stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
גבול מצרים – רצועת עזה
גדר ההפרדה בין מצרים לרצועת עזה

בדצמבר 2009 החלה מצרים, בסיוע ארצות הברית, בבניית גדר ההפרדה בין מצרים לרצועת עזה לאורך גבול עזה, המורכבת מקיר פלדה.
באוקטובר 2014 הודיעה מצרים כי היא מתכננת להרחיב את אזור החיץ בין עזה למצרים, בעקבות מתקפת טרור מעזה שבה נהרגו 31 חיילים מצרים. החיץ נוצר "במהלך שנועד לעצור את המעבר של כלי נשק וחמושים דרך מנהרות הברחה חוצות גבולות, אך גם על מנת להפעיל לחץ רב יותר על חמאס".
הרשויות המצריות הורו לתושבים המתגוררים לאורך הגבול המזרחי של המדינה לפנות את בתיהם לפני הריסתם. אזור החיץ היה אמור לכלול תעלות מלאות במים כדי לסכל חפירת מנהרות. רוחבו היה אמור להיות 500 מטרים ולהימשך לאורך הגבול באורך 13 ק"מ. בעקבות הודעתו של ראש ממשלת מצרים, אבראהים מחלב, כי כל התושבים שלא יסכימו לעבור יסולקו בכוח מבתיהם, עזבו תושבים רבים את האזור. ב-17 בנובמבר 2014 הודיעה מצרים כי אזור החיץ יוכפל לקילומטר אחד, בשל המנהרות הארוכות מהצפוי שהתגלו.
יו"ר הרשות הפלסטינית אבו מאזן הסכים עם המבצע, וטען שמנהרות ההברחה מתחת לגבול יצרו אלפי מיליונרים, ושימשו להברחת נשק, סמים, כסף מזומן וציוד לזיוף מסמכים. אבו מאזן המליץ על איטום או הרס של המנהרות, באמצעות הצפתן במי ים ולאחר מכן ענישה של בעלי הבתים שבהם נמצאו כניסות למנהרות, באמצעות הריסת אותם בתים.
ב-8 בינואר 2015 הרסו המצרים כ-1,220 בתים, תוך השמדת יותר מ-1,600 מנהרות. חלק מהמנהרות שהתגלו היו באורך של יותר מקילומטר אחד, והכילו מערכות תאורה, אוורור וטלפונייה. בפברואר 2015, בתגובה לפעילות המצרית, ערף דאעש את ראשם של עשרה גברים שלטענתם ריגלו עבור המוסד והצבא המצרי. ביוני 2015 השלימה מצרים את חפירת התעלה במעבר רפיח, ברוחב של 20 מטר ובעומק של 10 מטר. היא ממוקמת שני קילומטרים מהגבול עם עזה מחוץ לעיר רפיח ומהווה חלק מאזור החיץ המוגדל. ב-11 בספטמבר 2015 החל צבא מצרים להזרים מים מהים התיכון למנהרות. לדברי נשיא מצרים עבד אל-פתאח א-סיסי, הצפה של המנהרות בוצעה בתיאום עם הרשות הפלסטינית. מספר פלגים פלסטיניים גינו את הצפת הגבול במי ים, משום שהיא מהווה איום חמור על הסביבה ומי התהום.
מעבר רפיח

מעבר רפיח הוא נקודת המעבר היחידה בין מצרים לרצועת עזה. הוא שוכן על הגבול הבינלאומי שאושר על ידי הסכם השלום בין מצרים לישראל משנת 1979 והנסיגה הישראלית מחצי האי סיני ב-1982. מעבר רפיח יכול לשמש רק למעבר אנשים. כל תנועת הסחורות חייבת להתבצע במעבר כרם שלום בגבול ישראל – רצועת עזה.
ראו גם

גדר ההפרדה בין מצרים לרצועת עזה
גדר המערכת סביב רצועת עזה
מעבר כרם שלום
ביאורים

↑  השם "פילדלפי" הוא שם שרירותי שהופיע במפות קוד של צה"ל. הוא חסר משמעות ואינו קשור לעיר פילדלפיה.
הערות שוליים

