stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ג'ורג' רומני
מושל מישיגן > כניסה לתפקיד וכהונה > לאחר המהומות

להתמודדות עם המהומות בדטרויט היו השלכות פוליטיות קשות עבור רומני, שכן הוא נתפס כמנהיג רפובליקני שעתיד להוות אתגר לנשיא ג'ונסון בבחירות לנשיאות שהתקיימו שנה לאחר מכן. רומני האמין שהבית הלבן האט במכוון את תגובתו לאירועים וטען שג'ונסון "התנהג באופן פוליטי" בפעולותיו. למרות המהומות, עד סוף שלטונו של רומני במישיגן, המדינה זכתה להישגים גדולים בתחום זכויות האזרח הקשורות לתעסוקה ציבורית, קבלנות ממשלתית והנגשת הדיור הציבורי. בתקופת שלטונו נעשו שיפורים קטנים יותר במאבק באפליה במגזרי התעסוקה הפרטית, הדיור, החינוך ואכיפת החוק.
רומני הרחיב משמעותית את גודל הממשלה של מישיגן כמושל. תקציב המדינה הראשון שלו, בשנת 1963, עמד על 550 מיליון דולר, גידול של 20 מיליון דולר לעומת קודמו בתפקיד, ג'ון סווינסון. נוסף על כך, רומני ירש גירעון תקציבי בסך 85 מיליון דולר, אך עזב את משרדו עם עודף. בשנים הפיסקליות הבאות גדל תקציב המדינה לכ-684 מיליון דולר ב-1964, 820 מיליון דולר ב-1965, מיליארד דולר ב-1966, 1.1 מיליארד דולר ב-1967, ו-1.3 מיליארד דולר ב-1968. רומני הוביל את הדרך לעלייה גדולה בהוצאות המדינה בתחום החינוך, ומישיגן החלה לפתח את אחת ממערכות ההשכלה הגבוהה הגדולה ביותר של האומה האמריקנית. בכהונתו היה גידול משמעותי במימון התמיכה עבור ממשלות מקומיות וניתנו הטבות נדיבות לעניים ולמובטלים. ההוצאות הכספיות של רומני התאפשרו הודות להתרחבות הכלכלית שלאחר מלחמת העולם השנייה, שהביאה לעודפים בתקציבי הממשלה ובהסכמתן של שתי המפלגות במישיגן לשמור על בירוקרטיה ממשלתית רחבה והגדלת שירותי המגזר הציבורי.
הקואליציות הדו-מפלגתיות שאיתן עבד רומני בבית המחוקקים של המדינה אפשרו לו להגיע לרוב מטרות החקיקה שלו. ניסיונו כמושל המשיך את המוניטין החיובי שלו, כפי שכתב הסופר תיאודור ה. וייט, "כישרון לסיים התחייבויות". ההיסטוריון של אוניברסיטת מישיגן, סידני פיין, העריך אותו כמושל מצליח ביותר.
מושל מישיגן > כניסה לתפקיד וכהונה > לאחר המהומות > ביקורו בישראל

עם סיומו של ביקור שערך בברית המועצות, הגיע רומני לישראל בשלהי דצמבר 1967 בצל כוונתו להתמודד על נשיאות ארצות הברית בבחירות לנשיאות 1968. אודות שיחותיו במוסקבה סירב להשיב והכריז: "באתי להקשיב, להתבונן וללמוד". רומני נועד, כאדם פרטי, עם ראש ממשלת ישראל לוי אשכול, שר החוץ אבא אבן, ראש המטה הכללי יצחק רבין וראש עיריית ירושלים טדי קולק. הוא התקבל על ידי שגריר ארצות הברית בישראל וולוורת ברבור. לאחר מכן חצה את גשר אלנבי וערך ביקור ממלכתי בירדן, שתוכנן שבועות אחדים מראש.
הקמפיין הנשיאותי 1968 > ההתמודדות למועמדות הרפובליקנית

רומני הכריז באופן רשמי ב-18 בנובמבר 1967, בדטרויט כי הוא "החליט להילחם ולזכות במועמדות הרפובליקניות ובבחירות לנשיאות ארצות הברית". הוא בילה את החודשים הבאים לְלֹא לֵאוּת, תוך התמקדות בפריימריז בניו המפשייר, שלב מוקדם וחשוב במהלך הבחירות המקדימות לנשיאות ארצות הברית. הוא חזר לווייטנאם בדצמבר 1967, נשא נאומים והעלה הצעות בנוגע למלחמה, שאחת מהן הייתה מדיניות ה-"Vietnamization", לפיה תעביר ארצות הברית באופן הדרגתי את סמכויותיה לצבא דרום וייטנאם, אשר תאפשר לה את יכולת השליטה והלחימה העצמאית כנגד צבא צפון וייטנאם והווייטקונג, אשר פעלו יחדיו במטרה לאחד את וייטנאם תחת שלטון קומוניסטי.
שבועיים לפני הפריימריז ב-12 במרץ, סקר פנימי הראה רומני יפסיד לניקסון בהפרש 1–6 בניו המפשייר. רומני הודיע על פרישתו מהבחירות למועמדות הרפובליקנית לנשיאות ב-28 בפברואר 1968.
הקמפיין הנשיאותי 1968 > לאחר ההתמודדות למועמדות הרפובליקנית

