stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ג'וזף קנדי

ערך זה עוסק באיש ציבור ודיפלומט אמריקאי. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
ג'וזף פטריק "ג'ו" קנדי האב (בשם מלא באנגלית: Joseph Patrick "Joe" Kennedy, Sr; ‏6 בספטמבר 1888 – 18 בנובמבר 1969) היה איש עסקים, פוליטיקאי ודיפלומט אמריקאי. אביה של "שושלת קנדי", אשר הוציאה מקרבה נשיא, מועמד לנשיאות, סנאטורים וחברי בית הנבחרים.
קורות חייו

אביו של ג'וזף היה פטריק ג'וזף קנדי, איש ציבור ממוצא אירי מהעיר בוסטון במדינת מסצ'וסטס שבארצות הברית. כאביו הפך ג'וזף לדמות מובילה במפלגה הדמוקרטית בעיר, ולאחר שסיים לימודיו באוניברסיטת הרווארד ב־1912 נישא לרוז פיצג'רלד, בתו של ראש העיר של בוסטון.
כאביו, היה גם ג'וזף איש עסקים, והפך למיליונר, שהחל לצבור את עושרו בזמן מלחמת העולם הראשונה. הוא עבד במספנה שבה פיקח על בניית צוללות ואוניות מערכה. הוא גם פיקח על בניית בתים לעובדי המספנה ומתקנים שישרתו אותם. בשנת 1920 רכש ג'וזף שני אולפני קולנוע, ואף הפיק מספר סרטים בטרם מכר את האולפנים ברווח גדול. לאחר מכן החל להשקיע בבורסה, ולבסוף מונה לנשיא הבורסה. ב"תקופת היובש", שבה נאסרה מכירת משקאות חריפים בארצות הברית, היה ג'וזף בעל הרישיון הבלעדי לייבוא אלכוהול ממספר מפיצים באנגליה "לצרכים רפואיים". כשהסתיימה תקופת היובש בשנת 1933, מכר את הסחורה שהצטברה במחסניו ברווח ניכר, והשקיע את רווחיו בנדל"ן.
לראשונה נחשף ג'וזף לפוליטיקה הלאומית באמצעות פרנקלין דלאנו רוזוולט, אשר ג'וזף היה פעיל מאוד בבחירתו לנשיאות. רוזוולט גמל לו במינויו לנשיא הבורסה ולוועדה האמריקאית לניירות ערך. לאחר מכן, לבקשת רוזוולט, התמנה ג'וזף לשגריר בבריטניה. קנדי תמך במדיניות בדלנית, נחשב כבעל השקפה פייסנית נוכח עליית כוחה של גרמניה הנאצית וניסיונו להיפגש עם היטלר סמוך לפרעות ליל הבדולח. בין השאר תמך בסנטור ג'וזף מקארתי, התנגד לסיוע שנתנה ארצות הברית לבריטניה באמצעים צבאיים וכלכליים. בשנת 1940 פרש מתפקידו בהקשר התבטאויותיו בגנות הלחימה בגרמניה, שעוררו עליו את רוזוולט ואת דעת הקהל האמריקאי. בנוסף, עדויות שמיעה והתבטאויות ישירות תמכו בטענות וראיות שהיה אנטישמי.
ג'וזף היה בעל שאיפות להשפעה פוליטית באמצעות בניו, וטיפח את בנו, ג'וזף קנדי ג'וניור, כמועמד לנשיאו אך הוא נהרג כטייס בקרב במלחמת העולם השנייה, ותשומת לבו של האב הופנתה אל בנו השני, ג'ון פיצג'רלד קנדי. באמצעות קשריו וההון שצבר עזר ג'וזף קנדי להביא את בנו עד הבית הלבן, כשג'ון נבחר לנשיא ארצות הברית ב-1961. רצח ג'ון קנדי בשנת 1963 ניפץ את תקוותיו של ג'וזף, והוא היסס אם לתמוך בבנו רוברט קנדי כאשר העלה את מועמדותו לנשיאות בשנת 1968, מחשש שיאבד בן נוסף. חשש זה התממש כאשר רוברט נרצח בשנת 1968 בעת שרץ לנשיאות.
ב-19 בדצמבר 1961 לקה בשבץ מוחי, ומאז ועד מותו היה משותק בחלק גדול מגופו, רתוק לכיסא גלגלים, איבד את כושר הדיבור, אך נותר בכושר מנטלי תקין. הוא מת ב־18 בנובמבר 1969 בביתו בהיאניס פורט שבמסצ'וסטס.
דמותו של קנדי הופיעה ברומן ההיסטוריה האלטרנטיבית ארץ אבות מאת רוברט האריס כנשיא ארצות הברית.
אילן יוחסין

