stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הצומח הים-תיכוני בישראל
תנאי הסביבה > השפעת האדם > חקלאות

החקלאות משפיעה על צומח הבר במישרין ובצורה עקיפה.
ההשפעה הישירה מתבאת בריבוי צמחים המועילים לאדם, העברתם ממקום למקום באותו אזור פיטוגאוגרפי, ויבוא צמחים גרים מאזורים אחרים לגמרי - מינים פולשים.
ההשפעה העקיפה מתבטאת בבירוא צמחייה מקומית, דבר המאפשר כניסה של צמחים ממקומות אחרים. יבוא זרעים ממקומות רחוקים גורם לעיתים להתפשטות זרעים של צמחים שהתערבו בהם. נטישת השטחים החקלאיים, גורמת להתפשטות צמחי באשה. הרס הצמחייה המקומית גורם לעיתים להגברה של סחיפת קרקע על ידי מים, שינוי צורתם של אגני ניקוז, הפחתת כמות המים הנספגת בקרקע, ויצירת בתי גידול יבשים יחסית לתנאי האקלים.
תנאי הסביבה > השפעת האדם > כריתה

מלבד היותה הגורם המרכזי בשינויים הנגרמים עקב בירוא לשם חקלאות, גורמת הכריתה לשינוי בכֵהות הקרקע, עלייה בקרינה החוזרת, והפחתה בהתחממות האדמה, המגיעה לעיתים עד כדי שינוי של ממש באקלים המקומי. תוצאות אלו עלולות להיגרם גם על ידי הרעייה, אך הן משמעותיות ביותר בכריתה רחבת היקף.
תנאי הסביבה > השפעת האדם > מינים פולשים

מינים רבים של צמחים ובעלי חיים הנפוצים ברחבי העולם, חלקם כאוכלוסיות טבעיות וחלקם מינים מבויתים על ידי האדם, הובאו לישראל באמצעות האדם, אם בכוונה ואם במקרה. חלק מהמינים הנ"ל הצליחו להתבסס ולעיתים אף להתפשט תוך כדי דחיקת החי והצומח המקומי. אלו האחרונים מכונים מינים פולשים. למינים פולשים מסוימים ישנה השפעה הרסנית על הסביבה הטבעית אליה הם פולשים, והם נחשבים לאיום חמור על המגוון הביולוגי.
התפתחות חברת הצומח

חברות הצומח מתפתחות בהדרגה, כך שכל חברה משנה את תנאי בית הגידול באופן המאפשר את כניסתה של החברה הבאה. התפתחות הדרגתית זו נקראת "סוּקְצֶסְיָה" (או "מַעֲקוֹבֶת"), שלבי ההתפתחות נקראים "טור סוקצוסיוני" והחברה אליה הסוקציה מכוונת נקראת "חברת קלימקס". ברוב שטחו של האזור הים-תיכוני קיימים תנאים אקלימיים וקרקעיים המתאימים להתפתחות של צמחי חורש, אבל רק לאחר התפתחות של חברות צמחים הקדומים להם. הסיבה לכך היא תנאי המיקרו-אקלים המתפתחים בין הצמחים הקודמים להם בסדר הסוקצסיה - שם יורדת מעט הטמפרטורה ועולה הלחות, תנאים המעלים את סיכויי הנביטה של הצמחים הבאים.
טור הסוקצסיה הנפוץ בחבל הים-תיכוני כולל את השלבים הבאים (לפי סדר): בָּתָה, גָּרִיגָה, חורש ויער. רוב שטחו של החבל הים-תיכוני היה מעובד בעבר, כך שהסוקצסיה העיקרית בו, היא סוקצסיה משנית (סוקצסיה הבאה לאחר השמדת הצומח הטבעי בידי האדם). במקרים אלו, מגיע לפני שלבי הסוקצסיה הנ"ל, שלב הצומח הסגטלי (צומח באשה).
התפתחות חברת הצומח > בתה

בָּתָה היא צורה בה שולטים בשטח בני שיח, שגובהם אינו עולה על 50 ס"מ, בשילוב עם צמחים עשבוניים.
החברות העיקריות השולטות בבתה הים-תיכונית הן: חברת הסירה הקוצנית, חברת הקורנית המקורקפת וחברת הלוטמית הדביקה. בגולן נפוצה חברת החלבלוב המגובשש.
ברוב אזורי הארץ הבתה היא שלב מוקדם בטור הסוקצסיוני. במקומות מסוימים, בהם אין האקלים מתאים להתפתחות הצומח לשלב הבא בטור, שם מהווה הבתה את חברת הקלימקס. מקומות כאלה הם ספר המדבר - בשולי מדבר יהודה ומדבר שומרון, ומורדות הר החרמון. באזור ספר המדבר שולטת חברה הנקראת בתת ספר - שם שולטים צמחים שמוצאם ים-תיכוני, איראנו-טורני וסהרו-ערבי גם יחד. במורדות החרמון שולטת צורה הנקראת בתה כרקוצית (כר-קוצית. או טרגקנטית - על שמו של מין ממיני הקדד הנפוצים בחברה זו), בה שולטים צמחים היוצרים כרים עגולים וקוצניים - צורה העוזרת להם להתמודד עם הקור והיובש - בה נפוצים סירה קוצנית, קדד מאדים, וכרבולת מקרינה.
לעיתים תבוא לפני הבתה תצורה הנקראת בתה עשבונית, בה שולטים בעיקר צמחים עשבוניים כמו דגניים, גאופיטים שונים, המיקריפטופיטים (צמחים שניצן ההתחדשות שלהם קבור בקרקע), וצמחי שושנת.
בחבל הים-תיכוני תצורה זו אינה חברת הקלימקס, ותמיד תתפתח לבתה.
התפתחות חברת הצומח > גריגה

