stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
היסטוריה של הבונים החופשיים
מקור המיתוסים והתאוריות > הופעת מחקרים מודרניים על הבנייה החופשית

המחקר ההגיוני הראשון עליו ידוע הוא Geschichte Freimaurerei in England, Irland und Schottland של ההיסטוריון הגרמני ג'ורג' קלוס, בונה חופשי בעצמו, אשר פורסם בגרמניה ב-1847, אך מעולם לא תורגם. כאשר עבודתו של פינדל "ההיסטוריה של הבונים החופשיים" תורגמה מגרמנית לאנגלית בשנת 1866, וודפורד באנגליה ומארי ליון בסקוטלנד היו במהלך כתיבת ספרים על הנושא. וודפורד היה המדריך של פינדל כאשר הוא ביקר ביורק לבחון כתבי יד, ותוך זמן קצר שיתף פעולה עם הוגן באיסוף, תיעוד וסיווג כתבי היד החוקתיים העתיקים. אלברט ג. מאקי היה פעיל לא פחות בארצות הברית. רשימת עבודותיו תרמו רבות להתפתחות המחקר המסוני: החל ב"הלקסיקון של הבנייה החופשית" (1844,"A Lexicon of Freemasonry") וכלה ב-"אנציקלופדיית הבנייה החופשית" (1874."Encyclopedia of Freemasonry").
בעקבות העניין הגובר במחקר על הבנייה החופשית וריבוי חוקרי המסוניות, הוקמה ב-1886 הלשכה המסונית הראשונה בלונדון אשר מיועדת למחקר הבנייה החופשית (באנגלית: Quatuor Coronati Lodge).
מהמקורות ועד ללשכה הגדולה של הבנייה החופשית > מקור המונח "בונה חופשי"

המסמכים הראשונים המתועדים בהקשר לבנייה החופשית היו ה-Old Charges אשר הכילו הנחיות לביצוע הטקסים, והמקורות השונים על הנושא המצויים הם בעלי מבנה דומה:
ראשית תפילת פתיחה, לאחריה אגדה במסווה היסטורי העוסקת באומנות הבנייה, קוד של נהלים המיועד לאומנים (Masters), חברים (Fellows) ולשוליות (Apprentices), תהליכי התארגנות בכנסים, הליכי שפיטה וענישה ולבסוף תהליכי קבלה לחברים חדשים עם שבועת האמונים. מקור המסמכים הוא בשפה האנגלית.
קיימים גם מסמכים רשמיים מוקדמים באנגליה אשר נכתבו בלטינית או צרפתית נורמנית, לדוגמה: "sculptores lapidum liberorum" (לונדון 1212) ו-"magister lathomus liberarum petrarum" (אוקספורד 1391). במסמכים אלו סמלים של בונה באבני חול, תבואה או גיר המתאימים לעיטורי בנייה.
המושג "Freemason" (בונה חופשי) הוא קיצור או חיבור של המילים: Freestone Mason בתרגום ישיר - "בנאי של אבן חופשית". הכוונה לבנאי אומן אשר התמחה בסיתות וגילוף באבן גיר (lime stone) המאפשרת עיבוד נוח. אבנים אלו שימשו לראשי עמודים מקושטים, שערים מרשימים ומצבות ייחודיות (בניגוד לסתתי האבן שעשו עבודות 'גסות' בלבד ונקראו Rough Masons).
אדם שהוגדר כ"בונה חופשי" קרוב לוודאי לא היה בנאי שעבד עם אבנים פשוטות (עובדים אלו השתייכו למעמד נמוך יותר של בנאים).
ניתן להסיק ממילת התואר "חופשי" כי מדובר על בנאי שאינו משועבד לחוזים או איגודים, ואינו מוגבל. אמנם לא ניתן לומר כי הדבר היה נכון לגבי כל הבונים של ימי הביניים, אך סוגיה זו הייתה חשובה לתקופות מאוחרות יותר, בעיקר בלשכות הגדולות של הבנייה החופשית הסקוטית.
מהמקורות ועד ללשכה הגדולה של הבנייה החופשית > רב בונה חופשי באנגליה של ימי הביניים

