stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אדמוניות יתר (אריתריזם)

חמוס מבאיש אריתריסט
אדמוניות יתר או אריתריזם או אריתרוכרואיזם מתייחסים לפיגמנטציה אדמדמה יוצאת דופן של שיער, עור, נוצות או קליפת ביצה של בעל חיים.
הגורמים לאריתריזם כוללים:
מוטציות גנטיות הגורמות להיעדר פיגמנט תקין ו/או ייצור מוגזם של אחרים.
דיאטה, כמו בדבורים הניזונות מ"סירופ תירס אדום בוהק" המשמש בייצור דובדבן מסוכר.
אריתריזם אצל חרגוליים נצפה מדי פעם. הצביעה עשויה להיות הסוואה שעוזרת לחלק מבני המין לשרוד על צמחים אדומים. קיימת גם הסכמה שהמוטציה האריתרית היא למעשה תכונה גנטית דומיננטית בקרב מיני חרגוליים, אם כי היא חסרת ערך, בשל הצבע הירוק המוחלט של רוב העלווה. מכאן, שרוב החרגוליים הוורודים או בעלי צבע אחר אינם שורדים לבגרות, וזה מסביר את נדירותם. אריתריזם בנמרים הוא נדיר, אך מחקר אחד  דיווח כי שניים מתוך עשרים ושמונה נמרים שנראו במלכודות מצלמות בשמורת טבע בדרום אפריקה היו אריתריסטיים, והמחברים מצאו תיעוד של חמישה נמרי "תות" נוספים מהאזור.
גלריה

אריתריזם בחרגוליים
הערות שוליים

↑  Dariusz Bukaciński and Monika Bukacińska (1997), "Production of Erythristic Eggs by the Black-Headed Gull in Poland", Wilson Bull., Wilson Ornithological Society, 109 (1): 177–182, JSTOR 4163790
↑  Helen Hays and Kenneth C. Parkes (1993), "Erythristic Eggs in the Common Tern", J. Field Ornithol., Association of Field Ornithologists, 64 (3): 341–345, JSTOR 4513830
↑  Pirie, Tara J.; Thomas, Rebecca L.; Fellowes, Mark D. E. (2016-05-20). "Erythristic leopards Panthera pardus in South Africa". Bothalia (באנגלית). 46 (1): 5. doi:10.4102/abc.v46i1.2034. ISSN 2311-9284.
↑  "Ultra-rare 'strawberry' leopards discovered in South Africa (Photos)". Earth Touch News Network (באנגלית). נבדק ב-2020-02-29.
איוואן קונדרייב

איוון קונדרייב (Ivan Kondrayev) (29 באוגוסט 1915 - 22 ביוני 2005) מחסידי אומות העולם, שהחביא יהודים וסיפק להם מזון במהלך מלחמת העולם השנייה ובכך הציל את חייהם.
איוואן קונרייב נולד בכפר סופינו ברוסיה.
בזמן המלחמה

לפני פרוץ המלחמה למד קונדרייב בניית כבישים ושדות תעופה. בימים הראשונים של המלחמה נפל בשבי ולאחר חמישה חודשים הצליח לברוח לאזור רוז'ישצ'ה, שם מצא עבודה בתור שומר במחלבה שליד הגטו. בזמן הכיבוש הנאצי והקמת הגטו חרף את נפשו כדי להציל יהודים בכך שסיפק להם מסתור ומזון. קונדרייב הציל את צלינה בייטש (16.7.1923 – 20.6.2009) ויהודים נוספים. חלק מהיהודים שניצלו בעזרתו של קונדרייב היגרו לאחר המלחמה לארצות הברית.
באוגוסט 1942 קונדרייב מסר לצלינה כי הגרמנים מתכננים לחסל את הגטו והציע לה מקום מסתור במרתף תת-קרקעי, שם הסתתרה עד פברואר 1944.
איוון קונדרייב וצלינה שוחררו בפברואר 1944 על ידי הסובייטים. לאחר השחרור לחם בחזית האוקראינית שם נפצע בראשו טרם סיום המלחמה. קונדרייב אושפז בבית חולים בעיר באקו. בשנת 1946 חזר לרוזישצ'ה, שם התחתן עם צלינה, אותה הציל במהלך המלחמה. לזוג נולדו בן ובת החיים כיום באוקראינה.
לאחר המלחמה

איוון עלה לישראל בשנת 1990 והתיישב בנתניה יחד עם רעייתו היהודייה, צלינה. ביוני 2005, במהלך ביקור משפחתי באוקראינה, מת איוואן ונקבר באוקראינה.
אחיי גיבורי התהילה

"אחיי גיבורי התהילה" הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת הישראלית אילנית. את השיר הוציאה לאור בשנת 1973 חברת התקליטים התקליט חיפה, והוא נכלל כרצועה השנייה באלבום אילנית.
על השיר

