stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
היסטוריה של עיראק
מלוכה ורפובליקה

השליטה העות'מאנית על עיראק המשיכה עד פרוץ מלחמת העולם הראשונה, כאשר העות'מאנים נכנסו למלחמה לצד גרמניה ומעצמות המרכז. כוחות בריטיים שפלשו לארץ וסבלו מפלה מידי הצבא הטורקי במשך המצור על כות בין השנים 1915–1916. כוחות בריטיים התקבצו מחדש וכבשו את בגדאד ב-1917. שביתת הנשק נחתמה ב-1918.
לאחר המלחמה, עיראק שוחררה מהשלטון העות'מאני על ידי הצרפתים והבריטים כמוסכם בהסכם סייקס–פיקו, וב-11 בנובמבר 1920, הפכה עיראק להיות שטח מנדטורי בשליטת הבריטים תחת השם "מדינת עיראק" ("State of Iraq"), לשם יצירת המדינה המודרנית חיברה בריטניה שלושה מחוזות עות'מאניים לשעבר, וילאייט בגדאד, וילאייט בצרה ווילאייט מוסול. בריטניה אכפה ושלטה על השושלת ההאשמית שגורשה מסוריה על ידי הצרפתים ותחמה את גבולותיה של עיראק מבלי להתייחס למדיניות האתנית השונה ולקבוצות הדת השונות במדינה, בייחוד את הכורדים שבצפון. במהלך הכיבוש הבריטי, השיעים והכורדים נלחמו להשגת עצמאותם. הבריטים השתמשו בנשק כימי (פצצות זרחן) כנגד כפרים כורדים.
מלוכה ורפובליקה > המלוכה העיראקית

האמיר פייסל הראשון, מנהיג המהפכה הערבית כנגד הסולטאן של האימפריה העות'מאנית בזמן מלחמת העולם הראשונה ובן של השושלת ההאשמית ממכה, הפך למלך הראשון של המדינה החדשה. הוא השיג את כס המלוכה במידה חלקית תחת השפעתו של לורנס איש ערב. אף על פי שהפך והוכרז למלכה החוקי במשאל עם ב-1921, עצמאותה של עיראק הושגה רק ב-1932, כאשר המנדט הבריטי תם.
בשנת 1922 מנתה אוכלוסיית עיראק כ-2.5 מיליון נפש. במפקד 1927 היא מנתה 2.968 מיליון, ובמפקד 1934 מנתה 3.380 מיליון.
בשנת 1927 התגלתה פריצת נפט ענקית בשדה באבא גורגור סמוך לעיר כירכוכ שהביאה עימה צמיחה כלכלית.
לאחר מותו של פייסל הראשון ב-1933 מלך על עיראק בנו ראזי עד שנת 1939. שנים אלו התאפיינו בחוסר שקט פנימי בשל ניסיונות חוזרים ונשנים של הצבא לתפוס את מושכות השלטון. ראזי נהרג בתאונת דרכים ב-1939 וירש אותו בנו פייסל השני, אולם לאור העובדה כי היה בן ארבע בעת מות אביו, דודו עבד אל-אילה היה שליט עיראק עד שמלאו לפייסל 18 שנים. 
במהלך שנות השלושים של המאה העשרים גברה בעיראק האהדה לעליית של הממשלים הנאצים והפשיסטים בגרמניה ובאיטליה. הממשלות העיראקיות פיתחו קשרי מסחר עם שתי המדינות ועודדו לאומנות ערבית המבוססת על עקרונות פרו-פשיסטים. 
סאמי שוכת, שכיהן בשנות השלושים כשר החינוך וכשר הרווחה העיראקי, בהיותו מוקסם בגלוי על ידי משמעת "הנוער ההיטלראי", ייסד יחד עם פדיל אל ג'מאלי בשנת 1935 את תנועת הנוער הלאומנית הערבית "אל-פוּתוּוָה".
ב-1941 פלשה הממלכה המאוחדת לעיראק בשל חששות מניתוק אספקת הנפט למערב ומהתקרבות ממשלת רשיד עאלי אל-כילאני לגרמניה הנאצית. במשך שש שנים הייתה עיראק תחת הכיבוש הבריטי, שלאחריהן הוחזר שלטון המונרכיה ההאשמית ב-26 באוקטובר 1947.
עיראק נטלה חלק בהתקפת מדינות ערב על ישראל, במלחמת העצמאות בשנת 1948. כ-17,000 חיילים עיראקים השתתפו במלחמה, וכ-500 נהרגו בקרבות. גם במלחמת ששת הימים השתתפה עיראק בלחימה בחזית הסורית, וב"מבצע מוקד" פגעה ישראל בצורה קשה בכוחה האווירי. במלחמת יום הכיפורים נטלה עיראק חלק פעם נוספת, וכ-300 מחייליה נהרגו.
בשנת 1953 קיבל לידיו פייסל השני את השלטון בפועל. בהשפעת ראש ממשלתו הפרו-מערבי נורי א-סעיד פעל לביסוסה של "ברית בגדאד" בשנת 1955. בברית פרו-בריטית זו היו חברות איראן, טורקיה, פקיסטן, בריטניה ועיראק. בחלק ממדינות אלו שלטו שושלות מלכים, אשר כבעיראק, ייצגו אינטרסים של מעצמות מערביות זרות ובעלי הון. ברית זו עמדה בניגוד לרוח הזמן בעולם הערבי, אשר אותה ביטא גמאל עבד אל נאצר, אשר הלהיב את ההמונים ברטוריקה פאן-ערבית, סוציאליסטית, רפובליקנית ואנטי-אימפריאליסטית.
פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
מלוכה ורפובליקה > הרפובליקה העיראקית

