stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ראדו הגדול
משפחתו

ראדו הגדול היה נשוי לנסיכה הסרבית קטלינה צרנוייביץ' מזטה (נודעה גם כקתרינה מסראטה din Sărata), אחות הדספוט האחרון של זטה (מונטנגרו), גאורגי צרנוייביץ'.
חמישה מבניו היו נסיכים של ולאכיה: ולאד וינטילה, ראדו פאיסיה, מירצ'ה צ'ןבאנול, ראדו מאפומאץ, וראדו בדיקה.
היו לו חמישה ילדים מנישואיו לקטלינה צרנוייביץ', ביניהם:
ולאד וינטילה (ולאד השביעי) (ברומנית: Vlad al VII-lea Vintilă)
ראדו פאיסיה (ראדו השביעי) (ברומנית: Radu Paisie)
מירצ'ה הרועה (מירצ'ה החמישי) (ברומנית: Mircea Ciobanul)
קרסטינה - שנישאה ב-1559 לסטאנצ'ול מברוטובויישט, ספטאר גדול (נפטר ב-1577)
אנה
בובה - נישאה למונצ'ה, ז'ופאן ולוגופט, שנרצח בפקודת ולאד וינטילה
היו לו שני בנים שאינם מנישואיו:
ראדו מאפומאץ (ראדו החמישי) (ברומנית: Radu de la Afumați)
ראדו בדיקה (ברומנית: Radu al VI-lea Bădica)
ראו גם

בית דרקולשט
ולאד המשפד
ולאד הנזיר
מירצ'ה הרועה
מיכניה הרע
ראדו מאפומאץ
לקריאה נוספת

Radu Ştefan Vergatti, Radu le Grand – Un Voïvode valaque méconnu, Annals of the Academy of Romanian Scientists Series on History and Archaeology, Volume 2, Number 1/201
(בצרפתית) (ראדו הגדול - וויבוד ולאכי בלתי ידוע)
הערות שוליים

↑  Gh.Pungă ע' 22
↑  Gh.Pungă ע' 23
↑  Vergatti
↑  Gh.Pungă שם
↑  על הליתורגיאר של מקאריה
↑  Vergatti
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: ולאד הנזיר | שליט ולאכיה  1508–1495 | הבא: מיכניה הרע |
ראש ממשלת ארמניה

| --- | --- |


 איוש נוכחי:  ניקול פשיניאן (8 במאי 2018) 
 דרכי מינוי:  בהצבעת חברי הפרלמנט
 תחום שיפוט:  ארמניה ארמניה
 כפוף:  לפרלמנט הארמני
 מעון:  מעון ראש הממשלה, ירוואן
 מושב המשרה:  בית הממשלה, כיכר הרפובליקה, ירוואן
 משך כהונה קצוב:  5 שנים
 ייסוד המשרה:  30 ביוני 1918
 איוש ראשון:  הובהאנס קג'זנוני
 http://www.primeminister.am/hy
 
מעון ראש הממשלה בירוואן
ראש ממשלת ארמניה (בארמנית: Հայաստանի Հանրապետության վարչապետ) הוא ראש הממשלה והשר הבכיר ביותר ברשות המבצעת של ארמניה. הוא נדרש על ידי החוקה "לקבוע את הכיוונים העיקריים של מדיניות הממשלה, לנהל את פעילות הממשלה ולתאם את עבודת חברי הממשלה." כמו כן, על פי החוקה, ראש הממשלה וראשי מועצת הביטחון, קובעים את הכיוונים העיקריים של מדיניות המדינה בנושאי ביטחון.
תחת חוקת 2015 החדשה, ראש הממשלה הוא המשרה החזקה והמשפיעה ביותר בפוליטיקה הארמנית. ראש הממשלה ממונה על ידי נשיא ארמניה, אך ניתן לפטרו על ידי הצבעה של אי-אמון בתוך הפרלמנט. במשאל עם חוקתי שנערך ב-2015, האזרחים הצביעו בעד העברת ארמניה למשטר פרלמנטרי.
תפקיד ראש הממשלה הוקם לראשונה ב-1918, עם הקמת הרפובליקה הראשונה של ארמניה. התפקיד התרוקן מתוכן עם שילוב הרפובליקה של ארמניה אל תוך הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הפדרטיבית של ארמניה. כאשר הכריזה ארמניה על עצמאותה ב-1991, הוקם שוב משרד ראש הממשלה.
ראשי ממשלת ארמניה > הרפובליקה הראשונה של ארמניה (1918–1920)

| # | דיוקן | שם | תקופת כהונתו> מינוי | תקופת כהונתו> פיטורין / עזיבה | מפלגה פוליטית |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 |  | הובהאנס קג'זנוני | 30 ביוני 1918 | 28 במאי 1919 | הפדרציה המהפכנית הארמנית |
| 2 |  | אלכסנדר חטיסיאן | 28 במאי 1919 | 5 במאי 1920 | הפדרציה המהפכנית הארמנית |
| 3 |  | חמו אוהנג'ניאן | 5 במאי 1920 | 25 בנובמבר 1920 | הפדרציה המהפכנית הארמנית |
| 4 |  | סיימון ורטסיאן | 25 בנובמבר 1920 | 2 בדצמבר 1920 | הפדרציה המהפכנית הארמנית |
ראשי ממשלת ארמניה > הרפובליקה הסובייטית הפדרלית הסוציאליסטית עבר-הקווקז (1922–1936) והרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הארמנית (1936–1991)

