stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פיורה
היסטוריה

האזור בו נמצאת העיר היה מיושב במשך מאות שנים על ידי שבטי ילידים שונים, כשהמרכזי בהם הוא הטאיאן (Tallán).
ב-15 באוגוסט 1532 הקונקיסטאדור הספרדי פרנסיסקו פיסארו ייסד את העיר תחת השם סן מיגל דה פיורה, והיא העיר העתיקה ביותר בפרו שנוסדה על ידי הספרדים. מסיבות שונות ההתיישבות זזה בין מקומות שונים בשנים שלאחר מכן עד שהתקבעה במקומה הנוכחי לקראת סוף המאה ה-16. במהלך התקופה הקולוניאלית העיר הייתה נקודה חשובה ותחנת מסחר על הדרך שבין הבירה לימה ובין הנמל של פאיטה.
במחצית השנייה של המאה ה-19 העיר החלה לעבור תהליכי תיעוש והיא קלטה מהגרים רבים. הכלכלה המקומית התבססה על עיבוד כותנה שגודלה באזור והעיר החלה לשגשג.
העיר נפגעה מרעידת אדמה ב-1912 וכמה סופות אל ניניו במהלך המאה ה-20, אך הצליחה להשתקם מחדש כל פעם.
כלכלה

כלכלת העיר מסתמכת על מסחר, חקלאות וכרייה.
חינוך

בעיר נמצאות מספר אוניברסיטאות, בהן אוניברסיטת פיורה והאוניברסיטה הלאומית של פיורה.
תחבורה

את העיר משרת נמל התעופה הבינלאומי קפטן חיל האוויר הפרואני גיירמו קונצ'ה איבריקו, הנמצא במרחק של 2 קילומטרים ממרכז פיורה.
ערים תאומות

ארגנטינה באיה בלנקה, ארגנטינה
ספרד טרוחיו, ספרד
ארצות הברית סולט לייק סיטי, ארצות הברית
אקוודור לוחה, אקוודור
פיקו (הר געש)

| --- | --- |
תמונה אווירית של הר הגעש פיקו
תמונה אווירית של הר הגעש פיקו
 מידע כללי
 סוג הר:  הר געש שכבתי
 גובה:  2,351 מטר
 שטח:  13.41 קמ"ר 
 מדינה:  פורטוגל פורטוגל
 מיקום:  האי פיקו, האיים האזוריים
 רכס הרים:  הרכס המרכז-אטלנטי
 מספר הר געש:  382020
 התפרצות אחרונה:  דצמבר 1720
 מסלול ההעפלה הקל:  סקרמבלינג
 קואורדינטות:  28°23′56″N 38°28′08″W﻿ / ﻿28.39889°N 38.46889°W﻿ / 28.39889; -38.46889
  (למפת האיים האזוריים מוגדלת) פונטה דלגדה הורטה אנגרה דו אירואיז'מו לגואה סנטה קרוש דאש פלורש האוקיינוס האטלנטיפיקו(למפת האיים האזוריים רגילה) פונטה דלגדה הורטה אנגרה דו אירואיז'מו לגואה סנטה קרוש דאש פלורש האוקיינוס האטלנטיפיקו
 
הר פיקו (בפורטוגזית: Montanha do Pico) הוא הר געש שכבתי באי פיקו שבאיים האזוריים, השייכים לפורטוגל. פסגתו בגובה 2,351 מטרים מעל פני הים גבוהה יותר מכפליים מכל פסגה אחרת באיים האזוריים, והוא ההר הגבוה ביותר בפורטוגל, וגם הנקודה הגבוהה ביותר ברכס המרכז-אטלנטי. ההר הוכרז ב-1982 כשמורת טבע (Reserva Natural da Montanha do Pico) המשתרעת על שטח של 15 קמ"ר, מגובה של 1,200 מטרים ועד פסגת ההר.
היסטוריה

התפרצויות געשיות היסטוריות בהר פיקו התחוללו מלועות שעל מדרונותיו ולא מהלוע המרכזי שבפסגה. בשנים 1564-1562 יצרה התפרצות מרצועת בקעים שעל המדרון הדרום-מזרחי קילוחי לבה שהגיעו עד לחוף הצפוני של האי. קילוחי לבה מאותה התפרצות מלוע צדי סמוך הגיעו לחוף הדרומי. התפרצות צדית נוספת ב-1718 יצרה קילוחים שגם הם הגיעו לשני החופים. ההתפרצות המתועדת האחרונה התחוללה בדצמבר 1720.
ב-29 בספטמבר 2009 היו דיווחים ממקורות חדשות מקומיים שציינו שפומרולה קיימת על פסגת ההר (Piquinho –פיקיניו) החלה לפלוט גז געשי. מרכז הניטור הגעשי והסייסמי (CIVISA ראשי תיבות בפורטוגזית של Centro de Informação e Vigilância Sismovulcânica dos Açores) ציין שתופעה זו התרחשה מוקדם בבוקר והפכה לחזקה יותר ונראתה ממקומות שונים באי ומהאי פאיאל. אף שהאירוע התרחש כתוצאה מתנאים מטאורולוגיים יוצאי דופן ונראה ברחבי קבוצת האיים המרכזית, לא השתחררו לאוויר גזים געשיים חריגים וכל שאר הפרמטרים היו בטווח הנורמלי.
גאולוגיה

