stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שמואל קרקובסקי
קורות חייו

קרקובסקי נולד בוורשה שבפולין והתגורר מילדותו בלודז', שם נכלא בגטו לודז' ב-1940. ב-1941 הצטרף קרקובסקי לתנועת "השומר הצעיר" והיה מדריך בתנועה. באוגוסט 1944, עם חיסול הגטו, גורש קרקובסקי למחנה ההשמדה אושוויץ. משם הועבר למחנה הריכוז בוכנוואלד בגרמניה וגורש בצעדת מוות ממחנה הריכוז ריימסדורף שבגרמניה, תת-מחנה של בוכנוולד, למחנה טרזין, שם שוחרר על ידי הצבא האדום.
לאחר השואה היה קרקובסקי קצין בצבא פולין. לאחר מכן עבד במכון ההיסטורי היהודי בוורשה וכיהן במשרת הארכיונאי הראשי של המכון.
בשנת 1968 הוא פוטר, כחלק מהמערכה האנטישמית של ממשלת פולין. הוא עלה לישראל, עבד בארכיון יד ושם, ולמד באוניברסיטה העברית בירושלים. על מחקרו לתואר דוקטור, בנושא "ההתנגדות היהודית המזוינת בגנרלגוברנמן", זכה בשנת 1975 בפרס יצחק שדה לספרות צבאית.
קרקובסקי היה מנהל ארכיון יד ושם משנת 1978 עד 1993. בתקופתו גדלה כמות החומר הארכיוני פי שלושה, ונקלטו ארכיונים חשובים, כגון ארכיונו של איליה ארנבורג. עבדו תחתיו חוקרים וניצולי שואה כגון ברוניה קליבנסקי, והצטרפו ארכיונאים שעלו מברית המועצות. קרקובסקי היה חוקר במכון הבין-לאומי לחקר השואה ביד ושם וכן חבר הוועדה לחסידי אומות העולם.
נפטר בעינת בספטמבר 2018.
מחקריו

קרקובסקי חקר את שואת יהדות פולין, תוך התמקדות בהיבטים שונים ברדיפת היהודים בתחילת הכיבוש הנאצי בפולין, במחנה חלמנו, ובהתנגדות היהודית. הוא כתב מחקר חלוצי ומקיף על מחנה ההשמדה חלמנו והיה עורך שותף של האנציקלופדיה של חסידי אומות העולם מפולין.
מחקריו > מספריו

2010: כפר נידח באירופה: חלמנו, מחנה ההשמדה הנאצי הראשון. הוצאת יד ושם
2005-2000: לקסיקון חסידי אומות העולם: פולין.
1986: Unequal Victims: Poles and Jews During World War Two (עם ישראל גוטמן).
1977: לחימה יהודית בפולין נגד הנאצים 1944-1942, יד ושם והמכון ליהדות זמננו באוניברסיטה העברית.
מחקריו > ממאמריו

2005: "ההתנגדות היהודית בגנרל-גוברנמנט", ילקוט מורשת.
2002: "ניסיונות ופעולות הצלה בפולין הכבושה", השואה - היסטוריה וזיכרון, הוצאת יד ושם.
1998: "בעיות ההצלה בפולין הכבושה", בשביל הזיכרון, 29.
1996: "תרומה חשובה לחקר השואה של יהודי פולין", ילקוט מורשת.
1995: "מצעדי המוות ממחנות-מישנה של מחנה הריכוז שטוטהוף במחוז קניגסברג", ילקוט מורשת.
1993: "פתיחת הארכיונים הסובייטיים לשעבר וחקר השואה", מיכאל, מאסף לתולדות היהודים בתפוצות.
1991: "עדותם של האסירים האחרונים במחנה המוות חלמנו", יד ושם: קובץ מחקרים, כ"א.
1989: "מצעדי-המוות בשלב פינוי המחנות", מחנות הריכוז הנאציים, יד ושם.
1987: "יהודים בצבא הפולני במערכת ספטמבר 1939", קובץ מחקרים על יהודי פולין, האוניברסיטה העברית.
1985: "השואה בעיתונות המחתרת הפולנית", יד ושם: קובץ מחקרים, ט"ז.
1984: "מחנה-ההשמדה חלמנו בדוחות החקירה של פושעים נאציים", 'ילקוט מורשת.
1980: "האופוזיציה ליודנראטים מצד הארגונים למאבק מזוין", דמות ההנהגה היהודית בארצות השליטה הנאצית 1945-1933, יד ושם.
מחקריו > ממאמריו > ממאמריו באתר יד ושם

שמואל קרקובסקי, ניסיונות ופעולות הצלה בפולין הכבושה, בתוך: שמואל אלמוג, דניאל בלטמן, דוד בנקיר, דליה עופר (עורכים), השואה: היסטוריה וזיכרון: ספר יובל לישראל גוטמן, ירושלים: יד ושם, 2002, 152–161, באתר יד ושם
שמואל קרקובסקי, הערך הקמת המחנה מתוך האנציקלופדיה של השואה, אתר יד ושם.
שמואל קרקובסקי, הערך הימים האחרונים בחלמנו, מתוך האנציקלופדיה של השואה, אתר יד ושם.
שמואל קרקובסקי, הגירוש מגטו לודז' בימי ה"שפרה", אתר יד ושם.
שמואל קרקובסקי, יהודי ורטגאו, אתר יד ושם.
שמואל קרקובסקי, חיסולן של הקהילות בערי השדה, אתר יד ושם.
הערות שוליים

