stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
לאקלן ביוקנן
הערות שוליים

1 2 3 4  Grinter, Alison (12 במאי 2010). "Australian star Lachlan Buchanan interview and Newcastle Surfing film trailer". TNT Magazine. נבדק ב-28 בנובמבר 2010. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Newcastle looks at angst among the waves". Herald Sun. 6 בנובמבר 2008. נבדק ב-16 בינואר 2011. {{cite news}}:  (עזרה)
1 2  "Mark Morrissey & Associates – Lachlan Buchanan CV" (PDF). אורכב מ-המקור (PDF) ב-6 ביולי 2011. נבדק ב-28 בנובמבר 2010. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "CMT's First Sitcom "Working Class" Starring Melissa Peterman Announces Cast and Begins Production". CMT. אורכב מ-המקור ב-21 בנובמבר 2010. נבדק ב-28 בנובמבר 2010. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "CMT Announces January Series Premieres". CMT. אורכב מ-המקור ב-20 בנובמבר 2010. נבדק ב-28 בנובמבר 2010. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Muck". CMT. נבדק ב-28 בנובמבר 2010. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  SOD (20 בינואר 2015). "Exclusive! Y&R finds their new Kyle". Soap Opera Digest. United States. American Media. נבדק ב-20 בינואר 2015. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "'Teen Wolf' Season 5B spoilers: 'The Young and Restless' actor Lachlan Buchanan, Gilles Marini to join Beast flashback episode". International Business Times AU. 15 בינואר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Vivienne Kelly, Variety Australia, Variety Australia, ‏3 בינואר 2023
↑  Reddish, David (2020-04-16). "Lachlan Buchanan talks shooting his first shower make-out scene and so much more". Queerty. נבדק ב-2020-04-17.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1017178747  VIAF: 197810873   WorldCat (עם VIAF): 197810873
זולטאן רדנוטי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  18 בנובמבר 1971 (בן 53) בודפשט, הרפובליקה העממית ההונגרית 
 מדינה:  הונגריה 
 השכלה:  בית המדרש לרבנים בבודפשט 
 
זולטאן רדנוטי (בהונגרית: Radnóti Zoltán;‏ בודפשט, 18 בנובמבר 1971) הוא רב נאולוגי, רבה הראשי של ההתאחדות הקהילות היהודיות בהונגריה (MAZSIHISZ) לשעבר נשיא מועצת הרבנים של ההתאחדות, מנהל רבני של הקהילה היהודית של בודפשט, רב הקהילה הדתית של בית הכנסת בית שלום.
הוא סיים את לימודיו ובחינות הבגרות בתיכון ברז'ני דניאל, לאחר מכן למד בבית המדרש לרבנים בבודפשט (ORZSE) ובשנת 1999 קיבל סמיכה לרבנות, ומאז הוא מלמד וראש מחלקה בבית המדרש.
ביוגרפיה

רדנוטי נולד בבודפשט ב-1971, ברחוב מארק יוז'ף (Marek József utca) ברובע 7, שם גדל במשפחה יהודית מתבוללת. הוא קיבל את תעודת הבגרות במחלקה למתמטיקה של בית הספר התיכון דניאל ברז'ני ברובע 13 של בודפשט.
לאחר חילופי המשטר, בשנת 1991, במהלך מלחמת המפרץ, התנדב לצבא הגנה לישראל, ולאחר מכן החל ללמוד באוניברסיטה העברית בירושלים, תוך כדי לימודים מתקדמים בישיבה בבני ברק. בשנת 1992 החל את לימודיו בבית המדרש לרבנים בבודפשט. בשנת 1999 הוסמך לרבנות בבית הכנסת הגדול ברחוב דוהאן.
את שירותו כרב החל כבר בשנות לימודיו, תחילה באויפשט, אחר כך בבית הכנסת ברחוב נאג'פובארוש, ולאחר מכן במישקולץ. לאחר סמיכתו לרב, הוא נקרא לחזור לרחוב נאג'פובארוש (Nagyfuvaros utca) לכהן שם כרב מוסמך. הוא כיהן שם ברובע 8 במשך חמש שנים. משנת 2004 הוא משמש כרב בית הכנסת בית שלום במחוז דרום בודה (לאג'מאנוש). בנוסף, הוא ממלא שירותי רבנות במישקולץ, מושונמגיארובאר ושופרון מזה שנים רבות. משנת 2015 מכהן כמנהל הרבנות של הקהילה היהודית בבודפשט.
כרב ראשי הוא מרצה בקביעות על יהדות בכנסים שונים, ונשאל מספר פעמים בתקשורת המודפסת והאלקטרונית כמומחה בנושאי הדת היהודית. במשך תקופה ארוכה פרסם באופן קבוע את הבלוג היחיד של רב בהונגריה על נושאים אקטואליים הקשורים לדת היהודית, להיסטוריה היהודית, לפוליטיקה ולתרבות. עד כה, 463 מאמרים שלו פורסמו בבלוג שלו. המאמרים שלו מופיעים באופן קבוע בפלטפורמות מקוונות ובדפוס (index.hu, 24.hu, Magyar Narancs וכו'). יש לו טור קבוע במגזין "המילה החדשה" (Új Szó) הסלובקית בהונגרית, הוא גם "הרב המקוון" של האתר היהודי Jewish Meeting Point.
משנת 2005 מלמד כתבי קודש והלכה בבית המדרש לרבנים שנקרת היום בשם "האוניברסיטה היהודית", ומשנת 2019 מכהן כממלא מקום ראש החוג לכתבי קודש ותלמוד. הוא נשוי, לו ולאשתו אניקו נולדו שתי בנות: מרים (2006) וליזה (2009).
פעילות רבנית

