stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ישראל רוברט בלום
ביוגרפיה

בלום נולד ב-28 ביוני 1899, כ' בתמוז ה'תרנ"ט, בלישן (Líšeň), כפר בפאתי העיר ברנו, בירת מוראביה, בן זקונים למרים (לבית כהן) ולכַּלב פיליפ בלום, זוג יהודים חרדים. אחד מאחיו היה הצייר לודוויג בלום. למד תחילה בבית הספר היסודי הנוצרי בלישן, ולאחר מכן בגימנסיה בברנו. במהלך מלחמת העולם הראשונה עבר להתגורר בבית אחותו, שבעלה גויס לצבא, בקרמזיר (Kroměříž) ושם המשיך את חוק לימודיו והצטרף לחוג ציוני מקומי. אחיו הבכור, איגנאץ-יצחק, נהרג בקרב בווהלין שבחזית המזרחית; גיסו, יוליוס פינק, נפל בקרב בחזית האיטלקית ואחיו חיים נפל בשבי הרוסי. בהגיעו לגיל בגרות גויס לצבא האוסטרו-הונגרי ושירת כקצין תותחנים; במהלך המלחמה נפצע בידו השמאלית. בתום המלחמה עזבה משפחתו את לישן והתיישבה בברנו.
לאחר מלחמת העולם הראשונה עסק בלום בפעילות ציונית, והחל להכין עצמו לעלות לארץ ישראל. בעת ששהה בהמבורג פגש את שלמה יצחק שטמפפר, שהציע לו לעסוק בגידול דבורים כשיעלה לארץ ישראל. בעקבות שיחה זו החל בלום ללמוד את מקצוע הדבוראות, תחילה אצל הכומר פרדיננד גרסטונג (גר'), ולאחר מכן למד במשך ארבע שנים באוניברסיטה החופשית של ברלין תחת הנחייתו של הזואולוג והדבוראי לודוויג ארמברוסטר (גר'). במקביל ללימודיו החל ללמוד על אקלים ארץ ישראל והשפעותיו על גידול הדבורים. בתום לימודיו חזר לברנו, שם החל להתכונן לעלייתו ארצה והגיש בקשה לקבלת סרטיפיקט.
בקיץ 1924 עלה לארץ ישראל והתיישב בבית אחיו בירושלים. לאחר שסייר בארץ הצטרף לקבוצה בעין גנים, ובהמשך הצטרף לקבוצת חולדה שם החל לעסוק בגידול דבורים ועבד בענפים נוספים במשק. כעבור מספר חודשים, ב-1925, עזב את הקבוצה והתיישב בחלקה סמוכה למושבה חדרה, שם הקים את מכוורתו ובנה לו צריף למגורים. את הדבורים עצמן רכש בסחר חליפין עם בני מושב מחניים בתמורה לכוורת שבנה. את הדבש שהפיקו הדבורים שיווק בצנצנות, והיה הראשון לשווק דבש בצנצנות בישראל. הדבש זכה להצלחה רבה ויוצא לרחבי אירופה.
במקביל לעבודת הדבוראות, עסק בלום בהדרכה ובמתן הרצאות על התחום. ב-6 בפברואר 1929, בכנס דבוראים שכינסה הסתדרות האגרונומים בארץ ישראל, יזם את הקמת ארגון מגדלי דבורים בישראל והיה למזכירו הראשון. בקיץ 1931 נפגש עם אליעזר יפה, שהציע לו להקים את מחלקת הדבש בתנובה ולנהלה, ובלום ניאות לבקשתו. עם תחילתם של שידורי הרדיו בישראל, הרצה בלום תכופות ברדיו על תחום הדבוראות ועל הדבש.
במהלך ימי מלחמת העולם השנייה עסק בשיווק דבש לכוחות הצבא ששכנו במצרים. בשנת ה'תש"ג יצא לאור ספרו הראשון, חיי הדבורים בארץ ישראל, בהוצאת מצפה.
במהלך שנות ה-40 כתב בלום תסריט למחזה אודות דבורים, אותו ייעד להפיכה לסרט מונפש. בשנת 1947 נסע בלום להוליווד וניסה למכור את תסריטו לאולפני ההנפשה של וולט דיסני, אך נתקל בסירוב.
עם קום המדינה פעל בלום להוספת ענף הדבוראות לענפים החקלאיים בהם עסקה החטיבה להתיישבות, והוא מונה לארגן ולנהל את הענף. בלום עסק בסיורים ובהדרכה עד שנת 1957, אז חלה ופרש מתפקיד זה.
בלום היה נשוי לאסתר לבית בשיסט שהייתה אחות במקצועה. בשנת 1930 נולד בנם. בלום נפטר ב-31 במרץ 1979, ג' בניסן ה'תשל"ט והובא למנוחות בבית הקברות ברחובות ועל מצבתו נכתב "איש הדבורה בישראל". ארכיונו הופקד בבית גורדון שבדגניה א'.
ספריו

חיי הדבורים בארץ ישראל, תל אביב: מצפה, ה'תש"ג
האדם והדבורה: גידול דבורים בישראל, תל אביב: נ. טברסקי, 1951 (ה'תשי"א)
חמשים שנה בעולם הדבורים, תל אביב: ברונפמן, 1972 (ה'תשל"ב)
הערות שוליים

