stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
טלסור
היסטוריה

טלסור נוסדה בידי ארם אהרוניאן, עיתונאי שעזב את אורוגוואי בשנת 1973, לאחר ההפיכה הצבאית במדינה. לדברי אהרוניאן מטרות הרשת כללו הצגת עמדות של מדינות אמריקה הלטינית, שלרוב לא הוצגו ברשתות אחרות כגון CNN או BBC.
ב־24 בינואר 2005, כחלק מהפרויקטים שאושרו במועצת שרים של ממשלת ונצואלה, התגבשה טלסור כרשת הטלוויזיה האלטרנטיבית אליה שאף אהרוניאן. נשיא ונצואלה, הוגו צ'אבז, מימן 70% מהמימון הנדרש של טלסור תוך העמדת מתקני שידור לרשות הרשת, בעוד ארגנטינה ואורוגוואי מספקות את 30% המימון הנוסף, ובתמיכתן הטכנית של ברזיל וקובה. צ'אבז פרסם את הרשת החדשה כ"תשובה סוציאליסטית לטינית ל-CNN". טלסור החלה לשדר לראשונה ב־24 ביולי 2005, יום הולדתו ה-222 של מנהיג אמריקה הלטינית, סימון בוליבר. הרשת החלה בשידורים מוגבלים של ארבע שעות בלבד, ואז עברה ללוח שידורים מלא ב־31 באוקטובר 2005.
היסטוריה > מימון כספי

La Nueva Televisora del Sur, C.A היא חברה ציבורית המקבלת תמיכה כספית ממספר מדינות דרום אמריקאיות. נותנת החסות העיקרית שלה היא ממשלת ונצואלה, המחזיקה 51% ממניות החברה. קובה, ניקרגואה, אורוגוואי ובוליביה תורמות למימון גם הן. ארגנטינה הייתה נותנת החסות העיקרית השנייה שלה, אבל אחרי הניצחון של קואליציית הימין-מרכז Cambiemos בבחירות של 2015, הממשלה החדשה החליטה לסיים זאת בשנת 2016 לכאורה בשל "חוסר 'פלורליזם'."
ביוני 2016 הודיעה ממשלת ארגנטינה שהיא לא תתמוך עוד בשידורי טלסור. ארגנטינה הפכה לחברה המייסדת הראשונה של טלסור שהפסיקה את השתתפותה כזו, אף על פי שתכני טלסור עדיין זמינים לרוב בארגנטינה באמצעות אינטרנט, כבלים וטלוויזיה בלוויין.
היסטוריה > אורוגוואי

תהליך השילוב של אורוגוואי לטלסור היה ארוך ושנוי במחלוקת. ב-3 במרץ 2005, נשיא ונצואלה, הוגו צ'אבז, חתם על כמה הסכמים עם נשיא אורוגוואי, שנבחר אז לאחרונה, טבארה ואסקס, בנוגע לשילוב האנרגטי והתקשורתי של שתי המדינות, אחת מהן הייתה היצירה והמימון המשותף של טלסור. לאחר קצת פחות משנה של חתימת ההסכמים, הם לא בוצעו, אם כי מפלגתו של הנשיא ואסקס הייתה רוב ברשות המחוקקת במדינה. העיתונאי ונצואלה אנדרס איזכה, נשיא טלסור, אשר בראיון בינואר 2006 העיכוב באישור ההתאגדות המלאה של המדינה לרשת: "יש מצב מיוחד (באורוגוואי), כי על אף שהמדינה היא חברת טלסור, עד הקונגרס שלהם לא מאשר זאת, איננו יכולים לשדר את הערוץ באופן מקומי או לקבל מימון ממשלתי. המצב דורש החלטה מדינית ואנו מקווים שממשלת טבארה ואסקס תומכת ביוזמה". נשיא ועדת החינוך של נציגי אורוגוואי, חורחה ברובטו, אישר בפברואר של אותה השנה שהמדינה עדיין לא הייתה חלק מהספונסרים של הרשת וביקשה כי עד שהפרלמנט לא יחליט על מעמד סופי, יוסר שמה של המדינה כספונסר מהמבצעים שלה ומהאתר. ביוני אותה שנה, וכשר החינוך והתרבות של האומה, ברובטו הביע דאגות בנוגע לקו העריכה של הרשת בנושאים וממשלות מסוימות באזור, וכיצד עלולה להיפגע הדיפלומטיה של מדינתו. לשכת הסנאטורים באורוגוואי אישרה את הצעת החוק שתאשר את ההסכמים ב־8 באוגוסט 2006 בהצבעות המחוקקים השייכים למפלגת השלטון, אולם לשכת הנבחרים דחתה מספר פעמים את הדיון בדראפט. אף כי גורמים המקורבים לקונגרס אמרו לעיתונות בפברואר 2009 כי סוגיית ההתאגדות לטלסור "לא הייתה סעיף עדיפות בסדר היום שלהם", וכי הנושא לא ידון בשארית אותה שנה, סוף סוף אושרר ההסכם ב־2 ביוני 2009. [ צורך בציון ]
תפוצה

