stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בית העיר תל אביב-יפו

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  מוזיאון להיסטוריה עירונית
 מיקום:   תל אביב-יפו, ישראל
 מדינה:  ישראל 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1925
 תאריך פתיחה רשמי:  1925 
 אדריכל:  משה צ'רנר
 
 קואורדינטות:  32°04′24″N 34°46′16″E﻿ / ﻿32.0734°N 34.771°E﻿ / 32.0734; 34.771
 תבנית:לשוניות2
 
בית העיר (ידוע גם כ"בית א. סקורה") הוא בניין הניצב ברחוב ביאליק 27, בצידה הצפוני של כיכר ביאליק בתל אביב. מאז בנייתו שימש למטרות שונות, בהן בית עיריית תל אביב, ארכיון, ומ-1971 שוכן בו המוזיאון להיסטוריה העירונית של תל אביב-יפו.
בניין העירייה הישן

הבניין, שנבנה ב-1925, תוכנן במקור כבית מלון על ידי האדריכל משה צ'רנר. הבנאים שבנו את הבניין היו בני משפחת יצחק טגנסקי אשר בנו גם את בית הפגודה ועוד בתים שבהמשך נכללו בתוכנית השימור בעיר. בעלי הבניין היו איזידור ופיליפ סקורה, ממנהלי בנק אמריקה-פלשתינה. באותה שנה חיפשה עיריית תל אביב מבנה חדש למשרדיה, לאחר שמשכנם הקודם ב"בית הוועד", מתחת למגדל מים בשדרות רוטשילד, כבר לא יכול היה להכיל את המשרדים. הבניין, שנקרא על שם בעליו "בית א. סקורה", הושכר לעירייה עם הקמתו, ובשנת 1928 נרכש על ידה.
משרדי העירייה שכנו במקום, ובבניינים סמוכים, במשך ארבעים שנים, עד שבשנת 1965 העבירה העירייה את מושבה לבניין העירייה בכיכר רבין (אז כיכר מלכי ישראל). המהלך הושלם ב-1968.
המוזיאון

בשנת 1971 נפתח בבניין "המוזיאון לתולדות תל אביב", אך לאחר כעשרים שנה החל מצבו להתדרדר והוא נסגר. במקום נותר רק הארכיון לתולדות העיר. בשנת 2001 הועברה מחלקת השכונות והרבעים של עיריית תל אביב-יפו לקומה העליונה בבניין, ובשנת 2002 נסגר גם הארכיון ותכולתו הועברה למוזיאון ארץ ישראל ברמת אביב. תחתיו מוקמה בבניין המחלקה לשיפור פני העיר.
מתחם ביאליק כולו נכלל באזורי ההכרזה של העיר הלבנה כאתר מורשת עולמית על ידי אונסק"ו בשנת 2003. במסגרת זאת, הבית שוקם ושוחזר על ידי עיריית תל אביב בתכנון האדריכלית מאירה קובלסקי.
בשנת 2009, במסגרת חגיגות 100 שנים לעיר תל אביב יפו, הוקם בבניין "בית העיר", מוזיאון ומרכז לתולדות העיר תל אביב. לאחר שיפוצו מכיל בית העיר שני חללים מרכזיים: אחד שנבנה בחלל בית העירייה הישן תוך שיחזור המבנה ההיסטורי ולשכתו של ראש העירייה הראשון של תל אביב מאיר דיזנגוף, והשני שנבנה כתוספת ומכיל חלל תצוגה לתערוכות וכן מרכז מידע וירטואלי על עברה של העיר העברית הראשונה.
באוגוסט 2022 פרסמה העירייה קול קורא ליוצרים תושבי העיר לקחת חלק בתערוכות שיוצגו במוזיאון. התכנון היה שכבר בקיץ 2023 יהפוך בית העיר למוזיאון העיר תל אביב, ויציג תערוכות מתחלפות של אמנים תושבי העיר. בעקבות עיכוב, נפתח המוזיאון באפריל 2024.
גלריה

המבנה בצילום מסוף שנות ה-30 של המאה ה-20
בחזית בית העיר: מימין שברולט בל אייר, כנראה מכוניתו של ראש העיר מרדכי נמיר, משמאל 2 מכוניות דופין, 1 בינואר 1964
בית העיר מואר בתאורת לילה
חזית בית העיר בעת תצוגת קולקטיב פריטימס, 2017
הערות שוליים

