stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פולמוס המוסר
המחלוקת בישיבות > המחלוקת בישיבת טלז

בעת פרוץ המחלוקת בישיבת טלז, שימש הרב לייב חסמן מנהלה הרוחני. הוא התמנה לישיבה בשנת תרנ"ז (1897) על ידי הרב אליעזר גורדון, עד שנת תרס"ג (1903). בעת כהונתו התחוללה סערה בעקבות התנגדות תלמידי הישיבה לשיטתו המוסרית הקפדנית של חסמן. הדבר במקביל לפולמוס שהתחולל בקרב גדולי התורה בין תומכי שיטת המוסר למתנגדיה, כשהשפעותיו של פולמוס זה חדרו לתוך ישיבת טלז. הרב חסמן לא רק שהיה מראשי תנועת המוסר שבדור אלא היה מן התקיפים והקפדנים ביותר. גישה זו לא תמיד התאימה לרוחם של התלמידים, וחלקם התמרד כנגדו.
בעקבות מחאות התלמידים עזב הרב חסמן לבסוף את הישיבה, אך המתח סביב שיטת המוסר בישיבה לא שכך עד שנת תר"ע (1910), שנת מותו של הרב גורדון והתמנותו של הרב יוסף יהודה לייב בלוך לראש הישיבה הראשי. הרב בלוך הביא את הישיבה לפריחה; זאת, בין השאר, על ידי הפסקת המחלוקות בעניין לימוד המוסר באמצעות העמדת התלמידים בפני ברירה חד-משמעית: השתתפות בלימוד המוסר ושמיעת שיעורי המוסר שלו, שכונו "שיעורי דעת השם", או סילוק מהישיבה. בשנים אלה הפכה ישיבת טלז לישיבה הדוגלת בלימוד המוסר, וככזאת נשארה גם בהמשך. באותה עת שימש בישיבה כר"מ הרב חיים רבינוביץ, שמונה עוד על ידי הרב גורדון שאף שהתנגד לשיטת המוסר, אך התמקד בעיקר בלימוד הלכה ותלמוד, שהוא אינו מהווה מכשול בדרכו של הרב בלוך להפוך את הישיבה לישיבת מוסר.
ספרים

בשנת תשל"ב הוציא הרב דב כ"ץ מחבר סדרת הספרים 'תנועת המוסר', ספר נוסף בשם פולמוס המוסר, שעסק בוויכוחים ובפולמוסים השונים סביב תנועת המוסר לשיטותיה, בין תומכיה למתנגדיה מבית ומחוץ.
לקריאה נוספת

בנימין בראון, החזון איש: הפוסק, המאמין ומנהיג המהפכה החרדית, פרק שני: פולמוסו של החזון איש עם תנועת המוסר
הערות שוליים

↑  ליפקין, ישראל בן זאב וולף, תבונה - א, באתר היברובוקס
↑  רבי ישראל סלנטר, אור ישראל, אגרת המוסר
↑  למען האמת!, המליץ, 11 באוגוסט 1897.
↑  ליפשיץ, זכרון יעקב ח"ג, עמ' 224.
↑  דב כץ, פולמוס המוסר, עמודים 110–140, 234-235. וראו גם: נעם ארנון, רואה האורות ועיר האבות, סמוך לציון הערה 41.
"הסבא מסלבודקה" מהבולטים בעד תנועת המוסר
חסידות רחמסטריווקה

|  שורשים, סיווג והנהגה |
| --- | --- |
 דת:  יהדות 
 קבוצה:  תנועת החסידות
 מקום ייסוד:  רוטמיסטריבקה 
 תאריך ייסוד:  המאה ה־19 
 מייסד:  יוחנן טברסקי (רחמסטריווקה) 
 
במרכז נראה רבי יוחנן (השני) מרחמסטריווקא
רבי ישראל מרדכי
רבי חי יצחק טברסקי האדמו"ר מרחמסטריווקא בארצות הברית
אוהל אדמו"רי רחמסטריווקה בבית הקברות היהודי בהר הזיתים
חסידות רחמסטריווקה (נכתב גם: רחמסטריבקה או רחמסטריווקא), הקרויה על פי שמה היידי של העיירה רוטמיסטריבקה שבאוקראינה, היא חצר חסידית מבית צ'רנוביל. מייסד החצר הוא רבי יוחנן טברסקי (המכונה גם: "רבי יוחנ'טשע"), בנו השמיני והצעיר ביותר של רבי מרדכי טברסקי, המגיד מצ'רנוביל. כיום מכהן רבי דוד טברסקי כאדמו"ר בירושלים, ובני רבי חי יצחק טברסקי מכהנים כאדמו"רים בארצות הברית.
תולדות החסידות

רבי יוחנן נולד בשנת ה'תקע"ו לרבי מרדכי טברסקי בנו של רבי מנחם נחום מצ'רנוביל ולפייגא בת רבי דוד לייקעס, תלמידו של הבעל שם טוב. נישא לחנה בתו של הרב פנחס מקולק (בן רבי זאב וולף מז'יטומיר). לאחר פטירת אביו בכ' באייר ה'תקצ"ז (1837) החל רבי יוחנן לכהן כאדמו"ר. נודע בענוותנותו הרבה. רבי יוחנן לא אמר דברי תורה בטיש, שלא כמנהגם של אביו וסבו.
ארבעת בניו כיהנו באדמו"רות, שלושה מהם ברחמסטריווקה ואחר כך בארץ ישראל.
תולדות החסידות > רבי דוד מזלטיפולי

