stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פרנצ'סקה אניס
קריירה

הופעת הבכורה של אניס בקולנוע הייתה ב-1959, כשהייתה בשנות העשרה שלה, בסרט "The Cat Gang". תפקידה החשוב הראשון היה כמשרתת אישית של אליזבת טיילור בסרט "קלאופטרה" (1963). הפריצה הגדולה שלה הייתה ב-1965 כששיחקה בתפקיד ראשי במחזמר "The Passion Flower Hotel". ב-1967 שיחקה בתפקיד אסטלה בעיבוד הטלוויזיוני של הרומן "תקוות גדולות" מאת דיקנס. עוד בטלוויזיה הנחתה תוכניות טלוויזיה לילדים. ב-1971 זכתה לתשומת לב כשהופיעה בסרטו של רומן פולנסקי "מקבת'" בתפקיד ליידי מקבת' המתהלכת בעירום כסהרורית.
אניס המשיכה להופיע בתפקידים ראשיים בטלוויזיה בשנות השבעים, השמונים והתשעים. היא גילמה את לילי לנגטרי בסדרת הדרמה "אדוארד השביעי" (1975) ושיחקה באותו תפקיד בסדרה הנושאת את שמה "לילי" (1978) על תפקיד זה זכתה בפרס באפט"א לטלוויזיה לשחקנית הטובה ביותר. עוד כיכבה ב"מאדאם בובארי" (1975);גילמה את קיטי או'שיאה ב-"Parnell and the Englishwoman" (מ-1991); שיחקה במיני-סדרה "אהבה חסרת פשרות" (1998) ובסדרת ההמשך משנת 2000. אניס כיכבה לצדם של מייקל גמבון וג'ודי דנץ' בסדרת הדרמה התקופתית "קרנפורד" (2007), בתפקיד ליידי לאדלו (אישה אריסטוקרטית המתנגדת למתן השכלה לבני המעמדות הנמוכים).
בין סרטי הקולנוע בהם השתתפה אניס היו "המצור על יבשת קרול" (1983) והסרט "חולית" (1984). היא הופיעה בתפקיד טאפנס לצדו של ג'יימס ווריק בתפקיד טומי בסדרת סרטי "Agatha Christie's Partners in Crime" לפי ספרים של אגאתה כריסטי (1983–1984), כמו גם בסרט "The Secret Adversary" מ-1983. היא גילמה את דמותה של ג'קלין קנדי-אונאסיס בסרט "אונאסיס" (1988). בסרט "תחת ירח דובדבן", שביים הזמר פרינס, גילמה אניס את גברת ולינגטון.
אניס הופיעה גם על במות התיאטרון בתפקידים ראשיים יחד עם הלהקה השייקספירית המלכותית - כלוצ'יאנה בגרסה המוזיקלית של טרוור נאן ל"קומדיה של טעויות" ב-1976, ובתפקיד יוליה ב"רומיאו ויוליה" לצדו של איאן מקלן ב-1977. בתיאטרון הלאומי שיחקה ב-1981 בתפקיד נטליה פטרובנה בהפקה של פיטר גיל למחזה "חודש בכפר" מאת איוון טורגנייב. מספטמבר 2005 ועד ינואר 2006 כיכבה אניס בתפקיד רות' במחזה "כתובת על קברו של ג'ורג' דילון" יחד עם ג'וזף פיינס. באפריל 2009 חזרה לבמה כדי להופיע בתפקיד גברת קונוויי בהפקה המחודשת של רופרט גולד למחזה "Time and the Conways" מאת ג'יי בי פריסטלי.
חיים אישיים

לאניס הייתה מערכת יחסים עם הצלם פטריק וייסמן החל משנת 1974. לבני הזוג נולדו שלושה ילדים, שרלוט, טארן ואנדראס. ב-1995 התחילה אניס במערכת יחסים עם שותפה לסרט "המלט", רייף פיינס, וב-1997 סיימה את הקשר שלה עם וייסמן, שהיה שותפה לחיים מזה 23 שנים. באותה תקופה פיינס התגרש מאלכס קינגסטון שהייתה אשתו במשך 4 שנים.
ב-7 בפברואר 2006, אחרי 11 שנים יחד, הודיעו אניס ופיינס שהם נפרדים.
תפקידים בתיאטרון

