stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אוהל יזכור
תיאור המבנה

צורת המבנה רבועה, קירותיו בנויים אבני גוויל בגדלים שונים, אבני בזלת שהובאו מעמק בית שאן כי הבנייה הושלמה ב-1961 ורמת הגולן היה בידי סוריה.
וגגו עשוי בטון חשוף, אשר צידו הפנימי בצורת פירמידה. קודקוד הפרמידה מצוי מעל אש התמיד הבוערת במבנה. הגג אינו נוגע בקירות המבנה ונתמך על ידי עמודי פלדה דקים ובלתי נראים כמעט, מאחר שהמבנה אינו מואר, האור היחידי החודר למבנה חודר דרך החריץ שבין הגג לקירות המבנה.
דלתות המבנה עוצבו על ידי הפסל דוד פלומבו (אשר עיצב בהמשך את שערי פלומבו בכניסה למשכן הכנסת) בצורת אודים עשנים.
המבקרים אינם דורכים על רצפת המבנה, ועוברים לאורכו על גשר בטון. על רצפת המבנה חקוקים שמות מחנות ריכוז והשמדה באירופה, שמות של גטאות וגאיות הריגה. במקום מצוינים סה"כ 22 שמות של מחנות ריכוז והשמדה וכן אתרי השמדה ורצח מרכזיים שבלטו במחקר באותה התקופה. למשל, השם ברינדונק נכתב בעקבות עדות של ז'אן אמרי שנמצאה.
שמות המקומות מצוינים בתבליטים באותיות לבנות מעל הרצפה השחורה, שעיצב הטיפוגרף והקליגרף ירחמיאל שכטר. מתחת לאבן השיש השחורה שבמרכז האולם נקבר אפר שהובא ממחנות השמדה ומחנות ריכוז. האפר נקבר בחוץ, בשיפולי ההר, בשנות החמישים, וב-1961 הועבר לאוהל יזכור עם חנוכתו. עם חנוכת האוהל קברה הרבנות הצבאית כי הרבנות הראשית פעלה עם מרתף השואה ולא הייתה בקשר בנושא זה עם יד ושם באותן שנים.
תיאור המבנה > שמות המקומות באוהל יזכור

שמות המקומות באוהל יזכור, כפי שהם כתובים בתעתיק שהיה נהוג בשנות השישים:
| בעברית | בלועזית |
| --- | --- |
ראוונסברוק: RAVENSBRUEK
וסטרבורק: WESTERBORK
באבי יאר: BABI-YAR
פונאר: PONAR
ברינדונק: BREENDONCK
טראנסניסטריה: TRANSNISTRIA
בוכנוואלד: BUCHENWALD
טרבלינקא: WESTERBORK
סוביבור: SOBIBOR
קלוגא: KLOOGA
יאסנובאץ: JASENOVAC
מאוטהאוזן: MAUTHAUSEN
שטוטהוף: STUTTHOF
תרזיינשטאט-טרזין: THERESIENSTADT-TEREZIN
אושוויץ-אושווינצ'ים: AUSCHWITZ-OSWIEĆIM
מאידאנק: MAJDANEK
דכאו: DACHAU
ברגן-בלזן: BERGEN-BELSEN
בלזץ: BEŁZEC
חלמנו: CHEŁMNO
לבוב-יאנובסקא: LWOW-JANOWSKA
דראנסי: DRANCY
סה"כ – 22 שמות.
המבנה בנוי בצורת פירמידה הבאה לסמל זיכרון נצחי, וכן נועד המבנה להזכיר את אוהל המועד (ומכאן שמו: אוהל יזכור).
לקריאה נוספת

אייל מירון, ירושלים וכל נתיבותיה, הוצאת יד בן צבי, 1996.
דוד קרויאנקר, ירושלים - מבט ארכיטקטוני, כתר הוצאה לאור, 1996.
Doron Bar, Yad Vashem: The Challenge of Shaping a Holocaust Remembrance Site, 1942–1976, De Gruyter Oldenbourg 2021
הערות שוליים

↑  מיכאל יעקובסון, האנדרטה והקבר לטבח בפוסה ארדאטינה ברומא שהיוותה השראה לאוהל יזכור ביד ושם, בבלוג "חלון אחורי".
↑  Doron Bar, Yad Vashem: The Challenge of Shaping a Holocaust Remembrance Site, 1942–1976, De Gruyter Oldenbourg 2021
שערי הכניסה לאוהל יזכור
אוהל יזכור בפנים. את "נר התמיד" יצר קוסו אלול
רחל כהן-כגן

רחל כהן כגן חותמת על מגילת העצמאות 1948
רחל כהן-כגן (לוברסקי) (19 בפברואר 1888 – 15 באוקטובר 1982) הייתה חברת הכנסת ויו"ר ויצו ישראל. כגן היא אחת משתי הנשים היחידות החתומות על מגילת העצמאות יחד עם גולדה מאיר.
ביוגרפיה

