stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מרד החשמונאים
השלכות המרד על היהדות > היחס למרד במקורות היהודיים

התייחסות למרד החשמונאים מופיעה לפי חז"ל כבר בנבואות שונות במקרא, למשל הכתוב בספר זכריה, המתאר מצב עתידי בו עם ישראל יילחם נגד היוונים ויזכה לישועה וניצחון בעזרת האלוהים ובשמו:
וְעוֹרַרְתִּי בָנַיִךְ צִיּוֹן עַל בָּנַיִךְ יָוָן וְשַׂמְתִּיךְ כְּחֶרֶב גִּבּוֹר. וַה' עֲלֵיהֶם יֵרָאֶה וְיָצָא כַבָּרָק חִצּוֹ, וַאדֹנָי ה' בַּשּׁוֹפָר יִתְקָע וְהָלַךְ בְּסַעֲרוֹת תֵּימָן. ה' צְבָאוֹת יָגֵן עֲלֵיהֶם... וְהוֹשִׁיעָם ה' אֱלֹהֵיהֶם בַּיּוֹם הַהוּא.
המקורות הכתובים של חז"ל, מאוחרים למרד החשמונאים ובדרך כלל מופיעה בהם התייחסות חיובית למרד, כזו הרואה את ניצחון החשמונאים גם הוא כביטוי לקיום ההבטחה בתורה שעם ישראל יתקיים לנצח. כך, למשל, אומר התלמוד על הפסוק: "וְאַף גַּם זֹאת בִּהְיוֹתָם בְּאֶרֶץ אֹיְבֵיהֶם לֹא מְאַסְתִּים וְלֹא גְעַלְתִּים לְכַלֹּתָם לְהָפֵר בְּרִיתִי אִתָּם":
לא מאסתים – בימי כשדים, שהעמדתי להם דניאל, חנניה, מישאל ועזריה. ולא געלתים – בימי יוונים, שהעמדתי להם שמעון הצדיק, וחשמונאי ובניו, ומתתיה כהן גדול. לכלותם – בימי המן, שהעמדתי להם מרדכי ואסתר. להפר בריתי אתם – בימי פרסיים, שהעמדתי להם של בית רבי וחכמי דורות.
אימרה זו מעמידה את מתתיהו והחשמונאים בכללם בשורה אחת עם מנהיגי ישראל שהחזיקו מעמד במצבים קשים ותרמו להישרדותו של העם היהודי.
קביעת חנוכה כיום מועד לדורות מבטאת אף היא את יחסם החיובי של חז"ל למרד. בשלהי תקופת בית שני הועלתה על הכתב מגילת תענית, המפרטת עשרות ימי מועד במשך השנה, שאסור להתענות בהם. מגילה זו כוללת את חנוכה ועוד מועדים רבים על ניצחונות מקומיים של החשמונאים. לאחר חורבן בית המקדש בטלו המועדים הכלולים במגילה זו, פרט לחנוכה, מפני חשיבותו.
לחנוכה והלכותיו לא הוקדשה מסכת מיוחדת במשנה, בניגוד לשאר החגים, אך יש לחג זה ציונים אגביים במשנה, המלמדים על ציון היום ועל הדלקת נרות. יש הרואים בהיעדרה של "מסכת חנוכה" ביטוי להסתייגות של חז"ל משלטון החשמונאים, או צנזורה פנימית מפחד השלטון הרומי.
בספרות חז"ל פזורות כמה הלכות שנקבעו על ידי החשמונאים במהלך המרד, והן שימשו את חז"ל כתקדים שראוי להסתמך עליו. כך, למשל, מסופר שהחשמונאים עשו תחילה את מנורת המקדש החדשה משיפודי ברזל, כתחליף למנורת הזהב, והתלמוד לומד מכאן שבהיעדר אפשרות לעשות מנורת זהב, ככתוב בתורה, ניתן לעשותה מכל מתכת שהיא.
מן המקורות היהודיים בימי הביניים ראויות לציון שתי התייחסויות בולטות למרד החשמונאי. בדברי הרמב"ם מופיעה התייחסות חיובית, כרקע להלכות חנוכה:
בבית שני כשמלכו יון גזרו גזרות על ישראל וביטלו דתם, ולא הניחו אותם לעסוק בתורה ובמצוות... וצר להם לישראל מאוד מפניהם... עד שריחם עליהם אלהי אבותינו והושיעם מידם והצילם, וגברו בני חשמונאי הכהנים הגדולים והרגום והושיעו ישראל מידם, והעמידו מלך מן הכהנים, וחזרה מלכות לישראל יתר על מאתים שנה עד החורבן השני.
מקור מפורסם אחר הוא יחסו המורכב של הרמב"ן, המשבח את המרד, מחד, ומאידך תוהה על נפילתם של רוב בני מתתיהו בקרבות, ומעניק לכך פשר רוחני, כעונש על תפיסת השלטון על ידם בעודם כהנים ולא מזרע דוד:
וזה היה עונש החשמונאים שמלכו בבית שני, כי היו חסידי עליון, ואלמלא הם – נשתכחו התורה והמצוות מישראל, ואף על פי כן נענשו עונש גדול, כי ארבעת בני חשמונאי הזקן החסידים, המולכים זה אחר זה, עם כל גבורתם והצלחתם – נפלו ביד אויביהם בחרב... בעבור זה שמלכו ולא היו מזרע יהודה ומבית דוד... ואפשר גם כן שהיה עליהם חטא במלכותם מפני שהיו כהנים.
השלכות המרד על היהדות > חגים וימים טובים לזכר המרד ותוצאותיו > יום ניקנור

