stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יאן ונחור אוף הסלינק
קריירה

יאן ונחור אוף הסלינק כבש 59 שערי ליגה במדי קבוצת טוונטה אנסחדה במהלך חמש עונות בליגה ההולנדית. בקיץ 2001 הוא חתם בפ.ס.וו. איינדהובן ובמהרה הבהיר את כישוריו כחלוץ, כאשר כבש 22 שערים בעונתו הראשונה באיינדהובן.
למרות זאת, בשתי העונות הבאות במדי פ.ס.וו הוא לא הצליח למצוא את הרשת בתדירות שלה התרגל, כאשר בעונה הראשונה כבש רק 8 שערים ובבאה רק 12. בסוף עונת 2003/2004, נאמר לו שהוא רשאי לחפש לעצמו מועדון אחר. למרות זאת, הוא נשאר באיינדהובן, ובעונת 2004/2005, הסלינק הציג משחקים מדהימים והוא כבש 19 שערים ב-28 משחקים. הוא גם זכה לזימון מחדש לנבחרת במרץ 2005, לאחר הפסקה של ארבע וחצי שנים מהנבחרת.
הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במדים הלאומיים ב-11 באוקטובר 2000 מול פורטוגל. הוא שותף במהלך מונדיאל 2006, בתור מחליף מאוחר במשחק הסיבוב השני של הולנד מול פורטוגל.
ב-24 באוגוסט, יאן ונחור אוף הסלינק עזב את איינדהובן, וחתם על חוזה לשלוש שנים במדי סלטיק הסקוטית, עם אופציה לעוד שנה. סלטיק שילמה עבורו כ-3.4 מיליון פאונד. במדי סלטיק הוא כבש בהופעת הבכורה שלו, כאשר עלה כמחליף במשחק מול היברניאן. במשחקו הבא בקבוצה, מול אברדין, הוא כבש את שער הניצחון מחוץ לרחבה, במשחק שהסתיים בתוצאה 0–1. הוא כבש את שערו האירופי הראשון במדי סלטיק במשחק ליגת האלופות מול מנצ'סטר יונייטד. בעונת 2007/2008 הוא כבש שער ניצחון שהעניק לקבוצתו את אליפות סקוטלנד.
בקיץ 2009 עבר ונחור אוף הסלינק להאל סיטי מהפרמייר ליג. כעבור עונה עבר לראפיד וינה האוסטרית. בנובמבר 2011 חזר לקדנציה נוספת בפ.ס.וו. איינדהובן, שם שיחק עד לפרישתו ממשחק פעיל ב-15 במאי 2012.
הערות שוליים

↑  "Jan Vennegoor of Hesselink retires". Goal.com. 15 במאי 2012. נבדק ב-2012-06-05. {{cite news}}:  (עזרה)
| נבחרת הולנד – מונדיאל 2006 |
| --- | --- | --- |
|  1 ואן דר סאר •  2 יאינלס •  3 בולחרוז •  4 מאתייסן •  5 ואן ברונקהורסט •  6 לדזאנט •  7 קאוט •  8 קוקו •  9 ואן ניסטלרוי •  10 ואן דר וארט •   11 רובן •  12 קרומפק • 13 אוייר •  14 הייטינחה • 15 דה קלר • 16 מדורו • 17 ואן פרסי • 18 ואן בומל • 19 ונחור אוף הסלינק • 20 סניידר • 21 באבל • 22 טימר • 23 סטקלנבורג • מאמן: ואן באסטן |  1 ואן דר סאר •  2 יאינלס •  3 בולחרוז •  4 מאתייסן •  5 ואן ברונקהורסט •  6 לדזאנט •  7 קאוט •  8 קוקו •  9 ואן ניסטלרוי •  10 ואן דר וארט •   11 רובן •  12 קרומפק • 13 אוייר •  14 הייטינחה • 15 דה קלר • 16 מדורו • 17 ואן פרסי • 18 ואן בומל • 19 ונחור אוף הסלינק • 20 סניידר • 21 באבל • 22 טימר • 23 סטקלנבורג • מאמן: ואן באסטן | הולנד |
| נבחרת הולנד – יורו 2008 |
| --- | --- | --- |
|  1 ואן דר סאר •  2 אוייר •  3 הייטינחה •  4 מאתייסן •  5 ואן ברונקהורסט •  6 דה זיוו •  7 ואן פרסי •  8 אנגלאר •  9 ואן ניסטלרוי •  10 סניידר •   11 רובן •  12 מלכיוט • 13 טימר •  14 בומה • 15 דה קלר • 16 סטקלנבורג • 17 דה יונג • 18 קאוט • 19 הונטלאר • 20 אפלאי • 21 בולחרוז • 22 ונחור אוף הסלינק • 23 ואן דר וארט • מאמן: ואן באסטן |  1 ואן דר סאר •  2 אוייר •  3 הייטינחה •  4 מאתייסן •  5 ואן ברונקהורסט •  6 דה זיוו •  7 ואן פרסי •  8 אנגלאר •  9 ואן ניסטלרוי •  10 סניידר •   11 רובן •  12 מלכיוט • 13 טימר •  14 בומה • 15 דה קלר • 16 סטקלנבורג • 17 דה יונג • 18 קאוט • 19 הונטלאר • 20 אפלאי • 21 בולחרוז • 22 ונחור אוף הסלינק • 23 ואן דר וארט • מאמן: ואן באסטן | הולנד |
יוסיפ יוראנוביץ'

