stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אמירת סדר העבודה
היסטוריה של אמירת סדר העבודה

אמירת סדרי העבודה היא מנהג קדום ביותר, המופיע כבר בתלמוד בכמה מקומות, כמנהג שרווח בתקופת האמוראים.

לדעת יהושע מאיר גרינץ, המנהג לומר בתפילת יום הכיפורים את סדר העבודה נהג כבר בתקופת בית שני, אף שעבודת יום הכיפורים עדיין נהגה בפועל, ולטענתו קטעי מגילות ממערות קומראן מהווים קטעים מסדר עבודה; צבי מלאכי שלל הנחה זו, ומאידך טען אף הוא כי הייתה אמירה של סדר העבודה כבר בתקופת הבית, ומצא אותה בקריאת התורה על ידי הכהן הגדול.
בתלמוד, תוך כדי דיון על הלכות עבודת יום הכיפורים, מוזכרים שליחי ציבור שונים שאמרו את סדר העבודה ופסקו כדעה מסוימת: ”ההוא דנחית קמיה דרבה ועבד כרבי מאיר”.
החוקרים משערים שבתקופת הגמרא לא אמרו פיוט, אלא נוסח המבוסס על משניות יומא, עם תוספות והפחתות שונות. נוסח אחד כזה נמצא בידינו, הוא סדר "שבעת ימים", וייתכן שהוא עצמו שימש בימי התלמוד.
בתקופת הגאונים היו שנהגו לומר את סדר העבודה לא רק בתפילת מוסף, אלא גם בתפילות שחרית ומנחה, ובמיעוטן אפילו בתפילת ערבית. היו גאונים שהתנגדו למנהג, בטענה ש”כיון שהזכיר במוסף, למה הוא חוזר ומזכיר במנחה”, אולם היו שאישרו את המנהג, וכך כתב רב סעדיה גאון ”אחרי שקבלו הרוב את המנהג לומר פיוטי הכפור גם בתפילת תמיד וגם אין בדבר הפסד לתפלה, רואה אני לרשום בשביל יום הכיפורים ג' פיוטים”. המנהג נשאר בקהילות מסוימות לפחות עד המאה ה־14, וכך כותב רבי אהרון הכהן מלוניל ”והמנהג להזכיר סדר עבודה אף בשחרית מתוך חביבות הדבר”. ככל הנראה, בנוסח איטליה אמרו בתקופה קדומה סדרי עבודה גם בשחרית ובמנחה, ונותרו לכך שרידים עד היום, כשבנוסח איטליה נאמרים בשחרית ובמנחה פיוטי "סדר בריות" שהם מן ההקדמה לסדר העבודה.
בשונה ממנהג רוב העדות, במנהגי תימן נאמר סדר העבודה לאחר חזרת הש"ץ של מוסף ולא בתוכה, בעקבות החשש מהפסק.
פיוטי סדר העבודה > מבנה הפיוטים

פיוטי סדר העבודה, החל מהפיוט אתה כוננת עולם מראש, הם פיוטים בעלי מבנה קבוע, שרק סדרים בודדים חורגים ממנו.
הפיוטים כוללים שני חלקים. החלק הראשון – סקירה היסטורית של אירועים מאז בריאת העולם ועד אהרן הכהן. הסקירה יכולה להיות קצרה, ולכלול רק פרטים מעטים (כגון אדם הראשון, שלושת האבות, ויציאת מצרים) ויכולה להיות ארוכה ולכלול פירוט רב של ההתרחשות בעולם בתקופה הנסקרת (כגון פירוט חטא עץ הדעת, דור הפלגה וכו').
החלק השני מתאר את סדר עבודת הכהן הגדול בים הכיפורים, על פי המתואר במשנה במסכת יומא, עם הוספות שונות, בין על פי הגמרא ובין על פי מקורות אחרים הדנים בעבודת בית המקדש. גם בחלק זה, יכול להיות פירוט רב, או אזכור קצר של פעולות שונות (כך לדוגמה, בתיאור הקטרת הקטורת בקודש הקודשים. בסדר אמיץ כח קיצר את התיאור, וכתב ”קִישׁ צְעָדָיו לְפָרֳכות וְקֵרַב לַבַּדִּים. קְטרֶת שָׂם בֵּינֵימו וְעִשֵּׁן וְיָצָא.” בעוד בסדר אתה כוננת כתב ”זֵרֵז עַצְמו וְנִכְנַס לַקֹדֶשׁ וְהִנִּיחַ מַחְתָּה בֵּין־בַּדֵּי הָאָרון. חָפַן וְנָתַן עַל הַגֶּחָלִים וּמִמֶנָּה נִתְמַלֵּא הַבַּיִת כֻּלּו עָשָׁן:
טִמְטֵם עֵינָיו וְשָׁב לַאֲחורָיו וּמִתְפַּלֵּל בְּהֵיכָל תְּפִלָּה קְצָרָה.”) החלק השני מתחיל בדרך כלל, בדומה למסכת יומא, בתיאור הפרשת הכהן הגדול מביתו ללשכת פרהדרין שבעה ימים לפני יום כיפור.
בנקודת המעבר בין שני החלקים מופיע, במרבית הסדרים, הפסוק ”כַּאֲשֶׁר עָשָׂה בַּיּוֹם הַזֶּה צִוָּה ה' לַעֲשֹׂת לְכַפֵּר עֲלֵיכֶם” (ויקרא, ח', ל"ד). מסורת זו כנראה מבוססת על מנהג הקדום לפיוטי העבודה.
פיוטי סדר העבודה > היחס בין שני החלקים

