stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מוזיקה כנסייתית
שירי חג

שירי חג (carols) הם על פי רוב בעלי אופי דתי, אם כי אינם קשורים בהכרח עם עבודת הקודש בכנסייה, ולעיתים קרובות נושאים אופי פופולרי. בימינו מיוצגת סוגה זו באופן בלעדי כמעט בשירי חג המולד, שירים לחגוג את הציפייה (Advent) בארבעת ימי ראשון שלפני חג המולד, וכן, במידה פחותה, שירי פסחא.
ראשיתה של מסורת שירי חג המולד הרחק בעבר, עוד במאה ה-13, אף כי שירי החג היו במקורם שירים קהילתיים, שזומרו במהלך חגיגות כגון הבאת הקציר ולא רק בחג המולד. רק במועד מאוחר יותר החלו לזמר שירי חג בכנסייה ולקשר אותם בפירוש לחג המולד. לפי המסורת, שירי החג היו מבוססים במקרים רבים על מהלכי אקורדים מימי הביניים, ואלה משווים להם את צלילם האופייני. אחרי כמה מן השירים, כמו "Personent hodie" ו-"Angels from the Realms of Glory" אפשר להתחקות ישירות עד לימי הביניים, והם בין היצירות המוזיקליות העתיקות ביותר שעודן מושרות בקביעות. במקומות רבים מקובלת עדיין מסורת הזמרים, הבאים בקבוצה אל הבית בערב חג המולד ומזמרים שירים לחג.
שירי החג איבדו מן הפופולריות שלהם לאחר הרפורמציה בארצות, שם זכו הכנסיות הפרוטסטנטיות למעמד של עליונות (אף כי רפורמיסטים נודעים כמו מרטין לותר חיברו שירי חג ועודדו את השימוש בהם בעבודת הקודש), אך שימרו את כוחם בקהילות כפריות עד להתחדשות העניין בהם במאה ה-19. הופעתם הראשונה בדפוס של God Rest Ye Merry, Gentlemen", "The First Noel", "I Saw Three Ships" "Hark the Herald Angels Sing התרחשה בחוברת "שירי חג מולד עתיקים ומודרניים" (1833) מאת ויליאם סנדיס. מלחינים כדוגמת ארתור סאליבן עזרו להשיב את שיר החג אל תפארתו הקודמת, ותקופה זו היא שהביאה לעולם חביבי-קהל כמו "Good King Wenceslas" ו-"It Came Upon the Midnight Clear", שיר מניו אינגלנד שכתבו אדמונד ה. סירס וריצ'רד ס. ויליס.
מוזיקה כנסייתית בישראל

במשך שנים לא הייתה מקובלת השמעת מוזיקה כנסייתית מסוג מסוים בישראל בשל עמדת ההלכה נגד מוזיקה שנכתבה "לשם עבודה זרה" ובעיקר לפאר ולרומם את שמו של ישו. המקום היחיד שאפשר היה לשמוע בו את מתאוס פסיון של באך, למשל, היה פסטיבל אבו גוש, שאביו-מולידו, זיגי שטדרמן, היה צריך להיאבק על זכותו זו. כיום יש בישראל כנסיות רבות המקיימות קונצרטים ופסטיבלי מוזיקה בין כותליהן, הן של מוזיקה כנסייתית מובהקת והן של מוזיקה אחרת. ביניהן:
כנסיית גבירתנו של ארון הברית באבו גוש, שאירועי המוזיקה בין כתליה ובסביבתה החלו בשנת 1957, פסקו עם השינוי שחל בהנהגת המסדר המקומי בשנת 1972 והתחדשו, בהנהלה חדשה, בשנת 1992.
הכנסייה הפרנציסקנית ברמלה
כנסיית עמנואל שבנו מומרים מקרב הטמפלרים במושבה האמריקאית-גרמנית ביפו, ובה עוגב צינורות מהגדולים והמפוארים בארץ.
פסטיבל מוזיקה סאקרה בנצרת, המשלב מוזיקה ווקאלית ומוזיקה ליטורגית בביצוע אנסמבלים מרחבי העולם.
מתחם אוגוסטה ויקטוריה, על רכס הר הצופים בירושלים. העוגב הענק, הצמוד לקיר הצפוני של הכנסייה, נבנה בשנת 1910 במפעל Sauer שבפרנקפורט ושופץ בשנת 2009.
מנזר האחיות ציון בשכונת עין כרם, ירושלים.
מנזר השתקנים, לטרון
כנסיית יוחנן הקדוש, ואדי ניסנס, חיפה, המכילה עוגב.
כנסיית הלחם והדגים, טבחה על שפת הכנרת.
ראו גם

האסכולה הוונציאנית
מוזיקה ליטורגית
האסכולה הרומאית
ועידת טרנטו
תזמורת כלי נשיפה כנסייתית
לקריאה נוספת

