stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
איגרת על הסובלנות
הערות שוליים

↑  פיטר שלומוביץ, מנדלסון ולוק: על הסובלנות, מחקרי ירושלים במחשבת ישראל, 1990, עמ' 439
↑  Raymond Klibansky and J. W. Gough (eds.), Espitola de Tolerantia/A Letter on Toleration, Oxford: Clarendon Press, 1968, עמ' x, xvi-xvii
↑  ריימונד קליבנסקי, תרגום: יורם ברונובסקי, איגרות על הסובלנות, ירושלים: מאגנס, 1990
↑  תרגום: יורם ברונובסקי, איגרות על הסובלנות, ירושלים: מאגנס, 1990
↑  תרגום: יורם ברונובסקי, איגרות על הסובלנות, ירושלים: מאגנס, 1990, עמ' 40
1 2 3  תרגום: יורם ברונובסקי, איגרות על הסובלנות, ירושלים: מאגנס, 1990, עמ' 42
↑  תרגום: יורם ברונובסקי, איגרות על הסובלנות ירושלים, ירושלים: מאגנס, 1990, עמ' 44
↑  תרגום: יורם ברונובסקי, איגרות על הסובלנות, ירושלים: מאגנס, 1990, עמ' 48
↑  תרגום: יורם ברונובסקי, איגרות על הסובלנות, ירושלים: מאגנס, 1990, עמ' 40-41
מייק האקבי

מייקל דייל האקבי (באנגלית: Michael Dale "Mike" Huckabee; נולד ב-24 באוגוסט 1955) הוא פוליטיקאי אמריקאי חבר המפלגה הרפובליקנית, מושל ארקנסו לשעבר המיועד לכהן כשגריר ארצות הברית בישראל. התמודד פעמיים על מועמדות מפלגתו בבחירות לנשיאות, ב-2008 וב-2016.
תחילת דרכו

האקבי נולד ב-1955 בעיירה הופ שבארקנסו, בה נולד לפניו גם נשיא ארצות הברית ביל קלינטון. אביו היה כבאי ומכונאי, ואמו הייתה פקידה. בגיל 14 עבד בתחנת רדיו מקומית כקריין חדשות ומזג אוויר, והיה ראש מועצת התלמידים בבית הספר התיכון של הופ.
סיים בהצטיינות אוניברסיטה מקומית שמשויכת לכנסייה הבפטיסיטית הדרומית, ואחר כך בסמינר תאולוגי בפטיסטי בטקסס. אחרי לימודיו היה עוזר של מטיף טלוויזיוני אוונגליסטי, ואחר כך שימש ככומר במספר קהילות בפטיסטיות-דרומיות בארקנסו. בין 1989 ל-1991 היה נשיא ארגון הגג של הקהילות הבפטיסטיות-הדרומיות בארקנסו. באותה תקופה היה גם נשיא של תחנת טלוויזיה בעל גוון דתי.
קריירה פוליטית

האקבי נכנס לפוליטיקה ב-1992 כרפובליקני במדינה שהממסד הפוליטי שלה נשלט באופן מסורתי על ידי המפלגה הדמוקרטית. הוא התמודד על נציגות ארקנסו בסנאט האמריקני מול הסנטור הדמוקרטי המכהן, והפסיד לו. באותה שנה נבחר מושל ארקנסו ביל קלינטון לנשיא ארצות הברית, ופינה את משרת מושל המדינה לסגנו ג'ים גאי טאקר. ביולי 1993 התמודד האקבי על משרת סגן המושל שהתפנתה עקב כך, וניצח בהתמודדות. הוא נבחר בשנית לתפקיד, לתקופת כהונה מלאה, כעבור שנה.
ב-1996 התפטר המושל טאקר מתפקידו עקב הסתבכותו בפרשת ווייטווטר והאקבי הושבע במקומו לתפקיד. הוא נבחר כמושל בבחירות של 1998 ושוב ב-2002. הוא נבחר על ידי הטיים מגזין כאחד מחמשת המושלים הטובים ביותר בשנת 2005, ושימש כיו"ר איגוד המושלים בארצות הברית לשנת 2005–2006.
עם תום כהונתו, בתחילת 2007 הכריז על כוונתו לרוץ למועמדות המפלגה הרפובליקנית לנשיאות ארצות הברית. במשך רוב השנה הוא נחשב לאחד מהמועמדים המשניים, עם אחוזי תמיכה חד ספרתיים, ועם כוח ארגוני מצומצם ותרומות מעטות. אולם הופעתו הטובה בעימותים הפומביים שהתקיימו בין המועמדים וחוסר שביעות הרצון של ציבור הבוחרים מהמועמדים הקיימים הביאו לזינוקו בסקרים. בדצמבר 2007 הגיע למקום הראשון בסקרים על ההתמודדות הראשונה באיווה, והוא הגיע למקום השני בסקרים הארציים.
האקבי הדגיש את הרקע הדתי שלו כבעל תואר בתאולוגיה וככומר, ואף מתגאה בכך שהוא "מנהיג נוצרי" ומכחיש מדע ואבולוציה,  ובכך קיווה לתמיכה של הציבור הדתי-שמרני שמהווה חלק גדול מקהל הבוחרים בבחירות המקדימות במפלגה הרפובליקנית. האקבי פרש מהמירוץ לאחר שיריבו מקיין זכה למספר מספק של צירים.
לאחר פרישתו מן המרוץ החל לשמש כפרשן של רשת החדשות פוקס ניוז, והחל מספטמבר 2008 מגיש שם תוכנית שבועית הקרויה על שמו, בה הוא מראיין אורחים ופרשנים בהשתתפות קהל חי.
ב-12 בנובמבר 2024 הודיע הנשיא הנבחר של ארצות הברית, דונלד טראמפ כי ימנה את האקבי לשגריר ארצות הברית בישראל.
קריירה פוליטית > עמדות פוליטיות