"קומדיה של טעויות" מאת שייקספיר, בתפקיד לוצ'יאנה (1976) עם הרויאל שייקספיר קומפני.
"רומיאו ויוליה", שייקספיר, בתפקיד יוליה (1977) עם הרויאל שייקספיר קומפני.
"חודש בכפר" מאת איוון טורגנייב, בתפקיד נטליה פטרובנה, עם התיאטרון המלכותי הלאומי.
"כתובת על קברו של ג'ורג' דילון" מאת ג'ון אוסבורן ואנתוני קרייטון (אנ'), בתפקיד רות', ב"קומדי תיאטר".
"Time and the Conways" מאת ג'יי בי פריסטלי (אנ') בתפקיד גברת קונוויי (2009) עם התיאטרון הלאומי.
פילמוגרפיה > קולנוע

| שנה | שם | שם באנגלית | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1959 |  | The Cat Gang | סילביה |  |
| 1959 |  | Carry On Teacher | תלמידה | ללא קרדיט |
| 1960 |  | No Kidding |  |  |
| 1963 | קלאופטרה | Cleopatra | איראס |  |
| 1963 |  | West 11 | פיל |  |
| 1964 |  | Murder Most Foul | שילה אפוורד |  |
| 1964 |  | Saturday Night Out | ג'ין |  |
| 1964 |  | Crooks in Cloisters | ג'ון |  |
| 1964 |  | The Eyes of Annie Jones | אנני ג'ונס |  |
| 1964 | ההרפתקה החדשה של פליפר | Flipper's New Adventure | גוון |  |
| 1965 |  | The Pleasure Girls | סאלי |  |
| 1966 |  | Run with the Wind | ג'ין פרקר |  |
| 1970 |  | The Walking Stick | ארבלה דיינטון |  |
| 1971 | מקבת' | Macbeth | ליידי מקבת' |  |
| 1973 |  | Penny Gold | דלפי / דיאן |  |
| 1983 | המצור על יבשת קרול | Krull | אלמנה |  |
| 1984 | חולית | Dune | ליידי ג'סיקה |  |
| 1986 | תחת ירח דובדבן | Under The Cherry Moon | גברת ולינגטון |  |
| 1999 |  | The Debt Collector | ואל דריידן |  |
| 2002 | קופנהגן | Copenhagen | מגריט בוהר |  |
| 2005 |  | Revolver | לילי ווקר |  |
| 2004 | ליברטין | The Libertine | רוזנת |  |
| 2008 |  | Shifty | ואלרי |  |
| 2018 | העוקץ הגדול | King of Thieves | לין רידר |  |
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| שנה | שם | שם באנגלית | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1964 |  | Danger Man | שילה / ג'ודי | בפרק "No Marks For Servility" ובפרק "That's Two of Us Sorry" |
| 1964 |  | The Human Jungle | מרי | בפרק "Wild Goose Chase" |
| 1966 | המלאך | The Saint | מריה | בפרק "Locate and Destroy" |
| 1973 |  | A Pin to See the Peepshow | ג'וליה אלמונד |  |
| 1975 | מאדאם בובארי | Madame Bovary | אמה בובארי |  |
| 1978 | לילי | Lillie | לילי לאנגטרי |  |
| 1980 |  | Why Didn't They Ask Evans? | ליידי פרנסס "פרנקי" דרוונט | עיבוד לספר של אגאתה כריסטי |
| 1983 |  | The Secret Adversary | פרודנס קאולי |  |
| 1983 |  | Agatha Christie's Partners in Crime | פרודנס "טאפנס" ברספורד | סדרת טלוויזיה |
| 1985 | מאגנום | Magnum P.I. | פנלופי סנט קלייר | בפרק "Deja Vu" |
| 1987 | אני אכבוש את מנהטן | I'll Take Manhattan | לילי דאווינה אדמספילד | מיני-סדרה |
| 1993 | בין השורות | Between the Lines | אנג'לה ברידג' |  |
| 1996 | דיאל ופסקו | Dalziel and Pascoe | בוני פילדינג | בפרק "An Autumn Shroud" |
| 1998 | אהבה חסרת פשרות | Reckless | אנה פיירלי |  |
| 1999 | רעיות ובנות | Wives and Daughters | הייסינת' גיבסון | על פי רומן של אליזבת גאסקל |
| 2007 | קרנפורד | Cranford | ליידי לאדלו |  |
| 2009 | בחזרה לקרנפורד | Return to Cranford | ליידי לאדלו |  |
| 2010 |  | The Little House | אליזבת' |  |
| 2015 |  | Home Fires | ג'ויס קמרון |  |
| 2020 | בנקרופט | Bancroft | קרול בנקרופט | עונה שנייה |
| 2020 | בשר ודם | Flesh and Blood | ויוויאן | מיני-סדרה |
| 2024 | חשודה בחשיפה גבוהה (אנ') | Showtrial | דמי הארייט קני | 3 פרקים |
| TBA | ההגדה לבית פורסייט (אנ') | The Forsyte Saga | אן | מיני-סדרה עתידית של PBS |
פרסים ומועמדויות

