stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מרקוס זיו
ביוגרפיה

.מרקוס זיו נולד במנצ'סטר למשפחתם הציונית של ישראל זיו ואשתו, רבקה, שהייתה בתו של מיכאל מרקס, מייסד בית המסחר מרקס אנד ספנסר. עוד בהיותו בן 4 נכח עם הוריו ודודו, הארי סאקר, בכינוס לכבוד הצהרת בלפור. בשנת 1929 ביקר לראשונה בארץ ישראל עם הוריו והמשיך לבקר בארץ, בחווילת המשפחה בתל מונד מעת לעת.
במלחמת העולם השנייה היה קולונל ארטילריה, נלחם בפלישת בעלות הברית לסיציליה ב-1943 (קרב עליו זכה בעיטור קצין מסדר האימפריה הבריטית). לאחר תום המלחמה היה מוצב במשך שנתיים בירושלים. במאי 1948 היה יועצו הצבאי של דוד בן-גוריון, תפקיד אותו מילא כשנתיים ובמסגרתו דאג לציוד צה"ל הצעיר, בזכות קשריו בצבא הבריטי ובצמרת הממון הבריטית. בשנת 1951 חזר לצמיתות לבריטניה, אם כי הרבה לבקר בישראל. ב-1963 נישא בפעם הרביעית בלונדון ללילי לבית מורצקי. לילי הייתה, כמו אמו של זיו, לפעילה מרכזית בויצו.
את דרכו בבית המסחר המשפחתי, מרקס אנד ספנסר, התחיל עוד ב-1934, כשולייה, למרות ייחוסו. לאחר 1951 קיבל לידיו את ניהול מחלקת המזון של הרשת והתקדם עד שהתמנה ליו"ר החברה ב-1972 וכיהן בתפקיד עד 1983. שנים אלה היו השנים שעיצבו את החברה מרשת בריטית לרשת רב-לאומית גדולה ומשגשגת. הוא הרחיב את מגוון מוצרי הרשת ודאג אישית לייצוג התעשייה הישראלית בחנויותיה. הוא טיפח קשרים עם ראשי תעשיית הטקסטיל הישראלית כגון לודז'יה וגוטקס, דב לאוטמן, גדעון אוברזון ועוד. בגין פעילותו לטובת התעשייה הישראלית קיבל ב-1979 פרס מיוחד מאת הנשיא יצחק נבון. לאחר שפרש זיו מתפקידו כיו"ר, נותר בתפקיד נשיא החברה עד מותו.
במקביל לתפקידו במרקס אנד ספנסר היה גם יו"ר מועצת המנהלים הבינלאומית של מכון ויצמן, שהוקם לזכר אחיו, דניאל זיו. כמו כן כיהן כיו"ר לשכת המסחר ישראל-בריטניה (שייסד) ונשיא המגבית היהודית המאוחדת.
ב-1980 מונה ללורד לכל ימי חייו והפך בכך ל"לורד זיו השני", לאחר אביו. ב-1984 הפך ליו"ר חברת הבת של הבנק הבינלאומי הראשון בלונדון ופעל לשכנוע אנשי עסקים יהודים בריטים כסמי שמעון, רוברט מקסוול וצ'ארלס ברונפמן להשקיע בחברות ישראליות.
בין השנים 1986–1993 כיהן כיו"ר הראשון של מועצת המנהלים של חברת ההפקה של העיתון הבריטי האינדפנדנט.
ביוני 1992 קיבל תואר דוקטור לשם כבוד מהאוניברסיטה העברית בירושלים.
בנו היחיד היה דוד זיו.
לקריאה נוספת

מרקוס זיו, זכרונותיו של נשיא מרקס & ספנסר, כתר ספרים, 1988
הערות שוליים

↑  זיו מאור, קשה לעשות עסקים בישראל, באתר הארץ, 21 בדצמבר 2003
↑  עתי"ם, אגרנט ופינקל יקבלו ד"ר כבוד מהאוניברסיטה בי־ם, חדשות, 9 בפברואר 1992
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007433342405171  PLWABN: 9811279557305606  CiNii: DA02630291  GND: 170587487  ISNI: 0000 0000 8346 7001  LCCN: n87912408  NDL: 00475064  NLA: 36049029  NTA: 073563285  SUDOC: 189854472  Trove: 1201792  UKPARL: xAXoJhfU  VIAF: 109854901   WorldCat (עם VIAF): 109854901
מלו דרייר

