stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
כסף מתוק

| --- | --- |

כרזת העונה הראשונה
 מבוסס על:  הגנבה הגדולה של סירופ המייפל הקנדי
 סוגה:  דרמת פשע קומדיה שחורה
 יוצרים:  בריאן דונובן אד הרו
 בימוי:  מייקל דאוס ג'ויס וונג
 מספר עונות:  1
 מספר פרקים:  6
 הפקה
 חברת הפקה:  Blumhouse Television (אנ') Megamix Comet Pictures Sphere Media (אנ')
 אורך פרק:  30 דקות
 שידור
 רשת שידור:  אמזון פריים וידאו
 תקופת שידור מקורית:  6 בדצמבר 2024
כסף מתוק (באנגלית: The Sticky; בתרגום מילולי: הדביק) היא סדרת טלוויזיה אמריקאית-קנדית מסוגת דרמת פשע קומית. הסידרה נוצרה בהשראת הגנבה הגדולה של סירופ המייפל הקנדי, אירוע אמיתי מהשנים 2011 ו-2012 שהתרחש בפרובינציית קוויבק שבקנדה, במסגרתו נגנבו כ-3,000 טונות של סירופ מייפל מתוך החביות בהן אוחסן.
העונה הראשונה עלתה לשידור במלואה ב-6 בדצמבר 2024 באמזון פריים וידאו. למרות ביקורות חיוביות בוטלה הסידרה לאחר עונה בודדת, רק שלושה חודשים לאחר השקתה.
עלילה

קבוצה של אנשים בקנדה זוממת לגנוב כמות גדולה של סירופ מייפל בשווי מיליוני דולרים ממחסן של ארגון שמאגד מפיקי סירופ.
שחקנים ודמויות

מרגו מרטינדייל בתור רות' לנדרי, חקלאית סירופ מייפל.
כריס דיאמנטופולוס (אנ') בתור מייק בירן, חבר בארגון פשע.
גיום סיר (אנ') בתור רמי בושארד, שומר מחסן.
גיטה מילר בתור טדי גרין, אשת חוק.
גיא נאדון (אנ') בתור לאונרד גוטייה האב, ראש ארגון מפיקי הסירופ.
מייקל גווין (אנ') בתור לאו גוטייה הבן, בנו של לאונרד.
סוזן קלמנט (אנ') בתור ולרי נאדו, אשת חוק.
מארק אובריאן בתור צ'רלי.
ג'יימי לי קרטיס בתור בו שיי, חברה בארגון פשיעה.
פרקים

| עונה | עונה | פרקים | פרקים | הוזרמה לראשונה | הוזרמה לראשונה |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | 1 | 6 | 6 | 6 בדצמבר 2024 | 6 בדצמבר 2024 |
הפקה

הסדרה נוצרה על ידי בריאן דונובן ואד הרו והופקה בפרובינציית קוויבק שבקנדה על ידי Blumhouse Television (אנ'), Megamix, Comet Pictures, ו-Sphere Media (אנ'). בפברואר 2023 הוכרז שהשחקנים מרגו מרטינדייל וכריס דיאמנטופולוס לוהקו לתפקידים הראשיים.
הערות שוליים

↑  Olivia B. Waxman (December 6, 2024). What to Know About the Real Canadian Maple Syrup Heist That Inspired The Sticky. Time. Retrieved December 26, 2024
↑  Joe Otterson (October 9, 2024). ‘The Sticky’: Great Canadian Maple Syrup Heist Series Sets Amazon Premiere Date, Drops First-Look Photos. Variety. Retrieved December 26, 2024
1 2  Jack Dunn (October 28, 2024). Margo Martindale Plots a Maple Syrup Heist in ‘The Sticky’ First Trailer. Variety. Retrieved December 26, 2024
↑  Nellie Andreeva (February 21, 2025). ‘The Sticky’ Heist Comedy Canceled By Prime Video After One Season. Deadline. Retrieved February 22, 2025
↑  Nellie Andreeva (March 22, 2023). ‘The Sticky’: Margo Martindale, Chris Diamantopoulos & Guillaume Cyr To Star; EP Jamie Lee Curtis To Guest Star In Amazon Series. Deadline. Retrieved December 26, 2024
↑  Joe Otterson (February 21, 2023). Margo Martindale, Chris Diamantopoulos to Lead Canadian Maple Syrup Heist Amazon Series From Producer Jamie Lee Curtis. Variety. Retrieved December 26, 2024
אמריקאים ממוצא היספני ולטיני

