stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אבנר הולצמן
הערות שוליים

↑  האקדמיה הלאומית למדעים, ‏תשעה מדענים בכירים יצטרפו היום לאקדמיה הלאומית למדעים, שתמנה מעתה 115 חברים, באתר "הידען", 8 בדצמבר 2015
↑  חברים חדשים באקדמיה ללשון העברית (סיוון תשפ"א, יוני 2021)
↑  יוסי פלס, ורק המתים לא ימותו, באתר הארץ, 1 במאי 2003
↑  משרד התרבות והספורט, רשימת הזוכים בפרס שרת התרבות והספורט בתחומי היצירה הספרותית לשנת תשע"ט, באתר GOV.IL (ארכיון)
↑  אלישע פורת, מסע בלשי בעקבות אהבות, באתר הארץ, 20 ביוני 2002
↑   גבריאל מוקד, "עין בעין": ספר על ביקורת ספרות שמעוקר ממנו לבה הרעיוני של הביקורת, באתר הארץ, 20 בפברואר 2019
↑  עמרי הרצוג, "רק הוא בן חורין גמור", באתר הארץ, 8 בינואר 2008
↑   רן יגיל, "הצליין החילוני ומסות נוספות": יצחק אוורבוך אורפז במסעו לארצות התפר, באתר הארץ, 23 ביולי 2018
↑  אברהם בלבן, חזרה לעיקר, באתר הארץ, 6 ביוני 2001
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007262602705171  PLWABN: 9810681992805606  BnF: cb125465499 (data)  CANTIC: a2020243x  GND: 103245308  ISNI: 0000 0001 0878 3423  LCCN: n88134746  NKC: ola20241233457  NTA: 157990230  ORCID: 0000-0003-2284-3327  SUDOC: 235591130  VIAF: 22255200   WorldCat (עם VIAF): 22255200
ידין דודאי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  8 בדצמבר 1944 (בן 80) תל-אביב, פלשתינה (א"י) 
 ענף מדעי:  מדעי המוח 
 מקום לימודים:  מכון ויצמן למדע  האוניברסיטה העברית בירושלים  אוניברסיטת תל אביב  המכון הטכנולוגי של קליפורניה 
 מוסדות:  אוניברסיטת הרווארד  מכון ויצמן למדע 
 פרסים והוקרה:  עמית באגודה האמריקאית לקידום המדע (2012) 
 בן או בת זוג:  רינה דודאי 
 
ידין דוּדאי (נולד ב-8 בדצמבר 1944) הוא חוקר מוח וזיכרון, פרופסור אמריטוס במכון ויצמן למדע ופרופסור גלובלי מצטיין בקתדרה ע"ש משפחת וילנר באוניברסיטת ניו יורק. הוא היה דיקן הפקולטה לביולוגיה וראש המחלקה לנוירוביולוגיה והמרכזים לחקר המוח במכון ויצמן. מחקריו עוסקים בפעולתם של תאי-עצב, מערכות מוח ומנגנוני למידה וזיכרון, ומתמקדים בתהליכים של יצירת זיכרון של אירועים חד-פעמיים וביציבותם של זיכרונות אלה, וכן בתפקידיו של הזיכרון בפנים שונות של התנהגות הפרט והחברה ושל התרבות האנושית.
אודות

