stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הרובע השמיני של פריז
דמוגרפיה > היסטוריה של צפיפות אוכלוסין

| שנה על פי מפקד האוכלוסין הצרפתי | אוכלוסייה | צפיפות (לקמ"ר) |
| --- | --- | --- |
| 1872 | 75,796 | 19,535 |
| 1891 (שיא צפיפות האוכלוסין) | 107,485 | 27,695 |
| 1954 | 80,827 | 20,832 |
| 1962 | 74,577 | 19,216 |
| 1968 | 67,897 | 17,495 |
| 1975 | 52,999 | 13,656 |
| 1982 | 46,403 | 11,956 |
| 1990 | 40,814 | 10,516 |
| 1999 | 39,314 | 10,130 |
| 2005 (הערכה) | 39,200 | 10,100 |
הרבעים הפנימיים

כל אחד מעשרים הרבעים של פריז מחולק בעצמו לארבעה רבעים (quartiers). הרבעים הפנימיים של הרובע השמיני הם:
רובע דה שאנז אליזה (Quartier des Champs-Élysées)
רובע די פוּבּוּרג-די-רוּל (Quartier du Faubourg-du-Roule)
רובע דה לה מַדְלֵן (Quartier de la Madeleine)
רובע דה לְ'אֶרוֹפּ (Quartier de l'Europe)
מקומות מרכזיים

שער הניצחון
שאנז אליזה
תחנת סן לאזאר
מלון נפוליאון
כיכר הקונקורד
כיכר שארל דה גול (במשותף עם הרובע השישה עשר והרובע השבעה עשר)
ארמון האליזה
כנסיית מדלן
כנסיית אוגוסטינוס הקדוש
פארק מונסו
גשר אלכסנדר השלישי
מוזיאון הגראן פאלה
מוזיאון הפטי פאלה
שגרירות ארצות הברית בצרפת
מטה המינהל המרכזי של המשטרה המשפטית
כיכר הקונקורד - בחזית האובליסק של לוקסור ומאחריו אוטל דה קריון, וברקע כנסיית המדלן
חזית עיריית הרובע השמיני של פריז
הרובע השישה-עשר של פריז

| --- | --- |
סמל הרובע השישה-עשר של פריזסמל הרובע השישה-עשר של פריז

 מדינה:  צרפת צרפת
 ראש העיר:  ג'רמי רדלר
 עיר אם:  פריז
 תאריך ייסוד:  1860 
 שטח:  16.31 (ללא יער בולון 7.85) קמ"ר
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ ברובע:  162,061 (1 בינואר 2021)
  ‑ צפיפות:  18,723 נפש לקמ"ר (2005)
 קואורדינטות:  48°51′49″N 2°16′35″E﻿ / ﻿48.863611111111°N 2.2764888888889°E﻿ / 48.863611111111; 2.2764888888889 
 אזור זמן:  UTC +1
 https://mairie16.paris.fr/
  מפת מיקום  מפה מפורטת  מפת הרובע השישה-עשר של פריז     לחצו כדי להקטין חזרה    לחצו להגדלה    tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
מבט לעבר הרובע השישה עשר של פריז מגשר ביר-חכים
הרובע השישה-עשר של פריז (בצרפתית: XVIe arrondissement), הממוקם בגדה הימנית, הוא אחד מעשרים הרבעים של פריז, בירת צרפת. ברובע נמצאות שדרות פוש היוקרתיות, הרחבות ביותר בפריז, ואזור המגורים המרכזי של מחוז אוטיי ופאסי. ברובע זה נמצא מספר השגרירויות הבינלאומיות הגדול ביותר בצרפת.
מספר מתקני ספורט חשובים ממוקמים ברובע: פארק דה פראנס, אצטדיון הבית של קבוצת הכדורגל פריז סן-ז'רמן; מגרשי הטניס המשמשים את הרולאן גרוס; ואצטדיון ז'אן-בואן, מגרש הבית של מועדון הרוגבי סטד פרנסה.
במערב הרובע שוכן יער בולון, הפארק הציבורי השני בגודלו בפריז.
שטח הקרקע של הרובע, כולל יער בולון, הוא 16.31 קמ"ר. ללא יער בולון שטחו עומד על 7.846 קמ"ר.
דמוגרפיה

אוכלוסיית הרובע השישה-עשר הגיעה לשיאה בשנת 1962, אז מנתה האוכלוסייה 227,418 איש. במפקד האוכלוסין משנת 1999, ברובע נמנו 161,773 תושבים. ברובע פעילות עסקית נרחבת, ועל פי המפקד של 1999, היו בו 106,971 משרות.
דמוגרפיה > היסטוריה של צפיפות אוכלוסין

| שנה על פי מפקד האוכלוסין הצרפתי | אוכלוסייה | צפיפות (לקמ"ר) |
| --- | --- | --- |
| 1872 | 43,332 | 5,523 |
| 1954 | 214,042 | 27,280 |
| 1962 (שיא צפיפות האוכלוסין) | 227,418 | 28,985 |
| 1968 | 214,120 | 27,290 |
| 1975 | 193,590 | 24,674 |
| 1982 | 179,446 | 22,871 |
| 1990 | 169,863 | 21,650 |
| 1999 | 161,773 | 20,619 |
| 2005 (הערכה) | 146,900 | 18,723 |
היסטוריה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
הרבעים הפנימיים

