stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יואניס פאפאפטרו
הערות שוליים

↑  סטטיסטיקות מכללות, באתר sports-reference.com
↑  Papapetrou signed with Olympiacos, Eurohoops, ‏21 באוגוסט 2013
↑  Ioannis Papapetrou signing a three-year deal with Panathinaikos, Eurohoops, ‏9 ביולי 2018
↑  Panathinaikos wins 38th Greek championship title, Eurohoops, ‏14 ביוני 2019
↑  Panathinaikos, Ioannis Papapetrou agree on 2-year contract extension, ספורטנדו, ‏11 ביולי 2021
↑  חובר לים מדר: פאפאפטרו חתם בפרטיזן בלגרד, באתר ערוץ הספורט
↑  שוב באירופה: ווילי הרננגומס חתם בברצלונה, באתר ערוץ הספורט, 13 ביולי 2023
↑  פרופיל, באתר פיב"א אירופה
↑  יוון, באתר הטורניר הקדם אולימפי טורינו 2016
יחסי אזרבייג'ן – קוסטה ריקה

| יחסי אזרבייג'ן – קוסטה ריקה |
| --- | --- |
אזרבייג'ן: קוסטה ריקה


אזרבייג'ן: קוסטה ריקה
שטח (בקילומטר רבוע)
86,600: 51,100
אוכלוסייה
10,351,953: 5,135,708
תמ"ג (במיליוני דולרים)
72,356: 86,498
תמ"ג לנפש (בדולרים)
6,990: 16,842
משטר
רפובליקה

נשיא אזרבייג'ן אילהם אלייב (מימין) נפגש עם שר החוץ של קוסטה ריקה מנואל גונסאלס סאנס (ספ') בבאקו, 2015
יחסי אזרבייג'ן–קוסטה ריקה הם היחסים הדיפלומטיים שבין הרפובליקה של אזרבייג'ן לבין רפובליקת קוסטה ריקה. היחסים בין המדינות כוננו רשמית ב-15 בינואר 1997.
יחסים כלכליים

בשנת 2016 הגיע שווי הסחורה שיוצאה מקוסטה ריקה לאזרבייג'ן לסך 957 אלף דולר אמריקאי והיא כללה מכשירים אורתופדיים, פירות טרופים, בננות, מלונים ופרחים חתוכים. באותה השנה, שווי הסחורה שיוצאה מאזרבייג'ן לקוסטה ריקה הגיעה לסך 12.9 אלף דולר אמריקאי והיא כללה מוצרי טיפוח ונפט מזוקק.
בשנת 2015 הגיע שווי הסחורה שיוצאה מקוסטה ריקה לאזרבייג'ן לסך 393 אלף דולר אמריקאי והיא כללה פירות טרופים, צמחים, אביזרים לשידור, מכונות חישול, מוצרי ברזל, כלים רפואיים ומכשירים אורתופדיים. בשנת 2011, שווי הסחורה שיוצאה מאזרבייג'ן לקוסטה ריקה הגיעה לסך 13.3 אלף דולר אמריקאי והיא כללה מוצרי עץ.
ייצוג

אזרבייג'ן אינה מיוצגת בקוסטה ריקה, הן בדרג השגרירות והן בדרג הקונסולרי. השגרירות המייצגת את אזרבייג'ן נמצאת במקסיקו.
קוסטה ריקה מיוצגת באזרבייג'ן על ידי שגרירות שהיא מחזיקה בבאקו, בירת המדינה.
יחסי בלארוס–הודו

| יחסי בלארוס–הודו |
| --- | --- |
בלארוס: הודו


בלארוס: הודו
שטח (בקילומטר רבוע)
207,600: 3,287,263
אוכלוסייה
9,041,765: 1,454,183,987
תמ"ג (במיליוני דולרים)
71,857: 3,549,919
תמ"ג לנפש (בדולרים)
7,947: 2,441
משטר
רפובליקה: רפובליקה סוציאליסטית פדרלית

ראש ממשלת הודו נרנדרה מודי ונשיא בלארוס אלכסנדר לוקשנקו, 2016
היחסים בין בלארוס להודו הם הקשרים הדו צדדיים בין הודו לבלארוס. שתי המדינות חברות בתנועת המדינות הבלתי-מזדהות.
היסטוריה

גם הודו (הראג' הבריטי) וגם הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הבלארוסית היו מהחברות המייסדות של האומות המאוחדות. הודו הייתה אחת המדינות הראשונות שהכירו בעצמאות בלארוס.
שיתוף פעולה בתחום האנרגיה

הודו השתתפה בשחזור מתקני כוח בבלארוס לייצור והעברת אנרגיה. חברה הודית Bharat Heavy Electricals עבדה על פרויקט דומה בתחנת הכוח גרודנו. הסכמים אחרים כוללים חיפושי משאבי אנרגיה בבלארוס ובציוד חשמלי.
יחסים כלכליים