רחל כהן-כגן לבית לוברסקי נולדה בעיר אודסה שבדרום-מערב האימפריה הרוסית (כיום אוקראינה) בשנת 1888 למשפחה יהודית מסורתית וציונית. אביה, יעקב לוברסקי היה ממייסדי תנועת חובבי ציון. עיסוקו של אביה חשף אותה כבר בגיל צעיר לגדולי הציונים של אודסה, דמויות דוגמת אחד העם וחיים נחמן ביאליק. למדה בגימנסיה באודסה, ובאוניברסיטאות אודסה ופטרוגרד, וסיימה את לימודיה במגמת מתמטיקה. בשנת 1913 נישאה לד"ר נוח כהן, רופא משפחה וציוני מובהק, אחיה של הרופאה הלנה כגן. כשנה לאחר נישואיהם, עזב בעלה את אודסה לארץ ישראל, אך פרוץ מלחמת העולם הראשונה אילץ את רחל כהן-כגן להישאר עם פעוטהּ מאחור[דרושה הבהרה]. בשנת 1919 עלתה לארץ ישראל. על סיפונה של האנייה "רוסלאן" פגשה ברחל בלובשטיין (היא רחל המשוררת), אשר כתבה לה באותה הפלגה שיר ברוסית והקדישה לה אותו. במשך שנתיים ימים גרו הזוג הצעיר ביבנאל, ובשנת 1921 עברו לירושלים, שם השתתפה רחל כהן-כגן, כבת חסותה של הנרייטה סאלד, בהסתדרות הנשים העבריות אשר סופחה לויצו בשנת 1933. אבן הדרך המשמעותית הראשונה שלה הייתה הקמת טיפת חלב, בעזרתה של גיסתה ד"ר הלנה כגן. בשנת 1925 עברה המשפחה לגור בחיפה. בשנת 1933, איחדו כוחות ויצו והתאחדות נשים עבריות לשיווי זכויות בארץ ישראל ברשימה לבחירות המוניציפליות. כחברה ברשימה זו מונתה רחל כהן-כגן לעמוד בראש תיק רווחת היהודים בעיריית חיפה. כמו כן נבחרה לוועד הקהילה בעיר. בשנת 1946 החליפה את הנרייטה סאלד כחברת הוועד הלאומי, ועמדה בראש מחלקת הרווחה. כחברה בוועד הלאומי, נמנתה רחל כהן-כגן עם חותמי מגילת העצמאות של מדינת ישראל, והייתה חברה במועצת המדינה הזמנית.
רחל כהן-כגן הייתה אחת משתי הנשים, יחד עם גולדה מאיר, היחידות מקרב 37 החותמים על מגילת העצמאות, כנציגת ויצו. בכתביה תיארה את הרגע ההיסטורי במילים הבאות:
הרגשתי כאילו כולי נתלשת מהמציאות. הקול שקרא את נוסח המגילה, קולו של בן-גוריון, היה מוכר, המילים ברורות, הפנים שמסביב, אף הן מוכרות, ועם זאת, אי אפשר היה לתפוס שכל זה מתרחש במציאות. מאותו יום התחלתי למשל להבין את שאגאל. הדמויות המרחפות שלו החלו לדבר אל ליבי. היה ברור לי מדוע חתן וכלה מרחפים בתמונותיו של שאגאל באוויר, מעל גגות, כי אני עצמי התנסיתי בחוויה דומה. ברגעים בהם חש האדם שחלום הופך למציאות והשמחה ממלאה את ליבו, הוא מסוגל לרחף מעל גגות. ועד היום קשה לי לתת ביטוי במילים לרגשותי באותו יום. שפתי, ואולי שפת אנוש בכללה, דלה מדי. דומני שרק במוזיקה ובאמנות אפשר לתת לכל ביטוי נאות.
בבחירות לאספה המכוננת נבחרה מטעם רשימת ויצו, כנציגה יחידה. בכנסת הראשונה הציעה את חוק המשפחה ושוויון האישה. הצעתה טורפדה על ידי חוגים דתיים בקואליציה ובמקומו הובא חוק מטעם הממשלה, לו התנגדה כשראתה כי לכוונותיה המקוריות לחקיקתו לא נותר זכר. בשנת 1951, לאחר השינוי בנוסח הצעתה לחוק שיווי זכויות האשה, התפטרה מהכנסת. במשך עשר השנים הבאות כיהנה כיו"ר ויצו. בשנת 1961 נבחרה לכנסת החמישית, מטעם המפלגה הליברלית וכיהנה בה עד שנת 1965.
פעילות חברתית-פוליטית-פמיניסטית

