stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הבחירות הכלליות בגרמניה 2017
שיטת הבחירות

בבונדסטאג לפחות 598 חברים הנבחרים לתקופת כהונה בת ארבע שנים. 299 חברים נבחרים אישית לפי מחוזות. ולפחות עוד 299 על פי רשימות המפלגה הארציות בתפוצה יחסית. בכך הבוחר מצביע פעם אחת עבור המועמד ופעם שנייה עבור המפלגה.
ראשית נכנסים לפרלמנט הנבחרים שנבחרו אישית. אחר כך נוספים נבחרים לרשימה הארצית כך שמספר הנבחרים הכולל למפלגה יתאים לאחוז הבוחרים שבחרו בה (ברשימות האזוריות והארציות יחד). במקרה שהאחוז הכולל שקבלה מפלגה נמוך מ(האחוז שמייצג) מספר הנבחרים האישיים - לא מתבטלת בחירתם האישית והם נשארים בפרלמנט (בהתאם לרצון הבוחר). ובשל כך מספר הנבחרים בפרלמנט גדל מעבר ל-598. בנוסף לכך, מספר החברים בפרלמנט גדל עוד יותר, על ידי הוספת נבחרים לרשימות הארציות של המפלגות האחרות במטרה לאזן ולהחזיר את הייצוג היחסי של כל מפלגה לאחוז הבוחרים שבחר בה (שוב כדי לממש את רצון הבוחר). לתיאור פשטני זה יש להוסיף התחשבות באחוז החסימה.
מועמדים ראשיים

| מפלגה | מפלגה | אידאולוגיה | עמדה פוליטית | מנהיג |
| --- | --- | --- | --- | --- |
|  | המפלגה הנוצרית-דמוקרטית (CDU) | דמוקרטיה נוצרית, שמרנות ליברלית | מרכז-ימין | אנגלה מרקל |
|  | המפלגה הסוציאל-דמוקרטית (SPD) | סוציאל-דמוקרטיה, פרוגרסיביזם | מרכז-שמאל | מרטין שולץ |
|  | די לינקה | דמוקרטיה סוציאליסטית | שמאל רדיקלי | שרה ואגנכט, דיטמר בארש |
|  | ברית ה-90/הירוקים | איכות הסביבה, פוליטיקה ירוקה | מרכז-שמאל | ג'ם אזדמיר, סימון פטר |
|  | המפלגה הנוצרית-סוציאלית בבוואריה (CSU) (מתמודדת ברשימה משותפת עם המפלגה הנוצרית-דמוקרטית הגרמנית) | דמוקרטיה נוצרית, האינטרסים של תושבי בוואריה | מרכז-ימין | הורסט זיהופר |
|  | המפלגה הדמוקרטית החופשית (FDP) | ליברליזם | מרכז | כריסטיאן לינדנר |
|  | אלטרנטיבה לגרמניה (AfD) | לאומיות, שמרנות, אירוסקפטיות | ימין רדיקלי | פראוקה פטרי |
הערות שוליים

↑  הימין הקיצוני נכנס לפרלמנט הגרמני
| גרמניה מערכות בחירות בגרמניה |
| --- | --- | --- |
| רפובליקת ויימאר רפובליקת ויימאר וגרמניה הנאצית גרמניה הנאצית | 1932 (יולי) • 1932 (נובמבר) • 1933 (מרץ) 1933 (נובמבר) • 1936 • 1938 |  |
| גרמניה המערבית גרמניה המערבית | 1969 • 1972 • 1976 • 1980 • 1983 • 1987 |  |
| גרמניה גרמניה | 1990 • 1994  • 1998 • 2002 • 2005 • 2009 • 2013 • 2017 • 2021 |  |
הבחירות הכלליות בגרינלנד 2018

הבחירות הכלליות התקיימו בגרינלנד ב-24 באפריל 2018, ובהן נבחרו כל 31 חברי הפרלמנט. הבחירות תוכננו להתקיים לא יאוחר מ-26 בנובמבר 2018, ארבע שנים לאחר הבחירות הקודמות ב-27 בנובמבר 2014, אך ראש הממשלה קים קילסן בחר לקיים את הבחירות שבעה חודשים קודם לכן. מפלגת סיומוט נותרה הגדולה ביותר בפרלמנט, אך איבדה שני מושבים ואילו אינואיט אטקטיגיט, המפלגה השנייה בגודלה, איבדה שלושה מושבים. הדמוקרטים ומפלגת נאלראק צברו מושבים, כאשר מפלגת שיתוף הפעולה ומפלגת נונאטה קיטורנאי החדשות נכנסו לפרלמנט.
רקע

