stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הלל רומן
ביוגרפיה

רומן נולד ב-1975 בלוס אנג'לס. למד אמנות במדרשה לאמנות במכללה האקדמית בית ברל. בשנת 2004 סיים בהצטיינות לימודי תואר ראשון בחוג לתורת הספרות בפקולטה למדעי הרוח באוניברסיטת תל אביב, וב-2007 סיים את לימודי התואר השני באמנות בגולדסמית'ס שבאוניברסיטת לונדון.
רומן יוצר במגוון טכניקות, החל ברישום וציור, דרך פיסול ותחריט, ועד בניית מצפי כוכבים.
לאחר שסיים את לימודיו במדרשה לאמנות, החל לשמש בה כמרצה, ובמקביל, בשנים 2004–2006, הרצה גם במכון אבני בתל אביב. לאחר שסיים את לימודי התואר השני בלונדון ושב לישראל, המשיך לשמש כמרצה במדרשה לאמנות בבית ברל, וכן לימד במגמה לאמנות בבית הספר לאמנויות תלמה ילין.
בשנת 2007, קיבל רומן מלגת שהייה מ-Cite Internationale des Arts בפריז. ב-2009 זכה בפרס האמן הצעיר של משרד התרבות והספורט. ועדת הפרס ציינה בנימוקיה בין היתר כי "...הציורים, הרישומים והתחריטים של הלל רומן, תמיד "יפים" ו"רוויים", תמיד עוסקים בטבע דומם ונוף, תמיד במידות די קטנות וסלוניות, יותר משנועדו להאציל רגע (מחודש) של הולדת היפה מתוך הבנאלי, המשוכפל ובעיקר הנעדר כל הילה, הם מבקשים לעמת את הצופה הפוסטמודרני עם השאלה מהו ציור עכשווי."
בריאיון עם האוצרת אורית בולגרו, שנערך במסגרת התערוכה "יחידות" (Idiolect) שבה הציג רומן במוזיאון בת-ים לאמנות עכשווית בשנת 2009, אמר רומן: "..מאד מעסיק אותי בשנתיים האחרונות... מעמד הקונקרטי מול המטפורי, (על) התשוקה האנושית לחצות את המטפורה ולגעת, הניסיון העקר לסגור את המרחק שבין העין ליד. אולי זו הפריבילגיה של הצייר/פסל, ומקור כוחו, למרות הכל. בכל אופן, אני מנסה ליצור אובייקטים או ציורים שמתקיימים ברווח הזה שבין קונקרטי למטפורי, אולי זו גם הדרך שלי לנסות להתחמק ממילוי תפקיד כלשהו."
תערוכות יחיד

2002 - דרקלינג, גלריה דביר, תל אביב
2005 - סחורות מזדמנות, גלריה דביר, תל אביב
2006 - מאחז, סדנאות האמנים, תל אביב
2009 - מצפה כוכבים, הביאנלה השנייה בהרצליה
2009 - ממלכה, מוזיאון בת-ים; אוצרת: אורית בולגרו.
הערות שוליים

↑  הזוכים בפרס האמן נצעיר, משרד החינוך והספורט, 2009
↑  קטלוג התערוכה יחידות, מוזיאון בן ארי לאמנות עכשווית, 2009
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ICIA: 277704  NLI: 987007301312005171  ISNI: 0000 0000 7739 1290  LCCN: no2010036178  VIAF: 98362129   WorldCat (עם VIAF): 98362129 
"ללא כותרת" (2005), אוסף מוזיאון תל אביב לאמנות.
הפארק הלאומי לימפופו

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 תאריך הקמה:  27 בנובמבר 2001 
 נתונים ומידות
 שטח:  10,000 קילומטר רבוע
 מיקום
 מדינה:  מוזמביק מוזמביק
 מיקום:  מחוז גזה, מוזמביק 
 קואורדינטות:  23°52′00″S 32°08′00″E﻿ / ﻿23.86666667°S 32.13333333°E﻿ / -23.86666667; 32.13333333
  (למפת מוזמביק מוגדלת) מפוטו ביירה נמפולה צ'ימויו נקאלה טנזניה מלאווי זמביה זימבבואה דרוםאפריקה אסוואטיני האוקיינוס ההודיהפארק הלאומי לימפופו(למפת מוזמביק רגילה) מפוטו ביירה נמפולה צ'ימויו נקאלה טנזניה מלאווי זמביה זימבבואה דרוםאפריקה אסוואטיני האוקיינוס ההודיהפארק הלאומי לימפופו
 
מיקום הפארק במסגרת הפארק הבין ארצי לימפופו רבתי, המשותף למוזמביק, זימבבווה ודרום אפריקה
הפארק הלאומי לימפופו הוא אחד משבעת הפארקים הלאומיים של מוזמביק והגדול שבהם. הוא ממוקם במחוז גאזה שבדרום המדינה ומשתרע על פני שטח של 11,233 קילומטר רבוע.
הפארק

