stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ג'רמי האנט
ביוגרפיה

האנט נולד בלונדון וגדל בסארי. אביו, סר ניקולאס האנט, שירת כאדמירל בצי המלכותי.
הוא סיים בהצטיינות תואר ראשון בפוליטיקה, פילוסופיה וכלכלה מאוניברסיטת אוקספורד. בתקופת לימודיו כיהן כנשיא תא הסטודנטים של המפלגה השמרנית. לאחר הלימודים עבד בחברת ייעוץ ולימד אנגלית במשך שנתיים ביפן. בשובו לבריטניה הקים חברת הוצאה לאור של תכנים חינוכיים בשם "Hotcourses" שהתפתחה למובילה בתחומה בתחום המדריכים ללימודים בקולג'.
במאי 2005 נבחר לנציג מחוז דרום-מערב סארי בבית הנבחרים הבריטי. בשנים 2007–2010 כיהן בממשלת הצללים של דייוויד קמרון כשר התרבות, הספורט והתקשורת. בבחירות הכלליות בבריטניה 2010 נבחר לתקופת כהונה נוספת, ובעקבות ניצחון המפלגה השמרנית, מונה במאי 2010 לשר התרבות, התקשורת והספורט בקבינט של קמרון, והיה אחראי גם להכנות לקראת אולימפיאדת לונדון (2012) ולמשחקים הפאראלימפיים.
בספטמבר 2012 מונה לשר הבריאות בקבינט של קמרון. הוא נבחר מאז פעמיים נוספות לפרלמנט, והמשיך לכהן כשר הבריאות גם בקבינט של תרזה מיי. בינואר 2018 הורחב תפקידו לשר הבריאות והטיפול הסוציאלי. תקופת כהונתו כשר הבריאות הייתה הממושכת ביותר בתולדות הממלכה המאוחדת.
ב-9 ביולי 2018 מונה לשר החוץ במקום בוריס ג'ונסון, שהתפטר על רקע המשא ומתן על הברקזיט. האנט התמודד על ראשות המפלגה השמרנית, הוא הגיע לגמר מול בוריס ג'ונסון שגבר עליו בבחירות בקרב חברי המפלגה.
בינואר 2020 מונה ליו"ר ועדת הבריאות והטיפול הסוציאלי בבית הנבחרים.
ביולי 2022 התמודד בבחירות לראשות המפלגה השמרנית במקומו של ג'ונסון שהתפטר. הוא הודח בסיבוב הראשון.
לאחר מינויו לתפקיד שר האוצר באוקטובר 2022, ביטל כמעט את כל קיצוצי המס בתוכנית הכלכלית שהציג קודמו בתפקיד, קוואזי קווארטנג. התכנית הובילה לטלטלה בשווקים הפיננסיים ולביקורת ציבורית וגרמה לפיטוריו של קווארטנג.
בנובמבר 2022, הציג תקציב צנע לממלכה שכלל העלאת מיסים וקיצוצים. הממלכה התמודדה באותה העת עם אינפלציה ומיתון.
האנט נשוי ללוסיה, ילידת שיאן שבסין, והם הורים לבן ושתי בנות.
הערות שוליים

↑  Liz Truss's new chancellor Jeremy Hunt reverses almost all tax measures, BBC News (באנגלית בריטית)
↑  אסף אוני, ‏"צנע 2.0" בבריטניה: קיצוץ של מיליארדים בהוצאות וזינוק במסים, באתר גלובס, 17 בנובמבר 2022
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810610284805606  GND: 1162494859  ISNI: 0000 0000 4390 4043  LCCN: nb99132793  UKPARL: x6FOPcns  VIAF: 46260923   WorldCat (עם VIAF): 46260923
ג'רמי ברנשטיין

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  31 בדצמבר 1929 (בן 94) רוצ'סטר, ארצות הברית 
 ענף מדעי:  פיזיקה 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת הרווארד  בית הספר של קולומביה 
 מנחה לדוקטורט:  ג'וליאן שווינגר 
 מוסדות:  אוניברסיטת ניו יורק  אוניברסיטת רוקפלר  המכון הטכנולוגי של סטיבנס  CERN 
 פרסים והוקרה:  פרס פורום ג'וזף א. ברטון (2013)  עמית החברה הפיזיקלית האמריקאית 
 
ג'רמי ברנשטיין (באנגלית: Jeremy Bernstein‏; נולד ב-31 בדצמבר 1929) הוא פיזיקאי, מחנך וסופר מדע פופולרי אמריקאי.
ביוגרפיה