כל אחד מעשרים הרבעים של פריז מחולק בעצמו לארבעה רבעים (quartiers). הרבעים הפנימיים של הרובע השישה-עשר הם:
רובע אוֹטֵיְי (Quartier d'Auteuil)
רובע דה לה מוּט (Quartier de la Muette)
רובע דה לה פּוֹר-דוֹפין (Quartier de la Porte-Dauphine)
רובע שַאיוֹ (Quartier de Chaillot)
אתרים מרכזיים

יער בולון
חלק מכיכר שארל דה גול
גני טרוקדרו
ארמון שאיו
פאלה דה טוקיו
מוזיאון האדם
מוזיאון גימה
שדרות פוש
שאטו דה לה מוט
בית הקברות של פאסי
בית הכנסת אוהל אברהם
הרוזן דה טראוזוויל

| --- | --- |

דיוקן של הרוזן דה טרוויל שהיה תלוי בסלונו של בני טראוזוויל בטירתם. דיוקן זה נמכר בשנת 1954 בפריס ונמצא כעת באוסף פרטי.
 לידה:  1598 אולורון-סנט-מרי, צרפת 
 פטירה:  8 במאי 1677 (בגיל 79 בערך) Trois-Villes, צרפת 
 מדינה:  צרפת 
 השתייכות:  מוסקטר 
 פעולות ומבצעים
 מלחמות הדת בצרפת 
 
ז'אן-ארמאן דו פייר, הרוזן דה טרואוזוויל, או טרוויל (בצרפתית: Jean-Armand du Peyrer, Comte de Troisville; נולד ב־1598 באולורון סנט מארי (Oloron-Sainte-Marie) שבחבל הפירנאים האטלנטיים – מת ב־8 במאי 1672 בטרוּאַ-וויל (Trois-Villes)) היה קצין צרפתי, ששימש כקפטן בחיל המוסקטרים.
היווה השראה לדמות מסייה דה טרוויל בספרו של דיומא משנת 1844 "שלושת המוסקטרים".
קורות חייו

אביו היה ז'אן דו פייר, שאימץ את שם המשפחה דה טרואזוויל או טרוויל. בשנת 1607 הוא רכש את חבל טרואזוויל ובכך הוקנה לו מעמדו כאציל, על פי מנהגי חבל הבסקים דאז. רכישה זו העניקה לדו פייר האב את הזכות להיחשב כג'נטלמן ולשבת במועצת האצילים של מחוז סול (אנ').
ז'אן דו פייר הצעיר התגייס לצבא, השתתף ב-1628 במצור על העיר לה רושל, שהייתה מרכז להוגנוטים, ושם נפצע. ב-1634 מונה לקצין במשמר מלך צרפת לואי ה-13, ושירת בו עד לפיזורו בפקודת הקרדינל מאזארן. נישואיו ב-1637 העשירו אותו ואפשרו לו להרחיב את נחלותיו שלטיפוחן התמסר בשארית חייו.
השבת השחורה (לבנון)

השבת השחורה הוא כינוי לשורה של מעשי טבח בביירות, שבוצעו בשלביה הראשונים של מלחמת האזרחים הלבנונית החל מ-6 בדצמבר 1975.
מהלך האירועים

