stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שוער הלילה
תקציר העלילה

מקס (דירק בוגרד) הוא שוער לילה (פקיד קבלה) בבית המלון "אופר" בווינה. הוא ממלא את תפקידו ביעילות, רושם את המבקרים, מביא משקאות לחדרים ואף מספק שירותי מין לרוזנת מזדקנת. איש אינו יודע כי מאחורי הדמות שלו מסתתר איש אס אס סדיסטי שעינה אסירים ובעיקר אסירות במחנה הריכוז בו שירת במלחמת העולם השנייה.
יום אחד מגיעה למלון לוצ'יה (שרלוט רמפלינג) שהייתה אסירה במחנה ריכוז ועברה התעללות נפשית ומינית על ידי מקס. כעת היא נשואה למנצח תזמורת אמריקאי המגיע לווינה לנצח על האופרה חליל הקסם. מבטיהם הנדהמים נפגשים אך הם אינם מוציאים מילה.
מקס הולך להופעה באופרה ויושב בסמוך ללוצ'יה ותוך כדי שירת האופרה הם מתבוננים זה בזו ומופיעים פלשבקים על מחנה הריכוז:
מקס מקבל קבוצת אסירים שחלקם עונדים טלאי צהוב. לאחר מכן הוא מסתובב ומצלם אותם עירומים. לשאלותיו מי הם, אחד מזדהה כקתולי, השני כלותרני והשלישי כיהודי. הוא מתקרב ללוצ'יה העירומה ומצלם אותה מקרוב. לאחר מכן הוא מפחיד אותה כשהוא יורה לעברה והיא עירומה מולו.
לוצ'יה רוקדת חשופת חזה לפני קציני האס אס ובראשם מקס ושרה שיר גרמני בסגנון קברטי. מקס נהנה ומדמה אותה לשלומית בת הורדוס ומגיש לה לבסוף פרס בדמות ראש ערוף של אסיר כדימוי לראשו של יוחנן המטביל.
לוצ'יה מודיעה לבעלה כי היא רוצה להישאר מספר ימים למנוחה בווינה. היא נשארת במלון ובעלה ממשיך במסע ההופעות שלו. מקס מופתע מהחלטה ומכה אותה בגלל זה אך היא נצמדת אליו והם מקיימים מין סוער.
במלון מתאספת קבוצת אנשי אס אס לשעבר שמטרתם להשמיד ראיות על פשעי האס אס. בראשם עומד הנס (גבריאלה פרצטי) ובחבורה נמצא גם קלאוס (פיליפ לירוי) איתו יש למקס יחסים הומוסקסואלים עוד מימי המלחמה.
הם מגלים את לוצ'יה העלולה לסכן אותם ודורשים ממקס לחסל אותה. מקס לא יכול לעשות זאת כי התאהב בה. הוא מתפטר מעבודתו במלון ומביא את לוצ'יה לדירתו. הנס ואנשיו צרים עליהם, מזונם אוזל והם סובלים חרפת רעב.
לבסוף הם מנסים לחמוק מהבית עם עלות השחר אך אנשי הנס עוקבים אחריהם ומחסלים אותם.
שירות הביון הלאומי היווני

| --- | --- |

 לא דנים בענייני הפרט (λόγων απορρήτων εκφοράν μη ποιού)
 מידע כללי
 מדינה:  יוון 
 תחום שיפוט:  יוון
 משרד אחראי:  משרד ההגנה האזרחית
 תאריך הקמה:  27 באוגוסט 1986
 סוכנות קודמת:  שירות הביון המרכזי
 מטה מרכזי:  אתונה 
 שירות הביון הלאומי
 
שירות הביון הלאומי היווני (יוונית: Εθνική Υπηρεσία Πληροφοριών, ΕΥΠ, תעתיק אנגלי: Ethniki Ypiresia Pliroforion, EYP) הוא סוכנות הביון הממשלתית של יוון שהוקמה ב-9 במאי 1953 בשם שירות הביון המרכזי. ב-27 באוגוסט 1986, שירות הביון המרכזי הפך לשירות הביון הלאומי היווני, על פי צו מיניסטריאלי מאותה שנה.
השירות כפוף למשרד ההגנה האזרחית של יוון. לא ידוע מהו מספרם המדויק של סוכני הארגון, אך לעיתים התקשורת היוונית מציינת כי מספרם הוא כ-3,000 איש.
היסטוריה

המודיעין הלאומי היווני הוקם ב-7 במאי 1953 כשירות הביון המרכזי של יוון (ביוונית: Κεντρική Υπηρεσία Πληροφοριών, ΚΥΠ). ב-27 באוגוסט 1986, הפך לשירות הביון הלאומי.
שירות הביון המרכזי של יוון הוקם על ידי סוכני CIA ממוצא יווני, שהנודע שבהם הוא תומאס קראמסינס, סגן מנהל המבצעים של ה-CIA, שהיה מעורב עמוקות במבצעי ביון כנגד נשיא צ'ילה הסוציאליסט סלבדור איינדה, בשנות ה-50 וה-60.
עד שנות ה-80, שירות הביון המרכזי היה סוכנות הביון העיקרית במדינה והייתה כפופה לצבא, ב-1986 - עם הקמת שירות הביון הלאומי - הוא הפך לסוכנות ביון אזרחית.
החל מסוף שנות ה-90 - כמרבית סוכנויות הביון האירופיות - עוסק הארגון בסיכול טרור ובמאבק בתאי טרור רדומים. עבודתו מתמקדת בעיקר במאבק כנגד מרגלים טורקיים ובדלנים מקפריסין הצפונית.
מחלוקות > הפלישה הטורקית לקפריסין

