stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פול מקרטני
ביוגרפיה > להקת כנפיים

תקליטו הראשון של מקרטני אחרי פירוק הביטלס נקרא בפשטות McCartney. התקליט זכה להצלחה מסחרית ניכרת, אך גם לביקורת על ההפקה הבלתי-מהוקצעת שלו. תקליטו השני, Ram, היה מלוטש הרבה יותר בהפקתו, וזכה אף הוא להצלחה רבה. תקליטון מתוכו, עם השיר Uncle Albert/Admiral Halsey, הגיע למקום הראשון במצעדי המכירות בארצות-הברית. תקליט זה, ולצדו האלבום Imagine של לנון, היו גדושים התייחסויות ועקיצות הדדיות בין שני השותפים-ליצירה לשעבר, שניצבו עתה משני צידי המתרס בהתכתשות על נכסי להקת הביטלס.
מקרטני העדיף להימנע מתגובה ארסית ומהמשך ההתכתשות הפומבית עם לנון. בסוף 1971 הוא הקים להקה חדשה בשם Wings (כנפיים), בה היו חברים מקרטני ואשתו לינדה, דני ליין (לשעבר מלהקת המודי בלוז) והמתופף דני סייבל. הלהקה החדשה הוציאה תקליט צנוע, ללא פרסום מוקדם, בשם Wild Life, שזכה להצלחה צנועה. מטרתו העיקרית של מקרטני הייתה לנסות לשנות את תפישתו כחבר הביטלס לשעבר בלבד, וליצור לעצמו שם שאינו נסמך רק על תהילת העבר. מקרטני ולהקתו יצאו לסיור מאולתר באוניברסיטאות ובמכללות בבריטניה, בלי פרסום מראש וללא ביצוע של שירי הביטלס; ואחר כך לסיור ערים ממושך באירופה, כשהם נודדים באוטובוס פשוט, ומבצעים רק שירים של "כנפיים". מקרטני הוסיף לצעד זה הוצאת שני תקליטונים ב-1972 שנאסרו להשמעה ב-BBC: התקליטון Hi, Hi, Hi נאסר להשמעה לאור השימוש בו בשפה גסה, ואילו Give Ireland Back to the Irish, שנכתב אחרי טבח יום ראשון העקוב מדם נאסר להשמעה בגלל המסר הפוליטי שלו.
במהלך 1972, בין מסעות ההופעות, הקליט מקרטני, עם גרסה חדשה ומורחבת של "כנפיים" (עם הגיטריסט הנרי מקאלוך כחבר חמישי), תקליט נוסף בשם Red Rose Speedway‏ מקרטני הקדים והוציא, לפני הוצאת התקליט, תקליטון עם השיר My Love שהיה לקוח ממנו. התקליטון זכה להצלחה רבה, במיוחד בארצות הברית, והתווה את הכיוון להצלחה הגדולה אותה נחל גם Red Rose Speedway.
מעודד מהצלחת התקליט ומהצלחתו של שיר הנושא לסרט מסדרת "ג'יימס בונד" Live and Let Die (שהוקלט שנים אחר כך גם על ידי Guns N' Roses), פנה מקרטני להקלטת תקליטו הבא, Band on the Run. זמן קצר לפני היציאה להקלטות בלאגוס שבניגריה נטשו מקאלוך וסייבל את הלהקה, והותירו את המקרטנים עם דני ליין לבדו. הקלטת התקליט עצמו הייתה נגועה בקשיים נוספים, כמו שוד דרכים בו נלקחו ממקרטני כל ההקלטות שהכין לקראת הקלטת האלבום. למרות זאת, הפך האלבום להצלחה ביקורתית ומסחרית גדולה. הצלחת התקליט הובילה לכינון ההרכב השני של "כנפיים", עם ג'ימי מקאלוך כגיטריסט וג'ף בריטון ואחר-כך ג'ו אינגליש כמתופפים. בשנים 1975–1976 יצאה הלהקה לשורה של מסעות הופעות מצליחים, כשהיא שוזרת ביניהם שורה ארוכה של תקליטים ותקליטונים מצליחים מאוד, שהציבו אותה במעמד אחת הלהקות המצליחות ביותר בתקופתה.
ביוגרפיה > להקת כנפיים > פירוק להקת כנפיים

