stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מעון רשמי
סוגים

חלק מהמעונות היו ארמונות ששימשו שליטים קודמים כמו ארמון האליזה שבו גר נשיא צרפת ונרכש במקור במאה ה-18 כדי לשמש את מלכי צרפת.
לאחר החלפת השלטון (למשל בהפיכת מונרכיה לרפובליקה), עשויים להיפתח המעונות לקהל הרחב, כפי שקרה בארמון ורסאי, בארמון שנברון ובטירה המלכותית בוורשה.
שטח הארמון המלכותי של מדריד הוא עצום ולכן בחר מלך ספרד פליפה השישי להתגורר בארמון סרסואלה (אנ') הקטן יותר.
בישראל, מתגוררים הנשיא וראש הממשלה בהתאמה בבית הנשיא ובבית אגיון בירושלים. בשנת 2014 אישרה הממשלה את הקמת פרויקט אלמוג שיאחד את מעון רה"מ ומקום עבודתו. מספר ראשי ממשלה ובהם אריאל שרון (שגר בחוות השקמים) מיעטו להשתמש במעון הרשמי והמשיכו להתגורר בביתם הפרטי תוך התאמת סידורי האבטחה.
בארצות הברית, מתגורר הנשיא שמשמש כראש המדינה וראש הרשות המבצעת בבית הלבן שבו נמצאים גם משרדיו הרשמיים. סגן הנשיא גר במעגל מצפה הכוכבים מס' 1.
נשיא רוסיה מתגורר בארמון הקרמלין הגדול במוסקבה. עד לנפילת השלטון, התגוררו הצארים הרוסים בארמון אלכסנדר.
המונרך הבריטי מחזיק במספר ארמונות ובהם ארמון בקינגהאם, טירת וינדזור ובית קלרנס (משמש את יורש העצר, נסיך ויילס). גם בתי המושלים, המייצגים את המונרך, נחשבים כמעונות רשמיים (למשל בית הממשלה באי מאן ובניו זילנד).
אבטחה והוצאות

בשל תפקידו הרם, מאובטח המנהיג ובבית מונהגים סידורי אבטחה שונים: מותקנות מצלמות אבטחה ונשמרת שמירה הדוקה במהלך כל שעות היממה גם כאשר המנהיג אינו נמצא בביתו. כניסת אזרחים וכלי רכב מוגבלת ונאסרת כמעט לחלוטין בעת שהיית האישיות במעון.
בהתאם לחוקי המדינה, הוצאות האבטחה והמגורים במעון ממומנות על ידי המדינה כחלק מתקציב המדינה. במדינות מסוימות כמו בגרמניה, משלם השליט דמי שכירות על השהייה בבניין הקנצלריה הפדרלית. ביוון, רק לנשיא המדינה יש מעון רשמי באחוזה הנשיאותית. עד לשנת 1982 שימשה אחוזת מקסימוס כמעון לראש הממשלה אך הטבה זו בוטלה ובמקום מסובסדת שכירת דירה באתונה, בירת המדינה.
בישראל, מגיעות הוצאות המעון הרשמי למיליוני שקלים בשנה ובעקבות כך הושמעה ביקורת ציבורית. בעת המשא והמתן על חוק ממשלת חילופים, הוצע כי הוצאות המעון לראש הממשלה החלופי ימומנו בהתאם למעון הראשי אך סעיף זה בוטל בעקבות לחץ ציבורי.
הערות שוליים

↑    David Blair, ‏Turkey's president moves into world's biggest palace costing £384 million, The Telegraph, 5 November 2014
↑  איתמר אייכנר, ynet, עם שלושה בתים שהמדינה מממנת, למה התעקש נתניהו על "סידורי דיור" גם ברוטציה?, באתר כלכליסט, 23 באפריל 2020
↑  שני מיליון שקלים ב-2014: הוצאות מעונות ראש הממשלה נחשפות, באתר וואלה, 19 ביוני 2016
↑  דניאל רוט-אבנרי, לאחר הביקורת: גנץ ויתר על מעון רשמי, באתר ישראל היום, 21 ביוני 2020
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007532495605171  GND: 4486832-7  LCCN: sh2002012439  LNB: 000147850  NARA: 10676491  NKC: ph158317 
הבית הכחול, מעון נשיא קוריאה הדרומית
הארמון הקיסרי של טוקיו, המשמש כמעון המגורים הרשמי של קיסר יפן
מיס ומר עולם החירשים

| --- | --- |

לוגו מיס ומר עולם החירשים
 תחום:  תחרות יופי
 שפה רשמית:  אנגלית ושפת הסימנים הבינלאומית
 מדינה:  צ'כיה 
 משרד ראשי:  פראג
 מטה הארגון:  פראג 
 מקום פעילות:  פראג, טביליסי, מיורקה, דרום אפריקה
 מייסדים:  יוזף אוליז'
 יושב ראש:  יוזף אוליז'
 מנהל פעילות:  מריאנה פריבילובה
 עובדים:  סבינה דבוליטובה
 תקופת הפעילות:  2001–הווה (כ־23 שנים)
 אתר רשמי
 
