stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
משה זאב פלינקר
היומן > פרסום היומן

היומן מורכב משלוש מחברות שנמצאו על ידי בנות משפחת פליקר בחזרתן ממחנה ההסגר הנאצי למרתף ביתן שבבריסל-סחארבק רחוב קולונל פיקאר 1.
מחברת בת 120 עמודים ודף בודד: כולה יומן.
מחברת ובה 36 עמודים, 4 נתלשו מתוכה, מתוכם 15 עמודים ריקים: יומן, רשימות והעתק "התקווה" המופיע בסוף הספר.
מחברת שלישית בת 164 עמודים מהם 22 ריקים: אימוני כתיבה בערבית והעתקים של פרקי תנ"ך, זמירות שבת, פיוטים, קינות, סליחות, ציורים ושרטוטים- אלו לא התפרסמו. רשימות וקטעי רשימות- התפרסמו.
המחברות התגלגלו בין בני המשפחה עד שנשלחו ארצה לידי האח הצעיר, חיים אהרון. ביוזמתו של הרב חיים אלעזר אלתר נמסרו המחברות לידי ש"י עגנון. לאחר שקרא את המחברות, המליץ עגנון בפני מכון "יד ושם" לפרסמן. היומן פורסם בשם "הנער משה" כרמיזה למשה המקראי המוזכר רבות בכתביו של משה פלינקר. היומן המפורסם שומר על הצורה המקורית בה כתב הנער משה את חוויותיו. כתביו של פלינקר משמשים עדות ייחודית לחוויותיו של נער דתי מול שאלות שעוררה השואה והתשובות שהוא מספק לעצמו.
במרוצת השנים תורגם הספר ליידיש, גרמנית, אנגלית, הולנדית ורוסית.
המכון לחקר השואה של מכללת בית וגן יצר סרט תיעודי על חיו של משה.
לקריאה נוספת

הנער משה: יומנו של משה פלינקר / הקדים מבוא: דב סדן, ירושלים: יד ושם, תשי"ח 1958.
ספרות משנית:
אסתר פרבשטין, 'תיבתו של "הנער משה": מבט מחדש ביומנו של משה פלינקר', מכלול כו (תש"ע), 123–136.
הערות שוליים

↑  יהושע אייבשיץ, כערער בערבה: קורות חיים של שריד הכבשנים, חיפה: מכון ללימוד השואה ע"ש חדוה אייבשיץ, תשנ"ט, עמ' 204.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007300432805171  PLWABN: 9812199520505606  BnF: cb171395323 (data)  GND: 123664209  ISNI: 0000 0000 6679 9469  LCCN: n99056336  NTA: 070947201  SUDOC: 20176184X  VIAF: 5846292   WorldCat (עם VIAF): 5846292 
עמוד מחברת בו נראה תרגולים בכתיבה ערבית ומעל הכיתוב "מולדתי" בעברית
חרמונה שורק

| --- | --- |

שורק, 2019
 לידה:  3 באפריל 1947 (בת 77) ראשון לציון, פלשתינה (א"י) המנדט הבריטי
 ענף מדעי:  נוירוביולוגיה מולקולרית
 מקום מגורים:  ישראל ישראל
 מקום לימודים:  מכון ויצמן למדע  אוניברסיטת תל אביב  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 מוסדות:  האוניברסיטה העברית בירושלים
 תרומות עיקריות
 מחקר של מערכות המיקרו רנ"א (miRs) ומערכות ויסות אחרות של רנ"א לא מקודד של ביטוי גנים, עם דגש על תהליכים הקשורים לאצטילכולין (ACh)
 
חרמונה שורק (נולדה ב-3 באפריל 1947) היא חוקרת ישראלית בתחום מדעי המוח המולקולריים, פרופסור אמריטה בקתדרה על שם שלזינגר במכון למדעי החיים שבאוניברסיטה העברית בירושלים. האשה הראשונה ששימשה בתפקיד דיקנית הפקולטה למדעים באוניברסיטה זו.
ביוגרפיה

שורק נולדה בראשון לציון, בתם של תמר אבן, לימים מנהלת בית הספר חביב, ושל יוסף אבן (קמינצקי) שהיה קצין בצה"ל ואיש הש"י. סבה אהרון קרון היה מייסד הגימנסיה הריאלית, ובן דודה הוא הפיזיקאי וחבר הכנסת לשעבר פרופ' עוזי אבן. גיסתה היא הפרופסור לאה אבן.
למדה בבית הספר חביב ובגימנסיה הריאלית. לאחר מכן, המשיכה את לימודיה באוניברסיטה העברית. את התואר השלישי והתמחותה בביוכימיה ובביולוגיה מולקולרית עשתה במכון ויצמן, בין השנים 1976-1970. שורק המשיכה את השתלמותה באוניברסיטת רוקפלר בניו יורק, ובהמשך מונתה לפרופסור חבר במכון ויצמן; פרופסור חבר ופרופסור מן המניין בביולוגיה מולקולרית באוניברסיטה העברית בירושלים; ראשת המחלקה לכימיה ביולוגית וראשת המכון למדעי החיים ע"ש אלכסנדר סילברמן והמרכז לחקר המוח ע"ש אדמונד ולילי ספרא באוניברסיטה העברית בירושלים; ודיקן הפקולטה למדעי הטבע.
מחקר

