stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אברהם לייב זילברמן
תולדותיו

נולד בצפת, בנו של יצחק דב זילברמן, ראש הקהילה האשכנזית של צפת, ונכדו של הרב רפאל זילברמן, שכיהן כרבה הראשי של עדת האשכנזים בצפת. אמו, שרה סויבל, הייתה בת הרב דוד לנדאו מאורהייב שבבסרביה. בשנת תרנ"ד (1894), בהיותו בן ארבע, טבע אביו בנחל עמוד. גדל והתחנך אצל סבו הרב רפאל זילברמן.
נישא לשיינדל (נפטרה אוגוסט 1963), בת הרב יצחק לורברבוים. לאחר חתונתו שהתקיימה בצפת נסע במצוות סבו לשטפנשט, כדי לשהות אצל האדמו"ר משטפנשט רבי אברהם מתתיהו פרידמן. בשנת תרס"ט (1909) התמנה לדיין בצפת.
בשנת תרע"ד (1913) השתתף במסע הרבנים במושבות, בראשם הרב אברהם יצחק הכהן קוק והרב יוסף חיים זוננפלד.
בשנת תרע"ח (1917), לאחר פטירת סבו, התמנה כרבה הראשי של צפת, והוא בן עשרים ושמונה. הוא כיהן כרב הראשי לשתי הקהילות, האשכנזית והספרדית.
היה נשיא ועד ההקדשות והוועד לגאולת המקומות הקדושים בגליל העליון. היה פעיל בהנהגת הציבור היהודי בצפת ופעל לפיתוחה של העיר ושל היישוב היהודי על הר כנען. חלק מפעולותיו נעשו בעזרת בן דודו משה פדהצור. בהשתדלותו נבנה מחדש בית כנסת האשכנזי על שם האר"י ונבנה מקווה חדיש. הוא נתן אישור לעלות לביריה בשבת כדי להגן עליה. קרא ליהודי צפת לתרום "ממיטב כספם וזהבם למען קרן גאולת אדמות ארץ ישראל". הוא ספד לעולי הגרדום שנקברו בצפת ובהם שלמה בן-יוסף.
הרב זילברמן המשיך את המסורת של שושלת הרבנים לבית זילברמן ושימש כשליחם של אדמו"רי בויאן שהחזיקו בחזקת ההדלקה על גג ציון קברו של רשב"י בל"ג בעומר.
פרסם מאמרים תורניים בכתבי עת שונים ובהם "קול תורה" ו"שערי ציון". הכין לדפוס את ספרו "לב אברהם" שכלל פירושים על התורה וכן שו"ת, אך הספר לא ראה אור.
נפטר בצפת בשנת תש"ח, בהיותו בן 58. תחתיו התמנה לרבה של צפת חתנו הרב שמחה קפלן.
בנו, דב, היה פעיל בנושא גאולת המקומות הקדושים בגליל ומומחה לזיהוי קברי הצדיקים בצפת ובגליל. בנו, הרב שמואל זילברמן, היה ראש ישיבת צפת ומייסדה.
לקריאה נוספת

'זילברמן, אברהם אריה־ליב', בתוך: דוד קלעי, ספר האישים: לכסיקון ארצישראלי, תל אביב: מסדה – אנציקלופדיה כללית, תרצ"ז, עמ' 218. (הספר בקטלוג ULI)
הערות שוליים

↑  הרבנית שיינדל זילברמן - למנוחות, הצופה, 29 באוגוסט 1963.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007299017205171  VIAF: 238185484   WorldCat (עם VIAF): 238185484
סכיזופרניה בילדות

| --- | --- |
סכיזופרניה
סכיזופרניה
 שמות נוספים:  סכיזופרניה אצל ילדים, סכיזופרניה של הילדות, שסעת בילדות, סכיזופרניה מוקדמת
 תחום:  בריאות נפש
 שכיחות:  1 ל-40,000 מקרים
 קישורים ומאגרי מידע
 MeSH:  D012561
 סיווגים
 ICD-10:  F20.8xx3 
 
סכיזופרניה בילדות (באנגלית: Childhood schizophrenia, בעברית: שסעת בילדות) היא הפרעה נפשית כרונית מורכבת והטרוגנית בביטוייה, השייכת לקבוצת המחלות הפסיכוטיות. המחלה מתאפיינת באוסף של תופעות נפשיות והתנהגותיות ומאפייניה זהים לאלו של סכיזופרניה המתפתחת בגיל מאוחר יותר. השוני בין סכיזופרניה בילדים לבין סכיזופרניה במבוגרים היא התפרצות המחלה לפני גיל 13 וכן העובדה שהיא קשה יותר לאבחון.
סיווג המחלה

