stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אורי אלוני
ביוגרפיה

אלוני נולד בתל אביב לאליעזר-ליפא ורחל אינלגר, שעלו לארץ ישראל מפולין ב-1933. את דרכו העיתונאית החל ככתב נוער כשהיה בן 16 והוא החזיק בתעודת כתב נוער מס' 1 של מעריב לנוער. לאחר שהשתחרר מצה"ל, התקבל ככתב בשבועון "העולם הזה" שם סיקר במשך חמש שנים את תחום המשטרה ובתי המשפט, לאחר מכן עבר לסקר את התחומים הללו עבור סוכנות החדשות עתי"ם ("עיתונות ישראלית מאוגדת"), שפעלה כסוכנות חדשות לאומית.
ביוגרפיה > להיטון

את חותמו הברור על עולם העיתונות בישראל, השאיר עם הקמת שבועון הפופ "להיטון", בסוף שנות ה-60. עד אותה תקופה כמעט לא זכו זמרים ישראלים לסיקור בעיתונות הכתובה, משום ההנחה שרווחה אז כי מדובר ב"שטויות", שאין להקדיש להן מקום.
את הקהל ההולך וגדל בישראל של מתעניינים במוזיקה ישראלית ובמוזיקת פופ עולמית - זיהה אלוני באמצע שנות השישים, כאשר כתב מדור פופ בשבועון "לאשה" תחת הכותרת "עושי הלהיטים" (משחק מילים על סרטו הפופולרי של קירק דאגלס באותה עת - שהיה הסרט הזר הראשון שצולם בישראל - "עושה הלהטים"). המדור זכה לפופולריות רבה, וגם כאשר אלוני נסע לתקופה של כשנה לאנגליה, הוא המשיך לשלוח משם כל שבוע חומרים למדור.
בתקופה ששהה בלונדון צורף אלוני לצוות "השעה העברית של הבי בי סי." - תוכנית בת שעה שבה שודרו, בגלים קצרים, ידיעות שונות על הממלכה הבריטית בעברית. חברי הצוות בשידור אז היו גם יעקב אחימאיר, מיכאל אלמז, נסים קיוויתי, רות כהן ושמעון טסלר.
כששב לישראל החל לחפש, יחד עם עמיתו העיתונאי דוד פז - מימון לשבועון בנושאי מוזיקת פופ. לבסוף נמצא האיש: אברהם אלון, בן למשפחה בעלת אולם אירועים ברמלה, העיר שהתפתחה אז כמרכז מוזיקת פופ, דיסקוטקים ולהקות זמר (שנקראו אז להקות קצב) ששרו גרסות כיסוי של להקות מפורסמות מחוץ לישראל. מטעמי זהירות הוחלט ש"להיטון" יתחיל לצאת לאור כדו-שבועון. במסגרת החיפוש אחר שם מתאים למגזין, פנה אלוני לכמה מהדמויות הבולטות בתחום אז, אהוד מנור ורבקה מיכאלי. באופן מפתיע, מבלי לדעת אחד מהשנייה - הציעו שניהם את השם "להיטון", על בסיס המילה העברית החדשה להיט של רבקה מיכאלי, לשיר מצליח שכונה עד אז בסלנג הגרמני "שלאגר".
הגיליון הראשון של להיטון הופיע כדו-שבועון בספטמבר 1969, אולם תוך חודשים ספורים, עקב הצלחתו המסחררת, הפך לשבועון. ב-1976 רכש להיטון את השבועון לענייני קולנוע "עולם הקולנוע", ושמו שונה ל"להיטון עולם הקולנוע".
במהלך שנות ה-70 חולל "להיטון" מהפכה אמיתית בעיתונות הבידור והמוזיקה הפופולרית בישראל. היו אלה ימים של לפני האינטרנט, כאשר לחובבי פופ לא הייתה שום דרך למצוא מידע בתחום. להיטון היה המקור היחיד, שפרסם מדי שבוע גם "מילים ללהיטים", מהמצעדים הלועזיים והעבריים. להיטון זכור גם מ"הפוסטרים בגודל טבעי" של זמרים מפורסמים, שצורפו לגליונות. כל אלה היו רעיונות חדשניים שלא נודעו עד אז.
להיטון גם יזם אירועים חסרי תקדים עד אז, בין השאר: הענקת תקליט זהב לכל להיט עברי שהגיע לראש מצעדי הפזמונים. הבאת כוכבי טלוויזיה פופולריים זרים ארצה (כוכבי הוואי חמש-אפס, ארנולד שוורצנגר, פיטר שטראוס ריימונד באר (מסדרת "איירונסייד"), רוג'ר מור שכיכב בסדרה "המלאך" ושיחק גם בסרטי ג'יימס בונד" ועוד).
להיטון היה אחראי ישירות להצלחתו הפנומנלית בישראל של מייק בראנט, שהיה עד אז זמר ברים לא ידוע, עם הצלחה מסוימת במועדונים באיראן ואחר כך בצרפת (תחת חסותה של הזמרת סילבי ורטאן). להיטון תיעד את כל מהלכיו ומסעותיו, כאשר שאר העיתונים התעלמו ממנו לחלוטין. להופעה שלו בישראל לא נמכרו בתחילה כרטיסים. אורית ירקוני שעבדה בלהיטון, נסעה לפריז וקיבלה מאמה יפה ירקוני - שהייתה בקשרי חברות אמיצים עם בראנט וסיפקה קלטת עם הופעה שלו באולימפיה בצרפת. הקלטת שודרה בטלוויזיה הישראלית, ובתוך ימים אחדים נמכרו כל הכרטיסים להופעה.
העיתון תמך וקדם קריירות של זמרים רבים: בעז שרעבי, צביקה פיק, אבי טולדנו, יגאל בשן, גבי שושן, עוזי פוקס, אילנית, עפרה חזה, אריק סיני, אדם ועוד.
ביוגרפיה > טלוויזיה ואירוויזיון

