stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ויטלי קוטוזוב
קריירת מועדונים

קוטוזוב נולד בפינסק שבבלארוס. קוטוזוב התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של רואור פינסק ובשנת 1998} קוטוזוב חתם בבאטה בוריסוב. בעונת 1999 הבקיע 19 שערים ב-28 הופעות, בעונה זו זכתה באטה באליפות בלארוס.
בשנת 2001, קוטוזוב חתם במילאן מהסרייה א', בה לא הצליח לבסס את מקומו בהרכב המועדון. בקיץ 2002 הושאל לספורטינג ליסבון מליגת העל הפורטוגלית עד לסיום העונה, עונה לאחר מכן הושאל לאבלינו מהסרייה ב', בה הבקיע 15 שערים ב-43 משחקי ליגה. למרות זאת, אבלינו ירדה לסרייה ג'.
בקיץ 2004 קוטוזוב חתם בסמפדוריה שרכשה מחצית מכרטיס השחקן שלו תמורת מיליון וחצי אירו לארבע שנים.
ב-20 ביוני 2006, קוטוזוב חתם לשלוש שנים בפארמה. ביולי 2007 קוטוזוב הושאל לפיזה עד לסיום העונה.
בינואר 2009 קוטוזוב חתם בבארי, בה שיחק שלוש עונות.
קריירה בינלאומית

ב-17 באפריל 2002 קוטוזוב ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בלארוס בניצחון 2-5 נגד הונגריה. ב-21 בפברואר 2008 קוטוזוב הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 2-4 נגד לטביה.
תארים

ליגת העל הבלארוסית: 1999
הסופר קאפ הפורטוגלי: 2002
ולדימיר הראשון, נסיך קייב

ולדימיר הראשון (סביב 960–1015), הידוע גם בכינויים "ולדימיר הגדול", "ולדימיר הקדוש", "ולדימיר המנצר" ו"השמש האדומה". היה מלך רוס של קייב החל בשנת 982 ועד מותו. ולדימיר הראשון היה בנו מחוץ לנישואין של סוויאטוסלאב איגורוביץ' ושל מלושה, שפחתה של אשתו של סוויאטוסלאב, הנסיכה אולגה. אחיו היו יארופולק ואולג.
בשנת 972 נהרג סוויאטוסלאב בקרב, ומיד עם מותו החל מאבק על כס השלטון בין שלושת האחים. אולג נרצח בידי אחיו הבכור יארופולק, וולדימיר ברח מחשש לחייו למלך נורווגיה, שהיה קרוב משפחתו מצד אביו. שם אסף כוחות צבא במשך 10 שנים וב-982 שב לנובגורוד כדי לדרוש את השלטון מאחיו. ואכן, כעבור מספר חודשים הביס צבאו את שרי המלחמה של יארופולוק, וולדימיר תפס את מקומו כשליט נסיכות קייב.
ולדימיר המשיך את מסורת עבודת האלילים של אבותיו, ובנה פנתיאון ל-6 האלים המרכזיים (פולוס, חורס, דג'דג'בוג, סטריבוג, סמרגל ומוקוש). הוא אף הגדיל לעשות, וחידש את מנהג קורבנות האדם לאלילים אלו.
יחד עם זאת היה ולדימיר קשוב למתרחש בעולם, והבין שעל הנסיכות להצטרף למגמה ההולכת ומתחזקת של מונותאיזם. עדויות בכתובים מעידות על כך שהוא הזמין לחצרו נציגים של היהדות, הנצרות והאסלאם. לאחר שיחות ודיונים עם כל אחד מאלה, בחר ב"פילוסוף היווני".
קיימות מספר גרסאות לסיבה שבגינה בחר ולדימיר דווקא בנצרות. הגרסה הרשמית והנפוצה ביותר טוענת כי ולדימיר חשש מהאימפריה הביזנטית הנוצרית ומאיומים שקיבל ללא הרף מכיוון קונסטנטינופול. הגרסה העממית והמפורסמת לא פחות היא שוולדימיר בחר בנצרות משיקולים פרקטיים בהרבה: הוא ידע שלא יהיה קל להפיץ דת מונותאיסטית חדשה - אך על אחת כמה וכמה דת שאוסרת בתכלית האיסור אכילת בשר חזיר ושתיית אלכוהול, איסורים שידע כי לעולם לא יתקבלו על ידי בני עמו.
ולדימיר זכה לכינויו לאחר שקיבל על עצמו את הנצרות היוונית-אורתודוקסית (בשנת 988 לספירה) וכפה אותה על העם כולו.
בימיו עלתה העיר קייב לגדולה והערים הרוסיות האחרות קיבלו עליהן את מרותה.
המשפחה

