stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שביתה פוליטית

שביתה פוליטית היא דרך מחאה שבה מושבתת פעילות המשק כולו או חלק ממנו לשם הבעת מחאה פוליטית או להבעת התנגדות למעשי השלטון. בניגוד לשביתה במסגרת סכסוך עבודה, המאורגנת על ידי ארגון עובדים לשם השגת יעדים כלכליים של עובדים מול המעסיקים, השביתה הפוליטית מאורגנת בדרך כלל על ידי ארגון שאינו ארגון עובדים, כגון מפלגה או קבוצת מפלגות או ארגון חברתי, והיא מכוונת נגד הממשל (הנשיא, הממשלה, הפרלמנט) לשם השגת יעדים פוליטיים, כגון הקדמת הבחירות, שינוי חקיקה או ביטול החלטה שלטונית.
מבחינת משפט העבודה, שביתה פוליטית טהורה, כזו שאין לה כל זיקה לתנאי העבודה, נחשבת לצעד לא-לגיטימי, שאינו זוכה להגנות הניתנות לשביתה בהקשר לעולם העבודה. לעיתים השביתה הפוליטית מכוונת נגד צעדים של הריבון שיש להם השפעה על תנאי העבודה, אך גם שביתה כזו נחשבת לעיתים לצעד לא-לגיטימי. פעמים אחרות אין למטרות השביתה הפוליטית כל זיקה לתנאי העבודה, וכל הקשר שלה למשפט העבודה מתבטא בכך שלצורך השביתה הפוליטית השכירים המשתתפים בה נעדרים מעבודתם.
דוגמאות לשביתות פוליטיות

השביתה הכללית בשווייץ בשנת 1918 כללה בעיקר דרישות פוליטיות, כגון זכות בחירה לנשים והלאמה של ייבוא וייצוא. נכללו בה גם דרישות לשיפור תנאי העבודה, כגון שבוע עבודה של 48 שעות וביטוח פנסיוני.
תחילתו של המרד הערבי הגדול הייתה באפריל 1936, עם הכרזתה של שביתה כללית שמטרתה הייתה להשבית את מהלך החיים התקין בארץ ישראל ולהכריח את הממשלה הבריטית להיענות לתביעות הפוליטיות של הערבים, וכן למוטט את היישוב היהודי ולהביא עליו חורבן כלכלי.
שביתת ערביי ישראל ביום האדמה באה למחות על הפקעת אדמות, שרבות מהן היו של ערביי ישראל.
את השביתה הכללית בוונצואלה ארגנה האופוזיציה לנשיא הוגו צ'אווס, בדרישה לקיים בחירות חדשות לנשיאות. השביתה נמשכה מדצמבר 2002 עד פברואר 2003. מרכיב עיקרי בשביתה היה צמצום ניכר של הפקת הנפט במדינה.
השביתה שעליה הכריז ארנון בר-דוד, יו"ר ההסתדרות, בתחילת חודש ספטמבר 2024 בשל התנגדותו לעמדת ממשלת ישראל בנוגע לעסקת שחרור החטופים הישראלים ברצועת עזה.
השביתה הפוליטית במשפט העבודה הבין-לאומי

ועדה של ארגון העבודה הבין-לאומי שעסקה בחופש ההתאגדות קבעה שיש זכות גם לשביתה המכוונת נגד מדיניות הממשלה שיש לה השפעה ישירה על זכויות העובדים. אך שביתה המפירה את הסדר הציבורי ושביתה פוליטית טהורה, שאינה קשורה לחופש ההתאגדות, אינה נחשבת לשביתה לגיטימית.
השביתה הפוליטית במשפט העבודה בישראל > בג"ץ חטיב

במחאה על חקיקתו של חוק רמת הגולן פרצה ב-14 בפברואר 1982 שביתה פוליטית טהורה (כזו שאין לה כל זיקה לתנאי העבודה) של הדרוזים ברמת הגולן, והיא נמשכה עד ל-20 ביולי 1982. משרד החינוך הודיע ל-170 מהמורים השובתים שהוא רואה את היעדרותם מהעבודה כהתפטרות. בית הדין הארצי לעבודה קבע כי ”'שביתה פוליטית' במהותה ובמטרתה כלל אינה 'שביתה' במשמעות המקובלת במשפט העבודה, ולו גם במשמעות הרחבה ביותר”, ובהתאם לכך אישר את גישת משרד החינוך, ועל כך הוגשה עתירה לבג"ץ. בפסק הדין בעתירה כתב נשיא בית המשפט העליון, מאיר שמגר:
השביתה הפוליטית - הבאה לכפות על רשויות השלטון מעשה או מחדל שלא היו מוכנים לו אלמלא השביתה - מעוררת בעיות חוקתיות וחברתיות רבות: במשטר דמוקרטי יש בה כדי לפתוח פתח להשלטת רצונם של השובתים על המוסדות הדמוקרטיים הנבחרים ולכוון הליכים על-פי כוח הכפייה של גופים חוץ-שלטוניים ואף של קבוצות מיעוט בעלות יכולת כפייה הלכה למעשה. ייתכן שיש מדינות, בהן הפסקת חשמל כללית, לרבות זה המוזרם לבתי-חולים ולבלתי התינוקות, יכולה להביא אף את המחוקק לכל מעשה חקיקה הנדרש ממנו, אך אין ספק שיחד עם המפולת המוסרית נפגעת בכך, באופן מהותי ביותר, גם דרך הפעולה של הדמוקרטיה ככזאת.
בפסק דינו התייחס הנשיא שמגר למהותה של שביתה:
אם לבחור בהגדרה כוללנית ככל האפשר הייתי אומר, כי שביתה היא פעולת לחץ מתואמת, הננקטת על-ידי קבוצת עובדים במסגרת המאבק המקצועי של העובדים עם מעביד לשם השגת דרישות בקשר לתנאי עבודתם או בקשר לדרישות של עובדים אחרים שהוצגו למעבידם. בין אמצעי הלחץ האמורים כלולה גם ההיעדרות מן העבודה.
בהתאם לכך נפסק שהיעדרותם הממושכת של המורים לא תיחשב כשביתה, וניתן לראותה כהתפטרות.
השביתה הפוליטית במשפט העבודה בישראל > בג"ץ בזק