גָּרִיגָה (בעברית: שִׂיחִיָּה) היא צורה בה שולטים שיחים שגובהם כמטר - מטר וחצי. השיחים העיקריים השולטים בגריגה הם שלהבית דביקה, לוטם, מרווה משולשת, קידה שעירה ואשחר ארצישראלי.
הגריגה היא לעיתים חברת קלימקס, בעיקר באזורים הסמוכים לספר, בין בספר המדבר ובין בספר האזור ההררי בחרמון. במקומות בהם ממשיכה חברת הצומח להתפתח, מתחילים להתפתח עצי החורש, כבר בשלב הגריגה, ולכן המעבר מצורת הגריגה לצורת החורש הדרגתית, וקשה להגדיר את נקודת המעבר המדויקת.
התפתחות חברת הצומח > חורש

החורש הוא צורה בה שולטים עצים נמוכים, שביניהם צומחים שיחים, בני שיח, וצמחים מטפסים. בצורה זו, לא ניכר הבדל ברור בין שכבות הצומח - כולן מעורבות זו בזו. רוב הצמחים בעלי עלים קוצניים וקשים.
החברה השולטת בתצורה זו ברוב אזורי הארץ היא חברת אלון מצוי ואלה ארצישראלית.
תצורה זו, היא התצורה הנפוצה ביותר בישראל, והיא חברת הקלימקס באזורים הצחיחים יחסית בחבל הים-תיכוני. במקומות לחים יותר, יכולה תאורטית הצמחייה לעבור לשלב היער.
תצורה דומה, היא תצורת החורש הפתוח - גם בתצורה זו צומחים עצים שיחים ומטפסים, אלא שהם מפוזרים בשטח. תצורה זו גם היא לעיתים תצורת הקלימקס, בעיקר באזורים צחיחים.
התפתחות חברת הצומח > יער

יער הוא תצורה בה שולטים עצים בעלי גזע אחד ראשי. ביער פחות שיחים מאשר בחורש, ושכבתיות הצומח ברורה.
החברות האופייניות ליער הן: יער אלון מצוי ברוב האזור הים-תיכוני, יער אלון התולע וער אציל בצפון הארץ, יער אורן ירושלים בצפון הארץ ובהרי יהודה בקרקעות רנדזינה בהירה ויער אלון התבור ולבנה רפואי בצפון הארץ.
מקומו של היער בטור הסוקצסיוני של היער שנוי במחלוקת. אפשר למצוא את היער בעיקר באזורים בהם נשמר החורש מכריתה באופן מכוון. יש הטוענים כי מכאן הוכחה שהיער הוא התפתחות טבעית מהחורש במקום בו הוא לא ניזוק על ידי האדם, וכי החורש הוא תוצאה של כריתת עצים ושרפות. לעומתם, יש הסוברים כי היער מתפתח רק במקומות בהם הוא טופח במיוחד, ואם ימשיך להתפתח בצורה טבעית, הוא עלול להיהפך חזרה לחורש.
לגבי יער האורן הירושלמי, רבות הדעות כי זוהי חברת הקלימקס האדפי האופינית לקרקעות הרנדזינה הבהירה, על אף שהאקלים מאפשר התפתחות לחורש ים-תיכוני, או ליער אלון המצוי באותם אזורים.
תצורה אחרת של יער היא תצורת היער הפתוח. בתצורה זו גדלים העצים הגדולים ברווחים ניכרים, כשביניהם צמחים עשבוניים. לתצורה זו אופייניות חברת האשחר ארצישראלי והעוזרר הקוצני, סמוך לספר המדבר, וחברת הערער בספר האזור ההררי של החרמון. במקומות אלו מהווה היער הפתוח את חברת הקלימקס.
לעיתים יבוא היער הפתוח באזורים אחרים כשלב מקדים לחורש, שם שולטות חברת שיזף מצוי ושיזף קוצני, חברת חרוב ואלת המסטיק וחברת אלון התולע והלבנה הרפואי.
ראו גם

חורש ים-תיכוני
האזור הים-תיכוני
לקריאה נוספת

אנציקלופדיה החי והצומח של ארץ ישראל בהוצאת החברה להגנת הטבע ומשרד הביטחון, כרך 8.
הערות שוליים

