stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סילוויי
תוכן > ספר 1

ההקדמה לספר הראשון מקדישה אותו למשורר ל. ארונטיוס סטלה. המשורר מתאר את הסגנון האלתורי של יצירתו, הוא מקוה ששירתו מלוטשת מספיק ומספק תיאור קצר של השירים הבאים לאחר מכן עם הקשר יצירתם.
1.1 "פסל הפרש הגדול של דומיטיאנוס" (Ecus Maximus Domitiani Imp) - על הפסל שהוצב בפורום בשנת 91 לספירה.
1.2 "שיר חתונה לסטלה וויולנטילה" (Epithalamion in Stellam et Violentillam) - אחד השירים הארוכים באוסף, מתאר שיחה בין ונוס וקופידון, שבה הם מהללים את סטלה וויולנטילה ואהבתם. המשורר מתאר את החתונה, שבה האלים ובני האדם מתערבבים.
1.3 "הווילה הטיבורטינית של מניליוס וופיסקוס" (Villa Tiburtina Manili Vopisci) - תיאור הווילה, שבח לנוף בטיבולי, תיאור אוסף האמנות של וופיסקוס, ושבח לאוטיום (אנ').
1.4 "לרוטיליוס גליקוס על החלמתו" (Soteria Rutili Gallici) - תיאור דאגת הסנאט לגליקוס כשהיה חולה, ואפולו משבח את הקריירה הצבאית שלו ומחפש מרפא.
1.5 "המרחצאות של קלאודיוס אטרוסקוס" (Balneum Claudi Etrusci) - המשורר מזמן את המוזות ונימפות המים כפטרוניות הבניין ומתאר את המרחצאות.
1.6 "ראש חודש דצמבר" (Kalendae Decembres) - השיר מתאר את נוכחותו של סטאטיוס במשתה סאטורנליה שנערך על ידי דומיטיאנוס; הוא מתאר את הארוחה, את האורחים, את החברה הנשית ואת נדבנותו של הקיסר.
תוכן > ספר 2

ההקדמה מקדישה את הספר לאטדיוס מליור ונותנת תקציר של השירים שבו, המתמקדים באובדן.
2.1 "גלאוקיאס, הנער החביב על מליור" (Glaucias Atedi Melioris Delicatus) - שיר ארוך של נחמה על אבדנו של מאהבו של מליור, גלאוקיאס. המשורר הבוכה מתאר את הלוויה ומספר על לידתו של גלאוקיאס, גידולו ומותו. חברו המת של מליור, בלאיסוס, מוביל את הנער לשדות אליסיום.
2.2 "הווילה הסורנטינית של פוליוס פליקס" (Villa Surrentina Polli Feclicis) - תיאור וילה בסורנטיום, שנתחבר לאחר פסטיבל. תיאור הנוף, אוסף האמנות של פוליוס, ושבח לוילה כהתרחקות מחיי העיר, הקריירה הפוליטת של פוליוס ואשתו.
2.3 "העץ של אטדיוס מליור" (Arbor Atedi Melioris) - נכתב כמתנת יום הולדת. המשורר מספר על חיפושו של פאן אחר נימפה והקדשת העץ כיד זיכרון לתשוקתו.
2.4 "התוכי של אותו אדם (מליור)" (Psittacus Eiusdem) - שיר הלל לתוכי ותיאור מותו ולווייתו.
2.5 "האריה המאולף" (Leo Mansuetus) - לאריה מאולף שנהרג בזירה.
2.6 "ניחומים לפלאביוס אורסוס על מותו של עבדו החביב עליו" (Consolatio ad Flavium Ursum de Amissione Pueri Delicati) - שיר הלל לרוחו העצמאית של הנער ומראהו, ותיאור הלוויה המפוארת עם הביטחון במקומו באליסיום.
2.7 "לפולה, שיר תהילה לכבוד יום הולדתו של לוקאנוס" (Genethliacon Lucani ad Pollam) - המשורר מזמן את האלים ומתאר את השראת קאליופה על שירתו של לוקאנוס ונבואה על יצירותיו. מתואר מותו של לוקאנוס, ביקורת על נירון קיסר, ולוקאנוס מדומיין בעולם הבא.
תוכן > ספר 3