יום ניקנור הוא יום טוב קדום בי"ג באדר, שנקבע לרגל ניצחונו של צבא יהודה המכבי על ניקנור וצבאו בקרב חדשה בשנת 161 לפנה"ס.
השלכות המרד על היהדות > חגים וימים טובים לזכר המרד ותוצאותיו > חנוכה

חג החנוכה הוא חג יהודי ובו שמונה ימי הודאה, שתיקנו חכמי ישראל לזכר הניצחון במרד החשמונאים, חנוכתו מחדש של בית המקדש ונס פך השמן, ומצוין בעיקר בהדלקת נרות חנוכה.
המקורות הראשוניים לחנוכה הם ספרי חשמונאים א'–ב'. בספר חשמונאים א' מסופר על טיהור בית המקדש וחנוכתו בכ"ה כסלו, קביעת חג שמונת ימים באותה שנה, וקביעת החג לשנים הבאות על ידי יהודה המכבי ו'קהל ישראל'.
ויהי ביום החמישי ועשרים לחדש התשיעי הוא כסלו, בשנת שמונה וארבעים ומאה, וישכימו בבוקר ויעלו עולות על המזבח החדש כמשפט. ויחנכו את המזבח בעצם היום אשר טמאו אותו הגויים, ויהללו לה' בשירים ובכינורות בחלילים ובמצלצלים, ויפלו על פניהם וישתחוו לה' על אשר נתן להם עוז ותשועה, ויחוגו את חנוכת המזבח שמונת ימים. ויעלו עולות ותודות בשמחת לבבם, ויפארו את פני ההיכל בעטרות ובמגיני זהב ויחטאו את השערים ואת לשכות הכוהנים, וישימו את הדלתות. ותהי שמחה גדולה בכל העם כי גלל ה' את חרפת הגויים מעליהם. ויצווה יהודה ואחיו וכל קהל ישראל לחוג את חנוכת המזבח ביום החמישה ועשרים לחדש כסלו שמונת ימים מדי שנה בשנה בהלל ובתודה לה'.
ראו גם

| --- | --- |
: ספר: מלחמות החשמונאים
אוסף של ערכים בנושא הזמינים להורדה כקובץ אחד.
חשמונאים
ממלכת החשמונאים
קרבות המכבים
מצודת החקרא
לקריאה נוספת > מחקרים

בצלאל בר כוכבא, מלחמות החשמונאים, ירושלים: יד יצחק בן-צבי ותל אביב: משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 1980; מהדורה אנגלית מורחבת ומתוקנת יצאה בשנת 1989 בהוצאת אוניברסיטת קיימברידג'.
אוריאל רפפורט, ספר מקבים א': מבוא, תרגום ופירוש, ירושלים: יד יצחק בן-צבי, תשס"ד, 2004.
דוד גולן, תולדות העולם ההלניסטי, ירושלים: הוצאת הספרים ע"ש י"ל מאגנס, מהדורה ראשונה תשמ"ג, מהדורה שנייה תשמ"ז–1987.
היסטוריה של עם ישראל – התקופה ההלניסטית, (עורכי הסדרה מיכאל אבי יונה ואברהם שליט, תל אביב: הוצאת עם עובד, תשמ"ג–1983.
מיכאל אבי יונה, אטלס כרטא לתקופת בית שני המשנה והתלמוד, ירושלים: הוצאת כרטא, 1973.
מנחם שטרן, התעודות למרד החשמונאים, תל אביב: הוצאת הקיבוץ המאוחד, תשכ"ה–1965.
Israel Shatzman, the Armies of the Hasmonean and Herod, 1991
Bezalel Bar-Kochva, The Seleucid Army, Cambridge university press, 1976
Steven L. Derfler, The Hasmonean Revolt, 1990
ביאורים

