stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
זולתנות
זולתנות אצל בני האדם > זולתנות והאונה הפרה-פרונטלית

בניסויים ומחקרים רבים בתחום נמצא כי לקליפת המוח הקדם-מצחית (פרה-פרונטלית) יש תפקיד מרכזי בזולתנות, נדיבות וקבלת החלטות חברתיות ומוסריות.
בניסוי בנושא היה על הנבדקים בניסוי לצפות בשחקנים משחקים במשחק האולטימטום. לחלק מהנבדקים בניסוי הסבירו על המשחק במונחים של נתינה ותרומה לאחרים, ולחלק השני תיארו את המשחק במונחים של חיסכון הפרט. בזמן שהנבדקים צפו במשחק, נסייני הניסוי סרקו את מוחם ב-fMRI ובדקו את הפעילות המוחית שלהם. התוצאות הן שכשהמשחק הכלכלי היה מתואר במונחים של תרומות לאחרים, הפעילות באונה הפרה-פרונטלית הוונטרו-מדיאלית (VMPFC) הייתה מוגברת כאשר הנבדק הסיק שהשחקנים ששיחקו במשחק שיחקו משחק הוגן ונדיב. לעומת זאת, כאשר הנבדק הסיק שהמשחק של השחקנים בו הוא אנוכי ולא הוגן הייתה ירידה בפעילות אזור זה. עם זאת, כאשר המשחק תואר במונחים של חיסכון הפרט, הפעילות ב-VMPFC לא השתנתה בין אסטרטגיות שונות במשחק. מסקנת החוקרים מהניסוי היא של-VMPFC יש קשר לנדיבות והתנהגות זולתנית.
בניסוי אחר בו היה הנבדקים שיחקו במשחק האולטימטום, השתמשו בטכנולוגיית TMS - גרייה מגנטית מוחית עמוקה, שמאפשרת להשפיע על אזורים בעומק המוח באמצעות פולסים מגנטיים ולעורר או לדכא פעילות של אזורי מוח. השתמשו ב-TMS על הנבדקים כדי להשפיע על האזור הימני של קליפת המוח הקדם-מצחית הגבית-צדית (right DLPFC). השפעה זו הפחיתה משמעותית את נכונות המשתתפים בניסוי לדחות הצעות לא הוגנות במכוון, אף על פי שהם עדיין יכלו לשפוט את ההצעות הללו כלא הוגנות. מכך ניתן לשער שה-right DLPFC ממלא תפקיד מרכזי ביישום התנהגות הקשורה בהגינות.
בנוסף, ראיות fMRI מצביעות על פעילות גבוהה באזור הקדם-מצחי האמצעי (medial prefrontal) במהלך חשיבה על דילמות מוסריות אישיות. עם זאת, תוצאות fMRI כאלה לא יכולות בוודאות להוכיח כי אזור זה הכרחי לתהליך הקוגניטיבי. במחקר נוסף בתחום לקחו שבעה אנשים עם פגיעות באונה הפרה-פרונטלית הוונטרו-מדיאלית (VMPFC) ו-12 אנשים עם אונה פרה-פרונטלית וונטרו-מדיאלית תקינה ובדקו את ההתייחסות שלהם לדילמות מוסריות, דילמות מוסריות אישיות ודילמות באופן כללי. בהשוואה לנבדקים בעלי האונה התקינה, המשתתפים האחרים שפטו עבירות מוסר אישיות כהתנהגויות מקובלות, והם עשו זאת במהירות רבה יותר. לעומת זאת, כאשר היה מדובר בדילמות מוסריות לא אישיות ודילמות באופן כללי, התגובות שלהם היו דומות לנבדקים הבריאים. תוצאות אלו מצביעות על כך שה-VMPFC הכרחי כדי להתנגד לעבירות מוסר אישיות ומשפיע על ההתמקדות העצמית והתגובות הרגשיות בבחירות התנהגותיות ומוסריות.
זולתנות ויהדות

בדתות רבות קיימות מערבות חברתיות המעודדות מעשים זולתניים, ביהדות גם קיים מונח מקביל לזולתנות בשם גמילות חסדים, אחד מיסודות היהדות, עליה נאמר במסכת אבות:
”על שלושה דברים העולם עומד, על התורה ועל העבודה ועל גמילות חסדים”.
זולתנות בהגדרתה הפילוסופית באה לידי ביטוי בתנ"ך במצוות עשה רבות; לדוגמה: מצוות מתנות עניים, שמיטה, מצוות הצדקה, ציוויי התורה ביחס לגרים, וציוויים דומים ביחס ליתומים ואלמנות, והן בפסוקים כלליים יותר; לדוגמה: עולם חסד יבנה או ”ואהבת לרעך כמוך”.
עם זאת תפיסה זו אינה אבסלוטית, ולפעמים היהדות אינה תומכת בהתמסרות קיצונית למען הזולת על חשבון העצמי, וכדברי רבי עקיבא "חייך קודמים".
ביקורת על זולתנות