בינואר 1958 הכריזו מצרים וסוריה על איחוד ביניהן, ליצירת הקהיליה הערבית המאוחדת (קע"מ). פייסל, ובן דודו חוסיין מלך ירדן, ראו את האיום שיוצר איחוד זה על משטרם. בפברואר 1958 הכריזו ירדן ועיראק על איחוד ביניהן ליצירת "הממלכה ההאשמית המאוחדת", שבראשה עמד פייסל. ביולי חש חוסיין כי משטרו מתערער, וביקש עזרה צבאית מפייסל. פייסל מיהר לשלוח לעזרתו חטיבה ובראשה קצין בשם עבד אל-כרים קאסם, אשר יחד עמו פעל עבד א-סלאם עארף, קצין שהיה נתון להשפעת נאצר וקע"מ. קאסם ניצל את ההזדמנות שניתנה לו, ושינע את החטיבה לבגדאד במקום אל הגבול הירדני, שם הכריז על הפיכה צבאית. נורי סעיד ופייסל נתפסו בידי המורדים, ונתלו בכיכר העיר ב-14 ביולי 1958. קאסם מונה לראש ממשלת עיראק, שהייתה מורכבת מחברים במפלגה הקומוניסטית הפרו-סובייטית שקאסם היה תומך נלהב שלה, מחברים ממפלגת הבעת' שהוקמה חמש שנים קודם לכן בסיוע מישל עפלק, מורה סורי, ולאומנים שונים.
אחת ההחלטות הראשונות שקיבלה הממשלה החדשה הייתה ביטול כל העונשים על הקצינים העיראקים שמרדו בשלטון הבריטי בשנת 1941. זמן קצר לאחר המהפכה, קאסם, שלא הסתיר את אהדתו לקומוניזם, הזמין אלפי יועצים מזרח-אירופיים וסובייטיים לעיראק שיעזרו לו לבנות צבא חזק יותר. הבעת'יסטים זעמו מאוד על חבירתו של קאסם עם ברית המועצות[דרוש מקור], אך מה שיותר הרגיז אותם היה התנגדותו של קאסם לאיחוד עם סוריה ומצרים. בשנת 1959 שלחו הבעת'יסטים חוליה בת חמישה אנשים שמטרתה הייתה לחסל את קאסם. ניסיון ההתנקשות כשל, ובעקבותיו החל קאסם להשתמש בטרור כדי להפחיד את מתנגדיו.
בשנת 1963 ארגן הצבא הפיכה ברוטלית ותפס את השלטון. עשרה חודשים לאחר המהפכה מונה אחמד חסן אל-בכר לתפקיד ראש הממשלה. אולם שלטון מפלגת הבעת' היה קצר ימים, וכבר בנובמבר 1963 נאלץ בכר לפנות את מקומו, בשל הצלחת מהפכה נגדית של עבד א-סלאם עארף, אולם הוא נותר בתפקיד סגן הנשיא במשטר זה. בינואר 1964 סולק אל-בכר מתפקידו כסגן הנשיא, אך המשיך לעמוד בראשה של מפלגת הבעת'. ב-1968, בסיוע מצרי הצליח אל-בכר לבצע הפיכה פנימית במשטר, ולהדיח את עבדול רחמן עארף, אחיו של הנשיא הקודם שירש את אחיו לאחר מותו ב-1966. אערף עזב את משרתו לאחר שהבין כי הצבא תומך באל-בכר, שמונה לנשיא הרביעי של עיראק. הוא היה הדמות הבולטת ביותר במפלגת הבעת' וזכה לכינוי "מנהיג המהפכה".
שלטון סדאם