הר פיקו הוא חלק מ"המתחם הגעשי מדלנה" (Complexo Vulcânico da Madalena), אחת משלוש היחידות הגעשיות המרכיבות את האי פיקו, והקשור לשלוש התפרצויות געשיות היסטוריות בשנים 1562, 1718 ו-1720. מהמורפולוגיה הנוכחית ניתן לשער כי גיל המתחם הוא מתקופת ההולוקן (מלפני 11,700 שנים ועד ההווה), השערה שאושרה באמצעות תיארוך רדיומטרי שהוכיח שהמתחם צעיר מ-6,000 שנים. את המתחם ניתן לחלק מבנית לשני חלקים, הר הגעש ורצועת הסדקים המזרחית.
פיקו הוא הר געש שכבתי שבפסגתו יש מכתש שקיעה, פיקו אלטו (Pico Alto), לוע עגול שקוטרו כ-700 מטרים ועומקו 30 מטרים. בתוכו מתרומם חרוט געשי קטן בגובה 70 מטרים המכונה פיקיניו (Piquinho), שהוא הפסגה האמיתית של ההר. רצועת הסדקים המזרחית כוללת כמה חרוטי סקוריה הוואניים/סטרומבוליאניים וקילוחי לבה הנלווים, שזרמו וכיסו צוקים רבים, וחצבו דרך יחידות געשיות קודמות ויצרו דלתאות של לבה (בפורטוגזית fajãs – פאז'אס).
המבנה הטקטי מאופיין בשתי מערכות העתקים. המבנים העיקריים שכיוונם מערב צפון מערב – מזרח דרום מזרח הם העתקים ימניים של לאוֹגה דוֹ קפּיטאוֹ (Laoga do Capitão) וטוֹפּוֹ (Topo), המתמזגים למזרח, תוך יצירת גראבן רדוד. במערב הגראבן מכוסה לחלוטין על ידי הר הגעש פיקו שנוצר לפני פחות מ-10,000 שנים, והתמלא בקילוחי הלבה והחרוטים של רצועת הבקעים המזרחית, הכוללת מערכים ומתלולים געשיים. אזור ההעתקים הנוסף שכיוונו צפון צפון-מערב – דרום דרום-מזרח, כוללת מספר קטן יותר של העתקים וכוללת העתקי הסטה שמאליים נורמליים, האחראיים למרבית ההתפרצויות הגעשיות: העתק לומבה דה פוגו – סאו ז'ואאו (Lomba de Fogo-São João, הבסיס להתפרצות של 1718) והמערך הגעשי סנטו אנטוניו (Santo António).
על פסגת פיקו (פיקיניו) יש אזור שבו יש פליטה קבועה של גזים המאופיינת על ידי פליטת אדי מים בטמפרטורות שבין 50ºC ל-75°C. בנוסף, קיימים לועות נוספים בגבהים שבין 1,500 מטרים ל-2,000 מטרים, כמו גם פליטת גזים מפוזרת לאורך הגראבן שבין העתקי לגואה דו קפיטאו לטופו. בנוסף יש מעיין עשיר בפחמן דו-חמצני באזור סילווירה (Silveira), לאורך החוף הדרומי של העיירה לאז'ס דו פיקו (Lajes do Pico), שנוצר בבסיס פיקו.
תיירות

קיימים בהר מסלולי טיולים רגליים, ובעלי כושר גופני ראוי יכולים לטפס אל פסגת ההר בתוך שעתיים עד ארבע שעות מתחילת המסלול. בתחילת המסלול, עד לגובה של כ-1,500 מטרים, ההר מכוסה ביערות עבותים, הכוללים מינים אנדמיים לאיים האזוריים דוגמת מין הערער Juniperus brevifolia והמין Erica azorica ממשפחת האברשיים, ואז היער מפנה מקומו לצמחיית שיחים למשך כ-500 מטרים, הכוללת מינים אנדמיים דוגמת Daboecia azorica ומין האברש Calluna vulgaris. הפסגה החשופה בנויה מסלעי לבה. מזג האוויר על ההר יכול להיות בוגדני למדי, בייחוד בחודשי החורף, רוחות עזות ושלג יכולים להתחולל בהר כהרף עין.
מבט על הר הגעש פיקו בשעת שקיעה
נוף רצועת הבקעים המזרחית ובה כמה חרוטי סקוריה
פסגת האי וההר: פיקו פיקיניו, מכונה גם "פיקו פקניו"
השוליים של מכתש השקיעה פיקו אלטו (Pico Alto) בפסגת פיקו
הערות שוליים

