stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דובאילנד
היסטוריה

פרויקט "דובאילנד" נחשף לראשונה באוקטובר 2003. בהכרזה על הקמתו של הפרויקט פורסם כי דובאילנד ישתרע על שטח של כ-278 קילומטרים ויכיל כ-45 מתחמים ראשיים ועוד כ-200 מתחמים משניים. בחשיפה נודע כי ההשקעה בפרויקט מוערכת בכ-64.3 מיליארד דולרים. עם זאת בעקבות המשבר הכלכלי העולמי של 2008, הוחלט באותה שנה להקפיא את הפרויקט ולהורידו מהפרק. רק באמצע 2013 חודשו העבודות להקמת דובאילנד. דובאילנד מחלוקת לשישה אזורים (עולמות): עולם אטרקציות והחוויות, עולם ספורט, עולם תיירות אקולוגית, עולם פנאי ונופש, עולם קמעונאות ובידור ועולם "מרכז העיר".
דרימוורקס הכריזה על תוכניותיה בינואר 2008 להקים פארק שעשועים במתחם דובאילנד. חודשיים לאחר מכן, במרץ 2008 הכריזה טטוור על כך שלסיקס פלאגס יש כוונה לבנות פארק שעשועים ומים של החברה במתחם שיקרא "סיקס פלאגס דובאילנד" אך בסופו של דבר התברר כי תוכנית זו לא תצא לפועל.
במאי 2008 הוכרז על תוכנית להקמת פארק שעשועים ראשון מסוגו שיעסוק בגיבורי מארוול ויכלול כ-17 אטרקציות ומעל 40 סניפים של חנויות מזון ומשקאות. עוד באותו החודש פורסם כי צפוי לקום במתחם לגולנד בגודל של כ-278,00 מ"ר ובעלות של כ-912 מיליון דולרים.
בשלב בו קבוצת דובאי נכסים השתלטה על חברת טטוור שאחראית על הפארק. נודע כי החברות סיקס פלאגס ודרימוורקס איבדו עניין והחליטו לא להשקיע בפרויקט.
ב-2013 נפתח במתחם ה"דובאי מירקל גרדן" שהוא גן הפרחים הגדול בעולם. דובאי מירקל גרדן משתרע על פני 780,000 מ"ר והוא מכיל מעל 50 מיליון פרחים וכ-250 מיליון צמחים. הפרחים מופיעים בתצוגות שונות החל מערוגות פרחים ועד לקשתות בצורת לב וטירות מעוטרות.
הערות שוליים

↑  "Dubailand". Property Developments. TEN Real Estate. נבדק ב-1 באוקטובר 2009. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Universal Studios Dubailand: A Case Study on the Rise and Fall of Dubai". Fast Company. 24 באוגוסט 2009. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "FAQs about Dubailand" (PDF). Union Interfusion. אורכב מ-המקור (PDF) ב-18 ביולי 2011. נבדק ב-1 באוקטובר 2009. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "DreamWorks to set up theme park in Dubai". ArabianBusiness.com. 20 בינואר 2008. אורכב מ-המקור ב-25 במרץ 2010. נבדק ב-16 באפריל 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Dubai to get Legoland Park". GulfNews.com. 6 במאי 2008. אורכב מ-המקור ב-7 בדצמבר 2008. נבדק ב-16 באפריל 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
גן הפרפרים שהוקם בחלק מהדובאי מירקל גרדן במתחם ה"דובאילנד"
בית הכנסת העתיק מוצא

| --- | --- |
מבט כללי מהכביש הראשי
מבט כללי מהכביש הראשי
 מידע כללי
 סוג:  בית כנסת 
 שימוש:  תפילה
 כתובת:  מוצא
 מיקום:  מוצא 
 מדינה:  ישראל
 הקמה ובנייה
 תאריך פתיחה רשמי:  1871
 קואורדינטות:  31°47′32″N 35°09′51″E﻿ / ﻿31.792222222222°N 35.164166666667°E﻿ / 31.792222222222; 35.164166666667
  (למפת ירושלים מוגדלת) בית הכנסת העתיק מוצא(למפת ירושלים רגילה) בית הכנסת העתיק מוצא
 
חגיגת תושבים בחזית המבנה בשנים 1893–1895
שנת הייסוד חקוק על קשת במבנה המשמש היום כבית כנסת
בית הכנסת העתיק מוצא הוא בית כנסת הנמצא סמוך לסיבוב מוצא בכביש ירושלים-תל אביב. מיקומו של בית הכנסת ליד שרידים ארכאולוגיים מהתקופה הישראלית ומתקופת בית שני יחד עם מעיינות שופעי מים בקרבתו, הביאו למסקנה כי בסביבתו שכנה העיר מֹּצָה המקראית.
היסטוריה

