stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
משה שמואל גלזנר
משפחתו

בנו הרב עקיבא גלזנר, רבה של קלויזנבורג.
בנו, המשפטן ד"ר יצחק גלזנר, אשר כיהן כיועץ המשפטי למשרד הדתות.
בנו ר' בנימין, סוחר ספרים ומו"ל סדרת הספרים 'אהל שם'. פעיל ציוני חשוב. נרצח בשואה.
חתנו הרב חיים צבי רייך, רבה של פעסט, ולאחר מכן נאוואק.
חתנו הרב עקיבא קליין רבה של טשאבא.
נכדו הרב חיים יהודה הלוי, ראש ישיבה בסגנון ליטאי בגרוסוורדיין.
ומצאצאיו:
המתמטיקאי פרופ' אברהם ולד.
המתמטיקאי פרופ' משה שמואל (אלי) גלזנר.
המתמטיקאי פרופ' משה גלזנר.
המתמטיקאי פרופ' יאיר גלזנר.
הפיזיקאי פרופ' רוברט ולד.
הפיזיקאי פרופ' שמעון גלזנר.
הכימאי פרופ' אברהם גלזנר.
הרב אברהם יפה שלזינגר.
ראו גם

משפחת גלזנר
לקריאה נוספת

יואב שורק, מפרשבורג לירושלים: הרב גלאזנר, האורתודוקסיה ההונגרית והציונות, ירושלים: מרכז זלמן שז"ר, תשפ"ה.
מאמרי הראי"ה, פרק בהלכות צבור, עמוד 55
שיחות הרצי"ה - סגולת ישראל (בעריכת הרב שלמה אבינר), ספריית חווה בית אל, עמודים 74–88
הערות שוליים

1 2  הקדמת שו"ת דור רביעי חלק א, עמ' 5
↑  יואב שורק, מפרשבורג לירושלים: הרב גלאזנר, האורתודוקסיה ההונגרית והציונות, ירושלים: מרכז זלמן שז"ר, תשפ"ה, עמ' 301 - 303
↑  שורק שם, עמ' 312.
↑  משה שמואל גלאזנר, "הציונות באור האמונה" (מגרמנית: נפתלי בן מנחם), עמ' 341 - 344, בגירסה המובאת כנספח בספר "מפרשבורג לירושלים".
↑  תנחומיך ישעשעו נפשי, סימן ל
↑  על הדרשה ראה אצל שורק, מפרשבורג לירושלים, עמ' 237 - 239. ההספד על הרצל מופיע גם כנספח ב' לספר זה.
↑  מאמרי הראי"ה ח"א, עמ' 55-61.
↑  להרחבת העניין ראו באתר אור האורות.
1 2 3  הקדמה לספרו "דור רביעי"
↑  פתיחה ל"דור רביעי" על חולין, פרק ב
↑  חקור דבר, עמודים י-יב, מונקאטש, תרס"א
↑  הרב משה שמואל גלאזנער, מקים דבר על משיב דבר, תל תלפיות, עמוד 251
↑  הרב גלזנר, תל תלפיות כרך כד, עמוד 247
↑  וילקט יוסף, כרך י' גיליון, עמוד 139
↑  לדוגמה, במסכת שבת (תלמוד בבלי, מסכת שבת, דף ק"ב) נאמר שכינה נוצרת מזיעה ולא בוקעת מביצה, ולכן מותר להורגה בשבת.
↑  אנציקלופדיה של הציונות הדתית, חלק א, עמוד 522
↑  שם הגדולים מארץ הגר - א, עמודים 72, 185, 199
↑  אישים וניחוחים, עמוד 141
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007297709305171  BnF: cb16719461w (data)  GND: 124156230X  ISNI: 0000 0000 7903 6268  LCCN: n85173798  VIAF: 28510434   WorldCat (עם VIAF): 28510434
ברכה קאפח

| --- | --- |

 לידה:  1923 ממלכת תימן צנעא, תימן 
 פטירה:  26 בנובמבר 2013 (בגיל 90 בערך) ישראל ירושלים, ישראל 
 מדינה:  תימן, ישראל 
 מקום קבורה:  הר המנוחות 
 השקפה דתית:  יהדות
 בן או בת זוג:  יוסף קאפח 
 פרסים והוקרה:  פרס ישראל 
 kapach.co.il
 
הרבנית ברכה קאפח (ה'תרפ"ב, 1922 - כ"ג בכסלו התשע"ד, 26 בנובמבר 2013) הייתה אשת חסד, יזמית, פעילה חברתית ואשת הרב יוסף קאפח. כלת פרס ישראל לשנת 1999.
ביוגרפיה

