stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אבולוציה של המוסר
חברתיות בבעלי חיים

אף על פי שבעלי חיים אחרים עשויים שלא להפגין מה שבני אדם תופסים כהתנהגות מוסרית, כל החיות החברתיות נאלצו לשנות או לרסן את התנהגויותיהן למען החיים בקבוצה. דוגמאות אופייניות לשינוי התנהגותי ניתן למצוא בחברות של נמלים, דבורים וטרמיטים. מושבות נמלים עשויות לכלול מיליוני פרטים. אדוארד וילסון טען שהגורם החשוב ביותר שמוביל להצלחתן של מושבות נמלים הוא קיומה של קסטת של פועלות עקרות. מעמד זה של נקבות כפוף לצורכי האם, המלכה, ומוותר על רבייה עצמית כדי לגדל אחים ואחיות. קיומן של קסטות של עקרות בקרב חרקים חברתיים אלה מגביל באופן משמעותי את התחרות על ההזדווגות, ותוך כדי כך מטפח שיתוף פעולה בתוך המושבה. שיתוף פעולה בין נמלים הוא חיוני, מכיוון שלנמלה בודדה אין סיכוי לשרוד ולהתרבות בטווח הארוך. עם זאת, כחלק מקבוצה יכולות מושבות לשגשג במשך עשרות שנים, וכמובן להוריש מטען גנטי. כתוצאה מכך, נמלים הן אחת ממשפחות המינים המוצלחות ביותר על פני כדור הארץ, והן אחראיות לביומסה המתחרה בזו של המין האנושי.
הסיבה הבסיסית לכך שבעלי חיים חברתיים חיים בקבוצות היא שהזדמנויות ההישרדות והרבייה טובות בהרבה בקבוצה לעומת חיים לבד. ההתנהגויות החברתיות של יונקים מוכרות יותר לבני אדם. יונקים חברתיים מאוד, כמו פרימטים ופילים, ידועים בכך שהם מפגינים תכונות שפעם נחשבו כאנושיות באופן ייחודי, כמו אמפתיה ואלטרואיזם.
חברתיות אצל פרימטים ואצל האדם

קרובי המשפחה החיים הקרובים ביותר לבני האדם הם שימפנזים נפוצים וקופי בונובו. פרימטים אלו חולקים אב קדמון משותף להם ולבני האדם, שחי לפני ארבעה עד שישה מיליון שנים. מסיבה זו השימפנזים והבונובו נתפסים בתור הדוגמה הטובה ביותר הקיימת לאב קדמון משותף זה. לטענתה של ברברה קינג, על אף שלפרימטים אולי אין מוסר במובן האנושי, הם מציגים כמה תכונות שהיו נחוצות להתפתחות מוסר. תכונות אלו כוללות אינטליגנציה גבוהה, יכולת תקשורת באמצעות סמלים, תחושה של נורמות חברתיות, תפיסה עצמית ותפיסה של המשכיות. פראנס דה ואל וברברה קינג, שניהם רואים את המוסר האנושי כתופעה שהתפתחה מחברתיות של פרימטים. בעלי חיים חברתיים רבים, כמו פרימטים, דולפינים ולווייתנים, מציגים מה שמייקל שרמר מכנה רגשות קדם-מוסריים. לדברי שרמר, המאפיינים הבאים משותפים לבני אדם ולבעלי חיים חברתיים אחרים, במיוחד לקופים הגדולים:
שרמר טוען שרגשות קדם-מוסריים אלו התפתחו בחברות פרימטים כשיטה לריסון אנוכיות אינדיבידואלית ולבניית קבוצות שיתופיות יותר. בכל מין חברתי, היתרונות של השתייכות לקבוצה אלטרואיסטית עולים על היתרונות של אינדיבידואליזם. לדוגמה, חוסר לכידות קבוצתית עלול לגרום לאנשים להיות פגיעים יותר להתקפות מצד זרים. השתייכות לקבוצה עשויה גם לשפר את הסיכויים למצוא מזון. הדבר ניכר בקרב בעלי חיים שצדים בלהקות כדי להכניע טרף גדול או מסוכן.
| תקופה לפני שנים | סוג חברה | מספר פרטים |
| --- | --- | --- |
| 6,000,000 | להקות | 10 |
| 100,000–10,000 | להקות | 10-100 |
| 10,000–5,000 | שבטים | 100-1,000 |
| 5,000–4,000 | ממלכות | 1,000-10,000 |
| 4,000–3,000 | מדינות | 10,000-100,000 |
| 3,000-הווה | אימפריות | 100,000-1,000,000 |
אצל כל החיות החברתיות יודע כל חבר את מקומו בקבוצה. הסדר החברתי נשמר על ידי כללים מסוימים של התנהגות צפויה, וחברי הקבוצה הדומיננטיים אוכפים סדר באמצעות ענישה. עם זאת, לפרימטים מסדר גבוה יש גם תחושה של הדדיות. שימפנזים זוכרים מי עשה להם טובות ומי גרם להם עוול. לדוגמה, שימפנזים נוטים יותר לחלוק אוכל עם פרטים שטיפחו אותם בעבר. גם עטלפי ערפד מפגינים תחושת הדדיות ואלטרואיזם. הם חולקים דם באמצעות רגורגיטציה (הקאה), אך אינם חולקים באופן אקראי. סביר להניח שהם יחלקו עם עטלפים אחרים שחלקו איתם בעבר או שזקוקים מאוד להאכלה.
גם בעלי חיים כמו קפוצ'ינים וכלבים מציגים הבנה של הגינות, ומסרבים לשתף פעולה כאשר מציגים להם תגמולים לא שווים על אותן התנהגויות.
שימפנזים חיים בקבוצות של התפצלות והתמזגות (Fission–fusion society) המונות בממוצע 50 פרטים. סביר להניח שאבות קדמונים של בני האדם חיו בקבוצות בגודל דומה. בהתבסס על גודלן של קבוצות לקטים-ציידים שעדיין קיימות, ההומינידים הפלאוליתיים האחרונים חיו בלהקות של כמה מאות פרטים. ככל שהקהילה גדלה במהלך האבולוציה האנושית, הייתה נדרשת אכיפה רבה יותר להשגת לכידות קבוצתית. ייתכן שהמוסר התפתח בלהקות אלה שמנו 100 עד 200 אנשים כאמצעי לשליטה חברתית, פתרון סכסוכים וסולידריות קבוצתית. גבול מספרי זה הוא תאורטי ואמור להיות מקודד בגנים שלנו, מכיוון שאפילו בני אדם מודרניים מתקשים לשמור על קשרים חברתיים יציבים עם יותר מ-100–200 אנשים. לפי ד"ר דה ואל, למוסר האנושי יש שתי רמות תחכום נוספות שלא ניתן למצוא בחברות פרימטים אחרות. בני אדם אוכפים את הקודים המוסריים של החברה שלהם בצורה קפדנית הרבה יותר באמצעות תגמולים, עונשים ובניית מוניטין. אנשים גם מיישמים מידה של שיפוט והיגיון שאין לה עדות בממלכת החי.
אינטליגנציה חברתית אנושית

