stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
עבדות בחברה היהודית העות'מאנית בראשית העת החדשה
האתגר ההלכתי

בעיות רבות זימנה נוכחותם של מי שאינם יהודים בבית יהודי. ההלכה היהודית אוסרת לאכול ממה שבישל מי שאינו יהודי וכן להתייחד בבית אחד גבר עם מי שאינה אשתו או אישה עם מי שאינו בעלה. בעיה חמורה יותר היא בעיית חוסר הצניעות והפריצות המינית שלדברי הפוסקים הביאו השפחות בדרך כלל אל תוך הבית. לכל הדעות קיום יחסים עם שפחה או עבד אסורים מדין תורה או בגזרת חכמים, אולם פעמים רבות ילדה השפחה לבעל הבית ילדים ואילצה את החכמים להכשיר ילד זה לכניסה לקהילה, על ידי הפיכת הקשר המיני בין האדון לשפחתו לקשר נישואין, פתרון שלא הוסכם על ידי רוב הפוסקים. הדבר מעיד על היקף התופעה הנרחב בקהילות היהודיות שאפשרה לרבים להצדיק מעשים כגון אלה. במקרה נוסף, מסופר על שפחה אתיופית ששרתה בביתו של ר' אברהם קאשטרו, הרתה ממנו וילדה לו בת.
חכמים עסקו הרבה במעמדם של בן או בת שנולדו מיחסים בין יהודי לשפחתו. מדובר באלפים רבים של מקרים שלעיתים הפוסקים מתייחסים אליהם כמי שאינם יהודים, ופעמים אחרות כיהודים. במקרה אחד לפחות מעיד הרדב"ז על קהילת היהודים בקוצ'ין שבהודו כי רק אחד מכל תשעה יהודים בה הוא צאצא למשפחה יהודית וכל השאר צאצאי עבדים, וכדי למנוע קיומם של מעמדות בתוך החברה היהודית מדגיש הרדב"ז כי 'כיוון שהם מתנהגים בכל המצוות כישראל אסור לקרותם עבדים, שאינם אלא גרים'. פעמים רבות אף התעלמו יהודים מן ההלכה ונשאו לאישה את שפחותיהם. דוגמה לכך אפשר למצוא אצל הרדב"ז:
בדור הרע הזה, שכל העולם פורץ בביאת השפחות ומורים היתר לעצמם, ואומרים כי הכסף אשר קנה אותה בהם הם כסף קדושיה וזה בטעות מפורסם, כי אין קדושין תופסין בשפחה [...] אין ראוי להורות להם אפילו הדבר המותר, כדי לתת גדר וסייג לתורה, מה שכן שמדינא הפלגש אסורה להדיוט.
הרדב"ז מתאר מצב בו יהודים מקיימים יחסים על שפחותיהם, ומתרצים זאת בכך שהכסף ששימש לקנות את השפחה הוא למעשה כסף שקידש אותה לאישה גם, כעין מתן הטבעת. תירוץ אחר של אותם אדונים היה כי הם מחזיקים בשפחה כפילגש, ולפי ההלכה הקדומה הדבר מותר, אמתלה שהדרב"ז דוחה.
בעניין בישולי השפחות והעבדים נמצאו דרכי היתר שונות. ההיתרים הידועים הם על ידי נוכחות בעלת הבית בעת הבישול, או, לחלק מהדעות, הדלקת התנור על ידי בעלת הבית. בעניין בישול או חימום האוכל בשבת על ידי השפחה נמצאו גם שם היתרים שונים:
וכל הדברים שאסור לעשות מדברים אלו, אסור לומר לאינו יהודי לעשות. לכן אסור לומר לאינו יהודי להחם הקדירה אם נצטנן; ואם עשה כן, אסור לאכלו אפי' צונן. אמנם אם לא נצטנן כ"כ, שעדיין ראויים לאכול, אם חממו אותו האינם יהודים, מותרין לאכול. לכן נוהגין שהאינם יהודים מוציאין הקדירות מן התנורים שמטמינים בהן ומושיבין אותן אצל תנור בית החורף או עליו ומבערת השפחה אחר כך התנור ההוא וע"י זה הקדירות חוזרים ונרתחים. אבל על ידי ישראל, אסור.
דברים אלו של הרמ"א נוגעים לאיסור לבקש ממי שאינו יהודי לעשות מלאכה בשבת למען יהודי. הרמ"א פוסק כי שפחה יכולה לשמור אוכל חם בשבת, ואף לחממו ולהרתיחו כל עוד הוא עדיין קצת חם. הלכה זו מוכיחה עד כמה הייתה העבדות חלק מכריע בחי הבית, עד שהתירו בשבת לשפחה לחמם את מה שיהודי אינו רשאי.
אתגר הלכתי נוסף הוא 'סתם יינם', האוסר על שתייה מבקבוק או כוס יין שנגע בו גוי. ההלכה מתייחסת למספר קטגוריות של עבדים הנוגעים בכוס: עבד עובד כוכבים, דהיינו סוגד לאלים אחרים אוסר את היין בשתייה ובמסחר, עבד שלא התגייר אוסר את היין בשתייה ולא במסחר ואם התגייר היין מותר בשתייה ובכל שימוש אחר.
היחס לשפחה ולעבד

