stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הכתרת הבתולה (ולאסקס)
רקע והיסטוריה

הכתרת הבתולה הוא נושא באמנות הנוצרית שהפך פופולרי במיוחד באיטליה במאות ה-13 עד ה-15, אך המשיך בפופולריות רבה עד המאה ה-18. הוא מתאר את ישו בגן העדן, לעיתים בליווי האל האב ורוח הקודש בצורת יונה, מניח כתר על ראשה של אמו מרים הבתולה כ"מלכת השמים" (אנ'). בגרסאות מוקדמות גן העדן נראה כחצר ארצית המאוישת על ידי קדושים ומלאכים. בגרסאות מאוחרות רואים את גן העדן בשמיים, כאשר הדמויות יושבות על עננים.
ולאסקס צייר את "הכתרת הבתולה" עבור קפלת התפילה החדשה של המלכה אליזבת מצרפת במצודה בה שוכן הארמון המלכותי של מדריד, שם נועד להשלים סדרה בת תשעה ציורים דתיים שהקרדינל גספר דה בורחה שלח למדריד מרומא בשנת 1635. זה היה הציור הדתי האחרון של ולאסקס. האיקונוגרפיה של הציור היא מסורתית ודומה לעלייתה של הבתולה השמיימה של טיציאן ולציור "עליית הבתולה " (אנ') של רובנס. מידות הבד והדמויות הקטנות מהחיים הן לא שגרתיות עבור ולאסקס ועשויות לשקף את הצורך שלו להסתגל לסדרת הציורים הקיימת.
היצירה מתוארכת לעיתים קרובות לתחילת שנות הארבעים של המאה ה-17, אך ישנן אינדיקציות לכך שהיא צוירה בשנת 1636. חוקר האמנות אנטוניו פלומינו (אנ'), שהכרונולוגיה שלו בדרך כלל מדויקת, העריך שנוצרה בו זמנית עם כניעת ברדה אשר הושלמה באפריל 1635. מותה של המלכה בשנת 1644 תוחם לשנה זו את טווח התאריכים. בשנת 1819 היצירה הועברה למוזיאון הפראדו.
לדעתו של חוקר תולדות האמנות הספרדי חוסה לופס-ריי, הדוגמנית בציור זה שימשה גם עבור ונוס מול המראה ומשל ארכנה של ולאסקס.
תיאור היצירה

הקומפוזיציה היא של משולש הפוך ומעניקה תחושה של איזון רב והרמוניה. המוקד הוא דמותה של מרים המביטה מטה כאשר פניה מביעות צניעות, יראת כבוד ורגש. הרכב הציור בכללותו, הן בצורתו והן בצבעו, מזכיר לב. הבתולה, המצביעה עם ידה הימנית על לבה, מחזקת את הרעיון הזה. צורת לב זו, שהיא הדבר המקורי ביותר בציור יחד עם הטבעיות של הדמויות, יכולה לדעתו של היסטוריון האמנות חוליאן גייגו, להיות קשורה לתמת "הלב הקדוש של מריה" (אנ') בכנסייה הקתולית.
מימין צופה האל האב, המיוצג בכבוד רב כאדם זקן ואדיב. משמאל ישו עם שיער ארוך, שניהם מכתירים את הבתולה עם זר פרחים. במרכז רוח הקודש בדמות יונה לבנה. שלוש הישויות הללו מסודרות באותו הגובה, לאורך קו היפותטי המגדיר את בסיס המשולש, ובכך מייצגות את אותה דרגת אלוהות של מרכיבי השילוש הקדוש.
הצבעים המשמשים הם כחול, בעיקר לפיס לזולי בגוונים עזים של מעיל הבתולה, אדום, סגול ולבן. לצורך הצבע האדום הועדף פיגמנט כרמין מיובא מדרום אמריקה על פני הפיגמנטים האיטלקיים המסורתיים.
ששת הדמויות המלאכיות בתחתית הציור הן כרובים, או פוטי (המסמלים אהבה).
הערות שוליים

1 2 3  
"Coronación de la Virgen". מוזיאון הפראדו. (באנגלית)
↑  
Steven N. Orso. "ON THE ORIGIN OF VELÁZQUEZ'S "CORONATION OF THE VIRGIN". אוניברסיטת שיקגו. (באנגלית)
↑  
 Commented works: The Coronation of the Virgin, סרטון בערוץ "מוזיאון הפראדו (הרצאה של Lola Gayo ,חוקרת במוזיאון)", באתר יוטיוב (אורך: 6:01) (בספרדית)
היכל עבד אל-בהאא

| --- | --- |

האתר לפני פיתוחו (2015)
 מידע כללי
 סוג:  קבר
 שימוש:  קבר אחד ממייסדי הדת הבהאית, אתר עלייה לרגל, גני נוי
 מיקום:  עכו
 מדינה:  ישראל
 בעלים:  הדת הבהאית
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ינואר 2020 – נובמבר 2021 (משוער)
 חומרי בנייה:  שיש
 עלות:  150 מיליון ש"ח
 אדריכל:  חוסיין אמאנת
 סגנון אדריכלי:  פרסי, עכשווי
 קואורדינטות:  32°48′53″N 34°59′15″E﻿ / ﻿32.814611111111°N 34.987388888889°E﻿ / 32.814611111111; 34.987388888889
 he
 
