stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ריקרדו סרברה
הערות שוליים

↑  Amy Dawson for Metro, Ricardo Cervera: Ballet makes you vulnerable, Metro, ‏2013-01-28 (באנגלית)
↑  Ricardo Cervera - The Royal Ballet School, ‏2019-09-09 (באנגלית בריטית)
1 2 3  The Royal Ballet’s Ricardo Cervera To Join Teaching Staff - The Royal Ballet School, ‏2019-01-29 (באנגלית בריטית)
↑  Ricardo Cervera to retire from Royal Ballet after 22 years, The Stage (באנגלית)
↑  The Ballet Association, Ricardo Cervera 2019, The Ballet Association (באנגלית)
↑  Ballet News, Royal Ballet's Ricardo Cervera to become Royal Ballet School Ballet Teacher | Ballet News | Straight from the stage - bringing you ballet insights, ‏2019-01-29 (באנגלית בריטית)
↑  Brownell, Ginanne (2021-07-03). "Back at the Barre, Lessons Learned". The New York Times (באנגלית אמריקאית). ISSN 0362-4331. נבדק ב-2023-01-15.
↑  The cast and creative team on the choreography and characters in Manon, נבדק ב-2023-01-15
↑  - YouTube, www.youtube.com
↑  Giselle-Variation from Pas De Six (Royal Ballet 2007), נבדק ב-2023-01-15
↑  SWAN LAKE - Neapolitan Dance (Laura Morera & Ricardo Cervera - Royal Ballet), נבדק ב-2023-01-15
↑  The Royal Ballet in Wayne McGregor's Chroma (finale), נבדק ב-2023-01-15
↑  "Alice's Adventures at Royal Ballet – in pictures". The Guardian (באנגלית בריטית). 2014-12-11. ISSN 0261-3077. נבדק ב-2023-01-15.
↑  My House: Ricardo Cervera, First Soloist with the Royal Ballet, CityAM, ‏2015-02-19 (באנגלית בריטית)
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "ריקרדו סרברה".
רשת החלל העמוק הרוסית

רשת החלל העמוק הרוסית (לשעבר הסובייטית) הייתה רשת של אנטנות ומתקני תקשורת גדולים התומכים במשימות של חלליות, ותצפיות אסטרונומיה של רדיו ומכ"ם לחקר מערכת השמש והיקום בתקופה הסובייטית. הוא נבנה כדי לתמוך במשימות החלל של ברית המועצות. רשתות דומות מנוהלות על ידי ארצות הברית, סין, אירופה, יפן והודו.
כיום, רשת החלל העמוק מתוחזקת על ידי רוסיה.
היסטוריה

לרשת התקשורת הסובייטית הראשונה בחלל היו 13 תחנות ותוכננה לעקוב אחר לוויינים המקיפים כדור הארץ ולא לבדיקות תווך בין-פלנטרי.
משימות בין-כוכביות דורשות אנטנות גדולות יותר, משדרים חזקים יותר ומקלטים רגישים יותר, וב-1959 החל מאמץ לתמוך בשיגור המתוכנן של סדרת המשימות ונרה ובמסגרת תוכנית מאדים. העיצוב שנבחר כלל שמונה צלחות באורך 16 מטר שהונחו על שני גופים של צוללות דיזל, מרותכות יחד ומונחות על מסגרות גשר הרכבת. שלוש אנטנות כאלה נבנו: שתי התחנות הצפוניות לצורך קליטה והתחנה הדרומית במרחק כמה קילומטרים משם לשידור.
בשנת 1978 הוגדלו אנטנות אלה באנטנות באורך 70 מטר ביבפטוריה ובאוסוריסק. בניית האנטנה השלישית בסופה, אוזבקיסטן הופסקה עם קריסת ברית המועצות. החל מ-16 באוקטובר 2018 הודיע מנהל מצפה הרדיו, גנאדי שאנין, כי רוסיה ואוזבקיסטן הסכימו על "מפת דרכים" לשנתיים להשלמת הבנייה.
מתקנים

היו שלוש אנטנות עיקריות ברשת החלל העמוק הרוסית:
אנטנה של 70 מטר ביבפטוריה, בחצי האי קרים
אנטנה באורך 64 מטרים באגם הדובים, ליד מוסקבה
אנטנה של 70 מטר באוסוריסק, בפרימוריה
משימות

חלק ממשימות תוכנית החלל הסובייטית שהועברו על ידי הרשת הסובייטית כוללות:
ונרה 11 וונרה 12
ונרה 13, ונרה 14, ונרה 15, ונרה 16
תוכנית וגה
אסטרון
תוכנית פובוס
גרנאט
אינטרבול
ספקטר-R
פובוס-גרונט (בשנת 2011)
הערות שוליים