↑  יצוין כי מגילת הזכויות המופיעה אצל יוסף בן מתתיהו מאושרת, לפחות בחלקה, מן הממצא הארכאולוגי, "כתובת חפציבה" שבעמק יזרעאל המזרחי, וכן משרידי כתובת יוונית מבית המקדש, שנמצאה ליד שער האריות.
↑  אבי יונה, בר כוכבא ומשה דוד הר סוברים כי מספר החיילים המכבים בקרב זה לא סביר, ותיאור מהלכי הקרב שנמשך שעות רבות מורה כי המספר מופרך לחלוטין, ונועד להסביר את התבוסה ונפילת המצביא בקרב. על פי בר כוכבא ואבי יונה סביר שחייליו של יהודה היו לפחות בסדר גודל של כ-3,000 חיילים, שזו הייתה המסגרת המקובלת אצל החשמונאים.
↑  אנשים שקיבלו קרקע מהשלטונות, ותמורתה היו חייבים בשירות בצבא הממלכה.
↑  לפעמים מופיע במקורות גם בשם לוסיאס; ראו להשוואה את גולן מול בצלאל בר כוכבא.
↑  המקורות העתיקים אינם מוסרים את המיקום המדויק, אך החוקר מיכאל אבי יונה מזהה אותו עם הרי גופנה וכך גם בצלאל בר כוכבא. להשוואה: בצלאל בר כוכבא, מלחמות החשמונאים, יד יצחק בן-צבי ומשרד הביטחון – ההוצאה לאור, 1980, עמ' 157
↑  יש לשים לב להשמטתם של המורדים במרד הגדול ובמרד בר כוכבא, והצבת הדוגמה של בית רבי יהודה הנשיא, שקיים קשרים טובים על השלטון הרומי.
↑  האומדן "יתר על מאתים שנה" נסמך על תלמוד בבלי, מסכת עבודה זרה, דף ט', עמוד א', שמונה לבית חשמונאי מאה ושלוש שנים ולבית הורדוס מאה ושלוש שנים, והרמב"ם הכליל את בית הורדוס ב"מלכות ישראל".
↑  חוקרים שונים מדברים על מוטיבים אלה כמרכיב שליווה חלק ממלחמות ישראל בה פירשו למפרע את הצלחתם של המלחמות כ"כוחי ועוצם ידי" עשה לנו את החיל הזה. דבר שהביא לטענתם לשאננות במלחמות נוספות ובמיוחד במלחמת יום הכיפורים, ראו: בצלאל בר כוכבא,מלחמות החשמונאים, ירושלים: יד יצחק בן-צבי ותל אביב: משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 1980
הרכבת התחתית של סלוניקי

| --- | --- |


קרון הרכבת תחתית מוצג ביריד הבינלאומי בסלוניקי
 מידע כללי
 מדינה:  יוון יוון
 עיר:  סלוניקי
 מפעיל:  אטיקו מטרו
 מידע על ההקמה
 עלות:  3,000,000,000 אירו 
 פתיחת המערכת:  30 בנובמבר 2024 (הקו הראשון)
 מידע על המערכת
 אורך המערכת:  9.6 ק"מ
 רוחב המסילה:  1,435 מ"מ
 מתח חשמלי:  750 V DC railway electrification 
 מספר הקווים:  2
 מספר התחנות:  34 (13 קיימות ו-21 בתכנון)
 www.thessmetro.gr
 תרשים המערכת
 
 
עבודות ההקמה
קטע מנהרה שהושלם
הרכבת התחתית של סלוניקי (ביוונית: Μετρό Θεσσαλονίκης), היא מערכת הסעת המונים תת-קרקעית בעיר סלוניקי שביוון, הקו הראשון נפתח ב 30 בנובמבר 2024, ובעתיד מתוכנן להיפתח קו נוסף.
אודות הפרויקט

השלב הראשון של המיזם יכלול קו רכבת באורך של 9.6 ק"מ, 13 תחנות ודפו בקצהו המזרחי. העבודות החלו, מהקצה המערבי של הקו, כבר בחודש יוני 2006, אך הן אינן צפויות להסתיים לפני 2023. עלותו המוערכת של שלב זה עומדת על כ-1.1 מיליארד אירו. הקרונות של הרכבת התחתית של סלוניקי יהיו זהים לאלו של הרכבת התחתית בקופנהגן ולרכבת דוקלאנדס הקלה בלונדון, והמנהרות לכיווני הנסיעה המנוגדים תהיינה נפרדות. הרכבת התחתית תכלול 18 רכבות ללא נהג, והתחנות יצוידו בקירות ובדלתות זכוכית שיחצצו בין הרציפים לבין פסי הרכבת. המיזם נבנה על ידי תאגיד איטלקי-יווני אנסלוברדה-אנסלדו אס.טי.אס. (Ansaldobreda-Ansaldo STS), וחברת "אטיקו מטרו" האחראית על הפעלתה של הרכבת התחתית באתונה ומפקחת עליו.
הממצא הארכאולוגי

עיקר המחקר הארכאולוגי, המתבצע במקביל לעבודות ההקמה של קו הרכבת, מתמקד בתחנות שבתחום העיר הבצורה מימי תאודוסיוס ובתחנות הסמוכות מחוץ לחומה. המחקר שנכלל בלוח הזמנים להקמת הפרויקט, חשף ממצאים ארכאולוגיים רבים והפתיע את החוקרים בעושרו. בתחנות האגיה סופיה ווניזלו שבתוך החומות התגלו קטעים מהדקומנוס מקסימוס של העיר הביזנטית, על המזרקות והאכסדרות שלאורכה. הדרך המקורית רוצפה בשיש אך במאה ה-6 הוחלף זה בפיסות אבן גדולות. בתחנת וניזלו התגלתה כיכר עירונית שלאורכה בתי מלאכה ושווקים, ואשר שכנה לצד ויה אגנטיה הקדומה שחצתה את העיר. בתחנות שמחוץ לחומות העיר הקדומה התגלו שרידים לפולחן נוצרי קדום, ובתחנת סינטריוואני שממזרח לחומה התגלתה כנסייה עתיקה שנבנתה מעל מבנה פולחני פרה-נוצרי, ובפסיפס שבה נראית דמותו של עוף החול. כנסייה נוספת ושדה קבורה התגלו בתחנת דימוקרטיאס שממערב לחומה. שיטת הקבורה במקום מעידה על כך ששדה הקבורה היה בשימוש עד הכיבוש עות'מאני במאה ה-15.
רשימת התחנות

