stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ניצחון מוחלט
שימוש בביטוי בזמן המלחמה

נתניהו הזכיר את הביטוי במיוחד לאחר אירועים שנחשבו כהצלחה של המלחמה. למשל, במסיבת עיתונאים שקיים ב-9 בדצמבר 2024 אחרי נפילת אסד אמר נתניהו: "הניצחון המוחלט שלגלגו עליו הופך היום למציאות. אחרי נפילת המשטר בדמשק, חמאס מבודד יותר מתמיד, הוא קיבל את התפוררות הזירות הוא ציפה לעזרה מחזבאללה, איראן ומשטר אסד - זה כבר לא יקרה." לעומת זאת, לאחר אירועים שנתפסו כהתפשרות כמו חתימת הסכם ישראל–לבנון 2024 נמנע נתניהו מאזכור הניצחון המוחלט.
ד"ר חיים משגב תמך בגישתו של נתניהו וכתב: "המלחמה מול הצורר העזתי צריכה להסתיים בניצחון מוחלט. כל תוצאה אחרת תמיט אסון על כולנו."
מבקריו של נתניהו הרבו להזכיר את הסיסמה בעת עצירות או פשרות במלחמה. כך, ביוני 2024 בעת שהתגברו הדיבורים על עסקה עם החמאס איתמר בן גביר השתמש בביטוי כשהעביר ביקורת על עסקה עם החמאס. בנובמבר 2024 בעקבות חתימת הסכם ישראל–לבנון 2024, מבקרי נתניהו הזכירו את הסיסמה וטענו שההסכם איננו תואם את ההבטחות ל"ניצחון מוחלט".
לאחר החתימה על הסכם חמאס–ישראל, בינואר 2025, הציגו מבקריו של נתניהו מימין ומשמאל את העסקה והפסקת הלחימה ככזו שעומדת בסתירה ל"ניצחון מוחלט". חברי מפלגת "עוצמה יהודית", שהתפטרו מהממשלה בעקבות חתימת העסקה כינו אותה "ניצחון מוחלט לחמאס".
ב"עכשיו 14" שודר אייטם על ההתנהלות בחזית הצפונית במלחמת חרבות ברזל, שהסתיימה במילים: "ככה לא נראה ניצחון מוחלט, ככה נראה כישלון מוחלט", וביקורת על ניהול ההסברה הישראלית שכללה את המשפט "מדינת ישראל הכריזה 'כישלון מוחלט' במלחמת ההסברה".
אביגדור ליברמן העביר ביקורת על ניהול המלחמה והשתמש בביטוי כשאמר "ניצחון מוחלט? ביזיון מוחלט!".
כובעי ניצחון מוחלט

ב-27 בינואר הופיע יועץ ראש הממשלה יונתן אוריך עם כובע מצחייה עם הכיתוב "ניצחון מוחלט". בפברואר 2024 החל העיתונאי ינון מגל להופיע בתחילת תוכניתו "הפטריוטים" כשלראשו כובע מצחייה ועליו הסיסמה, והחל מוכר כובעים כאלה, שנמכרים גם על ידי תנועת "אם תרצו". הכובע הוצג באופן בולט בתמונת יחסי ציבור של נתניהו בטיסתו לארצות הברית. אתר מכירת הכובע ירד ולא היה פעיל לאחר החתימה על הפסקת אש בלבנון בסוף נובמבר 2024.
התייחסות לביטוי

ראש המל"ל לשעבר, גיורא איילנד, ביקר את השימוש בביטוי בגלל שלדבריו, מדובר במושג שתוכנו לא הובהר לדרג הצבאי והוא לא נפרט להנחיות ולהגדרות ברורות, וכי הוא פשטני ואינו מתאים לתיאור מציאות מורכבת. היו פרשנים שפרטו את מה שלדעתם ייחשב ל"ניצחון מוחלט". אחד הפרשנים טען שהשגת "ניצחון מוחלט" תבחן לאחר מספר שנים על פי השאלה האם החמאס עדיין שולט ברצועת עזה. גלעד שרון טען שניצחון מוחלט הוא "שחרור החטופים וחיסול או כניעת מחבלי חמאס".
המבקרים את משכה הרב של המלחמה התייחסו לביטוי כאל מה שמבטא את רצונו של נתניהו לדחות את סיומה ואת ההסכם עם החמאס והשבת החטופים.
שר הביטחון, יואב גלנט ביקר את השימוש במושג שלטענתו עומד בסתירה למעשים בפועל של נתניהו. הוא אמר: "אני שומע את כל הגיבורים עם התופים, 'הניצחון המוחלט' והקשקושים האלה. את אומץ הלב ראיתי כשזה בא לדיון", והביע תמיכה בהסכם לשחרור החטופים.
ביקורת נוספת הייתה שלא ניתן להשיג "ניצחון מוחלט", או שלא ניתן להשיגו במספר חודשים.
הביטוי זכה גם להתייחסות סאטירית, בתוכנית "ארץ נהדרת" ובתוכנית "צוות שליין" בערוץ "רלוונט".
ראו גם

