stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בית ארפאד
מוצא השושלת > השבטים ההונגרים והנסיכות הגדולה

הקיסר הביזנטי קונסטנטינוס השביעי דיווח בפירוט על ההונגרים. הוא הזכיר שמות שבעת השבטים: נייק (Nyék), מגייר או מגיירי (Megyer(i), קירטגיארמאט (Kürtgyarmat), טאריאן (Tarján), ינה (Jenő), קר או קרי Kér)i), קסי (Keszi), אולם בכרוניקת הקיסרים הביזנטים אין מידע בראש איזה שבט עמד אלמוש. בהתחלה עמדו שבטים אלה תחת ראשותו של אדם שנקרא "לוודי" או "לוודיאס". פרץ קרע בין השבטים בעקבות תבוסה שנחלו בסביבות 840–850 תחת שלטון הכוזרים מצד הפצ'נגים. חלק מהמדיארים נהרו דרומה, בכיוון פרס, בעוד אחרים יצאו מערבה, אל מקום שנקרא בכתביו של קונסטנטינוס השביעי "אטלקיזי" (Etelküzü). שם לפי דרישת הכוזרים, העביר לוודי את מושכות השלטון לבנו של אלמוש, ארפאד, שהפך לנסיך ההונגרי.
כאן הכרוניקות אינן מדייקות. בעוד שיוצא כי דרישת הכוזרים אירעה בסביבות 850, באותה שנה ארפאד היה בן 10 בלבד, ואז לא יכול היה להיבחר לנסיך גדול. מכל מקום לפני אלמוש היו קיימים יותר נסיכים ומנהיגים מדיארים, בעוד שאחרי אלמוש מדברות הכרוניקות באופן עקבי על שליט יחיד בלבד.
הכרוניקן אנונימוס מתאר בחירות למעמד נסיך הגדול שאמורים היו להתקיים ב"סקיתיה". בבחירות אלה אלמוש מוזכר כנסיך הגדול. מפני שלאלמוש היו יותר בנים, ייתכן כי התקיים מאבק אלים ביניהם על כיבוש השלטון. יש סבורים שמותו של אלמוש היה בטקס פאגאני העלאת קרבן אנוש על המזבח, כפי שנהגו עמי הערבות עם מנהיגיהם שאיבדו את הכריזמה. יורשו ארפאד שלח משלחת לקונסטנטינופול שהודיעה כי מכאן ואילך ייבחרו הנסיכים הגדולים של ההונגרים רק מקרב צאצאיו של ארפאד. זאת אולי הסיבה שהכרוניקות מזכירות פחות את הנסיך הגדול אלמוש.
לפי הכרוניקות בשנת 895 נשא הנסיך הגדול ארפאד את התואר "גיולה", האחראי על הכוח הצבאי. המנהיג הרוחני של המדיארים הקדומים נקרא לעומת זאת "קינדה" (künde) או קנדה (kende). מן הדו"חות על מות אלמוש וקבורתו הוסק כי אלמוש נשא בתואר זה "קינדה".
השליטים הראשונים

בסביבות 895 הותקפו עדרי הבקר ונשותיהם של הלוחמים ההונגרים שנאבקו במערב על ידי פצ'נגים שדחפו את המדיארים לנטוש את השטחים ממזרח לקרפטים המזרחיים. אחרי שבסביבות 895 השתלטו המדיארים על פאנוניה, הם יצאו משם לעיתים קרובות לפשיטות ביזה נגד ארצות מערב אירופה - איטליה, פרנקיה המערבית (צרפת של ימינו) וספרד וגם נגד שטחי האימפריה הביזנטית.
אחרי קרב לכפלד ב-955, שבו נוצחו המפקדים ההונגרים בולצ'ו ולהל על ידי הפרנקים המזרחיים בפיקודו של אוטו הראשון, הגיע הנסיך הגדול ההונגרי למסקנה כי על המדיארים להשתלב באירופה הנוצרית, אם ברצונם לבנות מדינה יציבה. בשנת 970 פסקו גם הפשיטות ההונגריות בתוך האימפריה הביזנטית. ב-973 חתם הנסיך הגדול גזה (997-990) בקוודלינבורג על הסכם שלום עם הקיסר הגרמני אוטו הראשון והתנצר.
הרביעי ביורשי הכתר של ארפאד, הנסיך הגדול ואיק (1038-975), הסכים בסוף המאה ה-10 להתנצר תחת השם סטפאן, בהונגרית אישטוון. בשנת 1001 שלח לו האפיפיור סילבסטר השני כתר והוא הוכתר למלך הראשון של הונגריה ונודע תחת השם אישטוון הקדוש כמייסד הממלכה ההונגרית. כגמול על מעשיו העניק לו האפיפיור את התואר "מלך אפוסטולי". משום כך נהגו לכנות את כל מלכי בית ארפד וגם את צאציהם כ"מלכים אפוסטוליים".
שושלתו שלטה בהונגריה עד שקו הזכרים במשפחה דעך בשנת 1308 עם מותו של המלך אנדראש השלישי. אחרי שנים של מלחמות פנימיות עלה על כס המלכות קארוי רוברט מבית אנז'ו והקים שושלת חדשה.
השליטים הראשונים > ענף ואזול (1095-1046)

