stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מבצר אמבר
אדריכלות > מקדש סילה דווי

בצד ימין של הג'אלב צ'אווק יש מקדש קטן אך אלגנטי הקרוי מקדש סילה דווי (סילה דווי היה גלגול של קאלי או האלה דורגה). הכניסה למקדש היא דרך דלת כפולה מכוסה כסף עם תבליטים. פסל האלוהות העיקרית בתוך קודש הקודשים מוקף על ידי שני אריות עשויים כסף. האגדה המיוחסת להתקנת פסל זה היא שהמהראג'ה מאן סינג ביקש ברכות מקאלי על מנת לנצח בקרב נגד הראג'ה של ג'סור בבנגל. האלה הנחתה את הראג'ה בחלום, לשלוף את דמותה מקרקעית הים, להתקין ולסגוד לה. הראג'ה, לאחר שניצח בקרב בנגל בשנת 1604, חילץ את פסל האלה מהים והתקין אותו במקדש וקרא לו סילה דווי כשהוא מגולף מגוש סלע אחד. בכניסה למקדש יש גילוף של האל גנש, העשוי מחתיכת אלמוג אחת.
גרסה נוספת של הקמת הפסל סילה דווי היא שראג'ה מאן סינג, לאחר שהביס את הראג'ה של ג'סור, קיבל במתנה גוש אבן שחור שנאמר כי יש לו קשר לסיפור האפי מהאבהארטה בו הרג הרודן קמסה (אנ') אחים מבוגרים של האל קרישנה על סלע זה. בתמורה למתנה זו, החזיר מאן סינג את הממלכה בה זכה לראג'ה שבבנגל. אבן זו שימשה אז לחצוב את דמותו של דורגה מאהישאסוראמארדיני, שהרגה את מלך השדים מאהישאסורה, והתקין אותו במקדש המבצר כסילה דווי. לסילה דווי סגדו מאז ואילך כאלוהות של השושלת של חמולת הראג'פוט של ג'איפור.
מנהג נוסף המזוהה עם מקדש זה הוא הטקסים הדתיים של הקרבת בעלי חיים בימי הפסטיבל של נוורטרי (אנ') (פסטיבל בן תשעה ימים שנחגג פעמיים בשנה). הנוהג היה להקריב תאו מים וגם עזים ביום השמיני של הפסטיבל מול המקדש, שהתבצע בנוכחות משפחת המלוכה, וצפו בו קהל גדול של מאמינים. מנהג זה נאסר על פי חוק משנת 1975, ולאחר מכן נערך טקס הקורבן בתוך שטח הארמון בג'איפור, אך ורק כאירוע פרטי כאשר רק הקרובים של משפחת המלוכה צופים באירוע. עם זאת, כעת מנהג הקרבת בעלי חיים הופסק לחלוטין במתחם המקדש והמנחות לאלה הן רק צמחוניות.
אדריכלות > החצר השנייה

החצר השנייה, במעלה גרם המדרגות הראשי של החצר במפלס הראשון, כוללת את "דיוואן-אי-אם", או "אולם הקהל הציבורי". הוא בנוי עם שורה כפולה של עמודים, והוא פלטפורמה מוגבהת עם 27 אכסדרות, שעל כל אחד מהעמודים כותרת בצורת פיל, עם גלריות מעליהם. כפי שהשם מרמז, הראג'ה (המלך) קיבל כאן את הקהל כדי לשמוע ולקבל עצומות מהציבור.
גנש פול, או שער גנש, הקרוי על שם האל ההינדי גנש, המסיר את כל המכשולים בחיים, הוא הכניסה לארמונות הפרטיים של המהראג'ות. זהו מבנה בן שלוש מפלסים עם ציורי קיר רבים שנבנו גם הם בהוראת מירזה ראג'ה ג'אי סינג (1621–1627). מעל שער זה נמצא סוהאג מנדיר שבו נהגו בנות משפחת המלוכה לצפות בפעילויות שנערכו ב"דיוואן-אי-אם" (Diwan-e-Aam), מבעד לחלונות שיש מסורגים.
אדריכלות > החצר השלישית