אסיה יוחנני מישראל, מיס עולם החירשת 2018, 29 בספטמבר 2018, פראג.
מיס ומר עולם החירשים (Miss & Mister Deaf World, MMDW) היא תחרות יופי בינלאומית שנתית המתקיימת מאז 2001, שבה זוכות רווקות חירשות בתוארי "מיס עולם החירשת" וסגניותיה, והחל משנת 2013 זוכים גם רווקים חירשים בתוארי "מר עולם החירש", מר אירופה ומר אסיה החירשים. בדרך כלל מתקיימת התחרות בפראג, בירת צ'כיה, בקיץ.
רקע

התחרות נערכת על ידי ארגון MMDW, שהוקם בשנת 2001, ומבוצעת על ידי ארגוני "מיס חירשת"  ו"מיס ומר חירשים",  שנשיאם הוא יוזף אוליז' (Josef Uhlíř). השפה הרשמית בתחרות היא שפת הסימנים הבינלאומית (אנ'), הדומה לעשרים אחוז משפת הסימנים הצ'כית, וכתרי הקריסטל לזוכות ולזוכים מיוצרים על ידי "זכוכית אסטרה" מצ'כיה.
היסטוריה

ב-9 ביולי 2010 נערכה תחרות מיס עולם החירשת (MDW ב-2010) בטביליסי שבגאורגיה. ז'ולי אבו מצרפת זכתה בשלושה תארים: סגנית ראשונה וסגנית שנייה למיס עולם 2010, ומיס סימפתיה 2010. לפי תנאי התחרות, זוכה בתחרות לא הייתה רשאית להתחרות בתחרות יופי אחרת, אבל ב-31 ביולי 2010 התחרתה אבו בתחרות הראשונה של "מיס אינטרנשיונל החירשת" (MDI) בלאס וגאס, והוכתרה כמיס אינטרנשיונל החירשת. אחרי זכייתה, פרסם אוליז' הודעה באתר MDW, שלל מאבו את שלושת תאריה והעבירם לזוכות שדורגו אחריה. נימוקיו היו שאבו הייתה מודעת לתנאי התחרות, שנאמרו לה ישירות, ונועדו לשמור על היוקרה והסטטוס של התחרות. כל מתחרה רשאית לחזור ולהתחרות פעם נוספת, אם לא זכתה בתואר בפעם הראשונה, אך אם זכתה, איננה רשאית להתחרות בתחרות אחרת. בנובמבר 2018 הוסרה הודעת אוליז' מהאתר, אך דירוג הזוכות לא השתנה. בשנת 2012 זכתה שוב אבו בתואר סגנית שנייה בתחרות מיס איל-דה-פראנס.
ב-8 ביולי 2011 נערכה התחרות בפראג, והשתתפה בה בגיל 25 נסיה יעקבובה מיפו, שב-2017 נישאה ושינתה את שמה לאליהו. בתחרות זו זכתה דיאן אינגראוואטי מאינדונזיה בתואר סגנית שנייה למיס עולם 2011, אבל התואר נשלל ממנה אחרי השתתפותה וזכייתה במקום החמישי בתחרות מיס אינטרנשיונל 2012 באנקרה בטורקיה. גם יעקבובה השתתפה בתחרות זו, ואישרה כי צוות התחרות הטוב ביותר נמצא בצ'כיה.
ביולי 2013 ייצג את ישראל ארז דה דרזנר, שהשתתף בתוכנית האח הגדול עונה 2.
בספטמבר 2018 ליוותה אליהו את אסיה יוחנני מתל אביב ואת נור קאוואסמי מבאר שבע לתחרות בפראג, וב-29 בספטמבר 2018 זכתה יוחנני בתואר מיס עולם החירשת 2018. בתואר מר עולם החירש 2018 זכה יאן אֶמֶר מצ'כיה, והסגנית הראשונה למיס עולם 2018 הייתה ג'וּתָתִיפ סְרִיתַמְרוֹנְגְווּאָט, מיס תאילנד. מיס עולם החירשת 2017 הייתה צ'וּטִימָה נֶטְסוּרִיווֹנְג, גם כן מתאילנד, והיא חזרה לתחרות ב-2018 כדי להעניק את סרט הזכייה וזר הפרחים למיס עולם 2018.
ראו גם

תרבות החירשים
מיס עולם
מר עולם
מסלאתה

| --- | --- |

 מדינה:  לוב לוב
 מחוז:  מחוז מורקוב
 חבל ארץ:  טריפוליטניה
 גובה:  227 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  24,000
 קואורדינטות:  32°34′56″N 14°02′24″E﻿ / ﻿32.582222°N 14.04°E﻿ / 32.582222; 14.04 
 אזור זמן:  UTC+2
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת לוב מוגדלת) טריפולי בנגאזי מיסראתה אל-ביידא רדאמס סבהא תוניסיה אלג'יריה ניז'ר צ'אד סודאן מ. הים התיכוןמסלאתה(למפת לוב רגילה) טריפולי בנגאזי מיסראתה אל-ביידא רדאמס סבהא תונ. אלג'. ניז'ר צ'אד סו. מ. הים התיכוןמסלאתה  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
מסלאתה (בערבית: مسلاتة) היא עיר בחלק הצפון-מערבי של לוב, במחוז מורקוב. יש בה כמעט 24,000 תושבים, והיא הייתה בעבר מרכז ללימודי האסלאם. העיר ידועה בשל חורפים גשומים מאוד וייצור שמן זית. ההכרזה על הקמת הרפובליקה הטריפוליטאית, שהייתה הרפובליקה הערבית הראשונה, בוצעה בעיירה, ב-16 בנובמבר 1918.
היסטוריה

