stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
היסטוריה של הדמוקרטיה
הדמוקרטיה בעולם המודרני > גל הדמוקרטיזציה הראשון - הרחבת זכות הבחירה

במאה ה-19 הזכות לבחור ולהיבחר לא הוענקה לכלל האוכלוסייה אלא לקבוצות קטנות ביותר של בעלי רכוש או בעלי השכלה, אך לקראת סופה של המאה ה-19 הלך וגדל מספר הרשאים לבחור.
גם בארצות הברית, בה כבר מתחילתה זכות הבחירה הייתה חלק מתפיסת עולמה, בפועל ניתנה זכות הבחירה רק למספר קטן יחסית של גברים לבנים. בשנת 1828 תחת שלטון אנדרו ג'קסון הורחבה זכות הבחירה לציבור רחב של גברים לבנים, מהלך שיצר עניין באירופה.
הממלכה המאוחדת החלה להרחיב ולהגדיל את זכות הבחירה לגברים על ידי החוקים שחוקקה בשנים 1832 ו-1884. בשנת 1871 העניקה צרפת זכות בחירה לכל הגברים. הענקת זכות הבחירה לקבוצות נוספות מלבד בעלי ההשכלה והרכוש נוספה בהדרגתיות לעוד ארצות באירופה, ביניהן בלגיה, שווייץ, ספרד, הולנד, ואוסטריה. תהליכים אלו החלו להעיד על התבססות הדמוקרטיה המסמלת את הקדמה.
התבססות הדמוקרטיה לא חלה באופן שווה בכל המדינות. היה שוני ב"גיל הבחירה" בין מדינה למדינה: גיל הבחירה הנמוך ביותר היה בממלכה המאוחדת וצרפת – 21 שנים לפחות להצבעה בבחירות. ביתר המדינות גיל הבוחרים המינימלי היה גבוה יחסית: 30 – באיטליה, ו-25 בגרמניה.
היו מדינות שהחילו קריטריונים שונים לזכות הבחירה בהן: בהונגריה, למשל, הוענקה זכות הבחירה לפי גיל, רכוש וגובה תשלומי המיסים, ולכן רק כ-5% מן האוכלוסייה יכלה להשתתף בבחירות. לעומת זאת היו מדינות שאיפשרו מאוחר להשתתף בבחירות, למשל ברוסיה תופעה זו החלה רק בראשית המאה ה-20.
בתהליך זה, שעיקרו יצירת מסורת דמוקרטית, נוצרו מערכות דמוקרטיות רבות במדינות אירופה ואמריקה החשובות. תהליך זה הוא רב-שלבי, וכולל העמקת המסורת הדמוקרטית בקרב תושבי המדינות והצטרפות מדורגת של ציבורים חדשים למעגל האזרחים (שהביטוי הפורמלי שלו הוא בזכות ההצבעה בבחירות). דוגמאות למעגלי אזרחים חדשים הם שיתוף חלקים שונים של הבורגנות בבחירות, שוויון הזכויות לגזעים לא-אירופאים (יהודים, שחורים, צוענים וכדומה), הענקת זכות הבחירה לנשים וכו'.
בכל מדינה נעשה תהליך הדמוקרטיזציה באופן שונה. בצרפת, לדוגמה, התהליך כלל מהפכות אלימות רבות. בממלכה המאוחדת הדמוקרטיזציה נעשתה בתהליך ארוך ואיטי. ובגרמניה הועבר מוקד הכוח לפרלמנט הנבחר בלחץ מלחמה (1918) ופעם נוספת על ידי כיבוש זר (1945).
תהליך הדמוקרטיזציה המערבי (אירופה, ארצות הברית) התפשט לרוב מדינות העולם במידה זו או אחרת, בעיקר בזכות שליטתן של האימפריות האירופיות ביבשות אחרות. בזמן השליטה חילחלו תפיסות ומבנים דמוקרטיים לחלק קטן מהחברות ברחבי העולם, ועם קיפולם ירשו את שלטון האימפריות מוסדות עם סממנים דמוקרטיים חלקיים.
עד לשנת 1926 הביאה הדמוקרטיזציה בשיאה להיווסדות של 29 דמוקרטיות.
הדמוקרטיה בעולם המודרני > בין שתי מלחמות העולם

