stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
נסיך חג המולד: החתונה המלכותית
הפקה

במאי 2018, נודע שהבמאי ג'ון שולץ יביים את סרט ההמשך לסרט "נסיך חג המולד" משנת 2017, שיופץ על ידי "נטפליקס" כמו קודמו. לצד ההכרזה הראשונית, אושר שרוז מקייבר, בן לאמב ואליס קריגה יחזרו לתפקידיהם מהסרט הקודם.
צילומי הסרט החלו במאי 2018 ברומניה.
עלייה לשידור

הסרט עלה לשידור בכל הפלטפורמות של שירות הזרמת המדיה "נטפליקס" ב-30 בנובמבר 2018.
הערות שוליים

1 2  "'A Christmas Prince' Sequel 'The Royal Wedding' Set at Netflix". The Hollywood Reporter. May 18, 2018.
↑  "First look at 3 new Netflix holiday movies, including A Christmas Prince sequel". Entertainment Weekly. October 17, 2018.
נינחורסג

| --- | --- |

 תרבות:  הדת המסופוטמית 
 אלים מקבילים:  נינליל, קיבלי, Damkina, כי, אשרה 
 בן או בת זוג:  אנליל, אנו, אנכי 
 צאצאים:  נינורתה, סין, מרדוך 
 
נינחורסג (באנגלית: Ninhursag) או נינמח (Ninmah) או נינטור (Nintur) הייתה האלה האם במיתולוגיה המסופוטמית של שומר העתיקה; היא ידועה באכדית כבלת אילי (בעלת האלים). אלת פריון ובוראת האדם, תוארה כבת-זוגו אך גם יריבתו של האל אנכי, בכמה מן המיתוסים העתיקים ביותר שתועדו בכתב יתדות, כמו אנכי ונינמח.
אטימולוגיה

המילה "נין" בשומרית פירושה "גבירה": אלה או אישה רמת-מעלה, ו"חורסג" פירושו הר קדוש, אולי ברמז לאתר מקדשה בארידו. "נינ-מח" פירושו "גבירה דגולה", ו"נינ-טו" פירושו "גבירה יולדת" או "גבירה מעניקה חיים".
תארים נוספים בשומרית שקרוב לוודאי מיוחסים לאותה אלה, או זוהו עמה מאוחר יותר, הם "נינמנה", ו"ארורו". כבת-זוגו של אנכי כונתה "דאמגאלנונה" ("רעייתו הדגולה של השליט") ו"דאמקינה" ("רעייה אמיתית"). בתפקידה כאם והמיילדת כונתה "שאסורו" ("האלה הרחם") ו"טאבסוט אילי" ("מיילדת האלים").
לפעמים זוהתה נינחורסג בתהליך סינקרטיזם עם נינליל ("גבירת הרוח"), בת זוגו של אנליל, ואימם של נינורתה, סין ונרגל.
אלה בבלית מקבילה לנינחורסג נקראה באכדית מאמי, מאמא או מאמיטום, שפירושם "אמא", או בלת-אילי, שפירושו "גבירת האלים". במילון אמורי–אכדי המתוארך לימי עמורפיא (חמורבי) או רים-סין הראשון, מובאת אשרה, הידועה כאשת אל אבי האלים, בטור המלים האמוריות כמקבילה לבלת אילי (DIĜIR.MAḪ בשומרוגרמות, נהגה Bēlet-ilī) בטור המלים האכדיות.
פולחן

נראה שפולחנה התקיים בעיקר בתקופת השושלות הקדומות, באלף השלישי לפנה"ס. מקום מקדשה, כמו של בן-זוגה אנכי, היה בארידו, וכן מזכירים אותה כפטרונית של כיש. בתבליטים שומרים ואכדיים היא מתוארת לעיתים עם שיער בצורת האות Ω (אומגה), ומחזיקה אלה או שרביט עם אותו האות, שהיה ככל הנראה סמלה. סמל זה מופיע על אבני דרך שומריות החל מן האלף השלישי לפנה"ס, וייתכן שסימל צורת רחם. אותו סמל ואותה צורת שיער קושרו מאוחר יותר עם האלה המצרית חתחור.
עוד מתוארת נינחורסג עם שיער המסודר בתסרוקת עם קרניים, לבושה בשמלה עם מספר שכבות, ולעיתים מובילה גור אריה או כלב ברצועה.
בדומה לאלות אחרות של לידה ופריון, קרוב לוודאי שעסקו בפולחנה בעיקר נשים שביקשו עזרה בבעיות פוריות, לידה והנקה. בלחש על שבר חרס מבבל מן האלף השלישי או השני לפנה"ס מתוארת בשומרית אישה המתקשה ללדת, ומסייעות לה האלות נינחורסג ואיננה. על מלכים בשומר נכתב כי "גדלו על חלבה של נינחורסג", וכמה מהם ראו בה אלה פטרונית השומרת עליהם.
מיתולוגיה

