stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קלינינגרד (מחוז)
הערות שוליים

| חלוקה אדמיניסטרטיבית של הפדרציה הרוסית |
| --- | --- | --- |
| סובייקטים פדרליים | סובייקטים פדרליים |  |
| רפובליקות | אדיגיה • אודמורטיה • אינגושטיה • אלטאי • בוריאטיה • בשקורטוסטן • דאגסטן • טובה • טטרסטן • חקסיה • סאחה-יקוטיה • מארי אל • מורדוביה • צ'ובשיה • צ'צ'ניה • צפון אוסטיה - אלניה • קאראצ'אי-צ'רקסיה • קברדינו-בלקריה • קומי • קלמיקיה • קרליה• קרים 1 • דונצק 1 • לוגנסק 1 |  |
| חבלים מנהליים (קראיה) | אלטאי • חברובסק • סטברופול • פרימוריה • פרם • עבר הבאיקל • קמצ'טקה • קרסנודאר • קרסנויארסק |  |
| מחוזות (אובלסטי) | אוליאנובסק • אומסק • אורנבורג • אוריול • איוואנובו • אירקוטסק • אמור • ארכנגלסק • אסטרחן • בלגורוד • בריאנסק • טומסק • טולה • טבר • טיומן • טמבוב • וולגוגרד • וולוגדה • וורונז' • ולדימיר • ירוסלבל • לנינגרד • ליפצק • מגדן • מוסקבה • מורמנסק • נובגורוד • נובוסיבירסק • ניז'ני נובגורוד • סברדלובסק • סחלין • סמולנסק • סמרה • סראטוב • פנזה • פסקוב • רוסטוב • ריאזאן • צ'ליאבינסק • קוסטרומה • קורגן • קורסק • קירוב • קלוגה • קלינינגרד • קמרובו • דרום חרסון 1 • זפורוז'יה 1 |  |
| ערים פדרליות | מוסקבה • סנקט פטרבורג • סבסטופול 1 |  |
| מחוזות (אובלסטי) אוטונומיים | המחוז היהודי האוטונומי |  |
| מחוזות (אוקרוגה) אוטונומיים | חנטי ומנסי • ימאלו-ננץ • ננץ • צ'וקוטקה |  |
| טריטוריה פדרלית | סיריוס |  |
| מחוזות כלכליים | מחוזות כלכליים |  |
| מחוזות כלכליים | מרכזי • צ'רנוזמיה-מרכז • מזרח סיביר • מערב סיביר • המזרח הרחוק • צפוני • אורל • צפון הקווקז • צפון מערב • עבר הוולגה • וולגה-וויאטקה • קלינינגרד |  |
| מחוזות פדרליים | מחוזות פדרליים |  |
| מחוזות פדרליים | מרכזי • המזרח הרחוק • סיביר • הצפון-מערבי • דרומי • אורל • וולגה • צפון קווקז • (קרים 2)  הערות: 1מרבית מדינות העולם לא מכירות בסיפוח דרום ומזרח אוקראינה וחצי האי קרים לרוסיה והם אינם מוכרים בינלאומית כחלק מרוסיה. 2התקיים בשנים 2014–2016. |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007552604505171  BnF: cb11954922n (data)  GND: 4400718-8  LCCN: n80087726  MusicBrainz: e030d5d7-2d03-456f-91b8-a3fadfd6050d  NKC: ge161928  VIAF: 312798342   WorldCat (עם VIAF): 312798342
Day of Defeat: Source

| --- | --- |

עטיפת המשחק
 כללי
 תאריך הוצאה:  ה-26 בספטמבר 2005
 סוגה:  משחק ירי בגוף ראשון
 פיתוח:  Valve
 הוצאה לאור:  Valve 
 ארץ מקור:  ארצות הברית 
 שפות:  אנגלית 
 הפצה:  Electronic Arts סטים
 סדרה:  Day of Defeat
 דרישות תוכנה
 גרסה:  1.0.0.33 (15 בספטמבר 2011)
 מנוע משחק:  Source
 מצבי משחק:  משחק רשת
 פלטפורמות:  Microsoft Windows   OS X
 המשחק הקודם:  Day of Defeat
 דרישות מערכת
 מעבד:  במהירות של 1.7GHz   (מומלץ במהירות של 3.0GHz)
 זיכרון:  512MB עבור Microsoft Windows   1GB עבור OS X
 כרטיס מסך:  תומך ב-DirectX 8   (מומלץ: תומך ב-DirectX 9)
 מקום פנוי:  4.0GB (כ-200MB למנוע ה-Source וכ-3.8GB למשחק עצמו)
 בקרים:  מקלדת ועכבר
 
 www.dayofdefeat.com
 
Day of Defeat: Source הוא משחק רשת בגוף ראשון שמבוסס על מלחמת העולם השנייה. המשחק פותח על ידי Valve והופץ על ידי Electronic Arts ועל פלטפורמת סטים. המשחק יצא לאור ב-26 בספטמבר 2005 והוא השני בסדרה. המשחק הוכרז רשמית בפברואר 2005.
המשחק

