stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ריקי שפירא-רוזנברג
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7  אורי נרוב, עו"ד ריקי שפירא-רוזנברג, באתר הקתדרה לזכויות אדם ע"ש אמיל זולא
↑  חברות ועד מנהל ומנכ"ליות בעבר, באתר www.kolech.org.il
↑  בג"ץ 746/07 נעמי רגן ואח' נ' משרד התחבורה ואח', ניתן ב-5 בינואר 2011.
↑   רויטל חובל, רדיו "קול ברמה" ישלם פיצויים בסך מיליון שקל בגין הדרת נשים, באתר הארץ, 20 בספטמבר 2018
↑  הנהלה וצוות, באתר נשות הכותל
↑  קובי נחשוני ואיתמר אייכנר, הסדר היסטורי בכותל: רחבה שוויונית לזרמים הפלורליסטים, באתר ynet, 30 בינואר 2016
↑   יאיר אטינגר, נשות הכותל מציגות חידוש דתי: ברכת כוהנות, באתר הארץ, 21 במרץ 2016
↑   אור קשתי, ביהמ"ש הגן על ארגונים שמפרסמים תלונות על הטרדה מינית: "זו חובה כלפי הקהילה", באתר הארץ, 2 בפברואר 2018
↑  קובי נחשוני, חדש: תקנון למניעת הטרדות מיניות בבי"ס דתיים, באתר ynet, 20 ביולי 2008
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007416548505171
Deslocado

"Deslocado" (בעברית: "עקור") הוא סינגל שהוקלט על ידי הלהקה הפורטוגזית נאפה הוא יצא לאור ב-23 בינואר 2025 דרך חברות התקליטים סוני מיוזיק ויוניברסל מיוזיק גרופ, ונכתב על ידי אנדרה סנטוש, דיוגו גואיש, פרנסישקו סוזה, ז'ואאו גיליירמה גומש, ז'ואאו לורנסו גומש וז'ואאו רודריגש. לאחר זכייתו ב"פסטיבל דה קנסאו" נבחר לייצג את פורטוגל באירוויזיון 2025, שיתקיים בבזל שבשווייץ.
תחרות הזמר של האירוויזיון > פסטיבל דה קנסאו 2025

פסטיבל דה קנסאו 2025 היה הקדם-אירוויזיון הפורטוגזי, שהופק על ידי תאגיד השידור הלאומי במדינה, Rádio e Televisão de Portugal‏ (RTP), במטרה לבחור את נציג פורטוגל לתחרות האירוויזיון. התחרות כללה 20 שירים שהתמודדו בשני חצאי גמר, שהתקיימו החל מ-22 בפברואר ועד ל-1 במרץ 2025, ובגמר שנערך ב-8 במרץ 2025.
בכל חצי גמר התחרו עשרה שירים, ומתוכם שישה העפילו לשלב הגמר, שכלל 12 מתמודדים. חמישה מתוך ששת השירים שעלו לשלב הבא נבחרו באמצעות שילוב של 50% הצבעות חבר השופטים ו-50% קולות הקהל. השיר השישי בכל חצי גמר נבחר באמצעות סבב הצבעה נוסף של הקהל בלבד. בגמר, תוצאות ההצבעה נקבעו על ידי שילוב של 50% הצבעות משבעה חברי שיפוט אזוריים ו-50% הצבעות הקהל. הן חברי השיפוט והן הקהל העניקו ניקוד בשיטה האירוויזיון, 1–8, 10 ו-12 נקודות לשיר הטוב ביותר.
ב-23 בינואר 2025 הוכרז רשמית כי להקת נאפה תתמודד בתחרות עם "Deslocado".‏ השיר הוגרל להתחרות בחצי הגמר השני, ובסיומו הוכרז כאחד מששת השירים שהעפילו לגמר, כאשר סיים במקום הראשון עם 20 נקודות. בגמר, שהתקיים ב-8 במרץ 2025, ביצעה נאפה את השיר כשביעי בסדר ההופעות, שמאוחר יותר זכה במקום הראשון עם 17 נקודות – 7 מחבר השופטים ו-10 מהצבעת הקהל.
תחרות הזמר של האירוויזיון > באירוויזיון

על פי חוקי האירוויזיון נדרשות כל האומות, למעט המדינה המארחת ו"חמש הגדולות" (צרפת, גרמניה, איטליה, ספרד והממלכה המאוחדת), להעפיל מאחד משני חצאי הגמר על מנת להתמודד בגמר; עשר המדינות המובילות מכל חצי גמר עולות לגמר. איגוד השידור האירופי (EBU) עתיד לפצל את המדינות המתחרות לחמישה סלים שונים על בסיס דפוסי הצבעה דומים וקשרים גאופוליטיים משותפים, על מנת להפחית את הסיכוי לתיאום הצבעות על רקע זה. ב-28 בינואר 2025 נערכה הגרלת הקצאה שהכניסה כל מדינה לאחד משני חצאי הגמר, וכן באיזו מחצית מהמופע הם יופיעו. פורטוגל שובצה להתחרות בחלקו הראשון של חצי הגמר הראשון, שיתקיים ב-13 במאי.
הערות שוליים