טלסור זמינה בחינם לאוויר באמצעות לוויין לאמריקה הלטינית, ארצות הברית, מערב אירופה, וצפון אפריקה. זמינות הרשת דרך טלוויזיה בכבלים הייתה מוגבלת מאוד באמריקה הלטינית בגלל הגישה העריכה של הרשת למספר אירועים וממשלות באזור; מנהל התחנה בשנת 2007, ארם אהרוניאן אמר בראיון כי "בעלי הכבלים לא מספקים לנו גישה כלשהי [...] זה לא תדיר, אבל זה השפיע עלינו במדינות הגדולות".
תפוצה > דרום אמריקה

זמינות הערוץ באמצעות טלוויזיה יבשתית מוגבלת מאוד ברוב המוחלט של מדינות דרום אמריקה. המדינות היחידות באזור שמקבלות את כל השידורים של טלסור באמצעות טלוויזיה יבשתית הן ונצואלה ואקוודור, שממשלותיה נותנות חסות לערוץ. טלסור זמינה כיום באמצעות טלוויזיה דיגיטלית יבשתית בארגנטינה, כחלק מהערוץ הממומן על ידי הערוצים הממשלתיים הכולל מספר ערוצי שירות, חינוך, מוזיקה, ספורט וחדשות נוספות. ונצואלה החלה לשדר את טלסור באמצעות טלוויזיה יבשתית ב־9 בפברואר 2007 ואקוודור ב־15 ביולי 2009. שאר מדינות החסות שידרו חלק מתוכניות הרשתות, בעיקר החדשות, בערוציהן הציבוריים והחינוכיים (ראו רשימת ערוצי האחיות).
תפוצה > קובה

אף על פי שלטלסור יש את קובה כאחת המממנים והספקים העיקריים שלה לתכנות, הערוץ אינו זמין לחלוטין במדינה. רק משלהי 2007 משודרות תוכניותיה מדי יום באי, אלא רק משעה 22:30 עד 8:00 למחרת באמצעות Canal Educativo 2, ערוץ טלוויזיה חינוכי. החל מה- 20 בינואר 2013 הורחבה ההדמיה החיה של טלסור, והיא מתרחשת מדי יום משעה 20:00 עד השעה 16:30.
תפוצה > אפריקה

ב -27 בספטמבר 2009, הנשיא רשמי של טלסור בוונצואלה אנדרס איזכה הודיעה על הסכם עם תחנות טלוויזיה ציבורית במוזמביק, אנגולה וגינאה ביסאו לשדר חלק מתוכניות הערוץ בפורטוגזית בהקשר של פסגת דרום אמריקה-אפריקה, שנערכה בוונצואלה.
שידורים בשפות נוספות

נשיא ונצואלה ניקולאס מאדורו הודיעה ב-8 במרץ 2014 כי ב-24 ביולי, בד בבד עם יום סימון בוליבר, יחלו שידורי טלסור באנגלית, צרפתית ופורטוגזית.
ביולי 2014 הושק אתר טלסור באנגלית. ערוץ שידור 24 שעות ביממה החל ביולי 2015. ב־23 בינואר 2018, עמוד הפייסבוק נמחק לרגע. עם זאת, דובר פייסבוק הצהיר בהמשך כי "טלסור באנגלית לא הייתה זמינה באופן זמני בגלל טעות פנימית."
ביקורת

הקמת הערוץ עוררה ביקורת בארצות הברית. בשנת 2013 התפטר ארם אהרוניאן המייסד מתפקידו כמנהל הרשת, ולאחר עזיבתו העיר כי טלסור "לא השיגה את הלטינו-אמריקניזציה ותמשיך להיות ונצואלית".
הערות שוליים

1 2  אלפונסו דניאלס, ונצואלה פותחת מלחמה אלקטרונית נגד אמריקה, באתר הארץ, 9 באוגוסט 2005
↑  סוכנות הידיעות, נשיא ונצואלה צ'אווס מתכנן להשיק את ערוץ החדשות הלטיני הראשון - טלסור, באתר הארץ, 16 במאי 2005
↑  {{{מחבר}}}, Cambiemos, Wikipedia, la enciclopedia libre, 2023-08-13
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "טלסור".
אינתיפאדה (משחק מחשב)

| --- | --- |

תצלום מסך מהמשחק אינתיפאדה
 כללי
 תאריך הוצאה:  1989 
 סוגה:  משחק וידאו 
 פיתוח:  מייק מידבד
 ארץ מקור:  ישראל 
 שפות:  אנגלית, עברית 
 דרישות תוכנה
 מצבי משחק:  משחק וידאו למשתתף יחיד 
 פלטפורמות:  MS-DOS 
 