לאחר מלחמת העולם הראשונה, התקופה הייתה בבחינת ניצחון זמני לדמוקרטיה באירופה, וכך ברחבי היבשת החלו לצמוח משטרים דמוקרטיים, אולם רבים מהם לא האריכו ימים.
כשהחל השפל הגדול, הפגיעה הכלכלית הייתה קשה ביותר במדינות הדמוקרטיות החדשות שנולדו לאחר מלחמת העולם הראשונה. על רקע המשבר, גורמים קיצוניים התחזקו וגלי הפגנות כנגד הממשלה שטפו את המדינה, השיטה הדמוקרטית שעדיין הייתה זרה לרוב האזרחים ולא נטמעה לחלוטין בתודעה, הביאה למחשבה ולעיתים אף לדרישה להחלפת המשטר, ממשלות הוחלפו תדיר ובחלק מהמקרים אף כמה פעמים באותה השנה. בריטניה וצרפת הצליחו לעמוד בהתקפות אלה, על ידי הקמת ממשלה רב מפלגתית ואימוץ רעיונות כלכליים, עליהם לא חלמו בטרם המשבר. לעומתן, בגרמניה (החל משנת 1933), איטליה ורוסיה פעלה מערכת שלטונית ששלטה על האזרחים בריכוזיות ואף באלימות. בגרמניה, בה הכה המשבר הכלכלי בצורה הקשה ביותר, איבדה רפובליקת ויימאר את אמון התושבים שהעלו את המפלגה הנציונל-סוציאליסטית בראשותו של אדולף היטלר לשלטון, לא עבר זמן רב והנאצים תפסו את מושכות השלטון במדינה וחיסלו בברוטליות כל ניסיון התנגדות לשלטונם הדיקטטורי. עם תום השפל הגדול מצאה את עצמה יבשת אירופה עם שלושה משטרים פאשיסטיים במדינות מרכזיות ביבשת: איטליה (1922), גרמניה (1933) וספרד (לאחר מלחמת אזרחים שהסתיימה בשנת 1939). הפשיזם היה צורת שלטון חדשנית שנבדלה ממודלים קודמים על ידי התבססות על ההמון, האידאולוגיה שהתלוותה אליו, ההתארגנות שלו באופן מפלגתי והניסיונות שלו לחדור ולשלוט ברוב המרחב החברתי. הצלחות מוקדמות של מדינות פשיסטיות היוו השראה לתנועות פשיסטיות ברחבי העולם שביקשו להביא מודל זה למדינות נוספות.
תקופה זו התאפיינה בהפיכות צבאיות שהפילו מערכות דמוקרטיות צעירות במדינות מזרח אירופה, יוון, פורטוגל, ארגנטינה ויפן.
נסיגת הדמוקרטיזציה בתקופה זו צמצמה את מספר הדמוקרטיות בעולם עד לשפל יחסי של 12 דמוקרטיות בשנת 1942.
הדמוקרטיה בעולם המודרני > גל הדמוקרטיזציה השני - לאחר מלחמת העולם השנייה

בסוף מלחמת העולם השנייה, ניצחו בעלות הברית, ובהן המעצמות הדמוקרטיות-ליברליות וכן ברית המועצות הקומוניסטית. הניצחון, שסימן את תחילתה של המלחמה הקרה, עורר שתי מגמות מקבילות של דמוקרטיזציה מצד אחד, ומפלגות קומוניסטיות מצד שני. מגמות אלו התנגשו במקרים רבים ועוררו מאבקים מזוינים בין מפלגות שונות, ויצרו מלחמות אזרחים ואף מספר התנגשויות בינלאומיות.
בתקופה זו אזורים שהיו בהשפעה סובייטית, ובראשן מזרח אירופה, לא חוו השפעה ממשית של דמוקרטיזציה, אולם למרות מאבקי הכוח בין הגושים הגיעה בתקופה זו הדמוקרטיזציה לשיאה בשנת 1962, עם 36 מדינות בעלות משטר דמוקרטי.
בתקופה זו המעצמות המערביות עדיין שלטו והשפיעו על אזורים נרחבים מהעולם, וכן נהנו מעוצמה רכה שחיזקו את יכולתן להשפיע על מדינות נוספות, ויכולות אלו סייעו בידן לחזק את הדמוקרטיה העולמית.
בחלק מהמדינות הדמוקרטיה הייתה חדשה ושברירית, אולם במספר מדינות כמו גרמניה ויפן שכבר כוננו סוג של משטר דמוקרטי בגל הראשון, הדמוקרטיה בניסיון השני הייתה יציבה יותר. ביפן של תקופת טאישו כונן בשנת 1920 משטר דמוקרטי באופן רשמי, אך בפועל לא היה בדמוקרטיה זו שום דבר של ממש. רק בזמן הכיבוש של בנות הברית לאחר מלחמת העולם השנייה, נוצרה במדינה דמוקרטיה של ממש. בתקופה זו אימצה יפן חוקה בעלת אופי דמוקרטי. בשנת 1946 התקיימו במדינה בחירות דמוקרטיות לראשונה.
בתקופה זו ישנו מתאם יחסי בין סוג דת הרווח במדינה לבין הדמוקרטיזציה, כאשר מרבית המדינות בעלות האוכלוסייה הפרוטסטנטית הפכו בשלב זה לדמוקרטיות.
הדמוקרטיה בעולם המודרני > תקופת הביניים

