stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קופה אמריקה 1941

| --- | --- |
 מארחת:  צ'ילה צ'ילה
 תקופת התחרות:  2 בפברואר 1941 – 4 במרץ 1941 (31 ימים)
 מספר משתתפות:  5  (מתוך 5 משתתפות שנרשמו)
 הזוכה:   ארגנטינה
 מספר משחקים:  10
 מספר שערים:  32 (3.2 בממוצע למשחק)
 מספר צופים:  551,000 (55,100 בממוצע למשחק)
 מלך השערים:  ארגנטינה חואן מארבצי   (5 שערים)
 השחקן המצטיין:  צ'ילה סרחיו ליווינגסטון
 → 19391942 ←
 
נבחרת ארגנטינה, זוכת הקופה אמריקה
אליפות אמריקה הדרומית 1941 (בספרדית: Campeonato Sudamericano de Football 1941) היא המהדורה ה-16 של אליפות אמריקה הדרומית בכדורגל. הטורניר נערך בצ'ילה בין ה-2 בפברואר ל-4 במרץ 1941, ואורגן על ידי התאחדות הכדורגל הדרום אמריקאית (CONMEBOL). בטורניר הגמר השתתפו חמש נבחרות החברות בהתאחדות. ארגנטינה זכתה בטורניר בפעם השישית בתולדותיה.
צ'ילה ביקשה לארח את התחרות במטרה לחגוג 400 שנה להקמת העיר סנטיאגו על ידי פדרו דה ואלדיביה. בעקבות כך, במהדורה זו לא הוענק גביע לזוכה.
המדינות המשתתפות היו צ'ילה, ארגנטינה, אורוגוואי, אקוודור ומחזיקת הגביע פרו. חברות ה-CONMEBOL ברזיל, בוליביה, פרגוואי וקולומביה פרשו מהתחרות.
התחרות כולה נערכה באצטדיון נסיונל בסנטיאגו בן 70,000 המושבים. התחרות נערכה בפברואר-מרץ 1941.
מלכי השערים

ארגנטינה חואן מארבצי
ארגנטינה חוסה מנואל מורנו
פרו תאודורו פרננדס
אורוגוואי עיסמאל ריברו
צ'ילה ראול פרז
צ'ילה אנריקה סורל
חואן מארבצי, סיים כמלך שערי הטורניר
קופה אמריקה 1939

| --- | --- |
 מארחת:  פרו פרו
 תקופת התחרות:  15 בינואר 1939 – 12 בפברואר 1939 (29 ימים)
 מספר משתתפות:  5  (מתוך 5 משתתפות שנרשמו)
 הזוכה:   פרו
 מספר משחקים:  10
 מספר שערים:  47 (4.7 בממוצע למשחק)
 מספר צופים:  141,000 (14,100 בממוצע למשחק)
 מלך השערים:  פרו תאודורו פרננדס   (7 שערים)
 השחקן המצטיין:  פרו תאודורו פרננדס
 → 19371941 ←
 
נבחרת פרו, זוכת הקופה אמריקה
אליפות אמריקה הדרומית 1939 (בספרדית: Campeonato Sudamericano de Football 1939) היא המהדורה ה-15 של אליפות אמריקה הדרומית בכדורגל. הטורניר נערך בפרו בין ה-15 בינואר ל-12 בפברואר 1939, ואורגן על ידי התאחדות הכדורגל הדרום אמריקאית (CONMEBOL). בטורניר הגמר השתתפו חמש נבחרות החברות בהתאחדות. פרו זכתה בטורניר בפעם הראשונה בתולדותיה.
הטורניר כולו נערך באצטדיון נסיונל בעיר הבירה לימה ומספר המושבים היה 40,000. לא היו שלבי מוקדמות לטורניר. המדינות המשתתפות היו פרו, אורוגוואי, פרגוואי, צ'ילה, פרו ומחזיקת הגביע אורוגוואי. חמש הנבחרות מתחרות אחת נגד השנייה בבית אחד. שתי נקודות התקבלו בניצחון, נקודה אחת לתוצאת תיקו ואפס נקודות להפסד. חברות ההתאחדות קולומביה, ארגנטינה, בוליביה וברזיל פרשו מהתחרות.
מלכי השערים

פרו תאודורו פרננדס
פרו חורחה אלקלדה
אורוגוואי סברינו וארלה
פרגוואי טיבריו גודוי
פרגוואי מרסיאל באריוס
אורוגוואי פדרו לאגו
אורוגוואי רוברטו פורטה
תאודורו פרננדס, סיים כמלך שערי הטורניר
אזרים