השערת המוח החברתי, שפורטה על ידי רובין דאנבר במאמר "השערת המוח החברתי" (The Social Brain Hypothesis) וההשלכות שלה על התפתחות חברתית, תומכת בעובדה שהמוח התפתח במקור לצורך עיבוד מידע עובדתי. המוח מאפשר לאדם לזהות דפוסים, לזהות דיבור, לפתח אסטרטגיות לעקיפת בעיות המבוססות על אקולוגיות כגון חיפוש מזון, וכן מאפשר ראיית צבעים. יתר על כן, מוח גדול הוא השתקפות של הדרישות הקוגניטיביות המרובות של מערכות חברתיות מורכבות. אומרים שאצל בני אדם ופרימטים הניאוקורטקס אחראי על ההיגיון והתודעה. לכן, בבעלי חיים חברתיים, הניאוקורטקס עבר ברירה טבעית אינטנסיבית כדי לגדול ולשפר את היכולות הקוגניטיביות החברתיות. בעלי חיים חברתיים, כמו בני אדם, ניחנים בשתי תפיסות חשובות: יצירת קואליציה - או חיים בקבוצה - והונאה טקטית, שהיא טקטיקה של הצגת מידע כוזב לאחרים. החשיבות הבסיסית של מיומנויות חברתיות של בעלי חיים טמונה ביכולת לנהל מערכות יחסים, ובתמורה, ביכולת לא רק להעביר מידע לזיכרון, אלא גם לתמרן אותו.
תגובה הסתגלותית לאתגרים של אינטראקציה חברתית היא תורת הנפש. תורת הנפש כפי שהוגדרה על ידי מרטין ברונה, היא היכולת לנחש מצבים נפשיים או רגשות של אדם אחר. תורת נפש חזקה קשורה קשר הדוק לאינטליגנציה חברתית מתקדמת. באופן קולקטיבי, חיים בקבוצה דורשים שיתוף פעולה ומייצרים קונפליקט. חיים חברתיים מפעילים לחצים חזקים של ברירה אבולוציונית לרכישת אינטליגנציה חברתית בשל העובדה שלחיים בקבוצות יש יתרונות. היתרונות של חיים בקבוצה כוללים הגנה מפני טורפים והעובדה שהביצועים של הקבוצה עולים בדרך כלל על סך הביצועים של הפרט. אבל מנקודת מבט אובייקטיבית, לחיים בקבוצה יש גם חסרונות, כמו תחרות בתוך הקבוצה על משאבים ובני זוג. הדבר מכין את הקרקע למשהו מעין מרוץ חימוש אבולוציוני בתוך אותו המין.
ברון מציין כי תורת הנפש קיימת אצל פרימטים, אך היא אינה נוכחת באותה מידה שהיא נמצאת באדם המודרני. הופעתה של תכונה ייחודית זו היא אולי המקום שבו מתחילה ההתבדלות של האדם המודרני, יחד עם רכישת השפה. בני אדם משתמשים לעיתים קרובות במטאפורות וברמזים. ביטויים כגון "אתה יודע למה אני מתכוון?" אינם נדירים והם תוצאה ישירה של התחכום של תורת הנפש האנושית. כישלון בהבנת כוונותיו ורגשותיו של אחר עלול להניב תגובות חברתיות בלתי הולמות, שלעיתים קרובות קשורות למצבים כמו אוטיזם, סכיזופרניה, הפרעה דו-קוטבית, או צורות מסוימות של דמנציה ופסיכופתיה. הדבר נכון במיוחד בהפרעות על הספקטרום האוטיסטי, שבהן ניכר ניתוק חברתי. הצורך באינטליגנציה חברתית הנפוץ בתורת הנפש הוא תשובה אפשרית לשאלה מדוע התפתח המוסר כחלק מהתנהגות האדם.
סלידה ואלטרואיזם כגורמים בהתפתחות המוסר