במהלך שנותיו בבבית המדרש לרבנים-האוניברסיטה היהודית, שימש כעוזר לרב ולימד בתלמוד-תורה של בית הכנסת ברחוב נאג'פובארוש לצד הרב טמאש ראי.
הוא הקים מחדש את הקהילה היהודית מושונמגיארובאר יחד עם נשיא הקהילה לאסלו ליגטי. עד היום הוא משתתף שם בקביעות, וקהילת מושון רואה בו כרב שלה
כתלמיד שנה ג' בבית המדרש, הוא הוזמן לבית הכנסת באויפשט כדי לתפקד כרב מחוזי.
בשנה האחרונה של האוניברסיטה הרבנית מילא תפקידי רבנות במישקולץ כמועמד לרב.
לאחר הסמכתו לרב, הוא נקרא לחזור לבית הכנסת Nagyfuvaros utca כדי להחליף על כס הרבנות את טמאש ראי, שפרש לגמלאות באותה עת. הוא מילא את תפקיד הרב עד שנת 2004.
בשנת 2004 קיבל על עצמו את ההנהגה הרבנית של הקהילה היהודית בדרום בודה, שם הוא ממשיך לשרת את הקהילה עד היום. הקהילה אימצה את השם בית שלום, ומשתמשת ב"מותג" הזה עד היום.
ב-2015 הוא נבחר לנשיא אגודת הרבנים של MAZSIHISZ, שמתפקידו זה התפטר ב-2019. הוא עזב את אגודת הרנבים בינואר 2021, שמתנהלת בראשות טמאש רונה, יחד עם אחרים.
בשנת 2016, כחבר מייסד של שירות החסד של הקהילה היהודית, הוענק לו פרס החנוכה כאות הוקרה על פועלו הרבני.
זולטאן רדנוטי היה הרב הראשון שממנו אתר kibic ביקש חוות דעת מקצועית לאחר שעדותו של ג'רג' וארי עוררה סערה גדולה.
כמנהל הרבנות של הקהילה היהודית של בודפשט, הוא העורך הראשי מדי שנה של לוח השנה העברי. הפרסום מסייע ליהודים בהונגריה לנווט ברצף של ימי החול והחגים.
פעילות חינוכית

במשך שנים לימד עברית במחלקה לעברית של אוניברסיטת אטווש לוראנד בהזמנתו של ראש המחלקה, ד"ר גזה קומורוצי.
הוא למד את יסודות החינוך היהודי המאורגן בבית כנסת בתלמוד-תורה המפורסם של הרב הראשי דאז טמאש ראי ב-Nagyfuvaros utca, כאשר טמאש ראי ביקש ממנו לעזור ללמד ילדים, עוד בהיותו סטודנט בבית המדרש.
RaDar – סדרת הרצאות מקוונות משותפות עם הרב אישטוואן דרוואש, שהחלה בתחילת מגפת הקורונה ומופיעה מאז על בסיס שבועי, תמיד עם נושא חדש ועדכני. ניתן לצפות בהרצאות בערוץ היוטיוב ובפייסבוק שלהם.
רדנוטי הוא ראש בית המדרש לרבנים - ראש החוג לכתבי קודש ותלמוד.
יסודות הדת היהודית היא סדרת הרצאות נושאית למי שרוצה לקבל על עצמו את הדת היהודית, או שבשל גידולו וחינוכו לא למד על המסורת היהודית.
נשיא הקהילה היהודית של בודפשט ביקש מהרב רדנוטי להעביר שיעור היסטוריה לצעירים (הנוצרים) שהשפילו את בית הכנסת הגדול ברחוב דוהאן ובית המשפט גזר עליהם עונש זה.
הופעה בתקשורת

מאז הסמכתו לרב, הפעיל זולטאן רדנוטי פעילות תקשורתית ענפה, חזקה ונחרצת כדי לעזור ליהודים שהתרחקו מהדת למצוא את דרכם חזרה ליהדותם, ולסייע לאוכלוסייה הלא-יהודית של הונגריה ללמוד על התרבות היהודית.
לקריאה נוספת

