stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פילושמיות

אורד וינגייט שהיה אוהב יהדות ואוהד של התנועה הציונית
וינסטון צ'רצ'יל (משמאל) בעת ביקורו בתל אביב בשנת 1921. לצידו ראש העיר, מאיר דיזנגוף
פִילוֹשמיות (באנגלית: Philosemitism, נקרא גם: יודופיליה - Judeophilia) היא חיבה ועניין רב של אדם כלפי יהודים או כלפי מדינת ישראל, התרבות וההיסטוריה היהודית והאמונה בהשפעות החיוביות של היהדות ובני העם היהודי בקרב העמים. הפילושמיות מילאה תפקיד מכריע באפשרות התפתחותה של הציונות (כגון הצהרת בלפור) וכן בתמיכה המתמשכת רבת השנים של ארצות הברית במדינת ישראל. רעיונות פילושמיים קיבלו חיזוק משמעותי בעולם המערבי לאחר השואה.
הרעיון בדבר פילושמיות (שהיא היפוכה של ה"אנטישמיות") ליווה את ההיסטוריה היהודית לאורך שנות גלותם ושנות מאבקם לאמנציפציה ולתחייה לאומית, והוא מוצהר על ידי הוגי דעות כגון הפילוסוף הגרמני פרידריך ניטשה במאה ה-19, שנודע כמתנגד נחרץ ומובהק של האנטישמיות. החיבה אל היהדות והיהודים יכולה להשתקף בגילוי עניין ואהדה כלפי תנועות פוליטיות יהודיות, כמו הציונות, כלפי מדינת ישראל וברצון להכיר את השפות, התרבות וההיסטוריה היהודית. היא באה לידי ביטוי בעתות מצוקה כמו פרעות, עלילות דם, שואה, מלחמות מגן, על ידי התגייסות לטובת היהודים הנרדפים או הנאבקים על קיומם, בהגנת ערכי היהדות וספריה וכו'. בעתות שלום היא מיתרגמת גם בהתנדבות זרים במפעל הקיבוצי או במפעלי רווחה ואחרים בישראל, הזדהות עם תנועות אידאולוגיות יהודיות משמאל ומימין, התגייסות לניסיונות של תחיית התרבות היהודית במקומות בהן היא חוסלה (כמו בחצי האי האיברי או במדינות אירופאיות אחרות, לאחר השואה) או בהירשמות לקורסים בנושאים יהודיים כמו: יהדות, קבלה, עברית ושפות יהודיות. גישה פילושמית יכולה לנבוע מרקע אידאולוגי מגוון: דתי, מוסרי, הומניסטי, סוציאליסטי, רציונליסטי, גזעני, או רקע פסיכולוגי - של יחסים בינאישיים של היכרות עמוקה, חברות או אהבה עם יהודים.
מבין הפילושמים הבולטים ניתן למנות את סר וינסטון צ'רצ'יל שכתב:
יש אנשים שאוהבים את היהודים, ויש כאלו שלא. אך אף אדם חושב לא יכול להכחיש את העובדה שהם, ללא שאלה בכלל, הגזע האדיר והמדהים ביותר שהופיע בעולם.
המקור באנגלית
Some people like the Jews, and some do not. But no thoughtful man can deny the fact that they are, beyond any question, the most formidable and most remarkable race which has appeared in the world.
מבקר הספרות היהודי ארתור סנדאואר הציע כי הן בבסיס האנטישמיות והן בבסיסה של הפילושמיות ישנה עמדה יסודית (שאותה כינה "אַלוֹשמיות") הרואה ביהודים זרים ואחרים.
גם בנוגע לעמים ותרבויות אחרות, במידה כזאת או אחרת, קיימים מושגים המתייחסים לגישות עוינות או אוהדות של הזרים כלפיהם. דוגמה מובהקת קיימת אצל היוונים המדברים על זרים "פילוהלנים" ו"אנטיהלנים", חלוקה שבאה לידי ביטוי, בין השאר, בעת מאבק העם היווני בעד עצמאות במאה ה-19.
ראו גם

הבראיזם
ציונות נוצרית
הערות שוליים

↑  "פילו" או "פיליה" היא מילה ביוונית עתיקה שפירושה "אהבה".
↑  יש לציין גם יוצאים מן הכלל: לא כל מי שהחליט ללמוד על יהדות, קבלה, עברית או תרבות יהודית הוא בהכרח אוהד ישראל.יש לפעמים העושים זאת לצורך אפולוגטיקה של דתות או אידאולוגיות אחרות.
↑  https://www.jewishfairlawn.org/about-the-jews.html
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007541266505171  GND: 4174274-6  LCCN: sh85100834  NKC: ph335392 
ערך זה הוא קצרמרבנושא סוציולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ליעד אגמון

