stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
למור אדום-חזית
מאפיינים

למור זה דומה במראהו למין למור חום ונחשב עד לשנת 2001 לתת-מין שלו אך הופרד עקב הבדלים קטנים. בעבר היה כלול במין זה גם הלמור האדום (Eulemur rufus) הנדיר. הוא מגיע לאורך 35–48 ס"מ עם זנב באורך 45–55 ס"מ. משקלו מגיע ל־2.2–2.3 ק"ג בממוצע. למור זה בעל פרווה אפורה עם פנים לבנות, עיניים כתומות וחוטם ולסתות שחורים. ה"כיפה" שלו זהובה-אדומה וממנה קיבל את שמו. לזכרים ישנם ציצות זקן לצד הלחיים והסנטר. הלמור בעל זנב ארוך המשמש לייצוב ובעל כפות גדולות. חוטמו הארוך מסייע לו בהרחה טובה יותר ממרבית הפרימטים אך הוא משתמש גם בראייתו הטובה לטיפוס ולבריחה מטורפים.
הלמור נפוץ בטבע בחבורות של 4–18 פרטים ביערות יבשים של עצי באובב בין נהר טסיריביהינה (אנ') בדרום-מערב עד לנהר מנגורו (אנ') והפארק הלאומי אנדרינגיטרה (אנ') בצפון-מזרח. חלק מהאוכלוסיות בעלות צפיפות אוכלוסייה גבוהה ומראים תוקפנות עקב כך. הם נעים ביער ומחפשים פרחים, צוף, עלים, פירות ויצורים קטנים למאכל.
למורים אלה בעלי אוכלוסיות הפעילות במשך היום אך בעונת היובש פעילות גם בלילה בעוד האוכלוסיות המזרחיות פעילות רק לאור היום. כמו שאר הלמורים גם מין זה מצוי בסכנת הכחדה עקב בירוא יערות.
הערות שוליים

↑  למור אדום-חזית באתר הרשימה האדומה של IUCN
| למוריים |
| --- | --- | --- |
| למור זנב-טבעת (סוג ומין יחיד) | למור זנב-טבעת |  |
| למור אמיתי | למור חום • למור סנפורד • למור לבן-ראש • למור אדום • למור אדום-חזית • למור חום-צוואר • למור אפור-ראש • למור שחור • למור שחור כחול-עין • למור מוכתר • למור אדום-בטן • למור הנמייה |  |
| למור צווארון | למור צווארון שחור לבן • למור צווארון אדום |  |
| למור עדין | למור במבוק אפור • למור במבוק מוזהב • למור במבוק מערבי |  |
| למור במבוק ענק (סוג ומין יחיד) | למור במבוק ענק |  |
ערך זה הוא קצרמרבנושא יונקים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מודל שלושת המעגלים

מודל שלושת המעגלים הוא מודל רלוונטי לגישות מחקר שונות ולמודלים שונים העוסקים בתרבות ארגונית.
מודל זה מציג את יחסי הגומלין בין התרבות הניהולית, תרבות מקום העבודה והתרבות הסובבת. תרבות ניהולית היא ערכי ההנהלה, הנורמות והפרקטיקות שנקבעו על ידי ההנהלה והסממנים הארגוניים. תרבות מקום העבודה היא נורמות ההתנהגות והעבודה מנקודת מבטם של העובדים. התרבות הסובבת היא הערכים והנורמות המקומיים המאפיינים תרבות לאומית, דתית וכו'.
מודל שלושת המעגלים – רז 2002
התרשים מציג חפיפה חלקית בין שלושת המעגלים. יש לזכור כי מצב זה הוא דינאמי ונקבע מחדש בכל מקרה ומקרה. המודל אינו מודל שטחים ואיננו מכוון לתאר יחסים מספריים מסוימים. מטרתו היא להציג את המושגים באופן סכמאטי.
המעגל הראשון מתאר את התרבות הניהולית, שבמקרים רבים נתפשת כתרבות הארגונית. התחום החופף בין מעגלים 1 ו-2 מציין אזור של "קבלה" ומסירות בעיני ההנהלה. המעגל השני מאפשר גם את קיומן של תרבויות משנה, הסותרות את התרבות הניהולית.
המעגל השלישי מייצג את התרבות הסובבת. הערכים, הנורמות ותהליכי החיברות המאפיינים תרבות זו, יכולים להשפיע על קבלה או דחייה של התרבות הניהולית.
מודל שלושת המעגלים מתקשר לכמה תאוריות מוכרות בסוציולוגיה ארגונית:
תאוריית התלות טוענת, כי ארגונים מתפתחים בסביבות מוסדיות ותרבותיות שונות ומושפעים מהן, ולכן ישאפו למקסם את ההתאמה בינם לבין סביבתם כדרך להגברת יעילותם.
תיאורית התלות התרבותית (Lincoln & Kallenberg, 1990), תצפה למצוא כי לאורך זמן תתפתח התאמה בין הנורמות והערכים של הארגון, לנורמות ולערכים של התרבות הסובבת.
הערות שוליים