החוקרים העלו הסברים שונים מדוע הוצמד דרך קבע החלק ההיסטורי אל החלק הסיפורי, שהוא עיקרו של אמירת סדר העבודה.
הסבר ראשון קושר זאת עם המעמדות שהיו נאמרים בבית המקדש, בהם היו קוראים קטעים מפרשת הבריאה, ופסוקים העוסקים בקרבנות היום. אמירת סדרי העבודה על שני חלקיהם, היא מעין שחזור של המעמד שהיה בבית המקדש.
הסבר שני קושר זאת עם סגנון התפילה התנכ"י העתיק, בו תפילות רבות נפתחו בהזכרת ההיסטוריה, בין אם כדי להזכיר זכות אבות, ובין אם כדי לעורר את העם לשוב אל דרכיהם הטובות של האבות, והפייטנים הראשונים שקבעו את מבנה סדרי העבודה הושפעו ממבנה התפילות הקדמון.
הסבר שלישי הוא שהפתיחה ההיסטורית היא הקדמה רעיונית לסדר העבודה, על מנת להבין את גדלות בורא העולם ואת חשיבות העולם, ומתוך כך את חשיבות עבודת הקרבנות המקיימת את העולם. בדומה לזה, יש שכתבו כי הקדמת בריאת העולם ותולדותיו לסדר העבודה נועדה להדגיש את סדר עבודת יום הכיפורים כייעודה של הבריאה כולה.
פיוטי סדר העבודה > מבנה החלק ההיסטורי

ישנם הבדלים רבים בין הפיוטים ביחס לבחירת הסיפורים שמופעים בחלק ההיסטורי, אולם ישנו בסיס קבוע. הסיפורים לקוחים בדרך כלל מהתורה, אולם תיאור הסיפורים נלקח פעמים רבות מהמדרשים. הסיפורים יסודרו על פי סדר הופעתם בתורה, בין אם בפיוט יש הרבה סיפורים ובין אם מעט.
פיוטי סדר העבודה > מבנה החלק הסיפורי

כמו שהוזכר, כל פייטן הרחיב וקיצר כפי ראות עיניו. אולם ישנה תבנית משותפת לכל סדרי העבודה. תבנית זו מכונה "וידויין והזאות".

הווידויין הם שלושת הוידויים שהתוודה הכהן הגדול במהלך יום הכיפורים. שני וידויים על פר החטאת שלו, ווידוי נוסף על השעיר המשתלח. במהלך הווידויים, כאשר הכהן הגדול היה אומר את שם השם, מתואר שהכהנים והעם שעמדו בעזרה היו משתחווים ואומרים "ברוך שם כבוד מלכותו לעולם ועד". ההזאות הם הזאות הדם שהכהן הגדול היה מזה מדם פר החטאת שלו ודם השעיר הפנימי בקודש הקודשים ובהיכל.
לשתי פעולות אלו, הווידויין וההזאות, ישנו טקסט קבוע בכל סדרי העבודה, על פי נוסח המשניות הרלוונטיות במסכת יומא, והם מהווים את השלד של הסדר. בבתי כנסיות רבים כיום נוהגים שהקהל אומר בשקט את כל סדר העבודה, אולם את הווידויים וההזאות כל הקהל אומר בקול יחד עם החזן, במנגינה מיוחדת, ובמהלך אזכור הווידויים אף משתחווים.
פיוטי סדר העבודה > אקרוסטיכונים

רוב סדרי העבודה כתובים לפי תבניות אקרוסטיכוניות של א-ב. חלקם באלף בית ישר, וחלקם באלף בית הפוך (תשר"ק), או שילוב של שני הסדרים. בחלק מהסדרים לכל אות ישנו מופע אחד בכל אקרוסטיכון, וישנם סדרים עם יותר, כגון ארבע שורות לאות, או שמונה שורות לאות. בחלק מהפיוטים ישנו בנוסף לאקרוסטיכון הא–ב גם אקרוסטיכון עם שם המחבר.
נוסח סדר העבודה > דיוקים הלכתיים

סדרי העבודה לאורך השנים היוו מקור להכרעות הלכתיות, ולדיונים הלכתיים אודות הכתוב בהם. כאמור לעיל, כבר בגמרא במסכת יומא מוזכרים בשני מקומות שליחי ציבור שאמרו בסדר העבודה שלהם כאחת השיטות, והגמרא דנה בשאלה האם נהגו כראוי. גם בראשונים ישנם דיונים ענפים סביב שאלות שונות הנוגעות להלכות עבודת יום הכיפורים, ובהם מוזכרים פעמים רבות סדרי העבודה השונים, במטרה להביא מהם ראיה או לחלוק עליהם. להלן נביא חלק מן הסוגיות שבהם הוזכרו סדרי העבודה ונדונו בהם.
נוסח סדר העבודה > דיוקים הלכתיים > הפייסות ביום הכיפורים