ברכה קאפח נולדה בצנעא, בירת תימן ליוסף ולנעמי צדוק. בגיל 11 נישאה לבן דודה יוסף קאפח, שבבגרותו הפך לרב, והיה מנהיג מרכזי בקרב יהדות תימן וחתן פרס ישראל. בגיל 14 ילדה את בנם הראשון דוד, ובהמשך גם את נעמי ויחיא. בשנת 1943 בגיל 21 עלתה עם משפחתה לישראל, במסע ארוך על גבי חמורים לעיר הנמל עדן, במהלכו שָׁכְלָה את בנה הצעיר יחיא. בהיותה בישראל נולד לה בן נוסף, אריה.
המשפחה התגוררה כמה שנים בתל אביב, ובהמשך עברה לירושלים לשכונת נחלת אחים ובה החלה לבלוט ביזמותה ובמעשי החסד שלה. היא פתחה מפעל רקמה והעסיקה רוקמות רבות משכבות חלשות. בהמשך פתחה בגדייה, בה חולקו בגדים יד שנייה בעזרת צוות של מתנדבות. במסגרת הבגדייה אף התאימה שמלות לכלות לליל כלולותיהן. במקביל, הקימה את עמותת הצדקה "סגולת נעמי", על שם אמה, ובמשך עשרות שנים ניהלה מפעלי גמילות חסדים שהיוו סעד לאלפי נזקקים בירושלים וסביבתה. בין היתר ייסדה והייתה מנהלת פרויקט ה"קמחא דפסחא", במסגרתו חולקו, בעזרת הציבור, מצרכי מזון לחג הפסח כגון מצות ויין.
ב-1976 יצאה קפאח יחד עם פעילה נוספת יונה עמיר, לסיור בארצות הברית, על מנת להשיג כספים להקמת מרכז למורשת יהודי תימן בירושלים. הן הוזמנו למוזיאון היודאיקה בשיקגו שם הציגו תלבושת כלולות תימנית ולאחר מכן השמיעו הרצאות ברחבי ארצות הברית על התרבות, החיים והבית המסורתי אצל יהודי תימן.
בשנת 1992 הוענק לה התואר "יקירת ירושלים". על פועלה זכתה קאפח ב-26 תעודות הוקרה שונות, וכן בפרס ישראל לשנת תשנ"ט - 1999, על "תרומתה המיוחדת לחברה ולמדינה".
היא ובעלה נבחרו לדמויות המופת של החינוך הממלכתי דתי לשנת תשע"ו.
ד"ר יעל שי כתבה על חייה של קאפח את הספר "וזאת הברכה", המתאר את חייה בתימן, נישואיה, עלייתה לארץ ישראל, פעילויותיה ומפעל גמילות החסדים אותה הקימה.
לאחר מותה של הרבנית ברכה קאפח, הוציאה לאור כלתה, ד"ר אסתר קאפח, את הספר, רבנית וכלה בשליחות המדינה. הספר מתעד את שליחותן לריו דה ז'ניירו בברזיל לרגל חגיגות הארבעים למדינת ישראל בשנת 1988, את דמותה של הרבנית דרך סיפורי החסד, את תערוכת התלבושות המסורתיות של מגוון עדות ישראל ואת מופעי הפולקלור שלהן ביחד עם הזמרת עפרה חזה.
לקריאה נוספת

יעל שי, "וזאת הברכה", הוצאת האגודה לטיפוח חברה ותרבות, נתניה, תשס"ו.
חזי כהן, "חוכמה מקדם - סיפורי חכמים מקהילות הספרדים ועדות המזרח", ידיעות אחרונות ספרי חמד, 2016, עמודים 183–184
אסתר קאפח, רבנית וכלה בשליחות המדינה. ירושלים 2015
עדי דוד, "מעשים של ברכה- מסע של חסד בעקבות הרבנית ברכה קאפח", הוצאת בית המלמדים, 2013
הערות שוליים

↑  זוכי פרס ישראל לשנת תשנ"ט
↑  ⁨יצאו להציד את תרבות תימן בארה"ב | ⁨על המשמר⁩ | 9 מאי 1976 | אוסף העיתונות | הספרייה הלאומית, באתר www.nli.org.il
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007300331705171  ISNI: 0000 0000 6695 0907  LCCN: no2006094911  VIAF: 63770025   WorldCat (עם VIAF): 63770025
אנדראה דוסנה

אנדראה דוסנה (באיטלקית: Andrea Dossena; נולד ב-11 בספטמבר 1981) הוא כדורגלן עבר איטלקי ששיחק בעמדת המגן השמאלי ומאמן כדורגל בהווה.
קריירת אימון

ב-27 בנובמבר 2019, דוסנה נשכר כמאמן ראשי חדש של מועדון הסרייה D Crema.
ב-15 ביולי 2021, הוא נשכר על ידי Ravenna, ירד טרי לסרייה D.
ב-13 ביוני 2022, דוסנה נחשף כמאמן הראשי החדש של רנאטה במועדון הסרייה C בחוזה לשנה, עם סמואל אוליבי כעוזר שלו.
לאחר עונה בודדת ברנאטה, ב-15 ביוני 2023 נחשף דוסנה כמאמן הראשי החדש של חבר מועדון הסרייה C, פרו ורצ'לי. ב-21 ביוני 2024, דוסנה עזב את פרו ורצ'לי כדי לחתום על חוזה לשנתיים עם מועדון הסרייה C SPAL. לאחר מחצית ראשונה חסרת ברק של העונה, דוסנה הודח ב-3 בפברואר 2025.
תארים

