stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
עפרה נבו-אשכול
תחומי מחקר ועשייה

נבו החלה בלימודי פסיכולוגיה ופילוסופיה באוניברסיטה העברית בשנת 1962, ובהמשך השלימה את לימודי המוסמך בחוג בתחום הפסיכולוגיה הקלינית. בין השנים 77–1971 עסקה בפיתוח המרכז לייעוץ תעסוקתי באוניברסיטת חיפה בין היתר בפיתוח אמצעי הדרכה, הקמת מערכת מבחנים בתחום הייעוץ התעסוקתי, בניית ספריית מקצועות ופיתוח שיטות ייעוץ והדרכה. בין השנים 1977–1980 השלימה את לימודי הדוקטורט בפסיכולוגיה בנושא "תגובות הומור כביטוי לתוקפנות אצל יהודים וערבים בישראל: הדגשת היבטים שונים של הומור - יצירה, הערכה ודווח". בשנים 88–1985 יזמה ועמדה בראש תוכנית לריכוז מידע ויצירת כלים שהופיעו בספר הדרכה בבחירת מקצוע. פרויקט זה יצא לאור כספר: "כל מה שרצית לדעת על בחירת מקצוע: מידע והכוון ללימודים גבוהים ועל תיכוניים" את הספר כתבה יחד עם פייזר קרלוס, רוזן אמיר ושרה שפירא, והוא פורסם על ידי המרכז הארצי לבחינות והערכה.
נבו הקימה וניהלה את מרכז הייעוץ התעסוקתי באוניברסיטת חיפה, מרכז העוסק בריכוז מידע אודות עיסוקים וביצוע הערכה אישית לגבי התאמה מקצועית. בהמשך הקימה וניהלה את מרכז ברמן לייעוץ פסיכולוגי והכוון תעסוקתי. מרכז ברמן כולל שני מדורים מרכזיים: מדור קליני המטפל במשברים וקשיים רגשיים של סטודנטים במהלך התואר, ומדור לימודי תעסוקתי העוסק בקשיים לימודיים ובהכוון תעסוקתי למועמדים, סטודנטים ובוגרים. במסגרת המרכז סיימו את התמחותם עשרות פסיכולוגים המשמשים בתחומי מפתח בתחום.
בצד מיומנות בתחום הייעוץ לקריירה, עוסקת נבו בחקר ההומור כ-40 שנים. במהלך השנים שילבה בין שני התחומים, לדוגמה "שימושים של הומור בייעוץ", "פיתוח חוש הומור" והעברת סדנאות על שימוש בהומור במהלך הייעוץ. בשנים האחרונות מחקריה מתמקדים בתחום הייעוץ.
כיום נבו היא פרופסור חברה (אמריטה) בחוג לפסיכולוגיה באוניברסיטת חיפה. כמו כן, היא עורכת שותפה יחד עם בני בנימין בכתב העת הדיגיטלי "אדם ועבודה".
פרסומים > ספרים

כל מה שרצית לדעת על בחירת מקצוע: מידע והכוון ללימודים גבוהים ועל תיכוניים. המועצה להשכלה גבוהה והמרכז הארצי לבחינות והערכה, ירושלים. הוצאת "כתר", 1989/1990.
אשכול של הומור. עפרה נבו-אשכול, הוצאת עידנים, 1989.
פרסומים > מאמרים בתחום הייעוץ

