stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מכרז מחיר שני
תכונות המכרז > דוגמה שלילית לשימוש במכרז מחיר שני

שימוש מעניין בשיטת מכרז זו בצורתה הבסיסית אירע בשנת 1990 בניו זילנד. ממשלת ניו זילנד החליטה למכור רישיונות לשימוש בתדרי רדיו.
מפני שלא היה ניתן להעריך באופן ברור את שווי הרישיון לשימוש בתדרי רדיו ועל מנת לעודד את המשתתפים להציע את ההצעות הקרובות ביותר לשווי האמיתי הוחלט להשתמש בשיטת מכרז מחיר שני. במכרז לא הוכנס מחיר מינימום במטרה לעודד ריבוי הצעות. מכיוון שכמות המתעניינים הייתה קטנה יחסית נוצר מצב אבסורדי בו אדם שהציע שבעה מיליון דולר ניו זילנדי (NZD) עבור תחום תדרים מסוים קיבל אותו במחיר של 5000 דולר בלבד. אדם אחר הציע מאה אלף דולר ושילם 6 דולר בלבד. מבחינה תאורטית אמנם אין כל סתירה וייתכן כי בשיטות מכרז אחרות לא היו מושג ערך גבוה בהרבה אולם מבחינה ציבורית ותקשורתית נעשה נזק.
ראו גם

מכרז סגור מחיר ראשון
מכרז הכל משלמים
שליטה של אסטרטגיות
לקריאה נוספת

Vijay Krishna, Auction Theory, Academic Press, 2002
Peter Cramton, Yoav Shoham, Richard Steinberg (Eds),  Combinatorial Auctions, MIT Press, 2006, Chapter 1.  ISBN 0-262-03342-9
Paul Milgrom, Putting Auction Theory to Work, Cambridge University Press, 2004
Teck Ho, "Consumption and Production" UC Berkeley, Haas Class of 2010
https://web.archive.org/web/20130220025035/http://blog.labour.org.nz/2011/08/18/vickery-auction-piece-from-the-undercover-economist-by-tim-harford/
מלון דיסנילנד

מלון דיסנילנד בהונג קונג.
מלון דיסנילנד (באנגלית: Disneyland Hotel) הוא שמם של שלושה מלונות של חברת וולט דיסני המצויים באתרי הנופש של החברה.
אתר הנופש דיסנילנד

מלון דיסנילנד שבאנהיים בקליפורניה תוכנן על ידי משרד האדריכלים Pereira & Luckman (פריירה ולאקמן) והחל לפעול בשנת 1955. עד שנת 1988 לא היה המלון בבעלות חברת וולט דיסני.
כאשר הקים וולט דיסני את פארק השעשועים דיסנילנד, עלויות בניית הפארק עלו על 17 מיליון דולרים, לחברת וולט דיסני לא נותר די כסף להקים את המלון שאמור היה להיבנות בסמוך. דיסני וג'ק ורת'ר חתמו על הסכם לפיו ורת'ר יקים וינהל את המלון. על פי החוזה ורת'ר יכול להשתמש בשם "מלון דיסנילנד" על כל מלון שיקים בקליפורניה עד שנת 2054.
כאשר מייקל איזנר הפך מנכ"ל חברת וולט דיסני בשנת 1984 הוא רצה לבטל את ההסכם, אולם ורת'ר סירב. רק לאחר מותו של ורת'ר רכשה חברת וולט דיסני את חברתו של ורת'ר במטרה לבטל את החוזה. במסגרת רכישה זו הפכה חברת וולט דיסני לבעלים של ספינת הוד מלכותה המלכה מרי שעגנה בלונג ביץ'.
המלון מורכב משלושה מגדלים ומקושר באמצעות מערכת המונורייל של דיסנילנד לדאונטאון דיסני ולדיסנילנד.
אתר הנופש דיסנילנד פריז

מלון דיסנילנד שנבנה באתר הנופש דיסנילנד פריז במרנה לה ול שבפריז בנוי בסגנון ויקטוריאני. המלון, שנבנה בשנת 1991 נמצא בכניסה לפארק השעשועים דיסנילנד פריז, והמבקרים בפארק נכנסים אליו בעוברם מתחת למבנה המלון. המלון הוא המפואר והיקר במלונות אתר הנופש.
אתר הנופש דיסנילנד הונג קונג

מלון דיסנילנד השלישי שנפתח היה המלון באתר הנופש דיסנילנד הונג קונג שבמפרץ פני באי לנטאו שבהונג קונג. התמה שבבסיס המלון היא מטע כותנה טרופי. המלון ממוקם בסמוך לנמל דיסנילנד על אדמה שיובשה מן הים. המלון נפתח ב-12 בספטמבר 2005. המלון תוכנן ונבנה, בדומה ליתר מבני אתר הנופש, בהקפדה על שיטות וכללי הפנג שווי, והוא דומה לאתר הנופש והספא הפלורידיאני הגדול של דיסני בדיסניוורלד.
אתר הנופש טוקיו דיסני