↑  אברמוב, אתי (2024-04-02). "סיפורי ת"א: ביקרנו במוזיאון העיר שנפתח השבוע". Ynet. נבדק ב-2024-04-13.;
חדש בעיר: מוזיאון העיר תל אביב-יפו, באתר של עיריית תל אביב יפו
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007506095805171
אריה קרמפף

| --- | --- |

 לידה:  26 באוגוסט 1967 (בן 57) רמת גן, ישראל 
 www.ariekrampf.com
 
אריה קרמפף (נולד ב-26 באוגוסט 1967) הוא היסטוריון כלכלי המתמחה בתחום היחסים בינלאומיים וכלכלה פוליטית. קרמפף הוא פרופסור חבר במכללה האקדמית תל אביב יפו, שם הוא עומד בראש התוכנית לפילוסופיה כלכלה ומדע המדינה (פכ"מ). כמו כן, הוא עומד בראש הפורום לאשראי כסף ובנקאות, הפועל בחסות האגודה הישראלית להיסטוריה כלכלית.
ביוגרפיה

קרמפף נולד וגדל ברמת גן, למד בתיכון בליך, שירת בצנחנים. הוא בעל תואר ראשון בפיזיקה ואסטרונומיה מאוניברסיטת תל אביב, ותואר שני ממכון כהן להיסטוריה ופילוסופיה של המדעים והרעיונות מאוניברסיטת תל אביב. עבודת המאסטר עסקה ב"לויתן" של הובס. את הדוקטורט סיים במכון כהן ב-2009. עבודת התזה שלו עסקה בהקמתו של בנק ישראל, ופעילותו בעשור הראשון לקיומו, וכן בהשפעתו של הנגיד הראשון, דוד הורוביץ, על התפיסות הכלכלית של הסוכנות היהודית בשנות השלושים והארבעים.
לאחר סיום הדוקטורט הוא שימש כחוקר אורח במכון מקס פלנק להיסטוריה של המדע בברלין (Max Planck Institute for the History of Science), מכון דוויס באוניברסיטה העברית, והמחלקה למדע המדינה באוניברסיטה החופשית של ברלין. במהלך השנים הוא לימד כלכלה פוליטית ויחסים בינלאומיים באוניברסיטה העברית, באוניברסיטת בן-גוריון, ובאוניברסיטת רייכמן. בשנת 2022 קרמפף שימש כפרופסור אורח במחלקה למדע המדינה (Government Department) של אוניברסיטת הארוורד.
קרמפף חי בזוגיות והוא אב לבן.
מחקר

תחום ההוראה והמחקר העיקרי של קרמפף הוא כלכלה פוליטית השוואתית ובינלאומית. הוא מתמחה בהיסטוריה והכלכלה הפוליטית של ישראל, ובנושא זה פרסם שני ספרים ומאמרים רבים העוסקים בתקופות שונות בהיסטוריה הכלכלית של ישראל. כמו כן, חקר קרמפף בנקים מרכזיים בהקשרים היסטוריים שונים.
בין השאר, מחקריו של קרמפף עוסקים בנושאים הבאים:
הכלכלה היהודית בתקופת המנדט הבריטי. במחקר על תקופת המנדט הבריטי, קרמפף הבחין בין שתי פרדיגמות מדינית. הפרדיגמה האגררית, שאפיינה את האסטרטגיה הכלכלית הציונית עד סוף שנות העשרים, ופרדיגמת הפיתוח המהיר, שהתגבשה במהלך שנות השלושים. השינוי הפרדיגמטי, הוא טוען, התחולל כתוצאה משינוי בתנאים הפוליטיים, ובכלל זה רעיונות קיינסיאנים שהובאו לשיח הכלכלי הציוני.
ההיסטוריה של בנק ישראל. קרמפף חקר את הקמתו של בנק ישראל ופעילותו בשנים הראשונות. הוא התחקה אחר הגורמים להקמתו של המוסד, וטען כי הבנק הוקם במטרה להדק את השליטה על המערכת הבנקאות המקומית, ועל תהליך הקצאת האשראי. הוא הראה כי לאחר הקמת הבנק, המערכת הבנקאית קיבלה את המבנה הריכוזי, אשר מאפיין אותה כיום.
אימוץ חוק ביטוח אבטלה. במחקריו על אימוץ חוק ביטוח אבטלה, טוען קרמפף כי החקיקה של חוק ביטוח אבטלה, והחקיקה החברתית באופן כללי בתחילת שנות השבעים, הייתה חלק מ"תנועה כפולה" (במובן של קרל פולני). החקיקה החברתית הייתה חלק ממגמת הליברליזציה של שוק העבודה והנטישה של עקרון התעסוקה המלאה במהלך שנות השישים.
תוכנית החירום לייצוב המשק. במחקר על נושא זה, מדגיש קרמפף את משבר החוב בו הייתה נתונה ישראל, את הגרעון בחשבון השוטף ובמאזן הסחר ואת המחסור במטבע חוץ. על בסיס פרשנות זו, קרמפף טוען כי במדיניות היצוב היו מרכיבים נאו-מרקנטליסטיים, שתכליתם לעודד את הייצוא ולצמצם את הייבוא.
כלכלת השלום והניאוליברליזם הניצי. בשנים האחרונות עוסק קרמפף בעידן הניאוליברלי (או הפוסט-פורדיסטי) בכלכלה הישראלית. הוא מבחין בין תקופת כלכלת השלום, שנמשכה עד פרוץ האינתיפדה השנייה, ותקופת הנאו-ליברליזם הניצי (Hawkish Neoliberalism), שנמשכה, לפחות, עד משבר הקורונה. לטענתו, המפנה מכלכלת השלום לנאו-ליברליזם הניצי לא היה תוצר של גורמים כלכליים, אלא של גורמים גאופוליטיים, וההתחזקות של הימין המדיני בישראל.
מושג הנאו-ליברליזם הניצי אומץ על-ידי מספר חוקרים, הבולט שבהם הוא ההיסטוריון הכלכלי אדם טוז (Tooze).
הבנק המרכזי של אירופה. במחקר על הבנק המרכזי של אירופה בתקופת משבר האירו, קרמפף טען כי המוסד תפקד כגורם ממתן במסגרת המשא ומתן בין גרמניה ומדינות דרום אירופה, שהתמודדו עם משבר חוב.'
העוצמה המוניטרית של ארצות הברית. במסגרת מחקרים העוסקים בעוצמה המוניטרית של ארצות הברית, והקשר שלה למדיניות הבנק הפדרלי של ארצות הברית, הראה קרמפף כי על אף עוצמתה הכלכלית של ארצות הברית, תהליך האינטרגרציה האירופאי הגדיל את עוצמתו המוניטרית של המרק הגרמני, וכתוצאה מכך הבנק הפדרלי, בראשותו של אלן גרינספן, נאלץ להפעיל מדיניות מוניטרית שמרנית יותר מכפי שהתנאים המקומיים דרשו, וזאת כדי לשמור על מעמדו של הדולר כמטבע בינלאומי.
ספרים