↑  אברהם שמואל שטיין, "חובב הדבורים" בפרויקט בן-יהודה
↑  בלום, עמ' 26-27.
↑  בלום, עמ' 31, 40.
↑  בלום, עמ' 130.
↑  בלום, עמ' 131–132, 150.
↑  בלום, עמ' 146-147.
↑  בלום, עמ' 161.
↑  בלום, עמ' 166-168.
↑  בלום, עמ' 181-182.
↑  בלום, עמ' 182-184.
↑  בלום, עמ' 188-196.
↑  בלום, עמ' 185-186.
↑  בלום, עמ' 226.
↑  בלום, עמ' 231–232, 240.
↑  בלום, עמ' 258–259, 298.
↑  בלום, עמ' 301-302.
↑  בלום, עמ' 307.
↑  בלום, עמ' 325.
↑  בלום, עמ' 327-330.
↑  בלום, עמ' 350-351.
↑  בלום, עמ' 351-353.
↑  בלום, עמ' 354-355.
↑  בלום, עמ' 362-367.
↑  שמעו ברדיו, דבר, 26 במאי 1937
↑  בלום, עמ' 382-383.
↑  בלום, עמ' 388-389.
↑  בלום, עמ' 429-436.
↑  בלום, עמ' 440-441.
↑  בלום, עמ' 450-451.
↑  ישראל רוברט בלום איננו, הארץ, 1 באפריל 1979; ישראל רוברט בלום, באתר BillionGraves
↑  ג. קרסל, מלך הדבורים, דבר, 5 במרץ 1980
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007307483005171  VIAF: 97593538   WorldCat (עם VIAF): 97593538
מיתוס

האופרה נבוקו מבוצעת על רקע מצדה, 2010
מיתוֹס (ביוונית: μῦθος) הוא סיפור עם, המתאר אירוע – מן העבר, ההווה או העתיד – אשר אף כי אינו אמיתי, הוא בעל חשיבות יוצאת דופן או משמעות עמוקה עבור קהילה מסוימת. במיתוס מעורבים אלים, גיבורים על אנושיים או משתתפים אחרים – מופעלים או מפעילים – אשר תורמים לעיצוב זהותה ותפיסתה של אותה הקבוצה, המאמינה והדבקה במיתוס.
מאפיינים

בדרך כלל כולל מיתוס את שלושת המרכיבים הבאים:
המיתוס מתרחש בממד אחר, השונה מן המציאות בה אנו חיים.
יש במיתוס נימת קדומים, של התרחשות בכעין תור הזהב, המשווה לו הילה והדרת כבוד.
במיתוס ישנו מסר, גלוי או סמוי, המכוון כיצד לנהוג.
הסתכלות אחרת על מרכיבי המיתוס מגדירה את המושג כך: "סיפור מכונן תודעה שאמיתותו מסופקת", כלומר:
הוא מנוסח כסיפור.
הוא משפיע, מכונן ויוצר תודעה. הסיפור המיתי לא נועד רק לבדר או לשעשע. סיפור ייחשב למיתוס רק אם יש בו כדי להשפיע על השומעים אותו ועל תפיסת עולמם.
הוא מקיים יחסים מורכבים עם מידת אמיתותו. כדי שיכונן תודעה, צריך הסיפור להיות משכנע. ובשביל להיות משכנע, רצוי שייתפס כאמיתי. מצד שני אם מסכימים הכול שסיפור מסוים קרה באמת, יכונה הסיפור בדרך כלל היסטוריה ולא מיתוס. לכן, סיפור מכונן תודעה ייחשב למיתוס בעיני אותם האנשים שיטענו שהוא איננו אמיתי.
גלגול המשמעות של המילה מיתוס הוא בהקשר של סיפורי עם, אמונות, ואנקדוטות מפורסמות שהתקבלו כעובדות מקובלות בגלל רצון היחיד או הכלל להאמין שהם אמתיים.
סוגות נפוצות מאוד של מיתוסים בתרבויות רבות הם מיתוסים של בריאה, מיתוסים של מבול ומיתוסים של מוצא.
סוגים של מיתוסים

המיתולוגיה ההשוואתית משווה בין מיתוסים, במגמה למצוא ביניהם מכנים משותפים ואולי גם מקור משותף. ג'יימס ג'ורג' פרייזר חקר את המיתוסים והוא סיווג אותם בספריו, לרבות ב-"The Golden Bough". בין ספרי המיתוסים הידועים נמנים התיאוגוניה של הסיודוס, האילידה והאודיסיאה. Amadou Hampâté Bâ תיעד מיתולוגיות אפריקאיות. יש הטוענים כי התנ"ך עשיר במיוחד במיתוסים.
בין המיתוסים הנפוצים ביותר בין התרבויות השונות, שהוא חקר נמנים המיתוסים הבאים:
בריאת העולם (cosmogonia): מתוארת במיתולוגיה המצרית, במיתולוגיה המסופוטמית (אנומה אליש) ובמיתולוגיה של המיה במרכז אמריקה (באגדות השמשות).
הולדת האלים (theogonia). השיר של הסיודוס מתאר את הולדת האלים היווניים. בדרך כלל קיימת חפיפה בין הולדת האלים לבריאת העולם.
הולדת האדם (anthropogonia) וקידומו בידי פרומתאוס, כדוגמה.
הרגנרציה של העולם לאחר הריסתו. דאוקליון - בדומה לנוח – מעמיד את האנושיות ואת העולם על כנם, לאחר המבול במיתולוגיה היוונית. המיתוס של פרספונה ופרוסרפינה מסביר את תופעת התחלפות עונות השנה.
ההבדלה בין הקודש לחולין, וההפרדה בין האל-מותי לבן התמותה. בהודו, הקרבנות לאלים מעלים את אלו השמיימה, ומפרידים בין האלים לבני האדם.
ייסוד הערים: של רומא בידי רמוס ורומולוס
סוף העולם, בראגנארוק במיתולוגיה הנורדית. היעלמות אטלנטיס, המוזכר בספרו של אפלטון.
מיתוסים ארוטיים כמו זה של דון חואן, כובש הנשים.
בוני המוסדות: חירם בונה למלך שלמה את בית המקדש הראשון.
מיתוס רועה הצאן העולה לגדולה.
גישות כלפי המיתוס