אנדזיג
יעקב אוברמאייר

| --- | --- |

 לידה:  21 במרץ 1845 שטיינהארט, בוואריה, ממלכת פרוסיה 
 פטירה:  1 בינואר 1938 (בגיל 92) וירצבורג, בוואריה, גרמניה הנאצית 
 ענף מדעי:  יהדות, גאוגרפיה 
 
מצבתו
יעקב אוברמאייר (בגרמנית: Jacob Obermeyer;‏ 21 במרץ 1845, בשטיינהארט – 1 בינואר 1938, כ"ח בטבת תרצ"ח בווירצבורג) היה מזרחן, חוקר, מומחה לענייני המזרח, ותייר יהודי-בווארי.
ביוגרפיה > שנים מוקדמות

יעקב אוברמאייר נולד בשנת 1845 לרבי נתן, בעיר שטיינהארט ביי אטינגן (Steinhart bei Oettingen), היום העיר היינספארט (Hainsfarth) בחבל הארץ בוואריה. רכש השכלה אינטלקטואלית ורוחנית מאישים כגון חכם יצחק ברנייס, הרב יעקב אטלינגר והרב יצחק דב במברגר.
רכש ידע תלמודי בנעוריו, והראה עניין מיוחד בחיי יהדות המזרח. בשנת 1868 תייר בצפון אפריקה ממרוקו למצרים, חצה את כל ארץ ישראל והגיע עד לדמשק.
ביוגרפיה > הוראה בבגדד

בשנת 1869 הוזמן לבגדד להיות מורה בבית הספר של כל ישראל חברים, ארגון חינוך יהודי שמקורו מפריז. לאחר שלוש שנים, כאשר הוא עדיין חי בבגדד, יעקב נשכר להיות מורה ומחנך בבית אחיו של נאסר א-דין שאה קאג'אר, השאה הגולה של פרס.
בין השנים 1875 ו-1876 נבחר בידי הנסיך הפרסי עבאס מירזה מולקארה ללוות את משפחת המלוכה הפרסית למסע ציד. יעקב המליץ להם לצוד באזור בין הפרת והחידקל שם הנהרות זורמים במקביל זה לזה. באזור זה הייתה התיישבות משמעותית בזמן גלות בבל והיה מרכז לפעילותם של הגאונים. אוברמאייר עצמו כתב מאוחר יותר שהציד לא עניין אותו. מה שעניין אותו בעיקר היה לראות במו עיניו את האתרים ההיסטוריים שבהם נכתב התלמוד הבבלי והאמוראים למדו ולימדו. הוא חזה בהריסות הנטושות, בשדות הנטושים והתעלות היבשות, וחיפש לזהות מקומות המוזכרים בתלמוד.
ביוגרפיה > תקרית הבן איש חי

בעודו בבגדד פרסם סדרה של מאמרים בשבועון העברי "המגיד" שמתחו ביקורת חריפה על הרב יוסף חיים. כאשר התפרסמו המאמרים בבגדד, הדבר עורר עליו את חמת הקהילה, ורבי עבדאללה סומך השית עליו חרם. הוראת החרם הוקראה בכל בתי הכנסת בבגדד. החרם פורסם גם בהלבנון. בימים אלו אמו נפטרה, מתוקף החרם לא היה לו מניין בימי האבלות, מה שאילץ אותו לבקש מחילה בפומבי. אוברמאייר ניסה לפרסם מכתבי התנצלות אך נענה בסירוב מצד המו"לים.
הנרטיב החרדי המקובל הוא שאוברמאייר היה משכיל שניסה לחלן את היהדות הבגדדית, למרות שאוברמאייר היה יהודי אדוק בעצמו.
תוכן הביקורת היה מצד אחד החמרה הלכתית והנהגות על פי תורת הקבלה, ומנגד על שינויי נוסחאות שלפי אוברמאייר מקורם מגייגר וחבריו, כך שאוברמאייר ביקר את הבן איש חי על משכילות וחסידות גם יחד.
ביוגרפיה > בוואריה, הוראה וכתיבה

אוברמאייר חזר לבוואריה בקיץ 1876. שם פרסם סדרה של מאמרים בשם "המסע שלי לחורבות בבל" בשבועון המגיד.
לאורך העשור הקרוב, עד שנת 1884, אוברמאייר המשיך לחקור את האזור שבין נהרות הפרת והחידקל, ולהרחיב את הידע שלו לגבי התלמוד הבבלי. באותו זמן, ב-1881, הנסיך עבאס מירזה מולקארה התפייס עם אחיו וחזר לפרס. אוברמאייר ליווה אותו ואת משפחתו לקזווין ומשם לטהראן, שם המשיך לעבוד כמורה בבית הנסיך.
ביוגרפיה > הוראה בווינה