בגמרא לא נזכר האם היו פייסות ביום הכיפורים. הראשונים נחלקו בסוגיה, והביאו כאחד מהמקורות בסוגיה את הפיוטים. בעל המאור סבר שלא היו פייסות ביום הכיפורים, ולפיכך תמה על מחברי הפיוטים שכן הזכירו אותם ”והוי יודע כי בעלי הקרובו"ת שהכניסו בפיוטיהן בסדר עבודת היום ארבעה פייסות טעו כולן במשנתנו.” הרמב"ן תקף אותו בחריפות, וטען שלא יכול להיות שכל הפייטנים טעו: ”אף בסדר עבודת הבבלי אשר מימי רבותינו כתוב בו פייסות, וכן בדברי הפייט הראשון ר"א ברבי קליר, ובקרובות הגאונים וחכמי הישיבות ורבני ספרד האחרונים ז"ל. ואי אפשר שיטעו כל רבותינו ואבותינו, ולבעל המאור הזה לבדו נתנה חכמה.” גם בעלי התוספות, כשנדרשו לסוגיא, ציטטו את הפיוט אשוחח נפלאותיך של רבי משולם בן קלונימוס.
נוסח סדר העבודה > דיוקים הלכתיים > מחלוקת רבי מאיר וחכמים

בתוספתא מובאת מחלוקת בין חכמים לרבי מאיר, בנוגע לנוסח הווידוי שאומר הכהן הגדול. לדעת רבי מאיר, נוסח הווידוי הוא "עויתי פשעתי וחטאתי", ולדעת חכמים הנוסח הוא "חטאתי עויתי ופשעתי". כבר בגמרא מוזכר שהיה חזן שאמר בסדר עבודה כרבי מאיר, בעוד רבה גער בו. רוב הפוסקים פסקו כחכמים, אולם הרי"ץ גיאת ורב סעדיה גאון פסקו כרבי מאיר. בפיוטים שנכתבו על ידם ונמצאים בידינו הנוסחא היא כחכמים, אולם ייתכן שהנוסחא המקורית הייתה כרבי מאיר, והמעתיקים תיקנו את הנוסח בהתאם לשיטה המקובלת. לפי נוסחאות מסוימות גם בסדר אמיץ כח הנוסח הוא כרבי מאיר.
נוסח סדר העבודה > דיוקים הלכתיים > הגיית שם ה'

בירושלמי נאמר שבפעם השנייה שהכהן הגדול היה מזכיר את שם ה' בווידוי, הוא היה אומר אנא בשם, ולא אנא השם, כפי שעולה מנוסחת המשנה. חלק מהראשונים שדנו בסוגיה העידו שיש בדבר מחלוקת בין סדרי העבודה. וכך כתב הראבי"ה ”ובסדר רבינו שלמה הבבלי יסד שניה אנא השם. אבל בסדר אתה כוננת יש בראשונה אנא השם ובשנייה אנא בשם.”
אמירת סדר העבודה > הפיוטים הנאמרים בקהילות השונות

ברוב קהילות הספרדים נוהגים כיום לומר את הסדר האנונימי אתה כוננת עולם מראש. סדר עבודה זה היה מקובל בקהילות קסטיליה שבספרד כפי עדות ר' דוד אבודרהם.[דרוש מקור] מאוחר יותר, עם גירוש ספרד והתגבשות מחזור התפילה הספרדי אימצו כמעט כל קהילות הספרדים את נוסח זה. גם הרבה מקהילות החסידים המתפללות בנוסח ספרד קיבלו עליהם את סדר העבודה הזה מן הספרדים, במקום הסדר "אמיץ כח", שנהוג בקהילות אשכנז. מאוחר יותר סדר זה חדר אף לקצת קהילות המתפללות בנוסח אשכנז במזרח אירופה, אבל ברוב קהילות נוסח אשכנז שמרו על "אמיץ כח".
בנוסח תימן נהגו (עד למאה ה־17) לומר את הפיוט "אמוני לבב" של רבי אברהם אבן עזרא, ובמאות ה־17 וה־18, בעקבות השפעתם של רבי שלמה מנזלי ושל המהרי"ץ, עברו לומר את הפיוט "אתה כוננת עולם מראש". ביהדות חבאן נשמר המנהג העתיק לומר את סדר "אמוני לבב".
סדר העבודה בנוסח אשכנז הוא "אמיץ כח", שנתחבר על ידי ר' משולם בן קלונימוס.
בנוסח איטליה אומרים את הפיוט "אזכר סלה", המיוחס לר' יוחנן הכהן. ובימי הביניים יש שאמרו את הפיוט "אמוני לבב" של רבי אברהם אבן עזרא.
בנוסח צרפת (ואפ"ם) אמרו "אתה כוננת עולם ברב חסד" ליוסי בן יוסי.
במנהג קונסטנטין, אמרו את הסדר "אזכיר גבורות", גם הוא ליוסי בן יוסי (שחיבר כנראה שלושה סדרי עבודה לכל הפחות).
בנוסח רומניא אמרו "אדרת תלבושת" לר' שלמה הבבלי.
בנוסח פרובנס  אמרו "אמוני לבב הבינו" לר' אברהם אבן עזרא.
בקהילות קטלוניה ואראגון אמרו את סדר העבודה "אל אלהים בך יצדקו" של רבי יוסף אבן אביתור.
במחזור שפתי רננות כמנהג ג'רבא וטריפולי מופיע הפיוט "אל אל אשא דעי" של רבי יצחק אבן גיאת.
במנהג אלג'יר הישן אמרו את סדר העבודה "אל אלהי אבותיכם" של רבי משה אבן עזרא.
אמירת סדר העבודה > מנהגים בשעת אמירת סדר העבודה