במשחק מסופר על מלחמת העולם השנייה בשנת 1944 שהפעם מתרחש באירופה. במשחק יש אפשרות להצטרף לצבא ארצות הברית או לוורמאכט. שחקן שנכנס בוחר אחד מהקבוצות הקיימות ולכל קבוצה יש מגבלה של שחקנים עם אותה דמות.
המשחק יצא לראשונה עם 4 מפות ועם הזמן Valve הוציאה למשחק עוד עדכונים שביניהם מפות חדשות למשחק.
כחלק מפרויקט SteamPipe, עבר המשחק עדכון בסוף מרץ 2013.
הדמויות

במשחק יש 6 דמויות שלכל אחת מהן יש כלי נשק משלה. את הדמויות יש בשתי הקבוצות עם כלי נשק שונים לשני הצבאות.
רובאי - טווח בינוני עד ארוך לכל מטרה שבאה לפניו. האמריקאים נושאים M1 גאראנד והגרמנים נושאים מאוזר K98, לשני הצבאות גם יש 2 רימונים לאותה דמות ולאמריקאים יש סכין ולגרמנים את חפירה.
תוקף - מתאים לטווח קצר. האמריקאים נושאים M1 תומפסון והגרמנים MP40, הדמות נושאת גם רימון יד ורימון עשן בנוסף אקדח M1911 לאמריקאים ו-P38 לגרמנים.
תומך - טווח קצר עד בינוני. האמריקאים נושאים M1918 והגרמנים StG 44, ושני הצבאות נושאים גם 2 רימוני יד.
צלף - דמות לטווח ארוך, ירייה בודדת ביריב הורגת אותו. האמריקאים נושאים ספרינגפילד (רובה) והגרמנים מאוזר K98, לשני כלי הנשק יש כוונת טלסקופית. הצלפים גם נושאים אקדח בתור נשק משני.
מקלען - חיילים הרסניים לטווח קרוב ובינוני, האמריקאים נושאים M1919 בראונינג והגרמנים MG 42, כל המקלענים גם נושאים אקדח.
מפציץ - כוח רב עוצמה, החיילים נושאים רקטות שמסוגלות בפגיעה אחת להגיע לטווח רחב ולהרוג המון אויבים. האמריקאים נושאים את הבזוקה (כלי נשק) והגרמנים Panzerschreck, בגלל איטיות הדמות ולצורך הגנה מפני צלפים הוא נושא נשק משני; האמריקאים נושאים M1 קרבין והגרמנים מאוזר C96.
ליונל סקאלוני

ליונל סבסטיאן סקאלוני (בספרדית: Lionel Sebastián Scaloni; נולד ב-16 במאי 1978 בעיר רוסאריו שבארגנטינה) הוא כדורגלן עבר ארגנטינאי, ומאמן נבחרת ארגנטינה בכדורגל. סקאלוני מכונה אל טורו (השור), בשל חוסנו הפיזי. סקלוני בעל שלוש אזרחויות: ארגנטינאית, ספרדית ואיטלקית.
קריירה

סקאלוני שיחק בניואל'ס אולד בויס ובאסטודיאנטס לה פלאטה בטרם עבר לדפורטיבו לה קורוניה בשנת 1998. במהלך תקופתו ב"דפור" שיחק סקאלוני ב-202 משחקים, לרוב כמגן או כקשר באגף הימני. היה שותף בזכייה באליפות היחידה בה זכה המועדון (עונת 1999-2000) ושימש בין היתר גם כקפטן הקבוצה. הוא הושאל לוסטהאם יונייטד בינואר 2006 לחצי עונה. בקיץ 2006 עבר לראסינג סנטנדר, הוא שיחק בשורותיה עונה אחת שלאחריה עבר ללאציו האיטלקית.
אחרי חצי שנה לא מוצלחת במועדון הרומאי, עבר סקאלוני לריאל מאיורקה. בינואר 2013 בגיל 35 חתם בקבוצה האיטלקית אטאלנטה.
קריירה > במדי הנבחרת

סקאלוני היה שותף לזכייתה של נבחרת הנוער הארגנטינאית בגביע העולם לנוער ב- 1997. הוא ערך את הופעת הבכורה במדי הנבחרת הבוגרת ב- 30 באפריל 2003 במשחק הידידות מול נבחרת לוב.
סקאלוני נבחר על ידי חוסה נסטור פקרמן לסגל למונדיאל 2006 במקומו של חבייר זאנטי.
קריירת אימון

