stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דין נצרים כדין תל אביב
מקור

ב-23 באפריל 2002 הצהיר ראש ממשלת ישראל, אריאל שרון, בפני ועדת החוץ והביטחון כי "דין נצרים וכפר דרום כדין נגבה ותל אביב". בדברים אלה חזר על דברים דומים שאמר מוקדם יותר באותו השבוע. לקראת הבחירות לכנסת השש עשרה בינואר 2003 חזר על הצהרה זו בניסוחים שונים.
לאחר הבחירות הציע יו"ר מפלגת העבודה עמרם מצנע להצטרף לממשלה אם אך יאות שרון להודיע כי יהיה מוכן לפנות את נצרים. בפגישתם של השניים ב-3 בפברואר 2003 סירב שרון, ועקב זאת נשארה מפלגת העבודה מחוץ לממשלה. אולם בדצמבר הציג שרון את תוכנית ההתנתקות, אשר בקיץ 2005 הביאה לפינוי ההתנחלויות וכוחות צה"ל שברצועת עזה לגבולות הקו הירוק, ומסירת השליטה לרשות הפלסטינית. התוכנית בוצעה למרות מחאות של מחנה הימין וסערה ציבורית רחבה.
לאחר יישום ההתנתקות קיבל הביטוי משמעות חדשה, של הפרחת הבטחות לפני בחירות ואי קיומן לאחריהן.
גרסאות שונות

פוליטיקאים שונים השתמשו בגרסאות של הביטוי בהקשר לתגובת הממשלה לירי על יישובי הפריפריה. כך למשל הצהיר ראש הממשלה בנימין נתניהו בנובמבר 2018 ש"דין שדרות כדין תל אביב", ובדצמבר 2021 הצהיר ראש הממשלה נפתלי בנט ש"דין באר שבע ורהט כדין תל אביב". במהלך מלחמת חרבות ברזל אמר השר בני גנץ בנאום בקריה כי "דין מטולה כדין תל אביב כדין כפר עזה".
הערות שוליים

↑  אריה בנדר ויצחק בן חורין, שרון: "דין נצרים וכפר דרום כדין תל-אביב", באתר nrg‏, 24 באפריל 2002
↑  ראש הממשלה שרון: דין נצרים כדין נגבה ותל אביב, באתר ערוץ 7, 24 באפריל 2002
↑  רביב דרוקר, פרק 7 – העם מחכה לאריק
↑   מצנע:שרון אמר לי - דין נצרים כדין ת"א (ריאיון עם דב גיל-הר), סרטון בערוץ "נרי אבנרי", באתר יוטיוב
↑   מצנע: שרון סירב לפנות אפילו ישוב אחד - את נצרים (ריאיון עם רביב דרוקר), סרטון בערוץ "נרי אבנרי", באתר יוטיוב
↑   יוסי ורטר, אריאל שרון 2014-1928, המנהיג הישראלי האחרון, באתר הארץ, 11 בינואר 2014
↑   ריאיון של אריאל שרון עם אילה חסון, סרטון בערוץ "נרי אבנרי", באתר יוטיוב
↑  חדשות 2, ‏אבי ההתנחלויות שהגה את תכנית ההתנתקות, באתר ‏מאקו‏, 12 בינואר 2014
↑  בנימין ברגר, ‏היועץ של נפתלי בנט משווה אותו לאריאל שרון: "העמדות שלו יתפתחו", באתר JDN‏, 7 ביוני 2021
↑  ראו נאומו של יצחק רבין ב-10 ביוני 1992, לפני הבחירות לכנסת השלוש-עשרה, השולל את מסירת רמת הגולן לסורים,( רבין - מי שיעלה על הדעת לרדת מרמת הגולן יפקיר, יפקיר את בטחון ישראל, סרטון בערוץ "אליצור בר-ניצן", באתר יוטיוב) לעומת המשא ומתן שניהל רבין עם הסורים על נסיגה מרמת הגולן לאחר שניצח בבחירות (עלי ואקד, מובארק: רבין הסכים להחזיר את כל הגולן, באתר ynet, 20 ביולי 2000).
↑  גלעד כהן, ‏נתניהו: "דין שדרות כדין תל אביב",  באתר כיפה, 15 בנובמבר 2018
↑  ארנולד נטייב, "דין באר שבע כדין תל אביב": נפתלי בנט הגיע לבאר שבע והבטיח לטפל בפשיעה, באתר באר שבע נט, ‏6 בדצמבר 2021
↑  גנץ: "נעשה הכול להחזיר את החטופים. נילחם במי שצריך ונדבר עם כל מי שאפשר", באתר ‏מאקו‏, 7 בנובמבר 2023
גרשון (ג'ורג')

| --- | --- |

 לידה:  1890 ווהלין, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  14 בינואר 1942 (בגיל 52 בערך) ירושלים, פלשתינה (א"י) 
 לימודי רפואה:  אוניברסיטת בוסטון 
 תפקידים:  כירורג 
 
גרשון (ג'ורג') גרי (תר"נ, 1890 – כ"ה בטבת תש"ב, 14 בינואר 1942) היה רופא כירורג בארץ ישראל.
חייו