"אחיי גיבורי התהילה" נמנה בין שירי חג החנוכה, ומופיעים בו כל בני מתתיהו הכהן. אולם העלילה נכתבה בתקופת מלחמת יום הכיפורים. המחבר, דודו ברק, חשף כי את השיר כתב לזכר סרן חיים חוצב, שנפל באותו אירוע. ההשראה לשיר באה מהספר "אחי גיבורי התהילה", שעלילתו מתרחשת סביב מרד החשמונאים. גם עדנה לב הקליטה גרסה משלה לשיר. "אחיי גיבורי התהילה" הגיע בשיאו למקום העשירי במצעד הפזמונים השבועי של הגל הקל.
מיקומי שיא

|   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (1974)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (1974)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (1974)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (1974)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ישראל | מדיה פורסט ישראל | - |  |
|  ישראל | הגל הקל | 10 |  |
הערות שוליים

↑  אחי גיבורי התהילה
↑  אחיי גיבורי התהילה, פזמונט
| אילנית |
| --- | --- | --- |
| אלבומי אולפן | עמיחי בגבול ירדן • אילנית לילדים • אילנית בשירי חגים לילדים (מס' 1) • אילנית (1972) • אילנית (1974) • להיטים לילדים • שירי משוררים לילדים • שירו שיר לשמש • בואו ונשיר ביחד • טיול לילי ושירים אחרים שאני אוהבת • סולו? הופעה פומבית • תקליט מס' 20 במקצב ברזילאי ובשירים נבחרים • שירים שילדים אוהבים והשירים היפים של מרים ילן-שטקליס • רגשות מעורבים • אל הדרך • מתנה לילדים – השירים שכל הילדים אוהבים • אולי עוד פעם • סרט בשחור לבן • בוא נתחיל מבראשית • חלום ברזילאי • ישראלית |  |
| אלבומי אוסף | הלהיטים הגדולים של אילנית ואילן ואילנית • שירי הייצוג של ישראל • להיטי הזהב של אילנית • ארבעה צדדים • עכשיו כולם ביחד • 21 הלהיטים הגדולים של אילנית • כבר אחרי חצות – אוסף שירי אהבה • נאסף תשרי, אוסף מס. 3 • אי שם – אוסף שירי הפופ והייצוג • ללכת שבי אחרייך – אוסף שירי ארץ ישראל • כל מקום – אוסף שירים בינלאומיים • שיר של יום חולין – אוסף הבלדות • ושוב איתכם – אוסף שירי אילן ואילנית • המיטב • אוסף להיטים • שירים ליום חולין – אוסף כפול |  |
| ערכים קשורים | אירוויזיון 1973 • ישראל באירוויזיון 1973 • אירוויזיון 1977 • ישראל באירוויזיון 1977 • אילן ואילנית • שלמה צח |  |
| אילנית – שירים |
| --- | --- | --- |
| שנות ה-60 | "שיר בארבעה בתים" |  |
| שנות ה-70 | "אהבתה של תרזה די מון" • "רק הירח" • "פעם לאהוב" • "לאורך השדרה שאין בה איש" • "איש הסתיו" • "גוליבר" • "אי שם" • "אין מקום בחוף" • "עכשיו אני יודע" • "אחיי גיבורי התהילה" • "ללכת שבי אחרייך" • "אהבה אחת קטנה" • "אבל המנגינה" • "Chaque matin la joie du monde" • "אם ייפול הכוכב שלי" • "עיר אחרת" • "כי הנני בא" • "כשקיבלו את התורה" • "כשיבוא שלום לארץ" • "שירו שיר לשמש" • "שלום" • "כך היה כך יהיה" • "הכרתי פעם איש" • "האוניות חזרו" • "ילד בקרקס" • "עפרוני" • "דניאל" • "שיר של יום חולין" • "אל תשמעי לקול ליבך" • "ארץ" • "אדם רחוק" • "אהבה היא שיר לשניים" • "הנה הלילה" • "תבורכי" • "הנה ימים באים" • "הנה בא השלום" • "רגשות מעורבים" • "היי דנה" |  |
| שנות ה-80 | "אני לא מאמינה" • "פעם בשנה" • "חמסין של ניסן" • "הבית של פיסטוק" • "בשביל אל הכפר" • "עד עולם" • "אל הדרך" • "פרפר נחמד" • "נחמה" • "בשורה טובה" • "תצלום ישן" • "הלב" • "שיר על נחלים" • "אולי עוד פעם" • "בואו בואו" • "אם ובנה" • "בללייקה" • "עכשיו כולם ביחד" • "חלק בעולם" • "הנחמה היחידה" • "רק בינתיים" • "סרט בשחור לבן" • "קחי נשימה" • "חבר" |  |
איוואן קזקוב

| --- | --- |

 לידה:  1 בפברואר 1873 בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה, רוסיה 
 פטירה:  16 באוקטובר 1935 (בגיל 62) טשקנט, ברה"מ 
 מקום קבורה:  Botkin Street Cemetery 
 מקום לימודים:  האקדמיה הלאומית סטרוגנוב לאמנות שימושית ותעשייתית במוסקבה 
 זרם באמנות:  אוריינטליזם 
 