↑  על קליבנסקי באתר יד ושם
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007506225205171  PLWABN: 9810665687205606  BIBSYS: 90165947  BnF: cb12910104v (data)  CiNii: DA11726201  GND: 124707041  ISNI: 0000 0001 0878 4119  LCCN: n79116724  NTA: 070726027  SUDOC: 086118684  VIAF: 22270792   WorldCat (עם VIAF): 22270792 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
רעיה כהן

אין תמונה חופשית
רעיה כהן (נולדה בשנת 1952) היא היסטוריונית ישראלית, שימשה מרצה בכירה באוניברסיטת תל אביב.
חייה ופועלה

רעיה כהן היא בתה של הציירת רות שלוס ושל ההיסטוריון בנימין כהן. למדה באוניברסיטת תל אביב ובסורבון בפריז. היא ממנהלות הוצאת הספרים "מפרש". סיימה תואר שני ודוקטורט באוניברסיטת תל אביב בחוג להיסטוריה של עם ישראל, עבודת המאסטר שלה (1985), שנעשתה בהדרכתה של אניטה שפירא, עסקה בנושא "פרשת ואדי חווארת 1939-1924". עבודת הדוקטור שלה (1992), שנעשתה בהדרכתם של אניטה שפירא ויהודה באואר, הייתה בנושא "סולידריות במבחן השואה: פעילות הארגונים היהודיים בז'נבה, 1942-1939", הדוקטורט היווה בסיס לספר שפרסמה, בשם: "בין 'שם' ל'כאן': סיפורם של עדים לחורבן, שווייץ, 1942-1939".
רעיה כהן לימדה בחוג להיסטוריה של עם ישראל באוניברסיטת תל אביב בין השנים 1987 ל-2003, והחל מאז היא מלמדת באוניברסיטת נאפולי פדריקו השני בנאפולי שבאיטליה.
מחקריה עוסקים בחברה היהודית בתקופת מלחמת העולם השנייה ובחברה הישראלית.
ספר שכתבה

בין 'שם' ל'כאן': סיפורם של עדים לחורבן, שווייץ, 1942-1939, הוצאת עם עובד, 1999.
ספרים שערכה

(בשותפות עם יוסי מאלי) ספרות והיסטוריה, מרכז זלמן שזר ירושלים, 1999.
יהודים אירופים ואירופי יהודים בין שתי מלחמות העולם, המרכז לחקר התפוצות ע"ש גולדשטיין-גורן, אוניברסיטת תל אביב, 2004.
מאמרים נבחרים ופרקים בספרים

"התמודדותו של הממשל המנדטורי עם בעיית האריסים בפרשת ואדי חווארת", הציונות, י"א, 1986, עמ' 225–255.
"The Tenants of Wadi Hawarith: Another View of the Land Question in Palestine", in: International Journal of Middle East Studies, No. 20, 1988, pp. 197-220
ארבעים הימים של מוסה-דאג' לפראנץ ורפל - כספרות חוקרת, מדינה, ממשל, יחסים בינלאומיים, 32, 1989, עמ' 54–70.
"Les 40 jours du Musa Dagh' par Franz Werfel: une litterature d'investigation", in Les Temps Modernes, no. 547, 1992, pp. 117-138
"ההתוודעות אל השמדת יהודי אירופה: המקרה של ריכרד ליכטהיים" יד ושם קובץ מחקרים, כ"ג 1993, עמ' 239–269.
" בעיר ההריגה - למגבלותיה של שפה משותפת בתקופת השואה", יהדות זמננו, 9, 1994, עמ' 87–117.
"The Riegner Telegram: Text, Conrext and Subtext", in: Tel-Aviver Jahrbuch fur deutsche Geschichte, XXIII, 1994, pp. 301-324.
"Emmanuel Ringelblum: Between Historiographical Tradition and Unprecedented History", in Galed, On the History of the Jews in Poland, Vol. XV-XVI, 1997, pp. 105-117
"היסטוריה כמשל: פרנץ ורפל ו'הגורל הארמני' בתקופת השואה", ציון, ס"ב (ד'), תשנ"ז, עמ' 369–385.
"Le Genocide armenien dans la memoire collective juive", in Cahiers du Judaisme (ed. Pierre Bimbaum), 3 (automne 1998), pp. 113-122
"האמנם דרך אחת? עוד על מקומה של ההתנגדות המזוינת בגיטאות", ספרי היובל ליהודה באואר ולישראל גוטמן, הוצאת המכון ליהדות זמננו ויד ושם.
Against the Current': Hashomer Hatzair in the Warsaw Ghetto, in: Jewish Social Studies (Stanford University), Vol. 7(1), 2000, pp. 63-80
"The Lost Honor of Bystanders? The Case of Jewish Emissaries in Switzerland, in: The Journal of Holocaust Education (England), Vol. 9(2-3), 2000, pp. 146-170
Israele: guerra, memoria, sacrificio" in: Il Sacrificio, a cura di Renata Ago, Biblink editori Roma, 2004, pp. 141-165
"Il passato europeo nel present israeliano", in: Novecento, Fare memoria, costruire identita, 10 (gennaio giugno 2004), pp. 107-126
Le Sionisme au bord de l'abime, 1941-1942, in: Revue d'histoire de la Shoa, Janvier-Juin, 2005, no. 182, Centre de Documentaion Juive Contemporaine, Paris.
"עמנואל רינגלבלום: בין פוליטיקה מפלגתית לפוליטיקה לאומית" בתוך עמנואל ריגנגלבלום, האדם וההיסטוריון, עורך ישראל גוטמן, יד ושם, 2006.
אלחנן בן פורת