תחום המחקר המרכזי של שורק הוא נוירוביולוגיה מולקולרית. במחקריה היא מתמקדת במנגנוני תגובה למצבי לחץ וחרדה, ובפיתוח תרופות ואמצעים אחרים להקטנת ההשפעות הטראומתיות של מצבי לחץ. בין היתר, שורק הובילה מאמצים לפיתוח תרופות חדשניות למניעה וטיפול בתסמונת פוסט-טראומטית ובמחלות ניווניות של המוח ומערכת העצבים.
שורק חוקרת את השפעותיו של האצטילכולין (ACh), מולקולה אורגנית שמשמשת מוליך עצבי שמפקח בין היתר על הפעלת שרירים בגוף, לזיכרון וללמידה, להפעלת בלוטות שונות (דמע, זיעה), לפעילות המעי, מערכת החיסון ועוד, ולצידו את החלבון אצטילכולין אסטראז, החומר המפרק אותו, ואת מערכות המיקרו רנ"א, ומקטעי רנ"א מעביר שמווסתים את ייצור אצטילכולין ואצטילכולין אסטראז. שורק הוכיחה במחקריה כי תהליך התקשורת בין תאי העצב בגוף מבוקר על ידי מיקרו רנ"א ומקטעי רנ"א מעביר (מולקולות בגודל קטן פי 100 מגן רגיל, המעורבות בפיקוח על תהליכי הביטוי של חומר גנטי וביצירת חלבון בגוף), והוכיחה כי במצבי לחץ רמת המיקרו רנ"א עולה במוח ובמעי ואילו בעקבות שבץ עולה רמתם של מקטעי רנ"א מעביר בתאי הדם. מחקריה שימשו בין היתר לפיתוח תרופה ניסיונית למחלות קרוהן ומיאסטניה ולפיתוח מדדים מבוססי מיקרו רנ"א לאבחון טראומות כגון הלם קרב.
פרסים והוקרה

ד"ר לשם כבוד מאוניברסיטת סטוקהולם בשוודיה, 1996
פרס מייסדי טבע לשנת 2006.
ד"ר לשם כבוד מאוניברסיטת פרידריך-אלכסנדר ארלנגן-נירנברג (אנ') בגרמניה, 2007
ד"ר לשם כבוד מאוניברסיטת בן-גוריון בנגב 2007
פרס רפפורט לחוקר ביו-רפואי בכיר 2015
פרס א.מ.ת במדעי המוח 2022
הערות שוליים

↑  חרמונה שורק, באתר פרס רפפורט
↑  פרופ' חרמונה שורק באתר פרס א.מ.ת.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007425151605171  BnF: cb136239963 (data)  CiNii: DA03103098  ISNI: 0000 0000 7838 2310  LCCN: n84087945  NTA: 071231234  ORCID: 0000-0002-0955-526X  SUDOC: 140804676  S2AuthorId: 2950230  VIAF: 5472150172720500180004   WorldCat (עם VIAF): 5472150172720500180004
מאלווה שאלק

| --- | --- |

 לידה:  18 בפברואר 1882 פראג 
 פטירה:  24 במרץ 1945 (בגיל 63) אושוויץ, רפובליקת פולין 
 תחום יצירה:  ציור, אמנות חזותית 
 
מאלווה שאלק (בצ'כית: Malva Schalek;‏ 18 בפברואר 1882 – 24 במאי 1944 או 24 במרץ 1945), הייתה ציירת יהודייה-צ'כית שנספתה בשואה.
ביוגרפיה

מאלווה שאלק נולדה בפראג למשפחה אינטלקטואלית יהודית דוברת גרמנית. משפחתה הייתה פעילה בתנועה הלאומית הצ'כית. היא למדה בבית ספר בפראג, ורשלבי (הוהנלבה) ולמדה אמנות, תחילה ב"פרואנקאקדמיה" במינכן ואחר כך באופן פרטי בווינה. היא התפרנסה כציירת בווינה, בסטודיו שלה שהיה ממוקם מעל תיאטר אן דר וין, עד יולי 1938, אז נאלצה לברוח מהנאצים והשאירה שם את ציוריה. רק כ-30 יצירות מתקופה זו שוקמו. שניים נמצאו בווינה לאחר המלחמה.
שאלק גורשה לגטו טרזיינשטט בפברואר 1942, שם ציירה יותר מ-100 רישומים וצבעי מים המתארים את חיי האסירים. בגלל סירובה לצייר רופא משתף פעולה, היא גורשה לאושוויץ ב־18 במאי 1944, שם נרצחה.
יצירותיה