ב-11 באוקטובר 2016 הצטרף סקאלוני כעוזר מאמן לצוות האימון של בן ארצו חורחה סמפאולי בסביליה מהליגה הספרדית הבכירה. ביוני 2017, כאשר מונה האחרון למאמן הנבחרת הלאומית של ארגנטינה, הוא שוב מונה לעוזרו.
שנה לאחר מכן, לאחר כישלונה של הנבחרת בגביע העולם ברוסיה, סקאלוני ופאבלו איימר מונו למאמנים זמניים עד לסוף השנה.  בנובמבר 2018, סקאלוני מונה לתפקיד המאמן הקבוע של ארגנטינה הראשון לקראת טורניר קופה אמריקה שנערך ביוני 2019 בברזיל, סקאלוני הוביל את הנבחרת למקום השלישי . וקיבל הארכה לתפקידו לקראת קופה אמריקה 2020 (שנדחה לשנת 2021 בעקבות מגפת הקורונה). בטורניר זה זכה סקאלוני יחד עם נבחרתו בתואר.
בשנת 2022 זכה בגביע העולם אחרי ניצחון 4–2 בפנדלים על צרפת לאחר תיקו 3–3 בסיום 120 הדקות.
ביולי 2024 זכה סקאלוני בקופה אמריקה, כשנבחרתו גברה 1-0 על נבחרת קולומביה בגמר.
תארים > כשחקן

מונדיאל הנוער: 1997
אליפות ספרד: 1999/2000
גביע המלך הספרדי: 2001/2002
הסופר קאפ הספרדי (2): 2000, 2002
הסופר קאפ האיטלקי: 2009
תארים > כמאמן

נבחרת ארגנטינה
קופה אמריקה (2): 2021, 2024
הפיינליסימה: 2022
גביע העולם בכדורגל: 2022
אווה אוקרו

אווה אוקרו (באנגלית: Eva Okaro; נולדה ב-10 בנובמבר 2006) היא שחיינית בריטית, סגנית אלופת עולם בבריכת 25 מטר (בודפשט 2024) במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב.
ביוגרפיה > 2021 > סגנית אלופת אירופה לנוער

באליפות אירופה לנוער שנערכה ברומא שבאיטליה ביולי זכתה במדליית כסף במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 3:42.27 דקות. בנוסף, זכתה בשתי מדליות ארד: במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 25.45 שניות, ובמשחה שליחות 4x100 מטר מעורב לאחר ששחתה בשלב המוקדמות של המשחה.
ביוגרפיה > 2023 > מדליית ארד באליפות אירופה לנוער

באליפות אירופה לנוער שנערכה בבלגרד שבסרביה ביולי זכתה במדליית ארד במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 3:43.37 דקות.
ביוגרפיה > 2024

באולימפיאדת פריז שנערכה ביולי-אוגוסט סיימה במקום שביעי במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 3:35.25 דקות.
ביוגרפיה > 2024 > סגנית אלופת עולם בבריכת 25 מטר

באליפות העולם בבריכת 25 מטר שנערכה בבודפשט שבהונגריה בדצמבר זכתה במדליית כסף במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב יחד עם אבי ווד, אנגהרד אוונס ופרייה אנדרסון בשיא הממלכה המאוחדת חדש של 3:47.84 דקות, אחרי ארצות הברית (3:40.41 דקות) ולפני הרפובליקה העממית של סין (3:47.93 דקות). בנוסף, סיימה במקום רביעי במשחה ל-50 מטר חופשי בשיא עולם חדש לנוער של 23.66 שניות, במקום חמישי במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב משולב בתוצאה של 3:35.46 דקות, במקום תשיעי במשחה שליחים 4x50 מטר מעורב משולב בתוצאה של 1:39.04 דקות, ובמקום 19 במשחה ל-50 מטר פרפר בשיא אישי חדש של 25.83 שניות.
שיאים אישיים > בריכה אולימפית

50 מטר חופשי: 24.91 שניות (2024)
100 מטר חופשי: 54.46 שניות (2024)
50 מטר פרפר: 26.47 שניות (2024)
100 מטר פרפר: 1:00.14 דקות (2024)
שיאים אישיים > בריכת 25 מטר

50 מטר חופשי: 23.66 שניות (2024), שיא עולם לנוער
100 מטר חופשי: 53.01 שניות (2024)
50 מטר פרפר: 25.83 שניות (2024)
100 מטר פרפר: 59.28 (2024)
עמדה ציון הראשון, קיסר אתיופיה

עמדה ציון (געז: "ዐምደ ፡ ጽዮን" עברית: "עמוד ציון") היה קיסר אתיופיה במהלך תור הזהב. ציון הוכתר כקיסר אתיופיה בשם "גברה מסקל" (געז: "ገብረ ፡ መስቀል", עברית: "עבד הצלב") והיה ידוע גם בכינוי "חארבי אספרי". היסטוריונים מסכמים את שלטונו כך:
עמדה ציון היה אחד מהקיסרים האתיופיים החשובים ביותר והדמות ששלטה בקרן אפריקה במאה הארבע עשרה
כיבושיו הרבים של עמדה ציון כללו את השכנים המוסלמים והרחיבו את שטח האימפריה האתיופית. עמדה ציון חיזק את שלטונה של השושלת הסולומונית. ההתרחבויות האלו של קיסרות אתיופיה הרחיבו את תחומי ההשפעה של הנצרות על אזורים רבים.
מוצא

