stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מארקה (עיתון)
היסטוריה ופרופיל

מארקה נוסד ב-21 בדצמבר 1938, בעיצומה של מלחמת האזרחים בספרד, בסן סבסטיאן הלאומנית. העורך הראשון היה מנואל פרננדז קואסטה. ב-3 בספטמבר 1987 הפך לואיס אינפנטה לעורך העיתון.
"Punto Editorial SA" הייתה הבעלים של מארקה. ב-1984 "Espacio Editorial", שתיקרא מאוחר יותר "Recoletos", רכשה את העיתון. החברה התמזגה עם "Unedisa" בשנת 2007, והחברה הממוזגת "Unidad Editorial" היא הבעלים של מארקה.
המו"ל של העיתון היא גם "Unidad Editorial", אשר מוציאה לאור גם את העיתונים "אל מונדו" ו"אקספנסיון". מארקה מתפרסם בפורמט הצהובון.
ב-25 בנובמבר 1942 חדל העיתון להתפרסם באופן שבועי, ומאז הוא מפורסם באופן יומי. העיתון זכה בפרס עיצוב החדשות הטוב ביותר בעולם לשנת 2004 על ידי "החברה לעיצוב חדשות" (SND).
ב-21 בדצמבר 2007 אירח מארקה אירוע גאלה, בו השתתפו הספורטאים הספרדים המובילים של המאה ה-20, כדי לחגוג את יום השנה ה-70 להקמתו של העיתון.
העיתון היה מעורב בסכסוך מתמשך עם אלכס פרגוסון מקיץ 2008, כאשר פרגוסון האשים את ריאל מדריד שהיא משתמשת בעיתון, "הם משתמשים במארקה כמו הרכב שלהם כדי לעצבן שחקנים".
בחודש אוקטובר 2012, מארקה הודיע על השקת המהדורה הספרדית של אתר הגיימינג IGN, אשר החליפה ביעילות את אתר הגיימינג של מארקה. מארקה גם תכנן להשיק עוד מהדורה ספרדית של IGN לדוברי ספרדית באמריקה הלטינית.
בשנת 2001 תפוצתו של העיתון עמדה על 403,000 עותקים. בשנת 2003 תפוצתו עמדה על 382,000 עותקים, מה שהופך אותו לעיתון השני הכי נמכר במדינה.
פרסים

מארקה מחלק מספר פרסים מידי סוף עונה:
פיצ'יצ'י - על שם רפאל מורנו ארנסדי שכונה "פיצ'יצ'י", הפרס ניתן למלך השערים בלה ליגה, כמו כן גם למלך השערים בסגונדה.
סארה - על שם תלמו סארה, הפרס ניתן למלך השערים בעל אזרחות ספרדית בלה ליגה, כמו כן גם למלך השערים בעל אזרחות ספרדית בסגונדה.
זאמורה - על שם ריקרדו זאמורה, הפרס ניתן לשוער הטוב ביותר בלה ליגה, כמו כן גם לשוער הטוב ביותר בסגונדה.
מיגל מוניוס - על שם מיגל מוניוס, הפרס ניתן למאמן הטוב ביותר בלה ליגה, כמו כן גם למאמן הטוב ביותר בסגונדה.
גורוסטה - על שם אמילו גורוסטה, הפרס ניתן לשופט הטוב ביותר בלה ליגה, כמו כן גם לשופט הטוב ביותר בסגונדה.
אלפרדו די סטפנו - על שם אלפרדו די סטפנו, הפרס ניתן לשחקן הטוב ביותר בלה ליגה.
מארקה מעניקה שני פרסים נוספים שלא ניתנים בכל שנה:
אגדת מארקה - ניתן לשחקנים הטובים ביותר בהיסטוריה אשר שיחקו בלה ליגה.
השחקן הטוב ביותר בהיסטוריה - ניתן לליונל מסי בלבד, לאחר הצבעתם של קוראי העיתון.
הערות שוליים

↑  World’s Best-Designed winners, Society for News Design ‏, 6 באוקטובר 2013
↑  70 שנה, MARCA ‏
↑  Ferguson confronts Real over lack of morality and vows Ronaldo will stay, הגרדיאן ‏, 24 במאי 2008
↑  אדם סמית'EUROPE'S TOP PAPERS, Champaing ‏, 5 בפברואר 2015
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 5538150382256113500009   WorldCat (עם VIAF): 5538150382256113500009
לך עם האמת שלך

| --- | --- |

 סינגל בביצוע עדן מאירי
 יצא לאור:  20 במאי 2019
 פורמט:  הזרמת מוזיקה • הורדה דיגיטלית
 סוגה:  פופ • מזרחית • אלקטרונית
 שפה:  עברית
 אורך:  3:25
 חברת תקליטים:  NMC
 כתיבה:  כותבים שונים
 לחן:  מורן דוד
 הפקה:  טל פורר
לך עם האמת שלך הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמר הישראלי עדן מאירי. השיר יצא לאור ב-20 במאי 2019, על ידי חברת התקליטים NMC, כסינגל ראשון מתוך אלבום עתידי וכסינגל הבכורה של מאירי.
רקע וכתיבה