1 2  תרבות ארגונית, אביעד רז, הוצאת האוניברסיטה הפתוחה 2004
↑  Emotions At work, Aviad E. Raz, Harvard University Press 2002
מארי ד'אגו

| --- | --- |

 לידה:  31 בדצמבר 1805 פרנקפורט, האימפריה הרומית הקדושה 
 פטירה:  5 במרץ 1876 (בגיל 70) פריז, צרפת 
 שם לידה:  מארי קתרין סופי דה פלביני
 מדינה:  צרפת, הרפובליקה הצרפתית הראשונה 
 מקום קבורה:  פר לשז 
 שם עט:  Daniel Stern, J. Duverger, Daniel Sterne 
 שפות היצירה:  צרפתית 
 יצירות בולטות:  Nélida, Mes souvenirs, בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 בן או בת זוג:  שארל לואי קונסטאן ד'אגו (16 במאי 1827–1834)   פרנץ ליסט (1833–?) 
 צאצאים:  קוזימה וגנר, בלנדין ליסט, דניאל ליסט, קלר ד'אגו 
 פרסים והוקרה:  פרס ת'רואן (1873) 
 חתימה:   
 
מארי קתרין סופי דה פלביני (בגרמנית: Marie Catherine Sophie de Flavigny; 31 בדצמבר 1805 – 5 במרץ 1876), ידועה גם בשם העט דניאל שטרן, הייתה סופרת והיסטוריונית צרפתייה מהתקופה הרומנטית.
ביוגרפיה

ד'אגו נולדה בעיר פרנקפורט, גרמניה, בשם מארי קתרין סופי דה פלביני. היא נולדה לאלכסנדר ויקטור פרנסואה, אריסטוקרט צרפתי, ולמריה אליזבת' בתמן, בתו של בנקאי גרמני. ד'אגו בילתה את שנותיה הראשונות בגרמניה, ולאחר הרסטורציה הצרפתית, עברה לצרפת.
ב-16 במאי 1827, היא נישאה לשארל לואי קונסטאן ד'אגו. במרוץ השנים, לשניים נולדו שתי בנות, לואי וקלר. בשנת 1834, היא התגרשה משארל. בין השנים 1835–1839, התגוררה עם הפסנתרן והמלחין פרנץ ליסט, שהיה צעיר ממנה בשש שנים. היא התקרבה לחבריו של ליסט דוגמת פרדריק שופן שהקדיש לליסט 12 מהאטיודים שלו. אחת מיצירותיו המפורסמות של ליסט, "Die Lorelei", הוקדשה לד'אגו. על אף שהביאו לעולם שלושה ילדים, ליסט וד'אגו לא התחתנו מעולם. ד'אגו גידלה את ילדיהם לבד, בעוד שליסט כלכל את משפחתו כשניצח על קונצרטים מסביב לעולם.
בשנת 1876 היא נפטרה בפריז, בת 70, ונקברה במחלקה 54 של בית העלמין פר לשז.
ספריה

1841–1845:‏ Hervé,‏ Julien,‏ Valentia
1846:‏ Nélida
1849:‏ Lettres Républicaines,‏ Esquisses morales et politiques
1850:‏ Histoire de la révolution de 1848
1856:‏ Trois journées de la vie de Marie Stuart
1862:‏ Florence et Turin
1872:‏ Histoire des commencements de la république aux Pays-Bas
1877:‏ Mes souvenirs
1906:‏ A Catholic Mother Speaks to Her Children
לקריאה נוספת

וינסנט קרונין, Four Women in Pursuit of an Ideal, לונדון: Collins‏, 1965
פילס סטוק–מורטון, The life of Marie d'Agoult, alias Daniel Stern, 2000, ISBN 0-8018-6313-9
דיוקן מארי ד'אגו מאת ת'יאודור שאסריאו
מארינר 4

| --- | --- |

מארינר 4
 מידע כללי
 סוכנות חלל:  נאס"א
 מפעיל:  JPL
 יצרן:  JPL
 תאריך שיגור:  28 בנובמבר 1964, 14:22:01 UTC
 משגר:  אטלס־אג'ינה
 אתר שיגור:  LC-12, נמל החלל קייפ קנוורל
 אתר רשמי
 משימה
 סוג משימה:  ביצוע יעף על פני מאדים
 ביצוע יעף על:  מאדים
 תאריך ביצוע היעף:  15 ביולי 1965, 01:00:57 UTC
 ביצוע היעף ממרחק של:  9,846 ק"מ
 מיקום נוכחי:  תווך בין־כוכבי
 לוויין של:  השמש
 מסלול:  הליוצנטרי
 נטייה:  2.51°
 אפואפסיד:  233,571,130 ק"מ
 פריאפסיד:  165,611,300 ק"מ
 זמן הקפה:  562.8 ימים
 משך המשימה הכולל:  28 בנובמבר 1964 – הווה (1,118 ימים) 
 משך המשימה:  3 שנים ו־23 ימים
 מידע טכני
 משקל בשיגור:  260.8 ק"ג
 משקל:  260.8 ק"ג 
 כוח:  310 ואט (ליד מאדים)
 קוטר:  1.27 מטרים
 גובה:  45.7 ס"מ
 ערוצי תקשורת:  תדר S (‏8 - 33 bps)
 קישורים חיצוניים
 מספר קטלוג לוויינים:  00938
 מאגר המידע הלאומי:  1964-077A
 
