stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ברונלו די מונטלצ'ינו
עשיית היין והתקנות הנוגעות לכך

ברונלו די מונטלצ'ינו נעשה מ-100% ענבי סנג'ובזה. באופן מסורתי, היין עובר תהליך השריה ארוך שבמהלכו הצבע והטעם מוצאים מקליפת הענב. לאחר התסיסה היין מיושן בחביות עץ אלון. נוהגים ליישן את היינות במשך שלוש שנים או יותר "in botte" - בחביות עץ אלון גדולות שמנחילות מעט טעם עץ אלון. חלק מהייננים משתמשים בחביות באריק צרפתיות קטנות שמנחילות טעם וניל ופירותיות מסוימת ליין.
רוב היצרנים מפרידים בין ייצור הבקבוקים הרגילים לבקבוקי הרזרבה. הבקבוקים הרגילים יוצאים לשווקים 50 חודשים אחרי הבציר בעוד בקבוקי הרזרבה משווקים שנה אחר-כך. זמן היישון הנדרש כיום נקבע ב-1998 וקובע שיינות הברונלו צריכים להתיישן בחביות עץ אלון במשך שנתיים ולפחות ארבעה חודשים בבקבוק לפני מכירתם. הייננים שסוטים מהחוקים והתקנות הללו עלולים להיות מורשעים בהונאה מסחרית ולהיות נדונים לתקופת מאסר של עד שש שנים.
עשיית היין והתקנות הנוגעות לכך > ברונלופולי

ב-2008, פורסם כי השלטונות האיטלקיים חקרו טענות שלפיהן יצרני ברונלו מרכזיים מהלו את יינותיהם עם זני ענבים זרים ובכך הפרו את תקנות ה-DOCG הקובעות שיש להשתמש רק בענבי סנג'ובזה כדי לייצר ברונלו. התובע שניהל את החקירה אמר שהוא יטען להונאה מסחרית שעלולה להביא למאסרם של הרמאים. היצרנים החשודים נחשדו בהוספת יין מענבים לא מאושרים על-מנת להפוך את יינם למושך יותר עבור השוק הבינלאומי. בתגובה, מנעה ממשלת ארצות הברית את יבואם של יינות ברונלו שלא הוכח שהם נעשו מ-100% ענבי סנג'ובזה. השערורייה הביאה לטביעת המונח "ברונלופולי" (Brunellopoli) בידי עיתונאות היין האיטלקית.
זני הענבים והיינות

ענב סנג'ובזה הוא הענב הנפוץ ביותר באזור מונטלצ'ינו והוא הענב היחידי שרשאי לשאת את הכינוי ברונלו די מונטלצ'ינו DOCG. השיבוטים המיוחדים של סנג'ובזה הם ייחודיים לאזור מונטלצ'ינו ופותחו בהתאמה לטרואר המיוחד באזור. גובה פני השטח והאקלים באזור מונטלצ'ינו מספקים תנאים בהם סנג'ובזה יכול להבשיל בצורה טובה יותר מאשר כל מקום אחר בטוסקנה. גורמים אלה תורמים לגוף, צבע, תמצית וטאנינים שאופייניים לברונלו די מונטלצ'ינו. בניגוד לקיאנטי, היין מבוסס הסנג'ובזה הידוע האחר מטוסקנה, לברונלו די מונטלצ'ינו יש מרקם בשרני יותר, ולו ארומות שכיחות של פטל שחור, דובדבן שחור, שוקולד, עור וסיגליות.
נוהגים להשוות את הברונלו עם יינות פינו נואר מבורגון בשל מאפייני הטאנינים החלקים, הבשלות והפירותיות. החומציות הגבוהה של היין מאפשרת להתאימו למזון, במיוחד לבשר צלוי ולבשר ציד. כמות נכבדת מהברונלו נמכרת בארצות הברית ונרכשת במסעדות. היין הפך לפופולרי במיוחד באמריקה וקרוב לשליש מהבקבוקים של ברונלו די מונטלצ'ינו משווקים בארצות הברית. יינות הברונלו די מונטלצ'ינו ידועים בשל יכולתם להתיישן היטב ובצירים מובחרים יכולים להתבגר במשך מספר עשורים. מאסטר ביין מארי יואינג-מאליגן מציינת שרוב הברונלו זקוקים ללפחות עשר שנים לפני שהם מגיעים לבגרות ומתחילים להפגין את טעמיהם.
יינות אחרים