הגדול מבני רבי יוחנן, רבי דוד (-י"א בטבת תרע"ה, 1915) כיהן בזלטיפולי וחסידיו היו מרובים. היה חתנו של רבי אהרן (השני) מקרלין. נהג בצומות וסיגופים. חתנו היה אחיינו רבי ישראל מסטולין.
בנו וממלא מקומו היה רבי מרדכי יוסף (-כ"ו באייר ה'תרפ"ט, 1929). רבי מרדכי יוסף היה חתנו של קרובו, רבי אברהם יהושע השיל טברסקי מסקווירא. בזמן מלחמת העולם הראשונה כשהיו פוגרומים באזורו, ברח לקייב ומשם לוורשה שם נפטר. חתניו היו אחיינו רבי אברהם אלימלך פרלוב מקרלין, רבי מנחם מנדל מאוטיניא ובזיווג שני רבי שלום יוסף ממילניצא ורבי ישראל אלעזר מקוז'ניץ.
רבי מנחם נחום טברסקי, מילא את מקום אביו בוורשה. היה חתנו של קרובו רבי יוסף מאיר ממחנובקה. נרצח בשואה ובשעת הוצאתו להורג דיבר על כך שצריכים להיות שמחים בכך שמקדשים שם שמים.
רבי צבי אריה טברסקי (תר"נ, 1890 - י"ח באב תשכ"ח, 1968). נישא לחוה, בתו של רבי ישראל פרידמן מצ'ורטקוב התגורר ברחוב מרכז בעלי מלאכה בתל אביב. בשנת תשי"ז, לאחר פטירת אחיינו רבי שלמה מצ'ורטקוב מונה לכהן גם כאדמו"ר מצ'ורטקוב. חיבר ספר בשם "הטוב והתכלית". נקבר בהר הזיתים. נכדו, הרב חיים מיכאל ביברפלד, מכהן בלונדון כאדמו"ר מזלטיפולי-צ'ורטקוב.
רבי זאב, חתנו של רבי יהושע רוקח מבעלז. כיהן כאדמו"ר מלוביטש בקראקא. נרצח בשואה.
תולדות החסידות > רבי מרדכי מרחמסטריווקה

בנו השני של רבי יוחנן, רבי מרדכי טברסקי (ה'ת"ר, 1840 - י"ז באייר ה'תר"ף, 1920) כיהן ברחמסטריווקה. בשנת תרס"ו (1906) עלה לארץ ישראל והתיישב בירושלים, וסביבו התקבצו חסידים. נפצע במאורעות תר"פ בדרכו חזרה מהכותל ונפטר מפצעיו לאחר מספר שבועות בי"ז באייר ה'תר"ף. נטמן באוהל אדמו"רי רחמיסטריווקה בבית הקברות בהר הזיתים. את מקומו בירושלים מילא אחיו רבי מנחם נחום.
שני בניו כיהנו באדמו"רות באירופה:
רבי משה טברסקי מאודסה, חתן רבי דוד מסאווראן ובזיווג שני חתן רבי יחיאל מקרילוביץ (חתנו של רבי יהושע רוקח מבעלז). חתנו היה רבי שלום יוסף טברסקי, האדמו"ר מלויעב שדה לבן.
רבי פנחס טברסקי מאוסטילא, חתנו של רבי ישכר דב רוקח (הזקן) האדמו"ר מבעלזא. כיהן באוסטילה ובפשמישל. נרצח בשואה, יום פטירתו נקבע לי"ז באייר, יום פטירת אביו.
תולדות החסידות > רבי מנחם נחום מרחמסטריווקה