מלון דיסנילנד באתר הנופש טוקיו דיסני נפתח בשמיני ביולי 2008. מלון זה, שאינו בבעלות חברת וולט דיסני נבנה על ידי הבעלים של האתר - חברת ארצות המזרח. המלון נבנה בסגנון המלונות בדיסנילנד פריז ובדיסנילנד הונג קונג, והוא ממוקם בכניסה לפארק.
לוגו מלון דיסנילנד
Disneyland Hotel (Paris) logo
מלאכת טווה

הטווה
מְלֶאכֶת הַטּוֹוֶה היא אחת מל"ט מלאכות שבת, כמו שאר המלאכות היא מלאכה אותה עשו במשכן, בה טוו את סיבי הצמר עד שעשו ממנו חוט, שמוכן לטווייה במלאכת המשכן. טווייה היא התהליך בו נשזרים סיבים לכדי חוטים. הטווייה נעשית על ידי פיתול סיבים סביב עצמם עד כדי יצירת חוט.
הגדרת המלאכה

לפי שיטת הרמב"ם, גם עשיית לבד, היא תולדת טווה.
הגדרת המלאכה > שיטת הראב"ד

הראב"ד מפרש את המונח "לבד" כצמר מלובן ומנופץ ששוטחים אותו על גבי בגד, ושכבה על שכבה עד שנעשה עבה, מרטיבים במים. אחר כך מקפלים עליו בגד אחד, עד שנמצא בגד מלמעלה ומלמטה וביניהם שכבה של מוך עבה.
על פי הראב"ד פעולה זו אינה מלאכת טווה, הוא חולק על הרמב"ם וסבור שפעולה זו היא תולדה של מלאכת בונה.
הגדרת המלאכה > שיטת הרמב"ם

על פי פרשנים אחרים המקבלים את דברי הרמב"ם, לבד זה אינו כפי שהגדירו הראב"ד, אלא מדובר ביריעה של צמר דחוס (או סיבי שיער אחרים) שאינם טוויים ואינם ארוגים אלא אחוזים יחדיו, מרדדים את הצמר עד שנעשה יריעה של צמר ועדיין היריעה רפויה ולא ראוי להשתמש בה עד שהצמר מתקשה ומתאחד ונעשה חזק כאריג, (הגורמים לחיזוקו והידוקו של הצמר עד שנעשה טוב ויפה הם לחץ, חום, חיכוך, ולחות), ולכן העושה את הלבד נחשב כאילו טווה, כי העיקרון במלאכת טווייה הוא אחיזת ואיחוד סיבי הצמר זה בזה עד שנעשה חוט. גם העושה לבד פעולתו דומה כי הוא מאחז ומקשר סיבי צמר זה בזה עד שנעשים יריעה. אופן אחיזת הסיבים זה בזה והתקשרותם בעשיית לבד על ידי דחיסה שונה מאשר בעשיית החוט, שם הסיבים מתקשרים ומתאחזים כי האדם סובב ומגלגל אותם זה עם זה. תוצר הטווייה הוא חוט ותוצר הלבד הוא יריעה.
לפי זה, ייתכן כי אין למעשה מחלוקת בין הראב"ד והרמב"ם.
ראו גם

טוויה
אריגה
צמר
חוט
סריגה
הערות שוליים

↑  משנה תורה לרמב"ם, ספר זמנים, הלכות שבת, פרק ט', הלכה י"ב.
↑  עיי"ש דנראה יותר שהוא כמגבן שהוא תולדת בונה ושיעורו אולי כרוחב ואורך קליעות שעושות בנות העניים על מצחיהם.
↑  אורה ושמחה שם.
| הלכות ואיסורי שבת |
| --- | --- | --- |
| כללים | מזיד עם התראה • מזיד • שוגג • דבר שאינו מתכוון • פסיק רישא • מלאכה שאינה צריכה לגופה • מלאכת מחשבת • שניים שעשאוה • שינוי • גרמא בשבת • מקלקל • מתעסק • חצי שיעור • מסייע אין בו ממש • פיקוח נפש דוחה שבת. |  |
| מוקצה | מוקצה מחמת גופו • מוקצה מחמת איסור • מוקצה מחמת חסרון כיס • מוקצה מחמת מיאוס • מוקצה מחמת מצווה • כלי שמלאכתו לאיסור • ביטול כלי מהיכנו • בסיס לדבר האסור • נולד • טלטול על ידי דבר אחר • מיגו דאתקצאי • גרף של רעי |  |
| שבות | שבות דשבות • אמירה לנוכרי • עובדין דחול • מראית עין • ממצוא חפצך • ודבר דבר • הכנה משבת לחול • טרחא יתירה • מקח וממכר בשבת • שכר שבת • שטרי הדיוטות • מוליד • רחיצה בשבת • רדיית הפת • גזירת סנדל המסומר |  |
| עונשים | סקילה • כרת • קורבן חטאת • מלקות • מעשה שבת |  |
| שונות | מחמר • תחום שבת • שביתת כלים • שביתת בהמתו |  |
| מלאכות שבת | מלאכות שבת |  |
| צביעת יריעות המשכן | זורע • חורש • קוצר • מעמר • דש • זורה • בורר • טוחן • מרקד • לש • מבשל |  |
| הכנת היריעות | גוזז • מלבן • מנפץ • צובע • טווה • מיסך • שתי בתי נירין • אורג • פוצע • קושר • מתיר • תופר • קורע |  |
| הכנת כיסויי עורות | צד • שוחט • מפשיט • מעבד • ממחק • משרטט • מחתך |  |
| הקמת המשכן | כותב • מוחק • בונה • סותר • מכבה • מבעיר • מכה בפטיש • הוצאה מרשות לרשות |  |
| תולדות מלאכות שבת | מפרק • השקיה • הגבנה • חליבה בשבת |  |
| הלכות עירובין | הלכות עירובין |  |
| רשויות השבת | רשות הרבים • רשות היחיד • כרמלית • מקום פטור • (מדרבנן: קרפף יותר מבית סאתיים שלא הוקף לדירה) |  |
| המלאכה והאיסורים | עקירה והנחה • הוצאה מרשות לרשות • טלטול ארבע אמות ברשות הרבים • איסור טלטול בין רשויות היחיד • איסור טלטול בין רשויות היחיד |  |
| תיקוני החצר והמבוי | עירוב (על ידי צורת הפתח, לחי או קורה) • תיקון חצרות ומבואות • עירוב חצירות • שיתוף מבואות • פסי ביראות • ביטול רשות • חילוק רשויות |  |
מלאכת חורש