כיום רוב החוקרים מסכימים שעמדה ציון היה בנו של וודאם ערד מכיוון שמספר נזירים אתיופים שבראשן עמד בלוסטה מיכאל האשימו את עמדה ציון בגילוי עריות בגלל רצונו לשאת לאישה את אשת אביו, זאן מרגאסה, ואיימו לנדות אותו, עמדה ציון טען שהוא בנו של אחיו של וודאם ערד, קידם אסגדה.
ההיסטוריה הקיסרית הידועה בשם רושמות פריז רושמת שעמדה ציון היה מבטא את כעסו בהכאת אנשים, כמו למשל הנזיר אנוראווס מסגג'ה שאחרי שהכה אותו הגלה אותו לדאמבייה ובאגמדיר.
ההיסטוריה אינה מספרת איך וכיצד הגיע עמדה ציון לקיסרות, אך ישנם פיסות מידע הטוענות למאבק בינו ובין וואדאם ערד.
צבא

הקיסר עמדה ציון ארגן את הצבא בצורה דומה לזו של ממלכת אקסום. צבא האימפריה האתיופית היה מורכב משני חלקים: הראשון היה הצבא המרכזי, שהיה החלק היעיל והחזק יותר, וישב בעיר הבירה קרוב לקיסר עצמו. החלק השני היה מורכב ממיליציות שהורכבו מתושבים מקומיים בממלכות הכבושות. המיליציות המקומיות האלה, כמו צבא אקסום, יצרו יחידות ונלחמו יחד. המיליציות נחלקו ליחידות קטנות שבראשן עמד השליט המקומי. אף על פי שיחידות מקומיות אלה היו תחת שליטתו הישירה של הקיסר עצמו, במשך שלטונו של עמדה ציון הורחבו סמכויותיהם של השליטים המקומיים. היחידות הללו התרבו והתקיימו עד לפלישתה של סולטנות אדאל לאתיופיה תחת האימאם אחמד גראן במאה ה-16.
הצבא המרכזי שהיה החזק יותר נחלק לגדודים עצמאיים, כל אחד עם שם משלו כמו: קאסטה ניחב, חראב גונדה וטוקלה. גדודים עצמאיים אלו התחרו על נאמנות לקיסר שהזינה אותם מילדות. הבן של הקיסר סאף אסגיד פיקד על אחד מהגדודים כמו כן גם חותנו. המפקד של גדוד קאסטה ניחב, סימישאהל יחד עם סגנו ינז איגאב, מתוארים כקרובים במיוחד לקיסר מאחר ששמע על חולשתם בקרב האגרה. הגדודים הטובים ביותר בצבא הורכבו מחיילים מכל רחבי הממלכה.
עמדה ציון השתמש בצבא המרכזי כאשר רצה הכרעה מהירה ומפקדי הגדודים שימשו לעיתים קרובות כמושלי האזור שהם כבשו, כפי שנעשה למשל בדיגנה שבתיגראי ב-1332 כאשר ניתן לקאגנזמץ' של גדוד חיל הפרשים מקוראם למשול על מחוז זה. בהמשך הצבא המרכזי הורכב מגדודים אזוריים במבנה דומה לאלו של המיליציות המקומיות. הם אוישו בעיקר על ידי חיילים חדשים שגויסו מהמחוזות שנכבשו וחולקו על פי מפתח אתני ולשוני. בגלל גודלם רוב החיילים החדשים אורגנו ליחידות קטנות שנלחמו ב-1332 (או-1329), יחידות צבא נלחמו כנגד דמות בדרום מערב וכנגד יהודי אתיופיה בצפון, ובו בזמן נלחמו גם כנגד המוסלמים ויפאת בדרום.
הקיסר דאג לצייד את צבא אתיופיה, שעד שלטונו של עמדה ציון לא היה יכול לצבאות המוסלמים. ההיסטוריון הערבי מהמאה ה-14 אל-עומרי כותב על החיליים האתיופים:
נשקיהם הם של מלחמה עם קשתות בעלי חיצים הדומים לנוסב, חלקם עם חרב, חנית ורומח. כמה מהלוחמים נלחמים עם חרבות דקים ומגנים ארוכים. אך נשקם האישי היה החנית שדומה לצלצל ארוך. כמה מהלוחמים שהם קשתים יורים חיצים קצרים, הקשת שלהם היא ארוכה הדומה לצלב.
למרות המגוון הרב שהזכיר אל-עומרי, חרבות ורומחים שימשו את צבא אתיופיה רק לעיתים רחוקות, הצבא האתיופי השתמש בעיקר בקשתות, חניתות ומגנים. המוסלמים לעומת זאת השתמשו בחרבות, צלצלים וכלי נשק עשויי ברזל, אל-עומרי כותב ש-"החצים של הלוחמים המוסלמים היו ארוכים יותר" מאלו של צבא קיסרות אתיופיה. מספרים על עמדה ציון שהרבה לשפר את צבאו, הגדיל את השימוש בחרבות ורמחים, ויצר גדוד מיוחד שחומש עם חרבות. הקיסר גם יצר גדוד מיוחד של מגני-עורף שבהמשך הגדילו את יעילות צבאו.
המערכה בדרום