נאוס סידירודרומיקוס סטאת'מוס (Νέος σιδηροδρομικός σταθμός, תחנת הרכבת החדשה)
דימוקרטיאס (Δημοκρατίας)
וניזלו (Βενιζέλου)
אגיה סופיה (Αγία Σοφία)
סינטריוואני (Σιντριβάνι)
פנפיסטימיו (Πανεπιστήμιο, אוניברסיטה)
פפאפי (Παπάφη)
אפקילידי (Ευκλείδη)
פלמינג (Φλέμινγκ)
אנליפסאוס (Αναλήψεως)
פטריקיו (Πατρικίου)
וולגרי (Βούλγαρη)
נאה אלווטיה (Νέα Ελβετία)
דפו (Αμαξοστάσιο Πυλαίας)
תוכניות עתידיות

התוכנית העתידית להארכת המערכת כוללת בשלב הראשוני שלוחה דרומה אל קלמריה (Καλαμαριά) וצפונה לסטוורופולי (Σταυρούπολη). כמו כן נשקלת האפשרות להארכות נוספות אל קודליו (Κορδελιό) מצפון מערב ואל נמל התעופה הבינלאומי סלוניקי מקדוניה בדרום מזרח.
בתרבות הפופולרית

עיכובים בבנייה הפכו את המטרו בסלוניקי לנושא מספר בדיחות ביוון.
ראש ממשלת יוון, אלכסיס ציפרס, התבדח על העיכובים ביריד הבינלאומי בסלוניקי 2018: "מה קורה עם המטרו, חבר'ה? האם זה ייבנה כאן?
אתרי סאטירה חדשותיים הזכירו את המטרו בהזדמנויות רבות עם סיפורים כמו "מטרו סלוניקי תפעל 24 שעות ביממה במהלך המהומה לחג המולד.
ראו גם

הרכבת התחתית של אתונה
הערות שוליים

↑  Newsroom. "Καραγιάννης: Η Θεσσαλονίκη θα έχει μετρό στα τέλη του 2023". www.kathimerini.gr. נבדק ב-2022-10-10.
↑  Μου 'πε πως η αγάπη μας αντέχει / Και ότι είναι σαν το μετρό, δεν θα τελείωνε ποτέ [She told me that our love will endure / And that it's like the metro, it will never end]
מבט ספורט

| --- | --- |

סמליל התוכנית
 סוגה:  מגזין ספורט
 מנחים:  ניסים קיויתי יורם ארבל אורלי יניב דן שילון רפי גינת אלכס גלעדי אורי לוי
 הפקה
 מפיק:  דן שילון 1968 - 1972  אלכס גלעדי 1972 - 1980 יואש אלרואי 1980 - 1993
 שידור
 רשת שידור:  הערוץ הראשון
 תקופת שידור מקורית:  1968–1993
 קישורים חיצוניים
 דף התוכנית ב-IMDb
מבט ספורט (או מבט לספורט) היה מגזין ספורט ששודר בעבר בערוץ הראשון.
"מבט ספורט" הייתה תוכנית הספורט הטלוויזיונית העברית הראשונה, ובמשך שנים רבות זכתה להצלחה רבה ונחשבה למקבילה הטלוויזיונית של תוכנית הרדיו שירים ושערים. את התוכנית הנחו ניסים קיויתי, יורם ארבל, אורלי יניב ודן שילון, ובה החלה הקריירה הטלוויזיונית שלהם. גם רפי גינת החל את דרכו בערוץ הראשון כעורך וכתב ב"מבט ספורט". בין כתבי התוכנית היו: דני לבינשטיין, ירין קימור, בני עורי, אבנר הדר, ויהודה סנפירי.
היסטוריה > שידורי הספורט הראשונים בטלוויזיה

"מבט ספורט" הייתה מהוותיקות שבתוכניות הערוץ הראשון. היא החלה את שידוריה כמעט עם הקמת הערוץ בסתיו 1968 והיא הייתה למעשה התוכנית השנייה הכי ותיקה בערוץ, אחרי "מבט לחדשות" (אם כי, מכיוון שלא שודרה באופן רציף במהלך כל השנים שחלפו מאז, יש הטוענים שכתר התוכנית השנייה בוותיקותה מגיע לפסוקו של יום). היא החלה את שידוריה עם שידור הדרבי של תל אביב בכדורסל של שנת 1968, שהתקיים דווקא באצטדיון בלומפילד. אגודת מכבי תל אביב, שאירחה את המשחק, רצתה להביא קהל גדול למשחק, ולכן החליטה להתקין פרקט עץ על מגרש הדשא של האצטדיון. הטלוויזיה הישראלית, ששידרה אז שידורים נסיוניים, החליטה להקליט את המשחק כולו, אך לשדר רק את המחצית השנייה. מכיוון שהתגובות היו חיוביות הוחלט למחרת לשדר את המשחק כולו. גדעון הוד היה שדרן המשחק. השידור השני היה תקצירים מהאולימפיאדה במקסיקו סיטי.
היסטוריה > כתוכנית שבועית