דודאי, יליד  תל אביב, החל דרכו המקצועית כנער, כעיתונאי ועורך חדשות; לאחר שנים, גם לאחר שעבר לעולם האקדמי, המשיך לפרסם טורים בעיתונות, כולל ב״הארץ״. הוא בוגר המחזור הראשון של בית הספר התיכון כי"ח (אליאנס) בתל אביב. לפני שירותו הצבאי למד פילוסופיה ולימודי המזרח התיכון באוניברסיטת תל אביב. לאחר השירות הצבאי עבר לתחום מדעי החיים וקיבל תואר בוגר למדעים בביוכימיה וגנטיקה בהצטיינות; הוא השתלם במקביל בהיסטוריה בת-זמננו באוניברסיטה העברית בירושלים. בשנת 1974 סיים דוקטורט בביופיזיקה במכון ויצמן למדע, בהנחיית פרופ' ישראל סילמן. בהמשך עשה השתלמות פוסט דוקטורט במכון הטכנולוגי של קליפורניה בפסדנה, שם היה ממניחי היסוד לתחום מחקר הזיכרון באמצעות הפרעות גנטיות (נוירוגנטיקה).
במהלך השנים היה פרופסור אורח באוניברסיטת קולומביה, אוניברסיטת הרווארד, אוניברסיטת ייל, אוניברסיטת אדינבורו, מכוני הבריאות הלאומיים של ארצות הברית, קולז' דה פראנס בפריז ואוניברסיטת בוסטון. משנת 2004 מכהן כ-Global Distinguished Professor במרכז למדעי העצב של אוניברסיטת ניו יורק. הוא מכהן כמנהל המדעי של מרכז המצוינות בחקר הקוגניציה של תוכנית מרכזי המצוינות בישראל (I-CORE). בקבוצת המחקר שלו במכון ויצמן הוכשרו עשרות תלמידי מוסמך, דוקטורט ובתר-דוקטורט, ובהם כאלה המכהנים בתפקידים בכירים באוניברסיטאות ומכוני מחקר בישראל, ארצות הברית, צרפת וארצות נוספות.
דודאי מילא תפקידים בכירים באקדמיה בישראל ומחוצה לה וכן בגופים ממלכתיים וציבוריים בישראל. בין השאר היה חבר הוועדה לתיקצוב ותכנון (ות״ת) של המועצה להשכלה גבוהה, מילא תפקידים בכירים בנושאי מחקר ופיתוח ואסטרטגיה לאומית בתחומים אזרחיים וביטחוניים, והיה חבר הוועדה לגיבוש תפיסת הביטחון של ישראל (ועדת מרידור). פרסם מאמרים רבים בעיתונות המדעית בנושאי מנגנוני זיכרון ותאוריות של זיכרון. בין השאר גילה תהליכים ומנגנונים מולקולריים ומערכתיים במוח המאפשרים לזיכרון להתהוות ולהישמר מיד לאחר רכישתו (מנגנוני קונסולידציה של זיכרון) ותנאים המאפשרים לזיכרון להשתנות במהלך רכישתו, מיד לאחריה, אך גם זמן רב לאחר מכן. דודאי זכה בפרס ׳איפסן׳ הצרפתי בשנת 2013 יחד עם פרופ׳ ריצ׳רד מוריס ופרופ׳ טים בליס על הישגים יוצאי דופן בחקר הזיכרון. הוא נבחר כעמית בארגונים אקדמיים בארצות הברית בתחומי מדעי המוח וההתנהגות וכחבר בארגון האירופאי לביולוגיה מולקולרית ב-2014, ומכהן כעמית מחקר בכיר במוסד שמואל נאמן למחקר מדיניות לאומית בטכניון וכעמית במרכז איינשטיין-כרונוי בברלין. הוא חבר האקדמיה הישראלית למדעים (2014) ומכהן כיו״ר החטיבה למדעי הטבע באקדמיה מאז 2019.
מספריו

ביולוגיה של זיכרונות: פרקים במחקרן של למידות פשוטות-יותר ופשוטות-פחות, סדרת אוניברסיטה משודרת, בהוצאת משרד הביטחון – ההוצאה לאור (1986)
Dudai Y., The Neurobiology of Memory (Oxford University Press, 1989)
Dudai Y., Memory from A to Z. Keywords, Concepts and Beyond (Oxford University Press, 2002)
Kandel E.R., Dudai Y., Mayford M.R. (eds.), Learning and Memory (Cold Spring Harbor, NY 2016)
עמית ליסטוונד

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  11 באוקטובר 1983 (בן 41) ישראל 
 מוקד פעילות:  ישראל 
 תקופת הפעילות:  1995–2006 (כ־11 שנים)
 סוגה:  מוזיקה חסידית
 שפה מועדפת:  עברית 
 שיתופי פעולה בולטים:  מונה רוזנבלום   אפרים מנדלסון  דדי גראוכר
 
עמית ליסטוונד (באנגלית:  Amit Listvand; נולד בד' בחשוון תשמ"ד, 11 באוקטובר 1983) הוא  ישראלי אשר היה בילדותו ילד פלא במוזיקה החסידית בשנות ה-90 של המאה ה-20. כיום הוא עורך דין.
ביוגרפיה

נולד למנחם ולבת שבע ליסטוונד. למד קלרינט, כילד בתלמוד תורה חב"ד ברחובות היה חבר במקהלה של התלמוד תורה.
בגיל 11‑12 התחיל לשיר בבר מצווה של החברים. באחת מהם שמע אותו ידיד של החזן חיים אליעזר הרשטיק וקישר בין השניים. ליסטוונד החל ללמוד אצלו שיעורי פיתוח קול ונחשף דרכו לעולם המוזיקה. הרשטיק היה מביא אותו לקונצרטים נחשבים בהיכל התרבות בתל אביב, והם החלו להופיע גם בחתונות, באחת החתונות בארצות הברית ניצח על התזמורת המעבד והמפיק מונה רוזנבלום שנחשף לקול הייחודי של ליסטוונד. הוא החל לעבוד איתו על פרויקטים מגוונים ושיתף איתו באלבומים "פילהרמונה 1" ו"מונה 3". ליסטוונד גם ביצע את יצירת ה"הדרן" של מונה שנפרשה לאורך של כ-14 דקות במעמד סיום הש"ס בתשנ"ז באצטדיון יד אליהו.
בשנת 1997 השתתף באלבום הראשון של הזמר אפרים מנדלסון וזכה לפרסום כשביצעו יחד את השיר "כאייל תערוג". ב-1998 השתתף עם דדי גראוכר באלבום "בטחו בה'" בדואט בשיר "אחינו" ועוד שירים. הוא השתתף גם במופע האסק, הקונצרט השנתי היוקרתי של המוזיקה החסידית. במצעד העשור של תחנת הרדיו הדתית קול חי זכה ליסטוונד לתואר ילד העשור. בסוף חנוכה, בשנת תשנ"ח הופיע לפני קהל רב בעיר בני ברק, בהופעת ענק שיזמה קופת החולים "כללית" לרגל פתיחת סניף ברחוב עזרא בעיר.
הוציא שני דיסקים בשם "עמית של הילדים", שבהם משולבים שירים עם הסברים על התפילה ונושאי יהדות נוספים ובה מופיעים ילדים שונים ששירים איתו ביחד.
את שירותו בצה"ל עשה בלהקת הרבנות הצבאית, משמש כיום במילואים כחזן בענף הקבורה.
בין השירים שלו שהתפרסמו במשך השנים "הבן יקיר לי", "בעזרת השם", "ואמר ביום ההוא", "אחינו כל בית ישראל", "יש אמונה" אותו כתב חיים ולדר והלחין מונה רוזנבלום ו"שישו את ירושלים" שהלחין הזמר אברהם פריד.
בימים הנוראים הוא משמש כחזן.
חיים אישיים