בתחילת שנות ה-60 התהפכה פעם נוספת המגמה העולמית והחל גל נגדי של הפיכות דיקטטוריות במשטרים דמוקרטים, עד לשפל של 30 מדינות דמוקרטיות בשנת 1975. הפעם ה"מתחרה" מול הדמוקרטיה היה מודל חדשני של סמכותנות ביורוקרטית, שצמח בהשפעות קומוניסטיות. כמו בסוף הגל הקודם, מודל זה נבדל מהמודלים הקודמים במספר מאפיינים, ובראשם האופי הממוסד של השלטון, חזקת שלטון למשך זמן בלתי מוגדר, ומדיניות כלכלית ייחודית. המדינות שהובילו מודל שלטוני זה היו ארגנטינה וברזיל, ותנועות במדינות שונות בעולם שאפו לאמץ את המודל הזה על פני הדמוקרטיה.
בגל ההפוך השני אירעו הפיכות צבאיות באינדונזיה, פקיסטן, יוון, ניגריה, טורקיה, ומדינות רבות באמריקה הלטינית. במקביל, מספר שליטים שנבחרו באופן דמוקרטי שינו של מאפייני המשטר תחת ידם למאפיינים דיקטטורים, ובתקופה זו זה קרה בקוריאה הדרומית, הודו והפיליפינים. באורוגוואי הדמוקרטיה נפלה בגלל שילוב של שתי הנסיבות.
הדמוקרטיה בעולם המודרני > גל הדמוקרטיזציה השלישי - סוף המלחמה הקרה

כמה גורמים הביאו להיווצרותו של הגל השלישי של הדמוקרטיזציה:
חדירתם וקבלתם של ערכים דמוקרטיים וליברליים בקרב תושבי מדינות רבות גרמו להגברת הדה-לגיטימציה של משטרים סמכותניים. דה-לגיטימציה זו אילצה את המשטרים להשקיע משאבים כספיים וצבאיים בהשארת שלטונם, והובילה חלק מממשלים כאלו לכישלונות כלכליים.
הצמיחה הכלכלית הגלובלית חסרת התקדים של שנות השישים, אשר העלתה את רמת החיים, הגדילה את החינוך והרחיבה מאוד את מעמד הביניים העירוני במדינות רבות. למדינות עם כלכלה חזקה יחסית ואוכלוסייה משכילה קל ומעשי יותר להשלים מעבר לדמוקרטיה.
בשנים 1963–1965 שינתה הכנסייה הקתולית את עמדתה מרצון לשמר את הסטטוס-קוו, להתנגדות לדיקטטורה.
שינויים במדיניות החוץ של מדינות באירופה, ארצות הברית וברית המועצות.
הצלחתם של מספר מאפיינים במודלים דמוקרטיים שסייעו למדינות חדשות לאמץ אותן.
הגל השלישי של הדמוקרטיזציה החל בשנות ה-70 של המאה ה-20 בדרום אירופה, והתפשט למדינות אמריקה הדרומית - שהפכו כולן לדמוקרטיות למעט קובה - ולמדינות נוספות באסיה ואפריקה.
גל הדמוקרטיזציה הגיע לשיאו עם נפילת הגוש הקומוניסטי ושינוי משטריהן של רבות ממדינות מזרח ומרכז אירופה בתחילת שנות ה-90. עם נפילת הגוש, וכישלונות שונים - בעיקר כלכליים - של המשטרים שניסו למצב עצמם כאלטרנטיבה לדמוקרטיה, נחלשה הלגיטימציה של האידאולוגיות המרקסיסטית-לניניסטית ואחרות לטעון לעדיפות על הדמוקרטיה. זמן מה לאחר נפילת הגוש הקומוניסטי, הדמוקרטיה הליברלית הייתה האפשרות הלגיטימית היחידה למשטר עבור מדינות רבות.
בסך הכול בעיצומו של הגל, בין 1974 לבין 1990, הפכו למעלה מ-30 מדינות לדמוקרטיות. בגל זה רבות מהמדינות שעברו דמוקרטיזציה היו מדינות בעלות אוכלוסייה קתולית, מגמה שבלטה באמריקה הדרומית ואסיה, אולם לא התרחשה במדינות האפריקאיות בהן אוכלוסייה נוצרית גדולה.
ארצות הברית, על רקע שינוי במדיניות החוץ שלה במלחמה הקרה, נתנה רוח גבית לגל זה והשפיעה רבות על התחזקותו. ישנן הערכות שארצות הברית ניצלה בגל זה את מרבית פוטנציאל ההשפעה שהייתה לה, כאשר מרבית האזורים בהם לארצות הברית יש השפעה חזקה כבר הפכו בגל זה לדמוקרטיות.
זכויות האישה

