stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פורמולה 1 עונת 2004
דירוג האליפות > שיטת הניקוד

הנקודות לנהגים וליצרנים הוענקו לפי השיטה שהונהגה בעונת 2003.
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| מיקום | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 |
| נקודות | 10 | 8 | 6 | 5 | 4 | 3 | 2 | 1 |
ביאורים

↑  מינארדי השתתפה בשנים עשר המרוצים הראשונים כ"ווילוקס מינארדי קוסוורת'".
הערות שוליים

↑  "Minardi confirms title sponsor - Wilux". Crash.net. 3 במרץ 2004. נבדק ב-3 בינואר 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Press Snoop: Minardi and Wilux split". Crash.net. 31 ביולי 2004. נבדק ב-3 בינואר 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "2004 Formula One season entry list". אורכב מ-המקור ב-8 בדצמבר 2004. נבדק ב-3 בינואר 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Silbermann, Eric (2004).  Domenjoz, Luc (ed.). Formula 1 Yearbook 2004–2005. Bath, Somerset: Parragon. pp. 22–41. ISBN 2-84707-072-9 – via Open Library.
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| 2003: גרמניה מיכאל שומאכר | אלוף העולם לנהגים  גרמניה מיכאל שומאכר | 2005: ספרד פרננדו אלונסו |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| 2003: איטליה פרארי | אלופת העולם ליצרנים  איטליה פרארי | 2005: צרפת רנו |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 10076871-4  VIAF: 140521226   WorldCat (עם VIAF): 140521226
דאלר קוזיאייב

דאלר אדיאמוביץ' קוזיאייב (ברוסית: Далер Адьямович Кузяев; נולד ב-15 בינואר 1993, נברז'ניה צ'לני, טטרסטן, רוסיה) הוא כדורגלן רוסי ממוצא טטארי, קשר לה האבר ונבחרת רוסיה.
משפחתו

דאלר נולד לאב ממוצא טג'יקי בשם אדיאם קוזיאייב, ששיחק בשורות נבחרת טג'יקיסטן.
אחיו הבכור רוסלן (נולד ב-1987) הוא כדורגלן שהחל לשחק כדורגל באורנבורג, כשאביו אדיאם קוזיאייב היה מאמן קבוצת "גזוביק" המקומית.
קריירת מועדונים

דאלר התחיל את קריירת הכדורגל באקדמיה לנוער של זניט סנקט פטרבורג, בשנת 2012 שיחק עבור נבחרת הנוער.
בשנת 2012 ערך את הופעת הבכורה שלו בכדורגל מקצועני בהרכב קרליה פטרוזבודסק, אשר באותו הזמן הודרכה על ידי אחיו הבכור. בסוף העונה המועדון התפרק והוא עבר לשחק בקבוצת נפטכימיק ניז'נקאמסק מליגת הכדורגל הלאומית.
בחורף 2014 חתם על חוזה עם מועדון "טרק גרוזני" מליגת העל הרוסית בכדורגל ועשה את הופעת הבכורה שלו במחזור האחרון של עונת 2013/14 במשחק נגד רובין קאזאן, כשנכנס כמחליף בדקה ה-80 לפקונדו פיריס.
בקיץ 2017 חזר לקבוצת הכדורגל זניט, הפעם בקבוצה הבוגרת. הוא חתם על חוזה לשלוש שנים ועד מהרה התברג כשחקן מרכזי בקישור הקבוצה. את הופעת הבכורה שלו ערך במשחק הראשון האליפות הרוסית נגד סק"א חברובסק ב¯17 ביולי ושבע דקות מאוחר יותר הבקיע את השער הראשון שלו, הן בקבוצה והן במסגרת הליגה הבכירה. בקיץ 2019 נפצע והושבת ממשחק לזמן ממושך. הוא חזר לשחק באוגוסט 2019. באוגוסט 2020 פג תוקף החוזה שלו מול זניט והוא הפך לשחקן חופשי לאחר שבקבוצה לא חידשו מולו את החוזה.
באוקטובר 2020, לאחר שלא הצליח למצוא קבוצה, חזר לזניט לחוזה מחודש עד סוף עונת 2022/2023. את הופעת הבכורה בעונה החדשה ערך במחזור 11 מול סוצ'י. עם חזרתו לקבוצה חזר לצבור דקות משחק וכושר טוב וב-29 בספטמבר 2021 הבקיע במדי זניט בליגת האלופות בניצחון 0–4 על מאלמו.
בקיץ 2023 חתם בלה האבר מליגת העל הצרפתית בכדורגל.
קריירה בנבחרת

בשנת 2012 שיחק בשורות נבחרת הנוער של רוסיה אך לא התבלט. בספטמבר 2017 זומן לסגל הנבחרת הבוגרת ושיחק בשורותיה משחק אחד. באוגוסט 2020 זומן לסגן הנבחרת לקראת ליגת האומות 2020/2021. ב-8 באוקטובר 2021 עלה לראשונה עם סרט הקפטן במשחק מול סלובקיה.
הערות שוליים