A.C. Zenos, ed., "The Ecclesiastical History of Socrates Scholasticus", in A Select Library of Nicene and Post-Nicene Fathers of the Christian Church. Second Series, ed. Philip Schaff and Henry Wace. Grand Rapids: W. B. Eerdmans Publishing Company 1957.
Hutchings, Arthur. Church Music in the Nineteenth Century, in series, Studies in Church Music. New York: Oxford University Press, 1967. 166 p.
Robin Sheldon, ed. In Spirit and in Truth: Exploring Directions in Music in Worship Today. London: Hodder & Stoughton, 1989. x, 198 p. ISBN 0-340-48715-1
ג'יימס גולוויי וויליאם מאן, "מוזיקה בכל הזמנים", ספריית מעריב 1985, תרגום צילה אלעזר
הערות שוליים

↑  ג'יימס גולוויי וויליאם מאן, "מוזיקה בכל הזמנים", עמ' 16
↑  גולוויי ומאן, עמ' 22
↑  מתי, כ"ו 30, "לאחר ששרו את ההלל יצאו אל הר הזיתים"
↑  אל האפסים, ה' 19, "והשמיעו ביניכם תהילות ותשבחות ושירות רוחניות", אל הקולוסים, ג' 16, "שירו לאלוהים בתודה ונעם בלבבכם, במזמורים ותשבחות ושירים רוחניים"
↑  מיכל אבריאל ונסים אמזלג, "המענה האנטיפוני של קינת דוד ומשמעותה הספרותית", תובלים
↑  שאף ווייס, ספר VI, פרק VIII, כרך 2, עמ' 144
↑
↑  גולוויי ומאן, עמ' 23
↑  גולוויי ומאן, עמ' 23
1 2  Nicu Moldoveanu 2007 עמוד 11
↑  Nicu Moldoveanu 2007 עמוד 18
↑  Nicu Moldoveanu 2007 עמוד 17
↑  ג'יימס גולוויי וויליאם מאן, עמ' 49
↑  מבוא למאמר של אקווינס על מזמורי דוד, תרגום יו מקדונלד
↑  אגרות שאול, י"ד 9–11 "על כן אודך ה' בגויים עם ולשמך אזמר"; "הרנינו גויים עם עמו"
↑  An Anotated Anthology of Hymns ג'. ר. ווטסון, "אנתולוגיה מבוארת של שירי קודש", הוצאת אוניברסיטת אוקספורד 2003, עמ' 10–11, 19, ‏, ISBN 0-19-926583-6]
↑  מדוד עד ימינו, היסטוריה של מוזיקה בנצרות, 2008
↑  שלמה אבינר, באמצעות יובל שרלו, אתר שאלות לרב
↑  פסטיבל "מוסיקה סאקרה" חוזר לנצרת, באתר הארץ, 2 בדצמבר 2003
↑  כרמית ספיר-ויץ, ynet, ‏ 28.2.07
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007286469105171  GND: 4030736-0  LCCN: sh85025650  NKC: ph114285 
ציור של איגנטיוס מאנטיוכיה מתוך המנולוגיון של בסיליוס השני (1000 לספירה בקירוב)
ספר מזמורים גרגוריאניים
האינטרואיטו (מבוא מושר לעבודת הכומר) "גאודאמוס אומנס", שנכתב בכתב תווים מרובע מן המאה ה-14 או ה-15 לכבוד הבישוף הנריק, הקדוש המגן על פינלנד.
שירת הנזירים בקתדרלת יעקב הקדוש
תומאס לואיס דה ויקטוריה, מחשובי המלחינים של הקונטרה-רפורמציה הספרדית
מזמרי שירי חג
"חסד מופלא" בספר שירי הקודש של אולני 1779
ציור חלון מוזיקלי בכנסיית סנט מאתיו האוונגליסטית-לותרנית בצ'ארלסטון, קרוליינה הדרומית
כנסיית עמנואל ברחוב בר הופמן ביפו
העוגב והחלון הימני בקיר הצפוני של כנסיית עמנואל ביפו (יונה תחת העץ)
מראה פנימי של העוגב בכנסיית אוגוסטה ויקטוריה בעת שיפוצו – 2009
Elephant

Elephant (בעברית: פיל) הוא שיר של להקת הרוק הפסיכדלי האוסטרלית טיים אימפלה, ששוחרר מתוך אלבום האולפן השני שלהם, Lonerism, ב-26 ביולי 2012. עטיפת הסינגל נוצרה על ידי לייף פודחסקי, אשר יצר גם את העטיפה ל-Lonerism ולקודמו, Innerspeaker.
השיר עורר ביקורות מעורבות.
רקע