מלו דרייר (בגרמנית: Malu Dreyer, נולדה ב-6 בפברואר 1961) היא פוליטיקאית גרמנייה מן המפלגה הסוציאל-דמוקרטית. כיהנה כראש משלת ריינלנד-פפאלץ מ-16 בינואר 2013 עד 10 ביולי 2024, דרייר היא האישה הראשונה שהחזיקה בתפקיד זה. היא שימשה גם כיושבת ראש ה-SPD לאחר התפטרותה של אנדריאה נאלס,  כיהנה בתפקיד זה מ-3 ביוני 2019 עד 6 בדצמבר 2019, אז נבחרו ססקיה אסקן ונורברט וולטר-בוריאנס. מדצמבר 2017 עד דצמבר 2019 הייתה אחת מחמשת סגני היושב ראש הפדרליים של ה-SPD.
כיהנה גם כחברה בממשלת מדינת ריינלנד-פאלץ כשרה לענייני חברה, עבודה ומשפחה, וכנשיאת הבונדסראט (מה שהפך אותה למעשה לסגנית הנשיא). היא האישה השנייה שהחזיקה בתפקיד זה ואחת מהנשים היחידות שכיהנו בתפקיד כה בכיר במדינה.
קורות חייה > ראשית חייה

דרייר נולדה ב-6 בפברואר 1961 בנוישטאדט אן דר ויינשטראסה שבריינלנד-פפאלץ. היא הבת השנייה מתוך שלושה ילדים. אביה היה מנהל בית ספר ואמה הייתה גננת. לאחר שנה בחילופי תלמידים בתיכון בקלרמונט, קליפורניה ב-1977 וסיום הלימודים בתיכון קתה קולוויץ בעיר הולדתה ב-1980, היא החלה ללמוד תאולוגיה אנגלית וקתולית באוניברסיטת יוהנס גוטנברג במיינץ. שנה לאחר מכן עברה ללימודי משפטים. היא סיימה את התואר הראשון והשני בהצטיינות.
קורות חייה > ראשית הקריירה

מ-1989 עבדה דרייר באוניברסיטת מיינץ כעוזרת מחקר של פרופסור האנס יואכים פפלוג. ב-1991 היא מונתה לשופטת על תנאי והחלה לעבוד כתובעת ציבורית בבאד קרויצנאך.
דרייר חברה ב-SPD החל מ-1995. בשנים 1995 עד 1997 הייתה ראש העיר באד קרויצנאך. משנת 1997 עד 2002 עמדה בראש מחלקת הרווחה, הנוער והשיכון בבירה מיינץ.
קורות חייה > שרה בממשלת מדינת ריינלנד-פפאלץ

ב-15 במרץ 2002, ראש הממשלה דאז, קורט בק, מינה אותה לממשלתו כמחליפתו של פלוריאן גרסטר. דרייר כיהנה כשרת העבודה, הרווחה, הבריאות והאוכלוסייה של ריינלנד-פפאלץ עד ל-15 בינואר 2013. בנובמבר 2003, כאשר מורה נדקרה למוות על ידי שני ילדים בני 16 ואחד בן 17, דיירי בית מחסה לנוער בעיירה בשם רודלבן בדרום מערב פפאלץ - מה שכונה "פרשת רודלבן", היא ספגה ביקורת חריפה מהאופוזיציה בפרלמנט המדינה, האופוזיציה האשימה את השרה בכשלים חמורים בתכנון וביצוע פרויקט שיבוץ בית במקום מעצר קדם משפט וקראה להתפטרותה.
בין 2005 ל-2013 הייתה דרייר יושבת ראש ה-SPD בטריר. בבחירות למדינה ב-26 במרץ 2006, בהן ה-SPD זכו להצלחה רבה, עמדה דרייר כמועמדת במחוז טריר. היא גברה, בין היתר, על ראש המפלגה הנוצרית-דמוקרטית בטריר והמועמד הבכיר כריסטוף בוהר, שהתפטר מכל משרדי המפלגה לאחר הבחירות. בבחירות למדינה ב-2011 היא זכתה שוב במנדט הישיר במחוז טריר עם 40.6 אחוזים מהקולות.
קורות חייה > ראש ממשלת ריינלנד-פפאלץ