ניקסון המשיך וזכה במועמדות. בוועידה הרפובליקנית הלאומית שהתקיימה במיאמי ביץ' שבפלורידה, רומני מיאן לקרוא לתומכיו לתמוך בניקסון, דבר שניקסון לא ישכח. רומני סיים במקום החמישי, עם 50 קולות בלבד. כאשר המחנה הליברלי של המפלגה הרפובליקנית הביע את מורת רוחו מבחירתו של ספירו אגניו לסגנות נשיאות ארצות הברית בידי ניקסון, החליט רומני להתמודד גם לסגנות הנשיאות. רומני אמר שלא הוא יזם את המהלך, אבל הוא גם לא התנגד לו במאום. ניקסון ראה פעולה זו כאיום על מנהיגות המפלגה, אך בסופו של דבר הפסיד רומני לאגניו וסיים במקום השני עם 186 קולות לעומת אגניו, שזכה עם 1119 קולות. רומני, לעומת זאת, תמך בקמפיין המוצלח של ניקסון בסתיו, ובכך הרוויח את תודתו.
שירות ציבורי ושנותיו האחרונות

רומני היה חסיד של שירות ציבורי, והתנדבות הייתה תשוקתו. הוא יזם תוכניות התנדבות אחדות, בעודו מושל מישיגן, ובראשית דרכו של ממשל ניקסון עמד בראש ועדת הקבינט להתנדבות מרצון. בעקבות זאת הוקם המרכז הלאומי לפעולות התנדבותיות (אנ'): ארגון עצמאי, פרטי, ללא כוונת רווח, שנועד לעודד התנדבות מצד אזרחים וארגונים אמריקאיים, לסייע בפיתוח תוכניות למאמצים וולונטריים ולהפיכת פעילות התנדבותית לעמוד תווך בחברה האמריקנית. ההתעניינות הארוכה של רומני בהתנדבות נבעה מן האמונה המורמונית בכוחם של המנהגים לשנות את אורח חייו של האדם.
ב-4 בינואר 2025 הוענקה לו, לצד אישים אחרים, מדליית החירות הנשיאותית בידי הנשיא ג'ו ביידן. בנו, מיט רומני, קיבל את המדליה בשם אביו המנוח מידי הנשיא ביידן.
לקריאה נוספת

Dan Angel, Romney : a political biography on Mitt Romney's dad, United States: CreateSpace, 2012
Roger Biles, A Mormon in Babylon: George Romney as Secretary of HUD, 1969–1973, Michigan Historical Review, 2012
Gerald O. Plas, The Romney Riddle, Detroit: Berwyn Publishers, 1967
הר איילמר (אלברטה)

ערך זה עוסק בהר בהרי הרוקי הקנדיים. אם התכוונתם להר בניו זילנד, ראו .
| --- | --- |

 מידע כללי
 גובה:  3,162 מ' 
 מדינה:  קנדה 
 מיקום:  אלברטה, קנדהקנדה
 רכס הרים:  רכס פאליסר 
 קואורדינטות:  51°19′30″N 115°25′55″W﻿ / ﻿51.325°N 115.432°W﻿ / 51.325; -115.432
  (למפת אלברטה מוגדלת) אדמונטון קלגרי רד דיר לת'ברידג' מדיסין הט גרנד פריירי קולומביה הבריטית הטריטוריות הצפון-מערביות ססקצ'ואן ארצות הבריתהר איילמר(למפת אלברטה רגילה) אדמונטון קלגרי רד דיר לת'ברידג' מדיסין הט גרנד פריירי קולומביה הבריטית הטריטוריות הצפון-מערביות ססקצ'ואן ארצות הבריתהר איילמר
 
הר איילמר (באנגלית: Mount Aylmer) הוא הר בהרי הרוקי הקנדיים, בשטח הפארק הלאומי באנף, בפרובינציית אלברטה שבקנדה. ההר הוא הגבוה בהרי רכס פאליסר, והגבוה בהרי הרכסים המזרחיים של באנף.
גובהו של ההר 3,162 מטרים, והוא ההר ה-24 בגובהו באלברטה. ניתן לראות מפיסגתו את אגם מינוונקה.
היסטוריה > מקור השם