בשנת תרל"א (1871) נבנה חאן במוצא, ושנת ייסודו חקוקה על אבן הקשת במבנה המשמש היום כבית כנסת. החאן נבנה על בסיס מבנה צלבני. הבניין נבנה על ידי יהושע ילין, על מנת לשמש מלון דרכים לעוברים בדרך יפו-ירושלים. בשנת 1905 הגיעה קבוצת תיירים למוצא ובהם הרב בנימין זאב קראוס, רבה של דברצן שבהונגריה, שלמה צבי שי"ק, רבה של העיר קרצאג ואחרים, וכששמעו מיהושע ילין כי אין בית כנסת במקום יזם הרב קראוס גיוס סכום כסף נכבד לבניית בית הכנסת בתוך מבנה החאן. סיפור הקמתו של בית הכנסת מונצח בשילוט המצוי באתר.
המבנה שימש כבית כנסת עד פרעות תרפ"ט ואז ניטש. לאחר מכן היה המבנה חלק מהכפר הערבי קאלוניה - כיום מבשרת ציון. בשנת 1961, עם התיישבותן של המשפחות הראשונות באזור מוצא תחתית, שופץ הבניין וחזר לשמש בית כנסת. בשנת 1973 בוצעו ליד בית הכנסת חפירות ארכאולוגיות שבהן התגלו שרידי יישוב מהתקופה הרומית - יישוב ששמו היה קולוניה (מושבה בלטינית), מקור השם של הכפר הערבי שהיה במקום.
בית הכנסת שוכן סמוך לבית ילין.
בית הכנסת משמש כיום בימות החול גם כמקום לאירועים, שמחות והרצאות לתושבי מוצא עילית, רמת מוצא והסביבה. במהלך ימות השבוע ובשבתות מתקיימות בו תפילות עם ציבור מתושבי הסביבה: מרמת מוצא, מוצא עילית ואף ממבשרת ציון. על קיר בית הכנסת החיצוני ממערב מוצגת מצגת לתולדות משפחות המתיישבים הראשונים ובחזיתו פסיפס המתאר את מיקומו של בית הכנסת ביחס לסביבתו בעמק מוצא. פסיפס נוסף מצוי בקיר החיצוני מצפון המתאר את ארבעת המינים.
זיהוי המקום

בסביבת בית הכנסת נמצאו שרידים ארכאולוגיים מימי בית המקדש השני: בתי מגורים עם עיטורי פרסקאות. כן נמצאו שרידים מתקופת ההתנחלות של בני ישראל (תקופת הברזל). ליד בית הכנסת מצוי המעיין שופע המים ביותר באזור הקרוב. לכן נוטים לזהות את המקום עם היישוב מֹּצָה המוזכר בספר יהושע בתור נקודת גבול בין שבט יהודה לשבט בנימין. וכך מתוארת נחלת שבט בנימין:
וְהָיוּ הֶעָרִים לְמַטֵּה בְּנֵי בִנְיָמִן לְמִשְׁפְּחוֹתֵיהֶם: יְרִיחוֹ וּבֵית-חָגְלָה... וּבֵית הָעֲרָבָה ... וּבֵית-אֵל... וְעָפְרָה... וָגָבַע... גִּבְעוֹן ...וְהַמִּצְפֶּה וְהַכְּפִירָה, וְהַמֹּצָה...וְצֵלַע הָאֶלֶף וְהַיְבוּסִי הִיא יְרוּשָׁלִַם.
הזיהוי המשמעותי ביותר הוא לפי המובא בתלמוד הבבלי ובתלמוד הירושלמי על הבאת ערבות ממוצא ועל המושבה הרומאית קולוניה. וכך כותב התלמוד:
משנה: מצות ערבה כיצד? מקום היה למטה מירושלים ונקרא מוצא יורדין לשם ומלקטין משם מורביות (=קבוצת ענפים) של ערבה ובאין וזוקפין אותן בצדי המזבח וראשיהן כפופין על גבי המזבח.

גמרא: תנא מקום קלניא הוה ותנא דידן מ"ט קרי ליה מוצא איידי דמיפק מכרגא דמלכא קרי ליה מוצא (=שם המקום הוא קלניא. ומדוע קראו התנא מוצא? כיוון שהמקום פטור ממס המלך קרא לו מוצא).
ובאותו נושא, מעט יותר מפורט, מהכתוב במסכת סוכה פרק ד' משנה ה': "מצוות ערבה כיצד? מקום היה למטה מירושלים ונקרא מוצא. יורדין לשם ומלקטין משם מורביות של ערבה וכו' ". ואומר שם רבי עובדיה מברטנורה בפירושו: "בגמרא אומר ששמו קלני"א. ועוד היום כך שמו. והערבים מצויים שם. והמקום רחוק מירושלים מעט". ופירוש "קלני"א" - חפשי ממס ולפיכך נקרא "מוצא" שהיה מוצא ממס המלך בשביל הערבה שלוקחים משם.
אברהם לונץ, מחבר "מורה דרך לארץ ישראל" (1891) מוסיף פרטים על המקום: "בסביבות הכפר (קלניא - בכתיב שלו) הזה קנו בימים האחרונים חברת אנשים מיושבי ירושלים כברת אדמה, ויש תקוה כי ברבות הימים יהיה פה מושב לאחינו והעיר מוצא תהיה אחת מבנות ירושלים". הוא מציין גם את שני מעיינות המים במקום.
ראו גם

מוצא
בית ילין (מוצא) - ביתו ההיסטורי של יהושע ילין, הסמוך לבית הכנסת.
לקריאה נוספת