| --- | --- |

 אוכלוסייה
 30,000,000-35,000,000 (נכון לשנת 2002)
 ריכוזי אוכלוסייה עיקריים
 איראן איראן 15,000,000   אזרבייג'ן אזרבייג'ן 8,172,800   רוסיה רוסיה 603,070   טורקיה טורקיה 530,000–800,000   גאורגיה גאורגיה 233,178   קזחסטן קזחסטן 114,586   צרפת צרפת 70,000   אוקראינה אוקראינה 45,176   אוזבקיסטן אוזבקיסטן 44,000   טורקמניסטן טורקמניסטן 33,365   ארצות הברית ארצות הברית 24,377   גרמניה גרמניה 20,000–30,000   הולנד הולנד 18,000   קירגיזסטן קירגיזסטן 17,823   איחוד האמירויות הערביות איחוד האמירויות הערביות 7,000   קנדה קנדה 6,425   הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת 6,220   בלארוס בלארוס 5,567   שוודיה שוודיה 2,935   לטביה לטביה 1,657   אוסטרליה אוסטרליה 1,036   אוסטריה אוסטריה 1,000   אסטוניה אסטוניה 940   ליטא ליטא 648   איטליה איטליה 552
 שפות
 אזרית, טורקית, פרסית, רוסית
 דת
 אסלאם שיעי, אסלאם סוני, בהאים
 קבוצות אתניות קשורות
 טורקים, טורקמנים, טטרים
האָזֶרִים או האָזֶרִבּייג'נים (באזרית: Azərilər) הם עם (קבוצה אתנית) ולאום החי בעיקר בפרובינציית מזרח אזרבייג'ן שבצפון מערב איראן ובמדינת רפובליקת אזֶרבּייג'ן של ימינו ודוברים את השפה האזֶרית, שהיא ממשפחת השפות הטורקיות. רובם המכריע של האזרים הם מוסלמים-שיעים והם מהווים את הקבוצה האתנית השנייה בגודלה בקרב העמים הטורקיים.
אף על פי שלאזרים ישנה מדינת לאום עצמאית (אזרבייג'ן) בה הם מהווים את הרוב, רוב האזרים מתגוררים באיראן ומרוכזים בעיקר בפרובינציית אזרבייג'ן האיראנית שגובלת עם מדינתם, אזרבייג'ן. המנהיג העליון של איראן, עלי ח'אמנאי ממוצא אזרי מצד אביו.
אטימולוגיה

מקור השם "אָזֶרִי" ככל הנראה נגזר מאטרופטס (אנ'), ששלט בממלכה שנקראה על שמו אטרופטנה שהשתרעה על אזור שנמצא כיום בתחומי שלוש מדינות: איראן, ארמניה ואזרבייג'ן. השם נהגה בצורה שונה בכל שפה, לדוגמה בפרסית נקרא "אטרפטה".
היסטוריה

מקורם של האזרים לא לחלוטין ברור, אך נראה שרבים מהם היום מאמינים שמקורם בשבטים טורקיים שנדדו לאזור שהיה תחת שלטון האימפריה הסאסאנית והאימפריה הרומית לסירוגין. או, לדעת אחרים, מאוחר יותר, תחת שלטון השושלת הסלג'וקית.
אחרים מאמינים שמדובר בעם איראני במקורו שהושפע ממהגרים טורקים לאורך דרך המשי.
האזרים הושפעו מהתרבות הפרסית והשתייכו תחילה לדת הזורואסטרית. לאחר כיבוש האזור על ידי האימפריה המוסלמית האזרים קיבלו על עצמם את האסלאם הסוני, אך לאחר עליית האימפריה הספווית האזרים עברו לאסלאם השיעי.
קלרה בואו

| --- | --- |

קלרה בואו
 לידה:  29 ביולי 1905 ברוקלין, ארצות הברית 
 פטירה:  27 בספטמבר 1965 (בגיל 60) לוס אנג'לס, ארצות הברית 
 מקום קבורה:  פורסט לאון ממוריאל פארק 
 שם לידה:  Clara Gordon Bow 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  1921–1933 (כ־12 שנים) 
 מקום לימודים:  Bay Ridge High School  תיכון ארסמוס הול 
 בן או בת זוג:  Rex Bell (1931–1962) 
 מספר צאצאים:  2 
 פרסים והוקרה:  כוכב בשדרת הכוכבים בהוליווד (8 בפברואר 1960) 
 פרופיל ב-IMDb
 
בואו ב-1927. שפתיה נחשבו למושלמות עקב צורת "קשת קופידון" שלהן
קלרה בואו ב-1921
בואו עם אביה, רוברט, בהוליווד, 1931
קלרה גורדון בואו (באנגלית: Clara Gordon Bow;‏ 29 ביולי 1905 - 27 בספטמבר 1965) הייתה שחקנית קולנוע וראינוע (הופיעה ב-46 סרטים אילמים וב-11 מדברים), מהכוכבות הגדולות של "שנות העשרים הסוערות" ואחד מסמלי המין הראשונים של הוליווד. שיא הקריירת המשחק שלה היה בשנת 1927 בתפקידים הראשיים בסרטים It‏ ו-"כנפיים" (1927), הסרט הראשון שזכה בפרס אוסקר, בו גם הכירה את גרי קופר, שהרומן שלה עמו פרנס את מדורי הרכילות של התקופה.
שנים ראשונות