שמו של ההר ניתן לו על ידי ג'י. ג'י. מקארתור (J.J. McArthur) בשנת 1890, אשר קרא להר על שם עירו - איילמר שבקוויבק.
היסטוריה > הטיפוס על ההר

הראשון שטיפס על פסגת ההר היה ג'י. ג'י. מקארתור (J.J. McArthur) בשנת 1889.
הערות שוליים

↑  נתונים גאוגרפיים
↑  הרי אלברטה לפי גובהם
1 2  היסטוריה של הר איילמר
↑  מקור שמותיהם של אתרים באלברטה, עמ' 14
בקתת פיי

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  בקתה אלפינית 
 מיקום:  קולומביה הבריטית 
 מדינה:  קנדה 
 בעלים:  המועדון האלפיני של קנדה 
 מידות
 גובה מעל פני הים:  3,234 מ' 
 
 קואורדינטות:  51°15′45″N 116°12′29″W﻿ / ﻿51.2625°N 116.208°W﻿ / 51.2625; -116.208
  (למפת קולומביה הבריטית מוגדלת) ויקטוריה ונקובר סארי קלונה קאמלופס פרינס ג'ורג' ארצות הברית אלברטה הטריטוריות הצפון-מערביות יוקון אלסקה האוקיינוס השקט בקתת פיי(למפת קולומביה הבריטית רגילה) ויקטוריה ונקובר סארי קלונה קאמלופס פרינס ג'ורג' ארצות הברית אלברטה הטריטוריות הצפ. מע יוקון אלסקה האוקיינוס השקט בקתת פיי
 
בקתת פיי (באנגלית: Fay hut) הייתה בקתה אלפינית בשטח הפארק הלאומי קוטניי, בהרי הרוקי הקנדיים, בפרובינציית קולומביה הבריטית שבקנדה.
הבקתה היוותה תחנת מנוחה מרכזית למטפסים על פסגות עמק עשר הפסגות, והייתה הבקתה הראשונה שנבנתה בקנדה למטרה זו (וככזו נחשבה לאתר בעל חשיבות היסטורית). בעקבות שריפת בקתת פיי בשנת 2009 החליפה בקתת ניל קולגאן, הגבוהה יותר, את בקתת פיי כבסיס מרכזי למטפסי ההרים. הבקתה תוחזקה על ידי המועדון האלפיני של קנדה.
הבקתה הייתה בגובה של 3,234 מטרים מעל פני הים.
היסטוריה

בקתת פיי המקורית נבנתה בשנת 1927 כבסיס למטפסים לפסגות עמק עשר הפסגות. קודם לבנייתה שימשו בקתת מעבר אבוט ובקתת אליזבת פרקר לתחנות המנוחה באזור (שתי בקתות אלה נבנו על ידי הרכבת הקנדית פסיפית, ולאחר מכן הועברו לחזקת המועדון האלפיני של קנדה). בקתת פיי הוקמה ביוזמת המועדון האלפיני של קנדה.
המועדון האלפיני הפעיל את הבקתה עד שנת 1972, עת שגג הבקתה נהרס בשל נפילת עץ על הפסגה, והמועדון לא יכול היה לממן את התיקון, ועל כן המועדון העביר את הבקתה לניהול הפארק הלאומי קוטניי. בשנת 1991 הועברה הבעלות בחזרה למועדון האלפיני, כאשר הפארק הלאומי לא רצה לשלם על שיפוץ הבקתה.
בקתת פיי המקורית נהרסה בשנת 2003 בשרפת יער גדולה בה נשרף 12.6% משטח הפארק הלאומי קוטניי.
בשנת 2005 נבנתה הבקתה מחדש על ידי המועדון האלפיני. הבקתה נבנתה באלפי שעות עבודה של למעלה מ-100 מתנדבים (הבקתה נבנתה מחוץ לשטח הפארק בבנייה טרומית, והוטסה ב-140 טיסות של שני מסוקי בל 407 ביוני וביולי 2005. 20 מתנדבים עבדו חודש שלם (יוני 2005) להרכיב את הבקתה. בטרם נבנתה הבקתה מחדש נבנה מנחת עבור המסוקים, וכן נבנה גשר בין המנחת לאתר הבנייה. בשל ריחוקה שיקום הביקתה יצר קשיים מיוחדים למשקמים. בעקבות שיקום הבקתה פארקי קנדה פרצו מסלול הליכה חדש לבקתה.
בשנת 2009, נשרפה הבקתה עד היסוד, בין ה-2 באפריל (עת עזבה קבוצת מטפסים את הבקתה) לשעות הערב של ה-4 באפריל (עת הגיעה קבוצה חדשה לבקתה, וגילתה כי קירות הבקתה נשרפו כליל, וגג הבקתה שהיה עשוי מתכת קרס).
היסטוריה > מקור השם