המשוררת והסופרת איין ראנד, בפילוסופיה שלה, אובייקטיביזם, ביקרה את הזולתנות בטענה שהוא מקדם הקרבה עצמית על פני אינטרסים אישיים ואושר אישי. היא טענה שהזולתנות מחליש את ערכו האישי של האדם בכך שהוא דורש מאנשים להעדיף את צורכיהם של אחרים על פני צורכיהם, ובכך יוצר תרבות של תלות וניצול. ראנד האמינה שהזולתנות שוחקת את זכויות הפרט וחירותו בכך שהוא מטיל חובה מוסרית לשרת אחרים, דבר שראתה כהרסני לעצמאות אישית וכתהליך המוביל לקולקטיביזם. במקום זאת, היא דגלה באינטרס עצמי רציונלי, בו האדם שואף לממש את מטרותיו ואושרו כאידיאל מוסרי עליון.
ראו גם

מושגים קרובים ביהדות: גמילות חסדים, מתן בסתר, מידה כנגד מידה, צדקה, רחמים
מסכת אבות (ובה מוזכרים ביטויים כמו: ׳שלא על מנת לקבל פרס׳, ׳שלי שלך׳, ועוד)
המסדר העצמאי של העמיתים יוצאי הדופן
אלטרואיזם אפקטיבי
נדבנות
שיתוף פעולה
לקריאה נוספת

ריצ'רד דוקינס, תרגום: עמנואל לוטם, הגן האנוכיי, מהדורה שנייה, תל אביב: הוצאת דביר, 1991, מסת"ב 0-19-286092-5
אורן הרמן, מחיר האלטרואיזם: ג'ורג' פרייס והחיפוש אחר מקורות טוב הלב, (מאנגלית: מיכל בן-יעקב), תל אביב: הוצאת ידיעות אחרונות, ספרי עליית הגג, 2013.
התרמה

.
מתרימים בתחפושות "לפרקונים" מתרימים את הקהל במהלך תהלוכה לאיסוף כספים לטובת מיזמי מאבק בעוני בסיאטל
התרמה היא פעולת מימון מסוג איסוף תרומות, כלומר בקשת כסף, מזון או ציוד מאדם או מארגון.
לעיתים אדם תורם מיוזמתו, למשל לאות תודה או הוקרה למקבל התרומה, אך בתרומות כאלה לא די, וארגונים שחלק מתקציבם (או כולו) נובע מתרומות, עוסקים, בדרכים שונות, בפעולות התרמה, שמטרתן להגדיל את היקף התרומות הניתן.
סוגי התרמות אפשרויות כגיוס משאבים

תרומה כספית (צדקה).
תרומה כנכס או רכוש שנתרם לטובת פעילות ההתרמה.
התנדבות כפרזנטור, ייעוץ או פעולה לטובת פעילות ההתרמה.
טובין; מסוג שירות סיוע לפעולות ההתרמה.
טובין; מסוג סחורה למכר או שימוש מטרות התרומה.
השקעת אימפקט; תרומה כשותפות לתוצרי ורווחי ההתרמה.
תרומה כהלוואה שיש להשיב מאוחר יותר, בין עם ריבית או כגמילות חסדים (החזר הקרן בלבד - החלק המקורי של ההלוואה, ללא הריבית).
דרכי התרמה

התרמה נעשית בשלל דרכים, ובהן:
פנייה אישית לתורמים פוטנציאליים. פנייה זו עשויה להיות בטלפון, במכתב, באמצעות דוכן ברחוב, בפנייה של מתרימים לבתים וכדומה. התרמה של יהדות התפוצות נעשתה על ידי שד"רים (שליחים מארץ ישראל), לעיתים בעזרת דרייברים. עם תורמים גדולים לעיתים אף נעשית פגישה אישית ונשמר קשר אישי, ואלו מאפשרי רתימה ארוכת טווח שלו לתרומה במטרה או בארגון.
פרסום קריאה לתרום, באמצעי התקשורת, באתר האינטרנט של הארגון המתרים וכדומה.
מבצע התרמה שנתי. זהו מבצע הנערך במשך יום אחד, או בתקופה קצרה, ובו מושקע מאמץ ממוקד באיסוף תרומות, באמצעות מסע פרסום, פניות אישיות בהיקף נרחב וכדומה. דוגמה לכך הוא ה"שירותרום" – אירוע התרמה שנתי שמקיימת גלי צה"ל עבור האגודה למען החייל.
אירוע אמנותי, שכל או חלק ממנו נתרם על ידי בעלי האתר, האמנים וכדומה, הנערך בחסות החברה התורמת, או שהממון מגויס באמצעות כרטיסי כניסה.
תרומה קבועה באמצעות הוראת קבע.
קופסת צדקה: קופסה המוצבת בחנויות (ליד הקופה), במקומות ציבוריים (בית כנסת, בית קברות), ומאפשרת לציבור לשלשל תרומות לתוכה.
אתר "לחץ לתרומה": אתר אינטרנט שבו לחיצה על באנר פרסומי מביאה לתרומה פעוטה מצד המפרסם.
בישראל עמותת "עיגול לטובה" מעודדת תרומות קטנות לעמותות, באמצעות הוראה קבועה לעגל כלפי מעלה כל עסקה בכרטיס אשראי או לעגל כלפי מטה את השכר נטו בתלוש המשכורת החודשי.
פעולת איסוף התרומות נעשית על ידי מתנדבים, התורמים את זמנם למטרה זו, ולעיתים על ידי מתרימים מקצועיים, המקבלים תשלום בהתאם לזמן המושקע בפעולתם או כעמלה המבוססת על סכום התרומות שנאסף.
התרמה אינה מלווה בתמורה ממשית לתורם, אך תורמים גדולים זוכים להוקרה בצורת ציון תרומתם. במוסדות ציבור מקובלת קריאת מבנה או מתחם על שם תורם עיקרי.
התרמה ביישוב הישן