ביוגרפיה באתר בית המדרש
הרב רדנוטי נבחר לנשיא מועצת הרבנים של MAZSIHISZ
הערות שוליים

↑  [http://rabbi.zsinagoga.net/rolam/
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0000 3352 9702  LCCN: n2001114295  VIAF: 43652170   WorldCat (עם VIAF): 43652170
מלכת שבא (אופרה, גולדמארק)

| --- | --- |

 מידע כללי
 מלחין:  קרל גולדמארק
 לבריתן:  סלמון הרמן מוזנטאל 
 סוגה:  אופרה
 שפה:  גרמנית
 מספר מערכות:  4
 זמן התרחשות העלילה:  תקופת המקרא
 מקום התרחשות העלילה:  ארץ ישראל
 תפקידים
 אסד  הכהן הגדול  המלך שלמה  מלכת שבא  שומר בית המקדש  אסטארוט  בעל-חנן  שולמית 
 
סלומון הרמן מוזנטל, כותב לברית האופרה
מלכת שבא (בהונגרית: Sába királynője; בגרמנית: Die Königin von Saba) היא אופרה מאת המלחין היהודי-הונגרי קרל גולדמארק שנוצרה בשנת 1875. האופרה, שהופעת הבכורה שלה הוצגה בווינה ב-10 במרץ, הייתה יצירתו הראשונה של המלחין בז'אנר זה שזכה בעקבותיה לשם עולמי.  הלברית נכתבה על ידי סלומון הרמן מוזנטל, בשיתוף פעולה עם גולדמארק. האופרה הושלמה על ידי המלחין בין השנים 1867–1872. היא הוצגה משנת 1875 על רוב בימות האופרה בעולם וזכתה להצלחה.  לאחרונה, היא הוצגה בגרמניה בשנת 2002. בשל עלויות ההפקה היא מבוצעת כיום רק לעיתים רחוקות. חלק מהמפיקים מאחדים את מערכה 4 עם מערכה 3 ומעלים את האופרה בשלוש מערכות בלבד.
תולדות האופרה > רקע

בשנות ה-60 של המאה ה-19, הפטרון המשמעותי ביותר של המלחין הייתה משפחת בטלהיים. את עניינו של גולדמארק בנושא עוררה גברת מבין חבריו, כשסיפרה לו שהמנהל הראשי של בית האופרה של וינה השווה את יופייה של בתה, קרולינה בטלהיים-גומפרז, לציור שמתאר את מלכת שבא. לבקשת גולדמארק סיפרה האישה את מה שקראה בכתובים על פגישתם של מלכת שבא ושלמה המלך. המלחין ביקש ממר קליין, מורה הבית של המשפחה, לכתוב לו יצירה בימתית מתוך הסיפור. קליין כתב מפעם לפעם מאמרים וסיפורים קצרים, שפורסמו לעיתים קרובות בשבועונים קטנים. הוא סיים את הסקיצה של הלברית תוך כמה ימים, אבל גולדמארק לא היה מרוצה ממנה, כך שהאופרה נשארה בגדר תוכנית במשך זמן רב. כמה שנים עברו עד שתפנית בלתי צפויה קידמה את עניינה.
תולדות האופרה > פגישה מקרית

גולדמארק פגש במקרה את הליברטיסט סלומון הרמן מוזנטל (1821–1877). כשהסתובב פעם ברחובות וינה, הניס אותו הגשם אל פתח בית, שם חיכה גם מוזנטל לשוך סופת הרעמים. גולדמארק נתקל בו לאחר מכן כמה פעמים בערבים ספרותיים ובבתי קפה והם התחילו לשוחח. מוזנטל שאל את המלחין, אם חשב לכתוב אופרה. גולדמארק אמר לו שהוא עסוק בדבר כבר שנים, יש לו גם נושא מזה זמן, אבל לא נמצא לו כותב לברית מתאים. הוא סיפר למוזנטל את סיפורה של מלכת שבא ושאל, אם יש לו עניין לכתוב את הלברית. מוזנטל בא אל בית המלחין וביקש ממנו להראות לו את סקיצות העלילה, כדי שיראה מה הוא יכול לעשות בהן.
הפרטים נדונו ביניהם למחרת, ואחד עשר ימים לאחר מכן היה כבר נוסח המערכה הראשונה מוכן. גולדמארק חשב שהכתיבה טובה, אבל לאחר כתיבת המערכה השנייה, מוזנטל "נתקע". עברו חודשים של "מאבקים" עם מוזנטל עד שגולדמארק היה מרוצה ולבסוף כתב את המערכה השלישית בעצמו. לאחר מכן הפך את טקסט הפרוזה לשירה בעזרתו של מוזנטל. כשלב לאחר מכן המשיך מוזנטל לעבוד על שתי המערכות הנותרות, אך גולדמרק נשאר לא מרוצה מהן. זוג היוצרים דנו רבות, מוזנטל כתב מחדש את הטקסט, בעוד גולדמארק הציע שינויים. לבסוף, האופרה בת חמש המערכות התקצרה לארבע.
תולדות האופרה > תחילת ההלחנה