הבקתה נקראה על שם צ'ארלס פיי, המייסד והנשיא הראשון של המועדון האלפיני של קנדה. פיי עמד בראש 25 משלחות טיפוס בהרי הרוקי הקנדיים, והיה בין הראשונים שעלו לפסגת ויקטוריה ולפסגת לפרוי.
שימוש

הבקתה מסוגלת הייתה להכיל 12 מטפסים. מי השתייה לבקתה היו מנחל אשר זרם בסמוך לה. הפסולת משירותי הבקתה הוטסה במסוקים אל מחוץ לפארק.
הבקתה הוארה במנורות פרופאן ובתאורה סולארית.
פעילויות

הבקתה נבנתה כבסיס עבור מטפסי הרים באזור עמק עשר הפסגות (מאז נשרפה החליפה אותה בקתת ניל קולגאן, אולם אזור הבקתה עדיין משמש כבסיס למטפסי הרים באזור - בעיקר להר ליטל, הר פיי, והר קוואדרה).
ראו גם

בקתת ניל קולגאן
עמק עשר פסגות
אגם מוריין
לקריאה נוספת

• Pearl Ann Reichwein, , P 180
• Chic Scott, , P 94
• Lynn Martel, , PP 72- 73
• Brian Patton, Bart Robinson, , P 321
הערות שוליים

↑  ראו ב"לקריאה נוספת" בספר Climber's Paradise: Making Canada's Mountain Parks
1 2 3 4 5  ראו ב"לקריאה נוספת" בספר Ski Trails in the Canadian Rockies
↑  מידע גאוגרפי
↑  ההיסטוריה של הפארק הלאומי קוטניי באתר פארקי קנדה
1 2 3 4 5 6  ההיסטוריה של בקתת פיי
↑  תיאור השריפה הגדולה של פארק קוטניי בשנת 2003
1 2 3  ראו ב"לקריאה נוספת" בספר Tales & Trails
↑  תיאור שיקום הבקתה
↑  ראו ב"לקריאה נוספת" בספר Canadian Rockies Trail Guide
↑  מידע על הבקתה
↑  קורות חייו של צ'ארלס פיי באתר peakfinder
פינת האוכל בבקתה
הר אימהותפ

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 על שם:  אמחותפ 
 גובה:  1,250 מ' 
 מיקום:  אזור הברית האנטארקטית,
 רכס הרים:  הרי סולוואי 
 קואורדינטות:  64°21′S 62°24′W﻿ / ﻿64.35°S 62.4°W﻿ / -64.35; -62.4
  (למפת חצי האי האנטארקטי מוגדלת) בסיס חנרל ברנרדו אוהיגינס ריקלמההר אימהותפ(למפת חצי האי האנטארקטי רגילה) בסיס חנרל ברנרדו אוהיגינס ריקלמההר אימהותפ(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיהר אימהותפ(למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיהר אימהותפ
 
הר אימהותפ או הר אימהוטפ או הר אימחותפ (באנגלית: Mount Imhotep) הוא הר בחלקו הדרומי של האי בראבנט, בארכיפלג פאלמר, שבאנטארקטיקה.
ההר ממוקם בסמוך למוצאו של קרחון היפוקרטס.
היסטוריה > גילוי ומיפוי ההר

ההר מופה לראשונה על ידי המשלחת האנטארקטית הבלגית (אשר חקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1899–1897), בפיקודו של אדריאן דה ז'רלאש.
ההר צולם מן האוויר על ידי האנטיג אירוסרוויירס בע"מ בין השנים 1956–1957; ההר מופה על בסיס תצלומי אוויר אלה בשנת 1959.
היסטוריה > מקור השם

שמו של ההר ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים של בריטניה.
ההר נקרא על שמו של אימחותפ, אשר חי במצרים העתיקה והיה הרופא הראשון (הקדום ביותר) ששמו ידוע כיום.
השם ניתן, בדומה לשמות של אתרים רבים נוספים באזור, על שמו של חלוץ בתחום הרפואה.
הערות שוליים

↑  "אימהותפ" היא ההגייה האנגלית של השם אימחותפ
↑  גאזט השמות האנטארקטיים הרשמי של ארצות הברית
1 2 3 4 5 6 7 8  מידע גאוגרפי והיסטורי
1 2 3 4 5 6  מידע היסטורי
| איים בארכיפלג פאלמר |
| --- | --- | --- |
| איים | אבוט • אולין • אומגה • אטא • אלפא • אלקה • אונוור • אפסילון • בראבנט • בוב • גאנד • גלארוס • דייוויס • דינק • דלתא • דרים • הארי • וינצקה • טאוור • למדא • לייז' • לקוואנט • פמפה |  |
| קבוצות איים | איי אומיקרון • איי טטראד • איי כריסטיאניה • איי מלכיור • איי סיגמא • איי פאי • איי פסי |  |
| איונים | סלע גריינדר |  |
האי בראבאנט, מבט מכיוון צפון מזרח לעבר האי. מימין ניתן לראות את האי אונוור, וברקע את חצי האי האנטארקטי; את הרי סולוואי, ניתן לראות משמאל, בצד הרחוק של האי.
עמים ילידים בארצות הברית