Arie Krampf . The Israeli path to neoliberalism : the state, continuity and change. Routlege. 2018.
אריה קרמפף. המקורות הלאומיים של כלכלת השוק - פיתוח כלכלי בתקופת עיצובו של הקפיטליזם הישראלי. הוצאת מאגנס. 2015.
פרסומים

Krampf, Arie: Export-Led Growth and the Geopolitical Hypothesis: Israel’s Regime Change after the Second Intifada, Working Paper, No 222/2023.
Krampf, Arie. 2022. “The Netanyahu Doctrine.” The Jerusalem Strategic Tribune, November 30, 2022.
Braun, Benjamin, Arie Krampf, and Steffen Murau. 2021. “Financial Globalization as Positive Integration: Monetary Technocrats and the Eurodollar Market in the 1970s.” Review of International Political Economy 28 (4): 794–819.91.
קרמפף, אריה, עמאר אבו קארן, ואריה ארנון. מגפת הקווונה כמשבר בריאותי־כלכלי: מדיניות פיסקלית בתנאים של חוסר ודאות. נייר עמדה 1. צוותי המומחים של המשבר | צוות כלכלה ותעסוקה. 2020
קרמפף, אריה. 2022. לקראת תיאוריה היסטורית של עצמאות בנקים מרכזיים: ארבע אפיזודות בהיסטוריה של חוק בנק ישראל. משפט, חברה ותרבות 5: 403–35.
קרמפף, אריה. 2022. התמורה הגדולה כתאוריה כלכלית־פוליטית: המסר של פולני לתנועות השמאל בעידן המשברים הגדולים. סוציולוגיה ישראלית 23 (1): 133–44.
קרמפף, אריה. 2021. לידיעת הממשלה החדשה: הניינטיז נגמרו. תלם: כתב עת לשמאל ישראלי, June.
קרמפף, אריה. 2021. משבר האקלים: משבר של כלכלת השוק או משבר האדם? בתוך, אריה וגנר ונמרוד אלונים (עורכים) קיימות ישראלית. חידוש האחריות לטוב המשותף.הוצאת מכון מופ"ת.
Krampf, Arie. 2019. “Monetary Power Reconsidered: The Struggle between the Bundesbank and the Fed over Monetary Leadership.” International Studies Quarterly.
קרמפף, אריה. 2018. הקשר הלא מדובר בין הנאו-ליברליזם הישראלי לסכסוך. הזמן הזה.
Krampf, Arie, and Barbara Fritz. 2015. “Coping with Financial Crises: Explaining Variety in Regional Arrangements.” Contemporary Politics 21 (2): 117–26.
קרמפף, אריה. 2013. “היילכו שניים יחדיו בלתי אם נועדו? ליברליזציה וביטוח אבטלה אוניברסלי בישראל.” ביטחון סוציאלי 91: 29–57.
הערות שוליים