בנו השלישי של רבי יוחנן, רבי מנחם נחום ("רבי נחומטשע"; ה'תר"ג - כ"ח בשבט ה'תרצ"ו, 1936) כיהן ברחמסטריווקה. חסידיו היו בעיקר מהמוני העם. נישא לחוה בתו של רבי זאב אוירבך מצאצאי רבי אברהם דב מחמלניק, ובשנית נישא לבתו של רבי יעקב יוסף הורנשטיין מברדיצ'ב. בשנת ה'תרפ"ו עלה לירושלים ומילא את מקום אחיו רבי מרדכי לאחר הירצחו. נטמן בבית הקברות בהר הזיתים. חתנו היה רבי חיים משה מהורניסטייפול.
שנים מבניו מילאו יחד את מקומו בירושלים. הם ניהלו שולחנות (טישים) משותפים, ובמסמכים הרשמיים צוין שהחסידות "בנשיאות כ"ק האדמורים שליט"א":
רבי אברהם דוב (ה'תרכ"ה - כ"ט באב ה'תש"ה 1945), היה חתנו של הרב אפרים מרגליות ממאציב (חתן הרב אברהם טברסקי מטריסק), בעל בתו שבע טברסקי. היה בקי בפילוסופיה יהודית. נחשב למאופק ומיעט להתבטא. משפחתו נותרה ברוסיה. נטמן בבית הקברות בהר הזיתים.
רבי דוד (ה'תרל"ב 1872 - י"ג בתמוז ה'תשי"א 1951). נישא לשפרה, בת רבי אברהם יהושע העשיל טברסקי מסקווירא. סגנון הנהגתו היה עממי. נטמן בבית הקברות סנהדריה בירושלים.
בנים נוספים היו:
בנו רבי יעקב יוסף (תר"ל - י"ג באייר תרצ"א) מסטניסלב. נשא בזיווג ראשון את בתו של רבי ישראל שלום יוסף מבוהוש, בזיווג שני את בתו של רבי נחום מרדכי מצ'ורטקוב ובזיווג שלישי את בתו של רבי מתתיהו קטן מסטניסלב, שילדה לו את בנו יחידו, יוחנן. מילא את מקום חמיו באדמו"רות סטניסלב ובימי מלחמת העולם הראשונה עבר לווינה. לאחר הצהרת בלפור היה חבר ב"חברת יישוב ארץ ישראל" יחד עם כמה מאדמו"רי בית רוז'ין. לאחר כמה שנים, התמזגה החברה עם סניף המזרחי בווינה ורבי יעקב יוסף מונה לנשיא המזרחי באוסטריה, יחד עם רבי שלמה-חיים מסדיגורא. התכונן לעלות לארץ ישראל, אך נפטר קודם שהספיק לעשות זאת. נטמן בבית הקברות היהודי בווינה.
בנו רבי משה מפריז. היה חתנו של רבי יצחק מבוהוש.
תולדות החסידות > רבי מנחם נחום מרחמסטריווקה > רבי יוחנן מרחמסטריווקה ירושלים

רבי ישראל מרדכי (ז' בסיוון תרפ"ט, 1929 - כ"ב בסיוון תשס"ד, 2004) מילא את מקום אביו. יחד עם אביו הקים את ישיבות "מאור עיניים".
רבי חי יצחק (ד' באלול תרצ"א, 1931 - כ"ט באב תשפ"ג, 2023), בנו השני של רבי יוחנן, כיהן באדמו"רות רחמסטריווקה בארצות הברית. היה חתנו של רבי יעקב יוסף מסקווירה. כיהן כראש ישיבת סקווירא בשיכון סקווירא, ולאחר פטירת אביו עבר לבורו פארק ופתח בית מדרש והחל להתנהג באדמו"רות. לחצרו יש רשת תלמודי תורה בבורו פארק, מונסי ולייקווד. בשנות ה'תש"ע נפתחה בבורו פארק גם ישיבה קטנה "עסק התורה". בהלווייתו הוכתרו בניו על ידי בן דודו רבי דוד טברסקי למלא את מקום אביהם בהנהגת החסידות.
תולדות החסידות > רבי זאב מרחמסטריווקה

בנו הרביעי של רבי יוחנן, רבי זאב וולף (ה' באדר ה'תר"י - כ' בסיוון ה'תרצ"ז) כיהן אף הוא ברחמסטריווקה. נישא לבת שבע בתו של בן דודו רבי ישעיה משולם זושא טברסקי מצ'רנוביל ולאחר פטירתה, שנתיים לאחר נישואיהם, נישא בשנית לבתו של רבי יעקב שמשון חודרוב מבופולי. היה בעל ידע בפילוסופיה יהודית. כיהן ברבנות במספר עיירות, בהן טולטשין. עלה לארץ ישראל בסיוע ידידו הראי"ה קוק אחרי שנת תר"צ. חתנו, בעל בתו מרגלית, היה רבי חיים מאיר הגר מויז'ניץ. בשנות ה-2000 התגלו כתבי יד רבים שלו. בשנת ה'תשע"ד יצא ספרו "זוהר אור בהיר".
אחד מבניו היה רבי נחום משה אב"ד קובלה, חתן דודו רבי יעקב אריה לייב טברסקי מטריסק, שנספה בשואה עם משפחתו.
החסידות כיום

כיום מכהן רבי דוד טברסקי כאדמו"ר בירושלים. רבי דוד משה טברסקי כאדמו"ר בבורו פארק. רבי יששכר דוב טברסקי, רבי מנחם נחום טברסקי כאדמו"רים בלייקווד ורבי יעקב יוסף טברסקי, כאדמו"ר במונסי.
החסידות כיום > בישראל

