stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מלחמת הפטנט של האחים רייט
הפטנט שבמחלוקת

בתאריך 14 בדצמבר 1903 ביצעו האחים רייט את הטיסה הממונעת הראשונה בהיסטוריה במטוס, ובאותה שנה הגישו בקשה לרשם הפטנטים האמריקאי על שיטת ההפעלה של המטוס המבוססת על שלושה צירים: עלרוד, גלגול וסבסוב (אנ'). הבקשה הראשונה לפטנט נדחתה, ובעקבות כך הגישו האחים רייט בקשה נוספת בשנת 1906. בקשה זו התקבלה ב-22 במאי 1906 כפטנט שמספרו 821,393 ל-"מכונה מעופפת".
חשיבות הפטנט נעוצה בכך שהוא מתיימר להוות שיטה חדשה לשליטה בכל מכונה מעופפת, בין אם היא ממונעת ובין אם לא, וגם אם היא נשלטת באמצעים שכלל לא פותחו ולא הופעלו על ידי האחים רייט. בפטנט מתוארת שיטת "עיוות הכנפיים" שבה השתמשו האחים רייט כדי לכוון את תנועת המטוסים שבנו, אך גם שיטות אחרות מתוארות בפטנט, ובפרט השימוש במאזנות, שבסופו של דבר יהפכו לאמצעי הנפוץ ביותר להנעת מטוסים בציר הגלגול, ולביצוע תמרונים ופניות באוויר.
הואיל וההגנה שהפטנט העניק לאחים רייט הייתה נרחבת ביותר, היא אפשרה להם לשלוט בפועל בשוק התעופה המתפתח בארצות הברית, באמצעות הגשת תביעות משפטיות כנגד טייסים ויצרנים אחרים של כלי טיס.
במכתב שכתב וילבור רייט בתאריך 20 בינואר 1910 לחלוץ התעופה אוקטבה קאנוט מתוארת תפיסת עולמם של האחים לגבי הפטנט, וההצדקה שהם רואים בצורך לקבל הגנה משפטית בגינו:
"דעתנו היא שמבחינה מוסרית העולם חב לנו חוב אוניברסלי כמעט על השימוש באמצעי שליטה צדדי. זו גם עמדתנו שמבחינה משפטית הוא חייב לנו זאת."
מלחמת הפטנט

טיסתם הראשונה של האחים רייט פרצה את הדרך לבנייה והטסה של מטוסים חדשים, שבחלקם נעשה שימוש בשיטותיהם של האחים רייט, על אף שהמתחרים טענו כי הם אלה שפיתחו לבדם את טכנולוגיית התעופה. במאמר שפורסם בעיתון הניו יורק טיימס בשנת 1910 נכתב כי:
"עובדה חשובה היא כי עד להצלחתם של האחים רייט, כל הניסיונות להטיס כלי טיס כבדים מהאוויר נכשלו בצורה עגומה, אך לאחר שהם הראו שהדבר ניתן לביצוע נראה שכל אחד מצליח לעשות זאת."
התחרות בענף התעופה הצעיר הובילה במהרה להגשת תביעות אזרחיות מצד האחים רייט, סיקור תקשורתי מקיף ומאבק קשה במיוחד בין האחים רייט ובין גלן קרטיס, שהחל כאשר הוגשה התביעה הראשונה שלהם נגדו בשנת 1909. בתביעה טענו האחים רייט שקרטיס מפר את הפטנט שלהם במטוסים שהוא מטיס בתשלום ומוכר, ומנגד טען קרטיס כי הוא אינו מפר את הפטנט ואינו מחויב לשלם פיצויים לאחים רייט, מאחר שהמטוסים שלו נהוגים בעזרת מאזנות שהן פרי פיתוח עצמאי, שאינו מבוסס על מטוסיהם של האחים רייט הנהוגים בשיטת עיוות הכנפיים.
בשנת 1913 זכו האחים רייט בתביעתם נגד גלן קרטיס אך הוא הגיש ערעור כנגד פסק הדין, דבר שאפשר לו להימנע מתשלום פיצויים לאחים רייט כל עוד ההליך המשפטי לא הגיע לסיומו. במקביל המשיך קרטיס לפתח מטוסים חדשים, והאחים רייט הגישו תביעות נוספות נגדו בגינם.
האחים רייט הגישו תביעות גם כנגד טייסים זרים שהטיסו בתערוכות אוויריות בארצות הברית, כגון חלוץ התעופה הצרפתי לואי פולן, וחתמו על הסכם עם "מועדון התעופה האמריקאי" שאפשר למועדון לקבל רישיונות עבור התצוגות האוויריות שאורגנו על ידו, ושחרר את הטייסים שהשתתפו בתצוגות מהחשש לתביעות משפטיות על הפרת פטנט. בתמורה קיבלו האחים רייט תמלוגים מההכנסות של התצוגות האוויריות.
בנוסף, רכשו האחים רייט רישיונות בחברות אירופאיות, דבר שאפשר להם לקבל פטנט גם מחוץ לארצות הברית ולהגיש תביעות על הפרתם במדינות אחרות. תביעות אלה זכו להצלחה חלקית בלבד. ההליכים המשפטיים בצרפת נטו לטובת האחים רייט אך נמשכו שנים ארוכות עד שהפטנט איבד את תוקפו בשנת 1917. בגרמניה נדחתה תביעתם לאחר שבית המשפט קבע שהפטנט אינו בתוקף במדינה זו. בבריטניה הסכסוך לא הגיע לערכאות, אך האחים רייט שלחו מכתב התראה לחלוץ התעופה סמואל פ. קודי, שדחה את הטענה כי הוא הפר את הפטנט שלהם, וטען כי הוא השתמש בשיטת עיוות הכנפיים בעפיפונים שבנה עוד לפני טיסתם ההיסטורית של שני האחים.
עיסוקם המתמיד של האחים רייט בהליכים המשפטיים ובניסיונות למנוע הפרות של הפטנט סביב העולם, עיכב את הפיתוח של מטוסים חדשים שהם תכננו ובנו, ועקב כך כבר בשנת 1910 היו מטוסיהם נחותים בהשוואה למטוסים של מתחריהם באירופה. מצב זה הוביל גם לניסיונות הטעיה שונים שנועדו לעקוף את הפטנט. לדוגמה, בשנת 1914 סייע גלן רקטיס למוסד סמית'סוניאן, לבצע בחשאי שיפורים משמעותיים בדגם של מטוס משנת 1903 כדי שייראה כאילו הוא מסוגל לטוס, כדי לערער על המוסכמה שהאחים רייט היו הראשונים להטיס כלי טיס כבד מהאוויר.
המשך המאבקים המשפטיים על ידי חברת רייט-מרטין