↑  חיליק הורוביץ וישראל לוגר, מחלקת המדידות המנדטורית וגבולות א"י, באתר המרכז למיפוי ישראל
↑  ארץ רבת גבולות: מאה השנים הראשונות של תיחום גבולותיה של ארץ ישראל 1840–1947 / גדעון ביגר - פרויקט בן־יהודה, באתר benyehuda.org
↑  Shen, Nina (25 בינואר 2008). "Gaza: The Basics. Some history and background on the Gaza Strip". Slate.com. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Cinderella in Rafah". Al-Ahram, Issue No. 761, 22–28 September 2005
↑  יוסף פריאל, הד רב בארה"ב לפרשת חלוקתה של רפיח, דבר, 24 בינואר 1982
↑  ישראל תציע למצרים חילופי שטחים מצומצמים, דבר, 18 בינואר 1982
↑  מצרים הסכימה לפינוי ציוד גם אמרי הנסיגה, דבר, 19 בינואר 1982
↑  ארנון רגולר, 12 פלשתינאים נהרגו ברצועה; צה"ל ירחיב את "ציר פילדלפי", באתר הארץ, 14 במאי 2004
↑  עמוס הראל, צה"ל יקים מכשולים ושני מוצבים בציר "פילדלפי", באתר הארץ, 4 ביולי 2002
↑  עמוס הראל, קו ההגנה החדש ברפיח: מחסום בטון ופלדה מעל ומתחת לאדמה, באתר הארץ, 26 ביוני 2003
↑  הותרו לפרסום שמות 5 ההרוגים בהתפוצצות הנגמ"ש על ציר "פילדלפי", באתר גלובס, 13 במאי 2004
↑  ארנון רגולר, ניר חסון, מפקד כוחות צה"ל ברצועה: המבצע הרחב ברפיח השיג את מטרותיו, באתר הארץ, 25 במאי 2004
1 2  "Army building new Gaza barrier". ynet, 14 May 2005
↑  "Israel changes anti-smuggling tactics". Associated Press. USA Today, 2 March 2005
↑  McCarthy, Rory. "Egypt building underground metal wall to curb smuggling into Gaza". The Guardian. נבדק ב-1 בדצמבר 2023. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Egypt begins Gaza border evacuation to create security buffer - Retrieved 29 October 2014
↑  Egypt to double Gaza buffer, demolish 1,220 homes | News, Middle East | THE DAILY STAR, web.archive.org, ‏2021-08-01
↑  "Egypt to clear residents from Gaza border". Al Jazeera, 29 October 2014
↑  "Egypt clears Gaza border area to create security buffer". Reuters, 29 October 2014
↑  "Egypt to expand buffer zone with Gaza after longer tunnels found" - Retrieved 17 November 2014
↑  Abbas: Egypt Right to Create Buffer Zone on Gaza Border (אורכב 20.08.2015 בארכיון Wayback Machine). Jack Khoury, Haaretz, 1 December 2014 (premium).

"Abbas believed the destruction of the tunnels was the best solution. The Palestinian president said he had recommended previously the sealing or destruction of the tunnels by flooding them and then punishing the owners of the homes that contained entrances to the tunnels, including demolishing their homes."
1 2  Sisi says Gaza tunnels flooded in coordination with PA (אורכב 04.03.2016 בארכיון Wayback Machine). Middle East Monitor, 28 September 2015
↑  "Egyptian military doubling buffer zone with Gaza, demolishing nearly 1,220 more homes". Associated Press, Fox News, 8 January 2015
↑  "Egypt begins doubling Sinai buffer zone along Gaza border". The Times of Israel.
↑  First phase of Egypt-Gaza buffer zone to cost $70 million
↑  Sinai terrorists linked with ISIS decapitate 10 alleged Israeli spies
↑  "Egypt builds trench along Gaza border to prevent smuggling". Ma'an News Agency, 22 June 2015
↑  Egypt reportedly completes Rafah border ditch
↑  Palestinian factions condemn Egypt flooding Gaza borders, web.archive.org, ‏2016-03-04
↑  Razing Rafah, Map 2: Rafah Features. HRW, October 2004
מנהרת הברחה ברפיח, 2009
שער סלאח א-דין ברפיח
קשורות

| --- | --- |

כרזת הסרט
 בימוי:  לנה וצ'אוסקי, לילי וצ'אוסקי 
 הופק בידי:  אנדרו לזאר 
 תסריט:  לנה וצ'אוסקי, לילי וצ'אוסקי 
 עריכה:  זק סטינברג 
 שחקנים ראשיים:  ג'ניפר טילי   ג'ינה גרשון   ג'ו פנטוליאנו
 מדבבים:  Jackie Strano 
 מוזיקה:  דון דייוויס 
 צילום:  ביל פופ 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברה מפיצה:  Gramercy Pictures, נטפליקס 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  31 באוקטובר 1996 
 משך הקרנה:  108 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  מותחן פשע, סרט דרמה, סרט להט"בי, סרט מתח, פילם נואר, נאו-נואר, מותחן ארוטי, סרט שוד, סרט ארוטי 
 הכנסות באתר מוג'ו:   bound
 אתר רשמי
 דף הסרט ב־IMDb
 