משחק המחשב אינתיפאדה פותח על ידי מייק מידבד ויצא בשנת 1989 בעקבות האינתיפאדה הראשונה.
מפתח המשחק, מייק מידבד, עלה לארץ משיקגו בשנת 1987, לאחר שבזמן לימודיו באוניברסיטת אילינוי באורבנה-שמפיין התוודע לאידאולוגיה של מפלגת כך והצטרף לליגה להגנה יהודית. לדבריו, את המשחק פיתח בתגובה לתופעת היורים ובוכים במטרה להביע אג'נדה ימנית רדיקלית.
במשחק זה השחקן מגלם חייל ישראלי המתמודד עם הפרות הסדר בזמן האינתיפאדה. בתחילת כל שלב אחד משרי הביטחון של אותה התקופה נותן לו הוראות שימוש בתחמושת בהתאם להשקפתו הפוליטית, ועל החייל להתמודד עם ההפרות בהתאם להוראות אלו, אחרת מופחתות לו נקודות.
דמויות שרי הביטחון במשחק מייצגות את רוב הקשת הפוליטית של אותה התקופה, ביניהם ניתן למצוא את: יוסי שריד, עזר ויצמן, שמעון פרס, משה ארנס, אריאל שרון ומאיר כהנא.
הערות שוליים

↑  ד"ר ורד פנואלי, ד"ר רנארד גלוזמן, Envisioning a cosmopolitan age for gaming. A case study of speculative future for the Israeli games industry, FDG '22: Proceedings of the 17th International Conference on the Foundations of Digital Games, אתונה-ניו יורק: Association for Computing Machinery, 2022, עמ' 3 doi: 10.1145/3555858.3555885 (באנגלית)
כיאונה (בת בוריאס)

| --- | --- |
 תפקיד:  אלת השלג והקרח
 תרבות:  יוון העתיקה
 אב:  בוריאס
 אם:  אוריתיה 
 אחים:  קלאופטרה, קלאיס, זטס 
 בן או בת זוג:  פוסידון
 צאצאים:  אומולפוס 
 
במיתולוגיה היוונית, כִֿיאוֹנֵה (יוונית עתיקה: Xιώνη, נגזר מ-χιών - "שלג") היא אלת השלג והקרח. היא נחשבת גם כנימפה של הר היימוס, הנמצא בתרקיה.
משפחתה

כיאונה הייתה בתו של בוריאס, אל רוח הצפון במיתולוגיה היוונית, ושל אורת'יה, נסיכה אתונאית בת ארכתאוס, מלך אתונה, אותה בוריאס חטף. כיאונה הייתה אחותם של קלאופטרה, אשת פינאוס, וקלאיס וזטס, שהיו מהארגונאוטים.
במיתולוגיה

על פי סיפור מאוחר, אם כי מקובל בדרך כלל, כיאונה הייתה אמו של אומולפוס מפוסידון, אותו השליכה לים מחשש לתגובת אביה. עם זאת, אומולפוס ניצל, ופוסידון גידל אותו. ככל הנראה בגלל האקלים ביוון העתיקה, שהיה חם יחסית ולא איפשר שלג, חוץ מסיפורים אלו, כיאונה אינה נזכרת במיתולוגיה היוונית.
בתרבות המודרנית

בספרות המודרנית, מופיעה כיאונה כדמות בספרו של ריק ריירדן, "הגיבור האבוד", תחת השם "קִיאוֹנֶה". היא מתוארת כנערה יפת תואר ואחת מהדמויות המרושעות אשר שולטת בקרח והובסה על ידי ליאו ואלדס, וזאת אפילו שליאו התאהב בה בפגישתם הראשונה. גם בספר הרביעי של אותה הסדרה, "בית האדס", מסופר שכיאונה ואחיה מגיעים לספינה של שבעת החצויים מהנבואה, ומובסים על ידי פייפר, בת אפרודיטה, וככל הנראה נהרגו בזמן שפייפר העירה את פסטוס, דרקון הארד, באמצעות דיבור ההקסמה שלה.
ראו גם

סקאד'י - אלת החורף הנורדית
הערות שוליים

1 2 3  כיאונה, באתר פרויקט תאואי (באנגלית)
↑  מסע אלכסנדר הגדול | קרב הר היימוס, באתר History Archive (באנגלית)
↑  אפולודורוס, ביבליותקה, כרך 3, פרק 15, סעיף 2
1 2  היגינוס, פאבולות, עמ' 157
↑  כיאונה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
↑  אפולודורוס, ביבליותקה, כרך 3, פרק 15, סעיף 4
↑  פאוסניאס, תיאור יוון, כרך 1, פרק 38, סעיף 2
↑  "Greek Climate and Physical Geography". historylink101.com. נבדק ב-2024-12-15.
1 2  ריק ריירדן, תרגום: יעל אכמון, הגיבור האבוד, הוצאת גרף, 2010, גיבורי האולימפוס, עמ' 219
↑  ריק ריירדן, תרגום: יעל אכמון, הגיבור האבוד, הוצאת גרף, 2010, גיבורי האולימפוס, עמ' 213
↑  ריק ריירדן, תרגום: יעל אכמון, הגיבור האבוד, הוצאת גרף, 2010, גיבורי האולימפוס, עמ' 497
↑  ריק ריירדן, תרגום: יעל אכמון, הגיבור האבוד, הוצאת גרף, 2010, גיבורי האולימפוס, עמ' 504
↑  ריק ריירדן, תרגום: יעל אכמון, בית האדס, הוצאת גרף, 2013, גיבורי האולימפוס, עמ' 308-325
1 2  ריק ריירדן, תרגום: יעל אכמון, בית האדס, הוצאת גרף, 2013, גיבורי האולימפוס, עמ' 324
↑  ריק ריירדן, תרגום: יעל אכמון, בית האדס, הוצאת גרף, 2013, גיבורי האולימפוס, עמ' 311
מוסטי