האקבי מזוהה עם הימין הנוצרי האוונגליסטי בארצות הברית, וככזה, עמדותיו בנושאים חברתיים הן שמרניות מובהקות: הוא מתנגד להפלות מלאכותיות ותומך בתיקון לחוקה שיאסור אותן. הוא גם מתנגד למחקר בתאי גזע עובריים. הוא מתנגד לכל צורה של הכרה בזוגיות חד-מינית (בין אם בצורת נישואים חד-מיניים ובין אם בצורת איחוד אזרחי).
נושא נוסף שבו הוא נמצא בקצה הימני של הספקטרום הפוליטי הוא נושא הפיקוח על כלי נשק. הוא מצדד בפירוש כוללני לתיקון השני לחוקת ארצות הברית, ומתנגד לכל ניסיון להטיל מגבלות על אחזקת נשק ומכירתו.
בתחום הכלכלי, האקבי תומך בתוכנית המכונה "FairTax" (אנ') לביטול מס ההכנסה הפדרלי ומיסים פדרליים נוספים והחלפתם במס קניה פדרלי.
בנושא ההתמודדות עם ההגירה הבלתי חוקית לארצות הברית, שהפך לאחד הנושאים המרכזיים בהתמודדות הפנימית בתוך המפלגה הרפובליקנית, גילה האקבי עמדות מתונות יחסית לקו הקיצוני שדורשים רבים מהבסיס הקשה של הבוחרים הרפובליקנים. כך הוא עומד מאחורי החלטתו כמושל לאפשר לילדי מהגרים בלתי חוקיים לזכות במלגות לחינוך גבוה, למרות ההתקפות עליו מצד מיט רומני על כך. הוא לא תמך באופן מלא בהצעה לרפורמה בנושא שעלתה בקונגרס, ושנתמכה על ידי הנשיא בוש, אך הוכשלה על ידי האגף הקיצוני יותר של המחוקקים הרפובליקנים, אך תמך בחלקים מתוכה.
האקבי תמך באופן כללי במלחמה בעיראק, ותומך בהישארות כוחות ארצות הברית שם. עם זאת, הוא מתח ביקורת על "מנטליות הבונקר" של ממשל בוש .
קריירה פוליטית > עמדות פוליטיות > יחסו לישראל

האקבי מגדיר את עצמו כתומך נלהב בישראל, והוא ביקר בישראל פעמים רבות. הוא הביע תמיכה בהמשך מפעל ההתנחלות, ומתח ביקורת על הלחצים לנסיגה ישראלית מיהודה והשומרון ומרמת הגולן. בעת ביקורו בישראל ביקר באוניברסיטת אריאל והביע את תמיכתו במוסד.
בנובמבר 2024, כאשר נשאל בראיון בגלי צה"ל האם ייתכן סיפוח של יהודה ושומרון לישראל, ענה האקבי: "בוודאי".
חייו האישיים

מייק האקבי התחתן עם אשתו ג'אנט בגיל 19, ולהם שלושה ילדים. בתו, שרה האקבי סנדרס, היא מושלת ארקנסו החל מינואר 2023. בעבר שימשה כדוברת הבית הלבן בממשלו של דונלד טראמפ.
לאחר שאובחן כחולה סוכרת החל האקבי ב-2003 בהרזיה דרסטית. תוך כשנתיים הוא הצליח להשיל כ-50 ק"ג ממשקלו, שהיה בשיאו מעל 130 ק"ג. התהליך השפיע על יחסו לנושא הבריאות, והוא הפך לתומך נלהב בקידום רפואה מונעת. הוא אף כתב ספר בנושא בשם "Quit Digging Your Grave with a Knife and Fork" (הפסיקו לחפור לעצמכם קבר עם סכין ומזלג).
האקבי מנגן בגיטרה בס, ובזמן היותו מושל הקים יחד עם עובדי הצוות שלו להקת רוק אנד רול בשם "Capitol Offense" (אנ').
האקבי הגיש תוכנית אירוח ברשת החדשות פוקס ניוז בשנים 2008–2014.
הערות שוליים