לאחר שרבי ישראל מרדכי נפטר, סירב רבי דוד להתמנות לאדמו"ר והציע לחסידי אביו שיקבלו את מרות דודו או שימנו לאדמו"ר את אחיו הרב נחמן יוסף. בסופו של דבר קיבל על עצמו את התפקיד בהוראת דודו. רבי דוד הוא תלמיד של רבי משה אריה פריינד, שהיה חסיד סאטמר, ובדעותיו נוטה לדעותיו של רבו. בשונה מאביו, אינו מורה להשתתף בבחירות בנימוק שאינו רוצה להתערב בפוליטיקה. כמו כן הורה למוסדותיו להפסיק ליטול כסף מתקציבי מדינת ישראל.
מרכז מוסדות החסידות הנמצא בשכונת גבעת משה כולל בית כנסת, ישיבה גדולה ומקווה. האדמו"ר מתגורר בבניין בית הכנסת. הישיבה הקטנה נמצאת ברחוב דוד ילין בשכונות מקור ברוך-זיכרון משה. בשלהי שנת תשע"ח נפתחה ישיבה קטנה של החסידות גם בביתר עילית. לחסידות מאות חסידים, רובם דור ראשון בחסידות.
ארגון הגג של החסידות נקרא "ממלכת התורה והחסידות רחמיסטריווקא", בניהול בן דודו של האדמו"ר. הארגון מנהל את פעילות בית המדרש שבמרכז החסידות ואת מוסדות החינוך והחסד שלה. מכון "מעיין הברכה" מוציא את דברי תורתם של האדמורי"ם, כולל עלון שבועי. בתי כנסת נוספים של החסידות קיימים בבני ברק, במודיעין עילית, שלושה בבית שמש ושלושה בביתר עילית.
החסידות כיום > בארצות הברית

לאחר פטירת רבי יוחנן בכ' בכסלו ה'תשמ"ב (16 בדצמבר 1981), עבר רבי חי יצחק לבורו פארק והחל לכהן כאדמו"ר.
בעת פטירתו בכ"ט באב ה'תשפ"ג מנתה החסידות כ-750 משפחות ברחבי ארצות הברית, רובם דור ראשון בחסידות. לחסידות תלמודי תורה בבורו פארק, מונסי ולייקווד, ישיבה קטנה וישיבה גדולה בבורו פארק בשם "עסק התורה", וכן בית ספר לבנות, וכוללי אברכים.
לאחר פטירתו הוכתרו בניו ונכדו הגדול לאדמו"רים:
רבי דוד משה טברסקי, מכהן כאדמו"ר מרחמסטריווקה בורו פארק.
רבי יששכר דב טברסקי, מכהן כאדמו"ר מרחמסטריווקה לייקווד.
רבי אברהם יהושע העשיל טברסקי, מכהן כאדמו"ר מרחמסטריווקה במונסי.
רבי ישעיה משולם זוסיא טברסקי, מכהן כאדמו"ר מראחמיסטריווקא וויליאמסבורג
רבי יעקב יוסף טברסקי, מכהן כאדמו"ר מרחמסטריווקה בלינדן.
רבי מנחם נחום טווערסקי, מכהן כאדמו"ר "רחמיסטריווקא - אוקוויין" לייקווד.
רבי יעקב יוסף טברסקי, נכדו הגדול של רבי חי יצחק, מכהן כאדמו"ר מרחמסטריווקה במונסי, מכונה "האדמו"ר מרחמסטריווקה ספרינג וואלי".
חסידים בולטים

המקובל הרב יצחק משה ארלנגר, מחבר ספרים
הרב יעקב וינגרטן, מחבר הביאור "הסידור המפורש" ועוד
אברהם סלונים, עסקן ציבורי
אסף ענברי

| --- | --- |

 לידה:  9 במרץ 1968 (בן 57) אפיקים, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת בר-אילן, אוניברסיטת תל אביב 
 שפות היצירה:  עברית 
 יצירות בולטות:  הביתה, הטנק, הספר האדום 
 פרסים והוקרה:  פרס היצירה לסופרים עבריים (2019)  פרס עגנון לאמנות הפרוזה (2020) 
 
אסף ענברי (נולד ב-9 במרץ 1968) הוא סופר, חוקר ומרצה לספרות ותרבות עברית מודרנית והיסטוריה ציונית במרכז האקדמי שלם. כותב מסות ומאמרים בעלי תפיסה ייחודית בנושא הספרות העברית, וסופר ישראלי הכותב בז'אנר רומן היסטורי. ספריו היו מועמדים לפרס ספיר לספרות, זוכה פרס עגנון לאמנות הפרוזה, וזוכה פרס היצירה לסופרים עבריים.
ביוגרפיה