סלידה עשויה להיות בעלת תפקיד חשוב בצורות מסוימות של מוסר. טוענים שסלידה היא תגובה ספציפית לדברים או התנהגויות מסוימות שהם מסוכנים או לא רצויים מנקודת מבט אבולוציונית. לדוגמה, דברים שמגבירים את הסיכון למחלה זיהומית כמו מזון מקולקל, גופות, צורות אחרות של פירוק מיקרוביולוגי, מראה פיזי המעיד על מחלה או היגיינה לקויה, ונוזלי גוף שונים כמו צואה, הקאות, ליחה ודם. דוגמה נוספת היא שאט נפש מהזדווגות חסרת ערך מבחינה אבולוציונית כמו גילוי עריות (הטאבו של גילוי עריות) או חיזור מיני לא רצוי. דוגמה נוספת היא התנהגויות שעלולות לאיים על לכידות קבוצתית או על שיתוף פעולה, כגון רמאות, שקרים וגניבה. מחקרי MRI מצאו שמצבים כאלה מפעילים אזורים במוח הקשורים לסלידה.
באוכלוסיות של בעלי חיים חברתיים התפתח אלטרואיזם, או התנהגות שהיא חסרת ערך לפרט אך מועילה לחברי הקבוצה. נראה שרעיון זה סותר את המחשבה האבולוציונית, בשל העובדה שכשירותו והצלחתו של אורגניזם מוגדרים על ידי יכולתו להעביר גנים לדור הבא. לפי ארנסט פהר במאמרו "טבע האלטרואיזם האנושי" (The Nature of Human Altruism), ניתן להסביר את האבולוציה של האלטרואיזם כאשר לוקחים בחשבון ברירת שארים וכשירות כוללת; כלומר, הצלחת הרבייה אינה תלויה רק במספר הצאצאים שהפרט מייצר, אלא גם במספר הצאצאים שפרטים קרובים מייצרים. אלטרואיזם קיים גם מחוץ למערכות יחסים משפחתיות, אך באופן שונה המוגדר בדרך כלל על ידי דילמת האסיר. לפי התיאוריה של ג'ון נאש, דילמת האסיר משמשת להגדיר שיתוף פעולה או עריקה מצד אנשים המונעים על ידי תמריצים, או במקרה המוצע על ידי נאש - שנות מאסר בכלא. במונחים אבולוציוניים, האסטרטגיה הטובה ביותר בדילמת האסיר היא שיתוף פעולה. אדם צריך לשתף פעולה כל עוד אחרים משתפים פעולה, ולא לפעול נגד אחרים עד שפרט אחר פועל נגדם. בבסיס, אינטראקציות חברתיות מורכבות מונעות על ידי הצורך להבחין בין שיתוף פעולה אמיתי ובין עריקה.
לטענת מספר ביולוגים אבולוציוניים ותאורטיקנים של תורת המשחקים, מכיוון שמודלים אבולוציוניים הדרגתיים של מוסר דורשים אבולוציה מצטברת של אלטרואיזם באוכלוסיות שבהן שלטו בתחילה אגואיזם ואכזריות, כל תחושה שאלטרואיזם מזדמן מצד פרטים אגואיסטים ואכזריים גרועה מאכזריות עקבית לא הייתה מאפשרת אבולוציה של המוסר, מאחר שהברירה בשלבים מוקדמים אלה של האבולוציה פעלה נגד רגשות מסוג זה. הדבר היה מוביל לכך שאנשים בעלי מידה מסוימת של מוסר זכו ליחס גרוע יותר מחסרי המוסר, וגורם למוסר בדרגה נמוכה להפוך ל"עמק הסתגלותי" שהיה חוסם את הצעדים המוקדמים המרחיקים ממצב של חוסר מוסר, ומונע תנאי הכרחי מוקדם לאבולוציה של דרגות מוסריות גבוהות יותר בהמשך. מדענים אלה טוענים שהדבר שולל הסברים אבולוציוניים של סוג המוסר הספציפי שמעורר סלידה לאור אמפתיה כלשהי מצד אנשים שרק לעיתים רחוקות הם אמפתיים, בהנחה שזהו מקיאווליזם פסיכופתי, אך הדבר אינו שולל אבולוציה של סוגים אחרים של מוסר, שמקבלים מעט אלטרואיזם כעדיף על חוסר אלטרואיזם מוחלט.
שלוש גישות לחקר האבולוציה של המוסר

