stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בלה קאדאר
ביוגרפיה

בלה קלוג נולד במשפחה יהודית ענייה כבנם של מיהאי קלוג, פרוון, ושל רוזליה בלי (Blüh). הוא גדל בסביבה דו לשונית (גרמנית והונגרית). לאחר שש כיתות של בית ספר יסודי, הלך ללמוד את מקצוע החרטות. בהיותו בן עשרים יצא רגלית לאירופה, התוודע לערים הגדולות שלה (מינכן, פריז), והחליט להיות צייר.
בשנת 1899, בגיל 22, החל את לימודי האמנות שלו בבית הספר לעיצוב תעשייתי בבודפשט, ומשנת הלימודים 1902/1903 למד בבית הספר לעיצוב בהנחיית הצייר אדה באלו. ב-1904 למד בבתי ספר הפתוחים במינכן ובבודפשט. כבר בשנת 1906, רישומיו והפסטלים שלו נכללו בתערוכות התקופתיות של היכל האמנות והסלון הלאומי. בשנת 1911 עבד על מלגה במושבת האמנים של סולנוק.
תחילת קריירת הציור שלו התאפיינה בחיפוש אחר דרך, בנוסף ל בלה איוואני-גרינוולד והניאו...ים, פתרונות הקומפוזיציה והצבעים של ציורי הדיוקן של יוז'ף ריפל-רונאי השפיעו על עבודתו. הוא שם לב גם לתמונות שהופיעו בתערוכות בינלאומיות בבודפשט, ותמונות קבוצת תנועת הנאבי והאופן שבו ציירו הפוסט-אימפרסיוניסטים עוררו בו עניין.
קאדאר יצר ידידות לכל החיים עם מיקלוש רוז'ה סופר האמנות, והוא קיבל הזדמנויות רבות לתערוכות והזדמנויות עבודה בבית האמנים שלו. מרצל נמש העניק לו את פרס אלף הכתרים עבור ציורי הקיר שנעשו עבור ארמון בית האמנים ברחוב רוז'ה. קאדאר עקב גם אחר תוצאות השמונה, במיוחד אחר כיוון ההשפעות של פול סזאן עליהם.
בשנות העשור השני של המאה ה-20, בלה קאדאר עבד באחד מאולפני הסטודיו של מושבת האמנים של דרך סאזדוש (Százados út) שנבנתה כמושבת האמנים הראשונה בבודפשט והיא מושבת האמנים הוותיקה ביותר הפועלת ברציפות באירופה. בשנת 1914, בהתבסס על תוכניותיו של האדריכל לאסלו ואגו, נבנה מחדש ושופץ התיאטרון ההונגרי ובלה קאדאר הוזמן ליצור בו את הפרסקו (נהרס מאז). הוא גם יצר את ציורי הקיר של "מרחצאות המלח ארז'בט" ב-1918 (המרחצאות פורקו מאז). בתום מלחמת העולם הראשונה הציג תערוכות יחיד במוזיאון ארנסט ובגלריית הסטודיו.
הוא נכנס לתחום השפעת האקספרסיוניזם. כבר בשנים 1923 וב-1924 הוצגו ציוריו בגלריה דר שטורם בברלין, חלל התצוגה החשוב ביותר עבור האקספרסיוניזם הגרמני. לאחר תערוכת היחיד שלו, הרוורת' וולדן הזמין אותו למספר תערוכות קבוצתיות, כך שב-1928 הוא הצליח להציג את עצמו בארצות הברית ולטייל בה.
בשנות ה-30 הוא הושפע מהמגמת הנאו-קלאסיציזם של הנובצ'נטו האיטלקי (Novecento Italiano) ומהאסכולה הרומאית ההונגרית המקבילה (האסכולה הרומאית היא הגרסה ההונגרית של הנאו-קלאסיציזם האיטלקי, כלומר אמנות הנובצ'נטו), והוא צייר את יצירותיו הפיגורטיביות בסגנון אר דקו מועשר במאפיינים קלאסיים, שבהם זכה להצלחה רבה בקרב שני חבריו האמנים. והציבור. הוא היה מציג קבוע בגלריה טמאש.
כשהתקרבה מלחמת העולם השנייה, הוא ומשפחתו נאלצו להסתתר בשל יהדותם ובשל הרדיפות הגזעיות. אשתו ושני בניו ניספו בשואה. לאחר מלחמת העולם השנייה, הוא שילב את הסגנון הקודם שלו ביצירותיו והפך ליותר ויותר דקורטיבי. לאחר שנת 1949 הוא נודה ולא נכלל בהחיים הציבוריים האמנותיים ומת בבדידות. קאדאר הובא למנוחות בבית הקברות היהודי ברחוב קוזמה בבודפשט.
הנצחה

