stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
חיים אריה זוטא
מספריו

מקראות:
לקוטי נבואות ומליצות מספרי הנביאים והכתובים לבני הנעורים / סֻדרו עי’ דוד ילין ח"ל זוטא, ירושלים: א"מ לונץ, תרס"ה. (2 כרכים: ירמיהו, תרי עשר)
אסף שירים לילדים / סֻדרו על ידי דוד ילין וח"ל זוטא, ירושלים: דפוס א"מ לונץ, תרס"ה. (הספר הסרוק במאגר הספרים הסרוקים של הספרייה הלאומית)
זרעים: ספר מקרא (חריסטומטיה) לשנות הלמודים השנייה והשלישית / א' ז' רבינוביץ, ח' ל' זוטא, ורשה: ט' פונק, [הקד' תרס"ח]. (מהדורה נוספת: "לשון עמנו: הוא זרעים: ספר מקרא ולמוד לשנות הלמודים השנייה והשלישית", תל אביב [תרצ"-].)
כתובים אחרונים מקצרים ומתקנים לבתי הספר על ידי ח"א זוטא: ספר בית החשמונאים, ירושלים: קהלת, תרפ"ט.
ספורי התורה בצירוף אגדות נבחרות מן התלמוד והמדרשים: ספר קריאה ולמוד לתלמידי המחלקות הנמוכות לבית הספר העממי / סֻדר על ידי ח"א זוטא וא' אבן-שושן, 3 כרכים, תל אביב: מצפה, תרצ"ו–תרצ"ז. (התוכן: כרך א: א. ספורי בראשית; ב. אברהם אבינו – העברי הראשון, תרצ"ו. כרך ב: א. יצחק ויעקב; ב. יוסף ואחיו; ג. משה רבנו ויצירת מצרים, תרצ"ו. כרך ג: ישראל במדבר, תרצ"ז.) (מהדורה ב מתוקנת: ת"ש 1939.)
ספרי לימוד וחינוך:
ח. ל. זוטא, הזרע למינהו: שיחה מדעית לבני הנעורים, ירושלים: דפוס עזריאל, תרס"ט. (ספר חינוך מיני)
המלמד והמורה, ירושלים: דפוס אחדות, תרע"ד 1914. (חינוך)
ארצנו: ספר מורה דרך בא"י ובארצות הגובלות בה, (עם ליפא סוקניק) ירושלים: ועד הצירים, תר"ף 1920.(הספר בקטלוג ULI)
ניסיון של תוכנית מפרטת ללמודי התנ"ך בבית הספר העממי, ירושלים: אוצר המורה, תרפ"ט. (חינוך)
דברי ימי עמנו / ח"א זוטא וי' ספיבק, 3 חלקים ב-6 כרכים, תל אביב: אמנות, תרצ"א–תש"ה. (התוכן: חלק א: משיבת ציון עד אחרי מרד בר כוכבא. חלק ב: מאחרי מרד בר כוכבא עד גרוש היהודים מספרד. חלק ג: מתקופת הרנסאנס עד ימינו אלה.)
קדמוניות: תולדות עמי הקדם ועם ישראל עד גלות בבל: ספר למוד לבתי הספר / ח"א זוטא וא' שטרנברג, תל אביב: מסדה, תרצ"ה 1935.
דרכי הלמוד של התנ"ך בצירוף שעורים לדגמא, 2 כרכים, ירושלים: ר' מס, תרצ"ה; הוצאת המחבר, תרצ"ז.
תרבות ישראל בימי הבינים: פרקים בתולדות הספרות, ירושלים: ר' מס, תרצ"ז. (ספרות יהודית של ימי הביניים)
ספרות יפה:
יום הקהל: ציור מתקופת הבית השני, בימי אגריפס המלך, ירושלים: דפוס י' היילפרין, תרפ"ג. (מבדה היסטורי)
בנחל פרת: חלום, ירושלים: התחיה, תרפ"ה.
בימים מקדם, 3 חוברות, ירושלים: דפוס ציון, תרפ"ו–תרפ"ט. (התוכן: א: משיאין משואות (מציאה מצאתי; המשפט), תרפ"ו. ב: חנון הצורפי, תרפ"ז. ג: מלחמת מצווה (ציור היסטורי מימי יוחנן הורקנוס); חרבן בית ראשון (חזיון אגדי), תרפ"ט.)
כללי וזיכרונות:
סירוסי מלים בלשון העברית, ירושלים: דפוס השלח, תרפ"ה 1925. (נדפס במקור ב"השלח" בשני חלקים)
כתבי ח"א זוטא: ישנים וגם חדשים , 3 כרכים, ירושלים: טל חרמון, תרצ"א. (התוכן: כרך א: ממראות ארצנו. כרך ב: בימים מקדם, א. כרך ג: בימים מקדם, ב.)
בראשית דרכי: לתולדות בית הספר העברי, תרצ"ד.
דרכו של מורה: פרקי זכרונות, סקירות ומאמרים מאת אחד המורים בדור התחיה, ירושלים: ר' מס, תרצ"ח 1938.
זכור ימות עולם: ספר לנוער ולעם, ירושלים: בית הספר לבנות א' (למל), תש"ה.
לקריאה נוספת

