stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מריט ביורגן
ביוגרפיה > שליטה באליפויות הבינלאומיות > עונת 2010-11

ביורגן המשיכה בהצלחות בראשית העונה, כשניצחה בפתיחת העונה הלאומית בבייטושטולן. לאחר מכן ניצחה בפתיחת העונה ביאליברה בפער של 41 שניות ב-10 ק"מ חופשי לפני שרלוט קאלה. לאחר מכן, במיני-טור הראשון בקוסאמו, ניצחה הן בספרינט הקלאסי והן ב-5 ק"מ הקלאסי, וניצחה במיני-טור כולו לאחר מרוץ המרדף. בעקבות כך ניצחה בשבע תחרויות גביע העולם ברצף. לאחר שדילגה על הספרינט בדיסלדורף, היא ניצחה בשלוש התחרויות הבאות בדאבוס ובלה קלוסאז, ובכך ניצחה ב-10 תחרויות ברצף בהן השתתפה. כמו בעונה הקודמת, ביורגן דילגה על הטור דה סקי על מנת להתרכז באימונים לקראת אליפות העולם בהולמנקולן. היא ניצחה בפעם ה-43 בגביע העולם באוטפה ב-22 בינואר, ועקפה את בנטה סקארי במספר הניצחונות בגביע העולם. באליפות נורווגיה בשבוע לאחר מכן ניצחה בכל שלוש התחרויות.
ביורגן הייתה המועמדת הבכירה לניצחון בתחרויות השונות באליפות העולם בהולמנקולן. היא עמדה בציפיות כבר בתחרות הראשונה, כשניצחה בספרינט החופשי לפני אריאנה פוליס ופטרה מאדיץ'. ב-26 בפברואר זכתה במדליית זהב שנייה, בסקיאתלון ל-15 ק"מ. לאחר שגלשה יחד עם קובלצ'יק ותרזה יוהוג רוב המרוץ, ברחה מהן בגבעה האחרונה לניצחון בפער של 7.5 שניות. לאחר מכן היא ניצחה ב-10 ק"מ הקלאסי, בפער של 4 שניות לפני קובלצ'יק. ביורגן הייתה השליחה האחרונה במרוץ השליחות, וניצחה שם ביחד עם ויבקה סקופטרוד, תרזה יוהוג וקריסטין שטורמר שטיירה. במרוץ האחרון, ה-30 ק"מ החופשי, סיימה במקום השני לאחר יוהוג. ביורגן סיימה את אליפות העולם עם 4 מדליות זהב ומדליית כסף, והייתה לספורטאית המעוטרת ביותר.
לאחר אליפות העולם הגיעה למקום הרביעי בסקיאתלון בלאהטי, התבוסה הראשונה שלה במרוץ למרחקים בגביע העולם זה שנה. למחרת ניצחה בספרינט, והשוותה את ילנה ואלבה עם 45 ניצחונות בגביע העולם. עם ניצחונה בסיום גביע העולם בסטוקהולם ופאלון השוותה את ביורן דאהלי עם 46 ניצחונות בגביע העולם. היא סיימה במקום השני בגביע העולם אחרי קובלצ'יק. לאחר מכן, ניצחה ב-30 ק"מ החופשי באליפות הלאומית בטרומסה.
ביורגן נבחרה על ידי איגוד כתבי הספורט AIPS כספורטאית (האישה) השנה בעולם לשנת 2011. בנוסף נבחרה לספורטאית (האישה) השנה בנורווגיה, וכמודל לדוגמה לשנת 2011.
ביוגרפיה > שליטה באליפויות הבינלאומיות > עונת 2011-12

ביורגן התחילה את העונה כפי שהתחילה את העונה שעברה, עם ניצחון במרוץ גביע העולם הראשון של העונה, שהפעם התרחש בשושן (Sjusjøen). זה היה ניצחונה ה-47, ובכך עקפה את ביורן דאהלי והחזיקה לבדה בתואר הספורטאית המעוטרת בתולדות גביע העולם. שבוע לאחר מכן, ניצחה בספרינט הקלאסי וב-5 ק"מ החופשי בדרך לניצחון במיני-טור של קוסאמו. היא ניצחה שבוע לאחר מכן ב-15 ק"מ החופשי בדאבוס. לאחר מכן היא חלתה ונאצלה לדלג את תחרויות טרום חג המולד ברוגלה.
בעונה ללא אליפות, הטור דה סקי היה מטרתה הגדולה של ביורגן. מחלתה טרם הטור הפריעה לה, כשקובלצ'יק מנצחת בשלושת השלבים הראשונים, לפני שביורגן חזרה לנצח בארבעת השלבים הבאים. קובלצ'יק שבה וניצחה בשלב השמיני. טרם הטיפוס על האלפ צרמיז בואל די פיים הובילה קובלצ'יק ב-11 שניות. ביורגן הדביקה את קובלצ'יק עד בסיס הגבעה, אך אז הובסה בטיפוס עליה כשקובלצ'יק מנצחת את השלב ב-28 שניות, ובכך את הטור דה סקי. קובלצ'יק הייתה בכושר שיא בהמשך ינואר וניצחה בשלושה מרוצים נוספים לפני שביורגן ניצחה שוב ב-10 ק"מ החופשי בריבינסק. לאחר הניצחון ב-15 ק"מ הקלאסי בנובה מסטו השיגה שוב את ההובלה בגביע העולם. לאחר מכן, בתחרויות הביתיות עבור קובלצ'יק בזקלרסקה פורבה השיגה קובלצ'יק שוב את ההובלה בגביע העולם. במרץ ביורגן חזרה לכושר שיא כשהיא מנצחת בארבע תחרויות: הספרינט בלאהטי, דראמן, הולמנקולן וסיום העונה בסטוקהולם ובפאלון. היא ניצחה בגביע העולם לעונה, כשהיא מובילה ב-270 נק' את קובלצ'יק.
ביוגרפיה > שליטה באליפויות הבינלאומיות > עונת 2012-13