איוואן סמיונוביץ' קזקוב (ברוסית: Иван Семёнович Казаков; ‏1 בפברואר 1873 – 16 באוקטובר 1935) היה צייר וגרפיקאי רוסי; תושב הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית האוזבקית.
ביוגרפיה

הוא נולד למשפחת חקלאים. בשנים 1888–1894 למד בבית הספר לציור, פיסול ואדריכלות במוסקבה. הוא המשיך באקדמיה הקיסרית לאמנויות אצל ולדימיר מאקובסקי וקיבל את התואר "אמן" ב-1898.
התואר שלו כלל מלגה ללימודים באירופה ולכן, ב-1899 - 1900, הוא נסע לאיטליה, צרפת וגרמניה.  עם שובו, התיישב בסנט פטרבורג. בעשור לאחר מכן הוא הציג תדיר שם ובמוסקבה.
בשנת 1906 הוא ביקש וקיבל תפקיד כמורה לרישום וקליגרפיה בטשקנט, בו החזיק עד 1910. בהיותו שם צייר נופים אדריכליים בסמרקנד ובבוכרה וכן בטשקנט. הוא גם יצר סדרה של סקיצות אתנוגרפיות.
מאוחר יותר לימד בבית ספר לאמנות אזורי וב-1921 הקים סטודיו משלו. בכמה הזדמנויות הוא עזר בארגון ועיצוב חגיגות מהפכניות. במהלך תקופה זו, הוא הציג בתערוכה הלאומית החופשית הראשונה לאמנות בסנט פטרבורג, התערוכה ה-47 של פרדוויז'ניקי במוסקבה (1922), והתערוכה הראשונה של סניף טשקנט של האקדמיה הרוסית לאמנויות, שהיה אחד ממייסדיה (1928). מ-1926 עד 1930, הוא היה חבר מארגן בסניף טשקנט של איגוד האמנים של רוסיה המהפכנית ועמד בראש הסטודיו שלהם.
בשנת 1930 הופיע בעיתון "פראבדה ווסטוקה" כתבה על קזקוב וחברו ירמי בורצב (1894–1942). שהאשימה אותם בכך שתלמידיהם ציירו דמויות של ישו וסנט פול, והציע לחקור את סניף איגוד האמנים בטשקנט על ידי המנהל הכללי לחינוך מקצועי. בתום החקירה האמנים הואשמו בפעילות אנטי-סובייטית. נגזר עליהם שלוש שנות גלות בסטלינאבאד.
גלותו של בורצב הוארכה מאוחר יותר.
קזקוב חזר ב-1933 ובילה את שנותיו האחרונות בהוראה במכון הפוליטכני בטשקנט.
הערות שוליים

↑  "Artists of Uzbekistan: Ivan Kazakov"
↑  Time Line
↑  jnike_07, Дело художников Казакова-Бурцева, jnike_07, ‏2011-05-15
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 893151778202018130003   WorldCat (עם VIAF): 893151778202018130003 
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "איוואן קזקוב".
אחיטוב

ערך זה עוסק במושב בעמק חפר. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |
הכניסה לאחיטוב
מדינה: ישראל ישראל
מחוז: המרכז
מועצה אזורית: עמק חפר
גובה ממוצע: ‎42 מטר
תאריך ייסוד: 1951
תנועה מיישבת: תנועת המושבים
סוג יישוב: מושב
מוצא המייסדים: איראן ועיראק, בעיקר מאזור כורדיסטן
נתוני אוכלוסייה לפי הלמ"ס לסוף 2022
  - אוכלוסייה: 1,105 תושבים
    - שינוי בגודל האוכלוסייה: ‎1.3% בשנה
 מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת נתניה מוגדלת) אחיטוב(למפת נתניה רגילה) אחיטוב(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום אחיטוב(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום אחיטוב32°23′16″N 34°59′26″E﻿ / ﻿32.3878454177354°N 34.9905084283499°E﻿ / 32.3878454177354; 34.9905084283499  heמפת היישובים של מועצה אזורית עמק חפר (in English: Hefer Valley Regional Council) באדום - אחיטוב בירוק - מיקום בניין המועצה tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
מדד חברתי-כלכלי - אשכול לשנת 2021: 7 מתוך 10

