stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דואר רוסיה

| --- | --- |

המשרד הראשי במוסקבה
המשרד הראשי במוסקבה
 נתונים כלליים
 סוג:  חברה ממשלתית
 תקופת הפעילות:  משרד ראש הדואר – 1721 הקומיסריון העממי לדואר וטלגרף – 1917 משרד הדואר והטלגרף – 1946 רשות הדואר הפדרלית – 1992 חברת דואר רוסיה – 2002 – הווה
 חברות בנות:  בנק הדואר דואר קרים
 מיקום המטה:  מוסקבה 
 משרד ראשי:  מוסקבה
 שליטה בחברה:  משרד התקשורת
 בעלות:  ממשלתית
 ענפי תעשייה:  דואר 
 מוצרים עיקריים:  שירותי דואר ובנקאות
 הכנסות:  164,800,000,000 רובל רוסי (נכון ל־2016) 
 רווח תפעולי:  9,330,000,000 רובל רוסי (נכון ל־2016) 
 רווח:  1,734,000,000 רובל רוסי (נכון ל־2016) 
 מנכ"ל:  מקסים אקימוב
 עובדים:  335,000 (2020)
  
 www.pochta.ru
 
סניף הדואר הרוסי בעיר סוצ'י
דואר רוסיה או הדואר הרוסי (ברוסית: Почта России או בשמו המלא: Акционерное общество «Почта России», חברת המניות "דואר רוסיה") הוא חברה ממשלתית פדרלית, האחראית העיקרית לאספקת שירותי דואר בשטחי הפדרציה הרוסית ומספקת גם שירותי בנקאות. החברה הוקמה כחברת מניות בשנת 2002 והיא אחראית לאיסוף ואספקת דואר ברוסיה ומחוצה לה, הנפקת בולי דואר והתמחות במתן שירותי בנקאות.
חברת דואר רוסיה חברה באיגוד הדואר העולמי ומהווה יחידת סמך במשרד התקשורת ותקשורת ההמונים של רוסיה. קודם לכן הייתה כפופה לסוכנות התקשורת הפדרלית. במרץ 2013 הוכנסה לרשימת העסקים האסטרטגיים וביוני 2018 ממשלת רוסיה החלה ברפורמה ארגונית והפיכת החברה לחברת מניות.
לחברה 42,000 סניפים ב-87 מחוזות רוסיה והיא העסיקה 351,753 עובדי דואר (לפי נתוני שנת 2014). את שירותי הדואר בחצי האי קרים מספקת חברה נפרדת בשם "דואר קרים".
מבנה ארגוני

בראש דואר רוסיה עומד המנכ"ל שאליו כפופים אגפי החברה. המטה המרכזי מורכב מ-22 מחלקות ו-10 יחידות מטה טריטוריאליות:
| משרד אזורי | עיר | אזורים באחריות המשרד |
| --- | --- | --- |
| מוסקבה | מוסקבה | מוסקבה ומחוז מוסקבה |
| מרכז | טבר | מחוז בריאנסק, מחוז ולדימיר, מחוז איוואנובו, מחוז קלוגה, מחוז קוסטרומה, מחוז אוריול, מחוז ריאזאן, מחוז סמולנסק, מחוז טבר, מחוז טולה, מחוז יארוסלבל |
| צפון-מערב | סנקט פטרבורג | מחוז ארכנגלסק, מחוז וולוגדה, מחוז קלינינגרד, רפובליקת קרליה, רפובליקת קומי, מחוז לנינגרד, מחוז מורמנסק, הניינץ, מחוז נובגורוד, מחוז פסקוב, סנקט פטרבורג |
| דרום | רוסטוב על הדון | אדיגיה, מחוז אסטרחן, מחוז בלגורוד, מחוז וולגוגרד, מחוז וורונז', קלמיקיה, מחוז קרסנודאר, מחוז קורסק, רפובליקת קרים, מחוז ליפצק, מחוז רוסטוב, סבסטופול, מחוז טמבוב |
| וולגה-1 | ניז'ני נובגורוד | מחוז קירוב, מחוז ניז'ני נובגורוד, מארי אל, מורדוביה, מחוז פרם, אודמורטיה, צ'ובשיה |
| וולגה-2 | סמרה | בשקורטוסטן, מחוז אורנבורג, מחוז פנזה, מחוז סמרה, מחוז סרטוב, טטרסטן, מחוז אוליאנובסק |
| צפון הקווקז | סטברופול | דאגסטן, אינגושטיה, קברדינו-בלקריה, קאראצ'אי-צ'רקסיה, צפון אוסטיה, מחוז סטברופול, צ'צ'ניה |
| אורל | יקטרינבורג | מחוז קורגן, מחוז סברדלובסק, מחוז טיומן, חנטי ומנסי, מחוז צ'ליאבינסק, ימלו-ננץ |
| סיביר | נובוסיבירסק | מחוז אלטאי, רפובליקת אלטאי, בוריאטיה, מחוז עבר הבאיקל, מחוז אירקוטסק, מחוז קמרובו, מחוז קרסנויארסק, מחוז נובוסיבירסק, מחוז טומסק, רפובליקת טובה, חקסיה |
| המזרח הרחוק | חברובסק | מחוז אמור, המחוז היהודי האוטונומי, מחוז מגדן, מחוז פרימורסק, רפובליקת סאחה-יקוטיה, מחוז סחלין, מחוז חברובסק, צ'וקוטקה |
מבנה ארגוני > מחלקות