אסף ענברי נולד בקיבוץ אפיקים, שם חי עד גיל 20. בן בכור לעמיר ורותי ענברי, מבין שלושה ילדים. אמו בת אפיקים לעולי עליה חמישית מאוסטריה, ואביו בן למשפחה מכפר יהושע. כילד כתב, צייר, ניגן, הלחין, ולמד פסנתר וקומפוזיציה.
עם גיוסו לצבא התנדב ליחידה קרבית, אך לאחר תקופה קצרה עבר לשלישות ובהמשך לגלי צה"ל. שם ערך את תוכנית הבוקר של אלכס אנסקי "שבע אפס שבע". במקביל, פרסם, לפרנסתו, סיפורים ומאמרים בעיתונים רבים תחת שבעה שמות-עט שונים, ביניהם דוד בש, איתי לדרמן ויריב שכטר. בריאיון רדיו עם יעקב אגמון הוא החשיב תקופה זו כתקופת הכשרה אינטנסיבית ביותר בכתיבה שסייעה לו רבות בהמשך דרכו. מסה ראשונה מפרי עטו, שעסקה בעמוס עוז, פרסם בכתב העת "פרוזה" בהיותו בן 20 (1988).
ענברי למד בתוכנית הבין-תחומית לתלמידים מצטיינים ע"ש עדי לאוטמן, במסלול ישיר לתואר שני באוניברסיטת תל אביב בספרות כללית ופילוסופיה. עבודת המוסמך שלו חקרה את "מבנה המציאות ביצירתו של נאבוקוב" (2000). את הדוקטורט עשה ב מחלקה לספרות עם ישראל, באוניברסיטת בר-אילן, על "הגותו הספרותית-תרבותית של ביאליק" (2008, בהנחיית פרופ׳ אבידב ליפסקר).
לאורך השנים פרסם מאמרים ומסות בספרים, עיתונים וכתבי עת, בנושאי ספרות והגות, בהם - תכלת, קשת החדשה, מאזניים, אלפיים, פנים, ארץ אחרת, אודיסיאה, אתר 929, ובעיתונים - הארץ, מקור ראשון, מעריב וידיעות אחרונות. בנוסף למאמרים באנגלית ב-Azure, Journal of Israeli History ועוד
בעבר לימד במכללת כנרת, במכללת עלמא בתל אביב ובמכללת סמינר הקיבוצים. הוא מרצה לספרות עברית והגות ציונית, ובעל קתדרת ע"ש אספר ללימודי ציונות, בתוכנית ללימודים הומניסטיים, במרכז האקדמי שלם בירושלים.
חיים אישיים

ענברי יליד קיבוץ אפיקים, תקופה מסוימת חי בגליל, בהולנד ובגרמניה, שם עסק במדיטציה טרנסצנדנטלית. גר בקיבוץ גשר, ומתגורר כיום בקיבוץ דגניה ב'. היה נשוי בעבר, ונישא בשנת 2005 לנעמי, ולהם שני בנים ובת.
ספריו

שלושת ספריו, "הביתה", "הטנק" ו"הספר האדום", היו מועמדים לפרס ספיר לספרות, "הביתה" ו"הטנק" זיכו אותו ב-2020 בפרס עגנון לאמנות הסיפור לשנת תשפ״א, זכה בפרס היצירה לסופרים עבריים ע"ש לוי אשכול לשנת תשע"ט (2018), על ספרו "הביתה" זכה ב-2010 בפרס הפלטינה של התאחדות הוצאות הספרים בישראל.
ספריו > הביתה

ב-2009 יצא לאור רומן פרי עטו, "הביתה", המתאר את תולדותיו של קיבוץ אפיקים לאורך שלושה דורות. סגנונו של הספר חסכני, משפטיו קצרים, והוא גדוש בפעולות ומקמץ בתיאורי רגשות ומחשבות. כתיבה זו נאמנה לתפיסה התאורטית של ענברי על טיבה של הספרות העברית:
"במשפט אחד: הספרות העברית, בגרעין מהותה, היא סיפורת-פעולה היסטורית-לאומית. כלומר סיפורת הנשענת על תפיסת הזמן כהיסטוריה, על תפיסת האדם כחלק מלאום, ועל תפיסת המציאות כסדרה של פעולות, ולא כמכלול של עצמים במרחב".
הספר היה ברשימת המועמדים הסופיים לפרס ספיר לשנת 2011.
ספריו > הטנק

ב-2018 יצא לאור, בהוצאת ידיעות ספרים ספרו "הטנק". הספר מתאר את פרשת הטנק בדגניה, שבמסגרתה ניטש ויכוח בין מגיני דגניה, מי עצר את הטנק. הסיפור מסופר מנקודות המבט השונות של הטוענים שעצרו את הטנק.
ספריו > הספר האדום

ב-2022 יצא לאור ספרו "הספר האדום" בהוצאת ידיעות ספרים. הספר עוסק באישיותם ובהתפתחותם הרעיונית של יצחק טבנקין, מאיר יערי, ומשה סנה, מנהיגי השמאל במדינת ישראל בעשורים הראשונים לתקומתה על רקע האירועים ההיסטוריים בתקופת הקמת המדינה עולה המתח הרעיוני אידאולוגי שהיה קיים בין מובילי השמאל וזרמי הציונות הסוציאליסטית.
הערות שוליים

