stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מרגוט קלסטיל לפלר
הערות שוליים

↑  The Ambassador of Austria to Russia, Dr. Margot Klestil-Löffler, opened an Austrian Library at the HSE, www.hse.ru (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 123757592  ISNI: 0000 0001 1494 385X  LCCN: n2003040121  NKC: js20051031010  VIAF: 84241272   WorldCat (עם VIAF): 84241272
מעגל הגיר הקווקזי

| --- | --- |
 כתיבה:  ברטולט ברכט 
 מבוסס על:  מעגל הגיר 
 סוגה:  תיאטרון אפי, דרמה 
 הצגת בכורה:  7 באוקטובר 1954 
 שפה:  גרמנית 
 
מעגל הגיר הקווקזי (בגרמנית: Der Kaukasische Kreidekreis) הוא מחזה מאת ברטולט ברכט, שנכתב בזמן שבו ברכט חי בגלות בארצות הברית ב-1944.
המחזה נכתב בסגנון אפי, ונחשב למחזה קלאסי. במקור הוצג המחזה לראשונה במאי 1948 באנגלית (במכללה בשם קרלטון קולג' במינסוטה). ב-1949 פורסם לראשונה בשפת המקור - בגרמנית - במסגרת כתב עת ספרותי בשם Sinn und Form. רק ב-9 בנובמבר 1954 הוצג לראשונה על גבי במות גרמניות - ב-Theater am Schiffbauerdamm שבברלין. השחקנית הראשית בהפקה זו הייתה בת זוגו של ברכט, השחקנית הלנה וייגל.
הוא מתרחש בגאורגיה הפאודלית, שבהרי קווקז, בתקופת מלחמתה של איראן נגד הממלכה המאוחדת של גאורגיה. הוא שואל האם הצדק המשפטי הוא מוסרי והאם זכות הקניין, שעומדת במרכז חיינו, עדיפה על הצדק.
מבנה המחזה

במחזה מתקיימים שני מעגלים: סיפור המסגרת הוא על תקופת תום מלחמת העולם השנייה, כאשר בעלי הקרקעות המקוריים בברית המועצות דורשים את רכושם בחזרה, בעוד החקלאים שחיו במקום שזמן רב, בנו את ביתם ועיבדו את הקרקע, טוענים אף הם לבעלות. כדי לשכנע שהאדמה שייכת למעבדיה ולא לבעלים המקוריים הם מעלים הצגה.
הסיפור הפנימי הוא על השתייכותו של ילד קטן: האם הוא שייך לאימו העשירה שנטשה אותו (כאשר ידוע כי לפני בריחתה היא אספה את השמלות וברחה, אך את התינוק שכחה לקחת), או למשרתת שגידלה אותו והצילה את חייו, כשהיא מסכנת את חייה מספר פעמים.
סיפור העלילה