עבודתה, במיוחד רישומיה של המחנה בטרזינשטאט, מאופיינת בריאליזם מפוכח. רישומים אלה תוארו על ידי טום ל' פרוינהיים, מנהל מוזיאון בולטימור לאמנות, כ"אולי היצירה האמנותית הטובה והשלמה ביותר ששרדה את השואה." יצירותיה שוקמו לאחר השחרור, ורובם נמצאים באוסף האמנות של מוזיאון בית לוחמי הגטאות בקיבוץ לוחמי הגטאות בישראל.
הערות שוליים

1 2 3  Stodolsky, Catherine. "Malva Schalek (1882-1944)". Nizza Thobi. נבדק ב-3 במרץ 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  "Malva Schalek: the life and work of a painter". Homepage of Dr. Catherine Stodolsky. נבדק ב-3 במרץ 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Malva Schalek". Collectif histoire et mémoire. נבדק ב-3 במרץ 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007389984805171  GND: 132494035  ISNI: 0000 0000 3841 4605  LCCN: n2008082221  NKC: js20050926020  RKD: 230381  VIAF: 43780645   WorldCat (עם VIAF): 43780645 
חדר כניסה, 2 ינואר 1920.
Smeg (מכשירי חשמל)

| --- | --- |

 נתונים כלליים
 תקופת הפעילות:  1948–הווה (כ־77 שנים) 
 חברות בנות:  La Pavoni 
 מיקום המטה:  Guastalla 
 משרד ראשי:  גואסטלה
 מוצרים עיקריים:  מכשירי חשמל ביתיים 
 עובדים:  2,600 
  
 www.smeg.com
 
סמג היא יצרנית מכשירי חשמל ביתיים איטלקית.
היסטוריה

חברת סמג, נוסדה בשנת 1948 על ידי ויטוריו ברטזוני כחברת אמייל ועיבוד מתכת. החברה משמרת את זיכרון הפעילות שבוצעה במקור בראשי התיבות Smalterie Metallurgiche Emiliane Guastalla.
במהלך שנות ה-50, רקע עיבוד המתכת של החברה לווה בייצור מכשירי הבישול הראשונים שלה. בשנת 1956 הציגה החברה את "אליזבת", מראשוני תנורי הגז המצוידים בהצתה אוטומטית, שסתום בטיחות בתנור ובעל תוכניות שונות.
בשנות ה-60 החלק שיווק מכונת הכביסה הראשונה של סמג, ה"לאדה", ולאחר מכן החל שיווק מדיח הכלים "ניאגרה" בקוטר 60 ס"מ בעל יכולת העמסה של 14 מקומות לכלים.
בשנת 1971 החלה החברה בייצור כיריים ותנורים מובנים.
פעילויות אחרות

לאחר שהחלה בתחום עיצוב הבית, נכנסה סמג מאוחר יותר לשוק המסחרי. Smeg Food Service מייצרת מכשירי חשמל לשוק המלונאות, המסעדות והקייטרינג, וסמג מכשירים מספקת ציוד חיטוי לבתי חולים ולרופאי שיניים.
עסקים

התכנון והייצור של מכשירי סמג מרוכזים בארבעה מפעלים שבסיסם בצפון איטליה, כל אחד מתמחה בסוג מסוים של מכשיר. לסמג חברות בת ברחבי העולם, משרדים בחו"ל ורשת מכירות נרחבת. סמג פיתחה קולקציית מוצרים בשיתוף אדריכלים ומעצבים, כולל גידו קנאלי (שגם עיצב את מטה החברה בגוסטלה), מריו בליני, רנצו פיאנו, פילפלד, דולצ'ה וגבאנה, פאול קלה, מיקי מאוס (דיסני), סנופי, פיאט, קוקה-קולה מארק ניוסון ועוד.
מכשירי FAB בסגנון רטרו

בשנת 1997, סמג הוציאה את המקררים שלהם בסגנון רטרו. המקרר המיוצר במספר צבעים, דגם ה-FAB28 נושא את כיתוב ה-SMEG הייחודי, דלתות מעוקלות עמוקות וידית שמנמנה שמזכירה את שנות ה-50.
גרסאות מקרר-מקפיא באו בעקבותיו ואפשרויות הצבע הורחבו לורוד, צהוב, כתום וליים בתוספת מהדורות מיוחדות, כולל דלת בעיצוב של יוניון ג'ק.
בשנת 2014, סמג הרחיבה עוד יותר את מגוון סגנונות FAB שנות ה-50, עם אוסף של מכשירי חשמל ביתיים קטנים כגון טוסטרים וקומקומים.
פרסים