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  11 במרץ 1977 (בן 47) 
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  אוניברסיטת תל אביב 
 בן או בת זוג:  שי-לי שינדלר 
 
ליעד אגמון (נולד ב-11 במרץ 1977) הוא יזם, איש עסקים, משקיע, נואם ואיש היי-טק ישראלי. אגמון הוא המייסד של חברת הטכנולוגיה דיינמיק יילד, אשר מפתחת פלטפורמה שמסייעת למשווקים להגדיל את הכנסותיהם על ידי התאמה אוטומטית של תוכן אתר האינטרנט ללקוחות. החברה נמכרה בשנת 2019 למקדונלד'ס, באקזיט של כ-300 מיליון דולר.
ביוגרפיה

ליעד אגמון נולד בקליפורניה ארצות הברית לזוג הורים אקדמאים. בגיל 4 עלה לישראל עם הוריו. הם התגוררו ברמת אילן, בה גדל ולמד.
למד בקולג' בינלאומי באיטליה, השייך לרשת ה-United World Colleges.
אגמון שירת בצבא בחיל המודיעין. בוגר תואר ראשון באוניברסיטת תל אביב במסלול ללימודי קולנוע ומדעי המחשב בהצטיינות. בזמן לימודיו השתלב בתעשיית הקולנוע, ועבד כעוזר במאי ראשון בסרטו המצליח של אבי נשר "סוף העולם שמאלה".
כשסיים את לימודיו, הקים אגמון את חברת הסטארטאפ הראשונה שלו "Onigma" (אנ') בדצמבר 2004 יחד עם ישי גרין ואמיר שדה. החברה גייסה כ-3 מיליון דולר ממשקיעים פרטיים וקרנות השקעה ביניהן Proxima ventures ו-On Demand Partners.
החברה נמכרה באוקטובר 2006 לענקית אבטחת המידע "מקאפי" בסכום של כ-20 מיליון דולר.
לאחר מכירת החברה, בשנת 2007 הקים את חברת הסטארטאפ השנייה שלו "Delver" (אנ') יחד עם אביטל יכין ושגיא דבידוביץ'.
החברה גייסה השקעה מקרן Carmel ventures ונמכרה בשנת 2009 לענקית הקמעונאות "Sears Holdings". בעקבות הרכישה, הקימה Sears מרכז פיתוח בישראל שהתבסס על צוות העובדים של "דלבר", וליעד עבר לעבוד במטה החברה בשיקגו, שם שימש בתפקיד סגן נשיא לשירותים חדשים ודירקטור בחטיבות מוצרי האלקטרוניקה והאאוטלטים של החברה.
כשחזר לישראל, אגמון הצטרף לקרן ההשקעות Bessemer, ועבד בה כיזם הבית אשר חיפש אחר חברות סטארטאפ ישראליות מעניינות להשקעה עבור הקרן.
בין לבין החל ליעד ללמד קורס יזמות בתוכנית "זל", תוכנית היזמים של המרכז הבין תחומי. בנוסף, ליעד מלמד מאז ועד היום בתואר השני במנהל עסקים של אוניברסיטת ת"א קורס יזמות עסקית.
בשנת 2012 הקים אגמון את חברת הסטארטאפ השלישית שלו "Dynamic Yield" יחד עם עמרי מנדלביץ', אשר גייסה הון ראשוני מקרנות ההון סיכון Innovation Endeavors של אריק שמידט, Bessemer, Marker, מה- New York Times ומגופי השקעה נוספים. במרץ 2019 פורסם כי החברה נמכרה למקדונלד'ס ומוערכת כ-300 מיליון דולר.
חיים אישיים

אגמון מתגורר בתל אביב. נשוי למנחת הטלוויזיה שי-לי שינדלר ולהם שלושה ילדים.
אולפני הוליווד של דיסני

| --- | --- |
 סמל הפארק
כוחות הסער הקיסריים תהלוכה לידי כובע שוליית הקוסם המהווה את סימלו של הפארק במהלך סופי השבוע המציינות את מלחמת הכוכבים
כוחות הסער הקיסריים תהלוכה לידי כובע שוליית הקוסם המהווה את סימלו של הפארק במהלך סופי השבוע המציינות את מלחמת הכוכבים
 מיקום:  דיסניוורלד, פלורידה, ארצות הברית
 תאריך פתיחה:  1 במאי 1989
 אתר נופש:  דיסניוורלד
 תמה:  הוליווד, הפקת סרטים והפקת תוכניות טלוויזיה
 שטח הפארק:  546,000 מטר רבוע
 מפעיל:  חברת וולט דיסני
 אתרי מפעיל נוספים:  וולט דיסני
 קואורדינטות:  28°21′30″N 81°33′32″W﻿ / ﻿28.358333°N 81.558889°W﻿ / 28.358333; -81.558889
 אתר רשמי
  (למפת אורלנדו מוגדלת) אולפני הוליווד של דיסני(למפת אורלנדו רגילה) אולפני הוליווד של דיסני
 