↑  החלטות האקדמיה בישיבתה האחרונה, באתר האקדמיה ללשון העברית, ‏29 במרץ 2022
הבדלים באינטנסיביות הרעייה בין ישראל (מימין) למצרים
תמונה משנת 1894 בה נראה הר הכרמל כשהוא מכוסה בגריגה. כיום מכוסה כולו בחורשים ויערות.
בתה באזור ההר
בתה מחבורת הסירה הקוצנית על גבעה ביישוב צור יגאל.
גריגה באזור הגולן
חורש ים-תיכוני. (בחזית התמונה פורחים לוטם שעיר ולוטם מרווני).
יער שתול של אורן ירושלמי
אוריאל זוהר

| --- | --- |

צילום מ-2009
 לידה:  1952  (בן 73 בערך) מחוז המרכז, ישראל 
 מדינה:  צרפת, ישראל 
 עיסוק:  משורר, במאי, מחזאי, סופר, מתרגם, דרמטורג
 שפות היצירה:  צרפתית, עברית, אנגלית 
 תחום כתיבה:  מחזאות, מחקר, שירה, סיפורת, עיון, תרגום
 נושאי כתיבה:  תיאטרון מדעי, תיאטרון קהילתי, מחזות לילדים (אגדות קסומות ומקוריות), קומדיות, טרגדיות, שירה אמונית, רומנים, מחקרים על יוצרים, על במאים
 
אוריאל זוהר (נולד ב-1952) הוא במאי תיאטרון, סופר, משורר, מחזאי, מתרגם ודרמטורג ישראלי. פרופסור במחלקה ללימודים הומניסטיים ואמנויות בטכניון, פרופסור מן המניין באוניברסיטאות הסורבון ובית הספר הגבוה ללימודי תעשייה וניהול בפריז.
ספריו

פגישות עם פיטר ברוק, הוצאת זוהר, 176 עמ', תל אביב, 1990
הענקים וילדי השמש, הוצאת גוונים, 333 עמ', תל אביב, 1998. זוכה פרס קרן חיפה 1997
חשיבות מחקר התיאטרון באוניברסיטה טכנולוגית-מדעית (דוגמת הטכניון) 2007
חזון תיאטרון הטכניון, 2008
Ma vie en Israël à la lumière des pins parasols avec Martine Zohar, éditions Persée, 421 p. France 2009
מי אני אלוהים שבתוכי? הוצאת עקד 79 עמ', תל אביב 2011
אהבתך מתבוננת בי מאחורי הגדר, הוצאת אחוה, 167 עמ', חיפה 2013
יה מתעורר משבר לאושר, הוצאת אחוה, 176 עמ', חיפה 2015
מסרים מפתיעים מקבוצתי בשמים, ספר אלקטרוני בהוצאת אוריון, 456 עמ', 2015, בהוצאת מנדלי מוכר ספרים ברשת ובהוצאת אמזון בצרפתית 2016
2015 ,The Invisible Garment, Amazon.com (הבגד הבלתי נראה)
2016 ,L'enfant qui savait voler Amazon.com (הילד שידע לעוף), E-book
2016 ,La Clairvoyante, Amazon.com (רואת בהיר)
Seraphita Seraphitus: L'androgyne, Amazon.com, 2017 (סרפיטה סרפיטוס)
2017  ,Un Agriculteur, Amazon.com  (החקלאי)
2017 ,Ariel et le monstre lumineux: Dialogue initiatique, Amazon.com (אריאל והמפלצת המוארת: דיאלוג חניכותי)
2017 ,L'Initiation du Ciel: Pièce de Théâtre (חניכות שמיים: מחזה)
Our Father Who..., ("אבינו ש...") אתר הוצאת אמזון 2018
הילד שיודע לעוף, הוצאת ספרי ניב, מחזה לילדים ונוער 2018, 38 עמ'. תורגם לצרפתית ולאנגלית
מן האור באת ואל האור תשובי, שירה ודיאלוגים, בעריכת אביבית חזק,  באמזון בעברית, 188 עמ', 2018
Aura's Conflict, ("הקונפליקט של אורה") אתר הוצאת אמזון 2018
The New Generation, ("הדור החדש") אתר הוצאת אמזון 2020
La Lumière des Soucoupes Volantes, ("אור צלחות מעופפות") אתר הוצאת אמזון 2020
Atlantis sous l'eau, ("אטלנטיס מתחת לים") אתר הוצאת אמזון 2021
!OVNIS : RETOUR À LA LUMIÈRE, ("עב"מים: השיבה לאור") אתר הוצאת אמזון 2021
Le Roi ne dort pas, ("המלך לא ישן") אתר הוצאת אמזון 2021
Le Voyage de la Quatrième à la Cinquième Dimension, ("המסע מהמימד הרביעי לחמישי") אתר הוצאת אמזון 2021
ממחזותיו

