stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ה'תשצ"א
לוח שנה > מאפייני לוח השנה

שנה מסוג זשג, ובה 355 ימים.
שנה "פשוטה": שאיננה מעוברת ובה חודש אדר אחד.
שנה "שלמה": שבה חשוון וכסלו בני 30 יום כל אחד.
י"ב בחשוון חל ביום שישי ולכן יום הזיכרון ליצחק רבין מוקדם ליום חמישי י"א בחשוון.
י"ג באדר חל בשבת, ולכן תענית אסתר מוקדמת ליום חמישי י"א באדר.
כ"ז בניסן חל ביום ראשון, ולכן יום הזיכרון לשואה ולגבורה נדחה ליום שני כ"ח בניסן (כלל זה הוחל משנת ה'תשנ"ז - 1997).
ד' באייר חל ביום ראשון, ולכן יום הזיכרון לחללי מערכות ישראל נדחה ליום שני ה' באייר ויום העצמאות נדחה ליום שלישי ו' באייר (כלל זה הוחל משנת ה'תשס"ד - 2004).
י' באייר חל בשבת, ולכן יום הרצל נדחה ליום ראשון י"א באייר.
האישה הנעלמת

| --- | --- |

 בימוי:  רייף פיינס 
 תסריט:  אבי מורגן 
 עריכה:  ניקולס גסטר 
 שחקנים ראשיים:  פליסיטי ג'ונס (אלן טרנן) רייף פיינס (צ'ארלס דיקנס) טום הולנדר (וילקי קולינס) מייקל מרקוס (צ'ארלס דיקנס הבן) ג'ואנה סקנלן (קתרין דיקנס) טום בורק קריסטין סקוט-תומאס מישל פיירלי ג'ון קוונה Philippe Smolikowski פרדיטה ויקס 
 מוזיקה:  אילן אשקרי 
 צילום:  רוב הארדי 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת
 חברת הפקה:  BBC Films 
 חברה מפיצה:  ורטיגו מדיה, Sony Pictures Classics 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  20 בפברואר 2014 
 משך הקרנה:  112 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט רומנטי, סרט שמבוסס על ספרים, סרט דרמה, סרט ביוגרפי, מלודרמה 
 הכנסות באתר מוג'ו:   invisiblewoman
 אתר רשמי
 דף הסרט ב־IMDb
 
האישה הנעלמת (באנגלית: The Invisible Woman) הוא סרט דרמה ביוגרפי בריטי משנת 2013, בבימויו של רייף פיינס. בסרט מככבים פיינס, פליסיטי ג'ונס, קריסטין סקוט-תומאס וטום הולנדר. את התסריט כתבה אבי מורגן והוא מבוסס על הספר באותו שם מאת קלייר טומלין. הסרט עוסק בפרשת האהבים החשאית בין צ'ארלס דיקנס ואלן טרנן, שנמשכה 13 שנה עד למותו של דיקנס בשנת 1870. הקרנת הבכורה של הסרט נערכה בפסטיבל הסרטים של טליורייד ב-31 באוגוסט 2013. בממלכה המאוחדת יצא הסרט לאקרנים ב-7 בפברואר 2014. מייקל או'קונור היה מועמד לפרס עיצוב התלבושות הטוב ביותר בטקס פרסי אוסקר ה-86.
צוות השחקנים

רייף פיינס – צ'ארלס דיקנס
פליסיטי ג'ונס – נלי טרנן
קריסטין סקוט-תומאס – גברת טרנן
טום הולנדר – וילקי קולינס
ג'ואנה סקנלן – קתרין דיקנס
מישל פיירלי – קרוליין גרייבס
ג'ונתן הרדן – מר ארנוט
טום ברק – ג'ורג' וורטון רובינסון
פרדיטה ויקס – מריה טרנן
מייקל מרקוס – צ'ארלי דיקנס
ג'ון קוואנה – הכומר בנהאם
אמנדה הייל – פאני טרנן
הפקה

