stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
המושבה האמריקאית בירושלים
תולדות המושבה > היחסים עם הקונסוליה האמריקאית

עד 1906 שרר סכסוך מתמשך בין אנשי המושבה לבין הקונסולים האמריקאים בירושלים (פרט לתקופה קצרה בה כיהן הנרי גילמן כקונסול), ובעיקר עם ד"ר סלה מריל ואדווין וולאס. הקונסולים ראו במושבה כת דתית אשר פעילותה לא בהכרח עולה בקנה אחד עם האינטרסים האמריקאים. סכסוך זה הקשה מאוד על הקהילה שכן בשיטת הקפיטולציות שהייתה נהוגה בארץ ישראל באותה תקופה הייתה לקונסול סמכות שיפוטית על אזרחי ארצו, וחברי המושבה היו תלויים בחסדי הקונסול בכל הקשור לרישום לידות, נישואים, פטירות, הסדרי קבורה, העברות כספים וכו'. התנכלות הקונסולים באה גם בהתבטאויות כנגד הקהילה בעיתונות האמריקאית ובמשפטים שהתנהלו בארצות הברית כנגד חברי הקהילה. הסכסוך הסלים עד שבנקודת השיא הוצאו קברי אנשי המושבה מבית הקברות הפרוטסטנטי בהר ציון בהוראת הקונסול.
תולדות המושבה > סלמה לגרלף

בשנת 1900 הגיעה לירושלים הסופרת השוודית סלמה לגרלף, לימים כלת פרס נובל לספרות. היא מצאה מיד שפה משותפת עם חבריה השוודיים של קהילת המושבה, והתיידדה מאוד עם אנה ספאפורד, מנהיגת הקהילה. ביקורה בארץ ישראל ושהותה במחיצת חברי המושבה היוו את ההשראה והרקע לנובלה הרומנטית שלה "ירושלים", שפורסמה בשני כרכים בשנים 1901–1902. עלילת הספר עוסקת בקבוצת האיכרים השוודים שעזבו את מחוז הולדתם הפסטורלי והגיעו לירושלים חדורי אמונה משיחית, ומנסה לתהות אחר מניעיהם. הספר חושף גם לא מעט קשיי קיום, תיסכולים ואכזבות בקרב חברי המושבה.
תולדות המושבה > מלחמת העולם הראשונה

במהלך מלחמת העולם הראשונה ארץ ישראל סבלה ממשבר כלכלי חמור, ממכת ארבה ומיחסים מורכבים על השלטונות וכוחות הצבא הטורקיים הרבים שהיו מוצבים בה. חרף עזיבת רוב הנתינים הזרים את ארץ ישראל עם פרוץ המלחמה בחרו אנשי המושבה האמריקאית להישאר בירושלים, וכן התגייסו לפעילות לתמיכה בקהילות העיר באמצעות הפעלת בתי תמחוי, בתי חולים, בתי יתומים ומפעלי צדקה נוספים. פעילות זאת התאפשרה משום שבמהלך רוב שנות המלחמה הייתה ארצות הברית מדינה נייטרלית, ואונייתיה היוו בחלקים גדולים של המלחמה צינור האספקה היחיד אל מחוץ לאימפריה העותמאנית. דרך אוניות אלו הגיעו לארץ כספים רבים שנאספו בידי ארגון הג'וינט שגויסו על ידי יהודי אמריקה וחולקו בארץ על ידי ראשי היישוב היהודי והקונסול האמריקאי ד"ר אוטיס אלן גלייזברוק (שהיה ידיד המושבה האמריקאית) וכן כספי סיוע שאפשרו את פעילות הצדקה של המושבה האמריקאית. בזכות היחסים הקרובים של אנשי המושבה עם השלטונות - ואף עם אחמד ג'מאל פאשה, מושל סוריה וארץ ישראל במהלך המלחמה, הועברו לניהולה של המושבה גם בתי תמחוי שהוקמו על ידי המוסדות העותמאניים והם קיבלו מימון להפעלתם. אנשי המושבה גם התנדבו בבתי החולים של ארגון הסהר האדום. צלם המושבה, הול לארס לרסון הוזמן על ידי הטורקים לסייר בחזית ולתעד את המאמץ המלחמתי הטורקי, כמו גם את חיי התושבים. בין היתר הוא גם תיעד את מכת הארבה שפקדה את ארץ ישראל ב-1915, בעיצומה של המלחמה.
כאשר נותקו היחסים הדיפלומטיים בין ארצות הברית לעות'מאנים באפריל 1917 (עקב הכרזת המלחמה על גרמניה על ידי ארצות הברית), המליץ הקונסול גלייזברוק לכל הנתינים בעלי האזרחות האמריקאית לעזוב את ארץ ישראל. אנשי המושבה החליטו להישאר ולהמשיך בפעילותם. השלטונות הטורקיים - אף על פי שבשלביה הסופיים של המלחמה הם ניהלו מעצרים ומרדפים נרחבים אחרי בעלי אזרחות אמריקאית (בעיקר יהודים), הרשו - בפקודת ג'מאל פאשה, לאנשי המושבה להישאר במקומם ואף להמשיך בפעילותם ההומניטרית.
תולדות המושבה > תקופת המנדט