ב-1977 התכוון מקרטני להמשיך בסיבובי ההופעות, אך הריונה של לינדה מקרטני גרם לו לשנות את תוכניותיו, ובשנה זו הוציאה הלהקה רק תקליטון אחד, Mull of Kintyre, שהיה ללהיט גדול בבריטניה ובמדינות אחרות. השיר היה לסינגל הראשון שמכר למעלה משני מיליון עותקים בבריטניה בלבד והיה גם לסינגל הנמכר ביותר בבריטניה בכל הזמנים כשהוא מדיח מעמדה זו את She Loves You של הביטלס אחרי 14 שנים. השיא נשבר בשנת 1984, עם השיר Do They Know It's Christmas של הבנד אייד. בשנת 1978 הוציאה "כנפיים" את London Town — תקליט נוסף, שהצלחתו נפלה מזו של קודמיו. במהלך ההקלטות נטשו מקאלוך ואינגליש את הלהקה והזוג מקרטני וליין נותרו שוב לבדם. הנוטשים הוחלפו אחר-כך בלורנס ג'אבר וסטיב הולי, אך London Town, כמוהו כאלבום הסיכום, Wings Greatest, בישרו את קיצה של הלהקה.
בשנת 1979, אחרי הוצאת תקליט נוסף במסגרת להקת "כנפיים" (Back to the Egg) ומסע הופעות קצר, הוציא מקרטני תקליטון לחג המולד, שהיה הראשון שהוציא מחוץ למסגרת "כנפיים" מאז תחילת העשור. זמן קצר אחרי-כן, כאשר יצאה "כנפיים" למסע הופעות ביפן, נעצר מקרטני על ידי שלטונות המכס של יפן בהאשמה של אחזקת מריחואנה ושהה במעצר עשרה ימים. מסע ההופעות ביפן בוטל ומקרטני החליט להשעות את המשך פעילות הלהקה כדי להרהר בעתידו. כמה חודשים אחרי כן הוציא מקרטני אלבום סולו ראשון מזה עשור, שזכה לשם McCartney II. האלבום הוקלט שנה קודם לכן, אחרי סיום הקלטות Back to the Egg וכמו באלבומו הראשון אחרי פירוק הלהקה, גם כאן ניגן מקרטני בכל הכלים.
McCartney II, שעשה שימוש מקיף וחדשני בסינתיסייזר, זכה לביקורות מעורבות, אך נמכר היטב והניב להיט בולט (Coming Up‏). בדצמבר 1980, אחרי רצח ג'ון לנון, חברו ללהקת הביטלס, הסתגר מקרטני המזועזע בביתו וסירב לצאת למסע הופעות נוסף של "כנפיים". סירובו הוביל לפרישת דני ליין מן הלהקה ולפירוקה הסופי.
חייו האישיים > מערכות יחסים

למקרטני היה קשר רומנטי עם השחקנית הבריטית ממוצא יהודי ג'יין אשר. הקשר הסתיים אחרי תקופת אירוסין קצרה (1968-1967) לאחר שמקרטני בגד באשר.
זמן קצר אחרי-כן יצר מקרטני קשר עם הצלמת האמריקאית-יהודייה לינדה איסטמן, בת למשפחת עורכי דין יהודיים אמידה, השניים נישאו ב-12 במרץ 1969. מקרטני אימץ את הת'ר, בתה של לינדה, ולזוג נולדו שלושה ילדים נוספים: מרי (צלמת, נולדה ב-1969), סטלה מקרטני (מעצבת אופנה, נולדה ב-1971) וג'יימס (מוזיקאי, נולד ב-1977). הקשר בין מקרטני לאשתו היה קרוב והשניים נודעו בהקפדתם להישאר זה עם זה ועם ילדיהם, גם בזמן מסעות הופעות. ללינדה מקרטני הייתה השפעה ניכרת על אורח-חייו של מקרטני, ובין השאר למעברו לצמחונות ופעילותו הנלהבת למען זכויות בעלי חיים.
אחרי מותה של לינדה מקרטני מסרטן השד ב-1998, נישא מקרטני ב-2002 לדוגמנית לשעבר הת'ר מילס. ב-2003 לזוג נולדה ילדה, ביאטריס מילי, אך הנישואים לא צלחו והזוג נפרד במהומה גדולה ב-2006 והגיע להסכם גירושין ב-2008.
ב-9 באוקטובר 2011 נשא מקרטני לאישה את ננסי שוול, אשת עסקים אמריקאית-יהודייה, הצעירה ממנו ב-18 שנה.
חייו האישיים > צמחונות

פול מקרטני הוא אחד הידוענים הצמחונים הבולטים בעולם, והוא מרבה לככב בקמפיינים לטובת צמחונות והגנה על בעלי-חיים, במיוחד עבור הארגון PETA, הפועל למען זכויות בעלי חיים. מקרטני הוא נושא הדגל של תנועת "יום שני ללא בשר" באנגליה.
חייו האישיים > סמים

