stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יוסף שיטרית
פעילותו המחקרית > מפעלי מחקר ופרסום > לשונות היהודים בצפון אפריקה

מחקריו ופרסומיו של שיטרית כוללים מיון ואפיון מאות הדיאלקטים הערביים-היהודיים שהתקיימו בה. הודות להקלטותיו הרבות הוא הראה שדיאלקטים אלה השתייכו לארבע קבוצות על פי המבנה הפונטי והפונולוגי שלהם. כמו כן הוא אפיין ותיאר את הבֶּרְבֶּרִית שהייתה בשימוש בקרב יהודי הקהילות הכפריות, תיאר את השפעת הצרפתית על הדיאלקטים הערביים-היהודיים, תיאר את המגעים הלשוניים בין הערבית היהודית והספרדית היהודית במרוקו והקדיש מחקרים רבים לתיאור המרכיב העברי שהיה חלק מן התשתית הלקסיקלית של הערבית היהודית. במחקרים ממוקדים הוא גם תיאר את ייחודה של הלשון האמפתית של הנשים היהודיות ואת המערכת הפונטית-הפונולוגית של דיאלקטים ערביים-יהודיים שונים כמו זה של מכּנאס, של אוג׳דה, של מוגדור/אסווירה ושל קהילות צפון מרוקו דוברות הספרדית היהודית.
פעילותו המחקרית > מפעלי מחקר ופרסום > השירה והמוזיקה העברית במרוקו

לבד מלשונות היהודים והעניינים הבלשניים הכרוכים בהן מחקריו ופרסומיו עוסקים בתיאור ייחודה של שירת הפיוטים והבקשות של יהודי מרוקו כשירה קהילתית וכשירה משיחית והזיקות המתקיימות בינה ובין המוזיקה בכלל והמוזיקה האנדלוסית בפרט. הוא נרתם גם לחשיפת היוצרים הרבים שכתבו שירים עבריים במרוקו ולחשיפת שירים מיוחדים המאירים אירועים ותהליכים שאין בעניינם תיעוד אחר או תיעוד מועט בלבד. כך הוא גילה, דרך עיוניו הנמשכים במאות כתבי-יד של שירה עברית, עשרות משוררים עבריים שלא היו ידועים למחקר, וביניהם גדולי היוצרים כמו ר׳ שלמה חליואה (מכּנאס, המאה הי״ח), ר׳ דוד אלקאים (מוגדור, 1855? - 1940), ר׳ דוד בוזגלו (אזאוויה, 1903 - קריית ים, 1975), נסים נקאב (פאס - ירושלים, המאה ה-20) וכן את המשוררת העברייה פריחא בת ר׳ אברהם בן אדיבה, שנולדה וגדלה במרוקו ונהרגה על קידוש ה׳ בתוניס ב-1756. לענייני שירה אלה הקדיש שיטרית מאמרים רבים וספרים, והוא מכין כעת שני כרכים חדשים שיוקדשו לתיאור הסוציו-פואטיקה של השירה העברית במרוקו, להשלמת מחקריו על ר׳ דוד אלקאים, לכינוס מחקרים שונים ולהגשת אנתולוגיה מוּערת של השירה העברית במרוקו.
בחקר שירת הבקשות והפיוטים של יהודי מרוקו הוא עמד על המסורות השונות שהתקיימו באנתולוגיות הרבות והמגוונות שעל פיהן שרו את הבקשות והפיוטים בקהילות השונות במרוקו בלילות השבת לפני עלות השחר, ותיאר את החידושים שהכניס ר׳ שלמה כהן במראכּש (נפטר ב-1857) והשפעתם על עורכי האנתולוגיה ׳שיר ידידות׳, ר׳ דוד אלקאים, ה׳שיך׳ דוד יפלאח והפייטן חיים אפריאט במוגדור; אנתולוגיה זו הודפסה לראשונה במראכּש ב-1921 והיא נוהגת עד היום. דרך ההתעניינות בזיקות שקשרו את שירת הפיוטים למוזיקה האנדלוסית ולשירת ה׳קסידה׳ במרוקו הוא גם תיאר את המרכיבים התרבותיים והביצועיים שהביאו את היהודים לשתף פעולה עם אנשי מוזיקה מוסלמים לאורך הדורות.
פעילותו המחקרית > מפעלי מחקר ופרסום > השירה הערבית-היהודית בצפון אפריקה

