stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
עתלית
היסטוריה > ראשית המושבה

לאחר רכישת אדמת עתלית בשנת 1899 היא עובדה על ידי ערבים, תושבי הכפר הערבי עתל (במבצר הצלבני) וערביי עין חוד. לאחר כשנתיים התעורר החשש שהשטח יחשב מחלול, לכן עלה הצורך להעלות עובדי אדמה עבריים לעתלית. בשנת 1901 (תרס"א) עלו על אדמת עתלית עשרה איכרים צעירים מזכרון יעקב ובת שלמה. עלייה-לקרקע זו לא הייתה לשם התיישבות קבע כי אם להראות נוכחות (לרובם של האיכרים היו משקים ומשפחות שחיו במצוקה במושבותיהם המקוריות). הם עזבו לאחר תקופה קצרה וקשה, וחזרו לעזור למשפחותיהם.
בשנת 1903 נתן הברון רוטשילד הוראה ליישב את עתלית בכל תנאי. לשם כך נשלחו אליה דוד דודסקו ויעקב טפרברג כשהם מצוידים בזרעים, כלי עבודה ושוורים. בהמשך הצטרפו אליהם עוד שמונה איכרים. בסיום תקופה זו היו המתיישבים אמורים להגיע לעצמאות כלכלית.
בתחילה היה צורך במאמץ גדול. האזור היה מכוסה בביצות אשר שימשו מדגרות ליתושים. מחלת המלריה הצהובה, אותה נשאו היתושים תקפה את המתיישבים הראשונים, חלקם נפטרו או חלו ועזבו והוחלפו על ידי אחרים. ב-1905 לאחר שהמלריה תקפה שוב, נשארו 6 איכרים בלבד עד 1906 כשהגיעו חברים נוספים ובהוראת הברון נבנו הבתים הראשונים במושבה. המתיישבים הצעירים שאפו להקים חיי חקלאות בארץ האבות. הם הקימו שורה אחת של בתים, צמודים זה לזה, למען ביטחון התושבים. בקצה השורה נבנה בחדר צנוע בית ספר, ובחדר אחר בית כנסת. בני המשפחות הראשונות שאכלסו את בתי המושבה: דוד דודסקו, דוד ארלינסקי, דוד גרופר, ישראל פיקנר, יוסף אבדיק, בנימין דודסקו, ברוך כהן, פייבל פינסקר, אברהם מכבי, יהודה זלדין ובהמשך החליף אותו אליהו גרופר.
לאחר זמן מה הצטרפו גבריאל שפירא, מתיתיהו מזרחי.
עתלית הייתה נקודה קטנה מוקפת בכפרים ערביים, עם רובם רקמו אנשי המושבה יחסי שכנות טובה, חלקם, בעיקר מהכפר טירה רצחו, גנבו והציתו ציוד ותוצרת חקלאית. השיא היה במאורעות 1936-1938.
בשנים הראשונות סבלו המתיישבים הראשונים מטרגדיות, מרורים ואכזבות, אך כל זה לא שבר את רוחם, שבלבם פעם חזון החלוציות.
בשנת 1910 הקים אהרון אהרונסון בצפונה של עתלית תחנת ניסיונות חקלאיים על אדמת הקרן הקיימת. התחנה העסיקה כמעט רק ערבים. במהלך מלחמת העולם הראשונה שימשה התחנה גם כבסיס של מחתרת ניל"י. במקום הייתה ספרייה, אך היא ומרבית החווה נהרסו בפשיטה שערכו הטורקים לאחר שהבינו כי שימשה את חברי ניל"י. דקלי וושינגטוניה הגבוהים המיתמרים בכניסה ליישוב כיום הם שרידים לחווה זו.
היסטוריה > בימי המנדט

לאחר מלחמת העולם הראשונה, הקימה ועדת המים בשנת 1919 במבצר עתלית העתיק כפר דיג. אחרי מספר ניסיונות התיישבות, התברר כי בדיג אמנם הצליחו אך חלו בקדחת צהובה שגרמה למותם והכפר נותר עזוב.
המושבה עצמה סבלה בשנת 1920 מקשיים כלכליים וסכסוכים פנימיים.
היסטוריה > מפעל המלח

בשנות העשרים של המאה העשרים הוקם במושבה מפעל מלח של "חברת המלח בארץ-ישראל". מפעל זה פועל עד היום.
היסטוריה > בתחום המנהלי