בואו נולדה בברוקלין, בת שלישית לאחר ששתי אחיותיה נפטרו בלידתן. המשפחה חיה בעוני ואמה סבלה מהתקפי פסיכוזה ואפילפסיה, בהם אף ניסתה לתקוף אותה. בגיל 13 עזבה בואו את בית הספר והחלה לעבוד לפרנסתה ב"ניית'נ'ס פיימוס" בקוני איילנד. האם נפטרה כאשר מלאו לבואו 18. את חייה הקשים המתיקה צפייה כמעט יום-יומית בסרטים ובגיל 16 קבעה לה למטרה להפוך לכוכבת על מסך הכסף.
ב-1921, בגיל 16, זכתה בואו בתחרות "Fame and Fortune" שארגן המגזין Brewster, במסגרתה ביצעו המתחרים קטעי משחק. זוכים בתחרות בשנים שלפני כן זכו בחוזה להופעה בסרט. אולם, בואו הוחתמה רק בפברואר 1922 לסרט "מעבר לקשת בענן" (Beyond the Rainbow), לאחר שלא הרפתה מהמארגנים, וכל הופעותיה בסרט נקצצו בעריכה.
בעידודו של אביה, המשיכה בואו לחזר על פתחי אולפני הראינוע של ניו יורק ולבסוף זכתה בתפקיד ילדה-נערית ("Tom Boy") בסרט "Down to the Sea in Ships" ‏(1923). לאחר מספר סרטים נוספים, הופיעה בסרט "גריט", על פשע נעורים לפי סיפור מאת פרנסיס סקוט פיצג'רלד, גם הפעם בתפקיד ילדה-נערית (הסרט הוקרן החל מינואר 1924 אך צולם מספר חודשים לפני כן). כמו כן נבחרה לאחת מ-13 כוכבות הקולנוע המבטיחות ביותר של WAMPAS Baby Star (Western Association of Motion Picture Advertisers) לאותה שנה.
צמיחת ושיא הקריירה

ביולי 1923 עזבה בואו את ניו יורק להוליווד והוחתמה לאולפני "Preferred Pictures", בהם שיחקה בעשרה סרטים אילמים, רובם בהפקתו של ב. פ. שולברג (B. P. Schulberg). הופעתה הראשונה בתפקיד ראשי הייתה בסרט "Wine" מ-1924. ב-1925 הופיעה בארבע-עשרה הפקות, שש מהן של Preferred Pictures והשאר כ"השאלה" לאולפנים אחרים. סרטה הגדול ביותר מאותה תקופה היה "עידן הפלסטיק" (The Plastic Age), בו הופיע גם קלארק גייבל בתפקיד קטן.
ב-1926 השתחררה בואו מהחוזה עם Preferred Pictures והפכה לשחקנית חופשייה, לרוב עבדה עם אולפני סרטי פרמאונט. סרטה החשוב ביותר מתקופה זו הוא It ("זה"), שנבחר לארכיון הסרטים הלאומי של ארצות הברית ב-2001‏. הסרט, שהיה שובר קופות, הפך את בואו מכוכבת ל"אגדה" וסמל ודמותה בו קיבעה את המושג "It girl" (אישה שיש לה את "זה", כלומר ניצוץ מושך שגברים רוצים להיות אתה ונשים רוצות להיות כמוה). באותה שנה הופיעה בסרט זוכה האוסקר "כנפיים".
כניסת הסרט המדבר לא פגעה בתחילה בקריירה של בואו, שהמשיכה להיות "מלכת הוליווד". איכות הקול שלה ומבטאה הברוקלינאי המתנגן שהדגיש את מוצאה הפשוט ממעמד הפועלים לא הפריע לה לכאורה והיא לוהקה בתפקידים ראשיים בסרטים כגון "עקומות מסוכנות" (Dangerous Curves), "המסיבה הפרועה" (The Wild Party) בבימויה של דורותי ארזנר, ו"ילד מוצאי-שבת" (The Saturday Night Kid). אך המשחק מול מיקרופון היווה, לבואו כמו לרבים מכוכבי הסרט האילם, מכשול ופגם בזוהר ובקסם שהיו במשחקה בעבר.
ההתדרדרות וסוף חייה

ב-1931 החל מצבה להתערער, התדלדלות ההפקות, רומנים עם עמיתים כגרי קופר וויקטור פלמינג ושערוריות בהן שחררה את חרצובות לשונה ותקפה עמיתים ומנהלים בשפה גסה וצינית, גבו את מחירם חברתי. גם שמועות על נטייתה המינית עקב מגוריה יחד עם מזכירתה, דייזי דה-וו (Daisy De Voe), התישו את כוחה. כאשר גילתה בואו שדה-וו מעלה בכספיה, תבעה אותה לדין. המשפט, בו נפרשו חייה הפרטיים וחיי המין שלה ופורסמו בעיתונים, גבה ממנה מחיר נפשי וגופני כבד והיא חוותה התמוטטות עצבים.
ב-1933 כיכבה בסרטה האחרון, "הופ-לה" (Hoop-La), באולפני פוקס. לאחר מכן פרשה לנבדה עם שחקן המערבונים רקס בל (Rex Bell, לימים סגן מושל המדינה). כאשר התכוון בל לרוץ לבית הנבחרים של ארצות הברית ב-1944 ניסתה בואו להתאבד בטענה שטוב לה המוות מחיים ציבוריים. החל משנת 1949 אושפזה מספר פעמים בבית חולים פסיכיאטרי.
היא נפטרה ב-1965 מהתקף לב.
אזכורים תרבותיים