סכיזופרניה בילדות לא נוספה למדריך האבחנות הפסיכיאטריות האמריקאי DSM עד לשנת 1968. בשנה זו, הוסיפו למהדורה השנייה של המדריך את המושג "סכיזופרניה, סוג ילדות" עם קוד אבחון 295.8. בנוסף, קבעו לסכיזופרניה של הילדות קריטריונים דומים לסכיזופרניה אצל מבוגרים. בשנת 1980 במהדורה השלישית של ה-DSM, המושג "סכיזופרניה, סוג ילדות" הוסר ובנספח ג' נכתב: "כרגע אין שום דרך לחזות אילו ילדים יפתחו סכיזופרניה כמבוגרים". לאור זאת, הציעו להחליף את המושג סכיזופרניה של הילדות ולהשתמש ב"אוטיזם אינפנטילי" וב"הפרעה התפתחותית מקיפה בילדות". במהדורות הבאות: המהדורה השלישית המתוקנת(1987), המהדורה הרביעית(1994), המהדורה הרביעית המתוקנת(2000) והמהדורה החמישית(2013), המושג "סכיזופרניה בילדות" לא קיים. ההסבר לקביעה זו הוא שמכיוון שהתמונה הקלינית של סכיזופרניה אצל מבוגרים זהה לסכיזופרניה אצל ילדים אין להתייחס אליהן כאל הפרעות נפרדות. עם זאת, במהדורה החמישית והעדכנית ביותר, ניתן לראות בחלק של התפתחות סכיזופרניה התייחסות למושג סכיזופרניה של הילדות.
אבחון המחלה

סכיזופרניה בילדות אינה פשוטה לזיהוי וכחלק מתהליך האבחון יש צורך לשלול הפרעות אחרות שעשויות לכלול סימפטומים דומים. כך למשל, יש צורך לשלול מקרים של הפרעות התפתחות, אוטיזם בדרגות שונות, הפרעה דו-קוטבית לסוגיה או מקרים של תגובות פוסט טראומטיות להתעללות. סכיזופרניה בילדות ניתנת לאבחון מגיל 7 והלאה. בנוסף, הגבול בין מציאות לדמיון אצל ילדים יותר מטושטש לעומת מבוגרים. לכן, בילדות ובגיל ההתבגרות, תופעות שעשויות להראות כפסיכוטיות, למשל דלוזיה או הלוצינציה, עשויות להופיע כתגובה ללחץ ולא להעיד על סכיזופרניה בילדות או פסיכוזה כלשהי. כמו כן, בעוד שסכיזופרניה אצל מבוגרים מתפרצת לעיתים במסגרת התקף פסיכוטי, סכיזופרניה בילדות נוטה להופיע באופן הדרגתי. למשל, ילדים שנהנו מקשרים חברתיים עלולים להפוך לביישניים או למתבודדים, עד שנדמה שהם נמצאים בתוך עולם משלהם. לעיתים, הם ידברו על פחדים, על דברים חסרי משמעות והקשר או שיביעו רעיונות מוזרים. ייתכן שייצמדו להוריהם באופן חריג. לא פעם, מחנכים ומטפלים במסגרות החינוך יהיו הראשונים לשים לב לשינויים ההתנהגותיים ולהתפתחות בעיות מעין אלו. לאבחון המחלה, לפי ספר האבחנות הנפשיות האמריקאי DSM, יש צורך בהופעתו של לפחות תסמין פסיכוטי מדרגה ראשונה אחד האופייני לסכיזופרניה למשך 6 חודשים. בשנת 1959 העלה קורט שניידר מספר תסמינים שמהימנותם הוטלה בספק מאז ועל כן מסתמכים על תסמינים מדרגה ראשונה המזוהים יותר עם המחלה עד היום. אך סקירה שיטתית משנת 2015 אשר בחנה את הדיוק האבחוני של תסמיני דרגה ראשונה, מצאה כי לבדם הם אינם מספיקים על מנת להגיע לאבחנה נכונה. זאת מכיוון שסכיזופרניה דומה מאוד במאפייניה למחלות נפש נוספות. אך בהגדרות משאבים נמוכות יותר, כאשר שיטות מתוחכמות יותר אינן זמינות, תסמיני דרגה ראשונה יכולים להיות בעלי ערך רב.
סימנים וסימפטומים