| --- | --- |

 אוכלוסייה
 2,932,248 אינדיאנים טהורים 2,288,331 אינדיאנים למחצה
 ריכוזי אוכלוסייה עיקריים
 קליפורניה קליפורניה 372,539 (2010)   אוקלהומה אוקלהומה 322,616 (2010)   אריזונה אריזונה 294,032 (2010)   ניו מקסיקו ניו מקסיקו 193,562 (2010)   טקסס טקסס 176,018 (2010)  
 שפות
 אנגלית, ספרדית, צ'רוקי, נאוואחו, שפות ילידיות
 דת
 קתולים, פרוטסטנטים, אנימיזם
פיזורה של האוכלוסייה האינדיאנית ברחבי ארצות הברית לפי אחוזם באוכלוסייה, על פי מפקד האוכלוסין בשנת 2020.
עמים ילידים בארצות הברית (באנגלית: Native Americans) או האינדיאנים בארצות הברית (באנגלית: American Indians) הם מיעוט אתני אשר מנה בשנת 2010 יותר מ-2.9 מיליון נפש (כ-1% מאוכלוסיית ארצות הברית). אוכלוסיית האינדיאנים מורכבת מעשרות שבטים והיא האוכלוסייה הוותיקה ביותר ביבשת.
בימי גילוי אמריקה מנו האינדיאנים, על פי הערכות שונות, כ-10 מיליון נפש במאות עמים ושבטים שונים לאורכה ולרוחבה של היבשת. החל משנת 1620, עם תחילת ההתיישבות האירופאית באמריקה הצפונית, ועד סוף המאה ה-19, עת יושבו כל השטחים של ארצות הברית, הוכחדו ונעלמו מרבית השבטים האינדיאנים. הם הוכחדו כתוצאה מצמצום שטח מחייתם, ממחלות שהביאו איתם המתיישבים ומפעילות מלחמתית. כיום חיים חלק (אך לא רוב) מהאינדיאנים בשמורות המוקצות להם, שטחים בתוך ארצות הברית המנוהלים על ידי שבטים של אינדיאנים במסגרת הלשכה לענייני אינדיאנים במחלקת הפנים של ארצות הברית.
בשטחים אלה ניתנת אוטונומיה מסוימת לשבטים, אשר יכולים להחיל בהם את הדין השבטי בעניינים מסוימים וזוכים להגנתו של הממשל הפדרלי של ארצות הברית.
האינדיאנים באמריקה הצפונית לא פיתחו כתב טרם הקולוניאליזם, ולעומת זאת מקיימים מסורת של סיפור סיפורים. רוח תרבותם וידע על דרכם מגולמת בסיפורים ובשירים שבעל פה.
כמו כן, ישנו מידע ותיעוד על אורחות חייהם ותרבותם שנכתב בידי חוקרים ומתיישבים אירופאים, אלה הבינו במידה מוגבלת את התרבויות השונות שפגשו.
מקור השם

מקורו של הכינוי 'אינדיאנים' בטעותו של מגלה הארצות כריסטופר קולומבוס, אשר בהגיעו לחופי אמריקה סבר שהגיע להודו (בספרדית: India - אינדיה), ועל כן כינה את המקומיים אינדיאנים (בספרדית: הודים). טעות זו השתרשה לאורך דורות בשפות רבות. בשפות אחדות, ביניהן אנגלית וספרדית, הפכה המילה דו-משמעית, כשהיא מציינת את תושבי הודו (כמשמעותה המקורית), וגם את ילידי יבשת אמריקה. במהלך המאה ה-20 החלו לכנותם "אמריקנים- ילידים" (Native Americans), מושג שנחשב יותר תקין פוליטית, אבל מרביתם מעדיפים להיקרא בשם הכולל "אינדיאנים אמריקאים"[דרוש מקור] (American Indians) או בשם השבט הספציפי אשר לו הם שייכים.
היסטוריה > התקופה הקדם-קולוניאליסטית