קיימות שלוש גישות בחקר האבולוציה של המוסר:
אתיקה אבולוציונית תיאורית
אתיקה אבולוציונית נורמטיבית
מטא-אתיקה אבולוציונית.
שלוש גישות לחקר האבולוציה של המוסר > אתיקה אבולוציונית תיאורית

אתיקה אבולוציונית תיאורית מבקשת להסביר סוגים שונים של תופעות מוסריות, באופן מלא או חלקי, במונחים גנטיים, והיא כוללת גישות ביולוגיות ביחס לתפקידה של האבולוציה בעיצוב הפסיכולוגיה וההתנהגות האנושית. במילים אחרות, כיצד השפיעה האבולוציה על התפתחות התנהגויות, יכולות ונטיות מוסריות אנושיות.
האתיקה האבולוציונית התיאורית באה לידי ביטוי בתחומים מדעיים כמו פסיכולוגיה אבולוציונית, סוציוביולוגיה או אתולוגיה, והיא מבקשת להסביר את התפתחות המוסר במונחים אבולוציוניים. לדוגמה, ניתן להסביר את האמונה הכמעט אוניברסלית שגילוי עריות הוא שגוי מוסרית, כהסתגלות אבולוציונית שמקדמת את הישרדות האדם.
הנושאים האתיים הנידונים כוללים התנהגויות אלטרואיסטיות, אתיקה של שימור, תחושת הוגנות מולדת, יכולת הדרכה נורמטיבית, רגשות של חסד או אהבה, הקרבה עצמית, הימנעות מגילוי עריות, הורות וטיפול בילדים, טיפול בהורים, נאמנות בתוך קבוצה, מונוגמיה, רגשות הקשורים לתחרותיות וגמול, ואף "רמאות" מוסרית וצביעות.
סוגיית מפתח בפסיכולוגיה אבולוציונית היא כיצד רגשות והתנהגויות אלטרואיסטיות יכלו להתפתח, הן בבני אדם והן בעלי חיים, כאשר תהליך הברירה הטבעית מבוסס על שכפול לאורך זמן רק של גנים המסתגלים טוב יותר לשינויים בסביבה. תיאוריות המתייחסות לכך כללו ברירת שארים, ברירה קבוצתית ואלטרואיזם הדדי (הן ישיר והן עקיף, ובקנה מידה כלל-חברתי). חוקרים בתחום זה גם התלבטו, אם יש לראות בסוגים שונים של תופעות מוסריות הסתגלות שהתפתחה לאור היתרונות ההסתגלותיים הישירים שלהן, או תוצר לוואי של התנהגויות הסתגלותיות.
שלוש גישות לחקר האבולוציה של המוסר > אתיקה אבולוציונית נורמטיבית

אתיקה אבולוציונית נורמטיבית היא הענף השנוי ביותר במחלוקת של האתיקה האבולוציונית. מטרתה להגדיר אילו מעשים נכונים או לא נכונים ואילו דברים טובים או רעים במונחים אבולוציוניים. זה אינו רק "תיאור", אלא קביעת מטרות, ערכים ומחויבויות. דרוויניזם חברתי, שנדון לעיל, הוא הגישה המשפיעה ביותר מבחינה היסטורית על האתיקה האבולוציונית הנורמטיבית. כפי שטען הפילוסוף ג. א. מור, נראה כי גרסאות מוקדמות רבות של אתיקה אבולוציונית נורמטיבית ביצעו טעות לוגית שמור כינה "הכשל הנטורליסטי". הטעות הייתה בהגדרת נכס נורמטיבי, כמו "טוב", במונחים של נכס לא נורמטיבי, נטורליסטי, כגון "הנאה" או "הישרדות".
שלוש גישות לחקר האבולוציה של המוסר > מטא-אתיקה אבולוציונית

