stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סם גרייבס
ביוגרפיה

גרייבס נולד וגדל ואף עודנו מתגורר בעיירה טארקיו (Tarkio) השוכנת בפינה הצפון-מערבית של מיזורי, לא הרחק ממפגש הגבולות של המדינה עם נברסקה ואיווה. סם הוא בנם של ג'ניס א. (לבית הורד) וסמואל ברוס גרייבס. בבית הספר לחקלאות של אוניברסיטת מיזורי, השוכנת בקולומביה, השלים לימודי תואר ראשון באגרונומיה. הוא היה חבר באחווה אלפא גמא סיגמא. בשנת 1992 נבחר גרייבס אל בית הנבחרים של מיזורי. לאחר קדנציה אחת בלבד הוא נבחר לסנאט המדינתי של מיזורי בבחירות 1994, ואז נבחר מחדש ב-1998.
בשנת 2000 חברת הקונגרס הדמוקרטית פט דאנר פרשה במפתיע מהפוליטיקה בעקבות סרטן השד. תוך זמן קצר הגיש גרייבס מסמכים להתמודדות על מחוז הקונגרס השישי של מיזורי בבית הנבחרים של ארצות הברית. גרייבס ניצב ביום הבחירות הכלליות בפני בנה של דאנר, סטיב, לשעבר עמיתיו לסנאט המדינתי. גרייבס נהג לכנות את דאנר "ליברל של מסים ובזבוזים" ולבסוף נבחר עם 51% מקולות הבוחרים, הודות למרווחים גדולים בינו לבין דאנר מבחינת אחוזי הניצחון באזורים הכפריים של המחוז. גם ניצחונו של מושל טקסס ג'ורג' ווקר בוש בבחירות לנשיאות ארצות הברית שהתקיימו במקביל סייע לניצחונו של גרייבס, במה שמכונה "אפקט זנב המקטורן" (Coattail effect). הוא הושבע לתפקידו ב-3 בינואר 2001.
בעקבות המשבר הכלכלי העולמי ב-2008, הצביע גרייבס נגד חוק החירום לייצוב כלכלת ארצות הברית, וטען כי החוק אינו העניש את מי שמעשיו רעים ולא הגן בצורה נאותה על משלמי המיסים, המשקיעים והגמלאים התמימים שנקלעו למשבר הבנקאות בוול סטריט". ב-2017 העניק לו "האיחוד השמרני האמריקאי" הערכה בת 85% ונכון לשנת 2019, לגרייבס ציון בן 4 אחוזי חיים מ"ליגת מצביעי השימור" (League of Conservation Voters).
גרייבס הוא אחיו של טוד גרייבס, לשעבר תובע פדרלי במחוז מערב מיזורי. באוקטובר 2008, הסנאטור קיט בונד התנצל בפני טוד גרייבס לאחר שדו"ח מאת מחלקת המשפטים של ארצות הברית הראה כי בונד התנכל לתובע גרייבס בשל חילוקי דעות בינו לבין סם גרייבס. בעקבות הדיווח מינה התובע הכללי של ארצות הברית מייקל מוקייסי תובע מיוחד שיבדוק האם התובע הכללי לשעבר אלברטו גונזאלס וגורמים אחרים המעורבים בפיטורי תשעה תובעים פדרליים הפרו את החוק.
בשנת 2009, ועדת האתיקה של בית הנבחרים החלה לברר האם גרייבס השתמש בתפקידו כחבר בוועדת העסקים הקטנים כדי להזמין את ברוקס הרסט, חבר ותיק ושותף עסקי של רעייתו, כדי להעיד בשימוע של הוועדה בדבר הרגולציה הפדרלית על ביו דיזל וייצור אתנול. גרייבס נמנע מלהזכיר את הקשר הפיננסי בין הרסט לרעייתו סאלי גרייבס במהלך השימוע, שעסק בסבסוד פדרלי לדלקים מתחדשים. בסקירה עצמאית של המשרד לאתיקה בקונגרס (אנ') נמצאה "סיבה משמעותית להאמין כי נוצר מצב של ניגוד עניינים". המשרד הפנה את ממצאיו לוועדת האתיקה, שסיימה את חקירתה באוקטובר אותה שנה ופרסמה דו"ח בו לא נמצאו הפרות אתיות.
עם התכנסות הקונגרס ה-118 של ארצות הברית, לאחר פרישתו של חבר הקונגרס פיטר דיפאזיו, מונה גרייבס ליו"ר ועדת התחבורה והתשתיות של בית הנבחרים של ארצות הברית.
הערות שוליים

↑  ההשתייכויות הדתיות של חברי הקונגרס ה-116 של ארצות הברית, מסמך מאת Pew Research Center (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: no2009192376  US Congress: G000546  VIAF: 103526908   WorldCat (עם VIAF): 103526908
אנשל שפילמן

אנשל שפילמן
אנשל שפילמן (1917 – 13 במאי 1994) היה איש מחתרת לח"י ולימים יו"ר האגודה להנצחת חללי לח"י.
ביוגרפיה > ראשית דרכו