לאחר שקורט בק הודיע על התפטרותו מתפקיד ראש ממשלת ריינלנד-פאלץ, דרייר נבחרה לראשות הממשלה ב-16 בינואר 2013 עם 60 מתוך 100 ההצבעות של חברי הפרלמנט. בכך היא הפכה לאישה הראשונה שנבחרה להנהיג את מדינת ריינלנד-פפאלץ. דרייר גם קיבלה מקורט בק את ראשות ועדת השידור הממלכתית.
בבחירות למדינה ב-13 במרץ 2016, היא התמודדה לראשונה כמועמדת הבכירה של ה-SPD. המפלגה ניצחה בבחירות עם תוצאה סופית של 36.2 אחוזים מהקולות, לאחר שעמדה בפיגור משמעותי של ה-CDU ברוב הסקרים בשנתיים שלפני הבחירות. התקשורת ראתה בפופולריות הגדולה של דרייר תרומה משמעותית לביצועים הטובים של ה-SPD. ב-18 במאי 2016, היא נבחרה מחדש לראשות הממשלה עם כל 52 הקולות מהקואליציה הראשונה של ה-SPD יחד עם המפלגה הדמוקרטית החופשית והירוקים בריינלנד-פפאלץ. בנוסף דרייר הצליחה להגדיל את חלקה ל-49.6 אחוזים מהקולות במחוז הבחירה שלה וכך זכתה שוב בייצוג המחוז. אמנם, בשל הנטל הכפול של ראשות ממשלה וחברות בפרלמנט התפטרה מהמושב של המחוז בפרלמנט המדינה וסוון טוייבר תפס את מקומה. בהצבעה ב-14 ביולי 2016 שרדה דרייר את הצעת אי אמון מהאופוזיציה של ה-CDU עם כל 52 הקולות בקואליציה שלה.
ב-1 בנובמבר 2016 החלה לכהן כנשיאת הבונדסראט בתור מחליפתו של סטניסלב טיליך. ב-1 בנובמבר 2017 העבירה את תפקיד זה לראש עיריית ברלין, מיכאל מילר.
באוקטובר 2017 הגיעה דרייר עם משלחתה לביקור דיפלומטי בישראל, הם סיירו בין היתר במכון הוולקני, באוניברסיטת בן-גוריון ובכנסת, ואף נפגשו עם יושב ראש הכנסת דאז, יולי אדלשטיין.
בוועידת מפלגת SPD ב-7 בדצמבר 2017, נבחרה דרייר לאחת מחמשת סגני היושב ראש הפדרלי של המפלגה. בוועידת המפלגה ב-5 בדצמבר 2020, נבחרה שוב כמועמדת הבכירה מטעם המפלגה בבחירות למדינה עם 99.7 אחוזים. ה-SPD ניצחה בבחירות עם 35.7% מהקולות כאשר ה-CDU שוב ירד לשפל עם 27.7 אחוזים מהקולות. בבחירות למדינה היא זכתה במחוז הבחירה שלה עם 47.7 אחוז מהקולות. לאחר שהתפטרה מהמנדט שלה בפרלמנט המדינה בעקבות בחירתה לראשות הממשלה, סוון טוייבר החליף אותה שוב.
ב-18 במאי 2021, דרייר נבחרה מחדש לראשות הממשלה עם 55 קולות כמספר חברי קואליציית הרמזור שלה. ב-19 ביוני 2024 היא הודיעה על התפטרותה מתפקיד ראש הממשלה מסיבות בריאותיות. ישיבת הממשלה האחרונה עם ראש הממשלה דרייר התקיימה ב-9 ביולי 2024 בדנאו, שנפגעה קשות מאסון השיטפונות בעמק אהר ב-2021. דרייר עצמה תיארה בראיון את אסון השיטפון הקטלני כנקודת מפנה בחייה, עת ספגה ביקורת קשה בשל כישלון הרשויות באירוע.
ב-10 ביולי 2024 עזבה את משרדה ובמקומה מונה אלכסנדר שווייצר, שכיהן לפני כן כשר העבודה של ריינלנד-פפאלץ.
חיים אישיים

דרייר נשואה מאז יולי 2004 לקלאוס ג'נסן, שהיה בעבר מזכיר המדינה בריינלנד-פפאלץ וראש עיריית טריר מ-2007 עד 2015. מתגוררת עם בעלה בשמטדורף, פרויקט דיור בין-דורי ליד המנזר הבנדיקטיני של סנט מתיאס((אנ')) בטריר.
בשנת 1995 אובחנה דרייר עם טרשת נפוצה, על כן היא תלויה בכיסא גלגלים במעבר למרחקים ארוכים. בין היתר, היא פטרונית של האגודה האזורית ריינלנד-פאלץ של האגודה הגרמנית לטרשת נפוצה (DMSG) ושל ארגון TAG, פרויקט מקומי בטריר לנפגעי טרשת נפוצה.
הערות שוליים

