stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
רובי לבקוביץ'
קריירה

לבקוביץ' החל לשחק כדורגל במחלקות הנוער של הכח עמידר רמת גן והפועל פתח תקווה. בקיץ 2007 הצטרף לבית"ר שמשון תל אביב מהליגה הארצית. ב-7 בספטמבר 2007 ערך את הופעת הבכורה שלו בקריירה, בניצחון 2–1 נגד הפועל כפר שלם במסגרת גביע הטוטו, ובמסגרת הליגה ערך ארבע הופעות. בתום העונה הצטרף להפועל בני לוד מהליגה הלאומית, בה קיבל את ההזדמנות כשוער ראשון, אך בינואר 2009 עזב את המועדון וחתם בהפועל ניר רמת השרון. לאחר שלושה משחקים איבד את מקומו בהרכב ולא שיחק עד תום העונה.
בקיץ 2009 חתם במכבי פתח תקווה מליגת העל. בעונת 2009/2010 שימש כשוער שני, וב-26 בדצמבר 2009 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת בעל, בהפסד 1–3 להפועל רעננה. בעונת 2010/2011 הפך לשוער הראשון של הקבוצה, וערך 29 הופעות בליגה. בעונת 2011/2012 איבד את מקומו בהרכב ללירן שטראובר, ובתום העונה ירדה הקבוצה לליגה הלאומית ושטראובר עזב את המועדון, ואילו לבקוביץ' שב לשמש כשוערה הראשון של הקבוצה בליגה הלאומית, עד שבינואר 2013 עזב את המועדון לאחר הגעתו של ניל אברבנאל. בהמשך חתם במכבי נתניה מליגת העל עד לסיום העונה, ואת הופעתו היחידה במועדון ערך ב-16 במרץ 2013, בהפסד 0–3 להפועל חיפה.
לאחר יותר משנה שלא שיחק חתם בקיץ 2014 בהפועל באר שבע. ב-2 בספטמבר 2014 ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בתיקו 0–0 נגד מכבי פתח תקווה בגביע הטוטו, ובסך הכול שותף בחמישה משחקים בכל המסגרות בעונת 2014/2015. בעונת 2015/2016 שותף בשלושה משחקים בגביע ובגביע הטוטו, והיה חלק מסגל הקבוצה שזכתה בתום העונה באליפות. בעונת 2016/2017 שיחק בהפועל חיפה, במדיה ערך 13 הופעות, מתוכן שבע הופעות בליגת העל. בעונת 2017/2018 חזר לליגה הלאומית ושימש כשוער ראשון בהפועל פתח תקווה.
ב-24 ביוני 2018 חתם בהפועל תל אביב, לאחר שעלתה בחזרה לליגת העל. ב-1 באוגוסט 2018 ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, כשנכנס כמחליף בניצחון 2–1 על הפועל רעננה במסגרת גביע הטוטו. לבקוביץ' החל את העונה כשוער שני, אך לאחר הפסד הקבוצה להפועל חדרה במחזור הפתיחה של עונת 2018/2019 קיבל את חולצת השוער הראשון במקומו של אריק ינקו, הצטיין בניצחון 1–0 על הפועל חיפה במחזור השני, ופתח בהרכב הקבוצה בכל משחקיה עד תום העונה.
ב-14 ביוני 2019 חתם לשנתיים בבודפשט הונבד, והפך לכדורגלן הישראלי הראשון בליגת העל ההונגרית. הוא ערך ארבע הופעות במדי הקבוצה במוקדמות הליגה האירופית, וב-1 באוגוסט נפצע ונדרש לתקופת החלמה ארוכה.
ב-12 באוגוסט 2020 חזר לישראל וחתם בהפועל חדרה.
ב-14 ביוני 2023 חזר לבקוביץ' לאחר עשר שנים למכבי פתח תקווה וחתם לשנתיים.
ב-19 ביוני 2024 חזר לבקוביץ' לאחר חמש שנים להפועל תל אביב וחתם לשנה.
תארים

אליפות: 2015/2016
הגביע ההונגרי: 2019/2020
גביע המדינה: 2023/2024
הערות שוליים

↑  נדב צנציפר, רובי לבקוביץ' חתם בהפועל ת"א, באתר ynet, 24 ביוני 2018
↑  נדב צנציפר, כוננות ספיגה: רובי לבקוביץ' מוכן לדרבי, באתר ynet, 14 בינואר 2019
↑  נדב צנציפר, רובי לבקוביץ' חתם בהונבד ההונגרית, באתר ynet, 14 ביוני 2019
↑  רובי לבקוביץ' כנראה גמר את העונה, באתר ynet, 4 באוגוסט 2019
↑  שמעון אלבז ומיקי שוורץ, אחמד עאבד בדרך חזרה לאחי נצרת, לבקוביץ' חתם בחדרה, באתר ynet, 12 באוגוסט 2020
↑  תומר חבז, ‏רובי לבקוביץ' חתם רשמית במכבי פתח תקווה, באתר ONE‏, 14 ביוני 2023
רודולף בלינג

| --- | --- |

 לידה:  26 באוגוסט 1886 ברלין, הקיסרות הגרמנית 
 פטירה:  9 ביוני 1972 (בגיל 85) Krailling, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה לאמנויות בברלין 
 זרם באמנות:  אקספרסיוניזם 
 פרסים והוקרה:  עיטור  מסדר הכבוד של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה בדרגת מפקד בכיר (1972)  פרס האמנות של ברלין (1961) 
 