בשנת 1884 הוזמן לבוא לווינה ללמד שפה וספרות בשפה הערבית ובשפה הפרסית באקדמיה האימפריאלית לשפות המזרח, שנוסדה ב-1754 בידי הקיסרית מריה תרזה. הוא לימד שם מ-1884 ועד 1915.
ב-1907 פרסם את עבודתו הידועה "Modernes Judentum im Morgen-und Abendland" (=יהדות מודרנית במזרח ובמערב). בעבודה זו כתב במומחיות וידע על הבעיות העכשוויות בחיי היהודים.
ב-1929 התפרסמה עבודת חייו "Die Landschaft Babylonien im Zeitalter des Talmuds und des Gaonats" (=הנוף הבבלי בעידן התלמוד והגאונות). עבודה זו מהווה מקור אינפורמציה חסר תחליף לגבי הגאוגרפיה של התלמוד הבבלי. עובדה זו מובחנת מהעבודות של קודמיו שהיא נשענת על עבודותיהם של כותבים מהעת העתיקה, וכן היסטוריונים וגאוגרפים מעת האסלאם. בנוסף, יעקב שילב בעבודה את החוויות האישיות שלו ונקודות המבט שלו מהמסעות שלו לאזורים אלו.
יעקב אוברמאייר נפטר ב-1 בינואר 1938 ונקבר בבית העלמין היהודי בעיר וירצבורג.
בבגדד היה נשוי לחנה לבת פתאל ממנו נולד לו בן בשם יוסף, לפני עזיבתו את בגדד הם התגרשו. בווינה נישא שוב ונולדו לו חמישה ילדים, חלקם נספו במחנות השמדה. נכדו הוא איש המודיעין הישראלי מאיר מקס בינט.
כתביו

Die Landschaft Babylonien im Zeitalter des Talmuds und des Gaonats, Frankfurt am Main : I. Kauffmann, 1929 (בגרמנית)
Modernes Judentum im Morgen-und Abendland, Wien : C. Fromme, 1907 (בגרמנית)
הערות שוליים

↑  בכתבה מהתקופה נכתב שנפטר בלילה שבין 31 בדצמבר 1937 ל-1 בינואר 1938, ראו כאן
↑  בנו מוזפר א-דין שאה קאג'אר נתן לו תואר כבוד ב-1904.
1 2  '"`UNIQ--nowiki-00000002-QINU`"'יעקב רוזן־קניגסבוך,'"`UNIQ--nowiki-00000003-QINU`"'בטח, הסבא של הסבא שלי נקרא אגא באבא, באתר הארץ, 12 באוקטובר 2022
↑  הוספה להלבנון, הלבנון, 28 ביוני 1876
↑  אברהם בן יעקב,'"`UNIQ--nowiki-00000006-QINU`"'יהודי בבל מסוף תקופת הגאונים עד ימינו, הוצאת קרית ספר, ירושלים 1979, עמ' קצו, באתר אוצר החכמה'"`UNIQ--nowiki-00000007-QINU`"'(צפייה מוגבלת למנויים)
↑  ראו למשל בספרו של דוד נקי, "חנוכה בהלכה ובאגדה": "הגיע מוינה לבגדד יהודי בשם יעקב אוברמאיר. האיש נשלח על ידי ה"משכילים", להחדיר את ארס ההשכלה לעיר", ניתן לקריאה כאן. ראו גם: הרב בן ציון מוצפי,'"`UNIQ--nowiki-00000009-QINU`"'עולמו של צדיק <מהדורה חדשה>, ירושלים תשל"ו, עמ' 33, באתר אוצר החכמה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007266165805171  GND: 127895779  ISNI: 0000 0000 7820 9745  NKC: zmp2017939197  NTA: 133823768  Trove: 873601  VcBA: 495/221120  VIAF: 107535114   WorldCat (עם VIAF): 107535114
ברט ברמן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  29 בדצמבר 1938 (בן 86) הולנד רוטרדם, הולנד
 מוקד פעילות:  ממלכת ארצות השפלה, ישראל 
 מקום לימודים:  קונסרבטוריום ואן אמסטרדם 
 סוגה:  מוזיקה קלאסית
 שפה מועדפת:  הולנדית, עברית, גרמנית, אנגלית, צרפתית 
 כלי נגינה:  פסנתר
 חברת תקליטים:  Erasmus, Golf, Jerusalem, Stradivari
 notesonfranzschubert.com
 