אנשל שפילמן נולד בפולין בשנת 1917. בצעירותו עמד בראש תא של אצ״ל בזופייבקה (בפולנית: Sofievka), עיירה יהודית בחבל ווהלין במערב אוקראינה, שהייתה אז חלק מפולין. שפילמן היה מדריך בקורס המפקדים הראשון של האצ"ל בפולין שנערך בזופיובקה, בשנת 1938. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה, בשנת 1939 לאחר פלישת גרמניה הנאצית לפולין, כאשר ברית המועצות השתלטה בהסכמה עם גרמניה, על מזרח פולין, הגיע לוילנה ומשם בדרך כלשהי הצליח בשנת 1941 לעלות לארץ ישראל יחד עם קבוצת חברי אצ"ל מפולין.
בארץ המשיך שפילמן בפעילותו המחתרתית והצטרף למחתרת הלח"י שהתפלגה מן האצ"ל על רקע אי הסכמתה להפסקת פעולות האצ"ל נגד הבריטים בעת המלחמה.
ביוגרפיה > מאסרו ובריחתו

ב-10 במרץ 1944 נתפס שפילמן על ידי הבריטים בשדרות רוטשילד בתל אביב כשברשותו אקדח פרבלום ו-22 כדורים. ב-20 ביוני 1944 הוא הועמד לדין בפני בית הדין הצבאי בירושלים באשמת נשיאה בלתי-חוקית של נשק, שהייתה עבירה חמורה לפי חוקי החירום המנדטוריים, ונדון ל-10 שנות מאסר.
בתחילה נכלא שפילמן בבית הכלא ביפו ולאחר מכן הועבר לבית הסוהר המרכזי בירושלים שהיה אז במגרש הרוסים, בו היה כלוא למעלה מ-3 שנים. בכל אותן שנים לא השלים שפילמן עם מאסרו ובכל העת תכנן תוכניות בריחה. אחר מספר כישלונות של הימלטות קבוצתית החליט לתכנן את בריחתו האישית מן הכלא. לכלא היה נכנס מדי פעם במנקה ארובות ערבי. עקב עבודתו היה תמיד מלוכלך ומאובק. הוא היה עולה על גג בית הכלא ומשחיל מברשת לתוך הארובות, מוריד ומושך לסירוגין לשם ניקוי הפיח. שפילמן וחבריו נוכחו לראות שהאיש היה נכנס ויצא חופשי לכלא והסוהרים לא ערכו עליו חיפוש. שפילמן התחפש לפועל הניקיון הזה ופנה לעבר השער והודיע לשומר בערבית כי הוא ממחלקת העבודות הציבוריות והשומר פתח לו את השער. בדרכו החוצה עבר גם במחסום שבכניסה למגרש הרוסים מבלי שנתגלתה זהותו כאסיר נמלט ויצא לחופשי לרחובות ירושלים. הוא הגיע לביתו של איש הלח"י משה צבי סגל ומשם הועבר לביתו של הרב שלמה גורן, שהיה אז בעצמו חבר לח"י, ומשם לביתו של הרב צבי יהודה הכהן קוק ולאחר שבוע שב לתל אביב כדי להמשיך בפעילותו בלח"י
ביוגרפיה > במדינת ישראל

בתקופת המדינה הפך אנשל שפילמן להיסטוריון של הלח"י וכתב וערך מספר ספרים על נושא זה. כמו כן עמד בראש העמותה להנצחת מורשת לוחמי לח"י וחלליהם וניהל את מוזיאון לח"י – "בית יאיר" תל אביב.
אנשל שפילמן השתתף כנציג הלח"י בוועדה מיוחדת של וותיקי המחתרות שהוקמה, עשרות שנים לאחר מעשה, לשם טיהור שמו של אריה פולונסקי שהיה חבר בארגון ההגנה ששירת במשטרת המנדט ושימש כמקשר בין הסוכנות היהודית לבולשת הבריטית ונרצח על ידי האצ"ל בשנת 1939 בחשד של הלשנה על חברי האצ"ל. חברי הוועדה האחרים היו יצחק אבינועם, מי שהיה מפקד האצ"ל בירושלים, שייצג את האצ"ל ואל"ם במיל' גרשון ריבלין, מבכירי ארגון ה"הגנה". הוועדה טיהרה את שמו והוא נכלל בין חללי מערכות ישראל והונצח בספר "יזכור: פרשיות חייהם ומותם של הנופלים במערכות צה"ל" שבהוצאת משרד הביטחון. שמו ותמונתו הונצחו גם באתר "יזכור", אתר ההנצחה לחללי מערכות ישראל.
ביוגרפיה > משפט סבוראי