| --- | --- |

שורה עליונה: דייוויד פראגות' · טד קרוז · סזאר צ'אבס  שורה שנייה: סוזאנה מרטינס · פרנקלין צ'אנג-דיאז · סוניה סוטומאיור   שורה שלישית: רומנה אקוסטה בנואלוס · הילדה סוליס · אלכס רודריגז  שורה תחתונה: מרקו רוביו · רקל וולש · גלוריה אסטפן
 אוכלוסייה
 62,080,044 (2020)  18.7% מכל אוכלוסיית ארצות הברית
 ריכוזי אוכלוסייה עיקריים
 קליפורניה, טקסס, אזור המטרופולין של ניו יורק/ניו ג'רזי, אזור המטרופולין של וושינגטון הבירה, אזורי מטרו בצפון מזרח ארצות הברית, פלורידה, דרום מערב ארצות הברית, וערי תעשייה במערב התיכון
 שפות
 ספרדית, פורטוגזית, אנגלית
 דת
 43% קתולים, 30% לא דתיים, 15% אוונגליזם, 6% פרוטסטנטים שאינם אוונגלים, 4% אחרים
היספנים ולטינים אמריקאים (באנגלית: Hispanic and Latino Americans) הם אמריקאים ממוצא ספרדי ו/או מאמריקה הלטינית. הנתונים הדמוגרפיים הללו כוללים את כל האמריקאים המזדהים כהיספנים או לטינים ללא קשר למוצאם. נכון לשנת 2020, הלשכה למפקד האוכלוסין האמריקנית העריכה שבארצות הברית עצמה (לא כולל הטריטוריות של ארצות הברית) חיו קרוב ל-62 מיליון תושבים היספנים ולטיניים.
אנשים המזדהים כהיספנים או לטינים עשויים בפועל להיות מכל גזע, מכיוון שבדומה למה שהתרחש במהלך הקולוניזציה של אמריקה הצפונית ואחרי הקמתה של ארצות הברית, האוכלוסיות במדינות אמריקה הלטינית הייתה מורכבת מצאצאי המתיישבים האירופים הלבנים (במקרה הזה פורטוגזים וספרדים), העמים הילידים ביבשת אמריקה, צאצאי עבדים אפריקאים, מהגרים שהגיעו מאירופה, מהמזרח התיכון וממזרח אסיה לאחר שארצות הברית הכריזה על עצמאותה, וכמו גם צאצאים של זיווגים בין הקבוצות האתניות השונות. לחלק גדול מהאוכלוסייה ההיספנית ומהאוכלוסייה הלטינית מורשת תרבותית ולשונית משותפת, ובמיוחד בולט השימוש בשפה הספרדית ובשפה הפורטוגזית. רוב האוכלוסייה ההיספנית והלטינית בארצות הברית הם ממוצא מקסיקני, פורטו ריקני, קובני, ספרדי, סלוודורי, דומיניקני, גואטמלי, קולומביאני, ומוונצואלה. המוצא הדומיננטי של אוכלוסייה זו משתנה מאזור לאזור ברחבי ארצות הברית.
היספנים רב-גזעיים (מסטיסים) ממוצא ילידי וממוצא ספרדי הן מהקבוצות האתניות הוותיקות ביותר (אחרי האינדיאנים) שמאכלסים חלק גדול מהאזור שבו נמצאת כיום ארצות הברית. ספרד התיישבה באזורים בהם נמצאים בימינו החוף המערבי של ארצות הברית, דרום-מערב ארצות הברית, ומדינת פלורידה. ספרד שלטה באותה העת בשטחים בהם נמצאים בימינו המדינות קליפורניה, טקסס, ניו מקסיקו, נבדה, יוטה, אריזונה ופלורידה, אשר כולן היוו חלק ממלכות המשנה של ספרד החדשה. מאוחר יותר, השטח העצום הזה הפך לחלק ממקסיקו לאחר שזו הכריזה על עצמאותה מספרד ב-1821 ונשאר בשליטת מקסיקו עד סוף מלחמת ארצות הברית–מקסיקו ב-1848 כאשר הוא עבר לשליטת ארצות הברית.
טרמינולוגיה

המונחים "היספני" ו"לטינו" מתייחסים למוצא אתני. בסוף שנות ה-70 החל להיעשות בארצות הברית שימוש במונח "היספני" בכדי להתייחס לאנשים שמקורם במדינות דוברות ספרדית. לפי ההגדרה של לשכת מפקד האוכלוסין האמריקאית מדובר במוצא אתני, ולא בהשתייכות לגזע מסוים, ומשום כך האוכלוסייה המשתייכת לקבוצה זו עשויה להשתייך לכל הגזעים. אוכלוסייה היספנית ולטינית בארצות הברית עשויה לעיתים רבות לחלוק מאפיינים משותפים בשפתם, בתרבותם, בהיסטוריה שלהם ובמורשת שלהם. על פי מוסד הסמיתסוניאן המונח "לטינו" כולל עמים עם שורשים פורטוגזיים, ואוכלוסייה ממדינות אמריקה הלטינית. לשכת מפקד האוכלוסין האמריקאית משתמשת כיום במונחים היספניים ולטיניים לסירוגין.
היסטוריה > המאות ה-16 וה-17

