stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ספר קדושה
מבנה הספר ותוכנו > הפסוק הפותח את הספר

כדרכו ביתר הספרים, בפתיחת הספר הרמב"ם מציב פסוק המכוון לתוכנו של הספר. בספר קדושה הפסוק הפותח הוא פְּעָמַי הָכֵן בְּאִמְרָתֶךָ, וְאַל תַּשְׁלֶט בִּי כָל אָוֶן. מספר תהלים. הפסוק מבטא בקשה לכך שהצעדים יהיו נכונים על ידי הדרכה אלוקית, ועל ידי כך האדם יינצל מהרוע שבעולם. הדברים מתאימים לשיטתו של הרמב"ם לפיה איסורי התורה באו לייצב את האדם בדרך האמצע, ובאיזון נכון של מידות הנפש.
כך כתב הרמב"ם בשמונה פרקים: ”שהתורה לא אסרה מה שאסרה, ולא צותה מה שצותה - אלא מפני זאת הסיבה, רצוני לומר: כדי שנתרחק מן הצד האחד יותר על צד ההרגל. שאיסור המאכלות האסורות כולם, ואיסור הבעילות האסורות והאזהרה על הקדשה... ועם כל זה אינה מותרת תמיד, אבל תאסר בעת הנידות והלדה... זה כולו, אמנם, צונו השם יתברך להתרחק מקצה רוב התאוה רחוק גדול, ולצאת מן המצוע אל צד העדר הרגשת ההנאה מעט, עד שתתחיב ותתחזק בנפשותינו תכונת הזהירות.”
וברוח דברים אלה הביא גם להלכה, די לנו בפרישות שאותה חייבה התורה: ”צוו חכמים שלא ימנע אדם עצמו אלא מדברים שמנעתו התורה בלבד, ולא יהא אוסר עצמו בנדרים ובשבועות על דברים המותרים, כך אמרו חכמים לא דייך מה שאסרה תורה אלא שאתה אוסר עליך דברים אחרים.”
במורה הנבוכים מחלק הרמב"ם את סוגי המצוות והוא מגדיר את הקבוצה השלוש עשרה: "הכלל השלושה עשר כולל המצוות התלויות באיסור מאכלים ומה שנתלה בהם, והם המצוות אשר זכרנום ב"הלכות מאכלות אסורות" ונדרים ונזירות מזה הכלל. והכונה בכל זה לפסוק רוב התאוות והשילוח בבקשת הערב ולשום תאות המאכל והמשתה תכלית", והקבוצה הארבע עשרה היא זו שכלולה בהלכות איסורי ביאה: "הכלל הארבעה עשר כולל המצוות הנתלות באיסור קצת הביאות - והם אשר ספרנום ב"ספר נשים" ו"הלכות איסורי ביאה"... והכונה באלו גם כן למעט המשגל ולמעט מותר תאות הביאה בכל אשר יוכל ולא יעשה זה התכלית כמעשה הסכלים...". מטרת שתי קבוצות המצוות הללו, אלה שכלולות בספר קדושה, היא, אם כן, לצמצם את רדיפת האדם אחרי התענוגים, ולהביאו לאיזון המידות, ולאיזון בין היצרים לבין הדעת.
מבנה הספר ותוכנו > הנושאים הכלולים בספר

הספר עוסק בשני נושאים: כשרות הנישואין וכשרות המזון, והוא מחולק לשלושה נושאים, ובלשונו של הרמב"ם "הלכות":
הלכות איסורי ביאה - איסור גילוי עריות, דיני טהרת המשפחה דיני גיור, איסור ייחוד ועוד
הלכות מאכלות אסורות - דיני כשרות המזון (כולל הלכות בשר בחלב, תערובות ועוד)
הלכות שחיטה - כולל מצוות כיסוי הדם ושילוח הקן
מבנה הספר ותוכנו > המצוות המבוארות בספר

בספר קדושה התבארו מצוות רבות: 70 מצוות מתוך תרי"ג המצוות מתוכן 8 מצוות עשה, ו62 מצוות לא תעשה.
מבנה הספר ותוכנו > פסקים ייחודיים > בדיקות לפני תשמיש לאישה שאין לה וסת

לשיטת הרמב"ם אישה שאין לה וסת קבוע, חייבת לבדוק בעד בדיקה לפני שתהיה מותרת לשמש, זאת לפי דברי רבי חנינא בן אנטיגנוס, שאמר: "אשה שאין לה וסת... משמשת בשני עדים, הן עיוותיה הן תיקוניה". שיטת הרמב"ם בעניין זה מובאת בשמו בשולחן ערוך כדעה שנייה, לעומת שיטת הרי"ף שדי בבדיקה בשלש הפעמים הראשונות, דעה שמופיעה בשולחן ערוך כדעה העיקרית.
מבנה הספר ותוכנו > פסקים ייחודיים > אין צורך במסורת להכשר בעלי חיים

