stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יהושע פאליק זאב וולפסון
ביוגרפיה > אופיו ופעילותו התורנית

הרב פאליק נחשב לאחד מגדולי רבני רומניה. בספר על תולדות יהודי פלטיצ'ן תואר הרב פאליק כך: ”היה אדם רחב אפקים ובעל השכלה כללית רחבה לתקופה בה חי. תמך בלימוד השפה הלטינית על ידי יהודים. היה בעל ידע בפילולוגיה (התכתב עם הפילולוג הרומני הידוע בוגדן פטריצ'ייקו חאשדאו), מתמטיקה, אסטרונומיה וארכיטקטורה”.
התכתב בשאלות הלכתיות עם רבנים רבים, ביניהם הרבנים חיים מצאנז ("דברי חיים"), שלום מרדכי שבדרון (המהרש"ם), הלל ליכטנשטיין, אברהם מנחם הלוי שטיינברג ("מחזה אברהם"), מאיר אריק, משה תאומים, יעקב ויידנפלד ("כוכב מיעקב") ידידו, משה גרינוולד ("ערוגת הבשם"), יקותיאל יהודה טייטלבוים ("ייטב לב"), דוד מאיר פריש (אנ') ועוד .
לרב פאליק תלמידים רבים, ביניהם הרב מרדכי שפירא רבה של בורדוז'ני וכן אחיינו הרב נחום שמריהו שכטר רבן של הוש ודאראבאן. במכתב ששלח אליו הרב בצלאל זאב שפרן כינהו הרב שפרן: "אביר הרועים, זקן ויושב בישיבה". חיבוריו רצופים בדברי קבלה, דקדוק הלשון (מכתביו נותר בכתב יד "ספר השורשים") וכן הגות פילוסופית יהודית ואף חידות.
ביוגרפיה > פעילותו הציונית

הרב פאליק היה "חובב ציון", פעיל ציוני ומראשי רבני תנועת המזרחי ברומניה. ראה בעלייה הראשונה וביישוב ארץ ישראל בידי עולים מהעיר מוינשטי בה נולד את תחילת קיבוץ הגלויות. הצטרף לתנועת המזרחי עם הקמתה, ולאחר ועידת פרשבורג בתרס"ד (1904) נבחר לחבר הוועד הזמני שלה. היה חבר בוועדה להפקת כנס רבנים ציוניים "ברומניה הישנה".
בספרו "מזכרת משה וירושלים" – שנכתב בשנת תרמ"ה, לרגל מאה שנה להולדת השר משה מונטיפיורי – פרש הרב פאליק בהרחבה ובתוקף את משנתו הציונית, מתוך מקורות היהדות ותורת הנסתר, וכן על פי ניתוחו למאורעות ימיו. בעיכוב העלייה לארץ מצד יהודי התפוצות ראה חולשה גדולה. בצוואתו כתב: "בני אהובי, תשוקתכם יהיה בתמידות ליסע לארץ הקדושה".
משפחתו

אחיו הרב חיים יעקב פאלליק עלה ארצה בשנת תר"ם, שימש כרב הראשון של זכרון יעקב, ונפטר ביפו. בנו משה סייע לו להדפיס את ספרו "פליאות חכמה". נישא לליבא, נכדתו של הרב ישעיה יוסף וילף מדרוהוביץ'. נכדו הוא הרב יוסף ישראל רבינוביץ (תרמ"ד-תשכ"א, 1884–1961). אחיינו ותלמידו הוא הרב נחום שמריהו שכטר ששימש כרבן של הוש ודאראבאן.
אשתו הראשונה סבלה ממחלות, הייתה עקרה והתעוורה במשך השנים. לאחר עשר שנות נישואים ללא ילדים, בהתאם להלכה, התרצה הרב להתגרש מאשתו, ונישא בשנית. קהילתו סייעה לאשתו הראשונה לעלות לארץ ולהשתכן בירושלים.
חיבוריו

נהורא דאורייתא יקר אורייתא – על הלכות תלמוד תורה, הלכה ואגדה (לבוב תרל"ד; ובמהדורה חדשה בשנת תש"ע)
אנייה בלב ים – קינם והגה על מות השר יצחק כרמייה (פלטיצ'ן תר"ם)
מזכרת משה וירושלים – מאה שנה להולדת השר משה מונטיפיורי (צ'רנוביץ' תרמ"ד)
מעיני הישועה – שני חלקים (למברג תרמ"ז)
פליאות חכמה – חלק א – לשון זהב; חלק ב – שרשרות זהב (על מבטא השפה העברית) (דרוהוביץ' תרמ"ט)
מלון אורחים – על מצוות הכנסת אורחים (דרוהוביץ' תרנ"ו)
תורת האדם –תורת האמונה הדעות והמידות (חלק א, מונקאטש תרס"ד; חלק ב, ירושלים תרע"ב; חלק ג, ירושלים תרע"ג; חלק ד, ירושלים תרע"ג)
ספר המידות – ארבעה ראשים: משלי, אבות, הרמב"ם ובעל העקידה (מונקאטש 1880)
לקריאה נוספת