החצר השלישית היא המקום בו נמצאו המגורים הפרטיים של המהראג'ה, משפחתו ומשרתיו. לחצר זו נכנסים דרך גנש פול או שער גנש, המעוטר בפסיפסים ופסלים. בחצר יש שני בניינים, זה מול זה, מופרדים על ידי גן המאורגן בצורה של גן מוגולי. הבניין משמאל לשער הכניסה נקרא ג'אי מנדיר, המעוטר באופן מעודן בלוחות משובצים בזכוכית ותקרות עם מראות רבות. המראות בעלות צורה קמורה ומעוצבות עם גיליונות מתכת וצבע בכדי שיבריקו מתחת לאור הנרות בזמן שהיו בשימוש. פסיפס המראה והזכוכיות הצבעוניות הידועות גם בשם שיש מאהל (ארמון המראות) היו "קופסת תכשיטים נוצצת לאור נרות מהבהבים". שיש מהאל נבנה על ידי המלך מאן סינג במאה ה-16 והושלם בשנת 1727. זוהי גם שנת היסוד של מדינת ג'איפור. עם זאת, רוב העבודות הללו הידרדרו בתקופה 1970–80, אך מאז היו בתהליכי שיקום ושיפוץ. הקירות סביב המסדרון מכילים לוחות תבליט משיש מגולפים. מהאולם יש נופים מרהיבים של אגם מאוטה.
מעל ג'אי מנדיר נמצא ג'אס מנדיר, אולם של קהל פרטי עם שיבוצי זכוכית פרחוניים ועבודות תבליט של אלבסטר.
הבניין השני שנראה בחצר נמצא מול הג'אי מנדיר וידוע בשם סוק ניוואס או סוק מאהל (היכל ההנאה). לאולם זה ניגשים מבעד לדלת מעץ אלגום (אנ'). הקירות מעוטרים בעבודת שיבוץ שיש עם גומחות. אספקת מים בצנרת זורמת בערוץ פתוח העובר במבנה זה ושומרת על קרירות הסביבה, כמו בסביבה ממוזגת. המים מהערוץ הזה זורמים לתוך הגן.
אטרקציה מיוחדת כאן היא לוח השיש המגולף "פרח הקסם" בבסיס אחד העמודים סביב ארמון המראה המתאר שני פרפרים מרחפים; לפרח שבעה עיצובים ייחודיים הכוללים זנב דג, לוטוס, קוברה שצווארה נפוח, חדק פיל, זנב אריה, קלח תירס ועקרב, שכל אחד מהם נראה בדרך מיוחדת כשמסתירים את הלוח באופן חלקי בידיים.
הגן, הממוקם בין הג'אי מנדיר ממזרח לבין סוק ניוואס במערב, שניהם בנוי על במות גבוהות בחצר השלישית, נבנה על ידי מירזה ראג'ה ג'אי סינג (1623–68). הוא מעוצב בקווים של גן צ'האר באג או הגן המוגולי. הוא נמצא בערוגה שקועה, המעוצבת בעיצוב משושה. הוא מוקף בתעלות צרות מרופדות שיש סביב בריכה בצורת כוכב ובמרכזה מזרקה. מים לגינה זורמים במפלים דרך תעלות מהסוק ניווס וגם מערוצי המפלים המכונים "גומחות צ'יני קנה" שמקורן במרפסת הג'אי מנדיר.
פירושו המילה טריפוליה הוא שלושה שערים. זוהי דרך הגישה לארמון ממערב. הוא נפתח בשלושה כיוונים, אחד לג'אלב צ'אווק, אחר לארמון מאן סינג והשלישי לזנאנה (בית הנשים) דורהי בדרום.
שער האריה, השער הראשי, היה פעם שער שמור; הוא מוביל למגורים הפרטיים במתחם הארמון וכותרתו 'שער האריה' כדי להביע כוח. נבנה בתקופת שלטונו של סוואי ג'אי סינג (1699–1743), הוא מכוסה בציורי קיר; יש לו צורת זיג-זג, נראה שנעשה כך משיקולי אבטחה לתקוף פולשים.
אדריכלות > החצר הרביעית

החצר הרביעית היא המקום בו חיו הזנאנה (נשים של משפחת המלוכה, כולל פילגשים או מאהבות). בחצר זו ישנם חדרי מגורים רבים בהם התגוררו המלכות ואשר ביקר בהם המלך על פי בחירתו מבלי שנודע לאיזו מלכה הוא מבקר, שכן כל החדרים נפתחים למסדרון משותף.
מדרום לחצר זו שוכן ארמון מאן סינג הראשון, שהוא החלק העתיק ביותר במבצר הארמון. ארמון נבנה במשך 25 שנים והושלם בשנת 1599 בתקופת שלטונו של ראג'ה מאן סינג הראשון (1589–1614). זהו הארמון הראשי. בחצר המרכזית של הארמון נמצא הבראדרי או ביתן העמודים; ציורי קיר ואריחים צבעוניים מקשטים את החדרים בקומת הקרקע ובקומות העליונות. ביתן זה (שהיה בעבר סגור בווילונות לפרטיות) שימש כמקום המפגש של המהארנים (מלכות משפחת המלוכה). כל צדדיו של ביתן זה מחוברים למספר חדרים קטנים עם מרפסות פתוחות. היציאה מארמון זה מובילה לעיירה אמבר, עיר מורשת עם מקדשים רבים, בתים מסורתיים ומסגדים.
המלכה האם והפילגשים של הראג'ה התגוררו בחלק זה של הארמון בזאנני דורהי, שהיה גם המגורים של משרתותיהן.
שימור