סדר העבודה מנוסח כטקסט תיאורי המתאר את שהיה במקדש. אולם מתוך תפיסה שאמירת סדר העבודה מהווה תחליף לקיום העבודה בפועל ("ונשלמה פרים שפתינו"), נוהגים בשעת אמירתו לבצע פעולות שונות המשחזרות את המעמד המקורי, לאור ההבנה ”שאנחנו עכשיו מדמין נפשינו במקום הכהנים בזמן שבית המקדש קיים”.

המנהג הרווח ביותר הוא להשתחוות לאחר אמירת הווידויים, בהתאמה למעשיהם של העומדים בעזרה בזמן בית המקדש. מכיוון שהשתחוויה זו אינה ממש במקדש, חל עליה איסור השתחוואה מחוץ למקדש, ולכן לא משתחווים ממש, אלא רק כורעים כשהראש צמוד לרצפה, אבל לא בשכיבה מלאה. כמו כן, במקרה שהרצפה עשויה מאבן מפרידים בינה לבין הראש בעזרת חומר אחר (כגון מגבת).

מנהגים נוספים הם: לומר יחד עם החזן את הווידוי, להכות על הלב במהלך אמירת הווידוי, לומר את המילים "אנא השם" בקול רם
פיוטים סביב סדר העבודה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
פייטנים רבים צירפו קודם סדר העבודה פיוט הנקרא "סדר בריות" העוסק בגדולת ה' ובבריאת העולם (ומכאן שמו – בריאות כמו "בריאות"). כותרתו הקבועה היא "עד לא מכון, כסאך נכון". במרבית המנהגים המאוחרים השמיטו פיוט זה. בנוסף לכך, נהוג לפתוח את סדר העבודה בתפילה שעניינה בקשת רשות של הש"ץ מהקב"ה לומר את סדר העבודה. חלק מכותבי העבודות כתבו מראש גם פיוט כזה. כיום, במנהג האשכנזים נהוגות הרשויות האנונימיות הקדומות "אוחילה לאל" ו"היה עם פיפיות", ובמנהג הספרדים ישנן רשויות שחיברו רבי שלמה אבן גבירול ורבי משה אבן עזרא.)
לאחר סדר העבודה נאמרים פיוטים במבנה דמוי "רהיטים": בעלי שורות קצרות, המלווים במילות קבע בראשי הטורים או בסופם, ובאקרוסטיכונים אלפביתיים מרובים. ישנם פיוטים העוסקים בשבח הכהן הגדול (הידוע שבהם הוא כאוהל הנמתח בדרי מעלה), המובילים לפיוטי קינות על אובדן סדר העבודה, חורבן בית המקדש ותפארתו והגלות (למשל תכפו עלינו צרות), ולאחר מכן בקשות לגאולה (למשל תתן אחרית לעמך). חלק מבקשות אלה דומות בתוכנן לפיוטי סליחות קדומים (למשל אל תעש עמנו כלה), ולעיתים הם אף משמשים בפועל כפיוטי סליחות בהקשרים אחרים. בשל כך, קינות אלו לעיתים מתקשרות ישירות לסליחות של תפילת מוסף.
ראו גם