'זוטא, חיים אריה', בתוך: דוד קלעי, ספר האישים: לכסיקון ארצישראלי, תל אביב: מסדה – אנציקלופדיה כללית, תרצ"ז, עמ' 213–214.
שלמה הרמתי, המורים החלוצים (עורכת: אריאלה שטורם), תל אביב: משרד הביטחון – ההוצאה לאור (ספריית אוניברסיטה משודרת), תש"ס 2000, פרק י: "חיים אריה זוטא – מעצב החינוך היסודי בארץ", עמ' 105–115.
"חיים אריה זוטא" (באספת זיכרון, בבית המדרש למורים, ת"ש), בתוך: בן-ציון דינור, ציונים וקווים לדמויות חכמים ומחנכים, אנשי ציבור ו"עומדים בשער", תל אביב: מסדה, תשכ"ג, עמ' 161 ואילך. (זיכרונות)
גליה גרבלר-ריצ'לר, 'דרכו של מורה עברי', עת־מול, 208 (2009), 30–31.
על תרומתו של זוטא לחינוך המיני בארץ ישראל (עם ספרו "הזרע למינהו!"):
שלמה הרמתי, 'החוברת שהוחרמה', עת־מול, 23, 6 (1998), 9–10. (הופיע גם בשם 'הזרע למינהו', הד החינוך, 74, 4 (1999), 24–25.)
אליהו הכהן, 'מסתרי הכוח המוליד – על צעדים ראשונים בהסברה מינית בארץ', אריאל 22, 147–148 (2001), 98–101.
נורית גוברין, ‏פרחים, פרפרים ודבורים: חינוך מיני לילדים ולנוער בארץ ישראל, עולם קטן 3, 2007, עמ' 66–82
הערות שוליים

↑  חזקי שוהם, 'מן העיר - ומן הכפר?" על היווצרות הנטיעות הטקסיות בט"ו בשבט, ישראל: כתב עת לחקר הציונות ומדינת ישראל - היסטוריה, תרבות, חברה, חוברת 22, אביב תשע"ד, 2014, ע"מ 32–33, עורך: מאיר חזן. עורכת משנה: רונה יונה, בהוצאת המכון לחקר הציונות וישראל ע"ש חיים ויצמן, אוניברסיטת תל אביב
↑  ביקורת: ש. י. פינלס, דרכו של מורה, דבר, 17 ביוני 1938.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007305531405171  BnF: cb105981692 (data)  GND: 1179852990  ISNI: 0000 0000 6693 2856  LCCN: nr99015032  NTA: 306967197  VIAF: 66388868   WorldCat (עם VIAF): 66388868
חבטת עונשין (הוקי קרח)

בהוקי קרח, חבטת עונשין היא סוג של עונש המוענק כאשר קבוצה מאבדת הזדמנות הבקעה ברורה בהתקפה מתפרצת בגלל עבירה שביצע שחקן יריב. לשחקן מהקבוצה עליה ביצעו את העבירה ניתן ניסיון להבקיע שער ללא התנגדות של אף שחקן הגנה מלבד השוער. זהו אותו סוג חבטה המשמש בדו-קרב חבטות עונשין כדי להכריע במשחקים בליגות מסוימות.
פסק דין

חבטת עונשין ניתנת לשחקן שנחשב כמי שאיבד סיכוי הבקעה ברור בהתקפה מתפרצת בדרך של הפרת עונש על ידי שחקן יריב. התקפה מתפרצת, במקרה זה, פירושה שאין שחקנים אחרים בין החובט לעתיד לבין השוער של הקבוצה המגינה. בדרך כלל, חבטת העונשין מוענקת במקום מה שבדרך כלל יהיה עונש קל, כך שהקבוצה שביצעו נגדה עבירה לא תקבל גם חבטת עונשין וגם משחק כוח מהפרה בודדת, גם אם היא לא הבקיעה מקודם.
על פי חוקי ליגת ההוקי הלאומית, עבירות שונות במהלך התקפה מתפרצת שעלולות להוביל לחבטת עונשין כוללות שוער שעקר בכוונה את עמוד השער (עיכוב במשחק), שחקן הגנה באמצעות מקל או כל חלק אחר של גופו משתמש כדי להפריע לשחקן ההתקפה, שוער או שחקן אחר זורקים את מקלם כדי להסיח את דעתו או להפריע לשחקן ההתקפה, או כל עבירה אחרת שבוצעה נגד שחקן ההתקפה מאחור. בנוסף לכך, חבטת עונשין ניתנת לקבוצה היריבה אם שחקן שאינו שוער מכסה בכוונה את הדסקית ברחבת השער של קבוצתו.
בליגת ההוקי המקצועית הדרומית (SPHL), מאז הקמתה ב-2004, חבטת עונשין ניתנת אוטומטית על עונש קל בשתי הדקות האחרונות של ההארכה. כלל זה שונה מעט לפני עונת 09–2008 כאשר ה-SPHL שינו את חוקי ההארכה שלהם, וקיצרו עונשים קלים בהארכה לדקה אחת. כעת כל הפרה שתתרחש בדקה האחרונה של ההארכה תגרום לחבטת עונשין. כלל זה חל רק על משחקי העונה הרגילה.
לאחר התבוננות בכל אחד מהתרחישים שלעיל, שופט יסמן על חבטת עונשין על ידי הרמת זרועותיו המשולבות מעל ראשו באגרופים קפוצים, ולאחר מכן יצביע על מרכז הקרח. ב-NHL, שופטים מסמנים חבטת עונשין רק על ידי הצבעה על מרכז הקרח. לאחר מכן נבחר שחקן לחבוט את החבטה. בדרך כלל (אם כי לא תמיד) זהו השחקן שהוכשל במשחק הקודם. במקרים מסוימים, הקפטן של הקבוצה התוקפת עשוי לבחור שחקן מבין אלו שהיו על הקרח בזמן ההפרה. ניתן לבחור רק שוער או שוער חלופי להגן מפני חבטת העונשין, אף על פי שהשוער המקורי בדרך כלל נשאר בשער.
על פי חוקי ה-NHL, אם מתרחשת עבירה שבדרך כלל תמשוך חבטת עונשין בזמן שהשוער של הקבוצה המגינה מחוץ לקרח (כלומר תרחיש שער ריק), יוענק שער.
נוהל