קבוצה של שישה מבצרים של ראג'סטאן: מבצר אמבר, מבצר צ'יטורגר, מבצר קומבלגר, מבצר רנתמבור, מבצר גאגרון ומבצר ג'איסלמר נוספו לרשימת אתרי המורשת העולמית של אונסק"ו בשם מבצרי הגבעות בראג'סטאן במהלך הישיבה ה-37 של ועדת המורשת העולמית בפנום פן ביוני 2013. הם נכללו ברשימת אתרי המורשת העולמית כנכס תרבותי סדרתי ודוגמאות לאדריכלות הצבאית של הראג'פוטים.
העיירה אמבר, המהווה את נקודת הכניסה לארמון אמבר, היא כיום עיר מורשת שכלכלתה תלויה בזרם התיירים הגדול (4,000 עד 5,000 ביום בשיא עונת התיירות). עיירה זו משתרעת על שטח של 4 קילומטרים רבועים ויש בה שמונה עשר מקדשים, שלושה מנדירים של ג'יין ושלושה מסגדים. היא רשומה בקרן המונומנטים העולמית (World Monument Fund WMF) כאחד ממאה האתרים הנמצאים בסיכון בעולם; כספים לשימור ניתנים על ידי מענק האתגר של רוברט וילסון.
הרשות לפיתוח וניהול אמבר (Amber Development and Management Authority ADMA) ביצעה עבודות שימור במתחם ארמון אמבר בעלות של 8.88 מיליון דולר. עם זאת, עבודות שיפוץ אלה היו נושא לוויכוח וביקורת אינטנסיביים בנוגע להתאמתן לשמר ולשמור על ההיסטוריות והמאפיינים האדריכליים של המבנים העתיקים. סוגיה נוספת שהועלתה היא מסחור המקום.
יחידת סרטים שצילמה סרט במבצר אמבר פגעה בחופה בת 500 שנה, הרסה את גג אבן הגיר העתיק של צ'אנד מאהל, קדחה חורים לקיבוע סטים ופיזרה כמויות גדולות של חול בג'אלב צ'אווק תוך התעלמות מוחלטת מחוק המונומנטים, האתרים הארכאולוגיים והעתיקות של ראג'סטאן (1961). שלוחת ג'איפור של בית המשפט הגבוה בראג'סטאן התערבה ועצרה את צילומי הסרט תוך הבחנה כי "למרבה הצער, לא רק הציבור אלא בעיקר הרשויות המעורבות הפכו לעיוורים, חירשים ואילמים בגלל נצנוץ הכסף. מונומנטים מוגנים היסטוריים כאלה. הפכו למקור הכנסה".
שימור > חששות להתעללות בפילים

מספר קבוצות העלו חששות בנוגע להתעללות בפילים ובסחר בהם והדגישו מה שחלקן רואות את הנוהג הבלתי אנושי של רכיבה על פילים עד למתחם ארמון אמבר. ארגון אנשים למען יחס מוסרי לבעלי חיים (PETA) ורשות גן החיות המרכזית התייחסו לנושא רציני זה. על פי הטענות מפר "האתי גאון" (כפר הפילים) את כללי הטיפול בבעלי חיים בשבייה, וצוות PETA מצא פילים כבולים עם קוצים כואבים, פילים עיוורים, חולים ופצועים שנאלצים לעבוד, ופילים עם שנהבים ואוזניים מושחתים. בשנת 2017 הודיעה חברת smarTours מניו יורק כי תשתמש בג'יפים במקום פילים לטיול במבצר אמבר, ואמרה "לא כדאי לתמוך ... בהתעללות משמעותית בבעלי חיים".
גלריה

מבט בבוקר על מבצר אמבר המואר מהכביש ממול
מבצר אמבר מואר בלילה
אגם מאוטה וגן הזעפרן
החומה החיצונית
מיזוג של סגנונות האדריכלות ההינדית ומוסלמית מוגולית
סטאיס קאצ'רי
ארמון המראות של החצר השנייה במבצר
קשת שיש מאהל
יצירות אמנות של תבליטים בכסף בשיש מהאל
חלונות
מנהרות בתוך המצודה
מבצר אמבר
מבצר אמבר
הערות שוליים