מזכרי הבנות בין המדינות נחתמו בתחום המסחר. בבלארוס יש מכרות אשלג המשמשים בתעשיית תרופות ודשנים המהווים חלק גדול מהיבוא של הודו. בין שתי המדינות נחתם הסכם לשיתוף פעולה תקין. תחומים אחרים כוללים את תחום השידור, טקסטיל, ייצור והגנה. הודו ובלארוס גם הציבו יעד סחר של מיליארד דולר, שיושג עד 2018. תחומים אחרים כוללים שיפור בענף הייצור והגדלת פיתוח מיומנויות ושקילת יוזמת סוואך בהרט על ידי שיפור התברואה והניקיון. לשכות המסחר והתעשייה של חבר העמים בהודו הוקמו כדי לתכנן מדיניות נכונה ולפקח על יחסי הסחר בין מדינות חבר העמים כולל בלארוס והודו.
שיתוף פעולה פוליטי

בלארוס תומכת בהודו ב-NSG (קבוצת הספקים הגרעיניים) ובחברות קבועה במועצת הביטחון של האו"ם. הודו תומכת בבלארוס בשל חברותה ב-NAM (המדינות הבלתי-מזדהות) וב-IPU (האיגוד הבין-פרלמנטרי).
ביקורי מדינה

במהלך ביקורו של פרנב מוקהרג'י, נשיא הודו, ביוני 2015, נחתמו הסכמים רבים הכוללים חילופי סטודנטים וקידום תיירות. זה כלל גם שיתוף פעולה בין מדע וטכנולוגיה.
תרבות וחינוך

היחסים התרבותיים בין שתי המדינות נוצרו מהתקופה בה הייתה בלארוס חלק מברית המועצות. המשורר הלאומי של הודו רבינדרנת טאגור ביקר במינסק בשנת 1931 שם נפגש עם אינטלקטואלים אחרים. המוזיקאי, ניקולס נבוקוב, ביקר בהודו בשנות ה-60 והתרשם מהמסורות המוזיקליות של הודו.
נציגויות דיפלומטיות

בלארוס מחזיקה בהודו שגרירות בניו דלהי.
הודו מחזיקה בבלארוס שגרירות במינסק.
יהושע גרוס

| --- | --- |

 לידה:  1937 (בן 87 בערך) תל אביב, פלשתינה (א"י)
 מדינה:  ישראל ישראל
 השכלה:  תיכון א' לאמנויות תל אביב  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 השתייכות:  בית המשפט המחוזי בתל אביב
 תקופת כהונה:  1975–2007 (כ־32 שנים)
 תפקידים בולטים:  סגן נשיא בית המשפט המחוזי בתל אביב
 פעילויות נוספות:  יושב ראש ועדות ציבוריות
 
יהושע גרוס (נולד ב-1937), הוא שופט בדימוס, כיהן כסגן נשיא בבית המשפט המחוזי בתל אביב.
חייו

גרוס הוא יליד תל אביב ובוגר תיכון עירוני א' בתל אביב. מוסמך הפקולטה למשפטים של האוניברסיטה העברית בירושלים (בהצטיינות). בעל רישיון עריכת דין משנת 1964, עורך דין עצמאי בשנים 1964 עד 1975. גרוס כתב מאמרים בעיתון הארץ בין השנים 1974 – 1975.
בשנת 1975 נתמנה גרוס לשופט בית משפט השלום בתל אביב. ב-1979 נתמנה שופט בפועל בבית המשפט המחוזי בתל אביב, ובשנת 1980 קיבל מנוי של קבע כשופט מחוזי. ב-1993 נתמנה כראש הרכב ערעורים (אזרחיים ופליליים) ובשנת 2000 נתמנה כסגן נשיא בית המשפט המחוזי בתל אביב. פרש לגמלאות ב-2007.
מחבר הספרים "כבודו מלא אולם" (חידודי לשון בתחום המשפט), ו"אולם ומלואו".
עם פרישתו פורסם לכבודו הספר "משפט וספר" המכיל מאמרים של שופטים ופרופסורים בתחום זה, בעקבות השתלמויות בנושא "משפט וספרות" שהשופט גרוס מנהל במכון להשתלמות שופטים.
חיבר מאמרים רבים בנושאים משפטיים ובהם: "תכונות השופט" (המשפט, ביטאון המכללה למנהל - 1996) "על שופטים ופרקליטים במחזות שייקספיר" (הפרקליט, 1993) "סמכות בית המשפט המחוזי בענייני מזונות של בני זוג מוסלמים ונוצרים (הפרקליט, 1982), "מסמך בכתב לפי סעיף 8 לחוק המקרקעין" (הפרקליט, 1974), "בית-המשפט והאקדמיה".
משפטים מפורסמים אותם ניהל: צ'רלי ביטון, המרכז הרפואי בהרצליה, ד"ר קראוס, האחים אלפרון, מרסל פדידה (מנהלת בית-אבות), רייש ומזרחי (רצח בארצות הברית), שגרירות קנדה (חסינות דיפלומטית), הרצל אביטן (רצח רוני ניצן), דוד אפל, השגריר המצרי (חסינות דיפלומטית).
ב-1994 התמנה כיו"ר הוועדה לעיון בתיקי בתי-המשפט.
משמש כיום סגן נשיא ארצי ויו"ר סניף תל אביב של אגודת הידידות ישראל-אמריקה. יו"ר ועדת אימוצים, ועדת ערר לפי חוק השבת נכסים של נספי שואה, ועדת האכיפה המינהלית על פי חוק ניירות ערך. כמו כן, עד לשנת 2014 שימש כיו"ר ועדת הבחירות המרכזית של מפלגת הליכוד.
לגרוס ולרעייתו רינה שני בנים. אורן, פרופסור למשפט בינלאומי בבית הספר למשפט של אוניברסיטת מינסוטה. דרור, בעל תואר ראשון בכלכלה ומנהל עסקים באוניברסיטת תל אביב ותואר שני בהוראה במכללת בית ברל.
הערות שוליים

