stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הטבח באקול פוליטכניק
קורבנות הטבח

ז'נבייב ברגרון (נולדה ב-1968), סטודנטית להנדסה אזרחית.
הלן קולגן (נולדה ב-1966), סטודנטית להנדסת מכונות.
נטלי קרוטאו (נולדה ב-1966), סטודנטית להנדסת מכונות.
ברברה דיגיניו (נולדה ב-1967), סטודנטית להנדסת מכונות.
אן-מארי אדוארד (נולדה ב-1968), סטודנטית להנדסה כימית.
מוד אביהרניק (נולדה ב-1960), סטודנטית להנדסת חומרים.
מריז גנייר (נולדה ב-1964), פקידה במחלקת הכספים של אקול פוליטכניק.
מריז לקלייר (נולדה ב-1966), סטודנטית להנדסת חומרים.
אן-מארי למאי (נולדה ב-1967), סטודנטית להנדסה הנדסת מכונות.
סוניה פלטייה (נולדה ב-1961), סטודנטית להנדסה הנדסת מכונות.
מישל ריצ'רד (נולדה ב-1968), סטודנטית להנדסת חומרים.
אנני סן-ארנו (נולדה ב-1966), סטודנטית להנדסת מכונות.
אנני טורקוט (נולדה ב-1969), סטודנטית להנדסת חומרים.
ברברה קלוצ'ניק-וידאייביץ' (נולדה ב-1958), סטודנטית לסיעוד.
ראו גם

אנטיפמיניזם
הערות שוליים

↑  תרזה סראוור, דו"חות החקירה של הטבח באקול פוליטכניק, 1991
↑  מריאן סקוט, הטבח בפוליטכניק: החיים שהשתנו לנצח 6 בדצמבר 2014.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007403938905171  LCCN: sh2017003022 
הכיתה בה הסתיים הטבח
Naughty Dog

| --- | --- |

 נתונים כלליים
 מייסדים:  אנדי גאווין, ג'ייסון רובין 
 תקופת הפעילות:  1984–הווה (כ־41 שנים) 
 חברת אם:  PlayStation Studios 
 מיקום המטה:  סנטה מוניקה 
 ענפי תעשייה:  תעשיית משחקי וידאו 
 מוצרים עיקריים:  משחק וידאו 
 מנכ"ל:  אנדי גאווין 
  
 www.naughtydog.com
 
Naughty Dog (בעברית: כלב שובב) היא חברת משחקי וידאו אמריקנית הממוקמת בסנטה מוניקה, קליפורניה.
משחקים > לפני שיתוף הפעולה עם סוני

Dream Zone | דרים זון (1988)
Keef The Thief | קיף הגנב (1989)
Rings of Power | טבעות הכוח (1991)
Way of the Warrior | דרכו של לוחם (1994)
משחקים > בתור נאוטי דוג

Crash Bandicoot | קראש בנדיקוט (1996)
Crash Bandicoot 2: Cortex Strikes Back | קראש בנדיקוט 2: קורטקס מכה שנית (1997)
Crash Bandicoot 3: Warped | קראש בנדיקוט 3: מעוות
Crash Team Racing | קראש צוות מרוץ (1999)
Jak and Daxter: The Precursor Legacy | ג'ק ודקסטר: מורשת הקדמונים (2001)
Jak 2 | ג'ק 2 (2003)
Jak 3 | ג'ק 3 (2004)
Jak X: Combat Racing | ג'ק איקס: מרוץ קרבי (2005)
Daxter | דקסטר (2006)
Uncharted: Drake's Fortune  | אנצ'רטד: עושרו של דרייק (2007)
Uncharted 2: Among Thieves | אנצ'רטד 2: בין גנבים (2009)
Uncharted 3: Drake's Deception | אנצ'רטד 3: הטעייתו של דרייק (2011)
Uncharted: Golden Abyss | אנצ'רטד: תהום מוזהבת (2011–2012; השגחה)
The Last of Us | האחרונים מבינינו (2013)
The Last of Us Remastered | האחרונים מבינינו: משוחזר (2014)
Uncahrted 4: A Thief’s End | אנצ'רטד 4: סופו של גנב (2016)
Uncharted: The Lost Legacy  | אנצ'רטד: המורשת האבודה ‏(2017)
The Last of Us Part II | האחרונים מבינינו חלק 2 (2020)
Uncharted: Legacy of Thieves Collection | אנצ׳ארטד: מורשת הגנבים אוסף (2022)
Intergalactic: The Heretic Prophet‏ (2025)
הערות שוליים