בדומה לשאר סיפורי המיתולוגיה השומרית, המיתוסים על נינחורסג מוכרים כיום בעיקר מלוחות כתב-יתדות שפוענחו על-ידי ארכאולוגים ואשורולוגים. רבים מן הלוחות שבורים, מחוקים, או קשים לפיענוח, ולכן יש במחקר מחלוקות שונות על פירושם הנכון.
בסיפור הבריאה השומרי "אנכי ונינחורסג", לאחר בריאת העולם חיה נינחורסג עם בן זוגה אנכי, אל החוכמה והמים המתוקים, בדילמון, מעין גן-עדן במיתולוגיה השומרית. בתום הריון של תשעה ימים, ילדה נינחורסג לאנכי את בתם, האלה נינסאר ("גבירת הירק"). היא ברכה את בתה בכל ברכות הפוריות, ונינסאר גדלה לבגרות תוך תשעה ימים נוספים. בעת האביב עזבה נינחורסג את דילמון, כדי להפריח את הארץ כולה, ואנכי נותר בודד. בראותו את בתו נינסאר דימה שהיא נינחורסג ופיתה אותה. היא ילדה לו תוך תשעה ימים את האלה נינקורה ("גבירת הפרי" או "גבירת האחו"), שאף היא גדלה לבגרות תוך תשעה ימים. אנכי בבדידותו פיתה שוב את נכדתו/בתו נינקורה, שילדה לו את האלה אוטו ("אורגת" או "עכביש"). אנכי פיתה אף את אוטו, אך היא קראה לנינחורסג לעזרה. נינחורסג הסירה את זרעו של אנכי מרחמה של אוטו, וזרעה אותו באדמת דילמון, שם הוא הצמיח שמונה עצים גדולים, העצים הראשונים שהופיעו בעולם. אנכי אכל מפרי שמונת העצים, ונכנס להריון מזרעו שלו, בשמונה מאברי גופו. על כך קיללה נינחורסג את אנכי בקללת מוות, ועזבה את דילמון.
מחוסר יכולת ללדת את הוולדות חלה אנכי עד שעמד על סף המוות, והאלים ובראשם אנליל שלחו שועל, חיה המקודשת לנינחורסג, למצוא אותה ולהביאה. לנוכח תחינות האלים היא התרצתה, ויילדה מאברי גופו של אנכי את שמונה אלות הרפואה, שכל אחת מהן נקראה על שם האיבר ממנו נולדה: אבו מן הלסת, נאנשי מן הגרון, נינטול מן המותן, נינסוטו מן השן, נינקאסי מן הפה, דאזימואה מן הצד, אנשגג מן הגפיים, ונינטי מן הצלע. השם האחרון הוא משחק מילים בשומרית, שכן טי פירושו "צלע" אך גם "חיים". ההיסטוריון והאשורולוג שמואל נח קרמר סבר שסיפור זה היה השראה לסיפור הבריאה המקראי בספר בראשית, פרק ב', ונינטי הייתה ההשראה לדמות חוה המקראית, הנולדת מן הצלע ונקראת "אם כל חי". קווי דמיון נוספים בין שני הסיפורים הם גן העדן והאכילה מן הפרי האסור.
במיתוס אחר, "אנכי ונינמח", האלים הזוטרים עייפים מעבודתם בחפירת תעלות השקיה וקציר השדות, ומבקשים עזרה מאנכי, אשר מסכים לברוא בני-אדם שיעבדו במקומם. בעת שאנכי ונינמח (שם אחר לנינחורסג) שותים בירה יחד, הם עורכים מעין תחרות, שבה כל אחד מהם נדרש לשפר בני-אדם פגומים שעיצב האחר.
בסיפור המבול הבבלי אתרחסיס, מתוארת נינחורסג (בשם "מאמי") כמי שבראה את בני-האדם הראשונים, אותם כיירה מטין שעורבב בדמו של האל וה-אילו. בסוף סיפור זה, ובסיפור המבול המקביל של אותנפישתים בעלילות גילגמש (בשם "בלת-אילי") היא זועמת על אנליל שהוריד את המבול, ונשבעת במחרוזת לפיס לזולי שעל צווארה כי לעולם לא תשכח זאת.
קרמר זיהה את נינחורסג גם עם אלת האדמה כי, המתוארת בכמה ממיתוסי הבריאה השומרים כבת-זוגו של אל השמים אן, המזוהה עם אנו.
המיתוס לוגאל-אה (Lugal-e) מספר על מעלליו וניצחונותיו של נינורתה, המכתיר את אמו נינליל בשם נינחורסג. ייתכן שסיפור זה נועד לרומם את מעמד נינליל בפנתאונים של התרבויות המאוחרות לתרבות השומרית.
הערות שוליים