הגאון רבי יהושע זאב פאליק זצ"ל, 'בכשרות הכתובות הנכתבים ביום והחופה בלילה', בתוך: איגרי דבי הילולי ב, תשס"ד, עמ' קכה-קלג
שמואל נח גאטליב, הרב יהושע פאלק זאב... וואלפסאן, אהלי שם, עמ' 325–326, ‏פינסק, תרע"ב, באתר היברובוקס
יצחק יוסף כהן, מקורות וקורות, ירושלים תשמ"ב, עמ' 495–497
'תולדות המחבר זצ"ל', בתוך: נהורא דאורייתא יקר אורייתא, תש"ע, בפתח הספר
'וולפסון (רבינוביץ) הרב יהושע פאליק זאב בן הרב יוסף צבי', בתוך: ברוך טרקטין ולוסיאן-זאב הרשקוביץ, אנציקלופדיה ליהדות רומניה א, מוסד הרב קוק תשע"ב, עמ' 456–458
יעקב גלר, הרב יהושע פאליק זאב וולפסון רבם של הערים טרגו-אוקנה ופאלטיציאני, סיני, תשע"ד, עמ' פט-צד
אריאל סימקין, "הרבנים יהושע וחיים פאלק ממוינשט שברומניה וחלקם בתנועת חיבת ציון ובעלייה הראשונה", בתוך: עת לחננה: הרב צבי הירש קלישר וההתעוררות לציון (עורך: אסף ידידיה)
O. Bacalu et al., Pagini din trecutul evreikor: Falticeni, Tel Aviv 1995, pp. 34–37
הערות שוליים

↑  נהורא דאורייתא, למברג תרל"ה
↑  הכוונה היא לרב אפרים הורוביץ, חברו של המלבי"ם.
↑  O. Bacalu et al., Pagini din trecutul evreikor: Falticeni, Tel Aviv 1995, pp. 34–37 (מצוטט אצל סימקין, ראו "לקריאה נוספת")
↑  דברי חיים ב, יו"ד סי' ק
↑  אור המזרח יד, ניסן תשכ"ד, עמ' 39, 69
↑  תשובות בית הילל החדש, תשס"ה, סי' כ.
↑  מחזה אברהם ג, חו"מ סי' ה.
↑  אמרי יושר א, סי' קכא.
↑  הואיל משה החדש – איש נעמי, תשס"ו, עמ' קעא, רמב.
↑  כוכב מיעקב ב, י.
↑  אבני צדק, אה"ע סי' סא
↑  יד מאיר, חכמת שלמה תשע"ז, סי' א, ב ועוד
↑  שמואל גוטליב, אהלי שם, פינסק תרע"ב, עמ' 320.
↑  שו"ת רב"ז ב, נח; ראו התכתבויות ביניהם שם א, או"ח ג; שם יו"ד סא.
↑  בהקשר זה ראו מכתבם של בני ראש פינה אליו בשנת תרמ"ג, בבלוג "עם הספר"
↑  ראו עוד: ספר הציונות הדתית א, עמ' 450; ב, עמ' 457, 459
↑  שמעון פדרבוש, חזון תורה וציון, ירושלים תש"ך, עמ' קפז.
↑  יעקב גלר, סיני קמח, עמ' צב
↑  על אודותיו ראו: מאיר וונדר, אנציקלופדיה לחכמי גליציה ב, עמ' 808–809
↑  עליו ראו: אנציקלופדיה ליהדות רומניה ב, עמ' 740, ועליו אביו ר' משה יצחק בעמ' 743.
↑  Yehoshua (Oisya) Zeev Falik, באתר ג'ני
↑  בסקירה זו נשמטה באופן בוטה ובולט פעילותו הציונית של הרב פאלליק.
↑  ראו התייחסותו לקונטרס זה בספרו "עניית אמ"ן", קלוז' תרצ"ו, 'פתיחת ההספד'
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007304581905171  LCCN: n95043949  VIAF: 254991319   WorldCat (עם VIAF): 254991319
ג'יימס תומפסון (מושל אילינוי)

ג'יימס רוברט תומפסון הבן (באנגלית: .James Robert Thompson Jr;‏ 8 במאי 1936 –  14 באוגוסט 2020) היה עורך דין ופוליטיקאי אמריקאי מאילינוי, איש המפלגה הרפובליקנית, שכיהן כמושל אילינוי ה-37 בשנים 1977–1991, תקופת הכהונה הארוכה ביותר מבין אלו של כל מושלי המדינה לדורותיהם. כעשור לאחר תום כהונתו כמושל שימש תומפסון כחבר הוועדה לחקר אירועי 11 בספטמבר.
ראשית חייו