סיום המלחמה והחלת שלטון המנדט הבריטי בארץ ישראל היטיבו עם כלכלת הארץ ועם מצבם של חברי המושבה. הם מצאו בקלות שפה משותפת עם השלטונות הבריטיים, והנציחו עבורם במצלמותיהם אירועים מרכזיים, חגיגות וטקסים רשמיים, ואף את חתונותיהם של אנשי השלטון, הצבא והמשטרה. מצלמותיהם גם ליוו את תנופת ההתיישבות הציונית ברחבי ארץ ישראל ואירועים מרכזיים בחיי היישוב. אוסף הצילומים שהותירו מאחוריהם מעיד שסיירו ברחבי המזרח התיכון והגיעו גם למצרים, סודאן, לבנון, סוריה ועיראק, ובהם תיעדו את חיי התושבים המקומיים והקולוניאלים האירופיים.
אולם במקביל, החלו להיפרץ בתקופה זו בקיעים אידאולוגיים ואישיים בין חברי המושבה. דור המייסדים הלך והתחלף בבני הדור השני, ילידי ירושלים, שחלקם מאסו במגבלות הנוקשות של החיים הקומונליים וקראו תגר על מנהיגותם הבלתי מעורערת של הספאפורדים. בתחילת שנות ה-30 גברו חילוקי הדעות בין בני הדור השני, והחל תהליך של פרישה מהחיים הקומונליים וחלוקת הרכוש. מחלקת הצילום רבת התהילה של המושבה הפכה להיות "שירות הצילום של מאטסון" (Matson Photo Service), בבעלותו ובניהולו של הצלם בן המושבה אריק מאטסון, וסטודיו הצילום של מאטסון עבר לחנות בקומת הכניסה של מלון פאסט. שנים מספר לאחר מלחמת העולם השנייה חדלה המושבה האמריקאית להתקיים כקהילה דתית, אך חברים בודדים מתוכה המשיכו לפעול בעיר. מלחמת העצמאות ב-1948 הותירה את מתחם המושבה האמריקאית מצידו הירדני של הקו העירוני, קו הגבול הבינלאומי שחצה את ירושלים. בני המושבה שנותרו התקשו למצוא את מקומם בעיר הספר הירדנית, והתפזרו ברובם חזרה לארצות הברית או למדינות אחרות.
מלון אמריקן קולוני

| --- | --- |

 מיקום:  מזרח ירושלים, ישראל
 דירוג:  5 כוכבים
 סוג המלון:  מלון נופש ועסקים
 חדרים:  86
 בעלות:  משפחת וסטר
 ניהול:  Gauer Hotels Switzerland
 בניית המלון
 תאריך פתיחה:  שלהי המאה ה-19
 קואורדינטות:  31°47′24″N 35°13′52″E﻿ / ﻿31.79000°N 35.23111°E﻿ / 31.79000; 35.23111
 http://www.americancolony.com
  (למפת ירושלים מוגדלת) המושבה האמריקאית בירושלים(למפת ירושלים רגילה) המושבה האמריקאית בירושלים(למפת הרי ירושלים רגילה) המושבה האמריקאית בירושלים(למפת הרי ירושלים מוגדלת) המושבה האמריקאית בירושלים
 
