stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סונדוס עבאס

| --- | --- |

סונדוס עבאס ופרס אות האומץ הנשי הבין-לאומי לשנת 2007
 לידה:  המאה ה-20
 מדינה:  עיראק 
 עיסוק:  פעילת זכויות נשים
 פרסים והוקרה:  אות האומץ הנשי הבין-לאומי (2007) 
 
סונדוס עבאס (בערבית: سندس عباس) היא פעילת זכויות נשים עיראקית. כמנהלת המכון למנהיגות נשים בבגדד, היא פעלה לשיפור זכויות הנשים. עבאס הוכשרה בתחום מדע המדינה, ופעלה לשיפור מעורבותן של נשים עיראקיות במפלגות הפוליטיות שלהן, בתהליך הניסוח והתיקון של החוקה, ובמאמצי פיוס לאומיים ופתרון סכסוכים. היא גם כתבה בעיתונים היומיים המרכזיים של עיראק בנושא זכויות נשים, ערכה מסיבות עיתונאים כדי לטפל בסוגיות המדאיגות נשים, וכן לימדה שיעורים בנושא קבלת החלטות. עבאס גם טיילה ברחבי המזרח התיכון לכנסים וסמינרים לנשים. בשנת 2007, היא קיבלה את אות האומץ הנשי הבין-לאומי.
ראו גם

אות האומץ הנשי הבין-לאומי
הערות שוליים

1 2 3  Department Of State. The Office of Electronic Information, Bureau of Public Affairs (2007-03-07). "Honorees". 2001-2009.state.gov (באנגלית). נבדק ב-2019-07-01.
↑  Koufopavlou, O.; Sklavos, N.; Kitsos, P. "UMTS security: system architecture and hardware implementation". Wireless Communications and Mobile Computing (באנגלית). 7 (4): 483–494. ISSN 1530-8669.
1 2  AWIU » 2007 WOC – Dr. Sundus Abbas
↑  "IIP Publications -". IIP Publications (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2019-07-01.
↑  WDN to Present Jeane J. Kirkpatrick Award | International Republican Institute (IRI)
↑  "Myrna Blyth Alert". National Review (באנגלית אמריקאית). 2004-07-02. נבדק ב-2019-07-01.
אינדירה גנדי

אינדירה פריאדרשיני גנדי (בהינדי: इंदिरा प्रियदर्शिनी गांधी‏האזנהקובץ:Hi-IndiraGandhi.ogg‏Ⓘ‏; נולדה בשם אינדירה נהרו; 19 בנובמבר 1917 – 31 באוקטובר 1984) הייתה פוליטיקאית הודית, מנהיגת מפלגת הקונגרס הלאומי ההודי, וראש ממשלת הודו השלישית בין השנים 1966–1977 ובין 1980–1984.
הנצחה

נמל התעופה של ניו דלהי, נמל התעופה הבינלאומי אינדירה גנדי, קרוי על שמה. כך גם האוניברסיטה הגדולה בעולם, האוניברסיטה הפתוחה הלאומית ע"ש אינדירה גנדי.
בספרות, ניתן לציין את ספרו של סלמאן רושדי, "ילדי חצות", בו מתוארת גנדי באופן מעורר מחלוקת. כמו כן, את ספרו של ארווינד אדיגה "בין הרציחות", המתאר את התקופה שבין רצח אינדירה לבין רצח בנה רג'יב בהודו.
גלריה

גנדי וג'קלין קנדי-אונאסיס, ניו דלהי, 1962
אינדירה גנדי יחד עם מהאטמה גנדי במהלך הצום שלו, 1924
בול סובייטי של גנדי, 1984
גנדי בפסגת קנקון, 1981
גנדי עם מנהיג הרפובליקה הסוציאליסטית רומניה, ניקולאה צ'אושסקו,
גנדי ונשיא ארצות הברית, לינדון ג'ונסון בחדר הסגלגל, מרץ 1966
גנדי נפגשת עם השאה של איראן, מוחמד רזא פהלווי ואשתו פארה דיבה במהלך ביקור רשמי בהודו, 1970
אינדירה גנדי (תינוקת) יחד עם אביה, ג'ווהרלל נהרו, ואמה קמילה, 1918
גנדי נפגשת עם המנהיג האוקראיני, ולדימיר שצ'רביצקי בקייב, 1982
גנדי נפגשת עם נשיא ארצות הברית, רונלד רייגן בחדר הסגלגל, 1982
גנדי ואביה, ג'ווהרלל נהרו, יחד עם נשיא ארצות הברית, ג'ון קנדי ואשתו, ג'קלין קנדי-אונאסיס, 1961
גנדי יחד עם נשיא ארצות הברית, ריצ'רד ניקסון, לאחר ארוחת הערב הממלכתית שנערכה לכבודה, נובמבר 1971.
הערות שוליים