בבחירות הכלליות ב-2014 קיבלה סיומוט רוב צר בהצבעה, אך זכתה למספר מושבים זהה לזה של אינואיט אטקטיגיט (11). ממשלה קואליציונית הוקמה על ידי סיומוט, דמוקרטים וסולידריות והחזיקה מעמד עד 2016, אז הקימה סיומוט קואליציה חדשה עם האינואיט אטאקטיגיט ומפלגת נאלראק. קים קילסן מסיומוט עמד בראש שתי הממשלות.
במהלך הכהונה הפרלמנטרית 2014–2018, שני נציגי מפלגת סולידריות ערקו לסיומוט, בעוד מיכאל רוסינג עזב את הדמוקרטים והפך לעצמאי.
מערכת הבחירות

31 חברי הפרלמנט נבחרו בשיטה היחסית על פי מחוזות בחירה. המושבים הוקצו בשיטת ד'הונד.
מערכת הבחירות > תוצאות

| מפלגה | קולות | אחוזים | מושבים | +/– |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| סיומוט | 7,959 | 27.44% | 9 | 2 |
| אינואיט אטקטיגיט | 7,478 | 25.78% | 8 | 3 |
| דמוקרטים | 5,712 | 19.69% | 6 | 2 |
| מפלגת נאלראק | 3,931 | 13.55% | 4 | 1 |
| סולידריות | 1,730 | 5.96% | 2 | 0 |
| מפלגת שיתוף הפעולה | 1,193 | 4.11% | 1 | חדשה |
| נונאטה קיטורנאי | 1,002 | 3.45% | 1 | חדשה |
| הצבעות פסולות | 291 | - | - | - |
| סך הכול | 29,296 | 100,00% | 31 | 0 |
| בעלי זכות בחירה/ אחוז המצביעים | 40,769 | 71.86% | - | - |
מפלגות חדשות

שתי מפלגות חדשות התמודדו בבחירות, מפלגת שיתוף הפעולה היוניוניסטית (תומכת באיחוד גרינלנד ודנמרק) והליברלית מבחינה חברתית שנוסדה על ידי מיכאל רוסינג, והמפלגה התומכת בעצמאות גרינלנדית נונאטה קיטורנאי ("צאצאי ארצנו") שהוקמה על ידי שר האוצר והפנים, שר התעשייה, העבודה, סחר, תיירות, אנרגיה וענייני חוץ ושר האוצר, מינרלים וענייני חוץ לשעבר ויטוס קויאוכיצוק לאחר סכסוך על גישת הממשלה כלפי דנמרק. בסופו של דבר הוא עזב את סיומוט בעקבות מאבק מנהיגותי לא מוצלח בפני קים קילסן.
הערות שוליים

↑  Inatsisartut Vi skal til valg den 24. april KNR, 13 March 2018
↑  "Man Named Kim" (באנגלית). The Arctic Journal. 18 באוקטובר 2014. אורכב מ-המקור ב-23 בנובמבר 2015. נבדק ב-13 באפריל 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Inatsisartunut ilaasortat Inatsisartunut
↑  Election Profile IFES
↑  Landets nyeste partier kan stille op til Inatsisartut-valget Sermitsiaq, 16 March 2018
הבריחה אל השמש

| --- | --- |

כרזת הסרט
 מבוסס על:  סיפור של אורי דן
 בימוי:  מנחם גולן
 הופק בידי:  מנחם גולן
 תסריט:  מנחם גולן, יוסף גרוס
 עריכה:  פרד שרפ
 שחקנים ראשיים:  יהודה בארקן ג'וזפין צ'פלין לורנס הארווי
 מוזיקה:  דובי זלצר
 צילום:  דוד גורפינקל
 מדינה:  ישראל ישראל
 חברה מפיצה:  Cinevision
 הקרנת בכורה:  31 באוקטובר 1972
 משך הקרנה:  118 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  סרט דרמה 
 דף הסרט ב־IMDb
 
הבריחה אל השמש (באנגלית Escape to the Sun) הוא סרט דרמה קופרודוקציה ישראלית, צרפתית וגרמנית משנת 1972 בהפקתו ובימויו של מנחם גולן, עם לורנס הארווי, יהודה בארקן וג'וזפין צ'פלין בתפקידים הראשיים.
התסריט נכתב על ידי מנחם גולן ויוסף גרוס והוא מבוסס על סיפור קצר של אורי דן. העלילה היא על קבוצת יהודים שמנסים לחטוף מטוס כדי לברוח ממדינת משטרה. שם המדינה לא מוזכר בסרט אבל ברור שהמדובר בברית המועצות.
העלילה היא בהשראת מבצע חתונה, ניסיון חטיפת מטוס אזרחי ב-15 ביוני 1970 בידי קבוצת יהודים מסורבי עלייה ופעילי זכויות אדם בברית המועצות, אבל הדמיון ביניהן הוא קלוש.
הסרט צולם בברלין המערבית ובנורווגיה.
תקציר העלילה