| # | דיוקן | שם | תקופת כהונה> מינוי | תקופת כהונה> פיטורין / עזיבה | שיוך מפלגתי | שם המשרה |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 |  | סרגיס לוקאשין | 21 במאי 1922 | 24 ביוני 1925 | המפלגה הקומוניסטית של ארמניה | יושב ראש מועצת קומיסרי העם של ארמניה |
| 2 |  | סרגיס המברדזומיאן | 24 ביוני 1925 | 22 במרץ 1928 | המפלגה הקומוניסטית של ארמניה | יושב ראש מועצת קומיסרי העם של ארמניה |
| 3 |  | סאהק טר-גבריאליאן | 22 במרץ 1928 | 10 בפברואר 1935 | המפלגה הקומוניסטית של ארמניה | יושב ראש מועצת קומיסרי העם של ארמניה |
| 4 |  | אברהם גולויאן | 10 בפברואר 1935 | פברואר 1937 | המפלגה הקומוניסטית של ארמניה | יושב ראש מועצת קומיסרי העם של ארמניה |
| 5 |  | סרגיס המברדזומיאן | פברואר 1937 | מאי 1937 | המפלגה הקומוניסטית של ארמניה | יושב ראש מועצת קומיסרי העם של ארמניה |
| 6 |  | סטפן אקופיאן | מאי 1937 | 21 בספטמבר 1937 | המפלגה הקומוניסטית של ארמניה | יושב ראש מועצת קומיסרי העם של ארמניה |
| 7 |  | ארם פירוזיאן | 23 בנובמבר 1937 | אוקטובר 1943 | המפלגה הקומוניסטית של ארמניה | יושב ראש מועצת קומיסרי העם של ארמניה |
| 8 |  | אגאסי סרגסיאן | אוקטובר 1943 | 1946 | המפלגה הקומוניסטית של ארמניה | יושב ראש מועצת קומיסרי העם של ארמניה |
| 8 |  | אגאסי סרגסיאן | 1946 | 29 במרץ 1947 | המפלגה הקומוניסטית של ארמניה | יושב ראש מועצת השרים |
| 9 |  | סאהק קראפטיאן | 29 במרץ 1947 | 20 בנובמבר 1952 | המפלגה הקומוניסטית של ארמניה | יושב ראש מועצת השרים |
| 10 |  | אנטון קוצ'יניאן | 20 בנובמבר 1952 | 5 בפברואר 1966 | המפלגה הקומוניסטית של ארמניה | יושב ראש מועצת השרים |
| 11 |  | בדאל מוראדיאן | 5 בפברואר 1966 | 21 בנובמבר 1972 | המפלגה הקומוניסטית של ארמניה | יושב ראש מועצת השרים |
| 12 |  | גריגורי ארזומניאן | 21 בנובמבר 1972 | 28 בנובמבר 1976 | המפלגה הקומוניסטית של ארמניה | יושב ראש מועצת השרים |
| — |  | ג.א. מרטירוסיאן | 28 בנובמבר 1976 | 17 בינואר 1977 | המפלגה הקומוניסטית של ארמניה | יושב ראש מועצת השרים |
| 13 |  | פאדי סרגסיאן | 17 בינואר 1977 | 16 בינואר 1989 | המפלגה הקומוניסטית של ארמניה | יושב ראש מועצת השרים |
| 14 |  | ולדימיר מרקריאנץ | 16 בינואר 1989 | 13 באוגוסט 1990 | המפלגה הקומוניסטית של ארמניה | יושב ראש מועצת השרים |
| 15 |  | ואזגן מאנוקיאן | 13 באוגוסט 1990 | 25 בספטמבר 1991 | הברית הדמוקרטית הלאומית | יושב ראש מועצת השרים |
ראשי ממשלת ארמניה > הרפובליקה של ארמניה (1991–הווה)