רודולף בלינג (בגרמנית: Rudolf Belling‏; 26 באוגוסט 1886 – 9 ביוני 1972) היה פסל גרמני מודרני. עבודותיו היו חלק מאירוע הפיסול בתחרות האמנות באולימפיאדת לוס אנג'לס ב-1932.
ראשית חייו

בלינג קיבל חינוך שמרני מהוריו ארנסט והלן (לבית תומאס). בין השנים 1892 עד 1901 למד בבית הספר היסודי בסטגליץ, ואז עבר לפנימייה הפרוסית-צבאית לואיסנשטאט. הוריו שאפו שיהיה איש עסקים. אך היה לו ברור שהוא לא רוצה להיות כזה והחל לעבוד כשוליה ואז הוא עבר השתלמויות בבית ספר למלאכה.
בלינג המשיך גם בהכשרתו האוטודידקטית, השתתף בקורסי ערב לרישום ודוגמנות וכן בהרצאות אנטומיה לאמנים באוניברסיטה לרפואה וטרינרית בברלין. בשנת 1908 הקים בלינג יחד עם אמיל קסלוב סטודיו לפסלים קטנים, קישוטים ואומנויות יישומיות. מאז 1909 קיבלה החברה הזמנות מיוחדות להצגות התיאטרון של מקס ריינהרדט. לאחר סגירת הסטודיו בשנת 1910, עבד במחלקת תפאורות לתיאטרון. במהלך תקופה זו הכיר דמויות חשובות כגון מקס ריינהרדט, ארנסט שטרן, מעצב הבמה הראשי האקספרסיוניסטי שלו והנס פולציג. כשעבד כמעצב תפאורה, הכיר בלינג את הנטיות החדשות באמנות ובספרות האקספרסיוניסטית.
התיאטרון עיצב מאוד את הנושאים והסמליות של עבודותיו לאחר מכן, מוטיב הריקוד מופיע בהן שוב ושוב. בשנת 1911, פיטר ברויאר, פרופסור לפיסול באקדמיה לאמנות בברלין-שרלוטנבורג, התוודע לבלינג וקיבל אותו כתלמיד לכיתת אמן ללא שום עבודות קודמות. בנוסף, ברויאר העמיד לרשותו סטודיו וסטודנטים משלו. סיור לימוד לקח אותו לבלגיה, הולנד, אנגליה וצרפת בשנת 1913.
שינוי זה איפשר לבלינג, מצד אחד, להעניק בסיס אקדמי ללימוד האוטודידקטי שלו כפסל, ומצד שני, להמשיך ולהרוויח כסף באמצעות עיצוב במה. במהלך תקופה זו עסק בתיאוריות של אדולף פון הילדברנד בספרו "בעיית הצורה באמנות יפה". בין השנים 1915–1917 שירת בלינג כחייל בחיל האוויר ברלין-אדלסהוף, שם עבד במחלקת הדגמים.
מסוף 1918, לאחר הכרזת הרפובליקה על ידי פיליפ שיידמן, גם בלינג נקלע למערבולת של אירועים מהפכניים ורעיונות חדשים. בברלין הוקמה המועצה לעבודה באמנות, בה גם היה מיוצג בלינג. בדצמבר אותה שנה נוסדה עמותת האמנים המתקדמת "קבוצת נובמבר", שבלינג היה מייסד שותף של ועדת התערוכה. היה בדירקטוריון הקבוצה עד 1932.
תיאוריות אמנותיות

ממש בתחילת המאה ה-20 שמו של רודולף בלינג עורר דיונים תכופים וכבדים. הוא היה הראשון שחזר שוב למחשבותיו של הפסל האיטלקי המפורסם בנוונוטו צ'ליני (1500–1570), שבזמנו הצהיר כי על פסל להציג עבודות טובות וברורות. אלה היו ההנחות הנוכחיות בתחילת המאה. עם זאת הם מבשרים על אינדיקציה לפיסול שהוא תלת־ממדי.
רודולף בלינג הקצין את הדרישה ואמר: פסל צריך להציג רק עבודות טובות. וכך הוא הפך ליריב לאחד החוקרים הראשיים של אמנות בגרמניה בברלין, אדולף פון הילדברנדט, שבספרו "בעיית הצורה בפיסול" (1903) אמר: "הפיסול צריך להיות מובן – ולעולם לא צריך לכפות על הצופה חוסר הבנה של היצירה". רודולף בלינג הפריך את התיאוריה הזאת ביצירותיו.
תיאוריות החלל והצורה שלו שכנעו אפילו מבקרים כמו קרל איינשטיין ופול ווסטהיים, והשפיעו על דורות של פסלים אחריו.
יציאתו מגרמניה