בשנת 1952 הוקמה בעתלית מעברה של כ-200 משפחות יוצאות עיראק וצפון אפריקה. במקביל הוחל בהקמת שיכונים בעתלית עבור תושבי המעברה. בשנת 1955 הוכרז על חיסול המעברה עם מעבר תושביה לשיכונים בעתלית.
בשנת 1963 הביא פסח גרופר להכרה בעתלית כעיירת עולים הזכאית לתשלומי ארנונה מהמדינה, לאור העובדה שרוב התושבים בעתלית היו עולים.
עד שנת 2003 הייתה עתלית מועצה מקומית. במהלך שנה זו, במסגרת איחוד רשויות מקומיות, הועבר ניהול היישוב לידי המועצה אזורית חוף הכרמל.
בשנות ה-2000, החלו להיבנות שכונות חדשות של בתים צמודי קרקע כמו "עתלית החדשה", "פנורמה", "עתלית המושבה" ו"חצרות האיכרים" אשר מושכות ליישוב אוכלוסייה צעירה ומשכילה, בעיקר עובדים במרכז תעשיות המדע (מת"מ) שבחיפה, אשר עתלית משמשת כפרבר שלה מבחינת תעסוקה.
בשנת 2015 קס גרופ סיימה הקמת קניון בשטח של 5000 מ"ר בכניסה ליישוב.
היסטוריה > ראשי המועצה

ראש המועצה הנבחר הראשון של עתלית היה יעקב כץ שכיהן בתפקיד בשנים 1951–1955. הוא שב ונבחר לתפקיד לאחר הבחירות למועצה בשנת 1955, אך בתחילת 1956 התפטר מטעמי בריאות ובמקומו כיהן בתפקיד מ. פדבה. בשנת 1959 נבחר משה זמל לראש המועצה. במאי 1962 נבחר פסח גרופר לראש המועצה לאחר שיצר קואליציה עם הדתיים והדיח את זמל. בתחילת 1964 הודח גרופר מראשות המועצה על ידי איש סיעתו, צבי שפירא, שחבר לאנשי מפא"י. שפירא טען שבמקור הוא היה אמור להיות ראש המועצה, אך גרופר שכנע את הדתיים להתנות את תמיכתם בליברלים בכך שגרופר יהיה ראש המועצה. בספטמבר 1964 חבר גרופר לחנניה עמר, בהסכם שהביא את עמר לתפקיד ראש מועצה בשכר מלא וגרופר מונה לסגנו. לאחר הבחירות בשנת 1965 שב יעקב כץ לכהן בראשות המועצה, עד לפטירתו בדצמבר  1967. במרץ 1968 נתמנה אהרן גרינברג ממפלגת העבודה לראשות המועצה, והוא החזיק בתפקיד עד שהודח בנובמבר 1968 על ידי יוסף עמאר איש המפד"ל. לאחר הבחירות בשנת 1969 שב גרופר לתפקיד ראש המועצה, אך בספטמבר 1971 גיבש אלי בן דהן מגח"ל קואליציה והדיח את פסח גרופר מראשות המועצה. ביולי 1972 הוא התפטר בגלל התערערות הקואליציה שלו, אך חזר בו ועל כן בתחילת אוגוסט 1972 הוא הודח מתפקידו על ידי אהרן גרינברג ששב לתפקיד. בשנת 1978 נבחר מרדכי עמר לראש המועצה בבחירה ישירה, לאחר שגבר על אהרן גרינברג בסיבוב השני. מרדכי עמר שב ונבחר, הפעם כבר בסיבוב הראשון, בשנת 1983 ושוב בשנת 1988. בשנת 1999 נבחר שאול שמאי לראשות המועצה והוא כיהן כראש המועצה האחרון בעתלית.
אתרים בסביבה

בסמוך לעתלית, על רכס הכורכר, שכן בעבר הכפר הארמני שייח' בוריק שהוקם בתחילת שנות ה-20 וננטש סופית בתחילת שנות ה-80 של המאה ה-20.
במפרץ עתלית, דרומית לחוף עתלית, שוכן בסיס הקבע של שייטת 13 של חיל הים. כמו כן נמצא, קילומטרים מעטים ממזרח ליישוב, בית הכלא הצבאי כלא 6. מאז שנות ה-90 של המאה ה-20 קיים תכנון לפנות את מחנות צה"ל לטובת פיתוח למגורים, נופש ותעסוקה.
בקרבת היישוב שוכנים הקיבוצים נווה ים ועין כרמל. בכניסה ליישוב נמצאת שמורת טבע חורבת קרתא. בצמוד לבתי היישוב ליד כביש החוף נמצאת אנדרטת בני חוף הכרמל. מזרחית ליישוב שוכן כפר הנוער כפר סיטרין.
בעתלית שוכנת קונסוליית כבוד של נמיביה.
ביישוב נמצאת תחנת הרכבת עתלית הנמצאת על מסילת החוף, עוצרות בה רכבות נוסעים לכיוון בית שאן, לכיוון נהריה ולדרום.
אתרים בסביבה > מחנה עתלית