כתב כ-45 מחזות, להלן כמה כותרים:
"לתקן את התנ"ך", בימוי ערן פרייס, עם שחקני תיאטרון החאן.
"ישמעם את הגר" 1974 משחק: איציק ויינגרטן.
"קיבוץ", 1979
"נישואים מעורבים", 1987, עם שלמה פלסנר
"המזרן הרך", 1988, תיאטרון הטכניון, עם שלמה פלסנר
"1=3=3/2", 1993, תיאטרון הטכניון
"סודות", 1998
"סוף-סוף", 2001, תיאטרון הטכניון, משחק: סכנדר קובטי
"PlayBack" פסטיבל ירושלים (2001)
"שלשלאות שקופות", 2006. ההצגה הופיעה בשני פסטיבלים בינלאומיים: בברטיסלאבה, (2006) ובמדריד (2007)
"התמונה החסרה" (לזכר חייל שלנו) 2007
"רואה בשדות זרים" 2007
"להתקרב דרך אגב", 2008 ,1983
"חניכות שמים" (l’Initiation du Ciel), המחזה נכתב בצרפתית בשנת 2014, הוצג בשווייץ, בריסל, פריז, אקס-אן-פרובאנס ופרג'וס, ב-2015
ממחזותיו > מחזותיו לילדים

"הזרעון הקטנטן", פריז, (1985)
"יונק דבש הזהב", (1989)
"סינדרלה ושלושת הגמדים", הטכניון, (1991)
"הפרפר שרצה להיות יפה יותר מן הקשת בענן", (1992)
"הבגד הבלתי נראה" סנקט פטרבורג, 2011
"הילד שידע לעוף" בוגוטה, (2021)
"אורות מספינות החלל" (2022)
"המלך לא נרדם" (2022)
"אגדת אטלנטיס" (2022)
"אריאל והמפלצת המוארת" (2023)
רואת בהיר" פרג'וס צרפת (2023)
מסיפוריו בכתבי-עת

שלום, עלי שיח, גיליון מס. 12-14, עמ' 434–452, תל אביב, 1982.
בת שבע ובן ה-11 (או: לתקן את התנ"ך), הוצג באוניברסיטת ת"א, "עלי שיח", מס. 15-16, 277-278, 1982.
להתקרב דרך אגב, "עלי שיח", גיליון מס. 19-20, עמ' 109–113, תל אביב, 1983.
לילית בכפרו של זוהיר - עזה כמוות, אפיריון, גיליון מס. 35, עמ' 44–56, תל אביב, 1994.
המוות בקיבוץ - ילד חוץ, "אפיריון", גיליון מס. 36, עמ' 22–48, תל אביב, 1995.
זיכרונות של עוזב קיבוץ, מאזנים גיליון מס. ס"ט (7–8) עמ' 65–68, תל אביב, 1995. (המאמר זמין לצפייה במאגר JSTOR לאחר הרשמה)
הענקים וילדי השמש (ספר שני: "זוהיר"), כתב העת הדואר כרך LXXVII מס. 20 (3177) עמ' 22–23 הפקולטה לאמנויות אוניברסיטת ניו יורק, ניו יורק 1998.
נערת האש בוערת בי, "מאזנים" גיליון מס. פ"ז (4) עמ' 23, תל אביב, 2013. (המאמר זמין לצפייה במאגר JSTOR לאחר הרשמה)
רגל משותקת ולא מעץ, "בכיוון הרוח", ספרות, הגות, תרבות, חברה, 2014.
אורי, הילד שידע לעוף, באלבום "סיפורי הילדים", עמ' 87, הוצאת סער, 2017.
רגל משותקת, לא רגל מעץ, באנתולוגיה "תמונה קבוצתית" (ספרות ישראלית במאה ה-21) עמ' 463-473 הוצאת כרמל, 2017.
משיריו