↑  תואר דוקטור לפילוסופיה, דבר, 15 ביוני 1964
יחסי אזרבייג'ן–אירלנד

| יחסי אזרבייג'ן–אירלנד |
| --- | --- |
אזרבייג'ן: אירלנד


אזרבייג'ן: אירלנד
שטח (בקילומטר רבוע)
86,600: 70,273
אוכלוסייה
10,351,953: 5,268,332
תמ"ג (במיליוני דולרים)
72,356: 545,629
תמ"ג לנפש (בדולרים)
6,990: 103,568
משטר
רפובליקה

יחסי אזרבייג'ן–אירלנד הם יחסי החוץ בין אזרבייג'ן לאירלנד.
סקירה כללית

היחסים הדיפלומטיים בין שתי המדינות כוננו ב-1 ביולי 1996. באזרבייג'ן פועלות 12 חברות איריות. על פי נתוני משרד הסחר של האו"ם, בשנת 2018, היקף יצוא הסחורות מאזרבייג'ן הסתכם ב-7.62 מיליון דולר. אזרבייג'ן מספקת זכוכית לאירלנד.
יחסים בין פרלמנטריים

קבוצת עבודה על היחסים הבין-פרלמנטריים של אזרבייג'ן–אירלנד פועלת במילי מג'ליס של אזרבייג'ן . קבוצת עבודה זו הוקמה ב-7 במרץ 1997 והראשון שעמד בראשה היה תימור בוניאדוב. קבוצת עבודה זו הוקמה מחדש ב-6 במרץ 2009 ומי שעמד בראשה היה רפאל ג'בראיילוב. מאז 4 במרץ 2016, רפאל ג'בראילוב עומד בראש קבוצת העבודה.
נציגויות דיפלומטיות

אזרבייג'ן מיוצגת באירלנד באמצעות שגרירותה בלונדון, הממלכה המאוחדת.
אירלנד מיוצגת באזרבייג'ן באמצעות שגרירותה באנקרה, טורקיה.
יהושע דב בנינסון

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1846 בוריסוב, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  מרץ 1931 (בגיל 85 בערך) תל-אביב, פלשתינה (א"י) 
 מקום קבורה:  בית הקברות טרומפלדור 
 
יהושע דב בנינסון (בן נון; תר"ז, 1846 – כ"ו באדר תרצ"א, מרץ 1931) היה מראשי חובבי ציון במינסק וממתיישבי ראשון לציון.
קורות חיים

נולד בשנת 1846 בבוריסוב שבפלך מינסק שברוסיה (כיום בבלארוס) לחיים יצחק ובילה בנינסון. בצעירותו למד בישיבת וולוז'ין. בהיותו בן שבע עשרה נישא ליהודית לוין, בת הרב מרדכי לוין, ששימש ראש ישיבה במינסק. לאחר נישואיו מתו אביו ואמו ביום אחד במגפת טיפוס. אחותו הצעירה חסיה הייתה אז כבת שש. בנינסון מכר את בית הוריו ועקר עם כל משפחתו למינסק. למד עברית ומתמטיקה, ולאחר מכן עבד כמנהל חשבונות בבנק לוריא במינסק. כעבור זמן התמנה למנהל הבנק.
באותה תקופה דגל ברעיון הסוציאליסטי, אולם הפרעות שנערכו ביהודי דרום-מערב האימפריה הרוסית בשנת 1881 חוללו אצלו תפנית אידאולוגית והוא נעשה ציוני נלהב. ביתו שימש מרכז לתנועת חיבת ציון במינסק וסביבתה. היה מחברי "אגודת האלף" וממייסדי אגודת "קיבוץ נדחי ישראל", שרבים מחבריה עלו לארץ ישראל והצטרפו לביל"ויים.
בשנת תרמ"ג (1883) עלתה לארץ ישראל אחותו חסיה, שנישאה לביל"ויי יהודה אידל צלליכין. בשנת תרמ"ה (1885) עלתה בתו לאה, שנישאה לביל"ויי צבי הורביץ. בשנת תרנ"א (1891) ביקר בנינסון בארץ ישראל כשליח של "אגודת האלף" ו"קיבוץ נדחי ישראל". הוא סייר בגדרה, שהייתה אז בראשית ימיה, וכן בעמק יזרעאל ובגליל. את בניו חיים יצחק ועמנואל שלח ממינסק ללמוד בבית הספר מקוה ישראל.
בשנת תרס"ו (1906) חיסל את עסקיו ועלה לארץ ישראל עם כל משפחתו. הוא השתקע בראשון לציון ועבד בניהול האדמיניסטריבי של היקב. בין השנים תרע"ב-תרע"ז (1912–1917) היה חבר ועד המושבה. שינה את שם משפחתו ל"בן נון" והיה חותם בשם "יהושע בן נון".
בשנת תרע"ד (1914), לאחר מות אשתו, עבר לתל אביב. היה מקורב לראשי העיר ופרנסיה ובהם חיים נחמן ביאליק.
נפטר בשנת 1931, ונקבר בבית הקברות טרומפלדור.
צאצאיו