בנוסף לברונלו די מונטלצ'ינו, יצרנים באזור מונטלצ'ינו יכולים לייצר תחת כינויי המקור DOCs את היינות רוסו די מונטלצ'ינו, סנט'אנטימו ומוסקדלו די מונטלצ'ינו, כמו גם את ממסך Indicazione geografica tipica שמקבל את הכינוי Toscana IGT. מוסקדלו די מונטלצ'ינו הוא יין לבן מתוק מענבי מוסקט. הסגנון היה נפוץ בעבר במונטלצ'ינו אבל יצא מהאופנה עקב מלחמת העולם השנייה. בראשית שנות השמונים, אחוזת היין קסטלו בנפי ניסתה להחיות את הסגנון על ידי נטיעת הענב מוסקט. מעמד של סנט'אנטימו DOC ניתן למנזר מהמאה ה-9 אותו בנה קרל הגדול. בשנות השבעים הושפעו יצרני מונטלצ'ינו מהצלחת סגנון יינות ה"סופר טוסקנים" שזיכו בהצלחה בינלאומית יצרני קיאנטי שסטו מתקנות ה-DOC, תוך שהם יוצרים ממסכים של קברנה סוביניון עם סנג'ובזה. ב-1996, הרשויות האיטלקיות אישרו את סנט'אנטימו DOC כדי לאפשר ליצרני מונטלצ'ינו להפיק יינות במעמד DOC שלא היו על טהרת הסנג'ובזה. יינות אלה כללו את הממסכים של יינות ביאנקו ורוסו כמו גם יינות זניים של קברנה סוביניון, שרדונה, מרלו, פינו גריג'יו, פינו נרו וסוביניון בלאן.
יינות אחרים > רוסו די מונטלצ'ינו

מעמד רוסו די מונטלצ'ינו DOC נוסד ב-1984 מתוך כוונה לתת ליצרני ברונלו די מונטלצ'ינו להמשיך במסורת של יישון ארוך של יין הדגל של האזור. רוסו די מונטלצ'ינו נעשה מ-100% ענבי סנג'ובזה שגדלים באותו אזור בו גדל ברונלו די מונטלצ'ינו. אולם, הדרישות הן שהיין יתיישן רק שישה חודשים בחביות עץ אלון ויתיישן בסך-הכול שנה אחת לפני הפצתו. הדבר מאפשר ליצרני הברונלו להכין יין שמשווק מוקדם ויכול לשפר את תזרים המזומנים שלהם, בעוד יין הברונלו די מונטלצ'ינו שלהם מתיישן לזמן ארוך. בבצירים פחות אידיאליים, חלק מהיצרנים מייעדים את כל הענבים שלהם להפקת רוסו די מונטלצ'ינו ולא לעשיית ברונלו. יקבים יכולים גם להסיר את הסיווג של הברונלו שלהם שלא יושן במשך 2–3 שנים ולשווקו כרוסו די מונטלצ'ינו אם היין לא מתפתח בהתאם לציפיותיהם. רוסו די מונטלצ'ינו קל ורענן יותר בדרך-כלל וניתן לשתותו מייד לאחר מכירתו, אם כי חלק מהיצרנים עושים יין עם אופי דומה יותר לזה של ברונלו. "תינוקות הברונלו" האלה עולים בדרך-כלל שליש עד חצי ממכירו של יין ברונלו די מונטלצ'ינו.
ענבי סנג'ובזה בכרם באזור מונטלצ'ינו, איטליה
גפני ברונלו באזור מונטלצ'ינו
ג'. אדוארד דיי

ג'יימס אדוארד דיי (באנגלית: James Edward Day;‏ 11 באוקטובר 1914 – 29 באוקטובר 1996) היה עורך דין, איש עסקים ופוליטיקאי אמריקאי, שכיהן כמנהל הכללי של דואר ארצות הברית בתקופת ממשלו של הנשיא ג'ון פיצג'רלד קנדי. בתקופתו הונהג השימוש במיקוד.
קורות חייו

ג'יימס אדוארד דיי נולד בג'קסונוויל, אילינוי. ב-1935 הוא סיים לימודי תואר ראשון באוניברסיטת שיקגו. ב-1938 הוא סיים את לימודיו בבית הספר למשפטים באוניברסיטת הרווארד. לאחר סיום לימודיו הוא הצטרף למשרד עורכי הדין "סידני, אוסטין, בוגס והארפר" (אנ') בשיקגו, שם הוא היה לידיד קרוב של עדלי סטיבנסון. ב-1940 הוא התגייס לשירות המילואים של צי ארצות הברית והוכשר כקצין. ב-1942 הוא נקרא לשירות והיה לקצין בדרגת אנסיין. ב-1945 הוא השתחרר בדרגת לוטננט.
דיי שב למשרד עורכי הדין סידני ואוסטין, וב-1948, בעקבות בחירתו של סטיבנסון כמושל אילינוי, הוא שירת כעוזר לענייני חקיקה ובהמשך היה למפקח הביטוח של אילינוי. ב-1953 הוא עזב את השירות הממשלתי לטובת משרה בחברת הביטוח "פראודנשיאל" (אנ'), ארבע שנים לאחר מכן הוא החל לנהל את עסקי החברה במערב ארצות הברית.
המנהל הכללי של דואר ארצות הברית

