stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הספרייה והארכיונים הלאומיים של קוויבק

| --- | --- |


 תאריך ייסוד:  1967 
 מנהל:  Guy Berthiaume 
 מספר מועסקים:  689 (נכון ל־31 במרץ 2021) 
 קואורדינטות:  45°30′55″N 73°33′44″W﻿ / ﻿45.51538°N 73.56234°W﻿ / 45.51538; -73.56234
 https://www.banq.qc.ca
  (למפת קוויבק מוגדלת) קוויבק סיטי מונטריאול סאגנה ואל-ד'ור גאספה אונטריו ארה"ב נ.ס. אד. בר. ניופאונדלנד ולברדור  ים לברדור נונאווט מפרץ סנט לורנס  מפרץ הדסון הספרייה והארכיונים הלאומיים של קוויבק(למפת קוויבק רגילה) קוויבק סיטי מונטריאול סאגנה ואל-ד'ור גאספה אונטריו ארה"ב נ.ס. אד. בר. ניופאונדלנד ולברדור  ים לברדור נונאווט מפרץ סנט לורנס  מפרץ הדסון הספרייה והארכיונים הלאומיים של קוויבק
 
בניין הספרייה הגדולה
הספרייה והארכיונים הלאומיים של קוויבק (בצרפתית: Bibliothèque et Archives nationales du Québec; ובקיצור BAnQ) הוא ארגון ממשלתי של קוויבק המנהל את ספריית ההפקדה והארכיונים הלאומיים של הפרובינציה ואת הספרייה הלאומית שלה, שנמצאת ב"ספרייה הגדולה" ( Grande Bibliothèque) במונטריאול. הארגון נוסד מאיחוד של הספרייה הלאומית של קוויבק (Bibliothèque nationale du Québec; BNQ) ושל הארכיונים הלאומיים של קוויבק (Archives nationales du Québec) ב-2006.
הספרייה מקדמת ומשמרת חומרי מורשת הקשורים לקוויבק וכן מספקת שירותים של ספרייה ציבורית. הארגון מפעיל ספריות הפתוחות לקהל. במונטריאול נמצאים הספרייה הגדולה (Grande Bibliothèque) שבנייתה החלה ב-2001 והיא נפתחה לציבור ב-2005, BAnQ Vieux-Montréal שנפתח ב-1971 ו-BAnQ Rosemont–La Petite-Patrie שהוקם ב-1948 ושופץ ב-1996 ושם ממוקם משרדי ההנהלה. בנוסף מפעיל הארגון ספריות בגאספה (הוקמה ב-2010), בגאטינו (הוקמה ב-1977),  באוניברסיטת לאוול שבקוויבק סיטי (1920), ברימוסקי (1979), ברוין-נוראנדה (1980), בסאגנה (1978), בסט איל (1981), בשרברוק (1979) ובטרואה ריבייר (1977).
אוסף הספרייה כולל עותקים של כל היצירות שיצאו לאור בקוויבק, וכן יצירות שעוסקות בקוויבק או נכתבו על ידי יוצרים מקוויבק. הארכיונים הלאומיים של קוויבק נוסדו ב-2 בספטמבר 1920 כשהמנהל הראשון של הארגון היה ז'ורז'-פייר רוי.
ראו גם

הספרייה והארכיון הלאומי של קנדה
היאדות

| --- | --- |

צביר ההיאדות ואלדברן (במרכז למטה)
 נתוני תצפית
 קבוצת כוכבים:  שור
 שמות נוספים:  Melotte 25, Collinder 50, Caldwell 41
 סוג:  צביר פתוח
 בהירות נראית:  0.5+
 סיווג מורפולוגי:  II,3,m ‏
 עלייה ישרה:  4ʰ 27ᵐ‏
 נטייה:  ‏‏52′ ‏15°‏+
 מאפיינים פיזיים
 בהירות מוחלטת:  2.8-
 מרחק:  151  שנות אור 46.3  פארסק
 קוטר:  15 שנות אור
 מסה:  400‏ ☉M
 מספר כוכבים:  300‏
ההיאדות (מיוונית Υὰδες, בעברית מזוהה לעיתים עם הקבוצה המקראית עָשׁ, נקרא גם Melotte 25, Collinder 50 או Caldwell 41) הוא צביר פתוח בקבוצת הכוכבים שור המכיל כ-300 כוכבים ונמצא במרחק של כ-151 שנות אור ממערכת השמש. זהו הצביר הפתוח הקרוב ביותר למערכת השמש והבהיר ביותר שניתן לראות מכדור הארץ, ובשל בהירותו היה מוכר כבר בימי קדם. הצביר מהווה את פניו של השור, כאשר הכוכב הבהיר אלדברן מסמל את עינו של השור. אף על פי שאלדברן נראה כחלק מהצביר, הוא למעשה לא שייך אליו, כיוון שמרחקו ממערכת השמש הוא פחות ממחצית המרחק להיאדות, כ-65 שנות אור בלבד.
היסטוריה

