stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ניקולאס פוסטהומוס
קורות חיים

פוסטהומוס למד משפטים והיה בעל תואר דוקטור בתחום המשפט הקונטיננטלי. משנת 1913 היה מרצה להיסטוריה כלכלית באוניברסיטת ארסמוס ברוטרדם מעת ייסודה של האוניברסיטה, ולאחר מכן לימד משפטים ופילוסופיה במספר אוניברסיטאות. הוא היה מזכיר החברה להיסטוריה כלכלית של הולנד שישבה בהאג, וכן סופר פורה, בעיקר בתחומי ההיסטוריה החברתית ונושאי צדק חברתי. משנת 1922 היה מרצה במחלקה לאמנות ולפילוסופיה באוניברסיטת אמסטרדם ובשנת 1932 ייסד שם את הספרייה להיסטוריה כלכלית. בין היתר היה אחראי על אצירת הארכיון של ה-SPD שכלל כתבים של קרל מרקס ופרידריך אנגלס. בשנת 1935 היה פוסטהומוס ממייסדי המכון הבין-לאומי להיסטוריה חברתית (אנ').
בשנת 1931 נישא לווילמיין ון דר חוט. בני הזוג חיו באמסטרדם ושם נולדה בתם קלייר (Claire) בשנת 1938.
קורות חיים > פעילות הצלה בתקופת מלחמת העולם השנייה

בתקופת מלחמת העולם השנייה, לאחר כיבוש הולנד בידי גרמניה, עברה משפחת פוסטהומוס לנורדוויק (אנ') בצפון הולנד שם הצטרפה למשפחה אחותה של וילמיין, אני, עם בתה. השלטונות הגרמניים השתלטו על בית המשפחה כדי לשכן בו חיילים גרמנים, והמשפחה עברה לאזור ליידן.
בשנת 1941 התפטר פוסטהומוס במחאה על הצעדים האנטי-יהודיים של הגרמנים. בין מכריו של פוסטהומוס היה גם פרופסור יאן רומיין (Jan Romein), שלימים הוכר אף הוא בתואר חסיד אומות העולם. השניים אספו תיעוד בנוגע לשואת יהודי הולנד, תיעוד שלימים היווה את הבסיס למכון המחקר NIOD‏ (Nederlands instituut voor oorlogsdocumentatie), המכון ההולנדי ללימודי רצח עם, שואה ומלחמה (אנ'). איסוף התיעוד היווה סיכון נוסף עבור כל המעורבים. השניים אף תכננו פקולטה חדשה באוניברסיטת אמסטרדם, פקולטה ללימודי מדעי החברה, שאותה ביקשו להקים אחרי המלחמה.
ביוני 1943 פנתה אל בני הזוג פוסטהומוס אחותה של הסטר ון לנפ (Hester van Lennep) שהייתה פעילה במחתרת ההולנדית ולימים הוכרה בתואר חסידת אומות העולם. ון לנפ הבריחה ילדים יהודים ממחנה מעבר שממנו גורשו יהודים למחנות השמדה במזרח. ון לנפ הצליחה להבריח מהמחנה את בפ קוסטר בת העשר וביקשה עבורה מקום מקלט. אביה של בפ גורש למאוטהאוזן ונספה שם. אמה גורשה לאושוויץ אך שרדה.
פוסטהומוס ואשתו קיבלו את בפ לביתם והתייחסו אליה כאל בתם. הם ידעו על יהדותה אך כלפי חוץ הציגוה כיתומה מרוטרדם. בפ הצטרפה לאחיותיה המאמצות בלימודיהן בבית הספר וגם שם ידעו המורים על זהותה האמיתית.
במהלך הרעב בהולנד בחורף 1944–1945 שרדו בני המשפחה והמסתתרים על מרקי פקעות צבעונים ועל שורש סלק סוכר. בפ נותרה עם בני משפחת פוסטהומוס עד השחרור במאי 1945.
קורות חיים > לאחר המלחמה

משנת 1949 היה פוסטהומוס חבר בדירקטוריון של NIOD.
בשנת 2008 הכיר יד ושם בפוסטהומוס, באשתו ובגיסתו, אני דיאץ ון דר חוט (Annie Diaz-van der Goot) בתור חסידי אומות העולם.
מרדכי דובין

מרדכי דובין (בלטבית: Mordehajs Dubins; ‏ 1889–1956), היה חסיד חב"ד, פוליטיקאי יהודי-לטבי, חבר הסאימה ברפובליקת לטביה מטעם אגודת ישראל. מכונה 'שר החסד'.
תולדותיו