| # | דיוקן | שם | תקופת כהונה> מינוי | תקופת כהונה> פיטורין / עזיבה | מפלגה |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 |  | ואזגן מאנוקיאן | 25 בספטמבר 1991 | 22 בנובמבר 1991 | הברית הדמוקרטית הלאומית |
| 2 |  | גאגיק הרוטיוניאן | 22 בנובמבר 1991 | 30 ביולי 1992 | עצמאי |
| 3 |  | חוסרוב הרוטיוניאן | 30 ביולי 1992 | 2 בפברואר 1993 | עצמאי |
| 4 |  | הרנט בגרטיאן | 2 בפברואר 1993 | 4 בנובמבר 1996 | התנועה הלאומית הפאן-ארמנית |
| 5 |  | ארמן סרקיזיאן | 4 בנובמבר 1996 | 20 במרץ 1997 | עצמאי |
| 6 |  | רוברט קוצ'ריאן | 20 במרץ 1997 | 10 באפריל 1998 | עצמאי |
| 7 |  | ארמן דבריניאן | 10 באפריל 1998 | 11 ביוני 1999 | עצמאי |
| 8 |  | ואזגן סרקיזיאן | 11 ביוני 1999 | 27 באוקטובר 1999 | המפלגה הרפובליקנית של ארמניה |
| 9 |  | ארם סרקיזיאן | 3 בנובמבר 1999 | 2 במאי 2000 | המפלגה הרפובליקנית של ארמניה |
| 10 |  | אנדרניק מרגריאן | 12 במאי 2000 | 25 במרץ 2007 | המפלגה הרפובליקנית של ארמניה |
| 11 |  | סרז' סרקזיאן | 26 במרץ 2007 | 7 באפריל 2008 | המפלגה הרפובליקנית של ארמניה |
| 12 |  | טיגראן סרקזיאן | 9 באפריל 2008 | 13 באפריל 2014 | המפלגה הרפובליקנית של ארמניה |
| 13 |  | הוביק אברהמיאן | 13 באפריל 2014 | 8 בספטמבר 2016 | המפלגה הרפובליקנית של ארמניה |
| 14 |  | קארן קרפטיאן | 13 בספטמבר 2016 | 17 באפריל 2018 | המפלגה הרפובליקנית של ארמניה |
| 15 |  | סרז' סרקזיאן | 17 באפריל 2018 | 23 באפריל 2018 | המפלגה הרפובליקנית של ארמניה |
| — |  | קארן קרפטיאן | 23 באפריל 2018 | 8 במאי 2018 | המפלגה הרפובליקנית של ארמניה |
| 16 |  | ניקול פשיניאן | 8 במאי 2018 |  | ברית המוצא |
הערות שוליים

↑  LLC, Helix Consulting. "Constitution of the Republic of Armenia – Library – The President of the Republic of Armenia [the official site]". www.president.am.
↑  Armenian PM Hovik Abrahamyan resigns after weeks of unrest, The Guardian
↑  Ex-Mayor of Yerevan Karen Karapetyan Is Appointed As Armenian PM, sputniknews.com
↑  "Armenia's Ruling Party 'Open' To Opposition Candidates For PM". RadioFreeEurope/RadioLiberty.
↑  "Lawmakers Approve Sarkisian As Armenia's PM Despite Countrywide Protests". RadioFreeEurope/RadioLiberty.
↑  Hairenik. "Breaking: Serge Sarkisian Resigns as Prime Minister". The Armenian Weekly.
ריינר פרדיננד, ארכידוכס אוסטריה

הארכידוכס ריינר פרדיננד מריה יוהאן אוונגליסט פרנץ איגנאץ מאוסטריה (בגרמנית: Erzherzog Rainer Ferdinand Maria Johann Evangelist Franz Ignaz von Österreich;‏ 11 בינואר 1827 – 27 בינואר 1913) היה אריסטוקרט אוסטרי לבית הבסבורג-לורן, אחיינו של פרנץ השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ופוליטיקאי בכיר באימפריה האוסטרית (יו"ר ועידת השרים האוסטרית בין 1861 ל-1865). ריינר פרדיננד היה בנם של ריינר יוזף, ארכידוכס אוסטריה ואליזבטה, נסיכת סבויה.
ביוגרפיה

בנו של ריינר יוזף, ארכידוכס אוסטריה, המשנה למלך בממלכת לומברדיה-ונציה ואחיו הצעיר של פרנץ השני, קיסר האימפריה האוסטרית. מונה על ידי פרנץ יוזף הראשון, קיסר אוסטריה, בשנת 1857 לראש הרייכסראט (הפרלמנט). בשנים 1861–1865, כיהן ריינר פרדיננד כיושב ראש ועידת השרים האוסטרית (תפקיד המקביל לזה של ראש ממשלה), היה ראש הקבינט הליברלי של אנטון פון שמרלינג ובין השנים 1872 עד 1906 שימש כמפקד הראשי של כוח היבשה המלכותי הקיסרי (kaiserlich-königliche Landwehr), שאותו בנה לכוח חמוש שווה צבאית לצד הצבא המשותף בתקופה זו. בשנת 1874 הועלה לדרגת פלדצוגמייסטר. ריינר קידם אמנות ומדע. בין היתר היה נשיא התערוכה העולמית של וינה בשנת 1873, נשיא אוצר האקדמיה למדעים ומגן המוזיאון האוסטרי לאמנות ולתעשייה. בשנת 1884 רכש אוסף פפירוס ותרם אותו בשנת 1899 לספריית המשפטים (כיום הספרייה הלאומית האוסטרית). אוסף הפפירוס של הארכידוכס ריינר הוא כיום אתר מורשת עולמית של אונסק"ו.
מאז 21 בפברואר 1852, ריינר היה נשוי לבת דודו הארכידוכסית מריה קרולינה (1825-1915), בתו של הארכידוכס קרל, דוכס טשן. הזוג היו מהחברים האהודים ביותר במשפחה הקיסרית במשך עשרות שנים בשל נוכחותם הציבורית התכופה ופעילויות צדקה רבות. נישואיהם של ריינר ומריה קרולינה היו מאושרים מאוד. חגיגת חתונת היהלומים שלהם בשנת 1912 הוערכה מאוחר יותר כאירוע החגיגה המרכזית האחרונה של האימפריה האוסטרו-הונגרית. מכיוון שלריינר ומריה קרולינה לא היו ילדים משל עצמם, אך היו ידידותיים מאוד לילדים, הם דאגו לצרכיהם של ילדים וצעירים ששונים, כולל בני משפחת הבסבורג. מאז 1999 החלה פעילות מחודשת של הלהקה המוזיקלית 'הארכידוכס ריינר' בזלצבורג. במקור הייתה זאת להקה צבאית של חיל בצבא האוסטרו-הונגרי שהיה כפוף ישירות אל הארכידוכס ריינר.
ניקולאי ברדיאייב