לפי ספר האבחון של האגודה הפסיכיאטרית האמריקאית (DSM) על מנת לאבחן סכיזופרניה נדרשים לפחות שישה חודשים של סימפטומים, שמתוכם יהיה חודש של סימפטומים חד-משמעיים ובשאר הזמן סימפטומים חיוביים ("פרודוקציה" מדברים על תוספת של חוויות) ברמה תת-קלינית או סימפטומים שליליים בלבד (שלילי במובן של ליקוי, חוסר וצמצום חוויות). בנוסף, יש לשלול קיום של גורמים אטיולוגיים אחרים לסימפטומים שנצפו, כגון מחלה פסיכיאטרית או לא פסיכיאטרית אחרת או השפעת שימוש בסמים (יותר סביר במבוגרים). הסימנים והסימפטומים של סכיזופרניה בילדות כמעט זהים לתסמינים ולסימפטומים של סכיזופרניה במבוגרים והם נחלקים לשלוש קטגוריות רחבות: תסמינים חיוביים, תסמינים שליליים, וסימפטומים קוגניטיביים.
סימנים וסימפטומים > תסמינים קוגניטיביים

פיגור בשפה ובהתפתחות המוטורית.
הפגנת רגשות שאינם מתאימים למצב.
קשיים ביצירת קשרים עם ילדים או עם אנשים מבוגרים והתרחקות מחברים.
קשיי ריכוז וזיכרון.
ירידה בהישגים בבית הספר.
ירידה ביכולתו של הילד לטפל בעצמו.
מצב רוח מדוכא.
טקסי אכילה מוזרים.
קשיי דיבור וחוסר קשר בין הדברים הנאמרים.
חשיבה לא הגיונית.
חרדה.
תחושת רדיפה.
לעיתים קרובות לילד קשה לתאר את ההזיות והאשליות אותם הוא חווה ולכן קיים קושי לזהות סכיזופרניה בגיל צעיר.
סימנים וסימפטומים > תסמינים חיוביים

תסמינים אלו הם התנהגויות פסיכוטיות שלא נצפות באנשים בריאים. ילדים עם תסמינים מסוג זה לעיתים קרובות מאבדים קשר עם המציאות. הזיות מסוג זה הן דברים שרק הילד רואה, שומע, מריח, או מרגיש (הלוצינציה) וזאת כאשר אף אחד אחר לא יכול לחוש. הסוג הנפוץ ביותר של הזיה בסכיזופרניה הם "קולות". הזיות מסוג שמיעה יכולות לכלול מגוון סוגים של הזיות, בין אם זה קולות שמדברים זה עם זה, או קולות שמדברים אל הילד עצמו. ילדים רבים מאמינים שאם לא יקשיבו לקולות, הקולות יפגעו בהם או במישהו אחר. ילדים מייחסים לעיתים קרובות את הקולות למגוון יצורים, כולל בני משפחה או אנשים אחרים, כוחות רשעים (כמו מכשפות, השטן, רוחות וכו'), בעלי חיים, דמויות מסרט אימה (כמו בלאדי מרי, פרדי קרוגר). ישנן הזיות נדירות יותר, למשל הזיות ראייה הכוללות ראיית דמויות או אובייקטים שלא נמצאים באמת. בהזיות נדירות נוספות מריחים ריחות שאף אחד לא מזהה ומרגישים תחושות של אצבעות בלתי נראות הנוגעות בגופם כאשר אין אף אחד קרוב.
סימנים וסימפטומים > תסמינים שליליים

תסמינים אלו משויכים לשיבוש רגשות ושיבוב התנהגות נורמלית. תסמינים אלו קשים לזיהוי כחלק מסכיזופרניה ויכולים להיחשב בטעות לדיכאון או להפרעות נפשיות אחרות. תסמינים אלו-
מחשבה והבעת פנים שטוחה- פניו של הילד לא זזות והוא מדבר בקול עמום או מונוטוני.
חוסר ההנאה בחיי היום יום.
חוסר היכולת להתחיל ולקיים פעילויות מתוכננות.
צורך בעזרה עם משימות יומיומיות.
הזנחת היגיינה בסיסית.
גורמים

מתקיים מחקר מגוון על סכיזופרניה, בין היתר מתוך רצון ושאיפה לאתר גורמים להפרעה, או לפחות גורמים המעלים את הסיכון לפתח אותה, הן בילדים והן במבוגרים. עם הזמן, מחקרים אלו הפכו למתוחכמים ומורכבים יותר ויותר ורבים מהם מתמקדים בלמידת גורמי סיכון מתחומים שונים, שיכולים להוביל להפרעה. על אף המחקר המגוון, טרם נמצא גורם הידוע כגורם לפיתוח סכיזופרניה. מקובל לתאר את הסכיזופרניה כהפרעה תורשתית. מספר גורמים סביבתיים, הכוללים סיבוכים בלידה וזיהומיים אימהיים לפני הלידה (בחומרה ותכיפות גבוהה) עלולים לגרום לסכיזופרניה בילדות
.
יש השערה שאולי גם נטייה גנטית היא גורם חשוב, לאור דיווח של משפחות אשר המצאות המחלה בה ידועה, והתפרצות המחלה לילדיהם בילדות. תיאוריות המנסות להסביר את הסכיזופרניה בילדות על רקע שאיננו ביולוגי טרם בוססו. בערך "סכיזופרניה" מפורטים הממצאים מהמחקרים להשערות הגורמים השונים על סכיזופרניה של מבוגרים.
גורמים > גורמים גנטיים

