stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פסה (חברה)
פעילות בישראל

ב-21 בספטמבר 2023 זכתה פסה יחד עם שותפותיה, דן, דניה סיבוס וקומסה במכרז לאספקת הרכבות והפעלתן בקו הכחול של הרכבת הקלה בירושלים. תוצאות המכרז היו אמורות להתפרסם כבר בשלהי 2022 אך הן התעכבו כ-9 חודשים בעקבות חשדות להצעה זולה מדי של הקבוצה הזוכה.
על פי החוזה פסה אמורה לספק 66 צמדי רכבות (132 קרונות) מדגם Pesa Twist עד לשנת 2027.
ב-6 במאי 2024, על רקע מלחמת חרבות ברזל פרשה חברת קומסה הספרדית ממעורבותה בפרויקט, וב-4 ביוני חשף עיתון כלכליסט שגם פסה עלולה לפרוש מהמיזם בעקבות קשיים כלכליים. בעקבות כך דרשה הקבוצה המתחרה אגד ושיכון ובינוי מוועדת המכרזים לבטל את המכרז.
הערות שוליים

↑  Pesa submits best offer for Warsaw LRV contract, IRJ, ‏27 בנובמבר 2012
↑  History, Pesa
↑  Pesa News, Railvolution, ‏5 בפברואר 2020
↑  "PESA presents Warszawa Swing tram". Railway Gazette International. 17 במאי 2010. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Warsaw airport rail link train order signed". Railway Gazette International. 24 במרץ 2010. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "PESA selected to supply EMUs to Warszawa".
↑  "Czech Railways orders PESA regional multiple-units". Railway Gazette International. 11 באפריל 2011. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Pesa to establish tram assembly plant in Kazakhstan". Railway Gazette. 4 במאי 2012. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Pesa produces its first DMU for Ghana, Rolling stock, ‏25 בינואר 2024
↑  "Polish government takes control of Pesa". International Railway Journal. 1 ביוני 2018. נבדק ב-6 ביוני 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Holding's structure". Pesa. 2 בדצמבר 2012. אורכב מ-המקור ב-22 בנובמבר 2012. נבדק ב-2 בדצמבר 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "PESA przejmuje ZNTK Mińsk Mazowiecki" [Pesa takes over ZNTK Mińsk Mazowiecki] (בפולנית). 12 באוגוסט 2008. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  PESA przejmuje SKRAW-MECH, Pesa, ‏30 ביוני 2022 (בפולנית)
↑  About us, REM-SUW
↑  עדיאל איתן מוסטקי, יש זוכה: דן ודניה סיבוס יקימו את הקו הכחול של הרכבת הקלה בי-ם עם חברה ספרדית, באתר כלכליסט, 21 בספטמבר 2023
↑  יובל שדה, ההצעה הזולה להקמת הקו הכחול של הרכבת הקלה בירושלים בדרך להיפסל, באתר כלכליסט, 10 באוגוסט 2023
↑  A consortium, whose partner is a company from Bydgoszcz, has been selected as the contractor for a new tram line in Jerusalem, Pesa
↑  יובל שדה, בעקבות חשיפת כלכליסט: אגד ושיכון ובינוי דורשות לבטל את מכרז הקו הכחול בירושלים, באתר כלכליסט, 10 ביוני 2024
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 1169151433025756420002   WorldCat (עם VIAF): 1169151433025756420002 
קו ייצור אטריבו, 2015
פראן לבסטיק

| --- | --- |

 לידה:  28 בספטמבר 1831 Dolnje Retje, סלובניה 
 פטירה:  16 בנובמבר 1887 (בגיל 56) ליובליאנה, סלובניה 
 מדינה:  האימפריה האוסטרית, ציסלייטניה (ארצות אוסטריה) 
 שפות היצירה:  סלובנית 
 בן או בת זוג:  Antonija Zidar 
 
פראן לבסטיק' (בסלובנית: Fran Levstik,‏ 28 בספטמבר 1831- 16 בנובמבר 1887 ליובליאנה) היה סופר, מחזאי ועיתונאי ופוליטיקאי סלובני.
חייו

פראן לבסטיק נולד במשפחה של איכרים בקראינה תחתית, אז חלק מהאימפריה האוסטרית.
בשנת 1854 הוא התחיל ללמוד תאולוגיה אך נאלץ לעזוב את הלימודים בעקבות האשמות לאי-מוסריות של שירים שפרסם באותה שנה.
הוא היה בין הסופרים הסלובנים הבולטים של התקופה. יצירתו Martin Krpan z Vrha נחשבת לקלאסיקה של הספרות הסלובנית.
לבסטיק היה בין המנהיגים הבולטים של תנועת "הסלובנים הצעירים" ובכך השפיע על דורות של סופרים סלובנים לרבות יוסיפ יורצ'יץ'. בנוסף לפרוזה, לבסטיק פרסם ספרי שירה ומחזות.
בשנת 1863 לבסטיק מונה לעורך עיתון, אך העיתון נסגר כעבור שנה לאור ביקורת על השלטונות שפורסמו בעיתון.
פראן לבסטיק היה עורך של מילון גרמני-סלובני.
החל משנת 1872 הוא עבד בספרייה העירונית בליובליאנה.
הוא נפטר בליובליאנה לאחר מחלה נפשית ממושכת.
הנצחה