חלק משמעותי מאנשי היישוב הישן עסקו בלימוד תורה. כלכלתם התבססה בעיקר על כספי החלוקה: תרומות של יהודים בגולה למען מי שישבו בארץ ישראל ושמרו עליה. אופן כלכלה זה לא היה מקובל בגולה עצמה, שם לימוד תורה של היחיד במשרה מלאה היה מותנה בפרנסתו על ידי קרובי משפחה אמידים. לומד תורה יכול היה למשל להתחתן עם בתו של סוחר עשיר, ולהבטיח בכך את מימון לימודיו.
התרמות בישראל > הקש בדלת

מבצעיהן השנתיים של האגודה למלחמה בסרטן ("הקש בדלת") ושל איל"ן היו מהמבצעים הראשונים בהם חיזרו מתנדבים בישראל על הפתחים וביקשו תרומות לעמותה. בתקופה זו, של שנות השישים, השבעים והשמונים, הונהגו מדבקות דלת, אשר היו מסמנות את הבתים שתרמו במבצע. מטרת מדבקות אלו הייתה למנוע פקידה כפולה של אותו בית ולהוות אות לגאווה למשפחה התורמת.
התרמות בישראל > התמודדות עם עומס ההתרמות

לקראת סוף שנות התשעים, ארגונים נוספים, מהם עמותות רשומות ומהם ארגונים שהתרומה אליהם אינה מעניקה זיכוי ממס, החלו להשתמש אף הם בשיטת ההידפקות על הדלת. רבים מתוכם הם ארגונים שקמו מתוך דאגה קהילתית לשכבות החלשות אשר לא מצאו סעד מספיק במסגרת המדינה. חלק אחר של בקשות תרומה אלו היו בקשות תרומה לצורך מימון ניתוחים יקרים בחוץ לארץ לאנשים ללא ביטוח רפואי מספיק.
השלכה נוספת של עומס ההתרמות היה חוסר במתנדבים לצורך ביצוע ההתרמה. כאשר מדובר היה בהתרמה שנתית אחת או שתיים בסך הכל, שמחו בתי הספר לחייב את תלמידיהם לאחר צהריים אחד של התרמה בשנה. כאשר התרבו ההתרמות, אזל מאגר כח האדם המנודב מבין תלמידי בית הספר. התרמות מדלת לדלת הפכו לתלויות במתרימים מבוגרים, בשכר. הידיעה שחלק מן התרומה משלמת את שכר המתרים הפחיתה את היענות הציבור להתרמות. מצד שני, כלכליות ההתרמות פחתה.
ארגוני ההתרמה החלו להתמקד בהתרמה במרכזים מסחריים, במקום בפקידה מסודרת של דירות. במקביל, עברו הארגונים המתרימים המתוחכמים יותר לשיטות התרמה שמצריכות פחות כח אדם. האגודה למלחמה בסרטן הייתה הראשונה לשלוח לוח שנה בדיוור ישיר עם פרוס השנה החדשה. לוח השנה לווה בבקשת תרומה. מקבל לוח השנה לא היה מחויב לתרום, אך התבקש בנימוס לכסות את עלות לוח השנה ולהוסיף לכך. הוצע למקבל לוח השנה לתרום בהוראת קבע או בתשלום חד פעמי בכרטיס אשראי.
שיטה נוספת להתמודדות עם עומס ההתרמות היא איגום משאבים של מספר ארגונים מתרימים. בשיטה זו, מכריזים מספר ארגונים על יום התרמה משותף, משקיעים יחד את עלות הפרסום של יום ההתרמה, ומתחלקים בתנובת התרומות. יתרון השיטה בכך שעומס ההתרמות קטן, לכן יש יותר סיכוי להוציא תרומה מן המותרם. חסרון השיטה הוא בכך שההתרמה נראית למותרם כהתרמה יחידה, וגובה התרומה עשוי להיות בהתאם.
התרמות בישראל > התרמה טלפונית