ב-30 במאי 1912 מת וילבור רייט, ובשנת 1916 פרש אחיו ארוויל מעסקי התעופה ומכר את זכויותיו בפטנט תמורת סכום של יותר ממיליון דולר לחברת רייט-מרטין, שהוקמה לאחר מותו של וילבור כמיזוג של חברת רייט עם חברת התעופה חברת גלן ל. מרטין.
כדי לכסות את עלויות המכירה ששילמה לארוויל רייט, הגישה חברת רייט-מרטין תביעות משפטיות חדשות על הפרת הפטנט המקורי שכעת היה שייך לה, ובדצמבר 1916 דרשה מכל שאר יצרניות המטוסים בארצות הברית לשלם לה תמלוגים בגובה 5% על כל מטוס שהן מוכרות, בין אם המטוס נשלט בשיטת "עיוות הכנפיים" או באמצעות מאזנות, ולעמוד בתשלום תמלוגים שנתי בגובה 10,000$ לכל הפחות.
דרישותיה של חברת רייט-מרטין והתביעות המשפטיות שהיא הגישה הרתיעו יצרנים רבים מלהיכנס לעולם התעופה בדיוק בזמן שארצות הברית נזקקה ליותר ויותר מטוסים עקב תחילת מלחמת העולם הראשונה באירופה, כאשר צבא האמריקאי וצי ארצות הברית התקשו לרכוש מטוסים במספר ובאיכות מספקים כדי לעמוד בדרישות המלחמה.
פתרון המחלוקת

עד שנת 1917 שני יצרני המטוסים הגדולים, חברת רייט-מרטין וחברת קרטיס שבבעלותו של גלן קרטיס, חסמו למעשה את הכניסה לשוק התעופה שהיה זקוק באופן נואש למטוסים חדשים לצורך המלחמה, והפטנט המקורי של האחים רייט היה חסם מרכזי לשוק.
כדי לפתור את הבעיה, החליטה ממשלת ארצות הברית להקים את "איגוד יצרני התעופה" שבו יינתן פתרון לסוגיית הפטנט. הממשלה קבעה כי כל יצרני המטוסים יחויבו להצטרף לאיגוד החדש, ולשלם עם הצטרפותם סכום קבוע עבור כל מטוס חדש שייוצר על ידם. הסכומים ששולמו הועברו ברובם לחברת רייט-מרטין וחברת קרטיס כפיצוי על הפרת הפטנט ועל מנת למנוע משתי החברות לנקוט בהליכים משפטיים כנגד מתחרותיהן.
בזכות מנגנון זה ההליכים המשפטיים הנוגעים לפטנט לא נמשכו ומלחמת הפטנט הגיעה לסיומה.
השפעת מלחמת הפטנט