גרי נולד באלכסנדריה שבחבל ווהלין, אז ברוסיה. הוריו היו מנחם מנדל גרגוס, סוחר, וחנה לבית שוכמן. ב-1905 היגרה משפחתו לארצות הברית. גרי סיים לימודי רפואה באוניברסיטת בוסטון, ולאחר מכן התמחה בבית החולים היהודי בית ישראל בניו יורק. ב-1915 נשא לאישה את ברטה קרמר.
ב-1918 התנדב גרי לגדוד העברי האמריקאי והגיע איתו לארץ ישראל. עם שחרורו בשנת 1919 התמנה כמנהל המחלקה הכירורגית בבית החולים הדסה בתל אביב, ולאחר מכן שימש במשרות דומות בבתי החולים של הדסה בצפת ובירושלים. ב-1927 התפטר מ"הדסה" בעקבות חילוקי דעות עם ההנהלה.
במאורעות תל חי, ב-1 במרץ 1920, הגיע גרי לטפל בפצועים, והיה עם יוסף טרומפלדור בשעת מותו. בעדותו על האירועים, שפורסמה בכתב העת "קונטרס" ב-12 במרץ, כתב גרי כי שאל את טרומפלדור איך הוא מרגיש, וטרומפלדור ענה "אין דבר, כדאי למות בעד הארץ".
בשנת 1928 התמנה למנהל המחלקה הכירורגית בבית החולים שערי צדק. היה חבר הוועדה הרפואית שבדקה את גופות ההרוגים במאורעות תרפ"ט בחברון.
בשנת 1939 עבר לגור בגדרה והחל לעסוק בחקלאות. מאז חילק את חייו, מחצית השבוע עסק בחקלאות ובמחצית השנייה נסע לתל אביב לעיסוקיו הרפואיים.
גרי נפטר בירושלים בשנת תש"ב, והובא לקבורה בגדרה. המרפאה בכפר גלעדי נקראה על שמו.
לקריאה נוספת

'גרי, גרשון', בתוך: דוד קלעי, ספר האישים: לכסיקון ארצישראלי, תל אביב: מסדה – אנציקלופדיה כללית, תרצ"ז, עמ' 146. (הספר בקטלוג ULI)
גרשון גרא, "ד"ר גרשון גרי", בספר אנשי "השומר" בחייהם ובמותם, משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 1991.
הערות שוליים

↑  מכתב תושבי צפת לד"ר גרי, דואר היום, 24 בנובמבר 1927
↑  הניך שטיין, רשמים מהמחלקה החירורגית של בית החולים "הדסה" בירושלים, דואר היום, 17 ביוני 1927
↑  להתפטרותו של הד"ר גרי מהדסה, דואר היום, 18 באוגוסט 1927 (מכתב ההתפטרות)
↑  עוד להתפטרותו של ד"ר גרי, דבר, 19 בספטמבר 1927 (חליפת מכתבים)
↑  מן הימים האחרונים. (מפי הרופא החבר ד"ר ג. גרי), קונטרס, כ"ט, כ"ב באדר תר"ף (12 במרץ 1920), עמ' 6.
גרשום לוינסון

| --- | --- |

גרשם לוינסון
 לידה:  1 בינואר 1900 לודז', האימפריה הרוסית 
 פטירה:  14 ביוני 1960 (בגיל 60) 
 מקום קבורה:  בית הקברות נחלת יצחק 
 
גרשם (גרגור) לוינסון (ד' בטבת, תש"ן, 1 בינואר 1900 – י"ט בסיון התש"כ, 14 ביוני 1960) היה מבכירי הוועד הפועל בהסתדרות העובדים ושימש כגזבר ההסתדרות בפועל שנים ארוכות.
ביוגרפיה

לוינסון נולד בלודז' שבפולין למשפחה ציונית, ועלה לארץ בתחילת שנות ה-30 של המאה ה-20. מספר שנים לאחר עלייתו ארצה, התמנה למנהל הכספים ושימש כגזבר בפועל של הוועד הפועל של ההסתדרות, תפקיד בו כיהן עד לסמוך למועד פטירתו. במסגרת עבודתו פעל רבות להקמת מפעלי התיישבות, כלכלה, תעשייה, עבודה ואמנות בארץ. במהלך תפקידו עבד תחת דוד בן-גוריון.
מרבית משפחתו של לוינסון נספתה בשואה. אחיו, שעלה לארץ כמה שנים אחריו, היה המשורר, הסופר וההיסטוריון אברהם לוינסון.
לוינסון היה נשוי לדבורה (דולי) פינקלשטיין; לבני הזוג נולד בן אחד, יעקב לוינסון (1932), לימים מנכ"ל בנק הפועלים. לאחר מותה של רעייתו הראשונה בשנת 1943, נשא לאישה את שושנה וילנאי לבית ליטוין, ונולדו להם שני ילדים, דוד לוינסון (1946), בנקאי, ויואב לוינסון (1950), עורך דין ומשפטן.
גרשם לוינסון נפטר בשנת 1960 בדרך לקונצרט, בגיל 60, ונקבר בבית העלמין נחלת יצחק בתל אביב.
לאחר פטירתו הציעה הסתדרות העובדים להנציח את שמו בשמו של אצטדיון הכדורסל שהוקם ברחוב אוסישקין בתל אביב (לימים "אולם אוסישקין"), אך משפחתו סירבה. לימים בית התרבות בקיבוץ ראש הנקרה נקרא על שמו של לוינסון.
לקריאה נוספת