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
נולד ב-1 בינואר 1889 (כ"ח בטבת ה'תרמ"ט) בריגה, לאביו הרב שניאור זלמן, שהיה סוחר וחסיד חב"ד. כבר בנערותו החל בעסקנות ציבורית, בהמשך מונה ליו"ר מפלגת אגודת ישראל. הוא היה ציר בבית הנבחרים הלטבי, וניהל את קהילת היהודית הלטבית עד 1940.
בשנת 1937 השתתף ונאם בכנסייה הגדולה השלישית של אגודת ישראל במריאנסקה לאזנייה.
דובין היה ידוע כשתדלן הפועל אצל השלטונות לסייע ליהודים מכל הזרמים. הוא היה נחשב לידיד אישי של קרליס אולמניס, הדיקטטור הסמכותי של לטביה מ-1934 עד 1940. היו, כמו משה סנה, שדרשו לגנאי את שתדלנותו והתרפסותו בפני השלטונות הגויים, בעוד אחרים הכירו לו טובה על הסיוע.
שחרור האדמו"ר הריי"צ מחב"ד לובביץ'

בשנת 1927 (ה'תרפ"ז), נאסר רבי יוסף יצחק שניאורסון האדמו"ר השישי של חב"ד, בעקבות פעילותו הרבה להקמת תלמודי תורה יהודיים ברחבי ברית המועצות. דובין הפעיל לחצים כבדים, ואיים על ברית המועצות בהפסקת חלק מהמסחר עם מדינת לטביה, השתדלותו הרבה בנוסף ללחצים נוספים הצליחה להביא לשחרורו מהכלא.
לאחר מכן המשיך דובין במאמצים רבים להביא לצאתו של הריי"צ מברית המועצות, ובאישור להוצאת ספרייתו של הריי"צ, מברית המועצות.
לאחר יציאת הריי"צ מברית המועצות והתיישבותו בריגה, ליווה אותו דובין בביקורו הראשון בארצות הברית בשנת 1929.
אחרית ימיו

לאחר כניסת הצבא האדום ללטביה ביוני 1940 בקש דובין פגישה עם השגריר הסובייטי ובקשתו נענתה. מהפגישה הוא יצא עם הבנה שהקומוניסטים מתכוונים לחסל את הקהילה היהודית, ולא ארכו הימים והקהילה היהודית נסגרה וארכיונו של דובין הועבר לידי המשטרה החשאית הסובייטית. לקראת סוכות פנה דובין אל השלטונות בבקשה לשחרר משלוח של ארבעת המינים ובקשתו נענתה. בסוף 1940 דובין נאסר בריגה. לאחר שהגרמנים תקפו את ברית המועצות במבצע ברברוסה, הועבר דובין עם מנהיגים יהודים אחרים לכלא בקויבישב. בסוף 1941 שוחרר, על פי הנטען בגלל לחץ של ארצות הברית. דובין המשיך להתגורר זמן מה בקויבישב ובהמשך עבר למוסקבה.
דובין השתהה בברית המועצות עד תום המלחמה כדי לדעת מה עלה בגורל משפחתו. בתום המלחמה נודע שאשתו ובנו יחידו נרצחו בשואה. הוא ביקר בקיץ 1946 בריגה.
תולדות ימיו משנת 1947 לוטות בערפל וידיעות שונות נפוצו על קורותיו ומותו.
בסביבות שנת 1947–1949 נאסר שוב. על פי עדות אחת הוא נאסר לאחר ששהה בשמחת תורה עם יהודי שעשה מי שברך לסטלין ואמר "לשנה הבאה בירושלים הבנויה". ידיעה אחרת אומרת שהוא נאסר באשמת קשרים עם שלמה מיכאלס ונשלח לסיביר. ידיעה שלישית מספרת שנאסר באזור לבוב בנסותו לברוח מברית המועצות. על פי ידיעה משנת 1959 במאסרו השני הוא נכלא בבית חולים לחולי רוח בטולא.
הריי"צ השתדל מאוד להצלתו, בקיץ 1948 כתב הריי"צ מכתב לרב הראשי לישראל דאז הרב יצחק אייזיק הלוי הרצוג, בו הריי"צ מפליא במעלותיו של דובין ומבקש מהרב הרצוג לנסות לפעול לשחרורו מהכלא הסובייטי. זמן קצר אחר כך כתב הרבי מכתב לשז"ר בו הרבי מבקשו גם לפעול בעניין. בתחילת 1949 ביקש חסיד חב"ד בישראל מאנשי אגודת ישראל לפעול למען שחרור דובין ונענה על ידי מרדכי נורוק שדובין כלל אינו במאסר.
בשנת 1953 פנתה אגודת ישראל לצלב האדום בבקשה לברר מה עלה בגורלו.
בשנת 1945 נפוצה שמועה שהוא נפטר, שהתבררה כשגויה. ידידו אברהם גודין סיפר שבקיץ 1956 כששב לריגה לאחר מאסר ממושך, דובין כבר לא היה בין החיים. על פי ידיעה אחת, דובין נפטר ב-7 ביולי 1956. על פי ידיעה אחרת, וכפי שחקוק על מצבתו, דובין נפטר בעיר טולה ב-16 בספטמבר 1957 (כ' באלול ה'תשי"ז).
בשנת 1987 הועברה גופתו לקבורה במלחובקה במבצע חשאי בהוראת הרבי מליובביטש ומצבה מכובדת הוקמה על קברו.
בשנת 2023 הוצב שלט לזכרו של הרב דובין ב"כלא בוטירסקי".
הערות שוליים