לעיתים נטען כי הדמות המצוירת "בטי בופ" מבוססת על דמותה.
קטעים מסרטיה משולבים בסרטו של וודי אלן, "זליג".
דמותה של פפי מילר בסרט הארטיסט מ-2011 הושפעה מדמותה של בואו ומניירות רבות של השחקנית ברניס בז'ו נלמדו ממשחקה של בואו.
המחזמר בוני וקלייד מתחיל עם השיר picture show אשר היא מוזכרת בו הרבה. והיא אכן מוזכרת במחזמר עוד פעמים רבות.
באלבום The Tortured Poets Department של טיילור סוויפט יש שיר על שמה.
ראו גם

פלאפר
הערות שוליים

↑  הזוג המושלם, Xnet
↑   "It", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
↑  בחירת הארכיון לשנת 2001
↑  הגדרות למושג במילון האורבני
↑  ראו למשל דירוג כוכבות הוליווד לפי אזכורים בעיתוני התקופה, הגרף של בואו מוצג באדום
↑  האם בטי בום תהיה להיט כמו "It", שיקגו טריביון
↑  על הופעתה של בז'ו בסרט הארטיסט
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007604981405171  PLWABN: 9810684601105606  BIBSYS: 90852026  BNE: XX1191379  BnF: cb146598485 (data)  CiNii: DA12234847  GND: 118877291  ISNI: 0000 0000 8106 4567  LCCN: n87914340  LNB: 000243584  NLA: 35893992  NLK: KAC2020N6801  NTA: 184913276  SELIBR: 245003  SNAC: w670861z  SUDOC: 104515198  Trove: 1135100  ULAN: 500335876  VIAF: 27327590   WorldCat (עם VIAF): 27327590
יאפ

| --- | --- |

בית באי יאפ
 נתונים גאוגרפיים
 מיקום:  האוקיינוס השקט
 קואורדינטות:  9°32′0″N 138°7′0″E﻿ / ﻿9.53333°N 138.11667°E﻿ / 9.53333; 138.11667
 ארכיפלג:  איי קרוליין
 סוג:  אי אלמוגים
 שטח:  102 קמ"ר
 נתונים מדיניים
 מדינה:  מיקרונזיה מיקרונזיה
 אוכלוסייה:  11,377 (2010)
 אזור זמן:  UTC+10
 מגלה:  אלברו דה סאבדרה סרון 
 תאריך גילוי:  1528
  (למפת מיקרונזיה מוגדלת) פליקיר ונו טופול קולוניה קולוניה האוקיינוס השקטיאפ(למפת מיקרונזיה רגילה) פליקיר ונו טופול קולוניה קולוניה האוקיינוס השקטיאפ
 
ערך זה עוסק בקבוצת איים במדינות הפדרציה של מיקרונזיה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
יאפ (אנגלית: Yap) הוא אי בקבוצת איי קרוליין השייך למיקרונזיה אשר במערב האוקיינוס השקט. האי נחשב למורכב משלושה איים נפרדים אך רצופים מבחינת המבנה שלהם ומוקפים בשונית אלמוגים. הם נוצרו כתוצאה מהתרוממותו של הלוח הפיליפיני ונחשבים ל"איים גבוהים" בניגוד לאטולים. שטח האי מכוסה ברובו בגבעות ובצמחייה צפופה. ביצות מנגרובים משתרעות לרובם של כל החופים. תרבות הילידים של יאפ והמסורות שלהם הן בעלות זיקה חזקה למדינות האחרות של מיקרונזיה.
העיר הראשית של האי היא קולוניה והיא מהווה את בירתה של מדינת יאפ שהיא אחת מארבע המדינות המרכיבות את מיקרונזיה. באופן היסטורי קיים קשר שבטי בין האי יאפ לבין כל 14 האיים המרכיבים את מדינת יאפ. קשר זה מבוסס על הצורך הכלכלי של השגת מזון ועצים לבניית סירות.
אוכלוסיית האי נכון לשנת 2000 עומדת על 11,241 נפש בקולוניה ובשאר 10 הרשויות המקומיות שבאי. שטחו הכולל הוא 102 קמ"ר.
תרבות > מטבעות האבן