האירועים הנדונים נמצאים במחלוקת בין תומכי המחנה הנוצרי לבין תומכי המחנה הרדיקלי. לטענת הנוצרים, החל מהשבוע הראשון של מלחמת האזרחים, החלו לוחמי אש"ף להקים מחסומים ברחבי העיר, וביצעו מעשי טבח וזוועה בנוצרים, לעיני המעוכבים במחסומים. לטענת הנוצרים, ב-30 במאי 1975, בתגובה לרציחתו של מוסלמי במזרח ביירות, 30 אזרחים לבנונים נחטפו ונרצחו לעיני הציבור.
על כל הצדדים מקובל, כי ביום שבת, 6 בדצמבר 1975, גופותיהם של ארבעה חברים בפלנגות המרוניות, נמצאו במכונית נטושה במזרח ביירות. נראה כי לאחר שחגגו במסיבה באזור חבל מתן, עברו בשעות הליל ליד מחנה הפליטים הפלסטיני תל א-זעתר. הארבעה נרצחו במכות גרזן, וגופותיהם עברו התעללות.
לוחמי הפלנגות זעמו בעקבות האירוע (שלטענת הנוצרים, לא היה מעשה הרצח הראשון), והאשימו את התנועה הלבנונית הלאומית, של המוסלמים והפלסטינים ברציחות. כוחות של הפלנגות והמיליציה הנמרים תקפו מוסלמים שנעו במזרח ביירות, שמרבית תושביה היו נוצרים, וירו ללא הבחנה בהתקהלויות אנשים. עשרות שבויים מוסלמים נחטפו ברחבי בעיר, ושוחררו בעד כופר או נרצחו.
הלוחמים הנוצרים, בהנהגת ג'וזף סעד, אביו של אחד מארבעת הנרצחים, החלו להקים מחסומים בדרכים המרכזיות בביירות. מכוניות והולכי רגל נעצרו במחסומים, והתבקשו להראות תעודות מזהות. פלסטינים (שבהיותם פליטים לא נשאו תעודת זהות) ומוסלמים (תעודות הזיהוי הלבנוניות מראות את דת מחזיק התעודה) נרצחו בו במקום בשיסוף הגרון. מרבית ההרוגים היו עובדי הנמל, שהמשיכו לעבוד במזרח ביירות הנוצרית ברובה. מוסלמים רבים נחטפו ועונו במהלך האירועים.
מאות בני אדם נהרגו תוך שעות ספורות, מרביתם אזרחים. ההערכות לגבי מספר הקורבנות נעות בין 110 ל-600. מפקדת הפלנגות הודיעה ביום למחרת, כי הנקמה על הרצח צריכה הייתה להיות מוגבלת לחטיפות, אולם מספר לוחמים סוררים הפרו את הכללים.
מיד לאחר מכן, לוחמי המחנה הרדיקלי תקפו את עמדות הפלנגיסטים במלונות סנט ג'ורג' ופיניקיה בתגובה ורצחו 38 מהנוצרים שעבדו במלונות. הלחימה המסיבית התנהלה בכל העיר ובפאתיה, עד 22 ביוני 1976.
השתלטות חמאס על רצועת עזה

השתלטות חמאס על רצועת עזה היה סכסוך אלים פנים פלסטיני בין פת"ח לחמאס שהתרחש ברצועת עזה בין 10 ל-15 ביוני 2007. זה היה אירוע בולט בעימות חמאס–פת"ח, שבמרכזו המאבק על השלטון לאחר ההפסד של ארגון הפת"ח בבחירות לרשות המחוקקת הפלסטינית ב-2006. מחבלי ארגון החמאס הצליחו בדרך אלימה להשתלט על רצועת עזה ולהדיח מהשלטון בעזה את בכירי ארגון הפת"ח. הקרב הביא לפירוק ממשלת האחדות הפלסטינית, ולחלוקה בפועל של השטחים הפלסטיניים לשתי ישויות – שטחים ביהודה ושומרון באחריות הרשות הפלסטינית ורצועת עזה באחריות ארגון הטרור חמאס.
הוועד הבין-לאומי של הצלב האדום העריך שבמהלך הקרבות, שנמשכו בין 10 עד 15 ביוני, לפחות 118 אנשים נהרגו ומעל ל-550 אנשים נפצעו.
בעקבות ההשתלטות ארגון החמאס הצליח גם להשתלט על מצבור של אלפי רובי סער ועשרות כלי רכב קרביים שסופקו לרשות הפלסטינית על ידי ארצות הברית, מצרים וירדן.
הקרבות

ב-10 ביוני 2007 פרצו עימותים מזוינים בין כוחות הביטחון הלאומי והמשמר הנשיאותי הפלסטיני של הפת"ח מול גדודי עז א-דין אל-קסאם של חמאס. חמושים של חמאס השליכו את מוחמד סווירקי, קצין המשמר הנשיאותי הפלסטיני, מגג המגדל הגבוה ביותר בעזה אז, שהיה בן 15 קומות. כנקמה, חמושים מפת"ח רצחו את מוחמד אל-ריפאתי, האימאם של המסגד הגדול בעזה. הם גם פתחו באש על ביתו של ראש הלשכה המדינית של החמאס, אסמאעיל הנייה. מעט לפני חצות הושלך לוחם של ארגון החמאס מבניין בן 12 קומות.
ב-11 ביוני בוצע ירי באמצעות אקדחים ופגזים הן על בית המגורים של מחמוד עבאס, מנהיג הפת"ח ונשיא הרשות הפלסטינית, והן על בית המגורים של ראש ממשלת הרשות הפלסטינית אסמאעיל הנייה.
ב-12 ביוני תקף חמאס עמדות של ארגון הפת"ח. חמאס הקציב לאנשי הפת"ח שאיישו אותן שעתיים לעזוב, ולאחריהן מאות לוחמי חמאס השתלטו עליהן. בהמשך הם ההשתלטו גם על בסיס מרכזי של ארגון הפת"ח בג'באליה. קרבות קשים התחוללו באותו היום גם במפקדה המרכזית של הפת"ח בעיר עזה, כאשר לוחמי חמאס תקפו את המקום באמצעות מטולי רקטות נגד טנקים ונשק אוטומטי.
ב-13 ביוני ארגון החמאס השתלט על מפקדת כוחות הביטחון הלאומי אשר הייתה ממוקמת בחלק הצפוני של רצועת עזה ואשר הייתה באותה העת תחת שליטת ארגון הפת"ח. לוחמים משני הצדדים נלחמו זה בזה על השליטה בבניינים רבי הקומות אשר שימשו כעמדות צלפים ולטענת ארגון החמאס לוחמי הארגון הצליחו להפיל באמצעות בולדוזרים מוצב של ארגון הפת"ח אשר השקיף על הכביש הראשי שלחוצה את עזה מצפון לדרום. באותו היום אירע פיצוץ הרסני במטה של שירות הביטחון המסכל בעיר ח'אן יונס אשר מקושר לארגון הפת"ח, אשר בו נהרגו חמישה בני אדם.
ב-14 ביוני השתלטו לוחמי חמאס על מטה שירות הביטחון המסכל ברצועת עזה. לפחות 10 בני אדם נרצחו בפעולה. ארגון החמאס הציג בהמשך בשידורים בטלוויזיה את כל כלי נשק שהם מצאו בתוך המבנה וכן ג'יפים, פצצות מרגמה ואפודי מגן שנתפסו במתחם, אשר לטענת ארגון החמאס ישראל והאמריקאים הבריחו לארגון הפת"ח בחודשים האחרונים דרך הגבול עם מצרים. שירות הביטחון המסכל זוהה באותה העת עם בכיר פת"ח מוחמד דחלאן, שהפך לדמות שנואה במיוחד בקרב האסלאמיסטים ברצועת עזה. לוחמי החמאס שנכנסו למתחם ערכו בו בתחילה תפילה ולאחר מכן הניפו על גג הבניין את דגל חמאס. בהמשך, שינה חמאס את שם השכונה בה שכן המטה מ"תל אל-הווא" ל"תל אל-אסלאם".
בשעות אחר הצהריים של 14 ביוני השתלט ארגון החמאס על העיר הדרומית רפיח. באותו יום פיזר עבאס את ממשלת האחדות הפלסטינית.
ב-15 ביוני השלים חמאס את ההשתלטות על כל רצועת עזה.
הקרבות > תפיסת כלי נשק

