stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אנדרו בארת' פלדמן
קריירה > מוזיקה

ביולי 2021, פלדמן הוציא את הסינגל הראשון שלו "Every Pretty Girl" על התאהבות כנער עם הפרעה טורדנית-כפייתית. בערב חג המולד 2021, פלדמן הוציא את הסינגל השני שלו "Emma". ביולי 2021, פלדמן הופיע בסינגל "The Old Me and You" של השחקנית והזמרת האמריקאית קוזי זולסדורף. בספטמבר 2022, פלדמן וג'ו סרפיני הוציאו את "In My Head", דואט שנכתב על ידי דניאל מרצלוף וג'ייקוב ריאן סמית' על הרומן המתהווה בין שני גברים צעירים.
דיסקוגרפיה > אלבומי אולפן

2023: Penn Station
דיסקוגרפיה > אלבומי מחזמר

2017: SW: A New(sical) Hope (Original Cast Recording)
דיסקוגרפיה > סינגלים

2021: "Every Pretty Girl"
2022: "Emma"
2023: "The College Breakup"
דיסקוגרפיה > שיתופי פעולה

2021: "Me and Mr. Popularity"
2021: "The Old Me & You" (קוזי זולסדורף בהשתתפות אנדרו בארת פלדמן)
2022: "Archie's All-American" (ג'ו אייקוניס בהשתתפות אנדרו בארת פלדמן)
2022: "Second Star" (עם בן וורד)
2022: "In My Head" (עם ג'ו סרפיני)
פילמוגרפיה > סרטים וטלוויזיה

| שנה> סרטים | שם> סרטים | תפקיד> סרטים | הערות> סרטים |
| --- | --- | --- | --- |
| 2020 | בן פלאט בהופעה ברדיו סיטי מיוזיק הול | — | סרט הופעה; קמע |
| 2023 | טיול מודרך לאהבה | אלכס |  |
| 2023 | לא לוקחים קשה | פרסי בקר |  |
| TBA | SNL 1975 | ניל לוי |  |
טלוויזיה
| 2020–2021 | Stars in the House | אנתוני | אורח מיוחד; 3 פרקים |
| 2020 | data-sort-value="" style="background: #ececec; color: #2C2C2C; vertical-align: middle; text-align: center; " class="table-na" | — | מנחה; ספיישל טלוויזיה |  |
| 2021–2023 | היי סקול מיוזיקל: המחזמר: הסדרה | אנטואן/אנדי | תפקיד אורח חוזר |
פילמוגרפיה > תיאטרון

| שנה | הפקה | תפקיד | קטגוריה |
| --- | --- | --- | --- |
| 2018 | תפוס אותי אם תוכל | פרנק אבגנייל | אקדמיית לורנס וודמיר |
| 2019–2020 | אוון הנסן היקר | אוון הנסן | ברודוויי |
| 2020 | SW: A New(sical) Hope | האן סולו/דארת' ויידר | 54 Below |
| 2021 | רטטוי המחזמר | אלפרדו לינגוויני | מופע צדקה |
| 2022 | 7 Sacrilege Street | מלחין | Harvard-Radcliffe Dramatic Club |
| 2022 | Park Map | מלחין/מבצע | 54 Below |
פילמוגרפיה > וידאו קליפ

| שנה | שם | אמן |
| --- | --- | --- |
| 2021 | "Me and Mr. Popularity" (מתוך In Pieces: A New Musical) | ג'ואי קונטררס |
פרסים

| שָׁנָה | פרסים | קטגוריה | עֲבוֹדָה | תוֹצָאָה |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2018 | פרסי רוג'ר ריס | השחקן הטוב ביותר | תפוס אותי אם תוכל | זכייה |
| 2018 | פרסי המחזמר הלאומי של התיכונים | השחקן הטוב ביותר | תפוס אותי אם תוכל | זכייה |
| 2019 | פרסי בחירת הקהל של Broadway.com | שחקן מחליף אהוב | אוון הנסן היקר | מועמדות |
| 2019 | כוכב השנה של Broadway.com | כוכב השנה | אוון הנסן היקר | מועמדות |
| 2022 | פרסי הקברט של BroadwayWorld | המופע הטוב ביותר | מפת הפארק | זכייה |
רוני לידור

| --- | --- |

 לידה:  1 בפברואר 1960 (בן 64) תל אביב-יפו, ישראל 
 ענף מדעי:  התנהגות מוטורית והפסיכולוגיה של הספורט
 מקום מגורים:  תל אביב
 עיסוק:  נשיא מכללת לוינסקי-וינגייט
 מקום לימודים:  אוניברסיטת פלורידה  מכון וינגייט  אוניברסיטת בוסטון 
 מנחה לדוקטורט:  פרופ' זינגר מאוניברסיטת פלורידה
 מוסדות:  המכללה האקדמית בוינגייט 
 מספר צאצאים:  3
 