אחרי מותו של אישטוואן הראשון נותרה הממלכה ללא מלכים מבני בית ארפד. לתקופה קצרה שלט במדינה פטר אורסאולו האיטלקי. שלטונו נתפס על ידי בני זמנו כרודנות. הוא נהנה מתמיכת אבירים גרמנים, מה שהרחיק אותו מהאצולה ההונגרית. מלכותו (1041-1038 ושוב 1044–1046) הופסקה על ידי שלטונו הקצר של שמואל אבא (1044-1041).
בנסיבות אלה עלה בחיק האצולה הרעיון להעלות על כס המלכות את בני ואזול: אנדראש, בלה ולבנטה. במטרה זו ארגן הקפטן וישקה, ממקורבי המלך המנוח שמואל אבא, קנוניה נגד פטר אורסאולו. וישקה זכה בתמיכתם של בויה ובונהה, בניו של הנסיך גיולה, שהובס בשנת 1003. אצילים אלה לא נמנו עם אוהדי הסדר החדש הנוצרי בהונגריה.
הקושרים שיגרו שליחים אל בני ואזול, אך תוכניותיהם נחשפו. הם נתפסו ונענשו קשות: חלקם עונו עד למותם, ואת חלקם עיוורו.
בלי קשר לקנוניה זו קמה תנועה מרדנית מקבילה בעיר צ'אנאד, מקום מושבו של הבישוף גלרט, ייתכן תחת הנהגתו.
גם קושרים אלה תלו תקוותיהם בשלושת בני ואזול ושלחו אליהם שליחים ברוס של קייב, שבה מצאו מקלט. אנדראש ולבנטה שבו להונגריה והעמידו עצמם בראש המרד בשלהי הקיץ 1046. המרד משך אליו המונים ולבש גוון פאגאני. המלך פטר הודח ונענש על ידי הוצאת עיניו. לפי מקורות מסוימים הוא נפטר רק בשנת 1059, אחרי שנשא בגלות לאשה את הנסיכה הבווארית יודית פון שוויינפורט.
רבים ציפו שהאחים אנדארש ולבנטה יחזירו את הסדר הפאגאני הישן. לבנטה מת בשנת 1046 ואנדארש עלה על כס המלכות במקומו. המלך החדש סלד ממעשיהם האכזרים של הפאגאנים שבין המורדים, בעיקר רציחת הבישוף גלרט והוצאת עיניו של המלך המודח, פטר אורסאולו. בנוסף הופעלו עליו לחצים מצד האימפריה הרומית הקדושה להחזיר על כנו את הסדר הנוצרי. אנדראש הראשון ייצב את שלטונו ועודד את נתיניו לחזק מחדש את נצרותם. הוא שאף בימי מלוכתו ללכת בעקבות אישטוואן הקדוש. שלטון בני ואזול בהונגריה, שהתחיל עם המלך אנדארש הראשון נמשך עד שנת 1095, שנת מותו של לאסלו הראשון הקדוש.
בני הענף ואזול של בני ארפאד:
אנדראש הראשון
בלה הראשון
שאלאמון
גזה הראשון
לאסלו הראשון
השליטים הראשונים > ענף קלמן (1095–1131)

הענף קלמן של בית ארפאד כלל שני מלכים בלבד, אב ובן. קלמן, בנו הבכור של גזה הראשון, היה המלך היחיד מבין בני ארפאד שהתחנך ככומר. חינוכו השתקף בדרך שלטונו. הוא קידם מסורות ממורשתו של אישטוואן הקדוש, חוקק חוקים חדשים, השלים את התחזקות הממלכה וכבש את קרואטיה ודלמטיה. הוא היה המלך היחיד בקרב בני שושלת ארפאד שידע קרוא וכתוב ובחצרו טיפח חיי תרבות משגשגים.
בנו של קלמן, אישטוון השני, היה היפוך מוחלט של דמות אביו. כישוריו היו צנועים למדי. ימי שלטונו התאפיינו בבידוד הממלכה מהעולם החיצון. אישטוואן השני איבד מהר את המוניטין שלו והפך תלוי בחסדי הפצ'נגים אותם הזמין לממלכה. בשנותיו האחרונות בקושי יכול היה להפעיל את סמכויותיו בגלל מחלות. בסוף שלטונו השושלת עמדה על סף הכחדה. אחיו של קלמן, אלמוש, מת, ובנו בלה עדיין לא נולד. לקלמן לא היו בנים אחרים ולאישטוואן השני עצמו לא היו ילדים בכלל. לצד המלך חי רק נציג יחיד של המשפחה, בלה שהיה סומא אחרי שעיוורו אותו. בענפים הנקביים חיו אמנם כמה צאצאים, כגון שאול, אותו מינה אישטוואן ליורש. מינוי זה היה אמור להבטיח את המשכיות שלטונו של ענף קלמן, אולם המציאות הייתה שונה.
אחרי מות אישטוואן השני, סוגיית הירושה הוכרעה בשדה הקרב. מי שירש את כס המלכות היה בסופו של דבר בלה השני העיוור.
המלכים מהענף קלמן:
קלמן, מלך הונגריה
אישטוואן השני
השליטים הראשונים > ענף אלמוש (1131–1196)