↑  De-re, Julian (12 בפברואר 2025). "Portugal: Festival da Canção 2025 Semi-Finals Running Orders Revealed". Eurovoix News. נבדק ב-11 במרץ 2025. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Festival da Canção 2025 – 59º Festival da Canção – Regulamento" [Festival da Canção 2025 – 59th Festival da Canção – Regulations] (PDF) (בEuropean Portuguese). Rádio e Televisão de Portugal. 14 באוגוסט 2024. נבדק ב-11 במרץ 2025. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Conte, Davide (23 בינואר 2025). "Portugal: Festival da Canção 2025 Participants and Songs Revealed". Eurovoix News. נבדק ב-11 במרץ 2025. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Davies, Meg (1 במרץ 2025). "Portugal: Festival da Canção 2025 Semi-Final Two Results". Eurovoix News. נבדק ב-2 במרץ 2025. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Granger, Anthony (10 במרץ 2025). "Portugal: RTP Releases Full Breakdown of the Festival da Canção 2025 Results". Eurovoix News. נבדק ב-11 במרץ 2025. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Festival da Canção 2025: Votações" [Festival da Canção 2025 – Voting] (PDF) (בEuropean Portuguese). Rádio e Televisão de Portugal. 10 במרץ 2025. נבדק ב-11 במרץ 2025. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Rules–Eurovision Song Contest". Eurovision.tv. EBU. ארכיון מ-8 באפריל 2020. נבדק ב-10 באוקטובר 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "How to watch the Semi-Final Draw for the Eurovision Song Contest 2025". Eurovision.tv (באנגלית). EBU. 2025-01-27. נבדק ב-2025-01-27.
↑  Farren, Neil (2025-01-28). "Eurovision 2025: Semi-Final Allocation Draw Held in Basel". Eurovoix (באנגלית בריטית). נבדק ב-2025-01-28.
ליים

ערך זה עוסק במיני פרי הדר. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| ליים |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: צומח
מערכה:: בעלי פרחים
מחלקה:: דו-פסיגיים
סדרה:: סבוננאים
משפחה:: פיגמיים
סוג:: הדרים
שם מדעי
 Citrus
תחום תפוצה

ליים הוא כינוי למספר מינים של פירות הדר או הכלאות שלהם. צבע הפרי ירוק כהה עד צהוב, קוטרו נע בין שלושה לשישה סנטימטרים. הפרי בשרני, ומזכיר בצורתו וטעמו את הלימון. מיני הליים בדרך כלל קטנים מהלימון, ומתוקים יותר.
הליים הנפוץ בשווקים הוא הליים הפרסי (Citrus × latifolia) הירוק וגדול, והליים הארצישראלי (Citrus limettioides).
כמו יתר פירות ההדר, הליים עתיר בוויטמין C. מלחים בריטיים השתמשו רבות בליים ובלימונים כדי למנוע את מחלת הצפדינה. בטעמו ובתמצית הליים משתמשים בייצור משקאות הספרייט וקוקטיילים כדוגמת מוחיטו וקפיריניה.
לליים, בניגוד ללימון אין גרעינים.
בישראל נהוג למכור "ליים פרסי מיובש" בצבע שחור או ליים פרסי רגיל לצורכי בישול.
זני ליים

ליים פרסי
ליים אצבעות
קי ליים
ליים קווט
לימון מתוק
ליים הארצישראלי
הערות שוליים

↑   רוני קשמין, אחת ולתמיד: מה ההבדל בין ליים ללימון?, באתר הארץ, 15 באוגוסט 2017
↑  טל בן דוד, למה הליים בריא לנו הרבה יותר מהלימון, באתר ynet, 2 בספטמבר 2014
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007529221305171  GND: 4718979-4  LCCN: sh85077004  NKC: ph1012965 
ערך זה הוא קצרמרבנושא בוטניקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
כחול של אוגוסט

| --- | --- |

 מידע כללי
 צייר:  הנרי סקוט טיוק 
 תאריך יצירה:  1894 
 טכניקה וחומרים:  קנבס, צבע שמן 
 ממדים בס"מ
 רוחב:  182.9 ס"מ 
 גובה:  121.9 ס"מ 
 נתונים על היצירה
 זרם אמנותי:  אסכולת ניולין 
 מספר יצירה:  N01613 (גלריית טייט) 
 מיקום:  גלריית טייט
 