פרס לבסטיק לספרות ילדים
פראטמה ארהאן

פראטמה ארהאן אליף ריפאי (באינדונזית: Pratama Arhan Alif Rifai; נולד ב-21 בדצמבר 2001 בבלורה שבאינדונזיה) הוא כדורגלן אינדונזי המשחק בעמדת המגן השמאלי בקבוצת טוקיו ורדי מליגת המשנה היפנית ובנבחרת אינדונזיה.
קריירת מועדונים

ארהאן גדל במחלקות הנוער של SSB פוטרה מוסטיקה, SSB טראנג באנגסה ו-PSIS סמראנג. הוא ערך תשע הופעות ליגה במדי הקבוצה הבוגרת של PSIS סמראנג מליגת העל האינדונזית.
ב-16 בפברואר 2022 חתם ארהאן על חוזה לשנתיים בטוקיו ורדי מליגת המשנה היפנית.
קריירה בין-לאומית

ב-25 במאי 2021 ערך בגוט את הופעת הבכורה שלו בנבחרת אינדונזיה, בהפסד 2–3 לנבחרת אפגניסטן במשחק ידידות. ב-19 בדצמבר 2021 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת, בניצחון 1–4 על נבחרת מלזיה במסגרת אליפות דרום-מזרח אסיה.
נכלל בסגל נבחרת אינדונזיה לטורניר גביע אסיה 2023.
הערות שוליים

↑  Pratama Durasi Kontrak Pratama Arhan Bersama Klub Jepang Tokyo Verdy באתר Bola Sport, ‏ 16 בפברואר 2022 (באינדונזית)
↑  AFC Asian Cup 2023™ Qatar squad lists באתר הרשמי של קונפדרציית הכדורגל של אסיה, 4 בינואר 2024 (באנגלית)
| נבחרת אינדונזיה – גביע אסיה בכדורגל 2023 |
| --- | --- | --- |
|  1 ריאנדי •  2 יאקוב •  3 בגוט •  4 אמאט •  5 ריזקי רידהו •  6 וולש •  7 מרסלינו •  8 ויטאן •  9 דרג'אד •  10 אגי •   11 סטרויק •  12 ארהאן • 13 אדו •  14 אסנווי • 15 קמבואיה • 16 הוקי • 17 סדיל • 18 סננטה • 19 וואהיו • 20 פטינאמה • 21 ארננדו • 22 דנדי • 23 קלוק • 24 ג'נר • 25 הובנר • 26 סיאהרול • מאמן: טאה-יונג |  1 ריאנדי •  2 יאקוב •  3 בגוט •  4 אמאט •  5 ריזקי רידהו •  6 וולש •  7 מרסלינו •  8 ויטאן •  9 דרג'אד •  10 אגי •   11 סטרויק •  12 ארהאן • 13 אדו •  14 אסנווי • 15 קמבואיה • 16 הוקי • 17 סדיל • 18 סננטה • 19 וואהיו • 20 פטינאמה • 21 ארננדו • 22 דנדי • 23 קלוק • 24 ג'נר • 25 הובנר • 26 סיאהרול • מאמן: טאה-יונג | אינדונזיה |
פריץ רובר

| --- | --- |

 לידה:  15 באוקטובר 1851 אלברפלד, ממלכת פרוסיה 
 פטירה:  15 בפברואר 1924 (בגיל 72) דיסלדורף, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 תחום יצירה:  ציור, איור 
 
פריץ רובר (בגרמנית: Fritz Roeber‏;  15 באוקטובר 1851 – 15 במאי 1924) היה מאייר גרמני, ליתוגרף וצייר היסטוריה.
ביוגרפיה