במהלך המאה ה-12 שלטו בהונגריה צאצאיו של אלמוש, שעוור על ידי קלמן.
בתקופתה זו הייתה הונגריה פעילה מאוד בזירה הפוליטית האירופית. כוחו של המלך אויים תכופות על ידי טוענים לכתר מבפנים ומבחוץ.
בלה העיוור הטביע את יגונו במשקאות חריפים, בעוד בנו לא ניצל היטב את הכוח הצבאי שעמד לרשותו ולא חיזק את הממלכה. בלה השלישי ארגן קנצלריה ראשונה וניהל את הונגריה ביד חזקה. בימיו הפכה ממלכתו למעצמה.
בני הענף של אלמוש:
בלה השני העיוור
גזה השני
אישטוואן השלישי
לסלו השני - מלך נגדי
אישטוואן הרביעי, מלך נגדי
בלה השלישי
השליטים הראשונים > ענף אימרה (1205-1196)

שני המלכים מהענף הזה של הארפאדים שלטו בסך הכל תשע שנים.
בלה השלישי הוריש בצוואתו את הארץ לאימרה, אולם אחיו, אנדראש, שקיבל מהמלך המנוח אחוזות רבות ונשלח על ידו להילחם בארצות ניכר במסגרת מסעות הצלב, לא היה שלם עם החלטה זו ונאבק נגד אחיו.
האפיפיור קרא לאנדראש לשים קץ לסכסוך, אולם אנדראש לא הפסיק את הלחימה והביס את אנדראש.
אחרי כן הקים ממלכה משלו בדלמטיה, משם תקף פעמים חוזרות את הונגריה. במותו בשנת 1204 השאיר אימרה את כס המלכות לבנו הקטין, לסלו, שהיה בן ארבע או חמש. אנדראש דודו היה לעוצר ולשליט בפועל של הממלכה. נסיבות מותו של לסלו השלישי אינן ברורות, והיו חשדות כי ידו של אנדראש הייתה בדבר.
המלכים מענף אימרה:
אימרה
לסלו השלישי
השליטים הראשונים > הענף של אנדראש השני (1301-1205)

בני הענף הזה של בית ארפאד - דהיינו, אנדראש השני וצאצאיו, שלטו כ-104 שנה, לאורך כל המאה ה-13.
נקודות הציון החשובות ביותר בתקופה זו היו שלטונה של גרטרוד ממראניה, בולת הזהב, פלישת המונגולים (טטרים) להונגריה ואחר כך שיקום הממלכה, הקמתן של ערים ומצודות והפירוק ההדרגתי של כוח המלכות. שושלת ארפאד הסתיימה עם מותו של אנדראש השלישי בשנת 1301. הונגריה נכנסה למאה ה-14 במצב של אנרכיה פאודלית.
המלכים מהענף של אנדראש השני:
אנדראש השני
בלה הרביעי
אישטוואן החמישי
לסלו הרביעי
אנדראש השלישי
מלכי הונגריה (שושלת ארפאד)