כחול של אוגוסט (באנגלית: August Blue) הוא ציור שמן על בד מאת האמן הבריטי הנרי סקוט טיוק. הציור מתאר ארבעה נערים בסירה ובסביבתה, כשהם רוחצים בים. טיוק החל לצייר את היצירה בשנת 1893, ככל הנראה באוויר הפתוח (en plein air) על סיפון סירה בנמל פאלמות', קורנוול. הציור הושלם והוצג בתערוכת הקיץ של האקדמיה המלכותית בשנת 1894, ונרכש מיד לאחר מכן עבור גלריית טייט, שם הוא מוצג עד היום. ליצירה סגנון קליל בעל השפעות אימפרסיוניסטיות, ייתכן שהושפעו ממסעותיו של טיוק לאיטליה, קורפו ואלבניה בשנת 1892.
רקע

הנרי סקוט טיוק נולד בעיר יורק בשנת 1858, אך משפחתו עברה לפאלמות' כעבור שנה, מתוך תקווה שהאקלים המתון יותר יסייע להקל על מחלת השחפת ממנה סבל אביו, ד"ר דניאל האק טיוק. טיוק גילה כישרון אמנותי כבר בילדותו, ולמד בבית הספר לאמנות סלייד בלונדון בין השנים 1874–1879, ולאחר מכן בפריז בשנים 1881–1883. בהמשך ערך מסעות לימודיים לאיטליה. בשנת 1883 חזר לקורנוול והשתקע בפאלמות', והוא מזוהה לרוב עם אסכולת ניולין. רבות מיצירותיו מתארות נערים או צעירים, לעיתים קרובות בסמוך לים או בתוכו, ולרוב בעירום, אם כי בדרך כלל בתנוחות המסתירות את איברי מינם.
הציור

היצירה מתארת ארבעה נערים רוחצים בנמל פאלמות': אחד מהם אוחז בדופן סירת משוטים בעודו במים, השני עומד על הסירה ואוחז בבד או מגבת, ושניים נוספים יושבים בסירה – האחד נשען לאחור בירכתיים ונראה משתזף, והשני נשען קדימה ליד המשוטים. שלושת הראשונים ככל הנראה עירומים, ואילו הרביעי לובש חולצה כחולה ואפודה חומה. הצבע הדומיננטי בציור, בהתאם לשמו, הוא כחול – השמיים הבהירים מעל, אור זהוב החודר מבעד להם ויוצר גוונים זוהרים, ומי הים הכחולים שמתחת, המשתקפים עם צל ירקרק של הסירה. ברקע נראים כלי שיט נוספים, עוגנים בנמל כשמפרשיהם המרובעים מקופלים.
הקומפוזיציה המדויקת מדגישה את בריאותם ונעוריהם של הדמויות, בסגנון רענן ומודרני, הנבדל מן הדמויות הקלאסיות הסטטיות והאידיאליות שאפיינו ציורים אקדמיים של אותה תקופה, ואף מיצירותיו המוקדמות של טיוק. הציור ניתן לפרשנויות מגוונות: כהאדרה של אידיאל הגבריות האתלטית; כשיקוף של תמימותו וטהרתו של הנעורים, החופשיים ואינם מודעים לעצמם בסביבה טבעית; או לחלופין, כיצירה בעלת מטען הומו-ארוטי ברור.
גודלו של הציור 122 ס"מ על 183 ס"מ. בשנת 2000 הוסר ממנו לכה שהצהיב עם הזמן, אך עדיין ניתן להבחין בכתמים אפורים בפינות השמאלית התחתונה והימנית העליונה, ייתכן שכתוצאה מעובש במבנה הצבע שמתחת.
מקור השם

שם היצירה נלקח מן הבית האחרון של השיר "הטללית" (The Sundew) מאת אלג'רנון צ'ארלס סווינברן, שפורסם בשנת 1866. השיר מתאר מפגש אוהבים בביצות, כפי שהוא נצפה על ידי צמח טללית, ומסתיים במילים:
"לא היית ראויה לקיץ הירוק // ולא לחיות עד כחול אוגוסט, // הו טללית, אשר לא זוכרת אותה."
ציוריו של טיוק, המתארים נערים עירומים רוחצים, שימשו השראה לכמה יצירות של משוררים בני התקופה הידועים כ"אוראניים" (Uranian poets), אשר כתיבתם עסקה בהתאהבות אפלטונית או אידיאליסטית בנערים. בין השירים שנכתבו בהשראת הציור: "הנוקטורן של השחר (כחול של אוגוסט)" מאת אלן סטנלי (1894), "סונטה על ציור מאת טיוק" מאת צ'ארלס קיין ג'קסון (1889) ו"בלדה על נערים רוחצים" (1890) מאת פרדריק רולף, הידוע בכינויו "הברון קורבו".
סקיצה של היצירה
סקיצה ראשונית של היצירה
מקור השם > רישומי הכנה

טיוק הכין מספר רישומים וסקיצות מוקדמות לקראת יצירת "אוגוסט כחול", המתעדים את תהליך העבודה והחיפוש אחר הקומפוזיציה הסופית.
ביקורת וקבלה

