ציר הזמן של האנטישמיות
ימי הביניים > המאה ה-15

1401 – שני יהודים מועלים על המוקד באשמה כי חיללו, לכאורה, את לחם הקודש, בעיר גלוגוב שבפולין.
1404 – רבים מבני הקהילה היהודית בזלצבורג והאליין נשרפים חיים באשמת חילול לחם הקודש.
1407 – האשמות על עלילת דם נגד יהודי קרקוב בהנהגתו של כומר קנאי גורמות להתפרעויות אנטי יהודיות.
1411 – חקיקה נגד יהודים בספרד כתוצאה מהטפתו של הנזיר הדומיניקני ויסנט פרר.
1413 – ויכוח טורטוסה, ספרד, בהובלתו של האפיפיור בנדיקטוס ה-13, מוביל לאחר מכן להמרות המוניות בכפייה.
1418 – כל היהודים בטריר מגורשים.
1420 – כל היהודים בליון מגורשים.
1421 – גזרת וינה. מוחרם רכושם של יהודים וילדיהם מומרים בכפייה. בנוסף, 270 יהודים נשרפים על המוקד.
כל יהודי וינה מגורשים בעקבות הרדיפה.
1422 – האפיפיור מרטינוס החמישי מפרסם בולה המגנה את ההסתה של הנזירים נגד היהודים. האפיפיור נסוג מדבריו בבולה שנה לאחר מכן, בטענה שיהודי רומא שכנעו אותו במרמה לפרסם אותה.
1424 – האוכלוסייה היהודית בציריך גולה.
יהודים מגורשים ונאסרים לשוב לקלן.
1426 – יהודים ממגורשים מייהלבה לאחר שהם מואשמים בכך שהם נמצאו בקשר עם התנועה ההוסיטית.
1427 – כל היהודים המתגוררים בברן מגורשים ורכושם מוחרם.
1428 – יהודים מגורשים מפרייבורג.
1430 – פוגרום באקס-אן-פרובאנס פורץ ובו נהרגים 9 יהודים, רבים נוספים נפצעים ו-74 מומרים בכפייה.
1434 – ועידת בזל, בראשות ססיו ה-19: על יהודים נאסר לקבל תארים אקדמיים ולפעול כנוטריונים בהחתמת חוזים בין נוצרים.
1435 – טבח וגיור כפוי של יהודי מיורקה.
יהודים מגורשים משפייר "לנצח".
1436 – יהודי ציריך מגורשים.
1438 – יהודים תושבי אאוגסבורג ודיסלדורף מגורשים.
הקמת מלאחים (גטאות) במרוקו.
1442 – בתי כנסת ומבנים יהודיים אחרים נהרסים בהתפרעות בגלוגוב.
יהודים מגורשים מבוואריה עילית.
1444 – האוכלוסייה היהודית באוטרכט מגורשת.
1447 – קז'ימייז' הרביעי, מלך פולין מחדש את כל זכויות יהודי פולין והופך את אמנתו לאחת הליברליות באירופה. עם זאת, הוא מבטל אותה בשנת 1454 על פי התעקשותו של הבישוף זביגנייב.
1449 – החוקה של טולדו מציגה את סעיף טוהר הדם המפלה את מנוצר. האפיפיור ניקולאוס החמישי מגנה זאת.
1450 – לודוויג התשיעי, דוכס בוואריה, מגרש את כל היהודים שמתנגדים להיטבל.
1453 – כ-40 יהודים בורוצלב נשרפים על המוקד באשמת חילול לחם הקודש, בעוד הרב הראשי תולה את עצמו כדי להימנע מהעינויים. ילדים יהודים מתחת לגיל 7 נלקחים ונטבלים בכוח. – היהודים המעטים שנותרו מגורשים מורוצלב.
1456 – האפיפיור קליקסטוס השלישי מנפיק בולה אפיפיורית האוסרת על יהודים להעיד נגד נוצרים, אך מתירה לנוצרים להעיד נגד יהודי.
1458 – ועידת ארפורט שבגרמניה מצביעה על גירוש היהודים.
1463 – האפיפיור ניקולאוס החמישי מאשר הקמת אינקוויזיציה לחקור כפירה בקרב ה"מרנוס".
1465 – הטבח ביהודי פאס. יהודים מתמרדים נגד השושלת המרינית, האשמות נגד וזיר יהודי אחד מובילים לטבח בכל האוכלוסייה היהודית בפאס.
למעלה מ-30 יהודים בקרקוב נהרגים על ידי המון זועם.
1468 – בתים יהודים רבים נבזזים ומספר נהרגים במהלך אנטי-יהודים בפוזנן.
הסולטאן אל-אשרף סיף אל-דין קאיתבאי מאלץ את יהודי קהיר לשלם 75,000 מטבעות זהב או שיגורשו. הדבר מרושש מאוד את הקהילה היהודית המקומית.
1470 – הקהילה היהודית בבוואריה מגורשת, רבים נודדים לבולגריה.
1473 – מעשי טבח במראנויים בואיאדוליד, קורדובה, סגוביה, סיודאד ריאל, ספרד.