אורי אלוני התפרסם ונודע בציבור באותה תקופה גם בזכות הופעתו בצוות של שעשועוני טלוויזיה בישראל, ובהם "זה הסוד שלי", "תשע בריבוע", "שחק אותה" ועוד שהוקרנו בערוץ הטלוויזיה הישראלית בשנות ה-70 בהנחייתם של אורי זוהר ולאחר מכן טוביה צפיר ודודו טופז.
בשנת 1973 יזם אלוני בעזרת להיטון את שליחת הנציגה הראשונה של ישראל באירוויזיון- אילנית - לתחרות אירוויזיון 1973. לאחר שנודע לאלוני שלרשות השידור אין תקציב לפרויקט - הוא פנה לאריה ליבונטין, אז בעלים של סוכנות הנסיעות "דפנה", והציע לו דיל: הוא יממן את כרטיסי הטיסה והשהות של אילנית והמלחינה נורית הירש באירוויזיון (בלוקסמבורג) ובתמורה אילנית תצטלם ותופיע על השער של להיטון, כשהיא מחזיקה בתיק חברת הנסיעות "דפנה". לבונטין קיבל את ההצעה ובכך נפתחה הדרך של ישראל לאירוויזיון.
ביוגרפיה > גלי צה"ל

לאחר מלחמת יום הכיפורים (1973) הצטרף אלוני כאזרח עובד צה"ל לגלי צה"ל, שם כיהן כשדר, מפיק ועורך. בין השאר הגה, ערך ושידר את התוכנית "גלגלי צה"ל" אשר דיווחה מצב התנועה בגוש דן תוך כדי שהשדר אלי ישראלי שריחף במסוק משטרה דיווח על פקקים. "גלגלי צה"ל" הייתה תוכנית-האם שהולידה אחר כך את "גלגלי צה"ל (גלגלצ)" כתוכנית נפרדת.
ביוגרפיה > פעילויות נוספות

לאחר חמש שנים בגלי צה"ל, חזר אלוני לשתף פעולה כרכז מערכת עם דוד פז, שהיה עורך "עולם האשה".
בסוף שנות השבעים מונה כיועץ אמנים ורפרטואר בחברת התקליטים סי בי אס ישראל.
בתחילת שנות השמונים חזר לארבע שנים ללהיטון. ואחר כך כתב עבור, צומת השרון (מרשת מקומוני "העיר") ו"על השרון" (מרשת מקומוני ידיעות אחרונות).
בתחילת שנות התשעים הצטרף לבית ההוצאה לאור "אנשים ומחשבים", שם ערך במשך כחמש שנים את הירחונים פיסי מדיה, מולטימדיה ואינטרנט, שבמהלך אותן שנים אוחדו לירחון אחד. לקראת סוף שנות התשעים ערך מקצועית ולשונית את המגזין "אלקטרוניקה".
בתחילת שנות התשעים כתב את כל החומר המערכתי למגזין של חברת הפניקס .
ב-1993 כתב וערך את ירחון קופת חולים כללית "איתנים".
באמצע שנת 2000 הצטרף אלוני לרשת המקומונים "גל גפן", ערך וכתב כשנתיים את מקומוני יבנה ואשדוד.
במקביל ערך מקצועית ולשונית, את המגזין לענייני אודיו-וידאו "AVדיגיטל" והמגזין לביטחון ואבטחה "מוגן".
באמצע שנות התשעים תרגם ספרי ביוגרפיה של כוכבים מפורסמים (לאונרדו דיקפריו, מייקל ג'קסון) עבור מטר - הוצאה לאור.
בשנת 2017 התמנה כעורך וככתב ראשי של מגזין איגוד מהנדסי החשמל והאלקטרוניקה.
בשנת 2018 החל לערוך ולכתוב את מגזין איגוד המהנדסים "הנדסת בנייה ותשתיות".
משפחה

אלוני היה נשוי פעמיים: לג'ין (קושניר), שממנה יש לו שלושה ילדים – גיל, טל ויעל; ולאורה שיינרמן-אלוני, שממנה יש לו בן אחד, בן. היה בזוגיות כ-20 שנה עם רחל שיש.
אלוני נפטר ב-16 במאי 2020.
הערות שוליים