1 2  אתר Global Volcanism Program
↑  על פי אתר GVP ההתפרצות האחרונה הייתה מיולי עד דצמבר 1718, אבל אתרים רבים אחרים דוגמת Pico Island Vineyard Culture  או Pico (Azores) – A unique mountain מציינים את 1720 כשנת ההתפרצות המתועדת האחרונה
↑  סקרמבלינג באתר עמותת מדריכי הטיפוס הישראלים
↑  Mount Pico
איור משנת 1848 של האי פיקו והר פיקו
פיטר קויוטי

| --- | --- |

 לידה:  10 באוקטובר 1941 (בן 82) מנהטן, ניו יורק, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1967 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת המדינה בסן פרנסיסקו  קולג' גרינל  Dwight Morrow High School 
 פרסים והוקרה:  פרס אמי לבידור בפריים טיים (2015)  פרס אמי לחדשות ולתעודה (1993)  פרס אמי לקריין הטוב ביותר (2015) 
 http://petercoyote.com/
 פרופיל ב-IMDb
 
פיטר קויוטי (באנגלית: Peter Coyote; נולד ב-10 באוקטובר 1941) הוא שחקן קולנוע יהודי-אמריקאי. נודע בעיקר בזכות משחקו בסרט "אי.טי. - חבר מכוכב אחר".
ביוגרפיה

קויוטי נולד בניו יורק לרות ומוריס כהן. אביו ממשפחה יהודית ספרדית ואימו ממשפחה אשכנזית. סבו (אבי אימו) החל את ההסמכה שלו לרבנות ברוסיה ונמלט לאמריקה מגיוס לצבא האימפריה הרוסית, השתקע בברונקס ופתח חנות ממתקים. קויוטי גדל בניו ג'רזי.
ב-1964 הוא סיים תואר בספרות אנגלית, במכללת גרינל. באותה תקופה הוא החליט לשנות את שם משפחתו לקויוטי (זאב ערבות באנגלית). הוא עבר לחוף המערבי כדי ללמוד כתיבה יוצרת ולהיות מוסמך אוניברסיטה באוניברסיטת המדינה סן פרנסיסקו.
ביוגרפיה > קריירה

בין השנים 1975–1983, עבד קויטי במועצה לאומנויות בקליפורניה.
ב-1978, חזר לשחק והופיע במחזות בסן פרנסיסקו.
בשנת 1982 שיחק בסרט רוכב הזמן (אנ').
ב-1983 כיכב בסרט "שנותי היפות בקרוס קריק" בבימויו של מרטין ריט לצידה של השחקנית מרי סטינבורגן. 
ב- 1985 שיחק בסרט "להב משונן" לצידה של גלן קלוז.
בשנת 1988 כיכב לצד ג'ניפר ג'ייסון לי במותחן "לב של חצות".
בשנת 1992, שיחק בסרט "ירח מר" לצידו של יו גרנט את דמותו של אוסקר.
בשנת 1995 שיחק בסרט "ולנטינו לאור ירח" לצד וופי גולדברג, ובנוסף, שיחק במיני-סדרת הדרמה התקופתית "בנות הבאפלו" ברשת CBS, בתפקיד של באפלו ביל, לצידן של אנג'ליקה יוסטון ומלאני גריפית'.     
בשנת 1998 שיחק במותחן הפסיכולוגי של בארי לוינסון "ספרה" לצד דסטין הופמן. בשנת 1999 שיחק בסרטו של סידני פולאק "אהבה מקרית" לצד האריסון פורד.
בשנת 2000, שיחק בסרט "ארין ברוקוביץ'" בכיכובה של ג'וליה רוברטס. בשנת 2003 השתתף בקומדיה "נקמת הפטיש העברי" בכיכובו של אדם גולדברג. 
בשנת 2004 השתתף במותחן "לכודים בצל הפחד" בכיכובו של מת'יו דייוויס. 
ב-2005 גילם את המפקח וירג'יל ובסטר בסדרת הדרמה "עבודה מבפנים" ברשת FOX, ושיחק את דמותו של מייק בסדרה "חוק וסדר: משפט וצדק". 
ב-2006, שיחק בסדרה "אחים ואחיות" את דמותו של מארק אוגוסט. בשנת 2008 שיחק בקומדיה "5 דולר ליום" בכיכובה של שרון סטון.
בשנת 2010 שיחק בסרט הניסיוני המקסיקני "זה לא סרט" לצד אדי גטהאגי.
ב-2014 שיחק בסרט הצרפתי "מחיר התהילה", לצדה של נאדין לבקי.  
במהלך 2015-2014 שיחק בתפקיד אורח בארבעה פרקים בסדרה "תפיסה" של רשת TNT.
בשנת 2017 השתתף קויוטי כקריין בסדרה ההיסטורית דוקומנטרית ׳מלחמת וייטנאם׳. שיחק גם את הדמות הראשית במיני-סדרה הקנדית "היעלמות" בתור הנרי סאליבן.
ב-2018 שיחק בסרט "החיוך האטרוסקי".
בשנת 2020 שיחק במיני-סדרת הטלוויזיה "חוק קומי" של רשת שואוטיים, שמבוססת על הספר של ג'יימס קומי מ-2018.
בשנת 2021 שיחק בסרט הדרמה "The Girl Who Believes in Miracles".
פיטר פרנסיס פיטרס

| --- | --- |

 לידה:  7 ביוני 1818 ניימכן, הולנד 
 פטירה:  23 בפברואר 1903 (בגיל 84) שטוטגרט, הקיסרות הגרמנית 
 תקופת הפעילות:  1833–1903 (כ־70 שנה) 
 צאצאים:  אנה פיטרס, פיטרונלה פיטרס, Ida Peters 
 
