stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דרור דיקר

אין תמונה חופשית
דרור דיקר (נולד ב-2 במאי 1962) הוא רופא ישראלי, מומחה לרפואה פנימית, לטיפול בהשמנה מטעם האיגוד האירופאי ללימוד וחקר השמנה, משמש כמנהל המחלקה הפנימית ד' והמרכז הרב תחומי לעודף משקל בבית החולים השרון ומנהל מרכז בריאטי בית חולים הרצליה מדיקה סנטר. יו"ר החברה הישראלית לחקר וטיפול בהשמנת יתר, פרופסור קליני לרפואה פנימית, הפקולטה לרפואה, באוניברסיטת תל אביב. ניהל מחלקת קורונה מהראשונות בישראל ב-2020. בעבר שימש כיושב ראש האיגוד הישראלי לרפואה פנימית. וכנשיא הפדרציה האירופאית לרפואה פנימית מ-2021 ועד מרץ 2023. משיא משואה ביום העצמאות ה-73 למדינת ישראל.
ביוגרפיה

דיקר נולד וגדל בפתח תקווה. אביו, שמשון, היה מנהל בית החולים השרון במשך 12 שנים, אף שלא היה רופא, ואמו יהודית עבדה במקום כטכנאית אק"ג במכון הלב. כתלמיד תיכון בן 16 עבד בחופשות כסניטר. אחרי שנה החל לסייע לאחיות ואף לערוך אק"ג במיון. לאחר התיכון פנה לעתודה צבאית ללמוד רפואה, אך לא התקבל, ושירת בצבא ברבנות הצבאית.
קריירה רפואית

אחרי השחרור מהצבא, למד דיקר רפואה בפקולטה לרפואה בטכניון. עם נישואיו בגיל 26, ובמקביל ללימודיו בשנה החמישית, עבד גם בסופי שבוע כאח בבית החולים מאיר בכפר סבא. הוא החל את עבודתו כרופא בבית החולים שרון בפנימית ג', ב-1999 עבר לפנימית ד' כסגן מנהל מחלקה, ומ-2001 ועד היום משמש כמנהל המחלקה.
דיקר פרופסור קליני לרפואה פנימית, הפקולטה לרפואה, באוניברסיטת תל אביב. יו"ר האיגוד לרפואה פנימית. הוא פרסם עשרות מאמרים ומחקרים בנושא השמנה, לחץ דם וסוכרת, ומשמש יו"ר החברה הישראלית לחקר וטיפול בהשמנת יתר, יו"ר משותף של כוח המשימה לטיפול בהשמנה, האיגוד האירופי לחקר וטיפול בהשמנה. לשעבר מזכיר הפורום למניעת מחלות לב וכלי דם. חבר ועד האיגוד להשמנה. ובעבר עורך האתר הרפואי E-MED.
בשנת 2018 נבחר לנשיא הפדרציה האירופאית לרפואה פנימית נכנס לתפקיד באפריל 2021 וסיים את תפקידו במרץ 2023.
עם התפרצות נגיף הקורונה בישראל במרץ 2020, היה אחד מראשי מחלקות הקורונה הראשונות שהוקמו בארץ, כאשר בית החולים השרון, היה הראשון בישראל, שהוסב כולו בגל הראשון לטיפול בחולים אלה. במרץ 2020, נפטרה אמו, ודיקר החליט שלא לשבת שבעה כמקובל, בחר שלא לעזוב את בית החולים, להישאר במחלקה ולעסוק בהצלת חיי מטופליו.
במרץ 2022, במהלך הפלישה הרוסית לאוקראינה, נמנה דיקר בין רופאים ואחיות מבתי החולים השרון ובלינסון שיצאו בשליחות הסוכנות היהודית לסייע לפליטים אוקראינים שהגיעו לוורשה, פולין, ונזקקו לטיפול רפואי.
הוקרה

בשנת 2021 נבחר להשיא משואה בטקס הדלקת המשואות ביום העצמאות ה-73 למדינת ישראל.
חיים אישיים

דיקר נשוי לדניאלה העוסקת בשיווק נדל"ן, אב לשלושה ומתגורר בפתח תקווה.
הערות שוליים

↑  מערכת דוקטורס אונלי, ד"ר דרור דיקר נבחר לנשיא הפדרציה האירופאית לרפואה פנימית, באתר דוקטורס אונלי Doctors Only
1 2    שרית רוזנבלום, "אם לא ישקיעו במערכת, ייתכן שלא נשרוד עוד מגפה. צריך לפרוט את התודה מעבר להדלקת המשואה", באתר "ידיעות אחרונות", 2 באפריל 2021
↑  אטילה שומפלבי, הרופא ישראלי שמטפל בפליטים בוורשה: "אנו מציגים את הפנים היפות של ישראל", באתר ynet, 13 במרץ 2022
↑  משה כהן, ‏מנהל מחלקת קורונה ויו"ר ארגון סיוע לנפגעי פעולות איבה ידליקו משואה ביום העצמאות, באתר מעריב אונליין, 29 במרץ 2021
הנרי דרייפר

| --- | --- |

 לידה:  7 במרץ 1837 מחוז הנסיך אדוארד, ארצות הברית 
 פטירה:  20 בנובמבר 1882 (בגיל 45) ניו יורק, ארצות הברית 
 ענף מדעי:  אסטרונומיה 
 מקום לימודים:  בית הספר לרפואה של אוניברסיטת ניו יורק 
 מוסדות:  אוניברסיטת ניו יורק 
 בן או בת זוג:  Mary Anna Draper 
 תרומות עיקריות
 חתימה:   
 