האתר הוכרז כפארק לאומי בשנת 2001. הוא מהווה חלק מהפארק הבין ארצי לימפופו רבתי (אנ'), שעל הקמתו הוחלט בשנת 2000. הוא משותף למוזמביק, זימבבואה ודרום אפריקה.
הפארק מחולק לשלושה אזורים - אזור הבר, האזור התיירותי ואזור שבו מותר הציד.
בחלקו הדרומי של הפארק שוכן אגם מאסינגיר, ששטחו הוא 150 קילומטר רבוע. הוא נוצר בעקבות הקמת הסכר בשם זה (אנ'). המאגר הוא שטח מחיה של תנין היאור.
מיני בעלי החיים המצויים בפארק כוללים מספר רב של יונקים: פיל, אריה, קרנף, צבוע, ג'ירף, זברה, היפופוטם, כלב בר, נמר, גנו כחול, תאו, נמייתיים, קודו גמלוני, אוריבי. בעלי חיים רבים הועברו אל הפארק עם הקמתו מהפארק הלאומי קרוגר בדרום אפריקה.
קלאודיוס

ערך זה עוסק בקיסר רומאי מהשושלת היוליו-קלאודית. אם התכוונתם לקיסר רומאי מהמאה ה-3, ראו .
פסל של הקיסר קלאודיוס, המאה ה-1 לספירה, מוצג במוזיאון הלאומי לארכאולוגיה של מדריד
טִיבֶּרְיוּס קְלַאוּדִיוּס קֵיסָר אוֹגוּסְטוּס גֶרְמָנִיקוּס (1 באוגוסט 10 לפנה"ס – 13 באוקטובר 54, נולד כ"טיבריוּס קלאודיוּס דרוּסוּס נירוֹן") היה הקיסר הרביעי של האימפריה הרומית, בן השושלת היוליו-קלאודית, אשר שלט בין 24 בינואר 41 עד מותו ב-13 באוקטובר 54. קלאודיוס נולד בעיר לוגדונום, בפרובינקיה גליה (ליון, צרפת) לאביו דרוסוס ולאמו אנטוניה הצעירה, והיה הקיסר הרומי הראשון אשר נולד מחוץ לגבולות איטליה, והראשון שמונה על ידי המשמר הפרטוריאני.
קלאודיוס נחשב למועמד בלתי סביר לכהונת הקיסר. על פי דיווחי בני זמנו לקה בנכות כלשהי, ומשפחתו מנעה ממנו את ההופעה בפומבי ואת התפקידים הציבוריים, עד לעלייתו לשלטון של אחיינו המטורף קליגולה, אשר מינה אותו למשרת הקונסול. נכותו של קלאודיוס הצילה אותו, יש להניח, מגורלם של אצילים רומים רבים בתקופת קליגולה וטיבריוס, אשר נרצחו ב"טיהורים" שערכו קיסרים אלו. הייתה זו יכולתו לשרוד כשלעצמה שהביאה להכרזתו כקיסר רומי לאחר רציחתו של קליגולה, שכן בשלב זה היה הגבר הבוגר היחיד ששרד ממשפחתו. על אף היעדר ניסיונו הפוליטי, קלאודיוס הוכיח את עצמו כמנהלן מוכשר, והביא לגמר פרויקטים ציבוריים רבים שהתחילו טרם זמנו. בתקופתו התרחבה האימפריה, וכללה אף את חציו הדרומי של האי הבריטי. הוא הביע עניין אישי במשפטים, שימש כשופט במשפטים פומביים, והוציא עשרים פסקי דין מדי יום. עם זאת, במהלך כהונתו נחשב כקיסר חלש ופגיע, המצוי תחת השפעתם של מזכיריו, עבדיו המשוחררים, ונשותיו. סערות וטרגדיות בחייו האישיים הובילו לבסוף למותו. מוניטין זה הביא להצגתו כשוטה תלותי בכתבי ההיסטוריונים מן העת העתיקה. היסטוריונים בני זמננו הציגו את דמותו באופן שונה.
ביוגרפיה > עלייה לשלטון

