משבר תקופת הברונזה המאוחרת
גורמים אפשריים למשבר > הגירות גויי הים

כבר בתקופת המשבר עצמה, תעודות עתיקות טענו שגורם מרכזי היו פלישות צבאיות והגירות של עמים וקבוצות אתניות, שמספרם וזהותם המדויקים אינם ברורים, אשר באו בספינות מן הים, ושמוצאם לפי רמזים שונים במקומות כלשהם במרחב האגאי, ואולי אף ממערב לו. קבוצות כאלו נקראות כיום בשם הקיבוצי המודרני "גויי הים".
מן התעודות והממצאים הארכאולוגיים מצטייר כי הגל המרכזי של הגירת גויי הים הגיע מיוון, ולהצעת הארכאולוג הישראלי מאוניברסיטת חיפה אסף יסעור-לנדאו חצה את מצר הדרדנלים לאנטוליה, בסוף המאה ה-13 או בראשית המאה ה-12 לפנה"ס. לאחר מכן התקדם הגל לכיוון דרום ומזרח, לאורך החוף המערבי והדרומי של אנטוליה. כמקובל בספנות התקופה, הספינות שטו ככל הנראה בעיקר לאורך החוף, וייתכן שאף הועלו לחוף מדי לילה לצורך חנייה. ייתכן שאוכלוסיות בלתי-לוחמות, ובכללן ונשים וילדים, התקדמו במקביל על היבשה, ברגל ואף בעגלות מטען רתומות לשוורים, כמתואר בתבליטים המצריים במדינת האבו. מודל אפשרי שהוצע על-ידי חוקרים הוא מסע המלחמה של אלכסנדר הגדול, כשמונה מאות שנה מאוחר יותר, לכיבוש אסיה הקטנה ומישור החוף המזרחי עד מצרים, אשר התקדם במקביל בצבא יבשתי ובצי לאורך החוף.
מן התעודות ותיארוכי החורבנות מצטייר כי גל מרכזי זה הגיע לאזור האימפריה החתית, סוריה וקפריסין בשנות ה-90 וה-80 של המאה ה-12 לפנה"ס, ואולי המשיך להתקדם דרומה לאורך מישור החוף של לבנון וכנען, אם כי אין עדויות ברורות למעברו באתרי החוף הפיניקי. גל זה הגיע למצרים בשנת 1177 לפנה"ס, בתקופת מלכותו של רעמסס השלישי, אשר מייחס לגויי הים את החרבת האימפריה החתית, ממלכת אלשיה הקפריסאית וערים בסוריה. רעמסס השלישי טוען בתעודות המצריות שהנחיל לגויי הים תבוסה קשה.
עם זאת, כמעט כל התעודות המזהות את גויי הים נמצאו במצרים בלבד. התעודה הלא-מצרית היחידה הנוקבת במפורש בשם אחד מהם היא המכתב ששלח המלך החתי למלך אוגרית, לדעת זינגר המלכים האחרונים שופילוליומש השני לעַמִּוּרַפִּי. במכתב זה דורש המלך החתי מידע על "האויב, עם הסיקילה, החי בספינות", שאולי מתייחס לעם מגויי הים המכונה "תֶ'כֱּר" או "שקלש" בכתובות המצריות. עוד דורש המלך החתי במכתב זה לראיין אדם בשם איבנדושו, אשר שהה תקופה מסוימת בשבי הסיקילה. לא ידוע אם ריאיון זה אכן נערך לבסוף. התייחסויות מעורפלות יותר בכמה מן התעודות האחרות מן האימפריה החתית, אוגרית ואלשיה מדברות על "האויב" או "ספינות אויב".
נימוק נפוץ לייחוס רבים מן החורבנות לגויי הים הוא גילוי קדרות בסגנון אגאי בשכבה שמיד מעל לשכבת החורבן. ואולם זוהי ראיה נסיבתית בלבד, שכן ייתכן שמחריבי העיר לא התיישבו בה, ושהמתיישבים נכנסו לעיר חרבה. לדעת פינקלשטיין ויסעור-לנדאו, התיישבות הפלשתים באתרי מישור החוף הדרומי בכנען – תל לכיש, אשקלון, אשדוד ועקרון – התרחשה עשרות שנים לאחר שאתרים אלו הוחרבו בראשית המאה ה-12. מכך עולה שהיא השתייכה לגל הגירה מאוחר יותר, ולא ניתן להסיק ממנה בוודאות שהמחריבים היו פלשתים או מגויי הים.
חוקרים רבים כיום מעריכים שכתובות רעמסס השלישי מגזימות בהשפעתם של גויי הים, ורואים בהם סימפטום למשבר יותר מאשר הגורם לו. מקומות מוצאם של גויי הים אינם ידועים בוודאות, ואזורים שונים וקבוצות אתניות רבות הוצעו במחקר, משיקולים בלשניים והיסטוריים. זינגר הציע שהפלסת/פלשתים היו אטרוסקים, ואחרים הציעו שהם באו מיוון, מכרתים או מאנטוליה. מוערך שגויי הים היו ערב רב של שודדי-ים, ספנים, לוחמים חסרי-זכויות, שכירי-חרב, מורדים, פליטים וצמיתים מנוצלים, שאיבדו את מקור מחייתם כתוצאה מן התנאים הכלכליים והמדיניים הקשים בתקופתם. כמו כן מוערך שגלי ההגירה גרמו לתגובת שרשרת שעקרה ממקומם עוד ועוד פליטים, למשל נאו-חיתים, ארמים ועברים, שהצטרפו לגלי ההגירה או החלו גלי הגירה חדשים.