לאחר המהפכה היה אחמד חסן אל-בכר לשליט עיראק, וסדאם חוסיין למספר שתיים בשלטון החדש. ב-16 ביולי 1979 הפך חוסיין לנשיא עיראק לאחר שהכריח את אל-בכר להתפטר. מראשית שלטונו חתר לצייד את ארצו בנשק לא קונבנציונלי. ב-22 בספטמבר 1980, קצת יותר משנה לאחר תחילת כהונתו כנשיא ולאחר סדרה של תקריות גבול ביוזמת השלטון המהפכני השיעי החדש באיראן, פתח חוסיין במלחמה עם איראן, שנמשכה 8 שנים ללא הכרעה.
בין השנים 1988-1987, ביצע חוסיין מעשי טבח בכורדים שבחלקה הצפוני של עיראק, תוך שימוש בנשק כימי. מספר הנרצחים נאמד בין 50,000 ל-100,000 איש, רובם אזרחים. ב-2 באוגוסט 1990, בפיקודו של חוסיין, פלש צבא עיראק לכווית וכבש אותה. בעקבות כיבוש כווית הקימה ארצות הברית קואליציה של מדינות לגירוש הפולשים. מלחמת המפרץ שבה פעלה הקואליציה נגד כוחות עיראק, החלה ב-17 בינואר 1991 והסתיימה בפברואר 1991 בגירוש הכוחות העיראקיים מכווית. במהלך מלחמה זו נורו מעיראק עשרות טילי סקאד על ישראל.
עם תחילת מלחמת עיראק (מרץ 2003), כהונתו של סדאם חוסיין כנשיא עיראק הופסקה מאחר שנאלץ להימלט ולהסתתר עקב פלישת כוחות אמריקניים ובריטים למדינתו. ב-13 בדצמבר 2003 נתפס על ידי כוחות צבא ארצות הברית בעיר אדוואר, הנמצאת 15 ק"מ דרומית לתיכרית שבעיראק. חוסיין עמד למשפט, וב-5 בנובמבר 2005 נגזר עליו דין מות באשמת פשעים נגד האנושות; גזר הדין בוצע ב-30 בדצמבר 2006.
המאה ה-21

משנת 2003, לאחר פלישת הכוחות האמריקניים והבריטים, עיראק נשלטת בידי כוחות הקואליציה. ב-23 במאי 2003, מועצת הביטחון של האו"ם אישרה פה אחד את הסרת כל הסנקציות הכלכליות נגד עיראק.
לאחר מלחמת עיראק נוהלה המדינה בידי קואליציה של המדינות שפלשו לעיראק בראשות ארצות הברית. בשנת 2005 הועברה השליטה האזרחית לממשלה העיראקית הזמנית שמונתה לאחר בחירות כלליות לפרלמנט זמני, שהתקיימו לראשונה באופן דמוקרטי בתולדות המדינה. גאזי אל יאוור נבחר לכהן כנשיא הזמני של עיראק לאחר העברת השלטון לממשלה הזמנית מידי ארצות הברית, ששלטה בה כשנה. אל יאוור כיהן בתפקיד מיוני 2004 ועד הבחירות באפריל 2005. בשנת 2006 הוקמה ממשלה עיראקית קבועה בראשות המפלגה השיעית הנתמכת על ידי איראן. מאז נפילת משטרו של סאדם חוסיין סבלה עיראק מפיגועים קשים בתדירות גבוהה, בעיקר על רקע המאבק בין השיעים לסונים על השליטה במדינה. על פי הערכות שונות נהרגו בין השנים 2004 ל-2008 בין 77 אלף ל-85 אלף בני אדם ונפצעו מעל ל-120 אלף. רבים מתושבי עיראק נמלטו מארצם, וכך נוצרה בעיית פליטי עיראק.
בדצמבר 2011 עזבו את המדינה אחרוני החיילים האמריקנים שהיו מוצבים בעיראק.
ביוני 2014 פתחו מורדים סונים במתקפה כוללת נגד הממשלה במספר גזרות ברחבי עיראק.
באפריל 2021 בית החולים אבן אל-חטיב בבגדאד נשרף עקב התפוצצות מכלי חמצן שיועדו לחולי קורונה, ובעקבות השריפה נהרגו 82 אנשים, והוכרז במדינה יום אבל לאומי.
ראו גם

כורדיסטן
יזידים
מיתולוגיה מסופוטמית
לקריאה נוספת

חגי ארליך, המזרח התיכון בין מלחמות העולם, ספר ב, יחידה 3, חלק א: עראק בשנות העשרים, עמ' 13–160, האוניברסיטה הפתוחה, תשנ"ד – 1993.
מיכאל אפל, עראק - מלוכה, מהפכה, רודנות (ספר 2 בסדרה המזרח התיכון בימינו), בהוצאת האוניברסיטה הפתוחה, תשס"ה – 2005.
הערות שוליים