מראה כהן
פרשת הקרבנות
לקריאה נוספת

צבי מלאכי, ה'עבודה' ליום הכיפורים – אופייה, תולדותיה, והתפתחותה בשירה העברית, חיבור לשם קבלת תואר דוקטור לפילוסופיה, האוניברסיטה העברית תשל"ד. כרך א – מחקר על סדר העבודה, כרך ב – אנתולוגיה של סדרי עבודה שונים.
צבי מלאכי, בנועם שיח – פרקים מתולדות ספרותנו, מכון הברמן למחקרי ספרות, לוד תשמ"ג.
יוסף יהלום, אז באין כול: סדר העבודה הארץ-ישראלי הקדום ליום הכיפורים, הוצאת הספרים ע"ש י"ל מאגנס, ירושלים תשנ"ז.
צבי זוהר, "ומי מטהר אתכם -- אביכם שבשמים", AJS Review‏ 14 (אביב 1989), עמ' 1–28.
צבי זוהר, "מקוה ישראל ה'", AJS Review‏ 19 (1994), עמ' 1–23.
יוסף טובי, פיוטי רב סעדיה גאון: מהדורה מדעית של היוצרות ומבוא כללי ליצירתו, חיבור לשם קבלת תואר דוקטור לפילוסופיה, האוניברסיטה העברית תשמ"ב, עמודים 118-123
פיטר לנרד, "'אז אוהבי שם יעלצו, יעלזו בכבוד': עיון בסיומי פיוטי העבודה ליום הכיפורים", מסורת הפיוט ה–ו (תשע"ז), עמ' 73–124.
בדיקת תכונות מדגמית

בדיקת תכונות מדגמית (באנגלית: Property Testing) הוא ענף מחקר של מדעי המחשב העוסק באלגוריתמים אקראיים אשר תכליתם להבחין בין עצמים שיש להם תכונה מסוימת לבין עצמים הרחוקים מכל עצם שיש לו תכונה זאת. הבחנה בין המקרים האלו היא פתרון מקורב לבעיית ההכרעה הנסובה על זיהוי מדויק של עצמים שיש להם את התכונה האמורה (ודחיה של כל עצם שאין לו את התכונה). היתרון של אלגוריתמים מקורבים כאלו הוא שהם עשויים להיות הרבה יותר יעילים מאלגוריתמי הכרעה מדויקים, ובפרט האלגוריתמים המקורבים מסוגלים להסתמך על מדגם קטן של העצם הנבחן.
התחום הוצג לראשונה בשנת 1998, במאמר מאת עודד גולדרייך, שפי גולדווסר ודנה רון.
דוגמה

ניתן להבחין בין רשימה ממוינת (של ערכים שונים) לרשימה אשר רחוקה בכל רשימה כזאת על ידי בחינה של מספר לוגריתמי של איברים בסדרה.
האלגוריתם פועל על ידי בחירה של איבר אקראי בסדרה, וחיפושו בסדרה על ידי ביצוע חיפוש בינארי. אם הסדרה אכן ממוינת וכל איבריה שונים - האלגוריתם תמיד ימצא את הערך שנבחר במיקומו הראשוני, אולם אם הסדרה רחוקה מכל סדרה ממוינת - בהסתברות לא קטנה האלגוריתם לא יחזור למיקום ההתחלתי.
הערות שוליים

↑  O. Goldreich, S. Goldwasser, and D. Ron, Property testing and its connection to learning and approximation. Journal of the ACM, July 1998, pages 653-750.
אשר פיש

| --- | --- |

 לידה:  19 במאי 1958 (בן 66) ירושלים 
 מוקד פעילות:  ישראל 
 מקום לימודים:  האקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים 
 עיסוק:  מנצח, פסנתרן
 סוגה:  מוזיקה קלאסית, מוזיקה קאמרית, אופרה
 שפה מועדפת:  עברית 
 כלי נגינה:  פסנתר
 http://www.asherfisch.com/#/home
 
אשר פיש (נולד ב-19 במאי 1958 בירושלים) הוא מנצח ופסנתרן ישראלי.
ביוגרפיה

אשר פיש נולד בישראל וגדל בירושלים. שירת בצה"ל ככתב גלי צה"ל לעניינים פרלמנטריים ולענייני השטחים. לאחר שירותו הצבאי למד ניצוח באקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים אצל מנדי רודן.
פיש כיהן בתור המנהל המוזיקלי של התזמורת הסימפונית הישראלית ראשון לציון ושל האופרה הישראלית (שם התפטר מתפקידו בשנת 2008). הוא ניצח על הפקות אופרה באופרה הישראלית החדשה, במטרופוליטן אופרה של ניו יורק, בבית האופרה המלכותית, קובנט גארדן שבלונדון, באופרה של וינה וכן בבית האופרה של אדלייד שבאוסטרליה ובבית האופרה של סיאטל (שם הוא "מנצח אורח ראשי").
כמו כן ניצח על קונצרטים רבים בתזמורות שונות, ביניהן התזמורת הסימפונית של שיקגו, תזמורת סנט לואיס, התזמורת הסימפונית של מונטריאול, הפילהרמונית של ניו יורק והפילהרמונית של מינכן וכן תזמורות באטלנטה, יוסטון, דאלאס וטורונטו.
באופרה הישראלית ניצח על אופרות רבות ובהן: כוחו של גורל, אותלו, אאידה ודון קרלו (ורדי), כרמן (ביזה), יבגני אונייגין (צ'ייקובסקי), שמשון ודלילה (סן-סנס) ולה טרוויאטה מאת ורדי.
פיש מופיע לעיתים כפסנתרן, בין השאר בפסטיבל הבינלאומי למוזיקה קאמרית בירושלים, ופסטיבל המוזיקה - "אשר פיש וחברים" בכפר שמריהו.
משנת 2014 הוא משמש כמנצח הראשי של התזמורת הסימפונית של מערב אוסטרליה.
ביוגרפיה > חייו האישיים