לשיטת הרמב"ם כלל בעלי החיים שהתירה התורה (בהמות, חיות, עופות, דגים וחגבים) נאכלים על פי סימני זיהוי שיש בהם, ללא צורך במסורת המתירה את אכילתם. וזאת בשונה משיטות אחרות, למשל המובא ברמ"א: ”ואין לאכול שום עוף אלא במסורת שקבלו בו שהוא טהור.”
מבנה הספר ותוכנו > פסקים ייחודיים > חליטת הבשר בנוסף למליחה

מתקופת הגאונים אין סומכים על פעולת החליטה בפני עצמה להתיר את בישול הבשר, כיוון ש"אין אנו בקיאין בחליטה". ובכל אופן, לדעת הרמב"ם מלבד תהליך המליחה הרגיל של הבשר, יש חיוב נוסף לחלוט את הבשר במים רותחים בסיום התהליך, ובעקבותיו נוהגים כך יהודי תימן. בשאר העדות לא נהוג לחלוט כדברי הראב"ד בהשגותיו: "לא שמענו ולא ראינו מימינו", וכך פסק הרמ"א.
מבנה הספר ותוכנו > פסקים ייחודיים > שילוח הקן הוא עשה לתיקון הלאו

לשיטתו מצוות שילוח הקן בנויה לפי הכלל של לאו הניתק לעשה, כלומר: חל איסור לקחת את האם מעל הבנים, ומכח הלאו עליו לגרש את האם, ואם עבר על הלאו של לקיחת האם חלה עליו מצוות עשה לשלח את האם כדי לתקן את הלאו. זאת בשונה ממפרשים אחרים מהם נראה שהפוגע בקן ציפור מצווה לשלח את האם (לשיטת חלק מהפוסקים כשרוצה בבנים, ולשיטה אחרת גם כשאינו רוצה בהם).
מבנה הספר ותוכנו > פסקים ייחודיים > טעם כעיקר

לשיטת הרמב"ם טעם כעיקר אסור מדאורייתא רק כאשר יש באיסור לבדו בשיעור של אכילת כזית בכדי אכילת פרס.
מבנה הספר ותוכנו > פסקים ייחודיים > בריה לא בטלה רק במין במינו

פוסקים רבים סבורים שבריה לא בטלה גם במין בשאינו מינו. לעומתם מדברי הרמב"ם נראה שבריה לא בטלה הוא דווקא במין במינו.
הערות שוליים

↑  הקדמה למשנה תורה
↑  ספר ויקרא, פרק כ', פסוק כ"ו
↑  ספר ויקרא, פרק כ', פסוק כ"ד
↑  ספר תהלים, פרק קי"ט, פסוק קל"ג.
↑  פרק ד
↑  משנה תורה לרמב"ם, ספר המדע, הלכות דעות, פרק ג', הלכה א'.
↑  חלק ג פרק לה
↑  מבין ארבעה עשר ספרי הרמב"ם זהו הספר שלו מספר ה"הלכות" המועט ביותר
↑  ספר קדושה, הלכות איסורי ביאה, פרק ד', הלכה ט"ז; ספר קדושה, הלכות איסורי ביאה, פרק ח', הלכה ג'.
↑  תלמוד בבלי, מסכת נדה, דף י"ב, עמוד ב'
↑  שולחן ערוך, יורה דעה, סימן קפ"ו, סעיף ב'
↑  משנה תורה לרמב"ם, ספר קדושה, הלכות מאכלות אסורות, פרק א'
↑  שולחן ערוך, יורה דעה, סימן פ"ב, סעיף ג'
↑  ראו תשובות רב נטרונאי גאון יורה דעה סימן רל, ובשולחן ערוך, יורה דעה, סימן ע"ג, סעיף ב'.
↑  משנה תורה לרמב"ם, ספר קדושה, הלכות מאכלות אסורות, פרק ו', הלכה י'.
↑  הרב יצחק רצאבי שולחן ערוך המקוצר חלק ד' עמוד קי"ז.
↑  שולחן ערוך, יורה דעה, סימן ס"ט, סעיף י"ט
↑  ראו במניין המצוות שבתחילת הלכות שחיטה, שם כתב הרמב"ם "(ה) לשלח האם אם לקחה על הבנים", וראו גם במשנה תורה לרמב"ם, ספר קדושה, הלכות שחיטה, פרק י"ג, הלכה ג' ובפתחי תשובה לשולחן ערוך, יורה דעה, סימן רצ"ב, סעיף א'
↑  ספר קדושה, הלכות מאכלות אסורות, פרק ט"ו, הלכות ב'–ג'. יש להעיר שכאן מדובר על "כדי אכילת פרס" במובן של אחוז החומר המעורב, ולא במובן של שיעור הזמן בו נעשית האכילה.
↑  ראו בהגהת הרמ"א לשולחן ערוך, יורה דעה, סימן ק"א, סעיף ו'
↑  ראו משנה תורה לרמב"ם, ספר קדושה, הלכות מאכלות אסורות, פרק ט"ז, הלכות א'–ו' וביאור הגר"א לשולחן ערוך, יורה דעה, סימן ק"י, סעיף א' שכתב: "כל זה הוא לשון הרמב"ם, ומשמע דווקא במינו, דלא כמו שכתב לעיל סימן ק"א סעיף ו בהג"ה". וראו גם בתשובות הרמב"ם סימן קמג, שכתב: "ומעשים בכל יום, עמי הארץ בכל ארצות המערב יבשלו האוכל בפונדקאות, ומשגיחין בהם הגויים כדי להזיקם, ורוצים להטריף להם הקדרות, ומשליכין בהן דבר משרץ הארץ או נבלה, ומשערים בששים ומתירים זאת להם". משמע ששרצים בתבשיל אינם נחשבים "בריה", אלא בטלים בששים. וכן בסימן קעה לגבי תולעים בענבי יין כתב: "ראוי לנקות ממנו התולעים כפי האפשר, ופעמים הרבה ראינו מי ששורה אשכולות הענבים במים כדי לנקותם מבעלי החיים. ואם לא עשה דבר כזה, ודרכם כמות שהם, מותר לשתות היין לכתחלה, לפי שאין משגיחים בזה אלא בנותן טעם. וידוע, שלא יימצא ביין טעם אותן התולעים, ולכן מותר לשתותו". משמע שתולעים ביין אינם נחשבות בריה, וזאת משום שהן מין באינו מינו.
| כתבי הרמב"ם - רבי משה בן מימון |
| --- | --- | --- |
| כתבים הלכתיים | פירוש המשנה • ספר המצוות • תשובות הרמב"ם • משנה תורה: ספר המדע • ספר אהבה • ספר זמנים • ספר נשים • ספר קדושה • ספר הפלאה • ספר זרעים • ספר עבודה • ספר קרבנות • ספר טהרה • ספר נזיקין • ספר קניין • ספר משפטים • ספר שופטים |  |
| כתבים פילוסופיים | מילות הגיון • מורה הנבוכים |  |
| הקדמות לפירוש המשנה | הקדמה לפירוש המשנה • הקדמה לפרק חלק • הקדמה למסכת אבות - "שמונה פרקים" |  |
| איגרות | איגרת השמד • איגרת תימן • איגרת תחיית המתים |  |
| כתבים רפואיים | פרקי משה • קיצורי גלינוס • על שמות הרפואות • תשובות רפואיות • ספר הסמים וההישמרות מפני הסממנים הקטלניים |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007420635205171  VIAF: 178538459   WorldCat (עם VIAF): 178538459
וילהלם הראשון, מלך וירטמברג