בשנת 1971 אורגנה לכבודו תערוכת זיכרון בגלריה הלאומית של הונגריה, ולאחר מכן בשנת 2002 אורגנה תערוכת אוסף של יותר מ-150 יצירות שלו בגלריה Mű-Hall. רבות מיצירותיו נשמרות בגלריה הלאומית של הונגריה.
יצירותיו (מבחר)

A művész feleségének portréja (1907)
Arcképtanulmány (1909)
Piactér (1910)
Nagybányai templom (1910)
Aktok (1912)
Három akt (1916)
Extázis (1917)
Scheiber Hugó (1918)
Csendélet sakktáblával és pipával (1920)
Konstruktív város (1925)
Vágyakozás (1925)
Eladják a szürkét (1927)
Anya gyermekkel (1930)
Kék-sárga kompozíció (1930)
Lehajló hátakt (1934)
Gitáros lány (1935)
A nagy csendélet (1935-1938)
Feketehajú nő portréja (1938)
Csendélet vörös vázával (1939)
חברות באגודות

האגודה החדשה לאמנים
UME (סגן נשיא)
כתביו

בלה קאדאר: Dies irae: עשרים וארבעה ציורי עט. בודפשט, 1945.
ואקארוצ'קה : הרפתקת חג המולד בשמים ובארץ / מיקלוש קורודה; עם רישומים מאת בלה קאדאר. בודפשט, 1945. 92 עמ'.
לקריאה נוספת

לקסיקון קטן של אמנות הונגרית מראשיתו ועד היום. בודפשט : הוצאת אנציקלופדיה, 2002. בלה קאדאר עמודים 167–168.
הערות שוליים

↑  "Születési bejegyzése a Pesti Izraelita Hitközség születési akv. 831/1877. folyószáma alatt".
↑  Latin nyelven, magyarul: a harag napja.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007281007505171  BnF: cb149707866 (data)  GND: 123978726  ISNI: 0000 0001 1690 4889  LCCN: n93074522  RKD: 43213  SNAC: w6pw9m19  SUDOC: 144549433  ULAN: 500024196  VIAF: 95830622   WorldCat (עם VIAF): 95830622 
לוח זיכרון במעונו דאז (Bródy Sándor u. 17)
כרטיסו בתערוכת דר שטורם בברלין
ג'ון הריסון

| --- | --- |
ג'ון הריסון, ציור מאת תומאס קינג, 1796 לערך
ג'ון הריסון, ציור מאת תומאס קינג, 1796 לערך
 לידה:  24 במרץ 1693 פולבי, אנגליה
 פטירה:  24 במרץ 1776 (בגיל 83) לונדון
 מקום מגורים:  אנגליה
 מקום קבורה:  כנסיית סיינט ג'ון, המפסטד
 עיסוק:  נגר, בונה שעונים
 פרסים והוקרה:  מדליית קופלי (1749)
 צאצאים:  ויליאם הריסון
 תרומות עיקריות
 תכנן ובנה את הכרונומטר הימי המוצלח הראשון בעולם, שפתר את בעיית קו האורך
ג'ון הריסון (באנגלית: John Harrison, ‏3 באפריל 1693 – 24 במרץ 1776) היה נגר ובונה שעונים אנגלי שבנה את הכרונומטר הראשון באמצעותו יכלה אונייה לחשב במדויק את קו האורך בו נמצאה. לכרונומטר הימי שפיתח ונכנס לשימוש ב-1730 הייתה השפעה מרחיקת לכת על הספנות והמסחר הימי ועל בטיחות השיט, משום שטעויות בניווט עקב אי ידיעה מדויקת של קו האורך היו נפוצות, והסתיימו לא אחת באובדן האונייה על אנשיה ומטענה ואף באובדן ציים שלמים שנטרפו לחוף או עלו על שרטון וטבעו.
בעקבות אסון הצי האנגלי ליד איי סילי ב-1707, בו טבעו ארבע אוניות מלחמה ועימן ירדו למצולות 1400 מלחים וקצינים, חוקק הפרלמנט הבריטי את "חוק קו האורך" (Longitude Act) והקים את ועדת קו האורך, שמשימתה למצוא שיטה פשוטה, יעילה ואמינה לחישוב קו האורך בים. הוועדה אף הקציבה פרסים כספיים גדולים למי שיציע פתרון מעשי ויעיל לבעיה. על רקע זה ניגש ג'ון הריסון לבניית הכרונומטר הימי שלו, שגבר על כל הפתרונות האחרים והוא בשימוש עד ימינו אנו.
ביוגרפיה