מ'.וצ. ברוזה, מוצא, סיפור ארצישראלי, ירושלים 1994.
אברהם משה לונץ, מורה דרך בארץ ישראל, ירושלים: הוצאת אריאל, 1979
רן אהרונסון, לכו ונלכה, ירושלים: הוצאת יד בן צבי, 2004.
הנסיך הפרסי (משחק וידאו, 2008)

| --- | --- |

 כללי
 תאריך הוצאה:  2 בדצמבר 2008
 סוגה:  משחק פעולה-הרפתקאות, Hack and slash, משחק פלטפורמה
 פיתוח:  יוביסופט מונטריאול
 הוצאה לאור:  יוביסופט
 שפות:  אנגלית, גרמנית, ספרדית, איטלקית, צרפתית, רוסית 
 סדרה:  הנסיך הפרסי (סדרת משחקים)
 דרישות תוכנה
 מנוע משחק:  Scimitar
 מצבי משחק:  משחק וידאו למשתתף יחיד 
 פלטפורמות:  Xbox 360 פלייסטיישן 3 מחשב אישי
 אתר רשמי
 
הנסיך הפרסי הוא משחק אקשן, הרפתקאות ופלטפורמה שפותח על ידי האולפן "יוביסופט מונטריאול" והופץ על ידי חברת "יוביסופט". המשחק הוא המשחק השביעי בסדרת משחקי "הנסיך הפרסי" והאתחול השני שנוצר לסדרה, המתמקד בנסיך שעובר הרפתקאות חדשות שלא קשורות לחולות הזמן. המשחק יצא לאור ב-2 בדצמבר 2008 עבור קונסולות הפלייסטיישן 3 והאקס בוקס 360 וב־9 בדצמבר 2008 למחשב האישי. בנוסף לאלו, המשחק גם הופץ גם לקונסולות ה-Mac OS X וה-Cider. בנוסף, חברת המשחקים Gameloft הוציאה לאור משחק הבנוי על מנוע ה-JAVA עבור טלפונים סלולריים בגרפיקת דו מימד.
המשחק מתרחש בפרס העתיקה ועוקבת אחר נסיך ללא שם שמוצא את עצמו בארץ מסתורית לאחר שסופת חול העיפה אותו הרחק ממסלולו. בארץ המסתורית, הנסיך פוגש באישה בשם אליקה וחייב לעבוד לצידה בכדי לכלוא שד מרושע בשם אהרימן, שהחריב את הארץ לאחר ששוחרר מכלאו על ידי אביה של אליקה. השחקן מצליח לעבור באזורים השונים בעזרת שימוש ביכולות הפארקור של הנסיך ולחימה באויבים שונים. אלמנטים רבים המופיעים במשחק הושאלו מדת הזורואסטריאניזם, דת פרסית עתיקה.
המשחק קיבל ביקורות חיוביות מהמבקרים ומכר כ-2.2 מיליון עותקים (נכון לינואר 2009). חבילת הרחבה שמשמשת כאפילוג יצאה לאור בחודש מרץ 2009. המשחק היחיד שממשיך את עלילת המשחק הזה הוא המשחק "Prince Of Persia: The Fallen King" ששוחרר לקונסולת ה-Nintendo DS בשנת 2008.
משחקיות

המשחק סובב סביב הגעה אל מקומות וחקירתם בעזרת אמנות הפארקור, יחד עם לחימה באויבים ופתירת חידות לכל אורכו. השחקן לוקח פיקוד על דמותו של נסיך חסר שם המלווה על ידי דמות הנשלטת על ידי המחשב בשם אליקה. השחקן עושה שימוש ביכולותיו האקרובטיות של הנסיך, כפפותיו (המאפשרות לו להיצמד למשטחים), חרבו וקסם שמופק מאליקה העוזרים לשניים להמשיך בדרכם.
המשחק מציג עולם פתוח המאפשר לשחקן לנוע לכל נקודה שירצה בעולם מתי שירצה. בהתאם להתקדמות השחקן, אזורים שהשחקן ביקר בהם קודם הופכים למאתגרים יותר כשמבקרים בהם שוב. אך לאחר שהשחקן "מרפא" אזור מסוים במפה, המלכודות שבו מנוטרלות והשחקן יכול להתקדם שם בבטחה וללא חשש. המלכודות במשחק הן "התגשמות פיזית" של השד אהרימן ונראות כמעין בועות שחורות הבולעות את השחקן כאשר הוא מתקרב אליהן, אך השחקן יכול להימנע מהן בעזרת אקרובטיקה.
בנוסף לחקירת אזורים, הנסיך משתמש באקרובטיקה במהלך קרבות עם האויבים במשחק ובחלק מהתרגילים השחקן נעזר באליקה במטרה לתקוף את האויבים בדרכים שונות. בחלק ממפות המשחק ישנן לוחות קסומים בעזרתן הנסיך יכול לעבור לאזורים אחרים בשיתוף פעולה עם אליקה ביחד.
השחקן אינו מסוגל "למות" במשחק כיוון שתמיד כשהוא ייפול בזמן טיפוס או ייקבל נזק מאויב, אליקה תמיד תחלץ אותו.
בחבילת ההרחבה, נוסף קסם חדש לאליקה בעזרתו היא יכולה לחדש חפצים שנהרסו במהלך המסע וכן מהלכי קרב חדשים לנסיך.
במשחק ה-DS, עט הסטיילוס משמש את השחקן לביצוע תרגילים אקרובטיים ומתקפות קרב בעזרת לחיצה איתו על מסך המגע של הקונסולה. כמו כן, הסגנון האמנותי של המשחק השתנה במטרה להתאים אותו לביצועים של הקונסולה. בנוסף, לשחקן יש אפשרות להחליף בין הנסיך לבין זאל ובעזרתם לפתור חידות שונות במהלך המשחק.
עלילה > רקע

