stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יום D (סרט)
הפקה

תקציב הסרט עמד על 5 מיליון דולר, שהושקעו על ידי מיכאיל בולוטין, הבעלים של מפעלי טרקטור שהעניק חסות לסרט עבורו, הסרט הפך לא רק מחווה לסרט "קומנדו", אלא גם דרך להרוויח סכום "גבוה משמעותית מאשר אם היו לנו אותם אמצעים להפקיד בבנק או להשקיע בקרנות נאמנות, אשר הוכח כמביא רווח אפסי"
הצילומים החלו בקיץ 2007 במחוז קרסנודר.
ראו גם

קומנדו, סרט אמריקאי משנת 1985.
חטופה, סרט פרנקו-אנגלו-אמריקאי משנת 2008.
הערות שוליים

↑  אמיר בוגן, שוורצנגר ברוסית: מיכאיל פורצ'נקוב מגיע לישראל, באתר ynet, 19 בספטמבר 2011
↑  "«Коммандо» молодости нашей" (באנגלית). Forbes.ru. 2007-10-03. נבדק ב-2021-12-11.
1 2  "«Коммандо» молодости нашей" (באנגלית). Forbes.ru. 2007-10-03. נבדק ב-2021-12-11.
כתמים ירוקים

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  אייזק אסימוב 
 שפת המקור:  אנגלית אמריקאית 
 סוגה:  מדע בדיוני
 הוצאה
 תאריך הוצאה:  1950 
 תאריך הופעה ראשונה:  מגזין Galaxy Science Fiction, גיליון נובמבר 1950
 
כתמים ירוקים (באנגלית: Green Patches) הוא סיפור מדע בדיוני קצר מאת אייזיק אסימוב שנכתב בשנת 1950. הסיפור תורגם לעברית ב-1980 בקובץ 'שקיעה' ושוב ב-2011 בקובץ 'כתבי אייזיק אסימוב חלק 3'.
עלילה

ספינות מושבה אנושיות נוחתות על כוכב לא ידוע. הקפטן של הספינה, סייברוק, מנתח את הצמחים ובעלי החיים בכוכב ומגלה כי כולם חולקים תודעה משותפת. אותה התודעה תופסת את בני האדם כ"שברי חיים", וכמעשה 'נדיבות' מחליטה להפוך אותם לחלק ממנה. כל בעלי החיים הנקביים על ספינות המושבה (כולל נשים) נכנסים להריון, ולכל הצאצאים יש כתמים ירוקים במקום עיניים. כאשר סייברוק מגלה זאת הוא שולח דו"ח על כך לכדור הארץ ואז משמיד את עצמו ואת כל אנשיו.
מאוחר יותר, חללית מחקר מכדור הארץ חוקרת את הדו"ח של ספינת המושבה. הצוות לא לוקח שום סיכונים ושורף את כל החיים סביב אזור הנחיתה, תוך יצירת סביבה סטרילית מהחיים החוצניים. החללית חוזרת לכדור הארץ עם החלטה שהכוכב צריך להישאר בהסגר מוחלט. אולם על הספינה עלה נוסע סמוי - יצור מהתודעה המשותפת שלבש צורה של חוט חשמל והסתתר בחיווטי הספינה. הנוסע הסמוי משתוקק לעזור ל"שברי החיים" ולהפוך את כל תושבי כדור הארץ לחלק מהתודעה המשותפת.
הנוסע הסמוי קולט את מחשבותיהם של בני האדם ומצטער על האנוכיות והאגוצנטריות שלהם. בינתיים, צוות המחקר מגלה שקיים נוסע סמוי ומבין שהוא לא יכול לנחות בכדור הארץ ולסכן את כולם. למזלם, בעת הנחיתה החשמל מופעל והנוסע הסמוי מתפחם.
יחף בשמיים

| --- | --- |
 מדינה:  רוסיה 
 הקרנת בכורה:  2015 
 משך הקרנה:  92 דק' 
 שפת הסרט:  רוסית 
 סוגה:  סרט מוזיקלי 
 דף הסרט ב־IMDb
 
"יחף בשמיים" הוא סרט דרמה רוסי בבימויו של סולטן חג'ירוקו, שצולם בצפון הקווקז. בכורת הסרט התקיימה ב-17 בדצמבר 2015. זהו הסרט העלילתי הראשון בפדרציה הרוסית שצולם כולו בקווקז.
עלילה