לאחר שהובסה על ידי תרזה יוהוג בפתיחה העונה הלאומית בבייטושטולן, ביורגן חזרה וניצחה בפתיחת הגביע הלאומי ביאליברה. היא ניצחה בשבוע לאחר מכן בפעם השלישית ברציפות במיני-טור בקוסאמו. היא בחרה לדלג על התחרויות בקנדה על מנת להתכונן לאחת המטרות החשובות של העונה, הטור דה סקי. במהלך אימון בנורווגיה ערב חג המולד, מהפרעת קצב, ולכן נאלצה לדלג על הטור דה סקי. בחזרתה לתחרות לאחר אי הסדירות בקצב הלב, בלה קלוסאז שבצרפת, ניצחה ב-10 ק"מ הקלאסי. שבוע לאחר מכן ניצחה בפער של 37 שניות באליפות נורווגיה ב-10 ק"מ החופשי לפני יוהוג, הגיעה שלישית בספרינט וניצחה בסקיאתלון ל-15 ק"מ. בכך זכתה בתואר הלאומי ה-16 שלה, והשוותה את אודבר ברה ובנטה סקארי.
באליפות העולם בואל די פיים (2013) זכתה בארבע מדליות זהב ובמדליית כסף בחמש התחרויות בהן השתתפה. בתחרות הראשונה, ספרינט קלאסי, ניצחה לפני אידה אינגמרסדוטר ומייקן קספרסן פאלה. בסקיאתלון ל-15 ק"מ ניצחה לפני שלוש נורווגיות, תרזה יוהוג, היידי ונג, וקריסטין שטומר שטיירה. זו הייתה מדליית הזהב העשירית של ביורגן מאליפויות העולם ובכך עקפה את ביורן דאהלי והפכה לספורטאית הנורווגית המעוטרת ביותר בהקשר זה. ב-10 ק"מ החופשי זכתה במדליית הכסף, לאחר יוהוג ולפי יוליה צ'קלבה. במרוץ השליחות, שהורכב מ-4 הראשונות בסקיאתלון, הנורווגיות היו המועמדות הבכירות לניצחון, והן ניצחו כשביורגן הייתה השליחה האחרונה, לאחר ונג, שטיירה, ויוהוג. במטרתה הגדולה לעונה, ה-30 ק"מ הקלאסי, היא ניצחה את קובלצ'יק ואת יוהוג בספרינט לקו הסיום. זה היה מדליית הזהב ה-12 של ביורגן, המדורגת רק אחרי ילנה ואלבה (14) באליפות העולם.
ביוגרפיה > שליטה באליפויות הבינלאומיות > עונת 2013-14

ביורגן הובסה שוב בפתיחת העונה הלאומית בבייטושטולן על ידי יוהוג. שוב, ביורגן חזרה בתחרות גביע העולם הראשונה, כשהיא מנצחת בפעם הרביעית ברציפות במיני-טור של קוסאמו, בפעם הרביעית שהוא נערך. לאחר מכן ניצחה בשתי התחרויות בדאבוס. ביורגן ניצחה במרוץ הפתיחה של הטור דה סקי, אבל נעשתה חולה במהלך השלב השלישי ונאלצה לפרוש מהטור. באמצע ינואר, היא הגיעה למקום השלישי ב-10 ק"מ הקלאסי באליפות נורווגיה, אחרי יוהוג והיידי ונג. בתחרויות הטרום-אולימפיות בטובלאך חזרה ביורגן לכושר שיא, כשהיא מנצחת ב-10 ק"מ הקלאסי ובספרינט החופשי.
בתחרות האולימפיות הראשונה, סקיאתלון ל-15 ק"מ, הייתה ביורגן ליחידה שהצליחה לעקוב אחרי שרלוט קאלה בגבעה האחרונה, ולאחר שעקפה אותה בראש הגבעה זכתה במדליית הזהב האולימפית הרביעית שלה. היידי ונג זכתה בארד. במרוץ הספרינט החופשי שלושה ימים מאוחר יותר, נפלה ביורגן בחצי הגמר והודחה בו, התחרות הראשונה שלה זה 17 תחרויות באליפויות בינלאומיות מהן יצאה ללא מדליה. ה-10 ק"מ הקלאסי היווה אכזבה נוספת עבור ביורגן, לאחר שנחלשה מאוד בגבעה האחרונה וסיימה במקום החמישי, לאחר קובלצ'יק, קאלה, יוהוג, וסארינן. לאור הישגיהן במשחקים ובעונות הקודמות, הנורווגיות היו המועמדות הבכירות לניצחון במרוץ השליחות. מכיני המגלשיים הנורווגיים לא הצליחו להתאים אותם למזג האוויר החם ששרר במסלול באותה עת, מה שגרם לנבחרת השליחות, שהורכבה מהיידי ונג, תרזה יוהוג, אסטריד אהרנהולדט יקובסן וביורגן לסיים במקום החמישי. לאחר מכן, ביורגן ואינגווילד פלוגשטד אוסטברג ייצגו את נורווגיה בתחרות הספרינט הקבוצתי, כשאוסטברג הגולשת הראשונה וביורגן השנייה. נורווגיה ניצחה לפני שוודיה וארצות הברית בחצי הגמר, לפני שהביסה את פינלנד ושוודיה בגמר לאחר הישגים מצד ביורגן בכל פעם שגלגשה. ב-30 ק"מ החופשי היא זכתה במדליית הזהב השלישית שלה במשחקים, בתחרות אותה הגדירה כמטרה העיקרית שלה בהם. היא ניצחה לפני יוהוג וקריסטין שטורמר שטיירה, ונורווגיה זכתה בשלושת המקומות הראשונים בפעם ה-12 בתולדות המשחקים, ובפעם הראשונה בתחרות לנשים. ניצחונה זה הציב אותה כספורטאית (האישה) החורף המעוטרת ביותר, וכשלישית בכלל, אחרי אולה איינר ביורנדלן וביורן דאהלי.
חיים אישיים