יוסיפ יוראנוביץ' (בקרואטית: Josip Juranović; נולד ב-16 באוגוסט 1995 בזאגרב שבקרואטיה) הוא כדורגלן קרואטי המשחק בעמדת המגן הימני בקבוצת אוניון ברלין מהבונדסליגה ובנבחרת קרואטיה.
קריירת מועדונים

יוראנוביץ' גדל במחלקות הנוער של נ.ק. דוברבה וקרואטיה ססבט. הוא ערך 36 הופעות ליגה במדי הקבוצה הבוגרת של נ.ק. דוברבה במסגרת הליגה הקרואטית השלישית, בהן הבקיע 14 שערים.
ב-26 בינואר 2015 חתם יוראנוביץ' על חוזה לשלוש עונות וחצי בהיידוק ספליט מליגת העל הקרואטית. הוא ערך 136 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע שלושה שערים.
ב-31 ביולי 2020 חתם יוראנוביץ' בלגיה ורשה מליגת העל הפולנית. הוא ערך 28 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע שער אחד. הוא זכה עם המועדון באליפות פולין.
ב-21 באוגוסט 2021 חתם יוראנוביץ' על חוזה לחמש עונות בסלטיק מליגת העל הסקוטית. בעונתו הראשונה במועדון ערך 26 הופעות ליגה, בהן הבקיע שלושה שערים, וזכה עם המועדון באליפות סקוטלנד ובגביע הליגה הסקוטית.
קריירה בינלאומית

ב-14 בינואר 2017 ערך יוראנוביץ' את הופעת הבכורה שלו בנבחרת קרואטיה, בתיקו 1-1 נגד נבחרת סין במשחק ידידות.
הוא היה חלק מסגל נבחרת קרואטיה בטורניר יורו 2020 בשנת 2021, וערך שתי הופעות בטורניר.
נכלל בסגל נבחרת קרואטיה לטורניר מונדיאל 2022.
נכלל בסגל נבחרת קרואטיה לטורניר יורו 2024.
תארים

אליפות פולין (1): 2020/2021
אליפות סקוטלנד (1): 2021/2022
גביע הליגה הסקוטית (1): 2021/2022
הערות שוליים

↑  Croatia Squad בחשבון הטוויטר הרשמי של התאחדות הכדורגל הקרואטית, 9 בנובמבר 2022
↑  Croatia head coach Dalić presents preliminary EURO 2024 squad באתר הרשמי של פדרציית הכדורגל הקרואטית, 20 במאי 2024 (באנגלית)
| נבחרת קרואטיה – יורו 2020 |
| --- | --- | --- |
|  1 ליבאקוביץ' •  2 ורסאלקו •  3 בארישיץ' •  4 פרישיץ' •  5 צ'אלטה-צאר •  6 לוברן •  7 ברקאלו •  8 קובאצ'יץ' •  9 קראמריץ' •  10 מודריץ' •   11 ברוזוביץ' •  12 קאליניץ' • 13 ולאשיץ' •  14 בודימיר • 15 פשאליץ' • 16 שקוריץ' • 17 רביץ' • 18 אורשיץ' • 19 באדל • 20 פטקוביץ' • 21 וידה • 22 יוראנוביץ' • 23 סלוגה • 24 ברדאריץ' • 25 גברדיול • 26 איוואנושץ • מאמן: דאליץ' |  1 ליבאקוביץ' •  2 ורסאלקו •  3 בארישיץ' •  4 פרישיץ' •  5 צ'אלטה-צאר •  6 לוברן •  7 ברקאלו •  8 קובאצ'יץ' •  9 קראמריץ' •  10 מודריץ' •   11 ברוזוביץ' •  12 קאליניץ' • 13 ולאשיץ' •  14 בודימיר • 15 פשאליץ' • 16 שקוריץ' • 17 רביץ' • 18 אורשיץ' • 19 באדל • 20 פטקוביץ' • 21 וידה • 22 יוראנוביץ' • 23 סלוגה • 24 ברדאריץ' • 25 גברדיול • 26 איוואנושץ • מאמן: דאליץ' | קרואטיה |
| נבחרת קרואטיה – מונדיאל 2022 (מקום שלישי) |
| --- | --- | --- |
|  1 ליבאקוביץ' •  2 סטנישיץ' •  3 בארישיץ' •  4 פרישיץ' •  5 ארליץ' •  6 לוברן •  7 מאייר •  8 קובאצ'יץ' •  9 קרמאריץ' •  10 מודריץ' •   11 ברוזוביץ' •  12 גרביץ' • 13 ולאשיץ' •  14 ליבאיה • 15 פשאליץ' • 16 פטקוביץ' • 17 בודימיר • 18 אורשיץ' • 19 סוסה • 20 גברדיול • 21 וידה • 22 יוראנוביץ' • 23 איבושיץ' • 24 שוטאלו • 25 סוצ'יץ' • 26 יאקיץ' • מאמן: דאליץ' |  1 ליבאקוביץ' •  2 סטנישיץ' •  3 בארישיץ' •  4 פרישיץ' •  5 ארליץ' •  6 לוברן •  7 מאייר •  8 קובאצ'יץ' •  9 קרמאריץ' •  10 מודריץ' •   11 ברוזוביץ' •  12 גרביץ' • 13 ולאשיץ' •  14 ליבאיה • 15 פשאליץ' • 16 פטקוביץ' • 17 בודימיר • 18 אורשיץ' • 19 סוסה • 20 גברדיול • 21 וידה • 22 יוראנוביץ' • 23 איבושיץ' • 24 שוטאלו • 25 סוצ'יץ' • 26 יאקיץ' • מאמן: דאליץ' | קרואטיה |
| נבחרת קרואטיה – יורו 2024 |
| --- | --- | --- |
|  1 ליבאקוביץ' •  2 סטנישיץ' •  3 פונגרצ'יץ' •  4 גברדיול •  5 ארליץ' •  6 שוטאלו •  7 מאייר •  8 קובאצ'יץ' •  9 קרמאריץ' •  10 מודריץ' •   11 ברוזוביץ' •  12 לברוביץ' • 13 ולאשיץ' •  14 פרישיץ' • 15 מרי. פשאליץ' • 16 בודימיר • 17 פטקוביץ' • 18 איוואנושץ • 19 סוסה • 20 פיאצה • 21 וידה • 22 יוראנוביץ' • 23 איבושיץ' • 24 מרק. פשאליץ' • 25 סוצ'יץ' • 26 בטורינה • מאמן: דאליץ' |  1 ליבאקוביץ' •  2 סטנישיץ' •  3 פונגרצ'יץ' •  4 גברדיול •  5 ארליץ' •  6 שוטאלו •  7 מאייר •  8 קובאצ'יץ' •  9 קרמאריץ' •  10 מודריץ' •   11 ברוזוביץ' •  12 לברוביץ' • 13 ולאשיץ' •  14 פרישיץ' • 15 מרי. פשאליץ' • 16 בודימיר • 17 פטקוביץ' • 18 איוואנושץ • 19 סוסה • 20 פיאצה • 21 וידה • 22 יוראנוביץ' • 23 איבושיץ' • 24 מרק. פשאליץ' • 25 סוצ'יץ' • 26 בטורינה • מאמן: דאליץ' | קרואטיה |
יוסי כהן (עורך דין)