משרדי הדואר הטריטוריאליים מתחלקים ל-85 סניפים אזוריים ויחידות סמך מרכזיות:
המרכז הראשי למסירת דואר מהיר (Главный центр магистральных перевозок почты);
EMS דואר רוסיה (EMS Почта России), חברת שילוח מהיר;
Russian Post — סניף החברה בברלין.
בנק הדואר (Почтовый банк או Почта Банк, ‏pochtabank.ru). הוקם בשנת 2015 בשיתוף פעולה עם בנק VTB.
מנכ"לים

| # | שם | תחילת כהונה | סיום כהונה |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | איגור סירצוב | 2002 | 2007 |
| - | אנדריי קונובאל | 2007 | 2007 |
| 2 | אנדריי קזמין | 2007 | 2009 |
| - | אנדריי מאנוילו | 2009 | 2009 |
| 3 | אלכסנדר קיסליוב | 2009 | 2013 |
| 3 | דמיטרי סטרשנוב | 2013 | 2017 |
| - | אולגה אוסינה | 2017 | 2017 |
| 4 | ניקולאי פודגוזוב | 2017 | 2019 |
| 5 | מקסים אקימוב | 2020 |  |
ראו גם

לשכת הדואר (רוסיה)
המינהל הראשי לדואר וטלגרף
משרד הדואר והטלגרף (רוסיה)
הערות שוליים

↑  Годовой отчет за 2014 год
↑  צו נשיאותי בעל תוקף של חוק.
↑  "В "Почте России" может смениться руководство - Минкомсвязи пожаловалось Медведеву". NEWSru.com. 2013-03-14. נבדק ב-2019-11-29.
↑  "О работе «Почты России»". ФОМ. נבדק ב-2018-11-16.
↑  О применении статьи 13.26 КоАП РФ
↑  АДМИНИСТРАТИВНЫЕ ПРАВОНАРУШЕНИЯ В ОБЛАСТИ СВЯЗИ И ИНФОРМАЦИИ — Кодекс РФ об административных правонарушениях
↑  ВОЗБУЖДЕНИЕ ДЕЛА ОБ АДМИНИСТРАТИВНОМ ПРАВОНАРУШЕНИИ — Кодекс РФ об административных правонарушениях
↑  "Картотека арбитражных дел" (ברוסית). kad.arbitr.ru. אורכב מ-המקור ב-2014-11-29. נבדק ב-2018-11-16.
↑  "Анализ практики применения территориальными органами ФССП России статьи 13.26 Кодекса Российской Федерации об административных правонарушениях по итогам работы в первом полугодии 2012 года". אורכב מ-המקור ב-2013-07-30. נבדק ב-2013-03-11.
↑  ""Почта России", которой Медведев предрек исчезновение, оказалась в центре нового скандала". NEWSru.com. 2013-11-20. נבדק ב-2019-11-29.
1 2 3  Россияне оценили работу "Почты России"
↑  Как «Столото» (владелец бренда - Армен Саркисян) вернуло интерес россиян к лотереям, www.mk.ru, ‏2021-04-29 (ברוסית)
↑  Бизнес-вектор, Лотереи как один из источников финансирования отечественного спорта, www.business-vector.info, ‏2021-09-23 (ב־)
↑  Армен Саркисян и его компания "Столото" готовятся к главному розыгрышу года, www.niann.ru (ברוסית)
↑  Подразделения аппарата управления
↑  בשנת 2016 צורפו למשרד סניפי הדואר של חצי האי קרים ושל אזור צ'רנוזמיה.
↑  Информация о филиале
↑  Информация о филиале
↑  Изменения от 20.05.2005 в Устав ФГУП «Почта России»
↑  Информация о филиале
רובוט משלוח בדואר
גברים ללא נשים

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  הרוקי מורקמי 
 שפת המקור:  יפנית
 סוגה:  אוסף סיפורים קצרים
 מקום התרחשות:  יפן 
 הוצאה
 הוצאה:  Bungeishunjū 
 תאריך הוצאה:  18 באפריל 2014 
 