↑  Andrew George, Manfred Krebernik, Two Remarkable Vocabularies: Amorite-Akkadian Bilinguals!, Revue d'assyriologie et d'archéologie orientale 116, 2022, עמ' 115, 118 doi: 10.3917/assy.116.0113
↑  Gertrud Farber, "Another Old Babylonian Childbirth Incantation", from: Journal of Near Eastern Studies, vol. 43 (1984) p. 311
1 2  Kramer, Samuel N., and W. F. Albright. "Enki and Ninḫursag: A Sumerian" Paradise" Myth." Bulletin of the American Schools of Oriental Research. Supplementary Studies 1 (1945): 1-40.
↑  Finkel, Irving. The Ark Before Noah: decoding the story of the flood. Hachette UK, 2014.
| המיתולוגיה המסופוטמית |
| --- | --- | --- |
| הפנתאון השומרי והאכדי | אבזו – אפסו (אנ') • אוּתוּ – שַמַש (אנ') • איננה – אשתר • אנו • אנכי – אאה • אנליל • אשור • מרדוך • נינגל (אנ') – נִכַּל • נינורתה • נינחורסג – בלת־אילי • נינליל • נינקאסי • נינתינוגה (אנ') • נרגל • ננה – סין • שלמנו • תיאמת • דומוזיד – דואוזו (תמוז) |  |
| יצירות ספרותיות חשובות | אנומה אליש • הוראות שורופק • עלילות גילגמש |  |
| יצורים מיתולוגיים | אנזו (מפלצת) • חומבבה • למסו • פזוזו • פר השמיים (אנ') |  |
| גיבורים | אותנפישתים • אנכידו • גילגמש • זיאוסודרה |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007572529705171  GND: 1123092982  LCCN: sh2010014350  VIAF: 102148449591515690888   WorldCat (עם VIAF): 102148449591515690888
סטודיבייקר דיקטטור

| --- | --- |

סטודיבייקר דיקטטור, שנת 1927
 מאפיינים כלליים
 נקרא גם:  Studebaker Standard Six
 יצרן:  סטודיבייקר
 שנות ייצור:  1927–1937
 הרכבה:  ארצות הברית ארצות הברית
 מפרט טכני
 מנוע:  6 צילינדרים (יוצר עד 1930) 8 צילינדרים המפיק 70 כ"ס ב-3,200 סל"ד (יוצר מיוני 1929)
סטודיבייקר דיקטטור, שנת 1935
סטוביקייר דיקטטור (באנגלית: Studebaker Dictator) היא מכונית משפחתית, 4 דלתות, אשר יוצרה על ידי יצרנית כלי הרכב האמריקאית, סטודיבייקר בין השנים 1927–1937. בנוסף, הדגם יוצר גם בתצורת קופה, 2 דלתות.
בתחילת שנות ה-30 של המאה העשרים עבר דגם "סטודיבייקר דיקטטור" מתיחת פנים יסודית, אשר כללה שנוי של כל המרכב והמארז.
תצורות "סטודיבייקר דיקטטור"

2 דלתות (קופה)
4 דלתות (3 חלונות צד)
דיקטטור שונה לדירקטור

הדגם יוצא למספר מדינות ב-אירופה כולל מספר מונרכיות, שם נתקלו מנהלי חברת "סטודיביקייר" בבעיה עם שם הדגם, דיקטטור, ונאלצו לשנותו ל"דירקטור".
תמונות

סטודיבייקר דירקטור, שנת 1927
סטודיבייקר דירקטור, שנת 1929
סטודיבייקר דירקטור, שנת 1927
סטודיבייקר דירקטור, שנת 1935
סטודיבייקר דירקטור, 2 דלתות, סוג 6 שנת 1936
סטודיבייקר דירקטור, סוג 6 שנת 1936
סטודיבייקר דירקטור, סוג 6 שנת 1936
סטודיבייקר דירקטור, שנת 1937
סטודיבייקר דירקטור, 4 דלתות, שנת 1937
סטודיבייקר דיקטטור קופה, שנת 1937
ראו גם

סטודיבייקר אלקטריק
סטודבייקר-גרפורד
סטודיבייקר Big Six
סטודיבייקר Light Four
סטודיבייקר Light Six
סטודיבייקר לנד קרוזר
סטודיבייקר קומנדר
סטודיבייקר פרזידנט
סטודיבייקר לארק
סטודיבייקר Flight Hawk
סטודיבייקר Silver Hawk
סטודיבייקר Golden Hawk
סטודיבייקר Gran Turismo Hawk
סטודיבייקר אוואנטי
סטודיבייקר סטארליט
סטודיבייקר צ'אמפ
סטודייביקר דיקטטור, 2 דלתות, שנת 1927
נאוה כגן