↑  Indira Gandhi, Somerville, Universety of Oxford
1 2  Smt. Indira Gandhi, Priem Minister of India
↑  Mrs Gandhi India's Premier, Guardian
↑  אינדירה גנדי גורשה משורות מפלגת הקונגרס, למרחב, 13 בנובמבר 1969
↑  ד' ק' ג'ורשי, "היורשים" מצפים לנפילת אינדירה, על המשמר, 24 ביוני 1975
↑  ביה"מ העליון זיכה את אינדירה גנדי, דבר, 9 בנובמבר 1975
↑  SMT. Indira Nehru Gandi v. Shri Raj Narain
↑  S. Raghavan, Supreme Court upholds PM Indira Gandhi's election to Lok Sabha in 1971 mid-term poll, India Today, ‏15 בדצמבר 1975
↑  אינדירה גנדי נעצרה בחשד מעשי שחיתות, דבר, 5 באוקטובר 1977
↑  אינדירה גנדי שוחררה מכלאה, מעריב, 27 בדצמבר 1978
↑  The New York Times, MRS. GANDHI SETS UP NEW POLITICAL GROUP, The New York Times, ‏3 בינואר 1978
↑  אינדירה גנדי שבה לשלוט בהודו, מעריב, 8 בינואר 1980
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007261688905171  PLWABN: 9810634654005606  BIBSYS: 90124466  BNC: 000036444  BNE: XX1108831  BnF: cb11904029j (data)  CANTIC: a1115746x  CiNii: DA0260370X  GND: 118689436  ISNI: 0000 0001 2096 5502  LCCN: n79064593  LNB: 000149233  MusicBrainz: b1da9dfa-2bab-4e42-818a-124ed5ccb4bd  NARA: 10580982  NDL: 00440484  NKC: mzk2002173850  NLA: 35111318  NLG: 107032  NSK: 000074643  NTA: 069307075  RERO: 02-A003277797  SELIBR: 187915  SNAC: w6z89jr5  SUDOC: 026880490  Trove: 829873  VcBA: 495/121830  VIAF: 86791938   WorldCat (עם VIAF): 86791938
נשיא אירלנד

נשיא אירלנד (באנגלית: President of Ireland, באירית: Uachtarán na hÉireann) הוא ראש המדינה של אירלנד. להוציא מקרה בו הוא מתמודד לתפקיד ללא מועמד מתחרה, נבחר הנשיא בבחירות ישירות על ידי העם. משך כהונת הנשיא היא שבע שנים והוא יכול להיבחר לכל היותר לשתי תקופות כהונה. תפקיד הנשיא הוא סמלי בעיקרו, אך לנשיא יש סמכויות מוגבלות מסוימות. מעונו הרשמי של הנשיא הוא Áras an Uachtaráin שבדבלין. התפקיד הוגדר בחוקת אירלנד ב-1937 והוא הוכר באופן בין-לאומי כתפקיד ראש המדינה ב-1949, עם כניסתו לתוקף של חוק הרפובליקה האירית (Republic of Ireland Act 1948).
הנשיא הנוכחי הוא מייקל היגינס, שנבחר לתפקיד ב-29 באוקטובר 2011 והושבע ב-11 בנובמבר אותה שנה.
תפקידי הנשיא

על פי חוקת אירלנד, המשטר במדינה הוא דמוקרטיה פרלמנטרית, כשתפקיד ראש המדינה הוא טקסי בעיקרו. הדאל אירן, הבית התחתון של הפרלמנט (Dáil Éireann), הסנאט האירי, הבית העליון (Seanad Éireann) והנשיא מהווים את הרשות המחוקקת, האירכטס (Oireachtas) של אירלנד.
שלא כמו ברוב הדמוקרטיות הפרלמנטריות, נשיא אירלנד הוא לא ראש הרשות המבצעת, אף לא באופן סמלי. תחת זאת, הסמכות הביצועית נתונה בידי הממשלה. יחד עם זאת מחויבת הממשלה לעדכן באופן שוטף את הנשיא על מדיניות החוץ והפנים שלה. רוב סמכויותיו של הנשיא מתבצעות בקפדנות בכפוף להוראות החוקה, או על פי עצה מחייבת של הממשלה. יחד עם זאת הנשיא מחזיק בידיו סמכויות אישיות מסוימות שעשויות להיות מופעלות על פי שיקול דעתו.
תפקידי הנשיא > תפקידים חוקתיים

תפקידיו העיקריים של הנשיא מוגדרים בחוקה:
תפקידי הנשיא > תפקידים חוקתיים > מינוי הממשלה

באופן פורמלי ממנה הנשיא את הטישך (Taoiseach – ראש הממשלה) ואת שרי הממשלה ומקבל את התפטרותם. ראש הממשלה ממונה על פי מינוי של הדאל והנשיא מתבקש למנות לתפקיד זה את מי שהדאל מייעד לתפקיד מבלי לדחות את המועמד. שאר חברי הממשלה ממונים על ידי ראש הממשלה ובאישור הדאל. בסמכותו של ראש הממשלה לפטר שרים ולמעט מקרה של פיזור הדאל, חייב ראש הממשלה להתפטר אם הממשלה מאבדת את אמון הדאל.
תפקידי הנשיא > תפקידים חוקתיים > מינוי השופטים

על פי עצת הממשלה ממנה הנשיא את כל השופטים של בתי המשפט של אירלנד.
תפקידי הנשיא > תפקידים חוקתיים > כינוס ופיזור הדאל