2010: פרס עיצוב טוב מוענק על ידי Chicago Athenaeum, מוזיאון לארכיטקטורה ועיצוב והמרכז האירופי לאדריכלות, אמנות, עיצוב ולימודים עירוניים, עבור תנור FP610SG שלהם וכיריים P755SBL מקו המוצרים החדשניים של ניוסון.
הערות שוליים

↑  Sassall, Yeong (6 אוק' 2022). "How Smeg is passing the baton of excellence to another generation". Vogue.com. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Good Design Awards". Chi-athenaeum.org. אורכב מ-המקור ב-2002-08-11. נבדק ב-2014-02-15.
מקרר בסגנון רטרו
יוהנה קירשנר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  24 באפריל 1889 פרנקפורט, הקיסרות הגרמנית 
 הוצאה להורג:  9 ביוני 1944 (בגיל 55) כלא פלצנזה, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 שם לידה:  Johanna Stunz 
 מדינה:  הרייך הגרמני, גרמניה הנאצית 
 מקום קבורה:  בית הקברות המרכזי של פרנקפורט 
 מפלגה:  המפלגה הסוציאל-דמוקרטית של גרמניה 
 בן או בת זוג:  Karl Kirchner (1913–?) 
 
יוהנה "חנה" קירשנר (לבית סטונץ; 24 באפריל 1889 – 9 ביוני 1944) הייתה פעילה בתנועת ההתנגדות למשטר הנאצי.
ביוגרפיה

יוהנה סטונץ באה ממשפחה סוציאל-דמוקרטית מפרנקפורט, בפרובינציית הסן-נסאו. סבה היה אחד מראשוני הסוציאל-דמוקרטים הראשונים של פרנקפורט. בגיל 14 הצטרפה לתנועת הנוער העובד הסוציאליסטי ובגיל 18 הייתה חברה במפלגה הסוציאל-דמוקרטית של גרמניה. היא עבדה בשקיקה בתנועת הנשים בפרנקפורט.
פעילותה

במהלך מלחמת העולם הראשונה, קירשנר, שהייתה אם לשתי בנות, עסקה ברווחה קהילתית והתמסרה לרווחת נשים וילדים נזקקים. לאחר מכן עבדה בארגון רווחת העובדים ("Arbeiterwohlfahrt": "AWO"), שהקימה יחד עם מארי יוצ'אץ' בשנת 1919. הארגון שהקימה דאג לאוכלוסייה מתקשה כתוצאה מהמלחמה והאינפלציה הנרחבת שפקדה את גרמניה מאוחר יותר. רבים מהילדים בהם טיפל הארגון סבלו מבעיות בריאות ומצמיחה מעוכבת. ילדותם נלקחה מהם על ידי אירועים שלא הייתה להם שליטה עליהם. קירשנר לקחה רבים מהילדים הללו לשווייץ כדי להיטיב עם בריאותם. במהלך "הרוהרקמפף", מלחמת אזרחים קצרה בגרמניה בשנת 1920, סייעה קירשנר בפינוי אלפי ילדים מחבל הרוהר, ובשלוחם להתארח אצל משפחות בהסן.
בשנת 1933 עלה אדולף היטלר לשלטון, והיא נאלצה לרדת למחתרת, כאשר נודעה עזרתה בשחרור פעיל אנטי-נאצי מידי הגסטפו, מה שסיכן אותה. היא ברחה, ללא משפחתה, לזארבריקן, שהייתה אז תחת ממשל חבר הלאומים. שם עבדה בעבודות מטבח וכמלצרית, וגם טיפלה במהגרים גרמניים, בין השאר, בוועדת הסיוע האנטי - הפאשיסטית.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה בשנת 1939, ברחה קירשנר לפורבאך ולמץ (שתיהן באלזס-לורן, צרפת), ואז לבסוף בפריז. גם בזמן שהותה בחו"ל סייעה לתנועת ההתנגדות בגרמניה. היא הנהיגה את ועד פליטי אזור הסאר ("Saarflüchtlingskommitee"), ערכה תוכניות ודיווחים למנהלת המפלגה הסוציאל-דמוקרטית בגולה, הפיקה והפיצה עלונים בלתי חוקיים.
קירשנר השתייכה למפלגה הסוציאל-דמוקרטית והיא ואלאונור וולף ידידתה עסקו בעבודה בלתי חוקית גם עבור המפלגה הקומוניסטית של גרמניה (KPD), בעיקר באזור חבל הסאר, כאשר ארגנו את הגירתם של פקידים רבים של תנועת העובדים אל מחוץ לרייך. מאזור זה הם גם פרסמו עלון, תחת מערכת ההוצאה לאור של וולפגנג אבנדרוט "die Einheit der Arbeiterbewegung in der antifaschistischen Arbeit" ("אחדות תנועת העובדים בעבודה אנטי-פשיסטית").
בשנת 1942, קירשנר נעצרה על ידי המשטר בוישי והועברה לידי הגסטפו. היא נידונה לעבודות פרך של עשר שנים בגין בגידה. בשנה הראשונה בה שהתה בתא בכלא בקוטבוס, חלקה תא עם כמה מחברות בקבוצת ההתנגדות  התזמורת האדומה, שמטרתה הייתה לזרז את קריסת השלטון הנאצי. הסולידריות בין הנשים  עזרה מאוד לקירשנר להתגבר על קשיי המאסר. עם זאת, המקרה של קירשנר הוחזר לדיון לפני "בית הדין העממי" בשנת 1944. הפעם גזר עליה רולנד פרייזלר, השופט הראשי הידוע לשמצה, גזר דין מוות. ראשה נערף בגיליוטינה בכלא פלצנזה בברלין.
"זכרו את דבריו של גתה", כתבה קירשנר במכתב לילדיה ביום מותה, "למות ולהיות". אל תבכו בשבילי. אני מאמינה בעתיד טוב יותר עבורכם."
הנצחה