לוולדימיר היו מספר נשים. האישה הראשונה - אשתו לשעבר של אחיו יארופולק שוולדימיר הרג אותו. לאחר קבלת הנצרות הוא התחתן עם הנסיכה הביזנטית אנה ולאחר שהיא נפטרה בשנת 1011 הוא התחתן עם אישה אחרת.
סה"כ היו לו 12–13 בנים ו-10 בנות לפחות:
מאישה ממוצא צ'כי:
וישסלב, נסיך נובגורוד
מאישה יווניה, אלמנת יארופולק:
סוויאטופולק, נסיך קייב
מרוגנדה, בת של נסיך מפולוצק:
יזיאסלב, נסיך פולוצק
מסטיסלב
יארוסלב הראשון, נסיך קייב
וסבולובד
פרדסלבה - התחתנה עם מלך פולין בולסלב הראשון
פרמיסלבה - התחתנה עם נסיך הונגרי לאלסו
מסטיסלבה
מאדלייה:
מסטיסלב, נסיך צ'רניגוב
סטניסלב, נסיך סמולנסק
סודיסלב, נסיך פסקוב
ממלפרידה:
סביאטוסלב, נסיך דרבליאנים
מאישה ממוצא בולגרי:
בוריס, נסיך רוסטוב
גלב, נסיך מורום
גלריה

ולדימיר הראשון על האנדרטה המילניום של רוסיה
אנדרטת ולדימיר הגדול במוסקבה
אנדרטת ולדימיר הגדול בקייב
ויקטור סרוסי

ויקטור סרוסי (נולד ב-30 בנובמבר 1944) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת החלוץ. את מרבית הקריירה עשה בקבוצת מכבי נתניה, עימה זכה באליפות בעונת 1973/1974. סרוסי הוא מכובשי השערים הבולטים בהיסטוריה של מכבי נתניה, ונודע בשיתוף הפעולה שלו עם כוכבה הגדול של הקבוצה באותן שנים, מרדכי שפיגלר.
קריירה

סרוסי נולד בלוב ועלה לישראל עם משפחתו בגיל ארבע. בגיל שתים עשרה עברה משפחתו להתגורר בנתניה. יצחק שניאור, מאמן מכבי נתניה הבחין בו משחק וצירף אותו לקבוצה. בגיל שש עשרה, בעונת 1960/1961, עלה לקבוצה הבוגרת. עונה אחר מכן היה שותף לירידת הקבוצה לליגת המשנה. בעונת 1963/1964 הוביל את טבלת המבקיעים בליגה א' עם 25 שערים, וסייע לקבוצתו לחזור לליגה הבכירה. בעונת 1964/1965 ערך את הופעת הבכורה בליגה הבכירה וכבש שלושער בניצחון 3–1 על מכבי יפו.
בעונת 1969/1970 עזב את מכבי נתניה ועבר לקבוצת בית"ר ירושלים. כעבור שתי עונות שב לנתניה. בשנת 1972 זומן לראשונה לנבחרת ישראל. בהופעת הבכורה כבש את שערו הראשון והיחיד בנבחרת בניצחון 1–0 על נבחרת אינדונזיה. בעונת 1973/1974 היה שותף לזכייה של מכבי נתניה באליפות המדינה, התואר היחיד בו זכה במהלך הקריירה.
בעונת 1976/1977 עזב סופית את נתניה, והצטרף לקבוצת הפועל חדרה ששיחקה בליגה הארצית. במחזור המשחקים האחרון בעונה כבש את שער הניצחון מול הפועל אשדוד, שער שהבטיח את עליית הקבוצה לליגה הבכירה. בסיום העונה עבר לקבוצת הפועל באר שבע, במדיה שיחק עונה אחת. לאחר מכן שיחק עונה אחת בקבוצת הפועל פתח תקווה בליגת המשנה. בסיום העונה פרש סרוסי ממשחק.
לאחר פרישתו ממשחק הצטרף סרוסי לפוליטיקה המקומית וכיהן במשך ארבע קדנציות במועצת עיריית נתניה, עד לשנת 2008. בין השאר היה מחזיק תיק הספורט.
הערות שוליים

↑  צביקה בן יעקב, פינת הנוסטלגיה: מוזיאון מכבי נתניה מחזיר אותנו לימים הגדולים, באתר "קקטוס - הפורטל של נתניה והסביבה", 10 בינואר 2005
↑  ערן נבון, "הייתי כמו פלה ומסי ורונאלדו, רק בעברית", באתר ישראל היום, 2 במאי 2014
↑  מכבי נתניה–מכבי יפו 1:3, דבר, 11 באוקטובר 1964, עמ' 6
↑  סרוסי ועמירה לנבחרת, מעריב, 17 בינואר 1972, עמ' 5
↑  מפיגור לניצחון, מעריב, 2 במאי 1977, עמ' 46
↑  כתב כאן ישראל, ויקטור סרוסי: מכבי נתניה מקבלת מהעירייה כ-5 מיליון שקלים בשנה, באתר כאן ישראל | kanisrael | כאן נעים | kan-naim, ‏2006-11-05
הרמן ראושנינג

| --- | --- |

תמונה מ-1933
 לידה:  7 באוגוסט 1887 טורון, הקיסרות הגרמנית 
 פטירה:  8 בפברואר 1982 (בגיל 94) פורטלנד, ארצות הברית 
 שם לידה:  Hermann Adolf Reinhold Rauschning 
 מדינה:  גרמניה, ארצות הברית 
 מפלגה:  המפלגה הנאצית 
 