מגלי ארצות ספרדים היו מהמתיישבים האירופאיים הראשונים באזור בו נמצאת בימינו ארצות הברית. המשלחת האירופאית הראשונה באזור בו נמצאת כיום ארצות הברית הונהגה על ידי חואן פונסה דה ליאון, והיא הגיעה לאזור במהלך 1513 לאורך אותו דה ליאון כינה "לה פלורידה". בשלושת העשורים הבאים הספרדים הפכו לאירופים הראשונים שהגיעו להרי האפלצ'ים, נהר המיסיסיפי, הגרנד קניון והמישורים הגדולים. ספינות ספרדיות הפליגו לאורך החוף המזרחי, ושטו לאורך מהחוף המערבי. בשנת 1540 ערך מגלה ארצות הספרדי ארננדו דה סוטו הוביל את המסע האירופי הראשון לשטח עליו משתרעת כיום ארצות הברית, והיה האירופי הראשון שראה את נהר המיסיסיפי.
כמו כן, בשנת 1540, פרנסיסקו וסקס דה קורונדו הוביל אלפיים ספרדים וילידים מקסיקני מעבר למיקום בן נמצא כיום הגבול בין אריזונה למקסיקו והגיע עימם עד למרכז קנזס, בקרבת המיקום של הנקודה המרכזית בארצות הברית של ימינו. מגלי ארצות ספרדים נוספים שחקרו את האזור שבו נמצאת בימינו ארצות הברית כוללים בין היתר את: אלונסו אלוורס דה פינדה, לוקאס ואסקז דה איילון, פאנפילו דה נרוואז, סבסטיאן ויזקאינו, גאספר דה פורטולה, פדרו מננדס דה אווילס, אלבר נוניז דה ונגנה, טרייאן לוניז דה ואנה, טרייאן לוניז דה ואן, חואן דה אונאטה, ומגלי ארצות לא ספרדים שעבדו בשירות הכתר הספרדי, כמו חואן רודריגס קבריו. בשנת 1565 הספרדים הקימו את ההתיישבות האירופית הקבועה הראשונה באזור בו נמצאת ארצות הברית של ימינו - בסיינט אוגוסטין שפלורידה. מיסיונרים ספרדים ייסדו בהמשך גם התיישבויות במיקומים בהם נמצאים בימינו סנטה פה, ניו מקסיקו, אל פאסו, סן אנטוניו, טוסון, אלבקרקי, סן דייגו, לוס אנג'לס וסן פרנסיסקו.
היסטוריה > המאות ה-18 וה-19

בשנת 1783, בתום מלחמת העצמאות של ארצות הברית (סכסוך שבו ספרד סייעה ונלחמה לצד כוחות המורדים), ספרד טענה בעלות על כחצי מהשטחים שנמצאים בתחומה של ארצות הברית של ימינו. בין 1819 ל-1848 ארצות הברית (באמצעות הסכמים, רכישה, דיפלומטיה ומלחמת ארצות הברית–מקסיקו) הגדילה את שטחה בערך בשליש על חשבון ספרד ומקסיקני, ורכשה את שלוש המדינות אשר בימינו הם המדינות המאוכלסות ביותר של ארצות הברית - קליפורניה, טקסס ופלורידה. באזורים אותם ארצות הברית רכשה הייתה כבר נמצאת אוכלוסייה ילידית היספנית גדולה, ובעקבות הרכישה עברו אליהם גם מהגרים היספנים רבים ממקסיקו, ממרכז אמריקה, מהקריביים ומאמריקה הדרומית. זו הייתה ההתחלה של שינוי דמוגרפי שילך ויתעצם באופן מהותי בעתיד.
היסטוריה > המאות ה-20 וה-21

