stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
גיבתון לבן-כיפה

| גיבתון לבן-כיפה |
| --- | --- |
 גיבתון לבן-כיפה
מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: ציפורי שיר
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: גיבתוניים
סוג:: גיבתון
מין:: גיבתון לבן-כיפה
שם מדעי
 Emberiza leucocephalos ‏גמלין, 1771

גיבתון לבן-כיפה (שם מדעי: Emberiza leucocephalos) הוא מין של ציפור שיר במשפחת הגיבתוניים. הוא נפוץ ברצועת רוחב ארוכה, החל מאירופה במערב, דרך מרכז אסיה, הרי ההימלאיה ומונגוליה עד ליפן במזרח.
בישראל חורף נדיר ומקומי למדי בצפון הארץ, בין ינואר לאמצע פברואר, בעיקר בגליל ובגולן. נצפה לעיתים קרובות בלהקות מעורבות עם גיבתונים צהובים.
אטימולוגיה

שם הסוג Emberiza הוא מ-Embritz, גיבתון בגרמנית עתיקה. שם המין הספציפי leucocephalos הוא מיוונית עתיקה leukos, "לבנים", ו-kephalos, "ראש".
תיאור ושירה

גיבתון לבן-כיפה הוא ציפור מוצקה באורך 16–17.5 סנטימטר, עם מקור עבה של אוכלי זרעים. לזכר בלבוש קיץ כיפה ולחיים לבנים, מצח וגרון ערמוניים, וגב חום מפוספס בכבדות. הנקבה יותר פשוטה בצבעיה ומפוספסת יותר בחלקיה התחתונים. הניצוי הבלוי דומה לזה של גיבתון צהוב, רק כשכל הצהוב מוחלף בלבן. השירה והקריאות דומים לאלה של הגיבתון צהוב.
בית גידול

גיבתון לבן-כיפה מתקנן בחלק גדול של אסיה הממוזגת, נודד דרומה למרכז אסיה, צפון הודו ודרום סין בחורף. הוא נפוץ בשטחים פתוחים של שיחים או עצים מפוזרים, כולל שטחים מעובדים; אך יש לו העדפה גדולה יותר ליער פתוח (בדרך כלל אורנים) מאשר הגיבתון הצהוב הקרוב אליו. זהו מזדמן נדיר למערב אירופה, אך לעיתים קרובות חורף בצפון מזרח איטליה ובטוסקנה.
בית גידול > ניצוי של בן-כלאיים גיבתון לבן-כיפה × גיבתון צהוב

בני-כלאיים בין גיבתון לבן-כיפה וגיבתון צהוב מראים תערובת של תכונות.
יש ספק עם זכרים שנראים כגיבתונים לבני-כיפה טהורים המציגים שוליים ראשוניים צהובים. בעבר, בבריטניה, נחשבו אלה כבני-כלאיים בפוטנציה, ולא התקבלו על ידי ועדת הציפורים הנדירות הבריטית. עם זאת, מאז 2004, BBRC רואה בציפורים אלו מקובלות אם הן עומדות גם בתנאים הבאים:
קדמת העין חייבת להיות ערמונית, לא שחורה או אפורה
הגרון חייב להיות בעל צבע ערמוני נרחב, ללא פס שפם כהה או קו תת-שפם חיוור
פס הגבה צריך להיות ערמוני או אפור, אך לא לבן
אסור שיהיה צהוב על הראש, או בכל מקום אחר מלבד השוליים הראשוניים
תזונה וקינון

מזונו של גיבתון לבן-כיפה מורכב בעיקר מזרעים, אך הוא מאכיל את צעיריו בחרקים. הקן נמצא על הקרקע. בתטולה ארבע עד שש ביצים, עליהן סימנים דמויי שיער האופייניים לגבתונים.
הערות שוליים

↑  גיבתון לבן-כיפה באתר הרשימה האדומה של IUCN
↑  גיבתון לבן-כיפה, פורטל צפרות - אתר הצפרות הישראלי, באתר www.birds.org.il
↑  Jobling, James A. (2010). The Helm Dictionary of Scientific Bird Names. London, United Kingdom: Christopher Helm. pp. 145, 223. ISBN 978-1-4081-2501-4.
↑  British Birds 97(11):620–621
ביצי גיבתון לבן-כיפה בעלות הסימנים דמויי השיער האופיינים לסוג. אוסף מוזיאון טולוז
גשר החגורה היקרה

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  גשר קשת תחתית, גשר להולכי רגל, גשר אבן 
 מיקום:  סוג'ואו 
 מדינה:  הרפובליקה העממית של סין 
 הקמה ובנייה
 חומרי בנייה:  אבן 
 מידות
 אורך:  317 מ' 
 רוחב:  4.1 מ' 
 מידע טכני
 מפתחים:  53 
 קואורדינטות:  31°15′32″N 120°38′58″E﻿ / ﻿31.25888889°N 120.64952778°E﻿ / 31.25888889; 120.64952778
 he
 