אולפני הוליווד של דיסני (באנגלית: Disney's Hollywood Studios) הוא אחד מפארקי השעשועים המצויים באתר הנופש דיסניוורלד, הממוקם באורלנדו, פלורידה שבארצות הברית.
הפארק נפתח ב-1 במאי 1989 בשם אולפני דיסני - אם ג'י אם (Disney-MGM Studios) ושטחו 546,000 מ"ר.
הפארק אמנם לא היה בבעלות חברת מטרו גולדווין מאייר - היא אם ג'י אם, אבל על פי הסכם עם חברת וולט דיסני לחברת דיסני הייתה הרשאה להשתמש בשם המסחרי של אם ג'י אם ובדמויות מהסרטים שלה בפארק.
ב-9 באוגוסט 2007 הודיעה נשיאת חברת וולט דיסני, מג קרופטון על שינוי שמו של הפארק (שינוי שחל מ-7 בינואר 2008) וזאת לאור גידולו של הפארק לתחומים אחרים ובהם תחום המוזיקה, הטלוויזיה והתיאטרון. מתקן הסרטים הגדול שפארק ימשיך להתבסס על דמויות מסרטי חברת אם ג'י אם.
מבנה הפארק

הפארק מורכב מחמישה אזורים שונים:
מבנה הפארק > שדרות הוליווד

שדרות הוליווד הוא רחוב קניות הנמצא בפתחו של הפארק. בקצהו נמצאת אטרקציה המתארת את הסרטים השונים של אולפני אם ג'י אם.
מקביל לרחוב הראשי של ארצות הברית בממלכת הקסם. באזור זה נמצאת האטרקציה רכבת הבריחה של מיקי ומיני.
מבנה הפארק > רחוב ניו יורק

תפאורת סרטים קבועה המדמה רחוב בעיר ניו יורק.
באזור זה נמצאות האטרקציות:
מופע אינדיאנה ג'ונס - מופע חי בהשתתפות כפילים העושים פעלולים מסוכנים כמו אלו המופיעים בסרטי אינדיאנה ג'ונס.
סטאר טורס - "סיורים בחלל"
הסרט התלת־ממדי של ג'ים הנסון - החבובות בתלת מימד.
מבנה הפארק > שדרות מיקי

סיור באולפנים.
מבנה הפארק > חצר ההנפשה

מופע עם דמויות הסרט בת הים הקטנה
מופע המסביר כיצד נעשים סרטי הנפשה (אנימציה).
מבנה הפארק > שדרות סנסט

מופע עם דמויות הסרט היפה והחיה.
מגדל האימה של גבול הדימדומים
פנטסמיק! - מופע זיקוקים לילי.
רכבת הרוק 'נ' רול (Rock 'n' Roller Coaster) - רכבת הרים מקורה וחשוכה בכיכובם של להקת אירוסמית' עם 3 לולאות ומהירות שיגור גבוהה במיוחד.
מודל בגודל טבעי של אודיטוריום פאן-פסיפיק
הפקות סרטים

בבסיס הרעיון של הקמת פארק זה, היה הקמתו של פארק שעשועים המשלב בתוכו אולפן סרטים וטלוויזיה פעיל. במסגרת האולפנים הופקו הסרטים מולאן, לילו וסטיץ', ואחי הדוב, וכן סדרות טלוויזיה רבות. בהמשך, בשל קיצוצים תקציביים הוחלט על העברת האולפנים לברבנק, קליפורניה, ועל העברת הפקות הרדיו לדאלאס, טקסס.
בשנת 1992 הגישה חברת מטרו גולדן מאייר תביעה נגד חברת וולט דיסני בטענה שחברת דיסני הפרה את ההסכם משנת 1985 המחייב שבפארק יופקו סרטים וסדרות. דיסני הגישה תביעה שכנגד, ובה טענה שאם ג'י אם הפרה את ההסכם עם דיסני לבלעדיות על שם החברה בפארקי שעשועים בכך שהוקם מלון אם ג'י אם בלאס וגאס, נבדה. בית המשפט פסק לטובת דיסני ואסר על המלון בלאס וגאס להפעיל מתקני פארק שעשועים.
פרטים נוספים