בשנת 1992 החליטה ממשלת ישראל לצמצם את המונופול של חברת "בזק" בתחום התקשורת, ולפתוח את שוק התקשורת לתחרות. עובדי "בזק" ראו בהחלטה זו פגיעה בתנאי עבודתם והחלו בעיצומים. בית הדין הארצי לעבודה פסק, בדעת רוב, שזו אינה שביתה פוליטית, וכנגד פסק דין זה הוגשה עתירה לבג"ץ. בפסק דינו בעניין זה הבחין השופט דב לוין בין שלושה סוגים של שביתות במסגרת משפט העבודה:
הנה כי כן, במציאות הקיימת בישראל כפי שעמדתי עליה לעיל יש מקום להבחנה בין שלוש שביתות שונות במהותן, במשמעותן ובתוצאה המשפטית המחייבת לגבי כל אחת מהן. השביתה האחת היא זו המוגדרת כשביתה כלכלית, שעניינה שביתה המכוונת דרך כלל כנגד המעביד המבקש לפגוע בזכויות העובדים או המסרב לשפר תנאי עבודתם, שביתה שאפשר שתהיה מכוונת גם כנגד הריבון כשזה פועל במעמדו כמעביד או כאשר הוא מבקש להתערב, תוך ניצול כוחו השלטוני, לשינוי הסדרים קיימים ביחסי העבודה בין העובדים והמעבידים או למנוע הסדרים כאלה. שביתה כזו מקובלת כשביתה לגיטימית.
השנייה, שביתה פוליטית טהורה המכוונת כנגד הריבון לא במעמדו כמעביד, אלא כמי שמופקד על קביעת מדיניות כלכלית כוללת שאינה מקובלת על ציבור עובדים בהיותם סבורים כי מדיניות כזו תצר צעדיהם ותפגע ביכולתם להתמודד על קביעת זכויותים כעובדים. זו שביתה שנחשבת כלא לגיטימית, באשר מבקשת היא לערער את סמכותו של הריבון לקבוע מדיניות כלכלית בראייה רחבה של טובת כלל הציבור ולהכניעו לדרישות העובדים; זו שביתה המבקשת להתערב בהליכי חקיקה לגיטימיים של בית המחוקקים בגדר סמכותו לא על ידי דרכי שכנוע המקובלות בשיטתנו הדמוקרטית, אלא על ידי התערבות כוחנית אשר מבקשת לכפות על המחוקק את מה שאינו ראוי בעיניו. שביתה זו אינה לגיטימית, ויש הצדקה למנוע אותה.
השלישית, שביתה מעין-פוליטית הנמצאת בתווך שבין הקצוות האמורים, ועליה מבקש אני לייחד את הדיבור. במקרים הללו, הנופלים במיתחם זה שתיארתיו לעיל, יקבל מבחן "המטרה העיקרית" משנה תוקף, שכן עסקינן באותם המקרים שבהם שובתים העובדים בנושא שאינו קשור ישירות לתנאי עבודתם במובן הצר אך משפיע עליהם באופן ישיר. כך, כאשר יצביע המבחן המוצע ויעיד כי אכן קיימת השפעה ישירה על זכויות העובדים, גם אם שובתים הם כנגד הריבון, יתייצב משפט העבודה ויכתיר את שביתתם כ"שביתה מעין-פוליטית", אשר תזכה את העובדים בזכות לשבות שביתת מחאה קצרה בלבד, בלי שככזו תסווג לאחד משני עברי הקשת, שכן עומדת היא על רגליה שלה.
בהמשך לסיווג זה נפסק כי "משלבשה מחאתם של עובדי הבזק דמות של שביתה כללית מתמשכת, נמצא שהיא חרגה משמעותית בהיקפה וביעדיה משביתה מעין-פוליטית, והיא הייתה לשביתה פוליטית במלוא מובן המילה, ומשום כך היא בלתי לגיטימית ולא מוגנת".
לקריאה נוספת