ב-24 בינואר 41 נרצח קליגולה על ידי קושרים שכללו את אנשי משמרו האישי שקשרו עם אצילים וסנטורים שקצו בשלטון הטירוף של הקיסר צמא הדמים. אין עדות כי לקלאודיוס היה חלק בקשר, על אף שיש הסבורים כי היה ער למזימה. מכל מקום, לאחר שהקושרים רצחו את אשתו של קליגולה, קיסוניה, ואת בתם התינוקת, נראה כי בכוונתם להשמיד את המשפחה הקיסרית כולה. בהמולה שהשתררה לאחר הרצח, ראה קלאודיוס כיצד המשמר רוצח אצילים שלא היה להם כל קשר למשטרו של קליגולה, וביניהם ידידיו של קלאודיוס עצמו. הוא חשש לחייו והתחבא במקום מוצנע בארמון. על פי המסורת, איש המשמר הפרטוריאני בשם גראטוס מצא את קלאודיוס מסתתר מאחרי וילון, והכריז עליו כקיסר. האירוע מתואר גם בספרו של יוסף בן מתתיהו, "קדמוניות היהודים". קלאודיוס נלקח למחנה הפריטוריאנים והושם תחת השגחתם.
הסנאט התכנס בבהילות, והחל בדיונים על המשטר הרצוי בעת הזו, אך לבסוף הידרדר הדיון לפסים אישיים שנגעו לשאלה מי מן הסנטורים יזכה במשרת הפרינקפס. מששמעו כי הפרטוריאנים הכתירו את קלאודיוס, דרשו כי המינוי יזכה להסכמת הסנאט, אך קלאודיוס סירב, מתוך הבנת הסכנה הצפויה במהלך זה. יוסף בן מתתיהו, והיסטוריונים נוספים, טוענים כי מאחורי קלאודיוס עמד המלך אגריפס הראשון או לפחות תיווך הלה בין הצדדים, אך היסטוריונים בני התקופה ממעיטים בחשיבותו של אגריפס. לבסוף הוכרח הסנאט להיכנע, ובתמורה להסכמה לשלטונו, חנן קלאודיוס את כל השותפים לקשר נגד אחיינו קליגולה. קלאודיוס נקט במספר צעדים למתן לגיטימציה לשלטונו, שרובם נועדו להדגיש את שייכותו לשושלת השליטה. הוא אימץ את השם "קיסר", אשר עדיין נשא משקל רב בקרב הציבור, ועל מנת לעשות כן השמיט את השם "נירון". על אף שמעולם לא אומץ על ידי אוגוסטוס או מי מבני משפחתו, הוא הרגיש כי יש לו את הזכות לעשות כן מכיוון שהיה נכדה של אחות אוגוסטוס אוקטביה. הוא אימץ גם את הכינויים "נכדה של אוקטביה" ו"אוגוסטוס" כפי שעשו קודמיו בתפקיד. הוא שמר על השם "גרמניקוס" על מנת לשמור על הקשר לאחיו האהוב.
מכיוון שלמשמר הפריטוריאני הייתה יד בעלייתו לשלטון, והסנאט נאלץ להסכים לכך (והיה זה הקיסר הראשון שהתמנה באופן זה) הביעו כותבים בני התקופה כסנקה התנגדות לשלטונו, בטענה כי נקנה בכסף על ידי המשמר הפריטוריאני. נראה כי כשם שעם מותם של אוגוסטוס וטיבריוס הותירו הקיסרים סכומי כסף לחלוקה לצבא בצוואתם, כך ציפו שיקרה גם לעיזבונו של קליגולה, על אף שהלה לא הותיר אחריו צוואה. עם זאת נראה, על פי מטבעות שטבע קלאודיוס, הכוללים שבחים למשמר הפריטוריאני, כי בתחילת שלטונו לפחות, חש קלאודיוס הכרת תודה לאנשי המשמר.
ביוגרפיה > קיסר האימפריה הרומית > הרחבת האימפריה

תחת שלטונו של קלאודיוס התרחבה האימפריה הרומית לראשונה מאז ימי אוגוסטוס. הפרובינקיות תראקיה, מאוריטניה, נוריקום, פאמפיליה, ליקיה ויהודה סופחו במהלך שלטונו, אך כיבושו החשוב ביותר היה באי בריטניה.
בשנת 43 שלח קלאודיוס את אאולוס פלאוטיוס, בראש ארבעה לגיונות על מנת לכבוש את האי הבריטי לאחר שקיבל פניה מאחד מראשי השבטים היריבים באי. בריטניה הייתה מטרה אטרקטיבית לרומאים בשל עושרה במחצבים ובעבדים. האי שימש גם כמקלט למורדים מפרובינקיות אחרות, ולא ניתן היה להניחו לנפשו עוד זמן רב. קלאודיוס עצמו ביקר באי לאחר השלמת השלב הראשון של הלחימה, והביא עמו תגבורת המלווה בפילים. הוא עזב לאחר שישה עשר ימים, אך נותר בפרובינקיות זמן מה בטרם שב לרומא. הסנאט העניק לו טריומפוס (מצעד ניצחון) בשל מאמציו, כבוד השמור לבני המשפחה השליטה בלבד. קלאודיוס העניק כבוד זה גם לכמה ממפקדיו, ולבנו העניק את השם "בריטניקוס" אשר בחר שלא להשתמש בו בעצמו. כאשר האי הוכנע באופן סופי בשנת 50 העניק קלאודיוס חנינה לתושביו, ולמפקד הצבאות שנלחמו בו, קרקטקוס, העניק אחוזה בה חי בשלווה עד סוף ימיו. היה זה סוף יוצא דופן למפקד צבאי יריב, אך נראה כי הדבר היה דרוש על מנת להרגיע את המתנגדים לשלטון הרומי בבריטניה.
קלאודיוס ערך מפקד אוכלוסין בשנת 48 ופקד 5,984,072 אזרחים רומיים, גידול של כמיליון מאז המפקד האחרון שנערך עם מותו של אוגוסטוס. הוא סייע להגדיל את המספר באמצעות ייסוד מושבות שלתושביהן הוענקו זכויות האזרחות. מושבות אלו היו לעיתים מאוכלסות באוכלוסייה קיימת, לה הייתה אליטה שתמכה בשלטון הרומי. מספר מושבות הפכו לפרובינקיות חדשות בגבולותיה של האימפריה על מנת להבטיח את שלומם של הגבולות החדשים.
ביוגרפיה > קיסר האימפריה הרומית > קלאודיוס כמנהלן וכשופט