אריה אבנרי, רצח אופי: חייו ומותו של יעקב לוינסון, הוצאת זמורה ביתן, 1985 [דרושה הבהרה]
הערות שוליים

↑  גרשום לוינסון באתר GRAVEZ
גשר פוניאטובסקי

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  גשר 
 על שם:  יוזף פוניאטובסקי 
 כתובת:  Aleja 3 Maja 
 מיקום:  ורשה 
 מדינה:  פולין 
 מיקום ההתחלה:  רובע פובישלה
 מיקום הסוף:  רובע פראגה
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  1904–1914 (כ־10 שנים)
 תאריך פתיחה רשמי:  4 בינואר 1914 
 חברת בנייה:  קונסטנטי רודצקי
 מבנה:  ויאדוקט
 חומרי בנייה:  פלדה, מתכת 
 מידות
 אורך:  506 מ' 
 מידע טכני
 מפתחים:  8 
 מִפְתָּח מרבי:  80 מ' 
 מידע נוסף:  נבנה מחדש עוד פעמיים ב-1918 ו-1946 עקב פגיעות בו במלחמות העולם. עבר שיפוצים נוספים משמעותיים בהמשך.
 קואורדינטות:  52°14′09″N 21°02′26″E﻿ / ﻿52.235833°N 21.040556°E﻿ / 52.235833; 21.040556
  (למפת ורשה מוגדלת) גשר פוניאטובסקי(למפת ורשה רגילה) גשר פוניאטובסקי he
 
גשר פוניאטובסקי (בפולנית: Most Poniatowskiego) הוא גשר היסטורי מפורסם בוורשה שבפולין. הגשר נבנה בין 1904 ל-1914, נפגע בכל אחת ממלחמות העולם, ונבנה מחדש אחריהן. הגשר עובר מעל נהר הויסלה ומחבר בין רובע פראגה ופובישלה. הגשר הוא גשר דרכים המתחבר לשדרות ירוזולימסקייה.
היסטוריה

גשר פלדה באורך 506 מטרים המורכב משמונה חלקים תוכנן על ידי שטפן שילר. הקמתו החלה ב-1904 ובוצעה על ידי חברת קונסטנטי רודצקי (K. Rudzki i S-ka) בפיקוחם של המהנדסים מייצ'סלב מרשבסקי וואצלב פשקובסקי. מהנדס נוסף שעבד על הגשר היה קז'ימייז' אודקובסקי, שעבר מאוחר יותר לניהול חברת התחמושת לוצניק. הגשר נתפס כרברבני בעיני המתנגדים להקמתו, בהם ראש עיריית ורשה והסופר בולסלאב פרוס. הגשר נפתח ב-6 בינואר 1914 על ידי המושל הכללי הרוסי גאורגי סקלון כגשר השלישי של ורשה, ובהתאם לכך זכה לכינוי העממי "הגשר השלישי" (trzeci most) אף ששמו הרשמי היה "הגשר של מנהיגנו הדגול, הצר ניקולאי השני". לאחר שפולין זכתה לעצמאות מחודשת ב-1918 שונה שמו של הגשר על שמו של הנסיך יוזף פוניאטובסקי וזכה לכינוי Poniatoszczak.
הגשר ספג פגיעות קשות במהלך מלחמות העולם. במהלך מלחמת העולם הראשונה, ב-1915, הצבא הרוסי הנסוג פוצץ ארבעה חלקים מהגשר על מנת להאט את התקדמות הכוחות הגרמניים. הגשר הוקם מחדש במהירות על ידי הגרמנים, אך נפגע בתאונה זמן קצר אחר כך. לאחר המלחמה נבנה הגשר מחדש על ידי הממשלה הפולנית במשך חמש שנים, בין 1921 ל-1926. במהלך הפיכת מאי שימש הגשר כמקום מפגש בין נשיא פולין סטניסלאב ויצ'כובסקי ומנהיג המהפכה מרשל פולין יוזף פילסודסקי. במהלך מלחמת העולם השנייה הושמד הגשר על ידי הגרמנים במהלך מרד ורשה ב-13 בספטמבר 1944. הפעם נהרס הגשר באופן משמעותי, וכל חלקיו התמוטטו, כשרק החלקים התחתונים שרדו.
התוכניות הראשונות לאחר המלחמה של הממשלה הפולנית הקומוניסטית החדשה היו של הקמת מבנה זמני מעץ על החלקים ששרדו, אך העבודה הנמהרת גרמה לגשר להתמוטט. הגשר הוקם מחדש ונחנך ב-22 ביולי 1946 על ידי בולסלאב ביירוט. הגשר החדש שהוקם איבד חלק מהפאר שהיה לגשר בצורתו שלפני המלחמה, ובשל התקציב המוגבל לא שוחזרו מאפייני נאו-רנסאנס דקורטיביים, כדוגמת מעקות עשויים ביד וספסלי אבן. בזמן שפל נמוך ניתן לצפות בחלק מהשרידים בצורתו המוקדמת של הגשר לפני המלחמה.
בין השנים 1963 ל-1966 הורחב הגשר, ומסלול החשמלית הופרד מהכביש, והגשר חובר לכביש המהיר Wisłostrada בגדה השמאלית של הוויסלה. בשנים 1985–1990 נעשו הרחבה ושיפוץ נוסף, והכביש בגדה הימנית (פראגה) הורחב והוקם גשר זמני נוסף (גשר סירנה; שהוחלף בשנת 2000 על ידי גשר שוויינטוקז'יסקי). ב-2004 החל פרויקט שיקום של הגשר. ב-2005 הוקמו מגדלים קטנים, וארבעת חלקיו של הגשר נבנו מחדש. ב-2007 מסלול החשמלית שופץ.
גשר פדרב