רוני לידור (נולד בתל אביב ב-1 בפברואר 1960) הוא פרופסור מן המניין, המתמחה בתחום ההתנהגות מוטורית והפסיכולוגיה של הספורט, ומכהן כנשיא המכללה האקדמית בווינגייט מאז שנת 2010. בספטמבר 2023 החליף פרופ' לידור את מיכל בלר כנשיא המכללה המאוחדת לוינסקי-וינגייט.
בעבר היה מאמן כדורסל.
קורות חיים אקדמיים

בשנת 1985 סיים תואר ראשון בהוראת חינוך גופני במכללה לחינוך גופני ולספורט ע"ש זינמן במכון וינגייט.
בשנת 1987 סיים תואר שני בלימודי ביצועי אנוש (Human Performance), באוניברסיטת בוסטון, בארצות הברית.
בשנת 1991 סיים תואר שלישי בהתנהגות מוטורית (Motor Behavior) באוניברסיטת פלורידה בגיינסוויל שבארצות הברית. עבודת הדוקטורט שלו עסקה ב-Learning strategies and achieving skilled performance, בהנחיית פרופ' זינגר מאוניברסיטת פלורידה.
משנת 1991, כשחזר לישראל, החל ללמד כמרצה במכללה האקדמית בווינגייט (שנקראה אז המכללה לחינוך גופני ולספורט ע"ש זינמן במכון וינגייט), למקצועות התפתחות מוטורית, למידה מוטורית, מבוא למחקר ופדגוגיה של הספורט במסגרת לימודי התואר הראשון של המכללה.
משנת 1994 החל ללמד גם במסגרת המסלול ללימודי תואר שני במכללה האקדמית בווינגייט, וכן בפקולטה לחינוך באוניברסיטת חיפה נושאים של עיבוד מידע וקבלת החלטות בספורט, למידה מוטורית ושיטות מחקר. בנושאים אלו לימד גם בחוג לחינוך באוניברסיטת תל אביב, כמרצה מן החוץ, בין השנים 1999–2001.
משנת 1996 החל להנחות סטודנטים במסלולים לתואר שני במכללה האקדמית בווינגייט במסלול מדעי החינוך הגופני (MPE), וסטודנטים לתואר שני (MA) ושלישי (PHD) בפקולטה לחינוך באוניברסיטת חיפה. במהלך השנים הנחה בעבודות תיזה מעל 40 סטודנטים לתואר שני, ושמונה סטודנטים בעבודות הדוקטורט שלהם.
מאז שנת 2010 לידור מכהן כנשיא המכללה האקדמית בווינגייט.
במקביל לתפקיד זה, הוא מרצה וחוקר בתחומי למידה מוטורית, התנהגות מוטורית, פסיכולוגיה של הספורט, שיטות מחקר ותהליכי קבלת החלטות בספורט. הוא פרסם כ-120 מאמרים מחקריים, בכתבי עת מדעיים עם שיפוט.
בין השנים 1994 ועד כה הוא כיהן במכללה האקדמית בווינגייט במגוון תפקידים, ביניהם: ראש היחידה למחקר ועיבוד נתונים, ראש ועדת המחקר, ראש המעבדה להתנהגות מטורית, ראש בית-הספר לחינוך, חבר במועצה האקדמית העליונה, חבר בוועדת קידום סגל וחבר בוועדת קבלה של סטודנטים עם צרכים מיוחדים.
לידור היה חבר בקרוב ל-20 ועדות מדעיות של כנסים בינלאומיים, שבשלוש מהן כיהן כיו"ר הוועדה: הקונגרס הבינלאומי ה-2 בהכשרת מורים ב־1996, כנס ICSSPE ב־2011, והכנס ה-23 של The European Fair Play Movement.
בין השנים 2003–2017 כיהן לידור כחבר בוועדת המקצוע העליונה לחינוך גופני בישראל ושימש כיו"ר הוועדה בין השנים 2010–2017.
בנוסף לתפקידיו האקדמיים, כיהן לידור בתפקידים בוועדות מקצועיות, ביניהם: יו"ר הארגון הישראלי לפסיכולוגיה וסוציולוגיה של הספורט וחבר ומזכיר החברה הבינלאומית לפסיכולוגיה של הספורט (International Society of Sport Psychology).
לידור משמש כיום כעורך של שני כתבי עת מדעיים, ובנוסף לכך היה שותף בכתיבה ובעריכה של 24 ספרים באנגלית ובעברית. בין הספרים נכללים מספר ספרי מבוא (textbooks) בתחום ההתפתחות המוטורית, התנהגות מוטורית ולמידה מוטורית, שמהווים ספרי ליבה בקורסים באוניברסיטאות, ביניהם: "התפתחות מוטורית בגיל הצעיר"; "התפתחות, ניתוח איכותי והעשרה של מיומנויות גופניות בסיסיות"; התנהגות מוטורית: היבטים פסיכולוגים וסוציולוגיים"; "מדידה והערכה בחינוך גופני ובספורט"; "חשיבה וקבלת החלטות בספורט"; "העבודה הסמינריונית: כתיבה, הנחיה והערכה".
מתגורר בתל אביב, נשוי ואב לשתי בנות ובן.
קריירה ספורטיבית