↑  SPD-Führungstrio wird nicht für Vorsitz kandidieren, Frankfurter Allgemeine, ‏03.06.2019
↑  Malu Dreyer: Starke Frau wird Landesmutter, Rhein Zeitung, ‏28.9.2012
↑  האתר הרשמי של מלו דרייר
↑  Thomas Struk, CDU fordert Rücktritt der Sozialministerin, General-Anzeiger (Bonn) S. 5, 2005
↑  Landeswahlleiter Rheinland-Pfalz, ‏28.3.2011
↑  על פי חוק היסוד של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה, חוק השידור ומדיניות התקשורת הם באחריות המדינות הפדרליות. ועדת השידור של המדינות היא הגוף המתווך הקבוע בין המדינות הפדרליות בגרמניה. חברי ועדת השידור הם בדרך כלל ראשי ממשלת המדינה או השרים האחראי על התקשורת.
↑  Christina Elmer, Christina Hebel, Frank Kalinowski, Wie die SPD Rheinland-Pfalz verteidigt, Spiegel Politik, ‏14.03.2016
↑  קואליציה שזהו הרכב מפלגותיה קרויה קואליציית רמזור על שם צבעיהם של המפלגות.
↑  Ampel-Bündnis einstimmig für Malu Dreyer, SWR, ‏19.5.2016
↑  Dreyer legt Mandat als Abgeordnete nieder, SWR, ‏8.6.2016
↑  Joseph Hausner, Misstrauensvotum gegen Dreyer in Rheinland-Pfalz gescheitert Warum Klöckner trotzdem profitiert, FOCUS online, ‏14.07.2016
↑  מחקר בתחום הזית: שיתוף פעולה בין מכון וולקני לאוניברסיטאות בגרמניה, באתר הפורטל לחקלאות טבע וסביבה, ‏22 באוקטובר 2017
↑  רון פולמן, המהפכה הקוונטית השנייה כבר כאן, אבג - עיתון אוניברסיטת הנגב 111, 2017, עמ' 12
↑  נשיאת הבונדסראט נפגשה עם יו"ר הכנסת, באתר הכנסת, ‏24 באוקטובר 2017
↑  Daniel Friedrich Sturm, Dreyer stellt sich gegen die große Koalition – und wird belohnt, Welt, ‏07.12.2017
↑  Julian Staib, Malu Dreyer zur Ministerpräsidentin wiedergewählt, Franfurter Algemeine, ‏18.05.2021
↑  Letzte Kabinettssitzung von Malu Dreyer im Ahrtal: Nachfragen unerwünscht, SWR, ‏10.7.2024
↑  Matthias Bartsch, Opposition kritisiert Dreyer für »bedrückende Ahnungslosigkeit, Der Spiegel, ‏09.04.2022
↑  Ministerpräsidentin Dreyer bezeichnet Ahrtal-Flut als Zäsur, Süddeutsche Zeitung, ‏19.06.2024
↑  Christel Haas, Ben Bukes, Schweitzer ist neuer Ministerpräsident, ZDF Heute, ‏10.07.2024
↑  Beck erster Gratulant, Volksfreund, ‏02.07.2004
↑  Im Trierer Schammatdorf lebt das Miteinander – Malu Dreyer mittendrin, Rhein Zeitung, ‏24.02.2017
↑  Thomas Holl, Kandidatin der Herzen, Franfurter Allgemeine, ‏29.09.2012
↑  Reinhold Michel, Malu Dreyer trotzt ihrer Krankheit, RP online, ‏2.10.2012
↑  מלו דרייר, באתר DMSG State Association Rhineland-Palatinate
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 133927288  ISNI: 0000 0000 1801 0304  LCCN: no2009123731  VIAF: 11049987   WorldCat (עם VIAF): 11049987 
דרייר מושבעת על ידי נשיא פרלמנט המדינה הנדריק הרינג ב-18 במאי 2016
דרייר עם חברי ממשלתה ב-2016
מכון מקס פלאנק לחקר הפחם

| --- | --- |

הבניין הראשון של המכון
 מכון מקס פלאנק
 תקופת הפעילות:  1912–הווה (כ־112 שנים) 
 בעלי תפקידים
 סגל:  350 
 מיקום
 מדינה:  גרמניה גרמניה
 קואורדינטות:  51°25′04″N 6°53′11″E﻿ / ﻿51.417778°N 6.886389°E﻿ / 51.417778; 6.886389
 www.kofo.mpg.de
  (למפת נורדריין-וסטפאליה מוגדלת) דיסלדורף קלן דורטמונד אסן דיסבורג וופרטל בילפלד בון מינסטר סקסוניה התחתונה הסן ריינלנד פפאלץ  בלגיה הולנדמכון מקס פלאנק לחקר הפחם(למפת נורדריין-וסטפאליה רגילה) דיסלדורף קלן דורטמונד אסן דיסבורג וופרטל בילפלד בון מינסטר סקסוניה התחתונה הסן ריינלנד פפאלץ  בלגיה הולנדמכון מקס פלאנק לחקר הפחם
 
מכון מקס פלאנק לחקר הפחם (בגרמנית: Max-Planck-Institut für Kohlenforschung) הוא מכון מחקר הממוקם במולהיים, נורדריין-וסטפאליה, גרמניה. המכון מתמחה במחקר בתחום הקטליזה הכימית. בניגוד למוסדות אחרים של חברת מקס פלאנק, מכון המחקר לפחם מהווה קרן עצמאית המנוהלת על ידי אגודת מקס פלאנק, העיר מולהיים, מדינת נורדריין-וסטפאליה ונציגי תעשייה. הוא ממומן מהתקציב הפדרלי (50%) ותקציב המדינה (50%).
היסטוריה