היצירה זכתה להצלחה רבה עם הצגתה בתערוכת הקיץ של האקדמיה המלכותית בשנת 1894. עם זאת, היו מבקרים שטענו כי סגנונה האימפרסיוניטי הלא-פורמלי מעניק לה מראה של סקיצה יותר מאשר יצירה גמורה. הציור נרכש ישירות מטיוק על ידי גלריית טייט תמורת 500 גיניאות (525 ליש"ט), באמצעות קרן הרכישות של צ'נטרי (Chantrey Bequest Fund), אשר נועדה לקידום האמנות הבריטית על ידי רכישת יצירות בולטות שנוצרו בבריטניה. זהו הציור השני של טיוק שנרכש על ידי הקרן, לאחר "כל הידיים למשאבות" (All Hands to the Pumps) בשנת 1889 – מחווה נדירה לאמן.
טיוק המשיך לצייר יצירות דומות רבות, בהן "אודם, זהב ומלכיט", שהוצגה באקדמיה המלכותית בשנת 1902. בתקופה הוויקטוריאנית והאדוארדית ציורי נערים עירומים בהקשרים שאינם קלאסיים לא היו מקובלים לרוב, למעט בתיאורי רחצה – דוגמה נוספת לכך היא הציור "בריכת השחייה" (The Swimming Hole,‏ 1884–1885) מאת תומאס אייקינס.
טיוק נבחר כחבר נספח באקדמיה המלכותית בשנת 1900, וחבר מלא בשנת 1914. יצירותיו נותרו פופולריות עד סוף מלחמת העולם הראשונה, שסימנה את קץ תור הזהב של אנגליה הוויקטוריאנית והאדוארדית.
זהות הדוגמנים שצייר טיוק אינה תמיד ברורה, בשל נטייתו לשלב תווי פנים וגופים שונים בציוריו. עם זאת, ידוע כי אחד הדוגמנים היה מוריס קליפט, אחיינו של ידיד המשפחה, אשר נהרג בצרפת במהלך מלחמת העולם הראשונה. דוגמן נוסף היה האמן לינדזי סימינגטון, ששימש כמודל לנער האוחז בסירה מתוך המים.
לאחר המלחמה דעכה הפופולריות של טיוק, והוא נפטר בשנת 1929. יצירתו זכתה לעדנה מחודשת בשנות ה-70, עם גילוייה מחדש על ידי דור של חובבי אמנות גאה.
הנרי סקוט טיוק, "כל הידיים למשאבות", 1889, גלריית טייט.
הנרי סקוט טוק, "אודם, זהב ומלכיט", 1902, גלריית האמנות גילדהול.
ביבליוגרפיה

הציור, גלריית טייט
כניסה לקטלוג גלריית טייט
טכניקה ומצב, גלריית טייט
הנרי סקוט טוק, 1858-1928, ההתכתבות של ג'יימס מקניל ויסלר, אוניברסיטת גלאזגו
"הפרספקטיבה המינית: הומוסקסואליות ואמנות ב-100 השנים האחרונות במערב", עמנואל קופר עמ'. 39–43.
"הרומנטיקה של רחצה של בנים: תקדימים פואטיים ומשיבים לציוריו של הנרי סקוט טוק", מאת ג'וליה פ. סאוויל, ב-Victorian Sexual Dissidence, בעריכת Richard Dellamora, pp. 253–278.
האדוארדיאנים: הנרי סקוט טוק, advocate.com
Dialogos: Hellenic Studies Review, דייוויד ריקס, מייקל טראפ, עמ'. 139.
"חזונות ספרותיים של הומוסקסואליות", סטיוארט קלוג, עמ'. 26.
דניסה (ג'ירפה)

| --- | --- |

 לידה:  2 בינואר 1990 ממלכת ארצות השפלה הולנד
 מוות:  21 בינואר 2021 (בגיל 31)
 מין:  ג'ירף מרושת
 זוויג:  נקבה
 בעלים:  ישראל הספארי ברמת גן
דניסה הייתה ג'ירפה מרושתת שחייתה בספארי ברמת גן, והייתה בעלת מספר הצאצאים הגדול ביותר בגני חיות בעולם (12).
דניסה הייתה הג'ירפה הראשונה שהגיעה לספארי ברמת גן, והייתה מחמשת פרטי הג'ירפים המרושתים בספארי שלוקחים חלק בפרויקט השימור הבינלאומי. היא נולדה בגן החיות בהולנד ב-2 בינואר 1990, ובגיל שנתיים הובאה לספארי ברמת גן.
ביום הולדתה ה-30 הגיע לספארי הקונדיטור תומר אומנסקי שהכין עבורה עוגה מיוחדת ומושקעת שהוגשה לה בלוויית פרחי היביסקוס, פירות וירקות.
היא מתה ב-21 בינואר 2021, בגיל 31. הייתה הג'ירפה הכי מבוגרת בגני חיות בעולם.
בדומה לגוויות בעלי חיים אחרים המתים בספארי, גוויתה של דניסה שימשה, לאחר בדיקה וטרינרית, להאכלת להקת האריות של הספארי.
רשימת הצאצאים של דניסה