נולד  ברוצ'סטר שבניו יורק למשפחה יהודית שהיגרה מליטא לארצות הברית בסוף המאה ה-19. אמו הייתה סופי רובין, ואביו, פיליפ ס. ברנשטיין, היה רב הקהילה הרפורמית "ברית קודש" ברוצ'סטר במשך 46 שנים. פיליפ עשה את עבודת המאסטר שלו על ירמיהו, במכון היהודי לדת (כיום חלק מהיברו יוניון קולג'), ומכאן שמו של בנו הראשון, ג'רמי.
ברנשטיין עשה את לימודיו באוניברסיטת הרווארד, שם סיים תואר ראשון ב-1951, תואר שני ב-1953, וב-1955 סיים את עבודת הדוקטורט שלו בפיזיקה, בנושא "התכונות האלקטרומגנטיות של דאוטריום". הוא הועסק בציקלוטרון בהרווארד ובשנת 1957 הוא עבד בקיץ כמתמחה בלוס אלמוס ובשנתיים אחר כך עסק בפיתוח נשק אטומי. אחר כך עבד במכון למחקר מתקדם בפרינסטון. בשנת 1962 התמנה לפרופסור חבר לפיזיקה באוניברסיטת ניו יורק.  ובשנת 1967 התמנה לפרופסור ב-Stevens Institute of Technology in Hoboken בניו ג'רזי עד לשנת 1993. הוא סגן הנשיא של חבר הנאמנים של "Aspen Center for Physics". כמו כן עבד במכון החלקיקים בCERN. ולימד כפרופסור אורח באקול פוליטכניק בצרפת, באוניברסיטת רוקפלר, באוניברסיטת פרינסטון, אוקספורד ובאוניברסיטת איסלמבד בפקיסטן.
עוסק במשך השנים בכתיבת מדע פופולרי וחקר ההיסטוריה של המדע והטכנולוגיה, ופרסם עשרות ספרים בנושאים אלה. הוא כתב בעבור מגזין הניו יורקר משנת 1963 ועד שנת 1993 וכתב טור בשם “Out of My Mind” בעבור המגזין "The American Scholar". כתב ספרי לימוד בפיזיקה, ובנוסף ספרי מדע פופולרי על איינשטיין, קוסמולוגיה, וגבולות הפיזיקה, בנוסף, כתב על טיולי הרים בהימלאיה ועל מושל הודו הבריטית הראשון, וורן הייסטינגס.
ספריו

Elementary particles and their currents, Freeman 1968
Kinetic theory in the expanding universe, Cambridge University Press, 1988
with Gerald Feinberg: Cosmological constants – papers in modern cosmology, Columbia University Press 1986
Plutonium – a history of the worlds most dangerous element, Cornell University Press 2009
Nuclear Weapons – what you need to know, Cambridge University Press, ISBN 978-0-521-88408-2
The life it brings – one physicists beginnings, Ticknor and Field, Penguin 1987
A theory of Everything, Springer 1996 (Essays)
Quantum Profiles, Princeton University Press 1990 (on John Stewart Bell, John Archibald Wheeler, Correspondence of  Albert Einstein & Michele Besso), ISBN 0-691-08725-3
Three degrees above zero – Bell Labs in the information age, Scribners, New York 1984
A Physicist on Wall Street and other essays on science and society, Springer 2008, ISBN 978-0-387-76505-1
Albert Einstein and the frontiers of physics, Oxford University Press 1996
Science observed – essays out of my mind, Basic Books 1982
Cranks, quarks and the cosmos – writings on science, Basic Books 1993
The merely personal: observations on science and scientists, Ivan Dee, Chicago 2001
Oppenheimer – portrait of an enigma, Ivan Dee, Chicago 2004
Hans Bethe – prophet of energy, Basic Books 1980
with David C. Cassidy: Hitlers uranium club – the secret recordings of Farm Hall, American Institute of Physics 1996
Analytical engine – computers past, present and future, Random House 1964
Comprehensible world – on modern science and its origin, Random House 1967
Einstein, Viking Press 1973, Penguin Books 1976
Secrets of the old one: Albert Einstein 1905, Copernicus Books, New York, 2006
Experiencing Science, Basic Books 1978
with Paul Fishbane, Stephen Gasiorowicz: Modern Physics, Prentice Hall 2000
Tenth dimension: an informal history of high energy physics, McGraw Hill 1989
Quantum Leaps, Belknap Press 2009
בית אברהם שפירא