הריסון נולד בפוּלְבִּי, ליד וֵייקְפִילְד שבמערב יורקשייר, הבכור בין חמישה ילדים במשפחתו. אביו החורג עבד כנגר באחוזת נוֹסְטֶל פְּרָיוֹרִי הסמוכה (אנ'). אחד מבתי האחוזה, הנחשב לביתו של הריסון, נושא כיום על קירו שלט כחול המציין זאת.
בסביבות 1700 עברה המשפחה אל הכפר בָּארוֹ שעל הַהַמְבֶּר שבצפון לינקולנשייר. הריסון, כמו אביו, עסק לפרנסתו בנגרות, ובנה ותיקן שעונים בשעותיו הפנויות. אגדה מספרת כי בהיות בן שש, כששכב חולה באבעבועות רוח, ניתן לו שעון לשעשוע והוא האזין לו שעות וחקר את חלקיו הנעים.
הריסון היה גם חובב מוזיקה נלהב, ונעשה לימים מנצח על מקהלת הכנסייה במקום מגוריו.
שעוניו הראשונים

הריסון בנה את שעון התיבה ("שעון סבא" (אנ')) הראשון שלו ב־1713, בהיותו בן עשרים. המנגנון היה עשוי כולו מעץ, בחירה טבעית למי שעיסוקו נגרות. שלושה מבין שעוני העץ הראשונים של הריסון שרדו לימינו; הראשון (1713) נמצא באוסף "האגודה הנכבדה של בוני שעונים" (אנ') בגילדהול, ומאז 2015 בתצוגה במוזיאון המדע בלונדון; השני (1715) גם הוא במוזיאון המדע והשלישי (1717) בנוֹסטֶל פְּרָיוֹרי (אנ') ביורקשייר ונושא את הכתובת "ג'ון הריסון בארו". לשעון נוסטל, הניצב בחדר הביליארד של מבנה מפואר זה, תיבה חיצונית בסגנון ויקטוריאני, עם חלונות זכוכית קטנים בכל צד דרכם ניתן לראות את מנגנון השעון בפעולתו.
בתחילת העשור של 1720 הוזמן הריסון לבנות שעון צריח (אנ') חדש בברוקלסבי פארק (אנ'), בצפון לינקולנשייר. השעון עדיין פועל, וכמו שעוניו המוקדמים של הריסון גם לו מנגנון עשוי אלון וליגנום ויטה (אנ'). אולם בשונה משעוניו הראשונים הוא כולל כמה פרטי מבנה מקוריים לשיפור הדיוק, כמו מחגר חרגול (אנ'). בין 1725 ל־1728 בנו ג'ון ואחיו ג'יימס, נגר מוכשר בזכות עצמו, לפחות שלושה שעוני מטוטלת מדויקים, גם הם בעלי מנגנונים עשויים אלון וליגנום ויטה ונתונים בתיבה גבוהה. באותה תקופה פיתח הריסון את המטוטלת הדו־מתכתית (אנ'). שעון מס' 1, הנמצא כיום בידי אספן פרטי, היה לפנים ב"Time Museum" בניו יורק, עד סגירתו בשנת 2000 ומכירת כל אוספיו במכירה פומבית ב־2004. שעון מס' 2 נמצא במוזיאון העירוני של לידס (אנ'). הוא המוצג המרכזי בתערוכת קבע המוקדשת לג'ון הריסון ולשעוניו. התערוכה נפתחה ב-2014 והייתה האירוע הראשון שציין את יובל 300 השנה לחוק קו האורך. שעון מס' 3 נמצא באוסף "האגודה הנכבדה של בוני שעונים" בלונדון.
הריסון היה אדם רב כישרונות, ובין שאר הישגיו נמנה שכלול מנגנון שעון המטוטלת. הוא המציא את המטוטלת הדו-מתכתית, שהייתה בנויה משני מוטות, האחד מפליז והשני מברזל. המוטות הורכבו באופן כזה, ששיעורי ההתפשטות וההתכווצות השונים שלהם ביטלו אחד את השני, כך שדיוקו של השעון נשמר גם בתנאי טמפרטורה משתנים. שעוני מטוטלת עדינים אלה נחשבים על ידי אחדים למדויקים ביותר בעולם בזמנם, והם במידה רבה החוליה המקשרת הישירה עם שעוניו הימיים של הריסון. דוגמה נוספת ליצירתיות הגאונית שלו היה מחגר החרגול – הֶתְקֵן לשחרור מבוקר של מנגנון ההנעה של השעון, שהיה שכלול של מחגר העוגן (אנ'). מחגר החרגול היה חסר חיכוך כמעט לגמרי ולא נזקק לסיכה, מאחר שחלקיו יוצרו מעץ ליגנום ויטה. הדבר היה ליתרון חשוב בתקופה בה הידיעות על חומרי סיכה ותכונותיהם היו מועטות ביותר.
כאשר החל הריסון לבנות כרונומטרים ימיים סייע לו מבחינה כספית וגם בדרכים אחרות ג'ורג' גְּרֶם (אנ') בונה השעונים והמכשירים. הריסון התוודע לגרֶם באמצעות אדמונד האלי, האסטרונום המלכותי, שתמך בהריסון ובעבודתו.
בעיית קו האורך