↑  Arie Krampf, Reception of the Developmental Approach in the Jewish Economic Discourse of Mandatory Palestine, 1934–1938, 2010
↑  אריה קרמפף, מקורות ריכוזיות המערכת הבנקאית בישראל: מחירו של פיתוח?
↑  What do workers want? Institutional complementarity as a mechanism of social change, 2019
↑  אריה קרמפף, תוכנית הייצוב כלאומיות כלכלית בתוך '30 שנה למהפכה הנאו-ליברלית בישראל', מכון אדוה, 2016
↑  Arie Krampf, The Israeli Path to Neoliberalism The State, Continuity and Change
↑  ADAM TOOZE, Chartbook 231 Israel's national security neoliberalism at breaking point?, 2023
↑  Arie Krampf, From transparency to ambiguity: the impact of the ECB’s unconventional policies on the EMU
↑  Arie Krampf, From the Maastricht Treaty to Post-crisis EMU: The ECB and Germany as Drivers of Change
↑  Arie Krampf, Monetary Power Reconsidered: The Struggle between the Bundesbank and the Fed over Monetary Leadership
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1164171119  VIAF: 299231239   WorldCat (עם VIAF): 299231239
דיוקנו של אברהם דה פוטר

| --- | --- |

 מידע כללי
 צייר:  קרל פבריציוס
 תאריך יצירה:  1649 
 טכניקה וחומרים:  קנבס, צבע שמן 
 ממדים בס"מ
 רוחב:  57
 גובה:  68.5
 נתונים על היצירה
 מספר יצירה:  SK-A-1591 (רייקסמוזיאום) 
 מיקום:  רייקסמוזיאום
 
דיוקנו של אברהם דה פוטר, סוחר המשי מאמסטרדם (בהולנדית: Portret van Abraham de Potter, zijdelakenkoopman in Amsterdam) הוא ציור דיוקן משנת 1649 מאת הצייר ההולנדי קרל פבריציוס. הציור, שנעשה בצבעי שמן על בד, בגודל של 68.5 על 57 ס"מ, נמצא באוסף רייקסמוזיאום באמסטרדם מאז 1892.
היסטוריה

פבריציוס יצר את הדיוקן שנה לפני שעבר לדלפט. ציור זה ודיוקן עצמי השמור במוזיאון בוימנס ואן בונינגן ברוטרדם הם העבודות היחידות שנותרו מתקופה קצרה זו, בין שיתוף הפעולה שלו עם רמברנדט באמסטרדם לבין המעבר לדלפט. באותה תקופה התגורר שוב בכפר הולדתו מידנבימסטר.
מסמכים מהמאה ה-17 מעידים כי בתקופה זו ביצע עבודות עבור משפחות עשירות מאמסטרדם שהחזיקו אחוזות קיץ בבימסטר. ייתכן כי הכיר את המשפחות הללו באמצעות קשריו של אברהם דה פוטר, מושאו של הדיוקן, שהיה חבר משפחה ובן לאותה קהילה קלוויניסטית אליה השתייכו גם הוריו של פבריציוס. כך למשל, דה פוטר ואשתו שרה סושה שימשו סנדקים בטקס הטבלתו של אחיו הצעיר של פבריציוס, יוהנס פבריציוס.
מכיוון שלפעמים שם משפחתו של דה פוטר נכתב גם כ-"גולדפינץ'" (Goldfinch), הביוגרף של פבריציוס, כריסטופר בראון, העלה בזהירות השערה כי ייתכן שהצייר יצר עבורו את הציור המפורסם "החוחית".
ניתוח היצירה

הדיוקן משקף את השינוי הסגנוני שפבריציוס עבר לאחר ששיתף פעולה עם רמברנדט. אף על פי שהוא שומר על טכניקת הצביעה הרופפת של מורו, דרכה נראית שכבת הצבע התחתונה, הוא מחליף את הניגודים החזקים של אור וצל שהיו אופייניים לו בהארה טבעית ובהירה יותר, עשירה בניואנסים צבעוניים.
שינוי זה עשוי להיות קשור להתעניינותו הגוברת באשליה הוויזואלית. אחד הסימנים לכך הוא הציפורן המסומרת בקצה העליון של הקיר המסויד בלבן – דוגמה מוקדמת לסגנון זה בעבודותיו של פבריציוס.
היסטוריית בעלות