וילהלם הראשון, מלך וירטמברג (בגרמנית: Friedrich I Wilhelm Karl von Württemberg;‏ 27 בספטמבר 1781 – 25 ביוני 1864) היה מלך וירטמברג בין השנים 1816–1864.
ביוגרפיה > ילדותו

פרידריך וילהלם נולד ב-27 בספטמבר 1781 בליבן שהייתה חלק מממלכת פרוסיה, לפרידריך, דוכס וירטמברג, שהיה מאוחר יותר מלך וירטמברג, ולאוגוסטה, דוכסית בראונשווייג-וולפנביטל, בתם של קרל וילהלם פרדיננד, דוכס בראונשווייג-וולפנביטל ואוגוסטה, נסיכת בריטניה אחותו של ג'ורג' השלישי, מלך הממלכה המאוחדת. אביו ואמו לא הסתדרו ביניהם, ובשנת 1786 נפרדו, ווילהלם נשאר עם אביו. בשנת 1795 עלה סבו פרידריך השני אויגן, דוכס וירטמברג לשלטון, ובשנת 1797 עלה אביו לשלטון.
התנהגותו של וילהלם לא הייתה טובה, ובשנת 1799 אסר אותו אביו לתקופה קצרה, לאחר שניסה לברוח מאביו. בשנת 1800 הצטרף וילהלם לצבא האוסטרי, ולחם בשורותיו בקרב הוהנלינדן, שהיה חלק ממלחמת הקואליציה האנטי-צרפתית השנייה, ובשנת 1803 הועלה לדרגת גנרל מיור.
בשנת 1804 ביקר פרידריך וילהלם בפריז, ובשנת 1805 כרת אביו יחד עם בוואריה, ברית עם נפוליאון. שארל-מוריס דה טליראן הציע לפרידריך וילהלם לבצע הפיכה נגד אביו, אולם הוא סירב, ובעקבות כך פיתח סלידה מנפוליאון. בשנת 1806 הפכה וירטמברג לממלכה, ובשנת 1809 מונה פרידריך וילהלם למפקד משמר הגבול של הממלכה. במלחמת רוסיה-צרפת פיקד פרידריך וילהלם על הכוחות הווירטמברגים, שמהם חזרו מהמערכה מאות בודדות בלבד. לאחר קרב לייפציג הצטרפה וירטמברג לכוחות הקואליציה האנטי-צרפתית השישית, ופרידריך וילהלם פיקד על הכוחות הווירטמברגים במהלך הקרבות בצרפת נגד נפוליאון.
לאחר חזרתו של נפוליאון, פיקד פרידריך וילהלם על הקורפוס האוסטרי ה-3, כחלק ממלחמת הקואליציה האנטי-צרפתית השביעית.
ביוגרפיה > שלטונו