האי יאפ ידוע בשל מטבעות האבן הגדולות אשר היו בשימוש בו והידועות בשם "ראי" (Rai stones). אבנים אלה המעוצבות בצורת סופגנייה בעלת חור גדולה עשויות בדרך כלל מקלציט. הגדולות שבהן מגיעות לקוטר של כ-4 מטרים, והקטנות מגיעות לקוטר של 3.5 ס"מ. האבנים הגיעו ליאפ גם מאיים רחוקים כמו גינאה החדשה ומפלאו. ערכן של מטבעות אלה מבוסס על גודלן ועל ההיסטוריה שלהן. בעבר תושבי יאפ החשיבו את ערכן של אבנים אלה מכיוון שהחומר שממנו הן עשויות דומה לקוורץ, וסוג החומר זה הוא המבריק ביותר שהיה מצוי בסביבה. לבסוף הוכרו אבנים אלה כהילך חוקי והיו אמצעי תשלום חובה בסוג עסקאות מסוימות.
הערך של האבנים נמדד על פי הקשיים והסכנות שהיו כרוכים בהשגתן. כדי לחצוב את האבנים, היו צריכים תושבי יאפ להפליג לאיים מרוחקים ולשאת ולתת עליהן עם תושבי אותם איים שלעיתים היו עוינים. לאחר חציבתן האבנים היו מועמסות על רפסודות שהיו נגררות על ידי סירות קאנו בעלות מפרש. נדירותן של האבנים והמאמץ והסכנה שהיו כרוכים בהשגתן הפכו אותן ליקרות ערך עבור תושבי יאפ.
מאחר שלא מיוצרות עוד אבנים כאלה, מחירן נשאר קבוע. בני האי יודעים מי בעליהן של כל אחת מהאבנים, אך האבנים לא בהכרח מועברות ממקומן במקרה של העברת בעלות. גודלן ומשקלן של האבנים מקשות על העברתן ממקום למקום (העברתן של הגדולות שבהן מצריכה 20 איש). למרות שהיום ההילך החוקי הוא הדולר האמריקני, האבנים משמשות לעסקאות בעלי אופי מסורתי או טקסי. האבנים יכולות לשמש כאמצעי תשלום בטקסי נישואין, עסקות מקרקעין, או כפיצוי במקרי סכסוך.
יש המשווים את שיטת המסחר באבנים לבלוקצ'יין.
תרבות > מוצא ושפה

שפת בני יאפ שייכת למשפחת השפות האוסטרונזיות. יאפ, (השם המקורי הוא (Wa'Ab או Waqab) יושב בתחילה על ידי מהגרים מחצי האי המלאי, מאינדונזיה, מגינאה החדשה ומאיי שלמה. תושבי האיים המקיפים את יאפ הם צאצאי מהגרים פולינזים וככאלה הם שונים מתושבי האי יאפ עצמו. תרבותם ושפתם קרובה יותר לאיי צ'וק השכנים.
תרבות > ניווט

תושבי יאפ והאיים הסובבים נחשבו לנווטים בעלי מוניטין באוקיינוס השקט. שייטים מיאפ הפליגו למרחקים מרשימים בסירות הקאנו שלהם ללא עזרת מצפן, ללא ניווט באמצעות כוכבים וללא ניווט באמצעות משטר זרמי הים כמו שהיה נהוג בניווט המיקרונזי והפולינזי. בעידן הפרה-קולוניאלי, תושבי יאפ ייסדו ממלכת איים ושלטו על מה שכיום כולל את איי מדינת יאפ.
תרבות > מבנה חברתי

החברה ביאפ היא חברה מעמדית מורכבת וכוללת לפחות שבע מעמדות. באופן היסטורי מעמדו של כפר מסוים יכול לעלות או לרדת בהשוואה למעמדם של כפרים אחרים על פי האופן שבו הוא מטפל בסכסוכים בין כפרים. במקרים רבים כפר ממעמד נמוך יצטרך לשלם מס לכפר ממעמד גבוה יותר. בנוסף, טאבו על סוגי מאכלים מסוימים יכול להיות מוטל על כפרים ממעמד נמוך, כלומר, ייתכן שייאסר עליהם לדוג ולאכול סוגי דגים מסוימים. היררכיה זו יכולה להיות גם בין משפחות בתוך הכפר.
עד הגעתם של המתיישבים הגרמנים, שיטת המעמדות הייתה גמישה והיו יכולים לחול שינויים במעמדם של כפרים בהתאם למקרי הסכסוך. עם סוף המאה ה-19 הממשל הקולוניאלי הגרמני, השליט שלום ביאפ ואסר על סכסוכים אלימים. המעמדות של הכפרים ביאפ כיום מבוססים על המצב כפי שהיה עם הגעתם של הגרמנים.
היסטוריה