הציור היה חלק מאוספו של ויליאם וורד, הרוזן הראשון מדאדלי (William Ward, 1st Earl of Dudley), שכונה "לורד וורד" (1817–1885). לאחר מותו, הוא הוצע למכירה פומבית ב-25 ביוני 1892 בלונדון ונרכש על ידי סוחר האמנות מ.ה. קולנגי (M.H. Colnaghi). באותה שנה הוא נמכר לרייקסמוזיאום באמסטרדם, שם הוא שמור מאז.
הערות שוליים

↑  דיוקנו של אברהם דה פוטר, סוחר המשי מאמסטרדם, קרל פבריציוס, 1649, רייקסמוזיאום.
↑  F. J. Duparc, "Carel Fabritius (1622-1654). Zijn leven en zijn werk", in Carel Fabritius, 1622-1654 (2004), Zwolle, Waanders, p. 41-43
↑  Christopher Brown, Carel Fabritius (1981), Oxford, Phaidon, p. 127
↑  A. van Suchtelen and G. Seelig, catalogue, in Carel Fabritius, 1622-1654 (2004), Zwolle, Waanders, p. 118-119
↑  A. van Suchtelen and G. Seelig, catalogue, in Carel Fabritius, 1622-1654 (2004), Zwolle, Waanders, p. 120
| --- | --- |
בקרת זהויות :  RKDimages ID: 3095
אגודה ישראלית למען יהודי אתיופיה

| --- | --- |
 מדינה:  ישראל 
 מטה הארגון:  רמלה
 מנכ"ל:  רינה איילין גורליק
 תקופת הפעילות:  1993–הווה (כ־32 שנים) 
 www.iaej.co.il
 
אגודת יהודי אתיופיה (AEJ) היא ארגון בישראל הרשום כמוסד ללא כוונות רווח (מלכ"ר). האגודה פועלת בקידום ושינוי מדיניות משרדי הממשלה ביחס ליוצאי אתיופיה בחברה הישראלית. הארגון עוסק בשנוי תפיסה בקרב קובעי המדיניות, אמצעי התקשורת, המגזר הציבורי ודעת הקהל הישראלית. האגודה פועלת לשינוי המדיניות הקיימת במספר תחומים מרכזיים: חינוך, השכלה גבוהה, תעסוקה, דיור ורווחה. הארגון הוקם בשנת 1994 על ידי בוגרי האגודה האמריקאית למען יהודי אתיופיה שקמה ב-1974 ופוזרה ב-1993.
דרכי פעולה

פעילות סנגורית בכנסת ובמשרדי הממשלה המיועדת לקידום חקיקה ולשינוי מדיניות בתחומי החינוך, התעסוקה, הרווחה והדיור, שהם עוגנים הכרחיים לחיי רווחה ושוויון בחברה. כאשר ההעלאה לסדר היום הציבורי, הפוליטי והתקשורתי את נושאי הליבה והמאבק בתופעת האפליה והגזענות מהווה חלק בלתי נפרד מהפעילות הסנגורית;
חיזוק פעילים חברתיים בני הקהילה ביישובים, על מנת שיפעלו בצורה אפקטיבית לשינוי מצבם החברתי, כלכלי וחינוכי ברשויות בהן הם חיים. עבודת האגודה עם הפעילים מאפשרת לה להיות בקשר עם הקהילה באופן ישיר.
מאבק בתופעות של גזענות ואפליה בחברה הישראלית;
הקמת מאגר נתונים ומחקרים על הקהילה ופרסום ניירות עמדה על מצבה בתחומים שונים. מסמכי המדיניות על מצבה של הקהילה שמכינה האגודה מהווים מקור מידע אמין ומוכר בקרב חברי כנסת ואנשי מקצוע לגיבוש החלטותיהם;
יצירת שיתופי פעולה עם ארגונים חברתיים, שמטרותיהם עולות בקנה אחד עם חזון האגודה;
העלאת המודעות הציבורית לתרבותה של הקהילה ולמורשתה הייחודית בחברה הישראלית;
האגודה הישראלית למען יהודי אתיופיה אינה מקבלת תמיכות ממשרדי הממשלה, זאת כדי לשמור על יכולת הביקורת הבלתי תלויה שלה, ולכן מתקיימת על כספי תורמים בלבד.
דרכי פעולה > חינוך