מיכל שקד, "תאוריה של איסור השביתה הפוליטית", שנתון משפט העבודה ז, 1999
רות בן-ישראל, "השביתה הפוליטית", עיוני משפט יא, 1986
הערות שוליים

1 2  רות בן-ישראל, "השביתה הפוליטית", עיוני משפט יא, 1986, עמ' 620–622
פרנסס רדאי, שביתות פוליטיות ושינוי יסודי במבנה הכלכלי של מקום העבודה, המשפט ב, 1994, עמ' 159–161
↑  ביני אשכנזי, יקי אדמקר‏, שרדה 8 שעות: השביתה הגיעה לסיומה; ביה"ד: "זו שביתה פוליטית", באתר וואלה, 2 בספטמבר 2024
1 2  בג"ץ 525/84 נביל חטיב נגד בית הדין הארצי לעבודה, פ"ד מ(1), ניתן ב-19 במרץ 1986
1 2  בג"ץ 1074/93 היועץ המשפטי לממשלה, בזק – החברה הישראלית לתקשורת בע"מ נ' בית הדין הארצי לעבודה בירושלים ואחרים, פ"ד מט(2) 485, ניתן ב-10 באפריל 1995
רנו קנגו

| --- | --- |

 מאפיינים כלליים
 יצרן:  רנו
 שנות ייצור:  1997-היום
 מודל קודם:  Renault Express 
 סיווג:  מסחרית קלה
 מפרט טכני
 מנוע:  בנזין דיזל
 קשר:  מרצדס סיטאן
 
רנו קנגו (בצרפתית: Renault Kangoo) היא מכונית מסחרית קומפקטית המיוצרת על ידי חברת רנו משנת 1997, בגרסאות אורך ומרכב שונות.
דור ראשון (1997–2007)

הדור הראשון הוצג בשנת 1997, עם מגוון רחב של מנועי דיזל ובנזין וגרסאות מרכב שונות.
ממדי הרכב היו קומפקטיים יחסית, עם אורך של כ-4,000 מ"מ, רוחב של 1,663 מ"מ, גובה של 1,827 מ"מ ובסיס גלגלים באורך 2,600 מ"מ.
נפח ההעמסה המרבי עמד על כ-2,600 ליטר.
היצע יחידות ההנעה ששווקו עם הדגם היה רחב, וכלל מנועי בנזין בנפחים של 1.2, 1.4 ו-1.6 ליטר, ועם הספקים של 58, 75 ו-100 כוחות סוס, לצד תיבת הילוכים אוטומטית עם 4 הילוכים ותיבה ידנית עם 6 הילוכים.
לצד אלו הוצעו מנועי הדיזל בנפחים של 1.5 ו-1.9 ליטר עם הספקים של 55, 65 ו-80 כוחות סוס.
בנוסף הוצע הדגם עם שתי יחידות הנעה חשמליות, אחת חשמלית לחלוטין והשנייה נעזרת במנוע-עזר בנזין.
הדגם הוצע גם עם גרסה ארוכה, ועם גרסאות משפחתיות עם מקום לעד 8 נוסעים.
באפריל 2003 עברה הקנגו מתיחת פנים, ששינתה בעיקר את עיצוב החזית.
דור שני (2007–2021)

הדור השני הוצג בשנת 2007 בתערוכת הרכב בפרנקפורט על בסיס פלטפורמת הדגם הפרטי רנו סניק.
הדור השני הציג גדילה משמעותית בממדים, עם אורך של 4,213 מ"מ, רוחב של 1,829 מ"מ, גובה של 1,801 מ"מ ובסיס גלגלים באורך 2,697 מ"מ.
היצע יחידות ההנעה כלל מנועי דיזל בנפחים של 1.5 ליטר ועם הספקים של 61, 65, 68, 80, 86, 90, 100, 106 ו-110 כוחות סוס, כולם משודכות לתיבת הילוכים ידנית בלבד עם 6 הילוכים.
בנוסף הוצעו מנועי בנזין בנפחים של 1.2 ו-1.6 ליטר עם הספקים של 84, 75, 90, 95, 105 ו-106 כוחות סוס, עם תיבת הילוכים ידנית ותיבה אוטומטית עם 6 הילוכים, ויחידת הנעה חשמלית בהספק של כ-70 כוחות סוס וטווח נסיעה של 170 קילומטרים..
הדור השני של הקנגו הגיע לישראל בנובמבר 2009.
באפריל 2012 חשפה חברת מרצדס-בנץ מכונית מסחרית חדשה בשם "מרצדס-בנץ סיטאן", שפותחה בשיתוף פעולה עם רנו על בסיס פלטפורמת ומכלולי הקנגו.
בינואר 2011 עברה הקנגו מתיחת פנים, שכללה בעיקר את החלפת יחידות התאורה הקדמיות בחדשות ושינויים קלים ביחידות ההנעה.
בתערוכת הרכב הבינלאומית בז'נבה במרץ 2013 חשפה רנו מתיחת פנים נוספת לקנגו, במסגרתה עוצבה מחדש חזית הרכב, תא הנוסעים עודכן ונוספה מערכת בקרת יציבות משודרגת.
דור שלישי (2021-היום)