↑  "Футбол. Далер Кузяев: «У меня не было цели заменить Маурисио»" (ברוסית). נבדק ב-2017-01-24.
↑  «Терек» дозаявил троих футболистов
↑  Далер Кузяев возвращается в «Зенит»
| נבחרת רוסיה – מונדיאל 2018 |
| --- | --- | --- |
|  1 אקינפייב •  2 פרננדס •  3 קוטפוב •  4 איגנשביץ' •  5 סמיונוב •  6 צ'רישב •  7 קוזיאייב •  8 גזינסקי •  9 דזאגויב •  10 סמולוב •   11 זובנין •  12 לוניוב • 13 קודריאשוב •  14 גרנאט • 15 אל. מירנצ'וק • 16 אנ. מירנצ'וק • 17 גולובין • 18 ז'ירקוב • 19 סמדוב • 20 גבולוב • 21 ירוחין • 22 דזיובה • 23 סמולניקוב • מאמן: צ'רצ'סוב |  1 אקינפייב •  2 פרננדס •  3 קוטפוב •  4 איגנשביץ' •  5 סמיונוב •  6 צ'רישב •  7 קוזיאייב •  8 גזינסקי •  9 דזאגויב •  10 סמולוב •   11 זובנין •  12 לוניוב • 13 קודריאשוב •  14 גרנאט • 15 אל. מירנצ'וק • 16 אנ. מירנצ'וק • 17 גולובין • 18 ז'ירקוב • 19 סמדוב • 20 גבולוב • 21 ירוחין • 22 דזיובה • 23 סמולניקוב • מאמן: צ'רצ'סוב | רוסיה |
| נבחרת רוסיה – יורו 2020 |
| --- | --- | --- |
|  1 שונין •  2 פרננדס •  3 דיבייב •  4 קרבאייב •  5 סמיונוב •  6 צ'רישב •  7 אוזדוייב •  8 בארינוב •  9 סובולב •  10 זבולוטני •   11 זובנין •  12 דיופין • 13 קודריאשוב •  14 דז'יקייה • 15 מירנצ'וק • 16 ספנוב • 17 גולובין • 18 ז'ירקוב • 19 סמדוב • 20 ז'מלטדינוב • 21 פונין • 22 דזיובה • 23 קוזיאייב • 24 מוסטובוי • 25 מקארוב • 26 מוחין • מאמן: צ'רצ'סוב |  1 שונין •  2 פרננדס •  3 דיבייב •  4 קרבאייב •  5 סמיונוב •  6 צ'רישב •  7 אוזדוייב •  8 בארינוב •  9 סובולב •  10 זבולוטני •   11 זובנין •  12 דיופין • 13 קודריאשוב •  14 דז'יקייה • 15 מירנצ'וק • 16 ספנוב • 17 גולובין • 18 ז'ירקוב • 19 סמדוב • 20 ז'מלטדינוב • 21 פונין • 22 דזיובה • 23 קוזיאייב • 24 מוסטובוי • 25 מקארוב • 26 מוחין • מאמן: צ'רצ'סוב | רוסיה |
ציבונה זאגרב

ציבונה זאגרב (בקרואטית: Košarkaški klub Cibona) הוא מועדון כדורסל קרואטי מהעיר זאגרב, המשחק בליגת העל הקרואטית ובליגה האדריאטית.
היסטוריה

מועדון הכדורסל נוסד ב-1946 כסלובודה זאגרב אך כעבור שנה שונה שמו ל-SD זאגרב, ובהמשך גם לוקומוטיב זאגרב. במשך השנים שמו שונה פעמים רבות עד שהגיע ב-1975 לשם הנוכחי – ציבונה זאגרב. במהלך שנות ה-80, שנות השיא של הקבוצה, ציבונה זכתה פעמיים בגביע אירופה לאלופות, פעמיים בגביע מחזיקות גביע ושלוש פעמים באליפות יוגוסלביה.
מאז התפרקות יוגוסלביה, ציבונה הוא אחד מהמועדונים החזקים בכדורסל הקרואטי, וזוכה באליפויות ובגביעים רבים. הקבוצה שיחקה במפעלים האירופיים, בעיקר ביורוליג, אך לא זכתה בהישגים משמעותיים במסגרות אלו בשנים האחרונות.
בעונת 2013/14 זכתה הקבוצה באליפות הליגה האדריאטית לאחר ניצחון בגמר מול צדביטה זאגרב 59-72. אך בליגה הפסידה את האליפות לצדביטה לאחר הפסד 3-0 בסדרת הגמר. כמו כן זכתה הקבוצה בסופרקאפ הקרואטי לאחר ניצחון מול צדביטה 61-82.
אולם הבית של המועדון הוא היכל דראז'ן פטרוביץ' המכיל כ-5,400 מקומות ישיבה, על שם שחקן העבר של הקבוצה דראז'ן פטרוביץ'.
תארים והישגים