המיתוסים נחקרו בידי ויקו, שלינג, שילר, יונג, פרויד, לוי בריל, לוי שטראוס פריי; בידי האסכולה הסובייטית ואסכולת המיטוס והריטואל והרבה אחרים. למעשה כבר בעת העתיקה סלוסטיוס חילק המיתוסים לחמשה סוגים על פי נושאם: האל, הטבע, הנשמה, החומר, ולכאלו שעוסקים ביותר מנושא אחד. ב"המדינה", אפלטון מגנה את המיתוסים, וטוען שהם פוגמים בחינוך - כי סיפורי האלים והגיבורים עשויים להיות מובנים כפשוטם. אוהמרוס טען שהמיתוסים הם תיאורים היסטוריים שהוגזמו ושובשו עם הזמן. בעקבותיו, תלמידיו וביניהם פלוטרכוס מאתונה, פורפיריוס, פרוקלוס, אולימפיודורוס ודמסקיוס - פרשו באופן אלגורי את המיתוסים.
הפסיכולוג והפילוסוף אריך פרום מציג שלוש תפיסות להתייחסות למיתוס:
המיתוס הוא תמונת עולם קדם מדעית, תמימה, פרי דמיון פיוטי
המיתוס הוא תיאור אמיתי של מאורעות שהתרחשו בעבר
המיתוס בדומה לחלום מעלה סיפור בלשון הסמלים המביע רעיונות פילוסופיים ודתיים.
לתפיסת פרום הדרך הנכונה להתייחס למיתוס היא התפיסה השלישית. הוא מעיר כי האנשים החשובים ביותר שסללו את הדרך לקראתה היו ג. ג. באכהופן וזיגמונד פרויד. בספרו "השפה שנשכחה" בהתאם לגישתו הזו, הוא מנתח מספר מיתוסים כאדיפוס ובריאת העולם.
דרך דומה להתייחס אל מיתוס מוצגת בספר "מיתוס וזיכרון":
המיתוס הוא סיפור אידיאלי אשר אינו מציג שאלות, ובאמצעותו חברה מספרת על עצמה – מאין היא באה ולאן היא הולכת. האנשים יוצרים ומשמרים את המיתוס בזיכרון, והמיתוס יוצר את האנשים – את הזיכרון הקיבוצי שלהם, את תבניות החשיבה והאמונות שלהם.
המיתוס והזיכרון הם שני גורמים המפרים זה את זה, יוצרים זה את זה ומעצבים זה את זה. המיתוס גם משקף תרבות וגם יוצר אותה; הזיכרון גם משמר את המיתוס וגם נבנה ממנו – הן הזיכרון האישי והן הקולקטיבי.
כיום ישנה מגמה מסוימת להכריז כ"מיתוס" גם על הדברים שעד לא מזמן היו בעיני כל עובדות היסטוריות. כך למשל, יש שיגידו שיוסף טרומפלדור פלט בשעת מותו קללה, ולא את המשפט המפורסם "טוב למות בעד ארצנו", זאת על אף שנשתמרו שלוש עדויות מפורשות המעידות על אמירת המשפט, והעובדה שנהג לומר דברים ברוח דומה עוד קודם לכן.
פרשנות מיתוסים

אליאדה מציג גישה תפקודית כלפי המיתוסים, ולדידו הם נועדו להתוות ולכונן מודלים של התנהגות. הוא מועיד חשיבות יתרה למרכז הגאוגרפי, ולזמן-ההתחלה. לדידו מיתוסים וריטואלים הם אמצעים לחצות את המימד ההיסטורי ולהתקרב אל הממשי והאמיתי, נקודת המוצא של המציאות. לדבריו, המיתוס הוא בעל ערך, ובכך נעשה ממשי, הואיל והמאמינים בו משתתפים בדרך זו או אחרת במציאות שהיא נשגבת מהם". בין ההוגים הפונקציונליסטים נמנים הונקו, ופטטנייק אשר מבחין בין עובדות, שהן האמת של כולם, הפיקציה שהיא האמת של אף אחד, והמיתוס, שהוא האמיתות הסובייקטיבית של קבוצת אנשים.
מיתוסים של ציוויליזציות עתיקות > מיתולוגיה מסופוטמית