באפריל 2019 חשפה רנו דגם קונספט מקדים לקנגו החדשה, וב-1 במאי 2021 נחשפה גרסת הייצור שלה, עם עיצוב חדש לחלוטין ומודרני בהרבה ומערכות בטיחות מתקדמות, כאשר הגרסה המסחרית של הדגם קיבלה את השם "רנו אקספרס".
היצע יחידות ההנעה בדור החדש כולל מנוע טורבו-בנזין בנפח של 1.3 ליטר עם הספקים של 100 ו-130 כוחות סוס לצד תיבת הילוכים אוטומטית עם 7 הילוכים, ומנוע דיזל בנפח של 1.5 ליטר בהספקים של 75, 95 ו-115 כוחות סוס, לצד אותה תיבה אוטומטית.
הגרסה המסחרית "אקספרס" מוצעת עם תיבת הילוכים ידנית בלבד עם שישה הילוכים.
הדור החדש גדל משמעותית בממדים:
אורך של 4,486 מ"מ, רוחב של 1,919 מ"מ, גובה של 1,838 מ"מ ובסיס גלגלים באורך של 2,716 מ"מ.
בנובמבר 2021 הציגה רנו את הגרסה החשמלית של הקנגו, עם מנוע חשמלי המספק 120 כוחות סוס וטווח נסיעה של כ-300 קילומטרים.
במבחני הבטיחות שערך ארגון הבטיחות Euro NCAP קיבלה הקנגו 4 כוכבי בטיחות מתוך 5.
ראו גם

סיטרואן ברלינגו
מרצדס-בנץ סיטאן
הערות שוליים

↑  קומפקט-ואן צרפתי רב-תכליתי, באתר אוטובום
↑  רנו קאנגו I שדרוג קומפקט וואן, 04.2003 — 12.2007, באתר אוטובום
↑  רנו השיקה אתמול בפרנקפורט דור חדש לחלוטין של הקנגו, 10 שנים אחרי הצגת המקור המצליח, באתר מגזין "אוטו"
↑  אלי שאולי, הקנגו החדש בארץ, באתר אוטו
↑  גרמנייה מצרפת – מרצדס סיטאן, באתר אוטו
↑  רנו קנגו זוכה למתיחת פנים לדגם 2011, באתר קארטיוב
↑  פני רנו קנגו החדשים, באתר אוטו
↑  קונספט לרנו קנגו 2020 החדש, באתר קארטיוב
↑  רנו קנגו 2021 החדש נחשף - כולל דגם אקספרס מסחרי, באתר קארטיוב
↑  רנו מציגה את הקונגו E-TECH החשמלי החדש לשנת 2022, באתר קארטיוב
↑  מבחן ריסוק NCAP לאופל מוקה ורנו קנגו 2021, באתר קארטיוב
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NKC: ph384565 
דור ראשון
דור שני - מתיחת פנים 2013
דור שלישי
רצף לנגפורד

במתמטיקה קומבינטורית, רצף לנגפורד (מכונה גם זוגות לנגפורד) הקרוי על שמו של המתמטיקאי הסקוטי ק' דדלי לנגפורד, הוא תמורה של הרצף של 2n מספרים 1, 1, 2, 2, ..., n, n כך שבין שני מספרי אחת מפריד מספר אחד, ובין שני מספרי השתים מפרידים שני מספרים וכן הלאה.
בעיית לנגפורד היא המשימה של מציאת רצף לנגפורד לערך נתון (n).
היסטוריה

ק' דדלי לנגפורד התבונן בבנו המשחק בשש קוביות צבעוניות - שתיים מכל צבע. הוא הבחין שהילד סידר אותן כך שבין קוביות מצבע א' הפרידה קובייה אחת, ובין שתי קוביות מצבע ב' הפרידו שתי קוביות ובין הקוביות הנותרות הפרידו שלוש קוביות. בשנת 1958 הצליח לנגפורד להוכיח שזהו הסידור האפשרי היחיד, מלבד היפוכו. הוא בדק גם רצף של ארבעה צבעים, וגילה שגם בזה יש רק סידור אחד אפשרי.
לנגפורד מצא כי אין סידור מתאים לחמישה ושישה צבעים, אך לשבעה צבעים יש 26 סידורים אפשריים.
באופן כללי, יש פתרונות אפשריים רק למספרים שהם כפולה של 4 (n = 4k) או כפולה של 4 פחות 1 (n = 4k - 1).
מיכאל קרייצקי, כריסטוף ז'ילטואלן בי הריצו בשנת 2005 תוכנית מחשב במשך שלושה חודשים ומצאו שיש בדיוק 46,845,158,056,515,936 סידורים אפשריים של 24 זוגות צבעים.
דוגמה