בכל שנה נערכים בפארק אירועי מלחמת הכוכבים בהם במשך חמישה סופי שבוע בתחילת הקיץ נערכות תהלוכות מיוחדות בנושא זה.
הממלכה הוויזיגותית

| --- | --- |


 ממשל
 משטר:  מונרכיה
 ראש המדינה:  מלך
 שפה נפוצה:  לטינית וולגרית   גותית (דוברה בקרב האליטה)
 עיר בירה:  טולוז (418-526)   נרבון (526-531)   ברצלונה (531-542)   טולדו (542-725)
 גאוגרפיה
 יבשת:  אירופה
 היסטוריה
 הקמה:   
 תאריך הקמה:  418
 פירוק:   
 תאריך פירוק:  725
 ישות קודמת:  האימפריה הרומית המערבית   ממלכת סואבי
 ישות יורשת:  בית אומיה   ממלכת אסטוריאס   האימפריה הפרנקית
 שטח בעבר:  600,000 קמ"ר
 דמוגרפיה
 דת:  פגאניזם גרמאני   אריאניות
 
הממלכה הוויזיגותית הייתה ממלכה אשר השתרעה על השטח שמהווה כיום את דרום-מערב צרפת ואת חצי האי האיברי, החל מהמאה החמישית ועד המאה השמינית לספירה. הממלכה הוויזיגותית היא אחת מהממלכות אשר ירשו את שטחי האימפריה הרומית המערבית, והוקמה תחילה על שטחי אקיטן בידי המלך ואליה, ובהמשך התפשטה לכל שטחי חצי האי האיברי. הממלכה שמרה על עצמאותה מהאימפריה הביזנטית, אשר ניסיונותיה להחיל שלטון רומי מחודש בחצי האי האיברי היה חלקי בלבד וקצר-ימים.
בתחילת המאה השישית, שטחיה של הממלכה בגאליה נכבשו על ידי הפרנקים, מלבד רצועת חוף דקה בדרום מזרח צרפת המודרנית, אשר כונתה ספטימניה. לעומת גאליה, שליטתה של הממלכה בשטחי חצי האי האיברי הובטחה עד לסוף המאה, באמצעות הכנעתם של הבסקים ושל הסואבים. ההבדלה האתנית בין הילידים ההיספנים-רומנים לבין הוויזיגותים נעלמה כמעט לחלוטין בתקופה זו, במיוחד לאחר המרתם של הוויזיגותים לנצרות קתולית ב-589. הקוד הוויזיגותי, אשר כתיבתו הושלמה ב-654, ביטל את המסורת הישנה של הבדלה חוקתית בין הרומאים לבין הוויזיגותים, ובשנים מאוחרות יותר היווה בסיס למערכת החוק בספרד.
רוב שטחי הממלכה הוויזיגותית נכבשו בסופו של דבר בידי הכוחות המוסלמים אשר הגיעו לחצי האי האיברי מצפון אפריקה ב-711, כאשר רק החלקים הצפוניים ביותר של ספרד נותרו בידיים נוצריות. שטחים אלו הפכו מאוחר יותר לממלכת אסטוריאס הנוצרית, אשר אותה הקימו, ככל הנראה, נוצרים בעלי שורשים ויזיגותיים.
נדודי הוויזיגותים 376 - 418.
ספרד לפני נפילת האימפריה הרומית - כיבושיו של תיאודוריך השני.
ממלכת הפוידרטוס