| שנה | פרס | קטגוריה | שם | תוצאה |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1974 | פרס באפט"א לטלוויזיה | השחקנית הטובה ביותר | A Pin to See the Peepshow | מועמדות |
| 1976 | פרס באפט"א לטלוויזיה | השחקנית הטובה ביותר | מאדאם בוברי | מועמדות |
| 1977 | פרס אוליבייה | Best Actress in a Revival | טרוילוס וקרסידה | מועמדות |
| 1979 | פרס באפט"א לטלוויזיה | השחקנית הטובה ביותר | לילי | זכייה |
| 1998 | פרס באפט"א לטלוויזיה | השחקנית הטובה ביותר | אהבה חסרת פשרות | מועמדות |
| 1999 | פרס באפט"א לטלוויזיה | השחקנית הטובה ביותר | אהבה חסרת פשרות | מועמדות |
| 2000 | פרס באפט"א לטלוויזיה | השחקנית הטובה ביותר | רעיות ובנות | מועמדות |
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7 8  '"`UNIQ--nowiki-0000000F-QINU`"' Tim Auld, ‏Francesca Annis interview, The Telegraph, 14 April 2009
↑  '"`UNIQ--templatestyles-00000005-QINU`"'Ciara Dwyer. "Fine without Fiennes". Independent.ie. נבדק ב-2015-08-30.
1 2  '"`UNIQ--templatestyles-00000007-QINU`"'"Francesca Annis, actor – portrait of the artist | Film". The Guardian. נבדק ב-2015-08-30.
1 2  '"`UNIQ--templatestyles-0000000B-QINU`"'Matt Wolf (2005-10-04). "Epitaph for George Dillon". Variety. נבדק ב-2015-08-30.
1 2  '"`UNIQ--templatestyles-0000000D-QINU`"'Michael Billington (2009-05-05). "Theatre review: Time and the Conways / Lyttelton, London | Stage". The Guardian. נבדק ב-2015-08-30.
↑  '"`UNIQ--nowiki-00000011-QINU`"' Michael Shelden, ‏'I'm not afraid to take risks', The Telegraph, 14 August 2003
| זוכות פרס באפט"א לטלוויזיה לשחקנית הטובה ביותר |
| --- | --- | --- |
| 1952–1959 | גוג'י וית'רס (1955) • וירג'יניה מקינה (1956) • רוזלי קראצ'לי (1957) • גוון ווטפורד (1959) |  |
| 1960–1979 | קתרין לייסי (1960) • בילי וייטלו (1961) • רות דאנינג (1962) • ברנדה ברוס (1963) • ויוויאן מרצ'נט (1964) • קתרין בלייק (1965) • גוון ווטפורד (1966) • ונסה רדגרייב (1967) • ג'ודי דנץ' (1968) • ונדי קרייג (1969) • מרגרט טייזאק (1970) • אנט קרוסבי (1971) • פטרישה הייז (1972) • בילי וייטלו (1973) • סיליה ג'ונסון (1974) • לי רמיק (1975) • אנט קרוסבי (1976) • שאן פיליפס (1977) • פנלופה קית' (1978) • פרנצ'סקה אניס (1979) |  |
| 1980–1999 | שריל קמפבל (1980) • פגי אשקרופט (1981) • ג'ודי דנץ' (1982) • בריל ריד (1983) • קוראל בראון (1984) • פגי אשקרופט (1985) • קלייר בלום (1986) • אנה מאסי (1987) • אמה תומפסון (1988) • ת'ורה הירד (1989) • דיאנה ריג (1990) • ג'רלדין מקיואן (1991) • הלן מירן (1992) • הלן מירן (1993) • הלן מירן (1994) • ג'ולייט אוברי (1995) • ג'ניפר אילי (1996) • ג'ינה מקי (1997) • דניאלה נרדיני (1998) • ת'ורה הירד (1999) |  |
| 2000–היום | ת'ורה הירד (2000) • ג'ודי דנץ' (2001) • ג'ולי וולטרס (2002) • ג'ולי וולטרס (2003) • ג'ולי וולטרס (2004) • אנמריה מרינקה (2005) • אנה מקסוול מרטין (2006) • ויקטוריה ווד (2007) • איילין אטקינס (2008) • אנה מקסוול מרטין (2009) • ג'ולי וולטרס (2010) • ויקי מק'קלור (2011) • אמילי ווטסון (2012) • שרידן סמית' (2013) • אוליביה קולמן (2014) • ג'ורג'ינה קמפבל (2015) • סוראן ג'ונס (2016) • שרה לנקשייר (2017) • מולי וינדזור (2018) • ג'ודי קומר (2019) • גלנדה ג'קסון (2020) • מיקיילה קול (2021) • ג'ודי קומר (2022) • קייט וינסלט (2023) • שרה לנקשייר (2024) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007322189605171  PLWABN: 9810617862805606  BNE: XX1580652  BnF: cb140069370 (data)  GND: 129422584  ISNI: 0000 0001 1027 6949  LCCN: n86041255  MusicBrainz: 33a7cd5a-333b-418d-ba28-3aac85ed632b  NKC: pna2008456607  NLA: 35935132  NTA: 073888168  SNAC: w661227r  SUDOC: 061635847  Trove: 1153132  VIAF: 59280956   WorldCat (עם VIAF): 59280956
סנטיאגו דרקי

