stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יהושע צימבליסט

| --- | --- |

 לידה:  31 במאי 1865 ו' בסיוון תרכ"ה 
 פטירה:  21 בספטמבר 1947 (בגיל 82) ז' בתשרי תש"ח 
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי בהר הזיתים 
 תקופת הפעילות:  ? – 21 בספטמבר 1947 
 
הרב יהושע צימבליסט (נודע כר' יהושע מהורודנה (הורודנר); ו' בסיוון תרכ"ה 31 במאי 1865~ - ז' בתשרי תש"ח, 21 בספטמבר 1947) היה רב וראש ישיבה במינסק. לאחר עלותו ארצה היה נשיא כבוד של הנהלת "התאחדות הרבנים פליטי רוסיא ושאר ארצות" בירושלים.
ביוגרפיה

נולד בדוברובה שליד גרודנה למשה אהרן ופרידה אסתר. למד בעיר גרודנה, שם התגוררו רבים מבני משפחתו, ומאז כונה על שם עיר זו "רבי יהושע הורודנר" (או "רבי יהושע גרודנר"; וכן: "רבי יהושע מהורודנא"), וכמעט שלא הוזכר בשם משפחתו. אף הוא עצמו לא היה חותם בשמו המלא אלא "יהושע מהוראדנא".
בהיותו כבן עשרים נישא לזלוטה אסתר. לאחר נישואיו נאלץ לשנות את שם משפחתו ולעזוב את גרודנה למינסק. למד במוסד לאברכים "תומכי תורה", שהשתלמו לתפקיד מורי הוראה, והיה מקורב לרב המקומי הרב אליעזר רבינוביץ. הוא בלט באישיותו ולמרות גילו הצעיר הצטרף לישיבות פרנסי העיר שהתקיימו בבית הרב רבינוביץ, ולדעתו היה משקל רב בהחלטות שהתקבלו בישיבה. לאחר השלמת לימודיו עסק לפרנסתו במשך תקופה בייצור יין.
ביוגרפיה > מו"ץ וראש ישיבה

כעבור זמן התמנה למו"ץ ולראש ישיבה בישיבה המקומית, ששכנה באחד מבתי המדרש בעיר. משם עבר לבית המדרש "שואבי מים" שבעיר, והועמד בראשות הישיבה שפעלה בו, בראשה עמדו בעבר כמה רבנים בולטים ובהם רב העיר הרב רבינוביץ. הרב צימבליסט התגורר עם משפחתו בדירה קטנה בחצר בית המדרש. ביתו שימש כבית הכנסת אורחים מרכזי בעיר.
שימש פעמים רבות כבורר בין בעלי דין בעירו ומחוצה לה, והדיונים היו מתקיימים בביתו. בין בעלי הדין היו סוחרים ובעלי מפעלים גדולים. היה ממונה ונאמן מטעם מספר מוסדות צדקה וחסד במינסק. בערבי חגים היה הולך להתרים את עשירי העיר יחד עם קרוב משפחתו הרב ישראל "המגיד מגרודנה", ולאחר מכן עם הרב בנימין הכהן שקוביצקי, "המגיד ממינסק". עסק רבות בשחרור תלמידי חכמים מן הצבא או ממאסר, ובעת הצורך היה חותם על ערבות לשחרורם.
בתקופת מלחמת העולם הראשונה התמלאה מינסק בפליטים רבים, בהם ראשי ישיבות ורבנים ידועים. כמן כן השתכנה בעיר ישיבת סלובודקה, על רבניה ותלמידיה. הרב צימבליסט שימש כתובת מרכזית בסיוע ועזרה לפליטים ולתושבי העיר, וכן סייע באחזקת הישיבה. בכמה מקרים החביא בביתו תלמידי ישיבות שהשתמטו מהצבא הרוסי.
החפץ חיים התאכסן במינסק והתגורר מול בית המדרש "שואבי מים". בתקופה זו היו השניים בקשר הדוק. כששב לראדין נהג החפץ חיים להזכיר בשיחותיו בפני תלמידיו בישיבה את "ר' יהושע הורודנר" כדוגמה ל"עובד ה'".
לאחר עליית השלטון הבולשביקי, שאסר על פעילות דתית, התפזרו מהעיר רוב רובם של הרבנים ותלמידי הישיבות. הרב צימבליסט המשיך לקיים את ישיבתו בבית המדרש "שואבי מים" בתנאי מחתרת. בתקופה זו היה זה המקום היחיד בעיר שהייתה בו פעילות דתית ותורנית. הוא ריכז בישיבה כשבע מאות תלמידים בגילאים שונים וניהל מערכת ענפה של ר"מים ומשגיחים. הוא אסף כסף בין יהודי העיר לצורך אחזקת הישיבה ורבניה. נהג לשבת כשומר בפתח בית המדרש, וכשהיה רואה שוטר מתקרב מיהר להזהיר את יושבי בית המדרש. תלמידים שנעצרו על ידי השלטונות שוחררו הודות למאמציו. בתקופת פעילותו המחתרתית במינסק סייעו לו בנו מרדכי סנדר וחתנו הרב אשר קרשטיין (לימים הרב של עפולה). בתקופת מגוריו במינסק חלתה אשתו ונפטרה.
בשנת 1928 היה בין 31 הרבנים שחתמו על הצהרה שבברית המועצות יש חופש דת, תחת כפייה של הג.פ.או..
ביוגרפיה > בארץ ישראל