הזכות להשתתף בחיים הפוליטיים – לבחור או להיבחר – לא הוענקה לנשים מחצית הראשונה של המאה ה-19. נשים מן המעמד הבינוני והגבוה שהו בביתן וטיפלו בילדים ובמשק הבית, ובכל הקשור לכלכלתן היו תלויות בגברים. הגבר היה ראש המשפחה והאפוטרופוס על ילדיו ואשתו. לנשים לא הייתה הזכות לרשת, ורכוש המשפחה נחשב לרכושו של הבעל, גם אם היה רכוש שהאישה הביאה עם נישואיה.
בעקבות תהליך התיעוש (שהחל במהפכה התעשייתית) נשים רבות בנות המעמד הנמוך שימשו כפועלות בתעשיית הצמר והכותנה, ועיסוקם הנפוץ ביותר היה עבודה כמשרתות. עד מהרה החלו הנשים בנות המעמד הבורגני (הבינוני) לעבוד כפקידות, זבניות, מורות ואף טלפניות. בממלכה המאוחדת, גרמניה וצרפת נשים החלו גם ללמוד באוניברסיטאות המיוחדות להן.
הפער בין מעמדן הפוליטי הירוד של הנשים לבין מעורבותן הכלכלית והשכלתן הביא לתחילת מאבק למען שינוי עמדתן במהרה. תחילה הן דרשו זכויות פוליטיות שוות לשל הגברים, ולאחר מכן אף דרשו זכות בעלות על הרכוש המשפחתי. כשניצחו במאבקן, שונה החוק: בממלכה המאוחדת (בשנת 1870), בגרמניה (בשנת 1900) ואף בצרפת (בשנת 1907). נשים גם הורשו על פי חוק להיות בעלות רכוש, אך עם זאת עדיין לא ניתנה להן הזכות להיבחר ולבחור. הנשים החלו להיאבק בזכות הבחירה (סופרג') והן כונו בשם "סופרז'יטיות".
ראו גם

דמוקרטיה
זכויות האדם
אתונה העתיקה
המדינה (דיאלוג אפלטוני)
הערות שוליים

↑
1 2 3 4 5 6  Democratization, אוניברסיטת בילפלד
1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 13 14 15  Samuel-P-Huntington-Democracy-Third-Wave
↑  Jacksonian Democracy, history.com
↑  עומר כביר, מחקר: החירות המקוונת בירידה - והשינוי מזיק לדמוקרטיה העולמית, באתר כלכליסט, 1 בנובמבר 2018
1 2 3  Democracy Index 2019
↑  Democracy Index 2020: In sickness and in health?, קבוצת האקונומיסט
↑  שירות גלובס, ‏הפיכה צבאית במיאנמר: מנהיגת המדינה והנשיא נעצרו, באתר גלובס, 1 בפברואר 2021
↑  "הפיכה אחרי המהפכה". הדמוקרטיה של תוניסיה בסכנה?, באתר ynet, 26 ביולי 2021
↑  עמי רוחקס דומבה, דיווח: נשיא דרום אפריקה ביטל את משרד הביטחון והכפיף את שירותי הביון לפיקודו הישיר, באתר Israel Defense, ‏10 באוגוסט 2021
↑  יאן-ורנר מולר, דמוקרטיה לא-ליברלית? אין דבר כזה
↑  Fareed Zakaria, The Rise of Illiberal Democracy
שרידי האקרופוליס באתונה
מלחמת העצמאות של ארצות הברית שפרצה בשנת 1775, בישרה את הדמוקרטיה במובנה המודרני
המהפכה הצרפתית, המסומלת יותר מכל בהשתלטות על הבסטיליה ביולי 1789, בישרה על ניצני הדמוקרטיה באירופה. ציורו של ז'אן-פייר הואל.
מדינות לאורך ההיסטוריה החל משנת 1973 ועד שנת 2013. על-פי מדד דו"ח חירות בעולם
  מדינות/טריטוריות חופשיות
  מדינות/טריטוריות חופשיות חלקית
  מדינות/טריטוריות לא חופשיות
צעדה למען זכות בחירה לנשים, ניו יורק, 1912
ישיבת בני עקיבא כפר הרא"ה

| --- | --- |

בניין הישיבה ההיסטורי
 ישיבה
 השתייכות:  ציונות דתית, מרכז ישיבות בני עקיבא
 תקופת הפעילות:  ה'ת"ש (1939) – הווה
 מייסדים:  הרב משה צבי נריה, הרב אברהם צוקרמן
 שכבות לימוד:  4
 מספר כיתות:  2 בשכבה
 בעלי תפקידים
 מנהל:  הרב בועז לוריא
 ראש הישיבה:  הרב יעקב חביב
 תלמידים
 :  200
 מיקום
 מיקום:  כפר הרא"ה שבעמק חפר
 מדינה:  ישראל ישראל
 קואורדינטות:  32°23′16″N 34°54′43″E﻿ / ﻿32.38775°N 34.912°E﻿ / 32.38775; 34.912
 https://www.haroe.org.il/
  (למפת נתניה מוגדלת) ישיבת בני עקיבא כפר הרא"ה(למפת נתניה רגילה) ישיבת בני עקיבא כפר הרא"ה(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום ישיבת בני עקיבא כפר הרא"ה(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום ישיבת בני עקיבא כפר הרא"ה
 