המיתוסים המסופוטמים הועלו על הכתב בידי השומרים, אשר באמצעות שרשרת גדולה של תרבויות הנחילו אותם קודם כל לאכדים, ואחרי זה לאשורים ולארמים. המיתולוגיה הכנענית אף היא הושפעה מהמיתולוגיה המסופוטמית. תרבות מסופוטמיה התקיימה מהאלף השלישי לפני הספירה; ומעידה כיצד כבר הקדמונים ניסו לצקת משמעות לסביבתם.
הפנתאון המסופוטמי התפתח למעשה מצירוף אלוהויות ספציפיות של ערים נפרדות. בכל עיר היה אל עליון ובחצרו מספר אלים משניים. בעיר בבל היה מרדוך אל עליון; בסִיפָּר ובלָרְסָה: שמש; באור: ננה או סין אל הירח; בארך ובדיר: אנו, אל השמים; בארידו: אאה או אנכי; בניפור: בל; בכּוּתָּה: נרגל אל המגפות; בנינוה ובאירבל: אישתר; וכן הלאה. כשהפכה בבל לעיר הבירה, הפך מרדוך לאל העליון של הממלכה כולה. לפני מרדוך היו אלים עליונים אחרים: אנכי ואנו.
פרשת הבריאה במיתולוגיה המסופוטמית נקראת אנומה אליש. האפוס מתחיל בשתי ישויות קדמוניות, שתיהן גופי מים: אפסו - המים המתוקים ובת זוגו, המפלצת תיאמת - המים המלוחים. השניים הם המקור לפנתאון אלילי. בעקבות הרעש שהקימו האלים, אשר הטריד את מנוחתם של אפסו ותיאמת, מחליטים אלו להשמידם. מזימה זו נודעת לאלים, אשר מתנקשים בחייו של אפסו, וממליכים את אאה כראש האלים; אשר יחד עם זוגתו דמכינה מוליד את מרדוך. תיאמת ובני בריתה מחליטים להתנקם ביריביהם ויוצאים לקרב; אשר ממנו מרדוך יוצא כגיבור. לאחר שתיאמת הובסה ונהרגה, הוא מבתר את גופה של תיאמת לשניים ומתחיל במלאכת בריאת העולם. הוא יוצר את השמים ואתה ארץ מחלקי גופה של תיאמת; אשר מעורה הוא מתקין יריעה ממעל כדי שהמים העליונים לא ינזלו. הוא יוצר את הכוכבים, השמש והירח, את לוח השנה והזמנים, את מזג האוויר, האדמה, הנהרות וההרים ומינה אלים שונים לשליטה בכל אחד מהם.
עלילות גילגמש בין היתר מספרות איך גילגמש מלך אורוכ ניצח את אנכידו ולאחר מכן קשר קשרי ידידות איתו, תוך שהוא דוחה את ניסיונות אשתר, אלת הפריון להתחתן איתו. לאחר שהאלה מתנקמת והורגת את אנכידו, גילגמש הכאוב מתחיל לחקור את סוד חיי הנצח. לאחר שהוא מגלה אותו בצמח מים, הנחש אוכל אותו ושם לאל את תוכניות גילגמש לחיות חיי נצח. עלילה אחרת היא זאת של אותנפישתים אשר בדומה לנוח שורד את המבול, לאחר שבעצת האל הוא בונה תיבה. אבל בשונה מעלילת בראשית, המבול הוא תוצאה של ריב בין האלים, ולא כתוצאה מהשחתת המידות, בידי האנושות.
מיתוסים של ציוויליזציות עתיקות > מיתולוגיה מצרית

במצרים העתיקה התקיימו סיפורי בריאה מקבילים, כי למעשה התקיימו בה שלושה מרכזים דתיים עיקריים: בהליופולס, בהרמופוליס ובממפיס. לפי מיתוס בריאת העולם המצרי, בראשית שרר נו – החושך ששרר לפני היווצרות הזמן. מתוך החושך יצר האל אתום את עצמו בעזרת שימוש במחשבותיו ובכוח רצונו הטהור. לאחר בריאתו חש אתום בודד. הוא חבר אל הצל שלו כדי לברוא ילד וילדה מרוק ומהזרע שלו. הילד והילדה שנולדו היו שו ותפנות. שו הפך לאל האוויר ותפנות הייתה לאלת הערפל והלחות. אביהם הטיל עליהם להפוך את הכאוס והחושך לעקרונות, חוקים, סדר ויציבות. שו ותפנות הפרידו בין האור ובין החושך. הסדר שהם יצרו קיבל צורת נוצה קלילה וטהורה, שהפכה לאלת הסדר מאע'ת. שו ותפנות יצרו גם אלים נוספים: גב אל האדמה ונות אלת השמים.
בתחילה נועדו גב ונות להיות מחוברים זה לזה, אך בשם מעת' - הסדר והצדק בעולם - הם נאלצו להיפרד כדי למלא את תפקידם ואת ייעודם. כדי להפריד ביניהם דחף שו, אל האוויר, את נות מעלה אל השמים. שם היא נשארה מתוחה מעל גב אחיה ובן זוגה. נות בראה את הגשם וגב ברא צמחים. מדי לילה, לפני הזריחה ילדה נות את אל השמש רע. כאשר עלה היום, עקבה אם השמים נות אחר השמש במסלולה עד שרע מת בתוך פיה בשקיעה. באופן דומה, נות גם בולעת את הכוכבים בבוקר ויולדת אותם שוב בערב.
לבסוף בראו שו ותפנות את האלים המלכותיים המצריים, שנולדו תחת עץ השיטה: איסיס מלכת החיים והפריון, חתחור אלת היופי האהבה והמוזיקה, אוסיריס שליט המתים, סת אל הרשע, תחות אל החוכמה, ונפתיס אלת הנהר. איסיס ואוסיריס הולידו את הורוס (אם כי השם הורוס מתייחס גם לאל אחר, עתיק יותר מששת האלים המלכותיים). יום אחד שו ותפנות יצאו לטייל ואיבדו את דרכם. אביהם אתום שדאג להם, שלח את עינו רואת-הכל כדי לחפש אחריהם. כששבו הביתה, התרגש אתום והחל לבכות משמחה. דמעותיו שטפטפו על האדמה, הפכו לאדם הראשון.
מיתוסים של ציוויליזציות עתיקות > מיתולוגיה הודית