בחברה המוסלמית ובייחוד בחברה העות'מאנית נתפס ה'בית' כמקום המאחד את כל הבאים בתוכו, והעבדים בבית מוסלמי נתפסו כחלק בלתי נפרד מן המשפחה. זאבי מתאר את הקשר בין האדון המוסלמי לבין עבדו כקשר פטרוני הדומה לקשר בין אב לבנו, ומציין כי האסלאם מעודד קליטה בלתי פורמלית לתוך התא המשפחתי.
בדומה, גם הקהילה היהודית שילבה לתוכה את העבדים והשפחות, ולפי עדויות רבות, טוב יותר מן החברה המוסלמית והנוצרית. כבר מראשיתה של ההלכה היהודית נשמרו זכויות בסיסיות של העבדים:
מותר לעבוד בעבד כנעני בפרך. ואף על פי שהדין כך, מִדת חסידות ודרכי החכמה שיהיה אדם רחמן ורודף צדק, ולא יכביד עולו על עבדו ולא יָצֵר לו, ויאכילהו וישקהו מכל מאכלו ומכל משקהו.
חכמים הראשונים היו נותנין לעבד מכל תבשיל ותבשיל שהיו אוכלין, ומקדימין מזון הבהמות והעבדים על סעודת עצמן. הרי הוא אומר: "כעיני עבדים אל יד אדוניהם כעיני שפחה אל יד גבִרתה".
וכן לא יבזהו לא ביד ולא בדברים; לעבדות מסרן הכתוב, לא לְבוּשָׁה. ולא ירבה עליו צעקה וכעס, אלא ידבר עמו בנחת וישמע טענותיו. וכן מפורש בדרכי איוב הטובים שהשתבח בהן: "אִם אֶמְאַס מִשְׁפַּט עַבְדִּי וַאֲמָתִי בְּרִבָם עִמָּדִי וכו' הֲ‍לֹא בַבֶּטֶן עֹשֵׂנִי עָשָׂהוּ וַיְכֻנֶנּוּ בָּרֶחֶם אֶחָד".
ואין האכזריות והעזות מצויה אלא בגוים הערלים. אבל זרעו של אברהם אבינו, והם ישראל שהשפיע הקדוש ברוך הוא להם טובת התורה וצִוָּם בחֻקים ומשפטים צדיקים – רחמנין הם על הכל. וכן במִדותיו של הקדוש ברוך הוא, שצִונו להדמות בהן, הוא אומר: "ורחמיו על כל מעשיו". וכל המרחם – מרחמין עליו, שנאמר: "ונתן לך רחמים וְרִחַמְךָ וְהִרְבֶּךָ".
בהלכה זו מודה הרמב"ם כי ההלכה מתירה לנהוג בעבד לפי המקובל בחוק הכללי, אולם הוא מעיד על כך שהמנהג בקהילה היהודית הוא לראות בעבד בן בית לכל דבר. זו הסיבה לכך שאנו מוצאים העדפה ברורה של עבדים ושפחות לאדונים יהודים. כך מעיד הרדב"ז: ”שאני רואה כל השפחות בזמן הזה אינן מקבלות מצוות כלל מדעתן, ואף על פי שאומרות הן מן השפה ולחוץ, מפני שהן מִכת העכו"ם, ואינן חפצות לימכר לישמעאלים.” בדומה, תיאר הנוסע פייר בלון על צערן של שתי שפחות כשנודע להן כי אדונן היהודי התכוון למוכרן והן עלולות ליפול לידי בעלים טורקים.
יחס אנשי הדת

אחד החוקים הראשונים שנקבעו בתורת משה הוא חוקת העבדים. בעיני חכמי ישראל לאורך הדורות, החל מן המשנה ועד ימינו, מוסד העבדות אינו מוסד מוסרי וההצדקה לקיומו היא מנהג העולם בלבד. התורה עצמה קבעה שאין להסגיר עבד שברח לאדונו וכי אם האדון מזיק לעבדו ב'ראשי איברים', דהיינו איברים חשובים חייב לשחררו. חמור מזה אדם ההורג עבד ואף אדון שהרג את עבדו מוצא להורג כמו כל רוצח. גם קהלת אומר: "עת אשר שלט האדם באדם לרע לו". התלמוד קבע שהכנסת עבד אל בית יהודי מחייבת את גיורו של העבד הבאה לידי ביטוי בקבלת חלק מהמצוות, בטבילה במקווה וברית מילה. אומנם, החזקת עבדים הייתה תופעה נפוצה בקרב יהודי האימפריה העות'מאנית, והיא ודאי הושפעה מן המציאות הפוליטית שמסביב, אך העובדה שהעבד נחשב כיהודי תרמה רבות למעמדו בקהילה מחד, ומאידך להצדקת החזקתו.
מילת העבדים וגיורם