1 2  "Uzbekistan, Russia to sign Suffa observatory completion plan". Tashkent Times. 16 באוקטובר 2018. נבדק ב-24 בנובמבר 2019. {{cite news}}:  (עזרה)
1 2  Don P. Mitchel. Soviet Telemetry Systems. Deep-Space Communication Centers.
↑  Wesley T. Huntress, JR. and Mikhail Ya Marov (2011). Soviet Robots in the Solar System: Mission Technologies and Discoveries. Springer. ISBN 978-1441978974., page 27
↑  Molotov, I; Gorshenkov, Y; Dugin, N;  et al. "Bear Lakes Radio Astronomy Station". נבדק ב-24 בנובמבר 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Molotov, I. (2004). "Status and Plans of the Russian Deep Space Network with Emphasis on the VLBI/Delta-DOR Techniques". 18Th International Symposium on Space Flight Dynamics. 548: 443. Bibcode:2004ESASP.548..443M.
אחת משתי אנטנות המקלט של התחנה הצפונית, בשימוש בתחילת שנות ה-60.
האנטנה בקוטר 32 מטר בשנת 2009, יחד עם הבניינים שהושלמו חלקית מהתקופה הסובייטית
אנטנת 70 מטר ביבפטוריה
ראש אפנדי

| --- | --- |

תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 מידע כללי
 פַּסל:  אברהם מלניקוב 
 תאריך יצירה:  1925 
 טכניקה וחומרים:  אבן יצוקה 
 ממדים בס"מ
 רוחב:  29
 גובה:  44
 עומק:  23
 נתונים על היצירה
 מיקום:  מוזיאון תל אביב לאמנות
 
"ראש אפנדי" או "אפנדי ירושלמי" (1925) הוא פסל מאת אברהם מלניקוב.
הפסל מציג פרוטומה של ערבי צעיר חבוש תרבוש, המכונה כאן "אפנדי". יגאל צלמונה תיאר את סגנון הפיסול הארצישראלי של מלניקוב כ"נאו-אשורי". ואכן ניתן לזהות בתווי פניו החדות של הפסל הן הן את השפעת הפיסול העתיק, כגון פסלי הקורוס מיוון הארכאית, והן השפעות של האוונגרד האירופי.
בשנת 1928 הוצג הפסל במסגרת התערוכה השלישית של "תערוכת אמנים מודרניים בצריף אוהל. הפסל שרד את הפריצה והריסת הסטודיו של מלניקוב בשנת 1929, ששכן מעל לשער שכם. במסגרת פריצה זו נהרסו חלק גדול מפסליו המוקדמים. בשנת 1935 הוצג הפסל בתערוכת יחיד שערך מלניקוב בגלריה "בלומברי" בלונדון.
בשנות ה-80 היה הפסל ברשות בתו של מלניקוב, חוה מלניקוב, בבת ים. מאוחר יותר הועבר לאוסף המוזיאון הפתוח תפן. לאחר סגירת המוזיאון, בשנת 2021, הועבר הפסל לאוסף מוזיאון תל אביב לאמנות. בשנת 1993 הוצג בתערוכה "קדימה: המזרח באמנות ישראל" במוזיאון ישראל ובשנת 2015 הוצג הפסל בתערוכה "העברים החדשים: מאה שנות אמנות ישראלית" במרטין גרופיוס באו, בברלין.
ברומן "על משולש הפוך בין כאן לירח" (1993) תיאר דני דותן את מלניקוב הנזכר במעשה היצירה של פסל זה: ”מלניקוב נזכר בחברו האינטלקטואל, הערבי היחיד שהוא היה יכול לקרוא לו חבר נפש. בדמיונו ראה אותו מוביל את חבורת הפורעים. [...] הוא נזכר בהתרגשות היצקה, בשעות שהקדיש למירוק האבן המלאכותית. הוא נזכר בהתלהבות של האפנדי ממראה עצמו, למרות שלא דמה כלל לדיוקן המוגמר. מלניקוב ידע שלכד בדמות האבן את פנימיותו העמוקה של חברו. לאבן הזו הייתה נשמה אצילית, שכל מי שראה אותה ידע לזהות”.
הערות שוליים

↑  ראו: קדימה: המזרח באמנות ישראל, מוזיאון ישראל, ירושלים, 1998, עמ' 62.
↑  ראו: רובין, כרמלה, 60 שנה אחרי...: תערוכת "אמנים מודרניים" בצריף ה"אוהל", בית ראובן, תל אביב-יפו, 1987.
↑  דותן, אורי, על משולש הפוך בין כאן לירח, כתר, ירושלים, 1993, עמ' 44
ריקרדו פראדו

ריקרדו פראדו (בפורטוגזית: Ricardo Prado; נולד ב-3 בינואר 1965) הוא שחיין עבר ברזילאי. בעל מדליית כסף אולימפית, אלוף עולם ושיאן עולם שהתמחה בסגנון מעורב אישי. היה לשחיין הראשון בהיסטוריה ששחה 400 מטר מעורב אישי מתחת ל-4:20 דקות.
ביוגרפיה