| --- | --- |
 משנה תורה:  ספר זמנים, הלכות שבת, פרק ח', הלכה א'
 שולחן ערוך:  אורח חיים, סימן של"ז
 מקורות נוספים:  אגלי טל, מלאכת חורש
 
חרישה באמצעות כלי רכב
חרישה מסורתית
מְלֶאכֶת חוֹרֵשׁ היא אחת מל"ט מלאכות האסורות בשבת. עניינה הרפיית הקרקע, עיבוד הקרקע, יפויהּ והכשרתה לזריעה. שיעורה כל שהוא.
כמו כל מלאכות שבת, חרישה נחשבת למלאכה בגלל חלקה בהקמת המשכן כמתואר במקרא: היו חורשים את הקרקע כדי לגדל בה צמחים להכנת סממני הקטורת ושמן המשחה, וצבעים צמחיים לצביעת יריעות המשכן.
הגדרת המלאכה

מתולדותיה של המלאכה, חפירת בור (שלא בתוך בניין), סיקול שדה מאבנים וכל פעולה המכשירה את הקרקע לזריעה. פעולות אלו נחשבות לתולדותיה של מלאכת חורש, שכן כמו שחרישה מכשירה את הקרקע לזריעת הצמחים, גם הן מכשירות את פני הקרקע לזריעה - בעקיפין.
החורש כל שהוא חייב. המנכש בעיקרי האילנות והמקרסם עשבים או המזרד את השריגים כדי ליפות את הקרקע הרי זה תולדת חורש ומשיעשה כל שהוא חייב. וכן המשוה פני השדה כגון שהשפיל התל ורדדו או מילא הגיא חייב משום חורש. ושיעורו כל שהוא. וכן כל המשוה גומות שיעורו כל שהוא.
כוונת המלאכה המקורית היא להשתמש בבור הנוצר, ולא בעפר. החופר על מנת להשתמש בעפר, זוהי מלאכה שאינה צריכה לגופה, ונחלקו בה חכמים האם היא מדאורייתא או מדרבנן.
איסורים נוספים דרבנן הנובעים ממלאכה זו: עשיית צרכים בשדה חרוש, משחק בגולות באזור שאינו מרוצף.
גרירת חפצים על האדמה

מחלוקת המוזכרת פעמים מספר במסכת שבת, היא המחלוקת בין רבי יהודה לרבי שמעון על אדם הגורר ספסל או שולחן על העפר, באופן שייתכן שיגרם חריץ, אם כי אין הדבר פסיק רישיה (לא בטוח שיגרם חריץ), לפי רבי יהודה אף כי אין בכך כוונה ליצור תלם, אין לגרור ספסל על הקרקע שמא יגרם חריץ, רבי שמעון אומר שדבר שנעשה ללא כוונה מותר, מותר לגרור ספסל קל שלא בהכרח שיגרם חריץ על ידי גרירתו.
לפי הסברו של רש"י, במסכת ביצה, חלוקים שני תנאים לפי שיטתו של רבי יהודה, האם מותר לגרור עגלת תינוק בשבת, שכן במצב רגיל, כאשר גלגלי העגלה עובדים באופן תקין, הם אינן גורמים לחרישה אלא לכבישת העפר. ההבדל בין חרישה לכבישה, הוא שחרישה היא גרימת חריץ בקרקע על ידי סילוק העפר לצדדים, ואילו כבישה היא כבישת העפר פנימה. לפי דעה אחת, יש לחשוש שמא גלגלי העגלה יפסיקו את פעולתם דבר שיגרור לחרישה, ולפי דעה שנייה אין לחשוש לכך. לפי הסבר תוספות מדובר בעגלה המיועדת ללימוד הליכה לילדים קטנים, יש לה שלושה גלגלים, הילד הולך תוך כדי אחיזה בעגלה, וכך לומד ללכת. ההלכה נפסקה כרבי שמעון שאין לחשוש שמא גלגלי העגלה יעשו חריץ בקרקע. גם לפי רבי שמעון, אסור להוביל תינוק בעגלה כבדה שידוע שגלגליה יעשו חריץ בקרקע.
השוואת גומות