ברט ברמן (נולד ב-ז' בטבת ה'תרצ"ט, 29 בדצמבר 1938, רוטרדם) הוא פסנתרן ומלחין הולנדי-ישראלי, תושב תל מונד. מוכר כמבצע של פרנץ שוברט ומוזיקה קלאסית בת זמננו. למד אצל יאפ ספאנדרמן באקדמיה למוזיקה של אמסטרדם. השתלם עם תאו בראונס ואלפרד ברנדל.
כסולן זכה בפרס ההצטיינות ההולנדי, עיטור חברי הקונצרטחבאו, הפרס הראשון בתחרות גאודאמוס למבצעים ותחרויות סולניות נוספות. בטרם עלייתו לישראל, שימש במקביל מרצה בכיר למקצוע הפסנתר באקדמיות למוזיקה של רוטרדם וארנהם. בישראל, היה עורך במכון למוסיקה ישראלית ונגן בסינפונייטה הישראלית באר שבע.
ברמן מופיע בישראל, אירופה וארצות הברית כסולן ובהרכבים קאמריים. כסולן, ניגן עם תזמורות רבות בהולנד וישראל, בהן התזמורת הפילהרמונית של רוטרדם, התזמורת הסימפונית ירושלים, התזמורת הסימפונית של ארנהם, תזמורת הרדיו ההולנדית והסינפונייטה הישראלית באר שבע. הוא מרבה להופיע עם ההרכבים "שלישיית תמר", עם הכנר יצחק שגב והצ'לן אליעזר רואן, "דואו 4", עם הפסנתרן מאיר ויזל, ועם זמרים רבים, בהם בת-שבע צייזלר. מופיע עם החלילנית ההולנדית אבי דה קוואנט מאז 1970. בעבר התפרסמו הרכביו "אנסמבל M" בניצוח דוד פורסלין ו-"דואו באר שבע" עם הפסנתרנית המנוחה שרה פוקסון. בעונות 2004–2008 ליווה בפסנתר את ההפקה המחודשת של הקברט הסאטירי את ואני והמלחמה הבאה מאת חנוך לוין, ב-2007 היה פסנתרן ומנהל מוזיקלי בהפקה "שוברט פלוס" של אלכס כגן וב-2011–2015 סולן אורח של רביעיית זמיר. ב-2014 יצא בתוכנית חדשה ל-2 פסנתרים ב-8 ידיים על בסיס דואו 4.
ברמן הקליט 3 אלבומי יחיד, 3 אלבומים בצמדי פסנתרנים והשתתף ב-18 אלבומים עם מבצעים נוספים. הקליט רבות לתחנות רדיו בגרמניה, הולנד, ישראל ואירלנד והשתתף בתוכניות טלוויזיה בארצות הברית, הולנד וישראל. הופיע פעמיים בימי המוזיקה העולמיים ICSM, פסטיבל הולנד, פסטיבל ישראל ופסטיבל קול המוסיקה בגליל העליון ופעם יחידה בשלל פסטיבלים יוקרתיים ברחבי אירופה וישראל.
לצד עבודתו כמבצע, עורך ומורה, ברמן הלחין יצירות רבות, בהן קדנצות לכל הקונצ'רטי לפסנתר של היידן, מוצרט ובטהובן, מוזיקה למחזות הולנדיות, סיומים ליצירות בלתי גמורות ותפקידי פסנתר נוספים ליצירות של מוציו קלמנטי ודניאל שטיבלט. סיומיו לסונאטות הבלתי גמורות של שוברט ולאמנות הפוגה של יוהאן סבסטיאן באך זכו לפרסום ניכר.
דיסקוגרפיה

| השתתפות | אלבומים | אוספים |
| --- | --- | --- |
| פסנתר סולו |  ברט ברמן, פסנתר: פרינד, הקסטר, לוונדי, דה פריס, קליינבוסינק (הולנד, 1978)  פרנץ שוברט: סונאטות (בלתי) גמורות לפסנתר (הולנד, 1997; ארצות הברית, 2021)  פרנץ שוברט: סונאטות מוקדמות (ארצות הברית, 2022) |  חיה ארבל: יצירות (ישראל, 1998)  בן-ציון אורגד: מחוות צליל (ישראל, 2006)  מקס שטרן: נבל וכינור (ישראל, 2007) |
| צמדי פסנתרנים |  פרנץ שוברט: מוזיקה לפסנתר בארבע ידיים (אנגליה/ישראל, 1983; ארצות הברית, 1988; ארצות הברית, 1991)  מלחיני ברית התנועה הקיבוצית: מוזיקה לפסנתר בשתיים וארבע ידיים (אנגליה/ישראל, 1985)  דואו 4 בהופעה חיה (ישראל, 1996) |  יצירות מופלאות לפסנתר (ארצות הברית, 1989)  קלר דה לון ומנגינות מוארות ירח אחרות (ארצות הברית, 1989)  דוד עורי: פורטרט מוזיקלי (ישראל, 1997)  ציפי פליישר: ישראל בת 50 (ארצות הברית, 1999)  גבריאל אירני: ציפור הפלא (הונגריה, 2001)  מקס שטרן: שיר המעלות (ישראל, 2012) |
| הרכבים קטנים שונים |  חנוך לוין: את ואני והמלחמה הבאה (ישראל, 2004) |  מאיר מינדל: תמר (ישראל, 1990)  פרנק מרטן: מוזיקה קאמרית (שווייץ, 1991)  רחל גלעין: ונגינותיי ננגן (ישראל, 1999)  חיה ארבל: עוד יצירות (ישראל, 2003) |
| הרכבים גדולים שונים |  סרגיי פרוקופייב: רומיאו ויוליה (הולנד, 1976)  |  פטר סכאט: לך (הולנד, 1974; גרמניה, 1974)  ג'ורג' אנתייל: בלט מכני (הולנד, 1977)  סרגיי פרוקופייב: סוויטות אהובות לתזמורת (אנגליה, 1994)  ג'ורג' אנתייל: הקלטות פיליפס המלאות (אוסטרליה, 2022) |
פרסומים > יצירות ועריכה מוזיקלית