תלמידים מקרב יוצאי אתיופיה מתמודדים עם אתגרים וחסמים בתוך מערכת החינוך, בעיקר עקב היעדר תשתית ארגונית שבכוחה לממש את יכולותיהם. עניין זה מסביר, במידה רבה, את אחוזי הנשירה הגבוהים של אותם תלמידים ואת הידרדרותם של רבים להתנהגות שלילית וביצוע עבירות פליליות. על כן הארגון משקיע משאבים רבים לקידום התחומים הבאים:
כשרים אורייניים: נושא זה הוא בראש סדר עדיפויותיו של הארגון, וחשיבותו נובעת מתוך העובדה ששיעור תלמידים יוצאי אתיופיה שמתקשים בקרוא וכתוב, גבוה במידה ניכרת בהשוואה לבני גילם בכלל האוכלוסייה היהודית בישראל. פעילות הארגון בנושא זה מתחילה בגיל הגן.
חינוך מיוחד: האגודה פועלת זה מכבר להטמיע במערכת החינוך הבנה לגבי הכלים שדרכם ניתן להעריך נכונה את יכולותיהם של הילדים שמקרב קהילת יוצאי אתיופיה. שיטת האבחון הנוכחית אינה מביאה בחשבון את השונוּת התרבותית ואת מידת השפעתה על יכולת הערכת יכולותיו של הילד. החסמים אינם רק נחלתם של הילדים אלא גם של הוריהם, המתקשים לקחת חלק בתהליך קבלת ההחלטות - תוצר של קשיי שפה והבנה מלאה של מערכת החינוך בישראל. האגודה פועלת לשינוי התייחסות מערכת החינוך לסוגיה זו ולקידום מעורבות ההורים.
בחינות בגרות: שיעור הזכאים לתעודת בגרות מבין תלמידים יוצאי אתיופיה, נמוך יחסית מזה של כלל התלמידים, והפער ניכר במיוחד באחוז העומדים בדרישות הסף של המוסדות האקדמיים. הארגון חותר להסיר מכשול זה, כחלק מפעילות רחבה שנועדה לקדם רכישת השכלה גבוהה בקרב יוצאי אתיופיה. הארגון פועל להבאת הנושא לתודעה ולקידום סביבת לימודים המאפשרת לתלמיד רכישת הכלים הדרושים לשם הצלחה בבחינות הבגרות.
נוער בסיכון: תלמידים צעירים שנפלטו ממערכת החינוך, נתונים במצב של נשירה גלויה או סמויה, מידרדרים להתנהגות עבריינית, לאלכוהוליזם ולשימוש בסמים. פעילות הארגון בקרב נוער בסיכון בקרב יוצאי אפתיופיה, מתחשבת גם עם הקשיים הייחודיים לנוער הנמנה עם יוצאי אתיופיה, והארגון חותר למענה ממוקד ופרטני לאותה קבוצת נוער, באמצעות העלאת הנושא לסדר היום הציבורי, ובאמצעות שיתופי פעולה עם הרשויות האמונות על הטיפול באותה קבוצה.
דרכי פעולה > תעסוקה

בהחשב בעובדה שיוצאי אתיופיה הגיעו מתרבות שבה דפוסי העבודה שונים מאלה שבישראל, רובם חסרים את האמצעים הדרושים למימוש הפוטנציאל שלהם בשוק העבודה הישראלי. האמצעים העיקריים הם רכישת ידע מקצועי והשכלה, והשתלבות תעסוקתית המאפשרת חיים בכבוד והשתלבות תרבותית וחברתית. יעד זה רחוק עדיין מהגשמה, והארגון פועל בתחומים אלה כדי לממשו:
שילוב בתעסוקה וקידום מקצועי: רבים מקרב יוצאי אתיופיה הם מובטלים או עובדים בשכר שאינו מאפשר קיום בכבוד. הארגון פועל להבהרת נתונים אלה בפני הגורמים האחראיים לקליטת יוצאי אתיופיה, וכן הארגון עוקב אחר המהלכים לשילוב יוצאי אתיופיה בתעסוקה. דגש רב ניתן לעידוד האמצעים שבכוחם לצמצם את שיעורם הגבוה של הבלתי-מקצועיים שמקרב יוצאי אתיופיה. בנוסף, הארגון פועל לקידום מודעותם של יוצאי אתיופיה לזכויותיהם במקומות התעסוקה ובביטוח הלאומי, אי-מודעות הנובעת מאי-ידיעת השפה העברית, וכתוצאה מכך הם סובלים במקרים רבים מיחס מנצל.
קידום מקומם  של אקדמאים יוצאי אתיופיה: בשנים האחרונות חל גידול משמעותי בשיעור יוצאי אתיופיה בעלי השכלה גבוהה, אולם השכלה גבוהה לבדה אינה מספיקה כדי לקדם את השתלבות יוצאי אתיופיה בשוק העבודה, וגם האקדמאים הנכללים בקבוצה זו מתקשים במציאת מקורות תעסוקה, בפרט בתחומים ההולמים את השכלתם. הארגון פועל להבאת הנושא לידיעת הגורמים שבכוחם לקדם את השתלבות קבוצה זאת בשוק העבודה, כמו גם לחיזוק יכולת השתלבותם בשוק העבודה.
דרכי פעולה > מענה פרטני