אלוהים אוהב את עמי-חי, משא לספרות, אמנות ועיון, עיתון דבר, 28.7.1989
אני יונק את השירים, כתב העת "פסיפס" בעריכת איתמר יעוז-קסט וחנה יעוז-קסט, גיליון 80, עמ' 22 הוצאת עקד, תל אביב, 2011. מתוך ספרו מי אני אלוהים שבתוכי?
כשאני יוצא מכלי, כתב העת מאזנים בעריכת ציפי שחרור גיליון 1, כרך פ"ה, עמ' 37, ירחון אגודת הסופרים העברים, תל אביב 2011. מתוך ספרו מי אני אלוהים שבתוכי? וגם "האתר של ריה", Musesatwork's Blog זכרון יעקב, דצמבר 2012. וגם ב"אנתולוגיה לשירה ישראלית - הוליווד כבר גרה כאן", עמ' 98, הוצאת קונטנטו דה סמריק, תל אביב, 2015
הדייגים מחלקים לי חינם, כתב העת "פסיפס" בעריכת איתמר יעוז קסט ופרופ' חנה יעוז-קסט, גיליון 82, עמ' 44 הוצאת עקד, תל אביב 2011. מתוך ספרו מי אני אלוהים שבתוכי? ובמגזין הטכניון, בעריכת יצהר ורדי, סתיו 2011, עמ' 29, הטכניון, חיפה. ובכתב העת "עיונים בחינוך" עורך ראשי אדיר כהן, מספר 9–10, הפקולטה לחינוך אוניברסיטת חיפה, עמוד 210, יולי 2014
לאהוב את אלוהים, "פואמה" באתר Poem, ניהול אמנותי ציפי שחרור, 2011.
מרטין זוהר מלאכית בצבעי הקשת, "קורות", אנתולוגיה לשירה בהוצאת "קבוצת השראה צפונית", עמ' 43, הוצאת אחוזה, חיפה 2012
לחבק את אבי המת, "קורות", אנתולוגיה לשירה בהוצאת "קבוצת השראה צפונית", עמ' 44–45, הוצאת אחוזה, חיפה 2012
אישה לא ממתינה לא זקוקה לפינה, "דרך המילים", ספר בהוצאת חברי אתר דרך המילים, עמ' 9–10, ישראל 2012
האחד! אין שני לו, "אור", כתב עת לתאוסופיה, גיליון 96, עמ' 11, אוקטובר 2012
כולם כבר מזמן נמלטו מהמילים של הנשמות, בכתב העת "פסיפס" מס. 91, עמ' 26 הוצאת עקד, תל אביב, 2013.
אין למשורר רגליו לבעוט בנשותיו, כתב העת המקוון נתיבים, עורכים נעמה ארז ושמעון רוזנברג, גיליון סיון, 2014.
אהבה מושלמת ב"אנתולוגיה לשירה ישראלית - הוליווד כבר גרה כאן", עורכת ציפי שחרור, עמ' 99–100 הוצאת קונטנטו דה סמריק, תל אביב, 2015.
משיריו שהולחנו

ברח בני עם שרון רוסטורף-זמיר שהלחינה ושרה, הושמע בקול המוסיקה.
סמוי מן העין, תקליטור. יצא לאור בשנת 2013 ובו מופיעים 10 משיריו, כולל 8 השירים הבאים הנמצאים באתר יוטיוב. כל השירים בתקליטור, מלחינה ושרה שושיה בארי-דותן, עיבוד חיים אגמון, 2013: "הקדוש ברוך הוא", "סמוי מן העין", "איזה מתוקה את", "כאילו הגשם", "העולם מואר", "שמש מתבוננת בי", "אמן ואמן", "ואולי אם יפתחו השמים"
כשאני יוצא מכלי, שר והלחין רוני פפו מהנדס תעשייה וניהול, תיאטרון הטכניון.
אמנות או נמות, הלחין, שר ומנגן בפסנתר שי אקשטיין טבעון.
מתרגומיו

תרגם מצרפתית את המחזה הרצאת הציפורים, בכתב העת מאזנים: ירחון לספרות, גיליון ע' (8), עמ' 32–36, 1996.
תרגם מצרפתית את ספריו של אומרם מיכאל איבנהוב, עוצמת המחשבה, יצירה אמנותית ויצירה רוחנית, האור רוח-חיים, לקראת תרבות השמש, הטבע האנושי והטבע האלוהי, חוקי-זהב למען חיי היומיום, תרבות חדשה שמשית ואוניברסלית.
לקריאה נוספת

ד"ר יעל הראל, "פגישות עם ברוק", מאמר על ספרו של אוריאל זוהר, משא דבר, בתאריך 18 במאי 1990.
גיורא מנור, "פגישה עם איש חשוב", מאמר על הספר: פגישות עם פיטר ברוק (ספר), מאת אוריאל זוהר, במוסף הספרות של עיתון על המשמר, ע' 19, בתאריך 22 ביוני 1990.
יחיאל רוזמן, הערות על 'מי אני אלוהים שבתוכי?' מאת אוריאל זוהר, בכתב העת פסיפס, גיליון 82, בעריכת פרופ' חנה יעוז-קסט עמ' 39–44 תל אביב, 2011.
עמיקם יסעור, ספר שירים על אלוהים מאת מחבר רבגוני, עיתון לתרבות ואמנות נטו NetArt, גיליון 42, 2011.
דליס, מי אני אלוהים שבתוכי? (ביקורת), כתב העת מאזנים, גיליון מס' 1, כרך פ"ו, עמ' 54, תל אביב, 2012. (המאמר זמין לצפייה במאגר JSTOR לאחר הרשמה)
ז'קלין אורדאס, כאשר סרפיטה מוליכה אותנו, בכתב העת "מכתבי בלזק" מס. 19 עמ' 64–65, בהוצאת בית בלזק, פריז, אפריל 2012 (Jacqueline Ordas Quand Séraphita Nous Entraine, in "Le Courrier Balzacien" pp. 64–65 No. 19, Paris 2012). אן-מארי בארון דבר הנשיאה, מאמר מערכת עמ' 2 (Anne-Marie Baron) שם. וגם מאמר מערכת בכתב העת הנ"ל מספר 18 עמ' 2 פריז ינואר 2012 מאת אן-מארי בארון.
יצהר ורדי, בדיוק כמו באגדות, על הצגות בתיאטרון הטכניון (הבגד הבלתי נראה וביעור חמץ), מגזין הטכניון, עמודים 42–43, קיץ 2013.
דליס אלאלוף מימון, "אהבתך מתבוננת בי מאחורי הגדר", (ביקורת), כתב העת מאזנים, גיליון מס' 5, כרך פ"ז, עמ' 52–53, תל אביב, 2013. (המאמר זמין לצפייה במאגר JSTOR לאחר הרשמה)
יונתן אנוש, "אליך וממך חנוך לוין" <<אירוע תיאטראלי אופטימאלי בשתי מערכות. עיבוד ועריכה - אוריאל זוהר>>. כתב העת עכשיו גיליון 73–74 (סתיו-חורף 2013־2014 תשע"ד), עמ' 145–149.
הערך "אוריאל זוהר" בלקסיקון החיפאים, אישים ודמויות בחיפה, מאת ד"ר שי חורב, דוכיפת הוצאה לאור, עמ' 157, 2018, חיפה.
הערות שוליים