המבנה הראשי של המלון היה במקורו ארמון, שנבנה בידי רבאח אל-חוסייני (בן משפחת חוסייני, מאצולת ירושלים הערבית) עבור ארבע נשותיו. הוא בנוי סביב חצר פנימית מרוצפת אבן, המשובצת בערוגות פרחים ובמרכזה מזרקת מים. מרתף הבניין, חלל אפלולי מקומר תקרות, הוסב לבר ההומה מדי ערב בבליל לשונות. עם השנים, נוספו אגפים חדשים למבנה המקורי עם חדרים נוספים וכל השירותים הנדרשים ממלון בן-זמננו, וכן גנים מטופחים המקיפים אותו. החדרים והשטחים הציבוריים מעוצבים בהידור מזרחי מאופק התואם את רוחו המקורית של המבנה, על חלליו המאופיינים בקמרונות, קשתות, תקרות מעוטרות ורצפות שיש מסוגננות. האווירה הכללית במקום משדרת קולוניאליות של פעם.
בסוף שנות ה-50, עם מותם של אחרוני דור המייסדים, הוסבו מבני המושבה למלון שפעל במזרח ירושלים הירדנית, תחת השם "אמריקן קולוני הוטל". מיקומו של המלון היה בסמוך לשער מנדלבאום, אשר נקבע כשער המעבר היחיד לאורך "הקו העירוני" - הגבול הבינלאומי שביתר את העיר.
לאחר מלחמת ששת הימים ואיחוד העיר המשיך מלון אמריקן קולוני לפעול ואף עבר הרחבה ושיפוץ, תוך שמירה על אופיו הייחודי, ותוך הקפדה על שימור הזהות הבינלאומית והימנעות עקרונית מזיהויו כישראלי. ככזה, הפך למקום אכסון פופולרי לנציגי העיתונות הזרה ולפוליטיקאים שאינם חפצים ליצור הכרה דה פקטו בריבונותה של ישראל על ירושלים. כמו כן מהווה המלון מקום מפגש ודיאלוג בין מדינאים ישראלים ופלסטינים. מיקומו של המלון, בשכנות לבניין האוריינט האוס ששימש מטה אש"ף במזרח ירושלים, הפך אותו בית חם לפוליטיקאים פלסטינים ולאורחיהם הישראלים והזרים. בשנת 1992 התקיימו במלון מפגשים בין נציגים ישראלים ופלסטינים, כחלק מסדרת המפגשים שהובילו לחתימת הסכמי אוסלו ב-1993.
ב-1999 צורף מלון אמריקן קולוני לרשת מלונות הבוטיק היוקרתית "רלה א שאטו" (Relais & Chateaux), והוא זכה בשנת 2005 בפרס הרשת לשירות מצטיין. לאחר מכן צורף לרשת היוקרתית The Leading Hotels of the World בקטגוריית "מלונות קטנים".
המלון נמצא בבעלות משפחת וסטר, צאצאי הוריישו ואנה ספאפורד. בשנת 2004 ציין מלון אמריקן קולוני 120 שנה להיווסדו באירוע חגיגי בנוכחות דיפלומטים ופוליטיקאים פלסטינים, ישראלים ומרחבי העולם. "המלון הזה מייצג את העתיד של המזרח התיכון, לא את העבר" אמר שמעון פרס באותו מעמד. שליח האו"ם טריה לארסן הגדיר את המקום "ביתי השני; מקדש לעיתונאים, דיפלומטים ומרגלים".
בשנת 2012 שודרגה במלון אף מערכת המחשוב על מנת להתאימה לסטנדרטים של מלונות פאר מתקדמים ברחבי העולם.
במלון כיום 73 חדרים מאובזרים היטב ו-13 סוויטות מפוארות. קיר בלובי הכניסה מוקדש לאוסף התמונות והחתימות של הידוענים שהתארחו במקום, ביניהם וינסטון צ'רצ'יל, טוני בלייר, לורנס איש ערב, מיכאיל גורבצ'וב, לורד אדמונד אלנבי, ריצ'רד גיר, ג'יין פונדה, עומר שריף, פיטר יוסטינוב ורבים אחרים.
בית הקברות של המושבה

בית הקברות של המושבה האמריקאית מצוי בגן הלאומי ע"ש טבצ'ניק בהר הצופים, בסמוך אל הכניסה של האוניברסיטה העברית. בית קברות נוסף של המושבה האמריקאית נמצא גם בהר ציון. בית קברות קטן נוסף מצוי בפינת המושבה לצד המלון.
ראו גם

מחלקת הצילום של המושבה האמריקאית
לקריאה נוספת

דב גביש, "לתולדות 'המושבה האמריקנית' ולצלמיה", מתוך ספר זאב וילנאי, עמ' 127.
ברטה ספפורד וסטר, ירושלים שלנו - קורות המושבה האמריקאית בירושלים 1881-1949, הוצאת אריאל, ירושלים.
Jane Fletcher Geniesse, American Priestess: The Extraordinary Story of Anna Spafford and the American Colony in Jerusalem, Deckle Edge, 2008
הערות שוליים

↑  אמריקה בירושלים, מעריב, 21 בדצמבר 1986
↑  שגיא גרין, קלמארי ובקלאווה על הקו הירוק, באתר הארץ, 9 בספטמבר 2004
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007257763105171  GND: 4555184-4  PIC: 4067 
בית המושבה, כיום מלון אמריקן קולוני.
לואיס לרסון במעבדת הצילום במושבה האמריקאית. עמד בראש מחלקת הצילום במשך 30 שנה. צולם בין השנים 1920–1935
מסיבת תה בחצר אמריקן קולוני בתקופת המנדט בנוכחות הנציב העליון הרולד מקמייקל
אדוארד הופר

| --- | --- |

 לידה:  22 ביולי 1882 ניאק, ארצות הברית 
 פטירה:  15 במאי 1967 (בגיל 84) ניו יורק, ארצות הברית 
 לאום:  אמריקאים לבנים 
 מקום לימודים:  בית הספר החדש לעיצוב ע"ש פרסונס (1906)  Nyack High School 
 תחום יצירה:  ציור 
 זרם באמנות:  נאו-ריאליזם, ראליזם אמריקני, American scene painting 
 הושפע על ידי:  רוברט אנרי 
 יצירות ידועות:  House by a Road, Night Windows, Early Sunday Morning, Room in New York, ניצי הלילה, Cape Cod Morning 
 פרסים והוקרה:  מדליית לוגן לאמנויות (1923) 
 בן או בת זוג:  Josephine Hopper (9 ביולי 1924–15 במאי 1967) 
 חתימה:   
 