גשר החגורה היקרה (בסינית: 寶帶橋, בפין-יין: Bǎo dài qiáo) הוא גשר קשת מאבן הממוקם בעיר סוג'ואו, שבמחוז ג'יאנגסו, סין. הגשר ממוקם בסמוך לנקודת החיבור של התעלה הגדולה עם אגם דאנטאי, כ-2.5 קילומטרים דרומית־מזרחית לעיר סוג'ואו.
הגשר נכלל ברשימת המונומנטים הלאומיים של סין משנת 2001.
היסטוריה

הגשר נבנה לראשונה בשנת 816 לספירה, בזמן שלטונה של שושלת טאנג. שמו של הגשר נגזר ממעשה המושל המקומי, וונג זונגצ'ו (Wang Zhongshu), שמכר את חגורתו במטרה לעזור במימון הגשר. מאז נבנה הגשר עוד מספר פעמיים. הגשר העומד כיום נבנה בשנת 1446, בזמן שלטונה של שושלת מינג.
ממדים

אורכו של הגשר הוא 317 מטרים ורוחבו 4.1 מטרים. קיימות בו 53 קשתות ורוחבן הממוצע 4.6 מטרים. שלוש הקשתות האמצעיות גבוהות מהאחרות כדי לאפשר לסירות המפרש של אותה תקופה בה נבנה, לעבור תחתיו.
ראו גם

גשר אבנט הירקן
אדריכלות סינית
אדריכלות שושלת סונג
הערות שוליים

1 2  Needham, Volume 4, 174
גסטון גאודיו

| --- | --- |

 לידה:  9 בדצמבר 1978 (בן 45) טמפרליי, פרובינציית בואנוס איירס, ארגנטינה
 מדינה:  ארגנטינה
 מקום מגורים:  בואנוס איירס 
 גובה:  1.75 מטר
 יד חובטת:  ימין
 פעילות כמקצוען:  1996–2011–2011 
 סה"כ פרסים שצבר:  6,066,156 דולר אמריקאי 
 יחידים
 מאזן קריירה:  270–196 
 דירוג שיא:  5 (25 באפריל 2005)
 זכיות בטורנירים:  8
 זוגות
 מאזן קריירה:  26–39 
 דירוג שיא:  78 (14 ביוני 2004)
 זכיות בטורנירים:  3
 שיאי גראנד סלאם
 זכיות 1
 אליפות אוסטרליה הפתוחה:  סיבוב שלישי (2003, 2005, 2006)
 אליפות צרפת הפתוחה:  זכייה (2004)
 וימבלדון:  סיבוב שני (2002, 2006)
 אליפות ארצות הברית הפתוחה:  סיבוב שלישי (2002, 2006)
 
גסטון נורברטו גאודיו (ספרדית: Gastón Norberto Gaudio; נולד ב-9 בדצמבר 1978) הוא טניסאי ארגנטינאי שבשנת 2005 דורג במקום החמישי בדירוג ה-‏ATP. הישגו הבולט ביותר בקריירה הוא הניצחון על גיז'רמו קוריה בגמר אליפות צרפת הפתוחה ("רולאן גארוס") בשנת 2004.
קריירה

גאודיו, יליד במפרליי שבפרובינציית בואנוס איירס, למד לשחק במרכז הטניס Temperley Lawn שבעיר הולדתו, ומאמנו הראשון היה רוברטו קארותרס. בילדותו שיחק גם כדורגל ורוגבי, אך לבסוף בחר בטניס על מנת לסייע להוריו שנקלעו לקשיים כלכליים.
גאודיו מיטיב לשחק על משטח חימר ונחשב לשחקן בעל יכולת לא צפויה, המסוגל להפגין רמת משחק גבוהה אך לא מצליח לשחק בה בעקביות.
שיחק בנבחרת ארגנטינה בגביע דייוויס בין 2001 ל-2003, ובסך הכל ב-9 מפגשים. מאזנו עומד על 13 ניצחונות ו-3 הפסדים.
גאודיו פרש מטניס מקצועני ב-30 באוגוסט 2011.
הישגים > הישגי גראנד סלאם

| תחרות | 2006 | 2005 | 2004 | 2003 | 2002 | 2001 | 2000 | 1999 | זכיות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| אליפות אוסטרליה הפתוחה | סיבוב שלישי | סיבוב שלישי | סיבוב שני | סיבוב שני | סיבוב שלישי | סיבוב ראשון | סיבוב ראשון | - | 0 |
| אליפות צרפת הפתוחה | סיבוב רביעי | סיבוב רביעי | זכייה | סיבוב שלישי | סיבוב רביעי | סיבוב ראשון | סיבוב שני | סיבוב שלישי | 1 |
| אליפות וימבלדון | סיבוב שני | - | - | סיבוב ראשון | סיבוב שני | סיבוב ראשון | סיבוב ראשון | סיבוב ראשון | 0 |
| אליפות ארצות הברית הפתוחה | סיבוב שלישי | סיבוב ראשון | סיבוב שני | סיבוב ראשון | סיבוב שלישי | סיבוב ראשון | סיבוב ראשון | סיבוב ראשון | 0 |
| גביע המאסטרס |  | חצי גמר | סיבוב ראשון | - | - | - | - | - | 0 |
הישגים > טורנירי יחידים