↑  ראו  נושא עבודת הדוקטורט באתר של האוניברסיטה
↑  ב-2014 הנחה סדנאות באורוויל וב-Sadhana Forest בהודו
↑  רשימת חברי הנהלה וחבר הנאמנים באתר IPC
↑  בפסטיבלים ותיאטרונים שונים בעולם: פריז, פרג'וס, אוניברסיטת פראנש-קונטה (צרפת), יוון, קנדה, מינסק, בריסל, בשנת 2014 בהודו... ראו אתר הנריק איבסן
↑  ראו אתר להקתו בפריז
↑  ראו  אתר של עיתון מקומי, על הפסטיבל ה-22 וה-23 הבינלאומי ביוון
↑   "עיתון הטכניון", כתבה מאת יצהר ורדי על מסע תיאטרון הטכניון לפסטיבל בסנקט פטרבורג, עמ' 43
↑  המחזה יצא לאור באנגלית וצרפתית amazon.com] 2018]
↑  יצא לאור בהוצאת עברית vrit.co.il/Product/8477/%D7%94%D7%99%D7%9C%D7%93_%D7%A9%D7%99%D7%95%D7%93%D7%A2_%D7%9C%D7%A2%D7%95%D7%A3
↑  הרצאת הציפורים (מחזה), מאת ז'אן-קלוד קרייר, בתרגום אוריאל זוהר, פורסם בכתב העת מאזנים: ירחון לספרות, גיליון ע' (8), עמ' 32–36, 1996
↑  ראו אתר תיאטרון הטכניון, הספר מחולק לארבעה פרקים
↑  לקריאת החזון, קיראו כאן סעיף 2.
↑  הקראת השיר, "אני יונק את השירים"
↑  הקראת השיר: "כשאני יוצא מכלי"
↑  פירוט ראו באתר תיאטרון הטכניון בתחתית הדף, בקובץ: "רשימת כל ההצגות בהן השתתף, בימוי, כתיבה או משחק"
↑  המחזה נמצא כאן, בארכיון התיאטרון של אוניברסיטת תל אביב
↑  ראו חזרה גנרלית של תיאטרון הטכניון, באתר יוטיוב
↑  שלשלאות שקופות, באתר יוטיוב
↑  התמונה החסרה, באתר יוטיוב
↑  רואה בשדות זרים, באתר יוטיוב
↑  קטע מהמחזה פורסם בכתב העת עלי שיח מס. 19-20, עמ' 109–113, תל אביב 1983
↑  אתר בכיוון הרוח, הסיפור מופיע כאן
↑  האתר של ריה
↑  השיר באתר "נתיבים", כתב עת ליצירה ועיון, 5 ביוני 2014
↑  ברח בני/אוריאל זוהר, שרון רוסטורף-זמיר, באתר SoundCloud אוקטובר 2013
↑  אתר קול המוסיקה, בתוכנית "יד על הדופק", יניב ד'אור מראיין את שרון רוסטורף-זמיר, בתאריך 1 ביוני 2014
↑  השיר והלחנתו באתר במה חדשה משנת 2009 וכחלק מההצגה "התמונה החסרה" שניתן לחזות בה באתר תיאטרון הטכניון.
↑  השיר והלחנתו אתר במה חדשה 2009.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007307515805171  BnF: cb161995179 (data)  ISNI: 0000 0000 7853 496X  LCCN: nr91017366  NTA: 174425309  SUDOC: 180439898  VIAF: 47177709   WorldCat (עם VIAF): 47177709 
אוריאל זוהר מעניק לבמאי פיטר ברוק את ספרו פגישות עם פיטר ברוק פריז 1991
אראגון (ספר)

| --- | --- |

כריכת הספר בעברית
 מידע כללי
 מאת:  כריסטופר פאוליני
 איורים:  ג'ון ג'וד פלנקר 
 שפת המקור:  אנגלית
 סוגה:  פנטזיה אפית
 מקום התרחשות:  אלאגייזיה 
 הוצאה
 הוצאה:  KNOPF
 תאריך הוצאה:  2003
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  כנרת זמורה ביתן וכתר ספרים
 תאריך:  מאי 2006
 תרגום:  יעל ענבר
 סדרה
 סדרת ספרים:  הירושה
 הספר הבא:  הבן הבכור
 קישורים חיצוניים
 מסת"ב:  מסת"ב 9650714642
 