לאה - נישאה לביל"ויי צבי הורביץ מגדרה. בניהם הם אמנון הורביץ ואבינועם הורביץ.
חיים יצחק בנינסון – למד במקוה ישראל. נשלח על ידי כי"ח ללימודים בצרפת, שם קיבל תעודת אגרונום. יצא בשליחות יק"א לארגנטינה לנהל את המושבה מוזסביל. שב לארץ כדי להינשא לאחת מבנות המושבה רחובות ובדרכו חזרה בהיותו באלכסנדריה חלה בטיפוס ומת.
עמנואל בנינסון – למד במקוה ישראל, ולאחר מכן נסע לצרפת ללמוד הנדסאות חשמל באוניברסיטה בנאנסי. היה פרופסור בסורבון. שירת כקצין בצבא צרפת. יצא לארגנטינה אל אחיו חיים יצחק והצטרף כקצין לצי הארגנטינאי. נשא לאשה את שמחה, בתו הבכורה של יעקב ולירו מירושלים.
גרשון בנינסון - למד בצרפת ונפטר שם בצעירותו.
בילה - נישאה ליעקב ויסמן.
רוחמה – נישאה ליהודה ויסמן, אחיו של יעקב. התגוררו במצרים.
יחסי אזרבייג'ן – קוריאה הצפונית

| יחסי אזרבייג'ן – קוריאה הצפונית |
| --- | --- |
אזרבייג'ן: קוריאה הצפונית


אזרבייג'ן: קוריאה הצפונית
שטח (בקילומטר רבוע)
86,600: 120,538
אוכלוסייה
10,351,953: 26,517,006
תמ"ג (במיליוני דולרים)
72,356: 
תמ"ג לנפש (בדולרים)
6,990: 
משטר
רפובליקה: דיקטטורה, טוטליטריזם, משטר חד מפלגתי

יחסי אזרבייג'ן–קוריאה הצפונית הם היחסים הדו-צדדיים הנוכחיים בין הרפובליקה של אזרבייג'ן והרפובליקה העממית הדמוקרטית של קוריאה.
יחסים דיפלומטיים

היחסים הדיפלומטיים בין שתי המדינות כוננו ב-30 בינואר 1992.
יחסים בין פרלמנטריים

קבוצת עבודה על יחסים בין-פרלמנטריים בין אזרבייג'ן–קוריאה הצפונית פועלת במילי מג'ליס של אזרבייג'ן. קבוצת עבודה זו הוקמה ב-13 בדצמבר 2005, והמנהיג הראשון שלה היה אלדר גולייב. מאז 4 במרץ 2016, מליק חסאנוב הוא ראש קבוצת העבודה.
נציגויות דיפלומטיות

אזרבייג'ן מיוצגת בקוריאה הצפונית באמצעות שגרירותה בבייג'ינג, סין.
קוריאה הצפונית מיוצגת באזרבייג'ן באמצעות שגרירותה במוסקבה, רוסיה.
יחסי מולדובה–ספרד

| יחסי מולדובה–ספרד |
| --- | --- |
מולדובה: ספרד


מולדובה: ספרד
שטח (בקילומטר רבוע)
33,851: 505,370
אוכלוסייה
3,025,120: 47,905,341
תמ"ג (במיליוני דולרים)
16,539: 1,580,695
תמ"ג לנפש (בדולרים)
5,467: 32,996
משטר
רפובליקה: מונרכיה חוקתית

יחסי מולדובה–ספרד הם יחסי החוץ בין ספרד למולדובה. ב-30 בינואר 1992 ספרד כוננה יחסים דיפלומטיים עם מולדובה. החל משנת 2009 לספרד אין שגרירות בקישינב. ספרד מיוצגת במולדובה באמצעות שגרירותה בבוקרשט, רומניה.
בשנת 2008 ציינה ממשלת ספרד כי 12,582 אזרחי מולדובה עובדים במדינה באופן חוקי. ספרד היא משקיעה משמעותית במולדובה באמצעות יוניון פנוזה שבבעלותה שלוש מחמש חברות הפצת האנרגיה של מולדובה.
היסטוריה