ריקרדו פראדו נולד באנדראדינה, סאו פאולו, ברזיל. הוא היה נמוך קומה, בסך הכל 1.58 מטר.
הוא למד באוניברסיטת סאות'רן מת'ודיסט שבדאלאס, טקסס. הוא בעל תואר בכלכלה ובחינוך גופני.
באולימפיאדת מוסקבה (1980) בגיל-15 שנים וחצי שחה פראדו שני משחים. במשחה ל-400 מטר מעורב אישי הוא סיים במקום ה-12 בתוצאה של 4:31.69 דקות, במשחה ל-100 מטר גב הוא סיים במקום ה-28 בתוצאה של 1:01.03 דקות.
ביוגרפיה > אלוף ושיאן עולם

באליפות העולם שנערכה בגואיאקיל, אקוודור בשנת 1982 זכה פראדו במדליית זהב בשיא עולם חדש בתוצאה של 4:19.78 דקות, לפני ינס פיטר ברנדט ממזרח גרמניה (4:23.02 דקות) וסרגיי פסנקו מברית המועצות (4:23.29 דקות). הוא שיפר את שיאו העולמי של ג'סי ואסאלו מארצות הברית שעמד על 4:20.05 דקות, שנקבע באליפות העולם הקודמת בברלין 4 שנים קודם לכן, ובכך היה לשחיין הראשון בהיסטוריה ששחה משחה זה מתחת ל-4:20 דקות. הוא שחה 4 משחים נוספים, במשחה ל-200 מטר פרפר הוא סיים במקום הרביעי בתוצאה של 2:00.30 דקות, המנצח היה מיכאל גרוס ממערב גרמניה (1:58.85 דקות), במשחה ל-200 מטר מעורב אישי הוא סיים במקום השמיני בתוצאה של 2:07.34 דקות, ראשון היה אלכסנדר סידורנקו מברית המועצות (2:03.30 דקות), במשחה ל-200 מטר גב הוא סיים במקום השמיני בתוצאה של 2:04.38 דקות, ראשון סיים ריק קארי מארצות הברית (2:00.82 דקות) ובמשחה שליחים 4x100 מטר מעורב הוא וחבריו סיימו במקום השמיני בתוצאה של 3:55.72 דקות, ראשונים היו האמריקאים שקבעו שיא עולם חדש בתוצאה של 3:40.34 דקות.
באוניברסיאדה שנערכה באדמונטון, קנדה בתחילת יולי 1983 זכה פראדו בשתי מדליות ארד, במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:05.50 דקות ובמשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:26.87 דקות.
במשחקים הפאן אמריקאים שנערכו בקראקס, ונצואלה בסוף אוגוסט 1983 זכה פראדו ב-4 מדליות, שתיים מזהב ושתיים מכסף. מדליות זהב במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:04.51 דקות ובמשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:21.43 דקות. מדליות כסף במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 2:02.85 דקות ובמשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 1:59.00 דקות.
באולימפיאדת לוס אנג'לס (1984) זכה פראדו במדליית כסף במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:18.45 דקות, אחרי שיאן העולם הטרי אלכס באומן מקנדה ששיפר את שיאו העולמי בתוצאה של 4:17.41 דקות, ולפני רוב וודהאוז מאוסטרליה (4:20.50 דקות). הוא שחה עוד 4 משחים נוספים. במשחה ל-200 מטר גב הוא סיים במקום הרביעי בתוצאה של 2:03.05 דקות, אחרי המנצח קארי (2:00.23 דקות), במשחה ל-200 מטר פרפר הוא סיים במקום העשירי אך נימחק מגמר ב' ולכן דורג במקום ה-17, הזמן שקבע היה 2:00.59 דקות, במשחה ל-200 מטר מעור אישי הוא סיים במקום ה-11 אך נימחק שוב מגמר ב' ולכן דורג במקום ה-17, זמנו היה 2:07.16 דקות ובמשחה שליחים 4x100 מטר מעורב הוא וחבריו סיימו במקום ה-12 בתוצאה של 3:53.49 דקות.
באליפות הפאן פסיפיק בשחייה שנערכה בטוקיו, יפן באוגוסט 1985 זכה פראדו בשתי מדליות. מדליית זהב במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:20.37 דקות ומדליית ארד במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 1:59.89 דקות.
באוניברסיאדה שנערכה בקובה, יפן בסוף אוגוסט 1985 זכה פראדו בשתי מדליות, מדליית זהב במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:19.83 דקות ומדליית ארד במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:04.92 דקות.
באליפות העולם שנערכה במדריד, ספרד בשנת 1986 סיים פראדו במקום שביעי בתוצאה של 4:26.00 דקות ולא הצליח להגן על תוארו, המנצח היה תמאש דארני מהונגריה (4:18.98 דקות).
במשחקים הפאן אמריקאים שנערכו באינדיאנפוליס, ארצות הברית בשנת 1987 זכה פראדו ב-3 מדליות. מדליית כסף במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 2:03.75 דקות, שתי מדליות ארד במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:04.94 דקות ובמשחה ל-4x100 מטר מעורב בתוצאה של 3:50.29 דקות.
חיים אישיים

בשנת 2003 בגיל 38, עבר פראדו אוטם שריר הלב שלאחריו ניזקק לניתוח מעקפים.
בשנת 2007 עבד פראדו בוועדה המארגת של המשחקים הפאן אמריקאים שנערכו בריו דה ז'ניירו, בברזיל.
ראו גם

