stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
נשים ו-HIV
אתגרים ייחודיים לנשים > גורמי סיכון מוגבר בנשים > מודעות והשכלה

זיהוי HIV/איידס עם הקהילה ההומוסקסואלית והתעלמות מנשים כאוכלוסיית יעד לפעילות הסברה וחינוך, תרמו עם השנים להעמקת פערים במודעות לסיכון בהדבקה. נוסף על כך, מחקרים מצאו קורלציה בין רמות השכלה לבין סבירות ההידבקות ב-HIV וקבלת טיפול, כך שניתן לראות בפערים באפשרויות החינוך הפתוחות בפני נשים, כגורם סיכון נוסף.
אתגרים ייחודיים לנשים > גורמי סיכון מוגבר בנשים > מיצב חברתי־כלכלי

מחקרים מצאו שנשים בעלות מִיצב חברתי־כלכלי (מחכ"ל) נמוך, במיוחד במדינות מתפתחות, נמצאות בסיכון גבוה יותר להידבקות ובעלות נגישות נמוכה יותר לטיפול, אך קיים דיון בנוגע לשאלה האם עוני מגביר באופן ישיר את הסיכון להידבקות.
אתגרים ייחודיים לנשים > סטיגמה

הסטיגמה הרווחת על אנשים שחיים עם HIV היא שהנגיף הוא נחלתם של קהילת הגברים ההומוסקסואלים בלבד. כתוצאה מכך נשים נשאיות חוות פגיעה בדימוי העצמי, זרות וניכור, אשמה ובושה, ובהמשך לכך הנשאות הופכת לסוד כבד. לאור זאת, נשים נוטות להסתיר את נשאותן ובכך מסתכנות בגילוי מאוחר.
בנוסף לסטיגמות הרווחות כלפי נשאי HIV, הסטיגמות הייחודיות לנשים הן שהן מופקרות, מלוכלכות וחסרות אחריות. כמו כן, על אף שמרבית הנשים נדבקות ביחסים מונוגמיים-הטרוסקסואליים, הסטיגמה כלפיהן היא שהן נדבקו דרך הזרקת סמים, יחסי מין מחוץ לקשר או זנות. כתוצאה מכך הן חוות בושה, האשמה עצמית ואף תופסות את ה-HIV כעונש. נשים נשאיות סובלות מנידוי ואפליה מצד הסביבה, ואף אלימות במערכות זוגיות כתוצאה מחשיפת הנשאות. בשל כך קיים אצלן חשש שבני זוגן יעזבו אותן בעקבות הגילוי או יפעילו כלפיהן אלימות.
מחקרים אשר בחנו הבדלים מגדריים בהשפעת הסטיגמה על אנשים שחיים עם HIV מצאו כי נשים מתמודדות עם השלכות שליליות יותר בהשוואה לגברים. ההשלכות כוללות דיכאון, חרדה, תפיסה של היעדר תמיכה חברתית, פגיעה בערך העצמי, טיפול רפואי פחות עקבי, דאגות הקשורות בחשיפה ואיכות חיים ירודה יותר.
טיפול ואמצעי מניעה

על פי אתר הוועד למלחמה באיידס, ההמלצות למתן טיפול תרופתי נגד HIV זהות בין גברים ונשים. טיפול זה הוא טיפול לכל החיים, אשר השפעותיו ותופעות הלוואי שייתכנו כתוצאה ממנו דומות בין המינים. גורם מיוחד בנשים הוא תגובה בין התרופות נגד HIV לבין גלולות למניעת הריון, כך שתרופות שונות נגד HIV עלולות לפגוע ביעילות הגלולה. הטיפול שניתן לפני חשיפה לווירוס נקרא PrEP ודורש נטילת כדור אחד ביום של תרופה בשם אמטריביר. הטיפול נמצא בסבסוד סל הבריאות הישראלי וקופות החולים, עבור אנשים בסיכון גבוה להדבקה. על אף השינוי שעשה הכדור, נסיבות חיים מורכבות לעיתים מקשות על נטילה תקינה של התרופה. על הקשיים הייחודיים האלו ביקשה לענות קבוצת IPM - International Partnership for Microbicides (אנ') שפיתחה טבעת סיליקון שמפרישה תרופות באופן קבוע, אשר יכולה לשמש נשים באופן עצמאי ודיסקרטי. הטבעת תעמוד לאישור ה-FDA בתחילת שנת 2022, ועל פי המחקרים היא מונעת בין 35–50% ממקרי ההדבקה.
סטוקהולם (סרט)

| --- | --- |

כרזת הסרט באנגלית
 בימוי:  רוברט בודרו 
 הופק בידי:  ג'ייסון בלאם 
 תסריט:  רוברט בודרו 
 עריכה:  ריצ'רד קומאו 
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  19 באפריל 2018 (פסטיבל הסרטים טרייבקה)
 משך הקרנה:  92 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט מתח, סרט פשע, סרט ביוגרפי 
 הכנסות באתר מוג'ו:   stockholm
 www.stockholmthemovie.com
 דף הסרט ב־IMDb
 
