונאים שאינם יהודיים והציגוהו ככשר. אחד הקצבים הורשע בעוון הטעיית הציבור ונקנס. הרב שפוצ'ניק היה אמור להיחקר בבית המשפט על מעורבותו בפרשה, אולם הוא נפטר בפתאומיות במהלך המשפט ומעולם לא נחקר.