קופה איטליה: 2011/2012
בירוביג'ן

בירוביג'ן (ברוסית: Биробиджа́н; ביידיש: ביראָבידזשאן) היא בירת המחוז היהודי האוטונומי, הממוקמים מבחינה אדמיניסטרטיבית במזרח הרחוק הרוסי. העיר שוכנת על נהר בירא (אנ'), 75 ק"מ מהגבול הסיני וליד מסילת הרכבת הטרנס-סיבירית.
היסטוריה

העיר הוקמה כיישוב ליד תחנת הרכבת טיחונקיה (ברוסית: Тихонькая, שקטה) בשנת 1915, וב־1928 הפכה מושב עובדים בשם טיחונקיה סטנצייה ( Тихонькая-Станция, תחנת טיחונקיה). ב־1932 שונה שמה לבירוביג'ן כשם המרחב שבין הנהרות בירא (אנ') (באבנקית: נהר) וביג'ן השוכן 100 ק"מ מערבה (биджен באבנקית: מקום מרעה קבוע). במאי 1934 הפך היישוב לבירת המחוז היהודי האוטונומי, וב־1937 הוכרז כעיר.
בתקופת מלחמת העולם השנייה סיפקו תושבי העיר מצרכי מזון בסיסיים לחיילים הנלחמים בשדה הקרב.
מדע וחינוך

בעיר שוכנות ושכנו, מוסדות אקדמיים וממשלתיים רוסים שונים, כגון אוניברסיטת מחוז אמור על שם שלום עליכם, האוניברסיטה האגררית הממשלתית של המזרח הרחוק הרוסי, המכון הפדגוגי הממשלתי של בירוביג'ן, והאוניברסיטה ההומניטרית המודרנית.
ב־1990 הוקם בעיר הסניף היהודי של המכון הלאומי לבעיות בחינוך של משרד החינוך הרוסי, המהווה את הגוף המחקרי המוביל בפיתוח תכנים ושיטות לימוד עבור החינוך היהודי ברוסיה. בעיר נמצאת גם תחנת המחקר החקלאית של בירוביג'ן, המספקת שירותי מחקר חקלאיים עבור המחוז כולו.
בעיר נמצא גם המכון לניתוח מורכב של בעיות אזוריות, האקדמיה הרוסית למדעים, מטעם מחלקת המזרח הרחוק הרוסי.
כלכלה

ב־1936 הוקם בעיר מפעל לייצור עגלות, וב־1960 הוא הוסב למפעל לייצור קומביינים לתבואות מבוססי מזקו"ם, שהוכנו בפרט לאיסוף תבואה. בעיר תעשייה קלה מפותחת, הכוללת מספר מפעלי טקסטיל והנעלה. בנוסף בעיר מפעל לתיקון רכב, מפעל לייצור רהיטים, מפעל לייצור סיד, וכמו-כן מספר מפעלים לייצור מזון, כגון ממתקים, מפעל לייצור מקרוני בשם "בתיאבון", ועוד.
תרבות

במאי 1934 הוקם בעיר התיאטרון המוזיקלי היהודי. בעיר יש גם תזמורת פילהרמונית, ונערך בה מדי שנה פסטיבל השיר והזמר העברי. כמו כן יש בעיר מספר מוזיאונים.
יהדות העיר

המחוז היהודי האוטונומי הוקם בוועידת המפלגה הקומוניסטית ב־1928, אז החלו ראשוני היהודים להגיע לעיר. ב־1930 החל לצאת לאור העיתון היידי "בירָאבידזשאנער שטערן", הרואה אור גם היום. הטיהורים הגדולים בין 1936 ל־1938 פגעו מאוד באליטה היהודית בעיר. רבים מהם הואשמו בבגידה והוצאו להורג. בין 1946 ל־1948 הגיעה לעיר קבוצה נוספת של מהגרים יהודים מאוקראינה.
בין 1948 ל־1953, שנת מותו של סטלין, ערך השלטון הקומוניסטי שורת טיהורים אתניים נוספים. רבים מראשי התרבות היהודית במחוז ובעיר הוצאו להורג – באשמת בגידה במולדת הסובייטית – וכל מוסדות התרבות היהודית נסגרו בעקבות כך.
בתקופת הפרסטרויקה בשלהי קיומה של ברית המועצות לשעבר, הוקמו מחדש מוסדות התרבות, נחנך בית הכנסת והוקמה קהילה יהודית דתית. בשנות ה-90 חודשה ההוצאה לאור של העיתון היידי "בירָאבידזשאנער שטערן", אך כיום רוב הכתבות בו הן ברוסית. במאגר המידע של הקהילה היהודית בעיר רשומים יותר מ־1,500 איש. בשנת 2004 הוקם בעיר בית כנסת חדש בנוסף לבית הכנסת בית תשובה שפועל משנת 1986. במשך כעשור עד לשנת 2007 בראש הקהילה עמד לב טויטמן.
ערים תאומות