התפתחות שיא העולם במשחה ל-400 מטר מעורב אישי (ויקיפדיה האנגלית)
הערות שוליים

↑  http://www.gbrathletics.com/sport/swimwsg.htm
↑  http://www.gbrathletics.com/sport/swimpag.htm
↑  http://www.gbrathletics.com/sport/swimppc.htm
רלי שכטר

אין תמונה חופשית
רלי שכטר (נולד בתל אביב ב-14 באפריל 1965) הוא ראש המחלקה ללימודי המזרח התיכון באוניברסיטת בן-גוריון בנגב.
חייו

רלי שכטר למד לתואר הראשון בחוג להיסטוריה של המזרח התיכון ואפריקה באוניברסיטת תל אביב. בשנת 1999 קיבל תואר דוקטור מאוניברסיטת הרווארד. נושא המחקר שלו היה: "הסיגריה המצרית: מחקר אודות יחסי הגומלין בין צריכה, הפצה, ושיווק במצרים, 1850–1956", העבודה היוותה את הבסיס לספרו האחרון.
החל משנת 1999 מלמד שכטר באוניברסיטת בן-גוריון שבה הוא משמש כמרצה בכיר. בין השנים 2000 עד 2004 כיהן כעורך המדעי של "ג'מאעה: כתב עת בינתחומי ללימודי המזרח התיכון". בין השנים 2004 עד 2007 כיהן כמנהל תוכנית המוסמך הבינלאומית של המחלקה ללימודי המזרח התיכון. בין 2008 ל-2018 כיהן כראש המחלקה.
שכטר עוסק כיום (2011) במחקר השוואתי שבוחן התפתחות של חברות צריכה במצרים וערב הסעודית בתקופת "עשור הנפט", 1984-1974 לערך. מחקר זה מתמקד בשלושה תחומים: א. יצירה של שווקים ואופני שיווק חדשים בשתי המדינות. ב. הקשר שבין חברות צריכה מקומיות ותהליכי הדתה (אסלאמיזציה) שמתחוללים באותו זמן. ג. הפוליטיקה של חברות צריכה מקומיות במיוחד הקשר שבין חברת צריכה למשטרים אוטוריטאריים במצרים וערב הסעודית. מחקר זה ממומן על ידי הקרן הלאומית למדע.
על ספרו

ספרו של שכטר שיצא בשנת 2006 "עישון, תרבות וכלכלה במזרח התיכון: שוק הטבק המצרי 1850-2000" עוסק בשאלה כיצד צומחים שווקים מודרניים בתוך המרקם הייחודי למזרח התיכון? שכטר מתמקד בשוק הטבק במצרים ובוחן את יחסי הגומלין של שוק זה עם החברה, הפוליטיקה והתרבות של האזור. שכטר גם בודק את שוק הטבק המצרי כחלק מהשוק העולמי וכמושפע מתהליכי גלובליזציה מסוף התקופה העות'מאנית ועד ימינו. הוא פותח את ספרו בתיאור התפתחותה של תעשיית סיגריות מקומית וכיצד השפיעה הסיגריה המצרית היוקרתית על הפיכתה של הסיגריה למוצר צריכה בינלאומי. בהמשך, שכטר בוחן את תפקיד מוצרי הטבק בעיצוב תודעה מעמדית ולאומית של מעשנים מצריים מקרב מעמד הביניים החדש (אפנדייה). הספר התפרסם באנגליה בכריכה קשה ובמצרים בכריכה רכה, בהוצאת הספרים של האוניברסיטה האמריקאית בקהיר. חלקים ממנו תורגמו והופיעו בכתב העת המצרי "וג'האת נט'ר"
ספריו

Shechter, Relli. Smoking, Culture and Economy in the Middle East: The Egyptian Tobacco Market 1850-2000. I.B. Tauris Publishers, 2006. (הספר בקטלוג ULI)
Shechter, Relli (Ed.). Transitions in Domestic Consumption and Family Life in the Modern Middle East:Houses in Motion. Palgrave-Macmillan Publishers. 2003. (הספר בקטלוג ULI)
קרב הצוקים האדומים