המשחק מתרחש בממלכה חסרת שם באזור פרס הנשלטת על ידי דת הזורואסטריאניזם. אלפי שנים לפני תחילת העלילה התקיים מאבק כוח בין השד אהרימן לשד אורמזד. כתוצאה מהמאבק, אורמזד ואנשיו, שבט האוהורה הצליחו לכלוא את אהרימן ואת עוזריו המושחתים בתוך עץ החיים. לאחר מכן, אורמז עזב את עולם החיים והפקיד את השמירה על העץ על ידי שבט האוהורה. במהלך השנים שעוברות, השבט מאבד מכוחו ועוזב את הממלכה. מעט לפני תחילת המשחק, אהרימן צבר כוח מחדש ועומד להשתחרר מעץ החיים.
עלילה > עלילה

המשחק מתחיל כשהנסיך (זהו שמו במשחק ולא מוסבר האם הוא חלק ממשפחת מלוכה או לא) מחפש אחר החמור שלו, פארה (אזכור לשמה של בת זוגו של הנסיך מטרילוגיית "חולות הזמן") בעיצומה של סופת חול קטלנית. הנסיך נתקל באליקה, נסיכה משבט האוהורה שנמלטת מחיילים. השניים מצליחים להבריח את החיילים בעזרת קסם האור השוכן באליקה, אותו היא גילתה לראשונה במהלך הקרב. הנסיך עוקב אחריה למקדש שבתוכו ישנו עץ בשם "עץ החיים". במקדש, אביה של אליקה, מלך השבט נלחם נגד השניים. לאחר שהקרב מסתיים, המלך משתמש בחרבו כדי לכרות את העץ ובעשותו כך הוא משחרר את אהרימן לחופשי. הנסיך ואליקה בורחים מהמקדש ומגלים שהעולם סביבם הזדהם באפלה.
אליקה מסבירה לנסיך שכדי להחזיר את המצב לקדמותו, עליהם לרפא את כל אזורי הממלכה שנדבקו בחשיכה. במהלך משימתם, הצמד נתקל בעוזריו של אהרימן, שהם בעצמם אנשים שסגרו עסקאות עם אהרימן בשביל כוחות אפלים וכעת משרתים אותו: הלוחם, הצייד, האלכימאי והפילגש המנסים למנוע מהם לרפא את הממלכה.
במהלך המסע מתגלה שאליקה מתה לפני תחילת העלילה ואביה לקח את גופתה לאהרימן ועשה עמו עסקה בכדי להחזיר אותה לחיים, אך בעקבותיה הוא הופך לאפל ומושחת בעצמו. לאחר שחזרה לחיים, אליקה גילתה שבגופה ישנם כוחות קסם הקשורים לאלמנט האור (תודות לאורמזד) ובמהלך המסע כוחותיה מתעצמים. לאחר שריפאו את כל אזורי הממלכה ולאחר שניצחו את כל עוזריו של אהרימן, אליקה והנסיך חוזרים בחזרה למקדש כדי לכלוא את אהרימן, אך מותקפים על ידי המלך ומגלים שכוח האפלה השחית אותו לגמרי. הם מביסים אותו ורגע לפני שהוא מת, המלך קורא בשמה של אליקה, סמל לאנושיותו. אהרימן משתחרר והצמד נלחם בו, אך מגלים שאליקה צריכה להקריב את חייה כדי לכלוא אותו מחדש בעץ (וכך העסקה עם המלך תתבטל). אליקה מבצעת את הכישוף, כולאת את אהרימן ומתה.
הנסיך נושא את גופתה של אליקה בחזרה למקדש ומבצע מחדש את העסקה עם אהרימן, בכך אליקה חוזרת לחיים ואהרימן משתחרר. המשחק מסתיים כשהנסיך נושא את אריקה המתעוררת לעבר המדבר, בזמן שמאחוריהם המקדש נהרס והאפלה משתחררת ומתפזרת בעולם.
עלילה > אפילוג