נבו עפרה, גישה הכרתית לייעוץ: ציפיות לא הגיוניות בייעוץ מקצועי, פסיכולוגיה וייעוץ בחינוך. תשמ"ד, 17, 54-70.
נבו עפרה, הייעוץ המקצועי מנקודת מבטו של הנועץ: ניתוח שאלוני משוב של נועצים תקופה קצרה לאחר הייעוץ. אדם ועבודה, כתב-עת לייעוץ תעסוקתי, 1988.
נבו עפרה, פייזר קרלוס, נעמן עינת ואלה שוהם ספיר: מלימודים לעבודה : מעקב אחרי השתלבותם בעבודה של בוגרי אוניברסיטת חיפה, 1998
טל קלמר- גומא, נבו עפרה, הקשר בין ייעוץ תעסוקתי לייעוץ אישי: סוגיות מרכזיות. אדם ועבודה,9, 7-28 .2000
נבו עפרה, ויסמן הדס, בין טיפול קצר מועד לייעוץ תעסוקתי: הצעה למודל עבודה. אדם ועבודה, 9, 29-54, 2000.
נבו ברוך, נבו עפרה, סלע רוני, פייזר קרלוס, שוהם אלה, לשאלת תקפות המבנה של הציון הפסיכומטרי: שלשה מחקרים ודיון אחד. מגמות, כרך מג, 371-490, 2004
נבו עפרה, לימור גנץ בר-נדב, מילי אבירם וורד יעקב, התפתחות הקריירה של מסיימי תואר שני בחוג לפסיכולוגיה באוניברסיטת חיפה בין השנים תשל"ד לתשנ"ט (1998-1973) חיפה, מרכז ברמן, 2004.
נבו, עפרה: ציפיות ורגשות - גישה לפתרון בעיות אישיות. המרכז לייעוץ פסיכולוגי והכוון מקצועי, אוניברסיטת חיפה, 2004
סיון אמסלם- ויינר, גלית ערמון, עפרה נבו : מעקב: הקשר בין קבלת המגבלה בקרב נועצים בעלי נכות פיזית לבין יישום ההמלצות של תהליך האבחון התעסוקתי לאחר שלש שנים ומעלה מסיום הייעוץ. אדם ועבודה (המחודש) 5, 3-10, 2015
Nevo, O. & Nevo B. What do you do when asked to answer humorously. Journal of Personality and Social Psychology,1983, 44, 188-194.
Nevo, O. Appreciation and production of humor as an expression of aggression: A study of Jews and Arabs in Israel, Journal of Cross-Cultural Psychology, 1984, 15, 181-198.
Nevo, O. Does one ever really laugh at one’s own expense: The case of Jews and Arabs in . Journal of Personality and Social Psychology, 1985, 49, 799-807.
Nevo, O. Humor diaries of Israeli Jews and Arabs. The Journal of Social Psychology, 1987, 126, 411-413.
Nevo, O., Keinan, G. & Arditi-Teshimovski, M. Humor and pain tolerance: A merry heart does good like medicine? Humor-International Journal of Humor Research. 1993, 6-1, 74-88.
Nevo;, O. Nevo, B.&; Janie Leong Siew Yin, Singaporean humor: A cross-cultural cross-gender comparison. The Journal of General Psychology; Apr 2001; 128, 2; Psychology Module, 143- 156.
לקריאה נוספת

אשכול של הומור, באתר מנדלי.
בתו של אשכול: "הליכוד מעוות את המציאות", באתר ynet, 1 במרץ 2015
הערות שוליים

↑  עפרה נבו, קרלוס פייזר, אמיר רוזן, שרה שפירא, כל מה שרצית לדעת על בחירת מקצוע מידע והכוון לקראת לימודים גבוהים ועל-תיכוניים
| לוי אשכול |
| --- | --- | --- |
| אירועים מרכזיים בעת כהונתו כראש ממשלה | הממשלה ה-11: ביטול הממשל הצבאי על ערביי ישראל (1964) • קבורת זאב ז'בוטינסקי בישראל (1964) • חנוכת מוביל המים הארצי (1964) • ביקור האפיפיור פאולוס השישי בישראל (1964) • הסכם הסחר בין ישראל והשוק האירופאי המשותף (1964) הממשלה ה-12: מזכר ההבנה בין ישראל וארצות הברית (1965) • פרשת בן ברכה (1965) • הבחירות לכנסת השישית  הממשלה ה-13: מיתון 1966 בישראל • ביקור קונרד אדנאואר בישראל (1966) • ביקור לוי אשכול באפריקה (1966) • תקופת ההמתנה ומלחמת ששת הימים (1967) • הקמת מפלגת העבודה הישראלית (1968) • הוועידה הכלכלית היהודית העולמית (1968) |  |
| כללי | ביקורי לוי אשכול בארצות הברית • אזרחים תומכי אשכול • הנאום המגומגם • כל בדיחות אשכול • הלוויית לוי אשכול |  |
| הנצחת לוי אשכול | יד לוי אשכול ובית לוי אשכול • פרס היצירה לסופרים עבריים • חבל אשכול • מועצה אזורית אשכול • גן לאומי אשכול • מאגר אשכול • מגדל אשכול • שדרות לוי אשכול |  |
| משפחתו | בנות זוג: רבקה מהרשק (1927–1922) • אלישבע קפלן (1959–1930) • מרים אשכול (1969–1964)  נועה אשכול (בתו) • תמה שוחט (בתו) • עפרה נבו (בתו) • אליעזר רפאלי (חתנו) • אברהם שוחט (חתנו) • ברוך נבו (חתנו) • שיזף רפאלי (נכדו) • אשכול נבו (נכדו) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007265944905171  ISNI: 0000 0000 6693 9978  LCCN: n89135019  VIAF: 18811515   WorldCat (עם VIAF): 18811515 
החוברת "ציפיות ורגשות"
אן פודאטור

| --- | --- |

 לידה:  נובמבר 1621 
 הוצאה להורג:  2 באוקטובר 1692 (בגיל 70) סיילם (מסצ'וסטס), ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 
אן פודיאטור (13 בנובמבר 1621 – 22 בספטמבר 1692) הייתה אלמנה עשירה בשנות השבעים לחייה שהואשמה במעשה כישוף והוצאה להורג בתלייה במסגרת ציד המכשפות בסיילם.
חייה