בין השנים 1971–1978 שיחק לידור בקבוצות הנערים והנוער של מכבי תל אביב, וזכה ארבע פעמים באליפות המדינה.
בשנת 1977 זכה במדי תיכון עירוני ה' באליפות בתי הספר במחוז תל אביב.
בין השנים 1977–1985 אימן במחלקות הילדים, הנערים והנוער של מכבי תל אביב, החל מליגת הקט סל. במהלך שנים אלו זכתה קבוצת הנערים של מכבי תל אביב תחת הדרכתו באליפות המדינה.
בשנת 1985 אימן את קבוצת הבוגרים של מכבי דרום, קבוצת הבת של מכבי תל אביב, בליגה הארצית.
לידור היה חבר בוועדת הפרס של פרס ישראל בתחום ספורטאים מצטיינים לשנת 2024.
לקריאה נוספת

מדיה וקבצים בנושא  בוויקישיתוף
רוני לידור, ברשת החברתית Goodreads
רוני לידור, באתר ResearchGate
במגרש המשחקים: ספורט וחברה בתחילת האלף השלישי
חשיבה וקבלת החלטות בספורט
להיות בכושר: מתאוריה למעשה
ספורט ערכים ופוליטיקה
העבודה הסמינריונית: כתיבה, הנחיה והערכה
הערות שוליים

↑    ישי אלמקייס, ‏אחרי שמונה שנים: נשיאת מכללת לוינסקי-וינגייט פורשת לגמלאות, בעיתון מקור ראשון, 3 בספטמבר 2023
↑  מיקי ברקוביץ' הוא חתן פרס ישראל בתחום ספורטאים מצטיינים, באתר משרד החינוך, ‏3 באפריל 2024
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007312908205171  ISNI: 0000 0000 6658 7079  LCCN: nr95003891  NKC: xx0305192  VIAF: 66713351   WorldCat (עם VIAF): 66713351
טיבור ויידה

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  26 בינואר 1924 בודפשט, ממלכת הונגריה 
 פטירה:  2010 (בגיל 85 בערך) 
 מדינה:  הונגריה, אוסטרליה 
 
טיבור ויידה (בהונגרית: Vajda Tibor;‏ 26 בינואר 1924–2010) היה סופר, רופא או טכנאי שיניים, ניצול שואה יהודי הונגרי - אוסטרלי, ומאיור במשטרה החשאית ההונגרית (ה-ÁVH).
קורות חיים > עד 1945

טיבור ויידה נולד בבודפשט למשפחה יהודית בורגנית. אביו היה מארטון ויידה, טכנאי שיניים, ואמו הייתה גיזלה מסינגר. אביו נלקח לשרות העבודה ב-1943 (עבודות כפייה לגברים יהודים עבור הצבא ההונגרי) ובשנה שלאחר מכן נפטר מעבודות הכפייה וממחלות באזור שופרון. טיבור ויידה השלים את ארבע הכיתות של התיכון בגימנסיה הריאלית פרנץ קלצ'אי בבודפשט, ואז בין 1939 לבין 1941 היה מתלמד בבית המלאכה לטכנאי השיניים של אביו ברחוב לובאג. בקיץ 1939 שהה חודשיים באיטליה. הוא ניסה להימלט לברית המועצות ב-1941, אך נלכד בעיר דברצן ולבסוף שוחרר רק בהתערבות הוריו. הוא הפך לעוזר טכנאי שיניים ב-1942, אך לא עבר את בחינות המקצוע עד סוף מלחמת העולם השנייה. בינתיים, ב-1944, לפי קורות החיים שלו משנת 1952 עבור המשטרה החשאית ההונגרית - ÁVH, גם הוא נלקח לעבודות כפייה במסגרת שירות העבודה מ-15 במאי עד 8 באוקטובר, כאשר ברח מהפלוגה במחנה העבודה שלו. הוא הסתתר בחודשים שלאחר מכן עם ניירות מזויפים, באופן לא חוקי (לפי האוטוביוגרפיות והזיכרונות שלו, מלאי הסתירות, ביצע בנובמבר – דצמבר 1944 מספר פעולות פרטיזניות בבודפשט עם פליטים ונמלטים בלתי מזוהים נוספים והציל, לדבריו, נרדפים אחרים באמצעות אספקת ניירות מזויפים).
קורות חיים > 1945–1956