להלן האישים הבולטים במשפחה שהקים קנדי:
לקריאה נוספת

Richard J. Whalen, The Founding Father: the Story of Joseph P. Kennedy, New American Library, 1964 (הספר בקטלוג ULI)
David E. Koskoff, Joseph P. Kennedy: a Life and Times, Prentice-Hall, 1974 (הספר בקטלוג ULI)
Amanda Smith (ed.), Hostage to Fortune: the Letters of Joseph P. Kennedy, Viking Press, 2001 (הספר בקטלוג ULI)
Cari Beauchamp, Joseph P. Kennedy Presents: His Hollywood Years, Vintage Books, 2010 (הספר בקטלוג ULI)
David Nasaw, The Patriarch: the Remarkable Life and Turbulent Times of Joseph P. Kennedy, Penguin Press, 2012 (הספר בקטלוג ULI)
קישוטי חג המולד

קישוט בדמות איש שלג שתלוי על עץ חג המולד, וברקע קישוט כדור טיפוסי
קישוטים לחג המולד הם קישוטים (שעשויים במרבית המקרים מפלסטיק, זכוכית מנופחת, פוליסטירן או קרמיקה) שנתלים בדרך כלל על עץ חג מולד. קישוטי חג המולד מיוצרים בצורות שונות, החל מכדור זכוכית פשוט עד עיצובים אמנותיים מיוחדים.
בובת סנטה קלאוס הוא בובה נפוצה, יחד איתה גם מקלות סבא, אנשי שלג, מלאכים ופתיתי שלג הם גם קישוטים פופולרים.
היסטוריה

עצי חג מולד המעוטרים הראשונים עוטרו בתפוחים, מקלות סבא לבנים וכדורי זכוכית בצורות כוכבים, לבבות ופרחים, כדורי הזכוכית הראשונים ששימשו כקישוט לחג המולד יוצרו במאה ה-17 על ידי גרמני בשם הנס גריינר, גריינר ייצר חרוזי זכוכית אותם היה ניתן לתלות על עצי חג המולד.
בערב חג המולד של 1832, המלכה ויקטוריה כתבה ביומנה על שמחתה מכך שיש למשפחתה עץ חג מולד עם קישוטים שהונחו סביבו.
לאחר מלחמת העולם השנייה, ממשלת מזרח גרמניה הפכה את מרבית מפעלי הזכוכית של חברת קישוטי חג מולד ששכנה בעיר "לושה" (אנ'), המפעלים הולאמו והיו בבעלות גופי ממשל ובשל כך צומצם הייצור של הקישוטים, רק לאחר שנפלה חומת ברלין, מרבית החברות הוקמו מחדש כחברות פרטיות.
בשנת 1996 פורסם כי ייצר ענף קישוטי המולד מגלגל סכומי עתק והרוויחו כ-2.4 מיליארד דולר במכירות שנתיות, גידול של 25% לעומת השנה הקודמת. מומחים בתעשיית הקישוטים העריכו כי יותר מ-22 מיליון ממשקי הבית בארצות הברית אספו וקנו קישוטי חג מולד.
יו מילר

| --- | --- |

 לידה:  10 באוקטובר 1802 קרומרטי, הממלכה המאוחדת 
 התאבד:  24 בדצמבר 1856 (בגיל 54) אדינבורו, הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 ענף מדעי:  גאולוגיה, ספרות 
 מקום קבורה:  Grange Cemetery, Edinburgh 
 בן או בת זוג:  לידיה מילר 
 צאצאים:  הארייט מילר דיווידסון, יו מילר 
 
יו מילר (באנגלית: Hugh Miller;‏ 10 באוקטובר 1802 – 24 בדצמבר 1856) היה גאולוג וסופר סקוטי, פולקלוריסט ונוצרי אוונגליסט.
ביוגרפיה