גברים ללא נשים (ביפנית: 女のいない男たち, הגייה: Onna no inai otokotachi) היא אסופה של שבעה סיפורים קצרים, מאת הסופר היפני הרוקי מורקמי, שיצא לאור ביפן ב-2014, ב-2017 יצא לאור בתרגום לאנגלית. ב-2021 יצא לאור בתרגום לעברית על ידי שאול לוין שתרגם מהגרסה האנגלית. הסיפורים עוסקים ביחסי גברים ונשים ובעיקר בגברים שאיבדו אישה בחייהם; אם לגברים אחרים ואם למוות. שם הספר באנגלית זהה לשם ספר מאת ארנסט המינגוויי שגם הוא קובץ של סיפורים קצרים ויצא לאור ב-1927.
תוכן

| סיפור | פורסם במקור ב- (תרגום לאנגלית) |
| --- | --- |
"תנהגי במכונית שלי": Freeman's
"Yesterday": הניו יורקר
"איבר עצמאי": 
"שחרזדה": הניו יורקר
"קינו": הניו יורקר
"סמסא מאוהב": הניו יורקר
"גברים ללא נשים":
תקציר > "תנהגי במכונית שלי"

קאפוקו, שחקן תיאטרון ותיק ואלמן, שוכר את הנהגת מיסאקי בת עשרים וארבע, על מנת שתסיע אותו ברחבי טוקיו, עקב שלילת רישיונו בגלל בעיה רפואית היוצרת אצלו "שטח מת" בשדה הראיה. במהלך נסיעותיהם, נפתח קאפוקו כלפי מיסאקי ומספר לה על הדרך בה הפך לשחקן ועל הרומנים מחוץ לנישואים שניהלה אשתו שהייתה אף היא שחקנית ושנפטרה לאחר מאבק קצר במחלת הסרטן. קאפוקו מספר למיסאקי כיצד התיידד לאחר מות אשתו עם אחד ממאהביה, טקאטסוקי, שהיה עמיתה למשחק בהצגה מסוימת, ללא שזה ידע שקאפוקו מודע לרומן שניהלו. בתחילה רצה קאפוקו לגלות את חולשותיו ולנצל אותן כדי לנקום בו, התלווה לכך ניסיונו להבין מה מצאה אשתו במאהב. לקראת סוף ששת החודשים שבהם התפתחה ידידותם, אותם בילו בעיקר בשתייה מופרזת בברים מקומיים, הוא אינו מצליח ללמוד ולהבין את מניעיה של אשתו בבגידות בו, וקורא לזה בפני טקאסוקי "שטח מת" בידע שלו עליה למרות שחיו ביחד עשרים שנה, ומכליל זאת על כל הנשים. טקאטסוקי, שקאפוקו לא מחשיבו כחכם במיוחד, עונה לו כי "הרעיון שאנחנו יכולים להביט אל תוך לבו של אדם אחר בבהירות גמורה נראה לי אווילי". מיסאקי, שחוותה ילדות קשה, אומרת לקאפוקו שאולי לרומנים שניהלה אשתו לא היה שום קשר לאהבה וכי הדבר היחיד שניתן לעשות כדי להפסיק לחשוב על הנושא הוא להשלים עם מה שהזולת עולל לך ולהמשיך הלאה.
תקציר > "Yesterday"

טאנימורה נזכר בתקופה בתחילת שנות העשרים לחייו כשעבד במסעדה עם חברו קיטארו. לקיטארו יש כמה מוזרויות שגורמות לבת זוגו משנות ילדותם, אריקה, להרגיש אי נוחות לגבי מערכת היחסים שלהם; הוא מדבר בניב קנסאי למרות שחי כל חייו בטוקיו, אינו רוצה ללמוד ברצינות למבחני האוניברסיטה היוקרתית למרות שאיפתו ללמוד בה, ונראה שאינו מעוניין בסקס עם חברתו. יום אחד, מציע קיטארו לטאנימורה לצאת ל"דייט" עם אריקה וטאנימורה מסכים בחוסר רצון. בדייט שלהם, שניהם מדברים על חייהם האישיים. אריקה, שנראית לטאנימורה כמושלמת ביופיה, באופיה וברקע החברתי ממנו היא מגיעה, מודה שהיא פוגשת בחור אחר בגלל אדישותו המינית של קיטארו. למרות "חוסר הנאמנות" שלה, היא מודה שלקיטארו יש מקום מיוחד בלבה, ויש לה חלומות עליהם כזוג. טאנימורה מספר את חוויותיו מהפגישה שלו איתה לקיטארו במהלך המשמרת הבאה שלהם, תוך השמטת פרטים מסוימים. שבוע לאחר מכן, קיטארו עוזב את עבודתו וטאנימורה מאבד קשר עם קיטארו ועם אריקה.
שש עשרה שנים מאוחר יותר, בשנות השלושים לחייו, טאנימורה רואה את אריקה באירוע טעימות יין. הוא כבר נשוי, אבל אריקה עדיין רווקה. עד כמה שהיא יודעת, קיטארו הוא שף סושי בדנוור וגם הוא עדיין רווק. הוא ממשיך ושואל אם היא קיימה יחסי מין עם הגבר שהזכירה בדייט שלהם לפני שנים; היא עונה שכן, אבל שזה לא הוביל לכלום ושהיא עדיין חושבת על קיטארו מדי פעם.
שם הסיפור נגזר מהשיר "Yesterday" של הביטלס ואיך, כשטאנימורה שומע אותו, הוא נזכר בגרסה המשוגעת והמוזרה של קיטארו לשיר ל"ניב קנסאי" ולאותה שנה שבה היה בן עשרים ורוב זמנו היה בודד; "לא הייתה לי חברה שתחמם את גופי או את נשמתי, לא חברים שיכולתי להיפתח בפניהם".
תקציר > "איבר עצמאי"