במהלך המאה ה-20 והמאה ה-21 ההגירה ההיספאנית לארצות הברית עלתה באופן ניכר בעקבות שינויים שבוצעו בחוק ההגירה בשנת 1965. במהלך מלחמות העולם האוכלוסייה ההיספנית בארצות הברית סייעו לייצב את הכלכלה האמריקנית מנפילה במסגרת הפריחה התעשייתית במערב התיכון במדינות כמו מישיגן, אוהיו, אינדיאנה, אילינוי, איווה, ויסקונסין ומינסוטה. בעוד שאמריקאים רבים נאלצו להילחם ולכן לא יכלו לקחת חלק בתעשייה במהלך אותה התקופה, רבים מקרב האוכלוסייה ההיספנית מלאו את מקום בתעשייה במהלך אותה התקופה.
על מנת להכיר בתרומות בהווה ובעבר של האוכלוסייה ההיספנית בארצות הברית, ב-17 בספטמבר 1968 הנשיא לינדון ג'ונסון קבע באישור הקונגרס האמריקני שבוע באמצע ספטמבר שיהיה מעתה ואילך שבוע המורשת ההיספאנית הלאומי. בשנת 1988, הנשיא רונלד רייגן האריך את האירוע לחודש שלם.(אנ') בשנת 2004 האוכלוסייה ההיספנית בארצות הברית הפכה לקבוצת המיעוט הגדולה ביותר בארצות הברית.
דמוגרפיה

נכון לשנת 2020 האוכלוסייה ההיספנית היוותה בסביבות 19 עד 20 אחוזים מכלל אוכלוסיית ארצות הברית, שהם בין 62 עד 65 מיליון אנשים. שיעור הגידול של האוכלוסייה ההיספנית במהלך התקופה שבין ה-1 באפריל 2000 עד 1 ביולי 2007 היה 28.7% - בערך פי ארבעה מקצב הגידול הכולל של כלל אוכלוסיית ארצות הברית (ב-7.2%). בהתבסס על מפקד האוכלוסין של 2010, ההיספנים נחשבו באותה העת קבוצת המיעוט הגדולה ביותר ב-191 מתוך 366 אזורי המטרופולין של ארצות הברית. האוכלוסייה ההיספאנית בארצות הברית צפויה לפי ההערכות לכלול 132.8 מיליון אנשים בשנת 2050, שהם יהיו כ-30.2% מהצפי של כלל אוכלוסיית ארצות הברית באותה השנה.
אזורי מטרופולין סטטיסטיים בארצות הברית עם למעלה ממיליון היספנים (2014)
| # | אזור מטרופולין | אוכלוסייה היספנית | אחוז האוכלוסייה ההיספנית |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | לוס אנג'לס רבתי | 5,979,000 | 45.1% |
| 2 | המטרופולין של ניו יורק | 4,780,000 | 23.9% |
| 3 | מטרופולין מיאמי | 2,554,000 | 43.3% |
| 4 | המטרופולין של יוסטון | 2,335,000 | 36.4% |
| 5 | מטרופולין ריברסייד-סן ברנרדינו-אונטריו | 2,197,000 | 49.4% |
| 6 | המטרופולין של שיקגו | 2,070,000 | 21.8% |
| 7 | מטרופולין דאלאס-פורט וורת'-ארלינגטון | 1,943,000 | 28.4% |
| 8 | המטרופולין של פיניקס | 1,347,000 | 30.1% |
| 9 | המטרופולין של סן אנטוניו | 1,259,000 | 55.7% |
| 10 | המטרופולין של סן דייגו | 1,084,000 | 33.3% |
| 11 | אזור מפרץ סן פרנסיסקו | 1,008,000 | 21.9% |
מדינות וטריטוריות עם השיעור הגבוה ביותר של היספנים (נכון ל־2021)
| # | מדינה/טריטוריה | אוכלוסייה היספנית | אחוז האוכלוסייה ההיספנית |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | פוארטו ריקו | 3,249,043 | 99% |
| 2 | ניו מקסיקו | 1,059,236 | 50% |
| 3 | טקסס | 11,857,387 | 40% |
| 4 | קליפורניה | 15,754,608 | 40% |
| 5 | אריזונה | 2,351,124 | 32% |
| 6 | נבדה | 940,759 | 29% |
| 7 | פלורידה | 5,830,915 | 26% |
| 8 | קולורדו | 1,293,214 | 22% |
| 9 | ניו ג'רזי | 1,991,635 | 21% |
| 10 | ניו יורק | 3,864,337 | 19% |
| 11 | אילינוי | 2,277,330 | 18% |
| 12 | איי הבתולה של ארצות הברית | 18,514 | 17.4% |
דמוגרפיה > מדינת מוצא