חלק זה של העלילה נמצא ב-DLC (הרחבה בתשלום) ולא במשחק הבסיס.
לאחר שהנסיך שחרר את אהרימן מחדש בשביל להחיות את אליקה המתה, השניים נסוגו למתחם תת-קרקעי בממלכה. אליקה, שכועסת על הנסיך שהחיה אותה (ובכך הקריב את עתיד העולם) נוטשת אותו. למרות זאת, השניים מתאחדים ונלחמים באביה של אליקה (עליו אהרימן השתלט) בשנית. הם בורחים ומצליחים לעזוב את המתחם בחיים לפני שהוא מתרסק לגמרי. אף על פי שהיא כועסת על הנסיך, הנסיך מסביר לה שבזה שהוא החיה אותה הוא העניק לשניים סיכוי נוסף להילחם נגד אהרימן ולהשמיד אותו אחת ולתמיד, ללא צורך במותה של אליקה. לאחר שהשניים הורגים את המלך באופן סופי, אליקה עוזבת כדי להכין את אנשי השבט לקרב בזמן שהנסיך שבור הלב נשאר מאחור עם אהרימן שבינתיים מגדיל את כוחו.
עלילה > המלך הנופל

המשחק "המלך הנופל" הוא משחק לקונסולת ה-Nintendo DS ועלילתו ממשיכה את עלילת המשחק הראשי והאפילוג.
לאחר שהנסיך ואליקה התפצלו, אליקה נשארה עם שבט האוהורה ומקווה להנהיג מרד כנגד השד אהרימן. הנסיך שם פעמיו לעיר "השחר החדש" בחיפוש אחר המלך שלה, בתקווה שהוא יוכל לזמן את שד האור אורמזד שיוכל לעצור את אהרימן בשנית. בהגיעו לעיר, הנסיך מוצא חבר חדש ושותף למסע בשם זאל, שמציג את עצמו כאחד מיועציו החכמים של המלך ומצטרף לנסיך במטרה לעצור את אהרימן.
בהמשך, זאל חושף כי רוחו של המלך נחצתה לשתיים: האחת הפכה לאפלה ומפלצתית והשניה היא זאל בעצמו. "האב הקדמון", דמות שייעצה לנסיך ולזאל במהלך מסעם, מדריך אותם למצוא כוח מיוחד על מנת שיוכלו להציל את העיר. הכוח מסייע לזאל ולנסיך להתאחד לישות אחת בעלת כישורי הלחימה של זאל וכישורי האקרובטיקה של הנסיך, יחדיו הם מצליחים להילחם בחציו המרושע של המלך. לאחר שחציו האפל של המלך מת, זאל גם הוא נעלם. הנסיך מצליח לשחרר את העיר מהאפלה של אהרימן בעזרת שימוש בחותם של העיר.
בסוף המשחק, האב הקדמון משאיר הודעה לנסיך לפיה בבוא הזמן כוח חדש יתגלה וחבר חדש יגיע לעזרתו.
פיתוח

בשנת 2006 קובץ שמתאר את הקונספט של המשחק הודלף לרשת האינטרנט, אך המשחק הוכרז באופן רשמי רק בשנת 2008.
היוצרים הצהירו שמערכת האקרובטיקה והקרב תהיה דומה לטרילוגיית "חולות הזמן", אך במקום להילחם בקבוצות של אויבים זו זמנית, השחקן יילחם נגד אויב אחד בכל פעם. יוצרי המשחק הצהירו שעל מנת לתת לשחקן חווית קרב טובה יותר, כל אויב במשחק נוצר באופן שונה מאשר אויבים אחרים, מה שמצריך את השחקן להתרגל לטכניקת לחימה אחרת בכל פעם מחדש.
ביקורות

הביקורות למשחק היו ברובן חיוביות:
גרסאות ה-XBOX 360, הפלייסטיישן 3 והמחשב האישי קיבלו דירוג של 85% על פי האתר Metacritic.
הערות שוליים

↑  Prince Of Persia Video Game, Ubidays 2008: Interview Part 1 HD | Game Trailers & Videos | GameTrailers.com, web.archive.org, ‏2009-05-01
↑  Prince of Persia Epilogue DLC Screenshots - Voodoo Extreme, web.archive.org, ‏2011-07-21
↑  Prince of Persia (2008) Wiki Guide, IGN (באנגלית)
↑  Prince of Persia Ditches Roots, Gets a Final Fantasy Make-Over, Kotaku, ‏2008-05-28 (באנגלית אמריקאית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb16618894j (data)
פול דאגלס

פול הווארד דאגלס (באנגלית: Paul Howard Douglas‏; 26 במרץ 1892 – 24 בספטמבר 1976) היה פוליטיקאי וכלכלן ג'ורג'יסט אמריקאי. כחבר במפלגה הדמוקרטית, כיהן כסנאטור אמריקאי מאילינוי במשך שמונה עשרה שנים, מ-1949 עד 1967. במהלך הקריירה שלו בסנאט, הוא היה חבר בולט בקואליציה הליברלית.
הוא נולד במסצ'וסטס וגדל במיין, וסיים את לימודיו במכללת באודוין ואוניברסיטת קולומביה. הוא שימש כפרופסור לכלכלה במספר בתי ספר, בעיקר באוניברסיטת שיקגו, וזכה למוניטין של רפורמטור בזמן שהיה חבר במועצת העיר שיקגו (1939–1942). במהלך מלחמת העולם השנייה שירת בחיל הנחתים האמריקני, עלה לדרגת לוטננט קולונל ונודע כגיבור מלחמה.
הוא התחתן לראשונה עם דורותי וולף ב-1915. נולדו להם ארבעה ילדים. הוא התגרש ממנה ב-1930 ושנה לאחר מכן התחתן עם אמילי טאפט דאגלס, נציגת ארצות הברית ממחוז אט-לארג' באילינוי (1945–1947).
ביוגרפיה > ראשית חייו