בשנת 382 חתם הקיסר תיאודוסיוס הראשון על הסכם פוֹידֶרָטוּס עם הוויזיגותים, שבמסגרתו הם יושבו על אדמה אימפריאלית בגאליה אקוויטניה ושמשו כמגן מפני פלישות מהצפון, אולם זמן קצר לאחר מותו של הקיסר. השליט הוויזיגותי אלאריק הראשון וצבאו פלשו לאיטליה, וב-24 באוגוסט 410 הם כבשו את רומא. הזעזוע בעולם הרומאי היה מוחלט. הירונימוס אפיסטולה כותב: "שמועה נוראה באה בפאתי מערב...נכבשה העיר אשר כבשה את העולם כולו...". ביזת העיר נמשכה במשך 3 ימים, ובמהלכה הם גם שבו את הנסיכה גאלא פלקידיה, אחותו למחצה של הקיסר הונוריוס. משם המשיכו הכוחות דרומה במטרה לפלוש לאפריקה אך סערה עזה בים הרסה את מרבית האניות ואלאריק מת זמן קצר לאחר מכן. עם מותו, החלו הוויזיגותים לנטוש את איטליה.
יורשו של אלריק, המלך אטהאולף (415–410) (Athaulp) הסיג כליל את כוחותיו מאיטליה, והתקדם לעבר גאליה, את גאלא פלקידיה הוא לקח עמו לגאליה. ב-413 כבשו הוויזיגותים את נרבון (בירת הפרובינציה ספטומניה) ואת טולוז. בשנת 414 אטהאולף נשא את פלקידיה לאשה כנראה כדי להדק את קשריו עם השלטון הרומי. אטהאולף נפצע ונהרג על ידי מתנקש בשם זיגריק.
יורשו ואליה מצא את עצמו מול שתי בעיות קשות: האחת, הוויזיגותים התקשו למצוא לעצמם מקום בספרד, כיוון שרוב חלקי הארץ האחרים, לבד מהיספניה טארקוננסיס, כבר יושבו בשבטים גרמאניים. השנייה, העובדה שהרומים חסמו את כל נמלי היציאה מספרד, כך שלואליה לא הייתה אפשרות לספק מזון לאנשיו הרעבים. לשם פתרון בעיות אלו הציע ואליה בשנת 415 לכרות הסכם שלום עם הרומאים. קונסטנטיוס, (לימים הקיסר קונסטנטינוס השלישי), שהיה מגיסטר מיליטום והאיש החזק ברומא, חתם על הסכם זה. במסגרתו, הועברה גאלא פלקידיה לידי הרומים, בעיקר משום שקונסטנטיוס היה מעוניין בנסיכה היפה. בתמורה, הוויזיגותים זכו באפשרות לכינון ממלכת פוידרטוס בתוך גבולות האימפריה, ולאספקת תבואה לצבאם.
בתחילת שנת 416 נתן הקיסר הונוריוס לוויזיגותים שטחי התיישבות באקיטן, וב אקוויטניה סקונדה  (דרום מזרח ספרד), והם קבעו את בירתם בטולוז. מנקודת מבט רומית זה היה הפתרון הטוב ביותר למנוע מהוויזיגותים את התקפות הגזל והשוד שנהלו במשך שנים נגד הפרובינקיות הרומיות. בתחילה הוויזיגותים לא קבלו שטחי קרקע נרחבים באזור, אבל הפיצוי היה שהגאליים המקומיים היו צריכים לשלם את מסיהם לוויזיגותים במקום לממשלה הרומאית.
במסגרת מילוי חלקו בהסכם זה, ואליה הכה בשבט הסילינג של הונדלים ששלט בבאיטיקה בדרום ספרד ושלח את מלכם פרדבאל כמנחה לקיסר הונוריוס. האלאנים הוכנעו גם הם על ידי ואליה ולמעשה הושמדו כמעט לחלוטין. כתוצאה מכך, הוויזיגותים ובירתם טולוז, היו דה פקטו עצמאים.
תחת שלטונו של תאודריך הראשון (418–451), הוויזיגותים תקפו את ארל, אבל נבלמו בשנת 438 על ידי פלויוס אאטיוס כשהוא השתמש למטרה זו בשכירי חרב הונים. אולם בשנת 451, ההונים פלשו לגאליה, ותאודוריך שתף אז פעולה עם פלויוס אאטיוס כנגד אטילה ההוני, בקרב במישורים הקאטלונים. אטילה נסוג, אולם תאודוריך נהרג בקרב.
יורשו, תיאודוריך השני הגיע לכס המלוכה לאחר שרצח את אחיו הבכור. הוא הביס את מלך הסואבים בשנת 456 ליד נהר אורביגו (Orbigo). וכבש את מלכותו תוך רצח אכזרי של התושבים, וביזת בראגה (בצפון-מערבה של פורטוגל). כמו כן הוא כבש את חבלי לוסיטניה והיספניה בייטיקה. תאודוריך השני נרצח על ידי אחיו הצעיר אאורק בשנת 466.
ממלכת טולוז