הליגה הקרואטית:
אליפות (20): 1992, 1993, 1994, 1995, 1996, 1997, 1998, 1999, 2000, 2001, 2002, 2004, 2006, 2007, 2009, 2010, 2012, 2013, 2019, 2022
מקום שני: 2003, 2005, 2014, 2015, 2016, 2017, 2018
הגביע הקרואטי:
זכייה (9): 1995, 1996, 1999, 2001, 2002, 2009, 2013, 2022, 2023
גמר: 1992, 1994, 1997, 2000, 2003, 2005, 2008, 2010, 2018, 2019, 2020
הסופרקאפ הקרואטי :
זכייה (2): 2013, 2014
הליגה היוגוסלבית:
אליפות (3): 1982, 1984, 1985
מקום שני: 1961, 1971, 1981, 1986
הגביע היוגוסלבי :
זכייה (8): 1969, 1980, 1981, 1982, 1983, 1985, 1986, 1988
גמר: 1972, 1991
גביע אירופה לאלופות:
זכייה (2): 1985, 1986
גביע ספורטה:
זכייה (2): 1982, 1987
גביע קוראץ':
זכייה (1): 1972
גמר: 1980, 1988
הליגה האדריאטית :
אליפות (1): 2014
מקום שני: 2004, 2009, 2010
אנטון זבולוטני

אנטון קונסטנטינוביץ' זבולוטני  (13 ביוני 1991, ליפצק, ברית המועצות) הוא כדורגלן רוסי, המשחק בעמדת החלוץ בקבוצת חימקי מהליגה הרוסית.
ביוגרפיה

אנטון נולד בעיר אייזפוטה שבמחוז ליפצק, לקונסטנטין זבולוטני, איש צבא. מגיל 5 ועד גיל 7 התעסק באקרובטיקה.
ביוגרפיה > קריירת מועדונים

בגיל צעיר נרשם לבית הספר לכדורגל של מועדון מטאלורג ליפצק ובגיל 13 עבר למוסקבה ונרשם לבית הספר לכדורגל של מועדון צסק"א מוסקבה. הוא שיחק במדי קבוצת הנוער של צסק"א משנת 2008 ובעונות 2008–2010 הופיע ב-41 משחקים והבקיע 11 שערים.
בינואר 2010 עבר לקבוצה הבוגרת של צסק"א, אך בשל פציעה הועבר לשחק בליגת הכדורגל הלאומית בקבוצת וולגאר אסטרחן בה שיחק 16 משחקים והבקיע 6 שערים.
לאחר מכן הושאל לקבוצת אורל יקטרינבורג (2011 — 21 משחקים, 6 שערים) ודינמו בריאנסק (2012 — 13 משחקים, 2 שערים).
בקיץ 2012 עבר ניתוח בברך ובעונת 2012/2013 חזר למדי קבוצת הנוער של צסק"א, אך בתחילת 2013 הועבר לקבוצת אורל, בה החל להתבלט והוא שיחק 30 משחקים והבקיע 4 שערים במשך שנה וחצי. בקיץ 2014 עבר לפאקל וורונז' ובעונת 2014/2015 הופיע ב-19 משחקים והבקיע 10 שערים. במחצית הראשונה של עונת 2015/2016 הבקיע שער 1 ב-18 משחקים.
בינואר 2016 הושאל לקבוצת טוסנו בשל הירידה ביכולותיו ועד סוף העונה הבקיע 4 שערים בעשרה משחקים. לפני תחילת עונת 2016/2017 נרכש על ידי טוסנו והפך לחלוץ מרכזי ולמלך השערים של הקבוצה בעונת 2016/2017, שבעקבותיה העפילה טוסנו לליגת העל הרוסית בכדורגל.
בדצמבר 2017, בשל יכולותיו בטוסנו הוזמן לחתום בשורות זניט סנקט פטרבורג למשך 3.5 שנים, תמורת 1.5 מיליון יורו. את הופעת הבכורה שלו עשה במשחק נגד סלטיק במסגרת שלב 32 האחרונות בליגה האירופית. את שער הבכורה שלו במדי זניט הבקיע במחזור 30 האחרון בניצחון 0–6 של קבוצתו על סק"א חברובסק, ב-13 במאי 2018. את שער הבכורה במפעלים האירופיים הבקיע במשחק הפלייאוף של הליגה האירופית במשחק של זניט נגד מולדה, ב-23 באוגוסט 2018. במדי זניט ספג ביקורת רבה על כושרו הנמוך והיותו חלוץ כדורגל שממעט מאוד להבקיע שערים. בתחילת עונת 2019/2020 נודע על התעניינות בו מצד קבוצות אופה וסוצ'י, אך הוא סירב לעבור בשל חשש מהורדה בשכרו. בשל כך, ביולי 2019 הועבר לקבוצת המילואים זניט-2 סנקט פטרבורג ובמדיה הופיע ב-16 ביולי 2019 במשחק נגד מורום במסגרת ליגת הכדורגל המקצוענית, שבו בישל את שער הניצחון של קבוצתו.
באוגוסט 2019 עבר לסוצ'י. הוא ערך את הופעת הבכורה בקבוצה במשחק השוויון נגד אורנבורג ב-16 באוגוסט 2019. את שער הבכורה הבקיע במשחק המחזור השביעי נגד אורל, ב-26 באוגוסט 2019. ב-4 באוקטובר 2020 הבקיע לראשונה דאבל שהעניק ניצחון לקבוצתו במשחק מול רוסטוב במחזור העשירי בניצחון 4:2.
במאי 2021 עבר למועדון צסק"א מוסקבה. עזב ביוני 2024 וחתם בחימקי ל-4 שנים.
ביוגרפיה > קריירה בנבחרת