לאחר ההכרזה על חבטת העונשין, השופט מניח את הדסקית במרכז הקרח. החובט המזוהה רשאי להחליק מרחק קצר אל עבר הדסקית על מנת לצבור תאוצה ולאחר מכן, בניגוד לבעיטות עונשין בכדורגל ולחבטות עונשין בהוקי שדה, השחקן רשאי להחליק עם הדסקית לפני החבטה.
כל השחקנים מלבד החובט הנבחר והשוער הנבחר חייבים לעבור לשני הצדדים של משטח הקרח מול הספסלים שלהם.
אם ניתנת חבטת עונשין והקבוצה שנענשה משכה את השוער שלה לטובת תוקף נוסף, השחקן שהוכשל זוכה אוטומטית לשער חבטת עונשין, ללא קשר לשאלה האם הדסקית נכנסה לתוך השער בפועל.
השוער חייב להישאר ברחבה עד ששחקן ההתקפה ישיג שליטה על הדסקית. לאחר נקודה זו הם עשויים לצאת מהרחבה כדי להשיג עמדת הגנה טובה יותר. אם השוער יוצא מהרחבה לפני שהתוקף נוגע בדסקית, השופט מאפשר להמשך המשחק, וכל שער שהובקע עומד בעינו. לעומת זאת אם חבטת העונשין לא מצליחה, הדסקית תוחזר למרכז הקרח והחבטה תחל מחדש, ובכך יוענש השוער על ידי חבטת עונשין נוספת.
במהלך הניסיון, הדסקית חייבת לנוע ברציפות לעבר השער ברגע שהשחקן נגע בה. אין להבקיע שער מתוך ריבאונד של השוער, השער עצמו או לוחות הקצה (עם זאת, ניתן להבקיע שער מחבטה שפוגעת במסגרת השער או בשוער ואז נכנסת לרשת כתוצאה מכך). ברגע שהדסקית חוצה את קו הסיום, הניסיון נחשב לגמור, ללא קשר לשאלה אם הייתה חבטה בפועל.
השוער רשאי לנסות לעצור את החבטה בכל אמצעי, למעט זריקת המקל שלו או כל חפץ אחר. אם השוער זורק חפץ כלשהו במהלך הניסיון, השער יוענק אוטומטית.
אם חבטת העונשין הצליחה, הדסקית מונחת במרכז הקרח והמשחק מתחדש כרגיל. אם החבטה לא הצליחה, הדסקית מוצבת בכל אחת מנקודות העימות באזור שבו התרחש המשחק, והמשחק מתחדש. הזמן הדרוש להשלמת חבטת העונשין אינו מוריד זמן משעון המשחק.
אסטרטגיה