ב-30 בינואר 1992 ספרד כוננה יחסים דיפלומטיים עם מולדובה. דובר המחלקה לענייני חוץ של המפלגה העממית, חאבייר רופארז, עמד בראש המשלחת הספרדית של האספה הפרלמנטרית של הארגון לביטחון ולשיתוף פעולה באירופה ב-23 בפברואר 1994 לקישינב כדי להתבונן בהתפתחות הבחירות הדמוקרטיות הראשונות במולדובה. המשקיפים ניהלו מגעים עם הנשיא הראשון של מולדובה סנגור ורשויות אחרות במדינה. באותו תאריך שלח ראש ממשלת ספרד, פליפה גונזלס, מכתב לממשלת מולדובה והסביר את היתרונות שהכניסה ל"אגודה לשלום" של נאט"ו תעניק למולדובה. גונזלס הבטיח במסר שלה כי ספרד עקבה בעניין אחר התפתחות האירועים במולדובה והייתה מוכנה להציע יוזמות שתרמו לביטחון וליציבות באזור.
ב-8 ביולי 1997 השתתפו שרי החוץ פטרו לוצינצ'י ומיחי פופוב, בפסגת נאט"ו במדריד.
בספטמבר 2000 נפגש פטרו לוצינצ'י בניו יורק עם ראש ממשלת ספרד חוסה מריה אסנאר בפסגת המילניום. ב-6 בנובמבר 2000 נסע שר החוץ לענייני אירופה, רמון דה מיגל, למולדובה כדי לערוך ביקור עבודה של יומיים, במהלכו ניתח את היחסים הדו-צדדיים עם נשיא הרפובליקה, פטרו לוצינשי, ועם ראש הממשלה, דומיטרו בראגיס. מיגל נפגש גם עם סגן ראש הממשלה לענייני ביטחון, ולריו קוסארצ'וק, שר החוץ, ניקולאה טבקורו וסגן השר, יוריה ליאנקה, וכן עם נשיא הוועדה לטרנסניסטריה וסיליה סטורזה, קבוצה של ספרדים. תעשיינים וכמה מחברי הפרלמנט במולדובה. במהלך שהותו במולדובה, חנך מיגל את המרכז ללימודים היספניים באוניברסיטת מדינת מולדובה. המסע היה תוצאה של הפגישה שהתקיימה בספטמבר בניו יורק בלוצינצ'י עם ראש ממשלת ספרד, חוסה מריה אסנאר. כמו כן בשנת 2000 ביקרו מומחים צבאיים ספרדיים במולדובה כדי לדווח על מלחמת טרנסניסטריה. נסיעתם התקצרה והם חזרו הביתה לאחר יומיים לאחר שהרשויות המקומיות השביתו את ביקורן.
באוקטובר 2005, השגריר החדש של ספרד בבוקרשט, חואן פבלו גרסייה-ברדוי, ביקר בקישינב כדי להציג את אמנתו והוא נפגש עם סגן שר החוץ, אוגניה קיסטרוגה. סגן השר העביר לשגריר אפשרות לפתוח את שגרירות מולדובה במדריד ב-2006 או 2007. הוא ביקש לפתוח את שגרירות ספרד בקישינב. ביקורו הראשון של שר החוץ במולדובה בספרד התקיים ב-5 באוקטובר 2006.
ב-6 באוקטובר 2006 הוא התקבל על ידי סגן ראש הממשלה ושר החוץ של מולדובה, אנדריי סטראטן. הוא הדגיש את היחסים הדו-צדדיים החדשים בין ספרד למולדובה.
במרץ 2007 קיוותה מולדובה כי ספרד בנשיאות הארגון לביטחון ולשיתוף פעולה באירופה תגשר בסכסוך הטרנסניסטרי. במאי 2007 התקיימה פגישה לגבי הסכסוך במדריד. באוקטובר 2007 ערך השר הספרדי את ביקורו הראשון בקישינב. הודעה רשמית פורסמה על כוונתו של קישינב לפתוח את שגרירות מולדובה במדריד.
כלכלה

ספרד היא משקיעה משמעותית במולדובה עם נוכחות חברת האנרגיה יוניון פנוזה שבבעלותה שלוש מחמש חברות הפצת האנרגיה במולדובה. ספרד היא המשקיעה הזרה השלישית במולדובה מאז שנת 2000.
הסכמים

20 במאי 1999: הסכם בין ממשלת ממלכת ספרד לממשלת הרפובליקה של מולדובה בנושא תחבורה בינלאומית מהירה.
11 במאי 2006: הסכם לקידום והגנה הדדית על השקעות.
יחסי אזרבייג'ן – קוריאה הדרומית

| יחסי אזרבייג'ן – קוריאה הדרומית |
| --- | --- |
אזרבייג'ן: קוריאה הדרומית


אזרבייג'ן: קוריאה הדרומית
שטח (בקילומטר רבוע)
86,600: 99,720
אוכלוסייה
10,351,953: 51,704,841
תמ"ג (במיליוני דולרים)
72,356: 1,712,793
תמ"ג לנפש (בדולרים)
6,990: 33,126
משטר
רפובליקה

יחסי אזרבייג'ן–קוריאה הדרומית הם היחסים הדו-צדדיים בין אזרבייג'ן לקוריאה הדרומית.
סקירה כללית

היחסים הדיפלומטיים בין שתי המדינות כוננו ב-23 במרץ 1992.  שגרירות דרום קוריאה הדרומית באזרבייג'ן נפתחה ב-4 במרץ 2006. שגרירות אזרבייג'ן בקוריאה הדרומית נפתחה ב-14 במרץ 2007. בשנת 2022 הסתכם הסחר בין המדינות ב-227.657 מיליון דולר. קוריאה הדרומית מייצאת בעיקר פוליאתילן, צמיגים למכוניות ומשאיות, פלדה מעורגלת, ציוד חשמלי, שמני סיכה ותרופות, ואילו אזרבייג'ן מייצאת בעיקר נפט, מוצרי מזון ורהיטים.
יחסים בין פרלמנטריים