בתחילת 1945 נבחר כחבר בוועד הניהול של האיגוד המקצועי לרפואת שיניים כטכנאי שיניים. בסוף פברואר הצטרף למפלגה הסוציאל-דמוקרטית ההונגרית ה-SZDP,  ולאחר מכן ביולי אותה שנה, למפלגה הקומוניסטית ההונגרית. (באביב, מלווה בחיילים סובייטים, היה בווינה, רשמית כשליח האיגוד המקצועי של רפואת השיניים, כדי לרכוש ציוד לרפואת שיניים). מ-18 בדצמבר 1945 הפך למזכיר המפלגה ברובע 6 של בודפשט וממרץ של השנה שלאחר מכן ועד סוף 1947, מונה לסגן המזכיר הכללי של האיגוד המקצועי לרפואת שיניים.
בינתיים, ב-18 במאי 1946 בהצעת אגף הגיוס וכוח האדם המחוזי – התקבל ל"רשות להגנת המדינה" (כיהודים ניצולי שואה רבים אחרים שנחשבו למהימנות כאנטי פשיסטים בשל יהדותם), שם היה תחילה מזכיר חינוך, אחר כך חבר בהנהלת הארגון הבסיסי של המפלגה, ואחראי על הלמידה הפרטנית בתוך הארגון. הוא התחתן ב-1946, ואשתו, אווה באן (מקודם: בלאו), עבדה גם היא בדרגת סגן ברשות ההגנה של המדינה מ-1948.
בשנת 1946/1947 סיים את לימודיו במחלקה לפילוסופיה של האקדמיה לפועלים. במהלך 1949, גם הוא חקר, בין היתר, את לאסלו רייק, שר הפנים לשעבר, את ג'רג' פאלפי, סגן שר ההגנה, את דז'ה נמט, נספח דיפלומטי במוסקבה, את קולונל בלה קורונדי ממשרד הפנים, ואת אנדרה סבני, מזכיר מדיני, סגן שר החוץ. (כל האנשים ברשימה הנ"ל הוצאו להורג לאחר מכן).
ב-1950/1949 למד באקדמיית דז'רז'ינסקי במוסקבה. לאחר חזרתו הביתה באוקטובר 1950, הועלה מקפטן למאיור (רב-סרן) ומאז שימש כראש מחלקה וסגן ראש אגף. בשנת 1951 נשא הרצאות על "תוכנית חקירות" ו"חקירת עצורים" בבית הספר לקצינים "דז'רז'ינסקי" בבודפשט. לפי מקורות מסוימים בשנים 1951–1952 הוא החרים ולקח לעצמו חפצי ערך שונים במהלך החיפושים בבתי העצורים במספר הזדמנויות (כגון מזומן, ציורים, שעונים, מצלמות וכו'), אך אין ראיות לגבי זה.
ויידה נעצר באשמת התארגנות ציונית בסוף 1953, אך לבסוף הובא למשפט באשמת "פשעים נגד העם", פציעות קטלניות, זיוף מסמכים ורדיפה בגין עדות שקר. הוא נידון על ידי בית המשפט הצבאי לשש שנים בערכאה ראשונה ב-24 בדצמבר ולאחר מכן גם בערכאה שנייה ב-15 בינואר 1954. הוא שוחרר בחנינה ב-1 באוקטובר 1956, ולאחר מכן בתחילת המרד ההונגרי עזב לווינה ב-1 בנובמבר, לשם הגיעו אחריו תוך זמן קצר אשתו ושני ילדיו. המשפחה עזבה את וינה לג'נובה ב-17 בינואר 1957.
קורות חיים > כמהגר

טיבור ויידה כנראה קיבל מקלט באוסטרליה כלוחם חופש הונגרי, שם עסק כרופא שיניים מסוף שנות ה-60, אף על פי ש(ככל הידוע) מעולם לא השיג תואר רפואי. לבקשתו קיבל אשרת ביקור ממשרד הפנים ההונגרי באפריל 1969 ומאז ביקר בקביעות בהונגריה. עד מהרה הפך לחבר כבוד באיגוד המדעי של רופאי שיניים ההונגרים, וקיבל מדליית זהב באספה הכללית של האיגוד הבינלאומי של רופאי השיניים ב-1974 בניו יורק.
הוא היה חי בעושר ובשלווה בסידני עד מותו ב-1993 אילו ב-26 בינואר (בחג הגדול ביותר באוסטרליה) אילו מגדה בארדי לא הייתה מזהה בו את קצין החקירות לשעבר שלה. מגדה בארדי, היהודייה שגורשה לאושוויץ ושרדה, ובעלה נעצרו ב-7 במרץ 1951 בהאשמות מפוברקות. קצין החקירה של בני הזוג, אף על פי שהכחיש כל הזמן, היה טיבור ויידה. האישה שוחררה ממחנה קישטרצ'ה לאחר שנתיים וחצי, אך בעלה מעולם לא חזר הביתה. היו רישומים שנויים במחלוקת על מותו, הוא מת רשמית משחפת, אך דו"ח רפואי מפורט מעלה כי הוא מת כתוצאה מהטיפול האכזרי והמכות שספג במהלך חקירות. מגדה בארדי חיה באוסטרליה מאז 1958 ובילתה עשרות שנים בניסיון לגלות את הנסיבות האמיתיות של מות בעלה הראשון. ב-1993 נודע לאישה מההיסטוריון פרנץ קוביני כי טיבור ויידה, שהורה על כליאת בעלה המנוח, גר באותה עיר כמוה.
בהתבסס על כתובת שהתקבלה ממדריך הטלפונים של העיר סידני, מגדה בארדי ובעלה השני, טמאש בארדי, ביקרו את טיבור ויידה ב-26 בינואר 1993 והאישה זיהתה בו את החוקר שלה לשעבר. לאחר שהתקשורת המקומית עלתה על הנושא, הגיש רופא השיניים המוערך דאז תביעה נגד האישה באשמת לשון הרע, אותה הפסיד לאחר תשע שנים. בעקבות חשיפתו לעיתונות הכתובה והאלקטרונית האוסטרלית, שמו הוסר בסופו של דבר מהרשימה הרשמית של רופאי השיניים בניו סאות' ויילס. במהלך התביעה בהונגריה, ייצג את ויידה טיבור ביהארי, עורך דין מטעם משרד עורכי הדין ארשי ושות' (עובד במשרד עורכי דין זה היה ד"ר מיקלוש באואר גם הוא היה אחד הקצינים לשעבר של ה-AVH).
עבודותיו