היכל עבד אל-בהאא הוא אתר בהאי הנבנה בעכו, כחלק מהמרכז הבהאי העולמי. האתר יכלול קבר מוקף גנים ובו ייטמנו שרידיו של עבד אל-בהאא, מנהיגה השני של הדת הבהאית.
רקע

עבד אל-בהאא (נולד בטהראן ב-1844 בשם עבאס אפנדי) היה בנו הבכור של בהאא אללה, מייסד הדת הבהאית, ומונה על ידיו לרשת את הנהגת הדת לאחר מותו. כמנהיג הדת בשנות התהוותה הוא מילא תפקיד מרכזי בהפצתה ובגיבוש תורתה. אחד מהישגיו היה הקמת היכל הבאב על הר הכרמל, מהחשובים שבסמלי העיר חיפה והדת הבהאית כאחד, והבאת שרידיו של הבאב לקבורה בתוכו. כשמת עבד אל-בהאא בחיפה, ב-28 בנובמבר 1921, נקברה גופתו באותו היכל עצמו, בחדר הצפוני לקבר הבאב.
בשנת 2019 הכריזה ההנהגה הבהאית העולמית, בהודעתה המסורתית לרגל חג הרידוואן, על בניית היכל ייעודי אשר יוקדש לעבד אל-בהאא וישמש כמשכן קבוע לעצמותיו. כנימוק להעתקת השרידים נכתב בהודעה כי שוגי אפנדי, נכדו של עבד אל-בהאא ויורשו בהנהגת הדת, ראה בקבורת סבו בהיכל הבאב כפתרון זמני, וקיווה כי ביום מן הימים יימצא לו משכן ראוי יותר משלו. זאת, על אף שבכתביו שוגי אפנדי התייחס להיכל הבאב בתור "מקום מנוחתו האחרון" של עבד אל-בהאא, וכתב כי קבורת שרידיו במבנה "מוסיפה אף יותר לקדושת הר [הכרמל]".
האתר

האתר שנבחר למיזם נמצא בדרום מזרח עכו, בין רחוב עליית הנוער לנחל נעמן, ובצמוד לגני רידוואן, אתר נוסף המקודש לבהאים. האתר, המכונה "גני פירדוס" (בערבית ובפרסית: فِردَوْس), כולל שרידים של בריכת השקיה מפוארת מהתקופה העות'מאנית, ועבד אל-בהאא עצמו התגורר בו במשך זמן מה. האתר נמצא בבעלות הבהאים מאז רכישתו בשנת 1881 יחד עם גני רידוואן, אף שבשנים האחרונות התנהל מאבק משפטי סביב הבעלות עליו.
לדברי האדריכל, האתר נבחר משום שעבד אל-בהאא ביקש להיקבר "בחולות שבין חיפה לעכו", באמרו כי מקום זה הוא "הנתיב אשר בו הולכים האהובים והצליינים". האמירה מזכירה שורה מתוך התפילה הבהאית שאותה נוהגים להקריא המאמינים העולים לקברו של עבד אל-בהאא, תפילה שאותה הוא בעצמו חיבר: ”עֲשֵׂני כָּאבק אשר בִּנתיב אהובֶיךָ”.
תכנון המיזם הוטל על האדריכל הקנדי ממוצא איראני חוסיין אמאנַת, שהתפרסם בזכות עבודתו על מגדל אזאדי בטהראן ובנייני המרכז הבהאי העולמי בחיפה. בניגוד ליצירותיו בהר הכרמל, שעוצבו בסגנון נאו-קלאסי מפואר, האדריכל אמאנת בחר עבור היכל עבד אל-בהאא בסגנון מודרני ומאופק יותר, המדגיש את הגנים הנרחבים הסובבים את הקבר. אמאנת הסביר כי בכך האתר ישקף את אישיותו הצנועה של עבד אל-בהאא, את חשיבתו המתקדמת ואת אהבתו לגנים ולטבע.
לפי התכנון, ההיכל ייבנה כגן המעוצב בדוגמת שמש שבמרכזה קברו של עבד אל-בהאא; לדברי האדריכל, צורה זו "מסמלת את הזוהר שעבד אל-בהאא הביא לאנשי העולם". הקבר יונח במבנה שיש מתומן, המעוטר בחלונות ויטראז', והוא יוקף ברחבה שמעליה תקרה של סבכת שיש המעוצבת בצורות הנדסיות. ההיכל יהיה מוגבה מסביבתו בכמה מטרים כדי למנוע נזק מעליית מפלס הים.
התקדמות המיזם