הספר השלישי מוקדש לפוליוס פליקס. סטאטיוס מדגיש את עזרתו ביצירת השירים בסילוויי. השירים עוסקים בנחמה ומסתיימים בדרישה מאשתו של סטאטיוס לעבור עמו לנאפולי.
3.1 "ההרקולס של פוליוס פליקס בסורנטו" (Hercules Surrentinus Polli Felicis) - שיר ארוך זה מתאר מקדש שנבנה על ידי פוליוס עבור הרקולס. השיר מתאר פיקניק בו השתתף עם פוליוס ואת הגשם השוטף שאילץ אותם למצוא מחסה במקדש רעוע להרקולס. הרקולס מראה עצמו לפוליוס ומטיל עליו לבנות עבורו מקדש שמתוכנן ונבנה בצייתנות. החלק האחרון כולל תפילה בקשר לפסטיבל במקדש.
3.2 "איחולי הצלחה למאיקיוס קלר" (Propempticon Maecio Celeri) - על שליחתו של קלר לנהל את אחת הפרובינציות. השיר מתחיל בתפילה לאלי הים להגן על הספינה, ואז מתאר את המסע לפרובינציה. השיר מסתיים במשאלת המשורר לחזרתו של קלר.
3.3 "ניחומים לקלאודיוס אטרוסקוס" (Consolatio ad Claudium Etruscum) - על מותו של אביו. השיר מתאר את אבלו של אטרוסקוס, את הקריירה של אביו, את שירותו לקיסרים קודמים כרואה חשבון, את אשתו אטרוסקה ואת שגשוגו. הוא מסתיים בהבטחה להקרבת מנחה לרוחו של האב ומעודד את אטרוסקוס.
3.4 "שיערו של פלאביוס אירינוס" (Capilli Flavi Earini) - מתאר את הקדשת שיערו וראי של אירינוס, סריסו האהוב של דומיטיאנוס, למקדש אסקלפיוס בפרגמון. כנער, ונוס ניבאה את שירותו לדומיטיאנוס והביאה אותו לרומא לאחר הניתוח שעבר כדי לעשות אותו סריס.
3.5 "לאשתו, קלאודיה" (Ad Uxorem Claudiam) - בשיר זה סטאטיוס דורש מאשתו לעבור עמו בחזרה לביתו בנאפולי. המשורר מהלל את נאמנותה לו ודן בתחזית הנישואין של בתם בדרום איטליה. השיר מסתיים בהלל לנאפולי ובביטחונו של המשורר שאשתו תתלוה אליו.
תוכן > ספר 4

הספר מוקדש בהקדמה למ. ויטוריוס מרקלוס. סטאטיוס כולל בו תגובה למבקרים של ספריו המוקדמים יותר, באומרו שהספר הרביעי כולל יותר שירים מהאחרים, כך שהם לא יחשבו שהביקורת שלהם החלישה את החלטתו לפרסם.
4.1 "הקונסולות ה-17 של אוגוסטוס גרמניקוס" (Septimus Decimus Consolatus Imp. Aug. Germanici) - השיר הפותח מנציח את הקונסולות ה-17 של דומיטיאנוס בשנת 95 לספירה. דומיטיאנוס מהולל כמשיב עידן הזהב, כמביא השמחה לסנאט, וכמנצח. השיר מסתיים בתפילה לחיים ארוכים.
4.2 "הודיה לקיסר דומיטיאנוס" (Eucharisticon ad Imp. Aug. Germ. Domitianum) - עבור הזמנה למשתה בארמונו. סטאטיוס משוה עצמו להומרוס וורגיליוס, מתאר את הארמון, ומתפלל לחיים ארוכים לקיסר.
4.3 "דרך דומיטיאנוס" (Via Domitiana) - סטאטיוס מהלל את הדרך, שנסללה בשנת 95 לספירה. מהוללים חוקי דומיטיאנוס ואישיותו. המשורר מתאר את תלאותיה של הנסיעה בעבר ואז את שיטת בניית הדרכים. הנהר וולטורנוס אומר שהוא סובל את היותו מגושר רק משום שזה במצוות דומיטיאנוס והמשורר מתאר את הגשר והקשת. המשורר מסיים בתפילה לחיים ארוכים לדומיטיאנוס.
4.4 "מכתב לויטוריוס מרקלוס" (Epistula ad Vitorium Marcellum) - המשורר מצווה על מכתבו להגיע אל מרקלוס ולשאול אותו מה שלומו והיכן הוא נופש מעסקי העיר. יש הלל לכישוריו הצבאיים, ניהולו והישגיו של מרקלוס. המשורר מסיים בהכרזה על הפרויקט החדש שלו, האכילאיס (Achilleid).
4.5 "שיר תהילה לירי לספטימיוס סוורוס" (Ode Lyrica ad Septimium Severum) - אחת משתי היצירות הליריות של סטאטיוס. המשורר מהלל את האביב ואת חייו הכפריים האיטלקיים, בזמן שהוא מהלל את עירו של סוורוס, לפטיס מגנה ואת רהיטותו.
4.6 "פסלון הרקולס של נוביוס וינדקס" (Hercules Epitrapezios Novi Vindicis) - וינדקס מראה למשורר את הפסל העתיק שלו של הרקולס מאת ליסיפוס. הוא מספר את ההיסטוריה של הפסל: הוא היה שייך לאלכסנדר, חניבעל וסולה. השיר מסתיים בהלל לאורח חייו השקט של וינדקס.
4.7 "שיר תהילה לירי לוויביוס מקסימוס" (Ode Lyrica ad Vibium Maximum) - היצירה הלירית השנייה מתחילה בהשוואה של המשורר לפינדארוס. הוא מבקש את חזרתו של ויביוס מדלמטיה מפני שבנו חולה ומבטא את תקוותו שהבן יחיה ללמוד מאביו לכתוב היסטוריות כמו טיטוס ליוויוס וגאיוס סאלוסטיוס קריספוס.
4.8 "שיר ברכה ליוליוס מנקראטס" (Gratulatio ad Iulium Menecraten) - השיר מברך את מנקראטס על הולדת בנו השלישי.
4.9 "משפטים מצחיקים בני אחת עשרה הברות לפלוטיוס גריפוס" (Hendecasyllabi Iocosi ad Plotium Grypum) המשורר מביע זלזול באיכות הגרועה של ספר הנאומים שנשלח אליו על ידי גריפוס לכבוד הסאטורנליה ושואל אותו אם לא יכול היה למצוא מתנה מתאימה יותר.
תוכן > ספר 5