| מדינת מוצא | כמות התושבים |  % |
| --- | --- | --- |
| מקסיקו | 36,986,661 | 61.89% |
| פוארטו ריקו | 9,033,381 | 15.12% |
| קובה | 2,363,532 | 3.95% |
| סלוודור | 2,306,774 | 3.86% |
| הרפובליקה הדומיניקנית | 2,082,857 | 3.49% |
| קולומביה | 2,023,341 | 3.38% |
| גואטמלה | 1,524,743 | 2.55% |
| הונדורס | 963,930 | 1.61% |
| אקוודור | 717,995 | 1.20% |
| פרו | 684,345 | 1.15% |
| ונצואלה | 484,445 | 0.81% |
| ניקרגואה | 434,000 | 0.73% |
| ארגנטינה | 286,346 | 0.48% |
| פנמה | 206,219 | 0.35% |
| צ'ילה | 172,062 | 0.29% |
| קוסטה ריקה | 154,784 | 0.26% |
| בוליביה | 116,646 | 0.20% |
| אורוגוואי | 60,013 | 0.10% |
| פרגוואי | 25,022 | 0.04% |
| כל היתר | 2,000,000 | 3.3% |
| סה"כ | 62,000,000 | 100.0 |
דמוגרפיה > גזע ומוצא אתני

המוצא של האוכלוסייה ההיספנית בארצות הברית הוא מגזעים רבים וקבוצות אתניות מגוונות ומשום כך היספנים יכולים להיות מכל גזע או להיות מתערובת של גזעים. לרוב הם ממוצא אינדיאני, אירופאי או אפריקאי.
במפקד האוכלוסין של ארצות הברית שהתקיים בשנת 2020 כ־20.3% מהאוכלוסייה ההיספנית בארצות הברית הגדירו עצמם כ"לבנים" מבחינת גזע - שינוי מהותי בהשוואה למפקד האוכלוסין של ארצות הברית ב-2010 בו 53.0% מהאוכלוסייה ההיספנית הגדירו עצמם כ"לבנים" מבחינת גזע.
למעלה מ-42% מהאוכלוסייה ההיספנית בארצות הברית נוטים להגדיר את עצם כ"גזע אחר". מכל האמריקאים שסימנו את התיבה "גזע אחר", 97 אחוז מהם היו היספנים.
כמעט שליש מאלו שהגדירו את עצמם כמתשייכים ל"שני גזעים או יותר" היו היספנים.
מרבית ההיספנים השחורים בארצות הברית הם במקור מהאיים הקאריביים, כולל מהגרים מקובה, הרפובליקה הדומיניקנית, פנמה ופוארטו-ריקו.
הזמרת מריה קארי ממוצא מעורב: אביה ממוצא אפרו-אמריקאי ואפרו-ונצואלי, ואמה ממוצא אירי. נישואי הוריה הבן-גזעיים, שלא היו מקובלים באותה עת, עלו מסיבה זו על שרטון וכתוצאה מכך מריה גדלה אצל אמה.
השחקנית אווה לונגוריה היא ממוצא מקסיקני
השחקנית אלקסיס בלדל היא היספנית לבנה ממוצא ארגנטינאי ומקסיקני עם שורשים סקוטים, גרמנים וסקנדינבים. בלדל גדלה בבית דובר ספרדית ולא למדה אנגלית עד שהיא התחילה ללמוד בבית הספר.
השחקנית דניאלה אלונסו היא ממוצא פורטו ריקני ופרואני
השחקנית זואי סלדניה בטקס היא ממוצא דומיניקני ופוארטו ריקני
כלכלה

בשנת 2017, מפקד האוכלוסין האמריקאי דיווח שההכנסה החציונית במשק הבית של האוכלוסייה ההיספנית בארצות הברית הייתה 50,486 דולרים.
לפי מפקד האוכלוסין האמריקני בשנת 2017 שיעור העוני של האוכלוסייה ההיספנית עמד על 18.3%. באותה העת בסביבות 10.8 מיליון אנשים מקבוצת אוכלוסייה זו חיו בעוני. לשם השוואה, שיעורי העוני הממוצע בשנת 2017 עבור האוכלוסייה הלבנה בארצות הברית שאינה היספנית היה באותה העת 8.7 אחוז, שיעור העוני הממוצע בשנת 2017 של האוכלוסייה האסייתי היה 10 אחוזים ושיעור העוני הממוצע של האוכלוסייה האפרו-אמריקאית היה 21.2 אחוזים.
תרבות

המגוון הגאוגרפי, הפוליטי, החברתי, הכלכלי והגזעי של האוכלוסייה ההיספנית מהווה גורם מכריע על כך שישנו שוני רב בין ההיספנים השונים בהתאם למורשת המשפחתית שלהם ו/או המוצא הלאומי שלהם. פעמים רבות ישנם קווי דמיון תרבותיים בין היספנים ממדינות שכנות מאשר בין היספנים ממדינות מרוחקות יותר. ישנם עדיין מספר מאפיינים שנוטים להיות משותפים לרוב האוכלוסייה ההיספנית בארצות הברית.
תרבות > ספרדית