↑  Mike Huckabee for president, 2007, Mike Huckabee responds to evolution question, יוטיוב, ‏2007
↑  Trump picks ex-Arkansas Gov. Mike Huckabee to be Israel ambassador, Reuters, ‏12 בנובמבר 2024
↑  מייק האקבי מבקר בישראל, אתר המרכז האוניברסיטאי אריאל
↑  יש סיכוי להחלת ריבונות ביו"ש? התשובה המפתיעה של השגריר האמריקאי, באתר www.tv2000.co.il, ‏2024-11-13
↑  Ben Beaumont-Thomas, Mike Huckabee quits Country Music Association role due to protester 'bullies', The Guardian, ‏2 במרץ 2018
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007315100505171  PLWABN: 9810640366305606  BnF: cb13607047z (data)  GND: 137362331  ISNI: 0000 0000 7838 5992  LCCN: n97073659  SNAC: w6t75vfr  SUDOC: 145588157  VIAF: 71566001   WorldCat (עם VIAF): 71566001
אנטנס אולפיס

| --- | --- |

 לידה:  27 בפברואר 1904 ריגה, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  21 באוגוסט 1981 (בגיל 77) וילנה, ברה"מ 
 
אנטנס אולפיס (בליטאית: Antanas Ulpis;‏ 27 בפברואר 1904, ריגה – 21 באוגוסט 1981, וילנה) היה מנהל היכל הספר של ליטא, ביבליוגרף וחוקר תרבות ליטאי, שבתקופת המשטר הקומוניסטי בליטא הציל מהשמדה אוצרות תרבות יהודיים ששרדו את המשטר הנאצי.
ביוגרפיה

בין השנים 1923–1940 היה אולפיס רואה חשבון של חברת Kultūros בשיאוליאי, מנהל בית העם, ומנהל בנייה של התיאטרון העירוני. ב-1929 הקים מועדון טניס עם שני מגרשים בשיאוליאי. בין השנים 1937–1938 היה חבר הנהלת החברה לחינוך תרבותי בעיר. הוא השתתף בפעילות ארגון סיוע ליטאי.
בין השנים 1940–1941 היה יו"ר הוועד הפועל (מועצת הפועלים) של שיאוליאי. בשנת 1941 היה מנהל תיאטרון הדרמה של העיר. עם פלישת גרמניה הנאצית לברית המועצות, ועד 1944, היה אולפיס לוחם בדיוויזיה הליטאית ה-16 בצבא האדום.
לאחר המלחמה, מ-1946 עד 1980 היה אולפיס מנהל לשכת הספרים של הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הליטאית. הוא פעל לאיסוף ספרים עתיקים שעמדו בסכנת הכחדה והעבירם לכנסיית סנט גאורגיוס. בין היתר הציל מהשמדה ספרים יהודיים ששרדו (בזכות אנשי "בריגדת הנייר") את השמדת התרבות היהודית על ידי אנשי "מבצע רוזנברג" בתקופת הכיבוש הנאצי, וזאת על אף שהדבר לא היה במסגרת תפקידו. ב-1948 אסף הקג"ב ספרים יהודיים והורה על השמדתם, אך אולפיס לא ציית לפקודה, הציל את הספרים ואף קטלג אותם. את דבר פעולתו זו שמר בסוד במשך עשרות שנים, מחשש לגורלם של הספרים ולגורלו-שלו.
בשנת 1953 הכין את "קטלוג הספרים של הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הליטאית", ברוסית, ובשנת 1970 פרסם ביבליוגרפיה של כתבי לנין בליטאית. עוד פרסם לקט של עיתונות המפלגה הקומוניסטית הליטאית בין השנים 1917–1940.
אותות הוקרה

1971 – פרס המדינה של הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הליטאית.
הערות שוליים

↑  על פועלו של אולפיס להצלת ספרים, באתר יד ושם
↑  בלהה שילה, מעבר לתמונה - סיפור הצלתו של מכון ייווא בווילנה, באתר יד ושם
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 4683154260521824480003   WorldCat (עם VIAF): 4683154260521824480003 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
איש קטן, מה עכשיו?

| --- | --- |

עטיפת הספר בתרגומו העברי משנת 2013
 מידע כללי
 מאת:  הנס פאלאדה 
 שפת המקור:  גרמנית 
 תורגם לשפות:  אנגלית, צרפתית ועברית
 סוגה:  רומן 
 הוצאה
 תאריך הוצאה:  1932
 מספר עמודים:  275
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  הוצאת זמורה-ביתן (1987), ידיעות ספרים (2013)
 תאריך:  1987, 2013
 תרגום:  צבי ארד (1987), יוסיפיה סימון (2013)
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  003531825
 
איש קטן, מה עכשיו? (בגרמנית: ?Kleiner Mann, was nun) הוא רומן מאת הסופר הגרמני הנס פאלאדה שיצא לאור בשנת 1932 – שנה לפני עלייתו של אדולף היטלר לשלטון. הספר זכה להצלחה מיידית בגרמניה, ונחשב בעיני רבים כפריצת דרך של פאלאדה כסופר.
תקציר העלילה