מארינר 4 הייתה הגשושית הרביעית במסגרת תוכנית מארינר ותפקידה היה לבצע יעף על פני מאדים. היא שוגרה ב־28 בנובמבר 1964 לעבר מאדים, כעבור 7 וחצי חודשים ביצעה את היעף הראשון בהיסטוריה על פני מאדים; צילמה תמונות ושלחה אותן בחזרה לכדור הארץ. תמונות אלו היו התמונות הראשונות של כוכב לכת כלשהו מקרוב (מלבד כדור הארץ). תמונות של מכתשים כה רבים שינתה את תפיסתם של המדענים בנוגע לקיום חיים על פני מאדים. מטרותיה הנוספות של מארינר 4 היו לבצע מדידות על השדה המגנטי ושדה החלקיקים בחלל בסביבות מאדים ולספק ניסיון וידע לגבי היכולות ההנדסיות הדרושות לטיסות ארוכות לחלל. ב־21 בדצמבר 1967 אבד הקשר עם הגישושית.
מבנה הגשושית ומיכשורה

מארינר 4 הייתה מתומן מגנזיום שאורך אלכסונו היה 1.27 מטרים וגובהו היה 45.7 ס"מ. לחלקה העליון של הגשושית חוברו ארבעה לוחות סולאריים שאיתם מוטת הכנפיים שלה הייתה 6.88 מטרים. לקצה כל אחד מהלוחות חובר מפרש שמש קטן ששימש לייצוב הגשושית ולחיסכון בדלק. שטח כל מפרש היה 0.65 מטר מרובע. לחלקה העליון של הגשושית חוברה גם אנטנת הגבר גבוה פרבולית בקוטר של 116.8 ס"מ. אנטנת הגבר נמוך רב כיוונית הורכבה בסמוך לאנטנת ההגבר הגבוה ואורכה היה 223.5 ס"מ. האורך הכולל של הגשושית היה 2.89 מטרים. בגוף הגשושית נמצאו הציוד האלקטרוני, הכבלים, מערכת ההנעה, הגז לשליטת הגישה של הגשושית ווסתים של המערכות.
המיכשור המדעי שנכלל במארינר 4:
מגנטומטר הליום - הורכב על אנטנת ההגבר הנמוך ותפקידו היה למדוד את הגודל ומאפיינים אחרים של השדה המגנטי בחלל ובמאדים.
תא יינון (מונה גייגר) - חובר בין מגנטומטר ההליום לגוף הגישושית ותפקידו היה למדוד את עצמתם ותפוצתם של החלקיקים הטעונים בחלל ובקרבת מאדים.
גלאי חלקיקים - הורכב על גוף הגישושית והצביע לכיוון של 70° ו־135° מהשמש שתפקידו היה למדוד את העוצמה והכיוון של החלקיקים בעלי האנרגיה הנמוכה.
טלסקופ למדידת קרינה קוסמית - נמצא בתוך הגישושית והיה בכיוון מנוגד לשמש שתפקידו היה למדוד את ספקטרום הפליטה של הפרוטונים ושל חלקיקי האלפא.
גלאי לאבחון פלזמה - כיוונו היה 10° מהשמש ותפקידו היה להעריך את שטף החלקיקים הטעונים באנרגיה נמוכה מאוד המגיע מהשמש.
גלאי אבק קוסמי - מדד ובדק מאפיינים מסוימים באבק הקוסמי (תנע, תפוצה, צפיפות וכיוון).
מצלמת וידאו - נמצאה בחלקה התחתון של הגישושית ושימשה לתצלום תמונות תקריב של פני השטח של מאדים. המצלמה כללה ארבעה חלקים:
טלסקופ קסגריין בעל שדה ראייה של 1.05° × 1.05°.
מסנן אדום/ירוק ותריס בעל זמני חשיפה של 0.08 שניות ו־0.2 שניות.
שפופרת וידאו שתרגמה את התמונה האופטית לאות וידאו חשמלי.
המערכות האלקטרוניות שנדרשו להמרת האות האנלוגי לדיגיטלי.
הכוח החשמלי למארינר 4 סופק על ידי 4 לוחות סולאריים בגודל של 176 × 90 ס"מ שכללו 28,224 תאים פוטו־וולטאים שסיפקו כ־310 וואט בסביבת מאדים. סוללת 1,200 ואט־שעה נטענת שימשה לגיבוי ולתימרוני מסלול. ההנעה שנדרשה לתיקוני המסלול סופקה על ידי מנוע הידרזין שהפיק דחף של 222 ניוטון. זווית הגישה נשלטה באמצעות 12 נחירי פליטה (שפלטו גז חנקן והורכבו על קצות הלוחות הסולאריים), שהיו כפופים להוראותיהם של 3 גירוסקופים. הגישושית קבעה את מיקומה היחסי במערכת השמש בעזרת 4 חיישני שמש, חיישן ארץ אחד, חיישן מאדים אחד וחיישן קאנופוס אחד (תלוי בחלק המשימה). מארינר 4 הייתה הגישושית הראשונה שנעזרה בכוכב לשם ניווט, בעוד שבמשימות מוקדמות יותר, הגישושיות נשארו קרובות לכדור הארץ, לירח או לנוגה. במשימות אלו השתמשו הגישושיות באור שהחזיר כדור הארץ או המטרה. במשימה הזו, האור שהפיצו כדור הארץ ומאדים היה עמום מידי ולכך לא יכלו כוכבי הלכת לשמש כנקודות ייחוס. לכן נצרכה נקודת ייחוס כלשהי רחוקה מן השמש וקאנופוס התאים לכך. קאנופוס שימש כנקודת ייחוס גם במשימות מאוחרות יותר.
ציוד התקשורת במארינר 4 כלל שני משדרים בתדר S (בעלי מגברי טריודה של 7 ו־10 ואט) ומקלט יחיד שקלטו ושידרו מידע על ידי אנטנות ההגבר הנמוך והגבוה במהירות של ⅓8 ו־⅓33 bps בהתאמה. חלק מהמידע אוחסן על סרט מגנטי בעל קיבולת של 5.24 מיליון סיביות (כ־640 קילו בייט). המידע שאוחסן נשמר על מנת לשדרו מאוחר יותר. למחשב הגישושית היה 29 פקודות שונות ושלוש פקודות לתיקוני מסלול. המחשב המרכזי ומפעיל הפקודות סונכרנו על ידי מתנד שעבד בתדר של 38.4 קילו הרץ ושימש כנקודת ייחוס בזמן.
המשימה > השיגור