שם נעוריה של אן לא ידוע, כמו גם מקום היוולדה. היו לה חמישה ילדים: תומאס הבן, רות, ג'ון, סמואל וג'יימס. היא הייתה נשואה פעמיים: תחילה לאדם בשם תומאס גרינסלייד ולאחר מותו בשנת 1674, התחתנה בשנית עם אלמן בשם ג'ייקוב פודיאטור שמת בשנת 1682 והשאיר לה את רכושו. במקצועה הייתה אן אחות או מיילדת.
האשמות ומשפט

מרי וורן הייתה אחת מהנערות ה"מכושפות" שהעידו נגד נשים במשפטי המכשפות בסיילם. היא העידה ב-12 במאי 1692 והאשימה את אן ואת אליס פרקר בכך שהן מכשפות שפוגעות באופן אקטיבי באנשים: "גברת פרקר אמרה לי שהיא הייתה מכשפה ב-12 ומשהו השנים האחרונות ופודיאטור אמרה לי שהיא גרמה נזק ושהיא פגעה בילד של ג'יימס קוי ולקחה אותו מאמו". בעקבות עדותה של וורן, הוצא צו מעצר עבור שתי הנשים עוד באותו היום. ב-13 במאי 1692 נשלחה אן לכלא בבוסטון. יש היסטוריונים שטוענים כי מסיבה כלשהי היא שוחררה מן הכלא זמן קצר לאחר מכן. אולם כעבור חודשיים, ב-1 ביוני, נאשמה שוב במעשה כישוף, הפעם על ידי שרה צ'רצ'יל שטענה כי אן הכריחה אותה לחתום בספר השטן.
מלבד מרי ושרה, האשימו את אן בכשפים גם אן פוטנאם, ג'ון בסט האב, ג'ון בסט הבן וסמואל פיקוורת'. בין האישומים היו כישוף וגרימת מוות לאשתו של שכן, הופעה בתור רוח, החזקת חומרי כישוף, עינוי באמצעות סיכות, הצגה של ספר השטן, הריגת אשתו הראשונה של בעלה השני ואותו, גרימת נפילה לאדם מעץ והפיכת עצמה לציפור.
אן עמדה למשפט ונגזר עליה עונש מוות ב-9 בספטמבר 1692, יחד עם אליס פרקר, דורקס הואר, מרי בראדביורי ומרי איסטי. הוצאתה להורג בתלייה התרחשה בגאלווס היל, בעיירה סיילם ב-22 בספטמבר אותה שנה.
אן פודיאטור זוכתה מאשמה בשנת 1957 על ידי בית המשפט הכללי במסצ'וסטס.
הערות שוליים

1 2  Lang, Daniel, A Reporter at Large: 'Poor Ann!, The New Yorker, New York: Condé Nast, 11 September 1954, עמ' 89–107
↑  The Witchcraft Trial of Ann Pudeator, History of Massachusetts Blog, ‏2019-04-11 (באנגלית אמריקאית)
1 2  Frances Hill, A delusion of Satan: the full story of the Salem witch trials, New York: Doubleday, 1995, ISBN 978-0-385-47255-5
מייספייס

| --- | --- |


 נתונים כלליים
 מייסדים:  טום אנדרסון, כריס דוולף
 תקופת הפעילות:  2003–הווה (כ־21 שנים) 
 ענפי תעשייה:  אינטרנט 
 מוצרים עיקריים:  רשת חברתית מקוונת
  
 myspace.com
 
מייספייס (באנגלית: MySpace) היא רשת חברתית מקוונת אמריקאית, בין השנים 2005 עד 2008 היא הייתה הרשת החברתית הגדולה בעולם.
היסטוריה > הקמת החברה