המלחין החל את ההלחנה לאחר סיום הטקסט של שתי המערכות הראשונות. באותה תקופה קיבל מלגה בסך 800 פורינט לשנה מהמדינה ההונגרית, שאפשרה לו לעזוב את וינה. הוא נסע לבאדן והמשיך לעבוד שם. יום אחד הזמין אותו קרולינה בטלהיים לביתם בגמונדן. בעקבות ההזמנה העתיק גולדמארק את המטה שלו לשם. הוא התקדם היטב בעבודה עד שחזר אחיו יוזף מחו"ל. באותה תקופה הוא חזר לווינה כדי לעזור לאחיו, שנידון על ידי שלטונות קיסרות אוסטריה על תפקידו באירועי מהפכת 1848 בהונגריה. המלחין רצה להשיג את זיכויו, טיהורו ושיקומו של אחיו בכל מחיר, לשם כך עקב אחר משפטו, שגזל את כל זמנו ולכן לא היה לו זמן להתעסק בהלחנה.
גולדמארק מסר כבר את שתי המערכות הראשונות למנצח בית האופרה דזוף (Desoff), וב-1872 הגיש את כל היצירה כולה להנהלת האופרה של וינה. עם זאת, לא זכה לאישור ולתמיכה של הנהלת האופרה. הוא חיכה חודשים רבים לתשובתו של במאי בית האופרה, אך היא מעולם לא הגיעה. בינתיים הגיעה שנת 1873, כאשר וינה הייתה זירת התערוכה העולמית. גולדמארק צדק כשקיווה שהפעם יוציאו את היצירות החדשות של כמה מלחינים, כולל "מלכת שבא". קשורה לכך גם אנקדוטה, לפיה המלחין נתקל ערב אחד במוזנטל, שהעיר לו בציניות "לא לדאוג", התפקידים להצגת הבכורה החדשה של האופרה הווינאית נקבעו כבר מזמן. מופתע, שאל גולדמארק, "באמת?" ומוזנטל הוסיף: כן, זו תהיה אאידה של ג'וזפה ורדי. על אף כל זאת, האופרה "מלכת שבא" הייתה אחד מנושאי השיחה הקבועים בין המוזיקאים הווינאים באותה תקופה, ממש עד הבכורה בשנת 1875.
תולדות האופרה > יד המקרה

שוב, המקרה דחף את מטרת המלחין קדימה. בית האופרה תכנן קונצרט צדקה, ופרנץ ליסט, בין היתר, הוזמן להשתתף. במאי בית האופרה יוהאן פון הרבק (אנ') - עד היום לא ידוע אם היה רציני - הציע לבמאי בית האופרה להכניס לתוכנית הקונצרטים גם את אחד מקטעי מלכת שבא. גולדמארק היה נגד התוכנית כי חשש שההופעה של ליסט תאפיל על קטע האופרה שלו. אם הקהל יקבל את הקטע מתוך האופרה בצורה לא טובה, הייתה סבירות גבוהה שהיצירה תיקבר לנצח במעמקי הרפרטואר של בית האופרה. עם זאת, דזוף, כמנצח המוביל של בית האופרה, תמך ברעיון וניסה לשכנע גם את המלחין. גולדמארק התרצה לבסוף, והקטע היה אהוד בצורה יוצאת דופן בקונצרט. גם ליסט הביע הערכה ובירך אותו. עם זאת, למחרת כתב אדוארד הנסליק, המבקר האוסטרי המוביל בתקופתו, בביקורת שלו כי הקהל שמע אמש רק חלק אחד ששווה מתוך האופרה.
תולדות האופרה > האופרה עולה

בשלב זה, בית האופרה לא יכול היה להזמין מופעים מוצלחים במיוחד. הגירעון של התיאטרון המשיך לגדול. בנוסף לתמיכתו של ליסט, זכה גולדמארק גם לחסותו של הרוזן דיולה אנדראשי, שר החוץ ההונגרי של האימפריה האוסטרו-הונגרית באותה תקופה. ליסט לא נשאר בטל והזכיר את עניין האופרה בפני הנסיך הוהנלוהה (Hohenlohe), החצרן הראשי של חצר הקיסר, שהיה בסופו של דבר גם המפקח הראשי על ענייני אופרת החצר. כחובבי מוזיקה, הנסיך ורעייתו העריכו מאוד את פועלו של גולדמארק, ויום אחד הורה הוהנלוהה להנהלת האופרה לקבוע את מלכת שבא בתוכנית בהקדם האפשרי. מנהל האופרה התנגד, ומונע מרעיון פתאומי, ביצע במקום מלכת שבא את האופרה אילוף הסוררת של הרמן גץ, כי הוא ציפה שתהיה הצלחה גדולה. אולם היצירה של גץ נכשלה, ומאחר שלא הייתה בהישג ידו יצירה נוספת שניתן היה להעלות אותה, התרצה המנהל הרבק והעלה את מלכת שבא, אולם הוא לא שינה את התנהגותו העוינת וציין שהוא לא רוצה להקריב הרבה למען האופרה.
תולדות האופרה > החזרות