יאשה בארזוב (יהודה בארקן) הוא סטודנט לרפואה יהודי מצטיין שעומד לפני סיום לימודיו. הוא חווה אנטישמיות באוניברסיטה בעיקר מצד הסטודנט גרישה (הרטמונד היינריקס) ולכן ביקש אישור הגירה לארצות הברית שם נמצאת אמו. עקב זאת הוא נזרק מהאוניברסיטה וגם בעלת הדירה זורקת אותו.
יאשה מאורס לנינה קפלן (ג'וזפין צ'פלין) שגרה עם אמה שרה (לילה קדרובה). שרה הייתה 10 שנים בגלות בסיביר שם נעלם בעלה. גם נינה ושרה הגישו בקשה הגירה.
מיור קירסנוב (לורנס הארווי) הוא קצין חקירות בכיר הפועל לדחיית בקשתן להגר.
יאשה נפגש בבית של הסופר המוחרם אלכסיי באבורין (ג'ק הוקינס) שספריו מופצים במערב ואסורים במדינתו. בפגישה נוכחים גם המדען פרופ' אברמוביץ' (פיטר קאפל) והטייס לשעבר כגן (ג'ון איירלנד). כגן היה טייס קרב בעל אותות הצטיינות אבל הודח מתפקידו לאחר שביקש להגר.
כל המפגשים האלה נמצאים במעקב המשטרה החשאית של קירסנוב. לקבוצה מצטרף הצלם היהודי רומק (יהודה אפרוני) שהיה פעם מודיע של המשטרה. הוא נעצר ועובר חקירה אלימה.
קירסנוב מתאהב בנינה ורוצה להפריד בינה ליאשה. יאשה מקבל אשרת הגירה אך יום לפני כן הם מתחילים להתחתן כדי שנינה תוכל להגיש אחר כך בקשה לאיחוד משפחות. הם מתחתנים בחשאי ומבלים את הלילה בדירת קפלן כשהאם שרה מבלה בבית מרזח עם שיכור (קליב רבל).
למחרת הם נפרדים מיאשה שעולה על המטוס אך נעצר, נכלא ועובר עינויים כדי שיגלה את תוכניות הקבוצה אתם הוא נפגש. לאחר זמן הוא משוחרר אך נמצא במעקב.
תוכנית הקבוצה היא שכגן ורומק ישתלטו על מטוס נוסעים וכגן ינחית אותו בשדה תעופה מסוים, שם יעלו עליו הבורחים. התכנית ידועה למשטרה וכגן שמנסה להיכנס לתא הטייס נעצר מיד ורומק מתאבד בירייה.
המטוס נוחת וממנו מתפרצים השוטרים ועוצרים את קבוצת הבורחים. נינה ויאשה מצליחים להימלט אך יאשה נפצע מיריות. הם ממשיכים בשלג לעבר הגבול אך כוחותיו של יאשה אוזלים והוא מת בשלג.
השופטת (גילה אלמגור) מטיחה בפני חברי הקבוצה שהם אשמים בבגידה. כגן ואברמוביץ' נדונים למוות, שרה וגב' אברמוביץ' נידונות לעשר שנות עבודת פרך. באבורין נידון לאשפוז ממושך במוסד פסיכיאטרי.
צוות השחקנים

| שם השחקן/ית | שם הדמות | הערות |
| --- | --- | --- |
| לורנס הארווי | קירסנוב |  |
| יהודה בארקן | יאשה בארזוב | סטודנט |
| ג'וזפין צ'פלין | נינה קפלן |  |
| לילה קדרובה | שרה קפלן |  |
| ג'ק הוקינס | באבורין | סופר |
| יהודה אפרוני | רומק |  |
| גילה אלמגור |  | שופטת |
| פיטר קאפל | פרופ' אברמוביץ' |  |
| גרדה הנושק | סוניה אברמוביץ' |  |
| ג'ון איירלנד | כגן | טייס |
| הרטמונד היינריקס | גרישה | סטודנט |
| שמעון עדן |  | טייס |
| קן גלובוס |  | סוהר |
| קליב רבל |  | השיכור |
הבעיה השביעית של הילברט

הבעיה השביעית מבין עשרים ושלוש הבעיות שהציג דויד הילברט בקונגרס הבינלאומי של המתמטיקאים של שנת 1900 עוסקת במספרים טרנסצנדנטיים. הבעיה מורכבת משתי שאלות:
במשולש שווה-שוקיים, אם היחס בין זווית הבסיס לזווית הראש הוא מספר אלגברי אי-רציונלי, האם היחס בין הבסיס לשוק הוא תמיד מספר טרנסצנדנטי?
האם המספר  \alpha ^{\beta }, כאשר  \alpha  אלגברי (שונה מאחד ואפס) ו- \beta  אלגברי אי-רציונלי, כדוגמת  2^{\sqrt {2}} או  e^{\pi }=(-1)^{-i}, הוא תמיד מספר טרנסצנדנטי?
הילברט מציין שחקר השאלות הללו בפתח המאה ה-20 מתבקש בעקבות ההישגים של שארל הרמיט (שהוכיח את הטרנסצנדנטיות של e) ושל פרדיננד לינדמן (שהוכיח את משפט לינדמן ואת הטרנסצנדנטיות של פאי) בסוף המאה ה-19. הוא מנבא שההוכחה לטענות תהיה קשה מאוד ודרך לפתרון הבעיה יביא לפיתוחן של שיטות חדשות לחלוטין בחקר המספרים האי-רציונליים והמספרים הטרנסצנדנטיים.
הבעיה נפתרה על ידי אלכסנדר גלפונד ב-1934, ובאופן בלתי תלוי על ידי תאודור שניידר ב-1935. התשובה החיובית לבעיה נקראת על שמם משפט גלפונד-שניידר.
הקשר בין השאלות

