ארצות הברית במשחקים האולימפיים (1952–1988)
אולימפיאדת רומא (1960)

292 ספורטאים ייצגו את ארצות הברית באולימפיאדת רומא (1960), והם זכו ב-71 מדליות, מהן 34 מדליות זהב. היה זו הפעם השנייה ברציפות בה דורגה ארצות הברית במקום השני בטבלת המדליות, אחרי ברית המועצות.
באתלטיקה, זכו האמריקאים ב-26 מדליות, מהן 12 מדליות זהב. וילמה רודולף זכתה ב-3 מדליות זהב: בריצת 100 מטר, בריצת 200 מטר ועם נבחרת השליחות בריצת 100X4 מטר שקבעה שיא עולם חדש בשלב המוקדמות (44.50 שניות). לי קלהון זכה במדליית זהב שנייה ברציפות בריצת 110 מטר משוכות, לאחר שהקדים במאית השנייה את בן ארצו ויליאם מיי. גלן דייוויס שמר אף הוא על תוארו, בריצת 400 מטר משוכות, ואף קבע שיא אולימפי חדש (49.51 שניות), והיה שותף גם לשיא העולם שקבעה נבחרת השליחים ל-400X4 מטר (3:02.37 דקות). בין רצי השליחים היה גם אוטיס דייוויס, שזכה גם במדליית זהב בריצת 400 מטר. רלף בוסטון קבע שיא אולימפי בקפיצה לרוחק (8.12 מ') ודון בראג עשה זאת בקפיצה במוט (4.70 מ'). הודף כדור הברזל ביל נידר, שזכה במדליית כסף במלבורן, שיפר את הישגו וזכה בזהב, תוך קביעת שיא אולימפי חדש (19.68 מ'). האלוף האולימפי היוצא, פרי אובריאן, הסתפק במדליית הכסף. אתלטים נוספים שקבעו שיאים אולימפיים חדשים היו זורק הדיסקוס אל ארטר (58.43 מ'), שזכה בתואר בפעם השנייה ברציפות, ורייפר ג'ונסון שצבר 8,392 נקודות בקרב עשר. נבחרת השליחים ל-100X4 מטר נפסלה בשלב הגמר, ולראשונה מאז 1912 איבדה את התואר. המנצחת הייתה המשלחת הכלל-גרמנית.
בשחייה זכו האמריקאים ב-15 מדליות, מהן 9 מדליות זהב. כל נבחרות השליחים האמריקניות קבעו שיאי עולם: גברים 100X4 מטר מעורב (4:05.4 דקות), גברים 200X4 מטר חופשי (8:10.2 דקות), נשים 100X4 מעורב (4:41.4 דקות) ונשים 100X4 חופשי (4:08.9 דקות). כריס וון סלטצה, שהייתה שותפה לשתי הזכיות במשחי השליחים, קבעה שיא אולימפי במשחה ל-400 מטר חופשי (4:50.6 דקות), וגם זכתה במדליית הכסף במשחה ל-100 מטר חופשי. שתי שחייניות ממשחה השליחות המעורב קבעו אף הן שיאים אולימפיים: לין ברק ב-100 מטר גב (1:09.3 דקות) וקרולין שולר ב-100 מטר פרפר (1:09.5 דקות). מייקל טרוי, שהיה שותף לזכייה במשחה השליחים החופשי, קבע שיא עולם במשחה ל-200 מטר פרפר (2:12.8 דקות). ויליאם מאליקן זכה במדליית הזהב התשיעית, במשחה ל-200 מטר חזה. כמה משחייני משחי השליחים זכו במדליות נוספות במשחים האישיים: פרנק מק'קיני זכה במדליית כסף במשחה ל-100 מטר גב, ולאנס לארסון זכה במדליית כסף במשחה ל-100 מטר חופשי. המשחה בו השתתף לארסון היה שנוי במחלוקת, שכן השופטים, שבאותה העת הסתמכו על שעוני עצר ידניים, נחלקו הן באשר לזמן אותו קבע לארסון, והן באשר לזהות המנצח במשחה - לארסון או האוסטרלי ג'ון דוויט. בסופו של דבר הוחלט כי הזמן ששניהם קבעו הוא 55.2 שניות (מה שהיווה שיא אולימפי), אך דוויט הוכרז כמנצח, בעוד לארסון הסתפק במדליית הכסף. ערעור שהגישה המשלחת האמריקנית נדחה. חבר נוסף בשתי נבחרות השליחים, ג'פרי פארל, הגיע להישגים אלה ימים ספורים לאחר שעבר ניתוח לכריתת תוספתן.
ארבעה מתאגרפים אמריקאים זכו במדליות, ושלושה מהם זכו במדליות זהב: וילברט מקלור (משקל קל-בינוני), אדי קרוק ג'וניור (משקל בינוני) וקסיוס קליי (משקל כבד), שלימים ציין כי השליך את המדליה לנהר אוהיו, לאחר שמסעדה ללבנים בלבד בלואיוויל סירבה לתת לו שירות. גם שלושה מתאבקים אמריקאים זכו במדליות זהב: שלבי וילסון (משקל תרנגול), טרנס מק'קאן (משקל קל) ודגלאס בלובו (משקל חצי כבד). בקפיצה למים זכו האמריקאים ב-6 מדליות, בהן רק שתי מדליות זהב, המספר הנמוך ביותר מאז 1912. גארי טוביאן זכה במדליית זהב בקפיצה מ-3 מ' ובמדליית כסף בקפיצה מ-10 מ'. בוב ובסטר זכה במדליית הזהב בקפיצה מ-10 מ'. פולה פופ זכתה בשתי מדליות כסף, במקצי הנשים. בהרמת משקולות זכו האמריקאים ב-6 מדליות, אך רק אחד מהם זכה במדליית זהב, צ'ארלס וינצ'י, ששמר על תוארו במשקל תרנגול. הקלעים זכו בשתי מדליות. אחד מהם, ויליאם מקמילן, זכה במדליית זהב בירי מ-25 מ'. רביעיית החותרים ללא הגאי זכתה אף היא במדליית זהב, בעוד במקצה השמיניות איבדו האמריקאים את תוארם, לראשונה מאז 1912, לחותרים מהמשלחת הכלל-גרמנית. צוות שייטי ה-5.5 מטר זכה אף הוא במדליית זהב, ומדליות נוספות הושגו ברכיבה, בקרב חמש מודרני ובסיף.
נבחרת הכדורסל, בה כיכבו בין היתר אוסקר רוברטסון וג'רי וסט, לא התקשתה גם במשחקים אלה לזכות במדליית הזהב. היא הביסה את יריבותיה בהפרש ממוצע של 42 נקודות, ודורגה ראשונה בבית הגמר, שכלל גם את נבחרות ברית המועצות, ברזיל ואיטליה. נבחרת הכדורמים סיימה במקום השביעי.
ארטור ארו וריצרד וויילס זכו במדליית זהב שנייה בחתירה (טד נאש היה חבר נוסף של הצוות והוא זכה במדליה נוספת בשנת 1964).