מילר נולד בקרומארטי, הראשון מבין שלושת ילדיהם של הרייט רייט ( 1780-1863) ויו מילר (1754–1807), בעל ספינת חופים. שני ההורים היו ממשפחות מסחר ואומנות בקרומארטי. אביו מת מטביעת הספינה בשנת 1807, והוא חונך על ידי אמו ודודיו. הוא התחנך בבית ספר קהילתי, והראה חיבה לקריאה. בגיל 17 הוא התחנך אצל סתת, ועבד במחצבות. הוא ערך טיולים לאורך קו החוף המקומי, שהובילו אותו ללימודי גאולוגיה. ב-1829 פרסם כרך שירים, וזמן קצר לאחר מכן היה מעורב במחלוקות פוליטיות ודתיות, הקשורות לפילוג בכנסייה הסקוטית ב־1843.
ב-1834 הוא הפך לרואה חשבון באחד מהבנקים המקומיים ובשנת 1837 נישא לסופרת הילדים לידיה מקנזי פלקונר פרייזר. ב-1840 יסדה הכנסייה שלו עיתון בשם - "העד" ומילר נקרא להיות העורך באדינבורו, תפקיד אותו שמר עד סוף ימיו. הוא היה סופר ונואם רב השפעה בכנסייה החופשית. משנת 1846 הצטרף אליו לעיתון הכומר ג'יימס אייטקן ווילי.
בין עבודותיו הגאולוגיות שהתפרסמו ניתן למנות את הספרים "אבן החול האדומה הישנה" (1841), "עקבותיו של הבורא" (1850), "עדות הסלעים" (1857), "סקיצות לגאולוגיה פופולרית". מבין הספרים הללו, "אבן החול האדומה הישנה" היה הספר הידוע ביותר, ועדיין משמש לתיאור השיכוב סלעי המשקע כתוצאה מהקימוט הקלדוני בסוף הסילור, הדבון והחלק הקדום ביותר של תקופה הקרבון.
מילר קבע כי כדור הארץ היה מאוכלס במינים רבים שנוצרו ונכחדו, וכי מינים אלה היו הומולוגיים. אף שהוא האמין שרצף המינים הראה התקדמות לאורך זמן, הוא לא האמין שמינים מאוחרים יותר היו צאצאים של מינים מוקדמים יותר. הוא הכחיש את התיאוריה לפיה מינים חדשים צצים מדי פעם מהאדמה, וכן לא האמין בתיאוריה של לאמרק על התפתחות המינים. הוא טען שכל הממצאים מראים את פעולתו הישירה של האל, כפי שמעיד בתנ"ך - קווי הדמיון בין המינים הם ביטויים של טיפוסים שנוצרו בהשראת אלוהית. הוא קיבל את השקפתו של תומאס צ'למרס לפיה ספר בראשית מתחיל בתיאור תקופות גאולוגיות, ואינו אומר שכל אחת מהן נמשכה יום. כך הסביר שהמבול של נח היה למעשה שקיעה מוגבלת של אזור המזרח התיכון.
ביוגרפיה > מחלה ומוות

במשך רוב שנת 1856, מילר סבל מכאבי ראש עזים ומצוקה נפשית, וסביר ביותר שהיה בדיכאון פסיכוטי. הרפואה הוויקטוריאנית לא עזרה. הוא חשש שהוא עלול לפגוע באשתו או בילדיו בגלל אשליית הרדיפה שלו.
מילר התאבד בביתו בליל ה-23/24 בדצמבר 1856. באותו לילה הוא סיים לבדוק את הגלופות לספרו על גאולוגיה ונצרות - עדות הסלעים. מסע הלוויה שלו, היה בהשתתפות אלפים, מהגדולים שנערכו באדינבורו.
מורשת

למרות שלא היו לו תארים אקדמיים, הוא נחשב לאחד הפליאונטולוגים הוויקטוריאניים המשפיעים ביותר בסקוטלנד. הוא ידע להעביר ממצאים מדעיים לקהל הרחב. מילר גילה תגליות חדשות רבות, כולל כמה עקרבי ים סילוריים ודגים דבוניים רבים, המתוארים בספריו הפופולריים.
שדה הנפט מילר המופעל על ידי BP בים הצפוני נקרא על שמו של יו מילר. יו מילר פלייס, באדינבורו, נקרא לכבודו.
ארגון "החברים של יו מילר" הוא ארגון צדקה שהוקם כדי לקדם את מורשתו, ולעודד את הלימוד והעיסוק במדעי כדור הארץ במאה ה-21. מאז 2015 מתקיימת תחרות כתיבה דו-שנתית של יו מילר, על נושאים בהשראתו.
פרסומים

Scenes and legends of the north of Scotland : or, The traditional history of Cromarty (1834)
The old red sandstone : or, New walks in an old field (1841)
First impressions of England and its people (1847)
The foot-prints of the Creator: or, The Asterolepis of Stromness (1849)
My schools and schoolmasters; or, The story of my education (1854)
The cruise of the Betsey : or, a summer ramble among the fossiliferous deposits of the Hebrides ; with Rambles of a geologist ; or, Ten thousand miles over the fossiliferous deposits of Scotland (1857)
The testimony of the rocks; or, Geology in its bearings on the two theologies, natural and revealed (1857)
The old red sandstone; or, New walks in an old field. To which is appended a series of geological papers, read before the Royal Physical Society of Edinburgh (1858)
Sketch-book of popular geology being a series of lectures delivered before the Philosophical Institution of Edinburgh (1859)
Popular geology: a series of lectures read before the Philosophical Institution of Edinburgh, with Descriptive sketches from a geologist's portfolio (1859)
The headship of Christ and The rights of the Christian people (1860)
Tales and sketches (1862)
Edinburgh and its neighbourhood, geological and historical; with the geology of the Bass rock (1863)
Essays, historical and biographical, political, social, literary and scientific (1865)
Hugh Miller's memoir : from stonemason to geologist by Hugh Miller (1995)
Hugh Miller and the controversies of Victorian science (1996)
הערות שוליים