המפיק סטיוארט מקינון מחברת Headline Pictures רכש את זכויות ההפקה של הסרט לביוגרפיה של קלייר טומלין, והזמין את אבי מורגן לכתוב את התסריט להפקה במימון BBC Films ומכון הסרטים הבריטי (BFI). אחרי שהתסריט נכתב, מקינון פנה למספר מפיקים ובמאים, וחתם על חוזה עם גבריאל טנה, שעבדה עם רייף פיינס על "קוריולאנוס", סרט הבכורה שלו כבמאי. ב-2010 אחרי השלמת "קוריולאנוס", הציעה טנה את הפרויקט לפיינס. ביולי 2011 הורכז על בחירתו של פיינס כבמאי. הוא לא ידע הרבה על דיקנס לפני שקיבל את הפרויקט, הוא סיפר שקרא רק את "דוריט הקטנה", והכיר את הספרים הידועים "ניקולס ניקלבי", "אוליבר טוויסט", "תקוות גדולות" מעיבודים לקולנוע וטלוויזיה. "לא ידעתי הרבה על האיש" הוסיף.
פיינס פנה בתחילה לשחקן אחר לגלם את דיקנס, אבל לבסוף הוא שיחק בעצמו את הדמות. הוא עבד בצמוד על אבי מורגן על התסריט, ולאט לאט התרגל לרעיון לגלם את דיקנס. פיינס ומורגן נפגשו עם טומלין לקבל ממנה הדרכה, אבל היא לא רצתה להיות מעורבת בכתיבה ממש של התסריט. בין השחקניות שנשקלו לגלם את נלי טרנן היו קארי מאליגן, אבי קורניש ופליסיטי ג'ונס. בדצמבר 2011 לוהקה ג'ונס לתפקיד, עוד לפני שפיינס הסכים לגלם את דיקנס.
שלב הצילומים החל באפריל 2012, ותוכנן לוח זמנים של עשרה שבועות של צילומים בקנט ובלונדון. צילומי החוץ נערכו באתר סמוך למרגייט, שם מתרחש הסיפור. עוד נערכו צילומים באולפני האחים וורנר, ליבסדן שבהרטפורדשייר.
הקרנת הבכורה של הסרט נערכה בפסטיבל הסרטים של טליורייד ב-31 באוגוסט 2013.
לקריאה נוספת

Tomalin, Claire (1991). The Invisible Woman: The Story of Nelly Ternan and Charles Dickens. New York: Knopf. ISBN 978-0394579597.
הערות שוליים

↑  "Telluride Colorado XL Film Festival (Program Guide)" (PDF). Telluride Film Festival. National Film Preserve. אורכב מ-המקור (PDF) ב-16 באוקטובר 2013. נבדק ב-16 באוקטובר 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Busis, Hillary (16 בינואר 2014). "Oscars 2014: And the nominees are..." Entertainment Weekly. Time. נבדק ב-22 באוגוסט 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Cooper, Sarah (14 במאי 2012). "The Invisible Woman". Screen Daily. Screen International. נבדק ב-26 בדצמבר 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2 3 4  "The Invisible Woman" (PDF). Mongrel Media. נבדק ב-26 בדצמבר 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  Uddin, Zakia (19 ביולי 2011). "Ralph Fiennes to direct film on Charles Dickens's secret affair?". Digital Spy. Hearst Magazines UK. נבדק ב-26 בדצמבר 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Ebiri, Bilge (23 בדצמבר 2013). "Ralph Fiennes on The Invisible Woman, Playing Dickens, and His Forgotten Film". Vulture. New York Media. נבדק ב-26 בדצמבר 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Kemp, Stuart (6 בספטמבר 2013). "Toronto: Ralph Fiennes Reveals Secrets of Making 'The Invisible Woman' (Q&A)". The Hollywood Reporter. Prometheus Global Media. נבדק ב-26 בדצמבר 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Appelo, Tim (31 באוגוסט 2013). "Telluride: Dickens' Secret Sex Life Exposed in Ralph Fiennes' World Premiere 'The Invisible Woman'". The Hollywood Reporter. Prometheus Global Media. נבדק ב-26 בדצמבר 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
תיאודריך הראשון

ערך זה עוסק במלך הפרנקי. אם התכוונתם למלך הוויזיגותים, ראו .
תיאודריך הראשון (Theuderic I;‏ 484/485 – 533/534) היה שליט פרנקי ואחד מראשוני השושלת המרובינגית.
ביוגרפיה > רקע

תיאודריך היה אחד מבניו, ואולי אף בנו הבכור, של המלך כלוביס הראשון, שאיחד את כל השבטים הפרנקים תחת שלטונו. עם מותו של כלוביס ב-511, חולקה ממלכתו בין ארבעת בניו לפי המנהג הסאלי: כילדברט הראשון נעשה לשליט אזור פריז, כלודומר הומלך על סואסון, כלותאר הראשון קבע את בירתו באורליאן ותיאודריך קיבל את ריימס, מץ וסביבתן. ממלכתו של האחרון הפכה ברבות הימים לאוסטרזיה. תיאודריך היה נשוי לסואווגוטה, בתו של זיגיסמונד, מלך בורגונדיה.
ביוגרפיה > ראשית שלטונו

בשנת 516 לערך, הותקפה ארצו על ידי היגלק, מלך גוטלנד (כיום בשוודיה המודרנית). תיאודריך שלח צבא בראשות בנו, תיאודברט הראשון, שהביס את הפולשים והרג את מלכם.
ב-523, תקפו תיאודריך ושלושת אחיו את נחלותיו של זיגיסמונד והביסו אותו. אך הצבא הבורגונדי לא מוגר: גונדומר, אחיו של זיגיסמונד, גירש את הפרנקים בקרב וזרונטיה שהתחולל ב-21 ביוני 524, בו נהרג כלודומר.
ביוגרפיה > אחרית שלטונו