אביו היה הסופר פרידריך רובר (גר'), ששימש גם כפרוקורטור של אלברפלד. לאחר שסיים את לימודיו היסודיים, למד ציור בבית ספר פרטי שהופעל על ידי אדוארד בנדמן. לימודיו הופסקו בזמן השירות במלחמת צרפת–פרוסיה. באמצע שנות ה-70, הציג כמה ליטוגרפיות גדולות על נושאים תנ"כיים.
הוא קיבל משימה גדולה ממחוז ריין על עיצוב קישוטים פיגורטיביים לגביע זהב, שיועבר לנסיך (לימים קייזר) וילהלם לרגל חתונתו. מאוחר יותר הוא הפך למייסד משותף של "איגוד הסחר המרכזי" (Central-Gewerbe-Vereins) וסייע בפיתוח תעשיית האומנות והמלאכה המקומית. משנת 1893 היה מדריך באקדמיה לאמנות בדיסלדורף. בראשית המאה העשרים הוא היה מעורב בארגון כמה תערוכות בינלאומיות גדולות.
בשנים 1908 עד 1924 שימש כמנהל האקדמיה לאמנות. טעמו וגישתו בניהול נחשבו לשמרניים למדי באותה תקופה. למרות זאת, הוא הוסיף כל הזמן לתוכניות הלימודים – כולל סדנאות לאמנות הכנסייה וויטראז'ים.
בשנת 1919, לאחר מיזוג חלקי עם בית הספר לאמנות ומלאכה הוא שכר שבעה מדריכים שילמדו את הנושאים החדשים שיתווספו כמו גרפיקאי, ושלושה אדריכלים – וילהלם קרייז, אמיל פרנקאמפ ופריץ בקר. הוא גם פיקח על בניית בנייני סטודיו חדשים עבור האקדמיה לאמנות, לאורך הריין, שנועדו להיות "עיר אמנות על פי המודל האנגלי". אלה נהרסו בשנת 1937 כדי לפנות מקום לנורדפארק לאורך הריין בדיסלדורף.
רחוב העובר לצד האקדמיה לאמנות נקרא על שמו. אחיו הבכור, ארנסט, היה גם מדריך שם.
הערות שוליים

↑  Zur Geschichte der Düsseldorfer Kunst, insbesondere im XIX. Jahrhundert. Kunstverein für die Rheinlande und Westfalen, Düsseldorf 1902, pg.241
↑  Kristina Kratz-Kessemeier: Kunst für die Republik. Die Kunstpolitik des preußischen Kultusministeriums 1918 bis 1932. Akademie Verlag, Berlin 2008
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 116579781  ISNI: 0000 0000 6676 7483  RKD: 229851  ULAN: 500087667  VIAF: 40133630   WorldCat (עם VIAF): 40133630
צ'אלנג'ר 1

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  טנק מערכה
 מדינה מייצרת:  בריטניה בריטניה
 יצרן:  Royal Ordnance Factory 
 משתמשים עיקריים:  הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת
 משתמשים משניים:  ירדן ירדן
 שנת ייצור:  1983
 תקופת השימוש:  1983–הווה (כ־41 שנים) 
 דגם קודם:  צ'יפטיין
 דגם עוקב:  צ'אלנג'ר 2
 מערכה מרכזית:  מלחמת המפרץ
 יחידות שיוצרו:  420 
 מידע טכני
 אורך:  11.56 מטרים תותח קדימה (אורך התובה 8.32 מטר)
 רוחב:  3.51 מטרים
 גובה:  2.95 מטרים
 משקל:  62 טון ערוך לקרב
 מהירות:  56 קמ"ש על כביש
 טווח פעולה:  450 קילומטר
 מנוע:  דיזל, 1200 כוח סוס.
 שריון:  מסווג, שריון צ'ובהם.
 צוות:  4
 מערכות נשק
 חימוש עיקרי:  תותח 120 מ"מ  
 חימוש משני:  מקלע 7.62 מ"מ   מקלע נוסף בקוטר של 12.7 מ"מ בצריח
 
צ'אלנג'ר 1 (באנגלית: Challenger 1) היה טנק המערכה העיקרי של צבא בריטניה בשנות השמונים והתשעים. הטנק הוא למעשה פיתוח של הצ'יפטיין.
רקע

טנק המערכה הבריטי של שנות השישים, הצ'יפטיין, נבנה כדי להגן על מערב אירופה מטורי השריון הסובייטיים. למרות זאת, הודות ליתרונות במיגון וכח אש, השאה האיראני החליט לצייד את צבאו בצ'יפטיין. ואכן בשנות השבעים כבר היו מאות צ'יפטינים בשרות איראן, והאיראנים רצו עוד. יצרנית הצ'יפטיין, ויקרס, נענתה לדרישה ופיתחה את ה"שיר 1" וה"שיר 2" ("שיר" משמעו "אריה" בפרסית). ה"שיר 1" היה צ'יפטיין עם מנוע משופר ותיבת הילוכים אוטומטית. ה"שיר 2" לעומת זאת היה עיצוב מתקדם בהרבה. בסופו של דבר, בעקבות קריסת משטר השאה, לא הגיע אף אחד מהטנקים האלה לאיראן. ה"שיר 1" שיוצרו הגיעו לירדן, וה"שיר 2" נכנסו לאחר שיפורים לשירות בריטי.
צ'אלנג'ר

הבריטים קראו לטנק החדש שלהם צ'אלנג'ר. השיפור העיקרי על פני הצ'יפטיין היה במיגון. שריון הפלדה ההומוגנית הוחלף בסוג חדש של שריון- צ'ובהם.
צ'ובהם הוא שריון מורכב מודרני, העשוי ממתכות, חומרים קרמיים ואחרים. הצ'ובהם מאפשר מיגון טוב בהרבה משל הפלדה, ואופן הנחת הלוחות נותן לטנק צורה זוויתית שניתן לזהות בקלות. השיפור החשוב הנוסף היה החלפת מערכת המתלים, שאיפשרה עלייה במהירות ובעבירות. החסרון העיקרי היה במערכת בקרת האש, שלא הייתה שוות ערך לזו של שאר הטנקים המובילים בעולם. חסרונה העיקרי היה באיטיות ההפעלה ובכוונות גרועות. זאת אחת הסיבות שהצ'אלנג'ר 1 שרת תקופה קצרה יחסית בצבא הבריטי, ואחרוני הטנקים יצאו משירות הבריטים ב-1999.
מלחמת המפרץ