בשנת 1989 פרסם אנשל שפילמן את זכרונותיו ובהם כתב כי חבר הלח"י משה סבוראי הוא זה שהביא לתפיסתו של מפקד הלח"י אברהם שטרן על ידי הבולשת הבריטית בשנת 1942 שמהלכה נהרג על ידי קצין הבולשת ג'פרי מורטון. לדבריו משה סבוראי שהחביא את שטרן שהסתתר מפני הבריטים בדירתו ברחוב מזרחי ב 8 בשכונת פלורנטין בתל אביב. לפני תפיסתו של שטרן והריגתו נתפס סבוראי עצמו על ידי הבריטים, אך סירב לגלות להם את כתובתו. ביום שבו נתפס שטרן בדירת סבוראי שכב סבוראי, שהיה פצוע, בבית חולים וביקש מידידה לסור אל אשתו ולמסור לה מכתב ממנו, ומסר לה בעברית את כתובתו בשכונת פלורנטין לדברי שפילמן עמד בסמוך שוטר בריטי דובר עברית שהעביר לבריטים את הידיעה על מקום מחבואו של שטרן, ולפיכך לדברי שפילמן היה סבוראי אחראי בעקיפין למותו.
סבוראי הגיש בשל כך תביעת דיבה נגד שפילמן לבית המשפט המחוזי בתל אביב. בתביעתו התובע הכחיש את הטענה על רשלנותו וטען כי מסירת כתובתו לידידתו בבית החולים הייתה שעתיים לאחר הריגתו של שטרן.
בפסק דינו שיצא בשנת 1993 פסק בית המשפט בפסק-דינו של הנשיא אליהו וינוגרד, כי אין אמת בטענת שפילמן וחייב אותו לפצות את סבוראי.
ספריו

אנשל: אדם ולוחם, הוצאת יאיר ע"ש אברהם שטרן, 1995.
ההתנקשות בלורד מוין: קהיר 6.11.1944, הוצאת המדרשה הלאומית, 1975.
כך ברחנו לחזית: 36 תיאורי בריחות נועזות של חברי המחתרות אצ"ל לח"י והגנה, מבתי הכלא הבריטיים בארץ, הוצאת המדרשה הלאומית, 1979.
שלום קסאן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  מאי 1901 ירושלים
 פטירה:  20 בדצמבר 1982 (בגיל 81) ישראל ישראל
 מדינה:  ישראל 
 תקופת כהונה:  ? – 20 בדצמבר 1982 
 תקופת הפעילות:  ? – 20 בדצמבר 1982 
 תפקידים בולטים:  שופט, עורך דין
 
שלום קסאן (קזרנובסקי) (שבועות תרס"א, 24 במאי 1901 – טבת תשמ"ג, 20 בדצמבר 1982) היה עורך דין, שופט ופעיל ציבור בימי המנדט הבריטי ובמדינת ישראל.
ביוגרפיה

קסאן נולד בירושלים למשפחת קזרנובסקי. הוא למד בתלמוד תורה ובישיבת עץ חיים ובבית הספר למל. בהמשך למד בבית מדרש למורים ואחר כך בבית הספר המנדטורי למשפטים. במקביל עבד במשרד הטאבו. בשנת 1928 יצא ללמוד באוניברסיטת שיקגו ובמקביל לימד עברית ותנ"ך וכיהן כסגן מנהל ואחר כך מנהל של בית ספר יהודי בעיר. בארצות הברית קיצר את שמו בגלל הערות עוקצניות שקיבל על אורכו. בשנת 1935 חזר לארץ ישראל מוכתר בתואר דוקטור. הוא התמחה אצל מרדכי עליאש והוסמך כעורך דין בשנת 1937. החל מ-1 בספטמבר 1937 כיהן כשופט שלום בחיפה, עם ביקורים עתיים בחדרה, תפקיד בו כיהן עד שנת 1942, עם הפסקה לזמן מה עת היה בארצות הברית. באחד מפסקי הדין הראשונים שלו פסק באופן תקדימי בניגוד לנהוג עד אז על פי החוק העותמאני, שניתן בארץ ישראל לתבוע פיצויים על נזקי גוף בהתאם לחוק האנגלי. כן הנהיג באולמו שאין צורך להשביע את העדים ובמקרים רבים הסתפק באזהרתם, בהתאם לחוק העותמאני.
ביולי 1942 עבר לכהן כשופט שלום בתל אביב וכיהן לעיתים כרשם בית המשפט המחוזי בעיר. החל מיולי 1947 כיהן במינוי רשמי כשופט בית המשפט המחוזי בתל אביב.
במסמך השופטים החסוי נכתב עליו: "שופט ישר. חלש מבחינה משפטית". למרות זאת, קסאן היה אחד מששת השופטים המחוזיים הראשונים שמונו במדינת ישראל עם הקמתה.
קסאן ישב בהרכב הראשון של בית המשפט הגבוה לצדק עוד כשזה התקיים בבית המשפט המחוזי בתל אביב. משפט זה עסק במעצרם של עצורי אלטלנה, וקסאן כתב בדעת מיעוט שתקנות ההגנה (שעת חירום) בטלות. קסאן ישב במשפטי רצח ועוד הספיק לדון רוצח למוות. לעומת זאת, במשפטה של אם שהטביעה את שני ילדיה המפגרים גזר קסאן עונש קל על האם. בשנת 1955, עם הקמת בית המשפט המחוזי בנצרת, עבר קסאן לכהן כשופט בנצרת.
בשנת 1955 שב קסאן לבית המשפט המחוזי בחיפה, והפעם כנשיא תורן.
במקביל לעבודתו כשופט היה קסאן פעיל בעניינים ציבוריים שונים. הוא היה ממייסדי אגודת שוחריברסיטה העברית בחיפה, היה פעיל בארגון בני ברית, שכיהן כנשיאו מ-1952 ועד 1956, וכן כנשיא מסדר הבונים החופשיים בישראל.
הוא המשיך לכהן בבית המשפט עד פרישתו לגמלאות ב-1970.
על שמו נקרא רחוב במערב העיר חיפה.
פרסומיו > ספרים