ברט ברמן [1978]: Drie nieuwe canons volgens verschillende stijlen op het 'koninklijk thema' uit Das musikalische Opfer van Johann Sebastian Bach (שלושה קנונים חדשים בסגנונות שונים על ה'נושא המלכותי' מתוך המנחה המוזיקלית של יוהאן סבסטיאן באך). הוצאת Het Spectrum, אוטרכט, הולנד. מוסף מיוחד לכתב העת Mens & Melodie, שנה 33, גיליון 12.
ברט ברמן [1981]: ארבע מנגינות לפסנתר, IMI 6301. המכון למוסיקה ישראלית, תל אביב.
אריק איינשטיין, מיכאל תפוח, עורכים ראשיים, ברט ברמן, עורך מוזיקלי [1991]: אריק איינשטיין - ספר שירים שני. הוצאת כנרת, רמת גן.
ברט ברמן, הלחנה, חגי יודן, פסנתר [2022]: "אטיוד לחמישיות" (יצירה משנת 1992), אוסף 60 שניות. ICMP, ישראל.
פרסומים > כתיבה מדעית וביקורות

ברט ברמן [2005]: "Mokum: The Musical Tradition of the Ashkenazi Community of Amsterdam" (מוקום: המסורת המוזיקלית של הקהילה האשכנזית של אמסטרדם). עלה, שנה 63, גיליון 4.
תמר ברמן, סטיבן דאוני, ברט ברמן [2006]: "Beyond Error Tolerance: Finding Thematic Similarities in Music Digital Libraries" (לא רק סובלנות לטעויות: איתור דמיון תמטי בספריות מוזיקה דיגיטליות), פרק בספר Research and Advanced Technology for Digital Libraries (מחקר וטכנולוגיה מתקדמת לספריות דיגיטליות). הוצאת Springer, ברלין, גרמניה.
ברט ברמן [2008]: "Kamti Lehalel" (קמתי להלל). עלה, שנה 66, גיליון 2.
ברט ברמן [2014]: "Muzikaal toerisme" (תיירות מוסיקלית בישראל). עלה, שנה 72, גיליון 4, ספטמבר 2014, עמודים 36–37.
ברט ברמן [2017]: "Philips Symfonieorkest, woensdag 26 april, Operagebouw Tel Aviv" (תזמורת סימפונית פיליפס, יום רביעי 26 באפריל, המשכן לאמנויות הבמה), עלה, שנה 75, גיליון 3, עמוד 27.
הערות שוליים

↑  מרב יודילוביץ','"`UNIQ--nowiki-00000000-QINU`"'"את ואני והמלחמה הבאה" - בתיאטרון הערבי-עברי, באתר ynet, 8 בפברואר 2005
↑  שיפמן, יוסי: שוברט++, חלון הזדמנויות חדש לאוהבי שוברט, הבמה 23 בדצמבר 2007
↑  סטריק, יפתח: ביקורת קונצרט: "שוברט +": שדה, מושונוב, ברמן, לוין, ניהול אמנותי אלכס כגן – מחפשים אהבה. רשימות 17 בדצמבר 2007.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007453809605171  BnF: cb16316199b (data)  GND: 1281543500  ISNI: 0000 0000 4529 3805  LCCN: n96005560  MusicBrainz: 8e2c1624-d961-4815-a5a4-725233adf35d  VIAF: 6653483   WorldCat (עם VIAF): 6653483
ג'רג' אאואר

| --- | --- |

 לידה:  26 באוגוסט 1888 ארז'בטווארוש, הונגריה 
 פטירה:  25 באפריל 1958 (בגיל 69) ארז'בטווארוש, הונגריה 
 מדינה:  הונגריה 
 מקום קבורה:  בית הקברות פרקשרטי בבודפשט 
 השכלה:  אוניברסיטת אטווש לוראנד (1911) 
 
ג'רג' אאואר (בהונגרית: Auer György;‏ בודפשט, ארז'בטווארוש, 26 באוגוסט 1888 – בודפשט, ארז'בטווארוש, 25 באפריל 1958) היה דוקטור למשפטים, משפטן יהודי-הונגרי, פרופסור באוניברסיטה, נשיא מועצת הקוריה (בית המשפט העליון של הונגריה) בשנים 1948-1945.
קורות חייו