על פי פרופ' פנינה להב, כנציגה היחידה של מפלגת נשים, ייצגה יותר מכל חברה וחבר בכנסת הראשונה את עניין שוויון האשה. בשנת 1951 הציעה את "חוק המשפחה ושוויון האשה". הייתה זו הצעת חוק רחבה ומפורטת, המתמודדת עם סוגיות מגוונות של שוויון בין המינים, הן בחברה והן במשפחה. למרות היקפה של הצעת החוק, הכנסת לא אישרה הצעתה זו, וקיבלה אותה שנה את חוק שיווי זכויות האשה. היא עצמה נמנעה מלהצביע בעד הצעת חוק זו, בנימוק לפיו הצעה זו אינה מאפשרת שוויון זכויות לאשה בישראל. לאחר שקיבלה הכנסת את החוק אמרה:
אינני שוללת את הטוב שיש בחוק [...]. לעצם העניין, חשוּב שנעשה ניסיון לנגוע בבעיות העדינות הללו, לנסות להזיז את הלך המחשבה ולהעבירו לפסים המתאימים למציאות ולרוח הזמן. אלא שיחד עם זה מתעוררת בקרב הנשים החרדה, שמא התיקונים הקלים הללו ירגיעו את הלבבות וידחו לזמן בלתי-מוגבל את הפתרון הרצוי לכל המערכה הנדונה. האם לא זהו אחד מאותם המקרים, כשהפליאטיב רק מקלקל?
שנים לאחר מכן, בשנת 1973, עבר חוק דיני קניין משותף, אשר מבוסס על הצעתה של רחל כהן-כגן משנת 1951.
בכנסת נאבקה כהן-כגן למען זכויות האישה בישראל. בין ההצעות אותן העלתה היו החרפת ענישת המינימום על אלימות של גברים בתוך המשפחה ופתרון למסורבות גט. היא טענה שלנשים פוטנציאל רב להשפיע על החיים הציבוריים. היא תמכה בשירות נשים בצה"ל בתפקידים קרביים וטענה שאין סיבה פיזית אמיתית למנוע מנשים לשרת ביחידות אלה. כמו כן טענה כי האישה הישראלית עדיין לא זכתה למקומה הראוי בחברה וכראייה לכך הצביעה על ייצוגן הזעום של נשים בכנסת.
כהן-כגן פעלה גם במישורים אחרים ודאגה למגזרים ומיעוטים שונים. בעקבות הקמת תנועת הפנתרים השחורים יזמה את הקמת ועדת הפער החברתי אשר הפכה לימים למחלקת רווחת המשפחה בארגון ויצו. בנוסף, סייעה בהקמת ספריית ויצו ניידת אשר הגיעה למקומות מרוחקים בארץ ובהקמת הלשכה לייעוץ משפטי לענייני משפחה של ויצו. כנשיאת כבוד של ויצו הייתה מעורבת בנושאים הנוגעים לקשישים, והקימה בין היתר את הקרן לידידות למען נזקקים יוצאי ויצו. כהן-כגן טענה בהזדמנויות שונות כי המדינה אינה דואגת די הצורך לקירוב לבבות בין העדות, לקידום השכבות העניות, לצמצום הפער החברתי והכלכלי ולהדרכת הדור הצעיר אל יעדי הבנה ושיתוף עם המבוגרים.
רחל כהן-כגן המשיכה בפועלה בויצו ובחוגים סוציאליים עד לפטירתה.
בשנת 1961 הוענקה לה אזרחות כבוד של העיר חיפה.
רחל כהן-כגן הייתה נשואה לנח כגן עד למותו ב-1963. נולדו להם שני בנים: אליהו כגן, פיזיקאי, ומיכה כגן, מפיק קולנוע. על שמה קרויים רחובות בערים רעננה, ראשון לציון וחיפה.
פעילות ציבורית ותפקידים מרכזיים

פעילה בארגוני עזרה יהודיים בתקופת לימודיה באודסה.
גזברית ”הסתדרות נשים עבריות” בירושלים ויושבת-ראש ועדת הילד.
פעילה להקמת תחנות טיפת חלב.
יוזמת וממקימות בית-התינוקות הראשון בישראל.
יו”ר הוועדה לעזרה סוציאלית בוועד הקהילה בחיפה, 1946-1932.
מנהלת המחלקה הסוציאלית בוועד הלאומי.
חברת הוועד הפועל של ועד הקהילה הרוסית בישראל.
יו"ר הוועדה לעזרה סוציאלית של ארגון ויצו.
מייסדת "הסתדרות נשים עבריות" (לימים ויצו הארצישראלית).
יו"ר ויצו בישראל.
נשיאת ויצו העולמית.
חברת כנסת בכנסת הראשונה ובכנסת החמישית.
תפקידים בוועדות פרלמנטריות > תפקידים בכנסת הראשונה

משקיפה בוועדה לחוקת המעבר.
חברה בוועדת החינוך והתרבות.
משקיפה בוועדת החוקה, חוק ומשפט.
תפקידים בוועדות פרלמנטריות > תפקידים בכנסת החמישית

חברה בוועדת משנה בעניין פעולה חינוכית בקרב ההורים.
חברה בוועדת השירותים הציבוריים.
חברה בוועדת הפנים.
לקריאה נוספת