ב-30 באוקטובר 1816 מת אביו פרידריך הראשון, מלך וירטמברג, ובמקומו עלה וילהלם לשלטון.
לאחר עימותים רבים, הציג וילהלם בשנת 1819 חוקה חדשה, שהייתה בתוקף עם שינויים מסוימים עד לשנת 1918.
מצב הממלכה בתקופת וילהלם השתפר מאוד; החינוך, החקלאות, המסחר והכלכלה השתפרו, נבנו מסילות ברזל, והמדינה הצטרפה לאיגוד הצולפריין.
במהלך מהפכות אביב העמים בשנת 1848 נאלץ וילהלם לפטר את ראש ממשלתו, ולהסכים על חוקה יותר ליברלית, אולם לאחר שוך המהפכה הצליח וילהלם להרכיב דיאט כנוע באוקטובר 1849, ובשנת 1851 החזיר את החוקה הישנה.
בשנת 1864 חתם וילהלם על קונקורדט עם האפיפיור, וב-25 ביוני 1864 מת וילהלם בשטוטגרט, ובנו קרל הראשון, מלך וירטמברג עלה לשלטון במקומו.
משפחתו

ב-8 ביוני 1808 התחתן וילהלם עם קרולינה אוגוסטה, נסיכת בוואריה, בתם של מקסימיליאן הראשון יוזף, מלך בוואריה ואוגוסטה וילהלמינה, נסיכת הסן-דרמשטדט, אך התגרש ממנה בשנת 1814 ללא שהיו לו ממנה ילדים.
ב-24 בינואר 1816 התחתן וילהלם עם יקטרינה פבלובנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה, בתם של פאבל הראשון, קיסר רוסיה וסופיה דורותיאה, נסיכת וירטמברג. ממנה היו לו שני ילדים:
מריה פרדריקה שרלוטה, נסיכת וירטמברג (1816–1887).
סופיה, נסיכת וירטמברג (1818–1877).
ב-15 באפריל 1820 התחתן וילהלם עם פאולינה תרזה, דוכסית וירטמברג, בתם של לודוויג, דוכס וירטמברג והנרייטה, נסיכת נסאו-ויילבורג. ממנה היו לו שלושה ילדים:
קתרינה, נסיכת וירטמברג (1821–1898).
קרל הראשון, מלך וירטמברג (1823–1891).
אוגוסטה, נסיכת וירטמברג (1826–1898).
הערות שוליים

↑  ובכך היה בן האצולה הגרמני היחיד שפיקד על כוחות במהלך קרבות מאה הימים
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
וילהלם הראשון, מלך וירטמברג   בית וירטמברג   נולד:27 בספטמבר 1781 מת:25 ביוני 1864
| פרידריך הראשון | ממלכת וירטמברג   1816–1864 | קרל הראשון |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987010984346905171  PLWABN: 9810614189805606  BnF: cb13741858c (data)  GND: 118633058  ISNI: 0000 0003 8213 3685  LCCN: n88256265  NLG: 156427  NTA: 073424315  SUDOC: 180089641  VIAF: 263556694   WorldCat (עם VIAF): 263556694
אברהם אלברט טיכו

| --- | --- |
אברהם (אלברט) טיכו
אברהם (אלברט) טיכו
 לידה:  27 באוקטובר 1883 בוסקוביץ, מוראביה
 פטירה:  15 באוקטובר 1960 (בגיל 76) ירושלים 
 לאום:  יהודי
 תאריך עלייה:  1912
 מקום קבורה:  הר המנוחות 
 התמחות:  רפואת עיניים
 תפקידים:  רופא עיניים 
 בן או בת זוג:  אנה טיכו 
 
בית טיכו לפני השיפוץ ב-2015
אברהם אלברט טיכו (27 באוקטובר 1883 – 15 באוקטובר 1960) היה רופא עיניים ביישוב בימי המנדט הבריטי ובעשור הראשון למדינה.
תולדות חייו > ניסיון ההתנקשות

בתחילה הייתה מרפאתו של ד"ר טיכו ליד שער מנדלבאום, אך ב-12 בנובמבר 1929, כאשר הגיע לפתוח את המרפאה, הותקף מאחור על ידי ערבי ונדקר בגבו. ההתנקשות עוררה הדים בכל הארץ, וגם בקרב הערבים, שכן ד"ר טיכו הציל מאות ערבים מעיוורון ומרבים מהם לא ביקש שכר. התפרסמו מודעות הקוראות לציבור להתפלל להחלמתו. הממשלה הציעה פרס בן 200 לא"י עבור מידע על המתנקש.
בעיתונות הערבית נטען שההתנקשות בוצעה על ידי יהודי אשר ביקש לפגוע בו כיוון שהיה מיודד עם ערבים ובגלל היותו מתנגד לציונות כמו יעקב ישראל דה האן. ד"ר טיכו הכחיש את הדברים וטען בנחרצות שהדוקר היה ערבי. כן אמר "ככל הציונים אני נושא בכל חובות היישוב המאורגן, משלם את המיסים הציוניים לקרן היסוד, לקרן קיימת, לוועד הלאומי וכן גם למוסדות חרדים. לשום מפלגה לא השתייכתי ואינני שייך גם עתה, כי איני עוסק בפוליטיקה ומעולם לא נאמתי נאום פוליטי". כן הכחיש שכתב מאמרים נגד הציונות ואמר שמעולם לא כתב מאמרים שאינם רפואיים.
תולדות חייו > שנים מאוחרות