מקרטני התנסה בפעם הראשונה בשימוש במריחואנה בשנות חברותו בביטלס. מקרטני ואשתו, לינדה, הפכו משתמשים מושבעים במריחואנה, עובדה שהובילה למספר פשיטות על ביתם ומלונותיהם בסיבובי הופעות. מקרטני התוודה כי ניסה להשתמש ב-LSD ובהרואין, אך לא אהב את ההשפעה שהייתה להם עליו. מקרטני חשף את דעותיו בנושא, כאשר צירף את שמו למודעה במגזין הטיימס מ-24 ביולי 1967, שקראה להתיר בחוק את השימוש בסם. מקרטני אף ציין בראיונות באותה תקופה כי עשה שימוש ב-LSD.
מקרטני היה מחסידיה הבולטים של לגליזציית סמים קלים. לצד אשתו, לינדה, נודע מקרטני כמשתמש תכוף במריחואנה. לאורך שנות השבעים של המאה הקודמת נתפס מקרטני פעמים מספר כשברשותו מריחואנה. אחרי מעצרו ביפן, בעוון הברחת מריחואנה, חדל מקרטני מהבלטת השקפותיו בנושא.
חייו האישיים > מדיטציה

ב-24 באוגוסט 1967, הביטלס פגשו את מהרישי מהש יוגי (Maharishi Mahesh Yogi) - אבי שיטת המדיטציה הטרנסצנדנטלית - במלון הילטון, לונדון. מאוחר יותר המשיכו לעיר באנגור בצפון ויילס, כדי להשתתף בסוף-שבוע של 'הדרכה אישית' עם היוגי. מאוחר יותר, התקופה של הביטלס עם היוגי מהרישי בהודו, נחשבת לתקופה מאוד פורייה, כאשר רוב השירים בעבור התקליטים "האלבום הלבן" ו-Abbey Road הולחנו שם על ידי לנון ומקרטני.
באפריל 2009 הופיעו פול מקרטני ורינגו סטאר ביחד במופע צדקה להבאת המדיטציה הטרנסצנדנטלית לשכבות החלשות, כחלק מהעשייה של קרן דייוויד לינץ'.
סגנון אומנותי

מקרטני הוא מוזיקאי בעל מנעד סגנוני נרחב, השולט בנגינה במספר רב של כלים, אף שמעולם לא למד נגינה באופן מסודר ואינו יודע לקרוא ולכתוב תווים. בשנותיו בביטלס התבלט מקרטני כמי שהלחין נתח בולט משיריה הידועים והמצליחים ביותר של הלהקה, כשהוא נע בקלות רבה בין וודביל, רוק אנד רול, בלוז, רוק, פולק, מוזיקה עממית, מוזיקה נסיונית, מינימליזם, ועוד.
למקרטני היה תפקיד חשוב בהנהגתה המוזיקלית של הלהקה. טכנאי ההקלטות באלבומיה הראשונים של הלהקה, נורמן סמית' גרס: "אין ספק כי פול היה הכוח המוזיקלי העיקרי. הוא היה גם הכוח העיקרי גם במובנים של הפקה. חלק גדול מהזמן ג'ורג' מרטין לא היה צריך לעשות את הכל, כי פול מקרטני היה בסביבה והוא ידע לעשות אותם לא פחות טוב. הדבר היחיד שהוא לא היה יכול לעשות הוא... לכתוב תווים... אבל רוב הרעיונות [לעיבוד והפקה] באו מפול." טכנאי ההקלטות שהחליף את סמית', ג'ף אמריק, אמר דברים דומים, כשהוא מציין גם את תפקידו החשוב של מקרטני בעיצוב צליל התיפוף הייחודי של רינגו סטאר ובעיבוד הייחודי שהוענק לשירים בולטים של הלהקה, כולל רבים משיריו של לנון. תפישה שונה של הדברים ביטאה אלמנתו של לנון, יוקו אונו, שאמרה ב-1989 כי "אני יודעת שפול חושב שהוא הוביל [את הלהקה, אבל] הדרך שבה ג'ון הוביל אותה הייתה ברמה מאוד גבוהה, ברמה קסומה. לא ברמה היומיומית כמו שפול אומר... ג'ון לא הרים טלפונים... הוא היה ברמה של מדריך רוחני, בעל חזון, וזאת הסיבה שהביטלס קרו."
השפעה חשובה וייחודית הייתה למקרטני על נגינת גיטרת הבס, תפקידיה המוזיקליים ומיקומה בעיבוד המוזיקלי. מקרטני השפיע, יותר מכל יוצר אחר, גם על אופן הנגינה של גיטרת בס ברוק, וגם על התפישה הכללית של הכלי, שהפך ממלווה קצבי פשוט לכלי דינמי ובולט במכלול המוזיקלי של להקות רוק.
אחרי פירוק הביטלס, המשיך מקרטני להתנסות בסוגים שונים של יצירה מוזיקלית, ובשינויים בסגנון שיריו ובסגנון ההלחנה שלו. בניגוד ללנון ולהאריסון, שנשארו בדרך כלל בתוך גדר הרוק והרוק-אנד-רול, ניסה מקרטני גישות שונות לשיר הפופ, בשרשורו בשירים אחרים, במציאת מבנים חריגים וייחודיים, מוזיקלית והרמונית. הניסיונות התכופים של מקרטני, כמו גם האקלקטיות שאפיינה את מבחר השירים שבחר להוציא באלבומים, הולידה גם ביקורת על היעדר חוש מידה, נטייה להפרזה ו"קיטש" מוזיקלי. אלו עומתו לעיתים תכופות עם גישתו הישירה והפשוטה יותר של לנון. מקרטני לא השיב בדרך כלל למבקריו, שגינו אותו על שהוא מסתפק ב"שירי אהבה מטופשים" אך בשיר שכתב בשם זה (Silly Love Songs) גרס כי "אומרים שלאנשים נמאס משירי אהבה מטופשים/ אני מביט סביבי ורואה שזה לא נכון/ יש אנשים שרוצים למלא את העולם בשירי אהבה מטופשים/ ומה רע בזה, אשמח לדעת?" השיר עצמו, בניגוד למסר שלו, היה טיפוסי למקרטני במבנים המוזיקליים המורכבים שלו.
שימוש בכלי נגינה > גיטרות בס