ביבשת ההודית התקיימו זה בצד זה הודים, הברהמינים וההינדים - ולכל אחד מיתולוגיה משלו. אחד מהטקסטים העתיקים ביותר הוא ה-ריג ודה. שיר זה מספר את עלילות הגבורה של אינדרה אל המלחמה. שיר אחר מספר כיצד אלים הקריבו את העמק, וכיצד מרוחו, מעיניו, מפיו, מנשיפתו, מטבורו, מגופו, ומרגליו יצאו בהתאמה הירח, השמש, אינדרה ואגני, אל האש, הרוח, השמים, והארץ. ארבע ה-קאסטות (הכמרים, הלוחמים, עובדי האדמה והעבדים) ברחו מפיו, מזרועותיו, מירכיו ומרגליו.
טקסט מיתולוגי אחר הוא האופנישד, שהוא סיפור המתאר כיצד הרוח האוניברסלית תפסה צורה בבני אדם. לאחר שהיא הגיעה לתודעה לקיומה הבלעדית, היא יצרה את האני. משום שהיא התאוותה לחברה, הנשמה התבקעה לשתיים וכך נוצרו הגבר והאישה. בעקבות תחושה של חוסר שלמות, היא איחדה את שניהם - והם היו לבעל ואישה, והולידו את האנושות, ואת החיות. שני אפוסים נוספים הם המהברטה והרמיאנה, שמוערכים בידי ההינדויים כהתבוננות על הדילמות הרוחניות והמוסריות, שאיתן מתמודדת האנושות מאז ומתמיד. אף כי בעלילות אלו מנצח הטוב, דמויותיהן לא טובות ולא רעות. על כל פנים אין הן מייצגות את הטוב המוחלט, שנראה כפרי של ההתאחדות עם ישות אולטימטיבית, הבלתי מושגת.
מיתוסים של ציוויליזציות עתיקות > המיתולוגיה היוונית

על פי המיתולוגיה היוונית, העולם נברא עם הולדתו של אורנוס, אל השמים ובנו של גאיה, אלת הארץ. מגיה ואורנוס נולדו הטיטנים, אשר הצעיר מביניהם - כרונוס, מסרס את אורנוס, בעצת גיה אימו - ומעשה זה מסמן את היפרדות השמים מהארץ. מהזדוותו עם אחותו ריאה, נולדו לכרונוס ילדים רבים, שאותם הוא טרף בזמן לידתם - מלבד זאוס. ברבות הימים זאוס יוריד את אביו מכס מלוכת האלים, וכרונוס ייאלץ להקיא את ילדיו שהוא טרף. לאחר מלחמה עם הטיטנים, זאוס יוצא מנצח והוא מכתיר את עצמו כאל עליון. יחד עם זוגתו הרה, הוא דר באולימפוס, לאחר שהתחלק עם אחיו פוסיידון אל הים, והדס אל השאול.
מזיווגו של אוס עם אלקמנה בת התמותה, נולד הרקלס - הוא הרקולס הרומאי, אשר ביצע את 'תריסר המלאכות' - לרבות זאת של ניקיון דיר אאוגיאס, וזאת של הירידה לשאול. את גבורתו של הרקולס חיקה תזאוס, אשר הרג את המינוטאורוס של כרתים, והצליח להימלט מהלבירינט תודות לחוטה של אריאנה. שני הגיבורים שיתפו פעולה וניצחו את האמזונות.
מיתוסים בעידן המודרני