1 2  אהד פישוף, להיטון 69'־89' - אפילו אם מדובר בשמועות בלבד, "להיטון' גוסס אל סופו מספיק זמן, כדי לבצע בו פוסטמורטום, כל העיר, 8 בדצמבר 1989
↑  הגליון הראשון של להיטון, להיטון, 26 בספטמבר 1969
↑  דורית חכים, אבק כוכבים - בחייו של ג.עיטור, עיתונאי בידור, היה מקום רק לקולנוע, חדשות, 21 במאי 1993
↑  אורי, אורה וכל השאר, "העולם הזה", גיליון 2549 מ-9 ביולי 1986, עמוד 40
↑  רן בוקר, איש התקשורת אורי אלוני הלך לעולמו בגיל 79, באתר ynet, 16 במאי 2020
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007583321005171  VIAF: 316605097   WorldCat (עם VIAF): 316605097
מעמדם המשפטי של יהודה ושומרון

יהודה ושומרון (מימין בירוק)
מעמדם המשפטי של יהודה ושומרון שנוי במחלוקת מאז כיבושם בידי ישראל במלחמת ששת הימים ב-1967.
רקע היסטורי

הגבול הבינלאומי המודרני הראשון בישראל נקבע ב-1906, הגבול בין מצרים הבריטית לבין האימפריה העות'מאנית, ונודע גם כקו עקבה - רפיח. הקו שימש גם כגבולה של פלסטינה א"י המנדטורית והיום כגבול בין ישראל למצרים.
הסכם סייקס–פיקו בין בריטניה וצרפת במהלך מלחמת העולם הראשונה לחלוקת שטחי האימפריה העות'מאנית. במהלך המלחמה פרסמה ממשלת בריטניה את הצהרת בלפור, שקבעה כי "ממשלת הוד מלכותו רואה בעין יפה את הקמת בית לאומי לעם היהודי בארץ ישראל".
לאחר המלחמה והשתלטות האימפריה הבריטית על הארץ, בהסכמי השלום שלאחר המלחמה, הוחל מנדט על הארץ, שעל יישומו הופקדה בריטניה. מטרת המנדט  להקים בארץ ישראל בית לאומי לעם היהודי, הגבול הצפון של המדינה נקבע בין המנדטורית לבין סוריה ולבנון בנות החסות הצרפתיות. ב־1923 קרעה ממשלת בריטניה את עבר הירדן המזרחי מהבית הלאומי היהודי, וקבעה את קו הגבול הישראלי-ירדני העתידי.
ב-1947 קבלה עצרת האו"ם בהחלטה 181 את תוכנית החלוקה, שקראה לחלק את שטח המנדט לשתי יחידות מדיניות, ערבית ויהודית, ונתנתה את האות לפריצת מלחמת העצמאות, שבסיומה לא נשאר דבר דבר מהחלטת האו״ם, ונוצר קו הפסקת האש בהסכמי רודוס, קו שעתיד להקראות ״הקו הירוק״ ויתווה את גבול ישראל עד 1967.
ב-1950 סיפחה ירדן את שטחים שכבשה במהלך המלחמה.
במלחמת ששת הימים ב-1967 כבשה ישראל את כל שטח המנדט, יחד עם שטחים מעבר לגבול הלאומי בסיני ורמת הגולן. מיד לאחר המלחמה סיפחה ישראל את מזרח ירושלים, בצעד שלא זכה להכרה בקרב הקהילה הבין-לאומית.
במהלך הסכמי קמפ דייוויד ב-1979 הסכימה מדינת ישראל להעניק לפלסטינים אוטונומיה, אף על פי שהתנגדה להעניק להם עצמאות, והכירה לראשונה בזכויות הפלסטינים על יהודה ושומרון.
ביולי 1988 הודיעה ירדן על ניתוק הזיקה, וביטול התביעה הירדנית ליהודה ושומרון, על מנת להעניק לפלסטינים את האפשרות לניהולם, ובנובמבר הציג האש"ף את הכרזת העצמאות הפלסטינית, אשר משתמעת ממנה תביעה לשטחי יהודה ושומרון, אך ניתנת להתפרש כתביעה על כלל שטחי ישראל.
במהלך הסכמי אוסלו, בשנים 95–1992, העבירה ישראל את השלטון בחלקים מיהודה ושומרון לידי הרשות הפלסטינית, כנציגת העם הפלסטיני.
החלטות והסכמים בינלאומיים