קווין פארקר, סולן הלהקה, מסביר:
"Elephant" הוא למעשה אחד השירים הוותיקים ביותר שלנו, והוא פשוט היה בהמתנה כל הזמן. אני לא בטוח למה אף פעם לא הקלטנו את זה. ניגנו את זה באחת מבדיקות הסאונד לילה אחד וכולם בלהקה היו כאילו 'אנחנו פשוט חייבים לשים את זה באלבום', וכך עשינו.
"Elephant" מציג את הצד הבלוזי יותר של טיים אימפלה, שנשמע בעיקר במיני-אלבום שלהם, ש-Elephant" נכתב בערך בזמנו.
הופעות בתוכניות טלוויזיה ובסרטים

"Elephant" הופיע מספר פעמים בטלוויזיה ובקולנוע, כולל:
תשדיר פרסומת עבור  Blackberry Z10;
העונה השנייה של "בנות";
בסרט "הרשות החמישית";
העונה החמישית של "יומני הערפד" ובעונה הראשונה של הספין-אוף שלה, "המקוריים";
העונה הרביעית של "פרשות סמויות";
העונה השלישית של "בייטס מוטל";
בסרט "הפמליה";
מיקומי שיא

|   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  אוסטרליה | מצעד הסינגלים האוסטרלי | 77 |  |
|  ארצות הברית | בילבורד הוט 100 | 12 |  |
|  הממלכה המאוחדת | מצעד הסינגלים הבריטי | 131 |  |
הערות שוליים

↑  Dennis, Alicia (13 באוגוסט 2013). "Songs of Summer 2013: Alternative and Rock Hits". Zimbio. נבדק ב-24 באוקטובר 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Patch, Nick (3 במרץ 2013). "Road a lonely place for Kevin Parker and Aussie breakouts Tame Impala". Times Colonist. נבדק ב-24 באוקטובר 2019. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Todd Rundgren Remixes Tame Impala". PlayGround. 29 באוגוסט 2012. אורכב מ-המקור ב-1 בספטמבר 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  LEVY, JOE (17 ביולי 2015). "Currents". Rolling Stone. ...of Tame Impala's 2012 alt-rock hit "Elephant" returns for a few seconds {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Cohen, Ian (25 ביולי 2012). ""Elephant" by Tame Impala Review". Pitchfork. נבדק ב-21 באפריל 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Reese, Nathan (2012-07-26). "This Is Our Jam, Tame Impala, "Elephant"". Refinery29. נבדק ב-9 ביולי 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
| טיים אימפלה |
| --- | --- | --- |
| קווין פארקר • קם אברי • ג'וליאן ברבגאיו • דומיניק סימפר • ג'יי ווטסון | קווין פארקר • קם אברי • ג'וליאן ברבגאיו • דומיניק סימפר • ג'יי ווטסון |  |
| אלבומי אולפן | Innerspeaker‏ • Lonerism‏ • Currents‏ • The Slow Rush |  |
| אלבומי לייב | Live at the Corner‏ • Live Versions |  |
| מיני-אלבומים | Tame Impala (אלבום) |  |
| שירים | Let it Happen‏ • The Less I Know the Better‏ • Feels Like We Only Go Backwards‏ • Elephant |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz release group: 03d4edd8-007e-493c-9910-0ef1add76c8e  MusicBrainz work: 6d7111ef-1598-4ffe-b3c1-4991d89e3025
101 שימושים לחתול מת

| --- | --- |
עטיפת הספר
עטיפת הספר
 מידע כללי
 מאת:  סיימון בונד
 איורים:  סיימון בונד
 שפת המקור:  אנגלית
 סוגה:  קומדיה שחורה קרטון
 הוצאה
 מקום הוצאה:  הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת
 תאריך הוצאה:  1981
 מספר עמודים:  96
 קישורים חיצוניים
 מסת"ב:  מסת"ב 0-517-54516-0
101 שימושים לחתול מת (באנגלית: 101 Uses for a Dead Cat) הוא ספר ילדים מאת המחבר והמאייר סיימון בונד. ספר זה הוא אוסף של קרטונס בסגנון מָקַבְּרִי (אנ') ובתוכן קומדיה שחורה, והוא כולל בו – פשוטו כמשמעו – 101 איורים של שימושים שונים לגווייה של חתול.
ב-1976, הקריקטוריסט סיימון בונד העלה בפני חברו, הקומיקאי טרי ג'ונס ("מונטי פייתון"), את הרעיון לספר, וג'ונס שאהב את הרעיון המליץ עליו להוצאה לאור האנגלית הנחשבת "Methuen". הספר פורסם לראשונה ב-1981 בממלכה בשם "101 Uses of a Dead Cat", ולאחר מכן זכה לראות אור גם בכ-20 מדינות נוספות ברחבי העולם – בשם "101 Uses for a Dead Cat". בהמשך, יצאו לספר שני המשכונים: "101 More Uses for a Dead Cat" ב-1982, ו-"Uses of a Dead Cat in History" ב-1992. ב-2001, יצא אוסף בשם "Uses of a Dead Cat" שאיגד בתוכו את כל טרילוגיית הספרים.
הספר המקורי זכה לפופולריות רבה והפך לרב-מכר, עם מכירות של יותר משני מיליון עותקים ואף נוכחות ברשימת רבי-המכר של העיתון "New York Times" במשך 27 שבועות רצופים. הצלחה מסחררת זו הייתה במקביל ל"שיגעון חתולים" באותה התקופה, שלווה גם עם רצועת הקומיקס "Garfield" של ג'ים דייוויס והמחזמר "קאטס" של אנדרו לויד ובר. הספר זכה לתגובות מעורבות מצד המבקרים והקהל, שנעו בין שבחים והשוואה של בונד למאייר הנודע צ'ארלס אדמס לבין משלוח מכתבי שנאה אל בונד שכללו האשמות בגסות ובסאדומאזוכיזם.
הערות שוליים