ב-1945 פרצו פרעות בטריפולי והאזור, שהייתה אז חלק מלוב, שהייתה תחת שלטון בריטי. יהודים רבים התאסלמו כדי להציל את נפשם.
פליטים יהודים ממסלאתה ייסדו בשנת 1950 את היישוב אחיסמך, וחלקם התיישבו במושבים זיתן, אחיעזר ודלתון.
אוכלוסייה

רוב תושבי מסאלתה אינם מהעיר במקור, אלא מערים אחרות. רוב תושבי מסאלתה הם מוסלמים דתיים. במסאלתה יש כ-24 אלף תושבים.
ממשל

העיר הייתה חלק מנפת אל-מרגב, אך לאחר המרד בלוב היא הפכה למחוז עצמאי.
כלכלה

כלכלת העיר בנויה בעיקר על גידול זיתים, חיטה ושעורה. בנוסף, יש בעיירה רועי צאן וייצור של מלט.
חינוך ותרבות

בעיר יש שלוחה של אוניברסיטת אלמרגב לאמנויות. בית ספר לרפואה, מכללה למדעי הדת ופקולטה להנדסה. בנוסף, מסלאתה היא ביתם של בתי ספר איסלאמיים רבים. וככזה היא מהווה יעד לסטודנטים רבים מלוב ומדרום לסהרה המבקשים ללמוד את הקוראן.
במהלך מלחמת האזרחים ב-2011

ב-3 באוגוסט התקיימו עימותים שבהם נהרגו שלושה בני אדם. המורדים בעיר טענו כי העיר, שתושביה הצטרפו למרד בשלביו הראשונים, נקלעה למצור. חיילי הממשלה שלטו בכבישים המובילים לעיר, ניתקו את החשמל והתקשורת והחלו לעצור אנשים בפרברים.
הערות שוליים

↑  Masallatah - Wolfram|Alpha, wolframalpha.com (באנגלית)
↑  Reuters, 4 August 2011, here
↑  "Libyan rebels report town under siege". Times Live. 6 באוגוסט 2011. נבדק ב-9 באוקטובר 2011. {{cite news}}:  (עזרה)
ממלכת קויה

| --- | --- |

 ממשל
 משטר:  מונרכיה אבסולוטית
 שפה נפוצה:  קצ'ואה  איימרה
 עיר בירה:  האטונקוייה  אסנגארו
 גאוגרפיה
 יבשת:  אמריקה הדרומית
 היסטוריה
 הקמה:   
 תאריך:  1150
 פירוק:  כיבוש על ידי אימפריית האינקה
 תאריך:  1463
 ישות קודמת:  אימפריית טיוואנאקו
 ישות יורשת:  אימפריית האינקה
 שונות
 
 אזור תרבות קוייה, בצפון אגן טיטיקקה, יחד עם ישויות אחרות של האלטיפלאנו.
 
ממלכת קויה (בספרדית: Reino colla) הוקמה באגן הצפון-מערבי של אגם טיטיקקה, אחת מממלכות איימרה (אנ') שכבשה חלק מרמת קויאו לאחר נפילת טיוואנאקו. באמצע המאה ה-15 החזיקו בני עם הקויה בשטח עצום, מהגדולים בממלכות איימרה. באותה תקופה הם נכבשו על ידי פאצ'אקוטי הסאפה אינקה (הקיסר) של אימפריית האינקה יחד עם ישויות פוליטיות אחרות באזור.
אימפריית האינקה כינתה את האזור שדרומית לקוסקו הבירה בשם קויאסויו (Qullasuyo) כלומר "אזור קויה", כיוון שכך כינו האינקה את כל ממלכות האיימרה שהיו בעלות קשרים תרבותיים חזקים ביניהן. שכן ממלכת קויה הייתה עבורם המשמעותית מכולן. עם הכיבושים הנוספים של האינקה שהגיעו עד לצ'ילה וארגנטינה של ימינו, היה אזור זה גדול בהרבה משטחן המקורי של ממלכות האיימרה.
ארגון