הספר האחרון מוקדש לפלאביוס אבאסקאנטוס המהולל על אהבתו את אשתו פריסקילה.
5.1 "ניחומים על מות פריסקילה" (Epicedion in Priscillam Abascanti Uxorem) - השיר הארוך הזה מנחם אבאסקאנטיוס על מותה של אשתו. השיר מתחיל בשבח לאבאסקאנטיוס על מסירותו לה ומדגיש את היותו של המוות בלתי נמנע וממשיך להלל את פריסקילה על לידתה, מסירותה לבעלה ותגובתה לקידומו של בעלה. סטאטיוס מבקר את פורטונה ואת אינווידיה (אנ') על כך שהובילו אל מותה. היא מבקשת מבעלה להישאר נאמן לדומיטיאנוס ולא להתאבל עליה. השיר מסתיים בתיאור הקבר, הלוויה וכניסת פריסקילה אל אליסיום.
5.2 "שבחים לקריספינוס, בנו של וטיוס בולאנוס" (Laudes Crispini Vetti Bolani Fili) - השיר מהלל את מעלותיו של קריספינוס ואת זימונו לשירות בחוץ לארץ, כשהוא מתחיל בהלל לקריירה שלו וגידולו. המשורר מבקש ממנו לסלוח לאמו שנאשמה בניסיון להרעיל אותו ומשבח את מסירותו לחברו לצרה פוליטית. סטאטיוס תוהה איזו פרובינציה דומיטיאנוס יבחר עבור קריספינוס ומודה לו עבור נוכחותו בהקראות האכילאיס שלו. בסוף השיר, קריספינוס מזומן לשירות.
5.3 "קינה על אביו" (Epicedion in Patrem Suum) - שיר ארוך ואישי זה הוא קינה של סטאטיוס על אביו, שנכתבה שלושה חודשים לאחר מותו. אביו של סטאטיוס מדומיין כמביט על העולם מהשמיים ושמח באליסיום, בזמן שצערו של סטאטיוס מתגבר. המשורר מחליט שלא להקריב ציפורים ומשווה את אביו להומרוס. סטאטיוס מתאר את בקיאותו הפואטית של אביו ומתאר את שירתו הדתית. הוא מודה לאביו על שלימד אותו, סייע לו במהלך הקריירה שלו, מצא לו אשה והעניק לו השראה לכתוב. סטאטיוס מתפלל שהאלים יקבלו את אביו בנועם ושרוחו תמשיך להעניק לו השראה.
5.4 "שינה" (Somnus) - תפילה קצרה זו מודה לשינה ומבקשת הקלה מנדודי שינה.
5.5 "קינה על נערו" (Epicedion in Puerum Suum) - שיר אחרון זה הוא קינה על הנער העבד של סטאטיוס שאותו הוא טיפח. המשורר אומר שהוא לא יכול להמשיך לכתוב את האכילאיס שלו והוא מאשים בכעס את האלים על המוות.
תוכן > התייחסויות אל ארץ ישראל

כמשורר בתקופת הקיסרים הפלאביים, סטאטיוס אינו מזניח את הניצחון הפלאבי על יהודה במרד הגדול. הוא מתייחס אליו בדבריו על "הכבוד של ניצחון אדומי" (בספרות הלטינית השם "אדום" בא פעמים רבות במקום "יהודה") ועל "עפרה של סולימה ומטעי הדקלים השבויים של אדום". בשיר שנכתב לכבוד יציאתו של מאיקיוס קלר לשרת בלגיון בסוריה, סטאטיוס מזכיר את "הפלוגות של פלשתינה", מה שרומז על כך שקלר שירת ביהודה, בה הוצב אז הלגיון העשירי.
האוסף כולל גם התייחסויות לתוצרים המפורסמים של ארץ יהודה. בשיר על חגיגת ראש חודש דצמבר, בין המטעמים שחולקו השכם בבוקר על ידי דומיטיאנוס, היו גם "הפירות המפורסמים" של "המדרונות הפוריים של אדום", הלא הם התמרים של יהודה. גם במקום אחר הוא כותב על "כמה מתוק הוא המטע השופע של אדום". בשיר על מותו של הנער בביתו של מליור, סטאטיוס מזכיר את "העסיסים של פלשתינה", וככל הנראה מתייחס אל הבלסם של יריחו, שכנראה היה בין החומרים השונים ששימשו לשריפת גופת הנער. במקום אחר הוא שוב מתייחס אל הבלסם בדבריו על "תמציות פלשתינאיות ועבריות". זו היא ההופעה הראשונה של המילה "עברי" בספרות הלטינית ואחת הפעמים הראשונות שהיא מופיעה בספרות היוונית-רומית הפגנית בכלל.
השפעה