טאנימורה מספר על תקופה בחייו שבה שיחק בקביעות סקווש עם ד"ר טוקאי, מנתח פלסטי ורווק מושבע, בן חמישים ושתיים, שמעולם לא הייתה לו מערכת יחסים רצינית עם אף אשה, אך ניהל מערכות יחסים קצרות טווח עם נשים רבות, לעיתים עם מספר נשים במקביל. בפגישותיהם לאחר המשחקים, טוקאי מספר לטאנימורה כי הוא מתחבט בשאלה "מי אני בדיוק?" שאלה שעלתה אצלו לאחר שקרא את סיפורו של רופא יהודי ברלינאי מפורסם שנשלח בזמן השואה למחנה הריכוז אושוויץ והיה נתון לחסדיו של מפקד המחנה. סיפור זה זעזע את עולמו כיוון ששאל את עצמו, אם יושלך לעולם, "בלי שום דבר, מעורטל מהכול - מי אהיה בדיוק?". באותה הזדמנות הוא מספר כי התאהב נואשות באחת מהנשים עמן נפגש ואומר וכי הדבר משפיע עליו מבחינה גופנית.
יום אחד מפסיק טוקאי להגיע לחדר הכושר. חודשיים לאחר מכן נודע לטאנימורה על מותו של טוקאי מהעוזר המשרדי של טוקאי, גוטו; הם קובעים להיפגש ולשוחח אודות טוקאי. גוטו מספר כיצד זה הפסיק להופיע בעבודה. כשגוטו הלך לדירתו של טוקאי, הוא מצא אותו מרותק למיטה וחלש. טוקאי ויתר על החיים לאחר שהאישה שאהב נטשה גם אותו וגם את בעלה ואת בתה ועברה למאהב שלישי וזאת לאחר שניצלה כספית את טוקאי. טוקאי, חולה אהבה ושבור לב, דן את עצמו למוות איטי בדרך של הזנחה עצמית וויתור על אכילה.
שם הסיפור מגיע מזיכרונו של טאנימורה אודות אמירתו של טוקאי כי לנשים יש "איבר עצמאי" המאפשר להן לשקר במצפון נקי.
תקציר > "שחרזדה"

מסיבה כלשהי מנוע הבארה מלצאת את דירתו אליה הועבר ומונתה לו "אשת קשר תומכת", עקרת בית ואחות – בת 35 בעלת מראה פשוט ונוטה להשמנה, המביאה לו מצרכי מזון, ספרים ודיסקים. למרות היותה נשואה ואם לילדים היא מקיימת אתו יחסי מין בקביעות בכל אחד מביקוריה. "בכל פעם ששכבו, היא סיפרה להבארה סיפור מוזר ומרתק". לכן הוא מכנה אותה בשם "שחרזדה". הבארה מוצא שלמרות הנאתו מיחסי המין עם שחרזדה, החלק אליו הוא מצפה ביותר הוא סיפוריה.
היא מספרת לו שהייתה צמדאי בחייה הקודמים ולפעמים היא יכולה לחזור לשם במוחה, כולל לתחושות שחוותה בחיים הימיים שלה.
במהלך מספר מפגשים, שחרזדה מספרת כיצד בנעוריה הייתה מאוהבת בטירוף בנער מהתיכון, עד כדי כך שהיא פרצה בדיסקרטיות לביתו מספר פעמים במהלך שעות הלימודים. בעודה בפנים, היא סוקרת את החפצים שלו, שוכבת על מיטתו ו"מחליפה" את החפצים שלה בשלו.
היא מבטיחה להבארה שהיא תספר לו את סוף הסיפור אודות משיכתה לנער בביקורה הבא. בלילה במיטתו, חושש הבארה שלעולם לא יראה אותה שוב וגרוע מכך, "שחירותו תישלל ממנו לגמרי, ואז לא רק שחרזדה אלא כל הנשים כולן יילקחו ממנו".
תקציר > "קינו"