בלינג היה חבר בזצסיון הברלינאי, ואף היה חבר ועד שלהם בראשית שנות השלושים. אבל משנת 1933 ואילך, לבלינג לא היה שום סיכוי לעבוד במולדתו. עבודותיו סומנו כאמנות מנוונת, רבות מהן הותכו או נופצו. מכיוון שדעותיו הפוליטיות גם לא תאמו את המשטר הנאצי, נאסר עליו לעבוד כמו כן סולק גם מהאקדמיה הפרוסית לאמנויות, ברלין. נשיא האקדמיה המליץ לו בשם שר החינוך והאמנות להתפטר.
בשנת 1935 שהה רודולף בלינג שמונה חודשים בעיר ניו יורק, שם הציג תערוכה עם עבודותיו החשובות ביותר מהתקופה המודרנית. הוא גם העביר קורסים והרצאות על פיסול מודרני ותאוריות משלו. אמריקה הציעה לו אפשרות טובה באותה תקופה לחיות שם את חייו.
הוא חזר לגרמניה מכיוון שבנו תומאס בן התשע היה בסכנה בגרמניה מכיוון שאמו, אשתו הראשונה של רודולף בלינג, הייתה יהודייה. הוא הצליח להציל את בנו והיגר שוב, בשנת 1937, הפעם לאיסטנבול, טורקיה. הוא חי ועבד שם שלושים שנה.
משנת 1937 ואילך היה פרופסור באקדמיה לאמנויות יפות באיסטנבול, ארגן מחדש את המחלקה לפיסול ולימד מבוא לאמנות מודרנית, וביסס את עבודתו על לימודים מסורתיים. בשנת 1939 הוא הצליח להטיס את בנו מברלין לטורקיה. בשנת 1942 הוא התחתן עם אשתו השנייה יולנדה קרולינה מנזיני, שהייתה ממשפחה איטלקית-גרמנית, ובשנת 1943 נולדה בתו אליזבת.
בין השנים 1951–1966 הוא היה פרופסור באוניברסיטה הטכנית באיסטנבול, במחלקה לאדריכלות 1955 הוא נקרא חזרה לאקדמיה במערב ברלין, אך חזר רק בשנת 1956, באותה השנה היה יכול לקבל את העבודות שנשארו בניו יורק בעזרת משרד החוץ.
בגיל שמונים החליט לחזור שוב לגרמניה, שם התגורר בקריילינג, ליד מינכן.
הוא מת במינכן ביוני 1972, כשהוא מעוטר על ידי ממשלת גרמניה עם הצלב הפדרלי וכוכב.
הערות שוליים

↑  Olympedia – Rudolf Belling, www.olympedia.org
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007572216805171  PLWABN: 9811406170405606  BnF: cb14972332n (data)  GND: 118508660  ISNI: 0000 0000 6677 3832  LCCN: n82018297  NGV: 5535  NKC: xx0150176  NTA: 068656718  RKD: 6261  SNAC: w65x5mdd  SUDOC: 077473299  ULAN: 500087529  VIAF: 1933149108672368780001   WorldCat (עם VIAF): 1933149108672368780001
רודולף אנטון האונשמיד

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1966 (בן 58 בערך) סט. גיאורגן על נהר גוזן, אוסטריה 
 מדינה:  אוסטריה 
 שפות היצירה:  גרמנית 
 פרסים והוקרה:  מסדר ההצטיינות בתרבות של פולין  Medal "Guardian of National Memorials" 
 
רודולף אנטון האונשמיד (בגרמנית: Rudolf Anton Haunschmied; נולד ב-1966) הוא סופר אוסטרי וחוקר היסטוריה מקומית באוסטריה.
חייו ופועלו

