stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ג'מייקה במשחקים האולימפיים
היסטוריה > אולימפיאדת לונדון (2012)

באולימפיאדת לונדון (2012) זכו הג'מייקנים ב-12 מדליות, 4 מכל סוג, ושוב דורגו במקום השלישי בטבלת המדליות של ענף האתלטיקה, אחרי ארצות הברית ורוסיה.
יוסיין בולט הפגין שליטה בריצות הקצרות, והיה לספורטאי הראשון בהיסטוריה שזוכה בשתי מדליות זהב ברציפות הן בריצת 100 מטר והן בריצת 200 מטר. בריצת 100 מטר שיפר את השיא האולימפי שקבע בבייג'ינג, והעמידו על 9.63 שניות. סגנו בשני המרוצים היה יוהאן בלייק, ובריצת 100 מטר זכה במדליית הארד ג'מייקני שלישי, וורן וייר. בולט ובלייק היו גם שותפים, יחד עם נסטה קארטר ומייקל פרייטר, לשיא העולם שקבעה ג'מייקה במירוץ השליחים ל-100X4 מטרים, 36.84 שניות. אצן נוסף, האנסלי פארצ'מנט, זכה במדליית ארד בריצת 110 מטר משוכות.
שלי אן פרייזר זכתה אף היא פעם נוספת בתואר האולימפי בריצת 100 מטר, וכן זכתה במדליית כסף בריצת 200 מטר. ורוניקה קמפבל-בראון איבדה את תוארה במירוץ זה, בו סיימה במקום הרביעי, וזכתה במדליית ארד בריצת 100 מטר. השתיים שיתפו פעולה גם במירוץ השליחות ל-100X4 מטרים, יחד עם שרון סימפסון וקרון סטוארט, בו קבעו שיא לאומי חדש (41.41 שניות), וזכו במדליית כסף. נבחרת השליחות ל-400X4 מטרים זכתה במדליית כסף (פעם נוספת שודרגה מארד, לאחר פסילת הנבחרת הרוסית בשל הרשעה באימרוץ).
דוריאן סקוט היה לג'מייקני הראשון שמעפיל לגמר אולימפי ביידוי פטיש. הוא סיים במקום העשירי. אתלטים נוספים שהעפילו לשלבי הגמר בלונדון כללו את קליז ספנסר (מקום רביעי בריצת 400 מטר משוכות), נובלין ויליאמס-מילס (מקום חמישי בריצת 400 מטר), קימברלי ויליאמס (מקום שישי בקפיצה משולשת), טרשה סמית' (מקום שביעי בקפיצה משולשת), ליפורד גרין (מקום שביעי בריצת 400 מטר), אסאפה פאוול (מקום שמיני בריצת 100 מטר) ורוזמרי וייט (מקום שמיני בריצת 400 מטר).
הישג משמעותי נרשם גם מחוץ לאצטדיון האולימפי. השחיינית אליה אטקינסון הייתה קרובה לזכייה במדליה ראשונה בשחייה, כשסיימה במקום הרביעי במשחה ל-100 מטר חזה.
היסטוריה > אולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016)

גם באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) דורגו הג'מייקנים במקום השלישי בטבלת המדליות של ענף האתלטיקה, הפעם אחרי ארצות הברית וקניה, עם 11 מדליות, מהן 6 מדליות זהב.
יוסיין בולט זכה בפעם השלישית ברציפות בשלוש מדליות זהב, בריצת 100 מטר, בריצת 200 מטר ובריצת 100X4 מטר, הישג שאף אתלט לא השיג לפניו. אליין תומפסון ניצחה במרוצים המקבילים ל-100 ו-200 מטר, וזכתה במדליית כסף עם נבחרת השליחות. האלופה האולימפית היוצאת בריצת 100 מטר, שלי-אן פרייזר, הסתפקה הפעם במדליית ארד. במדליית הזהב השישית זכה עומאר מקלאוד, בריצת 110 מטר משוכות. אצנית נוספת, שריקה ג'קסון, זכתה במדליית ארד בריצת 400 מטר, ובמדליית כסף עם נבחרת השליחות ל-400X4 מטר. גם נבחרת השליחים לאותו מרחק זכתה במדליית כסף.
או'דיין ריצ'רדס היה לג'מייקני הראשון שמעפיל לשלב הגמר בהדיפת כדור ברזל. הוא סיים במקום השמיני. אתלטים בולטים נוספים כללו את יוהאן בלייק שסיים במקום הרביעי בריצת 100 מטר, אנסרט וייט שסיים במקום החמישי בריצת 400 מטר משוכות, ריסטנאנה טרייסי שסיימה במקום החמישי בריצת 400 מטר משוכות, סטפני אן מקפירסון שסיימה במקום השישי בריצת 400 מטר, לאה נאג'נט שסיימה במקום השישי בריצת 400 מטר משוכות, קימברלי ויליאמס שסיימה במקום השביעי בקפיצה משולשת, ג'אנייב ראסל שסיימה במקום השביעי בריצת 400 מטר משוכות וכריסטינה ויליאמס שסיימה במקום השמיני בריצת 100 מטר.
השחיינית אליה אטקינסון שוב העפילה למשחה הגמר ב-100 מטר חזה, וסיימה במקום השמיני.
היסטוריה > אולימפיאדות החורף