דגל (1994)
דובל'ה (1995)
דנדלק (1997)
דנדין (1998)
דני (2000)
דרווין (2001)
דימה (2003)
דניאלה (2004)
דקלה (2005)
דה נירו (2007)
דיאנה (2009)
ולד שלא שרד (2011)
ראו גם

יוסי (פיל)
הערות שוליים

↑  הג'ירפה דניסה מתה בגיל 31, נחשבה לאחת המבוגרות בעולם, באתר דבר העובדים בארץ ישראל, 21 בינואר 2021
↑  פוסט של הספארי בפייסבוק
↑  ציוץ של העיתונאי אטילה שומפלבי בטוויטר
ג'ארהד

| --- | --- |

 מבוסס על:  Jarhead 
 בימוי:  סם מנדס 
 הופק בידי:  דאגלס ויק 
 תסריט:  וויליאם ברוילס ג'וניור 
 עריכה:  וולטר מרץ' 
 שחקנים ראשיים:  ג'ייק ג'ילנהול (Anthony Swofford) דניס הייסברט ג'ון קרסינסקי אוון ג'ונס ג'יימס מוריסון סקוט מקדונלד איוואן פניו לאז אלונזו לוקאס בלאק פיטר סארסגארד בריאן גראתי כריס קופר ג'ייקוב ורגאס ג'יימי פוקס בריאן דייוויס 
 מוזיקה:  תומאס ניומן 
 צילום:  רוג'ר דיקינס 
 מדינה:  ארצות הברית, גרמניה 
 חברת הפקה:  סרטי יוניברסל 
 חברה מפיצה:  סרטי יוניברסל, נטפליקס 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  5 בינואר 2006 
 משך הקרנה:  125 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט מלחמה, סרט שמבוסס על ספרים, סרט פעולה, סרט דרמה, סרט ביוגרפי 
 מקום התרחשות:  ארצות הברית 
 הכנסות באתר מוג'ו:   jarhead
 סרט הבא:  Jarhead 2: Field of Fire 
 www.jarheadmovie.com
 דף הסרט ב־IMDb
 
ג'ארהד (באנגלית: Jarhead) הוא סרט דרמת מלחמה אמריקאי משנת 2005, בבימויו של סם מנדס, המבוסס על ספר הזיכרונות מאת אנתוני סוופורד. בסרט מככבים ג'ייק ג'ילנהול, ג'יימי פוקס, פיטר סארסגארד, לוקאס בלאק וכריס קופר. הסרט מתאר את חוויותיו של סוופורד כחייל נחתים אמריקאי במהלך מלחמת המפרץ הראשונה, תוך התמקדות בתחושות התסכול והשעמום של החיילים הנמצאים במצב של המתנה מתמשכת ללחימה. הסרט הופק בתקציב של 72 מיליון דולר והכניס כ-97 מיליון דולר ברחבי העולם.
עלילה

הסרט עוקב אחר אנתוני סוופורד, צעיר המתגייס לחיל הנחתים האמריקאי ומוצב כצלף במהלך מלחמת המפרץ הראשונה. לאחר אימונים מפרכים, סוופורד וחבריו נשלחים לערב הסעודית, שם הם מתמודדים עם חום המדבר, שעמום ותסכול, בעוד הם ממתינים לפקודה להשתתף בלחימה. הסרט מציג את ההשפעה הפסיכולוגית של ההמתנה הממושכת על החיילים, את האימונים האינטנסיביים ואת המתח הנובע מהציפייה לקרב שלא מגיע.
צוות השחקנים

ג'ייק ג'ילנהול – אנתוני סוופורד, חייל נחתים וצלף.
ג'יימי פוקס – סמל סייקס, מפקד קשוח.
פיטר סארסגארד – אלן טרוי, חברו לצוות של סוופורד.
לוקאס בלאק – קרוגר, חייל ביחידה.
כריס קופר – לוטננט קולונל קאזינסקי, מפקד בכיר.
ביקורות

הסרט "ג'ארהד" קיבל ביקורות מעורבות. באתר Rotten Tomatoes, הוא זכה לציון של 61% המבוסס על 196 ביקורות, עם הקונצנזוס: "הסרט מציג תמונה חזקה של חוויית החיילים במלחמה, אך חסר עומק עלילתי." באתר Metacritic, הסרט קיבל ציון ממוצע של 58 מתוך 100, המבוסס על 39 ביקורות, המעיד על "ביקורות מעורבות או ממוצעות". מבקרים שיבחו את הבימוי של סם מנדס ואת הופעתו של ג'ייק ג'ילנהול, אך ציינו שהסרט אינו מספק תובנות חדשות על המלחמה.  דורון פישלר מאתר "עין הדג" כתב: "יש לציין לזכות הסרט את המשחק המצוין של רוב השחקנים אך הסרט הוא הסיינפלד של סרטי המלחמה: סרט על כלום.. סם מנדז  יצר סרט בלי מסר"
הערות שוליים