הרמן אדולף ריינהולד ראושנינג (בגרמנית: Hermann Adolf Reinhold Rauschning;‏ 7 באוגוסט 1887 – 8 בפברואר 1982) היה פוליטיקאי וסופר גרמני. הוא הצטרף למפלגה הנאצית ב-1932, ובין 1933 ל-1934 כיהן כנשיא הסנאט של העיר החופשית דנציג. בשלב זה פרש מן התנועה, עזב את גרמניה ונעשה מבקר חריף של הנאציזם. הוא התפרסם בזכות ספרו "שיחות עם היטלר". רמת מהימנותו של ספר זה שנויה במחלוקת בין החוקרים.
ראשית דרכו

הרמן ראושנינג נולד בעיר תורן שבפרוסיה המערבית (כיום טורון Toruń, פולין) למשפחת יונקרים, בני האצולה הזוטרה. אביו לאופולד היה קצין בצבא, והבן הלך בעקבותיו. ב-1899 התקבל לפנימייה הצבאית לצוערים בפוטסדם, אך עזב מטעמי בריאות ב-1903. אז למד מוזיקולוגיה, היסטוריה ולימודים גרמאניים באוניברסיטאות מינכן וברלין. ב-1911 השלים דיסרטציה לדוקטורט על תולדות המוזיקה בדנציג. במלחמת העולם הראשונה התנדב לצבא הקיסרי, ולחם בחזית המזרחית. הוא הגיע לדרגת סגן ונפצע בקרב.
לאחר תום המלחמה החליט להישאר בשטחים שחוזה ורסאי כפה על גרמניה להעביר למדינה הפולנית החדשה. הוא התגורר בפוזנן והתמנה ליושב ראש התאחדות החקלאים. בשנת 1926 עבר ראושנינג לעיר החופשית דנציג, נקודת חיכוך רגישה בין שתי המדינות.
נאצי

מתוך אמונה כי בידי המפלגה הנאצית נמצא הפתרון למצוקה בה הייתה נתונה גרמניה לאחר המלחמה, הצטרף ראושנינג למפלגה. בשנת 1932 נתמנה ראושנינג לנשיא הסתדרות המורים בדנציג. לאחר עליית הנאצים לשלטון בגרמניה נתמנה ראושנינג ב-20 ביוני 1933 לנשיא הסנאט של דנציג וייצג בנאמנות את האינטרסים הגרמניים ואת התעמולה הנאצית. ב-26 בינואר 1934 נחתם הסכם אי התקפה בין פולין וגרמניה הנאצית. ראושנינג כנציג הגרמנים בפוזנן היה אחד מחותמי ההסכם.
התפכחות

ראושנינג נתגלה כיריבו המר של אלברט פורסטר (אנ'), המנהיג האזורי של המפלגה הנאצית ("גאולייטר" במינוח הנאצי) של אזור פוזנן, שהיה נאצי קנאי. כאשר פעילי המפלגה הנאצית דרשו מראושנינג שינהיג בדנציג את תהליך ההאחדה (בגרמנית: (Gleichschaltung) שמשמעותו כינון השליטה הטוטלית של המפלגה הנאצית על חיי הפרט והחברה, כי יבצע בדנציג מאסר של כמרים קתוליים וכי ישלול מן היהודים את נכסיהם, הביע ראושנינג את סירובו לכך וב-23 בנובמבר 1934 פרש מתפקיד נשיא הסנאט ומן המפלגה הנאצית.
באפריל 1935 נערכו בדנציג בחירות. ראושנינג תמך במועמדים מתנגדי הנאצים וכתב מאמרים המצדדים בשיתוף פעולה עם האוכלוסייה הפולנית. בכך חשף עצמו לסכנה מצידם של הנאצים. הוא מכר את המשקים החקלאיים שהיו ברשותו ונמלט בשנת 1936 לפולין. משם המשיך בנדודיו, בשנת 1937 עבר לשווייץ, בשנת 1938 עבר לצרפת ובשנת 1939 הגיע לבריטניה. בהיותו בבריטניה הצטרף לקהילת המהגרים הגרמניים. הוא לא זכה לאהדת אנשי השמאל שבקרב הקהילה בשל עברו הנאצי והשקפותיו הימניות, אך זכה לאהדת אנשי הימין בקהילה.
ראושנינג היה סופר פוליטי פורה ובין השנים 1911 ל-1959 הוציא לאור 17 ספרים. בשני ספרים שפרסם, האחד שנה לפני פרוץ מלחמת העולם השנייה והשני שנה לאחר פרוץ המלחמה חשף את אופיו המסוכן והניהיליסטי של הנאציזם ואת מהותה של הגזענות והאנטישמיות של היטלר.
הספר הראשון היה "מהפכת הניהליזם" (בגרמנית: Die Revolution des Nihilismus) שיצא לאור בשנת 1938.
הספר השני היה "שיחות עם היטלר" (בגרמנית: Gespräche mit Hitler) שיצא לאור בשנת 1940, הפך לרב מכר עולמי ותורגם למספר שפות. תרגומו לעברית הופיע בארץ ישראל בינואר 1941.
מבריטניה עבר ראושנינג לארצות הברית אליה הגיע במהלך שנת 1941 שם קיבל אזרחות אמריקאית ובשנת 1942 רכש חווה חקלאית סמוך לפורטלנד שבמדינת אורגון בה חי עד למותו בשנת 1982, בגיל 94.
"שיחות עם היטלר"