ג'מייקה שבה לא יורד כלל שלג, למעט בפעמים נדירות על פסגת ההר הגבוה במדינה, לא השתתפה במשחקי החורף האולימפיים עד אולימפיאדת קלגרי (1988). לקראת אולימפיאדה זו הגו שני יזמים אמריקאים את הרעיון שקבוצה מג'מייקה תשתתף בתחרות המזחלות, שלה דמיון מסוים לספורט העממי של דחיפת עגלות. מאחר שאף אתלט מקצועי לא הסכים להשתתף בניסוי, נבחרו לקבוצה ארבעה אנשי כוחות הביטחון. הנבחרת זכתה לפופולריות רבה בקלגרי, אך בזמן התחרות לרביעיות התרסקו על המסלול ונאלצו לסיים אותו בהליכה. על עלילות הקבוצה נעשה סרט הקומדיה "ג'מייקה מתחת לאפס". נבחרת המזחלות השתתפה בארבע האולימפיאדות הבאות אך לא רשמה בהן הישגים משמעותיים.
באולימפיאדת ונקובר (2010) ייצג את ג'מייקה ספורטאי אחד, אלן קר, אמריקאי ממוצא ג'מייקני שהתחרה בסקי חופשי ודורג במקום התשיעי. באולימפיאדת סוצ'י (2014) שוב ייצג את ג'מייקה צמד גולשי מזחלות, שסיים במקום לפני האחרון.
מדליות

| --- | --- |
 :  ראו גם – מדליות במשחקים האולימפיים
מדליות > לפי אולימפיאדה

באולימפיאדות הקיץ:
| אולימפיאדה | זהב | כסף | ארד | סך הכל |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| אולימפיאדת לונדון (1948) | 1 | 2 | 0 | 3 |
| אולימפיאדת הלסינקי (1952) | 2 | 3 | 0 | 5 |
אולימפיאדת מלבורן (1956): 0
אולימפיאדת רומא (1960): השתתפה כחלק ממשלחת איי הודו המערבית
אולימפיאדת טוקיו (1964): 0
| אולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968) | 0 | 1 | 0 | 1 |
| אולימפיאדת מינכן (1972) | 0 | 0 | 1 | 1 |
| אולימפיאדת מונטריאול (1976) | 1 | 1 | 0 | 2 |
| אולימפיאדת מוסקבה (1980) | 0 | 0 | 3 | 3 |
| אולימפיאדת לוס אנג'לס (1984) | 0 | 1 | 2 | 3 |
| אולימפיאדת סיאול (1988) | 0 | 2 | 0 | 2 |
| אולימפיאדת ברצלונה (1992) | 0 | 3 | 1 | 4 |
| אולימפיאדת אטלנטה (1996) | 1 | 3 | 2 | 6 |
| אולימפיאדת סידני (2000) | 0 | 6 | 3 | 9 |
| אולימפיאדת אתונה (2004) | 2 | 1 | 2 | 5 |
| אולימפיאדת בייג'ינג (2008) | 5 | 4 | 2 | 11 |
| אולימפיאדת לונדון (2012) | 4 | 5 | 3 | 12 |
| אולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) | 6 | 3 | 2 | 11 |
| אולימפיאדת טוקיו (2020) | 4 | 1 | 4 | 9 |
| סך הכל | 26 | 36 | 25 | 87 |
מדליות > לפי ענף

בענפי הקיץ:
| ענף | זהב | כסף | ארד | סך הכל |
| --- | --- | --- | --- | --- |
|  אתלטיקה | 26 | 36 | 24 | 86 |
|  אופניים | 0 | 0 | 1 | 1 |
| סך הכל | 26 | 36 | 25 | 87 |
ראו גם

ג'מייקה במשחקים הפאראלימפיים
ג'מייקה במשחקים האולימפיים לנוער
הערות שוליים

↑  רועי בית לוי, מדוע ג'מייקה מצליחה להביא מדליות זהב באולימפיאדה וישראל לא, באתר הארץ, 28 באוגוסט 2008
↑  "Medals by Games" [מדליות לפי משחקים]. Olympic Analytics (באנגלית). נבדק ב-16 במרץ 2022. {{cite web}}:  (עזרה)תחזוקה - ציטוט: url-status (link)
↑  "Medals by Sports" [מדליות לפי ענפי ספורט]. Olympic Analytics (באנגלית). נבדק ב-16 במרץ 2022. {{cite web}}:  (עזרה)תחזוקה - ציטוט: url-status (link)
מרלין אוטי, שזכתה ב-8 מדליות אולימפיות בין 1980 ל-2000
ורוניקה קמפבל-בראון, האלופה האולימפית בריצת 200 מטר ב-2004 וב-2008
יוסיין בולט מנצח בריצת 100 מטר באולימפיאדת בייג'ינג. במסלול מס' 7 אסאפה פאוול שסיים חמישי ובמסלול מס' 2 מייקל פרייטר שסיים שישי
יוסיין בולט באולימפיאדת לונדון
אליין תומפסון במהלך ריצת ה-200 מטר באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו
ארול קר נושא את הדגל הג'מייקני בטקס הפתיחה של אולימפיאדת ונקובר
אסאפה פאוול
נובלין ויליאמס, חברת נבחרת השליחות הג'מייקנית ל-400X4 מטרים, שזכתה במדליות ארד באתונה ובבייג'ינג
יוהאן בלייק מזנק במוקדמות ריצת 200 מטר באולימפיאדת לונדון
ג'ולי קאוונר