בעזרת כספים מדודתו שיצאה לגמלאות, מחליט קינו בן ה-40 לפתוח בר לאחר שהוא מתפטר מעבודתו בעקבות גילויו שאשתו בוגדת בו עם עמיתו לעבודה. קינו הוא אדם שתקן ואינו מביע רגשות. בהתחלה אף אחד לא מופיע בבר מלבד חתול, שהוא נותן לו להישאר ללא הגבלת זמן. שבוע לאחר מכן, אדם מסתורי, קאמיטה, מתחיל לפקוד את הבר באופן קבוע ומוצא בו מקום מרגיע לקריאה. זמן מה לאחר מכן, שני לקוחות גורמים לרעש וקינו מבקש מהם לעזוב. הם מגיבים בצורה מאיימת, קאמיטה מתערב לתמוך בקינו ושלושת הלקוחות יוצאים החוצה להתעמת. זמן קצר לאחר מכן, קאמיטה חוזר ואומר שהגברים האלה לא יפריעו לקינו שוב.
שבוע לאחר מכן, קינו מבחין באישה מסוימת שנוהגת לפקוד את הבר, אך בהזדמנות זו, בן לווייתה הגברי נעדר; אחרי שכל הלקוחות עזבו, היא חושפת לו את גופה; יש לה צלקות רבות כתוצאה של כוויות סיגריות. לאחר מכן הם מקיימים יחסי מין בחדר השינה של קינו בקומה העליונה. בהמשך מגלה קינו כי האשה חזרה אל בן זוגה המענה.
לאחר סיום הליך הגירושין, מגיעה אשתו אל הבר כדי להסדיר כמה עניינים אחרונים. היא מבקשת בכנות את סליחתו על בגידתה, אבל קינו לא מסוגל אפילו להבין את משמעות ההתנצלות. זמן מה לאחר מכן, החתול נעלם ואינו חוזר; נחשים מתחילים להופיע באופן קבוע במקום. הוא מתקשר לדודתו לייעוץ, והיא מציעה שזה יכול להיות סימן מבשר. קאמיטה חוזר ומתעקש שיסגור זמנית את הבר ויצא למסע לחשבון נפש. במהלך הטיול שלו, הוא תוהה על חייו שלו. במהלך לילה שבו הוא קולט שיש דפיקות מוזרות על דלתו, הוא משלים עם עצמו, מבין שאלו הן דפיקות השכמה עבורו על כך שחי זמן רב כל כך באדישות רגשית כתוצאה מהפגיעה שחווה.
תקציר > "סמסא מאוהב"

"הוא התעורר וגילה שהתגלגל ונהיה גרגור סמסא". גרגור סמסא מתעורר בחדר שינה של בית בן שתי קומות, בטוח במי הוא אבל לא בטוח בסביבתו. הוא רעב מאוד, אז הוא יורד לאט לאט למטבח, מתרגל להזיז את גופו ממנו היה מנותק. הוא מוצא אוכל למספר אנשים ערוך על השולחן, ואוכל את כולו. לאחר מכן הוא שם לב שהוא עירום, הוא מחפש מלבוש בבית עד שהוא מוצא חלוק בית.
כשהפעמון מצלצל, הוא פותח את הדלת ומוצא מנעולנית צעירה וגיבנת שאומרת שהוזמנה לתקן מנעול בבית, העיר מלאה בנקודות ביקורת ורק לה כאשה מאפשרים לעבור. מהסס, הוא אומר לה שאחד המנעולים של החדר בקומה העליונה זקוק לתיקון. בזמן שהם מדברים, סמסא שם לב שהוא לא מסוגל להבין כמה מהמילים הנפוצות שבהן היא משתמשת. כשהיא אומרת לו שהיא צריכה לקחת את המנעול למשפחת המנעולנים שלה לתיקון, הוא שואל אותה מדוע היא מפתלת את גופה ואת זרועה לעיתים קרובות כל כך. היא אומרת שבגלל גיבנתה החזייה שלה לא נוחה עליה; בזמן שהיא משיבה לו, היא שמה לב שיש לו זקפה גלויה. נעלבת ומטיחה בו דברים קשים. סמסא מתנצל ואומר שאין לו מושג מה הוא עושה. לפני שהיא עוזבת, הוא שואל אותה אם תוכל לחזור כדי שיוכלו לדבר, מכיוון שהוא עדיין מבולבל לגבי רוב העולם. היא אומרת שאולי הם יכולים לעשות זאת כשהיא תחזיר את המנעול, לפני שהיא חוזרת למשפחתה דרך פראג הכבושה בצבא ובטנקים.
תקציר > "גברים ללא נשים"

המספר מקבל שיחת טלפון באמצע הלילה שמספרת לו שאהובתו לשעבר, שהוא מכנה כ-מ., התאבדה, המתקשר הוא בעלה של מ'. המספר מתייסר בצורה בלתי נסבלת כשנודע לו על החדשות הללו.
המספר מספר כיצד הוא מדמיין את עצמו פוגש את מ' כשהיו בני ארבע עשרה ובחטיבת ביניים. הוא מבקש ממנה מחק בכיתה והיא שוברת את שלה לשניים ונותנת לו את החלק; הפגישה הזו מחממת את ליבו. לאחר מכן היא שוברת את ליבו בכך שהיא בורחת עם מלחים שמבטיחים להראות לה את העולם. הוא רודף אחריה, אבל אף פעם לא מצליח להשיג אותה.
במציאות, הוא הכיר אותה רק כשנתיים בחייו הבוגרים והם התראו רק כמה פעמים בחודש. היא אהבה במיוחד מוזיקת מעליות וטענה שמוזיקה זו מעניקה לה מרחב. הוא מציין שבגלל מותה, הוא מחשיב את עצמו כעת לגבר השני הכי בודד בעולם, אחרי בעלה. הוא גם נמצא במצב שנקרא "גברים ללא נשים", תקופה של אומללות פתאומית ועזה לאחר שאדם נודע על הסתלקותה של אישה אהובה.
ביקורת