סמכות זו מופעלת בעצת ראש הממשלה. אישור הממשלה או הדאל לא נדרשים. הנשיא יכול לסרב לפזר את הדאל רק כאשר איבד ראש הממשלה את אמון הבית.
תפקידי הנשיא > תפקידים חוקתיים > חתימה על חוקים

לנשיא אירלנד אין סמכות וטו על חוקים שאושרו על ידי שני בתי הפרלמנט. יחד עם זאת, הוא יכול להפנות את החוקים לבדיקה של בית המשפט העליון כדי שיבדוק את התאמתם לחוקה. אם בית המשפט העליון מאשר את החוקים, חייב הנשיא לחתום עליהם. במקרה שבית המשפט העליון מוצא את החוק כלא עומד בתנאי החוקה, רשאי הנשיא לסרב לחתום עליו.
תפקידי הנשיא > תפקידים חוקתיים > ייצוג המדינה כלפי חוץ

תפקיד זה מבוצע רק על פי עצת הממשלה. הנשיא חותם על כתבי ההאמנה של שגרירי אירלנד ברחבי העולם ומקבל את כתבי ההאמנה של שגרירי מדינות המיוצגות באירלנד. שרי הממשלה חותמים על הסכמים בין-לאומיים בשמו של הנשיא. תפקיד זה לא בוצע על ידי הנשיא לפני שנכנס לתוקף חוק הרפובליקה האירית ב-1948.
תפקידי הנשיא > תפקידים חוקתיים > המפקד העליון של כוחות ההגנה

הנשיא משמש כמפקד העליון של כוחות ההגנה של אירלנד. כל כתב מינוי לקצין בכוחות ההגנה נחתם בחתימת ידו ובחותמו של הנשיא. זהו תפקיד סמלי וסמכויותיו מיושמות על פי עצת הממשלה.
תפקידי הנשיא > תפקידים חוקתיים > סמכות חנינה

הנשיא, על פי עצת הממשלה, מוסמך להעניק חנינות ולהמתיק או להקל עונשים.
תפקידי הנשיא > תפקידים חוקתיים > תפקידים נוספים

נשיא הצלב האדום האירי, מתוקף תפקידו.
ממנה, בעצת הממשלה, בעלי תפקידים בגופים ציבוריים וממשלתיים שונים וקרנות ציבוריות שונות.
תפקידי הנשיא > מגבלות

הנשיא לא רשאי לעזוב את תחומי אירלנד ללא הסכמת הממשלה.
כל נאום שהנשיא נושא לאומה או לאחד או לשני בתי הפרלמנט, חייב לעבור אישור מוקדם של הממשלה. להוציא שני מקרים אלו, שהם נדירים בדרך כלל, אין כל מגבלה על חופש הביטוי של הנשיא. בעוד שהנשיאים הראשונים של אירלנד היו זהירים במיוחד בנוגע לנאומים שנשאו, וכמעט בכל הזדמנות הגישו אותם לבדיקה, עשו הנשיאות מרי רובינסון ומארי מקאליס שימוש נרחב יותר בחופש הביטוי שלהן מבלי לקבל את אישור הממשלה, כשמקאליס התראיינה בהזדמנויות רבות בשידור חי ברדיו ובטלוויזיה. יחד עם זאת, מקובל שאין הנשיאים מותחים ביקורת ישירה על הממשלה.
סמכויות על פי שיקול דעת הנשיא

על פי הנוסח האנגלי של החוקה קיימות כמה סמכויות שהנשיא רשאי להפעיל על פי שיקול דעתו (in his absolute discretion). על פי הנוסח האירי של החוקה סמכויות אלה מופעלות על ידי הנשיא על פי התייעצות (chomhairle féin). בכל מקרה החוקה מגדירה שהנוסח האירי הוא הקובע וסמכויות אלה נוגעות בעיקר לסמכותו של הנשיא לפזר את הפרלמנט ולהעביר את ההחלטה על חוקים בעלי חשיבות מסוימת למשאל עם.
בחירת הנשיא

הנשיא נבחר בבחירות ישירות, חשאיות המנוהלות בשיטת הקול היחיד הנייד. על פי חוק הבחירות לנשיאות משנת 1993 (Presidential Elections Act, 1993) נערכות הבחירות במועד שיאפשר לנשיא הנבחר להיכנס לתפקידו יום לאחר סיום הכהונה בת שבע השנים של הנשיא היוצא. במקרה של סיום תקופת הכהונה בטרם עת, על הבחירות להיערך תוך שישים יום.
רק אזרחים אירים מעל גיל 18 רשאים להצביע בבחירות לנשיאות. על המועמד לנשיאות להיות אזרח אירי מעל גיל 35. הנשיא יכול לכהן בשתי תקופות כהונה, רצופות או לא רצופות. המועמדים לתפקיד יכולים להגיש את מועמדותם באחת מהאפשרויות הבאות:
המלצת לפחות 20 חברים מתוך 226 חברי שני בתי הפרלמנט.
המלצת לפחות 4 מתוך 34 מועצות הערים או המחוזות.
במקרה של נשיא מכהן או נשיא לשעבר שרץ לכהונה שנייה, רשאי המועמד להציג את מועמדותו בעצמו.
במקרה שקיים רק מועמד אחד לתפקיד הנשיא, הוא נבחר למעשה באופן אוטומטי מבלי צורך לקיים בחירות. מסיבה זו, כאשר קיים קונצנזוס בין המפלגות באירלנד בנוגע לצורך שלא לקיים מערכת בחירות, מעמידים מועמד בודד ללא צורך בבחירות. מאז קיום משרת הנשיא, אירעו שישה מקרים בהם הופעל סעיף זה.
הבחירות האחרונות לנשיאות נערכו ב-26 באוקטובר 2018.
נבצרות