המכון הוקם בשנת 1912 כחלק ממכון קייזר וילהלם וכונה Kaiser-Wilhelm-Institut für Kohlenforschung. טקס הפתיחה התקיים ב-27 ביולי 1914. זהו אחד המוסדות הוותיקים של אגודת מקס פלאנק. מנהל המכון הראשון היה פרנץ פישר. תחת הנהגתו פותח תהליך פישר-טרופש המאפשר ייצור דלק נוזלי (בנזין, דיזל) מפחם באמצעות קטליזטור. בשנת 1925 ניתן פטנט על התהליך. תהליך פישר-טרופש נמצא בשימוש עד היום, למשל, בדרום אפריקה. בשנת 1948 המכון הפך לחלק מאגודת מקס פלאנק.
לאחר מינויו של קארל ציגלר למנהל בשנת 1943, כימיה אורגנו-מטאלית הפכה למוקד העיקרי של המחקר. בתקופה זו נעשו מספר תגליות חשובות, כולל פולימריזציה של אתן ופרופן באמצעות קטליזטורים של ציגלר (נרשם כפטנט בשנת 1953). רישיון ייצור נרכש על ידי חברת הוכסט (Hoechst) והניב עד 200,000 מארק גרמני מדי יום, מה שאיפשר למכון להישאר עצמאי כלכלית עד שנות ה-90. בשנת 1963 קיבל ציגלר את פרס נובל לכימיה על תגלית זו. גונטר ווילק גילה את ציקלו-אוליגומריזציה של 1,3-בוטדיאן. בשנת 1970 רשם קורט צוזל פטנט על תהליך מיצוי הקפאין מהקפה.
מחלקות המכון > סינתזה אורגנית

המחקר במחלקה לסינתזה אורגנית, בהובלתו של Manfred Reetz, משלב ביולוגיה מולקולרית וסינתזה אורגנית, מתבצע פיתוח מכוון של אנזימים סטריאו - סלקטיביים כזרזים בסינתזה כיראלית. יעדי המחקר העיקריים הם פיתוח טכניקות יעילות לביצוע ריצוף מהיר של חלבונים ומערכות סינון יעילות ביותר להערכת הסטריאו-סלקטיביות ועמידות החום של האנזימים המוטנטים. כרגע נחקרים, בין היתר, שיטות לחמצון קשרי C-C ו- C-H של תרכובות אורגניות פשוטות ומורכבות, כמו גם תהליכי הידרוליזה.
מחלקות המכון > קטליזה הומוגנית

מחלקת הקטליזה ההומוגנית תחת הנהגתו של Benjamin List חוקרת עקרונות קטליזה חדשים בתחומי הקטליזה האורגנית, קטליזה של מתכות מעבר וביו-קטליזה. מאז 1999, צוות המחקר עוסק בקטליזה אורגנית סטריאו - סלקטיבית. המחלקה בוחנת עקרונות חדשים להתפתחות זרזים אורגניים, הרחבת יישום הזרזים הקיימים, שימוש בזרזים לסינתזה של חומרים תרופתיים פעילים ומנגנוני האינטראקציה של זרזים וסובסטרטים. בשנת 2005 פיתחה המחלקה גישה חדשה לקטליזה א-סימטרית - ACDC (asymmetric counteranion directed catalysis), שמצאה יישום הן בקטליזה אורגנית והן בקטליזה של מתכות מעבר.
מחלקות המכון > קטליזה הטרוגנית

המחלקה לקטליזה הטרוגנית, בהובלת Ferdi Schüth, עוסקת בסינתזה ואנליזה של חומרים אורגניים. חשובים במיוחד הם חומרים עם שטח פנים גדול וזרזים בעלי ננו-מבנה. התגובות שנחקרו כוללות חמצון של פחמן חד-חמצני, אקטיבציה של מתאן, פירוק אמוניה ועוד.
מחלקות המכון > כימיה אורגנו-מתכתית

במחלקה לכימיה אורגנו-מתכתית בהנחיית Alois Fürstner מפותחים ריאגנטים וזרזים אורגניים, נחקר השימוש בהם בסינתזה של מולקולות אורגניות מורכבות עם פעילות ביולוגית. תשומת לב מיוחדת מוקדשת לשיטות קטליטיות ליצירת קשרי C-C. למשל, נבדקות תגובות olefin metathesis, התפתחות ושימוש בחומצות-π (למשל: זהב, פלטינה) ותגובות צימוד. בנוסף, הקבוצה מפתחת ליגנדים חדשים, כגון קרבנים (carbens). נבדק גם יישום השיטות בסינתזה מוחלטת של תרכובות טבעיות וחומרים פעילים תרופתית.
מחלקות המכון > כימיה תאורטית

המחלקה לכימיה תאורטית, בהובלת Frank Neese, מפתחת מודלים תאורטיים למולקולות גדולות ובודקת את יישומם בבעיות כימיות ספציפיות. פעילויות הקבוצה כוללות שיטות ab initio, תורת פונקציונל הצפיפות, שיטות קוונטיות למחצה ואמצעי מכניקה קוונטית ומולקולרית.
יחד עם מכון מקס פלאנק לחקר הברזל המכון מנהל את בית הספר המחקרי הבינלאומי להנדסת משטחים וממשקים בחומרים מתקדמים.
הערות שוליים