תחת שלטונו של המלך אוריק (466-484) החלו הוויזיגותים להתפשט בשטחי צרפת ולחזק את נוכחותם בספרד. אוריק נהל מספר קרבות עם הסואבים שהמשיכו להחזיק בלוסיטניה. בשנת 469 אוריק, השתלט על מרידה, וכבש חלק גדול של הממלכה הסואבית. בשנת 472 התקיף אוריק שטחים של האימפריה הרומית המערבית וכבש את היספניה טארקוננסיס, המצודה האחרונה של הרומים בספרד. בשנת 476 הוא הרחיב את שלטונו עד לנהרות הרון והלואר וכך שלט על מרבית שטחה של גאליה. אוריק כבש גם את ערי המפתח הרומיות ארל ומרסיי. צבאו הגדול היה מורכב בנוסף לאנשיו גם מלוחמים גאלו-רומיים, ובין מפקדי צבאו והמושלים מטעמו היו גם אנשי האריסטוקרטיה ההיספנו-רומית.
הקיסר יוליוס נפוס, הכיר רשמית בשטחי הכיבוש כחלק מהממלכה הוויזיגותית וחתם עם אוריק על הסכם המעניק לו את האדמות ממערב לנהרות הלואר והרון. בתמורה היה צבא הוויזיגותים בפרובנס (כולל ארל ומרסי), תחת מרותו של הקיסר נפוס. האדמות בספרד נשארו דה-פקטו תחת שלטון וויזיגותי.
לאחר שאודואקר הדיח את השליט הרומי האחרון של האימפריה המערבית רומולוס אוגוסטולוס, אוריק חזר והשתלט על חלקי פרובנס שהיו בשליטה רומית. אודואקר הכיר רשמית בשטחים אלו כחלק מהממלכה הוויזיגותית, וחתם עמו על חוזה שמאשר זאת.
עד שנת 500, הממלכה הוויזיגותית, שנקראה גם "ממלכת טולוז" על שם עיר הבירה, שלטה על גאליה נארבוננסיס וגאליה אקוויטניה וכן על רוב שטחה של ספרד למעט השטח של הממלכה הסואבית בגליסיה ושטחים מצומצמים בצפון, שהיו תחת שליטתם של שבטים ספרדים, הבסקים  והקנטברים.
עם מותו של אוריק בשנת 484, בנו המלך אלאריק השני (484-507) ירש את מקומו. אלאריק הכריז על מערכת חוקים חדשה שנקראה "הבריביאריום  של אלריך(אנ')" (ידועה גם בשם lex romana visigothorum) יצירת ספר חוקים החלה עוד בתקופת אביו המלך אוריק, ונחתמה בשנת 506 בשמו של אוריק על ידי בנו אלאריק השני. הספר נערך במתכונת הקודקס של תיאודוסיוס והוא שיקף את נורמות החוק הרומי. בתחילה היה החוק אישי ולא טריטוריאלי, והוא השפיע הן על הרומאים והן על הוויזיגותים, אף כי ייתכן שלא היה מכוון לשתי הקבוצות באופן שווה. הממלכה הוויזיגותית ניסתה ללכת בעקבות הקיסרות הרומית במעורבות הרבה שהפגינו השליטים בגיבוש המערכת החוקית, כמו למשל בנטילת יוזמות בבניה ציבורית. בכך ניסה השלטון הוויזיגותי להעביר לתושבים את המסר כי הם ממשיכי המסורת הרומאית. גיליון קלף מקורי של כתב יד זה נמצא כיום ב-Bibliothèque Nationale שבפריז (Latin coll, No. 12161)
בשנת 507 פתחו הפרנקים תחת שלטונו של המלך כלוביס הראשון, בסדרה של קרבות עם הוויזיגותים, וכבשו את גאליה הצפונית. תקופה קצרה לאחר תחילת המלחמה בפרנקים, נאלץ אלאריק להפנות את כוחותיו להיספניה טארכונסיס, כדי לדכא מרד שפרץ במקום. סיבות המרד היו כנראה מורת רוב תושבי המקום מגל המהגרים הוויזיגותים שברחו מאזור הקרבות בגאליה לתוך שטחם. במהלך שנת 507 תקפו הפרנקים פעם נוספת בשיתוף פעולה עם הבורגונדים. בקרב ווגלדנסיס (ווּאלה של היום), שליד פואטייה, נהרג אלאריק השני והכוחות הפרנקים בזזו את העיר טולוז. בשנת 508 הוויזיגותים איבדו את רוב השטחים בגאליה פרט לאזור ספטימניה (בדרום צרפת של ימינו).
הממלכה האריאנית בספרד