הקויה אורגנו בשני אזורים (קצ'ואה ואיימרה: "סויו"): אורקוסויו (Urcosuyu, אורקו (Urco): זכר, אש) ואומאסויו (Umasuyu, אומה (Uma): נקבה, מים).
בירתם הייתה "אטונקויה" (Hatunqulla), כלומר "קויה, הגדול" שנמצאת 34 ק"מ צפונית לפונו (אנ') באורקוסויו ונשלטה על ידי שושלת הסאפאנס (Zapanas). בירת אומאסויו הייתה אסנגרו (Azangaro), שהייתה תלויה באטונקויה. צורת ממשל זו המבוססת על דואליות הייתה אופיינית לחברות האנדיות המרכזיות, שבהן שני החלקים היו משלימים, אך האחד עדיין שלט על השני. האינקה למשל חילקו את האימפריה והחברה שלהם לאנן (Hanan, קצ'ואה: עליון) ואורין (Hurin, קצ'ואה: תחתון).
בנוסף לקויה של אומאסויו היה בשטחה של ממלכת קויה גם האי איסלה דל סול ("אי השמש"). המיסיונר הספרדי ברנבה קובו (אנ') כתב: "האי טיטיקקה... היה מאוכלס בעבר בקויאס האינדיאנים, אותה מדינה של ילידי קופקבנה". הנזיר האוגוסטיני אלונסו ראמוס גבילן (Alonso Ramos Gavilan) ציין: "לקויה של טיטיקקה היו המזבח והמקדש המפורסם הזה, היה ואקה מהקויה פוקינה (puquina qollas) והאורקויה".
בתחומם של הקויה היו שלוש קבוצות אתניות: איימרה, פוקינה (אנ') ואורו (חלק מהאורו דיברו פוקינה והאחרים בשפת אורו (אנ'). פליפה גואמן פומה דה איילה הבחין בבירור בין הקבוצות האתניות הללו וזיהה אותן כ"קויה" (איימרה), כ"פוקינה קויה" (פוקינה) וכ"אורו קויה" (בני האורו).
שלטון האינקה

כעשר שנים לאחר הכתרתו, החל פאצ'אקוטי במערכה הצבאית המתפשט שלו לרמת קויאו, ושלח קבוצת חיילים בפיקודו של אפו קונדה מאיטה לעבר הגבול עם ממלכת קויה, שם פגש בכוח הלוחמים שבראשה צ'וצ'י קאפאק (Chuchi Capac), הידוע גם בשם קויה קאפאק (Qulla Capac). פאצ'אקוטי הצטרף לכוחות החלוץ, ונכנס עם צבאו לשטח האויב עד שהגיע למוצא הנהר וילקנוטה.
קויה קאפאק, שהיה מודע לחדירת האינקה לשטחו, קיבץ את צבאו בעיירה אייאווירי (Ayaviri) כשהוא ממתין לאינקה. כשהגיע לעיירה זו, הבין פאצא'קוטי שלא תהיה כניעה בלא מלחמה ועקב כך התפתח קרב ארוך. כשהקרב התארך, מחשש שיובס, נסוג צבא הקויה לפוקרה (Pucara), מבצר באנדים, והאינקה רדפו אחריהם לשם. בפוקרה נערך הקרב השני, שבו לא רק שהאינקה ניצחו, אלא הם גם הצליחו לקחת בשבי את קויה קאפאק ולהוציאו להורג. לאחר שהבטיח את הניצחון, הגיע פאצ'אקוטי לאטונקויה, בירת הממלכה המובסת, ונשאר בה עד שכל נציגי הערים הכפופות לקויה הגיעו על מנת להישבע אמונים לשליט החדש.
ב-1473, בתקופת שלטונו של קיסר האינקה טופאק אינקה יופאנקי (1471-1493), דיכאה אימפריית האינקה מרד של הקויה ושכניהם הדרומיים, הלופאקה.
ב-1538, יצאו הלופאקה והקויה למלחמה ביניהם. הקויה פנו לעזרה מהספרדים בקוסקו וארננדו פיסארו (אנ') הוביל צבא דרומה והביסו את הלופאקה בקצה הדרומי של אגם טיטיקקה בו זורם נהר הדסגואדרו מהאגם. בתחילת הקרב הייתה ידם של הספרדים על התחתונה לזמן מה, ופיסארו כמעט טבע בניסיון לחצות את הנהר, אך ניצל על ידי פאויו אינקה (אנ'), קיסר האינקה שהוצב על כס השלטון על ידי הספרדים.
הערות שוליים

↑  Aymaras Kingdoms: History and Main Characteristics
↑  Gordon Francis McEwan, The Incas: New Perspectives, ABC-CLIO, 2006, ISBN 9781851095742
ממלכת קוסקו

| --- | --- |

 ממשל
 משטר:  מונרכיה אבסולוטית
 שפה נפוצה:  קצ'ואה
 עיר בירה:  קוסקו
 גאוגרפיה
 יבשת:  אמריקה הדרומית
 היסטוריה
 הקמה:   
 תאריך:  1200
 פירוק:   
 תאריך:  1438
 ישות יורשת:  אימפריית האינקה
 שליטים בולטים:  מאנקו קאפאק (מנהיג ראשון) פאצ'אקוטי (מנהיג אחרון)
 דמוגרפיה
 דת:  דת האינקה
 שונות
 
 מפת תרבויות מערב אמריקה הדרומית בתקופת הביניים (1000–1400 לספירה). ממלכת קוסקו באדום
 
ממלכת קוסקו הייתה ממלכה קטנה שהורכבה מהעיר קוסקו וסביבותיה בהרי האנדים. היא נוסדה על ידי בני האינקה בתחילת המאה ה-13 כעיר-מדינה קטנה .עם הזמן, היא החלה לצמוח הן באמצעות עימותים צבאיים והן בהטמעה מרצון, ובסופו של דבר הוחלפה על ידי אימפריית האינקה (1438–1533).
היסטוריה