רודולף האונשמיד גדל וחי בסנקט גאורגן אן דר גוזן באוסטריה. עוד כאיש צעיר, לפני שלמד הנדסה מכנית, החל לחקור את ההיסטוריה "האבודה" של אזור סנקט גאורגן-גוזן-מאוטהאוזן, שבו היו ארבעה מחנות ריכוז נאציים ובעיקר התמקד ופרץ דרך בחקר ההיסטוריה של מחנות הריכוז גוזן 1, 2 ו-3 .
ב-1986 הקים את והפך לחבר בארגון ה-Arbeitskreis für Heimat-, Denkmal- und Geschichtspflege St. Georgen, ששם לו למטרה לחקור ולשמר את המורשת המקומית של אזור סנקט גאורגן-גוזן. הארגון סיפק לוועדה להנצחת זיכרון גוזן (Gusen Memorial Committee) בית עד לינואר 2008, אז היה רודולף האונשמיד בין מקימי הוועדה להנצחת זיכרון גוזן, שהיה ארגון עצמאי. בשנת 1989 פרסם את ספר ההיסטוריה הראשון של סנקט גאורגן-גוזן-מאוטהאוזן, מחקר שהוזמן על ידי עיריית סנקט גאורגן-גוזן. האונשמיד הדריך סיורי קבוצות בשרידי המחנות, קבוצות למידה וכן שימש כיועץ ומומחה להיסטוריה המקומית עבור סטודנטים וחוקרים מכל העולם.
בשנת 1995, ביחד עם פייר סרז' שומוף (Choumoff) מארגון ידידי מאוטהאוזן בפריז (Amicale Francaise de Mauthausen) ואחרים, ארגן את טקס הזיכרון הבינלאומי הראשון בגוזן וב-1997 הוא פתח את דפי המידע המקוונים של מאוטהאוזן-גוזן.
ב-1996 ו-1997 ייסד שותפויות שם שתי ערים מהן גורשו רבים אל קבוצת מחנות גוזן וכן הפך בשנת 2000 לחבר ב- Reform Initiative Mauthausen, יוזמה פדרלית לחידוש מבני הזיכרון של קומפלקס מאוטהאוזן במשרד הפנים האוסטרי, שהובילה לפתיחת מרכז המבקרים החדש של מחנה הריכוז גוזן ב-2004.
בשנת 2007 תרם מהידע שלו לפרויקט האודיו-ווק של גוזן וב-25 השנים האחרונות הוא תורם ומייעץ לפרסומים שונים ושידורי רדיו וטלוויזיה. בימים אלו הוא עובד על פתיחת מנהרות ה"ברגקריסטל" ("Bergkristall") במחנה הריכוז גוזן 2 לקהל הרחב ועל שימור שרידי מחנות גוזן 1 ו-2. האונשמיד הוא גם אחד מהמקימים של פרויקטים נוספים לשימור זיכרון מחנות גוזן, כגון: “Denk.Statt Papa Gruber” ו- Bewusstseinsregion Mauthausen-Gusen-St. Georgen”.
רודלף האונשמיד חי בעיר טראון, אוסטריה.
פרסים

פרס התרבות המוענק מטעם עיריית סנקט גאורגן/גוזן על הישגים משמעותיים בחקר ההיסטוריה האבודה של קומפלקס מחנות סנקט גאורגן-גוזן-מאוטהאוזן (1990).
מדליית מצוינות מטעם ממשלת מחוז אוסטריה עילית על פעילות הנצחה שנתית עבור הוועדה המקומית לטיפוח תרבותי של אזור סנקט גאורגן/גוזן (Arbeitskreis für Heimat-, Denkmal- und Geschichtspflege St. Georgen/Gusen") (2008").
פרסומים מרכזיים (גרמנית)

Zum Gedenken 1938 bis 1945, ב - 300 Jahre erweitertes Marktrecht St. Georgen/Gusen, St. Georgen a.d. Gusen 1989
KZ Mauthausen-Gusen Info-Pages(www.gusen.org) - 1997-today
Geschichtespaziergang ב - St. Georgen und Gusen, Volkshochschule der Arbeiterkammer, St. Georgen/Gusen 1993-2005
Konzentrationslager Gusen, ב - Unsere Heimat der Bezirk Perg, Verein zur Herausgabe eines Bezirksheimatbuches, Perg 1995
?Gusen - Eine Manifestation österreichischen Vergessens, ב - Christoph Mayer, Das unsichtbare Lager - Audioweg Gusen, Berlin 2007
ביחד עם אלפרד גראו: Der Zusammenbruch 1945 wie wir ihn erlebten, ב - St. Georgener Heimatblätter, 2007
ביחד עם ג'אן-רות' מילס וזיגי ויצאני-דורדה: St. Georgen-Gusen-Mauthausen - Concentration Camp Mauthausen Reconsidered, BoD, Norderstedt 2008, ISBN 978-3-8334-7440-8, זמין לקריאה דרך Google Books - St. Georgen-Gusen-Mauthausen
Getta la pietra! Il lager di Gusen-Mauthausen, Mimesis Edizioni, Milano 2008, ISBN 978-88-8483-724-0 (איטלקית)
Bundesministerium für Inneres: Zur aktuellen Diskussion um Bergkristall, Dokumentation, Wien 2009
NS-Geschichte 1938-1945, ב - 400 Jahre Markt St. Georgen an der Gusen, St. Georgen a.d. Gusen 2011
עורך ספרו של קארל ליטנר: Life Hanging on a Spider Web - From Auschwitz-Zasole to Gusen II, BoD, Norderstedt 2011, ISBN 978-3-8423-9840-5 (אנגלית)
Zur Geschichte des, Lagerteiles Gusen“ im ehemaligen KZ-Dopplellager Mauthausen-Gusen, ב - Ueberleben durch Kunst - Zwangsarbeit im Konzentrationslager Gusen für das Messerschmittwerk Regensburg, Regensburg 2012, ISBN 978-3-937527-52-9
Die Bevoelkerung von St. Georgen/Gusen und Langenstein – Umgang mit der Lagergeschichte, Ablehnung und Initiativen zur Bewahrung,
Gedenkstaetten fuer die Opfer des Nationalspzialismus in Polen und Oesterreich. Bestandsaufnahme und Entwicklungsperspektiven, אסופת מאמרים מכנס, 9-10 בספטמבר 2010, המרכז המדעי של האקדמיה הפולנית למדעים בווינה, וינה 2012
The Gusen II Jew Camp and the Messerschmitt Bergkristall plane factory in St. Georgen on the Gusen, ב -Joseph Fisher, The Heavens were Walled In, Vienna 2017
הערות שוליים