השיר נכתב על ידי מורן דוד, חנן בן ארי ויהונתן בן סימון, הולחן על ידי דוד והופק על ידי טל פורר. אחת מכותבי השיר, מורן דוד, חשפה בריאיון לאתר פרוגי כי השיר נכתב במקור עבור הזמר ישי לוי.
וידאו קליפ

הווידאו קליפ הנלווה שצולם עבור השיר, בוים על ידי רן פינקלשטיין והועלה לערוץ היוטיוב של מאירי ב-20 במאי 2019. בקליפ ניתן לראות את מאירי במקומות שונים, בהם מגרש משחקים ומלפני מסך שחור.
ביקורות

השיר זכה לשבחים רבים ממבקרי המוזיקה. בן שלו מהארץ סקר את השיר בחיוב, תוך שטען כי השיר הצלחתו של השיר בתחנות הרדיו וסגנונו מזכירים את שירו של הזמר עדן חסון, "שמישהו יעצור אותי" משנת 2017, וטען כי "מתקפת העדנים במוזיקה הישראלית נמשכת, וטוב שכך".
יוסי חרסונסקי סקר את השיר אף הוא, תוך שהעניק לו ציון של שלושה כוכבי זהב וחצי מתוך חמישה.
הצלחה

השיר היה ללהיט והושמע פעמים רבות בתחנות הרדיו בישראל. במצעד השבועי של מדיה פורסט, הופיע השיר לראשונה במקום השביעי, תוך שהושמע כ-82 פעמים בתחנות הרדיו. כעבור שבוע, הצליח השיר להגיע למקום הראשון, תוך שזכה ל-126 השמעות, ושהה שם כשבועיים. השיר שהה במצעד סך של כ-12 שבועות. במצעד השנתי של מדיה פורסט לשנת 2019, הגיע השיר למקום ה-18, תוך שהושמע בתחנות הרדיו כ-1,344 פעמים באותה השנה.
במצעד הרשמי של גלגלצ, הופיע השיר לראשונה במקום השישי, הגיע בשיאו למקום ה-2, ושהה במצעד סך של כ-11 שבועות. במצעד השנתי של גלגלצ, הגיע השיר למקום ה-30.
נכון לאוגוסט 2023 מונה הצפיות של הווידאו קליפ הנלווה לשיר באתר יוטיוב עומד על כ-14.2 מיליון צפיות. כמו כן, מונה ההשמעות של השיר ברשת הזרמת המדיה ספוטיפיי עומד על כ-1.3 מיליון השמעות.
מיקומי שיא

|   ‏‏‏  מצעדים שבועיים (2019)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים שבועיים (2019)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים שבועיים (2019)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים שבועיים (2019)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ישראל | מדיה פורסט ישראל | 1 |  |
|  ישראל | המצעד הרשמי של גלגלצ | 2 |  |
|   ‏‏‏  מצעדים שנתיים (2019)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים שנתיים (2019)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים שנתיים (2019)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים שנתיים (2019)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ישראל | מדיה פורסט ישראל | 18 |  |
|  ישראל | גלגלצ | 30 |  |
הערות שוליים

↑  מורן דוד, חנן בן ארי, יהונתן בן סימון
↑  מוזיקה - מורן דוד: "את השיר של עדן מאירי כתבתי בכלל לישי לוי", באתר פרוגי, ‏2019-07-09
1 2   עדן מאירי - לך עם האמת שלך | Eden Meiri - Leh Im Haemet Shelha, סרטון  באתר יוטיוב (אורך: 3:21)
↑   בן שלו, מתקפת העדנים במוזיקה הישראלית נמשכת, וטוב שכך, באתר הארץ, 22 ביוני 2019
↑  עדן מאירי, לך עם האמת שלך, באתר יוסמיוסיק, ‏2019-05-21
↑  המצעד השבועי של גלגלצ 1.8.2019, באתר glz.co.il
↑  המצעד השבועי של גלגלצ 29.8.2019, באתר glz.co.il
↑  המצעד השבועי של גלגלצ 17.10.2019, באתר glz.co.il
↑  המצעד השנתי של גלגלצ תשע"ט, באתר "פזמונט"
↑  לך עם האמת שלך, נבדק ב-2020-05-23
כריס ריצ'רדס

כריסטופר ג'פרי ריצ'רדס (באנגלית: Christopher Jeffrey Richards; נולד ב-28 במרץ 2000 בברמינגהאם שבאלבמה, ארצות הברית) הוא כדורגלן אמריקאי המשחק בעמדת הבלם בקבוצת קריסטל פאלאס ובנבחרת ארצות הברית.
קריירת מועדונים