אבותיהם של האינדיאנים, המכונים פלאו-אינדיאנים, הגיעו לאמריקה מאירו-אסיה דרך גשר יבשתי שחיבר בין אלסקה לקמצ'טקה. לפני כ-12,000 שנים, בסוף עידן הקרח עלו פני הים והפרידו בין היבשות. פריטים שונים כגון: כלי אבן, עצמות, מערות ופרוות נמצאו בכל רחבי ארצות הברית והם מעידים על חייהם של בני אדם שם כבר מלפני 10,000 שנים. קדמונים אלו חיו כציידים-לקטים והשתמשו בכלי אבן ובעצמות.
העדות העתיקה ביותר של יישוב שנתגלתה בצפון לואיזיאנה, ומעידה על חיי נוודות למחצה והתפתחות של חקלאות זעירה, מתוארכת ל-3,500 לפנה"ס.
בין השנים 1000 לפנה"ס ל-1000 לספירת הנוצרים התקיימה לאורכו של החוף המזרחי, מפלורידה ועד קנדה תרבות "ארץ היערות". בני תרבות זו השתמשו במלאכה זעירה ובחקלאות שכללה ביות חיות וצמחים בעודם משתמשים בכלי אבן משוכללים.
"תרבות המיסיסיפי" התפתחה לאורכו של עמק המיסיסיפי החל מ-950 לפנה"ס והגיעה לשיאה בשנת 1250 לספירת הנוצרים. הייתה זו הגדולה בתרבויות אמריקה הצפונית ועל פי הערכות במרכזה חיו כ־20,000 - 30,000 בני אדם ביישוב עירוני שלא היה כמותו באמריקה הצפונית עד 1800. תרבות זו הורכבה ככל הנראה ממספר שבטים שחיו בערים ובכפרים מפותחים שהתבססו על גידולי תירס, וניהלו מסחר עם אינדיאנים ברחבי אמריקה הצפונית מהימות הגדולות שבצפון ועד הרי מקסיקו שבדרום.
היסטוריה > תחילת ההתיישבות האירופית

בשנת 1492 גילה קולומבוס את האיים הקריביים ונפגש עם הילידים של איים אלו. ההתיישבות האירופית ביבשת-העל של אמריקה החלה מתקופה זו בעיקר באזור אמריקה הדרומית ומרכז אמריקה, ואילו באמריקה הצפונית התיישבו האירופאים מאוחר יותר. ב־14 במאי 1607 הוקמה באמריקה הצפונית המושבה הראשונה וירג'יניה וב־1620 נחתמה אמנת המייפלאואר. בכך החלה ההתיישבות הבריטית בצפונה של אמריקה. המתיישבים שהגיעו היו בעיקר משפחות של פרוטסטנטים מהאי הבריטי שפעלו באופן עצמאי ולא על פי הוראות של הכתר האנגלי. לקראת סוף המאה ה-18 השתלטו המתיישבים האירופאים על כל חופה המזרחי של היבשת והקימו בה 13 מושבות. בשנת 1763 קבע השלטון הבריטי כי תחום ההתיישבות האירופית יוגבל להרי האפלאצ'ים במערב, וזאת על מנת לבסס את שלטונה של בריטניה באזור מוגבל. המלך ג'ורג' השלישי שמלך בתקופה זו התייחס לשטחים במערב כשטחי בריטניה לכל דבר ואל האינדיאנים עצמם כזכאים להגנתו של הכתר האנגלי. אולם, בשנת 1776, עת דרש הכתר האנגלי מיסוי מהמתיישבים, יצאו אלה במרד כנגד הממלכה והקימו את "ארצות הברית של אמריקה". מרבית השבטים האינדיאנים עמדו לצידה של בריטניה במלחמת העצמאות, בעיקר בשל ההגנה שהעניקה להם, ולפיכך ראו לנכון מתיישבים רבים לנקום בהם. עם סיום המלחמה, הכיר הכתר האנגלי בחוזה פריז (1783) בריבונות של המתיישבים על השטחים שעד נהר המיסיסיפי - אחת מתוצאות הלוואי של הכרה זו היא ששבטים אינדיאנים רבים עברו לתחום שליטתה של ארצות הברית.
מרבית המתיישבים השתייכו לכנסיות הפרוטסטנטיות שהאמינו כי לאינדיאנים אין נשמות והם אינם בני אנוש. הם למעשה בני שטן החוסמים את הקידמה. ע"פ אמונה זו, כאשר מאמינים נוצרים מגלים חבל ארץ המיושב בכופרים בנצרות, חובתם הדתית הייתה להשתלט על שטחים אלה ולנצר את הלא מאמינים הללו. בשל תמיכת האינדיאנים באנגלים וכן בשל המדיניות שאימצו הכנסיות הפרוטסטנטיות היה מקובל למגר את האינדיאנים בכל דרך שהיא, כאשר בין השאר נשלחו לאינדיאנים, כמחווה של "רצון טוב", שמיכות שהיו נגועות באבעבועות שחורות שגרמו למעשה להשמדתם של כפרים שלמים של אינדיאנים. היו גם בין המתיישבים כאלה שראו לנכון לנצר את הילידים, אולם אלה היו בעמדת מיעוט בקרב המתיישבים.
היסטוריה > השנים הראשונות בארצות הברית