באנגליה בתקופת ימי הביניים רב בונה חופשי היה אמור להיות בעל השכלה אשר נחשבה בזמנו ליברלית. בגיל תשע או עשר לאחר שלמד בבית הוריו או בבית ספר יסודי אנגלית וצרפתית, הוא הצטרף למנזר או למוסד חינוכי אחר על מנת ללמוד לטינית, או, בנוסף לכך למד כללי התנהגות כחלק מתוכנית לימודית על משק הבית של אבירים. בגילאי ארבע עשרה עד שבע עשרה הוא רכש את רזי המקצוע: למד על מיומנות הבחירה, הליטוש, העיצוב והשילוב של האבנים, ובגיל שבע עשרה עד עשרים ואחת הוא התבקש ללמוד בעל פה מספר רב של תרגילים בגאומטריה.
לאחר שלוש שנות התמחות הוא בדרך כלל הגיש עבודת מאסטר העוסקת בסדרת בעיות בקבלנות או עיצוב. לאחר מכן הוא קיבל הסמכה ונאלץ לעבור שלבים נוספים בסולם הקריירה לפני שנחשב רב בונה חופשי המנהל פרויקט גדול.
בתפקידו כארכיטקט, רב הבונה החופשי תכנן פרויקטים מורכבים עם כל השלבים רשומים על לוח או קלף, ולאחר מכן תכנון זה הוצג בדגם על אדמת הבנייה אשר על פיו התנהלו שלבי הבנייה.
רב בונה חופשי ורב ארכיטקט חופשי אשר ניהלו פרויקטים גדולים כמו קתדרלת יורק זכו לעושר וכבוד רב.
מהמקורות ועד ללשכה הגדולה של הבנייה החופשית > הופעתה של בנייה ספקולטיבית

החוקים של שאו היו בעלי השפעה רבה על התפתחותה של הבנייה החופשית בעיקר בסקוטלנד. ראיה לכך היא שבאנגליה לא נמצאה עדות מוחשית להימצאותם של בונים מעשיים (חברי הבנייה העוסקים במקצוע הבנייה) במבנה לשכתי כפי שנמצא בסקוטלנד. ההנחיה של שאו מ-1599 יצרה אפקט מתמשך כיוון שבעקבותיה היה על הלשכות להעסיק נוטריון מכובד כמזכיר שתפקידו לתעד את הפרוטוקולים החשובים. לשכות סקוטיות ערכו תיעוד של פעילות תוך ארגונית, לעומת לשכות באנגליה, בהן לא נמצא תיעוד פעילות מסונית.
העדות הראשונה המתועדת על קבלת חברים (אחים) חדשים לארגון הבונים הייתה מה-3 ביולי 1634, בנוכחות סיר אנטוני אלכסנדר, אחיו הבכור לורד אלכסנדר וסר אלכסנדר סטרצ'ן מטורטון. סר אנתוני היה הבונה הראשי של המלך, מי שאחראי על בניית הלשכות בסקוטלנד. הסיבה לצירופם של אחיו וחבריהם לארגון הבנייה חופשית אינם ידועה.
המנגנונים והשלבים שהובילו למעבר מלשכות מעשיות (המורכבות מבנאים מקצועיים) ללשכות ספקולטיביות, סמליות (שחבריהן אינם בהכרח בנאים) אינם חד משמעיים. הנחה אחת אומרת כי האחריות על עיצוב הבנייה עברה מרב בונה לארכיטקט במהלך המאה ה-16, וכך, ככל הנראה, ארכיטקטים החלו להצטרף ללשכות בונים איתם עבדו. על פי סברה נוספת בדומה לגופים מקצועיים אחרים, לשכות החלו לגייס ממון על ידי גביית תשלום מבני המעמד הגבוה עבור כניסה לארגון. דעה אחרת טוענת שלשכות מסוניות גייסו במכוון בעלי כוח וממון מתחומי עיסוק שונים במטרה לשפר את שכרם ותנאי העבודה שלהם.
"תאוריית המעבר" אשר הייתה מקובלת על ההיסטוריון הבכיר של הלשכה הגדולה של אנגליה, ג'והן האמיל, טוענת כי על פי עדויות מסקוטלנד לשכות מעשיות אשר היו קיימות בסקוטלנד, מאוחר יותר החלו לקבל לקרבן אחים שאינם מעשיים שכונו "מקובלים" (Accepted) וכך הלשכות המעשיות הפכו לספקולטיביות. לתאוריה זו היו מתנגדים מפאת העובדה שהעדויות לכך דלות. על פי תאוריה אחרת עליה מדבר חוקר ההיסטוריה הסקוטית של המאה ה-17 דייוויד סטיבנסון, לא התגלה כל קשר בין הבונים המעשיים של סקוטלנד שפעלו במאה ה-14–15 לבין הספקולטיביים אשר פעלו במאות הבאות. לדבריו, הלשכות המעשיות דעכו בסוף המאה ה-15.
בעוד שרישומי הלשכות מדווחות על התפתחות הדרגתית של לשכות מעשיות ומעורבות בסקוטלנד, נראה כי הלשכה אשר יזם אספן העתיקות (אנטיקוַוריאט), הפוליטיקאי והאלכימאי אליאס אשמול בוורינגטון ב-16 באוקטובר 1646 הייתה מורכבת בעיקר מבונים מקובלים או ספקולטיביים (שאינם מעשיים). בעבודתו של רוברט פלוט מ-1686 ישנה פסקה המדברת על קבלת אנשים לבנייה החופשית, אשר קורות חייהם מומצאים ומגוחכים. הלשכות הסקוטיות אשר היו קיימות לפני שנת 1717 נהגו לתת לפטרונים שלהם ולכאלה שסייעו להם תארים כמו Grand Master. החל משנת 1717 תואר זה ניתן רק לנשיאים הגדולים של הלשכות הגדולות. בשנים אלו נראה כי בדרום אנגליה רוב הלשכות היו לשכות ספקולטיביות (בנייה סמלית), ולשכות מעשיות ומעורבות היו בעיקר בצפון אנגליה ובסקוטלנד.
ב-1716 ארבע לשכות ומספר "אחים וותיקים" נפגשו בקובנט גרדן והחליטו להיפגש שנית שנה מאוחר יותר על מנת להקים יחדיו את "הלשכה הגדולה". ארבע הלשכות היו Goose and Gridiron, ה-Crown, ה-Apple Tree וה-Rummer and Grapes.
ראשית תקופת הלשכה הגדולה > החוקות של אנדרסון