רואה־החשבון יוהנס פִּינֶבֶּרְג וחברתו, אשת המכירות אמה "לֶמְשֶׁן" מורשל, מתחתנים כשהם מגלים שהיא כבר בחודש השני להריונה. לא עובר הרבה זמן עד שפינברג מפוטר מעבודתו ובעקבות כך גם חייב למצוא עבודה חדשה בעיצומו של המשבר הכלכלי שפקד את גרמניה בסוף שנות השלושים.
אמו השנואה של פינברג, מיה, מארחת במועדון לילה מברלין, עוזרת לזוג בכך שהיא מוצאת לבנה עבודה כאיש מכירות בחנות כלבו בעיר ששמה "מנדלס". למרות זאת, פינברג נתון תחת לחץ רב משום שמעסיקו, שפנפוס, מציב מכסה חודשית שעל כול אנשי המכירות להגיע אליה, שכן אם לא הם יפוטרו. הדבר מוביל לתחרות קשה בין עמיתיו לעבודה. כשבנם הורסט, שאותו הם מכנים בכינוי החיבה "שרימפ", נולד, הכסף שוב הופך לנדיר, שכן תשלומי ביטוח הבריאות שלהם מתעכבים.
כעבור שנה, יכולותיו של פינברג לעבוד בחנות מתמעטות. כתוצאה מאיחורים חוזרים ונשנים, הוא גם מאחר בהשלמת המכסה החודשית שלו. הוא מתחנן בפני שחקן הקולנוע פרנץ שלוטר, שמגיע במקרה לחנות, שיקנה ממנו משהו. השחקן מסרב לעשות כך, ומתלונן למנהל על התנהגותו של פינברג, מה שגרם לפיטוריו המיידיים של פינברג.
בנובמבר 1932, המשפחה הקטנה עוברת באופן לא חוקי לבית הקיץ של עמיתו לשעבר של פינברג שנמצא כ־40 ק"מ ממזרח לברלין. למרות שפינברג מובטל כבר 14 חודשים, אשתו אוסרת עליו לגנוב פחם. במקום זאת, היא מטליאה גרביים ותופרת שמלות כדי להרוויח קצת כסף. אחד ממסעותיו של פינברג לברלין מסתיים בכישלון חרוץ, שכן הוא גורש מפרידריכשטראסה על ידי המשטרה עקב המראה הלא מטופח שלו. הזוג מבין שהאהבה הטובה והישנה היא כל מה שמשנה.
פאלאדה מוסר בספרו תיאור מפורט של תנאי המחיה של עובדי מקצועות הצווארון הלבן בגרמניה שלפני עליית הנאצים לשלטון. הוא גם מציג את תפקידיהם של איגודים מקצועיים, של מוסדות ממשלתיים ושל בזיזה וגנבה בשוק העבודה. עסקים מוצגים כמסכסכים בין שני בני אותו המעמד וככאלה שחושפים את הצד הגרוע יותר של כל אדם.
תרגום לעברית

הספר תורגם לעברית בידי צבי ארד ויצא לאור בשנת 1987 בשם "איש קטן, לאן?" בהוצאת זמורה-ביתן.
בשנת 2013 תורגם מחדש בידי יוסיפיה סימון ויצא לאור בשם "איש קטן, מה עכשיו?" בהוצאת ידיעות ספרים.
מחזה המבוסס על הספר תורגם בידי דורי פרנס, והועלה בשנת 2013 בתיאטרון הקאמרי בבימויו של איתי טיראן.
הערות שוליים

↑  איש קטן, לאן?, באתר "טקסט"
↑  איש קטן, מה עכשיו? באתר ידיעות ספרים
איש קטן, מה עכשיו?, באתר "עברית"
↑  מרב יודילוביץ', "איש קטן מה עכשיו": איש קטן, הישג גדול, באתר ynet, 12 במרץ 2013
יאשה קריגר, עכבר העיר אונליין, "איש קטן, מה עכשיו": הצגה שאינה נחה לרגע, באתר הארץ, 11 במרץ 2013
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4434572-0  VIAF: 195963629   WorldCat (עם VIAF): 195963629
מחזור הפחמן

דיאגרמה המציגה את מחזור הפחמן, כאשר ניתן לראות גם את השפעת האדם על המחזור
ריכוז הפחמן הדו-חמצני בטופוספרה בשנת 2008
מחזור הפחמן הוא חלק מהמחזור הביוגאוכימי של כדור הארץ, במהלכו הופך הפחמן מתרכובת אי-אורגנית לתרכובת אורגנית וחוזר חלילה. מרבית הפחמן בכדור הארץ נאגר בסלעים והשאר נמצא באטמוספירה, בצמחים, באדמה ובדלק מאובנים. במהלך המחזור, עובר הפחמן בין סוגי המאגרים השונים.
מחזור הפחמן נחלק לשני סוגים: הראשון - מחזור הפחמן המהיר, הידוע גם כמחזור הפחמן הביולוגי, אשר מתרחש בביוספירה ועשוי לארוך כמה ימים או חודשים. השני - מחזור הפחמן האיטי, הידוע גם כמחזור הפחמן הגאולוגי, אשר מתרחש בסלעי כדור הארץ ונפרש על פני מיליוני שנים.
בין הגורמים המשפיעים על מחזור הפחמן ניתן למנות את האטמוספירה, עולם החי והצומח, האוקיינוסים, פנים כדור הארץ ופעילות אנושית. לשינויים במחזור הפחמן יש השפעה על האקלים, בהיותו חלק מגזי החממה. מחזור הפחמן מאפשר את כל תהליכי החיים וכולל בתוכו גם את מחזור המימן והחמצן.
מחזור הפחמן המהיר