| --- | --- |
בית אברהם שפירא
בית אברהם שפירא
 מידע כללי
 סוג:  בית מגורים
 כתובת:  הרצל 20 פתח תקווה
 מיקום:  פתח תקווה 
 מדינה:  ישראל 
 בעלים:  עיריית פתח תקווה
 מייסדים:  אברהם שפירא
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1905
 קואורדינטות:  32°05′06″N 34°53′08″E﻿ / ﻿32.084993°N 34.885433°E﻿ / 32.084993; 34.885433
  מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת גוש דן מוגדלת) בית אברהם שפירא(למפת גוש דן רגילה) בית אברהם שפירא(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום בית אברהם שפירא(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום בית אברהם שפירא  he בית אברהם שפיראhe בית אברהם שפיראמפת  __ פתח תקווה (in English: Petah Tikva)  __ גבעת שמואל (in English: Giv'at Shmuel) [‌גוש דן וסביבותיו‌]מצפון: __ רמת השרון (in English: Ramat HaSharon), __ הוד השרון (in English: Hod HaSharon) מצפון, ממזרח ומדרום: __ מועצה אזורית דרום השרון (in English: Drom HaSharon Regional Council) מדרום: __ מועצה אזורית חבל מודיעין (in English: Hevel Modi'in Regional Council), __ גני תקווה (in English: Ganei Tikva), __ קריית אונו (in English: Kiryat Ono) מדרום-מערב: __ רמת גן (in English: Ramat Gan) ממערב: __ בני ברק (in English: Bnei Brak), __ תל אביב (in English: Tel Aviv) tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
בית אברהם שפירא הוא הבית שבו התגורר אברהם שפירא, הנודע בכינוי "זקן השומרים", בשנים 1907 עד פטירתו ב-28 בדצמבר 1965 (ה' בטבת תשכ"ו). הבית שוכן במרכז העיר פתח תקווה, ברחוב הרצל 20, ומשמש כיום כמוזיאון לפועלו של שפירא וכמרכז תרבות.
היסטוריה

אברהם שפירא חי ופעל בפתח תקווה מאמצע שנות השמונים של המאה ה-19, ואת ביתו, בנה שפירא עצמו בין השנים 1905-1907. בחייו, שימש הבית למגורי שפירא, אשתו ותשעת ילדיהם. בנוסף, כאשר כיהן בתפקידים ציבוריים בעיר, כדוגמת "יושב ראש ועד המושבה" וראש "אגודת השומרים", מספרים כי הבית היה פתוח תמיד לכנסים, התייעצויות וכדומה. כמו כן לאחר הקמת ארגון ההגנה בשנת 1920 והטמעת ארגונו של שפירא בשורות הארגון, נערכו בבית כנסים רבים של חברי ההגנה, ומפקדת ההגנה אף שכנה שם בתקופת המנדט הבריטי.
מספר שנים לפני מותו, ב-1957 החליט אברהם שפירא לתרום את ביתו לרשות עיריית פתח תקווה. בישיבה שערכה מועצת העיר בראשות פנחס רשיש סוכם, כי בבית שפירא יאסף כל החומר שקשור לפעילותו של "זקן השומרים". יוקדש חדר לתצוגת נשקו האישי, תמונותיו, מתנות שקיבל משייחים ערבים כהוקרה על השכנת שלום, ועוד. כמו כן הוחלט על הקמת מוסד תרבות ביתר חדרי הבית, שייקרא על שמם של אברהם שפירא ואשתו. על פי התכנון שפירא עצמו ימשיך להתגורר במקום באחד מחדרי הבית.
למעשה, עד פטירתו ב-1965 לא נעשתה התקדמות בנושא. לאחר פטירתו, החליטה משפחתו לקיים את צוואת אביהם ומסרה את ביתו לרשות עיריית פתח תקווה. מחלוקות בתוך מועצת עיריית פתח תקווה באשר לאופן הנצחתו של "זקן השומרים", בתוספת התנגדותם של חלק מיורשיו הביאו לעיכוב נוסף בביצוע צוואתו. בפועל, רק בשנת 1978, לאחר פטירת בנו, מנדל שפירא, שהתגורר בינתיים בבית אביו, החלו לפנות את חדרי הבית על מנת להכשירם לייעוד שקבע להם אברהם שפירא, כ-13 שנה קודם לכן.
לאחר השיקום והשיפוץ הראשוני שימש הבית כספריה קטנה וחדר עיון. בסוף שנות ה-90 של המאה ה-20 נעשה שיקום נוסף, יסודי יותר, ייעודו של הבית שונה, ומאז הוא משמש כמרכז תרבות לאירועים שונים, מלבד היותו בית הנצחה לזכרו ופועלו של אברהם שפירא.
מבנה ועיצוב