האסטרטגיה נחשבת לחשובה מאוד במהלך חבטות עונשין ודו-קרב חבטות עונשין לאחר הארכה הן עבור החובט והן עבור השוער. גם חובטים וגם שוערים נוהגים להתייעץ עם חבריהם לקבוצה ומאמנם לקבלת עצות לגבי סגנון המשחק של השחקן היריב. חובטים מתייחסים לרוב לנקודות החוזק והחולשה של השוער (כגון כפפה מהירה או הצלה במקל), סגנון מועדף על השוער (כגון פרפר או עמידה) ושיטת האתגר של החובט. שוערים מתייחסים לעיתים קרובות להעדפת החבטה של החובט, זווית ההתקפה הצפויה, מהלך מיוחד שבו החובט נוהג להשתמש בדרך כלל ואפילו בודקים מהי ידו הדומיננטית של החובט.
רוב החובטים מנסים לעקוף (לפתות) את השוער על מנת ליצור הזדמנות הבקעה טובה יותר. חלוץ מינסוטה ויילד מיקו קויבו, חלוץ דטרויט רד וינגס פאבל דאציוק, חלוץ וושינגטון קפיטלס טי. ג'יי. אושי וחלוץ ניו יורק ריינג'רס מרטן סן לואי הם דוגמאות לשחקנים שנוהגים להשתמש באסטרטגיה זו. עם זאת, זה לא נדיר שחובט פשוט חובט לפתח ללא ניסיון הסחה (פיתוי). סגנון זה מכונה בדרך כלל צליפה. הדבר מתבצע לרוב כאשר שוער מתגרה בחובט על ידי מתן חור פתוח (על ידי שמירה עם הכפפה, או מקל מחוץ לעמדה או הימצאות ממצב שוער בריא לחלוטין כדי לפתות את החובט לכוון לפתח הנתון).
לעיתים רחוקות מאוד, חובט עשוי לחבוט חבטת הצלפה או חבטת מפרק יד מהנקודה או מהחלק הגבוה של אזור השער. פעולה זו מתבצעת כמעט אך ורק כאשר לחובט יש רמה גבוהה של ביטחון בחבטה שלו או שהוא מנסה לתפוס את השוער בהפתעה. חלוץ בוסטון ברואינס בראיין רולסטון, חלוץ מינסוטה ויילד תומאס ואנק ומגן פילדלפיה פליירס כריס פרונג'ר השתמשו כולם באסטרטגיה הזו בהצלחה. למעשה, פרונג'ר הצליח להשתמש באסטרטגיה זו בגמר גביע סטנלי 2006 מול שוער קרוליינה הוריקנס, קאם וורד, כחבר באדמונטון אוילרס.
שחקנים משתמשים לפעמים בנדירות של חבטות נקודתיות כשיטת פיתוי. שלדון סוראיי, הבעלים של אחת חבטות ההצלפה הקשות ב-NHL, הצליח לזייף חבטת הצלפה ופשוט להעיף את הדסקית פנימה. לפעמים שחקן אפילו יזייף חבטת מפרק יד על ידי הרמת הרגל הנגדית שלו (רגל שמאל עבור חובט ימני) או פשוט על ידי העברת המקל שלהם ישירות מעל הדסקית. גם תומאס ואנק השתמש בטכניקה זו.
ראו גם

NHL
הערות שוליים

↑  "Table 13 - Rule 25 - Penalty Shot Summary of Penalty Shots". NHL. נבדק ב-2 בספטמבר 2010. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Rule 5 - Awarded Goals". NHL. נבדק ב-18 באוקטובר 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Boileau and Wolf 2000, p. 53
1 2 3  "N.H.L. Coaches Are Picking Their Penalty Shot Artists". Montreal Gazette. 20 באוקטובר 1934. p. 16. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Alex DeBrincat, Andrew Copp lift Red Wings to third win in row". נבדק ב-2023-10-18.
1 2  "Anaheim Ducks win Stanley Cup". אורכב מ-המקור ב-2006-06-30. נבדק ב-2007-06-07.
↑  Powers, Christopher. "Switzerland gets awarded two penalty shots on same play, fail to capitalize on either". Golf Digest (באנגלית). נבדק ב-2018-12-31.
שופט מסמן על קריאה לחבטת עונשין.
חבטת עונשין.
שער בחבטת עונשין
אונדריי פאלאט מהטמפה ביי לייטנינג (כחול) מבצע חבטת עונשין נגד מייק קונדון מהמונטריאול קנדיאנס (לבן).
זעקי, ארץ אהובה

ערך זה עוסק בספר. אם התכוונתם לעיבודים הקולנועיים שנעשו לו, ראו .
| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  אלן פטון
 שפת המקור:  אנגלית
 סוגה:  רומן 
 מקום התרחשות:  דרום אפריקה 
 הוצאה
 הוצאה:  עם עובד
 תאריך הוצאה:  דצמבר 1948 
 הוצאה בעברית
 תרגום:  אהרן אמיר
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  001012218, 002038303, 002623431, 002038298, 002038300, 002040397, 003152449
 
מודעה לרגל הופעת הספר בעברית (14 דצמבר 1951)
זעקי ארץ אהובה (באנגלית: Cry, the Beloved Country) הוא רומן מאת הסופר הדרום-אפריקאי אלן פטון אשר פורסם לראשונה בשנת 1948. הספר מגולל את סיפורו של סטיבן קומאלו, כומר אנגליקני שחור בעיירה כפרית באזור נטאל שבמזרח דרום אפריקה, אשר יוצא לחפש את בנו אבשלום בעיר יוהנסבורג. הספר נכתב ערב עלייתו לשלטון של משטר האפרטהייד בדרום אפריקה, ודרך העלילה הוא פורש בפני הקורא מגוון בעיות חברתיות שאפיינו את דרום אפריקה באותה התקופה בפרט, ואת יחסי השחורים והלבנים בעולם בכלל. הוא נחשב לאחת מיצירות הספרות הבולטות ביותר שנכתבו כביקורת וכמחאה חברתית כלפי הגזענות והאפליה נגד השחורים, ועל כן זכה להכרה רבה והיה לרב-מכר ברחבי העולם.
תמצית העלילה