סטוקהולם (באנגלית: Stockholm) הוא סרט דרמת פשע אמריקאי שנכתב, הופק ובוים על ידי רוברט בודרו ומככבים בו אית'ן הוק, נומי ראפאס, מארק סטרונג, כריסטופר היירדהל, בי סנטוס ותורביורן האר. הסרט הוקרן לראשונה בפסטיבל הסרטים של טרייבקה ב-19 באפריל 2018.
רקע

הסרט מגולל את קורות המקרה שקרה ב-23 באוגוסט 1973 בזמן שוד בנק בסטוקהולם שבשוודיה. ארבעה מעובדי הבנק הוחזקו כבני ערובה במשך חמישה ימים וחצי בכספת הבנק בגודל 3×12 מטר על ידי השודד (ששהה בה יחד איתם). ראיונות עם בני הערובה לאחר שחרורם ומחקרים פסיכולוגיים על מקרים דומים, גילו את תופעת תסמונת סטוקהולם, של חטופים החשים הזדהות עם החוטף ופחד דווקא מהמחלצים.
שחקנים ודמויות

נומי רפאס - ביאנקה לינד
אית'ן הוק - קאג 'הנסון / לארס ניסטרום
מארק סטרונג - גונאר סורנסון
כריסטופר היירדהל - מפקח מטסון
הפקה > ליהוק

ב-27 בינואר 2017 הוכרז כי נומי ראפאס ואית'ן הוק יככבו בסרט סטוקהולם עם רוברט בודרו, שיכתוב ויביים את הסרט.
הפקה > צילומים

צילומי הסרט החלו באפריל 2017.
ביקורות

באתר Rotten Tomatoes, הסרט זכה לדירוג של 83% על בסיס 6 ביקורות, עם דירוג ממוצע של 8/10.
שיווק

במרץ 2019 פורסם קדימון ראשון לסרט, לקראת צאתו לאקרנים להפצה מסחרית באפריל 2019.
הערות שוליים

1 2  Ford, Rebecca (27 בינואר 2017). "Berlin: Ethan Hawke, Noomi Rapace to Star in Thriller 'Stockholm". The Hollywood Reporter. נבדק ב-25 במאי 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Raup, Jordan (7 במרץ 2018). "Tribeca 2018 Lineup Includes 'Disobedience,' 'The Miseducation of Cameron Post,' 'The Seagull,' and More". The Film Stage. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  http://deadline.com/2018/04/stockholm-ethan-hawke-noomi-rapace-tribeca-interview-news-1202371080/
↑  Hipes, Patrick (27 בינואר 2017). "Ethan Hawke & Noomi Rapace To Star in 'Stockholm' – Berlin". Deadline Hollywood. נבדק ב-25 במאי 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  McNary, Dave (27 בינואר 2017). "Berlin: Ethan Hawke, Noomi Rapace to Star in Thriller 'Stockholm". Variety. נבדק ב-25 במאי 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Stockholm (2018)". Rotten Tomatoes. Fandango Media. נבדק ב-31 במאי 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
מבנה Kreditbanken בסטוקהולם, בו התרחש השוד שבעקבותיו נחקרה תסמונת סטוקהולם
סכוליה

"סכוליה" מהמאה ה-2 לספר כ"א של האיליאדה
סְכוֹלְיָה (ביחיד: סכוֹליוֹן, מיוונית עתיקה: σχόλιον‏, scholion = הערות שוליים, פירוש) הוא כינוי למקבצי הערות, פירושים וגלוסות (אנ') שנכתבו בשולי כתבי היד של יצירות קלאסיות, או כתוספת להן, בידי מדקדקים ומפרשים מהתקופה הקלאסית. הסכוליה החלו כהערות דקדוקיות קצרות, והתפתחו לכדי פירושים של ממש, שנספחו לכתבי היד של היצירה המקורית.
הסכוליה הידועות ביותר הן אלו שנכתבו על האיליאדה, כגון זו שנמצאה בכתב היד "Venetus A" (אנ') מהמאה ה-10, המכילה הערות שמקורן במדקדק החשוב אריסטרכוס מסמותרקי, שהיה הספרן של ספריית אלכסנדריה במאה ה-2 לפנה"ס.
במדעי היהדות מקובל לכנות בשם "סכוליון" את הפירוש היהודי העתיק למגילת תענית, שזמנו ככל הנראה משלהי תקופת התלמוד, אם כי הן זמנו והן מקורו שנויים במחלוקת.
הערות שוליים