המחזה נפתח בפרולוג – מחלוקת בין שתי קבוצות אנשים של העמק. מחד הזקן אומר שהעמק שייך מאז ומעולם לו, לפי חוק. ומנגד החייל, נציג השלטון, המסרב לאפשר לו לשהות במקום.
לאחר מכן מתחיל הסיפור הפנימי שעוסק במרד הנסיכים הגדול בדוכס, שבמסגרתו נרצח המושל. אשתו מעדיפה להתעסק באריזת בגדיה היקרים ונמלטת, תוך שהיא נוטשת את בנם הקטן, מיכאל (מישל).
גרושה, המשרתת, נפרדת מחתנה המיועד החייל שיוצא עם יחידתו ומבטיחה לשמור לו אמונים. אזי היא מוצאת את התינוק הרך, ומחליטה להציל אותו ובחירוף נפש נסה איתו להרים למצוא שם מקלט. בדרך היא נתקלת בסכנות רבות שהגדולה שבהן היא חיילי משמר הברזל שרוצים להרוג את היורש הקטן ובכך לחסל את השושלת. היא מוצאת מקלט אצל איכר כדי שיחשבו שהוא אבי הילד. האיכר רוצה לקיים איתה יחסי אישות והיא דוחה אותו ומעוררת את כעסו. עם שוך המהפכה, מופיע בן זוגה החייל והוא מסיק ממראה עיניו כי גרושה נישאה ואף הספיקה ללדת ילד והוא נוטש אותה בכעס.
בהמשך העלילה מופיעים חיילים וחוטפים מידי גרושה את הילד על פי צו בית דין. אמו של הילד מבקשת לקבלו לידיה כדי שתוכל לזכות באחוזת בעלה המת. גרושה המשרתת, והאם, אשת המושל, נקראות להופיע בפני השופט אצדק שיפסוק למי שייך הילד.
השופט אצדק אינו שופט רגיל, אלא דמות ציורית שמונתה כהלצה בימי האנרכיה של ההפיכה. הוא נוטה לשכרות, ומעדיף להשתמש בספר החוקים כבמשענת לכיסא, ובניגוד לשופטים רגילים מעדיף את העניים על העשירים והחזקים. הוא גם מזמין את העשירים לשחד אותו, באמרו: "לפני שאני פותח, מי שנותן - אני לוקח". ידוע לצופה על פסיקות אחרות שלו, שבהן לא הסכים להרשיע רופא שכרת את הרגל הלא נכונה של פצוע והרשיע בעל אחוזות שפרותיו נגנבו.
המחזה מכיל מספר מקרים המובאים בפני השופט, בטרם מגיע המשפט הראשי. במשפטים אלה מציג ברכט את גישתו של אצדק כלפי הצדק. באחת מהן תובע עשיר ששלח את בנו ללמוד רפואה וכעת הוא תובע את בנו על שהוא מטפל בחולים מבלי לקחת תשלום. אצדק אומר: "העשיר שלח את בנו ללמוד רפואה כדי שיעסוק במסחר". כמו כן הוא אומר: "בעצמי היכרתי רופא שהפך פצע זעיר באצבע למכרה זהב ענקי."  ברכט יוצר בטקסט השוואות רבות בין אצדק לבין ישו.
פסק הדין דומה למשפט שלמה: השופט אצדק מצייר מעגל של גיר ומעמיד את הילד במרכזו. הוא קורא לנשים לאחוז בילד, ומכריז כי האישה שתצליח לאחוז חזק יותר ולמשוך את הילד אל מחוץ למעגל הגיר, היא שתזכה בו. אמו של הילד מושכת אותו בחוזקה. ואילו גרושה, המשרתת שגידלה את הילד כאם, אינה רוצה שהילד ייפגע ומרפה מידו. השופט פוסק כי הילד יימסר לגרושה. המחזה קרוי על שם אותו מעגל גיר מצויר, שבעטיו נקבע פסק הדין, (ולא משיקולים ערכיים של טובת הילד, ולא לאחר דיון של ממש בעניין). לפי פסק הדין הילד מגיע למשרתת שגידלה אותו, ואחוזותיו יהפכו לגן ציבורי לילדים שייקרא "גן אצדק" על שם השופט. לאחר הפסיקה, השופט אצדק פורש מכסאו ונעלם תוך כדי מסיבה רועשת.
דיון וניתוח

המחזה מנסה לעורר את השאלות מדוע גרושה צריכה להפסיד במשפט, והאם הורות ביולוגית גוברת על הורות נרכשת. ברכט למעשה מבקר בחריפות את שרירות הלב של מערכת המשפט והחוקים האנושית. דרך הילד מישל הוא שואל האם יש בכלל זכויות של קניין: למי שייך מפעל, למשל, לאדם שעובד בו מיום עד ליל, או לבעל המפעל החוקי, שמגיע לקחת את הרווח בסוף החודש? למי שייכת אחוזה, למשרתים המטפלים בה, או לבעלי האחוזה, שמושווים במחזה לפשפשים על סדין צחור.
לאורך המחזה כולו, המושפע מרוח הקומוניזם, מוצג עולם המעמדות - העניים מול העשירים. כשגרושה, "הדמות הטובה", מנסה להתחזות לעשירה, כדי להציל את התינוק, מבינות האצילות שהיא לא משלהן כי היא יודעת לקפל סדין.
ברכט בורא את השופט הליצן אצדק כדי להראות שצדק בעולם כזה יכול לקום רק כשהשופט שיכור. כשהשופט מציע לגרושה לוותר על הילד כי כך יחיה כעשיר, היא אומרת שהיא מעדיפה שיחיה כעני, כי "אם יצעד בסנדלי זהב\ צונן ליבו יהיה כטל\ ינצל אנשים זקופי גו\ הוא ישכחני בנקל".
ביקורת

שני המושגים השונים (1) קניין על רכוש ולעומתו (2) חזקה על ילד משמשים במחזה בערבוביה, למרות שמערכות משפט רבות מבחינות ביניהם ואף מתנגדות לרעיון קיומה של בעלות על בני אדם בכלל (עבדות) ובעלות על ילדים על ידי הוריהם בפרט.
המחזה בישראל

שבע הפקות של "מעגל הגיר הקווקזי" הועלו בתיאטרות הרפרטוארים בישראל, נכון לשנת 2012:
| שנת ההפקה | תיאטרון | מתרגם | במאי | בתפקיד גרושה | בתפקיד אצדק |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1962 | תיאטרון חיפה | נתן זך | יוסף מילוא | זהרירה חריפאי | חיים טופול |
| 1983 | התיאטרון הקאמרי | נתן זך | יוהאן טאוב | ג'יטה מונטה | אבנר חזקיהו |
| 1987 | הבימה | נתן זך | עמרי ניצן | יונה אליאן | יוסי בנאי |
| 1992 | תיאטרון חיפה | נתן זך | יוסף מילוא | ענת יחיאלי | חיים טופול |
| 1996 | תיאטרון הספרייה | נתן זך | עידו ריקלין | ליז שוורץ | אלון דהן |
| 1999 | הבימה | רבקה משולח | אילן רונן | דוית גביש | יוסי עיני |
| 2010 | התיאטרון הקאמרי | רבקה משולח | אודי בן-משה | נטע גרטי | שלמה בר-אבא |
לקריאה נוספת