אראגון (באנגלית: Eragon) הוא הספר הראשון בסדרת ספרי הפנטזיה הירושה (Inheritance) מאת הסופר כריסטופר פאוליני.
פאוליני החל בכתיבת הספר בעודו בן 15 בלבד. לאחר שכתב במשך שנה, בילה שנה נוספת בכתיבה ועריכה מחדש של הספר. הוריו של פאוליני ראו את כתב היד הסופי, והחליטו להוציא את הספר לאור בהוצאה עצמית. מאוחר יותר, התגלה הספר על ידי הסופר קרל היאסן, שהביא להוצאה מחודשת של הספר על ידי הוצאת הספרים קנופף. הספר יצא לאור ב-26 באוגוסט 2003.

הספר מספר את סיפורו של אראגון, נער חווה המוצא אבן מסתורית בהרים. מהאבן בוקעת דרקונית, לה אראגון קורא בשם סאפירה. בעקבות כך המלך המרושע גאלבאטוריקס שומע בעקיפין על קיומו של אויבו - ברום - זקן שגר ליד ארגון שבמותו מתברר כרוכב ובסוף הספר השלישי מתברר כאביו של אראגון, הוא שולח את משרתיו, הראז'אק, במטרה ללכוד את ברום. תוך כדי כך הראז'אק מתוודעים לקיומם של אראגון וסאפירה והם נאלצים לברוח מביתם יחד עם ברום, ומחליטים לחפש את הווארדן, קבוצת מורדים השואפת להפיל את המלך גאלבאטוריקס.
מבקריו של אראגון נוהגים להזכיר את הדמיון הרב בינו לבין ספרים דוגמת שר הטבעות ומלחמת הכוכבים. ביקורות אחרות שיבחו את הספר, המהווה הישג משמעותי לסופר צעיר כל כך.
הספר זכה להצלחה ונכלל ברשימת רבי המכר של הניו יורק טיימס 121 שבועות. לספר יצאה גם גרסה קולנועית.
הספר יצא לאור בעברית בתרגומה של יעל ענבר בהוצאת כנרת זמורה ביתן וכתר ספרים במאי 2006.
בשנת 2008 יצא לאור בעברית הספר השני בסדרה, הבן הבכור, בהוצאת כנרת זמורה ביתן וכתר ספרים.
בשנת 2009 יצא לאור בעברית הספר השלישי בסדרה, בריסינגר. בסוף שנת 2012 יצא לאור בעברית הספר הרביעי והאחרון בסדרה ששמו כשם הסדרה, הירושה.
רקע > מקורות והוצאה לאור

כריסטופר פאוליני התחיל לקרוא ספרי פנטזיה כשהיה בן 10, אבל הרגיש "מתוסכל" ממחסור בספרים איכותיים. בגיל 14 פאוליני ניסה להתחיל לכתוב ספר ראשון מתוך סדרה של 4 ספרים, אבל לא הצליח להתקדם מעבר לכמה העמודים הראשונים. הוא התחיל לקרוא כל מה שיכול היה למצוא בנושאי כתיבה אומנותית, ולאחר מכן החל לתכנן את סדרת ספרי הירושה. לאחר כחודש של תכנון, הוא התחיל לכתוב טיוטה ראשונית בכתב ידו. הטיוטה הושלמה לאחר כשנה, ואז פאוליני החל בכתיבת הגרסה האמיתית של הספר. לאחר שנה נוספת של עריכה, הוריו של פאוליני ראו את כתב היד. הם זיהו את הפוטנציאל הגלום בו, והחליטו לפרסם את הספר בהוצאה עצמית. פאוליני עצמו אייר את הכריכה של הספר, בה הופיעה העין של סאפירה. הוא אייר גם את המפות המופיעות בספר.
פאוליני ומשפחתו יצאו למסע שיווק של הספר ברחבי ארצות הברית. פאוליני העביר למעלה מ-135 הרצאות לקידום ומכירת הספר, חלקן תוך שהוא לבוש בתלבושת בסגנון ימי הביניים. למרות כל זאת, הספר לא זכה להכרה נרחבת. מאוחר יותר, פאוליני תיאר את חוויותיו מתקופה זו: "עמדתי מאחורי שולחן, לבוש בתחפושת שלי, ולאחר יום שלם של דיבורים ללא הפסקה היו נמכרים אולי 40 ספרים... זו הייתה חוויה מלחיצה. לא הייתי יכול להמשיך כך לעוד הרבה זמן". בקיץ של שנת 2002, הסופר האמריקאי קרל היאסן הזדמן לחופשה באחת הערים בהן פאוליני העביר הרצאה. תוך כדי השהות שם, בנו החורג קנה את הספר, והתאהב בו מיידית. הוא הראה אותו לאביו החורג, שהביא את הספר לבית ההוצאה לאור קנופף. העורך האחראי של הוצאת קנופף, מישל פריי, יצר קשר עם פאוליני ומשפחתו כדי לברר האם הם מעוניינים בפרסום מחודש של הספר תחת הוצאת קנופף. פאוליני ומשפחתו ענו שהם מעוניינים, ולאחר סבב נוסף של עריכות, הספר יצא לאור בהוצאת קנופף באוגוסט 2003. הספר קיבל גם כריכה חדשה שאוירה על ידי ג'ון ג'וד פלנקר.
רקע > השראה