הצביר מופיע כבר באיליאדה של הומרוס (מתורגם כ"עש"):
צָר אֶת-הַיָּם וְאֶת-הָאָרֶץ וַיַעַשׂ אֶת-פְּנֵי הַשָּׁמַיִם אֶת-הַיָּרֵחַ בְּמִלּוּאוֹ וְשֶׁמֶשׁ לֹא-יַדַע מָנֹחַ,
כָּל הַמַּזָּלוֹת הָרַבִּים הָעוֹטְרִים לִרְקִיעַ-שָׁמָיִם מֹשְׁכוֹת כִּימָה וְעָשׁ וּכְסִיל, הָעֲנָק בָּעֲרִיפִים.
אם אכן הקבוצה המקראית "עש" מתייחסת להיאדות, אזי היא מוזכרת כבר בתנ"ך בספר איוב:
עֹשֶׂה-עָשׁ, כְּסִיל וְכִימָה; וְחַדְרֵי תֵמָן.
אזכורים אלו הם הקדומים ביותר שידועים והם מתוארכים סביב 750 לפני הספירה, אם כי לא ידוע מתי נכתב ספר איוב וייתכן שהוא אף קדום יותר.
היוונים קראו לצביר על שם ההיאדות - שבע בנותיהם של אטלס הטיטאן, ואיתרה, ביתם של אוקיינוס וטתיס (אם כי לפעמים נחשבת דווקא הנימפה פלאיונה, אמן של הפליאדות, גם לאמן של ההיאדות). לא ברור מדוע נקרא הצביר דווקא על שם שבע ההיאדות, שכן ניתן לראות בעין הרבה יותר משבעה כוכבים בצביר, אך רק חמישה ממש בולטים בו. באטלס הכוכבים אורנומטריה של יוהאן באייר משנת 1603 קיבלו שבעה מכוכבי הצביר ציון באייר (לא כולל אלדברן שגם לו ציון באייר). בשנת 1654 כלל ג'ובאני בטיסטה אודיירנה את הצביר בקטלוג גרמי השמים שלו שהכיל ערפיליות וצבירים. בקטלוג פלמסטיד שפורסם בתחילת המאה ה-18 קיבלו כ-25 מכוכבי הצביר ציון פלמסטיד. הצביר קיבל את מספר 25 בקטלוג גרמי השמים שיצר האסטרונום פיליברט ז'אק מלוט בשנת 1911.
תצפית

עם בהירות נראית מדרגה 0.5 הצביר קל לצפייה ולזיהוי גם כאשר תנאי התצפית אינם טובים וניתן אף לראותו במקומות מיושבים. מיקומו של הצביר בקרבת אלדברן הבהיר במיוחד מקל על זיהויו ועל איתורו. במקום חשוך ניתן לראות ללא ציוד עזר 5-6 כוכבים ובתנאים מיטביים 15-17 כוכבים. הצביר מרשים במיוחד כאשר הוא נצפה באמצעות משקפת, אז ניתן לראות עשרות כוכבים, כאשר תנאי התצפית טובים מספיק. גודלו הזוויתי - כחמש מעלות לא מאפשר לראות את כולו באמצעות טלסקופ.
הצביר נמצא כ-4 מעלות מדרום למישור המלקה כך שאירועים בהם הירח עובר על פני ההיאדות ומסתיר אותן, אינם נדירים, אך אירועי הסתרה אלו קורים בתקופות מסוימות כל חודש ובתקופות אחרות אינם קורים כלל. כמו כן גם כוכב חמה, נוגה ומאדים חולפים לעיתים בתוך הצביר או בסמוך לו.
תצפית > כוכבי הצביר הבהירים

| ציון הכוכב | בהירות נראית | סיווג ספקטרלי | סוג הכוכב | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2θ בשור | 3.41 | A7III | ענק לבן | כוכב כפול עם בן זוג עמום מדרגת בהירות 6 |
| ε בשור | 3.53 | K0III | ענק כתום | נקרא גם "עין", מסמל את עינו השמאלית של השור |
| γ בשור | 3.65 | K0III | ענק כתום | נקרא גם "ההיאדי הראשון" |
| 1δ בשור | 3.76 | K0III | ענק כתום | נקרא גם "ההיאדי השני", מערכת בת 3 כוכבים כאשר שניים עמומים מאוד |
| 1θ בשור | 3.84 | K3IIIb | ענק כתום | כוכב כפול עם בן זוג עמום מדרגת בהירות 7 |
| 3δ בשור | 4.31 | A2IV | תת-ענק לבן | כוכב משתנה, חלק ממערכת בת שלושה כוכבים, שניים מהם עמומים מאוד עם דרגות בהירות 8 ו-11 |
| 71 בשור | 4.49 | F0V | כוכב הסדרה הראשית לבן-צהבהב | כוכב משתנה מטיפוס δ במגן |
| ρ בשור | 4.66 | A8V | כוכב הסדרה הראשית לבן | כוכב משתנה מטיפוס δ במגן |
| 2σ בשור | 4.67 | A5V | כוכב הסדרה הראשית לבן | כוכב כפול |
| π בשור | 4.69 | G7IIIa | ענק צהוב | לא חלק מהצביר (מרחק של 450 שנות אור) |
| HD 28527 | 4.77 | A6IV | תת-ענק לבן | כוכב משתנה מטיפוס δ במגן |
| 2δ בשור | 4.80 | A7V | כוכב הסדרה הראשית לבן |  |
| 75 בשור | 4.97 | K2III | ענק כתום | כוכב משתנה |
| 1σ בשור | 5.09 | A4m | כוכב הסדרה הראשית לבן |  |
| 58 בשור | 5.24 | F0IV | תת-ענק לבן-צהבהב |  |
| 83 בשור | 5.39 | F0V | כוכב הסדרה הראשית לבן-צהבהב | כוכב כפול |
| 81 בשור | 5.46 | Am | כוכב הסדרה הראשית לבן |  |
מאפיינים