| --- | --- |

 לידה:  18 במרץ 1874 קייב, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  23 במרץ 1948  (בגיל 74) קלמאר, צרפת 
 מקום קבורה:  Clamart Communal Cemetery 
 השקפה דתית:  נצרות אורתודוקסית 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת קייב 
 מוסדות:  אוניברסיטת מוסקבה 
 זרם:  אקזיסטנציאליזם נוצרי
 תחומי עניין:  פילוסופיה, פילוסופיה של הדת, פילוסופיה של המוסר, אונטולוגיה, אנתרופולוגיה פילוסופית, מחשבה מדינית 
 עיסוק:  פילוסוף, מרצה באוניברסיטה, פובליציסט, תאולוג 
 הושפע מ:  יעקב במֶה, פיודור דוסטויבסקי, עמנואל קאנט
 מדינה:  רוסיה, צרפת
 בן או בת זוג:  Lydia Yudifovna Berdyaev 
 
ניקולאי אלכסנדרוביץ' ברדיאייב (רוסית: Никола́й Алекса́ндрович Бердя́ев; ‏ 18 במרץ 1874 - 23 במרץ 1948) היה פילוסוף, תאולוג והוגה דעות צרפתי ממוצא רוסי.
ביוגרפיה

ניקולאי ברדיאייב נולד בקייב למשפחה אריסטוקרטית. אביו היה קצין פרשים במשמר הצאר, אימו הייתה בתו של דוכס ממוצא צרפתי ופולני. היה לו אח אחד אשר היה מבוגר ממנו ב-15 שנה. בילדותו בילה זמן רב לבדו ונחשף לספרות רחבה בספריית אביו, בין השאר קרא את הגל, שופנהאואר, טולסטוי, דוסטויבסקי וקאנט. עד גיל 10 התחנך בבית, לאחר מכן למד בפנימיה צבאית, אותה עזב בגיל 15. בגיל 18 החל ללמוד בפקולטה למדעים של אוניברסיטת קייב , כעבור שנה עבר לפקולטה למשפטים. הוא היה מרקסיסט, כאינטלקטואלים רבים באותה תקופה, ונעצר מספר פעמים. לבסוף סולק מהלימודים עקב הפעילות הפוליטית שלו והשתתפותו בהפגנות לא חוקיות.
בשנת 1904 נישא לאשתו לידיה והזוג עבר לסנקט פטרבורג. ברדיאייב זנח את רעיונות המרקסיזם והחל להתעניין בפילוסופיה וברעיונות רוחניים ודתיים. בשנת 1907 עבר למוסקבה, שם היה חבר באגודה הפילוסופית-דתית של ולדימיר סולוביוב ונחשף לרעיונות הקשורים לפילוסופיה של הדת הנוצרית.
על אף שהיה מאמין אדוק בנצרות אורתודוקסית, העביר ביקורת חריפה על הדת הממוסדת ועל העומדים בראש הכנסייה וכמעט עמד למשפט בגין פגיעה בדת.
ברדיאייב הסתייג מהשלטון הקומוניסטי הבולשביסטי ברוסיה, אשר פגע בחופש האישי והיה בעל מגמות אלימות והאוטוריטריות. הפילוסופיה הבוגרת שלו, המתוארת כאקזיסטנציאליזם נוצרי, החלה להתגבש באותם ימים.
בספטמבר 1922 גורש מרוסיה הסובייטית באוניית הפילוסופים יחד עם קבוצה של כ-160 אינטלקטואלים אשר ביקרו את השלטון. תחילה מצא מקלט בברלין ובשנת 1923 עבר לפריז, שם לימד, הרצה וכתב בנושאים של נצרות, אתיקה, אסתטיקה והפילוסופיה של ההיסטוריה. הוא המשיך להיות בקשר עם אינטלקטואלים רוסיים וכן התחבר עם הוגים נוצרים קתולים כמו גבריאל מרסל.
בספטמבר 1945 התאלמן. ניקולאי ברדיאייב מת מהתקף לב בביתו בקלמאר, אשר בקרבת פריז, במרץ 1948.
שהבז שריף