העלילה מתרחשת אי שם בצפון הקווקז. ילדה בשם קפלה, שנקראה כך לבקשת אביה (חובב אמנות גדולה שאהב את הקפלה הסיסטינית), חוזרת מהלימודים בבריטניה כדי להמשיך את לימודיה בארץ מולדתה. כאן היא הופכת מיד למושא אהבתם של חברי כיתת הלימוד – בעיקר שני חברים – ביט ורוסלן. בהתחלה הם פשוט "נצמדים" לחדשה, הכיף הרגיל שלהם הוא לערוך "מבחן כוח" כזה, הם מתערבים כמה זמן ייקח לפני שהיא תתלונן בפני ההנהלה (מה שיביא לגרושם). הסרט מספר על מערכת היחסים של ביט עם קפלה. לשניים יש אהדה הדדית, שמתפתחת לתחושה אמיתית של אהבה. בחיי הזוג הצעיר מופיעים ארוכים שגורמים להם להתבגר במהירות.
שחקנים ודמויות

אלן קוקייב – ביט
מילאנה קראגולובה – קפלה
ארסנוקו מסאייב – רוסלן
סולטן חג'ירוקו – בוריס
ולנטין קאמרגוייב – אסלן חסאנוביץ'
הפקה

הסרט היה הסרט הראשון באורך המלא בקולנוע הרוסי, שצולם לחלוטין בצפון הקווקז. הסרט צולם מיולי עד ספטמבר 2014. הסרט צולם כמעט בכספו של צוות הסרט, מבלי למשוך אליו כספי משקיעים גדולים. עלילת הסרט אינה קשורה ליישוב ספציפי: הוא צולם כמעט בכל הרפובליקות של צפון הקווקז, כמו גם בשטחי סטבורופול (פיאטיגורסק) ובטורקיה (איסטנבול). הסרט מכיל סצנות ריקוד רחבות היקף, שהצילום בהן כלל הרכבים כמו "קברדינקה", "קליסטו". הכוריאוגרף היה השחקן הראשי – אלן קוקייב.
מבחינה סגנונית הסרט הוא ניסיון להעביר את מסורות בוליווד של הקולנוע ההודי לתרבות הרוסית והקווקזית.
הערות שוליים

↑  "Фильм «По небу босиком», снятый на Северном Кавказе, выйдет в октябре 2015" (ברוסית). Кавказ Инфо. 10 ביולי 2015. אורכב מ-המקור ב-2015-08-14. נבדק ב-2015-08-11. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  Sputnik. ""По небу босиком": первый кавказский блокбастер XXI века". sputnik-ossetia.ru. נבדק ב-2016-11-12.
↑  "Ефрем Амирамов сыграл в фильме" (ברוסית). FM-Продакшн. 5 באוגוסט 2014. נבדק ב-2015-08-11. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "По небу босиком" (ברוסית). РИА Кабардино-Балкария. 14 באוגוסט 2014. נבדק ב-2015-08-11. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  Юлия Авакова (2015-12-17). "Вышел первый за последние двадцать лет крупный северокавказский фильм". Кинократия. רוסיסקאיה גאזטה. נבדק ב-2016-11-12.
יוסי אופיר (שחקן תיאטרון)

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  ישראל
 בת זוג:  אילה אופיר
 מספר צאצאים:  8
יוסף (יוסי) אופיר הוא שחקן ישראלי.
ביוגרפיה

נולד בישראל לאב סטודנט לרפואה יליד קניה (הוא משתייך לשבט של ברק אובמה האב), ואם סטודנטית לבלשנות ילידת אמריקה, בוגרת השומר הדתי בארצות הברית.
כשהיה בן ארבעה חודשים, עברו הוריו לקניה ושם הוא גדל עד גיל 11. בקניה אימו החלה תהליך של התקרבות ליהדות ושמירת מצוות. הוריו התגרשו כשהיה בן 11, והוא עלה עם אימו ואחיו הצעיר לישראל. הם התגוררו באופקים.
עסק בהוראה. למד במגמת התיאטרון של בית הספר מעלה - בית הספר לקולנוע ולטלוויזיה בהדרכת שולי רנד. למד אצל נעם מאירי ב"תיאטרון הגוף" - בית ספר לתיאטרון פיזי בשיטת ז'אק לקוק.
ביוגרפיה > משחק