ישנה חפיפה ניכרת בגנטיקה של סכיזופרניה בילדות לסכיזופרניה במבוגרים, אך בסכיזופרניה בילדות יש מספר גבוה יותר של וריאציות אלליות נדירות. כלומר, מספר גבוה יותר של שונות בצורות המולקולריות האפשריות של אותו גן וצורות אלו בדרך כלל יותר נדירות.גן חשוב לסכיזופרניה בילדים הוא catechol-O-methyltransferase, שזהו גן המווסת את הדופמין. לילדים עם סכיזופרניה יש עלייה במחיקות גנטיות או במוטציות כפולות ולחלקן יש מוטציה ספציפית הנקראת תסמונת מחיקה 22q11, המהווה עד 2% מהמקרים.
גורמים > גורמים נוירואנטומים

במחקרי דימות מוחי נמצאו הבדלים בין מוחם של אנשים הסובלים מסכיזופרניה לבין מוחם של כאלו שאינם סובלים מכך. אך מחקרים אינם יודעים להצביע על סיבת ההבדל שנצפה. בסכיזופרניה בילדות, נראה שיש אובדן מהיר יותר של חומר אפור במוח במהלך גיל ההתבגרות. מחקרים דיווחו כי חוויות ילדות שליליות (באנגלית: ACE) הן הגורמים היכולים לסייע במידה רבה להתפתחות הפרעות פסיכיאטריות כמו סכיזופרניה. לחוויות שליליות אלו יש פוטנציאל להשפיע על מבנה המוח ותפקודו, שינויים מבניים שנצפו היו קשורים למתח. בנוסף, הממצאים מדווחים כי אזורים שונים במוח מושפעים מסוגים שונים של התעללות.
מניעה

טרם נמצא גורם הידוע כאחראי על התפתחות סכיזופרניהולכן עדיין לא קיימת מניעה ממשית להתפתחות המחלה. מאמצי המחקרים מתמקדים בזיהוי סימנים מוקדמים אצל קרובי משפחה עם הפרעות הקשורות לסכיזופרניה, לסיבוכים טרם הלידה, ובלידה. מציאת פתרון למניעת המחלה מהווה אתגר מתמשך מכיוון שסימנים מוקדמים להפרעה דומים לאלה של הפרעות אחרות. אתגר נוסף בזיהוי פיתוח המחלה היא שחלק מהתסמינים הקשורים לסכיזופרניה נמצאים לעיתים קרובות בילדים גם ללא סכיזופרניה או הפרעה אחרת הניתנת לאבחון.
טיפול

בדומה לסכיזופרניה אצל מבוגרים, סכיזופרניה אצל ילדים נחשבת מחלה כרונית ללא ריפוי מלא. כדי לאפשר טיפול יעיל יש צורך בשיתוף פעולה מצד כמה גורמים מטפלים, ביניהם פסיכיאטר, רופא משפחה, עובד סוציאלי, אח סיעודי ולעיתים פסיכולוג. השיטות הנוכחיות לטיפול בסכיזופרניה של ילדים פועלות בגישה דומה לטיפול בסכיזופרניה של מבוגרים.
טיפול > טיפול תרופתי

אחד הטיפולים העיקריים הוא שימוש בתרופות אנטי-פסיכוטיות שמטרתן להפחית תסמינים. הן משפיעות על פעילות המוח ועל יכולתו להפריש דופמין וסרוטונין והשפעתן מורגשת רק לאחר מספר שבועות. לעיתים יש צורך להוסיף לטיפול גם תרופות נוגדות חרדה ודיכאון.
טיפול > טיפול פסיכוסוציאלי

טיפול זה משלב מספר שיטות שמטרתן שיקום הפגיעה שסכיזופרניה גורמת לתחומי החיים השונים. סכיזופרניה בילדים פוגעת בהתפתחות התקינה של הילד. לכן, בנוסף לטיפול התרופתי יש צורך בטיפול פסיכוסוציאלי שיחזיר את הילד לרמת התפקוד שלפני פרוץ המחלה ויסייע לו בהשגת המשימות ההתפתחותיות של בני גילו. אחת השיטות העיקריות הוא הדרכה הורית ומשפחתית, על מנת ליצור לילד סביבה עוטפת ומכילה שתסייע לו בהתמודדות עם המחלה. בנוסף, טיפול התנהגותי וקוגניטיבי הכולל אימון ברכישת מיומנויות חברתיות. על מנת להבטיח את הצלחת הטיפול לטווח האורך יש צורך ביצירת קשר טיפולי מתמשך ויציב שיאפשר מעקב אחר נטילת הטיפול התרופתי זיהוי מוקדם של החרפות המחלה. בנוסף, ילדים הסובלים מסכיזופרניה, לרוב אינם מסוגלים להשתלב בכיתות לימוד רגילות וזקוקים למסגרות החינוך המיוחד, המאופיינות ברמות גירוי נמוכות ובתוכניות לימוד מותאמות.
אפידמיולוגיה