לאחר ההתקפה החליט ד"ר טיכו להעביר את המרפאה לביתו, והסב את הקומה התחתונה של הבית למרפאת עיניים ששירתה את אוכלוסיית ירושלים, עשירים ועניים כאחד. שמעו של ד"ר טיכו יצא למרחוק, ואת מרפאתו פקדו חולים מרחבי המזרח התיכון כולו. ביתם של בני הזוג, שיחד עם הגן והחורשה הצמודים אליו השתרע על שטח של כ-3 דונם, היה למקום מפגש לאינטלקטואלים, אנשי ספרות, פוליטיקאים ואמנים, במיוחד דוברי השפה הגרמנית שהגיעו לארץ ב-1933 עם עליית היטלר לשלטון בגרמניה. בין היתר בני הזוג אירחו את הנציב העליון סר ארתור ווקופ, את האמנים מרדכי ארדון ומארק שאגאל, את הפילוסוף מרטין בובר, ורבים אחרים. בני הזוג טיכו אמנם צברו נכסים רבים, אך לא ניהלו אורח חיים ראוותני והיו אנשי עבודה לאורך כל חייהם. הם הטביעו חותמם האישי על ביתם, שנקרא על שמם עד היום. ד"ר טיכו היה חבר בחבר הנאמנים של האוניברסיטה העברית ובוועד הפועל שלה.
אנה טיכו רעייתו, שימשה כאחות ואחות חדר-ניתוח, במרפאה בתקופת חייו עד שנפטר ב-1960, ציירה ורשמה את נופיה של ירושלים ואת אנשיה. היא המשיכה להתגורר, ליצור ולארח בבית עד מותה בשנת 1980. בשנות חייה האחרונות הוזנח במקצת הבית וחלקים ממנו הושכרו. בצוואתה הותירה את הבית, על אוסף האמנות שבו, למען תושבי ירושלים כאות הוקרה לעיר שכה אהבה. הבניין, ששופץ על ידי האדריכל דוד קרויאנקר על פי תוכניות שאושרו על ידי אנה טיכו עוד בחייה, הוסב למוזיאון מודרני המיטיב לשקף את אווירת ירושלים של תחילת המאה ה-20.
תולדות חייו > הנצחה

בהלווייתו של ד"ר טיכו ספד לו שמואל יוסף עגנון: "ד"ר טיכו יכול היה לבחור לעסוק בכל תחום ברפואה, אבל בחר לעסוק ברפואת עיניים כדי שאנשים יוכלו לראות את ציוריה היפים של אשתו אנה טיכו."
בן אחיו, רופא העיניים, הפרופ' אורי טיכו המשיך את דרכו במחלקת העיניים בבית החולים הדסה ירושלים כמנהל השרות לגלאוקומה.
קרוב משפחה נוסף: ד"ר בארי טיכו, מנהל המחקרים הרפואיים בביוג'ין, חברת הביוטכנולוגיה השלישית הגדולה בעולם. "המורשת המשפחתית, מספר טיכו שזורה היטב במקצוע שבחרתי. אם יש אלמנט גנטי מובהק במשפחת טיכו, זו הרפואה. אביו, אמו ושלושת מארבעת אחיו של טיכו הם רופאים. גם רעייתו וגם בן דודו פרופ' אורי טיכו."
ד"ר טיכו מונצח במערכון הידוע של שייקה אופיר "מקרה עין" המספר כיצד התקלקלה לציונה העין, וכיצד ד"ר טיכו תיקן אותה.
בעיר באר שבע נקרא על שמו רחוב, ובירושלים רחוב אברהם טיכו - זהו הרחוב הקטן המוביל לביתו.
ד"ר טיכו נטמן בהר המנוחות.
ראו גם

אנה טיכו
בית טיכו
"סיפורים מימי טיכו"\ מירי דבי (קריצלר), הוצאת דבי אופקים, 1993, 325 עמ'
הערות שוליים