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מקום לימודים:  האוניברסיטה העברית בירושלים, אוניברסיטת סטנפורד
אלחנן בן פורת הוא כלכלן ישראלי, פרופסור לכלכלה ומופקד הקתדרה ע"ש שנברון לכלכלה מתמטית באוניברסיטה העברית בירושלים. מחקריו מתמקדים בתורת המשחקים וכלכלת מידע.
ביוגרפיה

בן פורת סיים תואר ראשון במתמטיקה באוניברסיטה העברית בשנת 1982. המשיך לתואר שני במתמטיקה באותו מוסד, אותו השלים ב-1985. את לימודי הדוקטורט השלים בבית הספר למנהל עסקים באוניברסיטת סטנפורד בשנת 1989, בהנחייתו של פרופסור דייוויד קרפס (אנ'). נושא עבודת הדוקטורט שלו היה "מאמרים בתורת המשחקים הלא-שיתופית".
קריירה אקדמית

בן פורת החל את דרכו האקדמית כפרופסור עוזר בבית הספר למנהל עסקים קלוג באוניברסיטת נורת'ווסטרן (1989–1991). לאחר מכן עבר לאוניברסיטת תל אביב, שם כיהן כמרצה וכמרצה בכיר בין השנים 1991–2001. משנת 2001 הוא חבר סגל באוניברסיטה העברית, שם מונה ב-2003 לקתדרה ע"ש שנברון לכלכלה מתמטית וב-2017 לדרגת פרופסור מן המניין.
בשנים 2004–2005 היה חבר במכון ללימודים מתקדמים בפרינסטון.
משנת 2017 בן פורת חבר באגודה האקונומטרית ובאגודה לתורת המשחקים.
הערות שוליים

↑  Elchanan Ben-Porath - Scholars | Institute for Advanced Study, www.ias.edu, ‏2019-12-09 (באנגלית)
ליוויה רוטקירכן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  2 בנובמבר 1922 וינוהרדיב, צ'כוסלובקיה 
 פטירה:  מרץ 2013 (בגיל 90) 
 ענף מדעי:  היסטוריה של עם ישראל, השואה 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת קארל בפראג 
 
ליוויה רוטקירכן (בסלובקית: Livia Rothkirchen‏; 1922, צ'כוסלובקיה – 2013, ישראל) הייתה היסטוריונית של השואה, חוקרת שואת יהודי צ'כוסלובקיה ועורכת כתב העת יד ושם: קובץ מחקרים.
קורות חייה

רוטקירכן הייתה בת אמצעית מבין בן וארבע בנות לבית דובר הונגרית וגרמנית בעיר וינוהרדיב. הבן נפטר בצעירותו. בבית הספר למדה רוטקירכן צ'כית וגרמנית, ובחוסט הסמוכה לווינוהרדיב רכשה השכלה גבוהה. במרס 1939 כבשו ההונגרים את חוסט ועל היהודים בה הוטל נומרוס קלאוזוס. עקב כך לא התאפשר לרוטקירכן להתקבל לאוניברסיטה.
במרס 1944 נכבשה הונגריה בידי גרמניה. ב-26 במאי 1944 גורשה רוטקירכן עם משפחתה לאושוויץ. היא שרדה וכך שלוש אחיותיה, אך הוריהן נספו.
לאחר המלחמה שבה רוטקירכן לווינוהרדיב, חלק מחבל זקרפטיה שהועבר מצ'כוסלובקיה לברית המועצות אחרי המלחמה, כדי למצוא שריד מבית הוריהן, אך לשווא. היא עברה לצ'כוסלובקיה והתיישבה בפראג עם אחיותיה. רוטקירכן התקבלה לאוניברסיטת קארל בפראג, למדה ספרות ולשון רוסית ואנגלית וב-1949 קיבלה תואר דוקטור. לאחר מכן למדה באוקספורד.
ב-1956 הצליחה לעלות לישראל והגיעה לירושלים. היא החלה לעבוד ביד ושם. המורה שלה לעברית באולפן היה אביגדור המאירי.
מחקריה