מחקריו של שיטרית הם הנרחבים והשיטתיים ביותר שנעשו מאז ומעולם בתחום ידע זה. על יסוד עיוניו במאות כתבי היד העבריים הכוללים במלואם (מעטים) ובחלקם (הרוב הגדול) שירים בערבית יהודית שנכתבו והופצו בקהילות מרוקו בחמש מאות השנים האחרונות הוא היה מסוגל לצייר תמונה מלאה של התכנים, הצורות והמבנים של מאות שירים ערביים-יהודיים. שירים אלה נכתבו בתחילה בידי רבנים ומשוררים עבריים לעיתים לצד יצירתם בעברית ומסוף המאה ה-18 נכתבו גם בידי משוררים שלא יצרו בעברית. עד כה הוא פרסם חיבור מרכזי בתחום חקר ספרות זו על זרמיה ותבניותיה וכן מאמרים רבים שהוקדשו ברובם להצגתם ולפרשנותם של שירים מיוחדים בעלי חשיבות היסטורית או תרבותית להכרת החיים היהודיים במרוקו וכן להצגת התכנים והזרמים השונים שרווחו בשירה זו בצפון אפריקה. כיום נמצאים אצלו בהכנה מתקדמת ארבעה כרכים חדשים תחת הכותרת הכוללת: ״הראי והמראֶה - סוציו-פואטיקה של השירה הערבית-היהודית במרוקו״. ארבעת הכרכים יביאו את מכלול היצירה הספרותית הזאת האצורה ברובה במאות כתבי-יד המפוזרים ברחבי העולם אך ניתן לעיין ברבים מהם על פי צילומיהם בספרייה הלאומית בירושלים. הם יכילו לא רק את השירים המקוריים ותרגומם לעברית, אלא כל כרך וכרך יכלול גם ביאורים ופירושים וכן מונוגרפיות ומאמרים חדשים או מעודכנים המציגים את הרקע ההיסטורי, התרבותי והפואטי של השירים לחטיבותיהם השונות. הכרך הראשון יוקדש לשירים מקראיים ובתר-מקראיים ולשירים אירועיים-היסטוריים, השני לשירים חברתיים-תרבותיים, השלישי לשירי צדיקים וקדושים והרביעי לשירה הנשים שבעל פה ולשירים מוסלמיים שהועתקו בידי אנשי שירה ומוזיקה יהודים. נוסף לארבעת הכרכים מקדיש שיטרית ספר נרחב לבירור התהליכים, התופעות והזרמים שעיצבו את תולדותיה ותרבותה של יהדות מרוקו מימי הביניים עד ימינו והזינו את המיתוסים והאתוסים הבאים לידי ביטוי בשירה העברית והערבית-היהודית של יהודי מרוקו. כרך חמישי זה יכלול פרקים היסטוריים, חברתיים-תרבותיים ולשוניים תחת הכותרת ״אקדמות להיסטוריה חברתית-תרבותית של יהודי מרוקו״.
פעילותו המחקרית > מפעלי מחקר ופרסום > הפתגמים של הנשים היהודיות במרוקו

מפעל ההקלטות האינטנסיבי אפשר כאמור לשיטרית לתעד יותר מ-6000 פתגמים ערביים-יהודיים מפיהן של נשים מבוגרות ובחלקם גם מפיהם של גברים. לפרסומו של קורפוס עצום זה הקדיש שיטרית מחקרים פרשניים למעמדם הלשוני והתרבותי של הפתגמים בשיח הנשים המרבות להשתמש בהם בלשון היום יום, פרסום שני אוספים ממוקדים - האחד על החיים והמשפחה והשני על האירוח והידידוּת, פרסום מאות פתגמים שעניינם החיים היהודיים ומכילים יסודות עבריים רבים ובכללם השימושים שלהם בפי הדוברות. גם מתכונת האוספים שערך שיטרית חדשנית, שכן כל פתגם בהם מוצג בשלוש צורות כתיב, באותיות עבריות, באותיות ערביות ובאותיות פונטיות-פונולוגיות אוניברסליות, וכל פתגם מתורגם לעברית ולצרפתית. הגשה זו אמורה לשרת לא רק קוראים ומתעניינים דוברי עברית או צרפתית אלא גם דוברי ערבית בארצות ערב ובראשן מרוקו, ארץ שבה הביעו חוקרים התעניינות רבה במפעל זה.
פרסום הפתגמים בצורתן הדבוּרה משלים את מחקריו של שיטרית על שיח הנשים היהודיות במרוקו ועל הידע הלשוני והידע על העולם שלהן שפתגמים אלה מדגימים יחד עם השירה בעל פה שלהן, הטבועה כולה באמפתיה וחמלה.
פעילותו המחקרית > מפעלי מחקר ופרסום > החתונה היהודית המסורתית במרוקו