בשנת 2021, קצין מודיעין לשעבר שהיה אחראי על אגף קירניה בשירות הביון הלאומי הודה שיוון והחונטה של דמיטריוס יואנידיס, ידעו על הפלישה הטורקית לקפריסין עוד מאפריל 1974. הוא טען כי מנהיגות המדינה יכלה להצב נזקים לטורקים וכי כל הראיות לכך נמסרו לידי הפרלמנט היווני. אך החקירה בנושא הושתקה.
מחלוקות > פרשת ההאזנות

בסוף יולי 2022 נודע כי ממשלת יוון באמצעות שירות הביון הלאומי פרצה לטלפון הנייד של ראש האופוזיציה ניקוס אנדרולאקיס והעיתונאי החוקר תנאסיס קוקאקיס, שחקר בעבר את קשריו העסקיים של ראש ממשלת יוון, קיריאקוס מיצוטאקיס. הפרשה עוררה סערה פוליטית רבה במדינה, שהייתה בעבר תחת משטר של חונטה צבאית שבה האזנות סתר היו דבר שבשגרה. בעקבות הפרשה, ראש השירות פנאגיוטיס קונטולאון, התפטר יחד עם מזכיר הממשלה היוונית.
שפות אנגליות

שפות אנגליות (באנגלית: Anglic languages) היא קבוצה של שפות שהתפתחו באי הבריטי. השפה העיקרית בהן היא אנגלית.
הקבוצה משתייכת לשפות הגרמאניות המערביות. שפה גרמאנית מערבית מודרנית אחרת שאינה משתייכת לקבוצה האנגלית היא פריזית (Frysk), אשר מדוברת בהולנד וצפון גרמניה.
האנגלית העתיקה היא השפה העתיקה בקבוצה הזו. בימי הביניים היא התפצלה לניבים שונים. הניב הדרומי של אזור לונדון התפתח לאנגלית של היום. הניבים הצפוניים יותר התפתחו לסקוטית, אם כי שפה זו נשארה שפה מדוברת מקומית בסקוטלנד. עד היום אין לה תקן אחיד של כתיב ספרותי וישנה מחלוקת ביחס לשאלה האם היא שפה נפרדת או ניב של אנגלית.
ניבים אחרים של האנגלית העתיקה שהתפתחו באנגליה בימי הביניים, כגון נורתומברית (Northumbrian), יולה (Yola) ומרקית (Mercian) נכחדו או התמזגו עם אנגלית או סקוטית.
ערך זה הוא קצרמרבנושא בלשנות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
שאלת השפה ביוון

שאלת השפה ביוון היה מאבק שסבב אודות השאלה האם שפתה הרשמית של האומה היוונית תהיה השפה המדוברת, היא יוונית עממית (דימוטיקי) או יוונית ספרותית (קאתארבוסה), שפה כתובה ארכאית הקרובה יותר ליוונית עתיקה. במהלך עליית הלאומיות היוונית במאות ה-19 וה-20 הנושא עורר מחלוקת רבה. בשנת 1976 הוכרזה הדימוטיקי, השפה המדוברת, כשפה הרשמית של יוון.
הצגת הנושא

ביוון של תחילת המאה ה-20 היה מצב לשוני ייחודי המכונה דיגלוסיה, בו הפער בין השפה הכתובה לשפה המדוברת גדול מאוד (בדומה במקצת להבדל בין ערבית מדוברת לערבית ספרותית), עד כדי כך שדוברי השפה נאלצים ללמוד את השפה הכתובה כאילו הייתה שפה זרה. שפת הדיבור היומיומית ביוון הייתה הדימוטיקי, שהיא בעצם סדרה של ניבים יווניים שהתפתחו במהלך הדורות באי, תוך השפעה של שפות נוספות של עמים אשר כבשו את יוון או היו עמה בקשרים. בין השאר הדימוטיקי הושפעה מאיטלקית, סרבית וטורקית. לדוגמה המילה דלת בדימוטיקי היא "פורטה" (מאיטלקית) ועצלן הוא טמבליס (מערבית).
מנגד, השפה הכתובה שנקראה קאתארבוסה, הייתה שפה חצי-מלאכותית הנמצאת באמצע הסקאלה בין היוונית העתיקה למדוברת. הקאתארבוסה נהגתה על ידי אינטלקטואלים בתחילת המאה ה-19, ושלטה בה בעיקר האליטה האינטלקטואלית. אינטלקטואלים אלה היו מעוניינים בחזרה לשפה היוונית "הטהורה" של יוון הקלאסית כחלק מהתחיה הלאומיות היוונית והרצון להישען על עבר יווני מפואר. כמו כן הדיאלקטים השונים והרבים של היוונית אשר דוברו באזורים השונים של יוון הקשו על מציאת שפה סטנדרטית לתקשורת.
התפתחות היסטורית