יאפ התגלה לראשונה על ידי משלחת ספרדית ב-1528. האי תועד שוב על ידי משלחת ספרדית נוספת ב-1543 שסימנה אותו במפות כ-Los Arrecifes, (בספרדית "השוניות".) מאמצע המאה ה-17 ועד 1899 הייתה יאפ מושבה ספרדית שנשלטה מהפיליפינים. ביאפ שכן מרכז קשר גרמני ראשי לפני מלחמת העולם הראשונה ותחנה חשובה לקו טלגרף בינלאומי. האי נכבש על ידי היפנים בספטמבר 1914 והפך לשטח מנדט יפני במסגרת חוזה ורסאי ב-1919. ב-1922 נחתם הסכם בין יפן לארצות הברית שהעניק לזו האחרונה זכויות כלכליות באי.
במלחמת העולם השנייה היה יאפ אחד מהאיים באסטרטגיה האמריקנית של דילוג מאי לאי כדי לכבוש את יפן. יאפ נכבש על ידי האמריקנים בסיומה של המלחמה והוחזק על ידיהם כשטח נאמנות מטעם האו"ם יחד עם כל איי קרוליין עד ל-1986. בשנה זו אוחדו ארבע המדינות, יאפ, צ'וק (Chuuk, עד לינואר 1990 נקראה "טרוק"), פונפאי (Pohnpei, עד נובמבר 1984 נקראה "פונאפי") וקוסראה, למדינה אחת שנקראה המדינות הפדרליות של מיקרונזיה. המדינה החדשה חתמה על חוזה ההתאגדות החופשית (Compact of Free Association) עם ארצות הברית ב-1982. תושבי מיקרונזיה יכולים להיכנס לארצות הברית עם הגבלות מעטות.
הערות שוליים

↑  מידע מתוך אתר ממשלת מיקרונזיה
↑  מאמר על הנושא
↑  Tibi Puiu, The surprising similarity between Bitcoin and ancient stone money from a Pacific island, zmescience.com, October 11, 2021.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007559820205171  GND: 4627352-9  LCCN: n84055056  NARA: 10046172  NDL: 00629364  VIAF: 264716451   WorldCat (עם VIAF): 264716451 
מטבעות האבן הענקיות - ראי (Rai stones) באי יאפ
מפת האי יאפ
ا

.
אליף ומספר סימני "תשכיל", שיכולים להופיע עליה
האות אליף (בערבית: ألف; בתעתיק מדויק: אָלִף) היא האות הראשונה באלפבית הערבי. לאות זו יש תפקידים אחדים בשיטת הכתיבה הערבית המודרנית.
אליף בלא שום תוספת, ا, משמשת כאם קריאה המאריכה את תנועת הפתחה. ישנה צורה נוספת של אליף הנקראת אליף מקצורה (אליף מוגבלת או מקוצרת), שנראית כמו יא חסרת נקודות, ﻯ, ויכולה להופיע רק בסוף מילה. אין הבדל בהגיית הצורות.
אליף יכולה לשמש גם כ"כיסא" להמזה, أ או إ, ואז היא מייצגת את העיצור /ʔ/ (כמו אל"ף עיצורית). בעבר, לפני שהומצאה ההמזה, אליף שמייצגת עיצור נכתבה באופן זהה לאליף שמשמשת כאם קריאה – שתיהן נכתבו כאליף ללא שום תוספת. הדבר יצר בלבול, שנפתר עם המצאת ההמזה, שבהתווספותה לאליף מבהירה שהאליף מייצגת עיצור. ההמזה יכולה להופיע מעל לאליף או מתחתיה; כאשר האליף מנוקדת בכסרה, ההמזה מופיעה מתחתיה (إِ), ואילו כאשר האליף מנוקדת בפתחה, בדמה או בסוכון, ההמזה מופיעה מעליה (أَ, أُ או أْ).
אם במילה מופיעה אליף עיצורית (עם המזה) המנוקדת בפתחה ארוכה, כך שאמורות להיות שתי אליפים ברצף, מופיעה במקומן אליף אחת עם מעיין טילדה לראשה, ﺁ, הנקראת אליף מדּה, והיא מייצגת /ʔaː/. כך, למשל במילה القرآن (אלקֻראַאן – הקוראן), שאמורה הייתה להיכתב *القرأان.
עוד סימן דיאקריטי היכול להופיע על אליף הוא הַמְזַתֻ אלְוַצְל או וסלה הנראה כעין צאד הנכתבת מעל האליף, ٱ, ומציינת כי האליף שותקת. אליף וסלה מופיעה במילים המתחילות באליף פרוסתטית, שאינה חלק משורש המלה, לרבות בצורות פועליות שונות (למשל עבר ומקור בבנייני הפועל 7, 8 ו-10) וכן בתווית היידוע ال (אל־).
בכתיבה, האות מתחברת מצד ימין אך לא משמאל, כשאר אותיות "דוד' ארז".
פעמים רבות אליף משמשת בערבית, כמו בארמית, בתפקיד אותו ממלאת בעברית האות ה"א: כך, למשל, היא משמשת כמילית שאילה: "أَتَكْتُبُ بِٱلْعَرَبِيَّةؚ؟" שתרגומו: "התכתוב בערבית?", ניתן להשתמש גם במילית هَلْ. גם הבניין הרביעי בערבית: "أفعل" מקביל בעיקרון לבניין העברי הפעיל. (בארמית, לדוגמה, הקדמה היא אקדמה והמצאה היא אמצאה).
האות אליף התפתחה מהאלף הפיניקית ויש לה מקבילות ברוב האלפביתים:
אלפבית עברי – א
אלפבית לטיני – A,a
אלפבית יווני – A,α
אלפבית סורי – ܐ
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| ا | אליף בלא סימן נוסף | מאריכה לפתחה |
| -ٰ | אליף תלויה | מאריכה לפתחה (אך בדרום אסיה מופיעה ללא הפתחה) |
| أإ  | אליף עם המזה | עיצור |
| آ | אליף עם מדה | תחליף לרצף أا |
| ٱ  | אליף עם וסלה | אות שותקת |
| ﻯ  | אליף מקצורה | אליף כתוצאת מעתק הגאים מ-ي |
| ﻻ  | לאם + אליף | רצף האותיות למ"ד אל"ף |
קופה אמריקה 1925