| --- | --- |

 לידה:  21 בנובמבר 1990 (בן 34) בריסל, בלגיה בלגיה 
 שם לידה:  תומאס מוסטן
 מוקד פעילות:  בלגיה 
 תקופת הפעילות:  מ-2012 
 מקום לימודים:  Institut des arts de diffusion 
 שפה מועדפת:  צרפתית, אנגלית 
 חברת תקליטים:  וורנר מיוזיק גרופ 
 פרסים והוקרה:  Magritte Award for Most Promising Actor (2019)  D6bels Music Awards (2016) 
 www.mustiimusic.com
 פרופיל ב-IMDb
 
תומאס מוסטן (בצרפתית: Thomas Mustin; נולד ב-21 בנובמבר 1990), הידוע בשם הבמה מוסטי (Mustii), הוא שחקן וזמר בלגי. הוא מכהן כשופט בתוכנית המרוץ לדראג של רו פול בלגיה וייצג את בלגיה באירוויזיון 2024 שהתקיים במאלמה שבשוודיה במאי 2024 עם השיר "Before the Party's Over".
קריירה

מוסטין סיים את לימודיו בתיאטרון Institut des Arts de Diffusion ב-2012 והחל לצלם לסדרת טלוויזיה צרפתית בשם À tort ou à raison, בבימויו של אלן ברונר. הוא גם הופיע על הבמה בתור בנבוליו בסרט רומיאו ויוליה, בבימויו של איב ביונס.
בתחילת 2015, הוא השתתף בהחייאה של המופע L'Auberge du Cheval-Blanc, בבימויו של דומיניק סרון. בהמשך שיחק לצד רומן דוריס וגוסטב קרברן בסרט הצרפתי Odd Job, בבימויו של פסקל שאומאיל. בסרט נוסף הוא כיכב לצד פבריציו רונג'ונה בסרט Les Survivors, בבימויו של לוק ז'אבון. בנוסף שיחק בסדרת הטלוויזיה The Break (בבימויו של מתיו דונק), הוא מגלם את התפקיד של קווין. הסדרה זכתה להצלחה גדולה בבלגיה.
ב-2014 חתם מוסטין על חוזה עם הלייבל של קיד נויז, Black Gizah Record, ובמהרה הוציא את הסינגל הראשון שלו, "תור הזהב".
בדצמבר 2016 היה מוסטין מועמד שש פעמים בטקס פרסי המוזיקה של D6bels בקטגוריות הבאות: אמן סולו השנה, קונצרט, אמן/קבוצת Pure FM, Revelation, וידאו מוזיקלי וכותב שירים. הוא זכה בסופו של דבר בתואר תגלית השנה.
ב-2 בפברואר 2019 הוא קיבל את פרס מגריט לשחקן המבטיח ביותר עבור הסרט The Royal Exchange.
ב-30 באוגוסט 2023 הוכרז כי הוא צפוי ליצג את בלגיה בתחרות האירוויזיון 2024 במאלמה שבשוודיה. הוא כשל בניסיון להעפיל לגמר, והגיע למקום ה-13 בשלב חצי הגמר עם 18 נקודות.
דיסקוגרפיה > אלבומי אולפן

2018: 21st Century Boy
2022: It's Happening Now
2024: The Maze
דיסקוגרפיה > מיני-אלבומים

2016: The Darkest Night
הערות שוליים

↑  'La Trêve' vendue en Flandre et en Suisse, RTBF (בצרפתית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1225425220  ISNI: 0000 0004 6671 2393  MusicBrainz: adeab1cb-7fa0-4ac6-88c8-35e7a28264ba  VIAF: 8746161274837947650003   WorldCat (עם VIAF): 8746161274837947650003
2024 בממלכה המאוחדת

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
| «««  2023   2022  2021 |  דגל ממלכה המאוחדת | 2024  בממלכה המאוחדת |  »»»  2025     |
כל ערכי השנים בממלכה המאוחדת • אירועים בולטים בעולם ב-2024 פורטל הממלכה המאוחדת • לוח שנה של שנת 2024
2024 בממלכה המאוחדת היא השנה בה הממלכה המאוחדת חגגה 223 שנה מיום היווסדה.
הנהגה

מונרך - המלך צ'ארלס השלישי
ראש ממשלה - רישי סונאק (המפלגה השמרנית הבריטית)
אירועים בולטים

5 בפברואר - בית המלוכה הבריטי חושף שהמלך צ'ארלס חולה בסרטן.
22 במרץ - בעקבות ספקולציות בתקשורת לגבי מצבה הבריאותי, קתרין, נסיכת ויילס חשפה כי היא חולה בסרטן ועוברת טיפולי כימותרפיה.
29 ביולי - אירוע הדקירה ההמוני בסאות'פורט - באירוע דקירה המוני שבוצע בסטודיו לריקוד בסאות'פורט שבממלכה המאוחדת נרצחו שלושה ילדים, ו-10 אנשים נוספים נפצעו, מתוכם שמונה ילדים. המתקפה בוצעה על ידי אקסל רודקובאנה, אזרח בריטי בן 17 שנולד בקרדיף למהגרים מרואנדה.
אירועים בולטים > אירועים צפויים