↑  Max Planck Institute for Coal Research. "General information". נבדק ב-18 במרץ 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  http://www.kofo.mpg.de/media/2/D1105213/0480051327/rechtsform_englisch.pdf
↑  Sasol: Integrated Report, 30 June 2018, S. 71 .
↑  Max Planck Institute for Coal Research. "Organic synthesis". נבדק ב-1 במאי 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Max Planck Institute for Coal Research. "Homogeneous catalysis". נבדק ב-1 במאי 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Max Planck Institute for Coal Research. "Organometallic chemistry". נבדק ב-1 במאי 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Max Planck Institute for Coal Research. "Theoretical chemistry". נבדק ב-1 במאי 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb11604118n (data)  GND: 15007-1  ISNI: 0000 0001 2096 9941  LCCN: n83054465  VIAF: 122677768   WorldCat (עם VIAF): 122677768 
בניין מעבדות המחקר
מתכת נפוצה

מתכת נפוצה היא מתכת נפוצה וזולה, בניגוד למתכת יקרה כמו זהב או כסף. מטרה ארוכת שנים של האלכימאים הייתה התמרה של מתכת זולה (באיכות נמוכה) למתכת יקרה. בתחום הנומיסמטיקה, נגזר ערכם של מטבעות לעיתים קרובות מתכולת המתכות היקרות. עם זאת, מתכות נפוצות שימשו גם במטבעות בעבר וגם כיום.
הגדרות ספציפיות

בניגוד למתכת אצילה, ניתן להבחין בין מתכות נפוצות על ידי תהליכי חמצון או קורוזיה בקלות יחסית ובתגובה השונה לחומצת מימן כלורי (HCl) תוך ייצור מימן. דוגמאות כוללות ברזל, ניקל, עופרת ואבץ. נחושת נחשבת גם היא למתכת נפוצה מכיוון שהיא מתחמצת בקלות יחסית, אם כי היא לא מגיבה עם HCl.
בכרייה ובכלכלה, המונח מתכות נפוצות (base metals) מתייחס למתכות הלא ברזליות למעט מתכות יקרות. אלו כוללים נחושת, עופרת, ניקל ואבץ.
סוכנות המכס והגנת הגבולות של ארצות הברית כוללת יותר מתכות בהגדרת של מתכות נפוצות מסחריות. הרשימה שלה כוללת - בנוסף לנחושת, עופרת, ניקל ואבץ - את המתכות הבאות:
הערות שוליים

↑  What Every Member of the Trade Community Should Know About: Household Articles of Base Metal, U.S. Customs and Border Protection.  Jan. 2010
מפתח רכב

מפתח לרכב במערכת ההצתה
מפתח לרכב או מפתח לרכב הוא מפתח המשמש לפתיחה ו/או התנעה של רכב. עיצובים מודרניים של מפתחות הם בדרך כלל סימטריים, וחלקם משתמשים בחריצים משני הצדדים, במקום קצוות חתוכים, כדי להפעיל את המנעול. יש לו שימושים מרובים לרכב שאיתו הוא נמכר. מפתח לרכב יכול לפתוח את הדלתות, כמו גם להפעיל את ההצתה, לפתוח את תא הכפפות וגם לפתוח את תא המטען של המכונית. חלק מהמכוניות מגיעות עם מפתח נוסף הידוע כמפתח "ספייר". מפתחות ספיירים מסוימים, במיוחד אלה השייכים לרכבים בעלי ביצועים גבוהים, מרחיקים לכת ומגבילים את תפוקת הכוח של המנוע. לאחרונה, תכונות כגון אימובילייזרים מקודדים יושמו בכלי רכב חדשים יותר. מערכות מתוחכמות יותר הופכות את ההצתה לתלויה במכשירים אלקטרוניים, ולא במתג המפתח המכני. מספר מערכות אלו, כמו KeeLoq ו-Megamos Crypto הוכחו כחלשות ופגיעות להתקפות קריפטיות.
מערכות כניסה ללא מפתח, המשתמשות במקלדות צמודות-דלת, שלט מפתח, מכשירי סמארט-פון וטאבלטים, או שלט רחוק במקום מפתח קלאסי, הפכו לתכונה סטנדרטית ברוב המכוניות החדשות. חלקם באמצעות חיישן קירבה ובכך דלתות הרכב נפתחות אוטומטית כאשר המכשיר מזוהה בקרבת הרכב.
חלק מהמפתחות המשכוללים לרכב הם מרכיב חובה בכדי למנוע מקרי גניבה. מרצדס בנץ למשל, משתמשת במפתח לחתוך המשתמש בקרן אינפרא אדום מקודדת המתקשרת עם מחשב המכונית, ואם הקודים תואמים, ניתן להתניע את המכונית. המפתחות הללו עשויים להיות יקרים להחלפה, ואם הם אובדים ויכולים לעלות מאות ועד אלפי שקלים.
מפתח Switchblade זהה בעצם לכל מפתח רכב אחר, למעט במראה החיצוני. מפתח Switchblade נועד להתקפל בתוך השלט כאשר הוא אינו בשימוש. מפתחות Switchblade הפכו פופולריים מאוד לאחרונה בגלל המראה הקומפקטי החכם שלהם. סוגים אלה של מפתחות נקראים גם מפתחות נשלפים או מפתחות קפיצים. מכיוון שמפתחות Switchblade מפותחים רק עבור דגמי רכב חדשים, הם מצוידים בדרך כלל בשבב משדר מתוכנת.
היסטוריה