בשפת המקור:
Hope dies last. A story of survival in fascist Hungary; Scribe, Melbourne, 2000
In the whirlwind of history. Struggle on and keep the faith; iUniverse, New York–Lincoln–Shanghai, 2003
Countess Megan of Bondi. A true blue Australian countess; iUniverse, New York–Lincoln–Shanghai, 2005
The end of the world. Summer solstice; iUniverse, s.l., 2008
Strange lives. Australia, Tahiti, Brazil, Italy; AuthorHouse, Milton Keynes, 2011
Adventures around the world; iUniverse, Bloomington, 2011
בתרגום:
התקווה מתה אחרונה. סיפור הישרדות בהונגריה הפשיסטית; סופר, מלבורן, 2000
במערבולת ההיסטוריה. נאבק ושמור על האמונה; iUniverse, ניו יורק - לינקולן - שנחאי, 2003
הרוזנת מייגן מבונדי. רוזנת אוסטרלית כחולה אמיתית; iUniverse, ניו יורק - לינקולן - שנחאי, 2005
סוף העולם. היפוך הקיץ; iUniverse, sl, 2008
חיים מוזרים. אוסטרליה, טהיטי, ברזיל, איטליה; AuthorHouse, מילטון קיינס, 2011
הרפתקאות מסביב לעולם; iUniverse, בלומינגטון, 2011
הערות שוליים

↑  Egyes források szerint 1945 februárjában Budapesten, majd márciusban Szegeden élt egy cionista kollektívában.
↑  Egyes életrajzaiban – utóbb beismerten valótlanul – azt állította, hogy 1942-től volt az SzDP tagja.
↑  Némely források szerint 1945 áprilisától a VII. kerületi SzDP-ben pártnyomozó volt.
↑  Államvédelmi Hatóság vezetőjének 92. sz. parancsa (Budapest, 1951. november 12.)
1 2  Kubinyi Ferenc: Fekete lexikon.
↑  Csontos János: Egy bűnös jogos bűnhődése. (Magyar Nemzet, 2002. augusztus 26.
↑  Vámos György: Verőlegények elől a verőfénybe. (Magyar Hírlap, 2009. október 15.)
↑  Rozgics Mária: Az áldozat bepereli Eörsi ügyvédi irodáját. (Napi Magyarország, 1999. szeptember 14.)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007269341405171  LCCN: nb2001011946  VIAF: 61046998   WorldCat (עם VIAF): 61046998
אסנת עקירב

| --- | --- |

 לידה:  22 בינואר 1967 (בת 57) באר שבע, ישראל 
 ענף מדעי:  מדע המדינה, ממשלה 
 מקום מגורים:  כפר ורדים 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת תל אביב  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 מנחה לדוקטורט:  ירון אזרחי 
 מוסדות:  האקדמית גליל מערבי 
 מספר צאצאים:  4 
 
אסנת עקירב (נולדה ב-22 בינואר 1967) היא פרופסורית ישראלית למדע המדינה, ראש המכון לחקר הגליל במכללה האקדמית גליל מערבי.
פעילות אקדמית