4 ביולי – הבחירות הכלליות בממלכה המאוחדת 2024.
נפטרו

(קטגוריה:בריטים שנפטרו ב-2024)
4 בינואר - גליניס ג'ונס, שחקנית, זמרת, רקדנית ופסנתרנית ולשית (נולדה ב-1923)
2 בפברואר - כריסטופר פריסט, סופר מדע בדיוני בריטי (נולד ב-1943)
23 בפברואר - כריס גוטייה, שחקן אנגלי-קנדי (נולד ב-1976)
26 בפברואר - ג'ייקוב רוטשילד, איש עסקים יהודי-בריטי (נולד ב-1936)
17 במרץ - סטיב הארלי, זמר-יוצר בריטי, אשר נודע במיוחד כסולן של הלהקה סטיב הארלי וקוקני רבל (נולד ב-1951)
4 באפריל - לין ריד בנקס, סופרת בריטית (נולדה ב-1929)
8 באפריל - פיטר היגס, פיזיקאי בריטי ופרופסור באוניברסיטת אדינבורו, חתן פרס נובל לפיזיקה לשנת 2013 (נולד ב-1929)
18 באפריל - ג'יימס לורנסון, שחקן תיאטרון, קולנוע וטלוויזיה בריטי (נולד ב-1940)
20 באפריל - אנדרו דייוויס, מנצח בריטי (נולד ב-1944)
5 במאי - ברנרד היל, שחקן קולנוע ותיאטרון בריטי (נולד ב-1944)
6 במאי - איאן גלדר, שחקן אנגלי (נולד ב-1949)
22 במאי - דייוויד וילקי, שחיין בריטי (נולד ב-1954)
5 ביוני - מייקל מוסלי, עיתונאי, מפיק, מנחה וסופר בריטי (נולד ב-1957)
19 באוגוסט - מייק לינץ', יזם טכנולוגיה בריטי, ממייסדי חברות אוטונומי(אנ')‏, Invoke Capital ו-Darktrace. (נולד ב-1965)
16 באוקטובר - ליאם פיין, זמר בריטי. (נולד ב-1993)
הערות שוליים

↑  "King Charles III diagnosed with cancer, Buckingham Palace says" (באנגלית בריטית). 2024-02-05. נבדק ב-2024-02-05.
↑  קייט מידלטון חשפה: חליתי בסרטן, אני עוברת טיפולים כימותרפיים, באתר ‏מאקו‏, 22 במרץ 2024
| הממלכה המאוחדת שנים בממלכה המאוחדת |
| --- | --- | --- |
| המאה ה-19 | 1801 • 1802 • 1803 • 1804 • 1805 • 1806 • 1807 • 1808 • 1809 • 1810 • 1811 • 1812 • 1813 • 1814 • 1815 • 1816 • 1817 • 1818 • 1819 • 1820 • 1821 • 1822 • 1823 • 1824 • 1825 • 1826 • 1827 • 1828 • 1829 • 1830 • 1831 • 1832 • 1833 • 1834 • 1835 • 1836 • 1837 • 1838 • 1839 • 1840 • 1841 • 1842 • 1843 • 1844 • 1845 • 1846 • 1847 • 1848 • 1849 • 1850 • 1851 • 1852 • 1853 • 1854 • 1855 • 1856 • 1857 • 1858 • 1859 • 1860 • 1861 • 1862 • 1863 • 1864 • 1865 • 1866 • 1867 • 1868 • 1869 • 1870 • 1871 • 1872 • 1873 • 1874 • 1875 • 1876 • 1877 • 1878 • 1879 • 1880 • 1881 • 1882 • 1883 • 1884 • 1885 • 1886 • 1887 • 1888 • 1889 • 1890 • 1891 • 1892 • 1893 • 1894 • 1895 • 1896 • 1897 • 1898 • 1899 • 1900 |  |
| המאה ה-20 | 1901 • 1902 • 1903 • 1904 • 1905 • 1906 • 1907 • 1908 • 1909 • 1910 • 1911 • 1912 • 1913 • 1914 • 1915 • 1916 • 1917 • 1918 • 1919 • 1920 • 1921 • 1922 • 1923 • 1924 • 1925 • 1926 • 1927 • 1928 • 1929 • 1930 • 1931 • 1932 • 1933 • 1934 • 1935 • 1936 • 1937 • 1938 • 1939 • 1940 • 1941 • 1942 • 1943 • 1944 • 1945 • 1946 • 1947 • 1948 • 1949 • 1950 • 1951 • 1952 • 1953 • 1954 • 1955 • 1956 • 1957 • 1958 • 1959 • 1960 • 1961 • 1962 • 1963 • 1964 • 1965 • 1966 • 1967 • 1968 • 1969 • 1970 • 1971 • 1972 • 1973 • 1974 • 1975 • 1976 • 1977 • 1978 • 1979 • 1980 • 1981 • 1982 • 1983 • 1984 • 1985 • 1986 • 1987 • 1988 • 1989 • 1990 • 1991 • 1992 • 1993 • 1994 • 1995 • 1996 • 1997 • 1998 • 1999 • 2000 |  |
| המאה ה-21 | 2001 • 2002 • 2003 • 2004 • 2005 • 2006 • 2007 • 2008 • 2009 • 2010 • 2011 • 2012 • 2013 • 2014 • 2015 • 2016 • 2017 • 2018 • 2019 • 2020 • 2021 • 2022 • 2023 • 2024 |  |
מייקל מוסלי
ליאם פיין
שארל אזנבור