| --- | --- |
 מארחת:  ארגנטינה ארגנטינה
 תקופת התחרות:  29 בנובמבר 1925 – 25 בדצמבר 1925 (27 ימים)
 מספר משתתפות:  3  (מתוך 3 משתתפות שנרשמו)
 הזוכה:   ארגנטינה
 מספר משחקים:  6
 מספר שערים:  26 (4.33 בממוצע למשחק)
 מספר צופים:  112,000 (18,667 בממוצע למשחק)
 מלך השערים:  ארגנטינה מנואל סאואנה   (6 שערים)
 השחקן המצטיין:  ארגנטינה מנואל סאואנה
 → 19241926 ←
 
נבחרת ארגנטינה (צילום ממשחק הפתיחה נגד פרגוואי), זוכת הקופה אמריקה
טורניר אליפות אמריקה הדרומית בכדורגל 1925 בכדורגל (בספרדית: Campeonato Sudamericano de Football 1925) נערך בארגנטינה והיה הטורניר התשיעי של הקופה אמריקה. בטורניר השתתפו 3 נבחרות בלבד, ונבחרת ארגנטינה זכתה בפעם השנייה בתואר לאחר שסיימה במקום הראשון בבית.
הטורניר נערך באצטדיונים ספורטיבו באראקאס ומיניסטרו ברין סנגואל, שניהם מהעיר בואנוס איירס והכילו 30,000 ו-25,000 מושבים בהתאמה. הטורניר נערך בנובמבר-דצמבר 1925.
לא היו שלבי מוקדמות לטורניר. המדינות המשתתפות היו ארגנטינה, ברזיל ופרגוואי. שלושתן מתחרות אחת נגד השנייה בבית אחד. שתי נקודות התקבלו בניצחון, נקודה אחת לתוצאת תיקו ואפס נקודות להפסד. אם והתקבל שוויון נקודות בין שתי ומעלה הנבחרות המובילות בבית, משחק גמר יערך כדי לקבוע מי הזוכה.
הנבחרות אורוגוואי וצ'ילה פרשו מהטורניר, מה שהפך אותו לטורניר הקופה אמריקה עם מספר המשתתפות הנמוך ביותר שהיה. נקבע כי במהלכו יתקיימו שני מחזורים, משמע כל נבחרת תפגוש את השנייה פעמיים.
סיכום

על אף שנבחרת ארגנטינה זכתה בטורניר מבלי להפסיד משחק, חלק מהתקשורת הארגנטינאית הגדירו את היכולת של הנבחרת כ"ענייה", וכי היא זכתה אך ורק בגלל היותה חזקה משתי הנבחרות האחרות. המגזין הארגנטינאי המפורסם "אל גראפיקו" הצהיר כי סגולותיה של ארגנטינה רק הלכו ופחתו ככל שהטורניר התקדם, עם כישלונות בולטים.
חלוצה המרכזי, חואן קרלוס אירורייטה, נפצע במשחק הפתיחה ובמקומו נכנס מנואל סאואנה, שלא שיחק טוב כמו בדרך כלל בשל שינוי עמדתו (מקיצוני שמאלי לחלוץ מרכזי). התקשורת כמעט ולא מתחה ביקורת על הופעותיהם של גראסיני, אלחנדרו דה לוס סנטוס, אנטוניו קרוטי וחואן באינצ'י. מצד שני, השחקנים דומינגו טראסקוני, מנואל סאואנה ומרטין סאנצ'ס הוזכרו כמצטיינים בארגנטינה. במקרה של טראסקוני, הדריבל היעיל שלו, סגנון המסירה וכדורי הקרן המדויקים שלקח זכו לשבחים רבים. גם יכולת הכיבוש של סאואנה הוזכרה כאחת מנקודות החוזק של ארגנטינה, כשכבש 6 שערים ב-4 משחקים בלבד. אם על פי כן, סאואנה ספג גם ביקורת על היותו לא בכושר בשל עודף משקל.
מגזין "אל גראפיקו", על ההופעה של אמריקו טסוריירה בקופה אמריקה
אמריקו טסוריירה, שוער נבחרת ארגנטינה, גם הוא ספג ביקורת קשה:
"טסוריירה אינו "קוסם השער" שהערצנו כל כך בזכות הביטחון שלו, האומץ, הדם הקר, הזריזות המפתיעה ותחושת המיקום הבלתי מתפשרת שלו. על אף שהיריבות המעיטו לתקוף את שערו, בכל זאת ספג 4 שערים, שלא היו בעיטות קשות לעצירה. מלבד השערים שספג, טסוריירה הראה את עצמו כחסר ביטחון ואיטי, מה שיכול היה להיות גרוע יותר. אין ספק שאנחנו לא מתכוונים שהופעותיו היו אסון, אך אנחנו רוצים לקבוע שהוא מתקשה בקריירה הספורטיבית שלו, או שפרישתו מתקרבת..."
אצטדיונים