↑  חגי ארליך, המזרח התיכון בין מלחמות העולם, האוניברסיטה הפתוחה, ספר ב, יחידה 3, עמ' 114.
↑  סוכנויות הידיעות, צבא ארה"ב: 77 אלף נהרגו בעיראק ב-5 שנים, באתר ynet, 14 באוקטובר 2010
| מסופוטמיה |
| --- | --- | --- |
| ממלכות בתקופת הברונזה | ממלכות בתקופת הברונזה |  |
| שומר | אומה • אור • ארידו • ארך • אשנונה • באד-טיבירה • בורסיפה •  דיר • לגש • מלגיום • נגירסו • ניפור • סיפר • כיש • שדופום • שורופק |  |
| עילם | שושן • אנשאן |  |
| אכד | אכד • מארי • גותים |  |
| אמורים | אמר • תותול • איסין • ארך • לרסה • בבל • כיש • מרי • תרקה • ימחֿד • אכלתום |  |
| בבל | התקופה הבבלית הקדומה • כשים • האימפריה הבבלית החדשה • כשדים • דור-כוריגלזו |  |
| אשור | אשור • כלח • דור שרוכין • נינוה • חרן • אימגור-אנליל • האימפריה האשורית החדשה |  |
| חור | מיתני • אורקש • נוזי • אוררטו |  |
| נושאים מרכזיים | נושאים מרכזיים |  |
| ממשל | מלכי שומר • מלכי אשור • מלכי בבל |  |
| מיתולוגיה | מיתולוגיה מסופוטמית • הוראות שורופק • אנומה אליש • עלילות גילגמש • מרדוך • קינת ניפור • הדת הבבלית אשורית |  |
| שפה | כתב יתדות • אלפבית ארמי • שומרית • אכדית • אמורית • עילמית • חורית • ארמית |  |
| נהרות | פרת • חידקל • חבור • בליח • דיאלא • הזב הגדול • הזב הקטן |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007560544805171  LCCN: sh85067941 
תקופת ח'ליפה.
צלחת חרס זו נעשתה במאה ה-9 לספירה בעיראק. הצלחת נמצאת במוזיאון סמית'סוניאן, וושינגטון.

סדאם חוסיין זמן קצר לאחר תפיסתו.
רם (נהר)

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 אורך:  120 קילומטרים
 יובלים:  North Ram River 
 שפך:  נהר ססקצ'ואן הצפוני 
 מדינות באגן הניקוז:  קנדה 
  (למפת אלברטה מוגדלת) אדמונטון קלגרי רד דיר לת'ברידג' מדיסין הט גרנד פריירי קולומביה הבריטית הטריטוריות הצפון-מערביות ססקצ'ואן ארצות הבריתרם(למפת אלברטה רגילה) אדמונטון קלגרי רד דיר לת'ברידג' מדיסין הט גרנד פריירי קולומביה הבריטית הטריטוריות הצפון-מערביות ססקצ'ואן ארצות הבריתרם
 
נהר רם או נהר ראם (באנגלית: Ram River) הוא נהר בהרי הרוקי הקנדיים בפרובינציית אלברטה שבקנדה. הנהר זורם לכיון מזרח, מתמזג עם נהר רם הצפוני, ונשפך אל נהר ססקצ'ואן הצפוני, בסמוך לעיירה רוקי מאונטיין האוס. מוצאו של הנהר בגובה 2,374 מטרים מעל פני הים, ושפכו בגובה של 1,048 מטרים מעל פני הים. בנהר מפלים רבים.
יובלים

אל הנהר נשפכים היובלים הבאים:
נחל המינגברד (Hummingbird Creek) - אליו נשפכים:
נחל קאנארי (Canary Creek)
נחל אניון (Onion Creek)
נחל לינקס (Lynx Creek)
נהר רם הצפוני (North Ram River) - אליו נשפכים:
נחל קיסקה (Kiska Creek)
נהר ג'ויס (Joyce River)
נחל לינץ' (Lynch Creek)
נחל פיליפ (Phillip Creek)
נחל פינטו (Pinto Creek)
נחל פול (Fall Creek)
נחל טאודינה (Tawdina Creek)
היסטוריה

נהר רם הוא אתר דייג פופולרי. בשנת 2018 שקלה ממשלת אלברטה לאסור על הדיג בנהר על מנת לשקם את אוכלוסיית דגי הטרוטה בו. בעקבות לחץ ציבורי חזרה בה ממשלת אלברטה מהחלטה זו.
הערות שוליים