ב-1961 מונה דיי כמנהל הכללי של דואר ארצות הברית בממשלו של נשיא ארצות הברית ג'ון פיצג'רלד קנדי. בתפקידו זה הוא ניהל את צמצום הגרעון של מחלקת הדואר, הכניס לשימוש את המיקוד ושיפר את יחסי העבודה במחלקה. בתחום אחרון זה הוא חתם על הסכם העבודה הראשון עם "איגוד הדוורים הכפריים הלאומי" (National Rural Letter Carriers' Association).
באוגוסט 1963 התפטר דיי מתפקידו, בציינו שהיה לו קשה להתקיים ממשכורת של 25,000 דולר. ב-1965 הוא פרסם ספר זכרונות בשם "הסבב שלי בתפקיד ממונה: 929 ימים כמנהל הכללי של הדואר" (My Appointed Round: 929 days as Postmaster General).
שובו לעסקים פרטיים

לאחר שפרש מן הממשל הפדרלי, שב דיי לעיסוקו בעריכת דין במגזר הפרטי. על לקוחותיו נמנו האיגוד לשיווק פרסומי בדואר, ארגון שגרף רווחים באופן מיוחד מהשימוש בשיטת המיקוד כאשר מיקד מסעות שיווק המוניים על פי רמת הכנסה. הוא גם סייע להקמתו של המשרד בוושינגטון די. סי. של סידני ואוסטין. הוא המשיך להיות שותף לחיתום במשרד מפרישתו מהממשל ועד 1972. עזיבתו את המשרד הייתה כתוצאה ממיזוגו עם המשרד "ליברמן, ויליאמס, בנט, ביירד ומינאו" משיקגו. דיי תבע את שותפיו לשעבר בתיק שהגיע לבית המשפט הפדרלי לערעורים במחוז קולומביה. בית המשפט פסק שדיי סבל מאגו חבול, אך הראיות לא הספיקו כדי להוות עילה לתביעה. ב-1973 הצטרף דיי למשרד עורכי הדין "סקוויר, סנדרס ודמפסי" (אנ'), שם הוא נשאר עד לפרישתו ב-1984. הוא גם שימש כיועץ המשפטי של האיגוד למסחר בדואר (Association of Postal Commerce) במשך כמה שנים עד 1986. בהמשך הנהיג האיגוד את חלוקתו של הפרס השנתי על שם דיי, שמוענק כהכרה ל"תרומה מיוחדת לקהילת הדואר הלאומית".
ג'. אדוארד דיי נפטר כתוצאה מהתקף לב בהאנט ואלי, מרילנד ב-29 באוקטובר 1996. הוא נטמן בבית הקברות מונקייסי שבבילסוויל, מרילנד.
הערות שוליים

1 2 3 4  "J. Edward Day (1961–1963): Postmaster General". American President: A Reference Resource. Miller Center of Public Affairs. Archived from the original on 2012-05-04
1 2 3  Kenan Heise (October 31, 1996). "J. Edward Day: Led Post Office". Chicago Tribune.
↑  "Post Office to Sign Union Contracts Covering 500,000". Toledo Blade. March 19, 1963. p. 37.
↑  James Edward Day, My Appointed Round: 929 Days as Postmaster General, Holt, Rinehart and Winston, 1965.
↑  "Ian Volner receives J. Edward Day Award". Venable LLP. June 8, 2011.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1200641140  ISNI: 0000 0003 8563 1671  LCCN: n90695999  NARA: 10573137  SNAC: w6ng78k4  SUDOC: 082003319  VIAF: 206628503   WorldCat (עם VIAF): 206628503 
טקס ההשבעה של הקבינט של הנשיא קנדי. דיי חמישי משמאל.
ג'ורג' קנדי

| --- | --- |

 לידה:  18 בפברואר 1925 ניו יורק, ניו יורק, ארצות הברית 
 פטירה:  28 בפברואר 2016 (בגיל 91) Middleton, ארצות הברית 
 שם לידה:  George Harris Kennedy Jr. 
 סוגה מועדפת:  מערבון 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  1955–2014 (כ־59 שנים) 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת המדינה טרלטון  תיכון צ'אמינייד 
 מספר צאצאים:  4 
 פרסים והוקרה:  פרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר (1968)  כוכב בשדרת הכוכבים בהוליווד 
 פרופיל ב-IMDb
 
ג'ורג' האריס קנדי הבן (באנגלית: George Harris Kennedy; ‏18 בפברואר 1925 - 28 בפברואר 2016) היה שחקן אמריקאי זוכה פרס אוסקר.
קריירה