שיטרית הקדיש כרך עב כרס לחקר ערכיה, מנהגיה וטקסיה של החתונה היהודית המסורתית שהתקיימה בקהילות שונות במרוקו. את רוב פרקיו של ספר זה הוא חיבר בעצמו אך הוא דאג לשתף בו חוקרים ומומחים נוספים שתרמו את תרומתם החשובה להארת היבטיה השונים של תחנה עיקרית זו במעגל חיי האדם היהודי ובהישרדות הקהילה היהודית. דרך תיאורי התהליכים והטקסים השונים שהרכיבו את החתונה היהודית לפני עריכת החופה והקידושין ואחריה הוא הראה כיצד עוברת המסורת התרבותית בקרב המשפחה היהודית במגוון הקהילות שהתקיימו במרוקו ותיאר את הרשתות החברתיות-השיחיות המפעילות ומכוונות אותה.
פעילותו המחקרית > מפעלי מחקר ופרסום > התרבות הרבנית והתרבות העממית של יהודי מרוקו

מעבר למוקדים יצירתיים, שיחיים והתנהגותיים בתרבותם של יהודי מרוקו וביטוייהם המגוונים בקהילות השונות התעניין יוסף שיטרית בתמונה הכללית של מקומה ומעמדה של התרבות היהודית בקביעת סדרי החיים וסדרי החברה בקהילות השונות. כך הוא תיאר את אסטרטגיות השיח והתכנים של השיח הקהילתי המסורתי שהתנהל על פי דרשות הרבנים וכתביהם ואת השינויים  שחלו בו בסוף המאה ה-19, ובכלל זה השימושים הלשוניים החדשים בעברית ובערבית היהודית שהביאו לגיבושה של ערבית-יהודית בינונית חדשה בתוניס. אולם את התמונה הכללית של פריסתה והתפתחותה של התרבות היהודית שצמחה במרוקו הוא הציג זה עתה במחקר חובק כול שהוא הקדיש לדואליות התרבותית של יהודי מרוקו, כאילוסטרציה לדואליות שהייתה קיימת בכל הקהילות היהודיות המסורתיות. במונוגרפיה רחבה זו הוא הראה שלצד התרבות הרבנית שמשלה בכיפה בקהילות המסורתיות התקיימה תרבות עממית יהודית ששאבה את עיקריה וערכיה התשתיתיים מן ההלכה המעשית והיצירה הרבנית לענפיה השונים אך קיימה גם טקסים, מנהגים וצורות חיים שהתגבשו בקהילות השונות וחרגו לפעמים מן הקנון ההלכתי הצרוף, כמו אמונות מגיות, אמונות בשדים, אמונות במזל, בעין הרע ועוד. השכבות העממיות הנרחבות שקיימו התנהגויות אלה שמחוץ להלכה לא ראו בהן סתירה לאמונותיהם המושרשות והמגדירות את זהותן היהודית הברורה אלא צורך קיומי הבא לרפא את מצוקותיהן הגופניות והנפשיות, וזאת מחוסר רפואה מושכלת ורופאים מיומנים כפי שאנו מודעים להם כיום. הוא רואה בדואליות משולבת זו בין התרבות הרבנית הצרופה והתרבות העממית הסינקרטית את עיקרה של התרבות היהודית שקיימה את הקהילות היהודית במקומות גלותם והעניקה להן את העוצמה הנפשית ואת הזהות היהודית האיתנה שאפשרו להן לשרוד על אף הרדיפות וההשפלות של החיים בצל האסלאם (כמו בצל הנצרות).
לבד מן המונוגרפיה הזו, הדואליות התרבותית של יהודי מרוקו נבחנת בכל תחומי מחקריו ופרסומיו שהוקדשו להם הן דרך שירת הפיוטים שכולה יצירה רבנית המדגישה את ערכי הקודש של היהדות ואת מוראות הגלות והבטחות הגאולה הן דרך המחקרים הרבים שלו על השירה הערבית-היהודית שבכתב ובעל פה. קורפוּסים אלו מציגים את עולמותיהן של השכבות העממיות ואת עמדותיהן כלפי הערכים התשתיתיים של החיים היהודיים במרוקו, כמו היררכיית החגים וקדושת הזמן היהודי, המרחב היהודי הצר המחניק אך המעניק הגנה, הציפייה לגאולה העוזרת להדחיק את מצוקות השעה והסולידריות הקהילתית המנחמת והמעודדת.
פעילותו המחקרית > מפעלי מחקר ופרסום > ההשכלה העברית והערבית היהודית בצפון אפריקה ובאימפריה העות'מאנית