קלאודיוס עצמו שימש כשופט במשפטים אזרחיים ופליליים במהלך כהונתו. ההיסטוריונים העתיקים מלינים על כך וטוענים כי פסקי דינו לא תמיד תאמו את לשון החוק. הוא גם היה נתון להשפעה בקלות על ידי בעלי הדין. עם זאת קלאודיוס הקדיש תשומת לב לפעילות המערכת המשפטית. הוא קיצר את זמני הפגרה שהיו נהוגים בבתי המשפט. הוא אף קבע בחוק כי תובעים יישארו בתחומי העיר כל עוד עניינם תלוי ועומד, כפי שהיה נהוג לגבי נתבעים בלבד. אמצעים אלו שימשו לטהר את המערכת.
קלאודיוס שימש אף כמכריע בסכסוכים בין הפרובינקיות. הוא שחרר את האי רודוס מהשלטון הרומי הישיר, ופטר את טרויה ממסים. בתחילת כהונתו התגלע סכסוך דמים בין היוונים והיהודים בעיר אלכסנדריה, והוא קיבל את פניהן של שתי משלחות שייצגו את הקהילות היריבות. התוצאה הייתה "המכתב אל בני אלכסנדריה" אשר קיבע את זכויות היהודים בעיר, אך אסר עליהם לנוע בקבוצות גדולות. על פי יוסף בן מתתיהו הוא אישר את חירותם של כל היהודים באימפריה. כאשר חוקר מטעמו גילה כי רוב תושבי העיר טאראנטו לא היו בעלי אזרחות רומית, על אף שהתיימרו לכך, העניק הקיסר אזרחות לכל תושבי העיר. עם זאת, במקרים בודדים העניש אנשים שהתיימרו להיות אזרחים רומים בטענות שווא, והפך עבירה זו לעבירה הנושאת עמה עונש מוות. באופן דומה, מכר לעבדות עבדים משוחררים שהתחזו לפרשים רומים.
צווי סנאט רבים פורסמו במהלך ימי שלטונו של קלאודיוס בנושאים מגוונים, החל מעצות רפואיות וכלה בעקרונות מוסריים. כך ציווה כי עץ הטקסוס הוא תרופה להכשת נחש, וכי הנפיחה בפומבי טובה לבריאות. כאשר גילה כי אדונים רבים משליכים את עבדיהם החולים ליד מקדשו של אסקלפיוס על מנת שימותו שם, אך אם החלימו משיבים אותם לעבדותם, ציווה כי עבד שהושלך למקדש והחלים ישוחרר מעבדותו. אם בחר האדון להרוג את העבד על מנת שלא להסתכן בשחרורו, ציווה קלאודיוס כי יואשם ברצח.
ביוגרפיה > קיסר האימפריה הרומית > עבודות ציבוריות