ריצ'רדס הגיע אל מחלקת הנוער של דאלאס בשנת 2017. ב-19 בינואר 2019 חתם בבאיירן מינכן מהבונדסליגה. ב-20 ביוני 2020 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הראשונה של המועדון, כשנכנס כמחליף בניצחון 1–3 על פרייבורג במסגרת המחזור ה-33 בליגה לעונת 2019/2020. זו הייתה הופעתו היחידה בעונה זו.
ב-1 בפברואר 2021 הושאל ריצ'רדס להופנהיים מהבונדסליגה עד לתום עונת 2020/2021. ב-7 בפברואר ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בהפסד 1–3 לאיינטרכט פרנקפורט במסגרת המחזור ה-20 בליגה. במשך תקופת ההשאלה שלו הוא ערך 11 הופעות ליגה במדי המועדון.
בתחילת עונת 2021/2022 הושאל ריצ'רדס פעם נוספת להופנהיים. ב-11 בדצמבר 2021 כבש שער בכורה בקבוצה בניצחון 1–2 על פרייבורג.
ב-27 ביולי 2022 חתם בקריסטל פאלאס מהפרמייר ליג תמורת 12 מיליון אירו. ב-15 באוגוסט הוא ערך הופעת בכורה בקבוצה, בתיקו 1-1 עם ליברפול.
קריירה בינלאומית

ב-16 בנובמבר 2020 ערך ריצ'רדס את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ארצות הברית, כשנכנס כמחליף בניצחון 2–6 על נבחרת פנמה במשחק ידידות.
תארים

הסופר קאפ האירופי (1): 2020
הסופר קאפ הגרמני (2): 2020, 2021
הערות שוליים

↑  Sources: Chris Richards completes $1.5 million move to Bayern Munich באתר Goal, ‏ 5 בינואר 2019 (באנגלית)
↑  Richards auf Leihbasis von Bayern zur TSG באתר הרשמי של הופנהיים, 1 בפברואר 2021 (בגרמנית)
| נבחרת ארצות הברית – קופה אמריקה 2024 |
| --- | --- | --- |
|  1 טרנר •  2 קרטר-ויקרס •  3 ריצ'רדס •  4 אדמס •  5 א. רובינסון •  6 מוסא •  7 ריינה •  8 מקני •  9 פפי •  10 פוליסיק •   11 ארונסון •  12 מ. רובינסון • 13 רים •  14 דה לה טורה • 15 קרדוסו • 16 מור • 17 טילמן • 18 הורבאט • 19 רייט • 20 באלוגון • 21 ואה • 22 סקאלי • 23 לונד • 24 מקנזי • 25 ג'ונסון • 26 סרג'נט • מאמן: ברהלטר |  1 טרנר •  2 קרטר-ויקרס •  3 ריצ'רדס •  4 אדמס •  5 א. רובינסון •  6 מוסא •  7 ריינה •  8 מקני •  9 פפי •  10 פוליסיק •   11 ארונסון •  12 מ. רובינסון • 13 רים •  14 דה לה טורה • 15 קרדוסו • 16 מור • 17 טילמן • 18 הורבאט • 19 רייט • 20 באלוגון • 21 ואה • 22 סקאלי • 23 לונד • 24 מקנזי • 25 ג'ונסון • 26 סרג'נט • מאמן: ברהלטר | ארצות הברית |
לב גרינברג

| --- | --- |

 לידה:  26 באוגוסט 1953 (בן 71) 
 ענף מדעי:  סוציולוגיה ואנתרופולוגיה
 מקום לימודים:  האוניברסיטה העברית בירושלים  האוניברסיטה העברית בירושלים  אוניברסיטת תל אביב  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 מנחה לדוקטורט:  יונתן שפירא 
 מוסדות:  דארטמות' קולג' (2015–2016)  אוניברסיטת בן-גוריון בנגב (2015)  אוניברסיטת בן-גוריון בנגב 
 תרומות עיקריות
 חקר תנועת העבודה כלכלה פוליטית, חקר הסוציולוגיה הפוליטית של היחסים בין יהודים לפלסטינים, חקר תנועות מחאה השוואתי
 
לב גרינברג (נולד ב-26 באוגוסט 1953) הוא פרופסור, נשיא האגודה הסוציולוגית הישראלית (מ-2020). כיהן כראש מחלקה מייסד של המחלקה לסוציולוגיה ואנתרופולוגיה באוניברסיטת בן-גוריון בנגב (2009-2007) ופעיל חברתי ישראלי.
ביוגרפיה