צביר ההיאדות נמצא במרחק של כ-150 שנות אור ממערכת השמש, מסתו מוערכת בכ-400 מסות שמש והוא מכיל כ-200 כוכבים, שלפחות מחציתם הם כוכבים כפולים או מערכות מרובות כוכבים כך שלמעשה בצביר לפחות 300 כוכבים. יחסית לצבירים פתוחים, הצביר מכיל מספר גדול של ענקים ותת-ענקים ואין בו כלל כוכבים צעירים וחמים מסוג ספקטרלי B ו-O. בצביר מספר ענקים כתומים שמסתם מוערכת בכ-2.5 מסות שמש כך שמדובר כוכבי הסדרה הראשית מסוג A שסיימו את היתוך המימן בליבתם. מכך ניתן להסיק שגילו של הצביר הוא קרוב ל-800 מיליוני שנים - גיל מבוגר למדי, שכן צבירים פתוחים מתפרקים לרוב בתוך מאות ספורות של מיליוני שנים. ככל הנראה, מסתו של הצביר הייתה גדולה בהרבה כאשר נוצר, לפחות פי שניים ממסתו כיום. הצביר דומה בגילו לצביר הפתוח M44 וייתכן שנוצרו ממקור משותף.
גודלו הזוויתי הנראה של הצביר הוא כ-5 מעלות, כך שגודלו האמיתי הוא כ-15 שנות אור אך השפעתו הכבידתית נמשכת למרחק של למעלה מ-60 שנות אור.
ראו גם

פליאדות
הערות שוליים

↑  J. Ruprecht: Classification of open star clusters, Bulletin of the Astronomical Institute of Czechoslovakia, vol. 17, p.33
1 2 3  M.A.C. Perryman, A.G.A. Brown, Y. Lebreton, A. Gomez, C. Turon, G. Cayrel de Strobel, J.C. Mermilliod, N. Robichon, J. Kovalevsky & F.Crifo: The Hyades: distance, structure, dynamics, and age, Astronomy and Astrophysics, vol. 331, p.81-120 (1998)
פני השור באטלס הכוכבים אורנומטריה
מפת הצביר בה מסומנים כוכביו הבהירים ביותר
היפר-ריאליזם

"היפר-ריאליזם" הוא כינויו של זרם אמנות שהתפתח בעיקר בארצות הברית ואירופה בשנות ה-70 של המאה ה-20. הסגנון, הבא לביטוי בציור ובפיסול פיגורטיבי, מאופיין בניסיון להשגת מראה מציאותי.
היסטוריה

סוחר האמנות הבלגי, איסי ברכאו (Isy Brachot) טבע בשנת 1973 את המונח Hyperréalisme כשם תערוכה שהתקיימה בגלריה בעיר בריסל. התערוכה הציגה ציירים כראלף גוינג (אנ'), צ'אק קלוז (אנ'), דון אדי (אנ'), רוברט בצ'טל (אנ') וריצ'רד מק'לין (אנ'). כמו כן, היו גם אמנים משפיעים חשובים מאירופה כגון Gnoli, Richter, Klapheck, Delcol. מאז, אמנים מאירופה אימצו לעצמם את הזרם ההיפר-ריאליסטי המושפע מהפוטו-ריאליזם.
המניע להתפתחות סגנון זה היה כפול. מצד אחד ביקשו האמנים לחזור אל תיאור החיים הממשיים, על רקע הדומיננטיות של ז'אנר האמנות המופשטת עד לשנות ה-60 של המאה ה-20 ופריחתו של ה"פופ ארט" בשנות ה-60 של המאה ה-20. מצד שני ביקשו האמנים להגיב אל הפופולריות ההולכת וגוברת של מדיום הצילום, שהפך למדיום אמנותי מרכזי החל משנות ה-70.[דרוש מקור]
פעמים רבות התבססו האמנים, כקלוז או גרהרד ריכטר, על הצילום כבסיס לציור, כשהם מחקים את הקומפוזיציה או אפקטים אופטיים הנובעים מן השימוש בו. אחרים התבססו על ציור מתוך הסתכלות, שאימץ מאפיינים דומים.
זרם זה נפוץ גם בקרב מאיירים, וניתן לראות ציורים רבים מסוג זה באיורי טבע, אמנות פלאונטולוגית והיסטוריה צבאית. ההיפר-ריאליזם נפוץ במיוחד באמנות פלאונטולוגית בה יש דגש על ריאליזם ודיוק מדעי שכן אי-אפשר לצלם יצורים פרה-היסטוריים שנכחדו (כגון דינוזאורים) ולכן ציור או פיסול ריאליסטיים או היפר-ריאליסטיים הם הדרך היחידה לשחזר כיצד נראו כשהיו בחיים. דוגמה לאמנים פלאונטולוגיים היפר-ריאליסטיים: ג'וליוס צ'וטוני וראול מרטין.
הימבה