קרב הצוקים האדומים, הידוע גם בשם קרב צְ'ה-בִּי, היה קרב מכריע בסוף שושלת האן, מיד לפני תקופת שלוש הממלכות של ההיסטוריה הסינית. הקרב התרחש בחורף של שנת 208/9 לספירה בין כוחות הברית של המצביאים בדרום: לְיוֹ בֵּיי וסוּן צְ'וֵאן, ובין כוחו העצום של המצביא הצפוני צאו צאו. ליו ביי וסוּן צְ'וֵאן סיכלו בהצלחה את מאמציו של צאו צאו לכבוש את השטח מדרום לנהר היאנגצה ולאחד את השטח של שושלת האן המזרחית. הניצחון בצוקים האדומים הבטיח את שלומם של לְיוֹ בֵּיי וסוּן צְ'וֵאן, העניק להם שליטה על היאנגצה, וסיפק קו הגנה שבהמשך היה הבסיס ליצירת שתי המדינות הדרומיות של שׁוּ הָאן וווּ המזרחית.
תיאורי הקרב שונים בצורה משמעותית בכל הקשור לפרטים, והמיקום של הקרב הוא נושא מעורר מחלוקת. אף על פי שהמיקום המדויק נותר לא ברור, רוב ההשערות האקדמיות ממקמות אותו בגדה הדרומית של נהר היאנגצה, מדרום מערב לווהאן של ימינו ומצפון מזרח ליואיאנג (חונאן של ימינו). התיאור המפורט ביותר של הקרב מגיע מהביוגרפיה של ג'וֹאוּ יוּ' מהמאה ה-3, ברשומות ההיסטוריות של שלוש הממלכות מאת צֶ'ן שׁוֹאוּ. תיאור מוגזם של הקרב הוא חלק מרכזי ברומן של לְווֹ גְווָאנְג'ונְג, "רומן שלוש הממלכות", אחד מארבעת הרומנים הקלאסיים הגדולים של הספרות הסינית.
הקרב

קרב הצוקים האדומים נפרש על פני שלושה שלבים: קרב התחלתי בצוקים האדומים שבעקבותיו נסיגה אל שדות הקרב בווּלִין על הגדה הצפון מערבית של היאנגצה, קרב ימי מכריע, ונסיגה הרת אסון של צאו צאו לאורך דרך חְווָאז'ונְג.
הכוח המשולב של סוּן-לְיוֹ, הפליג במעלה הנהר מכיוון שְׂיָאקוֹאוּ או פָאנְקוֹאוּ אל עבר הצוקים האדומים, שם נתקל בחוד החנית של צבאו של צאו צאו. צבאו שהיה מוכה במגפה ושצעד סדרה של צעדות בכפייה במהלך המסע הממושך בדרום, סבל ממורל נמוך.
החיילים של צאו צאו לא הצליחו להשיג יתרון בהתנגשות הקטנה שהתפתחה, אז נסוג צאו צאו לווּלִין (מצפון לנהר היאנגצה) ובני הברית נסוגו לדרום.
צאו צאו עגן את הספינות שלו מחרטום לחרטום, ככל הנראה במטרה להפחית את מחלת הים בצי שלו, אשר הורכב בעיקר מצפוניים שלא היו רגילים לחיות על ספינות. בהתבוננות בזאת, שלח מפקד החטיבה חְוָאנְג גָאי מכתב לצאו צאו בו העמיד פנים כי הוא נכנע והכין פלגה של ספינות המתוארות בשם "מֶנְגְצ'ונְג דוֹאוּגְ'ייֵן". הספינות הוסבו לספינות הבערה על ידי מילויין בחומרי בעירה, קני סוף יבש ושמן. בעוד הפלגה של חְוָאנְג גָאי "עורקת" הם התקרבו לנקודת האמצע של הנהר, והמלחים הציתו אש בספינות ונמלטו בסירות קטנות. ספינות ההבערה הבלתי מאוישות, שנישאו על ידי הרוח הדרום מזרחית, שטו במהירות לכיוון הצי של צאו צאו והעלו אותו באש. בתוך זמן קצר עשן ולהבות השתרעו על פני השמים, וכן מספר רב של אנשים וסוסים נשרפו למוות או טבעו.
לאחר הזעזוע הראשוני, ג'ואו יו ובעלי הברית הובילו כוח חמוש בנשק קל כדי לנצל את התקיפה. צבא הצפון נתקף בלבול והובס לחלוטין. כאשר ראה צאו צאו שהמצב חסר תקווה, הוא נתן הוראה כללית של נסיגה, והרס מספר מספינותיו שנותרו מאחור.
הצבא של צאו צאו ניסה לסגת לאורך דרך חְווָאז'ונְג, כולל צעדה ארוכה דרך הביצות מצפון לאגם דונְגְטִינְג. גשמים עזים הפכו את הדרך לבוצית ובוגדנית, עד כדי כך שרבים מהחיילים החולים נאלצו לשאת חבילות של דשא על גבם, ולהשתמש בהן כדי למלא את הדרך, על מנת לאפשר לפרשים לעבור. רבים מן החיילים הללו טבעו בבוץ או נרמסו למוות במאמץ. למרבה צערם של חייליו של צאו צאו, בעלי הברית, בראשות ג'וֹאוּ יוּ' ולְיוֹ בֵּיי, פתחו במרדף אחריהם עד שהגיעו לאזור נָאן, שם בשילוב עם רעב ומחלות, חוסלו שארית כוחותיו של צאו צאו. כתוצאה מכך צאו צאו נסוג צפונה אל בסיס האם שלו יֵה, והשאיר את צָאו זֶ'ן ושׂ'וּ חְוָאנְג להגן על גְ'יָאנְגְלִינְג, יְוֵּ'ה גִ'ין הוצב בשְׂיָאנְגְיָאנְג, ומָאן צ'ונְג הוצב בדָאנְגְיָאנְג.
מתקפת הנגד של בעלות הברית אולי הביסה את צאו צאו וכוחותיו לחלוטין. אך עם זאת, חציית נהר היאנגצה בדרך חזרה הפכה לבעיה כאשר צבאות בעלות הברית התכנסו על גדת הנהר ונלחמו על פני המספר המצומצם של המעבורות. כדי להחזיר את הסדר, פלוגה בראשותו של הגנרל גָאן נִינְג הקימה ראש גשר ביִילִינְג שמצפון, ופעולתו של המשמר העורפי בראשותו של צָאו זֶ'ן מנעה אסון נוסף.
אנליזה