פיטר פרנסיס פיטרס (בגרמנית: Pieter Francis Peters;‏ 7 ביוני 1818 – 23 בפברואר 1903) היה צייר נוף, שרטט וסוחר אמנות הולנדי שחי ועבד בגרמניה.
ביוגרפיה

פיטר פרנסיס פיטרס נולד בנימיגן בשנת 1818 כבן לצייר זכוכית הולנדי. ב-4 באפריל 1842, בלודוויגסבורג, נישא להינריקה גרטרוד מאלי שנולדה במאורן ליד בובלינגן והגיעה גם ממשפחה הולנדית של ציירים. הזוג התגורר בתחילה במנהיים, אך עבר לשטוטגרט בשנת 1845 כדי לאמץ למשפחתם את אחיה של היינריקה – כריסטיאן מאלי, יוהנס קורנליס יעקובוס מאלי (1828–1865) והוברטוס מאלי (1818–1839) אחרי מות הוריהם.
בשטוטגרט הוא קיבל סטודיו בטירה העתיקה מהמלך וילהלם ושימש כמלווה למלכה אולגה בטיולים.
נולדו לזוג שלוש בנות – הציירת אנה פיטרס (1843–1926), פיטרונלה פיטרס (1848–1924) ואידה פיטרס (1846–1923). הבנות והאחים מאלי קיבלו את שיעורי הציור הראשונים שלהם מהאב פיטרס.
על ידי הקמת "תערוכת אמנות קבועה" בשטוטגרט, הוא וציירים נוספים בשטוטגרט יצרו אפשרות לחילופי רעיונות ותמונות עם עמיתיהם הציירים במינכן.
בתחילת דרכו האמנותית, הוא הושפע מהרומנטיקה ההולנדית, אבל מאוחר יותר הוא צייר בסגנון כמעט אימפרסיוניסטי. הוא יצר ציורי נוף המדגישים את העיבוד האטמוספירי ופחות את הנאמנות הטבע.
הוא שהה עם משפחתו ארבע פעמים בקיץ בין השנים 1896–1903 בטירה קונגן, דרומית-מזרחית לשטוטגרט, על מנת להיות פעיל מבחינה אמנותית.
אוסף ניכר של עבודות של משפחת פיטרס, מצוי במוזיאון בריית מאלי בביברך.
פיטר פרנסיס פיטרס נפטר בשטוטגרט בשנת 1903.
הערות שוליים

↑  Ulrich Feldhahn (Hrsg.): Das Hohenzollern-Album von Pieter Francis Peters, 2009, Neuauflage 2017
↑  Herbert Hoffmann, Kurt Diemer: Katalog der Gemälde und Skulpturen, Braith-Mali-Museum, Biberach an der Riß, 1975
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BPN: 60045552  GND: 116121734  ISNI: 0000 0001 0797 9168  LCCN: no2010203532  RKD: 62906  SUDOC: 144509059  ULAN: 500078749  VIAF: 22885079   WorldCat (עם VIAF): 22885079
פיקו דו פוגו

| --- | --- |
החרוט של הר הגעש פיקו דו פוגו
החרוט של הר הגעש פיקו דו פוגו
 מידע כללי
 סוג הר:  הר געש שכבתי פעיל מטיפוס סומה
 גובה:  2,829 מטרים
 מדינה:  כף ורדה כף ורדה
 מיקום:  האי פוגו
 מספר הר געש:  384010
 התפרצות אחרונה:  נובמבר 2014 - פברואר 2015
 קואורדינטות:  14°57′00″N 24°20′30″W﻿ / ﻿14.95°N 24.341667°W﻿ / 14.95; -24.341667
  (למפת כף ורדה מוגדלת) פראיה מינדלו סנטה מריה אסומאדה האוקיינוס האטלנטיפיקו דו פוגו(למפת כף ורדה רגילה) פראיה מינדלו סנטה מריה אסומאדה האוקיינוס האטלנטיפיקו דו פוגו
תמונת לוויין של הר פיקו דו פוגו
הר הגעש פיקו דו פוגו בעת זריחה
פּיקוּ דוּ פוֹגוּ (בפורטוגזית: Pico do Fogo, מילולית "פסגת האש") הוא הר געש שכבתי פעיל באי פוגו, אחד מאיי כף ורדה, כ-640 קילומטרים מערבית לנקודה המערבית ביותר ביבשת אפריקה. פסגתו בגובה 2,829 מטרים מעל פני הים היא הנקודה הגבוהה ביותר בכף ורדה, והפסגה השנייה בגובהה באוקיינוס האטלנטי, אחרי הר הגעש הרדום טיידה שבאיים הקנריים. החרוט הגעשי התפרץ בפעם האחרונה ב-1675 וגרם בכך להגירה מסיבית מהאי. מקור ההתפרצויות שהתרחשו אחר-כך היה בקרקעית הקלדרה שבה שוכן החרוט, כמו בהתפרצות של 1951, או בחרוטים טפילים כמו בהתפרצויות של 1995 ו-2014. ההתפרצות הקטלנית היחידה הייתה ב-1847, כאשר רעידת אדמה גרמה למותם של כמה אנשים.
תיאור