בן זוגה הוא פרד בור לונדברג, אלוף אולימפי בסקי נורדי משולב.
מילוז

מילוז (בצרפתית: Mulhouse; באלזסית: Mìlhüsa) היא עיר במחוז או-רן, בדרום-מזרח חבל גראנד אסט שבצרפת. מילוז יושבת על נהר האיל כמאה ק"מ דרומית לשטרסבורג. מילוז היא העיר הרביעית בגודל אוכלוסייתה בגראנד אסט, השנייה בגודל אוכלוסייתה באלזס וה-26 בצרפת כולה. השטח האורבני שלה הוא ה-25 בצרפת וגרים בה כ-40% מתושבי מחוז או-רן. העיר נמצאת כ-30 ק"מ מהגבול המשולש צרפת-גרמניה-שווייץ. החל מהמאה ה-14 מילוז הייתה עיר-מדינה עצמאית בדקאפול. בשנת 1515 פרשה מילוז מהדקאפול והצטרפה לקונפדרציה השווייצרית הישנה, וב-1798 הצטרפה לרפובליקה הצרפתית הראשונה.
אטימולוגיה

השם מילוז הוא צורת ההגייה הצרפתית של השם הגרמני Mülhausen שפירושו Mühl - טחנת קמח ו-Hausen - בתים. זאת בעקבות הבתים שנבנו סביב טחנת מים שהייתה באזור.
העיר מילוז הופיעה לראשונה בשם Mulinhuson בשנת 803. היא הייתה עיר-מדינה שהפכה בשנת 1347 לרפובליקה של מילוז (Stadtrepublik Mülhausen) עד הצטרפותה לרפובליקה הצרפתית הראשונה בשנת 1798. ב-1848 שם העיר קיבל את צורתו הצרפתית Mulhouse. ב-1871 כבשו הפרוסים את העיר לאחר מלחמת צרפת–פרוסיה והיא קיבלה את השם Mülhausen im Elsass כדי להבדילה מהעיר מילהאוזן שבתורינגיה. העיר קיבלה בחזרה את שמה הצרפתי ב-1919 לאחר שאלזס-לורן הוחזרו לצרפת.
גאוגרפיה

מילוז יושבת בקצה הדרומי של מישור אלזס, בין נהר הריין הזורם 15 ק"מ ממזרח לה, הרי הווז' המצויים 30 ק"מ ממערב לה, והרי היורה מדרום. העיר מצויה בין גבעות מוריקות, על גדת נהר האיל ונהר דולר (צר'). גובהה של העיר הוא כ-300 מטר מעל פני הים. בסביבת העיר מצויים כרמים, יערות ושדות. בעיר אקלים ממוזג ויורדים בה כ-722 מ"מ גשם בשנה.
מילוז מצויה בליבה של אירופה, במרחק 30 ק"מ מהגבול המשולש צרפת-גרמניה-שווייץ, ו-14 ק"מ בלבד מערבית לגרמניה בקרבת היער השחור. היא מרוחקת כ-30 ק"מ צפונית לבזל, 90 ק"מ צפונית לברן, 96 ק"מ דרומית לשטרסבורג וכ-100 ק"מ מערבית לציריך. מילוז מצויה במרכזו של המחומש הצפוף של אירופה (בין הערים: לונדון, פריז, מילאנו, מינכן והמבורג).
בסמוך למילוז מצוי נמל התעופה הבינלאומי יורו-איירפורט (אנ') המשותף לערים בזל, פרייבורג ומילוז.
היסטוריה > העת העתיקה