מיאן מוחמד שהבז שריף (בפנג'אבי ואורדו: میاں محمد شہباز شریف; נולד ב-23 בספטמבר 1951) הוא פוליטיקאי פקיסטני המכהן כראש הממשלה ה-23 של פקיסטן, החל ממרץ 2024. הוא הנשיא הנוכחי של מפלגת הליגה המוסלמית הפקיסטנית (אנ'). הוא כיהן כמושל פנג'אב שלוש פעמים, זמן רב יותר מכל מושל אחר.
ביוגרפיה

הוא בן לשושלת שריף העשירה, שצברה מיליונים על ידי ייצור פלדה. אחיו, נוואז שריף, היה ראש ממשלה שלוש פעמים בין השנים 1990–2017.
אביו, מוחמד שריף, היה איש עסקים ותעשיין מהמעמד הבינוני-גבוה, שמשפחתו היגרה ממחוז אנטנאג (אנ') בקשמיר למטרות עסקים, ולאחר זמן מה התיישבה בכפר ג'טי אומרה במחוז אמריטסר בפנג'אב בתחילת המאה העשרים. משפחתה של אמו הגיעה מפולוואמה. בעקבות חלוקת הודו ב-1947, הוריו היגרו מאמריטסר ללאהור, שם גדל. שהבז קיבל תואר ראשון באמנות מאוניברסיטה בלאהור.
שהבז שריף עבד בתחילה בעסק התעשייתי המשפחתי, ומשנת 1988 החל לעסוק בפוליטיקה.
שהבז נבחר בשנת 1988 לאספה המחוזית של פנג'אב, ובשנת 1990 לאספה הלאומית של פקיסטן. הוא נבחר שוב לאספת פנג'אב ב-1993 ומונה למנהיג האופוזיציה. בשנת 1997 נבחר למושל פנג'אב. לאחר ההפיכה הצבאית בפקיסטן (1999) (אנ'), בה אחיו הופל מהשלטון, שהבז ומשפחתו יצאו מפקיסטן ושהו מספר שנים בערב הסעודית. בשנת 2007 שב שהבז לפקיסטן, וב-2008 הוא מונה לכהונה שנייה כמושל פנג'אב לאחר ניצחון מפלגתו במחוז פנג'אב בבחירות הכלליות בפקיסטן באותה שנה. בשנת 2013 נבחר למושל פנג'אב בפעם השלישית, וכיהן בתפקיד זה עד לתבוסת מפלגתו בבחירות הכלליות בפקיסטן ב-2018. שהבז שמר על מערכת יחסים ידידותית עם הצבא והיה פופולרי במחוז פנג'אב, שהוא מחוז חשוב מבחינה פוליטית והמאוכלס ביותר בפקיסטן.
שהבז היה מועמד לנשיא הליגה המוסלמית הפקיסטנית לאחר שאחיו נוואז שריף נפסל מלכהן בתפקיד. הוא היה מועמד לראש האופוזיציה לאחר הבחירות ב-2018. במאי 2021, במהלך מבצע שומר החומות, כינה שהבז שריף את ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו "אדולף היטלר החדש", וטען שכתוצאה מתקיפות צה"ל האזרחים הפלסטינים "נמצאים באותו המקום שבו היו בעבר נשים, ילדים וקשישים יהודים".
בשנת 2017 נחשף במסמכי פנמה כי אחיו נוואז שריף היה מעורב במספר פרשיות שחיתות בעסקי ייצור פלדה. הוא נשפט והורשע בשנת 2018 ונדון ל-10 שנות מאסר ולקנס של 10.5 מיליון דולר.
בדצמבר 2019 הוקפאו 23 נכסים השייכים לשהבז ולבנו חמזה שריף, והם הואשמו בהלבנת הון על ידי הלשכה הלאומית לאחריותיות, שמטרתה העיקרית היא ביעור השחיתות בפקיסטן. בספטמבר 2020 הוא נעצר עד תום ההליכים באשמת הלבנת הון. באפריל 2021 הוא שוחרר בערבות על ידי בית המשפט העליון של לאהור.
ב-11 באפריל 2022 נבחר שהבז לתפקיד ראש הממשלה, לאחר שעימראן ח'אן הודח בהצבעת אי-אמון. בתעמולת הבחירות טען שהבז שיש להחליף את ח'אן בגלל ניהול כלכלי כושל וממשל לקוי. לאחר מינויו, הכריז על העלאת שכרם של עובדי מדינה והעלאת שכר המינימום.
לאחר הבחירות הפרלמנטריות בפקיסטן בפברואר 2024, נבחר שריף מחדש לראש ממשלת פקיסטן בראשות ממשלת קואוליציה.
הערות שוליים

1 2 3  Sophia Saifi, Rhea Mogul and Aliza Kassim CNN, Pakistan's parliament votes in opposition leader Shehbaz Sharif as prime minister, CNN
1 2  Shehbaz Sharif: the diligent administrator now PM of Pakistan, the Guardian, ‏2022-04-11 (באנגלית)
↑  Punjab Assembly | Members - Members' Directory, www.pap.gov.pk
↑  Sophia Saifi, Rhea Mogul and Aliza Kassim CNN, Pakistan's parliament votes in opposition leader Shehbaz Sharif as prime minister, CNN
↑  כינה את נתניהו "היטלר החדש": ראש ממשלה חדש לפקיסטן, באתר ynet, 11 באפריל 2022
↑  LHC grants bail to Shahbaz Sharif, GNN - Pakistan's Largest News Portal, ‏2022-01-17 (באנגלית)
↑  Reuters, Shehbaz Sharif elected Pakistan's Prime Minister for second time, India Today, ‏3 במרץ 2024
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0001 1921 0321  LCCN: n2011206850  VIAF: 170409444   WorldCat (עם VIAF): 170409444
קע