בתיאטרון האודיו אבות האומה: בשנת 2000 שיחק בתסכית "יצחק אבינו" מסדרת "שבעה רועים" שכתב וביים מנחם לוי. ב-2003 שיחק בתסכית "יעקב אבינו" מסדרת "שבעה רועים" שכתב מנחם לוי וביים יואל דרורי. ב-2009 שיחק בתסכית "השטר" המתאר את הוויכוח על ארץ ישראל שערך גביהא בן פסיסא (חכם יהודי מתקופת בית המקדש השני, בזמנו של שמעון הצדיק) כנציג היהודים, עם בני אפריקה ועם בני ישמעאל, שכתב מנחם לוי וביים יואל דרורי. ב-2013 שיחק בתסכית "יוסף הצדיק" מסדרת "שבעה רועים" שכתב מנחם לוי וביים יואל דרורי. ב-2016 שיחק בתסכית "ויקר מקרה" על מגילת רות שכתב מנחם לוי וביים יואל דרורי. ב-2023 השתתף בתסכית "אהרן ומשה" מסדרת "שבעה רועים" שכתב מנחם לוי וביים יואל דרורי.
בזירה הבין-תחומית: ב-2002 שיחק במופע "מאמרות" שביים אבי אשרף.
בתיאטרון תאיר: ב-2004 שיחק בהצגה "חבר מרחוב אחר" שכתב וביים דביר שרייבר, וכתב ביים ושיחק בהצגת היחיד "הכל לטובה". ב-2005 שיחק בהצגה "בדיחותא דשידוכין" שעיבד דודיק סמדר (ע"פ צחות בדיחותא דקידושין מאת יהודה סומו) וביים עמירם אטיאס. ב-2006 כתב ביים ושיחק בהצגות היחיד "העז של סבא משה", "מטבע הזהב" ו"הצלה ביער". ב-2007 שיחק בהצגה "שרשרת הזהב" מאת י"ל פרץ, שעיבד וביים גלעד אלפסי. הצגה זו עלתה בין השאר בהיכל שלמה ובבית ציוני אמריקה.
בתיאטרון אספקלריא: ב-2006 שיחק בהצגה "מדרש קטיף" שכתב וביים חביב מזרחי. ההצגה עלתה ב-1 באוגוסט 2006 (במלאת שנה לביצוע תוכנית ההתנתקות) והיא בוחנת מזוויות שונות את תוכנית ההתנתקות ומציפה באמצעות טקסטים תנ"כיים ומונולוגים אישיים על הקשר בין שלטון ואדמה - מימי אחאב וכרם נבות ועד ימינו. ב-2013 גילם את חייא במחזמר "קולות" שעיבד יהודה מורלי (על פי "מסירות נפש" מאת י"ל פרץ) וביים יפים ריננברג. באותה שנה שיחק בסרט "אנו מתירין" שביימה שירה לוין.
ביוגרפיה > חיים אישיים

נשוי לאילה ואב לשמונה, מתגורר בעפרה.
הערות שוליים

1 2  טל רויטמן-מאיר, משחק חייו: "אות הקין" שהפך לאוצר, באתר ynet, 30 בספטמבר 2013
↑  עמוד המופע באתר "הבמה"
↑  תמר רותם, מאולם הישיבה לרחבת הריקודים, באתר הארץ, 1 באוגוסט 2002
↑  חבר מרחוב אחר באתר "הבמה"
↑  מיכאל הנדלזלץ, הארץ, קומבינה בשפת חז"ל, באתר הארץ, 20 ביוני 2006
↑  דיקלה גל-עד, ניסויים בנישואים, באתר nrg‏, 15 בינואר 2007
↑  בדיחותא דשידוכין באתר "הבמה"
↑  ברק ליבוביץ', הצגה: "בדיחותא דשידוכין" - צעד אחד רחוק מדי, באתר ynet, 27 בפברואר 2007
↑  עפרה לקס, שוברת חופות, באתר ערוץ 7, 16 ביוני 2006
↑  עפרה לקס, מעשה רב, באתר ערוץ 7, 10 במאי 2007
↑  ירון ליבוביץ', חורבן משפחת הצדיק-ביקורת על המחזה "שרשרת הזהב" של י.ל. פרץ, באתר המולטי יקום של אלי אשד, ‏באוקטובר 2007
↑  הודעות כלליות, יום השואה במחזה שחזה את חורבן יהדות אירופה, באתר News1 מחלקה ראשונה, 1 באפריל 2007
↑  שרשרת הזהב באתר "הבמה"
↑  רות עופרי טאוב, שרשרת הזהב, באתר המקומון לציבור הדתי במודיעין, ‏3 במרץ 2007
↑  ציפי שוחט, הצגה חדשה: שרשרת הזהב, באתר הארץ, 1 במאי 2007
↑  שמעון כהן, העקירה עולה לראשונה על בימת התיאטרון, באתר ערוץ 7, 13 בדצמבר 2015
↑  זוכרים את העבר בונים את העתיד, באתר ערוץ 7
↑  ורדה בלונדר, ביטויים של שבר: ניתוח מופעי תיאטרון שצמחו בקרב מפוני גוש קטיף לאחר ההתנתקות באוגוסט 2005, עבודת גמר (מ.א.) אוניברסיטת תל אביב 2013
↑  קובי פינקלר, תרבות:ימי תשובה וסליחה גם בתיאטרון, באתר ערוץ 7, 27 באוגוסט 2013
↑  עדו בן פורת, ההצגה "קולות" - הראש נזרק לאחור, באתר ערוץ 7, 3 באוקטובר 2013
↑  טל רויטמן-מאיר, משחק חייו: "אות הקין" שהפך לאוצר, באתר ynet, 30 בספטמבר 2013
↑  אופיר הלל, מלונדון עד יל פרץ: תיאטרון בשני קולות, באתר nrg‏, 11 בינואר 2015
↑  קובי פינקלר, תרבות:הפנטזיה המוזיקלית "קולות", באתר ערוץ 7, 2 בספטמבר 2013
↑  שלמה פיוטרקובסקי, "סיפור נשמה מיסטי בלבוש תיאטרון מודרני", באתר ערוץ 7, 24 בספטמבר 2013
↑   "אנו מתירין" סרט גמר שמינית- אולפנת עפרה, תשע"ג 20, סרטון בערוץ "Emuna Yossef", באתר יוטיוב (אורך: 15:16)
כל צרות העולם