לאחר פרסום המיזם והאתר הנבחר באפריל 2019, ההנהגה הבהאית הודיעה ב-7 במאי על שכירת שירותיו של האדריכל חוסיין אמאנת לצורך תכנון המיזם, ועל הקמת קרן שבאמצעותה ייאספו תרומות למימון המיזם. תכנונו הסופי של אמאנת פורסם בספטמבר 2019.
ב-13 בינואר 2020 נערך טקס הנחת אבן הפינה להיכל, במעמד ראש עיריית עכו, שמעון לנקרי, האדריכל אמאנת ונציגי הדתות השונות. בד בבד החלו באתר העבודות הראשוניות, בתיאום עם רשות העתיקות, שכללו קידוחים ניסיוניים, כיסוי האתר בשכבת חצץ ויציקת עמודי בטון בעומק 15 מטר.
ב-26 בפברואר הוצג דגם המיזם בפני מועצת העיר עכו, ובתוך כך העריך ראש העיר לנקרי את עלות הפרויקט בכ-150 מיליון ש"ח.
ב-23 באפריל דווח כי העבודות נמשכות למרות התפרצות מגפת הקורונה, בכפוף להנחיות משרד הבריאות.
בשמונה באפריל 2021 פרצה באתר שריפה שנגרמה בעקבות עבודות ריתוך במקום. כתוצאה מהשריפה נהרסו פיגומי העץ ותבניות היציקה, אך לא נגרם נזק כבד למבנה עצמו. העבודות באתר התחדשו לאחר ימים ספורים.
הערות שוליים

↑  בהנחה שהכוונה להשלים את המיזם עד שנת המאה למותו של עבד אל-בהאא
1 2  אלברט לוי, "במועצת העיר הוצג הדגם של מקדש עבדול-בהא בעכו", באתר עכו לינק / עכונט, 4 במרץ 2020
1 2  Alessandro Bausani and Denis MacEoin, “ʿAbd-al-Bahāʾ,” in Encyclopædia Iranica, I/1 (1982), pp. 102-104
↑  משה שרון, הדת הבהאאית וכתב הקֹדש שלה: הספר הקדוש ביותר (אלכתאב אלאקדס) לבהאא אללאה (ירושלים: כרמל, 2005), עמ' 79
1 2  Universal House of Justice, Riḍván 2019 – To the Bahá’ís of the World
↑  Shoghi Effendi, As God Passes By (Wilmette, Illinois: Baháʼí Publishing Trust, 1944), p. 313
↑  שם, עמ' 346
↑  רשות העתיקות, גני רידוואן: תיעוד וסקר בריכת השקיה, באר רידוואן וטחנות הנעמן, ינואר–מרץ 2006
↑  ת"א 37319-07-11 עלי אנסארי ואח' נ' עמותת הכנס הלאומי רוחני של הבאהים של ארצות הברית סניף ישראל
1 2 3 4  “Design Concept for the Shrine of ‘Abdu’l-Baha Unveiled,” Bahá’í World News Service, September 20, 2019
↑  “He is the All-Glorious!...,” Bahá’í Prayers: A Selection of Prayers Revealed by Bahá’u’lláh, the Báb, and ‘Abdu’l-Bahá (Wilmette, Illinois:  Baháʼí Publishing Trust, 1991), p. 234
1 2  Universal House of Justice, 7 May 2019 – To all National Spiritual Assemblies
1 2  “A momentous endeavor begins: Groundwork being laid for the Shrine of ‘Abdu’l-Baha,” Bahá’í World News Service, January 13, 2020
↑  “Akka mayor and religious leaders honor ‘Abdu’l-Baha at ceremony,” Bahá’í World News Service, January 19, 2020
↑  “Work presses on at the site for the Shrine of ‘Abdu’l-Baha,” Bahá’í World News Service, April 23, 2020
↑  IAIN CARLOS, GIL ZOHAR, "Acre Bahai Shrine damaged in fire", Jerusalem Post, APRIL 28, 2022.
הבחירות לראשות העבודה (2002)

הבחירות לראשות מפלגת העבודה נערכו ב-19 בנובמבר 2002 בין מתפקדי המפלגה. ראש עיריית חיפה עמרם מצנע ניצח את מנהיג המפלגה דאז בנימין בן אליעזר ואת חבר הכנסת דאז חיים רמון.
רקע

בשנת 2001 התקיימו הבחירות המיוחדות לראשות הממשלה בעקבות התפטרותו של אהוד ברק. בבחירות הפסיד אהוד ברק, אז ראש מפלגת העבודה, לאריאל שרון. מפלגת העבודה הצטרפה לממשלתו החדשה של שרון, ולאחר מכן פרש ברק מהחיים הפוליטיים. לאחר התפטרותו, הוחלף ברק בנימין בן אליעזר, שניצח את יו"ר הכנסת אברהם בורג בבחירות לראשות מפלגת העבודה בדצמבר 2001. בשל מתיחות בנוגע לבחירות למנהיגות, הוחלט כי יתקיימו בחירות שנייה לראשות בשנת 2002. במאי 2002 הצהיר איתן כבל כי חבר הכנסת חיים רמון יתמודד על ראשות המפלגה, כאשר כבל משמש כמנהל הקמפיין של רמון. ביולי סיכמו בן אליעזר ורמון על קיום הבחירות ב-19 בנובמבר.
ב-1 באוגוסט הצהיר ראש עיריית חיפה עמרם מצנע כי הוא שוקל להתמודד על ראשות מפלגת העבודה. כמה פוליטיקאים, ביניהם שר המדע, התרבות והספורט מתן וילנאי, ראש עיריית תל אביב רון חולדאי, וחבר הכנסת יוסי כץ, תמכו בו. מצנע הכריז רשמית על מועמדותו ב-13 באוגוסט.
ב-5 בנובמבר 2002, בעקבות פרישת העבודה מהממשלה, פוזרה הכנסת, ונערכו בחירות בינואר 2003. ב-12 בנובמבר השתתפו מצנע, בן אליעזר ורמון בעימות בחירות בערוץ 2.
קמפיין