כאמור, ההלכה קבעה כי רכישת עבד מחייבת את גיורו. לא תמיד נהגה הלכה זו, לעיתים בגלל דין המדינה שאסר על כך ולעיתים משום שהעבד או האדון בחרו להימנע מכך. בכל רחבי העולם היהודי משפחות רבות של עבדים המשיכו את המסורת היהודית גם לאחר שחרורם וחלקם נטמע בתוך הקהילה היהודית בכל רחבי התפוצות. מקובל על כלל הפוסקים כי קיימת מצוות עשה על אדם למול את עבדו, זאת אומרת חובה הלכתית להכניס את העבד לברית, חובה הדומה שצורתה לחובת האב למול את בנו. בדומה למילת גרים, מילת עבדים כוללת מילה ואחריה טבילה. אפשר ללמוד על הרצינות של ההכנסה לברית כמקבילה לתהליך גיור מתוך ניסוח הרמב"ם:
כשם שמוֹלין ומטבילין את הגרים, כך מוֹלין ומטבילין את העבדים הנלקחים מן הגוים לשם עבדות. הלוקח עבד מן הגוים, וקדם העבד וטבל לשם בן חורין – קנה עצמו; והוא שיאמר בעת טבילה: 'הריני טובל בפניכם לשם גרות'. ואם טבל בפני רבו – אינו צריך לפרש, אלא כיוון שטבל – נשתחרר. לפיכך צריך רבו לתקפו במים עד שיעלה והוא תחת שעבודו, ומודיעו בפני הדיינים שלשם עבדות מטבילו. ואין העבד טובל אלא בפני שלושה, וביום, כגר, שמקצת גרות היא.
הרמב"ם גורס שהעבד נכנס לעבדות רק לאחר שנימול והוטבל כדי לעבור למצב שהתורה מגדירה כ"עבד כנעני", וכאשר ישוחרר יצטרך לטבול שוב על מנת להתגייר לגמרי. המילה והטבילה ועמן, הכניסה לחברה היהודית, אמנם נובעות ישירות מהעסקה הכלכלית של קניית העבד אך עם זאת הן תלויות ברצונו של העבד, ובניסוחו של הרמב"ם:
העבד הנלקח מן הגוים, אין אומרין לו: 'מה ראיתה שבאתה?', אלא אומרין לו: 'רצונך שתכנס לכלל עבדי ישראל ותהיה מן הכשרים או לא?'.
ביטול העבדות

ביטול העבדות בעולם העות'מאני התרחש בהדרגה בסוף המאה ה-19 ובתחילת המאה ה-20, עד לביטולה הסופי ברוב מדינות האסלאם לאחר מלחמת העולם הראשונה ועם לחץ המעצמות הגדולות לביטול העבדות.
ראו גם

עבדות
עבדות ביהדות
האימפריה העות'מאנית
היהודים באימפריה העות'מאנית
ספרות השו"ת
לקריאה נוספת

Ben-Naeh, Yaron, Blond, Tall, With Honey-colored Eyes: Jewish Ownership Of Slaves in The Ottoman Empire. Jewish History 3-4, 2006,
אסף שמחה, עבדים וסחר - עבדים אצל יהודים בימי הביניים (על פי המקורות העבריים). ציון, 1939, כרך ד'
בן נאה ירון, "והייתה לך שפחת עולם": עבדות ועבדים בחברה היהודית-עותמאנית, המזרח החדש, 2011, כרך נ'
למדן רות, החזקת שפחות בחברה היהודית בארץ - ישראל סוריה ומצרים במאה השש - עשרה. ימי הסהר, 1996
זאבי דרור, "עבדי, בני, אדוני הווזיר: מדינה, משפחה ועבדות בתרבויות המזרח התיכון המוסלמי" ג'מאעה ד (תשנ"ט)
סלמה עובדיה, עבדים בבעלותם של יהודים ונוצרים בירושלים העות'מאנית. קתדרה, 1988, כרך 48
רבי שמואל בן משה די מדינה (שאלוניקי, המאה ה-16), שו"ת מהרשד"ם, חלקים א'-ב'- ניו יורק תשי"ט, ד"צ למברג תרס"ד.
רבי יוסף אבן לב (טורקיה, המאה ה-16), שו"ת מהר"י בן לב, חלק א'- ירושלים תשי"ט.
רבי משה טראני (ישראל, המאה ה-16), שו"ת מבי"ט, חלקים א'-ג'- ירושלים תשל"ד, ד"צ למברג תרכ"א.
רבי מרדכי הלוי (מצרים, המאה ה-17), שו"ת דרכי נועם, ירושלים תש"ל, ד"צ ונציה תנ"ז: שאלות ותשובות פרי עץ חיים, אמסטרדם.
רבי חיים שבתאי, שו"ת תורת חיים, ירושלים תש"ל.
רבי שמואל ואזנר, שו"ת שבט הלו"י, הוצאת המחבר תשס"ב
רבי יצחק אייזיק הלוי הרצוג, היכל יצחק אבן העזר, האגודה להוצאת כתבי ראש הרבנים הגריא"ה הרצוג, ירושלים תש"כ.
ביאורים

↑  טורקיה
↑  ירום הודו
↑  פלישת הטורקים לקפריסין
↑  הכסף אשר נתן תמורת השפחה
↑  כטבעת נישואין
הערות שוליים