זבולוטני שיחק במדי נבחרת רוסיה בכדורגל עד גיל 19 ובמדי הנבחרת הצעירה.
ב-16 באוגוסט 2017 זומן למחנה האימונים של הנבחרת הלאומית בנובוגורסק ושיחק במשחקי הידידות של נבחרת רוסיה בכדורגל נגד איראן וקוריאה הדרומית. הוא נכלל ברשימת ההרכב המורחב של רוסיה למונדיאל 2018 ובהרכב הנבחרת לליגת האומות של אופ"א 2018/2019. את שער הבכורה שלו הבקיע במשחק ידידות נגד צ'כיה שבו עלה לראשונה בהרכב הפותח, במשחק שהסתיים בניצחון נבחרתו 5:1 ב-10 בספטמבר 2018.
| משחקים ושערים בנבחרת  > №   | משחקים ושערים בנבחרת  > תאריך   | משחקים ושערים בנבחרת  > יריב   | משחקים ושערים בנבחרת  > תוצאה   | משחקים ושערים בנבחרת  > שערים   | משחקים ושערים בנבחרת  > דקות משחק   | משחקים ושערים בנבחרת  > טורניר   |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1   | 7 באוקטובר 2017   | קוריאה הדרומית  | 4:2   | —   | ‏ דקה 11' (80 דקות במגרש)   | משחק ידידות  |
| 2   | 10 באוקטובר 2017   | איראן  | 1:1   | —   | ‏דקה 8' (83 דקות)   | ידידות   |
| 3   | 11 בנובמבר 2017   | ארגנטינה  | 0:1   | —   | ‏דקה 3' (88 דקות)   | ידידות   |
| 4   | 23 במרץ 2018   | ברזיל  | 0:3   | —   | ‏דקה 20' (71 דקות)   | ידידות   |
| 5   | 27 במרץ 2018   | צרפת  | 3:1   | —   | ‏דקה 25' (66 דקות)   | ידידות   |
| 6   | 10 בספטמבר 2018   | צ'כיה  | 1:5   | 1   | ‏73 דקות (הוחלף)   | משחק ידידות  |
| 7   | 11 באוקטובר 2018   | שוודיה  | 0:0   | —   | ‏4 דקות (עלה כמחליף בדקה 87')   | ליגת האומות 2018/2019  |
| 8   | 15 בנובמבר 2018   | גרמניה  | 3:0   | —   | ‏35 דקות (הוחלף)   | משחק ידידות  |
| 9   | 20 בנובמבר 2018   | שוודיה  | 0:2   | —   | ‏22 דקות (הוחלף)   | ליגת האומות 2018/2019  |
חייו האישיים