| --- | --- |

יוסי כהן, 2015
 לידה:  1949 (בן 75 בערך) תל אביב
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  אוניברסיטת תל אביב, אוניברסיטת ניופורט (לא מוכר)
 
יוסי כהן (נולד בשנת 1949) הוא עורך דין ישראלי המתמחה במשפט מסחרי.
ביוגרפיה

כהן נולד בשכונת נוה צדק שבתל אביב למשפחה דלת אמצעים, להורים מקהילת יהודי חלב. אביו היה מזכיר בבית המשפט המחוזי בתל אביב ואמו עבדה במשך שנים רבות כמוכרנית.
הוא נפצע קשה במהלך שירותו הצבאי בחטיבת הצנחנים, בעת מבצע חילוץ בבקעת הירדן במהלך מלחמת ההתשה. כתוצאה מהפציעה שקע בתרדמת ואיבד את רגלו.
בשנת 1986 קיבל תואר ראשון במשפטים ובשנת 1992 השלים תואר שני במשפטים, שניהם באוניברסיטת תל אביב, ולאחר מכן החל שם את לימודיו לתואר דוקטור, אך לטענתו לא סיים את עבודת המחקר הנדרשת, על אף שבפועל מעולם לא התקבל ללימודי דוקטורט באוניברסיטת תל אביב. את התואר השלישי קיבל, לכאורה, בשנת 2004 מאוניברסיטת ניופורט, שתאריה האקדמיים אינם מוכרים בישראל או במדינות אחרות, ואף ידועה בכך שהיא מאפשרת לקנות תארים אקדמיים ללא שלבי למידה מסודרים ובמהירות גבוהה בשיטת בית חרושת לתארים.
כהן הוא בעל משרד עצמאי, מרצה למשפטים בפורומים שונים ומנחה, לצד שותפו עו"ד רן רייכמן, את התוכנית "שאלה משפטית" בערוץ 2.
הוא מחברו של הספר "דיני חברות" (בארבעה כרכים). כמו כן, כתב רומן סמי-אוטוביוגרפי בשם "תיבת הכסף", שאף תורגם לגרמנית.
בנוסף לעיסוקו במשפט מסחרי, כהן הוא פרקליטה של שרה נתניהו, ומייצג אותה בין היתר בפרשת מעונות ראש הממשלה ובתביעות בעניין התנהלותה של נתניהו כלפי העובדים במעון ראש הממשלה. לעיתים קרובות משמש כדוברה של משפחת נתניהו בנושאים שונים. ב-1 ביוני 2016, בעקבות ההשתלחות של כהן בנשיאת בית הדין האזורי לעבודה בירושלים, דיתה פרוז'ינין, פרסמה הנהלת בתי המשפט הודעה שהביעה סלידה מהדברים והגישה תלונה ללשכת עורכי הדין. במקביל פרסמה לשכת עורכי הדין הסתייגות מן ההשמצה וההסתה כלפי שופטת בישראל. בהמשך התנצל כהן על דבריו.
בעקבות פיטורים של עובדת בהיריון, בניגוד לחוק שוויון ההזדמנויות בעבודה ולחוק עבודת נשים וללא שימוע, נדרש כהן לשלם לה 180 אלף ש"ח.
באוגוסט 2021 פסק בית המשפט השלום בהרצליה שכהן ישלם פיצויים בסך 90,000 שקלים למני נפתלי בגין הוצאת לשון הרע בפוסט בפייסבוק.
ב-10 בינואר 2023 בית משפט המחוזי בתל אביב קיבל את ערעור הליכוד ועו"ד יוסי כהן בנוגע לפרסום בפייסבוק על נפתלי לגבי הוצאות מעון ראש הממשלה. ביטל את קביעת בית משפט השלום בהרצליה בעניינם של כהן והליכוד וקבע שדבריהם אינם לשון הרע, והורה לנפתלי לשלם לליכוד הוצאות בגובה 10,000 ש"ח.
חיים פרטיים