ישיבת בני עקיבא כפר הרא"ה נוסדה בי' בחשוון ה'ת"ש (1939) על ידי הרב משה צבי נריה במושב העובדים הדתי כפר הרא"ה והייתה חלוצת ישיבות בני עקיבא.
מבנה הישיבה ומעמדה ההיסטורי

הישיבה תוכננה על ידי מאיר בן אורי אשר גם צייר את ציורי הכיפה. המבנה הוקם ביוזמת מוסדות המזרחי עבור ישיבה חקלאית, שהקמתה התאחרה עד לשנות ה-50. המוסדות החליטו למסור אותו לרב נריה עבור הישיבה התיכונית.
דגם של הישיבה הוקם בפארק מיני ישראל בסוף שנת 2005. סדרת התעודה "הישיבה" שהוקרנה בערוץ 10, צולמה בישיבת כפר הרא"ה, על תלמידיה ורבניה.
מכון שם עולם נמצא בתוך מתחם הישיבה. "בית הציונות הדתית" נמצא בתוך בית המדרש ההיסטורי (בניין הכיפה).
בוגרים ידועים

הרב יוסף בא-גד איש חינוך ופוליטיקאי ישראלי.
ג'קי לוי- עיתונאי ופובליציסט.
גלריית תמונות

הבניין ההיסטורי
בית המדרש המרכזי
מראה הישיבה מחלון הבניין ההיסטורי
פנים הכיפה בבניין המרכזי, מעוטר בציטוטים מספר תהלים ומכתבי הרב קוק, 2007
ראו גם

רשימת בוגרי הישיבה
הערות שוליים

↑  ריאיון עם ישראל סדן באלול תשכ"ח - בתוך "במשוך היובל, 50 שנה למדרשיית נעם", עמ' 79.
↑  הסדרה הישיבה פרק 1 – על ישיבת כפר הרואה, נבדק ב-2023-10-29
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007311659705171  LCCN: nr91011899  VIAF: 126037803   WorldCat (עם VIAF): 126037803 
בניין הישיבה עם גמר הבנייה, 1940
תלוש משכורת

תלוש משכורת
תלוש משכורת (ובקצרה "תלוש") הוא המסמך המפרט את פרטי השכר ששולם לעובד ממקום עבודתו אחת לתקופה מוגדרת (שבוע, חודש וכו', בהתאם למקובל במקום העבודה).
התלוש נערך על ידי חשב השכר של המעביד, והוא כולל את הפרטים הרלוונטיים למשכורת של התקופה שבגינה משולם השכר (בישראל: בדרך כלל החודש הקודם. כך למשל, בתחילת פברואר עורכים את משכורת ינואר, וכך הלאה).
בישראל, חוק הגנת השכר מחייב את המעביד למסור לעובד את תלוש המשכורת סמוך למועד שבו מתבצע התשלום בפועל וכן קובע נתונים שחובה לכלול בתלוש המשכורת. התלוש הוא מסמך אישי ובדרך כלל נמסר לעובד כשהוא חסוי במעטפה או בכיסוי אחר.
מבנה התלוש בישראל