| שנות השלטון | שליט | תמונה | הורים | שנת לידה | שנת מוות | מידע נוסף |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1000 – 1038 | אישטוואן הקדוש |  | גזה   שרולט | לערך 970/975 | 1038 | Szent István, Vajk |
| 1038 – 1041,   1044 – 1046 | פטר אורסאולו |  | הדוג'ה אוטונה אורסאולו   אחותו הצעירה של אישטוואן הראשון | לערך 1011 | בסביבות 1046 | Velencei Péter, Orseolo Péter |
| 1041 – 1044 | שאמואל אבא |  |  | בסביבות 990 | 1044 | Aba Sámuel |
| 1046 – 1060 | אנדראש הראשון |  | ואזול, נכד של טאקשון | 1015 | 1060 | Első András |
| 1060 – 1063 | בלה הראשון |  | ואזול, נכד של טאקשון | 1016 | 1063 | Első Béla |
| 1063 – 1074 | שאלאמון הראשון |  | אנדראש הראשון   אנסטסיה יארוסלבנה | 1053 | 1087 | Salamon |
| 1074 – 1077 | גזה הראשון |  | בלה הראשון   אדליידה, בתו של מיישקו השני) | 1040 | 1077 | Első Géza |
| 1077 – 1095 | לאסלו הראשון הקדוש |  | בלה הראשון   אדליידה, בתו של מיישקו השני) | 1040 | 1095 | Szent László |
| 1095 – 1116 | קאלמאן הראשון |  | גזה הראשון   סופיה | 1070 | 1116 | Kálmán |
| 1105 – 1131 | אישטוואן השני |  | קאלמאן הראשון,   פליציה, בתו של רוג'רו, מלך סיציליה | 1101 | 1131 | Második István |
| 1131 – 1141 | בלה השני |  | אלמוש, אחיו הצעיר של שאלמאן הראשון   פרדסלבה, בתו של סוויאטופולק | 1110 | 1141 | Második Béla |
| 1141 – 1162 | גזה השני |  | בלה השני | 1130 | 1162 | Második Géza |
| 1162 – 1172 | אישטוואן השלישי, מלך הונגריה |  | גזה השני,  אפרוסיניה, בתו של מסטיסלב הראשון הגדול מקייב | 1147 | 1172 | Harmadik István |
| 1162 – 1163 | לאסלו השני |  | בלה השני | 1131 | 1163 | Második László |
| 1163 – 1165 | אישטוואן הרביעי |  | בלה השני | 1133 | 1165 | Negyedik István |
| 1172 – 1196 | בלה השלישי |  | גזה השני,  אפרוסיניה, בתו של מסטיסלב הראשון הגדול מקרייב | 1148 | 1196 | Harmadik Béla |
| 1196 – 1204 | אימרה הראשון |  | בלה השלישי | 1174 | 1204 | Imre |
| 1204 – 1205 | לאסלו השלישי |  | אימרה הראשון | 1200 | 1205 | Harmadik László |
| 1205 – 1235 | אנדראש השני |  | בלה השלישי | 1177 | 1235 | Második András |
| 1235 – 1270 | בלה הרביעי |  | אנדראש השני | 1206 | 1270 | Negyedik Béla |
| 1246 – 1272 | אישטוואן החמישי ארפאד |  | בלה הרביעי | 1239 | 1272 | Öttödik István |
| 1272 – 1290 | לאסלו הרביעי הקומני |  | אישטוואן החמישי | 1262 | 1290 | Kún Lászlo, Negyedik László |
| 1290 – 1301 | אנדראש השלישי |  | האח הצעיר של בלה הרביעי | 1265 | 1301 | Harmadik András |
הערות שוליים

↑  מצוטט על ידי Gyula Kristó Hungarian History in the Ninth Century Szeged 1996
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007287717805171  BIBSYS: 90954336  NKC: jx20060403010  NSK: 000033934  VIAF: 316573403   WorldCat (עם VIAF): 316573403
וסטלי

| --- | --- |

תלבושתו של וסטלי (מימין) ליד שמלתה של באטרקאפ ותלבושתו של איניגו מונטויה; מתוך מוזיאון הנסיכה הקסומה בסיאטל
 סוג:  דמות ראשית
 שם ספר:  הנסיכה הקסומה   התינוקת של באטרקאפ
 יוצרים:  ויליאם גולדמן
 גילום הדמות:  קרי אלווס
 מידע
 כינויים:  רוברטס שודד הים הנורא   נער החווה   האיש בשחור
 גזע:  בן אדם
 מין:  זכר
 מקצוע:  נער חווה   שודד ים
 מומחיות:  לחימה
 סגנון לחימה:  סיף
 דמויות קשורות
 משפחה:  אישה: באטרקאפ
 חברים:  פזיק   איניגו מונטויה   באטרקאפ (מרגנית / נורית)
 אויבים:  הנסיך האמפרדינק
וסטלי הוא דמות בדיונית מן הספר "הנסיכה הקסומה", שכתב התסריטאי והסופר ויליאם גולדמן, ולצד הנסיכה באטרקאפ, הוא הגיבור הראשי של הסיפור.
ביוגרפיה