סנטיאגו רפאל לואיס מנואל חוסה מאריה דרקי רודריגס (בספרדית: Santiago Rafael Luis Manuel José María Derqui Rodríguez;‏ 21 ביוני 1809, קורדובה - 5 בנובמבר 1867, קוריינטס) היה פוליטיקאי ארגנטינאי שכיהן כנשיאה הרביעי של ארגנטינה החל מה-5 במרץ 1860 ועד ה-5 בנובמבר 1861. הופיע בעבר על שטרות של 10 אאוסטרלים ארגנטינאיים, שיצאו משימוש.
ביוגרפיה

דרקי נולד בקורדובה כבן בכור להוריו. החל ללמוד משפטים באוניברסיטה הלאומית של קורדובה ב-1826 ורכש בנושא זה תואר כעבור חמש שנים, ב-1831. מאוחר יותר, עבד באוניברסיטה זו כפרופסור למשפטים וכן לפילוסופיה ולבסוף היה לסגן דקאן. ב-14 במאי 1845, נשא לאישה את מודסטה גרסיאה דה קוסיה ודיוה לגרנייה ולהם שישה ילדים.
צבי ריזל

| --- | --- |

צבי הרברט ריזל (1995)
 לידה:  14 במרץ 1922 
 פטירה:  2 בספטמבר 2002 (בגיל 80) 
 מקום לימודים:  המכון הבריטי של מהנדסי רדיו 
 מוסדות:  מכון ויצמן למדע 
 פרסים והוקרה:  פרס רוטשילד (1969) 
 מספר צאצאים:  2 
 
צבי (הרברט) ריזל (Zvi Herbert Riesel;‏ 14 במרץ 1922 - 2 בספטמבר 2002) היה מחלוצי המחשוב בישראל, מבוני המחשבים הראשונים בישראל - הוויצק והגולם. על כך הוענק לו פרס רוטשילד להנדסה לשנת 1969.
ביוגרפיה

ריזל נולד ב-1922 בעיר האלה שבגרמניה, לדינה ומיכאל ריזל. ב־1937 עלה עם הוריו ואחיו לארץ ישראל, אחרי שרבים מבני משפחתו היגרו לארצות הברית, לברזיל, לדרום אפריקה ולאנגליה. משפחתו שנותרה בגרמניה נספתה בשואה. המשפחה התיישבה בתל אביב. למרות כישרונו הלימודי לא התאפשר לו להשלים את לימודי התיכון בארץ מטעמים כלכליים, והוא נשלח לעבוד כשוליה למתקן מכשירי רדיו (פיליפס).
בשנים 1942–1946 שירת בצבא הבריטי כטכנאי אלקטרוניקה וכמנהל סדנת תיקון מכשירי קשר בטנקים. לאחר שחרורו למד בהתכתבות במכון הבריטי של מהנדסי רדיו (British institution of Radio Engineers) (אנ') והשלים את לימודיו ב-1950. בשנים 1945–1948[דרושה הבהרה] שירת בצה"ל ועסק במכשירי מכ"ם בחיל האוויר. בשנת 1953 ענה למודעת "דרושים" מטעם מכון ויצמן והתקבל לצוות של פרופ' ג'רלד אסתרין שהחל בבניית המחשב הישראלי הראשון, ויצק, ביוזמתו של פרופ' חיים לייב פקריס. תוך כשנה הצליח הצוות להביא לתפקודו המלא של המחשב. אז חזר אסתרין לארצות הברית, ואת מקומו תפס ריזל, אשר הוביל את פרויקט הוויצק עד לסיומו המוצלח. הוויצק פעל עד שנת 1964, כשהוא מחשב ומנתח בעיות בתחומי הפיזיקה והמתמטיקה, החל בתנועת אטומים וכלה בתנועות גאות ושפל, רעידות אדמה, ועוד.
משנת 1960 היה ריזל בצוות שבנה את המחשב שהחליף את ויצק – גולם א וגולם ב. הוא עמד בראש הפרויקט לצדו של שמואל רוכמן.
לאור יכולותיו והידע שלו בתחומי ההנדסה והמתמטיקה, אותם רכש מעצם היותו אוטודידקט, ושכלל בשירותו הצבאי ובמכון ויצמן, הוענק לו ב-1954 תואר מהנדס, וב־1966 מונה לפרופסור חבר, זאת אף על פי שלא עבר את המסלול האקדמי המקובל. ריזל לימד במדרשת פיינברג במכון ויצמן והנחה סטודנטים במכון ויצמן ובטכניון בתחום תכנון מחשבים, למשל תכנון מעבדי נקודה צפה. בשנים 1982–1983 ניהל את המחלקה למתמטיקה שימושית במכון ויצמן.
הוקרה

על חלקו בתכנון ובבנייה של הגולם קיבל ב-1969 את פרס רוטשילד להנדסה יחד עם חבריו מירון מלמן ושמואל רוכמן. בנימוקי הפרס נאמר, בין השאר,
שלושת המדענים קיבלו במשותף את הפרס בהנדסה על התכנון המתוחכם של המחשב האלקטרוני במכון ויצמן, אשר עורר את קנאתם של מוסדות מחקר גדולים בעולם.
ב-2006 הכריז ה-IEEE על ויצק כעל "אבן דרך בהיסטוריה העולמית של הנדסת האלקטרוניקה והמִחשוב". בטקס שנערך במכון ויצמן קיבלו בנותיו של ריזל בשמו את "מדליית ויצק", שהוענקה לבוניו.
חיים אישיים