במהלך ההשתלטות של החמאס על רצועת עזה הועברו לשליטת הארגון אלפי כלי נשק קלים ושמונה כלי רכב קרביים משוריינים, שסופקו לרשות הפלסטינית מארצות הברית, מצרים וירדן. חמאס העביר לרשותו כ-15,000 כלי נשק אשר שימשו את כוחות הביטחון הפלסטינים. עם זאת התקבלה החלטה שלא לאסוף לרשות הארגון את 400,000 כלי הנשק[דרושה הבהרה] שהיו בידי החמולות בעזה. זאת כדי להתמקד בכלי הנשק שעלולים לשמש נגד ארגון, ולא באלו המשמשים ללחימה בישראל.
על פי מוחמד עבדל-אל מוועדות ההתנגדות העממית, עם ההשתלטות חמאס על הרצועה, נתפס חומר מודיעיני רב, כולל תיקי CIA. אבו עבדאללה מגדודי עז א-דין אל-קסאם הודיע שחמאס יפרסם חלק מהמסמכים, כדי לחשוף את היחסים החשאיים בין ארצות הברית למדינות ערב "הבוגדות".
אחרית דבר

ב-14 ביוני 2007, הנשיא הפלסטיני אבו מאזן הגיב להשתלטות של ארגון החמאס על רצועת עזה בהכרזה על מצב חירום. הוא פיזר את ממשלת האחדות בראשות אסמאעיל הנייה, ובצו נשיאותי מינה במקומו את סלאם פיאד. הנייה סירב לקבל את פיטוריו, והאשים את עבאס על כך שלקח חלק במזימה אמריקאית להדיחו. על פי חוק היסוד הפלסטיני, רשאי הנשיא לפטר את ראש הממשלה, אך הממשלה שהודחה תמשיך לתפקד כממשלה זמנית, עד שתקום ממשלה חדשה ותקבל אמון מרוב מוחלט של המועצה המחוקקת הפלסטינית. בפועל מעולם לא התקיימה הצבעה כזו. בצו נשיאותי של הנשיא עבאס מספטמבר 2007 שיטת ההצבעה של המועצה המחוקקת הפלסטינית שונתה למערכת בחירות בשיטה היחסית. עם פירוק ממשלת האחדות בראשות החמאס, השטחים הפלסטיניים פוצלו בפועל לשתי ישויות שלטון: ממשל חמאס ברצועת עזה, ואש"ף בחלק מיהודה ושומרון.
הקהילה הבין-לאומית הכירה בממשלת החירום הפלסטינית. מספר ימים לאחר מכן ארצות הברית הכירה בממשלת פיאד וסיימה חרם כלכלי-פוליטי בן 15 חודשים על הרשות הפלסטינית. זאת במטרה לחזק את משילות הרש"פ. באופן דומה, חידש האיחוד האירופי את הסיוע הישיר לפלסטינים, וישראל הפשירה את כספי המיסים שעצרה מאז ההשתלטות חמאס על המועצה המחוקקת. הקוורטט לענייני המזרח התיכון הצהיר על מחויבתו לתמוך בעבאס וחידש את המגעים עם הרשות הפלסטינית. מזכ"ל האו"ם באן קי-מון קרא לתמיכה בין-לאומית במאמצי עבאס "להשיב את החוק והסדר".
ביוני 2007 ישראל ומצרים הטילו סגר על רצועת עזה.
ב-2024 בריאיון לדאגלס מארי חשף מסעב חסן יוסף כי למודיעין הישראלי היה מידע מודיעני על כוונת חמאס ועל היכולת של חמאס להשתלט על הרצועה.
ראו גם