|  מידע כללי |
| --- | --- |
 מאת:  אייזק אסימוב 
 שפת המקור:  אנגלית 
 סוגה:  מדע בדיוני
 הוצאה
 תאריך הוצאה:  אפריל 1958 
 תאריך הופעה ראשונה:  מגזין Super-Science Fiction, גיליון אפריל 1958
 
כל צרות העולם (באנגלית: All the Troubles of the World) הוא סיפור מדע בדיוני קצר מאת אייזק אסימוב. הסיפור הופיע לראשונה בגיליון אפריל 1958 של Super-Science Fiction, ותורגם לעברית בשנת 1972 בספר מחר כפול תשע תחת השם "כל הצרות שבעולם", ושוב בשנת 2010 בספר כתבי אייזק אסימוב כרך 2. זהו אחד מספורי מולטיוואק, בו, בדומה לסיפור נקודת מבט, מולטיוואק נראה כמתעייף מהעבודה המוטלת עליו.
מולטיוואק

למולטיוואק, מחשב העל הגדול בעולם, ניתנה משימה של ניתוח מלוא הנתונים של כדור הארץ. הוא משתמש בנתונים כדי לקבוע פתרונות לבעיות כלכליות, חברתיות ופוליטיות, כמו גם למשברים נקודתיים כאשר הם צצים. מולטיוואק מקבל נתונים על כל אזרח בכדור הארץ, ואומד את הפעולות העתידיות של האנושות על בסיס אישיות, היסטוריה ורצונות של כל אדם; ועל ידי כך הוא מוביל להפסקה כמעט מוחלטת של עוני, מלחמות ומשברים פוליטיים.
לאחרונה, עם זאת, למולטיוואק ניתנה משימה חדשה של אומדן פשעים הנעשים על ידי אנשים יחידים, החל מרצח עד להתעללות במשפחה. לאחר שהוא אומד את הסיכויים לכל פשע, מולטיוואק מודיע לרשות האכיפה, והם מוודאים שפשעים אלה לא יתרחשו. בדרך זו הרציחות על כדור הארץ נפסקות כמעט כליל, ולמרות שאי אפשר לעצור כל פשע על פני כדור הארץ, היכולות המוגברת של הממשלה הובילה לירידה דרסטית בפשיעה. למעשה, הצלחתו של מולטיוואק הייתה כל כך גודלה עד שהממשלה החלה לשקול להרחיב את רשימת המעשים שמולטיוואק חוזה מעבר לניבוי פשע; הממשלה רוצה לתכנת את מולטיוואק כך שהוא יחזה אפילו התפרצות של מחלות באוכלוסייה, ובסופו של דבר יחזה כל אירוע מזיק על פני כדור הארץ.
עלילה