↑  המילה "סכוליון" עצמה מופיעה לראשונה דווקא בטקסט לטיני, במכתבו של קיקרו לידידו אטיקוס מהמאה ה-1 לפנה"ס. במכתב (Cic. Att. 16.7.3) מצטט קיקרו את דרישתו של ידידו, אטיקוס, שישלח לו "σχόλιον" של פעולותיו, ונחלקו הדעות באשר למובן המקורי של הביטוי (ראו המערכת, ‏הערת הבהרה לגבי המונח, קתרסיס  )
↑  ורד נעם, מגילת תענית - הנוסחים, פשרם ותולדותיהם בצירוף מהדורה בקורתית, ירושלים: הוצאת יד בן צבי, תשס"ד, עמ' 22.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007560700105171  BnF: cb11955170j (data)  GND: 4193282-1  LCCN: sh85118249
סמי מולכו

| --- | --- |
סמי מולכו בתל אביב, אוקטובר 1960
 לידה:  24 במאי 1936 (בן 88) תל-אביב, פלשתינה (א"י) 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה למוזיקה ואמנויות הבמה של וינה 
 פרסים והוקרה:  אות הזהב לשירות העיר וינה  מדליית הכסף הגדולה להוקרה על שירות הרפובליקה האוסטרית 
 צאצאים:  נדיב מולכו 
 www.samy-molcho.com
 
סמי מולכו (Samy Molcho; נולד ב-24 במאי 1936) הוא רקדן, כוריאוגרף, במאי ופנטומימאי ישראלי-אוסטרי, פרופסור לשפת גוף באוניברסיטה למוזיקה ואמנויות הבמה של וינה. הופיע, לימד וביים ברחבי העולם.
קורות חיים

מולכו נולד, גדל והתחנך בתל אביב. הוא בוגר הסטודיו למשחק שליד תיאטרון הקאמרי. למד פנטומימה, ריקוד ותנועה אצל אלוין אפשטיין, ירדנה כהן וג'וקי ארקין. מ-1952 ועד 1965 הופיע במסגרת תיאטרון המחול הירושלמי של רינה ניקובה. ב-1956 החל קריירת סולו במחול מודרני בתל אביב. ב-1960 הופיע בתיאטרון הבימה בהצגה "אגדת שלושה וארבעה" בתפקיד הנחש. באותה שנה העלה מופע-יחיד עמו יצא לסיבוב הופעות ברחבי העולם (מילאנו, וינה, סטוקהולם, ברלין, לונדון, אמסטרדם, ציריך, יוהנסבורג ומקסיקו סיטי). סגנונו הוגדר כמשתייך לזרם הפנטומימה של מרסל מרסו וז'אן-לואי בארו והוא פיתח אותה לשילוב של פנטומימה וריקוד.
אשתו הראשונה הייתה השחקנית גאולה נוני.
בשנת 1978 נשא לאישה את חיה היינריך והעביר את מרכז חייו לווינה שבאוסטריה. בנוסף להופעות (בעיקר מופעי-יחיד בשילובי פנטומימה ומחול) עסק בעבודות בימוי, בין היתר למחזות זמר ואופרות באוסטריה, שווייץ וגרמניה.
בסוף שנות השמונים הפסיק להופיע והחל להרצות בנושאי שפת-גוף. ב-1992 התפרסם ספרו "שפת הגוף של ילדים", שהיה הראשון בסדרת ספרים והרצאות-וידאו בנושא. שימש עד שנת 2004 כפרופסור באוניברסיטה למוזיקה ואמנויות הבמה של וינה.
משפחתו מפעילה מסעדה ברוח תל אביבית בווינה על גדות הדנובה בשם Neni, ראשי תיבות שמות ארבעת ילדי המשפחה, נוריאל, אליאור, נדיב ואילן. מבין הילדים רק נדיב ממשיך במסורת הפנטומימה של אביו. למסעדה גם סניפים בברלין ובהמבורג.
ב-1996 זכה בעיטור צלב הכבוד האוסטרי לאמנות הבמה, ב-2004 זכה בעיטור הכסף לכבוד שירותו לרפובליקה האוסטרית וב-2008 זכה בעיטור הזהב לכבוד שירותו לעיר וינה.
ספרו בעברית

הכל על שפת הגוף; מאנגלית: יהודה עופר, ירושלים: כתר, 1998.
הערות שוליים

↑  ארכיון הבימה
↑  זאב רב נוף, מימד חדש לאמנות הבמה?, דבר, 16 באוקטובר 1970.
↑  שבט מולכו הופך את וינה לתל אביב
↑  עמוד 1028
↑  עמוד 1623
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007279214705171  PLWABN: 9810533765305606  BIBSYS: 90171601  BnF: cb12574643n (data)  CiNii: DA08138340  GND: 118734539  ISNI: 0000 0001 1686 7571  LCCN: n84199921  NKC: xx0054109  NLA: 35566429  NLK: KAC200704691  NTA: 070812012  RERO: 02-A003601891  SUDOC: 035066377  Trove: 998397  VIAF: 92775394   WorldCat (עם VIAF): 92775394
סמי לזמי

| --- | --- |

סמי לזמי בשנת 2010
 לידה:  2 בדצמבר 1951 (בן 72) מרוקו מרוקו
 תאריך עלייה:  1956
 מוקד פעילות:  ישראל ישראל
 סוגה:  שירה מרוקאית
 שפה מועדפת:  עברית 
 שיתופי פעולה בולטים:  להקת שפתיים: חיים אוליאל, אלי אוליאל, חיים אוחנה
 https://samilazmi.co.il/
 