↑  בית חדש במחנות
↑  על המחנה בין השנים 1938-1945
↑  Geschichtespaziergang in St. Georgen und Gusen, Volkshochschule der Arbeiterkammer, St. Georgen/Gusen, 1993-2005
↑  דפי המידע המקוונים של גוזן
↑  על מחנה גוזן באתר מאוטהאוזן
↑  גוזן אודיו-ווק
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007597090805171  PLWABN: 9810700273905606  GND: 143948415  ISNI: 0000 0001 1592 5346  LCCN: no2008146634  VIAF: 8611765   WorldCat (עם VIAF): 8611765 
תצלום אוויר של מחנות גוזן I וגוזן II
רודולף אפ

| --- | --- |

 לידה:  30 ביולי 1834 Eberbach, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 פטירה:  8 באוגוסט 1910 (בגיל 76) מינכן, הקיסרות הגרמנית 
 מקום לימודים:  האקדמיה לאמנות של דיסלדורף 
 צאצאים:  פרנץ ריטר פון אפ 
 
רודולף אפ (בגרמנית:  Rudolf Epp‏; 30 ביולי 1834 – 8 באוגוסט 1910) היה צייר גרמני של ריאליזם, המיוחס לבית הספר במינכן.
ביוגרפיה

רודולף אפ נולד באברבאך בשנת 1834 כבן לצייר דקורטיבי. לאחר שצייר ועבד כאמן מגיל צעיר, לימד אותו לראשונה צייר הנוף קרל לודוויג סיגר. לאחר מכן למד בבית הספר לאמנות בקרלסרוהה כתלמידם של יוהאן וילהלם שירמר ולודוויג דס קודרה והשתתף באקדמיה לאמנות בדיסלדורף.
בשל כישרונו הברור, הוא קיבל חופשה מהשירות הצבאי על ידי יורש העצר, לאחר מכן, הדוכס הגדול פרידריך הראשון מבאדן. מלגה ומשאבים כספיים נוספים אפשרו לאפ לצאת למסע לימודים ביער השחור. בסביבות 1859 הוא ערך לימודי נוף רבים באזור פרייבורג ולנדסטול.
לאחר מותו של שירמר הוא עבר למינכן בשנת 1863, שנחשבה כמרכז האמנות. כאן הוא הוקסם במיוחד מקארל תיאודור פון פילוטי, שהיה אמור להיות מנהל האקדמיה בין השנים 1874–1886. במינכן צבר אפ במהירות מוניטין טוב כצייר מבוקש.
בשנת 1862 הוא התחתן עם קתרינה שטיבל. בשנת 1868 נולד בנו פרנץ ריטר פון אפ. בתם הלן נולדה בשנת 1870, ובתם השנייה, אוגוסטה אנה, נולדה בשנת 1871. היא נשארה לא נשואה עד למותו של אביה והתגוררה בדירת הוריה. אוגוסטה אנה שימשה כמודל לפורטרטים שונים ולייצוגים פיגורטיביים של אביה.
רודולף אפ עבד כצייר גם לעת זקנה; הוא נפטר במינכן ב -1910.
רודולף-אפ-שטראסה באברבאך נקרא על שמו.
יצירה