שילוב של טעויות אסטרטגיות של צאו צאו והיעילות של התחבולה של חְוָאנְג גָאי הניבו ניצחון לבעלות הברית בקרב הצוקים האדומים. ג'וֹאוּ יוּ' הבחין כי הגנרלים והחיילים של צאו צאו היוו בעיקר פרשים וחיל רגלים, ולמעטים היה ניסיון בלוחמה ימית. בנוסף לצאו צאו היה תמיכה מועטה בקרב תושבי מחוז ג'ינג, ועל כן היה ללא בסיס קדמי מאובטח. על אף התבונה אסטרטגית אותה צאו צאו הפגין במערכות וקרבות קודמים, במקרה הזה הוא פשוט הניח כי עליונותו המספרית תכריע את הצי של סוּן ולְיוֹ. הטעות הטקטית הראשונה של צאו הייתה המרת הצבא העצום שלו של חיל רגלים ופרשים לחיל ימי: לאחר מספר ימים בלבד של תרגולים לפני הקרב, חייליו של צאו צאו סבלו קשות ממחלת ים. מחלות טרופיות, אליהם הדרומיים היו מחוסנים זה מזמן, הטרידו את חיילי הצפון עם תופעות קשות והתפשטו במחנות שלהם. על אף שהיו רבים, חייליו של צאו צאו היו מותשים מהסביבה הלא מוכרת ומהמערכה הממושכת בדרום, כפי שג'וּגֶה לְיָאנְג ציין: "אפילו חץ חזק בסוף טיסתו לא יכול לחדור מטלית משי".
ההכנה הדלה שלא כהרגלו, והחישוב המוטעה שהציג צאו צאו במהלך הקרב, ייתכן שנבעו בחלקם עקב מותו לא מכבר של האסטרטג שלו ויועצו גְווֹ גְ'יָה. צאו צאו עצמו אמר: "אילו גְווֹ גְ'יָה היה איתנו, לעולם לא הייתי נכנס לצרות כאלו". יועץ מפתח נוסף, גְ'יָה שׂ'וּ, המליץ לאחר כניעת לְיוֹ צונְג, כי יינתן לצבאות המותשים זמן לנוח ולהשתקם, לפני לחימה בצבאותיהם של סוּן צְ'וֵאן ולְיוֹ בֵּיי, אך צאו צאו התעלם מעצתו. המחשבות של צאו צאו לגבי כישלונו בצוקים האדומים, מראות כי הוא ראה בעצמו האחראי לתבוסה, ולא באסטרטגיות בהם השתמשו אויביו במהלך הקרב: "... זה היה רק בגלל המחלה, שאני שרפתי את הספינות שלי ונסוגתי. זה מחוץ לכל הגיון שג'וֹאוּ יוּ' ייקח את הקרדיט לעצמו."
תוצאות

עד סוף שנת 209, העמדה אותה צאו צאו הקים בגְ'יָאנְגְלִינְג, עברה לידי ג'וֹאוּ יוּ'. גבולות הממלכה שבשליטת צאו צאו התכווצו לכ-160 ק"מ, לשטח סביב שְׂיָאנְגְיָאנְג.
לְיוֹ בֵּיי, לעומת זאת, צבר שטח על ידי השתלטות על ארבעת המחוזות (לִינְגְלִינְג, צָ'אנְגְשָׁה, ווּלִינְג, וגְווֵיְיָאנְג) מדרום לנהר היאנגצה.
כוחותיו של סוּן צְ'וֵאן סבלו אבדות רבות יותר מכוחותיו של לְיוֹ בֵּיי בעימות הממושך נגד צָאו זֶ'ן, שהתרחש לאחר הקרב בצוקים האדומים, ומותו של ג'וֹאוּ יוּ' בשנת 210, השפיע רבות על כוחו של סוּן צְ'וֵאן במחוז גִ'ינְג.
לְיוֹ בֵּיי כבש את מחוז גִ'ינְג שצאו צאו איבד זה מכבר, אזור אסטרטגי המבוצר בטבעיות על נהר היאנגצה, אותו אזור שסוּן צְ'וֵאן טען לעצמו. השליטה על מחוז גִ'ינְג סיפקה ללְיוֹ בֵּיי גישה בלתי מוגבלת למעבר לתוך שׁוּ (סְה-צְ'ווָאן פֶּנְדִי), ולנתיבי מים חשובים לתוך ווּ, כמו גם שליטה בדרום נהר היאנצגה.
צאו צאו לעולם לא יפקד על צי כה גדול כמו שהיה לו בגְ'יָאנְגְלִינְג, ולא תהיה לו הזדמנות שנייה להביס את יריביו הדרומיים.
קרב הצוקים האדומים והכיבוש של מחוז גִ'ינְג על ידי לְיוֹ בֵּיי, גרם להפרדת דרום סין מליבו הצפוני של עמק הנהר הצהוב, וגם בישר על ציר צפוני-דרומי של עוינות שיתקיים במשך מאות שנים.
מיקום