אֲחִיטוּב הוא מושב במועצה אזורית עמק חפר, שנמצא בין חדרה לנתניה ומשתייך לתנועת הנוער "האיחוד החקלאי". שטח המושב נע בין 2,900 ל-3,100 דונם.
היסטוריה

המושב הוקם בשנת 1951, על ידי עולים מאיראן ועיראק, בעיקר מאזור כורדיסטן. הוא נקרא על שמו של  אחיטוב, נכדו של עלי הכהן, הנזכר בתנ"ך (ספר שמואל א', פרק י"ד, פסוק ג').
המושב מונה כ-100 משפחות של חברי מושב, ועוד 80 משפחות אשר הצטרפו לאחר הרחבתו אשר החלה בשנת 1985. התושבים הראשונים החלו את דרכם בעיקר כעובדי קיבוצים ויישובי הסביבה ולאחר מכן החלו עבודה עצמאית באמצעות זריעת תפוחי אדמה, גידול של 50 מטילות ו-2 כבשים מסוג מרינו.
כיום, המושב מתבסס על חקלאות, בעיקר גידול מלפפונים וירקות נוספים בחממות.
בשנת 1965, החלו חברי המושב לעסוק בעיקר בענף החקלאות. תחילה, גידלו מלפפונים ועגבניות בניילונים, ו-5 שנים לאחר מכן, ב-1970, החלו לפתח את הענף ולגדל את הירקות בחממות. 70% מחברי המושב עוסקים בענף החקלאות.
באחיטוב מגדלים כ-70% מכלל המלפפונים הגדלים בישראל.
עד סוף שנות ה-60 פעלה במושב תחנת רכבת.
בשנת תשע"ה נבחר הרב חן סידה לרב היישוב. במושב בית כנסת  ומקוה טהרה.
הערות שוליים

1 2  אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור 
סוף יולי 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור

סוף 2022.
↑  הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021
↑  הפנינג חקלאות חוויתי בשבועות במושב אחיטוב, באתר ארגון מגדלי הירקות
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007465733005171 
ערך זה הוא קצרמרבנושא מושבים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אביב, קיץ, סתיו, חורף... ואביב

| --- | --- |
כרזת הסרט אביב, קיץ, סתיו, חורף... ואביב
כרזת הסרט אביב, קיץ, סתיו, חורף... ואביב
 בימוי:  קים קי-דוק
 הופק בידי:  קארל באומגרטנר לי סונג ג'אי
 תסריט:  קים קי-דוק
 עריכה:  קים קי-דוק
 שחקנים ראשיים:  או יונג-סו קים יונג מין סאו ג'אי-קיונג קים ג'ונג-הו הא יו-ג'ין
 מוזיקה:  בארק ג'י-וונג
 צילום:  באק דונג-יון
 מדינה:  קוריאה הדרומית
 חברה מפיצה:  Cineclick Asia
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  19 בספטמבר 2003
 משך הקרנה:  103 דקות
 שפת הסרט:  קוריאנית
 סוגה:  דרמה
 הכנסות באתר מוג'ו:   springsummerfallwinterandspring
 אתר רשמי
 דף הסרט ב־IMDb
 
אביב, קיץ, סתיו, חורף... ואביב (בקוריאנית: 봄 여름 가을 겨울 그리고 봄) הוא סרט דרמה דרום קוריאני, משנת 2003, שבוים על ידי קים קי-דוק, אודות מנזר בודהיסטי אשר צף על אגם באמצע היער. עלילת הסרט מתמקדת בחייו של נזיר בודהיסטי העובר דרך עונות חייו, מילדות עד בגרות.
במאי הסרט, קים קי-דוק, מגלם את הנזיר בשלב האחרון של חייו. סרט שקט זה הווה שינוי מעבודותיו הקודמות אשר לעיתים קיבלו ביקורות על שימוש יתר באלימות.
הסרט הופץ בארצות הברית ב-2004 על ידי חברת סוני.
תקציר

הסרט מחולק לחמישה חלקים לפי עונות השנה, כאשר כל חלק מתאר שלב בחייו של הנזיר הבודהיסטי ומורו המבוגר יותר. החלקים מופרדים ביניהם בעשר או עשרים שנים ועלילת כל חלק מתרחשת בעונת השנה שעל פיה קרוי החלק. העלילה נפרסת בפשטות יחסית אך תוצאות מעשיהם של הדמויות מקבלות תיאורים שקטים באמצעות סמלים בודהיסטים. אף אחת מהדמויות אינה מזוהה בשם לאורך כל הסרט.
תקציר > אביב