הורשעו וזוכו: חמישים ושלוש הרשעות שבוטלו על ידי בית המשפט העליון, תל אביב: דביר, תש"ך.
דוד ילין המחנך והמנהיג, תל אביב: מיסדר בני ברית בישראל, תש"ם 1980.
פרסומיו > ספרים > בעריכתו

פסקים נבחרים של גד פרומקין, לוקטו, תורגמו ונערכו, בצירוף מבוא ואילו הערות על -ידי שלום קסאן, עם הקדמה מאת שמעון אגרנט, תל אביב: י' צ'צ'יק, תשכ"ב.
פרסומיו > מאמרים

"פרופסור יוסף יואל ריבלין", מורשת, 5 (קיץ תשל"א), עמ' 51–59.
הערות שוליים

↑  קברו של שלום קסאן בבית הקברות הר הזיתים
↑  24 more lawyers, פלסטיין בולטין, 17 באפריל 1928
↑  Humboldt Boulevard Temple, שיקגו סנטינל, 6 בפברואר 1931
College of Jewish Studies to offer course on Bialik and other new courses, שיקגו סנטינל, 20 בספטמבר 1934
↑  Commencement exercises of the college of Jewish Studies June 21, שיקגו סנטינל, 5 ביוני 1931
↑  Congregational schools hold graduation exercises, שיקגו סנטינל, 9 באוקטובר 1931
↑  Humboldt Boulevard Temple, שיקגו סנטינל, 17 בפברואר 1933
Congregation Beth Jacob Bnei Bezalel Anshei Mishrach, שיקגו סנטינל, 14 באפריל 1933
↑  א. מרקוביץ, המרשיע והמזכה, מעריב, 7 בספטמבר 1962
↑  בין החוזרים, דואר היום, 22 במאי 1935
↑  Seven new advocates called to bar, פלסטיין פוסט, 30 ביוני 1937
↑  continued, פלסטיין פוסט, 15 באוגוסט 1937; continued, פלסטיין פוסט, 15 באוגוסט 1937; 3 new Judges, 5 Registrars and 9 Magistrates appointed, פלסטיין פוסט, 15 באוגוסט 1937
↑  Fines for tree cutting, פלסטיין פוסט, 22 במרץ 1940
↑  שני פרחי הסוחטים נדונו להתנהגות טובה, הַבֹּקֶר, 1 בפברואר 1942
↑  המועמדים למשרת שופט שלום יהודי בחיפה, הַבֹּקֶר, 30 באוקטובר 1940
↑  Damages for Personal Injuries, פלסטיין פוסט, 4 בנובמבר 1937
↑  Back to Turkish Days, פלסטיין פוסט, 26 בנובמבר 1937
↑  The Haifa Magistrate, פלסטיין פוסט, 28 ביולי 1942
↑  בעתון הרשמי, הצופה, 2 בספטמבר 1943
↑  מוסדות ואישים, הצופה, 3 ביולי 1947
↑  הודעה בדבר מנויים, עיתון רשמי 3, עמ' 11
↑  הוצא צו על תנאי נגד שר הבטחון, מעריב, 8 ביולי 1948
היום תוברר תביעה ל"הביאם קורפוס" בענין הלל קוק ומרידור, המשקיף, 8 ביולי 1948
↑  ביה"ד לצדק מאשר את מעצר קוק ומרידור, מעריב, 17 באוגוסט 1948
השופט קסאן: צו המעצר אין לו תוקף ויש לבטלו, המשקיף, 18 באוגוסט 1948
↑  ערבי יפואי נידון למוות, חרות, 4 בינואר 1950
↑  מה דין רצח מתוך רחמים?, הצופה, 1 במאי 1964
↑  בית המשפט המחוזי בנצרת בפתח רשמית, חרות, 2 במרץ 1955
↑  סניף לאגודת שוחריברסיטה, הצופה, 1 באוקטובר 1939
↑  בחברה ובמשפחה, הַבֹּקֶר, 4 בנובמבר 1942
השופט שלום קסאן, על המשמר, 7 במרץ 1950
השופט קסאן חזר, מעריב, 7 במאי 1950
↑  הנשיא התורן, על המשמר, 1 בדצמבר 1967
↑  דוד תדהר (עורך), "שלום קסאן (קזרנובסקי)", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך יט (1971), עמ' 5707
↑  סקירה: ידיעות ספרותיות | "הורשעו וזוכו", הַבֹּקֶר, 27 במאי 1960. ביקורות: פ. דייקן, שגיאות מי יבין, מעריב, 15 ביולי 1960; ארי אנקוריון, הורשעו וזוכו, דבר, 22 ביולי 1960
↑  סקירה קצרה: סיכום ביניים, מעריב, 29 באוגוסט 1980
↑  ביקורות: ד. י. זכאי, בשולי "פסקים נבחרים" מאת השופט ש. קסאן, הצופה, 20 ביולי 1962; י. בן-ישראל, מורשתו של שופט, על המשמר, 18 במאי 1962; שמחה רז, פסקי דין של שופט בתקופת המנדט, הצופה, 15 בפברואר 1963
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007511765905171  LCCN: n82004283  VIAF: 30873044   WorldCat (עם VIAF): 30873044
נייר שעווה