ב-1963 השתתף בסרט "בלש בעל כרחו" לצידם של דני קיי וטלי סוואלס. ב-1965 השתתף בסרט "מיראז' לצידו של גרגורי פק.
בשנת 1967 זכה באוסקר על תפקידו כשחקן משנה בסרט "המורד" לצידו של פול ניומן. ב-1968 שיחק בסרט "החונק מבוסטון" לצידו של הנרי פונדה. בשנות השבעים הפך קנדי לכמעט-כוכב וזכה לתפקידים גדולים ולהערכה הולכת וגדלה. עם זאת בשנות השמונים החלה הקריירה שלו לדעוך והוא שב לגלם שורה של תפקידי-אופי בסרטים לאו-דווקא מן המעלה הראשונה, לרבות בטלוויזיה. קנדי הוא אב לשתי בנות מאומצות.
כמו כן השתתף בסדרת סרטי "האקדח מת מצחוק". שיחק בארבעה סרטי אסונות תעופה שהראשון היה שובר הקופות "נמל תעופה (1970)" והשני נמל תעופה 1975. ב-1978 השתתף בסרטים "מוות על הנילוס" וגנרל על הכוונת.
בסדרת הטלוויזיה "דאלאס" גילם את קרטר מקיי, איל נפט הגורם לג'יי אר יואינג בתרמית מוצלחת למכור את חלקו בחברה המשפחתית "יואינג אויל" לאויבו קליף בארנס.
בשנת 1990 ביצע הופעת אורח בסרט הדרום-קוריאני "מאיומי".
גשר נאוואחו

| --- | --- |
מבט למזרח כשהגשר מ-1929 בצד שמאל, הגשר מ-1995 בצד ימין
מבט למזרח כשהגשר מ-1929 בצד שמאל, הגשר מ-1995 בצד ימין
 מידע כללי
 סוג:  גשר קשת תחתית, גשר מסבך 
 שימוש:  מכוניות והולכי רגל
 מיקום:  על נהר הקולורדו מעל קניון מרבל באריזונה
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  גשר ראשון: 1927  גשר שני: 1994 – גשר ראשון: 1929 גשר שני:  1995
 מבנה:  גשר קשת
 חומרי בנייה:  פלדה
 עלות:  גשר ראשון: 390,000 דולרים גשר שני: 14.7 מיליון דולרים
 אדריכל:  מחלקת הכבישים של אריזונה
 מידות
 אורך:  גשר ראשון: 254 מטר גשר שני: 277 מטר
 רוחב:  גשר ראשון: 5.5 מטר גשר שני: 13 מטר
 גובה:  גשר ראשון: 142 מטר גשר שני: 142 מטר
 מידע טכני
 מִפְתָּח מרבי:  גשר ראשון: 188 מטר גשר שני: 201 מטר
 קואורדינטות:  36°49′02″N 111°37′53″W﻿ / ﻿36.817222°N 111.631389°W﻿ / 36.817222; -111.631389
  (למפת מערב ארצות הברית מוגדלת) קולורדו יוטה נבדה ניו מקסיקו אריזונה קליפורניה ויומינג איידהו מונטנה אורגון וושינגטון קנדה מקסיקו האוקיינוס השקט גשר נאוואחו(למפת מערב ארצות הברית רגילה) קולורדו יוטה נבדה ניו מקסיקו אריזונה קליפורניה ויומינג איידהו מונטנה אורגון וושינגטון קנדה מקסיקו האוקיינוס השקט גשר נאוואחו(למפת אריזונה רגילה) פיניקס טוסון מסה סקוטסדייל סופרייז יומה פלגסטף גרנד קניון ק ל י פ ו ר נ י ה  נבדה יוטה קו. נ י ו מ ק ס י ק ו  מקסיקוגשר נאוואחו(למפת אריזונה מוגדלת) פיניקס טוסון מסה סקוטסדייל סופרייז יומה פלגסטף גרנד קניון ק ל י פ ו ר נ י ה  נבדה יוטה קו. נ י ו מ ק ס י ק ו  מקסיקוגשר נאוואחו
 
צילום אוויר של גשר נאוואחו. הגשר החדש בחזית וצוקי השני מאחורי המצלמה
תצפית צפונה על קניון מרבל ונהר הקולורדו מגשר נאוואחו
גשר נאוואחו (באנגלית: Navajo Bridge) הוא גשר קשת מפלדה מעל לקניון מרבל של נהר הקולורדו, סמוך לליז פרי במחוז קוקונינו במדינת אריזונה, בארצות הברית. על הגשר עובר כביש 89A בדרכו צפונה לדרום יוטה ולרצועת אריזונה, החלק של אריזונה צפונית לנהר הקולורדו, הכולל את הגדה הצפונית של הפארק הלאומי גרנד קניון, שזו דרך הגישה היחידה אליו מדרום.
הדרך היחידה לחצות את הקולורדו מאריזונה ליוטה, בטרם נבנה גשר נאוואחו הראשון, הייתה המעבורת בליז פרי, נקודה בנהר שבה קירות הקניון נמוכים וניתן להגיע עם כלי רכב עד המים. עם זאת, המעבורת הציעה שירות בלתי אמין כיוון שמזג אוויר גרוע או שיטפונות הפסיקו את השירות לעיתים קרובות.
היסטוריה