לקראת סוף המאה ה-18 החלו בקרב האליטה האינטלקטואלית היוונית דיונים לגבי איזו אחת משתי השפות היווניות, השפה הארכאית (יוונית עתיקה) או היוונית המדוברת, תהיה השפה הרשמית. בתחילת המאה ה-19 בעקבות מלחמת העצמאות היוונית והקמת יוון העצמאית נהייתה השאלה בעלת חשיבות מעשית לגבי השפה הרשמית של המדינה. אדמנטיוס קוראיס אשר תמך בשפה המדוברת, ניסה ליצור סינתזה בין המדוברת לבין היוונית הארכאית, שבה השתמשו אנשי הכנסייה היוונית והאינטלקטואלים. הוא הוציא מהשפה המדוברת אלמנטים שהיו לדעתו "וולגרים" מידי, וכך המציא את הקאתארבוסה.
הקאתארבוסה הוכרזה השפה הרשמית של יוון מכיוון שהשפה המדוברת נחשבה לנחותה וכזאת שאינה יכולה להתאים לניהול מדינה מודרנית וכן הדיאלקטים הרבים בה הקשו על תקשורת בין החלקים השונים במדינה. קבוצה בשם פנרים, אשר היו שמרנים ואינטלקטואלים תמכו בשפת הקאתארבוסה והתנגדו נחרצות לשפת ההמונים. פנגיוטיס סוטסוס, אשר כתב בשפה ארכאית והיה מראשי הרומנטיציזם היווני וממחדשי המשחקים האולימפיים בעת החדשה, תמך בגישת הפנרים ובשנת 1853 אף הציע לבטל את הקאתארבוסה ולהחזיר את היוונית העתיקה.
עם תחילת המאה ה-20 נהייתה שאלת השפה ביוון לעניין ציבורי, כאשר שני המחנות השונים מטיחים האשמות וגינויים זה בזה. מערכת החינוך נפגעה מאימוץ הקאתארבוסה מכוון שהתקשו להתבטא בשפה זו שלא הייתה שפת אימם ונאלצו להקדיש זמן רב ללימוד השפה ולא ללימוד הנושאים השונים. משנות העשרים החל זיהוי בין עמדות פוליטיות שמרניות לבין התמיכה בקאתארבוסה ובין עמדות ליברליות והשפה המדוברת. בשנת 1911 אומצה חוקה חדשה ביוון ובה אושש כי שפת המדינה תהיה קאתארבוסה.
בתחילת המאה ה-20 החל בית ספר לבנות בעיר וולוס במרכז יוון לעבור ללמד בשפה המדוברת בהשראת המחנך אלכסוס דלמונזוס תוך כדי שיפור משמעותי בתוצאות המבחנים ושביעות רצון התלמידים. אולם פעילות זאת עוררה תרעומת רבה ובשנת 1914 הוא הובא למשפט עקב פעילותו ובית הספר נסגר. רפורמות שונות במערכת החינוך נעשו במהלך השנים, שבהן ניסו ללמד בשפה המדוברת, אולם ניסיונות אלה נבלמו במהרה על ידי גורמים שמרניים. הכת הצבאית ששלטה ביוון משנת 1967 עד לשנת 1974 אסרה על הוראת הדיומטיקי וניסתה מאוד לקדם את הקאתארבוסה. הם קידמו את השימוש בכך שבה הודפסו מסמכי הממשלה, וכן נעשה שימוש באוניברסיטאות ואף התיכונים עברו לשימוש בשפה זאת.
אולם לאחר נפילת שלטון הקצינים בשנת 1976 הוחלט רשמית על ביטול הקאתארבוסה ומעבר לשפה המדוברת. עם זאת, השפה המדוברת כיום ביוון אינה הדימוטיקי הטהורה אלא דימוטיקי אשר הושפעה מהקאתארבוסה אשר נקראת על ידי חוקרים "יוונית מודרנית סטנדרטית" (SMG - standard modern greek).
ראו גם

דיגלוסיה
הערות שוליים

↑  ראו: Language change: the interplay of internal, external, and extra-linguistic factors, Professor David Holton, Modern Greek
אדמנטיוס קוראיס
תאוריית דה ברויי-בוהם