היה נשוי לשופטת איריס לושי-עבודי. נשוי בשלישית לרננה ואב לחמש בנות. מתגורר ברשפון.
הערות שוליים

↑   טלי חרותי-סובר, היכן למד ד"ר יוסי כהן, עורך הדין של שרה נתניהו?, באתר TheMarker‏, 8 בנובמבר 2015.
↑  מערכת וואלה! חדשות‏, הפרקליט יוסי כהן: "שרה נתניהו הפריכה את כל הטענות נגדה", באתר וואלה, 11 במאי 2015.
↑  יאיר אלטמן, ביקורת חריפה על דברי עו"ד יוסי כהן; "לא התכוונתי לפגוע", באתר ישראל היום, 2 ביוני 2016
↑   טלי חרותי-סובר, עו"ד יוסי כהן ישלם לעובדת שפיטר בעודה בהריון 180 אלף שקל, באתר TheMarker‏, 20 באוגוסט 2021;
סעש (ת"א) 57818-11-18 שאנל דבח (אסיאג) נגד עו"ד ד"ר יוסי כהן, ניתן ב-17 באוגוסט 2021
↑  ניצן שפיר, ‏ניצחון למני נפתלי: הליכוד, עו"ד יוסי כהן ודוד שמרון יפצו אותו בגין לשון הרע, באתר גלובס, 30 באוגוסט 2021
↑  ביהמ"ש קבע: מני נפתלי ישלם לליכוד 10,000 שקל הוצאות משפט, באתר ישראל היום, ‏10/1/2023
↑  ע"א (ת"א) 30785-11-21 יוסי כהן נ' מנחם נפתלי ואח', ניתן ב-10 בינואר 2023
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007298546505171  BIBSYS: 90271198  GND: 1144422876  ISNI: 0000 0000 8002 3501  LCCN: n2011021262  NTA: 189654074  RERO: 02-A003114418  VIAF: 299458833   WorldCat (עם VIAF): 299458833
יאן קלצ'ינסקי

| --- | --- |
יאן קלצ'ינסקי
 לידה:  8 ביוני 1837 Ivanychi, אוקראינה 
 פטירה:  15 בספטמבר 1895 (בגיל 58) ורשה, האימפריה הרוסית 
 מקצוע נוסף:  עורך עיתון, מוזיקולוג, פסנתרן, עיתונאי, מלחין 
 מדינה:  פולין הקונגרסאית, האימפריה הרוסית 
 
יאן קלצ'ינסקי (בפולנית: Jan Kleczyński;‏ 8 ביוני 1837 – 15 בספטמבר 1895, ורשה) פסנתרן, מלחין, עיתונאי ושחמטאי פולני.
קלצ'ינסקי נולד למשפחה פולנית ממעמד האצולה, סיים לימודים בקונסרבטוריון למוזיקה של פריז (1855–1862) ולאחר מכן ניגן בפסנתר במספר קונצרטים בצרפת. בשנת 1866 חזר לפולין וחי בוורשה.
קלצ'ינסקי סיים במקום השני, לאחר שמעון אברמוביץ וינוור באליפות השחמט הראשונה שהתקיימה בורשה בשנת 1868, וסיים במקום השלישי, לאחר יוסף זבינסקי וארתור פופלבסקי באליפות השנייה של ורשה בשנת 1884.
קלצ'ינסקי כתב טור שחמטאי שבועי בעיתון Tygodnik Ilustrowany בין השנים (1859-‏1884), ובעיתון Kurier Warszawski בין השנים 1877‏-1895. בנו, יאן קלצ'ינסקי (הצעיר) המשיך את עבודתו זו בין השנים 1897‏-1939.
חיבר ספר על יצירותיו של שופן "Chopin's Greater Works".
יונג יידיש

ערך זה עוסק בקבוצה אמנותית שפעלה בלודז'. אם התכוונתם לעמותה ישראלית, ראו .
שער הגיליון הראשון של יונג יידיש, 1919
יונג יידיש הייתה קבוצת אמנים, סופרים ומשוררים אוונגרדית שפעלה בלודז' בין השנים 1918 – ‏ 1921. הקבוצה מנתה כ- 20 חברים. ביניהם: הסופרים משה ברודרזון, יצחק קצנלסון, חיים לייב פוקס, ישראל שטרן, הציירים יענקל אדלר, יצחק ברוינר, נתן שפיגל, חנוך ברצ'ינסקי, משה נאדיר ואחרים. הם ביקשו להתאים את ספרות יידיש לזרמים המודרניים בספרות אירופה. קבוצת יונג יידיש נוסדה בסוף 1918 על ידי המשורר משה ברודרזון והתגבשה סופית בפברואר 1919. שם הקבוצה הושפע משם הקבוצה הספרותית "די יונגע" שפעלה בניו יורק בין 1907–1919. מקורות אחרים לשם היא הקבוצה Das junge Rheinland שאדלר היה בקשרים אתה ותנועת Młoda Polska (פולנים צעירים).
התחלה