נייר שעווה הוא נייר, שתכונתו היא דחיית מים ושומן בזכות אטימתו על ידי ציפוי שני צדדיו בשעווה.
המצאת נייר השעווה מיוחסת לממציא תומאס אדיסון.
לנייר זה שימושים בבישול - שכן מזון איננו נדבק אליו - וכן בעטיפת מזון (כגון כריכים ועוגיות) לשם שמירת טריותו. בתקופה המודרנית מוכרת גם גרסה של נייר זה, המצופה בסיליקון, בדומה לנייר אפייה. עם זאת, מקומו במטבח נתפס במידה רבה על ידי ניילון נצמד.
שימושים נוספים של נייר השעווה כוללים דפי מצע למדבקות נייר, כחומר גלם במלאכות-יד וכן לעטיפה לשם הבטיחות של סכינים כגון סכיני גילוח.
לא להיות לבד (שיר)

לא להיות לבד הוא סינגל של הזמר-יוצר הישראלי מרגי שיצא כשיר הנושא של המיני-אלבום השני שלו, לא להיות לבד. הסינגל יצא לאור ב-21 באוקטובר 2021. השיר נכתב על ידי מרגי עצמו, ביחד עם ירדן פלג שגם הפיק את השיר, ורון ביטון.
לחן וכתיבה

לפי Time Out תל אביב: "ההשראה מהקלאסיקה האייטיזית מורגשת. אחרי הפתיחה הנוסטלגית עם התופים המהירים וסולו הסינתיסייזר, נכנסת השירה המלווה במעט אוטוטיון ומזכירה לנו שאנחנו לגמרי בשנת 2021. השיר מדבר על תחושה עמוקה של בדידות דווקא בכך שמתעסק ברגע נקודתי של יחד ומעריך כל שנייה של חוסר בדידות".
מיקומי שיא

|   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ישראל | מדיה פורסט ישראל | 13 |  |
|  ישראל | העשירייה | 5 |  |
|  ישראל | המצעד העברי השבועי של גלגלצ | 1 |  |
הערות שוליים

↑  מרגי קופץ בחזרה לאייטיז. כלומר לפני שבכלל נולד. וזה נשמע מעולה, באתר טיים אאוט, ‏21 באוקטובר 2021
| מרגי |
| --- | --- | --- |
דיסקוגרפיה
| מיני-אלבומים | מה יהיה • לא להיות לבד • Dark Side of the Rainbow • ‏Shadows of Blue • מרגיש כמו אהבה |  |
| סינגלים | "תני לי רגע" • "הזוג הזה" • "אני לא אני" • "הכל שקוף" • "אסור" • "דיבור נגוע" • "לא יוצא למסיבות" • "אמבולנס" • "סגול בהיר" • "אנג'ל" • "לא להיות לבד" • "Sucks to Know You (FU)" ‏• "Lie Like This" • "צונאמי" |  |
| השתתפות בסינגלים | "Hoodie" |  |
| ערכים קשורים | הכוכב הבא לאירוויזיון 2018 • טדי הפקות • Mobile1 Music • סבן מיוזיק גרופ |  |
ג'ון ת'או

| --- | --- |

 לידה:  3 בינואר 1942 לונגסייט, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  21 בפברואר 2002 (בגיל 60) Luckington, הממלכה המאוחדת 
 שם לידה:  John Edward Thaw 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 תקופת הפעילות:  מ-1960 
 מקום לימודים:  האקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה (1960)  Manchester Academy 
 בן או בת זוג:  שילה הנקוק (1973–2002)  Sally Alexander (1964–1968) 
 צאצאים:  Abigail Thaw 
 פרסים והוקרה:  פרס באפט"א לשחקן הטוב ביותר (1993)  פרס באפט"א לשחקן הטוב ביותר (1990)  מפקד במסדר האימפריה הבריטית 
 פרופיל ב-IMDb
 
ג'ון אדוארד ת'או CBE (באנגלית: John Edward Thaw; ‏3 בינואר 1942 - 21 בפברואר 2002) היה שחקן אנגלי. הוא הופיע במגוון תפקידים בטלוויזיה, בתיאטרון ובקולנוע. הסדרות הפופולריות ביותר בהן כיכב היו "המפקח מורס", "Redcap", "היחידה", "Home to Roost" ו"קוואנה QC".
ביוגרפיה