רוטקירכן הייתה אספנית מסמכים, חוקרת וכותבת, ועורכת כתב העת המחקרי יד ושם: קובץ מחקרים. היא הייתה עובדת האגף המדעי של יד ושם והועסקה בקִטלוג מדעי. היא הביאה תיעוד מצ'כוסלובקיה ומהונגריה ליד ושם, כולל ארכיונו של אוטו קומוי ותיעוד של קטרינה סנש, אמה של חנה סנש.
רוטקירכן פרסמה מאמרים מחקריים בתחומים רבים, בעיקר בחקר צ'כוסלובקיה והשואה, ופרסמה מאמרים על הממשלה הגולה, הממשלה הצ'כית בפרוטקטורט של בוהמיה ומוראביה בפראג, ההנהגה היהודית בטרזין ועוד.
מחקריה > עורכת "יד ושם: קובץ מחקרים"

רוטקירכן הייתה עורכת כתב העת המדעי של יד ושם, יד ושם: קובץ מחקרים במשך 15 שנים והוציאה לאור את כרך 7 עד 16 בעברית ובאנגלית. בין החוקרים שפרסמו את מחקריהם בקובץ המחקרים בתקופת כהונתה כעורכת היו רנדולף ל. ברהם, כריסטופר בראונינג, מרטין ברושאט, ישעיהו טרונק, יהודה באואר, ישראל גוטמן, אהרן וייס, אוריאל טל, לני יחיל, דניאל קארפי, יוסף קרמיש ועוד.
מחקריה > ספרים

חורבן יהדות סלובקיה (ירושלים: יד ושם, 1961). הספר מתבסס על תעודות שאסף מרכז הקהילות היהודיות הסלובקיות בברטיסלבה לקראת משפטיהם של פושעי מלחמה סלובקים וגרמנים ב-1946 בברטיסלבה. התעודות כללו מסמכי משרד החוץ הגרמני בנוגע ליהודי סלובקיה ומסמכים של פעילי "קבוצת העבודה". הספר כולל ניתוח מקיף ראשון של שואת יהודי סלובקיה בה נרצחו כ-70,000 מיהודי סלובקיה.
שואת יהודי אירופה (ירושלים: יד ושם, 1973, עורכת, עם ישראל גוטמן).
תולדות השואה – בוהמיה ומורוויה. הספר יצא לאור באנגלית בשנת 2005 ובעברית בשנת 2008.
עונות השנה (צ'ייקובסקי)

עונות השנה או חודשי השנה (37b ;op.37a בגרסה הצרפתית) הם אוסף של 12 יצירות לפסנתר על 12 חודשי השנה לפסנתר מאת המלחין הרוסי פיוטר איליץ' צ'ייקובסקי. כל חלק הוא על חודש אחר בשנה. היצירות נשמעות גם לעיתים בעיבוד לתזמורת.
רקע

צ'ייקובסקי החל את העבודה על עונות השנה זמן קצר לאחר שסיים את הקונצ'רטו מס' 1 לפסנתר שלו ובזמן שהלחין את הבלט אגם הברבורים.
ב-1875, עורך מגזין המוזיקה של סנט פטרבורג ה"נובוליסט", ניקולאי מטבייביץ' ברנארד, הזמין מצ'ייקובסקי 12 יצירות קצרות לפסנתר; אחת לכל חודש בשנה. ברנארד גם נתן מעצמו שמות לכל יצירה. צ'ייקובסקי הסכים וקיבל את ההזמנה וגיליון דצמבר 1875 של המגזין המוזיקלי, הובטח לקוראים לפרסם כל חודש יצירה אחת של אותו חודש בכל שנת 1876. החלקים ינואר ופברואר נכתבו בסוף 1875 נשלחו לברנארד בדצמבר על-מנת לקבל משוב אם היצירות מתאימות או לא – אם לא הוא ישכתב אותם כפי שירצה ברנארד. מרץ, אפריל ומאי נכתבו, לפי הערכות, בנפרד. כל שאר 7 החלקים נכתבו ביחד באותו זמן ובאותו עותק, ויש הערות הטוענות שבין 22 באפריל ל-27 במאי.
צ'ייקובסקי לא הקדיש מאמץ רציני מיכולותיו המוזיקליות לכתיבת היצירות והם היו רק בתור משלימי הכנסה. הוא כתב אותם לא מתוך רצון פנימי מיוחד כמו עם שאר יצירותיו – אך למרות זאת זכו לפרסום רב ונחשבות היום ליצירות מופת מיוחדות ומלודיות.
היצירות

ינואר – ליד האח
פברואר – קרנבל
מרץ – שיר העפרוני
אפריל – שלגית
מאי – לילות מוארי כוכבים
יוני – ברקרולה
יולי – שיר הקוצר
אוגוסט – קציר/אסיף
ספטמבר – הציד
אוקטובר – שיר סתיו
נובמבר – טרויקה
דצמבר – חג המולד
ראו גם