ספר החוקות של הבונים החופשים "לשימוש הלשכות" בלונדון ובווסט מיניסטר פורסם ב-1723 לראשונה. העורך של הספר הוא הכומר הפרסביטריאני הסקוטי ג'יימס אנדרסון, אשר קיבל הוראה בשנת 1721 מהלשכה הגדולה הראשונה של אנגליה ומהנשיא הגדול תיאופילוס דזאגולייה ליצור ספר חוקות מרוכז על הבנייה החופשית בהסתמך על החוקות הגותיות העתיקות (Old Gothic Constitutions) או ה-Old Charges. על פי עדותו של אנדרסון המסמכים אשר הובאו לפניו היה אוסף של חוקות עתיקות בנות 500 שנה ממערב אנגליה, שעיקרן היה כתבי היד של קוק (Cooke Manuscripts).
כאשר אנדרסון סיים את מלאכת העריכה, והתוצאה אושרה על ידי הוועדה של הלשכה הגדולה כשבראשה דזאגולייה, פורסמה המהדורה הראשונה של ספר החוקות של הבנייה החופשית. עבודתו פורסמה שנית בשנת 1734 בפילדלפיה על ידי בנג'מין פרנקלין אשר נבחר באותה שנה לכהן כנשיא הגדול של פנסילבניה. הספר תורגם להולנדית ב-1736, לגרמנית ב-1741 ולצרפתית ב-1745. בשנת 1738 הספר יצא במהדורה שנייה ומורחבת בו הוסיף אנדרסון פרטים על האירועים של הלשכה הגדולה הראשונה בפרט ועל הבניה החופשית בכלל. בספריו מתעד אנדרסון מהלכים של אירועים מסוניים, בעיקר על אסיפותיה של הלשכה הגדולה.
אנדרסון היה הכומר של הכנסייה ברחוב סוולאן בלונדון, בה כיהן בעבר גם אביו של דזאגולייה. הוא הגדיר עצמו כחוקר תלמוד, וקיבל זכויות יוצרים על יצירת ספר החוקות, אך הן נלקחו ממנו מאוחר יותר.
הספרים של אנדרסון היו מקור לוויכוחים רבים על אמיתותם ההיסטורית, אך הם המקור היחיד למידע על הבונים החופשיים אשר חיו באותה התקופה, ובהתחשב בעובדה כי לאנדרסון היו מקורות מידע מועטים, תוצאת עבודתו מרשימה. מרבית החוקרים מפרידים בין התקנות של אנדרסון לבין התיאור ההיסטורי הנלווה אליהם. הבונים הסקוטים והאיריים, לדוגמה, קיבלו על עצמם את חוקת אנדרסון כלשונה אך התעלמו מהתיאורים האחרים. החוקות שמציג אנדרסון הם תוצר של תקנות קדומות יותר אשר עובדו על ידו בהשראת דזאגולייה.
לאחר החלק ההיסטורי של הספר אשר היווה כמעט מחצית מכלל הספר, הגיע החלק המשפטי, עם התקנות והחוקים הכלליים לניהול חיי הבונים החופשיים, הרגולציות של פיין והחוקים הספציפיים על פיהם לשכות גדולות ולשכות בונים אמורות להתנהל. לאחר מכן היה תיאור קצר וכללי על קידושה של לשכה חדשה, והספר הסתיים בפרק עם שירים. לראשונה, החוקים העתיקים והמורכבים אשר היו רשומים בכתב יד, הוחלפו בכתב יד מודפס, נגיש וברור עם כל המידע על החיים של הבונה החופשי, מלבד הטקסים הסודיים.
ראשית תקופת הלשכה הגדולה > דרגות וטקסים מסוניים