1 2  Outlook Publishing (2008). Outlook. Outlook Publishing. p. 39.
↑  "Amber / Amer Fort" (באנגלית אמריקאית).
↑  "Amer fort and palace" (באנגלית אמריקאית).
1 2  Abram, David (2003). Rough guide to India. Rough Guides. p. 161. ISBN 978-1-84353-089-3.
↑  "Maota Sarover -Amber-jaipur". Agam pareek.
↑  "Amber | India". Encyclopedia Britannica (באנגלית).
↑  DK (2009-11-02). Great Monuments of India (באנגלית). Dorling Kindersley Limited. ISBN 9781405347822.
↑  Bhargava, Visheshwar Sarup (1979). Rise of the Kachhawas in Dhundhār (Jaipur): From the Earliest Times to the Death of Sawai Jai Singh (1743 A.D.) (באנגלית). Shabd Sanchar.
↑  "Jaipur". Jaipur.org.uk.
↑  D. Fairchild Ruggles (2008). Islamic gardens and landscapes. University of Pennsylvania Press. pp. 205–206. ISBN 978-0-8122-4025-2.
1 2  Hill Forts of Rajasthan
↑  Trudy Ring, Noelle Watson, Paul Schellinger (2012), Asia and Oceania: International Dictionary of Historic Places. ISBN 1-136-63979-9. pp. 24.
↑  "Amer: History" (באנגלית אמריקאית).
↑  History of Amer Jaipur Royal Kings
↑  "Amber Palace renovation: Tampering with history?". The Times of India. 3 ביוני 2009. אורכב מ-המקור ב-7 ביולי 2012. נבדק ב-19 באפריל 2011. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Film crew drilled holes in Amber". The Times of India. 16 בפברואר 2009. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  PETA takes up jumbo cause, seeks end to elephant ride at Amber, The Times of India, 11 December 2014
↑  "Zachary Kussin, "Tour Cuts Indian Elephant Rides After PETA Reports Abuse," NY Post, 9 October 2017.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987012403607905171  LCCN: sh2018000173 
מבט על המבצר ; אקוורל מאת ויליאם סימפסון, בערך 1860
חצר זנאנה (ההרמון) של מבצר אמבר
שער גנש
הכניסה לדלת כסף כפולה למקדש סילה דווי עם תבליטים
חזית שיש מאהל
תקרת המראות בשיש מאהל
פרט משיש מאהל
ביתן בראדרי בכיכר ארמון מאן סינג הראשון
צ'יצ'ה (משקה)
הערות שוליים

↑  Michael Andrew Malpass,  Daily Life in the Inca Empire, Greenwood Publishing Group, 1996, ISBN 9780313293900
הארגון הבינלאומי של עורכי דין ומשפטנים יהודים

| --- | --- |
 מדינה:  ישראל 
 מטה הארגון:  תל אביב-יפו 
 מייסדים:  יצחק ננר 
 תקופת הפעילות:  1969–הווה (כ־56 שנים) 
 www.ijl.org
 
הארגון הבינלאומי של עורכי דין ומשפטנים יהודים (באנגלית: The International Association of Jewish Lawyers and Jurists, ובקיצור: IJL) הוא ארגון לא ממשלתי שנוסד בשנת 1969, במטרה לקדם זכויות אדם ברחבי העולם.
היסטוריה ופעילות

בין מייסדי הארגון ניתן למנות את שופט בית המשפט העליון הישראלי, חיים כהן, שופט בית המשפט העליון האמריקאי, ארתור גולדברג ורנה קאסן, חתן פרס נובל לשלום. חברי הארגון כיום כוללים, בין השאר, עורכי דין, שופטים ואקדמאים, מלמעלה מ-50 מדינות.
היסטוריה ופעילות > מטרת הארגון

קידום זכויות אדם בכל מקום, לרבות באמצעות מניעה של פשעי מלחמה, ענישה של פושעי מלחמה ואיסור על נשק להשמדה המונית וכן קידום שיתוף פעולה בינלאומי שמבוסס על שלטון החוק ויישום הוגן של אמנות והסכמים בינלאומיים. הארגון מחויב במיוחד לנושאים שבסדר היום של העם היהודי, ופועל במטרה למנוע גזענות, אנטישמיות, שנאת זרים ושלילת קיומה של מדינת ישראל.
הארגון הבינלאומי של עורכי דין ומשפטנים יהודים הוא ארגון לא-ממשלתי בעל מעמד מייעץ למועצה הכלכלית-חברתית של האומות המאוחדות (אקוסו״ק). מעמד זה מאפשר לנציגי הארגון להביע עמדה ולהשתתף בדיונים של המועצה לזכויות אדם בז'נבה ובגופים נוספים של האו“ם. הארגון משתתף באופן עקבי במושבי המועצה ונושא נאומים העוסקים באנטישמיות, הכחשת שואה, הפרות זכויות אדם והיחס הבלתי-הוגן של המועצה לישראל.
Justice

מעל 25 שנה, הארגון מפרסם כתב עת בשם "Justice", אשר בוחן סוגיות משפטיות מהותיות שרלוונטיות לפעילות הארגון. קישור.
נשיא הארגון הוא עו"ד מאיר לינזן.
נשיאי הארגון