↑  Henderson, Lizanne (2003) "The Natural and Supernatural Worlds of Hugh Miller", in Celebrating the Life and Times of Hugh Miller. Scotland in the Early 19th Century Ed. Lester Borley. Cromarty Arts Trust. ISBN 0906265339. pp. 89–98.
↑  Wylie, James Aitken (1881). Disruption worthies : a memorial of 1843, with an historical sketch of the free church of Scotland from 1843 down to the present time. Edinburgh: T. C. Jack. pp. 405–412.
↑  Anderson, Lyall I. (2005) "Hugh Miller: introducing palaeobotany to a wider audience", in Bowden, A.J., Burek, C.V. & Wilding, R. (eds). History of Palaeobotany: Selected Essays. Geological Society, London, Special Publications, 241, 63 – 90
↑  Matthew, H. C. G.; Harrison, B., eds. (23 September 2004). "The Oxford Dictionary of National Biography". Oxford Dictionary of National Biography (online ed.). Oxford University Press.
↑  Cousin, John William (1910). A Short Biographical Dictionary of English Literature. London: J. M. Dent & Co. Retrieved
↑  Marian McKenzie Johnston, 'Miller, Lydia Mackenzie Falconer (bap. 1812, d. 1876)’, Oxford Dictionary of National Biography, Oxford University Press, 2004; online edn, January 2008
↑  Miller, Hugh (1871). The Headship of Christ and the Rights of the Christian People (5th ed.). Edinburgh: William P. Nimmo.
↑  Ewing, William Annals of the Free Church
↑  The Foot-prints of the Creator: Or, The Asterolepis of Stromness (1851), Harvard University, Department of Geological Sciences. Hugh Miller: Sketches of His Life and Writings, p. 14
↑  Miller, Hugh (1857) Testimony of the Rocks, Lecture Five, et passim.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007277722505171  BIBSYS: 90936612  BnF: cb12391612q (data)  Botanist: H.Mill.  CANTIC: a10938412  GND: 119384051  ICCU: UBOV444143  ISNI: 0000 0001 2101 774X  LCCN: n79145851  NKC: xx0276084  NLA: 35352754  NTA: 070794197  SNAC: w6cv52gv  SUDOC: 034886737  Trove: 922504  VcBA: 495/348434  VIAF: 61631007   WorldCat (עם VIAF): 61631007 
מאובן שגילה יו מילר, מתוך ספרו על אבן החול האדומה, 1858
פסל של יו מילר מאת אמיליה רוברטסון היל
בועז מעודה

| --- | --- |

 לידה:  23 באפריל 1987 (בן 37) ישראל מושב אליקים, ישראל
 מוקד פעילות:  ישראל 
 תקופת הפעילות:  מ-2007
 סוגה:  זמר עברי
 סוג קול:  טנור
 שפה מועדפת:  עברית 
 חברת תקליטים:  טדי הפקות ויזמות
 www.boazmauda.com
 פרופיל ב-IMDb
 
מעודה והזמרים המלווים באירוויזיון 2008
בועז מעודה (נולד ב-23 באפריל 1987) הוא זמר ישראלי. זוכה העונה החמישית של ריאליטי השירה "כוכב נולד". ייצג את ישראל באירוויזיון 2008.
ביוגרפיה