| --- | --- |

 לידה:  7 בספטמבר 1950 (בת 74) לוס אנג'לס, קליפורניה, ארצות הברית
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1971 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת סן-דייגו  תיכון בוורלי הילס 
 פרסים והוקרה:  פרס אמי לשחקנית הטובה ביותר בסדרה קומית (1978) 
 פרופיל ב-IMDb
 
ג'ולי דבורה קאוונר (נולדה ב-7 בספטמבר 1950) היא מדבבת ושחקנית קולנוע יהודייה-אמריקאית. היא ידועה בעיקר בתור המדבבת של מארג' סימפסון בסדרת האנימציה "משפחת סימפסון".
ביוגרפיה > תחילת דרכה

קאוונר נולדה בלוס אנג'לס, קליפורניה, הבת השנייה של עורכת הדין רוז קאוונר ויצרן רהיטים דייוויד קאוונר. גדלה בדרום קליפורניה.
בשנת 1971 סיימה בהצטיינות את לימודיה באוניברסיטת המדינה של סן דייגו. בשנת 1984 נולדה בתה.
ביוגרפיה > קריירה

לעיתים קרובות היא משחקת בתפקידי משנה. קאוונר שיחקה בתפקיד ברנדה מורגנשטרן בסדרת הטלוויזיה "רודה". לאחר שהתוכנית הסתיימה קאוונר עברה לקולנוע. היא הופיעה במספר מסרטיו של וודי אלן כולל הסרטים "חנה ואחיותיה" (1986), "ימי הרדיו" (1987), "סיפורי ניו יורק" (1989) "אליס" (1990), "צללים וערפל" (1992), "אל תשתו מהמים (1994) ו"לפרק את הארי" (1997).
היא הופיעה גם בסרטים "התעוררות" (1990), "נקמתן של נשות סטפפורד" (1980), וסרט הקומדיה משנת 1992 "This Is My Life". מאז קאוונר מתמקדת, במידה רבה, בעבודות דיבוב. לאחרונה, שיחקה בתפקיד אימו של אדם סנדלר בסרט "קליק".
בין דיבוביה, קאוונר דיבבה בשנת 2004 את אמו של טימון בסרט "מלך האריות 3" ובסרטים וסדרות נוספים.
ביוגרפיה > משפחת סימפסון

בסדרה "משפחת סימפסון" קאוונר מדבבת את קולותיהם של מארג' סימפסון, פאטי בובייה, סלמה בובייה, ג'קלין אינגריד "ג'קי" בובייה וגלאדיס בובייה. קאוונר מסרבת לבצע את הדמויות אותן היא מדובבת בסדרה בפני קהל. הסיבה לכך היא שהיא מעוותת את פניה והיא איננה מעוניינת שאנשים יראו זאת.
ג.א.מ. אנסקום

| --- | --- |

 לידה:  18 במרץ 1919 לימריק, אירלנד 
 פטירה:  5 בינואר 2001 (בגיל 81) קיימברידג', הממלכה המאוחדת 
 שם לידה:  Gertrude Elizabeth Margaret Anscombe 
 מקום קבורה:  Ascension Parish Burial Ground 
 השקפה דתית:  הכנסייה הקתולית 
 מקום לימודים:  קולג' סנט יו, בית הספר התיכון סידנהם, קולג' ניונהאם, אוניברסיטת קיימברידג' 
 מוסדות:  אוניברסיטת אוקספורד 
 מונחה לדוקטורט:  מייקל סנדל, רוג'ר סקרוטון 
 זרם:  פילוסופיה אנליטית
 תחומי עניין:  פילוסופיה של הנפש, פילוסופיה של הלשון
 עיסוק:  פילוסופית, סופרת, מרצה באוניברסיטה, מתרגמת, תאולוגית, פילוסוף של השפה 
 הושפעה מ:  לודוויג ויטגנשטיין, אקווינס
 השפיעה על:  פיטר גיץ' (בעלה), מייקל דאמט, ג'ון סרל, דונלד דווידסון, צ'ארלס טיילור, ענת מטר
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 פרסים והוקרה:  מדליית אקווינס (1982) עמית האקדמיה הבריטית עמיתת האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים 
 בן או בת זוג:  Peter Geach 
 צאצאים:  Mary Geach 
 