ארבע העונות של ויואלדי
נפתלי הירצקא פרנקל

הרב נפתלי הירצקא פרנקל (כ' בתמוז תרצ"ט, יולי 1939 - ה' בטבת תשע"ז, 3 בינואר 2017) היה חבר בד"צ העדה החרדית ורב קהילת חוג חת"ם סופר בירושלים.
ביוגרפיה

נולד בעיירה מאקווא בהונגריה להינדא ויהושע פרנקל שהיה שוחט ובודק וחזן. בשנת תש"ט (1949) עלה לישראל. למד בישיבת 'בית יוסף צבי' דושינסקיא תחת הנהגתו של הרב ישראל משה דושינסקי. בתשכ"ב התחתן עם מרת חיה שרה, בתו של הרב יששכר דב גולדשטיין, רב קהילת חוג חת"ם סופר בירושלים וראש כולל שומרי החומות.
לאחר נישואיו למד בכולל תרביצ"א של חסידות דושינסקיא וכן למד אצל רבי יצחק יעקב וייס, גאב"ד 'העדה החרדית', והוסמך על ידו להוראה. בתש"ל מונה למו"ץ בעדה החרדית. בסיון תשס"ו התמנה לדיין בבד"ץ העדה החרדית והיה מראשי מערכת הכשרות שלה. הרב פרנקל היה רב קהילת חוג חת"ם סופר בירושלים ורב בית כנסת "אהל ישראל" בשכונת תל ארזה.
נפטר בה' בטבת תשע"ז בגיל 77 בבית חולים לניאדו בנתניה, לאחר אירוע מוחי שעבר כמה חודשים קודם לכן.
הלווייתו התקיימה בהשתתפות אלפים בקריית צאנז שבנתניה ובסמוך לבנין זופניק בירושלים, הספידוהו האדמו"ר מצאנז והרב יצחק טוביה וייס. נטמן בהר המנוחות.
לאחר מותו חתנו, הרב משה מרדכי ווידער, "אב"ד לינז", מילא את מקומו בראשות כולל שומרי החומות, ובנו הרב אהרן שמואל, איש חסידות דושינסקיא, מילא את מקומו בקהילת חוג חתם סופר ירושלים.
משפחתו

לרב פרנקל נולדו חמישה בנים ושבע בנות, ביניהם:
בנו הרב יוסף צבי ראש כולל במאה שערים ומראשי החבורות דישיבת מיר.
חתנו הרב חיים יחיאל מיכל הלברשטאם, בנו של הרב אברהם שלום ישכר דוב ליפשיץ הלברשטאם, האדמו"ר מסטרופקוב, הוא מנהל רוחני בישיבת צאנז ירושלים ורב חסידי סטראפקוב.
בנו הרב יהושע, ראש כולל "שערי ניסים".
חתנו הרב יעקב וייס מירושלים בן איש החינוך הרה"ח ר' עביר וייס ז"ל מקרית ויז'ניץ בני ברק ר"מ בישיבת ויז'ניץ ומנהל התלמוד תורה בקרית ויז'ניץ בני ברק.
ספריו

שו"ת אמרי בינה, ירושלים, תשס"ב, באתר אוצר החכמה
לאחר פטירתו הוציא לאור נכדו רבי לייבוש הלברשטאם ספר "פנ"ה הודה" לזכרו
חיה אוסטרובר

חיה אוסטרובר - 2019
חיה אוסטרובר (נולדה ב־8 באוגוסט 1946) היא חוקרת שואה והומור, סופרת ומרצה.
ביוגרפיה

אוסטרובר נולדה בתל אביב לזוג הורים יוצאי פולין (חנה לבית מלצר, ונתן), וחיה בה גם כיום.
שירתה בצה"ל כמדריכת גדנ"ע בבסיס שדה בוקר. בוגרת תואר ראשון בפסיכולוגיה ובקרימינולוגיה מאוניברסיטת בר-אילן ובעלת תואר שני בחינוך מאוניברסיטת תל אביב בהצטיינות. במהלך לימודיה האקדמיים הדריכה גדנ"ע בבית ספר מקצועי. כשסיימה את לימודי התואר השני, הייתה יועצת חינוכית במפת"ן ובין השנים 1977–1981 ניהלה חטיבת ביניים לתלמידים בעלי בעיות התנהגותיות ורגשיות. בהמשך ניהלה בתי ספר שונים והדריכה בני נוער במסעות לפולין. בשנת 2000 סיימה דוקטורט באוניברסיטת תל אביב.
עובדת במכללה האקדמית בית ברל כמרצה לפסיכולוגיה וכמדריכה פדגוגית, בפרט בנושאים: מבוא לפסיכולוגיה, פסיכולוגיה קוגניטיבית, פסיכולוגיה התפתחותית, פסיכולוגיה של ההומור, חשיבה יצירתית, המשחק וחשיבותו, ניהול כיתה ותקשורת בין-אישית.
היא ממקימי האגודה הישראלית לחקר ההומור.
החל משנת 2002 מתרגלת יוגה בשיטת איינגר.
פרס