↑  https://www.vgames.co.il/article/30105.html
מדיה וקבצים בנושא  בוויקישיתוף
אתר האינטרנט הרשמי של Naughty Dog (באנגלית)
Naughty Dog, ברשת החברתית פייסבוק
Naughty Dog, ברשת החברתית אקס (טוויטר)
Naughty Dog, ברשת החברתית אינסטגרם
Naughty Dog, ערוץ באתר Twitch.tv
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BIBSYS: 11027935  BnF: cb14243620w (data)  LCCN: no2011193638  SUDOC: 163261075  VIAF: 145661061   WorldCat (עם VIAF): 145661061
לופן השלישי (דמות)

| --- | --- |

 הופעה ראשונה:  פרק 1 של "לופן השלישי" (10 באוגוסט 1967)
 יוצרים:  קאזוהיקו קאטו
 מידע
 מומחיות:  גנב
 כלי רכב:  פיאט 500
 אזרחות:  צרפת, יפן
 דמויות קשורות
 משפחה:  ארסן לופן הראשון (סבא)
לופן השלישי (ביפנית: ルパン三世) הוא דמות בדיונית, הגיבור הראשי בסדרת המאנגה היפנית באותו השם שנוצרה במקור ב-1967 על ידי אמן המאנגה היפני קאזוהיקו קאטו. הצלחת סדרת המאנגה תרמה לאורך השנים להיווצרות של זיכיון מצליח הכולל סדרות אנימה, סרטי אנימה, סרטי לייב-אקשן, משחקי וידאו, ועוד.
רקע

ארסן לופן השלישי הוא נכדו של ארסן לופן מסדרת הספרים של מוריס לבלאן. לופן נודע במיוחד באישיותו הכריזמטית, בשנינותו, בערמומיותו ובמיומנויות המתקדמות שיש לו בכל הנוגע לביצוע גניבות מתוחכמות. למרות שהוא מבצע פעילות פלילית לופן מקפיד תמיד לגנוב רק מפושעים או ארגוני פשע מושחתים, ולכן הוא זכה לכינוי "הגנב הג'נטלמן".
שותפיו

לופן פועל לרוב יחד עם הצלף דיסוקה ג'יגן, הסמוראי בשם גואמון אישיקאווה ה-13, והפאם פטאל פוג'יקו אשר היא גם מושא אהבתו של לופן
אויבים

האויב העיקרי של לופן השלישי הוא מפקח המשטרה קויצ'י זניגאטה אשר נוחש ללכוד את לופן החמקמק, למרות שהוא תמיד נכשל בכך. לופן וזניגאטה חולקים כבוד הדדי זה לזה, ולעיתים רבות הם אף מחליטים לסייע זה לזה על מנת לגבור על אויבים משותפים.
בסיפורים השונים בזיכיון יש ללופן השלישי גם יריבים רבים אחרים, בהם פושעים מושחתים רבים.
מראה

לופן לובש ז'קטים, חולצות, ועניבות בצבעים שונים בכל סדרות וסרטי האנימציה שנוצרו לאורך השנים.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: no2023122205  VIAF: 19170000705971902543   WorldCat (עם VIAF): 19170000705971902543
אברהם יצחק מוטולנסקי

| --- | --- |

אברהם יצחק הכהן כפי שצולם בסביבות שנת 1909
 לידה:  1850 מוטלה (בלארוס)
 פטירה:  17 ביולי 1921 (בגיל 71 בערך) י"ז תמוז ה'תרפ"א ברזה קרטוסקה (Bereza Kartuska)
 מקצוע:  מלמד
אברהם יצחק הכהן מוטולנסקי (1850–1921) היה "מלמד" בעיירה מוטלֶה. בין תלמידיו היו הנשיא הראשון של מדינת ישראל חיים ויצמן. מסופר עליו באריכות בספרו של חיים צ'מרינסקי "עיירתי מוטלה", שם זכה לתיאור אוהד כמלמד אהוב.
ביוגרפיה

אברהם יצחק הכהן היה נשוי לביילה לבית גוטנסקי (נפטרה: כה בשבט תרע"ט 25.1.1919). לזוג היו חמישה ילדים, שלוש בנות: רחל, שנפטרה בגיל צעיר, ציפורה, שנישאה לשלום אשמן, ונולד להם בן ששמו יעקב. ציפורה ובעלה עברו לחיות ברזה קרטוסקה (Bereza Kartuska), ברוסיה הלבנה כיום. תושבי העיירה נרצחו כולם ביולי 1942, וזה כנראה היה גם גורלם של בני משפחת אשמן. הבת השלישית הייתה ליבה (מאוחר יותר: לנה) מוטולנסקי: היא נולדה ב-1875, נישאה למקס הודקס (Max Hodax) יליד מוסקבה, חיה בארצות הברית, והזוג ראה בנים ובנות. לנה נפטרה בברוקלין בשנת 1937.
שני בניו של אברהם יצחק היו יפים-חיים (1873-כא כסלו תש"ב [10.12.1941]), וגרישה-צבי (תרלה [1874] - ח אלול תשטז 15.8.1956]). חיים נישא ללאה לבית שפירו (שהייתה קרובתו של חיים צ'מרינסקי מצד אמה) בעיירה מוטלה, וגרישה-צבי נשא למאשה לבית גוטנסקי (1883–1974). שני הזוגות עברו לעיר הגדולה אודסה ומצאו שם את מזלם. באודסה נולדו לזוג חיים ולאה שלוש בנות ובן: אסתר, רחל, שמואל, וחנה.
הוראתו

