stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
חנון
החיים החברתיים של החנון

על פי רוב, בני האדם ה"רגילים" מוצאים את החנונים חכמים אך מוזרים מבחינה חברתית. סטריאוטיפית, בבית הספר התיכון, בני הנוער ה"מקובלים" יותר (לרבות המקובלות), שמים את החנונים ללעג ובזים להם. החנון מצידו מתקשה לתקשר עמם, בשל תחומי העניין השונים שלו. בקיצוניותה דומה ההתנהגות החנונית להפרעה הקרויה תסמונת אספרגר.
בשל נידוים מעדיפים רבים מהחנונים להתגבש בקבוצות ייחודיות, על בסיס עניין משותף, כדי להפריד עצמם מהמסגרת הכללית. קיימים גם חנונים מעטים, הנוטים להתבודד. חבורות קטנות של חנונים נפוצות בעיקר במוסדות חינוכיים שונים, החל מבתי ספר יסודיים ותיכונים, ועד למוסדות אקדמיים. בעוד שבעבר החנונים שהו בעיקר בספריות ובמעבדות, הרי שהחל משנות התשעים הפך האינטרנט ל"מקום משכנם" העיקרי, ודרכו מתקשרים רבים מהם זה עם זה ועם החברה הסובבת כולה.
חנונים בני המאה ה-21 קשורים קשר הדוק לאינטרנט ולמחשבים, בין אם לצורכי תכנות, האקינג, משחק וחברה או קריאת מאמרים מדעיים ועיון וכתיבה בוויקיפדיה. אתרי אינטרנט רבים מוקדשים לדמות החנון, ועוסקים בנושאים המעניינים חנונים. לדוגמה, אתר האינטרנט הפופולרי מגדיר עצמו כ"חדשות עבור חנונים". כסוג של התגוננות, החלו אנשים המזוהים עם הכינוי להשתמש בו ככינוי שבח, תוך דירוג מידת ה"חנוניות" של עצמם - שונים הם תופעה נפוצה ברשת. החנונים אוהבים מאוד ראשי תיבות ושימוש בסימנים מיוחדים. דוגמה טובה לכך הוא - קוד המזהה את החנון לפי תחומי העניין שלו. קודים כאלה הם חלק מהתקשורת של החנונים בינם לבין עצמם, שבאמצעותם יכולים החנונים לתקשר בקלות. העובדה שהקודים מובנים רק ליודעי ח"ן, מעצימה את תחושת העליונות של המשתמשים בהם בעיני עצמם.
חנונים ביצירה, בבדיון ובתרבות

תיאורים דרמטיים של חנונים "טובים" מתייחסים בדרך כלל לאנשים טובי לב וביישנים, שאף שאינם מבקשים להרע לאיש, הם סובלים תחת זרועם של ביריונים טיפשים המציקים להם. דמות החנון היא לעיתים קרובות חיונית לצורך קידום העלילה, כיוון שהיא מעניקה לדמות הראשית מידע או כישורים חדשים. חנונים בתפקידי משנה מתוארים כגאונים טכנולוגיים או מדעיים, היוצרים או מתקנים מכשירים חיוניים לצורך השגת המטרה. בנוסף, קסמה האישי של הדמות הראשית מועצם כאשר החנון מוצג בצילה. החנון הטוב עשוי להסתיר תחת חזותו התמימה את העובדה כי הוא למעשה גיבור על. כך למשל, העיתונאי החנון קלארק קנט אינו אלא סופרמן האגדי, ואילו פיטר פארקר, סטודנט ביישן לביולוגיה מולקולרית, הוא ספיידרמן.
החנון המרושע, לעומת זאת, מתואר כאדם מריר ורע מזג נוכח נידויו החברתי, המבקש לנקום בעולם. הוא בדרך כלל משמש כמדען מטורף, המשתמש באינטליגנציה הרבה שלו על מנת להסב נזק.
בסדרות טלוויזיה רבות, ובמיוחד באלה העוסקות בהווי התיכון, מופיעה דמותו של החנון, בדרך כלל זה הזכר. בתחילה מופיעה הדמות באופן סטריאוטיפי - גאון, אך תמים, בעל הופעה מרושלת, שהגיבורים הפופולריים של הסדרה מנצלים לצרכיהם. בהמשך, ישנה התפתחות ביחסים בין כוכבי הסדרה לדמות אחד החנונים, ומערכת היחסים ביניהם עוברת מניצול לידידות ואף חברות. בחלק מהמקרים, דמותו של החנון היא זו שגונבת את ההצגה מהגיבור הנורמלי של הסדרה (מכיוון שהיא יותר מעניינת, יותר "צבעונית" ולפיכך גורמת להזדהות רגשית כ"אנדרדוג"), ונהפכת לכוכב האמיתי של הסדרה. דוגמה טובה לכך הוא סטיב ארקל, החנון השלומיאל מ"אריזה משפחתית", שמחזר ללא לאות אחרי לורה וינסלו, מלכת הכיתה. במקרים אחרים, החנון מוצג כזחל, ההופך לפרפר, מפתח טעם אישי וכישורים אנושיים והופך למקובל. לדוגמה: בקומדיה האמריקנית "עולם אחר", החנון דווין ויין, שאוהב מתמטיקה, מצליח לכבוש את לבה של האריסטוקרטית המטופחת ויטלי גילברט.
סדרת הטלוויזיה "המפץ הגדול" היא חידוש בתחום הצגתו של החנון. הסדרה מתארת את קורות חייהם של קבוצת חנונים, חלקם בעלי תסמונת אספרגר, וכולם בעלי השכלה אקדמית גבוהה (כגון דוקטור לפיזיקה). לראשונה, עלילת הסדרה סובבת סביב עולמם של החנונים ואילו אנשים רגילים (כדוגמת פני) הם אלו שכמעט אינם מופיעים בסדרה.
ראו גם