↑  Sarah Rieger Alberta backs down on plans to ban trout fishing from some rivers, CBC News · Posted: Feb 22, 2018
↑  Alberta government backs off plans to close popular fishing rivers, The Canadian Press
הלילה עם ליאור שליין

| --- | --- |

 סוגה:  אירוח, סאטירה, בידור
 יוצרים:  אבי כהן, ליאור שליין 
 כותבים:  מאיה סובול ואיל אפטר, עפר קניספל, ארז בן ארי, שרון טייכר, נועה פניני, אור ישראלי, ליהי הלפרין
 מנחים:  ליאור שליין 
 ארץ מקור:  ישראל 
 מספר עונות:  4 
 מספר פרקים:  22 
 הפקה
 חברת הפקה:  מעגלות
 אורך פרק:  40 דקות
 שידור
 רשת שידור:  ערוץ 10
 תקופת שידור מקורית:  3 בדצמבר 2006 – 17 בספטמבר 2009
 קישורים חיצוניים
 דף התוכנית ב-IMDb
 
האולפן בו צולמה התוכנית
"הלילה עם ליאור שליין" הייתה תוכנית "לייט-נייט" סאטירית ישראלית בהנחיית ליאור שליין.
היסטוריה

התוכנית, ששודרה על בסיס יומי בשנים 2006–2009, השתייכה לסוגת ה"לייט-נייט" המקובל בעיקר בארצות הברית, ובוססה על הפורמטים המוכרים של ג'יי לנו, דייוויד לטרמן, ג'ימי קימל וקונאן או'בריין; בכל תוכנית אירח שליין דמויות מוכרות מעולם הבידור, הגיש פינות סאטיריות, לרוב על אירועי האקטואליה בישראל. ברוב תקופת השידור התוכנית הוקלטה ב"אולפני ג.ג. תל אביב", שבסמוך לכיכר דיזנגוף, עד שנסגרו בסוף שנת 2008.
להקת "הלילה" היא הלהקה שליוותה את התוכנית. תחילה ניהל אותה הבדרן והשחקן אבי גרייניק, שגם השתתף באופן פעיל בתוכנית, אולם זה פרש ביוני 2008 עקב תפקידו במחזה "הכתובה". אלרן דקל החליף אותו בתפקיד.
בשנת 2008 התוכנית זכתה בפרס האקדמיה לטלוויזיה כתוכנית האירוח הטובה ביותר.
בפברואר 2009, מערכון שהגיש שליין בשם "כמו בתולה" על מרים, אם ישו, הביא למחאה וגינויים, כולל מהוותיקן בנוסף, התקיימה הפגנה של האוכלוסיות הערביות והנוצריות נגד התוכנית בטענה ששליין מזלזל בנצרות ובישו. הפרשה הסתיימה בהתנצלות.
כותבי התוכנית היו: ארז בן-ארי, עפר קניספל, אור ישראלי, דניאל שני, מאיה סובול, אייל אפטר, ליהי הלפרין, ברק כהן, דרור ויידמן, לילך לשם ברנע, אוריה קניג, רונה תמיר, אלכס סעדון, ליאת שביט, מתן אוסישקין וערן אוסישקין.
בספטמבר 2009 הסתיים החוזה של שליין בערוץ 10 ועקב אחוזי מדרוג נמוכים למרות הקדמת התוכנית משעה 23:00 לשעה 22:00, החוזה לא חודש והתוכנית ירדה מן המרקע.
הערות שוליים

↑  רוני קורן-דינר, ליאור שליין יגיש תוכנית לייט נייט בערוץ 10, באתר TheMarker‏, 9 באוקטובר 2006
↑  אופיר בר-זהר, אולפני ג.ג. יסגרו את האולפן בתל אביב; 17 עובדים יפוטרו, באתר TheMarker‏, 5 בנובמבר 2008
↑  ליאת רון , ‏בשנים האחרונות לא סירבתי לעבודה, באתר גלובס, 14 באוקטובר 2009
↑  ג'קי חורי, הוותיקאן מגנה את המערכון של ליאור שליין, באתר הארץ, 20 בפברואר 2009
↑  ברק רביד, גם ראש הממשלה התנצל על המערכון בתוכניתו של ליאור שליין, באתר הארץ, 22 בפברואר 2009
↑  רותה קופפר, תוכנית הלילה של ליאור שליין תשודר ב-22:00 במהלך הקיץ, באתר הארץ, 22 במאי 2009
↑  מתן שירם, ‏סופית: ערוץ 10 מוריד את תוכנית הלילה של ליאור שליין, באתר גלובס, 15 בספטמבר 2009
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: 2007 – יאיר לפיד | פרס האקדמיה לטלוויזיה – תוכנית אירוח  2008 – הלילה עם ליאור שליין | הבא: 2009 – שיחת נפש |
קרחון סטוקינג (אנטארקטיקה)