סכיזופרניה אצל ילדים נחשבת תופעה נדירה ועשויים לסבול ממנה 1 מתוך 40,000 ילדים. עד גיל 12 שיעור ההיארעות של המחלה הוא כ־0.2 לכל 10,000 ילדים. בגיל ההתבגרות ישנה עליה חדה בשכיחות והיא מגיעה ל-2.5 מקרים ב-10,000 נבדקים.
היסטוריה

עד לסוף המאה התשע עשרה, ילדים שאובחנו כסובלים מפסיכוזה, דוגמת סכיזופרניה, אובחנו כסובלים מטירוף "בגיל ההתבגרות" או טירוף "התפתחותי". רק במהלך שנות החמישים פסיכוזת הילדות החלה להיות נפוצה יותר ולכן פסיכיאטרים החלו לבחון את הנושא לעומק.
בשנת 1905, סנטה דה סנקטיס (רופא, פסיכולוג ופסיכיאטר) כתב לראשונה על פסיכוזות ילדים. הוא כינה את המצב הרפואי "דמנציה פראקוציסימה" (dementia" "praecocissima) שזה בלטינית, "טירוף מוקדם מאוד". הוא קרא למצב הרפואי שראה באנלוגיה למונח ששימש אז לסכיזופרניה, "דמנציה פרהקוס" ("dementia praecox") (בלטינית, "טירוף מוקדם"). בנוסף, הוא אפיין את המצב הרפואי על ידי נוכחות קטטוניה. פיליפ ברומברג (פסיכולוג התייחסותי) טען כי "דמנציה פרקוציסימה" במקרים מסוימים אינה ניתנת להבחנה מסכיזופרניה בילדות. וליאו קאנר (רופא ופסיכיאטר) סבר ש"דמנציה פרקוציסימה" מקיפה מספר מצבים פתולוגיים.
בשנת 1909 תיאודור הלר גילה תסמונת חדשה "דמנציה אינפנטיליס" ("dementia infantilis") שזה בלטינית, "טירוף אינפנטילי" אשר נקראה בשם תסמונת הלר. ב-ICD-11 (מסמך תקינה של ארגון הבריאות העולמי) סווגה תסמונת הלר כתת-סוג של ספקטרום האוטיזם.
בשנת 1909 דיווח יוליוס ראקה (פסיכיאטר) על עשרה מקרים של קטטוניה בילדים בבית החולים הפסיכיאטרי והנוירולוגי של אוניברסיטת קיל, בו עבד. הוא תיאר תסמינים דומים לאלה שתועדו בעבר על ידי ד"ר קארל לודוויג כחלבאום, סימפטומים הכוללים "סטריאוטיפים ודחפים מוזרים, התפרצויות מוטוריות אימפולסיביות ואדישות עיוורת.". הוא גם דיווח גם תסמינים כמו: סירוב לאכול, קהות וחוסר תקשורת, מוסר לקוי (חשיבה לא הגיונית),חוסר מוטיבציה חריגה, התנהגות ילדותית ו-Waxy flexability (האדם יישאר בתנוחה מסוימת שבו הושאר, כאילו היה בובת שעווה. האדם יכול להישאר כך במשך שעות רבות, עד שמישהו יזיז אותו לתנוחה אחרת).
מאמר משנת 1913 מאת קרל פוניץ (פסיכיאטר), "תרומה להכרה בקטטוניה המוקדמת", מספר על מחקר של נער שאותו הוא תיאר כילד שאצלו בא לידי ביטוי "קטטוניה אופיינית" מגיל שתים-עשרה, ותיאר את מצבו כ-"תמונה ברורה של סכיזופרניה".
לפני שנת 1980, ניתן לראות כי הספרות בנושא "סכיזופרניה בילדות" תיארה לעיתים קרובות "תערובת הטרוגנית" של הפרעות שונות, כגון אוטיזם, פסיכוזה סימביוטית או הפרעה פסיכוטית שאינה סכיזופרניה, הפרעות התפתחותיות מקיפות ודמנציה אינפנטיליס.
ראו גם

סכיזופרניה
מחלת נפש
פסיכיאטריה
תרופה פסיכיאטרית
פסיכולוגיה
DSM
הפרעה נפשית
לקריאה נוספת