לדוגמה, רצף לנגפורד עבור n = 3 ניתן על ידי הרצף: 2,3,1,2,1,3.
זהו הרצף היחיד הקיים עבור n=3, מלבד היפוכו.
רצף דומה

רצף לנגפורד קשור בקשר הדוק לרצף סקולם המוגדר באותו האופן, אך הרצף הוא 0, 0, 1, 1, ..., n - 1, n - 1.
הערות שוליים

↑  סטיוארט, איאן, "תיבת האוצרות המתמטיים של פרופסור סטיוארט", עמ' 97-98, אור יהודה, הוצאת כנרת זמורה-ביתן דביר.
שד הכיס

| שד הכיס |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: טורפי כיס
משפחה:: נמיות כיס
תת־משפחה:: דסיורים
סוג:: שד הכיס
שם מדעי
 Sarcophilus ‏קיוויה, 1837

שד הכיס (שם מדעי: Sarcophilus) הוא סוג של יונק מהמשפחה נמיות כיס שבסדרה טורפי כיס אשר חי באוסטרליה ובאי טסמניה. בעבר היו בסוג זה 4 מינים אשר חיו בתקופת הפליסטוקן, בדרום אוסטרליה אך כיום רק מין אחד שרד - שד טסמני (Sarcophilus harrisii) החי רק בטסמניה ומצוי בסכנת הכחדה.
השדים הנכחדים שד לניאריוס ו-"Sarcophilus moornaensis" היו גדולים בהרבה מהשד הטסמני החי, והגיעו עד למשקל 10 ק"ג. ייתכן שבידודו של המין הקיים על טסמניה הוביל לגמדותו, מה שתרם להישרדותו בעוד קרוביו מהיבשת נכחדו.
למרות שהוא קטן מקרוביו הוא עדיין טורף הכיס הגדול ביותר שחי כיום (לאחר שהזאב הטסמני נכחד) והוא טורף-העל של טסמניה הידוע בשיניו החזקות ותאבונו הגדול. דבר זה הביא לכינויו ה"שד".
מינים

שד טסמני (Sarcophilus harrisii)
שד לניאריוס (Sarcophilus laniarius) - נכחד
Sarcophilus moornaensis - נכחד
Sarcophilus prior - נכחד
הערות שוליים

| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007544143905171
שחייה באולימפיאדת טוקיו (2020)

| --- | --- |
 
פיקטוגרף לענף השחייה (משמאל) ומשחה ל-10 ק"מ במים פתוחים (מימין)
 היכלים:  מרכז ספורט המים (שחייה) אודייבה מארין פארק (שחייה במים פתוחים)
 תאריך התחלה:  24 ביולי 2021 (שחייה) 4 באוגוסט 2021 (שחייה במים פתוחים)
 תאריך סיום:  1 באוגוסט 2021 (שחייה) 5 באוגוסט 2021 (שחייה במים פתוחים)
 מתחרים:  928
 → 2016 2024 ← 
אולימפיאדת טוקיו (2020) נערכה בטוקיו, יפן. תחרויות השחייה במסגרת המשחקים האולימפיים נערכו במרכז ספורט המים, ותחרויות השחייה במים פתוחים נערכו באודייבה מארין פארק (Odaiba Marine Park).
37 משחים שונים התקיימו באולימפיאדה זו, 18 לנשים, 18 לגברים ולראשונה במשחקים האולימפיים משחה שליחים משולב בשתי שחייניות ובשני שחיינים, 4x100 מטר מעורב.
לאור מגפת הקורונה הוחלט על ידי הוועדה המארגנת של המשחקים והוועד האולימפי הבינלאומי לדחות את מועד המשחקים מקיץ 2020 למועד מאוחר יותר שלא יעלה על קיץ 2021. עם זאת, הוחלט כי לא יהיה שינוי בשם המשחקים.
השחייניות הבולטות

אמה מקיאן (אוסטרליה אוסטרליה), זכתה ב-7 מדליות, 4 זהב (2 אישיות) ו-3 ארד (1 אישית)
קיילי מקיואן (אוסטרליה אוסטרליה), זכתה ב-4 מדליות, 3 זהב (2 אישיות) ו-1 ארד
קייטי לדקי (ארצות הברית ארצות הברית), זכתה ב-4 מדליות, 2 זהב (2 אישיות) ו-2 כסף (1 אישית)
אריארן טיטמוס (אוסטרליה אוסטרליה), זכתה ב-4 מדליות, 2 זהב (2 אישיות), 1 כסף (1 אישית), ו-1 ארד
יוי אוהאשי (יפן יפן), זכתה ב-2 מדליות זהב אישיות
השחיינים הבולטים