גרינברג נולד בארגנטינה. בנערותו, היה חניך מועדון יהודי בורגני. בזמן שבני דורו בארגנטינה עשו מהפכות, הקימו מחתרות ודוכאו באלימות, הוא עלה לישראל ממניעים ציוניים בשנת 1972.
סיים תואר ראשון דו-חוגי במדע המדינה ובסוציולוגיה, ותואר שני במדע המדינה באוניברסיטה העברית. עבודת המ.א. שלו, "המרד שלא היה: פרשת פורום 13 הוועדים הגדולים - מיקרה מבחן לקורפורטיזם הישראלי", נכתבה בהנחייתו של פרופ' מיכאל שלו, והוגשה ב-1985. המשיך לתואר שלישי באוניברסיטת תל אביב. הדוקטורט שלו, "תנועת העבודה הישראלית במשבר: הכלכלה הפוליטית של הקשרים בין מפא"י, ההסתדרות והמדינה – 1957–1970", נכתבה בהנחייתו של פרופ' יונתן שפירא, והוגשה ב-1991.
מאז 1991 הוא מלמד סוציולוגיה באוניברסיטת בן-גוריון. הוא מילא שם גם תפקידי ניהול אקדמי: בין השנים 1998–2003 היה מנהל מכון המפרי למחקר חברתי, במסגרתו ייסד את כתב העת "הגר" ובין השנים 2006–2009 כיהן כראש המחלקה לסוציולוגיה ואנתרופולוגיה. במקביל, לימד באוניברסיטה העברית את הקורס ב"כלכלה פוליטית" לתלמידי התוכנית המשולבת בפילוסופיה, כלכלה ומדעי המדינה. בפברואר 2020 נבחר לנשיא האגודה הסוציולוגית הישראלית.
חתן פרס נפתלי למדעי הכלכלה והחברה לשנת 1993 על מחקרו "Split Corporatism in Israel".
פעילות ציבורית ופוליטית > הפנתרים השחורים

גרינברג ליווה (עם פעילי שמאל אחרים) את הפעילות של הפנתרים השחורים בראשית דרכם. באותה תקופה היה גם פעיל פוליטית בהקמת מפלגת מוקד ובין מקימי קמפו"ס. הפעילות הזאת נעשתה מתוך תפישה, שהבעיה היסודית של השמאל האשכנזי הוא היותו משויך למעמד הבינוני ומנותק ממעמד הפועלים ומקבוצות פריפריאליות. פעילי מוקד והפנתרים השחורים התחילו אז בביצוע פעולות משותפות שמטרתן לחשוף את האינטרסים המעמדיים של מפלגת העבודה כנציגה של בעלי ההון. בהקשר לכך ביצעו שתי פעולות מפורסמות: הפריצה למחסני תנובה וחלוקת החלב בשכונות והפריצה למחסנים של שמן וחלוקתו בשכונות. שתי החברות היו חברות בשליטת ההסתדרות ושתיהן הפקיעו מחירים. הפעילים רצו להראות שבעלות על חברה כלכלית בידי ארגון עובדים מחייבת דווקא הוזלה של מוצרים לשכבות החלשות. שיתוף הפעולה הזה הוביל בסופו של דבר להצטרפות של חלק מהפנתרים השחורים למוקד והקמת קואליציה של כמה קבוצות-שמאל, ביניהן אורי אבנרי ופורשי מפלגת העבודה. לקראת בחירות 1977 הוקמה רשימת של"י (שלום לישראל, שוויון לישראל) בראשות לובה אליאב. סעדיה מרציאנו עמד בראש הקבוצה של הפנתרים השחורים שהצטרפו לשל"י, אבל קבוצה אחרת של הפנתרים השחורים בראשות צ'רלי ביטון וכוכבי שמש התחברה לרק"ח והקימה את חד"ש. הפרישה של גרינברג ב-1979 משל"י ומהשמאל האשכנזי נגרמה מתוך הבנה, שרק קבוצה קטנה של פעילים הייתה מעוניינת בשיתוף פעולה אמיתי עם הפנתרים, בעוד שרוב הפעילים רצה בעיקר לנצל את השם של הפנתרים השחורים ולהפוך אותם לקבלני קולות (נוסח מפא"י בסאלח שבתי).
פעילות ציבורית ופוליטית > הקמת קמפו"ס (קבוצות למעורבות פוליטית וחברתית סטודנטיאלית)

גרינברג היה בין מייסדי קמפו"ס (תנועת סטודנטים יהודית-ערבית), בשנת 1974. התנועה הוקמה בירושלים והתרחבה לשאר האוניברסיטאות אחרי עליית הליכוד לשלטון ב-1977. תנועת קמפו"ס צמחה על רקע עימותים עם פעילי הימין הקיצוני שדרשו להוציא את הסטודנטים הערבים מן האוניברסיטאות בטענה שהם אינם נאמנים למדינה. בעימות מפורסם הותקפו מפגיני קמפו"ס על ידי קבוצה בראשות צחי הנגבי, אביגדור ליברמן וישראל כץ שבאו חמושים בשרשראות. קמפו"ס הייתה בית הגידול הפוליטי של רוב ההנהגה של ערביי ישראל בתקופה מאוחרת יותר (עזמי בשארה, ג'מאל זחאלקה, מוחמד ברכה, עיסאם מח'ול).
פעילות ציבורית ופוליטית > פעילות בתנועת "יש גבול"