תאוריית דה ברויי-בוהם (באנגלית: De Broglie–Bohm theory), הידועה גם בשם מכניקה בוהמית, ו-הפירוש של בוהם למכניקת הקוונטים, היא פירוש למכניקת הקוונטים והיא תאוריה של משתנים חבויים. בנוסף לפונקציית הגל המוכרת ממכניקת הקוונטים, אשר קיימת על פני מרחב כל הקונפיגורציות האפשריות, על פי תאוריה זו קיימות גם קונפיגורציות אשר קבועות גם בלי שהן נצפות או נמדדות. הפיתוח של קונפיגורציית בזמן (משמע המיקומים של כל החלקיקים בקונפיגורציה) נקבעים על ידי פונקציה מכוונת התלויה בפונקציית הגל, ופונקציית הגל מתפתחת בזמן לפי משוואת שרדינגר. התאוריה נקראת על שמם של לואי דה ברויי (1892–1987) ודייוויד בוהם (1917–1992).
התאוריה פותחה לראשונה בשנות ה-20 על ידי דה-ברויי, אשר לבסוף שוכנע לעזוב את התאוריה לטובת פרשנות קופנהגן של מכניקת הקוונטים, שהייתה ונשארה היום הפרשנות המקובלת על רוב הפיזיקאיים. בשנת 1952, לאחר שמאס בשמרנות שרווחה בקרב הפיזיקאיים באותה תקופה, גילה דייוויד בוהם את התאוריה של דה-ברויי מחדש. הרעיונות של בוהם לא קיבלו באותה עת הכרה רחבה, הן בגלל סיבות אישיות הקשורות לבוהם עצמו והן עקב התנגדות המבוססת על טיעונים פיזיקליים. פיזיקאים תאורטיים לא הסכימו לקבל את התאוריה, בעיקר עקב אופייה הנונלוקאלי. משפט בל (1964) קיבל השראה כאשר ג'ון סטיוארט בל גילה את עבודותיו של דייוויד בוהם, ותהה האם ניתן להיפטר מהנונלוקאליות הגלויה של התאוריה. החל משנות ה-90 של המאה ה-20 התעורר עניין חדש בתאוריה וכיום יש מספר קבוצות העובדות על ניסוח הרחבות לתאוריית דה ברויי-בוהם.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4414469-6 
ערך זה הוא קצרמרבנושא פיזיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
שמואל די-סיני

| --- | --- |

 לידה:  13 בנובמבר 1949 (בן 74) רומא, איטליה 
 מדינה:  איטליה 
 תפקידים נוספים:  רב ראשי 
 
שמואל (ריקרדו) די-סיני  (באיטלקית: Riccardo Di Segni. נולד ברומא ב-13 בנובמבר 1949) הוא רב ורופא איטלקי, משמש כרבה הראשי של יהדות רומא וכסמכות הרוחנית הבכירה ביותר ביהדות איטליה.
ביוגרפיה

יליד איטליה, דור שלישי למשפחת רבנים. אביו ד"ר משה די-סיני, היה רופא ופרטיזן. למד בבית המדרש לרבנים ברומא והוסמך לרבנות בשנת 1973, וכן למד רפואה והתמחה ברדיולוגיה. עד 2014 שימש מנהל מחלקת רדיולוגיה בבית החולים סן ג'ובאני ברומא. כמו כן, משמש סגן מנהל החברה הלאומית האיטלקית לביואתיקה. במסגרת זו מפרסם מאמרים בכתבי עת ומשתתף בכינוסים וועדות בתחומי הביואתיקה היהודית.
בין השנים 1999–2007 היה חבר במועצת המנהלים של רבני איטליה וסגן נשיא כנס רבני אירופה. בשנת 2001 התמנה לרבה של רומא, עוד בחייו של הרב הקודם אליהו טואף, שפרש מן התפקיד. כקודמו, גם הרב די-סיני תומך ומקדם דיאלוג יהודי-נוצרי. הוא נפגש עם האפיפיור יוחנן פאולוס השני, והשתתף בהלווייתו ב-2005. לאחר בחירתו של האפיפיור בנדיקטוס ה-16, הביע דאגה להמשך קיומו של השיח הבין-דתי, בעקבות החלטת אספת הרבנים האיטלקית להשעות זמנית את השיחות עם הכס הקדוש. כמו כן, ביקר במסגד של רומא (אנ').
החל משנת 2010 משמש כמנהל בית המדרש לרבנים ברומא.
בשנת 2014 השתתף בסרט הדוקומנטרי  "המסתורין של דנטה" (אנ') מאת לואיס נירון (אנ'), העוסק בהגותו של דנטה אליגיירי. כמו כן, מרבה להופיע בתקשורת האיטלקית בענייני יהדות ואתיקה.
ספריו

בעברית:
נותן טעם לשבח – טעמי הכשרות בפרשנות היהודית (רומא, ה'תשנ"ח, 1998).
סדר התיקון לליל הושענא רבא שנוהגים לקרא בארץ ישראל ובכמה מקומות בגולה וכנהוג בק"ק רומא בתוספת הקדמות והערות באיטלקית (רומא, תש"ס).
באיטלקית:
היה שותף בתרגום האיטלקי של התלמוד הבבלי.
Le unghie di Adamo' (ציפורניו של אדם), נאפולי, 1981 - אנתרופולוגיה יהודית.
Il Vangelo del Ghetto (הבשורה של הגטו), רומא 1985 - על ישו ומקורות הנצרות באגדה היהודית.
Guida alle regole alimentari ebraiche (מדריך לכשרות) - הורחב ממהדורה למהדורה, מהדורה ראשונה 1976, מהדורה שנייה 1986, מהדורה שלישית 1996.
Bibbia ebraica - Pentateuco e Haftaroth (התנ"ך העברי - חומשים והפטרות). 2001. בשיתוף רבנים וחוקרים מאיטליה ומישראל.
פרסם עשרות מאמרים בכתבי עת מקצועיים בנושאי ספרות התלמוד, פלאוגרפיה, כתבי יד עבריים, יחסי יהדות ונצרות, האגדה היהודית, אנתרופולגיה יהודית, היסטוריה יהודית ועוד.
באנגלית:
"רשימת כתבי היד שבספרית בית המדרש לרבנים האיטלקי" פורסמה ב"עלי ספר", ה'תש"ן (1990).
שכר שבת