נאוה כגן (נולדה בשנת 1956) היא שחיינית עבר ישראלית, אלופת ישראל בשחייה 3 פעמים ברציפות (1974-1972) במשחים ל-100 מטר חזה ול-200 מטר חזה. בעלת שתי מדליות, כסף וארד מהמכביה התשיעית (1973).
ביוגרפיה

כגן גדלה בקיבוץ שמיר והתאמנה בקבוצת השחייה של הקיבוץ בהדרכת מיכה שטראוס.
ביוגרפיה > 1971

באליפות ישראל בשחייה שנערכה בבריכת בת גלים בחיפה באוקטובר 1971 זכתה כגן בשתי מדליות ארד, במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:27.0 דקות, אחרי שלומית ניר מהפועל איילת השחר (1:23.9 דקות) וציפי שמיר מהפועל בת ים (1:26.7 דקות) ובמשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 3:04.1 דקות, אחרי שלומית ניר (2:59.4 דקות) ונורית שני מברית מכבים עתיד (3:03.6 דקות).
ביוגרפיה > 1972 > אלופת ישראל

באליפות ישראל בשחייה שנערכה במכון וינגייט בסוף ספטמבר 1972 זכתה כגן ב-3 מדליות, 2 זהב ו-1 ארד. מדליות זהב, במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:24.6 דקות ובמשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:59.7 דקות. מדליית ארד, במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 6:18.7 דקות.
ביוגרפיה > 1973 > מדליות כסף וארד מהמכביה

בתחרויות השחייה של המכביה התשיעית שנערכו בבריכת השחייה "גלי גיל" ברמת גן ביולי 1973 זכתה כגן בשתי מדליות, כסף וארד. מדליית כסף, במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב, ביחד עם תמר שמיר, רעיה צורף וענת וייס בתוצאה של 4:59.1 דקות, אחרי הרביעייה האמריקאית שקבעה שיא מכביה חדש של 4:27.4 דקות ומדליית ארד, במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:23.0 דקות.
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בבריכת בת גלים בחיפה בספטמבר אותה שנה הגנה כגן על תאריה לאחר שזכתה שוב בשתי מדליות זהב, במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:23.3 דקות, לפני תמר מייסנר (1:24.2 דקות) ונוגה גרנוב (1:26.0 דקות) ובמשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 3:00.0 דקות, לפני גרנוב (3:04.9 דקות) ומייסנר (3:06.9 דקות).
ביוגרפיה > 1974 > משחקי אסיה

בתחרות מבחן למשחקי אסיה שנערכה בבריכת השחייה של מכון וינגייט בתחילת אוגוסט 1974 קבעה כגן את מינימום ההשתתפות במשחה ל-200 מטר חזה (2:55.2 דקות), לאחר ששחתה תוצאה של 2:54.4 דקות, 6 עשיריות לפני תמר מייסנר ובכך הבטיחו שתי השחייניות את מקומן במשלחת הישראלית. חודש לאחר מכן, במשחקים עצמם שנערכו בטהראן שבאיראן בתחילת ספטמבר, היא סיימה במקום רביעי במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:21.45 דקות ובמקום חמישי במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:56.15 דקות.
חודש לאחר מכן, באליפות ישראל בשחייה שנערכה בבריכת מכון וינגייט הגנה כגן פעם נוספת על תאריה לאחר שזכתה שוב בשתי מדליות זהב, במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:23.0 דקות, לפני תמר מייסנר (1:23.9 דקות) ונוגה גרנוב (1:24.6 דקות) ובמשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:56.3 דקות, לפני מייסנר (2:59.5 דקות) וגרנוב (3:04.4 דקות).
ראו גם

ישראל במשחקי אסיה
הערות שוליים

↑  שלמה מוזר, גרינשפן הפתיע את שטרן במשחה דרמטי ב-100 מ' פרפר, דבר, 8 באוקטובר 1971
↑  שלמה מוזר, תוצאות ירודות ביום הראשון לאליפות השחיה, דבר, 7 באוקטובר 1971
↑  רק שני שיאי נוער הושגו באליפות ישראל בשחיה, דבר, 24 בספטמבר 1972
↑  שמואל טל (עיתונאי), אניטה לקראת הישג ללא תקדים: 8 מדליות זהב, דבר, 15 ביולי 1973
↑  שלמה מוזר, שיא לבוגרות ושיא נוער בפתיחת אליפות השחיה, דבר, 16 בספטמבר 1973
↑  אורי ירון, גם מייסנר וכגן - לטהראן, מעריב, 6 באוגוסט 1974
↑  אהרן להב, שני שיאים ישנים שופרו באליפות ישראל השחיה, דבר, 29 בספטמבר 1974
נחל אל על