קלאודיוס יזם עבודות ציבוריות רבות בתקופת שלטונו, הן ברומא עצמה והן בפרובינקיות. הוא בנה שתי אמות מים. ה"אקווה קלאודיה" שבבנייתה החל קליגולה, וה"אניו נובוס". בנייתן של אלו הסתיימה בשנת 52, והן נפגשו בסמוך לשער הכניסה לעיר, ה"פורטה מאיורה". הוא החל אף בבניית אמת מים שלישית, ה"אקווה וירגו" אותה לא הצליח לסיים בימי חייו.
קלאודיוס הקדיש תשומת לב לתחבורה. הוא בנה דרכים ותעלות לאורכה של כל האימפריה. בין אלו הייתה תעלה גדולה בין נהר הריין והים, כמו גם דרך שהובילה בין איטליה וגרמניה. בשני מיזמים אלו החל אביו, דרוסוס. קרוב יותר לרומא בנה תעלה בין נהר הטיבר לפורטוס, הנמל החדש שבנה מצפון לאוסטיה. נמל זה נבנה בצורת חצי עיגול עם שני שוברי גלים, מימין ומשמאל, ומגדלור בפתחו. בניית הנמל והתעלה הביאה גם להפחתת ההצפות בעיר רומא.
הנמל באוסטיה היה חלק מפתרונו של קלאודיוס לבעיית המחסור בחיטה שאירעה לרוב בחודשי החורף, בהם הייתה התעבורה הימית מצומצמת. פתרון נוסף היה ביטוח הספינות נושאות החיטה המגיעות ממצרים בעונת החורף. הוא גם העניק למלחים הטבות מיוחדות לרבות אזרחות רומית לאלו מהם שהיו בעלי "הזכויות הלטיניות" בלבד, פטור מחוק פאפיה-פופיאה, אשר הטיל מגבלות על רווקים, ולנשים - זכויות "ארבעת הילדים" שניתנו לאישה שהיו לה ארבעה ילדים ויותר, וכללו הטבות כגון פטור מאפוטרופסותו של הבעל, שהייתה נהוגה במשפט הרומי. בנוסף לכך הפחית את המיסים שהשית קליגולה על מזון, וסייע לקהילות בהן הכו רעב או בצורת.
החלק האחרון של תוכניתו היה הגדלת כמות האדמות הניתנות לעיבוד באיטליה. הוא ניסה לייבש אגם באיטליה (האגם הפוקיני), באמצעות חפירת תעלה דרך קרקעיתו, אך נכשל בכך. רבים משליטי איטליה לאחריו ניסו כוחם בייבוש אגם זה עד למאה ה-19.
ביוגרפיה > קיסר האימפריה הרומית > המזכירות וריכוז הכוח

קלאודיוס לא היה הראשון מבין הקיסרים שהשתמש בעבדיו המשוחררים למשימות היום יומיות של ניהול האימפריה. עם זאת היה הוא הראשון שהעצים את תפקידיהם בעוד שכוחו של הפרינקפס הפך לריכוזי יותר והעומס גדל בהרבה, וזאת בשל עוינות הסנאט, אך גם בשל יחס הכבוד שחש לסנטורים. קלאודיוס לא רצה שאנשים שנולדו חופשיים ישרתו אותו.
המזכירות חולקה ללשכות, שבכל אחת מהן עמד עבד משוחרר. נרקיסוס היה האחראי על התכתובת, ומרקוס אנטוניוס פאלאס היה למזכיר האחראי על האוצר. קאליסטוס היה למעין תובע כללי. מזכירות נוספת טיפלה בנושאים כלליים, ובראשה עמד פוליביוס, עד שהוצא להורג בשל בגידה. העבד המשוחרר היה רשאי לדבר בשמו של הקיסר באירועים רשמיים, ונרקיסוס נשא נאום בפני הצבאות העומדים לצאת לבריטניה. מאחר שאלו היו משרות חשובות, הסנטורים נמלאו חלחלה בשל הפקדתם בידי עבדים משוחררים. הכתבים העתיקים מלאים בביקורת על הקיסר שהפקיד את תכתובתו, את האוצר ואת המשפטים בידי עבדיו, והביא עצמו למצב נוח ליצירת מניפולציות. אותם מקורות עצמם מודים, עם זאת, כי ברוב המקרים נותרו העבדים נאמנים לקלאודיוס. קלאודיוס היה אסיר תודה להם על נאמנותם, ונעזר בעצתם, אם כי לא היסס להענישם כשהיה צורך בכך. אין דוגמאות לכך שעלייתו או נפילתו של אחד העבדים השפיעה על המדיניות, דבר המראה כי קלאודיוס נותר השליט בפועל בסופו של דבר.
ללא קשר למידת השפעתם הפוליטית, הצליחו אנשים אלו לצבור עושר אישי עצום באמצעות המשרות שניתנו להם. פליניוס הזקן טוען כי כמה מהם הפכו לעשירים יותר מקראסוס, שהיה האדם העשיר ביותר בימי הרפובליקה.
ביוגרפיה > קיסר האימפריה הרומית > רפורמה דתית ואירועי ראווה