באוגוסט 2003, כמה עובדים בחברת eUniverse (חברת שיווק דיגיטלית), שהשתמשו באתר Friendster (אתר למציאת חברים נשכחים) ראו פוטנציאל בתכונות הרשת החברתית שלה. הקבוצה החליטה לחקות את התכונות הפופולריות ביותר של האתר. בתוך עשרה ימים, הגרסה הראשונה של מייספייס הייתה מוכנה להשקה, ויושמה באמצעות שפת התכנות ColdFusion. על הפרויקט פיקח בראד גרינשפן (מייסד, יו"ר ומנכ"ל eUniverse), וניהל אותו כריס דוולף (שהיה המנכ"ל המייסד של מייספייס), ג'וש ברמן, טום אנדרסון (הנשיא המייסד של מייספייס), וצוות מתכנתים ומשאבים שסיפקה eUniverse (שאחר כך שונה שמה ל"אינטרמיקס מדיה").
המשתמשים הראשונים במייספייס היו עובדי eUniverse. החברה קיימה תחרויות כדי לראות מי יכול לרשום יותר משתמשים חדשים. eUniverse השתמשה במסד נתונים של 20 מיליון אנשים וכתובות הדואר האלקטרוני שלהם, כדי לשווק את האתר, ולהפוך אותו למוביל מבין אתרי הרשתות החברתיות בעולם. בנוסף ארכיטקטורת התוכנה של האתר, תוך שימוש במהירות הפיתוח המעולה של ColdFusion על פני שפות אחרות, הביאה להשקה מהירה של פיצ'רים חדשים. למרות שלמתחרה Friendster היו מספר מפתחים הגדול פי עשרה, היא לא הצליחה לעמוד בקצב ומהירות הפיתוח של Myspace. לדוגמה, משתמשים יכולו להתאים אישית את הרקע, המראה והעיצוב של דפים במייספייס.
היסטוריה > רכישה בידי ניוז קורפ ושנות השיא

ביולי 2005 רכש את החברה, תמורת 580 מיליון דולר, תאגיד ניוז קורפ שבבעלות איל התקשורת רופרט מרדוק. באותה עת הייתה מייספייס הרשת החברתית הפופולרית בעולם. חברת האם שלה, אינטרמיקס מדיה, החזיקה גם ב-30 אתרים נוספים (כולל אתרי בלוגים והכרויות), שגם היו חלק מעסקת הרכישה.
לאחר הרכישה מספר המשתמשים המשיך לגדול במהירות, ומספר המשתמשים הרשומים הגיע באוגוסט 2006 ל-100 מיליון. "ניוז קורפ" גם שילבה תוכן מערוצי הטלוויזיה שלה באתר. דוגמת הסדרה סדרת הטלוויזיה 24 שהייתה זמינה באתר. בנוסף חתמה על הסכם לשילוב מנוע החיפוש של גוגל באתר וחלוקת ההכנסות מפרסום. ההסכם הכניס לחברה כ-50 מיליון דולר בחודש. בנובמבר 2006 מספר העמודים הנצפים באתר מייספייס עבר את Yahoo! שהיה אז האתר הנצפה בעולם. באפריל 2007 השיקה מייספייס שירות חדשות - MySpace News.
ביוני 2007, "ניוז קורפ" נהלה משא ומתן על עסקה עם Yahoo!. במסגרת העסקה הייתה אמורה מייספייס לעבור לבעלות יאהו, תמורת אחזקה בת 25% בחברה החדשה שתיווצר מהמיזוג. שוויה של מייספייס במסגרת העסקה נאמד אז ב-12 מיליארד דולר והוא נגזר משוויה של יאהו שעמד על 37 מיליארד דולר. העסקה לא יצאה לפועל לבסוף, לאחר ששווייה של יאהו בבורסה החל לרדת במהירות. באוקטובר 2007, חתמה מייספייס על הסכם עם חברת משחקי המחשב הישראלית אוברון מדיה להיות ספקית בלעדית של פלטפורמת משחקים ותוכן עבורה.
היסטוריה > הידרדרות ומכירת החברה

ביוני 2008 עקפה פייסבוק את מייספייס במספר הגולשים היומי, ומייספייס המשיכה לאבד משתמשים במהירות. ביוני 2009 פיטרה מייספייס כ-30% ממצבת כוח האדם שלה.
ישנם כמה הסברים המוצעים לדעיכתה המהירה של החברה, כולל העובדה שהיא דבקה ב"אסטרטגיית פורטל" של בניית קהל סביב בידור ומוזיקה, ואילו פייסבוק וטוויטר הוסיפו ללא הרף תכונות חדשות לשיפור חוויית הרשת החברתית. בכיר לשעבר במייספייס הציע כי עסקת הפרסום עם גוגל, אף שהכניסה מזומנים בטווח הקצר, יצרה בעיה בטווח הארוך. העסקה דרשה ממייספייס לפרסם מודעות רבות עוד יותר, במרחב שכבר היה רווי בכבדות בפרסום, מה שהפך את האתר לאיטי, קשה יותר לשימוש ופחות גמיש. בעוד פייסבוק השיקה עיצוב אתר נקי וחדיש. בראיון שנערך בשנת 2012, תיאר המנכ"ל לשעבר כיצד ניוז קורפ הפעילה לחץ רב על מייספייס "להתמקד במונטיזציה לטווח הקרוב, בניגוד לחשיבה על אסטרטגיית מוצרים ארוכת טווח", בעוד פייסבוק הייתה ממוקדת במעורבות המשתמשים על פני ההכנסות, בשנים הראשונות.
מייספייס ניסתה למצב את עצמה מחדש כאתר בידור חברתי, עם יותר דגש על מוזיקה, סרטים, ידוענים וטלוויזיה במקום אתר רשת חברתית. במרץ 2011, נתוני מחקרי השוק שפרסמה חברת קומסקור העלו כי מייספייס איבדה 10 מיליון משתמשים בין ינואר לפברואר 2011 וכי היא צנחה מ-95 מיליון ל-63 מיליון משתמשים ייחודיים במהלך שנים עשר החודשים הקודמים. בסוף פברואר 2011 הודיעה חברת ניוז קורפ רשמית כי האתר עומד למכירה.
ב-29 ביוני 2011, מייספייס הודיעה כי היא נרכשה על ידי "ספציפי מדיה" תמורת סכום שלא פורסם. רשת CNN דיווחה כי מייספייס נמכרה תמורת 35 מיליון דולר.
בפברואר 2016 נרכש אתר מייספייס על ידי חברת .Time Inc מו"לית המגזין טיים, שנרכשה בתחילת 2018 עד ידי חברה המדיה האמריקאית מרדית' (Meredith).
במרץ 2019 התברר שכל הקבצים שהועלו לשירות עד שנת 2015 נמחקו עקב תקלה בהעברת המידע בין שרתים בתוך החברה.
מאפייני האתר > תוכן של דף משתמש באתר