השפה הספרדית מהווה חלק חשוב מהתרבות ההיספאנית בארצות הברית. סקר של מרכז המחקר פיו משנת 2013 הראה כי 95% מהאוכלוסייה ההיספנית המבוגרת סבורה ש"חשוב שדורות העתיד של ההיספנים ידברו ספרדית". בקרב אנשים שהם דור שני למהגרים היספניים כ-80% מדברים ספרדית שוטפת, ובקרב אנשים שהם דור שלישי למהגרים היספניים כ-40% מדברים ספרדית שוטפת. ספרדית היא כיום השפה הפופולרית ביותר הנלמדת בארצות הברית.
כיום כ־90% מכלל האוכלוסייה ההיספנית בארצות הברית הם דוברי אנגלית, ולפחות 78% מהאוכלוסייה ההיספנית בארצות הברית דוברים ספרדית באופן שוטף.
תרבות > דת

על פי מחקר של מרכז המחקר פיו שנערך בשנת 2019 רוב האוכלוסייה ההיספנית בארצות הברית הם נוצרים (72%), ומתוכם 47% הם קתולים, 24% הם פרוטסטנטים, 1% הם מורמונים, פחות מ-1% הם נוצרים אורתודוקסים.
ההשתייכות לזרם הקתולי גבוהה בהרבה בקרב מהגרים היספנים מהדור הראשון מאשר בקרב צאצאים למהגרים היספנים מהדור השני והשלישי, אשר לרוב בוחרים להיות פרוטסטנטים או לא דתיים.
האוכלוסייה ההיספנית מהווה חלק ניכר (כמעט 40%) מהקתולים בארצות הברית.
תרבות > מטבח

האוכל של האוכלוסייה ההיספנית, ובמיוחד המטבח המקסיקני, השפיע באופן ניכר על המטבח האמריקאי והרגלי האכילה של האמריקאים. עם השנים טורטיות וסלסה הפכו להיות נפוצות לא פחות מלחמניות המבורגר וקטשופ. צ'יפס טורטייה הפך אף להיות פופולרי יותר במשך השנים מחטיף תפוחי אדמה.
בנוסף לכך המהגרים הקובנים תרמו לעליית הפופולריות של המטבח הקובני במיאמי ובעקבות כך קורטאדיטוס, פסטליטוס דה גואייבה ואמפנדס הם חטיפים נפוצים במיאמי.
גילויי עוינות כלפי האוכלוסייה ההיספנית

במדינות בעולם בהן רוב האוכלוסייה הם צאצאי מהגרים, כמו בארצות הברית, לעיתים רבות רבים מהמקומיים מתנגדים להגירה ולעיתים רבות הדבר בא לידי ביטוי בנייטיביזם, גזענות, חוסר סובלנות דתית ושנאת זרים. לאורך ההיסטוריה של ארצות הברית הייתה קיימת בדרגות שונות ובזמנים שונים עוינות כלפי האוכלוסייה ההיספנית, והיא הייתה מבוססת במידה רבה על מוצא אתני, גזע, תרבות, על שנאה לקתולים, שנאת זרים, על התנאים הכלכליים והחברתיים באמריקה הספרדית, ועל ההתנגדות לשימוש בשפה הספרדית. בשנת 2006 מגזין "טיים" דיווח כי מספר קבוצות השנאה בארצות הברית גדל ב-33% מאז שנת 2000, בעיקר כתוצאה מעוינות כלפי מהגרים בלתי חוקיים ועוינות כלפי אוכלוסייה ממוצא מקסיקני. לפי הנתונים הסטטיסטיים של הבולשת הפדרלית (FBI), מספר פשעי השנאה כלפי האוכלוסייה ההיספנית בארצות הברית גדל ב-35% מאז 2003. בקליפורניה, המדינה עם האוכלוסייה ההיספאנית הגדולה ביותר, מספר פשעי השנאה שבוצעו נגד היספנים כמעט הוכפל.
בשנת 2009, ה-FBI דיווח כי 4,622 מתוך 6,604 פשעי השנאה שתועדו בארצות הברית היו נגד האוכלוסייה ההיספנית, והם מהווים כ-70.3% מכלל פשעי השנאה המתועדים.
גילויי עוינות כלפי האוכלוסייה ההיספנית > אפליה

כ-31% מההיספנים בארצות הברית דיווחו שחוו באופן אישי מקרים של אפליה, בעוד ש-82% מההיספנים בארצות הברית מאמינים כי לאפליה יש תפקיד מכריע בשאלה אם תהיה להם הצלחה או לא בארצות הברית. החקיקה הנוכחית בנושא מדיניות הגירה ממלאת גם תפקיד מכריע ביצירת סביבה עוינת ומפלה עבור מהגרים היספנים.
ראו גם