מקרטני מפורסם כמשתמש בגיטרת הבס מדגם 500/1 של חברת הופנר הגרמנית, בלהקת הביטלס, ושוב מסוף שנות השמונים.
בנוסף לגיטרה המפורסמת של חברת הופנר, השתמש גם מקרטני בגיטרה בס מדגם 4001S של חברת ריקנבקר.
שימוש בכלי נגינה > גיטרות חשמליות

ב-1965 רכש מקרטני גיטרה חשמלית מדגם Casino של חברת אפיפון (רכישה שגררה אחריה את חבריו ללהקה לנון והאריסון לרכוש גיטרות מאותו הדגם), גיטרה שניגן בה בתקופת הביטלס. אחד הקטעים הידועים שנוגנו בגיטרה זו הוא סולו הגיטרה בשיר Drive My Car של הביטלס.
מאוחר יותר בחייו רכש מקרטני גיטרה שמאלית מדגם Les Paul של חברת Gibson שיוצרה בשנת 1959 (מאותה שנה ואילך דגמי ה-Les Paul נחשבים לטובים ביותר והיקרים ביותר וישנן גיטרות שמאליות בודדות משנתון זה).
שימוש בכלי נגינה > גיטרות אקוסטיות

הגיטרה הראשונה של מקרטני הייתה גיטרת Zenith (model 17) של חברת Framus שנרכשה תמורת 15 לירות שטרלינג. מקרטני מתרגל את נגינתו אך מתקשה לנגן בגיטרה לימניים בשל העובדה שהוא שמאלי. לאחר ששם לב לתמונה בה מופיע הזמר סלים וויטמן, עם גיטרה שנועדה לשמאליים, מקרטני החל להפוך את סדר המיתרים בגיטרה שלו ולנגן בתצורה החדשה אשר תלווה אותו בהמשך הקריירה.
מקרטני השתמש בגיטרה מדגם Texan של חברת אפיפון להקלטת השיר Yesterday של הביטלס. הגיטרה נמצאת ברשותו של מקרטני, יחד עם "דגם חתימה" שייצרה חברת אפיפון בתחילת שנות ה-2000, שנועד לשחזר את הגיטרה המקורית.
מקרטני עשה שימוש גם בגיטרה מדגם Martin D-28, להופעת ה-Unplugged שלו ב-MTV ב-1991.
דיסקוגרפיה

| --- | --- |
 :  ראו גם – דיסקוגרפיה של הביטלס
דיסקוגרפיה > אלבומי אולפן

| שם | תאריך |
| --- | --- |
McCartney: 17 באפריל 1970
Ram: 17 במאי 1971
Wild Life: 3 בדצמבר 1971
Red Rose Speedway: 4 במאי 1973
Band on the Run: 7 בדצמבר 1973
Venus and Mars: 27 במאי 1975
Wings at the Speed of Sound: 26 במרץ 1976
London Town: 31 במרץ 1978
Back to the Egg: 8 ביוני 1979
McCartney II: 16 במאי 1980
Tug of War: 26 באפריל 1982
Pipes of Peace: 31 באוקטובר 1983
Give My Regards to Broad Street: 22 באוקטובר 1984
Press to Play: 25 באוגוסט 1986
Снова в СССР: 31 באוקטובר 1988
Flowers in the Dirt: 5 ביוני 1989
Off the Ground: 1 בפברואר 1993
Strawberries Oceans Ships Forest: 15 בנובמבר 1993
Flaming Pie: 5 במאי 1997
Rushes: 21 בספטמבר 1998
Run Devil Run: 4 באוקטובר 1999
Liverpool Sound Collage: 21 באוגוסט 2000
Driving Rain: 12 בנובמבר 2001
Twin Freaks: 13 ביוני 2005
Chaos and Creation in the Backyard: 12 בספטמבר 2005
Memory Almost Full: 4 ביוני 2007
Electric Arguments: 24 בנובמבר 2008
Kisses on the Bottom: 6 בפברואר 2012
New: 11 באוקטובר 2013
Egypt Station: 7 בספטמבר 2018
McCartney III: 18 בספטמבר 2020
ראו גם