פתרון חיובי של השאלה השנייה פותר לחיוב גם את שאלה הראשונה. הילברט ציין כי השאלה הראשונה היא למעשה ניסוח גאומטרי לשאלה, האם  e^{i\pi x} מספר טרנסצנדנטי כאשר x מספר אלגברי אי-רציונלי. זאת בשל הקשר ההדוק בין הפונקציות הטריגונומטריות לפונקציית האקספוננט המתבטא בנוסחת אוילר. לפי זהות אוילר  e^{i\pi x}=(-1)^{x}, לכן זהו מקרה פרטי של השאלה השנייה.
ההראיון בסאמוס

ההראיון בסאמוס (יוונית Ηραίον Σάμου) הוא אתר על חופו הדרומי של האי האגאי סאמוס ביוון, הכולל את שרידיהם של שלושה מקדשים יווניים שניצבו במקום זה אחר זה בין המאה ה-8 לפנה"ס והמאה ה-6 לפנה"ס,  לכבוד האלה הרה. כיום שרדו מהמקדשים שרידים בודדים, ויחד עם העיר העתיקה פיתגוריון השוכנת כ-6 ק"מ מזרחה ממנו, הוא הוכרז כאתר מורשת עולמית בשנת 1992.
שרידים בהראיון בסאמוס
מקורותיו של ההראיון במאה ה-8 לפנה"ס והוא נחשב למקדש היווני הראשון שהוקף בפריסטיל עמודים. במאה ה-7 לפנה"ס נוספה לו שורת עמודים נוספת בצד הסמוך אל הכניסה אליו, והוא היה לראשון המקדשים היווניים שהתאפיין בשתי שורות עמודים בכניסה.
המקדש המקורי הוחלף במקדש גדול בהרבה בסביבות שנת 570 לפנה"ס כאשר נבנה במקום מבנה באורך של כ-80 מטר וברוחב של 45 מטר. לאורכו של המבנה ניצבו 21 עמודים ולאורך צלעות הרוחב היו 8 עמודים. המקדש חולק לשלושה מעברים אורכיים על ידי שתי שורות עמודים, וסך הכל כלל לפחות 100 עמודים. גם במהדורתו זו קבע ההראיון בסאמוס חידוש באמצו את לראשונה את סגנון הסדר האיוני החדש.
שלושים שנים לאחר מכן הושמד המקדש בפלישת הפרסים, וגרסה שלישית של המקדש החלה להיבנות. גרסה זו של המקדש הייתה גדולה עוד יותר, ואורך המבנה בבסיסו הגיע ל-108 מטר בעוד שרוחבו עמד על 55 מטר. לשם ההשוואה הוא היה כפול בגודלו מהפרתנון באתונה ושטחו הוא הגדול בין כל המקדשים היווניים הידועים. עם זאת, המבנה לא הושלם מעולם, ולא נמצאו שרידים המעידים על כך שהותקן בו גג. במקום ניצב עמוד בודד בגובה של 10 מטר, אך נראה כי נישא במקור לגובה כפול.
עוד נשתמרו במקום מזבחות, מקדשים קטנים יותר, סטואות ובסיסי פסלים, וכן שוכנים באתר שרידיה של בזיליקה נוצרית מהמאה ה-5. בהראיון נמצא גם עיטור מצח הסוס של חזאל, חפץ לבנטיני עם כתובת שמית-מערבית.
הבזיליקה של קאנדלאריה

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  בזיליקה זוטרה, מונומנט, מקדש לבתולה מרי 
 כתובת:  טנריפה 
 מיקום:  קאנדלאריה 
 מדינה:  ספרד 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1959
 תאריך פתיחה רשמי:  1959 
 אדריכל:  חוזה אנריקה מאררו רגאלדו 
 סגנון אדריכלי:  אדריכלות נאו-קלאסית 
 מידות
 גובה:  45 מ' 
 קואורדינטות:  28°21′05″N 16°22′11″W﻿ / ﻿28.35128°N 16.369782°W﻿ / 28.35128; -16.369782
 אתר רשמי
  (למפת האיים הקנריים מוגדלת) לאס פאלמאס סנטה קרוס דה טנריפה  ארסיפה פוארטו דל רוסריו האוקיינוס האטלנטיהבזיליקה של קאנדלאריה(למפת האיים הקנריים רגילה) לאס פאלמאס סנטה קרוס דה טנריפה  ארסיפה פוארטו דל רוסריו האוקיינוס האטלנטיהבזיליקה של קאנדלאריה
 