הדסה בן עתו
השופטת הדסה בן עתו הייתה שופטת ישראלית, סגנית נשיא בית המשפט המחוזי בתל אביב ושופטת במינוי זמני בבית המשפט העליון. ב-1988 היא מונתה לנשיאת הארגון הבינלאומי של עורכי דין ומשפטנים יהודים (IJL). בן עתו כיהנה בתפקיד זה עד לשנת 2004. כנשיאת הארגון, בן עתו פעלה, בין השאר, לחשיפה וגינוי של גילויי אנטישמיות ברחבי העולם ולהובלת מהלכים משפטיים נגד מכחישי שואה.
בן-עתו הייתה חברה פעמיים במשלחת ישראל לאו"ם (1965 ו-1975), ופעמיים חברה במשלחת ישראל לוועידת אונסקו לזכויות האדם. ב-1991, לאחר 31 שנים בהן כיהנה כשופטת בדרגות שונות בבתי משפט בישראל, פרשה בן-עתו מתפקידיה במערכת המשפט. מאז פרישתה מכס השיפוט עסקה בן-עתו במאבק נגד האנטישמיות, ובמסגרתו כתבה את הספר "השקר שמסרב למות" (1998), העוסק בפרוטוקולים של זקני ציון (מסמך אנטישמי נפוץ ששימש כצידוק לתומכי הנאציזם) ומתאר את מקורם. כמשפטנית ומומחית לנוהלי האו"ם, חקרה בן-עתו את טיבם של הפרוטוקולים וכן את הטענות שהטקסט זויף או נגנב. ספרה "השקר מסרב למות" תורגם לתשע שפות והתפרסם ברחבי העולם.
עירית קאהן
ב-2011 נבחרה להיות הנשיאה של הארגון הבינלאומי של עורכי דין ומשפטנים יהודים לאחר שכיהנה כסגנית נשיא הארגון מ-2004. היא כיהנה בתפקיד זה עד לשנת 2017.
בשנים 1995–2005 כיהנה כמנהלת המחלקה לעניינים בינלאומיים בפרקליטות המדינה. במסגרת תפקידה כמנהלת המחלקה הנ"ל הייתה אחראית על התדיינות במישור הבינלאומי הפלילי בייצוג מדינת ישראל בנושאי הסגרה, עזרה משפטית, העברת אסירים בין מדינות וחטיפת ילדים.
כנשיאת הארגון, קאהן ניהלה פעולות משפטיות רבות נגד אנטישמיות, פגיעה בזכויות אדם ודה לגיטימציה של מדינת ישראל . באחת ההופעות שלה במועצה לזכויות האדם של האו“ם, כהן נלחמה בטענות לפיהן ישראל גנבה איברים מגופות של פלסטינים, במהלך מלחמת לבנון השנייה (2006). במהלך כהונתה, קאהן פעלה רבות על מנת להבטיח שהארגון ימשיך במאמציו למניעת הפרות חמורות של זכויות אדם, לא רק נגד יהודים, אלא גם נגד מיעוטים אחרים. בנוסף, היא ארגנה כנסים בינלאומיים רבים של ארגון IJL, בהשתתפות מאות עורכי דין ומשפטנים יהודים מכל העולם.
כריסטיאנספלד

כריסטיאנספלד (בדנית: Christiansfeld) היא עיירה בת 3,008 תושבים (נכון ל-1 בינואר 2021) במועצה האזורית קולינג (אנ'), אשר בדרום יוטלנד במחוז סודדנמרק שבדנמרק. העיירה נוסדה בשנת 1773 על ידי הכנסייה המוראבית (אנ'), ונקראה על שמו של המלך הדני כריסטיאן השביעי.
מאז יולי 2015 העיירה היא אתר מורשת עולמית של אונסק"ו, מה שמדגיש את מעמדה כדוגמה השמורה ביותר לתכנון הערים והארכיטקטורה של הכנסייה המוראבית. ב-2024 הורחב אתר המורשת למסגרת בשם יישובי הכנסייה המוראבית, הכוללת עוד שלושה יישובים שנוסדו על ידי הכנסייה במדינות שונות.
האתר