ת'או נולד בלונגסייט שבמנצ'סטר להורים ממעמד הפועלים, דורותי (שם נעורים אבלוט) וג'ון שהיה נהג משאית. ילדותו הייתה קשה, אמו נטשה אותם כשהיה בן 7, והוא ראה אותה שוב רק אחרי 12 שנים. אחיו הצעיר, ריימונד סטיוארט "ריי" היגר לאוסטרליה באמצע שנות השישים של המאה העשרים. ת'או גדל בגורטון ובבורנייג' ולמד בבית ספר תיכון לבנים דיוסי (אנ'). בגיל 16 נרשם לאקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה (RADA) והיה חבר ללימודים של השחקן טום קורטני.
ביוגרפיה > קריירה

הופעת הבכורה של ת'או בתיאטרון הייתה זמן קצר אחרי שסיים את לימודיו ב-RADA במחזה "A Shred of Evidence" שהוצג ב"ליברפול פלייהאוס", ובעקבותיו חתם על חוזה עם התיאטרון. התפקיד הראשון ששיחק בקולנוע היה בשנת 1962 בסרט "בדידותו של הרץ למרחקים ארוכים" בכיכובו של טום קורטני. באותה שנה הופיע על הבמה לצדו של סר לורנס אוליבייה במחזה "Semi-Detached" מאת דייוויד טרנר. בשנים 1963 ו-1964 השתתף במספר פרקים בסדרת המשטרה "Z-Cars" של ה-BBC בתפקיד בלש שעזב את המשטרה. מ-1964 ועד 1966 כיכב בשתי עונות של הסדרה "Redcap", הפקה של "ABC Weekend Television" ושל ITV, בתפקיד שוטר צבאי קשוח, סרג'נט ג'ון מאן. ת'או הופיע בתפקיד אורח בפרק בסדרה "הגומלים". ב-1967 שיחק בסדרה "Inheritance", הפקה של "גרנדה TV" ו-ITV לצדם של ג'יימס בולאם ומייקל גודליף (אנ'). עוד שיחק במחזות טלוויזיה כמו "The Talking Head", ובפרקים אחדים בסדרה "Budgie" לצדו של אדם פיית' (אנ').
ת'או זכור בעיקר בזכות שני תפקידים: האחד הבלש הקשוח ג'ק ריגן בסדרת הטלוויזיה "היחידה" (1975–1978), של תיימז טלוויז'ן ו-ITV (ועוד שני סרטי קולנוע), שביססה אותו ככוכב בבריטניה. התפקיד השני הוא של הבלש השקט, המכונס בתוך עצמו, והמשכיל בסדרה "המפקח מורס" (1987–1993, וסרטי ספיישל מהשנים 1995–1998 ו-2000).
ת'או היה בן 32 בלבד כשלוהק לסדרה "היחידה" אף על פי שרבים מהצופים חשבו שהוא מבוגר יותר.
ב-1981 הוקדשה לת'או תוכנית "אלה הם חייך". המנחה אימון אנדרוז הפתיע אותו במבואה של התיאטרון המלכותי הלאומי בלונדון.
לצדו של סמל הבילוש לואיס (בגילומו של קווין וייטלי), הפכה דמותו של מורס לדמות קאלט - עם אהבתו למוזיקה קלאסית, מכונית היגואר שלו ושטף המלנכוליה. ת'או היה מורס באופן מוחלט, ממורמר, אוהב תשבצים, שיכור, מעט אנטי-פמיניסט וקפדן בנושאי דקדוק. הסדרה "המפקח מורס" הייתה לאחת מסדרות הטלוויזיה האהובות ביותר. 18 מיליון איש צפו בבריטניה בשלושת הפרקים האחרונים ששודרו בשנת 2000. צופים מרחבי העולם נהנו מהסדרה במשך השנים. ב-1999 זכה ת'או בפרס "השחקן הפופולרי ביותר" של הטלוויזיה הלאומית, וזכה בפרס באפט"א על הופעתו בתפקיד מורס.
לאחר מכן שיחק ת'או בתפקיד ג'יימס קוואנה, הפרקליט הליברלי מלנקשייר בסדרה "קוואנה QC" ששודרה בשנים 1995 עד 1999 ובתוכנית ספיישל ב-2001. עוד שיחק ת'או בשני סיטקומים - האחד "Thick as Thieves" של רשת LWT משנת 1974 לצדו של בוב הוסקינס, והשני "Home to Roost" בשנים 1985 עד 1990 יחד עם ריס דינסדייל ששיחק בתפקיד בנו, מתיו. לקהל בארצות הברית הוא מוכר מסדרת "המפקח מורס" וכן מהסדרה "שנה בפרובאנס" של ה-BBC לצדה של לינדזי דאנקן.
בשנות השבעים והשמונים של המאה העשרים הרבה ת'או להופיע בהפקות של הלהקה השייקספירית המלכותית ושל התיאטרון המלכותי הלאומי. הוא שיחק במספר סרטים של הבמאי ריצ'רד אטנבורו בהם "זעקה לחופש" (אנ'), בו גילם את דמותו של ג'ימי קרוגר, שר המשפטים הדרום אפריקאי. על תפקיד זה היה מועמד לפרס באפט"א לשחקן המשנה הטוב ביותר. עוד הופיע בסרט "צ'אפלין" לצדו של רוברט דאוני ג'וניור.
ת'או הופיע בעיבוד לספר "Goodnight Mister Tom" מאת מישל מגוריאן (אנ'), שזכה ב-1999 בפרס "הדרמה הפופולרית ביותר" של הטלוויזיה הלאומית. בספטמבר 2006 נבחר ת'או על ידי הציבור הרחב במקום השלישי בסקר "הכוכבים הגדולים של הטלוויזיה".
ביוגרפיה > חיים אישיים