מייסדי הקבוצה היו האמנים אדלר, ברצ'ינסקי, ברוינר ושוורץ וכן המשוררים משה ברודרזון ויצחק קצנלסון.
ב- 1918 חזר ברודרזון ממוסקבה ללודז'. בשהותו שם הושפע מהתנועה הפוטוריסטית הרוסית. באותה שנה חזר יענקל אדלר ללודז' מגרמניה. הוא למד בברמן בבית הספר לאמנויות שימושיות (Kunstgewerbeschule). בברמן נפגש עם אמנים גרמנים, ביניהם פרנץ וילהלם זייוורט. באותה תקופה צייר אדלר ציורים אקספרסיוניסטיים שהוקדשו לבעל שם טוב ולחסידות והיוו סנסציה בתערוכת החורף בלודז'. הציורים נקראו 'שעתו האחרונה של ר' אליעזר', 'נצרות אמיתית וקרבן הפוגרום' ו'בעל שם טוב ובודהה'. יצחק ברוינר למד ציור בוורשה וקרקוב ואחרי כן ב- Hochschule für Bildenden Künste (בית הספר הגבוה לאמנויות פלסטיות). הוא חזר ללודז' ופגש בשוורץ ואדלר בסטודיו שלו שהיווה מקום מפגש לאמנים יהודים בלודז'.
ב- 1919 פרסמה הקבוצה שלושה גיליונות של כתב עת בשם יונג-אידיש. כל גיליון יצא ב-350 עותקים ממוספרים.  בכתב העת פורסמו יצירות של משה ברודרזון, קצנלסון וציורים של חנוך ברצ'ינסקי, מרק שוורץ ואחרים. למרות שפורסמו רק 3 גיליונות של כתב העת ב-1919 הרי הקבוצה המשיכה להיות פעילה גם אחרי שכתב העת פסק להופיע.
ב- 1920 ארגנה הקבוצה ערבי שירה. האחד בינואר בלודז' והאחר בוורשה במאי.
ב- 1922 הציגה הקבוצה תערוכה בניו יורק בתמיכתו של פטרון האמנויות מוורשה נפתלי פריוועס. הם נעזרו שם גם על ידי קבוצות אחרות של תומכים כמו "די יונגע". 
בנוסף הייתה הקבוצה גם הוצאת ספרים. יצאו בהוצאה בין 1919 עד 1921 תשעה ספרים מאת ברודרזון, חיים קרול ויצחק קצנלסון.
המניפסט של הקבוצה

בגיליון הראשון פרסם ברודרזון מניפסט קצר. הוא הכריז על התחלה חדשה בתקופה סוערת. "אתנו האל, אלהי הנצח, היופי והאמת הגדולה. למען האמנות, למען היידיש הצעירה היפה, ולמען לשון הנביאים".בגיליון השני - גיליון פסח באפריל 1919 פרסם ברודרזון מניפסט ארוך ומפורט יותר שנקרא אקספרסיוניזם. הוא כתב שם:
בסימבוליזם שלנו, בפנייה שלנו לאימפרסיוניזם, אקספרסיוניזם, קוביזם, או פרימיטיביזם, שאליהם אנחנו לא נמשכים, לכל אלה אנחנו קוראים באירוניה – פוטוריזם
הם ראו בשירה ובאמנות הפלסטית ביטויים שונים למהות אחת ולכן קראו לכתב העת שהוציאו יונג יידיש : לידער אין ווארט און צייכענונג – יידיש הצעירה : שירים במילה וציור. הציורים המופיעים בכתב העת אינם רק תוספת לשירה כי אם כיסוד מהותי ושווה ערך למילים הכתובות.
במניפסט מוזכרים אמנים וסופרים מתקופות שונות ומזרמים שונים – מן התנ"ך, מיתולוגיה יוונית, רמברנדט, אל גרקו ופול סזאן, אבל הם לא מזכירים אף אמן אקספרסיוניסטי למרות שהקבוצה אימצה את האקספרסיוניזם כסגנון המועדף עליהם. הסיבה להיעדר זה, על פי ברטליק, הוא שהאקספרסיוניזם היה מזוהה בעיני הפולנים עם גרמניה ששלטה בחלקי מפולין במשך יותר ממאה שנים.
סגנון