הספר, שהקנה להרמן ראושנינג פרסום עולמי, יצא לאור בראשית מלחמת העולם השנייה. בספר פירט וציטט ראושנינג את הדברים שלטענתו אמר לו היטלר בשיחותיו עמו בין השנים 1932 ל-1934. האותנטיות של השיחות הופרכה עם השנים. ראושנינג טען כי שוחח עם היטלר מאות פעמים, אף על פי ששניהם נפגשו פעמים ספורות בלבד ובאופן חולף. מותחי הביקורת הוכיחו כי ראושנינג ביסס את הדברים על מקורות ספרותיים והיסטוריים שונים וייחס אותם להיטלר, או פשוט בדה אותם בעצמו.
הספר שיקף את אכזבתו ומרירותו של ראושנינג, שמרן ימני מהסוג הישן, כלפי הנאציזם. הוא מעולם לא חלק את השקפת התנועה, אלא הצטרף אליה בתקווה שתביא לרסטורציה שמרנית ולחידוש ערכיה המסורתיים של גרמניה, ובעיקר שיבה לנצרות. אך בעיניו היו הנאצים פופוליסטים וניהיליסטים, ובעצם לא שונים מהותית מהבולשביקים, באופן בו אפשרו ל"טיפוסים פלבאים" למרוד במקומם הראוי בחברה ולהפיל את הטובים מהם. אחת ממטרותיו העיקריות בספרו הייתה הצגת היטלר ואנשיו כעוינים באופן חריף את הכנסייה, כדי לפגוע במעמד הנאצים בעיני הציבור. ריצ'רד שטיגמן-גאל טען שראושנינג הרבה לשים בפי היטלר דברים שבדה בעצמו, שהתפרסמו מאוד בעקבות 'שיחות', כמו הציטוט "המצפון הוא המצאה יהודית" (דהיינו, שהמוסר הנוצרי פגום והיטלר דוחה אותו) ו"לא לקתולים ולא לפרוטסטנטים יש עתיד... דבר לא יעצרני מעקירת הנצרות בגרמניה מן השורש". לאחר המלחמה הפך 'שיחות' לנכס חשוב בידי אפולוגטיקנים נוצרים שביקשו להדוף את הביקורת על מעורבותן העמוקה של הכנסיות הפרוטסטנטיות במשטר הנאצי, או על העזרה שהושיטו כמרים קתולים מסוימים לפושעי מלחמה נמלטים. כנגד דבריהם הרבים של היטלר ואידאולוגים נאצים בשבח הנצרות וניסיונותיהם לעגן את דרכם בה, יכלו מגיניה להביא ציטוטים מהספר. ראושנינג ביקש להציג את המשטר כאופורטוניסטי לגמרי, ואף את האנטישמיות הפרועה שלהם – בניגוד לאנטישמיות המדודה והשמרנית שלו ושל הימין הישן, שהוא עצמו קידם בחוקים אנטי-יהודיים שיזם בדנציג – כלא יותר מאשר הצגה להמונים. כך, שם בפי היטלר את המילים "אם היהודים לא היו קיימים, היינו צריכים להמציא אותם" ו"אנשים זקוקים לאויב... לא ארשה את השמדת היהודים, אחרת אצטרך להמציאם שוב." 
מנגד, יש היסטוריונים הטוענים שיש גרעיני אמת בספר, ולמרות שהוא איננו מבוסס על תמלול מדויק של השיחות, ראשונינג העלה נקודות שאכן נאמרו לו. היסטוריונים אלו מצביעים על כך שרעיונות היטלראים שכתב ראשונינג עוד לפני המלחמה התגשמו במלחמה. כמו כן נטען כלפי מכחישי המהימנות של הספר שהם עסקו בהכחשת השואה.
הספר הופיע בתרגום לעברית בארץ ישראל בראשית שנת 1941.
המהדורה העברית