מצנע העמיד במרכז הקמפיין שלו את הסכסוך הישראלי-פלסטיני. הוא הצהיר כי על ישראל לנהל משא ומתן על הסדר קבע עם הפלסטינים, שיכלול פינוי מאחזים ישראלים.
רמון מתח ביקורת על מצנע על כך שהוא דוגל במשא ומתן עם הרשויות הפלסטיניות, וטען כי על ישראל לסגת באופן חד צדדי הן מרצועת עזה והן מהגדה המערבית. הוא גם מתח ביקורת על תוכניתו של בן אליעזר להקים מכשול הפרדה בגדה המערבית, בסבר שישראל צריכה לסגת לפני בניית מכשול. רמון גם מתח ביקורת על בן אליעזר על השתתפותו בממשלת שרון.
מועמדים

עמרם מצנע - ראש עיריית חיפה
בנימין בן אליעזר - מנהיג מפלגת העבודה המכהן ושר הביטחון (עד 2 בנובמבר 2002)
חיים רמון - חבר כנסת ושר הבריאות לשעבר
תגובות

בן אליעזר ורמון הודו בתבוסה לאחר שתוצאות ראשוניות הראו את ניצחון מצנע. בן אליעזר הועמד במקום השני ברשימת המפלגה לבחירות 2003, בהם זכתה המפלגה ב-19 מושבים, שפל של כל הזמנים[דרושה הבהרה]. לאחר הבחירות הודיע מצנע על התפטרותו מראשות המפלגה במאי 2005, ובמקומו מונה שמעון פרס, שהפך למנהיג הזמני עד לבחירות לראשות העבודה (2005).
הערות שוליים

↑  סמדר שמואלי ואטילה שומפלבי, מצנע נבחר ליו"ר העבודה עם 53.9% מהקולות, באתר ynet, 20 בנובמבר 2002
↑  Verter, Yossi (2002-11-20). "Mitzna Sweeps to Labor Party Victory; Ben-Eliezer: We'll Not Become Meretz II'". Haaretz (באנגלית). נבדק ב-2022-06-26.
↑  "הבחירות בישראל 2001" [2001 Israeli election]. Israel Democracy Institute. נבדק ב-2022-05-04.
↑  יובל קרני, אהוד ברק הודיע: פורש מהחיים הפוליטיים, באתר ynet, 26 בנובמבר 2012
↑  לינוי בר גפן, בן אליעזר ניצח; הרב עובדיה התקשר לברך, באתר ynet, 27 בדצמבר 2001
↑  Bennet, James (2001-12-27). "Vote in Israel In Labor Party Seems to Keep Coalition Safe". The New York Times (באנגלית אמריקאית). ISSN 0362-4331. נבדק ב-2022-08-01.
↑  יוסי, רטר, ח"כ כבל: רמון יתמודד על ראשות העבודה, באתר הארץ, 2 במאי 2002
↑  סמדר שמואלי, הבחירות לראשות העבודה יתקיימו ב-19 לנובמבר, באתר ynet, 5 ביולי 2002
↑  סמדר שמואלי, עמרם מצנע שוקל להתמודד על ראשות העבודה, באתר ynet, 1 באוגוסט 2002
↑  סמדר שמואלי, וילנאי הודיע על תמיכתו במצנע לראשות העבודה, באתר ynet, 11 באוגוסט 2002
↑  סמדר שמואלי ואטילה שומפלבי, חולדאי: אני תומך במצנע, באתר ynet, 11 באוגוסט 2002
↑  סמדר שמואלי, רמון דחה הצעת בן אליעזר לשתף פעולה נגד מצנע, באתר ynet, 12 באוגוסט 2002
1 2  סמדר שמואלי, מצנע: אפעל להסדר קבע עם הפלסטינים, באתר ynet, 13 באוגוסט 2002
↑  שרון: "גחמה פוליטית של העבודה פירקה הממשלה". הנאום המלא, באתר ynet, 5 בנובמבר 2002
↑  סמדר שמואלי, סופית: הבחירות יתקיימו ב-28 בינואר, באתר ynet, 11 בנובמבר 2002
↑  סמדר שמואלי ואטילה שומפלבי, העימות: פואד ורמון הזיעו, מצנע שתה מים, באתר ynet, 13 בנובמבר 2002
↑  דיאנה בחור, רמון: "מצנע דחק עצמו לשמאל הקיצוני", באתר ynet, 2 בספטמבר 2002
↑  סמדר שמואלי, חיים רמון: פואד מחפש לעצמו סידור עבודה, באתר ynet, 18 בספטמבר 2002
↑  Lanski, Na'ama (2012-03-15). ""השריפות בכרמל הן עניין ידוע ולא עשו דבר"" ["Fires in the Caramel are a known issue and nothing has been done"]. Israel Hayom. נבדק ב-2022-08-25.
↑  "Binyamin (Fuad) Ben-Eliezer". Knesset. נבדק ב-2022-05-08.
↑  אטילה שומפלבי, האם חיים רמון פורש מהחיים הפוליטיים?, באתר ynet, 30 באוקטובר 2003
↑  סמדר שמואלי ואטילה שומפלבי, מצנע נבחר ליו"ר העבודה עם 53.9% מהקולות, באתר ynet, 20 בנובמבר 2002
↑  "הבחירות בעבודה - התוצאות הסופיות". ערוץ 7. 2002-12-10. נבדק ב-2022-08-25.
↑  "בחירות 2003" [2003 elections]. Israel Democracy Institute. נבדק ב-2022-06-08.
↑  אמנון ברזילי, מצנע התפטר מראשות העבודה: "במצבה הנוכחי לא ניתן לנהל אותה", באתר הארץ, 5 במאי 2003
↑  אטילה שומפלבי, פרס נבחר ליו"ר הזמני: "נחזיר את המפלגה לגדולתה", באתר ynet, 19 ביוני 2003
הבחירות לראשות העבודה (2011)