לאחר שחיי הדת ברוסיה נעשו בלתי אפשריים החליט לעלות לארץ ישראל. בשנת תרפ"ד (1924) סודרה לו אשרת עלייה, אך החפץ חיים הניא אותו מלעזוב את מינסק, וכתב לו: "אסור לגנרל לעזוב את החזית באמצע המערכה". גם מחלת ופטירת רעייתו עיכבו את עלייתו. רק כעבור כעשור, בשלהי שנת תרצ"ג (1933), מימש את אשרת העלייה שסידר לו בנו, שלמה, שהתגורר בארץ. הוא עלה בסיועו של הראי"ה קוק, ועם בואו ארצה נפגש עמו בבית הרב. בנו שלמה כתב: "בבואו לארץ בשנת תרצ"ג יצאתי לקבל את פניו ביפו, וכמעט שלא הכרתיו. כשראיתיו מרחוק, נראה ישיש שחוח ורצוץ מעמל חייו ברוסיה. לבי התכווץ בראותי אותו. אך כשבאנו לירושלים... התחיל מיד להתאושש".
הרב צימבליסט התיישב בשכונת זיכרון משה בירושלים. התפלל בבית הכנסת השכונתי ומסר בו בקביעות שיעורי תורה בסדר קדשים. הוא נישא בשנית לזלאטה הינדה.
עם עלותו החל בפעילות ענפה של עזרה וסיוע לנזקקים. ביתו שימש מרכז לרבנים פליטים מרוסיה ומארצות אחרות. כעבור זמן החל לפעול במסגרת "התאחדות הרבנים פליטי רוסיא ושאר ארצות" ושימש נשיא הכבוד של הארגון. כל פעילותו הייתה בהתנדבות ולמחייתו קיבל סיוע כספי משני אחיו שהתגוררו בארצות הברית – הרב יחזקאל מושקוביץ, רב בית הכנסת עדת בני ישראל בברוקלין, ומאיר סילברמן מפנסילבניה. הרב צימבליסט השתמש בחלק מועט מכספי התמיכה ששלחו אחיו ואת רובם חילק לצדקה לתלמידי חכמים נצרכים.
לאחר עליית הנאצים לשלטון והחרפת המצב ברוסיה הבולשביקית התגבר גל העולים לארץ ישראל. בעקבות זאת הגביר את פעילותו ב"התאחדות הרבנים פליטי רוסיא". למרות חוליו וגילו המבוגר, פעל רבות להשגת תרומות מישראל ומחוצה לה וחלוקתן לרבנים, לתלמידי חכמים ולאלמנות רבנים.
בשנותיו האחרונות החל לפעול לחיזוק שמירת השבת במקומות הציבוריים בירושלים. מדי יום שישי היה מסתובב בשכונות גאולה וכרם אברהם ומבקש מן החנוונים להזדרז ולסגור את חנויותיהם לפני שבת. פרסם מאמרים על מעלת שמירת השבת בעיתון "קול ישראל", ושלחם לפרסום בכתב העת "הפרדס" בארצות הברית.
בערוב ימיו נחלש מאוד. בז' בתשרי תש"ח עוד הספיק לפקוד את משרד "התאחדות הרבנים פליטי רוסיא" כדי לטפל במקרה של אלמנת אחד הרבנים. מיד לאחר מכן חש ברע ונפטר. נקבר בבית הקברות בהר הזיתים בלוויה רבת משתתפים.
בשנת תש"ט (1949) הוציאו בני משפחתו קובץ לזכרו בשם "רבי יהושע מהוראדנא" ובו תולדותיו, דברי תורה שלו וכן מאמרי הערכה עליו ועל פועלו. ראש ישיבת חברון, הרב יחזקאל סרנא, קרוב משפחתו, כתב עליו שהיה "מאנשי הסגולה המעטים". הרב יהושע זליג דיסקין, שביקר במינסק וראה מקרוב את פועלו של הרב צימבליסט, כינה אותו "רבי חייא של יהדות רוסיה, שעשה שלא תשתכח תורה מישראל".
בניו הם הרב שלמה צימבליסט שעמד בראש ישיבת תפארת צבי, מרדכי סנדר (אביו של הדיין הרב חיים גדליה צימבליסט), ומשה שנפצע בפרעות תרפ"ט. בנותיו הן שרה שנישאה לרב יצחק ויינשטיין מנהל ישיבת וולוז'ין ורב העיירות הורודושיץ ווישנובה (בתם היחידה, עטיל, הייתה אשת הרב יוסף דב סולובייצ'יק מירושלים), פרומה שנישאה לרב אשר קרשטיין רבה של עפולה, ושיינה אשר נספתה בשואה בגטו ווילנה, עם בעלה הרב יעקב לוין ושני ילדיהם.
מתלמידיו