מטא-אתיקה אבולוציונית שואלת כיצד התיאוריה האבולוציונית קשורה לשאלה אם קיימים ערכי מוסר אובייקטיביים ואפשרות של ידע מוסרי אובייקטיבי. לדוגמה, יש מומחי אתיקה אבולוציונית שפנו לתיאוריה האבולוציונית כדי להגן על צורות שונות של ספקנות לגבי מוסר ואנטי-ריאליזם מוסרי, שמשמעותו שאין עובדות מוסריות אובייקטיביות.
התיאוריה האבולוציונית אולי לא תוכל לומר לנו מה נכון או לא נכון מבחינה מוסרית, אך אולי תוכל להאיר את השימוש שלנו בשפה המוסרית, או להטיל ספק בקיומן של עובדות מוסריות אובייקטיביות או באפשרות של ידע מוסרי. חוקרים כמו מייקל רוז, אדוארד א' וילסון, ריצ'רד ג'ויס ושרון סטריט הגנו על טענות אלה.
אחת החוקרות שניסתה להפריך את הריאליזם המוסרי או לתמוך בספקנות מוסרית היא שרון סטריט. סטריט טוענת שהפסיכולוגיה האבולוציונית חותרת תחת הריאליזם המוסרי. לפי סטריט, קבלת ההחלטות המוסרית האנושית "רוויה לחלוטין" בהשפעות אבולוציוניות. לדבריה, הברירה הטבעית הייתה מתגמלת נטיות מוסריות שהגדילו את הכשירות, לא כאלה שעוקבות אחר אמיתות מוסריות אובייקטיביות, אם יש כאלה. זה יהיה צירוף מקרים מדהים ובלתי סביר אם תכונות אתיות "עיוורות מוסרית" שמטרתן אך ורק הישרדות ורבייה יתאימו באופן הדוק לאמיתות מוסריות עצמאיות. לפיכך איננו יכולים להיות בטוחים שהאמונות המוסריות שלנו עוקבות במדויק אחר אמת מוסרית אובייקטיבית. הריאליזם מאלץ אותנו לאמץ ספקנות מוסרית. אך לטענתה של סטריט, בסופו של דבר ספקנות כזו אינה סבירה, ועלינו לדחות את הריאליזם ובמקום זאת לאמץ השקפה אנטי-ריאליסטית כלשהי הרואה באמונות מוסריות אמונות מוצדקות אובייקטיבית.
אלו שמגנים על הריאליזם המוסרי הציעו שני סוגי תשובות. האחת היא להכחיש שסביר להניח שתגובות מוסריות שהתפתחו יחרגו בחדות מהאמת המוסרית. לפי דייוויד קופ, למשל, האבולוציה תעדיף תגובות מוסריות המקדמות שלום חברתי, הרמוניה ושיתוף פעולה. אבל תכונות כאלה הן בדיוק אלו שנמצאות בליבה של כל תיאוריה סבירה של אמת מוסרית אובייקטיבית. ה"דילמה" לכאורה של סטריט - הכחשת אבולוציה או אימוץ ספקנות מוסרית - היא כוזבת.
תגובה שנייה לסטריט היא להכחיש שהמוסר "רווי" בהשפעות אבולוציוניות כפי שסטריט טוענת. ויליאם פיצפטריק, למשל, טוען כי "גם אם יש השפעה אבולוציונית משמעותית על התוכן של רבות מהאמונות המוסריות שלנו, עדיין ייתכן שרבות מהן נובעות בחלקן (או במקרים מסוימים בשלמותן) מהשתקפות והיגיון מוסריים אוטונומיים, בדיוק כמו האמונות המתמטיות, המדעיות והפילוסופיות שלנו." את השונות הרחבה של קודים מוסריים בין תרבויות ותקופות זמן היסטוריות קשה להסביר אם המוסר מעוצב באופן נרחב על ידי גורמים גנטיים כפי שסטריט טוענת.
טיעון נפוץ נוסף שמשתמשים בו באתיקה אבולוציונית להפרכת הריאליזם המוסרי הוא שהצלחתה של הפסיכולוגיה האבולוציונית בהסבר התגובות האתיות האנושיות הופכת את המושג של אמת מוסרית ל"מיותר". למשל, אם נוכל להסביר באופן מלא במונחים אבולוציוניים מדוע הורים אוהבים את ילדיהם ודואגים להם באופן טבעי, אין צורך להפעיל שום אמיתות מוסריות ריאליסטיות "פתלתלות" לצורך ההסבר. לפיכך, מסיבות של פשטות תאורטית, אל לנו להניח את קיומן של אמיתות כאלה, ובמקום זאת, עלינו להסביר את האמונה הרווחת באמיתות מוסרית אובייקטיבית כ"אשליה שנכפתה עלינו על ידי הגנים שלנו כדי לגרום לנו לשתף פעולה (כדי שהגנים שלנו ישרדו)."
אבולוציה של הדת