קשורות (באנגלית: Bound) הוא סרט פשע אמריקני מבית האחיות וצ'אוסקי שיצא לאקרנים בשנת 1996. בסרט כיכבו ג'ניפר טילי וג'ינה גרשון.
הסרט זכה בפרס הקולנוע של MTV לשנת 1997 בקטגוריית best kiss על הנשיקה הלסבית בין טילי לגרשון.
תקציר העלילה

קורקי (ג'ינה גרשון) משתחררת לאחר חמש שנות מאסר בכלא ועובדת בשיפוצים אצל ויולט (ג'ניפר טילי) - אשתו של מאפיונר בשם סיזר (ג'ו פנטוליאנו). ויולט היא ביסקסואלית ואינה מחבבת את בעלה כלל, אולם חיה איתו בגלל כספו הרב. מהרגע הראשון נמשכת ויולט אל קורקי. בין השתיים מתפתחת מערכת יחסים לוהטת. השתיים מתכננות להתעשר בשני מיליון דולר על חשבון הפשע המאורגן ולברוח, כדי לגור יחד.
אדיס דה פיליפ

| --- | --- |

 לידה:  21 במאי 1912 ניו יורק, ארצות הברית 
 פטירה:  16 ביולי 1978 (בגיל 66) תל אביב-יפו, ישראל 
 שם לידה:  יהודית (אדית) שטראוס דה-פיליפ 
 מקום קבורה:  בית העלמין קריית שאול 
 מוקד פעילות:  ישראל, ארצות הברית 
 עיסוק:  זמרת
 סוג קול:  סופרן 
 שפה מועדפת:  עברית, צרפתית, יידיש, אנגלית, איטלקית 
 בן או בת זוג:  מקס רבינוף (1935–?) שמחה אבן-זהר (1950–?) 
 
משמאל ג'ניה ברגר, לימינה דה פיליפ, בבכורת אופרה, תחילת שנות ה-50
אֶדיס דה פיליפ (באנגלית: Edis de Philippe;‏ 21 במאי 1912 – 16 ביולי 1978) הייתה זמרת סופרן ישראלית, מייסדת האופרה הישראלית, המנהלת והבמאית שלה מהקמתה ועד פטירתה.
קורות חייה > תחילת דרכה

דה פיליפ נולדה כבת הצעירה בניו יורק בשם יהודית (אדית) שטראוס דה-פיליפ, בת לסוניה-אסתר לבית גרדשטיין ולדוד דפיליפוב, במשפחה בת שתי בנות. שני הוריה היו ילידי אוקראינה (אז חלק מהאימפריה הרוסית) שהיגרו בילדותם לארצות הברית. השם יהודית שטראוס ניתן לה לזכר אידה שטראוס, רעייתו של איש העסקים היהודי-אמריקאי איזידור שטראוס; השניים טבעו שבועות אחדים לפני כן באסון הטיטניק.
אביה הקים בהארלם בית מרקחת ומאוחר יותר העבירו לברוקלין, העסק פרנס את המשפחה בכבוד. האב היה מתבולל אולם אדיס חוותה מסורת יהודית ולמדה מעט יידיש אצל סבה וסבתה מצד אמה. סבה, לואיס, רכש בית כלבו בהארלם.
מגיל צעיר קיבלה חינוך מוזיקלי וכבר בגיל שש ניגנה בכינור, ומאוחר יותר למדה נגינה בפסנתר.
כיוון שהיה לה קול צלול וערב שאפה אמה שאדיס תפתח קריירה כזמרת אופרה. מגיל עשר החלה ללמוד זמרה אצל פרופסור אלברט ז'אנו ובמקביל למדה בלט ושפות זרות - איטלקית, צרפתית, ספרדית וגרמנית.
בגיל 17 החלה לימודי מוזיקה באוניברסיטת ניו יורק.
בזכות ז'אנו קיבלה את תפקידה הראשון כוויולטה באופרה ב"לה טראוויאטה" מאת ג'וזפה ורדי בנובמבר 1934. הביקורות על הופעתה היו חיוביות ביותר, ומצנטית ידועה בשם דוריס קרסגי נפגשה עמה. מאז היו השתיים בקשרי ידידות ודה פיליפ התייחסה לקרסגי כאל אם שנייה.
בעקבות הביקורות הנלהבות על הופעותיה בניו יורק החליטו אולפני מטרו גולדווין מאייר להחתים אותה על חוזה להפקת סרטים למשך 5 שנים. היא עברה ללוס אנג'לס וקיבלה שכר אך לא הוצעו לה תפקידים. לאחר שנה החליטה לנצל פסקת התרה בחוזה ושבה לניו יורק.
בשנת 1935 הייתה לאשתו השלישית של האמרגן היהודי הנודע מקס רבינוף. בשנת 1937 הופיעה בהצגת בכורה של "לה טרוויאטה" בוושינגטון הבירה בפני הנשיא פרנקלין דלאנו רוזוולט. 
קרסגי סברה שעל דה פיליפ לצבור ניסיון בזמרה בבתי אופרה באירופה ולשם כך מימנה לה הכנה בניו יורק לאופרות צרפתיות עם מנצח המטרופוליטן וילפריד פלטייה והכנה לאופרות איטלקיות עם המנצח האיטלקי טוליו סראפין. היא למדה למעלה מ-15 תפקידים אופראיים באיטלקית ובצרפתית.
קורות חייה > כוכבת עולה