↑  בן נאה עמ' 66; סלמה, עמ' 63; למדן, עמ' 360
↑  סלמה, עמ' 64
↑  תלמוד בבלי, חגיגה ד' עמ' א; בן נאה, עמ' 77-89
1 2  למדן, עמ' 361
↑  שו"ת בית יוסף, סימן ל', מ"ט; שו"ת הרדב"ז, חלק א', סימן רי"ב, רע"ה
↑  שו"ת הרדב"ז, חלק ד', סימן אלף קנ"א, אלף קנ"ז
↑  שו"ת מהרי"ט, חלק א', סימן צ"ח
↑  למדן, עמ' 355
↑  למדן, עמ' 357
↑  שו"ת מהר"י בן לב חלק א', סימן י"ב
↑  שו"ת מהרשד"ם, סימן קצ"ד-קצ"ו ועוד
↑  למשל שו"ת דרכי נועם לרבי מרדכי הלוי, חלק ב', חושן משפט, סימן כ"א
↑  למשל שו"ת מהרשד"ם, אבן העזר, סימן רי"ח; למדן, עמ' 359; אסף, עבדים (נוספות) עמ' 279
↑  למדן, עמ' 359
↑  מהרי"ט חלק א', סימן צ"ח
↑  משנה תורה לרמב"ם, הלכות איסורי ביאה, פרק י"ב, הלכה י"ג
↑  ראו אנציקלופדיה תלמודית כרך א', תקנ"ג, ערך 'אין אדם עושה בעילתו בעילת זנות'; משנה תורה לרמב"ם, הלכות גירושין, פרק י'; שו"ת תורת חיים, ג', מ"ד; שו"ת רדב"ז, ז', י"ז
↑  בן נאה, עמ' 80, יש להבין סיפור זה גם על רקע העבודה שהאסלאם התיר לבעלים שימוש מיני בשפחתו, יהודים רבים המשיכו ביחסים אלו ככל הנראה גם מכיוון שזאת הייתה הנורמה בחברה הכללית; ראו למדן, עמ' 363, אחת מן השפחות קבלה בפני הקאדי על אדונה היהודי ששכב עמה, הקאדי פסק כי גופה קנוי לו ולא הטיל עליו עונש.
↑  שו"ת המבי"ט, חלק ב', סימן קצ"ט
↑  שו"ת בית יוסף, דיני קידושין, סימן ה'
↑  שו"ת רדב"ז, חלק ג', סימן תק"כ (תתקנ"ה)
↑  שו"ת הרדב"ז לרבי דוד ן' אבי זמרה, הרב יעקב ליפשיץ, זכור לאברהם (חולון) תשנ"ב, ל – פ, עמ' 47-48
↑  שו"ת הרדב"ז לרבי דוד ן' אבי זמרה, הרב יעקב ליפשיץ, זכור לאברהם (חולון) תשנ"ב, ל – פ, עמ' 50
↑  למדן, עמ' 364
↑  שולחן ערוך, יורה דעה, סימן קי"ג, סעיף ז'
↑  שולחן ערוך, יורה דעה, סימן קכ"ד (הלכות יין נסך)
↑  בן נאה, עמ' 77
↑  זאבי, עמ' 155-159
↑  ספר תהלים, פרק קכ"ג, פסוק ב'
↑  ספר איוב, פרק ל"א, פסוקים י"ג–ט"ו
↑  ספר תהלים, פרק קמ"ה, פסוק ט'
↑  ספר דברים, פרק י"ג, פסוק י"ח
↑  שו"ת הרדב"ז, חלק ד', אלף ש"ס
↑  למדן, עמ' 361; עוד על היחס הטוב לשפחות, אסף, עבדים, עמ' 119
↑  ספר שמות, פרק כ"א, פסוק ב' ואילך
↑  דברים כ"ג, ט"ז; חוקרים רבים עמדו כבר על ההבדל בין גישתו של ספר שמות לזו של ספר דברים, גישה המוניסטית יותר.
↑  ספר שמות, פרק כ"א, פסוקים כ"ו–כ"ז
↑  ספר שמות, פרק כ"א, פסוקים כ'–כ"א; משנה תורה לרמב"ם, הלכות רוצח ושמירת נפש, פרק ב', הלכה י"ד
↑  מגילת קהלת, פרק ח', פסוק ט'
↑  שו"ת היכל יצחק, אבן העזר א', סימן י"ג, דיבור המתחיל 'ויש לעיין'
↑  שו"ת שבט הלוי חלק א', סימן ס"ג, דיבור המתחיל 'הנה כמדומני'
↑  תלמוד בבלי, מסכת יבמות, דף מ"ה, עמוד א'; שולחן ערוך, יורה דעה, סימן רס"ז
↑  בן נאה, עמ' 73
↑  שו"ת דרכי נועם, חלק יורה דעה סימן י"ד; בן נאה, עמ' 78
↑  שו"ת מהר"י בן לב, חלק א', סימן י"ב
↑  שו"ת דרכי נועם, חלק יורה דעה, סימן י"ד
↑  כתבה על יהדות התפוצות
↑  שולחן ערוך, יורה דעה, סימן רס"ז, סעיף א'; תלמוד בבלי, מסכת יבמות, דף מ"ה, עמוד א'
↑  מבוסס על דברי התלמוד הבבלי במסכת יבמות, דף מ"ה, עמוד ב'
↑  מצווה לחקור גר שבא להתגייר מדוע הוא רוצה להתגייר. כוונת הרמב"ם היא שלא שואלים עבד מדוע הוא רוצה להתגייר אלא האם הוא רוצה להתגייר.
תיק נעדר (סדרת טלוויזיה)