דפנה ברק-ארז, "צדק ישראלי, צדק קווקזי - משפט צדק, שופטים, הורים וילדים בעקבות מעגל הגיר הקווקזי", בתוך: עופר גרוסקופף ושי לביא (עורכים), משפט, תרבות וספר: ספר נילי כהן, ההוצאה לאור ע"ש חיים רובין, אוניברסיטת תל אביב, 2017
הערות שוליים

↑  אורית הראל, ביקורת תיאטרון: מעגל הגיר הקווקזי, באתר מוטק'ה
↑  רשימת הפקות התיאטרון הקאמרי, באתר התיאטרון
↑  דף ההפקה מ-1987 בארכיון הבימה, באתר התיאטרון
יוסי עוזרד, בכורה  ברכט ופירוטכניקה - "מעגל הגיר הקווקזי" בהבימה, חדשות, 27 בנובמבר 1987
↑  רשומה תיק ההצגה בארכיון תיאטרון חיפה
↑  דף ההפקה מ-1999 בארכיון הבימה, באתר התיאטרון
↑  מיכאל הנדלזלץ, "מעגל הגיר הקווקזי": בראבא הופך את ההצגה לחוויה חד פעמית, באתר הארץ, 3 באוגוסט 2010
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BNE: XX1899510  GND: 4099141-6  MusicBrainz work: 676940c9-ad8e-417d-b6b3-759dbb0e1b34 
הילד במרכז מעגל הגיר.
מספר מחלקה (תבניות ריבועיות)

במתמטיקה ובתורת המספרים מספר מחלקה של מספר שלם  d הוא מספר התבניות הריבועיות הבינריות מדסקרימנטה  d עד כדי שקילות. מושג זה הוגדר על ידי גאוס והוכלל מאוחר יותר על ידי דדקינד למושג מספר מחלקה של שדה מספרים.
הגדרה פורמלית

תבנית ריבועית בינארית היא פונקציה  f:\mathbb {Z} ^{2}\to \mathbb {Z}  מהצורה  f(x,y)=ax^{2}+bxy+cy^{2}.
שתי תבניות  f_{1}  ו -   f_{2} נקראת שקולות אם קימת מטריצה   {\begin{pmatrix}\alpha &\beta \\\gamma &\delta \end{pmatrix}} בעלת דטרמיננטה 1 עם מקדמים שלמים כך ש:  f_{1}(\alpha x+\beta y,\gamma x+\delta y)=f_{2}(x,y)
הדיסקרימיננטה של תבנית רבועית  f(x,y)=ax^{2}+bxy+cy^{2} מוגדרת להיות  \Delta =b^{2}-4ac
מספר המחלקה של  d הוא מספר התבניות הבינריות בעלות דיסקרימיננטה   d עד כדי שקילות.
נוסחת מספר המחלקה של דיריכלה

דיריכלה פיתח נוסחה שקושרת בין מספר המחלקה של  n לבין ערך של פונקציית L של דיריכלה המתאימה לקרקטר ממשי המתאים ל  n.
קשר למספר המחלקה של שדה

דדקינד הכליל את מושג מספר המחלקה למושג שמגדיר מספר עבור כל שדה מספרים. שני המושגים קשורים באופן הבא:
עבור מספר שלם  d, מספר המחלקה של השדה  \mathbb {Q} \langle {\sqrt {d}}\rangle  שווה למספר המחלקה של המספר  d.
לקריא נוספת

The Development of Prime Number Theory From Euclid to Hardy and Littlewood
ראו גם

מספר מחלקה (תורת המספרים)
נוסחת מספר המחלקה של דיריכלה
הערות שוליים

↑  ראו  The Development of Prime Number Theory From Euclid to Hardy and Littlewood
| נוסחת מספר המחלקה |
| --- | --- | --- |
| נוסחאות | נוסחת מספר המחלקה של דיריכלה • נוסחת מספר המחלקה של דדקינד |  |
| מספרי מחלקה | מספר מחלקה (תבניות ריבועיות) • מספר מחלקה (תורת המספרים) |  |
| פונקציות L וזטא | פונקציית L של דיריכלה • פונקציית זטא של דדקינד |  |
| שימושים | משפט דיריכלה • משפט פרובניוס (תורת המספרים האלגברית) • משפט הצפיפות של צ'בוטרב |  |
| מושגים קשורים נוספים | תבנית ריבועית בינארית • שדה מספרים • חוג השלמים האלגבריים • חבורת מחלקות האידיאלים |  |
מעוף נתיבי אויר

מעוף נתיבי אויר הייתה חברת תעופה ישראלית פרטית, אשר רוב טיסותיה היו בין נמל התעופה בן-גוריון ויעדים במערב אירופה. החברה הייתה חלוצה בישראל בהצעת טיסות שכר למערב אירופה. בראש החברה עמד יצחק גדיש.
היסטוריה