הרב יונה קרפילוב
הרב דוד סלומון
הרב משה צבי נריה
הרב שאול ישראלי
הסופר והמשורר בן ציון גרשוני
הרב ד"ר אלתר הילביץ
הרב מרדכי אליהו סלושץ
הרב שלמה גאבורין - ר"מ בישיבת תחכמוני בוורשה
לקריאה נוספת

הרב ניסן טלושקין, 'צדיק אבד!' - במלאת שלושים יום לפטירת הרב צימבליסט, הפרדס [כב,ב], חשון תש"ח, עמ' 10
'הרב ר' יהושע צימבליסט (הורדונר)', בתוך: מינסק עיר ואם, כרך א, הקיבוץ המאוחד תשל"ה, עמ' 661–662 (ובמקומות רבים לאורך שני כרכי הספר)
'לדמותו של רבי יהושע הורדונר (צימבליסט) זצ"ל', מוסף שבת קודש של העיתון יתד נאמן, 51, פרשת וילך תשנ"ד, עמ' 10–12
ישראל שורין, מורי האומה, כרך ו, ישראל תשנ"ה, עמ' 88–93
הערות שוליים

↑  שנת לידתו המדויקת אינה ידועה. לפי דיווח אחד עם פטירתו נפטר בשנה ה-82 לחייו (תורת ארץ ישראל [יט, א-ב], תשרי-חשון תש"ח, עמ' יז; קול תורה [ב, א], תשרי תש"ח, עמ' ב), לפי דיווח שני בשנה ה-83 (תבונה, תשרי תש"ח, עמ' ח), ולפי דיווח שלישי בשנה ה-84 (מובא בתוך מוסף שבת קודש של העיתון יתד נאמן, סוכות תשנ"ח (ב), עמ' 4).
↑  איך מחתימים רבנים בס.ס.ס.ר., הארץ, 15 באוקטובר 1928
↑  תיק בקשת ההתאזרחות של הרב צימבליסט ואשתו, אתר ארכיון המדינה
↑  הרצי"ה קוק, לשלושה באלול, מכון הרצי"ה תשס"ג, עמ' צד; שערי ציון [יד, א-ג], תשרי-כסלו תרצ"ד, עמ' לב; הרב משה צבי נריה, בשדה הראי"ה, תל אביב תשמ"ז, עמ' 380.
↑  ר' יהושע מהוראדנא זצ"ל: קובץ לזכרו, ירושלים תש"ט, עמ' ז.
↑  שערי ציון [יד, א-ג], תשרי-כסלו תרצ"ד, עמ' לא-לב; שם [יד, ז-ט], ניסן-סיון תרצ"ד, עמ' נד.
↑  הצהרה על יסוד התאחדות רבני רוסיה, הארץ, 22 ביולי 1934, עמ' 4
↑  הלוית הרב צימבליסט, הבוקר, 23 בספטמבר 1947, עמ' 5
↑  ראו גם: הרב דב כ"ץ, 'מרן ר' יחזקאל סרנא זצ"ל: פרקים לתולדותיו', בתוך: אחר האסף (ספר זיכרון לרב סרנא), ירושלים תשל"א, עמ' קמז. הרב סרנא אף נקבר סמוך לקברו של הרב צימבליסט בהר הזיתים.
↑  הרב מרדכי אליהו סלושץ, באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך טז, עמ' 4960.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007521269205171  VIAF: 308282648   WorldCat (עם VIAF): 308282648
יהושע ויצמן

| --- | --- |

 לידה:  8 בנובמבר 1948  (בן 76) ו' בחשוון ה'תש"ט
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  ישיבת בני עקיבא נתיב מאיר  ישיבת כרם ביבנה  מכון אריאל 
 מקום פעילות:  מעלות
 השתייכות:  ציונות דתית
 תחומי עיסוק:  תורת ארץ ישראל
 
הרב יהושע טוביה ויצמן (נולד בו' בחשון ה'תש"ט, 8 בנובמבר 1948) הוא ראש ישיבת ההסדר מעלות, יו"ר מרכז ישיבות ואולפנות בני עקיבא. וחבר פורום תקנה.
ביוגרפיה

למד בישיבה התיכונית "נתיב מאיר" ובישיבת "כרם ביבנה". לאחר מכן למד במכון הארי פישל בירושלים, ושם הוסמך לרבנות. למד גם אצל הרב צבי-יהודה קוק. בתחילת דרכו שימש כמשגיח ולימד בישיבה התיכונית בכפר הרא"ה ולאחר מכן לימד בישיבת ההסדר "הגולן" שבחיספין וכן שימש שם כראש הכולל. בשנת תש"ן (1990) נקרא לעמוד בראש ישיבת מעלות ומאז הוא עומד בראשה. גיסו הוא הרב אהרן איזנטל רבו של היישוב חיספין ואחד מוותיקי הר"מים בישיבת הגולן.
משנתו