קע (או: כאע. תרגום: "זרועו נטויה", "זרועו מונפת". ידוע גם בשמו היווני ויבנתיס) היה פרעה מצרים, המלך האחרון של השושלת ה-1. הוא מלך בשלהי המאה ה-30 לפנה"ס במשך 33 שנים לערך.
זיהויו

אצל ההיסטוריון ההלניסטי מנתון, מוכר פרעה זה בשמו היווני ויבנתיס, ושם זה מופיע בכמה צורות מלוטנות בעותקים מכתביו ששרדו. בגרסה שהשתמרה אצל סקסטוס יוליוס אפריקנוס מופיע השם בכתיב Biénechês, שם גם נטען כי הוא מלך במשך 26 שנים. מספר גרסאות אחרות מתעתקות את שמו בצורות כמו Óubiênthis (אויבנתיס) כפי שהופיע אצל אוסביוס מקיסריה או כ־Víbenthis כפי שהופיע בתרגומים הארמניים של אוסביוס.
משפחתו

לא ידוע מי היו הוריו של קע, אך החוקרים משערים כי אביו עשוי להיות או סמרח'ת, קודמו בתפקיד, או אצ'יב (אדג'יב) כיוון שהמסורת הייתה להוריש את כס השלטון לבן הבכור. בהנחה ומנתון ניחש נכונה את המשכיות המסורת בכתביו, הרי שאביו מוכרח להיות סמרח'ת.
שלטונו

לא ידוע הרבה על שלטונו של קע, אך נראה שמלך במשך תקופת זמן ארוכה יחסית. ממצאים ארכאולוגיים, הכוללים חריתות על כלי אבן הנושאות את שמו, מציינים כי נחגג בעבורו חג סד שני: במסורת המצרית הקדומה, חג הסד הראשון נחגג במלאת 30 שנה למלכות, והמלך היה רשאי לחדש את החגיגות כל 3 שנים, דבר שעשוי להעיד כי תקופת שלטונו נמשכה לפחות 33 שנים, בניגוד לכתוב אצל מנתון. באבן פלרמו מצוינת שנת הכתרתו וכן מצוינים מספר טקסים דתיים שנערכו לרגל המאורע, כמקובל אצל יתר מלכי השושלת. רבים מתגי השנהב שמתוארכים לתקופת שלטונו אינם מציינים אירועים מיוחדים פרט לסדרי הקבורה, לרבות קבורת חפצים אישיים, שנערכו לפני מותו.
מספר מצטבות של בכירי ממשל תוארכו לתקופתו של קע: מר-קע, שקברו מצוי באתר S3505 שבסקארה; ח'נו-קע ונפערף, שקבריהם נחשבים לאבודים; וסעבף, שמקום קבורתו נמצא בנקרופוליס המלכותי של קע, באתר הארכאולוגי אום אל-געב שנמצא בתחומי העיר העתיקה אבידוס.
שלטונו > סוף שלטונו

למרות תקופת שלטונו הפורייה, ממצאים מאותה תקופה מעידים כי לאחר מותו שררה אי-יציבות שלטונית שהפכה למאבק ירושה בין מספר בתי אצולה שהיו כפופים לו. במצטבת הקבורה של השר מר-קע נמצא כלי אבן הנושא את השם סנפרקע, ולא ברור האם זה היה אחד משמותיו של קע או שמו של אחד מהטוענים לכתר שקמו לאחר מותו. אגיפטולוגים כוולפגנג הלק וטובי וילקינסון מצביעים על טוען נוסף לכתר, שלדעתם אף שלט במשך תקופה קצרה, שכינויו היה "הורוס הציפור" (הורוס-בע, או חר-בע) אשר שמו נמצא על שברי חרסים המתוארכים לתקופת המעבר שבין השושלת הראשונה לשנייה. משערים כי סנפרקע והורוס-בע נלחמו זה בזה על מנת לרשת את תואר המלוכה, וטוען שלישי בשם חותפ סח'מוי (שפירוש שמו הוא "רגיעת שני הכוחות") סיים את המלחמה, עלה לכס השלטון, ובכך ייסד את השושלת השנייה של פרעוני מצרים. רמזים לנכונותה של תיאוריה זו מצויים בדמות עקבות של שוד קברים והצתות שנמצאו באתר הקבורה באבידוס. כמו כן, חותמים המיוחסים לחותפ סח'מוי שנמצאו על קברו של קע מעידים כי המלך החדש שיפץ את קברו של קע, כנראה מתוך רצון לזכות בלגיטימציה לשלטונו.
מקום קבורתו