ההלכה פסקה כי גם השוואת גומות נכללת במלאכות האסורות לעשייה בשבת. חכמים אף גזרו, שאדם המפנה את חפציו האצורים במחסן, בשבת, גם באופן המותר לו - למשל אם הוא צריך את המקום בו נמצאים החפצים לשם קיום מצווה, למשל לצורך מצוות הכנסת אורחים או לימוד התורה, לא יפנה את כל האוצר, שמא יבוא להשוות גומות. כך גם גזרו חז"ל, שאדם שהתלכלכו נעליו בבוץ או בטיט יקנח את נעליו בקיר ולא בקרקע שמא יבא להשוות גומות.
חכמים אסרו אף עשיית צרכים בשדה חרוש, שמא ישכח ויטול רגב אדמה לכסות את צרכיו משחק בגולות באזור שאינו מרוצף.
דוגמה לאיסור השוואת גומות היא אדם שירק מפיו רוק שהפריע לו. חז"ל אסרו על אדם זה לשפשף את הרוק בקרקע באופן רגיל לאחר שירק, ורק דרך הילוכו, באופן שאינו משפשף במיחד את הרוק, כך שלא שייך חשש שמא יבוא להשוות גומות, מותר לו לדרוס את הרוק.
כל המשוה גומות הרי זה חייב משום חורש. לפיכך אסור להפנות בשדה הנירה בשבת גזירה שמא ישוה גומות. המפנה את האוצר בשבת מפני שהוא צריך לו לדבר מצווה כגון שיכניס בו אורחים או יקבע בו מדרש לא יגמור את כל האוצר שמא יבוא להשוות גומות. טיט שעל גבי רגלו מקנחו בכותל או בקורה אבל לא בקרקע שמא יבא להשוות גומות. לא ירוק בקרקע וישוף ברגלו שמא ישוה גומות. ומותר לדרוס הרוק שעל גבי קרקע והולך לפי תומו.
הערות שוליים

↑  שיטת רש"י במסכת שבת, ראה דף עג עמוד ב
↑  ירושלמי, שבת, פ"ז, ה"ב (מז, ב בדפוס וילנא)
↑  אור זרוע, הלכות שבת נד, על-פי הבבלי, פסחים, מז, א
↑  ירושלמי פרק ז'
↑  ירושלמי, שבת, פ"ז, ה"ב (מז, א  בדפוס וילנא)
↑  לרשימה יותר כוללנית (המשקפת את המציאות החקלאית בארץ ישראל בתקופת התלמוד) לדוגמה, שהמזבל חייב משום חורש ראו: ירושלמי, שבת, פ"ז, ה"ב (מז, ב בדפוס וילנא).
↑  שמא ישכח ויטול רגב אדמה לכסות את צרכיו - בבלי, שבת, פא, ב
1 2  בבלי, עירובין קד, א (שם מדובר על אגוזים ותפוחים - גולות עתיקות
↑  תלמוד בבלי, מסכת שבת, דף כ"ב, עמוד א'
↑  תלמוד בבלי, מסכת שבת, דף כ"ט, עמוד ב'
↑  תלמוד בבלי, מסכת שבת, דף מ"ו, עמוד ב'
↑  תלמוד בבלי, מסכת ביצה, דף כ"ג, עמוד ב'
↑  ד"ה עגלה
↑  תלמוד בבלי, מסכת שבת, דף פ"א, עמוד ב'
↑  משנה תורה לרמב"ם, ספר זמנים, הלכות שבת, פרק כ"א, הלכה ב'
| הלכות ואיסורי שבת |
| --- | --- | --- |
| כללים | מזיד עם התראה • מזיד • שוגג • דבר שאינו מתכוון • פסיק רישא • מלאכה שאינה צריכה לגופה • מלאכת מחשבת • שניים שעשאוה • שינוי • גרמא בשבת • מקלקל • מתעסק • חצי שיעור • מסייע אין בו ממש • פיקוח נפש דוחה שבת. |  |
| מוקצה | מוקצה מחמת גופו • מוקצה מחמת איסור • מוקצה מחמת חסרון כיס • מוקצה מחמת מיאוס • מוקצה מחמת מצווה • כלי שמלאכתו לאיסור • ביטול כלי מהיכנו • בסיס לדבר האסור • נולד • טלטול על ידי דבר אחר • מיגו דאתקצאי • גרף של רעי |  |
| שבות | שבות דשבות • אמירה לנוכרי • עובדין דחול • מראית עין • ממצוא חפצך • ודבר דבר • הכנה משבת לחול • טרחא יתירה • מקח וממכר בשבת • שכר שבת • שטרי הדיוטות • מוליד • רחיצה בשבת • רדיית הפת • גזירת סנדל המסומר |  |
| עונשים | סקילה • כרת • קורבן חטאת • מלקות • מעשה שבת |  |
| שונות | מחמר • תחום שבת • שביתת כלים • שביתת בהמתו |  |
| מלאכות שבת | מלאכות שבת |  |
| צביעת יריעות המשכן | זורע • חורש • קוצר • מעמר • דש • זורה • בורר • טוחן • מרקד • לש • מבשל |  |
| הכנת היריעות | גוזז • מלבן • מנפץ • צובע • טווה • מיסך • שתי בתי נירין • אורג • פוצע • קושר • מתיר • תופר • קורע |  |
| הכנת כיסויי עורות | צד • שוחט • מפשיט • מעבד • ממחק • משרטט • מחתך |  |
| הקמת המשכן | כותב • מוחק • בונה • סותר • מכבה • מבעיר • מכה בפטיש • הוצאה מרשות לרשות |  |
| תולדות מלאכות שבת | מפרק • השקיה • הגבנה • חליבה בשבת |  |
| הלכות עירובין | הלכות עירובין |  |
| רשויות השבת | רשות הרבים • רשות היחיד • כרמלית • מקום פטור • (מדרבנן: קרפף יותר מבית סאתיים שלא הוקף לדירה) |  |
| המלאכה והאיסורים | עקירה והנחה • הוצאה מרשות לרשות • טלטול ארבע אמות ברשות הרבים • איסור טלטול בין רשויות היחיד • איסור טלטול בין רשויות היחיד |  |
| תיקוני החצר והמבוי | עירוב (על ידי צורת הפתח, לחי או קורה) • תיקון חצרות ומבואות • עירוב חצירות • שיתוף מבואות • פסי ביראות • ביטול רשות • חילוק רשויות |  |
הבהרה:  המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואין לראות בו פסיקה הלכתית.
משחק קרוקט. חכמים אסרו לשחק בגולות על אדמה חשופה מחשש חרישה.
מלאכת קורע