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
| תאריך | תחרות | יריב בגמר | תוצאה |
| 22 באפריל 2002 | ברצלונה, ספרד | ספרד אלברט קוסטה (ספרד) | 6-4 6-0 6-2 |
| 29 באפריל 2002 | מיורקה, ספרד | פינלנד ירקו ניימינן (פינלנד) | 6-3 6-2 |
| 24 במאי 2004 | אליפות צרפת הפתוחה | ארגנטינה גיז'רמו קוריה (ארגנטינה) | 0-6 3-6 6-4 6-1 7-6 |
| 31 בינואר 2005 | ויניה דל-מאר, צ'ילה | צ'ילה פרננדו גונסאלס (צ'ילה) | 6-3 6-4 |
| 27 בפברואר 2005 | בואנוס איירס, ארגנטינה | ארגנטינה מריאנו פוארטה (ארגנטינה) | 6-4 6-4 |
| 1 במאי 2005 | אסטוריל, פורטוגל | ספרד טומי רוברדו (ספרד) | 6-1 2-6 6-1 |
| 4 ביולי 2005 | גשטאט, שווייץ | שווייץ סטניסלס וורינקה (שווייץ) | 6-4 6-4 |
| 31 ביולי 2005 | קיצבהייל, אוסטריה | ספרד פרננדו ורדסכו (ספרד) | 2-6 6-2 6-4 6-4 |
2000: שטוטגרט (הפסיד לפרנקו סקילארי)
2001: ויניה דל-מאר (הפסיד לגיז'רמו קוריה)
2002: גשטאט (הפסיד לאלכס קורצ'ה)
2004: ברצלונה (הפסיד לטומי רוברדו)
2004: בסטאד (הפסיד למריאנו זבאלטה)
2004: שטוטגרט (הפסיד לגיז'רמו קאנאס)
2004: קיצבהייל (הפסיד לניקולאס מאסו)
2005: שטוטגרט (הפסיד לרפאל נדאל)
הישגים > טורנירי זוגות

2004: ויניה דל-מאר (עם חואן איגנסיו צ'לה)
2004: אסטוריל (עם חואן איגנסיו צ'לה)
2006: שטוטגרט (עם מקס מירני)
דובון הקורים

| דובון הקורים |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: פרוקי-רגליים
מחלקה:: חרקים
סדרה:: פרפראים
תת־סדרה:: Glossata
משפחה:: דובוניים
סוג:: Ocnogyna
מין:: דובון הקורים
שם מדעי
 Ocnogyna loewii ‏Zeller, 1846

דובון הקורים (שם מדעי: ocnogyna loewii) הוא מין של עש ממשפחת הדובוניים. דובון הקורים הוא הנציג היחיד של סוגו בישראל. שם המין נקרא על שם חוקר החרקים הגרמני הרמן לואי (אנ'). למין תפוצה פליארקטית רחבה בעיקר ביבשת אסיה הכוללת שלושה תת-מינים.
מקור השם

המין נקרא דובון בשל הפלומה השעירה שמכסה את גופו של הזחל. גם השם מדעי של המשפחה הנגזר מיוונית משמעותו דוב והקורים נקראים על שם הקורים אותם טווה העש מעל העשבים בהם הוא מתפתח.
מאפיינים

אורכו של העש מגיע ל-2 סנטימטרים ומוטת הכנפיים מגיעה ל־3.5 סנטימטרים. הזכרים מעופפים ואילו הנקבות חסרות יכולת תעופה. צבע הגוף חום והזכר בעל מחושים מנוצים רחבים מאוד ועל עורפו אדרת שיער פלומתית.
רבייה

הנקבה מטילה מאות ביצים בצבע ירוק ומצמידה אותן לאבנים ועלים. הזחל בוקע מהביצה בחודש דצמבר. שערותיו של הזחל בתחילה הן בצבע שחור ועם ההתבגרות צבען הוא אדום-חום ואורכו עד 3.5 סנטימטרים. הזחלים חים יחד תחת יריעת קורים לבנים הנמצאת בין העשבים. הזחלים ניזונים מצמחים ממשפחות המצליבים, המורכבים והפרפרניים. הזחל מתגלם מתחת לאדמה או תחת אבנים ובסתיו העש הבוגר בוקע מהגולם.
לקריאה נוספת