↑  מכתב ממרינבד, הצופה, 20 באוגוסט 1937
↑  ליטא, לטביה ואסטוניה, הצופה, 23 ביולי 1940
↑  Ebreji un diktatūras Baltijā 1926 - 1940, Aivars Stranga, Latvijas Universitātes Jūdaiks studiju centrs, Rīga, 2002., 200. lpp.
↑  מושק, הצופה, 26 ביוני 1940
↑  Encyclopedia of Hasidism, entry: Schneersohn, Joseph Isaac. Naftali Lowenthal. Aronson, London 1996. ISBN 1-56821-123-6
1 2 3 4 5  אברהם גודין, עסקנותו הצבורית של ר׳ מרדכי דובין ז״ל, בטאון חב"ד 33, ניסן תשל"א, עמ' 48, באתר היברובוקס
↑  ידיעה מריגה מתחילת אוגוסט 1940 סיפרה על מאסרו של דובין, יאפאן מוחה רשמית, דבר, 4 באוגוסט 1940, אולם ידיעה זאת ככל הנראה הייתה שגויה; ידיעה נוספת התפרסמה בלונדון במאי 1941, נאסר מ. דובין, המשקיף, 11 במאי 1941
↑  הרב נורוק ודובין במאסר, הצופה, 27 במאי 1941
1 2 3  ר' מרזכי דובין ז"ל, הצופה, 4 בספטמבר 1956
↑  הרב ד"ר נורוק שוחרר, הצופה, 6 באוקטובר 1942
↑  דובין קיבל רשיון־יציאה מרוסיה לאוסטרליה?, המשקיף, 27 ביולי 1943
↑  מרדכי דובין ז"ל, המשקיף, 11 במאי 1945
1 2  ר' מרדכי דובין שמת על קידוש השם, מעריב, 17 בספטמבר 1959
1 2 3  אברהם גודין, עסקנותו הצבורית של ר׳ מרדכי דובין ז״ל, בטאון חב"ד 33, ניסן תשל"א, עמ' 49, באתר היברובוקס
1 2  יצחק קאמינקר, תוכחה צודקת, חרות, 31 במרץ 1949
↑  מרדכי נורוק, תוכחה לא צודקת, הצופה, 1 בפברואר 1949
↑  רפאל בשן, הנאשם ר' אהרן רבינוביץ; האשמה: מחתרת חב"ד, מעריב, 27 בינואר 1957
↑  השתדלן הגדול, הצופה, 9 בספטמבר 1956
↑  ר' מרדכי דובין, מעריב, 4 בספטמבר 1956
↑  יצחק קאמינקר, עסקני האגודה מפקירים את חברם, חרות, 31 בינואר 1949
↑  היכן מרדכי דובין, הצופה, 11 במאי 1953
↑  ידיים משותקות, הצופה, 14 במאי 1945, רבי מרדכי דובין ז"ל, שערים, 17 במאי 1945
↑  מרדכי דובין חי?, הצופה, 14 באוגוסט 1945
↑  מדהים: החוויות של האנטישמי בתא המשותף עם החסיד, חב"ד און ליין, ד' סיון תשע"ד
↑  הרבי מליובאוויטש ביקש להעביר את גופו של ר' מרדכי דובין, אתר חב"ד און ליין, י"ד תשרי תשס"ח
↑  75 שנה למאסרו: נקבע שלט לזכר גדול עסקני היהדות בלטביה באתר חבד און ליין
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007307851405171  ISNI: 0000 0000 6915 464X  VIAF: 97107138   WorldCat (עם VIAF): 97107138 
דובין בצעירותו
משה הנעמי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  19 בינואר 1935 תל אביב, פלשתינה (א"י) 
 פטירה:  19 בנובמבר 1994 (בגיל 59) ירושלים, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 עיסוק:  משורר, מתרגם
 מקום לימודים:  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 שפות היצירה:  עברית 
 
משה הנעמי (זינגר; ט"ו בשבט תרצ"ה, 19 בינואר 1935 – 19 בנובמבר 1994) היה משורר עברי ומתרגם ישראלי.
ביוגרפיה

משה הנעמי (זינגר) נולד בשנת 1935 בתל אביב. הוא נכדו של הרב והמחנך יעקב נאכט ואחיינו של הבלשן יצחק אבינרי. למד בבית הספר העממי יבנה וסיים את לימודיו בגימנסיה העירונית בתל אביב. בסוף שנות ה-50 למד מזרחנות באוניברסיטה העברית בירושלים ובהמשך במכללות בארצות הברית.
לאחר שנים שבהן עבד כמורה, פנה לעבודה ספרותית ועיתונאית. שיריו הראשונים ראו אור ב-1951 בכתב העת "מאזנים". פרסם שירים, תרגומי שירה ומאמרים בענייני ספרות ולשון במוספי ספרות ובכתבי עת ספרותיים.
מגיל צעיר החל בתרגום שירה. בין המשוררים שתרגם בולטים תרגומיו לג'יימס ג'ויס ולרילקה (תרגומיו לשירת רילקה נחשבים[דרוש מקור: על ידי מי?] הטובים בעברית). היה בין מתרגמיו הראשונים של ג'.ר.ר. טולקין לעברית. וכן הרבה לתרגם מיצירות סול בלו. פרסם גם תרגומים לספרי גדולי המשוררים הילדים. תרגם קרוב ל-70 ספרים, בעיקר מאנגלית.
בנוסף, פרסם כמה קובצי שירה וספרי שירים לילדים פרי עטו.
נפטר בירושלים בגיל 59.
ספריו