שיחות עם היטלר. תרגום מ.ז. וולפובסקי. ספרית רמון, ינואר 1941.
הערות שוליים

↑  ראו: Richard Steigmann-Gall, The Holy Reich: Nazi Conceptions of Christianity, 1919–1945, Cambridge University Press, 2003. עמ' 27-29; Roderick Stackelberg, The Routledge Companion to Nazi Germany, Routledge, 2007. עמ' 23-24.
↑  ראו: ויקיפדיה בשפה האנגלית, בערך המקביל לערך זה - הערך Hermann Rauschning .
↑  שם.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007308096305171  PLWABN: 9810596095905606  BNE: XX1410930  BnF: cb11921219g (data)  CiNii: DA02033816  GND: 118749331  ISNI: 0000 0001 2103 7935  LCCN: n88001733  NDL: 00453750  NKC: xx0008636  NTA: 072001143  SNAC: w6vj34wj  SUDOC: 027090566  Trove: 954660  VIAF: 109425530   WorldCat (עם VIAF): 109425530
ולטר קאדוב

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  29 בינואר 1900 האגנו, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 פטירה:  31 במאי 1923 (בגיל 23) פרכים, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 מדינה:  גרמניה 
 
ולטר קאדוב (גרמנית: Walther Kadow,‏ 29 בינואר 1860 - 31 במאי 1923) היה מורה בבית ספר גרמני שנרצח בידי רודולף פרנץ הס ושותפיו במאי 1923, ביער ליד העיירה פרכים. קאדוב היה חבר ארגון הימין מפלגת החירות העממית הגרמנית ונחשד בהסגרת הפעיל הלאומני הגרמני אלברט ליאו שלגטר לידי כוחות הכיבוש הצרפתיים ששלטו באותה עת בחבל הרוהר. שלגטר חוסל על ידי הצרפתים, ונחשב מאז בעיני הנאצים לקרבן שמת על מזבח נאמנותו למולדת. הס נידון לעשר שנות מאסר על רצח קאדוב אך שוחרר ב-1928 כחלק מחנינה כללית, בעוד שלמרטין בורמן, שותפו לדבר עבירה ותלמיד לשעבר של קאדוב, נפסקו 12 חודשי מאסר על חלקו ברצח.
לימים בורמן היה לראש לשכת הקנצלר במפלגה הנאצית ומזכיר אישי של אדולף היטלר. רודולף פרנץ הס מונה עם הזמן למפקד מחנה הריכוז וההשמדה אושוויץ.
הערות שוליים

↑  Rudolf Höss, www.jewishvirtuallibrary.org (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 128747218  ISNI: 0000 0000 1695 7019  VIAF: 57672913   WorldCat (עם VIAF): 57672913 
ערך זה הוא קצרמרבנושא היסטוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ז'ורז' ספנאל

| --- | --- |

תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  29 בנובמבר 1913 קרקסון, צרפת 
 פטירה:  20 באוגוסט 1983 (בגיל 69) הרובע השלושה-עשר של פריז, צרפת 
 שם לידה:  Georges Léon Spénale 
 מדינה:  צרפת 
 תפקיד:  חבר האספה הלאומית הצרפתית (6 בדצמבר 1962–2 באפריל 1967)  חבר האספה הלאומית הצרפתית (11 ביולי 1968–1 באפריל 1973)  חבר האספה הלאומית הצרפתית (2 באפריל 1973–2 באוקטובר 1977)  נציג באספה הפרלמנטרית של מועצת אירופה (26 בינואר 1981–29 באפריל 1983)  חבר האספה הלאומית הצרפתית (3 באפריל 1967–30 במאי 1968)  חבר הסנאט הצרפתי (1977–1983)  נשיא הפרלמנט האירופי (אפריל 1975–אפריל 1977)  חבר הפרלמנט האירופי  Mayor of Saint-Sulpice 
 מפלגה:  הפלג הצרפתי של אינטרנציונל העובדים, המפלגה הסוציאליסטית הצרפתית 
 
ז'ורז' ספנאל (בצרפתית: Georges Spénale; ‏29 בנובמבר 1913 - 20 באוגוסט 1983) היה סופר, משורר ופוליטיקאי צרפתי. כיהן בתפקיד נשיא הפרלמנט האירופי בין השנים 1975–1977.
ביוגרפיה

ספנאל היה חבר המפלגה הסוציאליסטית הצרפתית, ונשא במגוון תפקידים קולוניאליים בשירות החוץ הצרפתי. בין היתר שימש גם כנציב העליון הצרפתי האחרון בטוגו, לפני קבלת עצמאותה ב־1960.
ויקטור עידה

ויקטור עידה (נולד ב-1934) הוא נגן קאנון, כלי פריטה מסורתי ערבי, ואחד מנגני הקאנון המקצועיים היחידים בישראל.
ביוגרפיה

נולד בארץ ישראל לאביו, נגן עוד ובונה כלי נגינה, ואמו, עקרת בית, שעלו מבגדאד. כשהיה בן 3 חודשים חזרה המשפחה לעיראק למשך 5 שנים. בדרך חזרה לארץ נפטר האב, ועידה נשלח לבית יתומים.
בגיל 19 החל להופיע כנגן קאנון ובמקביל התפרנס כפועל בניין.
עידה הופיע ברחבי העולם עם התזמורת הפילהרמונית הישראלית ועם אנסמבל מזרח מערב.
עידה גם בונה קאנונים[דרוש מקור]. עידה הוא אחת הדמויות הידועות בקהילה העיראקית היהודית-מסורתית בישראל.
ביוגרפיה > קריירת משחק