ערך זה עוסק בקרחון בארץ ויקטוריה שבאנטארקטיקה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 מיקום:  אזור הברית האנטארקטית 
 קואורדינטות:  77°42′00″S 161°49′59″E﻿ / ﻿77.7°S 161.833°E﻿ / -77.7; 161.833
  (למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיקרחון סטוקינג(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיקרחון סטוקינג
 
קרחון סטוקינג (באנגלית: Stocking Glacier; מילולית: קרחון הגרב) הוא קרחון תלול הזורם דרומה לקרחון טיילור בארץ ויקטוריה שבאנטארקטיקה.
הקרחון ממוקם מזרחית לקרחון קטספו.
גובהו של הקרחון 1,154 מטרים מעל פני הים.
היסטוריה > מקור השם

שמו של הקרחון ניתן לו על ידי תומאס גריפית' טיילור שהיה הגאולוג של משלחת טרה נובה (אשר חקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1910–1913). הקרחון נקרא בשם זה בשל מראהו.
לקריאה נוספת

• Kate M. Swanger, David R. Marchant, Douglas E. Kowalewski, James W. Head III, , Geomorphology 120 (2010), P 174–185
ההופסים

| --- | --- |

 סוגה:  ילדים
 יוצרים:  ג'וסלין סטיבנסון בריאן הנסון
 שחקנים:  Brian Herring  Wim Booth  Charlotte Bellamy  Nikki Tilroe  Don Austen 
 מדבבים בעברית:  משה פרסטר ניר שעיבי מירב דמארי יוסי סגל דנה קריקוב רני אלון עדי רז צילי ינקו
 ארץ מקור:  הממלכה המאוחדת קנדה
 מקום התרחשות:  אנגליה 
 מספר עונות:  5
 מספר פרקים:  250
 הפקה
 חברת הפקה:  חברת ג'ים הנסון Decode Entertainment
 הפצה:  היט אנטרטיינמנט, Disney–ABC Domestic Television 
 אורך פרק:  25 דקות
 שידור
 רשת שידור:  ערוץ 4 (הממלכה המאוחדת)
 רשת שידור בישראל:  ערוץ הופ!
 תקופת שידור מקורית:  15 בינואר 2001 – 3 בינואר 2003
 תקופת שידור בישראל:  2004
 קישורים חיצוניים
 דף התוכנית ב-IMDb
 
ההופסים (באנגלית: The Hoobs) היא סדרת טלוויזיה בריטית-קנדית לילדים בכיכובן של בובות מבית היוצר של חברת ג'ים הנסון ששודרה ברשת ערוץ 4 בשנת 1999. הסדרה שודרה בישראל בערוץ הופ! בשנת 2004.
סקירה כללית

הסדרה מספרת על 5 יצורים הנקראים הופסים (הופה הופה, אברי, גרובי, טולי ורומי) מארץ הופס, אשר מתעניינים בכדור הארץ ובמנהגים של בני האנוש (אותם הם מכנים אנשים-צ'ים). בכל פרק, הם מנסים למצוא תשובה לשאלה שנמצאת באנציקלוהופ של הופה הופה. שלושה מהם, אברי, גרובי וטולי נמצאים באוטוהופ על מנת לחקור על השאלה כדי למצוא את התשובה, רומי מטיילת ברחבי כדור הארץ והופה הופה נשאר בארץ הופס. מדי פעם אברי, גרובי וטולי נוסעים באוטוהופ מבקרים את הילדים האמיתיים (אותם הם מכנים ילדים-צ'ים) והם עוזרים להם לחקור, כמו כן רומי מסייעת להם ממקום ספציפי בכדור הארץ. כאשר הם מוצאים את התשובה הנכונה לשאלה הם מגישים את חדשות ההופס, מספרים על הדרך שבה מצאו את התשובה וכאשר הם אומרים את התשובה הנכונה, הופה הופה מריע להם.
דמויות ומדבבים

במאית הדיבוב בעברית הייתה אפי בן ישראל, ומפיקת הדיבוב הייתה ענבר שטגר עזרא.
| שם הדמות | שם המדבב/ת בעברית |
| --- | --- |
אברי: משה פרסטר
גרובי: ניר שעיבי
טולי: מירב דמארי
הופה הופה: יוסי סגל
רומי: דנה קריקוב
מנוהופ 1: רני אלון
מנוהופ 2: עדי רז
מנוהופ 3: צילי ינקו
ילדים: דנה ויינברג רועי ויינברג ספיר דרמון אור אלטמן אריאל שמיר איל כהן
קנדה תחתית