מעוף נתיבי אויר הוקמה בשנת 1969 על ידי קבוצת מהנדסים שבראשה המהנדס יצחק גדיש, שעסקה בתכנון הכביש בין אילת לשארם א-שייח'. לצורך הטסת צוותי מדידה ותכנון לתוואי הכביש באמצעות מטוס ססנה 172 שרכשה. החברה התפתחה ורכשה מטוסים קלים נוספים שהפעילה לטיסות תיור מעל ירושלים ולטיסות מסחריות שונות, אימון טייסים בבית ספר לטייס שפתחה בשדה התעופה הרצליה, עסקה בצילום אוויר והשכרת מטוסים.
בהמשך גדיש החל לפעול להתרת טיסות שכר לישראל. בשנת 1974 ביקש להטיס צליינים מגרמניה לשדה התעופה עטרות בירושלים, בשיתוף עם חברה לטיסות שכר, אך לא קיבל אישור וחברת אל על ביצעה את הטיסות. חברת מעוף עתרה לבג"ץ נגד "אל על" (שהייתה אז חברה ממשלתית). ואחר כך הגיעה להסכם שחברת מעוף תוכל למכור מושבים בטיסות של "אל על" לירושלים. בשנת 1976 הותרו טיסות שכר נכנסות לישראל, ובחודש אוקטובר אותה שנה החלה חברת מעוף לספק שירותי קרקע למטוס נוסעים של טיסות שכר בנמלי התעופה בן-גוריון ואילת. תוך שנתיים הפכה לחברה המובילה במתן שרותי קרקע בישראל. בשנת 1977 שוב ביקש לארגן טיסות ליום ירושלים, אך "אל על" לא הסכימה והחברה שכרה את שירותיה של חברת "דן-אייר" Dan-Air הבריטית לביצוע הטיסות, אך היא לא קיבלה אישור ממנהל התעופה האזרחית ושוב עתרה לבג"ץ.
ב-1979 הוקמה חברת הבת "צ'רטר 1" שהפעילה את טיסת השכר היוצאת הראשונה מישראל למערב גרמניה ב-6 במאי 1979. זמן קצר אחר כך החלה מעוף גם להפעיל טיסות שכר מישראל ללונדון, במטוסי חברת מונרק איירליינס. אחר כך קיבלה החברה ההחלטה להקים חברת תעופה ישראלית לטיסות שכר. לאחר מאבקים משפטיים ממושכים נגד מדיניות משרד התחבורה שלא לאשר את הקמת החברה, קיבלה לבסוף אישור להפעלת טיסות שכר, ב-15 ביוני 1981, והייתה חברת התעופה הישראלית הראשונה שהפעילה טיסות שכר מוזלות מנתב"ג ליעדים באירופה. טיסת הבכורה נערכה ב-26 באוקטובר 1981, כאשר הטיסה 166 נוסעים מנמל התעופה לונדון לוטון לנתב"ג. לוח הטיסות השבועי שלה, עם תחילת הטיסות, כלל את היעדים: שווייץ (בימי שני וחמישי) גרמניה (בימי שבת) ושלוש טיסות לבריטניה (בימי ראשון, שלישי ורביעי.( מטוסי החברה הראשונים היו מדגם בואינג 720B שנרכשו מחברת "מונרק איירליינס". במרץ 1982 החל לטוס לסיציליה. היא הטיסה ישראלים לחופשות באי וצליינים מהאי לביקורים בישראל.
החברה סיימה את שנת הפעילות המלאה הראשונה שלה, 1982, עם רווח תפעולי. באוקטובר 1982, מונה מאיר עמית לתפקיד יו"ר פעיל של החברה לאחר שקבוצת משקעים בראשות אברהם נאמן רכשה 50% מהבעלות בחברה. בינואר 1983, ביקשה אישור לבצע טיסות בין נתב"ג לאילת. את שנת הפעילות השנייה סיימה גם ברווח תפעולי של 3.3 מיליון דולר, וסך ההכנסות היו 28 מיליון דולר.
במהלך 1984 החברה נקלעה לקשיים כספיים, זאת למרות הרווח התפעולי שהציגה בשנתיים הראשונות לפעילותה, היא צברה הפסדים של כ-4 מיליון דולר, עקב הוצאות מימון שהלכו וגדלו עקב משבר האינפלציה בישראל. החברה פנתה למשרד התחבורה בבקשה לאשר לה עברות מדינה לגיוס הלוואה, אך שר האוצר יצחק מודעי לא אישר אותה. בתחילת נובמבר 1984 הגישה בקשה לפירוק מרצון עקב חדלות פרעון.
בעת פירוק החברה היו לה חובות של כ-20 מיליון דולר, כולל לכ-5,000 לקוחות שקנו "כרטיסי מנוי".
צי המטוסים