ג'יימס תומפסון נולד בשיקגו כבנם של אגנס ג'וזפין (לבית סוונסון) וג'יימס רוברט תומפסון האב, רופא במקצועו. הוא למד באקדמיית נורת' פארק (כיום אוניברסיטת נורת' פארק), באוניברסיטת אילינוי בשיקגו ובאוניברסיטת וושינגטון בסנט לואיס. ב-1959 הוא סיים תואר במשפטים באוניברסיטת נורת'ווסטרן.
טרם היותו מושל, שימש תומפסון כתובע המדינתי במחוז קוק, לימד בבית בספר למשפטים של אוניברסיטת נורת'ווסטרן ומונה על ידי הנשיא ריצ'רד ניקסון כתובע פדרלי במחוז הצפוני של אילינוי. בתפקיד אחרון זה, בו הוא שימש בראשית שנות ה-70, הוא השיג את הרשעתו של המושל לשעבר אוטו קרנר על כך שהפעיל השפעה פסולה בענף מרוצי הסוסים.
הוא תבע והשיג את הרשעתם של רבים מעוזריו הבכירים של ראש עיריית שיקגו ריצ'רד דיילי, כשהבולטים מביניהם היו חבר מועצת העיר תומאס קין ופקיד המחוז מאט דאהנר, שנשפטו על מגוון של עבירות שחיתות. אישים אלו, שהיו אנשי המפתח של דיילי בתחום הפטרונות הפוליטית, היו גם דמויות מרכזיות במנגנון הפוליטי של המפלגה הדמוקרטית במחוז קוק. תיקים משפטיים בולטים אלו סייעו לתומפסון במסע הבחירות שלו למשרת המושל ב-1976.
לצערם של רבים, תומפסון היה נטול פניות מפלגתיות במאבקו בשחיתות במחוז קוק ובשיקגו. לא רק שהוא העמיד לדין בכירים במפלגה הדמוקרטית, אלא גם רפובליקנים בולטים כמו נציב המחוז פלויד פיול והמועמד לשעבר לסנאט של ארצות הברית, ויליאם רנטשלר. המאבק בפשע המאורגן בשיקגו היה קשה יותר לו ולאנשיו ובתקופה בה הוא שימש בתפקידו היו מעט תיקי תביעה בולטים בתחום זה.
מושל אילינוי > מערכות הבחירות > בחירות 1976

בבחירות של 1976 ניצח תומפסון לאחר שזכה ב-65 אחוזים מקולות הבוחרים בהתמודדות מול מזכיר המדינה המכהן של אילינוי, הדמוקרט מייקל האולט, שניצח בבחירות המקדימות את המושל המכהן, דן ווקר, ונהנה מתמיכתו של ראש עיריית שיקגו ויושב ראש המפלגה הדמוקרטית במחוז קוק, ריצ'רד דיילי. תומפסון היה הראשון והיחיד עד כה מבין המועמדים למשרת מושל אילינוי אי פעם שזכה ביותר מ-3 מיליון קולות. תקופת כהונתו הראשונה נמשכה שנתיים בלבד, שכן אילינוי העבירה אז את מועד הבחירות למשרת המושל מהשנים בהן נערכו הבחירות לנשיאות ארצות הברית לשנים בהן נערכו בחירות אמצע הכהונה.
מושל אילינוי > מערכות הבחירות > בחירות 1978 ו-1982

ב-1978 נבחר תומפסון לתקופת כהונה מלאה של ארבע שנים לאחר שזכה ב-60 אחוזים מהקולות והביס את מבקר המדינה המכהן מייקל באקאליס. ב-1982 הוא נבחר בהפרש של 5,074 קולות בלבד כאשר התמודד מול הסנאטור לשעבר עדלי סטיבנסון השלישי.
מושל אילינוי > מערכות הבחירות > בחירות 1986

ב-1986 הייתה צפויה חזרה על התרחיש של הבחירות הקודמות, אך הדמוקרטים ניזוקו קשות כאשר תומכיו של לינדון לרוש זכו במועמדות המפלגה לתפקידי סגן המושל ומזכיר המדינה. סטיבנסון סירב להתמודד כשותפם למרוץ של תומכיו של לרוש, והקים את מפלגה הסולידריות של אילינוי בתמיכת המערכת הארגונית הסדירה של המפלגה הדמוקרטית. לאור פיצול זה בשורות הדמוקרטים, עלה בידו של תומפסון להשיג בבחירות הכלליות ניצחון מהיר וברור. הוא הואשם בהסתרת מצבה התקציבי והכלכלי הרעוע של אילינוי במהלך מסע הבחירות, אך מרגע שנבחר הוא זימן ישיבת חירום של בית המחוקקים המדינתי כדי לטפל במשבר.
מושל אילינוי > כהונתו