הקורע. לדעת הרמב"ם גם קריעה שאינה על מנת לתפור, אסורה בשבת כשהיא נעשית לשם השגת תועלת כלשהי
מְלֶאכֶת הַקּוֹרֵעַ היא אחת מהל"ט אבות מלאכה האסורות בשבת. ככל מלאכות שבת, מקור איסור מלאכה זו הוא העבודות שנעשו להקמת המשכן, כאשר הייתה נוצר קרע באחד מהאריגים ששימשו ליריעות המשכן, היו קורעים את מקום החור, על מנת לתפור אותו מחדש.
הגדרת המלאכה

במשנה מוגדרת המלאכה האסורה מהתורה כ”קורע על מנת לתפור שתי תפירות”, אך מן הרמב"ם עולה שקריעה אינה בהכרח "על מנת לתפור", אלא כל קריעה שמטרתה לתקן דבר, אסורה מהתורה. לשיטתו, התנאי "על מנת לתפור" נכלל בהגדרת המלאכה כדי להוציאה מהכלל ש"מקלקל". כך גם פסק רבי ישראל מאיר הכהן בביאור הלכה. לשיטה זו הובאה ראיה חזקה מן הברייתא המובאת בתלמוד הבבלי, המחייבת את "הקורע בחמתו ועל מתו" אם קורע לצורך תיקון, על אף שאינו קורע על מנת לתפור. אמנם, רבי עקיבא איגר הוכיח מדברי התוספות שקורע חייב דווקא כשמטרתו היא לתפור, ואם אין מטרתו לתפור – אינו חייב על אף שאינו מוגדר כמקלקל. ב"ביאור הלכה" הוסברו דברי התוספות באופן שונה.
הגמרא מביאה מקרה בו מותר לקרוע ובפוסקים דנו את סיבת ההיתר. המקרה הוא בסל שעשוי מענפי דקל לאחסון תמרים שלא הבשילו לגמרי, שמותר לקרוע את הסל בשביל להוציא את התמרים. בכל-בו כתב שזה נחשב כמו שבירת אגוז לאכול את תוכו שמותרת. החזון איש הסביר את הסברא, כשאדם עוסק בחילוץ חפץ מתוך עטיפה אין קריעת העטיפה נחשבת קריעה, ורק כשאדם עוסק בקריעה לשם קריעה נחשבת המלאכה כמלאכת קורע. יש שהסבירו את הכוונה שהעטיפה טפֵלה לתכולה ולכן אין עיסוק בה נחשב כמלאכה. רבי שניאור זלמן מלאדי הסביר דין זה שקריעה היא רק קריעת שני גופים דבוקים ולא גוף אחד (ראו לקמן). דין דומה מובא בתוספתא שמותר לקרוע עור שמכסה חבית אם כי יש המפרשים את הדין באופנים אחרים.
יישומים