מאמצע המאה ה-19 עברו ציירים מכל רחבי גרמניה למינכן, שנחשבה אז למרכז האמנות הגרמנית. ביניהם היו ציירים רבים מהדוכסות הגדולה של באדן שחיפשו את מזלם בבירת האמנות של מינכן. רודולף אפ הוא נציג של רבים מהאמנים הללו שעד מהרה נשכחו והם מקובצים תחת מונח הגג "בית הספר (אסכולת) מינכן".
אפ הבין איך להישאר נאמן לצורות הביטוי האמנותיות שלו ולא להיכנע לקלישאות המלאכותיות והמוגזמות של מעמד הקונים הבורגני. המוטיבים שלו מציאותיים ומתארים את החיים בסוף המאה ה-19 מבלי לשפוט. גישה זו הפכה אותם לאטרקטיביים עד להווה והן בעלות ערך לאמנות ולהיסטוריה תרבותית.
הוא התקדם ללא הרף, גם לאחר 50 שנות ציור, הוא לא קפא בשגרה אמנותית, כפי שקורה לעיתים קרובות עם ציירים מצליחים. הוא נותר סגנוני. הוא צייר מוטיבים רבים מספר פעמים.
המרכיבים העיקריים בעבודתו האמנותית הם בעיקר קטעי ז'אנר קטנים. מצבי הרוח המשובחים והשילוב המיומן של נוף צבעוני עדין ודמויות מעניקים לציוריו אמירה אמנותית מיוחדת. הצהרות התמונה ההומוריסטיות ופרטי התמונה המשלימים באהבה, זכו להכרה רחבה בציבור.
אמנותו של רודולף אפ הוערכה גם מעבר לים ומספר לא מבוטל מציוריו נמכרו לארצות הברית במהלך חייו ולא הופצו רק כמקור, אלא גם כהעתקים. מוטיבים של אפ קישטו את המגזינים הראשונים בסביבות 1890. גלויות צבעוניות (ליטוגרפיות) עם מוטיבים של אפ נמכרו באירופה ובצפון אמריקה.
חלק מציוריו הפכו לנחלת הרפובליקה הפדרלית של גרמניה לאחר מלחמת העולם השנייה.
מוטיבים המבוססים על עבודתו נהנים מפופולריות רבה כהדפסי אמנות וכתבניות לשטיחי קיר.
גלריה

מתרחצים
ילדה עם חתול
אמא וילד
זוג ליד האח
אורח לא צפוי
טברנה באוורית
מלבישים ילד
נערה סורגת
הערות שוליים

↑  Hyacinth Holland: . In: Ulrich Thieme (Hrsg.): Begründet von Ulrich Thieme und Felix Becker. Band 10: Dubolon–Erlwein. E. A. Seemann, Leipzig 1914, S. 583–584
↑  Margaret Girvan, Günter MEISSNER, (ed.) Allgemeines Künstlerlexikon. Die bildenden Künstler aller Zeiten und Volker. - Band I (A - Alexander). Leipzig: VEB E.A. Seemann Verlag, 1983. 1072p. £85.00., Art Libraries Journal 10, 1985, עמ' 52–54 doi: 10.1017/s0307472200004090
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 116516461  ISNI: 0000 0000 6678 8225  LCCN: no2018130786  RKD: 26431  ULAN: 500001520  VIAF: 74605259   WorldCat (עם VIAF): 74605259
רון קלארק

ריצת 10000 מטר בטוקיו 1964. ג'ון קלארק (12, רואים מספר 1), מסיים אחרי מוחמד גמודי (615) ובילי מילס (722)
רונלד ויליאם "רון" קלארק, מפקד, חבר (באנגלית: Ronald William "Ron" Clarke, AO, MBE; ‏21 בפברואר 1937 - 17 ביוני 2015) היה אתלט אוסטרלי. בשנות ה-60 קבע 17 שיאי עולם בריצות למרחקים ארוכים וזכה במדליית ארד אולימפית (טוקיו 1964).
קלארק כיהן כראש עיריית גולד קוסט בין השנים 2004 - 2012.
ביוגרפיה

קלארק נולד וגדל במלבורן.
באולימפיאדת מלבורן (1956) בהיותו בן 19 זכה קלארק לכבוד להדליק את הלפיד האולימפי בטקס הפתיחה של המשחקים האולימפיים שנערך באצטדיון הקריקט של מלבורן.
ביוגרפיה > שיאן עולם

בתחרות שנערכה במלבורן ב-18 בדצמבר 1963 קבע קלארק בריצת 10000 מטר שיא עולם חדש של 28:15.6 דקות, שיפור לשיא העולם בן השנה ו-4 חודשים של פיוטר בולוטניקוב מברית המועצות (28:18.2 דקות). במהלך הריצה הוא קבע שיא עולם גם בריצת 6 מייל בתוצאה של 27.17.8 דקות.
ביוגרפיה > מדליית ארד אולימפית