היישוב מול טירת זייסט, שנבנה ב-1686 בעיירה זייסט באותו השם, שהמלך כריסטיאן השביעי פגש במהלך טיול בהולנד ב-1768, שימש מודל לייסוד כריסטיאנספלד. כריסטיאנספלד הוא אפוא לא מקום טבעי, אלא מתוכנן, מה שמתברר בין היתר על ידי הרחובות הישרים לחלוטין המסודרים בזוויות ישרות. חלק גדול מהמבנים המוראביים השתמרו היטב ומאפיין את הנוף העירוני. העיירה נבנתה סביב כיכר הכנסייה המרכזית, המבנה המרכזי והיחיד בעיירה עם גג רעפים שחורים, הגובל בשני רחובות מקבילים העוברים ממזרח למערב שלאורכם נטועים עצי טיליה. אולם הכינוסים, בית האחיות (הנשים הרווקות של הקהילה), בית האלמנות, בית הכומר ובית הפרובסט (ראש הקהילה) לשעבר נבנו ישירות מסביב לכיכר, ולאורך הרחובות המקבילים נבנו חנויות, מגורי משפחות, בית מלון ובית ספר. רבים ממבני המגורים הם קהילתיים, שהיו אופייניים ליישובי הכנסייה המוראבית ושימשו את האלמנות והנשים והגברים הרווקים של הקהילה. האדריכלות של כריסטיאנספלד היא הומוגנית, הנשלטת על ידי בניינים בני קומה אחת או שתיים העשויות מלבנים צהובות וגגות רעפים אדומים. רבים מהמבנים בכריסטיאנספלד שומרים על שימושם המקורי.
מצפון-מזרח למרכז העיירה נמצא בית הקברות גוטסאקר (Gottesacker, "שדה האלוהים"), חלק מאתר המורשת העולמית. כמקובל בכנסייה המוראבית קבורים אנשים בנפרד לפי מגדר, כל הקברים פונים מזרחה. המצבות השתמרו במשך מאות שנים. הן פשוטות, אחידות וחסרות עיטור, כביטוי לשוויון של כל האנשים במותם. בשנת 2002, קרן דנית תרמה 30 מיליון קרונות דניות כדי להתחיל בשיקום מקיף של הבתים הרשומים של האחים במרכז הכפר. מבנים חדשים בכריסטיאנספלד עדיין צריכים להיבנות עם לבנים בהירות כדי להתאים לנוף העירוני, מה שמבטיח שהנוף העירוני ההיסטורי הייחודי נשמר.
תיירות

כיום, העיר היא אטרקציה תיירותית: גרעין העיר העתיקה, הכנסייה המוראבית עם האולם הפשוט והמרשים ובית הקברות המיוחד מושכים אלפי תיירים מדי שנה. הארכיטקטורה שהשתמרה היטב היא אחת הסיבות לכך שהוא היה הוצג כמועמד לאתר מורשת עולמית של אונסק"ו ב-1993, והוכרז ככזה ב-4 ביולי 2015.
העיירה מפורסמת בעוגות הדבש שלה (בדנית Honningkager) בצורות וצבעים שונים. אלו נאפות לפי מתכון סודי משנת 1783. עד 2008, העוגות נאפו במאפייה המקורית מהמאה ה-18, ששופצה אז בגלל תקנים סניטריים לאומיים חדשים, אך עדיין משתמשת במתכונים המקוריים.
כלכלה ותחבורה

בכריסטיאנספלד שוכנות חברות לייצור מזון, כמו גם מפעלים לעיבוד מתכת, חברות שילוח וחברות לוגיסטיקה. המסחר והמלאכה מיוצגים במידה מספקת לגודל העיירה. ענף נוסף הוא תיירות.
כריסטיאנספלד נמצאת על כביש 170 בין הדרסלבן לקולינג, הכביש הראשי הישן מצפון לדרום ביוטלנד. הכביש המהיר E45 פועל שישה קילומטרים מערבית לעיירה מאז שנות ה-70 של המאה ה-20, כאשר לכריסטיאנספלד יש מחלף משלה.
לכריסטיאנספלד היה קו רכבת למסילת מחוז הדרסלבן. קשר זה לכפר כריסטיאנספלד, צפונית להדרסלבן, היה קיים רק עד 1932. קו הרכבת הפך לבלתי רווחי ולא יכול היה לעמוד זמן רב בתחרות מהכביש, שהורחב באופן מסיבי זמן קצר לאחר 1920.
חיבור התחבורה הציבורית המקומי החשוב ביותר הוא קו אוטובוס 34 מקולינג להדרסלבן (כל שעה). לאוטובוס המהיר של Vejle-Sonderburg (קו 900X) יש תחנה משלו על הכביש הטבעתי של העיר. נמל התעופה בילונד נמצא במרחק של 60 קילומטרים משם.
כריסטינרו

ליד כריסטיאנספלד ממערב נמצא אזור הפארק הקטן והמוגן כריסטינרו (Christinero), השייך לכנסייה המוראבית. הוא נקרא על שם החצרנית כריסטינה פרידריקה פון הולשטיין (1741–1812), שיזמה את הקמת הפארק. לבקשתה ובאישור מלכותי, מקום מנוחתה האחרון ממוקם במתחם המשתרע על פני כ-20 דונם. היא קברה כאן את הסוס האהוב עליה. בחורשה עם נחל ושתי בריכות יש ביתן קטן ויפה ששמו "מיין טנקר" (Mine Tanker, "מחשבותיי"), מטבח וקפלה עם מקום קבורתה.
המיוחד בכריסטינרו הוא שמסוף המאה ה-18 הביאו המיסיונרים של הכנסייה המוראבית הביתה זרעים ושתילים של עצים אקזוטיים מאזורי פעילותם ביבשות אחרות, שגודלו בפארק הקטן. לכן, מוצאים שם עצים עתיקים ואקזוטיים עם היקף גזע עצום. עם זאת, סופת הוריקן ב-3 בדצמבר 1999 הפילה חלק מהעצים האקזוטיים הגדולים. למרות זאת, קסמו של הפארק האידילי נשמר עד היום. בינתיים, העצים נטעו מחדש.
אסם גזעי העץ הגדול ביותר בדנמרק, שנבנה בשנת 1668, נמצא ממש ליד כריסטינרו בגן בית הכומר הישן. הסוג המסוים הזה של אסם, עם בניית העץ הפשוטה שלו, היה קל לפירוק, הובלה והקמה במקום אחר. האסם שמור היטב, הוא עדיין במיקומו המקורי. פארק כריסטינרו ואסם גזעי העץ מסווגים כמונומנטים היסטוריים.
הערות שוליים