180 טנקי צ'אלנג'ר בריטיים נפרסו בערב הסעודית על מנת להשתתף במלחמת המפרץ הראשונה. הטנקים השתתפו בקרבות ויוחסו להם 300 השמדות של טנקים עיראקים, ללא אבדה אחת. כמו כן ידוע על השמדת טנק שבוצעה מטווח רחוק במיוחד – 3.2 קילומטר.
ייצוא לירדן

כפי שנאמר, ב-1999 הבריטים החליפו את טנקי הצ'אלנג'ר 1 בטנקי צ'אלנג'ר 2 החדישים. הבריטים חיפשו קונים לטנקים שיצאו משירות, בעיקר במזרח התיכון. החלטת הירדנים לקנות כמעט 300 טנקי צ'אלנג'ר 1 לא הייתה מפתיעה, בהתחשב בכך שצבא ירדן הפעיל גם את הצנטוריון והצ'יפטיין. הטנקים נכנסו לשירות בירדן תחת השם "אל חוסיין" כאשר ראשוני הטנקים הגיעו ב-1999 והאחרונים הגיעו כנראה ב-2002. הטנקים החליפו את הצנטוריונים המתיישנים של הירדנים, והם מהווים עליית מדרגה בכח השריון הירדני.
רק"מ מבוסס צ'אלנג'ר

קיימים שני כלי רכב משוריינים על בסיס הטנק:
טנק חילוץ
טנק ללימוד נהיגה עם צריח נייח.
פריץ ריגר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  28 ביוני 1910 Horní Staré Město, צ'כיה 
 פטירה:  30 בספטמבר 1978 (בגיל 68) בון, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 מוקד פעילות:  גרמניה 
 שפה מועדפת:  גרמנית 
 פרסים והוקרה:  מסדר ההצטיינות הבווארי  צלב המפקד של מסדר המצוינות של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 
פרידריך אדמונד "פריץ" ריגר (בגרמנית: Friedrich Edmund "Fritz" Rieger,‏ 28 ביוני 1910 – 30 בספטמבר 1978) היה מנצח גרמני.
ביוגרפיה

ריגר נולד באובראלשטאדט שבבוהמיה. בשנים 1931 עד 1938 עבד בפראג. באוגוסט 1941 התמנה למנהל האופרה של ברמן, ובאוגוסט 1944 קיבל את משרת המנהל המוזיקלי של התזמורת הפילהרמונית של ברמן. ריגר היה חבר במפלגה הנאצית.
בשנת 1949 הכריזה עיריית מינכן על מינויו של ריגר למנצח הראשי של התזמורת הפילהרמונית של מינכן, כמחליף להנס רוזבאוד המודרינסט, מינוי של שלטונות הכיבוש של ארצות הברית. לדברי הסופר דייוויד מונוד, ההחלטה לפטר את רוזבאוד ולהחליפו בריגר "הצעיר ואלמוני יחסית אבל בעל גישה שמרנית מתאימה" נבעה מרצון למשוך קהל מאזינים גדול יותר בתוכניות מסורתיות יותר, אילוץ שמקורו בתיקוני שער המטבע בחלק המערבי של גרמניה.  ב-1952 הודיע ריגר, שהתזמורת תשמיט מתוכניות הקונצרטים כמעט את כל המוזיקה המודרנית.  ריגר המשיך לעמוד בראש הפילהרמונית של מינכן עד 1966.
פריץ ריגר היה מנצח ראשי של התזמורת הסימפונית של מלבורן בשנים 1971-72. הוא מת בבון שבגרמניה.
הערות שוליים

↑  Monod (2006), p. 55
↑  Monod (2006), p. 56
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007439084905171  PLWABN: 9810667750805606  BNE: XX1088409  BnF: cb12407604v (data)  GND: 118745182  ISNI: 0000 0001 1648 5565  LCCN: n82155092  MusicBrainz: dc084695-c79e-49bd-b746-dd8b965e58d0  SUDOC: 033183783  VIAF: 56696314   WorldCat (עם VIAF): 56696314
פריץ קצמן

| --- | --- |

 לידה:  6 במאי 1906 בוכום, פרובינציית וסטפאליה, הקיסרות הגרמנית 
 פטירה:  19 בספטמבר 1957 (בגיל 51) דרמשטאדט, גרמניה המערבית 
 מדינה:  הקיסרות הגרמנית, גרמניה הנאצית, גרמניה המערבית 
 תפקיד:  שופט בבית המשפט העממי 
 מפלגה:  המפלגה הנאצית 
 