אוסטרובר זכתה בפרס חינוך על יוזמה חינוכית ראויה לשבח מהמכון ללימודי השואה "משואה", על תוכנית חדשנית ויוצאת דופן שכתבה ל"הוראת השואה באמצעות בולים, תמונות וציורי ילדים", לתלמידי חטיבת ביניים ומעלה.
"ד"ר אוסטרובר הייתה אחת הנשים הראשונות שבנו אתר בעברית בנושא חינוכי, במקרה זה הוראת השואה דרך בולים."
לקריאה נוספת

מיצירתה:
"השוואה בין שיטת הביקורת העצמית לשיטת הנזיפה השקטה לעיצוב התנהגות בכתה" (תקציר תזה לתואר שני), פורסם לראשונה בחוות דעת: כתב עת לפסיכולוגיה וייעוץ בחינוך 15 (עמ' 21–28), ירושלים: שירות פסיכולוגי ייעוצי, 1982. הסיכום מבוסס על הרצאה בכינוס "דרכי התמודדות עם בעיית האלימות בקרב ילדים ונוער" שהתקיים במכון מופ"ת. פורטל מס"ע.
ההומור כמנגנון הגנה בשואה (תזה לתואר דוקטור), ינואר 2000
ללא הומור היינו מתאבדים, ירושלים: יד ושם, 2009 (פרקים מן הספר:  באתר Nrg,  באתר וואלה)
דו"ח מחקר: שימוש בהומור בהוראה במכללה האקדמית בית ברל בקורסים מעוררי חרדה בהשוואה לקורסים שאינם מעוררי חרדה, תל אביב: המכללה האקדמית בית ברל, 2011
"ומי שחדל לצחוק – עד מהרה חדל לחיות", פרופ' אבנר זיו ואריה סובר (עורכים), חשיבותה של אי-רצינות, ירושלים: כרמל, 2012
"אוטיזם, האם משהו מצחיק פה? חיבור בין קוגניציה תקשורת וחקר ההומור" לאה רחל יעקב וסיגל דואק-חורי (עורכות), מדברים אוטיזם שנת העשור: תמורות בטיפול, חינוך ומחקר, אוניברסיטת תל אביב, 2013
"Holocaust humor"
הערות שוליים

↑  חיה אוסטרובר, "ההומור כמנגנון הגנה בשואה" – חיבור לשם קבלת התואר "דוקטור לפילוסופיה", אוניברסיטת תל אביב, ינואר 2000
↑  יהודים יכלו, ראו בפרק "קישורים חיצוניים"
↑  אבנר שפירא, צחקנו כל כך בגטו, באתר הארץ, 20 באפריל 2009
↑  הערב:הניצול, באתר הרשות השנייה לטלוויזיה ולרדיו
↑  מעבר לדמעות, באתר הרשות השנייה לטלוויזיה ולרדיו
↑  הצחוק האחרון (2017), באתר Rotten Tomatoes (באנגלית)
↑   כאן דוקו | הייתם צריכים להיות שם – איך ההומור סייע ליהודים להתמודד עם זוועות השואה?, סרטון בערוץ "כאן 11 – תאגיד השידור הישראלי", באתר יוטיוב (אורך: 53:52)
↑  ד"ר אמנון טיל, נשים בעולם הדיגיטלי, באתר במה חדשה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007266248205171  BnF: cb16514999d (data)  GND: 1070111465  ISNI: 0000 0001 2031 2798  LCCN: no2010004626  VIAF: 97170589   WorldCat (עם VIAF): 97170589
רבי יונתן

ערך זה עוסק בתנא מהדור הרביעי. אם התכוונתם לאמורא בשם זה, ראו .
| --- | --- |
 לידה:  המאה ה־2 הַגָּלִיל, ישראל 
 תקופת הפעילות:  דור רביעי לתנאים
 השתייכות:  רבי ישמעאל
 רבותיו:  רבי ישמעאל
 בני דורו:  רבי יאשיה, בן עזאי, רבי יהושע בן קרחה
 
רבי יונתן היה תנא מהדור הרביעי של התנאים. הוא היה כהן, וחברו ובר-הפלוגתא של רבי יאשיה. שניהם למדו אצל רבי ישמעאל.
רבי יונתן מוזכר במשנה פעם אחת בלבד, ופעם אחת בתוספתא. לעומת זאת הוא מופיע מספר פעמים בספרא, ובספרי על ספר דברים, ובעיקר במדרשי ההלכה כדוגמת הספרי לבמדבר והמכילתא. שמו מופיע תדיר במחלוקות עם רבי יאשיה, וברוב מוחלט של הפעמים הם נחלקים במדרש המקרא, למעט פעם אחת בה הם נחלקים בהלכה, לגבי מכסת האנשים שצריכים להיות בעיר הנידחת.
רבי יונתן החליט לעזוב את ארץ ישראל יחד עם כמה מחבריו, ביניהם רבי יהודה בן בתירא ורבי מתיא בן חרש, ככל הנראה בעקבות גזירות אדריאנוס שנגזרו בימים שלאחר מרד בר כוכבא, אך כאשר הגיעו לפלטום התחרטו, ושבו לגור בארץ.
שמו