תפקיד סגן נשיא לא קיים באירלנד. במקרה שנבצר מהנשיא למלא את תפקידו לפני תום כהונתו, על נשיא חדש להיבחר תוך 60 ימים. בהיעדרו של הנשיא, תפקידיו וסמכויותיו מועברים למועצה נשיאותית, שבה חברים נשיא בית המשפט העליון, יושב ראש הבית התחתון של הפרלמנט ויושב ראש הבית העליון. משימות שגרתיות, כמו חתימה על חוקים שאינם שנויים במחלוקת, ממולאות על ידי הוועדה הנשיאותית כאשר הנשיא שוהה מחוץ לאירלנד. סמכותה של הממשלה לאשר לנשיא לצאת מחוץ למדינה מופעלת בהתאם ללוח הזמנים של אירועים הקשורים לחקיקה או לקבלת כתבי אמנה מאת שגרירים זרים. מבחינה טכנית, מסתיימת כהונתו של כל נשיא בחצות הלילה שלפני יום ההשבעה של הנשיא הבא. לפיכך, בזמן שבין חצות הלילה לבין מועד ההשבעה, ממלאת המועצה הנשיאותית את תפקידיו של הנשיא.
עד היום אירעו שלושה מקרים בהם הסתיימה כהונת הנשיא לפני זמנה: מותו של ארסקין המילטון צ'ילדרס ב-1974 והתפטרותם של קרול או'דלה ב-1976 ושל מרי רובינסון ב-1997.
מגורים וכיבודים

מעונו הרשמי של נשיא אירלנד הוא מעון הנשיא (Áras an Uachtaráin) שבפניקס פארק שבדבלין. הבניין בן 92 החדרים שימש בעבר כמעון קיץ ללורד לוטננט של אירלנד ולשניים מבין שלושת המושלים הכללים של אירלנד. אל הנשיא פונים בכינוי "הנשיא" (באנגלית: President, באירית: Uachtarán, ולא בכינוי אדוני הנשיא או דומיו. לעיתים נעשה שימוש בפנייה "הוד מעלתך" (באנגלית: Your Excellency, באירית: A Shoilse). תרועת הכבוד של הנשיא לקוחה מהמנון אירלנד וכוללת את ארבע התיבות הראשונות וחמש האחרונות שלו, ללא המילים.
השבעה

על פי חוקת אירלנד, עם כניסתו לתפקיד, על הנשיא להישבע אמונים באופן פומבי בנוכחות חברי שני בתי הפרלמנט, שופטי בית המשפט העליון ואישי ציבור אחרים. טקס ההשבעה מתקיים באולם סט' פטריק שבטירת דבלין. נוסח ההצהרה מופיע בחוקה:
בנוכחות האל הכול יכול, אני נשבע בזאת באופן חגיגי ובכנות שאשמור על חוקתה של אירלנד ואשמור על חוקיה, שאמלא את תפקידי בנאמנות וברציפות בהתאם לחוקה ועל פי החוק ושאקדיש את כל יכולותיי למען רווחתו של העם האירי. כה יעזור לי האל.
עד היום נשאו כל נשיאי אירלנד את שבועתם בשפה האירית. ב-1993 הביעה ועדת האו"ם לזכויות אדם את דאגתה מההתניה הדתית של השבועה. ועדה של הפרלמנט המליצה ב-1998 שהמרכיבים הדתיים של נוסח השבועה יהיו אופציונאליים.
הדחה

את הנשיא ניתן להדיח מתפקידו באחת משתי אפשרויות, שעד היום אף אחת מהן לא התקיימה במציאות. בית המשפט העליון בהרכב של לפחות חמישה שופטים, יכול להחליט שהנשיא לא יכול למלא את תפקידו מסיבה רפואית באופן קבוע. כל אחד משני בתי הפרלמנט יכול להדיח את הנשיא מתפקידו בשל התנהגות בלתי ראויה כאשר את ההצעה להדחה צריכים להגיש לפחות 30 חברי פרלמנט ועליה לעבור ברוב מיוחס של שני שלישים לפחות. לאחר החלטה כזאת מועברת החקירה בעניין לבית השני וגם פה שני שלישים מחברי הבית צריכים להצביע בעד ההדחה כדי שהיא תאושר.
ביטחון ותחבורה