הוא נשוי ואב לתינוק.
סטטיסטיקת משחק

| מועדון | עונה | ליגה | ליגה> הופעות | ליגה> שערים | גביע> הופעות | גביע> שערים | מפעל אירופי> הופעות | מפעל אירופי> שערים | סך הכל> הופעות | סך הכל> שערים |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| צסק"א מוסקבה | 2008 | ליגת העל הרוסית | 0 | 0 | 0 | 0 | – | – | 0 | 0 |
| צסק"א מוסקבה | 2009 | ליגת העל הרוסית | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 |
| צסק"א מוסקבה | 2010 | ליגת העל הרוסית | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 |
| וולגר אסטרחן | 2010 | ליגת הכדורגל הלאומית | 16 | 6 | 1 | 0 | ‏– | ‏– | 17 | 6 |
| אורל | 2011/12 | ליגת הכדורגל הלאומית | 21 | 6 | 1 | 0 | – | – | 22 | 6 |
| דינמו בריאנסק | 2011/12 | ליגת הכדורגל הלאומית | 13 | 2 | – | – | – | – | 13 | 2 |
| צסק"א מוסקבה | 2012/13 | ליגת העל הרוסית | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 |
| אופה | 2012/13 | ליגת הכדורגל הלאומית | 5 | 1 | – | – | – | – | 5 | 1 |
| אופה | 2013/14 | ליגת הכדורגל הלאומית | 25 | 4 | 1 | 0 | – | – | 26 | 4 |
| אופה | סך הכל | סך הכל | 30 | 5 | 1 | 0 | 0 | 0 | 31 | 5 |
| פאקל וורונז' | 2014/15 | ליגת הכדורגל המקצוענית | 19 | 10 | 0 | 0 | – | – | 19 | 10 |
| פאקל וורונז' | 2015/16 | ליגת הכדורגל הלאומית | 18 | 1 | 1 | 0 | – | – | 19 | 1 |
| פאקל וורונז' | סך הכל | סך הכל | 37 | 11 | 1 | 0 | 0 | 0 | 38 | 11 |
| טוסנו | 2015/16 | ליגת הכדורגל הלאומית | 10 | 4 | – | – | – | – | 10 | 4 |
| טוסנו | 2016/17 | ליגת הכדורגל הלאומית | 32 | 16 | 2 | 0 | – | – | 34 | 16 |
| טוסנו | 2017/18 | ליגת העל הרוסית | 19 | 4 | 0 | 0 | – | – | 19 | 4 |
| טוסנו | סך הכל | סך הכל | 61 | 24 | 2 | 0 | 0 | 0 | 63 | 24 |
| זניט סנקט פטרבורג | 2017/18 | ליגת העל הרוסית | 10 | 1 | – | – | 4 | 0 | 14 | 1 |
| זניט סנקט פטרבורג | 2018/19 | ליגת העל הרוסית | 16 | 0 | 2 | 1 | 10 | 2 | 12 | 3 |
| סך הכל | סך הכל | ליגת העל הרוסית | 26 | 1 | 3 | 15 | 10 | 6 | 12 | 3 |
| זניט-2 | 2019/20 | ליגת הכדורגל המקצוענית | 3 | 1 | ‏– | ‏– | ‏– | ‏– | 3 | 1 |
| סוצ'י | 2019/20 | ליגת העל הרוסית | 21 | 5 | 1 | 0 | ‏– | ‏– | 22 | 5 |
| סוצ'י | 2020/21 | ליגת העל הרוסית | 26 | 9 | 3 | 1 | ‏– | ‏– | 29 | 10 |
| צסק"א מוסקבה | 2021/22 | ליגת העל הרוסית | 0 | 0 | 0 | 0 | ‏– | ‏– | 0 | 0 |
הערות שוליים

↑  Антон Заболотный продолжит карьеру в Зените
↑  СМИ: Заболотный согласился уйти в аренду
↑  Гендиректор «Зенита»: «Заболотный получил хорошее предложение от одного клуба, но дал понять, что пока принять его не готов»
↑  «Зенит» внес Заболотного в заявку команды в РПЛ
↑  TransferMarkt " #17 Anton Zabolotnyi
↑  "Состав на Южную Корею и Иран". התאחדות הכדורגל הרוסית. 2017-09-25. נבדק ב-2017-09-25.
↑  "Черчесов назвал список игроков на матчи со сборными Южной Кореи и Ирана". Спорт Mail.Ru. 2017-09-25. אורכב מ-המקור ב-2017-09-26. נבדק ב-2017-11-09.
↑  Россия — Корея (4:2). 07 октября. Товарищеские матчи. 2016-18. Протокол матча
| נבחרת רוסיה – יורו 2020 |
| --- | --- | --- |
|  1 שונין •  2 פרננדס •  3 דיבייב •  4 קרבאייב •  5 סמיונוב •  6 צ'רישב •  7 אוזדוייב •  8 בארינוב •  9 סובולב •  10 זבולוטני •   11 זובנין •  12 דיופין • 13 קודריאשוב •  14 דז'יקייה • 15 מירנצ'וק • 16 ספנוב • 17 גולובין • 18 ז'ירקוב • 19 סמדוב • 20 ז'מלטדינוב • 21 פונין • 22 דזיובה • 23 קוזיאייב • 24 מוסטובוי • 25 מקארוב • 26 מוחין • מאמן: צ'רצ'סוב |  1 שונין •  2 פרננדס •  3 דיבייב •  4 קרבאייב •  5 סמיונוב •  6 צ'רישב •  7 אוזדוייב •  8 בארינוב •  9 סובולב •  10 זבולוטני •   11 זובנין •  12 דיופין • 13 קודריאשוב •  14 דז'יקייה • 15 מירנצ'וק • 16 ספנוב • 17 גולובין • 18 ז'ירקוב • 19 סמדוב • 20 ז'מלטדינוב • 21 פונין • 22 דזיובה • 23 קוזיאייב • 24 מוסטובוי • 25 מקארוב • 26 מוחין • מאמן: צ'רצ'סוב | רוסיה |
זאבולוטני במדי טוסנו, 2017
אליפות העולם בראלי

| --- | --- |


 ענף:  מרוץ מכוניות
 תאריך ייסוד:  1973
 ארגון מפעיל:  FIA
 זוכה:  נהגים: סבסטיאן אוז'ייה   יצרנים: יונדאי
 הכי הרבה זכיות:  נהגים: סבסטיאן לב (9)   יצרנים: לנצ'יה (9)
 www.wrc.com
 