כתב המנדט - אמנה בינלאומית, שאושרה על ידי מועצת חבר הלאומים ב-24 ביולי 1922, הקובעת את מעמדה של הממלכה המאוחדת כמעצמה השלטת בשטחי ארץ ישראל, לשם ביצוע הצהרת בלפור - הקמת בית לאומי לעם היהודי בפלשתינה.
החלטה 181 של העצרת הכללית של האו"ם - ידועה גם כ"תוכנית החלוקה", היא החלטה בה קיבל האו"ם את תוכנית החלוקה של ועדת אונסקו"פ לחלוקת שטחי המנדט לשתי מדינות, יהודית וערבית. ההחלטה נדחתה על ידי ערביי ארץ ישראל.
החלטה 242 של מועצת הביטחון של האו"ם - החלטה שהתקבלה במועצת הביטחון של האו"ם מיד לאחר מלחמת ששת הימים, ב-22 בנובמבר 1967, שקראה להשתת שלום צודק ובר קיימא במזרח התיכון. בהחלטה נאמר כי מן הראוי ששלום זה יכלול את נסיגת כוחותיה המזוינים של ישראל משטחים שנכבשו בעימות האחרון, דבר שנתפס כקריאה לנסיגה ישראלית מכלל שטחי יהודה ושומרון.
החלטה 446 של מועצת הביטחון, החלטה 452 והחלטה 465 - שלושה החלטות של מועצת הביטחון של האו״ם בשנים 80–1979 בהם נאמר כי הבניה הישראלית בהתנחלויות מנוגדת לחוק הבינלאומי, והגדירו את מעמדה של ישראל בהם ככוח כובש.
החלטה 2334 של מועצת הביטחון - החלטה של מועצת הביטחון של האו"ם ב-2016, בה נאמר כי ההתנחלויות שהקימה ישראל ב״שטחים הפלסטינים הכבושים״ ("occupied Palestinian territories") אינן בעלות תוקף חוקי, מהוות הפרה בוטה של המשפט הבינלאומי ומהוות מכשול מרכזי בניסיון להשיג שלום בר-קיימא על בסיס פתרון שתי המדינות.
רקע משפטי

החוק הבינלאומי, אשר התפתח במהלך המאה ה-19 ונקבע באמנות ז'נבה, עוסק בעיקר בדיני לוחמה ומלחמה, אך לאחר מלחמת העולם השנייה התברר הצורך בדאגה לזכויות האוכלוסייה האזרחית המצויה בשטח לוחמה או בשטח הנתון לתפיסה לוחמתית, שהוסדר באמנת ז'נבה הרביעית, שנקבעה ב-1949. הדיון העיקרי בסוגיה הוא מי הוא בעל הזכויות העיקריות ביהודה ושומרון (ישראל, הפלסטינים, פלסטין או אינו קיים), והאם יש לדבר חשיבות.
דבר נוסף השנוי במחלוקת היא השאלה האם לממשל צבאי יש מעמד של כיבוש אף אם אין טענה אחרת לבעלות.
מדינת ישראל, שבמהלך מלחמת העצמאות ב-1948 השתלטה על שטחים שלא נועדו לה במסגרת תוכנית החלוקה, הצהירה במהלכה את פקודת שטח השיפוט והסמכויות, שקבעה כי למדינה סמכות שיפוטית על השטחים הללו, וקיבעה את תחום תחולת החוק הישראלי לאורך הקו הירוק, שהפכך דה-פקטו לגבולותיה המוכרים של ישראל. במלחמת ששת הימים סיפחה ישראל את מזרח ירושלים, אך לא החילה את ריבונותה על שאר השטח, בו הקימה ממשל צבאי. למרות כן, מרבית הקהילה הבינלאומית לא הכירה בזכותה של ישראל על ירושלים.
עמדות רשמיות > עמדת ישראל

ישראל טוענת כי מכיוון שיהודה ושומרון ורצועת עזה לא היו בריבונות מדינה אחרת קודם כיבושם בידי ישראל, לא ניתן לראות בהם שטח כבוש, וכיוון שכך ראתה ישראל עצמה כראויה להחיל את ריבונותה על מזרח ירושלים בסמוך לכיבושה בידי ישראל ב-1967.
ישראל מגדירה את יהודה ושומרון שטחים בתפיסה לוחמתית, וטוענת כי אף על פי שהם נתונים לממשל צבאי, הם אינם נחשבים לשטח כבוש, ואין חלים עליו כללים הנוגעים לשטחים כבושים.
הוועדה לבחינת מצב הבנייה ביהודה ושומרון בראשות השופט אדמונד לוי ב-2012 קבעה כי אין מעמדם של יהודה ושומרון כשטח כבוש, בעקבות ההכרה בו כחלק ממדינה יהודית עתידית בועידת סן רמו ב-1920.
עמדות רשמיות > הקהילה הבינלאומית