גרינברג שירת בצה"ל בין השנים 1977–1979 בחיל התותחנים, והדבר הניע אותו לפעילות בתנועת "יש גבול". הוא היה הדובר הראשון של התנועה וישב בכלא באוקטובר 1987 על סירובו לשרת בשטחים. במסגרת "יש גבול" ארגן ב-1983 בחוף אכזיב, מופע של אומני ישראל ובהם תיסלם, בנזין, חוה אלברשטיין, שלום חנוך, דויד ברוזה, שמוליק קראוס, מיקי גבריאלוב. במופע השתתפו, לפי הערכה, כ-15,000 איש. הוא יזם גם מופע של ג'ואן באאז בצוותא ב-1988. גרינברג פרש מ"יש גבול" ב-1989 על רקע מחלוקת סביב גיוס חובה וההתקפות של התנועה נגד הימנעותם מגיוס של החרדים.
פעילות ציבורית ופוליטית > יועץ להסתדרות

לאחר פרסום ספרו "ההסתדרות מעל הכול" הוזמן גרינברג לפעול במסגרת ההסתדרות כדי לחולל בה רפורמות מבניות. הקשר בינו לבין ההסתדרות נוצר על ידי יוסי ביילין שהיה ב-1993 בחבורה עם חיים רמון ועמיר פרץ שכונתה "השמינייה". הקבוצה התפלגה ב-1994 בגלל הקמת רשימה עצמאית לבחירות להסתדרות על ידי רמון ופרץ. גרינברג נעשה ליועץ להסתדרות, כתב את החוקה החדשה של ההסתדרות ואת תוכנית הרפורמות. שני הרעיונות שהציע הם: האחד – העברת המפעלים של ההסתדרות לבעלות של העובדים. השני – דמוקרטיזציה של האיגודים המקצועיים ושל ההסתדרות עצמה על ידי שינויים בשיטת הבחירות. הוא פרש לאחר ששני רעיונות בסיסיים אלה לא מומשו.
פעילות ציבורית ופוליטית > כתיבה פובליציסטית

מאז רצח רבין, החל גרינברג בכתיבה פובליציסטית בעיתונות היומית בעברית. בשנות האינתיפאדה ביקורתו החריפה על מה שהוא הגדיר כהידרדרות של ישראל לאלימות בלתי מרוסנת, לא הייתה מקובלת בשיח הציבורי, ולכן מאמריו פורסמו בעיקר מחוץ לישראל. כך, הוא פרסם מאמר בבלגיה ובו ביקורת על חיסול השיח' אחמד יאסין (Symbolic Genocide), שבו טען שחיסולו של יאסין מהווה רצח עם סמלי שישראל מבצעת בפלסטינים. בעקבות המאמר, דרשה שרת החינוך, לימור לבנת, לפטר אותו מאוניברסיטת בן-גוריון והיא החרימה את האוניברסיטה לאחר שהיא סירבה לעשות זאת.
מחקריו > Split Corporatism in Israel

בספרו הראשון שיצא ב-1991, גרינברג חקר את פורום 13 הוועדים הגדולים (ארגון שהחזיק מעמד שנה אחת, במהלך כהונתו של שר האוצר יגאל הורביץ). באמצעות קיומו של הפורום, פיתח גרינברג תאוריה להסבר האינפלציה וריסונה בישראל. הוא שילב שתי מסגרות תאורטיות: תאוריות שוק העבודה דואלי, שמניחות שיש פער בכוח של קבוצות עובדים שונות, ולכן העובדים לא מתאחדים, ותיאורית הנאו-קורפורטיזם, לפיה העובדים מתאחדים ופועלים יחד ולכן המדינה נאלצת להידבר ולנהל איתם משא ומתן. ישראל היא מקרה המשלב את שני המודלים, כאשר פורום 13 הוועדים ייצג עובדים חזקים, שבאו לעזור, לכאורה לעובדים החלשים (על כך כתב במאמרו "עובדים חזקים, עובדים חלשים") והראה ששתי התאוריות אינן סותרות, אלא משלימות, ושני המודלים פועלים לרעת העובדים.
הספר התמקד בהסבר של האינפלציה כתוצאה של יחסי כוח בין המדינה, המעסיקים הפרטיים, ההסתדרות, העובדים החזקים והעובדים החלשים. הטענה המרכזית של הספר היא שיש לבחון כיצד הקואליציה השלטונית מצליחה לתווך, או לא, בין האינטרסים השונים של החברה האזרחית ולהפוך אותם למדיניות קוהרנטית של המדינה. טענתו הייתה שעליית הליכוד לשלטון גרמה למשבר של האינפלציה בגלל חוסר היכולת לתווך בין המדינה לבין הכוחות המרכזיים במשק: ההון הפרטי, ההון ההסתדרותי, והעובדים החזקים. השניים הראשונים היו מעוניינים באינפלציה, כי הרוויחו ממנה, והעובדים החזקים הצליחו לא להיפגע ממנה. אבל אז המדינה נכנסה למשבר של חוב פנימי, לא היה לה כסף לשלם את חובותיה, ואלה הלכו וגדלו עם האינפלציה. זה הרקע להקמת ממשלת האחדות "הרוטטיבית" ב-1984, בין מפלגות הליכוד והעבודה, שנאלצו לשתף פעולה ביניהן על מנת לחלץ את המדינה מהמשבר, ולרסן את הלחץ של ההון הפרטי וההסתדרותי ושל העובדים החזקים. כדי לעשות זאת הן נתנו יד חופשית למדינה, ובעצם לפקידי האוצר, לנהל את הכלכלה. הדבר גרם לדה-פוליטיזציה של החלטות כלכליות וחברתיות, אליהן התחילו להתייחס כאל שאלות טכניות של כלכלנים ולא כאל שאלה ערכיות שעלולה להיות עליהן מחלוקת. זהו הבסיס האידאולוגי של הנאו-ליברליזם.
מחקריו > ההסתדרות מעל הכול