ערך זה עוסק בסדרת דרמה בלשית ישראלית. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |

 סוגה:  דרמת מתח בלשית
 יוצרים:  נעם קפלן דרור משעני ארז קו אל עודד דוידוף
 כותבים:  ארז קו אל
 בימוי:  עודד דוידוף
 שחקנים:  מוריס כהן אורנה בנאי עירית קפלן עוז זהבי אורי גבריאל צחי גראד ענת מגן-שבו מעיין בלום עירית שלג מלי לוי שאול מזרחי גולן אזולאי לירית בלבן רמי דוידוף
 ארץ מקור:  ישראל
 שפות:  עברית
 מקום התרחשות:  חולון 
 מספר עונות:  1
 מספר פרקים:  8
 הפקה
 מפיק:  יואב רועה אורית זמיר
 מפיקים בפועל:  מתן גידה
 חברת הפקה:  גם סרטים
 עורכים:  יצחק צחייק אמיר וינקלר
 צלמים:  שי גולדמן   ירון שרף   מתן אקרמן   דרור לבנדיגר
 בעלי תפקידים נוספים:  אמירה בוזגלו (ליהוק) יואב סיני (עיצוב אמנותי) מאיה ארמוזה (עיצוב תלבושות) הילה אלקיים (מאפרת) אורית דבוש (עורכת תסריט)
 מוזיקה:  רועי נשיא
 אורך פרק:  33–35 דקות
 שידור
 רשת שידור בישראל:  כאן 11  קשת 12 (2 במאי 2020 - 12 במאי 2020)
 תקופת שידור מקורית:  20 במאי 2019  – 30 ביוני 2019 
 קישורים חיצוניים
 אתר הסדרה
 דף התוכנית ב-IMDb
 
תיק נעדר היא סדרת דרמת מתח בלשית ישראלית המבוססת על ספריו של דרור משעני "תיק נעדר" ו"אפשרות של אלימות". הסדרה עוקבת אחר עלילותיו של החוקר אברהם אברהם שנחוש למצוא נער בן 16 נעדר. הסדרה הופקה בשיתוף פעולה בין כאן לקשת. הסדרה שודרה לראשונה בין 20 במאי עד 30 ביוני 2019 בכאן 11, ושודרה בשידור נוסף בין 2 במאי עד 12 במאי 2020 בקשת 12.
הסדרה צולמה במהלך שנת 2017.
ב-19 במאי 2024 עלתה סדרת ההמשך "האיש שרצה לדעת הכל" המבוססת על ספר באותו שם ומהווה המשכון לסדרה.
דמויות > דמויות ראשיות

פקד אברהם (אבי) אברהם (מוריס כהן): בן 38 (40 בפרק הסיום), רווק, מופנם, חוקר במשטרת חולון. השוטר הממונה על חקירת היעדרותו של הנער עופר שרעבי.
חנה שרעבי (אורנה בנאי): אימם של עופר ודנית. אשתו של רפאל.
רפאל שרעבי (שאול מזרחי): אביהם של עופר ודנית. בעלה של חנה. אחיו של יוסי. ימאי במקצועו.
דנית שרעבי (נועם לוגסי): בת הזקונים של משפחת שרעבי, הסובלת מאוטיזם.
רס"ר ליאת מנצור (ענת מגן-שבו): שוטרת במשטרת חולון, עובדת על תיקי ההיעלמות של עופר שרעבי וג'ניפר פינקו. גרושה ואם לילד.
ברק (עוז זהבי): עובד בימ"ר במחוז תל אביב, הופך לאחראי על התיק של עופר עקב אפשרות הימצאותו בת"א. צעיר מפקד אברהם, יהיר ומתנשא מעליו.
מריאנקה (קרול ויירס (צר')): חוקרת במשטרת בלגיה. הגיעה לישראל לחילופי שוטרים לפרויקט ערים תאומות. מוצאה מסלובניה.
זאב אבני (מעיין בלום): שכן של עופר והמורה הפרטי לאנגלית שלו. אדם תמהוני, העוסק גם בכתיבה דרמטית.
מיכל אבני (דפי שושנה אלפרן): אשתו של זאב, שכנתו של עופר.
נצ"מ אילנה ליס (עירית קפלן): ראש משרד החקירות בתחנת המשטרה של חולון.
יוסי שרעבי (גולן אזולאי): סגן ראש עיריית חולון. אחיו של רפאל.
חיים שרה (צחי גראד): בן 53, בעלי "מנופי שרה" ובעל פנטהאוז בשכונת יוקרה בחולון. אשתו התאילנדית, ג'ניפר פינקו, נעלמת.
אבא של אברהם (אורי גבריאל): עורך דין במקצועו. מוצאו מיהדות בבל.
אמא של אברהם (עירית שלג): אמו המגוננת של אבי. מוצאה מיהדות הונגריה.
לירז שדה (מלי לוי): אחותו הצעירה של חיים שרה, מטפלת באחייניה בהיעדר אמם.
חוה כהן (לירית בלבן): הגננת של שלום שרה במרכז חולון. תושבת יפו.
עמוס אוזן (רמי דוידוף): עבריין מקומי קטן. אדם אלים וגס רוח.
סקירת הסדרה