העלילה נפתחת בשנת 1946 בכפר קטן בשם נדושתני בסמוך לעיירה איקופו שבפרובינציית נטאל, עת הכומר השחור סטיבן קומאלו מקבל מכתב מהכומר תיאופילוס מסימאנגו מיוהנסבורג. מסימאנגו מאיץ בקומאלו לבוא אל העיר כדי לסייע לאחותו החולה של קומאלו, גרטרוד, שהיגרה אל העיר, והקשר עימה נותק. קומאלו יוצא ליוהנסבורג במטרה לסייע לאחותו, וגם בתקווה גדולה למצוא את בנו, אבשלום, אשר נסע אף הוא לפני שנים ליוהנסבורג כדי לחפש את גרטרוד, ומאז נעלמו עקבותיו.
בבואו לעיר מגלה קומאלו כי גרטרוד הדרדרה לזנות ולייצור בירה מקומית, וכי היא אלכוהוליסטית כבדה החיה בעוני מרוד עם בנה הקטן. בהשפעתו של אחיה, מסכימה גרטרוד המיוסרת לשוב אל כפר הולדתה ולגדל שם את בנה, ועד שכל הדברים יוסדרו היא משתכנת בדירה בסמוך לכנסייתו של מסימאנגו. כעת קומאלו מתפנה לחפש את בנו, וכצעד ראשון הוא הולך אל אחיו, ג'ון, שהיה בעברו נגר בכפר, ולאחר שהיגר ליוהנסבורג הפך לפוליטיקאי מוביל בקרב השחורים בדרום אפריקה. קומאלו ומסימאנגו מנסים להתחקות אחר עקבותיו של אבשלום, ונוכחים לדעת כי הצעיר השתחרר זה עתה ממוסד לעבריינים צעירים בשל התנהגות טובה, אך מאז נעלם ולא הופיע במקום עבודתו החדש שסודר עבורו. מתברר גם כי אבשלום הכניס להיריון נערה צעירה, שאותה נטש לאחר שהשתחרר מהמוסד. לתדהמתם מגלים השניים כי אבשלום נעצר יחד עם בן דודו ובנו של ג'ון, מתיו קומאלו, ועם בחור בשם יוהנס פאפורי בחשד לרציחתו של ארתור ג'ארוויס, אקטיביסט לבן שפעל רבות נגד הגזענות ולטובת השחורים בדרום אפריקה, שהוא לא פחות מאשר בנו של ג'יימס ג'ארוויס, המתגורר בשכנות לקומאלו באיקופו.
כמו קומאלו ואבשלום, כך גם ג'יימס וארתור התרחקו זה מזה מאז עזב האחרון ליוהנסבורג ודעותיו הפוליטיות התגבשו והפכו שונות משל אביו. ג'יימס מגיע ליוהנסבורג ומגלה עוד ועוד פרטים על בנו מתוך קריאה במכתבים ובחיבורים בלתי גמורים שהשאיר אחריו. מתוך הקריאה במכתבים מתפכח ג'יימס, ומתעוררת אצלו התחושה כי עליו לפעול כדי להמשיך את דרכו של בנו במאבק נגד הגזענות.
אבשלום נידון לעונש מוות, כאשר בן דודו מתיו ופאפורי משקרים במשפט, נחלצים מעונש ומזוכים מאשמה, הודות למאמצים משפטיים מצד ג'ון קומאלו. אבשלום והנערה מביעים רצון להינשא, והם אכן נישאים בכלא זמן קצר לפי ביצוע פסק הדין.
קומאלו חוזר אל ביתו בלוויית הנערה ההרה ובנה של גרטרוד, כאשר גרטרוד עצמה נעלמת בלילה שלפני הנסיעה – ייתכן כי פנתה להיות נזירה כפי שציינה קודם לכן בפני מספר אנשים. בחזרתו לאיקופו, מבקר קומאלו את הצ'יף של הקהילה ואת מנהל בית הספר המקומי במטרה לדון עמם בדרכים לעצור את חורבנו של הכפר, אשר כל בניו עוזבים אותו ואדמתו חרבה מחמת הבצורת המתמשכת ושיטות החקלאות המיושנות. עד מהרה מגלה קומאלו כי ג'יימס כבר רקם תוכנית להצלת האזור, הכוללת בניית סכר והעסקתו של מדריך חקלאי שחור שילמד את תושבי הכפר טכניקות חקלאיות חדשות.
הספר מסתיים עת קומאלו יושב על ראש גבעה, והשחר מפציע על יום הוצאתו להורג של אבשלום. השרב נשבר ומבול גדול יורד על האזור.
הדמויות המרכזיות