המאבקים המשפטים של האחים רייט פגעו בתדמיתם הציבורית, שנחשבו לגיבורים אמריקניים בזכות טיסותיהם הראשונות, ומבקריהם טענו כי פעולותיהם של האחים עיכבו את עולם התעופה האמריקאי ואפשרו לתעופה האירופאית לשגשג ולזכות ביתרון על פניה.
סיומה של מלחמת הפטנט אפשרה ליצרני כלי טיס אמריקניים לתכנן ולבנות דגמים חדשים של מטוסים ללא חשש מהליכים משפטיים מגבילים, והסירה חסם משמעותי לפריחת ענף התעופה במדינה. בשנת 1929 התאחדו תאגידי רייט וקרטיס לתאגיד המשותף קרטיס-רייט הקיים עד היום, ומייצר מוצרים לתעשייה ולמתן שירותים לשווקים מסחריים, תעשייתיים, ביטחוניים ולתעשיות הפקת האנרגיה.
הפתרון שכפתה ממשלת ארצות הברית על הצדדים במלחמת הפטנט היה דוגמה מוקדמת לפתרונות שנכפו על ידה במקרים מאוחרים יותר, שבהם ההגנה שהעניק הפטנט אפשרה לגורם מונופוליסטי לצבור כוח רב מידי באופן שפוגע בטובת הכלל. לדוגמה, כאשר התנהלה מלחמת פטנטים סביב התרופה לנגיף HIV בשנות ה-90 של המאה ה-20, התערבה הממשלה האמריקאית במטרה להוזיל את עלויות הטיפול בנגיף במדינות אפריקה.
הערות שוליים

↑  United States Patent: 0821393, נבדק ב-2021-08-14
↑  January 29, 1910, invention.psychology.msstate.edu
↑  Nocera, Joel, Opinion essay: "Greed and the Wright Brothers, ‏12.11.2018
↑  Ellen 't Hoen, Jonathan Berger, Alexandra Calmy, Suerie Moon, Driving a decade of change: HIV/AIDS, patents and access to medicines for all, Journal of the International AIDS Society 14, 2011-03-27, עמ' 15 doi: 10.1186/1758-2652-14-15
המטוס הראשון של האחים רייט. במטוס לא היו מאזנות והשליטה בו נעשתה באמצעות עיוות כנפיים.
דגם של עפיפון שפיתחו האחים רייט בשנת 1899, המדגים את שיטת עיוות הכנפיים.
גלן קרטיס
מנשה ברונשטיין

| --- | --- |

מנשה ברונשטיין ב-1934
 לידה:  14 ביוני 1889 האימפריה העות'מאנית זכרון יעקב, האימפריה העות'מאנית
 פטירה:  27 במאי 1939 (בגיל 49) ישראל בית החולים הדסה, חיפה, ישראל
 מדינה:  ישראל ישראל
 מקום קבורה:  ישראל זכרון יעקב, ישראל
 מקום מגורים:  ישראל זכרון יעקב, ישראל
 פעילות בולטת:  חבר בהסתדרות בני המושבות בני בנימין
 ידוע בשל:  פעיל מחתרת ניל"י   חבר באגודת הגדעונים
 עיסוק:  חקלאות
 בת זוג:  חסיה קרניאל
מנשה ברונשטיין (14 ביוני 1889, זכרון יעקב – 27 במאי 1939, חיפה) היה חקלאי בזכרון יעקב, חבר אגודת הגדעונים ושותף במחתרת ניל"י.
ביוגרפיה

ברונשטיין נולד ב-1889 במושבה זכרון יעקב למרדכי צבי ובתיה ברונשטיין שעלו ארצה ב-1882 מבראילה שברומניה והיו ממייסדי המושבה. למד בבית ספר יסודי במושבה וכבר בגיל 14 עזב את לימודיו והחל לעבוד במשק הוריו וכן ביקב המקומי. ב-1911 נסע לפריז שם התאכסן אצל אחיו ואחותו והחל לעבוד בעיר אולם לאחר כשנה התגעגע לארץ והחליט לחזור. ב-1913 רכש מיק"א אדמה בשוני והחל לעבד אותה ולשמור עליה. במקביל התקבל ברונשטין לעבודה בחוות הניסיונות החקלאית של אהרון אהרונסון בעתלית.
ב-1914 הצטרף ברונשטיין לאגודת הגדעונים בזיכרון מיעקב מיסודו של אהרונסון. חברי האגודה שאפו להחליף את השומרים הערבים במושבה בשומרים יהודים וברונשטיין החל לשמור בשדות. עם ייסוד מחתרת ניל"י, ב-1915, היה ברונשטיין בין ראשוני המצטרפים אליה. במשימתו הראשונה נשלח עם יצחק הלפרין ויוסף לישנסקי לרגל אחר הטורקים בדרום הארץ. לאחר שחזר המשיך לפעול במסגרת המחתרת עד שנחשפה ב-1917 וברונשטיין נתפס על ידי הטורקים. תחילה נחקר בעינויים כדי שיגלה את מקום מחבואו של יוסף לישנסקי ולאחר ששתק בחקירות נכלא בחיפה ולאחר שבועיים נשלח לכלא "חאן עלי באשה" בדמשק. ברונשטיין שהה שנה בכלא בדמשק במהלכה המשיכו הטורקים לענותו. שוחרר ב-1918, על ידי הבריטים, שהגיע במסעם לכיבוש ארץ ישראל עד דמשק.
לאחר שחרור חזר ברונשטיין למושבה ושיקם את משקו. במקביל היה פעיל ציבור וחבר בגופים ציבוריים שונים (כמו הסתדרות בני המושבות בני בנימין). כשהחלו מאורעות תרצ"ו-תרצ"ט פעל גם למען ביטחון המושבה. לקראת סיום המאורעות (1939) נסע באוטובוס בחיפה ונפגע מירי ממארב. לאחר 10 ימים בבית החולים הדסה נפטר מפצעיו והובא לקבורה בזכרון יעקב.
משפחתו