↑  אורית נבות, אברהם גרוס, "המלחמה בגרענת: ראשית בריאות הציבור בארץ-ישראל", קתדרה 94, דצמבר 1999, עמודים 93-108
↑  "דו"ח ועדת הגרענת", פרק : "רפויי הגרענת בבתי-הספר בירושלים", ד"ר אברהם טיכו, מוציא לאור : תחנת הבריאות העברית, ירושלים, תרע"ו, עמודים 96-107
↑  רופאיה של ארץ ישראל 1799–1948, הוצאת איתי בחור זכרון-יעקב, מהדורה שנייה, מרץ 2012. עמוד 227
↑  eye update- "רפואת העיניים בישראל משנת 1948 ועד היום".נובמבר 2007 ,גיליון מספר 4, ד"ר ענאן עבאסי, פרופ' חנא גרזוזי, מחלקת עיניים-המרכז הרפואי בני ציון, הפקולטה לרפואה ע"ש רפופורט, הטכניון, חיפה.
↑  המצב בירושלים, דואר היום, 7 באפריל 1920
↑  שבתי זכריה, ירושלים הבלתי נודעת, עמודים 45-46
↑  eye update- "רפואת העיניים בישראל משנת 1948 ועד היום ",ד"ר ענאן עבאסי, פרופ' חנא גרזוזי, מחלקת עיניים, המרכז הרפואי בני ציון, הפקולטה לרפואה ע"ש רפופורט, הטכניון, חיפה .
↑  MEDICINE - עיניים, אורית נבות, אברהם גרוס, "המלחמה בגרענת -אבן דרך בתולדות הרפואה בארץ ישראל" אפריל - יוני 2007, עמודים  6-11
↑  "במלוא העין"-מעולמו של רופא, ד"ר אפרים סיני, צ'ריקובר מוציאים לאור -רחוב השרון 12 תל אביב, 1984, עמוד 106
↑  "במלוא העין "-מעולמו של רופא, ד"ר אפרים סיני, צ'ריקובר מוציאים לאור-רחוב השרון 12 תל אביב, 1984, עמוד 107–108
↑  "במלוא העין" -מעולמו של רופא, ד"ר אפרים סיני, צ'ריקובר מוציאים לאור בע"מ, 1984 ,עמוד 119
↑  פרס למגלי המתנקש בטיכו, דבר, 18 בנובמבר 1929
↑  אחרי ההתנפלות על ד"ר טיכו, דבר, 14 בנובמבר 1929
↑  טיכו נמנה בין התורמים הגדולים לקרן היסוד, ראו ההשתתפות האמידים בקרן היסוד בארץ, דבר, 13 בדצמבר 1927
↑  שיחה עם ד"ר טיכו, דבר, 25 בנובמבר 1929
↑  ציטוט מבית אנה טיכו
↑  גלובס, -עובר בגנים, 8.11.2003, קרן צוריאל-הררי
↑  אברהם אלברט טיכו באתר GRAVEZ
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007529031905171  GND: 1071334638  ISNI: 0000 0000 4806 3183  LCCN: nr95013155  NKC: jo20181004932  NTA: 110887441  SUDOC: 188848185  VIAF: 12195711   WorldCat (עם VIAF): 12195711 
רחוב על שם ד"ר טיכו בירושלים - מוביל אל ביתו
קוניאק

ערך זה עוסק במשקה חריף. אם התכוונתם לקומונה במחוז שראנט שבצרפת, ראו .
| --- | --- |

 אחוז אלכוהול:  40 אחוז נפח אלכוהול 
 מוצא:  צרפת 
 צבע:  ענברי 
 
קוניאק בכוס ברנדי סניפטר
קוניאק (בצרפתית: Cognac) הוא משקה אלכוהולי מסוג ברנדי, המיוצר באזור הקומונה קוניאק (אנ') שבמחוז שראנט, בחבל פואטו-שראנט בצרפת.
קוניאק עשוי בתהליך של זיקוק יין לבן אשר הותסס בתהליך מזורז ועשוי לפחות ב-90% מענבי אוני בלאן (Trebbiano), פול בלאנש (Folle Blanche) וקולומבאר (Colombard). הוא מזוקק פעמיים בדוד נחושת הנקרא אלמביק ומיושן לפחות שנתיים בחביות אטומות המיוצרות מעץ אלון. 

אחוז האלכוהול בו הוא לרוב 40%, צבעו ענברי וטעמו עז.
תהליך הייצור

קוניאק מיוצר מתערובת של או דה וי המיוצרת מזיקוק כפול של יינות לבנים המיוצרים באזורי הגדילה של הענבים. היין המשמש לייצור זה הוא יבש מאוד וחומצי, אינו מתאים לשתייה אך מצוין לזיקוק. הוא חייב להיות מיוצר מרשימה מוגבלת של סוגי ענבים. הזיקוק נעשה בדודי נחושת המיוצרים בצורה מסורתית ומזכירים בצל בצורתם, דודים אלה נקראים גם אלמביק, הצורה והממדים של הדודים נמצאים אף הם תחת בקרה. חובה לבצע שני זיקוקים כאשר התוצר של זיקוקים אלה הוא "או דה וי", כוהל חסר צבע בחוזק 70%.
קוניאק חייב להתיישן לפחות שנתיים וחצי בטרם מותר יהיה לקרוא לו 'קוניאק', החל מסיום הזיקוק. במהלך היישון מתנדף אחוז גדול מהאלכוהול (והמים), מקומיים נוהגים לקרוא לתהליך זה "part des anges" (חלקם של המלאכים), כמות החומר המתנדף מדי שנה יכול להכיל 20 מיליון בקבוקים. פטריה שחורה פורחת מאדי האלכוהול וצומחת על קירות מרתפי היישון.
התוצר הסופי נעשה על ידי ערבוב בין או דה וי מחביות שונות לעיתים מענבים שונים ואף ממזקקות שונות על מנת ליצור טעם אחיד של הקוניאק מאותו יצרן. הקוניאק מדולל במים מזוקקים לחוזק של 40%. חלק מהחברות מוסיפות מעט קרמל לקוניאק לחיזוק הצבע, טוענים שדבר זה אינו משפיע על הטעם. גילו של הקוניאק נקבע לפי גילו של הקוניאק הצעיר ביותר בתערובת.
את ערבוב זה מבצע ה"מאסטר בלנדר" (אמן הערבוב), תפקיד זה הוא התפקיד החשוב ביותר בתהליך ייצור הקוניאק ואותו בעל תפקיד עובד בדרך כלל כל חייו בעבודה זו.
קוניאק, כאמור לעיל, הוא ברנדי וככזה הוא מיוצר מיין וחלים עליו כל דיני הכשרות וכל דרישות הכשרות הנהוגות בכל יין. רוב מוחלט של מותגי הקוניאק, לרבות המותגים הידועים, אינם כשרים.
היסטוריה של הקוניאק