היפה והחנון
יומנו של חנון
הערות שוליים

↑  רוביק רוזנטל, יוחנן הסנדלר פינת שוסטר, באתר nrg‏, 16 בדצמבר 2005
↑  אמנות המתכתבת עם הביטוי ילד טוב ירושלים
↑  כיפת "ילד טוב, ירושלים" מולבשת על ראשו של "הילד הבוכה" - באמנות שבאה להביע את תמימותו היתרה לכאורה של הילד הדתי (אתר הַחְזרה בתשובה: 'אור תורה')
↑  כאילו קוראים "יָצמח"; בפועל, גם האשכנזים קוראים "יַצמח". המילה מנוקדת בפתח - לא בקמץ(!).
איינשטיין, סטריאוטיפ של "הפרופסור המפוזר" - חנון מבוגר
שי כנות

| --- | --- |

 לידה:  30 באוגוסט 1967 (בן 57) לוס אנג'לס, ארצות הברית 
 מדינה:  ישראל 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת תל אביב 
 פרופיל ב-IMDb
 
שי כנות (באנגלית: Shay Kanot) הוא יוצר, תסריטאי, ובמאי קולנוע וטלוויזיה ישראלי.
ביוגרפיה

כנות נולד בלוס אנג'לס ועלה לישראל עם משפחתו בגיל 3. המשפחה חייתה בחיפה על הכרמל. כשהיה כנות בן 13 חזרה המשפחה ללוס אנג'לס והוא חי בארצות הברית 3 שנים. כנות למד בבית ספר אזורי בלוס אנג'לס בכיתה של "אנגלית כשפה שנייה". הוא התיידד בעיקר עם מקסיקנים ועם ילדי פליטים מווייטנאם. השהות בארצות הברית הייתה קשה למשפחה, שהורגלה לחיים בישראל, ומקץ 3 שנים חזרה אמו של כנות לישראל יחד עם ילדיה, ואילו אביו נשאר בלוס אנג'לס וחי שם מאז.
כנות חזר לחיפה, לתיכון עירוני ה'. הוא סיים מגמה ריאלית, והתגייס לצבא ליחידה באגף המודיעין. באותן שנים נהג לבלות במועדוני דיסקו בכרמל ושיחק כדורמים בליגה לאומית במכבי חיפה. הוא שירת חמש שנים בצה"ל, והשתחרר בדרגת סרן. באותן שנים התגרשו הוריו, ואחותו הצעירה טלי חלתה בסרטן. מחלתה של טלי אחותו ומותה מלווים אותו גם שנים מאוחר יותר.
הוא נרשם ללימודי מנהל עסקים באוניברסיטת תל אביב ויצא לטיול אחרי צבא בדרום אמריקה. בברזיליה בירת ברזיל החליט לשנות ההרשמה שלו באוניברסיטה לקולנוע. כנות חזר לארץ אחרי שנה וחצי של טיול, עבר לתל אביב והחל ללמוד בבית הספר לקולנוע וטלוויזיה ע"ש סטיב טיש של אוניברסיטת תל אביב, ובמקביל מנהל עסקים.
בשנה השנייה ללימודיו, לאחר שביים מספר קליפים, פנה ליאיר דורי עם רעיון לסדרה על "מאחורי הקלעים" של "המוסד". יאיר דורי, שהתחיל להפיץ טלנובלות בישראל, חיפש להפיק טלנובלה כזאת. כנות למד את הנושא ויצר את הטלנובלה הישראלית הראשונה בשנת 1996, "המוסד", בהפקת דורי מדיה גרופ של יאיר דורי.
סרטו הראשון של כנות "אנחנו לא כאלה" (1999) תסריטאי ובמאי, זכה בפרס יורקטון בקנדה, ובציון לשבח בפסטיבל בניו-יורק. הסרט מספר חוויה אישית של כנות מהשירות הצבאי. מנקודה זו החל כנות לעבוד הן בטלוויזיה והן בקולנוע. בין יצירותיו הבולטות והידועות במהלך השנים נמנים הסרטים: "אהבה קולומביאנית" (2004), "שושנה חלוץ מרכזי" (2014), "איביזה" (2015), "ארבע על ארבע" (2016). וסדרות הטלוויזיה: "הבורר" - יוצר ובמאי (2007-2013), "בני אור" - במאי (2020), "כפולה" - במאי (2016-2019), "תיק סגור" - יוצר ובמאי (2004), במאי ותסריטאי עונה 2 "מעורב ירושלמי" (זוכה פרס אופיר), תסריטאי העונה הראשונה של "שבתות וחגים".
חיים אישיים