הספר "אראגון" החל כאוסף דמיונות וחלומות בהקיץ של בן עשרה. פאוליני ניסה לכתוב ספר שהוא עצמו יאהב לקרוא. הפרויקט התחיל כאתגר אישי, ופאוליני לא חשב שהוא אי פעם יתפרסם. כל הדמויות הן פרי דמיונו של פאוליני, פרט לדמות המרפאה אנג'לה, המבוססת באופן רופף על אחותו של פאוליני.
המקורות המשמעותיים ביותר לכתיבתו של פאוליני הם מיתוסים עתיקים, אגדות מימי הביניים, השירה האפית ביאוולף, וכן הסופרים ג'.ר.ר. טולקין ואריק ראקר אדיסון. בנוסף, פאוליני הושפע מסופרי פנטזיה רבים, וביניהם דייוויד אדינגס, אן מק'קפרי, ריימונד א. פייסט, אורסולה לה גווין, פרנק הרברט ופיליפ פולמן. פאוליני ציין שהוא כלל בספר בכוונה תחילה מאפיינים קלאסיים של ספרי פנטזיה - מסע, נקמה, אהבה, בגידה וחרב קסומה.
השפה העתיקה בה משתמשים האלפים ב"אראגון" מבוססת כמעט לחלוטין על נורדית עתיקה, אנגלית עתיקה, גרמנית ורוסית. פאוליני העיר שהוא השקיע זמן רב במחקר כדי ליצור את השפה העתיקה. הוא הרגיש שהשימוש בשפה אמיתית, שבאמת קיימת בעולם מזה כמה מאות שנים, נותן לעולם שהוא בנה תחושה עשירה ואמיתית יותר. השפה בנויה לרוב בתחביר של השפה האנגלית, כאשר מילים בשפה הנורדית העתיקה מחליפות את המילים באנגלית. השפה, בשימוש האלפים, כוללת גם אוסף של תוארי כבוד, בדומה למערכת תוארי הכבוד בשפה היפנית. בחירת השמות המתאימים לדמויות ולמקומות המופיעים בספר הייתה לעיתים תהליך ארוך, שנמשך ימים, חודשים, או אפילו שנים. במהלך הכתיבה, פאוליני נהג להשתמש בשם חלופי, כמחזיק מקום, עד שהשם האמיתי עלה בדמיונו.
הנוף ב"אראגון" מבוסס על נופי ארץ הולדתו של פאוליני, מונטנה, ובפרט על נופי פאראדייז ואלי. פאוליני הרבה לצאת לטיולים באזורי ההרים וביער, ואמר שלעיתים קרובות, האפשרות שהייתה לו להסתכל מקרוב בפרטים הקטנים היא שעשתה את ההבדל בין תיאור סביר לתיאור ייחודי. האירועים בספר מתרחשים ביבשת הדמיונית אלגאזייה. פאוליני שירטט לעצמו בקווים כלליים את ההיסטוריה של אלגאזייה עוד לפני שכתב את הספר בפועל, אבל את המפות הוא צייר רק כשהעלילה בספר התקדמה, והיה חשוב לראות לאן אראגון נודד. לאחר מכן, הוא החל לקבל רעיונות להיסטוריה ולעלילה תוך כדי שבנה את הגאוגרפיה של אלגאזייה.
פאוליני בחר לתאר בספר את תהליך ההתבגרות של גיבורו הראשי, אראגון. הוא עשה זאת מפני שראשית, זהו מאפיין קלאסי של ספרי פנטזיה. ושנית, כי הוא הרגיש שתהליך ההתבגרות של אראגון יוכל לשקף במידת מה את תהליך ההתבגרות שלו עצמו כאדם וכסופר. סאפירה, הדרקונית של אראגון, מתוארת כהתגלמות הידיד המושלם. תכונותיה כפי שתוארו בספר כוללות נאמנות, חוש הומור, אומץ, חכמה ואצילות. פאוליני הסביר שהוא בחר לשוות לה אופי אנושי, מכיוון שהיא לא גדלה בקרב בני מינה, אלא התפתחה תוך קשר מנטלי הדוק עם בן אדם. למרות זאת, הוא ניסה להוסיף לסאפירה גוון מעט קסום, כדי להדגיש את הזרות של בני גזעה.