תאוריית הקשר על מותו של פול מקרטני
הופעת פול מקרטני בתל אביב
הביטלס
פול מקרטני וכנפיים
לקריאה נוספת

Gracen, Jorie B. (2000) Paul McCartney: I Saw Him Standing There, Billboard Books
ז'וזה פונטה

ז'וז'ה מיגל דה רושה פונטה (בפורטוגזית: José Miguel da Rocha Fonte; נולד ב-22 בדצמבר 1983) הוא כדורגלן פורטוגזי המשחק בעמדת הבלם בקאזה פיה א.ק. ובנבחרת פורטוגל.
קריירת מועדונים > פורטוגל

פונטה נולד בעיר פנאפייל ושיחק שלוש שנים בקבוצת הילדים של המועדון העירוני. בשנת 1994 הצטרף לקבוצת הנוער של ספורטינג ליסבון. בין השנים 2002 ו-2004 שיחק בקבוצת המילואים של המועדון בליגה השנייה של פורטוגל בשורותיה רשם 59 הופעות. בשנת 2004 חתם בקבוצת סלגוריוס, אך זמן קצר לאחר מכן המועדון נקלע לקשיים כלכליים והוא עבר לשחק בקבוצת פלגוריוס מהליגה השנייה. בעונת 2005 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל הפורטוגלית, כששיחק בקבוצת ויטוריה סטובאל. ביצועיו הטובים משכו את תשומת לבם של מנהלי בנפיקה ליסבון, שהחתימו אותו בקבוצה בינואר 2006. לאחר החתימה הושאל לקבוצת פאסוש די פריירה, בשורותיה הבקיע את שער הבכורה שלו בליגה. עונה לאחר מכן הושאל לקבוצת אסטרלה, במדיה הבקיע שער נוסף.
קריירת מועדונים > קריסטל פאלאס

בעונת 2007 עבר בהשאלה לקבוצת קריסטל פאלאס מהצ'מפיונשיפ האנגלית. בסיום העונה רכשה הקבוצה האנגלית את השחקן. פונטה המשיך לשחק במדי הקבוצה עד עונת 2009/10 וסך הכל רשם 84 משחקים בהם כבש שישה שערים.
קריירת מועדונים > סאות'המפטון

בינואר 2010 חתם על חוזה לשלוש וחצי עונות בקבוצת סאות'המפטון, ששיחקה בליגה השלישית. שבוע לאחר מכן ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה במשחק נגד מילוול. בעונת 2011/12 הבקיע שבעה שערי ליגה וסייע לקבוצה לעלות לליגה השנייה. עונה לאחר מכן סייע לקבוצה להעפלה לפרמייר ליג. ב-19 באוגוסט 2012 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה הבכירה. חודש וחצי לאחר מכן כבש את שערו הראשון בליגה ובאותו משחק הוסיף גם את השני, כשכבש צמד בתיקו 2-2 מול פולהאם.
באוגוסט 2014 חתם על חוזה חדש בקבוצה לשלוש עונות נוספות ומונה גם לתפקיד הקפטן.
קריירת מועדונים > ווסטהאם יונייטד

ב-20 בינואר 2017 אחרי 7 שנים בסאות'מפטון, חתם פונטה בווסטהאם יונייטד תמורת 8 מיליון ליש"ט. ב-1 בפברואר 2017 ערך את הופעתו הבכורה בקבוצה בהפסד 0–4 נגד מנצ'סטר סיטי, עד סוף העונה ערך 16 הופעתו בליגה. בעונתו השנייה לא קיבל כלל דקות לאחר הגעתו של המאמן דייוויד מויס.
קריירת מועדונים > סין

ב-23 בפברואר 2018 חתם פונטה בדאליין ייפאנג הסינית. ב-3 במרץ 2018 ערך את הופעתו הבכורה בקבוצה בהפסד 0–8 לשאנגחאי SIPG. ב-15 ביולי 2018 שוחרר מהקבוצה.
קריירת מועדונים > ליל

ב-20 ביולי 2018 חתם פונטה לשנתיים בליל הצרפתית. ב-18 באוגוסט ערך את הופעתו הבכורה בתיקו 0-0 נגד מונקו. ב-22 בספטמבר 2018 כבש את שערו הראשון בניצחון 2-1 על נאנט.
קריירת מועדונים > ספורטינג בראגה