בסתיו 1939 שלטונות המנדט הבריטי בנו בסמוך למושבה מחנה מעצר למעפילים יהודים. המחנה נפתח בינואר 1940. מחנה המעפילים עתלית פעל כמחנה מעצר בריטי עד מאי 1948. אחרי קום המדינה שמש כמחנה עולים ובמשך תקופה קצרה אף ישב בו חלק מהגרעין המייסד של קיבוץ "עין כרמל" שהגיע מקיבוץ רמת רחל.
ב-1967 המחנה הפך למחנה מעצר לשבויי מלחמה ממלחמת ששת הימים.
כיום יושב בתחומי המחנה האתר הלאומי "מחנה המעפילים עתלית", שמנוהל על ידי המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל.
חינוך ותרבות

בעתלית פועלים 3 בתי ספר יסודיים. בית הספר היסודי ממלכתי "גלי עתלית" המונה כ-500 תלמידים. במקביל לשילוב עתלית במועצה האזורית חוף הכרמל שופץ בית הספר והושקע תקציב מיוחד בחיזוק והעשרת התוכניות הפדגוגיות. השקעה שהביאה לזכייה בפרס חינוך ארצי בשנת 2009. בית הספר "משעולים" ברוח דמוקרטית, מבנה בית הספר תוכנן להלום את רוחו. בית הספר "אדוות הים".
פעילויות הנוער בשעות אחר הצהריים הן בעיקר חוגי המתנ"ס המקומי שהוא שלוחת מיר"ב (בית ספר בכרם מהר"ל שבשעות אחר הצהריים משמש כמרכז קהילתי אזורי), או במיר"ב עצמו. בעבר פעל ביישוב בית ספר ממלכתי דתי "בית יוסף", אך זה נסגר, ובמקומו נפתחה שלוחת מיר"ב נוספת בה מתקיימת פעילות חדר כושר, ספרייה שנפתחה מחדש בשנת 2006, וכמו כן קן של תנועת הנוער העובד והלומד ומד"צים המעניקים פעילויות העשרה לילדי עתלית החל מכיתה א'. תנועת הנוער העובד והלומד הפסיקה את פעילותה כמה שנים לאחר מכן.
בעתלית פועלת תנועות הנוער צבאות השם, בני עקיבא, תנועת תרבות וכן תנועת הצופים.
בשנת 2010 הוקם בעתלית תלמוד תורה חב"ד ובית ספר בנות חב"ד השוכן כיום בכפר סיטרין הסמוך.
שכונות

עתלית הוותיקה
אלון
ארגמן
סביוני עתלית
חופית
נווה הפרחים - רילף
נחלים
שושנת הים
שיכון קנדי - לב עתלית
גבעת הבריכות
שיכון עממי
הגורן
נווה משה - על שם משה שרוני
פנורמה - יפה נוף
חצרות האיכרים
עתלית החדשה
הרכס
האשל
הדקל
החורש
סמל היישוב

סמל היישוב מכיל את המוטיבים הבאים:
גלי הים בתחתית הסמל מסמלים את הים התיכון, אשר היישוב שוכן לחופו.
החומה במרכז הסמל מסמלת את המבצר הצלבני השוכן ביישוב.
שיבולת החיטה מסמלת את אם החיטה שאותה הגדיר אהרן אהרנסון בחוות הניסיונות הסמוכה.
פירמידת מלח מעל שיבול החיטה מסמלת את חברת המלח שהוקמה בעתלית בשנת 1922.
ערים תאומות

איטליה נארדו (אנ'), פוליה, איטליה
הערות שוליים

1 2  אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור 
סוף אוקטובר 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור

סוף 2023.
↑  הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021
↑  תגלית עתיקות ע"י ממשלת-א"י בקרבת-עטלית, דואר היום, 22 בנובמבר 1928
↑  עטלית מתפתחת לאיטה, הצופה, 17 במרץ 1953
↑  מנהרה מימי המחתרת נתגלתה במחנה עטלית, מעריב, 12 באוקטובר 1984
↑  Pococke, Description of the East, London, 1743, II. 57
↑  עתלית וסביבתה בתקופות הפרהיסטוריות - עתלית המושבה - היסטוריה ומורשת ישראלית, באתר עתלית המושבה - היסטוריה ומורשת ישראלית, ‏1 בינואר 2020
↑  גלוי דעת המורים, הפועל הצעיר, 2 בספטמבר 1912
↑  עתידה של עתלית, דואר היום, 10 בינואר 1923
↑  בשנת 1927 היו בעתלית דייגים: עתלית, דבר, 29 במאי 1927
↑  כתבותינו המיוחדות, דואר היום, 13 בדצמבר 1920
↑  מחירי דירות בשיכון העממי, על המשמר, 17 באוגוסט 1953
↑  חוסלה מעברת עתלית, דבר, 8 במאי 1955
↑  חוסלו מעברות קיסריה ועתלית, דבר, 3 ביוני 1955
↑  שמואל סולר, לפסח (גרופר) מעתלית הגדה משלו, מעריב, 16 באפריל 1963
↑  מאת דוד רטנר, יש לה בעיקר חובות ואין לה אפילו חוף - אז מהו סוד הקסם של עתלית?, באתר הארץ, 23 בנובמבר 2003
1 2  יעקב כץ, דבר, 17 בדצמבר 1967
↑  נבחר לראש מועצת עטלית, הארץ, 9 בפברואר 1956
↑  מ. זמל - ראש מועצת עתלית, דבר, 17 בדצמבר 1959
↑  ההפיכה בעתלית - עובדה ליברלי - בראש המועצה, מעריב, 21 במאי 1962
↑  שאול בני, פסח גרופר וסגניו הופתעו, חרות, 28 במאי 1962
↑  שמואל סולר, פייסיק גרופר מקווה להקים שלטון "מקיר אל קיר" בעתלית, מעריב, 25 בנובמבר 1962
↑  צבי טל, היום הדחת יו"ר עתלית, חרות, 2 בפברואר 1964
↑  הודח ראש מועצת עתלית, מעריב, 4 בפברואר 1964
↑  צבי טל, הסיפור מאחורי הכלנתריזם, חרות, 6 בפברואר 1964
↑  הודח ראש מועצת עתלית, דבר, 14 בספטמבר 1964
↑  ה"ליברלים" הבטיחו ראשות מועצת עתלית לחנניה עמאר, חרות, 9 בספטמבר 1964
↑  נציג המערך י. כץ - ראש מועצת עתלית, דבר, 9 בנובמבר 1965
↑  ראש מועצת עתלית הודח מתפקידו, דבר, 18 בנובמבר 1968
↑  הודח ראש מועצת עתלית, מעריב, 9 בספטמבר 1971
↑  יוסף ולטר, התפטר ראש מועצת עתלית, מעריב, 12 ביולי 1972
↑  הודח ראש מועצת עתלית, דבר, 2 באוגוסט 1972
↑  הודעה בדבר תוצאות הבחירות לראשות המועצה המקומית עתלית, ילקוט הפרסומים 2496, עמוד 559
↑  תוצאות הבחירות לראשות המועצה המקומית עתלית, ילקוט הפרסומים 2995, עמוד 758
↑  אבי שמול, בעתלית אדישים לקריסת היישוב; גם ועדת החקירה הפסיקה להתעניין, באתר הארץ, 18 ביוני 2002
↑  דורון גרופר השתתף בדיוני הוועדה לפינוי מחנות צבא כ"נציג בעלי קרקע בעתלית" ללא שהוזמן על-ידה, באתר גלובס, 31 באוגוסט 1997
↑  רשימת קונסולי כבוד בישראל
↑  אתר בית הספר
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007567454405171  LCCN: n88282263  VIAF: 147861908   WorldCat (עם VIAF): 147861908 
עתלית, המבצר והנמל הצלבני
מפת האזור משנות ה-70 של המאה ה-19
המושבה עתלית ב-1903
צריפי מחנה המעצר בעתלית. משמשים כיום כמוזיאון ההעפלה
שקי חול בתחנת הרכבת של עתלית, 1936
חורבות מצודת עתלית, מתוך סדרת תצלומי אוויר של זולטן קלוגר, 1938-1937
תחנת הרכבת עתלית, אפריל 2023
ח'אלד מנסור

| --- | --- |

 לידה:  14 באוגוסט 1975
 נהרג:  6 באוגוסט 2022 (בגיל 46) רפיח, הרשות הפלסטינית
 מדינה:  רצועת עזה חמאס
 השתייכות:  הג'יהאד האסלאמי הפלסטיני הג'יהאד האסלאמי הפלסטיני
 תקופת הפעילות:  1987 – 6 באוגוסט 2022 (כ־35 שנים)
 תפקידים בשירות
 ראש היחידה הרקטית של הג'יהאד האסלאמי הפלסטיני  מפקד המרחב הצפוני של הג'יהאד האסלאמי הפלסטיני  מפקד המרחב הדרומי של הג'יהאד האסלאמי הפלסטיני
 פעולות ומבצעים
 מבצע שומר החומות
ח'אלד מנצור מתראיין
ח'אלד סעיד שחאדה מנסור (בערבית: خالد سعيد شحادة منصور, תעתיק מדויק: ח'אלד סעיד שחאדה מנצור; 14 באוגוסט 1975 – 6 באוגוסט 2022) היה טרוריסט פלסטיני, מפקד הגזרה הדרומית של הג'יהאד האסלאמי הפלסטיני ברצועת עזה. נהרג על ידי צה"ל בסיכול ממוקד במבצע עלות השחר.
ביוגרפיה