עבודת הדוקטור של לב גרינברג, שאחר כך פורסמה כספר, חזרה לזמן בו ההסתדרות ייצגה את ההון של חברת עובדים וניסתה לשלוט בקבוצות עובדים מאורגנות ובלתי מאורגנות. הספר בוחן את נקודת המפנה של 1967, בה נוצר מבנה שפילג את העובדים, לפלסטינים משוללי זכויות לבין ישראלים, אבל גם בתוך הישראלים: בין הישראלים שחשופים לתחרות עם הפלסטינים בשטחים, שהם ברובם מזרחים וערבים אזרחי ישראל, לבין הקבוצות המוגנות מתחרות: 13 הוועדים הגדולים, עובדים מקצועיים ועובדי חברות ממשלתיות. כדי להבין את המבנה שהתמסד ב-1967, גרינברג בחן מה קרה בישראל בשנות השישים החל מ-1959-1958, כשנוצרה תעסוקה מלאה, ומצא שמפא"י נקלעה למשבר דווקא כאשר היה מחסור בידיים עובדות. זהו פרדוקס, כי לכאורה מפלגה סוציאל-דמוקרטית רוצה תעסוקה מלאה, והיא אמורה לקבל תמיכה פוליטית כאשר השיגה מטרה זאת. אבל גרינברג סבור כי מפא"י לא הייתה מפלגה סוציאל-דמוקרטית. לדבריו, מפא"י והמוסדות שהקימה, היו בנויים כדי לשלוט בעובדים ולא לייצג אותם. ברגע שהעובדים קיבלו כוח, בתחילת שנות ה-60, הם התחילו להשתחרר מהשליטה של מפא"י ושל ההסתדרות. קמו התארגנויות עובדים "מלמטה" ואורגנו מאבקים לשיפור השכר והתנאים הסוציאליים ולשחרור מהשליטה של ההסתדרות.
השאלה אליה מתמיד גרינברג לחזור היא: האם מפלגת השלטון מסוגלת לשלוט ולתווך בין קבוצות חזקות של אזרחים ובינם לבין המדינה? מפא"י נכנסה למשבר עמוק בתחילת שנות שישים, וההסבר המרכזי הוא המבנה הבלתי מייצג של ההסתדרות ומערכת יחסי התלות בין המדינה לבין המנגנונים החזקים של ההסתדרות ומפא"י. העימות בין בן-גוריון לבין לבון ב-1960 נסב סביב השאלה מי מחליט, מי קובע ומיהו הריבון - המדינה או ההסתדרות. בן-גוריון הוא ראש הממשלה, לבון הוא מזכיר ההסתדרות. מי שיצא מנצח מן העימות הזה היה אשכול - מנהיג מפא"י. במשולש בין שלוש הישויות, מפא"י הייתה חזקה יותר גם מההסתדרות וגם מהממשלה, אבל ראשי מפא"י הבינו שכדי לשלוט במדינה חייבים לשמור את מנגנון ההסתדרות בידיהם. עיקר מאבקם היה למנוע את אובדן השליטה בהסתדרות, שהייתה תחת איום לנוכח התארגנות העובדים מלמטה, וקריאות תגר מצד מפלגות הפועלים האחרות (אחדות העבודה, מפ"ם ומק"י) וגם תנועת החרות, שהתבססה בקרב הפועלים המזרחים והחליטה להתמודד בבחירות להסתדרות. המהלך של אשכול היה קודם כול לפטר את לבון מתפקידו כמזכ"ל ההסתדרות, אבל אחר כך היה צריך לנטרל את בן-גוריון שלא רצה להציל את מבנה ההסתדרות, כי הוא היה נגד כוחה הדומיננטי של ההסתדרות בתוך מפא"י. בסופו של דבר העימות הפך לעימות בין מפא"י לבן-גוריון, שפרש והקים רשימה משלו, רפ"י, לקראת בחירות 1965.
טענתו המרכזית של גרינברג היא שב-1965 מפא"י הבינה שאם היא לא תחולל שינוי עמוק היא תאבד את שלטונה בהסתדרות ובממשלה. כדי להימנע מכך היא ביצעה קודם כול מהלך פוליטי, לקראת בחירות 1965, על ידי הקמת רשימה משותפת עם אחדות העבודה, ששמה המערך, ואחרי הבחירות קבעה מדיניות תוקפנית של מיתון יזום על ידי הממשלה, שנועדה לפגוע בכוחם של העובדים בשוק העבודה. זה הרקע ההיסטורי למפנה ב-1967. סיפוח ה"שטחים" פתר באופן מבני את משבר השליטה של ההסתדרות, כי הוא החליש את העובדים הישראלים שנפגעו מהתחרות עם הפלסטינים חסרי הזכויות. לטענת גרינברג, מפא"י מיסדה את השליטה הכלכלית בפלסטינים אף על פי שזה נגד את אידאולוגיית ההפרדה שלה – עבודה עברית ומדינה יהודית – כי צירוף הפלסטינים לכלכלה הישראלית פתר את המשבר המוסדי העמוק שהתגלה בשנים 1960–1967, שאיים להפיל אותה מהשלטון. גרינברג גרס כי זאת הייתה חשיבה ביורוקרטית, כוחנית, קצרת טווח, ומטרתה הייתה להחליש את העובדים הישראלים ולהזרים כספי המדינה למפעלי ההסתדרות, שנקלעו למשבר בתקופת המיתון.
ספריו