החזרה הראשונה לא עלתה יפה: הזמרים המותשים לא הצליחו לשיר את תפקידיהם בקול מלא, הקווים המלודיים רק צוינו. הוהנלוהה ביקש נואשות מהמלחין לעשות משהו עם היצירה, לקצר אותה, לעבד פרטים מחדש, ובלבד שלא יבייש אותו. המלחין, הבמאי, המנצח, הליבריסט והמנהל נפגשו כדי לדון בשינויים, אבל לא הגיעו לשום תוצאה. לבסוף, גולדמארק התמוטט מרוב עייפות והתרגשות. אז התעוררו לפתע קשיים חדשים. הזמרת מריה וילט (גר'), שהייתה אמורה לגלם את שולמית, חלתה והבכורה נדחתה בשמונה ימים. זה נתן למלחין זמן לבצע את השינויים הדרושים. הבכורה התקיימה לבסוף ב-10 במרץ 1875. גולדמארק כל כך התרגש עד שלא יכול היה לחכות לסיום האופרה ואמני האופרה גררו אותו מדירתו אל קבלת הפנים שאורגנה לרגל ההצלחה הענקית.
תולדות האופרה > יהדות המלחין

לאום המלחין הסתבך כמובן עוד יותר בשל מוצאו היהודי, שלא נשאר סוד לציבור הרחב: מהמאמרים שפורסמו לפני הצגת הבכורה של מלכת שבא בבודפשט, יכלו כולם ללמוד שאביו היה חזן - אפילו אם הכותבים והמבקרים לא תמיד התייחסו לחוויותיו המוזיקליות של גולדמארק בילדותו, התוצאה הייתה קשורה בכל זאת ישירות לנושא המזרחי של האופרה. עם זאת, בעוד שמקורו של המלחין התפרש על ידי אחדים כדבר חיובי, כמעין ערובה לאותנטיות של היצירות המוזיקליות ה"יהודיות" שלו, אחרים לעומת זאת, שהיו מונעים על ידי רגשות אנטישמיים ברורים, התבטאו באופן לא אוהד על היצירה. ממש ליד טור "תיאטרון וספרות" בעיתון היומי בשם הזה, היה מדור "העולם היהודי", שביקש להדגים את התנהגותם השערורייתית של היהודים, לדעת הכותב, באמצעות אנקדוטות שנאספו מארבע פינות העולם.
דמויות ורקע

| דמות | הקול |
| --- | --- |
שלמה המלך: בָּרִיטוֹן
הכהן הגדול: בס עמוק
שולמית, בתו: סוֹפּרָן
אסד, הארוס של שולמית: טנור הרואי
בעל-חנן, המפקח על הארמון: בָּרִיטוֹן
מלכת שבא: מצו סופרן
אסטארוט, שפחת המלכה: סוֹפּרָן
שומר בית המקדש: בַּס

המקהלה: נשותיו של שלמה, בנות הלוויה של שולמית, הכוהנים, הלוויים, שומרי הראש של המלך, עבדים, העם. צוות גדול ומשימה גדולה מאוד
מועד ההתרחשות: בימי המקרא, בירושלים ובמדבר הסורי
המיקומים: מערכה ראשונה: אולם בארמון שלמה; מערכה שנייה תמונה 1: גן הארמון, תמונה 2: פנים בית המקדש; מערכה 3: אולם בארמון; מערכה 4: במדבר הסורי
האורך: שלוש שעות.
דמויות ורקע > הדמויות באופרה