גזעים וקבוצות אתניות בארצות הברית
היספנים
לאטינים
אמריקה הספרדית
הכותל הקטן

| --- | --- |

רחבת הכותל הקטן
 מידע כללי
 סוג:  בית כנסת 
 מיקום:  ירושלים
 מדינה:  ישראל
 
 קואורדינטות:  31°46′43″N 35°14′03″E﻿ / ﻿31.77850833°N 35.23409722°E﻿ / 31.77850833; 35.23409722
  (למפת ירושלים העתיקה מוגדלת) הכותל הקטן(למפת ירושלים העתיקה רגילה) הכותל הקטן(למפת ירושלים רגילה) הכותל הקטן(למפת ירושלים מוגדלת) הכותל הקטן
 
הכותל הקטן במפת הרובע המוסלמי
מתפללים ברחבת הכותל הקטן
מתפללים בכותל הקטן
פתקי-בקשות, תחובים בין אבני הכותל הקטן.
הכותל הקטן הוא קטע קטן מקיר התמך המערבי של הר הבית מתקופת בית שני, שגלוי ואינו מכוסה במבנים. הוא מצוי 175 מטרים צפונית לרחבת הכותל המערבי, ובצמוד לשער הברזל. הכותל הקטן נמצא קרוב לאמצע הכותל המערבי, והוא המקום השני מחוץ להר הבית עצמו מבחינת קרבתו לקודש הקודשים, בו יכולים יהודים להתפלל (במנהרות הכותל נמצא המקום הקרוב ביותר, מול מקומו המשוער של קודש הקודשים).
הכותל הקטן וסביבתו

הכותל הקטן נמוך במידה ניכרת מהכותל המערבי, מאחר שמרבית גובהו מכוסה בעפר. רק שתי שורות מגובהו החשוף הן מבנייה הרודיאנית, בהשוואה ל-12 שורות שקיימות בכותל המערבי.
בנוסף לחשיבות הכותל הקטן בשל קרבתו למקום המקדש, הוא סמוך לשער הברזל שדרכו מתאפשרת למתפללים הצצה אל תוך הר הבית. רחבת הכותל הקטן היא סמטה צרה ברוחב של כ-4 מטרים הפונה צפונה מרחוב שער הברזל ומובילה לבתי מגורים פרטיים, ובעבר שימשה כמעבר לרחוב שער המשגיח. תנועת האנשים העוברת בה דלילה ופחותה בהרבה מאשר הייתה בכותל המערבי לפני קום מדינת ישראל, שהיה מעבר ראשי לעבר שער האשפות.
רחבת הכותל הקטן מורכבת משתי חצרות קטנות, שביניהן בנוי מבנה קטן וסתום הצמוד לכותל עצמו ושימש בעבר כשירותים לתושבי החצר המוסלמים. המסורת מספרת כי במקומו של המבנה התגלה אליהו הנביא לאחד מרבני ירושלים לפני מספר דורות (ועל פי גרסה אחרת במקום זה התגלתה השכינה לרבי אברהם הלוי ברוכים, תלמידו של האר"י), ויהודי ירושלים נהגו להתפלל במקום זה. בין הרבנים המפורסמים שהתפללו בכותל הקטן ידועים הרדב"ז, רבי שמואל סלנט ומהרי"ל דיסקין. תושבי החצר הערביים שהתנגדו לכך בנו במקום מבנה שירותים במטרה למנוע מיהודים מלהתפלל במקום.
דעה אחרת כתב חוקר ירושלים אהרן ביר והיא שחוקרי הארץ בדורות שקדמו לדורנו לא הכירו כלל את הכותל הקטן, ואף טענו שאין עוד קטע חשוף מלבד רחבת התפילה הגדולה.
חברי ארגון ברית החשמונאים קיימו את טקס ההשבעה שלהם בכותל הקטן.
בדומה לכותל "הגדול", מתפללים רבים נוהגים להטמין פתקים עם בקשות בין אבני הכותל הקטן.
מנהג נפוץ לערוך במקום טקס ברית מילה, זאת עקב הגבלת עריכת ברית מילה ברחבת הכותל המערבי.
בריבונות ישראל

