stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אקופיס מזרח תיכון
פעילות החברה

הארגון הוקם ב-7 בדצמבר 1994 ומאז הקמתו מפעיל הארגון משרדים בתל אביב-יפו, עמאן ורמאללה, בנוסף לכך הארגון מעסיק כ-50 עובדים ומתנדבים רבים הן מירדן, הן מישראל והן מהרשות הפלסטינית. במהלך שנות פעולה מפרסמת EcoPeace באופן תדיר מספר מחקרים מדעיים וחברתיים שהיא עורכת ולעיתים אף מובילה קמפיינים סביבתיים.
אחד מהיזומות המרכזיות של הארגון היא שיקום נהר הירדן וים המלח ושיקומם של האקוויפר החוף והאקוויפר ההר, ביוני 2015 נערך כנס של הארגון בו הוצגה התוכנית לשיקום נהר הירדן ופיתוח תיירותי באזור, בטקס השתתפו בין היתר סגן השר לשיתוף פעולה אזורי, איוב קרא, חברי הכנסת מרב מיכאלי, עמר בר לב ויוסי יונה וסגן שר החקלאות הפלסטיני, עבדולה לאחולה.
בנובמבר 2016 יזמה החברה משחה לרוחבו של ים המלח, השוחים במשחה שחו לאורך מסלול של כ־16 ק"מ. במשחה לקחו חלק קבוצות שחיינים מישראל, ירדן, הרשות הפלסטינית, ארצות הברית, אוסטרליה, דנמרק, בריטניה, ניו זילנד ודרום אפריקה. מטרתה של המשחה היא להעלות את המודעות למה שטענו חברי הארגון "ההזנחה המתמשכת של הים והאזור מצד ממשלות ישראל וירדן".
באוקטובר 2020 החל הארגון לקדם חתימת הסכם שיתוף פעולה ירדני-ישראלי שבמסגרתו יבוצע פיילוט שבו ירדן תמכור חשמל שמיוצר בתח"כ סולארית בהספק של כ-25 מגה-וואט לרשת הישראלית. היוזמה זו לא מומשה. בסתיו 2021 נחתם הסכם בין ירדן לישראל בנושא "מים תמורת חשמל".
בשנת 2017 החל הארגון בפרויקט ניקיון השפכים בחוף עזה, שהיה מזוהם במשך כעשר שנים. הארגון קיבל מענק של כמיליון דולר מהבנק העולמי, האיחוד האירופי וממשלות גרמניה ושוודיה, ובמהלכו הושלמה בנייתו של מתקן טיהור שפכים ונבנו שני מתקני טיהור נוספים. בשנת 2022 החלו שלושת המתקנים לפעול, ורוב קו החוף של עזה הוכרז לראשונה כבטוח לשחייה.
הערות שוליים

↑  ישראל, הפלסטינים וירדן משתפות פעולה לשיקום נהר הירדן, באתר וואלה, 9 ביוני 2015
↑  ynet, ישראל וירדן משתפות פעולה: לשקם את הירדן, באתר ynet, 9 ביוני 2015
↑  אלכסנדרה לוקש ואילנה קוריאל, למען הצלתו: לראשונה צלחו שחיינים את ים המלח, באתר ynet, 15 בנובמבר 2016
↑  שכנות טובה: חשמל מהשמש הירדנית יסייע לישראל?, באתר וואלה, 2 באוקטובר 2020
↑  אביב לביא, כמעט מזרח תיכון חדש, באתר זמן ישראל, 15 באוקטובר 2021
↑   נטע אחיטוב, לראשונה זה עשור, תושבי עזה יכולים לרחוץ במי הים התיכון, באתר הארץ, 21 ביולי 2022.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007261453905171  LCCN: no99053750  VIAF: 123479538   WorldCat (עם VIAF): 123479538 
ערך זה הוא קצרמרבנושא איכות הסביבה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
סראנו (נהר בצ'ילה)

| --- | --- |
הנהר סראנו ורכס פיינה בשקיעה
הנהר סראנו ורכס פיינה בשקיעה
 מידע כללי
 אורך:  38 קילומטרים
 ספיקה ממוצעת:  61 מ"ק לשנייה
 אגן ניקוז:  7,347 קמ"ר
 מוצא:  אגם דל טורו (אנ')
 גובה מוצא הנהר:  50 מטרים
 יובלים:  Grey River, Vizcachas River 
 שפך:  פיורד אולטימה אספרנסה
 מדינות באגן הניקוז:  צ'ילה צ'ילה ארגנטינה ארגנטינה
 