באופרה מופיעות שלוש דמויות מוכרות מהמקרא, אך האופרה אינה מתיימרת לעקוב אחר דמויותיהן כפי שהן מצטיירות מהתנ"ך והן מקבלות קווי אופי שונים מאלה המוכרות מהמקורות.
שלמה המלך מתגלה כמלך נאור מאוד, כדמויות מלכים מן המאה ה-19, עם גוון אנושי וחם. קולו נבחר על ידי המלחין כבריטון והוא דאג בדרך כלל למילוי ההרמוני של היצירה. המנעד הקולי הבסיסי של הבריטון (שנע בין התווים: "לה באוקטבה השנייה" לבין "לה באוקטבה הרביעית") הוא פחות דרמטי מהבס או הטנור והוא רך יותר, כיאה לחכמתו של שלמה (מבחין מיד במצב העדין במערכה הראשונה, מסלק את אנשי החצר כדי שיוכל לשוחח עם משרתו המסור והנאמן פנים אל פנים) הן כדמות אב והן כדמות "פסיכולוג"). ובמערכה הרביעית הוא מתגלה כאב אוהב כלפי בתו שולמית (מגלה לה את מקום הימצאו של אסד: "צאי למדבר ומצאי אותו").
מלכת שבא מגיעה לממלכה של שלמה כ"תיירת", כלומר מסקרנות, הן לראות את המלך והן לראות את ממלכתו, ולא למטרה מדינית מסוימת. היא מופיעה באופרה בקול המצו-סופרן שהמלחין בחר עבורה, שגם הוא האמצעי בין הקול הגבוה והנמוך, בין הסופרן לבין האלט ופחות דרמטי מהם (המנעד הקולי הבסיסי של קול זה נע בין התווים "לה באוקטבה שלישית" לבין "פה באוקטבה החמישית"), ומתגלה כדמות לא 
רצינית דיה לגבי מלכה אורחת ממדינה אחרת, שעוסקת הן במלאכת הפיתוי (של אסד) והן בקלקול אהבתם של בת שלמה שולמית, בת מארחה, ואהובה אסד. גם במערכה הרביעית היא מופיעה מחד גיסא כאשת פיתוי (מבטיחה לאסד את ידה, את אוצרותיה, את ממלכתה אם ילך איתה) ומאידך גיסא נוטשת אותו למותו ברגע שהוא מסרב לה (אסד מתנגד למילים המפתות והמלכה עוזבת את אהובה).
הכהן הגדול הוא דמות היסטורית בתפקיד, אך לא בשמו. הוא מעוצב באופרה יותר כדמות של ארכיבישוף, בן תקופתו של גולדמארק, מאשר הכהן הגדול העברי בתקופת המקרא שעסק בהקרבת קורבנות. הקריאה לתפילת שחרית באופרה איננה במקומה, כי היא כלל לא הייתה קיימת בזמנו של שלמה (התפילות החליפו את הקורבנות לאחר חורבן בית המקדש על ידי הרומאים) וכן גם לא מנהג מתן טבעות האירוסין (הכהן הגדול ניגש אל המאורסים, מוסר להם את טבעות האירוסין). האירוסין כפי שהיה נהוג בתקופתו של גולדמארק בנצרות, אינו האירוסין המוזכר בהלכה. טבעת האירוסין לא מחייבת ולא מופיעה במקורות. רק נתינת טבעת בטקס חופה וקידושין לאישה (בלבד) מחילה את הנישואים על בני הזוג.
עלילה > מערכה 1

בארמון שלמה המלך, באולם הכתר, צועד משמר הארמון ומתכוננים לקבל את מלכת שבא. שולמית ממתינה לאסד, אשר הלך לקבל את פני המלכה, כדי לכבד אותה כראוי ולהביאה לפני המלך. אסד אכן מגיע ומכריז על בואה הקרוב של המלכה. החייל הצעיר חוזר, אך התנהגותו מוזרה והוא נבוך, כמבקש להתחמק ממבטה של ארוסתו שולמית. הוא אומר לשולמית, שלא יוכל להיות עמה, הוא בוש ונכלם לפניה. אז מגיע שלמה, שמבחין מיד במצב העדין. הוא מסלק את אנשי החצר כדי שיוכל לשוחח עם משרתו המסור והנאמן פנים אל פנים.
המלך רוצה לדעת את הסיבה להתנהגותו של אסד. הלוחם נשבר במהרה ומספר מה קרה. מלכת שבא הייתה מוכנה להרים את רעלתה רק לפני שלמה, כך שהוא לא ראה אותה, רק דיבר איתה ואז בדרך בחזרה הביתה, ראה אסד אישה מסתורית רוחצת בנחל. הוא היה מהופנט ממנה לגמרי. חיכה שהרחצה תסתיים ולפתע נשבה רוח פתאומית והאישה נעלמה. עצת המלך היא לא לרוץ אחרי סיוטים מפתים.
אז מגיעה מלכת שבא. גולת הכותרת של טקס קבלת הפנים היא כאשר המלכה המסתורית מרימה את הרעלה וחושפת את פניה. אסד מזהה את הסיוט שלו בחורשת הארזים ליד הנחל וצועק. המלכה מכחישה. היא לא מכירה את האיש הזה, היא מעולם לא פגשה אותו בחייה. כל אנשי חצר המלוכה פונים נגד אסד, שלמה משתיק את משרתו המסור והנאמן ואומר לו: "תירגע, החתונה של מחר עם שולמית תשכיח ממך הכל".
עלילה > מערכה 2