ביולי 1936 יצאה יחד עם דוריס קרסגי למסע הופעות באירופה. דה פיליפ הופיעה עד אוגוסט 1939 בפריז, רומא, לונדון, בריסל, ורשה, ריגה וקובנה. בתקופה זו השתלמה גם בשירה. באירופה פגשה לראשונה אמנים יהודים שנמלטו מגרמניה הנאצית.
בסוף אוגוסט 1939 הורתה השגרירות האמריקאית לאזרחיה לעזוב את צרפת ודה פיליפ יצאה באוניה לניו יורק. כיוון שחלתה במהלך ההפלגה ולא החלימה לאחר שובה לניו יורק, עברה להתגורר במקסיקו סיטי בעצת רופאה.
לאחר זמן קצר חתמה שם עם חברת קוקה קולה על חוזה הופעות לשלוש שנים ברדיו. ההופעות ברדיו היו רווחיות מאוד, דה פיליפ הרוויחה למעלה מ-35 אלף דולר לשנה.
בתקופה זו יצאה גם לסיבוב הופעות ברחבי דרום אמריקה והקימה לשם כך להקה אופראית בשם Coca Cola Opera. בהופעותיה שרה גם עם זמרים וזמרות מפורסמים באותה עת, ביניהם טיטו סקיפה, לילי פונס, רמון ויגאי ואחרים.
עם תום מלחמת העולם השנייה שבה לניו יורק.
גלריה

אדיס דה-פיליפ ושמחה אבן-זהר ביום חתונתם, אוגוסט 1950
סול יורוק ואדיס דה פיליפ במסיבת קוקטיילים בתל אביב, יולי 1953
לוחית זיכרון על ביתה של אדיס דה פיליפ ברח' ארבע ארצות 2 בתל אביב
חורשת אדיס דה פיליפ ברמת חן, רמת גן
לקריאה נוספת

יוסף אוליצקי, אדיס: פרקים בתולדות חייה של אדיס דה-פיליפ, תל אביב: הוצאת המחבר, תשמ"ג 1983.
שבתאי בן-ארויו, "אדיס דה-פיליפ", במה: רבעון לדרמה, 128 (1992), 87-91.
עקיבא צימרמן, "חלומה של אדיס דה-פיליפ", עת־מול, כ', 3 (1995), 18-19.
הערות שוליים

↑  ממוזער
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007503140905171  GND: 119351005  ISNI: 0000 0000 1368 8036  VIAF: 30344840   WorldCat (עם VIAF): 30344840
שמורת ים גדור

| --- | --- |

החוף ממנו מתחילה השמורה
 מידע כללי
 סוג:  שמורת טבע ימית
 תאריך הקמה:  19 באוקטובר 2004
 נתונים ומידות
 שטח:  0.83 קמ"ר
 גובה ממוצע:  0
 מיקום
 מדינה:  ישראל ישראל
 קואורדינטות:  32°25′29″N 34°52′16″E﻿ / ﻿32.424824337991°N 34.871015609504°E﻿ / 32.424824337991; 34.871015609504
  (למפת נתניה מוגדלת) שמורת ים גדור(למפת נתניה רגילה) שמורת ים גדור(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום שמורת ים גדור(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום שמורת ים גדור
 
שמורת ים גדור היא שמורת טבע ימית שהוכרזה ב-19 באוקטובר 2004, ושטחה הוא כ-834 דונם. כמו כן, רצועת החוף "חוף גדור" הגובלת בשמורה נכללת בתחום שמורת גדור.
החי

החוף החולי משמש את צבות הים העולות אליו כדי להטיל את ביציהן, והאבקועים המגיחים מהקנים מבלים את השעות הראשונות בחייהם בתחומי השמורה הימית.
סקוט רודין

| --- | --- |

 לידה:  14 ביולי 1958 (בן 66) באלדווין, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1980 
 מקום לימודים:  תיכון בולדווין 
 פרסים והוקרה:  פרס אוסקר לסרט הטוב ביותר (2006)  פרס אמי לבידור בפריים טיים 
 פרופיל ב-IMDb
 