ליסטוונד מתגורר בלוד, נשוי לשרה, להם שמונה  ילדים. הוא למד משפטים בקריה האקדמית אונו וכיום הוא עובד כעורך דין בתחום הנזיקין ושותף במשרד גורדון - ליסטונד.
דיסקוגרפיה > אלבומי סולו

"אתה יצרת"
"בהיכלו כולו אומר כבוד"
"הגדולים של עמית" (2 דיסקים)
"זכני"
"משולחנם של מלכים"
"שהחינו"
דיסקוגרפיה > שיתופי פעולה

"רק על אבינו" (1997)
"אדון השלום" (2004)
"אהבת עולם" (2007)
" אוסף מלווה מלכה" (2007)
"אוצרות חזנות יהודים"
"מונה 3"
"פילהרמונה 1"
"בטחו בה'" (1998)
הערות שוליים

1 2 3  יוסף ארנפלד, הילד שמאחורי הפלא, באתר ערוץ 7, 24 בדצמבר 2015
↑  ישראל חבר, המנצח של העשור במוזיקה החסידית: שוואקי, באתר בחדרי חרדים, 18 באוקטובר 2009
↑  ניתן לראות את תיעוד ההזמנה לאירוע, אבי פרידמן, באתר www.facebook.com
↑   חשוף זרוע קדשך | קליפ מרגש של החזן הראשי לצה"ל סא"ל שי אברמסון והחזנים הצבאיים, סרטון בערוץ "הרבנות הצבאית", באתר יוטיוב (אורך: 03:50)
↑  אודות, באתר גורדון - ליסטוונד משרד עו"ד
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007289911205171  ISNI: 0000 0004 0279 9012  VIAF: 298924826   WorldCat (עם VIAF): 298924826
ממשלת ישראל השלושים

| --- | --- |
 
 ממשלת ישראל ה-30 בראשות אריאל שרון בבית נשיא המדינה משה קצב. יושבים מימין לשמאל: משה קצב ואריאל שרון.   עומדים בשורה הראשונה, מימין לשמאל: נתן שרנסקי, שאול מופז, יהודית נאות, סילבן שלום, אביגדור ליברמן, מאיר שטרית, זבולון אורלב, טומי לפיד, אהוד אולמרט, יוסף פריצקי, דני נוה, ציפי לבני ולימור לבנת.    עומדים בשורה השנייה, מימין לשמאל: מזכיר הממשלה ישראל מימון, אברהם פורז, גדעון עזרא, עוזי לנדאו, אליעזר זנדברג, אפי איתם, בנימין נתניהו, ישראל כ"ץ, בנימין אלון וצחי הנגבי
 מידע כללי
 28 בפברואר 2003 – 4 במאי 2006 (3 שנים)
 תחום שיפוט:  ישראל ישראל
 ראש ממשלה:  אריאל שרון
 ממלא מקום ראש הממשלה:  אהוד אולמרט
 מפלגה שולטת:  הליכוד, קדימה
 סיעות הקבינט:  הליכוד, העבודה-מימד, שינוי, קדימה, האיחוד הלאומי, מפד"ל, ישראל בעלייה
 מספר שרים:  23
 הקבינט הקודם:  ממשלת ישראל העשרים ותשע
 הקבינט הבא:  ממשלת ישראל השלושים ואחת
ממשלת ישראל השלושים, שנקראה גם ממשלת שרון השנייה, הייתה ממשלה בראשותו של אריאל שרון שעמד בראש מפלגת הליכוד, שהוקמה לאחר הבחירות לכנסת ה-16 ואושרה בכנסת ב-28 בפברואר 2003. הממשלה ה-30 כיהנה עד לכינונה של הממשלה ה-31 ב-4 במאי 2006 לאחר הבחירות לכנסת ה-17, כאשר ראש הממשלה שרון היה בנבצרות מתפקידו עקב בעיה רפואית בה לקה ואת מקומו מילא השר אהוד אולמרט.
תוצאות הבחירות לכנסת השש עשרה