↑  דורון נשר מראיין את אסף ענברי בגלי צה"ל, מאי 2011, חלק 4, דקה 01:10, באתר אסף ענברי
↑  אסף ענברי, באתר library.osu.edu
↑  יעקב אגמון מראיין את אסף ענברי בתכניתו "שאלות אישיות", גלי צה"ל, 13.2.10, דקה 30:20 ואילך, באתר אסף ענברי
↑  אסף ענברי, מאמרים (עברית), באתר אסף ענברי
↑  Assaf Inbari, Essays by Assaf Inbari, אסף ענברי
↑  אסף ענברי, באתר המרכז האקדמי שלם
↑  אסף ענברי מועמד לפרס ספיר לספרות על ספריו הביתה (2010), הטנק (2017), הספר האדום (2022), באתר פרס ספיר, מועצת הפיס לתרבות ואמנות
↑  "א אסף ענברי - הזוכה בפרס עגנון לשנת תשפ"א, באתר הקיבוצים
↑  יובל פלוטקין, הוכרזו הזוכים בפרסי רה"מ לספרות עברית, באתר ynet, 9 בדצמבר 2018
↑  אסף ענברי (באנגלית), באתר המכון לתרגום ספרות עברית, באתר The Israeli Institute for Hebrew Literature
↑  אסף ענברי, לקראת ספרות עברית, באתר תכלת, ‏תכלת 9, אביב התש"ס / 2000
↑   דן מירון, מה טוב ומה נעים לחשוף את מערומיהם של יצחק טבנקין, מאיר יערי ומשה סנה, באתר הארץ, 31 באוגוסט 2022
↑   אורין מוריס, "הספר האדום" חוזר לרומן בין אמא רוסיה לאבות השמאל הישראלי, באתר הארץ, 14 ביולי 2022
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007302958105171  BnF: cb16576523s (data)  GND: 138147302  ISNI: 0000 0000 7885 383X  LCCN: no2009099165  VIAF: 90586865   WorldCat (עם VIAF): 90586865
משה שמשון וסרמן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1891 ה'תרנ"א ברודי
 פטירה:  1962 (בגיל 71 בערך) ה'תשכ"ב
 תקופת הפעילות:  ?–1962 
 תחומי עיסוק:  הלכה רב העיר דורמשטט
 רבותיו:  הרב אברהם מנחם הלוי שטיינברג הרב בנימין קלוגר
 חיבוריו:  שו"ת שאילת משה
 
 תפקידים נוספים:  רב שכונת נווה שאנן, תל אביב
 
הרב משה שמשון וסרמן (ה'תרנ"א – י"ח בניסן ה'תשכ"ב, 1891–22 באפריל 1962) היה רב בגרמניה, פולין ובשכונת נווה שאנן בתל אביב. מחבר תורני. מחסידי הרב ישראל פרידמן האדמו"ר מהוסיאטין.
ביוגרפיה

נולד בברודי שבגליציה (כיום אוקראינה) בשנת תרנ"א (1891), להוריו הרב יהושע השל ופרידה. בצעירותו למד בישיבת "תומכי אוריתא" אצל הרב אברהם מנחם הלוי שטיינברג (מחבר שו"ת "מחזה אברהם"), והרב בנימין קלוגר בנו של הרב שלמה קלוגר. בשנת תרע"ב נסמך לרבנות בידי שניהם.
בשנת ה'תרע"ד (1914) נתמנה לחבר ועד הרבנים בקהילת ברודי.
בשנת ה'תרע"ו(1916), בעת מלחמת העולם הראשונה, גויס לצבא האוסטרי לתפקיד רב צבאי. בתפקיד זה טיפל בפליטי המלחמה וכיהן גם כסגן הרב בשטייר.
לאחר סיום המלחמה, בשנת ה'תרע"ח (1918), הזמינו הרב ד"ר שלמה קרליבך להיות עוזרו בעיר ליבק שבגרמניה. הוא נעתר להצעה ושימש בתפקיד שלוש שנים, עד פטירת הרב קרליבך,[דרושה הבהרה] אז מילא את תפקידו כרב הראשי.[דרושה הבהרה] בשנת ה'תרפ"א(1921) נישא לפייגא, בתו של הרב חיים זוארברג. בה'תרפ"ג (1923) עבר לכהן כרבה של קיל, ומה'תרפ"ד (1924) שימש מורה הוראה בקהילה האורתודוקסית הנפרדת בדרמשטאדט. מה'תרצ"א  (1931) כיהן כדיין בברסלוי (כיום בפולין) ובתרצ"ד (1934) נתמנה לרב המקום.[דרושה הבהרה] בשנת ה'ת"ש (1940) נמלט מהנאצים בגרמניה ועלה לארץ ישראל לאחר שקיבל סרטיפיקט, שם נתקבל כרב בית הכנסת "בית אולפנא" שכונת נווה שאנן בתל אביב, וכן חבר מועצת הרבנות בעיר.
ייסד את ישיבת "בית ישראל – רוז'ין" בתל אביב.
משפחתו שנשארה באירופה נספתה כולה בשואה, ובהם אביו, אחיו ואחיותיו.
ישב בקביעות בהרכב בית הדין של הרב יעקב משה טולידאנו, רבה של תל אביב, לצד הרב שמואל יצחק יפה. לפי עדותו של הרב טולידנו, בית דין זה טיפל לאחר השואה במשך שנה אחת ביותר ממאתיים עגונים וארבעים עגונות.
בשנותיו בארץ הזדהה עם המפד"ל ועם הפועל המזרחי.
הרב וסרמן נפטר בחול המועד פסח, י"ח בניסן ה'תשכ"ב (22 באפריל 1962). הוא נטמן בבית העלמין זכרון מאיר.
כתיבה הלכתית