אדוארד הופר (באנגלית: Edward Hopper;‏ 22 ביולי 1882 – 15 במאי 1967) היה צייר אמריקאי, הנחשב לאחד החשובים שבין הציירים האמריקנים.
ידוע בעיקר בציוריו הריאליסטיים המתארים את הבדידות במציאות האמריקאית בת זמננו. הופר למד אמנות באוניברסיטת ניו יורק והמורה החשוב והמשפיע על התפתחותו כאמן היה רוברט אנרי.
ביוגרפיה

הופר נולד בעיירה הכפרית נייאק שבפרברי העיר ניו יורק. בעת שהיה בן 17, עם המעבר לניו יורק, החל הופר בלימודי רישום וציור כרזות פרסומת בבית ספר לאמנות מסחרית. לאחר תקופה של שנתיים עבר לבית הספר לאמנות של ניו יורק. כאן פגש את המורה שהשפיע רבות על המשך דרכו כאמן - רוברט אנרי, אשר עודד את תלמידיו לנסות לתפוס את חוויית המציאות האורבנית המתפתחת בארצות הברית. כמה מתלמידיו, ביניהם הופר, ג'ורג' בלווז, ג'ון סלואן ואחרים, זוהו בהמשך עם תפיסה זו. הקבוצה כונתה אסכולת אש קאן (אסכולת פח האשפה). מקור הכינוי נובע מההתמקדות של קבוצה זו בנושאים המתארים את החוויה העירונית הכאוטית והנשכנית של ניו יורק. הופר הרבה לתאר את האדם הבודד ואת הגאוגרפיה של המבנה העירוני. ג'ורג' בלווז מזוהה עם תיאורי קרבות האיגרוף שלו ועם תמונות הרחוב הניו יורקיות שלו. חלק מהאומנים בקבוצה היו חברים בקבוצה שנקראה השמונה. השמונה הציגו בתערוכה חשובה שהייתה לציון דרך באמנות המודרנית, "תערוכת הנשקייה". התערוכה חשפה בפני הציבור האמריקאי את האמנות המודרנית האירופאית.
דרכו האמנותית

לקראת סיום למודיו נסע הופר לאירופה על מנת לעמוד ולהתרשם מקרוב מהכיוונים המתפתחים באמנות האירופאית. הופר התרשם מסגנונות אלו בעיקר מהקוביזם המופשט, אך העדיף את הריאליזם. בעבודותיו המוקדמות ניתן למצוא הדים להשפעות אלו אך בחירתו והתמקדותו בריאליזם ניכרת בבירור. עם זאת, ניכרת ביצירותיו גם השפעת זרמים אימפרסיוניסטים יותר. ברבים מציוריו הוא מוותר על תיאור פרטים רבים ומתמקד בנושא העיקרי.
הופר פעל בתקופה בה האמנות בארצות הברית הפכה להיות אמנות מאורגנת, תערוכות נפתחו כמיזם אמנותי, סצנת גלריות החלה מתפתחת (בעיקר בניו יורק). כתוצאה מכך אמנים עברו לניהול אישי של הקריירה האמנותית שלהם. הופר הפקיד את ניהול עבודותיו בידי אשתו ג'וזפין ובכך הצליח לשמור על ניתוק יחסי מהזרמים והאופנות באמנות. בתקופה בה התמקד הופר בריאליזם האמנות המודרנית חיפשה והגדירה כיוונים שונים וחדשניים. ההתעניינות וההכרה להם זכה הופר יש בהם כדי להעיד על העצמה של הריאליזם באמנות, למרות האופנות והזמן החולף.
העשייה האמנותית שלו מתארת את דיוקנה של ארצות הברית ובעיקר של העיר ניו-יורק כפי שהיא מתהווה ללא משוא פנים. האנשים בעיר נעים במעגלים משלהם וציוריו מבטאים כמיהה למגע אנושי.
דרכו האמנותית > ניצי הלילה

אחת מעבודותיו הבולטות היא "ניצי הלילה". בציור זה הופר התמקד בתיאור לילי של דיינר הנמצא בצומת רחובות. אף על פי שהתמונה מאוכלסת בארבע דמויות, מצליח הופר להעביר לצופה את היעדר המגע או הקשר בין הדמויות. חלון הזכוכית השקוף המקיף את המזנון יוצר תחושה של בידוד ומדגיש את האקראיות שיש במפגש של הדמויות.
אחד ממאפייני הביטוי של הופר הוא השימוש שהוא עושה באור. האור בין שהוא מקרני שמש, מנורות רחוב, או תאורת פנים הוא לעיתים חושפני ומשולל כל אינטימיות. בניצי הלילה משתמש הופר באור כדי להדגיש את הניתוק בין האנשים ואת מספר הפריטים המועט שנמצא במזנון.
העובדה שהופר בחר להתמקד במזנון גם היא אינה מקרית. הופר, כמו ציירים וסופרים בני התקופה, הרבה להתעסק באדם הבודד המיטלטל בין מלונות דרכים ורכבות בחיפוש אחר תחנה סופית. דמויותיו העירוניות של הופר נראות כלקוחות מסצנות פילם נואר.
קברם של אדוארד וג'וזפין הופר
ניצי הלילה
אברהם רוזנמן