ר' אברהם יצחק היה מלמד מסורתי, ולימד את תלמידיו מקרא, משנה, גמרא, וראשונים. צ'ימירינסקי מונה את הוראתו באופן מפורט: "תנ"ך, משניות, גמרא, אגדה, פרקי אבות, שמונה פרקים להרמב"ם, הקדמת הרמב"ם לפרק חלק, הלכות נבחרות מספר המדע וכו'". לאחר שהיו בקיאים בתנ"ך, הפריד ר' אברהם יצחק את החומש עם רש"י ללימוד בפני עצמו, ולצד זה התקדם עם שאר חומרי הלימוד. גם בשבתות ובין הזמנים נדרשו התלמידים ללמוד, ומן הסתם נתכוונו הכותבים לכך שהרב היה עוקב אחרי לימודם גם בעיתות אלה.
כך צ'מרינסקי כותב על סדר יומו של המלמד:
ר' יצחק היה מתפלל במניין ראשון, והתחיל בעבודתו מיד לאחר מכן. משש ועד תשע בבוקר תלמידות משכימות לפתחו. מתשע ועד סעודת הצהריים הוא פנוי ל'חדר', כלומר לתלמידים. בשעת סעודה הוא מטפל, גם כן תוך כדי אכילה, באיזו תלמידה. מכאן ועד תשע בערב - שוב החדר והתלמידים. ועדיין לא נגמרה עבודה היום: שוב תלמידות…
הוראת בנות

עדויות רבות יש על דרכו של הרב בהוראת הבנות, לא רק את הבנים. חיה ויצמן-ליכטנשטיין מעידה שלמדה אצלו עד גיל עשר, שאז אמר לה הרב שהיא מבוגרת מדי ל"חדר". אך המשיך לבוא לביתה כל בוקר אחרי התפילה, היה מלמד אותה במשך שעה, ונותן לה עבודה להמשך היום.
חיה ויצמן לא הייתה היחידה. צ'ימרינסקי מעיד שמשעה שש עד תשע בבוקר, תוך כדי ארוחת הצהריים, ואחר תשע בערב, היה אברהם יצחק מלמד תלמידות. תלמידותיו של ר' יצחק כונו בפי צ'מרינסקי "הבתולות המשכילות, תלמידותיו של אבא-יצחק". מצב זה היה יוצא דופן במזרח אירופה של סוף המאה התשע עשרה.
הוראת עברית

מעבר ללימוד המסורתי, ר' אברהם יצחק שלח יד-הוראתו גם בחכמות חיצוניות. ראשית לימד והתעקש שתלמידיו ידעו עברית על בוריה. צ'מרינסקי מעיד על פרטי הוראה זו, "דקדוק לימד על פי 'תלמוד לשון עברי' ודווקא מתוך הספר גופו ככתבו וכלשונו, ולפעמים השתמש גם ב'מסלול' וב'מורה הלשון'". כל אלה הם ספרי דקדוק שחוברו על ידי משכילים עבריים. בנוסף על העברית, לימד הרב גם ספרות עברית; צ'מרינסקי טוען, שלבו של ר' אברהם יצחק לא נטה אחרי כל ספרות עברית חדשה שנכתבה באשר היא: "בסתר לבו 'לא גרס' את אחד-העם ולא את מנדליי (מלבד חידודיו בעם בית המדרש הישן), ואפילו ביאליק עדיין מוטל בספק לגבי דידיה, אלא 'לבא לפומבא לא גלי'". מכל מקום, כמו שמעיד צ'מרינסקי, ר' אברהם יצחק קרא כל מה שהצליח להשיג ממה שנכתב בעברית מאז כתביו של משה מנדלסון, דהיינו, השליש האחרון של המאה השמונה עשרה, והצליח לקרוא הכל עד שזרם הספרות החדשה התגבר מעבר ליכולתו.
הוראת "חכמות חיצוניות"

ר' אברהם יצחק היה מורה שדבק בהוראה המסורתית, אך גם אהב דברים שמחוץ למסורת, התעניין במשכילות, והנחיל את אלה לתלמידיו. הנושאים בהם התעניין הם הנושאים הקלאסיים של ההשכלה היהודית, שפה, ספרות, מדע, ודברי הימים, אם כי נשאר בסביבתו החברתית והתרבותי, ולא הצטרף לחוגים הידועים של המשכילים, ולאו עסק במשכילות באופן פוליטי. עם זאת, התעניינותו האינסטינקטיבית והענקתו אותה לסביבתו הביאו רבים אחרים להתפתח הלאה בכיוון המשכילי. לא ניכר שום כיוון אידאולוגי ציוני אצל אברהם יצחק.
מחוץ לעברית לימד ר' אברהם יצחק מדעי הטבע, ככל יכולתו. צ'מרינסקי מעיד שביום אחד לימד את תלמידיו הבוגרים יותר את כל פעולות החשבון הבסיסיות, חיבור, חיסור, כפל וחילוק, אחרי שהוא עצמו למד אותן מתוך ספר שנפל לידו, ואז אמר להם ש"יש עוד כמה וכמה מיני חשבונות אחרים, למשל, תשבורת, אלא שאותם החשבונות אף אני עצמי איני יודע".
ר' אברהם יצחק לימד היסטוריה אקטואלית, וחשוב היה לו שתלמידיו ידעו מה קורה בעולם. צ'מרינסקי מספר איך בפרוץ מלחמת "טורקיה רוסיה" (כנראה כוונתו לאירועים בשנים 78–1876) הסביר ר' אברהם יצחק לתלמידיו את הגאוגרפיה של האזורים הרלוונטיים על גבי הגמרא הפתוחה, ובניגון ה"לימודי".
פעילות הציבורית