ח'אלד סעיד שחאדה מנסור נולד ברפיח שברצועת עזה ב-14 באוגוסט 1975. הוא הצטרף לתנועת הג'יהאד האסלאמי הפלסטיני במקביל לפרוץ האינתיפאדה הראשונה ב-1987.
לאורך השנים היה מעורב בפיגועים רבים, בהם הפיגוע ביולי 2004 שבו נפצע באורח בינוני מפקד החטיבה הדרומית באוגדת עזה, אל"ם פנחס זוארץ.
בשנת 2010, כששימש כראש היחידה הרקטית של הג'יהאד, נטל מנסור אחריות על הפיגוע שבו נהרגו רס"ן אלירז פרץ וסמ"ר אילן סביאטקובסקי. החל משנת 2015 שימש מנצור מפקד המרחב הצפוני ברצועת עזה ולאחר מכן עבר לתפקיד מפקד המרחב הדרומי.
במהלך מבצע צוק איתן בשנת 2014 שרד מספר ניסיונות של חיל האוויר הישראלי להתנקש בחייו.
היה אחראי בין היתר על תיק המנהרות ופיקד על היחידה הרקטית של הג'יהאד. במהלך מבצע שומר החומות במאי 2021 היה אחראי על ירי רקטי כבד לעבר העורף הישראלי, בעיקר לעבר הערים אשדוד ואשקלון, ופעל לממש מתווים התקפיים נגד כוחות צה"ל ונגד ישראלים.
ב-6 באוגוסט 2022 נהרג בתקיפה אווירית של צה"ל ב"מבצע עלות השחר". עמו נהרגו ככל הנראה שני מחבלים נוספים ששהו לצדו בזמן התקיפה: ח'טאב עמאצי, מפקד חטיבת רפיח בג'יהאד האסלאמי, וזיאד אל-מדלל, סגנו של מנסור.
שלמה ארצי שר ומספר לילדים על יאן הגמד

| --- | --- |

 אלבום אולפן מאת שלמה ארצי
 יצא לאור:  אוקטובר 1976
 הוקלט:  אולפני קלינור
 סוגה:  שיר ילדים
 שפה:  עברית
 חברת תקליטים:  הד ארצי
 הפקה:  אילן גלבוע
 עטיפה אלטרנטיבית
 
"שלמה ארצי שר ומספר לילדים על יאן הגמד" הוא אלבום של הזמר-היוצר, המלחין והמוזיקאי שלמה ארצי. האלבום הוא השני מתוך שלושה אלבומים של ארצי המיועדים לילדים. יצא לאור ב-1976.
על האלבום

האלבום יצא בתקופת הפעילות המוקדמת של ארצי, תקופה שהוא ממעיט לדבר עליה. האלבום יצא רק כתקליט. הודפסו לו שתי עטיפות - זו שעם תמונה של ארצי, בתו שירי ויאן הגמד, נדירה יותר.
הלהקה המלווה באלבום היא להקת גברת תפוח. בין כותבי השירים והסיפורים נמנים ארצי ומשוררים מוכרים כמו לאה גולדברג, יאיר שרגאי, דליה רביקוביץ, מיכל סנונית ויצחק קצנלסון.
שירי האלבום