נשים בישראל לקסיקון, תל אביב: עם עובד, 1991, עמ' 81.
שביט יעקב, גולדשטיין יעקב, באר חיים, לקסיקון האישים של ארץ ישראל, 1948-1799, תל אביב: עם עובד, 1983, עמ' 276.
פוירשטין אמיל, נשים שעשו היסטוריה, תל אביב: משרד הביטחון, 1989, עמ' 69.
להב, פנינה, "כשהפאליאטיב רק מקלקל: הדיון בכנסת על חוק שיווי זכויות האשה", זמנים 46-47 (1993), עמ' 149–159.
רימלט, נויה, הפמיניזם המשפטי מתאוריה למעשה: המאבק לשוויון בין המינים בישראל ובארצות הברית, חיפה: פרדס, 2010.
פוגל-ביז'אווי, סילביה, "דמוקרטיה ופמיניזם: ישראל כמשל", דמוקרטיה ופמיניזם: מגדר, אזרחות וזכויות אדם, רעננה: האוניברסיטה הפתוחה, 2011, עמ' 157–183.
גבע, שרון, האשה מה אומרת? נשים בישראל בשנות המדינה הראשונות, ירושלים: מאגנס, 2020, עמ' 22–23, 58-40.
שי חורב, רחל כהן-כגן, בלקסיקון החיפאים אישים ודמויות בחיפה, דוכיפת הוצאה לאור, עמ' 201, 2018.
הערות שוליים

↑  אמיל פוירשטין, נשים שעשו היסטוריה: תל אביב: משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 1989, עמ' 69-71.
↑  ראו-(הקישור אינו פעיל, 12 ביולי 2022) שירה של רחל המוקדש לרחל כהן-כגן מתוך אתר שירת רחל. ראו גם: ונדי זירלר, רחל כהן-כגן, באנציקלופדיה לנשים יהודיות (באנגלית).
↑  ח"כ רחל כהן-כגן, הצעת חוק המשפחה ושוויון האישה, התשי"א-1951, באתר מאגר החקיקה הלאומי, ‏27 במרץ 1951
↑  פנינה להב, "כשהפאליאטיב רק מקלקל: הדיון בכנסת על חוק שיווי זכויות האשה", זמנים 47-46 (1993), עמ' 149.
↑  להב, שם, עמ' 159
↑  לפירוט ראו: להב, זמנים, עמ' 159-149.
↑  ראו - פוירשטין אמיל. נשים שעשו היסטוריה. משרד הביטחון. 1989. תל אביב. עמ' 69.
↑  אשת לפידות, דבר, טור 1, 2 במאי 1961.
| חברי הכנסת הראשונה |
| --- | --- | --- |
| מפא"י | דוד בן-גוריון • משה שרת • אליעזר קפלן • (דוד רמז) • יוסף שפרינצק* • גולדה מאיר • יצחק בן-צבי • זלמן שזר • דב יוסף • חיים בן אשר • אברהם הרצפלד • עדה מימון • שלמה לביא • שמואל דיין • יוסף ברץ • יחיאל דובדבני • בבה אידלסון • פרץ נפתלי • פנחס לבון • זלמן ארן • בן-ציון דינור • אליהו הכרמלי • נטע הרפז • (יהודית שמחוני) • (אבא חושי) • יזהר סמילנסקי • ראובן שרי • יונה כסה • אפרים תבורי • (יוסף מיכאל לם) • (אריה שפטל) • (אברהם טביב) • צבי יהודה • עקיבא גוברין • יוסף אפרתי • אריה בהיר • חסיה דרורי • אליעזר ליבנה • דוד הכהן • ישראל גורי • עמי אסף • מאיר ארגוב • דבורה נצר • שרגא גורן • השל פרומקין • דוד בר-רב-האי • (יצחק קנב) • (הרצל ברגר) • (ז'ניה טברסקי) • (ישראל ישעיהו-שרעבי) • (ברוך אזניה) • (מנחם כהן) • (רפאל בש) |  |
| מפ"ם | (יצחק טבנקין) • מאיר יערי • יעקב חזן • נחום ניר-רפאלקס • אהרן ציזלינג • מרדכי בנטוב • ישראל גלילי • יעקב ריפתין • משה סנה • ברל רפטור • אליעזר פרי • משה ארם • חנה למדן • חנן רובין • ישראל בר-יהודה • מנחם בדר • פייגה אילנית • יצחק בן-אהרן • (דב בר-ניר) • (מנחם רצון) • (דוד ליבשיץ) |  |
| החזית הדתית המאוחדת | יהודה לייב פישמן מימון • יצחק מאיר לוין • חיים משה שפירא • משה אונא • בנימין מינץ • דוד צבי פנקס • מאיר דוד לוונשטיין • זרח ורהפטיג • אליהו-משה גנחובסקי • קלמן כהנא • מרדכי נורוק • יוסף בורג • אהרן-יעקב גרינברג • אברהם יהודה גולדראט • אברהם-חיים שאג • (משה קלמר) • (אליהו מזור) |  |
| תנועת החירות | מנחם בגין • אורי צבי גרינברג • יעקב מרידור • אריה בן-אליעזר • אברהם רקנאטי • יוחנן בדר • הלל קוק • חיים לנדאו • שמואל מרלין • חיים כהן-מגורי • אליהו לנקין • שמואל כץ • ערי ז'בוטינסקי • אסתר רזיאל-נאור |  |
| הציונים הכלליים | פרץ ברנשטיין • ישראל רוקח • שושנה פרסיץ • יוסף ספיר • יעקב קליבנוב • יעקב גיל • יוסף סרלין |  |
| המפלגה הפרוגרסיבית | פנחס רוזן • אברהם גרנות • אידוב כהן • יזהר הררי • ישעיהו פורדר |  |
| ספרדים ועדות מזרח | בכור-שלום שטרית • אליהו אלישר • אברהם אלמליח • משה בן-עמי |  |
| מק"י | שמואל מיקוניס • תופיק טובי • אליעזר פרמינגר • מאיר וילנר |  |
| הרשימה הדמוקרטית של נצרת | סיף א-דין א-זועבי, אמין-סלים ג'רג'ורה |  |
| מפלגת הלוחמים | נתן ילין-מור |  |
| ויצו | רחל כהן-כגן |  |
| התאחדות התימנים בישראל | זכריה גלוסקא |  |
בסוגריים - כהונה חלקית, * יו"ר הכנסת
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007289961205171
נביולו