לאורך שנותיו הרבות כרב עמד בקשרי מכתבים עם גדולי ישראל בנושא הלכה, בהם הרב איסר יהודה אונטרמן, הרב חיים עוזר גרודזנסקי, הרב מרדכי בריסק, הרב בן ציון חי עוזיאל, הרב עובדיה הדאיה, הרב יחזקאל בנט, הרב יצחק אונא ועוד. בשנת תשי"ז (1957) הוציא לאור את תשובותיו בספר שו"ת בשם שאילת משה.
כמה מתשובותיו ההלכתיות קיבלו מקום של כבוד בספרות ההלכתית:
בשנת תשי"ז (1957) הוא דן בהשתלת איברים מתרומה, ובפרט בהשתלת קרנית.
בשנת תרפ"ח (1928), בשבתו בדרמשטט כתב שיש להתיר גיור של נכרית שהתגיירה בגיור רפורמי ונשואה בנישואין אזרחיים ליהודי שהתפקר, כיוון שהיא מתאמצת להתגייר, ואף שאין בידו לקבוע שסופה להיות גיורת גמורה. הסיבה לכך היא הערך החשוב שבהצלת יהודי מהתבוללות. הרב יצחק לוויטן רבה של אוסלו, והרב מרדכי בריסק נטו להסכים להיתרו.
בשנת תשט"ז (1956) התיר למעשה להשתמש במטריה בשבת, אם הייתה פתוחה מערב שבת, מפני שכך נראה מהגמרות וכך דעת רוב האחרונים.
לאחר שממשלת גרמניה אסרה את השחיטה הכשרה בשנת תרצ"ג (1933) , הוא התאמץ וחתר למצוא פתרון הלכתי שיאפשר שחיטה שתהיה כשרה בשעת הדחק, וצידד בפתרון של מכונת שחיטה שהמציא רופא יהודי. הוא כתב על כך לרב חיים עוזר גרודזנסקי, והאחרון השיב בחיוב ותמך בהצעתו.
לקריאה נוספת

הרב כתריאל פישל טכורש, 'הרב ר' משה שמשון וסרמן זצ"ל', בתוך: התורה והמדינה יא-יג, תל אביב תשכ"ב (1962) , עמ' תשלו-תשלז
פ. אריה, "שאילת משה", שערים, כ"ב סיון תשי"ז (1957), עמ' ז
הרב שמואל אפרים טיקטין, 'ספר שאילת משה', המאור [ח,ה], תמוז תשי"ז (1957), עמ' 38–39
הרב ש. ח. פרוש, 'שו"ת השיב משה', המעין [ד, ב-ד], חשון-טבת תשי"ח (1957), עמ' לט
'ר' משה שמשון ב"ר יהושע השל וסרמן', בתוך: מאיר וונדר, אנציקלופדיה לחכמי גליציה, כרך ב, ירושלים תשנ"ז (1997), עמ' 931–933
הערות שוליים

↑  1235 | Encyclopedia of the Founders and Builders of Israel, www.tidhar.tourolib.org
↑  מאיר וונדר, אנציקלופדיה לחכמי גליציה, כרך ב, עמ' 931-932
↑  במרבית השנים תחת כהונת הרב יונה מרצבך כרב הקהילה. הנרי וסרמן (עורך), פנקס הקהילות, חלק שני כרך שלישי: הסן, הסן נאסאו ופרנקפורט, יד ושם תשנ"ב, עמ' 155.
↑  שורה 136, רשימת רבנים שקיבלו סרטיפיקטים, באתר www.archives.gov.il
↑  בישיבית המועצה הדתית בתל-אביב, הצופה, 26 בספטמבר 1940
↑  אריה בקנרוט, אביר המלכות – על רבי אברהם יעקב פרידמן מסדיגורה, כרך ב, ירושלים תשס"ד, עמ' קסח והלאה
↑  שאילת משה, עמ' 18
↑  קונטרס שמע שלמה, עמ' 24
↑  רבנות ראשית כרך א', באתר ארכיון המדינה, עמ' 53
↑  הרב יעקב משה טולידנו, בת עמי, תל אביב תש"ז, עמ' ג
↑  גדולי התורה על הפועל המזרחי ופעליו ליובלו הארבעים ⁩ | ⁨הצפה⁩ | 4 אוגוסט 1961 | אוסף העיתונות | הספרייה הלאומית, באתר www.nli.org.il
↑  מודעה על כינוס המזרחי בביתו של הרב משה שמשון וסרמן| ⁨⁨הצפה⁩ 9 ינואר 1958⁩; הספרייה הלאומית של ישראל, באתר www.nli.org.il
↑  גלוי מצבה על קברו של הרב משה שמשון וסרמן ז"ל, הצופה, 25 במרץ 1963
↑  הרב משה שמשון וסרמן, שאילת משה יו"ד סימן פד, תל אביב
↑  שאילת משה, סימנים צד-צו
↑  שאילת משה סימן ב
↑  שאילת משה, יורה דעה סימן פה
↑  אגרות ר' חיים עוזר, סימן תיד
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 308277535   WorldCat (עם VIAF): 308277535
באד גרינספן

| --- | --- |

 לידה:  18 בספטמבר 1926 ניו יורק, ארצות הברית 
 פטירה:  25 בדצמבר 2010 (בגיל 84) ניו יורק, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 מקום לימודים:  אוניברסיטת ניו יורק  אוניברסיטת העיר ניו יורק 
 פרסים והוקרה:  פרס פיבודי (1996)  Sports Lifetime Achievement Award (2005)  Al Schoenfield Media Award (2006) 
 פרופיל ב-IMDb
 