ר' אברהם יצחק היה מעורב בחברה, מקבל ומקובל בה, פעיל בציבור, אך לא פעלתן ציבורי. הוא היה להוט אחרי עיסוקו בהוראת ילדים, והיה מעורב בלימודיהם והתפתחותם. הוא היה סקרן אינטלקטואלי, ואהב להנחיל סקרנות זו ותכניה גם לתלמידיו. מצד אישיותו, חיי העיירה התאימו לו, והוא התאים להם. צ'מרינסקי מכנה את אברהם יצחק "אדם חשוב זה", ואומר עליו: "ארבעים וחמש שנים הרביץ תורה והשכלה במוטלה, העמיד תלמידים וגם תלמידות למאות, ממנו היה הדבר, שכמעט כל בת בעל בית במוטלה מאותו הדור ידעה עברית; וכולנו על תלמידיו ותלמידותיו, חייבים בכבודו".
ר' אברהם יצחק היה, כאמור, מלמד, ולא נטה לפעלתנות. עם זאת, על פי צ'מרינסקי, לאחר מותם של בני דורו, והידרדרות החברה היהודית במוטלה (לפי דעתו של צ'מרינסקי), הוטל על ר' אברהם יצחק תפקיד קהילתי:
עברו שנים הרבה. כל טובי העיירה כבר 'נסעו למנוחות'. רבים מבעלי הצורה שבמוטלה עקרו מן העיירה ונשתקעו בפינסק העיר הגדולה ואין במוטלה אדם שיהיה ראוי למלא ביושר ובצדק את תפקידו החשוב של 'זקן העירונים'. נתנו בני העיירה את עיניים באבא-יצחק והטילו גם את העבודה הזאת עליו - משרה כבודה שלא על מנת לקבל פרס. ובכן הוא המלמד (בה"א הידיעה) והוא גם המרא דאתרא בעיירתי מוטלה. (עיירתי, 154).
"זקן העירונים" הוא משרת כבוד ללא שכר, של אדם הבא בשיח ושיג עם הרשויות בעניינים שונים (עיירתי, 69-72). "בעלי הצורה" עליהם מדבר צ'ימירינסקי הם מן הסתם משפחת ויצמן, שעקרה ממוטלה לפינסק. משפחת ויצמן עקרה מן העיר, כפי שמעידים חיים ויצמן וחיה ליכטנשטיין בספריהם.
המעמד ההנהגתי שבו מצא את עצמו ברהם יצחק מן הסתם לא התאים לאופיו, כפי שתואר לעיל, ולא שימח אותו. עקירת משפחת ויצמן, עמה היו לאברהם יצחק יחסי רעות מעבר לקרבה המשפחתית, גם היא בוודאי לא שמחה אותו. בנוסף לכך, ניתן לשער שבעקבות עזיבת הילדים, אברהם יצחק ואשתו חשו שסביבתם הקרובה "מתרוקנת": שני הבנים עברו לאודסה, בת אחת נסעה לארצות הברית והאחרת עברה לברזה קרטוזה.
עזיבתו את מוטלה, ופטירתו

מעבר לעזיבתם של רבים, גם ייחודו האינטלקטואלי של רבי אברהם יצחק ירד מגדולתו בשנים הראשונות של המאה העשרים, משום שהגיע לעיירה מוטלה מורה מפינסק שפתח "חדר מתוקן". עזריאל שוחט מדווח על עניין זה, אך לא מוסר תאריכים או מקורות. על פי דבריו ניתן לשער שבשנים הראשונות של העשור הראשון של המאה העשרים נפתח "חדר מתוקן" במוטלה בניהולו של צבי נון מפינסק, שהנחיל לא רק יסודות עבריים והשכלתיים, אלא, שלא כמו אברהם יצחק, גם חינוך ציוני. על אף דבריו של שוחט, ש"לצדו של אברהם יצחק מוטולנסקי, היה נון *ה*מורה במוטלה", אפשר שבעקבות "נרמול" ההשכלה, לא היה מקום יותר "להגניב" לימודים חיצונים, ההתרגשות בשלה פחתה בעיני התלמידים, וה"תענוג" בשלה פחת בעיני המורה.
כל אלה, כמו גם החלשותו של אברהם יצחק בעקבות מחלתו, גרמו לאברהם יצחק ואשתו להעדיף לחיות קרוב לצאצאיו מחוץ למוטלה. ואכן, צ'מרנסקי מספר שאברהם יצחק עזב את מוטלה לעת זקנתו:
ואולם לעת זקנתו קצה נפשו של אבא-יצחק במוטלה, שלא נשארו בה בלתי אם נמושות בלבד; עמד ועקר גם הוא לעיירה אחרת, שלשם השיא את בתו.
על ימיו האחרונים של אברהם יצחק כותבת חיה ויצמן ליכטנשטין:
הקשר בין מרים (אחותה של חיה ויצמן, ר"נ) והרבי נשאר אמיץ כל ימי חייה. הוא היה בא אליה תכופות להתארח אצלה, גם בזמן שגרה בפינסק וגם אחר-כן בורשה. ובהיותו אצלה בפעם האחרונה בורשה, והוא כבר חולה אנוש, נשאר אצלה שבועיים ושעות על שעות היו יושבים זה עם זו ומשוחחים על התהפוכות בחיי עם ישראל וספרותו. מרים מספרת על ההתענינות והערות שגילה גם בימים ההם לתרבות והשכלה עברית וכללית, על אף המחלה הממארת שקיננה בגופו.
לא מצוינת השנה בה היה הביקור של אברהם יצחק בוורשה.
אברהם יצחק נפטר בשבעה עשר ביוני 1921, כפי שכתוב על אבן מצבתו (ערב שבת יא בסיון תרפא), הקברים נמצאו בברזה קרטוסקה, מקום מגוריו האחרון, אצל ביתו צפורה.
הערות שוליים