כנות נשוי לאדריכלית צמרת הראל כנות, ומתגורר בתל אביב. לזוג שלושה ילדים.
פילמוגרפיה > סדרות

יוצר ובמאי "הבורר" (2007-2013) - שותף ביצירה עם התסריטאי רשף לוי - ארבע עונות צולמו ל HOT, סדרת הפשע הידועה, בכיכובם של יהודה לוי, שלומי קוריאט, משה איבגי, אורי גבריאל, יוסף אבו ורדה, נטע גרטי, אניה בוקשטיין, דאנה איבגי, שלום מיכאלשווילי, שאול מזרחי ועוד.
במאי "בני אור" (2020), יוצרים גיא בלילה ואלעד ביטון - עונה 1 ב-YES - סדרת פשע על כנופיה בבאר שבע. יואב גרוס הפקות.
במאי "כפולה" (2016-2019) - סדרת ל-YES ,HOT בכיכובה של נועה קירל, ריף נאמן, דין הפנר, עומר דרור, שלום אסייג, עופר שכטר, אורי ליזרוביץ ועוד. יואב גרוס הפקות.
במאי ותסריטאי "מעורב ירושלמי" (2005-2006) - עונה שנייה, 7 פרקים, הסדרה זכתה בפרס אופיר. בכיכובם של שמיל בן ארי, שרה פון שווארצה, רותם אבוהב ועוד.
תסריטאי "שבתות וחגים" (2001)- 13 פרקים, עונה ראשונה בשיתוף רני בלייר וערן קולירין.
יוצר ובמאי "תיק סגור" (2002) - הסדרה שפתחה ביום השידור הראשון את שידורי ערוץ עשר, שיתוף פעולה עם הכותב והיוצר רשף לוי. בכיכובם של אורי קלאוזר, דני גבע ועוד.
תסריטאי ובמאי "חלומות נעורים" - שלוש עונות, סדרת הנוער שהצליחה באירופה והפכה ללהיט בצרפת. יוצרים מתי הררי, אריק לובינסקי. מפיקה דנה עדן.
יוצר ותסריטאי "חמישה גברים וחתונה" (2008) - 13 פרקים שודרו בערוץ עשר, בכיכבו של יחזקאל לזרוב.
יוצר ותסריטאי הסדרה "המוסד" - 29 פרקים, קופרודוקציה ישראלית-ארגנטינאית. כיכבו בה גיל פרנק ומיכל זוארץ.
פילמוגרפיה > קולנוע

במאי ותסריטאי - "אוהב אותך צ'ארלי" (2022) - Love you Charlie - דרמה קומית המבוססת על אירועים מחייו של שי כנות, בכיכובם של מיכאל אלוני, אלון אבוטבול, נועה קירל, עדי הימלבוי, אליעד נחום, אוראל צברי ועוד.
במאי "אהבה קולומביאנית" (2004) - קומדיית הקאלט על פי תסריט של רשף לוי עם מילי אביטל, אסי כהן וניר לוי.
במאי ""שושנה חלוץ מרכזי" (2014) - סרט קומדיה ישראלי מצליח על פי תסריט של עודד רוזן ובו כיכבו אושרי כהן ,גל גדות, אלי פיניש, מריאנו אידלמן ויוסי מרשק. מפיקים ארצה הפקות ויונייטד קינג.
במאי "ארבע על ארבע" (2016) - סרט קומדיה ישראלי בכיכובם של אושרי כהן, עוז זהבי, שלומי קוריאט ואליאנה תדהר. מפיקים ארצה הפקות ויונייטד קינג.
במאי "איביזה" (2015) - קומדיה ישראלית, צולמה בישראל ובאיביזה. בכיכבם של דביר בנדק, שני אטיאס, מאור שוויצר, עופר חיון, מעיין בלום, דר זוזובסקי ונועה וולמן. מפיק עופר נעים ויונייטד קינג.
במאי "ירח של זאבים" (2005) - סרט לטלוויזיה בכיכובו של לירון לבו על פי תסריט של גודיס שניידר. לשידורי YES.
תסריטאי ובמאי הסרט "אנחנו לא כאלה" (1999) - 50 דקות, זוכה פרס יורקטון שבקנדה. בכיכובו של לירון לבו. לשידורי HOT.
במאי הסרט "לילה ללא לולה" (2001) - 50 דקות, קומדיה על פי תסריט של עומר תדמור בכיכובם של איילת זורר, סיגלית פוקס ודרור קרן. מפיקה דנה עדן. לערוץ המשפחה של HOT.
פילמוגרפיה > תוכניות ריאליטי