מערכת השכר בישראל מורכבת ביותר וקשורה במספר רב של גורמים. כדי לחשב את שכרו של העובד יש להביא בחשבון נתונים הקשורים ישירות לשכר כמו: הסכם העבודה שלו עם המעסיק, מס' הימים או השעות שעבד במהלך החודש, מצבו המשפחתי, מס' החודשים שעבד במהלך השנה, כתובת מגוריו, אזרחותו ועוד. כל המידע הזה מופיע בתלוש המשכורת, והוא מורכב בדרך כלל משלושה חלקים עיקריים:
החלק הראשון – כולל פרטים על המעביד והעובד.
על פי תיקון 24 לחוק הגנת השכר חובה לציין את שם המעביד, כתובת ומספר התאגיד וכן פרטים אישיים של העובד מקבל התלוש: שם, מספר זהות, כתובת, מצב משפחתי, תאריך תחילת עבודה, ותק אצל המעביד. בנוסף יש לכלול בחלק זה הגדרות אישיות שמהוות בסיס לחישוב המשכורת: משכורת חודשית או לפי שעות או ימי עבודה, התקופה הקלנדרית שבעדה שולם השכר, מספר ימי העבודה ושעות העבודה המרביים בתקופה שבעדה שולם השכר, היקף משרה, מספר ימי העבודה או שעות העובדה שבהם עבד העובד בפועל, דירוג ודרגה אם כך נהוג אצל המעביד, פרטי חשבון הבנק במקרה של העברת התשלום באמצעות הבנק, מספר ימי חופשה והמחלה שנוצלו בתקופת התשלום ויתרת ימי החופשה והמחלה שנותרו לעובד.
החלק השני כולל את פירוט רכיבי השכר והאופן בו הם חושבו:
השכר החודשי הקבוע או במקרה של חישוב כמותי – הכפלת מס' ימים או שעות עבודה בתעריף המוסכם בין העובד והמעביד, ותוצאה מסכמת של המכפלה. כמו כן
רכיבי שכר נוספים כמו: נסיעות, אחזקת רכב, דמי הבראה, תוספות ייחודיות, וכדומה.
חלק זה של התלוש כולל ניכויי חובה כמו: מס הכנסה או דמי ביטוח לאומי, וכדומה. וכן ניכויים אישיים שנוכו לעובד, כמו: מקדמה או הלוואה שקיבל במקום העבודה, ניכוי לקופת תגמולים, או תשלומים ארגוניים כמו ועד עובדים.
חישובי הרכיבים והניכויים מהווים את הבסיס לסכום הסופי שישולם לעובד ומופיע גם הוא בחלק זה.
החלק השלישי - כולל מידע על סכומים מצטברים של רכיבים שונים במשכורת - מתחילת השנה (ינואר) ועד לאותו החודש. מידע זה יכול להיות חשוב לצורכי בדיקת החישוב השנתי של מס הכנסה, להתאמה עם קופות הגמל אליהן מועברים הסכומים החודשיים, ולמידע אישי הנוגע למספר ימי החופשה המצטברים, יתרות הלוואה, ימי מחלה וכדומה.
הגדרה מפורטת של המידע שיש להציג בתלוש המשכורת נכללת בחוק הגנת השכר.
אופן הכנת תלוש משכורת

הכנת תלוש משכורת היא מיומנות מיוחדת הדורשת הבנה בדיני עבודה ובחוקי המיסוי, ובארגונים גדולים נהוג להעסיק חשבי שכר במישרה מלאה.
בעבר, הופק התלוש בצורה ידנית ונערך בעזרת מכונות חישוב וטבלאות עזר מודפסות שהעסיקו מנהלי חשבונות במשך ימים רבים. המבנה הצר שלו והיותו נתלש מדף אחד כולל הביאו לו את שמו "תלוש משכורת".
כיום נעזרים מנהלי חשבונות בתוכנות ומערכות שכר ממוחשבות הדורשות קליטת נתונים ממוחשבים (כגון: נתוני נוכחות) והזנה ידנית של מעט יחסית נתוני עבודה בסיסיים, כאשר החישוב נערך ומודפס באופן אוטומטי.
בחודש יולי 2017 פורסמו תקנות, לפיהן ניתן למסור לעובדים תלוש שכר באמצעות דואר אלקטרוני או אתר אינטרנט, במקום תלוש מודפס.
התלוש בחיי היום-יום

התלוש הוא מסמך משפטי מחייב, ומלבד היותו מידע לעובד, יש בו כדי להעיד על מצבו הפיננסי של אדם ועל יכולותיו הכספיות. ככזה, נעשה בו שימוש לצרכים אחרים. כך למשל, מי שמבקש הלוואה בבנק יידרש להביא תלושי משכורת כדי לאמת את יכולתו להחזיר הלוואות. ערבים להלוואה אף הם יתבקשו להציג תלושי שכר.
הצגת תלושי משכורת נדרשת במוסדות או ארגונים אליהם פונה האזרח לסיוע כספי, במגעים שונים עם רשויות המס, הביטוח הלאומי, חברות ביטוח, ועוד. ישנם בעלי בתים הדורשים לראות תלושי שכר של הדייר הבא לשכור מהם דירה. ישנן מדינות הדורשות הצגת תלושי משכורת כחלק מהתנאים לקבלת אשרת כניסה.
חשיבותו של התלוש בחיי היום יום, והשימוש התכוף שנעשה בה, גורמת לאנשים לשמור תלושי משכורת במשך שנים רבות.
שכר ללא תלוש משכורת

שוק העבודה כולל גם מקומות מעטים בהם משלמים שכר לעובד ללא תלוש משכורת (בישראל מעשה זה מנוגד לחוק הגנת השכר). בדרך כלל מדובר בהבנה מוסכמת בין העובד למעביד, והסיבות לכך יכולות להיות קשורות ברצונם של הצדדים להימנע מרישום ודיווח השכר - או כדי להתחמק מתשלום מיסים או מחובות אחרות הקשורות לעובד כמו תשלום דמי מזונות.
באופן דומה יכול תלוש המשכורת להכיל מידע חלקי שאינו כולל את כל השכר ששולם לעובד בפועל. כך למשל, יכול בעל מסעדה לתת לעובד תלוש אשר יכלול תשלום ששולם באופן רשמי, ולא יכלול את הטיפים אשר קיבל העובד מלקוחות במזומן.
תשלומים שאינם מופיעים בתלוש משכורת נכללים בכלכלה השחורה ומכונים בפי ההמונים "כסף שחור" או "תשלום מתחת לשולחן".
הערות שוליים