קלאודיוס, כיוצרה של מונוגרפיה חשובה על הרפורמות הדתיות שערך אוגוסטוס, חש כי עליו להנהיג כמה רפורמות משלו. היו לו דעות נחושות בקשר לצורה בה צריכה להתנהל דת המדינה הרומית. הוא סירב לבקשת היוונים מאלכסנדריה להקדיש מזבח לאלוהותו, ואמר כי רק אלים רשאים לבחור אלים חדשים. הוא שימר חגים ומועדים שכמעט ונשכחו, ונפטר ממועדים רבים שצוינו על ידי קליגולה. הוא ניסה להנהיג שפה ארכאית יותר, וביטויים וניבים שכמעט ואבדו. הוא הודאג מעליית דתות המסתורין המזרחיות וחיפש להן תחליף רומי ראוי. הוא הגלה אסטרולוגים זרים והחליפם במגידי עתידות רומאים. יד קשה נהג כנגד המאמינים בדת הדרואידית, בשל אי התאמתה לדת המדינה הרומית, ופעילותה המיסיונרית. מקורות מסוימים מספרים על כך שגירש את היהודים מרומא. ישנו ויכוח על מהותם של אירועים אלו המפורטים בספרי סווטוניוס ודיו קסיוס, בעוד שיוסף בן מתתיהו אינו מזכירם כלל. נראה כי המדובר בעניין הכרוך בהופעת הנצרות, מאחר שסויטוניוס מוסר שהיהודים "עוררו מהומות מתמידות" בשל "הסתת כְרֶסטוּס". יש הסבורים כי אין המדובר באירוע היסטורי אמיתי, ויש הסבורים כי מי שגורש הם מספר מצומצם של מיסיונרים נוצריים. קלאודיוס התנגד למיסיונריות הנוגעת לכל דת, אפילו אלו שהותיר את פולחנן בחופשיות.
דיו קסיוס טוען כי היהודים ברומא התרבו מאוד ומשום כך היה זה קשה לאסור את כניסתם אליה מבלי לעורר מהומה, ולכן קלאודיוס לא גירש אותם, אלא רק ציווה עליהם שלא לקיים התכנסויות.
קלאודיוס קיים את משחקי המאה לציון יום השנה ה-800 לייסודה של רומא. אוגוסטוס קיים משחקים אלו פחות ממאה שנים לפני כן, אך קלאודיוס חלק על מניין השנים לפי אוגוסטוס. במשחקים אלו קיים קרבות ימיים גדולים, לציון ניסיונו ליבש את האגם הפוקיני.
אישיותו

ההיסטוריון סווטוניוס מתאר את פגמיו של קלאודיוס בפירוט. על פי סווטוניוס היו ברכיו של קלאודיוס חלשות, וכרעו תחת כובד משקלו. ראשו רעד, הוא היה מגמגם ודיבורו מבולבל. הוא הזיל ריר ואפו נזל כאשר התרגש. סנקה מתאר את קולו של קלאודיוס כקול שאינו שייך לאף יצור חי, וטוען שידיו היו אף הן חלשות. עם כל זאת, סווטוניוס מציין שקלאודיוס "לא חסר היה הוד והדרת-פנים" ומתאר אותו כגבר גבוה, בנוי היטב, אשר פגמיו לא ניכרו לעין בעת שהיה ישוב ורגוע, אם כי החמירו בעת רוגז. ההיסטוריונים מסכימים כי מעת עלייתו לשלטון חל שיפור במצבו. קלאודיוס עצמו טען כי הגזים בפגמיו על מנת להציל את חייו.
רופאים מודרניים חלוקים בדבר האופי המדויק של מגבלותיו של קלאודיוס. לפני מלחמת העולם השנייה נטו לייחסן לשיתוק ילדים. כך, למשל, הייתה זו הדיאגנוזה שמסר הסופר רוברט גרייבס בספרו "אני, קלאודיוס" אשר פורסם בשנות ה-30. עם זאת שיתוק ילדים כשלעצמו אינו נותן מענה לכל התסמינים שתיארו בני זמנו של קלאודיוס. מחקרים מאוחרים מייחסים לקלאודיוס שיתוק מוחין כסיבה העיקרית למגבלותיו.
מבחינת אופיו מתואר קלאודיוס כנדיב וצנוע, אדם המתבדח באופן המוני המבליט את לקות הדיבור שלו שנחשבה למכוערת, צוחק ללא שליטה וסועד לעיתים בחברת הפלבאים. כן מתואר קלאודיוס כקל לשליטה ותלותי, המנוצל על ידי נשותיו ועבדיו המשוחררים, ובה בעת מהיר לרגוז, פרנואידי וחושש לחייו. הוא נודע כצמא דם ואכזר, שאהב לצפות בקרבות גלדיאטורים וחיות טרף. עבודותיו הנרחבות של קלאודיוס, שנמנה עם מלומדי זמנו, מציגות אדם אינטליגנטי, מנהלן מוכשר, ומלומד רב ידע. כך, הופכת אישיותו של קלאודיוס לחידה. מאז גילויו (בשנת 1912) של "המכתב לתושבי אלכסנדריה" שכתב קלאודיוס, נעשה מאמץ רב בניסיון להביא לשיקום תדמיתו ההיסטורית ולהגדרה מחדש של אישיותו, מתוך הבנה כי ההיסטוריונים העתיקים היו נגועים בנטייה פוליטית, שכן כתומכי הרפובליקה והסנאט הרומי כנגד מוסד הפרינקפס, מצאו לנכון להשחיר את דמותו במודע או שלא במודע.
אישיותו > עבודותיו המדעיות והשפעתן