עימות חמאס–פת"ח ברצועת עזה
הבחירות לרשות המחוקקת הפלסטינית (2006)
חמאסטן
הערות שוליים

↑  Guardian, 15 June 2007, Hamas takes control of Gaza
↑  Middle East Newsline -, web.archive.org, ‏2007-06-16
↑  Haaretz/Associated Press, 10 June 2007, Palestinian gunmen target Haniyeh's home in Gaza. On web.archive.org
↑  Abraham Rabinovich, Deadly escalation in Fatah-Hamas feud. The Australian, 12 June 2007. On web.archive.org
↑  "Palestinian rivalry". CBC News. נבדק ב-2023-12-12.{{cite news}}:  תחזוקה - ציטוט: url-status (link)
↑  Hamas launches new Gaza attacks, BBC News Online, 12 June 2007.
↑  "Hamas battles for control of Gaza". London: BBC News Online. 13 ביוני 2007. נבדק ב-15 באוקטובר 2023. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "A pyrrhic victory". The Guardian. 16 ביוני 2007. {{cite news}}:  (עזרה)
1 2  We'll execute Fatah leaders, Israel News, 14 June 2007.
↑  Black, Ian; Tran, Mark (15 ביוני 2007). "Hamas takes control of Gaza". The Guardian. London. נבדק ב-14 באוקטובר 2023. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Abrahams, Fred; Human Rights Watch (2008). Internal fight: Palestinian abuses in Gaza and the West Bank. Human Rights Watch. pp. 14–15.
↑  Hamas seizes US-financed weapons, equipment, Middle East Newsline, 14 June 2007.
1 2 3  Gaza on the Boil, Institute for Defence Studies and Analyses (IDSA), S. Samuel C. Rajiv, 21 June 2007
↑  "Abbas Dissolves Palestinian Authority Government in Wake of Hamas-Fatah War". Fox News. 14 ביוני 2007. אורכב מ-המקור ב-16 ביוני 2007. נבדק ב-14 ביוני 2007. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Levinson, Charles; Matthew Moore (14 ביוני 2007). "Abbas declares state of emergency in Gaza". The Daily Telegraph. London. אורכב מ-המקור ב-18 ביוני 2007. נבדק ב-14 ביוני 2007. {{cite news}}:  (עזרה)
1 2  Abrahams, Fred; Human Rights Watch (2008). Internal fight: Palestinian abuses in Gaza and the West Bank. Human Rights Watch. p. 14.
↑  Framers of Palestinian constitution challenge Abbas (אורכב 24.11.2014 בארכיון Wayback Machine). Adam Entous, Reuters, 8 July 2007
↑  PCHR Position on the Presidential Decree on the Election Law. PCHR, 4 September 2007
↑  Erlanger, Steven (13 ביוני 2007). "Hamas Forces Seize Control Over Much of Gaza". The New York Times. נבדק ב-26 באפריל 2010. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  U.S. ends embargo on Palestinian Authority in move to bolster Fatah. Helene Cooper, International Herald Tribune, 19 June 2007
↑  "Key powers back Abbas government". London: BBC News Online. 18 ביוני 2007. נבדק ב-18 ביוני 2007. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Reformed Hamas Militant Speaks Out: The Truth About Israel-Gaza, נבדק ב-2024-04-24
התזמורת הסימפונית של המבורג

| --- | --- |
 תאריך ייסוד:  1957 
 מדינה:  גרמניה גרמניה
 מיקום:  המבורג, גרמניה
 אולם קונצרטים:  Laeiszhalle, "אולם המוזיקה של המבורג"
 מנצח:  סילבן קמברלינג
 פרסים:  פרס אקו קלאסיק - קלאסיקה לילדים 
 אתר התזמורת
 
התזמורת הסימפונית של המבורג (בגרמנית: Hamburger Symphoniker) היא תזמורת סימפונית גרמנית השוכנת דרך קבע בהמבורג, והיא אחת משלוש התזמורות הגדולות ביותר בעיר. תזמורת המבורג מקיימת את הופעותיה ב-Laeiszhalle, "אולם המוזיקה של המבורג".
תולדות התזמורת