בשנת 1779 הורה הגנרל ג'ורג' וושינגטון, לימים נשיאה של ארצות הברית, לאחד מהגנרלים בפיקודו לתקוף את בני שבט הצ'רוקי, להרוג בהם ולהחריב עד היסוד כל נקודת התיישבות שבבעלותם. המשימה בוצעה בצורה ברוטלית ואכזרית, כאשר וושינגטון עצמו טען כי האינדיאנים אינם אלא "חיות טרף". מה שמסביר את הברוטליות בה נהגו חיילי הקונפדרציה שהכינו מגפיים מעורות שהופשטו מגופות של אינדיאנים, וושינגטון עצמו זכה במהלך מלחמת העצמאות לכינוי "Town Destroyer" כאשר הורה על השמדת 28 עיירות (מתוך 30) שהיו בידי שבט הסנקה במשך 5 שנים בלבד.
עם זאת נעשו ניסיונות "לקדם" את האינדיאנים. בשנת 1778 חתם הקונגרס על חוזה שנקרא The Treaty of Ft. Pitt שהבטיח לאינדיאנים זכויות טריטוריאליות למשך מספר דורות, ואף נציגים בקונגרס מטעם מדינה אינדיאנים עצמאית. אולם עם הזמן נסוגו חברי הקונגרס מהסכם זה ומהסכמים אחרים שחתמו עם שבטים אינדיאנים.
אולם גם עם הסכמים אלה, המתיישבים עצמם והשלטון התעלמו מזכות הקניין של האינדיאנים. לדוגמה בשנת 1782 חילקה מדינת צפון קרולינה לוותיקי המלחמה קרקעות במערב שהיו בבעלות אינדיאנית ללא דין ודברים עימם.
למרות עקרונות האמונה הנוצרית, שעל פיה פעלו לכאורה המתיישבים האמריקנים והשלטונות, המדיניות האלימה של המתיישבים נגדה גם עקרונות אלה וגם את החוקה האמריקנית ואף סיכנה את מעמדה של האומה הצעירה. לאינדיאנים בשלב זה היה עדיין כוח בעל משמעות שיכול היה להסב נזק לארצות הברית. בשל כך שאפו השלטונות להשגת סטטוס קוו בין הצדדים, ובהתאם לכך, חתמו הסכמים עם האינדיאנים על חלוקת הקרקעות וקבעו כי יש לצאת למלחמה רק במקרים של פגיעה בהסכמים.
אולם המתיישבים היו אלה שחרגו מההסכמים, ואילו האינדיאנים סירבו לוותר על מורשתם לטובת "הקידמה" ובהנהגת שבט השוני (Shawnee) יצאו למלחמה על השטחים שאיבדו בצפון מערב המדינה. נשיא ארצות הברית, ג'יימס מדיסון חשש מאפשרות שהאינדיאנים יכרתו ברית עם אנגליה וסבר כי יש לצאת בשל כך למתקפה נגד אנגליה על כיבוש קנדה מידם. האינדיאנים אכן כרתו ברית עם האנגלים בהתאם להבטחת הכתר האנגלי להקמת מדינה אינדיאנית עצמאית, אולם האנגלים לא קיימו את הברית, והפקירו את האינדיאנים שנחלו מפלה אחר מפלה בין השנים 1813–1814. בסיום הלחימה, האינדיאנים היו חסרי כל יכולת להגן על אדמותיהם, עובדה שנוצלה בידי המתיישבים להתיישבות על אדמות אינדיאניות תוך כדי הפרת הסכמים פדרליים שנחתמו עמם. כך, בין השנים 1812 ל-1819 הוקמו ארבע מדינות חדשות שהצטרפו לברית הפדרלית: אינדיאנה, מיסיסיפי, אילינוי ואלבמה. הנשיא ג'יימס מונרו הבין כי על מנת למנוע שפיכות דמים נוספת, לא נותר לו אלא להורות על טרנספר של כל האינדיאנים ממזרח לנהר המיסיסיפי לשטחים שממערב אליו, תוך הבטחת הגנה על האינדיאנים. האינדיאנים דחו הצעה זו, אולם המצב בפועל לא הותיר בפניהם כל ברירה והם נאלצו להתפנות מבתיהם ולהגר מערבה.
שבטים שסירבו להגר מערבה, כמו שבטי הצ'ירוקי, הצ'יקאסאו והצ'וקטאו, הקימו לעצמם ממשל עצמי, כפי שעשו המתיישבים הלבנים, ואף ניסחו לעצמם חוקות. זאת מתוך רצון לקבל על עצמם ערכים פוליטיים כמקובל בחברה האמריקנית לטובת עתידם. הגדילו לעשות בני שבט הצ'רוקי שלבשו בגדים מערביים, למדו אנגלית, שלחו את בניהם ללמוד בבתי ספר נוצרים ואף היו לבעלי עבדים.
היסטוריה > המדיניות האמריקנית עד מלחמת האזרחים