הפתגם "כל המקיים את התורה מעוני סופו לקיימה מעושר" וכו', מיוחס במקור לרבי נתן בן יוסף, וכן בכמה מקומות נוספים ניתן למצוא אמירות בשם רבי יונתן בן יוסף, שבמקומות אחרים נאמרו בשם רבי יונתן. כתוצאה מכך יש שמזהים את רבי יונתן עם רבי יונתן בן יוסף, וכן כמחבר מגילת אבות דרבי נתן.
מתורתו

רבי יונתן, כתלמיד של רבי ישמעאל, דבק בגישה ש"דיברה תורה כלשון בני אדם", בניגוד לגישתו של רבי עקיבא שנהג ללמוד מכל אות שבתורה דברים שמעבר לפשט הכתוב. כך לדוגמה את המילים במקרא ”זֹאת תּוֹרַת הַנָּזִיר” (ספר במדבר, פרק ו', כ"א) או ”זֹאת תּוֹרַת הַקְּנָאֹת” (ספר במדבר, פרק ה', כ"ט) שעליהם דרשו תנאים אחרים הלכות מהמילה המיותרת, לכאורה, 'זאת', פירש רבי יונתן כמשמעות לשון בני אדם: ”כחותם הדברים”; כלומר, כדרך שאנשים נוהגים לחתום את דבריהם.
רני יגר

| --- | --- |

 לידה:  22 במרץ 1971 (בן 53) תל אביב-יפו, ישראל 
 ענף מדעי:  חוקר תרבות עברית, רב, מורה, מחנך ומרצה
 מקום לימודים:  האוניברסיטה העברית בירושלים  מכון שלום הרטמן  אוניברסיטת בר-אילן  אורנים - המכללה האקדמית לחינוך 
 מנחה לדוקטורט:  אבי שגיא 
 מוסדות:  אוניברסיטת תל אביב  עלמא בית לתרבות עברית  מכון שלום הרטמן  בית תפילה ישראלי 
 תרומות עיקריות
 חוקר תרבות עברית, מייסד בית תפילה ישראלי, הקים את תוכנית "בארי" להוראת יהדות בבתי ספר תיכוניים, עמית מחקר במכון שלום הרטמן ומנהל את מיזם התנ"ך "ראשית" שבו
 
רני יגר (נולד ב-22 במרץ 1971, תל אביב יפו, ישראל) הוא חוקר תרבות עברית, מייסד בית תפילה ישראלי, עמית מחקר במכון שלום הרטמן ומנהל את מיזם התנ"ך "ראשית" שבו, רב ופובליציסט.
קורות חייו > ראשית חייו והשכלה

רני יגר נולד בתל אביב. אביו ד"ר זאב יגר הוא פיזיקאי יליד הארץ, ואימו הרצלינה לבית כָּלֶב נולדה בסופיה שבממלכת בולגריה, הייתה מורה לספרות וסגנית מנהלת תיכון עירוני ה' (תל אביב). בוגר בית החינוך ע"ש א"ד גורדון ותיכון עירוני ה' בתל אביב. את שירותו הצבאי עשה בחיל הרפואה. סיים תואר ראשון בהיסטוריה ומחשבת ישראל באוניברסיטה העברית (1998). קיבל דוקטורט מהחוג לפרשנות ותרבות באוניברסיטת בר-אילן (2018). את עבודת הדוקטור "אברהם המאמין העברי - חולין ודתיות ביצירתו של אברהם שלונסקי", כתב בהנחיית פרופסור אבי שגיא.
קורות חייו > קריירה מקצועית

מ-2001 עובד ועמית מחקר במכון שלום הרטמן בירושלים. במכון, ניהל את "חדרים"- בית המדרש המתקדם יחד עם ד"ר שרגא בר-און, הקים את תוכנית "בארי" להוראת יהדות בבתי ספר תיכוניים ברוח מסקנות דו"ח ועדת שנהר (2006) עם חנה גילת, ואת בית הספר להכשרת מורים של תוכנית בארי (2010). ב-2022 מנהל את "ראשית" מיזם התנ"ך במכון הרטמן בשותפות מנהלת התוכן ד"ר רוני מגידוב. המיזם מכוון לטפח מורים להוראת מקרא ברוח יהודית-ישראלית-דמוקרטית ולהעלאת ערכו של התנ"ך בעיני תלמידי בתי הספר הממלכתיים.
שימש כמייסד וכמנהל הראשון של תוכנית "גוונים" של הפדרציה היהודית של סן פרנסיסקו (1999), כאיש סגל ומוביל בית-המדרש במכללת עלמא בית לתרבות עברית יחד עם בארי צימרמן ואפרת טננבאום. לימד בתוכנית "אופקים" של אוניברסיטת תל אביב וכיהן כאיש צוות ב"פידיאה", המכון האירופי ללימודי-יהדות בסטוקהולם, שוודיה, שם שהה כמרצה אורח (2009-2010).
ב-2004 נמנה עם מקימי בית תפילה ישראלי בתל אביב יחד עם הרב אסטבן גוטפריד. משמש בו מאז הייסוד כמוביל-שותף, ולאחר שסיים לימודיו במחזור הראשון של "בית המדרש לרבנות ישראלית" של אורנים - המכללה האקדמית לחינוך ומכון שלום הרטמן (2017) משמש גם כרב בקהילה.
קורות חייו > פעילות ציבורית