ג'רג' אאואר נולד במשפחה יהודית כבנם של מוריץ אאואר (1852–1938), עובד בנק, סגן המנהל הכללי של בנק האשראי הממלכתי ההונגרי, ושל הרמינה לאצקו (1865–1945). סבו מצד אמו, מור ליפוט לאצקו, היה תכשיטן. הוא השלים את לימודי התיכון שלו בבית הספר התיכון הראשי המלכותי הממלכתי של רובע 5. בבודפשט (1899–1905), ולאחר מכן קיבל דוקטורט במשפטים ב-1911 בסיום לימודיו כסטודנט בפקולטה למשפטים של אוניברסיטת בודפשט (כיום שמה אוניברסיטת אטווש לוראנד). בינתיים למד גם באוניברסיטאות ברלין ובאוניברסיטת לייפציג. באפריל 1911 מונה כמתמחה בשכר בבית המשפט המלכותי המחוזי של בודפשט. ב-21 בדצמבר 1913 הועבר לבית הדין הפלילי המלכותי של בודפשט. בין 1917 לבין 1940 שירת במשרד התובע הכללי המלכותי של בודפשט ובמשרד התובע הכללי של הונגריה. בשנת 1928, באוניברסיטת פץ', קיבל הסמכה להוראה באוניברסיטה בתחום חוקי סדר הדין הפלילי. ב-1938 הוכרה עבודתו בתואר פרופסור באוניברסיטה. מיולי 1944 היה נשיא מועצת היהודים המומרים. לאחר מלחמת העולם השנייה, הוא היה התובע הראשי של בודפשט, ועד 1948 היה נשיא בית המשפט העליון של הונגריה (מועצת הקורייה).
הוא עסק במשפט הפלילי ובמשפט הפרוצדורלי בגישה פוזיטיביסטית. הפרשנות שכתב עם לאסלו מנדלני על חוק סדר הדין הפלילי ה-1896הייתה עבודה רבת השפעה בתקופתה. התזות המשפטיות שלו פורסמו :
Jogállam (מדינת חוק
Jogtudományi Közlöny (כתב עת למשפטים)
Magyar Jogi Szemle (הסקירה המשפטית ההונגרית)
Magyar Jogászegylet Értekezései (מחקרי איגוד המשפטנים ההונגרי)
אשתו הייתה אדית פיק (1897–?), בתם של הוגו פיק ושל סידוניה וייל, עמה התחתן ב-1921 בטרזווארוש, בודפשט.
פרסומיו וכתביו העיקריים

Begriff und Wesen des Vorsatzes in den mittelalterlichen Strafgesetzen Ungarns (Stuttgart, 1911)
Reform des ungarischen Strafgesetzbuches (Berlin, 1915)
Die ungarische Strafgesetzreform (Heidelberg, 1915)
Büntetendő cselekmény és magánjogi vétség (Budapest, 1916)
Bűntettesek és bűncselekmények a háború alatt (Budapest, 1917)
A pornográfia leküzdése (Budapest, 1917)
Farhlässigkeit und Betriebsunfall (Berlin, 1918)
Büntetendő cselekmény és magánjogi vétség (Budapest, 1922)
Jog, igazságszolgáltatás és forradalom (Budapest 1922)
A nemibeteg által történő fertőzés büntethetősége (Budapest, 1925)
A magyar bűnvádi eljárási jog rövid tankönyve (Budapest, 1927)
A becsület fogalma és védelme a büntetőjogban (Budapest, 1928)
A bűnvádi eljárási jog. Mendelényi Lászlóval. I–VI. kötet. (Budapest, 1930–1934)
Büntető törvény és kultúra (Budapest, 1935)
Javíthatunk-e büntetőbírósági eljárásunkon? (Kecskemét, 1935)
Magyar bűnvádi eljárási jog (Budapest, 1938)
Gróf Széchenyi István és a magyar jogrend reformja (Budapest, 1942)
Az első magyar büntetőtörvény-javaslat (Budapest, 1943)
פרסומיו וכתביו העיקריים > כעורך

כללי המשפט הפלילי שבתוקף. (בודפשט, 1947)
כללי חוק סדר הדין הפלילי האפקטיבי. (בודפשט, 1948)
ספריית החלטות המשפט הפלילי (בודפשט, 1948–1949)
כללים מהותיים וצורניים של החוק הפלילי בתוקף.(בודפשט, 1949)
לקריאה נוספת

Adatai a Petőfi Irodalmi Múzeum katalógusában (נתוניו במאגרי המוזיאון הספרותי פטפי)
Gulyás Pál: Magyar írók élete és munkái – új sorozat I–XIX. Budapest: Magyar Könyvtárosok és Levéltárosok Egyesülete. 1939–1944., 1990–2002, a VII. kötettől (1990–) sajtó alá rendezte: Viczián János (פאל גויאש: חייהם ויצירותיהם של סופרים הונגרים - סדרה חדשה I-XIX. בודפשט: אגודת הספרנים והארכיונאים ההונגרים. 1939–1944, 1990–2002)
Kozák Péter (2013). "Auer György". nevpont.hu. נבדק ב-2021-12-12. (פטר קוזאק:ג'רג' אאואר ב\"נקודת שם").
Magyar életrajzi lexikon I–IV. Főszerk. Kenyeres Ágnes. Budapest: Akadémiai. 1967–1994. (לקסיקון ביוגרפי הונגרי. עורכת ראשית אגנש קניירש)
Magyar nagylexikon II. (And–Bag). Főszerk. Élesztős László, Rostás Sándor. Budapest: Akadémiai. 1994. ISBN 963-05-6800-4 (הלקסיקון ההונגרי הגדול)
Révai nagy lexikona II. kötet (Arány–Beke). Budapest: Révai Testvérek Irodalmi Intézet Részvénytársaság. 1911. (הלקסיקון הגדול של רוואי)
יוז'ף בנקה: רקטורים ודיקנים של אוניברסיטת פץ', 1998.
הערות שוליים