האזור בו העיר נמצאת כיום היה מיושב כבר מהתקופה הפלאוליתית, אולם לא הייתה התיישבות גדולה באזור זה. חפירות ארכאולוגיות בגבעות מסביב לעיר מצאו עדויות להתיישבות אנושית לפני כ-7,000 שנה. לפני 4,000 שנה, הגיעו לאזור שבטים קלטים. אופידום בריטזגיבר (Britzgiberg) שנמצא בדרום מילוז המתוארך למאה ה-7 לפנה"ס, היה חלק מתרבות האלשטאט ששלטה באזור. בין המאה החמישית למאה הראשונה לפנה"ס, השבט הקלטי העיקרי שישב בדרום אלזס היה הסקוואנים.
בשנת 58 לפנה"ס התנהל במערב העיר קרב ווז' בין הצבא הרומי לבין הסואבים. נראה כי אריוביסטוס חצה את נהר הריין לתוך אלזס בשנת 72 לפנה"ס ואיתו כ-120,000 בני שבטים גרמאניים וסואבים. השבטים הגאלים שחיו באלזס, איידואים והסקוואנים, ניסו להתנגד לאריוביסטוס וצבאותיו אולם נחלו תבוסה. האיידואים פנו לרומא בבקשה לסייע להם נגד צבאו של אריוביסטוס, מה שהיווה עילה ליוליוס קיסר להתחיל את מלחמת גאליה. צבא הרומאים נכנס למישור אלזס ממערב דרך המעבר שבין הרי הווז' להרי היורה (Trouée de Belfort). כאשר מטרתם הייתה לדחוף את השבטים הגרמאניים מזרחה אל מעבר לנהר הריין.
בעקבות ניצחון הרומאים בקרב בווז', שרר באלזס שלום יחסי במסגרת השלום הרומאי. בנדידת העמים במאה ה-4 החלו להתיישב אלמאנים באלזס. בשנת 451 נכנסו אטילה ההוני וצבאו דרך נהר הריין על מנת לכבוש את גאליה, צבאו כבש את אלזס אך נעצר ליד העיר מץ בקרב במישורים הקטאלונים. למרות הפסדם של ההונים, הרומאים לא כבשו מחדש את אלזס ובאזור התיישבו האלמאנים ובנו כפרים רבים לאורכה של אלזס. האלמאניים הביאו עמם לאלזס את תרבותם ושפתם, המוכרת כיום כאלזסית.
שנת היווסדה של מילוז אינו ידועה. קיימות שתי אגדות זהות כאשר האחת התרחשה בשנת 451 לספירה, בקרבות שניהל באזור זה אטילה ההוני וצבאו, והשנייה התרחשה בשנת 58 לפני הספירה בקרב ווז' בין צבאות יוליוס קיסר מול אריוביסטוס. ללא קשר לקרב בו הסיפור התרחש, האגדה מספרת על לוחם שניסה לברוח מאזור הקרבות ולהגיע לנהר הריין, ונמצא פצוע ליד טחנת מים במיקום הנוכחי של העיר. בתו של בעל הטחנה התחתנה עם אותו לוחם, לוחמים ופצועים נוספים הגיעו לטחנת המים וגם הם התחתנו עם בנותיו של הטוחן ועם נשים נוספות שחיו בסביבה. זה הסיבה שגלגל שיניים נמצא במרכז סמל העיר.
היסטוריה > ימי הביניים

האלמאנים הקימו קונפדרציה של ממלכות קטנות שנקראה ממלכת אלמאניה. האלמניים נשלטו על ידי הפרנקים כחלק מאוסטרזיה ושלטונם הסתיים סופית ב-746 לאחר טבח קאנסטאט.
לא ידוע הרבה מעבר לכך, על קורות העיר עד למאה העשירית, בעקבות שרפה שפרצה בבניין העירייה ב-1551 והשמידה את כל ארכיון העיר. מעריכים כי המיקום האסטרטגי בין הרי היורה, הרי הווז' והיער השחור בשילוב עם אנרגיה הידראולית שהופקה בנהר האיל החוצה את העיר הביא לפיתוחה של העיר.
העיר נמצאה בשטח האימפריה הרומית הקדושה משנת 962, בה נוסדה האימפריה הרומית הקדושה. העיר התפתחה בשני גרעינים כאשר האחד שייך לבישוף שטרסבורג והשני לבית הוהנשטאופן. היריבות בין הבישוף לבין השלטון המרכזי של האימפריה הרומית הקדושה גרם לכך שכל צד פיתח את העיר במהירות על מנת לזכות באהדת התושבים. מאבקי כוח אלו גרמו לכך שהעיר הייתה בנויה כבר במאה ה-12. תושבי העיר ניצלו את מאבקי השליטה האלו על מנת לקבל אוטונומיה מפרידריך השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, בו צידדו במאבק. משנת 1223 עברה העיר לחלופין לשליטת הקיסר ולשליטת הבישוף של שטרסבורג. ב-1261, בעקבות האיומים של הבישופים, הערים הגדולות באלזס התמרדו ותמכו ברודולף הראשון, מלך גרמניה. במילוז, שהייתה בשליטת בישוף שטרסבורג, פתחו את שערי העיר בפני רודולף וצבאו וצרו על הארמון שהיה בעיר. לאחר מצור שערך שלושה חודשים, נכבש הארמון והוא נהרס עד היסוד, היום נותרו מהארמון רק צריח נסל וצריח השטן. בסיועו של רודולף הראשון, תושבי העיר השתחררו סופית משלטונו של בישוף שטרסבורג.
ב-1275 קיבלה העיר מעמד של עיר קיסרית חופשית. ב-1347 בעקבות מלחמות שליטה עם אצילים מקומיים שנתמכו על ידי אלברכט השני, דוכס אוסטריה, החליטו בעיר לייסד שלטון רפובליקאי וייסדו את רפובליקת מילוז, נקבע כי האימפריה הרומית הקדושה תמשיך לשלוט ברפובליקה הצעירה עד 1437. ב-1354 הייתה מהערים הראשונות שהיו בדקאפול שייסד קרל הרביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה. כמו בכל אזור הריין, הערים הקיסריות החופשיות קיבלו מעמד ועצמאות יחסית, מה שגרם לאצילים ללטוש עיניים לערים אלו. האצילים יצרו קואליציות נגד הערים ומנגד, ערים בבוואריה, שווייץ וסואביה יצרו קואליציה משלהן, בהן הייתה גם מילוז. ב-1386 השווייצרים רמסו גדודים אוסטריים בקרב סמפש. ב-1395 רפובליקת מילוז סייעה לונצל, מלך גרמניה, לעלות לכס הקיסרות ובתמורה הוא הגדיל את שטחי השליטה שלה, ואשרר מחדש את האוטונומיה שהייתה לעיר.
היסטוריה > תקופת הקונפדרציה ההלווטית