הנרי דרייפר (באנגלית: Henry Draper; ‏7 במרץ 1837 – 20 בנובמבר 1882) היה רופא אמריקאי, ואסטרונום חובב. ידוע בעיקר מצילומיו של גרמי שמיים.
קורות חייו ופעליו

הנרי דרייפר נולד בארצות הברית, בנם של ג'ון ויליאם דרייפר, רופא, כימאי, בוטנאי, ופרופסור באוניברסיטת ניו יורק (NYU) ולאנטוניה קאהטנו דה פריירה פאיוה גרדנר (Antonia Coetana de Paiva Pereira Gardner), בתו של רופאו האישי של קיסר ברזיל. אחייניתו, אנטוניה מאורי, הייתה גם היא אסטרונומית.
דרייפר סיים לימודי רפואה ב-1857 בבית הספר לרפואה באוניברסיטת ניו יורק בגיל 20. הוא עבד תחילה כרופא בבית החולים בלוויו בניו יורק ומאוחר יותר שימש כמרצה ודיקן לרפואה באוניברסיטת ניו יורק. במלחמת האזרחים האמריקנית, שימש דרייפר כרופא בצבא האיחוד, ברגימנט חיל הרגלים ה-12 של ניו יורק. אחיו של דרייפר, ג'ון כריסטופר, שירת יחד איתו כעוזר רופא. שניהם שירתו בין ה-31 במאי 1862 ל-8 באוקטובר, באותה שנה. דרייפר נישא לאנה מרי פאלמר ב-1867. פאלמר הייתה אשת חברה עשירה, שסייעה לו בעבודתו האסטרונומית. דרייפר פרש מהמחלקה לרפואה ב-1873, כדי לאפשר לעצמו זמן רב יותר למחקר עצמאי.
דרייפר היה אחד מחלוצי צלמי החלל. ב-1872 צילם ספקטרום של הכוכבים שהראו קווי בליעה וב-1874 ניהל משלחת שצילמה את מעבר נוגה על פני השמש. ב-30 בספטמבר 1880 היה הראשון שצילם את ערפילית אוריון וב-1880 צילם את הקשת של צדק. ב-1863, הוא צילם הרבה תמונות ירח באיכות גבוהה.
דרייפר מת מדלקת ריאות בשנת 1882. אלמנתו מימנה את מדליית הנרי דרייפר שניתנה בעבור תרומות יוצאות דופן באסטרופיזיקה.
מכתש קטן בירח נקרא על שמו.
מאמרים שפרסם

השינויים של דם תאים בטחול, תזה, 1858.
האם יש עולמות אחרים מיושבים?, 1866.
מחשבות שווא לרפואה, קסמי, קמעות, קמעות, אסטרולוגיה, והיפנוזה, 1873.
הירח כפי שצילם
הצילום הראשון בהיסטוריה של ערפילית אוריון, צילום של דרייפר משנת 1880
המכון ליהדות זמננו

| --- | --- |

בניין איינשטיין למתמטיקה בקמפוס הר הצופים, הוקם בשנות העשרים; משנות השמונים נמצאים בו חדרי העבודה של סגל המורים במכון ליהדות זמננו (צולם 2009)
 מכון מחקר
 על שם:  אברהם הרמן 
 תקופת הפעילות:  1959–הווה (כ־66 שנים) 
 מיקום
 מדינה:  ישראל ישראל
 קואורדינטות:  31°47′33″N 35°14′46″E﻿ / ﻿31.792472222222°N 35.246166666667°E﻿ / 31.792472222222; 35.246166666667
 אתר רשמי
  (למפת ירושלים מוגדלת) המכון ליהדות זמננו(למפת ירושלים רגילה) המכון ליהדות זמננו(למפת הרי ירושלים רגילה) המכון ליהדות זמננו(למפת הרי ירושלים מוגדלת) המכון ליהדות זמננו
 
המכון ליהדות זמננו על שם אברהם הרמן הוא מרכז למחקר והוראה בין תחומי שנוסד באוניברסיטה העברית בירושלים בשנת 1959 על ידי חגי לב ופרופ' משה דייוויס, שעמד בראשו עד לשנת 1973.
מחקר והוראה