קלאודיוס היה כותב פורה במהלך ימי חייו. בתקופה בה היה שיא הקריירה הספרותית שלו, תקופת שלטון טיבריוס, לא ניתן היה לכתוב על קורות הרפובליקה הרומית, על מנת שלא להיחשד בטינה למשטר הפרינקפס. לפיכך עסקו ההיסטוריונים בתיאור אירועי הזמן האחרון, או אירועים ארכאיים שכמעט ונשכחו. קלאודיוס עסק בשני הנושאים. פרט להיסטוריה של שלטון אוגוסטוס, אשר כתיבתה גרמה לו נזק אישי רב, עבודותיו כללו היסטוריה של העם האטרוסקי ושמונה כרכים על ההיסטוריה של קרתגו, כמו גם מילון לאטרוסקית, וספר על המשחק בקובייה. למרות הצורך הפוליטי להתעלם מתקופת דמדומי הרפובליקה, כתב ספר המגן על קיקרו בפני האשמותיו של אסיניוס גאלוס, שלדעת סויטוניוס "נכתב בבקיאות לא מעטה".
קלאודיוס הציע רפורמה באלפבית הלטיני, וצירף שלוש אותיות נוספות, המכונות "האותיות הקלאודיות"(אנ'). את הצורך באותיות אלו הציע עוד בטרם עלה לשלטון, ולאחר עלייתו הביא לשימוש בהן על ידי הציבור הרחב. האות הראשונה הייתה האות C הפוכה, אשר שימשה לתאר את צירוף האותיות BS או PS, כשם שהאות X מתארת את הצירוף KS. אות נוספת הייתה מעין F הפוכה, אשר ייצגה U עיצורית. אות בצורת חציה השמאלי של האות H שימשה לייצג תנועת Y. אותיות אלו לא שרדו לאחר תקופת כהונתו, אם כי סווטוניוס, אשר חי מספר עשרות שנים לאחר מותו של קלאודיוס, ציין כי בימיו עדיין ניתן למצוא אותן מעת לעת במסמכים ציבוריים וחקוקות על גבי אנדרטאות.
כן כתב קלאודיוס אוטוביוגרפיה בשמונה כרכים, אשר סווטוניוס העיד עליה כי היא "בלא טעם רב אך בסגנון נאה". מכיוון שבנאומיו נהג קלאודיוס לבקר את קודמיו ואת קרוביו, ניתן לשער מה היה תוכנו של החיבור עליו מתח סווטוניוס את הביקורת.
אף אחת מעבודותיו של קלאודיוס לא שרדה. ישנם מקורות משניים המצטטים חלקים מהם. סווטוניוס מצטט את קלאודיוס פעם אחת במפורש, ונראה כי הסתמך על האוטוביוגרפיה של קלאודיוס בכתיבת ספרו. טקיטוס משתמש בטיעוניו של קלאודיוס כשהוא עוסק בצורך בשינוי האלפבית בתקופתו. ייתכן והשתמש בחלק מחיבוריו לכתיבת עבודותיו. פליניוס הזקן השתמש בחלק מן החיבורים עבור ספרו "תולדות הטבע".
השפעת המחקר ההיסטורי בן זמנו על קלאודיוס כשליט ברורה. רבות מעבודותיו הציבוריות היו פרויקטים בהם החל יוליוס קיסר. כאשר שימש בתפקיד הקנסור נראה כי פעל ליישום מדיניות המבוססת על מדיניות שנקטו אבותיו ששימשו בתפקיד, ובמיוחד אפיוס קלאודיוס קאקוס. הרפורמות הדתיות עליהן שקד, ומאמצי הבנייה שלו נראו כרצון ליישם בפועל את שהשיג בלמדנותו. כך, למשל, ידע כי קאקוס השתמש במשרת הקנסור על מנת להכניס לאלפבית הרומי את האות "R”, ונראה כי הדבר שימש לו כהשראה להשתמש במשרותיו על מנת להכניס לשימוש את האותיות שהמציא.
אישיותו > קרבות גלדיאטורים