לברונשטיין עוד שני אחים
ושתי אחיות. הוא נישא, ב-1916, לחסיה בת מרדכי קרניאל מזכרון יעקב (אחותם של ישעיהו קרניאל ויהודה קרניאל). לזוג נולדו 2 בנים (מרדכי ונילי) ו-3 בנות (טובה, רות וגאולה).
ראו גם

נפילתה של ניל"י
לקריאה נוספת

אריה סמסונוב, מנשה ברונשטין איש ניל"י, הוצאת זכרון יעקב, 1940
הערות שוליים

↑  ברונשטיין ואהרונסון הכירו עוד כשהיו חברים לספסל הלימודים בבית הספר בזיכרון
↑  יחד איתו נשלח לדמשק גם חברו, איש ניל"י, יצחק הלפרין
↑  מנשה ברונשטיין מת מפצעיו, הצופה, 28 במאי 1939
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007521107405171  VIAF: 308282566   WorldCat (עם VIAF): 308282566
מרדף בצפון

| --- | --- |

כרזת הסרט
 בימוי:  ראול וולש 
 הופק בידי:  ג'ק צ'רטוק 
 תסריט:  ויליאם פוקנר, אלבה בסי 
 שחקנים ראשיים:  ארול פלין   ג'ולי בישופ   הלמוט דנטין
 מוזיקה:  אדולף דויטש 
 צילום:  סידני היקוקס 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  האחים וורנר 
 חברה מפיצה:  האחים וורנר
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  13 בנובמבר 1943
 משך הקרנה:  94 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית, גרמנית
 סוגה:  סרט מלחמה, סרט ריגול, סרט דרמה 
 דף הסרט ב־IMDb
 
מרדף בצפון (באנגלית: Northern Pursuit) הוא סרט דרמה, מלחמה וריגול מ-1943. הסרט עוסק בסטיב וגנר, חבר במשטרה הרכובה המלכותית של קנדה, מנסה לחשוף מזימה נאצית כנגד בעלות הברית.
עלילה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
שחקנים

ארול פלין - סטיב וגנר
ג'ולי בישופ - לורה מקביין
הלמוט דנטין - קולונל הוגו פון קלר
ג'ון רידגלי - ג'ים אוסטין
גן לוקהארט - ארנסט ויליס
טום טולי - המפקח ברנט
מישל סימונס

| --- | --- |

 לידה:  14 ביולי 1967 (בת 57) לונדון, הממלכה המאוחדת 
 ענף מדעי:  פיזיקה 
 מקום מגורים:  סידני 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת דרהאם 
 מוסדות:  אוניברסיטת ניו סאות' ויילס  מעבדת קוונדיש 
 פרסים והוקרה:  פרס פיינמן לננוטכנולוגיה (2015)  קצינה במסדר של אוסטרליה (10 ביוני 2019)  עמיתת האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים (2015)  עמית מכובד החברה המלכותית של ניו סאות' ויילס (2017)  מדליית תומאס רנקן לייל (2015)  מדליית בייקר של החברה המלכותית (2022)  פרס ראש הממשלה האוסטרלי למדע (16 באוקטובר 2023)  Erna Hamburger Prize (2023)  עמית האקדמיה האוסטרלית למדעים טכנולוגיים והנדסה (2015)  מדליית פאוסי (2005)  עמיתת האקדמיה האוסטרלית למדעים (2006)  פרס לוריאל-אונסק״ו לנשים במדע (2017)  עמית החברה המלכותית (2018)  איש השנה של אוסטרליה (2018)  עמיתת החברה המלכותית של ניו סאות' ויילס 
 
מישל איבון סימונס (באנגלית: Michelle Yvonne Simmons; נולדה ב-14 ביולי 1967) היא פרופסור לפיזיקה קוונטית באוניברסיטת ניו סאות' ויילס. נולדה באנגליה, גדלה, למדה וגרה באוסטרליה, סימונס גילתה את התאים הסולארים II-VI והוכרזה כאוסטרלית השנה לשנת 2018.
קורות חיים