יוצר ותסריטאי במאי ראשי "פעם בחיים" (2006-2009) - 4 עונות עבור שידורי YES, עונה שלישית ורביעית בקשת, תוכנית דוקו-ריאלטי המעמידה מפורסמים במקומות זרים.
במאי עריכות "האח הגדול" - עונה 2, שידורי קשת.
במאי עריכות "דה וויס" - עונה 1, שידורי רשת.
במאי "מחוברים" - עונה 3, עבור HOT, רם לנדס ועמי טייר עורכים.
הערות שוליים

↑  איילה צורף, איש השיווק של מאי: יאיר דורי, מפיק הסדרה "המורדים", באתר TheMarker‏, 14 במאי 2003
↑  ציון לשבח ל"אנחנו לא כאלה" של ICP בפסטיבל ניו-יורק, באתר גלובס, 17 בפברואר 1999
↑  ביקורות:
פבלו אוטין, ‏"החיים הם כמו שבעה", באתר גלובס, 27 ביולי 2004
אורי קליין, תסמונת רואן אטקינסון, באתר הארץ, 18 באוגוסט 2004
↑  ביקורות:
אורי קליין, למה "שושנה חלוץ מרכזי" כל כך גס ומופרך, באתר הארץ, 25 ביולי 2014
שמוליק דובדבני, "שושנה חלוץ מרכזי": החמצה מהנקודה, באתר ynet, 18 ביולי 2014
↑  רותי זוארץ, ‏האבא של הבורר, באתר גלובס, 27 במאי 2007
↑   גילי איזיקוביץ, "בני אור": אמורה להיות דרמה מרתקת, אבל התוצאה מפוספסת, באתר הארץ, 26 באפריל 2021
↑   איתי שטרן, "כפולה" של נועה קירל: דרמה שבלונית שמסתירה תובנה מבאסת על החיים, באתר הארץ, 3 בינואר 2018
↑  רותה קופפר, כחול לבן מאדום לשחור, באתר הארץ, 8 באוקטובר 2008
↑  אביבה קרול, ‏החלו צילומי "שבתות וחגים", סדרת דרמה חדשה של ערוץ 3, באתר גלובס, 17 באוגוסט 1999
↑  מתן אברמוביץ', עכבר העיר, סקס, סמים ואקדחים: הצופה הישראלי רוצה לראות אלימות בטלוויזיה, באתר הארץ, 28 באוקטובר 2010
↑  רותה קופפר, חמישה גברים והזיה אחת, באתר הארץ, 3 במרץ 2008
שירה מן, עכבר העיר, חמישה גברים וקלישאה, באתר הארץ, 4 בינוי 2008
↑  שמוליק דובדבני, "איביזה": זהירות, מחלטרים על חשבונכם, באתר ynet, 12 ביולי 2015
↑  אפשר גם, באתר הארץ, 26 ביולי 2005
↑  ניר קיפניס, ‏אחרון בדרמה, באתר גלובס, 26 במרץ 2001
↑  רותה קופפר, כמה גמלים שווה חנה לסלאו?, באתר הארץ, 24 ביולי 2007
↑  תום מהגר, כל מחנה והשלמה ארצי שלו, באתר "העוקץ", 26 ביולי 2012
נטע אלכסנדר, עכבר העיר, מחוברים 2: מונוגמיה היא מקור כל הרע?, באתר הארץ, 1 באוגוסט 2012
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007310507505171  VIAF: 297554770   WorldCat (עם VIAF): 297554770
הוגו מרום

| --- | --- |

 לידה:  9 באוקטובר 1928 ברנו, צ'כוסלובקיה
 פטירה:  7 בינואר 2018 (בגיל 89) תל אביב-יפו, ישראל 
 תאריך עלייה:  1949
 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 תקופת הפעילות:  1949–1954 (כ־5 שנים)
 דרגה:   רב-סרן
 תפקידים בשירות
  מפקד טייסת 110
 פעולות ומבצעים
   מלחמת העצמאות
 תפקידים אזרחיים
 טייס ניסוי במשרד הביטחון וטייס ניסוי ראשי של התעשייה האווירית לישראל
 
הוגו מרום (9 באוקטובר 1928 – 7 בינואר 2018) היה ממייסדי חיל האוויר הישראלי ובעברו טייס תובלה בחיל, היה מפקדה הראשון של טייסת 110. שימש כטייס הניסוי הראשון של משרד הביטחון, טייס אווירובטיקה ומתכנן שדות תעופה.
קורות חיים