האי פוגו שוכן מעל נקודה חמה. הר הגעש שבו הוא הצעיר והפעיל ביותר מבין הרי הגעש של כף ורדה, שרשרת של איים געשיים, שהצעירים ביותר בהם שוכנים בקצה המערבי, ונוצרו כאשר הלוח האפריקאי נע מזרחה מעל לנקודה החמה.
האי פוגו בנוי מהר געש בודד, ומשום כך צורת האי כמעט עגולה, וקוטרו 25 קילומטרים. קלדרה גדולה (כ-10 קילומטרים מצפון לדרום וכ-7 קילומטרים ממזרח למערב), המכונה "קלדרת שה" (Chã Caldeira), שבה שוכן החרוט הגעשי של פיקו דו פוגו, אינה ממוקמת במרכז האי, אלא בפינה הצפון מזרחית שלו. שולי הקלדרה בצד צפון, מערב ודרום הם מתלול תלול, כמעט אנכי בגובה של כ-1,000 מטרים, והיא פרוצה כלפי מזרח. הקיר שהיה בצד זה התמוטט בזמנים פרהיסטוריים ומאז צד זה הוא הנתיב שבו לבה זורמת אל החוף. קרקעית הקלדרה שוכנת בגובה שבין 1,600 ל-1,700 מטרים מעל פני הים. הקלדרה נוצרה מהתמוטטות תא המאגמה מתחת להר הגעש הקדום מונטה ארמרלו (Monte Armarelo). חרוט געשי מרכזי שמורדותיו תלולים מתמר מקרקעית הקלדרה עד לגובה של 2,829 מטרים מעל פני הים ו-100 מטרים מעל לשולי הקלדרה. קוטר הלוע הוא 500 מטרים ועומקו 150 מטרים. מערכת סדקים שכיוונה צפון-צפון מזרח נוצרה בקלדרה לאורך המדרון המערבי של פיקו דו פוגו בין 1500 ל-1760.
על מדרונות הר הגעש נוהגים החקלאים המקומיים לגדל קפה, והלבה משמשת כחומר בנייה. יישוב קטן, "שה דס קלדיירס" (Chã das Caldeiras), ובו קרוב ל-1,000 תושבים, שוכן בתוך הקלדרה.
ההתפרצות של 1995

ההתפרצות של 1995 החלה בלילה שבין 2 ל-3 באפריל, מחרוט טפיל (Pico Pequeno) על המדרון המערבי של החרוט העיקרי, שגובהו הגיע עם תום ההתפרצות ל-1,950 מטרים מעל פני הים, וכיסתה את האי באפר געשי. התושבים פונו משה דס קלדיירס, כשבתיהם נהרסו.
התושבים דיווחו כי להתפרצות קדמו מספר רעידות אדמה קטנות שהחלו כשישה ימים לפני התפרצות הלבה הראשונה. עוצמת רעידות אדמה אלו ותדירותן הלכה והתגברה עד 2 באפריל, ורעידה חזקה במיוחד ארעה בשעה 8 בערב, כארבע שעות לפני שהחלה ההתפרצות. זמן קצר לאחר חצות החלו להיפתח סדקים במדרון של פיקו דו פוגו. אחד התושבים אמר כי זה נראה כאילו החרוט "נחתך על ידי סכין". ההתפרצות החלה בפעילות סטרומבוליאנית, שלוותה תוך זמן קצר ב"מסך של אש", מזרקת לבה שהזינה קילוח שניתק את הכביש ליישוב פורטלה (Portela) בשעה 2 לפנות בוקר. 1,300 התושבים שהתגוררו בתוך הקלדרה נמלטו במהלך הלילה למקומות בטוחים בכפרים שעל החוף הצפוני. לא היו הרוגים, אבל כ-20 איש נזקקו לטיפול רפואי.
במהלך יום 3 באפריל כוסה האי בענן כהה סמיך של אפר שהגיע לגובה שבין 2.5 ל-5 קילומטרים. הקילוחים הראשונים היו של לבת מקלעות (פַּהוֹיהוֹי), אף שתחום ההתפשטות שלהם היה ככל הנראה קטן. ההתפרצות העזה יצרה פצצות געשיות בגודל של עד 4 מטרים שנפלטו עד למרחק של כ-500 מטרים ממקום ההתפרצות. ב-4 באפריל הגיעו מזרקות הלבה לגובה 400 מטרים מתחת לענן אפר בגובה שני קילומטרים. נוצר חרוט סקוריה חדש כשהוא פרוץ כלפי דרום מערב והוא הזין זרם הולך וגובר של לבת טרשים (אַאַ). ב-5 באפריל זרם אַאַ חדש הגיע לקיר הקלדרה המערבי והרס חמישה בתים ואת מאגר המים העיקרי. במהלך שלושת הימים הראשונים פינו הרשויות כ-3,000 תושבים.
ההתפרצות התייצבה אחרי כמה ימים ומזרקות לבה אופייניות להתפרצות הוואית בגובה של 120-100 מטרים בנו חרוט התזה (spatter cone) שגובהו מעל ל-140 מטרים. קילוחי הלבה היו מטיפוס אַאַ והם זרמו מערבה עד לקיר של הקלדרה ואז פנו צפונה. קילוחים אלו התקדמו בהפסקות ככל שנבנה לחץ בלבה שנאגרה והתעבתה. ב-13 באפריל קילוח אַאַ נוסף החל לכסות את הקילוח הקודם, שהתקרש בינתיים, וזרם עליו עד 15 באפריל, כאשר הוא התפרש והרס בית נוסף. אפר געשי המשיך לנשור עד כשני קילומטרים דרומית ללועות שהתפרצו עד 15 באפריל. עד 17 באפריל הקילוח הגיע למרחק של 420 מטרים מפורטלה.
ב-18 באפריל החל סייסמומטר נייד לתעד רעידת אדמה חזקה יותר שהעידה על שינוי בסגנון ההתפרצות ממזרקות לבה בחזרה להתפרצות סטרומבוליאנית. הלבה החלה להיפלט במתזים כל 8-3 שניות מלווה בפליטות רועמות של גזים געשיים. בנוסף, קצב פליטת הלבה התגבר ו-300 המטרים הראשונים של הלבה היו בעיקר לבת מקלעות. קצב הפליטה, שהוערך מממדי הזרימה וקצב הזרימה בערוץ, נע סביב 4 ל-8.5 מיליון מטרים מעוקבים ליום.
בלילה של 18 באפריל התרחשה סדרה של התפרצויות מתפוצצות גדולות שייתכן שבעקבותיהן התמוטטו חלקים מהחרוט לתוך לועות הפליטה ועקב כך חלה התפוצצות שפינתה את השברים. למחרת בבוקר חזרה הפעילות למזרקות לבה והרישומים הסייסמיים היו שקטים הרבה יותר. קילוחי הלבה המשיכו להתעבות, והלבה יצרה מאגרים לאורך ערוץ הקילוח.
ההתפרצות של 2014