ב-27 ביוני 1964 התחתן ת'או עם סאלי אלכסנדר, פעילה פמיניסטית ומנהלת במה, ואחר כך פרופסור להיסטוריה ב"גולדסמית', אוניברסיטת לונדון". בני הזוג התגרשו אחרי ארבע שנות נישואים. ב-1969 פגש ת'או את השחקנית שילה הנקוק כששיחקו במחזה "So What About Love". היא הייתה אז נשואה לשחקן אלכסנדר "אלק" רוס, וכאשר ת'או הצהיר על אהבתו, היא לא הייתה מוכנה לנהל פרשת אהבים. אחרי מות בעלה (מסרטן הוושט) התחתנו ת'או והנקוק ב-24 בדצמבר 1973 בסיירנססטר, והיו נשואים עד למותו ב-2002 (גם הוא נפטר מסרטן הוושט).
לת'או היו שלוש בנות (שלושתן הן שחקניות): אביגיל היא בתו מנישואיו הראשונים לסאלי אלכסנדר, ג'ואנה היא בתו מנישואיו לשילה הנקוק, והוא אימץ את בתה של שילה הנקוק מנישואיה הראשונים לאלק רוס. הבת, מלאני ג'יין שינתה את שם משפחתה מרוס לת'או.
ת'או היה סוציאליסט מסור ותמך כל חייו במפלגת הלייבור. במרץ 2003 הוענק לו תואר מפקד מסדר האימפריה הבריטית על ידי המלכה אליזבת השנייה. בספטמבר 2003 נבחר ת'או במקום השלישי אחרי דייוויד ג'ייסון ומורקמב ווייז בסקר "50 הכוכבים הגדולים בטלוויזיה בחמישים השנים האחרונות".
כמי שהיה שתיין כבד, עד שהפסיק לשתות ב-1995, ומעשן כבד מגיל 12, אובחן ת'או ביוני 2001 כסובל מסרטן הוושט. הוא טופל בכימותרפיה בתקווה לגבור על המחלה, ובתחילה נראה שהוא מגיב היטב לטיפול, אבל קצת לפני חג המולד של שנת 2001 נאמר לו שהסרטן התפשט.
ת'או נפטר ב-21 בפברואר 2002, שבעה שבועות אחרי יום הולדתו ה-60, ויום אחרי שחתם על חוזה חדש עם ITV. בתקופה זו חי בבית בכפר בקרבת לקינגטון (אנ') ושרסטון (אנ') במחוז וילטשייר. גופתו נשרפה בווסטרלי שבדרום גלוסטרשייר בטקס פרטי. ב-4 בספטמבר 2002 נערכה אזכרה בכנסיית סנט מרטין בשדות בכיכר טרפלגר ונכחו בה 800 איש בהם הנסיך צ'ארלס, לורד אטנבורו, סר טום קורטני ושרי בלייר.
פילמוגרפיה > סדרות טלוויזיה

| שנה | שם | שם באנגלית | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1961 |  | The Younger Generation | תפקידים שונים |  |
| 1964–1966 |  | Redcap | סרג'נט ג'ון מאן | שתי עונות |
| 1966 |  | Bat Out of Hell | מארק פקסטון |  |
| 1974 |  | Thick As Thieves | סטן |  |
| 1974 |  | The Capone Investment | טום |  |
| 1975–1978 | היחידה | The Sweeney | מפקח בילוש ג'ק רייגן | 4 עונות ושני סרטים |
| 1983 |  | Mitch | מיץ' |  |
| 1985–1990 | הנרי וילוז | Home to Roost |  | 4 עונות |
| 1987–2000 | המפקח מורס | Inspector Morse | פקד מורס | 33 סרטי טלוויזיה |
| 1991 |  | Stanley and the Women | סטנלי דיוק | מיני-סדרה |
| 1992 | שנה בפרובאנס | A Year in Provence | פיטר מייל |  |
| 1995–2011 | קוואנה QC | Kavanagh QC | ג'יימס קוואנה | חמש עונות |
| 1999 |  | Plastic Man | ג'ו מק'קונל |  |
| 2000 |  | Monsignor Renard | מונסיניור אגוסטין רנרד |  |
| 2001 |  | The Glass | ג'ים פרוקטור | מיני-סדרה |
פילמוגרפיה > סרטי טלוויזיה