מאז שנת 1990, העיר פרנקפורט, עיר הולדתה של קירשנר, מעניקה מדי שנה את "מדליית יוהנה קירשנר" לאלה שנלחמים נגד דיכוי, ופועלים נגד טרור, עינויים ורצח.
ברמינגהאם

ערך זה עוסק בעיר התעשייה ברמינגהאם שבאנגליה. אם התכוונתם לעיר ברמינגהאם שבמדינת אלבמה בארצות הברית, ראו .
ברמינגהאם (באנגלית: Birmingham, ‏האזנהקובץ:En-uk-Birmingham.ogg‏Ⓘ‏) היא העיר השנייה בגודלה בממלכה המאוחדת, אחרי לונדון. היא מהווה את אחד המטרופולינים של בריטניה, והיא נמצאת במרכז מטרופולין וסט מידלנדס, במרכז אנגליה (בעבר הייתה במחוז ווריקשייר). נכון ל-2015, מתגוררים בה כ-1.1 מיליון איש.
העיר זכתה לתהילה כמובילת המהפכה התעשייתית באנגליה ובעקבות זאת קיבלה את הכינוי "סדנת העבודה של העולם" או "עיר אלף המלאכות". גם לאחר שחשיבותה התעשייתית והכלכלית של העיר ירדה, ברמינגהאם עדיין נחשבת לעיר השלישית בחשיבותה בתחום התעשייה והמסחר בבריטניה ובמקום ה-21 בחשיבותה באירופה כולה.[דרוש מקור][דרושה הבהרה]
היסטוריה

במאה ה-6 לספירה הייתה ברמינגהאם כפר חקלאי של אחד משבטי האנגלו-סקסים שהתיישבו על גדות נהר הריי (Rea). מקור השם "ברמינגהאם" במילים סקסוניות שפירושן "בית אנשי הביאורמה".
ברמינגהאם מתועדת לראשונה בספרות ב"ספר יום הדין" של 1086, שם היא מתוארת ככפר קטן השווה 20 שילינג בלבד.
במאה ה-12 זכתה העיר ברמינגהאם באישור מלכותי להקים בה שוק. במשך הזמן נודע השוק בשם "מעגל השוורים" (Bull Ring). מהלך זה הפך את ברמינגהאם מכפר לעיירת-שוק משגשגת.
כבר בתחילת המאה ה-16 הפכה ברמינגהאם למרכז תעשיית המתכת בשל קרבתה למכרות ברזל ופחם. במאה ה-17, בזמן מלחמת האזרחים האנגלית, כבר הייתה ברמינגהאם עיר תעשייתית חשובה והתפרסמה בתעשיית הנשק. בימי המהפכה התעשייתית (מאמצע המאה ה-18 ואילך) הפכה ברמינגהאם לאחד ממרכזי התעשייה הגדולים בבריטניה והעיר שגשגה. כדי לשפר את הנגישות אל העיר וממנה, נבנתה בשנת 1820 מערכת של תעלות. כעשור מאוחר יותר נבנו פסי הרכבת הראשונים שהובילו חומרי גלם אל העיר ותוצרת תעשייתית ממנה לשאר המדינה.
בתקופה הוויקטוריאנית עברה אוכלוסיית ברמינגהאם את חצי המיליון והיא הייתה לעיר השנייה בגודלה בבריטניה. בשנת 1889 העניקה המלכה ויקטוריה לברמינהגהאם מעמד של עיר. בשנת 1900 הוקמה בעיר אוניברסיטה.
ברמינגהאם נפגעה קשה בבליץ הגרמני במהלך מלחמת העולם השנייה. בשנים שלאחר המלחמה נבנו מחדש חלקים מהעיר. כחלק ממאמץ זה שוקמו ה-Bull Ring, מקום השוק הקדום ותחנת הרכבת הישנה. בשנים האחרונות שינתה ברמינגהאם את פניה. שוקמו רחובות, מבנים ותעלות ישנות ונבנו בה כיכרות נאות. אזור השוק היה לאזור מסחרי מודרני וסואן ובו ארכיטקטורה מרשימה ומיוחדת.
גאוגרפיה