הבחירות לראשות מפלגת העבודה נערכו בספטמבר 2011 בין מתפקדי המפלגה. בעקבות פרישתו של אהוד ברק מהנהגת של מפלגת העבודה הישראלית, הוכרזו בחירות לראשות המפלגה. סיבוב ההצבעה הראשון נערך ב-12 בספטמבר ובו התמודדו ארבעה מועמדים. מאחר שאיש מבין המתמודדים לא זכה בלפחות 40% מהקולות כפי שמחייבת חוקת המפלגה, נערך סיבוב הצבעה שני בו התמודדו שני המתמודדים שזכו במירב הקולות בסיבוב בראשון, עמיר פרץ ושלי יחימוביץ'. סיבוב ההצבעה השני נערך ב-21 בספטמבר, ובו ניצחה שלי יחימוביץ' עם 54.5% מהקולות.
רקע

ב-17 בינואר 2011 התפלגו יו"ר המפלגה אהוד ברק וחברי הכנסת מתן וילנאי, שלום שמחון, עינת וילף ואורית נוקד מסיעת העבודה בכנסת והקימו סיעה חדשה בשם "העצמאות". הרקע לפרישתם היה כוונתם של שניים מחברי סיעת העבודה לפרוש ממנה, כפי שהביעו אותה שבוע קודם לכן, בשל התמרמרותם לנוכח מצב המפלגה. באותו היום התפטרו מהממשלה שלושה חברי כנסת מטעם המפלגה: יצחק הרצוג, אבישי ברוורמן ובנימין בן אליעזר. ימים ספורים לאחר מכן נבחר השר לשעבר מיכה חריש ליושב ראש המפלגה הזמני וכעבור חודשיים אושר מינויו באופן רשמי על ידי ועידת המפלגה.
לקראת הבחירות לראשות המפלגה שנקבעו להיערך בספטמבר 2011, הודיעו על מועמדותם חברי הכנסת יצחק הרצוג, עמיר פרץ, שלי יחימוביץ', עמרם מצנע ואיש העסקים אראל מרגלית. חבר הכנסת אבישי ברוורמן הודיע אף הוא על התמודדותו אולם הסיר את מועמדותו זמן קצר לאחר מכן. ראש עיריית מעלות-תרשיחא שלמה בוחבוט הודיע שיתמודד לתפקיד אולם פרש מהמירוץ והביע את תמיכתו בעמיר פרץ, ימים ספורים לפני סגירת מפקד החברים.
ביוני 2011 הסתיים מפקד החברים שערכה המפלגה. מספר חברי המפלגה עלה מכ-20,000 חברים לכ-82,000 חברים (עליה של 62,000 חברים). בעקבות טענות שהועלו נגד כשרות חלק מההתפקדויות, נעשתה בדיקה של הטפסים ואף היה חשש שהליך הבדיקה יביא לדחיית יום הבחירות. לבסוף, התפרסם ספר הבוחרים הסופי באיחור של כשלושה שבועות, זאת לאחר שכ-6,000 מתפקדים נפסלו ו-14,000 מתפקדים נוספים נשארו על תנאי עד הסדרת תשלומם למפלגה. מרגלית הודיע כי הוא שוקל עתירה לבג"ץ לדחיית מועד הבחירות עקב הדחייה בפרסום ספר הבוחרים, אולם לבסוף החליט לפרוש מן המירוץ כשבוע לפני הבחירות, והעביר את תמיכתו להרצוג.
הבחירות