אנרי ברגסון וז'ורז' סורל פיתחו את מושג המיתוס הפוליטי, כתחליף בחברה הלא דתית למיתוס הדתי. לדידו של סורל, מיתוס הוא אמונה פוליטית שאמיתותה אינה נמדדת לפי הראיות לקיומה (בעבר) או סבירות התממשותה (בעתיד), אלא לפי ההשפעה שלה על התנהגותם של בני אדם. לדוגמה, "החלום האמריקאי", לפיו כל אחד יכול להתעשר בארצות הברית, הוא מיתוס: בין אם הוא נכון סוציולוגית או סטטיסטית, הוא משפיע על התנהגותם של מיליוני בני אדם ובמובן זה הוא אמיתי. סורל ביקש לקדם מיתוסים מהפכניים מרקסיסטיים, בראש ובראשונה את השביתה הכללית, והוגים פשיסטים שבאו בעקבותיו קידמו באותה גישה מיתוסים לאומניים, גזעניים ואנטישמיים.
המושג 'אגדה אורבנית' הפך למטבע לשון, והוא סוג של אגדה או אנקדוטה שייחודה בהעברתה מפה לאוזן בטענה שמדובר בסיפור אמיתי. האגדה האורבנית מסופרת לרוב מפי מישהו המוכר לאדם הקרוב אל המספר, שהיה, כביכול, עד לאירועים במו עיניו. הסיפורים מסופרים כאמיתיים, ולרוב תוך נקיבה במיקום מסוים שבו אירע כביכול האירוע, או באדם ידוע שהיה עד לו, והדבר המוסיף נופך נוסף של אמינות לסיפור, שהוא לרוב מופרך מיסודו. האגדות העירוניות לא מתרחשות בהכרח באזורים עירוניים. הן נקראות כך משום שסוגה זו הומצאה בעת המודרנית, שבה מרבית האנשים מתגוררים בערים.
באופן פרדוקסלי אולי, העידן הדיגיטלי גורם להתפשטות מיתוסים - באמצעות הקולנוע, הטלוויזיה ומשחקי וידאו. טרזן וסופרמן הם גיבורי מיתוסים מהעידן הנוכחי. הרבה סרטים מבוססים על מיתוסים עתיקים, וחברת וולט דיסני ממש המציאה מחדש מיתוסי ילדות. לעומתם קיימים מיתוסים עתידניים, הממלאים היום תפקיד חשוב במלחמה נגד נזקיה האפשריים של הטכנולוגיה. סיפורי בריאה ומלחמות בין אלים הם נושאים לסרטים חשובים – כגון 'התנגשות הטיטנים', 'בני אלמוות', 'תור: אהבה ורעם' המציגים סיפרי פנטזיה, דרמות וסיפורים אפוקליפטיים.
המיתוסים חדרו לספרות, אשר או שממחזרת מיתוסים עתיקים, או ממציאה מיתוסים חדשים - ואחד מהסופרים הפופולריים הוא ריק ריירדן.
ראו גם

מיתולוגיה
נרטיב
פולקלור
אטיולוגיה
הגישה המדעית למיתוס
הגישה הפילוסופית למיתוס
לקריאה נוספת

אריך פרום, השפה שנשכחה - לשון הסמלים במיתוס, הוצאת א' רובינשטיין
הערות שוליים

↑  Littleton, C. Scott (1973). The New Comparative Mythology: An Anthropological Assessment of the Theories of Georges Dumézil. University of California Press.
↑  Jaques Waardenburg. 1999. Classical Approaches to the Study of Religion. Aims, Methods and Theories of Research, Volume I: Introduction and Anthology, p244. New York : Walter de Gruyter.
↑  Meletinsky, Eleazar M. (2014). The Poetics of Myth. Taylor & Francis.
↑  אריך פרום, השפה שנשכחה, פרק 7
↑  רוברט ויסטריך ודוד אוחנה, מיתוס וזיכרון, המבוא, הקיבוץ המאוחד 1997
↑  מירצ'ה אליאדה, המיתוס של השיבה הנצחית: ארכיטיפים וחזרה, ירושלים, הוצאת כרמל, 2000.
↑  Honko, Lauri. "The Problem of Defining Myth". In Dundes (1984).

Sacred Narrative: Readings in the Theory of Myth. University of California Press; L. L. Patton and W. Doniger (ed.). Myth and Method. University of Virginia Press. 1996
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007555863605171  BnF: cb119325757 (data)  GND: 4075159-4  LCCN: sh85089365  LNB: 000050411  NKC: ph123146
מיכאל טל

ערך זה עוסק בשחמטאי סובייטי. אם התכוונתם לפרופסור לנוירוביולוגיה רפואית, ראו .
| --- | --- |

טל בשנת 1982
 לידה:  9 בנובמבר 1936 ריגה, Interwar Latvia 
 פטירה:  27 ביוני 1992 (בגיל 55) מוסקבה, רוסיה 
 הישג בולט:  אלוף העולם בשנים 1960–1961
 הדרגה הגבוהה ביותר:  רב אמן משנת 1957
 מד כושר מרבי:  2,645 (ספטמבר 1960)
 מד כושר נוכחי:  2,525 (נכון ל־ינואר 1992) 
 השכלה:  אוניברסיטת לטביה 
 מקצוע נוסף:  עיתונאי, סופר, פרובלמאי 
 מדינה:  לטביה, ברית המועצות
 פרסים והוקרה:  תחרות השחמט לזכר טל
 
מיכאל נחמייביץ' טל (בלטבית: Mihails Tāls, ברוסית: Михаил Нехемьевич Таль;‏ 9 בנובמבר 1936 – 27 ביוני 1992) היה שחמטאי סובייטי-יהודי-לטבי יליד ריגה שבלטביה, אלוף העולם השמיני בשחמט. משחקיו מלאי ההקרבות הובילו רבים לראותו כאחד מן הגדולים והמבריקים שבשחמטאי כל הזמנים. טל, "הקוסם מריגה", כפי שהתקבע כינויו בקרב רבים מחובבי המשחק, עשה שימוש רב בתחבולות התקפיות מתוחכמות, עמוקות ומסובכות, אשר במסגרתן לא היסס לעשות שימוש מגוון בכליו, לרבות הקרבתם. הוא חבר בהיכל התהילה העולמי של השחמט (אנ').
שנותיו הראשונות