המכון הוא חלק מהפקולטה למדעי הרוח, בצד המכון למדעי היהדות אשר כולל את החוג להיסטוריה של עם ישראל, ובו תלמידים לתואר מוסמך ודוקטורט.
המכון הוא מסגרת של מחקר בין-תחומי העוסק ביהדות המאה ה-20. בסגל החוקרים ניתן למצוא היסטוריונים, אנשי מדעי החברה, חוקרי ספרות, תרבות וחינוך.
המכון נקרא על שמו של אברהם הרמן שהיה שגריר ישראל בארצות הברית, נשיא האוניברסיטה העברית בין השנים 1968-1983 ונגיד האוניברסיטה עד לפטירתו בשנת 1992.
במכון פועלים המרכז לתיעוד בנושאי סטטיסטיקה ודמוגרפיה של יהודים ומרכז לתיעוד בעל-פה. המכון מנהל בשיתוף הארכיון הציוני המרכזי של ההסתדרות הציונית העולמית את ארכיון הסרטים היהודיים ע"ש סטיבן שפילברג. כמו כן פועלים בו מרכזי מחקר לתולדות הציונות, היישוב ומדינת ישראל על שם ברנרד צ'ריק, ומרכז לחקר האנטישמיות, על שם וידאל ששון.
במהלך השנה האקדמית מקיים המכון אירועים הכוללים הרצאות, סמינרים, סדנאות וכנסים בינלאומיים. המכון מוציא לאור, אחת לשנה, את כתב העת Studies in Contemporary Jewry בהוצאת אוניברסיטת אוקספורד, אשר עוסק בעולם היהודי בעת החדשה.
בראשית המאה ה-21 אוחדו תוכניות הלימודים של המכון עם החוג להיסטוריה של עם ישראל, באוניברסיטה העברית.
בניינים

עד מלחמת ששת הימים שכן המכון בקריית האוניברסיטה בגבעת רם. הבניין שבו שכן שם נקרא על שם יוסף שפרינצק. אבן הפינה הונחה בשנת 1960, במלאת שנה לפטירתו של שפרינצק שהיה היו"ר הראשון של הכנסת. בנייתו נעשתה בשיתוף של הסוכנות היהודית, הממשלה והאוניברסיטה, ועלותו עמדה על חצי מיליון לירות. הבנייה הסתיימה בשנת 1962. מאז ששבה הפקולטה למדעי הרוח לקמפוס הר הצופים שוכן המכון שם בשני בניינים, ישן וחדש.
אברהם וינברג (השלישי)

רבי אברהם וינברג (תרמ"ח, 1888 - י"ב בסיוון תשמ"א, יוני 1981) מכונה על שם ספרו "ברכת אברהם", היה האדמו"ר מסלונים, חבר מועצת גדולי התורה של אגודת ישראל, עסקן ואיש חינוך.
ביוגרפיה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
נולד בטבריה כבן שני לרב נח וינברג, אחיו של האדמו"ר השני מסלונים, רבי שמואל וינברג, ה"דברי שמואל". אביו נשלח לארץ ישראל על ידי סבו, רבי אברהם וינברג, בעל "יסוד העבודה", שעל שמו הוא קרוי. בגיל 12 וחצי התארס לבתו של רבי מרדכי לידר מטבריה, אחיינו של בעל "יסוד העבודה" שהיה ממונה על קופת כולל רייסין. נישא בגיל 14.
בגיל 15 נסע לשהות אצל דודו רבי שמואל וינברג במשך חצי שנה בסלונים. בגיל 21 נסע אליו שוב ומספר פעמים אף שימש כשליחו לרבנים הרב חיים מבריסק, ה"חפץ חיים" ורבי ישראל מצ'ורטקוב, בין היתר בענייני הקמת אגודת ישראל.
לאחר פטירת הדברי שמואל המשיך אצל בנו הבית אברהם, על אף שהיה בן גילו וכן המשיך אצל בנו רבי שלמה דוד יהושע וינברג.
התגורר בטבריה. היה חבר המועצה המרכזית של אגודת ישראל העולמית, גבאי ישיבת אור תורה ומנהל התלמוד תורה בעיר. בבחירות למועצת העיר שנערכו בשנת תרצ"ה, נבחר למועצת העיר והיה יושב ראש מפלגת אגודת ישראל.
בשנת תשט"ו נבחר בבחירות פנימיות בחסידות לכהן כאדמו"ר. בשנת תש"כ עבר מטבריה לירושלים והתגורר בבניין ישיבת בית אברהם. התפילה הייתה הנושא שעליו התמקד, בכל שטיבל שהקים, דרש שלא ידברו כלל בשעת התפילה וקריאת התורה. היה מיודד מאוד עם האדמו"ר הבית ישראל מגור ועם האדמו"ר מאמשינוב ועוד.
נפטר בי"ב בסיוון תשמ"א, 1981, ונטמן בהר הזיתים בירושלים. כחודש לפני פטירתו הוכתר חתנו רבי שלום נח ברזובסקי לאדמו"ר. חלק מבני החסידות התנגדו להכתרתו וראו במעשה זה פגיעה ברבי אברהם, ופרשו מן החסידות. לאדמו"ר הכתירו את הרב אברהם וינברג (בני ברק). ישיבת "באר אברהם" של החסידות נקראת על שמו של רבי אברהם.
רחוב "ברכת אברהם" ברמת שלמה בירושלים נקרא על שם ספרו. גם תלמודי התורה של חסידות סלונים נקראים 'ברכת אברהם' על שמו.
ספריו