מחלקת הספורט בטלוויזיה הישראלית הוקמה בסתיו 1968 בהכנה לקראת תחילת השידורים הסדירים של רשות השידור. דן שילון, שהיה מעורכי ומגישי "מבט לחדשות", הקים את המחלקה החדשה, מעט אחר כך הצטרף גם אלכס גלעדי לצוות. תחילה שודרה פינת ספורט שודרה במהדורת "מבט לחדשות" פעם או פעמיים בשבוע, ובעקבות התגובות החיוביות לשידורים הוחלט להעלות תוכנית ספורט שתסקור בעיקר את הליגה הישראלית בכדורגל. כמו כן שודרו קטעי ספורט בענפים שונים מישראל וכדורגל מהליגה האנגלית.
בשנת 1980 הצטרפה להגשת המהדורה אורלי יניב לצידו של יורם ארבל כזוג מנחים, שהמשיכו בהגשה משותפת עד שנת 1987. בשנת 1983 הצטרף גם אורי לוי למגישי מחלקת הספורט.
היסטוריה > משחק השבת

בספטמבר 1984 עלתה לשידור התוכנית "משחק השבת" במוצאי שבת במקום "מבט ספורט", בדומה למתכונת התוכנית Match of the Day (אנ') של ה-BBC, שידור תקצירים של כל משחקי המחזור (בשנים הראשונות לא צולמו כל המשחקים בגלל מגבלות תקציב), לאחר מספר שנים בתוכנית שודרו גם תקצרים של משחקים נבחרים מהליגה השנייה, כדורסל ישראלי, וכן תקצרים ועדכונים של סיכום הספורט העולמי. משחק השבת ירדה משידור בשנת 1994, לאחר העברת זכויות הכדורגל הישראלי לערוץ 2 עם תוכנית סיכום משחקי השבת הדקה ה-91.
היסטוריה > ביטול התוכנית והחלפתה

התוכנית האלף שודרה בקיץ 1989, והתוכנית האחרונה שודרה ב-2 בספטמבר 1993, עקב תוכן מקביל ששודר בערוץ הספורט. לאחר שהערוץ הראשון איבד את זכויות השידור שלו לכדורגל הישראלי ב-1994, בוטלה גם התוכנית "משחק השבת", כאשר שידור סיכום משחקי השבת עברו לערוץ 2 בתוכנית הדקה ה-91.
בשנות ה-2000 חזרה התוכנית במתכונת חדשה בשם "חמשוש בספורט",ששודרה בימי חמישי, וירדה משידור לאחר שנתיים.
בקיץ 2011 עלתה תוכנית חדשה בשם "היום בספורט" שהייתה משודרת בימים א'-ד' (ותוכנית ספורט מסכמת "סופ"ש בספורט", שהייתה משודרת בימי חמישי בשעה 19:00) וירדה משידור בשנת 2013.
שידור

תדירות ושעות השידור של התוכנית שונו במהלך השנים. תחילה נקבע שהתוכנית תשודר בימי ראשון, וזאת כיוון שהטלוויזיה הישראלית שידרה רק שלושה ימים בשבוע (ראשון, שלישי וחמישי) וראשון היה היום הקרוב יותר למועד משחקי הכדורגל. רק מאוחר יותר, כשהטלוויזיה עברה לשדר גם בימי שבת, עברה למוצאי שבת וסיקרה את משחקי הליגה בכדורגל שנערכו באותו יום. מאוחר יותר הועברה התוכנית לימי חמישי בשעה 20:00 (במקום "משחק השבוע" ששודרה קודם באותה משבצת שידור), ועסקה בעיקר בסיכום אירועי הספורט שאירעו במהלך השבוע. בשנות השמונים זכתה התוכנית לפופולריות גבוהה, לאור הבלעדיות של הערוץ הראשון באותה תקופה והנגישות הרבה יותר לשידורי ספורט איכותיים (וביטול האנטי מחיקון, אשר איפשר לשדר תקצירים וכתבות בצבע).
פתיח התוכנית

אות הפתיחה של התוכנית מבט ספורט לווה בנעימה בשם "Jägerlatein", שהולחנה על ידי המלחין הגרמני ג'יימס לאסט ונלקחה מתוך תקליטו "Non Stop Dancing '68". הנעימה נבחרה על ידי יגאל שילון בשנת 1969 ולוותה באנימציה דמוית מחשב שהונפשה על ידי האומן יוחנן לקיצביץ'.
פתיח התוכנית "משחק השבת" ששודרה במוצאי-שבת היה אף הוא שיר של ג'יימס לאסט בשם "Sportpalast-Polka".
הערות שוליים