הבית הוא בן קומה אחת, דבר שאופייני לבתי איכרים רבים שנבנו בארץ ישראל בראשית המאה ה-20. שדרת ברושים מובילה מהרחוב אל פתח הבית, ובחזית ניצב כיום פסל של אברהם שפירא רכוב על סוס, לזכרו.
קירות הבית בנויים מלבני כורכר מצופות טיח, גגו מכוסה ברעפי חרס, והתקרה עצמה עשויה מלוחות עץ. חלונות הבית גדולים מכוסים תריסי עץ ירוקים, טיפוסי לאותה התקופה. הבית רוצף ברצפות מעוטרות, שניתן לראותן עד היום.
הבית חולק לארבעה חדרי שינה, ושני חללים גדולים: חלל גדול אחד בתור סלון, וממנו דלת גדולה הובילה לחדר האוכל. כמו כן, בקצה הבית עמד מטבח גדול ששימש את באי הבית. בחדרי השינה התגוררו בני משפחת שפירא, ואף חלק מנכדיו הנשואים של שפירא ורעייתו.
שתי מרפסות היו לבית, קדמית (מרפסת הכניסה) ואחורית. המרפסת האחורית הייתה מקורה, ועמדה לכל אורך הקיר החיצוני, נתמכת בעמודים גדולים, וממנה היה אפשר לרדת לחצר הבית.
בתחילת שנות האלפיים, בעקבות עבודות סקר שנעשו במספר בתים היסטוריים בפתח תקווה, נתגלו שמונה סוגים של עיטורים מגוונים, על קירותיו הפנימיים של הבית. עיטורי הקירות, שהכילו בעיקר פרחים במבנה גאומטרי, שוחזרו על ידי תוכנת מחשב, והושלמו בעבודת יד בסמוך לקטעים המקוריים.
ראו גם

אברהם שפירא (זקן השומרים)
הערות שוליים

1 2 3  בית אברהם שפירא, באתר לתולדות ראשנים פתח תקווה
↑  המפגוש- בית שפירא, באתר לתולדות ראשונים פתח תקווה
↑  אברהם שפירא מסר ביתו לראשות העירייה, באתר דבר, ‏30 באפריל 1957
↑  ישעיהו אביעם, א. שפירא מצווה ביתו לעיריית פ"ת, באתר מעריב, ‏17 באפריל 1957
↑  יוסף בן מאיר, מה יעלה בגורלו של בית אברהם שפירא?, באתר הצופה, ‏10 באוקטובר 1967
↑  פתיחת בית אברהם שפירא ז"ל, באתר הספריה הלאומית, ‏5 במרץ 1978
↑  דוד הכהן, ביתו המעוטר של השומר על הסוס, באתר ynet, 13 במרץ 2001

פסל "השומר על הסוס" בחזית הבית
ג'רמי דה לאון

ג'רמי אנדרה דה לאון רודריגס (בספרדית: Jeremy André de León Rodríguez; נולד ב-18 במרץ 2004 בסן חואן שבפוארטו ריקו) הוא כדורגלן פוארטו ריקני המשחק בעמדת קשר הכנף בקבוצת קאסטיון מהפרימרה דיוויסיון RFEF.
קריירת מועדונים

בחודש ינואר 2022 הצטרף דה לאון למחלקת הנוער של קאסטיון. ב-6 במאי 2022 חתם על חוזה מקצועני ראשון במועדון, והחל לשחק בקבוצה הבוגרת של המועדון במסגרת הפרימרה דיוויסיון RFEF.
קריירה בינלאומית

דה לאון נכלל בסגל נבחרת פוארטו ריקו עד גיל 20 לטורניר אליפות CONCACAF עד גיל 20 בשנת 2022.
דה לאון זומן לנבחרת הבוגרת בשנת 2024 במשחק הראשון שלו נגד אנגוליה כבש צמד ובישל.
הערות שוליים

1 2  El Castellón renueva por dos años a la perla de su cantera, Jeremy de León באתר Castellon Plaza, ‏ 6 במאי 2022 (בספרדית)
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "ג'רמי דה לאון".
ג'רמי גיטינס

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  30 בינואר 1956 (בן 68) מנצ'סטר, הממלכה המאוחדת 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 תקופת הפעילות:  מ-1980 
 פרופיל ב-IMDb
 
פיליפ ג'רמי גיטינס (באנגלית: Philip Jeremy Gittins; נולד ב-30 בינואר 1956) הוא שחקן בריטי, הידוע בעיקר מהופעתו בתפקיד מייקל, הכומר האנגליקני, בסיטקום "מה יגידו השכנים?" של BBC One, בו הופיע בין השנים 1990 ל-1995.
ביוגרפיה