השלב הבא באבולוציית ההתרמות, אשר לא עלה לארגון המתרים בהדפסת שי פרסומי, הוא שלב הטלפון. טלפנים מתקשרים לבית המותרם, בהסתמך על מאגר מידע המכיל היסטוריית תרומות של אותו אדם ואולי גם מידע נוסף. הטלפן מבקש תרומה. לבקשת התרומה מספר גרסאות:
התרומה מבוקשת בכרטיס אשראי, בהוראת קבע או בתרומה חד פעמית.
התרומה מבוקשת בכרטיס אשראי, משום שחברת כרטיסי האשראי התחייבה להכפיל את גובה התרומה.
התורם מתבקש להתחייב על גובה התרומה מראש. המתרים מתמקח על גובה התרומה. לתורם יש אפשרות לתרום בכרטיס אשראי או לתאם פגישה עם מתרים שיגיע אליו, ואז יימנע מהעברת פרטי כרטיס אשראי בטלפון.
התרמות בישראל > התרמה בלתי ממוסדת לצדקה

לקראת סוף שנות התשעים של המאה העשרים, הפכה העמידה ברמזורים לזמן בו ניתן למשוך את תשומת לב הנהג. מצב זה מנוצל בישראל לצורך התרמה. בנוסף לקבצנים, לרוב, לנהג מוצע ספרון, ספר תהילים זעיר או עלון. בתמורה, מתבקש הנהג להרים תרומה נדיבה. אם מסרב הנהג לתרום, עשוי המתרים להותיר בידיו את הפרסום, או לבקשו חזרה.
תרומה זו אינה מתבצעת כנגד קבלה ואינה מוכרת לצורכי מס. יעד התרומה לא תמיד ברור, ומוגדר בדרך כלל "לצדקה", כאשר צדקה מוגדרת על ידי זה שיחזיק בכסף. גישה זו תואמת את הגישה של מתן בסתר.
התרמות בישראל > הגבלת עובדי מדינה

סעיף 5 לחוק שירות המדינה (סיוג פעילות מפלגתית ומגבית כספים) קובע: "לא יתרים עובד המדינה כל כספים, ולא יגבה ולא יקבל כספים שנתרמו לאיזו מטרה שהיא זולת לאוצר המדינה ובתור תפקידו". הממשלה רשאית להתיר התרמה כזו למטרה ציבורית, ובהתאם לסמכותה זו התירה ממשלה לנציגויות ישראל בחו"ל לגייס ולקבל תרומות לצורך עריכת אירועי יום העצמאות ואירועים לציון מועדים מכוננים ביחסי החוץ של ישראל.
התרמות בישראל > הגבלת תרומות למפלגות

החוק למימון מפלגות מסדיר את התרומות למפלגות, ובין השאר קובע תקרה (2,300 ש"ח בשנת 2019) לתרומה של אדם למפלגה. הגבלה זו נועדה למנוע תרומות גדולות, שעלולות ליצור מחויבות של המפלגה לתורם.
תרבות ה"שנור"

.
שְׁנוֹר הוא איסוף תרומות. מקור המילה בשפת יידיש. אוסף הכסף מכוּנה שְׁנוֹרֶר (שנורער). למילה זו קונוטציה שלילית.
המושג תרבות השנור מתייחס בחברה היהודית לגופים המעדיפים להתקיים על תרומות אף שבאפשרותם להתבסס, אולי במעט מאמץ, גם על הכנסות עסקיות.
בן-אביגדור כותב בסיפורו "במליצה ובחיים": "המידה הזאת היא מידה מגונה מאוד, היא מראה באופן בולט את מידת השנוררות אשר דבקה בעמנו במשך ימי הגלות".
המשורר חיים נחמן ביאליק בפואמה בעיר ההרגה מזהה את תרבות השנור לקהילה היהודית באירופה, ומתייחס אליה בצורה שלילית, הוא קובל על כך שהאסונות לפעמים נוצלו בידי הקורבנות לצורך התרמות "וכַאֲשֶׁר פְּשַׁטְתֶּם יָד תִּפְשֹׁטוּ, וְכַאֲשֶׁר שְׁנוֹרַרְתֶּם תִּשְׁנוֹרְרוּ".
אישור המתרים כמוסד ציבורי מזכה