מעודה נולד במושב אליקים למשפחה יוצאת תימן. במהלך שירותו בצה"ל, וללא ניסיון קודם על הבמה, הגיע מעודה בשנת 2007 לאודישנים של העונה החמישית בתוכנית הטלוויזיה "כוכב נולד", צלח אותם והתקבל לנבחרת העונה.
במהלך העונה שר מעודה במגוון סגנונות של שירים ישראליים. ביניהם בלטו: "קול גלגל" של שוטי הנבואה, "נשל הנחש" של מאיר אריאל, "חומות חימר" של מרגלית צנעני, "ילדותי השנייה" של מתי כספי ו"אצלך בעולם" של מאיר בנאי.
הוא הגיע לגמר "כוכב נולד", שהתקיים ב-29 באוגוסט 2007, בו התמודד מול מארינה מקסימיליאן בלומין ושלומי בראל. בגמר שנערך בחוף גולן בכנרת, ביצע את השיר "סניוריטה" בליווי דויד ברוזה ועוד 4 גיטריסטים, אחר כך את שירו של אבנר גדסי (למילים של משה בן-שאול) "מנגן ושר" וזכה במקום הראשון עם כ-50% מקולות הצופים והשופטים (מתוך מעל ל-900,000 הצבעות).
מעודה נבחר לייצג את ישראל באירוויזיון 2008 שנערך בסרביה, עם השיר "כאילו כאן" מאת דנה אינטרנשיונל ושי כרם. מעודה העפיל לשלב הגמר של התחרות, שנערך ב-24 במאי, ובו קיבל מעודה 124 נקודות והגיע למקום התשיעי. באותה השנה הופיע מעודה בפסטיבל שירי הילדים בביצוע השיר "ילד קאובוי", איתו זכה במקום השני.
ב-3 באוגוסט 2008 הוציא מעודה סינגל ראשון לקראת אלבומו הראשון, "אורח בעולם", שכתבה והלחינה קרן פלס. במרץ 2009 הוציא סינגל נוסף שכתבה פלס, "לחזור הביתה". באותה שנה הקליט מעודה את השיר "זמן לתפילה" ביחד עם הזמרת סירושו שייצגה את ארמניה באירוויזיון 2008 והגיעה למקום הרביעי, ועם הזמרת ילנה שייצגה את סרביה באותו אירוויזיון והגיעה למקום השישי.
לקראת יום הזיכרון לחללי מערכות ישראל תשס"ט הקליט בועז מעודה את שיר הנושא לפרויקט "כדי שלא יאבד" למילותיו של חלל צה"ל בארי אורן ולחן של גיא בוקאטי.
ביולי 2009 יצא אלבומו הראשון של מעודה, "בועז מעודה". את האלבום הפיק ועיבד מוזיקלית תומר בירן, ולכתיבתו תרמו בין היתר ברק פלדמן, יוני בלוך ואיתי פרל. באלבום נכללו ארבעת הסינגלים שהוציא מעודה בעבר, לרבות "כאילו כאן" מהאירוויזיון. בסמוך לצאת האלבום יצא סינגל נוסף, "מה יפו פעמייך", שהלחין אוהד חיטמן למילים שעיבד על פי שיר השירים. באוקטובר יצא הסינגל "שתישאר", שכתב והלחין מעודה. מעודה השתתף גם בכתיבת השיר "שער לבך" יחד עם גלעד שגב.
בשנת 2009 שיחק מעודה בסדרה "דני הוליווד" בתפקיד מוש. בחודש אוגוסט 2009 הוא החל בסיבוב הופעות ברחבי הארץ.
בשנת 2011 הקליט מעודה את גרסתו לשירו של גדעון כפן "ילד השדה", עבור סדרת הטלוויזיה "אליפים".
במרץ 2013 פורסם בידיעות אחרונות ריאיון עם מעודה, בו סיפר על תהליך חזרה בתשובה בו החל. לצד הכתבה הוצגה תמונה שלו כאשר כיפה לראשו וציצית על בגדו.
דיסקוגרפיה

אלבום הבכורה של מעודה, הנושא את שמו, כולל בלדות בהן השיר "לחזור הביתה" ושירים קצביים בהם "מה יפו פעמייך", "Time to Pray", "אורח בעולם". הסינגל הראשון מתוך האלבום הוא "אורח בעולם" שכתבה והלחינה קרן פלס, שכתבה גם את "לחזור הביתה". תומר בירן הפיק גם את האלבום. אמנים נוספים אשר תרמו לאלבום הם איתי פרל, יוני בלוך וברק פלדמן. את האלבום הפיק תומר בירן.
דיסקוגרפיה > אלבום הבכורה

| רשימת השירים באלבום "בועז מעודה"> מס' | רשימת השירים באלבום "בועז מעודה"> שם | רשימת השירים באלבום "בועז מעודה"> מילים | רשימת השירים באלבום "בועז מעודה"> לחן | רשימת השירים באלבום "בועז מעודה"> משך | רשימת השירים באלבום "בועז מעודה">  | רשימת השירים באלבום "בועז מעודה">  | רשימת השירים באלבום "בועז מעודה">  | רשימת השירים באלבום "בועז מעודה">  | רשימת השירים באלבום "בועז מעודה">  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | מה יפו פעמייך  | אוהד חיטמן (על-פי שיר השירים) | אוהד חיטמן | 3:22 |  |  |  |  |  |
| 2. | לימים יפים יותר  | ברק פלדמן | יוני בלוך | 4:08 |  |  |  |  |  |
| 3. | אורח בעולם  | קרן פלס | קרן פלס | 3:11 |  |  |  |  |  |
| 4. | לך אלי תשוקתי  | אברהם אבן עזרא | יאיר גדסי | 3:34 |  |  |  |  |  |
| 5. | לחזור הביתה  | קרן פלס | קרן פלס | 3:36 |  |  |  |  |  |
| 6. | שער לבך  | גלעד שגב ובועז מעודה | אדריאן הילה | 3:38 |  |  |  |  |  |
| 7. | כאילו כאן  | דנה אינטרנשיונל ושי כרם | דנה אינטרנשיונל | 2:59 |  |  |  |  |  |
| 8. | מסע חיי  | איתי פרל | איתי פרל | 3:11 |  |  |  |  |  |
| 9. | אוסנסיה  | קרן פלס | גוראן ברגוביץ' | 3:48 |  |  |  |  |  |
| 10. | Time to Pray (יחד עם סירושו וילנה טומשביץ')   | בועז מעודה, סירושו וילנה (ע"פ טקסט של שמעון פרס) | בועז מעודה | 3:50 |  |  |  |  |  |
| 11. | שתישאר  | בועז מעודה | בועז מעודה | 4:38 |  |  |  |  |  |
דיסקוגרפיה > סינגלים