גרטרוד אליזבת מרגרט אנסקום (באנגלית: Gertrude Elizabeth Margaret Anscombe;‏ 18 במרץ 1919 – 5 בינואר 2001) הייתה פילוסופית אנליטית בריטית. היא הייתה מתלמידותיו הבולטות של לודוויג ויטגנשטיין והפכה לפרשנית המובילה בפילוסופיה של ויטגנשטיין, היא אף ערכה ותרגמה ספרים רבים המתבססים על עבודותיו. עבודותיה הפילוסופיות הן בתחום פילוסופיית הרוח, פילוסופיית הפעולה, הפילוסופיה של הלוגיקה, סמיוטיקה, הפילוסופיה של השפה, תאולוגיה ואתיקה. מאמרה, משנת 1958, שכותרתו "פילוסופיה מודרנית של המוסר" הציג לראשונה את המונח "תוצאתנות" (consequentialism) לשיח האנגלי. מאמרה זה ומאמרים שבאו בעקבותיו היו מן המשפיעים ביותר בתחום השיח המודרני בתורת המידות (virtue ethics).
ניצחונה על ק.ס. לואיס

עוד בהיותה מתרגלת צעירה לפילוסופיה נודעה אנסקום כיריבה נכבדה לוויכוחים פילוסופיים. בשנת 1948 היא זכתה בעימות פילוסופי נגד ק.ס. לואיס בחוג הסוקרטי של אוקספורד. באותו עימות הראתה את הכשלים בטיעון של לואיס כי גישת הנטורליזם מכילה סתירה עצמית (כפי שפירט בפרק השלישי של המהדורה המקורית של ספרו "ניסים"). כמה מעמיתיה, אשר היו עדים לוויכוח, העירו כי התבוסה בוויכוח הייתה כה משפילה עבור לואיס עד כי נטש את תחום הפילוסופיה והפנה מרצו לספרות ילדים. אנסקום דחתה תיאורים אלה. כתוצאה מן החולשות שעליהן הצביעה אנסקום בוויכוח, כתב לואיס מחדש את הפרק השלישי בספרו, תיקון המופיע במהדורות מאוחרות יותר. אנסקום העירה על כך:
העובדה שלואיס כתב מחדש את הפרק וכתב אותו מחדש באופן שיש בו את התכונות הללו [כך שהוא עונה להערות שהעירה אנסקום], מצביעה על כנותו ורצינותו. הפגישה של החוג הסוקרטי שבו קראתי את המאמר שלי, תואר על ידי מספר מידידיו כניסיון איום ונורא, אשר דיכא אותו מאד. לא ד"ר הרווארד (אשר אירח אותי ואת לואיס לארוחת ערב שבועות ספורים אחר כך) ולא פרופסור ג'ק בנט, זוכרים רגשות אלה מצידו של לואיס [...] זכרוני מאותה פגישה הוא שהייתה זו הזדמנות לדיון רציני בביקורת נוקבת ואשר המחשבה החדשה של לואיס וכתיבתו החדשה הראו כי הייתה נכונה ומדויקת. אני נוטה לפרש את התיאורים המוזרים של כמה מידידיו – אשר נראה שאינם מתעניינים בטיעונים עצמם – כדוגמה מעניינת לתופעה הנקראת השלכה.
הגותה

לאחר שהייתה תלמידתו של ויטגנשטיין בעת לימודיה בקיימברידג', הפכה אנסקום לאחת מפרשניותיו המובילות. בשנת 1959 חיברה הקדמה מקפת לספרו "מאמר לוגי-פילוסופי" (טרקטטוס לוגיקו-פילוסופיקוס). תרגומה לחיבורו הבולט, "חקירות פילוסופיות" (1953), נותר עד היום התרגום המקובל לאנגלית של עבודה זו ולעיתים אף מצוטט כאילו היה החיבור המקורי, אף שבמקור הספר נכתב בגרמנית. אנסקום אף תרגמה מספר חיבורים אחרים, פחות ידועים, של ויטגנשטיין. ספריה שלה כוללים את הספר "כוונה" (1957) וכן קובץ מאמריה בשלושה כרכים, אשר פורסם בשנת 1981: "מפרמנידס ועד ויטגנשטיין"; "מטפיזיקה ופילוסופיה של הרוח"; "אתיקה, דת ופוליטיקה".
לקריאה נוספת

קלייר מק־קול ורייצ'ל וייזמן, חיות מטאפיזיות: איך הצליחו ארבע נשים להחזיר את הפילוסופיה לחיים, תרגמה נורית גרדינגר, ספרי עליית הגג, 2024.
מאמרה של אנסקום: אמצעי מניעה והתנזרות
בתרגום עברי התפרסם מאמרה "כוונה" ב"מקראה בפילוסופיה בת-זמננו" בעריכת ליאו ראוך. הוצאת "יחדיו", 1983.
הערות שוליים

