הקיבוץ
פעולות מיוחסות

ניסיון לשלות ארגזים עם מטבעות זהב מנהר הירדן בעקבות שמועות כי קצינים טורקיים הטביעו זהב בנהר הירדן בעת נסיגתם מפני הצבא הבריטי לא העלה דבר בחכתם של אנשי הקיבוץ.
1922, יירוט משלוח נשק מאירופה, שנפרק בנמל ביירות, הוסלק באבן רחיים ויועד ל'הגנה' והטמנתו בסליק בכפר גלעדי, מעוז 'הקיבוץ'.
1923, ההתנקשות במפקח המשטרה, הקצין הערבי, תאופיק ביי א-סעיד. ההתנקשות בא-סעיד נועדה לנקום במי שבטעות נחשד כנציגות הערבית הבכירה בזירת הטבח בבית החלוץ, ולהרתיע קיצונים ערביים מללכת בדרך הטרור. טעות הזיהוי מיוחסת למניה שוחט שבשם 'הקיבוץ' הוציאה את פקודת ההתנקשות לבקשתו או בידיעתו בלבד של יוסף הכט, מזכיר ועד ההגנה. מקור הזיהוי השגוי בשתי דמויות שאינן א-סעיד, והיו ראויות להיהרג לדעת הקיבוץ, וזהותן נתלכדה בהערכה המודיעינית הכושלת של שוחט, עם זהותו של א-סעיד. האחת, תאופיק ביי אל ג (ר)וסיין מוואדי חנין שנחשד כראש מחתרת ה'פידאייה' והשנייה, עבדין ביי חוסייני, סגן מפקד משטרת יפו, שאכן היה בבית החלוץ בשעת הטבח. טענת הזיהוי המוטעה זכתה לאישוש הן בעדותו של איש המשטרה הבריטית, דוד תדהר, בפני ועדת החקירה הבריטית, שבעת הטבח שהה א-סעיד במוקד התפרעויות אחר, שכונת מנשייה, והן מעצם העובדה שא-סעיד, בשונה מאנשי משטרה ערבים אחרים, לא הועמד לדין על ידי הבריטים בעקבות ממצאי ועדת החקירה. הביצוע הוטל על אחד מהבולטים בלוחמי "הקיבוץ" – ירחמיאל לוקאצ'ר ("לוקה"). לוקאצ'ר לקח לו לעזרה את בנימין ביכמן, חברו מגימנסיה 'הרצליה' ומהצבא העות'מאני. זמן קצר לפני ההתנקשות נמסרה ידיעה על כך למפקד ההגנה יוסף הכט, על מנת שיוכל לנקוט באמצעי הגנה במקרה שהיא תחולל מהומות ביפו. ב-17 בינואר 1923 יצא לוקאצ'ר ליפו וארב לא-סעיד ליד ביתו בשכונת מנשייה. כאשר יצא א-סעיד מביתו, ירה בו לוקאצ'ר בראשו והרגו מיד. את האקדח הטמין במקום סתר, ומיהר לתל אביב. חברו בנימין ביכמן חזר לאחר זמן, והוציא את האקדח ממחבואו. בעיר קמה מהומה גדולה, ולמחרת פרצו מהומות ביפו. פלוגת שוטרים בפיקודו של הקצין היהודי דוד תדהר מנעה מהערבים לפרוץ לשכונת נווה שלום. המהומות שככו לאחר שהופצה ידיעה כי א-סעיד נהרג על ידי ערבים בשל סכסוך כספי.
1923, נובמבר, פעולת ה'אקספרופריאציה' (פעולת שוד למטרת מימון פעילות מהפכנית בהצדקה של החרמת כסף בורגני) - השתלטות על מכונית של חלפנים יהודים מירושלים שהייתה בדרכה מביירות לירושלים ושלל של 15,000 מטבעות זהב. משטרת המנדט כמעט עלתה על עקבות המחרימים אך קצינים יהודים, שהבינו כי הכסף יועד להגנה, טשטשו את העקבות. בכסף מ"האקס הגדול" נרכש נשק רב, בתחילה בסוריה ואחר כך באירופה. כדי לאחסן את הנשק נבנה בכפר גלעדי סליק גדול, לפי תוכניתו של המהנדס גדליהו וילבושביץ, אחיה של מניה שוחט. המקום היה סודי ביותר, ואפילו רוב חברי כפר גלעדי לא ידעו על קיומו. הסליק נחפר לעומק חמישה מטר עם תקרה מקומרת. עם גמר העבודות היה צורך להבטיח את המקום מפני רטיבות על ידי טיוח. איסר בארי שהיה במקום עם קבוצת עובדים הובא למקום בעיניים קשורות ונתן הוראות איך לטייח את המקום מבלי שידע היכן הוא נמצא ומה מטרתו. עם זאת לפי מקורות שונים הכסף שנשדד שימש גם למטרות שאינן צבאיות. בני משפחתו של יצחק אביגדור עדן, ראש השוחטים של העדה החרדית בשנות העשרים, טוענים כי הוא זה שנשדד על ידי אנשי השומר, כאשר נסע לדמשק למטרת קניית זהב ומכירתו בארץ ישראל תוך ניצול פער המחירים בין המקומות.
1924, ההתנקשות בדה האן. 
קבוצה נוספת בעלת מאפיינים המזכירים את מחתרת 'הקיבוץ' אשר לקחה אחריות על רצח דה האן מכונה 'המפעל' - תא מחתרתי שהורתו ב'חבורת אודסה', התגבש בהתהפך 1923 ל-1924, ומנה 13 חברים מקרב קבוצת השרון ומחוצה לה - אנשי 'חבורת אודסה', אנשי העלייה השלישית שזוהו עם מפלגת הפועל הצעיר. מנהיג ומפקד התא היה אליהו בן חורין (בידנר) וצוות המתנקשים כלל את אברהם תהומי (זילברג), היורה, וזאב משי, סייען.
אנשי 'הקיבוץ' ארגנו בכפר גלעדי ובתל יוסף קורסים להכשרת מפקדים ומדריכים. בין המדריכים בנימין זאב פון וייזל. לאחר הקורס קיבלו החניכים כיתות להדרכה מבין חברי תל יוסף ופלוגות הגדוד האחרות.