↑  "וייצמן בשרון", עיתון "דבר", באתר עיתונות יהודית היסטורית, ‏24.01.1945
↑  על מצב השכלת הנשים, במיוחד בעניין העברית, ראו טובה כהן ושמואל פיינר, קול עלמה עברייה - כתבי נשים משכילות במאה התשע עשרה, הקיבוץ המאוחד, תל אביב, 2006, במבוא; אברהם גרינבוים, '"חדר הבנות" ובנות בחדר הבנים במזרח אירופה לפני מלחמת העולם הראשונה', רבקה פלדחי ועמנואל אטקס (עורכים), חינוך והיסטוריה: הקשרים תרבותיים ופוליטיים, מרכז זלמן שזר, ירושלים 1999, עמ' 297-304.
↑  ליכטנשטיין, בצל קורתנו, עמ' 116
↑  כפי שמעיר דוד אסף: "תלמוד לשון עברי' חובר בידי יהודה ליב בן זאב; 'סר מסלול' חובר בימי חיים בן נפתלי קסלין; 'מורה הלשון' חובר בידי חיים צבי לרנר." (צ'מרינסקי, עיירתי מוטלה, עמ' 153, הערה 202).
↑  ליכטנשטיין, בצל קורתנו, עמ' 56; ריינהרץ, ויצמן, עמ' 19; ויצמן, מסה ומעש, עמ' 11.
↑  עיירתי, 69-72
↑   Azriel Shohat, The Jews of Pinsk, 1881 to 1941, edited by Mark J. Mirsky and Moshe Rosman, Stanford University Press, Stanford California, 2012, p. 177
↑  צ'מרינסקי, עיירתי מוטלה, עמ' 154.
↑  ליכטנשטיין, בצל קורתנו, 51.
אלייה איזטבגוביץ'

| --- | --- |

 לידה:  8 באוגוסט 1925 שאמאץ, ממלכת יוגוסלביה 
 פטירה:  19 באוקטובר 2003 (בגיל 78) סרייבו, בוסניה והרצגובינה 
 מדינה:  הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה, בוסניה והרצגובינה 
 מקום קבורה:  Kovači Cemetery 
 השכלה:  בית הספר למשפט של סרייבו  אוניברסיטת סרייבו 
 מפלגה:  מפלגת הפעולה הדמוקרטית 
 
 
 פרסים והוקרה
 פרס המלך פייסל הבינלאומי לשירות האסלאם (1993)  מסדר המלכה ילנה  מסדר הרפובליקה של טורקיה 
 
 חתימה:   
 
אלייה איזטבגוביץ'
אלייה איזטבגוביץ' (בסרבו-קרואטית: Алија Изетбеговић; ‏8 באוגוסט 1925 – 19 באוקטובר 2003), הנשיא האחרון של נשיאוּת בוסניה והרצגובינה במסגרת הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה, הנשיא הראשון שלה כמדינה הנלחמת על עצמאותה ועל יציבותה הפנימית במלחמת בוסניה (1992 עד 1996), ואחד משלושת חברי נשיאוּת בוסניה והרצגובינה (1996 עד 2000) ויו"ר הנשיאות (1996–1998, 2000), כנציג הבוסניאקי של הפדרציה.
בשנת 2010 נבחר בנו של אלייה, בקיר איזטבגוביץ', לחבר הבוסניאקי של נשיאות בוסניה והרצגובינה.
ביוגרפיה