פיש נשוי לזמרת הקנדית לינדה פבלקה, ואב לבת. המשפחה מתגוררת בניו יורק.
בדיקת שמיעה

בדיקת שמיעה
בדיקת שמיעה היא בדיקה רפואית שגרתית שמטרתה לבחון את יכולת השמיעה. הבדיקה נעשית בדרך כלל על ידי אודיולוגים. ישנם סוגים רבים של בדיקות שמיעה, והן משתנות בהתאם לגיל הנבדק ולבעיה אותה מנסים לאבחן.
סוגי בדיקות שמיעה

בדיקת השמיעה כוללת שני סוגים עיקריים של בדיקות: בדיקות שמיעה סובייקטיביות התנהגותיות שדורשות שיתוף פעולה מצד הנבדק ובדיקות שמיעה אובייקטיביות שאינן תלויות בתגובת המטופל.
בדיקות סובייקטיביות:
בדיקת אודיומטריה - הסוג הנפוץ ביותר של בדיקת שמיעה. המטופל מקשיב לצלילים טהורים (גלי סינוס בלחץ האוויר) בתדרים שונים. מטרת הבדיקה לבדוק את יכולתו של המטופל לשמוע את ה"צלילים רכים" ביותר שניתן לשמוע מתועדים. המטופל יושב בחדר אטום לרעש במהלך הבדיקה, על מנת להבטיח תוצאות בדיקה מדויקות[דרוש מקור].
בדיקת הולכת אוויר - בדיקה שבה מושמות אוזניות על האוזן של הנבדק ונבדקת היכולת של שמיעת גלי קול בכל המסלול של האוזן החיצונית, האוזן התיכונה והאוזן הפנימית. תוצאת הבדיקה מתקבלת משקלול ירידת השמיעה (אם קיימת) על כל חלקי האוזן.
בדיקת הולכת עצם - במהלך הבדיקה ממקמים מרטטת זעירה מאחורי אוזנו של הנבדק, השולח צליל דרך הגולגולת אל האוזן הפנימית. בדרך זו, ניתן לבדוק את תפקוד האוזן הפנימית, תוך עקיפת האוזן התיכונה.
מבחן זיהוי דיבור - הנבדק נדרש לחזור על מילים המושמעות על רקע רעש בעוצמה נורמלית. מידת ההצלחה של הנבדק מלמדת עד כמה הצליל ברור לו.
שמיעה במבחן רעש - בדומה למבחן זיהוי הדיבור, הבדיקה נעשית בכך שהנבדק חוזר על המילים שהוא שומע. בדיקה שכזו מתקיימת במקום שקט, כיוון שבדיקה מסוג זה במקום רועש לא תניב פרי.
בדיקות אובייקטיביות
בדיקת טימפנומטריה - מטרת הבדיקה הזו היא לאבחן את מצב האוזן התיכונה והיענותו של עור התוף, שניהם שייכים בעיקרם לחלק הולכת קולות של מערכת השמיעה[דרוש מקור].
בדיקת רפלקס אקוסטי - הבדיקה נועדה כדי למצוא היכן ממוקמת בעיית השמיעה. לאוזן התיכונה יש שריר שזז כאשר נשמע קול חזק. מדידת צלילים חזקים לפני שהשריר מספיק לנוע יכולה לתת מידע על הבעיה שבה השמיעה באוזן[דרוש מקור].
בדיקת עכבה אקוסטית - בדיקה זו מודדת כמה חמצן נמצא בתוך תעלת האוזן. באפשרות הבדיקה לדעת האם ישנו חור בעור התוף.
בדיקת BERA ‏(Auditory Brainstem Response) - בדיקה נוירולוגית הבודקת את תגובת גזע המוח לגירוי קולי באמצעות אלקטרודה. הבדיקה נועדה לשם בדיקת יכולת השמיעה של הנבדק[דרוש מקור].
בדיקת הדים קוכליאריים - בדיקה זו משמשת בדרך כלל כבדיקת סקר אצל ילודים, והיא נעשית על ידי החדרת מתמר לתעלת האוזן, שידור קול וקליטת ההחזר שלו. על ידי בדיקת ההדים הקוכליאריים ניתן לקבוע האם הקול שנשלח מגיע אל האוזן הפנימית.
הערות שוליים

↑  בדיקת שמיעה, באתר שירותי בריאות כללית
אשליה

.
אשליה אופטית - אשליית הסריג - נקודות שחורות מופיעות בשדה הראייה הפריפראלי, בנקודות הצומת של הסורגים. אשליה זו נובעת מתכונת ה-ON OFF CENTER של שדות הקלט ברשתית העין.
אשליה היא עיוות בתפיסה החושית. כל אחד מהחושים ניתן להטעיה באמצעות אשליות, אך מוכרות יותר אשליות אופטיות, המטעות את מערכת הראייה. אחדות מהאשליות הן אישיות, כלומר אנשים שונים יחוו אותן בצורות שונות, או לא יחוו אותן כלל. כיוון שאשליות קשורות לקלט חושי, הרי שיש אשליות המתרחשות וקשורות ליחסים בין החושים ועיבוד המידע של כל חוש, למשל אפקט מקגורק, פיתומות ו-Double Flash Illusion המערבים את חושי השמיעה והראייה.
מקור המילה