הבחירות לראשות מפלגת העבודה מתקיימות בהצבעה בשני סבבים, כאשר שני המועמדים המובילים מהסיבוב הראשון עולים לסיבוב שני. אם מועמד זוכה במעל 40% מהקולות בסיבוב הראשון, הוא זוכה אוטומטית ולא מתקיים סיבוב שני.
ב-12 בספטמבר 2011 נערכו בחירות מקדימות לראשות המפלגה. מספר בעלי זכות הבחירה היה 66,310 איש, ו-65% מהם הצביעו בבחירות שנערכו ב-171 קלפיות אשר היו פזורות ברחבי הארץ. תוצאות הבחירות היו: שלי יחימוביץ' – 32%; עמיר פרץ – 31%; יצחק הרצוג – 25%; עמרם מצנע – 12%. לאור העובדה שאיש מהמתמודדים לא השיג 40 אחוזים מהקולות, בהתאם לתקנון, נערך סיבוב שני בין שני המדורגים במקומות הראשונים. בסיבוב השני של הבחירות המקדימות שנערך ב-21 בספטמבר ובו שיעורי ההצבעה עמדו על כ-61%, ניצחה יחימוביץ' כשגרפה 53.8 אחוזים מקולות המצביעים לעומת פרץ שסיים עם 45.5 אחוזים (0.7 אחוזים נוספים מהמצביעים נמנעו). בכך נבחרה יחימוביץ' לתפקיד יושבת-ראש המפלגה.
מועמדים

4 מועמדים התמודדו על ראשות מפלגת העבודה בבחירות אלו:
שלי יחימוביץ', חברת כנסת מהעבודה ועיתונאית לשעבר.
עמיר פרץ, ח"כ מהעבודה, ראש המפלגה לשעבר ושר הביטחון מטעמה בממשלת ישראל השלושים ואחת.
יצחק הרצוג, ח"כ מהעבודה ושר בממשלות ישראל לשעבר
עמרם מצנע, ח"כ מהעבודה, ראש המפלגה לשעבר וראש עיריית חיפה וירוחם לשעבר.
תוצאות

| מועמד> מועמד.65% | מועמד> מועמד.65% | סיבוב ראשון> קולות.65% | סיבוב ראשון>  %.65% | סיבוב שני> קולות.61% | סיבוב שני>  %.61% | 61% |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | שלי יחימוביץ' | 14,003 | 32% | 22,299 | 54.5% |  |
|  | עמיר פרץ | 13,566 | 31% | 18,769 | 45.5% |  |
|  | יצחק הרצוג | 10,940 | 25% |  |  |  |
|  | עמרם מצנע | 5,251 | 12% |  |  |  |
|  | סה"כ | 43,760 | לא | 41,068 | לא |  |
יחימוביץ' נבחרה לראשות המפלגה, והפכה למנהיגה השנייה של המפלגה מאז גולדה מאיר, שנבחרה לראשות מפא"י ב-1969 והפכה אוטומטית למנהיגת מפלגת העבודה עם מיזוג מפא"י עם רפ"י ואחדות העבודה.
הערות שוליים

↑  הכוונה לעמיר פרץ ודניאל בן סימון. האחרון הודיע על כוונתו לפרוש מהסיעה ולהקים סיעת יחיד.
↑  רוני סופר ויואב זיתון, הסקרים הכריעו: ברוורמן פרש מהמירוץ בעבודה, באתר ynet, 3 במרץ 2011
↑  מתי טוכפלד, יחימוביץ' נגד פרץ, באתר ישראל היום, 13 בספטמבר 2011
↑  מורן אזולאי ורועי מנדל, ראש חדש לעבודה: שלי יחימוביץ' זכתה בבחירות, באתר ynet, 22 בספטמבר 2011
↑  Elad Benari (13 בספטמבר 2011). "Labor Leadership Race Headed for Second Round". Arutz Sheva. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Jonathan Lis (22 בספטמבר 2011). "Shelly Yachimovich elected as new leader of Israel's Labor Party". Haaretz. {{cite web}}:  (עזרה)
המלחמה הסורית החמישית

המלחמה הסורית החמישית הייתה המלחמה החמישית שפרצה בין בית סלאוקוס לבית תלמי על השליטה בקוילה-סוריה, והתרחשה בין השנים 202 לפני הספירה ל-195 לפני הספירה.
רקע

ב-205/204 לפנה"ס עלה תלמי החמישי, והוא רק בן 5, על כיסא המלכות במצרים. עלייתו לוותה באי יציבות והעוצר שהשתלט על הממלכה לא היה מוכשר לנהלה. אנטיוכוס השלישי מלך הממלכה הסלאוקית ראה את חולשת השלטון במצרים כהזדמנות להתפשטות טריטוריאלית והוא כרת ברית סודית עם פיליפוס החמישי לחלוקת ממלכת תלמי מתוך כוונה לנצל את החולשה של הנהגת מצרים כדי לכובשה ולחלקה בין שתי הממלכות.
בהתאם להסכם פלש אנטיוכוס לקוילה-סוריה ופיליפוס פלש לאיים הקיקלאדיים ולמספר ערים בתראקיה שהיו כפופות לשלטון התלמיים. שריו של תלמי הבינו את הסכנה הנשקפת לממלכה ושהם לא יוכלו להודפה בכוחות עצמם, לכן הם ביקשו את עזרתה של הרפובליקה הרומית שנענתה לבקשת העזרה וששלחה משלחת בראשות מרקוס אמיליוס לפידוס למצרים.
קרב בניאס