צד א:
יאן הגמד
פגישה ראשונה עם יאן
הגמד
בדרך
חלומות
יאן בונה לו צריף
צריף קטן
כל אחד עם עצמו
חמש שנים על מיכאל
צד ב:
גמדים עליזים
קטע על אפרוח
יוקי האפרוח
שאלות ותשובות
צ'ואינג הארנב
לילות ירח של יאן
שיר ערש לשירי
אז תבל היתה
| שלמה ארצי (דיסקוגרפיה) |
| --- | --- | --- |
| אלבומי אולפן | שלמה ארצי (1970) • על אנשים (1971) • פתאום אחר ימים רבים (1972) • אומרים ישנה ארץ (1973) • לכל החברים מהמסע מים אל ים (1974) • את ואני (1975) • משחקי 26 (1975) • עת שערי רצון להפתח (1975) • יש לי אישה, ילדה ולמברטה ואני גר בתל אביב (1976) • רומנסה ופיוט (1977) • גבר הולך לאיבוד (1978) • דרכים (1979) • חצות (1981) • מקום (1982) • תרקוד (1984) • לילה לא שקט (1986) • חום יולי אוגוסט (1988) • כרטיס ללונה פארק (1990) • ירח (1992) • שניים (1996) • אהבתיהם (2000) • צימאון (2002) שפויים (2007) • אושר אקספרס (2012) • קצפת (2016) |  |
| אלבומי ילדים | הטיול לארץ התווים (1972) • שלמה ארצי שר ומספר לילדים על יאן הגמד (1976) • סיפורי התנ"ך לילדים (1982) |  |
| מיני-אלבומים | פתאום עכשיו פתאום היום (1970) • את ואני (1975) • ציונות בלי מירכאות • מממ-נננ\פנדל • חיוכו של ילד • Ich kann mich nicht ändern / Ich sah ein Lächeln • Ich kann mich nicht ändern / Ich sah ein Lächeln • אחרי שנואיבה נגמרה (1977) • אהבתיה (1994) • גבר הולך לאיבוד (1995) • אנחנו לא צריכים (1999) |  |
| אלבומי הופעה | שלמה ארצי ואצ'י בהופעה חיה בצוותא (1983)  • ההופעה 97 (1997) • שלמה ארצי ושלום חנוך בקיסריה (2005) • עונת ההופעות (2010) |  |
| אוספים ומארזים | אוסף שירים מתורגמים לגרמנית (1975)  • שלמה ארצי השירים היפים (1976) • השירים 1 (1990) • השירים 2 (1990) • שירים 3 (1991) • האוסף המשולש (1993) • שירי אהבה שלי (2003) • השנים הראשונות (2008) • תתארו לכם (2013) • אלבומי המופת (2013) • אוסף השירים שהסתתרו (2016) • פעם תורי, פעם תורך (2017) • אתמול היה טוב (2019) |  |
וישגרודק

| --- | --- |

 מדינה:  אוקראינה אוקראינה
 מחוז:  מחוז טרנופול טרנופול
 תאריך ייסוד:  1152 
 שטח:  2.88 קמ"ר
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בכפר:  500 (2022)
 קואורדינטות:  49°46′N 25°58′E﻿ / ﻿49.767°N 25.967°E﻿ / 49.767; 25.967
 אזור זמן:  UTC+2
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת אוקראינה מוגדלת) קייב דניפרו אודסה לבוב דונצק חרקוב רוסיה בלארוס פולין ס. הו. רומניה מול. סר. הים השחור  ים אזוב  קריםוישגרודק(למפת אוקראינה רגילה) קייב דניפרו אודסה לבוב דונצק חרקוב רוסיה בלארוס פולין ס. הו. רומניה מול. סר. הים השחור  ים אזוב  קריםוישגרודק(למפת מחוז טרנופול רגילה) טרנופול צ'ורטקוב קרמניץ בז'ז'ני זברז' טרבובליה בוצ'אץ' בורשצ'יב רובנו חמלניצקי צ'רנוביץ איוואנו-פרנקיבסק לבובוישגרודק(למפת מחוז טרנופול מוגדלת) טרנופול צ'ורטקוב קרמניץ בז'ז'ני זברז' טרבובליה בוצ'אץ' בורשצ'יב רובנו חמלניצקי צ'רנוביץ איוואנו-פרנקיבסק לבובוישגרודק  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
וישגרודק (באוקראינית: Вишгородок, וישהורודוק; בפולנית: Wyszogródek; ביידיש: וויזשגאראדעק) הוא כפר במחוז טרנופול שבמערב אוקראינה, בו התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
תולדות היישוב

וישגרודק נזכר לראשונה בשנת 1152, ולאחר מכן בשנת 1481, עת היה בבעלות משפחות אצולה פולניות. בראשית המאה ה-19 התפתח היישוב, לאחר שנקבע בסמוך לו גבול שטחי רוסיה ואוסטריה בחלוקת פולין השנייה. לאחר מלחמת העולם הראשונה נכלל היישוב בתחום הרפובליקה הפולנית השנייה.
יהודי וישגרודק

במהלך המאה ה-19 היוו היהודים כמחצית מתושבי הכפר, ופעלו בו בית כנסת ומספר בתי מדרש. רוב יהודי הכפר נמנו על חסידות טריסק. ערב מלחמת העולם הראשונה הוקמה במקום אגודה ציונית.
במפקד של שנת 1921 נמנו בכפר 944 יהודים, מתוך 976 תושבים. בין מלחמות העולם פעלו ביישוב בית ספר עברי מרשת תרבות ומרכז תרבות יהודי, והתקיימה בו פעילות ציונית, כאשר כמה מבוגרי תנועות הנוער במקום עלו ארצה.
בתחילת יולי 1941 נכבש היישוב בידי הגרמנים. ב-16 במרץ 1942 גורשו יהודי המקום לגטו שהוקם בוישנייווייץ הסמוכה, וב-11 באוגוסט 1942 נרצחו עם יהודי המקום.
אורטל