פיקו דו פוגו חזר לפעול זמן קצר אחרי השעה 10 ביום ראשון, 23 בנובמבר 2014. קדמו להתפרצות כמה ימים של פעילות סייסמית מואצת, אבל היא הוחמרה בשעה 8 בליל שבת. ההתפרצות החלה מחרוט טפיל שנוצר על המדרון המערבי דרום מערבי של החרוט של פיקו דו פוגו, סמוך למקום שממנו החלה ההתפרצות של 1995, ואז מלועות רבים נוספים. הפעילות התאפיינה בהתפוצצויות, מזרקות לבה ופליטת אפר.
התושבים של שה דס קלדיירס, כ-1,000 במספר, בילו את הלילה מחוץ לבתיהם בשל רעידות האדמה החזקות. והחלו להתפנות כשהתחילה ההתפרצות, ושדה התעופה המקומי נסגר. בדומה למה שאירע ב-1995 סירבו חלק מהתושבים לנטוש את בתיהם, אבל בהדרגה נשמעו להוראות הרשויות.
בלילה של 24 בנובמבר הרס זרם הלבה את מבנה מטה הפארק הלאומי של הר הגעש, וניתק את הכביש הראשי. עמוד ההתפרצות הגיע לגובה של 9 קילומטרים ומצילומי הלוויין התברר כי הוא מורכב בעיקר מגופרית דו-חמצנית והוא נסחף לצפון מערב למרחק של 220 קילומטרים. ב-25 בנובמבר הגיע אורך קילוח הלבה ל-4 קילומטרים.
ברונו פאריה (Bruno Faria), וולקנולוג מכף ורדה, אמר כי עוצמת ההתפרצות כבר עלתה של זו של 1995, ומתקרבת לעוצמת ההתפרצות של 1951, אחת ההתפרצות העזות ביותר שתועדו על האי.
נכון ל-28 בנובמבר הרסה הלבה כ-4,000 דונם, שמתוכם 260 דונם קרקע חקלאית, והרסה 16 בתים.
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6  אתר Global Volcanism Program
1 2 3 4 5 6 7 8  Volcano Watch: Fogo Volcano, Cape Verde Islands
↑  Fogo Caldera
1 2 3  Volcano of Fogo in eruption
1 2 3 4  Vulcão do Fogo está em erupção e obriga a evacuar Chã das Caldeiras (בפורטוגזית)
↑  Lavas have consumed 397 acres of land and 26 of agricultural area
קלדרת שה וחרוט האפר הראשי, פוגו, 2009
תצפית בשעת זריחה על היישוב שה דס קלדיירס מכיוון החרוט המרכזי
פיקוד ההגנה (דנמרק)

| --- | --- |

 פרטים
 מדינה:  דנמרק דנמרק
 שיוך:  כוחות ההגנה של דנמרק
 בסיס האם:  בסיס הצי הולמן, קופנהגן
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  1969 – 30 בספטמבר 2014 (כ־45 שנים) 
פיקוד ההגנה (בדנית: Forsvarskommando או בראשי תיבות: FKO) הוא הפיקוד העליון של כוחות ההגנה של דנמרק הכפוף ישירות למשרד ההגנה. לפיקוד ההגנה כפופים פיקוד הצבא, פיקוד חיל האוויר, פיקוד הצי, פיקוד המבצעים המיוחדים, הפיקוד הארקטי המאוחד ויחידות משנה נוספות.
היסטוריה