שירת הלל ושירת אירועים (אנ') לאחר סטאטיוס הייתה מושפעת מאוד מיצירתו. היא ניכרת במיוחד ביצירותיהם של קלאודיאנוס ונמסיאנוס (אנ'). בתקופת הרנסאנס, הסילוויי קיבלו פרשנות מודרנית, לראשונה על ידי דומיציו קלדריני (1469) וחשובה יותר על ידי פוליציאנו (אנ')‏ (1480), שהפך את האוסף לפופולרי בספרות המערבית וכתב עליו פרשנות נרחבת. הוא הראשון שקישר בין הסילוויי להערותיו של קווינטיליאנוס. הסילוויי שימשו מודל לרבים משיריו והוא פרסם אוסף "סילוויי" משלו. שירתו של פוליציאנו השפיעה על אחרים ויסדה את הנוהג לקרוא לכל אוסף של שירת אירועים בשם "סילוויי". לסוגה זו, הוסיף יוליוס קיסר סקאליגר (אנ') את הנוהג העתיק לקביעת סוגות-משנה, כמו אפיתלמיה ופרופמפטיקה. בהולנד ב-1600, הפכו הסילוויי להשפעה חשובה באוניברסיטת ליידן. המלומד הספרותי הוגו גרוטיוס חיבר בתחילת המאה ה-17 סילוויי מהללים המשתלבים מאוד עם שירתו של סטאטיוס והוציא מהדורה משלו עם פרשנות. ב-1685 חיבר ג'ון דריידן אוסף קבצים פואטיים בשם "הסילוויי".
תגובה ביקורתית לסילוויי

התגובות הביקורתיות לסילוויי היו שליליות לחלוטין בסוף המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20, כאשר יחסיו של סטאטיוס עם דומיטיאנוס וחצרו גרמו לחוסר אהדה כלפיו בקרב המבקרים והקוראים, אולם בתקופה האחרונה סטאטיוס זכה להערכה מחודשת.
תגובה ביקורתית לסילוויי > הסילוויי והקשרם

נוכחותו של דומיטיאנוס ממלאה את האוסף וסטאטיוס מנציח את מפעלי הבנייה, את האדמיניסטרציה ואת חוג אנשי החצר שלו. תוכן הסילוויי מוכתב בראש ובראשונה על ידי צורכיהם של הפטרונים של סטאטיוס ורבים מהנמענים באים מהמעמד העשיר של בעלי אדמות ופוליטיקאים. מחמאותיו של סטאטיוס לאנשי האליטה הללו נתפרשה על ידי חוקרים בשתי צורות: חלק מהם טוענים כי האוסף הוא חתרני מאוד ומבטא את דאגותיו של סטאטיוס לגבי הנטיות האוטוקראטיות של המעמד הגבוה הרומאי. אחרים טענו כי אין ביכולתנו לשפוט את אמות המידה של שירת ההלל הרומאית לפי הטעם המודרני ומעודדים קריאה של הסילוויי כקטעים נפרדים בפני עצמם המגיבים לנסיבות ספציפיות עם נקודות ההשקפה המיוחדות שלהן.
תגובה ביקורתית לסילוויי > סגנון

סגנונו של סטאטיוס תואר כמפורט מאוד וקושר עם חוג תרבותי יווני דו-לשוני ספציפי בנאפולי. דוגמאות מיתולוגיות, תופעות ותיאורים מפורטים, כולם מגבירים את ההלל שלו לחייהם ונכסיהם של פטרוניו. הוא משתמש גם בסוגים רגילים של חיבורים רטוריים, כפי שצוין על ידי מנאנדרוס רטור, כמו אפיתלמיום, פרופמפטיקון וגנתליאקון. שימושו לפעמים בדוברים מיתולוגיים, פורש באופן חתרני, כאמצעי להחמיא ללקוחות אבל גם לטשטש את אחריותו של המחבר על השבח הקיצוני שהדמויות מעניקות לו. חוקרים רבים ציינו את המתח בין תהליך היצירה המהיר של סטאטיוס והסגנון המלוטש של השירים והעירו על שימושו של המשורר בעריכת הספרים ובחירת המשקל המטרי כדי להעביר משמעויות דקות.
לקריאה נוספת

Menahem Stern, Greek and Latin Authors on Jews and Judaism, Jerusalem, 1976, Vol. I, LXXXIII. Statius, pp. 515-520
הערות שוליים

↑  Silvae, III, 3:138-142
↑  Silvae, V, 1:132-139
1 2 3  M. Stern, Greek and Latin Authors on Jews and Judaism, Vol. I, p. 515
↑  Silvae, III, 2:101-107
↑  M. Stern, Greek and Latin Authors on Jews and Judaism, Vol. I, p. 518
↑  Silvae, I, 6:9-16
↑  M. Stern, Greek and Latin Authors on Jews and Judaism, Vol. I, p. 516
↑  Silvae, III, 2:131-141
↑  Silvae, II, 1:157-162
↑  M. Stern, Greek and Latin Authors on Jews and Judaism, Vol. I, p. 517
↑  Silvae, V, 1:208-214
↑  M. Stern, Greek and Latin Authors on Jews and Judaism, Vol. I, p. 519
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007597329905171  PLWABN: 9810534426705606  BNE: XX2184544  BnF: cb12251260g (data)  GND: 4139525-6  LCCN: n84233209  NLA: 35777873  NLG: 93839  SUDOC: 027471535  VcBA: 492/11655  VIAF: 175683465   WorldCat (עם VIAF): 175683465 
פסל רומי של דומיטיאנוס במוזאון הוותיקן.
חתולים (שיר)