 מפת אגן הניקוז של הנהר סראנו
 
נהר סראנו (בספרדית: Río Serrano) הוא נהר קצר הזורם בפרובינציה אולטימה אספרנסה שבמחוז מגאיאנס ואנטארקטיקה צ'ילנה שבצ'ילה שבחלקה הדרומי של המדינה, כ-2,000 ק"מ מדרום לבירה סנטיאגו דה צ'ילה. אורכו 38 קילומטרים, אבל אם מוסיפים את אחד ממקורותיו, הנהר צ'ינאס (Río de las Chinas, אורך 105 קילומטרים) הוא מגיע ל-140 קילומטרים.
אגן הניקוז של הנהר משתרע על שטח בן 7,347 קילומטרים רבועים, כשרוב המים מגיעים מהפשרת השלגים בשדה הקרח הפטגוני הדרומי. סדרה של אגמים משורשרים או מקבילים גדולים וקטנים מהווים חלק מאגן זה. חלק קטן מהחלק העליון של אגן זה נמצא בארגנטינה.
מסביב לנחל, יש בעיקר יער מעורב גדול, הכולל את מיני האשור הדרומי: Nothofagus pumilio‏, Nothofagus Antarctica ו-Nothofagus betuloides, את מין העץ Drimys winteri ממשפחת הווינטריים, ואת מיני השיחים Maytenus disticha‏, Bolax gummifera‏, Gaultheria pumila‏, Empetrum rubrum ו-Sphagnum magallanicum.
השטח מסביב לנהר כמעט ולא מיושב, עם פחות משני תושבים לקמ"ר.
הסוכנות המדעית הצ'יליאנית CEQUA אישרה את התפשטות האצות דידימו בנחל סראנו בתחילת 2015.
מסלול וספיקה

הנהר סראנו מתחיל כנהר המנקז את אגם דל טורו (Lago del Toro) בקצה המערבי של אגם זה, צמוד לפארק הלאומי טורס דל פיינה. הוא מתפתל לאורך 38 קילומטרים דרך מישור סחיפה נרחב, עד לשפך לפיורד אולטימה אספרנסה. בקטע האחרון הנהר רחב מאוד ורדוד. שיפוע הנהר מתון מאוד, ולמעט אשדות באמצע הנהר המכונים "מפלי סראנו", הוא עביר לסירות. בין אגם דל טורו והשפך, נשפכים לנהר כמה יובלים. אחד מהיובלים החשובים הוא הנהר גריי (Río Grey) שאורכו 20 קילומטרים, המנקז אגם באותו שם, במורד הנהר נשפך אליו הנהר טינדל (Río Tyndall), המנקז אגם באותו שם (Lago Tyndall), כמעט יחד עם הנהר גייקה (Río Geike), שמקורו מסחף השלג טינדל והוא עובר דרך סדרה של אגמים.
דו"ח "המנהל הכללי של המים" מסיק ממדידות הספיקה שנערכו במוצא אגם טורו כי "מראה שמשטר השלג, בעל השפעה רבה על הוויסות שמפעיל אגם טורו, עם הספיקה הגבוהה ביותר באביב ובקיץ. כתוצאה מההפשרות שהגיעו מתרומות של הנהר צ'ינאס ואגני הנהר פיינה. בשנים גשומות ויבשות הספיקות הגבוהות ביותר מתרחשות בין נובמבר לאפריל, ואילו הנמוכות ביותר בין יוני לספטמבר".
באותו אופן הוא מסיק עבור תחנת המדידה הממוקמת בשפך הנהר: "נצפה כי תחנה זו מציגה משטר שלג קרחונים בולט, עם הספיקות הגבוהות ביותר בחודשי הקיץ, כתוצאה מהפשרה, הנישאת על ידי הנהרות גריי, טינדל וגייקה. בשנים גשומות ויבשות הספיקות הגבוהות ביותר מתרחשות בין דצמבר לאפריל, ואילו הספיקות הנמוכות ביותר בין יוני לספטמבר."
תיירות

לחובבי ספורט מוצע שייט בקיאקים במורד הנהר החל במוצא הנהר גריי מאגם גריי ועד לשפך הנהר סראנו לפיורד אולטימה אספרנסה, בסמוך לקרחון סראנו.
אפשרות נוספת היא דיג זבובים. הדג הנפוץ בנהר הוא טרוטה חומה, אבל אפשר גם לדוג את טרוטת עין-הקשת ואלתית גמלונית.
לתיירים המגיעים לפארק הלאומי טורס דל פיינה מוצעת דרך חווייתית תחליפית לנסיעה בכביש. ספינות תיור יוצאות מאזור פוארטו נאטלס, השוכנת על פיורד אולטימה אספרנסה, ועוגנות סמוך לשפך הנהר סראנו. משם מוצע שיט בזודיאק מהיר במעלה הנהר. הסירה אינה יכולה לעבור את האשדות הקרויים מפלי סראנו והנוסעים יורדים מהסירה, הולכים מרחק קצר ועוברים לסירה אחרת.
תיירות > תאונת השיט בנהר