מקור המילה היא בספר מלכים שם משמעותה "הטעיה":
”"וַתֹּאמֶר הֲשָׁאַלְתִּי בֵן מֵאֵת אֲדֹנִי הֲלֹא אָמַרְתִּי לֹא תַשְׁלֶה אֹתִי"”
ביאור: אלישע הנביא הבטיח לאישה השונמית בן אך הוא מת בצעירותו ולכן היא מאשימה אותו שההבטחה הייתה אשליה (הטעיה).
סוגי אשליות

אשליה אופטית (חזותית): אשליה המאופיינת בתפיסה חזותית מוטעית של תמונה או צורה. רשתית העין קולטת אור, לפיו בונה מערכת הראייה תפיסה חזותית של הסביבה. אולם, ישנן דרכים להטעות את מערכת הראיה באחד או יותר מחלקיה או שלביה (מרשתית העין ועד קליפת המח) ולגרום לה לתפוס דבר מה באופן מסוים או בצורה מסוימת, על אף שהוא לא באמת כזה. לדוגמה, אשליית הסריג (Grid illusion) המוצגת בתמונה מעלה נוצרת בעקבות תכונות מסוימת המאפיינות את פעולתם של תאי רשתית העין וסוגי האינטראקציה בין תאים אלו.
מיראז' הנראה על כביש אספלטמיראז' הוא תופעה אופטית באטמוספירה בה קרני אור נשברות במעבר לשכבת אוויר חם ודליל קרוב לפני הקרקע. נוצרת בבואה מערבולית של השמיים ועצמים גבוהים אחרים, המזכירה את השתקפותם בשלולית או אגם רחוק. מיראז' הוא תופעה אופטית מציאותית והפירוש התפיסתי שלו כעדות להימצאות מים אינו אלא אשליה.
אשליה שמיעתית: אשליה שמטעה את חוש השמיעה, ומאופיינת בתפיסה קולית מוטעית. המאזין שומע קולות שאינם קיימים. אשליית שמיעה מהבהירה את התחומים שבהם האוזן או המוח נבדלים ממערכות שמע מעשה ידי אדם.
אשליית מישוש: אשליה שמטעה את חוש המישוש.
קוסמים מבססים רבים מהפעלולים שלהם על אשליות, שבאמצעותן הם מצליחים להטעות את קהל הצופים.
בפסיכיאטריה יש הבחנה בין אשליה לבין הזיה. בהזיה נוצרת תחושה של החושים ללא כל גירוי שיצר אותו, ואילו באשליה נוצרת תחושה מוטעית עקב תגובה מוטעית לגירוי קיים.
התיאטרון הריאליסטי מכונה גם "תיאטרון אשליה", כיוון שמשתדל ליצור אשליה של מציאות על הבמה.
ראו גם

הזיה
סוריאליזם
פיתומות
הטיה קוגניטיבית
סינסתזיה
היפנוזה
גנבת דעת
הערות שוליים

↑  https://www.illusionsindex.org/i/hermann-grid
| פסיכולוגיה קוגניטיבית |
| --- | --- | --- |
| ענפי מחקר | זיכרון • תפיסה • קשב • למידה • פונקציות ניהוליות • אינטליגנציה • פתרון בעיות • קבלת החלטות • קטגוריזציה  • רכישת שפת אם • ייצוגים מנטליים • יצירתיות • מומחיות • רגשות • קוגניציה חברתית |  |
| מושגי יסוד | סכמה • היוריסטיקה • מודלים נורמטיביים ומודלים דסקריפטיביים • קידוד • שליפה • זיכרון עבודה • אב טיפוס • תאוריה של תודעה • אפקט סטרופ • אפקט מסיבת הקוקטייל • מסגור • עיבוד מלמטה-למעלה ומלמעלה-למטה • חשיבה מסתעפת • גשטלט • אינהיביציה • עכבה סמויה • הסחת דעת • נדידת מחשבות • אשליה • שיפוט מתאם • chunking • צוואר בקבוק • הטרמה • תובנה • מחשבות אילו |  |
| אישים בולטים | נועם חומסקי • אן טריזמן • דונלד ברודבנט (אנ') • אלינור רוש (אנ') • סטפן קוסלין (אנ') • זנון פילישין (אנ') • רוג'ר שפרד (אנ') • ג'ורג ספרלינג (אנ') • מיכאל פוזנר (אנ') • ריצ'רד שיפרין • הרברט סיימון • ג'ון סוולר (אנ') • ג'ון אנדרסון • דניאל כהנמן • דוד נבון • מייקל גזניגה • עמנואל דונחין • ג'ורג' מילר • עמוס טברסקי • אלן באדלי • ארווינג בידרמן (אנ') • דייוויד מאייר (אנ') • אדוארד טולמן • אולריק נייסר (אנ') • שאול הוכשטיין |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4161274-7  NDL: 01034722
אריק החמישי, מלך דנמרק