1 2 3 4 5  אורן פרסיקו, ‏איטי יותר, חלש יותר, נמוך יותר, באתר גלובס, 29 באפריל 2001
↑  יצוין, כי הנעימה משמשת גם כאות הפתיחה לתוכנית הספורט The Sunday Game בטלוויזיה האירית.
↑  מתוך השרשור "פתיחת מבט ספורט משנות ה-80" בפורום האתר סדרות הטלוויזיה הקלאסיות.
מאיר שמחה הכהן

| --- | --- |

 לידה:  1843 ה'תר"ג בוטרימוניס, ליטא 
 פטירה:  14 באוגוסט 1926 (בגיל 83 בערך) ד' באלול ה'תרפ"ו ריגה, Interwar Latvia 
 מדינה:  האימפריה הרוסית, לטביה 
 תקופת הפעילות:  ? – 14 באוגוסט 1926 
 השתייכות:  חרדים ליטאים 
 חיבוריו:  אור שמח, משך חכמה 
 
רבי מאיר שמחה הכהן מדווינסק (ה'תר"ג, 1843 - ד' באלול ה'תרפ"ו, 14 באוגוסט 1926) מגדולי רבני מזרח אירופה בדור שלפני השואה. ספריו החשובים הם "אור שמח" על הרמב"ם, חידושיו לתורה שפורסמו אחרי מותו בספר "משך חכמה" ("משך" הם ראשי התיבות של שמו) ו"חידושי רבינו מאיר שמחה על הש"ס" על התלמוד הבבלי והירושלמי. בדור האחרון נתפרסמו גם תשובותיו.
ביוגרפיה

בית אביו - הרב שמשון קלונימוס הכהן ואמו - הרבנית אסנת היה "בית ועד לחכמים" בעיר בוטרימוניס באזור וילנה בליטא. בין באי הבית היה הגאון רבי מאיר מטיקטין שנהג להתארח אצלם והם סיפקו את כל מחסורו. באחת הפעמים, בשנת ה'תר"ג הוא ברך אותם בבן זכר שיאיר את עיני ישראל בתורה ואכן הם נפקדו ובסוף אותה שנה נולד בן וההורים קראו לו מאיר.
בילדותו אירע לו נס. הצאר ניקולאי גזר לחטוף ילדים ולהכשירם לצבא והנה ביום שישי בבוקר שמעה אמו דפיקות על דלת הבית וכאשר פתחה, ראתה אדם זר, שהזהיר אותה לשמור על בנה מחשש שייחטף לצבא. ההורים החליטו להחביאו בארגז המצעים שבחדר השינה ואכן בעת סעודת ליל שבת הגיעו גויים לחפש את הילד מאיר שמחה. נערכו חיפושים בכל רחבי הבית ובאורח פלא לא חיפשו בארגז המצעים, וכך ניצל רבי מאיר שמחה מעבודת הצבא.
התפרסם כגאון מצעירותו. אחרי חתונתו ישב בביאליסטוק אצל חמיו. אשתו פרנסה אותו במסחר והוא ישב ועסק בתורה שנים רבות יחד עם ידידו רבי יוסף זונדל הוטנר. בביאליסטוק התקרב גם לרב המקומי, רבי יום טוב ליפמן הלפרין שקירב אותו ולמד עמו בחברותא. כך למד גם עם הרב יצחק ליב גרוסברג, מחבר "שי למורא" על מסכת בכורות.
בתרמ"ח (1888) נתמנה לרב ליטאי בדווינסק לאחר פטירתו של הרב ראובן הלוי לוין שכיהן בתפקיד זה בשמונה שנותיו האחרונות (הרוגוצ'ובר היה הרב החסידי שם).
איסר הראל, יליד העיר, מתאר בספרו "ביטחון ודמוקרטיה", מאורע שהסעיר את כל העיר וקשור ישירות לרבי מאיר שמחה:
... בעיצומה של התפילה, שהייתה נרגשת ביותר ומלווה זעקות שבר, פרצו יהודים מבוהלים לבית הכנסת, וצעקו שהמים עומדים בכל רגע לשטוף את העיר. ר' מאיר שמחה קם ממקומו עטוף בטליתו, ושם פעמיו לעבר הסוללה, ואחריו כל הקהל בטליתות. הרב עלה על הסוללה, עמד עליה, והתפלל לירידת המים. ואכן, תוך כדי תפילה החל הקרח לנוע ממקומו, הקרח נבקע, והמים החלו יורדים בנהר. הייתי על הסוללה, צעדים מספר מר' מאיר שמחה ... רבי מאיר שמחה לא היה רב חסידי ועל כן לא ראה בירידת המים מופת ולא ראה את עצמו 'קדוש'. הוא להפיל תחינתו בפני האלוהים הלך, ולא לבצע נסים
ובשם הסטייפלר מובא שלאחר האירוע, ”כאשר הודו לאור שמח על המופת הגדול שעשה, הוא ביטל את הדבר במחי יד, ואמר להם: "הנהר היה צריך לחזור למקומו הטבעי באותו רגע, גם אם לא הייתי מגיע למקום ההוא, הוא היה צריך לחזור למקומו, אלא שבדיוק באותו רגע, אני הגעתי לשם, וכי לזאת יקרא מופת?"…”
על פי עדות אחרת באספת רבנים שנערכה בעיר וילנה בעקבות גזירת השלטונות על חיוב לימוד השפה הרוסית בישיבות, הביע את דעתו כי אין לסגור את ישיבת וולוז'ין בעקבות הדרישה. לעומתו, דעת הרב ישראל מאיר הכהן מראדין הייתה שיש לסגור את הישיבה, וכשהתבטא הרב מאיר שמחה שלא ייתכן שרב עיירה יפסוק בעניין, הגיב הרב ישראל מאיר שהדבר נוגע גם אליו משום שישיבת ראדין נמצאת תחת חסותו[דרוש מקור]. הרב ישראל מאיר שחשש שמא הרב מאיר שמחה נפגע מדבריו, חרג ממנהגו שלא להביא בחיבורו 'משנה ברורה' גדולים בני זמנו, והביא אמרה משמו של רבי מאיר שמחה.
רבי מאיר היה מאיר פנים לכל אברך ושמח לתת "כתבי סמיכת חכמים".
בזמן מלחמת העולם הראשונה נמלטו רבים מתושבי העיר ואף הציעו לו לברוח עמם. תשובתו הייתה: "כל זמן שיישארו בעיר תשעה יהודים, אני אהיה העשירי למניין!".
בשנת ה'תרפ"ו נפטרה אשתו ומספרים שהוא התכופף כלפי ארונה ואמר: "חיה חיה, אל תדאגי, עוד בשנה זו אבוא אליך" ואמנם הוא נפטר באותה שנה, בליל שבת, ד' אלול.
הספר משך חכמה