בשנת 1972, כשחפירות מנהרות הכותל הגיעו אל מתחת לרחבה הקטנה של הכותל הקטן, התעורר חשש ליציבות הבתים הסמוכים לכותל הקטן. קבלנים מטעם מדינת ישראל התבקשו להציב תומכות לבתים, ובמהלך העבודות, ב-11 בפברואר, ניקבו הפועלים באבני הכותל הקטן ארבעה חורים בני 25X35 ס"מ כל אחד. בציבור היהודי התחולל רעש גדול בעקבות חילול אבני הכותל המקודשות, ושברי האבנים נאספו במיוחד בידי רב הכותל, הרב מאיר יהודה גץ למשמרת. גם אנשי הווקף המוסלמי מחו על חילול המקום, והקבלן נאלץ לבנות תומכות שלא יישענו על גבי הכותל עצמו.
במהלך השנים היו חיכוכים רבים בין מתפללים בכותל הקטן לבין תושבי החצר המוסלמים. בשנות ה-80 הפקיעה מדינת ישראל דירה בחצר שהייתה שייכת למשפחת שיהאבי, ובה התגורר בן המשפחה שהיה חבר ארגון טרור. בשנת 1988 ניסו אנשי עמותת עטרת כהנים לאכלס את הדירה, אך הם פונו בידי המשטרה. בטקס שהתקיים במקום בשנת 1999 בהשתתפות אישי ציבור רבים הצהיר השר לביטחון פנים אביגדור קהלני כי במקום תפתח תחנת משטרה, אך הדבר לא בוצע, ובשנת 2006 הורה שר הביטחון עמיר פרץ להשיב את הדירה למשפחת שיהאבי.
בשנת 1986 העמיד משרד הדתות לרשות עטרת כהנים מחסן סמוך לכותל הקטן, שם נשמרו ספסלים וכיסאות למתפללים, אך בעקבות עימות שפרץ במקום בין המתפללים ואנשי הוואקף הפקיעה המשטרה את המפתח והמקום נותר נטוש ונעול.
בסוף שנות ה-90 ובראשית המאה ה-21 התרחשו עימותים רבים בין מתפללים יהודים ותושבי החצר על רקע השלכת פסולת בחצר ופינויה, וכתוצאה נחסם המעבר הצר לתנועה בשעת תנועת מתפללים ערה, ועל רקע סדרי התפילה במקום. בשנים האחרונות נשמר הסדר במקום ומתפללים יהודים פוקדים את הכותל הקטן לאורך כל השנה, ובעיקר בשבתות ובמועדי ישראל. במקום מתקיימות תפילות וכן ביקורים מסודרים בידי ארגונים שונים, בהם ארגון משמר המקדש. תלמידי ישיבת עטרת כהנים מתפללים בכל שבת תפילת מנחה במקום. כמו כן תלמידי ישיבת הכותל מתפללים במקום תפילת מנחה בשאר ימות השבוע וכמו כן מתקיימת כל יום שישי תפילת שחרית עם הנץ החמה על ידי קהילת אדרת אליהו (בקיץ ובחורף בימים לא גשומים).
בשל רגישותו הרבה של המקום והמתח הרב השורר בו בין המבקרים היהודים והשכנים המוסלמים, לא מאפשרת משטרת ישראל כל שינוי של הסטטוס-קוו במקום. ציוד כגון ארון קודש, סידורים, עמוד לחזן וכו', מוכנס לשם רק בעת התפילות מחשש שיחולל אם יישאר שם בלי שמירה.
למרות ניסיונות חוזרים ונשנים של גופים שונים, בהם סגן שר הדתות אלי בן דהן, לא הכריזה המדינה על המקום כעל מקום קדוש לפי חוק השמירה על המקומות הקדושים, והמקום נמצא בפיקוח משטרתי ולא תחת פיקוחו של רב הכותל. עם זאת, לטענת עו"ד ד"ר שמואל ברקוביץ, הכותל הקטן מהווה למעשה חלק מהכותל המערבי שהוכרז כמקום קדוש. בנוסף הזכיר ברקוביץ את קביעת בג"ץ, לפיה קדושתו של מקום אינה תלויה בהגדרתו בתקנות.
גלריית תמונות

הכניסה לכותל הקטן (בצד שמאל) לצד "שער הברזל" של הר הבית
מצד ימין מבנה השירותים הסתום והכניסה
מצד שמאל התומכות שנבנו, (התומכות פורקו בכסלו תשע"א) ומעליהן חלונות הבית שיועד לתחנת משטרה
אבני הכותל הקטן שמקורן בתקופה המוסלמית ולא בתקופת הבית השני
גבר ואישה מתפללים זה לצד זה, בכותל הקטן
לקריאה נוספת

אהרן ביר, ירושלם לדור ודור, משרד החינוך והתרבות תשמ"ב.
נדב שרגאי, הכותל הנעלם, הוצאת בית אל, תשע"ו.