בקהילה הבינלאומית מקובל לראות ביהודה ושומרון שטח כבוש, וזו הדעה המקובלת בקרב מומחים למשפט בינלאומי, ביניהם גם מומחים ישראליים כגון פרופ' ארנה בן-נפתלי וד"ר אייל גרוס.
מועצת הביטחון של האו"ם קיבלה מיד לאחר מלחמת ששת הימים את החלטה 242, שקראה ל"נסיגת כוחותיה המזוינים של ישראל משטחים (או: מהשטחים) שנכבשו בעימות האחרון", משפט עמום שניתן לפרשנויות שונות, כאשר יש הטוענים שהוא קורא לנסיגה ישראלית מכלל השטחים הנכבשים ויש הרואים בו הסמכה לשליטה ישראלית בהם, אך נמנע מלהגדירם בפירוש ככיבוש. בהחלטות מאוחרות יותר של מועצת הביטחון, כגון החלטות 446, 452, 465 ו-2334 שניתנו לגבי ההתנחלויות, נאמר כהנחת יסוד שמעמדה של ישראל בשטחי יהודה ושומרון הוא של כוח כובש.
ב-5 בפברואר 2021, החליט בית הדין הפלילי הבין-לאומי ברוב קולות כי גבולות "מדינת פלסטין", שהתקבלה כחברה בבית הדין, כוללים את כלל השטחים שכבשה ישראל מעבר לקו הירוק, דהיינו יהודה ושומרון ורצועת עזה.
בחוות דעת של בית הדין הבין-לאומי לצדק מיולי 2024 נקבע כי נוכחותה המתמשכת של ישראל בשטחים הפלסטיניים אינה חוקית, וכי על ישראל לסיים את נוכחותה בשטחים אלה בהקדם האפשרי, להפסיק את הרחבת ההתנחלויות, לפנות את ההתנחלויות שהוקמו ולשלם פיצויים לפלסטינים.
עמדות רשמיות > מדינות שונות

מדינות שאינן מכירות בישראל מכירות ברובן בישות חילופית בשם פלסטין, אשר היא הריבון בכלל שטחי ישראל, יהודה ושומרון, ורצועת עזה. אף מדינות המכירות בישראל ומכירות בקיומה של פלסטין לצדה, אותה הם רואות ברובן כריבון על יהודה ושומרון ורצועת עזה. מדינות שאינן מכירות פלסטין רואות ברובן ביהודה ושומרון שטח שעתידו צריך להקבע במשא ומתן, ואינן מכירות בזכות של אף ישות עליהן.
טיעונים

יש הרואים ביהודה ושומרון "שטחים שנויים במחלוקת", כשהם טוענים שאין ההחזקה הישראלית בהם מנוגדת לחוק הבינלאומי, כיוון שישראל כבשה אותם במסגרת הגנה עצמית, זכותה להחזיק בהם עד השגת הסדר מדיני עם בעלי הזכויות האחרים. כך הייתה עמדתם של סטיבן שוובל, יועץ משפטי למחלקת המדינה האמריקנית ולאחר מכן נשיא בית הדין הבינלאומי לצדק בהאג, פרופ' יוליוס סטון פרופ' יוג'ין רוסטוב, ממנסחי החלטה 242, וכן משפטנים ישראלים, כגון פרופ' טליה איינהורן ונשיא בית המשפט העליון לשעבר מאיר שמגר, אשר שוללים את הראייה של יהודה ושומרון כשטח כבוש, ואף רואים בישראל את בעלת הזכויות החזקות ביותר בשטחים אלה: יותר מירדן, שסיפוחה את יהודה ושומרון לא הוכר על ידי הקהילה הבינלאומית, ויותר מהפלסטינים, שמעולם לא הייתה להם ריבונות בהם.
טיעונים > טיעונים בזכות ישראל