| רשימה | ראש הרשימה | מנדטים | מספר קולות | אחוז מהקולות | מושב | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| הליכוד | אריאל שרון | 38 | 925,279 | 29.4% | ישבה בקואליציה ופרשה עקב פילוג. |  מיד לאחר הקמת הממשלה הצטרפו שני חברי ישראל בעלייה  לקראת הבחירות לכנסת ה-17 פרשו 14 חברי כנסת והקימו את סיעת "אחריות לאומית" (יחדיו  עם דוד טל חבר "נוי"), ששינתה מאוחר יותר את שמה לקדימה |
| העבודה-מימד | עמרם מצנע | 19 | 455,183 | 14.5% | הצטרפה לקואליציה ופרשה. |  רשימה משותפת למפלגות העבודה ומימד  בהמשך כהונת הכנסת הצטרפה אל סיעת עם אחד בהקמת סיעת העבודה-מימד-עם אחד |
| שינוי | יוסף לפיד | 15 | 386,535 | 12.3% | ישבה בקואליציה ופרשה. |  בהמשך כהונת הכנסת פרש יוסף פריצקי והקים את סיעת היחיד "צל"ש-ציונות ליברלית שוויון"  לקראת הבחירות לכנסת ה-17 פרשו מהסיעה 11 חברי כנסת והקימו את "הסיעה החילונית" (מפלגת חץ); בהמשך פרש אף חבר הכנסת יגאל יאסינוב מהסיעה והקים את סיעת "העולים", שהצטרפה מיד לאיחוד הלאומי |
| ש"ס | אלי ישי | 11 | 258,879 | 8.2% | אופוזיציה |  |
| האיחוד הלאומי | אביגדור ליברמן | 7 | 173,973 | 5.5% | ישבה בקואליציה ופרשה. |  רשימה משותפת למפלגות ישראל ביתנו, מולדת, ותקומה  לקראת הבחירות לכנסת ה-17 פרש מהסיעה מיכאל נודלמן, והצטרף משינוי יגאל יאסינוב  לקראת הבחירות לכנסת ה-17 פרשו מהסיעה המשותפת שלושת חברי ישראל ביתנו |
| מרצ-הבחירה הדמוקרטית-שח"ר | יוסי שריד | 6 | 164,122 | 5.2% | אופוזיציה |  רשימה משותפת למפלגת מרצ, הבחירה הדמוקרטית, ותנועת שח"ר  בהמשך כהונת הכנסת שינתה את שמה ל"יחד והבחירה הדמוקרטית", ומאוחר יותר  ל"מרצ-יחד והבחירה הדמוקרטית" |
| יהדות התורה | יעקב ליצמן | 5 | 135,087 | 4.3% | אופוזיציה. רכיביה הצטרפו לקואליציה. |  רשימה משותפת למפלגות אגודת ישראל ודגל התורה  בהמשך כהונת הכנסת התפלגה לרכיביה |
| המפד"ל | אפי איתם | 6 | 132,370 | 4.2% | ישבה בקואליציה ופרשה. |  בהמשך כהונת הכנסת פרשו שני חברי כנסת והקימו את סיעת "התחברות", ששינתה  בהמשך את שמה לציונות דתית לאומית מתחדשת |
| חד"ש-תע"ל | מוחמד ברכה | 3 | 93,819 | 3.0% | אופוזיציה |  רשימה משותפת למפלגות חד"ש ותע"ל  לקראת הבחירות לכנסת ה-17 התפלגה לרכיביה |
| עם אחד | עמיר פרץ | 3 | 86,808 | 2.8% | אופוזיציה |  בהמשך כהונת הכנסת הצטרפה אל סיעת עבודה-מימד בהקמת סיעת העבודה-מימד-עם אחד; חבר הכנסת דוד טל לא הצטרף לאיחוד והקים את סיעת היחיד "נוי", מאוחר  יותר הצטרף לקדימה |
| בל"ד | עזמי בשארה | 3 | 71,299 | 2.3% | אופוזיציה |  |
| ישראל בעלייה | נתן שרנסקי | 2 | 67,719 | 2.2% | קואליציה |  הצטרפה לליכוד מיד לאחר הקמת הממשלה |
| רע"ם | עבד אל-מאלכ דהאמשה | 2 | 65,551 | 2.1% | אופוזיציה |  |
הקמה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
ציוני דרך ומדיניות

הממשלה הייתה דינמית למדי, כאשר במהלך כהונתה פרשו ממנה שרים והתמנו אחרים. שינוי נרחב בהרכב הממשלה נעשה ב-10 בינואר 2005, עם הצטרפותה של מפלגת העבודה לקואליציה, בעקבות פרישתה של מפלגת שינוי. הממשלה עברה שינוי נרחב נוסף עם פרישת מפלגת העבודה (21 בנובמבר 2005) והליכוד (12 בינואר 2006).
במהלך הקדנציה מונו סגני שרים מכל השותפות אשר היו חברות בקואליציה, אך עם פרישת רוב השותפות הקואליציוניות, ופיצול סיעת הליכוד, נוצר מצב אשר בו, למעט סגני השרים מטעם יהדות התורה, אברהם רביץ ושמואל הלפרט, כל סגני השרים שנותרו היו חברי סיעת קדימה, אשר מונו לאחר אישור תוכנית ההתנתקות בכנסת (עוד בהיותם חברי ליכוד), כמחווה אישית מצד ראש הממשלה אריאל שרון על כך שסייעו להעביר את המהלך בכנסת. שני סגני השרים אשר "הצליחו לצלוח" את כל תהפוכות ימי הממשלה, זאב בוים ויעקב אדרי, מונו לשרים ב-18 בינואר 2006, וכך נוצר מצב בו כל סגני השרים מונו לאחר אישור תוכנית ההתנתקות בכנסת.
ב-4 בינואר 2006, לאחר שראש הממשלה, אריאל שרון עבר שבץ מוחי, הועברו סמכויותיו לממלא מקומו, אהוד אולמרט, וב-14 באפריל אותה שנה הפך אולמרט לראש הממשלה בפועל עד לכינונה של הממשלה ה-31, זמן קצר לאחר מכן, כחודש לאחר הבחירות לכנסת ה-17.
ציוני דרך ומדיניות > החלטות ממשלה עיקריות