תחום חשוב שנחשף בידי שיטרית הם זרמי ההשכלה העברית והערבית-היהודית שהתקיימו במחצית השנייה של המאה ה-19 בצפון אפריקה בהשראתה של תנועת ההשכלה העברית ההרמוניסטית שצמחה במזרח אירופה וביקשה לשלב את המסורת הרבנית והתרבות התורנית עם ערכי ההשכלה האירופית. במחקרים רבים ומתועדים היטב הוא הראה את פריסתה של התחדשות תרבותית זו בצפון אפריקה ולאחר מכן גם באימפריה העות׳מנית. הוא עמד על שאיפותיהם של המעטים שיזמו וקידמו פעילות חברתית, משכילית ואינטלקטואלית זאת במרכזים העירוניים החשובים כמו תוניס, אלג׳יר, טנג׳יר ומוגדור וכן באדירנה, בקושטא, בסלוניקי, בבומביי וקלקוטה בהודו, בבגדד ובירושלים, ותיאר את יצירתם בעברית ובשפות היהודיות המקומיות, את הפעילות העיתונאית והספרותית שלהם ואת מצעיהם החברתיים-התרבותיים לחיים קהילתיים מיוסדים על התבונה ועל ערכי ישראל. במחקריו אלה הוא גם האיר את דמויותיהם של מנהיגי הזרמים המשכילים כמו ר׳ שלום פלאח (תוניס, 1936-1965), ר׳ דוד אלקאים (מוגדור, 1851 - 1940), יצחק בן יעיש הלוי (מוגדור, 1894-1850), ר׳ ברוך מיטרני (בני״ם) (1919-1847) ועוד, ותיאר את עמדותיהם ומאבקיהם ואת יצירתם העיתונאית והספרותית.
דרך מחקרים אלה הוא גם הראה כיצד השתנה השיח הציבורי בקהילות היהודיות השונות הודות לעיתונות בערבית יהודית שפרחה בייחוד בתוניס ולעיתונות הספרדית-היהודית שהתפתחה בקושטא ובסלוניקי וחיברה את הקוראים עם ההתפתחויות שחלו בקהילות, בעולם היהודי ובעולם בכלל, ובכלל זה הפריצות המדעיות והטכנולוגיות של סוף המאה ה-19. לפני כן השיח הציבורי היהודי נשלט בעיקר על ידי השיח הדרשני של הרבנים.
פעילותו המחקרית > מפעלי מחקר ופרסום > סוגיות בהיסטוריה של יהודי מרוקו

תחום נוסף במחקריו של יוסף שיטרית כרוך בהארת סוגיות שונות בתולדות יהודי מרוקו, בין היתר דרך שירים מיוחדים שנכתבו בידי משוררים שחוו את האירועים ותיארו אותם מתוך נקודות הראות של בני קהילותיהם; הם עיצבו בדרך זאת את האתוסים הקהילתיים שהתפתחו כתוצאה מאירועים אלו. שירים אלה מהווים לרוב התיעוד העיקרי ששרד בעניינם. דוגמאות לכך הם למשל הפיוט העברי על ביקור שליח מקהילת המגורשים בפאס אצל דוד הראובני ב-1526 ועדותו על מה שהוא ראה סביבו; השיר בערבית יהודית על מגפת הדבר האיומה בתאפילאלת של שנת 1679; השיר בערבית יהודית על רדיפות הסולטאן מולאי יזיד בתאפילאלת בשנת 1790, או השיר על המרת הדת המהדהדת לאסלאם של יצחק אלחרר, יהודי מכובד במוגדור, בשנת 1932.
במחקר נרחב הוא עסק בתעודה מימי הביניים שתיארה כביכול את צמיחתה, עוצמתה וחורבנה של קהילת הדרעא הקדומה בדרום מרוקו כמעצמה צבאית והראה שהתעודה נכתבה בידי אנשי דת מוסלמים בסוף המאה ה-13 ולא בידי יהודים. אנשי הדת המציאו היסטוריה יהודית כדי לתת לגיטימציה למפרע להשמדת הקהילה היהודית של דרעא בשנת 1145 או 1146 בידי כוחות המווחידון שכפו את האסלאם על כל יהודי צפון אפריקה והוציאו להורג את כל אלה שסירבו לקבל עליהם את הדת השלטת. מחברי הכרוניקה גם מחו בדרך זאת נגד שליטי השושלת החדשה בני מרין שאיפשרו ליהודים שרצו בכך לחזור ליהדותם. מחקר נוסף על תולדות יהודי מרוקו שזה עתה חתם שיטרית מוקדש ליהדות מרוקו במלחמת העולם השנייה על יסוד אלפי מסמכים של ארכיון הפרוטקטוראט הצרפתי שבנאנט בצרפת וארכיונים נוספים. במחקר זה שיטרית שופך אור חדש על ההחלטות, התהליכים והאישים בתקופת ממשלת ווישי, לפניה ואחריה, שנגעו ביהודי מרוקו ולא היה להם עד כה מצע מתועד כדבעי במחקר, ובכלל זה פעלו של הסולטאן סידי מוחמד בן יוּסף למען יהודי מרוקו. לבד מזאת שיטרית דן בסוגיות היסטוריות-חברתיות נוספות, הנוגעות להתפתחויות שחלו בקהילות במאות ה-19 וה-20, במחקרים שערך בשיתוף עם דניאל שרוטר מאוניברסיטת מיניאפוליס בארצות הברית.
פעילותו המחקרית > מפעלי טיפוח והפצה של התרבות היהודית בצפון אפריקה ובארצות המזרח