↑  עין הדג | ג'ארהד
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz release group: a9071917-fb51-3aa3-b9bd-ac75890ed777
קונאן (סרט)

| --- | --- |

 מבוסס על:  קונאן הברברי 
 בימוי:  מרקוס ניספל 
 הופק בידי:  אבי לרנר, בועז דוידזון 
 תסריט:  Thomas Dean Donnelly, שון הוד, Joshua Oppenheimer 
 עריכה:  קן בלקוול 
 שחקנים ראשיים:  ג'ייסון מומואה (קונאן הברברי) נונסו אנוזי מורגן פרימן נתן ג'ונס Steven O'Donnell מילטון ולש Raicho Vasilev סעיד טמאורי ליאו הווארד סטיבן לאנג רייצ'ל ניקולס ליילה רואס רוז מק'גוון בוב סאפ רון פרלמן אלינה פושקאו בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 מוזיקה:  טיילר בייטס 
 צילום:  תומאס קלוס 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  ליונס גייט אנטרטיינמנט, Nu Image, Cabinet Entertainment, סרטי מילניום 
 חברה מפיצה:  ליונס גייט אנטרטיינמנט, נטפליקס 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  8 בספטמבר 2011 
 משך הקרנה:  113 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט הרפתקאות, סרט חרבות וסנדלים, סרט פעולה, סרט פנטזיה, סרט חרבות וכישופים 
 תקופת התרחשות:  העידן ההייבורי 
 הכנסות באתר מוג'ו:   conan3d
 דף הסרט ב־IMDb
 
קונאן (באנגלית: Conan the Barbarian) הוא סרט הרפתקאות-פעולה אמריקאי משנת 2011, בבימויו של מרקוס ניספל. הסרט מהווה פרשנות חדשה לסרט המקורי משנת 1982, המבוסס על דמותו של קונאן הברברי שנוצרה על ידי רוברט אי. הווארד. בתפקיד הראשי מככב ג'ייסון מומואה, לצד שחקנים נוספים כמו רון פרלמן, רוז מק'גוון, רייצ'ל ניקולס וסטיבן לאנג. הסרט מגולל את סיפורו של קונאן, לוחם קשוח היוצא למסע נקמה ברחבי יבשת היבוריה, במטרה לנקום את רצח אביו ואת הטבח שנעשה בכפרו. הסרט נכשל בקופות כאשר הופק בתקציב של כ-90 מיליון דולר, אך הכנסותיו העולמיות הסתכמו בכ-63.5 מיליון דולר.
עלילה

קונאן נולד בשדה קרב ונחשב ללוחם מיומן כבר מגיל צעיר. לאחר שכפרו הושמד ואביו קורין נרצח על ידי המנהיג האכזר קלר זים ובתו המכשפה מריק, קונאן יוצא למסע נקמה אישי. במהלך מסעו, הוא נתקל בתמרה, נזירה לוחמת המהווה מפתח לתוכניתו של זים להחיות את אשתו המנוחה ולהשיג כוח על טבעי. קונאן ותמרה חוברים יחד כדי לעצור את זים ומריק, ולהציל את ממלכות היבוריה מאיום אפל.
צוות השחקנים

ג'ייסון מומואה – קונאן, לוחם כימרי אמיץ.
רון פרלמן – קורין, אביו של קונאן ונפח כפרי.
רוז מק'גוון – מריק, מכשפה ובתו של קלר זים.
רייצ'ל ניקולס – תמרה, נזירה לוחמת ובת בריתו של קונאן.
סטיבן לאנג – קלר זים, מנהיג אכזרי המחפש כוח על טבעי.
ביקורות

הסרט "קונאן הברברי" משנת 2011 זכה לביקורות שליליות. באתר Rotten Tomatoes, הוא קיבל ציון של 25% המבוסס על 114 ביקורות, עם הקונצנזוס: "למרות סצנות פעולה אלימות, 'קונאן הברברי' חסר את ההרפתקה והכיף של הגרסה המקורית." באתר Metacritic, הסרט קיבל ציון ממוצע של 36 מתוך 100, המבוסס על 29 ביקורות, המעיד על "ביקורות שליליות בדרך כלל". בישראל, הסרט הוקרן בבתי הקולנוע וזכה לביקורות פושרות. באתר "סינמסקופ" נכתב: "סצנת הקרב עם אנשי החול הייתה לא פחות ממענגת. אין כמו קרבות עם יצורים על-טבעיים!"
הערות שוליים