אחד מתחביביו העיקריים של קלאודיוס היה לצפות בתיאטרון אלא שלא בהופעה תרבותית, כי אם בקרבות גלדיאטורים, קרב בין שני אנשים המצוידים במגן ראש, חרב או חנית, מגן יד ומגיני ברכיים. המטרה הייתה לפגוע בחזה של היריב ולהפילו. כאשר אחד נופל, הקיסר מורה לגלאדיאטור לשסע בסכין את חזהו של האחר. אם אין רשות של הקיסר, לא ממשיכים בקרב. עוד מופע מיוחד שאהב הוא הוצאה להורג על ידי חיות טרף. המוצא להורג נכנס לזירה עם חרב קצרה ואיתו עוד 4 חיות פרא כגון אריות ונמרים שהובאו במיוחד מאפריקה בעבור הון עתק.
אישיותו > קלאודיוס בתרבות ובאומנות

דימויו של קלאודיוס שאוב במידה רבה מן הרומנים ההיסטוריים "אני, קלאודיוס" (1934) ו"קלאודיוס האל" (1935), מאת רוברט גרייבס. הספרים, הכתובים בגוף ראשון, נותנים לקורא את הרושם המוטעה כי אכן הם מהווים את האוטוביוגרפיה של קלאודיוס, אשר נתגלתה לא מכבר. גרייבס השתמש בכוונה תחילה בידיעותיו ובכישרונו, על מנת ליצור רושם זה. דוגמה לכך היא פיסקה הכלולה בספר "אני, קלאודיוס", לפיה ניבא האורקל כי זיכרונותיו יתגלו אלף ותשע מאות שנים לאחר כתיבתם.
בשנת 1937 נעשה ניסיון כושל להסריט את הספרים, על ידי הבמאי יוזף פון שטרנברג בו כיכב צ'ארלס לוטון כקלאודיוס. השחקנית הראשית מרל אוברון (אנ') נפגעה בתאונה, והסרט מעולם לא הושלם. בשנת 1965 הוקרן סרט תיעודי המראה את הצילומים שצולמו, ומציג משחק משובח של לוטון כקלאודיוס.
בשנת 1976 הפך ה-BBC את שני הספרים לסדרת טלוויזיה בת שלושה עשר פרקים, בשם "אני, קלאודיוס", בה השתתפו כמה מן הגדולים בשחקני התיאטרון והטלוויזיה בבריטניה. דרק ג'קובי שיחק את קלאודיוס. קלאודיוס על פי הספר והסדרה היה אדם נבון, חריף שכל, אשר השתמש בפגמיו הגופניים על מנת לשרוד בזמנים קשים, ואשר עלה לשלטון כנגד רצונו, כאשר כל רצונו היה להשיב לחיים את הרפובליקה שגוועה.
קלאודיוס והיהודים

עלייתו לשלטון של קלאודיוס סימנה רגיעה ביחסים שבין האימפריה ונתיניה היהודים. בניגוד לקודמו קליגולה שרצונו שעמי האימפריה יסגדו לו כאל כמעט הביא להתפרצות מרד יהודי שנמנע רק עם רציחתו, פעל קלאודיוס לתיקון הנזק וליישוב הסכסוך בין היהודים והיוונים באלכסנדריה ולפי בקשת חבריו אגריפס הראשון והורדוס הוציא צו שבו הוא מאשר את זכויותיהם של כל תושבי האימפריה היהודים.
בשנת 41 הרחיב קלאודיוס את ממלכתו של אגריפס על ידי סיפוח הפרובינקיה יהודה לתחום שלטונו ובכך איחד את ממלכתו של הורדוס תחת מלך יהודי. כמו כן העניק קלאודיוס את ממלכת כלקיס לאחיו הורדוס[דרושה הבהרה].
עם מותו של אגריפס, בשנת 44, הגיע קיצה של ההנהגה היהודית בארץ יהודה. השליטה עברה לנציב מטעם רומא ובכך נפתחה תקופת הנציבות הרומית השנייה.
בשנת 52 הגלה קלאודיוס את הנציב קומאנוס והחליף אותו באחד מעבדיו המשוחררים ש"נחשבו בעיניו במיוחד": הוא "כיבד את פליקס...ואף מינהו לנציב בפרובינציית יהודה". בזמן נציבותו של פליקס מצא קלאודיוס את מותו.
יש מקורת המראים כי קלאודיוס גירש את היהודים מרומא. לעומתם, קסיוס דיו, היסטוריון שחי בין המאה השנייה והמאה השלישית לספירה, טוען כי קלאודיוס לא גירש את כל היהודים מרומא: ”באשר ליהודים, ששוב התרבו כל כך עד שבשל ריבוים היה קשה (לגרשם) בלי להרים מהומה כדי להרחיק אותם מהעיר, הוא (קלאודיוס) לא סילק אותם, אלא הורה להם שימשיכו לחיות בדרך המסורתית שלהם, רק שלא לקיים מפגשים המוניים (שיעורר את עניין הציבור הרומי הפגאני ואת זעם הנוצרים).”