במחזור הפחמן המהיר מעורבים יצורים חיים - צמחים, בעלי חיים - והאטמוספירה. התהליכים הללו אורכים בדרך כלל כמה ימים או חודשים ועוברים בהם כמאתיים מיליארד טונות פחמן בשנה.
ישנם שני תהליכים עיקריים המעורבים במחזור הפחמן: פוטוסינתזה ונשימה תאית. שני התהליכים הללו, שמשלימים זה את זה במחזורי החומרים, הם גם שני התהליכים העיקריים במחזורי החמצן והמימן. בנוסף, שלושת היסודות מופיעים יחדיו בתרכובות אורגניות שבונות את גופם של האורגניזמים.
התרכובת האי-אורגנית של מחזור הפחמן היא פחמן דו-חמצני, אשר נקלט מהאוויר על ידי היצרנים, כאשר הכוונה היא בעיקר לצמחים הירוקים בטבע. בנוסף לכך, ישנם חיידקים אשר מבצעים גם כן פוטוסינתזה. צמחים וחיידקים אלו בונים את הפחמימה גלוקוז במהלך תהליך הפוטוסינתזה המפיק את האנרגיה הדרושה לפעילותם, לוויסות תהליכים, לבניית גופם ולרבייה. לאחר שצמחים אלו נאכלים, עוברת אנרגיה במארג המזון לשאר הצרכנים, ואיתה גם הפחמן. רק האנרגיה והפחמן ששימשו לבניית גופו של הצמח ממשיכים לעבור בשרשרת המזון. הצרכן שניזון מהצמח ממשיך להעביר את הפחמן במארג המזון (כאשר נטרף וכדומה) וכך עובר הפחמן במארג המזון. מולקולת הפחמן (הפחמימה) מאבדת מהאנרגיה שלה במהלך המחזור עד שהיא הופכת לאי-אורגנית, נטולת אנרגיה זמינה. גם המפרקים השונים נוטלים מהפחמן את האנרגיה שלו והופכים אותו לאי-אורגני ובכך משלימים את המחזור. מפרקים אלו הם בעיקר חיידקים הטרוטרופים, אשר מפרקים אורגניזמים לאחר שאלו מתו, כגון צמחים שכמשו (נבלו) ובעלי חיים שמתו, וגורמים לריקבון.
מכאן, שאילולא היה הפחמן מוחזר לאוויר, בין אם על ידי המפרקים השונים ובין אם על ידי התערבות האדם על ידי הפקת נפט ושימושו וכן הלאה, תהליכי החיים היו נפסקים, לדעת החוקרים לאחר 400 שנה. כמות הפחמן בסביבה המימית הייתה מספיקה לפחות זמן, וזאת משום שיותר פחמן נמצא בה שכן הוא מומס טוב במים.[דרוש מקור]
מחזור הפחמן האיטי

במחזור הפחמן האיטי נע הפחמן בין סלעים, קרקע, אוקיינוס ואטמוספירה, באמצעות תגובות כימיות ופעילות טקטונית. התהליך אורך בערך 100-200 מיליון שנה, ומערב 10–100 מיליון טונות פחמן מדי שנה. רוב הפחמן בכדור-הארץ - כ-65,500 מיליארדי טונות - נאגר בסלעים.
20% ממעבר הפחמן מהאטמוספירה לסלעים מתבסס על שקיעת שרידי צמחים ובעלי חיים בשכבות של בוץ. במהלך מיליוני שנים נדחסים הבוץ והפחמן תחת חום ולחץ גבוה ויוצרים סלעי משקע, כגון פצלים. במקרים מסוימים, כאשר צמחים מתים מצטברים מהר יותר משהם יכולים להירקב, שכבות של פחמן אורגני הופכות לנפט, פחם או גז טבעי.
80% הנותרים של הסלעים מכילי הפחמן נוצרים כאשר פחמן דו-חמצני מהאטמוספירה מומס בטיפות המים שבאוויר ובתגובה כימית נוצרת חומצה פחמתית (H2CO3). גשם המכיל חומצה פחמתית גורם לבלייה כימית של הסלע ומשחרר יוני סידן, מגנזיום, אשלגן או נתרן. אלה נסחפים אל האוקיינוס על-ידי הנהרות. באוקיינוס מתחברים יוני הסידן עם יונים ביקרבונטים ויוצרים סידן פחמתי. תהליך זה מתבצע על ידי יצורים ימיים בוני-קונכייה כמו אלמוגים, ופלנקטון. במותם, הם שוקעים לקרקעית האוקיינוס. לאורך זמן, שכבות הקונכיות והמשקעים המצטברות על הקרקעית נדחסות לכדי סלע משקע, כגון סלעי גיר ונגזרותיהם, וכך נאגר הפחמן בסלעים.
חוקרים מעריכים שמדי שנה סוחפים הנהרות כ-200 מיליון טונות פחמן אל האוקיינוס. מעבר הפחמן מהסלעים לאטמוספירה נעשה באופן טבעי בהתפרצויות הרי געש, אשר משחררים לאוויר 130–380 מיליון טונות פחמן דו-חמצני בשנה.
השפעת פעילות אנושית