אנטיוכוס הצליח להביס את הכוחות התלמיים בקרב בניאס ליד מקורות נהר הירדן ולהשתלט על לבנון וארץ ישראל, בנוסף הוא כבש מספר ערים בקיליקיה וליקיה שהיו כפופות למצרים. בתגובה פנו יועציו של תלמי בבקשת עזרה מהרומאים ואלו שיגרו משלחת בראשותו של מרקוס אמיליוס לפידוס והוא דרש הפסקה של המלחמה. כתוצאה מחששו מהתערבות רומאית הגיע אנטיוכוס להסכם שלום עם תלמי בשנת 199 לפנה"ס. לפי הסכם השלום תלמי יתחתן עם קלאופטרה בת אנטיוכוס וכחלק מהסדר הנישואים יקבל את ארץ ישראל ולבנון כנדוניה מצד אבי הכלה. הנישואים נערכו בשנת 193 לפנה"ס, אולם בסופו של דבר אנטיוכוס לא עמד בהסכם וסירב להחזיר את השטחים למצרים.
לקריאה נוספת

בר-כוכבא, בצלאל, "המלחמות הסוריות" - מלחמת מאה השנים בין המעצמות הגדולות על גורל דרום סוריה וארץ ישראל: 200-301 לפנה"ס, זירת קרב - קרבות הכרעה בארץ-ישראל, 2007 (תשסז), עמ' 61–86
היימדאל

ערך זה עוסק באל נורדי. אם התכוונתם לדמות קומיקס, ראו .
| --- | --- |

 תרבות:  מיתולוגיה נורדית 
 אם:  תשע אמהותיו של היימדייל 
 
הֵיימְדַאל (בנורדית עתיקה: Heimdallr) הוא אחד מאלי האייסיר במיתולוגיה הנורדית. תפקידו העיקרי הוא לזהות כל סכנה המתקרבת לאסגארד ולהזהיר את שאר האלים.
דמותו של היימדאל

היימדאל היה בנו של אודין ושל תשע אמהות שונות, כולן אחיות, אשר הולידו אותו. על פי אחת הסברות, מדובר בתשע בנותיו של אל הים אייגיר. כדי להצליח בתפקידו כשומר אסגארד ניחן היימדאל בחושים מחודדים במיוחד. ראייתו כה חדה עד כי הצליח לראות למרחק של כמאה ליגות (כ-500 קילומטר) ביום ובלילה ושמיעתו אפשרה לו לשמוע את צמיחת הדשא על האדמה והצמר על גבי כבשים. בנוסף, לא היה זקוק כלל לשינה (אלים אחרים, ביניהם אודין וסיף - אשתו של תור - כן ישנים בסיפורים מסוימים). אחת הפואמות של האדה הפואטית מתארת את היימדאל כבעל כוח פיזי אדיר, בסיפור אחר בו נגנבת מקבתו של תור (מְיוֹלְניר) על ידי הענק תְרים, מעלה היימדאל את הרעיון כיצד לקבלו בחזרה ובכך מוצג כחכם, במיוחד לאור העובדה כי תפקיד ממציא הרעיונות שמור בדרך כלל ללוקי.
היימדאל היה שומר הקרן גְיאַלְהוֹרְן (בתרגום חופשי "הקרן המצלצלת", קשורה גם לצעקה ושירה), אשר הייתה שייכת ככל הנראה לאודין. משכנו של היימדאל נקרא הימינְבְיוֹרְג (בתרגום מילולי "הר שמיים") אשר נמצא בקרבה לבּיפְרוֹסְט, גשר הקשת הענן המוביל לאסגארד. האדה הפרוזאית טוענת כי מבין הסוסים השונים אשר היו בבעלות האלים, הסוס גוּלְטוֹפ (בתרגום חופשי "מכוסה בזהב") היה שייך להימדאל. העובדה לא מופיעה בשום מקור אחר וייתכן כי מדובר באחד מניסיונות האדה הפרוזאית להכניס סדר במיתולוגיה, בנוסף לא ברור מדוע היה זקוק שומר השער לסוס.
היימדאל היה יריבו של לוקי. הפואמה הוסדראפה (Húsdrápa) מתארת בין השאר כיצד לוקי נלחם עם "בנם של תשע אמהות" על חפץ מסוים הקרוי האַפְנירַה (כנראה חתיכת ענבר). האדה הפרוזאית מספרת כי לוקי גנב מחרוזת מהאלה פריה והיימדאל יצא להחזיר אותה. לוקי הפך את עצמו לכלב ים והתחבא ביניהם. היימדאל מצא אותו, הפך עצמו גם כן לכלב ים, הביס את לוקי והחזיר את המחרוזת. בסיפור הראגנארוק יזעיק היימדאל את האלים לקרב כאשר ינשוף בקרן גְיאַלְהוֹרְן. בקרב עצמו ילחם מול האל לוקי, שניהם יהרגו. בנוסף לזאת, מזכירה האדה הפרוזאית פואמה אחרת - "הֵיימְדַאלגַאלד" - אשר ככל הנראה עסקה בהיימדאל אולם לא נשתמרה.
היימדאל היה ידוע במספר שמות נוספים - האל הלבן, הַאלינְסְקידי ("מקל מכופף"), גּולינְתַאני ("שיני זהב") ווינְדְלֶר ("מחסה מפני הרוח"). שלושת הכינויים הראשונים מקשרים את היימדאל לאיל, הכינוי הַאלינְסְקידי ("מקל מכופף") הוא גם שם ציורי לאיל, ככל הנראה בגלל הצורה המעוקלת של הקרניים. הכינוי גּולינְתַאני יכול להתייחס לשיניים הצהובות של אילים מבוגרים ואילו "אל לבן" קשור לצבע הפרווה. הקשר לאיל מתחזק מכוון שהמונח "ראשו של היימדאל" הוא שם ציורי לחרב.
היימדאל והקרן גְיאַלְהוֹרְן, איור ממהדורה של ספר האדה הפואטית משנת 1893
המלחמה הסעודית-ראשידית (1903–1907)