ב-529 התערב תיאודריך, יחד עם אחיו כלותאר, במלחמת הירושה של שבט התורינגים, ותמך בטוען לכתר הרמנפריד נגד אחיו באדריק. בתמורה לעזרתם, הבטיח להם הרמנפריד את חצי ממלכתו שנשלט בידי אויבו. הפרנקים הביסו את צבאו של באדריק ולאחר שנפל בשבי, ערפו את ראשו. הרמנפריד סירב לעמוד בהתחייבותו ולא מסר את הקרקע שהבטיח. ב-531 או ב-532, פלשו תיאודריך ואחיו שוב לממלכתו וכבשו את הבירה סקיתינגי. הרמנפריד הצליח להימלט, אך הסכים להיפגש עם המלך מריימס כשזה ערב לביטחונו. השניים נועדו ביחד בעיר צילפיך, ותיאודריך העניק לתורינגי מתנות רבות - אך כשזה עמד על החומה, הוא נדחף אל מותו.
ב-532 שוב פשטו תיאודריך ואחיו על בורגונדיה, והצליחו להרוג את גונדומר בקרב אוטן. ב-534 הם חילקו את בורגונדיה ביניהם. באותה שנה מת המלך.
ביל מוראן

| --- | --- |

 לידה:  1958  (בן 66 בערך) מדינת ניו יורק, ארצות הברית
 כינוי:  Bill 
 השכלה:  האקדמיה הימית של ארצות הברית  מכללת המלחמה הלאומית  Valley Central High School 
 השתייכות:  צי ארצות הברית
 תקופת הפעילות:  1981–2019 (כ־38 שנים)
 דרגה:   אדמירל
 תפקידים בשירות
 מפקד טייסת סיור VP-46  מפקד כנף סיור 2  ראש אגף כוח אדם של הצי  סגן ראש המבצעים הימיים
 עיטורים
  מדליית השירות המצוין של הצי  מדליית השירות העילאי של מחלקת ההגנה   לגיון ההצטיינות (5)
 
ויליאם פרנסיס "ביל" מוראן (באנגלית: William Francis "Bill" Moran) (נולד ב-1958) הוא אדמירל בדימוס בצי ארצות הברית, בתפקידו האחרון שירת כסגן ראש המבצעים הימיים.
ביוגרפיה

מוראן נולד במדינת ניו יורק, למד בתיכון ואלי סנטרל במונטגומרי שבמחוז אורנג'. ב-1981 סיים את לימודיו באקדמיה הימית של ארצות הברית והצטרף לצי.
הוכשר כטייס מטוס הסיור P-3 אוריון ושירת בטייסת הסיור 44 במיין ובטייסת הסיור 45 בפלורידה. פיקד על טייסת הסיור 46 במדינת וושינגטון ועל כנף הסיור 2 בהוואי. לאורך שירותו הוצב בבסיסי חיל הים ונאט"ו בסיציליה שבאיטליה, ברוטה שבספרד, באיים האזוריים, בקפלאוויק שבאיסלנד, במיסוואה שביפן, בדייגו גרסיה, בעומאן ובבחריין. תקופה ממושכת שימש מדריך טיסה.
בתפקידי מטה שימש קצין בטיחות ועוזר קצין אחזקה של כנף 11 בג'קסונוויל, מילא תפקידים באגף כוח האדם של הצי, שימש עוזר מפקד צי האוקיינוס השקט ועוזר ראש המבצעים הימים, בשנים 2008–2010 שירת כמפקד להק הסיור של הצי. בפברואר 2012 מונה לראש ענף לוחמה אווירית במטה הצי.
באוגוסט 2013 מונה לראש אגף כוח האדם של הצי, במאי 2016 מונה לסגן ראש המבצעים הימיים. באפריל 2019 נקבע כי ימונה לראש המבצעים הימיים הבא בכפוף לאישור הסנאט, אולם ביולי 2019 הסיר את מועמדותו והודיע על פרישתו מהשירות בשל שיקול דעת לקוי, עקב שמירת קשר עם קצין שהודח בעקבות חקירה על התנהגות מינית בלתי הולמת.
במהלך שירותו עוטר במדליית השירות המצוין של הצי, מדליית השירות העילאי של מחלקת ההגנה, וחמש פעמים באות לגיון ההצטיינות.
מוראן בעל תואר שני בלימודי ביטחון לאומי ואסטרטגיה צבאית ממכללת המלחמה של הצי.
הערות שוליים

↑  Admiral who was to become Navy's top officer to retire instead, citing bad judgment, ‏ABC, ‏8 ביולי 2019
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "ביל מוראן".
ה'תש"ץ

| --- | --- |
 : ערך זה עוסק בשנה עתידית פרטים המופיעים בו עשויים להשתנות, ואירועים המצוינים בו עשויים שלא להתרחש.
ה'תש"ץ או ה'תש"צ (5,790) ובקיצור תש"ץ או תש"צ – היא שנה עברית  אשר תחל ביום א' בתשרי, אור ל-10 בספטמבר 2029, ותסתיים ביום כ"ט באלול, 27 בספטמבר 2030.
המולד של תשרי חל ביום השבת, 18 שעות ו-164 חלקים. לפיכך זו שנה מסוג בחה. היא מעוברת, ואורכה 383 ימים.
זו שנה ראשונה לשמיטה, ושנת 14 במחזור העיבור ה-305. תקופת ניסן שבשנה זו היא תחילת שנת 22 (סימנה כבלבז) במחזור השמש ה-207.
שנה זו היא שנת 1,961 לחורבן הבית, ושנת 2,341 לשטרות.
מדינת ישראל תחגוג ביום העצמאות ה'תש"ץ 82 שנות עצמאות.
לוח שנה > מאפייני לוח השנה