סימונס נולדה בלונדון. סיימה דוקטורט על התאים הסולאריים II-VI באוניברסיטת דורהאם (1992) והייתה בעבר פעמיים עמיתה בפדרציה של מועצת המחקר באוסטרליה, ועמיתה תת-מועצת המחקר באוסטרליה. סימונס מנהלת את מרכז המצוינות במועצת המחקר האוסטרלית לטכנולוגיית חישוב קוונטים וטכנולוגיית תקשורת והיא חלוצה בינלאומית בתחום האלקטרוניקה האטומית.
פרופסור סימונס גם עורכת ראשית ב- NPJ Quantum Information, עיתון אקדמי שמפרסם מאמרים בתחום המתהווה של מדעי המידע הקוונטי. ב־25 בינואר 2018, סימונס נבחרה לאוסטרלית השנה 2018 עבור עבודתה ומסירותה למדע קוונטי. ב־10 ביוני 2019 מונתה סימונס לממונה על מסדר אוסטרליה (AO) בתואר יום ההולדת של מלכת 2019, כהוקרה על "שירותה הנכבד לחינוך מדעי כמובילה בתחום האלקטרוניקה הקוונטית והאטומית וכמודל לחיקוי.
סימונס מתגוררת באוסטרליה מאז 1999, קיבלה אזרחות בשנת 2007. היא נשואה לתומאס בארלו, סופר ומנתח עסקי. ולהם יש שלושה ילדים.
לימודים

סימונס סיימה לימודי תואר ראשון בפיזיקה וכימיה של חומרים באוניברסיטת דורהאם (מכללת טרווליאן), (1985–1988.)., וסיימה את לימודי הדוקטורט במכללת סנט איידן בנושא "אפיון מבני תאים סולאריים אפיטקסיאלים מבוססי CdTe שהופקו על ידי MOVPE" בשנת 1992.
קריירה ומחקר

בשנות התשעים סימונס עבדה כעמיתת מחקר במחלקה לאלקטרוניקה קוונטית לצד מייקל פפר במעבדת Cavendish בבריטניה, שם זכתה למוניטין בינלאומי בזכות עבודתה בגילוי התכונה 0.7 ופיתוח טרנזיסטורים חדשים. בשנת 1999 הוענקה לה מלגת QEII במסגרתה טסה לאוסטרליה, שם הייתה חברה מייסדת במרכז המצוינות של מועצת המחקר האוסטרלית לטכנולוגיות מחשב קוונטיות. היא הקימה "יום אוסטרליה" ל NSW בשנת 2017 ודיברה על החשיבות של הצבת ציפיות גבוהות לסטודנטים. היא הבהירה כי אוסטרלים צריכים להגדיר רף גבוה לתלמידיהם. סימונס הצהירה כי, "עדיף לעשות דברים קשים בעלי התגמול הגדול ביותר; ולא להתפשר על קלים." סימונס ביקרה גם את הורדת הסטנדרטים בחינוך לפיזיקה בתוכנית הלימודים ב- HSC (תעודת בגרות), בה נעשה מאמץ להפוך את הפיזיקה למושכת יותר לילדות על ידי החלפת פתרון בעיות מתמטי בתגובות איכותיות, והעירה כי לתוכנית הלימודים יש "טבע פמיניסטי".
הישגים

מאז שנת 2000 הקימה סימונס קבוצת מחקר גדולה המוקדשת לייצור מכשירים בקנה מידה אטומי בסיליקון וגרמניום תוך שימוש ברמת הדיוק האטומית של סריקת מיקרוסקופיית. קבוצת המחקר שלה היא הקבוצה היחידה בעולם שיכולה ליצור מכשירים מדויקים אטומית בסיליקון - הם היו גם הצוות הראשון בעולם שפיתח טרנזיסטור "מושלם" חד אטומי ואת חוטי המסומנים הצרים ביותר המוליכים סיליקון ולאחרונה הדגמת השער הראשון של 2 הרבעונים באמצעות אטומי זרחן בסיליקון . לסימונס למעלה מ -400 פרסומים מדעיים (peer reviewed articles) ובהם למעלה מ־9,000 ציטוטים, היא כתבה חמישה פרקי ספרים ופרסמה ספר בנושא ננו-טכנולוגיה, 21 פטנטים רשומים על שמה, היא המובילה הבינלאומית בתחום האלקטרוניקה האטומית.
פרסים והוקרה

1999: הוענקה לה מלגת QEII והגיעה לאוסטרליה.
2005: זכתה סימונס במדליית הפווסי של האקדמיה האוסטרלית למדע
2006: היא הפכה לאחת החוקרות הצעירות ביותר שנבחרה כעמיתת האקדמיה האוסטרלית למדע (FAA)
2011: נבחרה למדענית השנה NSW על ידי משרד הממשלתי של NSW של המדען והמהנדס הראשי.
2014: נבחרה כחברה באקדמיה האמריקאית לאמנויות ומדעים.
2015: זכתה במדליית תומאס ראנקן לייל, והיא הייתה הזוכה בפרס יוריקה למנהיגות במדע. היא נבחרה גם כעמיתת האקדמיה האוסטרלית למדעי טכנולוגיה והנדסה (FTSE).
2017: זכתה בתואר פרסי לוריאל-אונסק"ו לנשים בחתן זוכה מדע אסיה-פסיפיק בשנת, והופעלה לאחר מכן בסרט תיעודי קצר בטלוויזיה.
2018: נבחרה לאוסטרלית השנה בשנת 2018 בגלל עבודתה בפיזיקה קוונטית, ונבחרה עמיתת החברה המלכותית (FRS).
2019: מונתה לממונה על מסדר אוסטרליה (AO).
הערות שוליים