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
המיקום המדויק של קרב הצוקים האדומים מהווה זה זמן רב נושא מעורר מחלוקת, ומיקומם מעולם לא הוכח באופן חד משמעי.
דיונים בדבר מיקום הקרב מתקיימים לפחות 1,350 שנים, וקיימים מספר טיעונים בעד אתרים חלופיים. קיים יסוד ברור לדחיית חלק מן הטיעונים הללו, וארבעה אתרים חלופיים מהווים את עיקר הדיון.
תיעוד פיקטיבי

התיאור המוגזם של הקרב שמקורו ברומן של לְווֹ גְווָאנְג'ונְג, "רומן שלוש הממלכות", אחד מארבעת הרומנים הקלאסיים הגדולים של הספרות הסינית, שונה בצורה ניכרת מהתיעודים ההיסטוריים. לדוגמה, גודל צבאו של צאו צאו נופח ליותר מ-800,000 איש, זאת ניתן לייחס לאתוס של התקופות המאוחרות יותר, בעיקר של שושלת סונג הדרומית. מדינת שׁוּ הָאן, במיוחד, הוצגה על ידי אנשי ספרות של תקופתה בתור היורשת "הלגיטימית" לשושלת האן, אז תיעודים פיקטיביים הקצו חשיבות גדולה יותר מאשר רישומים היסטוריים לתפקודיהם של לְיוֹ בֵּיי, ג'וּגֶה לְיָאנְג וגיבורים אחרים מ-שׁוּ. מטרה זו הושגה בדרך כלל על ידי צמצום החשיבות של המפקדים ממזרח ווּ והיועצים כגון ג'וֹאוּ יוּ' ולוּ סוּ. בעוד התיעודים ההיסטוריים מתארים את לוּ סוּ בתור יועץ נבון ואת ג'וֹאוּ יוּ' בתור מנהיג צבאי דגול ואדם "נדיב, נבון ואמיץ", רומן שלוש הממלכות מתאר את לוּ סוּ בתור סתמי ואת ג'וֹאוּ יוּ' בתור אכזרי וציני. שניהם מתוארים בתור נחותים מג'וּגֶה לְיָאנְג בכל המובנים.
הרומנים הוסיפו אלמנטים בדיוניים לחלוטין לתיעודים ההיסטוריים, ואלו חזרו ונשנו במחזות ואופרות פופולריים. דוגמאות מן הרומאנסה של שלוש הממלכות, כוללות את שימושו של ג'וּגֶה לְיָאנְג בקסם כדי לקרוא לרוחות עדיפות לקראת מתקפת ספינות האש, את האסטרטגיה שלו "להשתמש בסירות קש ללוות חיצים", ואת לכידת צאו צאו בידי גְווָאן יוּ' ושחרורו בשביל חְווָאז'ונְג. בנוסף התיעודים הפיקטיבים מתארים את ג'וּגֶה לְיָאנְג כמפקד צבאי של הכוחות המשולבים, דבר שאינו מדויק מבחינה היסטורית.
השפעה תרבותית

העיר צְ'ה-בִּי של ימינו במחוז חוביי נקראה בעבר פּוּצִ'י. בשנת 1998 אישרה מועצת המדינה הסינית את שינוי שמה של העיר לציון הקרב על צוקים אדומים. פסטיבלי תרבות הנערכים בעיר הגדילו באופן משמעותי את התיירות. בשנת 1983, פסל של המשורר הבולט של שושלת סונג, סוּ שְׁה, הוצב באתר חְוָאנְגְג'וֹאוּ של "הצוקים האדומים של סוּ דונְגְפּוֹ" כהוקרה לכתביו בנושא הצוק האדום.
מספר משחקי מחשב סינים מכילים שלבים של הקרב.
הסרט "הצוק האדום" משנת 2008, בבימויו של ג'ון וו, הציג את המורשת של הצוק האדום והפך לסרט בעל התקציב הגבוה ביותר, וההכנסות הגדולות ביותר בהיסטוריה של סין.
הערות שוליים