ב-1977 שיטרית סייע בהקמת המרכז לשילוב מורשת יהדות ספרד והמזרח במשרד החינוך והתרבות. הוא היה האחראי מטעם אוניברסיטת חיפה ושיתף פעולה עם מנהלי המרכז עד לסגירתו בתחילת שנות האלפיים. שיטרית ייסד באוניברסיטת חיפה חטיבת לימודים על מורשת יהודי ספרד והמזרח, שפעלה במשך יותר מעשרים שנה. שיטרית הקים את "סדנת שלומי" בשיתוף פעולה של אוניברסיטת חיפה עם המרכז לשילוב מורשת יהדות ספרד והמזרח. הסדנה קיימה ימי עיון למורים ולתושבי שלומי. אחד הפרויקטים של שיטרית בסדנה היה הקלטת מסרנים יוצאי צפון אפריקה בסיפורי חייהם ובמסורות השירה בעל פה, פרויקט שהתרחב מאוחר יותר להקלטות במקומות אחרים בעולם. סדרת הספרים בעריכתו "מקדם ומים", בת תשעה כרכים כולם להיבטים שונים בתולדות הקהילות היהודיות בצפון אפריקה ובמזרח ובמורשתן התרבותית. ב-1998 הוא הקים ברשות המחקר באוניברסיטת חיפה את המרכז לחקר התרבות היהודית בספרד ובארצות האסלאם, שהוא עומד בראשו.
פעילותו המחקרית > להקת "צפון מערב"

ב-1979 הקים שיטרית את להקת הנגינה, הזמר והריקוד "צפון מערב" והוא מנהל אותה ומחבר עבורה חומרים מאז. הלהקה מבקשת להביא לתודעה את מִגוון המסורות המוזיקליות ואת היצירה השירית והפיוטית של יהדות צפון-אפריקה בכלל ושל יהדות מרוקו בפרט, בשתי הלשונות העיקריות של הקהילות השונות, עברית וערבית יהודית. מקור החומר של הלהקה במחקרי הספרות והמסורות הלשוניות של שיטרית. הקונצרטים כוללים שירת פיוט, מוזיקה ושירה אנדלוסית, וכן המחזת הצגות. חברי הלהקה כולם ממוצא מרוקאי: מקצתם נולד במרוקו ויתרם נולד בישראל למשפחות יוצאות מרוקו. הלהקה הופיעה בישראל, בבלגיה, בצרפת ובמרוקו. הלהקה קיבלה מכתב הערכה ממלך מרוקו.
ספריו

י' שיטרית, לָשון ומַאֲגָרֶיהָ לָשון ומַאֲרָגֶיהָ; מחקרים סוציו–פרגמטיים בערבית היהודית בצפון אפריקה ובמרכיב העברי שבה: כתבות, שירים, סיפורים ופתגמים, ירושלים: מוסד ביאליק, תש"ע (2009).
י' שיטרית, השירה הערבית היהודית שבכתב בצפון-אפריקה — עיונים פואטיים, לשוניים ותרבותיים, ירושלים: משגב ירושלים, תשנ"ד.
י' שיטרית, פיוט ושירה ביהדות מרוקו — אסופת מחקרים על שירים ועל משוררים, ירושלים: מוסד ביאליק, תשנ"ט.
י' שיטרית, שירת הפיוטים ושירת הבקשות של יהודי מרוקו, תל אביב: מורשת דורות, תשנ"ב.
י' שיטרית ואחרים, החתונה היהודית המסורתית במרוקו; פרקי עיון ותיעוד, מקדם ומים כרך ח', חיפה, תשס"ג.
י' שיטרית, לערבייא דייאלנא: הדיאלקטים הערביים-היהודיים במרוקו: מבניהם, שימושיהם ומגוונם, חיפה: פרדס, 2023
י' שיטרית, חורבן ותקומה: הרס החיים היהודיים במרוקו בשמד המווחידון ושיקומם, 3 כרכים, חיפה: פרדס, 2023
J. Chetrit, Syntaxe de la phrase complexe à subordonnée temporelle, Paris, Éditions Klincksieck, 1976.
J. Chetrit, Diglossie, Hybridation et Diversité intra-linguistique. Études socio-pragmatiques sur les langues juives, le judéo-arabe et le judéo-berbère. Paris-Louvain: Peeters 2007.
J. Chetrit, Paroles exquises. Proverbes judéo-marocains sur la vie et la famille, en transcription phonético-phonologique, arabe et judéo-arabe et en traduction francaise et hébraïque. Collection Matanel. Waterloo: Avant-Propos, 2014.
J. Chetrit, Paroles affables. Proverbes judéo-marocains sur l’hospitalité et l’amitié en transcription phonético-phonologique, arabe et judéo-arabe et en traduction francaise et hébraïque. Collection Matanel. Waterloo: Avant-Propos, 2015.
ספריו > ספר יובל לכבודו