תחת הנהגתו של מאנקו קאפאק, הקימו בני האינקה את העיר הקטנה קוסקו (Qosqo). אירוע זה היה שיאה של הגירה איטית במשך 20 שנה שהתרחשה כתוצאה מהפלישות של בני האיימרה לרמות האנדים שבהן הם שכנו קודם לכן. היא קמה בתחילת המאה ה-13 כעיר-מדינה קטנה בעמק קוסקו שבראשה עמד השליט המכונה סאפה אינקה. בעמק קוסקו כבר חיו בני עמים אחרים ואלה נלחמו בפולש. וכך קרה שבמשך כ-200 שנה נאלצו בני האינקה להשקיע את מרצם במלחמות בלתי פוסקות עם שכניהם, והממלכה גדלה. היא כמעט חרבה ב-1438 כשבני הצ'אנקה תקפו את הממלכה, והשליט ויראקוצ'ה אינקה נמלט מהעיר עם יורש העצר. אבל בן אחר, "אינקה יופאנקי", החליט להישאר ולהשיב מלחמה. הוא הביס את הצ'אנקה והפך לשליט הממלכה ושינה את שמו לפאצ'אקוטי (בקצ'ואה: "רעידת אדמה").
משנת 1438 החלו בני האינקה, בפיקודו של הסאפה אינקה פאצ'אקוטי בהתרחבות מרחיקת לכת של הממלכה. חבלי הארץ שכבש פאצ'אקוטי הייתה בערך בגודל של שלוש עשרה המושבות עם פרוץ המהפכה האמריקאית של 1776 וכללה שטחים נרחבים בהרי האנדים.
פאצ'אקוטי ארגן מחדש את ממלכת קוסקו לאימפריה בשם טוואנטינסויו (Tawantinsuyu), המורכבת מממשלה מרכזית בראשות האינקה שבירתה קוסקו וארבע ממשלות פרובינציאליות שפינותיהם נפגשו בבירה עם מנהיגים חזקים: צ'ינצ'איסויו (Chinchaysuyu, צפון-מערב), אנטיסויו (Antisuyu, צפון-מזרח; יער האמזונאס), קויאסויו (Qullasuyu, דרום-מערב) וקונטיסויו (Kuntisuyu, דרום-מזרח). זו הייתה מערכת פדרלית. משערים גם כי פאצ'אקוטי הורה לבנות את מאצ'ו פיצ'ו.
היסטוריה > סאפה אינקה

לאינקה לא היה כתב ולכן ההיסטוריה שלהם עד הכיבוש הספרדי של אימפריית האינקה הועברה בעל פה. בין השאר הועברו גם שמותיהם של שמונת המלכים הראשונים של ממלכת קוסקו, הם היו חסרי חשיבות היסטורית ותולדותיהם מבוססים על אגדות:
מאנקו קאפאק (בערך 1200 לספירה)
סינצ'י רוקה (Sinchi Roca) (בערך 1230-1260 לספירה)
יוקי יופאנקי (Lloque Yupanqui)
מאיטה קאפאק (Mayta Capac)
קאפאק יופאנקי (Capac Yupanqui)
אינקה רוקה (Inca Roca)
יאואר ואקאק (Yahuar Huacac)
ויראקוצ'ה אינקה (? - Viracocha Inca) (1438)
לקריאה נוספת

Bushnell. Peru, Ancient people and places.
MacQuarrie, Kim. The Last Days of the Incas. Simon & Schuster, 2007. ISBN 978-0-7432-6049-7.
| קיסרי האינקה |
| --- | --- | --- |
| קיסרי האינקה לפני הכיבוש הספרדי | קיסרי האינקה לפני הכיבוש הספרדי |  |
| שושלת הורין | מאנקו קאפאק • סינצ'י רוקה • יוקי יופאנקי • מאיטה קאפאק • קאפאק יופאנקי |  |
| שושלת פנקה | אינקה רוקה • יאואר ואקאק • ויראקוצ'ה אינקה • פאצ'אקוטי • טופאק אינקה יופאנקי • ואיינה קאפאק • ואסקאר • אטוואלפה |  |
| קיסרי האינקה לאחר הכיבוש הספרדי | קיסרי האינקה לאחר הכיבוש הספרדי |  |
| שושלת חנן קוסקו | טופאר ואלאפה • מאנקו אינקה יופאנקי • פאויו אינקה • סאיירי טופאק • טיטו קוסי • טופאק אמארו |  |
| אחר | אחר |  |
| ממלכות האינקה | ממלכת קוסקו • אימפריית האינקה • מדינת נאו-אינקה |  |
מאסקפאיצ'ה • דת האינקה
ממלכת צרפת (1791–1792)