קבוצת יונג יידיש הציגה אמנות שניתן לתאר אותה כאקספרסיוניזם מאוחר. האמנים בקבוצה הושפעו מסביבות תרבותיות ואמנותיות שונות שהגיעו מפריז, ברלין, מוסקבה וקייב. למרות זאת הצליחו להגיע לאחידות סגנונית. יצירותיהם כללו עיוותים, קווי מתאר זורמים בעצבנות, תנועות עוויתיות של הגוף וכן חוסר הרמוניה בצבעים.  דוגמאות לציורים כאלה הם  'הצליבה' מאת שוורץ, 'נגן הצ'לו' של אדלר ו'השטן המרקד' מאת ברוינר. חלק מן האמנים בקבוצה התקרבו בראשית שנות ה-20 לאמנות מופשטת. חברי הקבוצה ראו עצמם גם פרימיטיביסטים. "אדלר יצר קשר בין אמנות אפריקאית דרך משיכתם של הקוביסטים לאמנות אפריקאית ופולינזית ותרבות חסידית אותה הוא חקר כשנסע בערי מזרח אירופה. הפרימיטיביזם היה קשור בעיני חברי הקבוצה לשפה אמנותית חדשה הקשובה לחיים המודרניים ולגרסתם היהודית. לכן הם קראו לחדר בו הוצגו יצירות חברי הקבוצה בתערוכת האמנות היהודית העכשווית שהתקיימה בלודז' באפריל 1921: סלון של פוטוריסטים, קוביסטים ופרימיטיביסטים". כדי לבטא את הכפילות במעמדם כאמנים יהודים בפולין הלאומנית הם השתמשו בציוריהם בדימויים המביעים מעבר ותנודתיות. הדמויות בכתב העת דומות לאמני פורים שפיל שהיו אמנים נודדים. 
הקבוצה וכתב העת שהוציאה ייצגה, בפולין, את עליית האמנות הפלסטית המודרנית ואת תחילתה של שירה מודרנית ביידיש. יונג יידיש פרסמה גם את יצירותיהם של מלך ראוויטש, אורי צבי גרינברג וישראל שטרן.
יחס ליהדות

למרות שחברי הקבוצה קיבלו את יהדותם כמקור עיקרי ליצירתם הרי הייתה דו- משמעות בדרך שהם ראו ופרשו את יהדותם. כך, הצליבה אצל שוורץ נראית מלאכותית ולא מציגה את האירוע ה"אמיתי" שבעיני יהודים מסמל את הרדיפות והפוגרומים שסבלו מהנוצרים. ההתייחסות הזאת של שוורץ דומה להתעניינות של אמנים בני דתות שונות באלמנטים נוצריים שהפכו לאבני יסוד באמנות. הייתה התעניינות של אמנים ברוחניות אוניברסלית וחברי הקבוצה דמו בכך לאמנים אחרים. זייוורט מספר שכאשר הוא פגש את אדלר בקלן ב-1917 הם ראו את בודהה, לאו דזה, ישו והבעל שם טוב כישות אחת. בגיליון השני פרסם אדלר שיר בשם "איך זינג מיין תפלה" (אני שר את תפלתי). ז'יל רוזייה מכנה שיר זה כאחד הביטויים  העיקריים של נאו חסידות בקרב חברי יונג יידיש.
בעקבות מעברם של חברים מהקבוצה למערב אירופה השתנה יחסם של אחדים מהם ליהדות. שוורץ, שהתנצר חזר ליהדות. אדלר, שנולד למשפחה דתית חזר לשורשיו.
סוף

בסוף 1920 התחיל לעלות המרכז התרבותי היהודי בוורשה.  חלק מחברי הקבוצה, כמו שוורץ וברצ'ינסקי, עזבו את פולין. אחרים עזבו לוורשה והצטרפו לאלטר קציזנה ומיכאל וייכרט. בכתב העת החדש שלהם 'רינגען' (חוּליוֹת).
לקריאה נוספת

Jerzy Malinowski, The Yung Yiddish (Young Yiddish) group and Jewish modern art in Poland 1918-1923. In: Polin: a journal of Polish-Jewish studies, Vol. 6 1991, pp. 223-230
Gille Rozier, Moyshe Broderzon un écrivain yiddish d'avant-garde. Saint-Denis : Presses universitaires de Vincennes, 1999
Jerzy Malinowski, Grupa "Jung Idysz" i żydowskie środowisko "Nowej Sztuki" w Polsce: 1918-1923. Warszawa: Polska Akademia Nauk. Instytut Sztuki., 1987.
הערות שוליים

↑  זלקוביץ', עמ' 11–12
↑  מלינובסקי, עמ' 226
↑  ברטליק, קבוצת יונג יידיש, עמ' 127
↑  מלינובסקי, עמ' 225
↑  זה המספר המופיע בראש הגיליון
↑  רוזייה, עמ' 65
↑  ברטליק, קבוצת יונג יידיש, עמ' 133
↑  מלינובסקי, עמ' 228
↑  מלינובסקי, עמ' 228
↑  ברטליק, קבוצת יונג יידיש, עמ' 135
↑  ברטליק, מודלים של חרות, עמ' 229–230
↑  History of the Literary Cultures of East-Central Europe: Junctures ..., Volume 2, עמ' 206
↑  ברטליק, עמ' 134
↑  רוזייה, משה ברודרזון, עמ' 75
↑  ברטליק, קבוצת יונג יידיש, עמ' 146
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987011551676705171  LCCN: n88215563  SUDOC: 182842223  VIAF: 128384874   WorldCat (עם VIAF): 128384874
יוסיפ סטנישיץ'

יוסיפ סטנישיץ' (בקרואטית: Josip Stanišić; נולד ב-2 באפריל 2000 במינכן שבגרמניה) הוא כדורגלן קרואטי יליד גרמניה המשחק בעמדת המגן הימני בקבוצת באיירן מינכן מהבונדסליגה ובנבחרת קרואטיה.
קריירת מועדונים