פריץ קצמן (בגרמנית: Fritz Katzmann; ‏6 במאי 1906 – 19 בספטמבר 1957) היה קצין בכיר באס אס ופושע מלחמה נאצי, אחראי להשמדתם של יהודי גליציה במלחמת העולם השנייה.
ביוגרפיה

פריץ קצמן הצטרף למפלגה הנאצית ב-1928, וב-1930 התגייס לאס אס ועלה בשלבי הדרגות. בנובמבר 1939 התמנה למפקד האס אס והמשטרה בראדום. הקים את היודנראט והגטו בעיר וארגן מספר אקציות.
עם מבצע ברברוסה וכיבוש חלק גדול מברית המועצות, הוקם מחוז גליציה וסופח לגנרל גוברנמן. קצמן הועלה לדרגת בריגדפיהרר וב-8 באוגוסט 1941 מונה לתפקיד מפקד האס אס והמשטרה (SS - und Polizeiführer) במחוז גליציה, ומפקדתו הייתה בלבוב. הוא היה תחת פיקודו של מפקד האס אס והמשטרה בגנרל גוברנמן פרידריך וילהלם קריגר, שמפקדתו הייתה בקרקוב.
בשלב ראשון ארגן קצמן את סלילת הכביש המהיר D-4 מלבוב לחזית רוסטוב. לשם כך הקים מחנות עבודה-כפייה של יהודים שכונו "יולאגים", שבהם תנאי המחיה היו קשים, ודאג לספק אסירים יהודים נוספים במקום אלה שמתו מאפיסת כוחות ומהוצאות להורג. הוא הספיק לסלול 160 ק"מ וקיבל תשבחות ממפקדיו. באתו זמן אורגנו הגיטאות במחוז והוחל בהשמדת היהודים וגזילת רכושם במסגרת מבצע ריינהרד.
ב-30 ביוני 1943 שלח קצמן דו"ח למפקדו קריגר עם הכותרת: "פתרון שאלת היהודים במחוז גליציה" ("Lösung der Judenfrage im Distrikt Galizien"). בדו"ח הוא מתאר במילים "מכובסות" איך הצליח "לפנות" 437,329 מיהודי גליציה, וכי מלבד יהודים הנמצאים כעת במחנות בפיקוח האס אס, מחוז גליציה "נקי מיהודים" (Judenfrei). הדו"ח מכיל רשימה מפורטת של הרכוש שנשדד מהיהודים. זהו אחד המסמכים החשובים ביותר בחקר שואת יהודי פולין.
בפברואר 1943 שלח היינריך הימלר את יירגן שטרופ לקצמן "לתקופת התנסות". באותה תקופה כבר חוסלו הגיטאות והאס אס היה עסוק אחרי הבורחים והמסתתרים. לפי שטרופ: "השלב הראשון של סילוק היהודים אינו קשה. אתה טוען אותם לתוך שק כמו אפרוחים. השלב השני של הטיפול בבורחים הוא קשה כי הם אנשים אמיצי לב, חזקים ובעלי תושייה המוכנים לכל....". שטרופ התנסה בגילוי וחיסול בונקרים. בתום תקופת ההתנסות צלצל אליו הימלר ואמר כי הוא מייעד אותו למפקד ה"האקציה הגדולה" בגטו ורשה.
ב-20 באפריל 1943 מונה קצמן למפקד האס אס והמשטרה במחוז דנציג.
לאחר המלחמה הצליח להסתתר תחת השם ברונו אלברכט. זהותו נתגלתה רק לאחר מותו בבית חולים בדרמשטאדט.
לקריאה נוספת

קזימיז' מוצ'ארסקי, שיחות עם תליין, הוצאת בית לוחמי הגטאות, 1979.
פראן ליבוביץ

| --- | --- |

 לידה:  27 באוקטובר 1950 (בת 73) מוריסטאון, ניו ג'רזי, ארצות הברית 
 שם לידה:  Frances Ann Lebowitz 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מקום לימודים:  תיכון מוריסטאון 
 שפות היצירה:  אנגלית 
 יצירות בולטות:  Metropolitan Life 
 
פרנסס אן ליבוביץ (באנגלית: Frances Ann Lebowitz; נולדה ב-27 באוקטובר 1950) היא סופרת אמריקאית ממוצא יהודי, דוברת ציבורית, ושחקנית מזדמנת. ליבוביץ ידועה בפרשנותה החברתית הצינית על החיים האמריקניים, המסוננת דרך חוויותיה האישיות בעיר ניו יורק. כמה מבקרים כינו אותה דורותי פארקר של ימינו.
ביוגרפיה