שנה מסוג בחה, ובה 383 ימים.
שנה מעוברת ובה שני חודשי אדר - אדר א' ואדר ב'. חג הפורים נחוג בשנה כזו באדר ב'. בנוסף, בי"ד באדר א' מציינים פורים קטן, ובט"ו באדר א' מציינים שושן פורים קטן.
שנה "חסרה": שבה חשוון וכסלו בני 29 יום כל אחד
כ"ח באייר חל ביום שישי, ולכן טקסי יום ירושלים מוקדמים ליום חמישי כ"ז באייר. בכל זאת, הצביון הדתי של היום (אמירת ההלל ומזמורי התודה) מתקיים ביום שישי כ"ח באייר.
אומפרזול

| --- | --- |

המבנה הכימי של אומפרזול
 
 שם IUPAC
 5-Methoxy-2-[(4-methoxy-3,5-dimethylpyridin-2-yl)methanesulfinyl]-1H-benzimidazole
 שמות מסחריים בישראל
 אומפרדקס, אומפרדקס Z, לוסק, אומפרה
 נתונים כימיים
 כתיב כימי:  C17H19N3F3O3S 
 מסה מולרית:  345.42 גרם למול
 נתונים פרמוקוקינטיים
 זמינות ביולוגית:  35–76%
 זמן מחצית חיים:  1–1.2 שעות
 בטיחות
 קטגוריית סיכון בהריון:  קטגוריית סיכון B3 (אוסטרליה), קטגוריית סיכון C 
 דרכי מתן:  פומי; עירוי תוך ורידי
 מזהים
 קוד ATC:  A02BC01
 מספר CAS:  73590-58-6
 PubChem:  4594
 ChemSpider:  4433
 
אומפרזול (Omeprazole) היא תרופה המעכבת משאבות פרוטונים (proton pump inhibitor) ונוגדת חומציות בקיבה. בישראל נסחר גם בשמות אומפרדקס, אומפרה, לוסק ואומפרדקס Z.
שימוש רפואי

אומפרזול משמשת לטיפול בצרבת, רפלוקס קיבתי ושטי (GERD), כיב (אולקוס) קיבתי ותריסריוני, הפרעות בעיכול ודלקת קיבה (gastritis).
התרופה יכולה להיות משולבת עם אנטיביוטיקות קלריתרומיצין (אנ') ואמוקסיצילין למשך 7 עד 14 יום לטיפול המשולש בהליקובקטר פילורי.
אזהרות מובלטות

אזהרת מסגרת שחורה (אנ') כוללת הנחיה להימנע מאומפרזול במצבים הבאים: רגישות (אלרגיה) לחומרי התרופה או לתרופות דומות (פנטופרזול, לנסופרזול, ראבפרזול, אסומפרזול), נטילת נלפינביר, קושי או כאב בבליעת מזון, הקאה דמית, צואה דמית או שחורה, צרבת עם טשטוש, הזעה או סחרחורת, הופעת כאב חזה תכופה או גיל מתחת 18.
תופעות לוואי

תופעות לוואי ששכיחותן אינה ידועה כוללות ירידה ברמת המגנזיום בדם ועליה בסיכון לסרטן קיבה.
תופעות הלוואי הנפוצות ביותר של התרופה (עד 1 מכל 10 מטופלים) הן: כאב ראש, השפעות על הקיבה או על המעי: שלשול, כאב בטן, עצירות, נפיחות (גזים), בחילה או הקאה ופוליפים שפירים בקיבה.
תופעות לוואי שאינן שכיחות (עד 1 מכל 100 מטופלים) כוללות נפיחות ברגליים ובקרסוליים, נדודי שינה, סחרחורת, תחושת עקצוץ ונימול, תחושת נמנום, תחושת סחרור (ורטיגו), שינויים בבדיקות דם לבדיקת תפקודי כבד, פריחה בעור, פריחה גבשושית (סרפדת) וגירוד בעור וכן הרגשה כללית לא טובה וחוסר אנרגיה. עוד תופעות לוואי, נדירות יותר (וחלקן מסוכנות), מפורטות בעלון לצרכן.
תגובות בין תרופתיות