שירים קטנים; פִּתוחי עץ: פנינה ג., תל אביב: מחברות לספרות, תש"ך.
פרקים בספרות העברית באמריקה, ניו יורק: איגוד פועלים עבריים לאומיים, תשל"א 1970.
אמרתי לרותי: (י"ב שירים על החורף ועל ירושלים), ציורים: רותי ומירי זינגר, ירושלים: [חמו"ל], תשל"ה. (ספרון, לילדים; "ליום ההולדת השנים-עשר של מירי")
לאחר מותו:
שירת האותיות: (שירי אלף-בית); איורים: הלה חבקין, בני ברק: הקיבוץ המאוחד, תשס"ט 2009. (לילדים)
ספריו > תרגומיו

(רשימה חלקית)
ספר האורות, מאת חיים פוטוק, מאנגלית - משה זינגר, זמורה ביתן, 1985.
התאווה לחיים, ביוגרפיה של וינסנט ואן גוך מאת אירווינג סטון, זמורה, 1987
באור חפשוך מלאכים רבים, מבחר שירים, מאת ריינר מריה רילקה, עברית - משה זינגר, זמורה ביתן, 1987.
בן הארץ, מאת ריצ’רד רייט, מאנגלית - משה זינגר, זמורה ביתן 1986.
דקלי הפרא, מאת ויליאם פוקנר, הקיבוץ המאוחד, 1990.
ההוביט, או לשם ובחזרה, מאת ג'.ר.ר. טולקין, הציורים של המחבר, תרגם משה הנעמי, זמורה ביתן 1976.
הנדרסון מלך הגשם, מאת סול בלו, עברית - משה זינגר, זמורה ביתן 1992.
חוג הגדי, מאת הנרי מילר, מאנגלית - משה זינגר, זמורה ביתן 1989.
חיוך היגואר, מאת סלמאן רושדי, מאנגלית - משה זינגר, כרם 1987.
פסוקי השטן, מאת סלמאן רושדי, מאנגלית - משה זינגר, כתר 1989 (שם המתרגם הושמט כדי להגן עליו).
חיי מריה, מאת ריינר מריה רילקה, תרגם משה הנעמי, איורים - אלי אלטרץ, אדם, ירושלים 1983.
הטרילוגיה הניו-יורקית, מאת פול אוסטר, עברית - משה זינגר, כתר ירושלים, 1991.
היא בשנתה אומרת אהבה, מבחר שירים, עברית - משה זינגר, עורך - דרור גרין, ספרים, הוצאה לאור, 1983.
השוד המוקלט מאת לורנס סנדרס, עברית - משה זינגר, הוצאת כרם, 1986.
אהבותיו של הארי דנסר מאת לורנס סנדרס, עברית - משה זינגר הוצאת כרם, 1987
היו זמנים בקנסינגטון, מאת מיוריאל ספארק, מאנגלית - משה זינגר, תל אביב : ספרית מעריב, תשמ"ט 1989.
החלילן מהמלין, מאת רוברט בראונינג, מאנגלית - משה זינגר, איורים - שרון שקד, תל אביב: תמוז-מודן, 1989.
סוניטות מן הפורטוגזית, מאת אליזבת בארט בראונינג, כרמל, 1989
הערות שוליים

↑  סבינה מסג, אי כל כך ודאי, וכל כך לא קיים, באתר הארץ, 15 בינואר 2010.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007306862305171  PLWABN: 9811498366205606  ISNI: 0000 0000 8436 0249  LCCN: nr2004033378  VIAF: 24567097   WorldCat (עם VIAF): 24567097 
ערך זה הוא קצרמרבנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
משה הרועה והגדי

Alexandre Bida: משה, רועה צאן
משה הרועה והגדי הוא מדרש על המילים הפותחות את פרק ג' בספר שמות: "וּמֹשֶׁה הָיָה רֹעֶה". המדרש מסביר את הסיבה שבגינה נבחר משה להנהיג את עם ישראל וקושר זאת להתנהגותו כרועה צאן ולמידת החמלה שגילה כלפי עדרו.
סיפור האגדה

המדרש מתאר סיפור המתרחש בתקופה שבה היה משה רועה צאן במדין, לפני שאלוהים התגלה אליו בפעם הראשונה. על פי הסיפור, בעוד משה שומר על עדר הצאן של יתרו, בורח גדי אחד מן העדר ומגיע לחָסוּת, שם הוא מוצא ברכת מים. משה, ששם לב כי הגדי ברח, רץ אחריו ומוצא אותו שותה מים מן הברכה. הוא אינו כועס על הגדי אלא מגלה כלפיו רחמים. משה רואה כי הגדי עייף מהריצה, ועל כן מחליט לשאת אותו על כתפיו חזרה למקום המרעה של העדר. בעקבות האירוע, מחליט הקדוש ברוך הוא כי משה מתאים להנהיג את עם ישראל.
לשון המדרש