ב-18 ביולי 2023 חזר לאחר 16 שנה לפורטוגל וחתם בספורטינג בראגה.
קריירה בינלאומית

פונטה רשם הופעה בודדת במדי הנבחרת הצעירה של פורטוגל בינואר 2006, נגד נבחרת סלובניה. את הזימון לנבחרת הבוגרת קיבל שמונה וחצי שנים מאוחר יותר, כשהוא בן 31 וערך את הופעת הבכורה שלו במשחק ידידות מול נבחרת ארגנטינה ב-18 בנובמבר 2014. נכלל בסגל הנבחרת לאליפות היורו 2016, הוא עלה לשחק בשמינית הגמר נגד נבחרת קרואטיה ושמר על מקומו בהרכב עד למשחק הגמר בו זכתה הנבחרת באליפות. המקום בהרכב ניתן לו גם במונדיאל 2018 בו הודחה הנבחרת בשלב שמינית הגמר.
תארים

פרס הפוטבול ליג: 2009/2010
אליפות צרפת: 2020/2021
הסופר קאפ הצרפתי: 2021
אליפות אירופה: 2016
ליגת האומות: 2018/2019
שחקן העונה של סאות'המפטון: 2010/2011, 2014/2015
הערות שוליים

↑  הליגה השנייה בפורטוגל היא, למעשה, הליגה השלישית בחשיבותה אחרי ליגת העל והליגה הראשונה
↑  Palace bring in Benfica defender, BBC.co.uk, 31 July 2007
↑  Palace bag Benfica defender Fonte, BBC.co.uk, 23 July 2008
↑  סיכום המשחק באתר ESPN
↑  מתוך אתר הטוויטר של הקבוצה
↑  Argentina 0-1 Portugal: Raphael Guerreiro scores injury-time winner as Cristiano Ronaldo and Lionel Messi are withdrawn at half-time in heavyweight showdown at Old Trafford, Dailymail.co.uk. 18 November 2014
| נבחרת פורטוגל – יורו 2016 (אלופת אירופה) |
| --- | --- | --- |
|  1 פטריסיו •  2 אלווש •  3 פפה •  4 פונטה •  5 גריירו •  6 קרבאליו •  7 רונאלדו •  8 מאוטיניו •  9 אדר •  10 סאנצ'ס •   11 וייריניה •  12 לופש • 13 דנילו •  14 ויליאם • 15 גומש • 16 מריו • 17 נאני • 18 רפא • 19 אליסאו • 20 קווארסמה • 21 סדריק • 22 אדוארדו • 23 אדריאן • מאמן: סנטוש |  1 פטריסיו •  2 אלווש •  3 פפה •  4 פונטה •  5 גריירו •  6 קרבאליו •  7 רונאלדו •  8 מאוטיניו •  9 אדר •  10 סאנצ'ס •   11 וייריניה •  12 לופש • 13 דנילו •  14 ויליאם • 15 גומש • 16 מריו • 17 נאני • 18 רפא • 19 אליסאו • 20 קווארסמה • 21 סדריק • 22 אדוארדו • 23 אדריאן • מאמן: סנטוש | פורטוגל |
| נבחרת פורטוגל – גביע הקונפדרציות 2017 (מקום שלישי) |
| --- | --- | --- |
|  1 פטריסיו •  2 אלווש •  3 פפה •  4 נטו •  5 גריירו •  6 פונטה •  7 רונאלדו •  8 מאוטיניו •  9 א. סילבה •  10 ב. סילבה •   11 סמדו •  12 סה • 13 דנילו •  14 ויליאם • 15 גומש • 16 פיזי • 17 נאני • 18 ז'לסון • 19 אליסאו • 20 קווארסמה • 21 סדריק • 22 בטו • 23 אדריאן • מאמן: סנטוש |  1 פטריסיו •  2 אלווש •  3 פפה •  4 נטו •  5 גריירו •  6 פונטה •  7 רונאלדו •  8 מאוטיניו •  9 א. סילבה •  10 ב. סילבה •   11 סמדו •  12 סה • 13 דנילו •  14 ויליאם • 15 גומש • 16 פיזי • 17 נאני • 18 ז'לסון • 19 אליסאו • 20 קווארסמה • 21 סדריק • 22 בטו • 23 אדריאן • מאמן: סנטוש | פורטוגל |
| נבחרת פורטוגל – מונדיאל 2018 |
| --- | --- | --- |
|  1 פטריסיו •  2 אלווש •  3 פפה •  4 מ. פרננדש •  5 גריירו •  6 פונטה •  7 רונאלדו •  8 מאוטיניו •  9 א. סילבה •  10 מריו •   11 ב. סילבה •  12 לופש • 13 דיאש •  14 ויליאם • 15 ריקרדו • 16 ב. פרננדש • 17 גדש • 18 ז'לסון • 19 רוי • 20 קווארסמה • 21 סדריק • 22 בטו • 23 אדריאן • מאמן: סנטוש |  1 פטריסיו •  2 אלווש •  3 פפה •  4 מ. פרננדש •  5 גריירו •  6 פונטה •  7 רונאלדו •  8 מאוטיניו •  9 א. סילבה •  10 מריו •   11 ב. סילבה •  12 לופש • 13 דיאש •  14 ויליאם • 15 ריקרדו • 16 ב. פרננדש • 17 גדש • 18 ז'לסון • 19 רוי • 20 קווארסמה • 21 סדריק • 22 בטו • 23 אדריאן • מאמן: סנטוש | פורטוגל |
| נבחרת פורטוגל – יורו 2020 |
| --- | --- | --- |
|  1 פטריסיו •  2 סמדו •  3 פפה •  4 דיאש •  5 גריירו •  6 פונטה •  7 רונאלדו •  8 מאוטיניו •  9 א. סילבה •  10 ב. סילבה •   11 פרננדש •  12 לופש • 13 דנילו •  14 ויליאם • 15 רפא • 16 סאנצ'ס • 17 גדש • 18 נבש • 19 גונסלבש • 20 דאלו • 21 ז'וטה • 22 ר. סילבה • 23 פליקס • 24 אוליביירה • 25 מנדש • 26 פלהיניה • מאמן: סנטוש |  1 פטריסיו •  2 סמדו •  3 פפה •  4 דיאש •  5 גריירו •  6 פונטה •  7 רונאלדו •  8 מאוטיניו •  9 א. סילבה •  10 ב. סילבה •   11 פרננדש •  12 לופש • 13 דנילו •  14 ויליאם • 15 רפא • 16 סאנצ'ס • 17 גדש • 18 נבש • 19 גונסלבש • 20 דאלו • 21 ז'וטה • 22 ר. סילבה • 23 פליקס • 24 אוליביירה • 25 מנדש • 26 פלהיניה • מאמן: סנטוש | פורטוגל |
ג'ון יום