ב-24 בפברואר 2019 יצאה קבוצה של תיירים ישראלים לשיט במעלה הסראנו. בימים שלפני כן ירדו גשמים עזים, והזרם בנהר היה מהיר. סמוך למפלי סראנו נתקלה הסירה בסלע שנווט הסירה לא הבחין בו, והסירה התהפכה. בתאונה נהרגו מיד שתי נשים, ארבעה נפצעו קשה ועשרה קל. אחת מהפצועות קשה נפטרה אחר-כך.
פרהיסטוריה

כמה אתרים פרהיסטוריים חשובים נמצאו באזור. לא הרחק מדרום לנהר נמצאת קואבה דל מילודון (אנ'), מערה שבה נמצאו עדויות על מקום מגוריו של האדם הקדמון, הממחישות התיישבות של בני אדם באזור סביב שנת 6,000 לפני הספירה.
ביאורים

↑  בספרדית: Dirección General de Aguas, הוא גוף ממלכתי, חלק ממשרד העבודות הציבוריות של צ'ילה, האחראי לקידום ניהול וניהול משאבי מים למטרות קיימות, האינטרס הציבורי והקצאה יעילה, וכן לספק ולהפיץ את המידע שנוצר על ידי עובדיו.
הערות שוליים

↑  Cuenca del río Serrano. 2004, page 8
↑  "NASA Earth Observations: Population Density". NASA/SEDAC. 30 בינואר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Cequa continúa intenso trabajo de monitoreo de Didymo en Rio Serrano
↑  Kayaking in Torres del Paine
↑  Rio Serrano
↑  איתמר אייכנר, אסון בצ'ילה: שתי ישראליות נהרגו וארבעה נפצעו קשה, באתר ynet, 24 בפברואר 2019
↑  איתמר אייכנר ורועי רובינשטיין, ההרוגה השלישית באסון בצ'ילה - אימה של שגרירת ישראל באורוגוואי, באתר ynet, 27 בפברואר 2019
↑  C. Michael Hogan. 2008
הספיקה הממוצעת של הסראנו בשפך על פי חודשי השנה, הגרפים השונים מייצגים את ההסתברות באחוזים
מבט על האשדות בנהר מהשביל העוקף אותם
אנדריי טופולב
הנצחה

על שמו נקראים רחובות במוסקבה, סנט פטרסבורג, וורונז', רוסטוב-על-דון, דונייצק, קייב, פראג, ברטיסלבה, אומסק, אולן-אודה, אוליאנובסק, טבר, קריבוי רוג, ז'וקובסקי, קימרי, טיומן, טוליאטי, סוקול, דומודדובו, אביאגורודוק, אמסטרדם.
בשנת 1973 מכון התעופה של קאזאן נקרא על שם טופולב (מאז 1992 - האוניברסיטה הטכנית הממלכתית של קאזאן על שם א.נ. טופולב).
חברה רוסית לתעופה וחלל טופולב
משנת 2018, נמל התעופה הבין-לאומי ונוקובו נקרא על שמו של א.נ. טופולב.
ראו גם

תעשיית תעופה ברוסיה
הערות שוליים

↑  נתברר: טופולייב הוצא להורג על לא עוון, דבר, 6 בפברואר 1938
↑  מספר הקצינים שנרצחו ע"י סטאלין, הַבֹּקֶר, 4 באפריל 1938
↑  האויריה הרוסית, הַבֹּקֶר, 22 במאי 1938
↑  ג. יורייבסקי, במערכות הצבא האדום, הצופה, 30 ביוני 1940
↑  הענק הרוסי על רגלי חרס, הצופה, 9 באפריל 1940
↑  Tupolev: The Man and His Aircraft, pages 13-14
↑  כוחנו האווירי בקרבות למען המולדת, משמר, 5 בנובמבר 1943
↑  בריה"מ בונה מטוסי נוסעים גדולים, חרות, 7 במאי 1957
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007431499005171  PLWABN: 9810620473205606  BnF: cb13510373p (data)  GND: 118624717  ISNI: 0000 0000 5534 045X  LCCN: n88221302  NKC: jn20000701850  NTA: 183087208  SNAC: w60q578f  SUDOC: 050329030  VIAF: 27864437   WorldCat (עם VIAF): 27864437
אנתוני ויודית וטמנס

| --- | --- |
 מדינה:  הולנד
 מידע חסיד אומות העולם
 מקום ההצלה:  האג, הולנד
 תאריך הכרה:  14 באפריל 1986
 פרסים והוקרה:  חסיד אומות העולם (12 בדצמבר 1985) 
 קישורים חיצוניים
 יד ושם:  אנתוני ויודית וטמנס
 
אנתוני ויודית וטמנס (בהולנדית: Anthonie & Judith Wetemans) הם חסידי אומות העולם מהולנד, שהסתירו יהודים בתקופת השואה ועל כך הוכרו כחסידי אומות העולם על ידי יד ושם.
קורות חיים