ליבוביץ נולדה וגדלה במוריסטאון שבניו ג'רזי, אחות לאלן, ובתם של רות' והרולד ליבוביץ, בעלי חנות רהיטים. ליבוביץ מתארת את זהותה היהודית "כאתנית או תרבותית או איך שאנשים מכנים זאת עכשיו. אבל לא כדת". היא אתאיסטית מגיל 7. לא נערכה לה בת מצווה, אך למדה בבית הספר של יום ראשון עד גיל 15 ועברה קונפירמציה כנוצרייה.
היא הייתה תלמידה גרועה בסך הכל, במיוחד באלגברה, בה נכשלה שש פעמים. היא כינתה זאת כ-"הדבר הראשון שהציגו בפני שלמעשה לא יכולתי להבין בכלל, ולא היה לי שום עניין להבין". ציוניה היו כה ירודים, עד כי הוריה רשמו אותה לבית הספר "וילסון", בית ספר פרטי אפיסקופלי לבנות-בלבד במאונטן לייק שבניו ג'רזי, שם ציוניה השתפרו קמעה, אך היא התקשתה לעמוד בכללים וגורשה לבסוף בגלל "שלא הייתה כוס התה של המנהל". היא גם הושעתה מבית הספר התיכון מוריסטאון בגלל שהתחמקה משיחות עידוד שקיים בית הספר.
כמתבגרת הושפעה ליבוביץ עמוקות מג'יימס בולדווין. לדבריה "ג'יימס בולדווין היה האדם הראשון שראיתי בטלוויזיה ושמעתי מדבר ככה - כלומר, הוא היה האינטלקטואל הראשון שאי פעם שמעתי מדבר ... ופשוט נדהמתי. זה דחף אותי לקרוא אותו." היא גם נהנתה לצפות בהופעות בטלוויזיה של גור וידאל וויליאם באקלי, אם כי לא הסכימה עם דעותיו של בקלי.
בשנת 2021 עלתה סדרה דוקומנטרית בת שבעה פרקים בנטפליקס בשם "נגיד שזאת עיר" (Pretend It's a City), שביים מרטין סקורסזה, ובמרכזה עומדת ליבוביץ. ליבוביץ פורשת בסדרה את השקפותיה במגוון תחומי חיים, את יחסה לעיר ניו יורק, ומספרת על קשריה עם אישים ועל אפיזודות בחייה.
הערות שוליים

↑  Plimpton, Interviewed by James Linville & George (1993). "A Humorist at Work" (באנגלית). Vol. Summer 1993, no. 127. נבדק ב-2021-01-11.
↑  Detrick, Ben (2010-11-18). "Infallibility Has Its Upside (Published 2010)". The New York Times (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2021-01-11.
↑  Bruce Bennett, The Vulture Transcript: Fran Lebowitz on Sarah Palin, Keith Richards, Her Side Career As a Law & Order Judge, and Much More - Slideshow, Vulture (באנגלית אמריקאית)
↑  "THE SOUR CREAM SENSIBILITY (Published 1981)". The New York Times (באנגלית אמריקאית). 1981-08-23. נבדק ב-2021-01-11.
↑  הספד על אביה הארולד
1 2  Johanna GinsbergNJJN Staff Writer, ‘The NJ that’s in me doesn’t exist anymore’, New Jersey Jewish News | NJJN
1 2 3  Riding Out the Pandemic with Fran Lebowitz
↑  What Does Fran Lebowitz Really Think About Trump and #MeToo?, InsideHook (באנגלית אמריקאית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007279599705171  PLWABN: 9810603550405606  BIBSYS: 90130044  BNE: XX965498  BnF: cb135802328 (data)  CiNii: DA04258271  GND: 108943748X  ISNI: 0000 0000 8110 3271  LCCN: n77001844  MusicBrainz: e39a748f-b11d-4225-a660-a69dfc0280d8  NDL: 00447143  NLA: 35714469  NTA: 072471565  SNAC: w6j51kpw  SUDOC: 154654272  Trove: 1054303  VIAF: 30647970   WorldCat (עם VIAF): 30647970
פריץ ריינר

| --- | --- |

 לידה:  19 בדצמבר 1888 בודפשט, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  15 בנובמבר 1963 (בגיל 74) ניו יורק, ארצות הברית 
 שם לידה:  Frederick Martin Reiner 
 מקום קבורה:  Willowbrook Cemetery 
 מוקד פעילות:  דרזדן, ניו יורק, פיטסבורג, סינסינטי, שיקגו 
 תקופת הפעילות:  מ-1909 
 מקום לימודים:  האקדמיה למוזיקה פרנץ ליסט בבודפשט 
 סוגה:  מוזיקה קלאסית 
 שפה מועדפת:  אנגלית, הונגרית 
 כלי נגינה:  פסנתר 
 בן או בת זוג:  Berta Gerster 
 פרופיל ב-IMDb
 
פריץ ריינר
פרדריק מרטין (פריץ) ריינר (בהונגרית: Reiner Frigyes; באנגלית: Frederick Martin (Fritz) Reiner;‏ 19 בדצמבר 1888 – 15 בנובמבר 1963) היה מנצח יהודי-הונגרי. מגדולי המנצחים על אופרה ועל מוזיקה סימפונית במחצית הראשונה של המאה ה-20.
קורות חיים