את מקומה המדויק של נקודה על פני כדור הארץ (ביבשה או בים) מציינים על פי קו האורך וקו הרוחב העוברים דרכה. קו האורך מציין את מיקומה של הנקודה מערבית או מזרחית למרידיאן ראשי שרירותי אך מוסכם, למשל המרידיאן העובר דרך גריניץ', והוא מבוטא במעלות. השאלה, כיצד לחשב במדויק את קו האורך הגאוגרפי של אונייה העושה דרכה בים, או עוגנת במקום לא מוכר אותו היא מבקשת למפות כדי לשוב אליו בעתיד, העסיקה את הספנים והנווטים מאות בשנים. היא קיבלה משנה חשיבות בתקופת התגליות הגאוגרפיות הגדולות, אז גם התרחב הסחר הימי הטרנס-אוקיאני. דרך אחת לחישוב קו האורך הגאוגרפי היא באמצעות תצפיות אסטרונומיות אחר תנועת גרמי השמיים. שיטה אחרת, קלה יותר, מתבססת על ידיעת השעה המדויקת בנקודת מוצא נתונה מוסכמת (למשל גריניץ'); ההפרש בין הזמן המקומי, שניתן למדוד אותו בקלות, לבין הזמן בנקודת המוצא, מבטא את ההבדל במעלות אורך בין נקודת המוצא לבין מיקומה של האונייה באותו רגע. הסיבה לכך היא, שכדור הארץ משלים סיבוב אחד סביב צירו פעם ביממה, ולכן 24 שעות שוות ל־360 מעלות אורך, כך שכל שעה שווה ל־15 מעלות. לכך נחוץ שעון מדויק, כזה שלא יושפע מטלטולי האונייה ומשינויי לחות וטמפרטורה קיצוניים. הראשון שהגה את רעיון השימוש בשעון מדויק לחישוב האורך הגאוגרפי היה המתמטיקאי והקרטוגרף ההולנדי גמה פריסיוס ב־1553.
טביעת הצי האנגלי ליד איי סילי (1707) (באסון קיפחו חייהם מעל 1,400 איש, כנראה בגלל טעות בחישוב האורך הגאוגרפי) כמו גם החשיבות הגוברת והולכת של הסחר הימי הטרנס־אוקיאני, הביאו את הפרלמנט הבריטי לחוקק ב־1714 את "חוק קו האורך" (Longitude Act) ולהקים את "ועדת קו האורך". החוק הציע פרס כספי עצום למי שימציא שיטה יעילה, מעשית ושימושית לחישוב קו האורך.
בונה השעונים האנגלי הנרי סאלי, שעשה את רוב שנותיו בצרפת, המציא שעון ימי לקביעת קו האורך, והציג אותו ב־1716 בפני האקדמיה הצרפתית למדעים. הוא בנה עוד שני דגמים של אותו שעון מטוטלת מתוחכם, אלא ששעוניו הראו קריאה מדויקת רק במזג אוויר נאה, מאחר שהיו תלויים בתנועתה היציבה של המטוטלת. הריסון, שכבר קנה לו פרסום בשעוניו המדויקים, גמר אומר בלבו לבנות כרונומטר ימי ולהתחרות על פרס ועדת קו האורך.
שלושת הכרונומטרים הימיים הראשונים