בכל דף משתמש ניתן למצוא פרטים אישיים לגביו - כגון "את מי הייתי רוצה לפגוש", "תחומי התעניינות", "פרטים". כמו כן כל משתמש יכול למלא מידע אישי כגון: גזע, דת, העדפה מינית. ניתן גם להעלות תמונות למדור התמונות של דף המשתמש, ולהגדיר את אחת מהתמונות כך שתופיע בעמוד הראשי של דף המשתמש.
מאפייני האתר > חברים

כל משתמש רשאי להוסיף משתמשים אחרים לרשימת ה'חברים' שלו. כדי להוסיף תגובה בדף משתמש כלשהו, צריך להיות ברשימת החברים שלו. כמו כן, ישנו מספר מסוים של חברים (הנקבע על ידי המשתמש עצמו) המופיע בדף המשתמש הראשי. בדרך כלל משתמשים רבים מוסיפים לרשימת החברים שלהם את האמנים האהובים עליהם. הגדרת ה'חברים' באתרי רשתות חברתיות עוררה ביקורת מסוימת מצד התקשורת, על כך שהיא יוצרת אשליה של חברים, כשבעצם האנשים שברשימת החברים של המשתמש אינם חבריו.
מאפייני האתר > תגובות

מתחת לרשימת החברים, מופיעה בדף המשתמש אפשרות להוסיף תגובה. כל משתמש מורשה למחוק את התגובות (טוקבקים) בדף שלו, או לקבוע שכל התגובות יצטרכו לקבל ממנו אישור לפני פרסומן. אם חשבון של משתמש נמחק מסיבה כלשהי, כל התגובות בדף שלו תימחקנה.
מאפייני האתר > מוזיקה

חשבונות ה-MySpace למוזיקאים שונים מחשבון משתמש רגיל. בחשבונות אלו, האמנים רשאים להעלות לאתר עד 6 שירים כקובצי MP3 (עד 10 מגה גודל, אף על פי שבפועל לא כדאי לעבור את ה 9.5 מגה), תוך התחייבות לא להפר את זכויות היוצרים (הכוונה שהשירים שהועלו, נוצרו או נכתבו על ידי בעל החשבון). היתרון שנתן האתר, הוא בכך שגם אמנים לא רשומים ואשר אינם בחוזה עם חברת תקליטים יכולים לשלוח את שיריהם לאתר, ובכך לקדם את מכירותיהם - דבר אשר הוכח כפופולרי בקרב משתמשי האתר. בשנת 2005 אף הוקמה חברת ההקלטות "MySpace Records", בבעלות מנהל האתר, טום אנדרסון. חברת הקלטות זו משמשת לכל האמנים אשר בבעלותם חשבון באתר.
הזמרת אדל החלה את דרכה דרך מייספייס ובעזרתו התפרסמה.
ביקורת

הגיל המינימלי להרשמה לאתר הוא 14, אך גם בגילאי 14–15 ישנן הגבלות החלות על המשתמשים. כמובן שלמרות תנאים אלו, משתמשים יכולים להזין מידע שגוי אודות גילם, ובכך לעקוף את ההגבלות הללו. מקרים שונים של אונס והיעלמות התרחשו בעקבות מפגשים בין אנשים שהכירו דרך האתר. לאחר שהביקורת נגד תנאי הבטיחות של האתר גברה, בדצמבר 2006 הודיעה הנהלת האתר כי היא נוקטת כרגע צעדים על מנת למנוע מעברייני מין לפתוח חשבון באתר. ההנהלה לא ציינה אילו צעדים היא נקטה.
מייספייס מושווית לעיתים לפייסבוק, אך הבדל משמעותי בין שני האתרים הוא רמת ההתאמה האישית. מייספייס מקנה למשתמשיה את האפשרות לעצב את פרופיליהם על ידי שימוש בשפת HTML ו-CSS בעוד פייסבוק מאפשרת אך ורק עריכת טקסט.
ניית'ן בקסטר