המלוכה החוקתית בצרפת הייתה המשטר המונרכי הפרלמנטרי ששרר בממלכת צרפת בין אימוץ החוקה החדשה ב-3 בספטמבר 1791 להפלת הכתר וייסוד הרפובליקה הצרפתית הראשונה ב-21 בספטמבר 1792. הרשות המחוקקת שהתקיימה במסגרתה הייתה האספה המחוקקת בת 745 החברים, בעוד שהרשות המבצעת מונתה להלכה בידי המלך. המשטר היה פרי הסכמה בין המלך לואי השישה עשר ותומכיו לבין השלטונות הנבחרים שעלו בעת המהפכה הצרפתית, שפרצה שנתיים קודם לכן. המונרכיה עמדה מיומה הראשון בצל אי-האמון והיריבות בין המלך למהפכנים הקיצונים יותר, וקרסה במהרה.
היסטוריה

מראשית המהפכה, המלך שמח לנצל אותה לקידום הרפורמות שראה כנחוצות, אך חשש מאוד מההגבלות שהשיתה על מעמדו כשליט אבסולוטי. אף כי הרפובליקנים, ששאפו לבטל את המלוכה, היו מיעוט מובהק בתחילה, החשד כלפי לואי רווח. רבים היו משוכנעים (בצדק גמור) כי הוא מגן על האצילים והכמרים שסירבו להשלים עם המהפכה, בולם מהלכים נחוצים, ומקיים קשרים חשאיים עם המעצמות האירופאיות העוינות.
ב-20 ביוני נמלטה המשפחה המלכותית מפריז, שהייתה תחת שליטת המהפכנים, בניסיון כושל להגיע לעיר השדה וארן, שחיל-המצב בה הוחזק כמהימן ונאמן. כרכרתם נעצרה בדרך; ראשי האספה המכוננת הלאומית, שביקשו לכונן מונרכיה קונסטיטוציונית וסלדו מהרדיקלים האלימים, גמרו אומר להתעלם מהמעשה ולהתייחס למאורע כחטיפה של לואי בידי "אויבי האומה". העמדת הפנים השקופה שכנעה מעטים. הלחץ הכבד והמאסר-בפועל בו היה מצוי המלך לא הותירה לו עוד ברירה כי אם לאשרר את החוקה שהאספה ניסתה לגבש מזה זמן רב. הוא קיבל אותה ב-14 בספטמבר, בצעד סמלי למעשה, אחד-עשר יום לאחר שהאספה אימצה אותה.
בינתיים, המתח בין צרפת לאימפריה הרומית הקדושה הלך וגאה. המהפכנים הקיצוניים סברו שרק מלחמה תאלץ את לואי לחשוף את כוונותיו: אם יתמוך בה, הרי שאכן עמד לצדם, ואם לא, אפשר יהיה להדיחו. ב-20 באפריל נענה המלך בשמחה לדרישותיהם (הוא היה משוכנע שצרפת תובס במהרה וסמכותו האבסולוטית תושב), והכריז מלחמה על אחיינו הקיסר. המפלות שנחל הצבא במערכה ליבו את השנאה לכתר בדעת הקהל. ב-10 באוגוסט 1792 הסתער המון זועם על הארמון, והפיל למעשה את המשטר הקיים: רוב הצירים באספה המחוקקת נמלטו, ואלה שנותרו היו בדעה אחת עם הרדיקלים והעבירו את הצעותיהם ברוב מוחץ. בין ה-2 ל-6 בספטמבר נערכו בחירות בזק, וב-20 בו התכנסה הרשות המחוקקת החדשה, הקונבנט. למחרת היום בוטלה המלוכה והוכרזה רפובליקה.
ראו גם

היסטוריה של צרפת
המהפכה הצרפתית
הערות שוליים

| היסטוריה של צרפת |
| --- | --- | --- |
| גאלים | גאליה • גאלים • גאליה נארבוננסיס • גאליה אקוויטניה • מלחמת גאליה • גאליה בלגיקה |  |
| פרנקים | פרנקים • האימפריה הפרנקית • השושלת המרובינגית • השושלת הקרולינגית • האימפריה הקרולינגית • פרנקיה המערבית |  |
| צרפת המלוכנית | ממלכת צרפת • צרפת בימי הביניים • צרפת בעת החדשה המוקדמת • המהפכה הצרפתית |  |
| קיסרות צרפת | הרפובליקה הראשונה • הקיסרות הראשונה • הרסטורציה של ממלכת צרפת • המונרכיה של יולי • הרפובליקה השנייה • הקיסרות השנייה • הרפובליקה השלישית • צרפת של וישי |  |
| צרפת אחרי מלחמת העולם השנייה | צרפת החופשית • הממשלה הזמנית • הרפובליקה הרביעית • הרפובליקה החמישית |  |
פורטל צרפת צרפת
מריוס פרקביצ'יוס

| --- | --- |

 לידה:  22 במאי 1984 (בן 40) גרגז'דאי, ליטא ליטא
 עמדה:  גארד
 גובה:  1.95
 מספר:  24
מריוס פרקביצ'יוס (באנגלית: Marius Prekevičius; נולד ב 22 במאי 1984 בגרגזדאי שבמחוז קליפידה) הוא כדורסלן ליטאי לשעבר, אשר היה חבר בנבחרת הכדורסל הלאומית באולימפיאדת 2008.
קבוצות בהן שיחק