באולימפיאדת טוקיו (1964) זכה קלארק במדליית ארד, בריצת 10000 מטר בתוצאה של 28:25.8 דקות, אחרי בילי מילס מארצות הברית שקבע שיא אולימפי חדש של 28:24.4 דקות ומוחמד חמודי מתוניסיה (28:24.8 דקות). נוסף לכך, הוא סיים פעמיים במקום תשיעי, בריצת 5000 מטר בתוצאה של 13:58.0 דקות ובריצת מרתון בתוצאה 2:20:26.8 שעות.
בתחרות שנערכה בהובארט אוסטרליה ב-16 בינואר 1965 קבע קלארק בריצת 5000 מטר שיא עולם חדש של 13:34.8 דקות, שיפור לשיא העולם בן ה-7 שנים ו-3 חודשים של ולדימיר קוץ מברית המועצמות (13:35.0 דקות). שבועיים לאחר מכן, בתחרות שנערכה באוקלנד ניו זילנד הוא שיפר את שיאו והעמיד אותו על 13:33.6 דקות. 4 חודשים לאחר מכן, בתחרות שנערכה בקומפטון קליפורניה ב-4 ביוני הוא שיפר פעם נוספת את שיאו העולמי והעמידו על 13:25.8 דקות. חודש ושבוע לאחר מכן, בתחרות שנערכה באוסלו נורווגיה ב-14 ביולי הוא שיפר בריצת 10000 מטר את שיאו העולמי והעמידו על 27:39.4 דקות ובכך היה לאתלט הראשון בהיסטוריה שירד מ-28 דקות בריצה זו. שיא זה החזיק מעמד כ-7 שנים ונשבר על ידי לאסה וירן מפינלנד (27:38.4 דקות). במהלך ריצה זו הוא קבע שיא עולם גם בריצת 6 מייל בתוצאה של 26.47.0 דקות.
בתחרות שנערכה בסטוקהולם שוודיה ב-5 ביולי 1966 קבע קלארק בריצת 5000 מטר שיא עולם חדש של 13:16.6 דקות. שיא זה החזיק מעמד 6 שנים וחודשיים ונשבר על ידי לאסה לירן (13:16.4 דקות).
באולימפיאדת מקסיקו (1968) סיים קלארק במקום חמישי בריצת 5000 מטר בתוצאה של 14:12.4 דקות ובמקום שישי בריצת 10000 מטר בתוצאה של 29:44.8 דקות.
שיאיו האישיים

ריצת 5000 מטר: 13:16.6 דקות (1966) שיא עולם
ריצת 10000 מטר: 27:39.89 דקות (1965) שיא עולם
ריצת מרתון: 2.20:26 שעות (1964)
תארים והישגים

במהלך הקריירה קבע קלארק 17 שיאי עולם חדשים. 4 שיאי עולם בריצת 5000 מטר, 2 שיאי עולם בריצת 10000 מטר, שיא עולם בריצת 20000 מטר, שיא עולם בריצת שעה, 2 שיאי עולם בריצת 2 מייל, 4 שיאי עולם בריצת 3 מייל, 2 שיאי עולם בריצת 6 מייל ושיא עולם בריצת 10 מייל.
בשנת 1966 זכה למינוי כחבר במסדר האימפריה הבריטית.
בשנת 2000 זכה במדליית הספורט האוסטרלית (אנ').
בשנת 2013 זכה במינוי מפקד מסדר אוסטרליה.
ראו גם

התפתחות שיא העולם בריצת 5000 מטר (באנגלית)
התפתחות שיא העולם בריצת 10000 מטר (באנגלית)
הערות שוליים

↑  CLARKE, Ronald William, Award: The Order of the British Empire - Member Civil
↑  CLARKE, Ronald William, Award:Australian Sports Medal
↑  CLARKE, Ronald William, Award:Officer of the Order of Australia
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 172515874  World Athletics: 14351863  ISNI: 0000 0000 8232 6469  LCCN: n50038532  NLA: 35991176  Trove: 595165  VIAF: 52931066   WorldCat (עם VIAF): 52931066
קרב דרפאנה

קרב דרפאנה נערך ב-249 לפנה"ס, במהלך המלחמה הפונית הראשונה, בין ציי הרומאים והקרתגים.

דרפאנה (Δρεπάνη, Drepanum), כיום טרפאני (Trapani), היא עיר נמל בקצה המערבי של סיציליה. הקרב הסתיים במפלת הרומאים, אך היה הניצחון הימי הגדול היחיד של הקרתגים משך המלחמה כולה.
רקע היסטורי

בשנת 250 לפנה"ס, השנה הארבע-עשרה למלחמה, החליטו הרומאים לנסות זו הפעם השלישית להכריעה על ידי פלישה לאפריקה. שני הניסיונות הקודמים, (ב-255 וב-253 לפנה"ס), נכשלו. בידי הקרתגים נותר שני בסיסים ימיים חזקים במערב סיציליה, ערי הנמל ליליבאיון ודרפאנה, ולכן פנו הרומאים לכיבושן, כדי לסלק תחילה את האיום מעורפו של הצבא העתיד לנחות ולהילחם באפריקה. ניסיונם להכריע את ליליבאיון במצור לא צלח; הקרתגים נלחמו בכל כוחם להגנת מאחזיהם האחרונים באי, והאבדות בקרב צוותי אוניות המלחמה הרומאיות שגויסו למלאכת המצור היו גדולות מאוד. בהוראת הסנאט נאספו ונשלחו מיד אל סיציליה עשרת-אלפים חותרים ומלחים חדשים, כדי לשמור על מוכנותו של הצי המלחמתי החונה בליליבאיון. הקונסול פובליוס קלאודיוס פולכר (Publius Claudius Pulcher), שקיבל את הפיקוד על הצבא בחלוף שנה למצור (249 לפנה"ס), סבר כי השעה כשרה להנחית התקפת פתע על דרפאנה. הוא שקל ומצא, כי הקרתגים בדרפאנה אינם יודעים על הגעת התגבורת ועל כן משוכנעים כי אוניות הרומאים אינן כשירות ללחימה בים מחוסר צוותים ולא נשקפת מהן סכנה מיידית. פובליוס קלאודיוס בחר את מיטב הלוחמים בצבא להיות חיילי-צי באוניות, ותכנן לפרוץ אל הנמל עם שחר ולכבוש את העיר בהפתעה. בחצות הליל יצאו מליליבאיון 123 אוניות מלחמה רומאיות מבלי שהאויב ירגיש בכך ועשו דרכן במערך טורי לאורך החוף לעבר דרפאנה.
ההיערכות לקרב