רוצחיו של אריק החמישי נמלטים לאחר הרצח. ציור של אוטו באכה - 1882.
אריק החמישי - קליפינג (בדנית: Erik V - Klipping; ‏ 1249 – 22 בנובמבר 1286) היה מלך דנמרק מ-1259 ועד למותו. הוא היה בנו של כריסטופר הראשון, מלך דנמרק ועד 1264 הוא מלך תחת חסותה של אמו, מרגרטה. מ-1261 ועד 1262 הוא היה כלוא בהולשטיין בעקבות תבוסה צבאית. לאחר מכן הוא גודל בברנדנבורג.
כינויו

כינויו של אריק החמישי, "קליפינג" (Klipping) או "גליפינג" (Glipping) מתייחס למטבע מימי הביניים שהיה נהוג לחתוך (כמו המילה clip באנגלית) כדי להוריד את ערכו. ההסבר העממי שהיה נהוג בעבר הוא שאריק היה ממצמץ יתר על המידה (בדנית: glippe, למצמץ), לא מקובל כיום. הכינוי הוא למעשה התייחסות אכזרית לחוסר אמינותו. רמז לכך שהוא היה "טועה במתן עודף" כלפי עמו וממלכתו.
מלך

כאשר מת אביו, כריסטופר הראשון, היה אריק צעיר מדי למשול בזכות עצמו. המועצה המלכותית מינתה את אמו, המלכה מרגרטה כעוצרת. מרגרטה הייתה בתו של הרוזן סמבור השני מפומרניה ואישה פיקחית ואינטליגנטית. כבר בהתחלה היא נאבקה לשמור את בנה על כס המלכות כנגד שני אויבים רבי עוצמה: הארכיבישוף יקוב ארלנדסן, שהטיל נידוי על הבישוף שביצע את משיחת ההכתרה של אריק והדוכס ולדמר מדרום יוטלנד.
מי שניצל את המצב היה ירימר השני מריגן שקיבץ צבא של ונדים ופלש לזילנד. המלכה מרגרטה גייסה צבא, אך ב-1259 היא הובסה קשות בקרב שהתחולל ליד רינגסטד. ירימר המשיך ותקף ובזז את קופנהגן מאוחר יותר באותה שנה. הוא העביר את צבאו לסקונה והמשיך במסע המלחמה שלו. לרוע מזלו, הוא נתקל בחמת זעמה של אשת איכר, שהרגה אותו והונדים נמלטו בחזרה לריגן.
בהאמינו שהפלישה הוונדית הציגה את המלכה כחלשה, מרד הדוכס ולדמר. המלכה נאלצה לגייס צבא נוסף ולצעוד ליוטלנד כדי להעמידו במקומו. היא הביסה אותו וכאשר היא ניהלה איתו משא ומתן לשביתת נשק, הוא קיבץ את בעלי בריתו בצפון גרמניה כדי לסייע לו לתקוף אותה. הכוחות המשולבים הביסו את המלכה מרגרטה בקרב. כתוצאה מכך נשבו מרגרטה ובנה אריק והיא אולצה לוותר על כל הנחלות המלכותיות בדרום יוטלנד כדי להבטיח את שחרורם.
מרגרטה שחררה את הארכיבישוף ארלנדסן מתוך מחשבה שהוא יהיה אסיר תודה, אך הוא הטיל חרם על כל דנמרק בניסיון לאלץ את מרגרטה ואת אריק לוותר על כס המלכות. ב-1263, בתוקף תפקידה כעוצרת הממלכה, כתבה מרגרטה לאפיפיור אורבנוס הרביעי ובקשה ממנו להתערב בנעשה. לאחר כמה שנים של התפלפלות, נעתר האפיפיור לכמה מבקשותיה של המלכה. הוא פרסם היתר לשינוי תנאי סדר הירושה הדני כך שנשים יוכלו לרשת את הכתר. כך התאפשר לאחיותיו של אריק לרשת את כס המלכות במקרה שהוא ימות מבלי להותיר אחריו צאצאים. למרות שהאפיפיור העניק את ההיתר הזה, הוא מעולם לא הגיע לידי מימוש. בסופו של דבר, ירש בנו של אריק, אריק השישי את כס המלכות.
כשליט בגיר, ניסה אריק לכפות את כוחו על הכנסייה ועל האצולה. בשנות השבעים של המאה ה-13, תקף אריק את סמולנד. הסכסוך שלו עם הכנסייה יושב באופן משביע רצון בסיועו של האפיפיור. ב-1282 הגיעו הדברים לידי כך שהוא פגע באצולה בכל רחבי דנמרק עד שהוא אולץ לקבל את "כתב הזכויות" (בדנית: Haandfæstning, הגרסה הדנית של המגנה כרטה), שהגביל את סמכותו והעניק זכויות ומנהגים ששימרו את כוחם של האצילים.