צבי ריזל נישא ב-1956 לד"ר אראלה שמעוני-ריזל (1926–2001), כימאית שעבדה כחוקרת במכון ויצמן ולאחר מכן לימדה כימיה בקריית החינוך ע"ש עמוס דה שליט ברחובות.
היה אב לשתי בנות. אחת מבנותיו, נעמי, נשואה לאורי ירון, ד"ר לפיזיקה ואיש עסקים, שמכהן כיושב ראש הוועד המנהל של האוניברסיטה הפתוחה.
ריזל נפטר ב-2002, בגיל 80. נקבר בבית העלמין ברחובות.
לקריאה נוספת

Leo Corry and Raya Leviathan, WEIZAC: An Israeli Pioneering Adventure in Electronic Computing (1945-1963), Springer Verlag 2019.
שלמה יחיא, הגולם, מעשה חושב, אוקטובר 1988
הערות שוליים

↑  Weizmann Institute Interviews, part 3
↑  רן לוי, Weizac (ויצק), המחשב הישראלי הראשון, חלק א' עושים היסטוריה, 2017
↑  משה אדמון,'"`UNIQ--nowiki-00000002-QINU`"'"הגולם מרחובות" המחשב המהיר בעולם נבנה עתה במכון וייצמן למדע, הארץ, 12 בדצמבר 1962
↑  מינויים חדשים והעלאות במכון ויצמן ברחובות, מעריב, 13 ביוני 1966
↑  אברהם פלג,'"`UNIQ--nowiki-00000005-QINU`"'ה"מהרלים" מרחובות, מעריב, 27 בנובמבר 1970
↑  ארץ קטנה עם מחשב, מכון ויצמן
↑  הקבר של אראלה ריזל בבית הקברות החדש ברחובות, באתר BillionGraves.
↑  הקבר של צבי הרברט ריזל בבית הקברות החדש ברחובות, באתר BillionGraves
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987012493341805171  VIAF: 4627169929788769380006   WorldCat (עם VIAF): 4627169929788769380006 
צבי ריזל עם וויצק (1957)
Fuck

שלט מחאה בו הכיתוב: this is fucking ridiculous (זה ממש מגוחך)
Fuck (פאק) היא מילה בשפה האנגלית שמשמעותה המילולית, כמילת פועל, היא "לקיים יחסי מין עם" (באופן דומה לביטוי הסלנג העברי "לזיין"). משמעותה הראשית כמילת סלנג היא "להתייחס באופן בלתי הוגן או בלתי נעים" ומשמעות נוספת היא (בדרך כלל בצמוד למילים "with" או "around") "לגלות מעורבות ללא הזמנה או ללא הסכמת הצד השני". השימוש בה נחשב בדרך כלל לפוגעני ביותר, אך הוא עלול להיות צפוי ונפוץ למדי בקבוצות חברתיות ובמצבים מסוימים.
המילה מצונזרת בשידורי הטלוויזיה והרדיו של רוב המדינות דוברות האנגלית. מחקר גילה שהציבור הבריטי מחשיב את המילה לניבול הפה השלישי בדרגת חומרתו, כאשר "motherfucker" שנגזרה ממנה מדורגת במקום השני (למקום הראשון הגיעה המילה "cunt")‏.
למרות אופייה הפוגעני, השימוש במילה נפוץ בתרבות הפופולרית בהטיות וצירופים שונים כגון "fuck you" (לך תזדיין) ו-"go fuck yourself" (לך תזיין את עצמך) וכשאומרים לך "לשתוק" (לא לדבר) "shut the fuck up" - בראשי תיבות "stfu".
אין זה ברור האם המילה נחשבה מאז ומתמיד לוולגרית, ובמקרה שלא, מתי היא החלה לראשונה לשמש (לרוב באורח זועם, עוין או תוקפני ביותר) לתיאור נסיבות שליליות או בני אדם בלתי נעימים בדרך פוגענית במתכוון.
אטימולוגיה

האטימולוגיה של המילה איננה ברורה, לפי מקורות כמו המילון האנגלי של אוקספורד, מקובל לחשוב שמקורה באנגלית העתיקה, וכי המופע הראשון של המילה מוצפן בעזרת צופן החלפה בפואמה ששמה המקורי לא ידוע ומוכרת כ-"Flen flyys" (אנ') שנכתבה בתערובת של לטינית ואנגלית, בסביבות 1475. הפואמה מהווה סאטירה על המסדר הכרמליתי של קיימברידג' והשורה המוצפנת היא, בתרגום לעברית, "הם לא בגן עדן כי הם מזיינים (fuck) את הנשים הנשואות של איליי" (עיר בקיימברידג'שייר שקרויה על שם קתדרלה שנמצאת בה).
בשפות גרמאניות שונות קיימות מילים שמקורותיהן משותפים לאלה של "fuck": בנורווגית "fukka" ובגרמנית "ficken" משמעם "להזדווג", בהולנדית "fokken" משמעו "להתרבות", ובשוודית "focka" משמעו "להזדווג" ו"fock" הוא איבר המין הזכרי.
שימושים