סמי לזמי (נולד ב-2 בדצמבר 1951) הוא זמר, שהיה סולן להקת שפתיים.
ביוגרפיה

לזמי נולד במרוקו ועלה לישראל עם אחותו כשהיה בן חמש. הוריהם עלו בעקבותיהם. הוא נשלח לקיבוץ חולתה, שם למד בבית הספר הקיבוצי עד שהתגייס לצה"ל, בו שירת בחטיבת הצנחנים.
לאחר שחרורו התגורר עם הוריו בירושלים ובהמשך התחתן ועבר לשדרות. לזמי נשוי ואב לארבעה ילדים.
קריירה

לזמי עבד כפקיד בעמיגור וכרב-מלצרים באולם שמחות. באולם השמחות הוא שימש מעט גם כזמר. באחד האירועים באולם הופיעה להקת שפתיים, שהייתה אז להקת רוק, ולזמי הוזמן לבמה לשיר, ובעקבות כך הצטרף לזמי ללהקה.
אחרי הצטרפותו של לזמי, ביצעה הלהקה מספר שירים בשפה היהודית־מרוקאית ובהדרגה עברה להתרכז בשירה מרוקאית והייתה למתוות דרך בתחום זה.
להקת שפתיים הוציאה שלושה אלבומים בהם שר לזמי: "האלבום הכפול", "פותחים שולחן", ו"איש וכינור". שיריו הנודעים ביותר הם "טלפון", "חדוז'ה", "ללה עישה - נחליאלי", "אהלן וסאהלן" ו"מאמא דיאלי". האלבום הכפול נמכר ביותר מ-40,000 עותקים וזיכה את הלהקה באלבום פלטינה.
לאחר פירוק הלהקה ב-1997 החל לזמי להופיע לבדו בישראל ומחוצה לה. הוא השתתף בחידוש לשיר "החברה להגנת הטבע" עם אריאל זילבר ובשיר "בלאגן" עם פבלו רוזנברג.
הערות שוליים

↑  צבי צמרת, אביבה חלמיש, אסתר מאיר־גליצנשטיין, עיירות הפיתוח, יד בן צבי, 2009, עמ' 366
↑  סמי לזמי באתר Discogs
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007297491905171  VIAF: 298388996   WorldCat (עם VIAF): 298388996
סימון דלי

סימון דזירה סילבנוס דלי (בצרפתית: Simon Désiré Sylvanus Deli; נולד ב-27 באוקטובר 1991 באביג'אן שבחוף השנהב) הוא כדורגלן איבוארי המשחק בעמדת הבלם בנבחרת חוף השנהב.
קריירת מועדונים

דלי שיחק בקבוצות אפריקה ספורטס ד'אביג'אן מליגת העל של חוף השנהב, ספרטה פראג, סלביה פראג ופ.ק. פריברם מליגת העל הצ'כית, דינמו צ'סקה בודייוביצה מליגת המשנה הצ'כית, קלאב ברוז' מליגת העל הבלגית ואדנה דמירספור ואיסטנבולספור מליגת העל הטורקית.
קריירה בינלאומית

ב-26 במרץ 2015 ערך דלי את הופעת הבכורה שלו בנבחרת חוף השנהב, בניצחון 2-0 על נבחרת אנגולה במשחק ידידות. הוא נכלל בסגל הנבחרת לטורנירים גביע אפריקה לאומות 2017 וגביע אפריקה לאומות 2021.
הערות שוליים