ברמינגהאם נמצאת במרכז אנגליה, על רמה גבוהה יחסית (150–300 מטר מעל גובה פני הים) החוצה את קו פרשת המים הצפון-דרומי של אנגליה.
בדרום ובצפון העיר מצויים גבעות הליקי (Lickey), הקנט וגבעת וולטון, המגיעות לגובה של 315 מטר.
רוב שטחה של ברמינגהאם היה מכוסה בעבר ביער הקדום של ארדן, ועד היום אפשר להבחין בעצי אלון רבים בשטחי העיר. מספר שכונות של העיר כגון Moseley, Saltley ו-Hockley משמרים בסיומת שמם –ley את המילה האנגלו-סקסית שפירושה "קרחת יער".
דמוגרפיה

ברמינגהאם היא עיר מגוונת מבחינה תרבותית ואתנית. בשנת 2005 נאמדה אוכלוסייתה הלבנה של העיר בכ-68%, 20.4% אסיאתים, כ-7% שחורים והשאר ממוצאים אתניים אחרים. 57% מתלמידי בתי הספר היסודיים בעיר הם ממשפחות בריטיות לא-לבנות. 16.5% מתושבי העיר נולדו מחוץ לממלכה המאוחדת.
צפיפות האוכלוסייה בברמינגהאם היא 3,649 תושבים לקמ"ר – גבוהה פי עשרה מהממוצע הבריטי הלאומי – 377.2 נפש לקמ"ר.
| דת | אחוז מהאוכלוסייה |
| --- | --- |
נצרות: 46.1%
אסלאם: 21.8%
סיקים: 3.0%
הינדו: 2.1%
בודהיזם: 0.4%
לא מוגדרים: 7.3%
ללא דת: 19.3%
אקלים

האקלים בברמינגהאם הוא אקלים ממוזג קריר, בדומה לזה שבאזורים רבים אחרים בבריטניה. הטמפרטורה המקסימלית הממוצעת בקיץ (יולי) היא כ-21 מעלות צלזיוס והמינימלית הממוצעת בחורף (ינואר) היא בסביבות 7 מעלות צלזיוס.
אירועים אקלימיים קיצוניים נדירים מאוד בעיר, אבל היו בה מקרים בודדים של טורנדו. האירוע האחרון היה ביולי 2005, אז הייתה עוצמת הרוחות כה עזה עד שמבנים בדרום העיר נפגעו. גם אירועים של גלי חום נצפו בעיר כמו זה שהתרחש ביולי 2006. יחסית לערים גדולות אחרות בבריטניה, יש בברמינגהאם אירועי שלגים לא מעטים כתוצאה מגובהה היחסי וריחוקה מהים.
כלכלה

במאה ה-19 ובמחצית הראשונה של המאה ה-20, כלכלת ברמינגהאם נשענה בעיקר על היותה מרכז תעשייתי. בימינו, כחלק מהתמורה שעברה על כלכלת בריטניה בכללותה (כחלק מהתמורות הכלכליות הגלובליות במרכזן מעבר מרכזי התעשייה מאירופה למזרח הרחוק), מתאפיינת כלכלת ברימינגהאם על ענף השירותים, שבשנת 2003 סיפק 78% מהתוצר של העיר ו-97% מהצמיחה הכלכלית שלה.
שניים מארבעת הבנקים הגדולים של בריטניה נוסדו בברמינגהאם – בנק לוידס שהוקם בשנת 1765, ו-Midlands Bank שהוקם בשנת 1836 (נרכש ב-1992 על ידי HSBC). בשנות האלפיים מועסקים בברמינגהאם יותר מ-100,000 עובדים בתחום הבנקאות, המימון והביטוח. ב-2007 פורסם שברמינגהאם מדורגת שלישית ברשימת המקומות שבהם כדאי להקים עסק בבריטניה ובמקום ה-21 באירופה כולה.
ענף התיירות תורם אף הוא לכלכלה המקומית. בעיר ישנם מרכזי כנסים בין-לאומיים שבהם מתקיימים 42% מהתערוכות ומהכינוסים העסקיים של בריטניה. אתרי הספורט והתרבות מושכים אף הם מבקרים רבים אל ברמינגהאם.
המרכז המסחרי של ברמינגהאם הוא השני בגודלו בבריטניה ובו שוכן מרכז הקניות הגדול במדינה – Bullring (שהחל את דרכו כשוק בימי הביניים).
על אף דעיכת ענף התעשייה בעיר, עדיין קיימים בה מספר מפעלים חשובים כגון מפעל המכוניות יגואר ומפעל השוקולד הבין-לאומי קדבורי.
תחבורה