פנחס אמתי, מדריך החרקים בישראל לילדים ולנוער. עמודים 56–57. מודן הוצאה לאור, 2006 .
גסטון ביוט

| --- | --- |

 לידה:  10 בפברואר 1875 סומוואל, הרפובליקה הצרפתית השלישית צרפת 
 פטירה:  23 במאי 1940 (בגיל 65) איפר, בלגיה בלגיה 
 מדינה:  צרפת 
 השכלה:  האקדמיה הצבאית סן-סיר 
 צאצאים:  Pierre Billotte 
 השתייכות:  צבא צרפת 
 תקופת הפעילות:  1896–1940 (כ־44 שנים)
 דרגה:  גנרל הצבא 
 תפקידים בשירות
 מפקד דיוויזיית הלבנט ה-2   מפקד הדיוויזיה ה-10   מפקד הדיוויזיה הקולוניאלית ה-3   מפקד הצבא הצרפתי בהודו-סין הצרפתית   מפקד קבוצת הארמיות הראשונה
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם הראשונה  מלחמת העולם השנייה 
 עיטורים
 צלב גדול של לגיון הכבוד  מדליית הפציעה בקרב  מדליה להנצחת מלחמת 1914-1918  Médaille commémorative de Syrie-Cilicie  מפקד במסדר המלכותי עלווי  מדליה קולוניאלית  מפקד במסדר הכתר של איטליה  צלב הכסף של וירטוטי מיליטארי  צלב המלחמה 1914–1918  קצין גבוה במסדר התהילה התוניסאי  קצין גבוה במסדר הכתר הבלגי  צלב המלחמה הבלגי  אביר במסדר המלכותי של קמבודיה 
 
גסטון אנרי ביוט (בצרפתית: Gaston Henry Billotte;‏ 10 בפברואר 1875 – 21 במאי 1940) היה גנרל צרפתי במלחמת העולם השנייה.
ביוגרפיה > ראשית חייו

ביוט נולד ב-10 בפברואר 1875 בסומוואל שבמחוז אוב בחבל שמפאן-ארדן בצפון צרפת. לאחר שסיים את האקדמיה הצבאית סן-סיר, בשנת 1896, הצטרף לצבא הצרפתי. הוא נשלח לטונקין ולסין, ולאחר מכן הוא חזר לצרפת ולמד בבית הספר למלחמה (מחזור 1907–1909). הוא חזר לטונקין כמפקד גדוד בשנים 1911 עד 1913, לאחר מכן למרוקו עד 1915 במסגרת חיל הכיבוש.
ביוגרפיה > מלחמת העולם הראשונה

כלוטננט-קולונל בשנת 1915, הוא הוצב במפקדה הכללית, ראש המדור החיצוני של זירת המבצעים (TOE). הוא הועלה לדרגת קולונל ב-1916 ומונה לראש המשרד השלישי של הקבוצה הקדמית. בשנת 1918 פיקד על גדוד חי"ר ונפגע בגז חרדל בקמלברג.
ביוגרפיה > תקופת בין המלחמות

אחרי המלחמה, בין אפריל 1919 לדצמבר 1920, הוא היה חלק מהמשלחת הצבאית הצרפתית בפולין במהלך מלחמת רוסיה–פולין ב-1920. פולין מינתה אותו למח"ט בצבאה. הוא הועלה לדרגת ז'נרל דה בריגדה של הצבא הצרפתי ביולי 1920.
בין פברואר ליוני 1921, הוא היה מפקד חטיבת הרגלים הראשונה של תוניסיה, ומיוני 1921 לנובמבר 1924, הוא היה מפקד דיוויזיית הלבנט השנייה. לאחר מכן ערך מסע במרוקו במשך כמעט שנה בשנים 1925–1926 במהלך מלחמת הריף.
באפריל 1927 הוא הועלה לדרגת ז'נרל דה דיוויזיה, והוצב במפקדת הכוחות הקולוניאליים. בדצמבר 1927, הוא קיבל את הפיקוד על דיוויזיית הרגלים ה-10 ולאחר מכן במאי 1929 מונה למפקד דיוויזיית הרגלים הקולוניאלית השלישית. ב-1930 מונה למפקד כוחות הצבא הצרפתי בהודו סין, וב-1937 מונה למפקד הצבא באזור פריז.
ביוגרפיה > מלחמת העולם השנייה