ב-1466 העיר הותקפה על ידי בית הבסבורג ואצילים מקומיים. בניגוד להסכם שערי הדקאפול יגנו אחת על השנייה, הערים האחרות לא באו לעזרתה. היא חתמה על הסכם הגנה עם הקנטונים השווצריים זולותורן וברן. שאר הקנטונים הצטרפו גם הם לצד מילוז. משנה זו הצטרפה מילוז דה-פקטו לקונפדרציה ההלווטית, היא לא התנתקה מהדקאפול אולם קשריה עם שאר הערים שבו ירדו למינימום. מילוז ובנות בריתה נצחו במלחמה לאחר שגם העיר טורקהיים הצטרפה אליהם. בשנת 1468 נאלץ זיגיסמונד, ארכידוכס אוסטריה לחתום על הסכם וולדשוט שאילץ אותו לעזוב את שטחי מילוז ובנות בריתה. בעקבות הקשרים שנוצרו במלחמה זו, מילוז הצטרפה ב-1515 לקונפדרציה ההלווטית ועזבה את הדקאפול. בעקבות כך הפכה העיר לרפובליקה עצמאית שאינה קשורה לאלזס.
מילוז הושפעה מתהפוכות אזוריות ובפרט ממלחמת שלושים השנים, כחלק מהקונפדרציה ההלווטית מילוז הייתה נייטרלית כך שלעיר הגיעו פליטים רבים עד שמספר הפליטים עלה על מספר התושבים. בעקבות שלום וסטפאליה שסיים את המלחמה, שטחי אלזס הועברו לממלכת צרפת, ומילוז שהייתה נייטרלית שמרה על הסטטוס העצמאי שלה אך הפכה למובלעת בתוך שטח ממלכת צרפת.
המהפכה התעשייתית הגיע למילוז במאה השמונה עשרה. מפעל ליצור בד האנדיין נבנה ב-1746. העיר נבנתה סביב תעשיית הטקסטיל כאשר מסביב לעיר נבנו מפעלי ייצור טקסטיל וברצועה חיצונית יוצר מפעלים כימיים לייצור הבדים. מילוז חתמה על הסכם בלעדיות עם לואיזיאנה להספקת כותנה. באותן שנים פעל בעיר המתמטיקאי יוהאן היינריך למברט.
היסטוריה > שלטון צרפת הראשון

ב-1798, המועצה של מילוז הצביעה על הצטרפותה לרפובליקה הצרפתית בעקבות מצור של הצבא הצרפתי שרצה להפסיק את הפריבילגיות שהיו לעיר, בעיקר בתחום הפיננסי. העיר, שמנתה כ-6,000 תושבים ניצבה על בסיס כלכלי איתן בעקבות תעשיית הטקסטיל שצמחה בעיר. האיחוד התבצע ב-15 במרץ באותה שנה ובעקבותיה הפכה העיר מרפובליקה עצמאית לעיר צרפתית. גם תחת שלטון צרפתי המשיכה להתפתח תעשיית הטקסטיל וכן התעשייה המכנית והכימית הקשורים לטקסטיל.
בשנת 1798 יהודי דורנך, אז עיירה ליד מילוז והיום שכונה של מילוז, התחילו לכתוב את שמות הנפטרים בממורבוך. ב-1803 ניתן ליהודים ולקתולים אישור להתיישב בשטח העיר. בשנת 1812 נפתחה תעלה מהרון לריין שעוברת בעיר והקלה על הגעת פחם לעיר. אותה שנה החלה לפעול מכונת הקיטור הראשונה בעיר, זאת בתוספת לחדשנות הובילה את העיר להיות כוח משמעותי באירופה בתחום התעשייה. ב-1826 אנדרה קוכלין הקים את SACM‏ (Société alsacienne de constructions mécaniques) שעוסקת בתעשייה המכנית. בשנת 1837 בן דודו ניקולה קוכלין הקים את החברה למסילת ברזל מילוז-טאן (Thann), המסילה החלה לפעול בשנת 1839. ניקולה הקים גם את החברה למסילת ברזל שטרסבורג-בזל בשנת 1838. המסילה הופעלה בשנת 1846 והחברה פורקה ב-1854. באותן שנים במילוז היו 46 מפעלים שונים. ב-1843 הוקמה המַגרֵדָה המכנית הראשונה בעולם במילוז. באותה שנה ז'אן-באפטיסט שאקר (Jean-Baptiste Schacre) מונה לארכיטקט-ממונה, הוא היה אחראי בין השאר לבניית בית הכנסת של מילוז, בית הכנסת של דורנך, כנסיית סנט-אטיין דה מילוז.
ב-1848 העיר שינתה רשמית את שמה מ-Mulhausen (מילאוזן) ל-Mulhouse. באותה שנה בעקבות הקמת הרפובליקה השנייה הוקם מוסד פיננסי ראשון בעיר (Comptoir national d'escompte de Mulhouse) שיהווה את אחת החברות שייסדו את BNP בשנת 1966 ושמוזגה לBNP פריבה בשנת 2000.
היסטוריה > שלטון גרמני