ברכת אברהם - שני חלקים על חמישה חומשי תורה ומכתבים. בהוצאת מוסדות ישיבת "בית אברהם" - מכון אמונה ודעת תשנ"א
נחל איתן - שני חלקים על חמישה חומשי תורה ומועדים, וכרך מכתבים. בהוצאת מוסדות חסידי סלאנים "באר אברהם" - מכון נחלי אמונה
הערות שוליים

↑  קול ישראל, י"ד בכסלו תרצ"ח.
↑  ראו דבר, 19 אפריל 1973; דואר היום, 2 באוקטובר 1934.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007304421605171  LCCN: nr2003000918  VIAF: 1458157643251638590007   WorldCat (עם VIAF): 1458157643251638590007
האוניברסיטה הצבאית של משרד ההגנה הרוסי

| --- | --- |

מבנה האוניברסיטה
 אוניברסיטה צבאית
 תקופת הפעילות:  1919–הווה (כ־106 שנים) 
 מיקום
 מדינה:  רוסיה רוסיה
 קואורדינטות:  55°46′03″N 37°35′40″E﻿ / ﻿55.76739°N 37.59452°E﻿ / 55.76739; 37.59452
 vumo.mil.ru
 he
 
האוניברסיטה הצבאית של משרד ההגנה הרוסי (ברוסית: Военный университет Министерства обороны Российской Федерации) היא מוסד חינוכי גבוה צבאי של משרד ההגנה של הפדרציה הרוסית, המהווה מרכז חינוכי, מתודולוגי ומדעי מוביל של הכוחות המזוינים של הפדרציה הרוסית בנושאים צבאיים של בעיות הומניטריות, חברתיות, משפטיות, פילולוגיות, פיננסיות, כלכליות במסגרת הכשרת קצינים.
האוניברסיטה נוצרה ב-20 ביולי 1994 על בסיס האקדמיה ההומניטרית של הכוחות המזוינים של הפדרציה הרוסית (לשעבר האקדמיה הצבאית-פוליטית על שם לנין) והאקדמיה הצבאית לכלכלה, כספים ומשפט של הכוחות המזוינים של הפדרציה הרוסית (שהוקמה בנובמבר 1992 על בסיס המכון הצבאי הכוחות המזוינים של ברית המועצות והמכון לשפות זרות של הצבא האדום). לראשונה במוסד חינוכי אחד שולבו כלל כיווני הלימוד הכלכליים, ההומניטריים, המשפטיים והפילולוגיים עבור הכשרת קצינים.
המבנה המרכזי של האוניברסיטה ממוקם ברחוב בולשאיה סדובאיה במוסקבה.
היסטוריה