↑  Mark Bryant, ‏Simon Bond: Cartoonist and illustrator best known for his book '101 Uses of a Dead Cat'‎, ‏The Independent, ‏26 ביולי 2011
1 2  A Comeuppance for Cats, ‏Time, ‏21 בספטמבר 1981
↑  David Hinckley, ‏Light Feet: The Surge of Cat Books Is What the Veterinarian Ordered For America, ‏St. Petersburg Independent, ‏2 באוגוסט 1981, עמ' 2-‏B
מנחה (מקצוע)

מגישי חדשות בטלוויזיה בקולומביה
קורי ברוקן מנחה את אירוויזיון 1976
מנחה או מגיש הוא אדם האחראי להנחיית תוכניות ברדיו, בטלוויזיה (חדשות, תחרויות, מגזינים, אירועי ספורט ועוד) או להנחיית אירועים ציבוריים ופרטיים (כגון אירועי הוקרה וטקסי חלוקת פרסים). המנחים נבחרים בדרך כלל בהתאם לאיכויות מסוימות שלהם (דיקציה טובה, כריזמה, ידע). מנחי הטלוויזיה נבחרים גם על סמך המראה החיצוני שלהם.
מנחה טלוויזיה

מנחה טלוויזיה הוא אדם המארח תוכניות טלוויזיה. מנחים רבים יהיו בעלי תפקיד נוסף כגון שחקנים, זמרים, קומיקאים וכדומה. מנחים אחרים עשויים להתמחות בתחום מסוים (כגון מדע, משפטים, פוליטיקה וכדומה) וישמשו כמגישים בתוכנית העסוקות בתחומי התמחותם.
מגיש חדשות הוא המנחה של מהדורת החדשות.
מנחה רדיו

מנחה ברדיו נקרא בדרך-כלל שדרן רדיו. המונח זהה למונח מנחה טלוויזיה, למעט העובדה ששדרני הרדיו מנחים תוכניות רדיו במקום תוכניות טלוויזיה. הביטוי "קול רדיופוני", המשמש כתיאור לאדם הניחן בדיקציה טובה ובקול ערב, מתקשר לעובדה שמנחה הרדיו משתמש רק בקולו בעת ההנחיה, ולמאפייניו הפיזיים ולמראהו אין כל משמעות.
מנחה שותף

מנחה שותף הוא אדם נוסף אשר איננו מוכר כמנחה הרשמי של התוכנית, אלא כשותף להנחיית התוכנית, על מנת להוסיף תוכן או על מנת להוסיף משיכה לתוכנית. לעיתים המנחה השותף ישמש לצורך מתן פרשנות נוספת, במהלך ראיונות, או כדי למלא את הפער שהמנחה הרשמי של התוכנית אינו מסוגל למלא.
הנחיית טקס

בטקסים ציבוריים, ובמיוחד בטקסים רשמיים שיש להם פרוטוקול קבוע, נדרש בדרך כלל אדם שינהל את מהלך הטקס. באנגלית ישנה הבחנה בין מגיש (Presenter), לבין מנהל הטקס הנקרא Master of ceremonies. מנחה זה, מנהל הטקס או "שר הטקס", לא רק מציג את המופיעים (אמנים או דוברים), מדבר אל קהל המשתתפים ונותן להם הנחיות (למשל: "הקהל מתבקש לקום"), כי להבדיל מהמגיש הרגיל, הוא גם אחראי מאחורי הקלעים על ניהולו השוטף והזורם של הטקס כך שיתאים לפרוטוקול האירוע או לתוכנית שהוכנה עבורו מראש.
בנימין אביעד

| --- | --- |

 לידה:  1930 ה'תר"ץ סלוניקי, יוון
 פטירה:  ספטמבר 2004 (בגיל 74 בערך) י"ט באלול ה'תשס"ד
 מקום קבורה:  בית העלמין משואות יצחק
 מדינה:  ישראל 
 תקופת הפעילות:  ? – ספטמבר 2004 
 השתייכות:  ציונות דתית
 רבותיו:  הרב צבי יהודה הכהן קוק, הרב  דוד כהן, הרב משה צבי נריה
 בני דורו:  הרב נחום רקובר, הרב דב ליאור, הרב יהושע רוזן, הרב חיים דרוקמן
 בת זוג:  חנה אביעד
 