| --- | --- |
גשר פדרב, נובמבר 2007
גשר פדרב, נובמבר 2007
 מידע כללי
 סוג:  גשר נייד, גשר, גשר קשתי 
 שימוש:  הולכי רגל ומכוניות
 על שם:  לואי פדרב 
 מיקום:  האי סן-לואי על נהר סנגל
 מדינה:  סנגל סנגל
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ? – 19 באוקטובר 1897
 תאריך פתיחה רשמי:  1897 
 מבנה:  גשר קשתות
 חומרי בנייה:  ברזל
 אדריכל:  Nouguier, Kessler et Cie
 מידות
 אורך:  507.35 מטר
 רוחב:  10.5 מטר
 קואורדינטות:  16°01′33″N 16°30′04″W﻿ / ﻿16.025833333333°N 16.501111111111°W﻿ / 16.025833333333; -16.501111111111
  (למפת סנגל מוגדלת) דקר סן-לואי טמבאקונדה קאולק קולדה זיגינשור גמביה גינאה ביסאו גינאה מאלי מאוריטניהפדרב(למפת סנגל רגילה) דקר סן-לואי טמבאקונדה קאולק קולדה זיגינשור גמביה גינאה ביסאו גינאה מאלי מאוריטניהפדרב
 
גשר פדרב (בצרפתית: Pont Faidherbe), הקרוי על שם הגנרל הצרפתי לואי פדרב, מושל אפריקה המערבית הצרפתית החל מ-1854, עובר מעל זרוע של נהר סנגל, ומחבר את האי סן-לואי אל רובע סור, שניהם בסן-לואי שבסנגל. הגשר נבנה בסוף המאה ה-19 ונחנך ב-19 באוקטובר 1897. אורכו 507.35 מטרים ורוחבו 10.5 מטרים. הוא עשוי משבע קשתות שאחת מהן נעה על צירה כדי לאפשר תנועת אוניות בנהר. קשתות המתכת של גשר זה הקושרות את סן לואי ליבשת תוכננו על ידי גוסטב אייפל ונבנו במקור כדי לחצות את הדנובה. לאורך הגשר מדרכה להולכי רגל העשויה מעץ. הגשר כולו שוקם בשלבים בשנים 2008–2012, כאשר קטעים מחלקי המתכת המתפוררים של הגשר המקורי הוחלפו בהעתקי פלדה בעיצוב המקורי.
הערות שוליים

↑  Pont Faidherbe, lonely planet
ערך זה הוא קצרמרבנושא מבנים ובנושא אפריקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
דאליבור סטבנוביץ'

דאליבור סטבנוביץ' (בסלובנית: Dalibor Stevanović; נולד ב-27 בספטמבר 1984) הוא כדורגלן עבר סלובני ששיחק בעמדת הקשר.
קריירה

סטבנוביץ' התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של אולימפיה ליובליאנה אך הוא לא זכה להגיע לקבוצה הבוגרת. בגיל 18 חתם בדומז'אלה. בשתי עונותיו הראשונות במועדון עלה בעיקר כמחליף, אך בעונת 2004/2005 רשם את עונת הפריצה שלו עם 11 שערים ב-26 הופעות. בינואר 2006 חתם בריאל סוסיאדד תמורת מיליון אירו. בעונתו הראשונה במועדון רשם 15 הופעות, אך בשתי העונות שלאחר מכן החלה ירידה במעמדו ובינואר 2008 הושאל לדפורטיבו אלאבס. בקיץ 2008 חתם במכבי פתח תקווה מליגת העל אך לא עלה על הציפיות ושוחרר מהמועדון. בינואר 2009 חתם בויטסה ארנהם עד לסיום העונה עם אופציה לשנתיים נוספות, ובתום העונה החליטה ויטסה לממש עליו את האופציה. בקיץ 2011 חתם בווהלין לוצק מליגת העל האוקראינית. בינואר 2012 חתם בשלונסק ורוצלב מליגת העל הפולנית עימה זכה באליפות ראשונה בקריירה. בקיץ 2014 חתם בטורפדו מוסקבה וכעבור עונה חתם במורדוביה סרנסק.
ב-28 בפברואר 2006 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת סלובניה במשחק ידידות נגד קפריסין שנגמר בניצחון 0-1. ב-14 באוקטובר 2009 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 0-3 נגד סן מרינו במסגרת מוקדמות מונדיאל 2010. סטבנוביץ' נכלל בסגל הנבחר לקראת מונדיאל 2010.
תארים