1 2 3 4 5  Professor Michelle Y. Simmons AO, centre for quantum & communication technology
1 2 3  MICHELLE SIMMONS, The European Future Technologies Conference and Exhibition
↑  Quantum physicist Michelle Simmons named 2018 Australian of the Year, the sydney morning herald
1 2  MICHELLE SIMMONS GROUP, UNSW faculty of science
| --- | --- |
בקרת זהויות :  dblp: 49/10166  ISNI: 0000 0001 3412 0332  ORCID: 0000-0002-6422-5888  ResearcherID: B-2755-2010  VIAF: 2867165710005549380007   WorldCat (עם VIAF): 2867165710005549380007
מנחם דיגלי

| --- | --- |

מנחם דיגלי, 1968
 לידה:  13 באוקטובר 1937 גבעתיים, פלשתינה (א"י)
 פטירה:  6 ביוני 1998 (בגיל 60)
 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 תקופת הפעילות:  1955–1978 (כ־23 שנים)
 דרגה:    אלוף-משנה
 תפקידים בשירות
 מפקד סיירת מטכ"ל מפקד מחלקת האיסוף באגף המודיעין
 פעולות ומבצעים
   מבצע קדש   מלחמת ששת הימים   מלחמת ההתשה  הפשיטה על האי גרין   מלחמת יום הכיפורים
 
מנחם דיגלי (דרפקין) (13 באוקטובר 1937 - 6 ביוני 1998) היה מפקד סיירת מטכ"ל בשנים 1969–1971 ומפקד מחלקת האיסוף של אגף המודיעין בתקופת מלחמת יום הכיפורים.
ביוגרפיה

דיגלי נולד בשם מנחם דרפקין בשכונת בורוכוב (לימים בגבעתיים). בגיל 16 עבר לקיבוץ רמת הכובש. בנובמבר 1955 התגייס לצה"ל, שירת בחטיבת גבעתי, ולחם במבצע קדש. לאחר קורס קצינים שירת כקצין מודיעין של גדוד 51 שעבר לחטיבת גולני, בהמשך שירת כמפקד מחלקה בגדוד וכסגן מפקד סיירת גולני. הוא פיקד על צוות מן הסיירת במבצע חרגול. לאחר מכן פיקד על קורס סמלי סיור בבה"ד 3. ב-1961 הצטרף בעקבות מפקדו יוסף קסטל לסיירת מטכ"ל ומונה לסגנו ביחידה. דיגלי היה מיועד להחליף את אברהם ארנן כמפקד היחידה, אך נפצע באורח קשה בתאונת דרכים ולאחר תקופת שיקום עבר ב-1963 לשרת ביחידה 154 של אגף המודיעין בה כיהן כמפקד בסיס.
זמן קצר לפני מלחמת ששת הימים חזר לסיירת מטכ"ל תחת פיקודו של עוזי יאירי ושימש כמפקד כוח במבצע תשורה. בשנת 1969 מונה למפקדה. בתקופתו השתתפה היחידה במבצעים רבים, רובם נותרו עלומים, למעט הפשיטה על האי גרין, שהייתה פעולה חריגה באופי פעילות הסיירת. דיגלי פיקד על כוח הסיירת בפשיטה, בה נהרגו שלושה לוחמים מהסיירת ושלושה נוספים מהקומנדו הימי.
לאחר סיום תפקידו כמפקד הסיירת, שהה מספר חודשים בהשתלמויות מקצועיות בצבא האמריקני. בספטמבר 1971 מונה לעוזר ראש מחלקת איסוף באגף המודיעין, מאפריל 1972 שימש ממלא מקום בפועל של ראש המחלקה וביוני 1972 מונה למפקדה באופן קבוע. בתקופה שקדמה למלחמת יום הכיפורים ניסה לשווא לשכנע את ראש אמ"ן אלי זעירא להפעיל את "האמצעים המיוחדים", אמצעי איסוף מודיעין אותות שהותקנו במצרים.
כאחד מלקחי מלחמת יום הכיפורים אל"ם דיגלי יזם תוכנית להקמת מערך איסוף מודיעין אוגדתי. התוכנית אושרה ובשנים 1976–1977 פיקד דיגלי על מערך ההקמה של גדודי המודיעין האוגדתיים.
ב-1978 השתחרר משירות הקבע בדרגת אלוף-משנה.
לאחר שחרורו הקים כפר נופש בחבל ימית שכונה "הדקליה". לאחר פינוי ימית עסק בייעוץ ביטחוני ובערוב ימיו הגיש עם דליה יאירי את תוכנית הרדיו "עניין אחר".
נפטר מסרטן ריאות ביוני 1998 ונקבר ברמת הכובש. ביקש שעל מצבתו, העשויה מאבן חול לזכר ימית, יירשם: "מצאה היונה מנוח לכף רגלה".
לקריאה נוספת