| --- | --- |

 לידה:  22 במאי 1924 הרובע השישי של פריז, צרפת 
 פטירה:  1 באוקטובר 2018 (בגיל 94) בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה, צרפת 
 שם לידה:  Charles Aznavourian 
 מקום קבורה:  cemetery of Montfort-l'Amaury 
 מוקד פעילות:  צרפת, ארמניה 
 תקופת הפעילות:  1933–2018 (כ־85 שנים)
 סוגה:  מוזיקה פופולרית, מוזיקת פופ, בלדה, מוזיקת אמצע הדרך, שאנסון, ג'אז, מוזיקת עולם 
 שפה מועדפת:  צרפתית, ספרדית, נפוליטנית, רוסית, אנגלית, איטלקית, ארמנית, גרמנית, קבילית 
 חברת תקליטים:  EMI, פיליפס רקורדס, Tréma, אדאון רקורדס, RGE, רפרייז רקורדס, Telefunken, ברקלי רקורדס, מרקורי רקורדס, פאטה-מרקוני 
 בן או בת זוג:  Micheline Rugel (1946–1952) Evelyne Plessis (1956–1960) Ulla Thorsell (1968–2018) 
 צאצאים:  סדה אזנבור, מישה אזנבור, קטיה אזנבור 
 מספר צאצאים:  5 
 פרסים והוקרה:  מפקד בלגיון הכבוד (31 בדצמבר 2003)  קצין במסדר ההצטיינות הלאומי (1986)  מפקד מסדר האמנויות והספרות (1997)  דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת מונטריאול (2009)  מפקד במסדר ההצטיינות הלאומי (14 בנובמבר 2000)  אביר בלגיון הכבוד (1989)  ניצחונות המוזיקה – זמר השנה (1997)  קצין בלגיון הכבוד (28 במרץ 1997)  אביר מסדר האמנויות והספרות (נובמבר 1994)  Bernard Lecache Prize (1987)  פרס סזאר של כבוד (1997)  פרס ראול ולנברג (2017)  היכל התהילה של כותבי שירים (1996)  גיבור לאומי של ארמניה (2004)  אזרח כבוד של ירבאן (1996)  קצין במסדר הלאומי של קוויבק (2009)  The Order of the Rising Sun, Gold Rays with Rosette (2018)  כוכב בשדרת הכוכבים בהוליווד (24 באוגוסט 2017)  קצין במסדר קנדה (2008)  אות משרד החוץ הרוסי "לתרומה לשיתוף פעולה בינלאומי" (2014)  מפקד של מסדר הכתר הבלגי (2015)  קצין במסדר לאופולד (2004)  מסדר לאופולד  המסדר הלאומי של קוויבק  מסדר השמש העולה  מסדר קנדה  מסדר ההצטיינות הלאומי  מדליית יובל היהלום של המלכה אליזבת השנייה  מסדר האמנויות והספרות  מסדר הקדוש מסרוב משדוץ  מסדר הכתר 
 aznavourfoundation.org
 פרופיל ב-IMDb
 
נשיא המדינה, ראובן ריבלין, מארח את הזמר שארל אזנבור בבית הנשיא. משמאל לימין: בנו של שארל, נחמה ריבלין, נשיא המדינה, ראש הקהילה היהודית בארגנטינה אריאל כהן סבן, הזמר שארל אזנבור ומייסד קרן ולנברג ברוך טננבאום, אוקטובר, 2017.
שארל אזנבור (בצרפתית: Charles Aznavour, בארמנית: Շառլ Ազնավուր;‏ נולד בשם שאהנור ואר'ינאק אזנאבוריאן, Shahnour Vaghinag Aznavourian, (ארמנית: Շահնուր Վաղինակ Ազնավուրյան) 22 במאי 1924 – 1 באוקטובר 2018) היה זמר, מלחין, שחקן ופזמונאי צרפתי.
ביוגרפיה