קבלת הפנים לאוסף הסיפורים הייתה חיובית ברובה. מבקרת הספרות של האובזרבר, קייט קלאוויי (אנ'), מציינת כי עבר עשור מאז פרסם מורקמי קובץ של סיפורים קצרים וכי האסופה היא כיתת אמן של טרגיקומיות. היא טוענת כי המניע המרכזי בחיי הדמויות היא הסקרנות. היא זו שמניעה אותן, אך מורקמי תוהה האם זה בריא, הכרחי, חכם? או שאולי הסקרנות הורגת את החתול.

לוסי סקולס, הכותבת לאינדפנדנט, מציינת שהסיפורים "מתוחמים יחדיו [הם] גדיל נוצץ של אבנים יקרות, האור נשבר מכל אחת מהן מבריק באותה מידה, אך הגוונים משתנים בעדינות". היא טוענת שהמוטיב המרכזי בסיפורים היא הבדידות. כפי שהמחבר מתאר אותה: "אתה שטיח פרסי בצבע פסטל, ובדידות היא כתם יין בורדו שלא ייצא.". 

הלר מקאלפין, שכותב ל"וושינגטון פוסט", קובע כי "הסיפורים המתפתלים, המהפנטים על ניכור עמוק מונעים מנסיבות תמוהות שלא הדמויות שלו ולא הקוראים יכולים לפצח - ומזכירים לנו את קביעתו של האקזיסטנציאליסט גבריאל מרסל ש"החיים אינם בעיה שצריכה להיפתר אלא תעלומה שיש לחוות"."
מבקר הספרות של ynet, אסף מונד, קובע כי "הסיפורים מציבים את הגברים במרכז העלילה ואת הנשים בשוליים הבלתי־משפיעים לכאורה.", אך לעיתים, כמו בסיפור "תנהגי במכונית שלי", "באופן מטאפורי ופיזי היא זו שמנווטת אותו, שמביאה אותו ממקום למקום. היא זו ששולטת בעלילה." הוא מסכם כי "הגיבורים של מורקמי ב"גברים ללא נשים" מעניינים - או לפחות משתדלים לעניין - בזכות המסע הפנימי שהם עוברים."
מבקר הספרות של "ישראל היום", אריאל בולשטיין, מציין את השפעתו הברורה של קפקא על קובץ הסיפורים: "בדומה לקפקא, מורקמי מתעניין בנושאים פסיכולוגיים, וכל אחת מדמויות הגברים שלו מהווה חידה פסיכולוגית שמזמינה פענוח. אלא שהפענוח לעולם לא יושלם, וממצב הרוח הקפקאי שמשתלט על קורות גיבוריו אין לאן לברוח.".
עיבוד לקולנוע

הסיפורים הקצרים "תנהגי במכונית שלי" ובמידה פחותה "שחרזדה", שימשו בסיס לסרט "הנהגת של מר יוסוקה" בבימויו של ריוסוקה המגוצ'י, שיצא למסכים ב-2021 וזכה בפרס אוסקר לסרט הבין-לאומי הטוב ביותר לשנת 2021.
הערות שוליים

↑  Kate Kellaway, Men Without Women by Haruki Murakami – review, הגרדיאן,‏14 במאי 2017
↑  Scholes, Lucy (17 במאי 2017). "Men Without Women by Haruki Murakami, book review: The unassuming quietness of these stories doesn't mean they don't hit home with when they need to". The Independent. ארכיון מ-2022-05-12. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  McAlpin, Heller (5 במאי 2017). "'Men Without Women,' a new story collection by Haruki Murakami". The Washington Post. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  אסף מונד, "גברים ללא נשים": הרוקי מורקמי לייט, באתר ynet, 8 ביולי 2017
↑  אריאל בולשטיין, "גברים ללא נשים" של מורקמי: שוב חוזר הגלגול, באתר ישראל היום, 29 בדצמבר 2021
ההיסטוריה הכללית של הפירטים

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  צ'ארלס ג'ונסון 
 שפת המקור:  אנגלית 
 סוגה:  ביוגרפיה 
 נושא:  שוד ימי 
 הוצאה
 הוצאה:  צ'ארלס ריווינגטון 
 תאריך הוצאה:  14 במאי 1724 
 