ג'ון יום (באנגלית: John Hume;‏ 18 בינואר 1937 – 3 באוגוסט 2020) היה פוליטיקאי מצפון אירלנד. זכה בפרס נובל לשלום ופרס גנדי לשלום ביחד עם דייוויד טרימבל, על חלקם בהשגת הסכם יום שישי הטוב.
ביוגרפיה

יום נולד בעיר דרי (לונדונדרי) בצפון אירלנד. התחנך בקולג' מינות', הסמינר המוביל לכמרים קתולים באירלנד, והתעתד להיות כומר קתולי. הוא לא השלים את הסמכתו לכמורה וחזר לעיר מולדתו על מנת לשמש שם כמורה. הוא הפך לדמות מובילה בתנועת זכויות האזרח בדרי, בסוף שנות ה־60. הוא נבחר כחבר עצמאי לפרלמנט האירי בשנת 1969. פרלמנט זה פוזר בשנת 1972. הוא נבחר כחבר הפרלמנט הבריטי בשנת 1983. יום היה ממייסדי מפלגת העבודה הסוציאל-דמוקרטית של צפון אירלנד (SDLP), והפך למנהיגה בשנת 1979. כן שימש כאחד מנציגי צפון אירלנד בפרלמנט האירופי.
יום נחשב לאחד מאבות תהליך השלום בצפון אירלנד, ובמיוחד רב חלקו בהשגת הסכם יום שישי הטוב. הוא זכה בפרס נובל לשלום בשנת 1998 ביחד עם דייוויד טרימבל מנהיג המפלגה הפרוטסטנטית "המפלגה היוניוניסטית של אלסטר". כאשר פרש ממנהיגות ה-SDLP בשנת 2001 זכה לשבחים מכל קצווי המפה הפוליטית, ואף מיריבו מזה שנים רבות, הפרוטסטנט והיוניוניסט איאן פייזלי.
ב-4 בפברואר 2004 הכריז יום על פרישתו המוחלטת מן הפוליטיקה.
נפטר ב-3 באוגוסט 2020.
Ten Years After

| --- | --- |

 מקום הקמה:  נוטינגהאם 
 תקופת הפעילות:  1966–1975 1983 1988
 סוגה:  בלוז רוק
 חברת תקליטים:  Decca
 www.ten-years-after.co.uk
 פרופיל ב-IMDb
 חברים
 Ric Lee Leo Lyons Ric Lee Chick Churchill אלווין לי 
 חברים לשעבר
 Chick Churchill Leo Lyons Joe Gooch Leo Lyons Marcus Bonfanti אלווין לי Ric Lee Chick Churchill אלווין לי Colin Hodgkinson 
 
Ten Years After (בתרגום לעברית: "עשר שנים אחרי") הייתה להקת בלוז רוק בריטית ששנות ההצלחה שלה היו בסוף שנות השישים ובראשית שנות השבעים. בין השנים 1968 ל-1973 הגיעו 8 מאלבומי הלהקה לרשימת 40 הגדולים במצעד הפזמונים הבריטי. בנוסף, הגיעו 12 מאלבומי הלהקה לרשימת 200 הגדולים של מגזין בילבורד האמריקאי.
חברי הלהקה