שכר שבת הוא איסור שאסרו חז"ל לקבל שכר על מלאכה שנעשתה בשבת, אפילו שמותר לעשותה, משום שחששו שמא יבואו לעשות בשבת מקח וממכר, האסור כגזירה שמא יכתוב.
גדר האיסור

אדם העובד וחשבון הכסף משולם לו לפי ימים, כמו השוכר את הפועל לשמור לו זרעים או דבר אחר ומשלם לו בעד כל יום ויום והוא משמרם גם בשבת, לא יתן לו שכר עבור יום השבת בפני עצמו, ואם נתן לו אסור לו לקבל ממנו (אלא אם כן נתן לו דרך מתנה,) כי האיסור מוטל הן על הנותן והן על המקבל. הלכה זו משפיעה גם על המשפט העברי, שמכיוון שאין הפועל מקבל שכר עבור יום השבת אין הוא חייב בנזקי גנבה או אבידה שהתרחשו ביום זה כשומר שכר, ודינו כשומר חינם שחייב על פשיעה בלבד.
גדר האיסור > הבלעה

התירו חז"ל לשלם בהבלעה, כגון שהשכירות היא לחודש שלם, ולא ניתן להפרידה. אבל אם חשבון התשלום הוא לפי כל יום ויום בנפרד, אסור לשלם על כך גם אם הוא עשה זאת חודש שלם, אלא אם כן השכירות היא לפי חודש והתשלום הוא חודשי, שאז מותר לשלם על כל החודש, מכיוון שאז הוא כולל בתוכו את השבתות בהבלעה בלבד.
דנו הפוסקים מה תהא ההלכה, כאשר ההתחייבות המקורית היא אמנם לחודש או לשבוע אך למעשה באחד מהימים לא מילא הפועל את התחייבותו. החיי אדם כתב שאם ינכה המשכיר מדמי השכיר עבור יום השבת שבו לא מילא את התחייבותו, נמצא ששוב אין זה נקרא הבלעה, כי מחשב את השכר לפי הימים, ומשלם לו פחות כי עבד רק 29 יום. אך המשנה ברורה חלק עליו, וסובר שקיים הבדל בין אם השכירות היא מלכתחילה לחודש ולשבוע, אלא שהפועל לא מילא את התחייבותו, לבין פועל ששכור לפי ימים. כאשר אנו מנכים לפועל החודשי משכרו, הרי זה בעבור שלא מילא את התחייבותו החודשית, כלומר הוא לא מילא אחד דחלקי שלושים מהתחייבותו, אך אין זה קשור למספר הימים, שהרי אין החשבון לפי מספר הימים כלל.
קנסות

בהלכות קנסות הדין שווה, שאין אדם משלם עבור יום השבת אף על פי שהקנס הוטל עליו עבור בית הדין. כך למשל יש קנסות שקונסין לאדם אם עובר על תקנת חכמים או אם עובר על תקנת טובי העיר, שגם אם עברו עליו מספר שבועות אינו משלם עבור כל החודש אלא עבור ימי החול, שהרי מכיוון שהיה יכול לחזור בו כל יום ולא לשלם את הקנס של אותו יום, נמצא שתשלום הקנס הוא עבור כל יום בנפרד.
הלכה מעניינת היא אודות מורד ומורדת, שהם בעל ואשה המורדים בחיובי האישות המוטלים עליהם. בעוד שכאשר האשה מורדת מורידים לה משכר כתובתה גם על יום השבת, האיש שמורד אינו חייב לשלם קנס על יום השבת. דין זה אינו קשור בעליונות של הגבר ביהדות, אלא בחילוק פשוט: אסור לגבות קנס על יום השבת, אך מותר לנכות מזכות ממונית של אדם על אדם אחר, כקנס. מכיוון שדיני מורד ומורדת משפיעים על הכתובה, הרי שבגבר כאשר הוא מורד הוא מוסיף על דמי הכתובה שהתחייב בחתונה, ואילו האשה כאשר מורדת מנכים לה מסכום הכתובה שמגיע לה, ולכן נמצא שלא ניתן לגבות מהגבר את הקנס על יום השבת, אך ניתן לנכות מהאשה את דמי כתובתה גם על יום השבת, לפי הסכום הקצוב.
לצורך מצווה