סקוט רוּדין (באנגלית: Scott Rudin; נולד ב־14 ביולי 1958) הוא מפיק קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון יהודי אמריקאי. בין הסרטים שהפיק הסרט ארץ קשוחה שזכה בפרס האוסקר לסרט הטוב ביותר, כמו גם הסרטים יהלום לא מלוטש, ליידי בירד, גדרות, נערה עם קעקוע דרקון, הרשת החברתית, סאות' פארק: גדול יותר, ארוך יותר ולא מצונזר, רוק בבית הספר, זולנדר, המופע של טרומן, קלולס, משפחת אדמס, ושמונה סרטים מאת וס אנדרסון. בתיאטראות ברודוויי, זכה רודין ב־17 פרסי טוני עבור הפקות כמו ספר המורמונים, הלו, דולי!, בני האדם, מראה מעל הגשר, גדרות, ותשוקה.
ראשית חייו

רודין נולד וגדל בבולדווין, ניו יורק, בלונג איילנד במשפחה יהודית. הוא מייחס את אופיו והרבה מתחומי העניין שלו לחינוך שקיבל בבית.
קריירה > ליהוק

בגיל 16 החל רודין לעבוד כעוזר למפיק התיאטרון קרמיט בלומגרדן. מאוחר יותר, עבד עבור המפיקים רוברט ווייטהד ועמנואל אזנברג. במקום לימודים גבוהים, החל רודין לעבוד כמנהל ליהוק ולימים הקים חברת ליהוק משלו. זו ליהקה מופעים רבים בברודוויי, ובהם אנני (1977) עבור מייק ניקולס. הוא גם ליהק את הסרט Verna: USO Girl של PBS ‏(1978), בכיכובם של סיסי ספייסק וויליאם הרט; ואת המיני־סדרה אות השני (1979) בכיכובם של מג פוסטר, קווין קונווי וג'ון הרד; כמו כן, ליהק רודין את הסרטים מלך הצוענים (1978), הנודדים (1979), סיימון (1980) עם אלן ארקין, ואת Resurrection ‏(1980).
קריירה > הפקת סרטים

בשנת 1980, עבר רודין ללוס אנג'לס, והתחיל לעבוד בחברה בשם Edgar J. Scherick Associates, שבה שימש מפיק במגוון סרטים לרבות I'm Dancing as Fast as I Can ‏(1981), המיני־סדרה Little Gloria... Happy at Last‏ (1982) של NBC, והסרט התיעודי זוכה האוסקר He Makes Me Feel Like Dancin' ‏(1983).
אז הקים רודין חברת הפקה משלו, Scott Rudin Productions. הסרט הראשון שהפיקה החברה היה "גברת סופל" מאת ג'יליאן ארמסטרונג (1984), אשר לא זכה להצלחה. זמן לא רב לאחר מכן, רודין הקפיא את פעילות החברה והצטרף לחברת אולפני המאה ה־20 כמפיק בכיר. שם עבד עם ג'ונתן דולג'ן, מנהל בדרג בכיר יותר, שאיתו לימים עבד שוב בחברת סרטי פרמאונט. רודין קודם בסולם הדרגות באולפני המאה ה־20 והפך לנשיא לענייני הפקה בשנת 1986, בגיל 28.
רודין נותר בצמרת החברה זמן קצר בלבד, ועד מהרה עזב ונכנס לשותפות הפקה עם פרמאונט. באוגוסט 1992, חתם רודין על עסקה עם סרטי טריסטאר, אך חזר לפרמאונט זמן קצר לאחר מכן. במשך כמעט 15 שנה היה לרודין הסכם עם פרמאונט לפיו לפרמאונט הזכות להיות האולפן הראשון שרואה סרטים בפיתוח כדי להחליט אם לרוכשם לשם הפצה. במסגרת הסכם זה הופקו ונרכשו סרטים כגון "אמא", מועדון הנשים הראשונות, משפחת אדמס, קלולס, החידוש לסברינה וסליפי הולו.
ב־2004 עזב רודין את פרמאונט וקבע הסכם דומה עם חברת דיסני, שאיפשר לו להפיק סרטים תחת המותגים שבבעלותם: סרטי טאצ'סטון, Walt Disney Pictures, Hollywood Pictures, וסרטי מירמקס, מותג שמייסדיו, הארווי ובוב ויינסטין, עזבו. קודם לכן, היו בין הארווי ויינסטין לבין רודין עימותים פומביים במהלך הפקת "השעות" (2002), שרודין הפיק עבור סרטי מירמקס לאחר שהפכה לחברת בת תחת דיסני. מאוחר יותר העיר רודין שהוא וויינסטין "שנינו קונטרול פריקים. שנינו רוצים להיות בעל הבית. כשאני עושה סרט של מירמקס, אני עובד בשבילו. ואני לא אוהב את ההרגשה הזאת. אני מתמרמר מזה. אני מתמרמר תחתיו במיוחד כשאני מרגיש שהוא מגביל אותי."
ב-2006 הפיק את הסרט "אין כמו בבית.
בעשור השני של המאה ה־21 הפיק רודין סרטים עצמאיים בתקציב נמוך. בשנת 2014 הפיק את סרטו של ג'ון סטיוארט בסרטו הראשון כבמאי "רוזווטר", המבוסס על ספרו של העיתונאי האיראני-קנדי מזיאר בהארי (אנ') ועל מעצרו באיראן.
בשנים 2017 ו־2018, הפיקו רודין ואולפן A24 שלושה סרטים על גיל ההתבגרות של כותב/במאים לראשונה: "ליידי בירד" של גרטה גרוויג, "כיתה ח'" של בו ברנהם ו"אמצע שנות ה-90" של ג'ונה היל. ב־2015 חתם רודין על הסכם הפקת טלוויזיה עם פוקס.
קריירה > הפקות תיאטרון