אומפרזול עלול להשפיע לרעה כאשר ניטל בשילוב עם נלפיביר, אטזנביר, סקווינביר (תרופות נגד HIV), דיגוקסין, דיאזפם, פניטואין, נוגדי קרישה כמו וורפרין (קומדין), ריפאמפיצין, טקרולימוס, מיקופנולאט, היפריקום (מוכר גם כרמוטיב), צילוסטזול, קלופידוגרל, ארלוטיניב, מתוטרקסט ועוד.
מנגנון הפעולה

אומפרזול הוא מעכב משאבות פרוטונים. הוא מדכא הפרשת מיצי קיבה על ידי עיכוב סלקטיבי של משאבת פרוטונים. משאבה זאת נמצאת בתאים הפריאטליים בקיבה. עצירה פתאומית של נטילת התרופה עלולה לגרום לקיבה לייצר הרבה יותר חומצה, ולגרום לתסמינים לחזור. הפחתת המינון בהדרגה, לפני הפסקה מוחלטת, תמנע זאת.
פרמקוקינטיקה

אומפרזול נספג במעי. משך הספיגה הוא 3-6 שעות. ספיגה של אומפרזול היא מקסימלית בעת עיכול מזון שכן חוסמי הפרוטונים חוסמים קולטנים הפעילים בעיקר בעת שהמזון נעכל, ולכן רצוי ליטול תרופה זו שעה לפני האוכל (עם או בלי כוס מים) וזאת מכיוון שלתרופה עצמה לוקח זמן להגיע למעי ולהיספג. זמינות ביולוגית (bioavailability) היא 60% בקירוב. המטבוליזם של התרופה מתבצע על ידי מערכת cyp450 בעיקר בכבד. 80% מהתוצרים של התרופה מופרשים בשתן ו-20% מופרשים בצואה. זמן מחצית חיים (t1/2) שעה עד שעה ורבע.
הערות שוליים

↑  "Prilosec - omeprazole magnesium capsule, delayed release Prilosec - omeprazole magnesium granule, delayed release". DailyMed. 22 בדצמבר 2016. ארכיון מ-27 בדצמבר 2019. נבדק ב-15 בפברואר 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Vaz-da-Silva M, Loureiro AI, Nunes T, Maia J, Tavares S, Falcão A,  et al. (2005). "Bioavailability and bioequivalence of two enteric-coated formulations of omeprazole in fasting and fed conditions". Clinical Drug Investigation. 25 (6): 391–399. doi:10.2165/00044011-200525060-00004. PMID 17532679. S2CID 22082780. ארכיון מ-13 במרץ 2013. נבדק ב-21 באוקטובר 2018. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  דקסל בע"מ, אומפרדקס Z - עלון לצרכן, באתר מאגר התרופות - משרד הבריאות, ‏21/09/2022
1 2 3  טבע בע"מ, לוסק - עלון לצרכן, באתר מאגר התרופות - משרד הבריאות, ‏13/07/2022
↑  ד"ר איתי גל, התרופה המוכרת שמעלה את הסיכון לסרטן הקיבה ב-250%, באתר ynet, 5 בנובמבר 2017
↑  How and when to take omeprazole, nhs.uk, ‏2021-09-17 (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007544463405171  BnF: cb12258340t (data)  GND: 4231565-7  LCCN: sh95003436  SUDOC: 031351646 
הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
ג'ובאני בטיסטה אודיירנה

| --- | --- |

 לידה:  13 באפריל 1597 רגוזה, איטליה 
 פטירה:  6 באוגוסט 1660  (בגיל 63) Palma di Montechiaro, איטליה 
 ענף מדעי:  אסטרונומיה
 מקום מגורים:  סיציליה
 תרומות עיקריות
 חתימה:   
 
ג'ובאני בטיסטה אודיירנה (Giovanni Battista Odierna או Giovanni Battista Hodierna, ‏13 באפריל 1597  – 6 באוגוסט 1660) היה אסטרונום וכומר איטלקי, שחי ברגוזה שבסיציליה ומאוחר יותר הפך לחבר בחצרו של דוכס מונטקיארו. אודיירנה התעניין וביצע מחקרים בתחומים שונים של מדעי הטבע, ביניהם בוטניקה ופיזיקה, אך עבודתו המרכזית הייתה בתחום אסטרונומיה תצפיתית. בעזרת טלסקופ גליליאני הוא צפה בעצמים במערכת השמש כגון צדק ושבתאי וירחיהם וכן בשביטים, ותיעד את תנועתם. מלבד זאת, הוא מצא עניין רב בערפיליות, ובאחת מעבודותיו החשובות הרכיב קטלוג של כ-40 עצמים, ביניהם לפחות 19 ערפיליות וצבירים שהצליחו להצליב עם עצמים בעלי סימונים מודרניים.
שנותיו הראשונות