היסטוריה כללית של מעשי השוד והרציחות של הפיראטים הידועים ביותר לשמצה (באנגלית: A General History of the Robberies and Murders of the most notorious Pyrates) הוא ספר משנת 1724, שפורסם בבריטניה ובו ביוגרפיות של שודדי ים באותה העת. שהיה בעל השפעה על עיצוב תפיסות פופולריות של שודדי ים. מחברו השתמש בשם קפטן צ'ארלס ג'ונסון, הנחשב כשם ספרותי בדוי של אחד מהסופרים בלונדון. הספר הוא המקור העיקרי לביוגרפיות של שודדי ים רבים ידועים, ומעניק מעמד כמעט מיתי לדמויות הצבעוניות יותר, וסביר להניח שהסופר השתמש במקורות רשמיים בכתיבתו על הפיראטים. הספר מכיל גם את קורות דגל הפיראטים "רוג'ר העליז" ומציג את עיצוב הגולגולת והעצמות.
הספר הופיע לראשונה בהוצאתו של צ'ארלס ריווינגטון (אנ') בלונדון, ונמכר היטב. עד 1726 הופיעה מהדורה רביעית מורחבת. הספר קלע לטעמו של הציבור הבריטי לאקזוטיקה, והתענג על סיפורי גבורה ימיים. ההיסטוריון הימי האנגלי דייוויד קורדלי (אנ') כתב: "נאמר ונראה כי אין סיבה לפקפק בכך, שקפטן ג'ונסון יצר את התפיסה המודרנית של שודדי ים". הסופרים הסקוטיים רוברט לואיס סטיבנסון (מחבר "אי המטמון") וג'יימס מתיו ברי (מחבר "פיטר פן" המציג את קפטן הוק) שניהם הצביעו על הספר "ההיסטוריה הכללית של הפיראטים" כאחת המשפיעים ביותר עליהם, וסטיבנסון אפילו לווה את שמה של דמות אחת (ישראל הנדס) מרשימת אנשי הצוות של "שחור הזקן" שהופיעה בספרו של ג'ונסון.
תעלומת המחבר

המחבר נותר לא ידוע למרות ניסיונות רבים של היסטוריונים לגלות את זהותו. לא נמצא שום תיעוד של אדם עם השם צ'ארלס ג'ונסון ששימש כקפטן בשום תפקיד, אלא ארבעים ושתיים שנים לפני פרסום הספר. בתחילת המאה השמונה-עשרה הייה מחזאי בשם זה, אך עבודותיו לא קשורות לפיראטיות. יש שהציעו כי "הקפטן" היה למעשה פיראט נפוץ, אך שוב, אין תיעוד על האיש הזה.
בשנת 1932 הציע חוקר ספרות בשם ג'ון רוברט מור(אנ') כי דניאל דפו הוא מחבר הספר הנ"ל. לאחר שנים של מחקר של אוסף יצירותיו של דפו, מור פרסם מחקר על ממצאיו, ובו פירוט את הטיעון שלו לגבי ההשערה שדפו הוא המחבר של יצירה זו ויצירות אחרות. מור הצהיר ש"היסטוריה כללית" היא ללא ספק "יצירה של דפו, בהתבסס על ניתוח סגנון הכתיבה ותכנים הדומים בקטעים אחרים שיוחסו לדפו. מור טען כי התעניינותו של דפו בנושאים כמו מאורעות ימיים ופושעים ימיים מראה כי "היסטוריה הכללית" נכנסת לתחום רפרטואר הכתיבה שלו. מור טען שלא ניתן להשתמש רק ביצירות אחרות כדי לאשר שדפו כתב את "היסטוריה כללית", אלא שניתן להשתמש ב"היסטוריה הכללית" כדי לאשר את מחברם של אותן יצירות. נקודה נוספת שעליה מור הסתמך כדי לאמת את טענותיו הייתה שסופרים רבים, כולל היסטוריונים, השתמשו ב"היסטוריה הכללית של הפיראטים" כמקור מידע לכתבים שלהם בעצמם.
עם זאת קיימות מחלוקות בין ביוגרפים שונים של דפו על גוף עבודתו. בהתבסס על דיווחים של ביוגרפים אחרים, הקאנון המיוחס לדפו עבר מ־101 יצירות שונות ל-570 בין השנים 1790 - 1970. רוב התוספות הללו נעשו על סמך עדויות פנימיות, "סגנוניות". פרסום של מור ורשימתו לגבי כתביו של דניאל דפו הוסיף כמעט 200 יצירות נוספות. רבים הטילו ספק לא רק ביחסו ל"היסטוריה כללית" לדניאל דיפו, אלא גם למגמה הכללית של ביוגרפים להוסיף ללא הרף לקאנון הספרים שלו. מבקר אחד אף הציע, בהתבסס על מגמה זו, כי כל היצירות האנונימיות מראשית המאה השמונה-עשרה ייקראו כיצירות של דפו.
טיעוניהם של פיליפ פורבנק(אנ') וו. ר. אוונס נגד מחבריו של דפו ל"היסטוריה הכללית" עוסקים בהקבלות ליצירות אחרות באותה תקופה (לרוב מיוחסות גם הן לדפו) והפגמים ההגיוניים הנחוצים כדי לאשר קטלוג כה גדול ומגוון של יצירות לאמן אחד. רבים מהרעיונות והביטויים עליהם הצביע מור כמקבילות, והוכחה לשיוכן ליצירתו של דפו, היו למעשה בשימוש שיגרתי במאה השמונה עשרה. על פי פורבנק ואוונס, ייחוסו של מור את "ההיסטוריה הכללית" לדיפו מבוסס על הוכחות חיצוניות ורק על מעט מקבילות נסיבתיות בודדות.
חוקרים אחרים הציעו את רונלד קוואטרוצ'ה כסופר האמיתי של ההיסטוריה הכללית.
קולין ווארד כתב בספרו "רפובליקת הפיראטים":
ארנה ביאלושבסקי מאוניברסיטת קיל בגרמניה זיהה מועמד סביר בהרבה: נתנאל מיסט(אנ'), ספן לשעבר, עיתונאי, ומוציא לאור של כתב עת שבועי. מו"ל ההוצאה הראשונה של הספר, צ'ארלס ריווינגטון, הדפיס ספרים רבים עבור מיסט, שגר סמוך למשרדו. חשוב מכך, "ההיסטוריה הכללית" נרשמה במשרד הכתיבה של הוד מלכותה על שם מיסט. בתור ימאי לשעבר שהפליג באיי הודו המערבית, מיסט, מכל הסופרים האחרים בלונדון, היה כשיר באופן מיוחד לכתוב את הספר, כשהוא מכיר היטב את העולם הימי והסביבה שהפיראטים פעלו בה. הוא היה גם יעקוביט מחויב ובסופו של דבר יצא לגלות בצרפת, ושימש כשליח בין לונדון לחצר סטיוארט ברומא, מה שיכול היה להסביר את התאוריה הלא היסטורית של "ההיסטוריה הכללית" על חוקי הים. בשנים 1722–1723 הייתה למיסט גם המוטיבציה לנסות לכתוב רב מכר: הרווחים של השבועון ירדו במשך השנים בגלל התחרות הגוברת בעיתונים המתחרים.
תוכן הספר