גיטינס נולד בעיר מנצ'סטר שבאנגליה. הוא הופיע בסדרות טלוויזיה רבות בהן "דוקטור הו" יחד עם הדוקטור הרביעי, טום בייקר והמלווה שלו ללה וורד. עוד שיחק בסדרות "טנקו", "בון", "A Touch of Frost", "תחבולות חדשות", אופרת הסבון "איסטאנדרס" (בתפקיד ג'ון צ'רינגטון), ובסדרה "רופאים". ב-2005 כיכב בסדרה "נשות הכדורגלנים".
בנוסף ל"מה יגידו השכנים?" השתתף גיטינס בקומדיות מצבים אחדות בהן, "Fresh Fields", "טרי וג'ון", "Andy Capp", העונה הרביעית של "הפתן השחור" ("Blackadder Goes Forth"), ובסדרה "The Upper Hand".
פילמוגרפיה

| שנה | שם | שם באנגלית | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1980 |  | Keep It In The Family | דייב | בפרק "And Not A Drop To Drink" |
| 1981 | דוקטור הו | Doctor Who | לזלו | בתת-סדרה "Warrior's Gate" |
| 1981 |  | Wet Job | רובין מילר | סרט טלוויזיה |
| 1981 |  | Tenko | בריאן תומאס | בפרק "All Aboard" |
| 1984 | מיטש | Mitch | ברמן | בפרק "Sleeping Dogs" |
| 1985 |  | Summer Season | הכרוז | בפרק "Radio Pictures" |
| 1985 | צער גידול בנות | Full House | גבר בפאב | בפרק "Semper Fidelis |
| 1986–1988 |  | All in Good Faith | השוטר אריק ות'רול | סדרת טלוויזיה (3 פרקים) |
| 1986 |  | Fresh Fields | Floor Manager | בפרק "One Damned Ming After Another" |
| 1987 | טרי וג'ון | Terry and June | השוטר דאבנפורט | בפרק "The Eye of the Householder" |
| 1988 |  | Andy Capp | קית' | סדרת טלוויזיה (6 פרקים) |
| 1989 |  | Boon | מוכר מכוניות | בפרק "The Fall and Rise of the Bowman Empire" |
| 1989 | הפתן השחור | Black Adder | טוראי טיפלוויק | בפרק "Corporal Punishment" |
| 1990–1995 | מה יגידו השכנים? | Keeping Up Appearances | הכומר מייקל | עונות 1–5 |
| 1996 |  | The Upper Hand | ד"ר אנדרסון | בפרק "Surgical Spirit" |
| 2000 | איסטאנדרס | EastEnders | ג'ון צ'רינגטון | סדרת טלוויזיה (4 פרקים) |
| 2000 | רופאים | Doctors | מתיו קרלטון | בפרק "Choices" |
| 2002 |  | The House That Jack Built | בוריס בייטס | בפרק "Dogs Don't Wear Hard Hats" |
| 2004 |  | A Touch of Frost | מארק | בפרק "Dancing in the Dark" |
| 2004 | תחבולות חדשות | New Tricks | ויק | בפרק "Good Work Rewarded" |
| 2004 | רופאים | Doctors | קליפורד דוראן | בפרק "Noughts and Crosses" |
| 2005 | נשות הכדורגלנים | Footballer's Wives | לוי | סדרת טלוויזיה (פרק אחד) |
| 2008 | רציחות במידסומר | Midsummer Murders | קצין | בפרק "Shot at Dawn" |
| 2011 | כטוב בעיניכם | As You Like It | קורין |  |
| 2020 |  | Pointless | בתפקיד עצמו | מתמודד |
הערות שוליים

↑  "Jeremy Gittins". Tardis (באנגלית).
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: no2024073980   WorldCat (עם LCCN): no2024-073980
בני זייד א-שרקייה