נולד בעיר ברנו שבצ'כוסלובקיה בשם Hugo Meisl. ביולי 1939, חודשיים לפני פרוץ מלחמת העולם השנייה נשלח עם אחיו לליברפול, אנגליה, במסגרת הקינדר-טרנספורט שאורגן על ידי ניקולס וינטון. כל בני משפחתו שנשארו בצ'כיה, למעט בת-דודה אחת נספו בשואה.
בשנים 1944–1945 השתתף בגדנ"ע אוויר של חיל האוויר המלכותי. עם סיום המלחמה שב לצ'כיה ולמד הנדסת מכונות.
בתחילת 1948, עם פרוץ מלחמת העצמאות, התנדב וגויס לקורס טיס בחיל האוויר הצ'כי, יחד עם חברו ג'ו אלון. בחודש פברואר 1949 הגיע לישראל עם טייסים צ'כים נוספים ושובץ בטייסת 100 גף ג', בבאר שבע. קיבל פיקוד על גף ג' בטייסת בטרם קבלת דרגה וכנפי טיס בחיל האוויר הישראלי. בתקופת המלחמה השתתף במבצעים בנגב והקים את ביתו בירושלים.
לאחר המלחמה לקח חלק בהקמת בית הספר לטיסה של חיל האוויר בבסיס סירקין ואף השתתף כחניך בקורס הטיס הראשון שנערך בו.
בשנת 1953, לאחר שירות של מספר שנים כמדריך בבית הספר לטיסה, נבחר להקים את טייסת 110 אשר הפעילה בבסיס חצור את מטוסי המוסקיטו שנקנו מהבריטים.
לאחר שחרורו מצה"ל מונה לטייס הניסוי של משרד הביטחון. בין השנים 1959 ו-1964 ביצע ניסויי טיסה בכלי טיס רבים שרכש חיל האוויר, בהם מטוסי פוגה מגיסטר, סטרטוקרוזר ואחרים.
משנת 1964 החל לייעץ בתחום תכנון שדות תעופה בישראל ובעולם במסגרת חברת "הוגו מרום יועצי תעופה" שהקים. להוגו מרום 22,000 שעות טיסה, מתוכן 9,500 שעות טיסה כטייס ניסוי. הטיס 156 סוגים שונים של כלי טיס.
נפטר ב-7 בינואר 2018.
הערות שוליים

↑  אתר חיל האוויר, טייסת "אבירי הצפון"
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NKC: zmp2016911009  VIAF: 9146284281915330576   WorldCat (עם VIAF): 9146284281915330576
שאול ארלוזורוב

| --- | --- |

תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  21 בספטמבר 1930 תל-אביב, פלשתינה (א"י) 
 פטירה:  13 בפברואר 2024 (בגיל 93) תל אביב-יפו, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  הגימנסיה העברית "הרצליה"  הטכניון – מכון טכנולוגי לישראל 
 
שאול ארלוזורוב (21 בספטמבר 1930 – 13 בפברואר 2024) היה מומחה מים ישראלי, סגן נציב המים ויושב-ראש אגודת מהנדסי המים בישראל.
ביוגרפיה

נולד בשנת 1930 בתל אביב, בן לסימה וחיים ארלוזורוב. בשנת 1933, בהיותו בן 3, נרצח אביו על חוף ימה של תל אביב. מכיתה ג' ועד כיתה ח' היה ילד חוץ בקיבוץ גניגר, לאחר מכן למד בתיכון בגימנסיה הרצליה, בן מחזורם של השופט יצחק זמיר והסופר ישראל ויסלר (פוצ'ו). בשנת 1948 התגייס לפלמ"ח, ובמלחמת העצמאות שירת כמכונאי וכמטילן בטייסת הגליל. לאחר קום המדינה היה טייס בחיל האוויר ומילא תפקידים שונים במודיעין חיל האוויר.
למד הנדסת מים ומכונות בפקולטה להנדסת מכונות בטכניון. משנת 1955 עבד בחברת מקורות, ושימש בה במשך שנים בתפקידים בכירים. בשנת 1967 יצא לשנת שליחות בגאנה מטעם תה"ל לקדם את תכנון המים בעריה המרכזיות אקרה וטמה. בין השנים 1969–1977 שימש סגן נציב המים. בין השנים 1980–1993 עבד כמנהל פרויקטים בתחום המים בבנק העולמי בוושינגטון. בשנת 1995 היה יושב-ראש הוועדה הציבורית לבחינת ניהול משק המים בישראל. בסוף שנות ה-90 נבחר כיו"ר אגודת מהנדסי המים בישראל. עבד כיועץ עצמאי במספר פרויקטים גלובליים.
ארלוזורוב היה מעורב במיזמי הנצחה של אביו, חיים ארלוזורוב, והרצה בפורומים וכינוסים לזכרו. גם לאחר מסקנות ועדת החקירה הממלכתית לרצח ארלוזורוב הוא דבק בגרסה המקורית לפיה רוצחי אביו הם אנשי התנועה הרוויזיוניסטית, אברהם סטבסקי וצבי רוזנבלט.
משפחתו