רודין הוא אחד המפיקים המסחרים הפוריים בברודוויי; הוא מפיק בין שתיים לחמש הפקות בשנה.
המחזה הראשון שהפיק בברודוויי, "על פניו" מאת דייוויד הנרי הוואנג ב-1993, נכשל וירד לאחר שמונה הצגות מקדימות. בשנת 1994, זכה רודין בפרס טוני למחזמר הטוב ביותר על הגרסה שהפיק למחזמר "תשוקה" מאת סטיבן סונדהיים וג'יימס לאפין. בשנה שלאחר מכן, הוא היה שותף להפקת Indiscretions, הקאמבק לברודוויי של קתלין טרנר, והעלה הפקה של המלט שבה כיכּב ראלף פיינס בהופעת בכורה על במות ניו יורק. ב־1996 הפיק רודין העלאה מחודשת של המחזמר דבר מצחיק קרה לי בדרך לפורום של סונדהיים ולארי גלברט, שעליה זכה נייתן ליין בפרס הטוני הראשון שלו.
בשנת 2010 הפיקו רודין וקרול שורנשטיין הייז העלאה מחודשת בברודוויי של המחזה זוכה פרס פוליצר "גדרות" מאת אוגוסט וילסון, בבימוי קני לאון ובכיכּוב דנזל וושינגטון וויולה דייוויס. המחזה גרף עשר מועמדויות לפרס טוני ושלוש זכיות, כולל ההעלאה־מחדש הטובה ביותר של מחזה, השחקן הטוב ביותר לוושינגטון, והשחקנית הטובה ביותר לדייוויס. מאוחר יותר הפיק את העיבוד הקולנועי של גדרות מ-2016.
בשנת 2011 הפיק רודין את המחזמר ספר המורמונים, שעלה במארס 2011 בתיאטרון ע"ש יוג'ין אוניל. המחזמר זכה בתשעה פרסי טוני כולל המחזמר הטוב ביותר ופרס הגראמי לאלבום המחזמר הטוב ביותר. ההפקה רצה יותר מ־3,740 פעמים בברודוויי נכון ל-15 במרץ 2020. ההפקה נסעה גם ללונדון, אוסטרליה, אירופה, ואסיה, וקיימה סיבוב הופעות ברחבי ארצות הברית.
מאז 2011 זכה רודין בפרסי טוני על הפקת "מותו של סוכן" מאת ארתור מילר (בבימוי מייק ניקולס ובכיכּוב פיליפ סימור הופמן ואנדרו גארפילד), "צימוק בשמש" של לוריין הנברי (בכיכּוב דנזל וושינגטון), המחזה Skylight מאת דייוויד הר (בבימוי סטיבן דאלדרי ובכיכּוב קארי מאליגן וביל נאי), מראה מעל הגשר של ארתור מילר בבימוי איווֹ ואן הוֹב, והעלאה מחודשת מצליחה במיוחד של הלו, דולי! בכיכּוב בט מידלר. בנוסף הפיק את Fish in the Dark מאת לארי דייוויד, קומדיה מצליחה עם למעלה מ־13.5 מיליון דולר במכירות מוקדמות בקופות, שיא באותה תקופה.
מחלוקות והאשמות