מי שקורע נייר לקרעים כדי לקנח משהו, חייב משום קורע, אם כי נחלקו הפוסקים אם הנייר נחשב לגוף אחד או לשני גופים (שהרי הוא מורכב מכמה גופים), ולכן ייתכן שאיסור זה תלוי במחלוקת האם קריעה של גוף אחד לשנים נחשבת לקריעה. יש שהתירו במקום הדחק לקרוע כלאחר יד זאת מלבד איסור מחתך. כך גם, מי שקורע מעטפה גם הוא עובר משום קורע. לדוגמה, ישנם הקורעים את הנייר לפני כניסת השבת כדי שיוכלו להשתמש בו בשבת מבלי לעבור על איסור עשיית המלאכה.
קריעת עטיפה או מכסה כגון עטיפת במבה או כיסוי של גביע לבן, מתירים רוב הפוסקים על פי הדין של סל של תמרים שעטיפת חפץ מותרת בקריעה, ויש מיעוט האוסרים אך מסיבות שונות. אם כי כאשר פותחים דבר שבפתיחתו הוא נהיה כלי, עוברים על איסור אחר שהוא מלאכת מכה בפטיש או מלאכת בונה אם הקריעה לא הייתה דרך קלקול, וכן לפעמים יש גם איסור של מלאכת מחתך וכן מלאכת מוחק כשיש על העטיפה אותיות או ציורים.
אדם הקורע מחמת כעסו, לא עובר על האיסור, ”הקורע בחמתו ועל מתו וכל המקלקלין פטורין”.
שיטת שולחן ערוך הרב

רבי שניאור זלמן מלאדי מחדש שמלאכת קורע כוללת רק הפרדת שני גופים דבוקים בלא מחשבת קלקול, שכן מלאכה זו היא בניגוד למלאכת תופר שבה מחברים שני גופים לגוף אחד. רבי ישראל מאיר מראדין חולק וטוען שגם קריעת גוף אחד לשנים, כמו נייר, נחשבת לקריעה ומוכיח כדבריו מהתלמוד ירושלמי. עם זאת ברמב"ם ובשולחן ערוך מובא איסור קריעת נייר בנימוק "אין קורעין הנייר, מפני שהוא כמתקן כלי", ומכאן ראיה לכאורה, כדברי רבי שניאור זלמן מלאדי.
הערות שוליים

↑  תלמוד בבלי, מסכת שבת, דף ע"ה, עמוד א'.
↑  משנה, מסכת שבת, פרק ז', משנה ב'
↑  משנה תורה לרמב"ם, ספר זמנים, הלכות שבת, פרק י', הלכה י'
↑  סימן ש"מ סעיף י"ד.
↑  תלמוד בבלי, מסכת שבת, דף ק"ה, עמוד ב'; רבי עקיבא איגר בגיליון הש"ס, שבת ע"ג ע"ב
↑  תוספות, מסכת שבת, דף ע"ג, עמוד א', ד"ה הקושר; שם, עמוד ב', ד"ה וצריך
↑  אורחות שבת
1 2  ראו שמירת שבת כהלכתה.
↑  הרב מאיר ברנדסדורפר כיוון שלדעתו בפתיחה יש עשיית כלי.
↑  משנה, מסכת שבת, פרק י"ג, משנה ג'
↑  שולחן ערוך הרב סימן ש"מ סעיף יז.
↑  המקלקל בשבת פטור מהתורה.
↑  כך ביאר באורה ושמחה על הרמב"ם.
↑  ביאור הלכה סימן ש"מ סעיף י"ג ד"ה אין.
| הלכות ואיסורי שבת |
| --- | --- | --- |
| כללים | מזיד עם התראה • מזיד • שוגג • דבר שאינו מתכוון • פסיק רישא • מלאכה שאינה צריכה לגופה • מלאכת מחשבת • שניים שעשאוה • שינוי • גרמא בשבת • מקלקל • מתעסק • חצי שיעור • מסייע אין בו ממש • פיקוח נפש דוחה שבת. |  |
| מוקצה | מוקצה מחמת גופו • מוקצה מחמת איסור • מוקצה מחמת חסרון כיס • מוקצה מחמת מיאוס • מוקצה מחמת מצווה • כלי שמלאכתו לאיסור • ביטול כלי מהיכנו • בסיס לדבר האסור • נולד • טלטול על ידי דבר אחר • מיגו דאתקצאי • גרף של רעי |  |
| שבות | שבות דשבות • אמירה לנוכרי • עובדין דחול • מראית עין • ממצוא חפצך • ודבר דבר • הכנה משבת לחול • טרחא יתירה • מקח וממכר בשבת • שכר שבת • שטרי הדיוטות • מוליד • רחיצה בשבת • רדיית הפת • גזירת סנדל המסומר |  |
| עונשים | סקילה • כרת • קורבן חטאת • מלקות • מעשה שבת |  |
| שונות | מחמר • תחום שבת • שביתת כלים • שביתת בהמתו |  |
| מלאכות שבת | מלאכות שבת |  |
| צביעת יריעות המשכן | זורע • חורש • קוצר • מעמר • דש • זורה • בורר • טוחן • מרקד • לש • מבשל |  |
| הכנת היריעות | גוזז • מלבן • מנפץ • צובע • טווה • מיסך • שתי בתי נירין • אורג • פוצע • קושר • מתיר • תופר • קורע |  |
| הכנת כיסויי עורות | צד • שוחט • מפשיט • מעבד • ממחק • משרטט • מחתך |  |
| הקמת המשכן | כותב • מוחק • בונה • סותר • מכבה • מבעיר • מכה בפטיש • הוצאה מרשות לרשות |  |
| תולדות מלאכות שבת | מפרק • השקיה • הגבנה • חליבה בשבת |  |
| הלכות עירובין | הלכות עירובין |  |
| רשויות השבת | רשות הרבים • רשות היחיד • כרמלית • מקום פטור • (מדרבנן: קרפף יותר מבית סאתיים שלא הוקף לדירה) |  |
| המלאכה והאיסורים | עקירה והנחה • הוצאה מרשות לרשות • טלטול ארבע אמות ברשות הרבים • איסור טלטול בין רשויות היחיד • איסור טלטול בין רשויות היחיד |  |
| תיקוני החצר והמבוי | עירוב (על ידי צורת הפתח, לחי או קורה) • תיקון חצרות ומבואות • עירוב חצירות • שיתוף מבואות • פסי ביראות • ביטול רשות • חילוק רשויות |  |
מחוז הקווקז של המדינה האסלאמית