אזנבור נולד בפריז, צרפת, להורים מהגרים ארמנים, ניצולי רצח העם הארמני. אמו קנאר באגדאסריאן נמלטה מסמירנוף ואביו מישה אזנבוריאן שנולד באחלציחה שבגיאורגיה, נמלט אף הוא והיה הניצול היחיד במשפחתו. בני הזוג ביקשו להגר לארצות הברית, ולאחר שסורבו השתקעו בפריז. במהלך מלחמת העולם השנייה, הצילו הוריו כתריסר יהודים.
מגיל צעיר הכיר את עולם התיאטרון בזכות הוריו האמנים. הוא התחיל להופיע בגיל 9. פריצתו הגדולה הייתה כאשר אדית פיאף שמעה אותו שר וארגנה לו סיבוב הופעות איתה בצרפת ובארצות הברית.
הוא זכה לכינוי "פרנק סינטרה הצרפתי", ורוב שיריו עסקו באהבה.
עם להיטיו הגדולים ניתן למנות את "Toi et Moi",‏ "She",‏ "Que C'est Triste Venise",‏ "Yesterday When I Was Young",‏ "לה בוהם" ועוד.
בשנות ה-70 זכה אזנבור להצלחה בממלכה המאוחדת בזכות שירו "She" שהגיע למקום הראשון במצעדים. בסך הכול מכר אזנבור למעלה מ-100 מיליון מתקליטיו ברחבי העולם, והופיע בכ-60 סרטים.
בשנת 2011 קיבל את פרס סקופוס היוקרתי, המוענק מטעם אגודת הידידים של האוניברסיטה העברית בירושלים.
אזנבור המשיך להופיע גם בגילו המתקדם. הוא הופיע בישראל ב-23 בנובמבר 2013 בהיכל הספורט ביד אליהו בתל אביב. ב-15 במרץ 2014 הופיע פעם שנייה ביד אליהו, ויום לפני כן ערך טקס בר-מצווה לנכדו היהודי בכותל המערבי בירושלים. ב-28 באוקטובר 2017 חזר והופיע בהיכל מנורה מבטחים.
אזנבור היה אמור להגיע להופעה נוספת בישראל בחודש יוני 2019, במסגרת סיבוב הופעות עולמי שהיה אמור לחגוג את יום הולדתו ה-95, אך ב-1 באוקטובר 2018, הלך לעולמו והוא בן 94.
תרגומי שיריו לעברית

כמה משיריו תורגמו או קיבלו נוסח עברי. אחד הבולטים שבהם הוא "Au printemps tu reviendras" מ-1965, שתורגם על ידי אבי קורן ב-1968 בשם "באביב את תשובי חזרה" ובוצע על ידי צוות הווי הנח"ל עם הסולנים אופירה גלוסקא וליאור עמירן, ולאחר מכן גם על ידי להקת הנח"ל.
בשנת 1978 יצא אבי טולדנו במופע "לה בוהם" משיריו של אזנבור בגרסאות עבריות שכתבו יוצרים שונים כגון דודו טופז, אהוד מנור, נעמי שמר, דן אלמגור ואחרים.
שירו "She" תורגם על ידי אהוד מנור ובוצע על ידי מתי כספי באלבומו "את האשה שלי" בשנת 2005. בנוסף, השיר "Comme ils disent" (המספר במקור הצרפתי על הומו בארון שמופיע בלילות כמלכת דראג) בוצע כפינאלה במופע הדראג "פאות קדושות" בשם "מהו גבר בשבילכם", ולאחר מכן במיני-סדרה "תמיד אותו חלום". השיר בוצע גם בשם "מה תגידו", על ידי איתי טיראן בשנת 2002 בערב שנסונים "תחת שמי פריז" בבית הספר למשחק בית צבי. לשיר גרסה עברית נוספת בשם "כך הם קוראים לי" שבוצעה על ידי יוסי בנאי.
שירים מוכרים אחרים שהלחין ותורגמו לעברית כוללים את "כל הדרך חזרה" של הדודאים (במקור Sur Le Chemin Du Retour), "סימון" של חוה אלברשטיין (במקור Olga), "בוא עכשיו" של להקת פיקוד הצפון (במקור Ce n'est pas un adieu) ו"פחות עצוב בשמש" של תומר ישעיהו (במקור Emmenez moi) שחודש ב-2021.
הערות שוליים

↑  אוריאל לוי ואורן הראל, ‏"ליווה את רגעי השמחה והצער של שלושה דורות": הזמר הצרפתי שארל אזנבור הלך לעולמו, באתר דבר העובדים בארץ ישראל, 2 באוקטובר 2018
↑  בני מר, שארל אזנבור: אחרון השאנסונרים, באתר הארץ, 23 בנובמבר 2013
↑  מרב יודילוביץ', שארל אזנבור: אגדה חיה בהופעה, באתר ynet, 16 במרץ 2014
↑  אסף נבו, ‏שארל הגדול: אזנבור בכותל המערבי לפני ההופעה בנוקיה, באתר ‏מאקו‏, 14 במרץ 2014
↑  איריס מזור, בגיל 94, שארל אזנבור מראה כיצד צריך להופיע, באתר nrg‏, 29 באוקטובר 2017
↑  אתר כרטיסים ברשת, שארל אזנבור (שוב) בישראל ביוני 2019, באתר כרטיסים ברשת, ‏24 ביוני 2018
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007462842905171  PLWABN: 9810662507705606  BIBSYS: 864  BNC: 000234642  BNE: XX1117010  BnF: cb118897411 (data)  CiNii: DA04965392  GND: 118651331  ICCU: PALV013923  ISNI: 0000 0001 2320 9016  LCCN: n85094806  LNB: 000066932  MusicBrainz: 5f264b87-d5f6-487d-aa3e-ae4c5f0c6fc9  NDL: 00914085  NKC: jn19990000337  NLA: 35011413  NLG: 282446  NLK: KAC2020I8056  NSK: 000576040  NTA: 068963173  RERO: 02-A002955275  SNAC: w6rr2q88  SUDOC: 028635280  Trove: 788986  VIAF: 64001137   WorldCat (עם VIAF): 64001137
חוק הפיקוח על הנשק (1968)