הבנייה החופשית של תקופת ימי הביניים הייתה בעלת 3 דרגות אומן של בנאי:
הבונה המתלמד (The Apprentice)
החבר הבונה (Journeyman)
רב הבונה, רב האומן (Master Mason).
מתלמד אשר למד את עבודתו הפך לבונה מעשי. רב בונה פיקח וניהל פרויקטים, לעיתים תפקד גם כאדריכל.
התקנון של שאו של 1598 מראה את התפתחות התופעה בשיטת הלשכות של המסוניות הסקוטית. מתלמד, לאחר שבע שנות לימודים היה יכול לבחור להצטרף ללשכה ולהפוך לתלמיד בונה (Entered Apprenticed) או היה יכול לבחור להיות עצמאי כ"Cowan". הבונה (Journeyman) נקרא גם חבר בונה. חברי הלשכה נקראו "אחים" זהו מונח סקוטי משפטי לחברים שנשבעו זה לזה. רב הבונה היה הבונה שהיה אחראי על הלשכה.
בעוד מקור הטקסט של השבועה המסונית הוא מימי התארגנות הלשכות המסוניות הראשונות, התיעוד העתיק ביותר הקיים לטקס מסוני הוא משנת 1696 במסמך  Edinburgh Register House manuscript ולאחריו מסמכים דומים, אשר מהם ניתן ללמוד על הריטואל המסוני של הלשכות המעשיות של המאה ה-17.
בעת טקס ההשבעה להצטרפות למסדר, המתלמד קיבל לידיו את הסמלים המסוניים, נאמרה לו "המילה המסונית" והטקסט המקראי המסוני (catechism). לכך התלווה משחק תפקידים סוער (אשר עם השנים התמתן כאשר המעמד הגבוה ובני אצולה הצטרפו לבנייה). בהמשך הוא עבר ההשבעה נוספת ונשמעו לאוזניו שתי מילות קוד ו"חמשת העקרונות של חברות מסונית", אשר בשנת 1696 היו "כף רגל אל כף רגל, ברך אל ברך, לב אל לב,יד אל יד ואוזן אל אוזן". ההבדל בין חבר בונה לרב בונה לא ברור, ובמסמכים רבים נראה כי מעמדם זהה. במהלך השנים, כאשר למסדר החלו להצטרף בונים מקובלים שאינם בנאים במקצועם, המילים והסימנים לא יכלו להיחשב ככישורים מקצועיים, והטקסים השונים התאחדו.
פיצ'ארד פרסם מסמך חושפני על הריטואל המסוני אשר נכתב ב-1730 על ידי בונה חופשי לשעבר ובו בפעם הראשונה ניתן לזהות את שלוש הדרגות כפי שהן מוכרות בבנייה החופשית המודרנית. בהצטרפותו ללשכה, בונה חדש באופן טבעי מתקדם בדרגות מהבונה המתלמד, לחבר בונה ולבסוף לרב בונה. מעמד הרב בונה, מאסטר, הוא בעל מילים, סמלים וטקסים משלו, והוא מכהן כאחראי על הלשכה ופעילותה למשך כשנה.
אלו הדרגות "הרגילות" של אומנות הבנייה החופשית, המשותפות לכלל החוקות המסוניות. זהו הבסיס לדירוג המסוני. בנוסף אליהן, קיימות גרסאות מתקדמות של דרגות נוספות לסוגי מסדרים שונים.
החוקה של אנדרסון משנת 1723 הכירה רק בשתי דרגות: הבונה המתלמד והרב בונה. אם כך, ניתן להסיק כי הדרגה השלישית התווספה בין השנים 1723 ל-1730.
המאה ה-19 > האיחוד של 1813