| --- | --- |

 סוג:  זן ענבים 
 מוצא:  איטליה 
 צבע:  שחור 
 
נביולו (באיטלקית: Nebbiolo) הוא זן ענבי יין אדום איטלקי המזוהה בעיקר עם אזור פיימונטה, שם מייצרים ממנו את יינות "ייעוד מקור מבוקר ומובטח" (באיטלקית: בקיצור DOCG - Denominazione di Origine Controllata e Garantita) של ברולו, ברברסקו, Roero, Gattinara, Carema ו-Ghemme. סבורים כי נביולו שואב את שמו מהמילה nebbia האיטלקית שפירושה "ערפל". במהלך הבציר, המתרחש בדרך כלל בסוף אוקטובר, ערפל עמוק ועז נכנס לאזור לאנגה, בו נמצאים כרמים רבים של נביולו. הסברים אלטרנטיביים מתייחסים לצעיף הגלוקוס דמוי הערפל שנוצר מעל פירות היער כשהם מגיעים לבגרות (פירוש הביטוי כחול-ירוק, כחול-אפור שמשמש לתיאור המראה האפור החיוור או הכחלחל-ירוק של פני השטח של כמה צמחים), או שאולי השם נגזר במקום זאת מהמילה האיטלקית nobile, שפירושה אצילי. מענבי זן הנביולו מייצרים יינות אדומים בעלי צבע בהיר שיכולים להיות טאניניים מאוד בצעירותם עם ניחוחות של זפת וכן ורדים. ככל שהם מתיישנים, היינות מקבלים גוון לבן-כתום אופייני בשולי הכוס וחושפים ניחוחות וטעמים אחרים כגון סיגליות, זפת, עשבי בר, דובדבנים, פטל, כמהין, טבק ושזיפים מיובשים. יינות נביולו יכולים לדרוש שנים של התיישנות, כדי לאזן את הטאנינים עם מאפיינים אחרים.
היסטוריה

העוסקים באמפלוגרפיה מאמינים שזן ענבי הנביולו הוא יליד אזור פיימונטה, אם כי ישנן עדויות DNA המצביעות על כך שמקורו היה באזור ואלטלינה (Valtellina) שבצפון לומברדיה, ממש מזרחה מפיימונטה. במאה ה-1 לספירה, פליניוס הזקן ציין את האיכות יוצאת הדופן של היין המיוצר באזור הכפר פולנצו (פולנטיה אז בלטינית) שממוקם צפונית-מערבית למה שהוא כיום אזור Barolo DOCG. בעוד פליניוס אינו מציין במפורש את העינב שהיה אחראי ליינות פולנצו אלה, לתיאור היין שלו יש קווי דמיון לתיאורים מאוחרים יותר של יינות מבוססי נביולו, מה שהופך את זה לסימן הראשון של יין שנעשה מנביולו באזור פיימונטה. האזכור המפורש הראשון של נביולו מתוארך לשנת 1268, שבה תואר יין המכונה "ניביול" כגדל בריבולי ליד טורינו. לאחר מכן הופיע חשבון של יצרן משנת 1303 במחוז רוארו (Roero) שתואר כבעל חבית של "נביולו". במסכת Liber Ruralium Commodorum משנת 1304 תיאר המשפטן האיטלקי פייטרו דה' קרשנצי (Pietro de' Crescenzi) יין העשוי מ"נוּבִּיוֹלָה" כבעל איכות מעולה. במאה ה-15, חוקים באזור "לה מורה" (מה שנקרא כיום אזור ברולו) ציינו את ההערכה הרבה שזכתה הגפן נביולו באזור. על פי חוקים אלה, העונשים על כריתת גפן נביולו נעו בין קנס כבד לבין קטיעת יד ימין או תלייה עבור עבריינים חוזרים.
היסטוריה > יחסים עם זנים אחרים

