כתובת אזתוד
תוכן > בעיות היסטוריות > שפות הכתובת

לא ניתן לדעת האם הכתובת נוסחה במקור בפיניקית או בלווית. הכתובת הפיניקית כתובה ברהיטות ומיומנות ולא מצויים בה ברבריזמים (אנ'), והידע של חוקרים בלווית מוגבל מכדי לזהות בה ברבריזמים. כיוון אחר לזיהוי שפת המקור הוא הקיצור בכתובת הלווית: הכתובת הלווית בשער התחתון קצרה מהכתובת הפיניקית, ושם האלוהות "בעל כרנתריש" (המחזיק באפיתט לא שמי) מקביל לאלוהות כללית בכתובת הלווית. בנוסף, הכתובת על הפסל כתובה בפיניקית בלבד. כל אלה עשויים להצביע על פיניקית כשפת המקור של הכתובת. כך או כך, הכתובת הפיניקית משקפת את התחביר והסגנון של הלשון והספרות הפיניקית.
השימוש בפיניקית בממלכת קוה, שאוכלוסייתה לווית בעיקרה, עשוי היה לנבוע מסיבות מעשיות: אוריינות הכתב ההירוגליפי הלווי המסובך הייתה בודאי נמוכה. אוריינות הכתב הפיניקי, הפשוט יחסית לכתבים היירוגליפים וכתבי יתדות, הייתה ודאי גבוהה הרבה יותר, ובשלב מוקדם לוותה ככל הנראה בלמידת השפה הפיניקית כלינגואה פרנקה. זאת עשויה להיות הסיבה לחקיקת כתובות פיניקיות בקיליקיה ובממלכת שמאל השכנה. האפשרות שפיניקים סחרו עם קיליקיה, אולי דרך הנמל הצפוני במוריאנדה, מחזקת סברה זאת, ואכן, בין התבליטים בקאראטפה נמצא תבליט עם אונייה.
אפשרות נוספת שהוצעה היא שהשימוש בפיניקית היה ניסיון של האליטה בממלכת קוה לשמר זהות תרבותית נפרדת מהארצות השכנות. אף שלא נמצאו ממצאים בשפה היוונית, קיימות מספר עדויות להגירה יוונית לקיליקיה בתחילת תקופת הברזל ולמוצא בית המלוכה בקוה ממהגרים אלה. העדויות העיקריות כוללות את הזיהוי של השם מפש/muksa כדמות יוונית בשם מופסוס, שייתכן שיש לה זיקה לדמות בשם זה מהמסורות היווניות, ושמה מקובל במחקר כבעל מקור יווני (ראו #מופסוס); חרסים מקיליקיה המגלים דמיון רב לחרסים מפלשת ומפלסתין, שני אזורים שבהם התיישבו גויי ים; הקשר האפשרי בין הדננים לדנאים ולאכאים (ראו #דננים ואדנה); המקור היווני של שם המלך "אורכ"; והזיהוי של האפיתט "כרנתריש" כבעל מקור יווני. לעומת זאת, למעט קשרי מסחר, אין עדויות להתיישבות פיניקית בקיליקיה. השאלה הברורה העולה מהצעה זאת היא מדוע השושלת היוונית של קוה בחרה בפיניקית. חוקרים הביאו דוגמות למקרים אחרים בהיסטוריה שבהם השושלת השלטת בחרה בשפה זרה לה כשפה רשמית. בנוסף, העדויות להגירה יוונית לקוה מהוות ראיה לשימור המורשת התרבותית היוונית בקרב השושלת, אך לא מעידות על שימוש שוטף ביוונית, דבר שהפחית את המוטיבציה של השושלת לעבור לכתיבה בשפה וכתב יווניים. חיזוק נוסף להשערה ניתן למצוא, באופן עקיף, במקור הפיניקי של האלפבית היווני. בכמה מקרים בעת העתיקה, לאימוץ של שיטת כתב לשפה מסוימת קדם אימוץ של השפה המקורית של אותו הכתב: השפה האכדית הייתה נפוצה בממלכה החתית הקדומה, עד שהרפורמות של תלפינו הביאו לאימוץ נרחב של כתב היתדות לכתיבת חתית; גם מלכי אוררטו כתבו תחילה באשורית, לפני שאימצו את הכתב לכתוב בשפתם; ואף באימפריה הפרסית האחמנית ובפרס בתקופה ההלניסטית, השימוש בארמית קדם לאימוץ הכתב הארמי לכתיבת פרסית אמצעית. ייתכן, אפוא, שלפני אימוץ הכתב הפיניקי לכתיבת יוונית, הפיניקית אומצה כשפת כתיבה ביוון ובקיליקיה, אך בניגוד ליוון, בקיליקיה המשיכו להשתמש בפיניקית ולא התאימו את האלפבית שלה ליוונית.
הבנת הכתובת הפיניקית מבוססת על החפיפה הכמעט מוחלטת בין אוצר המילים שבה למילים הידועות מהעברית המקראית. גילוי הכתובת הדו־לשונית, בפיניקית, וכתב ההירוגליפי הלווי, אשר אפשרו השוואה בין הכתובות, קידם את הבנת הכתב ההירוגליפי החתי ואת המחקרו. במיעוט המקרים, דווקא הטקסט הלווי עזר לבאר חלקים קשים בטקסט הפיניקי. בתחילה, כאשר לא היה ברור איך לקרוא את הכתובת הלווית, לא היה ידוע כלל אם הכתובת הלווית מקבילה לכתובת הפיניקית; ההקבלה נעשתה ודאית לראשונה כאשר פרנץ שטיינהר (גר') זיהה שנוסחה החוזרת על עצמה שלוש פעמים בכתובת הלווית מקבילה למשפט הפיניקי "סס על סס ומגן על מגן ומחנת על מחנת" (סוס על סוס, ומגן על מגן, וצבא על צבא).
בכמה מקומות, סדר הדברים בלווית הפוך מבפיניקית, כגון "אב ואם"/"אם ואב", "מזרח ומערב"/"מערב ומזרח" ו"שמש וירח"/"ירח ושמש".