אלייה איזטבגוביץ' נולד בצפון בוסניה, השלישי מבין חמישה ילדים. משפחתו הייתה משפחה ענייה שהגיעה לבוסניה מבלגרד בשנת 1861, לאחר נסיגת האימפריה העות'מאנית מסרביה, שם גרה המשפחה במשך מאות שנים. אביו היה רואה חשבון ואף נבחר לראש העיירה, ולפי דיווחים מסוימים, אף הציל למעלה מארבעים סרבים שנידונו למוות לאחר רצח פרנץ פרדיננד ביוני 1914. אביו לחם בצבא האוסטרו-הונגרי בחזית האיטלקית במלחמת העולם הראשונה. בזמן המלחמה הוא נפצע קשה, והיה חצי משותק במשך לפחות עשור. בשנת 1927 פשט רגל, והמשפחה עברה לסרייבו, שם קיבל איזטבגוביץ' חינוך חילוני. בזמן מלחמת העולם השנייה, כאשר בוסניה הייתה חלק מהמדינה העצמאית של קרואטיה תמך באס אס ובשל כך נעצר על ידי הצ'טניקים ונידון לשלוש שנות מעצר, אך שוחרר בשל מעשי אביו בזמן מלחמת העולם הראשונה. לפני מעצרו קיבל תואר במשפטים מאוניברסיטת סרייבו.
בסוף שנות ה-80, יוגוסלביה החילה מערכת רב-מפלגתית, דבר שדרבן את איזטבגוביץ' ואנשיו להקים את מפלגת הפעולה הדמוקרטית. בשנת 1992 נבחר לנשיאות בוסניה. באותן השנים התמוטטה היציבות האתנית בסביבת המדינה. איזטבגוביץ' הציע בתחילה יצירת קונפדרציה שתשמור באמצעי שלום על יחידה בוסנית אחת. באותה השנה העם הבוסני הכריע בעד עצמאות במשאל עם, דבר שזכה להתנגדות מצד סרביה. הסכסוך בין בוסניה לסרביה גרם להידרדרות שהביאה למלחמת בוסניה. במשך 3 וחצי שנים חי איזטבגוביץ' בסראייבו הנצורה והמוקפת על ידי הצבא הסרבי. במהלך המלחמה הגיעו מוסלמים רבים להתנדב בצבא הבוסני כנגד סרביה. בשנת 1993 הסכים איזטבגוביץ' להסכם שלום שחילק את בוסניה לפי מאפיינים אתניים. פסקת האש החלה בסופו של דבר במרץ 1994.
אלכס זילוני

| --- | --- |

אלכס זילוני, 2023
 לידה:  1 בינואר 1916 כ"ה בטבת ה'תרע"ו פולין ורשה, פולין
 פטירה:  3 במרץ 2023  (בגיל 107) י' באדר ה'תשפ"ג ישראל תל אביב-יפו, ישראל
 מדינה:  ישראל ישראל
 השתייכות:  ההגנה ההגנה חיל האוויר המלכותי חיל האוויר המלכותי  צבא הגנה לישראל
 תקופת הפעילות:  1934–1949 (כ־15 שנים)
 דרגה:   מפקד טייסת  אלוף-משנה
 תפקידים בשירות
 מפקד בסיס תל נוף
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם השנייה   מלחמת העצמאות   מלחמת סיני   מלחמת ששת הימים
 עיטורים
  אות ההתנדבות  אות הלוחם בנאצים  אות ההגנה  מדליית ההגנה (בריטניה)  מדליית המלחמה 1939–1945
הרמטכ"ל אביב כוכבי מעלה את אלכס זילוני לדרגת אל"ם, 19 בפברואר 2021
מפגש של ארגון מורשת ההגנה בבית אליהו גולומב, 9 ביוני 2022. בתמונה, מימין לשמאל: עופר בורד, אריה מועלם, יוסי סורביץ, שר התרבות והספורט חילי טרופר (מאחור, תומך באלכס זילוני, בן 106), שלמה ענבר, יוחאי אנסבכר (מאחור), דן טולקובסקי, ברוך לוי, אפרים לפיד, חובב שפירא
אלכסנדר (אלכס) זילוני (1 בינואר 1916 – 3 במרץ 2023) היה איש צבא ישראלי, שירת במערך הטכני של חיל האוויר המלכותי ובהמשך פיקד על שדה התעופה עקרון (לימים תל נוף). היה מראשוני שירות האוויר של ההגנה וממייסדי חיל האוויר הישראלי.
ביוגרפיה