אסור לשכור חזן להתפלל בשבת ויום טוב, אף על פי ששכרוהו מבעוד יום, כי אסור ליטול שכר שבת ויום טוב ויש מתירין ואומרים שבמקום מצווה לא גזרו על שכר שבת, מכיוון שמדובר בשבות דשבות לצורך מצווה, שהרי כל גזירת האיסור להשתכר בשבת הוא גזירה משום מקח וממכר שגם הוא שבות - גזירה שמא יכתוב, וכן המנהג להקל ובתנאי שישכור מערב שבת ולא בשבת עצמה, שזה שבות ממש ולא שבות דשבות. אך לדברי הכול אינו רואה סימן ברכה משכר זה לעולם מפני שהוא שכר שבת - אף על פי שאין בכך איסור (לפי דעה זו). אך אם השכר הוא בהבלעה - למשל חזן המושכר לחודש או לשנה - אין בכך כל חשש.
מילדת מותרת לקחת שכר שבת.
הערות שוליים

↑  פרי מגדים, שולחן ערוך הרב, סימן ש"ו.
↑  משנה ברורה, ס"ק ט"ו בשם הפרי מגדים
↑  חיי אדם, כלל ס, דין ח.
↑  ביאור הלכה, סימן ש"ו, ד"ה: "כן נראה לי ברור".
↑  ראו שולחן ערוך אבן העזר סימן ע"ז סעיף א'
↑  טור סימן ש"ו
↑  בית יוסף שם, מגן אברהם ס"ק יב.
↑  ש"ו רמ"א סעיף ה'
↑  משנה ברורה, סימן ש"ו ס"ק כ"ג.
↑  תלמוד בבלי, מסכת פסחים, דף נ', עמוד ב' ממתורגמנין, שולחן ערוך, סימן תקפ"ה סעיף ה'.
↑  רמ"א או"ח שו, ה
↑  משנה ברורה שו, ס"ק כד.
| הלכות ואיסורי שבת |
| --- | --- | --- |
| כללים | מזיד עם התראה • מזיד • שוגג • דבר שאינו מתכוון • פסיק רישא • מלאכה שאינה צריכה לגופה • מלאכת מחשבת • שניים שעשאוה • שינוי • גרמא בשבת • מקלקל • מתעסק • חצי שיעור • מסייע אין בו ממש • פיקוח נפש דוחה שבת. |  |
| מוקצה | מוקצה מחמת גופו • מוקצה מחמת איסור • מוקצה מחמת חסרון כיס • מוקצה מחמת מיאוס • מוקצה מחמת מצווה • כלי שמלאכתו לאיסור • ביטול כלי מהיכנו • בסיס לדבר האסור • נולד • טלטול על ידי דבר אחר • מיגו דאתקצאי • גרף של רעי |  |
| שבות | שבות דשבות • אמירה לנוכרי • עובדין דחול • מראית עין • ממצוא חפצך • ודבר דבר • הכנה משבת לחול • טרחא יתירה • מקח וממכר בשבת • שכר שבת • שטרי הדיוטות • מוליד • רחיצה בשבת • רדיית הפת • גזירת סנדל המסומר |  |
| עונשים | סקילה • כרת • קורבן חטאת • מלקות • מעשה שבת |  |
| שונות | מחמר • תחום שבת • שביתת כלים • שביתת בהמתו |  |
| מלאכות שבת | מלאכות שבת |  |
| צביעת יריעות המשכן | זורע • חורש • קוצר • מעמר • דש • זורה • בורר • טוחן • מרקד • לש • מבשל |  |
| הכנת היריעות | גוזז • מלבן • מנפץ • צובע • טווה • מיסך • שתי בתי נירין • אורג • פוצע • קושר • מתיר • תופר • קורע |  |
| הכנת כיסויי עורות | צד • שוחט • מפשיט • מעבד • ממחק • משרטט • מחתך |  |
| הקמת המשכן | כותב • מוחק • בונה • סותר • מכבה • מבעיר • מכה בפטיש • הוצאה מרשות לרשות |  |
| תולדות מלאכות שבת | מפרק • השקיה • הגבנה • חליבה בשבת |  |
| הלכות עירובין | הלכות עירובין |  |
| רשויות השבת | רשות הרבים • רשות היחיד • כרמלית • מקום פטור • (מדרבנן: קרפף יותר מבית סאתיים שלא הוקף לדירה) |  |
| המלאכה והאיסורים | עקירה והנחה • הוצאה מרשות לרשות • טלטול ארבע אמות ברשות הרבים • איסור טלטול בין רשויות היחיד • איסור טלטול בין רשויות היחיד |  |
| תיקוני החצר והמבוי | עירוב (על ידי צורת הפתח, לחי או קורה) • תיקון חצרות ומבואות • עירוב חצירות • שיתוף מבואות • פסי ביראות • ביטול רשות • חילוק רשויות |  |
שער למדע