הספר משך חכמה מלא בדברי תורה מקוריים ומחודדים ובשל כך זכה לתפוצה רחבה מאוד. חוגים דתיים שונים לחלוטין התענגו עליו ומצאו בו סמך להשקפותיהם, מהחרדים ועד ישעיהו ליבוביץ. בין השאר הזהיר בו את אלו הסוברים כי "ברלין היא ירושלים" כי "רוח סופה וסער" תעקרם ממקומם, אזהרה שהתגשמה עשור אחרי פטירתו. הוא התייחס בחיבה ליישוב הארץ, אך שמר על ריחוק מהתנועה הציונית. במכתב שכתב לבקשת שליחי קק"ל כתב: "כעת הסבה ההשגחה אשר באספת הממלכות הנאורות בסאן רעמא, ניתן צו אשר ארץ ישראל תהיה לעם ישראל, וכיון ש"סר פחד השבועות" וברישיון המלכים, קמה מצוות יישוב ארץ ישראל ששקולה כנגד כל מצוות שבתורה למקומה".
משפחתו ומקורביו

אביו: ר' שמשון קלונימוס קלמן הכהן למדן גדול ומרביץ תורה, בעל צדקה ומכניס אורחים.
סבא מצד האב: הגאון המפורסם ר' חנניה כהן אמו: מרת אסתר.
אשתו: מרת חיה בת ר' צבי פלטיאל מקובסקי זצ"ל מביאליסטוק נישא עימה בהיותו כבן 17 שנים.
מרבותיו: ר' משה דנישבסקי.
חברותא: ר' יוסף זונדל הוטנר, ר' יום טוב ליפמן הלפרין, ר' יצחק ליב גרוסברג מחבר "שי למורא" על מסכת בכורות.
מתלמידיו: ר' שפטיה שעפטיל הלוי סגל, ר' לוי פאלאצק, ר' חיים זאב חאראש.
חתנו: ר' אברהם לופטביר בעל השו"ת "זרע אברהם". נישא לאסנת - בתו היחידה של ר' מאיר שמחה הכהן וזמן קצר אחרי הנישואים היא חלתה ושניהם נפטרו בדמי ימיהם חשוכי ילדים.
הנצחתו

על שמו נקראה ישיבת אור שמח בירושלים ועל שם ספרו הישיבה הקטנה "משך חכמה" בבני ברק, וכן רחוב בעל אור שמח בשכונת מעלות דפנה בירושלים, רחוב אור שמח בבית שמש ורחוב משך חכמה במודיעין עילית.
חיבוריו

משך חכמה על התורה, נכתב בצעירותו (בהיותו בן 17) ויצא לאור כשנה לאחר פטירתו.
אור שמח על סדר המשנה תורה לרמב"ם, נדפס לראשונה בתרפ"ו (אותה שנה בה נפטר).
חידושי רבינו מאיר שמחה על הש"ס על סדר התלמוד בבלי והתלמוד ירושלמי.
לקריאה נוספת