סטיבן קומאלו: כומר שחור מאיקופו המנסה לשקם את השבט השבור ולאחות את משפחתו הקרועה.
תיאופילוס מסימאנגו: כומר שחור מיהונסבורג המסייע לקומאלו למצוא את אחותו גרטרוד ואת בנו אבשלום.
ג'ון קומאלו: אחיו של סטיבן. נגר שעזב את הכפר לטובת יוהנסבורג, שם הפך לפוליטיקאי גדול ולשופרם של השחורים בעיר. מאמין בוולנטריזם ומתכחש הן לעברו בכפר והן לכנסייה הנוצרית. אביו של מתיו קומאלו, אשר היה שותף לרצח עם אבשלום, אך זוכה מאשמה.
אבשלום קומאלו: בנו של סטיבן, שעזב את הכפר ליוהנסבורג כדי לחפש את גרטרוד ומאז נעלמו עקבותיו. נידון למוות באשמת רצח ארתור ג'ארויס.
גרטרוד קומאלו: אחותו של סטיבן אשר הידרדרה בעיר הגדולה לזנות ולשיכרות ומגדלת את בנה בעוני מרוד. נעלמת לפני חזרתם של קומאלו ובני ביתו אל הכפר, ייתכן שלטובת חיים כנזירה.
ג'יימס ג'ארוויס: מהנדס ובעל אדמות לבן אמיד המתגורר במשק היי-פלייס בשכנות לקומאלו. בנו ארתור נרצח על ידי אבשלום. במהלך הספר הוא מבין את האחריות שיש לאדם הלבן בדרדור השחורים לפשע ואלימות.
ארתור ג'ארוויס: בנו יחידו של ג'יימס ופעיל בולט למען זכויות השחורים ונגד הגזענות בדרום אפריקה. נרצח על ידי אבשלום במהלך שוד מזוין בביתו. מניח ילד בן תשע וילדה בת חמש. דמותו אינה מופיעה בספר, אולם השקפת עולמו הפוליטית-חברתית נשקפת אל הקורא מבעד למכתבים שהשאיר אחריו, אשר יש להם משמעות אדירה בעיצוב המסר של הספר.
דובולה: פוליטיקאי גדול בן התקופה שפעל לצד ג'ון קומאלו להשכנת שלום בין העמים.
מר קרמייקל: סניגורו של אבשלום במשפט. מבצע את עבודתו "פרו-דאו" (בלטינית: "למען האלוהים", משמע בחינם).
האב וינסנט: כומר אנגלי שמסייע למסימאנגו בעבודתו.
מרת דיתבה: אישה שחורה מבוגרת המיודדת עם מסימאנגו ומשכנת אצלה את קומאלו, גרטרוד ובנה ואת אשתו של אבשלום עד עזיבתם את העיר.
משפחת האריסון: משפחתה של מרי, אשתו של ארתור ג'ארויס. האב מייצג את הגישות הלבנות המסורתיות בעוד הבן, ג'ון, מייצג עמדות ליברליות הקרובות לאלו של ארתור.
מרי האריסון: אשתו של ארתור ג'ארוויס ואחותו של ג'ון האריסון.
הנערה: אשתו של אבשלום הנמצאת בהיריון ממנו. כבת 16.
נושאים מרכזיים

הספר זעקי ארץ אהובה הוא כתב מחאה חברתית נגד החברה שתצמיח מתוכה את משטר האפרטהייד ב-1948. הסופר פטון מנסה ליצור תיאור אובייקטיבי ובלתי-מוטה של המציאות הדיכוטומית בדרום אפריקה: מצד אחד הלבנים הם מושא לפשע ואלימות מצד השחורים, ומצד שני השחורים סובלים מביטויים חריפים של גזענות ואפליה מצד הלבנים וממשבר חברתי עמוק נוכח התפוררות החברה המסורתית. הרגשות האמביוולנטיים של הלבנים כלפי שאלת החינוך והשוויון של השחורים וההשלכות שעתידות להיות לכך, מבוטאים בציטוט הבא:
מה עדיף בעינינו, עם-ילידים שומר-חוק, חרוץ, יודע את אשר לפניו, או עם מורד-חוק, נרפה ואובד-דרך? האמת היא שאין אנו יודעים. כי את שניהם אנו יראים. וכל זמן שאנחנו פוסחים על שתי הסעיפים נהיה משלמים ביוקר בשביל התענוג המפוקפק שבחוסר ההחלטה.
הספר מתאר בעיות רבות נוספות כגון אחוזי הפשיעה, השכרות והאנאלפביתיות הגבוהים בקרב השחורים בדרום אפריקה, הידלדלות אדמותיהם, התפוררות החברה השבטית המסורתית וההגירה המסיבית של שחורים אל הערים – המבוטאת במשפט "כל הדרכים מובילות ליוהנסבורג", החוזר מספר פעמים בספר.
אחד המוטיבים המרכזיים לכל אורך הספר הוא ההשפעה ההרסנית של הפחד המקנן בלבם של הגיבורים ומשחית את דרום אפריקה כולה – כפי שהדבר בא לידי ביטוי בפסקה:
זעקי, ארץ אהובה, לילוד שלא נולד עדיין אשר הוא יורש פחדנו. אל-נא תעמק מדי אהבתו את האדמה. אל-נא יצהל צחוקו מדי כהינגר המים בעד אצבעותיו.. אל-נא יעמוד מחריש מדי כהאדים השמש השוקעת את הולד באש. אל יתפעם מדי כשיר צפרי ארצו, ואל יתן לבו יותר מדי להר ולגיא. כי הפחד יציגהו ככלי ריק אם יתן רב מדי.
הרקע לסיפור