תוכנית ההתנתקות.
מדיניות קידום כלכלת שוק שכללה קיצוץ הקצבאות והנהגת רפורמות ליברליות רבות.
המשך מדיניות החיסולים ומבצעי צה"ל בתוך ערי הגדה.
המשך בניית גדר ההפרדה.
פרסום דו"ח דברת לחינוך.
פרסום תוכנית החומש בכבישי ישראל.
אישור חוק שמירת הסביבה החופית המורחב.
פירוק משרד הדתות.
אישור עסקת השבויים עם חזבאללה, במסגרתה שוחררו אלחנן טננבוים וגופות שלושת חטופי הר דב, והמשך התגובה המוגבלת ("מדיניות ההכלה") נגד תקיפותיו המזדמנות של הארגון לאורך גבול הצפון.
ציוני דרך ומדיניות > אירועים עיקריים

הפעלת תחנת התפלת המים הראשונה ותחילת שחרור המדינה מתלות במי גשמים.
אזורי העיר הלבנה בתל אביב הוכרזו על ידי אונסק"ו כאתר מורשת עולמית.
מבצע קשת בענן
פרשת הסוס הטרויאני
ישראל העבירה באופן רשמי את השליטה על יריחו וטול כרם לרשות הפלסטינית.
טרמינל 3 בנמל התעופה בן-גוריון, המוכר גם בכינוי נתב"ג 2000, נפתח באופן רשמי.
מבצע ימי תשובה
אסון רבדים
ציוני דרך ומדיניות > מינויים

מינוי סטנלי פישר לתפקיד נגיד בנק ישראל
מינוי דן חלוץ לתפקיד ראש המטה הכללי ה-18
סיעות הקואליציה

| סיעה | סיעה | מנדטים | משרדי השרים | משרדי סגני השרים | תחילת חברות בממשלה | סיום חברות | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | הליכוד | 38←40←26 | משרד האוצר, משרד החוץ, משרד החינוך, התרבות והספורט, המשרד לענייני ירושלים, משרד החקלאות ופיתוח הכפר, משרד הבריאות.   | משרד החקלאות ופיתוח הכפר | 28 בפברואר 2003 | 14 בינואר 2006 | פרשה מהקואליציה עקב הפילוג  בתנועה ועזיבת אנשי קדימה |
|  | קדימה | 14 | משרד ראש הממשלה, משרד האוצר, משרד התעשייה, המסחר והתעסוקה, משרד הביטחון, המשרד לקליטת עלייה, משרד המשפטים, משרד החוץ, משרד החינוך, התרבות והספורט, משרד החקלאות ופיתוח הכפר, משרד הבריאות, משרד התחבורה, משרד הבינוי והשיכון, המשרד להגנת הסביבה, המשרד לביטחון פנים, משרד התיירות, משרד התקשורת, משרד התשתיות הלאומיות, משרד המדע והטכנולוגיה, שר במשרד ראש הממשלה | משרד החינוך, התרבות והספורט, משרד הפנים, משרד התעשייה, המסחר והתעסוקה המשרד לקליטת עלייה | 23 בנובמבר 2005 | 4 במאי 2006 | החזיקה במשרדים אלה החל מהקמת הסיעה |
|  | שינוי | 15 | משרד המשפטים, משרד הפנים, משרד המדע והטכנולוגיה, משרד התשתיות הלאומיות, המשרד לאיכות הסביבה | משרד הפנים | 28 בפברואר 2003 | 4 בדצמבר 2004 | שרי המפלגה פוטרו עקב הצבעתם  נגד תקציב המדינה |
|  | האיחוד הלאומי | 7 | משרד התיירות, משרד התחבורה | משרד החינוך, התרבות והספורט | 28 בפברואר 2003 | 6 ביוני 2004 | שרי המפלגה פוטרו עקב התנגדותם  לתוכנית ההתנתקות |
|  | מפד"ל | 6 | משרד הרווחה, משרד הבינוי והשיכון | משרד ראש הממשלה | 3 במרץ 2003 | 11 בנובמבר 2004 | פרשה מהקואליציה עקב התנגדותה  לתוכנית ההתנתקות |
|  | ישראל בעלייה | 2 | השר לענייני ירושלים | — | 28 בפברואר 2003 | 10 במרץ 2003 | הצטרפה לליכוד בתאריך 10 במרץ 2003 |
|  | העבודה-מימד-עם אחד | 21 | משרד המשנה לראש הממשלה, משרד הפנים, משרד המדע והטכנולוגיה, משרד התקשורת, המשרד להגנת הסביבה, משרד הבינוי והשיכון, משרד התשתיות הלאומיות, שר במשרד ראש הממשלה, שר בלי תיק | משרד הבינוי והשיכון, המשרד לענייני חברה ותפוצות, משרד המשנה לראש הממשלה | 10 בינואר 2005 | 23 בנובמבר 2005 | — |
|  | אגודת ישראל | 3 | — | משרד התחבורה | 10 בינואר 2005 | 4 במאי 2006 | — |
|  | דגל התורה | 2 | — | משרד הרווחה | 10 בינואר 2005 | 4 במאי 2006 | — |