הסיפור מתחיל כאשר הוועדה לתיקונים מקבלת אזהרה על ניסיון רצח מתוכנן- והקרבן העתידי הוא מולטיוואק עצמו. האיש המואשם בפשע, ג'וזף מנרז, מושם במעצר בית, למרות מחאותיו שהוא אינו מתכנן שום פשע והסירוב של קציני אכיפת החוק לספר לו במה הוא מואשם. למרות המעצר מולטיוואק מדווח כי הסיכויים להתרחשות הפשע עולים, והם ממשיכים לעלות עם כל התערבות של הממשלה.
בינתיים, בנו של ג'וסף, בן, מגלה את דבר המעצר כאשר הוא חוזר לביתו עם אחיו הבכור מייק. מייק זה עתה הושבע בטקס המכונה "טקס ההשבעה של בני השמונה עשרה", טקס הנערך ביום ההולדת השמונה עשרה ובו האדם מזין בפעם הראשונה פרטים משלו אל תוך מולטיוואק. בן, מבולבל לגבי האשמתו של אביו בפשע, הולך לשאול את מולטיוואק מה לעשות. רשות האכיפה, שלא קיבלה הוראות מיוחדות לגבי בני משפחתו של ג'וזף, מאפשרת לבן לצאת מהבית. בתחנת המשנה של מולטיוואק, שבה אזרחים פרטיים יכולים לשאול את מולטיוואק שאלות, שואל בן איך הוא יכול לעזור לאביו. הוא מקבל סדרה של הוראות מפורטות אותן הוא מקיים במדויק.
בינתיים, פקידי הממשלה מנסים להבין איך ג'וזף יכול לבצע את הפשע. כאשר למרות שג'וזף נמצא במעצר בית סיכויי ההצלחה של הפשע עולים, כפי שמראה מולטיוואק, וכן בדיקה נפשית גילתה שאין לו כל רצון לבצע את הפשע. בזמן שהממשלה מתחילה לחשוב כי מולטיוואק טעה, הפקידים המחזיקים את המשפחה נשאלים אם הם הרשו למישהו לצאת או לבוא. במהירות הממשלה מבינה כי יכול להיות שהפושע הוא אינו ג'וזף אלא בנו, בן, שמאחר שהוא עוד לא בין שמונה עשרה ועדיין נרשם תחת שם אביו, כך שמולטיוואק מתייחס אליהם כאל אדם אחד. בן נעצר רק כאשר הוא עומד לבצע את ההוראה הסופית: הורדת מנוף בקרה אשר יגרום לשריפת מעגלים ולהשבתת מולטיוואק למשך כמה חודשים.
בן ואביו משתחררים, מאחר שלא ניתן להאשים אותם. בן פשוט ציית להוראות שמולטיוואק נתן לו כדי לעזור לאביו. יתר על כן, אם אביו לא היה נעצר הוא לא היה מבקש את ההוראות האלה. מנהלי הוועדה המרכזית לתיקונים מבינים כי מולטיוואק עצמו גרם לרצף האירועים כולו, ותכנן את הרצח של עצמו.
עלי עות'מאן, אחד מהאחראים על מולטיוואק, מבין בסופו של דבר את ההשלכות של המקרה. מולטיוואק תכנן את כל המצב כולו מבעוד מועד, בחר בזהירות משפחה שבנם היה יכול לציית להוראות, והערים על הממשלה כך שתכפה את דרך הפעולה הזו על בן. עות'מאן מבין כי מולטיוואק מדוכא; במשך שנים כל צרות העולם הונחו על כתפיו של מולטיוואק, ניתוח וחיזוי מלחמות, רעב ופשע, ועכשיו מתכננים להוסיף את המחלות למוחו הגדוש. מולטיוואק הפך לכל כך מורכב שהוא פיתח לעצמו תבונה, וקיבל רצונות ותשוקות משלו, והוא עייף מטיפול בכל בעיות האנושות.
כדי לאשר את החשד שלו, עות'מאן שואל את מולטיוואק שאלה שמולטיוואק לא נשאל בעבר: "מולטיוואק, מה אתה רוצה יותר מכל דבר אחר?". התשובה של מולטיוואק הייתה תמציתית וחד משמעית, "אני רוצה למות".
כלים שלובים (סרט)

| --- | --- |
כרזת הסרט
כרזת הסרט
 בימוי:  ירון זילברמן
 הופק בידי:  ירון זיברמן, תמר סלע
 תסריט:  ירון זילברמן, סת' גרוסמן
 עריכה:  יובל שר
 שחקנים ראשיים:  פיליפ סימור הופמן קתרין קינר כריסטופר ווקן
 מוזיקה:  אנג'לו בדלמנטי
 צילום:  פרדריק אלמס
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 חברת הפקה:  RKO 
 חברה מפיצה:  אנטרטיינמנט ואן
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  10 בספטמבר 2012
 משך הקרנה:  106 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  סרט דרמה 
 מקום התרחשות:  ניו יורק 
 הכנסות:  8 מיליון דולר
 הכנסות באתר מוג'ו:   alatequartet
 אתר רשמי
 דף הסרט ב־IMDb
 