אישה מבנות ההימבה
כפר של שבט ההימבה הממוקם כ-15 ק"מ צפונית לעיר אופובו, נמיביה
בת שבט ההימבה מכינה דאודורנט מזרעים
אחד מזקני ההימבה עם נכדו
בית ספר נייד של ההימבה
ההימבה (בצורת יחיד: Omuhimba, בצורת רבים: Ovahimba) הוא שבט החי בצפון נמיביה (במחוז קוננה) ומצידו השני של נהר הקוננה באנגולה. בני ההימבה הם נוודים למחצה, קרובים לשבט ההררו ומדברים בשפת האוטג'יהימבה (Otjihimba) הדומה לשפת ההררו.
תרבות

ההימבה מגדלים בקר, עיזים וכבשים. משפחה טיפוסית מורחבת מתגוררת במשק, שהוא בעצם כפר קטן ומעגלי עם בקתות המקיפות את "האש של האבות הקדמונים" (okuruwo; ראו בהמשך) ומכלאה מרכזית לבהמות.
כשמגיע זמנה של האישה ללדת את לידתה הראשונה היא הולכת לבית הוריה ויולדת שם. בהמשך, בלידות הבאות, נמצאת היולדת לאחר הלידה ב"חופשה" בבקתה מיוחדת משל עצמה, שם תישאר שבוע ימים בסוג של בידוד או משכב לידה ורק עם סיום תקופה זו תחזור לביתה. עד גיל שלוש בערך, הילד צמוד לאמו ואז הוא מצטרף לשאר ילדי הקבוצה שגדלים במשותף ומטופלים על ידי כלל השבט. בקרב בנות ההימבה קיימת פתיחות מינית ומקובל לקיים יחסי מין גם עם גברים אחרים.
הן הבנים והן הבנות נימולים לפני הגעתם לבגרות מינית (בגיל 10 או 12). על פי אמונתם של בני ההימבה, פעולה זאת מביאה אותם להיות ראויים לנישואין. מייד עם לידתה של הבת מוחלט מי יהיה בעלה העתידי. בנות ההימבה נישאות כאשר הן בין הגילאים 14–17.
תרבות > לבוש ותסרוקת

הנשים לבושות למחצה; שדיהן גלויים, על חלק גופן התחתון הן לובשות חצאית קצרה עשויה מעור עיזים, והן מקושטות בטבעות מתכת, בקליפות של ביצי יען ובחרוזים שונים שהן מכינות מחרצנים של דקל האומורונגה; הגברים לובשים רק לבוש חלציים. לפני קבלת המחזור ובמהלכו חובשות נשות ההימבה לראשן סוג של "פאות" עשויות חבלים המכסות את פניהן, ורק בסיום המחזור הן מסירות את ה"פאות" הללו ומגלות מחדש את פניהן ואת שערן. לעומת זאת, קישוטי ראש דמויי קרניים העשויים מעור טלה מייצגים את העובדה שמדובר באישה פורייה שהגיעה לבגרות מינית.
הן הגברים והן הנשים של שבט ההימבה מורחים על גופם חומר הנקרא בשפתם – Otjize. זוהי תערובת של שומן עיזים, אפר ואוכרה (לנשים הרות מוסיפים גם שרף משיח הנקרא "Omuzumba") שנועדה להגן על גופן מפני האקלים המדברי הלוהט. ה-Otjize צובע את העור בגוון אדמדם עמוק, אשר בעיני שבט ההימבה מסמל הן את צבעה האדום העשיר של האדמה והן את הדם שמסמל את החיים. ההימבה משתמשים בחומר זה גם למריחת השיער, שאותו הם מגדלים ארוכות ובצורות מורכבות.
התסרוקת של אנשי ההימבה מציינת גיל וסטטוס משפחתי. לדוגמה, לבנות צעירות יש 2–4 צמות ומרגע הגעתן לבגרות מינית עוברות הצמות קדימה אל חזית פניהן. לרווקים זכרים יש צמה אחת מאחורי הצוואר וכאשר הם מגיעים סמוך לגיל הנישואין הם הולכים עם 2 צמות מקבילות הגדלות מקדמת ראשם ועד לתחתית צווארם. זכרים נשואים לובשים טורבן על הצמות.
תרבות > מבנה שבטי

