איוב
סיפור המעשה

איוב, איש תם, ישר וירא אלוהים. מסופר עליו כי היו לו שבעה בנים ושלוש בנות ועושר רב. "בני האלוהים" וגם השטן, (איוב א:6) מגיעים להתייצב מול אלוהים. ה' מפנה את תשומת לבו של השטן לאיוב הצדיק. השטן מצידו טוען, שאיוב צדיק רק כי ה' נתן לו עושר רב. השטן ממשיך וטוען כי אם יילקח ממנו כל העושר הזה הוא יקלל ולא יברך: ” הַחִנָּם, יָרֵא אִיּוֹב אֱלֹהִים.  י הֲלֹא את (אַתָּה) שַׂכְתָּ בַעֲדוֹ וּבְעַד בֵּיתוֹ, וּבְעַד כָּל אֲשֶׁר לוֹ--מִסָּבִיב:  מַעֲשֵׂה יָדָיו בֵּרַכְתָּ, וּמִקְנֵהוּ פָּרַץ בָּאָרֶץ.  יא וְאוּלָם שְׁלַח נָא יָדְךָ, וְגַע בְּכָל אֲשֶׁר לוֹ--אִם לֹא עַל פָּנֶיךָ, יְבָרְכֶךָּ.”. ה' מאשר לשטן לפגוע בכל אשר לאיוב, אך לא בגופו.
אצל איוב מופיע שליח ומודיע שעדרי הבקר שהיו לו, נגנבו. לאחר מכן שליח נוסף מופיע אצל איוב ומודיע לו, שעדרי הצאן הושמדו. השליח השלישי מודיע, שעדרי הגמלים נחטפו, ואז מגיע השליח הרביעי ומודיע, כי עשרת ילדיו של איוב ששהו בבית אחיהם הבכור, מתו. איוב קם ממקומו, קורע את בגדיו ואומר : ”ה' נָתַן, וַה' לָקָח; יְהִי שֵׁם ה', מְבֹרָךְ.”
בהתכנסות השנייה אצל האלוהים באו המלאכים להתייצב אצל ה' וגם השטן בתוכם. ה' פונה לשטן : ”הֲשַׂמְתָּ לִבְּךָ אֶל עַבְדִּי אִיּוֹב--כִּי אֵין כָּמֹהוּ בָּאָרֶץ אִישׁ תָּם וְיָשָׁר יְרֵא אֱלֹהִים, וְסָר מֵרָע; וְעֹדֶנּוּ מַחֲזִיק בְּתֻמָּתוֹ, וַתְּסִיתֵנִי בוֹ לְבַלְּעוֹ חִנָּם” והשטן עונה כי איוב נשאר צדיק וירא אלוהים, מפני שה' לא הרשה לו לפגוע בגופו. ה' מתיר לשטן לפגוע בגופו של איוב. איוב לוקה במחלת השחין הוא מתיישב על ערמת אפר, ולוקח לו שבר חרס להתגרד בו כדי להקל על ייסוריו. אשת איוב מציעה לו "לברך" את אלוהים (לקלל בלשון סגי נהור) ואיוב מסרב להצעתה.
שלושת רעי איוב, אליפז, בלדד וצופר באים לבקרו כאשר השמועה על מצבו מגיעה אליהם. הם באים לנחם אותו ויושבים במחיצתו שבעה ימים. איוב מקלל את מזלו ואת יום לידתו ומייחל למוות.
אליפז רעו, עונה לאיוב. הוא אומר לו כי בעבר היה זה איוב שניחם אנשים אחרים, אז מדוע עכשיו שזמן אסונו שלו, הוא מתלונן? הוא רומז לאיוב כי ייתכן שהאסון שנקרה לפתחו הוא גמול על חטא שעשה בעבר. לאחר דברים אלו פותחים רעיו בדיון, שבו איוב עונה, וכל אחד מרעיו עונה בתורו. איוב נשאר בשלו וטוען כי לא חטא. מנגד רעיו טוענים ונשארים איתנים בדעתם שאיוב חטא. הם טוענים כי ה' תמיד גומל לצדיקים רק טובות, ועונשים כבדים מקבלים אלו הרשעים. איוב כעס על התוכחות של חבריו וראה בהם דברי הבל הנובעים מחנופה לאלוהים. לדוגמה: בפרק י"ג הוא אומר: "אולם אני אל שדי אדבר והוכח אל אל אחפץ. ואולם אתם טופלי שקר, רופאי אליל כולכם"... "הן יקטלני לו איחל, אך דרכיו על פניו אוכיח. גם הוא לי לישועה, כי לא לפניו חנף יבוא." איוב חותם את דבריו בקורות אותו בעבר ובעקרונות לאורם הוא מנהל את חייו. איוב מגיע למסקנה כי חכמת האדם היא לא אחרת מאשר יראת האל. לדידו יראת אלוהים מובילה כל אדם לסור מן הרע ולקיים מצוות. איוב מתאר בפני שומעיו כיצד עיקרון זה הנחה אותו כל ימי חייו עד עתה. לאחר שאיוב מסיים את דבריו. רעיו משתתקים. לאחר הדיון הזה מצטרף אליהוא בן ברכאל הצעיר ונושא את דבריו. הוא טוען כי אם האדם יידע להקשיב הוא ישמע את דברי האלוהים. דברי ה' באים בכל מיני צרות גם של סבל כמו במחלה או אף בחלום. לשיטתו על האדם להקשיב לדברי ה'.
איוב ביקש פעמים רבות תשובות מה'. ובספר איוב, פרק ל"ח, ה' משיב לאיוב. ה' אחראי לבריאת העולם ומורכבותו. איוב מתפעם מדברי האל, אך אינו שואל מדוע בא עליו כל הסבל וה' בדבריו אינו מסביר זאת.
לאחר הדברים האלה פונה ה' אל אליפז ואל רעיו ואומר: ” חָרָה אַפִּי בְךָ וּבִשְׁנֵי רֵעֶיךָ--כִּי לֹא דִבַּרְתֶּם אֵלַי נְכוֹנָה, כְּעַבְדִּי אִיּוֹב.” מפסוק זה נובע כי אלוהים "רווה נחת" דווקא מההתרסה של איוב כלפיו, ולא מדברי חבריו ("חנופה" בלשון איוב) שניסו להצדיק את האל. לאחר מכן ה' משיב לאיוב את הונו. מסופר כי לאיוב נולדו שבעה בנים ושלוש בנות: ימימה, קציעה וקרן הפוך וברשותו גם רכוש רב. איוב נפטר בשיבה טובה כשהוא זוכה לראות את ארבעת דורות ההמשך.