ב-12 בנובמבר 1980 הוציא תומפסון צו מושל להקפאת העסקת עובדים חדשים בכל סוכנויות המדינה, המועצות, משרדי הממשלה והוועדות שתחת שליטתו כמושל. הצו השפיע על כ-60,000 עובדי מדינה. משרות אלו יכלו להיות מאוישות רק אם המועמדים אושרו קודם לכן על ידי משרד המושל לכוח אדם שהוקם על ידי תומפסון. על רקע זה הוגשה תביעה ובית המשפט העליון של ארצות הברית פסק בתיק "ראטן נגד המפלגה הרפובליקנית של אילינוי" שצעד זה נגד את חוקת ארצות הברית בשל העובדה שהוא הפר את התיקון הראשון לחוקה בנוגע לעובדי ציבור מהמדרג הנמוך.
ב-1989 הסכים תומפסון להעלות את גמלאות עובדי המדינה באילינוי כולל מורי בתי הספר הציבוריים, בשלושה אחוזים כל שנה בשל עליית יוקר המחיה. שנים לאחר מכן, בראיון לעיתון כלכלי בשיקגו, אמר תומפסון שהוא לא ידע שעלות צעד זה תגיע ליותר ממיליארד דולר, ואם הוא היה יודע על כך, הוא לא היה חותם על החוק. בשנים האחרונות ההשפעה המצטברת של העלאה שנתית זו נתפשה כאחד הגורמים העיקריים של משבר הפנסיה הציבורית של אילינוי (אנ').
במהלך תקופת כהונתו כמושל הוזכר שמו של תומפסון כמועמד עתידי לתפקיד הנשיא או סגן הנשיא. ב-1978 הכריז הוושינגטון פוסט ש"במהלך שנתו הראשונה בתפקיד, המושל ג'יימס ר. תומפסון עבר מבחן אחד של מועמד בר קיימא לנשיאות כדי להתמודד מול ג'ימי קרטר בבחירות לנשיאות של 1980". תומפסון לא התמודד, אך דווח שהוא שקל להתמודד כשותפו למרוץ של רונלד רייגן. דיווח של השיקגו טריביון מ-1988 סיכם שתומפסון היה מאוד מעוניין לכהן כנשיא, אך חש שב-1980 המועד יהיה מוקדם מדי עבורו, ושב-1988 הוא לא היה מצליח להתמודד מול סגן הנשיא המכהן ג'ורג' הרברט ווקר בוש.
לאחר כהונתו כמושל

לאחר תום כהונתו כמושל הצטרף תומפסון למשרד עורכי הדין משיקגו "וינסטון וסטראון". הוא שימש כיושב ראש מועצת המנהלים של החברה בשנים 1991–2006, ויושב הראש והמנהל הכללי של החברה בשנים 1993 - 2006. עד ינואר 2015 הוא היה יושב הראש הבכיר של החברה. כמנהל הכללי של המשרד, התמקד תומפסון בתחום היחסים עם הממשל ובסוגיות רגולטוריות. החברה ייצגה בית השאר את חברות התעופה אמריקן איירליינס ויונייטד איירליינס.
"וינסטון וסטראון" היא אותה החברה שייצגה פרו בונו את מושל אילינוי לשעבר ג'ורג' ראיין מול האשמות הממשל הפדרלי בנוגע לשערוריית "הרישיונות לשוחד" במהלך תקופת כהונתו כמושל וכמזכיר המדינה של אילינוי. תומפסון שימש בפרשה כעורך דינו האישי של ראיין. באפריל 2006 הורשע ראיין בכל 18 סעיפי האישום שהוגשו נגדו, ושכללו סחיטה, שימוש לרעה במשאבי המדינה למטרות פוליטיות, והונאה. הוא נדון למאסר של שש שנים וחצי בבית סוהר פדרלי והחל לרצות את עונשו בנובמבר 2007. הוא שוחרר ממאסרו ביולי 2013.
תומפסון היה גם דירקטור ויושב ראש ועדת הביקורת של חברת התקשורת הולינג'ר אינטרנשיונל (אנ'), שהוקמה על ידי קונרד בלק והייתה נתונה לחקירה של הוועדה לניירות ערך ולבורסות.
ב-2002 מונה תומפסון כחבר הוועדה לחקר אירועי 11 בספטמבר, שם הוא חקר באגרסיביות את ריצ'רד קלארק, לשעבר היועץ הבכיר נגד טרור של המועצה לביטחון לאומי של ארצות הברית. הוועדה הגישה את הדוח שלה ביולי 2004.
בבחירות המקדימות לנשיאות של 2008 הודיע תומפסון על תמיכתו בראש עיריית ניו יורק לשעבר רודי ג'וליאני כמועמד המפלגה הרפובליקנית לנשיאות. הוא הביע את דעתו שג'וליאני היה הרפובליקני היחידי שהיה מסוגל לנצח באילינוי.
מותו

ג'יימס תומפסון נפטר בשיקגו ב-14 באוגוסט 2020, בגיל 84, לאחר שסבל מבעיות בליבו. גופתו נשרפה.
לקריאה נוספת

Howard, Robert (1988). Mostly Good and Competent Men. Springfield, Illinois: Illinois Issues and the Illinois State Historical Society. pp. 326-337.
הערות שוליים