הודות למיקומה במרכז בריטניה, ברמינגהאם מהווה נקודה מרכזית במערכות התחבורה הבריטיות.
ברמינגהאם ממוקמת במקום מרכזי במערכת הכבישים המהירים בבריטניה. בכניסה לעיר מצוי אחד המחלפים המפורסמים במדינה, "מחלף הספגטי". כינוי זה ניתן בשל מראה המחלף מן האוויר.
ברמינגהאם משמשת תחנה מרכזית בתחבורת הרכבת והאוטובוסים של המדינה, ומתחנת הרכבת ברמינגהאם ניו סטריט יוצאות רכבות לערים אחרות בכל בריטניה.
נמל התעופה הבין-לאומי של ברמינגהאם משמש את תושבי האזור והוא השישי בגודלו בבריטניה. נמל התעופה של העיר הוא השני ברשימת נמלי התעופה הקולטים נוסעים עסקיים אחרי נמל התעופה היתרו (Heathrow) של לונדון.
בשנים עברו, הייתה ברמינגהאם מוכרת בזכות מערכת התעלות ששימשה את מפעלי התעשייה של העיר בימי המהפכה התעשייתית. בשנים האחרונות הפכו התעלות למוקדי תיירות.
חינוך, תרבות ופנאי > חינוך

מועצת העיר של ברמינגהאם אחראית לאלפי מוסדות חינוך בעיר וביניהם: 328 בתי ספר יסודיים, 77 בתי ספר תיכוניים ו-29 בתי ספר לחינוך מיוחד.
בעיר מערכת של חינוך בלתי פורמלי הכוללת ספריות, מועדונים, מרכזי השכלה למבוגרים ועוד.
בברמינגהאם שלוש אוניברסיטאות ושתי מכללות: אוניברסיטת אסטון, אוניברסיטת ברמינגהאם והאוניברסיטה העירונית של ברמינגהאם. נוסף על אלה יש בעיר גם מכללה למשחק ומכללה למוזיקה. בשנת 2006 נפתחה בעיר פקולטה ללימודי טכנולוגיה.
חינוך, תרבות ופנאי > ספורט

ברמינגהאם היא עיר הולדתן של שתי קבוצות כדורגל ותיקות – אסטון וילה וברמינגהאם סיטי. אסטון וילה הוקמה בשנת 1874 ואילו ברמינגהאם סיטי – שנה מאוחר יותר. אסטון וילה זכתה ב-7 אליפויות, 7 גביעים, ובשנת 1982 זכתה בגביע אירופה. בפרוור העיר וסט ברומיץ' נמצאת קבוצת הכדורגל וסט ברומיץ' אלביון.
ברמינגהאם היא מולדתה של קבוצת הקריקט של מחוז ווריקשייר וגביע העולם הראשון בענף זה התקיים באצטדיון אדג'בסטון בעיר. גם ענפי הטניס והרוגבי פופולריים מאוד בברמינגהאם. טורניר הטניס בברמינגהאם הנערך מדי שנה באמצע יוני, נחשב לטורניר הכנה לאליפות וימבלדון הנערכת מיד אחריו.
חינוך, תרבות ופנאי > מוזיקה ותרבות