בשנת 1809, הלשכה הגדולה המודרנית של אנגליה הקימה את "הלשכה הרשמית" אשר מטרתה הייתה לחזור למקורות: " revert to the Ancient Land Marks of the Society" ולהכריז עליהם רשמית לאחיהם הבונים החופשיים הקדמונים. אחד מחברי הלשכה היה הנסיך א. פרדריק, דוכס סאסקס אשר כיהן כנשיא הלשכה Lodge of Antiquity, No 2, ובנו השישי של המלך ג'ורג' השלישי.
וכך, לאחר 3 שנות פעילות לשכה רשמית למען חזון החזרה למקור והאיחוד, ב-1811 חברי הלשכה הכריזו על כך שהלשכה הגדולה החליטה לחזור לציוני הדרך הקדומה, למקורות הקודמים כאשר יקבע מה מוגדר ככזה (""return to the Ancient Landmarks... when it should be ascertained what those ancient landmarks and obligations were."). לשני צדדי המחלוקת, הן ללשכת המודרניים והן ללשכת הקדמונים היה רצון ונכונות להתאחד, וההוכחה לכך היא שהם הקימו ועידות משותפות במטרה לדון על התנאים המדויקים של האיחוד. המחלוקת בין הצדדים נסבה על רקע חוסר יכולתם של חברי הלשכה הקדמונית להחליט ולקבוע החלטות מבלי לדווח ללשכתם הגדולה אשר ערכה מפגשים רק אחת לרבעון בשנה. באוקטובר 1812, הנהגת הקדמונים שככה את תסכול המודרניים כאשר העניקו לנציביהם הנציגים בוועידה רשות להחליט ולקבוע מבלי להמתין לאישור הלשכה המרכזית.
זמן קצר לאחר מכן, המרקיז הראשון של הייסטינגס, Francis Edward Rawdon-Hastings התפטר מכהונתו כנשיא הגדול של המודרניים בעקבות כניסתו לתפקיד המושל הכללי של הודו. מחליפו בתפקיד הנשיא היה הדוכס של סאסקס, א. פרדריק, אשר הפך לנשיא הגדול בינואר 1813 והחליף את אחיו, הנסיך של ויילס. ב-1 בדצמבר ב 1813, הדוכס של אט'ול מסר את הנהגת הקדמונים לנסיך א. אוגוסטוס, דוכס קנט, אביה של המלכה ויקטוריה. לפני כן, קנט ניהל והנהיג את איחודם של המודרניים והקדמונים בקנדה, על ידי מהלך פשוט לאיחוד לשכות של מודרניים ללשכת קדמוניים אשר נמצאה בקרבת מקום, וכך המודרניים חדלו מלהתקיים בקנדה. וכך נשיא המודרניים, דוכס סאסקס, ונשיא הקדמונים, דוכס קנט פיקחו וניהלו את האיחוד ב-1813, על מנת להקים את הלשכה הגדולה המאוחדת של אנגליה, בה הוחלט כי דוכס סאסקס ימונה כנשיאה הגדול.
בפועל, האיחוד נמשך שנים מספר, ראשית, עם לשכת הפיוס Lodge of Reconciliation (בשנים 1813–1816) שחיברה 2 לשכות - מודרנית וקדמונית, ושילבה מנהגים טקסים וחוקים עליהם הסכימו שני הצדדים, והיוותה דוגמה ללשכות המאוחדות בשנים הבאות (לדוגמה: ב-1817 לשכת ההנחיות היציבות Stability Lodge of Instruction שבהשראת תהליך התאחדותה נוסדה לשכת Emulation Lodge of Improvement החל מ-1823 ).
בסיום התהליך, הלשכה הגדולה המאוחדת החדשה שנוצרה איחדה את הנוהל הטקסי של הקדמונים, וההוראות וההנחיות של המודרניים. בעוד נוצר סטנדרט מוכר של טקסיות, ישנן גרסאות מסוניות שונות של טקסים המוכרות בחוקה המסונית האנגלית.
המאה ה-19 > פרשת וילאם מורגן והתדרדרות בבנייה החופשית האמריקנית

בשנת 1826, ויליאם מורגן, תושב ניו יורק אנטי-מסוני אשר איים כי יחשוף את סודות הבנייה החופשית בספר שהתכוון לפרסם, נעלם מעל פני האדמה, והחלו להתפשט שמועות על מעורבות פלילית של חברי הבנייה החופשית האחראיים על מותו. האירועים אשר הביאו להיעלמותו לא הוכחו מעולם. אך פרשה זו הציתה שורה של פעולות מחאה נגד הבונים החופשיים בארצות הברית ובעיקר במדינת ניו יורק ושכנותיה. קולות המתנגדים גרמו לבונים חופשיים רבים לעזוב את הבנייה. הלשכה הגדולה של ניו יורק פיקחה על 227 לשכות בשנת 1827, אך כתוצאה מהפרשה, בשנת 1835 נותרו 41 לשכות פעילות בלבד.
תחת הנהגתו של Thurlow Weed העיתונאי האנטי - מסוני ומתנגד לנשיא ארצות הברית (המסוני) אנדרו ג'קסון קמה תנועה אנטי מסונית אשר התפתחה להיות מפלגה אשר השיגה תמיכה בין היתר גם מפוליטיקאים כגון ויליאם סיוארד. השפעתה הייתה כה רבה שמתנגדי ג'קסון אחרים כמו יריבו מטעם המפלגה הרפובליקנית-דמוקרטית ג'ון קווינסי אדמס (נשיא ארצות הברית מ-1825 עד ניצחונו של ג'קסון ב-1828) גינו את הבנייה החופשית. בשנת 1847 פרסם אדמס ספר אשר הופץ במהדורה נרחבת, תחת הכותרת " מכתבים על החוקה של הבנייה החופשית" - "Letters on the Masonic Institution", בו הוא מבקר בחומרה את הבונים החופשיים. בשנת 1832 מפלגתו של אדמס בחרה את ויליאם ווירט להנהגה, אשר בעצמו היה בונה חופשי והגן על הבנייה החופשית בנאום לזכותם של הבונים בכנס של מתנגדיה, כנס אנטי מסוני. המפלגה כשלה בבחירות, ושלוש שנים מאוחר יותר התפרקה.
המאה ה-19 > בונים מסוניים במהלך מלחמת האזרחים