בניית גשר נאוואחו הראשון החלה ב-1927, והגשר נפתח לתנועה ב-1929. את עלות בניית הגשר ממנה ועדת הכבישים של מדינת אריזונה (Arizona State Highway Commission), שזה עתה הוקמה (כיום מחלקת התנועה של אריזונה) בשיתוף פעולה עם הלשכה לענייני אינדיאנים במחלקת הפנים של ארצות הברית, כיוון שהקצה המזרחי של הגשר שוכן בתחומי שטחה של אומת נאוואחו. גשר הקשת מפלדה נבנה על ידי חברת מבני הפלדה של קנזס סיטי (Kansas City Structural Steel Company). במהלך הבנייה מת הפועל ליין מקדניאל (Lane McDaniel ) לאחר שנפל מגובה 140 מטרים אל נהר הקולורדו מתחתיו. מפקחי הבנייה דחו את הרעיון להציב רשת ביטחון מאחר שחשבו כי היא תעלה באש בשל מסמרות לוהטים נופלים.
עם פתיחתו של הגשר ב-12 ינואר 1927, העיתון של פלגסטף "קוקונינו סאן" (אנ') כינה את האירוע כ"חדשות הגדולות ביותר  בהיסטוריה של דרום המערב".
הכביש שעובר על הגשר היה עד שנות ה-60 של המאה ה-20 חלק מכביש 89 המתחיל בפלגסטף באריזונה ומסתיים בגבול עם קנדה. לאחר שנבנה גשר קניון גלן, החוצה את נהר הקולורדו סמוך לעיירה פייג', כחלק ממיזם סכר קניון גלן, הוסט מסלולו של כביש 89. הכביש עובר מאז דרך גשר קניון גלן הרחב יותר והקטע המקורי שעבר מעל גשר נאווחו קיבל את הסימול 89A. שני הנתיבים מצטלבים מחדש בעיירה קנאב ביוטה על הגבול עם אריזונה.
אורך הגשר 254 מטרים, כשהגובה המקסימלי מעל לנהר הוא 142 מטרים. רוחב הכביש שעל הגשר הוא 5.5 מטרים כשהמעמס המקסימלי היה 20.5 טון (אף שההגבלה החוקית שהוצגה הייתה 36 טון). במהלך שלב התכנון נבדקה האפשרות לכביש רחב יותר, אבל היא נדחתה בסופו של דבר, כיוון שיישומה היה דורש להוסיף קשת שלישית יקרה, וכלי הרכב של אותה תקופה לא נזקקו לכביש רחב יותר.
עם זאת, ב-1990 הוחלט שזרם התנועה היה גדול מדי עבור הגשר המקורי, ונדרש פתרון חדש. הפניות החדות בכביש בשני קצות הגשר הפכו לסיכון בטיחותי במצבים של ראות לקויה, והליקויים ברוחב הגשר ובמעמס המקסימלי של התכנון המקורי החלו להיות בעייתיים.
ההחלטה על פתרון לא הייתה קלה, בשל אינטרסים מקומיים רבים. הנושאים כללו שימור אדמה הקדושה לבני הנאוואחו, מיני צמחים המצויים בסיכון בקניון מרבל, והאפשרות של פגיעה בנהר במזהמים שמקורם בבנייה. ההצעה המקורית הייתה להרחבה וחיזוק של הגשר המקורי בלבד, אבל היא נדחתה בסופו של דבר מכיוון שלא הייתה מסוגלת לעמוד בתקנים הנוכחיים של מערכת הכבישים הפדרליים. החלפה הייתה האפשרות היחידה, ובסופו של דבר הוחלט לעצור לחלוטין תנועת כלי רכב על הגשר המקורי. הוחלט שהגשר החדש צריך להיבנות בצמוד לגשר המקורי ושצורתו החיצונית תהיה זהה לגשר המקורי, אבל הוא יבנה בהתאם לתקני הכבישים המודרניים.
על הקמת גשר קשת הפלדה החדש הופקדו מחלקת התנועה של אריזונה (Arizona Department of Transportation) ומנהל הכבישים הפדרלי (Federal Highway Administration), והוא הושלם בספטמבר 1995 בעלות של בערך 15 מיליון דולרים.
גשר נאוואחו המקורי פתוח עדיין לתנועת הולכי רגל ופרשים, ומרכז מידע הוקם בסמוך ובו מוצג הסיפור ההיסטורי של הגשר וההיסטוריה של חציית הקולורדו. לעיתים קרובות ניתן לראות קופצי באנג'י מהגשר. הגשר המקורי הוגדר כ"אתר היסטורי של הנדסה אזרחית" (Historic Civil Engineering Landmark). הגשר נוסף למרשם הלאומי של אתרים היסטוריים ב-13 באוגוסט 1981.
פרטים טכניים > הגשר הישן

הבנייה ארכה כמעט שנתיים, והגשר נחנך ב-15-14 ביוני 1929
אורך הגשר: 254 מטרים
גובה הגשר מעל פני נהר הקולורדו: 142 מטרים
רוחב הכביש הוא 5.5 מטרים
אורך בסיס הקשת התומכת בגשר הוא 188 מטרים וגובה הקשת 27 מטרים
כמות הפלדה: 1,100 טון
כמות הבטון: 380 מטרים מעוקבים
כמות הפלדה בטון המזוין: 37 טון
עלות הבנייה: 390,000 דולרים
פרטים טכניים > הגשר החדש