American Psychiatric Association, Diagnostic and Statistical Manual of Mental Disorders, 5th Edition: DSM-5, 2013, עמ' 102-103, ISBN 9780890425541
Allen C. Israel, Jennifer Weil Malatras, Rita Wicks-Nelson, Abnormal child and adolescent psychology., 2009, עמ' 327–359, ISBN 978-0-13-235978-8
Richard Noll, The Encyclopedia of Schizophrenia and Other Psychotic Disorders, Infobase Publishing, 2009, ISBN 978-0-8160-7508-9. (באנגלית)
Robert Jean Campbell, Campbell's Psychiatric Dictionary, Oxford University Press, 2009, ISBN 978-0-19-534159-1. (באנגלית)
Dirk Marcel Dhossche, Catatonia in Autism Spectrum Disorders, Elsevier, 2006-03-14, ISBN 978-0-08-046338-4. (באנגלית)
הספר "שבויה בעצמה, יומנה של אם" מאת נועה שטמלר, הוצאת ידיעות ספרים.
מארש צה"ל

"צה"ל צועד" הוא שיר הלכת הרשמי של צבא ההגנה לישראל. המארש מבוצע בקביעות בטקסים ובמצעדים המתקיימים במסגרת הצבאית והלאומית. המארש נכתב בשנת 1963 על ידי המלחין יואב תלמי.
עד שנת 1963 לא היה לצה"ל מארש רשמי, והשיר "כיתתנו בלילה צועדת" שימש לליווי המצעדים והטקסים. בתחילת אותה שנה הוכרז על תחרות לכתיבת מארש רשמי לצה"ל, ואליה ניגשו 208 מלחינים. את 12 המארשים שהגיעו לגמר ניגנה תזמורת צה"ל בראשות יצחק גרציאני לקהל הרחב בהיכל התרבות בתל אביב, וגלי צה"ל העבירו את הטקס בשידור ישיר לכל הבסיסים.
חבר השופטים כלל מצד אחד מוזיקאים בכירים, ומצד שני את הקהל שנכח באירוע ואת חיילי צה"ל עצמם. החיילים העבירו את הצבעתם בטלפון. בסופו של אותו ערב נבחר המארש של יואב תלמי פה אחד.
רב־טוראי תלמי, אז נגן צעיר (בן 19) בתזמורת צה"ל ותלמיד לקומפוזיציה באקדמיה למוזיקה, ניגש לתחרות בעילום שם. במקום השני זכה מאיר ויזל, ובמקום השלישי זכה אפרים כץ, שניהם נגני תזמורת צה"ל.
נוסף למארש צה"ל, תזמורת צה"ל מנגנת גם מארשים רבים אחרים שמתחלקים לשתי קטגוריות עיקריות. הראשונה, שירים ישראלים ביניהם "נבנה ארצנו" "זמר הפלוגות", כיתה אלמונית, שיר אהבה חיילי, לצפון באהבה, "מחר" ו"אור" מאת נעמי שמר. השנייה, שירי לכת שנכתבו במיוחד עבור תזמורת צה"ל ביניהם "אנשי הפלדה", "מארש יהודה" ו"תכלת לבן".
בשנת 2007 ערכה תזמורת צה"ל תחרות מארשים נוספת, על שם יצחק גרציאני, במטרה לרענן את רפרטואר המארשים של התזמורת. כ־60 הצעות הוגשו לתחרות, ולאחר תהליכי סינון וניפוי זכתה במקום הראשון רחל ביגון, בת 84, עם המארש "כיסופים לארץ ישראל", שכתבה בברזיל כמעט 60 שנה לפני מועד התחרות, בתקופת ההכרזה על הקמת המדינה. בפועל, המארש אינו נכלל ברפרטואר הטקסי של תזמורת צה"ל.
ראו גם

מצעד צה"ל
הערות שוליים

1 2  טלי סטמבולצ'יק, מארש צה"ל כפי שמעולם לא שמעתם, באתר צה"ל, ‏26 במאי 2017
1 2  רותי קדוש, מאסטרו תלמי: האיש שניצח את צה"ל, הזמן הירוק, 14 במרץ 2013
↑  תזמורת צה"ל – מארשים של צבא הגנה לישראל (1967) באתר סטריאו ומונו
↑  תזמורת צה"ל – מנגינות לכת (1971) באתר סטריאו ומונו
↑  תזמורת צה"ל גאה להציג, באתר דובר צה"ל, 7 ביוני 2007 (מאורכב)
ערך זה הוא קצרמרבנושא צה"ל ובנושא שירים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
קרל רתיינס