אברהם (אברהמי) רוזנמן (כ"ז באלול ה'תרע"ח, 4 בספטמבר 1918 – י"ט בשבט ה'תשס"ז, 7 בפברואר 2007) היה איש ציבור ישראלי, ממקימי קיבוץ סעד, ראש המועצה האזורית עזתה (כיום נקראת "שדות נגב") בין 1951 ל-1980 וראש המועצה המקומית נתיבות (1956–1958).
ביוגרפיה

נולד לאברנם ופאני בבאנובצה נאד בבראבו (אנ') שבסלובקיה. בצעירותו היה פעיל בבני עקיבא. ב־1939, ערב מלחמת העולם השנייה, עלה ארצה בהפלגה הראשונה ("פלש טרנספורט") של אוניית המעפילים "אגיוס ניקולאוס". בהגיעה אל חופי ארץ ישראל, ספגה האגיוס ניקולאוס אש בריטית, ונסוגה לעבר כרתים. לאחר כשלושה שבה להפליג לכיוון ארץ ישראל והגיעה לחיפה ב-2 ביולי, וכל נוסעיה נלקחו למעצר במחנה סמוך למפעל שמן תעשיות. יתר בני משפחתו נותרו באירופה ונספו בשואה. לאחר שחרורו מהמעצר עבד בפרדסי נס ציונה במחנה "עלומים" של בני עקיבא. המחנה עבר לנתניה, והוא התמנה לסדרן עבודה וגזבר, ועסק בבניין. הקבוצה עברה להרצליה ורוזנמן הפך למנהל העבודה, ועבד בבניין ובסלילת כבישים וכן התמקצע בנגרות.
בקיץ 1947 עלתה הקבוצה להתיישב בצפון הנגב והקימה את קיבוץ סעד, כאשר הנשים והילדים נותרו בהרצליה. הוא שהה בקיבוץ במהלך ההפגזות המצריות במלחמת העצמאות. רק ב-1950, כאשר עברה סעד למיקומה הנוכחי, סמוך למקום שבו הוקמה, התאחד עם אשתו ובנו.
ב-1951 הוקמה המועצה האזורית הנגב הצפוני שלאחר כמה חודשים נקרא שמה "עזתה", והוא נבחר לכהן כראש המועצה. הוא היה אמון על קליטת העלייה והקמת יישובים חדשים בתחומי המועצה. הוא הקים את קריית החינוך עזתה, שכללה בית ספר תיכון מקיף (מהראשונים בארץ), סמינר עזתה למורות ופנימייה. לאחר שהוקמה העיירה נתיבות כמרכז אזורי לחבל עזתה, עמד בראשות המועצה המקומית למשך שנתיים (1956–1958), במקביל לכהונתו במועצה האזורית. ב-1958 נקרא לחזור לעבודת המשק ופרש מתפקידו, אך לאחר שנתיים שב לתפקיד. בין סגניו במהלך השנים היו אליעזר אבטבי וראובן רוזנבלט.
בשנת 1964 היה חבר בגוף הבוחר את הרבנים הראשיים לישראל. היה ממייסדי גוש קטיף.
במקביל לכהונתו כראש מועצה, כיהן קדנציה אחת כמזכיר הקיבוץ, ולפרקים עמד בראש ועדת הקליטה וועדת הבירורים של הקיבוץ.
בשנת 1980 פרש מראשות המועצה. לאחר פרישתו היה חבר הנהלת מכללת הנגב, יו"ר ועדת הניקוז חבל הבשור, יו"ר הוועדה המקומית לתכנון ובנייה שמעונים, וכן המשיך לעבוד בנגרייה בסעד.
זכה ב"פרס שפירא" מטעם המפד"ל לשנת ה'תשמ"ט.
על שמו נקרא רחוב בנתיבות.
חיים אישיים

היה נשוי למרים, שאותה הכיר בגרעין "עלומים" ולהם נולדו שני בנים ושתי בנות.
בנם אורי, היה הילד הראשון שנולד בקבוצה. בתם עופרה נפטרה באופן פתאומי.
הערות שוליים

1 2  מספר שבועות לאחר לידתו התפרקה סופית האימפריה האוסטרו-הונגרית, והשטח הפך לצ'כוסלובקיה.
↑  מועצה אזורית "סעד", הַבֹּקֶר, 9 בפברואר 1951
↑  עמוס חדד, בית ספר כוללני בעזתה, הארץ, 25 במרץ 1963
↑  חיים פיקרש, ברחבי ריפובליקה דתית, הצופה, 26 בדצמבר 1958
↑  נבחרו נציגי המועצות האזוריות ל"גוף הבוחר", הצופה, 4 במרץ 1964
↑  ראו למשל כאן.
↑  3 אישים קיבלו את פרס שפירא למחשבה ציונית-דתית, מעריב, 1 באוגוסט 1989
2029

| --- | --- |
 : ערך זה עוסק בשנה עתידית פרטים המופיעים בו עשויים להשתנות, ואירועים המצוינים בו עשויים שלא להתרחש.
שנת 2029 היא השנה ה-29 במאה ה-21. זוהי שנה רגילה, שאורכה 365 ימים. 1 בינואר 2029 לפי הלוח הגרגוריאני מקדים את 1 בינואר לפי הלוח היוליאני ב-13 ימים.
כל התאריכים שלהלן הם לפי הלוח הגרגוריאני.
אירועים הקשורים במדעי החלל