ב־1730 הכין הריסון הצעה ושרטוטים של כרונומטר ימי שיתחרה על פרס ועדת קו האורך, ויצא ללונדון להשיג עזרה כספית. הוא הציג את רעיונותיו בפני אדמונד הֵיילי, האסטרונום המלכותי, שהפנה אותו אל ג'ורג' גְּרֵייהֶם, בונה השעונים הראשון במעלה באנגליה באותה עת. אין ספק כי גרייהם התרשם לטובה מהריסון, שכן הוא הילווה לו מכיסו כסף למימון הבנייה של השעון הימי שהוצג בפניו.
בניית שעון מספר 1‏ (H1) ארכה חמש שנים. הייתה זו ההצעה הראשונה שהוגשה לוועדה ונמצאה ראויה לבדיקה בים. ב־1736 הפליג הריסון עם שעונו לליסבון באה"מ "סנטוריון" ושב לאנגליה באה"מ "אורפורד". הוא זכה לשבחים על המכשיר מפי הקפטן של "אורפורד" והחובל הראשי שלה. רב החובל אף ציין שעל פי חישוביו נמצאה האונייה 60 מייל מזרחית מן המקום אליו הגיעו, בעוד הריסון חישב אותו במדויק בעזרת הכרונומטר שבנה.
חברי הוועדה התרשמו מן הכרונומטר, ועל אף שלא הייתה זו הפלגה טרנס אטלנטית, הוחלט להעניק להריסון 500 ליש"ט להמשך פיתוח המצאתו. הוא החל בבניית כרונומטר שני, קומפקטי ועמיד יותר מקודמו. ב-1741, לאחר שלוש שנות עבודה עליו וניסויו ביבשה, היה כרונומטר מס' 2 מוכן. לא ניתן היה לבודקו בים, כי בריטניה נמצאה אז במלחמת הירושה האוסטרית עם ספרד, ואיש לא רצה להסתכן בנפילת השעון יקר הערך לידי האויב. בכל מקרה, הריסון הפסיק לפתע את עבודתו על השעון לאחר שגילה פגם רציני ברעיון המַתְנֵד בעל מוטות איזון (bar balances) במקום המטוטלת הרגילה.
בזמן ההמתנה לסיומה של המלחמה העניקה הוועדה להריסון 500 ליש"ט נוספות, בהן השתמש לבניית כרונומטר שלישי, H3.‏ שבע־עשרה שנות עבודה השקיע הריסון באותו "שעון ימי" שלישי, אך חרף כל מאמציו לא עמד הכרונומטר בציפיותיו. למרות זאת, לא הייתה זו ברכה לבטלה. תוך כדי עבודתו על שעון זה הוריש הריסון לעולם שתי המצאות יקרות־ערך: התקן הדו-מתכת והמיסב הגלילי (אנ') שגליליו נתונים בתוך כלוב.
מורשת והנצחה

הריסון נפטר ב-24 במרץ 1776 (בגיל 83). הוא נקבר בבית הקברות של כנסיית סנט ג'והן שבהמפסטד, הממלכה המאוחדת, לצד אשתו השנייה אליזבט ובנם ויליאם. קברו שופץ בשנת 1879 על ידי איגוד השענים של לונדון, על אף שמעולם לא היה חבר באיגוד זה.
לאחר מלחמת העולם הראשונה נתגלו הכרונומטרים והשעונים של הריסון במחסן במצפה המלכותי בגריניץ' במצב רעוע למדי. מצא אותם קצין הצי המלכותי רופרט גולד (Rupert Gould), אשר השקיע מספר שנים בתיקונם ובשיפוצם. גולד ולא הריסון, הוא שהעניק לכרונומטרים את מספריהם הסידוריים (H1 עד H5).
כיום מוצגים הכרונומטרים המשופצים 1, 2 ו-4 במוזיאון הימי הלאומי הבריטי, במצפה המלכותי בגריניץ'. כרונומטר מס' 5 נמצא בבעלות Worshipful Company of Clockmakers של לונדון, והוא מוצג ב־Clockmaker's Museum בגילדהול בלונדון, כחלק מאוסף החברה.
ב-24 במרץ 2006 הוצב לוח הנצחה לזכרו במנזר וסטמינסטר.
לקריאה נוספת

דָוָוה סוֹבֶּל, קו האורך - סיפורו האמיתי של הגאון הבודד שפתר את הבעיה המדעית הגדולה ביותר של זמנו. תרגום: נילי לנדסברגר. ירושלים, כתר, 1988.
Lieut.-Commander Rupert T. Gould, R.N. (retired). John Harrison and his Timekeepers. National Maritime Museum, Greewich, 1978 (4th edition). Reprinted from the Mariner's Mirror, vol. XXI, No. 2, April, 1935.
Eric G. Forbes, The Birth of Scientific Navigation - The Solving in the 18th century of the problem of finding longitude at sea. National Maritime Museum, Greenwich, Maritime Monographs and Reports, No. 10, 1974.
הערות שוליים