האוניברסיטה הצבאית יונקת את מקורותיה ממכון הלימוד של הצבא האדום שהוקם ב-5 בנובמבר 1919.
בשנת 1940 אימצה סובנארקום החלטה על ארגון פקולטה צבאית עם מעמד של מוסד חינוכי צבאי גבוה במכון הפדגוגי הלאומי של מוסקבה. הופקד עליו המשימה להכשיר מורים צבאיים לאנגלית, גרמנית וצרפתית לבתי הספר והאקדמיות של הצבא האדום. בתחילת 1941 קיבלה הפקולטה שם רשמי חדש: הפקולטה הצבאית לשפות מערביות במכון הפדגוגי של מוסקבה. ב-12 באפריל 1942, בהוראת קומיסר ההגנה העממי של ברית המועצות, הפכה הפקולטה הצבאית לשפות מערביות במכון הפדגוגי של מוסקבה למכון הצבאי לשפות זרות של הצבא האדום (Военный институт иностранных языков Красной Армии ,ВИИЯКА). על פי אותו צו, המכון כלל את הפקולטה הצבאית לשפות מזרחיות במכון מוסקבה ללימודי המזרח וקורסים צבאיים של שפות זרות מהעיר אורסק. ראש המכון הצבאי לשפות זרות של הצבא האדום היה האלוף ניקולאי ניקולאביץ' ביאזי, וסגנו לעניינים פוליטיים היה הקומיסר פיוטר ניקולאייביץ' באבקין.
ב-1 באוגוסט 1974, על בסיס המכון הצבאי לשפות זרות, הוקם המכון הצבאי של משרד ההגנה של ברית המועצות על שם לנין ואליו הועברה הפקולטה למשפטים צבאיים.
בשנת 1994 מכון זה אורגן מחדש תחת משרד ההגנה של רוסיה, בתור האוניברסיטה הצבאית. בשנת 2003, לראשונה בהיסטוריה של האוניברסיטאות הצבאיות, נכלל באוניברסיטה סגל חוץ-תקציבי, שבו גם אזרחים היו יכולים ללמוד בתשלום. מדי שנה הוא נהיה יותר ויותר פופולרי בקרב בני נוער אזרחיים ובשנת 2008 מספרם הלומדים בה היה 1035 איש. מאז 2009 שמה המלא הוא מוסד החינוך הצבאי הממלכתי הפדרלי להשכלה מקצועית גבוהה "האוניברסיטה הצבאית".
בשנת 2010, האוניברסיטה הצבאית כללה את המכון הפיננסי והכלכלי הצבאי של יארוסלב על שם גנרל הצבא א.וו חרולב; מאז ספטמבר 2011, מוזגו אל תוכה גם האקדמיה הצבאית ללוגיסטיקה ותחבורה (בעיר אוליאנובסק); האקדמיה הצבאית לתקשורת (בנובוצ'רקאסק); האקדמיה הצבאית לכוחות הטילים האסטרטגיים על שם פיוטר הגדול (ברוסטוב על הדון); בית הספר הצבאי הגבוה של סנקט פטרבורג לאלקטרוניקה ורדיו.
מאז 2011 עברה האוניברסיטה הצבאית להכשרת מומחים צבאיים ונוער אזרחי עם תוכניות פתוחות לכניסת אזרחים גם לתואר ראשון וגם לתואר שני. לאחר הקמת המינהל הפוליטי הצבאי הראשי בשנת 2018, הוחלט כי משנת 2019 האוניברסיטה תהפוך לאוניברסיטה המרכזית להכשרת מומחים בעבודה צבאית-פוליטית.
ב-5 בנובמבר 2019 שר ההגנה של רוסיה, גנרל הצבא סרגיי שויגו, העניק לאוניברסיטה את אות מסדר ז'וקוב.
תיאור

באוניברסיטה 12 מועצות תזה, בהן עבודות הגנה ב-22 התמחויות מדעיות. לימודי התואר השני פתוחים לכל.
תחום חשוב בתפקוד האוניברסיטה הוא הכשרת מומחים לכוחות המזוינים של מדינות זרות והתמחו בה חיילים מאבחזיה, ארמניה, קזחסטן, הרפובליקה הקירגיזית, טג'יקיסטן, הרפובליקה העממית של סין, טורקמניסטן, אזרבייג'ן, לאוס, מוזמביק, מונגוליה, אתיופיה, סוריה, אלג'יריה ותימן.
בוגרי האוניברסיטה משרתים ועובדים בכל ענפי הצבא וכוחות הביטחון הרוסיית, במערכת הפרקליטות הצבאית הראשית, גופי החקירה הצבאיים של ועדת החקירות הפדרלית, שירות הביטחון הפדרלי, שירות ביון החוץ, שירות האבטחה הפדרלי, בדומה הממלכתית ומועצת הפדרציה, במשרד החוץ של רוסיה וגופים אחרים בממשלה הפדרלית של רוסיה. בין בוגרי ועובדי האוניברסיטה הצבאית 278 גיבורי ברית המועצות, ארבעה גיבורי העמל הסוציאליסטי ו-11 גיבורי הפדרציה הרוסית. צוערים ותלמידים רבים השתתפו במלחמות שונות, עימותים מזוינים ועימותים צבאיים. האוניברסיטה הצבאית היא האוניברסיטה היחידה בעולם שתלמידיה לוקחים חלק בלחימה בעת הלימודים.
לקריאה נוספת

Военный университет: Страницы Истории. 1919–2009 / под общ. ред. ген.-полковника В. И. Марченкова. – М., 2009. – 248 с., ил. – ISBN 978-5-88149-380-6.
Ефремов И. И. Военный университет: очерк истории. – М., 2002.
הערות שוליים

↑  "Военный Институт (продолжение)". Военный университет Министерства обороны РФ. נבדק ב-2018-06-26.
↑  Министр обороны России генерал армии Сергей Шойгу вручил Военному университету Минобороны РФ орден Жукова / mil.ru, 5 ноября 2019
תזמורת האוניברסיטה
דפנה למיש

| --- | --- |

 לידה:  26 בספטמבר 1951 (בת 73) חיפה, ישראל 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת תל אביב  האוניברסיטה העברית בירושלים  אוניברסיטת המדינה של אוהיו 
 תלמידי דוקטורט:  הגר להב
 אתר רשמי
 