בשנת 2004, מחקר באוניברסיטת קליפורניה בדייוויס ו-Istituto Agrario di San Michele all'Adige באיטליה מצאו כי נביולו קשור לפיימונטה באמצעות שני זני ענבים ארומטיים - ענבי פרייזה (Freisa) של פיימונטה וזן הרון הצרפתי ויונייה. מחקר זה מצביע עוד על מערכת יחסים הורה-צאצא בין נביולו למספר ענבים איטלקיים, כולל פרייזה, בוביראסקו (Bubbierasco), נביולו רוזה, ווספולינה (Vespolina) מאזור פיימונטה וכן ענבי לומברדיה נגררה (Negrara) ורוסולה נרה (Rossola nera). ניתוח DNA נוסף מצביע גם על קשר הורה-צאצא עם עינב ברוניולה (Brugnola) מלומברדיה, שנחשב בעבר כמילה נרדפת בלבד לעינב אמיליה-רומאניה פורטנה (Fortana).
גידול גפנים

בהשוואה למחזור הצמיחה השנתי של זני ענבי פיימונטה אחרים, נביולו הוא אחד הזנים הראשונים להניץ והזן האחרון שמבשיל לבציר עם תקופת בציר מאמצע עד סוף אוקטובר. בבצירים מסוימים, היצרנים מסוגלים לבצור ולהשלים את התסיסה של זני הברברה והדולצ'טו שלהם עוד בטרם הנביולו אפילו נבצר. כדי לסייע בהבשלה, היצרנים ינטעו לעיתים קרובות את גפני הנביולו באתרים המועדפים ביותר במדרונות הפונים לדרום ולדרום-מערב, מה שמעניק לענבים יותר גישה לאור שמש ישיר. המיקום האידיאלי ביותר הוא בגובה שבין 300 עד 500 מטרים מעל פני הים וחייבים לספק לגפנים מחסה טבעי מרוחות. הגפן רגישה מאוד לזילוף-דליפה-טיפטוף (מפגע גידול גפנים הנובע מתגובות מטבוליות לתנאי מזג האוויר הגורמות לכשל של התפתחות הענבים לאחר הפריחה במיוחד אם יש מזג אוויר לח בהופעת הניצנים או הפריחה). בעוד שגשמים בתקופה זו יכולים להשפיע על היבול והכמות, לגשמים המתרחשים לאחר תקופת הווריסון יכולים להיות השפעה מזיקה על האיכות. הבקבוקים בעלי הדירוג הגבוה ביותר של פיימונטה נביולו נוטים להגיע מבצירים עם מזג אוויר יבש במהלך ספטמבר ואוקטובר. Nebbiolo זקוק לחום מספיק כדי לפתח את הסוכרים וטעמי הפירות הדרושים לאיזון החומציות הגבוהה הטבעית והטאנינים של העינב.
ייצור יין

הביטוי הבולט ביותר של הנביולו הם יינות ברולו. ישנה חלוקה בין מה שנחשב לגישה "מסורתית" לנביולו לבין גישה "מודרניסטית". השורשים של שני הסגנונות יכולים להתחקות אחר ההיסטוריה שלהם לייצור ה"קדם-טכנולוגי" המוקדם של נביולו. לפני הופעתה של התסיסה המבוקרת על ידי טמפרטורה, תאריכי הבציר המאוחרים של נביולו הביאו לכך שהיינות החלו לתסוס כאשר מזג האוויר נעשה כבר קר. טמפרטורות קרירות אלו יעכבו את התסיסה למשך מספר ימים והן מאריכות את תקופת התשרית (Maceration) ומיצוי תרכובות פנוליות כגון טאנינים.
ייצור היין של ימינו עבור מסורתיים ומודרניסטים כאחד כולל בקרת היגיינה קפדנית ושימוש בציוד יין מודרני. במקום ליפול למחנה קשיח זה או אחר, יצרנים רבים נוקטים בגישת אמצע המנצלת כמה טכניקות מודרניסטיות יחד עם ייצור יין מסורתי.
ייצור יין > ערבוב (blending)

באזור פיימונטה קיימת היסטוריה ארוכה של מיזוג זני ענבים אחרים עם נביולו על מנת להוסיף צבע ו/או לרכך את הטאנינים הקשים של העינב. בנוסף לשימוש בענבי יין אדום כמו ברברה, קרואטינה ובונרדה פיימונטה, לענבי יין לבן כמו ארנייס ופבוריטה יש גם היסטוריה של ערבוב עם נביולו. מבחינה היסטורית, הקשר של מיזוג ארנייס עם נביולו היה כה חזק עד שמילה נרדפת נפוצה של הראשון היא "ברולו ביאנקו" כלומר "ברולו לבן". כיום, תקנות ה-DOCG עבור ברולו וברברסקו דורשות שהיין יהיה 100% מזן נביולו. בשנת 1998, יצרני אזור ברברסקו ניסחו הצעה לאפשר 10-15% מזני ענבים אחרים להיכנס ליין, אך בקורת עיתונות גרועה של מבקרי יין איטלקיים הביאה לדחיית תוכנית זו. אמנם יש ספקולציות, מצד מבקרים כמו אוז קלארק, שברברה או אפילו סירה וקברנה סוביניון משמשות להגברת הצבע והטעמים של ברולו על ידי חלק מהיצרנים, אין הוכחה מפורשת לכך שזה אכן קורה.
ייצור יין > ברולו וברברסקו