רבים מבני משפחתו של טל היו רופאים. אביו היה ד"ר נחמיה טל, סבו היה רוקח, אחיו הגדול היה רופא ובנו הראשון רופא. בספרו של מיכאל טל שפורסם ב-1975, "החיים והמשחקים של מיכאל טל", מתלוצץ טל על כך שמאחר שכל בני משפחתו עסקו ברפואה, החיים התנקמו בו בכך שבריאותו הייתה רופפת כל חייו.
טל נחשב ליוצא דופן כבר מגיל קטן. כבר בגיל 3 החל לקרוא והיה תולעת ספרים כל חייו. הוא למד לשחק שחמט בגיל 8 כאשר צפה באביו משחק. הוא השלים את לימודיו בתיכון כבר בגיל 15, והתחיל ללמוד באוניברסיטה בגיל 15.5. טל רצה ללמוד משפטים, אך במסלול לימודים של 4 שנים הוא היה מסיים את התואר בגיל 19.5, אך באותה עת בריגה לא ניתן היה לעסוק בעריכת דין לפני גיל 21.
במקום זאת בחר טל בפקולטה לספרות, וסיים את התואר בגיל 19. הוא הוסמך כמורה לספרות וגם עסק בכך במהלך קריירת השחמט שלו, כמו רבים משחקני השחמט בזמנו בברית המועצות - לצד קריירת השחמט שלו הייתה לו השכלה ועבודה נוספת. טל היה ידוע בקרב הקולגות שלו כאדם נעים מזג, חברותי ומצחיק.
חייו הבוגרים

ב-1960, בגיל 24, הביס טל את מיכאל בוטביניק בתוצאה 12.5-8.5 בדו-קרב הראשון שלו על אליפות העולם בשחמט, ובכך הפך לאלוף הצעיר ביותר עד זמנו (שיא שנשבר רק כעבור כחצי יובל על ידי גארי קספרוב). בוטביניק ניצח את טל כשנה לאחר מכן באליפות העולם ב-1961. נטען שזוהי תוצאה של הצלחת בוטביניק ללמוד את סגנונו, דרכי חשיבתו, ופעולתו של טל על הלוח. יתר על כן, טל סבל מבעיות בריאותיות במהלך הדו-קרב החוזר מול בוטביניק, כולל פעם אחת בה הובהל לבית החולים ואושפז למשך יומיים (על חשבון ימי המנוחה). על פי הנהלים, טל היה יכול לבקש דחייה בין המשחקים בשל בריאותו הרופפת, אך זאת בתנאי שבוטביניק יבחר את הרופא שיקבע אם טל כשיר להמשיך לשחק (על ידי שליחת מכתב לאגודת השחמט העולמית). טל טען בספרו ("החיים והמשחקים של מיכאל טל") כי לא רצה להתעסק עם כל הניירת ורק רצה לשחק. למרות מצבו הרפואי, טל לא השתמש בכך כסיבה להפסדו לבוטביניק במשחק החוזר באליפות העולם. בקריירה המאוחרת שלו זכה טל להישגים רבים בשל ניתוח להסרת כליה שעבר (אליו חיכה שנים) ששיפר את מצבו הבריאותי. טל זכה בהישג בולט כשהגיע למקום הראשון, בצוותא עם אנטולי קרפוב, ב"תחרות הכוכבים", שנערכה במונטריאול. במהלך התחרות, הפגין טל רמת משחק גבוהה מאוד נגד רבים מטובי רבי האמנים של אותה תקופה. בשל השפעתו על השחמטאי הלטבי-ספרדי, אלכסיי שירוב ועל שחקנים לטבים אחרים, היו שהחשיבו אותו ליוצר האסכולה הלטבית בשחמט.
טל זכה שש פעמים באליפות ברית המועצות בשחמט.
טל סבל כל חייו ממחלת כליות חמורה. לזה נוספו מנהגיו המזיקים לעשן בתדירות תכופה, ולשתות משקאות חריפים לעיתים קרובות. בתקופה מסוימת אף היה מכור למורפיום. אלו הובילו, באופן כמעט בלתי נמנע, לתנודות חדות ברמת המשחק שלו. הוא נפטר בבית חולים במוסקבה כתוצאה מאי ספיקת כליות.
לטל בן מנישואיו הראשונים ובת מנישואיו השלישיים. בנו מתגורר עם משפחתו בישראל בעיר באר שבע.
התמודדויות