בספטמבר 1870, נכבשה העיר על ידי ממלכת באדן ויחד עם כל אלזס היא נמצאה תחת שלטון גרמני עד שנת 1918. לתושבי העיר היו שתי ברירות: להגר לצרפת או להפוך לאזרחים גרמניים. הגרמנים קראו לעיר Mülhausen im Elsass (מילהאוזן באלזס) כדי להבדילה מהעיר מילהאוזן שבתורינגיה.
גם תחת שלטון גרמני, המשיכה העיר להתפתח ובשנת 1882 הוקם בעיר קו הרכבת הקלה הראשון. בשנת 1900 טחנות קמח ראשונות הוסבו לעבודה בחשמל. באותן שנים יליד העיר אלפרד דרייפוס קרע את צרפת לשניים בפרשה שנקראת על שמו. משפחת דרייפוס חיו במילוז אך בעקבות הכיבוש הגרמני עברו לפריז. ב-1913 אלפרד ורנר שהיה בן העיר בטרם היגר לשווייץ, זכה בפרס נובל לכימיה.
היסטוריה > מלחמות העולם

קרב מילוז וקרב דורנך ב-1914 פתחו את המערכה הצרפתית באלזס אולם הגרמנים המשיכו לשלוט באלזס עד לתבוסתם במלחמה כולה. ב-17 בנובמבר 1918, חזרה מילוז לשלטון צרפתי. בין השנים 1940 ל-1944 השתייכה העיר דה פקטו לרייך השלישי כאשר גרמניה כבשה את אלזס. העיר שוחררה ב-20 בנובמבר 1944 על ידי הדיוויזיה המשוריינת הצרפתית הראשונה.
אוכלוסייה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
נכון לשנת 2013 גרים בעיר 112,063 תושבים בצפיפות של 5,052 תושבים לקמ"ר, והיא העיר השנייה בגודלה באלזס, הרביעית בחבל גראנד אסט, וה-26 בצרפת. במטרופולין מתגוררים 284,739 תושבים המהווים כ-40% מתושבי מחוז או-רן, והוא ה-25 בגודלו בצרפת.
יהדות מילוז

עד תחילת המאה ה-19 נאסר על יהודים להתגורר בעיר עצמה והם התיישבו בעיירות סמוכות, ובעיקר בדורנך, אז עיירה סמוכה לעיר וכיום אחת משכונותיה. בשנת 1798 החלה הקהילה בדורנך לכתוב ממורבוך - ספר זיכרון, ובו תפילות וקינות על חורבן קהילות אירופה לאורך השנים. בשנת 1803, תחת שלטונו של נפוליאון, הותר ליהודים להתיישב בעיר והחלה להתפתח בה קהילה יהודית, לצד הקהילה הוותיקה של דורנך. בשנת 1821 נחנך לראשונה בית כנסת במבנה זמני. הקהילות המשיכו להתפתח ובאמצע המאה נחנכו בית הכנסת הגדול של מילוז ובית כנסת גדול נוסף בדורנך, שניהם בתכנונו של האדריכל Jean-Baptiste Schacre. אחד מבניה הידועים של הקהילה הוא אלפרד דרייפוס, שהואשם לשווא בריגול בשנת 1895 במה שנודע לאחר מכן כפרשת דרייפוס.
לפני ובזמן מלחמת העולם השנייה ברחו רבים מיהודי העיר והסביבה לשווייץ ולמקומות אחרים מפני הנאצים. בית הכנסת הגדול שימש את הנאצים כתיאטרון וכך שרד את המלחמה, ולאחריה חזר לשמש כבית כנסת. לאחר המלחמה השתקמה הקהילה, וכיום מונה הקהילה היהודית בעיר כ-500 משפחות.
תחבורה

כפועל יוצא ממיקומה הגאוגרפי החשוב, על יד צומת גבולות המחבר בין צרפת, גרמניה ושווייץ, למילוז חשיבות תחבורתית גבוהה ברמה האירופית, וסביבה עוברות אוטוסטרדות ומסילות רכבת רבות.
תחבורה > תחבורה עירונית ומטרופולינית