68 ח"כים לפני הדחת סיעת האיחוד הלאומי (28 בפברואר 2003 – 6 ביוני 2004).
61 ח"כים לפני פרישת סיעת מפד"ל (6 ביוני 2004 – 11 בנובמבר 2004).
55 ח"כים לפני הדחת סיעת שינוי (11 בנובמבר 2004 – 4 בדצמבר 2004).
40 ח"כים לפני הצטרפות סיעת העבודה-מימד (4 בדצמבר 2004 – 10 בינואר 2005).
59 ח"כים לפני מיזוג העבודה-מימד ועם אחד (10 בינואר 2005 – 23 במרץ 2005)
61 ח"כים לפני הצטרפות הסיעות אגודת ישראל ודגל התורה (23 במרץ 2005 – 30 במרץ 2005).
66 ח"כים לפני פרישת סיעת העבודה-מימד (30 במרץ 2005 – 23 בנובמבר 2005).
45 ח"כים לפני פרישת סיעת הליכוד (23 בנובמבר 2005 – 14 בינואר 2006).
19 ח"כים לאחר מכן (14 בינואר 2006 – 4 במאי 2006).
הרכב הממשלה

את הממשלה ה-30 אפשר לחלק ל-3 ממשלות עקב השינויים הרבים שבוצעו בהרכבה. הראשונה הייתה ממשלת מרכז-ימין בהשתתפות הליכוד, שינוי, המפד"ל והאיחוד הלאומי. היא התפרקה בשנת 2004 בשל תוכנית ההתנתקות והתקציב לשנת 2005; השנייה הייתה שילוב של ימין ושמאל, בהשתתפות הליכוד, מפלגת העבודה, אגודת ישראל ודגל התורה והיא ביצעה את תוכנית ההתנתקות; בעקבות ביצוע תוכנית ההתנתקות באוגוסט 2005 התפלג הליכוד והוקמה סיעת קדימה ובראשה ראש הממשלה אריאל שרון. הממשלה השלישית הייתה ממשלה של סיעות קדימה, אגודת ישראל ודגל התורה והיא כיהנה כממשלת מעבר עד הבחירות לאחר שליכוד והעבודה פרשו ממנה.
הממשלה מנתה 24 שרים, ובוצעו בה מספר חילופים שהביאו את המספר המצטבר של בעלי התפקידים בה ל-37. מתוך השרים שמונו, 21 כיהנו בממשלות קודמות (שרון, פרס, אולמרט, איציק, איתם, אלון, בן אליעזר, הנגבי, וילנאי, מופז, לבני, לבנת, לנדאו, ליברמן, נוה, נתניהו, שטרית, שלום, שמחון, שרנסקי, רמון) ו-16 שרים כיהנו לראשונה בממשלה כלשהי (בר און, הירשזון, פורז, פינס-פז, שלגי, זנדברג, עזרא, בריילובסקי, כץ, בוים, אורלב, נאות, לפיד, פריצקי, אדרי, הרצוג).
הרכב הממשלה > בין התאריכים 18 בינואר 2006 - 4 במאי 2006