ישנם הטוענים שלישראל ישנה זכות ישירה ליהודה ושומרון מכוח אמנת חבר הלאומים, שנקבע בה כי "קהילות שבעבר נשלטו בידי האימפריה הטורקית הגיעו לשלב התפתחות בו ניתן להכיר באופן זמני בקיומן כאומות עצמאיות, וזאת בכפוף למתן סיוע וייעוץ מנהלי על ידי המעצמה המנדטורית עד לרגע בו יוכלו לעמוד על רגליהן", שמומש על ידי מסירת המנדט לבריטניה למשול בארץ ישראל בועידת סן רמו (1920). כתב המנדט הבריטי קבע כי "שום שטח ארצישראלי לא יינתן בצמיתות או בחכירה לממשלתה של מעצמה זרה כלשהי ולא יושם באיזה אופן שהוא תחת שלטונה" בנוסף, קבע כתב המנדט כי ממשלת ארץ ישראל תעודד "התיישבות צפופה של יהודים על הקרקע". לפי גישה זאת, זכויות אלו נשארו בתוקף גם לאחר סיום המנדט הבריטי, וקבלת תוכנית החלוקה על ידי העצרת הכללית של האו"ם אין בכוחה לבטל זכויות אלו, כיוון שהיא לא מומשה הלכה למעשה. פרופ' דאגלס פיית' אף הוסיף כי "אם ליהודים אין עתה שום זכויות חוקיות מוכרות בתביעתם ליהודה ושומרון כחלק ממדינתם, כי אז אין להם זכויות כאלה בשום מקום בארץ ישראל". והטיעון נכלל בדו"ח לוי.
טענה נוספת לזכותה הישירה של ישראל בשטחי יהודה ושומרון מתבססת על העיקרון Uti possidetis juris, הקובע כי מדינות הקמות בשטח שעמד תחת שלטון קולוניאלי נחשבות יורשות של הרשות המדינית הקודמת, וזכאיות לריבונות טריטוריאלית בשטח שיחפוף את הגבולות המנהליים שלהן טרם עצמאותן. מכיוון שהגבולות המנהליים של ארץ ישראל המנדטורית הם אלה עליהם החליטו בריטניה וצרפת בהסכם ניוקומב-פולה ב-1923, והם שאושרו על ידי ועדת המנדטים של חבר הלאומים וארצות הברית ומכיוון שמדינת ישראל היא המדינה היחידה שנוצרה ('היורשת') בתחומי ארץ ישראל המנדטורית, שזהותה תאמה את משימת הפיקדון הבין-לאומי - המנדט הבריטי על ארץ ישראל - הקמת הבית הלאומי, למימוש התביעה היהודית לממשל עצמי בשטחי המנדט, כפי שהונחה בפני ועידת השלום בפריז, בהתאמה להצהרת בלפור, החלטות ועידת סן רמו וסעיף 80 פרק 12 למגילת האומות המאוחדות, הרי שבזכותה לטול את השטחים הללו.
פרשנות אחרת מורכבת יותר, שכן לפי כללי המשפט הבינלאומי הפומבי השטחים נמצאים בשליטת ישראל, לפי פרשנות אחת מכוח תפיסה לוחמתית. מאז תום מלחמת העולם השנייה וקבלת אמנת האו"ם, מקובל העיקרון שעל-פיו מדינה אינה רשאית להחיל את ריבונותה על שטח שנכבש בכוח (בין אם הייתה הצדקה להפעלת הכוח ובין אם לאו). לפי עיקרון זה, שטח יכול לעבור לריבונותה של מדינה רק על-פי הסכם בין המדינות הטוענות לזכויות עליו, או בהסכמת הקהילה הבינלאומית. כיוון שישראל כבשה את שטחי יהודה ושומרון במהלך מלחמה, הרי הם "שטחים כבושים" שישראל רשאית להחזיק בהם על-פי כללי אמנת ז'נבה הרביעית עד תום הסכסוך. ומאחר וירדן הביאה ריבונות על שטחים אלה לפני המלחמה הרי שאחרי ויתורה של ירדן על כל תביעה טריטוריאלית מצדה בשטחי "הגדה המערבית" והסכם השלום בין הצדדים השטחים הם בריבונות חוקית של ישראל. השקפה זו באה לידי ביטוי בהחלטה 242 של מועצת הביטחון של האו"ם הקובעת כי על הצדדים להגיע ל"שלום צודק".
בנוסף, רבים מהתומכים בזכות ישראל על יהודה ושומרון מדגישים את העובדה שביהודה ושומרון ישבו יהודים במשך ההיסטוריה עד לגירושם במלחמת העצמאות, בצעד שהיווה למעשה טיהור אתני, ושיבתם אליו היא בזכות.
טיעונים > טיעונים בזכות הפלסטינים

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. יש להביא טיעונים נוספים.
הטענה העיקרית לזכותם של הפלסטינים הוא תוכנית החלוקה, שהתקבלה על ידי עצרת האו"ם ב-1947, והחלטות קודמות, וקראה לחלוקת הארץ בין היהודים והערבים, כשלפי פרשנות זו, אף אם ההחלטה לא ישימה באופן מלא, רוחה הכללי מחייב. טיעון נוסף הוא הטיעון כי מכיוון שגבולות ישראל המוכרים נתחמים מחוץ לשטח זה, ואין לו תובע ישיר, הזכות למשול שייכת לתושבי המקום.
סוגיות נגזרות > מעמדה של רצועת עזה

עד ההתנתקות ב-2005, מעמד הרצועה דמה למעמדם של יהודה ושומרון. לאחר ההתנתקות הטילה ישראל את הסגר על רצועת עזה והמשיכה לשלוט במעברי הגבול ובמרחב האווירי והימי. בחוות הדעת של בית הדין הבין-לאומי לצדק בנושא מדיניות ישראל בשטחים הפלסטיניים הכבושים מיולי 2024 נקבע כי במצב זה ישראל היא "כוח כובש".
סוגיות נגזרות > מעמדה של מזרח ירושלים

נגזרת ישירה מהדיון בבעל הזיקה העיקרית ליהודה ושומרון, הוא הדיון בריבונותה של ישראל במזרח ירושלים, שסופח על ידי ישראל מיד לאחר מלחמת ששת הימים. הטוענים כי לישראל הזכויות העיקריות ביהודה ושומרון, רואים בסיפוח מזרח ירושלים על ידי ישראל מעשה קביל, ואין מניעה להכיר בו. אך לדעת הטוענים כי לישראל זכות ישירה בו, הסיפוח הוא בעייתי, ובייחוד לדעת הסבורים כי הזכות העיקרית היא הפלסטינית, הרי שהסיפוח מנוגד לחוק הבינלאומי. למעשה הקהילה הבינלאומית ברובה אינה מכירה בריבונות ישראל על מערב ירושלים, אך רואה במזרח ירושלים שטח כבוש.
לקריאה נוספת