1 2 3  קרספיגני 2003
↑  קרספיגני 2004 עמ' 255,250,246
↑  קרספיגני 2004 עמ' 255
↑  קרספיגני 1996
1 2  קרספיגני 2004 עמ' 260
↑  קרספיגני 2004 עמ' 257
↑  מספר הכלים בפלגה אינו ברור. קרספיגני מציין: "ראשית, ברשומות ההיסטוריות של שלוש הממלכות מתועד כי מספר הכלים בפלגה של חְוָאנְג גָאי היה "כמה עשרות" אך תיעוד אחר מציין כי היו לחְוָאנְג גָאי עשר ספינות בלבד "- קרספיגני, 2004, עמ' 265
↑  טבעם המדויק של הכלים הללו אינו ברור. ג'אנג מתייחס אליהם כאל "ספינות מלחמה התקפיות מכוסות עור" ,אבל ההתייחסות היא בסוגריים, מכיוון שהנושא היה היקפי לנושא המחקר שלו. בדיון ממושך, קרספיגני, (2004, עמ' 266–268) מפריד בין שני המושגים, ומתאר מֶנְגְצ'ונְג כ-" ספינה המכוסה בצורה כלשהי בחומר מגן ומשמשת לשבור את קווי האויב בקרב, ואולי גם על מנת לפגוע בספינות וחיילי אויב עם ראם או באמצעות חצים" ודוֹאוּגְ'ייֵן כ-"פלטפורמות לחימה עבור נושאי החניתות והקשתים על מנת לנהל לחימה בטווח קצר" - קרספיגני, 2004, עמ' 268. הוא מסכם כי מֶנְגְצ'ונְג דוֹאוּגְ'ייֵן הוא "תיאור כללי של כלי מלחמה" - קרספיגני, 2004, עמ' 265
↑  קרספיגני 2004 עמ' 291
↑  קרספיגני 2004 עמ' 291-292
↑  קרספיגני 2004 עמ' 297
↑  גאנג 2006 עמ' 215
↑  קרספיגני 2004 פרק xi
↑  קרספיגני 2004 עמ' 300, 305-306
↑  קרספיגני 2004 עמ' 264
↑  קרספיגני 2004 עמ' 260-264
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007540741105171  LCCN: sh2009009395 
קרב הצוקים האדומים ונסיגתו של צאו צאו (בנוסף מצויר גם: קרב צָ'אנְגְבָּאן). מיקום שדה הקרב המסומן הוא ליד העיר צְ'ה-בִּי של ימינו
סוג אחד של ספינה שהייתה בשימוש בקרב - המֶנְגְצ'ונְג (蒙 冲): ספינת מלחמה המכוסה בעור שנועדה לפרוץ את קווי האויב.
שיר הלל על הצוק האדום השיר המפורסם של סו שה, נכתב בתקופת שושלת סונג - מוזיאון הארמון הלאומי.
ראש גדול (ירחון)

ראש גדול הוא ירחון מדע רב-גילאי מקורי ישראלי נטול פרסומות.
הירחון שהחל להופיע בינואר 2000 בהביאו חדשות מדע וטכנולוגיה במגוון תחומי העשייה והמחקר המדעיים, למשל: היקום, חקר החלל, מדעי החיים, ננו-טכנולוגיה, אנרגיה, כדור הארץ, עולם הצומח והחי, רובוטיקה, גנטיקה, פיזיקה, סביבה, חידושי רפואה, המצאות ותגליות, מדעי המחשב, ניסויים.
גיליונו האחרון יצא לאור כנראה במאי 2017.
כתב העת יצא לאור על ידי עמותת ראש גדול לקידום הידע והחינוך המדעי והוא ליווה את מרבית הפרויקטים המדעיים לנוער.
עמותת ראש גדול לקידום הידע והחינוך המדעי

העמותה קמה בשנת 2000 במטרה להעלות את מפלס ההתעניינות במדע בציבור ככלל ובנוער בפרט. הפרויקט העיקרי של העמותה הוא הפקת הירחון "ראש גדול". בנוסף לכך, העמותה יוזמת ולוקחת חלק במספר פרויקטים חינוכיים כגון:
התקשרות לתחנת החלל הבינלאומית שנערכה בשיתוף פעולה עם אגודת חובבי הרדיו בישראל ובסיוע של נאס"א. במהלך ההתקשרות הפנו תלמידים שאלות לד"ר פגי ויטסון - אסטרונאוטית בתחנה דאז ונענו בזמן אמת.
העמותה גם הביאה לארץ את הפרויקט החינוכי של נאס"א – הפיזיקה של הצעצועים, עיבדה אותו לעברית והיא מפעילה אותו בארץ במסגרות שונות.
הירחון יוצא לאור בתדירות של כ-10 פעמים בשנה (88 גיליונות נכון ל-2008). כעורכת ראשית שימשה ד"ר זהר גורי (חברת ועד העמותה).
תוכני החוברות הם לרוב רב –תחומיים אך מדי פעם לכבוד אירוע מסוים מופק גיליון נושא:
לקראת שיגורו של אילן רמון לחלל בשנת 2003 יצא לאור גיליון שהוקדש לנושא חקר החלל.
בסוף 2003, לקראת ציון 100 שנות תעופה הוצא גיליון שהוקדש לנושא.
בשנת 2006 יזמה העמותה גיליון מיוחד בנושא המוח שהופק בשיתוף פעולה עם המרכז לחקר המוח באוניברסיטת בר-אילן.
בשנת 2008, לקראת חגיגות ה-60 הופק גיליון מורחב המצדיע למדע ולטכנולוגיה בישראל.