מדינות שונות מעודדות את משלמי המיסים לתרום כספים למוסדות ציבוריים שאושרו לכך, על ידי מתן הטבות במס הכנסה בהתאם לגובה התרומה. בישראל מוסדר הנושא בסעיף 46 לפקודת מס הכנסה, לפיו מי שתורם למוסדות אלה יהנה מזיכוי ממס בשיעור 35% מתרומתו.
על מנת שארגון ייכלל ברשימת הארגונים שתרומה אליהם מעניקה זיכוי במס, עליו להגיש בקשה לרשות המיסים, ובה אישורים כמו: פרטים על פעילות המוסד, מסמכי התאגדות, דו"חות כספיים ואישור ניהול תקין. מוסד ציבורי הרשום כאגודה עות'מאנית יכול להיכלל ברשימת הארגונים שתרומה אליהם מעניקה זיכוי במס, למרות שאינו מציג אישור ניהול תקין ואין ביקורת חיצונית משמעותית על התנהלותו הכספית. סעיף 46 מסמיך את שר האוצר באישור ועדת הכספים של הכנסת להחליט האם הארגון שהגיש את הבקשה עומד בקריטריונים הנדרשים.
גם לאחר קבלת האישור, ארגונים המוכרים לעניין סעיף 46 נמצאים תחת פיקוח של רשות המיסים ונדרש מהם לשלוח לרשות מסמכים רלוונטיים על מנת לקבל המשך זכאות לאישור. מדיניות שר האוצר למתן אישור נבחנה לראשונה על ידי בית המשפט הגבוה לצדק בבג"ץ 637/89 חוקה למדינת ישראל נ' שר האוצר, אולם בית המשפט לא מצא טעם משפטי לבטלה או להתערב בה. לאחר כשני עשורים בג"ץ נדרש שוב לסוגיה בבג"ץ עמותה לוויפאסנה בישראל נ' שר האוצר, שבו המליץ בית המשפט לשר האוצר לגבש מדיניות יותר ברורה בנוגע למתן אישור לפי סעיף 46. לשם כך מינה שר האוצר ועדה ציבורית בראשות השופטת בדימוס שרה פריש, והמלצות הוועדה הניבו מסמך קוים מנחים של רשות המיסים.
לקריאה נוספת

שגיא מלמד, גיוס תרומות, המדריך הישראלי המעשי, הוצאת מטר, 2016.
ד"ר צזר חיים חומסקי, עדיין לא פגשתי אדם שאינו רוצה לתרום: עשה ואל תעשה בגיוס משאבים ותרומות, הוצאת המחבר, 2021.
ראו גם

כלכלה מבוססת משאבים
הערות שוליים

↑  עדי ארבל, קשר אישי עם תורמים, באתר הפורום לחברה האזרחית, ‏2018-12-06
↑  בניית קהילת תורמים, באתר הפורום לחברה האזרחית
↑  הקש בדלת הוא גם הקש בלב, מעריב, 19 בנובמבר 1962
↑   הקש בדלת 1967, יומני כרמל, דצמבר 1967 (התחלה 0:21)
↑  הודעה על אישור לגיוס תרומות, ילקוט הפרסומים 8712, 26 בפברואר 2020
↑  בן-אביגדור, במליצה ובחיים בפרויקט בן-יהודה
↑  חיים נחמן ביאליק, בעיר ההריגה, תרס"ד
↑  אליצפן רוזנברג, מאות מיליוני שקלים ממתינים לכם: תרמתם? נצלו את החזרי המס, באתר ynet, 7 באפריל 2017
↑  נילי אבן-חן ומיקה קרטן, ‏המגזר השלילי: תופעת האגודות העות'מאניות, השילוח, 10, יוני 2018
↑  מדריך למילוי בקשה להכרה כמוסד ציבורי, רשות המיסים
↑  בג"ץ 637/89 חוקה למדינת ישראל נ' שר האוצר, פ"ד מו(1) 191.
↑  בג"ץ 10893/08 עמותה לויפאסנה בישראל נ' שר האוצר, ניתן ב־23 באוגוסט 2012
↑  הוועדה לקביעת מוסד ציבורי לעניין סעיף 46 לפקודת מס הכנסה
↑  קוים מנחים להחלת סעיף 46 לפקודת מס הכנסה, באתר רשות המיסים, 16 באוגוסט 2015
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007553155505171  BNE: XX4430194  BnF: cb119773135 (data)  GND: 4182185-3  LCCN: sh85052363  NARA: 10640020  NKC: ph138986 
כרזה של מכבי אש לערב התרמה מוזיקלי, 1938
קופת צדקה קבועה בקיר בית בשכונת מחנה יהודה בירושלים
ניצחון, ה'!

| --- | --- |

 מידע כללי
 צייר:  ג'ון אוורט מיליי 
 תאריך יצירה:  1871 
 טכניקה וחומרים:  קנבס, צבע שמן 
 ממדים בס"מ
 רוחב:  141.3 ס״מ 
 גובה:  194.7 ס״מ 
 נתונים על היצירה
 זרם אמנותי:  האחווה הפרה-רפאליטית 
 מספר יצירה:  1894.1 (Manchester Art Gallery) 
 מיקום:  Manchester Art Gallery
 