ניית'ן ג'וסף בקסטר (באנגלית: Nathan Joseph Baxter; נולד ב-8 בנובמבר 1998) הוא כדורגלן אנגלי ממוצא יהודי, המשחק בעמדת השוער בבולטון וונדררס מהפוטבול ליג הראשונה.
קריירה

בקסטר נולד בווסטמינסטר, אנגליה שבממלכה המאוחדת. החל את הקריירה שלו עם קריי וונדררס. לאחר מכן הצטרף לצ'לסי בגיל 8. בעונת 2015/16 הוא זכה בגביע האנגלי לנוער ובליגת הנוער של אופ"א.
באוגוסט 2016 עבר בהשאלה למטרופוליטן פוליס החובבנית מהליגה האיסתמית בחוזה קצר טווח עד ינואר 2017. הוא בילה ארבעה חודשים במועדון, רשם 19 הופעות, לפני שחזר לצ'לסי בינואר 2017.
לאחר מכן הוא הצטרף לקבוצת סוליהאל מורס מהנשיונל ליג בהשאלה לשארית עונת 2016/17. ב-21 בינואר 2017 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בסוליהול, תוך שמירה על שער נקי במשחק שלהם נגד בורהאם ווד שהסתיים בתיקו מאופס. הוא שמר על שלושה שערים נקיים בארבעת המשחקים הראשונים שלו עם הקבוצה, ורשם 17 הופעות בסך הכל עבור המועדון.
ב-21 ביוני 2017 בקסטר הצטרף לקבוצת ווקינג מהנשיונל ליג בהשאלה לעונת 2017/18. במשחק הראשון לעונה, בקסטר ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון כאשר הם רשמו ניצחון ביתי 2-1 על גייטסהד. בקסטר רשם 48 הופעות בסך הכל במועדון. במהלך עונת 2017/18, בקסטר שיחק יותר דקות (4,320) מכל מושאל אחר של צ'לסי.
ב-26 ביוני 2018, בקסטר הסכים להצטרף ליוויל טאון מהפוטבול ליג השנייה בהשאלה לעונת 2018/19. בקסטר ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת הכדורגל ביום פתיחת העונה, בתבוסה 1-0 בחוץ מול בורי. ביוויל טאון הוא לא ספג שער במשך 10 שעות ו-12 דקות, וקבע שיא מועדון לאחר ששמר 6 שערים נקיים ברציפות בכל המסגרות. ב-5 בנובמבר 2018, הוא היה "השוער המתבגר היחיד כיום בשורות הכדורגל האנגלי המקצועני שצבר למעלה מ-100 הופעות במשחק הבוגרים". בקסטר רשם 38 הופעות עבור יוויל טאון במהלך העונה שלו במועדון, וזכה ב-5 פרסים בפרסי סוף העונה של המועדון, כולם בקטגוריות 'שחקן העונה' ו'שחקן הצעיר של העונה'.
ב-19 ביוני 2019, בקסטר הצטרף לרוס קאונטי מליגת העל הסקוטית בהשאלה לעונת 2019/20. הוא סבל מפציעה בכתף בתחילת העונה לפני שחזר לקבוצה הראשונה, והמשיך לשחק ב-14 משחקים ברציפות.
ב-9 באוקטובר 2020, בקסטר הצטרף לאקרינגטון סטנלי מהפוטבול ליג הראשונה בהשאלה.
ב-25 ביוני 2021, הוא הצטרף להאל סיטי מהצ'מפיונשיפ בהשאלה לעונת 2021/22. בקסטר ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה ב-6 בנובמבר 2021, בניצחון 2–0 על בארנסלי בחוץ, ולאחר מכן נבחר להרכב השבוע של הצ'מפיונשיפ לאחר הופעה מרשימה בפתיחה הראשונה שלו בליגה. הוא המשיך לרשום 18 הופעות במועדון, כולל 7 שערים נקיים ב-16 משחקי הליגה שלו ובעל אחוזי ההצלה הגבוהים ביותר בצ'מפיונשיפ עם 79.5 אחוזים.
ב-4 ביולי 2022, בקסטר חזר להאל סיטי בהשאלה, בפעם השנייה, לעונת 2022/2023.
ב 19 ביוני 2023, הוא עבר לבולטון וונדררס מהפוטבול ליג הראשונה.
יחסי קוריאה הדרומית – קוריאה הצפונית

| יחסי קוריאה הדרומית – קוריאה הצפונית |
| --- | --- |
קוריאה הדרומית: קוריאה הצפונית