תאדסה טמרת כותב בספרו שבכתבים שנמצאו במנזר באי באגם האיק נכתב שבשנת 1316/1317 הקיסר עמדה ציון יצא למערכה צבאית מוצלחת כנגד הממלכות המוסלמיות דמות והאדייה. כתבים אלו הם הראשונים שבהם מוזכר כיבוש אתיופי של דמות והאדייה, השלטון האתיופי וההשפעה היו מינימליות עד לשנת 1332 (או 1329) שבה האדייה סיפקה חיילים ללחימה כנגד יפאת. יותר מאוחר מלך האדייה, אמאנו, סירב להעלות מיסים לקיסר ועל פי כתבי הקיסר "נביא החושך" הנקרא באלאם שכנע את המלך למרוד בקיסר:
אל תלך למלך ציון (אתיופיה). אל תתן לו מתנות ואם הוא יבוא נגדך אל תפחד ממנו הוא יימסר לידך ואתה תגרום לו למות עם צבאו.
בעקבות זאת הקיסר כעס ופלש להאדייה ואסר את המלך אמאנו. הנביא באלאם, מפחד מהקיסר ברח ליפאת. כיבושים אלו ייצגו קידום משמעותי של עמדה ציון, מטרתו הסופית של הקיסר הייתה לשלוט בפנים הארץ במוסלמים ביפאת ומזרחה. כיבושה של האדייה השפיעה על מסחר העבדים ופגע בכלכלתם של המחוזות המוסלמים במזרח. בעקבות זאת בפעם הראשונה הנוכחות המוסלמית באזור אויימה ולכן אורגנה התאחדות בין מחוזות המוסלמים.
באותו שנה במקביל למערכות הצבאיות בדמות והאדייה, הקיסר יצא למערכה במחוז גוג'אם.
המערכה בצפון

לאחר המערכות הצבאיות בדרום פנה עמדה ציון צפונה למחוזות החצי-עצמאיים שאיימו על שלטונו בלב האימפריה האתיופית. המחוז התגרי הצפוני אנדרתה נהפך ליותר ויותר עצמאי מאז עליית השושלת הסולומונית תחת הקיסר יקונו אמלאק ב-1270. במשך שנות שלטונו של הקיסר יקונו אמלאק מושל ינדארטה היה ינגידה יגזי ולאחר מכן בנו טאספאנה יגזי. מושל ינדארטה היה החזק ביותר מכל מחוזות הצפון והחזיק בתואר האסגווה ואקאבה צאנטסאן (תואר מאז ימי ממלכת אקסום) ובעקבות כך איים על שלטונם של הקיסרים האמהרים. בתחילת 1305 טאספאנה יגזי התייחס למחוז שלטונו ינדארטה כממלכה שלו, ובנו יאיביקה יגזי, שירש אותו, סירב להעלות מיסים לקיסר ב-1318/1319. יאיביקה יגזי מרד בקיסר וניסה ללא הצלחה לשכנע את מושל תאמביאן להצטרף אליו למרד. הקיסר דיכא את המרד, הרג את המושל, ונתן את תאריו של מושל ינדראטה לאנשים נאמנים. על מנת לגבש את שליטתו באזור הקים עמדה ציון מוצב קדמי של חיילים שאינם תגרים באמבה סאנאיטה, מרכז המרד, ונתן לאשתו התגרית בילאן סבא למשול בינדארתה. הקיסרית לא שלטה באופן ישיר, אלא על ידי פקידי ממשל, דבר שגרם לכעס רב במחוז. בעקבות זאת מינה הקיסר את בנו באהר סגאד למושל ולאחר מכן ב-1328 נתן לו גם את אזורי החוף באריתריאה של היום ואת התואר מיכאלה בהר (בין הנחלים\ימים).
ב-1329 יצא הקיסר למערכה צבאית במחוזות הצפון סאמיאן, ווגארה, צאלאמת וצאגאד, מחוזות שבהם לא היה רוב נוצרי ושנשלטו על ידי יהודים.
בנוסף ללחימה כנגד יהודי אתיופיה עמדה ציון יצא למסעות כיבוש במוסלמי הצפון בין חוף ים סוף למחוז תיגראי:
אני, הקיסר עמדה ציון, הלכתי לים האריתראי (ים סוף). כאשר הגעתי לשם, עליתי על פיל ונכנסתי לים. לקחתי את החץ והחנית שלי, הרגתי את אויבי והגנתי על אנשי.
במהלך מערכה זו הקיסר פגש את הנזיר הארמני המפורסם אוווסטאוס שהיה בדרכו לארמניה.
הלחימה במוסלמים > הפרעות בקופטים