לבירוביג'ן יש ברית ערים תאומות עם היישובים:
ישראל מעלות-תרשיחא, ישראל
ישראל נוף הגליל, ישראל
יפן ניאיגטה, יפן
הרפובליקה העממית של סין הגנג, הרפובליקה העממית של סין
ארצות הברית ביברטון, ארצות הברית
אוניברסיטת מחוז אמור על שם שלום עליכם שבעיר
גל פרמן

| --- | --- |

גל פרמן (ימני מקדימה) בהופעה באירוויזיון 2007 יחד עם חברי להקת טיפקס
 לידה:  10 בנובמבר 1969 (בן 55) נחל עוז, ישראל 
 מוקד פעילות:  ישראל 
 שפה מועדפת:  עברית 
 כלי נגינה:  גיטרה בס 
 מספר צאצאים:  3 
 
גל פרמן (נולד ב-10 בנובמבר 1969) הוא נגן גיטרה בס ישראלי, מוזיקאי, מלחין, מפיק מוזיקלי, מייסד וחבר בלהקת טיפקס.
קריירה

פרמן נולד בקיבוץ נחל עוז, ובשנת 1988 הקים את להקת טיפקס ביחד עם חברו קובי אוז. השניים צירפו אליהם מספר חברים מקיבוצים מאזור שדרות, ושינו את הרכבם תדירות, בעיקר עקב גיוס של חברים בלהקה לצה"ל. שם הלהקה המקורי היה "ההוצאה לפועל". לאחר שהלהקה עברה מהדרום לתל אביב שונה שמה ל"טיפקס".
פרמן היה שותף מוביל ביצירת כל אלבומי הלהקה "שביל קליפות הגרעינים" (1992), "האחרון בעשירון התחתון" (1993) ו"החיים שלך בלאפה" (1994) והפסקול של הסרט "כלבים לא נובחים בירוק" (1995). פרמן לקח חלק ביצירת ועיבוד הפסקול הייחודי של הלהקה המשלב בין מזרח למערב.
פרמן הפיק מוזיקלית ביחד עם קובי אוז את אלבומה החמישי של הלהקה "נשיקה לדוד". האלבום שיצא באפריל 1997 גילה לקהל הרחב את הזמרת שרית חדד בשיר "למה הלכת ממנו", הגיע למעמד של אלבום פלטינה, ומכר כ-49 אלף עותקים.
בשנת 1999 היה שותף מרכזי ביצירת אלבום הקונספט "דיסקו מנאייק", שהגיע למעמד אלבום זהב. בשנת 2001 זכה בפעם השנייה ברציפות ביחד עם חברי הלהקה בתואר "להקת השנה" במצעד הפזמונים השנתי של רשת ג', כשהשיר "יושבים בבית קפה" הנושא את שם האלבום של הלהקה זוכה בשיר השנה. באותה השנה השתתף בפעם השלישית בפסטיגל, עם השיר "בצלחת מעופפת" שזכה במקום השלישי.
ב-10 במאי 2007 השתתפה הלהקה בשלב חצי הגמר בתחרות האירוויזיון עם השיר "Push the Button" (כפתור אדום). בסופו של הערב, משהוכרזו 10 השירים העולים לשלב הגמר, נפקד מקומה של הלהקה מביניהם. תגובתו הראשונית של פרמן הייתה: "לאורך כל הקריירה היו כאלה שאהבו אותנו והיו כאלה שלא. אנחנו לא פה מאתמול ואנחנו לא הולכים מחר".
ב-10 בנובמבר 2008 הודיעה הלהקה על פירוקה לאחר 20 שנות פעילות. חמש שנים לאחר מכן, ב-22 באפריל 2013 הודיע סולן הלהקה קובי אוז על הופעת איחוד, שהתקיימה ב-26 ביוני 2014 בתל אביב . בשנת 2016 הוציאה הלהקה את האלבום " עבודת כפיים" ומספר סינגלים, בניהם השיר "יוקר המחיה" בשיתוף עם הזמרת נטע אלקיים.
במהלך הקריירה ניגן פרמן בס וכלי הקשה באלבומים של שרית חדד, נערי רפול, הדג נחש, חמי רודנר ושמעון בוסקילה. במקביל היה מפיק ראשי בחברת התקליטים והפאבלשינג "עננה" ושותף בלייבל "לבנטיני" והיה למפיק בפועל באלבומים של הדג נחש, מרסדס בנד, מירי מסיקה, דני רובס ועוד.
כיום משמש כבעלים-שותף בחברת בחברה להסדרת זכויות יוצרים לשימושים מסחריים ופרסומות "לאוד אנד קליר".
חיים אישיים

פרמן גרוש ואב לשלושה בנים.
מתגורר בתל אביב. ידוע כאוהד מכבי נתניה בכדורגל.
הערות שוליים