וסטלי היה "נער החווה" בביתה של באטרקאפ, יתום שנאסף על ידי משפחתה ועבד בחווה של הוריה בממלכה האגדית "פלוריין". עם תחילת העלילה מתארת אותו באטרקאפ כטיפש אך נאה, והיא מתנכרת אליו ומנצלת אותו. בכל דרישה שלה אליו, גדולה או קטנה, עונה וסטלי: "כרצונך". ככל שהיא מתבגרת היא מבינה שהיא חשה רגשות כלפיו, ושרגשות אלו הדדיים, והם הופכים לזוג לזמן קצר.
וסטלי מעוניין להתחתן עם באטרקאפ, ולצורך כך נוסע לאמריקה בכדי לחסוך כסף. בדרך ספינתו נשבית בידי הפיראט האיום רוברטס ועוברת שמועה שוסטלי נהרג. בהמשך הסיפור מתגלה כי רוברט חס על חיי וסטלי בשל אהבתו הגדולה לבאטרקאפ. הם מפתחים יחסי אמון ורוברטס מאמן את וסטלי, עד שלבסוף מבקש ממנו להחליף אותו ולשאת על עצמו את השם 'הפיראט האיום רוברטס', שמתגלה כזהות בדויה שעוברת מפיראט לסגנו כבר שנים רבות.
העלילה קופצת קדימה שלוש שנים. באטרקאפ, שהתארסה לנסיך המפרדינק, נחטפת על ידי שלושה שכירי חרב, אשר בורחים איתה דרך צוקי הטירוף לממלכת גילדייר, הממלכה היריבה. במהלך החטיפה מופיע וסטלי, לבוש בשחור ועוטה מסכה שחורה שמסתירה מהם את זהותו, ורודף אחריהם, תוך שזוכה מהם לכינוי 'האיש בשחור'. הוא מצליח להתגבר על כל שכירי החרב: הוא מנצח את הסייף אינגו מונטויה בקרב חרבות, את הענק פזיק בקרב האבקות, ואת הסיציליאני וזיני בקרב מוחות. הוא ממשיך לברוח עם באטרקאפ, מסתיר את זהותו, ומטיח בה האשמות על כך שהעזה להתארס לאדם אחר במקום לחכות לזה שהיא אוהבת. בחוסר תשומת לב שלו היא דוחפת אותו אל ביצת האש, מייחלת למותו, והוא צועק ''כרצונך''. היא מבינה את זהותו האמיתית, וקופצת אחריו אל הביצה.
לאחר תלאות ופציעה חמורה של וסטלי, הם מצליחים להימלט מן הביצה, היישר אל מארב של הנסיך המפרדינק. באטרקאפ מוכנה להתחתן איתו בתנאי שיחוס על חייו של וסטלי. המפרדניק מסכים אך מרמה אותם, וחוטף את וסטלי אל ביבר המוות, מתחם עינויים תת-קרקעי שמופעל על ידי הרוזן רוגן בעל שש האצבעות, אויבו הגדול של איניגו מונטויה. בקומה החמישית של המתחם עובר וסטלי עינויים רבים אך שורד אותם בהצלחה בזכות כוח רצונו ואהבתו לבאטרקאפ. לבסוף מחובר וסטלי אל מכונת עינויים ששואבת את חייו, אותה מפעיל רוגן בהדרגה, אך המפרדינק מפעיל את המכונה במלוא עוצמתה והורג את וסטלי, מתוך כעס על אהבתה הגדולה של באטרקאפ אליו.
צעקת היסוריים של וסטלי בעת מותו נשמעת בכל הממלכה, ואינגו ופזיק פורצים אל הביבר על מנת לחלץ אותו. הם מביאים את הגופה אל מקס בעל הנס, מומחה ביצירת ניסים אשר כועס על משפחת המלוכה כיוון שזו פיטרה אותו מתפקידו אצלה, שמגלה להם כי וסטלי 'מת למדי', אך לא לגמרי. הוא מכין גלולה שאמורה להחזיר את וסטלי לחיים למשך ארבעים וחמש דקות, אך מותירה אותו חלש וללא יכולת להילחם. השלושה פולשים אל הארמון בליל החתונה של באטרקאפ והמפרדינק, ובזמן שאיניגו מתמודד עם הרוזן רוגן והורג אותו, ממתין וסטלי לבאטרקאפ בחדרה. הם מתאחדים, אך המפרדינק מופיע, מתכנן להרוג את באטרקאפ כחלק ממזימתו להאשים את ממלכת גילדר במותה ובכך לפתוח במלחמה איתם. וסטלי מביס אותו על ידי איומים, תוך שמצליח להמשיך לחיות לאחר 45 הדקות שמקס נתן לו. כל הארבעה נמלטים על סוסיו של המפרדינק, תוך שחייליו של הפרדינק דולקים אחריהם, והמרדף מתחיל.
תכונות

תחילה וסטלי מתואר על יד באטרקאפ כנאה ושרירי אך טיפש, בשל העובדה שלא דיבר איתה מעולם חוץ מלענות "כרצונך". עם התפתחות העלילה מתבררות יכולותיו הפיזיות, המנטליות והשכליות: הוא אוטודידקט, למד שפות ותחומים שונים באופן עצמאי בכדי להרשים את באטרקאפ, ובמקביל הביא את עצמו לשיא של יכולות פיזיות ויכולות סיוף, יכולות שבזכותן הביס הן את איניגו והן את פיזיק. יכולותיו המחשבתיות מביסות את וזיני באתגר מחשבתי, ויכולותיו המנטליות מאפשרות לו להחזיק מעמד גם לאחר הפציעה בביר המוות וגם אל מול העינויים של הרוזן רוגן.
המניע המשמעותי של וסטלי הוא אהבתו לבאטרקאפ. הוא לומד ומתחזק למענה, יוצא לאמריקה בכדי לחסוך כסף ולהתחתן איתה ורודף אחרי החוטפים של באטרקאפ ללא עייפות. אהבתו מאפשרת לו לשרוד את עינויי הרוזן, ואף לשוב מן המוות.
לצד זאת, הוא מתואר כציני ויהיר, ולעיתים הוא לועג לבאטרקאפ בשל קשיי הקליטה שלה.
ראו גם

הנסיכה הקסומה (סרט)
אליזבת פלוגה

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  4 בפברואר 1895 המבורג, הקיסרות הגרמנית 
 פטירה:  2 בפברואר 1983 (בגיל 87) המבורג, גרמניה המערבית 
 מדינה:  גרמניה 
 מקצוע:  מורה 
 מידע חסידת אומות העולם
 פרסים והוקרה:  חסידת אומות העולם (19 בינואר 1976)  צלב מסדר ההצטיינות של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 קישורים חיצוניים
 יד ושם:  אליזבת פלוגה
 