לאחר שהחל לעמוד בראשות הישיבה במעלות פרסם את החוברת "זהב הארץ", בה הוא מפרט ומסביר את המושג "תורת ארץ ישראל" ואת דרכי הלימוד אותה; תורה זו נשענת בעיקר על משנתו של הרב קוק. בתורת ארץ ישראל, על פי הרב ויצמן, מושם דגש על חיבור בין ההלכה והאגדה, כלומר ניסיון לראות כיצד ההלכות הפרטיות והמצומצמות נובעות מכללים גדולים ועקרוניים. דבר זה מחייב, לשיטתו, חיבור בין החלק הנגלה שבתורה לחלק הנסתר שבה. הרב ויצמן גרס, בעקבות הרב קוק, כי לכל דור ולכל תקופה יש חלק מיוחד בתורה, שמתאים לאופיו של הדור. מאליו מובן, לדבריו, גם מדוע ישנם רבים העוזבים את דרך התורה, כיוון שמרגישים שהדרך הישנה איננה עונה על שאלותיהם ועל כל צורכיהם. כאמור, שיטה זו מבוססת על דברי הרב קוק, כגון באגרות הראי"ה (אגרות צו, קג ותפג), אורות התורה ומקומות נוספים.
הנהגה ציבורית

הרב ויצמן בולט בהנהגתו הציבורית הייחודית ובהובלת תהליכים חברתיים בציבור הדתי ובקרב בני הישיבות הדתיות לאומיות בפרט.
כך, למשל, בשנת 1990, עם תחילת העלייה ההמונית מברית המועצות יצר תוכנית של לימודי יהדות המותאמת לאולפנים שעסקו בהוראת העברית. תוכנית זו התפשטה לאחר מכן ברחבי הארץ.
בשנת 1994 היה הראשון שטבע את המושג פנים אל פנים, שמתייחס לביקורי בית בקרב כלל האוכלוסייה, במטרה לדון בשאלות זהות יהודית אקטואליות. מהלך זה הלך וצבר תאוצה, עד שהיה בזמן תוכנית ההתנתקות לדפוס פעולה שאפיין את הציבור הדתי לאומי המתון. (תוכנית זו ממשיכה לפעול בישיבת מעלות.)
בשנת 1999 הקימו תלמידיו בעידודו ובהדרכתו את תנועת מעגלים העוסקת בהעצמה אישית ובהכנה לשירות משמעותי בצה"ל, בקרב תלמידי תיכונים בכל רחבי הארץ.
במהלך תוכנית ההתנתקות התנגד לדפוסי פעולה אלימים ולחסימת כבישים. במקום זאת הוציא מכתב גלוי ובו קריאה לכל הציבור הדתי לצאת לפנים אל פנים, התחברות כתשובה להתנתקות.
בשנת 2008 נקרא הרב ויצמן להיות חלק מהוועדה הציבורית הבלתי תלויה, לקביעת המועמדים לכנסת של מפלגת הבית היהודי. בתפקיד זה התגלעו מחלוקות בינו לבין חבר הכנסת אורי אריאל ממפלגת תקומה, באשר לסמכויותיו של אריאל במפלגה ובאשר למעמדם של רבני תקומה. בסופו של דבר פרשו חברי מפלגת תקומה מ"הבית היהודי" והצטרפו לרשימת האיחוד הלאומי.
בשנת 2012, בטקס שהתקיים ביום ירושלים (כ"ח אייר תשע"ב), קיבל את התואר יקיר העיר מעלות על פועלו בעיר במשך שנים רבות.
בשנת 2014 הוענק לרב ויצמן ולישיבת ההסדר מעלות פרס היצירה התורנית ע"ש הרצי"ה. בנימוקי ההענקה צוינו "התרחבות היצירה התורנית ב'תורת ארץ ישראל', את ספריו וחיבוריו של הרב ויצמן במדרש ובתלמוד ובכל ענפי 'תורת ארץ ישראל' ואת מפעל הקמת השלוחות הרבות של הישיבה – ישיבות ההסדר שהוקמו בכל רחבי הארץ, ושחרתו על דגלן את העיסוק ב'תורת ארץ ישראל', בהן צומחים תלמידי חכמים בעלי שיעור קומה ובעלי רוח של יצירה".
הרב ויצמן טבע את המשפט: "עם הנצח לא מפחד מדרך ארוכה", ככותרת לאחת מפסקאותיו של הרב קוק. לימים שיבץ ראש הממשלה אריאל שרון משפט זה באחד מנאומיו, ובימי תוכנית ההתנתקות הושר משפט זה בלחן ידוע (של השיר "עוז והדר"), והוא הפך להמנון הלא רשמי של מתנגדי התוכנית. במהלך מבצע צוק איתן ציטט אותו ראש הממשלה בנימין נתניהו בנאומו. גם השר לביטחון פנים, גלעד ארדן ציטט את המשפט במסיבת עיתונאים במהלך גל פיגועים בשנת 2015. גם נפתלי בנט השתמש במשפט זה בהיוודע תוצאות הבחירות בשנת 2015. כמו כן בנימין נתניהו ב-2021 כשהוחלף על ידי נפתלי בנט. במהלך מלחמת חרבות ברזל הולחנו לשיר לחנים חדשים והשיר נהפך לאחד מהשירים המזוהים עם המלחמה.
בתחילת 2022 מינה אותו הרב חיים דרוקמן, יושב ראש מרכז ישיבות ואולפנות בני עקיבא, לשמש כסגנו של הרב דרוקמן בראשות המרכז. לאחר פטירתו של הרב חיים דרוקמן מונה הרב ויצמן כיושב ראש מרכז ישיבות ואולפנות בני עקיבא.
מתלמידיו