הזוג ההולנדי, אנתוני ויודית וטמנס, חיו בעיר האג בהולנד. אנתוני היה בעליו של מועדון ספורט בעיר ועבד במועדון כמדריך ספורט.
הפעילות בתקופת השואה להצלת יהודים

שיעורי הספורט במועדון המשיכו להתקיים גם בזמן המלחמה. אנתוני ויודית הסתירו במועדון יהודים במהלך המלחמה וסיפקו להם מזון למקום המסתור גם בתקופות של חורף קשה ורעב.
הארי דה וולף, בן למשפחה יהודית, התאמן אצל אנתוני במועדון משנת 1939. במאי 1940 כבשו הגרמנים את הולנד. הארי ניצל בתקופת השואה בזכות המחבוא שהכינו בני הזוג וטמנס עבורו במועדון הספורט, שם שהה במשך שנה וחצי עד מאי 1945.
בני הזוג נתנו מקום מסתור במועדון למספר יהודים נוספים בעלי אזרחות הולנדית. הם אספו קופונים ובאמצעותם השיגו אוכל עבור היהודים שהסתירו.
פעמים רבות הצליח אנתוני למנוע מקציני הס.ס. הגרמנים שביקרו במועדון, למצוא את מקום המסתור. הוא נהג להרבות בסיפורים אודות ספורט ובכך הסיח את דעתם.
יודית הייתה לרוב אחראית על הבאת המזון למחבוא ובהזדמנות זו הייתה מעדכנת ועונה על שאלות המסתתרים.
לאחר המלחמה

לאחר המלחמה פנה הארי דה וולף, שהוסתר על ידי בני הזוג, במכתב ליד ושם על מנת לספר את סיפור ההצלה ולבקש להכיר במציליו, בני הזוג וטמנס, כחסידי אומות העולם. במכתבו ציין שהיו גם יהודים נוספים שהוסתרו על ידם וניצלו בזכותם, וכי מאז 1945 הם נפגשים מדי חודש והידידות ביניהם נמשכת.
לבקשה להכיר בזוג וטמנס כחסידי אומות העולם הצטרף גם ניצול השואה הארי נילסון, שהוסתר על ידם במועדון הספורט ופנה לשם כך במכתב ליד ושם.
הכרה והנצחה

בדצמבר 1985 הוכר הזוג וטמנס על ידי יד ושם כחסידי אומות העולם. ההודעה על כך נשלחה אל בני הזוג במכתב מיושב ראש הוועדה לציון חסידי אומות העולם, השופט ד"ר משה בייסקי.
הערות שוליים

↑  Wetemans FAMILY, באתר יד ושם (באנגלית)
↑  מכתבו של הארי דה וולף ליד ושם, האג, 20 בדצמבר 1984,בתוך, תיק חסידי אומות העולם, יד ושם.
↑  מכתבו של הארי נילסון ליד ושם, 14 פברואר 1985, בתוך, "תיק חסידי אומות העולם", יד ושם, ירושלים.
↑  מכתב מאת ד"ר מרדכי פלדיאל אל מר וגב' וטמנס, 25 דצמבר 1985, בתוך, תיק חסידי אומות העולם, יד ושם, ירושלים.
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "אנתוני ויודית וטמנס".
עגלת תינוק

עגלת ילדים מגרמניה, משנת 1910
עגלת תינוקות
עגלת תינוק
עֶגלת תינוק היא מתקן גלגלי להסעת תינוקות ופעוטות על ידי דחיפת המתקן בידי אדם מבוגר.
היסטוריה