מארינר 4 שוגרה על ידי משגר אטלס־אג'ינה מ־LC-12 בנמל החלל קייפ קנוורל ב־15 ביולי 1965, 01:00:57 UTC. ב־UTC 14:27:23 ב־28 בנובמבר 1964 נפרדו השלב השני ומארינר 4 מהמגינים ומהשלב הראשון. הבעירה הראשונה של שלב האג'ינה בוצעה בין 14:28:14 ל־14:30:38 והכניסה את מארינר 4 למסלול חניה במסלול לוויני נמוך סביב כדור הארץ. הבעירה השנייה שבוצעה בין 15:02:53 ל־15:04:28 הכניסה את הגישושית למסלול מעבר לעבר מאדים. מארינר 4 נפרדה משלב האג'ינה ב־15:07:09. ב־15:15:00 הלוחות הסולאריים נפרשו וסריקת השמיים בחיפוש אחר נקודות הייחוס התחילה. כעבור 16 דקות התבייתו חיישני הגישושית על השמש.
המשימה > התבייתות על קאנופוס

לאחר מציאת השמש, התחילו החלו חיישני הגישושית בחיפוש אחר נקודת הייחוס הנוספת בשמיים - קאנופוס. החיישנים תוכננו לזהות כל כוכב שבהירותו נעה בין פי שמונה יותר לפי שמונה פחות מבהירותו של קאנופוס. כולל קאנופוס, היו שבעה כוכבים שענו להגדרה הזו. לקח יותר מיום עד שהחיישן התביית על קאנופוס כיוון שהוא התביית על כוכבים אחרים (אור שהוחזר מכדור הארץ, אלדראמין, רגולוס, נאוס ורגור) לפני שהתביית על קאנופוס.
המשימה > תיקון המסלול

ב־5 בדצמבר 1964 בוצע תיקון מסלול על מנת להגיע למסלול הרצוי. תיקון המסלול היה אמור להתבצע ב־4 בדצמבר אך הוא נדחה בעקבות איבוד ההתבייתות על קאנופוס. התמרון הושלם בהצלחה. התמרון הורכב מעלרוד שלילי של 39.16 מעלות וגלגול חיובי של 156.08 מעלות. בתמרון הופעל המנוע הראשי למשך 20.07 שניות. העלרוד והגלגול שונו בהצלחה רבה: נכונות התמרון הייתה יותר מ־1% ונכונות שינוי המהירות הייתה 2.5%. לאחר תיקון המסלול המשיכה מארינר 4 במסלולה המתוכנן לעבר מאדים.
המשימה > היעף על פני מאדים

מארינר 4 ביצעה את היעף על פני מאדים ב־14 וב־15 ביולי 1965. בזמן היעף הגישושית חלפה במרחק מינימלי של 9,846 ק"מ וצילמה 22 תמונות של מאדים. התמונות שצולמו אוחסנו על הסרט המגנטי. כשעה לאחר היעף אבד הקשר עם מארינר 4, כיוון שהוסתרה על ידי מאדים. הקשר עם מארינר 4 חודש כעבור כשעה נוספת. שידור התמונות החל 8.5 שעות לאחר שהתחדש הקשר עם הגישושית ונמשך עד ה־3 באוגוסט. כל התמונות שודרו פעמיים על מנת להבטיח שאין נתונים חסרים או פגומים.
מארינר 4 ביצעה את כל משימותיה בהצלחה מהשיגור עד ה־1 בספטמבר 1965. ב־1 בספטמבר 1965 אבד הקשר עם הגישושית עד שנת 1967 בעקבות המרחק העצום (309.2 מיליון ק"מ) וכיוונה הלא מדיוק של האנטנה.
המשימה > פגיעת המיקרומטאורים ואיבוד הקשר