| --- | --- |
בקתות נופש באורטלבקתות נופש סקנדינביות באורטל
מדינה: ישראל ישראל
מחוז: הצפון
מועצה אזורית: גולן
גובה ממוצע: ‎885 מטר
תאריך ייסוד: 1978
תנועה מיישבת: התנועה הקיבוצית
סוג יישוב: קיבוץ
נתוני אוכלוסייה לפי הלמ"ס לסוף 2023
  - אוכלוסייה: 370 תושבים
 מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת אצבע הגליל מוגדלת) אורטל(למפת אצבע הגליל רגילה) אורטל(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום אורטל(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום אורטל33°05′01″N 35°45′57″E﻿ / ﻿33.0835103159141°N 35.7657777459202°E﻿ / 33.0835103159141; 35.7657777459202  heמפת היישובים של מועצה אזורית גולן (in English: Golan Regional Council) באדום - אורטל בירוק - מיקום בניין המועצה tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
מדד חברתי-כלכלי - אשכול לשנת 2021: 7 מתוך 10
http://www.ortal.org.il
אוֹרְטַל הוא קיבוץ בצפון רמת הגולן, הממוקם בין הר שיפון להרים אביטל ובנטל. סמוכים לו הקיבוצים עין זיוון, מרום גולן ואל-רום. מיקומו בגובה של כ-900 מטר מעל פני הים. כקילומטר וחצי מדרום לקיבוץ נמצאת שמורת הר שיפון.
היסטוריה

ב-1976 התגבש הגרעין ביוזמת הקיבוץ המאוחד במטרה להתיישב בתל קטיף שבמרכז רמת הגולן, אך המקום לא אושר להתיישבות. בספטמבר 1977 עלו החברים כקיבוץ עצמאי למרום הגולן, לשכונת נעורים, שפינו חברי מושב יונתן. ההחלטה בדבר הקמת היישוב התקבלה במהירות, והביצוע אף הוא התקדם במהירות רבה. את הקיבוץ הקימו שלוש חבורות של יוצאי צבא עירוניים וגרעיני נח"ל של "הצופים", תוך ליווי של קיבוץ בית השיטה. בתחילת יוני 1978 עברו החברים לנקודת קבע שקבוצת בנייה משלהם בנתה במו ידיה ליד הר שיפון, והקיבוץ נחנך רשמית בספטמבר 1978. בשנים הראשונות פעל בקיבוץ מפעל הנעליים "קל טל", לייצור נעליים עם סוליות עץ, שנרכש מקיבוץ דפנה.
היישוב שומר על האופי הקיבוצי. ענפי המשק כוללים מטעים, כרמי יין, אירוח כפרי ושותפות בבית האריזה הגדול בישראל, "פירות הגולן". בקיבוץ נמצאת רפת הצפון שהפכה לאתר תיירות, ובה שותפים שלושה מקיבוצי צפון הגולן - מרום גולן, אל רום ואורטל.
שם הקיבוץ הוצע על ידי עזריה אלון כ"אור-טל" בשל קרבתו להרי אביטל ובנטל.
לקריאה נוספת

מיכה לבנה, גולן - 20 שנה ועוד 2000, משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 1993
פסל טחנת רוח באורטל
חדר האוכל באורטל
חדר האוכל באורטל
הערות שוליים

1 2  אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור 
סוף אוקטובר 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור

סוף 2023.
↑  הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021
↑  החבורות - תגבורת לקיבוץ המאוחד, דבר, 4 ביוני 1980
↑  אורטל - ישוב חדש של הקיבוץ המאוחד בגולן, דבר, 5 ביוני 1978
↑  שמעון וייס, קיבוץ אורטל בצפון הגולן חגג העליה על הקרקע, דבר, 5 בספטמבר 1978
↑  מנחם רהט, קיבוץ אורטל בגולן מייצא נעליים לאוסטרליה, מעריב, 16 בנובמבר 1980
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007588151405171
רחוב תות, סיפור לא פשוט

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  דוקטור סוס
 איורים:  דוקטור סוס 
 שפת המקור:  אנגלית
 סוגה:  ספר ילדים
 הוצאה
 הוצאה:  Vanguard Press 
 תאריך הוצאה:  1937
 מספר עמודים:  16
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  הוצאת כתר
 תאריך:  1990
 תרגום:  לאה נאור
 סדרה
 הספר הבא:  The 500 Hats of Bartholomew Cubbins 
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  001123353
 
"רחוב תות, סיפור לא פשוט" (באנגלית: And to Think That I Saw It on Mulberry Street, בתרגום חופשי: "ולחשוב שראיתי את זה ברחוב תות עץ") הוא ספר ילדים מאת דוקטור סוס. זהו הספר הראשון שכתב דוקטור סוס לילדים והוא פורסם לראשונה בשנת 1937. את הסיפור תרגמה לעברית לאה נאור.
עלילת הסיפור