↑   נטע אחיטוב, "חיות מטאפיזיות": ארבע ההוגות שעירערו על המחשבה הגברית, באתר הארץ, 7 במאי 2024
| לודוויג ויטגנשטיין |
| --- | --- | --- |
| כתביו והרצאותיו | טרקטט לוגי-פילוסופי • חקירות פילוסופיות • המחברת הכחולה והמחברת החומה • הרצאה על האתיקה • הרצאות ושיחות בנושאי אסתטיקה, פסיכולוגיה ואמונה דתית • הערות על ענף הזהב של פרייזר • הערות על מתמטיקה • הערות על הצבעים • תרבות וערך • על הוודאות |  |
| מושגים ורעיונות | טבלת אמת • תורת התמונה • דמיון משפחתי • משחק שפה • טיעון השפה הפרטית • אשליית ארנב-ברווז • צורות חיים |  |
| משפחת ויטגנשטיין | קרל ויטגנשטיין •  מרגרט סטונבורו-ויטגנשטיין • פאול ויטגנשטיין |  |
| אישים קשורים | ג.א.מ. אנסקום • פאול אנגלמן • פיטר גיץ' • פיטר ווינץ' • פרידריך וייסמן • ג.א. מור • נורמן מלקולם • מרגרט מקדונלד • פרנסיס סקינר • פיירו סראפה • ג'ון מיינרד קיינס • רודולף קרנאפ • ברטראנד ראסל • ראש רייז • יאורי הנריק פון וריקט • פרנק רמזי • מוריץ שליק |  |
| חוקרי ויטגנשטיין | אלפרד ג'ולס אייר • טרי איגלטון • גורדון בייקר • ענת בילצקי • וורן גולדפרב • אנתוני קליפורד גריילינג • קורה דיימונד • פיטר האקר • יאקו הינטיקה • אוסוולד הנפלינג • ענת מטר • אבישי מרגלית • הילרי פטנאם • אלי פרידלנדר • סטנלי קאבל •  ג'יימס פ. קונאנט • אנתוני קני •  סול קריפקי • אליס קררי • רופרט ריד |  |
| נושאים קשורים | בית ויטגנשטיין • הדלת של ויטגנשטיין • הויטגנשטיינים החדשים • החוג הוינאי • ויטגנשטיין (סרט) • תקרית הדוקרן • תקרית היידבאואר |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007257597205171  PLWABN: 9810698568005606  BIBSYS: 90123355  BNE: XX1194027  BnF: cb118889102 (data)  CANTIC: a10040845  CiNii: DA00513275  GND: 120712016  ICCU: SBLV242970  ISNI: 0000 0001 2134 7597  LCCN: n79064560  LNB: 000103623  MGP: 126898  NDL: 00431570  NKC: jn20000600284  NLA: 35619107  NLG: 191228  NLK: KAC199600821  NSK: 000156776  NTA: 068553013  RERO: 02-A002932332  SELIBR: 318281  SUDOC: 026687739  Trove: 1016824  VIAF: 59078032   WorldCat (עם VIAF): 59078032
גטו בז'סקו

| --- | --- |

גטאות ראשיים בפולין ובמזרח אירופה (1941–1942). בז'סקו ממוקמת בין קרקוב לטרנוב
 מידע כללי
 סוג:  גטו
 מדינה:  פולין 
 מחוז:  בז'סקו 
 מחנות נלווים:  בלז'ץ, אושוויץ
 תאריכים
 תאריך הקמה:  סתיו 1941 (גטו פתוח)/ אמצע יולי 1942 (גטו סגור)
 תאריך סגירה:  17 בספטמבר 1942
 אוכלוסייה
 מפקדי המחנה:  המשטרה הכחולה של פולין, אס אס
 נתונים
 מספר הנספים:  6,000
 קואורדינטות:  49°58′00″N 20°37′00″E﻿ / ﻿49.9666666667°N 20.6166666667°E﻿ / 49.9666666667; 20.6166666667
  (למפת פולין מוגדלת) ורשה לודז' ורוצלב גדנסק קרקוב פוזנן ביאליסטוק שצ'צ'ין לובלין קטוביץ קיילצה בידגושץ' אולשטין ז'שוב צ'כיה סלובקיה ליטא בלארוס אוקראינה רוסיה - מחוז קלינינגרד  ג ר מ נ י ה  הים הבלטיגטו בז'סקו(למפת פולין רגילה) ורשה לודז' ורוצלב גדנסק קרקוב פוזנן ביאליסטוק שצ'צ'ין לובלין קטוביץ קיילצה בידגושץ' אולשטין ז'שוב צ'כיה סלובקיה ליטא בלארוס אוקראינה רוסיה - מחוז קלינינגרד  ג ר מ נ י ה  הים הבלטיגטו בז'סקו(למפת פרובינציית פולין קטן רגילה) קרקוב טרנוב נובי סונץ' אושוויינצ'ים שוויינטוקז'יסקיה שלזיה פ ו ד ק ר פ צ ק י ה סלובקיהגטו בז'סקו(למפת פרובינציית פולין קטן מוגדלת) קרקוב טרנוב נובי סונץ' אושוויינצ'ים שוויינטוקז'יסקיה שלזיה פ ו ד ק ר פ צ ק י ה סלובקיהגטו בז'סקו
 