תלמיד בודהיסטי צעיר והמורה שלו, חיים על מנזר צף באגם בהריה המיוערים של קוריאה. התלמיד והמורה חיים חיים של תפילה ומדיטציה ומשתמשים בסירת משוטים ישנה כדי להגיע לגדות האגם שם הם נוהגים לערוך טיולים רגליים, פעילות גופנית ואיסוף עשבי תיבול.
יום אחד, בנחל הזורם בין הגבעות הסלעיות, התלמיד מענה דג באמצעות קשירתו בחבל לאבן, וצוחק כאשר הוא צופה בדג המנסה לשחות ללא הצלחה. מאוחר יותר, הוא עושה את אותו הדבר לצפרדע ונחש. מורהו צופה בו בשקט בכל שלוש הפעמים האלה ובאותו לילה קושר אבן גדולה לתלמיד בזמן שהוא ישן. בבוקר מודיע המורה לתלמיד שהוא לא יכול להוריד את האבן עד שלא ישחרר את החיות שאותן הוא עינה ומוסיף שאם אחת מהן תמות הוא יישא את האבן בלבו לנצח. הילד נאבק עם המעמסה על גבו ביער ומוצא את הדג מת בתחתית הנחל. לאחר מכן הוא מוצא את הצפרדע בחיים ונאבק באותו מקום שבו השאירו. את הנחש מצא בשלולית דם, המוכיחה לכאורה, שהוא הותקף על ידי חיה אחרת. המורה צופה בילד כאשר זה מתחיל לבכות על מה שעשה לנחש.
תקציר > קיץ

התלמיד, שהתבגר במעט ועתה נמצא בשנות העשרה שלו, פוגש באם ובת ההולכות בשביל היער ומביטות לעבר המנזר. הילד מברך אותם לשלום ומעביר אותן בסירה אל המנזר, שם תרנגול צבעוני הפך לבן בית. באמנות הבודהיסטית, העוף הוא סמל לתשוקה וחשק. לבת יש מחלה בלתי ברורה ומציגה תסמינים של חום. היא הובאה למנזר על ידי האם בתקווה למצוא לה מרפא. המורה מסכים לקחת את הילדה לתקופה מסוימת והאם עוזבת. במהלך הימים הבאים, מגלה התלמיד משיכה מינית אך הוא יותר מידי ביישן כדי לומר משהו, על אף זאת, כאשר הוא רואה אותה ישנה ליד פסל הבודהה הוא אינו יכול לעצור עצמו מלאחוז בשדיה. היא מתעוררת ונותנת לו סטירה. בבהלה רווית אשמה, מתחיל התלמיד להתפלל, דבר שהמורה שלו רואה כמוזר. כשהיא נוגעת בכתפיו, נראה כי הילדה סולחת לו.
בסופו של דבר נודדים השניים אל תוך היער ומקיימים יחסי מין. הם חוזרים על המעשה במהלך הלילות הבאים כאשר הם מסתירים את יחסיהם מהמורה עד שזה מוצא אותם ישנים בעירום כשהם צפים בסירה באגם. הוא מעיר אותם על ידי שחרור השסתום הנמצא בסירה, מה שגורם לחדירת מים לתוכה. במקום להביע כעס או אכזבה, המורה בסך הכל מזהיר את התלמיד ש"התשוקה מובילה לרצון לבעלות והבעלות מובילה לרצח" וכן אומר לו שהילדה צריכה לעזוב. התלמיד נהיה כעוס ובורח בלילה בעקבות הילדה כשהוא לוקח אתו את פסל הבודהה ואת התרנגול. מעשה הגנבה הכפול הזה מעיד על כך שבעוד הוא סוחב עמו את אש התשוקה שלו (מסומל על ידי התרנגול), הוא גם סוחב את עול החינוך שהקנה לו המורה (מסומל על ידי פסל הבודהה).
תקציר > סתיו