1 2 3 4  ‏Christiansfeld, a Moravian Church Settlement
1 2 3  Annemette Løkke Borg Berg; Lene Lindberg Marcussen; Karen Stoklund (2013). Danish World Heritage Nomination: Christiansfeld, a Moravian Settlement (PDF) (Report). Kolding Municipality.
↑  Christinero og Bulladen
גלריה

הצד האחורי של הכנסייה
פנים הכנסייה
הכנסייה עדיין מוארת באמצעות נרות
מצבה בבית הקברות של היישוב
בית מוראבי טיפוסי למאה ה-18
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007555222905171  BnF: cb15502058h (data)  GND: 4581323-1  LCCN: n83300228  SUDOC: 102470006  VIAF: 154814619   WorldCat (עם VIAF): 154814619 
בית המרקחת הישן של העיירה
מיקום תחנת הרכבת לשעבר של כריסטיאנספלד
הקפלה בכריסטינרו
הפארק הלאומי וייט סנדס

| --- | --- |
צילום אוויר של שדה הדיונות
צילום אוויר של שדה הדיונות
 מידע כללי
 על שם:  Tularosa basin gypsum dunes 
 תאריך הקמה:  18 בינואר 1933 (כמונומנט לאומי  20 בדצמבר 2019 (פארק לאומי)
 מבקרים בשנה:  608,785 (נכון ל־2019)
 גוף מנהל:  שירות הפארקים הלאומיים של ארצות הברית
 נתונים ומידות
 שטח:  601.3 קמ"ר
 מיקום
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 מיקום:  מחוז אוטרו, מחוז דוניה אנה 
 קואורדינטות:  32°46′47″N 106°10′18″W﻿ / ﻿32.779722°N 106.171667°W﻿ / 32.779722; -106.171667
 nps.gov/whsa/index.htm
  (למפת ארצות הברית מוגדלת) וושינגטון ניו יורק לוס אנג'לס שיקגו סן פרנסיסקו אטלנטה דאלאס יוסטון בוסטון סיאטל מיאמי ה א ט ל נ ט י  ה ש ק ט  מפרץ מקסיקו  קנדה מקסיקו איי בהאמה וייט סנדס(למפת ארצות הברית רגילה) וושינגטון ניו יורק לוס אנג'לס שיקגו סן פרנסיסקו אטלנטה דאלאס יוסטון בוסטון סיאטל מיאמי ה א ט ל נ ט י  ה ש ק ט  מפרץ מקסיקו  קנדה מקסיקו איי בהאמה וייט סנדס(למפת ניו מקסיקו רגילה) סנטה פה אלבקרקי לאס קרוסס ריו ראנצ'ו רוזוול פרמינגטון כלוביס אלמוגורדו מערות קרלסבד תרבות צ'אקו א ר י ז ו נ ה  יו. קולורדו א. טקסס מקסיקווייט סנדס(למפת ניו מקסיקו מוגדלת) סנטה פה אלבקרקי לאס קרוסס ריו ראנצ'ו רוזוול פרמינגטון כלוביס אלמוגורדו מערות קרלסבד תרבות צ'אקו א ר י ז ו נ ה  יו. קולורדו א. טקסס מקסיקווייט סנדס
 