משה זונדר, סיירת מטכ"ל, כתר ספרים, 2000.
ביאורים

↑  מימין לשמאל: תא"ל ברוך גלבוע - סגן ראש אמ"ן, אל"ם שלמה ענבר - מפקד יחידה 8200,  הרמטכ"ל דוד אלעזר, סרן גד אבינר - רל"ש ראש אמ"ן,  (מוסתר) אלוף אהרון יריב - ראש אמ"ן, המסביר סא"ל אריה בנטוב  - מפקד המערך הטכני ב יחידה 8200,  אל"ם מנחם דגלי -רמ"ח איסוף באמ"ן.
הערות שוליים

↑  מבצע חרגול, מתוך אתר גדוד הסיור של חטיבת גולני.
↑  אמיר בוחבוט, סיירת מטכ"ל בת 50, באתר nrg‏, 24 במרץ 2007.
↑  אבי כצמן, מת מנחם דגלי, מפקד סיירת מטכ"ל; פיקד על אהוד ברק ובנימין נתניהו, הארץ, ‏ 07.07.1998, כפי שהועלה באתר פרש.
↑  טל זגרבה, כל האי רתח וגעש. הפגזים התקרבו אלינו שורות-שורות, במחנה, ‏ 11.06.2008, כפי שהועלה באתר "שבו"ז חיילים".
↑  יוסי לנגוצקי, האמת על "האמצעים המיוחדים", באתר הארץ, 10 בנובמבר 2012.
↑  רועי ויינברגר, ראש מחלקת איסוף באמ"ן: "קצינים מצרים הכינו צוואות ימים לפני המלחמה", באתר nana10‏, 31 באוקטובר 2013.
↑  איילת בכר, צייד הזיכרון, באתר הארץ, 24 בדצמבר 2002.
ביקור הרמטכ"ל דוד אלעזר בבסיס יחידה 8200 בסיני 1972
מוזיקת חג המולד

חברי להקת RAF Mildenhall Praise Team, בשנת 2013
מוזיקת חג המולד (באנגלית: Christmas music) כוללת מגוון סוגות של מוזיקה שמבוצעת או מושמעת באופן קבוע במהלך עונת חג המולד. מוזיקה הקשורה לחג המולד עשויה להיות אך ורק אינסטרומנטלית, או במקרה של מזמורים או שירים עשויה לכלול מילים שהנושא שלהן נע בין לידת ישו, מסירת מתנות ועליזות. זאת, תוך ציון אנשי תרבות כמו סנטה קלאוס, בין היתר. מעבר לכך, שירים רבים עוסקים בנושאים חורפיים או עונתיים. ישנם מוזיקאים שמוציאים אלבומי חג המולד, שירי חג המולד ומקיימים ספיישלים של חג המולד.
בעוד שרוב שירי חג המולד לפני 1930 היו בעלי אופי דתי מסורתי, עידן השפל הגדול של שנות ה-1930 הביא זרם של שירים ממוצא אמריקאי, שרובם לא התייחסו במפורש לאופיו הנוצרי של החג, אלא למסורות החילוניות יותר ולנושאים ומנהגים מערביים הקשורים לחג. בין השירים ניתן היה למנות את "Santa Claus Is Comin' to Town" ו-"Rudolph the Red-Nosed Reindeer", וכן שירים מסוג בלדות סנטימנטליות שבוצעו על ידי קרונרים (אנ') מפורסמים של התקופה, כמו "Have Yourself a Merry Little Christmas" ו-"White Christmas"; האחרון שבהם נשאר השיר הנמכר ביותר בכל הזמנים נכון לשנת 2018. Elvis' Christmas Album ‏(1957) מאת אלביס פרסלי ו-Merry Christmas ‏(1994)‏ מאת מריה קארי הם שני אלבומי חג המולד הנמכר ביותר בכל הזמנים.
הופעות של מוזיקת חג המולד בקונצרטים ציבוריים, בכנסיות, במרכזי קניות, ברחובות העיר ובמפגשים פרטיים הם מרכיב עיקרי בחג המולד בתרבויות רבות ברחבי העולם. תחנות רדיו לעיתים קרובות, עוברות לפורמט של 24/7; פורמט שמתחיל לקראת בואו של החג, ולפעמים כבר ביום שאחרי ליל כל הקדושים – כחלק מתופעה המכונה "קריפ חג המולד" (אנ').
היסטוריה > מוזיקה מוקדמת