ההצלחה והשגשוג להם זכתה הבנייה החופשית בתחילת פעילותה בארצות הברית ירדו במהירות בעקבות פרשת מורגן. לאחר תקופת ההכפשות וההתדרדרות התלולה חלה עליה מחדש ברמת התמיכה וכוחה של הבנייה החופשית החל להתעצם ככוח הנגד לתנועה האנטי - מסונית במהלך שנות ה-30. לקראת סוף שנות ה-50 של המאה ה-19, הבנייה החופשית עוררה מחדש עניין ואהדה מצד הציבור ורבים רצו להצטרף אליה. בתקופת מלחמת האזרחים האמריקנית, הבנייה החופשית השלישה את מספר חבריה מ-66 אלף בונים ל-200 אלף בונים אשר היו תחת יותר מ-5000 לשכות ברחבי ארצות הברית. העלייה החדה במספר החברים, יכולה להסביר לפחות חלקית, את הסיפורים הרבים על אחווה מסונית בין שני צדי האויב, כאשר חיילים או חובלים מסוניים הצילו את אחיהם הבונים שהשתייכו לאויב כאשר הזדהו בסיסמת הבונים. קיימות עדויות מסוניות על בונים הקוברים את חבריהם לבנייה החופשית על פי הריטואל המסוני במהלך קרב, ומעניקים טיפול מיוחד, עזרה ותמיכה לשבויים בונים חופשיים שהיו מהצד נגדו נלחמו.
המאה ה-19 > הבנייה החופשית ופרשות פוליטיות בצרפת

בצרפת מספר חברי הבנייה חופשית גדל מ-10,000 בשנת 1802 (כאשר נפוליאון העניק לבנייה מעמד רשמי למחצה) ל-20,000 בשנת 1889, 32,000 בשנת 1908, 40,000 בשנת 1926 וכ-60,000 בשנת 1936. במהלך שנות הפעילות הראשונות רוב לשכות הבנייה החופשית היו מזוהות עם המפלגה הרדיקאלית. מעדותו של חוקר הבנייה זלדין על הבנייה החופשית של המאה ה-19:
התפשטו שמועות עקשניות, בעיקר בקרב החוגים השמרניים, על כך שהבונים ניהלו את הממשלה באופן סמוי. הרקע לכך היה העובדה שהנשיא הגדול של הלשכה הגדולה שירת גם כסגן נשיא בסנאט, וכן כיוון שרוב חברי הבנייה החופשית השתייכו למפלגה הרדיקלית. הטענה של המבקרים הייתה כי הבונים החופשיים בעצם מנהלים את השלטון ללא ידיעת הציבור, והם המקור לתעמולה המטיריאליסטית אנטי קלריקלית (אחזו בעמדות אתאיסטיות). על פי זלדין, טענות אלו התבררו כהאשמות שווא, וכהגזמה פרועה בלבד. במהלך המאה ה-20 לא נמצאו כל ראיות לכך. אמנם הבונים תמכו בקמפיינים האנטי קלריקליים, אך הם לא יזמו ולא ניהלו אותם. המטרה העיקרית של הבנייה הייתה לשמש כמועדון חברתי, בו חבריו יוכלו ליהנות מפרגון הדדי הן מבחינה אישית והן כלכלית (בין היתר, החברים העניקו עשרה אחוזי הנחה זה לזה בעסקיהם).
בשנת 1904 פרצה שערורייה כיוון שלשכות המשויכות ללשכה הגדולה של צרפת Grand Orient de France התבקשו בידי הממשלה הרדיקלית לאסוף מידע על פוליטיקאים, מדינאיים ואנשי דת, באמצעות ריגול של קציני צבא המסוניים. הסיבה לכך היא רצונה של הממשלה לעצור את התקדמות והצלחת הקתולים. המידע דלף והתפרסם וכתוצאה מכך המפלגה הרדיקלית אולצה להתפטר. בשנים הבאות הפצת ההאשמות על הקשר בין הבנייה החופשית לפוליטה רדיקלית בצרפת פחתה בהדרגה, והחל משנת 1945 הבונים החופשיים לא הועלו טענות אלו עוד.
החוקר ארנסט בקס Ernest Belfort Bax טען כי הבונים החופשיים היו הגורם שיזם וניהל את ניסיון ההתפייסות האחרון בין המפלגה הסוציאלית שעמדה בשלטון, ל־Versailles שהתרחש באפריל 1871. אדולף ט'ירס - Adolphe Thiers (ששירת כראש הממשל הרפובליקני שהתנגד לנפוליאון) קיבל את נציגי שני הצדדים בקרירות אשר הבטיח להם שאף על פי שפריז אמורה לעבור תקופה קשה, הוא יוודא כי תהיה אכיפה של החוק וכך היה. לאחר כ-8 ימים, ב-29 באפריל, כ-10000 בונים חופשיים מ-55 לשכות, כשבראשם הנשיאים הגדולים עם העיטורים, הסמלים והדגלים של הלשכות, וביניהם בלט הדגל של וינסנס עם הכותרת "אהבו זה את זה" ובלון הופרח לאוויר. הייתה זו הפגנת תחינתם האחרונה של הבונים החופשיים להשלים בין הצדדים, אך ניסיונם נכשל. הבנייה החופשית בצרפת נאבקה למען הממשל הרדיקלי סוציאליסטי - Paris Commune בה תמכה וניסתה לקדם הסכם שלום בן צידי השלטון ולהשפיע על מהלכים פוליטיים בארצה.
המאה ה-19 > המורשת של הפילוג