הרב זאב אריה רבינר, מרן רבנו מאיר שמחה הכהן זצ"ל, תל אביב תשכ"ז.
רבי מאיר שמחה מדווינסק, סדרת "אור עולם", רשת אור החיים.
י. קאהן, מראה כהן, תולדות חיי בעל האור שמח.
אשר ברגמן, האור שמח, תולדות חייו ומשנתו של רבי מאיר שמחה הכהן מדווינסק.
אהרן סורסקי, רבי מאיר שמחה מדווינסק, בית יעקב: ירחון לענייני חינוך, ספרות ומחשבה, אלול תשכ"ו, עמ' 6–7.
יונה בן-ששון, מערכות האלוקות ומעגלות עולם נברא במשנתו העיונית של בעל "משך חכמה" : התאולוגיה והמטפיזיקה של ר’ מאיר שמחה הכהן, אשל באר-שבע ב' (1981), עמ' 355–378.
אהרן פיצ’ניק, הגאון רבי מאיר שמחה זצ"ל על חיבת הארץ ופחד השבועות, ברקאי א' (תשמ"ג), עמ' 37–41.
עוזי קלכהיים, כלל ישראל והלכות ציבור במשנתו של הגאון ר’ מאיר שמחה הכהן מדווינסק זצ"ל על פי ספרו "משך חכמה", מנחה לאי"ש (תשנ"א), עמ' 323–336.
הרב יהודה קופרמן, מבוא לספר משך חכמה על התורה.
יונה בן ששון, משנתו העיונית של בעל משך חכמה, מכללת ליפשיץ, תשנ"ו.
נפתלי רוטנברג, מלך, ראשי-עם ושבטי ישראל: שוויון בפני החוק בפירושו של בעל המשך חכמה, בתוך: הוגים בפרשה, ידיעות ספרים 2005, עמ' 638–645.
הרב חיים דרוקמן, קמעא קמעא, פרק ו', בהוצאת ידיעות אחרונות והמכון התורני אור עציון, מהדורה מורחבת תשע"ח.
הערות שוליים

1 2  איסר פרנקל, יחידי סגולה, ת"א: סיני, תשמ"ט - 1989, עמ' 146-143
1 2 3 4  יוסף חיים אוהב ציון, הִילּוּלָא קַדִּישָׁא • בעל האור שמח מדווינסק זי"ע, באתר חדשות JDN, ‏2021-08-11
↑  צבי לוצקין, ההסכמה שקיבל ה'אור שמח' מהרשב"א ♦ כיצד השכין ה'אור שמח' שלום בין בני זוג? ♦ ארגז המצעים שהציל את ה'אור שמח', באתר דרשו, ‏2021-08-12
↑  דוד הלחמי, חכמי ישראל, תל אביב, תשי"ח, עמ' שע"ט.
↑  ביאור הלכה, אורח חיים, סימן תקפ"ה
↑  ראו בהרחבה אצל רבינר, בספרו רבינו מאיר שמחה הכהן, עמ' קס"ב-קס"ה
↑  גם בספרו משך חכמה מובעת החיבה לארץ ישראל ולמיישביה. לדוגמה: דברים ל, ג.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007276236805171  BnF: cb13188476p (data)  GND: 132396149  ISNI: 0000 0000 6686 4574  LCCN: n83300400  NTA: 307923509  VIAF: 25762499   WorldCat (עם VIAF): 25762499
עקיבא אזולאי

| --- | --- |

תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  1913 יפו, האימפריה העות'מאנית 
 פטירה:  8 בספטמבר 1984 (בגיל 71 בערך) 
 מדינה:  ישראל 
 מקום קבורה:  הר המנוחות 
 כינויים נוספים:  "אבו דאוד", "מוגרבי" ו"איבן אל ערב"
 פעילות בולטת:  סגן ראש עיריית ירושלים
 מפלגה:  מפלגת העבודה הישראלית
 
עקיבא (משה אבנר) אזולאי (1913 – 8 בספטמבר 1984, י"א באלול ה'תשמ"ד) היה איש ציבור ישראלי, פעיל ארגון ההגנה, מראשוני הנוטרים בירושלים, סגן ראש העיר, סגן יו"ר המועצה הדתית ונשיא ועד העדה המערבית בירושלים.
לקריאה נוספת

סולי שרביט, עקיבא אזולאי - איש ירושלים
מס

ערך זה עוסק בתשלום כפוי למימון השלטון. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
מַס הוא תשלום הנגבה על פי חוק מתושבים ומאזרחים, למימון פעולות שונות של גופי ציבור. במובן הרחב המס במדינה הוא סך המשאבים שאותם נוטלת הממשלה מהציבור.
במדינת חוק הטלת מס נעשית באמצעות חוק וגבייתו נעשית באמצעות רשות ממשלתית (או עירונית) שהוסמכה לכך. קיימים סוגים שונים של מיסים ובאפשרות המחוקק לקבוע על מי להטיל מס ובאיזה שיעור כדי להגשים את מטרותיו.
יחידים ותאגידים רשאים לנקוט צעדים להקטנת נטל המס, באמצעות תכנון מס. השתמטות ממס (כלומר הקטנת נטל המס בדרכים לא חוקיות) גוררת הליכים אזרחיים ופליליים גם יחד.