את מרבית פרסומו קנה ויקטור עידה בהשתתפותו בתפקיד הראשי בסדרת הטלוויזיה "בת ים - ניו יורק" (כתיבה ובימוי דוד אופק ויוסי מדמוני), סדרה עטורת פרסים שהציגה, בפעם הראשונה על מרקע הטלוויזיה הישראלי, חיי משפחה מזרחית ישראלית באופן נטורליסטי. עידה גילם את שלמה זלאייט, נגן קאנון ואב משפחה פטריארכלי המתמודד עם התפוררות התא המשפחתי בחברה הישראלית המודרנית. לאחר מכן שיחק בתפקיד דומה גם בסרטם של אופק ומדמוני - המנגליסטים. ויקטור עידה הפך למייצג הסדרה ומזוהה עימה, וכך גם למעין מייצג של התרבות העיראקית המסורתית בתקשורת הישראלית.
עידה מתגורר בחולון. נשוי לכוכבה ולהם 5 ילדים, וכן נכדים, נינים וצאצאים.
הר חברון

ערך זה עוסק באזור הגאוגרפי הר חברון. אם התכוונתם למועצה האזורית, ראו .
| --- | --- |

 מדינה / טריטוריה:  הרשות הפלסטינית הרשות הפלסטינית ישראל ישראל
 העיר הגדולה:  חברון
 גובה:  1,026 מטרים
 קואורדינטות:  31°26′40″N 34°59′48″E﻿ / ﻿31.44431389°N 34.99656389°E﻿ / 31.44431389; 34.99656389 
 אזור זמן:  UTC +2
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת הר חברון מוגדלת) הר חברון(למפת הר חברון רגילה) הר חברון(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום הר חברון(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום הר חברון  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
מאהל פלסטיני בכפר סוסיא
הר חברון (בערבית: جبل الخليل, ג'בל אל-ח'ליל) הוא החלק המרכזי של רצועת הרי יהודה הנמשך מירושלים עד ערד ויוצר במת הר ששיאה, 1,026 מטר, בעיירה חלחול.
אזור זה היה בימי קדם אחד ממרכזי היישוב היהודי בארץ ישראל, "בדרך-ההר", בין חברון לירושלים. בתקופת בית ראשון, האזור היה חלק מממלכת יהודה. בתקופת בית שני האזור היה ידוע בשם אידומיאה, והתגוררה בו אוכלוסייה אדומית, שהתגיירה בימי השלטון החשמונאי. בשונה מרוב חבל יהודה, היישוב היהודי בחלקים הדרומיים של הר חברון שרד את המרידות ברומא, ופרח בתקופת המשנה והתלמוד, כאשר אזור דרום הר חברון היה ידוע בשם דרומא. מתקופה זו שרדו באזור מספר בתי כנסת גדולים. לאחר הכיבוש הערבי של ארץ ישראל, חל שינוי דמוגרפי באזור, ככל הנראה לא במהלך של מלחמה וגירוש אלא בתהליך דמוגרפי טבעי. ייתכן שהאוכלוסייה היהודית עזבה את האזור, וייתכן שהתאסלמה.
גאוגרפיה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
אזור הר חברון האזור הגבוה בחבל יהודה. זהו רמה גבוהה המובדלת בבירור מהרי ירושלים, בעיקר מדרום לנחל רפאים, בהתרוממות הר גילה. הרמה כוללת את הרי גוש עציון ובית לחם, גוש חלחול וחברון, ורכסי דרום הר חברון. שיא הגובה הוא בהר חלחול (1,020 מטרים), אך בניגוד לשיאי הגובה בשאר האזורים הוא בולט רק מעט מעל סביבתו, שנעה ברובה סביב גובה של 950 מטרים. מדרום לחברון משתפלים ההרים במתינות לעבר בקעת באר שבע, דרומה מערבה. רק בדרום מזרח ההר נשמר גובה של כתשע מאות מטר, לאורך "הציר המזרחי" המוביל מחברון לערד וממשית. מהר עמשא (859), הפסגה הדרומית של הרכס, צונחים הרי חברון לבקעת ערד.
דרום הר חברון הוא החלק הדרומי של הרי יהודה ולמעשה היחידה הגאוגרפית הדרומית ביותר בחבלי ההר המרכזי. הקמר הגאולוגי הראשי – קמר חברון הנמשך מירושלים עד חברון ויוצר במת הר גבוהה ואחידה (בתוכה גוש עציון) המתפצל מדרום לחברון לשלושה קמרים, קמר מעון במזרח, קמר דהרייה במערב וביניהם קמר קטן יותר – קמר יאטה. קמר מעון אף הוא מחולק לשלושה קמרים קטנים יותר: יתיר, ענים ועירא. בין הקמרים נמצא קער סמוע עם המסלע הקירטוני וכיסוי הנארי שבו. אדמת האזור היא רנדזינה חומה-אפורה, הירודה באיכותה מאדמת הטרה רוסה שנמצאת בשאר חבלי ההר.
דרום הר חברון מוקף משני עבריו במדבריות, בדרומו הנגב ובמזרחו מדבר יהודה – מדבר בצל גשם. הקרבה לשני המדבריות משפיעה מאוד על אקלים האזור ומתוך כך על הצומח, החי והאדם באזור. בנוסף למיעוט הגשמים (כ-300 מ"מ בממוצע בשנים האחרונות) גם מקורות מים יציבים כמעיינות ובארות נדירים בו, מספר מעיינות זעירים נמצאים בזיף ובכרמל. תושבי האזור לאורך כל התקופות התקיימו על מי גשמים שנאגרו בבורות אותם חצבו בסלע הקירטוני.
התנאים הייחודיים של המסלע, הקרקע, המשקעים ומיעוט מקורות מים יציבים עיצבו את אזור דרום הר חברון כאזור מובהק של ספר המדבר.
גאוגרפיה > אקלים