בין 1922–1950 נשלטו כל הזרועות בכוחות ההגנה של דנמרק בידי הפיקוד הכללי. ב-1950 הוחלט לפרק את הפיקוד הכללי לפיקודים נפרדים. ב-18 ביוני 1969 הוחלט בחוק לאחד מחדש את כל הפיקודים תחת פיקוד אחד שיהיה כפוף ישירות למשרד ההגנה. ב-2013 עבר הפיקוד ארגון מחדש ושמו שונה "פיקוד ההגנה המשותף" (Værnsfælles Forsvarskommando). ב-1 בינואר 2019 הוחזר הפיקוד לשמו הקודם.
מפקדת פיקוד ההגנה נמצאת בבסיס הצי הולמן בקופנהגן. מטה הפיקוד משמש כמטה הכללי של כוחות ההגנה, וראש ההגנה משמש כמפקד הפיקוד.
פנדוריים

| פנדוריים |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: פרוקי-רגליים
מחלקה:: חרקים
סדרה:: פשפשאים
תת־סדרה:: פשפשים
אינפרא־סדרה:: Pentatomomorpha
משפחה:: פנדוריים
שם מדעי
 Lygaeidae ‏שילינג, 1829
פנדוריים (שם מדעי: Lygaeidae) היא משפחה גדולה מסדרת הפשפשאים, הכוללת בין השאר פשפשי אדמה ופשפשי זרעים.
רוב המינים במשפחה זו ניזונים מזרעים, אך חלקם טורפי חרקים, ומקצתם ניזונים ממוהל צמחים, וכמה מהם אף מדם בעלי חיים.
מאפייני זיהוי

4 פרקים במחושים, 2 עיניות, 4 או 5 ורידים בכנפיים הקדמיות, 3 פרקים בשורש הרגל.
מחושים יוצאים מתחת לקו העיניים.
אטימולוגיה

מקור שם המשפחה Lygaeidae מסוג הטייפ Lygaeus (מיוונית lygaios: קודר, אפל). בעבר כונתה משפחה זו, על ידי בודנהיימר, "פשפשים מוארכים". השם המודרני פנדוריים נגזר כנראה מאחד המינים הנפוצים בארץ S.pandurus.
מינים בולטים בישראל (רשימה חלקית)

פשפשי פנדור על פרי הרדוף מצוי פתוח פנדור אדמוני Spilostethus pandurus
פנדור כרתים Lygaeus creticus
פנדור ארבע-נקודות Beosus quadripunctatus
Ischnopeza pallipes
פנדור ההרדוף Caenocoris nerii
פנדור הכותנה Oxycarenus hyalipennis
Rhyparochromus saturnius
Graptostethus servus
Lethaeus fulvovarius
פנדור גדול-חזה Tropidothorax sternalis
הערות שוליים

1 2 3  שם זמני על פי המשמעות הלטינית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007541046805171
עצמות שורש כף היד

| --- | --- |

 שיוך:  set of carpal bones 
 תיאור ב:  האנטומיה של גריי (מהדורה 20) (221) 
 מזהים
 לטינית (TA98):  ossa carpi 
 טרמינולוגיה אנטומיקה:  A02.4.08.001 
 TA2 (2019):  1249 
 FMA:  23889 
 קוד MeSH:  A02.835.232.087.319.150 
 מזהה MeSH:  D002348 
 מערכת השפה הרפואית המאוחדת:  C0007285 
 
כף יד ימין. משמאל מבט אחורי, מימין מבט קדמי.
  A.עצם הסירה
  B.עצם הסהר
  C.עצם הטריז
  D.עצם העדשה
  E.העצם רבת הזוויות הגדולה
  F.העצם רבת הזוויות הקטנה
  G.עצם הפיקן
  H.עצם האנקול
1.חישור, 2.גומד, 3.עצמות המסרק.
עצמות שורש כף היד (TA: Ossa carpi; Ossa Carpalia) הן שמונה עצמות קטנות המקובצות יחדיו בין הגומד והחישור לעצמות המסרק. אף אחת מהן אינה משויכת לאחת מאצבעות היד, להבדיל מעצמות המסרק שכל אחת מהן משויכת לאחת האצבעות. ביחד הן מרכיבות את מפרק שורש כף היד.
צורתן של עצמות שורש כף היד אינה סדירה, למרות זאת, ניתן לזהות מספר מאפיינים משותפים לרובן:
לכל העצמות (למעט עצם העדשה) שישה פנים. הפנים הכפיים או הקדמיים (שפונים לכיוון כף היד) והגביים או האחוריים (שפונים לכיוון גב כף היד) מחוספסים מהיותם אזורי אחיזה לרצועות שונות. הפנים המרוחקים והמקורבים חלקים ומופרקים עם העצמות השכנות. הפנים הצידים והתיכונים חלקים ומופרקים במידה ויש עצם שכנה באותו כיוון, או מחוספסים וגבשושיים אם אין עצם שכנה.
את עצמות שורש כף היד, ששמן ניתן להן לפי צורתן, מחלקים לשתי קבוצות על פי מקומן: השורה הקריבנית והשורה הרחיקנית.
השורה הקריבנית