| --- | --- |

הנשיא לינדון ג'ונסון חותם על "חוק הפיקוח על הנשק" בבית הלבן, 22 באוקטובר 1968
הנשיא לינדון ג'ונסון חותם על "חוק הפיקוח על הנשק" בבית הלבן, 22 באוקטובר 1968
 פרטי החוק
 מדינה:  ארצות הברית 
 שם רשמי:  An Act to amend title 18, United States Code, to provide for better control of the interstate traffic in firearms.
 גוף מחוקק:  הקונגרס ה-90 של ארצות הברית
 תאריך תחולה:  22 באוקטובר 1968
 
חוק הפיקוח על הנשק משנת 1968 הוא חוק פדרלי אמריקאי העוסק בהסדרת את תעשיית הנשק בארצות הברית והסדרת תחום הבעלות על כלי ירייה. החוק מגביל את הסחר בנשק בין מדינות בארצות הברית ליצרנים, סוחרים ויבואנים מורשים בלבד.
החוק נחתם על ידי הנשיא לינדון ג'ונסון ב-22 באוקטובר 1968, וכיום הוא הפרק הראשון של חוקי הנשק הפדרליים של ארצות הברית הנאכפים על ידי הרשות לאכיפת נושאי האלכוהול, הטבק, הנשק וחומרי הנפץ (ATF). חוק זה ביטל את "חוק הנשק הפדרלי" משנת 1938, אם כי רבים מסעיפי החוק משנת 1938 חוקקו מחדש כחלק מהחוק של 1968, אשר תיקן את החוק משנת 1938 ואת קודמו, "חוק הנשק הלאומי" משנת 1934 (NFA).
היסטוריה

הצעת החוק נולדה בעקבות הרצח של נשיא ארצות הברית ג'ון קנדי בדאלאס, טקסס בנובמבר 1963. הנשיא נורה על ידי רובה שנרכש והוזמן דרך הדואר לאחר שהיורה התעניין ברכישתו כאשר הופיע במודעת פרסומת במגזין הנשק "American Rifleman". לאחר מכן התקיימו שימועים בקונגרס בהם דנו על איסור על רכישת רובים דרך הזמנה מהדואר, אך לא עבר חוק בנושא עד 1968. במהלך השימועים, סגן נשיא איגוד הרובאים הלאומי (NRA) פרנקלין אורת' תמך באיסור על מכירת ורכישת נשק דרך הזמנה משירות הדואר והצהיר: "איננו חושבים שכל אמריקאי שפוי, הקורא לעצמו אמריקאי, יכול להתנגד להכללת הכלי שהרג את נשיא ארצות הברית בהצעת חוק זו."
הצעות חוק קודמות לחוק הפיקוח על הנשק היו הצעת חוק 1975 של הסנאט משנת 1963 - "הצעת חוק להסדרת משלוח נשק חם בין מדינות" והצעת חוק 1592 של הסנאט משנת 1965 - "הצעת החוק לתיקון חוק הנשק הפדרלי של שנת 1938". שתי הצעות החוק הוצגו על ידי הסנאטור תומאס דוד ונתקלו בהתנגדות עזה ברצפת הסנאט, אך סללו את הדרך לחקיקת "חוק הפיקוח על הנשק" בשנת 1968.
רצח מרטין לותר קינג, מנהיג התנועה לזכויות האזרח בארצות הברית ב-4 באפריל 1968 וההתנקשות בסנאטור הדמוקרטי והתובע הכללי של ארצות הברית, רוברט קנדי ב-5 ביוני 1968 הובילו לשינוי בדעת הקהל בארצות הברית בנוגע לנושאי החזקת הנשק והובילו לחידוש המאמצים להעברת החוק. ב-11 ביוני 1968, תיקו בהצבעה בוועדת המשפט של בית הנבחרים עיכבה את העברת הצעת החוק. בדיון מחודש לאחר תשעה ימים התקבלה הצעת החוק בוועדה. ועדת המשפט של הסנאט הביאה באופן דומה לעיכוב זמני בהעברת החוק, אך כמו בבית הנבחרים, הצעת החוק הועברה לבחינה מחודשת. החלטה 17735 של בית הנבחרים, הידועה בשם "חוק הפיקוח על הנשק", האוסרת רכישת והזמנת רובים ורובי ציד דרך הדואר ואוסרת על רוב העבריינים, אנשים המשתמשים בסמים והאנשים שנמצאו כלא כשירים נפשית לקנות רובים נחתמה על ידי הנשיא לינדון ג'ונסון ב-22 באוקטובר 1968.