במאה ה-12 הקים הדוכס של גואיאנה כרם בשם "Vignoble de Poitou". במאה ה-13 אוניות הולנדיות אשר הובילו מלח מחבל שרנט למדינות הצפוניות של אירופה הובילו גם יינות מכרם זה. ההצלחה של המסחר ביינות אלה הובילו להכרתה של העיר קוניאק בייצור יין.
במאה ה-16 בעקבות ירידה באיכות בחלק מהיינות ואי עמידתם במסעות ארוכים החלו ההולנדים לזקק את היין לברנדי והוא נמהל במים על מנת לשחזר את היין המקורי. בתחילת המאה ה-17 החלו לזקק פעמיים את היין באזור, בהתחשב בריכוזו של האו דה וי, הוא היה יותר זול למשלוח מאשר יין.
דודי הזיקוק הראשונים בחבל שרנט נבנו על ידי ההולנדים ולאחר מכן שוכללו על ידי הצרפתים לזיקוק כפול. בעקבות עיכובים במשלוחים התגלה שהאו דה וי משתפר בשהייה ממושכת בחביות עץ אלון (מעץ מיערות לימוזן (Limousin) או טרונקיס (Tronçais)) ושאפשר לשתות אותו ישירות מהחבית. בשנת 1875 פקדה את אזור שרנט מגפת פילוקסרה אשר חיסלה את רוב הכרמים. דבר זה הוביל להקמתה של "הוועדה לגידול גפנים" (Viticulture Committee) בשנת 1888. הכרמים נשתלו מחדש על גבי כנות עמידות לפילוקסרה שהובאו מאמריקה, הענבים המסורתיים ששומשו להכנת הקוניאק (פרנץ' קולמבאר ופול בלאנש) הוחלפו לאט לאט בענב היוני בלאן אשר עמיד יותר וכיום מצוי בשימוש ביותר מ-90% מסוגי הקוניאק. בשנת 1909 הוגבלו על ידי הממשלה האזורים בהם מותר לייצר קוניאק. בשנת 1936 הוכר הקוניאק כ"תואר מקור מבוקר" (Appellation d'origine contrôlée). במהלך מלחמת העולם השנייה הוקמה לשכה אשר נועדה לשמור על מלאי הקוניאק. אחרי המלחמה לשכה זו הוחלפה ב"לשכה הלאומית לקוניאק" (BNIC - Bureau National Interprofessionnel du Cognac), אשר מפקחת על ההגבלות לייצור קוניאק.
הגבלות ואזורי גידול

כדי לשמר את שמו של הקוניאק נקבעו על ידי ממשלת צרפת הגבלות לגבי אזור הגידול ואופן ההכנה של הקוניאק על הגבלות אלו מפקחת "הלשכה הלאומית לקוניאק" (BNIC - Bureau National Interprofessionnel du Cognac).
האזור המוגבל לגידול נמצא בצפון אקיטן וגובל באוקיינוס האטלנטי. אזור זה מורכב בעיקרו ממישור וגבעות קטנות. שטחו של אזור זה הוא כ-11 מיליון דונם מתוכם כ-800,000 דונם כרמים. 95% מהכרמים מיועדים לתעשיית הקוניאק. האקלים באזור הומוגני ומתון, עם טמפרטורה שנתית ממוצעת של 13°C.
אזור קוניאק מחולק ל-6 תתי-אזורים: גרנד שמפאן (Grande Champagne - שטח פתוח גדול), פטיט שמפאן (Petite Champagne - שטח פתוח קטן), בורדרי (Borderies - הגבוליים), פין בואה (Fins Bois - יער משובח), בון בואה (Bons Bois - יער טוב) והבואה אורדינר (Bois Ordinaires - יער רגיל).
קוניאק שמתבסס אך ורק על תזקיקי או דה וי מאזורי גרנד שמפאן (לפחות 50%) ופטיט שמפאן מוגדר כ-"Fine Champagne Cognac".
בנוסף להגבלות על אזור הגידול קיימים גם הגבלות על אופן הגידול ואופן ההכנה. 

סוגי הענבים המותרים לשימוש הם: קולומבר, פול בלאנש, ז'ירנסון בלאן, מלייה סן-פרנסואה, מונטיל, סמיון וכן אוני בלאן (אנ'). 