סטנישיץ' החל לשחק במחלקת הנוער של מינכן 1860, ובגיל 15 עבר למחלקת הנוער של פירסטנפלדברוק. בגיל 17 עבר למחלקת הנוער של באיירן מינכן מהבונדסליגה. בעונת 2019/2020 החל לשחק בבאיירן מינכן II, קבוצת המילואים של המועדון, בה ערך 42 הופעות ליגה והבקיע שער אחד.
ב-10 באפריל 2021 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של באיירן מינכן, כשפתח בהרכב בתיקו 1-1 נגד אוניון ברלין במסגרת המחזור ה-28 של הבונדסליגה לעונת 2020/2021. זו הייתה הופעתו היחידה בעונה זו, בה זכתה באיירן מינכן באליפות גרמניה. ב-1 ביולי חתם על חוזה מקצועני במועדון עד לשנת 2023.
לאחר שהרשים את המאמן יוליאן נגלסמן בקדם עונת 2021/2022, קודם סטנישיץ' לסגל הקבוצה הראשונה של המועדון. ב-17 באוגוסט פתח בהרכב ושיחק 87 דקות בניצחון 1–3 על בורוסיה דורטמונד במסגרת הסופר קאפ הגרמני. ב-14 בספטמבר הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת האלופות, כשהחליף את ניקלאס זולה בדקה ה-82 בניצחון 0–3 על ברצלונה במסגרת שלב הבתים לעונת 2021/22.
באוגוסט 2023 הושאל סטנישיץ' לבאייר לברקוזן מהבונדסליגה איתה זכה כבר בעונתו הראשונה בדאבל הגרמני (אליפות וגביע).
קריירה בינלאומית

סטנישיץ' מחזיק באזרחות גרמנית ובאזרחות קרואטית. על-אף ששיחק בנבחרת גרמניה עד גיל 19, הוא זומן לסגל נבחרת קרואטיה עד גיל 21 ב-23 באוגוסט 2021 לקראת משחקי מוקדמות אליפות אירופה עד גיל 21 2023 נגד נבחרות אזרבייג'ן ופינלנד. עם זאת, הוא לא שיחק במשחקים אלו בשל פציעה.
ב-20 בספטמבר 2021 זומן סטנישיץ' על-ידי המאמן זלאטקו דאליץ' לסגל נבחרת קרואטיה הבוגרת לקראת משחקי מוקדמות מונדיאל 2022 נגד נבחרות קפריסין וסלובקיה. ב-8 באוקטובר הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת, כשפתח בהרכב בניצחון 0–3 על נבחרת קפריסין.
נכלל בסגל נבחרת קרואטיה לטורניר מונדיאל 2022.
נכלל בסגל נבחרת קרואטיה לטורניר יורו 2024.
תארים

הליגה השלישית בגרמניה: 2019/20
בונדסליגה: 2020/21, 2021/22, 2022/23
הסופרקאפ הגרמני: 2021, 2022
בונדסליגה: 2023/24
הגביע הגרמני: 2023/24
מקום שלישי במונדיאל: 2022
סגנות ליגת האומות: 2022/23
יאן קומסקי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  3 בפברואר 1915 בירצ'ה, רפובליקת פולין 
 פטירה:  20 ביולי 2002 (בגיל 87) מחוז ארלינגטון, ארצות הברית 
 שם לידה:  Jan Komski 
 מקום לימודים:  אקדמיית יאן מטייקו לאמנות יפה 
 
יאן ברש-קוֹמְסקי (בפולנית: Jan Baraś-Komski; ‏3 בפברואר 1915 – 20 ביולי 2002) היה צייר פולני-אמריקאי.
ביוגרפיה

קומסקי למד ציור, אנטומיה ותולדות האמנות באקדמיה לאמנויות יפות בקרקוב שבפולין.
במהלך מלחמת העולם השנייה פעל בתנועת ההתנגדות. ב-1940 נמלט מפולין בכוונה להצטרף לצבא של שיקורסקי שהלך והתגבש בצרפת, אך נעצר בגבול צ'כוסלובקיה. הוא נכלא בנובי סונץ' ובטרנוב לפני שנשלח לאושוויץ, במשלוח האסירים הראשון למחנה. הוא קיבל את מספר האסיר תחת השם יון ברש, בשל הניירות המזויפים שנשא כאשר נעצר.
ב-29 בדצמבר 1942 נמלט מאושוויץ עם שלושה אסירים נוספים. לאחר 16 ימים נתפס על רכבת לכיוון ורשה. קומסקי השתמש בשם בדוי בעת המשלוח לאושוויץ, לכן ניצל מהוצאה להורג מידית בעוון בריחה מאושוויץ, ובמקום זאת נשלח לכלא מונטלופיך ומשם חזרה לאושוויץ 2. בשנותיה האחרונות של המלחמה הועבר קומסקי לבוכנוואלד, לאחר מכן לגרוס-רוזן ולבסוף לדכאו, משם שוחרר בעת שחרור המחנה ב-29 באפריל 1945 על ידי צבא ארצות הברית.
לאחר המלחמה חי במחנות עקורים בבוואריה ומינכן, שם נשא לאישה ניצולת אושוויץ. בשנת 1949 היגרו בני הזוג לארצות הברית, שם עבד קומסקי כגרפיקאי ב"וושינגטון פוסט". במהלך השנים יצר רישומים וציורים של חיים במחנה ריכוז.
יחידת השוטרות