בגלל מזג האוויר הקיצוני באזור בו הם חיים וכן בגלל הבידוד שלהם מהשפעות חיצוניות, ההימבה הצליחו לרוב לשמר את צורת החיים שלהם כפי שהייתה נהוגה מקדם.
אנשי השבט חיים תחת מבנה שבטי המבוסס על שארות ביליניארית. בצורה זו, כל אחד מאנשי השבט משתייך לשני קלאנים: אחד של משפחת האב (קרוי "oruzo") ואחד של משפחת האם (קרוי "eanda"). הקלאנים מונהגים על ידי המבוגר ביותר הנמצא בקלאן. הבנים חיים בקלאן של אביהם, וכאשר הבנות מתחתנות הן עוברות לקלאן של בעליהן. לעומת זאת, במקרה של ירושה – הירושה עוברת דווקא לקלאן של האם; לדוגמה: אם אדם מת, לא בנו יירש את עדר הבקר אלא דווקא בן אחותו. יש לציין שעל פי חוקי ההימבה, האישה נחשבת לרכוש הגבר ואינה יכולה לקבל ירושה.
צורה זו של שארות ביליניארית מצויה אצל מספר מועט של שבטים במערב אפריקה, הודו, אוסטרליה, מלנזיה ופולינזיה. אנתרופולוגים משערים שמבנה שבטי זה נמצא בקבוצות החיות באזורים בהם מזג האוויר הוא קיצוני, זאת בגלל שהוא מאפשר לפרטים להסתמך על שתי מסגרות משפחתיות המפוזרות על פני שטח נרחב.
תרבות > דת

אנשי ההימבה הם מונותאיסטים הסוגדים לאל מוקורו (Mukuru), אך גם לאבותיהם הקדמונים. מוקורו יכול רק לברך, בעוד שהאבות הקדמונים יכולים גם לברך וגם לקלל. לכל משפחה יש את "האש של האב הקדמון" (okuruwo) משל עצמה, והאש נשמרת על ידי "שומר האש". שומר האש קרב אליה מדי 7–8 ימים במטרה להתקשר עם האל מוקורו והאבות הקדמונים מטעם משפחתו. לעיתים מוקורו עסוק בממלכות אחרות ואז האבות הקדמונים משמשים כבאי כוחו. כשמתקיימת לידה בכפר, נלקחת האש לבקתת היולדת ומלווה אותה במהלך כל הלידה. כמו כן, כאשר מת אדם מבני השבט, מניחים את גופתו במשך יום שלם ליד האש.
בני ההימבה מאמינים ב-omiti, כלומר במכשפות. חלק מהם מאמינים שהמוות נגרם על ידי ה-omiti, או לעיתים קרובות יותר – על ידי אדם שמשתמש ב-omiti למטרות זדוניות. מהם המאמינים שיש אנשים שמשתמשים ב-omiti בשביל להכניס מחשבות בראשו של השני או הגורמים לאירועים יוצאי דופן להתרחש (למשל כאשר מחלה שכיחה גורמת לסכנת חיים). אך על פי מסורת ההימבה, לא תמיד המשתמשים ב-omiti תוקפים את הקורבן שלהם ישירות; לעיתים הם תוקפות קרוב או אהוב שלו. חלק מאנשי ההימבה ייוועצו במגדת עתידות כדי לדעת את הגורם שמאחורי אירוע יוצא דופן שקרה להם, או את המקור של ה-omiti.
תרבות > לאחר עצמאות נמיביה

אנשי שבט ההימבה הצליחו באופן כללי לשמור על תרבותם ועל דרך החיים המסורתית שלהם. למרות זאת הם שיתפו פעולה עם פעילים בינלאומיים במאבק נגד הכוונה להקים סכר בנהר הקוננה, סכר אשר יציף את שטחי אדמות מולדתם. בפברואר 2012 שיגרו זקני ההימבה את מחאתם גם לאו"ם ולאיחוד האפריקאי.
ממשלת נורווגיה הקימה בתי ספר ניידים לילדי ההימבה, אך בשנת 2010 החליטה ממשלת נמיביה לסגור אותם ולשלוח את ילדי ההימבה לבתי ספר קבועים. מנהיגי ההימבה התלוננו שבתי ספר אלו אינם מתאימים מבחינה תרבותית לבני השבט, ושקיים איום על התרבות, הזהות ודרך החיים שלהם. כמו כן, התלוננו זקני השבט על כך שאין המדינה מכירה בסמכותם ולכן אנשי השבט נמצאים תחת סמכויות השיפוט של מנהיגי השבטים החזקים השכנים. מנהיגים אלו, לטענתם, מקבלים החלטות הפוגעות בקהילות הקטנות. בספטמבר 2012 הגיע לאזור ג'יימס איינה, אשר מונה לחקור את הטענות ולהגיש דו"ח על הדברים מטעם נציבות האו"ם לזכויות האדם. ב-23 בנובמבר 2012 וב-25 במרץ 2013 ערכו אנשי שבט ההימבה הפגנות מחאה נגד ממשלת נמיביה.
גלריה