שנים מאוחר יותר, במהלך הסתיו, חוזר המורה המזדקן מסידורים בכפר הסמוך כשהוא סוחב חתול בתיק שלו. במזרח אסיה, נחשב החתול כחיית מחמד של זונות ולפי כך מסמלת חשקנות. עם זאת, על פי סיפורי העם הקוריאניים, יכול החתול גם לגרש רוחות רעות.
במקרה, רואה המורה כתבה על תלמידו לשעבר בעיתון; הוא מבוקש על רצח אשתו. כשהוא צופה את שובו של התלמיד, הוא משדרג את בגדיו ומאוחר יותר אנו רואים את התלמיד, כשהוא מבוגר, מופיע בשער שעל גדות האגם, כשהוא מלא בכעס ומחזיק סכין מגואלת בדם שאיתה דקר את אשתו על שניהלה רומן עם גבר אחר. כשהוא אינו יכול להמשיך, הוא מכסה את עיניו, את פיו ואת אפו באמצעות פיסות נייר שעליהן כתובה המילה "אטום", בטקס התאבדות אל מול פסל הבודהה שאותו החזיר, וממתין למוות. המורה מוצא אותו ומכה אותו ללא רחם כשהוא טוען שבעוד שהרג את אשתו הוא אינו יכול להרוג את עצמו כל כך בקלות. הוא קושר את תלמידו לתקרה ושם נר בוער ששורף באיטיות את החבל. מיד לאחר מכן, הוא פונה לכתוב את סוטרת הלב על רצפת המנזר באמצעות זנב החתול הנטבל בדיו השחור. לאחר שהאש שורפת את החבלים הקושרים את התלמיד, הוא נופל ומתחיל את תהליך הכפרה שלו. ראשית הוא גוזר את שערו, ולאחר מכן המורה מצווהו, לחרוט בעץ את אותיות סוטרת הלב שכתב, על מנת להשקיט את רוחו.
שני בלשים מגיעים למנזר כדי לעצור את התלמיד אך המורה מבקש מהם להמתין עד היום שלמחרת, בשביל לאפשר לו לסיים את חריטת האותיות. התלמיד ממשיך את החריטה במהלך הלילה, ומיד כשהוא מסיים הוא מתמוטט ונרדם. כשהם מושפעים מהנינוחות המרגיעה של המורה, עוזרים הבלשים לנזיר הזקן לצבוע את החריטות של התלמיד בצבעים כתום ירוק כחול וסגול. פעולה זו משקיטה את לבם.
התלמיד מתעורר ונלקח בשלווה על ידי הבלשים כשהחתול מצטרף אליהם בסירה. לאחר לכתם, המורה, ביודעו שחייו מגיעים לסופם בונה מדורה בסירה. הוא אוטם את אוזניו, עיניו, אפו ואת פיו עם נייר באותו האופן שבו ביצע זאת תלמידו. הוא מבצע מדיטציה כאשר הוא נחנק ונשרף למוות. דמעותיו של המורה נראות מבעד לנייר כשהלהבות מאכלות אותו.
תקציר > חורף

לאחר ששוחרר מהכלא, חוזר התלמיד, עתה גבר מבוגר יותר, לאגם שבו צף המנזר שנשאר לא מאוכלס במשך שנים. בשל החורף, באותו זמן המים קפואים והמנזר נטוע במקומו. בקטע הזה, מוטיב החיה המרכזי הוא הנחש, הסמל הבודהיסטי לכעס הוא מוצא את בגדיו של המורה כפי שהניח אותם לפני מותו. הוא חופר ומוציא את שיניו של המורה מהסירה. הוא חוצב פסל בודהה מקרח, עוטף את ה"סרירה" (תכשיטים) של המורה בבד אדום ושם אותם בתוך הפסל תחת מפל מים. הוא מוצא ספר כוריאוגרפי המכיל כמה תנוחות יוגה והוא מתחיל באימונים במזג האוויר הקפוא.
בסופו של דבר, מגיעה אשה למנזר עם בנה התינוק ובד העוטף את פניה. היא משאירה את בנה התינוק ובורחת אל תוך הלילה אך בעוד שהיא רצה על האגם הקפוא היא מועדת בטעות לתוך חור בקרח שאותו חצב הנזיר. הנזיר מוצא את גופתה ביום למחרת ומוציא אותה מהמים כדי להביט בפניה, אך הן אינן נראות לצופים.
לבסוף, לאחר שסיים את התרגול העצמי הארוך שלו, הוא קושר את האבן הגדולה של המנזר לגופו. האבן היא אופיינית לבהוואצ'אקרה בבודהיזם, גלגל החיים והלידה מחדש. הוא לוקח פסל בודהה מהמנזר ומטפס לפסגת ההר הגבוהה ביותר בסביבה. כשהוא מטפס וסוחב אחריו את אבן הגלגל מאחוריו תוך מאמץ לסחוב את הפסל, לכאורה, כנגד מה שעולל לדג לצפרדע ולנחש בילדותו. לאחר שהגיע לפסגה, הוא מתפלל ועוזב את הפסל ישוב על הגלגל כשהוא משקיף על המנזר באגם מלמעלה.
תקציר > ...ואביב