| תאריך יציאה | שיר | מיקומי שיא |
| --- | --- | --- |
| 7 במרץ 2008 | "כאילו כאן" | מקום ראשון בגלגלצ מקום 5 ברשת ג' |
| 2 באוגוסט 2008 | "אורח בעולם" | מקום ראשון ברשת ג' |
| 4 בינואר 2009 | "Time to Pray" |  |
| 4 במרץ 2009 | "לחזור הביתה" | מקום 11 ברשת ג' |
| 4 ביולי 2009 | "מה יפו פעמייך" | מקום 12 ברשת ג' |
| 23 באוקטובר 2009 | "שתישאר" |  |
| 22 ביוני 2014 | מה המהות |  |
| 4 בנובמבר 2014 | אסיר תודה |  |
| 6 בינואר 2015 | אמרו לי ידידיי |  |
הערות שוליים

↑  אדם סרור‏, בועז מעודה מחפש, באתר וואלה, 1 בנובמבר 2007
↑   בועז מעודה: "לא הרגשתי שלם עם מה שאני עושה מוזיקלית", באתר nana10‏, 24 במרץ 2013, מתוך תוכנית הבוקר "הבוקר עם אורלי וגיא"
| כוכב נולד (2003–2012) |
| --- | --- | --- |
| מנחה | צביקה הדר |  |
| זוכים | נינט טייב • הראל מויאל • יהודה סעדו • ג'קו אייזנברג • בועז מעודה • ישראל בר-און • רוני דלומי • דיאנה גולבי • חגית יאסו • אור טרגן |  |
| מעפילי גמר אחרים | שירי מימון • שי גבסו • הראל סקעת • עדי כהן • מאיה רוטמן • מארינה מקסימיליאן בלומין • לי בירן • מיי פיינגולד • עידן עמדי • דוד לביא • אוהד שרגאי • איטן גרינברג |  |
| מתמודדים בולטים נוספים | כברה קסאי • אלון ליטבק • לירון לב • מיקה שדה • שירלי לילו • ליטל גבאי • מיכל רשף • הדר עוזרי • אסף אברבוך • ניצן קייקוב • אבי מאיר וענונו • עמרי רוטברד • מיכאל עינב • רועי ארז • נעמה שטרית • לבנת בן-חמו • עמיר חדד • מורן אהרוני • קנדוג • ענת אסתר חיטמן • דנה ליקוורניק • דניאל בן-חיים • חן אהרוני • מרים טוקאן • עדי אולמנסקי • אתי ביטון • איה זהבי פייגלין • לירן דנינו • עומר אדם • חובי סטאר • מורן מזוז • אדיר גץ • אבי בן אבו • אדר גולד • רוני גינוסר • נעמה כהן • תמר יהלומי |  |
| ערכים קשורים | טדי יזמות והפקות (חברת הפקה) |  |
| תוכנית אם, תוכניות בת ותוכנית המשך | לא נפסיק לשיר • נולד לרקוד • לא נפסיק לרקוד • בית ספר למוסיקה • הכוכב הבא |  |
| שופטים | צדי צרפתי • ריקי גל • פבלו רוזנברג • מרגלית צנעני • גל אוחובסקי • דנה אינטרנשיונל • מירי מסיקה • צביקה פיק • גידי גוב • יאיר ניצני • משה פרץ |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007418512405171  ISNI: 0000 0000 7520 3073  LCCN: no2010011530  MusicBrainz: c9c70029-be44-422c-ad6a-01fe5de04748  VIAF: 402149106291268492558   WorldCat (עם VIAF): 402149106291268492558
צ'אנגג'נג 3A