ב־15 בספטמבר 1967 רשם גלאי האבק הקוסמי תוך 15 דקות 17 פגיעות של מיקרומטאורים ששינו באופן זמני את כיוון הגישושית וכנראה גרמו נזק מועט למגן החום. מאוחר יותר הוערך כי המיקרומטאורים היו שאריות מכוכב השביט D/1895 Q1 ואולי מארינר 4 אפילו ביצעה יעף על פני גרעינו המנופץ ממרחק של 20 מיליון קילומטר.
ב־7 בדצמבר נחלש לחץ הגז ששימש במערכת שליטת הגישה ובין ה־10 ל־11 בדצמבר נרשמו 83 פגיעות מיקרומטאורים ששינו את כיוון הגישושית וגרמו להחלשה משמעותית של עוצמת האות. ב־21 בדצמבר 1967 ניתק הקשר עם מארינר 4 והיא כעת נטושה במסלול הליוצנטרי.
מסקנות

במהלך המשימה סופקו על ידי הגישושית 5.2 מיליון סיביות מידע (כ־634 קילו בייט). כל המכשור על מארינר 4 פעל בהצלחה למעט שפופרת הגייגר־מילר, חלק מתא היינון, שהפסיקה לעבוד בפברואר 1965. בנוסף לכך, ביצועי הגלאי לאבחון הפלזמה היו ירודים ביותר עקב כשל בנגד ב־8 בדצמבר 1964, אולם המדענים הצליחו לכייל מחדש את הגלאי ולפרש את הנתונים ששלח. התמונות ששלחה הגישושית הראו פני שטח מצולקים עם מכתשים הדומים לאלו של הירח, אשר במהלך משימות מאוחרות יותר התגלה שסוג פני השטח הזה לא אופייני רק למאדים ולירח. נמצא שהלחץ האטמוספירי הוא בין 410 ל־700 פסקל והטמפרטורה במהלך היום נאמדה ב־100°- צלזיוס. התגלה גם שלמאדים אין שדה מגנטי או חגורת קרינה כמו חגורת ואן אלן של כדור הארץ. ברוס צ' מוריי השתמש בתצלומים של מארינר 4 כדי להבין את ההיסטוריה הגאולוגית של מאדים.
המכתשים הרבים והאטמוספיריה הדלילה שנמצאה גרמו להתפוגגות התקווה למציאת יצורים תבוניים על מאדים. חיים על מאדים היו נושא לספקולציה ולמדע בדיוני במשך מאות בשנים. לאחר התגליות של מארינר 4 הובן כי גם אם היו קיימים חיים על מאדים, הם היו צורות קטנות ופשוטות יותר מיצורים תבוניים. אנשים אחרים הגיעו למסקנה אחרת; שכמו שצילמו את פני כדור הארץ כמה אלפי תמונות ברזולוציה של קילומטר ולא גילו סימני חיים (ברובן הגדול של התמונות), כך אי אפשר להסיק לפי 22 התמונות שצולמו על ידי מארינר 4 שאין חיים תבוניים על מאדים.
ייתכן שמארינר 4 גרמה לשינוי ההדרגתי במדע הבדיוני שבמקום לתאר את החייזרים התבוניים ככאלה שנמצאים על כוכב לכת במערכת השמש, התחילו לתאר אותם כחיים על כוכב במקום כלשהו בחלל העמוק.
העלות הכוללת של משימת מארינר 4 נאמדה ב־83.2 מיליון $. המחקר הכולל, הפיתוח, השיגור והתמיכה הטכנית בכל משימות תוכנית מארינר עלו כ־554 מיליון $.
גלריה

התמונה הדיגיטלית הראשונה של מאדים
ראו גם

מארינר 3
תוכנית מארינר
תוכנית מארס
הערות שוליים

1 2 3 4  Mariner 4
1 2  Mariner IV - First Flyby of Mars: Some personal experiences
1 2  Mariner IV - First Flyby of Mars: Some personal experiences
1 2 3  JPL Technical Memorandum No. 33-229, To Mars: The Odyssey of Mariner IV
↑  "Mars TV Camera"
↑  "Mariner Meteor Mystery, Solved?"
↑  "Has the Mariner Meteor Mystery Been Solved"
↑  "Beagle! Here Beagle, Beagle..."
↑  Destination Mars ISBN 978-1-61614-589-7
↑  release 1965 0319
↑  Bruce C. Murray, NASA space scientist, dies at 81
↑  Niven, Larry (1999). Rainbow Mars. Tor Books. ISBN 0-312-86777-8.
מארינר 4 מוכנה למבחן המשקל ב־1 בנובמבר 1963
שיגור מארינר 4
ג'ק ג'יימס (במרכז), מנהל פרויקט מארינר 4 ב־JPL עם קבוצת אנשים מהבית הלבן שמגישים את התמונה ה־11 המפורסמת של מאדים שצולמה על ידי מארינר 4 לנשיא ארצות הברית לינדון ג'ונסון (שני מימין) ביולי 1965.
מודל ראשון

ערך זה עוסק באסופת סיפורי מדע בדיוני. אם התכוונתם לתאוריה בפיזיקת חלקיקים, ראו .
| --- | --- |