13 באפריל – האסטרואיד אפופיס יעבור במרחק של כ-30,000 ק"מ מכדור הארץ, בהירותו במרחק זה מכדור הארץ תהיה 3.3+. ישנה אפשרות זניחה שאפופיס יעבור במרחק המוערך ב-30,399 ק"מ מפני כדור הארץ, בסטייה של 800 מטרים לכל היותר, מה שיגרום לו להיכנס לתהודה מסלולית ולהתנגש בכדור הארץ בשנת 2068. סיכויי ההתנגשות (נכון לשנת 2019) עומדים על 1 ל-333,000.
20 בדצמבר – ליקוי ירח.
מסר גלי הרדיו הדיגיטלי "מסר מכדור הארץ "('אנ) שנשלח ב-9 באוקטובר 2008 צפוי להגיע ליעדו, גליזה 581c, בתחילת השנה.
תושלם בנייתו של טלסקופ TMT בעל קוטר מראה של 30 מטר שיוצב בהוואי, ארצות הברית.
בעיית שני הגופים

ערך זה עוסק בבעיה דו-גופית כללית. אם התכוונתם לבעיה דו-גופית גרוויטציונית, ראו .
שני גופים נעים במסלולים אליפטיים סביב מרכז מסה משותף
שני גופים עם הבדל ניכר במסתם נעים סביב מרכז מסה משותף, הנמצא בתוך הגוף הגדול.
בעיית שני הגופים היא בעיה פיזיקלית העוסקת בתיאור תנועתם של שני גופים המפעילים כוח כלשהו זה על גבי זה וללא כוחות חיצוניים. בעיה זו היא אחת הבעיות המרכזיות בפיזיקה, בגלל היישומים החשובים שלה וגם מכיוון שהיא אחת הבעיות היחידות הניתנת לפתרון אנליטי (עבור כוחות מסוימים), במכניקה קלאסית, בתורת הקוונטים, ולפתרון מקורב בתורת היחסות. דוגמאות ליישומים של הבעיה הדו-גופית הם בתיאור תנועת כוכבי לכת מסביב לשמש, בתיאור תנועת האלקטרון סביב הפרוטון באטום המימן, תנועת מולקולה דו אטומית ועוד.
דוגמאות נוספות לכך כוללות מקרים בהם התנועה אינה חסומה (הגופים מתרחקים למרחק אינסופי זה מזה), כגון אסטרואיד העובר סמוך לשמש, מוסט על ידיה, וממשיך במסלולו מבלי לחזור. מקרים אלו נקראים התנגשויות אלסטיות, והחקר שלהם הוא הבסיס לתורת הפיזורים (scattering theory). להתנגשויות אלסטיות שימושים רבים, החל בתנועת גופים שמימיים, המשך בתיאור תנועת כדורים בביליארד, וכלה בניסויים המנגשים חלקיקים אלמנטריים במאיצים.
יש לציין שבפועל הבעיה הדו-גופית משמשת קירוב למציאות, כיוון שמוזנחים כוחות חיצוניים (לדוגמה השפעת מאדים על תנועת כדור-הארץ סביב השמש), והמבנה הפנימי של שני הגופים (כגון גאות ושפל על פני כדור הארץ, התנגשויות פלסטיות).
היסטוריה

הבעיה הדו-גופית במכניקה קלאסית, עבור כח הכבידה, נפתרה לראשונה בצורה אנליטית על ידי אייזק ניוטון, ואפשרה לתת הסבר תאורטי לחוקי קפלר שתיארו את תנועת הכוכבים סביב השמש. הישג זה היווה את גולת הכותרת של המכניקה הניוטונית.
הבעיה הדו-גופית באלקטרודינמיקה, תנועת האלקטרון סביב הפרוטון באטום המימן, שיחקה תפקיד חשוב בהתפתחות תורת הקוונטים: ניתוח ספקטרום הפליטה של אטום המימן הוביל למודל האטום של בוהר, ומאוחר יותר למשוואת שרדינגר.
תורת הפיזורים שימשה את ארנסט רתרפורד להסיק את מבנה האטום, מתוך פיזורים של קרינת אלפא על אטומי זהב, ובכך הולידה את הפיזיקה הגרעינית. מאז הניסוי של רתרפורד ניסויי התנגשויות הפכו לכלי מרכזי בפיזיקה גרעינית ובפיזיקה של חלקיקים אלמנטריים. פיזורים משחקים תפקיד רב גם בהתפתחות האסטרופיזיקה. בשנת 1977, הצליחה נאס"א למצוא שימוש מקורי בפיזורים: היא הצליחה לשלוח שתי חלליות, וויאג'ר 1 ווויאג'ר 2, אל כוכבי הלכת הרחוקים ביותר של מערכת השמש באמצעות פיזור של החללית מכוכב אחד לכוכב הבא אחריו בתהליך שנקרא מקלעת כבידתית.
פתרון בעיית שני הגופים