האדריכל האנגלי ויליאם קנט פיתח דגם ראשוני של עֶגלת ילדים בשנת 1733, כאשר פנה אליו הדוכס מדבונשייר ובקשו לתכנן אמצעי להסעת ילדיו. קנט עיצב סל בצורת קונכייה המוצב על גלגלים, שבתוכו ניתן להושיב ילדים. המתקן עוטר בקישוטים רבים ונועד למשיכה על ידי עז או סוס פוני קטן. השימוש בעגלות ילדים באנגליה הלך וגבר, ולקראת מחצית המאה ה-19 הן הפכו נפוצות מאוד. בשנות ה-30 של המאה ה-19 החל ייצור ומכירה מסחריים של עגלות ילדים בארצות הברית. עגלות הילדים של אותם הימים היו בנויות מעץ או קליעת נצרים, וחוברו יחדיו בצירי פליז. משקלן של עגלות אלה היה לעיתים רב מאוד, עקב הקישוטים הרבים שעטרו אותן. חלק מדגמי עֲגָלות אלה נשאו שמות של בני משפחת המלוכה וארמונותיהם.
בחודש יוני 1889 ניתן פטנט לוויליאם ריצ'רדסון, אשר המציא עגלת ילדים שבה ניתן להפוך את כיוון ישיבת הילד כלפי כיוון הנסיעה או כלפי דוחף העגלה. בהמצאה אף הוכנסו שינויים מבניים בעגלת הילדים. עד לאותה עת היה חיבור קבוע בין הגלגלים לציר ולא ניתן היה להניע גלגל אחד בלבד. העגלה של ריצ'רדסון איפשרה תנועת גלגל בודד ובכך הגדיל את יכולת התמרון של עגלת הילדים.
בשנות ה-20 של המאה ה-20 הפכו עגלות הילדים נפוצות כמעט בכל בית באנגליה. שכלולים שהוכנסו במבנה העגלות, הפכו אותן בטוחות יותר לשימוש, כך למשל הוגדל קוטר הגלגלים, הוספו מעצורים, מקום נשיאת התינוק הועמק, העגלות היו נמוכות יותר ושלדתן חזקה יותר.
בשנת 1965 החליט מהנדס אירונאוטיקה בריטי לפתח עגלת ילדים חדשה, לאחר שבתו התלוננה על הקשיים בנשיאת עגלת ילדים כבדה וגדולה בעת שנסעה מבריטניה לארצות הברית. בזכות הידע שרכש בתחום בניית מטוסים, מקלרן תכנן עגלת ילדים מתקפלת, בעלת שלדת אלומיניום, פיתוח שהפך את עגלות הילדים קלות המשקל והמתקפלות לפופולריות. את פיתוחו ייצר ושיווק בחברת מקלרן, המוכרת עגלות ילדים עד היום.
בתחילת שנות ה-90 פותחו עגלות ילדים המותאמות לפעילות גופנית של הורי הילד, הבולטת שבהן עגלת ילדים המותאמת לריצה, או לגרירה באופניים.
פיתוחים חדשניים

יצרני העגלות המודרניות שמים דגש על בטיחות, נוחות תפעול להורים (קיפול ופתיחה נוחים לרוב תוך שימוש ביד אחת בלבד, משקל קל, נפח קטן של העגלה המקופלת כך שתכנס לתא מטען של מכונית, אפשרות לעלות ולרדת בקלות על גבי מדרכות מבלי שהדבר יזעזע את התינוק ועוד), מודולריות - כך שאותו מרכב יכול לשמש הן להרכבת סל קל, הן להרכבת עריסה, לשימוש כטיולון ומושב בטיחות לרכב,
עמידות בתנאי מזג אוויר ותנאי אחסון ארוך. כמו כן מושם דגש על עיצוב מעניין ומושך.
המשקל הנמוך מושג באמצעות שימוש בחומרים מרוכבים. לחלק מהעגלות החדשות שלושה גלגלים במקום ארבעה לניווט קל יותר ברחובות עירוניים, ובחלקן העריסה מותקנת גבוה יותר על מנת שמטפלים לא יצטרכו להתכופף אל הפעוט.
דגמים עיקריים > עגלת תינוקות

עגלת תינוקות מיועדת לילדים החל מלידתם ולפחות כל עוד אינם מסוגלים לשבת. בעת הסעתו התינוק שוכב בעגלה והמבוגר הדוחף אותה, יכול להביט ולראותו תוך כדי הסעתו. ברבות מעגלות אלה קיימות מערכות של מתלים המשככות זעזועים ומאפשרות לנסיעה חלקה יותר לתינוק. בשנות ה-70 של המאה ה-20 התפתחה מגמה של עגלות תינוק בעלות עיצוב בסיסי יותר, בעלות מערכות שיכוך זעזועים פשוטות, ובהן ניתן לנתק את הסל ובו התינוק מן המרכב התחתון של העגלה, ולשאתו בעזרת ידיות.
ישנן עגלות המאפשרות שינוי מצב השכיבה למצבי ישיבה בזוויות שונות, וכן שינוי כיוון הישיבה של הפעוט. ברוב העגלות ישנו גגון קבוע או מתקפל כדי להגן על התינוק מן השמש. כמו כן, ישנו כיסוי גשם שבו ניתן לכסות את כל העגלה ולהגן על הפעוט.
דגמים עיקריים > עגלת תאומים

עגלת תאומים היא עגלת תינוקות ובה שני מושבים זה לצד זה, המשמשים להסעת שני ילדים במקביל. ברוב המקרים עיצוב העגלה דומה לעיצוב של עגלה רגילה, אולם לפעמים המושבים צרים מן הרגיל על מנת שעגלת התאומים לא תהיה רחבה מדי. בשנים האחרונות יצאו דגמים בודדים של עגלות תאומים בהם המושבים אינם זה לצד זה, אלא בכיוונים שונים או בגבהים שונים. ישנו גם דגם של עגלה בו מתחבר סל קל לצד מושב רגיל, המיועד לשימוש שני ילדים בגילאים שונים.
על אותו רעיון קיימות גם עגלות תינוק לשלישייה, רביעייה ועוד.
דגמים עיקריים > טיולון