בנוסף, פעיל הארגון גם במתן מענה לבעיות הנובעות מחיי היומיום. המענה הפרטני לפניות של יוצאי אתיופיה, דרוש במקרים שבהם הפונה ניצב חסר אונים מול הגורמים האמורים לתת לו שירות. חוסר האונים במקרים אלה, נובע מכך שרבים מיוצאי אתיופיה חסרים את הידע הנחוץ למימוש זכויותיהם החוקיות או אינם שולטים בשפה העברית. בד בבד הארגון פועל להעצמת פעילות המונהגת על ידי פעילים חברתיים, על ידי פעילות משותפת עם פעילים ביישובים, ועם מנהיגות סטודנטים לצד עידוד פיתוחה של מנהיגות בני נוער.
תוכניות שמפעיל הארגון > מיזם כריזמה

תוכנית "מיזם כריזמה" נועדה לקדם את גיבושן של קבוצות פעילים מתנדבים, הנמנים עם קהילת יוצאי אתיופיה, שישמשו כייצוג הקהילה. מעורבותם היא ברמה המוניציפלית, לשם קידום מעורבותם בכל הקשור לחיי קהילת יוצאי אתיופיה, ולקידום השתלבותם כאזרחים התורמים לחברה הישראלית. הארגון מציע עבור הפעילים הכשרה מקצועית וליווי במהלך פעילותם.
התובנה בסיסה של תוכנית זו היא שבכוחם של שינויים המתחוללים מלמטה - מתוך מעורבות פעילים מקומיים בחיי קהילתם - לקדם משמעותית את היות קהילת יוצאי אתיופיה נושאת באחריות לגורלה. הפעילים שנוטלים חלק ביוזמה מחויבים להביא הלכה למעשה את חלומם של יהודי אתיופיה - להתאחד עם אחיהם בישראל ולהיות שותפים מלאים בחברה הישראלית. מיזם כריזה מתאפשר הודות לתמיכת ארגון "ידידי יהדות אתיופיה".
תוכניות שמפעיל הארגון > אקדמאים בתנופה

הארגון רואה את העובדה שרבים מבין האקדמאים יוצאי אתיופיה הם חסרי תעסוקה, כנובעת מחוסר ניסיון תעסוקתי, מיעוט קשרים והיכרות עם מעסיקים ואי הצלחה במבחני המיון למשרות אליהן הם מבקשים להתקבל. ב-2008 החל הארגון להפעיל תוכנית לקידום תעסוקתי לאקדמאים וסטודנטים העומדים בפני סיום לימודיהם יוצאי אתיופיה, תחת השם "אקדמאים בתנופה". במסגרת זו השתתפו כ–175 אקדמאים בסדנאות, בהן הוקנו להם כלים לחיפוש עבודה וכ–60 משתתפים קיבלו מלגות לשיפור הידע באנגלית עסקית.
ב-2009 פעלה התוכנית במתכונת מעודכנת, לפיה נעשו מהלכים לקשר בין המאפיינים, ציפיות ותכונותיו של האקדמאי לבין דרישות המשרה הספציפית המוצעת על ידי המעסיק. במתכונת זו מתאפשרת התאמה מקסימלית של המועמד לתפקיד, וכן נוצרת מחויבות יתירה אצל המעסיק להעסיק את המועמד יוצא אתיופיה[דרושה הבהרה]. (יישום עקרון אפליה מתקנת).
יוזמות נוספות