אודיירנה נולד ברגוזה שבסיציליה, וככל הנראה גדל בסביבה עניה והשכלתו המדעית הייתה עצמאית. כבר כאיש צעיר התעניין באסטרונומיה: הוא צפה בשלושה שביטים בשנים 1618-1619 מרגוזה, באמצעות טלסקופ גליליאני עם הגדלה קבועה של פי 20.
השכלתו הרשמית הייתה דתית והוא הוסמך לתפקיד כומר קתולי בשנת 1622 בעיר סירקוזה. לאחר מכן חזר לעיר מולדתו ובשנים 1625 עד 1636 מילא תפקיד כומר ברגוזה ולימד מתמטיקה ואסטרונומיה.
מחקר מדעי

ב-1636 הצטרף אודיירנה לקרלו וגוליו תומאס, דוכסי מונטקיארו, למושבם החדש בפלמה דה מונטקיארו. הם נתנו לו בית ושטח אדמה וכן מימנו את פרסומיו, והוא שירת אותם כאיש דת של הקהילה הקטנה. ב-1644 קיבל אודיירנה דוקטורט בתאולוגיה, שנה לאחר מכן קיבל תואר כומר בכיר וב-1655 מונה להיות מתמטיקאי החצר.
מלבד חובותיו ככומר, אודיירנה עסק באסטרונומיה, כמו גם בפילוסופיה של הטבע, פיזיקה, בוטניקה ומדעים אחרים. הוא חקר מעבר אור במנסרה, פיתח הסבר ראשוני של הקשת בענן וחקר תופעות מטאורולוגיות. כמו כן, הוא פיתח מיקרוסקופ בסיסי וחקר עיני חרקים ושיני נחשים ארסיים.
בתחום האסטרונומיה, אודיירנה היה חסיד נלהב של גלילאו גליליי, ובמיוחד התרשם מתצפיותיו על כוכבים וערפיליות. מה שהוליד התעניינות ארוכה בערפיליות, למרות שרוב עבודתו האסטרונומית התרכזה בגופים במערכת השמש.
מחקר מדעי > חקר מערכת השמש

בשנים 1646 ו-1653, אודיירנה צפה בשבתאי וצייר סקיצות מדויקות של כוכב הלכת וטבעותיו. בשנת 1656 הייתה לו התכתבות קצרה בנושא עם כריסטיאן הויגנס, ופרסומו "Protei caelestis vertigines sev. Saturni systema", משנת 1657, הוא אחת העבודות המוכרות ביותר שלו.
ב-1652 הוא צפה בליקויים של ירחי צדק, כמו גם במעברים של הצלליות שלהם על דיסקת כוכב הלכת. ב-1656 פרסם את עבודתו המוכרת ביותר, "Medicaeorum Ephemerides" - האפימריס (לוח השנה המתאר את תנועתם של גרמי השמים) הראשון של הירחים הגליליאניים, שהיה מבוסס על תאוריה משופרת של תנועת ירחי צדק, על פי תרומה של שלושה סוגי הפרעות מחזוריות, המקבילה לתאוריה פלנטרית מודרנית.
במאמרו משנת 1656, אודיירנה מתאר את הופעתם של השמש והירח, כולל כתמי שמש וליקויים.
מחקר מדעי > עבודתו על ערפיליות

עבודתו של אודיירנה משנת 1654 - "אודות שביטים ועצמי השמיים הנערצים" - היא אולי המעניינת מכולן. לרוע המזל, עבדה זו זכתה להתעלמות ונשכחה עד שהתגלתה במאמר משנת 1985 (מאת סריו ושותפיו). אודיירנה סבר כי יש הבדל מהותי בין שביטים וערפיליות: עקב תנועתם ושינוי בהופעתם של שביטים, הוא סבר כי הם עשויים מחומר ארצי יותר, בעוד שערפיליות עשויות מכוכבים. בחלק הראשון של המאמר הוא עוקב אחר רעיונותיו של גלילאו אודות שביטים. בחלק השני, המעניין יותר, הוא מתאר רשימה של 40 ערפיליות בהן צפה, עם סקיצות ותרשימים למציאתן.
אודיירנה סיווג עצמים ערפיליים לשלוש קטגוריות, בהתאם ליכולת להפרידם לכוכבים: Luminosae - ניתנים להפרדה בעין לא מזוינת, Nebulae - נראים כערפיליות בעין אך ניתנים להפרדה בטלסקופ, Occultae - לא ניתנים להפרדה גם בטלסקופ. כ-25 עצמים מתוך רשימה זו זוהו עם גרמי שמיים עמוקים המוכרים לנו כיום (בעיקר צבירים פתוחים), בעוד שאחרים הם עצמים מדומים (asterisms) או מתוארים בפירוט שאינו מספיק לזיהוי.
קטלוג העצמים הערפיליים של אודיירנה כולל תגליות עצמאיות של גלקסיית אנדרומדה וערפילית אוריון (M42) ובין 9 ל-16 תגליות מקוריות של עצמים נוספים, שרובם נכנסו אחר-כך לקטלוג מסיה, וביניהם: M6, M36, M37, M38, M41, M47, ערפילית הלגונה וצביר אלפא פרסאוס. כמו כן, בעבודתו הוא יצר את הציור הקדום ביותר שהשתמר של ערפילית אוריון.
השפעה מדעית והנצחה