↑  אייל לוי, מוסיקה דרומית, מעריב, 19 בפברואר 1990
1 2 3  עמוס אורן, אחרי 15 שנה: אוסף ראשון ל"טיפקס", באתר ynet, 4 במרץ 2003
↑  מרב יודילוביץ', הלסינקי, אירוויזיון: טיפקס לא בגמר, באתר ynet, 10 במאי 2007
↑  אור ברנע, "טיפקס" מתפרקת, באתר ynet, 10 בנובמבר 2008
↑  מנגנים ביחד: להקת טיפקס חוזרת לפעילות, באתר ynet, 22 באפריל 2013
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz: d0ddaf10-8255-4db7-a5eb-fe54197ddb9d
ישראל דרשן שפירא

| --- | --- |

 לידה:  העשור הראשון של המאה ה־17? סביבות ה'ש"ס-ה'ש"ע לובלין, האיחוד הפולני-ליטאי 
 פטירה:  1680 ה'ת"מ קאליש, האיחוד הפולני-ליטאי 
 מקום קבורה:  פולין קאליש, פולין
 מדינה:  האיחוד הפולני-ליטאי האיחוד הפולני-ליטאי
 מקום פעילות:  לובלין, קאליש
 תקופת הפעילות:  ?–1680 
 השתייכות:  יהדות אשכנז
 תחומי עיסוק:  דרשן, רבנות
 תלמידיו:  יחיאל מיכל הלוי, אבי עזרי זעליג מרגליות 
 בני דורו:  רבי אברהם אבלי הלוי גומבינר
 
רבי ישראל דרשן שפירא (סביבות ה'ש"ס-ה'ש"ע – ה'ת"מ, 1680), שימש כרב, דיין ודרשן, וכן חיבר ספרים בהלכה ובאגדה.
תולדות חייו

נולד בלובלין לאביו רבי נתן דרשן שפירא, נשא לשפרינצל בתו של רבי יצחק בונמש (אחותו של רבי משה בן יצחק בונמש), בי"ז באלול ה'תי"ב לאחר פטירת אביו מילא את מקומו כדרשן בעיר לובלין. ובעקבות גזרות ת"ח–ת"ט, נמלט מעירו ועבר לעיר קאליש, ונתקבל שם לרבה של העיר, ויסד ישיבה לתלמידים מופלגים, כמו שמתאר אותו רבי אבי עזרי זעליג מרגליות, בהקדמת ספרו 'חבורי לקוטים', ויניציאה תע"ה את לימודיו:
והיינו עוסקים ביחד חמשה אנשים, הרב המופלג סיני ועוקר הרים מהר"ר ישראל עלקושר, והרב המופלג מהר"ר משה כ"ץ בן הגאון בעל ש"ך, והרב המופלא מהר"ר מיכל בעל 'שערי שמים', והרב המופלג מוה"ר עוזיאל מק"ק קאליש, ואני הקטן שבכלם. גמרנו ללמוד יחד תורה לשמה ולא לשום פניה אחרת, הן הנאת ממון והן חלוקת כבוד, וגם לאחר השריפה שלא נשארנו בלתי אם גויתנו, לא עזבנו את תורת אלקינו, ועמדנו על משמרת הקודש אף שהיינו מפוזרים ומפורדים בין הגויים, תחת הארץ הייתה דירתנו, בבורות שיחין ומערות.
התפרסם בעיקר כדרשן, ודרשותיו אכן עוררו עניין רב.
בחנוכה שנת ה'תל"ו היה שריפה גדולה בעיר קאליש, ששרף כמעט כל העיר, ואבד את כל הונו, וספריו.
נפטר בשנת ה'ת"מ בעיר קאליש, ונטמן שם.
משפחתו

חתנו - רבי פרץ דיין (נפטר בשנת ה'תס"ו), בנו של רבי הירש דיין.
חתנו - ברוך קרפלס – פרנס ומנהיג הקהילה היהודית בגלוגא.
חתנו - רבי חייקא סג"ל דיין קאליש.
משפחתו > נכדים

רבי אלעזר לעוו מחבר "שמן רוקח".
מתלמידיו

רבי ישראל עלקושר
רבי משה כ"ץ בנו של הש"ך
רבי אבי עזרי זעליג מרגליות מקאליש (בעל "כסף נבחר")
רבי בצלאל הדרשן (בעל "עמודיה שבעה")
רבי יחיאל מיכל הלוי (בעל "שערי שמים").
לקריאה נוספת

מאיר וונדר, אלף מרגליות, ירושלים תשנ"ג. עמ' 253–254.
משה אהרן דייטש, מבוא לספר 'כסף נבחר' שנת ה'תשנ"ז.
הערות שוליים

↑  בנו של רבי יצחק, בנו של רבי נתן נטע שפירא הראשון (בעל ה"אמרי שפר"), שהיה אב"ד בהורדנה (נפטר ב-1577).
↑  בנו של רבי שמחה בונם מייזלש, חתן הרמ"א.
↑  אודותיו: אהרן אוסיבאל ומשה דוד צ'צ'יק, "רבי יחיאל מיכל מגלוגא – בעל נזר הקודש", ישורון לב (ניסן תשע"ה), עמ' תתכג, הערה 24.
↑  קאליש, פולין. הקמת מצבה באתר אגודת אהלי צדיקים
↑  שערי שמים, שער הדין, דף נה ע"ג, וז"ל: "וכן שמעתי ממורי ש"ב הרב הגדול מהר"ר ישראל שפירא נר"ו, אב"ד ור"מ דק"ק קאליש יזיי"א".
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987012750875005171  LCCN: nr96001844  VIAF: 49122968   WorldCat (עם VIAF): 49122968
חסרי בושה

ערך זה עוסק בסדרת טלוויזיה אמריקאית. אם התכוונתם לסדרת הטלוויזיה הישראלית, ראו .
| --- | --- |