תקופת נשיאותו של אנדרו ג'קסון בשנת 1829 היוותה עוד מפנה שלילי בגורלם של האינדיאנים. ג'קסון האמין בהבטחת חופש הקניין לאזרחי ארצות הברית, ובהתאם לכך הבטיח ניידות חברתית וכלכלית לכלל אוכלוסיית ארצות הברית. ג'קסון נתן למעשה אור ירוק להמשך ההשתלטות האמריקנית על אדמות האינדיאנים, כאשר איפשר לאדם הפשוט לעלות במעמדו על ידי התיישבות במערב וכיבוש קרקעות נוספות לחקלאות, וזאת על חשבונם של הילידים, שחיו באזורים אלה. ג'קסון עצמו, היה גאה בטבח שביצעו אנשיו באינדיאנים ובהתעללות בגופות שבוצע ביד כוחות הצבא בראשותו: "כאשר הפרא מתנגד, התרבות - עשרת הדיברות בידה האחת והחרב באחרת - תובעת את השמדתו המיידית". ג'קסון תמך ב"חוק גירוש האינדיאנים" משנת 1830 אשר בהתאם לו הועברו שבטים מנחלותיהם בין השנים 1830 ל-1840. תוך כדי טבח נרחב בשבטים אלה, פונו בין 70,000 ל-100,000 אינדיאנים לטריטוריות חדשות במערב. רבים מהם מתו כתוצאה מתנאי הדרך הקשים, ובשל מחלות, רעב ותנאי מזג אוויר.
למרות הגירוש והטבח, שיקמו את עצמם השבטים האינדיאנים. חמשת השבטים החזקים ביותר אף הקימו רפובליקות עצמאיות בעלות חוקה ועיר בירה, וכן הצליחו מבחינה כלכלית בחקלאות.
היסטוריה > מלחמת האזרחים

מלחמת האזרחים שהתנהלה בין השנים 1861–1865, והייתה אולי המאורע החשוב ביותר בהיסטוריה האמריקנית, גרמה למותם של מאות אלפים משני הצדדים ואף להירצחו של הנשיא אברהם לינקולן, אבל הפכה את המדינות האמריקניות לאומה אחת מאוחדת. זכורה פחות העובדה שהמלחמה התנהלה גם על גורל השלטון במערב, כאשר מדינות הדרום והצפון שאפו להנחיל את האידאולוגיות שלהן על השטחים הללו.
חמש הרפובליקות האינדיאניות העדיפו לחבור לכוחות הדרום, בעיקר בשל העובדה כי נפגעו לא אחת מהגירוש והטבח שבוצע בהם מידי השלטון הפדרלי. כוחות הדרום אף הקימו כוח שיטור שנועד להגן על היישובים האינדיאנים. האינדיאנים, בדומה לאנשי הדרום, קיימו מדיניות של עבדות בשטחם וקיימו מסחר פורה יותר דווקא עם הדרום. קיים מיעוט אינדיאנים אשר חברו לצפון והשתתפו אף בקרבות נגד האינדיאנים תומכי הדרום.
הפסדם של כוחות הקונפדרציה הדרומיים במלחמת האזרחים הותיר את חמש הרפובליקות האינדיאניות בחורבנן, בדומה לשאר ארצות הברית. אמנם השלטון הפדרלי פעל לשיקום מדינות הדרום, אולם האינדיאנים לא נכללו בה ונענשו בשל חבירתם למדינות הדרום. מזכיר המלחמה אדווין סטנטון היה מוכן לשלום עימם, אך זאת בתמורה לטריטוריות נרחבות עד כדי מחצית משטחן, ביטול העבדות בתחומן, מתן אפשרות להקמת מסילת רכבת בטריטוריות שנותרו להן ויישוב מחדש של שבטים אינדיאנים ביתרת השטח שנותר. האינדיאנים נאלצו לחתום על חוזה שלום משפיל זה בשנת 1860.
המדיניות האמריקנית הריכוזית לאחר מלחמת האזרחים קבעה כי יש לרכז את האינדיאנים בשמורות בכל האמצעים הנדרשים, כמו גם העברת נכסים ואדמות לידי המתיישבים הלבנים. היא קבעה גם כי יש להגביר את "החינוך מחדש" של האינדיאנים - העברתם מחיי נוודות למושבי קבע והפצת הדת הנוצרית בקרבם. כמו כן כל הטיפול בנושא האינדיאנים יהיה על פי החלטת הממשל הפדרלי ושליחיו הצבאיים.