זעקי ארץ אהובה נכתב בשנת 1946 ערב כינונו של משטר האפרטהייד בדרום אפריקה, אשר יוחל באותה השנה שבה יפורסם הספר - 1948. הוא זכה לביקורות מהללות ברחבי העולם ובפרט בדרום אפריקה, שם הוא הוחרם על ידי משטר האפרטהייד נוכח התוכן הפוליטי הנוקב שלו שכוון נגד המשטר. למעלה מ-15 מיליון עותקים של הספר נמכרו טרם מותו של הסופר פטון בשנת 1988, והוא נלמד במוסדות לימוד רבים מסביב לעולם.
חלק מהמקומות המוזכרים בספר הם אמיתיים, כגון יוהנסבורג או איקופו שבה פטון שימש כמורה בצעירותו, וחלקם בדויים, כגון הכפר נדותשני ומשק היי-פלייס של משפחת ג'ארוויס. שמו של הפרוור שבו התגורר ארתור ג'ארוויס הוא בדוי, אך הוא מזכיר בתיאוריו את פארקטאון ואת סאקסונוולד שביהונסבורג. בהקדמה לספר מציין פטון כי כל הדמויות בדויות, פרט לפרופסור הרנלה ולארנסט אופנהיימר, וכן כי כל האירועים המוזכרים הם בדויים, פרט לחרם על האוטובוסים, תיאור שנטי-טאון, מציאת הזהב באודנדאלסרוסט ושביתת הכורים שהם ערבוב בין דמיון למציאות.
בזמן כתיבת הספר מנתה אוכלוסיית דרום אפריקה כעשרה מיליון נפש, מתוכם 1.25 מיליון אפריקנרים, 750 אלף בריטים, 250 אלף הודים, מיליון "צבעונים" והיתר – 6.75 מיליון שחורים. אוכלוסייתה של יוהנסבורג מנתה כ-700 אלף איש.
זיקה ליצירות אחרות

בהיותו של פטון נוצרי אדוק - בספר ישנם מוטיבים רבים הלקוחים מהתנ"ך ומהברית החדשה, כאשר הדוגמאות הבולטות ביותר הן בבחירת שמותיהן של הדמויות. שמו של אבשלום קומאלו מרמז על אבשלום התנ"כי, בנו של דוד המלך שהתמרד נגדו, והשם סטיבן קומאלו שאול מתוך ספר מעשי השליחים בברית החדשה שבו מסופר על סטפנוס הקדוש שהעדיף למות מאשר לוותר על אמונתו. תיאופילוס מסימאנגו נקרא על שם הכהן הגדול תיאופילוס (ביוונית: "אוהב האלוהים") שאליו מוקדש הספר מעשי השליחים. לפני מותו מבקש אבשלום מאביו כי אם ייוולד לו בן – ייקרא את שמו פטר. יש כאן רמיזה לפטרוס, תלמידו של ישו, אשר ידוע בשל האימפולסיביות שלו והתכחשותו לישו לאחר שהאחרון נעצר. בברית החדשה מסופר כיצד לאחר תחייתו של ישו חידש פטר את הנדר שלו כלפי ישו וכלפי הפצת הבשורה. כל האמור לעיל מרמז על חזרתו בתשובה של אבשלום קומאלו רגע לפני מותו ועל חידוש הנדר שלו עם אמונתו של אביו.
במקום אחר מתוארת ספרייתו הגדולה של ארתור ג'ארויס ואת הערצתו לכתבי אברהם לינקולן, אשר מופיעים מספר פעמים במהלך העלילה. בסוף הספר פטון מתאר את בנו הצעיר של ארתור ג'ארוויס באמצעות אותם תיאורים וביטויים ששימשו לתיאור ארתור בצעירותו – כלומר יש כאן רמיזה על תחיה מחדש המזכירה את תחייתו של ישו.
עיבודים לספר

בשנת 1951 הספר עובד לראשונה לסרט קולנוע בבימויו של זולטן קורדה, כאשר פטון עצמו כתב את התסריט. קנדה לי גילם את דמותו של קומאלו, צ'ארלס קארסון את ג'ארויס וסידני פואטייה את מסימאנגו. גרסה קולנועית נוספת יצאה לאקרנים ב-1995 בבימויו של דארל רודט. ג'יימס ארל ג'ונס שיחק את קומאלו וריצ'רד האריס את ג'ארויס.
ב-1949 המלחין קורט וייל, יחד עם מקסוול אנדרסון, יצרו מחזמר המבוסס על הספר ונקרא "אבוד בין כוכבים". ההפקה הראשונה בברודוויי עלתה לבמה ב-30 באוקטובר 1949 ורצה במשך 273 הופעות. ב-1974 יצא לאקרנים סרט המבוסס על המחזמר בכיכובם של ברוק פטרס ומלבה מור. המחזה הועלה גם בישראל בתיאטרון הבימה בשנת 1953 כאשר את דמותו של קומאלו גילם השחקן אהרן מסקין. גרסה נוספת המבוססת על הספר הועלתה בהבימה בשנת 1994 בבימויו של אורי פסטר ובכיכובם של שורת שחקנים מפורסמים כגון יוסי פולק (קומאלו), יגאל שדה (אבשלום), אברהם מור (ג'יימס ג'ארויס), אתי אנקרי, דוד דאור ועוד.
בשנת 2003 הספר עובד למחזה על ידי המחזאי הדרום אפריקאי, רוי סרג'נט, והצגת הבכורה הועלתה על הבמה לראשונה ב-27 ביוני 2003 בפסטיבל הלאומי לאמנות בגראהאמסטאון שבכף המזרחי, וב-8 ביולי 2003 בקייפטאון עצמה.
התרגום העברי לספר יצא לאור בהוצאת עם עובד ובתרגומו של אהרן אמיר. על הכריכה מופיע רישום מאת האמן הישראלי גד אולמן. גרסה נוספת לנוער יצאה לאור בהוצאת עופרים ובתרגומה של גילה ברגיל וולף.
עיבודים לספר > פרפרזות על שם הספר