1474 – במסגרת חג עליית מרים שהתרחש ב-15 באוגוסט 1474, פורעים נוצרים זורעים הרס וחורבן בקהילה היהודית שבמודיקה. זהו מקרה הטבח הראשון והגרוע ביותר בהיסטוריית יהודי סיציליה. במהלך ערב החג, טבחו מספר נוצרים בכ-360 יהודים וגרמו להרס וחורבן גמור בלה ג'ודקה. על פי העדויות, הפורעים רצו ברחובות וקראו: "הללו את מריה! מוות ליהודים!" (Viva Maria! Morte ai Giudei!).
1475 – תלמידו של המטיף ג'ובאני דה קפסטראנו, הפרנציסקני ברנרדין מפלטר, מאשים את היהודים ברצח תינוק, סימון. הקהילה כולה נעצרת, 15 ממנהיגיה נשרפים על המוקד, השאר מגורשים. בשנת 1588 אישר האפיפיור סיקסטוס החמישי את קיומו הפולחן של סימון. סימון הקדוש נחשב למרטיר ופטרון של קורבנות חטיפה ועינויים במשך כמעט 500 שנה. בשנת 1965 הכריז האפיפיור פאולוס השישי על הפרשה כהונאה, וסיים את קדשותו של סימון.
1478 – יהודי פסאו מגורשים.
1481 – האינקוויזיציה הספרדית נוסדה.
1484 – פוגרום נגד הרובע היהודי בארל. מספר יהודים נהרגים ו-50 גברים נאלצים להתנצר.
1487–1504 – הבישוף גנאדי חושף את כפירת המתייהדים בכנסייה האורתודוקסית המזרחית של נסיכות מוסקבה.
1490 – תומאס דה טורקמדה שורף 6,000 כרכים של כתבי יד יהודיים בסלמנקה.
יהודים מגורשים מז'נבה ואסור להם לחזור למשך יותר מ-300 שנה.
1491 – עלילת הדם בלה גוארדיה, ספרד, שם מספר יהודים הואשמו כי העלו לכאורה כקורבן את "הילד הקדוש של לה גוארדיה", הנערץ מאז כמרטיר.
מוחמד אל-מג'ילי מורה על גירוש ורצח של הקהילה היהודית בתלמסאן.
1492 – האוכלוסייה היהודית בטואט נטבחת בפוגרום בהשראת המטיף אל-מג'ילי.
פרדיננד השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ואיזבלה, נסיכת ספרד מוציאים צו כללי על גירוש היהודים מספרד: כ־200,000 מגורשים. חלקם חוזרים לארץ ישראל. ככל שיישובים ומדינות שלמות מגרשות את אזרחיהן היהודים (לאחר ששדדו אותן), ואחרות מונעות מהן להיכנס, אגדת היהודי הנודד, מבשר פורענות נידון, צוברת פופולריות.
יהודי מקלנבורג, גרמניה מואשמים בביזוי לחם הקודש. 27 יהודים נשרפים, כולל שתי נשים. עד היום, אתר השריפה נקרא היודנברג. כל היהודים מגורשים מהדוכסות.
אסקיה מוחמד הראשון גוזר על כל היהודים להתאסלם, לעזוב או לההירג. היהדות הופכת לבלתי חוקית במאלי. מהלך זה מתבסס על עצתו של מוחמד אל-מג'ילי. אזור טימבוקטו אשר היה סובלני בעבר כלפי דתות אחרות, נהיה עוין ושונא זרים כשאסקיה עולה לשלטון.
1493 – ז'ואאו השני, מלך פורטוגל מגרש כמה מאות ילדים יהודים למושבה סאו טומה, שם מתים רובם.
גירוש מסיציליה: כ-37,000 יהודים מגורשים.
1494 – 16 יהודים נשרפים על המוקד לאחר עלילת דם בטרנבה.
לאחר שריפה הורסת את הרובע היהודי של קרקוב, יאן הראשון אולברכט, מלך פולין מעביר את היהודים לקז'ימייז', שתהפוך לגטו הראשון בפולין. יהודים היו מרותקים לגטו עד לשנת 1868.
1495 – יהודים בליטא מגורשים ורכושם מוחרם. הם מורשים לחזור כעבור 8 שנים.
יהודי לצ'ה נטבחים והרובע היהודי נשרף עד עפר.
הצרפתים כובשים את נאפולי ורודפים את יהודי המקום.
1496 – יהודים המתגוררים בשטיריה מגורשים וכל רכושם מוחרם.
ניצור כפוי וגירוש יהודים מפורטוגל. הניצור כלל רבים שברחו מספרד ארבע שנים קודם לכן.
1497 – הקהילה היהודית בגראץ מגורשת כולה.
מנואל הראשון, מלך פורטוגל קובע כי כל היהודים חייבים להתנצר או לעזוב את פורטוגל ללא ילדיהם.
1498 – הנסיך אלכסנדר מליטא מאלץ את רוב היהודים לוותר על רכושם או להתנצר. המוטיבציה העיקרית היא לבטל את החובות שהאצילים היו חייבים ליהודים. תוך זמן קצר המסחר נעצר והנסיך מזמין את היהודים לחזור.
יהודי צרפת מגורשים מרוב צרפת.
1499 – יהודי נירנברג מגורשים.
יהודים מגורשים מורונה. היהודים שהיו מלווים כספים הוחלפו בנערים נוצרים שדכאו את העניים עד כדי כך שהיהודים נקראו תוך זמן קצר לחזור.
חל איסור על כל הנוצרים חדשים לעזוב את פורטוגל, אפילו אלה שהוטבלו בכוח.