ארלוזורוב היה נשוי לפלור, ולהם שלושה ילדים. בהמשך היה נשוי לשושנה אפלבוים, ולהם בת. התגורר בתל אביב.
בתו היא העיתונאית מירב ארלוזורוב.
מיכל - עורכת דין, היועצת המשפטית של חברת מכתשים אגן. נשואה לד"ר ירום טורק, מומחה רפואי מטעם בית המשפט בתחום רפואת השיניים – אחיה של פרופ' חנה יבלונקה.
הערות שוליים

↑   שאול ארלוזורוב שב לגניגר אחרי 80 שנה ... (18 בספטמבר 2019), ראיון  באתר יוטיוב
↑  שרגא הר-גיל, אישים מאחורי הכותרת: המהנדס שלנו – בגאנה, מעריב, 9 במאי 1968
↑  ש. ארלוזורוב – סגן נציב המים, דבר, 29 בדצמבר 1968
↑  יוסי אחימאיר, 75 שנה - והבן מוסיף להעליל, באתר News1 מחלקה ראשונה, 16 ביוני 2008
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007422598205171  BIBSYS: 90943026  CiNii: DA05928052  GND: 129383007  ISNI: 0000 0000 7028 3270  LCCN: n84230552  NSK: 000057384  RERO: 02-A006561290  VIAF: 70007237   WorldCat (עם VIAF): 70007237
1970 בישראל

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
| «««  1969   1968  1967 |  דגל ישראל | 1970  בישראל |  »»»  1971   1972   1973 |
כל ערכי השנים בישראל • אירועים בולטים בעולם ב-1970 כרונולוגיה של אזור ארץ ישראל פורטל ישראל • לוח שנה של שנת 1970
1970 בישראל (ה'תש"ל – ה'תשל"א) הייתה השנה בה מדינת ישראל ציינה 22 שנים להקמתה.
הנהגה

נשיא המדינה – זלמן שזר
ראש ממשלת ישראל  החמש עשרה  – גולדה מאיר
יושב ראש הכנסת השביעית – ראובן ברקת
נשיא בית המשפט העליון – שמעון אגרנט
ראש המטה הכללי – חיים בר-לב
מפכ"ל המשטרה – פנחס קופל
פוליטיקה

הנושא המרכזי שעל סדר היום הציבורי היה התמשכותה של מלחמת ההתשה (שהחלה ב-1969). לקראת אוגוסט הוחלט להענות ליוזמה האמריקאית להפסקת אש, גם במחיר הסכמה עקרונית לנסיגה של צה"ל מקווי הפסקת האש גם ללא הסכם שלום מלא. על רקע התנגדותם להחלטה זו, פרשו (4 באוגוסט) שרי גח"ל מ"ממשלת הליכוד הלאומי" וההסכם שמביא לסיום המלחמה (7 באוגוסט) נחתם ללא הסכמת גח"ל.
עוד בפוליטיקה
אחרי עשורי פעילות בפוליטיקה הישראלית, מודיע דוד בן-גוריון על פרישתו הסופית מן הזירה הפוליטית.
28 באפריל – מכתב השמיניסטים נשלח לראש הממשלה, גולדה מאיר
15 במאי – חבורת יהודים סובייטיים מנסים לחטוף מטוס על מנת להגיע למערב. הדבר מפנה תשומת לב לקשייה של יהדות ברית המועצות
מוקם כפר דרום, ההתנחלות הראשונה ברצועת עזה
פוליטיקה > צבא וביטחון