2001- 2002: נשרי וילנה (אנ').
2005‏-2006: KK Włocławek (אנ').
2007‏- 2008: שיאוליאי (בהמשך יחזור לקבוצה זו בשנים 2010 וכן ב-2011- 2012).
2008‏-2009:לייטובוס ריטאס וילנה.
2009‏-2010: אזובמאש מריופול.
2010-‏ 2011:דניפרו אזוט
ינואר 2013: חתם בSanaye Petrochimi Mahshahr BC (אנ')
2013‏-2014: שיחק בקבוצה הליטאית MB legal-Tikroji Sauga
הישגים

2003: מדליית כסף באליפות העולם לנבחרת הנוער.
2004: מדליית כסף באליפות אירופה עם נבחרת העתודה.
2005: מדליית זהב באליפות העולם עם נבחרת העתודה.
2006: מדליית כסף באליפות פולין.
2007: מדליית ארד באליפות ליטא.
2007: זכייה באליפות המכללות.
2008: מדליית ארד באליפות ליטא.
2009: מדליית זהב באליפות אוקראינה
2009: מדליית זהב באליפות ליטא.
2010: מדליית ארד באליפות ליטא.
2010: מדליית ארד באליפות ליטא.
2010: מדליית ארד באליפות ליטא.
2011: מדליית זהב באליפות ליטא.
הערות שוליים

↑  MARIUS PREKEVICIUS basketball profile
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "מריוס פרקביצ'יוס".
ערך זה הוא קצרמרבנושא כדורסלנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ממלכת קאפה

| --- | --- |

 ממשל
 משטר:  מונרכיה
 שפה נפוצה:  קאפה
 עיר בירה:  אנדראכצ'ה
 היסטוריה
 הקמה:   
 תאריך הקמה:  1390
 פירוק:   
 סיפוח על ידי האימפריה האתיופית:  1897
 ישות קודמת:  שלטון שושלת מאטו
 ישות יורשת:  האימפריה האתיופית
 דמוגרפיה
 דת:  נצרות (רשמית)   אסלאם   אנימיזם
 
קַאפָה הייתה ממלכה עתיקה ששכנה בדרום-מערב אתיופיה. גבולה הצפוני של הממלכה היה נהר הגוג'אב, שהפריד אותה מממלכות אזור גיב, במזרחה גבלה בקונטים ובקולים, עמים שישבו בין ממלכה זו לבין נהר האומו, בדרומה גבלה בשבטי הגירמים, ובמערבה במוסונגוים.
היסטוריה

ממלכת קאפה הוקמה ב-1390 על ידי מינג'ו. הבירה הראשונה הייתה העיר בונגה ויותר מאוחר אנדרכצ'ה, אך הבירה הקודמת שמרה על חשיבותה.
במשך המאה ה-16 אבדו כל השטחים צפונית לנהר גוג'אב לטובת האורומו. המלכים של קאפה פיצו על כך כאשר סיפחו את מדינות גימירה הקטנות, ובמשך המאה ה-18 הצליחו להשתלט על ממלכת וואליטה.
לקראת סוף המאה ה-16 שכנע סרצה דנגל, קיסר אתיופיה, את מלך קאפה לאמץ את הנצרות כדת הממלכה. כתוצאה מכך כנסיית ג'ורג' הקדוש בעיר בחה נקראת על שמו של הקיסר סרצה דנגל. במאות הבאות ההשפעה של הממלכה האתיופית נחלשה והנצרות פחות או יותר נעלמה.
מלך קאפה האחרון, גאלי שארוצ'ו, התנגד במשך חודשים רבים לצבאם המשולב של וואלדה גיורגיס, ראס דאמיס והמלך של ג'ימה אבבה ג'יפאר השני, עד שהוא נלכד ב-11 בספטמבר 1897 הוא נשלח תחילה לאנקובר, ואז לאדיס אבבה. קאפה אז נשלטה על ידי וואלדה גייוגיס עד 1914.
בשנת 1942 הפכה קאפה, יחד עם חלק מממלכות אזור גיב, למחוז קאפה, בארגון המנהלי החדש שיזם הקיסר היילה סלאסי.
מלכי קאפה

| שם המלך | שנות שלטון |
| --- | --- |
שונגאטאטו: 1425–1460
אדדיוטאטו: 1460–1495
סאדי: 1495–1530
מאדי גאפין: 1530–1565
בונגאטאטו: 1565–1605
גיבה נאקיוק: 1605–1640
גאלי גאפוצ'ו: 1640–1675
גאלי גינוצ'ו: 1675–1710
גאקי גאוצ'ו: 1710–1742
גאלי גאוצ'ו: 1742–1775
שאגי שארוצ'ו: 1775–1795
באשי גינוצ'ו: 1795–1798
הוטי גאוצ'ו: 1798–1821
גאחה נאצ'וכהו: 1821–1845
גאווי נאצ'וכהו: 1845–1854
קאי שארוצ'ו: 1854–1870
גאלי שארוצ'ו: 1870–1897
הערות שוליים

↑  G.W.B. Huntingford, The Galla of Ethiopia; the Kingdoms of Kafa and Janjero (London: International African Institute, 1955), p. 104
↑  Huntingford, Galla of Ethiopia, p. 105
מריוס ניקולאה