תזמורת המבורג נוסדה בשנת 1957. מנצחה הראשי הראשון היה רוברט הגר. בין המנצחים הבאים היו קרלוס קלמר ומיגל גומס-מרטינס. אישטוון קרטס היה מן המנצחים האורחים הראשיים.
בעונת 2004-05 התמנה אנדריי בורייקו למנצח הראשי של התזמורת. בנובמבר 2007 הודיעה התזמורת על פרישתו הפתאומית של בורייקו ממשרתו ובמקביל, על מינויו של ג'פרי טייט למנצח הראשי הבא באביב 2008.. טייט שימש כמנצח ראשי עד מותו בשנת 2017 מהתקף לב.
התזמורת עבדה עם מנצחים שונים, ביניהם צ'ארלס מקקראס, כריסטיאן תילמן, פטר רוציקה, הורסט שטיין, רלף וייקרט וסבסטיאן וייגלה. כמה מטובי הסולנים בעולם, כמו כריסטיאן טצלאף, אליזבת לאונסקאיה, פרנק פטר צימרמן, אדיטה גוברובה, פלאסידו דומינגו וגרייס באמברי, הופיעו עם התזמורת במהלך השנים.
תזמורת המבורג מנגנת דרך קבע בכעשרים אופרות ובאלטים בכל עונה בבית האופרה של המבורג. התזמורת יצאה לסיורים בינלאומיים בארצות העולם, בהן בריטניה, איטליה, צרפת, ספרד סקנדינביה, פולין וטורקיה. בנוסף היא מגישה סדרות מנויים של קונצרטים לילדים ומדי שנה מתקיימים קונצרטים תחת כיפת השמיים בחצר המרכזית של בית העירייה בהמבורג.
התזמורת הוציאה הקלטות בחברות ההקלטה דרבינגהאוס וגרים, אדל קלאסיקס ודויטשה גרמופון.
בפברואר 2018 הודיעה התזמורת על מינויו של המנצח הצרפתי סילבן קמברלינג כמנהלה המוזיקלי החדש.
הערות שוליים

↑  Kevin Shihoten (5 בנובמבר 2007). "Jeffrey Tate Replaces Andrey Boreyko as Hamburg Symphony Chief Conductor". Playbill Arts. נבדק ב-2007-11-07. {{cite news}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007592255105171  BnF: cb13845992z (data)  CiNii: DA15188495  GND: 5197051-X  ISNI: 0000 0001 0727 0925  LCCN: n84130828  MusicBrainz: 42899fac-2d00-44c9-a9e7-049aa953aae2  NKC: xx0072821  VIAF: 156441594   WorldCat (עם VIAF): 156441594
הפרת נדרים

| --- | --- |
 מקרא:  ספר במדבר, פרק ל', פסוקים ד'–ט"ז
 משנה:  מסכת נדרים, פרק י' ופרק י"א
 תלמוד בבלי:  מסכת נדרים, דף ס"ו, עמוד ב' עד סוף המסכת
 משנה תורה:  ספר הפלאה, הלכות נדרים, פרק י"א, הלכה ו' עד סוף הלכות נדרים
 שולחן ערוך:  יורה דעה, סימן רל"ד ויורה דעה, סימן רל"ה
 ספרי מניין המצוות:  ספר המצוות, עשה צ"ה ספר החינוך, מצווה ת"ו
 
הפרת נדרים הוא הליך בהלכה, פעולה שאב או בעל יכולים לבצע, בתנאים מסוימים, כדי לבטל את נדרה של הבת או האשה.
יש להבדיל את ההפרה מהתרת נדרים, שהיא התרה שחכם או בית דין יכולים להתיר נדרי כל אדם, על פי בקשת הנודר.
מקור הדין

דין הפרת הנדרים מופיע בספר במדבר, פרק ל', פסוקים ד'–ט"ז.
פרטי הדינים מבוארים בשני הפרקים האחרונים של מסכת נדרים בתלמוד. בספר המצוות לרמב"ם מנוי דין זה כמצוות עשה צ"ה), וכך גם בספר החינוך (מצווה ת"ו). אך הרמב"ן כתב שאין למנות דין זה כמצווה.
תנאים להפרת נדר > סוגי נדרים

לא כל הנדרים ניתנים להפרה. על פי ההלכה, רק נדרי עינוי נפש ונדרים שבינו לבינה אדם יכול להפר. נדרי עינוי נפש הם נדרים שהאישה נודרת, שקיומם יביא למניעת הנאות מהאישה. נדרים שבינו לבינה הם נדרים שקיומם יביא למניעת פעולות שהאישה עושה לטובת בעלה או אביה. על פי הכלל שכתוב בברייתא במסכת נדרים, הפרת נדרי עינוי נפש קיימת לעולם, ואילו בדברים שבינו לבינה, אם האישה נישאת לאיש אחר, הנדר שוב חל מחדש.
כל זה אמור בנדרי אשתו, בנדרי בתו ישנה מחלוקת אם ניתן להתיר רק נדרי עינוי נפש או את כל סוגי הנדרים.
תנאים להפרת נדר > זמן ההפרה