יחידת השוטרות הייתה יחידה משטרתית, שהוקמה במחוז תל אביב של משטרת ישראל, כדי להתגבר על בעיות התנועה בדרכי העיר. מקים היחידה היה מפקד המחוז, ניצב עמוס בן-גוריון, שחזר מביקור באנגליה, שם ראה שוטרות בריטיות בפעולה.
בוגרות קורס שוטרות הסיור הראשון, בפיקוד מפקח לאה גפני. באדיבות לאה גפני. אוסף בית מורשת משטרת ישראל
בשנת 1960 החליט המפקח הכללי של משטרת ישראל, יוסף נחמיאס, לאמץ את הצעתו של בן-גוריון, ולהתחיל לגייס נשים לתפקידים מבצעיים. המניעים להחלטה היו הצורך בתוספת כוח-אדם למשטרה, כמו גם השאיפה לשפר את איכות המתגייסים אליה.
נחמיאס מינה את מפקח לאה גפני (אז לוי), שהייתה אז ראש לשכת ראש אגף המנהלה במשטרה, לגייס ולהכשיר את השוטרות הראשונות. בין נובמבר 1960 למרץ 1961, פיקדה גפני על קורס השוטרות המבצעי הראשון, שנערך בבית הספר הארציע של משטרת ישראל, ליד קריית אתא. את הקורס סיימו בהצלחה 24 בוגרות.
מאחר שגפני העדיפה לשוב לתפקידה במטה הארצי, ולא לפקד על השוטרות בשטח, פנתה המשטרה לחפש אחר קצינה מתאימה בצה"ל. מנהל הסגל בצה"ל המליץ על נעמי שדמי, קצינה בחיל נשים, כמתאימה לפקד על יחידת השוטרות החדשה, והיא הסכימה לקבל את התפקיד. שדמי התגייסה למשטרה וקבלה דרגת מפקח.
נעמי שדמי, מפקדת יחידת השוטרות
בתחילה שירתו השוטרות בזוגות בפיקוח על התנועה. שדמי דאגה לצייד אותן במדים מתאימים, בהם כובע הולם ונעליים נשיות נוחות ותיקים נוחים לצורך מילוי תפקידן. במשך הזמן הן הורשו לנוע בקטנועים ובניידות.
לוחית זיכרון לשוטרת יונה קוממי ברחוב השוטרת ברמת גן
אחת משוטרות היחידה, יונה קוממי, נפלה ב-29 באוגוסט 1965 תוך מילוי תפקידה, כשרדפה אחרי רוצח חמוש ונרצחה על ידו. על פועלה, עוטרה קוממי בעיטור הגבורה.
הערות שוליים

↑  שלומי שטרית, "הילכו שתיים יחד? סיפורן של השוטרות בישראל", ערוץ היוטיוב של בית מורשת משטרת ישראל
יאן ואן רויסברוק

| --- | --- |

 לידה:  1293 Ruisbroek, בלגיה 
 פטירה:  2 בדצמבר 1381 (בגיל 88 בערך) Groenendaal, בלגיה 
 מדינה:  דוכסות בראבנט 
 השקפה דתית:  הכנסייה הקתולית 
 
יַאן ואַן רוֹיסְבְּרוּק (בפלמית: Jan van Ruusbroec, בכתיב מודרני Jan van Ruysbroek; 1293 –  2 בדצמבר 1381) היה תאולוג וסופר פלמי. הוא כתב את יצירותיו, העוסקות בנושאים תאולוגיים ורוחניים, בהולנדית תיכונה.
קורות חיים והשפעה

יאן ואן רויסברוק הוסמך לכומר ב-1317 וזמן קצר לאחר מכן הפך לכומר בכנסיית סנט גודולה (אנ') בבריסל. בשנת 1343 הוא עקר עם כמה חברים לגרננדל (Groenendaal) ליד בריסל, שם הם חיו בתחילה בקהילה דתית ללא תקנון. ממנה נוסדה קהילה של מסדר האוגוסטינים הקאנוניקים, אשר הוא הפך לאב הקהילה בה ונשאר בה עד מותו בדצמבר 1381. כאן גם כתב את מרבית חיבוריו בהולנדית תיכונה. יאן ואן רויסברוק היה תלמידו של מייסטר אקהרט. בין הרבים שהושפעו ממנו ישירות נמנים חירט גרוטה (אנ'), מייסד האחים של החיים המשותפים (אנ'), יוהאן טאולר ומאוחר יותר הנדריק הרפ (אנ').
יאן ואן רויסברוק, נחשב יחד עם המשוררת והמיסטיקנית הדוויח (אנ'), למחברים החשובים ביותר של השפה ההולנדית התיכונה. חיבוריו כוונו בעיקר לאנשי דת שלא דיברו לטינית.
בשנת 1908 הוכרז יאן ואן רויסברוק מבורך על ידי צו האפיפיור פיוס העשירי. יום הזיכרון שלו ב-2 בדצמבר הוא יום זיכרון מחויב לאוגוסטינים הקאנוניקים.