קיילב דרסל (ארצות הברית ארצות הברית), זכה ב-5 מדליות זהב, 3 אישיות
יבגני רילוב (הוועד האולימפי הרוסי הוועד האולימפי הרוסי), זכה ב-3 מדליות, 2 זהב אישיות ו-1 כסף
רוברט פינק (ארצות הברית ארצות הברית), זכה ב-2 מדליות זהב אישיות
שיאי עולם > נשים

| תאריך | משחה | שם השחיינית | מדינה | שיא |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 25 ביולי | 4x100 מטר חופשי | ברונטה קמפבל, מג האריס, אמה מקיאן, קייט קמפבל | אוסטרליה אוסטרליה | 3:29.69 דקות |
| 29 ביולי | 4x200 מטר חופשי | יאנג ג'ונשואן, טאנג מוהאן, ג'אנג יופיי, לי בינגג'יה | הרפובליקה העממית של סין הרפובליקה העממית של סין | 7:40.33 דקות |
| 30 ביולי | 200 מטר חזה | טטיאנה סקונמאקר | דרום אפריקה דרום אפריקה | 2:18.95 דקות |
שיאי עולם > גברים

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 31 ביולי | 100 מטר פרפר | קיילב דרסל | ארצות הברית ארצות הברית | 49.45 שניות |
| 1 באוגוסט | 4x100 מטר מעורב | ראיין מרפי, מייקל אנדרו, קיילב דרסל, זאק אפל | ארצות הברית ארצות הברית | 3:26.78 דקות |
שיאי עולם > משולב

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 31 ביולי | 4x100 מטר מעורב | קתלין דוסון, אדם פיטי, ג'יימס גאי, אנה הופקין | הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת | 3:37.58 דקות |
טבלת המדליות

מדינה מארחת (יפן)
הזוכים במדליות > משחה משולב (2 שחייניות, 2 שחיינים)

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
 התחרות:  
| שליחים 4x100 מטר מעורב | הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת   קתלין דוסון (58.80)  אדם פיטי (56.78)  ג'יימס גאי (50.00)  אנה הופקין (52.00)   *פרייה אנדרסון | 3:37.58 דקות   שיא עולם | הרפובליקה העממית של סין הרפובליקה העממית של סין   שו ג'יאיו (52.56)  יאן זיביי (58.11)  ג'אנג יופיי (55.48)  יאנג ג'ונשואן (52.71) | 3:38.86 דקות | אוסטרליה אוסטרליה   קיילי מקיואן (58.14)  זאק סטבלטי-קוק (58.82)  מתיו טמפל (50.26)  אמה מקיאן (51.76)   *אייזק קופר   *בריאנה תרוסל   *ברונטה קמפבל | 3:38.95 דקות |
(*) שחיינים ששחו רק בשלב המוקדמות וזכו אף הם במדליות
הערות שוליים

↑  אורן אהרוני, רשמית: אולימפיאדת טוקיו 2020 נדחתה בשנה, באתר ynet, 24 במרץ 2020
↑  "JOINT STATEMENT FROM THE INTERNATIONAL OLYMPIC COMMITTEE AND THE TOKYO 2020 ORGANISING COMMITTEE". הוועד האולימפי הבינלאומי. 24 במרץ 2020. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  אתר אולימפיאדת טוקיו 2020
שווייץ באירוויזיון 1957

שווייץ באירוויזיון 1957 השתתפה עם השיר "L'enfant que j'étais" שאותה ביצעה ליס אסיה. השיר סיים במקום ה-8 עם 5 נקודות.
לפני אירוויזיון > בחירת השיר והנציג

לקראת אירוויזיון 1957 שווייץ המשיכה באותו הפורמט מהשנה הקודמת ובחרה את המועמד שלה לאירוויזיון באמצעות תחרות קדם עם מספר משתתפים. המבצעים שהתחרו על הזכות לייצג את שווייץ באירוויזיון הם ליס אסיה (זוכת האירוויזיון הראשון), ג'ו רולנד (שהשתתף גם בתחרות הקדם של 1956) וג'יאני פררסי. התחרות נערכה ב-11 בפברואר 1957.
| # | מבצע | שיר | תרגום לעברית |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | ג'ו רולנד | "La vie" | החיים |
| 2 | ליס אסיה | "L'enfant que j'étais" | הילד שהייתי |
| 3 | ג'יאני פררסי | "Lasciami Tranquillo" | תנו שקט |
| 4 | ליס אסיה | "Derrière la cathedrale" | מאחורי הקתדרלה |
| 5 | ג'יאני פררסי | "Nel mio carnet" | בחוברת שלי |
| 6 | ג'יאני פררסי | "Bellissima" | יפה |
| 7 | ג'ו רולנד | "Avec vingt sous" | עם 20 סנט |
| 8 | ליס אסיה | "Musst Du Schon Geh'n" | אתה צריך ללכת מוקדם |
| 9 | ג'ו רולנד | "Quand je rêve" | כאשר אני חולם |
| 10 | ליס אסיה | "Ein Trautes Lied Vom Turm Herab" | לשיר מתחת למגדל |
| 11 | ליס אסיה | "Ça n'epechera pas" | בלתי נמנע |
ריצ'רד הורטון

| --- | --- |

 לידה:  29 בדצמבר 1961 (בן 62) לונדון, הממלכה המאוחדת 
 לימודי רפואה:  אוניברסיטת ברמינגהאם, תיכון לדקדוק בבריסטול 
 תפקידים:  עיתונאי, עורך, רופא, עורך תורם 
 בת זוג:  יוהנה וולף (1998 - 2017)
 מספר צאצאים:  1
 