בשנת 1320 החל הסולטאן הממלוכי של מצרים, א-נאסיר מוחמד, בפעולות אלימות כנגד אוכלוסיית הנוצרים הקופטים במצרים והרס את כנסיותיהם. בעקבות זאת שלח עמדה ציון שליח לסולטאן המצרי ב-1321/1322 ואיים לנקום על הפעולות כנגד הקופטים בפעולות כנגד מוסלמים בממלכתו ובהטיית נהר הנילוס הכחול המספק כ-65% ממי הנילוס. סולטאן מצרים המשיך בפעולות כנגד הקופטים, אך האיום על הטיית הנילוס הכחול הטריד רבים מתושבי מצרים במשך מאות שנים. כתוצאה מאיומיו של עמדה ציון לנקום במוסלמים בממלכתו, אסר מושל מחוז יפאת המוסלמית, חאק א-דין הראשון, את השגריר האתיופי טיינטי שחזר משליחותו בקהיר. חאק ניסה לשכנע את השגריר להתאסלם אך זה סירב והוצא להורג. תגובת הקיסר הייתה זועמת. הוא פלש ליפאת עם צבאו, הרג רבים מחיילי המושל והחריב את בירת המחוז. צבאו של עמדה ציון תפס שלל רב בין היתר זהב, כסף, ארד, עופרת ובגדים. לאחר הפלישה ליפאת מימש עמדה ציון את איומיו כלפי המוסלמים בממלכתו ופלש למחוזות המוסלמים קואלגור, באקלזאר, גידי, קובאט, פאדס קאדס, חרגאי ושאווה שאוכלסו בעיקר על ידי מוסלמים. במחוזות אלו הקיסר לקח שלל את בעלי החיים, הוציא להורג רבים מתושבי המחוזות, שרף את הערים והכפרים ולקח בשבי רבים שיותר מאוחר התנצרו בפקודתו.
כתוצאה מפעולותיו של עמדה ציון פתחו מחוזות מוסלמים אחרים במרד, מכיוון שחשבו שצבאו נחלש לאחר הקרבות הרבים. אנשי מחוז גאבאל (המזוהים כיום עם הווארג'ים), כנקמה על הפעולות כנגד המוסלמים, התמרדו ובזזו אזורים נוצריים. המרד התפשט למחוזות מאדרה זאגה ומאנזיה, שארגנו צבא תחת פיקודו של בנו של חאק א-דין הראשון, דאדאדיר, התקיפו את צבא הקיסר העייף ונחלו הפסד צורב. הקיסר וצבאו ניצחו את המוסלמים והרגו את מפקדם.
הלחימה במוסלמים > הטפת נביאי השקר

המקור הראשי המספר על שלטונו של עמדה ציון הוא הספר הניצחונות האדירים של עמדה ציון המתאר את המערכות הצבאיות של הקיסר, בעיקר המערכה במישורים על יד נהר האוואש. ב-18 בפברואר הקיסר הוליך את צבאו כנגד עשרה מלכים שאותם הביס. המרד במחוזות האסלאם נבע בעיקר מהטפה דתית של "נביא השקר" באלאם מהאדייה שברח ליפאת לאחר הלחימה שם, באלאם המשיך את התעמולה אנטי-אתיופית כנגד הקיסר והיה אחד מיועצי מושל יפאת, סאבר א-דין הראשון, הכתבים מתארים ש:
נביא השקר ברח לארץ יפאת, שם הוא חי ומטיף לדרך לא נכונה... וכאשר סאבר א-דין שאל אותו לנבואה השיב לו: שממלכת הנוצרים הגיעה לסופה, וניתנה לך הזדמנות לשלוט בציון (אתיופיה). לך, עלה בהרים ותלחם במלך הנוצרים, אתה תביס אותו ותשלוט על עמו.
בנוסף לבאלאם פעל באזור מנהיג דתי נוסף שהסית למרד ופעל באדאל ובמורה. שמו היה סאליה שהחזיק בתואר קאזי, סאליה מתואר כמי שהיה מעיין אלוהים ומנהיג בקרב מלכי המוסלמים בדרום. הכתבים מאשימים את סאליה שארגן ואסף חיילים מוסלמים רבים יחד עם המלכים והשליטים המקומיים כנגד הקיסר.
כתוצאה מהטפות אלו סאבר א-דין הראשון מושל יפאת ויורשו בתפקיד של אחיו חאק א-דין הראשון החל מרד כנגד הקיסר האתיופי בכך שהפסיק את המסחר בין יפאת לזילע, כמו אחיו לפניו הקיסר האתיופי זעם והגיב:
אתה לקחת את הסחורות השייכות לי לאחר שלקחת כמות גדולה של זהב וכסף שאני הבאתי לסוחרים... אתה אסרת את הסוחרים שעשו עסקים בשבילי.
הלחימה במוסלמים > מרד יפאת הראשון