דאגלס נולד ב-26 במרץ 1892 בסיילם, מסצ'וסטס, והיה בנם של אנני (סמית') וג'יימס הווארד דאגלס.  כשהיה בן ארבע נפטרה אמו מסיבות טבעיות ואביו נישא בשנית. אביו היה בעל מתעלל ואמו החורגת, שלא הצליחה להתגרש, עזבה את בעלה ולקחה את דאגלס ואחיו הגדול לאונווה, מיין, במחוז פיסקטאקי, שם אחיה ודודה בנו אתר נופש ביער.
ביוגרפיה > אקדמיה וחיי משפחה

דאגלס סיים את לימודיו ב-Bowdoin College, שם היה חבר באחוות פי בטא קפא בשנת 1913. לאחר מכן המשיך לאוניברסיטת קולומביה, שם קיבל תואר שני ב-1915 ותואר דוקטור בכלכלה ב-1921. בשנת 1915, הוא התחתן עם דורותי וולף, בוגרת ברין מאר קולג' שגם קיבלה תואר דוקטור באוניברסיטת קולומביה.
מ-1915 עד 1920, בני הזוג דאגלס עברו שש פעמים. הוא למד באוניברסיטת הרווארד; לימד באוניברסיטת אילינוי וב-Reed College באורגון; שימש מגשר בסכסוכי עבודה עבור תאגיד צי החירום של פנסילבניה; ולימד באוניברסיטת וושינגטון. כשעבד עבור תאגיד צי החירום, הוא קרא את היומנים של ג'ון וולמן. כאשר לימד בסיאטל, הוא הצטרף לקווייקרים.
בשנת 1919, דאגלס לקח עבודה בהוראת כלכלה באוניברסיטת שיקגו. למרות שדאגלס נהנה מעבודתו, אשתו לא הצליחה להשיג עבודה באוניברסיטה בגלל כללי אנטי-נפוטיזם. כשהיא השיגה עבודה בסמית' קולג', במסצ'וסטס, היא שכנעה את בעלה להעביר את המשפחה לשם. לאחר מכן הוא התחיל ללמד במכללת אמהרסט. בשנת 1930 התגרשו בני הזוג; דורותי וולף דאגלס החלה מערכת יחסים רומנטית עם קתרין דופרה לומפקין. דורותי לקחה את המשמורת על ארבעת ילדיהם, ודאגלס חזר לשיקגו. בשנה שלאחר מכן, דאגלס פגש והתחתן עם אמילי טאפט דאגלס, בתו של הפסל לורדו טאפט ובן דודו הרחוק של הנשיא לשעבר ויליאם הווארד טאפט. אמילי הייתה פעילה פוליטית, שחקנית לשעבר, ולאחר מכן חברת קונגרס בת קדנציה אחת בכלל מאילינוי (1945–1947).
דאגלס נרשם כתומך ברפורמות בנקאיות שהוצעו על ידי כלכלני אוניברסיטת שיקגו ב-1933, שכונו מאוחר יותר כ"תוכנית שיקגו".  בשנת 1939, הוא חיבר יחד עם חמישה כלכלנים בולטים נוספים טיוטת הצעה שכותרתה A Program for Monetary Reform. תוכנית שיקגו ותוכנית לרפורמה מוניטרית עוררו עניין ודיונים רבים בקרב מחוקקים, אך הרפורמות שהוצעו לא הביאו לחקיקה חדשה כלשהי.
דאגלס מוכר כנראה בעיקר לסטודנטים לכלכלה ככותב המשותף של המאמר משנת 1928 עם צ'ארלס קוב שהציב לראשונה את פונקציית הייצור של קוב-דאגלס.
ביוגרפיה > שירות ממשלתי ופוליטיקה עירונית