↑  Ondřej Trunečka, Sparta ho přivedla, ale hrát nenechala. Ve Slavii se Deli vyšvihl, iDNES.cz, ‏2017-04-02 (בצ׳כית)
↑  Sparta znovu zásobuje Slavii, do Edenu přestupuje Afričan Deli - Sport.cz, www.sport.cz, ‏2015-01-12 (בצ׳כית)
↑  WE ARE BRUGES, Club Brugge, ‏2024-07-26 (באנגלית)
↑  Officiel : Bruges prête Simon Deli, Walfoot.be, ‏2021-02-01 (בצרפתית)
↑  Simon Deli: Adana Demirspor sign Club Brugge defender | Goal.com, www.goal.com, ‏2021-08-29 (באנגלית)
↑  Online magazín epojisteniLiga -, ‏2024-07-26 (בצ׳כית)
↑  Bosher, Luke. "Ivory Coast AFCON squad includes Zaha, Bailly and Pepe". The New York Times (באנגלית אמריקאית). ISSN 0362-4331. נבדק ב-2024-07-27.
| נבחרת חוף השנהב – גביע אפריקה לאומות 2017 |
| --- | --- | --- |
|  1 מאנדה •  2 פפה •  3 נקואסן •  4 קונה •  5 קאנון •  6 סרי •  7 אנגבן •  8 קאלו •  9 זאהה •  10 דוקורה •   11 קסייה •  12 בוני • 13 סיו •  14 קוג'יה • 15 גרדל • 16 גבוהואו • 17 אורייה • 18 טראורה • 19 דלי • 20 דיה • 21 באיי • 22 בגיוקו • 23 סנגארה • מאמן: דוסויר |  1 מאנדה •  2 פפה •  3 נקואסן •  4 קונה •  5 קאנון •  6 סרי •  7 אנגבן •  8 קאלו •  9 זאהה •  10 דוקורה •   11 קסייה •  12 בוני • 13 סיו •  14 קוג'יה • 15 גרדל • 16 גבוהואו • 17 אורייה • 18 טראורה • 19 דלי • 20 דיה • 21 באיי • 22 בגיוקו • 23 סנגארה • מאמן: דוסויר | חוף השנהב |
| נבחרת חוף השנהב – גביע אפריקה לאומות 2021 |
| --- | --- | --- |
|  1 אלייזר •  2 קונאטה •  3 קונאן •  4 סרי •  5 קאנון •  6 ו. בולי •  7 קוסונו •  8 קסייה •  9 זאהה •  10 קואסי •   11 קורנה •  12 מאיגה • 13 בוגה •  14 דלי • 15 גרדל • 16 אדאן • 17 אורייה • 18 א. סנגארה • 19 פפה • 20 דיה • 21 באיי • 22 האלר • 23 ב. סנגארה • 24 קוואמה • 25 טראורה • 26 סיסה • 27 אקפה אקפרו • 28 י. בולי • מאמן: באומל |  1 אלייזר •  2 קונאטה •  3 קונאן •  4 סרי •  5 קאנון •  6 ו. בולי •  7 קוסונו •  8 קסייה •  9 זאהה •  10 קואסי •   11 קורנה •  12 מאיגה • 13 בוגה •  14 דלי • 15 גרדל • 16 אדאן • 17 אורייה • 18 א. סנגארה • 19 פפה • 20 דיה • 21 באיי • 22 האלר • 23 ב. סנגארה • 24 קוואמה • 25 טראורה • 26 סיסה • 27 אקפה אקפרו • 28 י. בולי • מאמן: באומל | חוף השנהב |
ניופורט (ויילס)

| --- | --- |
סמל ניופורטסמל ניופורט

 מדינה:  הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת
 אומה:  ויילס ויילס
 שפה רשמית:  אנגלית, ולשית
 שטח:  190 קמ"ר
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  159,600 (2021)
  ‑ צפיפות:  738 נפש לקמ"ר (2011)
 קואורדינטות:  51°35′00″N 3°00′00″W﻿ / ﻿51.583333°N 3°W﻿ / 51.583333; -3
 אזור זמן:  UTC
 https://newport.gov.uk
  מפת מיקום  מפה מפורטת     לחצו כדי להקטין חזרה    לחצו להגדלה     he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
ניופורט (באנגלית: Newport, בוולשית: Casnewydd) היא העיר השלישית בגודלה בוויילס ומחוז בממלכה המאוחדת. העיר שוכנת על גדת הנהר אסק (Usk), בקרבת מקום המפגש שלו עם שפך נהר סוורן, כ-19 ק"מ מצפון-מזרח לקארדיף.
ניופורט שימשה כנמל עוד בימי הביניים, אז נבנתה מצודה על ידי הנורמנים. ניופורט בלעה את העיר הרומית הקדומה, קרליאן, ששכנה במעלה הזרם וב-1314 קיבלה את כתב הזכויות הראשון שלה. במאה ה-19 היא גדלה באופן משמעותי, כאשר הנמל שלה נעשה מוקד הפעילות של ייצוא הפחם מהעמקים המזרחיים של דרום ויילס. עד לעלייתה של קארדיף בשנות החמישים של המאה ה-19, הייתה ניופורט נמל ייצוא הפחם הגדול ביותר בוויילס. בניופורט התרחשה התקוממות המזוינת האחרונה על אדמת בריטניה, התקוממות ניופורט על ידי התנועה הצ'רטיסטית.
במהלך המאה ה-20 ירד חשיבותו של נמל ניופורט, אך העיר נותרה מרכז תעשייתי חשוב. ב-2002 הוענק לה מעמד של עיר עצמאית.
היסטוריה > תקופות קדומות