מטרת המרד של מושל יפאת, סאבר א-דין הראשון לא הייתה עצמאות, אלא להיות קיסר של אתיופיה מוסלמית. הכתבים מתקופה זו מספרים שמושל יפאת הכריז:
אני רוצה להיות המלך של כל אתיופיה. אני אשלוט על הנוצרים על פי החוק שלהם ואני אהרוס את הכנסיות שלהם... אני אעמיד מושלים בכל מחוזות אתיופיה... אני אהפוך את הכנסיות למסגדים. אני אמיר את דתו של מלך הנוצרים ל[אסלאם], אהפוך אותו למושל אזורי ואם יסרב אני אתן אותו לאחד מרועי הצאן שלי שיהפכו אותו לשומר גמלים. ובאשר לאשת הקיסר ג'אן מנגשה אהפוך אותה לטוחנת תירס. אני אהפוך את בירתו מרבה (טאגולאט) לבירה המלכותית שלי.
הכרזה זו של מושל יפאת הייתה הכרזת מלחמה, ויפאת פלשה לאימפריה האתיופית. אחרי הפלישה הראשונית, סאבר מינה מושלים למחוזות הסמוכים פאטאגאר ואלמאל (חלק מ"ארץ גוראגה"), הוא גם מינה מושלים מראש לדמות, אמהרה, אנגות, אנדרתה, בגמדר וגוג'אם. סבאר איים גם בשתילת גת בעיר הבירה, צמח מעורר ששימש מוסלמים אך היה אסור בשימוש לנוצרים האתיופים. המרד של יפאת עם התמיכה הדתית ותמיכת האצילים נראו יותר כג'יהאד מאשר כמלחמת עצמאות ולכן מוסלמים רבים הצטרפו למלחמה, למשל מחוז דאווארו והמושל שלה הידארה והאדייה ושליטה אמאנו. סאבר חילק את חייליו לשלושה פיקודים, פיקוד צפוני שתפקידו לתקוף את מחוז אמהרה, פיקוד צפוני-ביותר שמטרתו הייתה אנגות ופיקוד מערבי תחת פיקודו לכיבוש שאווה. בתגובה לכך גייס עמדה ציון את צבאו, הביס את צבא יפאת ובני בריתה והשמיד את עיר בירתה. מושל יפאת סבאר הצליח להימלט. לאחר מכן ביצע עמדה ציון את ההתקפה הסופית, הרס את ערי יפאת, הרג גברים, נשים, ילדים ולקח עבדים ושלל רב. לאחר המרד ביקש סאבר שלום ולחזור ליפאת, בקשה שהגיעה לאשת הקיסר ג'אן מנגשה, שכן הקיסר שהיה בחיפושים אחר סבאר עדיין לא חזר לבירתו. כשסאבר שמע שהקיסר מחפש אותו, הוא הבין שהמרד שלו היה חסר תועלת. סבאר נלכד ונכלא בלחץ האצילים, ובמקומו מינה הקיסר את אחיו של סבאר, ג'מאל א-דין הראשון למושל יפאת. לאחר דיכוי יפאת, שכנותיה המוסלמיות אדאל ומורה מרדו וכבשו את צפון יפאת. עמדה ציון יצא לאזור ודיכא את המרד באכזריות אופיינית.
הלחימה במוסלמים > מרד יפאת השני

לאחר מערכות צבאיות רבות צבאו של עמדה ציון היה עייף ודרש לחזור למחנה. אך עמדה ציון סירב ואמר להם:
אל תחזרו למחנה כפי שאמרתם כעת, אני לא אעזוב את החוטאים המוסלמים שהכריזו עלי מלחמה, אני הוא הקיסר ומלכם של כל המוסלמים באתיופיה, ויש לי אמון בעזרתו של אלוהים.
המושל החדש של יפאת שמונה על ידי הקיסר ביקש לעזור לו נתן לו הרבה מתנות, הצהיר שהארץ שלו נהרסה וביקש ממנו לא להרוס אותה שוב על מנת שהתושבים יכולו להשתקם ולשרת את הקיסר. מושל יפאת הבטיח לקיסר שאם הוא יעזוב את יפאת תושביה יתנו לו מיסים רבים מהמסחר הרב שלהם. עמדה ציון דחה את דרישות המושל והצהיר:
בזמן שאני נתקף על ידי זאבים, כלבים וילדי ערפדים ורשעים שאינם מאמינים בבן האלוהים (ישו), אני מעולם לא אחזור לבירתי ואעזוב מקום זה רק לאחר שאגיע עד אדאל.
עמדה ציון המשיך במסעותיו והקים מחנה, המוסלמים תקפו אותו ואת צבאו פעמיים לפני רדת החשכה. המוסלמים תקפו פעם נוספת, הפעם במשך הלילה, עם מספר גדול של חיילים שהגיעו מ-"שבעת ערי האם" (מחוזות) של סולטנות אדאל, גאבאלה, לאבאקאלה, מורה, פגאמה וטיקו. במשך הקרב, עמדה ציון הותקף אישית אך הרג בחניתו את האויב. צבאו של עמדה ציון ניצח את המוסלמים, הרג אותם בחרב והעלה הרבה שלל. מושל יפאת, ג'מאל א-דין הראשון שמונה על ידי הקיסר עמדה ציון הצטרף גם הוא לצבאות המוסלמים יחד עם סולטאן אדאל. צבאות המוסלמים תקפו את עמדה ציון ובקרב דאס צבא אתיופיה הביס את המוסלמים. לאחר מכן עמדה ציון הוליך את צבאו לבירת אדאל, העיר טלאג שם הוא הכניע את מושל אדאל ובני משפחתו, לאחר מכן הקיסר הביס צבא מוסלמי נוסף וחזר לעיר באקולזר שביפאת, הקיסר הרס את יפאת פעם נוספת ומינה את נאסיר א-דין אח נוסף של סאבר א-דין הראשון למושל יפאת. לאחר שסיים את המערכה ביפאת, הקיסר הוליך את צבאו לעיר גואט והשמיד אותה, לאחר מכן הקיסר הביס את הערים הארלה ודילהויה ומשם המשיך לערים דאגווי, ווארג'יה ושארקחה שגם אסר את המושל שלה יוסוף (אזורים אלו נמצאים כיום בסומלילנד). כיבושיו אלו של עמדה ציון הרחיבו את שליטתה של האימפריה האתיופית-נוצרית בפעם הראשונה מעבר לנהר האוואש ושליטה ראשונה במדינות המוסלמיות דאווארו, בלה ומדינות מוסלמיות אחרות.
מסחר ותרבות

