בלוסטוקינג
התפתחות ורעיונות

מקובל להבחין בין "הדור הראשון" של מעגל הבלוסטוקינג, שהתגבש בשנות החמישים בסלונים של מונטגיו, ווסי ובוסקוון, לבין "הדור השני", שהתגבש בשנות השבעים, ובנה על השגי הדור הראשון. מלבד המפגשים, הנשים בדור הראשון קיימו התכתבות ענפה, שלה היה חלק מרכזי בגיבוש המעגל כמעין תנועה. חלק ניכר מנשות המעגל הראשון, כגון מונטגיו, קרטר, וטלבות, פרסמו כתבים בשמן או בעילום שם. הן היו מודעות לכך שהסביבה החברתית שיצרו מהווה אלטרנטיבה לעיסוקים אופנתיים שחסר בהם ממד תבוני או מועיל, כפי שמעיד קטע מ"על השיחה" של הסטר צ'אפון:
תמיד סברתי שהפרקטיקה האוניברסלית של משחק קלפים היא זדונית במיוחד במובן זה, שבעוד היא מותירה אנשים יחד בחברה, היא מונעת שיחה. ניתן להפוך את שעות הבילוי בחברה, לא רק לנעימות, אלא גם לשימושיות ביותר, בהינתן שהעמיתים נבחרים בקפידה... אפילו בין אלה שהבנתם ורוחב ידיעתם מתונים, [כאשר עוסקים בשיחה] נראה זה כמעט בלתי אפשרי שהערב יעבור בניסיונות לבידור הדדי מבלי שמשהו יאיר וישפר את השכל במידה מסוימת. אם מה שאנו שומעות לא מנחה את הבנתנו, ניתן לפחות להפיק יתרון כלשהו מהאימון של כוחותינו, מהמחוייבות לאסוף מחדש ולהפיק ידע ומחשבה על נושאים שעולים בשיחה; ובעוד שהשכל נשמר כך בפעולה, גם אם אולי בנושאים שאינם חשובים ביותר, בהחלט סביר יותר שכך תושג חיוניות רבה יותר מאשר במצב בו תשומת הלב מוגבלת ליד של קלפים.
המקור באנגלית
I have always considered the universal practice of card-playing as particularly pernicious in this respect, that, whilst it keeps people perpetually in company, it excludes conversation. The hours which are spent in society may be made, not only the most agreeable, but perhaps the most useful of any, provided our companions are well chosen... [E]ven amongst those of moderate understanding and knowledge, it seems almost impossible that an evening should pass in mutual endeavours to entertain each other, without something being struck out that would in some degree enlighten and improve the mind. If we are not instructed by what we hear, we may at least derive some advantage from the exercise of our own powers, from being obliged to recollect and produce what we know or what we think on the topics which arise; and whilst the understanding is thus kept in action, though perhaps on subjects not very important, it is certainly more likely to acquire some vigour, than whilst its attention is confined to the management of a hand of cards.
מפגשי המעגל נערכו בדרך כלל בשעות אחר הצהריים. במפגשים לא היה מספר קבוע של משתתפים והם לא התנהלו על פי כללים מוגדרים מראש. לכל מארחת היה סגנון משלה. כך למשל, במפגשים שנערכו אצל מונטגיו הכיסאות היו מסודרים במעגל או חצי גורן על מנת ליצור אחדות בשיחה, ואילו ווסי הקפידה על סידור פחות פורמלי שאיפשר סביבה רגועה יותר ושיחות בקבוצות קטנות. לפי דבורה הלר, הסגנונות השונים של ארגון המרחב והשיחה משקפים את הניסיון של המארחות לשלב ערכים שהיו חשובים להן והיו במתח זה עם זה. כך למשל, הן ביקשו לשלב את ערך ההטרוגניות וגיוון הדעות בשיחה עם השאיפה להרמוניה ואחדות. המעגל בסלון של מונטגיו הוא "סמל טבעי לאחדות" והוא מייצר הרמוניה בין "בני אדם שמשתתפים בתהליך מאחד של תקשורת". המרחב הכאוטי יותר שארגנה ווסי מעיד על הניסיון למצוא דרכים להתאים את המרחב למגוון חברתי רחב יותר ולמספר רב יותר של משתתפים.
ככל שהתפתחו המפגשים והקשרים, התגבשה בהם מה שנשות המעגל כינו "דוקטרינה" או "פילוסופיה" של "שיחה רציונלית". הדגש היה על שיחה כאמצעי לחידוד האינטלקט, הרחבת הידע ובחינה עצמית, ועל אלמנט השוויון בשיחה שבה הדוברים נשפטים על פי דבריהם ולא על פי מעמדם או זהותם. חוקרים של מעגל הבלוסטוקינג פונים לעיתים קרובות לפואמה "The Bas Bleu: or, Conversation", שכתבה האנה מור, משוררת ומחזאית מהדור השני של הבלוסטוקינגס, כדרך להבין את היחס של נשות הבלוסטוקינג לשיחה. לדוגמה, בקטע מתוך הפואמה משווה מור בין האינטלקט לזהב, ובין שיחה ל"מסחר האצילי ביותר של המין האנושי", ש"סחורתו היקרה היא השכל":
Our intellectual ore must shine,

Not slumber, idly in the mine.

Let Education’s moral mint

The noblest images imprint;

Let taste her curious touchstone hold,

To try if standard be the gold;

But ’tis thy commerce, Conversation,

Must give it use by circulation;

That noblest commerce of mankind,

Whose precious merchandise is MIND!