טיפול מוגבל בזמן בשיטת ג'יימס מאן
הגישה התאורטית

מאן מסתמך בטיפול על הבנה וידע שהוא מביא מן המושגים הפסיכואנליטיים הבסיסיים:
ההשערה המבנית - סטרוקטורליזם - מרכיבי האישיות לפי מודל הנפש של פרויד הם האיד (הסתמי), האגו (האני), והסופר אגו (אני עליון). האיד נשלט על ידי עקרון העונג, האגו פועל לפי עיקרון המציאות, ואילו הסופר אגו הוא כוח המצפון שמייצג את נורמות החברה. קונפליקט בין מבני האישיות הללו עלול להביא לחרדה מסוגים שונים.
תאוריית הנרקיסיזם והתפתחות ההערכה העצמית – נרקיסיזם ברמה גבוהה מהווה הפרעת אישיות שהלוקה בה מבטא חוסר אמפתיה לזולת, עיסוק יתר בצרכיו וברצונותיו, הערכה עצמית מוגזמת, זלזול בזולת, ויחסים לקויים עם אחרים. התינוק מטבעו ממוקד בצרכיו ואיננו ער לרגשות הזולת ולצרכיו; כאשר התינוק גדל ומתפתח וזוכה לחוויה של הורות טובה דייה, הוא מצליח לפתח אמפתיה כלפי צורכי הזולת, ממתן את המיקוד שלו בעצמו, ונוצרת הערכה עצמית תקינה, ולהפך – הורות לקויה עלולה ליצור אישיות פתולוגית.
תאוריית יחסי אובייקט – תאוריה פסיכודינמית הגורסת שהתפתחות האדם מינקות תלויה בקשר שלו עם הגורמים המטפלים בו, כלומר ב"אובייקט" – אם או אב. יחסי הגומלין הראשוניים עם הגורמים שמטפלים בתינוק ובילד, מעצבים את הציפיות שלו מאחרים. הם יוצרים תבניות של יחסים שמשפיעות על האופן בו אדם ייצור מערכות יחסים בהמשך חייו.
הפרספקטיבה ההתפתחותית על פי מלאני קליין - לפי הגישה ההתפתחותית, כל אדם עובר במהלך התפתחותו חמישה שלבים התפתחותיים, שבכל אחד מהם מתבטאים צרכים אחרים. כשהצרכים ההתפתחותיים מקבלים מענה הולם, מתפתחת אישיות בוגרת ומאוזנת, אך אם לא - עלולות להיווצר פתולוגיות שונות. בטיפול פסיכולוגי ניתן לשחזר חוויות מוקדמות שיצרו קונפליקטים ולעשות תיקון לחוויות אלו, ובדרך זו לעזור לאדם להגיע לתפקוד מיטבי ולהערכה עצמית יציבה ובריאה. בעיות פסיכולוגיות מקבלות ביטוי שונה בתרבויות שונות, אך הבעיות עצמן בעלות אופי אוניברסלי.
כוח החיים המרכזי הוא אינטימיות ונפרדות - פרידות ואובדן הן התנסויות חוזרות ונשנות מילדות ועד המוות. הבעיות הלא מודעות העולות מתוך ההיפרדות והאובדן הן גלובליות יותר ונגישות יותר מהבעיות האדיפליות. הטיפול עוסק במצוקה האנושית המשמעותית ביותר – הרצון להיות קרוב לזולת וליהנות מאינטימיות, והצורך לקבל פרידה ואובדן כחלק מן החיים האנושיים, תוך השלמה וללא נזק מיותר לרגשות של האדם כלפי עצמו. הקצאת מסגרת זמן מוגבלת לטיפול ועיסוק בנושא הפרידה בטיפול, מביא לידי הפחתה ברגרסיה.
'הסוגיה המרכזית' – התלונה המרכזית שמביאה את המטופל לבקש עזרה היא אמצעי הגנה שתפקידו לשמור מחוץ לתחום כאב מסוים הקיים ומורגש כל הזמן. 'הסוגיה המרכזית' היא הצהרה שהמטופל מצהיר כלפי עצמו על הרגשתו כלפי עצמו בהווה ובעבר. זוהי תמיד תפיסה שלילית, סמוכה למודע, ויכולה להופיע במודע ולחלוף במהירות רק כדי להידחות ולהתפזר, על ידי הפעלה מיידית של אמצעי ההתמודדות וההסתגלות הרגילים של אותו אדם. בטיפול בגישת מאן, המטפל קשוב למטופל ומנסה לזהות את הרגש המרכזי השזור לאורך חייו.
מוטיב הזמן – מאן הבחין בין שתי חוויות זמן: זמן ילדי - חוויה של זמן אינסופי (תינוק שכל צרכיו מסופקים איננו ער לזמן האובייקטיבי, אלא נמצא בחוויה של סיפוק ואין לו צורך בשינוי); וזמן אובייקטיבי - הזמן הקלנדרי בו השעון נע תמיד בקצב קבוע (כאשר תינוק גדל הוא לומד לדחות סיפוקים ומתפתחת תחושה של זמן אובייקטיבי). מאן סבור שבטיפול ממושך יש נסיגה לתחושת זמן ילדי, בעוד חוויה של זמן מוגבל בטיפול תביא לתפיסה בוגרת יותר של המושג זמן, ולניצול טוב יותר של הזמן.
מאן הציע חלוקה סכמתית של המצוקה האנושית לפי שתי תבניות אפשריות: סוג הקונפליקט המרכזי; והרגש הבסיסי.
מאן ציין 4 מצבי קונפליקט בסיסיים אוניברסליים:
קונפליקט בין עצמאות לבין תלות.
קונפליקט בין אקטיביות לפסיביות.
קונפליקט בין הערכה עצמית תקינה לבין הערכה עצמית נמוכה או לקויה.
קונפליקט שקשור באבל או בצער שאינם פתורים או מושהים.
כמו כן ציין 5 רגשות בסיסיים בקרב בני אדם:
עצב - דיכאון, חוסר תקווה
כעס - תוקפנות, טינה
שמחה - תקווה, אהבה
מבוהל - חרדה, הימנעות
אשמה - בושה, אי נוחות
בטיפול האדם והמטפל מזהים את הקונפליקט המרכזי והרגש הבסיסי מתוך האפשרויות הידועות, ומנסים להתמודד עימם.