 → International Championship for Manufacturers 
 
אליפות העולם בראלי (באנגלית: WRC - World Rally Championship) היא סבב מרוצי מכוניות שנתי המאורגנת על ידי הפדרציה הבינלאומית לרכב (FIA). האליפות כוללת בתוכה את האליפות לנהגים ואת אליפות היצרנים, שתי תחרויות שונות, המבוססות על אותו חישוב של צבירת נקודות. הסבב מונה כ-14 תחרויות, כאשר כל תחרות נמשכת שלושה ימים. כל תחרות מורכבת מ-15–25 מקטעים ובכל מקטע מתקיים מרוץ נגד השעון. במהלך העונה נדרשים הנהגים להתמודד עם מסלולים מסוגים שונים - אספלט, עפר ושלג.
מכוניות הראלי המתחרות באליפות מבוססות על מכוניות עם מנועי 1.6 ליטר וארבעה צילינדרים המיוצרות באופן סדרתי. המכוניות עוברות התאמה הכוללת הוספה של מגדשי טורבו, מערכות הנעה כפולה, תיבת הילוכים רציפה ותוספות חיצוניות לצורך הגברת האווירודינמיות והבטיחות של כלי הרכב.
במקביל לאליפות העולם מתקיימות עוד שלוש אליפויות משנה:
JWRC - אליפות העולם לצעירים המתקיימת משנת 2001 האליפות משמשת כאקדמיה לצעירים (עד גיל 28) ומסייעת בהכשרת דור העתיד של הנהגים בתחום. כל הנהגים בקטגוריה מתחרים ברכבי סיטרואן DS3, בעלי הנעה קדמית ומנועי 1.6 ליטר.
WRC2 ׁ(בעבר נקרא Super 2000 World Rally Championship) - באליפות זאת מתחרים כלי רכב מקטגוריות שונות. מחיר הרכב מוגבל ב-180,000 אירו, מגבלה הגורמת לכך שכלי הרכב פחות חזקים מבקטגוריה הבכירה.
WRC3 - אליפות המיועדת למכוניות בעלות הנעה קדמית/ אחורית בלבד.
שלוש האליפויות מתקיימות על אותם מסלולים, אך לכל אחת יש כללים וספירת ניקוד נפרדת.
מספר התחרויות משתנה מעונה לעונה. באליפות הראשונה ב-1973 התקיימו 13 תחרויות, אך שנה לאחר מכן רק שמונה. בין 2004 ל-2007 התקיימו 16 תחרויות בעונה, המספר הגדול ביותר.
היסטוריה

סבב אליפות העולם בראלי החל לראשונה בשנת 1973. המרוץ הראשון התקיים ב-19 בינואר באותה שנה במסלול המפורסם של מונטה קרלו. מאז ועד היום משמש ראלי מונטה קרלו, באופן מסורתי, כאירוע פתיחת העונה.
רנו זכתה באליפות הראשונה עם הרנו Alpine A110, לאחר מכן זכתה לנצ'יה בשלוש אליפויות רצופות עם הסטרטוס HF. הסטרטוס היה הדגם הראשון שתוכנן עבור תחרויות הראלי והורכבו מנוע V6 של חברת פרארי. אליפות הנהגים החלה באופן רשמי רק בשנת 1979, אף על פי שגם בשנים 1977 ו-1978 חולקו גביעים לנהגים על ידי ה-FIA. פיאט זכתה באליפות היצרנים בשנים 1977, 1978 ו-1980 עם פיאט 131 אבארת'. ב-1978 וב-1980 זכו נהגי החברה גם באליפות הנהגים.
היסטוריה > עידן קטגוריה B

בין השנים 1982–1984 זכתה אאודי עם דגם הקוואטרו פעמיים באליפות הנהגים ופעמיים באליפות היצרנים. ייחודו של הקאווטרו היה בעובדה שהרכב היה בעלת הנעה בכל הגלגלים (4X4), בניגוד לשאר המכוניות שהיו בעלי הנעה אחורית. הנעה כפולה אושרה לשימוש כבר בשנת 1979, אבל יצרני הרכב לא חשבו שההשקעה הנדרשת משתלמת. בעקבות הצלחת הקוואטרו, הפכה ההנעה הכפולה לסטנדרט המקובל מאז במכוניות הראלי.
בשנת 1982 נכנסו לתוקף תקנות קטגוריה B ‏(B Group). בניגוד לקטגוריות הקודמות, קטגוריה B הטילה מספר מצומצם של מגבלות טכנולוגיות על כלי הרכב הנכללים בקבוצה. הדבר אפשר ליצרנים להגביר את הכוח במנועי המכוניות בצורה ניכרת – בפורד אסקורט RS1800 שזכתה באליפות ב-1981, בטרם כניסת התקנות החדשות, הפיק המנוע 250 כוחות סוס. המנוע של לנצ'יה דלתא S4 בשנת 1986 כבר הגיע להספק של 500 כוח סוס. בתוך פחות מחמש שנים הכפילו המנועים את כוחם.
עונת 1986 לוותה במספר אסונות – בראלי פורטוגל, המרוץ השלישי בעונה, נהרגו שלושה צופים ועוד 30 נפצעו לאחר שג'ואקים סנסטוט איבד שליטה על הפורד RS200 שבה נהג. במרוץ החמישי בעונה, שנערך בקורסיקה שבצרפת, נהרגו הנהג הנרי טויבנן והנווט סרג'יו קרסטו, לאחר שרכב הלנצ'יה שלהם עלה באש לאחר נפילה מצוק. התאונה של צמד נהגי הלנצ'יה הגיעה שנה אחרי שבעונת 1985 נהרג נהג אחר של הקבוצה, אטילו בטגה, לאחר שהתנגש בעץ במהלך ראלי ארגנטינה. שרשרת האירועים הקטלניים הובילה לכך שבסיום עונת 1986 הוכרז על ביטול קטגוריה B.
היסטוריה > עידן קטגוריה A