קוריאה הדרומית: קוריאה הצפונית
שטח (בקילומטר רבוע)
99,720: 120,538
אוכלוסייה
51,696,390: 26,529,070
תמ"ג (במיליוני דולרים)
1,712,793: 
תמ"ג לנפש (בדולרים)
33,132: 
משטר
רפובליקה נשיאותית חוקתית: דיקטטורה טוטליטרית חד-מפלגתית

יחסי קוריאה הדרומית וקוריאה הצפונית הם היחסים הפוליטיים, המסחריים, הדיפלומטיים והצבאיים בין קוריאה הצפונית לקוריאה הדרומית. יחסים אלה מתקיימים מאז חלוקת קוריאה בסיום מלחמת העולם השנייה בשנת 1945 ועד היום. מלחמת קוריאה, 1950-1953 והסכסוך הקוריאני, הם גורמים מרכזיים המשפיעים על המאמצים להשגת שלום ואיחוד קוריאני. שתי המדינות לא מכירות זו בזו ואוסרות על הנפת דגלים אחת של השנייה.
על פי סקר ה-BBC העולמי משנת 2014, 3% מהדרום קוריאנים רואים את השפעתה של קוריאה הצפונית באופן חיובי, כאשר 91% מבטאים דעה שלילית, מה שהופך את דרום קוריאה, אחרי יפן, למדינה בעלת הרגשות השליליים ביותר בעולם על קוריאה הצפונית. עם זאת, בסקר שנערך על ידי הממשלה הקוריאנית ב-2014 נמצא כי רק 13% מהדרום קוריאנים ראו את קוריאה הצפונית עוינת, ו-58% מהדרום קוריאנים האמינו כי קוריאה הצפונית היא מדינה שעמה הם יכולים לשתף פעולה. הצפון קוריאנים מתייחסים לדרום קוריאנים בתור "אחים שנשבו בידי האימפריאליזם האמריקני".
על פי מכון קוריאה לאיחוד לאומי, 57.9% מהאוכלוסייה הדרום קוריאנית השיבו כי יש צורך באיחוד, מספרם עלה לכ-62.1% מהאוכלוסייה בשנת 2016. בקרב המשיבים בסקר לשנת 2017, 13.8% אמרו כי "אנחנו באמת זקוקים לאיחוד" ואילו 44% אמרו כי "אנחנו זקוקים לאיחוד בערך".
רקע > חלוקת קוריאה