כראש מדינה זוכה נשיא אירלנד לרמת האבטחה הגבוהה ביותר במדינה. מעונו הרשמי של הנשיא נשמר בכל עת על ידי הגארדה שיכנה (משטרת אירלנד) ועל ידי כוחות ההגנה והוא מוקף בגדר ובמערכות אבטחה אלקטרוניות. בכל עת הנשיא מלווה בנסיעותיו באירלנד ומחוצה לה על ידי חוליית אבטחה מטעם יחידת הבילוש המיוחדת של משטרת אירלנד. רמת האבטחה על הנשיא גוברת במצבים בהם ידוע על איום פוטנציאלי. רכב השרד של הנשיא היא לימוזינה מסוג מרצדס-בנץ S-קלאס – LWB. הרכב הנשיאותי צבוע תמיד בצבע כחול נייבי ונושא את נס נשיא אירלנד על הכנף השמאלית הקדמית שלו ואת דגל אירלנד על הכנף הימנית הקדמית שלו. רכב המדינה הרשמי של הנשיא הוא רולס-רויס סילבר ריית המשמש רק בטקסים. הנשיא עושה גם שימוש בכלי טיס של חיל האוויר האירי.
היסטוריה

משרת נשיא אירלנד הונהגה ב-1937 כתחליף חלקי לתפקיד המושל הכללי שהיה קיים בין השנים 1922–1937, בהם הייתה קיימת מדינת אירלנד החופשית. הרעיון של תקופת כהונה בת שבע שנים הגיע מזו של נשיא רפובליקת ויימאר. באותה תקופה הושמעו ביקורות שהתפקיד עלול להוביל לעלייתה של דיקטטורה. עם זאת, חששות אלה לא התממשו עקב העובדה שנשיאי אירלנד לקחו חלק מוגבל, בלתי פוליטי ברובו, בחיי המדינה.
היסטוריה > ראש המדינה (1937–1949)

במהלך התקופה שבין השנים 1937–1949 לא היה ברור אם ראש המדינה של אירלנד היה הנשיא או ג'ורג' השישי שמלך גם כמלך אירלנד. תקופה זו של מבוכה הסתיימה ב-1949, כאשר אירלנד הוכרזה כרפובליקה. ב-1937 לא הזכירה החוקה את המלך, גם לא את העובדה שהנשיא הוא ראש המדינה, באומרה שהנשיא "הוא בעל סדר קדימות לפני כל האישים במדינה". בידי הנשיא נתנו סמכויות מסוימות שבדרך כלל מחזיק בהם ראש מדינה, אך גם היו בידיהם של המושלים או המושלים הכלליים, כמו מינוי ממשלה או פרסום חוקים.
עם זאת, ב-1936 הוכרז ג'ורג' השישי כ"מלך אירלנד" ועל פי חוק היחסים הבין-לאומיים (External Relations Act 1936), היה זה המלך שייצג את המדינה ביחסיה הבין-לאומיים. הסכמים בין-לאומיים נחתמו בשמו של מלך אירלנד, שגם קיבל את כתבי ההאמנה של שגרירים זרים. מבחינה זו הוכר ג'ורג' השישי על ידי מדינות העולם כראש המדינה של אירלנד. חוק הרפובליקה האירית (Republic of Ireland Act 1948), שנכנס לתוקף באפריל 1949, הכריז על אירלנד כעל רפובליקה והעביר את תפקידי הייצוג של המלך אל הנשיא. בחוקה עצמה לא נעשו שינויים.
היסטוריה > התפתחות התפקיד