חקרי מערב ומזרח: לשונות, ספרויות ופרקי תולדה מוגשים ליוסף שיטרית, בעריכת: יוסף טובי ודניס קורזון, ירושלים: הוצאת כרמל, תשע"א, ב' כרכים.
הערות שוליים

↑  חקרי מערב ומזרח: לשונות, ספרויות ופרקי תולדה מוגשים ליוסף שיטרית, בעריכת: יוסף טובי ודניס קורזון, ירושלים: הוצאת כרמל, תשע"א, ב' כרכים., ירושלים: הוצאת כרמל, תשע"א
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007296971005171  BnF: cb12596779t (data)  CiNii: DA06028261  GND: 1062546911  ISNI: 0000 0001 0886 8275  LCCN: n95005860  NKC: xx0199760  NTA: 084595485  RERO: 02-A003100916  SUDOC: 026785536  VcBA: 495/53372  VIAF: 34577190   WorldCat (עם VIAF): 34577190
חוסה מנואל בלמסדה

חוסה מנואל אמיליאנו בלמסדה פרננדס (19 ביולי 1840 – 19 בספטמבר 1891) כיהן כנשיאה העשירי של צ'ילה, והאחרון במה שמכונה "הרפובליקה הליברלית בצ'ילה", בין 18 בספטמבר 1886 ל-29 באוגוסט 1891. במהלך כהונתו כנשיא, חילוקי הדעות הפוליטיים שלו עם הקונגרס הצ'ילאני הובילו למלחמת האזרחים הצ'ילאנית ב-1891, ולאחריה הוא ירה בעצמו ומת.
ראשית חייו

בלמסדה נולד בבוקאלמו, הבכור מבין 12 ילדים. הוריו היו אמידים, ובימי נעוריו עסק בעיקר במיזמים תעשייתיים וחקלאיים. בשנת 1849 למד בבית הספר של הנזירים הצרפתים, ושקל להצטרף לכנסייה, ולכן למד מספר שנים תאולוגיה בסמינר של סנטיאגו.
בשנת 1864 הפך למזכיר של מנואל מונט, שהיה אחד הנציגים של הממשלה הצ'ילאנית בקונגרס הכללי הדרום אמריקאי בלימה, ולאחר חזרתו זכה להוקרה רבה כנואם באספה הלאומית. בשנת 1868 הצטרף לחוסטו ודומינגו ארטיאגה אלמפרטה כדי לייסד ולפרסם את העיתון "לה ליברטד" (החופש). הוא פרסם שני מונוגרפים: "הפתרון הפוליטי בחופש הבחירות" ו"כנסייה ומדינה". בשנת 1869 הצטרף למועדון הרפורמה, שהפך לבסיס הפוליטי של המפלגה הליברלית. העקרונות המרכזיים של התוכנית הפוליטית היו חופש דת, הגברת החופש האישי והפוליטי, ביטול ההתערבות הממשלתית בתהליך הבחירות, רפורמה בחוקה של 1833 והגבלת סמכויות הנשיא.
תקופת נשיאותו