ריצ'רד צ'ארלס הורטון (נולד ב-9 בדצמבר 1961) הוא העורך הראשי של כתב העת הרפואי לאנסט.
קורות חיים

הורטון נולד בלונדון, אנגליה, בילדותו למד בבית הספר התיכון בבריסטול. ב-1986 סיים לימודי תואר בפיזיוליגיה וברפואה באוניברסיטת ברמינגהאם
.
לאחר סיום ההתמחות ברפואה הצטרף הורטון למחלקת הכבד בבית החולים Royal Free Hospital בלונדון. ב-1990 התמנה הורטון לעורך עוזר בלאנסט, ב-1993 עבר לניו יורק כעורך כתב העת בצפון אמריקה, שנתיים לאחר מכן חזר הורטון לבריטניה כדי לשמש כעורך ראשי.
הורטון היה הנשיא הראשון של האיגוד העולמי של עורכים רפואיים ונשיא לשעבר של מועצת עורכי המדע (cse).
הורטון היה בעל טור רפואי בעיתון The Observer, כתב עבור מוסף התרבות של הטיימס ועבור The New York Review of Books. ב-2003 פרסם את ספרו Second Opinion: Doctors, Diseases and Decisions in Modern Medicine שעוסק במחלוקות ברפואה המודרנית. ב-2005, כחבר בצוות עבודה מטעם הקולג' המלכותי לרופאים, הוא היה הכותב הראשי של הדו"ח שלהם על עתיד המקצועיות הרפואית, "Doctors in Society".
ב-1998 הורטון פרסם מאמר שקרי שנכתב על ידי אנדרו ווייקפילד שהראה שחיסונים יכולים לגרום לאוטיזם. הפרסום גרם לירידה חדה בחיסונים באירופה ואמריקה, ארגון הבריאות העולמי מייחס למאמר זה את התפרצות החצבת ב-2008 ו-2009. ב-2010 לאחר ביקורת רבה חזר בו הורטון מפרסום המאמר.
Open Letter to the People of Gaza

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
בשנת 2014, בזמן מבצע צוק איתן, פרסם הלאנסט מכתב בשם "Open Letter to the People of Gaza" שבו יצאו 24 רופאים מאירופה נגד פשעי מלחמה של ישראל.
תארים ופרסים

הורטון הוא פרופסור לשם כבוד מבית הספר להיגיינה ורפואה טרופית בלונדון, הקולג' האוניברסיטאי של לונדון ואוניברסיטת אוסלו. בנוסף הוא קיבל תואר דוקטור לרפואה לשם כבוד מאוניברסיטת ברמינגהאם ואוניברסיטת אומאה בשוודיה.
ב־2019 זכה הורטון בפרס Roux על הישגיו כאחד "המשפיעים ביותר בעולם על בריאות האוכלוסייה".
חיים אישיים

בשנת 1998 התחתן הורטון עם רופאת הילדים אינגריד יוהנה וולף, הם התגרשו ב-2017. יש להם בת אחת. הורטון חולה במלנומה משלב 4.
הערות שוליים

1 2 3 4  https://web.archive.org/web/20131026105352/http://www.who.int/woman_child_accountability/ierg/members/horton/en/index.html
1 2 3 4 5 6 7  Cardiology & Diabetes 2010, www.thelancet.com
↑  WAME History || WAME, www.wame.org
↑  Past Presidents, Council of Science Editors (באנגלית אמריקאית)
↑  Laura Eggertson, Lancet retracts 12-year-old article linking autism to MMR vaccines, CMAJ : Canadian Medical Association Journal 182, 2010-03-09, עמ' E199–E200 doi: 10.1503/cmaj.109-3179
↑   רוני לינדר, "המדע איבד את זה. עוסקים יותר בקריירה של מדענים ופחות בציבור", באתר TheMarker‏, 18 במאי 2017
↑  Elsevier, The Lancet Editor-in-Chief honored for innovating global health through data science, Elsevier Connect (באנגלית)
↑  {{{מחבר}}}, My working day: Richard Horton, Journal of the Royal Society of Medicine 103, 2010-05-01, עמ' 207–208 doi: 10.1258/jrsm.2010.10k002
↑  Anthony, Andrew (2020-06-14). "The Lancet's editor: 'The UK response to coronavirus is the greatest science policy failure for a generation'". The Observer (באנגלית בריטית). ISSN 0029-7712. נבדק ב-2023-10-02.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007357391405171  BIBSYS: 7030993  CiNii: DA09024879  GND: 1215289308  ICCU: TO0V628214  ISNI: 0000 0000 8213 4926  LCCN: no00083408  NKC: osd20201063835  NLA: 43026615  NSK: 000319046  NTA: 288223322  SUDOC: 231568088  VIAF: 29082498   WorldCat (עם VIAF): 29082498
רנו קפוסון