↑  James R. Thompson (alumni exhibit) – Northwestern University Archives.
↑  Benzkofer, Stephan. "First Illinois governor to do time was known as 'Mr. Clean,'" Chicago Tribune, Sunday, December 11, 2011.
↑  Rutan v. Republican Party of Illinois, 497 U.S. 62 (1990).
↑  DAVE MCKINNEY, "The Illinois Pension Disaster", www.chicagobusiness.com, August 10, 2015.
↑  "Two Tests for 'Big Jim' Thompson". The Washington Post. February 1, 1978.
↑  "Reagan Campaign Looks to Running Mate". The Washington Post. May 13, 1980.
↑  "James Thompson, Partner". Winston & Strawn LLP. Archived from the original on September 7, 2013.
↑  Michael Sneed, ‘Big Jim’ Thompson ‘was a tall man, but he never looked down on anyone,’ George Ryan recalls, Chicago Sun-Times, Aug 16, 2020.
↑  "Former Ill. governor George Ryan released from custody". USA TODAY.
↑  Ripley, Amanda (April 5, 2004). "Chief Accuser: How Credible Is Clarke?". TIME. Archived from the original on December 10, 2005.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007332898005171  PLWABN: 9810557652505606  BNE: XX929268  GND: 136263143  ISNI: 0000 0000 8178 8602  LCCN: n79090187  NARA: 10582111  NLA: 35547725  NTA: 07516051X  RERO: 02-A012407328  SNAC: w69w0z96  SUDOC: 250210487  Trove: 991818  VIAF: 111999412   WorldCat (עם VIAF): 111999412
לטו

ערך זה עוסק באלה במיתולוגיה היוונית. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |

 תרבות:  מיתולוגיה יוונית 
 אלים מקבילים:  לטונה 
 אב:  קויוס 
 אם:  פויבה 
 אחים:  אסטריה 
 בן או בת זוג:  זאוס 
 צאצאים:  אפולו, ארטמיס 
 
לֶטוֹ (ביוונית: Λητώ, Λατώ) היא בתם של הטיטאנים פויבה וקואאוס במיתולוגיה היוונית, אחותה של אסטריה (אלת הכוכבים), שבתה היא הקטה, אלת הקוסמות. זאוס אהב אותה עד מאוד, אך משהרתה נאלץ לזנוח אותה מזעם אשתו הרה. לטו נאלצה לנדוד בין האיים השונים שסירבו לקבלה בשל כעסה של הרה. הרה מנעה מבתה איליתיה (אלת הפריון) לעזור ללטו. לבסוף מצאה לטו את האי דלוס שצף על פני הים וטולטל בידי הרוחות, אי עלוב ובזוי. משהחליטה לטו להתיישב באי, עלו מתחתית הים עמודים גדולים שהתחברו אליו. בדלוס ילדה לטו את התאומים אפולו וארטמיס. ברבות הימים הוקם בדלוס היכלו המפואר של האל אפולו. על פי גרסה אחרת ילדה לטו את ארטמיס באורטיגיה.
במלחמת טרויה מוזכרת לטו פעם נוספת. היא נעמדת לצד שני בניה ונלחמת למען טרויה. היא נלחמה בהרמס בזמן מלחמת האלים הגדולה.
האסטרואיד 68 Leto (אנ') שהתגלה ב-1861 על ידי רוברט לות'ר נקרא על שמה. האסטרואיד 639 Latona (אנ') שהתגלה ב-1907 על ידי קרל לונרט, נקרא לפי שמה בלטינית - לטונה (Latona).
הערות שוליים

↑  (68) Leto In: Dictionary of Minor Planet Names. Springer. 2003. doi:10.1007/978-3-540-29925-7_69. ISBN 978-3-540-29925-7.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007563821705171  BnF: cb150683105 (data)  LCCN: sh2002010288  SUDOC: 236898264  VIAF: 316444027   WorldCat (עם VIAF): 316444027 
ערך זה הוא קצרמרבנושא מיתולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
יהודה בונה

| --- | --- |

 לידה:  1913 פולין
 פטירה:  13 בנובמבר 2000 (בגיל 87 בערך)
 תאריך עלייה:  1933
 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:   משטרת ישראל
 תקופת הפעילות:  1948–1973 (כ־25 שנים)
 דרגה:    תת ניצב
 תפקידים בשירות
 מפקד המרכז ללימודי משטרה  מ"מ מפקד מחוז הצפון  מפקד מחוז הצפון
 
יהודה בונה (בונק; 1913 – 13 בנובמבר 2000) היה תת-ניצב במשטרת ישראל.
ביוגרפיה

בונה היה פעיל ההגנה והיה מפקד במערך הנוטרות בצפון הארץ. במלחמת העצמאות שירת בחטיבת גולני ועם תום מלחמת העצמאות הצטרף למשטרה ושירת כסגן מפקד משטרת טבריה, בדרגת מפקח ראשון. לאחר מכן עבר לשרת במחוז מרכז.
עם הקמת המרכז ללימודי משטרה בשנת 1956 מונה למפקד המרכז, בסיס האימונים הארצי של המשטרה. בתפקיד זה שימש בדרגת ניצב משנה כ-15 שנים. בספטמבר 1970 מונה לסגן מפקד המחוז הצפוני. באפריל 1971 הועלה לדרגת תת-ניצב ובשנת 1972 מונה לממלא מקום מפקד מחוז הצפון. בשנת 1973 עבר לפקד על המשמר האזרחי בחיפה. במאי 1975 הוא התפטר מהתפקיד וטען שהציבור אינו מתנדב מספיק למשמר האזרחי.
יהודה בונה התאלמן מרעייתו רות שנפטרה לאחר מחלה ממושכת בשנת 1952. בנו גדעון נפטר בשנת 1950 ובנו השני, דני, נפטר בשנת 1983 בגיל 41.
יהודה בונה נישא בשנית לחנה בן-קיקי מטבריה, שגם לה היו אלו נישואים שניים, אמא לענת. ליהודה וחנה שני ילדים משותפים, מיכל ועודד.
בונה נפטר בט"ו בחשוון תשס"א ונטמן בבית הקברות השומרים בקריית טבעון.
הערות שוליים