יגר פעיל בתחום הנצחת השואה וחסידי אומות העולם. עורך משנה ביחד עם פרופסור מיכל גוברין של "ההתכנסות" - דרך חדשה להנחלת זיכרון השואה. יגר כתב תפילת יזכור ייעודית לחסידי אומות העולם המשמשת בטקסי בארץ ובעולם.
”יִזְכֹּר עַם יִשְׂרָאֵל אֶת חֲסִידֵי אֻמּוֹת הָעוֹלָם, אֲשֶׁר שָׂמוּ נַפְשָׁם בְּכַפָם לְמַעַן אַחֶינוּ וְאַחְיוֹתֵינוּ הַנִּרְדָּפִים וְהמעוּנִים
בִּשְׁנוֹת הַשּׁוֹאָה ת"ש-תש"ה וְהָיוּ כְּכוֹכָבִים מְאִירִים בְּאֲפֵילָת הָרֶשַׁע הָרוֹבֶצֶת.
אֶת שֶׁהִשְׁמִיעוּ קוֹל בְּעֵת דְּמָמָה,
אֶת שֶׁהִצִּיעוּ מִקְלָט וּתְעוּדַת חַיִּים בְּעֵין סְעָרַת הָרֶצַח,
אֶת שֶׁסָּמְכוּ נוֹפְלִים וְהוֹשִׁיטוּ יָד, מָזוֹן וּלְבוּשׁ,
אֶת שֶׁעָנוּ לַאֲנָשִׁים, נָשִׁים וְטַף בְּעֵת שַוְּעָם.”
יגר נמנה עם מייסדי וחבר ועדת התוכן של עמותת בית מורשת יהדות בולגריה ביפו. בנוסף, היה שותף ליצירת סידור ערב שבת של בית תפילה ישראלי, "עת ספוד ועת רקוד" – סדר הבדלה בין יום הזיכרון לחללי מערכות ישראל ליום העצמאות.
חיים אישיים

מתגורר בירושלים, נשוי לענבל ואב לארבעה ילדים.
מבחר מפרסומיו > ספרים

אברהם המאמין העברי, חולין ודתיות ביצירתו של אברהם שלונסקי, הוצאת כרמל, ירושלים, 2021 מסת"ב 9789657791042
מבחר מפרסומיו > מאמרים, ספרי ויחידות לימוד

מעגלי שייכות, זהות יהודית בעולם משתנה: יחידת לימוד במחשבת ישראל לתלמידי החטיבה העליונה בבית הספר הממלכתי
התכנסות ליום השואה, באתר מכון שלום הרטמן
הלכה ואגדה לביאליק, מקריאה לקריאה, באתר shi-webfiles.s3.amazonaws
ליצור מרחב בזמן; בתוך: מיכל גוברין; דנה פריבך־חפץ; אתי בן־זקן (עורכות), "אבל הייתה שם אהבה – עיצוב זיכרון השואה", הוצאת כרמל, 2021.
לחיות עם יצר הרע; בתוך: אסא קידר (עורך), "שיחות עם יצר הרע עורך", הוצאת ידיעות ספרים, 2007.
קטלוג שבת – המוזיאון היהודי העכשווי בסן פרנסיסקו.
מדינה יהודית דמוקרטית – עורך משנה עם רון מרגולין, הוצאת האיגוד העולמי למדעי היהדות.
רני יגר על אלטנוילד של הרצל, הרצאה במכון האירופי ללימודי יהדות בסטוקהולם, באתר akadem.org  (באנגלית)
נועם פיאנקו, רני יגר, אסף גמזו, What do we talk about when talk about Jewish Identity: Explorations into Jewish Collectivity and Pluralistic Education, באתר אוניברסיטת תל אביב (באנגלית)
הערות שוליים

↑  תוכנית גוונים, באתר הפדרציה היהודית של סן פרנסיסקו.
↑  תוכנית אפקים, באתר אוניברסיטת תל אביב.
↑  אתר המכון ללימודי יהדות בסטוקהולם, באתר paideia-eu.org (באנגלית).
↑  רני יגר ביוגרפיה, באתר מכון שלום הרטמן.
↑  לראשונה תפילת יזכור לחסידי אומות העולם, באתר כיפה.
↑  החוב שלי: מדוע כתבתי את תפילת "יזכור" לחסידי אומות העולם, באתר מכון שלום הרטמן.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007503953005171  GND: 1261490347  ISNI: 0000 0005 0904 3338  LCCN: no2022010604  VIAF: 316603751   WorldCat (עם VIAF): 316603751