קע "זכה" לאתר קבורה גדול יחסית, בגודל של 30 על 23 מטרים, אות לתקופת שלטונו הארוכה. הקבר נמצא על ידי ארכאולוגים גרמניים שחקרו את אתר הקבורה באבידוס ב-1993. האסטלה המרהיבה ביופיה שנמצאה על מצבתו של קע, שוחזרה ונמצאת כיום במוזיאון לארכאולוגיה ואנתרופולוגיה של אוניברסיטת פנסילבניה.
בתרבות הפופולרית

קע (בשם "המלך קה") מוזכר בעונה השנייה של סדרת הנוער "השמיניה" ששודרה בערוץ הילדים ב-2006. במסגרת העלילה, שניים מגיבורי הסדרה (אדם וניני) נסחטים על ידי חבר בכת "סקורפיו" הדורש מהם לפרוץ לקברו של קע, שנמצא בתצוגה במוזיאון בתל אביב, ולגנוב מהמומיה שלו יהלום יקר ערך.
הערות שוליים

↑  LacusCurtius • Manetho's History of Egypt — Book I, penelope.uchicago.edu, הפסקה " Dynasty I - According to Africanus "
↑  פיטר א. קלייטון, Chronicle of the Pharaohs, Thames & Hudson Ltd, 1994, עמ' 25
1 2 3  וולפגנג הלק, Untersuchungen zur Thinitenzeit. In: Ägyptologische Abhandlungen, וייסבאדן: Harrassowitz, 1987, עמ' 124, ISBN 3-447-02677-4
↑  פ. לקאו וג'. פ. לאוור, La Pyramide a Degeres IV, Inscriptions Gravees sur les Vases, קהיר, 1959, עמ' 12
1 2  טובי א. ה. וילקינסון, Early Dynastic Egypt, לונדון/ניו יורק: Routledge, 1999, עמ' 81-83, ISBN 0-415-18633-1
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 121506738  VIAF: 69786629   WorldCat (עם VIAF): 69786629
אגרנות כפייתית

| --- | --- |

 תחום:  בריאות הנפש
 קישורים ומאגרי מידע
 MeSH:  D000067836
 סיווגים
 DSM-5:  300.3
 ICD-10:  F 42
 ICD-11:  6B24 
 
הפרעת אגרנות כפייתית או הפרעת אספנות כפייתית (באנגלית: Hoarding Disorder) היא סוג של הפרעה נפשית, הגורמת ללוקים בה לאגור ולאסוף באופן אובססיבי חפצים ופריטים שונים, שלרוב חסרי כל שימוש או ערך ממשי.
אבחנה

לפי DSM-5, פסיכיאטר יאבחן אדם כסובל מההפרעה אם יתקיימו התנאים הבאים:
קושי מתמשך להיפטר או לתת חפצים, זאת בלי קשר לערכם.
קושי זה נובע מצורך לשמור את החפצים, וכן הוא נובע ממצוקה המתלווה לזריקת החפצים לפח.
הקושי להיפטר מחפצים גורם להצטברות של חפצים אשר ממלאים את חלל הדירה, מה שגורם להגבלת יכולת השימוש בדירה ותחזוקתה. אם חלקים מהדירה אינם מסומנים זה רק בזכות פעולתם של אחרים הגרים בדירה (בדרך כלל בני משפחה).
האגרנות גורמת למצוקה נפשית ניכרת ולפגיעה בתפקודו החברתי והתעסוקתי של האדם או כל תפקוד נוסף אחר המשמעותי בשבילו.
האגירה אינה תוצאת מצב רפואי ידוע (למשל פגיעת ראש, מחלה קרדיווסקולרית, או תסמונת פראדר וילי).
לא ניתן להסביר את האגירה באמצעות אבחנה של הפרעה נפשית אחרת: אובססיות בהפרעה טורדנית-כפייתית, ירידה באנרגיה כתוצאה מדיכאון, אמונות שווא כתוצאה מסכיזופרניה או הפרעה פסיכוטית אחרת או חסך קוגניטיבי כתוצאה מהפרעות נוירו-התפתחותיות ואובדן עניין בסביבה כתוצאה מהפרעות הספקטרום האוטיסטי.
אבחנה > מאפיינים ספציפיים

עם רכישה מרובה - כאשר האדם עם ההפרעה רוכש חפצים באופן אינטנסיבי, אף על פי שאין לו שימוש בהם ואף על פי שלעיתים גם אין מקום בבית לחפצים אלה.
עם תובנה טובה או סבירה - האדם עם ההפרעה מבין שהתנהגויות ורגשות הקשורות לאגירה, כמו הקושי להיפטר מחפצים וקניה מרובה, הם בעייתיים.
עם תובנה נמוכה - האדם משוכנע בעיקר, שהתנהגויות ואמונות, הקשורות לאגירה, אינן בעייתיות, אף על פי שהעובדות מוכיחות את ההפך (הוצאות מרובות, מחאת דיירי הבית האחרים, תלונות שכנים).
ללא תובנה כלל - האדם משוכנע לחלוטין שאותן התנהגויות ומחשבות, הקשורות לאגירה, אינן בעייתיות, אף על פי שהעובדות מוכיחות את ההפך.
שכיחות ואפידמיולוגיה