הפסיכולוג מאט ג'יי רוסאנו שיער שהדת צמחה לאחר המוסר ונבנתה על המוסר, בכך שהרחיבה את הבחינה החברתית של התנהגות הפרט באופן שיכלול גורמים על-טבעיים. על ידי הכללת אבות קדמונים, רוחות ואלים העומדים תמיד על המשמר בתחום החברתי, בני האדם גילו אסטרטגיה יעילה לריסון אנוכיות ולבניית קבוצות שיתופיות יותר. הערך ההסתגלותי של הדת שיפר את סיכויי ההישרדות של הקבוצה.
ראו גם

התנהגות דתית בבעלי חיים
מדע המוסר
הגן האנוכיי
לקריאה נוספת

Christopher Boehm (2012). Moral Origins: The Evolution of Virtue, Altruism, and Shame. Basic Books. ISBN 978-0465020485.
Frans de Waal (2014). The Bonobo and the Atheist: In Search of Humanism Among the Primates. W. W. Norton & Company. ISBN 978-0393347791.
Virginia Morell (2013). Animal Wise: The Thoughts and Emotions of Our Fellow Creatures. Crown Publishers. ISBN 978-0307461445.
Joyce, Richard (2007). The evolution of morality. MIT press. ISBN 0-262-10112-2.
התפתחות האינטליגנציה האנושית

לוח זמנים של שושלת האדם על פי מיני הומינידים מאובנים (פסים כהים). המינים מסודרים אנכית על פי דמיון כללי ביניהם, אך קשה לקבוע במדויק איזה מין התפצל מאיזה מין אחר. מינים שמהם נמצאו מאובנים רבים יותר מסומנים בפסים יותר רחבים אנכית. העץ הפילוגנטי (ירוק) משחזר את יחסי הקרבה ותאריכי הפיצול על פי רצפי הגנום של אדם מודרני, שימפנזה מצוי, שימפנזה ננסי, גורילה ואדם נאנדרטלי (מיצוי דנ"א מעצמות מאובנות). סהלאנתרופוס הוא המין הקדום מכולם, בפינה השמאלית התחתונה.
התפתחות האינטליגנציה האנושית קשורה קשר הדוק בהתפתחות המוח האנושי ובהיווצרות השפה כדרך תקשורת מרכזית.
ציר הזמן של האבולוציה האנושית משתרע על פני כ-7 מיליון שנים, מאז ההפרדה של הסוג שימפנזה ועד להופעתה של המודרניות ההתנהגותית לפני 50,000 שנים. שלושת מיליון השנים הראשונות של ציר הזמן מתייחסות לסהלאנתרופוס צ'אנדסיס, שני מיליון השנים הבאות נוגעות לאוסטרלופיתקוס ושני מיליון השנים האחרונות מתפרשות על ההיסטוריה של הסוג הומו בתקופה הפלאוליתית.
הבנת האבולוציה של האינטליגנציה האנושית מתבססת בעיקר על ממצאים פרה-היסטוריים של מבנה השלד, על ממצאים של כלים וציורים בעלי משמעות סימבולית, ועל חקירת השוואתית של האינטליגנציה של בעלי החיים הקרובים ביותר לאדם, הלא הם קופי האדם.
האבולוציה של האינטליגנציה האנושית התרחשה בשלושה מסלולים והם: עליה משמעותית בנפח המוח ביחס ליתר חלקי הגוף בהשוואה לחיות אחרות, עליה בכישורים המוטוריים של היד ופיתוח כישורי שפה מילולית.
תכונות רבות של האינטליגנציה האנושית, כגון היכולת להביע אמפתיה, הקיום של תודעה, אבל, פולחנים ושימוש בסמלים ובכלים, מופיעות אצל הומינידיים, אך הן מתבטאות בצורה מופחתת כפי שהודגם בניסויים בלשניים שבוצעו על קופי אדם.
היסטוריה > הומינידים

הומינידיים (קופי אדם) מציגים יכולות קוגניטיביות ואמפתיה ברמה מסוימת. שימפנזים יכולים לייצר כלים ולהשתמש בהם למציאת מזון ולשיפור התקשורת החברתית שלהם. השימפנזים משתמשים באסטרטגיות ציד מורכבות הדורשות שיתוף פעולה ויכולת השפעה על חבריהם לקבוצה. הם יכולים להיות מניפולטיביים ולהטעות את חבריהם, וכן מסוגלים ללמוד להשתמש בסמלים ולהבין היבטים מסוימים של השפה האנושית, כולל תחביר, ומספרים.
היסטוריה > הומינינים