| --- | --- |

מבט אחורי: מבט קדמי
מעיון בתמונות עצם הפיקן ובאיור משטחיה המפרקיים, אפשר להתרשם מרמת המורכבות של צורתה של עצם שורש כף יד כמו מרמת המורכבות של מפרקיה עם העצמות השכנות לה. אין עצם שורש כף יד אחת זהה לשכנתה מבחינת צורה או מבחינת מספר וכיווני המפרקים שלה.
השורה הקריבנית כוללת את (מהצד החישורי לצד הגומדי) עצם הסירה (Os scaphoideum), עצם הסהר (Os lunatum), עצם הטריז (Os triquetrum) ועצם העדשה (Os pisiforme).
עצם הסירה ועצם הסהר מחברות בעזרת מפרקים בין קבוצת העצמות של שורש כף היד לחישור ולגומד. למרות קרבת עצם הטריז לגומד היא אינה מופרקת איתה. עצם העדשה, היא למעשה עצם ססמואידית והיא בעלת משטח מפרקי יחיד (עם עצם הטריז).
לעצם הסירה, אספקת דם דלה, המאיטה את יכולת החלמתה משבר. למרות שאין היא נשברת בקלות, שברים של עצם הסירה מהווים 60% מכלל השברים של עצמות שורש כף היד.
השורה הרחיקנית

השורה הרחיקנית כוללת את (לפי הכיוון שבשורה המקורבת) העצם רבת הזוויות הגדולה (Os trapezium), העצם רבת הזוויות הקטנה (Os trapezoideum), עצם הפיקן (Os capitatum) ועצם האנקול (Os hamatum).
לשתי העצמות הקיצוניות בשורה המרוחקת, העצם רבת הזוויות הגדולה ועצם האנקול, בליטות גרמיות על פניהן הכפיים: הגבשושית של העצם רבת הזוויות הגדולה (Tuberculum ossis trapezii) והאנקול של עצם האנקול (Hamulus ossis hamati). את שתי הבליטות מחברת רצועה רוחבית, ליצירת תעלת שורש כף היד (אנגלית: carpal tunnel) המוכרת מהתסמונת על שמה, תסמונת מנהרת שורש כף היד.
עזר זיכרון

כעזר זיכרון לסדרן של עצמות שורש כף היד משמש המשפט
שראשי התיבות של מילותיו זהות בסדרן לאלה של שמות עצמות שורש כף היד (באנגלית):
תמונות נוספות

עצמות כף יד שמאל במבט אחורי (גבי)
עצמות כף יד שמאל במבט קדמי (כפי)
עצם הסירה
עצם האנקול
ראו גם

עצמות - מונחים
כיסת גנגליון
פירוק לגורמים

ערך זה עוסק במושג המתמטי הכללי של פירוק לגורמים. אם התכוונתם לפירוק לגורמים של מספר שלם, ראו .
במתמטיקה, פירוק לגורמים הוא פירוקו של אובייקט מתמטי כגון מספר או פולינום, לרכיבים קטנים יותר, הקרויים גורמים, כך שמכפלת הגורמים זה בזה תתן את האובייקט המקורי. דוגמאות:
את המספר 6936 ניתן לפרק לגורמים ראשוניים 172 · 3 · 23 = 6936
את הפולינום  \ x^{2}-4 ניתן לפרק לגורמים  \ (x-2)(x+2).
לפי המשפט היסודי של האריתמטיקה, כל מספר שלם אפשר להציג באופן יחיד כמכפלה של מספרים ראשוניים (עד כדי סדר). 
המשפט היסודי של האלגברה קובע שכל פולינום מעל שדה המספרים המרוכבים אפשר לפרק (גם כן באופן יחיד) לגורמים ליניאריים.
במקרים רבים (למשל כאשר מדובר באיברים של תחום פריקות יחידה, כמו חוג המספרים השלמים או חוג הפולינומים מעל שדה), ידיעת הפירוק לגורמים מספקת מידע מלא על המחלקים של האובייקט.
ראו גם

פירוק מספר שלם לגורמים לגבי אלגוריתמי פירוק למספרים שלמים
פיקו אלכסנדר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  3 ביוני 1991 (בן 33) ברוקלין, ארצות הברית 
 שם במה:  Pico Alexander 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-2009
 מקום לימודים:  תיכון לגארדיה  בית הספר לאמנויות מייסון גרוס  אוניברסיטת ראטגרס 
 פרופיל ב-IMDb
 
אלכסנדר לוקאש ג'וגלה (באנגלית: Alexander Lukasz Jogalla; נולד ב-3 ביוני 1991) הוא ידוע בשם פיקו אלכסנדר (Pico Alexander), הוא שחקן תיאטרון, קולנוע וטלוויזיה אמריקאי.