ליגת העל הפולנית: 2011/2012
הסופר קאפ הפולני: 2012/2013
הערות שוליים

↑  לי בוץ, מכבי פ"ת: בלומשטיין חתם, סטבנוביץ' הצטרף, באתר ynet, 25 בספטמבר 2008
↑  לי בוץ, סטבנוביץ' חתם בוויטסה ארנהיים, באתר ynet, 20 בינואר 2009
| נבחרת סלובניה – מונדיאל 2010 |
| --- | --- | --- |
|  1 ס. הנדנוביץ' •  2 ברצ'קו •  3 דז'יניץ' •  4 שולר •  5 צסאר •  6 איליץ' •  7 פצ'ניק •  8 קורן •  9 לובליאנקיץ' •  10 בירסה •   11 נובאקוביץ' •  12 י. הנדנוביץ' • 13 יוקיץ' •  14 דדיץ' • 15 קרהין • 16 שליגה • 17 קירם • 18 רדוסבלייביץ' • 19 פילקוביץ' • 20 קומאץ • 21 סטבנוביץ' • 22 מאבריץ' • 23 מטאבז' • מאמן: קק |  1 ס. הנדנוביץ' •  2 ברצ'קו •  3 דז'יניץ' •  4 שולר •  5 צסאר •  6 איליץ' •  7 פצ'ניק •  8 קורן •  9 לובליאנקיץ' •  10 בירסה •   11 נובאקוביץ' •  12 י. הנדנוביץ' • 13 יוקיץ' •  14 דדיץ' • 15 קרהין • 16 שליגה • 17 קירם • 18 רדוסבלייביץ' • 19 פילקוביץ' • 20 קומאץ • 21 סטבנוביץ' • 22 מאבריץ' • 23 מטאבז' • מאמן: קק | סלובניה |
דונש בן תמים

| --- | --- |
 לידה:  890? קירואן, תוניסיה 
 פטירה:  956? (בגיל 66 בערך) 
 השקפה דתית:  יהדות 
 
רבי דונש (אדונים) בן תמים (אבו סהל) היה דיין, פילוסוף, אסטרונום, מדקדק ורופא בקירואן במאה העשירית.
קורות חיים

נולד בבבל או בקירואן בסביבות שנת ד'תרנ"ב (892). למד בקירואן אצל רבי יצחק בן שלמה הישראלי, אשר נטען כי היה סבו (ויש שפקפקו בכך). שימש כדיין בעיר.
כרבו, שימש כרופא בחצר הח'ליף. מקור בן המאה ה-15 מציין כי דונש התאסלם, אך אמינותו מוטלת בספק.
נפטר בסביבות ד'תש"כ (960).
חיבוריו

מיוחס לו פירוש פילוסופי לספר יצירה. חובר במקור בערבית יהודית, ותורגם לעברית על ידי משה בן-יוסף ועל ידי נחום המערבי במאה ה-13. הודפס על ידי משה גרוסברג בלונדון, ה'תרס"ב. ספר זה הוא היחיד מחיבוריו שראה אור בדפוס. בפירוש זה מתווכח פעמים רבות עם פירושו של בן דורו רב סעדיה גאון, שפירש את הספר מתוך גישת הכלאם, לעומת דונש שפירש את הספר לפי הפילוסופיה הנאו-פלאטונית, בהשפעה מובהקת של הישראלי. הוא מתאר כיצד פירושו של רס"ג הגיע לקירואן בהיותו כבן עשרים, והוא העיר את הערותיו על הספר בפני רבו. בגניזת קהיר נמצאו חלקים נוספים של המקור הערבי של פירוש זה.
רבי אברהם אבן עזרא כותב: "ורבי אדונים בן תמים הבבלי עשה ספר מעורב מלשון עבר וערב". ר' משה אבן עזרא מתאר ספר זה כספר שעוסק בדקדוק השוואתי בין העברית לערבית ופרשנות מילים עבריות על-פי הערבית, מתוך הנחה כי הארמית והערבית התפתחו כשיבוש מן העברית. ראב"ע מצטט מביאורי המילים שלו במספר מקומות במקרא, וחולק עליהן.
ספר חכמת הגלגלים - חיבור אסטרונומי-גאוצנטרי אותו הקדיש למושל אפריקיה מנסור אסמעאיל בן אלקאים. בחיבור זה מסתייג מן האסטרולוגיה שהייתה מקובלת בזמנו.
ספר התכונה - נכתב עבור חסדאי אבן שפרוט.
חיבר מספר ספרי רפואה, בהם "ספר השתן".
ייתכן שחיבר חיבורים במתמטיקה.
לקריאה נוספת

ז'ורז' ויידה, Le commentaire sur le Livre de la Création de Dunas Ben Tamim de Kairouan, פריז 2002.
מנחם בן ששון, משפחה בתקופת שינויים: עיון במפגש ההלכה וההיסטוריה בצפון אפריקה עם עדות חדשה על דונש בן תמים, ספונות ה' (ה'תשנ"א) עמ' 51 - 69.
חיים זאב הירשברג, תולדות היהודים באפריקה הצפונית, בהוצאת מוסד ביאליק, ירושלים, 1965 כרך ראשון, עמ' 232 - 233.
מנחם בן-ששון, צמיחת הקהילה היהודית בארצות האסלאם: קירואן 800 - 1057, הוצאת הספרים ע"ש י"ל מאגנס, ירושלים ה'תשנ"ו, 1996, עמ' 252 - 243, ועוד.
* שמואל אברהם פוזננסקי, אנשי קירואן, ורשה ה'תרס"ט, סימן יד (לקריאה מקוונת לחצו כאן).
הערות שוליים