הבנייה ארכה שבעה חודשים, והגשר נחנך ב-14 בספטמבר 1995
אורך הגשר: 277 מטרים
גובה הגשר מעל פני נהר הקולורדו: 143 מטרים
רוחב הכביש הוא 13 מטרים
אורך בסיס הקשת התומכת בגשר הוא 221 מטרים וגובה הקשת 27 מטרים
כמות הפלדה: 1,800 טון
כמות הבטון: 1,370 מטרים מעוקבים
כמות הפלדה בבטון המזוין: 197 טון
עלות הבנייה: 14.7 מיליון דולרים
הערות שוליים

↑  Ghiglieri, Michael P.; Myers, Thomas M. (2001). Over the Edge: Death in Grand Canyon (First Edition, sixth printing, first revision ed.). p. 25. ISBN 0-9700973-0-1. Months later, on June 12, 1928, Lane McDaniels, age 42, was working on the partially constructed Navajo Bridge at River Mile 4. Despite this being the tallest steel bridge in the world at the time, the supervisors vetoed rigging safety netting under the bridge because they were sure that hot rivets dropping by accident might ignite it. McDaniels, unfortunately, missed his footing on a scaffold. He fell. And there being no net, he plummeted about 470 feet into the Colorado River. His fellow workers stared down in horror. They said that, upon impact, McDaniels' body seemed to "burst and flatten out" on the surface of the water. Four steelworkers quit after McDaniels death, not from fear of falling, but from the dismal prospect of being swallowed up by the turbulent waters of the Colorado if they did fall, with no hope that their bodies would ever be recovered.
↑  על פי השלט של מדינת אריזונה המוצב במקום.
↑  Navajo Steel Arch Highway Bridge
דודרשטאדט

דודרשטאדט (בגרמנית: Duderstadt) היא עיר בת כ-20 אלף תושבים בגרמניה. היא מהווה מרכז של החלק הצפוני של אייכספלד.
העיר מוזכרת לראשונה בשנת 929. העיר העתיקה כוללת מספר רב של בניינים ששרדו עד היום, במיוחד לאורך רחוב השוק לרבות כנסיות מהמאה ה-13. מגדל שמירה נבנה בשנת 1343 ונבנה מחדש לאחר שרפה שהתרחשה בשנת 1424. בניין העירייה נבנה בשנת 1302 תוך הרחבה בשנת 1674. העיר הפנימית מוקפת בחומה באורך של כ-4 ק"מ שנבנתה במהלך תחילת המאה ה-16.
בעיר ממוקם מטה ומפעל ראשי של חברת אוטו בוק, שנמנה עם מרכזי תעסוקה עיקריים של העיר.
העיר הייתה ממוקמת קרוב לגבול עם גרמניה המזרחית ובאזור הגבול לשעבר הוקם מוזיאון המתאר את התקופה וסידורי הביטחון בגבול.
ג'ון דאנקן

| --- | --- |

טריסטן ואיזולדה
 לידה:  יולי 1866 דנדי, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  1945 (בגיל 78 בערך) אדינבורו, הממלכה המאוחדת 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת דנדי  האקדמיה המלכותית לאמנויות היפות של אנטוורפן  האקדמיה לאמנות של דיסלדורף 
 
ג'ון דאנקן (באנגלית: John Duncan;‏ 1866–1945) היה צייר סימבוליסט סקוטי. חלק ניכר מעבודותיו, מלבד דיוקנאות, תיארו אגדות ארתוריאניות, פולקלור קלטי ונושאים מיתולוגיים אחרים.
ביוגרפיה