בתקופת הברונזה התיישבו דייגים על שפך נהר אסק. מאוחר יותר בנו שבטי לוחמים קלטים מבצר גבעה הצופה על היישוב. בשנת 75 לספירה, בשולי שטח האימפריה שלהם, בנו הלגיונות הרומים קסטרום (מצודה) בקרליאן כדי להגן על מעבר הנהר. על פי האגדה, בסוף המאה ה-5, נבנתה כנסיית סנט וולוס על ידי גווינליו, הפטרון של ניופורט ומלך גווינלווג. הכנסייה הייתה קיימת ללא ספק במאה התשיעית וכיום ניצבת באותו מקום הקתדרלה של ניופורט. הנורמנים הגיעו לאזור בערך בין השנים 1088 – 1093 ובנו את מצודת ניופורט ואת מעבר הנהר במורד הזרם והלורד הנורמני הראשון של ניופורט היה רוברט פיצהאמון.
שמה של ניופורט מוזכר לראשונה בשם Novo Burgus שהוקם על ידי רוברט, רוזן גלוסטר ב-1126. השם לקוח מהשם הלטיני המקורי Novus Burgus שמשמעותו "פרבר חדש של עיר חדשה". לעיתים הוזכרה העיר על מפות ישנות בשם "ניופורט על הנהר אסק" (Newport-on-Usk). משמעות שמה הולשי המקורי של העיר, Casnewydd-ar-Wysg, הוא "מצודה חדשה על האסק" והכוונה לשרידי המצודה מהמאה ה-12 שליד מרכז העיר של היום. מצודת ניופורט המקורית שכנה בשטח הפארק הסמוך כיום לקתדרלה של ניופורט.
העיר גדלה והתפתחה וב-1314 היא קיבלה את כתב הזכויות הראשון שלה. כתב הזכויות השני הוענק לעיר ב-1385 על ידי יו סטפורד, רוזן סטפורד השני. במאה ה-14 הגיעו לניופורט מנדיקנטים (נזירים שהתקיימו על תרומות) והקימו בית חולים לחולי מחלות זיהומיות.
במהלך המרד הוולשי ב-1402, כבש ריס גתין, ממצביאיו של אווין גלינדור (Owain Glyndŵr), את מצודת ניופורט, בנוסף למצודות של קארדיף, לנדאף, אברגווני, קרפילי, קרליאן ואסק. במהלך כיבושה, ניזוקה ניופורט קשות בשריפה וכנסיית סנט וולוס חרבה.
כתב זכויות שלישי, שמיסד את זכותה של העיר להפעיל שוק משל עצמה, הוענק לניופורט ב-1426 על ידי האמפרי סטאפורד, הדוכס הראשון מבקינגהאם. ב-1521 מוזכר נמל ניופורט כמוקד סחר שוקק חיים. המסחר שגשג בנמלים הסמוכים של בריסטול ושל ברידג'ווטר וענפי התעשייה העיקריים היו עיבוד עורות וייצור סבון ועמילן. בעיר פעלו בעלי מקצועות כמו אופים, קצבים, מבשלי בירה, נגרים ונפחים. כתב זכויות נוסף הוענק לעיר ב-1623 על ידי ג'יימס הראשון.
במהלך מלחמת האזרחים האנגלית, חנו כוחותיו של אוליבר קרומוול לחניית לילה על גבעת קרייסטצ'רץ', שם צפו על העיר לפני שתקפו למחרת את המצודה. כדור תותח שנחבר בגן ציבורי בניופורט ומתוארך לאירוע זה, מוצג כיום במוזיאון העירוני.
היסטוריה > המהפכה התעשייתית