אחרי מותו של המלך אלריך בחרו הוויזיגותים למלך את בנו הבלתי חוקי גסאלך. הוא אשר עמד בראש הצבא, בשנת 511, במלחמה שבין הוויזיגותים לבורגונדים. לאחר תבוסת הוויזיגותים ונפילת נרבון, נסוג גסאליך לברצלונה ושם הודח על ידי תיאודוריך הגדול מלך האוסטרוגותים. גסאליך יצא לגלות ל קרתגו. בסוף שנת 511 הוא חזר לספרד בניסיון לחזור לשלטון. בשנת 513 הוא הובס על ידי Ibba, אחד ממפקדי צבאו של תיאודוריך. גסאליך נתפס בעת ניסיון בריחה והוצא להורג על גדות הדנובה.
עד למותו של תיאודוריך בשנת 526, הייתה ממלכת הוויזיגותים סוזרנית תחת שלטון האוסטרוגותים. המלך תיאודוריך הושיב בראש הממלכה את אמאלריך נכדו, אולם בהיות הלה קטין, שלט מטעמו עוצר, אציל אוסטרוגותי בשם תיאודיס. כך היה תיאודוריך החל משנת 507, מלך האוסטרוגותים וגם הוויזיגותים גם יחד, עד מותו בשנת 526. רק לאחר מותו של תיאודוריך השיג אמאלריך שליטה מלאה בממלכתו. אולם, שלטונו לא ארך זמן רב ובשנת 531 הוא הובס על ידי מלך הפרנקים כילדברט הראשון ונרצח בברצלונה בנסותו להימלט דרך הים, כנראה לאיטליה. את מקומו ירש תיאודיס שהיה קודם לכן העוצר מטעם תיאודוריך. תיאודיס נשא אישה עשירה בת המקום והיה בעל עמדה מלכותית למחצה עוד בימיו כעוצר. תיאודיס הרחיב את גבולות הממלכה כלפי הדרום. על פי גרגוריוס מטור  הדף תיאודיס התקפה של הפרנקים ונחל ניצחון ראשון לוויזיגותים. חייליו כבשו חלק מספרד וחזרו עם שלל רב. למרות היותו נוצרי אריאני היה תיאודיס סובלני כלפי הקתולים בממלכתו והרשה את פעילותם הדתית של הבישופים הקתוליים בטולדו. תיאודיס נרצח בארמונו על ידי אדם שהתחזה למשוגע במטרה להתקרב אל השליט ולהנחית עליו את מכת המוות.
בשנים 548 עד 554 שלטו המלכים תיאודיגיסל ואחריו אגילה. בימיו של האחרון סבלה הממלכה ממלחמת אזרחים. המרד הראשון פרץ בקורדובה כנראה על רקע סכסוכים בין הנוצרים האריאנים לקתולים. לאחריו פרצו התקוממויות בקנטבריה  ואזורים נוספים. שליטי האימפריה הביזנטית ניצלו אי שקט זה וסיפחו לממלכתם חלק קטן לאורך החוף הדרומי של היספניה. את כסאו של אגילה ירש מתנגדו אטאנאגילד (Athanagild) אולם גם הוא לא הצליח להדוף את הביזנטים מהחוף הדרומי ונאלץ לקבל את הסוזרניות של האימפריה.
המלך הבא Liuvigild היה מצביא צבאי יעיל וגבש את כוחם של הוויזיגותים בספרד. הוא נהל מלחמה כנגד האימפריה הביזנטית בדרום. בשנת 570 הוא החזיר את קורדובה לחיק הממלכה לאחר שעיר זו מרדה בשנית. בנוסף הוא לחם בצפון נגד הסואבים ומדינות קטנות עצמאיות אחרות, כולל הבסקים והקנטבריים, והצליח להשיג שביתת נשק בגבול עמם, אולם לא שלטון מלא. כאשר החלה כנגדו תסיסה של האצילים בספרד, הוא החליט לצרף לשלטון את בנו הרמנגילד (Hermenegild), שהיה נשוי לאינגונד (אנ'), בתו של סיגיברט הראשון, מלך אוסטרזיה. בהשפעת אשתו המיר הרמנגילד את דתו האריאנית לקתולית. על רקע זה, הסתכסך הרמנגילד בשנת 579 עם אביו ומרד בו. אולם הוא נחל תבוסה בשנת 584 והוגלה בידי אביו לולנסיה ושם הוצא להורג. לאחר מותו הכריזה עליו הכנסייה הקתולית כעל קדוש.
בשנת 585 במהלך מלחמת אזרחים בממלכה הסואבית שהחלה לאחר מותו של המלך מירו, ניצל Liuvigild את המצב וכבש את הממלכה הסואבית ואחד את כל חצי האי האיברי, תחת שלטונו. Liuvigild כרת ברית ידידות עם הפרנקים באמצעות קשר נישואים, וברית שלום זו התקיימה במשך כל תקופת שלטונו. Liuvigild ייסד כמה ערים חדשות, כמו Reccopolis באזור גוודלחרה וויטוריה-גאסטייס. הוא היה המלך הברברי הראשון שיסד ערים חדשות.
הערות שוליים