גטו בז'סקו (ביידיש: בריגל) היה גטו נאצי שהוקם בתקופת מלחמת העולם השנייה בפולין הכבושה. הגטו הוקם בשנת 1941 על ידי הרייך השלישי בעיירה הפולנית בז'סקו הממוקמת במחוז קרקוב כ-60 קילומטר ממרכז העיר קרקוב.
בתחילה הגטו היה פתוח וב-1942 הוקמו חומות והגטו הפך לגטו סגור. על פי ההערכות חיו שם כ-4,000 יהודים, אך 2,000 נוספים עברו לשם עד שנת 1942, רבים מהם הגיעו מקרקוב והסביבה. היהודים שהתגוררו בבז'סקו נשלחו למחנות ההשמדה בלז'ץ ואושוויץ. וב-17 בספטמבר 1942 נסגר הגטו.
לפני שהעיירה בז'סקו הפכה לגטו, כמחצית מהאוכלוסייה בה (2,119) הייתה יהודית.
ב-5 בספטמבר 1939 הוורמאכט הגיעו לבז'סקו, לקחו בני ערובה מהאוכלוסייה היהודית ודרשו כסף מהעיירה. באותו החודש גם שרפו את בית הכנסת. מצב היהודים הורע והם נאלצו להציב שלטים המסמנים עסקים הנמצאים בבעלותם. יהודים רבים נאלצו לעזוב את תחום עבודתם ולעסוק בעבודות שניתנו להם על ידי הכוחות הגרמנים. אלה כללו בעיקר עבודות ניקיון. גברים בין הגילאים 15 עד 60 אולצו בעבודות כפייה. עם ההרעה במצבם של היהודים הם גם חויבו לסמן את עצמם על ידי לבישת סרט עם מגן דוד בזרוע ימין. הורחקו מעסקים ומפעילויות רבות, כולל ממסעדות, מפארקים ומחנויות. אף על פי שהם התמודדו עם אפליה בעיירתם, רבים מהיהודים עדיין ראו עצמם כאזרחי העיירה והרגישו מחויבים לשפר אותה.
לאחר שהעיירה נכבשה, כחלק מהשגרה הגרמנים היו מגיעים אליה ויורים באזרחים. לעיתים, יריות אלו היו אקראיות, אך לפעמים הן כוונו כלפי אמי שהיוו מטרה על ידי משטרת הסדר. היו מקרי אלימות רבים, בהם מקרים שז'נדרמריה גרמנית מבז'סקו רצחה יהודים מהאזור כולו וכן פולנים אתניים. במרץ 1941 מספר יהודים מקרקוב יושבו מחדש בבז'סקו.
ההיסטוריה של הגטו

בסתיו 1941 הוקם הגטו, תחילה כגטו פתוח. היו בו שלטים המסמנים את היותו גטו, אך לא מחסומים סגורים. למרות הגדרתו כגטו פתוח, היהודים לא הורשו לעזוב ועקבו אחר כל תנועה שלהם, בעיר או מחוצה לה. יתרונו היה בכך שהואאפשר הברחת מזון מהקהילה הארית הסמוכה. עם סגירתו, אחריות זו נפלה על המשטרה היהודית. מחלקה זו של המשטרה היהודית הונהגה על ידי דיסטלר, חייל לשעבר בצבא האוסטרי. בלילות בוצע מסחר בין התושבים היהודים למשטרה היהודית. ליהודים שחיו בגטו היה מחסור בבגדי חורף ובאספקה, זאת משום שאלה הוחרמו על ידי החיילים הגרמנים לטובת החיילים בחזית בפלישה לרוסיה. ביוני 1941 180 יהודים נורו ברחובות הגטו ו-560 יהודים נשלחו למחנה ההשמדה בלז'ץ.
באמצע יולי 1942 הפך הגטו הפתוח לגטו סגור מוקף גדר. הוא התפרש על פני 3 אזורים: רחוב ברקה יוסלביצ'ה, כל הבניינים מצפון לכיכר השוק עד ל-רינק סייני (שהפך לרחוב פרדריק שופן), ורחוב גלווצקיגו עד טרצ'יאנקה וכיכר קז'ימייז' ויילקי. בתחילה חיו בו 3,000 יהודים. אך עד לקיץ 1942 אולצו לגור בו 6,000 יהודים. צפיפות האוכלוסין הפכה לבעיה כאשר הגטו גודר דבר שהחמיר את המצב התברואתי. הדבר הוביל להתפרצות של טיפוס הבטן שהיה אחד מגורמי המוות העיקריים בגטו, יחד עם הרעב. אחד הרופאים שעזרו לסובלים ממחלת הטיפוס היה מוריסי גרוס.
אפילו עם התפרצות הטיפוס. מקור המוות העיקרי בגטו היה הכוחות הגרמניים. כאשר יהודי נורה על ידי מישהו מהמפלגה הנאצית, היו מכריחים יהודים אחרים בתוך הקהילה לחתום על מסמך לפיו הוא מת מנסיבות טבעיות. בנוסף, היהודים אולצו לשלם עבור כל התחמושת ששימשה לירי ביהודים אחרים בתוך בז'סקו.
במהלך שנת 1942 התקיימו שלוש אקציות בתוך גטו בז'סקו ונערכו על ידי משטרת הסדר. ב-18 ביוני 1942 נהרגו 180 יהודים ברחובות ו-560 גורשו למחנה ההשמדה בלז'ץ באקציה השלישית. בדצמבר 1942 הובאו מזקליצ'ין חמישה עשר יהודים שנורו בבית הקברות.
גירוש למחנות ההשמדה