↑  "John Harrison in: Britannica". Retrieved 11 December 2021.
↑  "John Harrison: Timekeeper to Nostell and the world!". BBC Bradford and West Yorkshire. BBC. 8 April 2009. Retrieved 10 February 2012.
↑  Sobel, Dava (1995). Longitude: The True Story of a Lone Genius Who Solved the Greatest Scientific Problem of His Time. New York: Penguin.
↑  כרונומטר H1.‏ המוזיאון הימי הלאומי, גריניץ'.
↑  כרונומטר H2.‏ המוזיאון הימי הלאומי, גריניץ'.
↑  כרונומטר H3. המוזיאון הימי הלאומי, גריניץ'.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007262479205171  PLWABN: 9811340664705606  BIBSYS: 90884731  BNE: XX1340315  BnF: cb12039600w (data)  GND: 119358166  ICCU: BVEV181228  ISNI: 0000 0000 6643 2034  LCCN: n85089507  LNB: 000176706  NDL: 00651221  NKC: jn20000720098  NLA: 41706044  NLG: 77511  NTA: 070536309  RERO: 02-A012755319  SNAC: w6089n8f  SUDOC: 034749152  Trove: 1455637  VIAF: 36935388   WorldCat (עם VIAF): 36935388 
תחריט עץ המציג במבט מן הצד את המנגנון של שעון תיבה (שעון סבא) אנגלי מאמצע המאה ה־19.
הכרונומטר הימי הראשון של הריסון (H1)
בלה צור

בלה (וינשטוק) צור (נולדה ב-7 בדצמבר 1952) היא פעילה חברתית ואלופה פאראלימפית.
ביוגרפיה

צור נולדה בפתח תקווה ובהיותה בת שנתיים חלתה בשיתוק ילדים. בצעירותה נעזרה בקביים ומכשירי הליכה והחלה לעסוק בספורט נכים במסגרת מרכז הספורט לנכים ברמת גן.
בשנת 1978 סיימה צור לימודי תואר ראשון בעבודה סוציאלית מאוניברסיטת בר-אילן. במהלך השנים היא התמחתה בשיקום והוסמכה בגישור, בדגש על אוכלוסיות עם צרכים מיוחדים,
פעילות ספורטיבית > ייצוג ישראל במשחקים הפאראלימפיים

בשנים 1968 ו-1976 השתתפה במשחקים הפאראלימפיים והתחרתה בשחייה, סייף וזריקת דיסקוס. במשחקים הפאראלימפיים שנערכו בטורונטו, קנדה בשנת 1976 זכתה במדליית זהב במשחה ל-25 מטר גב ובמדליית ארד במשחה ל-25 מטר חופשי.
פעילות ספורטיבית > ריקוד בכיסא גלגלים

בשנת 1988 החלה צור לרקוד ריקודים בכיסא גלגלים במכון וינגייט ובבית הלוחם ובין השנים 2001–2004 הייתה חברת להקת המחול "ורטיגו", בה משולבים רקדנים בעלי מוגבלות לצד רקדנים עומדים.
קריירה מקצועית

בשנת 2000 סיימה לימודי תואר שני בעבודה סוציאלית. בין השנים 1978 - 1985 הועסקה צור במחלקה לשירותים חברתיים של עיריית פתח תקווה.
לאחר מעבר המשפחה למגורים ברעננה עבדה צור כעובדת סוציאלית בבית חולים לוינשטיין (1986–1995) ובבית החולים הסיעודי "נועם" (1995 - 2002).
פעילות ציבורית

במקביל לעיסוקיה המקצועיים עסקה גם בפעילות ציבורית, בהיותה יועצת ארצית לחברה למתנ"סים לאוכלוסיות עם צרכים מיוחדים, פעילת ארגון הנכים הארצי ופעילה בנושא סיעוד בוועדת הכנסת לנושא עובדים זרים.
בשנים 2003 ו-2008 התמודדה צור בבחירות המוניציפליות למועצת עיריית רעננה. בכהונתה הראשונה במועצה היא פעלה בוועדות מכרזים, ספורט והנחות בארנונה. בשנת 2005, לאחר חילופי ראש העיר והיבחרו של נחום חופרי לתפקיד, קיבלה לידיה את תיק הרווחה העירוני. בתפקיד זה קידמה צור את הפרויקטים "קהילה נגישה" ו"עיר נגישה" להנמכת מדרכות, הסדרת חניות נכים, הנמכת כספומטים ופעילויות לרווחת האוכלוסייה הבריאה. בשנת 2007 החלה לפעול בראשותה במועצת העיר ועדת נגישות תחבורה ומקומות מפגש. לאחר הבחירות בשנת 2008 המשיכה צור לפעול כחברת הנהלת העירייה וחברה בוועדות מכרזים, הנחות בארנונה וקידום הילד, עד לסיום כהונתה במועצת העיר ב-2013. בנוסף החלה לפעול כחברת הוועדה המייעצת לנציבות שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלויות וכמרצה בנושאי מוגבלות ונגישות בבתי ספר ובאוניברסיטת בר-אילן.
פרסים והוקרה