הסדרה עלתה לשידור בערוץ כאן 11 במאי 2019. שנה לאחר מכן, במאי 2020, הסדרה עלתה לשידור בערוץ קשת 12.
| עונה | עונה | פרקים | פרקים | שודרה לראשונה (ישראל)> הפרק הראשון | שודרה לראשונה (ישראל)> הפרק האחרון |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | 1 | 8 | 8 | 20 במאי 2019 | 30 ביוני 2019 |
מדרוג > קשת 12

↑  המדרוג נכתב על פי נתוני צפייה ראשוניים, כולל צפייה נדחית עד 2:00 בלילה
↑  במגזר היהודי
↑  באוכלוסייה הכללית
הערות שוליים

↑  שרון טל, רייטינג: "לא נפסיק לשיר" ניצחה את הפריים עם 16.6%, באתר אייס, 4 במאי 2020
↑  שרון טל, רייטינג: הישרדות VIP מזנקת, האם זה הספיק מול "עובדה"?, באתר אייס, 6 במאי 2020
| תוכניות תאגיד השידור הישראלי  |
| --- | --- | --- |
| חדשות ואקטואליה | חדשות הערב • חדשות הלילה • חדשות שישי • חדשות השבת • ערב ערב • העולם היום • שרון ואורי • מהצד השני עם גיא זהר • משחקי הכיס • עצם העניין • הכול פוליטי • שבע עם איילה חסון • הזמן הירוק |  |
| תוכניות תחקירים | זמן אמת • שטח הפקר • האזרח גואטה • דו"ח רולניק |  |
| דוקו ותעודה | וואי וואי וואי • יוצאים מהכלל • המהפכה הגאה • לבנון • אויבים • שרון • שופטים בשר ודם • לוחמים • הבלתי חשובים • המנדט • בשם האב • מדורות השבטים • חילוניות • 3 שירים |  |
| מציאות תיעודית | טיול אחרי צבא • בואו לאכול איתי • רילוקיישן • סליחה על השאלה • 80 וארבע • מתחילים מאפס • עוד ניפגש • סיפורים מהכורסה • יומני היקר • פרויקט משפחות • היהודי החדש • עולם קטן |  |
| שעשועונים | המרדף • האחוזון העליון |  |
| תרבות וראיונות | סוכן תרבות • פגישה עם רוני קובן • חדר 101 • קארפול קריוקי • פשוט בבית • ארון השירים היהודי • שאלה תשובה • מה שתגידו |  |
| סאטירה, בידור ואירוח | עד כאן! • הלילה עם לוסי וגורי • זהו זה! • ערב עם שי שטרן • ערוץ אפס |  |
| עלילתיות | קופה ראשית • היהודים באים • שב"ס • שטוקהולם • אבא משתדל • מתיר עגונות • טהרן • מנאייכ • שעת נעילה • חזרות • אחד על אחד • מותק בול באמצע • המפקדת • החנות שיש בה הכל • עלומים • שישו ושמחו • קרתגו • שישה אפסים • סובייצקה • הצבי • תיק נעדר • האיש שרצה לדעת הכל • האמת |  |
| סדרות רשת (כאן דיגיטל) | סוף הדרך • הטרמפיסטים • עלייתו ונפילתו של שם טוב האבי • פגום • משפחת פנסטה |  |
| רדיו והסכתים | חיות כיס • שיר אחד • אגן הים התיכון • המעבדה • לך תזכור |  |
איירבוס

| --- | --- |


 נתונים כלליים
 סוג:  חברה ציבורית
 בורסה:  בורסת פריז (AIR)  הבורסה לניירות ערך בפרנקפורט (10 ביולי 2000–AIR)  הבורסה של מדריד (AIR) 
 תקופת הפעילות:  10 ביולי 2000 – הווה (24 שנים)
 חברות בנות:  איירבוס הליקופטרס  Airbus Operations S.A.S.  Infoterra Ltd  איירבוס מיליטרי  STELIA Aerospace  איירבוס ביטחון וחלל  קסידיאן  אסטיריום  איירבוס  Laboratoire Sciences de l'Univers au Cerfacs  Airbus UK  ATR 
 מיקום המטה:  טולוז 
 משרד ראשי:  ליידן, הולנד הולנד
 ענפי תעשייה:  בניית כלי טיס, שיגור לחלל, תעופה, תעשיית הנשק 
 מוצרים עיקריים:  מוצרי תעופה וחלל, תקשורת ונשק
 הכנסות:  49.13‏ € מיליארד (2011)
 רווח תפעולי:  4,603,000,000 אירו (נכון ל־31 בדצמבר 2023) 
 רווח:  1.033‏ € מיליארד (2011)
 הון עצמי:  17,695,000,000 אירו (נכון ל־31 בדצמבר 2023) 
 יו"ר:  René Obermann 
 מנכ"ל:  Guillaume Faury 
 עובדים:  133,115 עובדים (2011)
  