אלכס זילוני נולד ב-1916 בפולין לברנרד ופאולין זילוני. לאחר עליית המשפחה לארץ ישראל בשנת 1921 למד בגימנסיה העברית בירושלים אותה סיים ב-1934.
ב-1934 הצטרף לארגון "ההגנה" בירושלים ושירת ביחידת הנודדת. בתקופת המאורעות ב-1936 נסע לאנגליה על מנת ללמוד הנדסת תעופה. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה התנדב לשירות במערך הטכני של חיל האוויר המלכותי שם עבד, תחילה, כטכנאי מתנדב ומתלמד ולאחר מכן עבר קורס קצינים וקורס טכני ושירת במספר יחידות אוויר. ב-1943 נשלח לקנדה עם בית הספר לטיסה של חיל האוויר המלכותי, ושם פיקד על יחידות טכניות שונות והשתתף בטיסות ניסוי. ב-1944 נשלח בחזרה לאנגליה והוצב ביחידת ניווט באירלנד. על פי בקשתו נשלח לארץ ישראל והוצב במחנה עקרון (תל נוף) שם מונה בהמשך למפקד הבסיס. ב-1946 נשלח לשרת באלכסנדריה שבמצרים ואחר כך נשלח לאל-חבאניה בעיראק. בשרותו זה הגיע זילוני לדרגת squadron leader (מפקד טייסת).
לקראת סיום המנדט השתחרר, חזר לארץ ישראל וסיים קורס טיס אזרחי. בסוף 1947 כינס דוד בן-גוריון אספה בבית הסוכנות בתל אביב, שם הודיע רמטכ"ל ההגנה, יעקב דורי, על הקמת שירות האוויר. דורי מינה כראש השירות את סא"ל יהושע אשל ואת זילוני מינה כראש המטה וכממלא מקומו של אשל. את אהרן רמז מונה לקצין המבצעים. במסגרת תפקידו פעל זילוני לגיוס אנשים, חלקם הגדול משורות צבאות זרים, ורכש של מטוסים ונשק. בין השאר נשא ונתן עם הבריטים על רכישת גרוטאות מטוסים בשדה התעופה עקרון והעברתם ב-22 בינואר 1948 לסדנה בשרונה כדי לתקנם. לאחר הקמת המדינה מונה זילוני למפקד בסיס תל נוף. ב-1948 היה שותף במבצע בלק ומונה לנהל את המשרד המרכזי של חיל האוויר באירופה.
לאחר שחרורו מצה"ל עסק בתחום של פרויקטים הנדסיים בתחום השינוע. לאחר פרישתו לפנסיה החל זילוני לצייר כתחביב. עד שנת 2013 שירת זילוני כיו"ר "איגוד החיילים המשוחררים בישראל".
זילוני התחתן ב-1953 עם מרים גליק, רופאת שיניים ילידת שוודיה (1923–1990). לזוג שלוש בנות.
ב-19 בפברואר 2021, בגיל 105, העניק לו הרמטכ"ל, רב-אלוף אביב כוכבי, דרגת אלוף-משנה, כאות הוקרה על פעילותו למען צה"ל ומדינת ישראל.
זילוני התגורר בתל אביב. נפטר ב-3 במרץ 2023, בגיל 107, והובא לקבורה בבית הקברות קריית שאול.
אזכורים בתרבות

בגיליון י"ג של כתב העת "דחק" שפורסם בשנת 2021, הופיע השיר "מחיל אל חיל" מאת המשורר מאיר ויזלטיר. השיר מגולל את פועלו של זילוני בצבא הבריטי ובראשית ימי חיל האוויר הישראלי.
הערות שוליים

↑  דייויד סלע, ראש מלא תחבולות ואוצר של גרוטאות: כך נולד חיל האוויר הישראלי, באתר ישראל היום, 26 בינואר 2023
↑  בתקופת שרותו כמפקד הבסיס פעל האצ"ל בניסיון שכשל לגנוב נשק מהבסיס
↑  אודות איגוד החיילים המשוחררים בישראל באתר הארגון
↑  אלכס זילוני קיבל דרגת אלוף משנה בגיל 105, באתר ערוץ 7, 19 בפברואר 2021
↑  שני פרלברג, ‏הלך לעולמו מחלוצי חיל-האוויר, אל"ם אלכס זילוני, באתר חיל האוויר הישראלי, 3 במרץ 2023
↑  אלכס זילוני באתר GRAVEZ
↑  מאיר ויזלטיר, מחֱיִל אל חֱיִל, דחק י"ג, אפריל 2021
אמנון מסקין

| --- | --- |

 לידה:  5 באוקטובר 1934 תל-אביב, פלשתינה (א"י) 
 פטירה:  22 במרץ 2015 (בגיל 80) תל אביב-יפו, ישראל
 מדינה:  ישראל 
 תקופת הפעילות:  1955–2015 (כ־60 שנה)
 פרופיל ב-IMDb
 
אמנון מֶסקין (5 באוקטובר 1934 – 22 במרץ 2015) היה שחקן, במאי תיאטרון, מורה למשחק ומדבב ישראלי. מנהלו האמנותי של תיאטרון חיפה בשנים 1977–1981.
תולדות חייו

נולד בתל אביב, לסימה ואהרן מסקין. אחיו הוא יובל מסקין.
את לימודי הדרמה שלו החל במסגרת הסטודיו הדרמטי של "הבימה" בהדרכתו של צבי פרידלנד. מאז 1955 עבד בתיאטרון כעוזר במאי ושחקן. בשנת 1957 יצא לניו יורק ללימודים אצל לי סטרסברג והיה חבר "אולפן השחקנים" (Actors Studio) בשנים 1957–1962. בשנים אלה שיחק על במות ברודוויי ובאוף ברודוויי. מסקין שב לישראל וגילם את קולו של המחשב "פיתגורס" בהצגה "משפט פיתגורס" ב"הבימה", לצד אביו שגילם את ממציאו של המחשב.
בשנת 1964, סמוך לשובו מלימודיו בחו"ל, נמנה מסקין, לצד הלל נאמן ומיכאל כפיר, עם מייסדי "במת השחקנים" של התיאטרון הקאמרי שבה נכללו גם לאורה ריבלין, גדליה בסר ואילן תורן. בשנות ה-70 הביא מנהל תיאטרון חיפה עודד קוטלר את הקבוצה לחיפה. לאחר עזיבתו של קוטלר את התפקיד נבחר מסקין לכהן כמנהל האמנותי של תיאטרון חיפה. בשנת 1981 התפטר מהתפקיד ונסע שנית לארצות הברית, שם שהה בין השנים 1981–1985. משחזר הצטרף שוב לתיאטרון העירוני חיפה.
בנוסף למשחק ובימוי השתתף מסקין גם בתסכיתי רדיו רבים ובדיבוב. משנת 2011 נמנה עם סגל ההוראה של האקדמיה לאמנויות המופע בתל אביב כמורה בכיר למשחק עד יום מותו.
הצגות בהשתתפותו