תהליכי בירוא ושריפת יערות מקטינים את מקורות קליטת הפחמן מהאטמוספירה ומובילים בעקיפין לפליטה של כמיליארד טון פחמן בשנה.
גם דלקים פוסיליים, פחם, נפט וגז טבעי, הם חלק ממחזור הפחמן. פחמן שמקורו בצמחים ובעלי חיים קדומים, אשר קלטו אותו מהאוויר (במקרה של יצרנים) או מהמזון (במקרה של צרכנים) והשתמשו בו לבניית גופם. הפחמן נשאר כלוא בשכבות גאולוגיות שונות בצורה של חומר אורגאני במשך זמן רב עד שבני אדם מפיקים ושורפים את הדלקים על מנת לייצר אנרגיה. בתהליך הבעירה נפלט הפחמן לאטמוספירה בצורת פחמן דו-חמצני.
סלעי הגיר, המכילים סידן פחמתי, משמשים כחומר גלם בתעשיית המלט, שם מתרחש תהליך הפולט כמויות של פחמן לאטמוספירה בצורה של פחמן דו-חמצני וכך נסגר מעגל נוסף של מחזור פחמן. בתעשיית המלט כיום מחליפים חלק מסלעי הגיר באפר פחם מתחנות כוח פחמיות ובכך מקטינים את פליטת הפחמן הדו-חמצני לאוויר.[דרוש מקור]
ראו גם

מחזור החנקן
מחזור הגופרית
החמצת אוקיינוסים
הערות שוליים

1 2 3 4  Holli Riebeek, The Carbon Cycle, Earth Observatory, NASA, ‏2011
1 2 3 4  ד"ר לביא ביגמן, לקראת ראש השנה: מחזורים בטבע, באתר מכון דוידסון, ‏2019
↑  The Carbon Cycle and Earth's Climate, Columbia University
↑  ד"ר טלי שפירא, הנהרות ומחזור הפחמן, באתר מכון דוידסון, ‏2015
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007283487105171  BnF: cb12135244m (data)  GND: 4164552-2  LCCN: sh85020105  NKC: ph225447  SUDOC: 029804558
אייליוס אריסטידס

| --- | --- |

 לידה:  26 בנובמבר 117 הדריאני, טורקיה 
 פטירה:  185 (בגיל 67 בערך) 
 עיסוק:  סופר, פילוסוף 
 מדינה:  רומא העתיקה 
 
פובליוס אייליוס אריסטידס תאודורוס (ביוונית: Πόπλιος Αἴλιος ᾽Αριστείδης Θεόδωρος;‏ 117–181 לספירה) היה נואם, היסטוריון ופילוסוף יווני אשר חי בתקופת האימפריה הרומית. אריסטידס נחשב לאחת מן הדוגמאות הבולטות של הסופיסטים מהדור השני, שפרחו בתקופת נירון קיסר עד לסביבות שנת 230. מעל 50 מנאומיו וחיבוריו האחרים שרדו, והם מתוארכים לתקופת שלטונם של אנטונינוס פיוס ומרקוס אורליוס. הצלחתו המוקדמת הופסקה בשל סדרת מחלות שנמשכה במשך עשרות שנים. הוא חיפש מרפא למחלותיו באמצעות התייחדות אלוהית עם האל אסקלפיוס, שבוצעה על ידי פירושם ועשייה כדברם של חלומות שחלם בזמן שישן במתחם המקודש של האל. מאוחר יותר תיעד את חוויותיו בסדרה של שיחות ששמן "סיפורים מקודשים" (Hieroi Logoi). בחייו המאוחרים, הוא המשיך את הקריירה שלו כנואם והשיג הצלחה בולטת כזו, שהסופיסט פילוסטרטוס הצהיר כי "אריסטידס היה מכל הסופיסטים המגוון ביותר באמנותו".
חייו