↑  "ליל האימה" + "קונאן הברברי", ביקורת - סינמסקופסינמסקופ, באתר סינמסקופ - בלוג הקולנוע של יאיר רוה. ביקורות סרטים, חדשות וטבלת המבקרים, ‏2011-08-22
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: n2014049936  MusicBrainz release group: 6de45eed-fc2b-46da-8b41-a881ddc70d28   WorldCat (עם LCCN): n2014-049936
תיאטרון האופרטה של בודפשט

| --- | --- |
תיאטרון האופרטה של בודפשט
 מידע כללי
 סוג:  חברת תיאטרון 
 על שם:  Károly Somossy 
 מיקום:  בודפשט
 מדינה:  הונגריה 
 מייסדים:  Károly Somossy, בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 
 operett.hu
  (למפת בודפשט מוגדלת)<div style="position:absolute; left:שגיאה בביטוי: אופרנד < בלתי צפוי%; top:18044.145479075%;"> (למפת בודפשט רגילה)<div style="position:absolute; left:שגיאה בביטוי: אופרנד < בלתי צפוי%; top:18044.145479075%;"> 
 
תיאטרון האופרטה של בודפשט (בהונגרית: Budapesti Operettszínház) הוא תיאטרון מוזיקלי בבודפשט.
היסטוריה > תחילת הדרך

קארוי זינגר, שעבד בשנות ה-80 של המאה ה-19 באחד מתיאטראות הווריאטה (varieté) בבודפשט (הוא שינה לאחר מכן את שמו לשומושי), הסתכסך עם אחד הבמאים, עם הנריק קרלא. (האחים קרלא הנהיגו בבודפשט את הסוגה הפופולרית ביותר באותה תקופה: וריאטה - מגוון אמנויות במה כמו קוסמות, אקרובטיקה, שירים וכדומה - בשנות ה-70 של המאה ה-19). קרלא פיטר את זינגר על המקום ללא שום הודעה מוקדמת. זינגר (שומושי) קנה את הבניין ברחוב נאג'מזה 17 בבודפשט (Nagymező utca 17) מז'יגמונד ברודי והפך אותו למועדון לילה בתכנון האדריכלים ממוצא אוסטרי פלנר והלמר.
אורפאום שומושי נפתח בשנת 1894. בנוסף לכוכבים הזרים שהופיעו בו היו גם הרבה מקומיים. האטרקציה העיקרית שלו הייתה הזמרת קרולה צציליה, אבל שומושי הביא לבודפשט גם את להקת הבנות האמריקאית המפורסמת האחיות בריסון ששרו שירים מפולפלים. בשנת 1899 האורפאום פשט את הרגל בגלל הוצאות תפעול גבוהות ותשלומי שכר טרחה גבוהים מדי לאמנים. שומושי העביר אותו לידי אימרה וולדמן שהמשיך להפעיל את מועדון הלילה עד שנת 1916 תחת השם Metropolitan Orpheum. במופעים השונים הציגו באופן עקבי אמנים זרים, אקרובטים ערבים, זמרים הודים, הרכבים אלפיניים ואיטלקיים, לפעמים התארחו גם אמני הבורגתיאטר של וינה ומאוחר יותר הופיעה שם להקתו הברלינאית של מקס ריינהרדט. התוכניות, שעדיין היו בשפה הגרמנית, כללו כבר גם שחקנים חדשים עם הופעות בהונגרית.
אורפאום שומושי נפתח בשנת 1894. בנוסף לכוכבים הזרים שהופיעו בו היו גם הרבה מקומיים. האטרקציה העיקרית שלו הייתה הזמרת קרולה צציליה, אבל שומושי הביא לבודפשט גם את להקת הבנות האמריקאית המפורסמת האחיות בריסון ששרו שירים מפולפלים. בשנת 1899 האורפאום פשט את הרגל בגלל הוצאות תפעול גבוהות ותשלומי שכר טרחה גבוהים מדי לאמנים. שומושי העביר אותו לידי אימרה וולדמן שהמשיך להפעיל את מועדון הלילה עד שנת 1916 תחת השם Metropolitan Orpheum. במופעים השונים הציגו באופן עקבי אמנים זרים, אקרובטים ערבים, זמרים הודים, הרכבים אלפיניים ואיטלקיים, לפעמים התארחו גם אמני הבורגתיאטר של וינה ומאוחר יותר הופיעה שם להקתו הברלינאית של מקס ריינהרדט. התוכניות, שעדיין היו בשפה הגרמנית, כללו כבר גם שחקנים חדשים עם הופעות בהונגרית.
עד תחילת מלחמת העולם הראשונה פעל האורפאום. כשפרצה המלחמה, "ארמון הבידור", כפי שכונה, נסגר. תור הזהב של האורפאום הגיע לסיומו, ואיתו העידן הנוסטלגי, שכונה מאוחר יותר "התקופה המאושרת של השלום".
בתום המלחמה הכשרון הגדול של ולדמן היה בכך שפינה את המקום לקברט בשם "הבמה המגוונת" של העיתונאי ומנהל התיאטרון ינה זולטאן, אך גם זה לא הציל אותו מפשיטת רגל. הבניין נקנה ונבנה מחדש על ידי יזם בשם בן בלומנטל, משקיע יהודי אמריקאי, נציגו האירופאי של חברת הסרטים האמריקאית סרטי פרמאונט.
היסטוריה > תיאטרון האופרטה המטרופוליונית