נולדה בשכונה ג' בבאר שבע להורים שעלו ממרוקו ומעיראק, ולמדה בתיכון מקיף א' בעיר. שירתה כקצינת חינוך בחטיבת הנח"ל, ובמסגרת תפקידה פיקדה על קורס חינוך וידיעת הארץ (חוי"ה) ועל קורס קציני חינוך.
עם שחרורה מצה"ל החלה ללמוד מדע המדינה באוניברסיטה העברית בירושלים, ממנה היא עברה לאוניברסיטת תל אביב, בה היא השלימה תואר ראשון ושני במקצוע. בעבודת התזה לתואר שני שלה, שהונחתה בידי פרופסור גדעון דורון, בחנה עקירב את הפעילות הפרלמנטרית של חברי הכנסת. את עבודת הדוקטורט עשתה באוניברסיטה העברית בהנחיית פרופסור ירון אזרחי. עבודה זו עסקה בכמות פעילות חברי הכנסת ובאיכותה, והובילה לפיתוח שיטות לבחינת נושאים אלו במישור הארצי והמקומי. את הפוסט-דוקטורט עשתה באוניברסיטת קליפורניה בסן דייגו, שם היא חקרה עם גארי ו' קוקס (אנ') ומת׳יו ד' מקובינס (אנ') את יכולת הממשלות לקבוע את סדר היום של הפרלמנט.
עקירב היא פרופסור חברה, כהנה כראש החוג למדע המדינה במכללה האקדמית גליל מערבי. בנוסף היא ראש המכון לחקר הגליל במכללה ויועצת נשיא המכללה להוגנות מגדרית, ומרצה מן החוץ בתוכנית לתואר שני במנהל שלטון מקומי באוניברסיטת חיפה. מחקריה עוסקים בפרלמנטים, בקביעת סדר היום, בשיטת בחירות, בשלטון מקומי, במגדר בפוליטיקה, במיעוטים ובפוליטיקה של ישראל. בשנת 2016 הייתה חוקרת אורחת באוניברסיטת סטנפורד.
בשנת 2018 נבחרה לסגנית נשיא האגודה הישראלית למדע המדינה ובשנת 2023 נבחרה לנשיאה (זמנית) של האגודה הישראלית למדע המדינה. משנת 2020 היא חברה בוועד המנהל של האגודה הישראלית לחקיקה ומשנת 2023 היא חברה בוועד המנהל של האגודה ללימודי ישראל.
פעילות ציבורית

במהלך לימודיה האקדמיים הייתה רכזת עיונית למיזם חונכות ולחברה באייסף - הקרן הבינלאומית לחינוך. בהמשך הייתה עוזרת חבר הכנסת רפאל אלול ממפלגת העבודה. הייתה ממקימי התנועה למלחמה בעוני בישראל בשנת 1994, וניהלה אותה עד 1996.
בשנת 1998 עברה לגור בכפר ורדים הסמוך למעלות-תרשיחא, ושנה אחר כך החלה לייצג את המשפחות הצעירות בוועד המנהל של עמותת משתכני הכפר. בשנת 2002 נבחרה לראשות הנהגת ההורים של בית הספר הקהילתי המקומי, ושנה מאוחר יותר נבחרה למועצה, בה ישבה בראש ועדת החינוך והייתה חברת ועדת ביקורת. הייתה חברת מועצה שתי קדנציות - עד שנת 2013. כחברת מועצה בדימוס היא חברת איגוד נבחרות ציבור.
בשנת 2009 החלה להתנדב בעמותת כ"ן - כוח נשים לקידום מנהיגות נשים בישראל. במסגרת פעילותה זו כתבה מחקרים על נשים בפוליטיקה המקומית, ואחד מהם זכה בפרס הצטיינות מהאגודה הישראלית למדע המדינה.
בינואר 2021, לקראת הבחירות לכנסת העשרים וארבע, שובצה עקירב במקום השני של המפלגה הכלכלית החדשה בראשות ירון זליכה.
פעילות ציבורית > פרסים

האקדמית גליל מערבי:
מרצה מצטיינת – 2010 ו־2015
חוקרת מצטיינת – 2015, 2018–2023
אחרים:
המאמר המחקרי המצטיין מהאגודה הישראלית למדע המדינה – 2012 ו־2016
פרס אדמונד ספרא למצוינות ותרומה לחברה הישראלית מאייסף – הקרן הבינלאומית לחינוך – 2012
פרס החלוצים החדשים של האיגוד הספרדי העולמי - 2022
חיים אישיים