| --- | --- |

 טריטוריה:  הרשות הפלסטינית הרשות הפלסטינית
 נפה:  רמאללה ואל-בירה
 גובה:  500 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ במועצה המקומית:  5,083 (2007)
 קואורדינטות:  32°02′00″N 35°10′00″E﻿ / ﻿32.0333°N 35.1667°E﻿ / 32.0333; 35.1667 
 אזור זמן:  UTC +2
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת גוש דן מוגדלת) בני זייד א-שרקייה(למפת גוש דן רגילה) בני זייד א-שרקייה(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום בני זייד א-שרקייה(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום בני זייד א-שרקייה  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
בני זייד א-שרקייה (בערבית: بني زيد الشرقية) היא מועצה מקומית פלסטינית ביהודה ושומרון (בתפר בין צפון יהודה לבין דרום שומרון), הממוקמת צפונית לרמאללה, במחוז רמאללה ואל-בירה. המועצה הוקמה על ידי הרש"פ, בשנים 2005-2004, לפני הבחירות המוניציפליות, תוך מיזוג הכפרים עארורה (عارورة), מזארע א-נובאני (مزارع النوباني), ועבוין. לאחר זמן קצר הכפר עבוין נפרד וחזר להיות עצמאי.
בשנת 2020 פורקה "עיריית בני זייד אל-שרקייה" והוקמה מועצת כפר עצמאית בכל אחד משני הכפרים: עארורה ומזארע א-נובאני.
בני זייד א-שרקייה נמצאת 3 ק"מ מצפון לעג'ול, ויישובים סמוכים אחרים כוללים את דיר א-סודאן מדרום-מזרח, כפר עין ממזרח, ועבוין מדרום-מערב. הן עארורה והן מזארע א-נובאני היו חלק מאזור בני זייד בסנג'ק של ירושלים. שני הכפרים ממוקמים 500 מטר מעל פני הים.
הערות שוליים

↑  وكالة سند للأنباء - סוכנות הידיעות סנד, قرار بحل بلدية "بني زيد" الشرقية في رام الله - החלטה על פירוק עיריית "בני זייד א-שרקיה" ברמאללה, 2020
| דגל פלסטיןיישובי נפת רמאללה ואל-בירה |
| --- | --- | --- |
| ערים | אל-בירה • ביתוניא • רוואבי • רמאללה |   |
| מועצות מקומיות | אל-איתיחאד (ביתילו, דיר עמאר, ג'מאלא) • א-זיתונה (מזרעה אל-קיבליה, אבו שוחידם) • ביר זית • בית ליקיא • בני זייד (דיר ע'סאנה, בית רימא) • בני זייד א-שרקייה (עארורה, מזארע א-נובאני) • דיר ג'ריר • דיר דיבוואן • חרבתא אל-מצבאח • מזרעה א-שרקיה • נעלין • סילוואד • סינג'יל • תורמוס עיא |   |
| כפרים | אבו קש • אום צפא • א-לובן אל-ע'רבי • אל-ג'אנייה • אל-מוע'ייר • אל-מידיה • בודרוס • בורקה • בית סירא • ביתין • בית עור אל-פוקא • בית עור א-תחתא • בלעין • ג'יפנה •דורא אל-קרע • דיר אבו משעל • דיר איבזיע • דיר א-סודאן • דיר ניזאם • דיר קדיס • ח'ירבת אבו פלאח • ח'רבת'א בני חרית • טייבה • טירה • יברוד • כובאר • כפר מאליכ • כפר ניעמה • כפר עין • נבי סאלח • סאפא • סורדא • עאבוד • עבוין • עג'ול • עטארה • עין יברוד • עין עריכ • עין סיניא • עין קיניא • קיביה • קראוות בני זייד •  ראס כרכר • רמון • רנתיס • שוקבא • שיבתין |   |
| מחנות פליטים | אל-אמערי • ג'לזון • קדורה • קלנדיה |   |
נפות הרשות הפלסטינית
גאופוניקה

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  קסיאנוס באסוס 
 שפת המקור:  יוונית עתיקה 
 
הגאופוניקה (ביוונית: Γεωπονικά) היא אוסף בן 20 ספרים של ידע חקלאי, שנאסף במהלך המאה ה-10 בקונסטנטינופוליס עבור הקיסר הביזנטי קונסטנטינוס השביעי פורפירוגנטוס. המילה היוונית "גאופוניקה" מורה על "פעילויות חקלאיות" במובן הרחב ביותר. זהו החיבור החקלאי הביזנטי היחיד ששרד.
בתקופת הרנסאנס המקדוני (אנ'), אסף הקיסר קונסטנטינוס השביעי כמה קיצורים – אוספים וקטעים של כתבים עתיקים – וגאופוניקה הייתה אחת מהם. שרדו כ-50 כתבי יד, המתוארכים בין המאות ה-10 וה-16.
תוכן

הגאופוניקה כוללת כל סוג של מידע "חקלאי", כולל ניחוש שמימי וארצי, גידול גפנים, גידול זיתים, דבוראות, רפואה וטרינרית, בניית בריכות דגים ועוד.
ראו גם