אריסטידס נולד בהדריאני בצפון מיסיה (אנ') (צפון-מערב אסיה הקטנה). אביו, בעל אדמות עשיר, סידר עבור בנו את החינוך הטוב ביותר שניתן להשיג. בהתחלה למד אצל אלכסנדר מקוטיאיום (אנ') (מאוחר יותר מורו של מרקוס אורליוס) בסמירנה (אנ'), ואז נסע לערים שונות כדי ללמוד מהסופיסטים הבולטים ביותר של זמנו, כולל ביקור באתונה, כדי לשמוע את הרודס אטיקוס.
בשנת 142 ביקר במצרים.
בדרכו החל את הקריירה שלו כנואם, בקוס, בקנידיס, ברודוס ובאלכסנדריה. נסיעותיו במצרים כללו מסע במעלה הנהר בתקוה למצוא את מקור הנילוס, כפי שתיאר מאוחר יותר ב"נאום המצרי". כאשר חלה, שב הביתה לסמירנה וניסה לרפא את עצמו בפנייה לאל המצרי סרפיס, כפי שמתואר בנאום המוקדם ביותר שנשמר, "בנוגע לסרפיס".
בתקווה להתקדם בקריירה שלו כנואם, נסע אריסטידס בסוף שנת 143 לרומא, אולם שאיפותיו סוכלו על ידי מחלה קשה והוא שב לסמירנה. בחיפושו אחר מרפא, הוא פנה בסופו של דבר לאל אסקלפיוס, ונסע למקדשו של האל בפרגמון, שהיה אחד מאתרי המרפא העיקריים של העולם העתיק, שם היה עליו לישון על רצפת המקדש ולתעד את חלומותיו על מנת למצוא מרשמים למרפא מהאל. עבור אריסטידס, הם כללו צום, דיאטות לא רגילות, הקזת דם, חוקנים, הקאה והימנעות מרחצה או רחצה בנהרות קרים.
למרות התקפי מחלה חוזרים ונשנים, בשנת 147 אריסטידס כבר המשיך בקריירה שלו כסופר וכמרצה, אולם ביקש חסינות חוקית מחובות אזרחיות ודתיות שונות, המצופות מאזרח במעמדו. בשנת 154 כבר הרגיש טוב מספיק להמשיך בקריירה שלו בהיקף מלא, כולל מסעות-הרצאה ליוון ולרומא. בנוכחות בית המשפט האימפריאלי ברומא, הוא נשא את מה שהפך לנאומו המפורסם ביותר, "בנוגע לרומא". הוא גם לימד תלמידים, שהמפורסם ביניהם היה הסופיסט דמיאנוס (אנ').
בשנת 165 נכנע אריסטידס למה שמכונה "המגפה האנטונינית", שזרעה חורבן באימפריה הרומית. הוא שרד, אך נעשה פחות פעיל וחידש את התמסרותו לאסקלפיוס. בשנת 171 הוא החל בכתיבת "הסיפורים המקודשים", בהם תיעד את האותות והתובנות הרבות שקיבל מאסקלפיוס בחלומותיו במשך תקופה של כמעט שלושים שנה.
הצלחתו הגדולה ביותר בקריירה הגיעה בשנת 176, כאשר מרקוס אורליוס ביקר בסמירנה ואריסטידס נשא נאום שעשה על הקיסר רושם רב. הצלחתו האזרחית הגדולה ביותר הגיעה בשנת 177, כאשר רעידת אדמה הרסה את סמירנה. אריסטידס כתב בקשה למרקוס אורליוס, שהייתה כה חיונית להבטחת התקציב האימפריאלי לבניית העיר מחדש, שפילוסטרטוס כתב מאוחר יותר: "לומר שאריסטידס הקים את סמירנה אינו הספד מפאר בלבד, אלא צודק ביותר ונכון". פסל ברונזה של אריסטידס הוקם בכיכר השוק של סמירנה ועליו הכיתוב: "עבור טוב לבו ונאומיו".
אריסטידס בילה את שנותיו האחרונות בבידוד באחוזה הכפרית שלו במיסיה, ומת בשנת 181. הרופא המפורסם ביותר של העת העתיקה, גלנוס, שחי בדור שאחרי אריסטידס, כתב: ובאשר לאלה שנשמותיהם חזקות באופן טבעי וגופיהם חלשים, ראיתי רק מעטים מהם. אחד מהם היה אריסטידס... [ש]השתייך לדרגה החשובה ביותר של הנואמים. וכך זה קרה לו, מאחר שהיה פעיל בלימוד ונאום במשך כל חייו, עד שכל גופו התנוון".
חיבוריו