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  11 במרץ 1887 אלמסהורן, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 פטירה:  29 ביולי 1966 (בגיל 79) המבורג, גרמניה המערבית 
 ענף מדעי:  גאוגרפיה, קרטוגרפיה 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת המבורג 
 מנחה לדוקטורט:  אריך פון דריגאלסקי 
 מוסדות:  אוניברסיטת המבורג 
 פרסים והוקרה:  מדליית קרל ריטר (1953) 
 צאצאים:  קרל רתיינס הבן 
 
קרל אוגוסט רתיינס (גרמנית: Carl August Rathjens; 11 במרץ 1887 –  29 ביולי 1966) היה גאוגרף גרמני, שתחומי העניין העיקריים שלו היו בהיסטוריוגרפיה, גאולוגיה ואתנוגרפיה של דרום ערב. הוא ערך כמה ביקורים בתימן בשנים 1927, 1931, 1934 ו-1938. הוא נחשב לחוקר החשוב ביותר במחקר על תימן במאה ה-20. הוא תרם יותר מכל אחד אחר בביצוע מחקרים מדעיים ואתנוגרפיים, שהביאו למגוון רחב של ממצאים, והשאיר מעל 2500 פריטים אתנוגרפיים וכ -4,000 תצלומים (שקופיות (פוזיטיב) ותשלילים (נגטיב)) מדרום ערב.
רקע

נולד באלמסהורן, גרמניה למורה והחל את לימודיו האקדמיים בשנת 1906 באוניברסיטת המבורג, והמשיך את לימודיו האקדמיים באוניברסיטאות קיל, ברלין ומינכן בתחומים: גאוגרפיה, גאולוגיה, קרטוגרפיה, מטאורולוגיה, אסטרונומיה, בוטניקה, זואולוגיה, דמוגרפיה, סוציולוגיה וכלכלה.
רתיינס נסע למצרים כסטודנט גרמני צעיר לגאוגרפיה, גאולוגיה, אסטרונומיה, מטאורולוגיה וביולוגיה. בהתראה קצרה, וללא תכנון, המשיך במסעו ונסע לאתיופיה בשנת 1908, וקיבל את הצעת חברו לבקר את דודו שכיהן שם ככומר. במהלך שהותו במדינה זו, פגש את יהודי תיגראי בחבש וחקר את תולדותיהם, דתם ותרבותם.
בשנת 1911 סיים את הדוקטורט שלו אצל אריך פון דריגאלסקי עם התזה, Beiträge zur Landeskunde von Abessininen ("תרומות לחקר הגאוגרפיה של חבש"), בה הציע למנחה שלו לכתוב עבודת המשך בשם Die Juden in Abessinien, לקבלת תואר שיאפשר לו להדריך כפרופסור. המחקר שלו על יהודי אתיופיה פורסם בשנת 1921. לאחר תקופה קצרה במכון הזואולוגי הממלכתי במינכן, עבד רתיינס בין השנים 1911 ל־1921 במכון הקולוניאלי של המבורג ואז עבד בארכיון הכלכלי העולמי (Welt Wirtschaftsarchive), עד לפיטוריו מטעמים פוליטיים בשנת 1933, עקב סירובו להצטרף למפלגה הנאצית. במהלך שנות עבודתו בארכיון הכלכלי העולמי, היה מרצה גם במחלקה לגאוגרפיה באוניברסיטת המבורג.
קרל רתיינס הלך לעולמו בשנת 1966 בהמבורג.
איסור כניסה לסעודיה

בשנת 1927 נסעו קרל רתיינס, הרמן פון ויסמן ומזרחן בשם אריקה אפיץ לג'דה, ערב הסעודית, במטרה לערוך סקר גאולוגי של אותה מדינה ולתעד את החי והצומח באזורים שבין ג'דה למכה. בג'דה הזמין אותם דניאל ואן דר מיולן, שהיה דיפלומט וקונסול הולנדי בג'דה, להישאר בביתו בזמן שהמתינו לוויזה של המלך אבן סעוד. תשובת המלך הגיעה אליהם לאחר עשרה ימים, בהם אסר עליהם במפורש להיכנס לתוך ארצו. שלושת החוקרים היו מאוכזבים ומתוסכלים. הם עזבו את ג'דה על ספינה שהביאה אותם למזרח אפריקה. שם הם לא היו מעוניינים לחזור באותה תקופה לאירופה, לאחר שלא מילאו את משימתם. לכן, הם החליטו לבקר בדרום ערב, שלא הייתה יעד בתכנון המקורי של מסעם.
פורץ דרך בתימן