רודין הפיק עיבוד לתיאטרון של הספר אל תיגע בזמיר מאת הארפר לי. את העיבוד חיבר אהרון סורקין, וכיכּב בו ג'ף דניאלס. ההפקה זכתה לשבחי המבקרים עם עלייתה, בדצמבר 2018.
במארס 2018, עוד לפני עליית ההפקה, הוגשה תביעה מצד עזבון הארפר לי נגד חברת ההפקה של המחזה ובה טענה שהמחזה סוטה יותר מדי מן הספר. סורקין הודה קודם לכן כי "בעניין אטיקוס ומעלתו המוסרית, זוהי פרשנות שונה של הספר מזו של הארפר לי עצמה או של הורטון פוט. [אצל סורקין] הוא הופך לאטיקוס פינץ' בסוף המחזה, [אבל עד אז] יש לו ויכוח מסוים עם קלפּוּרניה, עוזרת הבית, שלה תפקיד הרבה יותר גדול בעיבוד שכתבתי [מאשר בספר]. הוא בהכחשה לגבי שכניו וחבריו והעולם הסובב אותו, לגבי היותו גזעני במידה כזו, שחבר מושבעים במחוז מייקום עלול להכניס את טום רובינסון לכלא כשכל כך ברור מה קרה כאן. הוא הופך להיות סנגור עבור האנשים האלה." חודש לאחר מכן, הגיש רודין תביעה נגדית כלפי העיזבון, בגין הפרת חוזה. הסכסוך המשפטי הסתיים בהסכם במאי 2018.
בשנת 2013, הפיק רודין מחזה כושל על בסיס ספר מאת קולם טויבין בשם The Testament of Mary. לאחר שפאטריק הילי, כתב התיאטרון של הניו יורק טיימס, פרסם ראיון עם טויבין, שילם רודין עבור פרסומת בניו יורק טיימס עצמו לאמור: "הבה נפרגן בגדול לפאט הילי, תינוק פרובוקטור ועיתונאי חובבן בניו יורק טיימס. המשך כך, פאט – יום אחד אולי תלמד משהו על איך ברודוויי עובד, ואולי אפילו תבין אותו."
מחלוקות והאשמות > טענות להתנהגות פוגענית

רודין ידוע לשמצה במזג רתחני. רודין עצמו הודה בכך בראיון ב־2008, אבל לדבריו הוא "התבגר".
באפריל 2021 הואשם רודין על ידי עובדים רבים באמצעות כתב העת Hollywood Reporter בדפוס ארוך שנים של התנהגות פוגענית כלפי עובדיו, לרבות התעללות פיזית, כגון זריקת חפצים לעבר עוזריו, ובמקרה אחד שבירת ידו של עוזר באמצעות צג מחשב. באותה כתבה נטען גם שהכריח את קורבנותיו לחתום על חוזי השתקה, ושהקרדיטים של הקורבנות בסרטים הוגדלו או צומצמו רטרואקטיבית לאחר שהתפטרו.
ב-14 באפריל 2021, השחקן/ית הלא־בינארית קארן אוליבו הודיעו שהם לא ישובו לשחק בהפקת "מולן רוז'!" במחאה על שתיקת התעשייה נוכח ההאשמות נגד רודין. אוליבו הצהירו בסרטון "אני רוצה תעשיית תיאטרון שתואמת את היושרה שלי". עוד כתוצאה מההאשמות, התחייבה סאטון פוסטר, שהייתה אמורה לככּב לצד יו ג'קמן בהפקה הקרובה של רודין של המחזמר The Music Man, לעזוב את ההפקה אם רודין לא "ישב על הספסל". ב-17 באפריל 2021, האיגוד המקצועי Actors' Equity Association קרא לרודין לשחרר את העובדים מכל הסכמי סודיות תקפים, וקרא למעסיקים לפעול, על מנת ליצור "מקומות עבודה בטוחים באמת וללא הטרדות בברודוויי ומחוצה לה". חברי האיגוד דחפו לצרף את רודין לרשימת "לא לעבוד איתם".
עוד ב־17 באפריל, רודין פרסם הצהרה בה התנצל על "הכאב שהתנהגותי גרמה לאנשים, במישרין ובעקיפין" ואמר שהוא "ייסוג" מעבודה פעילה על ההפקות שלו בברודוויי. ב־20 באפריל, הודיע רודין שיעשה אותו הדבר גם לגבי מיזמי הסרטים והסטרימינג שלו.
ב-13 באוגוסט דווח כי רודין כבר לא היה מפיק בכיר של העונה השלישית של מה שקורה בצללים. שמו אכן אינו מופיע בקרדיטים בסוף הפרקים בעונה.
בראיון לספטמבר 2021 בכתב העת Vanity Fair, השיב אהרון סורקין לשאלה על רודין: "אני חושב שסקוט קיבל את מה שמגיע לו."
פרסים וכיבודים