צי המטוסים של מעוף נתיבי אויר כלל את המטוסים הבאים:
| דגם | מספר מטוסים | זיהוי כלי טיס ("זנב")  |
| --- | --- | --- |
| בואינג 707 | 3 |   4X-BMC  N778PA  N18712  |
| בואינג 720 | 2 |   4X-BMA  4X-BMB  |
היסטוריית המטוסים של החברה

מטוס הבואינג 720 בעל אות קריאה 4X-BMB החל את שירות בשנת 1960 בחברת אמריקן איירליינס, בשנת 1981 הוא נרכש על ידי מעוף נתיבי אויר ובשנת 1985, לאחר שהחברה פשטה את הרגל, הוא הועבר לידי חיל האוויר הישראלי והוא נמצא במוזיאון חיל האוויר בחצרים.
הערות שוליים

1 2  מעוף נתיבי אויר נוסקת לשחקים, מעריב, 26 באוקטובר 1981
↑  מנכ"ל "מעוף" תובע טיסות שכר של צליינים מאירופה לירושלים, דבר, 2 ביולי 1974
↑  "אל על" תפעיל קו יומי סדיר מאירופה לירושלים מספטמבר, דבר, 11 ביולי 1974
↑  יהושע כהנא, "אל על" תסיע צליינים מפרנקפורט לירושלים, מעריב, 23 ביולי 1975
↑  צע"ת נגד שר התחבורה בענין טיסות־שכר ל "יום ירושלים", דבר, 11 באפריל 1977
↑  ארנון מגן, טיסת-השכר הראשונה מישראל למערב-גרמניה יצאה שלשום מנתב"ג, דבר, 8 במאי 1979
↑  אמיר אורן, פורצי השכרים - תהפוכות התעופה העולמית בשנים האחרונות טישטשו את ההבדלים שבין טיסות בחברות סדירות לטיסות שכר, דבר, 2 בנובמבר 1979
↑  דוד מושיוב, הוענק רשיון מפעיל ל"מעוף", דבר, 16 ביוני 1981
↑  דן ארקין, "מעוף" - חברת תעופה שלישית בישראל - מתחילה לפעול היום, מעריב, 26 באוקטובר 1981
↑  דן ארקין, 'מעוף' הביאה 166 נוסעים בטיסת בכורה, מעריב, 27 באוקטובר 1981
↑  "מעוף" תטוס לסיציליה, דבר, 13 בינואר 1982
ביקור בסיציליה, דבר, 28 במרץ 1983
↑  מעוף סיימה את 1982 ברווח, דבר, 3 ביוני 1983
↑  השר לשעבר יהיה יו"ר פעיל ב"מעוף", מעריב, 26 באוקטובר 1982
↑  דוד מושיוב, "מעוף" מבקשת אישור לטוס מלוד לאילת, דבר, 11 בינואר 1983
↑  2.5 מיליון דולר עודף נכסים ב"מעוף", דבר, 18 באוקטובר 1983
↑  אלעזר לוין, "מעוף": קורפו בעד, מודעי נגד, כותרת ראשית, 3 באוקטובר 1984
'מעוף' לא תקבל ערבות מדינה, מעריב, 8 באוקטובר 1984
↑  אלעזר לוין, ...ותודה שקניתם כרטיס, כותרת ראשית, 14 בנובמבר 1984
המשך הכתבה, כותרת ראשית, 14 בנובמבר 1984
↑  אלעזר לוין, מעוף: הרוב הפסידו, כותרת ראשית, 27 במרץ 1985
↑  איה אורנשטיין, מפרק מעוף יטפל מנויי מעוף, מעריב, 25 בנובמבר 1984
מנויי מעוף, מעריב, 26 בנובמבר 1984
מרגוט הילשר

| --- | --- |

 לידה:  29 בספטמבר 1919 ברלין, רפובליקת ויימאר 
 פטירה:  20 באוגוסט 2017 (בגיל 97) מינכן, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 שם לידה:  Margot Marie Else Hielscher 
 מקום קבורה:  בית הקברות של בוגנהאוזן 
 מוקד פעילות:  גרמניה 
 שפה מועדפת:  גרמנית 
 חברת תקליטים:  פולידור רקורדס, דקה רקורדס 
 בן או בת זוג:  Friedrich Meyer 
 פרסים והוקרה:  צלב המפקד במסדר ההצטיינות של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 www.margot-hielscher.de
 פרופיל ב-IMDb
 
מרגוט הילשר (בגרמנית: Margot Hielscher;‏ 29 בספטמבר 1919 – 20 באוגוסט 2017) הייתה זמרת גרמנייה. ייצגה את גרמניה בתחרויות האירוויזיון שנערכו בשנים 1957 ו-1958.
ביוגרפיה