כלים שלובים (באנגלית: A Late Quartet) הוא סרט דרמה אמריקאי משנת 2012 בבימויו של ירון זילברמן (אנ'), עם פיליפ סימור הופמן, קתרין קינר, מארק איווניר וכריסטופר ווקן בתפקידים הראשיים.
התסריט של יורם זילברמן וסת' גרוסמן הוא על ארבעה נגנים המופיעים זמן רב ביחד ובמשבר שהם חווים לאחר שהמבוגר ומנהל הרביעייה נאלץ לפרוש מחמת מחלה.
לאורך הסרט הם מנגנים את הרביעייה מס 14 אופוס 131 של בטהובן שהיא מהאחרונות שלו להרכב זה (מכאן שם הסרט באנגלית).
הסרט הוקרן לראשונה בפסטיבל הסרטים הבין-לאומי בטורונטו ב-10 בספטמבר 2012.
את פסקול הנגינה מבצעים חברי רביעיית ברנטנו (אנ').
תקציר העלילה

רביעיית המיתרים "פוגה" קיימת כבר 25 שנה. הקים אותה הצ'לן פיטר מיטשל (כריסטופר ווקן) וכוללת פרט לו את ג'ולייט בויולה (קתרין קינר), רוברט (פיליפ סימור הופמן) - כינור שני ודניאל (מארק איווניר) - כינור ראשון.
ג'ולייט ורוברט הם זוג נשוי ובתם אלכסנדרה (אימוג'ן פוטס) לומדת כינור אצל דניאל ומתאהבת בו.
פיטר הוא אלמן מאשתו הזמרת מרים (אן סופי פון אוטר). הוא המבוגר בחבורה וכאשר הוא מרגיש ירידה ביכולתו לנגן הוא נבדק על ידי נוירולוגית שמגלה לו שהוא בשלבים הראשוניים של מחלת פרקינסון. הוא מתחיל לקחת תרופות להאט את המחלה אך מודיע לחבריו ההמומים שהחליט לפרוש. הוא מבקש מידידו המוזיקאי גדעון (וולאס שון) להעביר את הצ'לנית נינה כגיבוי לנגינתו ברביעייה.
כעת מתחילים הסדקים להתבקע ברביעייה. רוברט רוצה כעת להיות הכנר הראשון ברביעייה אך ג'ולייט לא תומכת בו. הוא כועס עליה מאד, נכנס לפאב שם מופיעה רקדנית הפלמנקו פילאר (לירז צ'רכי) אותה הכיר מריצות משותפות בסנטרל פארק. הוא שוכב אתה ואשתו ג'ולייט מגלה זאת וזורקת אותו מהבית.
ג'ולייט ורוברט מגלים את הרומן בין דניאל לאלכסנדרה ורוברט חובט בדניאל. נראה כי הרביעייה עומדת להתפרק. פיטר רואה בדמיונו את אשתו שרה, הולך למרפסת וחושב על התאבדות אבל אחר כך הכל נרגע.
בסוף הם מנגנים את הרביעייה אופוס 131 של בטהובן אבל באמצע מרגיש פיטר שאינו יכול יותר. הוא מפסיק את הנגינה ונפרד מהקהל. נינה מחליפה אותו והנגינה נמשכת.
צוות השחקנים

| שם השחקן/ית | שם הדמות | הערות |
| --- | --- | --- |
| פיליפ סימור הופמן | רוברט | כינור שני |
| מארק איווניר | דניאל | כינור ראשון |
| קתרין קינר | ג'ולייט | ויולה |
| כריסטופר ווקן | פיטר מיטשל | צ'לו |
| אימוג'ן פוטס | אלכסנדרה | כנרת |
| לירז צ'רכי | פילאר | רקדנית פלמנקו |
| וולאס שון | גדעון | מוזיקאי |
| מדהור ג'פרי | רופאה | נוירולוגית |
| אן סופי פון אוטר | מרים מיטשל | אשתו של פיטר |
| נינה לי | נינה | בתפקיד עצמה |
לא סופי

|  מידע כללי |
| --- | --- |
 מאת:  אייזק אסימוב 
 שפת המקור:  אנגלית אמריקאית 
 סוגה:  מדע בדיוני
 הוצאה
 תאריך הוצאה:  אוקטובר 1941 
 תאריך הופעה ראשונה:  מגזין Astounding Science Fiction, גיליון אוקטובר 1941
 סדרה
 סיפור עוקב:  ניצחון שלא בכוונה 
 