↑  ראשיתה של אירופה יחידה 3: הברברים, יצחק חן עמ' 55 האוניברסיטה הפתוחה
↑  מתפללים, לוחמים ועמלים באירופה הלטינית במואות הי'-יב' חלק שני עמ' 406 עורכת עליזה ג'יניאו
↑  ראשיתה של אירופה יחידה 3 עמ' 56 יצחק חן האוניברסיטה הפתוחה
↑  Cameron, Ward; Perkins and Whitby. The Cambridge Ancient HIstory - Volume XIV. Late Antiquity: Empire and Successors, A.D. 425–600. p. 48
↑  Cambridge Ancient v. 14, p. 113.6
↑  David Abulafia et al. The New Cambridge Medieval History, Volume 1 c. 500 – c. 700, p. 165
↑  NC Medieval v. I, p. 167-171
↑  ראשיתה של אירופה יחידה 3 הברברים כתב יצחק חן עמ 57 האוניברסיטה הפתוחה
↑  Cambridge Ancient v. 14, p. 113-114
1 2 3  The Project Gutenberg EBook of Theodoric the Goth, by Thomas Hodgkin CHAPTER X
↑  Gregory of Tours, Decem Libri Historiarum, III.29; translated by Lewis Thorpe, History of the Franks (Harmondsworth: Penguin, 1974), pp. 186f
↑  Isidore of Seville, History of the Goths, chapter 43; translated by Donini and Ford, p. 21
↑  ST HERMENEGILD, MARTYR—586
↑  St. Hermengild
↑  MIRO
↑  Cambridge Ancient v. 14, p. 122-124
↑  John of Biclaro, Chronicle, 91. Translated in Kenneth Baxter Wolf, Conquerors and Chroniclers of Early Medieval Spain, second edition (Liverpool: University Press, 1990), p. 74
↑  Isidore of Seville, Historia de regibus Gothorum, Vandalorum et Suevorum, chapter 54. Translation by Guido Donini and Gordon B. Ford, Isidore of Seville's History of the Goths, Vandals, and Suevi, second revised edition (Leiden: E. J. Brill, 1970), p. 25
↑  Durant, Will. Age of Faith. New York: Simon and Schuster. 1972
↑  Notably Bernard S. Bachrach, in Early Medieval Jewish Policy in Western Europe (University of Minnesota Press) 1977; see also Bacharach, "A Reassessment of Visigothic Jewish Policy, 589-711", The American Historical Review 78.1 (February 1973), pp. 11-34.
↑  Solomon Katz, The Jews in the Visigothic and Frankish Kingdoms of Gaul and Spain (Harvard University Press) 1937 gives the broad background
↑  Bacharach, "A Reassessment", p. 15
↑  NC Medieval v. I, p. 346-350.
↑  Visigothic Code - Forum Iudicum. 1908 English Translation of Full Text by Samuel Parsons Scott
↑  NC Medieval v. I, p. 356-360. Egica
↑  CAAD AND HISTORICAL BUILDINGS : THE IMPORTANCE OF THE SIMULATION OF THE HISTORICAL PROCESS
↑  Thompson, E. A. The Goths in Spain. Clarendon Press: Oxford, 1969.
↑  Murphy, Julian of Toledo, 13
↑  NC Medieval v. I, p. 360-369
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb41289459j (data)  GND: 4079225-0  VIAF: 240809212   WorldCat (עם VIAF): 240809212 
איור:המלך אוריק. Biblioteca Nacional de España מדריד
המלך כלוביס הורג את המלך אלאריק השני.
הממלכה הוויזיגותית עם מותו של המלך Liuvigild בשנת 586 בצירוף תאריכי הכיבוש.
מטבע זהב בערך 580–583, תקופת שלטונו של המלך Liuvigild
הממלכה הוויזיגותית הקתולית לפני הכיבוש המוסלמי (בערך שנת 700)
רות דייכס

| --- | --- |

רותי דייכס בשנת 2012
 לידה:  מינכן, גרמניה
 מדינה:  ישראל 
 עיסוק:  במאית, מורה למשחק
 יצירות בולטות:  אוף ברודוויי, כל ילדיי
 פרסים והוקרה:  השפיעה על: נטע שפיגלמן, קרן ברגר, עידו תדמור, אורנה בן דור, אלחי לויט, נתי קלוגר, דורון צברי, אסנת חכים ועוד
 http://www.ruthdytches.com
 
רות (רותי) דייכס (Dytches) היא במאית ישראלית ומורה למשחק מול מצלמה.