אָמְרוּ רַבּוֹתֵינוּ: כְּשֶׁהָיָה משֶׁה רַבֵּינוּ עָלָיו הַשָּׁלוֹם רוֹעֶה צֹאנוֹ שֶׁל יִתְרוֹ בַּמִּדְבָּר, בָּרַח מִמֶּנּוּ גְּדִי וְרָץ אַחֲרָיו עַד שֶׁהִגִּיעַ לַחָסוּת. כֵּיוָן שֶׁהִגִּיעַ לַחָסוּת, נִזְדַּמְּנָה לוֹ בְּרֵכָה שֶׁל מַיִם וְעָמַד הַגְּדִי לִשְׁתּוֹת. כֵּיוָן שֶׁהִגִּיעַ משֶׁה אֶצְלוֹ, אָמַר: אֲנִי לֹא הָיִיתִי יוֹדֵעַ שֶׁרָץ הָיִיתָ מִפְּנֵי צָמָא, עָיֵף אַתָּה! הִרְכִּיבוֹ עַל כְּתֵפוֹ וְהָיָה מְהַלֵּךְ. אָמַר הַקָּדוֹשׁ בָּרוּךְ הוּא: יֵשׁ לְךָ רַחֲמִים לִנְהֹג צֹאנוֹ שֶׁל בָּשָׂר וָדָם, כָּךְ, חַיֶּיךָ - אַתָּה תִרְעֶה צֹאנִי יִשְׂרָאֵל. הָוֵי: "וּמשֶׁה הָיָה רוֹעֶה".
פירושים

המדרש בוחר לתת למילים המקראיות "ומשה היה רועה" משמעות נוספת מעבר לתיאור העובדתי של מעשיו, כביטוי המאפיין את אישיותו של משה. מנהיגים נוספים בישראל קיבלו את הכשרתם בהנהגה בהיותם רועי צאן: אברהם, דוד, הנביא עמוס, רבי עקיבא ואחרים. מקורות רבים מדגישים את הדמיון בין טיפול והובלה של עדרי צאן לבין הנהגה של בני אדם. המדרש על משה והגדי מדגיש את האכפתיות והדאגה לצרכים של כל אחד ואחת בקבוצה, בפרט החלשים ביותר, כתכונות שהופכות אדם למנהיג. ואולם הדגש אינו רק על יכולתו של משה לחוש אמפתיה לסבלו של האחר, אלא גם לנקוט פעולה ממשית.
תכונת החמלה כמרכיב חשוב באישיותו של משה מובעת במקומות נוספים בספר שמות, כגון בהתנהגותו עם בנות יתרו: "וַיָּבֹאוּ הָרֹעִים וַיְגָרְשׁוּם, וַיָּקָם מֹשֶׁה וַיּוֹשִׁעָן וַיַּשְׁקְ אֶת-צֹאנָם ".
עיבודים ספרותיים

המדרש "משה הרועה והגדי" מובא בשינויים קלים בספר האגדה של ביאליק ורבניצקי.
עיבוד למדרש מאת אפרים סידון עם איורים של דני קרמן יצא ביזמת "ספריית פיג'מה" בהוצאת כתר.
הערות שוליים

↑  ספר שמות, פרק ג', פסוק א'
↑  בדפוס וילנה נכתב חסית ובדפוסים אחרים חסוח. זוהי מילה יחידאית שפירושה סתום. מילון בן יהודה פירש (על סמך מילה דומה בערבית) כי הכוונה היא ל"מקום אדמת חול שניתן למצוא בו מים". מילון אבן-שושן משער, כי הכוונה לגיא או ערוץ. מפרשים אחרים העריכו, כי הכוונה היא למקום מחסה, גדר קטנה או מין של ירק שגדל על המים.
↑  ספר שמואל א', פרק ט"ז, פסוקים י"א–י"ט
↑  ספר עמוס, פרק א', פסוק א' וכן פרק ז', פסוק ט"ו
↑  ד"ר רות וולף, בחינת מנהיגותו של משה כדגם למנהיגות רצויה, באתר אוניברסיטת בר-אילן
↑  ספר שמות, פרק ב', פסוק ט"ז
↑  על הספר באתר ספריית פיג'מה
נגמה אבראהים

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  25 בפברואר 1914 
 פטירה:  4 ביוני 1976 (בגיל 62) 
 מדינה:  מצרים 
 בן או בת זוג:  Abbas Younis (?–1976) 
 פרופיל ב-IMDb
 
נגמה אבראהים (או נגמה אברהים או נגמה איברהים, בערבית: نجمة إبراهيم; 25 בפברואר 1914 – 4 ביוני 1976) הייתה שחקנית וזמרת יהודייה-מצרייה.
קורות חייה