אזור פיימונטה נחשב לבית הגידול הגפנים של נביולו ושם מייצרים את היינות הבולטים של הענבים. האקלים היבשתי העקבי של האזור, יחד עם השפעותיו של נהר הטנארו מייצרים טרואר ייחודי לנביולו שלא ניתן לשכפל בקלות באזורים אחרים בעולם. שני היינות הידועים ביותר מבוססי נביולו הם יינות DOCG של אזורי ברולו ו-ברברסקו (Barolo & Barbaresco ) ליד אלבה.
ברברסקו נחשב לקל יותר מבין השניים ויש לו תקנות DOCG פחות מחמירות, כאשר הביקבוקים הרגילים דורשים רק 9 חודשים בעץ אלון ו-21 חודשי יישון כולל, והביקבוקים של "רזרבה" דורשים 45 חודשי יישון בסך הכל.
לעומת זאת, ה-Barolo DOCG דורש 18 חודשים בעץ אלון ו-3 שנים יישון כולל עבור ביקבוק רגיל ו-62 חודשי יישון כולל עבור ה-riserva. רמות האלכוהול המינימליות בשני האזורים משתנות מעט, כאשר ברברסקו דורש מינימום של 12.5% וברולו 13%. (עם זאת, ברולו, נכון לשנת 1999, דורש כעת רק מינימום של 12.5% גם כן).
ראו גם

מגוון בינלאומי
רשימת זני גפנים איטלקיים
הערות שוליים

1 2 3 4 5  "Nebbiolo". The Oxford Companion to Wine (4th ed.). Oxford University Press. 2015. pp. 494–495. ISBN 9780198705383. LCCN 2015941385. OCLC 921140648.
↑  D'Agata, Ian (2014). "Nebbiolo". Native Wine Grapes of Italy. University of California Press. pp. 353–361. ISBN 978-0-520-27226-2.
↑  "Nebbiolo is viognier cousin, conference hears". Decanter Magazine. 24 בינואר 2004. נבדק ב-17 בינואר 2019. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Robinson, Jancis; Harding, Julia; Vouillamoz, José (2012). Wine Grapes: A complete guide to 1,368 vine varieties, including their origins and flavours. London, New York: Allen Lane. pp. 138, 363. ISBN 978-1-84614-446-2. OCLC 795857065.
↑  "Nebbiolo". Oz Clarke's Encyclopedia of Grapes. New York: Harcourt. 2001. pp. 155–162. ISBN 9780151007141.
↑  "Arneis". Oz Clarke's Encyclopedia of Grapes. New York: Harcourt. 2001. p. 38. ISBN 9780151007141. LCCN 2001281478. OCLC 48239622.
↑  "BAROLO DOCG appellation rules" (PDF). Consorzio di Tutela Barolo Barbaresco Alba Langhe e Dogliani. נבדק ב-15 בנובמבר 2022. {{cite web}}:  (עזרה)
ערפל מוקדם בבוקר בכרם נביולו בלאנגה. המילה האיטלקית לערפל, nebbia, היא מקור אפשרי אחד לשם Nebbiolo.
לנביולו יש היסטוריה ארוכה באזור אלבה בפיימונטה.
לנביולו צבע אדום בהיר באופן מסורתי בצעירותו.
נביולו הנטוע באזור נובארה וורצ'לי (Vercelli) בצפון פיימונטה נוטים לייצר יינות קלים ואגמתיים יותר.
הפיגוע בפריז (2023)

| חלק מפעולות טרור בצרפת |
| --- | --- |
 תאריך:  2 בדצמבר 2023
 מקום:  צרפת פריז, צרפת
 מטרה:  תיירים 
 קואורדינטות:  48°51′20″N 2°17′16″E﻿ / ﻿48.855555555556°N 2.2877777777778°E﻿ / 48.855555555556; 2.2877777777778
 סוג:  פיגוע דקירה
 נשק:  פטיש, סכין 
 הרוגים:  1
 פצועים:  2
 מבצע:  Armand Rajabpour-Miyandoab 
 מספר מפגעים:  1
 he
 