| --- | --- |
סמליל המחוז
 תקופת הפעילות:  23 ביוני 2015 – 20 בינואר 2021 (5 שנים)
 אידאולוגיה:  ג'יהאד סלפי פונדמנטליזם אסלאמי בדלנות לאומנות דתית
 מנהיגים:  רוסטאם אסלדרוב † (2015—2016) אסלן ביוטוקאייב † (2016—2021)
 אזורי פעילות:  רוסיה
 מדינה:  רוסיה 
 חלק מ:  המדינה האסלאמית המדינה האסלאמית
 הקודם:  אמירות הקווקז
 מתנגדים:  רוסיה רוסיה גאורגיה גאורגיה אזרבייג'ן אזרבייג'ן ארמניה ארמניה
 קרבות:  העימות הרוסי-צ'צ'ני הסכסוך בצפון הקווקז
 
מחוז הקווקז (בערבית: ولاية القوقاز; ברוסית: Вилаят Кавказ) היה ארגון טרור ג'יהאדיסטי סלפי ששימש כשלוחת המדינה האסלאמית באזור צפון הקווקז ברוסיה וירש את אמירות הקווקז, כארגון הטרור המרכזי באזור זה. המדינה האסלאמית הודיעה על הקמת הקבוצה ב-23 ביוני 2015 ומינתה את רוסטאם אסלדרוב למנהיגה.
רקע

החל מנובמבר 2014 החלו מפקדי הביניים של אמירות הקווקז להחליף בפומבי את אמונם ממנהיג האמירויות עליסחאב קבקוב למנהיג המדינה האסלאמית אבו בכר אל בגדאדי, בעקבות הצהרתו של אל-בגדאדי וקבוצתו על הקמת ח'ליפות מוקדם יותר באותה השנה. בפברואר 2015 ערקו מפקדים רבים של סניפי האמירות בצ'צ'ניה ודאגסטן. קבקוב ונאמנים בכירים בתוך האמירויות פרסמו הצהרות בגנותם והאשימו את רוסטאם אסילדרוב, בבגידה. התחייבויות נאמנות נוספות לאל-בגדאדי התרחשו ביוני 2015 על ידי מנהיג ארגון וליאט נחיצ'וואן, אסלן ביוטוקאייב ובהצהרת שמע שהושמעו לכאורה על ידי חמושים בדגסטן, צ'צ'ניה, אינגושטיה וקברדינו-בלקריה.
היסטוריה