 www.airbus.com
 
איירבוס (בצרפתית: Airbus) היא יצרנית מטוסים אירופית. בגלגולה הראשון החברה נוסדה בשנת 1970 על ידי ממשלות צרפת ומערב גרמניה, במטרה להתחרות ביצרנית המטוסים האמריקנית בואינג. למיזם הצטרפו ספרד בשנת 1971, ובריטניה בשנת 1978. החברה רשומה בצרפת, ומפעלה הראשי נמצא בטולוז סמוך למפעלי סיטרואן, פיג'ו ורנו. איירבוס התמקדה מאז הקמתה בפיתוח מטוסי נוסעים, ובינואר 1999 החלה לפתח מטוסים לשימוש צבאי.
החברה בגלגולה הנוכחי נוסדה בשנת 2000 בתור "חברת ביטחון וחלל אווירונאוטית אירופית" (באנגלית: European Aeronautic Defence and Space Company (EADS)) כתוצאה ממיזוג בין החברות הצרפתיות איירוספסיאל-מטרא, הגרמנית DASA, והספרדית CASA. החברה החדשה רכשה לאחר מכן את מלוא הבעלות על חברת-הבת שלה, Airbus Industrie GIE, אותו שיתוף פעולה אירופי שהוקם ב-1970 לפיתוח וייצור מטוס רחב גוף כדי להתחרות במטוסי בואינג.
בשנת 2015 מותגה החברה מחדש בתור "Airbus SE". המטה הרשמי של איירבוס רשום בליידן, הולנד, אך הניהול השוטף מתבצע ממשרדי החברה הראשיים הממוקמים בבלניאק, צרפת. החברה מפעילה משרדים ומפעלים לייצור בצרפת, גרמניה, ספרד, הממלכה המאוחדת, קנדה, סין וארצות הברית. ה-SE בשם החברה מייצג את Societas Europaea. החברה מנוהלת על ידי המנכ"ל גיום פורי והיא חלק ממדד הבורסה האירופי Euro Stoxx 60. מאז הקמתה בשנת 2000, מניות החברה נסחרות בבורסה בפריז, בבורסה בפרנקפורט ובארבע הבורסות האזוריות בספרד (כולל בורסת מדריד).
החברה מתמקדת בעיקר בעיצוב וייצור של מטוסי נוסעים, אך יש לה גם חטיבות נפרדות לביטחון וחלל ולמסוקים. איירבוס נחשבת ליצרנית המסוקים הגדולה בעולם במשך שנים רבות, וב-2019 הפכה גם ליצרנית מטוסי הנוסעים הגדולה בעולם. החברה ביצעה מסירה ראשונה במאי 1974, ועד יוני 2013 מסרה כ-7,900 מטוסים. ממוצריה הבולטים של החברה: איירבוס A320 - מטוס הנוסעים הראשון בעולם המופעל באמצעות מערכת בקרת טיסה טוס-על-חוט, ו-איירבוס A380 - מטוס הנוסעים הגדול בעולם.
החברה מאורגנת ב-3 חטיבות:
איירבוס – חטיבת לייצור מטוסים. רווח בשנת 2021 – 36.1 מיליארד אירו (68% מרווחי הקבוצה)
איירבוס ביטחון וחלל – חטיבה שפועלת בתחום הביטחון והחלל. רווח בשנת 2021 – 20 מיליארד אירו (20% מרווחי הקבוצה)
איירבוס הליקופטרס הפועלת בתחום ייצור מסוקים. רווח בשנת 2021 – 6.9 מיליארד אירו (12% מרווחי הקבוצה)
בנוסף לכך קיימות מספר חברות בת ושותפויות.
מטוסי נוסעים