 אני, רובוט  הולך רגל  שיעור בהיסטוריה  זירה  ארוחת בוקר עם דמדומים 
 מידע כללי
 מאת:  איאנדו בידנר, פרדריק בראון, רוברט בלוך, ארתור סי. קלארק, ריי ברדבורי, פיליפ ק. דיק, רוברט שקלי, לויד ביגל, ג'ון ברונר
 שפת המקור:  אנגלית
 סוגה:  מדע בדיוני
 הוצאה
 תאריך הוצאה:  1981
 מספר עמודים:  154
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  הוצאת הקיבוץ המאוחד
 תרגום:  עודד פלד
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  000846194
 
מודל ראשון: סיפורי מדע בדיוני הוא קובץ של תשעה סיפורי מדע בדיוני מאת סופרים שונים, שאסף ותרגם עודד פלד בשנת 1981.
רשימת הסיפורים

אני רובוט (I, Robot) – מאת איאנדו בידנר
זירה (Arena) – מאת פרדריק בראון
טיסתו המוזרה של ריצ'רד קלייטון (The Strange Flight of Richard Clayton) – מאת רוברט בלוך
שיעור בהיסטוריה (History Lesson) – מאת ארתור סי. קלארק
הולך רגל (The Pedestrian) – מאת ריי ברדבורי
ארוחת בוקר עם דמדומים (Breakfast at Twilight) – מאת פיליפ ק. דיק
מודל ראשון (Early Model) – מאת רוברט שקלי
שחקן ראשי (Leading Man) – מאת לויד ביגל
ידיד - מאת ג'ון ברונר
מודל קורנו

מודל קורנו
מודל קורנו הוא משחק בכלכלה, שבו בדואופול או באוליגופול קובעות כל החברות את הכמות המיוצרת בצורה סימולטאנית. כל חברה במודל קובעת את תפוקתה בהתבסס על הנחה מראש לגבי תפוקת שאר החברות.
הוא פותח על ידי הכלכלן אנטואן אוגוסטן קורנו.
בדואופול, קביעת התפוקה של כל חברה תעשה בצורה הבאה:
כל חברה תמקסם את הרווח שלה על סמך הנחתה את הכמות שתייצר החברה השנייה.
תתקבל לכל חברה פונקציית תגובה, כלומר כמה היא מייצרת בהינתן ייצור החברה השנייה.
נקודת החיתוך של שתי פונקציות התגובה היא נקודת הייצור של שתי החברות.
במודל זה ישנה תחרות סימולטנית בין מעט יצרנים אוליגופוליסטים.
ראו גם

דואופול סטקלברג
מודל ברטראן
מארק ירבלום

| --- | --- |

 לידה:  24 בינואר 1887 ורשה, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  5 בפברואר 1972 (בגיל 85) בני ברק, ישראל 
 מדינה:  פולין, צרפת, ישראל 
 השכלה:  הפקולטה למשפטים בפריז 
 מפלגה:  הפלג הצרפתי של אינטרנציונל העובדים, פועלי ציון, מפא"י 
 פרסים והוקרה:  אביר בלגיון הכבוד 
 חתימה:   
 
מארק ירבלום (באנגלית: Marc Jarblum; ינואר 1887 – 1972) היה יהודי ממוצא פולני. יו"ר פועלי ציון בצרפת.
חיים אישיים

ירבלום נולד בוורשה, פולין, שהייתה תחת שלטון האימפריה הרוסית. הוא הגיע לפריז בשנת 1907, בגיל 20, ובמהרה הפך לדמות מרכזית בקרב הציונים שבצרפת. ירבלום היה מנהיג ציוני סוציאליסטי, ויו"ר הארגון הציוני בצרפת הנקראת 'פועלי ציון'. הוא תרם רבות להיסטוריה הגלובלית של הציונות ותרומתו היא הבולטת ביותר בין יהודי צרפת. בין שתי מלחמות העולם, היה פעיל גם בארגוני מהגרים שונים והיה לו קשרים עם התנועה הסוציאליסטית בצרפת. נפטר בשנת 1972 בבני ברק, ישראל.
מלחמת העולם השנייה (1939-1945)