| שנה | שם | שם באנגלית | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1961 |  | Serjeant Musgrave's Dance | פטא הרסט |  |
| 1963 |  | The Lads | באריט |  |
| 1964 |  | Can Walk Where I Like, Can't I? | פרנק |  |
| 1964 |  | The Other Man | הנרי פוטר |  |
| 1966 |  | The Making of Jericho | ג'ורג' ג'. בנדאווין |  |
| 1974 |  | Regan | מפקח בילוש ג'ק ריגן |  |
| 1978 |  | Dinner at the Sporting Club | דיני מתיוס |  |
| 1980 |  | Drake's Venture | פרנסיס דרייק |  |
| 1984 |  | The Life and Death of King John | הוברט דה ברג |  |
| 1984 |  | Killer Waiting | מייג'ור פיטר הסטינגס |  |
| 1985 |  | We'll Support You Ever More | ג'ף הולינס |  |
| 1986 |  | Stainheads |  |  |
| 1987 | חותם הארבעה | The Sign of Four | ג'ונתן סמול |  |
| 1989 | בומבר האריס | Bomber Harris | סר ארתור 'בומבר' האריס |  |
| 1993 |  | The Mystery of Morse |  |  |
| 1994 |  | The Absence of War | ג'ורג' ג'ונס |  |
| 1996 |  | Into the Blue | הארי ברנט |  |
| 1998 |  | Goodnight Mister Tom | טום אוקלי |  |
| 1999 |  | The Waiting Time | ג'ושואה מנטל |  |
| 2000 |  | The Last Morse |  |  |
| 2000 | המפקח מורס | Inspector Morse: Rest in Peace | מפקח מורס |  |
| 2001 |  | Hidden Treasure / Buried Treasure | הארי ג'נקינס | סרט טלוויזיה |
פילמוגרפיה > סרטי קולנוע

| שנה | שם | שם באנגלית | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1962 |  | Nil Carborundum | נוויל האריסון |  |
| 1962 |  | Smashing Day | סטן |  |
| 1962 | בדידותו של הרץ למרחקים ארוכים | The Loneliness of the Long Distance Runner | בוסוורת' | ללא קרדיט |
| 1963 |  | Five to One | אלן רופר |  |
| 1965 | תיבה של איש מת | Dead Man's Chest | דייוויד ג'ונס |  |
| 1968 |  | The Bofors Gun | פת'רסטון |  |
| 1970 |  | Praise Marx and Pass the Ammunition | דום |  |
| 1970 |  | The Last Grenade | טרי מיטשל |  |
| 1972 | ד"ר פייבס עולה שוב | Dr. Phibes Rises Again | שייברס |  |
| 1977 | היחידה! | Sweeney! | מפקח בילוש ג'ק ריגן |  |
| 1978 | היחידה 2 | Sweeney 2 | מפקח בילוש ג'ק ריגן |  |
| 1981 |  | Killing Heat | דיק טרנר |  |
| 1987 | הטרדה מינית | Business As Usual | קירן פלין |  |
| 1987 | זעקה לחופש | Cry Freedom | קרוגר | שם הפצה נוסף Biko – Biko Asking for Trouble |
| 1992 | צ'פלין | Chaplin | פרד קרנו |  |
| 1996 |  | Masculine Mesculine | האיש | סרט קצר |
תפקידים בתיאטרון

1958 - סימבלין
1958 - כטוב בעיניכם
1958 - גן הדובדבנים
1958 - Pillars of Society
1958 - אילוף הסוררת
1958 - אגדת חורף
1958 - The Lady's Not For Burning
1958 - הלילה השנים עשר
1958 - מקבת'
1959 - Hobson's Choice
1959 - גן עדן האבוד
1959 - אנטיגונה
1959 - אלקסטיס
1959 - פאוסט
1959 - The Knight of the Burning Pestle
1960 - A Shred of Evidence
1960 - The Wind and the Rain
1960 - Staircase
1961 - The Fire Raisers
1961 - Chips With Everything
1961 - Two into One
1962 - Women Beware Women
1962 - Semi-Detached (עם לורנס אוליבייה)
1964 - The Father
1967 - מסביב לעולם בשמונים יום
1969 - So What About Love?
1970 - Random Happenings in the Hebrides
1971 - The Lady from the Sea
1972 - Chinamen
1972 - The New Quixote
1972 - Black And Silver
1972 - The Two of Us
1973 - Collaborators
1976 - Absurd Person Singular
1977 - The Two of Us (הפקה מחודשת)
1978 - לילה ויום
1982 - Serjeant Musgrave's Dance
1983 - הלילה השנים עשר
1983 - The Time of Your Life
1983 - הנרי השמיני
1984 - פיגמליון
1986 - Two into One (הפקה מחודשת)
1988 - כולם היו בניי
1993 - The Absence of War מאת דייוויד הר
2001 - פיטר פן בתפקיד קפטן הוק