עטיפת הכרך השמיני של האנציקלופדיה "שער למדע"
שער למדע היא אנציקלופדיה לבני הנעורים שיצאה בשנת 1974 בישראל בהוצאת מסדה.
האנציקלופדיה הייתה תרגום של אנציקלופדיה לנוער שיצאה בהוצאת
מרשל קבנדיש בשנת 1970.
הוצאת קבנדיש היא הוצאה בריטית המתמחה בהוצאת ספרי מדע לבני הנעורים.
האנציקלופדיה כללה עשרה כרכים, שבכל אחד מהם כ-150 עמודים. כל כרך כלל אסופת מאמרים בנושאים שונים, הערוכים ברצף המשכי, ומלווים באיורים, מפות, צילומים ודיאגרמות, שהיו לרוב צבעוניים. בסוף הכרך העשירי ניתן אינדקס לכל עשרת הכרכים, שכלל כמה מאות נושאים שנסקרו בכרכי האנציקלופדיה עצמם.
האנציקלופדיה התמקדה במספר נושאים - פיזיקה, ביולוגיה, גאוגרפיה ורפואה, ובתחילת כל כרך ניתן תוכן עניינים שחילק את המאמרים המופיעים בכרך לפי נושאים אלו.
העורך העברי הראשי של האנציקלופדיה היה האנתרופולוג מרדכי וורמברנד, ועמו צוות של מתרגמים ועורכים ובהם שמות כיורם קירש שנודע לאחר מכן כאחד ממקימי האוניברסיטה הפתוחה, או פרופסור צבי וולברג.
מבחינת רמת הכתיבה ועומק העיון בנושאים התאימה האנציקלופדיה לתלמידי בית הספר התיכון או חטיבת הביניים, אם כי כותביה ייעדו אותה אף "להורים ומורים". המאמרים היו מעודכנים לתקופתם, וכללו נושאים חדישים לתקופתם כגון "קרני לייזר" או "הרפואה בחלל".
שכר עידוד

שכר עידוד (או פרמיה) הוא תוספת שכר המשולמת למי שתפוקת עבודתו גבוהה מעבר למכסות שנקבעו. שכר העידוד מקובל כאמצעי ארגוני ליצירת הנעה (מוטיבציה), להגדלת תפוקות ולביצוע משימות מעבר ליעדים שנקבעו על ידי הנהלת החברה. בעבור הישגים אלו נכונה החברה לשלם תגמול מעבר לשכרו הבסיסי של העובד. ההנחה היא, כי האינטרס העיקרי של העובד הוא להגדיל את שכרו ככל הניתן. מאידך, התנהגות העובד אינה רק פונקציה של האינטרסים האישיים אלא גם יחס אל הממונים, חברים וכדומה.
שיטות

מבוססות תפוקה – מדידת התפוקה בפועל ביחס ליעדים.
משלבות מספר מדדים (בהתאם לתפקיד):
תפוקה – ביצוע בפועל ביחס ליעדים שנקבעו
איכות – מינימום תקלות והחזרות למוצר/שרות
עמידה במועדי אספקה – מתן מענה תוך זמן תקן שנקבע לאותו מוצר
רווחיות – פעולות המביאות להכנסות מעל היעדים
שירות – מתן מענה איכותי ומקצועי
מבוססות יעדים: לפי תוכנית עבודה – עמידה ביעדים שנקבעו בתוכנית העבודה
חלוקה ברווחי המפעל (בונוסים, אופציות, מניות)
תגמול אישי או קבוצתי
מקובל לקבוע סולמות לתשלום הפרמיה. התשלום מתבצע לפרקים בהתאם להחלטת ההנהלה. גובה מענקי הפרמיה נקבעים בהתאם ליעדי התפוקות אותם מעוניינת החברה להשיג בטווח זמנים מוגדר מראש ושידוע לעובדים.
אי-תשלום פרמיה לעובד שלא עמד ביעד, עלול להשפיע על מעמדו בעיני החברה, על תפוקתו ולגרום לירידה במוטיבציה ופגיעה בביצוע משימות נוספות.
יתרונות

מטרה משותפת לעובדים ולמנהלי הארגון.
תגמול על-פי תפוקה:
התייעלות תביא לירידה בהוצאות והגדלת התפוקה.
עלות ייצור ליחידה תקטן ביחס לכמות המיוצרת.
תגמול על בסיס שיתוף ברווחים: יצירת שייכות, מחויבות ונאמנות העובד ומטרה משותפת להגדלת התפוקות.
תגמול קבוצתיות: לחץ חברתי להשגת המטרה ועבודה משותפת.
בעיות יישום אפשריות

ירידה באיכות המוצר בשל כוונת העובד לעמוד במכסות. המשמעות לארגון היא הגדלת כמות ההחזרות ופגיעה בתפוקה הכוללת.
בעיית דיווחים. ללא מערכת מחשוב לספירת כמויות ייתכנו דיווחים הסותרים את רמת המלאי המוגמר.
הודות ללמידה, היעילות הממוצעת לעובד עולה עם הזמן, ואם זמן התקן הבסיסי ליצור מוצר אינו מתעדכן, אזי תפוקת העובד המוגדלת תגרור עליה בשכר ללא הגברת המוטיבציה.
אי תשלום תוספת שכר במהלך מספר תקופות ברצף, מעידה על אי-יכולתו לבצע את עבודתו מקצועית, ולעיתים אף ניתן להסיק כי אינו מתאים לתפקיד.
קביעת יעדים לא ריאליים.
חישוב שכר העידוד (פרמיה)