| --- | --- |

 מידע כללי
 אורך:  20 ק"מ
 אגן ניקוז:  30 קמ"ר
 מוצא:  מדרום מערב לגבעת אורחה
 שפך:  נחל סמך
 מדינות באגן הניקוז:  ישראל ישראל
  (למפת הגליל העליון מוגדלת) נחל אל על(למפת הגליל העליון רגילה) נחל אל על(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום נחל אל על(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום נחל אל על
המפל השחור
צב ביצות שנצפה בבריכת המפל הלבן
המפל הלבן ממבט רחוק
נַחַל אֶל עָל הוא הנחל האיתן הדרומי ביותר ברמת הגולן. החלק הקניוני של הנחל, בין המושבים אלי-עד ואבני איתן, הוגדר כשמורת טבע "אלי על" שמשתרעת על שטח של כ-2,107 דונם. חלקו העליון של הנחל נקרא בערבית: ואדי דופילה (נחל ההרדופים) וחלקו התחתון ואדי א-שבאב (נחל הנערים).
בחלקו המזרחי הרדוד, נתפסים מימיו של נחל אל על במאגר בני ישראל בסמוך לחיספין, מגדולי מאגרי המים בגולן. הנחל עובר בשמורה בערוץ שהולך ומעמיק תוך כדי מורד הנחל ויוצר במהלכו כמה מפלי מים, ביניהם "המפל הלבן" ו"המפל השחור", וכמה בריכות טבעיות ומלאכותיות, ביניהם "גבעת הפרה" הטבעית ו"עין נוקד" ו"עין כיף" המלאכותיות שמקבלות את מימיהן מנביעה מצלעות הערוץ. נחל אל על מתלכד יחד עם ואדי סמך ויוצר את נחל סמך הנשפך לכנרת. אמת מים שאורכה 25 קילומטרים הוליכה בעבר את מי הנחל לעיר סוסיתא בתקופה ההלניסטית.
סמוך לנחל, בקצה המערבי של השמורה, נמצא אתר קדום (מתקופת הברונזה הקדומה - כ-3000 לפני הספירה) הקרוי "מתחם ברדוויל".
מקור השם

הנחל נקרא על שם כפר סורי עזוב ששכן מדרום לנחל (אל-על).
מפלי הנחל

המפל השחור - גובהו 8 מטרים ונקרא על שם הנביעה מבין סלעי הבזלת.
המפל הלבן - גובהו 14 מטרים ונקרא על שם הנביעה מבין סלעי הגיר.
נוואדו דל רואיס