שלום מדומיין שיח מלחמה – כשל המנהיגות, הפוליטיקה והדמוקרטיה בישראל: 1992-2006 (רסלינג, 2007)
קולות מזרחיים – לקראת שיח מזרחי חדש על החברה והתרבות הישראלית עורך יחד עם גיא אבוטבול ופנינה מוצפי-האלר (הוצאת מסדה, 2005)
זיכרון במחלוקת – מיתוס, לאומיות ודמוקרטיה, עורך (מכון המפרי, 2000)
סוציולוגיה ישראלית עריכת גיליון מיוחד המוקדש לזכרו של יונתן שפירא יחד עם חנה הרצוג ואדריאנה קמפ "תמורות בחקר החברה הישראלית" (1999, גיליון 3)
יסודות הכלכלה הפוליטית (משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 1996)
ההסתדרות מעל הכול (נבו, 1993)
SPLIT CORPORATISM IN ISRAEL, (SUNY Press, 1991)
ספריו > מאמרים אקדמיים

"צבא כיבוש דמוקרטי?" סוציולוגיה ישראלית (2008, 7:1).
"השלום הישראלי-פלסטיני בראי השמאל", זמן אמת, עדי אופיר עורך (כתר, 2001)
"ציונות וכלכלה פוליטית בישראל", החברה הישראלית: מבנה ותהליכים, א. יער וז. שביט עורכים (האוניברסיטה הפתוחה, 2001).
"למה לא המשכנו בדרכו? על שלום, דמוקרטיה, רצח פוליטי וסדר יום פוסט-סכסוכי", זיכרון במחלוקת, ל. גרינברג עורך (מכון המפרי, 2000)
"דמוקרטיה מדומיינת בישראל – רקע תאורטי ופרספקטיבה היסטורית" סוציולוגיה ישראלית (1999:3).
Post-Mortem for the Ashkenazi Left" in Who's Left in Israel ? ed. by Dan Leon, (2004, Sussex AP).
"An Historical Slip of the Tongue, Or What Can the Arab-Jewish Transportation Strike Teach Us About the Israeli-Palestinian Conflict?", International Journal of Middle East Studies, (2003, 35/3)
"The Arrogance of Occupation" Middle East Policy, (2002, 9/1) With Shafir, G. "Economic Liberalization and the Breakup of the Histadrut's Domain", in G. Shafir and Y. Peled, eds., The New Israel: Peacemaking and Liberalization, (Westview Press, 2000).
"From Periphery to the Core: Sources of Ethnic Political Leadership" in Ethnic Frontiers in Israel: Perspectives on Development and Inequality, ed by O. Yiftachel and A. Meir, (Westview Press, 1998).
"A Theoretical Framework for the Analysis of the Israeli Palestinian Conflict", Revue Internationale de Sociologie, (1994, 1)
"The Crisis of Statehood: A Weak State and Strong Political Institutions", Journal of Theoretical Politics, (1993, 5)
"Are Dualism and Corporatism Compatible Patterns of Political Economy? Some implications of the Israeli Case." International Sociology, (1991, 6).
מאדליב

| --- | --- |

 לידה:  24 באוקטובר 1973 (בן 50) אוקסנארד, ארצות הברית 
 שם לידה:  Otis Jackson Jr. 
 שם במה:  Madlib 
 מוקד פעילות:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1993 
 סוגה:  מוזיקת היפ הופ 
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 כלי נגינה:  מכונת תופים, מערכת תופים 
 חברת תקליטים:  סטונס ת'רואו רקורדס, בלו נוט 
 www.rappcats.com
 פרופיל ב-IMDb
 