 מבוסס על:  לגדול בלי בושה
 סוגה:  דרמה קומית קומדיה שחורה
 יוצרים:  פול אבוט 
 בימוי:  ג'ון ולס 
 שחקנים:  ויליאם ה. מייסי אמי רוסום ג'סטין צ'טווין קמרון מונאהן שאנולה המפטון סטיב האווי ג'ואן קיוזאק ג'רמי אלן וייט אמה קני איתן קטקוסקי
 ארץ מקור:  ארצות הברית 
 שפות:  אנגלית 
 מקום התרחשות:  שיקגו 
 מספר עונות:  11 
 מספר פרקים:  134 
 הפקה
 מפיק:  מייקל היסריך
 מפיקים בפועל:  ג'ון וולס   מארק מיילוד   פול אבוט   כריסטופר צ'ולק   ננסי פיימנטל
 הפצה:  האחים וורנר טלוויזיה, נטפליקס, הולו 
 אתר צילומים:  שיקגו, אילינוי   לוס אנג'לס, קליפורניה
 אורך פרק:  45–59 דקות
 שידור
 רשת שידור:  שואוטיים
 רשת שידור בישראל:  HOT3 (עונות 1–4) HOT HBO (עונה 5 ואילך)
 תקופת שידור מקורית:  9 בינואר 2011 – 11 באפריל 2021
 קישורים חיצוניים
 www.sho.com/shameless
 דף התוכנית ב-IMDb
 
חסרי בושה (באנגלית: Shameless) היא סדרת טלוויזיה אמריקאית מסוגת דרמה קומית, אשר שודרה ברשת שואוטיים. הסדרה מבוססת על הסדרה הבריטית "לגדול בלי בושה" ששודרה בערוץ 4 הבריטי. עלילת הסדרה מתרחשת בשכונות העוני והפשע של דרום שיקגו. בארצות הברית, עלתה הסדרה לאוויר ב-9 בינואר 2011. עונתה השישית של הסדרה עלתה לשידור ב-10 בינואר 2016. הסדרה חודשה לעונה שביעית, אשר עלתה לשידור ב-2 באוקטובר 2016. בדצמבר 2016 חודשה הסדרה גם לעונה שמינית, אשר עלתה לשידור ב-5 בנובמבר 2017. הסדרה חודשה גם לעונה תשיעית, אשר עלתה לשידור ב-9 בספטמבר 2018. בכך הפכה "חסרי בושה" לסדרת המקור ארוכת הימים ביותר בתולדות רשת "שואוטיים". העונה התשיעית אף כוללת 14 פרקים לעומת 12 בעונות הקודמות, ושידורה פוצל לשני חלקים. החלק הראשון שודר בספטמבר–אוקטובר 2018 והחלק השני שודר במהלך ינואר–מרץ 2019. ב-30 באוגוסט 2018, זמן קצר לפני עליית העונה התשיעית, הודיעה אמי רוסום (פיונה) כי תעזוב את הסדרה לאחר עונה זו. ב-7 באוקטובר 2018 הודיע גם קמרון מונאהן (איאן) על עזיבתו במהלך עונה זו. בינואר 2019 חודשה הסדרה גם לעונה עשירית, אשר עלתה לשידור ב-10 בנובמבר 2019, וכן נודע כי מונאהן ישוב לסדרה בעונה זו. בינואר 2020 חודשה הסדרה לעונה 11 ואחרונה. בכך השוותה הסדרה בגרסתה האמריקאית את מספר העונות של סדרת המקור הבריטית "לגדול בלי בושה". שידור עונה זו תוכנן תחילה לקיץ 2020, אולם הפקתה נדחתה בעקבות מגפת הקורונה, ולבסוף עלתה לשידור ב-6 בדצמבר 2020. פרק הסיום של הסדרה שודר ב-11 באפריל 2021.
קיימים הבדלים רבים בין הדמויות ובין עלילות הסדרה הבריטית לבין זו האמריקאית, לדוגמה איאן בגרסה המקורית לא מצטרף לפנימייה צבאית ובנוסף בסדרה הבריטית פיונה וסטיב עוזבים את הסדרה בסוף עונה 2 והרבה דמויות מפתח נוספות עוזבות בהמשך הסדרה.
הסדרה זכתה במספר מועמדויות לפרסים, ביניהם פרס אמי ופרס גלובוס הזהב, בין היתר על הופעתם של אמי רוסום, ג'ואן קיוזאק וויליאם ה' מייסי, כאשר זה האחרון זכה בפרס גילדת שחקני המסך לשחקן הטוב ביותר בסדרת דרמה לשנת 2015.
בישראל, הסדרה שודרה בערוץ HOT3, ולאחר מכן עברה לערוץ HOT Plus (כיום "HOT HBO").
רקע