את מקומה של קטגוריה B תפסה קטגוריה A ‏(Group A) – כלי הרכב הנכללים בקטגוריה זאת הם מייצור סדרתי (מינימום ייצור של 5,000 יחידות) והוטלו מגבלות רבות על עלות, משקל וטכנולוגיות שבהם ניתן להשתמש.
לנצ'יה מיהרה להתרגל לתנאים החדשים, כאשר זכתה שש שנים ברציפות (1987–1992) באליפות היצרנים וארבע שנים באליפות הנהגים (1987–1989, 1991). תחילת שנות ה-90 שיקפה את עליית כוחה של תעשיית הרכב היפנית בעולם. טויוטה זכתה ארבע פעמים באליפות הנהגים (1990, 1992–1994) ופעמיים באליפות היצרנים (1993–1994) עם הטויוטה סליקה. האימפרזה של סובארו העניקה לה אליפות נהגים בשנת 1995 ושלוש אליפויות יצרנים (1995–1997) ומיצובישי זכתה בשתי אליפויות נהגים (1996–1997).
היסטוריה > עידן מכוניות הראלי

בשנת 1997 שונו שוב הקריטריונים ונקבעו הגבלות שונות לגבי הרכבים הרשאים להשתתף בתחרות - הרכבים עדיין היו חייבים להיות מבוססים על כלי רכב מייצור סדרתי, אבל המינימום לייצור הופחת בחצי ונקבע על 2,500 יחידות. הרכבים היו מבוססים על כלי רכב מייצור סדרתי, אבל לא נדרשו להיות זהים - פז'ו 206, סיטרואן קסארה וסקודה פאביה התחרו עם כלי רכב בעלי מגדשי טורבו והנעה 4X4, אף על פי שמאפיינים אלו לא היו קיימים בגרסאות הכביש של דגמים אלו. כמו כן, המנועים הוגבלו לעד 300 כוח סוס.
גם לאחר כניסת התקנות החדשות לתוקף מיצובישי המשיכו את רצף הזכיות עם צמד אליפויות נהגים ב-1998 ו-1999. פז'ו, שהאליפות האחרונה שלה הייתה בשנת 1986, זכתה שוב באליפות הנהגים בשנת 2000 והוסיפה זכייה בשנת 2002, לזכות הקבוצה גם שלוש זכויות רצופות באליפות היצרנים בין השנים 2000–2002. סובארו זכתה פעמיים באליפות הנהגים בשנים 2001 ו-2003, בטרם החל עשור של שליטה צרפתית בתחרות. בין השנים 2002–2012 זכתה סיטרואן שמונה פעמים באליפות היצרנים וסבסטיאן לב נהג הקבוצה רשם הישג חסר תקדים של זכייה בתשע אליפויות רצופות. את האליפויות השיג עם שלושה דגמים שונים של החברה - קסארה WRC (בשנים 2004–2006), C4 WRC (בשנים 2007–2010) ו-DS3 (בשנים (2011–2012). בסיום עונת 2012 הודיע לב על פרישה ממרוצי הראלי ותואר האליפות עבר לסבסטיאן אוז'ייה, בן קבוצתו לשעבר, שעבר להתחרות עבור פולקסווגן.
בשנת 2011 שונו התקנות ונקבעו הגבלות על גודל המנוע, נאסרו שימוש בחומרים מתקדמים דוגמת טיטניום (למעט אם קיימים גם בדגמים מייצור סדרתי) ונקבע משקל מינימום של 1,200 קילוגרם לרכב ללא נהג ו-1,350 קילוגרם לרכב כולל נהג ונווט.
מבנה התחרות