| שנה | מיקום | המתמודד השני | תוצאה | תוצאה |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1954 | טאלין | פאול קרס | 0.5 מ-2 | הפסד |
| 1959 | טאלין | פאול קרס | 1 מ-2 | הפסד |
| 1960 | מוסקבה | מיכאל בוטביניק | 12.5 מ-21 | ניצחון, אלוף העולם |
| 1961 | מוסקבה | מיכאל בוטביניק | 8 מ-21 | הפסד תואר אלוף העולם |
| 1965 | בלד | לאיוש פורטיש | 5.5 מ-8 | ניצחון |
| 1965 | בלד | בנט לארסן | 5.5 מ-10 | ניצחון |
| 1965 | טביליסי | בוריס ספסקי | 4 מ-11 | הפסד |
| 1966 | מוסקבה | דוד ברונשטיין | 2.5 מ-5 | תיקו |
| 1968 | ריגה | רטמיר חולמוב | 1.5 מ-3 | תיקו |
| 1968 | בלגרד | סבטוזר גליגוריץ' | 5.5 מ-9 | ניצחון |
| 1968 | מוסקבה | ויקטור קורצ'נוי | 4.5 מ-10 | הפסד |
| 1969 | ארסל | בנט לארסן | 2.5 מ-8 | הפסד |
| 1980 | אלמה אטה | לב פולוגייבסקי | 2.5 מ-8 | הפסד |
התמודדויות > הופעות באולימפיאדות השחמט

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| שנה | לוח | קבוצה | מד כושר | נקודות | תוצאות |  % | מקום |
| 1958 | 1 עת | ברית המועצות |  | 13.5 מ-15 | 12+ 3= 0- | 90 | 1 קבוצתי, 1 אישי |
| 1960 | 1 | ברית המועצות |  | 11 מ-15 | 8+ 6= 1- | 73.2 | 1 קבוצתי, 2 אישי |
| 1962 | 2 עת | ברית המועצות |  | 10 מ-13 | 7+ 6= 0- | 76.9 | 1 קבוצתי, 1 אישי |
| 1966 | 3 | ברית המועצות |  | 12 מ-13 | 11+ 2= 0- | 92.3 | 1 קבוצתי, 1 אישי |
| 1972 | 4 | ברית המועצות | 2625 | 14 מ-16 | 12+ 4= 0- | 87.5 | 1 קבוצתי, 1 אישי |
| 1974 | 1 עת | ברית המועצות | 2635 | 11.5 מ-15 | 8+ 7= 0- | 76.7 | 1 קבוצתי, 1 אישי |
| 1980 | 3 | ברית המועצות | 2705 | 3.5 מ-6 | 2+ 3= 1- | 58.3 | 1 קבוצתי |
| 1982 | 1 עת | ברית המועצות | 2610 | 6.5 מ-8 | 5+ 3= 0- | 81.3 | 1 קבוצתי, 2 אישי |
משחקי מופת

לבן: מיכאל טל, שחור: גיאורגי ליסיצין (אנ'), לנינגרד 1956.
כדי לראות את המשחקים, יש לאפשר בדפדפן שלכם ג'אווהסקריפט.
[Event "USSR Championship"]
[Site "Leningrad URS "]
[Date "1956.01.28"]
[EventDate "1956.??.??"]
[Round "11"]
[Result "1-0"]
[White "Mikhail Tal"]
[Black "Georgy Lisitsin"]
[ECO "B71"]
[WhiteElo "?"]
[BlackElo "?"]
[PlyCount "107"]
[FirstMove "24d"]
1.e4 c5 2.Nf3 d6 3.d4 cxd4 4.Nxd4 Nf6 5.Nc3 g6 6.f4 Nc6 7.Nxc6
bxc6 8.e5 Nd7 9.exd6 exd6 10.Be3 Be7 11.Qf3 d5 12.O-O-O Bf6
13.Bd4 O-O 14.h4 Rb8 15.Qf2 Rb4 16.Bxf6 Nxf6 17.a3 Qb6 18.Qxb6
Rxb6 19.Na4 Rb7 20.Bd3 Nh5 21.Rhf1 Re7 22.f5 gxf5 23.Rfe1 Rfe8
24.Rxe7 Rxe7 25.Kd2 Ng3 26.Kc3 f4 27.Kd4 Bf5 28.Rd2 Re6 29.Nc5
Rh6 30.Ke5 Bxd3 31.cxd3 Rxh4 32.Kd6 Rh6+ 33.Kc7 Nf5 34.Kb7 Nd4
35.Rf2 a5 36.Rxf4 Ne6 37.Rg4+ Kf8 38.Kxc6 Nxc5+ 39.Kxc5 Re6
40.Kxd5 Rb6 41.b4 axb4 42.axb4 Ke7 43.Kc5 Rf6 44.Rd4 Rf5+
45.Kc6 Rf6+ 46.Kc7 Rf5 47.Re4+ Kf6 48.Kc6 Rf2 49.g4 h5 50.gxh5
Kg5 51.b5 f5 52.Rb4 f4 53.b6 f3 54.b7 1-0
המלך נראה חשוף ופגיע, אך טל מדגים כיצד כוחו של המלך הולך וגדל ככל שהמשחק מתקדם והכלים נעלמים מהלוח. כאשר המשחק מגיע לסיום, המלך של טל מהווה כלי התקפה של ממש, מתקדם ללב מחנה היריב, ומתכונן ללוות את אחד הרגלים שלו עד נקודת ההכתרה. שיעור של ממש בתורת הסיום.
העמדה המוצגת לאחר מסע 24 של השחור היא תחילתו של המסע של המלך. החל מכאן המלך מגיע לאגף המלכה ועושה שמות ברגלים של השחור. לאחר מסע 33 ללבן שני רגלים פחות, אך פעילותו של המלך מפצה על הגירעון החומרי.