אסנת מתגוררת בכפר ורדים, נשואה, אמא לארבעה בנים.
פרסומים

(רשימה חלקית)
הקשר שבין שיטת הבחירות של החכי"ם לבין פעילותם בכנסת השלוש עשרה, ירושלים: האוניברסיטה העברית בירושלים 2003
"שליטה בסדר היום בכנסת בתקופת ממשלתו השנייה של אריאל שרון" (עם גארי ו' קוקס (אנ') ומת׳יו ד' מקובינס (אנ')‏), הדוקטורים הני זובידה ודוד מקלברג (עורכים), הדמוקרטיה הישראלית בת שישים: מציאות וחזון, האגודה הישראלית למדע המדינה, 2009
"הצלחה של בתי מחוקקים ופרודוקטיביות של נבחרים", הדוקטורים הני זובידה ודוד מקלברג (עורכים), דינמיקה של שינוי: הפוליטיקה הישראלית בתקופת מעבר, האגודה הישראלית למדע המדינה, 2011
"התשמע קולי? מהשתתפות אזרחית להשתתפות פוליטית של נשים בפוליטיקה המקומית" (עם יעל בן־חורין–נאות), איתי בארי וערן רזין (עורכים), דמוקרטיה מקומית בישראל: ביזור, מקומיות, השתתפות ופוליטיקה מקומית ב: 164–189, האוניברסיטה העברית בירושלים, 2015
אנגלית:
"Re-election: Different Skills for Different Roles", ממשלה ואופוזיציה (אנ') 50(1): 90–118, אוניברסיטת קיימברידג', 2013
"Catch-22: Arab Members of the Israeli Parliament", ייצוג (אנ') 50(4): 485–508, טיילור ופרנסיס, 2014
"Weapon of the Weak: One-Minute-Speeches in the Israeli Parliament", סקירת מחקרים אירופיים 9(3): 75–88, המרכז הקנדי למדע ולחינוך, 2017
"Electoral Rules and Legislators' Productivity", עניינים פרלמנטריים 72(3): 638–663, אוניברסיטת אוקספורד, 2019
"The Lioness from Peki'in", כתב העת הבינלאומי ליזמות ועסקים קטנים, 37(2): 232–249, אינדרסיינס (אנ'), 2019
"A new approach to measuring legislators' activity", סקירה בינלאומית למדע המדינה 41(4): 584–599, SAGE,‏ 2019
"Gender and Parliamentary Activity", הפורום הבינלאומי ללימודי נשים 79, אלסוויר, 2020
"The Role of Joint Lists and the New Political Rhetoric in Israel, 2015-2020", סקירת לימודי ישראל (אנ') 35(3): 111–136, ספרי ברגן (אנ'), 2020
"Women's Leadership in Local Government", סקירת מחקרים אירופיים 13(1): 77–90, המרכז הקנדי למדע ולחינוך, 2021
הערות שוליים

↑  אסנת עקירב, ‏מנהיגי הרשויות המקומיות: במקום להתלונן, תתחילו למשול, באתר גלובס, 24 בנובמבר 2020
↑  אסנת עקירב באתר האקדמית הגליל המערבי
↑   חגי עמית, תן לי דוקטור אחד, עצמאי אחד ועזוב אותך מגנרלים: המתכון להקמת מפלגה ב-2021, באתר TheMarker‏, 19 בינואר 2021
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007257412205171  ISNI: 0000 0000 6846 5235  VIAF: 97614163   WorldCat (עם VIAF): 97614163
אוג'דה

| --- | --- |
סמל אוג'דהסמל אוג'דה

פוטומונטז' של אוג'דה
 מדינה:  מרוקו מרוקו
 מחוז:  המזרח
 ראש העיר:  מוחמד עזאווי
 תאריך ייסוד:  994
 שטח:  78.99 קמ"ר
 גובה:  470 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  506,224 (2024)
  ‑ צפיפות:  6,409 נפש לקמ"ר (2024)
 קואורדינטות:  34°41′21″N 1°54′41″W﻿ / ﻿34.689167°N 1.911389°W﻿ / 34.689167; -1.911389
 אזור זמן:  UTC
 http://communeoujda.ma
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת מרוקו מוגדלת) רבאט קזבלנקה אגאדיר טנג'יר מקנס מרקש פאס סלא האוקיינוס האטלנטי הים התיכון אלג'יריה סהרה המערביתאוג'דה(למפת מרוקו רגילה) רבאט קזבלנקה אגאדיר טנג'יר מקנס מרקש פאס סלא האוקיינוס האטלנטי הים התיכון אלג'יריה סהרה המערביתאוג'דה  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
אוג'דה (בערבית: وجدة, תעתיק מדויק: וג'דה; בצרפתית: Oujda; בברברית: ⵡⴻⵊⴷⴰ) היא עיר בצפון-מזרח מרוקו ובירת מחוז המזרח. העיר שוכנת בצמוד לגבול עם אלג'יריה, כ-460 ק"מ צפון-מזרחית לבירה רבאט. על פי מפקד האוכלוסין האחרון משנת 2024, התגוררו בעיר 506,224 בני אדם, מה שהופך אותה לעיר התשיעית בגודלה במרוקו. העיר היא מקום הולדתו של נשיא אלג'יריה לשעבר, עבד אל-עזיז בותפליקה.
היסטוריה

העיר הוקמה בשנת 994 על ידי זירי בן עטיה (אנ'), שליט שבטי הזנאטה הברברים. הרחבות נוספות של העיר נעשו בשנת 1048. באמצע המאה ה-11 העיר זכתה לחשיבות אסטרטגית עקב מיקומה על הדרך המזרחית לעיר סיג'ילמסה. העיר נפגעה מהמלחמות הרבות בין השושלת המרינית לממלכות ממזרחה. הסולטאן המריני אבו יוסף יעקוב בנה מחדש את העיר ושיקם אותה. העיר הייתה הזירה לקרבות גם בין השושלות הסעדית והעלאווית של מרוקו לבין האימפריה העות'מאנית ממזרח. בשנת 1844 התרחש בקרבת העיר קרב איסלי בין צרפת למרוקו. בשנת 1912 העיר ביחד עם שאר מרוקו נכנסה תחת הפרוטקטורט הצרפתי עד שנת 1956.
היסטוריה > פרעות אוג'דה וג'ראדה