בשנת 1940, לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה הועמד ביוט בראש קבוצת הארמיות הראשונה של הצבא הצרפתי, שלה היה כפוף אף חיל המשלוח הבריטי. קבוצה זו נועדה להגן על גבול צרפת במקום שבו הפסיקה בניית קו מאז'ינו, דרומית לגבול הבלגי. תוכנית המערכה הצרפתית דרשה תזוזה של הארמיות צפונה, אל תוך בלגיה והולנד, ומפגש עם הגרמנים על אדמת בלגיה.
עם תחילת המערכה על צרפת, ב-10 במאי 1940 הבקיע השריון הגרמני מבקע עמוק בעורף קבוצת הארמיות של ביוט שנעה כמתוכנן אל תוך בלגיה, והצליח לחדור דרך יער הארדנים ומשם מערבה, בתנועת כיתור שאיימה לכתר את קבוצת הארמיות בשטח בלגיה.
ב-19 במאי נפצע ביוט קשה בתאונת דרכים, בדרכו מפגישה עם מפקדי הצבא באיפר. הוא מת מפצעיו ב-21 במאי.
בנו הוא איש הצבא והפוליטיקאי הצרפתי פייר ביוט.
גנרל ביוט (רכוב על סוס) סוקר את חיילי חיל המצב בהאנוי ב-5 בנובמבר 1930.
ג'ון פורסטר

בלתזר יוהנס פורסטר (Balthazar Johannes Vorster‏; 13 בדצמבר 1915 - 10 בספטמבר 1983), הידוע יותר כג'ון פורסטר או בי. ג'יי. פורסטר, היה ראש ממשלת דרום אפריקה בין 1966 ל-1978, ונשיא המדינה בין 1978 ל-1979. אף על פי שגם הוא כקודמיו דבק בשימור ממשל האפרטהייד, מדיניות החוץ שלו הייתה פרגמטית יותר ושאפה לשפר את קשרי ממשלת המיעוט של דרום אפריקה עם שכנותיה, בעיקר עם פורטוגל תחת שלטונו של אנטוניו דה אוליביירה סלזאר ועם רודזיה לאחר שזאת האחרונה השיגה עצמאות מהאימפריה הבריטית ונאבקה לשמר את ממשלת המיעוט הלבן בתוכה.
פורסטר היה לאומן אפריקאנרי עוד מצעירותו ובמהלך מלחמת העולם השנייה אף הצטרף לארגון לאומני פרו נאצי שהתנגד לבריטניה. בתקופת כהונתו בתפקיד שר המשפטים התרחש משפט ריבוניה, שבמהלכו נשלח נלסון מנדלה, לצד עוד מספר פעילים פוליטיים מתנגדי-אפרטהייד למאסר. שלטון האפרטהייד בדרום אפריקה הגיע לשיא קיצוניותו בעת כהונתו של פורסטר, כאשר הוצאו לפועל חקיקות להפרדה גזעית מלאה והרחקת כל הלא-לבנים או מתנגדי האפרטהייד הלבנים מתפקידים ציבוריים ודעת הקהל העולמית פנתה עם הזמן נגד ממשל המיעוט הקיים בדרום אפריקה. הרג הפעיל מתנגד האפרטהייד סטיב ביקו בשנת 1977 עורר התנגדות בינלאומית נרחבת למשטר האפרטהייד בדרום אפריקה.
במהלך כהונתו פותחה תוכנית הגרעין של דרום אפריקה אשר נעשתה בשיתוף פעולה סמוי עם מדינת ישראל. כמו כן, במטרה לשמור על יציבות שלטון המיעוט, דרום אפריקה תחת פורסטר התערבה במלחמת הסבך הרודזי כמו גם במלחמת האזרחים באנגולה, שהייתה למעשה למלחמה בין דרום אפריקה לקובה על שטחה של אנגולה לאחר שזאת השיגה עצמאות מהאימפריה הפורטוגזית שקרסה לנוכח הדה-קולוניזציה של אפריקה. בשנת 1978 ירד מראשות הממשלה עקב שערוריית שחיתות שלטונית בה היה מעורב שנגעה למעבר תקציבים ממשלתיים רחבי ידיים למלחמת תעמולה בעד משטר האפרטהייד.
ביוגרפיה > שנותיו הראשונות וקריירה מוקדמת

פורסטר נולד בג'יימסטאון שבפרובינציית הכף המזרחי, איחוד דרום אפריקה, שהיה למושבה של האימפריה הבריטית. ג'ון היה הבן ה-13 מבין 14 של חקלאי מגדל כבשים מצליח ממוצא אפריקאנרי. באותה העת הכף המזרחי היה תחת החסות האדמיניסטרטיבית הישירה של פרובינציית כף התקווה הטובה. פורסטר החל ללמוד בבית הספר החקלאי ספיטסקוף בעיר ויטנהאג' ברובע ג'יימסטאון, לפני שהמשפחה עברה לסטרקסטרום, שם המשיך את לימודיו בבית הספר עד לסיום הלימודים. לאחר שסיים את לימודיו בבית הספר למד פורסטר משפטים באוניברסיטת סטלנבוש, שם היה מעורב מאוד בחיים הפוליטיים. במהלך לימודיו שימש יושב ראש אגודת הדיבייט, סגן יושב ראש מועצת הסטודנטים ומנהיג החטיבה הצעירה של המפלגה הלאומית, אשר באותה העת הייתה בכוח במסגרת ממשל ג'יימס ברי מוניק הרצוג. הוא השלים את לימודיו בשנת 1938 ושימש מתמחה של נשיא מחלקת הקייפ בבית המשפט העליון של דרום אפריקה. כעבור זמן קצר החל לעסוק בעריכת דין, תחילה בפורט אליזבת ולאחר מכן בויטווטרסראנד.
ביוגרפיה > מלחמת העולם ולאחריה > שירות "משמר עגלות השוורים"