הגפנים נשתלים במרחק של כ-3 מטר אחד מהשני. איסוף הענבים מתבצע בחודש אוקטובר ומיד לאחר האיסוף הם מועברים למעיכה. המעיכה נעשית בצורה מלאכותית של מעיכת תיבה או סחיטה אופקית, השימוש בסחיטה מתמשכת אסורה. לאחר המעיכה הענבים מועברים ישירות לתסיסה אך אסור להוסיף סוכר לתסיסה. אחרי 5–7 ימים מתחילת ההתססה היין מכיל כ-9% אלכוהול. זיקוק היין חייב להעשות עד 31 במרץ. האו דה וי לאחר הזיקוק יכיל מקסימום של 72% בטמפרטורה של 15°C.
הכנת הדודים לזיקוק אף היא תחת פיקוח. הדודים צריכים להיות מנחושת משרנט בנפח שלא יעלה על 3000 ליטר כמות החומר המותרת בזיקוק השני היא 2500. כמו כן גם חביות היישון הן תחת פיקוח. החביות מיוצרות מעצי אלון הגדלים באזור לימוזן או טרונקיס. הקרשים נלקחים בין לב העץ לליבנה מעץ בן לפחות 100 שנים. הקרשים נערמים באוויר הפתוח לפחות ל-3 שנים להוצאת המרירות. 
 בהרכבה החביות מורטבות ומחוממות שוב ושוב עד שיוחזקו ביחד ללא ברגים. נפח החביות נע בין 270 ל-450 ליטרים.
התוצר הסופי חייב להכיל לפחות 40% אלכוהול בנפח. תוספות לקוניאק הם מים מזוקקים וכן סוכר, קרמל ותמצית עץ אלון. תוספות נוספות אסורות.
על התווית חייב להיות מצוין שם המותג, נפח הנוזל בבקבוק, אחוז האלכוהול בנפח, שם וכתובת היצרן, ואזור הגידול ממנו ייצרו את הקוניאק.
דרגות

Very Special) - VS - מיוחד מאוד או 3 כוכבים) - התיישן לפחות שנתיים.
Very Superior Old Pale) - VSOP - נעלה במיוחד, עתיק וחיוור) - התיישן לפחות 4 שנים, המותגים המובחרים לפחות 7 שנים.
Extra Old) - XO - ישן במיוחד) - מיושן לפחות 6 שנים, המובחרים מיישנים כ-20 שנה. רוב בתי הקוניאק מיישנים לפחות 12 שנה ולכן משנת 2018 דרגה זו תהא לקוניאק שיושן לפחות 10 שנים.
Prestige - רוב בתי הקוניאק מחזיקים מותגים מובחרים אשר יושנו במשך זמן ממושך מאוד - החל מ-40 שנה עד ל-150 שנים ויותר.
מותגים

רמי מרטן (Rémy Martin)
קורוואזיה (Courvoisier) (קיים גם כשר)
הנסי (Hennessy)
באך-גבריאלסן (Bache-Gabrielsen)
היין (Hine)
אוֹטַאר (Otard)
קַאמִי (Camus)
מרטל (Martell)
מוּאַיֶה (Moyet)
בִּיסקִי (Bisquit)
דֶלַאמַאן (Delamain)
גודה (Godet)(קיים גם כשר)
סינגל קוניאק רביזייר (פטי שמפיין)
מותגים > סדרות על

חברות הקוניאק הגדולות ביותר יוצרות משקאות פרימיום בקטגוריית "סדרת על" של משקאות מיושנים הנחשבים ליוקרתיים ביותר:
רמי מרטן - "לואי ה-13", "לואי טרז"
קורוואזיה - "לאסנס"
הנסי - "ריצ'רד הנסי", ״פאראדי״ (Paradis)
היין - "טריומף"
מרטל - "שאנטלו" (Chanteloup), ״קורדון בלו״
דוד נחושת לזיקוק קוניאק
מפה של אזור קוניאק
ג'ון בל אדוארדס

ג'ון בל אדוארדס (באנגלית: John Bel Edwards, נולד ב-16 בספטמבר 1966) הוא עורך דין ופוליטיקאי אמריקאי מן המפלגה הדמוקרטית אשר כיהן כמושל לואיזיאנה מינואר 2016 ועד ינואר 2024. בעבר היה חבר בבית הנבחרים של המדינה, והנהיג את המיעוט הדמוקרטי.
ביוגרפיה

אדוארדס נולד באמייט שבדרום מזרח לואיזיאנה. בשנת 1984 סיים את לימודיו התיכוניים ובשנת 1988 השלים תואר ראשון בהנדסה באקדמיה הצבאית של ארצות הברית. בשנים שלאחר מכן שירת בדיוויזיה המוטסת ה-82 בצבא ארצות הברית בתפקידי פיקוד וקצונה שונים. הוא סיים את הקריירה הצבאית שלו על מנת לחזור ללואיזיאנה בגלל שיקולים משפחתיים. בתקופה שלאחר מכן למד משפטים באוניברסיטת מדינת לואיזיאנה. לאחר לימודיו, עסק אדוארדס כעורך דין פרטי. הוא לא עסק בעניינים פליליים, מכיוון שאחיו עבד כשריף המקומי.