קולומלה
בלט האופרה של פריז

| --- | --- |

 www.operadeparis.fr
 
בלט האופרה של פריז (בצרפתית: Ballet de l'Opéra national de Paris) היא להקת בלט צרפתית, שהיא חלק בלתי נפרד מן האופרה הלאומית של פריז. זו היא להקת הבלט הלאומית הוותיקה ביותר, והרבה להקות בלט אירופאיות ובינלאומיות יכולות להתחקות אחר מוצאן ממנה. היא נחשבת גם כיום לאחת מארבע להקת הבלט הראשונות במעלה בעולם, לצד הבלט המלכותי בלונדון, בלט בולשוי במוסקבה ובלט מריאינסקי בסנקט פטרבורג. אם מצרפים לרשימה את ניו יורק סיטי בלט, מקבלים את חמש הלהקות שבצמרת עולם הבלט העולמי.
מאז אוגוסט 2016, מנהלת את הלהקה אוֹרֶלי דוּפּוֹן, ה"Directrice de la Danse". להקת הבלט מונה 154 רקדנים, בהם 17 Danseurs Étoiles, רקדנים כוכבים, הדרגה הגבוהה ביותר לרקדן או רקדנית בלט. הרקדנים הראשיים רוקדים ב-180 מופעי מחול בשנה, בעיקר באופרה גרנייה.
בית הספר למחול של בלט האופרה של פריז נהנה מאותה יוקרה כמו הלהקה עצמה ונחשב לאחד מבתי הספר לבלט המעולים בעולם. בוגרי בית הספר זכו בשיא של 20 פרסי בנואה למחול. בית הספר חגג את יובל השלוש-מאות לקיומו בשנת 2013.
התחרות לקבלה לשני המוסדות אכזרית במיוחד. קבלה לבלט האופרה של פריז כמעט מחייבת את הרקדן או הרקדנית להתקבל לבית הספר לבלט שליד האופרה של פריז, להצליח בבחינות התחרותיות השנתיות בחודש מאי, ולהשתתף לפחות בשני הקורסים האחרונים. 95 אחוזים מכלל הרקדנים המתקבלים לבלט האופרה של פריז הם צרפתים.
היסטוריה > קביעת שם

בלט האופרה של פריז היה מאז ומתמיד חלק בלתי נפרד מן האופרה של פריז, שנוסדה בשנת 1669 בשם "האקדמיה לאופרה" (Académie d'Opéra ), אף כי מחול תיאטרלי לא התקבל כמרכיב חשוב באופרה של פריז עד 1673, אחרי ששמה שונה ל"האקדמיה המלכותית למוזיקה" (Académie Royale de Musique (Royal Academy of Music וז'אן באטיסט לולי התמנה לעמוד בראשה. האופרה של פריז נשאה הרבה שמות רשמיים שונים במרוצת ההיסטוריה הארוכה שלה, אבל מאז 1994 היא נקראת "האופרה הלאומית של פריז" (Paris National Opera).
היסטוריה > רקע

בלט האופרה של פריז צמח מראשית המוסדות, המסורות והפעילות בתחום המחול בחצרו של לואי הארבעה-עשר. חשיבות מיוחדת נודעת לסדרת קומדיות הבלט שיצר מולייר עם הכוריאוגרף פייר בושאן והמלחין ז'אן באטיסט לולי, בין היתר. הראשון באלה היה "Les Fâcheux" בשנת 1661 והחשוב בהם גם הוא באצילים בשנת 1670. רבות מקומדיות הבלט האלה בוצעו גם על ידי להקת מולייר בתיאטר דו פאלה-רויאל הציבורי ברחוב סן אונורה בפריז, שיהיה בהמשך למשכן הקבע הראשון של להקת האופרה ובלט האופרה.
ב-1661 גם ייסד לואי ה-14 את האקדמיה המלכותית למחול, בניסיון "לשפר את איכות הוראת המחול לאירועים בחצר המלכותית". חברי האקדמיה, כמו גם המורים למחול שהוסמכו על ידה ותלמידיהם, השתתפו ביצירת הבלטים לחצר, ללהקתו של מולייר, ובהמשך, לאופרה. ב-1680 התמנה בושאן למנהל האקדמיה המלכותית למחול. אף על פי שהאקדמיה המלכותית למחול והאופרה עמדו בקשר הדוק, שני המוסדות נשארו נפרדים, והראשונה נעלמה עם נפילת המלוכה בשנת 1789.
היסטוריה > הקדמה וראשית ההיסטוריה