↑  "Születési bejegyzése a pesti neológ izraelita hitközség születési akv. 1694/1888. folyószáma alatt". נבדק ב-2021-12-12.
↑  "Halotti bejegyzése a Budapest VII. kerületi állami halotti akv. 661/1958. folyószáma alatt". נבדק ב-2021-12-12.
↑  "Gyászjelentése (1958)". נבדק ב-2021-12-12.
↑  "Szülei házasságkötési bejegyzése a pesti neológ izraelita hitközség házassági akv. 308/1887. folyószáma alatt". נבדק ב-2021-12-12.
↑  Budapesti Közlöny, 1911. április 2. (45. évfolyam, 77. szám)
↑  Igazságügyi Közlöny, 1914. február 26. (23. évfolyam, 2. szám)
↑  "Házasságkötési bejegyzése a Budapest VI. kerületi polgári házassági akv. 1723/1921. folyószáma alatt". נבדק ב-2021-12-12.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0000 7932 2758  VIAF: 121516050   WorldCat (עם VIAF): 121516050 
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "ג'רג' אאואר".
אביבית לוי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  25 באפריל 1972 (בת 52) ירושלים, ישראל 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת בר-אילן 
 מנחה לדוקטורט:  עמיהוד אמיר, יהונתן אומן 
 מוסדות:  שנקר - בית ספר גבוה להנדסה ולעיצוב 
 
אביבית לוי (נולדה ב-25 באפריל 1972) היא משוררת, מלחינה וחוקרת מדעי המחשב, פרופסור חבר במחלקה להנדסת תוכנה במכללת שנקר. מתמחה בתכנון ופיתוח אלגוריתמים ומבני נתונים.
ביוגרפיה

אביבית לוי נולדה בירושלים. היא גדלה והתחנכה בקריית אונו. למדה בבית הספר היסודי ממ"ד "שילה" בקריית אונו והמשיכה את לימודיה באולפנת בני-עקיבא צפירה שבמושב צפריה. בשנת 1991 שירתה במסגרת השירות הלאומי באלין בית נועם.
בשנת 1995 השלימה תואר ראשון במדעי המחשב-סטטיסטיקה בהצטיינות יתרה. בשנת 1998 השלימה בהצטיינות תואר שני במדעי המחשב, בתחום חישובים מבוזרים. בשנת 2007 השלימה תואר שלישי במדעי המחשב, בתחום אלגוריתמים להתאמת תבניות, בנושא "התאמת תבניות עם שגיאות בכתובות" בהנחיית פרופ' עמיהוד אמיר ופרופ' יהונתן אומן באוניברסיטת בר-אילן. בשנת 2009 סיימה השתלמות בתר-דוקטורט בהנחיית פרופ' גדי לנדאו בתחום אלגוריתמים להתאמת תבניות באוניברסיטת חיפה, ובין השנים 2010–2013 שימשה כחוקרת נלווית במכון קיסריה-רוטשילד למחקר בין-תחומי של יישומים במדעי המחשב, באוניברסיטת חיפה.
בשנת 1994 החלה לעבוד כמתכנתת בחברת התקשורת טלרד, ובשנת 1999 החלה להשתלב באקדמיה. תחילה שימשה מרצה מן החוץ במחלקה להנדסת תוכנה במכללת שנקר (1999–2002), מנחה בקורס מבוא למדעי המחשב באוניברסיטה הפתוחה (2000). מונתה למרצה במחלקה להנדסת תוכנה מכללת שנקר (2003–2008), עלתה לדרגת מרצה בכירה (2009–2014) ובשנת 2015 מונתה לפרופסור חבר.
פעילותה באקדמיה

לוי מילאה שורת תפקידים במכללת שנקר, ביניהם מ"מ ראש המחלקה להנדסת תוכנה (2011), ראש התמחות אנאליטית (2013–2015), ראש התמחות הנדסת נתונים ומידע במחלקה להנדסת תוכנה (2016–2017), חברה בוועדת אתיקה ומשמעת סגל (2018–2019), יו"ר ועדת אתיקה ומשמעת סגל (2020–2022), חברת ועדת תקנון אקדמי (2020–2022) וחברת ועדת מינויים מוסדית עליונה (2020–2025). בשנת 2024, התמנתה לראש התוכנית לתואר שני בהנדסת תוכנה שהוגשה לאישור המועצה להשכלה גבוהה (המל"ג).
בין השנים 2016–2021, הייתה לוי חברה בוועדה מטעם המל"ג לבחינת קורסים במדעי-המחשב בעבור מיזם ישראל דיגיטלית.
אחד מהישגיה המדעיים במחקרה לדוקטורט הוא מתן פתרון לבעיה מתמטית שהוצגה על-ידי המתמטיקאי ארתור קיילי בשנת 1849, אשר ניסח את השאלה מהו מרחק החילופים עבור מחרוזות שבהן מספר המופעים של כל אות אינו מוגבל. בעיה זו נשארה פתוחה למעלה מ-150 שנה עד שלוי ושותפיה ניסחו משפט אפיון מתמטי עבור מרחק החילופים עבור מחרוזות כאלה, הוכיחו שחישוב מרחק זה הוא בעיה NP-קשה והראו אלגוריתם קירוב עבורה. תוצאה זו הוצגה לראשונה במאמר: “On the Cost of Interchange Rearrangement in Strings” בכנס European Symposium on Algorithms בשנת 2007 ופורסמה בכתב-העת SICOMP בשנת 2010.
לוי היא חוקרת פעילה בתחום פיתוח ותכנון אלגוריתמים ופרסמה מאמרים רבים בנושאים של ניתוח דמיון ומרחקים בין מחרוזות, זיהוי ושחזור מחזוריות וקוואזי-מחזוריות מקורבת, זיהוי מילון תבניות עם מרווחים, דחיסת נתונים בעזרת עצי סדרות חשבוניות, ועוד. בשנים האחרונות היא עוסקת במחקר גם בלמידת מכונה ובינה מלאכותית. היא חברת ועדת התוכנית ושופטת בכנסים בינלאומיים בתחום התמחותה, שופטת מאמרים עבור כנסים וכתבי-עת בינלאומיים, ומארגנת כנסים בינלאומיים.
פעילותה הספרותית והמוזיקלית