בלמסדה הפך לנשיא צ'ילה בשנת 1886. הבחירה שלו עוררה התנגדות עזה מצד השמרנים והליברלים הפורשים, אך הושגה לבסוף הודות לתמיכת הנשיא היוצא דומינגו סנטה מריה. עם כניסתו לתפקיד, שאף בלמסדה לפיוס בין כל פלגי המפלגה הליברלית בקונגרס, כדי ליצור רוב מוצק לתמיכה בממשל. לשם כך, הוא מינה נציגים מקבוצות פוליטיות שונות כשרים. שישה חודשים לאחר מכן, הממשלה אורגנה מחדש, ושני מהמתנגדים הבולטים לבחירתו קיבלו תיקים. אך למרות יכולותיו הגדולות, אופיו השלטוני של בלמסדה לא התאים במיוחד לתפקיד.
בלמסדה יזם רפורמות נרחבות, מתוך אמונה שהשיג כעת את תמיכת הרוב בקונגרס לכל צעד שיחליט לקדם. הנשיא החדש יזם מדיניות חסרת תקדים של הוצאות כבדות על עבודות ציבוריות, בניית בתי ספר וחיזוק כוחות הצי והצבא של הרפובליקה. חוזים נמסרו בשווי של 6 מיליון ליש"ט לבניית מסילות רכבת בדרום; כ-10 מיליון דולר הושקעו בהקמת בתי ספר ומכללות; שלושה ספינות סיור ושני טורפדו הוספו לצי; בניית נמל צי קודמה באופן פעיל; נרכשו כלי נשק חדשים עבור חילות הרגלים והתותחנים בצבא, ותותחים כבדים נרכשו לצורך ביצור קבוע וחזק של הנמלים.
כשלעצמה, מדיניות זו לא הייתה בלתי סבירה, ובהיבטים רבים אף הועילה למדינה. אך הוצאות הסכומים הגדולים שהיו מעורבים בתוכניות השונות היו כרוכים גם בשחיתות גדולה. חוזים ניתנו על פי אישיות וקירבה ולא לפי כישורים, וההתקדמות בבניית עבודות התשתית הציבוריות החדשות הייתה רחוקה מלהיות מספקת. האופוזיציה בקונגרס לנשיא בלמסדה החלה לגדול במהירות לקראת סוף שנת 1887, וצברה עוד כוח בשנת 1888. כדי להבטיח רוב לטובת דעותיו, הנשיא השליך את כל כובד משקלו הפוליטי בבחירות לסנאטורים ולנציגים בשנת 1888; אך רבים מהחברים שנבחרו לבתים באמצעות השפעה פוליטית זו הצטרפו לאופוזיציה זמן קצר לאחר כניסתם לתפקיד.
תקופת נשיאותו > הקונפליקט עם הקונגרס

בשנת 1889 הפכה הקונגרס עוין באופן מובהק לממשל של הנשיא בלמסדה, והמצב הפוליטי הפך חמור, ואף איים מדי פעם לגרור את המדינה למלחמת אזרחים. על פי הנוהג בצ'ילה באותה תקופה, הממשלה לא נשארה בתפקידה אלא אם כן זכתה לתמיכה של רוב בבתים השונים. בלמסדה מצא את עצמו כעת במצב בלתי אפשרי, שכן לא היה יכול למנות שרים שיתמכו על ידי רוב בסנאט ובבית הנבחרים ובאותו זמן יתאימו למדיניות שלו. בנקודת זמן זו הניח הנשיא שהחוקה מעניקה לו את הכוח למנות ולשמור בתפקיד כל שר שיחשוב שמתאים לתפקיד, ולקונגרס אין זכות להתערב בעניין.
בשנת 1890 נאמר כי הנשיא בלמסדה החליט למנות ולבחור כמחליפו ב-1891 אחד מחבריו האישיים. שאלת בחירת הנשיא הבא הביאה את המצב לנקודת רתיחה, והקונגרס סירב להצביע על תקציבים כלשהם להמשך תפקוד הממשלה. כדי למנוע צרות, בלמסדה הגיע לפשרה עם הקונגרס והסכים למנות ממשלה לפי רצונם בתנאי שיאושרו התקציבים לשנת 1890. עם זאת, הממשלה לא החזיקה הרבה זמן, והתפטרה כאשר השרים הבינו את עוצמת החיכוך שבין הנשיא לקונגרס. לאחר מכן, מינה בלמסדה ממשלה שאינה תואמת את דעות הקונגרס, כאשר בראשה עמד קלאודיו ויקוניה, שבלמסדה התכוון שיהיה מחליפו בתפקיד הנשיאות. כדי למנוע כל התבטאות על התנהלותו בעניין, הוא נמנע מלכנס אספת חירום של המחוקקים לדיון בהערכות ההכנסות וההוצאות לשנת 1891.
מלחמת האזרחים