פרובינציית קנדה תחתית (באנגלית: Province of Lower Canada; בצרפתית: Province du Bas-Canada) הייתה מושבה בריטית ששכנה על גדות נהר סנט לורנס התחתון ולחופי מפרץ סנט לורנס, והתקיימה בשנים 1791–1841. היא השתרעה על פני החלק הדרומי של פרובינציית קוויבק של ימינו, וכן על אזור לברדור שבפרובינציית ניופאונדלנד ולברדור.
קנדה התחתית כללה חלק מצרפת החדשה, שנכבשה על ידי בריטניה במלחמת שבע השנים שהסתיימה ב-1763 (נקראת גם מלחמת הצרפתים והאינדיאנים בארצות הברית). חלקים אחרים של צרפת החדשה שנכבשו על ידי בריטניה הפכו למושבות של נובה סקוטיה, ניו ברונסוויק ואי הנסיך אדוארד.
פרובינציית קנדה התחתית הוקמה על ידי חוק משנת 1791 כתוצאה מחלוקת המושבה הבריטית של פרובינציית קוויבק (שהתקיימה בשנים 1763–1791) לשתי חלקים: קנדה תחתית וקנדה עילית. המילה "תחתית" בשמה מתייחסת למיקומה הגאוגרפי במורד נהר סנט לורנס ביחס לקנדה עילית, היא דרום אונטריו של היום.
פרובינציית קנדה תחתית חדלה להתקיים בשנת 1841 כאשר היא וקנדה עילית הסמוכה אוחדו לכדי פרובינציה אחת, היא פרובינציית קנדה.
מרד

כמו קנדה עילית, גם בקנה תחתית שרר אי שקט פוליטי משמעותי. 22 שנים לאחר פלישתה של ארצות הברית לאזור במלחמת 1812, מרד קרא תיגר כלפי השלטון הבריטי על האוכלוסייה המקומית, הצרפתית ברובה. לאחר שמרד קנדה תחתית של 1837–1838 דוכא על ידי חיילי הממשלה ומתנדבים נאמנים לו, חוקת 1791 הושעתה ב-27 במרץ 1838 ומועצה מיוחדת מונתה לניהול הפרובינציה. ניסיון כושל של המהפכן רוברט נלסון להכריז על רפובליקה בשטחי הפרובינציה סוכל במהירות.
הפרובינציות של קנדה תחתית וקנדה עילית שולבו לתוך הפרובינציה המאוחדת של קנדה בשנת 1841, כאשר חוק האיחוד של 1840 נכנס לתוקף. בתי המחוקקים הנפרדים שלהן אוחדו לפרלמנט אחד עם ייצוג שווה לשתי הפרובינציות לשעבר, אף על פי שבקנדה תחתית האוכלוסייה הייתה גדולה יותר.
ויליאם ליון מקנזי, מנהיג המרד בקנדה עילית
לואי-ג'וזף פפינאו, מנהיג המרד בקנדה התחתית
חוקה

פרובינציית קנדה תחתית ירשה את המכלול המעורב של מוסדות צרפתיים ואנגליים שהתקיימו בפרובינציית קוויבק במהלך השנים 1763–1791, ואשר המשיך להתקיים מאוחר יותר בקנדה-מזרח (מחוז של פרובינציית קנדה שהתקיים בשנים 1841–1867 וירש את שטחה של קנדה עילית) ובסופו של דבר בפרובינציית קוויבק של ימינו (מאז 1867).
אוכלוסייה

קנדה התחתית אוכלסה בעיקר על ידי קנדים צרפתים, קבוצה אתנית שמוצאה במתיישבים צרפתים שהשתקעו בקנדה מהמאה ה-17 ואילך.
| שנה | אומדן מפקד האוכלוסין |
| --- | --- |
1806: 250,000
1814: 335,000
1822: 427,465
1825: 479,288
1827: 473,475
1831: 553,134
1841: 650,000
תחבורה

הנסיעה ברחבי קנדה התחתית הייתה בעיקר באמצעות שיט לאורך נהר סנט לורנס. ביבשה, הדרך היחידה למרחקים ארוכים הייתה דרך המלך (צרפתית: Chemin du Roy), שנבנתה בשנות ה-30 של המאה -18 על ידי צרפת החדשה. דרך המלך הייתה, בנוסף לנתיב דואר, האמצעי העיקרי לתחבורת נוסעים למרחקים ארוכים. זאת עד שספינות קיטור (1815) ומסילות רכבת (1850) החלו לשמש כחלופה לדרך המלכותית. חשיבותה של דרך המלך דעכה לאחר שנות ה-50 של המאה ה-19, והדרך לא שימשה כאמצעי תחבורה מרכזי עד שנוצרה מערכת הכבישים המהירים המודרנית של קוויבק במאה ה-20.
הערות שוליים