תחת עמדה ציון המסחר פרח. חקירות ארכאולוגיות כיום בעיקר בכנסיות ומנזרים הראו שבזמן זה הוטבעו מטבעות, הטקסטיל פרח ושגשג כמו כן ישנם הוכחות למסחר עם האימפריה הביזנטית. טאדסה טמרת כותב שלעמדה ציון היה יועץ ממשפחה סורית-נוצרית שהגיע מדמשק וייעץ לו בנושאים על המזרח התיכון. הספרות האתיופית בזמן זה פרחה אחד מהספרים הידועים הוא הכברה נגסט, שתורגם מערבית על פי בקשתו של מושל ינדראטה יאביקה אגזי. עבודות אחרות מתקופה זו כוללים את הספר המסתורי של השמיים והארץ שנכתב על ידי גיורגיס מסאגלה וההיסטוריה של אלכסנדר הגדול רומן המספר על אלכסנדר הגדול שנהפך לקדוש נוצרי, החוקר אדוורד אלאנדורף כותב שבזמן זה תרגום התנ"ך לשפת הגעז תוקן (עבר הגהה). שירים רבים שנכתבו על הקיסר בזמן זה הם הגרסה המוקדמת ביותר של השפה האמהרית. עמדה ציון הוא הקיסר הראשון שתרם ספרי קודש לקהילה הנוצרית-אתיופית בירושלים.כמו כן הוא הקיסר שהתחיל את מסורת כתיבת הכרוניקות של הקיסרים הסולומונים.
אנגהרד אוונס

אנגהרד אוונס (באנגלית: Angharad Evans; נולדה ב-25 באפריל 2003) היא שחיינית בריטית, סגנית אלופת עולם בבריכת 25 מטר (בודפשט 2024) במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב.
ביוגרפיה > 2024

באולימפיאדת פריז שנערכה ביולי-אוגוסט סיימה במקום שישי במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:05.85 דקות, ובמקום עשירי במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 3:58.34 דקות.
ביוגרפיה > 2024 > סגנית אלופת עולם בבריכת 25 מטר

באליפות העולם בבריכת 25 מטר שנערכה בבודפשט שבהונגריה בדצמבר זכתה במדליית כסף במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב יחד עם אבי ווד, אווה אוקרו ופרייה אנדרסון בשיא הממלכה המאוחדת חדש של 3:47.84 דקות, אחרי ארצות הברית (3:40.41 דקות) ולפני הרפובליקה העממית של סין (3:47.93 דקות). בנוסף, סיימה במקום חמישי במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב משולב בתוצאה של 3:35.46 דקות, במקום שביעי במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:04.08 דקות (לאחר שבשלב המוקדמות קבעה שיא הממלכה המאוחדת חדש של 1:03.45 דקות), במקום שמיני במשחה ל-200 מטר חזה בשיא אישי חדש של 2:18.77 דקות, במקום תשיעי במשחה שליחים 4x50 מטר מעורב משולב בתוצאה של 1:39.04 דקות, ובמקום 12 במשחה ל-50 מטר חזה בתוצאה של 29.95 שניות (לאחר שבשלב המוקדמות קבעה שיא אישי חדש של 29.92 שניות).
שיאים אישיים > בריכה אולימפית

50 מטר חזה: 30.55 שניות (2024)
100 מטר חזה: 1:05.54 דקות (2024), שיא הממלכה המאוחדת
200 מטר חזה: 2:25.41 דקות (2024)
שיאים אישיים > בריכת 25 מטר

50 מטר חזה: 29.92 שניות (2024)
100 מטר חזה: 1:03.45 דקות (2024), שיא הממלכה המאוחדת
200 מטר חזה: 2:18.77 דקות (2024)