ב-28 ביוני 1669 העניק לואי ה-14 כתב הרשאה למשורר פייר פרין, שנתן לו מונופול ליצירת אקדמיה נפרדת לביצוע אופרה בצרפתית. ההפקה הראשונה של הלהקה שפרין הקים, "האקדמיה לאופרה" (Académie d'Opéra)
(שנודעה גם בשם "האקדמיה המלכותית לאופרה") הייתה האופרה "פומון", שהוצגה לראשונה ב-3 במרץ 1671 ב-Jeu de Paume de la Bouteille וכללה בלטים שאת הכוריאוגרפיה להם יצר אנטואן דה ברוסה.
בשנת 1672 רכש לולי את הזכויות של פרין ואף השיג כתב הרשאה חדש, שהגביל את השימוש בנגנים ורקדנים על ידי להקות צרפתיות אחרות. הלהקה של לולי, שנקראה עכשיו "האקדמיה המלכותית למוזיקה", עם אנטואן דה ברוסה ולולי ככוריאוגרפים וקרלו ויגאראנמח כמעצב תפאורה, העלתה את האופרה הראשונה של לולי, Les fêtes de l'Amour et de Bacchus (פסטורלה) בנובמבר 1672 ב-Jeu de Paume de Béquet.
ההפקה הבאה של לולי, "|קדמוס וארמיון" (27 באפריל 1673), הטרגדיה הלירית הראשונה, עם לברית מאת פיליפ קינו, עלתה גם היא ב-Jeu de Paume de Béquet, עם כוריאוגרפיה של אנטואן דה ברוסה. לולי וקינו המשיכו לעבוד בצוותא על שורה של הפקות מצליחות, ובמהלך עבודתם יצרו סוגה חדשה של אופרה צרפתית, שלקטעי הביניים של המחולות ניתן בה מקום חשוב בדרמה המוזיקלית. את קטעי המחול ליצירות אלה יצרו בושאן, דה ברוסה וד'אוליבט. לדברי ז'אן-בטיסט דובו, בושאן ודה ברוסה היו אחראים על ה"בלט אורדינר" ואילו ד'אוליבט התמחה ב"בלט פנטומימה".
לולי הקדיש תשומת לב רבה כל כך לבלטים שהוזכרו כאן, ששכר לכוריאוגרפיה שלהם "רב אמן מחול מיוחד ('maître de danse particulier') בשם ד'אוליבט. הוא, ולא דה ברוסה או בושאן, היה האיש שלולי העסיק ל"בלט אורדינר", מי שחיבר את הבלטים לסצינות התופת של "פסיכה" ו"אלקסטה" של לולי. ד'אוליבט גם חיבר את בלט הזקנים ב"תזאוס", את הבלט לחלומות האימה  ב"אטיס" של לולי ואת בלט הרועדים ב"איזיס" (לולי). זה האחרון כלל אך ורק מחוות פנטומימה של אנשים קופאים מקור, והוא לא שילב בו אף צעד בלט רגיל.
בראשית הדברים, כל רקדני בלט האופרה של פריז היו גברים. מדמואזל דה לה פונטן (1738-1665) הייתה לבלרינה המקצועית הראשונה כשרקדב בבכורת הבלט של לולי, "ניצחון האהבה" ב-21 בינואר 1681. פייר בושאן המשיך לעבוד עם לולי באופרה של פריז עד מותו של לולי ב-1687.
היסטוריה > השנים הבאות

המאה ה-18 הביאה עמה את יצירתו של בית ספר נספח, שנקרא מעתה "בית הספר לבלט שליד האופרה של פריז" (בצרפתית: École de Danse de l’Opéra de Paris), שנפתח בשנת 1713. האופרות של ראמו ובהמשך של גלוק, העלו את הרף לרקדנים. ז'אן-ז'ורז' נובר כיהן כמנהל בלט רב-השפעה בשנים 1776 עד 1781. הוא יצר את הבלט "Les petits riens" בשנת 1778 למוזיקה מאת מוצרט. מקסימיליאן גארדל היה מנהל בלט מ-1781, ואחיו פייר גארדל החליף אותו לאחר מות מקסימיליאן ב-1787. פייר גארדל שרד את המהפכה ביצירת בלטים כגון "המרסייז" ו-"Offrande à la Liberté". הוא נשאר בתפקידו כמנהל בלט עד 1820 והמשיך לעבוד עד 1829.
ב-1829 החליף ז'אן-לואי אומר את פייר גארדל כמנהל בלט, אך הוא נתקל בביקורת רבה על שימוש רב מדי בפנטומימה והימנעות משימוש בכוריאוגרפיה, המקדמת עלילה או אופי. ב-1821 עקרה הלהקה למשכן חדש, הסאל לה פלטייה, שם נולד הבלט הרומנטי. ב-1875 עברה הלהקה לארמון גרנייה, שם היא ממשיכה להופיע.