אליזבת פלוגה (בגרמנית: Elisabeth Flügge ‏ 4 בפברואר 1895 - 2 בפברואר 1983) הייתה מורה גרמניה שהצילה יהודים במהלך השואה ומלחמת העולם השנייה. פלוגה סייעה במניעת גירוש יהודים וסייעה לאנשים שהיגרו מגרמניה. היא הזמינה משפחה יהודית להסתתר בביתה במהלך מלחמת העולם השנייה. היא קיבלה את אות חסידת אומות העולם בשנת 1976 וזכתה גם בעיטור הכבוד של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה. הפתקים וקטעי העיתונים ששמרה מהשנים 1933–1934 ושל אירועי המלחמה פורסמו בשנת 2001.
ביוגרפיה

אליזבת אורבאך נולדה ב-4 בפברואר 1895 בהמבורג והיו לה שתי אחיות.  אביה היה סוחר ובוניה חופשיי שהעריך גיוון, סובלנות ומחויבות לקהילה. היא חוותה תקופה חופשית וחקרנית כחברה בתנועת הנוער ואנדרפוגל. ב-תנועה היא פגשה את הגבר לו תתחתן מאוחר יותר, אבל הוא היה לאומן גרמני שלא קיבל את אישור אביה.
אורבאך למדה בבית ספר במנזר, ולמדה בתוכנית מוגברת שבאמצעותה קיבלה תעודת בגרות ותעודת הוראה ב-1916. שלוש שנים מאוחר יותר, אביה נפטר והיא נישאה, וקיבלה את שם המשפחה פלוגה.  היא ילדה בן, הרמן ב-1920 ובת מריה ב-1922. היא התגרשה ב-1926. בנה נפטר בשנת 1945.
קריירה מוקדמת

בשנת 1919 החלה פלוגה לעבוד כמורה בבית ספר פרטי לבנים בהמבורג. לאחר מכן לימדה בבית הספר התיכון הפרטי לבנות של ריה וירט בשנת 1926.  בהכירו את וירט וגרטרוד באומר, פלוגה התרועע עם נשים דומות שהתעניינו בדמוקרטיה וברפורמה. היא לימדה מגוון רחב של נושאים, כולל מדעים, היסטוריה, מתמטיקה וגרמנית.  בית הספר קיבל תלמידים יהודים ולא יהודים כאחד, תוך שילוב בנות יהודיות מבית ספר שנסגר ב-1932.
בזמן השואה

אדולף היטלר מונה לקנצלר גרמניה ב-30 בינואר 1933. נחקקו חוקים שסווגו אנשים לפי ערכם למדינה. אלה שנחשבו בלתי רצויים, כמו יהודים, סווגו כ"אויבי המדינה" או "מנודים".
פלוגה שמרה רשימות וקטעי עיתונים מחייה בגרמניה הנאצית.  היא תמכה בסופרת אינגבורג הכט-סטודניצקה, סטודנטית לשעבר שכתבה על צמיחתה של גרמניה הנאצית בתקופה של תמיכה נרחבת בנאצים.
ב-1938 לימדה בבית ספר יסודי ממלכתי, ברובע סנט פאולי. ילדים עם שיער בלונדיני (שנחשב למראה הארי ביותר) ישבו בחזית האוטובוסים כשבית הספר יצא לטיולים.  עד שנת 1938 הודרו תלמידי בית הספר היהודים מטיולי בית הספר. פלוגה הביאה את התלמידים המודרים לכפר הקטן אולסן, שם שכרה בית גדול, אך מעשיה לא מצאו חן בעיני בית הספר. היא המשיכה לקחת את תלמידיה היהודים לאולסן במהלך שנת 1939 וטיפלה גם בהורי התלמידים.
בזמן השואה > מלחמת העולם השנייה (1939–1945)

פלוגה עבדה כפקידה במשרד הרישום האחראי על התזונה בבית הספר. היא נחשפה לגילויי השנאה כלפי יהודים והמשיכה לתמוך בתלמידיה לשעבר ובהוריהם. פלוגה מנעה את גירוש אמו של סטודנט ועזרה לכמה יהודים להגר מגרמניה. היא סייעה להבטיח שכספם של המהגרים ורכושם יישלח אליהם למדינות אליהם היגרו.
פלוגה שיכנה רופא יהודי ומשפחתו לאחר שביתם נהרס כשהעיר הופצצה. המשפחה נשארה עם פלוגה עד תום המלחמה.
היא חזרה ללמד ב-1944, ועבדה בבית ספר יסודי ברובע זאזל בהמבורג.
אחרי המלחמה

לאחר המלחמה ניהלה פלוגה את בית ספר היסודי ושנה לאחר מכן ניהלה בית הספר היסודי באריקשטראסה. היא פרשה ב-1958 היא ניהלה התכתבות עם תלמידיה לשעבר שהיגרו למדינות אחרות והשתתפו במפגש כיתות בניו יורק ב-1953. היא נפטרה ב-2 בפברואר 1983 בהמבורג.
הנצחה, מורשת ופרסים