"אות השוויון" לשנת 2003 מטעם נציבות שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלויות
"אות המאבק" על שם סטנלי הר לשנת 2006.
תואר "יקירת העיר רעננה" ניתן בשנת 2023 (שנת המאה להיווסדה של רעננה).
חיים אישיים

במהלך התחרויות במשחקים הפאראלימפיים, הכירה את עופר צור, נכה צה"ל המרותק לכיסא גלגלים, ונישאה לו. בעקבות לידת בנה הבכור החלה להיעזר בכסא גלגלים, בו עשתה שימוש עד ללידת שלישייה בלידתה השנייה.
ג'ואן בנהם

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  17 במאי 1918 לונדון, הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 פטירה:  13 ביוני 1981 (בגיל 63) וסטמינסטר, הממלכה המאוחדת 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 תקופת הפעילות:  מ-1938 
 פרופיל ב-IMDb
 
ג'ואן בנהם (באנגלית: Joan Benham;‏ 17 במאי 1918 – 13 ביוני 1981) הייתה שחקנית אנגלייה שידועה בעיקר מהופעתה בתפקיד ליידי פרודנס פיירפקס בסדרת הדרמה התקופתית של רשת ITV "על אדונים ומשרתים".
ביוגרפיה

בנהם נולדה בלונדון והיא בת דודה של השחקנית ההוליוודית אוליב סטורגס.
על אף שהקריירה שלה התרכזה בעיקר בטלוויזיה, בנהם התחילה את דרכה בתיאטרון על במות הווסט אנד בשנות ה-40 של המאה העשרים, והמשיכה להופיע בתיאטרון במשך כל הקריירה. ב-1954 הופיעה בברודוויי בתפקיד הלנה במחזה "חלום ליל קיץ" מאת ויליאם שייקספיר לצדו של פטריק מקני בתפקיד דמטריוס.
ג'ואן בנהם שיחקה ב-16 פרקים בסדרת הטלוויזיה "על אדונים ומשרתים" מהעונה הראשונה ועד האחרונה. היא גילמה את ליידי פרודנס פיירפקס, חברתה הטובה של ליידי בלאמי ושל כל המשפחה. תפקידים נוספים שלה בטלוויזיה היו בסדרה "רופא בבית", הקומדיה "Doctor in Charge", "האב בראון", "הדוכסית מרחוב דיוק", "Doctor on the Go", הסדרה לילדים "Just William", ובסיטקום "Take My Wife". בקולנוע השתתפה בסרט "גברת מרפל בולשת בצי" (1964) מסדרת סרטי מיס מארפל, הקומדיה "Ladies Who Do" (מ-1963), הסרט "Perfect Friday" (מ-1970) וב-"Carry On Emmannuelle" (מ-1978) מסדרת סרטי "Carry On".
התפקיד האחרון ששיחקה בנהם היה בדמות מלינדה ספריי בסיטקום "טרי וג'ון". הפרק בהשתתפותה "The Lawnmower" שודר ב-13 בנובמבר 1981, חמישה חודשים אחרי מותה.
בנהם נפטרה בווסטמינסטר בלונדון בגיל 63.
פילמוגרפיה