דפנה למיש (באנגלית: Dafna Lemish; נולדה ב-26 בספטמבר 1951) היא חוקרת תקשורת המונים ישראלית-אמריקאית ופרופסור מן המניין באוניברסיטת ראטגרס בניו ג'רזי. מתמקדת בתחום הילדים, הנוער ותרבות הפנאי, וכן בדימויי נשים וגברים והבניית הזהות המגדרית במדיה. בעבר כיהנה כדיקנית הקולג' לתקשורת באוניברסיטת דרום אילינוי (SIU) וכחברת סגל בחוג לתקשורת באוניברסיטת תל אביב.
ביוגרפיה

דפנה ברקאי- למיש נולדה בחיפה ב-1951 וגדלה בשכונת קריית שלום בתל אביב, שם למדה בתיכון עירוני ט'. בנעוריה עברה המשפחה לגבעתיים. בשנים 1969–1971, שרתה למיש בצה"ל והשתחררה בדרגת סמל.
היא נישאה לפיטר למיש ב-1975. שנתיים לאחר מכן, בשנת 1977, החלו שניהם את לימודי הדוקטורט באוניברסיטת המדינה של אוהיו: הוא בתחום החינוך והיא בתקשורת. שני הבנים הבכורים נולדו בארצות הברית במהלך חמש השנים ששהו שם. לאחר חזרתם לארץ נולדה בתם השלישית.
בשנת 1982, שבו למיש ובעלה לישראל עם שני ילדיהם וגרו בקיבוץ גלעד, ומשם עברו לרמת ישי. משנת 1983 עד 1990 עבדה למיש כמרצה במכללת אורנים, ובמקביל במכון לחקר תקשורת ומשפחה (ארגון קטן שהוקם ללא מטרות רווח כדי לקדם מודעות לתפקיד התקשורת במאבק לשוויון מגדרי; לימים הועבר לשדולת הנשים, נספג בתוכו ואינו קיים יותר). מאוחר יותר, כשעברו לגור בכפר סבא, הייתה שותפה להקמת בית הספר החדש לתקשורת של המכללה למינהל, שם גם לימדה. בשנת 1995, עברה לאוניברסיטת תל אביב להקמת החוג לתקשורת, בו שמשה גם כמרצה וכראשת חוג עד שנת 2010. במהלך תקופה זו, שהתה מספר פעמים בחו"ל במסגרת שבתונים שונים ומלגות מחקר.
בין השנים 2008–2010 הייתה בשבתון בארצות הברית באוניברסיטת הרווארד, במכון לחקר תקשורת ובריאות ילדים. בעת ההיא החליטו השניים להישאר בארצות הברית בעקבות ילדיהם שכבר חיו שם.
ב-2010 החלה לעבוד באוניברסיטת דרום אילינוי (SIU -Southern Illinois University Carbondale) כראש חוג, ולאחר שנתיים מונתה לתפקיד דיקנית הקולג' לתקשורת. היא עורכת-מייסדת של כתב העת "Journal of Children and Media".
ב-2016 עברה למיש לניו ג'רזי ומכהנת כ-Associate Dean for Programs, בקמפוס של אוניברסיטת ראטגרס בניו ברנזוויק.ב־2019 היא קודמה לדרגת Distinguished Professor.
רקע אקדמי ותחומי מחקר

תחום המחקר של למיש הוא בתחום האיכותני ועוסק בילדים, נוער ותרבות הפנאי. כמו כן היא עוסקת במעמד האישה, הבניית זהות מגדרית וייצוגה בתקשורת.
למיש פרסמה עד היום 14 ספרים ומעל 230 מאמרים בכתבי עת וספרים, המשמשים עד היום כמאמרים הנלמדים במסגרות אקדמיות שונות.
עבודתה האקדמית והמחקרית של למיש, זיכתה אותה מספר פעמים בהוקרות ופרסים ממוסדות בהם למדה וארגונים שעבדה לצידם:
Rutgers Board of Trustees Award for Excellence in Research 2020
The Charles Klotzer International Media Literacy Award, The Gateway Media Literacy Partners, 2015 Inaugural recipient of the Senior Scholar Award of the Children, Media and Adolescents Division of the International Communication Association (ICA), Phoenix Arizona ,2012
Fellow of the International Communication Association (ICA), July 2010
.The first recipient of the Teresa Award for the Advancement of Feminist Scholarship, The Feminist Scholarship Division of the International Communication Associatio (ICA) 2009
The Rector's [Provost] Award for Excellence in Teaching, Tel Aviv University, 2001
The Walter Emery Award for Excellence, Ohio State University, Columbus, OH, 1981.
פעילות ציבורית והתנדבות

פרויקט UNICEF - Communicating with Children - מסמך המנחה כיצד להפיק תכנים תקשורתיים עבור ילדים ברחבי העולם, בעיקר בקרב אוכלוסיות מוחלשות שנפגעו מאסונות טבע, מלחמות, מגפות וכדומה וזקוקים לסיוע מיוחד בהתמודדות עם האתגרים שהחיים העמידו בפניהם.
חברת ועדה מייעצת ל-Prix Jeunesse International למדיה איכותיים לילדים.
חברה פעילה ב-International Communication Association
ממייסדות האגודה הישראלית ללימודים פמיניסטיים ולחקר המגדר.
ספרים