קבוצת עבודה על יחסים בין-פרלמנטריים בין אזרבייג'ן–קוריאה הדרומית פועלת במילי מג'ליס של אזרבייג'ן. קבוצת עבודה זו הוקמה ב-13 בדצמבר 2005, והמנהיג הראשון שלה היה אלדר גולייב. מאז 4 במרץ 2016, מליק חסאנוב הוא ראש קבוצת העבודה.
נציגויות דיפלומטיות

אזרבייג'ן מחזיקה בקוריאה הדרומית שגרירות בסיאול.
קוריאה הדרומית מחזיקה באזרבייג'ן שגרירות בבאקו.
יונה כהן (מחנך)

יונה כהן
יונה כהן (4 בפברואר 1907 - 1 בספטמבר 1990) היה איש חינוך ישראלי, ממקימי בית הספר חורב בירושלים ב-1934 ומנהלו הראשון.
ילדות והשכלה

נולד בהמבורג שבגרמניה ב-4 בפברואר 1907. אביו ארנולד אהרון כהן (Arnold Cohn) היה בנקאי במקצועו, ואמו בלה לבית קוניגסהופר - עקרת בית. משפחתו השתייכה לפלג האורתודוקסי של הקהילה היהודית, ואביו היה פעיל ברבים מהמוסדות הציבוריים היהודיים בעירו (רישום המסעדות ובתי המלון הכשרים בכל רחבי גרמניה, איסוף כספים למוסדות ציבור בעירם ולכולל הו"ד בארץ ישראל) ושימש גם כמוהל.
ד"ר יונה כהן רכש את השכלתו היסודית בתלמוד תורה, שהיה בית הספר היהודי היחיד לבנים בעיר הולדתו. לאחר מכן המשיך את לימודיו בישיבה מקצועית שהקים הרב יוסף קרליבך (ששימש רב העיירה הסמוכה אלטונה), ששילבה לימודי יהדות עם בית ספר למסחר. לאחר שנת לימודים אחת במוסד זה, החל לעבוד כמתמחה בבנק במשך שנתיים, ולאחר מכן עבד בבנק בפרנקפורט, בעיקר בענייני ניכוי שטרות. לאחר כשנה הבנק פשט רגל והוא החליט לעסוק בהוראה. הוא חזר להמבורג והשלים את בחינות הבגרות שלו. לאחר עמידה בבחינות נרשם לאוניברסיטה המקומית והחל ללמוד במגמת היסטוריה וגרמניסטיקה. בתום 4 שנות לימוד הוסמך כמורה משתלם לבית ספר תיכון. בשנת ההשתלמות הראשונה שלו לימד בבית ספר מתקדם על שם ליכטווג, ובשנה השנייה עבר לבית ספר ממשלתי אחר, אך פוטר לאחר עליית הנאצים לשלטון בגרמניה. במקביל ללימודיו ולעיסוקו כמורה שימש באותן שנים כמרכז סניף תנועת הנוער החרדית "עזרא" בהמבורג.
עלייה לארץ

בתקופה זו החליט ד"ר כהן לעלות לארץ ישראל. לפני כן, ב-1933, השתלם במשך כשנה במקצוע נוסף – נגרות, משום שחשש שלא יצליח לקבל סרטיפיקט - אשרת עלייה לארץ ישראל - כמורה ולמצוא תעסוקה בהוראה בארץ ישראל. ואמנם, הוא הצליח להשיג את האשרה הנכספת באמצעות הרב בנימין זאב יעקבזון, מתוך הקצבה שהייתה מיועדת לעלייתם ארצה של "בעלי מלאכה". עוד לפני עלייתו ארצה קיבל פנייה מירושלים, בה נשאל אם יהיה מוכן להצטרף לסגל ההוראה של חוג שהחל להתארגן עבור ילדי משפחות יוצאי גרמניה. הוא התייעץ בעניין עם ד"ר משה אויערבך שניהל את בית הספר נצח ישראל בפתח תקווה, עם ד"ר שמואל דויטשלנדר שהיה מעורב בייסוד בית ספר בית יעקב, ועם ד"ר יצחק ברויאר, שהגיע באותו זמן לביקור בגרמניה מארץ ישראל. הוא נענה בחיוב להצעה אם כי חשש לסמוך עליה. לכן לקח איתו בעלייתו ארצה, ארון מלא בכלי נגרות שיוכלו לשמש אותו במקצועו האלטרנטיבי.
דרכו לארץ ישראל כללה נסיעה ברכבת למינכן, משם לטריאסטה באיטליה, ומשם בספינה לנמל יפו.
בית ספר חורב