ניצחון, ה'! (באנגלית: Victory, O Lord!‎) הוא ציור משנת 1871 מאת ג'ון אברט מיליי, המתאר את משה, אהרן וחור במהלך קרב רפידים נגד עמלק. לצד ציור הנוף שלו Chill October, הציור סימן נקודת מפנה משמעותית בקריירה של מיליי.
הציור מתאר קטע מתוך ספר שמות, פרק י"ז, שבו משה ושני מלוויו צופים בקרב מגבעה. משה מחזיק בידו הימנית את מטה האלוהים:
ט וַיֹּאמֶר מֹשֶׁה אֶל-יְהוֹשֻׁעַ בְּחַר-לָנוּ אֲנָשִׁים, וְצֵא הִלָּחֵם בַּעֲמָלֵק; מָחָר, אָנֹכִי נִצָּב עַל-רֹאשׁ הַגִּבְעָה, וּמַטֵּה הָאֱלֹהִים, בְּיָדִי. י וַיַּעַשׂ יְהוֹשֻׁעַ, כַּאֲשֶׁר אָמַר-לוֹ מֹשֶׁה--לְהִלָּחֵם, בַּעֲמָלֵק; וּמֹשֶׁה אַהֲרֹן וְחוּר, עָלוּ רֹאשׁ הַגִּבְעָה. יא וְהָיָה, כַּאֲשֶׁר יָרִים מֹשֶׁה יָדוֹ--וְגָבַר יִשְׂרָאֵל; וְכַאֲשֶׁר יָנִיחַ יָדוֹ, וְגָבַר עֲמָלֵק. יב וִידֵי מֹשֶׁה כְּבֵדִים, וַיִּקְחוּ-אֶבֶן וַיָּשִׂימוּ תַחְתָּיו וַיֵּשֶׁב עָלֶיהָ; וְאַהֲרֹן וְחוּר תָּמְכוּ בְיָדָיו, מִזֶּה אֶחָד וּמִזֶּה אֶחָד, וַיְהִי יָדָיו אֱמוּנָה, עַד-בֹּא הַשָּׁמֶשׁ. יג וַיַּחֲלֹשׁ יְהוֹשֻׁעַ אֶת-עֲמָלֵק וְאֶת-עַמּוֹ, לְפִי-חָרֶב.
מיליי מתאר את רגע "בוא השמש", כאשר שלושת הדמויות צופות ברגעי הסיום של הקרב. משה ניצב במרכז, בעוד אהרן וחור תומכים בזרועותיו כדי להבטיח את הניצחון. אהרן, הלבוש באדום, מופיע מימין. הקרב המתרחש מתחת נרמז באמצעות חץ הנראה בפינה הימנית התחתונה של הציור.
מיליי עבד על הציור במשך שנים רבות, גירד וצבע מחדש את פני השטח מספר פעמים. חוקר האמנות פ. ג'י. סטפנס העיר כי הציור מבטא את המאבק בין כוח הרצון הבלתי מתפשר של משה לבין התשישות הפיזית והרגשית של מלוויו. מיליי מתאר את "שקיעת השמש", כאשר שלושת האבות צופים ברגעים האחרונים של הקרב. משה נמצא באמצע בעוד אהרון וחור מרימים את זרועותיו כדי להבטיח את הניצחון. אהרון, באדום, מימין. הקרב למטה מסומן על ידי החץ בצד ימין למטה. הוא גם שיבח את תיאור הבשר המזדקן של הדמויות. סגנונו של הציור שונה באופן דרמטי מציוריו הדתיים של ויליאם הולמן האנט, חברו לשעבר של מיליי, כגון The Shadow of Death, עליו עבד האנט באותה תקופה. עם זאת, יש הסבורים כי שני הציורים מתייחסים למוטיבים טיפולוגיים מקדימים לצליבה, שבהם הזרועות המורמות והפרושות מסמלות הן סבל פיזי והן ניצחון. עליהן עבד האנט באותו זמן; עם זאת, הוצע כי שתי התמונות עשויות להתייחס לפרפיגורציות טיפולוגיות של הצליבה בסצנות שבהן זרועות מורמות ומושטות מסמלות הן סבל פיזי והן ניצחון.
הערות שוליים

↑  Millais, J. G., Life and Letters of John Everett Millais, vol. 2, p. 34.
↑  "The Victorian Web". The Victorian Web. 2002-11-08. נבדק ב-2014-02-08.
↑  Treuherz, J. Pre-Raphaelite Paintings in Manchester City Art Gallery, Manchester, 1993, p. 109.
↑  "The Victorian Web". The Victorian Web. 2002-11-08. נבדק ב-2014-02-08.
אברהם בן יוסף (משרד הביטחון)

אברהם בן יוסף (10 באפריל 1928 – 9 ביוני 2023) היה איש מערכת הביטחון הישראלית שכיהן כמנכ"ל משרד הביטחון וכראש משלחת הרכש בארצות הברית.
ביוגרפיה

בן יוסף נולד בבלארוס ועלה לארץ ישראל ב-1934. שירת בארגון ההגנה, במשטרת היישובים העבריים. במלחמת העצמאות לחם במסגרת חטיבת גבעתי.
לאחר שחרורו הצטרף למשרד הביטחון וניהל את מחלקת נועל ונח"ל בשנים 1950–1955. שימש עוזרו של שמעון פרס שכיהן כמנכ"ל משרד הביטחון וכסגן שר הביטחון עד 1962. בשנים 1966–1967 שימש סגן ראש משלחת משרד הביטחון באירופה ולאחר מכן כיהן כסמנכ"ל לתפקידים מיוחדים עד 1978. כיהן כמשנה למנכ"ל ובמנכ"ל המשרד בשנים 1981–1982. בתפקידו הבא כיהן כמנהל משלחת הרכש בארצות הברית עד 1988.
השערת שני המקורות

