גדעון טורי
חייו ופועלו

גדעון טורי נולד בחיפה, בן בכור להיסטוריון יעקב טורי ולחוה לבית אהרן. את לימודיו התיכוניים השלים בבית הספר הריאלי העברי בחיפה (1960). ביוני 1958 שימש כראש עיריית חיפה ליום אחד, במסגרת "יום שלטון הנוער" שנערך אז בפעם הראשונה בישראל על ידי עיריית חיפה בראשות אבא חושי וביזמת "מעריב לנוער". את שירותו הצבאי עשה בנח"ל ובצנחנים, ולאחר שש שנות חברות בקיבוץ בית העמק, שבמהלכן שימש גם כמדריך שליח בתנועת הצופים (בחיפה, יפו וירושלים) וכעורך ביטאון התנועה "היה נכון", יצא ללימודים גבוהים.
את לימודיו לתואר הראשון בחוגים ללשון עברית ולספרות עברית באוניברסיטת תל אביב סיים בהצטיינות (1970), והמשיך בלימודיו במסלול הישיר לדוקטורט בתורת הספרות. תואר הדוקטור הוענק לו בשנת 1977, ומשלב זה והלאה הייתה התמחותו האקדמית העיקרית בתחום מחקר התרגום: תאוריה, מתודולוגיה, ומחקר היסטורי. הוא נודע במיוחד בהחלתו המקיפה של מושג הנורמה על הפעילות התרגומית בהקשריה החברתיים-תרבותיים, בדחיפה הגדולה שנתן למחקר התיאורי-הסברי של התרגום, ובמסגרת המתודולוגית שהעמיד על יסוד הרעיון של "התרגום המשוער". כמו כן הרבה לעסוק בתרגום מעשי, בעיקר של ספרות יפה, ברציפות מאז אמצע שנות ה-60. בסך הכול תרגם – מאנגלית ומגרמנית לעברית – כ-35 ספרים ועשרות מאמרים. טורי תרגם מספריהם של ארנסט המינגוויי, גינטר גראס, היינריך בל, סקוט פיצג'ראלד, תומאס מאן, פורד מדוקס פורד, אווה יונסון, וכן שורה של ספרי ילדים קלאסיים (בראש ובראשונה את שבעת הכרכים של 'הכרוניקה של נארניה' מאת ק.ס. לואיס).
עוד בהיותו סטודנט לתואר הראשון הוזמן להצטרף כעוזר הוראה לחוג החדש לתורת הספרות הכללית שהוקם בשנת 1967 באוניברסיטת תל אביב בידי בנימין הרשב ואחדים מתלמידיו. במסגרת זו פיתח במשך השנים תוכנית לימודים אקדמית בחקר התרגום וכן תוכניות להכשרת מתרגמים. ב-1986 פרש מהחוג לספרות כללית יחד עם אחדים מעמיתיו (איתמר אבן-זהר, זהר שביט, רקפת סלע-שפי) ויחד הקימו את היחידה למחקר התרבות (חוג לימודים לתואר השני). במסגרת חדשה זו הוא הרחיב את תחום מחקרו לכלל המגעים בין תרבויות, שהתרגום הטקסטואלי הוא רק אחד מגילוייהם המובהקים והחשובים ביותר. בשנת 1991 הוא היה לפרופסור מן המניין, ובשנים 1996–2000 שימש ראש בית-הספר למדעי התרבות באוניברסיטת תל אביב והחל מ-1997 היה מופקד על הקתדרה לתורת התרגום ע"ש מ. ברנשטיין.
בשנים 1970–1983 היה פעיל בעריכת כתב-העת החלוצי לחקר הספרות, 'הספרות', לצד חוקרים חשובים ובהם בנימין הרשב, איתמר אבן-זהר ומנחם פרי; תחילה כמזכיר המערכת, אחר-כך כחבר המערכת עצמה, ולבסוף כעורך-שותף. בשנת 1989 ייסד כתב-עת בינלאומי לחקר התרגום בשם Target, ומאז שימש כעורכו הראשי. תחת הנהגתו הפך Target לכתב-עת חשוב המרכז סביבו את טובי החוקרים בתחום התרגום. בשנת 2008 פרש מעריכה פעילה. בשנת 1994 הוזמן להצטרף לצוות העורכים של BTL) Benjamins Translation Library), סדרת ספרים אקדמית חשובה בחקר התרגום, ובשנים 1996–2005 שימש כעורכה הראשי. לאחר מכן היה לעורך הכבוד של הסדרה. נוסף על כך היה חבר במועצת המערכת של כמה סדרות ספרים וכתבי-עת בחקר התרגום, בבלשנות ובספרות השוואתית (כגון: 'ספרות–משמעות–תרבות', "Łódź Studies in Language", Poetics Today, Arcadia, Palimpsestes, Hermeneus).
ב-1980 זכה בעיטור אנדרסן לספרות ילדים ונוער, בקטגוריית תרגום ספרי ילדים, על תרגומו לספרו של ק.ס. לואיס, "המסע בדורך השחר" (זמורה, ביתן, מודן, 1979).
בשנת 1989, עם ייסוד הקתדרה המחקרית CERA (לימים CETRA) באוניברסיטת לוון (בלגיה), מונה לפרופסור הראשון במסגרתה. קתדרה זו הפכה למסגרת חשובה בחקר התרגום והיחסים בין תרבויות. נוסף על כך הרצה בפורומים רבים ושונים של חוקרים, דוקטורנטים ומאסטרנטים בארצות רבות בעולם (ארצות הברית, קנדה, פינלנד, ספרד, הולנד, פולין ועוד).
בשנת 1999 מונה לעמית כבוד בקתדרה לתורת התרגום של אונסק"ו באוניברסיטת בראטיסלאבה (סלובקיה), ושנה לאחר מכן הוענק לו התואר דוקטור לשם כבוד מטעם אוניברסיטת מידלסקס, לונדון (2000).
הוא מילא גם שורה של תפקידים ארגוניים בקהילת המחקר הבינלאומית. כך, למשל, כיהן שנים רבות בתפקיד יו"ר הוועדה המדעית לתרגום באגודה הבינלאומית לספרות השוואתית (ICLA) ובתפקיד המקביל באגודה הבינלאומית לבלשנות שימושית (AILA). בשנים 2001–2004 שימש סגן נשיא החברה האירופית לחקר התרגום (EST). בשנת 2010 נבחר כנשיא איל"ש, האגודה הישראלית לבלשנות שימושית.
ב-2008 הופיע קובץ של מחקרים לכבודו בכותרת Beyond Descriptive Translation Studies: Investigations in homage to Gideon Toury. בקובץ (בעריכת אנתוני פים, דניאל סימיוני ומרים שלזינגר) נכללים כשלושים מאמרים, פרי עטם של חוקרים חשובים בתרגום מארצות רבות בעולם.
נפטר בהרצליה בגיל 74.