עם תחילת המהפכה התעשייתית בבריטניה במאה ה-19, הפכו העמקים של דרום ויילס לספקי מפתח של פחם ושל ברזל. מחצבים אלו הועברו במורד הנהרות המקומיים ולאורך תעלות המים לנמלים כמו ניופורט וכתוצאה מכך התרחבו הרציפים בניופורט באופן מהיר. ניופורט הפכה להיות אחת הערים הגדולות ביותר בוויילס ומוקד תעשייתי לעמקים המזרחיים של דרום ויילס. ב-1830 הייתה ניופורט נמל הפחם המוביל של ויילס ועד לשנות החמישים של המאה ה-19 היא הייתה גדולה יותר בהשוואה לקארדיף.
ההתקוממות בניופורט שהתרחשה ב-1839 הייתה המרידה החמושה האחרונה בהיקף גדול על אדמת בריטניה. 3,000 איש מאנשי התנועה הצ'רטיסטית, בהנהגתו של ג'ון פרוסט, צעדו לכוון מלון ווסטגייט שבמרכז העיר. הצועדים התנגשו עם לוחמי מיליציה שהוזמנה לניופורט על ידי ראש העיר, תומאס פיליפס. לפחות 20 מהצועדים נהרגו ומאוחר יותר הם נקברו בחצר כנסיית סנט וולוס. ג'ון פורסט נדון למוות בעוון בגידה, אך מאוחר יותר הומר עונשו להגליה לאוסטרליה. בשלב מאוחר יותר של חייו הוא שב לבריטניה (אך לא לניופורט). כיום קרויה כיכר על שמו במרכז העיר.
עד לשנות השלושים של המאה ה-19 היה בניופורט רוב של דוברי ולשית, אך עקב שטף גדול של מהגרים מאנגליה ומאירלנד במשך העשורים הבאים, הפכה העיר והמחוז בו היא שוכנת ל"לא-ולשית". במהלך המאה ה-19, טענה אגודת סנט ג'ורג' (קבוצה שכללה בעיקר מתיישבים ואנשי עסקים אנגלית), שניופורט היא חלק מאנגליה. בפגישה שהתקיימה ב-1896 בניופורט בנוכחות ראש ממשלת בריטניה, דייוויד לויד ג'ורג', ספגה אגודת "ויילס הצעירה" (Cymru Fydd) את מכת המוות שלה, כאשר הפוליטיקאי הולשי, רוברט בירד, ציין ש"במרחב שבין סוונסי לניופורט, קיימת אוכלוסייה קוסמופוליטית שלא מקבלת את עליונותם של הרעיונות הולשים".
בסוף המאה ה-19 ובתחילת המאה ה-20 התחוללה התפתחות משמעותית של ניופורט. הרציפים על שם אלכסנדרה נפתחו ב-1875 האוכלוסייה גדלה במהירות וב-1891 העיר הפכה להיות עיר עצמאית ללא שליטה של מחוז. ב-1891 נפתחו הרציפים הדרומיים על שם אלכסנדרה והם היו לגדולים בעולם. למרות שהיקפי ייצוא הפחם מניופורט היו אז קטנים בהיקפם בהשוואה לאלה של קארדיף, ניופורט הייתה המקום בו הוקמה ב-1889 הפדרציה של הכורים של בריטניה ובעיר פעלו 8 קונסולים דיפלומטים ו-14 סגני קונסולים. ב-1898 נפתחה חברת עבודות הברזל של לייסט וב-1901 היא העסיקה כבר 3,000 עובדים. מבחינה אורבנית התרחבה העיר דרומה בהקמתם של הפרברים פילגוונלי ולילסוורי. תהליך זה חייב בסופו של דבר את הקמתו של גשר חדש על הנהר אסק שבנייתו הושלמה ב-1906 והוא מתואר כ"אוצר הגדול ביותר של ניופורט".
ב-1907 וב-1914 הורחבו הרציפים הדרומיים עוד. ב-2 ביולי 1909 התחולל אסון, כאשר במהלך בנייתו של תא שיט שקישר את הרציפים הדרומיים לשפך הנהר סוורן, התמוטטו קורות שתמכו בתעלה וקברו תחתם 46 פועלים. בין המצילים היה תומאס לואיס בן ה-12 שעבד כמחלק עיתונים, וממדי גופו היו קטנים דיים כדי שהוא יוכל לזחול תחת ההריסות. לואיס עבד במשך שעתיים עם פטיש ואזמל כדי לסייע בחילוצו של אחד הלכודים. בעקבות מעשה גבורה זה גויסו מהציבור כמה מאות ליש"ט ולואיס נשלח ללמוד הנדסה בסקוטלנד. בדצמבר אותה שנה עוטר לואיס במדליית אלברט על ידי המלך אדוארד השביעי וכיום מונצח שמו בפאב במרכז העיר.
היסטוריה > כיום

בהשוואה לערים רבות בוויילס, הבסיס הכלכלי של ניופורט רחב מאוד. פועלים בה בתי יציקה, מפעלי הנדסה, שוק בקר ובתי מסחר שמשרתים את רובו של מחוז מונמות'שייר. עם זאת, היקף הפעילות ברציפים ירד עוד לפני פרוץ השפל הגדול ושיעור האבטלה המקומי זינק ב-1930 ב-34.7%, נתון גבוה, אך לא כמו הנתונים בערי המכרות בעמקים של דרום ויילס. למרות הנתונים הכלכליים, ביצעה מועצת העיר תהליכים של שיכון מחדש ליותר ממחצית מאוכלוסיית העיר במהלך שנות העשרים והשלושים של המאה ה-20. ב-1930 שקקו הרציפים פעילות.
השנים שלאחר מלחמת העולם השנייה עמדו בסימן של שגשוג מחודש. קתדרלת סנט וולוס (כיום קתדרלת ניופורט) זכתה ב-1949 במעמד של קתדרלה, ב-1962 נפתחו מפעלי הפלדה של לנוורן ובסוף שנות השישים נבנו גשר סוורן ונסללה השלוחות המקומיות של כביש M4 ובכך הייתה ניופורט למקום עם הנגישות התחבורתית הטובה ביותר בוויילס. למרות ששיעור התעסוקה במפעלי הפלדה של לנוורן ירד בשנות השמונים, החלו לפעול בעיר מגוון רחב של מקומות תעסוקה במגזר הציבורי. מפעל המיקרו-מעבדים של חברת אינמוס, שהמבנה שלו תוכנן על ידי האדריכל ריצ'רד רוג'רס, הפך את ניופורט למוקד משיכה לחברות טכנולוגיות. פעילות מוזיקלית משגשגת בשנות התשעים, הקנתה לעיר את הכינוי "סיאטל החדשה".
ב-2002 הוענק לניופורט מעמד של עיר עצמאית לרגל חגיגות יובל החמישים למלוכתה של המלכה אליזבת השנייה. באותה שנה נמשתה ממימי הנהר אסק ספינה המתוארכת לאמצע המאה ה-15 שהיא היחידה מסוגה בעולם ששרדה. בספטמבר 2014 התקיימה בניופורט ועידת הפסגה של מדינות נאט"ו.
ערים תאומות