ב-17 בספטמבר 1942 (או ב-12) חיסלו הנאצים את הגטו. כ-2,000 יהודים נשלחו למחנה ההשמדה בלז'ץ. עוד 4,000 יהודים נשלחו למחנה ההשמדה אושוויץ באותה השנה. על מנת לבצע את הגירוש רוכזו בכיכר העיירה כל יהודי בז'סקו. לאורך כל תהליך הגירוש למחנות המוות, כל האזרחים שנחשבו חלשים מכדי לנסוע, בין אם בשל מחלה, גיל או פציעה, נורו בכיכר העיר. אלה שנותרו מאחור לאחר הגירוש נשלחו לגטו טרנוב או נהרגו. בית הקברות כירקוט שימש כמקום המרכזי להוצאות להורג מגטו בז'סקו.
במשך כל תקופת פעילות הגטו פעלו יהודי הגטו כדי להימלט. חלקם נמלטו ליער הסמוך והסתתרו עד שיכלו לברוח או נתפסו. אחרים ניסו להימלט באמצעות מסמכים אריים שזויפו עבורם. זאת בידיעה כי כל מי שנתפס מחוץ לגבולות הגטו על ידי המשטרה הפולנית נמסר לגסטפו.
ההערכה היא כי רק 200 מיהודי בז'סקו שרדו את השואה.
חסידת אומות העולם, הלנה סקרובוטוביץ', הצילה ילד אחד מגטו בז'סקו.
המועצה היהודית (יודנראט) בז'סקו

היודנראט הוקם כדי לענות על דרישות הגרמנים לעבודות כפייה. אף שהמועצה הורכבה מיהודים שהאמינו שהם עושים שינוי, מטרת המועצה שירתה את הצרכים הגרמניים. הדבר כלל עריכת מפקד אוכלוסין של בז'סקו שהראה כי 3,270 יהודים חיו בבז'סקו ב-31 במאי 1941. את החלוקה של המועצה היהודית הוביל יעקב הנדלר שגם פיקח על מחוזות שצ'ורובה ובוז'צ'ין.
אחרי המלחמה

בבית הקברות היהודי נמצאים קברי הנפטרים ממלחמת העולם השנייה. בשנת 1947 נבנתה בבית הקברות היהודי אנדרטה לזכר קבר האחים של 200 היהודים שמתו בז'סקו ב-18 ביוני לוח הנצחה מוצג על קיר ספריית העיר הממוקמת באתר הקודם של בית הכנסת של בז'סקו.
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7 8 9  היסטוריית בז'סקו, (באנגלית)
1 2 3 4  מיכלצ'יק, ג'ון ג, (2017). החוק הנאצי: מנירנברג ועד נירנברג. לונדון: הוצאת בלומסברי. ע. 294. ISBN 9781350007239. OCLC 961411730
1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 13 14 15 16 17 18 19 20 21 22  מגרג'י, ג'פרי פ. (2012). האנציקלופדיה למחנות וגטאות של מוזיאון השואה של ארצות הברית, 1933–1945. כרך ב' גטאות במזרח אירופה הכבושה בידי הגרמנים. מוזיאון הזיכרון לשואה של ארצות הברית. בלומינגטון: הוצאת אוניברסיטת אינדיאנה. עמ. 491–492. ISBN 9780253003508. OCLC 644542383.
1 2  סוגי גטאות באתר ushmm.org (באנגלית)
1 2  קרואו, דייוויד (2007). אוסקר שינדלר: הסיפור הבלתי מסופר על חייו, פעילותו בזמן המלחמה והסיפור האמיתי מאחורי הרשימה. ניו יורק: ספרי יסוד. עמ. 110–111. ISBN 9780465008490. OCLC 818855379.
1 2 3  פרידלנדר, שאול (2007). גרמניה הנאצית והיהודים 1939–1945: שנות ההשמדה. אוסף מזל השואה. (מהדורה ראשונה). ניו יורק: הארפרקולינס. עמ. 38–41. ISBN 978-0060190422.
↑  W. Curilla, Der Judenmord in Polen und die deutsche Ordnungspolizei 1939-1945, page 383
1 2 3 4  Vashem, Yad (2001). The Encyclopedia of Jewish Life Before and During the Holocaust: A-J (באנגלית). NYU Press. ISBN 978-0-8147-9376-3.
1 2  הגטו בז'סקו (בפולנית)
↑  Leiter, Robert (2008). "The Sisters' Story". Jewish Exponent.
↑  "The Righteous Among the Nations Database". The Righteous Among the Nations Database. נבדק ב-2020-03-31.
↑  "Robert Kozłowski". www.cmentarze.gorlice.net.pl. נבדק ב-2018-05-05.
↑  "Getto w Brzesku | Wirtualny Sztetl". sztetl.org.pl. נבדק ב-2020-03-31.
גולום

| --- | --- |

גולום
 שם ספר:  ההוביט, שר הטבעות
 הופעה ראשונה:  ההוביט
 הופעה אחרונה:  שר הטבעות
 מספר הופעות:  שר הטבעות, ההוביט
 יוצרים:  ג'ון רונלד רעואל טולקין
 גילום הדמות:  אנדי סירקיס
 מידע
 שם אמיתי:  סמיאגול
 סטטוס:  מת
 גיל:  מאות שנים
 גזע:  הוביט
 מין:  זכר
 מומחיות:  התגנבות וציד
 כוחות:  הטבעת האחת שהעניקה לו חיים ארוכים במיוחד
 סיבת המוות:  נפילה אל הר הגזירה
 דמויות קשורות
 משפחה:  דיאגול (בן דוד)
 אויבים:  בילבו בגינס, סמוויז גמג'י, פרודו בגינס, Déagol 
 