| --- | --- |

 סינגל בביצוע ג'ימבו ג'יי ורביד פלוטניק
 מתוך האלבום עובדי נמל
 יצא לאור:  2021
 סוגה:  היפ הופ ישראלי
 אורך:  3:36
 כתיבה:  ג'ימבו ג'יי ג'ימבו ג'יי וחנה גולדברג
 לחן:  ג'ימבו ג'יי ואוריה ויצטום
 הפקה:  רועי דורון
 עיבוד:  להקת ספא וג'ימבו ג'יי
"חתולים" הוא סינגל של הראפר הישראלי ג'ימבו ג'יי. הוא סינגל שלישי מתוך האלבום השלישי של ג'ימבו ג'יי ולהקת ספא, עובדי נמל בו הם מארחים את רביד פלוטניק. השיר יצא לאור בשנת 2021.
מיקומי שיא

|   ‏‏‏  המצעד השנתי 2021> מדינה |   ‏‏‏  המצעד השנתי 2021> מצעד |   ‏‏‏  המצעד השנתי 2021> מיקום שיא |   ‏‏‏  המצעד השנתי 2021>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ישראל | המצעד השנתי של כאן גימל | 21 |  |
|  ישראל | המצעד הרשמי של גלגלצ | 23 |  |
הערות שוליים

↑  ג'ימבו ג'יי ולהקת ספא מארחים את רביד פלוטניק - חתולים, באתר ‏מאקו‏, 3 בפברואר 2021
↑  חתולים: שיר חדש לרביד פלוטניק וג'ימבו ג'יי, באתר כיפה, ‏2021-02-02
↑  מפגש פסגה: צפו בשיר החדש של ג'ימבו ג'יי ורביד פלוטניק, באתר וואלה, 2 בפברואר 2021
↑  המצעד השבועי בגלגלצ, 01.04.2021, באתר glz.co.il
בן-הדד הראשון

| --- | --- |
 לידה:  דמשק
 אב:  Tabrimmon 
 צאצאים:  בן-הדד השני 
 עיסוק:  שליט 
 
בֶּן-הֲדַד בֶּן טַבְרִמֹּן בֶּן חֶזְיוֹן היה מלך ארם דמשק אשר שלט במחצית הראשונה של המאה ה-9 לפנה"ס בימי אסא מלך יהודה, ובעשא מלך ישראל. מלך בין השנים 865-885 לפנה"ס. אביו היה טברימון וסבו היה המלך חזיון. אחריו מלך בן-הדד השני.
בן הדד הוא חלק מרשימה בת 53 דמויות מקראיות, שאושרו במחקר מבחינה ארכאולוגית כדמויות היסטוריות.
במקרא

כאשר עלה בעשא וצר על יהודה הוציא המלך אסא כסף וזהב מאוצרות בית ה' ושלח לבן הדד, מלך ארם, בבקשה שיפר את בריתו עם בעשא וילחם בו, כדי להסיר את המצור מעל אסא. ובן הדד שלח את צבאו, שכבש שטחים גדולים בצפון ארץ ישראל, ואילץ את בעשא להסיר את לחצו מממלכת יהודה וכפי שמתואר בהרחבה בספר מלכים:
וּבִשְׁנַת עֶשְׂרִים לְיָרָבְעָם מֶלֶךְ יִשְׂרָאֵל מָלַךְ אָסָא מֶלֶךְ יְהוּדָה... וּמִלְחָמָה הָיְתָה בֵּין אָסָא וּבֵין בַּעְשָׁא מֶלֶךְ יִשְׂרָאֵל כָּל יְמֵיהֶם. וַיַּעַל בַּעְשָׁא מֶלֶךְ יִשְׂרָאֵל עַל יְהוּדָה וַיִּבֶן אֶת הָרָמָה לְבִלְתִּי תֵּת יֹצֵא וָבָא לְאָסָא מֶלֶךְ יְהוּדָה. וַיִּקַּח אָסָא אֶת כָּל הַכֶּסֶף וְהַזָּהָב הַנּוֹתָרִים בְּאוֹצְרוֹת בֵּית ה' וְאֶת אוֹצְרוֹת בֵּית מלך [הַמֶּלֶךְ] וַיִּתְּנֵם בְּיַד עֲבָדָיו וַיִּשְׁלָחֵם הַמֶּלֶךְ אָסָא אֶל בֶּן הֲדַד בֶּן טַבְרִמֹּן בֶּן חֶזְיוֹן מֶלֶךְ אֲרָם הַיֹּשֵׁב בְּדַמֶּשֶׂק לֵאמֹר. בְּרִית בֵּינִי וּבֵינֶךָ בֵּין אָבִי וּבֵין אָבִיךָ הִנֵּה שָׁלַחְתִּי לְךָ שֹׁחַד כֶּסֶף וְזָהָב לֵךְ הָפֵרָה אֶת בְּרִיתְךָ אֶת בַּעְשָׁא מֶלֶךְ יִשְׂרָאֵל וְיַעֲלֶה מֵעָלָי. וַיִּשְׁמַע בֶּן הֲדַד אֶל הַמֶּלֶךְ אָסָא וַיִּשְׁלַח אֶת שָׂרֵי הַחֲיָלִים אֲשֶׁר לוֹ עַל עָרֵי יִשְׂרָאֵל וַיַּךְ אֶת עִיּוֹן וְאֶת דָּן וְאֵת אָבֵל בֵּית מַעֲכָה וְאֵת כָּל כִּנְרוֹת עַל כָּל אֶרֶץ נַפְתָּלִי. וַיְהִי כִּשְׁמֹעַ בַּעְשָׁא וַיֶּחְדַּל מִבְּנוֹת אֶת הָרָמָה וַיֵּשֶׁב בְּתִרְצָה. וְהַמֶּלֶךְ אָסָא הִשְׁמִיעַ אֶת כָּל יְהוּדָה אֵין נָקִי וַיִּשְׂאוּ אֶת אַבְנֵי הָרָמָה וְאֶת עֵצֶיהָ אֲשֶׁר בָּנָה בַּעְשָׁא וַיִּבֶן בָּם הַמֶּלֶךְ אָסָא אֶת גֶּבַע בִּנְיָמִן וְאֶת הַמִּצְפָּה.
מצבתו