נולדה בקהיר למשפחה יהודית. למדה בבית הספר ליסה (Lycée) שבקהיר אך לא השלימה את לימודיה. אבראהים נחשבת לאחת השחקניות המפורסמות ביותר בקולנוע המצרי, בייחוד בזכות ביצועיה לדמויות "רעות" (לדוגמה, היא גילמה את דמותה של הרוצחת הסדרתית רַיא בסרט רַיא וסכינה משנת 1952). היא התחילה את חייה המקצועיים כזמרת בשנת 1921, אך לאחר מספר שנים עברה למשחק בתיאטרון ובקולנוע. בעיות בריאות שונות מנעו ממנה לעבוד במשך העשור האחרון לחייה. הופעתה האחרונה על הבמה הייתה בהצגה "שיר המוות" בשנת 1967. היא קבורה בקהיר.
מבחר מסרטיה

(תרגום חופשי)
1933 - הנישואים (א-זַוַאג, الزواج)
1941 - המוסך (אל-וַרְשה, الورشة)
1942 - עאידה (عايدة)
1943 - ראבחה (رابحة)
1944 - מן אל-גאני (من الجاني)
1946 - מלאך הרחמים (מלאכּ א-רחמה, ملاك الرحمة)
1948 - היתומים (אל-יַתימַיְן, اليتيمتين). מבוסס על המחזה ההיסטורי שני היתומים מאת אדולף ד'אנרי ויוג'ין קורמו.
1948 - הרפתקאות ענתר ועבלה (מע'אמראת עַנְתר ועבְּלה, مغامرات عنتر وعبلة)
1949 - כיסא הווידוי (כֻּרסי אל-איעְתִראף, كرسي الاعتراف)
1950 - אנא אל-מאצ'י (أنا الماضي)
1953 - לחן אהבתי (לחן חֻבּי, لحن حبي)
1953 - רַיא וסכינה (ريا وسكينة)
1953 - אהבה באפילה (חֻבּ פי א-ט'לאם, حب في الظلام)
1954 - ארבע בנות וקצין (ארבע בנאת וצ'אבט, أربع بنات وضابط)
1955 - עשו איתי פושע (געלוני מֻגְרִמً, جعلوني مجرما)
1955 - דנדון הצמיד (רנת אל-ח'לח'אל, رنة الخلخال)
1957 - החטא ועונשו (אל-גרימה ואל-עקאב, الجريمة والعقاب). עיבוד לרומן החטא ועונשו של דוסטויבסקי. נגמה אבראהים שיחקה בסרט מוכרת תכשיטים.
1957 - לא אבכה לעולם (לן אבכי אבדً, لن أبكي أبدا)
1959 - האישה האלמונית (אל-מַרְאַה אל-מַגְהוּלה, المرأة المجهولة)
ניקולאס קפאלדו

ניקולאס קפאלדו טובואס (בספרדית: Nicolás Capaldo Toboas; נולד ב-14 בספטמבר 1998 בסנטה רוסה שבארגנטינה) הוא כדורגלן ארגנטינאי המשחק בעמדת הקשר בקבוצת רד בול זלצבורג מהבונדסליגה האוסטרית.
קריירת מועדונים > בוקה ג'וניורס

קפאלדו הגיע אל מחלקת הנוער של בוקה ג'וניורס מליגת העל הארגנטינאית ממחלקת הנוער של דפורטיבו מקאליסטר בשנת 2015. ב-25 בפברואר 2019 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון, בניצחון 1-0 על דפנסה וחוסטיסיה במסגרת המחזור ה-20 בליגה לעונת 2018/2019. בסך הכל הוא ערך 37 הופעות ליגה במועדון, וזכה עמו באליפות ארגנטינה בעונת 2019/2020.
קריירת מועדונים > רד בול זלצבורג

ב-23 ביוני 2021 חתם קפאלדו על חוזה לחמש עונות ברד בול זלצבורג מהבונדסליגה האוסטרית. ב-16 ביולי הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בניצחון 4-1 על הרטה ולס במסגרת הסיבוב הראשון של הגביע האוסטרי. ב-23 ביולי ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה, בניצחון 3-1 על שטורם גראץ במסגרת המחזור הראשון לעונת 2021/2022. ב-28 באוגוסט הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, בניצחון 1-0 על הארטברג במסגרת המחזור השישי בליגה.
תארים

אליפות ארגנטינה: 2019/2020
אליפות אוסטריה: 2021/2022
גביע אוסטרי: 2021/2022
הערות שוליים

↑  "Es un sueño que estoy cumpliendo" באתר La Arena, ‏ 7 בינואר 2019 (בספרדית)
↑  BIENVENIDO, NICO CAPALDO! באתר הרשמי של רד בול זלצבורג, 23 ביוני 2021 (באנגלית)
מרי לו רטון