גרמניה הידנהיים, גרמניה
גאורגיה כותאיסי, גאורגיה
הרפובליקה העממית של סין גואנגשי, הרפובליקה העממית של סין
הערות שוליים

↑  Bradney, Joseph Alfred (1993). Gray, Madeleine, ed. A History of Monmouthshire, Volume 5: The Hundred of Newport. South Wales Record Society. p. 23. ISBN 0950867675. Retrieved 9 May 2013.
↑  Owain Glyndwr, The Bell at Caerleon". The Bull Inn, Caerleon, June 2007. Retrieved 9 October 2008.
↑  "A Brief History of Newport". Tim Lambert. Retrieved 9 October 2008.
↑  "Newport: the Tom Toya Lewis". Geograph.org.uk. Retrieved 22 January 2013.
↑  "The Inmos Legacy". Inmos.com. Retrieved 22 January 2013.
↑  Newport City Council information on the ship
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007467875905171  GND: 4214461-9  LCCN: no2004040135  MusicBrainz: 7ff9fdd4-f91d-49d3-b208-5a6a88f3b62e  NARA: 10038549  VIAF: 158623447   WorldCat (עם VIAF): 158623447
סמי נחמיאס

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1935 ירושלים, פלשתינה (א"י)
 פטירה:  18 באוגוסט 2019 (בגיל 84 בערך) ישראל
 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל  משטרת ישראל
 דרגה:    סגן-אלוף   סגן ניצב
 תפקידים בשירות
 קצין המודיעין של סיירת מטכ"ל  ראש ענף המבצעים המיוחדים  קצין המודיעין של משטרת ישראל
 
שמואל "סמי" נחמיאס (1935 - 18 באוגוסט 2019) היה קצין צה"ל ממייסדי סיירת מטכ"ל וראש ענף המבצעים המיוחדים באגף המודיעין. לאחר שחרורו שירת כקצין המודיעין הראשי של משטרת ישראל.
ביוגרפיה

נחמיאס נולד וגדל בירושלים. ב-1954 התגייס לצה"ל ושירת בגדוד 890 בפלוגתו של מאיר הר-ציון. הוא השתתף בפעולות התגמול ובמהלך מבצע שומרון נפצע באורח קשה, פציעה שמנעה ממנו לחזור לשרת כלוחם. נחמיאס השתחרר מהשירות הסדיר, טייל בארצות הברית ובהודו ועבד כמאבטח. הוא התגייס שוב לשירות קבע ושימש מפעיל סוכנים בשלוחה הצפונית של יחידה 154 תחת פיקודו של אברהם ארנן. עם הקמת פלוגה ה' למבצעים מיוחדים ביחידה, צירף ארנן את נחמיאס לגוף המייסד של היחידה שהפכה לסיירת מטכ"ל. נחמיאס שימש כקצין המודיעין של סיירת מטכ"ל כשאת דרגות הקצונה קיבל ללא קורס קצינים. במהלך שירותו בסיירת ליווה את פעולותיה המבצעיות הראשונות וכן לאחר שינוי ייעודה, את תחילת מבצעי המודיעין המיוחדים הראשונים במצרים תוך שימוש במסוקים.
בתפקידו הבא שימש סגן מרחב ירושלים של יחידה 504. לאחר מלחמת ששת הימים היה חבר יחד עם שמואל גורן, רפי סיטון ויגאל סימון בצוות היחידה לאיתור ורכישת חלקים מהמגילות הגנוזות.
ב-1971 מונה נחמיאס לראש ענף מבצעים מיוחדים באגף המודיעין.
לאחר שחרורו הצטרף למשטרת ישראל ומונה לקצין המודיעין הראשי של הארגון. נחמיאס ויחידתו נלחמו בפשע המאורגן וב-1977 נחשפה רשימת ה-11 שחוברה על ידי אנשיו. עימות עם מפכ"ל המשטרה חיים תבורי בין היתר על רקע רצונו של נחמיאס להקים יחידה שתאבק בפשע המאורגן החמור, הובילה לעזיבתו של נחמיאס את המשטרה ביוני 1977. לאחר עזיבת המשטרה חבר ב-1978 לאברהם ארנן בהקמת משרד החקירות הפרטיות "א.נ. יועצים מיוחדים בע"מ".
הוא נפטר ב-2019 ותרם את גופתו למדע.
חיים אישיים

נחמיאס היה נשוי בשנית לגליה ואב לשלושה.
הערות שוליים

↑  ד"ר אורי מילשטיין, ‏מחזור 1954: הפלוגה ששינתה לחלוטין את תורת הלחימה של צה"ל, באתר מעריב אונליין, 11 במאי 2019
↑  מחלוקת על הלחימה בפשיעה גרמה להתפטרות סנ"ץ נחמיאס, מעריב, 7 ביוני 1977
↑  אתר החברה
קציני יחידה 504 שמואל גורן, רפי סיטון וסמי נחמיאס עם הסוחר כנדו בסיום מבצע הבאת המגילות הגנוזות לישראל