במהלך מלחמת העולם הראשונה, לשכות אמריקניות מיתנו את התנגדותם ל-GOdF כדי לאפשר לבונים האמריקנים להיות בקשר עם בונים חופשיים מארצות הניכר כששהו בצרפת. רבים מהם המשיכו להתיר לחבריהם לשמור על קשרי ידידות עם הבונים הצרפתיים גם מאוחר יותר.
בדצמבר 1913, UGLE הכירה בלשכה גדולה חדשה בצרפת. הבסיס להכרה זו היא סדרת התחייבויות שלשכת Independent and Regular National Grand Lodge of France אשר שמה הוחלף מאוחר יותר ל-  GLNF) Grande Loge Nationale Française) אותן הבטיחה לקיים ולנהל את הלשכות המסועפות אליה על פיהן:
כל עוד הלשכה פעילה ספר התנ"ך יהיה תמיד פתוח.
הטקסים ייערכו בציות קפדני אחר הנוסח ה- "Regime Rectifié" לביצוע ריטואלים, אשר מקובל החל מ-1778 ואושר ב-1782, ואשר דוכס קנט הצטרף לבנייה החופשית על פיו.
הלשכה תנהל את כל פעילותה בשם הארכיטקט העליון של היקום. כל הזימונים של המסדר ושל הלשכות יודפסו עם הסמלים של האדריכל הגדול של היקום.
לא יאושרו דיונים ושיחות על נושאי דת ופוליטיקה בלשכות.
הלשכה לעולם לא תיקח חלק באופן רשמי בענייני פוליטיקה, אלא לכל בונה תשמר הזכות לבחור בחופש מוחלט את דעותיו הפוליטיות ואת המפלגה בה הוא תומך.
רק הבונים המוכרים כבונים אמיתיים בידי הלשכה הגדולה של אנגליה יתקבלו בלשכה זו.
"עקרונות בסיס" אלו נתקבלו ואומצו על ידי ה־UGLE בשנת 1929, ומאוחר יותר אף הוספו כסעיפים בחוקה המסונית של הלשכה.
המאה ה-19 > תרמית טקסיל

במשך כ-12 שנים, בין השנים 1885 ל-1897, ליאו טקסיל- Léo Taxil פרסם שקרים ובדיות על הבנייה החופשית והכנסייה הרומאית הקתולית. הוא הפיץ טענות חמורות על הבונים החופשיים שהקצינו ככל שחלף הזמן. ב-19 באפריל 1897 הוא כינס מסיבת עיתונאים בה הבטיח כי הוא יציג לכלי התקשורת ולשאר העולם את הסופר האלמוני שאחראי על הספרים עם הפרשיות השליליות על הבנייה החופשית. במקום זאת, הוא הודה כי כל סיפוריו ותגליותיו על הבנייה החופשית ופעילותה היו בדויים, דברי שקר. למרות הודעתו, גם מאות שנים אחרי, קיימים אתרי אינטרנט אנטי מסוניים אשר עדיין מציגים ומפרסמים את התוכן השקרי של טקסיל.
דיכוי הבונים החופשיים במאה ה-20

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
משטרים טוטליטריים רבים במאה ה-20, הן פשיסטיים והן קומוניסטים, התייחסו לבונים החופשיים כמקור פוטנציאלי להתנגדות בשל אופיה הסודי והקשרים הבינלאומיים שלה (שלא לדבר על קידומו של סובלנות דתית ופוליטית באמצעות הסמליות שלה). נטען על ידי חוקרים של הבונים החופשיים שהשפה שבה השתמשו המשטרים הטוטליטרים דומה לזו שבה השתמשו כמה מבקרים מודרניים של הבנייה החופשית.
ראו גם

ג'יימס אנדרסון
טקסים וסמלים בבנייה החופשית
הבונים החופשיים
לקריאה נוספת

מרדכי צבירן, אמת אחרת, הבונים החופשיים, ימי בראשית- היסטוריה והגות, הוצאת מ.ר.ג.ש, 2004.
מרדכי צבירן, אמת אחרת, הנוסח הסקוטי, הוצאת מ.ר.ג.ש, 2008.
מרדכי צבירן, אמת אחרת, היכל ארון הברית הוצאת מ.ר.ג.ש,2011
צבי לוין, הבנייה החופשית היא דרך חיים דפוס אבוקה, 1980
דני דורון, הבנייה החופשית - מבט אחר, הוצאת איתי בחור, 2012.
הערות שוליים