| בואנוס איירס |
| --- | --- |
ספורטיבו באראקאס: מיניסטרו ברין סנגואל
קיבולת: 30,000: קיבולת: 25,000
המשחקים

| נבחרת | נקודות | משחקים | ניצחונות | תיקו | הפסדים | שערים> זכות | שערים> חובה | שערים> הפרש |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  ארגנטינה | 7 | 4 | 3 | 1 | 0 | 11 | 4 | 7 |
|  ברזיל | 5 | 4 | 2 | 1 | 1 | 11 | 9 | 2 |
|  פרגוואי | 0 | 4 | 0 | 0 | 4 | 4 | 13 | -9 |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  פרגוואי | 0 – 2 | ארגנטינה   |
|  פרגוואי | 2 – 5 | ברזיל   |
|  ברזיל | 1 – 4 | ארגנטינה   |
|  ברזיל | 3 – 1 | פרגוואי   |
|  ארגנטינה | 3 – 1 | פרגוואי   |
|  ארגנטינה | 2 – 2 | ברזיל   |
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 29 בנובמבר 1925 |  פרגוואי | 0–2 |  ארגנטינה | אצטדיון מיניסטרו ברין סנגואל, בואנוס איירס שיפוט: ריקרדו ואלארינו (אורוגוואי) |
| 29 בנובמבר 1925 |  |  | מנואל סאואנה  2'   סאנצ'ס  72' | אצטדיון מיניסטרו ברין סנגואל, בואנוס איירס שיפוט: ריקרדו ואלארינו (אורוגוואי) |
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 6 בדצמבר 1925 |  פרגוואי | 2–5 |  ברזיל | אצטדיון ספורטיבו באראקאס, בואנוס איירס שיפוט: חרונימו רפוסי (ארגנטינה) |
| 6 בדצמבר 1925 | ריבאס  25', 55' |  | פילו  16'   ארתור פרידנרייך  18'   לאגארטו  30', 52'   נילו  72' | אצטדיון ספורטיבו באראקאס, בואנוס איירס שיפוט: חרונימו רפוסי (ארגנטינה) |
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 13 בדצמבר 1925 |  ברזיל | 1–4 |  ארגנטינה | אצטדיון ספורטיבו באראקאס, בואנוס איירס שיפוט: מנואל צ'פארו (פרגוואי) |
| 13 בדצמבר 1925 | נילו  22' |  | מנואל סאואנה  41', 48', 74'   אלפרדו גראסיני  72' | אצטדיון ספורטיבו באראקאס, בואנוס איירס שיפוט: מנואל צ'פארו (פרגוואי) |
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 17 בדצמבר 1925 |  ברזיל | 3–1 |  פרגוואי | אצטדיון מיניסטרו ברין סנגואל, בואנוס איירס שיפוט: חרונימו רפוסי (ארגנטינה) |
| 17 בדצמבר 1925 | נילו  30'   לאגארטו  57', 61' |  | פרטס  58' | אצטדיון מיניסטרו ברין סנגואל, בואנוס איירס שיפוט: חרונימו רפוסי (ארגנטינה) |
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 20 בדצמבר 1925 |  ארגנטינה | 3–1 |  פרגוואי | אצטדיון מיניסטרו ברין סנגואל, בואנוס איירס שיפוט: חואקים אנטוניו לטה קסטרו (ברזיל) |
| 20 בדצמבר 1925 | דומינגו טראסקוני  22'   מנואל סאואנה  32'   אירורייטה  63' |  | פליטס סוליץ'  15' | אצטדיון מיניסטרו ברין סנגואל, בואנוס איירס שיפוט: חואקים אנטוניו לטה קסטרו (ברזיל) |
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 25 בדצמבר 1925 |  ארגנטינה | 2–2 |  ברזיל | אצטדיון מיניסטרו ברין סנגואל, בואנוס איירס שיפוט: מנואל צ'פארו (פרגוואי) |
| 25 בדצמבר 1925 | אנטוניו קרוטי  41'   מנואל סאואנה  55' |  | ארתור פרידנרייך  27'   נילו  30' | אצטדיון מיניסטרו ברין סנגואל, בואנוס איירס שיפוט: מנואל צ'פארו (פרגוואי) |
מלכי השערים

ארגנטינה מנואל סאואנה
ברזיל לאגארטו
ברזיל נילו מורטיניו בראגה
ברזיל ארתור פרידנרייך
פרגוואי ריבאס
אמריקו טסוריירה
מנואל סאואנה, סיים כמלך שערי הטורניר