בן הדד הראשון הקים מצבה בסמוך לחלב. הכיתוב על המצבה על פי ויליאם פוקסוול אולברייט:
נצבא. זי. שם בר הדד בר טבר[מ]ן [ב]ר חזי[ן] מלך ארם למראה למלקרת. זי נזר לה ושמע לקלה 

בעברית: מצבה אשר שם בן הדד בן טברמן בן חזיון מלך ארם לאדוניו למלקרת, אשר נדר לו ושמע בקולו.
על פי המצבה אפשר להסיק שממלכת ארם השתרעה בזמנו עד הפרת. על פי ספר מלכים, ממלכת ארם דמשק הוקמה בסוף ימיו של שלמה על ידי שר מצובא ככתוב במקרא:
וַיָּקֶם אֱלֹהִים לוֹ שָׂטָן, אֶת-רְזוֹן בֶּן-אֶלְיָדָע:  אֲשֶׁר בָּרַח, מֵאֵת הֲדַדְעֶזֶר מֶלֶךְ-צוֹבָה--אֲדֹנָיו. וַיִּקְבֹּץ עָלָיו, אֲנָשִׁים, וַיְהִי שַׂר-גְּדוּד, בַּהֲרֹג דָּוִד אֹתָם; וַיֵּלְכוּ דַמֶּשֶׂק וַיֵּשְׁבוּ בָהּ, וַיִּמְלְכוּ בְּדַמָּשֶׂק. וַיְהִי שָׂטָן לְיִשְׂרָאֵל כָּל יְמֵי שְׁלֹמֹה וְאֶת הָרָעָה אֲשֶׁר הֲדָד וַיָּקָץ בְּיִשְׂרָאֵל וַיִּמְלֹךְ עַל אֲרָם.
ומכאן ניתן להניח שהיא כללה גם את ממלכת צובה.
הערות שוליים

↑  טברימון באתר אנציקלופדיה יהודית
↑  Purdue researcher verifies the existence of 53 people mentioned in the Hebrew Bible, בעקבות מחקר שנערך באוניברסיטת פורדו, אינדיאנה, ארצות הברית
↑  רשימת הדמויות מופיעה בסוף מאמר זה
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: טברימון | מלך ארם דמשק | הבא: בן-הדד השני |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007319134305171  VIAF: 206149366488285602593   WorldCat (עם VIAF): 206149366488285602593
אלכסנדר אבוש

אלכסנדר אָבּוּש (בגרמנית: Alexander Abusch;‏ 12 בפברואר 1902, קרקוב, גליציה, האימפריה האוסטרו-הונגרית – 27 בינואר 1982, ברלין המזרחית, גרמניה המזרחית) היה עיתונאי, סופר ופוליטיקאי יהודי-גרמני.
קורות חיים

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
אבוש נולד בשנת 1902 בקרקוב שבגליציה שתחת שליטת האימפריה האוסטרו-הונגרית (כיום בפולין) למשפחה יהודית. התחנך בבית ספר עממי ובבית ספר מקצועי למסחר בנירנברג שבגרמניה, והשלים את לימודיו ב-1919. החל מ-1916 היה חבר בתנועת "הנוער הסוציאליסטי החופשי" (Freie sozialistische Jugend). בשנת 1918 הצטרף למפלגה הקומוניסטית של גרמניה (KPD).
ב-1933, לאחר עליית הנאצים לשלטון בגרמניה, נמלט לצרפת. הוא התיישב בפריז, שם כיהן משנת 1934 כעורך הראשי של העיתונים Unsere Zeit ו-Der Gegenangriff, ובין השנים 1935–1939 של העיתון Roten Fahne. בשנת 1937 הפך לחלק מההנהגה של המפלגה בפריז ומאוחר יותר בטולוז.
בשנת 1941 נמלט למקסיקו, שם נעשה חבר בתנועה "גרמניה החופשית" (Freies Deutschland).
ב-1946 שב לגרמניה, והצטרף למפלגת האיחוד הסוציאליסטי של גרמניה (SED).
בין 1948–1950 היה חבר במפלגת האיחוד הסוציאליסטי של גרמניה. בין השנים 1958–1961 היה שר התרבות של גרמניה המזרחית.
פרסם תחת שם העט ארנסט ריינהרט (Ernst Reinhardt).
אבוש נפטר בשנת 1982 בברלין המזרחית.
הערות שוליים