גילוייו של גרמי שמיים עמוקים נעשו כחלק מפרויקט גדול שיזם, בבניית אטלס שמיים מקיף, פרויקט שהוא מעולם לא סיים. אודיירנה נפטר בשנת 1660 בפלמה דה מונטקיארו.
למרות תגליותיו באסטרונומיה, שהיו מעניינות ואף מרשימות לתקופתו, תרומתו של אודיירנה הייתה בעלת השפעה מועטה על המדע באותה תקופה. שתי הסיבות העיקריות לכך היו כנראה בידודו היחסי - פרסומיו כמעט ולא היו מוכרים מחוץ לסיציליה - והעובדה שתאוריו האסטרונומיים נטו להיות מהולים באסטרולוגיה.
אודיירנה הונצח על ידי הקהילה האסטרונומית על ידי מתן שמו לאסטרואיד 21047, שקודם לכן סומן כ-1990 SE5.
מינדן

מינדן במאה ה-17, תחריט נחושת מטופוגרפיה גרמניה
תחנת הרכבת במינדן
מינדן (בגרמנית: Minden, ‏האזנהקובץ:Minden.ogg‏Ⓘ‏) היא עיר במדינת נורדריין-וסטפאליה שבגרמניה. העיר נמצאת במחוז מינדן-ליבקה ויושבת על נהר וזר. אוכלוסיית העיר מונה כ-82,000 תושבים. מינדן היא העיר המרכזית במחוז מינדן-לובקה, המהווה חלק מנפת דטמולד. העיר ידועה בזכות מיקומה על הצטלבות נהר הווזר ותעלת מיטלאנד (Mitteland, "מרכז הארץ").
היסטוריה > ימי הבניים

העיר מינדן מופיעה לראשונה בכתובים ברישומי שליטי האימפריה הפרנקית בני השושלת הקרולינגית בשנת 798. קרל הגדול ייסד את בישופות מינדן בסביבות שנת 800. העיר זכתה לכתב זכויות עירוני בשנת 977. במהלכה של מלחמת שלושים השנים (1618-1648) נכבשה העיר בין השנים 1625–1634 על ידי כוחות קיסר האימפריה הרומית הקדושה הקתוליים. בשנת 1634 הטילו הכוחות הפרוטסטנטיים של ממלכת שוודיה מצור על העיר וכבשו אותה. כריסטינה, מלכת שוודיה העניקה לעיר אוטונומיה מלאה בניהול העניינים העירוניים. בשנת 1648, בעקבות חתימת שלום וסטפאליה, עברה השליטה בעיר ובבישופות מינדן כולה לידי ממלכת ברנדנבורג ומאוחר יותר לידי יורשתה - פרוסיה.
היסטוריה > ימי הבניים > העת החדשה

ב-1 באוגוסט 1759 התחולל בשערי העיר קרב מינדן, אחד הקרבות המכריעים במלחמת שבע השנים. בשנת 1806 כבש הצבא הצרפתי את העיר מינדן. בין השנים 1807–1810 השתייכה העיר לממלכת וסטפאליה - מדינה גרורה של צרפת. משנת 1810 ועד 1813 סופחה העיר ישירות לצרפת, עד ששבה לשלטון פרוסי עם תבוסתו הסופית של נפוליאון בקרב העמים בלייפציג. בשנות השלטון הפרוסי הפכה מינדן לעיר מבצר, דבר שעיכב מאוד את התפתחותה.
היסטוריה > מלחמת העולם הראשונה ואילך

במהלכה של מלחמת העולם הראשונה הוקם בעיר מחנה שבויים גדול. ב-24 ביוני 1922 פרצו בעיר מהומות בעקבות רצח המדינאי הגרמני-יהודי ולטר רתנאו, ועסקים רבים המזוהים עם פעילי ימין הושחתו. בשנות מלחמת העולם השנייה הופצצה העיר על ידי בעלות הברית לנוכח חשיבותה של העיר כמוקד תחבורה ותעשייה, ומרכז העיר נחרב בחלקו הגדול. העיר שוחררה על ידי הצבא הבריטי אשר הקים בו בסיסי קבע שפונו בהדרגה עד לסוף שנות ה-90. לאחר המלחמה איבדה העיר את מעמדה כמרכז אדמיניסטרטיבי.
כלכלה ותשתיות

מינדן ממוקמת על קו הנובר-מינדן ומינדן-האם המהווים חלק מהקו הראשי המחבר בין חבל הרוהר וקלן לברלין, ובין אמסטרדם וברלין. העיר סמוכה לכביש המהיר A2 המחבר בין קלן וברלין. בעיר ממוקמים כמה נמלי נהר חשובים לאורך תעלת מיטלנד ומשמשים את התעשייה המקומית. בעיר מצויים מטותיהם של שני תאגידים תעשייתיים חשובים, יצרנית הקפה ומוצרי הבית מליטה (Melita) ויצרנית הרכיבים האלקטרוניים ואגו (Wago) המעסיקה למעלה מ-4,600 עובדים ברחבי העולם. במינדן פועל סניף של אוניברסיטת בילפלד המתמקד במקצועות טכניים כאדריכלות והנדסה.
תרבות ופנאי