בשנת 1970 חלה הסלמה בלחימה שבמסגרת מלחמת ההתשה. בשנה זו לראשונה אירעו התנגשויות בין צה"ל לבין חיל המשלוח הסובייטי שהוצע באדמת מצרים. מעבר למלחמת ההתשה, נאלצה מדינת ישראל להתמודד מול פעולות טרור קשות. בין היתר, מוקמת יחידת המסתערבים רימון להתמודדות עם הטרור.
1 בינואר – חטיפתו של האזרח שמואל רוזנווסר על ידי חוליית מחבלים שהסתננה מלבנון; ישראל מגיבה בחטיפת 9 חיילים ו-12 אזרחים לבנונים ב-2 בינואר. רוזנווסר מוחזר בעסקה במסגרתה משוחרר המחבל מחמוד חיג'אזי תמורתו, בפברואר 1971
7 בינואר פתח חיל האוויר בסדרה של הפצצות בעומק שטח מצרים שנקראו מבצעי פריחה במהלכם ספגו בסיסי הצבא המצרי העורפיים התקפות חוזרות שיצרו אווירת חירום במצרים. ההפצצות נפסקו באפריל.
22 בינואר השתלט כוח צנחנים על האי שדואן שבמפרץ סואץ.
24 בינואר – אסון משאית התחמושת: משאית עמוסה בתחמושת התפוצצה בנמל אילת. כתוצאה מהפיצוץ נהרגו 24 חיילים ואזרחים עובדי צה"ל ועשרות נפצעו.
10 בפברואר – פיגוע וניסיון חטיפה נגד מטוס אל על בשדה התעופה של מינכן: בזכות ערנותם של הטייס ושל הנוסע אסי דיין נמנעת חטיפה; אך המחבלים מצליחים לרצוח אדם אחד ולפצוע 11, ביניהם השחקנית חנה מרון (שרגלה נקטעה כתוצאה מן האירוע).
12 בפברואר – במסגרת מבצעי פריחה חיל האוויר מפציץ בטעות מפעלי מתכת באבו זעבל במצרים. מההפצצה נהרגים 70 פועלים. בצעד חריג ישראל מתנצלת ומודיעה שבתוך הריסות המפעל מצויות פצצות השהייה שצפויות להתפוצץ בתוך שעות.
21 בפברואר – פיגוע בטיסת סוויסאייר 330 משווייץ לישראל. המטוס מתרסק ו-47 איש נהרגים, מהם 15 ישראלים
15 במאי – חיל הים המצרי פותח בירי טילי סטיקס על ספינת הדייג הישראלית "אורית" ומטביע אותה. האירוע חשף את רמת הדיוק של הטיל מתוצרת סובייטית והביא לפיתוח אמצעים כנגדו.
22 במאי – פיגוע נגד אוטובוס ילדי אביבים, בו נרצחו 9 ילדים ו-3 מבוגרים ונפצעו 19 ילדים
30 במאי נהרגו 13 חיילי צה"ל (ושניים נשבו) בהיתקלות עם יחידת קומנדו מצרית.
26 ביוני – צה"ל יוצא למבצע קיתון 10 כנגד צבא סוריה בחזית רמת הגולן
30 ביולי בקרב אוויר באזור תעלת סואץ טייסי חיל האוויר הישראלי הפילו חמישה מטוסי מיג 21 שטייסיהם סובייטים.
9 באוגוסט – מטוס ריגול אמריקאי מבצע גיחת צילום ראשונה מעל סיני ללא תאום עם ישראל. באותו החודש ביצעה ארצות הברית שתי גיחות נוספות.
6 בספטמבר – ניסיונות חטיפה סימולטניים של ארבעה מטוסי נוסעים על ידי מחבלים מהחזית העממית לשחרור פלסטין. שניים מהמטוסים נוחתים בשדה דוסון שבירדן
אירועי הטרור הקשים משפיעים גם על מדינות שכנות: לאחר חטיפת המטוסים לשדה דוסון, מגיבה ממשלת ירדן בפעולה נגד בסיסי ארגוני הטרור הפלסטינים בשטחה, פעולות "ספטמבר השחור".
30 בדצמבר – אסון נאות הכיכר: סלע שניתק ממקומו עקב הגשמים מחץ חדר אוכל בבסיס צבאי ליד נאות הכיכר וגרם למותם של 19 חיילים
פוליטיקה > כלכלה ותשתיות

חברת אסם מתחילה לייצר מוצרי מאפה, כמו גם את חטיף הביסלי;
נחנכת תחנת הרכבת תל אביב דרום
חברה ותרבות

עצמות 163 מעפילים שמתו במחנות המעצר בקפריסין מועלות לקבורה בישראל.
חברה ותרבות > חינוך ומדע

מוקמת מכללת הדסה
חברה ותרבות > חוק ומשפט

החלטת בג"ץ שליט מ-1969 מעוררת מחאת החרדים, והכנסת מעבירה התיקון לחוק השבות, הנותן לראשונה הגדרה דתית הלכתית למושג מי הוא יהודי: "יהודי הוא מי שנולד לאם יהודייה, או נתגייר ואינו בן דת אחרת".
יואל זוסמן ממונה לנשיא בית המשפט העליון
חברה ותרבות > תרבות