↑  "Labrador–Canada Boundary". marianopolis. 2007. נבדק ב-20 במרץ 2008. Labrador Act, 1809. – An imperial act (49 Geo. III, cap. 27), 1809, provided for the re-annexation to Newfoundland of 'such parts of the coast of Labrador from the River St John to Hudson's Streights, and the said Island of Anticosti, and all other smaller islands so annexed to the Government of Newfoundland by the said Proclamation of the seventh day of October one thousand seven hundred and sixty-three (except the said Islands of Madelaine) shall be separated from the said Government of Lower Canada, and be again re-annexed to the Government of Newfoundland.' {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Fernand Ouellet (4 במרץ 2015). "Lower Canada". The Canadian Encyclopedia. Historica Canada. נבדק ב-18 באוגוסט 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  James Maurice Stockford Careless; Richard Foot (4 במרץ 2015). "Province of Canada 1841–1867". The Canadian Encyclopedia. Historica Canada. נבדק ב-18 באוגוסט 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  David Mills; Richard Foot (20 במרץ 2017). "Durham Report". The Canadian Encyclopedia. Historica Canada. נבדק ב-18 באוגוסט 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Jacques Monet, SJ; Richard Foot (4 במרץ 2015). "Act of Union". The Canadian Encyclopedia. Historica Canada. נבדק ב-18 באוגוסט 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Censuses of Canada. 1665 to 1871, Statistics of Canada, Volume IV, Ottawa, 1876
1 2  "History - Le Chemin du Roy". Le Chemin du Roy. נבדק ב-19 בנובמבר 2018. summary of the original french version {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987013002804505171  GND: 5029471-4  LCCN: n84195094  VIAF: 153148844   WorldCat (עם VIAF): 153148844 
המערכת השלטונית לפי חוקת קנדה תחתית בשנת 1791
שלט עכשווי לאורך דרך המלך
עזמוט

| --- | --- |

 טריטוריה:  הרשות הפלסטינית הרשות הפלסטינית
 נפה:  שכם
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בכפר:  3,216 (2016)
 קואורדינטות:  32°13′23″N 35°18′35″E﻿ / ﻿32.223063888889°N 35.309691666667°E﻿ / 32.223063888889; 35.309691666667 
 אזור זמן:  UTC +2
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת צפון השומרון מוגדלת) עזמוט(למפת צפון השומרון רגילה) עזמוט(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום עזמוט(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום עזמוט  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
עזמוט (בערבית: عزموط) הוא כפר פלסטיני בנפת שכם, כחמישה ק"מ צפונית מזרחית לעיר שכם, בגובה 466 מ' מעל פני הים.
כקילומטר צפון מזרחית לכפר, הוקמה התנחלות אלון מורה.
מקור השם

תושבי הכפר מצטטים את ספרו של החוקר הפלסטיני אחסאן אל-נימר (إحسان النمر) שכתב כי השם המקורי היה בכנענית: עֹז אל-מוּת - عز الموت ולדבריו הכוונה הייתה ל"חוזקה עד מוות", שבא לציין את החוזק וקור הרוח של תושבי המקום.
היסטוריה

לפי עדויות ארכאולוגיות האזור היה מיושב החל מתקופת הברזל בארץ ישראל.[דרוש מקור]
הכפר הנוכחי הוקם לפני כ-600 שנה, על ידי משפחה שהגיעה מהיר טאיף שבחצי האי ערב.
החוקר צרפתי ויקטור גרן ביקר בכפר ב-1870 וכתב: ”כפר קטן, חרב קצת פחות מן הקודם [דיר אלחטב]. גם הוא נבנה כנראה על גבי יישוב עתיק, כפי שמעידים בורות מים חצובים בסלע, רובם יבשים, אך אחד מהם עודנו משמש לצורכי התושבים. יש בו שני קברים הקרויים על שם שני שיח'ים שונים”.
אוכלוסייה

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
מפקדי אוכלוסין - עזמוט
| שנה | תושבים | מקור | הערות |
| 1922 | 283 |  | נערך על ידי המנדט הבריטי. כולם מוסלמים |
| 1931 | 307 |  | נערך על ידי המנדט הבריטי. כולם מוסלמים |
| 1945 | 410 |   | נערך על ידי המנדט הבריטי. |
| 1961 | 615 |  | נערך על ידי ממלכת ירדן |
| 1982 | 752 |  | נערך על ידי ישראל |
| 1987 | 1,300 |  | נערך על ידי ישראל |
| 1997 | 2,035 |  | נערך על ידי ישראל |
| 2005 | 2,647 |  | נערך על ידי ישראל |
| 2007 | 2,797 |  | נערך על ידי הרש"פ |
| 2016 | 3,216 |  | נערך על ידי הרש"פ |
בעקבות מלחמת העצמאות, ולאחר הסכמי שביתת הנשק בתום מלחמת העצמאות של 1949, עברה עזמוט משליטה בריטית לירדנית.