כשעלה השחר הבחינו הצופים בדרפאנה בצי הרומאי המתקרב ומיהרו להזעיק את אדרבעל, מפקד כוחות הצי והצבא בעיר. אדרבעל המופתע חשש כי הצי הרומאי יסגור על אוניות הקרתגים העוגנות בנמל, ומבלי לאבד זמן יקר אסף במהירות את החותרים והמלחים והזעיק את החיילים השכירים מן העיר. לאחר שעודד את רוחם ופירט באוזני מפקדי האוניות את תוכניתו, יצא בראש טור אוניותיו מן הנמל.
ממש באותה שעה, מעברו השני של פתח הנמל, שטו ונכנסו פנימה האוניות הראשונות של הטור הרומאי. פובליוס קלאודיוס, שאונייתו נמצאה במאסף הטור הארוך מחוץ לנמל, הבחין להפתעתו ממרחק בקרתגים החומקים אל לב ים, ומיד פקד על כל אוניותיו לפנות לאחור. פנייתן הפתאומית של אוניות החלוץ, בעוד חברותיהן עושות דרכן לתוך הנמל, יצרה מהומה בחלקו הקדמי של הטור הרומאי. בשל המקום הצר התנגשו האוניות אלה באלה, וצעקות המלחים ופקודות הקברניטים נתערבבו בקול נפץ המשוטים הנשברים. פובליוס, שמתקפת הפתע שתכנן נכשלה, סב גם הוא לאחור, הוביל את טור אוניותיו במקביל לחוף, והחל לערוך אותן בשורה חזיתית כשירכתיהן אל היבשה וחרטומיהן פונים אל מול האויב המתקרב.
אדרבעל היטיב לנצל את העמדה הנחותה של האוניות הרומאיות. הוא סידר את אוניותיו בשורה חזיתית אל מול המערך הרומאי, ובעצמו איגף עם עוד חמש אוניות את שמאלו של המערך הרומאי, כדי למנוע מפובליוס ואוניותיו לחמוק אל לב ים. בעוד האוניות הרומאיות ממתינות לחברותיהן ונערכות לקרב, פקד אדרבעל על מפקדי אוניותיו להתקדם לעבר האויב מבלי לתקוף, כדי להוסיף ולדחוק את הרומאים אל החוף.
מהלך הקרב ותוצאותיו

משניתן האות לקרב בשני המחנות, הסתערו האוניות חרטום-אל-חרטום וניסו להכריע אחת את יריבתה בלוחמת סיפונים. ראשיתו של הקרב הייתה שקולה, משום שחיילי-הצי בשני הצדדים היו מטובי האנשים בחילות היבשה, אך עד מהרה עבר היתרון לקרתגים. האוניות הרומאיות נלחמו כשגבן לחוף, ובהיעדר מרחב תמרון לא יכלו לסגת לאחור בעת הצורך מחשש שיעלו על החוף. האוניות הקרתגיות, לעומתן, יכלו לחתור לאחור אל הים הפתוח כדי להיחלץ מהתקפה מסוכנת, ולשוב ולתקוף את יריבותיהן על ידי תמרון לניגוח הדופן או הירכתיים של האוניות הרודפות אחריהן. זאת ועוד, אם נקלעה אונייה קרתגית למצוקה, יכלו חברותיה לשוט לכיוון הים הפתוח מאחורי מערך האוניות ולחוש לעזרתה. פעולה מעין זה נמנעה כמובן מהאוניות הרומאיות, שהיו לחוצות בין הפטיש והסדן - החוף הקרוב מצד אחד ואוניות הקרתגים המנגחות בהן שוב ושוב מצד שני. כשראה פובליוס כיצד ניגפות אוניותיו בפני הקרתגים, פנה למנוסה כשהוא חומק לאורך החוף מצדו השמאלי של המערך ועימו כשלושים אוניות נוספות. הנותרות, תשעים ושלוש במספר, נלכדו על אנשיהן, חוץ מאלה שהועלו על החוף ואנשיהן נסו.