בנו, הרב מנחם ויצמן - רמ בישיבת ההסדר מעלות
בנו, הרב ישי ויצמן – ראש ישיבת ההסדר חולון לשעבר
בנו, הרב משה ויצמן ראש ישיבת צביה הר ברכה
בנו, הרב צבי יהודה ויצמן מנהל התיכון בישיבת בני עקיבא בית יהודה בכפר מימון
חתנו, הרב שי הוד - ר"מ שיעור א' ישיבת ההסדר מעלות
חתנו, הרב יוסי שטרן – ראש ישיבת ההסדר בעכו
חתנו, הרב אלעזר אהרונסון – לשעבר ראש ישיבת ההסדר בחולון, כיום רמ בישיבת ההסדר מעלות
הרב אביב זגלמן – לשעבר ראש ישיבת ההסדר חולון
הרב אליעזר שנוולד – ראש ישיבת מאיר הראל במודיעין
הרב בני נכטיילר – מזכ"ל תנועת בני עקיבא לשעבר
הרב אייל גריינר – ראש ישיבת ההסדר ('נתיב') בטפחות
הרב דוד גבריאלי – ראש ישיבת נוה דקלים שבאשדוד
הרב דני סגליס – ראש ישיבת ההסדר נוף הגליל
הרב יונה גודמן – המנהל החינוכי של רשת ישיבות ואולפנות בני-עקיבא ומזכ"ל תנועת בני עקיבא לשעבר.
אברהם ליפשיץ – ראש מנהל החינוך הדתי לשעבר
הרב אורי ליפשיץ – ראש ישיבת שיח יצחק
תא"ל במילואים ארי סינגר – קצין מילואים ראשי לשעבר
הרב ניר יעקב מס – ראש ישיבת ההסדר לב תל אביב
הרב איתן שנרב – רב כולל צביה אלישיב בלוד ורב קהילת 'כלנית' בעיר
תא״ל רפי וולפסון – מנכ"ל מוסדות מקור חיים
חנוך דאום – עיתונאי, סופר, סאטיריקן, פובליציסט, בעל טור, סטנדאפיסט, קומיקאי
הרב דוד אסולין – ראש ישיבת ההסדר נתיבות
יצחק וסראלוף שר בממשלת ישראל
מספריו

בין ספריו וחוברותיו של הרב ויצמן:
מיטב הארץ – כללים בדרכי לימוד ע"פ תורת ארץ ישראל ושיעורים המיישמים כללים אלו. מעלות: הוצאת זהב הארץ, תש"ע.
לחיות עם פרשת השבוע – שיחות המשלבות אקטואליה והדרכות לחיים בפרשות השבוע. שני כרכים, תשע"ו.
מצווה ברה – על ספר המצוות לרמב"ם, שני כרכים.
משוש הארץ – אוסף שיעורים ושיחות בנושא השבת והמועדים.
רבה אמונתך – על שיר השירים רבה, שני כרכים על פרשה א' במדרש; על קהלת רבה, כרך אחד על פרשה א' במדרש וכרך שני על פרשות ב-ד.
חוברות בנושא תורת ארץ ישראל, חודשי השנה ומצוות כיבוד אב ואם.
הערות שוליים

1 2  עדו בן פורת, הרב יהושע ויצמן מחליף את הרב דרוקמן זצ"ל בתפקיד יו"ר מרכז ישיבות ואולפנות בני עקיבא, באתר ערוץ 7, ‏09/05/2023
↑  ניר הר זהב, פרס היצירה התורנית התשע"ד יוענק לרב יהושע וייצמן ולישיבת ההסדר במעלות., באתר ערוץ 7, 10 ביולי 2014.
↑  חזקי ברוך, ראש ישיבת מעלות, שטבע את המשפט "עם הנצח לא מפחד מדרך ארוכה" שציטט נתניהו, מספר לערוץ 7 על גלגולי המשפט שהפך לפתגם., באתר ערוץ 7, 21 ביולי 2014.
↑  ציוץ, באתר טוויטר
↑  הרב יהושע ויצמן מונה לסגן יו"ר מרכז ישיבות ואולפנות בני עקיבא, באתר ערוץ 7, 18 בינואר 2022
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007304576805171  LCCN: n88210459  VIAF: 36015786   WorldCat (עם VIAF): 36015786
סורים