עורכת שותפה ב- Journal of Children and Media
Park, J. & Lemish, D. (2019). KakaoTalk and Facebook: Korean American youth constructing hybrid identities. New York, NY: Peter Lang. * Götz, M., Lemish, D., Holler, A. (2019). Fear in front of the screen: Children’s fears, nightmares and thrills. New York, NY: Rowman & Littlefield. Lemish, D. & Götz, M. (Eds.) (2017). Beyond the stereotypes? Boys, girls, and their images. The International Clearinghouse of Children, Youth and Media, University of Gothenburg, Sweden: Nordicom. . Lemish, D., Jordan, A., & Rideout, V. (Eds.) (2017). Children, adolescents and media: The future of research and action. NY: Routledge. . Lemish, D. (2015). Children and media: A global perspective. Malden, MA: Wiley-Blackwell
Lemish, D. (Ed.) (2013). The Routledge international handbook of children, adolescents and media. New York and Abingdon: Routledge.
Götz, M. & Lemish, D. (Eds.) (2012). Sexy girls, heroes and funny losers: Gender representations in children´s TV around the world. New York: Peter Lang
לגדול עם הטלוויזיה והאינטרנט: המסכים בחייהם של הילדים ובני נוער, תל אביב: האוניברסיטה הפתוחה, 2002 (מהדורה נוספת יצאה ב-2014)
"הבנים על הבנות: מיפוי מגדר ומשפחה של תוכניות טלוויזיה לילדים בישראל", הרצליה המרכז הבינתחומי: האגודה, 2011
נשים בתקשורת – עדיין שוליות. בתוך: הדרה ודימוי שלילי – אי שוויון בתקשורת הישראלית, חוברת מאמרים (יולי 2001), האגודה לזכויות האזרח
הערות שוליים

↑  קובץ קו"ח בעמוד הדיקאן של אוניברסיטת SIU
↑  פרופ' דפנה למיש, לחזור ולבחון את מושג הילדות, באתר הסתדרות המורים, נובמבר 2006
↑  פרופ' דפנה למיש, המדיה, הזונה והמדונה, באתר הסתדרות המורים, 2002
↑  האתר של CAM
↑  Communicating with Children, באתר UNICEF
↑  חברות האגודה, באתר האגודה הישראלית ללימודים פמיניסטיים ולחקר המיגדר
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007309243805171  PLWABN: 9810532487005606  BnF: cb15508429g (data)  GND: 143675826  ISNI: 0000 0001 1642 3743  LCCN: n80133904  LNB: 000114394  NKC: jo2013778712  NTA: 297787241  SUDOC: 131368443  VIAF: 51996299   WorldCat (עם VIAF): 51996299 
דפנה למיש בכנס שנערך לכבודה באוניברסיטת תל אביב, בסימן 30 שנות מחקר פמיניסטי בתקשורת הישראלית, 2011
דן פאר

| --- | --- |

 לידה:  19 ביולי 1972 (בן 52) רחובות, ישראל ישראל 
 עיסוק:  אימונו-ננוטכנולוג
 מקום לימודים:  אוניברסיטת תל אביב 
 מנחה לדוקטורט:  רמונה מרגלית
 מוסדות:  אוניברסיטת תל אביב
 פרסים והוקרה:  פרס החדשנות של חברת ביונטק (2019)
 http://dan-peer.tau.ac.il/
 תרומות עיקריות
 מחקר ננו-רפואי, רפואה תרגומית ופיתוח חיסונים ותרופות מולקולריות מבוססות RNA
 
דן פאר (נולד ב-19 ביולי 1972) הוא אימונו-ננוטכנולוג ישראלי ופרופסור מן המניין בבית הספר שמוניס למחקר ביו-רפואי וחקר הסרטן באוניברסיטת תל אביב, המכהן כסגן נשיא האוניברסיטה למחקר ופיתוח וכראש המרכז לרפואה תרגומית. פאר הוא מומחה עולמי לתחום הננו-רפואה. ב-2023 נבחר כחבר האקדמיה הלאומית האמריקאית להנדסה וב-2024 נבחר כעמית האקדמיה הלאומית האמריקאית לממציאים.
ביוגרפיה