↑  Karin Hartewig; Bernd-Rainer Barth. "Abusch, Alexander * 14.2.1902, † 27.1.1982 Minister für Kultur" (in German). Bundesstiftung zur Aufarbeitung der SED-Diktatur: Biographische Datenbanken. Retrieved 24 July 2015.
↑  "Abusch, Alexander (1902–1982)". Das Bundesarchiv (German Federal Archives). 2004–2005. Retrieved 16 October 2009.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007272091505171  PLWABN: 9810610222405606  BIBSYS: 90086204  BNC: 000362554  BnF: cb12019388w (data)  CiNii: DA02435809  GND: 11850035X  ISNI: 0000 0001 2278 1897  LCCN: n50036873  LNB: 000116438  NDL: 00519428  NKC: jn19990009770  NTA: 070265488  RERO: 02-A002905220  SELIBR: 287598  SUDOC: 028337875  VIAF: 34468790   WorldCat (עם VIAF): 34468790 
ערך זה הוא קצרמרבנושא פוליטיקאים ובנושא סופרים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אפרת גרינבוים

אין תמונה חופשית
אפרת גרינבוים (נולדה ב-15 בפברואר 1972) היא עורכת דין ישראלית. המכהנת כמשנה לפרקליט המדינה לעניינים פליליים החל מפברואר 2025. לפני כיהנה כמנהלת המחלקה הבינלאומית בפרקליטות המדינה החל משנת 2019.
ביוגרפיה

אפרת שיימן-גרינבוים נולדה ב-1972 בברית המועצות לד"ר קלאודיה ויזות שיימן. השלימה תואר ראשון במשפטים מאוניברסיטת חיפה בהצטיינות יתירה, ותואר שני במשפטים מהאוניברסיטה העברית בהצטיינות. בשנת 1996 התמחתה במשרד עורכי דין פרטי, ולאחר מכן שימשה כעוזרת משפטית של שופטת בית המשפט העליון דליה דורנר, ועבדה כשלוש שנים במשרדי עורכי הדין בו התמחתה.
ביוגרפיה > פרקליטות המדינה

בשנת 2001 החלה גרינבוים לשמש כפרקליטה בפרקליטות המדינה במחוז חיפה. בין השנים 2001–2006 שימש כעוזרת משפטית של פרקליטת המחוז לילי בורישנסקי. לאחר מכן שימשה כעורכת דין במחוז. בשנת 2012 מונתה גרינבוים לעמוד בראש צוות פלילי במחוז, וכעבור כשנתיים נבחרה למנהלת מחלקה במחוז.
במסגרת תפקידה במחוז חיפה ניהלה תיקי פשיעה חמורה, בהם תיקי רצח, אלימות חמורה, עבירות מין, שחיתות שלטונית, מרמה ועוד. בין השאר טיפלה בתיק הרצח נגד ראש מועצת ג'וליס, תיק מילאד חטיב שהואשם בריגול לטובת חזבאללה, תיק שוחד בחירות בכפר מנדא, ועוד. כן ריכזה את תחום הפיקוח על עבריינות מין וההסדרים המותנים.
ביוגרפיה > מנהלת המחלקה הבינלאומית בפרקליטות המדינה

ביוני 2021 נבחרה גרינבוים לעמוד בראש המחלקה הבינלאומית בפרקליטות המדינה, במקומו של עורך הדין יובל קפלינסקי. לאחר מכן טען קפלינסקי כי גרינבוים לא התאימה לתפקיד זה. כמנהלת המחלקה עסקה בהשבת מסמכיו המקוריים של איוון דמניוק ארצה, בעדותו של ארנון מילצ'ן במשפט נתניהו, ועוד.
בין השנים 2020–2022 נמנתה גרינבוים בין חברי הצוות לבטיחות במשפט הפלילי באקדמית גליל מערבי, בראשות פרופ' בועז סנג'רו.
ביוגרפיה > המשנה לפרקליט המדינה לעניינים פליליים

בינואר 2025 נבחרה גרינבוים לתפקיד המשנה לפרקליט המדינה לעניינים פליליים, במקומו של שלמה (מומי) למברגר, תוך שהיא גוברת על מועמדותו של דני ויטמן. בעניין זה נטען כי פרקליט המדינה עמית איסמן קידם את מועמדותה, כדי שהחלטותיו בתחום הפלילי יתקבלו ללא התנגדות.
חיים אישיים