רטון עם נשיא ארצות הברית רונלד רייגן ונבחרת ארצות הברית לאולימפיאדה, 1984
מרי לו רטון-קלי (באנגלית: Mary Lou Retton-Kelley; נולדה ב-24 בינואר 1968) היא מתעמלת אמריקאית בעבר. היא אלופה אולימפית (לוס אנג'לס 1984), בעלת 5 מדליות, מהן אחת זהב בתחרות הקרב-רב אישי. היא הייתה המתעמלת הראשונה מחוץ למזרח אירופה שזכתה בתואר הקרב רב האולימפי.
חייה האישיים

רטון נולדה בפיירמונט וירג'יניה המערבית נצר למשפחה איטלקית (שם המשפחה המקורי של משפחתה היה רוטנדה Rotunda) ‏.
אביה, רוני, ניהל עסק לציוד תחבורה של תעשיית הפחם. היא למדה בבית הספר התיכון בפיירמונט, אולם לא סיימה.
היא התחרתה במשחקים האולימפיים בשנת לימודיה השנייה בתיכון.
רטון מתגוררת ביוסטון, טקסס.
ב 2009, שבה משפחתה למערב וירג'יניה. היא נשואה לשאנון קלי, לשעבר איש נדל"ן, שכעת עובד עבור מחלקת האתלטיקה של אוניברסיטת המדינה בפיירמונט. יש להם ארבע בנות: שיילה ריי קלי (נולדה ב-1995), מקנה ליין קלי (נולדה ב-1997), סקילה בריי קלי (נולדה ב-2000) ואמה ג'ין קלי (נולדה ב-2002).
קריירת ההתעמלות

רטון קיבלה השראה מצפייה בנדיה קומנץ' בטלוויזיה, היא התחילה לעסוק בהתעמלות בעיר הולדתה פיירמונט. מאמנה היה גארי רפולסקי. אז היא החליטה לעבור ליוסטון, טקסס, על מנת להתאמן תחת בלה ומרתה קרולי מרומניה, שאימנו את קומנצ'י לפני שערקו לארצות הברית. תחת הדרכתו של קרולי החלה רטון לרכוש לעצמה שם בארצות הברית, היא זכתה בגביע אמריקה ב-1983 ודורגה שנייה אחרי דיאנה דורהם (תלמידה אחרת של קרולי) באליפות ארצות הברית באותה שנה. רטון החמיצה את אליפות העולם ב-1983 בשל פציעה בשורש כף ידה. אף-על-פי כן, זכתה רטון באמריקן קלאסיק ב-1983 וב-1984, כמו גם בגביע צ'וניצ'י ביפן ב-1983.
אחרי שזכתה בשנית בגביע אמריקה, ניצחה רטון באליפות ארצות הברית ועברה את התחרות הקדם אולימפית בארצות הברית, סבלה רטון מפציעה בברך כשעבדה על תרגיל קרקע באולם התעמלות מקומי. היא התיישבה על מנת לחלק חתימות כשחשה שברכה נתפשה, והפגיעה אילצה אותה לעבור ניתוח. היא התאוששה בדיוק בזמן על מנת להשתתף באולימפיאדת לוס אנג'לס (1984). תחרות אותה החרים הגוש הקומוניסטי כולו, פרט לרומניה. רטון ניהלה קרב צמוד עם יקטרינה סבו (Ecaterina Szabó) מרומניה על תואר הקרב רב. אחרי שהייתה שנייה לסבו (לאחר שני תרגילים, מקבילים מדורגים וקורה), זכתה רטון בציון המושלם של 10 נקודות בתרגילים על הקרקע וסוס קפיצות וכך זכתה בתואר הקרב רב בהפרש של 0.05 נקודות.
באותה אולימפיאדה זכתה רטון בארבע מדליות נוספות, מדליות כסף בתחרות הקבוצתית ובתרגיל על שולחן הקפיצות ומדליות ארד בתרגיל הקרקע ובמקבילים המדורגים. בנוסף, היא סיימה במקום רביעי בתרגיל הקורה. בשל הופעתה הכתיר אותה המגזין ספורטס אילוסטרייטד כ"ספורטאית השנה של ספורטס אילוסטרייטד". היא הופיעה בפרסומת ל-Wheaties ונהייתה הדוברת הראשונה של חברת הדגנים הזו.
אחרי הקריירה האולימפית