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | קדימה |  | אגודת ישראל |  | דגל התורה |
| משרד/ תפקיד> שרי הממשלה | שם> שרי הממשלה | שם> שרי הממשלה | סיעה> שרי הממשלה | סיעה> שרי הממשלה | כהונה> שרי הממשלה |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| משרד ראש הממשלה |  | ראש הממשלה אריאל שרון נבצר |  | קדימה | 18 בינואר 2006 – 14 באפריל 2006 |
| משרד ראש הממשלה |  | מ"מ ראש הממשלה/ראש הממשלה בפועל אהוד אולמרט |  | קדימה | 18 בינואר 2006 – 4 במאי 2006 (כיהן כרה"מ בפועל מ-14 באפריל 2006) |
| משרד האוצר |  | מ"מ ראש הממשלה/ראש הממשלה בפועל אהוד אולמרט |  | קדימה | 18 בינואר 2006 – 4 במאי 2006 (כיהן כרה"מ בפועל מ-14 באפריל 2006) |
| משרד הפנים |  | מ"מ ראש הממשלה/ראש הממשלה בפועל אהוד אולמרט |  | קדימה | 18 בינואר 2006 – 4 במאי 2006 (כיהן כרה"מ בפועל מ-14 באפריל 2006) |
| משרד הרווחה |  | מ"מ ראש הממשלה/ראש הממשלה בפועל אהוד אולמרט |  | קדימה | 18 בינואר 2006 – 4 במאי 2006 (כיהן כרה"מ בפועל מ-14 באפריל 2006) |
| משרד התעשייה, המסחר והתעסוקה |  | מ"מ ראש הממשלה/ראש הממשלה בפועל אהוד אולמרט |  | קדימה | 18 בינואר 2006 – 4 במאי 2006 (כיהן כרה"מ בפועל מ-14 באפריל 2006) |
| משרד הביטחון |  | שאול מופז |  | קדימה לא ח"כ | 18 בינואר 2006 – 4 במאי 2006 |
| המשרד לביטחון הפנים |  | גדעון עזרא |  | קדימה | 18 בינואר 2006 – 4 במאי 2006 |
| המשרד לאיכות הסביבה |  | גדעון עזרא |  | קדימה | 18 בינואר 2006 – 4 במאי 2006 |
| משרד הבינוי והשיכון |  | זאב בוים |  | קדימה | 18 בינואר 2006 – 4 במאי 2006 |
| משרד החקלאות ופיתוח הכפר |  | זאב בוים |  | קדימה | 18 בינואר 2006 – 4 במאי 2006 |
| משרד הבריאות |  | יעקב אדרי |  | קדימה | 18 בינואר 2006 – 4 במאי 2006 |
| המשרד לפיתוח הנגב והגליל |  | יעקב אדרי |  | קדימה | 18 בינואר 2006 – 4 במאי 2006 |
| משרד החוץ |  | ציפי לבני |  | קדימה | 18 בינואר 2006 – 4 במאי 2006 |
| משרד המשפטים |  | ציפי לבני |  | קדימה | 18 בינואר 2006 – 4 במאי 2006 |
| המשרד לקליטת העלייה |  | ציפי לבני |  | קדימה | 18 בינואר 2006 – 4 במאי 2006 |
| משרד החינוך, התרבות והספורט |  | מאיר שטרית |  | קדימה | 18 בינואר 2006 – 4 במאי 2006 |
| משרד התחבורה |  | מאיר שטרית |  | קדימה | 18 בינואר 2006 – 4 במאי 2006 |
| משרד המדע והטכנולוגיה |  | רוני בר-און |  | קדימה | 18 בינואר 2006 – 4 במאי 2006 |
| משרד התשתיות הלאומיות |  | רוני בר-און |  | קדימה | 18 בינואר 2006 – 4 במאי 2006 |
| משרד התיירות |  | אברהם הירשזון |  | קדימה | 18 בינואר 2006 – 4 במאי 2006 |
| משרד התקשורת |  | אברהם הירשזון |  | קדימה | 18 בינואר 2006 – 4 במאי 2006 |
| ללא תיק |  | צחי הנגבי |  | קדימה | 18 בינואר 2006 – 4 במאי 2006 |
סגני השרים
| משרד החינוך, התרבות והספורט |  | מג'לי והבה |  | קדימה | 18 בינואר 2006 – 4 במאי 2006 |
| משרד הפנים |  | רוחמה אברהם |  | קדימה | 18 בינואר 2006 – 4 במאי 2006 |
| המשרד לקליטת העלייה |  | מרינה סולודקין |  | קדימה | 18 בינואר 2006 – 4 במאי 2006 |
| משרד הרווחה |  | אברהם רביץ |  | דגל התורה | 18 בינואר 2006 – 4 במאי 2006 |
| משרד התחבורה והבטיחות בדרכים |  | שמואל הלפרט |  | אגודת ישראל | 18 בינואר 2006 – 4 במאי 2006 |
| משרד התעשייה, המסחר והתעסוקה |  | אלי אפללו |  | קדימה | 18 בינואר 2006 – 4 במאי 2006 |
מזכיר הממשלה: ישראל מימון
ביאורים

↑  בתחילת כהונת הכנסת הליכוד מנתה 38 חברים, לאחר מכן התאחדה עם מפלגת ישראל בעלייה ומספר חברי הסיעה גדל ל-40. לאחר התפלגות חברי סיעת קדימה מספר החברים בסיעה עמד על 26 חברים. לאחר התפטרות עמרי שרון מקדימה וכניסת דוד מנע במקומו עלה מספר החברים בסיעה ל-27.
↑  סיעת קדימה הוקמה על ידי 14 ח"כים מהליכוד ואחד מסיעת "נוי", סה"כ 15 חברים. לאחר התפטרות עמרי שרון וכניסת דוד מנע מהליכוד במקומו ירד מספר החברים בסיעה ל-14.
↑  בהתחלה המפלגה מנתה את 19 חברי כנסת של העבודה-מימד, אך לאחר המיזוג עם עם אחד ב-23 במרץ 2005 הסיעה גדלה ל-21 חברים
↑  אחראי על ענייני ירושלים ותפוצות
1 2  סמכויות ראש הממשלה הועברו לידיו ב-4 בינואר 2006,
בעקבות נפילתו למשכב של ראש הממשלה שרון; במלאת 100 ימים לנבצרות ראש הממשלה, החל לכהן כראש הממשלה בפועל ב-16 באפריל באותה השנה.
הערות שוליים