הסדרה עוקבת אחרי תפקודה הלקוי של משפחתו של פרנק גלאגר, אב חד הורי לשישה ילדים. בזמן שהוא מכלה את זמנו ואת כספו בפאבים, ילדיו לומדים כיצד לדאוג ולגדל את עצמם. פיונה גלאגר, בתו הבכורה בת ה-21, נשרה עוד בצעירותה מבית הספר בשביל לדאוג לילדים. בהמשך מצטרפים ורוניקה וקווין, השכנים של המשפחה, יחד עם שילה – שכנה אשר סובלת מבעיות חרדה.
מפיקי הסדרה ביקשו להבדיל את הסדרה ולהבחינה מסדרות אמריקניות אחרות, בעבר ובהווה, שעוסקות גם הן בשכבות החלשות בחברה האמריקאית, על ידי הדגשת ההשפעות של האלכוהוליזם של פרנק על משפחתו. פול אבוט, יוצר הסדרה המקורית אמר: "זה לא 'קוראים לי ארל' או 'רוזאן'. התוכנית משקפת מידה עמוקה יותר של עוני. זה לא הצווארון כחול, זה בלי הצווארון". כאשר ג'ון וילס, ממפיקי התוכנית, החל לשווק את התוכנית לרשתות טלוויזיה אמריקאיות, הוא נאלץ להתנגד למאמצים למקם את התוכנית בדרום ארצות הברית או בפארק קרוונים. הוא הסביר כי "המסורת הקומית שלנו צוחקת על אנשים במקומות האלו, אבל האמת היא שהאנשים האלה אינם ה'אחרים' – הם האנשים שחיים במרחק ארבעה רחובות מאיתנו".
סקירת הסדרה

| עונה | עונה | פרקים | פרקים | שודרה לראשונה (ארצות הברית)> הפרק הראשון | שודרה לראשונה (ארצות הברית)> הפרק האחרון |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | 1 | 12 | 12 | 9 בינואר 2011 | 27 במרץ 2011 |
|  | 2 | 12 | 12 | 8 בינואר 2012 | 1 באפריל 2012 |
|  | 3 | 12 | 12 | 13 בינואר 2013 | 7 באפריל 2013 |
|  | 4 | 12 | 12 | 12 בינואר 2014 | 6 באפריל 2014 |
|  | 5 | 12 | 12 | 11 בינואר 2015 | 5 באפריל 2015 |
|  | 6 | 12 | 12 | 10 בינואר 2016 | 3 באפריל 2016 |
|  | 7 | 12 | 12 | 2 באוקטובר 2016 | 18 בדצמבר 2016 |
|  | 8 | 12 | 12 | 5 בנובמבר 2017 | 28 בינואר 2018 |
|  | 9 | 14 | 7 | 9 בספטמבר 2018 | 21 באוקטובר 2018 |
|  | 9 | 14 | 7 | 20 בינואר 2019 | 3 במרץ 2019 |
|  | 10 | 12 | 12 | 10 בנובמבר 2019 | 26 בינואר 2020 |
|  | 11 | 12 | 12 | 6 בדצמבר 2020 | 11 באפריל 2021 |
פרקים > הפקה

רשת HBO החלה בפיתוח גרסה אמריקאית לסדרה הבריטית "לגדול בלי בושה" אחרי חתימת חוזה עם ג'ון ווילס בינואר 2009. באוקטובר 2009, עבר פיתוח הסדרה לערוץ שואוטיים, שם צולם פרק הפיילוט בחודש דצמבר אותה שנה. בפרק הפיילוט כיכבו ויליאם ה' מייסי בתפקיד הראשי בתור פרנק גלאגר, ובנוסף אמי רוסום בתפקיד פיונה גלאגר וג'סטין צ'טווין בתפקיד סטיב.
באפריל 2010, קיבלה הסדרה אור ירוק לצילום 12 פרקים. בסוף אוגוסט אותה שנה, לוהקה ג'ואן קיוזאק בתור שילה במקום אליסון ג'ני שגילמה את התפקיד בפרק הפיילוט. הצילומים החלו באמצע חודש ספטמבר. הסדרה עלתה לשידור ב-9 בינואר 2011.
בינואר 2020 פורסם כי הסדרה חודשה לעונה 11 ואחרונה, אשר שידורה תוכנן לקיץ באותה השנה. אולם הפקת עונה זו נדחתה בעקבות מגפת הקורונה, וצילומיה החלו רק בספטמבר 2020. עונה 11 לבסוף עלתה לשידור ב-6 בדצמבר 2020.
רייטינג

פרק הפיילוט של הסדרה נצפה על ידי 982,000 צופים, מה שהפך אותו לבכורה עם מספר הצופים הרב ביותר בערוץ מאז בכורת הסדרה "מתים במשרה חלקית" ב-2003. בפרק "Casey Casden" ששודר ב-30 בינואר 2011, צפו כ-1.45 מיליון צופים, מה שהפך את הסדרה לסדרה החדשה המצליחה ביותר של רשת שואוטיים.
הערות שוליים