חצי האי הקוריאני סופח רשמית על ידי יפן בשנת 1910. סיפוח קוריאה ליפן התקיים עד אחרי כניעת יפן וסיום מלחמת העולם השנייה וב-9 באוגוסט 1945, הכריזה ברית המועצות מלחמה על יפן והתקדמה לכיוון קוריאה. אף שהכרזת המלחמה הסובייטית נעשתה בתיאום עם כל בעלות הברית בוועידת יאלטה, ממשלת ארצות הברית חששה שכל קוריאה תיפול תחת שליטה סובייטית. לפיכך ביקשה ממשלת ארצות הברית כי הכוחות הסובייטיים יפסיקו את התקדמותם בצפון, וישאירו את דרום חצי האי, כולל הבירה סיאול, למסירת כניעת יפן לידי ארצות הברית. דרישה זו נכללה בזמנה הכללית מס' 1 לכוחות היפנים, לאחר כניעת יפן ב-15 באוגוסט. ב-24 באוגוסט נכנס הצבא האדום לפיונגיאנג והקים ממשל צבאי בשטחי קוריאה הצפונית. הכוחות האמריקנים נחתו בדרום ב-8 בספטמבר והקימו את הממשל הצבאי של צבא ארצות הברית בקוריאה. לגבי שאלת הסקר של "האם אנחנו עדיין זקוקים לאיחוד גם אם הצפון והדרום יוכלו להתקיים בדו-קיום ובשלום?", 46% מהנשאלים ענו בחיוב ואילו 31.7% התנגדו.
בעלות הברית רצו במקור להחזיק באפוטרופסות משותפת, אשר תביא את קוריאה לעצמאות, אבל רוב הלאומנים הקוריאנים רצו עצמאות מידית. בינתיים התערערו היחסים ושיתוף הפעולה בין ברית המועצות לארצות הברית עם פרוץ המלחמה הקרה. שתי המעצמות החלו לקדם את דורשי שלומם לעמדות סמכות קוריאנים אשר יישרו קו עם הצד הפוליטי שלהם, ודחקו לשוליים את יריביהם. בקוריאה הצפונית, ברית המועצות תמכה בקומוניסטים הקוריאנים. קים איל-סונג, שירת מ-1941 בצבא הסובייטי והפך בהדרגה לדמות הפוליטית המרכזית, בדכאו זרמים קומוניסטיים אחרים שהיו בקוריאה (אנשי ינאן והקומוניסטים המקומיים). החברה עברה תהליך ריכוזיות וקולקטיביזציה בהתאם למודל הסובייטי. הפוליטיקה בדרום הייתה סוערת יותר, אך האנטי-קומוניסט התקיף לי סינג-מן הפך לפוליטיקאי הבולט ביותר. ממשלת ארצות הברית לקחה את הנושא לאומות המאוחדות, מה שהוביל להיווצרות הוועדה הזמנית של האו"ם על קוריאה (UNTCOK) בשנת 1947. ברית המועצות התנגדה למהלך זה וסירבה לאפשר לוועדת האו"ם לפעול בצפון.
הוועדה ארגנה בחירות כלליות בדרום, שהתקיימו ב-10 במאי 1948. הרפובליקה של קוריאה הוקמה ולי סינג-מן מונה ברוב עצום לנשיא קוריאה הדרומית הראשון. הממשלה הקוריאנית החדשה החליפה רשמית את השלטון הצבאי האמריקאי ב-15 באוגוסט. כוחות השלטון הסובייטיים עזבו את הצפון ב-10 בדצמבר 1948. הכוחות האמריקנים עזבו את הדרום בשנה שלאחר מכן, אך נותרו בקוריאה חברי הקבוצה האמריקאית המייעצת לצבא הקוראני כדי להכשיר את צבא קוריאה. בקוריאה הצפונית התקיימו בחירות למועצות העם לאחר דיכוי פוליטי אלים של כל התנגדות לשלטונו של קים איל סונג. כתוצאה מכך, צמחו שתי מדינות, עם מערכות פוליטיות, כלכליות וחברתיות מנוגדות לחלוטין. שתי הממשלות היריבות ראו את עצמן כממשלת קוריאה כולה, ושתיהן ראו בחלוקה כזמנית בלבד. הרפובליקה הדמוקרטית של קוריאה הצפונית אף הכריזה על סיאול כעל בירתה הרשמית, עמדה שלא השתנתה עד 1972.
הגבולות נותרו פתוחים להגירה במשך השנים שעד למלחמת קוריאה.
רקע > מלחמת קוריאה

לאחר הבחירות דחף קים איל סונג, נשיא קוריאה הצפונית, לאחד את קוריאה תחת הנהגתו. בזכות הכוח הצבאי הגדול והמיומן שהחזיק, האמין כי ניתן יהיה לכבוש את קוריאה הדרומית תוך ימים ספורים. את הלחימה מנע דווקא בן בריתו יוסיף סטלין, מנהיג ברית המועצות, אשר לא רצה להצטרף ללחימה ולהחזיר את חייליו לקוריאה.
קוריאה הצפונית פלשה לדרום ב-25 ביוני 1950 וכבשה במהירות את רוב המדינה. בספטמבר 1950 התערב כוח האומות המאוחדות, בראשות ארצות-הברית, כדי להגן על הדרום, והתקדם לתוך קוריאה הצפונית. כאשר התקרבו לגבול עם סין, התערבו הכוחות הסיניים לטובת קוריאה הצפונית, והטו שוב את מאזן המלחמה. הלחימה הסתיימה ב-27 ביולי 1953, עם שביתת נשק שכמעט שחזרה את הגבולות המקוריים בין הצפון לדרום. נשיא קוריאה הדרומית לי סינג-מן סירב לחתום על הסכמי שביתת-הנשק שנחתמו בין האו"מ לקוריאה הצפונית, אך הסכים לעמוד בה. שביתת הנשק הובילה להפסקת אש, אך לא להסכם שלום. בעקבות שביתת הנשק הוקם האזור המפורז הקוריאני, אזור חיץ בין שני הצדדים, ארבעה קילומטר של שטח מפורז עם נקודת השקה בודדת (JSA).
לאחר המלחמה מיליוני קוריאנים הופרדו מבני משפחתם שמעבר לגבול. מאז מלחמת קוריאה לא הותרו חילופי מכתבים, שיחות טלפון או אימיילים בין הקוריאנים משני צידי הגבול בעקבות הפיקוח ההדוק מצד הצפון. עם זאת, מדי פעם תואמו בין הממשלות פגישות איחוד משפחות לכמה מאות תושבים. בשנת 2007 הוערך כי כ-750,000 בני אדם עדיין מנותקים מקרובי משפחתם מהמעגל הראשון, והדרום נותן חשיבות עליונה למפגשי האיחוד.