"fuck" משמשת לא רק כפועל (פעיל או סביל) אלא גם כשם עצם לתיאור משגל, כמילה ללא קשר דקדוקי לשאר המשפט, ולעיתים היא משולבת באופן מלאכותי בתוך מילים קיימות (למשל "fan-fucking-tastic", שבה נעשה שימוש בסרטים "תנאים של חיבה" ו"השתולים"). המילה במשמעותה המילולית מתורגמת בדרך כלל למילת הסלנג העברית "לזיין", ולפעמים, כחלק מביטוי סלנג, היא מופיעה בתעתיק העברי "פאק".
הזמר הישראלי חמי רודנר השתמש במילה המעוברתת "פיקפוק" (פעמיים בפ' רפה) בשירו "כל אחד והבוב שלו" (2000): "אמא שלו בטיימינג דפוק, צצה לו בתודעה באמצע הפיקפוק".
ויליאם שייקספיר מעולם לא השתמש במילה במפורש אך התייחס אליה במרומז באופן הומוריסטי באחדים ממחזותיו. "נשות וינדזור העליזות" כולל את הביטוי "focative case" (עיוות של "vocative case"), וב"הנרי החמישי" הדמות פיסטול מאיימת לפגוע ("fuck", "firk" בלשון נקייה) בחייל. ב-1968 צונזרה המילה משירם של הביטלס "Revolution 9", אך שנתיים לאחר מכן עלה בידו של ג'ון לנון להוציא לאור את שירו "Working Class Hero", שכלל שני מופעים של המילה, ללא תגובת הצנזורה.
בדרך כלל כשרוצים להגיד את המילה בלשון נקייה, אומרים F-word (בדומה ל-N-word למילה Nigger), או שמצנזרים את כולה עם כוכביות או סולמיות (###F או ***F)
מאז שנת 1971, בה קבע בית המשפט העליון של ארצות הברית כי השימוש במילה מוגן על ידי חופש הביטוי (במסגרת התיקון הראשון והתיקון ה-14 לחוקת ארצות הברית), נעשה השימוש בה בסרטי קולנוע אמריקאיים הנושאים את דירוג "R-rated" נפוץ ביותר, עד כדי כך שהוא אינו זוכה לתשומת לב גדולה במיוחד מצד הקהל. עם זאת, זכו מספר סרטים ("פני צלקת", "החבר'ה הטובים") ומאוחר יותר גם סדרות טלוויזיה ("הסופרנוס", "דדווד", "הפמליה") למוניטין של שימוש רב מהרגיל במילה. סדרת הסרטים "פגוש את ההורים" כוללת בדיחה חוזרת על חשבון שם משפחתה של הדמות הראשית "פוקר" ("Focker", נשמע כמו "fucker"). בשנת 2013 שבר הסרט "הזאב מוול סטריט" את שיא ההופעות של המילה בסרט.
ב-1991 זכה מזכיר המדינה של ארצות הברית, ג'יימס בייקר, לביקורת חריפה מצדם של יהודי ארצות הברית לאחר שיוחסה לו האמירה "fuck the Jews, they didn't vote for us anyway" ("שיזדיינו היהודים, הם לא הצביעו עבורנו בכל מקרה"). ביוני 2004 ביקש סגן נשיא ארצות הברית דיק צ'ייני מן הסנטור פטריק ליהי, תוך כדי ויכוח בבניין הסנאט, להסתלק ("fuck off") או ללכת ולזיין את עצמו ("go fuck yourself").‏
בתחילת 2014 התחוללה סערה סביב דבריה של ויקטוריה נולנד, תת-מזכיר המדינה האמריקאי לענייני אירופה ואסיה, "Fuck the EU!"‏
כאשר המילה מופיעה בהשאלה, כמילת סלנג, התרגום הוא בדרך כלל "לדפוק את" (למשל "לדפוק את המערכת" על משקל "fuck the system") או "להתעסק עם".
בסלנג הצה"לי משמשת המילה לתיאור מחדל: "פאק בכוננות", "פאק באמינות", "פאק ברמת האוגדה" וכו'. המילה במשמעות זאת חלחלה גם לשיח האזרחי, לדוגמה: "פאק רציני", "פאק שלי" וכו'.
ב-2011 כתב הסופר האמריקני אדם מנסבך ספר בשם "Go the fuck to sleep" (תורגם לעברית בשם "לך כבר לישון, קרציה").
ראו גם