נער משבט ההימבה. סגנון השיער שלו מעיד על כך שהוא רווק.
בנות משבט ההימבה. סגנון השיער שלהן מעיד על כך שהן נשואות.
רועים משבט ההימבה
בקתה של ההימבה
נערה מבנות ההימבה
אישה מבנות ההימבה עומדת יחד משפחתה בנחלתו של בעלה, באוטוטאטי (Otutati), נמיביה.
אישה מבנות ההימבה. ניתן לשים לב לקישוט דמוי הקרניים אותו היא עונדת על ראשה, המציין את היותה אישה פורייה.
ביבליוגרפיה

Crandall, David P. (2000). The Place of Stunted Ironwood Trees: A Year in the Lives of the Cattle-Herding Himba of Namibia. New York: Continuum International Publishing Group Inc. ISBN 0-8264-1270-X.
הערות שוליים

1 2 3 4  אילן יגר, שבט ההימבה: הגברים שולטים, הנשים 'חופשיות', באתר ynet, 8 במרץ 2011
1 2 3  מיסלב פופוביק, "Himba people" (באנגלית).
↑  Africa & the Middle East, TripSavvy (באנגלית)
↑  קורלי, "Himba Hair Styling".
↑  "שבטים באפריקה - ההימבה" (באנגלית).
↑  קרול הזל, "The Himba and the Dam" (באנגלית).(הקישור אינו פעיל, 21.5.2020)
↑  קרנדל, עמ' 188].
1 2  קרנדל 2000, עמ' 47.
↑  קרנדל 2000, עמ' 38-39.
↑  קרנדל 2000, עמ' 102.
1 2  קרנדל 2000, עמ' 66.
↑  קרנדל 2000, עמ' 67.
↑  " "Namibia: Dam will mean our destruction, warn Himba". IRIN", United Nations Office for the Coordination of Humanitarian Affairs, 18 January 2008.
↑  "Statement of the Special Rapporteur on the rights of indigenous peoples, James Anaya, upon concluding his visit to Namibia from 20-28 September 2012", . OHCHR. 28 September 2012. Retrieved 2012-11-28.
↑  "Namibia: Indigenous semi-nomadic Himba and Zemba march in protest against dam, mining and human rights violations", Earth Peoples. Retrieved 2012-11-24.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007560451105171  BNE: XX535426  BnF: cb12164895j (data)  GND: 4238311-0  LCCN: sh85060859  SUDOC: 030179904
הורולוגיה

"השעון האוניברסלי" במוזיאון השעון ב-Zacatlán, מקסיקו
הורולוגיה (באנגלית: Horology הקשורה למונח בלטינית horologium שבא מיוונית ὡρολόγιον, "כלי מדידה שמראה את השעה") הוא מדע העוסק במדידת הזמן.
שעוני קיר, שעוני יד, שעונים מכניים, שעוני שמש, שעוני חול, שעוני מים, קוצבי זמן (טיימרים), שעוני נוכחות, כרונומטר ימי ושעונים אטומיים הם כולם דוגמאות לכלי מדידה המשמשים לקביעת הזמן. בשימוש הנוכחי, הורולוגיה מתייחסת בעיקר למדע של מכשירים מכניים לשמירת הזמן, בעוד כרונומטריה היא מונח רחב יותר הכולל מכשירים אלקטרוניים, אשר החליפו במידה רבה את השעונים המכניים בזכות דיוקם הטוב יותר בשמירה על הזמן.
מגדל השעון של מורטן
אנשים המתעניינים בהורולוגיה נקראים הורולוגים. מונח זה משמש הן אנשים העוסקים באופן מקצועי עם מנגנון הזמן (שענים) והן חובבי וחוקרי הורולוגיה. להורולוגיה ולהורולוגים יש ארגונים רבים, הן אגודות מקצועיות והן אגודות מדעיות. ארגון ההורולוגיה הגדול ביותר בעולם הוא ה-NAWCC, האיגוד הלאומי של אספני שעונים, שבסיסו בארצות הברית, אך יש לו גם סניפים ושלוחות מקומיות ברחבי העולם.
ראו גם

ההיסטוריה של השעונים
שעון קיטור
זמן מערכת
לקריאה נוספת

מדיה וקבצים בנושא  בוויקישיתוף
Beckett, Edmund, A Rudimentary Treatise on Clocks, Watches and Bells, 1903, from Project Gutenberg
Berner, G.A., Illustrated Professional Dictionary of Horology, Federation of the Swiss Watch Industry FH 1961 - 2012
Daniels, George, Watchmaking, London: Philip Wilson Publishers, 1981 (reprinted June 15, 2011)
Grafton, Edward, Horology, a popular sketch of clock and watch making, London: Aylett and Jones, 1849
Perman, Stacy, A Grand Complication: The Race to Build the World's Most Legendary Watch, Atria Books (Simon & Schuster), February 2013. ISBN 9781439190081
הערות שוליים