יד ושם העניק לפלוגה את התואר חסידת אומות העולם ב-19 בינואר 1976. עץ ניטע לכבודה בגן חסידי אומות העולם בירושלים.
היא זכתה בעיטור ההצטיינות של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה בשנת 1981 על כך שהגנה על פליטים יהודים תוך כדי סיכון עצמי.
הערות שוליים

1 2 3 4  "Fluegge Elisabeth (Uhrbach)". Yad Vashem. נבדק ב-2023-04-25.
↑  "Timeline of Events". encyclopedia.ushmm.org (באנגלית). נבדק ב-2023-04-22.
↑  Fischer-Fabian, Siegfried (1992). Vergesst das Lachen nicht : der Humor der Deutschen. München : Droemer Knaur. p. 139. ISBN 978-3-426-73007-2.
↑  "Hamburg Women Saved Lives" (PDF). AJR Information. Vol. XXXVII, no. 2. Association of Jewish Refugees in Great Britain. בפברואר 1982. p. 2. {{cite news}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1189581426  VIAF: 74762866   WorldCat (עם VIAF): 74762866 
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "אליזבת פלוגה".
רחוב ברובע אלסטרדורף בהמבורג נקראה על שמה ב-2002.
ניגונים חסידיים

.
הכנר, מארק שאגאל, 1912-1913
ניגונים חסידיים, היא סוגה מוזיקלית השייכת למוזיקה היהודית והדתית. המונח כולל ניגונים ושירים שהושרו בתנועת החסידות, בה יוחס למוזיקה תפקיד חשוב בעבודת השם. וכן שירים בסגנון זה שהולחנו כיום, שירים וניגונים אלו מלווים את התפילות ומושרים גם בטישים, התוועדויות, חתונות, סעודות מצווה ומועדים נוספים. מקורות המוזיקה החסידית מיוחסים למקורות קדומים כמו שירת הלויים בבית המקדש והושפעו גם מהמוזיקה האירופאית.
הניגון בראי החסידות

לפי הקבלה יש קשר בין נגינה לנבואה על פי הכתוב: "וְעַתָּה קְחוּ-לִי מְנַגֵּן וְהָיָה כְּנַגֵּן הַמְנַגֵּן וַתְּהִי עָלָיו יַד-ה'.", האדמו"ר הזקן בעל התניא, מייסד חסידות חב"ד אף הקדיש מאמר שמבאר את הפסוק על פי תורת חב"ד, וכן שאר אדמו"רי חב"ד הקפידו לשבח ולהלל את חשיבות ומעלת הניגונים. על הניגון החסידי אמר רבי ישראל ממודז'יץ: "אומרים שקרוב עולם הנגינה אצל עולם התשובה, ואני אומר שעולם הנגינה הוא עולם התשובה עצמו".
בחסידות, בייחוד בחצרות החסידיות של ברסלב (ראו ניגוני ברסלב), ויזניץ, מודז'יץ  ובחב"ד, רואים עניין גדול בניגון החסידי. מספרים על רבי נחמן מברסלב שאת חידושיו היה אומר בניגון והיה אומר שלכל דבר תורה יש ניגון שונה. גם אדמו"ר הזקן מייסד תנועת חב"ד היה מדבר בניגון. לשיטת רבי נחמן מברסלב יש קשר ברור בין הסיפור החסידי לבין הניגון החסידי. הבעש"ט ביקש בעת פטירתו, לשיר את ניגונו של המגיד מזלוטשוב, ואמר שבכל עת שיושר ניגון זה בחבורה, הוא יגרום התעוררות תשובה.
ניגון המיוחס לרבי אלימלך מליז'נסק, מאופיין גם בריקוד מיוחד. זוגות רוקדים יוצרים שערים בידיהם, כל זוג נכנס בתוך ה"שער" שיוצרים הזוג שממולו ואחר כך פושט את ידיו לגובה ונותן לזוג הנוסף שבא ממולו, להיכנס בתוך ידיו. וחוזר חלילה. לדברי צדיקים, סודות גדולים רמוזים בריקוד זה ובעיקר סוד מידת הענווה.
בשם הגר"א נאמר: ”...כל החכמות נצרכים לתורתינו הקדושה וכלולים בה, וידעם כולם לתכליתם. והזכירם: חכמת האלגברה, המשולשים וההנדסה, וחוכמת המוזיקה, ושיבחה הרבה. הוא היה אומר אז, כי רוב טעמי תורה וסודות שירי הלויים, וסודות תיקוני הזהר, אי אפשר לידע בלעדה ועל ידה יכולים בני אדם למות, בכלות נפשם בנעימותיה, ויכולים להחיות מתים בסודותיה הגנוזים בתורה.”.
הניגון בחצרות החסידיות