↑  תת ניצב בונה נכנס לתפקידו, דבר, 3 באוגוסט 1972
↑  שוטרי, סמלי וקציני מחוז טבריה, על מות בנו גדעון, דבר, 15 בפברואר 1950
↑  חילופי תפקידים בצמרת המשטרה, מעריב, 22 באוגוסט 1956
אהרן להב, מתאמצים להעלות רמת השוטר, דבר, 10 במאי 1962
↑  ניצב משנה מקסי קהאן פרש מהמשטרה, מעריב, 29 בספטמבר 1970
↑  8 קציני משטרה לדרגת תת ניצב, דבר, 4 באפריל 1971
↑  מסיבת פרידה לקופל בחיפה, דבר, 28 ביולי 1972; מינויים חדשים במשטרת ישראל, דבר, 2 באוגוסט 1972
↑  עמוס כרמלי, תביעה לדיון דחוף בהצהרת תנ"צ בבונה על התפוררות המשמר האזרחי בחיפה, דבר, 12 במאי 1975
↑  רות בונה, דבר, 3 באוגוסט 1952
↑  מצבת יהודה בונה באתר Billiongraves
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007258945505171  VIAF: 298615767   WorldCat (עם VIAF): 298615767
דניאל תייס

| --- | --- |

תייס בשנת 2023
 לידה:  4 באפריל 1992 (בן 32) זלצגיטר שבגרמניה
 עמדה:  פאוור פורוורד, סנטר
 גובה:  2.03 מטר
 מספר:  10
 דראפט:  לא נבחר, 2013
 קבוצות כשחקן
 2010–2012   2012–2014   2014–2017   2017–2021   2021   2021–2022  2022  2022–2023   2023–:  לובן בראונשווייג   רטיופארם אולם   ברוזה במברג   בוסטון סלטיקס   שיקגו בולס  יוסטון רוקטס  בוסטון סלטיקס אינדיאנה פייסרס   לוס אנג'לס קליפרס
 הישגים כשחקן
 3 זכיות באליפות הליגה הגרמנית (2015–2017)   זכייה בגביע הגרמני (2017)   שחקן ההגנה של הליגה הגרמנית (2017)
דניאל תַיִיס (בגרמנית: Daniel Theis; נולד ב-4 באפריל 1992) הוא כדורסלן גרמני המשחק בעמדות הפאוור פורוורד והסנטר בקבוצת לוס אנג'לס קליפרס מליגת ה-NBA ובנבחרת גרמניה.
קריירה מקצועית > גרמניה

תייס נולד בעיר זלצגיטר, ושיחק בקבוצת הנוער של ניו יורקר פנטומס בראונשווייג עד גיל 18. בעונת 2010/2011 החל לשחק בקבוצה הבוגרת של בראונשווייג בליגת העל הגרמנית, במדיה שיתף פעולה עם הרכז דניס שרודר. בשתי עונותיו בבראונשווייג סיימה הקבוצה במקומות החמישי והשביעי בליגה הגרמנית, בהתאמה.
בעונת 2012/2013 עבר לשחק ברטיופארם אולם שהשתתפה ביורוקאפ, ובעונתו השנייה בקבוצה זכה בתואר "השחקן הצעיר המצטיין של ליגת העל הגרמנית". בקיץ 2014 השתתף תייס בליגת הקיץ של ה-NBA כשחקן וושינגטון ויזארדס, אך לא השיג מקום בסגל הסופי של הקבוצה.
בעונות 2014–2017 שיחק עבור ברוזה במברג, ובכל שלוש עונותיו בקבוצה זכה באליפות הליגה הגרמנית. בעונת 2016/2017, האחרונה שלו בבמברג, זכה בתואר "שחקן ההגנה המצטיין של הליגה הגרמנית", וסייע לקבוצתו לזכות בגביע הגרמני.
קריירה מקצועית > בוסטון סלטיקס

לקראת עונת 2017/2018 חתם תייס על חוזה לשתי עונות בקבוצת בוסטון סלטיקס מליגת ה-NBA. בעונתו הראשונה בבוסטון שימש כמחליפם מהספסל של אל הורפורד וארון ביינס, ועזר לקבוצה להשיג את המאזן השני בטיבו באזור המזרחי, 55–27. לקראת סיום העונה הסדירה סבל תייס מקרע במניסקוס בברכו השמאלית, ונאלץ להחמיץ את המשך העונה, כולל שלבי הפלייאוף. ללא תייס העפילו הסלטיקס בפלייאוף עד לגמר המזרח, בו הפסידו לקליבלנד קאבלירס בתוצאה 3–4.
ביולי 2019 חתם על חוזה לשנתיים נוספות בבוסטון. בעונת 2019/2020 קלע 9.2 נקודות ואסף 6.6 ריבאונדים בממוצע למשחק, כשחקן חמישייה קבוע, וסייע לסלטיקס להעפיל לגמר האזור המזרחי בפלייאוף.
קריירה מקצועית > שיקגו בולס