על פי מה שכתוב בתורה, לא ניתן להפר את הנדר לאחר יותר מעשרים וארבע שעות אחר שמיעת הנדר: "וְאִם-הֵנִיא אָבִיהָ אֹתָהּ בְּיוֹם שָׁמְעוֹ כָּל-נְדָרֶיהָ וֶאֱסָרֶיהָ אֲשֶׁר-אָסְרָה עַל-נַפְשָׁהּ לֹא יָקוּם וַ-ה' יִסְלַח-לָהּ כִּי-הֵנִיא אָבִיהָ אֹתָהּ.". אם לאחר זמן זה, לא הופר הנדר, הנדר קיים ואינו ניתן להפרה עוד: "...וְהֶחֱרִישׁ לָהּ אָבִיהָ וְקָמוּ כָּל-נְדָרֶיהָ וְכָל-אִסָּר אֲשֶׁר-אָסְרָה עַל-נַפְשָׁהּ יָקוּם.". אך יש שפרשו את הפסוקים, שהם אינם מדברים על עשרים וארבע שעות, אלא על אותו היום שבו נשמע הנדר, כלומר, לאחר השקיעה של יום השמיעה, לא ניתן להפר את הנדר וכך אכן נפסקה ההלכה. ואם הבעל או האב קיים את הנדר- כלומר, שהוא אמר במפורש או חשב בלבו "הנדר קיים"- כבר לא ניתן להפר אותו שוב אך אפשר להתחרט על ההקם ולהתיר אותו אצל חכם. ובניגוד להתרה, הפרה אינה ניתנת לשאלת חכם.
תנאים להפרת נדר > נדרי הבת

אדם יכול להפר את נדרי בתו, בתנאי שהיא אינה בוגרת ואינה נשואה. אם היא נערה המאורסה, צריך שגם הוא וגם בעלה יפרו את הנדר, ואם אחד מהם לא הפר, הנדר קיים.
תנאים להפרת נדר > נדרי אשתו

אדם יכול להפר את נדרי אשתו, בתנאים המוזכרים לעיל. ארוס יכול להפר לארוסתו בתנאי שגם אביה יפר לה, כנאמר לעיל. תנאי נוסף לגבי הבעל, הוא ש”אין הבעל מפר בקודמים” (תלמוד בבלי, מסכת נדרים, דף ס', עמוד א'); כלומר, שהבעל אינו יכול להפר נדר שחל קודם הנישואין. דין זה נלמד מהפסוק: "וְאִם-בֵּית אִישָׁהּ נָדָרָה". לעומת זאת, ארוס יכול להפר נדרים שחלו קודם שהתארסה, משום שיש איתו גם את כוחו של אביה, שהנדרים חלו כשהאישה הייתה ברשותו.
לשון ההפרה

על פי דברי ר' יוחנן, קיים הבדל בין הפרת נדרים להתרת נדרים: "חכם שאמר בלשון בעל ובעל שאמר בלשון חכם - לא אמר כלום". כלומר - הפרה צריכה להיות מובחנת מהתרה, ואין לבלבל בין הלשונות השונות בעת ביטול הנדר. את ההפרה מבצע הבעל באמצעות הביטוי "הנדר מופר"; ואין לקיימה באמצעות התרה, שאותה מבצע תלמיד חכם ומורה הוראה בצירוף עוד שני אנשים, והיא נאמרת בלשון "הנדר מותר". במסכת נדרים מופיעים מספר ספיקות ביחס לחלות של לשונות מסוימות שאמר הבעל.
הפרת נדר שעדיין לא חל

הגמרא אומרת שכל אדם יכול להפר את נדריו שהוא עתיד לנדור במהלך השנה. אם בשעת הנדר הוא לא זוכר שהוא התנה תנאי זה, התנאי מועיל ומבטל את הנדר, אך אם הוא זכר באותה שעה את התנאי, הרי זה נחשב שהוא ביטל את התנאי והנדר קיים. כתוצאה מזה, נחלקו התנאים האם ניתן להפר גם לאישה ולבת נדרים שעדיין לא חלו. דעת ר' אליעזר היא ש"ומה במקום שאין מיפר נדרי עצמו משנדר (אדם אינו יכול להפר את נדרי עצמו שכבר חלו), מיפר נדרי עצמו עד שלא ידור. מקום שמיפר נדרי אשתו משתדור, אינו דין שיפר נדרי אשתו עד שלא תידור?"- כלומר, שניתן להפר. אך חכמים חולקים עליו, וסוברים שלא ניתן להפר נדרים שהאישה עדיין לא נדרה והם לומדים זאת מהפסוק: "אִישָׁהּ יְקִימֶנּוּ וְאִישָׁהּ יְפֵרֶנּוּ."- ”את שבא לכלל הקם, בא לכלל הפר. את שלא בא לכלל הקם, לא בא לכלל הפר.” (תלמוד בבלי, מסכת נדרים, דף ע"ה, עמוד ב'). ונפסקה הלכה כחכמים.
ראו גם