בחזרה לאביב, המחזור מתחיל מחדש: המורה החדש חי עתה במנזר עם התינוק שננטש שהוא עכשיו תלמידו. רואים איך הילד מענה עתה צב, סמל לאריכות ימים והולדת העתיד. כשהוא משוטט בהרים, הילד משקף את קודמו, כשהוא דוחף אבנים לפיותיהם של דג, צפרדע ונחש.
ברגעים האחרונים של הסרט, המצלמה נסוגה לפסגת ההר, שם אנו רואים את פסל בודהה העתיד, מאיטריה, ישוב על גבי גלגל האבן, פניו מביטות לעבר המנזר למטה. סצנה זו היא משקל נגד לתוצאות של התלמיד החדש כחזרה על מעשיו הרעים של מורהו בילדותו. באמונה הבודהיסטית, מאיטריה ייוולד בארץ ויהיה היורש של בודהה, שקיאמוני, כדי לחדש את התורה הבודהיסטית כדי שבני האדם יוכלו שוב ללמוד איך לצאת ממעגל החיים והלידה מחדש, תפקיד שאותו מסמל פסל המאיטריה היישוב על גבי גלגל האבן. וכך מסתיים הסרט עם האישור שניתן להשתחרר מהתוצאות המחזוריות של פעולות מזיקות.
הפקה

הבמאי קים קי-דוק אמר על הסרט שבכוונתו "לגלם את החדווה, הכעס, העצב והעונג של חיינו באמצעות ארבע עונות ובאמצעות חייו של נזיר החי באגם ג'וסן מוקף בטבע פראי"
הפקה > אתר צילום

המנזר, שהוא הבמה המרכזית של הסרט, הוא אתר צילום צף שנבנה על מיימי אגם ג'וסנג'י בקוריאה הדרומית. אגם ג'וסנג'י (36°21′45.70″N 129°11′22.91″E﻿ / ﻿36.3626944°N 129.1896972°E﻿ / 36.3626944; 129.1896972) הוא אגם מלאכותי שנוצר לפני 200 שנים שעל מימיו משתקפים ההרים הסמוכים. בסביבת האגם צומחים עצים בני יותר ממאה שנים. ההפקה הצליחה לקבל אישור, ממשרד הסביב הדרום קוריאני, לצילום באזור לאחר שישה חודשים של דיונים.
מוזיקה

השיר המסורתי שמושמע בסוף הסרט, כאשר הנזיר מטפס לראש ההר, נקרא גאונסונג אריראנג (Jeongseon Arirang) ואותו שר קים יונג-אים. את הפסקול לסרט הלחין ג'י בארק.
ראו גם

בודהיזם
הערות שוליים

1 2 3  Buddhist Wheel of Life, BBC, אוחזר 9 בספטמבר 2016
1 2  Traditional Patterns—Animals, Life in Korea, אוחזר 9 בספטמבר 2016
1 2  Spring, Summer, Fall, Winter... and Spring, Sony Classics, 2004, אוחזר 9 בספטמבר 2016
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987008907585905171
איגור סבוצ'קין

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  14 במאי 1963 Berezovka, רוסיה 
 פטירה:  17 בנובמבר 2021 (בגיל 58) מוסקבה, רוסיה 
 מקום קבורה:  בית קברות ווסטריאקובסקויה 
 מדינה:  רוסיה 
 תקופת הפעילות:  1991–2021 (כ־30 שנה) 
 מקום לימודים:  בית הספר לתאטרון של סראטוב 
 http://www.isavochkin.narod.ru
 פרופיל ב-IMDb
 
איגור סבוצ'קין (ברוסית: Игорь Савочкин;‏ 14 במאי 1963 – 17 בנובמבר 2021) היה שחקן תיאטרון וקולנוע ומנחה טלוויזיה רוסי.
ביוגרפיה

איגור יורייביץ' סבוצ'קין נולד ב-14 במאי 1963 בכפר בריוזובקה שבמחוז סראטוב. הוא למד בסטודיו לתיאטרון בניהולו של ולדימיר פדוסייב.
היה בוגר מכון סרטוב למיכון חקלאי. ב-1991 סיים את לימודיו בפקולטה לתיאטרון של הקונסרבטוריון הממלכתי של סובינוב (בקורס של רימה בליאקובה וגאורגי באניקוב).
לאחר שעבר למוסקבה, הוא עבד בתיאטרון "על הקרשים" עם סרגיי קורגיניאן ובתיאטרון על פוקרובקה עם סרגיי ארציבשב. הוא עבד כקריין בתחנת הרדיו "נוסטלגיה".
משנת 2000 עד 2010 עבד בחברת ההפקות Bazelevs של טימור בקממבטוב והופיע בהפקות הקולנוע של הבמאי.
מנובמבר 2014 ועד ספטמבר 2015 הנחה את התוכנית "תורת הקונספירציה" בערוץ הראשון, שם הוחלף על ידי מיכאיל ממאייב.
הוא אושפז במוסקבה ב-10 בנובמבר 2021. ב-17 בנובמבר 2021 הוא נפטר. סיבת המוות הייתה בעיות בכבד. במקביל, אובחן כחולה במחלה אונקולוגית.
פילמוגרפיה נבחרת > קולנוע