הבזיליקה של הבתולה של קאנדלאריה (בספרדית: Basílica y Real Santuario de Nuestra Señora de Candelaria) היא כנסייה רומית-קתולית במעמד בזיליקה מינורית בקאנדלאריה (טנריפה, האיים הקנריים). היא ממוקמת כ-20 ק"מ דרומית לעיר הבירה של האי, סנטה קרוס דה טנריפה, ליד הים. הבזיליקה מוקדשת לבתולה המבורכת של קאנדלאריה (הקדושה המגינה של האיים הקנריים).
היסטוריה ומאפיינים

הפסל המקורי של הבתולה נמצא בשנת 1390 על ידי שני גואנצ'ים. בתחילה, הבתולה נשמרה במערה שמאחורי הבזיליקה הנוכחית. בשנת 1672 כנסייה נבנתה על האתר במקום בו נמצאת כיום הבזיליקה, אך נהרסה בשנת 1789 על ידי שרפה.
הבזיליקה נבנתה בין השנים 1949 ו-1959. גובהה של כיפת הבזיליקה 25 מטר, והמגדל הוא בגובה 45 מטר ובולט על רקע שאר הבניינים בעיר. הבזיליקה נחשבת למבנה הדת החשוב ביותר באיים הקנריים ולאחד החשובים ביותר בספרד, ומדי שנה מבקרים בה 2.5 מיליון בני אדם. פעמיים בשנה חוגגים בה את חגה של הבתולה הברוכה של קאנדלאריה, ב-2 בפברואר וב-14 ו-15 באוגוסט.
המקום הוכרז כבזיליקה על ידי האפיפיור בנדיקטוס השישה עשר ב-24 בינואר 2011.
נתונים אחרים

בכיכר הבזיליקה פסלים של תושביו הקדמונים של האיים, הגואנצ'ים.
הבתולה הברוכה של קאנדלאריה מייצג את טיהורה של מרים, אם ישו, הצגתו של ישו, הרך הנולד ובית המקדש (קנדלמאס).
בגלריה של כנסיית הבשורה (נצרת) פסיפסים של כמה תפילות מריאן בעולם, ובכלל זה הבתולה הברוכה של קאנדלאריה.
תמונות

בתוך הבזיליקה.
הבתולה הברוכה של קאנדלאריה (לקדוש המגן של האיים הקנריים).
חזית.
מגדל פעמון.
פסיפס קרמי כנסיית הבשורה.
הערות שוליים

↑  Medio siglo de fervor en Candelaria
↑  Basílica de Candelaria
↑  Remodelación de la Plaza de la Patrona de Canarias
↑  Título y dignidad de Basílica para la iglesia de la Patrona de Canarias
↑  Presentación de Jesús al templo (Fiesta de la Candelaria) y origen de la advocación
↑  Cristianos en Tierra Santa
ערך זה הוא קצרמרבנושא האיים הקנריים ובנושא כנסיות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
הבזאר הטורקי (עכו העתיקה)

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  אתר היסטורי, אטרקציה תיירותית 
 כתובת:  ויצמן 1
 מיקום:  עכו 
 מדינה:  ישראל 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ? – המאה ה־18
 תאריך פתיחה רשמי:  המאה ה־18 
 קואורדינטות:  32°55′21″N 35°04′13″E﻿ / ﻿32.922527777778°N 35.070333333333°E﻿ / 32.922527777778; 35.070333333333
 אתר רשמי
  (למפת הגליל המערבי מוגדלת) הבזאר הטורקי(למפת הגליל המערבי רגילה) הבזאר הטורקי(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום הבזאר הטורקי(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום הבזאר הטורקי
 
הבזאר הטורקי בעכו הוא אתר היסטורי-תיירותי בעכו העתיקה, בצמוד לצידו האחורי-דרומי של מסגד אל-ג'זאר.
הבזאר (מכונה גם: "השוק הארוך" או "בזאר אל-ג'זאר") נבנה בסוף המאה ה-18, בימי שלטונו של אחמד אל-ג'זאר.
היסטוריה

הבזאר הטורקי נבנה על גבי שרידים של שלושה מתחמים צלבניים: רובע הסוחרים מפרובנס, בית המחסה ההוספיטלרי והרחוב הצלבני הראשי. מדרום ובצמוד לבזאר שכן בתקופה הצלבנית בית החולים ההוספיטלרי.
בתקופת המנדט עדיין ניתן היה לראות חלק גדול מהחנויות המקוריות, קבורות מתחת לערמות מפולת, זכר להפגזת עכו ב-3 בנובמבר 1840. בחלקו המזרחי של הבזאר פעלו מחסני זיתים וכן בתי חרושת לסבון, שנוהלו על ידי סוחרים משכם. מתוך אחת מחנויות הבזאר ניתן (גם כיום) להגיע אל הקריפטה (קומת המרתף של בניין הסראיה) ואל מנהרת הביוב, דרכה נמלטו הצלבנים מהמתחם ההוספיטלרי בעת הכיבוש הממלוכי.
הבזאר היה פעיל עד אמצע המאה ה-20, ומאז נעשו מספר ניסיונות להפעילו לסירוגין. בשנת 2012 שוקם הבזאר על ידי קבוצת יזמים פרטיים בשיתוף החברה הכלכלית לעכו.
תהליכי השיקום