| --- | --- |
קיטור על נוואדו דל רואיס ביולי 2007
קיטור על נוואדו דל רואיס ביולי 2007
 מידע כללי
 סוג הר:  הר געש שכבתי פעיל
 גובה:  5,321 מטר
 מדינה:  קולומביה קולומביה
 מיקום:  בגבול שבין המחוזות קלדס וטולימה בקולומביה
 רכס הרים:  קורדיליירה סנטרל, הרי האנדים
 מספר הר געש:  351020
 התפרצות אחרונה:  2016
 העפלה ראשונה:  1936
 קואורדינטות:  4°53′43″N 75°19′21″W﻿ / ﻿4.895278°N 75.3225°W﻿ / 4.895278; -75.3225
  (למפת קולומביה מוגדלת) בוגוטה מדיין קאלי ברנקייה קרטחנה סנטה מרתה לטיסיהונצואלה ברזיל פרו אקוודור פנמה קוסטה ריקה  ניקרגואה הים הקריבי האוקיינוס השקט נוואדו דל רואיס(למפת קולומביה רגילה) בוגוטה מדיין קאלי ברנקייה קרטחנה סנטה מרתה לטיסיהונצואלה ברזיל פרו אקוודור פנמה קוסטה ריקה  ניקרגואה הים הקריבי האוקיינוס השקט נוואדו דל רואיס(למפת טולימה רגילה) איבגה אל אספינל צ'פרל ליבנו גואמו ואיה דל קאוקה  קינדיו ריסרלדה קלדס צ'. קונדינמרקה וילה מטה קקטה קא.נוואדו דל רואיס(למפת טולימה מוגדלת) איבגה אל אספינל צ'פרל ליבנו גואמו ואיה דל קאוקה  קינדיו ריסרלדה קלדס צ'וקו קונדינמרקה וילה מטה קקטה קאוקהנוואדו דל רואיס
נֶוָאדוֹ דְל רוּאִיס (בספרדית: Nevado del Ruíz) או לה מסה דל ארוואו (La Mesa de Herveo - "השולחן של ארוואו") או קומאנדיי (Kumanday – "אף מעשן") בשפתם של העמים הילידים הפרה-קולומביאנים הוא הר געש גדול פעיל השוכן בגבול שבין המחוזות קלדס וטולימה בקולומביה, כ-129 קילומטרים מערבית לעיר הבירה בוגוטה. זהו הר געש שכבתי הבנוי משכבות רבות של לבה שביניהן אפר געשי שהתקשה וסלעים פירוקלסטיים אחרים. נוואדו דל רואיס פעיל מזה כשני מיליון שנים, משלהי תקופת הפליוקן או מתחילת תקופת הפליסטוקן. תקופת פעילותו מחולקת לשלוש תקופות התפרצות עיקריות. החרוט הגעשי הנוכחי נוצר במהלך תקופת ההתפרצות "הנוכחית", שהחלה לפני 150,000 שנים.
בהר הגעש מתחוללות בדרך כלל התפרצויות געשיות פליניאניות, המייצרות זרמים של סלעים וגזים חמים הנעים במהירות והמכונים זרמים פירוקלסטיים. התפרצויות אלו מחוללת לעיתים קרובות להארים (זרמי בוץ ושברי סלעים) מסיביים, המהווים סכנה לחיי אדם ולסביבה. ב-13 בנובמבר 1985 חוללה התפרצות קטנה להאר ענק שקבר תחתיו את העיירה ארמרו (Armero) בטולימה, וגרם למותם של כ-25,000 תושבים. אירוע זה שכונה אחר-כך "הטרגדיה של ארמרו" היה הלהאר הקטלני ביותר בהיסטוריה הכתובה. אירועים דומים, אם כי פחות קטלניים, התרחשו ב-1595 וב-1845, שבהם הייתה התפרצות מתפוצצת קטנה שחוללה להאר גדול.
הר הגעש הוא חלק מפארק הטבע הלאומי לוס נאוודוס (Parque Nacional Natural Los Nevados), הכולל כמה הרי געש נוספים. פסגת נוואדו דל רואיס מכוסה בקרחונים גדולים, אם כי הם נסוגו בצורה משמעותית מ-1985 בשל ההתחממות העולמית. הר הגעש ממשיך להוות סכנה לעיירות ולכפרים הסמוכים, וההערכה היא כי סכנת הלהארים בהתפרצויות עתידיות עלולה לסכן את חייהם של כחצי מיליון תושבים.
גאוגרפיה וגאולוגיה

הר הגעש נוואדו דל רואיס שוכן כ-129 קילומטרים מערבית לבוגוטה, והוא חלק מ"המסיב הגעשי רואיס-טולימה" (או קורדיילרה סנטרל), שהוא חלק מרכס הרי האנדים. המסיב כולל שבעה הרי געש המשתרעים לאורך 50 קילומטרים בכיוון צפון-דרום. מתוכם, חמישה שפסגתם מכוסה שלג-עד (ולכן מכונים נוואדו): נוואדו דל רואיס, נוואדו דל טולימה (Nevado del Tolima) נוואדו דה סנטה איסבל (Nevado de Santa Isabel), נוואדו דל קינדיו (Nevado del Quindío) ונוואדו דל סיסנה (Nevado del Cisne). ושניים שפסגתם מתחת לקו השלג: סרו מאצ'ין (Cerro Machín) וסרו בראבו (Cerro Bravo). המסיב שוכן בצומת של ארבעה העתקים, חלקם עדיין פעילים.
ההר נוואדו דל רואיס שייך לטבעת האש, אזור המקיף את האוקיינוס השקט וכולל כמה מהרי הגעש הפעילים ביותר. הוא הר הגעש השלישי הצפוני ביותר מבין הרי הגעש באזור הגעשי הצפוני של הרצועה הגעשית של האנדים, הכוללת 75 מתוך 204 הרי הגעש מתקופת ההולוקן בדרום אמריקה. הרצועה הגעשית של האנדים נוצרה בהפחתה של לוח נסקה הימי מתחת ללוח הדרום-אמריקאי.
נוואדו דל רואיס, כמו הרי געש אחרים ברכס האנדים, הוא הר געש שכבתי: הר געש גדול שצורתו חרוטית הבנוי משכבות רבות של לבה שהתקשתה וטפרה, כולל אפר געשי. הלבה הבונה את השכבות היא אנדזיטית-דקיטית בהרכבה. החרוט הגעשי הנוכחי מורכב מחמש כיפות לבה: לה אולטה (La Olleta), חרוט פירוקלסטי על המדרון הדרום מערבי של ההר, כיום אינו פעיל, אך ייתכן שהתפרץ בעבר הקרוב, נאוודו דל סיסנה (Nevado El Cisne), אלטו דה לה לגונה (Alto de la Laguna), אלטו לה פיראנה (Alto la Pirana) ואלטו דה סנטאנו (Alto de Santano). ההר מתפרש על שטח של מעל ל-200 קמ"ר, ומשתרע למרחק של 65 קילומטרים ממזרח למערב. הפסגה הרחבה של ההר מכילה את לוע ארנאס (Arenas) שקוטרו קילומטר אחד ועומקו 240 מטרים.
מדרונות ההר בסמוך לפסגה תלולים למדי בזווית נטייה מ-20 ועד 30 מעלות, והם מנוקזים על ידי עמקי נהרות עמוקים יחסית. בגבהים נמוכים יותר, המדרונות תלולים פחות, וזווית הנטייה שלהם כ-10 מעלות. משם והלאה משתרעים מרגלות ההר כמעט עד נהר הריו מגדלנה (Río Magdalena), הנהר הגדול ביותר בקולומביה, צפונית להר הגעש, ועד לנהר הקאוקה (Cauca River) מערבית לו. משני הצדדים העיקריים של הפסגה מסמנים קירות זקופים (headwall) את המקומות בהם התחוללו בעבר מפולות סלעים.
נוואדו דל רואיס מחולל התפרצות פליניאנית כפי שבדרך כלל מתרחש בהרי געש באזורי הפחתה יחד עם זרמים פירוקלסטיים היכולים להמיס שלג וקרחונים בסמוך לפסגה, שיוצרים לפעמים להארים (זרמי בוץ ושברי סלעים) הרסניים, כולל ההתפרצות ב-1985 שהייתה הקטלנית ביותר שהתרחשה ביבשת אמריקה הדרומית.
גאוגרפיה וגאולוגיה > אקלים