לפני כ-10 מיליוני שנים, החלה בכדור הארץ תקופה אקלימית קרה ויבשה אשר הובילה לבסוף לעידן המכונה "רביעון", שהחל לפני כ-2.6 מיליוני שנים. אחד ממאפייני העידן היה נסיגתם של היערות הטרופיים בצפון אפריקה, שבמקומם הופיעו ערבות דשא פתוחים, שהפכו בהמשך למדבר שממוקם באזור הסהרה של ימינו. מאחר שסביבתם של הפרימטים בני התקופה השתנתה מיער רציף לכדי אזורים מיוערים המופרדים על ידי ערבות דשא, חלק מהפרימטים אימצו אורח חיים בעל אופי קרקעי, באופן חלקי או מלא. בהיותם שוכני קרקע, הם נחשפו לטורפים (למשל לחתולים גדולים), שמהם היו מוגנים לחלוטין בתקופתם כשוכני עצים.
לחצים סביבתיים אלו גרמו להתפתחות אבולוציונית של הזדקפות קומה אצל פרימטים, שהחלו לעמוד על רגליהם האחוריות. הדבר אפשר לעיניהם של ההומינינים להיות גבוהות יותר, והקל עליהם באיתור סכנות רחוקות המתקרבות לכיוונם. יתרון נוסף נוצר כתוצאה משחרורן של הידיים, והסבתן לביצוע משימות אחרות כגון ליקוט מזון. בנקודת זמן מסוימת החלו הפרימטים לפתח את יכולת השימוש בכף היד, אשר אפשרה להם להרים מקלות, עצמות ואבנים ולהשתמש בהם ככלים לביצוע משימות דוגמת הריגת חיות קטנות, פיצוח אגוזים או ביתור פגרים. במילים אחרות, הפרימטים פיתחו מעין טכנולוגיה פרימיטבית ובסיסית. פרימטים העושים שימוש בכלים ומשתייכים לשבט ההומינינים, מתוארכים לכ-5 עד 7 מיליוני שנים טרם זמננו, ועמם נמנה גם המין הקדום סהלאנתרופוס צ'אדנסיס.
החל מלפני 5 מיליון שנים, המוח ההומיניני התחיל להתפתח בצורה מהירה הן מבחינת גודלו הן מבחינת תפקודיו. נפח המוח גדל משמעותית במקביל להתפתחות האנושית לאורך ציר הזמן האבולוציוני. אם נפח המוח של הומו הביליס עמד על כ-600 סמ"ק, הרי שנפח מוחו של האדם הניאנדרטלי יכול היה להגיע עד לכ-1,500 סמ"ק. על כן ניתן לומר באופן כללי כי קיימת קורלציה בין נפח המוח לבין אינטליגנציה. עם זאת, לאדם מודרני יש נפח מוחי מעט קטן יותר בהשוואה להומו ניאנדרתליס, כ-1,350 סמ"ק. להומו פלוריסיינסיס ("הוביט") הייתה קיבולת גולגולתית של כ-380 סמ"ק – הנחשבת לקטנה במיוחד, ומהווה כשליש מנפח מוחו של הומו ארקטוס. הוצע כי הומו פלוריסיינסיס התפתח מתוך הומו ארקטוס כמקרה של גמדות איים. גם עם מוחם הקטן יחסית, עולה כי הצליחו ה"הוביטים" להצית אש ולייצר כלים מתוחכמים ממש כמו אבותיהם מסוג הומו ארקטוס.
היסטוריה > הומו