 תפקידים נוספים:  רב מועצה אזורית שפיר, חבר מועצת הרבנות הראשית
 
הרב בנימין אביעד (ה'תר"ץ, 1930 – י"ט באלול ה'תשס"ד, ספטמבר 2004) היה רב מועצה אזורית שפיר וחבר מועצת הרבנות הראשית.
ביוגרפיה

נולד בשנת ה'תר"ץ (1930) בסלוניקי שביוון לאברהם ורג'ינה אלבלה. בגיל צעיר עלה לארץ ישראל וגדל בתל אביב. למד בצעירותו בישיבת "כפר הרואה" אצל הרב משה צבי נריה. לאחר מכן נסע ללמוד בירושלים אצל הרב יעקב כלאב בישיבת משכן ישראל ששכנה במכון הארי פישל, תוך שילוב בלימוד בישיבת מרכז הרב, שם נמנה עם תלמידיו המובהקים של הרב צבי יהודה הכהן קוק והרב דוד כהן המכונה "הרב הנזיר".
היה חבר בגרעין ו' בתנועת בני עקיבא שנמנו על מגיניה של ביריה הגלילית הסמוכה לצפת, שבימים האחרונים לשלטון המנדט בארץ הייתה אחד מסמלי המאבק של היישוב להרחבת גבולות ההתיישבות ולקביעת גבולותיה של הארץ. הרב נשא לאשה את חנה לבית גלר ועבר להתגורר ביישוב משואות יצחק בדרום. גם לאחר המעבר לדרום, המשיך להשתתף בקביעות בשיעוריהם של הרב צבי יהודה הכהן קוק והרב דוד כהן בכל יום רביעי, אליהם היה מגיע יחד עם הרב חיים דרוקמן והרב אליעזר ולדמן שגרו אף הם בדרום באותה תקופה.
טרם היכנסו לתפקיד רבני, שימש הרב אביעד כמורה ללימודי קודש בבית הספר האזורי בשפיר, בו הייתה חווה חקלאית. לאחר זמן פנה אליו ראש המועצה האזורית שפיר משה מושקוביץ והציע לרב לקבל על עצמו את תפקיד הרב האזורי במועצה. הרב כיהן כרב מועצה אזורית שפיר במשך ארבעים ושש שנה (ה'תשט"ו–ה'תשס"א; 1955–2001). הרב השגיח על לימוד הצעירים והפנה אותם ללימודי מקצועות הרבנות כשחיטה ומילה על מנת שבבוא הזמן יהיו לעזר למנהיגים הרוחניים והרבנים המבוגרים. בימי החול היה הרב עובר בין מושבי האזור לצורך מלאכתו רכוב על ווספה ומשום כך זכה לכינוי "הרב על הווספה" וכן לכינוי "הרב הנודד".
במסגרת תפקידו הקים ביישוב אבן שמואל כולל אברכים להשתלמות רבני ושוחטי האזור. במסגרת הכולל התקיים "בית-ועד" שבו התוועדו מדי יום שלישי רבנים כדי ללמוד תורה וללבן סוגיות והלכות בתורה שבעל-פה. בין הרבנים שהשתתפו ב"בית-הוועד": הרב מרדכי אליהו, הרב חיים דוד הלוי, הרב יוסף שרביט רבה של אשקלון והרב שבתאי בן חיים רב אזורי של מועצה אזורית לכיש.
בשנת ה'תשל"ג (1973), בזמן כהונתם של הרבנים הראשיים הרב שלמה גורן והרב עובדיה יוסף, נבחר למועצת הרבנות הראשית לישראל.
חיים אישיים

הרב היה נשוי לחנה לבית גלר, היא נפטרה בי"ב בתמוז ה'תש"פ.
לזוג נולדו שישה ילדים. חתנו הוא הרב  שלמה בן אליהו – רבה של מועצה אזורית מטה אשר.
הרב אביעד נפטר בי"ט באלול ה'תשס"ד.
הערות שוליים

↑  שבילין [ה, יד-טו], אייר תשכ"ו, עמ' קסח
↑  יעקב אבן חן, 'תולדות הרבנות הראשית לתקופותיה', בתוך: הרבנות הראשית לארץ ישראל, (איתמר ורהפטיג ושמואל כץ - עורכים), כרך ג, היכל שלמה תשס"ב, עמ' 1116
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007296470505171  VIAF: 298830684   WorldCat (עם VIAF): 298830684
קורפוס המילואים של המשמר

| --- | --- |

סמל מפקדת קורפוס בצבא הקיסרי הגרמני
 פרטים
 מדינה:  הקיסרות הגרמנית הקיסרות הגרמנית
 שיוך:   צבא הקיסרות הגרמנית
 סוג:  קורפוס
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  2 באוגוסט 1914 – 21 בדצמבר 1918 (4 שנים)
 מלחמות:  מלחמת העולם הראשונה
 פיקוד
 מפקדים
קורפוס המילואים של המשמר (בגרמנית: Garde-Reserve-Korps) היה קורפוס בצבא הקיסרות הגרמנית. הקורפוס לחם במלחמת העולם הראשונה ופורק עם סיומה.
היסטוריה