גשמים יורדים על ההר בעיקר בחודשים אפריל-מאי ואוקטובר-נובמבר והחודשים השחונים ביותר הם ינואר-פברואר ויולי-אוגוסט. המדרונות המערביים של ההר מקבלים יותר משקעים מהמדרונות המזרחיים בשל הרוחות הלחות המגיעות מהאוקיינוס השקט. בגבהים שבין 2,300 ל-3,800 מטרים נעות הטמפרטורות הממוצעות בין 14°C ל-6°C וכמות המשקעים נעה בין 2,000 ל-3,000 מ"מ לשנה. בגבהים שבין 3,800 מטרים ל-4,500 מטרים נעות הטמפרטורות הממוצעות בין 0°C ל-6°C‏- וכמות המשקעים נעה בין 1,500 ל-2,000 מ"מ לשנה. על המורדות המערביים יורדת הטמפרטורה ב-0.54°C עם כל עלייה של 100 מטרים בגובה, ועל המורדות המזרחיים הירידה היא 0.51°C.
גאוגרפיה וגאולוגיה > קרחונים

פסגת נוואדו דל רואיס מכוסה בקרחונים ("נוואדו" פירושו "מכוסה שלג" בספרדית), שנוצרו במשך אלפי שנים, ונסוגו בהדרגה מאז שיא תקופת הקרח האחרונה. מלפני 28,000 שנים ועד לפני 21,000 שנים כיסו הקרחונים שטח של 1,500 קמ"ר במסיב רואיס-טולימה. לפני 12,000 שנים, כששכבות הקרח מהעידן הקרחוני האחרון היו בנסיגה, הן עדיין כיסו שטח של 800 קמ"ר. במהלך עידן הקרח הקטן, שנמשך מהמאה ה-17 ועד תחילת המאה ה-20 כיסתה כיפת קרח שטח של בערך 100 קמ"ר.
מאז הקרחונים נמצאים בנסיגה נוספת בשל התחממות האטמוספירה. ב-1959 היה שטח הקרחונים במסיב 34 קמ"ר. מאז ההתפרצות של 1985, שהמסה כ-10% מהקרחונים שכיסו את הפסגה הצטמצם שטח הקרחונים למחצית מגודל השטח לפני ההתפרצות, מ-17 קמ"ר מיד לאחר ההתפרצות לכ-10 קמ"ר ב-2003. ב-1985 הגיעו הקרחונים לגובה של 4,500 מטרים, אבל ב-2007 הם נסוגו עד לגבהים שבין 4,800 ל-4,900 מטרים.
עובייה של כיפת הקרח הוא בממוצע 50 מטרים. חלקה העבה ביותר הוא בחלק של מישור הפסגה ומתחת לקרחון נראידס (Nereides) על המדרונות הדרום מערביים, שם עומקה מגיע ל-190 מטרים. הקרחונים במדרונות הצפוניים איבדו את מרבית הקרח בהתפרצות של 1985, ובדומה, אם כי במידה פחותה יותר, הקרחונים במדרונות המזרחיים, ולכן עומקם אינו עולה על 30 מטרים. הקרח העמוק המכסה את מישור הפסגה עשוי להסתיר קלדרה. חמש כיפות המקיפות את מישור הפסגה החלו לבצבץ כאשר הקרחונים נסוגו.
מי הפשרת השלגים והקרחונים מתנקזים בעיקר לנהר הקאוקה ולנהר המגדלנה מהמורדות המערביים והמזרחיים של הר הגעש בהתאמה. מי הנגר מהקרחונים על נוואדו דל רואיס ומהקרחונים על הרי הגעש הקרובים מהווים מקור למים טריים עבור כ-40 עיירות שסביב ההר, ומדענים ופקידי ממשל בקולומביה חוששים לאספקת המים לעיירות אלו אם הקרחונים ימסו לגמרי.
צמחייה ובעלי חיים