גוֹלוּם או סמיאגול הוא דמות בדיונית, פרי דמיונו של ג'ון רונלד רעואל טולקין המופיעה בספרים ההוביט ושר הטבעות, ובסרטים המבוססים עליהם.
גולום הוא הוביט זקן שזכה בטבעת האחת בצעירותו והחזיק בה שנים רבות, עד שאיבד את הטבעת לידיו של בילבו בגינס. מאוחר יותר שדד את הטבעת בחזרה מפרודו בגינס, יורשו של בילבו, אך נפל יחד איתה אל בקע הגזירה וכך גרם להשמדתה.
בסרטי הקולנוע שאותם ביים הקולנוען פיטר ג'קסון, השחקן אנדי סירקיס מגלם את דמותו של גולום באמצעות לכידת־תנועה ודיבוב קולי. בפתיחת הסרט "שיבת המלך" ,שם מתוארת הפיכתו של סמיאגול לגולום, סירקיס גילם את סמיאגול לבדו אך עם הפיכתו לגולום, נעשה שימוש באיפור ורק לאחר מכן בלכידת תנועה.
אישיותו של גולום

אישיותו של גולום מפוצלת לשתי אישיויות שונות: סמיאגול, זהותו המקורית, וגולום. סמיאגול מייצג לרוב את החלקים הטובים באישיותו, וגולום מייצג את החלקים הרעים והקשורים יותר לטבעת. בעקבות זאת גולום נוהג לדבר על עצמו בלשון רבים, ולעיתים מנהל דו-שיח בין סמיאגול לבין גולום.
פיצול האישיות של גולום נוצר כנראה מייד כאשר ראה את הטבעת, חמד אותה והרג את בן דודו דיאגול על מנת להשיג אותה. ככל שהחזיק בה יותר התרחק גולום יותר ויותר מזהותו ההוביטית המקורית. בתחילה התרחק ממשפחתו ומידידיו עד שגירשו אותו מקרבתם, ולאחר מכן השתכן באגם תת-קרקעי, שם חי יחד עם הטבעת שהפכה לדבר הקרוב ביותר לליבו, וזכתה בפיו לכינוי "חמדתי" או "אוצרי".
כאשר עקב גולום אחר פרודו בגינס ומשרתו סם גמג'י בדרכם להשמיד את הטבעת בהר הגזירה, הוא הוכרח בתחילה לעזור להם, אך תכנן לבגוד בהם ברגע האחרון. אך עם הזמן יחסו הידידותי של פרודו נגע לליבו ועורר לזמן קצר את סמיאגול, שניהל דו-שיח עם גולום וניסה לשכנע אותו לעזור לפרודו ולוותר על הטבעת. לבסוף גבר גולום על סמיאגול, וכאשר הגיעה החבורה לבקע הגזירה גולום תקף את פרודו, כרת את אצבעו הענודה בטבעת וכך התאחד עם הטבעת בפעם האחרונה בחייו. שמחה פראית הציפה אותו והוא החל לרקוד על שפת התהום, עד שנפל אל בקע הגזירה יחד עם הטבעת, ובכך הביא להשמדתה ולסופו הטוב של הסיפור.
רקע לדמותו של גולום

דמותו של גולום מופיעה לראשונה בספר "ההוביט", אך האזכור שלה שם הוא מצומצם יחסית. גולום מופיע שם בפרק אחד בלבד ("חידות באפלה"). בפרק זה מסופר על שוכן האגם התת־קרקעי שמתחת להר הערפל - גולום. הוא מתואר כדמות נאלחת ואפרורית, שאושרה היחיד מרוכז בטבעת זהב פשוטה למראה. בפרק זה הוא מאבד את הטבעת לבילבו בגינס.
בסדרת הספרים הבאה של טולקין, שר הטבעות, המחבר מטיל מעט אור על גולום המסתורי, ומספר על עברו העצוב. גולום, שנקרא שנים רבות קודם סמיאגול, היה הוביט רגיל, עד שחברו, דיאגול, מצא בדרך מקרה את טבעת הכוח האחת של שר האופל סאורון. הטבעת, שפיתתה את ליבו וערפלה את מוחו, הביאה אותו לרצוח את חברו הקרוב ביותר ואילצה אותו לברוח מהאזור הכפרי שבו חי אל המערות האפלות של הרי הערפל. לאט לאט החל סמיאגול לשכוח את חייו הישנים - עד ששכח אפילו את שמו, והתרגל לאפלה ולבדידות שמתחת להר. הטבעת, שהאריכה את חייו בצורה פלאית במשך מאות שנים, המשיכה להרעיל את מוחו עד היום שבו פגש את בילבו בגינס - היום בו איבד את הטבעת לטובת בילבו.