לאחר תקופת נשיאותו של דאגלס הייד, שהיה מועמד מוסכם על כל המפלגות, זכו כל המועמדים שהוצגו על ידי מפלגת פיאנה פול בכל מערכות הבחירות לנשיאות עד לשנת 1990. המפלגה השתמשה באופן מסורתי במועמדות לנשיאות כדי לגמול לחבריה הבכירים והבולטים, כמו מייסד המפלגה וראש הממשלה במשך שנים רבות, איימון דה ואלירה והנציב האירופי הראשון של אירלנד, פטריק הילרי. רוב הנשיאים עד היום הלכו בעקבות התפיסה התקדימית של הייד, שראה את הנשיאות כמוסד שמרני פחות-חשיבות ועשה שימוש מועט בסמכויותיו הטקסיות. למעשה, תפקיד הנשיא היה כה שלו, עד כי הפוליטיקאים האירים שאפו להימנע ככל האפשר מקיום מערכות בחירות לנשיאות שנויות במחלוקת, מתוך הרגשה שמערכות בחירות כאלה ימשכו תשומת לב מיותרת לתפקיד הנשיא ושפוליטיקאים השואפים לקיצוץ בהוצאה הציבורית, עלולים להוביל מערכה לביטול המשרה מסיבות כלכליות.
למרות אופיו הצנוע של תפקיד הנשיא, הוא עמד במרכזן של מחלוקות רבות. היה זה בעיקר הנשיא החמישי, קרול או'דלה, שהתמודד עם חילוקי דעות מתמשכים עם הממשלה ב-1976 על סוגיית ההכרזה על מצב חירום לאומי, ויכוח שהסתיים בהתפטרותו של הנשיא. יורשו בתפקיד, פטריק הילרי, היה מעורב גם הוא בחילוקי דעות ב-1982 כאשר ראש הממשלה גארט פיצ'ג'רלד, ביקש שהבית התחתון יפוזר. הילרי הוצף בשיחות טלפון מחברי האופוזיציה שהאיצו בו לסרב להצעה, תופעה שהילרי ראה בה התערבות בלתי ראויה בתפקידו החוקתי של הנשיא ועמד בלחצים.
מוסד הנשיאות עבר שינויים בשנות התשעים. המחלוקת על פיזור הפרלמנט ב-1982, שנחשפה ב-1990, השרתה על מוסד הנשיאות אווירת כבוד ויציבות. עם זאת, הייתה זו יורשתו של הילרי, הנשיאה השביעית, מרי רובינסון, שחוללה מהפכה במוסד הנשיאות. כמנצחת במערכת בחירות שנויה במחלוקת, הייתה רובינסון מועמדת של מפלגת הליבור, הראשונה שהביסה את מפלגת פיאנה פול והאישה הראשונה בתפקיד. עם בחירתה, נקטה רובינסון בצעדים לדה-פוליטיזציה של התפקיד. היא גם שאפה להרחיב את היקף התפקיד, לפתח קשרים כלכליים, פוליטיים ותרבותיים חדשים בין אירלנד לבין מדינות ותרבויות אחרות, במיוחד עם הפזורה האירית ברחבי העולם. רובינסון עשתה שימוש במוניטין של תפקיד הנשיאות כדי לשים דגש בתקופת נשיאותה על הצרכים של מדינות מתפתחות, לקשור את הזיקה ההיסטורית של רעב תפוחי האדמה הגדול באירלנד לנושאים תזונתיים, חברתיים ופוליטיים של היום, מתוך ניסיון ליצור גשר של שותפות בין מדינות מפותחות לבין מדינות מתפתחות.
מחלוקות > הצעות לשינויים

במשך השנים הועלו הצעות רבות לשינוי במשרת הנשיא. ב-1996 המליץ צוות לבחינה מחדש של החוקה שלא לבצע שינויים מהותיים בתפקיד הנשיא. יחד עם זאת, הוצע שיוכנסו שינויים בחוקה שעל פיהם יוגדר במפורש שהנשיא הוא ראש המדינה (כיום מונח זה לא קיים בחוקה) ושתישקל הנהגתה של הצבעת אי-אמון קונסטרוקטיבית (הצבעת אי-אמון שתיכנס לתוקף רק אם קיים רוב לראש ממשלה חלופי). הצעה כזאת, אם הייתה מתקבלת, הייתה הופכת את סמכות הנשיא לסרב לפזר את הפרלמנט, למיותרת מעיקרה ועלולה הייתה להתבטל כלל. ועדה כלל מפלגתית של הפרלמנט, שדנה בשנת 1998 על הצעות על שינויים בחוקה, הגיעה למסקנות דומות.
בסקר מאוקטובר 2009 בנוגע לתמיכה של הציבור במועמדים לקראת מערכת הבחירות לנשיאות של שנת 2011, שיעור ניכר של הנשאלים הביעו את דעתם כי מוסד הנשיאות מהווה בזבוז של כספים וכי יש לבטלו.
רשימת נשיאי אירלנד

| מספר | שם הנשיא   (שנות חייו) | תמונה | תחילת כהונה | סיום כהונה | מפלגה פוליטית   ושנת הבחירה |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | דאגלס הייד   (1860–1949) |  | 25 ביוני 1938 | 25 ביוני 1945 | מועמד כלל-מפלגתי (1938) |
| 2 | שון או'קלי   (1882–1966) |  | 25 ביוני 1945 | 24 ביוני 1959 | פיאנה פול (1945)   עצמאי (1952) |
| 3 | איימון דה ואלירה   (1882–1975) |  | 25 ביוני 1959 | 24 ביוני 1973 | פיאנה פול (1959)   פיאנה פול (1966) |
| 4 | ארסקין המילטון צ'ילדרס   (1905–1974) |  | 25 ביוני 1973 | 17 בנובמבר 1974 | פיאנה פול (1973) |
| 5 | קרול או'דלה   (1911–1978) |  | 19 בדצמבר 1974 | 22 באוקטובר 1976 | מועמד כלל-מפלגתי (1976) |
| 6 | פטריק הילרי   (1923–2008) |  | 3 בדצמבר 1976 | 2 בדצמבר 1990 | פיאנה פול (1976)   פיאנה פול (1983) |
| 7 | מארי רובינסון   (נולדה ב-1944) |  | 3 בדצמבר 1990 | 12 בספטמבר 1997 | מפלגת הלייבור, מפלגת העובדים, עצמאיים (1990) |
| 8 | מארי מקאליס   (נולדה ב-1951) |  | 11 בנובמבר 1997 | 10 בנובמבר 2011 | פיאנה פול (1997)   עצמאית (2004) |
| 9 | מייקל היגינס   (נולד ב-1941) |  | 11 בנובמבר 2011 | נוכחי | מפלגת הלייבור (2011)   עצמאי (2018) |
הערות שוליים