טיולון הוא דגם עגלת ילדים המיועד לילדים המסוגלים לשבת, ועד גיל שלוש לערך. בעגלות אלה כיוון הישיבה הוא בדרך כלל כלפי חזית הנסיעה. יתרונו של הטיולון הוא במשקלו הנמוך, כיון שהוא עשוי חומרים קלים ומאובזר פחות מעגלת תינוק רגילה, וביכולת קיפול לגודל קטן יותר מעגלה. יתרונות אלו הקנו לטיולון את שמו הגנרי, הנגזר מהמילה טיול.
בדומה לעגלות, קיימים גם דגמי טיולונים זוגיים המיועדים לתאומים.
ראו גם

עגלול
מנשא לתינוק
לקריאה נוספת

* Amanda Parrish Morgan, Stroller. Bloomsbury Academic 2022. 9781501386695
הערות שוליים

1 2 3  A.R. Sehat & Umar Nirmal, State of the art baby strollers: Design review and the innovations of an ergonomic baby stroller. Cogent Engineering 2017; 4:1. doi:10.1080/23311916.2017.1333273
↑  Wall-Scheffler, C.M., Geiger, K. and Steudel-Numbers, K.L. Infant carrying: The role of increased locomotory costs in early tool development. Am. J. Phys. Anthropol. 2007;133: 841-846. https://doi.org/10.1002/ajpa.20603
↑  Garforth-Bles, Timothy. "Wheeled vehicle for carriage of children convertible between jogging and bicycle trailer configuration." U.S. Patent No. 5,176,395. 5 Jan. 1993.
↑  Besaw, Gary Lee. "Combined baby car seat and stroller." U.S. Patent No. 6,986,518. 17 Jan. 2006.
| אמצעי תחבורה |
| --- | --- | --- |
| חלליים | מעבורת חלל • חללית • רכב הנחיתה הירחי • רכב הנדידה הירחי • תרמיל ריחוף |  |
| אוויריים | אוויריים |  |
| ממונעים | מטוס (מטוס סילון · מטוס קרב · מטוס מנהלים · מטוס מטען · מטוס קל · מטוס דו-כנפי) •  מסוק • ספינת אוויר • צפלין • תרמיל ריחוף |  |
| לא ממונעים | כדור פורח • דאון  • מצנח רחיפה • גלשן אוויר |  |
| ימיים | ימיים |  |
| ממונעים | אונייה (מכלית · מכלית נפט · אוניית צובר · אוניית נוסעים · משחתת · נושאת מטוסים) • סירת מנוע • אופנוע ים • יאכטה  • צוללת (צוללת גרעינית) • מעבורת (נחתת) • רחפת • ואפורטו |  |
| לא ממונעים | מפרשית (דאו) • גלשן רוח • סירה (סירת הצלה · קיאק · קאנו · גונדולה) • רפסודה • חסקה • אַרְבָּה • בוצית • ג'ונקה • אוניית מפרשים • אוניית קיטור |  |
| יבשתיים | יבשתיים |  |
| מכוניות | מכונית מיקרו •  מכונית מיני •  סופרמיני •  משפחתית •  משפחתית גדולה •  מונית • ניידת משטרה • גראן טוריסמו • מכונית משוריינת  • מיניוואן • אמבולנס • קרון מתים • קלנועית • מכונית ספורט • רודסטר • קבריולה • מכונית-על • מעונוע |  |
| רכבות | רכבת מהירה • רכבת פרוורית • רכבת בין-עירונית • רכבת נוסעים דו-קומתית • רכבת קלה • רכבת תחתית • מונורייל • פוניקולר • רכבל • חשמלית • גונדולה • קטר • קרון |  |
| אוטובוסים | אוטובוס מפרקי • אוטובוס קומתיים • אוטובוס נמוך-רצפה • מיניבוס • אוטובוס תלמידים • טרוליבוס • מערכת אוטובוסים מהירה |  |
| דו-גלגלי ממונע | אופנוע • קורקינט ממונע • קטנוע  • רכינוע |  |
| רכבי שטח | טרקטור • ג'יפ • SUV • טרקטורון • באגי • תומקאר • גארדיום • אוונגרד • רכבי שלג (אופנוע שלג · חתול שלג · מפלסת שלג) • רכב קרבי משוריין (טנק · נגמ"ש · שריונית · זחל"ם) • ציוד מכני הנדסי (דחפור · מחפר · יעה אופני · מיני-מעמיס · מחפרון · מפלסת) |  |
| משאיות | טנדר (מטענית) • מסחרית (ואן) • טיולית • כבאית • משאית עפר • משאית סמי-טריילר • פול-טריילר • רכבת כבישים |  |
| מונעים בכוח אדם | אופניים (אופני טנדם · חד-אופן · אופנוח · תלת-אופן) • קורקינט • גלגיליות • סקייטבורד  • אפריון • ריקשה • מגלשיים • עגלת תינוק |  |
| מונעים בכוח בהמה | כרכרה • מרכבה • מזחלת •  קוודריגה •  דיליז'נס • עגלה • קרון |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007544863705171  BnF: cb17167906s (data)  GND: 4311249-3  LCCN: sh2008001936  LNB: 000152672 
עגלה בעיצוב חדשני
טיולון קל מתקפל
אמבוהימאנגה