לאחר מספר ימים, עם עלייתו לירושלים, השתלב בהוראה באותו חוג שהפך עם הזמן לבית ספר "חורב". בית הספר נקרא כך על שם הספר "חורב" - אחד מספרי היסוד של רש"ר הירש. בית הספר נקרא בתחילת דרכו חוג ולא בית ספר, מתוך רצון שלא להרגיז את החוגים החרדיים בירושלים. בית ספר החל דרכו בחודש סיון תרצ"ד (1934) עם 16 תלמידים. הלימודים התקיימו בדירתו של ד"ר יונה כהן בשלוש משמרות ילדי הטף (כיתות א'- ד'), אחריהם הבנים הבוגרים, ואחריהם הבנות. המטרה הייתה לשלב את שיטתו החינוכית של הרש"ר (תורה עם דרך ארץ) ולהתאימה לתנאי הארץ ועמל בנייתה. לאחר חצי שנה גדל מספר התלמידים ל-40, נשכרה דירה נוספת ונוספו כיתות. לאחר עוד 3 שנים עבר בית הספר לקומה הראשונה בבניין "בולוס מאיו" ששכן סמוך לרחוב המלך ג'ורג', ושנה מאוחר יותר (תרצ"ח) נוספו כיתות גם בקומתו השנייה של אותו בניין.
בשנים אלה התקיים משא ומתן ארוך עם מנהיגי היישוב הישן בירושלים על תוכנית הלימודים ושפת ההוראה במוסד, תוך שהם מאיימים להטיל עליו חרם. עיקר חילוקי הדעות נגעו לשפת ההוראה, הוראת השפה האנגלית, מקומם של הלימודים הכלליים בתוכנית הלימודים, הוראת תורה שבכתב ותושב"ע לבנות וקבלת תלמידים ילידי הארץ לבית הספר. העובדה שלבסוף לא הוטל חרם כזה על ידי מנהיגי העדה החרדית נבעה מהרצון שלא לאבד את ציבור ההורים של בית הספר שהיוו חלק מהקהילה החרדית וראו ברב יוסף צבי דושינסקי את רבם
למרות חילוקי הדעות, נענה הרב דושינסקי להזמנה לערוך את הקידושין של ד"ר יונה כהן עם רעייתו המיועדת שטפי לבית בודנהיימר, ששימשה כגננת בגן ילדים אהל יעקב בתל אביב. אולם הרב דושינסקי הציע, בדרך דיפלומטית, שהחופה תיערך בביתו במקום בחצר בית הספר, כפי שתוכנן.
ב-1939 הוקמה פנימיית חורב עבור ילדים שהגיעו ארצה, סמוך לפרוץ מלחמת העולם השנייה, ללא הוריהם. ד"ר כהן הצליח להשיג עבורם 30 רישיונות עלייה. רובו של נוער זה הצטרף, לאחר סיום לימודיו בחורב, לנוער של קיבוץ חפץ חיים. מאוחר יותר שימשה הפנימייה בית לקבוצה של ילדי טהראן וקבוצות נוספות, בהם ילידי הארץ.
בית הספר בניהולו של ד"ר כהן סבל לאורך השנים ממצוקה כספית, כשהתמיכה מקהילות יהודיות באירופה הופסקה עם פרוץ מלחמת העולם השנייה. בתקופה שלפני קום המדינה זכה המוסד לתמיכה כספית מצומצמת של הממשל המנדטורי הבריטי בארץ ישראל.
בזמן מלחמת השחרור אי אפשר היה לקיים את ההוראה כסדרה בירושלים המופגזת. לכן רוכזו הלימודים במספר בתים פרטיים בשכונות העיר.
עם קום המדינה, כשנוצר הזרם הרביעי של מוסדות החינוך של אגודת ישראל, נאבק בית הספר בהנהלתו של ד"ר כהן לשמור על צביונו במסגרת זו. עם ביטול הזרמים, מאוחר יותר, עמדה השאלה אם להצטרף לרשת החינוך הממלכתי דתי. ד"ר כהן נאבק על שמירת עצמאות בית הספר, למרות המחיר הכספי שהיה כרוך בכך. בית הספר היה בתקופה זו במעמד מיוחד - מחוץ לרשת החינוך הממלכתי-דתי מחד, אך גם לא חלק מרשת החינוך העצמאי, מאידך.
לאורך השנים, במקביל לתפקידו כמנהל בית הספר, שימש גם כמורה ולימד היסטוריה, תנ"ך ואזרחות, ובחלק מהשנים שימש כמחנך של אחת מכיתות התיכון. בנוסף השתמש בכלי הנגרות שהביא עמו מגרמניה ולימד נגרות בכיתות הבנים של בית הספר העממי. הוא ניהל את מוסדות חורב עד שנת 1960. לאחר מכן המשיך ללמד בתיכון עד לשנת 1973, אז יצא לגמלאות. לאחר מכן המשיך ללמד בהתנדבות שיעורי תגבור לתלמידות נזקקות ועולות חדשות.
ב-1981 הוענק לו אות יקיר ירושלים, כהוקרה על פעילותו החינוכית רבת-השנים.
ב-18 באוגוסט 1990 נפגע בתאונה מאוטובוס חולף, בעת שחצה את הכביש בדרכו לבית כנסת בשבת. שבועיים אחר כך נפטר.
הערות שוליים