ההשערה מניחה שהבשורות על פי מתי ועל פי לוקאס התחברו על בסיס הבשורה על-פי מרקוס, על בסיס מקור משוער שנקרא Q, ועל בסיס מקורות ייחודיים נוספים
בביקורת הברית החדשה, השערת שני המקורות או השערת שתי הבשורות היא השערה שמסבירה את מקורותיהן של הבשורות הסינופטיות – הבשורות על פי מתי, על פי מרקוס ועל פי לוקאס. לבשורות אלה דמיון רב זו לזו מצד אחד, ומצד שני יש ביניהן הבדלים ברורים. ההשערה מסבירה מצב זה בכך שמתי ולוקאס התבססו על שני מקורות עיקריים קדומים להם: הבשורה על פי מרקוס ומקור נוסף, היפותטי, המכונה "מסמך ה-Q" או "מקור Q", שאבד. התאוריה התפרסמה במאה ה-19 והמשיכה להתפתח במאה ה-20, והיא התאוריה השלטת והמקובלת ביותר בתחום.
קיימת ביקורת מחקרית על ההסבר, וגם הכנסייה הקתולית עודה מצדדת בגישה המסורתית שלפיה סדר הבשורות בברית החדשה הוא הסדר הכרונולוגי של כתיבתן.
רקע: הברית החדשה

הברית החדשה היא אוסף כתבי הקודש הקאנוניים של הדת הנוצרית. ארבעת החיבורים הראשונים באוסף מספרים את סיפור חייו של ישו ונקראים על שמות מחבריהם: הבשורה על-פי מרקוס, הבשורה על-פי מתי, הבשורה על פי לוקאס והבשורה על-פי יוחנן. על פי המסורת, כותבי הבשורות, המבשרים, היו תלמידי ישו שראו במו עיניהם את המאורעות שהם מתארים או ששמעו מפיו של עד ראייה, והתכוונו לבשר לעולם על בואו של המשיח הנוצרי.
שלוש הבשורות הראשונות דומות למדי זו לזו, הן בתוכנן והן בניסוחן, ואילו הבשורה הרביעית, על פי יוחנן, שונה מהן בהיבטים אלו. הדמיון בין שלוש הבשורות העניק להן את הכינוי "הבשורות הסינופטיות", מהמילה היוונית συνοπτικός ‏(synoptikos), שמשמעה "לראות הכול יחד", כיוון שאפשר להציב את שלושתן זו בצד זו ולהשוות ביניהן בקלות באופן זה.
רקע: הבעיה הסינופטית

בין שלוש הבשורות הסינופטיות יש דמיון רב בחלק מהתיאורים של מעשי ישו ובציטוט דבריו, עד כדי זהות של משפטים שלמים. עם זאת, במקרים אחרים קיימים הבדלים משמעותיים. הדמיון העיקרי קיים בין לוקאס ומתי למרקוס: לוקאס ומתי מתארים אירועים שהוזכרו אצל מרקוס, אך לעיתים חלוקים בינם לבין עצמם במידה כזו שמוכח שהם לא היו חשופים זה לעבודתו של זה. ודאי גם שלא היו עדי ראייה בעצמם למאורעות שהם מתארים. בנוסף לתיאורים הדומים, קיימים אירועים שמתוארים אצל לוקאס ומתי, אך לא אצל מרקוס, וגם חומרים עצמאיים שמוזכרים רק אצל כל אחד מהמבשרים.
כך נוצר צורך להסביר מה הקשר בין שלוש הבשורות ומה מקור נקודות המחלוקת וההסכמה ביניהן. במחקר מכונה סוגיה זו "הבעיה הסינופטית".
רקע: הבעיה הסינופטית > דוגמאות לנקודות מחלוקת והסכמה