בשלהי 1953 פרסם עזריאל קרליבך בעיתון מעריב מאמר מפורסם תחת הכותרת "זעקי ארץ אהובה", שבו הוא משווה במרומז בין מדינת ישראל ויחסה אל הערבים שבקרבה לבין יחסו של שלטון האפרטהייד כלפי השחורים.
אריה אבנרי פרסם ספר בשם "זעקי ארץ מושחתת" (הוצאת מטר, 2008) כפרפרזה ברורה לשם הספר "זעקי ארץ אהובה".
הערות שוליים

↑  מתוך: זעקי, ארץ אהובה. הוצאת עם עובד, 1971. תרגום אהרן אמיר. עמ' 66.
↑  שם, עמ' 69.
↑  עמוד ההצגה באתר הבימה
↑  המאמר של קרליבך
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007400398305171  BnF: cb166680455 (data)  LCCN: no97072209  MusicBrainz work: 59910114-d94d-43c1-ac85-41ee676a430f  VIAF: 184494282   WorldCat (עם VIAF): 184494282 
הסופר אלן פטון
חיל הנשים של הצבא המלכותי

| --- | --- |
 Suaviter in modo, fortiter in re עדינות בדרך, נחרצות במעשים
 פרטים
 מדינה:  בריטניה בריטניה
 שיוך:   הצבא הבריטי
 בסיס האם:  גוילפורד, סארי
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  1949 – נובמבר 1992 (כ־43 שנים)
 פיקוד
 מפקדים:  ראו בהמשך
 
חיל הנשים של הצבא המלכותי (באנגלית: Women's Royal Army Corps; בראשי תיבות: WRAC) היה חיל מיוחד בצבא בריטניה אשר אליו השתייכו כל הנשים בצבא למעט רופאות ואחיות.
היסטוריה

במהלך מלחמת העולם הראשונה הקימה בריטניה כוח התנדבותי של נשים ששרתו כפקידות, כטבחיות, כטלפניות וכמלצריות עד לפירוקו של החיל ב-1921. במהלך מלחמת העולם השנייה הוקם חיל העזר לנשים שהמשיך לפעול גם אחרי המלחמה. ב-1 בפברואר 1949 הוחלט לפרק את חיל העזר ולהקים במקומו את חיל הנשים. החיל כלל את כל הנשים בצבא הבריטי, למעט רופאות ואחיות, ששרתו בחיל האחיות של המלכה אלכסנדרה (QARANC). ב-1952 אוחדו הדרגות של חיל הנשים עם הדרגות של כוחות הצבא הרגילים. באוקטובר 1990 הועברו כל לוחמות החיל שעסקו בתפקידים לא-ניהוליים ליחידות הסדירות של הצבא. באפריל 1992 פורק חיל הנשים והלוחמות שולבו ביחידות הרגילות.
מפקדות

באופן רשמי, המפקדת של החיל הייתה בת למשפחת המלוכה שהחזיקה בתואר "המפקחת המפקדת". מרי, הנסיכה המלכותית שימשה כמפקחת המפקדת מ-1949 עד מותה ב-1965. לאחר מכן שימשה בתפקיד הדוכסית מקנט. בפועל, המפקדת הייתה קצינה בשירות הסדיר בדרגת בריגדיר.
מרי טירוויט, 1949–1950
מרי קולשד, 1950–1954
מרי ריילטון, 1954–1957
מרי קולווין, 1957–1961
ז'אן ריבט-דרייק, 1961–1964
ג'ואן הנדרסון, 1964–1967
מרי אנדרסון, 1967–1970
שילה הייני, 1970–1973
איילין נולאן, 1973–1977
אן פילד, 1977–1982
הלן מייצ'י, 1982–1986
שירלי ניילד, 1986–1989
גאל רמזי, 1989–1992
ג'ואן רולסטון, 1992–1994
חמש שאלות מדוע

5 שאלות מדוע או חמש שאלות מדוע (באנגלית: 5Whys או Five whys) היא טכניקת תחקירים איטרטיבית, המשמשת לחקר יחסי הסיבה והתוצאה העומדים בבסיס בעיה מסוימת. המטרה העיקרית של הטכניקה היא לקבוע את שורש הפגם או הבעיה על ידי חזרה על השאלה "מדוע?". כל תשובה מהווה בסיס לשאלה הבאה. ה"חמש" בשם נובע מתצפית אנקדוטאלית על מספר האיטרציות הדרושות בדרך כלל לפתרון הבעיה.
לא לכל הבעיות שורש סיבתי אחד. אם רוצים לחשוף גורמי שורש מרובים, יש לחזור על השיטה ולשאול בכל פעם רצף שונה של שאלות.
השיטה אינה מספקת כללים חד משמעיים ומהירים לגבי אילו שורות שאלות לחקור, או כמה זמן להמשיך בחיפוש אחר גורמי שורש נוספים. לפיכך, גם כאשר מתבצע מעקב צמוד אחר השיטה, התוצאה עדיין תלויה בידע ובהתמדה של האנשים המעורבים.