פאר נולד ברחובות וגדל בראשון לציון. בצעירותו השתתף בפעילויות נוער שוחר מדע במכון ויצמן בהובלתו של שלהבת פריאר, והשלים את לימודיו בתיכון עמית עמל.
את כל תאריו רכש באוניברסיטת תל אביב. בשנת 1998 השלים תואר ראשון בביולוגיה, ובשנת 2000 השלים תואר שני בביוכימיה, בהנחיית פרופ' רמונה מרגלית. מיד לאחר מכן החל בלימודי תואר שלישי בביופיזיקה, אף הוא בהנחיית פרופ' רמונה מרגלית. במהלך לימודיו אלה, שהה בהשתלמות במעבדותיהם של חתן פרס נובל פרופ' סזר מילשטיין באוניברסיטת קיימברידג' ושל פרופ' רוברט לנגר במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס. את עבודת הדוקטור הגיש בשנת 2004.
לאחר מכן יצא פאר לבוסטון, מסצ'וסטס, והיה לעמית בתר-דוקטורט במכון לחקר מחלות שקשורות לתאי מערכת החיסון (Immune Disease Institute) בבית הספר לרפואה באוניברסיטת הרווארד, בהנחיית הפרופסורים מוטומו שימאוקה וטימותי ספרינגר (אנ'). בעת שהייתו שם, שארכה ארבע שנים, הוא רכש את השכלתו בתחום האימונולוגיה.
בשנת 2008 שב פאר לישראל ומונה למרצה בכיר במחלקה לאימונולוגיה וחקר התא בפקולטה למדעי החיים באוניברסיטת תל אביב. בשנת 2011 מונה לפרופסור חבר במחלקה זו, וכן לפרופסור נלווה במחלקה לננו-רפואה במכון המחקר של בית החולים המתודיסטי ביוסטון, טקסס. שנה לאחר מכן, מונה למנהל קרן הלמסלי למחקר ננוטכנולוגי וכן למנהל הקונסורציום הננו-רפואי הלאומי בישראל.
בשנת 2014 נבחר פאר לחבר באקדמיה הצעירה הישראלית וכיהן בה עד 2018. ב-2015 מונה לחבר בוועד הרפואה התרגומית של קרן קנת ריינין (אנ'). עוד באותה שנה קודם לדרגת פרופסור מן המניין.
בשנים 2016–2020 כיהן כראש המרכז לחקר הביולוגיה של הסרטן באוניברסיטת תל אביב, ובשנת 2017 מונה למייסד תוכנית ספארק ולראש המרכז לרפואה תרגומית, שעניינו הוא פיתוחים בתחום התרופות, משלב המחקר האקדמי ועד לשלב הראשוני של הניסויים הקליניים. כמו כן, בשנים 2019–2020 כיהן פאר כסגן דקאן למחקר בפקולטה למדעי החיים.
באוקטובר 2020 מונה פאר לסגן נשיא אוניברסיטת תל אביב למחקר ופיתוח, ובשנת 2021 נכנס לתפקידו כיושב ראש חברת "רמות", חברת המסחור של אוניברסיטת תל אביב, כמו גם ליושב ראש חברת המיזמים האוניברסיטאית TAU Ventures.
ב-2023 נבחר כחבר באקדמיה הלאומית להנדסה של ארצות הברית.
כמו כן, הוא חבר באגודה האמריקאית לחקר התא מאז 2002 וחבר באגודה האמריקאית לקידום המדע מאז 2008.
מחקר

פאר הוא מחלוצי השימוש במולקולות RNA. המעבדה שלו הייתה הראשונה בעולם להדגים הובלה מערכתית של מולקולות mRNA, שהיא בעלת יישומים רבים, ובהם חיסונים, השתקה של גנים, עלייה בביטוי גנים וחלבונים תרופתיים, ועריכה של גנים. פאר ומעבדתו פיתחו מולקולות שומן חדשות הנושאות מולקולות mRNA וסוגים נוספים של מולקולות RNA, חלקן מוסחר למספר חברות (כולל לחברת ביונטק).
פאר עוסק בפיתוח חיסונים ותרופות למחלות מעי דלקתיות, סרטני דם, מוח ושחלה ובמחלות גנטיות נדירות, כמו גם בפיתוח נשאי תרופות ננומטריים בעלי יכולת הכוונה סלקטיבית לתאי מטרה שנושאים את אותן מולקולות RNA.
ברבות השנים פרסם למעלה מ-150 מאמרים, ביניהם המאמר המצוטט ביותר בתחום הננו-רפואה. הוא המדען השני המצוטט ביותר בתחום תרפויטיקת RNA וכן הוא נמנה עם ה-0.4% העליונים של הפרסומים העולמיים בתחום הננוטכנולוגיה. כמו כן כתב מספר ספרים, ומכהן כעורך של שלושה כתבי-עת חשובים בתחום של מערכות להובלת תרופות, כחבר בפאנל המדעי של 15 כתבי-עת נוספים וכיועץ מדעי בכמה חברות הזנק וחברות פארמה גדולות בישראל ומחוצה לה. לפאר קרוב ל-130 פטנטים שחלקם מוסחרו ונמצאים בשלבים שונים של ניסויים קליניים ואחד נמצא בשלבי רישום של תרופה ביולוגית חדשה.