קורפוס המילואים של המשמר הוקם ב-2 באוגוסט 1914 כחלק מהגיוס הגדול בתחילת מלחמת העולם הראשונה ונועד להוות יחידת גיבוי לקורפוס המשמר. כמפקדו הראשון מונה מקס פון גלוויץ. בצבא הקיסרי היו בדרך כלל יחידות המילואים איכותיות פחות, אולם בקורפוס זה היו יחידות משמר רגילות. הקורפוס נערך בחזית המערבית כחלק מהארמייה השנייה בפיקוד קרל פון בילוב. הקורפוס השתתף בפלישה הגרמנית לבלגיה וביצע מספר פשעי מלחמה. לאחר סיום המצור על נאמור הועבר הקורפוס לחזית המזרחית כדי לחזק את הארמייה השמינית. במהלך הקרב הראשון על האגמים המזוריים הוצב הקורפוס ככח הגנה באזור קניגסברג. לאחר סיום הקרב הועבר הקורפוס כחלק מהארמייה התשיעית לשלזיה כדי לסייע לצבא האוסטרו-הונגרי בקרב גליציה. הקורפוס השתתף בקרב על הוויסלה ולאחר מכן במתקפת הקרפטים.
ב-9 בפברואר 1915 פורק הקורפוס ועל בסיסו הוקמה פלגת הארמייה גלוויץ. ב-18 באפריל 1916 הוקם הקורפוס מחדש בחזית המערבית תחת פיקודו של וולף רודולף מרשל פון אלטנגוטרן. הקורפוס השתתף בקרב על הסום, קרב אראס, קרב פשנדל ומתקפת האביב. ב-24 בנובמבר 1918 הוחלף אלטנגוטרן ברודולף רוש שפיקד על הקורפוס עד סוף המלחמה.
מפקדים

גנרל חיל התותחנים מקס פון גלוויץ (2 באוגוסט 1914 - 9 בפברואר 1915)
גנרל חיל הפרשים וולף רודולף פרייהר מרשל פון אלטנגוטרן (18 באפריל 1916 - 23 בנובמבר 1918)
גנרל-לויטננט רודולף רושה (24 בנובמבר - 21 בדצמבר 1918)
אברהם שטרויך

אברהם שטרויך (15 באפריל 1949 - 10 בפברואר 2025) היה ספורטאי ספורט נכים לשעבר, אלוף פאראלימפי בעל שיאי עולם ושיאים פאראלימפיים.
קריירה

שטרויך, חבר קיבוץ געש, משותק בפלג גופו התחתון והחל באימוני הרמת משקולות במרכז הספורט לנכים ברמת גן. באליפות ישראל להרמת משקולות לנכים שהתקיימה ב-1974 שבר באופן משמעותי את השיא הקודם, אשר עמד על 140 ק"ג, וקבע הישג של 153 ק"ג. במשחקים הפאראלימפיים טורונטו (1976) וזכה במדליית זהב על הרמת 207.5 ק"ג למשקל קל-כבד. בשנים הבאות החזיק באליפות אירופה ובאליפות העולם. ב-1976 קבע שיא עולם חדש בקטגוריית משקל קל-כבד עם הרמת 207.5 ק"ג.
במשחקים הפאראלימפיים ארנהם (1980) קבע שיא עולם ושיא אולימפי חדש עם הרמת 230 ק"ג וזכה שוב במדליית זהב. במשחקים הפאראלימפיים ניו יורק וסטוק מנדוויל (1984) זכה במדליית זהב שלישית ובמשחקים הפאראלימפיים סיאול (1988) זכה במדליית זהב רביעית עם הרמת 200 ק"ג בקטגוריית המשקל 95 ק"ג. את הופעתו האחרונה במשחקים הפאראלימפיים עשה בברצלונה (1992) ובה זכה במדליית כסף עם הרמת 222.5 ק"ג.
נמל פיראוס