הגבעה המלכותית באמבוהימאנגה (מלגשית Ambohimanga) היא אתר ארכאולוגי השוכן במדגסקר, כ-15 ק"מ צפונית לבירה אנטננריבו. במקום נמצאים שרידים של מקום יישוב, אתרי קבורה ומספר מקומות קדושים, מהמאה ה-15 עד המאה ה-19. למקום נודעת חשיבות היסטורית ולאומית, והוא הוכרז בשנת 2001 כאתר מורשת עולמית.
אחד מעצי הפיקוס הקדושים
מראה בארמון
היסטוריה

במאה ה-15 החלו להתפתח במדגסקר ישויות מדיניות מקומיות, ושליטיהן איתרו אתרים בהם הוקמו מתחמים מלכותיים מוגנים שכונו "רובה" (Rova). עצי היער נותרו על פסגות הגבעות שנבחרו לשם כך מסיבות רוחניות, בעוד שמורדותיהם פונו מעצים כדי לפנות מקום לפעילות המשק התומכת באתר. במורדות הנמוכים עוד יותר של הגבעות נבנו טראסות ששימשו לחקלאות. במאה ה-16 כבר שכנו גבעות אלה ברחבי האי.
תחילתה של הגבעה המלכותית באבוהימאנגה הייתה במאה ה-15 לכל המאוחר, ובמאה ה-18 היא התפתחה למעמד של עיר בירה, לאחר שהמלכים המקומיים הצליחו לאחד תחת שלטונם כמעט את כל שטחו של האי בסוף המאה ה-17 ובתחילת המאה ה-18. העיר בוצרה בתחילת המאה ה-18 והוקפה בחומה שבה נקבעו שבעה שערים, וחומה היקפית נוספת שגם בה שבעה שערים הוקמה במקום ב-1787. ב-1794 הועבר הארמון המלכותי לאנטננריבו, וצעד זה הביא לכך שהגבעה שימשה מאותה עת כאחוזת הקבר המלכותית וכבירה הדתית של המדינה בלבד. ב-1871 נבנו במקום ארמון פנדריאמפהלמאנה (Fandriampahalemana) וביתן הזכוכית, אך ב-1897 העבירו הרשויות הצרפתיות ששלטו באי את שרידיהם של המלכים שנקברו במקום לאנטננריבו, וזאת בניסיון לאיין את קדושת המקום ואת המשמעות שנודעה לו לזהות הלאומית המלגשית. הקברים המלכותיים נהרסו ותחתיהם הוקמו מבני צבא, והיער על פסגת הגבעה נכרת. אולם ב-1904 נהרסו המבנים הצבאיים, והאתר ממשיך ומשמש כמקום עלייה לרגל וכמרכז דתי לאומי גם כיום.
האתר > מבנה הגבעה

הגבעה המלכותית באמבוהימאנגה נישאת לגובה של 1,468 מטר. במרכזה ניצב המתחם המלכותי הנחלק לרחבה הציבורית ול"רובה". סביב להם שוכנים יער, מעיין ואגם קדושים. הביצורים ההקפיים כוללים סוללות וחפיר, וקבועים בהם 14 שערי אבן. אורכה של החומה הפנימית הוא 2.5 ק"מ, ודלתות השערים עשויות מפיסות אבן במשקל של עד 12 טון. בשטח המוכרז מתגוררים כ-900 איש וכ-2,000 נוספים חיים באזור החיץ.
האתר > המתחם המלכותי