↑  מלם שכר, חוק הגנת שכר (תיקון מס' 24) התשס"ח - 2008 – עיקרי הדברים, באתר www.malam-payroll.com
↑  תקנות הגנת השכר (דרכים מיוחדות למסירת תלושי שכר), התשע"ז-2017, ק"ת 7841, התשע"ז, 26.7.2017, עמ' 1382].
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NARA: 10659834
Ella, elle l'a

Ella, elle l'a (בצרפתית: אלה, יש לה את זה) הוא סינגל שהוציאה הזמרת הצרפתייה פראנס גל. הוא יצא לאור כסינגל מתוך אלבומה "Babacar", ב-24 באוגוסט 1987, והפך ללהיט ברחבי אירופה, אמריקה (במיוחד בקוויבק ובחרוט הדרומי (אנ')) ואסיה (במיוחד ביפן).
השיר נכתב על ידי מישל ברז'ה, כמחווה לאלה פיצג'רלד, אך גם כמחאה נגד גזענות והמנון להעצמה אישית. מבחינה מוזיקלית, "זה מתנדנד בין מקצבים בס מגולפים לפליז מהבהב". השיר זמין גם בתקליטור ה-Évidemment, שיצא במרץ 1988. בנוסף, גרסה חיה מאלבום הקונצרט שלה "Le Tour de France" יצאה לאור בנובמבר אותה שנה.
השיר זכה להצלחה רבה בין 1987 ל-1988, והגיע למקום הראשון באוסטריה ובגרמניה בנוסף לעשרת המקומות הראשונים במצעדים בדנמרק, שוודיה, ספרד וארגנטינה. בצרפת הסינגל הוסמך על ידי איגוד תעשיית ההקלטות הצרפתי כסינגל כסף על ידי והגיע למקום השני. הופיע במצעד של "חמישים הגדולים" במהלך תשעה עשר שבועות, החל מ-24 באוקטובר 1987 הופיע במהלך תשעה שבועות ב"עשרת הגדולים". בנוסף, היא זכתה פעמיים ב"Victoires de la Musique". הוא בוצע בשידור חי על ידי הזמרת הצרפתייה אליזה בתוכנית טלוויזיה בשנת 2002 ועל ידי הזמרת הבלגית קייט ראיין בגרסת דאנס בשנת 2008.
גרסת קייט ריאן

הגרסה של קייט ראיין לשיר היא הסינגל השלישי באלבומה "Free". הוא יצא ב-6 במאי 2008 בבלגיה וב-9 במאי 2008 בשאר אירופה כסינגל. הגיע למקום הראשון במצעד הספרדי, ובמקום השביעי במצעד הסינגלים הבלגי. היא הגיעה גם לעשירייה הראשונה בגרמניה. השיר נכנס לטבלת הסינגלים השוודית במקום ה-12, והגיע לשיא במקום השני. בהולנד השיר הגיעה לשיאו במקום השני.
גרסת קייט ריאן > גרסה אנגלית

קייט ראיין שרה בשידור חי את "Ella, elle l'a" במהלך סיבוב ההופעות שלה בבריטניה בשנת 2008 והיא הוציאה את השיר ב-25 במאי 2009 כסינגל ראשון מהגרסה הבריטית של "FREE".
גרסאות כיסוי

בשנת 1988, יצא קאבר ביוונית בשם Έλα ξανά (חזור שוב) על ידי בסי ארגיראקי שייצג את יוון באירוויזיון 1977.
בשנת 2002 סוקר את השיר אמה דאומאס, אווה כימוני, אורלי קונאטה, נולוואן לרוי ואן-לור סיבון, חמש מתמודדות "האקדמיה הצרפתית לכוכב 2", ובשנת 2003 בוצע פעם אחת על ידי הזמרת הצרפתייה אליזה. גרסת "האקדמיה לכוכבים" מציגה באלבום "מנג'ל ברגר, צ'אנט האקדמיה".
הוא סוקר גם על ידי הזמרת הצרפתייה פאולין בקונצרט יום הבסטיליה בשאנף דה מארס בפריז בשנת 2008.
משפחת עונתי

| --- | --- |

 סוגה:  הנפשה
 יוצרים:  סטיוארט קטל
 מדבבים:  דייוויד שו פרקר
 מדבבים בעברית:  אפי בן ישראל
 מספר עונות:  1
 מספר פרקים:  13
 הפקה
 מפיק:  טרבור בונד
 חברת הפקה:  Weatherhouse Films
 צלמים:  ג'יי הולוויי דאגלס ווימות'
 מוזיקה:  ג'ון קלם
 אורך פרק:  15 דקות
 שידור
 רשת שידור:  BBC One Cbbc BBC2
 רשת שידור בישראל:  ערוץ הופ!
 תקופת שידור מקורית:  1990–1992
 תקופת שידור בישראל:  2000 – 2003
משפחת עונתי (באנגלית: The Brollys) היא תוכנית טלוויזיה מונפשת בריטית בת 13 פרקים ששודרה ב-BBC2 בין השנים 1990 עד 1992 והופקה על ידי Trevor Bond Associates Ltd עבור Weatherhouse Films.
עלילה