הר הגעש נוואדו דל רואיס מיוער בדרך כלל בדלילות בשל גובהו ומעטה היער הולך ופוחת עם הגובה. בגבהים הנמוכים צומח יער לח מפותח שהעצים בו מגיעים לגבהים שבין 20 ל-35 מטרים. העצים הנפוצים ביער על המורדות המזרחיים הם אלונים מהמין  Quercus humboldtii ("אלון האנדים"), כשבגבהים הנמוכים יותר המינים השולטים ביערות הם של עצים מהסוגים Ocotea ו-Nectandra ממשפחת העריים. העצים ביערות שעל המורדות המערביים של ההר הם מהסוגים Hesperomeles ממשפחת הוורדיים, והמינים Weinmannia rollottii ממשפחת הקונוניים (Cunoniaceae) ו-Hedyosmum racemosum מהמשפחה Chloranthaceae. מעל ליערות אלו, אבל מתחת לקו העצים, מכוסים חלקים ממורדות הר הגעש ביערות ננסיים שבהם מגיעים העצים מהמין Hesperomeles lanuginosa השייך למשפחת הוורדיים לגבהים שבין 3 ל-8 מטרים. מעל לקו העצים, באזור המכונה Páramo, הצמחייה נשלטת על ידי עשבים ושיחים מהסוג Calamagrostis‏ ( המינים C. effusa ו-C. recta) השייך למשפחת הדגניים או מהמין Espeletia hartwegiana. בסך הכול זוהו באזור 1250 מינים של צמחים וסקולריים, 200 מינים של טחבים, 300 מינים של חזזיות ו-180 מינים של פטריות. כמה מהמינים, דוגמת Berberis diazii (משפחת הערטניתיים) ו-Oreopanax ruizianus (משפחת הקיסוסיים - Araliaceae), הם אנדמיים לאזור.
בין היונקים הגדולים השוכנים על הר הגעש מצויים טפיר ההרים ודוב המשקפיים, שניהם מינים בסיכון. בעלי חיים אנדמיים השוכנים באזור כוללים את Bolborhynchus ferrugineifrons (מין של תוכי הקרוי באנגלית rufous-fronted parakeet), קוליברי מצויץ קסדה (Oxypogon guerinii ממשפחת הקוליבריים), ו-Osornophryne percrassa - מין חסר זנב השייך למשפחת הקרפדיים (באנגלית Herveo Plump Toad). הר הגעש הוא בית גידול ל-27 מינים של עופות אנדמיים לקולומביה, כש-14 מתוכם שוכנים באזור סביב הר הגעש בלבד. 15 מיני עופות באזור מוגדרים כמינים בסיכון.
הפארק הלאומי לוס נוואדוס

נוואדו דל רואיס הוא אחד מהרי הגעש השכבתיים השוכנים בפארק הטבע הלאומי לוס נוואדוס (Parque Nacional Natural Los Nevados), פארק טבע לאומי השוכן מערבית לבוגוטה ברכס המרכזי של הרי האנדים בקולומביה. הפארק הוא יעד תיירותי פופולרי וכולל כמה מקומות לינה לתיירים. מדרונות הר הגעש משמשים לענפי ספורט החורף, ובאגם אוטון (Laguna del Otún) הסמוך ניתן לדוג דגי טרוטה. בסמוך פועלים כמה אתרי ספא מסחריים. בשנים 1868–1869 ניסו שני הוולקנולוגים הגרמנים: אלפונס שטובל (Alphons Stübel‏; 1904-1835) ווילהלם רייס (Wilhelm Reiss‏; 1908-1838) לטפס על נוואדו דל רואיס, אך כיבוש הפסגה התבצע רק כ-70 שנים אחר-כך. ב-1936 הגיעו שני גאולוגים שווייצרים וו. קונט (W. Cunet) ואוגוסטו גנסר-ביאג'י (Augusto Gansser-Biaggi) אל הפסגה כשחלק מהדרך הם עשו על מלגשי סקי, הם טיפסו לפסגה שוב ב-1939.