צ'אנגג'נג 3A (בסינית: 长征三号甲火箭‏, Long March 3A,Chang Zheng 3A (CZ-3A) "המסע הארוך" – על שם מצעדו המפורסם של מאו דזה־דונג) היה משגר שפותח בסין על ידי תאגיד הטכנולוגיה בתחום החלל של סין. הפיתוח היה מבוסס על טיל בליסטי לטווח ביניים דונגפנג 5 תוך שדרוג דגם קודם של סדרת משגרים "צ'אנגג'נג".
השיגור הראשון בוצע בשנת 1994 ושיגורים נמשכו עד לשנת 2018. למרות שמאז שנת 2018 לא היו שיגורים, המשגר מוכרז כפעיל.
השיגורים בוצעו ממרכז שיגור הלוויינים שיצ'אנג, כני שיגור LA-2 ,LA-3.
משגר פותח על בסיס משגר מדגם "צ'אנגג'נג 3". החלפת מנועים למנועים חזקים יותר איפשרה להגדיל באופן משמועתי את המעטו שניתן לשגר על ידי המשגר. הוא נוצל לשיגור לווייני תקשורת ולווייני מערכת BeiDou למסלול מעבר למסלול גאוסטציונרי.
הערות שוליים

↑  מוכר בתקשורת המערבית כ־Long March
| משגרי לוויינים וחלליות |
| --- | --- | --- |
| בשימוש | ארצות הברית אטלס 5 • טאורוס • מינוטואר • אלקטרון • אנטארס • פאלקון 9 • פאלקון כבד • פגאסוס • SLS‏  • וולקן קנטאור • פיירפליי אלפה •   רוסיה סויוז 2 • אנגרה • פרוטון (פרוטון M) •   הרפובליקה העממית של סין צ'אנגג'נג (2C‏ • 2D‏ • 2F‏ • 3A‏ • 3B‏ • 3C‏ • 4B‏  • 4C‏ • 5 • 6 • 7 • 8 • 11) • קואיג'ואו • קינטיקה 1 • קרס 1 • Zhuque • Jielong ‏• גרביטי • היפרבולה • הודו GSLV‏ • PSLV‏ •  SSLV • LVM-3‏ •  יפן H-II‏ (H-IIA)‏ • H-3‏ • אפסילון •   איראן סימורג • Qaem •  האיחוד האירופי וגה צרפת אריאן 6 קוריאה הדרומית נורי קוריאה הצפונית אונחה ישראל שביט |  |
| יצאו משימוש | ארצות הברית אטלס (1 • 2 • 3 • אג'ינה • אייבל • קנטאור • A‏ • B‏ • C‏ • D‏ • E/F‏ • G‏ • H‏ • LV-3B‏ • SLV-3) •  אתנה • ג'ונו 2 • דלתא (0100 • 2 • 3 • 4 • 1000 • 2000 • 3000 • 4000 • 5000 • A‏ • B‏ • C‏ • D‏ • E‏ • G‏ • J‏ • L‏ • M‏ • N)‏ • ואנגארד • טיטן (טיטן 2 23G‏ • טיטן 2 GLV‏ • 3A‏ • 3B‏ • 3C‏ • 3D‏ • 3E‏ • טיטן 3 מסחרי • 4‏ • 34D) • ליטל ג'ו • סטורן (1 • 5 • IB‏ • INT-21) • פאלקון 1 • רדסטון • תור (אג'ינה • אייבל • אייבלסטאר • בורנר • דלתא • תוראד-אג'ינה • DSV-2 • DSV-2U)‏ • Launcher One • סקאוט  ברית המועצות ספוטניק • לונה • ווסטוק (ווסטוק K • ווסטוק 2 • ווסטוק 2M) • קוסמוס (קוסמוס 2 • קוסמוס 3M) • מולניה • ווסחוד • סויוז (סויוז • סויוז FG • סויוז U) • פרוטון (פרוטון • פרוטון K) • רוקוט • זניט (זניט 2 • זניט-3SL) • דנייפר • ציקלון (ציקלון 2 • ציקלון 3) הרפובליקה העממית של סין פנג באו 1 • צ'אנגג'נג (1 • 2 • 3) •  יפן N-1‏ • N-II‏ • H-I‏ • H-IIB‏ • Mu‏ •  הודו GSLV‏ (Mk I)‏ • צרפת דיאמנט • אריאן (1 • 2 • 3 • 4 • 5) • איראן סאפיר • קוריאה הדרומית נרו 1 |  |
| בפיתוח | ניו גלן • אירטיש • סויוז SPG • סטארשיפ • צ'אנגג'נג 9 • צ'אנגג'נג 12 • טיאנלונג-3 |  |
| פיתוחם בוטל | ארס 1 • ארס 5 • K-1‏ • Sea Dragon‏ • STAR 460 • Stratolaunch |  |
קיזיקוס

העיר קיזיקוס הייתה ממוקמת באזור מיסייה, לחוף הים
מטבע מן העיר קיזיקוס ממחצית המאה ה-5 לפנה"ס
מטבע מן העיר קיזיקוס מראשית המאה ה-4 לפנה"ס
מטבע מן העיר קיזיקוס מראשית המאה ה-4 לפנה"ס
קיזיקוס (ביוונית: Κύζικος) הייתה עיר יוונית עתיקה במיסיה שבאסיה הקטנה, לחוף ים מרמרה, בחצי האי קאפו דאג (בעת העתיקה היה חצי האי בעצם אי – וחובר בסוללה מלאכותית אל היבשה).
כיום מהווים שרידי העיר אתר מוגן.
היסטוריה