דוגמה לדמיון בין שלוש הבשורות היא בעת קריאת ישו למתי והסעודה עם המוכסים:
| מרקוס ב 14:17 | מתי ט 9:13 | לוקאס ה 27:32 |
| --- | --- | --- |
| 14 וַיְהִי בְעָבְרוֹ וַיַּרְא אֶת־לֵוִי בֶּן־חַלְפַי יֹשֵׁב בְּבֵית הַמֶּכֶס וַיּאֹמֶר אֵלָיו לְכָה אַחֲרָי וַיָּקָם וַיֵּלֶךְ אַחֲרָיו׃ 15 וְיְהִי כַּאֲשֶׁר הֵסֵב בְּבֵיתוֹ וַיַּסֵּבּוּ מוֹכְסִים וְחַטָּאִים רַבִּים עִם־יֵשׁוּעַ וְעִם־תַּלְמִידָיו כִּי רַבִּים הָיוּ הַהֹלְכִים אַחֲרָיו׃ 16 וְהַסּוֹפְרִים וְהַפְּרוּשִׁים רָאוּ אֹתוֹ אֹכֵל עִם־הַמּוֹכְסִים וְהַחַטָּאִים וַיֹּאמְרוּ אֶל־תַּלְמִידָיו מַה־לְּרַבְּכֶם כִּי אֹכֵל וְשֹׁתֶה הוּא עִם־הַמּוֹכְסִים וְהַחַטָּאִים׃ 17 וַיִּשְׁמַע יֵשׁוּעַ וַיּאֹמֶר הַחֲזָקִים אֵינָם צְרִיכִים לְרֹפֵא כִּי אִם־הַחֹלִים לֹא בָאתִי לִקְרֹא הַצַּדִּיקִים כִּי אִם־הַחַטָּאִים (לִתְשׁוּבָה)׃ | 9 וַיְהִי בַּעֲבֹר יֵשׁוּעַ מִשָׁם וַיַּרְא אִישׁ יֹשֵׁב בְּבֵית־הַמֶּכֶס וּשְׁמוֹ מַתָּי וַיֹּאמֶר אֵלָיו לְכָה אַחֲרָי וַיָּקָם וַיֵּלֶךְ אַחֲרָיו׃ 10 וַיְהִי בַּהֲסִבּוֹ בְּבֵיתוֹ וְהִנֵּה מוֹכְסִים וְחַטָּאִים רַבִּים בָּאוּ וַיָּסֵבּוּ עִם־יֵשׁוּעַ וְתַלְמִידָיו׃ 11 וַיִּרְאוּ הַפְּרוּשִׁים וַיֹּאמְרוּ אֶל־תַּלְמִידָיו מַדּוּעַ יֹאכַל רַבְּכֶם עִם־הַמּוֹכְסִים וְהַחַטָּאִים׃ 12 וַיִּשְׁמַע יֵשׁוּעַ וַיֹּאמֶר אֲלֵיהֶם הַחֲזָקִים אֵינָם צְרִיכִים לְרֹפֵא כִּי אִם־הַחוֹלִים׃ 13 וְאַתֶּם צְאוּ וְלִמְדוּ מָה הוּא שֶׁנֶּאֱמַר חֶסֶד חָפַצְתִּי וְלֹא זָבַח כִּי לֹא־בָאתִי לִקְרֹא אֶת־הַצַּדִּיקִים כִּי אִם־אֶת־הַחַטָּאִים (לִתְשׁוּבָה)׃ | 27 וַיְהִי אַחֲרֵי כֵן וַיֵּצֵא וַיַּרְא מוֹכֵס אֶחָד וּשְׁמוֹ לֵוִי וְהוּא יוֹשֵׁב בְּבֵית הַמֶּכֶס וַיֹּאמֶר אֵלָיו לְכָה אַחֲרָי׃ 28 וַיַּעֲזֹב אֶת־הַכֹּל וַיָּקָם וַיֵּלֶךְ אַחֲרָיו׃ 29 וַיַּעַשׂ־לוֹ לֵוִי מִשְׁתֶּה גָדוֹל בְּבֵיתוֹ וְעַם־רַב מִן־הַמּוֹכְסִים וַאֲנָשִׁים אֲחֵרִים הָיוּ מְסֻבִּים עִמָּהֶם׃ 30 וַיִּלּוֹנוּ הַסּוֹפְרִים אֲשֶׁר בָּהֶם וְהַפְּרוּשִׁים עַל־תַּלְמִידָיו וַיֹּאמְרוּ מַדּוּעַ אַתֶּם אֹכְלִים וְשֹׁתִים עִם־הַמּוֹכְסִים וְהַחַטָּאִים׃ 31 וַיַּעַן יֵשׁוּעַ וַיֹּאמֶר אֲלֵיהֶם הַבְּרִיאִים אֵינָם צְרִיכִים לְרֹפֵא כִּי אִם־הַחֹלִים׃ 32 לֹא בָאתִי לִקְרוֹא הַצַּדִּיקִים לַתְּשׁוּבָה כִּי אִם־הַחַטָּאִים׃ |
הדמיון בין התיאורים רב מכדי שיהיה מקרי.
כדוגמאות נוספות ניתן למנות את תיאור מאסרו של ישו, בו נישק יהודה איש קריות את ישו על מנת לסמן לאוסרים את מי לאסור, ואת סיפור הרפואה בשבת.
דוגמה להבדל בין הבשורות היא הדרשה על ההר המצוטטת באריכות בבשורה על פי מתי, בעוד אצל לוקאס אותה דרשה, אומנם בקיצור משמעותי, מתרחשת במקום שונה ונקראת "הדרשה על המישור". אצל מרקוס אין הדרשה ותוכנה מופיעים כלל.
קיים גם חומר שנמצא במרקוס לבדו ולא בשתי הבשורות האחרות, כגון משל הזורע והנער ההולך אחריו לאחר מאסרו ובורח עירום, אולם אלו מקרים מעטים וקצרים מאוד.