הילשר נולדה בברלין, היא החלה את דרכה כמעצבת אופנה.
ב-1939 בהיותה מעצבת תלבושות לסרט היא התגלתה על ידי המלחין תיאו מקבן.
ב-1940 הופיעה בסרט "לב המלכה" (Das Herz der Königin) אודות מרי, מלכת הסקוטים.
היא הייתה אחת משחקניות הקולנוע הפופולריות ביותר בזמן מלחמת העולם השנייה ואף ביצעה מספר סיבובי הופעות בפני חיילים.
ב-1950 גילמה צלמת עיתונות בסרט "אהבה על הקרח".
ב-1952 הופיעה בסרט המוזיקלי "Heimweh nach dir".
ב-1954 שיחקה בתפקיד הראשי בסרט "Die Mücke" שהוצג בפסטיבל קאן.
ב-1956 גילמה את צציליה, דוכסית מקלנבורג-שוורין בסרט העוסק במהפכה הרוסית.
ב-1957 נבחרה לייצג את גרמניה באירוויזיון עם השיר "Telefon, Telefon" וסיימה במקום הרביעי עם שמונה נקודות.
בשנה לאחר מכן ב-1958 נבחרה לייצג את גרמניה בשנית באירוויזיון עם השיר "Für zwei Groschen Musik" וסיימה במקום השביעי עם חמש נקודות.
בשנות השישים הגישה בטלוויזיה של בוואריה תוכנית אירוח משלה שנקראה "Zu Gast bei Margot Hielscher".
ב-1965 גילמה רוזנת בסרט המבוסס על הנובלה גזע ולזונג.
ב-1978 קיבלה את עיטור מסדר הכבוד של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה עבור תרומתה לקולנוע הגרמני.
ב-20 באוגוסט 2017 הלכה לעולמה.
מספר מחלקה (תורת המספרים)

במתמטיקה ובפרט בתורת המספרים האלגברית מספר המחלקה הוא אינווריאנט מספרי של שדה מספרים (או באופן כללי יותר שדה גלובלי). ערכו של מספר המחלקה מוגדר להיות גודל חבורת המחלקה. מספר המחלקה הוגדר על ידי ריכרד דדקינד שפיתח נוסחה לחישוב מספר זה הנקראת על שמו. עבודותיו של דדקינד התבססו על עבודות מוקדמות יותר של דיריכלה וגאוס שחקרו מושג מקביל בהקשר של תבניות ריבועיות. מנקודת מבט מודרנית, מספר המחלקה שחקרו דיריכלה וגאוס הוא מקרה פרטי של מספר המחלקה של שדה מספרים כאשר שדה המספרים הוא הרחבה ריבועית של  \mathbb {Q} .
הגדרה פורמלית

בהינתן שדה מספרים  K נסמן ב- O_{K} את חוג השלמים  ב- K. נזכיר שחוג השלמים ב- K הוא אוסף האיברים ב- K שמקיימים משוואה פולינומית מתוקנת עם מקדמים ב- \mathbb {Z} . באופן מפורש:  O_{K}=\{x\in K|\exists a_{0},\dots a_{n}\in \mathbb {Z} {\text{ s.t. }}x^{n+1}+a_{n}x^{n}+\dots +a_{0}=0\} החוג  O_{K} הוא תחום דדקינד.
חבורת מחלקות האידיאלים של  K מוגדת להיות חבורת מחלקות האידיאלים של החוג  O_{K}. מספר המחלקה של  K מוגדר להיות הסדר של חבורה זו.
הגדרה פורמלית > המקרה של שדה גלובלי כללי

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
קשר לתבנית ריבועיות

עבור מספר שלם  d, מספר המחלקה של השדה  \mathbb {Q} \langle {\sqrt {d}}\rangle  שווה למספר המחלקה של המספר  d כפי שהוגדר על ידי גאוס בהקשר של תבניות ריבועיות.
נוסחת מספר מחלקה

דדקינד פיתח נוסחה שקושרת בין מספר המחלקה של שדה  K לבין שארית הקוטב של פונקציית זטא של דדקינד של  K.
ראו גם

חבורת מחלקות האידיאלים
נוסחת מספר המחלקה של דדקינד
מספר מחלקה (תבניות ריבועיות)
לקריאה נוספת

Władysław Narkiewicz, The Development of Prime Number Theory From Euclid to Hardy and Littlewood
מקס דימונט

| --- | --- |

מקס דימונט, סוף שנות ה-50 או ראשית שנות ה-60 של המאה ה-20
 לידה:  12 באוגוסט 1912 הלסינקי, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  1992 (בגיל 79 בערך) סנט לואיס, ארצות הברית 
 מדינה:  פינלנד, ארצות הברית 
 שפות היצירה:  אנגלית 
 
מקס אייזק דימונט (באנגלית: Max Isaac Dimont‏; 12 באוגוסט 1912 - 25 במרץ 1992) היה היסטוריון וסופר אמריקאי יהודי ממוצא פיני.
ביוגרפיה