↑  Shameless, IMDb
1 2 3  Rochlin, Margy (January 2, 2011). "The Family That Frays Together". The New York Times. Retrieved January 12, 2011.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1256147621  LCCN: no2015090402  VIAF: 316569423   WorldCat (עם VIAF): 316569423
יחידת מגורים

| --- | --- |

בית הדירות של לה קורבוזיה בברלין, גרמניה
 מדינה:  צרפת
 מידע כללי
 מבנים עיקריים:  בית הדירות של לה קורבוזיה בברלין
מבנה יחידת מגורים במרסיי של האדריכל לה קורבוזיה (1952)
יחידת מגורים (בצרפתית: Unité d'Habitation, בגרמנית: Wohneinheit) היא שמו של עיקרון עיצובי מודרני בבניית בתי מגורים, פרי המצאתו של לה קורבוזיה שהופיעה במספר מגדלי מגורים שתכנן והוקמו במהלך שנות ה-50 וה-60 של המאה העשרים בערים כמו מרסיי, ברלין ונאנט.
רקע

הראשון בבניינים שתכנן לה-קורבוזיה על פי עיקרון יחידת המגורים, והמפורסם שבהם, נבנה בשנים 1947–1952 במרסיי שבצרפת, וידוע גם בכינויים Cité radieuse ("עיר קורנת") וכן La Maison du Fada (בעגה מקומית: "ביתו של המשוגע"). זוהי אחת מיצירותיו המפורסמת ביותר של לה קורבוזיה, וקשה להפריז בהשפעתה על דור האדריכלים בני זמנו ואלה שבאו בעקבותיו. לעיתים קרובות מצביעים עליה כעל ההשראה המקורית לסגנון הברוטליזם. הרעיון הבסיסי העומד מאחורי המבנה הוא בניין אוניברסלי, כלומר בניין שיכול להיבנות בכל מקום בעולם ולהתאים לכל סוג של אוכלוסייה. הדימוי בו השתמש לה קורבוזיה בתכנון, היה של ספינה שיכולה להימצא בלב ים ובה כל מה שנוסעיה זקוקים לו. בשל כך מנותק הבניין מהקרקע באמצעות עמודים וכולל בתוכו ייעודים ציבוריים שונים.
עיצוב יחידות המגורים ושאר הייעודים

יחידת המגורים במרסיי כוללת 337 דירות ב-12 קומות, והבניין כולו עומד על עמודי פילוטי גדולים שיוצרים מרחב משותף לדיירים. כמו כן בבניין חנויות, שירותי חינוך, רפואה וספורט, וכן בית מלון. הגג השטוח מתוכנן כשטח משותף, עם פתחי אוורור בעיצוב פיסולי, גן ילדים פעיל ובריכת נוי. בבניין מסדרונות לאורך הציר המרכזי של כל קומה שלישית, כשכל דירה היא בת שני מפלסים, ומשתרעת לכל רוחב הבניין, כשלכל דירה מרפסת. כל זוג דירות נמצאות אחת מעל השנייה - אחת בצורת האות 'ר' ואחת בצורת האות 'L' והמסדרון המשותף עובר בין שתיהן. תכנון הדירות עצמן מבוסס על תאוריה שפיתח לה קורבוזיה בשם "מודולור" (Modulor) באמצעותו ביקש להגדיר את המידות האידיאליות לתכנון אדריכלי על סמך פרופורציות הזהב בגוף האדם (בדומה לאדם הוויטרובי של לאונרדו דה וינצ'י).
חומרי הבנייה

הבניין במרסיי כמו שאר המבנים שנבנו בהמשך, נבנה מבטון חשוף (בצרפתית béton brut, כלומר "בטון גס"), כיוון שמסגרת הפלדה המתוכננת הייתה יקרה מדי בשל המחסור שלאחר מלחמת העולם השנייה. הבטון החשוף העניק מהשראתו לתנועה שנקראה על שמו, "ברוטליזם", ובנייני דירות רבים נבנו בסגנון דומה, ביניהם מרכז ברביקן ומגדל טרליק בלונדון.
יחידות מגורים אחרות באירופה

לה קורבוזיה עצמו הקים עוד שלוש יחידות מגורים דומות מאוד בצרפת, ואחת בברלין. הבניין בברלין הוא הגדול ביותר מבין סדרת המבנים, אך לא נבנה באופן מלא בהתאם ל"מודולור" ואינו כולל את מגוון הייעודים שתכנן לה קורבוזיה בעיקר תחום המסחרי והשירותים.
יחידות מגורים אחרות באירופה > מצב הבניינים

בניגוד לרבים מבנייני הדירות המאוחרים שהושפעו מיחידות המגורים (אך ללא המידות הנדיבות, השירותים המשותפים והסביבה הירוקה), בנייניו של לה קורבוזיה פופולריים בקרב דייריהם, שרובם בני המעמד הבינוני-גבוה.
גלריית תמונות

קטע מחזית יחידת המגורים בברלין
מסדרון ביחידת המגורים בברלין
כל קומה ביחידת המגורים נקראת "רחוב"
דניאל שושן

| --- | --- |

דניאל שושן ב-2008
 לידה:  11 בפברואר 1957 (בן 68) בית שאן, ישראל 
 
דניאל שושן (נולד ב-11 בפברואר 1957) הוא אמן ישראלי רב-תחומי העוסק במיצב, ציור, פיסול, וידאו ומולטימדיה. הוא פרופסור וחבר סגל בפקולטה לארכיקטורה בטכניון בחיפה הוא מכהן כראש המעבדה לאדריכלות ואמנות ניסויית.