למכוניות היו מפתחות גם בעבר, אך מפתחות ההצתה הראשונים שהפעילו גם את מנגנון המתנע הוצגו על ידי קרייזלר ב-1949.
בשנות ה-50, גרסאות מוקדמות של "מפתחות קפיצים" הדומים לסכינים נוצרו על ידי חברת Signa-Craft מניו יורק, עם אבות טיפוס שונים של יצרנית הרכב האמריקאית "מכוניות חלומות" כמו פונטיאק סטרטו-סטריק וקדילק אל קמינו.[דרוש מקור]
Signa-Craft ויצרנים אחרים כמו קרטיס, טיילור לוקס ומר קי ייצרו גם מפתחות עבור יצרנים ודגמים רבים של שנות ה-50–70 הידועים בשם "Crest Keys". אלה היו מפתחות רכב שהציגו עיבוד אמייל של הלוגו של יצרן הרכב על החרטום וצופו בזהב 14 קראט. במהלך שנות ה-60 המוקדמות, המפתחות המיוחדים הללו הפכו כל כך פופולריים עד שחברות נפט כמו Mobil, Texaco ו-Union 76 החלו להנפיק גרסאות עם לוגו משלהן כפריטי קידום מכירות עבור הלקוחות שלהן.[דרוש מקור]
בינתיים, חברות כמו בריגס וסטרטון והורד, יצרו פריטי מפתח עם לוגו של יצרנית הרכב עליהם. אלה נודעו בשם "לוגו ריק". מפתחות אלו היו זהים למפתחות המקוריים שהונפקו על ידי יצרנית הרכב, ואפשרו לבעלים לרכוש מפתחות ספיירים זהים למקור.
היסטוריה > מופעים של חובבי רכב

חובבי רכב, שנכנסים לתערוכות תחרותיות, מנסים לשמור על מראה הרשמי של מפתחות המכונית שלהם. שופטי תערוכות רכב בררניים לרוב יתנו ציון נמוך לרכב אם אין לו סט מפתחות נכון עם הלוגו המקורי של יצרן הרכב וקוד הנעילה המוטבע עליהם. רבים מחלקי הלוגו המקוריים הללו אינם מיוצרים עוד וזמינים רק ממלאי ישן ומצטמצם.
סוגים > חיתוך פנימי

למפתח חיתוך פנימי (המכונה גם "חיתוך לייזר") יש להב מלבני עם חריץ גלי שחותך את מרכז פני הלהב, בעומק קבוע.
בדרך כלל למפתח יש חריץ גלי זהה בגב הלהב, מה שהופך אותו לסימטרי כך שהוא עובד לא משנה באיזה כיוון הוא מוחדר. יש לחתוך מפתחות אלו על ידי מכונות מיוחדות לחיתוך המיועדות עבורם.
סוגים > משיב

מפתחות משדר עשויים להיקרא גם "מפתחות שבב". מפתחות משדר הם מפתחות הצתה לרכב עם מעגלים פולטי אותות בנויים בתוכם.
כאשר המפתח מסובב בצילינדר ההצתה, מחשב הרכב משדר אות רדיו למעגל למשיב שבמפתח. למשיב אין סוללה; הוא מופעל על ידי אות הרדיו עצמו. למשיב יש בדרך כלל שבב מחשב שמתוכנת להגיב על ידי שליחת אות מקודד בחזרה למחשב המכונית. אם המשיב לא מגיב או אם שהקוד שגוי, המנוע לא יתניע. מכוניות רבות משתתקות אם נעשה שימוש במפתח הלא נכון. מפתחות מהסוג הזה מצליחים להגן על מכוניות מפני גניבה בשתי דרכים: החדרת המפתח בכוח לצילינדר ההצתה לא תתניע את המכונית, וקשה לשכפל את המפתחות. זו הסיבה שמפתחות שבבים מאוד פופולריים במכוניות מודרניות ועוזרים בלהפחית את מקרי גניבות הרכבים.
אנשים רבים שיש להם מפתחות משדר, אינם מודעים לעובדה כי המעגל מוסתר בתוך ראש הפלסטיק של המפתח. מצד שני, ג'נרל מוטורס ייצרה את מה שמכונה מפתחות VATS (מערכת נגד גניבת רכב) במהלך שנות ה-90, שלעיתים קרובות מאמינים בטעות שהם משדרים, אך למעשה משתמשים בנגד פשוט, הנראה בלהב של המפתח. אם ההתנגדות החשמלית של הנגד שגויה, או שהמפתח הוא מפתח רגיל ללא נגד, המעגל של מערכת החשמל של המכונית לא יאפשר את התנעת המנוע.
ראו גם