בשנת 2012 נרכש הבאר הטורקי על ידי קבוצת יזמים והחברה הכלכלית לעכו שביצעו בו שיפוץ נרחב והתאימו אותו לקליטת חנויות וכמתחם בילוי. במסגרת השיפוץ שוקמו דלתות הבזאר וכניסותיו, בוצע טיוח מחודש של קירותיו הפנימיים, הותקנה תאורה אותנטית וחודש מתחם השירותים לנוחות הציבור. לאורך הבזאר הותקנו מאווררי תקרה ומקרני חום.
הפעילות בבזאר כיום

כיום מאכלסות את הבזאר הטורקי מספר מסעדות גורמה וחנויות בוטיק והוא פתוח לקהל הרחב במשך כל היום.
בבזאר מתקיימים לעיתים ירידים עונתיים בנושאים שונים ואירועים פרטיים בשעות הערב.
עיקר הפעילות מתרכזת בימי שישי ושבת, לאור ריבוי התיירים הגודשים את העיר העתיקה וסיורים מודרכים העוברים בבזאר.
הבזאר בתרבות

בשנות ה-80 צולם במתחם הבזאר הסרט הישראלי "מאחורי הסורגים". הבזאר שימש כחלק מסט הצילומים, כאשר אחד מחדריו היווה תא כלא שבו היו כלואים אסירים יהודים וערבים, ונחשפה הדינמיקה המיוחדת בין האסירים היהודים לערבים סביב השביתה שהם ארגנו נגד שלטונות הכלא.
ראו גם

עכו
שלט "הבזאר הטורקי"
הבריחה (ספר)

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  אסתר שטרייט-וורצל
 איורים:  יונתן גרשטיין
 שפת המקור:  עברית
 הוצאה
 הוצאה:  מסדה
 תאריך הוצאה:  1973
 מספר עמודים:  189
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  001895267, 001799068, 001145818, 001895230
הבריחה הוא רומן לבני נוער מאת אסתר שטרייט-וורצל שפורסם בשנת 1973 בהוצאת מסדה.
הספר מבוסס על סיפור אמיתי של משפחה יהודית שחיה באחת ממדינות ערב, ובורחת לישראל. הספר מספר את סיפורה של חווה, האחות האמצעית במשפחה.
על השמות

בני המשפחה עברתו את שמם עם עלייתם ארצה. לפני שעלתה לארץ שמה של חוה היה אוולין. אולם בהקדמה לספר אסתר מציינת כי כל השמות בספר מלבד חוה וז'קלין בדויים. כמו כן שם המדינה ממנה ברחו נשאר חסוי, ובספר שמה הוא "ערב" כשם כולל (אף על פי שיכול להיות שמדובר בסוריה, זאת מאחר שהמרגל הישראלי המוזכר בספר הוא ככל הנראה אלי כהן).
תקציר העלילה