בליל מוצאי שבת, 2 בדצמבר 2023, אירע פיגוע ליד מגדל אייפל שבצרפת. בפיגוע תקף מוסלמי צרפתי ממוצא איראני, מספר אנשים, הרג אחד בתקיפת סכין ולאחר מכן פצע מבוגר צרפתי כבן 60 ותייר בריטי במכות פטיש, תוך קריאות "אללה אכבר".
נשיא צרפת עמנואל מקרון הכריז על האירוע כטרור וכי הוא יטופל על יד המשרד לתביעות פעילות טרור.
התוקף, יליד ניי-סיר-סן ובעל אזרחות צרפתית, היה ידוע לרשויות כמוסלמי רדיקלי, ואף ריצה עונש של 4 שנים בכלא על אלימות, נתפס על ידי המשטרה לאחר שתי הלימות טייזר לבטנו. דובר המשטרה שיבח את תגובת השוטרים "שמנעו פגיעות ודאיות נוספות בנפש". המפגע טען בפני השוטרים כי הוא היה בכעס "עקב מות מוסלמים באפגניסטן ובפלסטין" וציין שצרפת היא שותפה לפשעים נגד האסלאם.
הנרצח היה אזרח גרמניה יליד הפיליפינים, ששהה בצרפת.
הפיגוע היה בתקופה של מתח גבוה ששרר בקהילה המוסלמית בצרפת, בפרט לאור מלחמת חרבות ברזל בין ישראל לחמאס, ואירע כחודש לאחר רצח בדקירה של דומיניק ברנאר, מורה באראס, ופציעת שניים נוספים, על ידי צעיר מוסלמי ממוצא קווקזי, וכן פיגועים אסלאמיים נוספים לצד הפגנות ענק של תמיכה בפלסטינים בכל רחבי אירופה באותה תקופה.
ראו גם

הפיגועים בצרפת (1995)
הערות שוליים

↑  One dead, two injured in Paris knife and hammer attack near Eiffel Tower, 3 בדצמבר 2023, CNN
ערך זה הוא קצרמרבנושא צרפת ובנושא טרור. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
תרנגול סרי לנקה

| תרנגול סרי לנקה |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: תרנגולאים
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: פסיוניים
סוג:: תרנגול
מין:: תרנגול סרי לנקה
שם מדעי
 Gallus lafayetii
תחום תפוצה


Gallus lafayettii
תרנגול סרי לנקה או תרנגול ציילון (שם מדעי: Gallus lafayetii) הוא עוף מהסוג תרנגול שבמשפחת הפסיוניים. תרנגול זה הוא מין אנדמי המצוי בסרי לנקה בלבד.
מאפיינים

תרנגול זה דומה מאוד במראהו לתרנגול מבוית.
אורכו של הזכר כ-70 ס"מ, נוצות גופו אדומות-כתומות, נוצות הזנב שחורות עם גוון מטאלי ירוק וכרבולתו אדומה.
הנקבה קטנה בהרבה. אורכה כ-35 ס"מ, וצבעה חום.
התרנגול שוכן ביערות, וניזון מדגנים ומעלים אך גם מבעלי חיים קטנים כמו תולעים וצרצרים.
תרנגול סרי לנקה הוא הציפור הלאומית של סרי לנקה.
רבייה

מין זה מתרבה בשיטת הפוליאנדריה: קבוצה קטנה של תרנגולים, לרוב אחים, מחזרת אחר נקבה אחת. הנקבה בוחרת את זכר האלפא מתוך הקבוצה ומזדווגת אתו. לאחר מכן, בזמן הדגירה, זכר האלפא שומר על הדוגרת במרחק קטן ממנה ואילו זכרי הבטא שומרים על הטריטוריה באופן היקפי.
קפלת ג'ורג' הקדוש (טירת וינדזור)

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  castle chapel 
 כתובת:  טירת וינדזור, וינדזור 
 מיקום:  וינדזור ומיידנהד 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1475
 תאריך פתיחה רשמי:  1511 
 סגנון אדריכלי:  אדריכלות גותית 
 
 קואורדינטות:  51°29′01″N 0°36′25″W﻿ / ﻿51.483611111111°N 0.60694444444444°W﻿ / 51.483611111111; -0.60694444444444
 www.stgeorges-windsor.org
 he
 
קפלת ג'ורג' הקדוש (באנגלית: St George's Chapel, Windsor Castle) היא כנסייה אנגליקנית הניצבת בתוך תחומי טירת וינדזור, אחד מן הארמונות המלכותיים בבריטניה. הכנסייה ממוקמת ברובע הנמוך (Lower Ward) של הטירה, המצוי בחלקה המערבי. היא נוסדה במאה ה-14 ובנויה בסגנון גותי של ימי הביניים המאוחרים (אנ'). נערכים בה טקסי דת של משפחת המלוכה הבריטית, לרבות חתונות, והיא מהווה גם בית קברות מלכותי. הכנסייה משמשת גם ככנסיית מסדר הבירית.
הכנסייה מהווה קהילה מלכותית מיוחדת (אנ'), כלומר נתונה ישירות תחת סמכות הכתר הבריטי. הגוף הכנסייתי המנהל את הקפלה מאז ייסודה הם הדיקן והקאנונים של וינדזור (אנ').