תמונה 1: מלכת שבא נסוגה אל גן הארמון. אף על פי שזה עתה דחתה את אסד, היא למעשה אוהבת את הגבר; לבה סובל מאהבה מייסרת. אבל אסד לא יכול להיות שלה, כי בקרוב הוא יהיה בעלה של אישה אחרת. עם זאת, המלכה מסרבת לוותר על אהבתה. אסטארוט מבשרת למלכה כי אסד משוטט בגן. המלכה מצווה עליה לשיר שיר פיתוי, השיר מושך את אסד. שני האוהבים עומדים זה מול זה ומתנשקים. אז נשמע קולו של בעל-חנן הקורא למאמינים לתפילת שחרית. לשמע זאת, המלכה מחליקה החוצה מתוך זרועותיו של אסד ובורחת במהירות.
תמונה 2: אנשים מתאספים במבואת בית המקדש. נשמעת השירה שמתחלפת לסירוגין, פעם של הכהן הגדול ופעם של העם. שולמית מקריבה קורבן ושרה תפילה. שלמה בא עם פמלייתו ועם החתן. הכהן הגדול ניגש אל המאורסים, מוסר להם את טבעות הנישואים ואז נושא תפילה. אסד שקט עד שהמלכה מופיעה ופולשת לטקס ללא הזמנה. אז אסד משליך את טבעת הנישואים. המלכה באה באמתלה להביא מתנת חתונה לזוג הצעיר. אסד שוב מתפרץ, אך המלכה מסרבת לאהבתו. בינתיים, כל הקהל ממהר לעזרתו של הצעיר, אבל המילה היחידה של המלכה "אסד" מבלבלת הכל. אסד מטורף עתה לחלוטין ומגדף בפומבי את אלוהי ישראל. פאניקה משתלטת על קהל, מקללים כעת את אסד ודנים אותו למוות. הכהן הגדול קורע את בגדיו והלויים מכבים את אש התמיד של המזבח. שולמית מתחננת לחיי אהובה.
עלילה > מערכה 3

המערכה השלישית מתחילה בסצנת בלט מרהיבה ולאחר מכן חושפת את אולם הטקסים של הארמון. המלך הזמין את אורחתו המלכותית למשתה. מלכת שבא מבקשת ממארחה בקשה אחת: רחם על אסד. שלמה נותן תשובה מתחמקת. המלכה ממשיכה להתחנן, מבטיחה, מאיימת, משפילה את עצמה ואז מנסה לצוות בכעס, אבל כל ניסיונותיה אינם משפיעים על שלמה. בסופו של דבר, המלכה יוצאת בעלבונה ושלמה כבר רואה שוב את המצב בבירור. אז מופיעה שולמית, מתחננת על חיי אהובה. שלמה מגלה לה את מקום הימצאו של אסד: "צאי למדבר ומצאי אותו".
עלילה > מערכה 4

שוב מופיעה מלכת שבא שמבטיחה לאסד את ידה, את אוצרותיה, את ממלכתה. אם ילך איתה היא תעזור לו לכפר על חטאו, אבל הגבר מתנגד למילים המפתות. המלכה חסרת התקווה עוזבת בייאוש את אהובה עם גורלה. סופת חול שרבית איומה משתוללת על כל הבמה. כשהסערה עומדת להסתיים אסד נראה נצמד לגזע עץ דקל. כמעט לא נותרו בו חיים. הוא נופל כמת על חול המדבר, שם מוצאת אותו שולמית, שלוקחת אותו בחיקה וסולחת לו. בזרועות אהובתו אסד נופח את נשמתו.
הלברית

לאחר כמה ניסיונות של כתיבת לברית, האופרה החלה להיכתב על ידי גולדמארק בעצמו, אך היישום והליטוש הסופיים נעשה על ידי מוזנטל. מוזנטל היה מוכר בזמנו כאחד מכותבי הלבריות הטובים ביותר. במקרה של מלכת שבא, הוא ויתר על כל התככים בעלילה, צמצם אותה דרמטית לתוך כמה דמויות, הדגיש את המאפיינים העיקריים ופשוט סיפר אותם. עם זאת, הפשטות התמציתית שלו לא הוציאה את סצנות ההמונים מהאופרה והוא טיפל בסצנות ובמצעדים ההמוניים המרהיבים במיומנות רבה ובחוש בימתי רב. מוזנטל יצר לברית דרמטורגית ללא דופי.
הסיפור עצמו, שאוב מהתנ"ך ומספר את אחד האירועים ההיסטוריים של העם היהודי שנכתב כבר בעבר כאופרה על ידי שני מלחינים צרפתים. העלילה של אלי אדוורט (1808–1877) זהה לזו של גולדמארק, אך לא הוצגה בסופו של דבר מעולם, בעוד שיצירתו של שארל גונו הועלתה שלוש עשרה שנים קודם לכן וספגה כישלון מביש. העלילה של מלכת שבא (אופרה, גונו) שונה כמעט לחלוטין מהעלילה של האופרה של גולדמרק.
אינסטרומנטציה