בשנת 1998 השלימה תואר ראשון במוזיקה בהצטיינות יתרה באוניברסיטת בר-אילן. היא בוגרת קורס הלחנה ופזמונאות בהנחיית המוזיקאי דניאל סולומון בבית הספר רימון (2017) ובוגרת כיתת-אמן של המשורר רוני סומק (2017) במסגרת בית הספר לכתיבה "המגירה".
בשנת 2012 הנחתה את פאנל "יצירה ישראלית או יצירה אנטי-ישראלית" בקמפוס אריאל. בינואר 2015, השתתפה במושב "על עצים ואבנים" בהנחיית פרופ' זיוה בן-פורת ביחד עם המשוררת אגי משעול והמשורר אמוץ דפני בפסטיבל "שירה במדבר" בשדה בוקר. בפברואר 2018 השתתפה במשלחת הישראלית מטעם משרד החוץ ואגודת הסופרים העבריים לפסטיבל ספרות בהודו. בנובמבר 2019 השתתפה במושב "קולו של היחיד", בכנס כיסופים החמישי: כתיבה, זיכרון, חזון.
החל משנת 2011 יזמה והפיקה (יחד עם ד"ר מירי דבי-קריצלר) את המופע השנתי "מילה שלי – שמים את השפה העברית על המפה" בהיכל התרבות נתניה ובשיתוף אגודת הסופרים העבריים. המופעים הם תמהיל של הרצאות, הומור ומוזיקה סביב הלשון העברית, כאשר בכל שנה המופע מתמקד בנושא אחר.
בשנת 2013 יצא לאור אלבומה המוזיקלי "מילים שקופות". החל משנה זו יוצרת ומעלה לוי מופעי מוזיקה ושירה במתנ"סים ובמרכזי תרבות ברחבי ישראל; "מילים שקופות", "רוק בעזרת נשים", "בת-קול: נשים שרות נשים", "ארבע יוצרות – ארבע אהבות".
בשנת 2020 שימשה מנהלת אומנותית של הפסטיבל הבינלאומי לשירה ים-תיכונית "שירת הים מניס עד תוניס" וערכה את האנתולוגיה של הפסטיבל שיצאה בהוצאת דבי-אופקים. האנתולוגיה מכילה שירי 28 משוררים משתתפי הפסטיבל. באותה השנה השתתפה בפרויקט "מקום" של בית אבי חי ויצרה לימוד בנושא: "מדוע שותק הברוש? חירות היוצר ונאמנות לקדושה".
לוי חברה באגודת הסופרים העבריים, באקו"ם ובמועצת המערכת של כתבי-העת הספרותיים "פסיפס" ו"שבילים". בשנת 2011 שימשה כשופטת בפרס קוגל לספרות.
חיים אישיים

לוי נשואה לדוד-אליהו לוי, להם ארבעה ילדים והם מתגוררים בנתניה. לוי היא נכדתו של הרב יוסף קאפח.
פרסים ספרותיים

בשנת 2015, קיבלה את אות "קסת הזהב" מטעם אגודת הסופרים העבריים, בשנת 2019, זכתה בציון לשבח על שיריה מטעם ועדת השיפוט של "שירת המדע 2019", ובשנת 2021 זכתה במקום השני בעיר בתחרות הארצית "מילה במקום" מטעם עמותת "הליקון לשירה" על שירה "בעיר שלי יש".
ספריה

סנונית בחורף, שירה, רעננה: אבן-חושן, 2019.
פנים באבן, שירה, תל אביב: ספרי עיתון 77, 2013.
קולות מן התיבה, שירה, תל אביב: עקד, 2006.
זכות השתיקה, שירה, תל אביב: עקד, 2002.
הולך תמים - מורשתו חייו ופועלו של הרב יוסף קאפח, עיון, ירושלים: יד מהר"י קאפח, 2003.