| שנה | שם | שם באנגלית | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1938 |  | The Divorce of Lady X |  | ללא קרדיט |
| 1949 |  | Maytime in Mayfair | עורכת אופנה | ללא קרדיט |
| 1952 |  | Saturday Island | אחות |  |
| 1952 |  | Mother Riley Meets the Vampire | ליידי בתחנת משטרה |  |
| 1952 | רשומות מועדון הפיקוויקים | The Pickwick Papers |  | ללא קרדיט |
| 1953 |  | Innocents in Paris | פקידת קבלה | ללא קרדיט |
| 1954 |  | Dance, Little Lady |  | ללא קרדיט |
| 1955 |  | The Man Who Loved Redheads | קלואי |  |
| 1955 |  | King's Rhapsody | הרוזנת אסטריד |  |
| 1956 |  | Child in the House | ורה מקנלי |  |
| 1956 |  | Loser Takes All | מיס בולן |  |
| 1956 |  | Dry Rot | בלונד |  |
| 1956 |  | It's Great to Be Young | מלווה של מר רוטלדג' |  |
| 1958 |  | A Night to Remember | לוטי |  |
| 1958 |  | The Whole Truth | אורחת במסיבה |  |
| 1959 | מפת הלב האנושי | The Heart of a Man | גרייס |  |
| 1959 |  | The Crowning Touch | דפני |  |
| 1959 |  | The Bridal Path | ברמנית |  |
| 1959 |  | Desert Mice | אונה או'טול |  |
| 1960 |  | The Grass Is Greener | פקידת קבלה במספרה |  |
| 1962 |  | I Thank a Fool | מנהלת מסעדה |  |
| 1963 | אנשים חשובים ביותר | The V.I.P.s | מיס פוטר |  |
| 1963 |  | Ladies Who Do | מיס פינסט |  |
| 1964 | גברת מרפל בולשת בצי | Murder Ahoy! | אחות ראשית אליס פנברייד |  |
| 1964 |  | The Wild Affair | עוזרת |  |
| 1968 |  | The Limbo Line | ליידי פאראדיי |  |
| 1969 | ארתור? ארתור! | Arthur? Arthur! | גברת פיין |  |
| 1969 |  | The Magic Christian | אשת חברה בסות'ביס |  |
| 1970 |  | Perfect Friday | מיס ולש |  |
| 1971 |  | Tales of Beatrix Potter | אחות |  |
| 1971–1975 | על אדונים ומשרתים | Upstairs, Downstairs | ליידי פרודנס פיירפקס | סדרת טלוויזיה |
| 1976 | הדוכסית מרחוב דיוק | The Duchess of Duke Street | ליידי ויליאמס | בפרק "The Outsiders" |
| 1977 |  | Hardcore | נורמה בלקהרסט |  |
| 1978 | רוזי דיקסון | Rosie Dixon - Night Nurse | נזירה |  |
| 1978 |  | The Greek Tycoon | ליידי אליסון |  |
| 1978 |  | Carry On Emmannuelle | ליידי |  |
הערות שוליים

↑  Joan Benham (1918 - 1981) - Find A Grave Memorial
↑  I Talked with a Zombie: Interviews with 23 Veterans of Horror
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0003 7197 8295  LCCN: no2008178085  SNAC: w6225hdm  VIAF: 31827566   WorldCat (עם VIAF): 31827566
ג'ון הרשל

| --- | --- |

ג'ון הרשל, דיוקן מאת ג'וליה מרגרט קמרון, אפריל 1867
 לידה:  7 במרץ 1792 סלאו, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  11 במאי 1871 (בגיל 79) קנט, הממלכה המאוחדת 
 שם לידה:  John Frederick William Herschel 
 ענף מדעי:  אסטרונומיה, מתמטיקה, כימיה
 מקום מגורים:  אנגליה
 מקום קבורה:  מנזר וסטמינסטר 
 מקום לימודים:  איטון קולג'  קולג' סנט ג'ון 
 מוסדות:  האקדמיה הרוסית למדעים של סנקט פטרסבורג 
 פרסים והוקרה:  אי הרשל באוקיינוס הקרח הצפוני  הר הרשל באנטארקטיקה
 בן או בת זוג:  Lady Margaret Brodie Stewart (3 במרץ 1829–?) 
 צאצאים:  ג'ון הרשל, אמיליה הרשל, Maria Sophie Herschel, ג'וליה מרי הרשל, Matilda Rose Herschel, Francisca Herschel, מרגרט לואיזה מרשל, Isabella Herschel, ויליאם ג'יימס הרשל, אלכסנדר סטיוארט הרשל, קרוליין אמיליה מרי הרשל, Constance Anne Herschel 
 הערות:  בנו של ויליאם הרשל
 תרומות עיקריות
 הכנסת שימוש ביום יוליאני, נתן שמות ל-7 ירחי שבתאי ו-4 ירחי אורנוס, חקר הצילום
 
סר ג'וֹן פְרֶדרִיק וִילְיַאם הֶרְשֶל, הברונט הראשון (באנגלית: Sir John Frederick William Herschel, 1st Baronet‏), KH‏‏ (7 במרץ 1792 – 11 במאי 1871) היה איש אשכולות אנגלי: מתמטיקאי, אסטרונום, כימאי ומחלוצי הצילום. הרשל היה בנו היחיד של האסטרונום ויליאם הרשל ובעצמו אב ל-12 ילדים.
הרשל הנהיג את השימוש ביום היוליאני באסטרונומיה, נתן שם לשבעה מהירחים של כוכב הלכת שבתאי ולארבעה מהירחים של אורנוס, הרים תרומות חשובות להתפתחות הצילום, וחקר את תופעת עיוורון הצבעים ואת ההשפעה הכימית של קרינת על-סגול.