הדי מלחמת ההתשה מגיעים גם לזירה התרבותית: עולה המחזה מעורר המחלוקת של חנוך לוין, "מלכת אמבטיה", שהציג בצורה סטירית בוטה אלמנטים הקשורים לנושא המלחמה והציג את גולדה מאיר בצורת אם צדקנית. המועצה לביקורת סרטים ומחזות פסלה את הריביו הסאטירי, אך חזרה בה כשנדרשה לנמק את החלטתה. בסופו של דבר החליטה הנהלת התיאטרון הקאמרי, חרף מחאותיו של לוין, להוריד את ההצגה לאחר 19 מופעים בלבד. את שירי "מלכת אמבטיה" הלחין זהר לוי.
עוד בתחום התרבות:
מוזיקה: בפסטיבל הזמר מופיעה שלישיית הגשש החיוור עם "מים לדוד המלך". במקום הראשון זוכה שלמה ארצי, לבוש במדי להקת חיל הים עם "פתאום עכשיו, פתאום היום". ארצי הוא "זמר השנה" במצעד הפזמונים העברי השנתי והשיר מגיע למקום ראשון באותו מצעד (להקתו של ארצי, להקת חיל הים, זוכה בתואר להקת השנה; וחברתו של ארצי ללהקה, רבקה זהר, היא זמרת השנה של קול ישראל). ארצי גם מוציא את אלבום הבכורה שלו ומשתתף גם בפסקול הסרט "מלכת הכביש"; דני בן ישראל מוציא את האלבום "חנטריש 1/4 3", הנחשב לחלוץ אלבומי הרוק המתקדם בישראל; שלום חנוך ואריק איינשטיין מוציאים את "פלסטלינה" ואת "שבלול". שיר השנה של גלי צה"ל הוא "למה לי לקחת ללב" מן האלבום "שבלול"; המנצח נעם שריף יוזם קונצרט משותף של התזמורת הפילהרמונית הישראלית עם הצ'רצ'ילים
אלבומים נוספים: חוה אלברשטיין מוציאה את האלבום "משירי ארץ אהבתי"; להקת הנח"ל יוצאת בתוכניתה "בהיאחזות הנחל בסיני" ולהקת פיקוד מרכז מופיעה עם תוכניתה ה-18, "ליד הירדן", ובה הופיעו הלהיטים "תחת עץ האקליפטוס", "יש לי אהוב בסיירת חרוב" ו"הימים האחרים"; ליאור ייני מוציא את אלבום הבכורה שלו, "תודה רבה"; יוצא אלבום הבכורה של שלישיית "לא אכפת להם"
ילדים: יוצא לאור הספר "מיץ פטל" של חיה שנהב; לראשונה מתקיים פסטיבל שירי הילדים, במקום הראשון זוכים אבי טולדנו ועירית ענבי עם "למה ככה" (במקום השני: רבקה מיכאלי - "לצבי יש בעיה" ובמקום השלישי - שולה חן - "איך הרתיחה רמית חלב")
פנאי: יוסף לפיד מתחיל לפרסם את מדריך הטיולים המצליח שלו "מדריך לפיד לאירופה", מחלוצי המדריכים בעברית (היוצא ב-20 מהדורות); מוקם לונה פארק תל אביב
קולנוע: יוצאים לאקרנים הסרטים "התרוממות" (בימוי: אורי זהר); אורח בעונה מתה (סרט הביכורים של משה מזרחי, המועמד לפרס גלובוס הזהב); "השמלה", "מותו של יהודי", "כץ וקרסו", "מלכת הכביש", "לופו", "התמהוני", "מנגד" (עם אשר צרפתי)
רדיו: רשת א' מתחילה לשדר את התוכנית לילדים "חתול בשק"
תיאטרון ישראלי: בניין הבימה שופץ (ב-2 באפריל מסתיימים רשמית השיפוצים); עולה המחזמר "עיר הגברים"
בין חתני וכלות פרס ישראל: לאה גולדברג (ספרות יפה), אשר נפטרה בינואר; עובדיה יוסף (ספרות תורנית); יוסף טל (מוזיקה)
יוצא לאור סידור התפילה "רינת ישראל"
חברה ותרבות > ספורט

יוני – נבחרת ישראל בכדורגל משתתפת, בפעם היחידה בתולדותיה, בטורניר הגביע העולמי שנערך במקסיקו. את משחקיה היא מסיימת בהפסד אחד (2:0 לאורוגוואי) ובשתי תוצאות תיקו (1:1 מול שוודיה ו-0:0 מול איטליה). את השער היחיד לזכות ישראל כבש מרדכי שפיגלר.
12 בדצמבר – במשחקי אסיה האתלטית חנה שזיפי זוכה בשתי מדליות זהב ובמדליית ארד.
נולדו

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
(קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1970)
15 בינואר – עמי סמולרצ'יק, שחקן וקומיקאי ישראלי
23 במאי – יגאל עמיר, רוצחו של ראש ממשלת ישראל יצחק רבין
17 באוגוסט – צבי יחזקאלי, עיתונאי
10 בספטמבר – יוסי אבוקסיס, כדורגלן עבר ישראלי, וכיום מאמן קבוצת בני יהודה תל אביב
26 בספטמבר – מוש בן ארי, זמר, מוזיקאי, פזמונאי ומלחין ישראלי
31 באוקטובר – איציק זוהר, כדורגלן עבר ישראלי
2 בנובמבר – דנה ברגר, זמרת, מלחינה, פזמונאית ושחקנית טלוויזיה ישראלית
21 בנובמבר – עלמה זק, שחקנית וקומיקאית ישראלית, זוכת פרס האקדמיה לטלוויזיה
23 בנובמבר – עודד פהר, שחקן קולנוע וטלוויזיה ישראלי בעל קריירה בינלאומית