פוקינג (כפר)
הערות שוליים

1 2  הגדרת המילה "fuck" במילון "The American Heritage Dictionary of the English Language" (באנגלית)'"`UNIQ--templatestyles-00000000-QINU`"'
↑  Hargrave, 2000
↑  שחר סמוחה,'"`UNIQ--nowiki-00000004-QINU`"'וואט דה פאק?, באתר הארץ, 7 במרץ 2006
↑  חמי רודנר, כל אחד והבוב שלו, באתר שירונט
↑  צ'ייני פוטר את מבקרו בלשון גסה, הוושינגטון פוסט (אנגלית)
↑  ‘Fuck the EU’: US diplomat Victoria Nuland's phonecall leaked - video, The Guardian
סגנית שר החוץ האמריקאי: "שהאיחוד האירופי ילך להזדיין", באתר הארץ, 7 בפברואר 2014
↑  דונט פאק וויט מי, באתר ynet, 29 בינואר 2008
מחוזות טורקמניסטן

מבחינה מנהלית טורקמניסטן מחולקת ל-5 מחוזות (welayat) ואזור הבירה. המחוזות מחולקים בחלוקת משנה לנפות.
בשנת 2018 שטח ששייך לבירת המדינה הוגדל באופן משמעותי.
בראש כל ממוז עומד מושל שמקבל מינוי מנשיא המדינה.
מחוזות

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
מחוזות טורקמניסטן
| מס' | שם | בירה | שם בשפת המקור | אוכלוסייה (מפקד 2022) | שטח | צפיפות |
| 1 | אחאל | אשגבאט | Ahal welaýaty | 886,845 | 96,650 | 9.176 |
| 2 | בלקן | בלקנאבאט | Balkan welaýaty | 529,895 | 139,270 | 3.805 |
| 3 | דשוגוז | דשוגוז | Daşoguz welaýaty | 1,550,354 | 73,430 | 21.11 |
| 4 | לבאפ | טורקמנאבאט | Lebap welaýaty | 1,447,298 | 93,730 | 15.44 |
| 5 | מרי | מרי | Mary welaýaty | 1,613,386 | 87,150 | 18.51 |
| 6 | אשגבאט | אשגבאט | Mary welaýaty | 1,030,063 | 980 | 1,051 |
הערות שוליים

↑  Turkmenistan: Administrative Division (Regions and Districts) - Population Statistics, Charts and Map, citypopulation.de
| חלוקה מנהלית של מדינות אסיה |
| --- | --- | --- |
|  | אוזבקיסטן • אזרבייג'ן • איחוד האמירויות הערביות • אינדונזיה[3] • איראן • אפגניסטן • ארמניה • בהוטן • בחריין • בנגלדש • ברוניי • גאורגיה[1] • הודו • המלדיביים • הפיליפינים • הרפובליקה העממית של סין • וייטנאם • טאיוואן[2] • טג'יקיסטן • טורקיה[1] • טורקמניסטן • יפן • ירדן • ישראל • כווית • לאוס • לבנון • מונגוליה • מזרח טימור[3] • מיאנמר • מלזיה • נפאל • סוריה • סינגפור • סרי לנקה • עומאן • עיראק • ערב הסעודית • הרשות הפלסטינית[2] • פקיסטן • קוריאה הדרומית • קוריאה הצפונית • קזחסטן[1] • קטר • קירגיזסטן • קמבודיה • קפריסין • רוסיה[1] • תאילנד • תימן |  |
1 חלק משטח המדינה נמצא באירופה. 2 המדינה לא מוכרת על ידי האומות המאוחדות כמדינה רשמית. 3 חלק משטח המדינה נמצא באוקיאניה.
ערך זה הוא קצרמרבנושא טורקמניסטן ובנושא גאוגרפיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
גרעין תורני

גרעין תורני הוא קבוצה של משפחות או יחידים מתוך הציונות הדתית, בעיקר מהמגזר החרד"לי, שמתארגנים לגור יחד בערים שבהן אוכלוסייה דתית-יהודית מועטה, מתוך מטרה להגדיל את הזיקה ליהדות האורתודוקסית באותו המקום. הגרעינים מבוססים לרוב על כולל אברכים או ישיבה העומדת במרכזם. גרעינים רבים מקימים מוסדות חינוך ותרבות, הן לגילאים הצעירים והן למבוגרים.[דרוש מקור]
הגרעינים התורניים שנויים לעיתים במחלוקת ציבורית, בין השאר בשל ערכיהם והשקפותיהם אשר שונים מהערכים וההשקפות של תושבי המקום.
רקע