ב-1 בינואר 1891 פרסם הנשיא צו שקבע כי תקציב 1890 ייחשב לתקציב הרשמי לשנת 1891. פעולה זו הייתה בלתי חוקית וחרגה מסמכות הרשות המבצעת. בתגובה לפעולתו של הנשיא בלמסדה, סגן נשיא הסנאט, וולדו סילבה, ויושב ראש בית הנבחרים, רמון בארוס לוקו, פרסמו הכרזה הממנה את קפטן חורחה מונט כמצביא הצי, וציינו כי הצי אינו יכול להכיר בסמכותו של בלמסדה כל עוד הוא לא מנהל את ענייני המדינה בהתאם לחוקת צ'ילה. רוב חברי הבתים תמכו בתנועה זו וחתמו על "חוק ההדחה" של הנשיא בלמסדה. ב-7 בינואר עלו סילבה, בארוס לוקו וסנאטורים וחברי פרלמנט נוספים על סיפון אוניית המלחמה הצ'ילאנית "בלנקו אנקלדה", בליווי כלי שיט נוספים, והפליגו מנמל ולפראיסו צפונה לטרפקה כדי לארגן התנגדות מזוינת נגד הנשיא, ובכך פתחו במלחמת האזרחים.
פעולה זו של הקונגרס לא הייתה הסיבה היחידה שהובילה למהפכה. בלמסדה הרחיק את עצמו מחברי המעמדות האריסטוקרטיות של צ'ילה בשל יהירותו ושאפתנותו, וזמן קצר לאחר בחירתו היה ביחסים בלתי ניתנים לגישור עם רוב הנציגים הלאומיים. האוליגרכיה, המורכבת מבעלי הקרקעות הגדולים, תמיד הייתה גורם חשוב בחיים הפוליטיים של הרפובליקה; כאשר הנשיא בלמסדה מצא את עצמו מחוץ לחוג זה, הוא ניסה לשלוט ללא תמיכתם, ולהביא למינהל קבוצת אנשים מחוץ למעגלי הכוח הפוליטיים הפנימיים, אותם יוכל לשלוט בהם בקלות. גם ההשפעה הדתית פנתה נגדו כתוצאה מרעיונותיו החילוניים הרדיקליים לגבי הממשל.
ב-23 במאי 1891, טען הכתב של ה"לונדון טיימס" בצ'ילה, מוריס הרווי, כי התערבות בריטית הייתה הגורם להדחת בלמסדה, וכתב: "ללא ספק, היוזמים, המניפולטורים, התומכים הפיננסיים של מה שמכונה המהפכה היו ונותרו האנגלים או בעלי המניות האנגלו-צ'ילאנים של מכרות החנקה בטרפקה."
מלחמת האזרחים > מותו

לאחר תבוסת כוחותיו של בלמסדה בקרב לה פלסילה, היה ברור שהוא כבר לא יוכל למצוא תמיכה מספקת בקרב תומכיו כדי להישאר בשלטון. לנוכח התקרבות מהירה של צבא המורדים, הוא נטש את תפקידיו הרשמיים וביקש מקלט בשגרירות ארגנטינה. ב-29 באוגוסט הוא מסר רשמית את השלטון לגנרל מנואל בקדנו, ששמר על הסדר בסנטיאגו עד הגעת מנהיגי הקונגרס ב-30 באוגוסט.
הנשיא נשאר מוסתר בשגרירות ארגנטינה עד 19 בספטמבר. בבוקר של אותו יום, יום לאחר יום השנה למינויו לנשיאות וכאשר הסתיימה תקופת כהונתו כנשיא הרפובליקה, הוא ירה בעצמו ומת, במקום להיכנע לממשלה החדשה. הסיבה למעשה זה, כפי שהוצגה במכתבים שכתב זמן קצר לפני סופו, הייתה שהוא לא האמין שהמנצחים ייתנו לו משפט הוגן. מותו של בלמסדה סיים למעשה את מלחמת האזרחים בצ'ילה, והיה לסיומה של המערכה הקשה והמדממת ביותר שהמדינה חוותה אי פעם.
הנצחה

לאחר מותו בלמסדה הונצח במספר אופנים. בין היתר נקראו על שמו הכפר בלמסדה במחוז אייסן, פארק בלמסדה (אנ') בסנטיאגו ורחובות במספר ערים ברחבי צ'ילה.
הערות שוליים

1 2 3 4  1911 Encyclopædia Britannica/Balmaceda, José Manuel - Wikisource, the free online library, en.wikisource.org (באנגלית)
1 2  Reseñas biográficas de parlamentarios de Chile - Biblioteca del Congreso Nacional de Chile, web.archive.org, (בעמוד 156), ‏2009-02-14
1 2 3 4 5 6 7 8  1911 Encyclopædia Britannica/Chile - Wikisource, the free online library, en.wikisource.org (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007258009105171  BNC: 000036140  BNE: XX1376362  BnF: cb12389219r (data)  CANTIC: a11210916  GND: 133543021  ISNI: 0000 0001 0872 2452  LCCN: n83139203  NTA: 31443142X  SNAC: w6rj6xz5  SUDOC: 032972253  VcBA: 495/354589  VIAF: 14854603   WorldCat (עם VIAF): 14854603