ריינר נולד למשפחה יהודית חילונית בפשט, חלקה האחד של בודפשט, הונגריה. אחרי הכנה ללימודי משפטים (בהמרצת אביו), התמסר ריינר ללימודי פסנתר, הוראת פסנתר וקומפוזיציה באקדמיה למוזיקה ע"ש פרנץ ליסט. בשתי שנותיו האחרונות שם היה מורו לפסנתר בלה בארטוק הצעיר. אחרי הזמנות מוקדמות לעבודה בבתי אופרה בבודפשט ובדרזדן (שם עבד לצד ריכרד שטראוס, עבר בשנת 1922 לארצות הברית, לקבל עליו את משרת המנצח הראשי של התזמורת הסימפונית של סינסינטי. הוא נשאר שם עד 1931, לאחר שהתאזרח באמריקה בשנת 1928, ואז התחיל ללמד במכון קרטיס למוזיקה בפילדלפיה, פנסילבניה. בין תלמידיו שם היו ליאונרד ברנשטיין ולוקס פוס. הוא ניצח על התזמורת הסימפונית של פיטסבורג משנת 1938 עד 1948, אבל התקופה שעשה כמנצח התזמורת הסימפונית של שיקגו היא שהקנתה לו מוניטין בינלאומיים, כתוצאה מן ההקלטות הרבות שעשה עם חברת RCA ויקטור, שהיו לציוני דרך. ריינר ניצח על הצגות חשובות במטרופוליטן אופרה, בין השאר על הפקה היסטורית של "סלומה" מאת ריכרד שטראוס בשנת 1949, עם הסופרן הבולגרית ליובה וליץ' בתפקיד הראשי, ובהצגת הבכורה של האופרה "The Rake's Progress", של איגור סטרווינסקי ב-1951. לפני מותו עסק בהכנת ההפקה החדשה לדמדומי האלים של ריכרד וגנר במטרופוליטן.
ריינר נודע בעיקר כפרשן של שטראוס ובארטוק ונחשב לא פעם למודרניסט בטעמו המוזיקלי; הוא ובן-ארצו יוזף סיגטי שכנעו את סרגיי קוסביצקי להזמין את הקונצ'רטו לתזמורת אצל ברטוק. למעשה, היה לו רפרטואר רחב מאוד והיה ידוע בהערצתו למוזיקה של מוצרט מעל לכל. טכניקת הניצוח של ריינר הצטיינה בדייקנות ובחסכנות, בדומה לזו של ארתור ניקיש וארטורו טוסקניני. ניצוחו התאפיין בתנועות קטנות במיוחד – נאמר עליו, שהפעמה שהוא מציין בקצה שרביטו איננה חורגת משטחו של בול דואר – אם כי מנקודת ראותם של הנגנים, ניצוחו המאופק הכיל ביטוי רגשי עצום. התגובה שהפיק מתזמורות הייתה מדהימה בעושר, בברק, ובצלילות המרקם (איגור סטרווינסקי תיאר את תזמורת שיקגו בניצוחו של ריינר כ"תזמורת המדויקת והגמישה ביותר בעולם"); תוצאה זו הושגה במקרים רבים בטקטיקה, שגבלה בהתעללות אישית.
ריינר התחתן שלוש פעמים והוליד שתי בנות במסגרת הנישואים ובת שלישית מחוצה להם. בשנותיו האחרונות, מצבו הבריאותי של ריינר התדרדר לאחר שסבל מהתקף לב באוקטובר 1960. הוא מת בניו יורק בגיל 74.
הערות שוליים

↑  פריץ ריינר, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007266931805171  PLWABN: 9810625019205606  BIBSYS: 90855736  BNE: XX852707  BnF: cb13898904m (data)  CANTIC: a19173982  CiNii: DA08020635  GND: 119221144  ISNI: 0000 0001 0891 9300  LCCN: n81132091  LNB: 000173636  MusicBrainz: 6a720f84-d307-4aa4-a75f-7d85bef56ede  NKC: js20020729001  NLA: 35222608  NLK: KAC2020K9943  NSK: 000261816  NTA: 070754969  RERO: 02-A003735510  SELIBR: 268229  SNAC: w6xs641h  SUDOC: 078052491  Trove: 871608  VIAF: 42026455   WorldCat (עם VIAF): 42026455
פרידריך קרל, נסיך שוורצבורג-רודולשטאדט

| --- | --- |

 לידה:  7 ביוני 1736 רודולשטאדט, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 פטירה:  13 באפריל 1793 (בגיל 56) רודולשטאדט, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 מדינה:  גרמניה 
 בן או בת זוג:  Princess Friederike Sophie Auguste of Schwarzburg-Rudolstadt (1763, 21 באוקטובר 1763–1778) Princess Auguste Louise of Saxe-Gotha-Altenburg (1780, 28 בנובמבר 1780–1793) 
 
פרידריך קרל, נסיך שוורצבורג-רודולשטאדט (בגרמנית: Friedrich Karl von Schwarzburg-Rudolstadt;‏ 7 ביוני 1736 – 13 באפריל 1793) היה אספן תולדות הטבע הגרמני, ומ-1790 ועד מותו הנסיך השולט של שוורצבורג-רודולשטאדט.
ביוגרפיה