במהלך מלחמת העולם השנייה, לאחר כיבוש צרפת על ידי גרמניה הנאצית ב-1940, ירבלום ניסה לתאם פעילות סעד בצרפת של ממשלת וישי ותמך בהקמת הוועד המרכזי של ארגוני הסיוע היהודיים. הפעילות שלו כללה איסוף כספים לארגונים יהודיים בדרום צרפת וסיוע בהצלת ילדים יהודים בצרפת או בהברחתם לספרד. מרק ירבלום ואנרי הרץ, סופר יהודי צרפתי שהיה מעורב זה מכבר בפעילות הציונית, פנו ישירות אל דעת הקהל ואל מצפונם של "הנאמנים לעקרונות האזרחיים של צרפת, הערבים ליוקרתה וכבודה בשדות המדעים, האמנויות וההוראה, בכנסיות והיכלות התפילה". בחסותם נכתב עלון ראשון.
מרק ירבלום בחר לעטר את העלון בציטוט מדבריו של אנטול לרוי - בוליו. חמשת אלפים עתקים של העלון שנדפס על נייר ירוק ומכאן הכינוי "המסמך הירוק".
בעקבות הגירושים מצרפת ב-1942, הוא כיהן בפדרציה של האגודות היהודיות בצרפת ועודד יהודים לברוח לאזור הכבוש בידי האיטלקים. הפעילות שלו כללה איסוף כספים לארגונים יהודיים בדרום צרפת והסיוע בהצלת ילדים יהודים בצרפת או בהברחתם לספרד.
בסתיו 1942, מרק ירבלום נפגש עם שושו יואכים סימון, שהיה ממקימי ה-א.ג'י בטולוז במטרה לארגן תוכנית הצלה באמצעות יהודים דרך צרפת לשווייץ. בהמשך הוא ניסה ליזום פעולות הצלה דרך הגבול הספרדי, ונפגש לשם כך בדצמבר 1942 עם טוטו גינת אשר הפנה אותו לאי.גי בטולוז.
בשנת 1943 נתפס ראש הא,ג'י והתאבד בבית הסוהר. אשתו של יואכים סימון (שושו), סופי סימון, "עדינה כוכבא", המשיכה ביוזמה ונסעה להיפגש עם מרק ירבלום שנמלט בינתיים לשווייץ. מרק ירבלום עזר לה ולחברי ״הקבוצה ההולנדית״ ליצור קשר עם אנשי הא.ג׳י, בטולוז. את הקשר עם חברי הא.ג'י המשיך קורט רלינג׳ר-נאנו, חבר נוסף של ה"קבוצה ההולנדית״.
מלחמת העולם השנייה (1939-1945) > מעורבותו של ירבלום בענייני כספים > חלוקת הכספים משווייץ

למעורבותו זו של ירבלום יש מחלוקת. בעדותו של ג'וסף פישר, יושב ראש הקרן הקיימת בצרפת, אין כל אזכור למעורבותו של מרק ירבלום ביצירת הקשר עם הא.ג׳י. גם בעדותו של ירבלום אין אזכור לכך שהוא היה מעורב במגעים שהביאו להסכם עם אנשי הא.ג׳י. מוזר הדבר, "שירבלום", שעמד בראש התנועה הציונית בצרפת, לא הובא בסוד העניינים על המגעים עם קבוצה זו. זאת מכיוון, שירבלום ולובלין הכירו עוד לפני המלחמה וקיימו שיתוף פעולה וחליפת מכתבים הדוקה בנושא חלוקת הכספים שקיבלו משווייץ גם לאחר בריחתו של ירבלום לשם במרץ 1943. ייתכן שירבלום היה בכל זאת מעורב בנושא מבלי שיש לכך תיעוד היסטורי. אפשר שבשל אילוצים הקשורים בנסיבות מקריות הוא לא הובא בסוד העניינים. ייתכן גם שבכוונה נמנעו פולונסקי ולובלין מלשתפו במגעים הראשונים בשל החשש שהמיליציה הצרפתית עוקבת אחרי ירבלום שהיה דמות ציבורית מוכרת.
ירבלום, שהגיע לשווייץ במרץ 1943, הצליח בשל קשריו, לארגן פעילות של הברחת כספים, אך אף הוא היה מוגבל בפעילותו המחתרתית. ירבלום העביר לא.ג'י. כספים מטעם הג'וינט, הסוכנות היהודית והקונגרס היהודי העולמי. מעמדו האישי של ירבלום, ובעיקר קשריו עם מנהיגים סוציאליסטים, עזרו לו ביחסיו עם השלטונות השווייצריים, אך פעילותו הבלתי ליגאלית הוגבלה על ידם. לכן השתדל ירבלום שלא לקבל את הכספים ישירות אלא באמצעות שליחים, בדרך כלל אנשי הא.ג'י, שבאו אליו עם מכתבים כתובים ברמזים. ירבלום סיפר בעדותו. שלא נהג להתערב בחלוקת של כסף, אם כי לפעמים היו אף לו בקשות מסוימות. לפי ירבלום, התורם העיקרי היה הג'וינט אשר העביר דרכו עשרות מיליוני דולרים ללא הגבלה. זאת ועוד, ד"ר שווארץ, נציג הג'וינט באירופה, נענה לבקשתו של ירבלום, שלא לדרוש דיווח לגבי ייעודם של הכספים.
מלחמת העולם השנייה (1939-1945) > מעורבותו של ירבלום בענייני כספים > כספים נוספים

פרט לכספי הג'וינט הועברו באמצעות ירבלום כספים מטעם הקונגרס היהודי העולמי ומטעם הסוכנות היהודית. נשאלת השאלה, מדוע היה צורך גם בתרומות של שני גופים אלה, אם אמנם כספי הג'וינט, ניתנו ללא הגבלה. יש הסוברים, שהכספים שתרם הג'וינט לא הספיקו לכל הצרכים ולכן ג'פרויקין, שהיה פרטיזן נציג הג'וינט בצרפת וממקימי תנועת ה-א.ג'י בטולוז, פנה לשני הארגונים הארגונים האחרים. יש הסבורים, שירבלום, כמנהיג ציוני, לא רצה להיות תלוי בארגון א-פוליטי כמו הג"וינט. ירבלום עצמו הדגיש, שחשוב שהסוכנות היהודית והקונגרס היהודי העולמי ייקחו חלק בהצלה.
סביר להניח שירבלום, כמנהיג ציוני, היה מעוניין בהשתתפות כספית של הסוכנות. גם לצורך מימון הפעילות המחתרתית הציונית בצרפת, וגם בשל דאגתו לתדמיתה של תנועתו. במה שנוגע לכספי הסוכנות היהודית, המידע במסמכים ובהתכתבות של ירבלום ולובלין הוא חלקי ואינו מאפשר קביעה של סכומים מדויקים.
מלחמת העולם השנייה (1939-1945) > אחרי המלחמה