דימונט גדל במשפחה יהודית בהלסינקי, בירת הדוכסות הגדולה של פינלנד. באוגוסט 1929 הגיע לארצות הברית עם אמו ואחיו, על סיפון 'SS Berengaria' שברישומיה מופיע מקום לידתו בקובנה שבליטא. בשל מצבו הרפואי אושפז לכמה ימים בבית חולים באליס איילנד, משם יצאה המשפחה לקליבלנד, אוהיו.
לאחר שירות במודיעין הצבאי האמריקאי במלחמת העולם השנייה עבד תקופה ברשת חנויות האחים אדיסון בסנט לואיס שבמיזורי.
ב-1962 פרסם את ספרו העיקרי Jews, God and History (יהודים, אלוהים והיסטוריה) שזכה לביקורות מהללות ומכר למעלה מ-1.5 מיליון עותקים. ובעקבות הצלחתו יצא דימונט לסדרת הרצאות על ההיסטוריה של עם ישראל ברחבי ארצות הברית, קנדה, דרום אפריקה, ברזיל ופינלנד. ספרו שמעמיד את היהדות הרפורמית כהמשך טבעי למסורת ישראל, זכה גם לביקורת מקרב חוגים שמרניים יותר
בהמשך פרסם ספרים נוספים על ההיסטוריה של עם ישראל, על יהדות ארצות הברית ונושאים יהודיים נוספים.
דימונט נפטר בשנת 1992 בסנט לואיס, מיזורי. בתקופת חייו האחרונה עבד על המהדורה השנייה של ספרו החשוב Jews, God and History (יהודים, אלוהים והיסטוריה), שאת העבודה עליה סיימה אשתו אתל (1917–2013), שעבדה איתו על הספר מ-1955, המהדורה הושלמה והתפרסמה לאחר מותו, בשנת 1994, בסיוע בתם, גייל גולדי.
ספריו

Jews, God and History, Simon & Schuster, 1962
The indestructible Jews: is there a manifest destiny in Jewish history?
The Jews in America: The roots, history, and destiny of American Jews
Amazing Adventures of the Jewish People
Appointment in Jerusalem: A Search for the Historical Jesus
הערות שוליים

↑  ארתור הרצברג, Jews, God, and History, by Max I. Dimont, ביקורת ספרים בכתב העת הנאו-קונסרבטיבי 'Commentary', ספטמבר 1963.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007260561205171  PLWABN: 9810598081405606  BnF: cb12487220n (data)  GND: 1204450854  ISNI: 0000 0001 0858 1100  LCCN: n79121339  NKC: xx0148075  NLK: KAC199607160  NTA: 072437650  SNAC: w64g4jcz  SUDOC: 03407970X  VIAF: 64107808   WorldCat (עם VIAF): 64107808 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים ובנושא היסטוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "מקס דימונט".
מים שאובים

מים שאובים
בהלכות טומאה וטהרה, מים שאובים הם מים שנשאבו על ידי אדם בכלי שיש לו כלי קיבול. מים אלו פסולים למקווה, ולא עוד, אלא שהם מטמאים את האדם, כאשר שלושה לוגין מהם נשפכו על אדם.
מקור פסול מים שאובים

נחלקו הראשונים במקור ההלכה האומרת שמים שאובים פסולים לטבילה במקווה.
מקור פסול מים שאובים > תורה

לפי גישה אחת, פסול מים שאובים מהתורה. מקור עמדה זו בפירוש רש"י לתלמוד במסכת חגיגה, שם פירשו את הפסוק: ”וְרָחַץ בַּמַּיִם אֶת כָּל בְּשָׂרוֹ (ויקרא, ט"ו, ט"ז) - במי מקווה”. פירש שם רש"י: ”בַּמַּיִם נקודתו בפתח, לאפוקי מים שאובים”. וכן פירש הרשב"ם.
לעומת זאת התוספות חולקים על רש"י, וסוברים שמקור הפסול בתורת כוהנים, כנדרש מהפסוק: ” אַךְ מַעְיָן וּבוֹר מִקְוֵה מַיִם יִהְיֶה טָהוֹר”. לדידם, ”מה מעיין בידי שמים, אף מקווה בידי שמים”. לשיטה זו מסכימים שניים מבעלי התוספות: רבינו תם והרשב"א. כך גם סבור רבינו משה מפונטויז"א.
רבינו משה מפונטויז"א מחדש שאם המים השאובים עברו "המשכה" על גבי קרקע, הם כשרים מהתורה ופסולים רק מדברי חכמים, אם כל המקווה עשוי ממים כאלו שהמשיכום על הקרקע. ואם יש במקווה 21 סאה של מי גשמים, ניתן להוסיף את 19 החסרים במים כאלו, ומקווה כזה כשר גם מדברי חכמים.
מקור פסול מים שאובים > רבנן

לפי גישה אחרת, של רבינו יצחק מבעלי התוספות, פסול זה הוא מדברי חכמים, ודברי התורת כוהנים אינם אלא אסמכתא. הסיבה לגזירת חכמים זו היא כדי שלא יבואו לטבול במקווה העשוי בתוך כלי, שהרי מהתורה אין מקווה כשר אלא אם הוא בקרקע, כמו מעיין. כך גם סבור הר"ש.[דרושה הבהרה]
דעה זו מסתמכת על האמור בתלמוד ”שאובה דרבנן”. רוב הראשונים האחרים מפרשים כי כוונת התלמוד למיעוט מים שאובים, אך אם רובם או כולם שאובים, הפסול לדעתם הוא מהתורה.
שלושה לוגין