בשנת 1882 נחנך טראם בעיר. עם התפשטותו של הרכב הפרטי הופחתה פעילותו, ובשנת 1957 נעצרה לחלוטין. בשנת 2006 חודשה מערכת הטראם, וקווים נוספים מתוכננים להיבנות בה בשלבים.
מלבד הטראם הקלאסי מופעל בעיר קו רכבת קלה המסוגל לנסוע גם על מסילות רכבת רגילות. הקו משרת תחנות בפרברים המרוחקים של העיר ובשלב מסוים עולה על פסי הטראם ומשרת כ-11 תחנות בתוך העיר.
כלכלה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
ספורט

בכדורסל ייצגה בעבר את העיר קבוצת "אלזס מילוז", שזכתה בשבע אליפויות צרפת.
ערים תאומות

בלגיה אנטוורפן, בלגיה
אנגליה וולסול (אנ'), אנגליה
גרמניה קאסל, גרמניה
איטליה ברגמו, איטליה
ארצות הברית מילווקי, ויסקונסין, ארצות הברית
גרמניה קמניץ, גרמניה
רומניה טימישוארה, רומניה
רוסיה ארכנגלסק, רוסיה
ישראל גבעתיים, ישראל
מאלי סופארה (אנ'), מאלי
הערות שוליים

↑  Jacques-Eugène Armengaud, Publication industrielle des machines, outils et appareils les..., vol. 14, p. 327
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007550542805171  BnF: cb152719262 (data)  GND: 4040474-2  HDS: 007089  LCCN: n81020026  MusicBrainz: 7f8e20b8-95d9-49aa-8882-64b048981fbf  NKC: ge407730  SUDOC: 026645858  VIAF: 132529473   WorldCat (עם VIAF): 132529473 
מילוז בתוך המחומש הצפוף של אירופה
כיכר האחדות במילוז
מגדל בולוורק במילוז
כיכר הרפובליקה במילוז
מילוז ומגדל אירופה
מפת העיר מילוז מנת 1642
כנסיית סנט-אטיין במילוז
מערת הלל

מערת הלל הזקן מבפנים
הכניסה למערת הלל
מערת הלל היא מערת קבורה הממוקמת במירון, סמוך למתחם קבר הרשב"י. המערה ידועה גם בשמות "מערת הלל ותלמידיו" ו"מערת הלל ושמאי". על פי מסורות המתועדות החל מסוף המאה ה-11, המערה מיוחסת לקבורתם של הלל הזקן, בית הלל, שמאי הזקן, אשתו של שמאי ובית שמאי.
רקע היסטורי

הלל הזקן היה נשיא הסנהדרין בירושלים בשלהי תקופת בית שני, בתקופה שסביב תחילת הספירה הנוצרית. היה מייסד וראש בית הלל, זרם הלכתי בשלהי תקופת בית שני שהיה בעימות עם בית שמאי, מיסודו של שמאי הזקן. פועלו של הלל הזקן מוזכר בהקשר לאלכסנדריה המצרית, ירושלים ויריחו, ואין כל אזכור במקורות קדומים לפועלו באזור הגליל או למקום קבורתו.
אזכור למערת הלל בימי הביניים

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
האזכור הראשון לקברי הלל ושמאי בגליל הוא במגילת אביתר שחיבר רבי אביתר גאון, שנת 1083, ומתאר את קבורת אביו רב אליהו הכהן גאון בדלתון, מקום שסביבו קבורים צדיקים רבים מתקופת התנאים, ביניהם מוזכרים הלל ושמאי.
אזכור למערה בסמוך למירון מופיע ב'מסעות רבי בנימין' מאת בנימין מטודלה (1168-1170 לערך). במקור זה מוזכרת מערה שבה קבר הלל, שמאי וקברם של 20 מתלמידיהם. תיאור דומה מתקופה קרובה מוזכר גם בחיבורו של פתחיה מרגנסבורג (1170-1180 לערך).
תיאורים נוספים של המערה מוזכרים בכתבים רבים מימי הביניים, אצל יעקב בן נתנאל הכהן (1153-1187, שמואל ב"ר שמשון (1210-1211 לערך), מנחם החברוני (1215 לערך), יעקב השליח (המאה ה-13), תוצאות ארץ ישראל (1270-1320 לערך), אשתורי הפרחי (1313 לערך), מסע המיוחס ליצחק חילו (1333 לערך) ועוד.
אתר מערת הלל סמוך מאוד לאתר קבר רבי שמעון בר יוחאי כיום, אך בשני המקורות הראשונים כלל לא נזכר קבר הרשב"י בסמוך, ובאחרים מוזכר אתר קבר הרשב"י כמשני או מקביל למערת הלל ושמאי. בהשפעת ספר הזוהר ועליית מגורשי ספרד בסוף ימי הביניים עבר מרכז החשיבות באתרי מירון ממערת הלל לקבר הרשב"י.
אזכור למערת הלל בימי הביניים > עלייה לאתר בפסח שני ונביעת מים מהמערה