המלחמה הסעודית-ראשידית בשנים 1903–1907, המכונה גם המלחמה הסעודית-ראשידית הראשונה או הקרבות על קאסם, הייתה סכסוך בין כוחות נאמנים סעודיים של אמירות ריאד שזה עתה הוקמה ואמירות האיל (ג'בל שמר) שנתמכה על ידי הראשידים. הראשידים הפרו-עות'מאניים נתמכו על ידי 8 גדודי חי"ר עות'מאניים. רוב המלחמה הייתה סדרה של קרבות ספורדיים, שהסתיימו בהשתלטות סעודית על אזור אל-קאסים לאחר ניצחונם המכריע בקאסים ב-13 באפריל 1906, אם כי קרבות נוספים התרחשו לאחר מכן ב-1907.
נפגעים

במהלך המלחמה היו 2,607+ נפגעים:
קרב אונאיזה (1904) - 372 הרוגים.
קרב בוריידה - לא ידוע.
קרב  בקריה (1904) – 2,200 הרוגים.
קרב שינאה (1904) - לא ידוע.
קרב ראודת מוהאנה (1906) - 35+ הרוגים.
קרב טרפיה (1907) - לא ידוע.
הערות שוליים

↑  Mikaberidze, Alexander (2011). Conflict and Conquest in the Islamic World: A Historical Encyclopedia. ABC-CLIO. p. 807. ISBN 978-1-59884-336-1.
↑  Saudi Arabia 1922–50
הכוחות המיוחדים של איראן

רשימת כוחות מיוחדים בכוחות המזוינים והמשטרה של איראן.
טרמינולוגיה

Niruye vizheh (نیروی ویژه), ברבים Niruhaye vizheh (نیروهای ویژه) הוא המונח הפרסי עבור "כוח מיוחד". מונח זה משמש בשם הרשמי של חטיבת הכוחות המיוחדים המוטסים 65.
Takavar (تکاور), ברבים Takavaran (تکاوران), פירושו "חייל התקפי", בדומה ל"קומנדו" (کماندو) שמשמשת גם בפרסית. המונח "Ranger" (رنجر) משמש גם בכמה יחידות הצבא.
Tofangdārān-e daryyi (تفنگداران دریائی) או Takavaran-e daryayi (تکاوران دریایی) פירושה "נחתים".
המילה Havabord (هوابرد) משמעותה יחידה מוטסת.
יחידות תכאוור > משמרות המהפכה האסלאמית

אחת מחמש הזרועות של משמרות המהפכה האסלאמית היא כוח קודס המובחר, המתמחה בפעולות חוץ-טריטוריאליות.
בכוחות היבשה, בריגדת סברין תכאוור היא הכוח המיוחד.
לצי של משמרות המהפכה יש יחידות נחתים מיוחדות משלו.
יחידות תכאוור > צבא

יחידות הצבא של כוחות היבשה של הרפובליקה האסלאמית של איראן שעברו הכשרה במרכז ההדרכה של לשקראק תכאוור:
דיווזיית תכאוור ה-23 שבסיסה בפאראנדק, טהראן
דיווזיית תכאוור ה-58 משהרוד (בריגדת זולפיקאר) שבסיסה בשהרוד
בריגדת תכאוור ה-25 שבסיסה בפאסווה
בריגדת תכאוור ה-35 שבסיסה בקרמנשה
בריגדת תכאוור 45 שבסיסה בשושתר
הבריגדה המוטסת 55 שבסיסה בשיראז
בריגדת הכוחות המיוחדים המוטסים 65 (בריגדת NOHED) שבסיסה בטהראן
יחידות תכאוור > חיל הים

הרפובליקה האסלאמית של איראן הצי הנחתים (פרסית: تکاوران دریایی) שחבריו מאומנים במרכז ההדרכה מנג'יל תכאוור:
בריגדת הנחתים ראשונה (אימאם חוסיין) שבסיסה בבנדר עבאס
בריגדת הנחתים השנייה (צארת רסול-אי-אקרם) שבסיסה בבושהר
בריגדת הנחתים השנייה (חמזה סעיד-וש-שוהדה) שבסיסה בקונארק