↑  ראב"ע מכנה אותו "הבבלי" ו"המזרחי". וכן זאב יעבץ כתב (תולדות ישראל ח"י קיב). אך ר' משה אבן עזרא ובהמשך הירשברג ועוד, כתבו כי נולד בקירואן
↑  טענה זו נסמכת על כך שכינה אותו "זקננו" בהקדמתו לפירוש ספר יצירה, אך חוקרים מסוימים כאברהם אליהו הרכבי (מספר האגרון עמ' פו-פז) וכרב דוד כהן (דרך אמונה ח"א עמ' 46) טוענים ש"זקני" היינו תואר כבוד, כמו "אדוני" (כתרגום למילה הערבית שייח').
↑  ראו הירשברג עמ' 232. מרדכי מרגליות מציע (אנציקלופדיה לתולדות גדולי ישראל ח"א, עמ' 432) שהמוסלמים חשבו אותו למוסלמי בשל היותו מצוטט רבות בכתבי הרופאים, הפילוסופים, והאסטרונומים המוסלמים בדורות שלאחריו.
↑  ז'ורז' ויידה מעלה אפשרות שהיה תרגום קדום יותר, שממנו ציטט רבי יהודה אלברצלוני בפירושו.
↑  הרשב"א כתב (שו"ת הרשב"א א סימן תיח) שרבי דונש כתב פירוש לספר יצירה. רוזנברג הדפיס את הספר תוך ייחוס הספר הן לר' יצחק הישראלי והן לר' דונש מבלי להבחין בין שתי הדמויות (וטעות זו מופיעה בכמה כתבי יד). יש הטוענים כי מתוכן הספר ניכר כי המחבר הוא הישראלי, אך בוודאי שישנן בו תוספות גם משלו (הרב דוד כהן, "דרך אמונה" חלק א עמ' פז-פח, הערה 342). הצעה הפוכה מופיעה באנציקלופדיה העברית, לפיה הפירוש בעיקרו הוא של ר' דונש, ובתוכו שילב מפירושי רבו. טענה אחרת (שאיננה מקובלת) מייחסת פירוש זה לרבי יעקב בן נסים מיקרואן. ראו במאמרו של יוסף ינון פנטון, עלי ספר תשמ"ח-תשמ"ט.
↑  עמ' יז
↑  בהקדמתו לספר "מאזניים"
↑  שירת ישראל עמ' נד
↑  למשל: בפירושו לבראשית לח ט על המילים "ושחת ארצה"; וכן בפירושו לקהלת יב ה על המילה "אביונה"
↑  אמנם הירשברג ועד מייחסים ספר זה לרבי יצחק הישראלי
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007260773705171  BnF: cb144568828 (data)  GND: 124853188  LCCN: no92012337  NTA: 299008126  VcBA: 495/320335  VIAF: 47705404   WorldCat (עם VIAF): 47705404
גרפיט

| --- | --- |

 תכונות המינרל
 הרכב כימי:  פחמן, C
 מערך קריסטלוגרפי:  הקסגונלי
 צורת הגביש:  לוחי, עלעלי בעל 6 צלעות.
 צבע:  שחור פלדה עד אפור כהה.
 ברק:  מתכתי כהה.
 שקיפות:  הגבישים אטומים.
 פצילות:  מושלמת בכיוון אחד.
 שבירה:  נשבר לפתיתים, מינרל פריך
 קשיות:  1-2 בסולם מוס
 משקל סגולי:  2.09–2.23 ג'/סמ"ק
 שרטוט:  שחור
 מידע נוסף:  מוליך חשמל
 מינרלים נלווים:  קוורץ, קלציט, נציץ, טורמלין
 סוגים
 יהלום:  פולימורף נוסף של פחמן
הגרפיט בנוי שכבות-שכבות. שכבה בודדת היא למעשה גרפן
מבט ב"היטל על" של שכבות גרפן בגרפיט. כל אטום פחמן מצוי מול מרכז משושה במישור מקביל.
גרפיט שנוצר כתוצאה מפירוק גלוקוז
גרפיט (באנגלית: Graphite) הוא אחת מתצורות המוצק של פחמן. האלוטרופים האחרים הם גביש היהלום, הפחם, הפולרן ותצורה מודרנית יותר של צינורית פחמן המופקת בטכניקת ננוטכנולוגיה.
מבנה כימי