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
אזור ספר המדבר נתון לשינויים ותנודות בהתאם לשנות ברכה ובצורת, לעיתים רצועת הספר "משתלטת" על המדבר עקב ריבוי גשמים ולעיתים, בעיקר בשנות בצורת, הספר הופך למדבר. על פי המקרא אזור הספר נקרא "הכרמל", תופעת התרחבות והצטמקות הספר מוכרת גם בדברי הנביאים ”עַד יֵעָרֶה עָלֵינוּ רוּחַ מִמָּרוֹם וְהָיָה מִדְבָּר לַכַּרְמֶל וְהַכַּרְמֶל לַיַּעַר יֵחָשֵׁב. וְשָׁכַן בַּמִּדְבָּר מִשְׁפָּט, וּצְדָקָה בַּכַּרְמֶל תֵּשֵׁב.” הנביא מדבר בפסוקים אלה על זמני שלום וגאולה, בעת חורבן התהליך הוא הפוך ”אָבַל אֻמְלְלָה אָרֶץ, הֶחְפִּיר לְבָנוֹן, קָמַל, הָיָה הַשָּׁרוֹן כָּעֲרָבָה וְנֹעֵר בָּשָׁן וְכַרְמֶל.”
הקרבה למדבריות השפיעה על תנאי הביטחון באזור לאורך כל העת העתיקה, כחבל ספר שבו מתרחש המאבק המתמיד בין "המזרע לישימון" היה האזור זירה למאבק אנושי בין החקלאים תושבי הקבע לבין נוודי המדבר אשר פשטו בשנות בצורת ובעתות מצוקה על יישובי הקבע.
ההיסטוריה של ההתיישבות בדרום ההר

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
ההיסטוריה של ההתיישבות בדרום ההר > בתקופת התנ"ך

בספר יהושע, פרק ט"ו (פרק נחלת שבט יהודה) מוזכרים היישובים כרמל, מעון, זיף, יוטה ועוד. שמות חלק מהיישובים הערביים באזור משמרים את שמות היישובים מתקופת התנ"ך.
בהיותו אזור ספר המרוחק מעין השלטון שימש האזור כמרחב פעולה לבריחתו של דוד מפני שאול המלך, פרקים רבים בספר שמואל א' מתארים את מנוסתו של דוד למדבר זיף, מדבר מעון ומדבר עין גדי המזרחי יותר.
בסוף ימי בית ראשון, עם חורבנה של ירושלים על ידי נבוכדנאצר, נחרבו גם הכפרים בדרום הר חברון ותושביהם הוגלו לבבל יחד עם גולי ירושלים [דרוש מקור]. את האזור תפסו האדומים שאף סייעו לבבלים בחורבן חבל הארץ הדרומי[דרוש מקור]. על כך ניתן ללמוד מאוסטרקונים שנמצאו בתל ערד ומספר עובדיה.
ההיסטוריה של ההתיישבות בדרום ההר > ההתיישבות האדומית בתקופת בית שני