שלושה לוגים של מים שאובים שנכנסו למקווה ואין בו ארבעים סאה מים, לא תועיל כל תוספת מים שבעולם כדי לטהר את המקווה. לעומת זאת, אם נכנסו שלושה לוגים למקווה לאחר שכבר היו בו ארבעים סאה, המים השאובים נטהרים מדין "זריעה" ואינם פוסלים את המקווה. פירוש הדבר שבחיבורם למים שנקוו באופן טבעי, הם כאילו חזרו לאדמה ונזרעו מחדש.
בשל כך, נהוג לנגב את המקווה היטב לפני מילויו במים, כדי לוודא שאין בו מים שאובים.
מה נחשב מים שאובים

מים שאובים נקראים מים שבאו לתוך כלי כל שהוא מדעת האדם. אך אדם שהניח כלים על גגו כדי לייבשם, (כך שבוודאי לא התכוון שירדו לתוכם מים), ולפתע ירד גשם שמילא את הכלים במים, אין המים שבתוך הכלי נחשבים לשאובים, אף על פי שהם בתוך כלי, מכיוון שלא נשאבו על ידי אדם. אך כדי שנוכל שלא להחשיב את הנחת הכלים על הגג להנחה במטרה שירד גשם עליהם, קיים תנאי נוסף: שהשמים לא היו מעוננים בשעה שהוא הניח את הכלים, שהרי אם היו השמים מעוננים באותה שעה, נחשב מעשהו כמעשה בכוונה להרטיב את הכלים ולמלאם במים, שהרי דבר ברור הוא שמעשה כזה בשעה כזו כאשר השמים מעוננים, יגרום למילוא הכלים. ורק אם לא היה צפוי לרדת גשם, וגם הניח את הכלים במטרה לייבשם, נחשבים המים כשאובים מעליהם, והם לא פסולים למקווה.
נחלקו בית שמאי ובית הלל, בדין זה, לפי שיטת בית הלל המים אינם נחשבים לשאובים אף מדרבנן, אך בית שמאי סבורים כי יש להחשיב את המים כשאובים, ותקנת חכמים היא, שמא אם נתיר מקרה כזה, בו אדם שם כלי על הגג מבלי משים, שמא בפעם הבאה הוא יניח את הכלים בכוונה למטרה זו, ללא הבדיל בין המקרים, שהרי במקרה שהכלי הונח במטרה למלאו, המים נחשבים לשאובים.
נחלקו רבי מאיר ורבי יוסי בשיטת בית הלל, במקרה הבא: אדם הניח כלים על הגג במטרה לייבשם, וזאת כאשר השמים היו מעוננים, אך השמים התבהרו והעננים הסתלקו. לאחר זמן נוסף, חזרו העננים והמטירו גשם על המקום. השאלה היא האם להתייחס למקרה כזה כמילוי הכלים בכוונה וממילא דין המים שבהם כמים שאובים - כן היא דעת רבי יוסי, או שמא מכיוון שהעננים הסתלקו מהמקום, בטלו מחשבתו ורצונו שרצה למלאות את המים, ולא ניתן לייחס אותם למילוי הכלים שהיה לאחר זמן בעננים אחרים, שהרי מחשבתו לא התמלאה, והעננים שעליהם חשב לא מילאו את הכלים.
מה נחשב מים שאובים > המשכה

במקרה שהמים אכן נחשבים לשאובים, מכיוון שהמים נכנסו לתוך הכלי מרצון, ניתן להמשיך אותם לתוך המקווה דרך שלושה טפחים על הקרקע, ובכך מתבטל פסול ה"שאובים". לפי רוב הפוסקים יש צורך ב"קרקע הבולעת", למשל בטון, כשבכך נחשבים המים לחלק מהקרקע כאילו חזרו ונזרעו בתוכה, ומתבטלת שאיבתם. מנהג ישראל הוא בכל המקוואות להמשיך את המים לבור הטבילה, אף על פי שגם אם המים יכנסו כשאובים, הם יתכשרו על ידי הכשרי המקווה, כמו זריעה או השקה, כדי לצאת ידי חובת כל הדעות, כך שגם אם לפי דעה אחת המקווה יהיה פסול, הוא יתכשר על ידי המשכה. מסיבה זו, נהוג שהמים נכנסים לבור הטבילה על ידי חור בקיר המקווה שמרוח מתוכו בבטון, הנחשב לקרקע הבולעת.
נחלקו הראשונים בגדר המשכה, יש הסבורים שהמשכה מכשירה את המים השאובים רק אם התערבו עם מים כשרים לפני כניסתם לבור הטבילה, ויש הסבורים שדי בהמשכתם על קרקע.