2021: איוואן דניסוביץ'
2019: השור
2019: אנה
2019: האיש שהפתיע את כולם
2018: אגדת קולובראט
2014: לוויתן
2013: עצי אשוח 3
2009: ברק שחור
2009: אדמירל
2007: צחוק הגורל 2
2006: משמר היום
2004: משמר הלילה
1993: טרוצקי
פילמוגרפיה נבחרת > טלוויזיה

2020: מוקד טלפוני
2019: הצלה
2018: מעצר בית
2016: החוקר טיכונוב
2015: השיטה
2012: מוסגז
2011: יאלטה-45
2007: החתרן: סוף המלחמה
הערות שוליים

↑  Интервью с Игорем Савочкиным
↑  Актер из «Ночного дозора» Игорь Савочкин госпитализирован в Москве
↑  Mash: стала известна причина смерти Игоря Савочкина
↑  Умер известный актер Игорь Савочкин: причина смерти
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1232038660  LCCN: no2016058220  SUDOC: 240723821  VIAF: 14146332835118730788   WorldCat (עם VIAF): 14146332835118730788
אורז אפריקאי

| אורז אפריקאי |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: צומח
מערכה:: בעלי פרחים
מחלקה:: חד פסיגיים
סדרה:: דגנאים
משפחה:: דגניים
סוג:: אורז
מין:: אורז אפריקאי
שם מדעי
 Oryza glaberrima ‏Steudel, 1853
תחום תפוצה

אורז אפריקאי (שם מדעי: Oryza glaberrima) הוא אחד משני מיני האורז. האורז האפריקאי מוכר פחות מאחיו, האורז האסיאתי (Oryza sativa) המכונה "אורז". האורז האפריקאי בוית לפני כ-2,000 עד 3,000 שנים באזור דלתת מרכז הנהר ניז'ר (Niger Inland Delta) שבמאלי. משם התפשט הצמח לסנגל אולם לא התרחק הרבה מעבר למקורו. סוחרים מוסלמים הפיצו אותו לאזור אגם צ'אד והנילוס הלבן. כיום, גם באפריקה, האורז האפריקאי נדחק לעיתים בידי האורז האסיאתי.
יחד עם העבדים הגיע אורז אפריקאי לארצות הברית וכאשר גידלו אותו במדינות קרוליינה הצפונית וקרוליינה הדרומית כינו אותו "זהב קרולינה".
בסוף המאה ה-20 פיתח "מרכז האורז האפריקאי (West Africa Rice Development Association) זן אורז הקרוי "NERICA" במטרה להגדיל את תפוקת האורז האפריקאי ולנצל את תכונותיו כצורך פחות מים מאשר האורז האסייתי.
הערות שוליים

↑  אורז אפריקאי באתר הרשימה האדומה של IUCN
איגור מטוביץ'

איגור מטוביץ'  (בסלובקית: Igor Matovič; נולד ב-11 במאי 1973) הוא פוליטיקאי סלובקי, שכיהן כראש ממשלת סלובקיה. יליד טרנבה, למד באוניברסיטת קומניוס ונכנס לעסקי ההוצאה לאור. לאחר שהתחתן, הוא העביר את הבעלות על בית ההוצאה לאור לאשתו בשנת 2010, באותה השנה בה נכנס לפוליטיקה.
מטוביץ' הקים את תנועת האנשים הרגילים (Obyčajní ľudia) שהריצה קמפיין נגד שחיתות וכתנועה פוליטית בעלת אוריינטציה מרכז-ימנית. הוא נבחר למועצה הלאומית בשנת 2010.
מטוביץ' נבחר מחדש בשנת 2020, כאשר מפלגתו השיגה את מספר המושבים המספיק כדי להיכנס לממשלה קואליציונית עם שלוש מפלגות מרכז-ימין נוספות. בחירתו של מטוביץ' לממשלתו התקבלו על ידי הנשיאה זוזנה צ'פוטובה והוא מונה לראש הממשלה ב-21 במרץ 2020.
ראשית חייו והקריירה העסקית

איגור מטוביץ' נולד בטרנבה ב-11 במאי 1973. בשנת 1993 החל ללמוד בפקולטה לניהול באוניברסיטת קומניוס וסיים את לימודיו בשנת 1997. הוא הקים עסק בשנת 1997 ועבד כמנכ"ל חברת ההוצאה לאור RegionPRESS בשנים 2002–2010. מאוחר יותר העביר את העסק לאשתו, פאבלינה (Pavlína). סוכנות הידיעות הצרפתית תיארה אותו כ"מיליונר אקסצנטרי ובוס תקשורת לשעבר" שהפך ל"פוליטיקאי מנוסה בתקשורת אך בלתי צפוי".