באופן היסטורי, שכנה בעיר קהילה יהודית בת מספר אלפי תושבים. בשנת 1948 בעקבות הכרזת האו"ם על הקמת מדינת ישראל בכ"ט בנובמבר, גורמים בתנועה הלאומית המרוקאית, נושאי דגלה של הליגה הערבית, הסיתו נגד היהודים. בפרעות שפרצו לאחר מכן נרצחו 4 יהודים בעיר אוג'דה ועוד 38 יהודים בעיר ג'ראדה השכנה.
הערות שוליים

1 2  Oriental (Morocco): Urban Communes and Urban Centers in Provinces and Prefectures - Population Statistics, Charts and Map, citypopulation.de
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007560140005171  GND: 4352559-3  LCCN: n87851439  MusicBrainz: 34fee67f-d327-4261-b473-79421585be06  NKC: ge1044460  VIAF: 140815574   WorldCat (עם VIAF): 140815574 
ערך זה הוא קצרמרבנושא גאוגרפיה של מרוקו ובנושא יישובים בצפון אפריקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
בית הקברות היהודי העתיק באוג'דה
הפועל מגידו

הפועל מגידו היא קבוצת כדורסל ישראלית מהמועצה האזורית מגידו המתמודדת באזור הצפוני של הליגה הארצית בכדורסל.
היסטוריה

הקבוצה הוקמה בשנת 1969 כאיחוד של שתי קבוצות מהמועצה האזורית מגידו: הפועל משמר העמק, ששיחקה במשך 14 עונות רצופות בליגה הלאומית (אז הליגה הראשונה במבנה ליגות הכדורסל בישראל) וירדה בסיום עונת 1968/1969, והפועל רמת השופט, ששיחקה באותה עונה בליגה א' (הליגה השנייה). בעונתה הראשונה של הקבוצה אימן אותה אברהם חמו, שהוביל אותה לזכייה באליפות המחוז הצפוני ולעלייה לליגת העל.
הקבוצה שיחקה במשך חמש עונות בליגה הבכירה וכבר בעונתה הראשונה, 1970/1971, סיימה במקום הרביעי. הקבוצה נשארה בצמרת גם בעונות הבאות בהובלתם של חנן קרן, הלל גלבוע, גיורא דורי ואור גורן. בהמשך אימן את הקבוצה גם יגאל דר, ששימש כמאמן-שחקן. בעונת 1974/1975 סיימה הקבוצה במקום האחרון בליגה וירדה לליגת המשנה.
מגידו נשארה בליגות הנמוכות של הכדורסל בישראל במהלך השנים, עד העשור הראשון של המאה ה-21. ב-2004 התאחד המועדון עם הפועל יקנעם ובעונת 2005/06 עלתה לליגה הלאומית בכדורסל לאחר שהעפילה לגמר הליגה הארצית, בו הפסידה להפועל נצרת עילית. במאי 2010 ניצחה הקבוצה 3–0 את הפועל מרנין-קריית טבעון בחצי גמר פלייאוף הליגה הלאומית והעפילה לראשונה מזה 45 שנים לליגת העל בכדורסל, אך החליטה לוותר על העלייה ולהמשיך לשחק בליגה הלאומית מסיבות כלכליות.
באוגוסט 2010 חתם המועדון על הסכם "קבוצת בת" עם מכבי תל אביב, לפיו תקלוט הקבוצה שחקנים צעירים מקבוצת ליגת העל ותשמש להם מסגרת קבוצתית עד לשובם לקבוצת האם. ההסכם בוטל באוגוסט 2012.
ביולי 2012 פורק האיחוד של הפועל מגידו והפועל יקנעם, אך הקבוצה התאחדה עם הפועל קריית טבעון והפועל עמק יזרעאל ליצירת "הפועל מרנין טבעון/מגידו". האיחוד פורק בסיום עונת 2013/2014.
היסטוריה > קבוצת הבת

ב-2012 הוקמה קבוצת הבת של המועדון, הפועל אריות מגידו, שהורכבה משחקנים בני המועצה. כבר בעונתה הראשונה זכתה הקבוצה באליפות ליגה א' ועלתה לליגה הארצית. לאחר פירוק האיחוד של הקבוצה הראשונה עם טבעון תפסה קבוצת המילואים את מקומה ושיחקה בליגות הנמוכות. ב-2019 הצטרף לקבוצה דגן יבזורי, שחקן נבחרת ישראל בכדורסל ובן קיבוץ משמר העמק שהחל את הקריירה שלו במועדון, ושיחק בה עד לפרישתו ב-2022. בסיום עונת 2020/21 זכתה הקבוצה באליפות ליגה א' לאחר שהפסידה פעם אחת בלבד וחזרה לליגה הארצית, ובקיץ חתם בקבוצה הכדורסלן עידו קוז'יקרו.
בעונת 2021/22 העפילה הקבוצה לגמר גביע האיגוד בכדורסל, בו הפסידה לא.ס. אשקלון.