ב-23 ביוני 2015, דובר המדינה האסלאמית, אבו מוחמד אל-עדנאני, קיבל את ההתחייבויות הללו והודיע על הקמת מחוז, המכסה את אזור צפון הקווקז. עדנאני כינה את אסילדארוב כמנהיג המדינה האסלאמית באזור זה וקרא למיליטנטים אחרים באזור לצעוד אחריו.
הקבוצה קיבלה אחריות לפיגוע הראשון שלה שבוצע בבסיס צבאי רוסי בדרום דגסטן, ב-2 בספטמבר 2015. בסרטון שפורסם גם בספטמבר קרא אסילדרוב לתומכי המדינה האסלאמית בקווקז להצטרף למאבק במקום לנסוע לעיראק וסוריה.
בתחילת 2016 הם פרסמו מספר מסמכים המפרטים את פעולותיהם בסוריה, עיראק, צ'צ'ניה ודאגסטן, לרוב התנקשויות באנשי משטרה ואנשי צבא מקומיים (דגסטאן וצ'צ'ניה) ו"פעולות צבאיות" בסוריה, בהן התפארו בהרג כמה חיילים וקצינים רוסים. ב-4 בדצמבר 2016 דיווחו שירותי הביטחון הרוסיים כי הרגו את אסילדארוב וארבעה ממקורביו בפשיטה על בית במחצ'קלה.
ב-18 בפברואר 2018, צעיר בן 22 פתח בירי לעבר כנסייה בקיזליאר, דאגסטן, רוסיה והרג 5 ופצע 5 נוספים. התוקף חוסל לאחר מכן על ידי כוחות הביטחון וסרטון וידאו אחר כך שהעלה התוקף ובו הביע אמונים למדינה האסלאמית, לפיו נודע כי המדינה האיסלאמית נושאת באחריות לפיגוע.
ב-20 באוגוסט 2018 תקפו מחבלים צעירים תחנת משטרה בעיר גרוזני באמצעות סכינים ופצעו לפחות 7 שוטרים. כל המחבלים נהרגו; המדינה האיסלאמית קיבלה אחריות.
בתחילת ינואר 2019 קיבלה הקבוצה אחריות להתמוטטות בניין במגניטוגורסק 2018 ולפיגוע שאירע בעקבותיו למחרת. מהקבוצה נמסר שהתמוטטות הבניין נגרמה על ידי הפצצות. אולם, הטענה נדחתה על ידי כמה חוקרים רוסים, שאמרו כי הסיבה להתמוטטות הבניין הייתה ככל הנראה דליפת גז.
ב-25 בינואר 2019, קבוצת שוטרים הותקפה על ידי חמוש, ביישוב סרנובודסקויה (מחוז קורסקי), וגרם לפציעתם של שני שוטרים. השוטרים ירו לאחור והרגו את התוקף, שגופתו נמצאה מאוחר יותר ליד רובה קלצ'ניקוב, ביער. המדינה האסלאמית קיבלה אחר כך אחריות לפיגוע.
ב-12 באפריל 2019, בפעולה נרחבת בה השתתפו יחידת אלפא, המשטרה המקומית וחיילי המשמר הלאומי, נהרגו 2 מחבלים של הארגון שהיו חמושים בכבדות בעיר טיומן. מחבלים אלה תכננו לתקוף מקום ציבורי בעיר.
ב-23 ביוני 2019, מחבל עם סכינים תקף שני שוטרים מחוץ למעונו של רמזן קדירוב בגרוזני. לאחר מכן חוסל על ידי המשטרה. על פי הדיווחים, רובה ציד נמצא במכוניתו. קבוצת המדינה האסלאמית בקווקז קיבלה אחר כך אחריות לפיגוע.
ב-2 ביולי 2019 נהרג קצין אכיפת חוק וכמה אחרים נפצעו במחסום בפאתי העיירה באמוט, כאשר מחבל הצליח לתקוף שוטרים בסכין ורימון יד. קבוצת המדינה האסלאמית קיבלה אחר כך אחריות לפיגוע זה.
ב-20 בינואר 2021 חוסל מנהיגה של הארגון, אסלן ביוטוקאייב יחד עם אנשיו, במבצע מיוחד של הרשויות בצ'צ'ניה ובכך חוסל המחבל האחרון ברשימת המבוקשים הפדרלית.
ייעוד כארגון טרור

המדינה האסלאמית בכללותה וגרורתה, המדינה האסלאמית בקווקז בפרט, הוגדרו כארגון טרור על ידי ארצות הברית ב-29 בספטמבר 2015; אסלן אווגזארוביץ' ביוטוקאייב הוכנס לרשימת הטרוריסטים המבוקשים ב-13 ביולי 2016. עוד קודם לכן, ארגון זה הוכנס לרשימת ארגוני הטרור שפעילותם אסורה בשטחי הפדרציה הרוסית, על ידי הוועדה הרוסית הלאומית למלחמה בטרור.
ראו גם

מלחמת צ'צ'ניה השנייה
מיקלוש בארבאס

| --- | --- |

 לידה:  10 בפברואר 1810 Mărcușa, רומניה 
 פטירה:  12 בפברואר 1898 (בגיל 88) בודפשט, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 מקום קבורה:  בית הקברות קרפשי 
 תחום יצירה:  אמנות חזותית 
 זרם באמנות:  בידרמאייר 
 הושפע על ידי:  יוזף נויהאוזר 
 
מיקלוש בארבאס (בהונגרית: Miklós Barabás;‏  10 בפברואר 1810 – 12 בפברואר 1898) היה צייר הונגרי. הוא ידוע בעיקר בזכות ציורי הדיוקן שלו, כולל דיוקן מפורסם של פרנץ ליסט צעיר שנעשה ב-1847 ודיוקן של הקיסר פרנץ יוזף הראשון ב-1853.