הארגון מפעיל מספר יזמות נוספות בקרב יוצאי אתיופיה:
הארגון תומך בסטודנטים מהחוג לעבודה סוציאלית באוניברסיטה העברית, כחלק מהכשרתם המעשית, באמצעות הכשרה, הנחיה, סיוע ופיקוח מקצועי.
התמודדות עם קשיים כלכליים מהווה לעיתים קושי עיקרי אצל סטודנטים יוצאי אתיופיה. הארגון מעניק עשרות מלגות סיוע, כאמצעי לקידום הישגיהם לימודיהם. חלקן של המלגות מחייב מעורבות חברתית, לקיחת חלק בפעילות הארגון, כדי לקדם את ניסיונם המקצועי וכדי לחזק את מעורבותם בתוך קהילת יוצאי אתיופיה.
הארגון מוציא לאור מדי שלושה חודשים מגזין בשם "קו האופק", שנועד לקהל דוברי עברית ואמהרית כאחד. בתכניו מציע "קו-האופק" נקודת מבט ייחודית על קהילת יוצאי אתיופיה בישראל, והוא מהווה במה לדיון בנושאים המעסיקים את חברי קהילת יוצאי אתיופיה. לכותבים, שחלקם צעירים, מספק המגזין במה לכישוריהם. לאותה מטרה משמש גם אתר האינטרנט של האגודה, שכולל תכנים אקטואליים והיכרות עם התרבות והמורשת של יוצאי אתיופיה.
הארגון פועל בתחום ההסברה, ומקיים קשר רציף ועקבי עם כלי התקשורת, כדי להעלות את ענייניהם של יוצאי אתיופיה לסדר היום הציבור, וכדי לקדם את חלקם בשיח הציבורי הישראלי.
הארגון, שרואה ערך חשוב בפעילות קהילתית ובפרסום צורכי קהילת יוצאי אתיופיה, פועל לייזום הרצאות, כנסים ואירועי תרבות, דוגמת פסטיבל הסרטים היהודי הבינלאומי, שבו מוקדש ערב ליצירותיהם של אמנים יוצאי אתיופיה.
הארגון מעודד שיתופי פעולה עם ארגונים אחרים.
הערות שוליים

↑
↑  ד"ר מיכל שני, אוניברסיטת חיפה - "רכישת השפה הכתובה בקרב ילדי העדה האתיופית בישראל, מגיל הגן - כיתה ו': היבטים קוגניטיביים, אורייניים-סביבתיים ולשוניים", ינואר 2006.
↑  וורגן, יובל, 2007, "תלמידים יוצאי אתיופיה – כישורים אורייניים והפניה לחינוך המיוחד", מרכז המחקר והמידע בכנסת.
↑  תובנות בנושא נסמכות על ניתוח נתוני משרד החינוך והלמ"ס, שנעשה במכון מאיירס-ג'וינט-ברוקדייל.
↑  אברהם וולדה-צדיק, "שילוב יוצאי אתיופיה בחינוך ובתעסוקה: תמצית ממצאים חדשים",מכון מאיירס-ג'וינט-ברוקדייל, 15.1.2008. ראו גם: יעל פישביין (2004). "הציון: נקלטים בקושי: דו"ח מעקב בנושא השתלבות בני נוער יוצאי אתיופיה בחינוך העל יסודי", אגודה ישראלית למען יהודי אתיופיה, ירושלים.
↑  ניתוח נתוני מדור נוער במשטרת ישראל מובאים בדו"ח האגודה הישראלית למען יהודי אתיופיה: "פעילות רשויות אכיפת החוק לבני נוער בסיכון שמקהילת יוצאי אתיופיה", 2.4.2008.
↑  נתונים בנושא: http://www.antidrugs.gov.il/download/files/microsoft_word_-_שימוש_בקרב_נוער_מחבר_העמים-אדלשטיין-2007.pdf
↑  יהודית קינג ואברהם וולדה-צדיק (2006). "מעקב אחר תעסוקה בקרב עולים מאתיופיה, גילאי 64-18", מכון מאיירס-ג'וינט-ברוקדייל. ראו גם: ברברה סבירסקיוקפלה יוסף (2005), "מצב התעסוקה בקרב ישראלים אתיופים", מרכז אדוה.
↑  דוח בנושא: טל האס, "קשיי השתלבותם של אקדמאים יוצאי אתיופיה בשוק העבודה והמלצות לפתרונם", האגודה הישראלית למען יהודי אתיופיה, 14.2.2007. ראו גם: יהודית קינג י.(2006). "יוצאי אתיופיה ועולם העבודה: הרצאה בכנס מעסיקים מטעם משרד הקליטה והסוכנות היהודית (מצגת), מכון מאיירס-ג'וינט-ברוקדייל.
↑  רחל גינדין (2005). "בוגרי מנהל הסטודנטים יוצאי אתיופיה שסיימו זכאותם לסיוע בין השנים 2003-1999: מאפייני הקליטה התעסוקתית, עמדות לגבי קשיים מאפיינים קליטה מקצועית הולמת, ושביעות רצון מהמצב בתחומי חיים שונים", האגף לתכנון ולמחקר, המשרד לקליטת עלייה.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987009156661005171