אלווין לי - גיטרה, שירה, מפוחית; 19 בדצמבר 1944 - 6 במרץ 2013.
ליאו ליונס - גיטרה באס; נולד ב-30 בנובמבר 1943.
צ'יק צ'רצ'יל - קלידים; נולד ב-2 בינואר 1946.
ריק לי - תופים; נולד ב-20 באוקטובר 1945.
חבר להקה שהצטרף בשנת 2003:
ג'ו גוץ' - גיטרה, שירה; נולד ב-3 במאי 1977, בלונדון.
דיסקוגרפיה > אלבומי סטודיו והופעה

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Ten Years After | 1967 |  |
| Undead | 1968 |  |
| Stonedhenge | 1968 |  |
| Ssssh | 1969 |  |
| Cricklewood Green | 1970 |  |
| Watt | 1970 |  |
| A Space In Time | 1971 |  |
| Alvin Lee And Company | 1972 |  |
| Rock & Roll Music To The World | 1972 |  |
| Recorded Live (2LP) | 1973 |  |
| Positive Vibrations | 1974 |  |
| About Time | 1989 |  |
| Live At The Fillmore East 1970 (2CD live) | 2001 |  |
| Now | 2004 |  |
| Roadworks (2CD live) | 2005 |  |
צבא האסלאם (עזה)

| --- | --- |
סמל צבא האסלאם
 תקופת הפעילות:  2006–הווה (כ־19 שנים)
 אידאולוגיה:  אסלאמיזם סוני פונדמנטליזם אסלאמי הג'יהאד הסלפי אנטי-ציונות
 כינוי:  אל-קאעדה ברצועת עזה
 מייסדים:  ממתאז דע'מש
 אזורי פעילות:  רצועת עזה 
 חלק מ:  אל-קאעדה אל-קאעדה
 הקודם:  ועדות ההתנגדות העממית
 בעלי ברית:  הצבא הסורי החופשי הצבא הסורי החופשי
 מתנגדים:  ארצות הברית 
 
צבא האסלאם (נקרא גם: אל-קאעדה בפלסטין או אל-קאעדה ברצועת עזה; בערבית: جَيش الإسلام; בתעתיק מדויק: ג'יש אלאסלאם) הוא ארגון טרור קטן המסונף לארגון הטרור אל-קאעדה. מרכז הארגון בשכונת סברה שבמרכז העיר עזה.
כמה מהפעולות הידועות בהן השתתף הארגון הן חטיפת החייל הישראלי גלעד שליט, חטיפת כתב ה-BBC אלן ג'ונסון, והצתת בית הספר האמריקאי בעזה. הקבוצה הייתה בתחילה מקורבת לחמאס, אך התרחקה ממנה בעקבות התנגדות חמאס ופת"ח לפעולותיה.
הארגון נכלל ברשימת ארגוני הטרור הזרים של מחלקת המדינה של ארצות הברית ממאי 2011.
הקמת הארגון

צבא האסלאם הוקם בשלהי 2005 או בתחילת שנת 2006 לאחר פיצול בוועדות ההתנגדות העממית, כאשר בני חמולת דע'מש שמרכזה בשכונת סברה שבעזה הקימו ארגון בשם צבא האסלאם. בראש הארגון עומד ממתאז דע'מש, שהסתכסך עם ראשי ועדות ההתנגדות העממית והוביל את הפרישה מהארגון. לארגון הצטרפו גם פורשי עז א-דין אל-קסאם.
הארגון אימץ את האידאולוגיה של אל-קאעדה, החל בהפצת רעיונותיו ויצר עמו קשר דרך רשת האינטרנט ודרך פעילי אל-קאעדה מאפגניסטן ששהו ברצועת עזה ופעלו להשתית חינוך דתי. כסף ונשק החלו לזרום לארגון דרך מנהרות ההברחה בציר פילדלפי, פעילי אל-קאעדה זרים חדרו לרצועה וחברו לארגון בעת פריצת מעבר רפיח בפברואר 2008. במסמך שנמצא בביתו של אוסאמה בן לאדן במבצע חנית נפטון, ואשר ככל הנראה נכתב ב-2006, פנה הארגון בשאלה הלכתית להנהגת אל-קאעדה בנוגע למימונו של הארגון - האם מותר לו לקבל מימון מהג'יהאד האסלאמי הפלסטיני שנתמך בידי איראן השיעית ומידי הפת"ח הלא-אסלאמי.
מטרת הארגון היא "לשחרר את פלסטין ולכונן מדינה אסלאמית בעזה, תוך ג'יהאד נגד היהודים והצלבנים".[דרוש מקור] הארגון נחשב לקיצוני ביותר ופועל גם נגד אוכלוסיית הזרים ונגד אורח החיים חילוני ברצועת עזה.
ב-2015 הביע הארגון נאמנות למדינה האסלאמית ונכלל במחוז סיני של המדינה האסלאמית.