רתיינס, עם שני בני ארצו, ירד מסירה שהביאה אותם לראשונה לתימן בשנת 1927. בהגיעם לחודיידה, קרל רתיינס כתב למשפחתו בהמבורג שכשהוא נכנס לתימן הוא "עזב את הציוויליזציה מאחוריו; אין בנקים, לא בתי מלון ולא שגרירויות. אין מכוניות, וגם לא דרכי אספלט. אין בית דואר בחודיידה; אפשר להשתמש בטלגרף רק בחודיידה ובצנעא. ישנם רק שני בולים בשימוש במדינה והם אינם מוכרים במקומות אחרים מחוץ לתימן. בבתים אין מים זורמים; וגם אין חשמל. בבתי המשפחות כמעט ואין רהיטים. המהפכה התעשייתית לא הגיעה למדינה הזו. מרבית המוצרים מיוצרים בעבודת יד; אין שימוש במכונות ולא בכלים טכנולוגיים". בהשוואה לאירופה, הוא הרגיש כאילו חזר בזמן לימי הביניים. תימן הייתה מבחינתו כמו מסע בזמן של חמש מאות שנה לאחור.
יהודי תימן

רתיינס התעניין באופן אישי ביהודי תימן, צילם אותם וכתב על הרובע היהודי והארכיטקטורה שלו. במהלך ביקורו של רתיינס אצל הרב הראשי (בשנת 1927 או בשנת 1931), הוא העתיק את שמות העיירות והכפרים שהתיישבו בהם יהודים בתימן מתוך רשימה שהרב העמיד לרשותו שנלקחה מרישומי המס, שעליהם הופקד הרב ועליהם נתן דין וחשבון למלך. בסך הכל הוא מנה 371 קהילות יהודיות בתימן.
משפחתו

בנו של רתיינס, קרל רתיינס, הצעיר (1914–1994), היה גיאומורפולוג, שהתמחה בחקר קרחונים אלפיני והכיר היטב את המזרח, במיוחד את אפגניסטן.
מורשתו

האוסף של רתיינס כולל למעלה מ-2,500 פריטים אתנוגרפיים יהודיים. הוא הציע לגברת הדסה קלברי-רוזנבליט מהסוכנות היהודית בארץ-ישראל לקנות ממנו את הפריטים שהיו מהם מספר עותקים. היא העבירה את הצעתו לאוניברסיטה העברית שקנתה ממנו כמעט 2,000 פריטים. רתיינס תרם רבות לשימור התרבות התימנית בקרב יהודי תימן בארץ ישראל. בזכות פעילותו, התאפשר קיומן של תערוכות והרצאות על התרבות היהודית התימנית העשירה, תוך כדי הצגת התלבושות והתכשיטים.
באוסף שלו נמצאים כארבעת אלפים תצלומים (פוזיטיב ונגטיב), שהם האוסף החזותי הגדול ביותר שנעשה עד כה על ידי חוקר יחיד בתימן, ומתעדים את המדינה ואנשיה בתקופת שלטונו של האימאם יחיא חמיד אלדין ומתארים עולם ותרבות שכבר מזמן נעלמו ואינם עוד.
בביקוריו בתימן בשנים 1927, 1931, 1934 ו-1938, הוא אסף, העתיק או קנה מאות כתוֹבוֹת מהתקופה החימירית ותקופת האסלאם הקדומה, רכש עתיקות ואסף דוגמאות אתנוגרפיות בשווקים השונים ברחבי תימן. הוא העמיס את האוסף שצבר על כ־100 גמלים והעביר אותו לחודיידה ומשם המטען נשלח להמבורג. רתיינס גם ביקר בפרוטקטורט הבריטי בעדן ורכש שם עתיקות בשווי אלפי לירות.
מרבית פריטי האוסף שהביא מתימן מאוחסנים כיום במוזיאון האתנולוגיה בהמבורג (Museum für Völkerkunde Hamburg), ביניהם מאות כתובות מהתקופה החימירית והאסלאמית הקדומה, כתבי יד בערבית ובעברית ואלפי פריטים הקשורים לאתנוגרפיה ולתיעוד התרבות החומרית בתימן. בשנת 1939 רכש שלמה זלמן שוקן (1877–1959) כ־800 חפצים מהאוסף האתנוגרפי של יהדות תימן, והשאיל למוזיאון בצלאל לאחר השתדלותם של אריך בראואר והדסה פרלמן-קלברי-רוזנבליט. עם הקמת מוזיאון ישראל בשנת 1965, האוסף המקורי של קרל רתיינס במוזיאון בצלאל, ובו יותר מ-1,000 תצלומים (מתוכם כ-200 כאלו הנוגעים לקהילה היהודית בתימן), הופקד בידי אביבה מולר-לנצט לשם העברתו למוזיאון ישראל, שם הוא נמצא כיום בהשאלת קבע למחלקה לאתנולוגיה, כיום חלק מאגף מנדל לאמנות וחיים יהודיים, תחת הכותרת "אוסף זלמן שוקן".
תמונות מאוסף רתיינס

שני ילדים יהודים ברובע היהודי של צנעא (לפני 1938).