בספר היסודות המתמטיים של פילוסופיית הטבע של אייזק ניוטון, המוקדש ברובו לפתרון הבעיה הדו-גופית, ניוטון מראה את פתרון הבעיה בעזרת פיתוחים גאומטריים מסובכים ואפילו איננו עושה שימוש בחשבון אינפינטיסמלי שאותו המציא על מנת לפתור בעיות מעין זה. אלא שבעזרת חוקי שימור ניתן להגיע לפתרון הבעיה באופן פשוט.
הפתרון מבוסס על שני שלבים:
פירוק הבעיה לשתי בעיות חד-גופיות: תיאור תנועת מרכז המסה של שני הגופים, שהיא למעשה תנועה חופשית; ותיאור התנועה היחסית של שני הגופים. הפירוק הזה מתאפשר בזכות חוק שימור התנע, והפיתוח המתמטי שלו מוצג בסעיף הבא. בעת שאחד הגופים כבד הרבה יותר מהשני, כמו במקרה של תנועת כדור-הארץ סביב השמש, אזי מרכז המסה נמצא סמוך לגוף המסיבי, ולכן הגוף המסיבי כמעט ואיננו נע. במקרה זה הבעיה מצטמצמת לבעיה של תנועת הגוף הקטן סביב הגוף הגדול.
צמצום הבעיה משלושה ממדים למימד אחד: בעזרת חוק שימור האנרגיה והתנע הזוויתי, ניתן לצמצם את הבעיה לפתרון משוואה המתארת רק את המרחק בין שני הגופים. התנע הזוויתי הוא המכפלה הווקטורית של המיקום והתנע הקווי. מכאן, שכיוונו של התנע הזוויתי הוא הכיוון המאונך למישור המוגדר על ידי המיקום והמהירות. מתוך שימור התנע הזוויתי ניתן לראות מיד שתנועת החלקיק תמיד תהיה במישור המאונך לוקטור התנע הזוויתי. שימור תנע זוויתי גם נותן הבנה אינטואיטיבית מדוע שני גופים המושכים זה את זה לא יתקרבו לגמרי אחד לשני: ככל ששני הגופים קרובים יותר אחד לשני כך מהירותם תגדל, ולכן הם לבסוף יתרחקו זה מזה. הרדוקציה הזאת תתואר בפסקה הרביעית.
הרדוקציות הללו הן כלליות: פירוק לשתי בעיות חד-גופיות, ניתן לביצוע תמיד וצמצום לבעיה חד־ממדית ניתן לביצוע עבור כוח מרכזי.
כוח גרוויטציוני, וכן כוח קולון (הכוח החשמלי האלקטרוסטטי) בין שני גופים הם מהצורה  {\frac {C}{r^{2}}}, ובמקרה זה הבעיה נקראת בעיית קפלר. הפתרונות של בעיה זאת הם חתכים קוניים: המסלולים החסומים הם בעלי צורה של אליפסה (כך לדוגמה נע כדור-הארץ סביב השמש) או מעגל, והמסלולים הלא-חסומים הם בעלי צורה של היפרבולה (כך לדוגמה נעים אסטרואידים החולפים בקרבת השמש) או פרבולה.
בתיאור תנועתם של גרעינים בתוך מולקולות דו אטומיות, ניתן להשתמש בעקרונות של הבעיה הדו-גופית, אלא שהכוחות בין הגרעינים הם מורכבים יותר ונגרמים מתנועתם של האלקטרונים הקושרים אותם. במקרים אלו ניתן לקרב את הפוטנציאל בין שני הגרעינים על ידי פוטנציאל מורס (Morse Potential).
מבעיית שני הגופים לבעיה של גוף יחיד בשדה כוח

נסמן את מסת הגופים ב- \ m_{1},m_{2} ואת מיקומם ב- {\vec {r}}_{1},{\vec {r}}_{2}. 
משוואות התנועה הכלליות עבור שני גופים הן:
m_{1}{\ddot {\vec {r}}}_{1}={\vec {F}}_{21}+{\vec {F}}_{1}^{ext}
m_{2}{\ddot {\vec {r}}}_{2}={\vec {F}}_{12}+{\vec {F}}_{2}^{ext}
כאשר  {\vec {F}}_{ij} הוא הכוח שגוף i מפעיל על גוף j, ו- F_{i}^{ext} הוא כוח חיצוני שפועל על גוף i. על פי החוק השלישי של ניוטון  {\vec {F}}_{12}=-{\vec {F}}_{21}={\vec {F}} ועבור בעיה דו-גופית מניחים שאין כוחות חיצוניים, כלומר עבור בעיה דו-גופית ניתן לכתוב:
m_{1}{\ddot {\vec {r}}}_{1}={\vec {F}}
m_{2}{\ddot {\vec {r}}}_{2}=-{\vec {F}}
על ידי חיבור וחיסור המשוואות הנ"ל ניתן לקבל משוואות המתארות את תנועת מרכז המסה ואת התנועה היחסית בין הגופים:
מבעיית שני הגופים לבעיה של גוף יחיד בשדה כוח > תנועת מרכז המסה