אסתר שואלת את אחת מתלמידותיה מאיפה עלתה לארץ. הנערה משיבה כי באה מאחת ממדינות ערב העוינת לישראל. היא מספרת לה את סיפור הבריחה, ואסתר כותבת את הסיפור בגוף ראשון. אוולין גדלה בבית יהודי דתי, גאה במוצאה ובמשפחתה האמידה. היא חיה בבית גדול, עם הוריה, סבתה, אח ואחות קטנים. אחותה הגדולה נישאה וחיה עם בעלה בשכונה אחרת, זאת לאחר שאבי המשפחה הצליח למנוע בעוד מועד נישואין בין האחות הגדולה לבין ערבי מקומי שהתאהב בה. אחיה הגדול נסע לצרפת ללמוד רפואה, ואז עלה לישראל. עם גילויי שנאה כלפי היהודים, שהתעוררה בעקבות גילוי של מרגל ישראלי, המשפחה סופגת נזק רב. הוריה הפסידו את אדמתם ובוזזים הרסו את חנות הבדים שלהם. סימון האח הקטן הוכה בידי ילדי שכניהם כמו גם מרסל האחות הבכורה ובעלה, שנכלא באשמת שווא. חברה טובה של אוולין סיפרה לה שהיא עוזבת את ערב באמצעות חוליית מבריחים. אוולין רוצה לעזוב גם כן, אבל הוריה היססו. לבסוף מחצית מביתם נלקחת מהם וניתנת לעורך דין, שהיה חבר של אביה והחליט להתנכל להם. עורך הדין מרהיב עוז ומסביר למשפחה כי בשלב מסוים גם שאר הבית עומד בסכנה, כמו גם החנות. כאשר ההורים מבינים כי פרנסתם כבר אינה בטוחה, מחליטים גם הם לעזוב את ערב. המשפחה נעזרת בחוליית מבריחים, אותה חוליה שהבריחה את חברתה של אוולין. העומד בראשה התחבב על אוולין והיא קראה לו "פנטלון". גם אמה סומכת על פנטלון ומאמינה שיעביר אותם בשלום. האב מהסס, אבל לבסוף סומך על אשתו ועל אוולין. הוא מגייס סכום עתק עבור כל המשפחה, מלבד מרסל,ובעלה שאינו רוצה לעזוב. הם גם משלמים עבור שמואל, בן הרב, צעיר שניסה להגיע לישראל, פעם אחת בעצמו, ונכשל. לאחר שגייסו את הכסף והעבירו אותו, המשפחה יוצאת לדרכה. היא פוגשת שלושה מבריחים (הקוראים לעצמם ואחד, תניין, ותלאתי, אחת, שתיים ושלוש בערבית) שמלווים אותם בדרך ההררית הקשה מעבר לגבול. תניין מציל את אוולין כאשר היא כמעט טובעת בביצה שהיה עליהם לעבור. הם גם סוחבים את סבתה של אוולין רוב הדרך. אוולין מספרת בהתרגשות על סבתה, שקשיי הדרך לא מנעו ממנה לעזוב איתם, למרות הסבל הרב שעברה. כאשר המשפחה מגיעה למדינה השכנה מגיע איש הסוכנות היהודית, שאול, שנותן לאוולין את שמה החדש- חוה. שאול גם שופך אור על דמותו של פנטלון. בניגוד לדימוי החמדן, שאול מסביר כי הכסף מיועד כמעט לגמרי לשחד את שומרי הגבול ולא לכיסו הפרטי של פנטלון. במהלך טיוך דינה השכנה הילדים נתקלים שוב באותו עורך דין שגזל מהם את ביתם. הוא כמובן מזהה אותם, ומנסה לגרום לכך שייעצרו מייד באשמת שהייה בלתי חוקית ויוסגרו חזרה לערב, אך שאול מצליח לסכל את זממו. למרות שהסכנה המיידית תמה, המשפחה עדיין הייתה מאוד מודאגת, ושאול מרגיע אותם ומספר להם שעורך הדין נאסר, ולא יוכל עוד לגרום לבעיות עבורם, ועבור מרסל שנותרה בערב. המשפחה מצליחה לעלות על מטוס וכך הם מגיעים לישראל. במטוס הם נתקלים בשמואל, שגם אותו פנטלון הוציא מערב. בישראל הם מתקבלים בשמחה על ידי נציג נוסף של הסוכנות. הסכנה הגדולה בה היו עברה והספר מסתיים בבוקר הראשון של חווה בבית החדש.
הוצאה מחודשת

בשנת 1992 הספר יצא בהוצאה מחודשת בהוצאת עמיחי. אסתר הוסיפה הערת מחברת בתחילת המהדורה המחודשת.
גשר גלאטה

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  גשר נפתח, גשר, אטרקציה תיירותית 
 מיקום:  איסטנבול
 מדינה:  טורקיה 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1992
 תאריך פתיחה רשמי:  1994 
 חומרי בנייה:  פלדה 
 אדריכל:  STFA Group 
 מידות
 אורך:  490 מ' 
 רוחב:  42 מ' 
 מידע טכני
 מִפְתָּח מרבי:  80 מ' 
 קואורדינטות:  41°01′12″N 28°58′23″E﻿ / ﻿41.02°N 28.973055555556°E﻿ / 41.02; 28.973055555556
  (למפת איסטנבול מוגדלת) גשר גלאטה(למפת איסטנבול רגילה) גשר גלאטה
 
גשר גלאטה. ברקע מגדל גלאטה בבייאואולו
גשר גלאטה מכיוון צפון
גשר גלאטה (בטורקית: Galata Köprüsü) הוא גשר באיסטנבול, החוצה את קרן הזהב ומחבר בין העיר העתיקה והעיר החדשה, שתיהן בצידה האירופי של איסטנבול. לגשר חשיבות רבה בתרבות, בתיאטרון, בשירה ובספרות הטורקית החל מהמאה ה-19.
היסטוריה

את הגשר הראשון במקום זה בנו הטורקים במהלך המצור העות'מאני על קונסטנטינופול, שהחל בשנת 1453 ונועד להביא לנפילתה.
בין השנים 1501–1503 הוכנו תוכניות לבנות גשר של קבע. אחת התוכניות הוכנה על ידי לאונרדו דה וינצ'י, שתכנן גשר יחיד הנישא על ידי שני עמודים בכל קצה באורך 240 מטר. בשל סיבות טכניות לא ניתן היה לבנות גשר זה, ומיכלאנג'לו הוזמן לתכנן את הגשר, אולם הוא דחה את בקשת השלטונות הטורקיים.
היסטוריה > חָיְרָאטִייֶה