עם פרוץ מלחמת העולם השנייה בספטמבר 1939 גברה מעורבותו של פורסר בפוליטיקה המקומית. החלטתו של הפרלמנט של דרום אפריקה להצטרף למלחמה לצד בעלות הברית קוממה את הלאומנים האפריקאנרים (כמו שקרה גם במהלך מלחמת העולם הראשונה, כאשר התגובה לצידוד הממשלתי עם בריטניה הייתה פרוץ מרידת מאריץ), שלא ראו בעין יפה את חיבורה של ארצם לממלכה המאוחדת, אויבתם משכבר, ורבים מהם קיוו לניצחון גרמניה הנאצית (יותר בשל איבתם לאנגלים מאשר בשל אהדתם לאידאולוגיה של הנאציונל-סוציאליזם). פורסטר הצטרף לארגון פרו-נאצי קיצוני בשם Ossewabrandwag ("משמר עגלות השוורים") (אנ'), אשר פעל לסיכול מעורבותה של דרום אפריקה במלחמה. הארגון, שריכז פעילותו בעיר בלומפונטיין, השתמש באמצעים אלימים ואף הוציא לפועל מרידה ביוהנסבורג.
פורסטר מונה למנהיג של ארגון לאומני אנטי-בריטי אפריקאנרי בנוסף להיותו יו"ר מועדון הרוגבי פארק. הוא היה מעורב בעימות עם איחוד הרוגבי של הכף המזרחי, שלטעמו פעל בעד הממשלה הקיימת שצידדה עם בריטניה במלחמה. באוגוסט 1940 הוא מונה למנכ"ל "משמר עגלות השוורים" בכף המזרחי, ובכך הפך למבוקש מטעמה של הממשלה הדרום-אפריקאית הקיימת. בשנת 1942 הוכנס למחנה מעצר בשל פעילותו הפוליטית. עם שחרורו בשנת 1944 המשיך בפעילותו בשורות המפלגה הלאומית, אשר החלה ליישם את מדיניות האפרטהייד בשנת 1948. כשהסמכות ההנהגתית של "משמר עגלות השוורים" הייתה מבוזרת, מנהיג התנועה יוהנס ואן רנסבורג דחק באנשיה להצטרף למפלגת האפריקאנרים הלאומית, שהונהגה על ידי ניקולאס הבנגה. עוד קודם לכן החל סכסוך פנימי עמוק בין חברי התנועה לבין המפלגה הלאומית מכדי שהראשונה תחזור למפלגה הלאומית, ועל כן פעל רנסבורג להתאחד עם המפלגה האפריקאנרית שהייתה בקשרים טובים יותר עם חברי תנועת "משמר עגלות השוורים".
לדבריו של פורסטר מאוחר יותר על האירועים בשנת 1946, אמר האחרון: ”הייתי מוטרד מאוד מהקרע בין "משמר עגלות השוורים" לבין מה שהיא נכון להיום מפלגת הרניגדה הלאומית (המפלגה האפריקאנרית). שוחחתי עם הנס ואן רנסבורג על כך במשרדי "משמר עגלות השוורים" בבניין סנלם בפרטוריה. הוא הרגיש כמוני והוא טען כי ישנה רק דרך אחת להתמודד עם הקרע הזה והיא שחברי "משמר עגלות השוורים" יצטרפו למפלגת האפריקנרים וכי [ניקולאס] הבנגה יגיע להסכמה עם ד"ר מאלאן, מנהיג המפלגה הלאומית. הבנו שזה בלתי אפשרי ש"משמר עגלות השוורים" יגיע להסכמה כלשהי עם מאלאן לנוכח כל מה שאירע בעבר. הדרך היחידה להגיע שוב לאחדות תהיה ש"משמר עגלות השוורים" ישקיע את כל אנשיו במפלגת האפריקאנרים.”
ביוגרפיה > מלחמת העולם ולאחריה > פעילות פוליטית מוקדמת