לפני כ-2.4 מיליון שנים הופיע הומו הביליס במזרח אפריקה. הומו הביליס היה המין האנושי הידוע הראשון, והראשון שידע לייצר כלי אבן. עם זאת, ישנם ממצאים שלא אומתו בצורה וודאית המראים עדות מוקדמת יותר לשימוש בכלים, בין היתר מאובני אוסטרלופיתקוס. ממצאים אלו עשויים להעיד על כך שאולי הומו הביליס לא היה הרבה יותר אינטליגנטי מקודמיו.
השימוש בכלים העניק לאדם יתרון אבולוציוני מכריע בהתפתחותו, והצריך מוח גדול ומפותח יותר כדי לתאם את תנועות הידיים העדינות הנדרשות למשימה. הומו הביליס לא עשה שימוש רק באבנים ככלי, והשתמש גם בכלים מתוחכמים יותר, כמו קיסמים. עם זאת, משערים שהתפתחותו של מוח גדול יותר יצרה בעיה עבור בני אדם מוקדמים. מוח גדול דורש גולגולת גדולה, ולכן דורש שלנקבה תהיה תעלת לידה רחבה יותר כדי שהגולגולת הגדולה יותר של היילוד תעבור דרכה. הפתרון לכך היה ללדת בשלב מוקדם של התפתחות העובר, לפני שהגולגולת גדלה מכדי לעבור בתעלת הלידה.
אורח החיים של האדם הקדמון הפך לנייח יותר ככל שעברו השנים כדי לאפשר הגנה על הצאצאים הפגיעים יותר, וגרם לתלות גדולה והולכת בין הישרדות האדם לבין ייצור הכלים. הכלים אפשרו לאדם להתחרות עם בעלי חיים ועם בני אדם על משאבים, וכן להסתמך פחות על גודל הגוף ועל החוזק, ויותר על האינטליגנציה.
לפני כ-200,000 שנה, האדם הניאנדרטלי התיישב באירופה ובמזרח התיכון. המין נכחד לפני 39,000 שנים בעקבות הופעת בני האדם המודרניים באזור לפני 40,000 עד 45,000 שנים. האדם המודרני היה ככל הנראה יותר מפותח מבחינה שכלית וייתכן שעליונותו על האדם הניאנדרטלי היא זו שהביאה להכחדתו.
מודלים > תאוריית המוח החברתי

תאוריית המוח החברתי הוצעה על ידי האנתרופולוג הבריטי רובין דאנבר, שהציע השערה שלפיה האינטליגנציה האנושית לא התפתחה כאמצעי לפתרון בעיות אקולוגיות, אלא כאמצעי שמאפשר לאדם לשרוד ולהתרבות בקבוצות חברתיות גדולות ומורכבות. בין ההתנהגויות הקשורות לחיים בקבוצות גדולות ניתן למנות אלטרואיזם הדדי (זולתנות), הונאה והקמת קואליציה. הדינמיקה הקבוצתית הזו מתייחסת לתיאוריה של התודעה וליכולת להבין את מחשבותיהם ורגשותיהם של אחרים.
דאנבר טוען שכאשר קבוצה חברתית כלשהי גדלה, מספר הקשרים הבין אישיים השונות בקבוצה עשוי לגדול בכמה סדרי גודל. שימפנזים חיים בקבוצות של כ-50 פרטים, ולעומתם לבני אדם יש בדרך כלל מעגל חברתי שכולל כ-150 אנשים, שהוא גם הגודל האופייני לקהילות חברתיות בחברות קטנות וברשתות החברתיות. מספר זה מכונה מספר דאנבר. מחקרים מצביעים על כך שהצלחתן של קבוצות חברתיות תלויה בגודל ההתחלתי שלהן, כאשר קבוצות שכוללות כ-150 פריטים הן מוצלחות במיוחד. קהילות בסדר גודל דומה שומרות על איזון בין הגודל המינימלי שמאפשר תפקוד אפקטיבי, לבין הגודל המקסימלי שעדיין מאפשר יצירת תחושת מחויבות לקהילה. לפי השערת המוח החברתי, כאשר הומינידים התחילו לחיות בקבוצות גדולות, הברירה הטבעית העדיפה אינטליגנציה גבוהה יותר. כראיה לכך, דנבר מצטט קשר בין גודל הנאוקורטקס (אנ') לבין גודל הקבוצה החברתית אצל יונקים שונים.
מודלים > תאוריית המוח התרבותי

לפי תאוריית המוח התרבותי, האבולוציה של האינטליגנציה האנושית היא תוצר של למידה. בני האדם נחשבים לבעלי החיים האינטליגנטים ביותר על פני כדור הארץ. בני האדם מצוידים במוח גדול ובעלי יכולות קוגניטיביות מגוונות יותר מכל יתר מיני בעלי-החיים. נפח מוחם של בני האדם גדל משך מיליוני שנות אבולוציה, בהשתייכותם לקבוצה שעברה התפתחות תרבותית בסביבה החברתית שבה הם מתקיימים. יכולת התקשורת האנושית מאפשרת העברת מידע במהירות רבה יותר מהשינויים הגנטיים. האדם הוא היצור התרבותי ביותר ולכן גם היצור האינטליגנטי ביותר. המידע התרבותי המועבר מדור לדור מאפשר תהליכי התפתחות של מיומנויות רבות ומגוונות של כל המין האנושי. על פי התאוריה של המוח התרבותי, האבולוציה של האינטליגנציה האנושית היא תוצאה של העברת מידע באורח חברתי ולמידה.
על פי המודל של Muthukrishna, האבולוציה של האינטליגנציה האנושית מבוססת על כך שגודל המוח והארגון שלו משפיעים על היכולת שלו לעבור תהליך של הסתגלות למידע חדש ויכולת לצבירת ידע, והגדלת ההסתגלות מאפשרת התאמה טובה יותר לקבוצות חברתיות גדולות יותר.