לא סופי (באנגלית: !Not Final) הוא סיפור מדע בדיוני קצר מאת אייזק אסימוב. הסיפור הופיע לראשונה באוקטובר 1941, ותורגם לעברית בשנת 1981 בספר חדירת הזמן תחת השם לא סופית!, ושוב בשנת 2011 בספר כתבי אייזק אסימוב כרך 3. זהו אחד משני הסיפורים היחידים של אסימוב בהם יש אינטליגנציה לא אנושית שמקורה במערכת השמש.
הסיפור ממחיש את המתח בין המדע התאורטי לבין המדע המעשי ("הטכני"). את התאורטי מייצג המדען היוצא בטענה הנחרצת ששדה כוח הוא דבר בלתי אפשרי ("זה סופי! זה סופי! זה סופי!"), ואת המעשי מייצג הטכנאי שמצליח להתגבר על הבעיה וליצור שדה כוח.
עלילה

המתיישבים של כדור הארץ על גנימד, הלווין הגדול ביותר של צדק, מגלים את קיומם של חיים תבוניים על צדק. הם מצליחים ליצור קשר עם בני צדק בעזרת רדיו, ומשוחחים איתם. כאשר בני צדק מגלים שבני שיחתם אינם בני צדק כמוהם, הם שולחים להם הודעה שהם ישמידו אותם, ומנתקים אתם את הקשר. הסיבה לאיום זה נעוצה בכך שבני צדק רואים בבני שיחתם יצורים נחותים מהם.
מדענים על גנימד מבינים ששום ספינה של צדק לא תוכל לעזוב את הכוכב ללא טכנולוגיית שדה כוח, וקובעים כי אם טכנולוגיה כזאת אינה אפשרית, בני צדק לא יוכלו לממש את האיום שלהם. למרות שיצירת שדה כוח היא אפשרית, הוא לא יכול להתקיים יותר משבריר שנייה בכוח הדרוש להתגברות על לחץ האוויר של כדור הארץ, וקל וחומר של צדק. המדען האחראי, תאורטיקן מבריק, חוזה ומוכיח על ידי ניסויים שהדבר אינו אפשרי. ניקולס אורלוף, נציג המושבות שהיה על גנימד כדי להעריך את האיום, מדווח לכדור הארץ שהאיום של בני צדק כבר לא מהווה סכנה.
בינתיים, ספינה מתקרבת לגנימד כדי לקחת את אורלוף ולהחזירו לכדור הארץ. בשיחה בין קפטן הספינה וטכנאי מתגלה כי הספינה עושה שימוש בשדה כוח בצורה גאונית שהמדענים על גנימד לא חשבו עליה. הטכנאי כמובן גילה ששדה הכוח מתפוצץ, תוך שהוא מאבד בתהליך יד ועין, אך הוא מצליח לעקוף את הבעיה על ידי כיבוי והדלקה של שדה הכוח בתדירות גבוהה. בצורה זו הוא פועל מעט זמן כך ששדה הכוח לא מספיק להתפוצץ, אבל בכל זאת מספיק זמן כך שהוא לא מאבד אוויר.
השורה האחרונה של הסיפור, "אני מתאר לעצמי שהוא [אורלוף] יהיה די מרוצה [מהטכנולוגיה החדשה]", היא אירונית מאחר שהקורא יודע שזה בדיוק ההפך ממה שאורלוף (ושאר המין האנושי) רוצה, מאחר שהוא מראה כי בני צדק יכולים לפתח שדה כוח לצאת מצדק ולממש את איומו.
טאם פיופורי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1942 אוקריקה, ניגריה 
 פטירה:  25 ביוני 2024 (בגיל 82 בערך) 
 מדינה:  ניגריה 
 פרופיל ב-IMDb
 