עם סיום שנות ה-20, דאגלס התערב יותר בפוליטיקה. הוא שימש כיועץ כלכלי למושל הרפובליקני גיפורד פינצ'ו מפנסילבניה ולמושל הדמוקרטי פרנקלין ד. רוזוולט מניו יורק. יחד עם עורך הדין משיקגו הרולד ל. איקס, הוא פתח בקמפיין נגד המניפולציות של איל השירות הציבורי סמואל אינסול בבורסה. בעבודה עם בית המחוקקים של המדינה, הוא עזר בניסוח חוקים המסדירים את שירותי השירות והקמת קצבאות זקנה וביטוח אבטלה. בתחילת שנות ה-30, הוא היה סגן יו"ר הליגה לפעולה פוליטית עצמאית, חבר בוועדה הלאומית של מפלגת האיכרים-לייבור, וגזבר הפדרציה הפוליטית של חבר העמים האמריקאי.
כעצמאי רשום, דאגלס הרגיש שהמפלגה הדמוקרטית מושחתת מדי והמפלגה הרפובליקנית ריאקציונית מדי, דעות שהביע בספר מ-1932, "בואה של מפלגה חדשה", שבו תמך בהקמת מפלגה דומה למפלגת הלייבור הבריטית. באותה שנה, הוא תמך במועמד הסוציאליסטי נורמן תומאס לנשיאות ארצות הברית.
לאחר ניצחונו של רוזוולט בבחירות, דאגלס, בהמלצת חברו הרולד איקס, מונה לכהן במועצה המייעצת לצרכנים של מינהלת ההבראה הלאומית. אולם ב-1935 קבע בית המשפט העליון שהממשל אינו חוקתי, והוא בוטל.
באותה שנה, דאגלס עשה את הגיחה הראשונה שלו לפוליטיקה האלקטורלית, כשהוא מסע למען אישור המפלגה הרפובליקנית המקומית לראשות עיריית שיקגו. למרות שהמפלגה תמכה במישהו אחר, דאגלס המשיך לעבוד איתם כדי שהמועמד שלהם ייבחר למועצת העיר מהרובע החמישי. אולם מועמד סוציאליסט חזק פיצל את הצבעת הרפורמה, ומועמד המפלגה הדמוקרטית ג'יימס קיוזאק נבחר.
ארבע שנים מאוחר יותר, ב-1939, רץ קיוזאק לבחירה מחדש, ודאגלס הצטרף לקבוצה של עצמאים בעלי תודעה רפורמות שגייסו את דאגלס. במהלך מחזור הבחירות המוניציפליות, ראש העיר אדוארד ג'וזף קלי הועמד בפני תיגר להיבחר מחדש וניסה לחזק את המוניטין שלו על ידי מתן תמיכתו לקמפיין של דאגלס. בעזרתו של קלי ועם הקמפיין העיקש שלו, דאגלס הצליח לנצח את קיוזאק בבחירות שניות.
דאגלס מצא את עצמו בדרך כלל במיעוט במועצת העיר שיקגו. ניסיונותיו לעשות רפורמה במערכת החינוך הציבורית והורדת תעריפי התחבורה הציבורית נתקלו בלעג, והוא בדרך כלל הגיע להפסד של 49–1 קולות. "יש לי שלושה תארים", אמר פעם דאגלס לאחר מאבק קשה במיוחד. "הייתי מזוהה עם אנשים אינטליגנטיים ואינטלקטואלים במשך שנים רבות. חלק מהראשונים האלה לא עברו את כיתה ה'. אבל הם חבורת הממזרים הכי חכמה שראיתי אי פעם מקובצת יחד".
ב-1942, דאגלס הצטרף למפלגה הדמוקרטית והתמודד על מועמדותה לסנאט של ארצות הברית. הוא זכה לתמיכתו של צוות של פעילי שמאל, אך קבלני הקולות תמכו בחברת הקונגרס הכללית של המדינה ריימונד ס. מקי למועמדות. ביום הפריימריז, דאגלס נשא 99 מתוך 102 המחוזות של המדינה, אך תמיכתו החזקה של מקי במחוז קוק אפשרה לו לזכות ברוב זעום. מקי ימשיך להפסיד בבחירות הכלליות לסנאטור הרפובליקני המכהן צ'ארלס ויילנד ברוקס.
ביוגרפיה > שירות צבאי

בתור יו"ר, דאגלס עבד עם המוציא לאור של "שיקגו דיילי ניוז" פרנק נוקס במלחמה בשחיתות בשיקגו. נוקס, שהיה מועמד רפובליקני לסגן הנשיא ב-1936, הפך למזכיר הצי, ובכך אחראי הן לצי והן לחיל הנחתים.
זמן קצר לאחר שהפסיד בפריימריז, דאגלס התפטר ממועצת העיר שיקגו. בעזרת נוקס, דאגלס התגייס לחיל הנחתים של ארצות הברית ב-15 במאי 1942, בגיל 50, והפך למתגייס המבוגר ביותר בהיסטוריה של האי פאריס. לאחר שנכנס לשירות כטוראי, הוצב דאגלס במחלקה רגילה ולא קיבל שום ויתור מלבד שיניו וראייתו. כחבר בפגישת הקווייקרים ברחוב 57, דאגלס הכיר בכך שהצטרפות לנחתים מנוגדת למסורת של אותה קבוצה נגד מלחמה והציע לו להתפטר מחברותו; הפגישה סירבה לשחררו. בתחילה, דאגלס הוחזק בצד המדינה, כתב מדריכי הדרכה ונשא נאומים מעוררי השראה לחיילים, ובמהירות עלה לדרגת סמל מטה. בעזרת נוקס ועוזרו עדלי סטיבנסון, הוסמך דאגלס כקפטן ב-24 בנובמבר 1942. לאחר שביקש תפקיד קרבי, הוא נשלח לאחר מכן לזירת המבצעים באוקיינוס השקט עם דיוויזיית הנחתים הראשונה.
במהלך הקרב על פלליו, דאגלס שירת בתחילה כשליש במפקדת דיוויזיית הנחתים הראשונה לפני שהוקצה כקצין כוח אדם של רגימנט הנחתים החמישי. ביום השני של הקרב, קפטן דאגלס קיבל אישור לצאת לחזית שם מצא עבודה בתור פותר בעיות גדוד נייד. הוא זכה בכוכב הארד על נשיאת תחמושת לקווי החזית תחת אש האויב וזכה בלב הארגמן הראשון שלו כאשר נרעה על ידי רסיסים תוך כדי נשיאת תחמושת להביורים אל הקווים הקדמיים. באותו קרב בן שישה שבועות, תוך כדי חקירת כמה יריות אקראיות, דאגלס נורה כאשר חשף מערה ברוחב שני מטרים. לאחר מכן הוא הרג את החייל היפני שבתוכו, ואז תהה אם האויב שלו עשוי להיות פרופסור לכלכלה מאוניברסיטת טוקיו.
זמן קצר לאחר שחזר לפאבובו, קיבל דאגלס הודעה שאשתו, אמילי טאפט דאגלס, ניצחה בבחירות למחוז הקונגרס הכללי של אילינוי.
כמה חודשים לאחר מכן, במהלך קרב אוקינאווה, דאגלס זכה בלב הארגמן השני שלו. רובאי מתנדב בכיתת חי"ר, סייע לנשיאת פצועים מגדוד 3 של נחתים לאורך קו נהה - שורי כאשר פרץ של אש מקלעים פגע בזרועו השמאלית, קטע את העצב הראשי והותיר אותו נכה לצמיתות.
לאחר שהות של שלושה-עשר חודשים במרכז מרכז הרפואי הלאומי של הצי בבת'סדה, מרילנד, דאגלס קיבל שחרור מכובד כלוטננט-קולונל עם שכר נכות מלא.
ביוגרפיה > חזרה לחיים האזרחיים