היא בפטיסטית אדוקה
ונוצרית שמרנית נלהבת והביעה תמיכה בממשל רייגן בארצות הברית. היא הופיעה בפרסומות טלוויזיה שונות בהן הפגינה את תמיכתה ברונלד רייגן. רטון השתתפה בPledge of Allegiance (שבועת אמונים לדגל האמריקאי ולארצות הברית) ביחד עם עמיתתה המתעמלת לשעבר וזוכת מדליית הזהב במשחקים האולימפיים של 1996, קרי סטרוג בלילה השני של ועידת המפלגה הרפובליקנית של שנת 2004. 
עיר מולדתה של רטון, פיירמונט, וירג'יניה המערבית, קראה כביש ופרק בעיר על שמה. היא פרשה מהתעמלות אחרי שבאופן חסר תקדים קטפה את גביע אמריקה השלישי ב-1985.
לימים היא הופיעה בתפקידי קמיע בתור עצמה בסרט "אקדח מת מצחוק 33.3: העלבון האחרון".
במהלך שנות התשעים שימשה רטון כדוברת של רשת המרכולים האמריקאית רבקו (Revco) ‏.
רטון נבחרה להיכל התהילה של הספורט האיטלקי-אמריקאי ב-1992.
ב-1993 פרסמה סוכנות Associated Press את תוצאות מחקרה של Nye Lavalle הנסוב על מיצוב הספורט.
רטון הגיעה למקום הראשון ביחד עם עמיתתה המתמודדת האולימפית דורותי המיל כאתלטית הפופולרית ביותר באמריקה.
ב-1997 הוכנסה רטון להיכל התהילה הבינלאומי של ההתעמלות.
רטון השתתפה בפרסומות רבות, בכללן הופעתה הראשונה של אישה במודעה לדגני Wheaties ‏.
היא גם מופיעה תכופות כפרשנית התעמלות בטלוויזיה. היא למדה באוניברסיטת טקסס באוסטין אחרי האולימפיאדה.
הופעותיה בטלוויזיה

ב-1985 הנחתה רטון את "ABC Funfit", סדרת קטעים בני חמש דקות אודות כושר גופני ששודרו בבוקרי שבת בין תוכניות ההנפשה. מהפרקים נעשו ונמכרו תקליט וספרון עם תרשימים.
ב-2002 כיכבה רטון בתוכנית הטלוויזיה "Mary Lou's Flip Flop Shop" ‏.
מצבה הרפואי

רטון נולדה עם ליקוי בעיצוב הירך (hip dysplasia), בעיה שהחמירה בשל שנותיה כמתעמלת תחרותית. אחרי שהיא חוותה כאב הולך וגדל היא נזקקה לניתוח להחלפת מפרק הירך (hip replacement) במותנה השמאלית באמצע שנות השלושים לחייה. רטון אף סבלה מבעיות בשלפוחית השתן, דלקת פרקים וטחורים. היא כיהנה כדוברת בשכר של Biomet ופייזר לפרסום טיפול לבעיות אלו. באוקטובר 2008, היא ביקרה במפעל Biomet בוורשה ונפגשה עם המכונאים שייצרו את מפרק הירך המלאכותי שלה.
מורשת ההתעמלות

על שמה של רטון קרוי תרגיל במקבילים המדורגים בשם "The Retton Flip", מעבר מהמקביל התחתון לעליון, שמסתיים בכך שהמתעמלת "יושבת" על קצה המקביל העליון. תרגיל זה ורבים דומים לו אינם נכללים עוד בקוד הנקודות (Code of Points) בשל חבלות בבטן ואינם נכללים עוד בשימוש במקבילים.
הערות שוליים

↑  מריאן כריסטי, "חוברים לתהילה", הבוסטון גלוב, 23 באוקטובר 1985
↑  רוברט מקג'י, מרי לו רטון: עוצמה וחן, הניו יורק טיימס, 4 במרץ 1984
↑  ליסה ריאן, ראיון: "מרי לו רטון: הכול אודות לו", cbn.com
↑  דיאן קון, "עושה זאת בדרכה שלה", chron.com‏ 20 ביולי 2008
↑  ביוגרפיה באתר הרשמי של מרי לו רטון
↑  כריסטין דיטצ'פילד,"מרי לו רטון: דמות לדוגמה, אמא, בפטיסטית", baptiststandard.com‏ 2001
↑   מרי לו רטון, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
↑  "רטון מצטרפת לרבקו בקידום מכירות", Chain Drug Review,‏ 10 בספטמבר 1990
↑  מרי לו רטון בהיכל התהילה של הספורט האיטלקי-אמריקאי
↑  Retton, Hammill most popular American athletes; Wilstein, Steve, Associated Press; 17 May 1993
↑  "מרי לו רטון, התעמלות קצבית, התעמלות", womenssportsfoundation.org
↑  "חברים של כבוד, מדליסטים עולמיים ואולימפיים והישגים של מפעל חיים: מרי לו רטון", היכל התהילה הבינלאומי של ההתעמלות
↑  הביוגרפיה של מרי לו רטון, biography.com
↑  "הטובים שבטובים: ששת הדוברים של וויט'יס", wheaties.com
↑  ג'ון ג'ונסון לואיס, "אודות מרי לו רטון", about.com
↑  "מרי לו רטון. היא השיגה את הזהב. כעת היא שואפת לפלטינום.", 
Billboard. 5 Oct. 1985: 5
↑  "Mary Lou's Flip Flop Shop.", houstonpbs.org
↑  "ביומה שינתה את חיי, מרי לו רטון"
↑  "השקת מסע פרסום לאומי עם המתעמלת האולימפית מרי לו רטון על מנת לעורר מודעות לבעיות בשלפוחית", פייזר, 29 בספטמבר 2004
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007425895105171  ISNI: 0000 0000 6732 1192  LCCN: n84153370  SNAC: w6fn55h3  VIAF: 16175341   WorldCat (עם VIAF): 16175341