1 2 3  חוקת אירלנד, פרק 12, סעיף 3 (עמוד 16)
1 2 3 4 5  "Office of the President". www.president.ie. 2005. Retrieved 11 August 2007.
↑  חוקת אירלנד, פרק 13 סעיף 6 (עמוד 28)
↑  Red Cross Act, 1944 Irish Statute Book
↑  חוקת אירלנד, פרק 12, סעיף 9 (עמוד 22)
↑  חוקת אירלנד, פרק 13, סעיף 7 (עמוד 28)
1 2 3  חוקת אירלנד, פרק 12, סעיף 4 (עמוד 16)
↑  חוקת אירלנד, פרק 12, סעיף 8 (עמוד 20)
↑  "McAleese row over Nazi comments". BBC News. 28 January 2005.
↑  "McAleese 'sorry' over Nazi remark". BBC News. 29 January 2005.
↑  Reilly, Jerome (11 October 2009). "Woman's place is still in the Aras -- poll". Sunday Independent.
מעון הנשיא (Áras an Uachtaráin)
קורט גדל

| --- | --- |

קורט גדל
 לידה:  28 באפריל 1906 האימפריה האוסטרו-הונגרית ברנו, מוראביה
 פטירה:  14 בינואר 1978 (בגיל 71) ארצות הברית פרינסטון, ניו ג'רזי
 שם לידה:  Kurt Friedrich Gödel 
 ענף מדעי:  תורת הקבוצות, תורת היחסות, לוגיקה, תחשיב הפרדיקטים, פילוסופיה, פיזיקה, פילוסופיה אנליטית, מתמטיקה, לוגיקה מתמטית, פילוסופיה של המתמטיקה 
 מקום מגורים:  אוסטריה 
 מקום קבורה:  בית הקברות פרינסטון 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת וינה (1929) 
 מנחה לדוקטורט:  הנס האן 
 מוסדות:  אוניברסיטת פרינסטון (1938–1939)  אוניברסיטת נוטרדאם (1938–1939)  אוניברסיטת וינה (1930–1938)  המכון למחקר מתקדם (1940–1978) 
 פרסים והוקרה:  המדליה הלאומית למדעים (1974)  פרס אלברט איינשטיין (1951)  חבר זר של החברה המלכותית (1968)  פרס ג'וסיה וילארד גיבס (1951) 
 בן או בת זוג:  אדל גדל 
 תרומות עיקריות
 מגדולי הלוגיקנים של כל הזמנים. משפט השלמות של גדל, קידוד גדל, משפטי האי-שלמות של גדל. הוכיח כי השערת הרצף עקבית ביחס לאקסיומות המקובלות של תורת הקבוצות.
 חתימה:   
 
קורט גֶדֶל (בגרמנית: ‏Kurt Gödelקובץ:Kurt gödel.ogg‏Ⓘ‏‏; 28 באפריל 1906 – 14 בינואר 1978) היה לוגיקן ומתמטיקאי אוסטרי שהיגר לארצות הברית. נחשב לאחד מגדולי הלוגיקנים של כל הזמנים וכאחד מאבות תחום המטא-מתמטיקה בלוגיקה המתמטית. ידוע בעיקר בזכות משפטי האי-שלמות שלו, שהפכו לאבן יסוד בחקר המתמטיקה במאה העשרים, אך מחקריו נגעו כמעט בכל תחום בלוגיקה המתמטית.
לזכרו ארגון אונסק"ו הכריז על יום הולדתו כיום ההיגיון העולמי.
גדל ומסע בזמן

רובו של פרק זה אינו כולל מקורות או הערות שוליים, וככל הנראה, הקיימים אינם מספקים. 
אנא שקלו לשפר את אמינות הפרק באמצעות הבאת מקורות לדברים ושילובם בגוף הפרק בצורת הערות שוליים.
בשנת 1949 ניסח גדל פתרון אפשרי למשוואות הבסיסיות של תורת היחסות הכללית, שמתאר יקום שאינו מתפשט ואינו מתכווץ, אלא מסתובב. לפי הפתרון של גדל, ביקום כזה ייתכנו "קווי עולם" בצורת לולאות זמן סגורות (CTL). בפשטות, "קו עולם" הוא קו רציף במרחב-זמן (שבו הזמן הוא הממד הרביעי), המתאר "מיקום" חלקיק כלשהו בארבעת הממדים האלו (כלומר - הן במרחב והן בזמן בכל רגע ורגע). על פי תורת היחסות הכללית, מסה גורמת לעיקום של המרחב-זמן מסביבה, ולכן גם לעיקום של "קווי העולם" הקרובים אליה. לפי ההנחה של גדל, עיקום חזק דיו יכול תאורטית לגרום ל"קו עולם" מסוים להפוך ללולאה סגורה. במילים אחרות, שקול הדבר לחזרה אל העבר, כלומר למסע בזמן.
אמנם, כדי ליצור קו עולם שכזה, היקום צריך לבצע סיבוב (סביב עצמו) אחת ל-70 מיליארד שנה, והמסע של "מכונת הזמן" יימשך לפחות 100 מיליארד שנה (לפי שעון המכונה), גם במהירות הקרובה למהירות האור. יש המצטטים בשמו של איינשטיין את "חוק הזהב" שלפיו לא ניתן לנוע אחורנית בזמן. עם זאת, גדל הוכיח באמצעות כלים מתמטיים כי באופן תאורטי, הדבר אפשרי, מה שגרם לאיינשטיין לפקפק בתיאוריה שלו. הפתרון של גדל ידוע בשם "מטריקת גדל", והוא מהווה פתרון מדויק למשוואת איינשטיין. כיום ממשיכים מדענים לחקור כיוונים שונים הקשורים למסע בזמן, ולפתירת הפרדוקסים הפיזיקליים והפילוסופיים הנובעים מכך.
גדל אמר שנתן פיתוח זה כמתנה לאיינשטיין לרגל יום הולדתו ה-70.
כמו כן, מובעת במאמצים מתמטיים אלו הגדרה אלגנטית כלשהי למדע הפיזיקה - מדע המאפשר לעוסקים בו ליצור עולמות דמיוניים בעלי מערכות פיזיקליות עובדות, ולאחר מכן לבדוק את מידת תאימותן למציאות.
אישיותו