ככל הנראה העיר נוסדה על ידי פלאסגיאנים מתסליה. על פי המסורת – העיר נוסדה על ידי הארגונאוטים. מתיישבים רבים באו לעיר בשנת 756 לפנה"ס ממילטוס, אולם העיר גדלה לאחר מלחמות הפלופונסוס עם שקיעתה של אתונה ועלייתה של מילטוס. במהלך מלחמות הפלופנוסיות (431–404 לפנה"ס) עברה העיר חליפות בין אתונה לספרטה. לאחר שלום אנטאלקידאס (387 לפנה"ס) עברה העיר לשלטון האימפריה הפרסית, ונותרה בשליטה פרסית עד כיבושה על ידי אלכסנדר מוקדון בשנת 334 לפנה"ס.
בשל מיקומה של העיר – בקרבת דרכי המסחר, הפכה העיר למרכז מסחרי חשוב, ומטבעות הסטאטר מזהב שנטבעו בעיר היו בשימוש נרחב בעולם העתיק, עד שהוחלפו על ידי מטבעותיו של פיליפוס ממוקדון. מטבע הקיזיקנוס הייחודי לעיר היה שווה 28 דרכמאות.
בתקופה ההלניסטית הייתה קיזיקוס קשורה בקשרי מסחר רבים עם שושלת אטאליד מפרגמון ולאחר שקיעת פרגמון, עברה לתחום ההשפעה של רומא העתיקה. העיר תמכה ברומא ועל כן הותקפה על ידי המלך מיתרידטס השישי, מלך פונטוס אשר צר עליה בשנת 74 לפנה"ס עם 300,000 לוחמים. המצור הופסק על ידי כוחות בראשות לוקולוס ורומא גמלה לקיזיקוס על נאמנותה בשטחים רבים ובמתן אוטונומיה לעיר, וזמן קצר לאחר מכן הפכה קיזיקוס לעיר המרכזית בצפון מיסיה.
תחת שלטונו של הקיסר טיבריוס הפכה העיר לחלק מהאימפריה הרומית אולם נותרה בירת מיסיה ולאחר מכן הפכה להיות בירת הלספונטוס והפכה למעשה לאחת הערים החשובות בעולם העתיק.
העיר נכבשה ואוסלמה על ידי הערבים במהלך המצור הערבי הראשון על קונסטנטינופול. לאחר סיומו חזרה העיר לשליטה ביזנטית.
העיר נהרסה בסדרה של רעידות אדמה, הראשונה שבהם אירעה בשנת 443 והאחרונה בשנת 1063 – רעידה שהובילה לנטישת העיר.
במאה ה-13 נכבש אזור העיר על ידי הצלבנים.
תחת השלטון העות'מאני הייתה העיר חלק מהקזה של ארדק בוילאייט ברוסה.
שרידים ארכאולוגיים

שרידי העיר ידועים כיום כ"באל קיז". השרידים הבולטים ביותר הם שרידי חומת העיר ההרוסה מהמאה הרביעית לספירה. נשתמרו מלוא תווי החומה, וכן שרידי מקדש הדריאנוס, האקוודוקט הרומי ומבנה תיאטרון רומי.
האמפיתיאטרון שנבנה במאה השלישית לפנה"ס היה השלישי בגודלו בעולם העתיק. עמודי התיאטרון, שנותרו עומדים עד 1444 נלקחו לשימושים חוזרים.
מקדש אדריאנוס היה רחב ממדים, גובה עמודיו היו 21.35 מטרים (ככל הנראה הגבוהים ביותר בעולם העתיק). ממבנה זה נשתמרו יסודות המבנה. אבני המקדש וכן אבני מבנים אחרות שנשתמרו נלקחו על ידי הקיסר הביזנטיני יוסטיניאנוס הראשון לצורך בניית קתדרלת סנטה סופיה.
לקריאה נוספת

מידע על מטבעות האזור
העיקרון האנתרופי

.
העיקרון האנתרופי, כתפיסה פילוסופית, גורס כי צורת חיים תבונית ותודעתית הצופה בתופעות טבע מסוגלת לאסוף במהלך תצפיותיה על היקום רק את אותם הנתונים העומדים בקנה אחד עם אופייה. התומכים בעיקרון זה סבורים שהדבר מסביר מדוע גיל היקום והקבועים הפיזיקליים הבסיסיים שלו מתאימים לקיום צורות חיים תודעתיים. כתוצאה מכך, נראה בלתי אפשרי שחיים (ובמיוחד צורות חיים אינטליגנטיות) יוכלו להתפתח מחוץ לטווח הצר הנחשב לתואם קיום צורות חיים.