Rafi Segal, Eyal Weizman (editors), A Civilian Occupation, Babel, Tel-Aviv, 2003
אלן דרשוביץ, The Case For Israel, Wiley, 2004
אודי אולמן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  7 בדצמבר 1973 (בן 51) ישראל חיפה, ישראל
 מוקד פעילות:  ישראל 
 תקופת הפעילות:  מ-1999
 סוגה:  מוזיקה חסידית, חזנות
 האתר הרשמי של אודי אולמן
 
אודי אולמן (נולד ב-7 בדצמבר 1973) הוא זמר וחזן חרדי. מייסד ומנכ"ל להקות "הפורום לחזנות" ו"קול חי".
קורות חיים

אולמן נולד וגדל בחיפה. לאביו החזן דוד אולמן. למד ב"ישיבת יבנה" בחיפה.
החל את קריירת המוזיקה כבר בילדותו, כאשר עמד על במות מוזיקליות ואף הצטרף להופעותיו של אביו.
בשנת 2004 הייה ממייסדי להקת "קול חי" בלונדון, אשר ביצעה הופעות רבות ברחבי אירופה וארצות הברית.
בשנת 2015 הייה ממייסדי להקת "הפורום לחזנות".
משמש כחזן באירועים שונים, ובימים נוראים בקהילות בארצות הברית.
חיים אישיים

נשוי ואב לחמישה. מתגורר במודיעין.
קריירה מוזיקלית

אולמן התפרסם בעיקר כזמר, אך משמש כחזן באירועים, ובימים נוראים בקהילות שונות בארצות הברית.
בשנת 1999 הוציא לאור את הסינגל "וללבנה אמר". השיר הפך ללהיט ובוצע על ידי זמרים רבים נוספים, ביניהם עמירן דביר שהוסיפו לאלבום 'שוש אשיש'. באותה שנה זכה אולמן בתואר 'תגלית השנה' בתוכנית 'מוצ"ש חסידי חי' בערוץ 7 של מנחם טוקר וקובי סלע.
בהמשך השנה הוציא את אלבומו הראשון 'אגודה אחת' יחד עם המעבד יובל סטופל, בו הופיעו הלהיטים 'מה נאוו' ו'אין כאלוקינו'. האלבום זיכה את אולמן בתואר "זמר השנה" בערוץ 7.[דרוש מקור][מפני ש...]
בשנת 2002 הוציא לאור את אלבומו השני 'דברי שיר' ובו השירים 'השמיעיני', 'אין ערוך' ו'אם אין אני לי מי לי' שנכללו באוסף הלהיטים של חברת קוקה-קולה וחולקו כשי לחג בעיתונים משפחה ובקהילה. האלבום זכה בתואר "אלבום השנה" לשנת 2002 בתוכנית מוצ"ש חסידי חי וזיכה אולמן בפעם השנייה בתואר "זמר השנה" באותה תוכנית. כמו כן זכה האלבום במקום הראשון בתחרות "תקליט הזהב" של גל פז.
בשנת 2003 השתתף בהפקת פרויקט "יהודים בני מלכים" יחד עם יובל סטופל וחברת גל פז, במסגרתו הופק תקליטור DVD לצפייה המבוסס על שיריו של המלחין חיים בנט.
בשנת 2004 ייסד יחד עם ג'רמי הורוויץ את להקת "קול חי" בלונדון, בשיתוף זמרים ישראלים ביצעה הלהקה הופעות רבות ברחבי אירופה וארצות הברית. עד לשנת 2017 בה הפסיקה את פעילותה.
בשנת 2005 הוציא את אלבומו השלישי "אודי 3" שהתפרסם בזכות הלהיט 'נפלתי קמתי'.
בשנת 2015 הקים את "הפורום לחזנות" יחד עם קבוצת חזנים נוספים. במסגרת הפורום הופק אלבום הפרויקט "חזנות בג'ינס" במטרה לקרב את עולם החזנות לצעירים.
בשנת 2020 הוציא לאור אלבום תפילות ימים נוראים.
הערות שוליים

↑  על פי הביוגרפיה באתר הרשמי
↑  יהודים בני מלכים הסרט המלא, באתר יוטיוב
↑  אלבום 'אודי 3', באתר יוטיוב
↑  דף הפורום לחזנות, באתר פייסבוק
↑  חזנות בג'ינס, באתר חברת יובל האנסמבל הישראלי
↑  אודי אולמן - ימים נוראים, באתר יוטיוב
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz: 47e08c14-1a39-4dd3-855f-2b2e00a8e711
ריצ'רץ' (תוכנית טלוויזיה)