| --- | --- |

חלק מנמל פיראוס
 מיקום
 מדינה:  יוון יוון
 מיקום:  פיראוס
 גוף מים:  הים התיכון
 קואורדינטות:  37°56′31″N 23°38′10″E﻿ / ﻿37.94194°N 23.63611°E﻿ / 37.94194; 23.63611
 פרטים
 תאריך פתיחה:  507 לפני הספירה (קבלת תפקיד מוניציפלי מאתונה)
 מפעיל:  רשות נמל פיראוס (Athex: PPA)
 בעלים:  COSCO (אנ') ‏(51%)   הקרן לפיתוח נכסי הרפובליקה ההלנית (אנ') ‏ (23.1%)
 סוג מעגן:  טבעי/מלאכותי
 שטח:  39 קמ"ר
 עובדים:  1,025
 סטטיסטיקות
 נפח מכולות שנתי:  3.67 מיליון TEU ‏(2017)
 תנועת נוסעים:  15,555,123 (2017)
 הכנסה שנתית:  111,530,836.96 €
 הכנסה נטו:  11,289,375.30 €
 
 http://www.olp.gr/en/
  (למפת אתונה מוגדלת) נמל פיראוס(למפת אתונה רגילה) נמל פיראוסhe
 
נמל פיראוס (ביוונית: Λιμάνι του Πειραιά) הוא נמל יווני השוכן לחופי הים התיכון בעיר פיראוס, והוא הנמל הגדול ביוון, התשיעי בגודלו באירופה (2016), נמל הנוסעים העמוס באירופה [דרושה הבהרה] ובין הנמלים הגדולים סביב הים התיכון.
הנמל מהווה אתר ארכאולוגי חשוב, ולאורך ההיסטוריה שלו הוא היה חלק מהותי ומשפיע בהיסטוריה של אתונה ושל יוון, מבחינה אסטרטגית וכלכלית.
בעקבות המשבר הכלכלי ביוון בשנת 2008, חברת הספנות הממשלתית הסינית קוסקו חכרה את הנמל ולאחר מספר שנים, בשנת 2016, רכשה חברת קוסקו את הנמל לצמיתות תמורת כמיליארד יורו
היסטוריה

עד ל-3,000 שנים לפני זמננו הייתה פיראוס אי, אך תאריך חיבורה מדויק ליבשת אינו ידוע. פיראוס יושבה לראשונה במאה ה-26 לפנה"ס. במאה ה-6 לפנה"ס בוצרה העיר בידי היפיאס, טיראן אתונה, ובשנת 507 לפנה"ס הפך קלייסתנס את העיר לחלק מאתונה מבחינה מנהלתית.
לקריאה נוספת

Annual Financial Report For The Year Ended, רשות נמל פיראוס, 2017. (באנגלית).
M. Soltaniehha, A. Peric, and B. Scholl, The Port of Piraeus: Industrial Zone or Urban Continuity, Institute for Spatial and Landscape Development, 2014. (באנגלית).
הערות שוליים

↑  פרופיל החברה המפעילה, באתר 4-traders (באנגלית).
↑  רשות נמל פיראוס, עמ' 75.
↑  רשות נמל פיראוס, עמ' 32.
1 2 3 4  Port of Piraeus - Review and History, באתר World Port Source (באנגלית).
↑  יורוסטאט, Top 20 ports - volume (in TEUs) of containers handled in each port, by loading status (main ports), באתר יורוסטאט (באנגלית) (ארכיון).
↑  M. Soltaniehha, A. Peric, and B. Scholl, עמ' 1.
↑  ויוויאן וולט (תרגם מאנגלית: ישי פלג), ‏[https://hashiloach.org.il/שיחה-עולמית-אוקטובר-2019/ "פיראוס בסינית
"], השילוח,  16, אוקטובר 2019
↑  Jean-Philippe Goiran, Kosmas P. Pavlopoulos, Eric Fouache, Maria Triantaphyllou, and Roland Etienne, Piraeus, the ancient island of Athens: Evidence from Holocene sediments and historical archives, גאולוגיה 39, GSA, 2011, עמ' 531–534 (באנגלית).
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007601519805171  ISNI: 0000 0001 1092 4846  LCCN: n90641988  VIAF: 264894865   WorldCat (עם VIAF): 264894865
קפאין

| --- | --- |
מבנה מולקולת קפאין
מבנה מולקולת קפאין
 
 קפאין מיובש
 שם סיסטמטי:  1,3,7-Trimethyl-1H-purine-2,6(3H,7H)-dione 3,7-Dihydro-1,3,7-trimethyl-1H-purine-2,6-dione
 כתיב כימי:  C₈H₁₀N₄O₂ 
 מסה מולרית:  194.19 גרם/מול
 מספר CAS:  58-08-2
 צפיפות:  1.2 גר/סמ"ק גרם/סמ"ק
 מסיסות:  נמוכה במים בטמפרטורת החדר (2.17gr/100ml). מסיסות טובה יחסית ב־100 מעלות צלזיוס (67gr/100ml)
 ממסים:  אתיל אצטט, כלורופורם, THF, פירידין
 טמפרטורת היתוך:  238 °C   511.15 K
 טמפרטורת המראה:  178 °C   451.15 K
 חומציות:  14, 10.4
 LD50:  192  (חולדות, בליעה) מ"ג לק"ג
 NFPA 704:       1 ‏ 2 0 
 