↑  צעדים ראשונים, ד"ר יונה כהן, מאמר בחוברת שהוצאה על ידי בי"ס חורה במלאת 30 שנה לקיומו, ירושלים תשכ"ו.
↑  ריאיון עם פרופ' מאיר שוורץ בחוברת "דיוקן" של מקור ראשון, 24/7/2009.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007404530105171  VIAF: 28156674881933580647   WorldCat (עם VIAF): 28156674881933580647 
צילום דף השער של עבודת הדוקטורט
יחסי אזרבייג'ן–אלבניה

| יחסי אזרבייג'ן–אלבניה |
| --- | --- |
אזרבייג'ן: אלבניה


אזרבייג'ן: אלבניה
שטח (בקילומטר רבוע)
86,600: 28,748
אוכלוסייה
10,351,953: 2,786,645
תמ"ג (במיליוני דולרים)
72,356: 22,978
תמ"ג לנפש (בדולרים)
6,990: 8,246
משטר
רפובליקה

נשיא אזרבייג'ן אילהם אלייב (מימין) נפגש עם מקבילו האלבני בויאר נישני בבאקו, 2016
יחסי אזרבייג'ן–אלבניה הם היחסים הדיפלומטיים שבין הרפובליקה של אזרבייג'ן לבין רפובליקת אלבניה. שתי המדינות חברות בארגון המדינות הבלתי מזדהות ובארגון לשיתוף פעולה אסלאמי.
סקירה כללית

אלבניה הכירה בעצמאותה של אזרבייג'ן ב-4 בינואר 1992. היחסים הדיפלומטיים בין המדינות כוננו ב-23 בספטמבר 1992. בשנים 2012–2013, ראש ממשלת אלבניה, סאלי ברישה, ביקר באזרבייג'ן כחלק מביקור עבודה.
היחסים בין אלבניה לאזרבייג'ן הם יחסים טובים ולבביים. בין היתר, שתי המדינות מקיימות שיתוף פעולה מלא בתחומים כגון מדע, חינוך, התרבות והספורט. ב-28 בנובמבר 2012, שר התרבות והתיירות האלבני פגש את שר הנוער והספורט האזרבייג'ני, במהלך דיונם, נחתמו מספר הסכמים דיפלומטיים על מנת לחזק את הקשרים בין המדינות.
יחסים כלכליים

בשנת 2016, היקף הסחר בין המדינות הסתכם בסך 269 אלף דולר אמריקאי כאשר אלבניה ייצאה לאזרבייג'ן סחורה בשווי 189 אלף דולר אמריקאי ואזרבייג'ן ייצאה לאלבניה סחורה בשווי 80 אלף דולר.[דרושה הבהרה]
אלבניה מייצאת לאזרבייג'ן בעיקר נעלי גומי, הלבשה תחתונים לנשים, חליפות נשים, צמר, כותנה ועוד. אזרבייג'ן מייצאת לאלבניה בעיקר נפט מזוקק.
ייצוג

אזרבייג'ן אינה מיוצגת באלבניה, הן בדרג השגרירות והן בדרג הקונסולרי. השגרירות המייצגת את אזרבייג'ן נמצאת באתונה, בירת יוון.
אלבניה אינה מיוצגת באזרבייג'ן, הן בדרג השגרירות והן בדרג הקונסולרי. אולם, אלבניה מתכננת לפתוח שגרירות בבאקו, בירת אזרבייג'ן.
יחסי בלארוס–גרמניה

| יחסי בלארוס–גרמניה |
| --- | --- |
בלארוס: גרמניה


בלארוס: גרמניה
שטח (בקילומטר רבוע)
207,600: 357,022
אוכלוסייה
9,041,765: 84,431,715
תמ"ג (במיליוני דולרים)
71,857: 4,456,081
תמ"ג לנפש (בדולרים)
7,947: 52,777
משטר
רפובליקה: רפובליקה פדרלית

יחסי בלארוס–גרמניה הם היחסים ההדדיים בין בלארוס ובין הרפובליקה הפדרלית של גרמניה.
היסטוריה > ימי הביניים

בקרב טננברג (1410) לחמו אבירי המסדר הטבטוני נגד הכוחות המזוינים של ממלכת פולין והדוכסות הגדולה של ליטא, אשר כללו גם יחידות מאזור בלארוס המודרנית, וספגו מפלה מוחצת.
היסטוריה > מלחמת העולם הראשונה

מאז חלוקת פולין היו שטחי בלארוס היו חלק מהאימפריה הרוסית, ובמלחמת העולם הראשונה הם היו חלק ממדינות ההסכמה. ב-25 בפברואר 1918 נכנסו הגרמנים למינסק, וב-3 במרץ 1918 נחתם בעיר ברסט חוזה ברסט-ליטובסק, שסיים את הלחימה בין הקיסרות הגרמנית לרוסיה הסובייטית.
ב-25 במרץ 1918 הוקמה הרפובליקה העממית הבלארוסית, שהייתה תחת חסות גרמנית, אולם לאחר מהפכת נובמבר השתלטו הכוחות הקומוניסטים על מזרח המדינה, בעוד מערב המדינה סופח לרפובליקה הפולנית השנייה.