בחלק ניכר מהמקורות סביב מערת הלל מוזכר פלא של נביעת מים בתוך המערה, לראשונה בחיבורו של פתחיה מרגנסבורג, המייחס אותם רק לבואו של אדם הגון. בתיאור ב'תוצאות ארץ ישראל' מוזכרת עליה לאתר בפסח שני ותפילה בו, ויציאת מים מהמערה בעקבות התפילה, דבר הנחשב לסימן טוב להתקבלות התפילה. במקורות שונים מובאת עובדת השתתפותם של ערבים מקומיים בתפילות אלו יחד עם היהודים, ואגירת כמות קטנה של המים שנבעו מהמערה כסגולה
בימינו

בעשור השני של המאה ה-21[דרוש מקור], סודרה גישה אל תוך המערה, הותקנה בה תאורה חשמלית וכיום היא פתוחה לציבור.
הערות שוליים

↑  סוף שנת 1083, או תחילת 1084
↑  אוצר מסעות, החיבור "מסע דפליסטינא", עמ' 64
↑  הלל בנוסח מירון, זאב ארליך, אביב 2006, מקור ראשון
מרדכי לינדמן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1907
 פטירה:  20 בנובמבר 1974 (בגיל 67 בערך)
 ענף מדעי:  פיזיקה
 מקום מגורים:  ישראל וארצות הברית
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי שדה יהושע (כפר סמיר) 
 תרומות עיקריות
 מחקר בפיזיקה גרעינית ומפעל חלוצי של ספרי לימוד בפיזיקה תיכונית וקדם-אוניברסיטה
 
פרופסור מרדכי לינדמן (1907 – 20 בנובמבר 1974) היה פיזיקאי ישראלי ממוצא הולנדי, ומחבר חלוצי של ספרי לימוד בפיזיקה תיכונית וקדם-אוניברסיטה.
ביוגרפיה

לינדמן נולד בהולנד ב-1907, ולמד שם פיזיקה ומתמטיקה באוניברסיטת אוטרכט. תחומי התעניינותו מתחילת דרכו, היו ספקטרוסקופיה ורדיואקטיביות, ואלה התבטאו גם בפעילותו המחקרית. סיים את לימודיו לתואר שלישי ב-1933, כאשר נושא עבודת הדוקטוראט שלו היה 'התנגשויות של אלקטרונים באטומי מימן'. לאחר תום לימודיו, המשיך כחוקר באוניברסיטה זו, עד לשנת 1940, עם הגיע הכיבוש הגרמני להולנד, במאי אותה שנה, במלחמת העולם ה-2. הוא שרד את השואה אשר פקדה את יהודי הולנד יחד עם אשתו ושתי בנותיו, הודות לחבר מתקופת הלימודים, לאו גינטן (Leo Ginten), אשר הסכים להסתירם בדירתו בליידן, עד לשחרורה של הולנד, ב-1945. לאחר המלחמה, חזר ללמד באוניברסיטה אותה נאלץ לעזוב עם הכיבוש הנאצי.
עלה לארץ ב-1947, יחד עם בני משפחתו, ובה גם נולדה בתו השלישית, עליזה, אחות לרבקה ושושנה. החל את דרכו בארץ בהוראת פיזיקה בגימנסיה הרצליה בתל אביב, בבתי ספר שונים נוספים ובמסגרת אוניברסיטת ערב שנקראה גם אוניברסיטת הפועלים, ואשר הייתה נהוגה אז בארץ. בגימנסיה 'הרצליה' הכיר את ישראל ליפשיץ, שותפו למפעל כתיבת ספרי הלימוד בפיזיקה, יותר מאוחר. בשנת 1950 הצטרף לסגל הטכניון בחיפה, והפך בה לפרופסור חבר ב-1956, במקביל לעבודת ההוראה שלו בבית-ספר תיכון. מחקריו בתקופת עבודתו בטכניון התמקדו בעיקר בפיזיקה גרעינית, ואחד מהם, אשר גם זכה לפרסום, עסק ברדיואקטיביות של המעיינות החמים בטבריה. במקביל, שמר על קשר עם מקום הורתו האקדמי, אוניברסיטת אוטרכט, ואף שב אליה למשך שנתיים, בסוף שנות ה-60, בהן עסק במחקר ובהוראה.
הוראת הפיזיקה הייתה יקרה מאוד לליבו. בתחילה הוא קיים, במסגרת הפקולטה בה לימד בטכניון, סדרה של הדגמות בפיזיקה שיועדה לתלמידי תיכון. הוא כתב ספרי לימוד רבים, שלושה מהם בהולנדית אשר גם תורגמו לאינדונזית. מפעלו הפדגוגי החשוב ביותר היה הוצאתה של סדרת ספרי הוראה ולימוד בתחומי פיזיקה רבים. לספרים אלו היו שתי רמות לימוד: בסיסית, שיועדה, בדרך כלל, לתלמידי הכיתות הנמוכות בבתי-ספר תיכוניים (חוג ראשון), ומתקדמת, שיועדה לתלמידי המגמה לפיזיקה בבתי-ספר אלה (חוג שני). מפעל זה היה חלוצי בתחומו בארץ, ועליו שקד במשך עשרים שנה, עד לפטירתו.
מרדכי לינדמן היה גם חבר בוועדה להוראת המדעים במשרד החינוך והתרבות.