באמצע שנות ה-60 קמה בעיר להקת הרוק The Renegades, שזכתה להצלחה רבה מחוץ לאנגליה, בעיקר בפינלנד ובאיטליה. רבים משיריה הופיעו בסרטים של הבמאי הפיני המוערך אקי קאוריסמאקי.
ברמינגהאם היא עיר הולדתן של הלהקות בלאק סבאת', ג'ודס פריסט ולד זפלין, ונחשבת לפיכך למולדת ההבי מטאל; נפוצה אף סברה כי מקור המונח "הבי מטאל" ("מתכת כבדה") נעוץ במרכז מפעלי המתכת שהיה בברמינגהאם שעה שהחלו להתפרסם להקות המטאל הראשונות, בשלהי שנות ה-60.
בעיר הוקמו שנות ה-70 להקות של רגאי, והלהקה המפורסמת UB40 הוקמה אף היא בברמינגהאם בתקופה הזאת. בשנת 1978 הוקמה בעיר להקת הפופ "דוראן דוראן".
ג'אז הוא סגנון מוזיקלי פופולרי בעיר ומתקיים בה מדי שנה פסטיבל ג'אז בין-לאומי. לברמינגהאם גם תזמורת סימפונית עירונית.
נוסף על אולמות הקונצרטים, יש בעיר מוסדות תרבות רבים: מוזיאונים, ספרייה מרכזית ותיאטראות רבים.
בעיר מתקיימים פסטיבלים רבים כגון:
הטָטוּ של ברמינגהאם – תהלוכה צבאית
הקרנבל הבין-לאומי השנתי, שנושא אופי קריבי
אָרְטפֶסְט – פסטיבל אומנות שנתית
מצעד סט' פטריק
אירועים אתניים רבים
במרכז הקונגרסים של העיר התקיימה בשנת 1998 תחרות האירוויזיון, ובה זכתה אז הזמרת הישראלית דנה אינטרנשיונל.
חינוך, תרבות ופנאי > מרכזי בילוי

בברמינגהאם אזורי בילוי רבים. מספר אזורים במרכז ברמינגהאם הפכו לפופולריים מאוד בשנים האחרונות:
ברינדליפלייס – Brindleyplace – אזור שנפתח לצד התעלות המשוקמות. במקום מסעדות, בנייני משרדים ומוזיאון לטבע הימי.
בולרינג – Bullring – אזור השוק הישן ששוקם אף הוא והיה למרכז בילויים מודרני ובו חנויות, מסעדות, בתי קולנוע ומשרדים.
מיילבוקס – Mailbox  – אף הוא אזור בילויים שהוקם לצד התעלות. במקום חנויות מעצבים, משרדים ובנייני מגורים יוקרתיים.
חינוך, תרבות ופנאי > ארכיטקטורה

בברמינגהאם מבנים מתקופות שונות ובעיקר מאז המאה ה-18, שכן התפתחותה המשמעותית של העיר החלה בתקופה המהפכה התעשייתית. מעט מאוד מבנים שרדו מימי הביניים וביניהם כנסיית מרטין הקדוש St Martin in the Bull Ring. עוד שרדו בעיר מספר בתי מרזח עתיקים ובית ספר ישן.
מהתקופה הג'ורג'יאנית שרדו מבנים כגון: הקתדרלה של פיליפ הקדוש, בניין העירייה, בניין מועצת העיר, וכיכר פול הקדוש.
בתקופה הוויקטוריאנית הייתה בעיר בנייה מסיבית, שדוגמאות רבות ממנה בולטות בעיר: בנייני בית המשפט, מוזיאון לאמנות, קתדרלת צ'ד הקדוש הקתולית וכן מבני מגורים שהיוו בהמשך את בתי שכונות העוני.
בעקבות הפצצות נרחבות בברמינגהאם בימי מלחמת העולם השנייה, נבנו במרכז העיר בניינים מודרניים רבים. בין המבנים שהוקמו בשנים האחרונות – בניינים עם מוטיבים עתידניים כגון בניין (אנ') סלפרידג'ס, מרכז (אנ') ה-Bullring ואחרים.
פאב פעיל מהמאה ה-15 ועד ימינו
בניין מועצת העיר במרכז ברמינגהאם
מבני מגורים ויקטוריאניים משוקמים
בניין סלפרידג'ס שבמרכז ברמינגהאם
דמויות מפורסמות שפעלו בעיר

סופרים – דמויות ספרותיות מפורסמות שפעלו בברמינגהאם בעבר או פועלות בה היום הן: סמיואל ג'ונסון, ארתור קונן דויל, ג'.ר.ר טולקין, וושינגטון אירווינג, ברברה קרטלנד, דייוויד לודג' וג'ונתן קו.
פוליטיקאים – נוויל צ'מברלין היה בן למשפחת פוליטיקאים מקומית. צ'מברלין היה ראש עיריית ברמינגהאם ומאוחר יותר היה לראש ממשלת בריטניה. צ'מברלין מוכר בעקבות ההסכם שחתם עם אדולף היטלר לפני פרוץ מלחמת העולם השנייה.
מדענים – המצאות וגילויים מדעיים רבים בוצעו בברמינגהאם. תאורת רחוב באמצעות גז, השימוש ברדיוגרפיה בזמן ניתוחים וכן מכשירים ששימשו את המפעלים בראשית המהפכה התעשייתית. מדענים מפורסמים תושבי העיר היו ג'יימס ואט וג'וזף פריסטלי.