בחצרות החסידיות קיים שימוש נרחב בניגונים, החל בניגוני שבת המושרים בכל טיש חסידי, עבור דרך ההתוועדויות השונות בהן ממלאת השירה תפקיד מרכזי ועד ניגון ההכנה המושר בחצרות מסוימות כהכנה לשמיעת הדרשה (שיחת התעוררות, שמוע'ס, מאמר אצל חב"ד או תורה) שנושא האדמו"ר או המנהיג.
מקובל בחסידויות שונות כמו בעלז, כי האדמו"ר מבקש לפעמים להלחין ניגון על מילים מסוימות.
הניגון בחצרות החסידיות > בעל מנגן ומקהלה

חצרות רבות מחזיקות בעל מנגן יחיד או כמה, משמעות התפקיד הוא חסיד מהחצר עם חוש מוזיקלי מפותח המשתמש כמלחין החצר, מומחה בניגוני החצר ונוסחאות הניגונים שלה במסורת החצר, והאיש שמתחיל את הניגונים בטיש או בהתוועדות וכדומה, מהות התפקיד משתנה מחצר לחצר.
יש חצרות שמחזיקות מקהלה (או קאפעלע). בשמחות החצר, כגון נישואי צאצאי האדמו"ר, ובאירועים מרכזיים, ממלאת המקהלה תפקיד מרכזי. מקהלות ידועות ומפותחות קיימות בחסידויות: גור, בעלזא, ויז'ניץ, נדבורנה, באבוב, חב"ד, סדיגורה ועוד.
הניגון בחצרות החסידיות > הניגון בחסידויות הפולניות

בזרם הפולני מאופיינת הנגינה בלחנים ללא מילים, וזאת הסביר אחד האדמו"רים כך: "בשיר עם מילים, אתה מכוון את הלב לפי המילים של השיר, אבל בניגון כל אחד יכול לכוון על מה שלבו ירצה". הניגונים הפולניים מאופיינים במקצבם המדויק, ובקשיחות היתר שלהם, לעומת הנגינה הגליציאנית והרוסית.
בחצרות הפולניות, שרים בימים הנוראים, כ-25 ניגונים. במוצאי שבת סליחות, מושר הפיוט "במוצאי מנוחה", וכמו כן "סלח נא ו"קדיש תתקבל". בראש השנה שרים: "זכרנו" (שחרית ומוסף), "ובשופר גדול", "אין קצבה", "היה עם פיפיות", "היום תאמצנו", "קדיש תתקבל" (בכל התפילות), "בפי ישרים", "א-ל מלך" ועוד. ביום הכיפורים מושר הפיוט "כי אנו עמך". בשאר המועדים מושרים גם כן פיוטים רבים.
בחסידות מודז'יץ מלחין האדמו"ר בעצמו בכל שנה כ-10 ניגונים חדשים לימים נוראים ולחן חדש ל"בצאת ישראל ממצרים" לקראת פסח. בנוסף מולחן ניגון לכבוד כל שמחה בחצר.
בחסידות גור, עד לשנים האחרונות הושרו הניגונים לראשונה בחג על ידי הקאפעלע (המקהלה), ללא עזרת הקהל. לאחרונה שינה האדמו"ר גישה זו, ודרש לפרסם את הניגונים בקלטות לפני הימים הנוראים. לקראת ראש השנה שנת תשס"ט הקצין האדמו"ר את גישתו, וקבע שלבד משני מנגינות, אחת על קדיש תתקבל, ואחת להיום תאמצנו, לא יולחנו כלל ניגונים חדשים, אלא ישירו ניגונים ישנים ומוכרים, זאת כדי שכל הציבור יוכל להשתתף בשירה ולא ישתתף בצורה פסיבית בלבד. מדי שנה (עד לשנת תשס"ט) הפיקה מקהלת חצר גור שני תקליטים ובהם כ-20 יצירות חדשות, מארשים, ואלסים ואף אופרות.
בחסידות אלכסנדר לאחר פטירתו של המלחין הרב יהודה מקובר בשנת תשע"ד מולחנים ניגונים חדשים על ידי בנו הרב וולף מקובר ונכדו הרב מנחם מנדל רוזנטל, אבל על פי רוב מושרים ניגונים ישנים ומוכרים כדי שכל הציבור יוכל להשתתף בשירה. .
הניגון בחצרות החסידיות > הניגון בחצר חב"ד

בחסידות חב"ד הניגון הוא אחד מיסודות החסידות, אותו מנגנים בהתוועדויות, לפני ואחרי אמירת מאמרי חסידות ובהזדמנויות רבות. ישנם ניגונים מיוחדים המיוחסים לאדמור"י חב"ד חלק גדול מניגוני חב"ד חוברו בידי גדולי חסידי חב"ד. הניגון הנעלה ביותר הוא ארבע בבות אותו חיבר רבי שניאור זלמן מליאדי (מייסד חסידות חב"ד ובעל התניא ושולחן ערוך הרב), את הניגון מנגנים בהזדמנויות מיוחדות בלבד, בתאריכים חסידיים ובהם י"ט בכסלו ובמעמד החופה (חצרות חסידיות רבות מנגנים גם ניגון זה בחופה). לניגוני חב"ד סגנונות רבים.