הסדרה מתרחשת בחדר השינה של ילד אחד בשם רוני, שישן מתחת לשמיכת טלאים, כאשר לכל טלאי יש תמונה הקשורה למזג האוויר. בבית מזג אוויר בחדרו גרים מר עונתי וגברת עונתי שיוצרים מזג אוויר. הם מלמדים את רוני על דפוסי מזג אוויר ותופעות אחרות. דמויות אחרות כוללות את חיות הצעצוע הרך של רוני, פילי הפיל והיפו ההיפופוטם, מונע גיוס בצורת נחש וציפור עץ.
הערות שוליים

↑  Contributors to CBBC, The Brollys, Fandom, Inc.
אשורים

| --- | --- |

דגל האשורים
 אוכלוסייה
 5,000,000-2,900,000
 ריכוזי אוכלוסייה עיקריים
 עיראק עיראק 200,000-142,000   סוריה סוריה 877,000-200,000   טורקיה טורקיה 26,000-22,000   איראן איראן 17,000-7,000   ארצות הברית ארצות הברית 600,000-110,807   קנדה קנדה 38,000-13,830   שוודיה שוודיה 150,000   גרמניה גרמניה 100,000-70,000   רוסיה רוסיה 55,000   אוסטרליה אוסטרליה 55,000-46,219   הולנד הולנד 30,000   לבנון לבנון 30,000   צרפת צרפת 16,000   בלגיה בלגיה 15,000   ירדן ירדן 15,000-10,000   ארמניה ארמניה 15,000-10,000   שווייץ שווייץ 10,000   ברזיל ברזיל 10,000   דנמרק דנמרק 10,000-7,500   יוון יוון 6,000   ישראל ישראל אוסטריה אוסטריה 5,000-2,500   מצרים מצרים 4,000   הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת 4,000-3,000  
 שפות
 ארמית  ערבית   טורקית, פרסית ושפות נוספות
 דת
 נצרות
 קבוצות אתניות קשורות
 שומרונים, ערבים נוצרים
האשורים (בארמית סורית: ܐܬܘܪܝܐ, תעתיק מדויק: אָתוּרָיֵא; בערבית: آشوريون/سريان/كلدان, תעתיק מדויק: אאשוריון/סריאן/כלדאן; בטורקית: Asurlular/Süryaniler/Keldaniler) הם קבוצה אתנית שחבריה משתייכים לדת הנוצרית ודוברים ניבים שונים של השפה הארמית החדשה. מקור הקבוצה בסהר הפורה וחיה כיום בעיראק, סוריה, לבנון, טורקיה, איראן, רוסיה וארמניה ובתפוצות ברחבי העולם ובפרט במדינות אירופה המערבית, באוסטרליה ובארצות הברית. יש כאלו המשתמשים במונח בהתייחסות לחברי הכנסייה האשורית המזרחית בלבד, בעוד אחרים משתמשים בו עבור כלל קהילות הכנסיות הסוריות. אולם, המונח שנוי במחלוקת בקרב חברי הכנסיות עצמן ולמשל בכנסייה הקתולית-הכלדאית יש נטייה להשתמש במונח כלדאים (הקרויים בעברית לעיתים גם כשדים) בניגוד לשם אשורים. מנגד, חלק מאנשי הכנסייה האשורית המזרחית קורא לאמץ את הזהות והתרבות הארמית על פני זו האשורית. הקהילה קרויה כך מכיוון שהיא משייכת את עצמה לאימפריה האשורית. לפי הערכות שונות, הקהילה האשורית מונה 3–5 מיליון איש.
הכנסייה האשורית

נוצרים דוברי סורית מתחלקים בין מספר כנסיות ובעיקר הכנסייה האשורית המזרחית, הכנסייה הקתולית הכלדאית והכנסייה  הסורית-אורתודוקסית. יש כאלו המשתמשים בשגגה במונח נסטוריאנים בהתייחסות לכנסייה האשורית המזרחית, שכן היא התפצלה מהכנסייה האורתודוקסית לאחר ועידת כלקדון של 451. בשנת 1445, מספר מאמינים מהכנסייה המזרחית התפצלו ממנה, צידדו באפיפיור אאוגניוס הרביעי בכך שערכו את האוכריסטיה עם הכנסייה הקתולית בקפריסין והקימו את הכנסייה הקתולית הכלדאית. כיום, הכנסייה הקתולית הכלדאית היא הכנסייה הגדולה בעיראק.