גדל היה ביישן ביותר. רתיעתו מהחצנה וחששותיו מהחברה באו לידי ביטוי במשך כל חייו, ועלו בקנה אחד עם הפרנויה שלו. בכל חייו היו לו רק קשר חברות עמוק אחד – עם אלברט איינשטיין. גדל ואיינשטיין היו קרובים מאוד זה לזה, הן מבחינה אינטלקטואלית והן מבחינה חברתית, ומוזרויותיו של גדל, ובראשן האקסיומה שהציב לעצמו לפיה שום דבר בעולם לא קורה בשל מקריות או טיפשות אנושית, לא הפריעו לאיינשטיין ואף שעשעו אותו, והוא מצא בגדל בן שיח אמיץ. איינשטיין העיד שבשנותיו האחרונות עבודתו כבר לא הייתה חשובה לו, אך הוא בא למכון למחקר מתקדם רק כדי ללוות את גדל לביתו ולשוחח איתו. מלבד איינשטיין, הייתה לו ידידות אמיצה עם אוסקר מורגנשטרן, שהתחזקה לאחר מותו של איינשטיין. כמו כן, הוא היה ידיד של אברהם רובינסון וג'ון פון נוימן, והאחרון הפיץ את משפטי אי השלמות שלו ועזר לו רבות בקידום הקריירה שלו ורעיונותיו[דרוש מקור]. לימים נמצא מכתב שגדל שלח לפון נוימן עת הלה היה חולה בסרטן ובו העלה את השאלה המנוסחת כיום בתור בעיית P=NP.
לגדל היה פחד אובססיבי מהמוות, ייתכן שבשל ליקוי בלבו מגיל שמונה. הוא סבל מהיפוכונדריה קשה, ומורגנשטרן, בעת שהיה חולה בסרטן, זכה לביקור של גדל, ולאחר שהאחרון הבטיח לו ש"הסרטן שלו לא רק ייבלם אלא יתחיל לסגת", החל להתלונן על בריאותו ועל הקונספירציות שקושרים רופאיו נגדו כדי לא לרפאו. מורגנשטרן הוסיף כי גדל טען זה שנתיים ברציפות שהוא שרוי במצב חירום.
גדל לא אהב להביע את דעותיו אם לא הייתה לו הוכחה להן. גדל, שהיה חבר בחוג הווינאי, התנגד במובהק לפוזיטיביזם הלוגי שלו ולתפיסותיו של לודוויג ויטגנשטיין שזכה לעדנה מיוחדת בקרב חברי החוג, לא הציג את התנגדותו בחוג זה. גדל חשב את משפטי אי השלמות לאפלטוניסטיים במובהק, אך הוא לא הפגין כמעט את התנגדותו לפרשנות הפוזיטיביסטית לה הם זכו, פרט לשיחות אישיות. באופן כללי, הוא לא הסכים להביע דעות בסביבה עוינת, והאמין שהצגתם של רעיונות לא בשלים, במיוחד לקהל עוין, תהיה לא הוגנת כלפי הרעיונות עצמם.
האקסיומה שהנחתה את חשיבתו של גדל גרמה לו גם להתבטל בפני סמכות, כיוון שהוא מאמין שיש סיבה לפעולתה. כך, למשל, בשאלת המינויים במכון למחקר מתקדם הוא לא הסכים להצביע נגד המנהל, אף על פי שהלה הביע דעה נגדו בדיון.
לקריאה נוספת

משפטי גדל ובעיית היסודות של המתמטיקה, ארנון אברון, 1998.
ההוכחה והפרדוקס – משפטי האי שלמות של קורט גדל, רבקה גולדסטיין, תרגם: עמנואל לוטם, 2006.
גדל, אשר, באך – גביש בן-אלמוות, דאגלס הופשטטר, תרגמו: טל כהן וירדן ניר בוכבינדר, הוצאת דביר, 2011.