ג'ונה ג'יי "באד" גרינספן (באנגלית: Jonah J. "Bud" Greenspan 18 בספטמבר 1926 – 25 בדצמבר 2010) היה במאי קולנוע, סופר ומפיק אמריקאי, הידוע בשל סרטי הספורט התיעודיים שלו.
קריירה

גרינספן נולד בניו יורק סיטי. הוא התגבר על גמגום בנעוריו והחל לעסוק בשידור ספורט לאחר שסיים את לימודיו באוניברסיטת ניו יורק. בשנת 1947 הפך גרינספן למנהל הספורט בתחנת הרדיו WMGM בניו יורק, שהייתה אז תחנת הספורט הגדולה ביותר בארצות הברית, כשהיה בן 21. כאשר עזב את התחנה, החל גרינספן לכתוב מאמרים למגזינים ולייצר פרסומות טלוויזיה.
בשנת 1952, הוא החל לעסוק בהפקת סרטי תעודה עם הסרט "האיש החזק בעולם", סרט קצר של 15 דקות על מרים המשקולות ג'ון דייוויס. בשנת 1964 ליווה את ג'סי אוונס לברלין לצילום הסרט "ג'סי אוונס חוזר לברלין". בשנת 1967, הוא הקים את חברת ההפקה שלו, Cappy Productions, Inc., עם אשתו קפי פטרש גרינספן (שנפטרה בשנת 1983). לאחר מותה של אשתו, ניהל גרינספן את Cappy Productions יחד עם חברתו ננסי בפא.
לאחר מכן הגיעו כמה הפקות בנות שעה. גרינספאן זכה באמי הראשון שלו על האולימפיאדה של 1976, מבצעים דוקומנטריים באורך 22 שעות על האולימפיאדה (כולל ג'סי אוונס חוזר לברלין ). הסדרה שודרה ב-80 מדינות. בשנת 1977, הוא הסתעף לדוקודרמה עם הביוגרפיה של סרט השבוע בן השעתיים של מדליסטית הזהב וילמה רודולף . ווילמה, בכיכובה של סיסלי טייסון, הציג את דנזל וושינגטון בתפקידו הראשון בסרט. ב-1979, הוא השיק את הסדרה הראשונה מבין כמה סדרות: This Day in Sports, ששודרה ב-CBS, כללה 365 סרטים קצרים בני 30 שניות המדגישים רגעי ספורט מרגשים משנים עברו. אחריו ב-1980 באו הרגעים האולימפיים הדומים, האירועים האולימפיים והוויגנטים האולימפיים .
גרינספן זכה בפרס אמי הראשון שלו בשנת 1976 על סדרה המתעדת את אולימפיאדת מונטריאול סדרה של פרקי תעודה באורך שעה על האולימפיאדה (כולל "ג'סי אוונס חוזר לברלין"). הסדרה שודרה ב-80 מדינות. בשנת 1977, הוא עבר לדוקודרמה עם סרט הטלוויזיה "ווילמה", ביוגרפיה של המדליסטית הזהב וילמה רודולף, בכיכובה של סיסלי טייסון ובכיכובו הראשון של דנזל וושינגטון. בשנת 1979, הוא השיק את סדרת הוינייטות הראשונה שלו: "This Day in Sports", ששודרה ב-CBS וכללה 365 סרטים קצרים בני 30 שניות, המדגישים רגעי ספורט מרגשים מהעבר. בעקבותיה הופיעו בשנת 1980 סדרות דומות כמו "Olympic Moments", "Olympic Events" ו-"Olympic Vignettes".
פרסים והכרה

עבודתו של גרינספן זכתה להכרה רבה. הוא קיבל פרסי מפעל חיים מגילדת הבמאים של אמריקה בשנת 1995 ומהאקדמיה הלאומית לאמנויות ומדעי הטלוויזיה בטקס פרסי אמי לספורט בשנת 2006. בשנת 1996, קיבל את פרס פיבודי כדי להכיר ב"שירות ציבורי מכובד וראוי לשבח", הנחשב לאחד הפרסים היוקרתיים ביותר בתעשייה.
גרינספן קיבל את עיטור האולימפיאדה בשנת 1985, בזמן שיו"ר הוועד האולימפי הבין-לאומי חואן אנטוניו סמראנש אמר: "מר גרינספן נקרא המפיק, הכותב והבמאי הבולט ביותר של סרטי האולימפיאדה; מעבר לכך, הוא חבר נצחי של משפחת האולימפיאדה". בשנת 2004, גרינספן נכנס כ"תרומה מיוחדת" להיכל התהילה האולימפי של ארצות הברית. עבודתו הוויזואלית והמוזיקלית "רוח האולימפיאדה" מוצגת באופן קבוע במוזיאון האולימפי בלוזאן, שווייץ. בשנת 1994, גרינספן נכנס ליד לאיש הספורט היהודי. בשנת 2006, קיבל את פרס המדיה של אל שונפלד מהיכל התהילה הבינלאומי לשחייה. "Bud Greenspan Circuit" בלידקום, הוא רחוב בשכונת מגורים באתר מרכז התקשורת של האולימפיאדה בסידני.
מותו

גרינשפן מת ממחלת פרקינסון ב-25 בדצמבר 2010, בגיל 84 בעיר ניו יורק.