| --- | --- |
פתיח הסדרה
פתיח הסדרה
 סוגה:  ילדים
 כותבים:  מאירה ביין, רות נסים, אורית רז, חגית אהרונוף
 בימוי:  אלה שחף, יוסי צמח, אלי ריבנבך, שרה ברקמן
 פרסים:  פרס רשות השידור פרס כינור דוד
 פסקול:  נפתלי וגנר
 ארץ מקור:  ישראל
 שפות:  עברית
 מספר עונות:  2
 מספר פרקים:  61
 הפקה
 מפיק:  צלילה רוז
 מפיקים בפועל:  דניאלה גרדוש סנטו
 חברת הפקה:  רשות השידור
 אתר צילומים:  אולפני טלעד
 צלמים:  מוני שם טוב, נסים קובו, הרי דחליאן, בני רימון
 אורך פרק:  30 דקות
 שידור
 רשת שידור בישראל:  הערוץ הראשון
 תקופת שידור בישראל:  21 בדצמבר 1975 – 23 ביוני 1980
 קישורים חיצוניים
 דף התוכנית ב-IMDb
ריצ'רץ' היא תוכנית טלוויזיה ישראלית לילדים, ששודרה בין השנים 1975 – 1980, בערוץ הראשון. התוכנית הייתה פורצת-דרך בישראל בהיותה התוכנית הראשונה שהוגשה והונחתה על ידי ילדים עבור ילדים. יוצרת התכנית הייתה חנה בן-ארי ניניו. שיר הפתיחה נכתב על ידי עמוס אטינגר והולחן על ידי נתן שחר.
התוכנית כללה מערכונים ושירים לצד תכנים רציניים יותר וגם שיחות בעניינים שונים הנוגעים לילדים בגילאי בית הספר. המנחים כמעט כולם, היו ילדים ירושלמים, בגילאי 11-10. היו שני צוותים של מנחים: הראשון, והזכור יותר בדרך-כלל, הגיש את התוכנית בין 21 בדצמבר 1975 ל-26 ביוני 1977 (35 תוכניות), והצוות השני פעל בין 26 באפריל 1979 ל-23 ביוני 1980 (26 תוכניות). 2 תקליטים (אחד לכל עונה ששודרה) יצאו עם לקט שירים שבוצעו בתוכנית.
בעשור הראשון של המאה ה-21 התכנית הייתה זמינה בהוט V.O.D.
תלמה אליגון-רוז, כתבה או תרגמה את רוב השירים; את התכנית הפיקה צלילה רוז, הניהול המוזיקלי היה תחת נתן שחר ונפתלי וגנר. וגבי אלדור, הייתה הכוריאוגרפית של התוכנית (אשר בתה הייתה אחת המנחות בצוות השני).
מנחי התוכנית > הצוות הראשון

איל אספלר (השתתף רק בתוכניות הראשונות)
אביב אפרת ("האתלט")
אתי ורון (השתתפה רק בתוכניות הראשונות)
גילת בן גיל (הג'ינג'ית)
דורי גלס
טלי מזור
ינאי כרפס ("הזמר")
כלילה ג'רסי ("הביישנית")
מירב מזרחי
נורית רבי
נעמה אשרי ("נעמה היפה")
עפר בהירי
ערן שטיינברג (הלמדן)
רות קמר ("רות השקדנית")
אברהם דן רובין (רמי "הג'ינג'י")
רויטל יונה
שירה כ"ץ
מנחי התוכנית > הצוות השני

אבנר חובב
אסף לבנון
ארז סבו
דובי אופנהיים
דינה זקס
דנה כהן
יוני אייל
יפעת לשם
מני תורן
נוגה ברקאי
נועה זנדבנק
סיגל רדי
עדה גרף
עירד קידרון
ענבר גלעדי
פינות קבועות

בתוכנית היו מספר "פינות" קבועות. בין היתר:
שיחה - דיון פתוח בבעיות שהעלו הצופים (במכתבים), בהשתתפות כל הילדים.
הידעתם? - פינת מידע טריוויאלי, אותו היה קורא אחד הילדים לבוש כמגיש חדשות מתוך ספר ענק שכותרתו "אינפורמציה לא חשובה".
מריץ' ורץ' יוצא ריצ'רץ'... - פינה שבדרך-כלל הגיש רמי הג'ינג'י (בצוות הראשון) ובה צירוף-מילים מלווה באיור. למשל: "מריץ' ורץ' יוצא ריצ'רץ'; ומציפור והיפופוטם - ציפופוטם!"
שיר/פזמון - שירים מתורגמים או מקוריים בביצוע הילדים.
בתרבות

בתוכנית "ארץ נהדרת" נעשתה פרודיה על הסדרה הזו ועל "הילדים משכונת חיים".
מייקל טילסון תומאס

| --- | --- |

 לידה:  21 בדצמבר 1944 (בן 80) לוס אנג'לס, ארצות הברית 
 מוקד פעילות:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  1969–2025 (כ־56 שנים)
 מקום לימודים:  אוניברסיטת דרום קליפורניה, תיכון נורת' הוליווד, האקדמיה לאמנויות איידילויילד, בית הספר למוזיקה USC תורנטון, Colburn School 
 עיסוק:  מנצח, פסנתרן, מלחין
 סוגה:  מוזיקה קלאסית 
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 כלי נגינה:  פסנתר 
 פרסים והוקרה:  דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת מיאמי (10 במאי 1996)  המדליה הלאומית לאומנויות  פרס דיטסון לניצוח 
 www.michaeltilsonthomas.com
 פרופיל ב-IMDb
 
מייקל טילסון תומאס (באנגלית: Michael Tilson Thomas; נולד ב-21 בדצמבר 1944) הוא מנצח, פסנתרן ומלחין יהודי אמריקאי.