יצירתו הספרותית המגוונת של אריסטידס הפכה אותו לענק כבר בימיו. היא כללה נאומים באירועים ציבוריים ופרטיים, מאמרים פולמוסניים, דקלומים על נושאים היסטוריים ושירים בפרוזה לכבוד אלים שונים. כל אלה קיבעו אותו כדמות מרכזית בהעברת מסורת ההלניזם.
בניגוד לסופיסטים רבים, אריסטידס לא אהב לנאום ללא הכנה. לדברי פילוסטרטוס, "מאחר שכישרונו הטבעי לא היה במסגרת אמנות הדיבור ללא הכנה, הוא חתר לדיוק קיצוני...הוא היה בהחלט מחונן ביכולת מולדת וזיקק את סגנונו מכל מילוליות ריקה". כאשר פגש את מרקוס אורליוס בסמירנה והקיסר ביקש ממנו לדקלם, השיב לו אריסטידס: "הצע את הנושא היום ומחר בוא לשמוע אותי, כי אני מאלה שאינם מקיאים את נאומיהם אלא מנסה שיהיו מושלמים".
ישנם חמישה חיבורים ששרדו מאת אריסטידס הנוגעים לעיר סמירנה. "נאום סמירניאני" הוא מעין סיור מודרך בעיר לביקורו של בעל תפקיד בכיר, ומספק את התיאור הטוב ביותר של סמירנה העתיקה שקיים בידינו. חיבורים אחרים מתארים את העיר לפני ואחרי רעידת האדמה ההרסנית של שנת 177, ובהם "מכתב לקיסרים בנוגע לסמירנה". כאשר פנייה זו לעזרה הוקראה לו, מרקוס אורליוס כל כך התרגש עד שהזיל דמעות ממש על הדפים.
החיבור "לאפלטון: להגנתם של הארבעה" הוא כתב הגנה על ארבעת האתונאים הגדולים – פריקלס, קימון, מילטיאדס ותמיסטוקלס – כנגד ההאשמה שכנראה הופנתה נגדם על ידי אפלטון.
הנאום המפורסם ביותר שלו היה "בנוגע לרומא", אותו נשא בפני בית הקיסר ברומא ובו הוא מהלל את האימפריה הרומית ואת הרעיון שמאחוריה, ובמיוחד את "השלום הרומאי", ומצייר תמונה מרשימה של ההשג הרומאי. פסקת השיא משווה את יצירת העולם הרומאי עם יצירתו של עולם מסודר ומציג את העולם הרומאי כמצב המושלם שבו האלים יכולים להתענג, משום שהוא מוקדש להם. נאום זה הפך לבסיס העיקרי של פסק הדין ההיסטורי החיובי בנוגע לקיסרים האנטונינים.
"הסיפורים המקודשים" כוללים שישה ספרים. הם מתעדים את ההתגלויות שהופיעו לפני אריסטידס בחלומותיו על ידי האל המרפא אסקלפיוס והם בעלי חשיבות גדולה, מאחר שהם מהוים עדות לטקסים והמנהגים הקשורים ברפואה המקדשית, וגם משום שהם הדיווח המלא ביותר בגוף ראשון של חוויות דתיות אישיות ששרד מאת סופר פגאני. המחקר המודרני כולל תאוריות רבות לגבי אופיים של מחלותיו של אריסטידס (האמתיות או המדומות) ולגבי משמעותן של חוויותיו הדתיות. מספר חוקרים אף השתמשו בתאוריות פסיכואנליטיות כדי לבחון את "הצגתו העצמית" של אריסטידס והגיעו למסקנות שונות.
חיבוריו > אריסטידס על ארץ ישראל והיהודים

בכתב ההגנה שלו על ארבעת האתונאים, הוא מנצל את ההזדמנות כדי לתקוף את הפילוסופים בני זמנו ומשווה את אופיים והתנהגותם לאלה של "הכופרים בפלשתינה". ישנה השערה חזקה שהאנשים בפלשתינה שאליהם אריסטידס מתייחס כאן הם יהודים ולא נוצרים, מאחר שהוא משתמש בביטוי "בפלשתינה" ולא "מפלשתינה" – כלומר שמקורם בפלשתינה, וגם משום שבמאה ה-2 עדיין ישבה בארץ ישראל אוכלוסייה יהודית גדולה ואילו הנוצרים היוו מיעוט זניח בלבד. אריסטידס היה נער בעת מרד בר כוכבא ויכול היה בהחלט לבחור ביהודים כמתאימים להשוואה עם הפילוסופים, בכך שכמו האחרונים, גם הם אינם מכירים בטובים מהם (כלומר מאמינים באלים). עם זאת, אין הדבר ודאי, מאחר שאחד המאפיינים המשותפים לדבריו לפילוסופים ולפלשתינאים, הוא התעללות-עצמית, שייתכן ומיוחסת יותר לנוצרים.
אריסטידס מתייחס גם ל"סוריה פלשתינה" בנוגע לתופעת טבע שעליה שמע: שאגם ליד המקום שבו גדלו התמרים והבלסם המפורסמים הראה את גאותו השנתית של הנילוס. אין ספק כי התכוון לים המלח. הוא חוזר לדבר על האגם כדי להסביר מדוע הוא נקרא "ים", אולם במקרה זה הוא מגדיר אותו כים שממוקם בסוריה בקרבת פיניקיה. הוא מציין בדבריו שביקר בעיר סקיתופוליס (בית שאן).
הערות שוליים

↑  Menahem Stern, Greeks and Latin Authors on Jews and Judaism, Vol.2, CXI. Aelius Aristides, p. 219
1 2  Menahem Stern, Greeks and Latin Authors on Jews and Judaism, Vol.2, CXI. Aelius Aristides, pp. 217, 220
↑  Oratio, XLVI, De Quattuorviris, 309
1 2  Menahem Stern, Greeks and Latin Authors on Jews and Judaism, Vol.2, CXI. Aelius Aristides, p. 218
↑  Oratio, XXXVI, Aegyptiacus, 82, 88-89
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007257966005171  PLWABN: 9810582044105606  BIBSYS: 90721992  BNE: XX902837  BnF: cb12042117r (data)  CANTIC: a11526890  CiNii: DA01524481  GND: 118503979  ICCU: PUVV256811  ISNI: 0000 0004 4940 193X  LCCN: n50030692  NKC: jn20000700074  NLA: 35007985  NLG: 15130  NSK: 000079000  NTA: 069152330  RERO: 02-A000009515  SELIBR: 174756  SUDOC: 028623169  Trove: 787798  VcBA: 495/26152  VIAF: 89043754   WorldCat (עם VIAF): 89043754