מסקין השתתף במספר רב של הצגות כשחקן, בהן "המלך ליר", "מדאה", "מראה מעל הגשר", "אנה כריסטי", "בעור שינינו", "המרד על הקיין", "ילדי הצל", "מלקולם הקטן", "סיפור אוריה", "גן הדובדבנים", "חפץ", "אנשים קשים", "הדה גאבלר", "הימים הבאים", "הקייטנים", "מחול המוות", "שידוכים", "יהודי בחצר הדוכס", "ילד טוב אמריקה", "תפילה", "חיי נישואים", "משפט הקופים", "אדי קינג", "וינה על הים", "פלטונוב", "מעגל הגיר הקווקזי", "הדוד מקייפטאון" ו"גטו".
הצגות בבימויו

"קוורטט", "טלמכוס קליי", "מי יציל את הפלח?", "שירת הברבור" (בהצגה זו ביים את אביו, אהרן מסקין), "סרג'נט מסגרייב", "הקוף", "הכבשה", "חשמלית ושמה תשוקה", "המשפט" ועוד.
סרטים

מסקין השתתף כשחקן בסרטים "תעלת בלאומילך" (1969), "לאן נעלם דניאל וקס?" (1972), "סיפור יעקב ויוסף"- סרט תנ"כי (1974), "טרנזיט" (1980), "תל אביב לוס אנג'לס" (1988), "כפפות" (1986), "סיפורי תל אביב" (1992) ו"קופסה שחורה" (1993). בנוסף דיבב מסקין את מופאסה בסרט "מלך האריות" (1994).
הערות שוליים

↑  טלילה בן-זכאי, מזל טוב: תיאטרון חדש, מעריב, 9 בנובמבר 1965.
↑  אמנון מסקין מנהל אמנותי בחיפה, דבר, 21 ביוני 1977.
↑  מסקין חזר לחיפה, מעריב, 3 בנובמבר 1985.
↑  רפאל בשן, מסקין מביים את מסקין, מעריב, 31 בינואר 1969.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007298726505171  ISNI: 0000 0004 0285 7227  MusicBrainz: 1382b5e0-9956-4f77-a60d-303ce2854f3e  VIAF: 299001887   WorldCat (עם VIAF): 299001887
צ'רליסון בנסחופ

צ'רליסון בנסחופ (בהולנדית: Charlison Benschop; נולד ב-21 באוגוסט 1989 בווילמסטאד שבאנטילים ההולנדים השייכים להולנד) הוא כדורגלן הולנדי המשחק בעמדת החלוץ בקבוצת אלמניה אאכן.
קריירת מועדונים

בנסחופ נולד בווילמסטאד שבאנטילים ההולנדים השייכים להולנד. הוא שיחק במחלקות הנוער של SCO 63' ושל ספייקניסה. בנסחופ החל את הקריירה המקצוענית שלו ב-וואלבייק בעונת 2007/2008.
לקראת עונת 2010/2011 חתם על חוזה ל-5 שנים בא.ז. אלקמאר. ב-20 בנובמבר 2010 ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, כשנכנס כמחליף בדקה ה-81 בניצחון 2-1 על טוונטה במסגרת המחזור ה-15 בליגת העל ההולנדית. ב-2 באפריל 2011 הבקיע את שער הבכורה שלו, השער בניצחון 1-0 על פיינורד במסגרת המחזור ה-29.
בעונת 2012/2013 שיחק בנסחופ בברסט מליגת העל הצרפתית. ב-11 באוגוסט 2012 ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, כששיחק 85 דקות בהפסד לנאנסי במחזור הליגה הראשון, וב-2 בנובמבר 2012 הבקיע את שער הבכורה שלו בליגה, שער שהבקיע בתוספת הזמן בניצחון 2-0 על לוריאן. בסך הכל ערך 27 הופעות בהן הבקיע חמישה שערים.
במשך שתי העונות הבאות שיחק בנסחופ בפורטונה דיסלדורף והבקיע 25 שערים ב-58 הופעות. לקראת עונת 2015/2016 חתם בנסחופ בהנובר 96 מהבונדסליגה. ב-15 באוגוסט 2015 ערך בנסחופ את הופעת הבכורה שלו בבונדסליגה, כשנכנס כמחליף בפתיחת המחצית השנייה בתיקו 2-2 נגד דרמשטאדט 98 במסגרת המחזור הראשון. שתי דקות לאחר כניסתו למשחק, הבקיע בנסחופ את שער הבכורה שלו במועדון. בנסחופ ירד ליגה עם האנובר בעונת 2016/17 ושב עמה לבונדסליגה בעונת 2017/18.
בתום עונת 2017/18 עזב בנסחופ את האנובר וחתם באינגולשטאדט 04 מהבונדסליגה השנייה. בנסחופ שיחק באינגולשטאט חצי עונה, ולאחר מכן הושאל לדה חראפסחאפ מליגת העל ההולנדית.
בינואר 2020 חתם באפולון לימסול, בינואר 2022 חתם בפורטונה סיטארד.