| --- | --- |

 לידה:  27 בינואר 1976 (בן 48) שאמברי, צרפת 
 מוקד פעילות:  צרפת 
 מקום לימודים:  הקונסרבטואר של פריז 
 סוגה:  מוזיקה קלאסית 
 שפה מועדפת:  צרפתית 
 כלי נגינה:  כינור, ויולה 
 בן או בת זוג:  לורונס פרארי (2009–?) 
 פרסים והוקרה:  קצין מסדר האמנויות והספרות (12 במרץ 2019)  אביר בלגיון הכבוד (25 במרץ 2016)  אביר במסדר ההצטיינות הלאומי (13 בנובמבר 2009)  קצין במסדר ההצטיינות הלאומי (2020, 31 בדצמבר 2020) 
 renaudcapucon.com/fr
 פרופיל ב-IMDb
 
רנו קפוסון (בצרפתית: Renaud Capuçon) (נולד 27 בינואר 1976) הוא כנר צרפתי שזכה בפרסים בתחרויות חשובות, מופיע עם התזמורות הידועות בעולם, ברסיטלים רבים ומנגן מוזיקה קאמרית בשיתוף עם מוזיקאים מהשורה הראשונה.
תחילת הדרך

קפוסון נולד בשאמברי צרפת ב 27 בינואר 1976. החל את לימודי הנגינה בכינור בגיל 4 בעיר הולדתו. בגיל 14 התקבל ללימודים בקונסרבטוריון הלאומי העליון בפריז, שם למד אצל הכנרים ז'ראר פולה (צר') וודה רנולד (צר'). במשך שנות לימודיו בקונסרבטוריון, זכה קפוסון במספר תחרויות יוקרתיות. בשנת 1992 זכה בפרס הראשון למוזיקה קאמרית, בשנת 1993 זכה בפרס הראשון לנגינה בכינור בהצטיינות יתרה ובשנת 1995 זכה בפרס האקדמיה לאמנויות בברלין. עם סיום לימודיו בקונסרבטוריון בפריז, עבר להתגורר בברלין, שם למד אצל תומאס ברנדיס ואיזק שטרן.
הישגיו משכו את תשומת לבו של המנצח קלאודיו אבדו, שהזמינו בשנת 1997 לשמש כנר ראשון בתזמורת גוסטב מהלר לנגנים צעירים בניצוחו. במהלך שלושה קייצים, שימש בתפקיד זה ובמסגרתו יצר מפגשים מוזיקליים עם פייר בולז, סייג'י אוזאווה, דניאל בארנבוים, פרנץ וולרס-מואסט וכן קלאודיו אבדו עצמו.
התפתחותו כסולן

עם התקדמותו, ביסס את מעמדו כסולן. הוא ניגן בין השאר עם ההפילהרמונית בשל ברלין תחת שרביטו של ברנרד היטינק, עם התזמורת הסימפונית של בוסטון והמנצח כריסטוף פון דוהנאני, עם תזמורת פריז והמנצחים דניאל גטי, וולרי גרגייב, התזמורת של סיימון בוליבר בניצוחו של גוסטבו דודאמל, התזמורת הפילהרמונית של ניו יורק, התזמורת הפילהרמונית של וינה, תזמורת לה סקאלה, תזמורת גוונדהאוז בליפציג, התזמורת הפילהרמונית של לונדון ועוד.
בנוסף להופעותיו עם תזמורות סימפוניות, מרבה קפוסון לנגן ברסיטלים וקונצרטים של מוזיקה קאמרית. במסגרות אלה הופיע עם מרתה ארחריץ ', ניקולס אנג'ליץ', דניאל ברנבוים יוג'ה וואנג, יו יו מה, הלן גרימו, מריה ז'ואו פירש, טרול מורק ואחרים.
בשנת 2013 הקים את פסטיבל הפסחא באקס אן פרובנס בו הוא מכהן כמנהל אמנותי. משנת 2016 הוא מכהן כמנהל האמנותי של פסטיבל הפסגות המוזיקליות של גשטאד. קפוסון הופיע בפסטיבלים רבים ברחבי העולם, ביניהם באדינבורו, ברלין, לוצרן, ורבייר, אייקס-אן-פרובאנס, רוק ד'אנת'רון, סן סבסטיאן, סטרסה, טנגלווד, זלצבורג, שטרסבורג ורשה ואחרים.
משנת 2014 הוא מכהן כפרופסור לכינור בבית הספר הגבוה למוזיקה בלוזאן. בשנת 2017 הקים קפוצ'ון הרכב חדש, סולני לוזאן, המורכב מסטודנטים בהווה ובעבר של מוסד זה.
קפוסון מנגן בכנור גוארנרי בשם Vicomte de Panette שיוצר בשנת 1737, על ידי ג'וזפה גוארנרי. הכינור היה שייך לפני כן לאייזק שטרן.