↑  רשות המים - מתקני התפלה בישראל
↑  מזל מועלם, שרון פיטר את השרים אביגדור ליברמן ובני אלון לאחר שניסיונות השרה לבני להשיג פשרה נקלעו למבוי סתום, באתר הארץ, 4 ביוני 2004
↑  שרי שינוי פוטרו לאחר שהתנגדו לחוק התקציב, באתר וואלה, 2 בדצמבר 2004
נומופוביה

נומופוביה היא פוביה (בעת) מאיבוד מגע עם הטלפון הנייד כתוצאה משכחה, אובדן, סוללה ריקה, תקלה ועוד.
היסטוריה

המונח, קיצור של המילים no-mobile-phone phobia (בעברית: בעת באין טלפון נייד), נטבע במהלך מחקר של משרד הדואר הבריטי שנערך בשנת 2008 במטרה למפות את החרדות מהן סובלים משתמשי הטלפונים הניידים. המחקר, בהקף של 2,163 נשאלים, העלה שכ-53% ממשתמשי הסלולר בבריטניה נטו להיכנס לחרדה כאשר הם איבדו את מכשירם, או לחלופין כאשר הסוללה שלו התרוקנה, אשראי השיחות שלהם נוצל עד תום או שהם לא הצליחו לגשת לרשת הסלולרית כדי להוציא שיחות. המחקר מצא שכ-58% מהגברים ו-48% מהנשים סבלו מהבעת, ותשעה אחוזים נוספים נכנסו ללחץ כאשר המכשיר הנייד שלהם היה כבוי. 55 אחוזים מהנשאלים העידו שהסיבה העיקרית לחרדה היא אובדן הקשר עם משפחתם וחבריהם, 10 אחוזים העידו שהם נדרשים להיות זמינים בשביל עבודתם. המחקר גם השווה את רמת הלחץ שנוצרה בממוצע בגין נומופוביה לזו שנוצרת ביום החתונה בקרב בני הזוג ולזו הנוצרת בשל נסיעה לרופא השיניים.
מחקר נוסף שנערך ב-2012 על ידי חברת SecurEnvoy העלה כי שיעור הסובלים מנומופוביה עלה ב-13% מאז בוצע המחקר הראשון, ומאפיין יותר נשים מאשר גברים (70% לעומת 61%), יותר צעירים מאשר מבוגרים (77% מבני העשרה).
ביקורת

למרות הממצאים שהעלו המחקרים השונים, פסיכולוגים נוטים שלא לראות בתופעה כ"פוביה", שכן גם אם נוצרת אצל הנומופוב חרדה, היא בגדר חרדה נורמלית שאינה מצריכה טיפול. כעדות לכך מציינים שאף מטופל לא הגיע למרכזים לטיפול בחרדה בשל סיבה זו.
ראו גם

חרדת החמצה
הערות שוליים

↑  Nomophobia is the fear of being out of mobile phone contact - and it's the plague of our 24/7 age, (באנגלית), Dailymail.co.uk
↑  מוריה בן ברק, רק להישאר זמין: נומופוביה, באתר nrg‏, 2 באפריל 2008
↑  מפחדים שאיבדתם את הנייד? אולי יש לכם נומופוביה, חורים ברשת, גל מור
1 2  Nomophobia—the fear of losing one's phone—is on the rise
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987012575372705171
א-סד (כדורגל)

נַאדִי א-סַּד א-רִּיַאדִי (בערבית: نادي السد الرياضي – מועדון הספורט א-סד; תעתיק מדויק: נאדי אלסד אלריאצ'י) הוא מועדון כדורגל קטרי מהעיר דוחה המשחק בליגת העל הקטרית. המועדון מקיים את משחקיו הביתיים באצטדיון ג'אסם בן חמד, המכיל 12,946 מקומות. זהו המועדון הגדול ביותר בקטר, ולזכותו 13 אליפויות ו-14 גביעים.
היסטוריה

המועדון נוסד ב-21 באוקטובר 1969 על ידי קבוצת תלמידים שסיימו לימודי כדורגל. בשנת 1972 זכה המועדון באליפות הראשונה שלו, 3 שנים לאחר מכן זכה בגביע הראשון שלו. בשנת 1989 הפך למועדון הערבי הראשון שזוכה בליגת האלופות האסיאתית, וב-2011 זכה המועדון שנית בטורניר בינלאומי זה.
שחקנים מפורסמים בעבר ובהווה

אלג'יריה נדיר בלחאדג'
ארגנטינה מאורו סראטה
ברזיל קלאודיניו
ברזיל גראפיטה
גאנה עבדי פלה
ניגריה ג'ון אוטאקה
ספרד צ'אבי
ספרד ראול
ספרד גבי
שיר ההפלגה

"שיר ההפלגה" (ידוע גם בשם "שלושה תרנים לאוניה" או "מפרשי זהב") הוא שיר שכתבה המשוררת לאה גולדברג ופורסם בעיתון דבר לילדים באוגוסט 1948. לשיר נכתבו מספר לחנים שונים, והוא ידוע במיוחד בלחנים של עקיבא נוף ושל סשה ארגוב.