רודין זכה בפרסים רבים כמפיק קולנוע ותיאטרון, ובהם: 18 פרסי טוני, פרס אוסקר אחד, פרס אמי אחד, פרס גראמי אחד, ארבעה פרסי גלובוס הזהב, וששה־עשר פרסי דרמה דסק. כמו כן היה מועמד לעשרה פרסי BAFTA. כאשר זכה בגראמי עבור המחזמר "ספר המורמונים" בשנת 2012, הפך לאחד הבודדים שזכו באוסקר, באמי, בגראמי, ובטוני, והיה המפיק הראשון בין אלו.
בשנת 2008, שני סרטים שהפיק רודין – "ארץ קשוחה" של האחים כהן, שעובד מספר בשם זה מאת קורמאק מקארתי, והסרט זה ייגמר בדם של פול תומאס אנדרסון, שעובד מהרומן "נפט!" של אפטון סינקלייר – היו מועמדים לשמונה פרסי אוסקר לכל אחד בשנת 2008, כולל מועמדות לפרס הסרט הטוב ביותר עבור כל אחד מהם. שני הסרטים היו הסרטים שזכו למספר המועמדויות הרב ביותר באותה שנה.
רודין זכה במועמדויות לפרס אמי בפריים טיים עבור גלוריה הקטנה... מאושרת סוף סוף ועבור רוק בבית הספר, וזכה בפרס על He Makes Me Feel Like Dancin'.
בטקס פרסי גילדת המפיקים של אמריקה (PGA) לשנת 2011, הפך רודין לאדם היחיד אי פעם שהיה מועמד פעמיים בשנה אחת. הוא היה מועמד (יחד עם דנה ברונטי, סיאן צ'אפין ומייקל דה לוקה) על הפקת הסרט הביוגרפי על פייסבוק הרשת החברתית, וכן היה מועמד (יחד עם ג'ואל ואיתן כהן) על העיבוד המחודש שלהם למערבון הקלאסי אומץ אמיתי (2010). באותה שנה העניק ה־PGA לרודין גם את פרס ההישג על שם דייוויד או. סלזניק בסרטי קולנוע, אשר ניתן לאדם על היקף יצירה יוצא דופן בתחום הפקת סרטי קולנוע.
משפחה

רודין נשוי לג'ון בארלו, שבעבר היה הבעלים של חברת יחסי הציבור בברודוויי Barlow-Hartman Public Relations. בשנת 2019, רכשו רודין וברלו בית בן שלוש קומות בסגנון התחייה יוונית בשכונת ווסט וילג' בניו יורק סיטי.
טיימוקו דיארה

טיימוקו דיארה (בצרפתית: Thiemoko Diarra; נולד ב-19 באפריל 2003) הוא כדורגלן מאלי המשחק בעמדת הקיצוני שמאלי בהפועל חיפה.
קריירת מועדונים

דיארה החל את הקריירה שלו בדרבי אקדמי מעיר הולדתו במקו. בגיל 18 הצטרף לקבוצת המילואים של סטאד ריימס בה שיחק שתי עונות.
בקיץ 2023 חתם בשאטורו מהליגה הצרפתית השלישית.
ב-12 בספטמבר 2024 חתם בהפועל חיפה מליגת העל.
קריירה בינלאומית

דיארה נכלל בסגל מאלי לקראת אולימפיאדת 2024 שנערכה בפריז, וגם בישל את שער השוויון של מאלי נגד ישראל.
הערות שוליים

↑  דורון בן דור, ‏רשמית: טיאמוקו דיארה חתם בהפועל חיפה לעונה, באתר ONE‏, 12 בספטמבר 2024
| נבחרת מאלי – אולימפיאדת פריז 2024 |
| --- | --- | --- |
|  1 ל. דיארה •  2 דוקורה •  3 ה. דיאלו •  4 טונקארה •  5 א. סיסה •  6 סאקו •  7 סמאקה •  8 טראורה •  9 דומבייה •  10 ג'ידו •   11 ט. דיארה •  12 סיסוקו • 13 ב. דיארה •  14 ד. דיאלו • 15 מ. סיסה • 16 קוליבאלי • 17 דיומנדה • 18 דיאקיטה • מאמן: א. דיאלו |  1 ל. דיארה •  2 דוקורה •  3 ה. דיאלו •  4 טונקארה •  5 א. סיסה •  6 סאקו •  7 סמאקה •  8 טראורה •  9 דומבייה •  10 ג'ידו •   11 ט. דיארה •  12 סיסוקו • 13 ב. דיארה •  14 ד. דיאלו • 15 מ. סיסה • 16 קוליבאלי • 17 דיומנדה • 18 דיאקיטה • מאמן: א. דיאלו | מאלי |