המתחם המלכותי הוא החלק העתיק באתר, והוא הוקם במאה ה-15 והמשיך והתפתח עד המאה ה-19. המתחם נחלק לשני חלקים: חלקו המערבי הוא ה"פידיסיאנה" (Fidisiana) או הרחבה הציבורית. ברחבה זו פגשו המלכים את נתיניהם בצילו על עץ הפיקוס המלכותי, כאן הוקראו צווים מלכותיים מעל האבן הקדושה ובמקום ניצבת גם אבן ששימשה להקרבת קורבנות.
החלק המזרחי של המתחם הוא ה"רובה" והוא חלקו הקדוש. הוא הוקף בחומה והנוכחית הוקמה במחצית הראשונה של המאה ה-18. בחומה שני שערים - האחד בצפונה והאחר בפינתה הדרום-מערבית. צורתו של הרובה היא כשל חצי עיגול: בצפונו ניצב ארמון פנדריאמפהלמאנה, ובדרומו שני אגני מים שנחצבו בסלע ואשר מולאו במים על ידי בתולות. לאגנים אלה נודע תפקיד מרכזי בפולחן האבות. בתווך משתרע אזור הקבורה שכולל ביתן עץ הקרוי "טרנומנארה" (Tranomanara), ובו נשמרו גופותיהם של המלכים לפני שהועברו לקבורה. בצמוד לו שוכן אתר הקבורה שהוקף בגדר עץ צבועה באדום ובלבן. 11 מלכים נקברו במקום ומעל קברו של כל אחד מהם הוקם מבנה עץ קטן המכונה "טרנמארה" (Tranamara). כאמור לעיל, שרידיהם של המלכים הועברו מהמקום ב-1897 בידי הצרפתים. ברובה ניצבים עצי פיקוס ומין של עצים ממשפחת העצבוניתיים, ואלה נשמרו באופן מפורש לערים המלכותיות, ככל הנראה מאז 1540.
האתר > אתרים נוספים

המעיין המלכותי הוא מעיין איתן הנובע משך כל עונות השנה ומימיו נחשבים למטהרים. האגם הקדוש היה שמור לשימושם של בני המלוכה ולטקסים. על טקסים אלה נמנו טקסי מילה של נסיכים, המרחץ המלכותי השנתי וטקס נוסף שבו קיבלו על עצמם המלכים את חטאת העם כולו, היטהרו לאחר מכן באגם, ובכך טיהרו גם את בני עמם.
ביערות הקדושים סביב הגבעה נטועים עצים מקומיים המייצגים את החורש הטבעי שכיסה בעבר את גבעת אמבוהימאנגה וגבעות אחרות באי. בשל כך נודעת לגבעה חשיבות תרבותית גם בתחום זה, שכן עצים אלה שוב אינם גדלים באופן טבעי בהקבץ זה ברחבי האי. הטראסות החקלאיות התפתחו במאה ה-17 ובמאה ה-18 בדרומה וצפונה של הגבעה, ונשתלו בהם שדות אורז.
מראה אופייני באזור אמבוהימאנגה
אגני המים הקדושים החצובים בסלע
סמואל רזניק

סמואל רֶזניק (5 במאי 1928 – 27 בפברואר 1998) היה כדורגלן ומאמן ארגנטינאי-ישראלי ששיחק בעמדת החלוץ בבית"ר ירושלים ובקבוצות שונות בארגנטינה.
ביוגרפיה

רזניק, יליד בואנוס איירס בארגנטינה התחיל את דרכו בגיל 17 בקבוצת הוראקן בתפקידי קישור והתקפה שונים במשך כ-5 עונות.
לאחר סכסוך עם הנהלת הקבוצה שכלל הפסקת פעילות, עבר לשחק בשורות ארחנטינוס ג'וניורס ואז לקבוצת סן חואן שם מילא תפקיד של מאמן-שחקן והציל אותה מירידה, ואז לקבוצת סן לורנסו. בארגנטינה סברו כי היה יכול לשחק גם בנבחרת ארגנטינה.
רזניק עלה לישראל בתחילת שנות ה-60 כציוני נלהב, והצטרף לקבוצת בית"ר ירושלים, באמצע שנות ה-30 לחייו, גיל מבוגר יחסית לשחקן כדורגל.
רזניק היה ידוע בשל בעיטות חופשיות יוצאות דופן, ונחשב לשחקן שהכיר לכדורגל הישראלי ולאוהדי הקבוצה את "בעיטת הבננה" ממצבים נייחים. כמו כן, היה לו סגנון ייחודי בבעיטת עונשין מ-11 מטר, בה היה כובש מהנקודה ללא תנופה, תוך עמידה במקום, ולא החטיא מעולם בעיטה זו.
לאחר שפרש ממשחק פעיל, החל לאמן את בית"ר ירושלים, ובסיומה של העונה הכפולה של 1966/1968 הצליחה בית"ר להעפיל לליגה הראשונה, ומאז להישאר בה למעט עונות בודדות, תוך קביעת שיא חסר תקדים בכדורגל הישראלי של 19 ניצחונות רצופים בליגה. בנוסף, אימן בבית"ר רמלה ובהפועל ירושלים.
רזניק נפטר ב-27 בפברואר 1998, כשהוא בן 69. יום לאחר מותו התארחה קבוצת בית"ר ירושלים אצל הפועל באר שבע באצטדיון וסרמיל וחלקה כבוד לשחקן העבר. אף על פי שהקבוצה פיגרה 2:0 במחצית וב-10 שחקנים בלבד, הצליחה הקבוצה לנצח 5:2, באחד המשחקים הזכורים ביותר בהיסטוריה של הכדורגל הישראלי.
בשנת 1970 הוציא לאור ספר בשם "תורת הכדורגל" העוסק בטכניקות משחק וכן בהיסטורית הענף.