במרץ 2021 הועבר לשיקגו בולס, במסגרת טרייד משולש בו הייתה מעורבת גם וושינגטון ויזארדס.
קריירה מקצועית > יוסטון רוקטס

באוגוסט 2021 חתם תייס על חוזה לארבע עונות ביוסטון רוקטס.
קריירה מקצועית > חזרה לסלטיקס

ב-10 בפברואר 2022 חזר לבוסטון סלטיקס במסגרת טרייד, בתמורה לברונו פרננדו, אנס קאנטר פרידום ודניס שרדר. תייס הגיע עם הסלטיקס לגמר ה-NBA, שם הפסידו בשישה משחקים לגולדן סטייט ווריורס.
קריירה מקצועית > אינידאנה פייסרס

ב-9 ביולי 2022 עבר במסגרת טרייד יחד עם ניק סטאוסקאס, ארון ניסמית', מאליק פיטס וג'ואן מורגן לאינדיאנה פייסרס, בתמורה למלקולם ברוגדון. לאחר שהחמיץ 50 משחקים מפתיחת העונה בשל פציעת ברך, שיחק תייס לראשונה ב-2 בפברואר 2023 מול לוס אנג'לס לייקרס, אך בהמשך העונה נדחק מהרוטציה.
נבחרת גרמניה

בשנים 2011 ו-2012 שיחק תייס בנבחרת גרמניה הצעירה באליפות אירופה בכדורסל עד גיל 20. בשני הטורנירים סיימה גרמניה במקום החמישי.
בשנת 2014 השתתף לראשונה במשחקי נבחרת גרמניה הבוגרת, ב"טורניר ההזדמנות האחרונה" לקראת גביע העולם בכדורסל 2014, אליו לא העפילה. במוקדמות אליפות אירופה 2015 העפיל עם נבחרתו לאליפות עצמה, אך לא השתתף בה. באליפות אירופה 2017 עזר תייס לגרמנים לסיים במקום השישי בטורניר, כשרשם ממוצעים של 10.9 נקודות ו-6.3 ריבאונדים למשחק. בגביע העולם בכדורסל 2019 קלע 7.6 נקודות למשחק, אך נבחרתו סיימה במקום ה-18 בלבד.
סטטיסטיקות הקריירה > ביורוליג

| עונה | קבוצה | משחקים | חמישייה | דקות | אחוזים מהשדה | אחוזים משלוש | אחוזים מהקו | ריבאונדים | אסיסטים | חטיפות | חסימות | נקודות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2015/2016 | ברוזה במברג | 24 | 1 | 19.6 | 0.536 | 0.389 | 0.764 | 4.4 | 0.5 | 0.5 | 0.6 | 9.2 |
| 2016/2017 | ברוזה במברג | 30 | 1 | 19.7 | 0.598 | 0.410 | 0.709 | 4.6 | 0.7 | 0.7 | 0.9 | 9.6 |

| קריירה |  | 54 | 2 | 19.7 | 0.571 | 0.400 | 0.736 | 4.5 | 0.6 | 0.6 | 0.8 | 9.4 |
סטטיסטיקות הקריירה > בעונה הסדירה של ה-NBA

| עונה | קבוצה | משחקים | חמישייה | דקות |  % מהשדה |  % משלוש |  % מהעונשין | ריבאונדים | אסיסטים | חטיפות | חסימות | נקודות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2017/2018 | בוסטון | 63 | 3 | 14.9 | 0.541 | 0.310 | 0.753 | 4.3 | 0.9 | 0.5 | 0.8 | 5.3 |
| 2018/2019 | בוסטון | 66 | 2 | 13.8 | 0.549 | 0.388 | 0.737 | 3.4 | 1.0 | 0.3 | 0.6 | 5.7 |
| 2019/2020 | בוסטון | 65 | 64 | 24.1 | 0.566 | 0.333 | 0.763 | 6.6 | 1.7 | 0.6 | 1.3 | 9.2 |
| 2020/2021 | בוסטון | 42 | 37 | 24.5 | 0.552 | 0.347 | 0.687 | 5.2 | 1.6 | 0.6 | 1.0 | 9.5 |
| 2020/2021 | שיקגו | 23 | 14 | 25.0 | 0.522 | 0.281 | 0.651 | 5.9 | 1.8 | 0.7 | 0.6 | 10.0 |
| 2021/2022 | יוסטון | 26 | 21 | 22.5 | 0.469 | 0.291 | 0.675 | 5.0 | 0.8 | 0.4 | 0.7 | 8.4 |
| 2021/2022 | בוסטון | 21 | 6 | 18.7 | 0.598 | 0.357 | 0.688 | 4.7 | 1.0 | 0.4 | 0.7 | 7.9 |
| 2022/2023 | אינדיאנה | 7 | 1 | 15.6 | 0.477 | 0.182 | 0.417 | 3.1 | 1.3 | 0.3 | 0.9 | 7.0 |
| קריירה |  | 313 | 148 | 19.5 | 0.543 | 0.326 | 0.714 | 4.9 | 1.3 | 0.5 | 0.9 | 7.6 |
סטטיסטיקות הקריירה > בפלייאוף ה-NBA