מנעולים חשמליים לדלתות
הערות שוליים

↑  Gary Labb. "Prevention". Orange County Auto Theft Task Force. ארכיון מ-15 באוגוסט 2010. נבדק ב-10 ביוני 2010. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Dismantling Megamos Crypto: Wirelessly Lockpicking a Vehicle Immobilizer" (PDF). USENIX. 2015.{{cite web}}:  תחזוקה - ציטוט: url-status (link)
↑  Antique Classic Marque Car Keys 2nd Edition by Don Stewart, 1993|Url=https://assaflocksmith.com/
↑  Framon Sidewinder Instruction Manual Error in Webarchive template: URL לא תקין. Retrieved 8 August 2014.
מפתח חיתוך פנימי של מכונית מסוג פולקסווגן
משה כהן (רופא)

משה כהן (24 בספטמבר 1888 - 4 באוקטובר 1959) היה רופא, פובליציסט, מתרגם ואיש ציבור ישראלי יליד האימפריה הרוסית שכיהן כחבר מועצת העיר תל אביב במשך שנים רבות, סגן ראש עיריית תל אביב-יפו (1950-‏1952) ונמנה עם מייסדי תנועת החרות וקופת חולים לעובדים לאומיים (כיום לאומית שירותי בריאות).
ביוגרפיה

משה כהן נולד ברוסטוב על הדון, האימפריה הרוסית (כיום רוסיה) ב-24 בספטמבר 1888 לאביו צדוק ולאמו שרה שיינדל לבית יבנוביץ. הוא למד בתלמוד תורה ובגימנסיה ולאחר מכן באוניברסיטאות בזל, ברלין והיידלברג. בשנת 1916 סיים את לימודי הדוקטורט שלו ברפואה והחל לעבוד כרופא פנימי. הוא נישא לרחל לבית נסל ולהם נולדו שלושה בנים: נשיא בית המשפט המחוזי בתל אביב, השופט בנימין כהן, אוריאל ורפאל.
בשנת 1902 ייסד ועמד בראש אגודת הסטודנטים הציונית "פרחי ציון" ברוסטוב ובשנת 1920 עלה עם משפחתו לארץ ישראל. בארץ ישראל היה בין היתר רופא המושבה סג'רה ועבד בין השנים 1923 ל-1926 כרופא פנימי בבית החולים "הדסה" בתל אביב ומחברי הוועד המנהל של בית החולים. הוא עבד גם בגימנסיה העברית "הרצליה" ונמנה עם מייסדי קופת החולים לעובדים לאומיים (לימים קופת חולים לאומית). לאחר מכן פנה אל הרפואה הפרטית.
בארץ ישראל היה ד"ר כהן חבר בתנועת "הפועל הצעיר" וחבר ועדת התרבות של מועצת פועלי תל אביב. בשנת 1922 נבחר לחבר במועצת העיר הראשונה של העיר תל אביב על ידי הסתדרות השכנים.
בשנת 1930 נמנה עם מייסדי התאחדות "הביצור" ושותפות "הירקן" לפיתוח הירקנות ותוצרת הארץ. החל משנת 1931 היה פעיל בברית הציונים הרוויזיוניסטים (הצה"ר). ב-5 באוגוסט 1947 נאסר כהן במחנה המעצר בלטרון על ידי הבריטים לצד ראשי הערים ישראל רוקח (תל אביב), אברהם קריניצי (רמת גן), עובד בן עמי (נתניה) ואחרים.
עם הקמת מדינת ישראל היה ממייסדי תנועת החרות, חבר מרכז תנועת החרות הראשון וראש התנועה בעיר תל אביב. בבחירות לכנסת הראשונה ב-1949 הוצב כהן במקום ה-117 הסמלי ברשימת חרות לכנסת. הוא כיהן כחבר במועצות העיר תל אביב השונות ובדצמבר 1950 לאחר הבחירות לרשויות המקומיות, נתמנה לסגנו של ראש עיריית תל אביב-יפו, ישראל רוקח וראש מחלקת הבריאות בעירייה. בנובמבר 1952 התפטר מתפקידו ואת מקומו מילא כחבר מועצה מטעם חרות, דוד יוטן.
בנוסף לפועלו כרופא וכאיש ציבור, היה כהן פובליציסט ומתרגם. הוא פרסם מאמרים בעיתונים רבים (בעיקר אלו המזוהים עם התנועה הרוויזיוניסטית), בין היתר: הארץ, חרות, דבר, המשקיף, הירדן, הצפון, סולם, הצבי, במערכה, חזית העם ובית"ר. הוא תרגם לעברית בין היתר את יצירותיהם של שמעון פרוג, היינריך היינה ואחרים.