| --- | --- |

המפה מראה אנשים ממוצא סורי או בעלי אזרחות סורית, ככל שהצבע כהה יותר, כך ישנם יותר כאלו במקום.
 ריכוזי אוכלוסייה עיקריים
 הצבא הסורי החופשי סוריה 	19,454,263   ברזיל ברזיל 4,011,480   טורקיה טורקיה 2,764,500   לבנון לבנון 1,500,000   ארגנטינה ארגנטינה 1,500,000   ירדן ירדן 1,400,000   ונצואלה ונצואלה 1,015,632   גרמניה גרמניה 780,000   ערב הסעודית ערב הסעודית 500,000   איחוד האמירויות הערביות איחוד האמירויות הערביות 250,000   צ'ילה צ'ילה 200,000   שוודיה שוודיה 191,530   ארצות הברית ארצות הברית 187,331   כווית כווית 150,000    הולנד הולנד 	98,090    קנדה קנדה 77,050   קטר (מדינה) קטר 54,000   אוסטריה אוסטריה 49,779   דנמרק דנמרק 	42,207   נורווגיה נורווגיה 34,120   קוריאה הדרומית קוריאה הדרומית 1,750   הרפובליקה העממית של סין סין 586  
 שפות
 ערבית, ערבית לבנטינית, ארמית מערבית חדשה, ארמית חדשה
 דת
 אסלאם (בעיקר סונים), הכנסייה המלכיתית היוונית-קתולית, הכנסייה הסורית-אורתודוקסית, הכנסייה האשורית, דרוזים, יהודים
 קבוצות אתניות קשורות
 לבנונים, פלסטינים, ירדנים, יהודים, ערבים, אשורים
סורים (בערבית: سوريون), הידוע גם בשם העם הסורי (ערבית: الشعب السوري; בסורית: ܣܘܪܝܝܢ), הוא מונח המתייחס לרוב אזרחי סוריה. המורשת התרבותית והלשונית של העם הסורי היא תערובת של אלמנטים ילידים ותרבויות זרות שבאו לשלוט על הארץ ואנשיה במשך אלפי שנים. נכון לשנת 2018 מנתה אוכלוסיית סוריה 19.5 מיליון תושבים, הכוללת, מלבד הרוב הנ"ל, מיעוטים אתניים כמו כורדים, ארמנים, אשורים ואחרים.
לפני מלחמת האזרחים בסוריה, הפזורה הסורית כללה 15 מיליון איש ממוצא סורי שעברו לצפון אמריקה (ארצות הברית וקנדה), המדינות החברות באיחוד האירופי (כולל שוודיה, צרפת וגרמניה), דרום אמריקה (בעיקר ברזיל, ארגנטינה, ונצואלה וקולומביה), הודו המערבית, אפריקה, אוסטרליה וניו זילנד. שישה מיליון פליטים ממלחמת האזרחים בסוריה חיים כיום גם מחוץ לסוריה, בעיקר בטורקיה.
היסטוריה

הסורים יצאו ממקורות שונים: ההשפעה העיקרית הגיעה מצד עמים שמיים קדומים. סוריה העתיקה של האלף הראשון לפני הספירה נשלטה על ידי הארמים. הסלוקידים שלטו בסורים כעם נכבש והסורים לא הוטמעו בקהילות יוון, ואיכרים מקומיים רבים נוצלו כלכלית מכיוון שאולצו לשלם שכר דירה עבור בעלי בתים יוונים. מחוץ למושבות יוון התגוררו הסורים במחוזות שנשלטו על ידי מקדשים מקומיים שלא השתמשו במערכת האזרחית היוונית של פוליס ומושבות. המצב השתנה לאחר הכיבוש הרומי בשנת 64 לפני הספירה וסורים קיבלו אזרחות של פוליס יווני, והקו המפריד בין המתיישבים למושבות טושטש.
הארמים הטמיעו את האוכלוסיות הקדומות יותר באמצעות שפתם בשילוב עם הדת המשותפת, הנצרות, רוב התושבים הפכו לסורים (ארמיים). לאסלאם ולשפה הערבית הייתה השפעה דומה גם כאשר הארמים עצמם הפכו לערבים ללא קשר למוצאם האתני בעקבות הכיבוש הערבי של ארץ ישראל. הנוכחות של הערבים בסוריה נרשמה מאז המאה ה-9 לפנה"ס, והיסטוריונים בתקופה הרומית, כגון סטראבון, פליניוס הזקן, ותלמי, דיווחו כי ערבים מיושבים בחלקים רבים של סוריה. על מה מתכוונים כותבי העת העתיקה בכינוי "ערבי"? ההיסטוריון מייקל מקדונלד הציע כי המונח הוא ייעוד אתני המבוסס על "קומפלקס לא מוגדר של מאפיינים לשוניים ותרבותיים", ואילו על פי הסכמה אקדמית, "ערבי", בנוסף להיותו שם אתני, הייתה משמעות חברתית המתארת אורח חיים נודד. בית האורחים של האתנוס הערבי אינו ברור, התיאוריה המסורתית של המאה ה-19 מאתרת זאת בחצי האי ערב, בעוד שכמה חוקרים מודרניים, דוגמת דייוויד פרנק גרף, מציינים כי העדויות האפיגרפיות והארכאולוגיות הופכות את התיאוריה המסורתית לבלתי מספקת להסביר את הופעת הערבים בסוריה. הערבים שהוזכרו בסוריה על ידי סופרים יווניים-רומאים הוטמעו ב"תרבות היוונית-ארמית" אשר שלטה באזור, והטקסטים שהפיקו נכתבו ביוונית או בארמית, הערבית העתיקה, קודמתה של הערבית הקלאסית, לא הייתה שפה כתובה, ודובריה השתמשו בארמית לצורכי כתיבה.
שפה