בראשית ימיה של מדינת ישראל חיו אנשי הציונות הדתית כמעט בכל ערי המדינה, אולם עם השנים הם עברו לערים בעלות ריכוז גבוה של דתיים, דוגמת פתח תקווה, ירושלים ורחובות, לשכונות וישובים בעלי צביון דתי ולהתנחלויות. כך קרה שבשנות ה-80 וה-90 של המאה ה-20 היו אזורים רבים במדינת ישראל בהם הצטמצמה הנוכחות של הציבור הדתי-לאומי.
גם בעיירות הפיתוח, כדוגמת שדרות, ירוחם, נתיבות ואופקים ובשכונות המצוקה, בהן התרכזה אוכלוסייה שנחשבת אומנם מסורתית ברובה אך חלשה, הצטמצם הקשר בינה לבין שכבות יותר מבוססות (כולל האוכלוסייה הדתית-לאומית).
כישלונות של מנהיגי הימין הדתי בקלפי כמו גם הבידוד בו בחרו לחיות אנשיו בהתנחלויות הביאו מנהיגים ורבנים מקרב הציבור הציוני-דתי לתובנה כי עליהם לחדש את הקשר לאוכלוסיות מסורתיות וחילוניות. הרב יואל בן נון במאמר בנקודה, ב-1992, טבע את הסיסמה "להתנחל בלבבות" כמשקל נגד להתרכזות בהתנחלויות.
ב-2005 התייחס הרב צבי ישראל טאו לרעיון "התנחלות בלבבות" ואמר כי אנשי הציונות הדתית התיישבו ביהודה ושומרון, אך לא הכינו את הלבבות ולא הכשירו את עם ישראל לאמונה שלמה ולהבנת הקשר לארץ ישראל.
בספרו "דווקא שם" טוען אלישיב רייכנר שההיענות לקריאה ל"התנחלות בלבבות" התגברה לאחר משברים שבפניהם עמדה הציונות הדתית. לדברי רייכנר ניכרה תופעה זו לאחר משברים כמו פינוי חבל ימית (1982), הסכמי אוסלו (1995), תוכנית ההתנתקות (2005), פינוי עמונה (2006) מתוך תחושה שניתן היה למנוע את המשברים אם רק היו מצליחים לשכנע את "העם" בנכונות הדרך.
רייכנר מתאר שתי תפיסות אשר באות לידי ביטוי במטרות הגרעינים: גרעיני מורים שהוקמו החל משנות השמונים, למשל באילת ובבאר שבע, במטרה "לחזק את מערכת החינוך בעיירות מתוך התפיסה שקידום החינוך יוביל לשינוי חיובי בהן" וגרעינים שהוקמו בשנות התשעים ונשאו אופי תורני יותר מהגרעינים שקדמו להם. לטענת רייכנר משליך הדבר על מטרות גרעינים אלה, הכוללות "הפצת תורה וחיזוק אורח החיים הדתי" בחלק מהמקרים.
היסטוריה

בשנת 1968 הגיע הרב צפניה דרורי ממרכז הרב לקריית שמונה. כאשר ראה את המצב בעיר ארגן גרעין של משפחות דתיות-לאומיות שיתיישבו בעיר ויפעלו בה בתחום החינוך, קבוצה זו היוותה את הגרעין להקמת ישיבת ההסדר בעיר.
בתחילת שנות ה-70 הוקם במבשרת ציון כולל מר"ץ (מרכז צוותים), ביוזמתו ומימונו של זאב וולפסון ובניהולם של הרבנים שבתי זליקוביץ ואורי כהן, במטרה להכשיר מורים שיצאו ליישובי הפריפריה במסגרת "גרעין אמוני".
פעילות של מגורים מכוונים של משפחות מהציונות הדתית ביישוב בעל אופי שונה התקיימה ב-1975, סביב ישיבת ההסדר שקמה במעלות. באמצע שנות ה-80 של המאה ה-20 קמו יוזמות כאלו גם באילת, בירוחם ובצפת (1989). בשנת 1988 הוקם בבית שמש "גרעין תורני" של רשת שעלי תורה, הרב רחמים נסימי מייסד הרשת היה הראשון שטבע את המונח.
מגמת הקמת הגרעינים התורניים התחזקה בשנות ה-90, במקביל להסכמי אוסלו, כאשר נוסדו גרעינים בערים רבות. בתקופה זו הוחל בהקמת גרעינים תורניים גם בערים מבוססות דוגמת תל אביב ורמת גן, בנוסף לגרעינים שהוקמו בעיירות פיתוח ובפריפריה. הגרעינים התורניים נתפסו בעיני אנשי הציונות הדתית כשגרירים של המתיישבים ביהודה, שומרון וחבל עזה ועל מטרותיהם נוסף ניסיון לקירוב רעיוני בין תושבי המדינה שבתוך הקו הירוק לאלו שמחוצה לו.
לדוגמה, אחד מהגרעינים שנוסדו, גרעין חברתי יפו שפועל מזה מספר שנים ביפו ולאחרונה אף בדרום תל אביב בשכונות סמוכות להקמת מוסדות חינוכיים בעיר, וכן גרעין "שקמים", יושב בדרום תל אביב, בשכונת שפירא, ובמסגרתו פועלות כשלושים משפחות. דוגמה נוספת היא הגרעין "אלישיב" הממוקם בלוד שנוסד בשנת 1995. נכון לשנת 2021 זהו הגרעין התורני הגדול ביותר, המונה למעלה מ-1,200 משפחות.
אל הגרעינים התורניים הצטרפו צעירים רבים שנולדו או שגדלו בהתנחלויות, אך ראו חשיבות רבה יותר בגרעינים התורניים כתרומה לחברה הישראלית.