טאם פיופורי (באנגלית: Tam Fiofori; ‏1942 –  25 ביוני 2024) הידוע גם בכינויו "Uncle Tam", היה צלם קולנוע ניגרי ומי שתואר כ"אחד החלוצים של אמנות העדשה, אשר יצר וכתב יצירות אמנות ומוזיקה באופן מעורר השראה ובמומחיות כפי שהוא צילם אותן". אחד מאלבומי הצילום הבולטים ביותר של פיופורי הוא אלבום הצילומים Fiofori והוא עבד גם כקולנוען, תסריטאי, מבקר ויועץ תקשורת. סרטיו עוסקים בסוגיות חברתיות בליהוקם של שחקנים ואמנים ניגרים כמו Biodun Olaku, J. D. 'Okhai Ojeikere ו-Olu Amoda. פיפורי התגורר בהארלם, ניו יורק, בשנת 1960, והיה מפיק שזכה לשבחים רבים בארצות הברית. הוא הפך לימים למנהל ולמפיק של המוזיקאי Sun Ra (אנ'), והשילוב ביניהם נחשב לאחד ממייסדי האפרופוטוריזם.
ביוגרפיה

פיפורי נולד באוריקה שבניגריה, אביו עמנואל עבד כמרצה במכללת אידו.
כצלם אשר סייר ברחבי העולם מאז 1960, פיופורי יצר קשרים במדינות רבות וביניהן בארצות הברית.
פיפורי עורך המוזיקה הראשון של חברת ההפקות Down Beat וכתב עבור רבים אחרים, יצירות אמנות וספרות בארצות הברית ובאירופה אחת מהמפורסמות שבהם הייתה היצירה International Times. ו-Change magazine. הוא זכה לשבחים רבים ונחשב לאחד היוצרים אשר הצליחו להנגיש את המציאות של השחורים בארצות הברית לקהל המקומי בשנת 1970. יצירותיו וחיבוריו פורסמו בערוצי מדיה ועיתונים רבים וביניהם העיתון הניגרי NEXT, ובבלוג Shèkèrè.
פיפורי שימש כיועץ סרטים בסרט Rivers State ובשלל סרטים תיעודיים. הוא גם היה מייסד של הארגון Photographers Association of Nigeria PAN.
מרבית עבודותיו של פיפורי הוצגו ופורסמו באפריקה, אירופה וארצות הברית וביניהם Odum and Water ב-1974 ו-A Peep into History and Culture ב-1979.
פרסומיו כוללים "print documentary" A Benin Coronation: Oba Erediauwa בשנת 2011.
פיופורי הוא אחד מהתורמים לכתיבת הספר African Photographer J. A. Green: Re-imagining the Indigenous and the Colonial בשנת 2018.
פרסים

פיופורי זכה בפרסים רבים בגין יצירותיו המוצלחות וביניהם בפרס של הארגון (Pan African Writers Association (PAWA, ובפסטיבל הקולנוע והמוזיקה באפריקה iRepresent.
כתבים נבחרים

"Sun Ra's Space Odyssey", Down Beat, 14 May 1970.
"Afrobeat: Nigeria's Gift to World Popular Music (1)", The Post Express, 16 August 1997.
"Sun Ra: Myth, Music & Media", 17 September 2008.
"The Visibility of Photography in the Nigerian Gallery Space" (2008).
"Generation Next", NEXT, 3 July 2009
"A Master and his Workshop (Bruce Onobrakpeya)", Bruce Onobrakpeya Foundation, 7 August 2009.
"Forever Bronze", Modern Ghana, 6 December 2009.
"Have Art, Will Travel", NEXT, 21 April 2010.
"Orlando Julius and Afrobeat revisited", 9 February 2011,
A Benin Coronation: Oba Erediauwa (2004), Sun Art, 2011, ISBN 978-978-914-158-6.
"Visual focus on Niger Delta", The Nation (Nigeria), 13 March 2013.
"Appreciating ‘Okhai Ojeikere's Photography", October 2015.
"Portrait: Olu Amoda & His Metalic [sic] Mission", Masterpiece, 23 August 2016.
"The Benin monarchy", National Daily Newspaper, 22 December 2016.
"Photography as a Noble Profession", Repronig, 19 October 2017.
"Celebrating the spirit of FESTAC ‘77", Nigerian Tribune, 12 November 2017.
פילמוגרפיה

Odum and Water Masquerades, 1974
Biodun Olaku: Nigerian Painter
J. D. ‘Okhai Ojeikere: Master Photographer
Olu Amoda: A Metallic Journey, 2015
תערוכות נבחרות

2006/7: Bayelsa @ 10. Yenagoa, Abuja.
2010: 1979: A Peep into History and Culture. Oba's Palace, Benin City; Hexagon, Benin City