הפארק הלאומי וייט סנדס (באנגלית: White Sands National Park, מילולית "החולות הלבנים") הוא פארק לאומי השוכן בדרום מדינת ניו מקסיקו שבארצות הברית ומוקף כולו על ידי מטווח הטילים וייט סנדס. הפארק מנוהל על ידי שירות הפארקים הלאומיים של ארצות הברית, משתרע על שטח של 601.3 קילומטרים רבועים בתוך אגן טולארוסה (אנ'), וכולל את 41% הדרומיים של 710 הקילומטרים הרבועים של דיונות חול לבנות המורכבות מגבישי גבס. שדה דיונות גבס זה הוא הגדול מסוגו על פני כדור הארץ. גבישי הגבס בשדה הדיונות מגיעים לעומק של כ-9.1 מטרים מתחת לפני הקרקע, והדיונות מתנשאות מעל הקרקע לגובה של עד 18 מטרים. בסך הכול מכיל השדה כ-4.1 מיליארד טון של חול גבס.
לפני כ-12,000 שנה היה נוף אגן טולארוסה שונה מאוד מימינו, וכלל אגמים גדולים, נחלים, ערבות עשב ויונקים מעידן הקרח האחרון. כשהאקלים התחמם, המיסו מי הגשמים ומי הפשרת השלגים גבס מההרים שמסביב והסיעו אותו לאגן. התחממות ויובש נוספים גרמו לאגמים להתאדות וליצור גבישי סלניט. רוחות עזות אז שברו את הגבישים והעבירו אותם מזרחה. תהליך דומה ממשיך לייצר חול גבס גם כיום.
אלפי מינים של בעלי חיים מאכלסים את הפארק, חלק גדול מהם חסרי חוליות. צבעם של כמה מיני בעלי חיים הוא לבן או קרם. לפחות 45 מינים הם אנדמיים לפארק זה, כאשר 40 מהם הם מיני עשים. באגן טולארוסה חיו תושבים אנושיים, החל מפלאו-אינדיאנים לפני 12,000 שנה ועד חקלאים מודרניים, חוואים וכורים.
הפארק הלאומי וייט סנדס הוגדר במקור כמונומנט הלאומי וייט סנדס ב-18 בינואר 1933 על ידי נשיא ארצות הברית הרברט הובר, הוגדר מחדש כפארק הלאומי ה-62 של ארצות הברית על ידי הקונגרס של ארצות הברית, ונחתם בחוק על ידי הנשיא דונלד טראמפ ב-20 בדצמבר 2019. זהו האתר הפופולרי ביותר של שירות הפארקים הלאומיים בניו מקסיקו, ומבקרים בו מדי שנה כ-600,000 אנשים. הפארק כולל כביש ממרכז המבקרים אל לב הדיונות, אזורי הפיקניק, מחנאות בטבע בשדה הדיונות, מסלולי הליכה מסומנים וגלישה על מזחלות על הדיונות. שומרי הפארק מעבירים הדרכות ומובילים טיולים בטבע בזמנים ובחודשים שונים לאורך השנה.
גאוגרפיה

הפארק הלאומי וייט סנדס ממוקם בדרום ניו מקסיקו, בצידו הצפוני של כביש 70 (אנ') של ארצות הברית כ-24 קילומטרים דרומית-מערבית לאלמוגורדו (אנ') ו-84 קילומטרים צפונית-מזרחית ללאס קרוסס, במערב מחוז אוטרו ובצפון-מזרח מחוז דוניה אנה. שדה התעופה המסחרי הקרוב ביותר נמצא באל פאסו, טקסס, כ-137 קילומטרים משם. הפארק ממוקם באגן טולארוסה בגבהים שבין 1,185 מטרים באגם היבש אגם לוסרו (אנ') לבין 1,255 מטרים באתר צבאי לשעבר המכונה NE 30.
המאפיין העיקרי של הפארק הוא שדה דיונות חול לבנות המורכבות מגבישי גבס. שדה דיונות זה הוא הגדול מסוגו על פני כדור הארץ. הפארק מגן על שטח של 300 קילומטרים רבועים מתוך שטח הדיונות של 710 קילומטרים רבועים, כ-41%, ואילו יתר 410 הקילומטרים הרבועים נמצאים מצפון לפארק בתוך מטווח הטילים וייט סנדס. עומק חול הגבס על פני השדה כולו הוא כ-9.1 מטר מתחת לפני השטח שבין הדיונות, ואילו הדיונות הגבוהות ביותר הן בגובה של כ-18 מטר. כ-4.1 מיליארד טון של חול גבס ממלאים את שדה הדיונות, שנוצר לפני כ-7,000–10,000 שנים.
שטח הפארק הכולל הוא 601.3 קילומטרים רבועים הכוללים 19.6 קילומטרים רבועים שנלקחו ממטווח הטילים בשנת 2019 בעקבות שינוי הגדרת השמורה ממונומנט לאומי לפארק לאומי. מטווח הטילים גובל בפארק מכל עבריו, עם אזור שימוש משותף בחלק המערבי של הפארק, שם גישה ציבורית מותרת רק ברישיון. שטח השימוש המשותף כולל את רוב האזור של האגם היבש המכונה "אלקלי פלאט" (Alkali Flat, "המישור האלקלי") ברביע הצפון-מערבי של הפארק, כמו גם אגם לוסרו ודיונות הכיפה ברביע הדרום-מערבי. הרי סן אנדרס (אנ') מתנשאים מעבר לגבול המערבי של הפארק, ואילו בסיס חיל האוויר הולומן (Holloman Air Force Base) נמצא במרחק קצר ממזרח. מערך סלעים הנקרא טווין ביוטס (Twin Buttes) נמצא דרומית על אדמה המנוהלת על ידי לשכת ניהול הקרקעות של ארצות הברית.