מריוס קונסטנטין ניקולאה (ברומנית: Marius Constantin Nicolae, מבטאים "ניקולאיה", נולד ב-16 במאי 1981 בבוקרשט, רומניה) הוא כדורגלן עבר רומני בינלאומי.
ניקולאה שיחק במספר קבוצות, דינמו בוקרשט (1996-2001), סטנדרד ליאז' (2005-2007) ומיינץ (2007). ניקולאה בנוסף שיחק בנבחרת הרומנית.
קריירה

ב-17 ביולי 2007, בעקבות מבחנים קצרים הוא חתם על חוזה לשנתיים במועדון הסקוטי אינברנס. בקשתו של מריוס לאישור עבודה על האי הבריטי נדחתה כיוון שלא עמד בדרישות לכך, אבל אחרי קבוצתו החדשה דאגה לכך שאוהדיה יחתמו על עצומה שתדרוש הוצאת אישור עבודה לשחקן הרומני, הוענק לו אישור עבודה רשמי, וכך הפך להיות לשחקן חוקי באינברנס. הוא הבקיע את שערי הליגה הראשונים שלו במדי הקבוצה הסקוטית ב-8 בדצמבר 2007, כאשר כבש שער בכל מחצית, בניצחון 2-0 על היברניאן. ב-10 בינואר 2008, הוא זכה בתואר שחקן החודש מטעם בנק קליידסדייל על הופעותיו בליגת העל הסקוטית בדצמבר.
ניקולאה הפך ליקיר האוהדים של קבוצתו, ב-28 במאי, ניקולאה התראיין לסאן הסקוטי, ואמר שהוא מעוניין לחזור למועדונו לשעבר מפורטוגל, ספורטינג ליסבון, בו בילה כבר 4 שנים.
קריירה > קריירה בינלאומית

ניקולאה היה שחקן קבע בנבחרת רומניה. הוא צבר עד היום 44 הופעות במדיה, בהן כבש 15 שערים. אחרי היעדרות ארוכה מהנבחרת, הוא נקרא בשנת 2008 לשורות הנבחרת הרומנית למשחק ידידות ב-26 במרץ, בו כבש שער בניצחון רומניה על רוסיה 3-0.
תארים

דינמו בוקרשט:
ליגת העל הרומנית אליפות: 1999-2000. סגנות: 1998-1999, 2000-2001
הגביע הרומני: 1999-2000, 2000-2001
מלך השערים של הליגה הרומנית (20 שערים)
ספורטינג ליסבון:
ליגת העל הפורטוגזית: 2001-2002
הגביע הפורטוגלי: 2001-2002
הסופרקאפ הפורטוגלי: 2001-2002
גביע אופ"א, סגנות: 2004-2005
סטנדרד ליאז':
ליגת העל הבלגית, סגנות: 2005-2006
מרינה אורשל

| --- | --- |

 לידה:  14 ביולי 1937 (בת 87) ברלין, גרמניה הנאצית 
 מדינה:  גרמניה גרמניה
 פרופיל ב-IMDb
 
מרינה אורשל (בגרמנית: Marina Orschel; נולדה ב-13 ביולי 1937) היא שחקנית ודוגמנית לשעבר גרמנייה.
ביוגרפיה

אורשל נולדה בברלין ובצעירותה למדה ריקוד בלט.
בשנת 1956, בהיותה תלמידת תיכון במגמת לימודים קלאסיים נבחרה למיס גרמניה. מעבר ליופייה היא הרשימה את שופטי התחרות במהלך בחינת אינטליגנציה וידע כללי כאשר דקלמה את אודיסיאה של הומרוס.
היא נבחרה לייצג את גרמניה בתחרות מיס תבל 1956 בארצות הברית, בתחרות היא זכתה בפרס "מיס פוטוגניק" על הפוטוגניות שלה ולבסוף נבחרה במקום השני כסגנית ראשונה, בתחרות גם אירעה התקרית בו מלכת היופי הישראלית סירבה להצטלם עמה.
ב-1956 שיחקה בסרט "Das Sonntagskind" (הילד של יום ראשון) המבוסס על פי מחזה מאת המחזאי הגרמני הנס מולר שלוסר(אנ').
בשנת 1957 הופיעה בסרט האמריקאי "השמלה הבלויה" כנערה בבריכה ביחד עם מיס שוודיה אינגריד גוד והשחקנית הישראלית זיוה רודן, לאחר מכן שיחקה במספר סרטים נוספים.
הערות שוליים

↑  מלכת היופי של ארה"ב נבחרה ל"מיס תבל", חרות, 22 ביולי 1956
↑  בכל־זאת הסכימה להצטלם, על המשמר, 19 ביולי 1956
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1061760197  VIAF: 311653877   WorldCat (עם VIAF): 311653877 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מריזם

מריזם (מיוונית: μερισμός, מריסמוס; מהמילה μέρος, מרוס, שמשמעה חֵלֶק)  הוא אמצעי פיגורטיבי המציג דבר יחיד על ידי מניית חלקיו (לרוב שני ניגודים המייצגים את השלם, כגון "שמיים וארץ", "צעירים ומבוגרים" וכו'), או באמצעות רשימה של כמה מילים נרדפות המייצגות את אותו הדבר.