לאחר שדאגלס עזב את השירות הוא חזר ללמד באוניברסיטת שיקגו בסביבות 1946. ב-1947 הוענק לו הכבוד הגבוה ביותר במקצוע הכלכלה כשנבחר לנשיא האגודה הכלכלית האמריקאית.  אך עד מהרה מצא את עצמו דאגלס מסוכסך עם הפקולטה בשיקגו, והצהיר, "... הייתי מוטרד לגלות שהשמרנים הכלכליים והפוליטיים רכשו דומיננטיות כמעט מוחלטת על המחלקה שלי ולמדתי שהחלטות השוק תמיד נכונות והרווח מעריך את העליונות. ... אם אשאר, זה יהיה בסביבה לא ידידותית." לא מרוצה מהמצב באוניברסיטה, פול הפנה את תשומת לבו לפוליטיקה של אילינוי.
ביוגרפיה > מסע בחירות לסנאט

בזמן שדאגלס שירת במארינס, אשתו, אמילי, הייתה מועמדת להתמודד מול חבר הקונגרס הרפובליקני הבדלן, סטיבן א. דיי, שהחליף את מק'קו. למרות שהיא ניצחה את דיי בבחירות 1944, סחף רפובליקני הרחיק אותה ב-1946, באותה שנה שבה דאגלס עזב את הנחתים.
לאחר שהחליט להיכנס שוב לפוליטיקה, דאגלס הודיע באופן כללי שהוא רוצה להיבחר למושל אילינוי ב-1948. עם זאת, לבוס קבלני הקולות של מחוז קוק, ג'ייקוב ארווי, הייתה תוכנית אחרת. באותה תקופה פרצו כמה שערוריות סביב פעילות קבלני הקולות, וארווי החליט שדאגלס, מלומד וגיבור מלחמה בעל מוניטין של אי-שחיתות, יהיה המועמד המושלם להתמודד מול הסנאטור ברוקס. מכיוון שברוקס היה פופולרי מאוד במדינה והיה לו מערך קמפיין גדול, ארווי החליט שאין סכנה שדאגלס ינצח. בבחירות 1948 נבחרו פול דאגלס לסנאטור ועדלי סטיבנסון למושל.
בתחילת הקמפיין, סיכוייו של דאגלס נראו קלושים. כציר לוועידה הלאומית הדמוקרטית של 1948, הוא ניסה לגייס את הגנרל דווייט ד. אייזנהאואר לנשיא, וכינה את הנשיא הארי ס. טרומן "בלתי כשיר".
עם זאת, דאגלס הוכיח את עצמו כקמפיינר עיקש. הוא חצה את המדינה בג'יפ סטיישן למען תוכנית מרשל, זכויות אזרח, ביטול חוק טאפט-הארטלי, יותר דיור ציבורי ועוד תוכניות ביטוח לאומי. במהלך שישה חודשים של קמפיין ללא הפסקה, הוא נסע יותר מ-40,000 מיל (64,000 קילומטרים) ברחבי המדינה ונשא יותר מ-1,100 נאומים. כאשר הסנאטור ברוקס סירב לדון עימו, דגלאס התלבט על כיסא ריק, עבר ממושב למושב כשסיפק גם את התשובות שלו וגם של ברוקס.
ביום הבחירות, דאגלס זכה בניצחון נסער, לקח 55 אחוזים מהקולות והביס את הסנאטור המכהן בהפרש של יותר מ-407,000 קולות. סטיבנסון ניצח במירוץ למשרת המושל בפער גדול, אבל לא היה אפקט של חלוקה בין נשיא לסנאטור למושל, שכן הנשיא טרומן, שרץ לבחירה מחדש, ניצח במדינה בהפרש של 33,600 קולות.