הספר "ההיסטוריה הכללית" מציג תכונות רבות שהפכו לימים נפוצות בספרות הפיראטית, כמו פיראטים קטועי גפיים רגליים וידיים או פגועי עיניים. הרעיון שהפיראטים קוברים אוצר, וכן הופעת דגל הפיראטים "הג'ולי רוג'ר" בסיפורים. המחבר מצטט באופן ספציפי שני פיראטים כמי שקראו לדגלם ג'ולי רוג'ר (נקרא על שם הפיראט הראשון וצוותו): הפיראט הוולשי ברתולומיאו רוברטס ביוני 1721, והפיראט האנגלי פרנסיס ספריגס בדצמבר 1723. הספר מעניק מעמד כמעט מיתי לדמויות הצבעוניות יותר, כמו הפיראטים האנגלים הידועים לשמצה "שחור הזקן" וקליקו ג'ק. מה שמסביר את הדימוי הסטנדרטי על חייהם של הפירטים, כפי שאנשים רבים עדיין אמינים בהם במאה ה-21. דימויים אלה השפיעו גם על ספרות הפיראטים של הסופרים הסקוטיים הידועים רוברט לואיס סטיבנסון וג'יי מ. בארי.
הספר יצא בשני כרכים. הראשון עוסק בעיקר בפיראטים של המאה ה-18, בעוד שכרך ב' מתעד את עלילות קודמיהם כמה עשורים קודם לכן. בכרך הראשון המחבר נדבק קרוב למדי למקורות הזמינים, אם כי הוא מרחיב מעט את הסיפורים. הוא דבק יותר באמת בכרך השני וכולל ביוגרפיות של שלושה אנשים שעלולים להיות בדיוניים לחלוטין. הספר השפיע רבות על עיצוב מושגי הפיראטיות העממיים.
תוכן הספר > הדמויות בכרך הראשון

אן בוני
ברתולומיאו "בארט השחור" רוברטס
אדוארד "שחור הזקן" טיץ'
ג'ון "קליקו ג'ק" רקהאם
צ'ארלס ויין
אדוארד אנגלנד
אדוארד לואו
פרנסיס ספריגס
ג'ורג' לות'ר (שודד ים)
הנרי אברי
האוול דייוויס
ישראל אנדס
ג'ון מרטל (שודד ים)
ג'ון אוונס
ג'ון גאו
ג'ולי רוג'ר
מרי ריד
ריצ'רד וורלי
רוק ברזיליאנו
סטד בונט
תומאס אנסטיס
תוכן הספר > הדמויות בכרך השני

כריסטופר קונדנט
ג'ון בוואן (שודד ים)
ג'ון הלסי
נתנאל נורט
סמואל בלמי
סמואל ברג'ס
תומאס הווארד
תומאס טאו
ויליאם פליי
ויליאם קיד
וכן ביוגרפיות של רב החובל הבדיוני ככל הנראה ג'יימס מיסון, ויליאם לואיס (פיראט) וג'ון קורנליוס.