המאה ה-18

המאה ה־18 (המאה השמונה־עשרה) היא תקופת זמן שהחלה בשנת 1701 והסתיימה בשנת 1800.
היסטוריונים העוסקים בעולם המערבי נוטים לתחום את המאה ה־18 בין השנים 1715 ו־1789, החל ממותו של לואי הארבעה עשר מלך צרפת וכלה במהפכה הצרפתית; זאת בהתאם לניתוחים חברתיים, פוליטיים ותרבותיים של התקופה.
במרבית המאה נמשך הסדר החברתי של המאות הקודמות, של ממלכות חקלאיות בשליטה ריכוזית של מונרכים שמגייסים צבאות במטרה להתחרות זה בזה – תחרות שבאה לידי ביטוי גם במאבקים צבאיים אימפריאליים חוצי יבשות. סדר חברתי זה הולך ומתערער לקראת סוף המאה.
מאה זו היא חלק ממגמת התחזקות ההשפעה של המעצמות האירופיות על הסחר הגלובלי. עד אמצע המאה באזורים רבים ברחבי העולם המקומיים כבר חיו לצד השפעה של כוח כלכלי וצבאי שקשור למעצמות אירופה.
המעצמות האירופיות הבולטות באותה תקופה היו אוסטריה, האימפריה הבריטית, פרוסיה, צרפת והאימפריה הרוסית; כשעלייתן של מדינות כמו אוסטריה, פרוסיה ורוסיה ערערה את מאזן הכוחות המסורתי במערב אירופה, ויצרה תחרות חדשה מול צרפת, אנגליה וספרד.
לאורך המאה הוקמו מושבות קולוניאליסטיות אירופאיות, תהליך שנמשך גם אל תוך המאה ה־19. בצפון אמריקה, מרד של מספר מושבות היה התשתית לייסודה של ארצות הברית. לאחר מלחמת שבע השנים שפרצה באמצע המאה, התחזקה ההגמוניה הבריטית במזרח הרחוק והאימפריה ניצלו זאת כדי להשלט על טריטוריות נרחבות באזור הודו, במקביל להתיישבות בריטית מתרחבת באוסטרליה.
במאה זו הבשילו, בעיקר באירופה, תהליכי המהפכה המדעית משתי המאות הקודמות – המדע הקלאסי המודרני התגבש מעשית במאה זו.
באירופה לאורך המאה השתרשו באוכלוסייה יותר ויותר תפיסות הקשורות לנאורות. במרכז תפיסות אלו האמונה בזכויות אדם טבעיות, שנחשבו כפריבילגיות מולדות בלתי ניתנות לביטול שאסור למנוע מאף אדם. זכויות טבעיות אלו כללו שוויון בפני החוק, חופש הפולחן הדתי, חופש הביטוי והעיתונות, הזכות להתאסף, להחזיק ברכוש ולרדוף אחרי האושר. באירופה, סוף המאה היה מזוהה באופן מסורתי עם שליטי "אבסולוטיזם נאור", שהיו בעלי סמכויות ריכוזיות אך התיימרו לפעול בהתאם לערכי הנאורות. במחקר ההיסטורי העדכני ישנה מחלוקת עד כמה באמת יישמו שליטים אלו את עקרונות הנאורות. גם השינויים מרחיקי הלכת יחסית, דוגמת הרפורמות של יוסף השני האימפריה הרומית הקדושה, החוקה של הרפובליקה הקורסיקנית שהפכה למספר שנים למדינה הראשונה שקיימה זכות בחירה גם לנשים, והשינויים הרדיקליים של המהפכה הצרפתית – כל אלו החזיקו מעמד לתקופה קצרה יחסית. עם זאת, באמריקה, עקרונות הנאורות הוזכרו בפסקת הפתיחה של הכרזת העצמאות של ארצות הברית בשנת 1776, ותוארו כחלק מסיפור הקמתה של המדינה, והחוקה נותרה על כנה באופן יציב יותר.
ניצני המהפכה התעשייתית, שנשאה עימה שינוי מהותי בסדרי החיים החברתיים, הכלכליים וההגותיים באירופה, מתוארכים לאמצע המאה ה־18. זהו שינוי שהתפשט לשאר העולם ועיצב את עולמות התעשייה, הכלכלה והחברה המודרניים. בין היתר, התיעוש לצד צמיחה דמוגפית הובילה לשינויים בגידול המזון. באירופה הצמיחה הדמוגרפית במאה זו הייתה שונה מהמחזוריות שאפיינה את המאות הקודמות של עליות וירידות בגודל האוכלוסייה – החל מאמצע המאה החלה עליה הדרגתית וקבועה בגידול האוכלוסייה. אחד הגורמים לשינוי היה ירידה של כ־20% בתמותת התינוקות ותמותתם של ילדים צעירים. ניצני המהפכה הלכו והתפתחו לצד התפתחותו (הראשונית בשלב זה) של סחר כלכלי בינלאומי חופשי, אותו מתחילות בהדרגה ליישם המעצמות המערב־אירופאיות בעשורים האחרונים של המאה. מאה זו הייתה השיא של סחר העבדים האטלנטי, כאשר על פי ההערכות המקובלות כ־60% בסחר העבדים האטלנטי בהיסטוריה כולה התקיים לאורך מאה זו.
במהלך המאה, התרחשה עלייתם של מרכזים חילוניים תרבותיים חדשים בפריז ובווינה, שהקרינו על היבשת כולה[דרוש מקור]. מבחינה אסתטית ואמנותית, המאה ה־18 מסמלת את ראשית ההשפעתן של התרבות, האמנות, והמוזיקה האירופית על שאר העולם[דרוש מקור]. עידן מוזיקת הבארוק ועידן המוזיקה הקלאסית בולטים באותה העת, וזרמי האמנות המקובלים הם הבארוק, הרוקוקו והנאו־קלאסיציזם. לקראת סוף המאה עלה הרומנטיציזם כתנועה תרבותית מגובשת.
עד שנת 1715 מתחולל שיאו של "עידן הקרח הקטן". בתקופת השיא הטמפרטורה הממוצעת מוערכת בפער של כ־2 מעלות לעומת ראשית המאה ה־21.