הסיפור מתמקד בילד צעיר בשם מרקו (בתרגום העברי שמו איננו מוזכר) בעל דמיון שופע, הרוצה לספר לאביו על הדברים שראה ביוצאו מן הבית. הבעיה היא, שמרקו נוטה להפריז ולציין דברים אבסורדיים, שנשמעים חסרי-אמינות.
יום אחד, בהולכו ושובו מבית הספר, הוא לא הבחין בדבר זולת סוס ועגלה, אשר חלפו ברחוב ששמו "רחוב תות" (במקור: רחוב מאלברי - Mulberry Street - שם רחוב ילדותו של דוקטור סוס). הוא ידע שזה מאוד לא מלהיב וסתמי לספר על דבר פשוט כל כך. אז כדי להוסיף עניין, מרקו הפך את הסוס והעגלה, בדמיונו, לדברים פחות נפוצים.
הוא הגיע לסיפור, שבו הסוס והעגלה הפכו לפיל כחול עם שתי ג'ירפות מצדדיו, הגוררים תזמורת, המנגנת בעת הנסיעה. בנוסף נכח קרון-מגורים ובו איש מבוגר המאזין לתזמורת. זולת דברים אלו הופיע דברים נוספים כאשר בסוף בסוף הופיעו אדם מסין, קוסם המבצע את האשליה הקלאסית ובה נשלף ארנב מן המגבעת ואיש עם זקן ארוך מאוד, המקווה להשיג ספר שיעזור לו. בשלב זה הגיע מרקו בחזרה אל ביתו. מתוך כנות מוחלטת הודה מרקו שהוא לא ראה דבר מלהיב, זולת הסוס והעגלה, שהופיעו במציאות ולא מתוך בדיה.
הערות שוליים

↑  רחוב תות ספור לא פשוט מחבר/ת: דוקטור סוס עברית: לאה נאור הוצאה: כתר, 1990 מתוך האתר של לאה נאור
רחוב מאלבורי בספרינגפילד, רחוב ילדותו של דוקטור סוס, אשר היווה השראה לספר.
גלדיאטור

ערך זה עוסק בלוחם במופעי בידור ברומא העתיקה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
גלדיאטורים בזירת הקרב, בציורו של ז'אן-לאון ז'רום מ-1872
גְּלַדְיָאטוֹר (בלטינית: Gladiator, מהמילה גלאדיוס, בלשון חז"ל: לוּדָר, ממקור לטיני) הוא לוחם ברומא העתיקה ובמקומות אחרים שעסק במופעי בידור, שכללו קרבות בין גלדיאטורים לבין עצמם או בין גלדיאטורים לבין בעלי חיים מסוכנים. לעיתים קרובות הסתיימו קרבות אלה במות הגלדיאטור. קרבות של גלדיאטורים התקיימו בערים רבות של הרפובליקה הרומית והאימפריה הרומית, לרוב במבנים שנבנו במיוחד לכך, כדוגמת זירות או אמפיתיאטרונים כמו הקולוסיאום. סוגים שונים של גלדיאטורים נלחמו בצורות שונות של קרב.
לרוב הגלדיאטורים היו עבדים שנידונו לכך כעונש על פשעים מסוימים, שבויי מלחמה, ומתנדבים בתשלום (auctorati). לא ניתן היה להעניש אזרחים רומאים בעונש זה, אך אלו שנמצאו אשמים בעבירות מסוימות ניתן היה לשלול מהם את אזרחותם, לשעבד אותם באופן רשמי, ולטפל בהם בהתאם.
עבור מי שנידון לזירה (ad ludum) הפרס הגדול ביותר היה הענקת חירות (Manumission), המסומלת על ידי הענקת חרב אימון מעץ או מוט (rudis) כמתנה מהעורך.
המשחקים הגיעו לשיאם בין המאה ה-1 לפנה"ס ועד המאה ה-2 לספירה. דעיכתם החלה עם משבר המאה השלישית ונמשכה ביתר שאת עם התנצרות האימפריה; ביטולם הסופי של הקרבות התרחש בשנות השלושים של המאה החמישית. לאחר אימוץ הנצרות כדת המדינה, אם כי אירועי "ציד חיות" (venationes) נמשכו אל תוך המאה ה-6.
מקור השם גלדיאטור הוא "גלאדיוס" – חרב בלטינית. בלשון חז"ל נזכרים הגלדיאטורים בשם "לודרים". המילה "לודר" הגיעה ללשון חז"ל מן הלטינית. התחרויות שבהן השתתפו הגלדיאטורים כונו Ludi – "משחקים".
היסטוריה של משחקי הגלדיאטורים

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.