התרת נדרים
נערה (הלכה)
הערות שוליים

↑  בהשגותיו על ספר המצוות, בסוף דיבור המתחיל "כתב הרב והמצווה תשעים ושש"
1 2  תלמוד בבלי, מסכת נדרים, דף ע"ט, עמוד ב'
↑  שולחן ערוך יורה דעה סימן רלד סעיף נח
↑  ספר במדבר, פרק ל', פסוק ו'
↑  ספר במדבר, פרק ל', פסוק ה'
↑  תלמוד בבלי, מסכת נדרים, דף ע"ו, עמוד ב'
↑  תלמוד בבלי, מסכת נדרים, דף ס"ז, עמוד א' וגם מסכת נדרים, דף ס"ט, עמוד א'
↑  תלמוד בבלי, מסכת נדרים, דף ס"ט, עמוד א'
↑  מסכת נדרים, דפים סו'-סז', פט'
↑  תלמוד בבלי, מסכת נדרים, דף ס"ז, עמוד א'
↑  ספר במדבר, פרק ל', פסוק י"א
↑  תלמוד בבלי, מסכת נדרים, דף ס"ז, עמוד ב'
↑  תלמוד בבלי, מסכת נדרים, דף ע"ז, עמוד א' ומסכת נדרים, דף ע"ח, עמוד א'
↑  מסכת נדרים, דף ס"ט ודף ע'
↑  תלמוד בבלי, מסכת נדרים, דף כ"ג, עמוד ב'
↑  תלמוד בבלי, מסכת נדרים, דף ע"ה, עמוד ב'
↑  ספר במדבר, פרק ל', פסוק י"ד
↑  משנה תורה לרמב"ם, ספר הפלאה, הלכות נדרים, פרק י"ג, הלכה ט' ושולחן ערוך, יורה דעה, סימן רל"ד, סעיף כ"ח.
| ספר במדבר |
| --- | --- | --- |
| פרשת במדבר | נשיאי השבטים • מפקד בני ישראל במדבר סיני • מחנה ישראל • פדיון בכורות • משא המשכן |  |
| פרשת נשא | שילוח טמאים • אשם גזלות וגזל הגר • פרשת סוטה • פרשת הנזיר • ברכת כהנים • נשיאת ארון הברית בכתף • קורבנות הנשיאים |  |
| פרשת בהעלותך | הדלקת הנרות במקדש • טהרת הלויים • פסח שני • חצוצרות הכסף ותקיעת הכהנים בחצוצרות • עמוד הענן • מסע המחנות • חובב בן רעואל • פרשת ויהי בנסוע • חטא המתאוננים • קברות התאווה • שבעים הזקנים ואלדד ומידד • צרעת מרים |  |
| פרשת שלח לך | חטא המרגלים • חטא המעפילים • נסכים • הפרשת חלה • חטאת עבודה זרה • המקושש • פרשת ציצית • ציצית • לא תתורו |  |
| פרשת קרח | מחלוקת קורח ועדתו • פריחת מטה אהרן • שמירת המקדש • מתנות כהונה |  |
| פרשת חקת | פרה אדומה • מי מריבה • מות אהרון הכהן • מלחמת מלך ערד • נחש הנחושת • שירת הבאר • מלחמת סיחון • מלחמת עוג |  |
| פרשת בלק | משלחת בלק אל בלעם • אתונו של בלעם • משלי בלעם • חטא בעל פעור |  |
| פרשת פינחס | מפקד בני ישראל בערבות מואב • בנות צלפחד • מינוי יהושע • קורבן התמיד • קורבן מוסף • מוסף ראש חודש |  |
| פרשת מטות | פרשת נדרים • הפרת נדרים • מלחמת מדין • הכשרת כלים • טבילת כלים • פרשת בני גד ובני ראובן |  |
| פרשת מסעי | נדודי בני ישראל במדבר • גבולות הארץ • נשיאי השבטים • ערי הלויים • ערי מקלט • רוצח בשגגה |  |
| דמויות מרכזיות | משה • אהרן • גרשון • קהת ומררי • אליצפן בן עוזיאל • אלעזר ואיתמר • האישה הכושית • מרים הנביאה • קרח בן יצהר • דתן ואבירם • און בן פלת • סיחון מלך האמורי • עוג מלך הבשן • בלק • בלעם בן בעור • כזבי בת צור • זמרי בן סלוא • פינחס • חמשת מלכי מדין • יהושע בן נון • כלב בן יפונה |  |
ספר בראשית • ספר שמות • ספר ויקרא • ספר במדבר • ספר דברים
הבהרה:  המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואין לראות בו פסיקה הלכתית.
הפיזיולוגיה של הלבוש

אישה לובשת חזיית ספורט ומכנסיים קצרים תחתונים, בגדי ספורט קונבנציונליים לנשים, אך כיום לובשות נשים במערב ביגוד כזה כלבוש חופשי (casual) או כפנאי.
פיזיולוגיה של הלבוש או של הביגוד (באנגלית: Clothing physiology) היא ענף של מדע החוקר את האינטראקציה בין הביגוד או הלבוש על גוף האדם, תוך התמקדות מיוחדת כיצד לבוש משפיע על התגובות הפיזיולוגיות והפסיכולוגיות של אנשים לתנאים סביבתיים שונים. המטרה של מחקר הפיזיולוגיה של בלבוש היא לפתח הבנה טובה יותר של האופן שבו ניתן לעצב בגדים כדי לייעל את הנוחות, הביצועים וההגנה עבור אנשים במסגרות שונות, כולל בילוי בחוץ, בסביבות תעסוקתיות והקשרים רפואיים ביניהם.