ההערכה, המתבססת על סקרים מקומיים היא, שבאירופה ובארצות הברית בין 2% ל-6% מהאוכלוסייה חיים עם הפרעה זו, במידת חומרה זו או אחרת. ההפרעה קיימת אצל נשים וגברים, אך מחקרים מהשנים האחרונות מצביעים על כך שיותר גברים מאשר נשים מפתחים הפרעה זו וחיים איתה. תסמיני אגרנות כפייתית (לא בהכרח כאלה העומדים בקריטריונים לאבחנה הרשמית) קיימים פי שלושה בקבוצת הגיל 55–94 בהשוואה לקבוצת הגיל 34–44.
שכיחות ואפידמיולוגיה > גורמי סיכון אבחנתיים

אישיותיים - חוסר החלטיות היא מאפיין אישיותי הקיים אצל כל האנשים החיים עם הפרעה זו.
סביבתיים - אנשים החיים עם הפרעה זו מדווחים לפעמים על אירועי חיים מעוררי מצוקה ועל התנסויות טראומטיות, שקדמו להופעת התסמינים או קדמו להחרפתם.
גנטיים ופיזיולוגיים - התנהגות אגרנית היא משפחתית. בערך 50% מהאנשים האוגרים יכולים לדווח על קרוב משפחה האוגר גם הוא. מחקרי תאומים מצביעים על כך ש-50% מהשונות באגרנות כפייתית ניתנת לייחוס לגורמים גנטיים.
שכיחות ואפידמיולוגיה > סוגיות בין תרבותיות

אף שמרבית המחקר על ההפרעה נעשה במדינות העולם המערבי, מחקרים, שהגיעו ממדינות המזרח הרחוק ומדיניות אסיה האחרות, מצביעים על כך שהאגרנות הכפייתית היא הפרעה אוניברסלית.
מהלך ההפרעה והתפתחותה

ההפרעה מתחילה מגיל צעיר ומתפתחת בהדרגה[דרוש מקור]. הסימפטומים הראשונים עשויים להופיע בגיל 11–15. בשנות העשרים של האדם מתחילים הסימפטומים להפריע לחייו בצורה משמעותית והם גורמים לפגיעה משמעותית מבחינה קלינית סביב גיל 30. המשתתפים במחקרים קליניים, העוסקים באגרנות כפייתית, הם בדרך כלל בני 50 ומעלה. החומרה של תסמיני ההפרעה גדלה עם כל עשור בחיי האדם. משהחלו התסמינים להופיע, המהלך של ההפרעה הוא בדרך כלל כרוני. אגירה פתולוגית אצל ילדים או רכושנות שלהם ניתנת להבדלה בקלות מהפרעת אגירה כפייתית, שכן ילדים אינם שולטים בסביבת מגוריהם.
התמונה הקלינית

התמונה הקלינית תכלול תופעות כמו שמירה כפייתית של פריטים ישנים שחלקם אינו נמצא בשימוש וחלקם האחר תופס מקום רב בבית עד כדי חוסר יכולת לזוז בו ולנקות אותו. אצל חלק מהאנשים עם ההפרעה ישנה רכישה מוגזמת של מוצרי מזון ופריטים שונים לבית. ישנם קשיים וחרדה בכל הקשור להשלכת חפצים מהבית, אף על פי שחלק מהחפצים (מזון וכדומה) נרקבים ומעלים ריח רע. האיסוף יכול לכלול עיתונים, דברי דואר, מגזינים וכדומה. הוא יכול לכלול חיטוט בערימות אשפה ומזבלות ואיסוף פריטים שונים מפחי האשפה. תכונות נוספות, המאפיינות את האדם עם ההפרעה יכולות להיות פרפקציוניזם, קושי לתכנן דברים מורכבים ולקבל החלטות. האגרנות יוצרת מצב בו קשה לזרים להיכנס לבית המלא כולו בערימות של חפצים ובדברים רבים המדיפים ריח ריקבון קשה מנשוא. האגירה הכפייתית עלולה להוביל את האדם, החי עם הפרעה זו, למצבי חרדה ודיכאון, שהסיבות להן תלויות ברמת התובנה של האדם עם ההפרעה.
התמונה הקלינית > אגירת בעלי חיים

אגרנות כפייתית יכולה לבוא לידי ביטוי לא רק באגירה של חפצים, אלא גם באגירה של בעלי חיים.
כלומר, אגירה של בעלי חיים רבים (חיות מחמד או חיות משק) במקום אחד בלא שיש לאדם עם ההפרעה, היכולת לדאוג לצרכים, גם לא הבסיסיים ביותר, של בעלי חיים אלה. DSM-5 מציין אגירת בעלי חיים כתופעה הקיימת אצל אגרנים כפייתיים מסוימים ולא כתת-סוג של הפרעת אגרנות כפייתית. עם זאת, DSM-5 מציין כי אנשים האוגרים בעלי חיים הם בדרך כלל בעלי תובנה נמוכה יחסית להפרעת האגירה.