קָפֵאִין (מצרפתית: Caféine) הוא חומר פסיכואקטיבי ממריץ ממשפחת הקסנתינים, המצוי בטבע בעיקר בפולי קפה, בעלי תה, בקקאו, בגוארנה, באגוז קולה ובעשב המאטה. קפאין נמצא במאכלים ובמשקאות רבים, בהם קפה, שוקולד, קולה, משקאות אנרגיה ועוד. זהו הסם הפסיכואקטיבי הנצרך ביותר בעולם.
מיליארדי אנשים צורכים קפאין מדי יום, בעיקר במשקאות קפה ותה, לרוב על מנת לנצל את תכונותיו המעוררות.
על פי הנחיית משרד הבריאות בישראל, מוצרים עם תכולת קפאין של מעל 150 מ"ג לק"ג או לליטר צריכים להיות מסומנים בהודעה על כמות קפאין גבוהה, ומוצרים עם תכולה של מעל 350 מ"ג לק"ג נדרשים לתהליך הערכת סיכון במשרד הבריאות.
בעבור הצמח המכיל אותו, הקפאין הוא קוטל מזיקים טבעי, מכיוון שהוא משתק והורג חלק מהחרקים המנסים להיזון מהצמח.
גילוי ושמות

קפאין בודד לראשונה ב-1819 על ידי הכימאי האנליטי הגרמני פרידליב פרדיננד רונגה (אנ') (Runge‏; 1794–1867), אשר כינה אותו Kaffebase (קרי קָפֵבַּאזֵה, כלומר "בסיס הקפה"). ב-1821 בודד הקפאין הן על ידי הכימאי הצרפתי פייר ז'אן רוביקה (אנ') והן על ידי צמד הכימאים הצרפתים פייר ז'וזף פלטייה (אנ') וז'וזף ביאנם קבנטו (אנ'), זאת מבלי שידעו על עבודתו של רונגה ואף לא על עבודותיהם המקבילות. השם Caféine, המבוסס על המילה Café (קפה בצרפתית), ניתן לו על ידי פלטייה במאמר שכתב על הקפאין. הצורה המקובלת באנגלית היא Caffeine. בעברית נכתב לעיתים "קוֹפאין", בדומה לנהוג בגרמנית: Koffein, בהשפעת השם האנגלי Coffee. קפאין שהופק מעלי תה מכונה תאין (théine, theine), אך זהו שם שונה לאותו חומר.
תכונות

הקפאין הוא אלקלואיד ממשפחת הפורין
צבעו לבן, טעמו מר ואין לו ריח
מסיס באתיל אצטט, בכלורופורם, ב-THF ובפירידין
בעל מסיסות בינונית באצטון ובאלכוהול
שימוש

קפאין מעלה לחץ דם ומגביר דופק, ויש המשתמשים בו כמעורר לפני פעילות גופנית. נערכו כמה מחקרים לבדיקת הטענה כי קפאין יכול לשפר ביצועים ספורטיביים, אך הם לא העלו ראיות חד-משמעיות.
בקפאין גם נעשה שימוש לא חוקי כחומר פסיכואקטיבי כאשר מערבים אותו עם "סמי רחוב" כדוגמת מתאמפטמין וממריצים אחרים.
השפעות שליליות

לאחר תקופה ממושכת של צריכת קפאין, מערכת העצבים המרכזית מפתחת סבילות לסם. השפעותיו נחלשות, והמשתמש צורך כמויות גבוהות יותר כדי להגיע להשפעה המעוררת הראשונית.
במינונים גבוהים קפאין רעיל. למשל, מינון של כ־192 מ"ג קפאין לק"ג משקל גוף (מקביל בערך ל־72 כוסות קפה ביום לאדם) קוטל מחצית מאוכלוסיית הניסוי. תסמיני הרעלת קפאין הם חוסר מנוחה, עצבנות, התרגשות יתר, נדודי שינה, הסמקה ואי סדירות בעיכול והטלת שתן מרובה. התסמינים יכולים להופיע כבר לאחר צריכה פחותה בהרבה, ומשתנים מאדם לאדם. צריכה של יותר מ־1 גרם קפאין ביום (שווה ערך לכ-17 כוסות אספרסו) או 300 מ"ג בבת אחת עלולה להביא לתסמינים של עווית שרירים, שטף דיבור ומחשבה לא הגיוניים ופרפור חדרים.
קפאין מפריע לספיגת ברזל בגוף, לכן ארגון הבריאות העולמי ממליץ לנשים הרות ומניקות להגביל את שתיית הקפה לשלוש עד ארבע כוסות ביום בלבד. בארצות הברית ההמלצה היא פחות מ-200 מ"ג ביום לאישה הרה.