פרידריך קרל נולד ב-7 ביוני 1736 ברודולשטאדט, והיה בנם של לודוויג גינתר השני, נסיך שוורצבורג-רודולשטאדט ואשתו סופיה הנרייטה, רוזנת רויס-אונטרגרייץ. כילד, הוא החל את אוסף הטבע שלו, שהועבר מאוחר יותר למוזיאון הטבע של רודולשטאדט. בשנת 1757, הוא יצר את "אוסף תולדות הטבע הנסיכותי" בטירת לודוויגסבורג ברודולשטאדט. מאוחר יותר האוסף הורחב, ובמאה ה-19 הוא תפס שבעה חדרים בטירה. אחד המפקחים הראשונים של האוסף היה כריסטוף לודוויג קאמרר. בשנת 1919, האוסף הועבר לטירת היידקסבורג.
פרידריך קרל התכתב עם יוהאן היינריך מרק, בין היתר, ונתן לו לקבל כמה עצמות קרנף וחלקים אחרים מהאוסף שלו למחקר.  פרידריך קרל התכתב גם עם יוהאן אוגוסט אפרים גצה (1731–1793), עם הרופא פרידריך מרטיני, עם הכומר יוהאן סמואל שרוטר (1735–1808) ועם יוהאן ארנסט עמנואל וולך (1725–1778). היו לו קשרים אישיים ומדעיים עם כתביו ושמר את כתביהם בספריית הקבינט שלו. חלק מהכתבים הללו הוקדשו לו, למשל הכרך השלישי של הטקסט הקונצ'ולוגי של מרטיני, שפורסם ב-1777, הוקדש לכבודו הנסיך, נסיך הכתר פרידריך קרל משוורצבורג-רודולשטאדט. המהדורה השנייה של Naturalis Dispositio של יעקב תיאודור קליין ; Echinodermatum נערך ותוקן על ידי נתנאל גוטפריד לסקה והוקדש גם לפרידריך קרל.
בשנת 1792 בנה פרידריך קרל תיאטרון ברודולשטאדט. הוא נחנך כמה שבועות לאחר מותו. יוהאן וולפגנג פון גתה היה מנהלו מ-1793 עד 1803. מאוחר יותר הוא התפתח להקמת התיאטרון הממלכתי של תורינגיה ברודולשטאדט. ב-13 באפריל 1793 מת פרידריך קרל, ובנו לודוויג פרידריך השני, נסיך שוורצבורג-רודולשטאדט עלה לשלטון במקומו.
משפחתו

פרידריך קרל נישא לאשתו הראשונה, הנסיכה פרדריקה סופיה אוגוסטה משוורצבורג-רודולשטאדט (1745–1778), בשנת 1763.  נולדו להם שישה ילדים:
פרדריקה (1765–1767)
לודוויג פרידריך השני (1767–1807), נסיך שוורצבורג-רודולשטאדט
הנרייטה (1770–1783)
קרל גינתר (1771–1825), התחתן עם לואיזה אולריקה מהסן-הומבורג, בתו של פרידריך החמישי, רוזן הסן-הומבורג; בתם קרולינה התחתנה עם הנסיך גאורג ברנהרד מאנהלט-דסאו
קרולינה (1774–1854),  התחתנה עם גינתר פרידריך קרל הראשון, נסיך שוורצבורג-זונדרסהאוזן
לואיזה (1775–1808), התחתנה עם ארנסט קונסטנטין, רוזן הסן-פיליפסטאל
בשנת 1780 נישא פרידריך קרל לאשתו השנייה, הנסיכה לואיזה פרדריקה אוגוסטה (1752–1805), בתו של הנסיך יוהאן אוגוסט, נסיך סקסוניה-גותה-אלטנבורג. נישואים אלה היו ללא ילדים.
הערות שוליים

↑  Ulrike Leuschner (ed.), Johann Heinrich Merck. Briefwechsel, vol. 3, Göttingen, מסת"ב 978-3-8353-0105-4, p. 534-536
↑  "Jakob Theodor Klein: Naturalis Dispositio; Echinodermatum, Leipzig: Officina Gleditschiana 1778 (2. Auflage) :: Thüringer Landesmuseum Heidecksburg :: Museum-digital:thüringen".
↑  "Fürst Friedrich Karl von Schwarzburg-Rudolstadt b. 7 Jun 1736 Rudolstadt, Thüringen, D d. 13 Apr 1793 Rudolstadt, Thüringen, D: Geneagraphie - Families all over the world".
↑  "Neue Seite 1". אורכב מ-המקור ב-2012-04-26. נבדק ב-2011-12-25.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 117379018  NKC: ntk20231201849  VIAF: 45078698   WorldCat (עם VIAF): 45078698 
פרדריקה סופיה אוגוסטה משוורצבורג-רודולשטאדט; דיוקן מאת יוהאן ארנסט היינסיוס