על ידי חיבור המשוואות מקבלים:
 m_{1}{\ddot {\vec {r}}}_{1}+m_{2}{\ddot {\vec {r}}}_{2}=0
משוואה זו היא משוואת תנועה עבור מרכז המסה, אשר הקואורדינטות שלו נתונות על ידי  {\vec {r}}_{c.m}={\frac {1}{M}}[m_{1}{\vec {r}}_{1}+m_{2}{\vec {r}}_{2}] (כאשר  M=m_{1}+m_{2} היא המסה הכוללת). כלומר את המשוואה האחרונה ניתן לכתוב כ:  \ M{\ddot {\vec {R}}}=0. על מרכז המסה לא פועלים כוחות (כיוון שאין כוחות חיצוניים) ולכן על פי החוק הראשון של ניוטון היא נעה במהירות קבועה.
מבעיית שני הגופים לבעיה של גוף יחיד בשדה כוח > תנועה יחסית

משוואות התנועה של שני הגופים  \ m_{1},m_{2}, ניתנות לכתיבה כ:
{\ddot {\vec {r}}}_{1}={\frac {{\vec {F}}({\vec {r}}_{1}-{\vec {r}}_{2})}{m_{1}}}
{\ddot {\vec {r}}}_{2}=-{\frac {{\vec {F}}({\vec {r}}_{1}-{\vec {r}}_{2})}{m_{2}}}
כאשר כאן נכתבה באופן מפורש העובדה שבשל אינווריאנטיות להזזה הכוח  {\vec {F}} הפועל בין שני הגופים הוא פונקציה של  {\vec {r}}_{1}-{\vec {r}}_{2} בלבד ולא של  {\vec {r}}_{1} או  {\vec {r}}_{2} בנפרד.
נגדיר קואורדינטה יחסית  {\vec {r}}={\vec {r}}_{1}-{\vec {r}}_{2}, המודדת את מיקום הגוף הראשון יחסית למיקום הגוף השני. 
על ידי חיסור המשוואות עבור  {\vec {r}}_{1},{\vec {r}}_{2} מקבלים משוואה עבור הקואורדינטה היחסית:
 {\ddot {\vec {r}}}=\left({\frac {1}{m_{1}}}+{\frac {1}{m_{2}}}\right){\vec {F}}({\vec {r}})={\frac {m_{1}+m_{2}}{m_{1}m_{2}}}{\vec {F}}({\vec {r}})
נהוג להגדיר מסה מצומצמת  \mu ={\frac {m_{1}m_{2}}{m_{1}+m_{2}}} בעזרתה ניתן לכתוב:
 \mu {\ddot {\vec {r}}}={\vec {F}}({\vec {r}})
כלומר זו פשוט משוואת תנועה של גוף בעל מסה  \ \mu  עליו פועל כוח  {\vec {F}}.
מבעיית שני הגופים לבעיה של גוף יחיד בשדה כוח > סיכום

בבעיית שני הגופים שקולה מתמטית לשתי בעיות בלתי תלויות פשוטות יותר:
תנועת מרכז המסה - כיוון שעל מרכז המסה לא פועל כל כוח, זוהי בעיה טריוויאלית.
תנועה יחסית סביב מרכז המסה - זו בעיה השקולה לבעיה של גוף יחיד הנע בהשפעת כוח נתון. במקרים רבים הכוח הנ"ל הוא כוח מרכזי. במקרים אלו הבעיה פשוטה יחסית.
לאחר פתרון שתי הבעיות הנ"ל, ניתן לשלבן באופן הבא על מנת לקבל את תנועת שני הגופים:
{\vec {r}}_{1}(t)={\vec {R}}(t)+{\frac {m_{2}}{m_{1}+m_{2}}}{\vec {r}}(t)
{\vec {r}}_{2}(t)={\vec {R}}(t)-{\frac {m_{1}}{m_{1}+m_{2}}}{\vec {r}}(t)
ניתן לראות שכאשר אחת המסות גדולה בהרבה מהמסה השנייה, כמו במקרה של כדור-הארץ והשמש, המסה הכבדה יותר מבצעת תנועה קטנה מאוד, בקירוב טוב היא נשארת נייחת, וכן ניתן לראות שהמסה המצומצמת כמעט שווה למסה הקטנה יותר.
האפקט של תנועת המסה הקטנה על המסה הגדולה אומנם נראה זניח, אך הוא שימש לתצפיות הראשונות של כוכבי לכת חוץ-שמשיים. בגלל המרחק הרב אל הכוכבים הללו לא ניתן לראות אותם בצורה ישירה, אך באמצעות הסחת דופלר ניתן למדוד את מהירות הכוכב המרכזי בדיוק גדול מספיק כך שניתן לראות תנודות הנובעות מקיומו של כוכב לכת קטן במסלול מסביב לכוכב הגדול.