מקובל לחשב את גובה הפרמיה בהתאם ליעילות העובד. יעילות העובד מחושבת באופן הבא:
ההבדלים בין המגזרים

קיימים הבדלים במתן הפרמיה בין המגזר הפרטי לבין המגזר הציבורי.
מגזר פרטי – בארגונים אלו גובה הפרמיה, היקף הזכאים וקריטריונים נקבעים לפי שיקול דעת בעלי החברה. לבעלים יש "חופש תמרון" להעניק פרמיה גם לעובד אשר לא עמד במכסות וזאת לאחר שנבחן תפקודו המקצועי והסיבות אשר הביאו לכך, אך, יוצר פערים בין העובדים ומטרת הפרמיה אינה משיגה את מטרתה.
מגזר הציבורי – ארגונים ציבוריים כגון עמידר, מכון התקנים הישראלי, מינהל מקרקעי ישראל ומשרדי ממשלה השונים שכפופים להחלטות ממשלה ולתקציב משרד האוצר. לכל עובד מוגדר לפי תפקידו טווח הפרמיה אותה יוכל להשיג ובכפוף לאישור רשות החברות הממשלתיות. אין באפשרות החברה להעניק פרמיה לעובד מסוים או למספר עובדים שלא תכלול את כלל עובדי החברה המועסקים בתום זהה לאלו. הדבר מקטין את טווח תמרון החברה לתגמל עובדים בעבור פעילות "חריגה" שביצעו, אך מונע הפליה על ידי מתן מענקי פרמיות מיוחדות.
ראו גם

תשלום מבוסס מניות
שם צופן: וריטי

| --- | --- |

כריכת הספר בעברית
 מידע כללי
 מאת:  אליזבת וויין
 שפת המקור:  אנגלית
 תורגם לשפות:  כן
 סוגה:  רומן היסטורי מותחן
 נושא:  מלחמת העולם השנייה 
 הוצאה
 הוצאה:  ספרי הייפריון 
 הוצאה בשפת המקור:  Hyperion Books
 תאריך הוצאה:  2012
 מספר עמודים:  304
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  עוץ
 תאריך:  2015
 תרגום:  ענבל שגיב-נקדימון
 סדרה
 הספר הבא:  Rose Under Fire 
 קישורים חיצוניים
 מסת"ב:  978-1-4231-5219-4
 הספרייה הלאומית:  003869721
 
שם צופן: וריטי (באנגלית: Code Name Verity) הוא ספר מותחן מז'אנר הרומן ההיסטורי מ-2012 מאת אליזבת וויין. הספר מספר אודות התפתחותה של חברות בין שתי נשים, מאדי וג'ולי, שמשרתות בצבא הבריטי, האחת כטייסת תובלה והשנייה כמרגלת, בזמן מלחמת העולם השנייה. חברותן עומדת בפני מבחנים שמזדמנים להם על רקע מלחמת העולם השנייה, והניסיון הבריטי לפגוע בכיבוש הנאצי את צרפת. לספר יצא ספר המשך ב-2013 בשם "ורד תחת אש", שמתכתב עם הספר המקורי על ידי הצגת חלק מהדמויות שבו. במאי 2017 יצא לאור באנגלית (אך טרם תורגם לעברית) ספר מקדים, בשם "The Pearl Thief" שמתאר את קורותיה של ג'ולי, לפני אירועי "שם צופן: וריטי".
עלילה

ב-1943 מתרסק מטוס ריגול בריטי בצרפת תחת הכיבוש הנאצי, בעיירה הבדיונית אורמאי. על המטוס היו שתי חברות, מאדי הטייסת (שם צופן: קיטיהוק) וג'ולי המרגלת (שם קוד: וריטי). החלק הראשון של הספר מספר כיצד ג'ולי נתפסת ונמצאת בשבי, במלון לשעבר שהוסב למתקן כליאה ועינויים של הנאצים. בחדר עינוייה, היא נאלצת לכתוב וידוי מלא שמפרט את המאמצים הבריטים כנגד הנאצים. ג'ולי מחליטה לנצל את ההזדמנות שניתנים לה אמצעי כתיבה ודפים, לכתוב את זיכרונותיה אודות חברותה עם הטייסת, מאדי, שכן חברותן התגבשה במהלך הכשרתן הצבאית. כך היא מספרת את סיפור חייהן השזור בהכשרה הצבאית שקיבלו. דרך וידויה אנו מתוודעים לדרך שהובילה אותה עד לנפילתה בשבי, לבטיה וייסורי המצפון על ההכרח לספר לגרמנים את הידוע לה על מאמצי הלחימה של בעלות הברית. בחלקו השני של הספר, הסיפור מתואר מנקודת מבטה של מאדי, ומגלה את האירועים שאירעו לה מאז התרסקות המטוס ותוכניותיה למצוא את וריטי ולהחזירה הביתה.