הגרפיט הוא אחת מצורות האיתינים של פחמן, וכמו היהלום גם הוא סריג אטומרי, אך בשונה ממנו, הגרפיט אינו גביש.
הגרפיט בנוי משכבות, העשויות טבעות בעלות שישה פחמנים (משושה), באופן שכל פחמן מחובר לשלושה פחמנים אחרים בקשרים קוולנטים; אורך הקשר פחמן-פחמן במישור 0.142nm (ננומטר); השכבות מרוחקות אחת מהשנייה 0.335nm ומחוברות ביניהן באמצעות קשרי ואן דר ואלס, מה שגורם לגרפיט להיות רך. בין השכבות מצויים אלקטרונים ניידים (אלקטרון הערכיות הרביעי הלא קושר בקליפה של כל אטום פחמן) ומאפשרים מוליכות חשמלית. השכבות מוסטות זו ביחס לזו, כך שאטום פחמן במישור אחד אינו מעל אטום פחמן במישור השכן. מבחינים בשתי צורות של גרפיט, השונות זו מזו במיקום המישורים זה ביחס לזה. בצורה היציבה - ההקסגונלית – המישורים בסידור ABAB; דהיינו, כל אטום פחמן מצוי מעל מרכז המשושה במישורים השכנים ומול אטום פחמן במישור הבא.
במשך שנים היה ניסיון להפריד את שכבות הגרפיט. רק בשנת 2004 הצליח אנדריי גיים, בשיתוף פעולה עם קונסטנטין נובוסלוב, שניהם פיזיקאים רוסיים מאוניברסיטת מנצ'סטר, לבצע את ההפרדה על ידי עבודה עם רסיסי גרפיט. הם חזרו על הפעולה שוב ושוב, והרסיסים שהתקבלו נעשו דקים יותר ויותר. כשהיו בידי החוקרים רסיסים דקים רבים, הם בחנו בעיון רב את החתיכות, וגילו שעוביין של כמה מהן היה אטום אחד בלבד. יתרונותיו של החומר נעוצים בתכונותיו המיוחדות, ובהן חוזק מיוחד ומוליכות גבוהה אפילו בטמפ' החדר. לחומר הזה של שכבת פחמן בעובי של אטום אחד ניתן השם גְרָפֵן (באנגלית: Graphene).
פרס נובל לפיזיקה לשנת 2010 הוענק לגיים ונובוסלוב על גילוי הגְרָפֵן.
יישומים

שילוב גרפיט עם חרסית לשימוש בעפרונות.
מחליפי חום ברכיבי חשמל (מעבדי מחשב) או רדיאטורים של מכוניות ספורט (נאסקאר)
בכורים גרעיניים נעזרים במוטות גרפיט לשליטה בריאקציה הגרעינית. אטום הפחמן קל מספיק כך שהתנגשות אלסטית בנייטרון מהיר תקטין את מהירותו ומצד שני אין בליעה של נייטרונים בגרעין הפחמן. כך ניתן להאט את הנייטרונים המהירים הנפלטים בביקוע גרעיני ולהגדיל את הסיכוי לבליעה שלהם בגרעיני החומר הבקיע.
משתמשים בגרפיט בצורת אבקה קרושה בבישול, אמנות ועוד.
גלולות או אבקות פחם משמשות ברפואה, על-מנת לספוג רעלים וארס ממערכת העיכול.
שימושים שונים באלקטרוניקה.
כיום עסוקים מהנדסים במעבדות ברחבי העולם בחקירת הגְרָפֵן, כדי לקבוע אם אפשר לעבדו למוצרים דוגמת מבנים סופר-קשיחים, צגים חכמים, טרנזיסטורים בעלי מהירות-על ומחשבים הפועלים באמצעות מבנים זעירים המכונים נקודות-קוונטיות.
מחבטי טניס קלי משקל
עקב רכותו ומוליכותו החשמלית הטובה הגרפיט נמצא בפנטורגף שהוא הפס החשמלי הנוגע בכבלי החשמל התלויים בתחבורה ציבורית חשמלית (אוטובוסים ורכבות)
גרמאניה (דמות)

.
ציור של גרמאניה משנת 1848 על ידי פיליפ וויט, לאחר מכן ציור זה זוהה ביותר עם הדמות עצמה.
גרמאניה (בגרמנית: Germania) היא האנשה של האומה הגרמנית או הגרמנים בכללותה, הקשורה לרוב לתקופה הרומנטית ולמהפכות של 1848, אם כי מאוחר יותר שומשה הדמות על ידי הקיסרות הגרמנית.
תיאור

"גרמאניה" הוא שמה הלטיני של גרמניה ששמה בגרמנית הוא דויטשלנד, השימוש הגרמני ב"גרמאניה" הלטינית הוא בעיקר ספרותי ופואטי, קורץ לגרמאניה הקדומה וקשור לתחושות פטריוטיות ולאומיות, כמו "הלבטיה" לשווייץ, "היברניה" לאירלנד, "קלדוניה" לסקוטלנד, "לוזיטניה" לפורטוגל וכו'.
גרמאניה מתוארת בדרך כלל כאישה חזקה עם שיער ארוך, זורם, אדמדם-בלונדיני ולבושת שריון. לעיתים קרובות היא אוחזת ברייכסשוורט- "החרב הקיסרית" (Reichsschwert), ומחזיקה מגן בסגנון ימי הביניים הנושא לעיתים דמות של נשר שחור על שדה זהב. בנוסף, לעיתים היא מוצגת כאשר היא נושאת או עונדת את כתר הקיסרות של האימפריה הרומית הקדושה.
בתמונות שלפני 1871 ולאחר 1918, הדגל שהיא מחזיקה הוא הדגל שחור-אדום-זהב של גרמניה המודרנית או הלאומיים הדמוקרטים, אך בציורים בין השנים 1871 עד 1918 זהו הדגל שחור-לבן-אדום של הקיסרות הגרמנית.
תיאור > אלמנטים בהופעתה ומשמעותם הסמלית