גרינבויים מתגוררת בחיפה, נשואה לדב ואם לשלושה.
הערות שוליים

↑  ראו: חברי מערכת חוברת 1 של כתב העת "משפט וממשל", כרך ג (תשנ”ו – 1996); אפרת שיימן, 'לקט ידיעות', משפט וממשל כרך ג (תשנ"ה-תשנ"ו), באתר נבו
↑  אחיה ראב"ד, אישום: רצח תושב אום אל-פחם ופצע את אחיו, באתר ynet, 25 באוגוסט 2010; אישום: רצח בכוונה תחילה את שכנתו, באתר ישראל היום, 19 בפברואר 2013; אחיה ראב"ד, 27 כדורים מקלצ'ניקוב: תושב עוספיה נאשם ברצח שני בני דודים, באתר ynet, 30 ביולי 2020
↑  הכרעת דין לנאשם בביצוע עבירות מין כלפי בתו, באתר פסקדין
↑  שחר נחמני, 11 מתושבי כפר מנדא מואשמים במעורבות בפרשיית שוחד רחבת היקף, באתר חדשות מבזק לייב, ‏17 בנובמבר 2020
↑  אחיה ראב"ד, הדלפת הבגרות במתמטיקה: "נזק ב-6 מיליון ש'", באתר ynet, 19 במאי 2013
↑  אפרת גרינבוים נבחרה למנהלת המחלקה הבינלאומית בפרקליטות המדינה, באתר ערוץ 7, 20 ביולי 2021
↑  ציוץ של אבישי גרינצייג ברשת החברתית טוויטר, 8 בדצמבר 2024
↑  טובה צימוקי, ארה"ב החזירה לישראל את מסמכי ה-SS המקוריים של דמיאניוק, באתר ynet, 10 ביוני 2023
↑  המדינה: עיתונאים לא יורשו להיכנס פיזית לעדות מילצן, באתר News1 מחלקה ראשונה, 15 ביוני 2023
↑  המכון לבטיחות במשפט הפלילי: דוח מסכם לשנים תשפ"א-תשפ"ב
↑  ברוך קרא‏, התפטרות ליאת בן ארי היא רק סמל: התהליך שמשמח את מכונת הרעל כבר בעיצומו, באתר וואלה, 2 בינואר 2025; אבישי גרינצייג, "חצה קו אדום": בכיר לשעבר בפרקליטות נגד עמית איסמן, באתר i24news, ‏26 בדצמבר 2024;  חן מענית, מקורות בפרקליטות: איסמן רוצה לקדם למשנה לעניינים פליליים פרקליטה ללא כישורים מתאימים, באתר הארץ, 29 בדצמבר 2024;  חן מענית, התוכניות הגדולות והצל שעדיין מרחף: שנה לכהונתו של עמית איסמן, באתר הארץ, 9 בינואר 2022
ניצן שפירא

| --- | --- |

 לידה:  24 במרץ 1996 (בן 28) הושעיה, ישראל
 מדינה:  ישראל
 מעסיק:  חברת החדשות
 סוג כתב:  כתב צבאי
 מספר צאצאים:  1
ניצן שפירא (נולד ב-24 במרץ 1996) הוא עיתונאי ישראלי המשמש ככתב צבאי בחברת החדשות של ערוץ 12.
ביוגרפיה

נולד וגדל ביישוב הושעיה בעמק יזרעאל. למד בבית הספר היסודי "נתיב הושעיה" ובישיבה תיכונית חיספין. לאחר מכן עשה שנה במכינה לפני הצבא.
במרץ 2016 התגייס לצה"ל ושירת כלוחם ומפקד בחטיבת הקומנדו, ביחידת אגוז. בשנת 2019, לאחר שחתם על הארכת השירות עם הצוות שלו ביחידה בעקבות מבצע מגן צפוני השתחרר מצה"ל.
באוקטובר 2024 במסגרת שירות המילואים שלו במבצע "חיצי הצפון" נפצע שפירא בתמרון הקרקעי בדרום לבנון.
קריירה

את דרכו בתקשורת החל כשעבד בארכיון של חברת החדשות. לאחר מכן עבר לשמש כתחקירן ובהמשך כתב כללי ב-N12. ביוני 2022 החל לשמש בתפקיד כתב הדרום של חדשות 12 לצד העיתונאי תמיר סטיינמן.
במרץ 2022 חשף את תנאי קליטתם של הפליטים האוקראינים בנתב"ג עם נחיתתם ארצה. בעקבות הפרסום הנחתה שרת הפנים איילת שקד לשנות את הנוהל ולהעביר את הממתינים בנתב"ג למלון דן, שם ישהו עד להכרעה בעניינם.
במהלך טבח שבעה באוקטובר שידר משעות הבוקר בשדרות, שהייתה מלאה במחבלים. מאז, לכל אורך מלחמת חרבות ברזל, סיקר את הנעשה בדרום. הוא סיקר את הנעשה ברצועת עזה ולבנון ונכנס לסקר במוקדי לחימה רבים. במחנה הפליטים אל בורייג', ראיין את עידן עמדי מספר דקות לפני שנפצע קשה בפיצוץ משאית במרכז הרצועה.
בינואר 2025, הצטרף לצוות הצבאי של חברת החדשות והחל לשמש ככתב צבאי בנוסף לכתב ניר דבורי.
הוקרה

ביום העצמאות תשפ"ד נכלל ברשימת 30 הצעירים המבטיחים של המגזר (הדתי) בעיתון "מקור ראשון".
ב-17 במאי 2024 זכה בפרס הוקרה מהאקדמיה לטלוויזיה על דיווח בזמן אמת תוך סיכון חיים החל מ-7 באוקטובר.
ביוני 2024 קיבל מטעם ארגון העיתונאים והעיתונאיות בישראל את פרס אורי אבנרי לעיתונות אמיצה על סיקור עיתונאי תחת אש.
חיים אישיים

שפירא הוא סטודנט לתואר ראשון בפוליטיקה ותקשורת במכללת הדסה בירושלים. הוא נשוי לרינת ואב לבת. מתגורר בקריית גת.
בחודש יוני 2024 שיתף שמשפחתו דתייה ושהוא שומר שבת.