הבניין של "אורפאום שומושי" לשעבר נשכר ב-1922 כאמור על ידי היזם האמריקאי בן בלומנטל והוסב לתיאטרון על ידי הפקדת האדריכלים לאסלו ואגו (ויינברגר), בלה מאלנאי (מנהיימר) והפסל אישטוון סנטג'רג'י על עבודות התכנון הבנייה וההסבה. הוא נפתח ב־22 בדצמבר 1922 עם הצגת האופרטה "הנסיכה אוליביה" של המחזאי אימרה פלדש (פליישמן) ושל המלחין אקוש בוטקאי. מ־9 בפברואר 1923 המוסד פעל בשם תיאטרון האופרטה המטרופוליטני.
מנובמבר 1929, תחת ניהולם של דיולה קאבוש (קאן) וארתור בארדוש, (בורשטיין) הועלו מופעי פרוזה תחת השם "תיאטרון האמנים של בודפשט". ממארס 1930 הובילו שאנדור גות (גוטפרוינד) ואלה קרטס (קוהן-כהן) את התיאטרון וחזרו להציג אופרטות. לאחר ניסוי קצר הימים זה, ביוני 1930, קיבל דז'ה שבשטין (שטרן) את חוזה השכירות לתיאטרון למשך שש שנים והחזיר את המוסד לשמו הקודם (תיאטרון האופרטה המטרופוליטני), אך בשל המשבר הכלכלי העולמי שהגיע גם להונגריה ומספר המבקרים הנמוך בשנות משבר אלה הוא נאלץ לסגור מספר פעמים. לאחר סגירת תיאטרון קיראי, כלומר "תיאטרון המלך" (Király Szinház) בבודפשט, תיאטרון האופרטה המטרופוליטני הפך לבית היחיד של האופרטה בבירת הונגריה.
משנת 1963 פינה הסגנון הישן של האופרטות את מקומו גם לז'אנרים חדשים יותר (מחזות זמר, משחקים מוזיקליים, מחול וכו'). הוא נבנה מחדש בין השנים 1966–1971 ומשנת 1998 מוכר בשם תיאטרון האופרטה של בודפשט. בימת הסטודיו של התיאטרון שפועל בתוך הבניין, נקראת "תיאטרון המחסן". מאמצע שנות השישים של המאה ה-20 ואילך חברת התיאטרון קבעה באופן קבוע ובהצלחה רבה גם הופעות מוזיקליות, עם תרומתו המרהיבה של הרכב הבלט של החברה. הנה כמה ממופעים אלה שהועלו על במת התיאטרון: גבירתי הנאווה, הלו, דולי!, סיפור הפרברים, כנר על הגג, צלילי המוזיקה, ועוד. לאחר הפסקת פעילות "תיאטרון הרוק" בבודפשט בשנת 1996 הוא התמזג עם תיאטרון האופרטה והעניק לו תנופה מחודשת לכיוון הסוגה המוזיקלית הזאת.
היסטוריה > במאה ה-21

התיאטרון הוא אחד הצמתים בחיי התרבות והחברה של בודפשט עם כמעט 500 הצגות בשנה, אליהן מגיעים כמעט חמש מאות אלף צופים ותפוסה של כמעט מאה אחוזים. בשנים האחרונות תיאטרון האופרטה של בודפשט הפך לתיאטרון מוכר ומבוקש בחו"ל. עם הופעותיו באופרטה ובמוזיקה, הוא מתארח בקביעות בתיאטראות ופסטיבלים שונים באירופה, ונוסע ליפן מדי שנה בקביעות, אך הופיע לאחרונה גם במדינות שונות באמריקה ובאסיה. הוא הפיק הופעות בווינה, סנקט פטרבורג, פראג, יקטרינבורג.
הבניין

הבניין נבנה מחדש בשנת 1966, כאשר אדריכלות הפנימית וחלליו שונו באופן משמעותי. בין השנים 1999–2001 עבר הבניין שחזור מלא. הותקנה טכנולוגיית הבמה האירופית המודרנית ביותר, הוחזרו הקישוט המקורי ותאי הצפייה בקומה העליונה. בתיאטרון יש כיום 901 מושבים והאולם ממוזג. החפצים המקוריים שנותרו בבניין - פסלים, מנורות, עמודים שמחזיקים את שורת התאים - מתיישבים עם חלונות הוויטראז' החדשים, המראות וחפצי הריהוט הארכאיים של מזנון האודיטוריום, בחיפוי השיש והפרקט.
האודיטוריום מואר על ידי נברשת בת מאה שנים, הקירות מכוסים בריפוד קטיפה, דמויות פיסול אלגוריות מעטרות את הכניסה. את פנים התיאטרון עיצבו מאריה שיקלוש וגאבור שינאגל. הנהלת תיאטרון האופרטה בבודפשט מתחייבת לנצל את כל המאפיינים של הבניין המשוחזר באמנות ההונגרית ובחיי החברה.