לאחר המלחמה, ירבלום המשיך בפעילות הציונית בצרפת עד שעלה לישראל ב-1955.
ירבלום, שהיה אחד ממנהיגיה הבכירים של יהדות צרפת, תבע מהחוקרים הצרפתיים להחזיר את הסכום של 24 מיליון פרנק שהוחרם. הוא נימק את דרישתו כך: כבר התבררה האמת בקשר לפעילותם, וכן הם היו זקוקים לכסף כדי לעזור לילדים ולניצולים שחזרו לצרפת מהמחנות. הכסף שהוחרם הוחזר, כנראה, בשל התערבות האישיים הפוליטיים, אם כי אין לכך אסמכתה מפורשת במסמכים. סביר להניח, שהכסף שהתגלה בשתי הקופות שימש את המחתרת היהודית למימון פעולותיה לאחר המלחמה ובעיקר לצורך פעילות הסר בשירות המגרושים.
בצפון אפריקה, על חברת קשר סיפר, שהם (פולנסקי לא הסביר מי זה הם - צ.ה.) פרסמו מודעה בעיתון סוכנות "קשר" הוא מרק ירבלום מבלי שביקשו את הסכמתו לכך. יערה בלום שהיה באותו זמן בארץ, נדהם לקרוא על כך בעיתון בבית שחזר שחזר לצרפת התפטר מיד והם סגרו את משרדי הקשר. פולונסקי הצדיק את יערה בלום והודה בוועדת החקירה, שהיה צריך לחכות עד שירבלום יחזור לצרפת. פולונסקי למעשה לא הודה שעצם הקמת החברה לא היה תקין. הוא היה מוכן להודות. שצורת מינויו של ירבלום לא הייתה תקינה כיוון שלא ביקש את הסכמתו לפני שפרסמו בעיתון את הדבר מינויו להנהלה.
מלחמת העולם השנייה (1939-1945) > קשריו של ירבלום עם בן-גוריון

יומיים אחרי חלוקת התפקידים ליהודי צרפת דוד בן-גוריון עסק בחלוקת התפקידים בין מרק ירבלום, דוד שאלתיאל ורוח קליגר: " קבעתי אחרי שמיעת הטענות שיעבדו שלושתם מתוך קשר הדדי מתמיד. דוד ימסור לירבלום אינפורמציה על פעולתו גם זו שברשותו. עניינים פוליטיים רק בידיעת ירבלום. גם על ירבלום למסור אינפורמציה לדוד ורות". התעלמותו מהא.ג'י. בחלוקת העבודה הציונית בצרפת עשויה להעיד שוב, שבן-גוריון עדיין לא קיבל החלטה לגבי התפקיד שעמד להועיד לא.ג'י. וכי היו לו ספקות באשר לכוחו של הארגון ויכולתו לבצע את המשימות שתוטלנה עליו. מנגד, התפקיד החשוב שהטיל דוד בן-גוריון על ירבלום הוכיח את ההערכה שרחש לו בן-גוריון. בהקשר זה ראוי להדגיש את תרומתו המכרעת של ירבלום, שניצל את קשריו למען קידום הפעילות הציונית בצרפת.
הקמת בית ספר הייתה כרוכה בהשגת תקציבים למימון רכישת המטוסים, האימונים וצורכי החניכים. משה ורדי העיד, שפנה ללורה מרגוליס, מנהלת הג'וינט בצרפת ובהמשך רעייתו של מרק ירבלום.
ג'פרויקין טען נגד "נשר" כי שימש כמקור כספי נוסף למגבית הביטחון בעבור הפעילויות של פולונסקי. לטענתו, באופן רשמי נשר נוהל על ידי מועצה מנהלת מרק ירבלום עמד בראשה. רנה קפל היה המזכיר הכללי ועמנואל רסין שימש כגזבר, אך למעשה נוהל על ידי פולונסקי. ביקורות נוספות של ג'פרויקין כוונה לתפקודו של בית הספר. הוא טען, שהמטרה של המוסד הזה הייתה אומנם להכשיר טייסים בעבור מדינת ישראל, אך אם זאת לטייסים המעטים שהוכשרו לא היה יודע מספיק בטיסה ולכם גם לא הייתה בהם תועלת בשביל מדינת ישראל. בניגוד לדעה זו, בן דוד מציין בספרו שאף על פי שפולונסקי ייעד את הטייסים למשימות בצפון אפריקה רבים מבין פרחי הטיס לחצו להעלותם לישראל והם אומנם השתלבו בחיל האוויר הישראלי. גם שדמי מתח ביקורות על רמת הטייסים שהוכשרו על ידי "נשר" באומרו.