פורסטר הצטרף למפלגת האפריקנרים (AP), שלוחה של פילוג המפלגה הלאומית שהוקמה עוד בשנת 1940. מפלגת האפריקנרים קיימה קונגרס בשנת 1947 בברקפאן, ושוב בשנה הבאה, שני הקונגרסים אורגנו על ידי פורסטר ואשתו. הוא היה מועמד המפלגה לבחירות בשנת 1948 בנטאל (פרובינציה), אך בגלל קשריו עם ה"משמר עגלות השוורים" והתנגדויותיו של דניאל פרנסואה מאלאן (יו"ר המפלגה הלאומית), הוא נאלץ לעמוד כעצמאי במטרה לא לפלג את קולות המפלגה האפריקאנרית והמפלגה הלאומית ואת הקשרים ביניהן. פורסטר הפסיד לאלפרד ארנסט טרוליפ מטעם המפלגה המאוחדת האפריקנרית. פורסטר הפסיד בבחירות מכיוון שהוא החל בקמפיין עצמאי זמן קצר לפני הבחירות עצמן. הפוליטיקאי מטעם המפלגה הלאומית הנדריק פרוורד כתב דרך עיתונים למצביעי המפלגה הלאומית שלא לתמוך במועמדות העצמאית של פורסטר. בהמשך התנצל בפני פרוורד על הצעד בפני פורסטר.
המפלגות האפריקנריות והלאומיות התאחדו בשנת 1951, תחת הנהגתו של מאלאן שהמשיך לכהן בתור ראש ממשלת דרום אפריקה עד שנת 1954. פורסטר רצה לעמוד להנהגת המפלגה הלאומית בבחירות לנציגות הפרלמנט מטעם העיר ברקפאן (פרובינציית טרנסוואל, היום חאוטנג). כאשר הבחירות לראשות העיר הגיעו בשנת 1953 שוכנע על ידי חבר המפלגה יוהאנס דה קלרק (אביו של פרדריק וילם דה קלרק) להתמודד עבור העיר נייג'ל השכנה, בה הוא זכה. לאחר שנבחר והצטרף לפרלמנט, פורסטר החל להשתתף בישיבות הפרלמנטריות בקייפטאון. פורסטר היה חבר בפרלמנט לאורך תקופת כהונתם של דניאל פרנסואה מאלאן, יוהאנס סטריידום והנדריק פרוורד. מבקריו נהגו להזכיר את התחמקותו משירות צבאי במהלך מלחמת העולם ואת תמיכתו בנאצים. תשובתו של פורסטר למבקריו הייתה כי למד להאמין במערכת הפרלמנטרית. פורסטר עם הזמן קיבל את הגרסה האנגלית של שמו יוהנס; ג'ון, ונהג לכתוב את שמו בצורה הזאת במשך רוב חייו.
ביוגרפיה > שר המשפטים > מחויבות לחלוקת הרשויות

פורסטר מונה לשר המשפטים על ידי פרוורד באוגוסט 1961. מינויו הגיע בעקבות אירועים משמעותיים במדינה: הטבח בשארפוויל התרחש במרץ בשנה הקודמת, והקונגרס הלאומי האפריקני הוצא מחוץ לחוק זמן קצר לאחר מכן כחלק מהמעבר לממשל אפרטהייד. תנועות השחרור של השחורים בדרום אפריקה קיבלו אז את ההחלטה לסיים את מדיניות ההתנגדות הלא אלימה, ופתחו במסעות חבלה. מינויו של פורסטר התקבל בבהלה מהעיתונות האנגלית, שהעלתה את הימים בהם דחה את הפוליטיקה הדמוקרטית הפרלמנטרית בעת שיתף פעולה עם ה"משמר עגלות השוורים" כמבשר על העתיד לבוא. בתגובה לשאלה כיצד ינהל את משרד המשפטים שלו, באחד מנאומיו הראשונים, בפני קהל בבלומפונטיין, אמר פורסטר כי הוא מאמין בחופש הביטוי, בזכות להתארגנות פוליטית ובזכות למחאה, אם כי במסגרת תנאים:
אלה שלוש זכויות בלתי ניתנות לערעור אשר לתושבי דרום אפריקה צריכים להיות. אני מבקש להודיע כאן שאני רואה חובתי להגן על זכויות אלה - אך לא בלי הכשרה. הזכות לחופש הביטוי חייבת להיות עם משמעת ואחריות. אנשים חייבים להתכנס במקומות לגיטימיים ולהיות בעלי מטרות לגיטימיות. וכאשר יש מחאות, אלה חייבות להתנהל בכבוד [...] אם נדרש ממני שאקטין את זכויות חופש הביטוי, האסיפה והמחאה במסגרת החקיקה הקיימת, אז אעשה זאת בעל כורחי, אך בנחישות מכיוון אני אדע שזה חיוני.
בניסיון להרגיע את החששות בנוגע למחויבותו לפוליטיקה פרלמנטרית, הוסיף פורסטר כי הוא מאמין במערכת משפט חופשית ועצמאית, בשיתוף פעולה בין כל הגורמים המשפטיים, ונשבע כי ייצא מגדרו לעבוד עם הלשכה המשפטית ולשמור על הפרדת הרשויות. בסוף הנאום טען באופן מכריע, כי יחסל את מה שכינה "הסרטן הגדול" של דרום אפריקה "לבנים שהתרברבו בקרב קהילות שחורים". נאמן לדבריו, הוא חתם על שורה של פקודות איסור, תוך שהוא משתמש בבסיסו בחוק דיכוי הקומוניזם, ואסר על פעילותם של הליברלים פטריק דאנקן וג'וזף נקאטלו, סגן יו"ר המפלגה הליברלית של הכף. כאשר באוקטובר 1961 פעיל המאבק באפרטהייד אלברט ג'ון לוטולי זכה בפרס נובל לשלום, פורסטר סירב לאפשר לו לנסוע לאוסלו שבנורווגיה כדי לקבל את פרסו. ביום הכרזת הפרס הודיע פורסטר כי הממשלה שוקלת צעדים קשים "להגבלת חופש הביטוי והתנועה של גורמי התסיסה", אולם בסופו של דבר קיבל לותולי דרכון זמני בן עשרה ימים ללקיחת הפרס שלו באוסלו.
ביוגרפיה > שר המשפטים > פעולות תגמול לחבלות