אוטיס ג'קסון ג'וניור (באנגלית: Otis Jackson Jr.‎; נולד ב-24 באוקטובר 1973), הידוע בשם הבמה מאדליב (Madlib), הוא די ג'יי, מפיק מוזיקלי, רב-נגן וראפר אמריקאי.
ביוגרפיה

אוטיס ג'קסון ג'וניור נולד באוקסנארד שבקליפורניה, להורים המוזיקאים אוטיס ג'קסון האב ודורה סינסקה ג'קסון. הוא דגם את שירו הראשון בגיל 11, שמקורו באוסף של אביו. אחיו הצעיר הוא המפיק והראפר מייקל "או נו" ג'קסון. דודו הוא חצוצרן הג'אז ג'ון פאדיס. הוא גדל באוקסנארד, שם החל את קריירת המוזיקה שלו.
בתחילת שנות ה-90 הקים מאדליב קולקטיב שהורכב מראפרים שעבדו איתו באולפן "Crate Diggas Palace" שבסיסו באוקסנארד. קולקטיב זה הורכב בעיקר מחבריו, ונודע בשם CDP. המוזיקה הראשונה של מאדליב שיצאה באופן מסחרי הייתה בשנת 1993, הפקה עבור הרכב הראפ "ת'ה אקלקהוילס". הוא המשיך להקליט מוזיקה משלו עם ההרכב "לוטפאק". בשנת 1995 אביו של מאדליב הוציא את המיני-אלבום שלהם, Ill Psyche Move, בחברת תקליטים שנקראה "Crate Diggas Palace". תקליט זה משך את תשומת ליבו של פינוט באטר וולף, מקים חברת התקליטים "סטונס ת'רואו רקורדס", שהחתימה את ההרכב בשנת 1998.
בשנת 2000 הוציא מאדליב את אלבום הסולו הראשון שלו, The Unseen, תחת שם הבמה "קוואסימוטו", שזכה לשבחי הביקורת ודורג על ידי מגזין "Spin" כאחד מ-20 האלבומים המובילים של השנה.
בשנת 2003 הכריז מאדליב על שני פרויקטים משותפים. הוא הצטרף למפיק ההיפ הופ ג'יי דילה בצמד המכונה "ג'ייליב", שהוציא את האלבום Champion Sound. לאחר מכן, שיתף פעולה עם הראפר אם אף דום, ויחד כונו "מאדויליין". בשנת 2004 הוציאו את אלבומם המשותף תחת שם זה, Madvillainy, שזכה לשבחים רבים ממבקרי המוזיקה ונכלל ברשימות סיכום שנה רבות.
בשנת 2005 הוציא אלבום נוסף תחת שם הבמה "קוואסימוטו", הנקרא The Further Adventures of Lord Quas, שזכה לביקורות חיוביות. באלבום דגימות ווקאליות רבות של השחקן מלווין ואן פיבלס, שזכה לקרדיט בהערות האלבום של שיתוף פעולה. במהלך שאר העשור, המשיך מאדליב להוציא חומרי ג'אז במקביל ליצירת ההיפ הופ שלו.
בשנת 2010 הודיע מאדליב על חותם משלו בשם "Madlib Invazion", שהוקם כדי להוציא סדרת מוזיקה בשם "Madlib Medicine Show". בסופו של דבר, העבודה על הסדרה ארכה למעלה משנתיים, והגיעה לשיאה עם 13 מהדורות אלבום וכמה תקליטורי מיני-אלבומים בויניל בלבד המשתרעים על היפ הופ, ג'אז, רמיקסים ומיקסים רב-ז'אנריים. הלייבל המשיך להוציא תקליטים מחוץ לסדרה המוקרית.
בשנת 2011, מאדליב והראפר פרדי גיבס הכריזו על תוכניות לאלבום משותף, עם צאתו של מיני-אלבום בשם Thuggin, שאחריו, בשנת 2012, הוציאו מיני-אלבום נוסף בשם Shame, וב-2013 הוציאו מיני-אלבום נוסף, בשם Deeper. במרץ 2014 הוציאו אלבום באורך מלא בשם Piñata, שזכה לשבחי הביקורת. את האלבום הוציאו תחת ההרכב "מאדגיבס". ב-2019, הוציאו אלבום משותף נוסף, הנקרא Bandana.