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| דגם | סוג | מספר מנועים | תכולת נוסעים מרבית | טיסת בכורה | מסירה ראשונה | סה"כ מסירות עד דצמבר 2017 | סה"כ הזמנות עד דצמבר 2017 | תמונה | הערות | מחיר |
| A220 | צר גוף | שניים | 160 | 16 בספטמבר 2013 | יולי 2016 | 36 | 402 |  | במקור בומברדייר סדרה C | 79.5 מיליון דולר |
| A300 | רחב גוף | שניים | 361 | 28 באוקטובר 1972 | מאי 1974 | 561 | 561 |  | ייצורו הסתיים במרץ 2007 | - |
| A310 | רחב גוף | שניים | 279 | 3 באפריל 1982 | דצמבר 1985 | 255 | 255 |  | מבוסס על ה-A300, ייצורו הסתיים במרץ 2007 | - |
| A318 | צר גוף | שניים | 117 | 15 בינואר 2002 | אוקטובר 2003 | 80 | 80 |  | גרסה קצרה של A320 | ‏ 70 מיליון דולר |
| A319 | צר גוף | שניים | 156 | 25 באוגוסט 1995 | אפריל 1996 | 1,469 | 1,484 |  | גרסה קצרה של A320 | ‏ 84 מיליון דולר |
| A319neo | צר גוף | שניים | 160 | 31 במרץ 2017 |  | - | 55 |  | גרסה מחודשת, חסכונית ויעילה יותר של ה-A319 | 99.5 מיליון דולר |
| A320 | צר גוף | שניים | 180 | 22 בפברואר 1987 | מרץ 1988 | 4,602 | 4,762 |  | מטוס הנוסעים הראשון בעולם עם מערכת בקרת טיסה טוס-על-חוט | 91 מיליון דולר |
| A320neo | צר גוף | שניים | 195 | 25 בספטמבר 2014 | 25 בינואר 2016 | 305 | 4,158 |  | גרסה מחודשת, חסכונית ויעילה יותר של הA320 | 108.4 מיליון דולר |
| A321 | צר גוף | שניים | 220 | 11 במרץ 1993 | ינואר 1994 | 7,795 | 8,126 |  | גרסה ארוכה של A320 | ‏ 107 מיליון דולר |
| A321neo | צר גוף | שניים | 240 | 9 בפברואר 2016 | 30 באפריל 2017 | 54 | 1,930 |  | גרסה מחודשת, חסכונית ויעילה יותר של ה-A321 | 127 מיליון דולר |
| A330 | רחב גוף | שניים | 440 | 2 בנובמבר 1992 | דצמבר 1993 | 1,390 | 1,486 |  | - | 216 עד 239 מיליון דולר |
| A330neo | רחב גוף | שניים |  | 19 באוקטובר 2017 |  | - | 220 |  | גרסה מחודשת, חסכונית ויעילה יותר של ה-A330 | 296.4 מיליון דולר |
| A340 | רחב גוף | ארבעה | 440 | 25 באוקטובר 1991 | ינואר 1993 | 377 | 377 |  | ייצורו הסתיים בספטמבר 2011 | - |
| A350 | רחב גוף | שניים | 550 | 14 ביוני 2013 | ינואר 2015 | 142 | 854 |  | - | 254 עד 332 מיליון דולר |
| A380 | רחב גוף, דו-קומתי | ארבעה | 853 | 27 באפריל 2005 | אוקטובר 2007 | 222 | 317 |  | מטוס הנוסעים הגדול בעולם | 445 מיליון דולר |
מטוסים לשימוש צבאי

A310 MRTT - מטוס תדלוק אווירי. מבוסס על ה-A310, טס לראשונה בדצמבר 2003
A400M - מטוס תובלה. ביצע טיסת בכורה בדצמבר 2009, מסירה ראשונה מתוכננת לאמצע 2013
A330 MRTT - מטוס תדלוק אווירי. מבוסס על ה-A330, טס לראשונה ביוני 2007
מפעלים

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
| עיר | מדינה | מספר עובדים | הערות |
| טולוז | צרפת | 17,000 | מטה ראשי ומפעל ראשי. הרכבה סופית לדגמים A320-1, A330, A350, A380 |
| המבורג | גרמניה | 13,420 | מפעל ראשי, הרכבה סופית לדגם A321 |
| בריסטול | בריטניה | 4,650 | - |
| ברוטון | בריטניה | 5,030 | - |
| ברמן | גרמניה | 3,330 | - |
| מדריד | ספרד | 2,500 | - |
| סן-נאזר | צרפת | 2,400 |  |
| נורדנהאם | גרמניה | 2,100 | - |
| נאנט | צרפת | 2,000 | - |
| וארל | גרמניה | 1,200 | - |
| Méaulte קנטון אלבר | צרפת | 1,300 | - |
| לאופהיים | גרמניה | 1,120 | - |
| קדיס | ספרד | 450 | - |
| ויצ'יטה | ארצות הברית | 320 | - |
| וושינגטון | ארצות הברית | 420 | - |
| מיאמי | ארצות הברית | - | - |
| מוביל, אלבמה | ארצות הברית | 150 | הרכבה סופית לדגם A320 |
| סביליה | ספרד | - | הרכבה סופית לדגם A400M |
| בייג'ינג | סין | 150 | - |
| טיינג'ין | סין | - | מפעל ראשון מחוץ לאירופה, נפתח בספטמבר 2008. הרכבה סופית לדגם A320 |
| בנגלור | הודו | 1800 | - |
הערות שוליים

↑  Airbus | Contact us | Airbus, www.airbus.com, ‏2021-08-24 (באנגלית)
↑  "Airbus to open new China assembly line amid recovery". Reuters (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2025-01-15.
↑  KVK producten bestellen, KVK (בהולנדית)
↑  Britannica Money, www.britannica.com, ‏2025-01-14 (באנגלית)
↑  Investors | Share Price & Information | Airbus, www.airbus.com, ‏2021-06-22 (באנגלית)
↑  Hepher, Tim. "Exclusive: Airbus beats goal with 863 jet deliveries in 2019, ousts Boeing from top spot". U.S. (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2025-01-15.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1048465195  LCCN: nb2019003888  VIAF: 307293133   WorldCat (עם VIAF): 307293133 
איירבוס A380, מטוס הנוסעים הגדול בעולם. המטוס מיוצר על ידי החברה
איירבוס A400M