בתגובה לכל ההתפתחויות הללו הגבירה הזרוע הצבאית של הקונגרס האפריקאי הלאומי את תוכניות החבלה מטעמה. ב-21 בנובמבר התרחשו התפרעויות קשות בעיר פארל, שלימים נקבעו כפועל הזרוע הצבאית של הקונגרס האפריקאי הלאומי. פורסטר השתמש באירועים כדי להצדיק את עמדתו. ב-30 בדצמבר 1962, בסקירת השנה שחלפה, העיתון "סאנדיי טיימס" כינה את פורסטר ל"איש השנה החזק", באומרו כי הכניס 18 אנשים למעצר בית, השתיק 103, רשם 437 אנשים כקומוניסטים והוציא את החוק מחוץ לחוק. הקונגרס הלאומי אסר על פעילות עיתון הניו אייג' ואסר על ישיבות על מדרגות בניין העירייה של יוהנסבורג. ועדת סנימן לחקירת הפרעות בפארל, שהוגשה בבית האספה הלאומית ב-21 במרץ 1963, מצאה כי ההפרות נעשו על ידי הקונגרס הלאומי האפריקאי, וכי הארגון פועל במטרה להפיל את הממשלה ולהחליפה במדינה דמוקרטית סוציאליסטית אפריקאית. המפקח הכללי של כוחות המשטרה המליץ לממשלה לנקוט בפעולה "כדי להשיב את אמונם של השחורים" במדינה "כדי להגן עליהם". פורסטר אישר את ההמלצות, והצעת החוק לתיקון כללי בחקיקה משנת 1963 התקבלה בפרלמנט עוד באותו יום.
פורסטר ביקש מחברו משכבר ימי הפעילות ב"משמר עגלות השוורים", הנדריק ואן דן ברג, לעמוד בראש משטרת הביטחון. הוא הסכים בתנאי שיינתן לו הכוח להסדיר את היחידה מחדש. הוא נכנס לתפקידו ב-14 בינואר 1963. כדי להקל על עבודתו של ואן דה ברג, חשף פורסטר ב-23 באפריל את חוק תשעים הימים, מהדורה מחודשת של הצעת החוק לתיקון הכללי והחקיקה הקשה ביותר שהוכנסה עד כה, שאפשרה לעצור אנשים למשך 90 יום מבלי להרשיע אותם משפטית. חקיקה זאת גם סגרה פרצות בהצעת החוק הקודמת, ואיפשר לשר לכלוא אנשים ללא משפט, גם לאחר שריצו מאסר בפועל. הוועדה המיוחדת לאו"ם בנושא האפרטהייד קיימה פגישה דחופה לדון בהשלכות הצעת החוק, וב-24 באפריל "טיימס לונדון" תיאר את הצעת החוק כ"פיסת אכזריות מנהיגותית ואכזרית". לשכת עורכי הדין ביוהנסבורג הזהירה כי החקיקה תבטל את שלטון החוק במדינה.
ב-12 ביוני פורסטר אמר לפרלמנט כי הקונגרס הלאומי האפריקאי הושמד, וכי ארגונים מתנגדי-אפרטהייד שונים עומדים בפני גורל דומה. לדבריו, 126 בני אדם הורשעו מאז העברת חוק החבלה, כולם נכלאו למשך שמונה שנים לפחות; כי 511 אנשים ממתינים למשפט; 124 חברי הקונגרס הלאומי האפריקאי הורשעו ברצח ו-77 היו בתהליך קיום משפט; וננקטה פעולה נגד 670 אנשים שהמשיכו להיות חברים בארגונים אסורים. לדבריו, 3,246 חברי הארגונים החבלנים נעצרו עד 5 ביוני. לפי פורסטר, פעולות אלה היו אפשריות הודות לסמכות הממשלה. פורסטר וואן דן ברג הפנו בהמשך את תשומת ליבם לארגון החבלנים ANC ולמפלגה הקומוניסטית של דרום אפריקה. דרך הפעילות המשטרתית היו סוכנים שחדרו לארגונים החבלנים.