מקורה של המוזיקה הקשורה לחג המולד הוא ברומא של המאה הרביעית, במזמורים בשפה הלטינית כמו "Veni redemptor gentium". במאה ה-13, בהשפעתו של פרנציסקוס מאסיזי, התפתחה המסורת של שירי חג המולד הפופולריים בשפות מקומיות אזוריות. מזמורי חג המולד בשפה האנגלית מופיעים לראשונה בעבודתו משנת 1426 של ג'ון אוודליי, כומר אנגלי, שֶמוֹנָה עשרים וחמש "caroles of Cristemas", ועוסקת ככל הנראה בקבוצות של וסילים (אנ') שהיו נוסעות מבית לבית. במאה ה-16 הופיעו לראשונה מזמורי חג מולד שונים המושרים עד היום, כולל "Twelve Days of Christmas",‏ "God Rest You Merry, Gentlemen" ו-"O Christmas Tree".
מוזיקה הייתה מאפיין מוקדם של עונת חג המולד וחגיגותיה. הדוגמאות המוקדמות ביותר הן יצירות הימנו גרפיות (מזמורים וליטאיות) המיועדות לשימוש ליטורגי בשמירה על חג המולד ואופניה, שרבות מהן עדיין בשימוש על ידי הכנסייה האורתודוקסית המזרחית. במאה ה-13 הייתה עליה חדה בכתיבת מזמורים בשפת העם, בעקבות פרנציסקוס מאסיזי.
בימי הביניים, האנגלים שילבו ריקודי מעגל עם שירה וכינו אותם מזמורים. מאוחר יותר, פירוש המילה מזמור היה שיר בו מתייחסים לנושא דתי בסגנון מוכר או חגיגי. מאיטליה המסורת עברה לצרפת ולגרמניה, ואחר כך לאנגליה. מזמורי חג המולד באנגלית מופיעים לראשונה ביצירתו של ג'ון אודליי משנת 1426, כומר ומשורר משרופשייר, המוֹנָה 25 "caroles of Cristemas", ועוסקת ככל הנראה בקבוצות של וסילים, שעברו מבית לבית. המוזיקה כשלעצמה הפכה במהרה לאחת המחוות הגדולות ביותר לחג המולד וזאת, בנוסף לכך שמוזיקה של חג המולד כוללת כמה מהיצירות האצילות ביותר של הנגנים הגדולים.
היסטוריה > איסור פוריטני

בתקופת ממשלת חבר העמים של אנגליה בפיקוחו של קרומוול, אסר פרלמנט ראמפ לשיר מזמורי חג מולד מפאת העובדה שטענו שמדובר בעבודת אלילים. בדומה למנהגים אחרים הקשורים לנצרות הקתולית העממית, עורר מנהג שירת המזמורים לסערה בקרב פוריטנים ופרוטסטנטים. מקרה מפורסם היה כאשר נאסר לחגוג באופן גורף את חג המולד בתקופת אותה הממשלה. ניסיון זה לאסור את חגיגות חג המולד נראה בעבר בהיסטוריה המוקדמת של אבא חג המולד. (אנ')
במהלך האספה בווסטמינסטר נקבע יום ראשון כָיום הקדוש היחיד בלוח השנה, בשנת 1644. הליטורגיה החדשה שהופקה עבור הכנסייה האנגלית הכירה בכך בשנת 1645, ולכן ביטלה את חג המולד באופן חוקי. חגיגתו הוכרזה כעבירה על ידי הפרלמנט בשנת 1647. ישנו ויכוח כלשהו לגבי היעילות של איסור זה, והאם הוא נאכף במדינה או לא.
הפוריטנים בדרך כלל לא הסתייגו מחגיגת חג המולד – מגמה שהתחדשה ללא הרף באירופה ובארצות הברית במאות ה-18, ה-19 ו-20.
היסטוריה > שיקום מלכותי

כאשר במאי 1660, החזיר צ'ארלס השני את הסטיוארטס לכס המלוכה, תושבי אנגליה שוב התאמנו בשירה פומבית של מזמורי חג המולד כחלק מהחייאת מנהגי חג המולד, שאושרו לקיום על ידי המלך עצמו. במהלך התקופה הוויקטוריאנית נוצרו שירי חג מולד ידועים כדוגמת "Silent Night", ‏"O Little Town of Bethlehem" ו-"O Holy Night".
שירי חג המולד הראשונים הקשורים לניקולאוס הקדוש או למביאי מתנות אחרים הופיעו במהלך המאה ה-19, כולל "Up on the Housetop" ו-"Jolly Old Saint Nicholas". מזמורי חג מולד רבים ישנים יותר תורגמו, או שהוסיפו להם מילים מהתקופה הזו, במיוחד בשנת 1871, כאשר ג'ון סטיינר פרסם אוסף בעל השפעה רחבה ששמו, "Christmas Carols New & Old". יצירתו, Christmas Carols Ancient and Modern‏ (1833), של ויליאם סנדיס כללה מזמורים אנגליים קלאסיים ותרמה לתחיית החג בתקופה הוויקטוריאנית. שירת מזמורים בכנסיות הפכה לנפוצה בערבי חג המולד, תוך שבשנת 1880 התקיים פסטיבל תשעה שיעורים ומזמורים (אנ'), בקפלת קינגס קולג', קיימברידג'.
על פי אחד מהמחקרים היחידים שפורסמו אודות שירת חג המולד, שמירת חג המולד ומסורות השירים משתנות במידה ניכרת במדינות במאה ה-21. חגיגות חג המולד, כולל ניגון ושירה של מוזיקה, נחגגות גם באופן חילוני יותר על ידי מוסדות כמו הכפר של סנטה קלאוס, ברובניימי, פינלנד.