דאנקן נולד באזור היל-טאון של דנדי ב-19 ביולי 1866, בנו של קצב ומגדל בקר. ג'ון, לא התעניין בעסק המשפחתי והעדיף את האמנות החזותית. עד גיל 15 הוא הגיש קריקטורות למגזין המקומי "נורת' וויזארד" ולאחר מכן התקבל כעוזר במחלקת האמנות של העיתון "דנדי אדויטייזר". באותו זמן הוא גם היה תלמיד בבית הספר לאמנות בדנדי. בשנים 1887–1888 עבד בלונדון כמאייר מסחרי, ולאחר מכן נסע לאירופה כדי ללמוד באקדמיה של אנטוורפן בהדרכת צ'ארלס ורלט ובאקדמיה לאמנות של דיסלדורף.
ב-1889 חזר דאנקן לדנדי והציג בגלריות האמנות של ויקטוריה ואלברט. בשנה שלאחר מכן הוא הפך לאחד מהחברים המייסדים של האגודה לאמנויות גרפיות של דנדי (אגודת האמנות של דנדי). רוב הכנסותיו בתקופה זו הגיעו מעבודות דיוקן, כולל סוחר היוטה ג'ון ל. לוק וגברת האנטר מהילטון.
ב-1892 עבר דאנקן לאדינבורו כדי לעבוד עם הסוציולוג, הבוטנאי והאורבניסט פטריק גדס, שאותו פגש בדנדי. כחלק מתנועת התחייה הקלטית, דאנקן צייר ציורי קיר עבור אולמות המגורים בגן רמזי. הוא גם הפך לאמן הראשי של המגזין "אברגרין" של גדס 1895–1897. המגזין הציג גם עבודות של האמנית נל בקסטר והאמן רוברט ברנס. בין יתר הנושאים, דאנקן תיאר את בכחוס וסילנוס בסצנה מיתית. דאנקן שימש גם כמנהל בית הספר לאמנות "אולד אדינבורו" של גדס.
בשנת 1897 דאנקן חזר לדנדי והציג ציורים קלטיים וסמליים באיגוד האמנויות הגרפי, וגם באקדמיה הסקוטית המלכותית ובמכון המלכותי של גלאזגו. הוא המשיך ללמד אמנות ועיצוב, בדנדי YMCA, באוניברסיטה ובית הספר לאמנות במכון הטכני של דנדי. הוא גם יצר את קולקטיב העיצוב הראשון של דנדי על ידי איסוף קבוצה של כישרונות צעירים שיצרו והציגו יצירות אמנות דקורטיביות ועיצוב עבור האגודה לאמנויות גרפיות, כולל נל בקסטר, רוזה בקסטר, אליזבת ברט ואחותו של דאנקן ג'סי ווסטברוק.
הודות להשפעתו של פטריק גדס, בשנת 1900 מונה דאנקן כפרופסור במכון בשיקגו שנוסד על ידי פרנסיס ווילנד פרקר. הוא לא היה מאושר בשיקגו, ולאחר מותו של פארקר ב-1902 חזר דאנקן לסקוטלנד והתיישב באדינבורו, שם יחיה עד סוף ימיו.
גלריה

הכלה הקדושה, 1913
דיוקן של הלן שלאפ
הרוכבים במירוץ מיתולוגי
ארבע דמויות בנוף
ז'אן דארק - רישום
הערות שוליים

↑  Duncan works online at The Athenaeum
↑  Young, Clara (2004). "John Duncan". Oxford Dictionary of National Biography (online ed.). Oxford University Press.
↑  Kemplay, John (2009). The Paintings of John Duncan: A Scottish Symbolist. Pomegranate Artbooks
1 2  Jarron, Matthew (2015). "Independent & Individualist": Art in Dundee 1867–1924. Dundee: University of Dundee Museum Services / Abertay Historical Society. pp. 49–83.
↑  The Scottish National Gallery, 2016
↑  Geddes, Patrick. "The Evergreen".
↑  Mellor, Helen (1990). Patrick Geddes: Social Evolutionist & City Planner. London: Routledge. p. 76
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 11927907X  ISNI: 0000 0000 6677 4296  LCCN: n94046548  RKD: 24837  SNAC: w6tc1mpv  TePapa: 49090  ULAN: 500000149  VIAF: 50032226   WorldCat (עם VIAF): 50032226
גנרל גרנט

העץ גנרל גרנט
גנרל גרנט הוא עץ מזן סקוויה ענקית הגדול ביותר בפארק הלאומי קינגס קניון שבקליפורניה והעץ השני בגודלו בעולם.
היסטוריה

העץ נקרא בשנת 1867 על שם יוליסס ס. גרנט, מפקד צבא האיחוד במלחמת האזרחים האמריקנית ונשיאה ה-18 של ארצות הברית. קלווין קולידג' העניק לעץ זה את התואר "עץ חג המולד הלאומי" ב-28 באפריל 1926. בשל בסיסו הגדול, חשבו בתחילה שזהו העץ הגדול ביותר בעולם, אך בשנת 1931 לאחר מדידות מדויקות התואר הועבר לעץ גנרל שרמן. ב-29 במרץ 1956 הנשיא דווייט אייזנהאואר קבע שהעץ ישמש כמצבת זיכרון להרוגי המלחמות של צבא ארצות הברית.
כיום

בשנת 2005, הדירוג של הגנרל גרנט בין עצי הסקויה הגבוהים בעולם עלה שלב אחד, זאת לאחר שעץ וושינגטון עלה באש וצמרתו נשרפה. בעבר סברו שגילו של העץ למעלה מ-2,000 שנים, הערכות מדויקות יותר אומדות את גילו של העץ בכ-1,650 שנים. בשנת 2012 נקבע שעץ זה הוא עץ הסקוויה הענקית השני בגודלו בעולם, לאחר הגנרל שרמן.
מידות