בתקופה ההלניסטית הפכו האדומים לאוכלוסייה השלטת בדרום הר חברון. תחת שלטון בית תלמי, האזור הפך ליחידה מנהלית נפרדת שנודעה בשם אידומיאה, על שם תושביה. מרשה הפכה למרכז המנהלי של יחידה זו, והערים זיף ואדורים זכו לחשיבות משנית. השלטון ההלניסטי הביא את התרבות ההלניסטית והפיניקית לאידומיאה, בעוד שעדויות לקיום מנהג ברית המילה באזור מראה על זיקה הולכת וגוברת של תושבי האזור ליהדות.
בשנים 113-112 לפנה"ס, אידומיאה נכבשה על ידי יוחנן הורקנוס. תחת הנהגתו, גוירו האדומים והאזור סופח לממלכת החשמונאים.
האזור השתתף במרד בר כוכבא נגד השלטון הרומי (132 עד 136 לספירה). המרד הותיר יישובים רבים באזור הרוסים או נטושים, וחלק מתושביו עברו לגליל. האסטרונום והגאוגרף היווני קלאודיוס תלמי תיאר בכתביו את אדומיאה כאזור שומם, בהשוואה לצפיפות היחסית באזורים הצפוניים יותר של הארץ. עם זאת, במשך השנים התגלו עדויות לכך שהישוב היהודי באזור שרד גם לאחר המרד.
ההיסטוריה של ההתיישבות בדרום ההר > פריחה יהודית בתקופת המשנה והתלמוד

פריחה של דרום הר חברון התרחשה בתקופת המשנה ובתקופת התלמוד (התקופה הרומית המאוחרת והתקופה הביזנטית). הן מהממצאים הארכאולוגיים הרבים שנמצאו באזור והן מכתבים בני אותה תקופה אנו לומדים על קהילות יהודיות גדולות שחיו ופעלו באזור. באותה התקופה, האזור הכולל את רכס ההרים והגבעות מדרום לחברון נודע בשם דרומא או דרומה. שם זה מוזכר בדברי חז"ל. גם אוסביוס השתמש במונח זה באונומסטיקון "ויש בדרומא כפר אחד גדול מאוד של יהודים נקרא עניה ט' מילין מחברון דרומה".
בספרו האונומסטיקון, זיהה אוסביוס את האתרים המוזכרים בתנ"ך ובברית החדשה עם יישובים בשטח כפי שהתקיימו בתקופתו, במאה הרביעית לספירה. בדרום הר חברון מזכיר אוסביוס שבעה יישובים יהודיים – כרמל, יוטה, ענים התחתונה, אשתמוע, רימון, תלה ועין גדי. הוא מזכיר גם שני כפרים נוצריים – יתיר וענים העליונה. אל האונומסטיקון מתוספים סקרי השטח והחפירות הארכאולוגיות בעשרות השנים האחרונות המלמדים על קהילות רבות באזור שלא הוזכרו בחיבורו של אוסביוס, לדוגמה העיירה הגדולה סוסיא עם בית הכנסת והפסיפסים המפוארים שבה, דבר אשר לא מאפשר ספק ביהדותה של סוסיא.
במאה ה-9 מסתיים פרק זה בחיי היהודים באזור דרום הר חברון. כל הקהילות הגדולות של תקופת המשנה והתלמוד נעלמות, ואת מקומם של בתי הכנסת תופסים מסגדים ועמם אוכלוסייה חדשה – המוסלמים, ייתכן שיהודי הדרום ברחו מפני כיבושי האסלאם, וייתכן שהתאסלמו כמו אוכלוסיות אחרות שנכבשו על ידו.[דרוש מקור]
ההיסטוריה של ההתיישבות בדרום ההר > לאחר הכיבוש המוסלמי

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
מאז הכיבוש המוסלמי נחלשה ההתיישבות היהודית באזור דרום הר חברון, ואת מקומה תפסה ההתיישבות המוסלמית. שבטים ערביים-בדואים שחיו במדבר והתפרנסו ממנו, מצאו שקל ביותר לשבת על ספר המדבר ולהשתמש במשאביו. העיר היהודית הגדולה ביותר באזור, סוסיא, ננטשה ונחרבה, לא במהלך של מלחמה וגירוש אלא בתהליך דמוגרפי טבעי. רבים מהיהודים התאסלמו, והגדילו בכך את ההתיישבות הערבית-אסלאמית. עד היום תופסים את עצמם רבים מערביי העיר יטא, בפרט בני חמולת מח'אמרה, כיהודים שהתאסלמו.
בימינו > יישובים פלסטיניים

נפת חברון היא הגדולה ביותר מבין נפות הרשות הפלסטינית ביהודה ושומרון ומספר תושביה עמד בשנת 2017 על כ-707 אלף.
היישובים הגדולים הם חברון (ערבית: אלח'ליל, העיר השנייה בגודלה בשטחי הרשות הפלסטינית), דאהרייה, חלחול, יטא, דורא, א-סמוע, בית-אומר, בני נעים, וח'רבת אל-ערוב, נמצאים בו גם מספר מחנות פליטים כאל-ערוב ואל-פוואר. באזור שמדרום לחברון ישנה אוכלוסייה בדואית גדולה יחסית.
נפה נוספת החולשת על צפון הר חברון ומזרחו היא נפת בית לחם. היישובים הגדולים בנפה זו הם בית לחם, בית ג'אלא, בית פג'אר, בית סאחור ואל-ח'דר. בנפה זו קיימים מספר מחנות פליטים, כדוגמת עאידה ודהיישה. בדואים גרים בעיקר במזרח הנפה, באזור מדבר יהודה.
פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.