| עונה | קבוצה | משחקים | חמישייה | דקות |  % מהשדה |  % משלוש |  % מהעונשין | ריבאונדים | אסיסטים | חטיפות | חסימות | נקודות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2018/2019 | בוסטון | 7 | 0 | 6.0 | 0.357 | 0.000 | 1.000 | 1.4 | 0.0 | 0.1 | 0.1 | 1.7 |
| 2019/2020 | בוסטון | 17 | 17 | 28.4 | 0.521 | 0.154 | 0.788 | 7.1 | 1.5 | 0.4 | 1.2 | 8.9 |
| 2021/2022 | בוסטון | 16 | 5 | 12.5 | 0.588 | 0.214 | 0.750 | 3.3 | 0.7 | 0.3 | 0.5 | 4.3 |
| קריירה |  | 40 | 22 | 18.1 | 0.527 | 0.167 | 0.791 | 4.6 | 0.9 | 0.3 | 0.8 | 5.8 |
הערות שוליים

1 2  דני איינג': "אנחנו במשא ומתן עם דניאל תייס, מקווים שיחתום", באתר וואלה, 19 ביוני 2017
↑  תייס חותם על חוזה בבוסטון סלטיקס, באתר הרשמי של הקבוצה, 20 ביולי 2017
↑  תייס עובר ניתוח בברכו, באתר הרשמי של הקבוצה, 15 במרץ 2018
↑  תייס מסכם על הארכת חוזה בבוסטון, באתר bleacherreport.com,‏ 1 ביולי 2019
↑  דף השחקן, באתר הרשמי של הטורניר
↑  דף השחקן, באתר הרשמי של הטורניר
דיאנה ויסמן

דיאנה ויסמן (נולדה ב-23 ביולי 1998) היא אתלטית ישראלית, חמש פעמים אלופת ישראל בריצת 100 מטר (2017, 2018, 2019, 2021 ו-2022), פעמיים אלופת ישראל בריצת 200 מטר (2014 ו-2017), שיאנית ישראל הנוכחית בריצת 60 מטר ובריצת 100 מטר ושותפה לשיא הישראלי בריצת שליחות 4x100 מטר. ייצגה את ישראל באולימפיאדה (טוקיו 2020) ובשתי אליפויות עולם (דוחה 2019 ויוג'ין 2022).
ביוגרפיה

ויסמן נולדה בעיר מינסק שבבלארוס, לוולדימיר ואירינה ויסמן. כשהייתה בת שנתיים עלתה עם משפחתה לישראל. הם התגוררו באשקלון. אמהּ, אירינה, שהיא בעלת תואר שני בחינוך גופני ועסקה בעברה בריצות קצרות ובקפיצה לרוחק, פתחה מחלקת אתלטיקה בהפועל אשקלון. בגיל תשע היא החלה להתאמן ולהתחרות באתלטיקה. ויסמן מתאמנת במכבי "הישגים" ראשון לציון בהדרכתה של אמה.
באליפות ישראל באתלטיקה שנערכה בשנת 2014 זכתה ויסמן במדליית זהב בריצת 200 מטר ובמדליית כסף בריצת 100 מטר.
ביוגרפיה > 2015

במאי 2015 שברה ויסמן את שיא הקדטיות בריצת 100 מטר (שיא שנקבע בשנת 1989 על ידי גילי דישון), וחודשיים לאחר מכן, באליפות ישראל באתלטיקה לשנת 2015, שברה גם את שיא הנערות (שנקבע על ידי אסתר רוט-שחמורוב בשנת 1971) בריצה זו. ויסמן קבעה בריצת הגמר של התחרות תוצאה של 11.75 שניות וסיימה במקום השני. באותה תחרות גם שיפרה את שיאה האישי בריצת 200 מטר, והעמידה אותו על 24.37 שניות. גם תוצאה זו שברה את שיא הקדטיות לריצת 200 מטר, שיא שנקבע גם הוא בשנת 1989 על ידי גילי דישון. ביולי 2015 סיימה ויסמן במקום העשירי בריצת 100 מטר באליפות העולם לקדטים.
במשחקים האירופיים שנערכו בבאקו אזרבייג'ן ביוני 2015 סיימה ויסמן במקום שני בריצת שליחות 4x100 מטר ביחד עם אולגה לנסקי, דקלה גולדנטל ויפעת זליקוביץ' בשיא ישראלי חדש של 45.23 שניות, שיפור לשיא בן 15 השנים.
ביוגרפיה > 2016

באליפות ישראל שנערכה ביולי 2016 שיפרה ויסמן שוב את שיאיה האישיים, והעמידה אותם על 11.66 שניות בריצת 100 מטר ועל 24.16 שניות במרחק הכפול. בשתי הריצות סיימה ויסמן שנייה אחרי אולגה לנסקי.