גובה: 81.5 מטרים
היקף הבסיס: 32.8 מטרים
קוטר הגזע: 8.8 מטרים
קוטר הגזע בגובה 18 מטרים מהקרקע: 5 מטרים
קוטר הגזע בגובה 55 מטרים מהקרקע: 3.9 מטרים
נפח מוערך של גזע העץ: 1,320 מטרים מעוקבים.
גנרל גרנט מקושט כעץ חג המולד
דוד אולר

| --- | --- |

תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  19 בינואר 1902 ורשה, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  21 באוגוסט 1985 (בגיל 83) נואזי-לה-גראן, צרפת 
 מקום לימודים:  האקדמיה לאמנויות היפות, ורשה 
 תחום יצירה:  פיסול, ציור 
 יצירות ידועות:  Unable to Work, בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 
תבליט של דוד אולר בבית לוחמי הגטאות: אם וילדיה על סף תא הגזים. אבן גיר, 1960
דוד אוֹלֶר (בצרפתית: David Olère;‏ 19 בינואר 1902, ורשה – 21 באוגוסט 1985, פריז) היה צייר ופסל יהודי-צרפתי ממוצא פולני, ניצול השואה, שנודע בעיקר ברישומיו המתארים את תהליך ההשמדה באושוויץ.
קורות חיים

אולר נולד בעיר ורשה שבפולין הרוסית, שם למד באקדמיה לאמנויות יפות בוורשה (אנ'). בגיל 16 עבר לגדנסק, ואחר-כך לברלין, שם הציג חיתוכי עץ.
הוא נשכר על ידי במאי הקולנוע ארנסט לוביץ' לצייר כרזות ולבנות תפאורות לסרטיו.
ב-1923 התיישב בפריז, שם השתלב בתעשיית הקולנוע הצרפתית ויצר כרזות, תלבושות ותפאורות לחברת "סרטי פרמאונט". ב-1930 נישא לז'ולייט ונטורה, והשניים היו הורים לבן, אלכסנדר.
בפרוץ מלחמת העולם השנייה גויס אולר לגדוד 134 של חיל הרגלים הצרפתי. עם תבוסת צרפת חזר לפריז והצליח להתחמק ממספר מצודים על יהודים. ב-2 במרץ 1943 נעצר ונשלח למחנה המעצר דראנסי.
ב-2 במרץ 1943 נשלח משם במשלוח מס' 49 לאושוויץ.
מתוך משלוח זה, שכלל 1,000 יהודים, נבחרו 119 לעבודות, ובהם אולר, אסיר מס' 106144. השאר הומתו בתאי הגזים תוך זמן קצר.
אנשי האס אס השתמשו בכישוריו הקליגרפיים ושליטתו בשפות רבות ומינו אותו לכתיבת מכתבים בכתב יפה ומעוטרים בציורים לבני משפחותיהם.
עבודתו העיקרית בבירקנאו הייתה בזונדרקומנדו בתאי הגזים ובקרמטוריום III, וכך היה עד לזוועות שהתרחשו בתהליך ההשמדה. אולר הוא מהבודדים שנשארו בחיים מהזונדרקומנדו, שכן האס אס היו מוציאים אותם להורג מדי פעם לבל יתגלה סוד ההשמדה.
ב-18 בינואר 1945 החל את צעדת המוות מאושוויץ למטהאוזן. משם עבר למחנות מלק ואבנזה, שם שוחרר על ידי הצבא האמריקאי ב-6 במאי 1945 וחזר לאשתו ובנו.
יצירתו

בשנים 1945–1946 רשם אולר כ-70 רישומים המתארים את מה שראה וחווה בתאי הגזים ובקרמטוריום בבירקנאו. רוב הרישומים האלה נמצאים בבית לוחמי הגטאות ובחלקם הוא מופיע.
לרישומים יש ערך תיעודי ממעלה ראשונה, הואיל ותהליך ההשמדה לא תועד חזותית ואולר היה עד יחיד שיכל לתעד זאת ממקור ראשון.
הוא המשיך לצייר עד 1962. יצירותיו-רישומים, ציורים ופסלים הוצגו במוזיאונים רבים כמו המוזיאון היהודי של ניו יורק מוזיאון האנווליד והגראנד פאלה בפריז, מוזיאון ברקלי ועוד.
יצירותיו של אולר שימשו את ההגנה במשפט הדיבה של מכחיש השואה דייוויד אירווינג נגד דבורה ליפשטדט.
קטלוגים של תערוכות מציוריו בישראל

דוד אולר, ממעמקים: עדות מצוירת ממחנה ההשמדה אושוויץ; אוצרת התערוכה ועורכת הקטלוג: בלה שומר-זייצ'יק; תרגום: מיכל ואדוארד לוין, ירושלים: יד ושם, רשות הזיכרון לשואה ולגבורה (מחלקת המוזיאונים), 1997.
דוד אולר, עדות: רישומי אושוויץ; אוצרת התערוכה: פנינה רוזנברג; תרגום ועריכה לשונית באנגלית: לינדה מילר, לוחמי הגיטאות: בית לוחמי הגיטאות, תשנ"ח.
דוהאט (יין)

| --- | --- |

עץ שזיף שחור (דוהאט) מהפיליפינים
 סוג:  משקה 
 
יין דוהאט (באנגלית: Duhat wine; הנקרא גם Lomboy wine), הוא יין פירות פיליפיני העשוי מפירות שזיף שחור (Duhat). יש לו צבע סגול-אדום עז. הוא מיוצר בעיקר בדרום לוזון.