חלקים נרחבים מהעיר העתיקה של מינדן נחרבו במלחמת העולם השנייה כמו גם במסגרת פעולות שונות לחידוש פני העיר משנות החמישים ואילך. העיר איננה משופעת במבנים ראויים לציון או מתחמים בעלי חשיבות ארכיטקטונית משמעותית. ראויים לציון הקתדרלה בסגנון הרומנסקי-גותי המוקדשת לגורגוניוס הקדוש; כנסיות שמעון הקדוש; מרטיני הקדוש; מריה; ויוהאניס הקדוש הגותיות, וכנסיית פטרי הבארוקית. אכסדרת העמודים הגותית של בית העירייה הישן של מינדן שרדה הפצצה כבדה במהלכה של מלחמת העולם השנייה ושולבה בבניין העירייה המשוחזר. המוזיאון המקומי של מינדן מורכב משורת בתים טיפוסיים, ומציג מוצגים הקשורים בהיסטוריה העירונית. במבנה השלטון המחוזי לשעבר שוכן ארכיון העיר והמחוז מינדן-ליבקה. בין היתר ניתן למצוא בו את "כרטסת היהודים" שהוכנה על ידי המשטרה המקומית בשנות השלטון הנאצי.
מינדן משופעת בשרידים לעברה כעיר מבצר פרוסית. בעיקר בגדה המזרחית של נהר הווזר נותרו רבים מהביצורים המקוריים מאמצע המאה ה-19 כמו גם קסרקטינים ומבני שלטון. עם פירוקה של חומת העיר בשלהי המאה ה-19 הוקפה העיר העתיקה בגן ציבורי גדול המכונה "גלסיס". הודות לעברה כעיר מבצר פרוסית חשובה הוקם בעיר מוזיאון להיסטוריה של פרוסיה, אך הוא סגור עד להודעה חדשה בשל קשיים כלכליים.
האזור שלגדות נהר הווזר משמש את העיר כריאה ירוקה. בין היתר ממוקמים לגדותיו של הנהר אצטדיון כדורגל, בריכת שחיה, חוף רחצה, אתר קמפינג ומגרש מיני-גולף.
האתר הייחודי ביותר במינדן הוא "מחלף המים", נקודת ההצטלבות של תעלת מיטלאנד עם נהר הווזר. צפונית לעיר העתיקה של מינדן זורמת תעלת מיטלנד בגשר עצום ממדים מעל נהר הווזר. באתר קיים מרכז מבקרים קטן הסוקר את תולדות התעלה ואת מאפייניה הטכניים. הפלגה בין התעלה והנהר, המשולבת לעיתים בנסיעה ברכבת קיטור היסטורית מהווה גם היא אטרקציה תיירותית פופולרית.
קהילה יהודית

קהילה יהודית התקיימה במינדן החל מהמאה ה-13. במאה ה-19 החלה הקהילה לגדול במהירות, ומנתה כ-400 חברים. בשנת 1850 התפצלה הקהילה לשתי קהילות, קהילה קונסרבטיבית וקהילה רפורמית, ששנה לאחר מכן, בעקבות בוררות בין הצדדים, חזרה להיות "קהילה מאוחדת" (גר'). בתקופת השלטון הנאצי היגרו רבים מבני הקהילה, אך רבים שולחו מזרחה ונספו, בין היתר בריגה. המשלוח הראשון של יהודים מנפת מינדן יצא ב-13 בדצמבר 1941 מלשכת ה-גסטאפו בבילפלד לריגה. בשלהי המאה ה-19 נחנך במרכז העיר העתיקה בית כנסת גדול שהוחרב בליל הבדולח. בשנות ה-50 הוקמה הקהילה היהודית מחדש על ידי יהודים מקומיים ששבו אליה בתום המלחמה. בשנת 1958 נחנך בית הכנסת החדש במיקום בו עמד בית הכנסת שנחרב. הקהילה היהודית במינדן מונה כ-100 חברים, רובם מהגרים ופליטים מארצות ברית המועצות לשעבר. מוסדות הקהילה כוללים בית כנסת, בית הקהילה ובו "אולם הסובלנות" ולוח זיכרון לבני הקהילה שנספו בשואה, ובית קברות פעיל. בנוסף אחראית הקהילה לכעשרה בתי קברות יהודיים בלתי פעילים במחוז מינדן-לובקה.
הצטלבות תעלת מיטלנד ונהר הווזר
בית הכנסת במינדן
איליין לוריא

איליין לוריא (באנגלית: Elaine Luria; נולדה ב-15 באוגוסט 1975) היא פוליטיקאית יהודייה-אמריקאית, חברת המפלגה הדמוקרטית שכיהנה כנציגת המחוז השני של וירג'יניה בבית הנבחרים של ארצות הברית.