↑  "horology". Online Etymology Dictionary.
↑  ὡρολόγιον, ὥρα. Liddell, Henry George; Scott, Robert; A Greek–English Lexicon at the Perseus Project.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007565303805171  GND: 4129074-4  HDS: 013976  LCCN: sh85062073  NKC: ph135453
המשחק (סרט, 1997)

| --- | --- |
כרזת הסרט בישראל
כרזת הסרט בישראל
 מבוסס על:  דמויות מאת דייוויד פינצ'ר
 בימוי:  דייוויד פינצ'ר 
 הופק בידי:  סיאן צ'אפין, סטיב גולין 
 תסריט:  מיכאל פריס ג'ון ד' ברנקטו
 עריכה:  ג'יימס הייגוד 
 שחקנים ראשיים:  מייקל דאגלס  דבורה קארה אונגר
 מוזיקה:  הווארד שור 
 צילום:  האריס סביידס 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  סרטי יוניברסל, פרופוגנדה פילמז, פוליגרם 
 חברה מפיצה:  פוליגרם, נטפליקס 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  ארצות הברית 12 בספטמבר 1997
 משך הקרנה:  129 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט בלשי
 תקציב:  70 מיליון דולר
 הכנסות:  109.4 מיליון דולר
 הכנסות באתר מוג'ו:   game
 דף הסרט ב־IMDb
 
המשחק (באנגלית: The game) הוא סרט קולנוע מסוגת מותחן/סרט בלשי, שיצא לאקרנים ב-1997. הסרט בוים על ידי דייוויד פינצ'ר, ומככב בו מייקל דאגלס בתור אדם שקיבל מאחיו כרטיס מתנה ליום הולדתו, ובכרטיס הוא קיבל הזמנה להיכנס למשחק מציאותי שהולך להשפיע על חייו המשעממים.
תקציר העלילה

הסרט מספר על איש עסקים מסוגר (מייקל דאגלס) שמקבל ליום הולדתו מתנה יוצאת דופן מאחיו (שון פן), אשר בעקבותיה הוא הופך לשחקן המרכזי במשחק שמשתלט על חייו. הסרט קיבל ביקורות טובות אך לא זכה הצלחה גדולה בקופות. בתקופה האחרונה הסרט נהיה סרט קאלט.[דרוש מקור]
צוות השחקנים הראשי

מייקל דאגלס – בתור ניקולס ואן אורטון.
דבורה קארה אונגר – בתור כריסטין/קלייר.
שון פן – בתור קונרד ואן אורטון.
ג'יימס רבהורן – בתור ג'ים פיינגולד.
ארמין מילר-שטאל – בתור אנסון בר.
המוזיאון לרצח העם הארמני

| --- | --- |
מבנה המוזיאון בקדמת התמונה במורד ההר, ולמעלה האנדרטה בצורת אובליסק.
מבנה המוזיאון בקדמת התמונה במורד ההר, ולמעלה האנדרטה בצורת אובליסק.
 מידע כללי
 סוג:  היסטוריה
 מיקום:  ירוואן 
 מדינה:  ארמניה 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1967
 תאריך פתיחה רשמי:  29 בנובמבר 1968 
 אדריכל:  ארתור טרכניאן 
 קואורדינטות:  40°11′09″N 44°29′17″E﻿ / ﻿40.185821°N 44.488114°E﻿ / 40.185821; 44.488114
 www.genocide-museum.am
 he
 
עץ עשוי מגרניט בעל ענפים המסמל את לידתה מחדש של האומה הארמנית
חלון התצוגה של הספר ארבעים הימים של מוסה דאג במוזיאון
המוזיאון לרצח העם הארמני (בארמנית: Հայոց ցեղասպանության զոհերի հուշահամալիր; בדרך כלל מכונה בארמניה בשם ציצרנקברד - Ծիծեռնակաբերդ, על-שם הגבעה עליה הוקם) שוכן בירוואן בירת ארמניה, והוא נוסד כדי להנציח את רצח העם הארמני שאירע באימפריה העות'מאנית בשנת 1915 על ידי הממשלה הטורקית. המוזיאון שוכן על גבעה נישאה המשקיפה על הבירה והוא חלק ממתחם הנצחה וזיכרון בנושא. ליד המוזיאון נמצא מתחם של אנדרטאות הכולל אנדרטה בסגנון של אובליסק, אנדרטה בצורת חרוט קטום, וקיר הנצחה המהווים גם הם חלק מאתר ההנצחה והזיכרון. המוזיאון פועל גם כמוסד מחקר.
המוזיאון נפתח בשנת 1995, בשנת ה-80 לציון רצח העם. מבנה המוזיאון תוכנן על ידי האדריכלים S. Kalashian, A. Tarkhanyan and sculptor F. Araqelyan, והוא בעל תכנון ייחודי.
המבנה ואגפיו