הערבית היא שפת האם של רוב הסורים והיא גם השפה הרשמית במדינה. גם ערבית לבנטינית מדוברת אצל הסורים והיא שונה מהערבית הסטנדרטית המודרנית. גם ארמית מערבית חדשה עדיין מדוברת בשלושה כפרים (מעלולה, אלסארחה, ג'וב'אדין). סורים-אשוריים (אנ') בצפון מזרח המדינה דוברים בעיקר את שפת הטורויו (אנ') אך ישנם גם דוברי נאו-ארמית אשורית (אנ'), במיוחד בעמק ח'בור. הסורית הקלאסית משמשת גם כשפה ליטורגית על ידי הנוצרים הסורים. אנגלית, ובמידה פחותה צרפתית, נמצאת בשימוש נרחב באינטראקציות עם תיירים וזרים אחרים.
דת ומיעוטים

ההבדלים הדתיים בסוריה השתנו רבות לאורך ההיסטוריה, ומיעוטים דתיים נוטים לשמור על זהות תרבותית ודתית מובהקת.האסלאם הסוני הוא הדת של 74% מהסורים. העלווים, מהווים כ-12% מכלל האוכלוסייה החיים בעיקר בטרטוס ובלטקיה. נוצרים מהווים 10% מהמדינה. רוב הנוצרים הסורים משתייכים לפולחן הביזנטי. זרם הנצרות השני בגודלו בקרב הסורים משתייך לכנסייה האנטיוכית ולכנסייה המלכיתית היוונית-קתולית. הדרוזים הם אנשים הרריים המתגוררים בהר הדרוזים אשר היו חלק גדול מהמרד הדרוזי. האיסמעילים הם כת קטנה עוד יותר במדינה אשר מקורה באסיה. נוצרים ארמנים ואשורים רבים ברחו מטורקיה במהלך הרצח הארמני וברצח העם האשורי והתיישבו בסוריה. ישנם גם כ-500,000 פלסטינים במדינה, רובם צאצאי פליטים ממלחמת העצמאות הישראלית בשנת 1948. קהילת יהודי סוריה בתוך סוריה מנתה ב-1947 כ-30,000 איש, אך כיום ישנם כ-200 יהודים בלבד במדינה.
האמונות וההשקפות של העם הסורי, בדומה לאלה של רוב הערבים ואנשי המזרח התיכון, הם פסיפס של מערב ומזרח. אנשים שמרניים ובעלי רוח חופשית יחיו זה לצד זה. כמו שאר המדינות באזור, הדת מחלחלת לחיים והממשלה כותבת את הזיקה הדתית של כל אזרח ואזרח. עם זאת, מספר הלא-מאמינים בסוריה גדל אך אין מקור אמין או נתונים סטטיסטיים התומכים במידע זה.
המטבח הסורי

המטבח הסורי מורכב בעיקר ממרכיבים שמקורם באזור. שמן זית, שום, זיתים, נענע ושומשום הם חלק מהמרכיבים המשמשים בארוחות מסורתיות רבות. מנות סוריות מסורתיות כוללות את החומוס, קובה, באבא גנוש, במיה, טאבולה, לבנה, פתוש, שנקליש, דולמה, מקדוס, ספיה, קבב, מנקיש.
ארוחת בוקר סורית טיפוסית היא Meze. זהו מגש מגוון של מאכלים הכולל גבינות, חמוצים, זיתים וממרחים. לרוב מגישים מים עם תה בסגנון ערבי - תה שחור מרוכז ביותר אשר מוגש בכוסות זכוכית קטנות. משקה פופולרי נוסף, במיוחד בקרב נוצרים ומוסלמים הוא הערק, משקאות המופקים מענבים או תמרים וטעמים של אניס שיכולים להכיל מעל 90% אלכוהול.
אישים מפורסמים > מלומדים

לוקיאנוס מסאמוסאטה: רטוריקן וסאטיריקן
פוסידוניוס: פילוסוף סטואי, פוליטיקאי, אסטרונום, גאוגרף, והיסטוריון שנחשב לאיש האשכולות הגדול של דורו.
ליבאניוס: מורה לרטוריקה של האסכולה הסופיסטית (אנ').
יוחנן כריסוסטומוס: בישוף, מטיף והוגה.
ת'אבת אבן קורה: מתמטיקאי ואסטרונום
אבן אל-נפיס: איש אשכולות שתחומי עיסוקו כללו בין היתר רפואה, אנטומיה, ספרות, תאולוגיה, ביולוגיה, משפטים, שריעה ופילוסופיה. אבן אל-נפיס נודע בתור הראשון שתיאר את מחזור הריאות. כמו כן, הוא היה בעל שם באסכולה השאפעית.
מלאגרוס מגדרה: משורר
עלי אבן אל-חסן אבן עסאכר: אימאם והיסטוריון
אישים מפורסמים > אישי ציבור ופוליטיקאים