בראשית המאה ה-19 הורה הסולטאן מהמט השני להקים גשר מעל קרן הזהב. הגשר נפתח ב-3 בספטמבר 1836 וחיבר בין אזאפקאפי לאונקפאני. אנשי הצי הטורקי בנו את הגשר על סירות צפות, ואורכו היה בין 500 ל־540 מטרים. הגשר נקרא בשם חָיְרָאטִייֶה - בטורקית "תמיכה".
היסטוריה > ג'יסר אי ג'דיד

גשר גלאטה הראשון נבנה בפתח קרן הזהב בשנת 1845 בידי אמו של הסולטאן אבדילמג'יט הראשון. גשר זה היה ידוע בשם ג'יסר-אי ג'דיד (Cisr-i Cedid) או "הגשר החדש", להבדילו מן הגשר הישן יותר במעלה קרן הזהב אשר כונה ג'יסר-אי אטיק (Cisr-i Atik) - "הגשר העתיק".
היסטוריה > אגרת מעבר

לאחר בניית הגשר הורשו תושבי איסטנבול לעבור בו בחינם במשך שלושה ימים. לאחר מכן הוטלה אגרה על החוצים אשר שולמה לקופת הצי. האגרה נגבתה בין 25 בנובמבר 1845 ועד 31 במאי 1930, בידי גובי מס רשמיים שעמדו בשני צידי הגשר.
האגרה הייתה כדלקמן:
חינם: אנשי צבא ושלטון, כוחות כיבוי אש בתפקיד, אנשי כמורה.
5 פארות: הולכי רגל.
10 פארות: סבלי משא.
20 פארות: בהמות משא.
100 פארות: כרכרות רתומות לסוסים.
3 פארות: כבש, עז או כל בעל חיים אחר.
היסטוריה > הגשר השני

הגשר הראשון הוחלף בשנת 1863 בגשר עץ נוסף שבנה את'ם פרטב פשה, במצוות הסולטאן אבדילאזיז לקראת ביקורו של נפוליאון השלישי באיסטנבול.
היסטוריה > הגשר השלישי

בשנת 1870 כרת הממשל העות'מאני חוזה עם החברה הצרפתית "Forges et Chantiers de la Mediteranée" להקמת גשר במקום, אך בשל פרוץ מלחמת צרפת–פרוסיה נדחתה הבנייה, וניתנה לחברה הבריטית "G. Wells" ב-1872. העבודות הושלמו ב-1875. הגשר היה באורך 480 מטרים וברוחב 14 מטרים ונתמך על ידי 24 עמודים צפים. עלות הבנייה הייתה 105,000 לירות זהב. גשר זה הועבר בשנת 1912 במעלה קרן הזהב להחליף את גשר ג'יסר אי אטיק, ובמקומו נבנה גשר חדש.
היסטוריה > הגשר הרביעי

הגשר הרביעי במקום נבנה בשנת 1912 על ידי החברה הגרמנית "MAN AG" עבור 350,000 לירות זהב. היה זה גשר צף באורך 466 מטרים ורוחב 25 מטרים. הגשר נפגע בשריפה ב-1992, והוזז ממקומו על מנת לבנות במקום גשר חדש.
היסטוריה > הגשר החמישי (הנוכחי)

את הגשר הנוכחי בנתה חברת הבנייה הטורקית STFA, ובנייתו הושלמה בדצמבר 1994. גשר זה הוא גשר מתרומם, הגדול בעולם. אורכו 490 מטרים ואורך המפתח המתרומם 80 מטרים. רוחבו 42 מטרים ויש עליו שלושה מסלולים לרכב ומדרכה לכל כיוון. כמו כן חוצה את הגשר החשמלית המודרנית המקשרת בין רובע קבאטש ורובע בג'לר.
השפעה על התרבות הטורקית

גשר גלאטה משמש קשר סמלי בין העיר העתיקה של איסטנבול, שבה נמצאים ארמון טופקאפי והמסגדים העיקריים של האימפריה העות'מאנית (ובהם המסגד הכחול), לבין האזורים החדשים יותר של העיר - גלאטה, בייאואולו, שישלי והרבייה, שבהם התגוררו עיקר האוכלוסייה הלא מוסלמית, הסוחרים והדיפלומטים במהלך המאה ה-19. בכך שימש הגשר לא רק אמצעי תחבורה, אלא גם גשר תרבותי בין שתי תרבויות שונות - תרבות מערב אירופה ותרבות מזרחית.
הגשר מוזכר בספרות הטורקית כנקודת חציה בין תרבויות, וכן מתואר בספרים רבים ובציורים בשל מיקומו והנוף הנשקף אליו וממנו.
דפוס האלטר

דפוס הַאלטֶר (בכתיב היידי, שנהג בזמנו: האלטער) היה בית דפוס עברי מיסודו של מאיר יחיאל האלטר שפעל בעיר ורשה משנת תרמ"ג ועד תרע"ז–1917 לפחות, עיקר שנותיו בבעלותם של האלטר ומאיר אייזנשטאט ולאחר מכן בבעלות בנו של האלטר, אברהם יצחק האלטר, ושותפיו.