התזמורת של האופרה כללה כלי נגינה רבים שדאגו הן למוזיקת תזמרת מלאה מחד גיסא, וליצירת הנופך המזרחי תנ"כי האותנטי ככל האפשר מאידך גיסא, וכללו את הכלים הבאים שרובם משתלבים זה בזה ומשלימים זה את זה בתזמורות המלאות:
כלי נשיפה מעץ: שלושה חלילים (אחד מהם פיקולו), שני אבובים, קרן אנגלית, שני קלרינטים, קלרינט בס, שני בסונים. כמעט זהה למקובל בתזמורת הסימפונית, שם יושבים נגני כלי הנשיפה ישירות מאחורי כלי הקשת, מול המנצח וההרכב האופייני שלהם:1 פיקולו, 2 חלילים, 2 אבובים, 1 קרן אנגלית, 2 קלרינטים, 1 קלרינט בס, 2 בסונים, 1 קונטרה-בסון.
כלי נשיפה ממתכת: ארבע קרנות, שלוש חצוצרות, שלושה טרומבונים, טובה. ההבדל המהותי שלהם מכלי נשיפה אחרים הוא לא בחומר שלהם, אלא בצורה שבה הם נשמעים, שכן מקור הצליל העיקרי של הכלים הללו הוא תנודות הלחץ הנגרמות משפתיו של נגן הכלים שרוטטים על ידי האוויר הדחוס. הפקת הקול נעשית לרוב באמצעות משפך או זרבובית בצורת כוס, אך גם פתיחת צינור יכולה למלא תפקיד זה. כלים אלה מהותיים באופרה בשל יצירת האפקטים רבי הרושם במערכות. בתזמורת סימפונית סטנדרטית ישנן שתי חצוצרות, ארבע קרנות שני טרומבונים וטובה אחת (בדומה לכלים באופרה זו) והם מוסיפים נפח לצלילי התזמורת.
כלי הקשה: שלושה טימפני, מערכת תופים: תוף גדול, מצילות, שני תופים קטנים, משולש (כלי נגינה), פעמון. כלי הקשה מנגנים באופרה לא רק קצב, אלא גם מנגינה והרמוניה. הכלים האלה מכונים בדרך כלל עמוד השדרה או פעימת לב של ההרכב המוזיקלי, לעיתים קרובות עובדים, כמו במקרה זה, בשיתוף פעולה הדוק עם כלי בס.
כלי פריטה: שני נבלים. הם נבדלים מכלי נגינה אחרים בדרך הפקת הצליל הרגילה שלהם. במהלך הפריטה מסיט המוזיקאי את הגוף הרוטט והאלסטי, שמהווה את מקור הצליל של הכלי, ממצב המנוחה שלו ולאחר מכן משחרר אותו. תהליך הרטט המתקבל פוחת בעוצמה שהולכת ופוחתת. ביצירה זו מקנים כלי הפריטה נופך עתיק ומזרחי למוזיקה.
כלי קשת שונים (עד 14 כלים) וביניהם הלאוטה (קתרוס) והלירה שמקנה אותנטיות, כי לפי המסורת היהודית, דוד המלך ניגן לפני שאול המלך בנבל קשתי, שהוא למעשה לירה. כלי נגינה זה מכונה כינור דוד.
המוזיקה על הבמה כללה: שתי חצוצרות, שני טרומבונים טנור, שני טרומבונים בס, טובה, תופים (טמבורין, משולש, תוף טמטם), שישה נבלים.
הפקת והצגת האופרה > הפקה

הפקת האופרה הזו מורכבת, כי היא אחת היצירות המוזיקליות התובעניות ביותר. קולות הדמויות הראשיות נעים ברגיסטרים הגבוהים לאורך כל היצירה, לבלט יש להקת מחול גדולה והמקהלה היא מונומנטלית בגודלה. במהלך מופעי האופרה התפתחה פרקטיקת בימוי ששמה דגש חזק על האפקטים הבימתיים, אחרת העיבוד נראה אנמי. מכל אלה ניתן להסיק שהעלאת "מלכת שבא" דרשה הופעה תובענית ויקרה ולכן כדי שיהיה כדאי להעלות אותה, הייתה חייבת להצליח במשך כמה עונות רצופות. אחרת, ההוצאות לא הוחזרו. זו הסיבה העיקרית לכך, שהיצירה מבוצעת כיום רק לעיתים רחוקות יחסית. חלק מהמפיקים משמיטים היום את מערכה 4. זה מאפשר להעלות את האופרה בשלוש מערכות במקום בארבע. מכיוון שתרגול זה הפך כמעט לפרקטיקה שכיחה, רוב מדריכי האופרה ותיאורי האופרה מתארים את העלילה בשלוש מערכות בלבד.