המבנה בן שתי קומות, בנוי ישירות לתוך צלע הגבעה, במטרה לא לפגוע בקו הנקי של הגבעה עליה ניצבת אנדרטת האובליסק השוכנת לידה. גג המוזיאון שטוח ומכוסה באריחי בטון, ומשקיף על נופי עמק האררט ועל הר אררט. הכניסה למבנה הוא בגרם מדרגות שתחילתו בגג המבנה.
הקומה הראשונה של המוזיאון נבנתה לתוך הקרקע ובה שוכנים הספרייה, חדרי האחסון של אוספי המוזיאון ואולם קריאה. בנוסף שוכנים בקומה זו האגפים המנהליים של המוזיאון וכן אולם ועידה המכיל 170 מקומות.
אגפי התצוגה נמצאים בקומה השנייה על שטח של 1,000 מטר מרובע. חלל המוזיאון מחולק לשלושה אולמות תצוגה פנימיים, וכן גלריה חיצונית נפרדת. באולמות התצוגה תמונות היסטוריות ומסמכים היסטוריים, ותצוגה של פריטים שונים.
על הקיר המערבי של אולם התצוגה הראשון מוצגת מפה החרותה באבן ברוחב 9 מטר ובגובה 5 מטר המתארת את רמת ארמניה (Armenian Highland) והמדינות השכנות. מפה זו גובלת בים השחור מצפון, הים הכספי ממזרח, המישור האירני בדרום, והים התיכון מדרום-מערב. על המפה מצוינים יישובי הארמנים בטריטוריה של מערב ארמניה, והאימפריה העות'מאנית כפי שהיו קיימים עד צעדות המוות שהחלו בשנת 1915. בנוסף, מוצגים באולם נתונים דמוגרפיים של ההתיישבויות השונות בשנת 1914, כולל מידע על מספר בתי הספר והכנסיות שפעלו באותו זמן. באולם מוצגות תמונות הממחישות את חיי הכפר השלווים של האוכלוסייה הארמנית בתקופה שלפני הרצח.
גודלו של אולם התצוגה השני הוא כ-700 מטר מרובע והוא מכיל עדויות ראיה ומסמכים על הטבח והזוועות שבוצעו. התצוגה כוללת צילומים רבים מוגדלים שצולמו במהלך המאורעות בשנים 1915 - 1917, מסמכים, צילומי אישים ארמנים בולטים, צילומי קורבנות וסרטי תעודה.
באולם השלישי מוצגות טבלאות המשוות את נתוני אוכלוסיית הארמנים בשנת 1914 לנתוני 1922, תוך חישוב והגדרת כמות הארמנים שגורשו ונהרגו. חלק מהתצוגה מוקדש למסמכים מקוריים שהונפקו על ידי ארגונים ופרלמנטים של מדינות זרות המגנות את רצח העם הארמני. כולל פרסומים שונים העוסקים בנושא בשפות שונות. התצוגה כוללת גם נתוני אוכלוסייה ממוצא ארמני שהתגוררו באירופה, אסיה, אפריקה, אמריקה ואוסטרליה בתקופה שלאחר הרצח. באולם מוצגים על גבי עמודים עשויים מגרניט, אגרטלים המכילים אדמה מאזורים שהיסטורית היו חלק מארמניה כמו קרין (ארזורום), ואן, ביטליס, Sebastia סיוואס, Kharpert ‏ (Elâzığ) ו-Tigranakert (דיארבקיר)
באולם השלישי, בתוך גומחה בקיר בעלת קשת (דומה לאפסיס), מוצג עץ עשוי מגרניט בעל ענפים המסמל את לידתה מחדש של האומה הארמנית. מהאולם השלישי ישנו פתח יציאה למרפסת בצורת קשת, המשמשת אנדרטת הנצחה לקהילות. האנדרטה מורכבת מקיר בצורת קשת המקיף את המרפסת ותבליט על הרצפה שתחילתו בתוך החדר והוא ממשיך מעבר לחלון למרפסת.
הביקור במוזיאון הפך להיות חלק מכללי הטקס הרשמיים של ארמניה לאירוח משלחות זרות. מאז פתיחתו ביקרו בו האפיפיור יוחנן פאולוס השני, נשיא רוסיה ולדימיר פוטין, נשיא צרפת ז'אק שיראק ואישים נוספים.
מטרת מקימי המוזיאון הייתה תיעוד והנגשת כל החומרים הקשורים ברצח העם שהתרחש בין השנים 1915-1922, תוך עידוד דיאלוג אקדמי ומדעי בנושא. חלק מפעילותו, הוא קידום הכרה של העולם בטרגדיה שהתרחשה לעם הארמני, נושא שהוא עדיין בגדר טאבו בטורקיה, ומתוך רצון שטורקיה והעם הטורקי יקבלו בהשלמה את מה שאירע כחלק מההיסטוריה של העם הטורקי. מטרתו היא גם לקדם את נושא זכויות האדם. המוזיאון מכריז על עצמו שהוא גוף לא פוליטי.
האתר

מוזיאון שוכן על אחת משלוש גבעות הנושאות את השם Tsitsernakaberd שמשמעותו בארמנית הוא מבצר הסנונית. הגבעה כולה משמשת כאתר זיכרון לקורבנות רצח העם הארמני והיא משקיפה על ירוואן. שלוש הגבעות שוכנות לאורך נהר הרזדן (Hrazdan River) במקום בו שכן בעבר בתקופת הברזל מבצר. ניתן לראות שרידי מבצר על הגבעה הנמוכה.