על פי רוב התחרויות מתפרסות על פני הימים שישי עד ראשון, כאשר ביומיים לפני התחרות ניתנת לצוותים הזדמנות לערוך סיור מקדים במסלול ולרשום הערות המשמשות את הנווט במהלך המרוץ. כל תחרות מורכבת מ-15 עד 25 מקטעים (Stages) הסגורים לצורך התחרות. אורך המקטעים שונה ונע בין שני קילומטרים ל-50 קילומטרים. המעבר בין מקטע למקטע מתבצע בנסיעה על כבישים רגילים, תוך הקפדה על חוקי התנועה. הנהגים נדרשים לתזמן את המעברים בין המקטעים על מנת שיוכלו להגיע בזמן לתחילת המקטע הבא.
בכל מקטע הנהגים מוזנקים זה אחר זה בהפרש של שתי דקות זה מזה ולכל נהג נמדד הזמן ברמת דיוק של עשיריות השנייה. הזמן המצטבר הוא שקובע את המיקום הסופי בתחרות. במהלך התחרות ישנן מספר עצירות לטיפול, בהן מותר לנהגים ולצוותים הטכניים לבצע תיקונים נדרשים. עצירות הטיפול מוגבלות בזמן, 10, 30 או 45 דקות ורק במהלכן מותר לבצע טיפולים ברכבים. במהלך הלילה נמצאים כל הרכבים בחניון שמור.
מבנה התחרות > שיטת הניקוד

הנהג שצובר את מספר הנקודות הגבוה במהלך העונה כולה מוכתר לזוכה באליפות הנהגים. באליפות היצרנים כל קבוצה יכולה להגדיר שלושה רכבים, אך לצורך חישוב הנקודות באליפות היצרנים נלקחים בחשבון התוצאות של מקסימום שני כלי הרכב עם התוצאה הטובה ביותר לכל יצרן.
עד לעונת 2023 בסוף כל תחרות נקודות למסיימים בעשרת המקומות הראשונים, בכל אחת מקטגוריות התחרות, בהתאם לפירוט שבטבלה הבאה:
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| מקום | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 |
| נקודות | 25 | 18 | 15 | 12 | 10 | 8 | 6 | 4 | 2 | 1 |
שיטת הניקוד שותנה לקראת עונת 2024 - נקודות מוענקות לעשרת הצוותים הראשונים בדירוג בסיום יום שבת ולשבעת הצוותים עם הדירוג המצטבר ביטוב במקטעים של יום ראשון.
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| מקום | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 |
| דירוג כללי בסיום יום שבת | 18 | 15 | 13 | 10 | 8 | 6 | 4 | 3 | 2 | 1 |
| דירוג מצטבר במהלך יום ראשון | 7 | 6 | 5 | 4 | 3 | 2 | 1 | — | — | — |
מבנה התחרות > Power stage

החל משנת 2011 המקטע האחרון בכל תחרות מוגדר כ"Power stage" ומעניק נקודות נוספות לשלושת הנהגים המהירים ביותר באותו מקטע, ללא קשר למיקומם בתחרות. הנהג המהיר ביותר מקבל 3 נקודות נוספות, הנהג שמגיע שני זוכה ב-2 נקודות והנהג השלישי בנקודה אחת. מקסימום אפשרי לצבירה בתחרות הוא 28 נקודות. בעונת 2017 שונו התקנות וחמשת הנהגים הראשונים ב"Power Stage" יזכו לנקודות כאשר המקסימום כעת הוא 30 נקודות
מבנה התחרות > ראלי 2

ראלי 2 הוא שם כולל למספר תקנות המאפשרות לנהג שפרש במהלך יום מרוצים לשוב לתחרויות במהלך היום שלמחרת, תמורת "קנס" של 5 דקות לזמן הכי מהיר בסטייג'. המטרה היא לאפשר לנהגים לחזור ולהתחרות על מנת לנסות ולצבור נקודות במרוץ האליפות.
קבוצות ונהגים

במהלך השנים 21 יצרנים שונים השיגו ניצחונות במרוצי הראלי ועוד 11 יצרנים הגיעו לפודיום. ב-2018 השתתפו בתחרות רק ארבע יצרניות שונות: סיטרואן, פורד, טויוטה ויונדאי.
הערות שוליים

↑  http://www.wrc.com/en/wrc/about-wrc/categories-jwrc/page/1225-2053-672--.html
↑  http://www.wrc.com/en/wrc/about-wrc/categories-wrc2/page/924-2053-672--.html
↑  http://www.wrc.com/en/wrc/about-wrc/categories-wrc3/page/925-2053-672--.html
↑  מתוך אתר ה-WRC
↑  juwra.com | Statistics - Makes wins, www.juwra.com
↑  http://www.juwra.com/make_podiums.html
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4779599-2  VIAF: 158754162   WorldCat (עם VIAF): 158754162 
אאודי קוואטרו - אחת מהמכוניות המובילות בקטגוריה B
סיטרואן C4 - סבסטיאן לב בראלי קטלוניה, 2008
יונדאי i20 - הצטרפה לסבב בעונת 2014
סבסטיאן אוז'ייה, האלוף הנוכחי
סבסטיאן לב, האלוף בין השנים 2004–2012