יוליה דומנה: קיסרית רומית ממוצא סורי
אלאגבאלוס: שליט רומא
אלכסנדר סוורוס: פוליטיקאי
פיליפוס הערבי: קיסר רומי
קרלוס מנם: פוליטיקאי ארגנטינאי
ניזאר קבאני: משורר, מוציא לאור ודיפלומט
נור, מלכת ירדן
שוכרי אל-קוותלי: מדינאי ולאומן
האשם אל-אתאסי: לאומן ומדינאי
אישים מפורסמים > דמויות דתיות

אניקטוס
יוחנן החמישי
סרגיוס הראשון
סיסיניוס
קונסטנטינוס
גרגוריוס השלישי
אישים מפורסמים > עסקנים

יוסף ספרא: בנקאי ברזילאי
סטיב ג'ובס: איש עסקים ויזם אמריקאי
אישים מפורסמים > תרבות

הלה גורני: כתבת שטח אמריקאית ברשת CNN International
שאנון אליזבת: שחקנית קולנוע ודוגמנית אמריקאית
ונטוורת' מילר: שחקן, תסריטאי ומפיק בריטי-אמריקאי
טרי האטצ'ר: שחקנית קולנוע וטלוויזיה אמריקאית
ג'רי סיינפלד: סטנדאפיסט, קומיקאי, שחקן, תסריטאי, מפיק ובמאי קולנוע וטלוויזיה יהודי אמריקאי
ע'אדה שועאע: אתלטית
ראו גם

ארמים
יוונים
ערבים
אשורים
הערות שוליים

↑  Gerard A. Besson-Caribbean Historian, The Caribbean History Archives: Syrian-Lebanese community, The Caribbean History Archives, ‏3 באוקטובר 2010
↑  Middle East :: Syria — The World Factbook - Central Intelligence Agency, www.cia.gov
↑  Camille Mansour, Walid Khalidi, Kamīl Manṣūr, Leila Tarazi Fawaz, Transformed Landscapes: Essays on Palestine and the Middle East in Honor of Walid Khalidi, American Univ in Cairo Press, 2009, ISBN 978-977-416-247-3. (באנגלית)
↑  George N. Atiyeh, Ibrahim M. Oweiss, Arab Civilization: Challenges and Responses: Studies in Honor of Dr. Constantine Zurayk, SUNY Press, 1988-07-08, ISBN 978-0-88706-699-3. (באנגלית)
↑  "Guide: Syria's diverse minorities". BBC News (באנגלית בריטית). 2011-12-09. נבדק ב-2020-11-04.
↑  "Syria Seeks Secular Image as Jews Restore Synagogues". Bloomberg.com (באנגלית). 2011-02-07. נבדק ב-2020-11-04.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007556050305171  BnF: cb12048392h (data)  LCCN: sh85131719  NARA: 10646268  NKC: ph965653
יעקב סלע (קצין)

| --- | --- |

 לידה:  1950 (בן 75 בערך) 
 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 דרגה:    אלוף-משנה
 תפקידים בשירות
 מפקד גדוד 13 (גדעון)  מפקד בית הספר לחי"ר  מפקד עוצבת חירם  מפקד חטיבת הנח"ל  ע.רח"ט מבצעים לתכנון במטה הכללי
 פעולות ומבצעים
   מלחמת ההתשה   מלחמת יום הכיפורים  מבצע ליטני   מלחמת לבנון    המערכה ברצועת הביטחון  האינתיפאדה הראשונה
 
יעקב סלע (נולד ב-1950) הוא קצין צה"ל במילואים בדרגת אלוף-משנה. לאחר שחרורו מצה"ל, שימש כראש מחוז חיפה והצפון של מכבי שירותי בריאות וכמנכ"ל חברת "בית בלב".
הערות שוליים

↑  מחזור י"ד (1968) - חיפה, באתר הפנימיה הצבאית.
↑  אילן כפיר, "הקרב על החרמון", הוצאת דביר, 2013, עמוד 174.
↑  אלישיב שמשי, "ולא אשוב עד כלותם - על מפקדי פלוגות בשדה הקרב", הוצאת מערכות, 2005, עמוד 48.
↑  אילן כפיר, "הקרב על החרמון", הוצאת דביר, 2013, עמוד 192.
↑  רתם קליגר, עשרה טיפים למח"ט המתחיל, באתר צה"ל (דרך ארכיון האינטרנט), 11 במרץ 2014.
↑  עמוס הראל, תסמונת הש"ג, כתבה ששודרה בתוכנית "המערכת- מיקי חיימוביץ'" אתר רשת, ‏ 17.2.2014.
↑  עמנואל רוזן, מעריב, ‏3 בדצמבר 1987
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987012093072805171  VIAF: 1625167265484672610009   WorldCat (עם VIAF): 1625167265484672610009
הוקון החמישי, מלך נורווגיה

הוקון מגנוססון (בנורדית עתיקה: Hákon Magnússon, בנורווגית: Håkon Magnusson;‏ 10 באפריל 1270 – 8 במאי 1319) היה מלך נורווגיה מ-1299 ועד מותו.