אזיקים מנותצים – היות גרמניה ארץ חופשייה
נשר רקום על חזה – סמל הקיסרות הגרמנית וחוזק כשלעצמו
כתר מעלי אלון – הירואיזם
חרב – כוח ומוכנות להילחם
ענפי זית מסביב לחרב – רצון לשלום
טריקולור שחור-אדום-זהב – דגל גרמניה המודרנית והדגל הלאומי-דמוקרטי משנת 1848
קרני השמש מאחור – תקווה, תחילתו של עידן חדש
בתרבות

השחקנית הגרמנית רובי קומדי הציגה את גרמאניה בקליפ של השיר דויטשלנד שיצא במרץ 2019 על ידי להקת רמשטיין.
ראו גם

דגל גרמניה
סמל גרמניה
פסלה של גרמאניה באנדרטת נידרוואלד בעמק הריין, בסביבות 1883
ד'תרי"א

ד'תרי"א (4611)  היא שנה עברית  אשר  החלה ביום א' בתשרי, אור ל-11 בספטמבר 850 (לפי הלוח היוליאני, שהיה נהוג אז), והסתיימה ביום כ"ט באלול, 30 באוגוסט 851. שנה מסוג הכז, איננה מעוברת, ואורכה 354 ימים. זו שנה חמישית לשמיטה.
נפטרו

רב פלטוי
לוח שנה > מאפייני לוח השנה

שנה מסוג הכז, ובה 354 ימים.
שנה "פשוטה": שאיננה מעוברת ובה חודש אדר אחד.
שנה "כסדרה": שבה חשוון בן 29 יום ואילו כסלו בן 30 יום
ג' בתשרי חל בשבת, ולכן צום גדליה נדחה ליום ראשון ד' בתשרי.
י"ז בתמוז חל בשבת, ולכן צום שבעה עשר בתמוז נדחה ליום ראשון י"ח בתמוז
ט' באב חל בשבת, ולכן צום תשעה באב נדחה ליום ראשון י' באב
הערות שוליים

↑  רבי גדליה אבן יחיא, שלשלת הקבלה, באתר היברובוקס
היסטוריה של עם ישראל
גרפטק

|  נתונים כלליים |
| --- | --- |
 בורסה:  הבורסה לניירות ערך בניו יורק (EAF) 
 תקופת הפעילות:  1886–הווה (כ־138 שנים) 
 מיקום המטה:  אינדיפנדנס, אוהיו 
 ענפי תעשייה:  התעשייה הפטרוכימית 
 מוצרים עיקריים:  גרפיט 
 שווי שוק:  388.32 מיליון דולר (10 באוקטובר 2024)
  
 www.graftech.com
 
גרפטק (באנגלית: GrafTech International) הוא יצרן אלקטרודות גרפיט וקוק נפט הנמצאים בשימוש בתעשיית המתכות. מטה החברה נמצא בברוקלין הייטס, אוהיו והיא מחזיקה במפעלים בקאלה בצרפת, פמפלונה בספרד, מונטריי במקסיקו וסנט מריס, פנסילבניה.
היסטוריה

החברה נוסדה ב-1886 כחברת הפחמן הלאומית (National Carbon Company) שנרכשה ב-1917 על ידי יוניון קרבייד והפכה למחלקת מוצרי פחמן. ב-1914 החברה החלה למכור לראשונה אלקטרודות גרפיט בקוטר 12 אינץ'.
ב-1956 זכתה החברה בפרס מהאקדמיה האמריקאית לקולנוע הודות לפיתוח וייצור של חומר בשימוש תעשיית הקולנוע.
בשנים 1958–1978 פיתחה החברה סיבי פחמן. ב-1985 פיתחה החברה טכנולוגיה של חומר מרוכב לשימוש בתעשיית החלל.
ב-1989 נערך ארגון מחדש ביוניון קרבייד, ובעקבותיו שונה השם ממחלקת מוצרי פחמן לחברת הפחמן UCAR. ב-1990 הציגה החברה לראשונה אלקטרודות גרפיט בקוטר 30 אינץ'. ב-1995 פיתחה החברה מוצר גרפיט לשימוש בסוללת ליתיום-יון בכלי רכב חשמליים. באותה השנה הנפיקה עצמה לציבור והפכה לחברה ציבורית.
באפריל 1998 נתבעה החברה על הרצת מניות, וב-2000 נדרשה בעקבות זאת לשלם 40.5 מיליון דולר. באפריל 1998 נתבעה החברה גם על ידי מחלקת המשפטים של ארצות הברית בסכום של 110 מיליון דולר בשל קרטל אסור בעסקי אלקטרודות גרפיט, וביולי 2001 נתבעה באירופה יחד עם 7 חברות נוספות על סכום של 50.4 מיליון אירו בשל תיאום מחירים.
ב-2002 שינתה החברה את שמה מ-UCAR לגרפטק (Graftech).
ב-2008 קנתה החברה 18.9% ממניות יצרנית הקוק נפט סידריפט (Seadrift)  תמורת 135 מיליון דולר. באפריל 2010 הודיעה גרפטק על קנייה מלאה של סידריפט וכן של  C/G Electrodes LLC תמורת 692 מיליון דולר. במרץ 2011 רכשה החברה את יצרנית הגרפיט, תאגיד המחקר מיקרון (Micron Research Corporation), ובאוקטובר רכשה את  Fiber Materials. ב-2016 מכרה החברה את Fiber Materials.