↑  "מסוני" זה שם התואר לדבר הקשור לבונים החופשיים Freemasons.
↑  Grand Lodge of British Columbia and Yukon כתב היד האליוול
↑  Anderson's Constitutions המהדורה המתורגמת של פרנקלין מספר החוקות של אנדרסון
↑  THE FORMATION OF THE GRAND LODGE OF THE ANTIENTS., אתר Grand Lodge of British Columbia and Yukon
כתב היד האליוול
אתלסטאן
חירם אביף, הגיבור המיתולוגי של הבנייה החופשית
אלברט מאקי, חוקר מסוני
ג'ורג' קלוס, חוקר מסוני
המבנה הראשון בו מוזכרת פעילות מסונית
קתדרלת יורק, ללשכתה השתייכו התקנות העתיקות ביותר משנת 1352
לשכת הבונים החופשיים בלונדון Freemasons' Hall מקום מפגשם של מייסדי לשכת המחקר המסוני
"אלוהים הגאומטריקן", הגאומטריה בראש החשיבות של שבע האמנויות החופשיות
החתימה המקורית של ויליאם שאו על Schwa Statutes
אליאס אשמול
החוקר רוברט פלוט
התאספות הלשכות המסועפות ללשכה הגדולה הראשונה של אנגליה, אשר בזמנו הייתה ידועה בשם Grand Lodge of London and Westminster
נשיא שני ללשכה הגדולה של אנגליה, ג'ורג' פיין (בתמונה עם אשתו)
החוקה של אנדרסון 1723
בנג'מין פרנקלין - הפיץ את ספר החוקה
הדרגות הגבוהות של הלשכה הגדולה
פרנסיס דרייק נשיא הלשכה של יורק
טקס חניכת בונה חופשי בצרפת על פי מודל הלשכה הגדולה של המודרניים, 1745
דוכס וורטון, 1728
פרידריך השני בגיל 68, בונה חופשי גרמני
ג'ון קית'
מסמליה המוכרים של לשכת הבונים הקדמונים במחצית השנייה של המאה ה-18

ויליאם פרסטון, סופר מסוני מוערך, היה מעורב בסכסכוך בלשכה הראשונה המודרנית
הנרי פרייס, נשיא מחוזי של הלשכה האנגלית המודרנית
תעודת בונה חופשי של לשכת הקדמונים המקובלים האמריקנים משנת 1889
הנרי הול, הנשיא האפריקני הגדול הראשון
ג'ורג' וושינגטון, לשכתו משויכת ללשכה הגדולה של סקוטלנד
דוכס קנט, הנסיך אדוארד, 1818
סמל הלשכה הגדולה של צרפת
מבנה לשכת הקדמונים והמקובלים הסקוטיים
צלב מסוני של ה-GLNF
The Woman in Me

The Woman in Me (בעברית: האישה שבי) הוא אלבומה השני של הזמרת שאניה טוויין. האלבום יצא ב-7 בפברואר 1995. הצלחתו חסרת התקדים של האלבום היוותה את הפריצה של טוויין לעולם המוזיקה לאחר אלבומה הקודם אשר ספג הצלחה בינונית.
בשנת יציאתו הוא מכר 4 מיליון עותקים בלבד ונכון להיום מכירותיו עומדות על כ-20 מיליון עותקים מה שהופך אותו לאחד מהאלבומים הנמכרים ביותר בהיסטוריה. בארצות הברית הוא קיבל מעמד יהלום על מכירות של 12 מיליון עותקים נכון לדצמבר 2000 ואף דורג במקום ה-38 ברשימת האלבומים המצליחים ביותר בשנות ה-90 של בילבורד. באלבום זה בניגוד לאלבומה הקודם קיבלה טוויין את ההזדמנות להיות יותר מעורבת בכתיבת שיריה ובכך יצא כי כל שירי האלבום נכתבו על ידה ועל ידי רוברט ג'ון "מאט" לאנג אשר היה בן זוגה באותה תקופה ולימים הפך לבעלה.
רקע

בתקופת יציאת אלבומה הראשון טוויין לא זכתה להכרה גדולה והופיעה במקומות קטנים בארצות הברית בלבד כדי לקדם את עצמה. אך טוויין הצליחה למשוך את תשומת ליבו של המפיק רוברט ג'ון "מאט" לאנג והשניים החלו להיות חברים אחד של השני, חברות שהעמיקה עם הזמן לזוגיות ולימים גם לנישואין.
טוויין ורוברט החלו להחליף רעיונות לשירים ואף כתבו שירים יחדיו אשר בסופו של דבר נכנסו לאלבומה השני של טוויין. באותה תקופה חברת התקליטים של טוויין החלה ללחוץ עליה להקליט את אלבומה השני מה שגרם לטוויין להגיד לחברת התקליטים שלה שהיא כתבה שירים ביחד עם רוברט אף על פי שבאותה תקופה לא ניתנה כמעט ההזדמנות לטוויין לכתוב את שיריה בעצמה. למרות החששות ולהבטים ניתנה ההזדמנות לטוויין להקליט גרסאות דמו לחלק מהשירים אותם כתבה, שירים אשר בסופו של דבר נכנסו לאלבומה.