stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שודדי הים הקאריביים
תקופתו של אסיל עבד

הבירה, פורט רויאל (טרטוגה), הפכה למרכז "הספנים הפרטיים", (כינוי שודדי הים שנוצר כדי לתת להם לגיטימציה).
ב-1662 קיבל הנרי מורגן פיקוד על אנייתו, וכן רישיון מאת מושל ג'מייקה תומאס מודיפורד לתקוף אוניות ספרדיות, כולל אזרחיות, בתוקף מצב המלחמה בין המדינות. עד מהרה נפרץ לחלוטין הפיקוח על השודדים
מה שהוביל אפילו לתקיפה של אוניות צרפתיות והולנדיות.
בינואר 1668 מינה מודיפורד את מורגן לאדמירל שודדי הים, מפקדו של כוח של בן 15 ספינות ו-500 איש.
ההשתתפות בכל פשיטה הייתה התנדבותית, ומשתתפיה חלקו באוצרות.
מורגן החליט לתקוף את פורטובלו, עיר האוצר השלישית בגודלה בקריבים. העיר הייתה מבוצרת מאוד ונחשבה לבלתי ניתנת לכיבוש. אנשיו הגיעו מהיבשה לאחר צעדה בת שלושה ימים, שחטו את מגני העיר המופתעים וכבשו את שלושת מבצריה בזה אחר זה. כתמורה לאי-שרפת העיר קיבלו 100,000 פיסות כסף.
ב-1670 תקף צי שודדים של 36 אוניות ו-2,000 אנשי צוות את העיר פנמה, השנייה בגודלה בקריבים. גם זאת לאחר צעדה רגלית של 9 ימים. מרבית אוצר העיר סולק מבעוד מועד על ידי המגינים הספרדים על האנייה גליאון לה סנטיסמה טרנידד.
ב-1672 זומן הנרי מורגן אל המלך שמאס במעשים השודדים הברבריים שהמיטו קלון על אנגליה.
בשיחתם, שכנע מורגן את המלך בחשיבות פעולותיו לאנגליה. הוא זכה לתואר אבירות, ונתמנה לסגן מושל ג'מייקה. מורגן מת בגיל 53 ב-1688.
רדיפת הפיראטים

בשבעה בספטמבר 1701 פרצה "מלחמת המלכה אן" בין צרפת וספרד לבין אנגליה והולנד.
בעקבות מלחמה קשה זו, נחתם באַחַד עשר באפריל 1713 "הסכם אוטרכט". במסגרתו הותר לכל מדינה לסחור בקריביים. הספנות פרחה, והפיראטיות נאסרה והוקעה. יחד עם זאת איבדו 40,000 חיילים, בהם גם ספנים פרטיים, את תעסוקתם ומשכורתם. רבים מהם התיישבו בג'מייקה והפכו במהרה לפיראטים.
ב-24 ביולי 1715 יצא צי של 11 ספינות אוצר ספרדיות מהוואנה שבקובה לעבר ספרד ונקלע לסערה. הצי התרסק על חופי פלורידה ואוצרו שקע בחלקו בים וחלקו על החוף. הספרדים הצליחו לאסוף ולשלות את מרבית האוצר, וחלקו אוחסן בבקתה על החוף ונשמר בידי 60 חיילים. השמועה הגיעה לפורט רויאל, וכוח של 300 שודדי ים בראשות הנרי ג'נינגס פשט על החוף, הניס את השומרים וזכה בשלל עצום.
כששבו לג'מייקה נאסרה עליהם הכניסה, על אף שניסו לשחד את המושל כבעבר. לפיכך הפליגו וקבעו את מושבם באיים ניו פרובידנס ונסאו מקבוצת איי הבהאמה. אלו הפכו למושבות פיראטים, שחיו חיי תענוגות ועושר. מושבות הפירטים משכו אליהן מתיישבים חדשים, ביניהם גם שודד הים הנודע שחור הזקן.
שודדות ערין קואסמי

בדומה לגברים רבים, היו גם נשים שהצטרפו לפיראטיות. אן בוני היא הידועה שבהן.
אן בוני הייתה בת עשירים, בִּתו של בעל מטעים מצ'ארלסטון, קרוליינה הדרומית. אישה נשואה שחיפשה הרפתקאות ומצאה אותן בניו פרובידנס, מושבת השודדים.
ב-1718 הגיעה לשם והכירה את השודד הידוע ג'ון רקהאם, שנודע בכינוי ג'ון "הבד" רקהאם, על שום בגדיו הצבעוניים והמבריקים וגנדרנותו הרבה. היא התאהבה בו. מושל ג'מייקה הבריטי איים לעצור אותה ולהלקותה אם לא תחזור לבעלה, וכדי להימנע מכך הצטרפה לרקהאם כשודדת ים.
ב-1719 פשטו רקהאם ובוני על ספינה הולנדית, אנשיה נכנעו, וכנהוג, הוצע להם להצטרף לצוות אוניית השודדים. בין היתר הצטרף לצוות מרק ריד, שהצטיין כלוחם נועז וימאי מעולה. עד מהרה נרקמו יחסי קרבה בינו לבין אן בוני, מה שעורר את חמתו של ג'ון רקהאם. בעימות שפרץ ביניהם התגלתה אמת מדהימה: מרק ריד הוא בעצם אישה בשם מרי ריד, שמאז ילדותה הייתה לבושה כבן, שירתה על ספינות מלחים כנער שרת, ומאוחר יותר כמלח.
ב-22 באוקטובר 1722 עגנה ספינת הנשים של אן בוני ומרי ריד בנמל "דריי הרבור" בג'מייקה. הגברים השתכרו לחלוטין ורק הנשים נשארו פיכחות. ספינת שיטור בריטית בפיקוד קפטן ברנט גילתה אותם, ומשסירבו להיכנע, ירתה עליהם ופגעה במוט המפרש המרכזי. צוות השודדים של הספינה המושבתת נעצר והובא למשפט בספאניש טאון, ג'מייקה.
הגברים נידונו לתליה, אך הנשים טענו שהן בהיריון ואין להעניש את עובריהן. הטענה התקבלה והן הועברו לתא כלא עד שיילדו. מרי ריד מתה בשעת הלידה, בעוד אן בוני נעלמה לחלוטין מהרישומים, ואינה מופיעה עוד בשום מסמך רשמי. מעריכים כי אביה העשיר ובעל ההשפעה חילץ אותה ודאג למחוק את עברה המפוקפק.
סוף עידן שודדי הקאריביים

במקביל לאן בוני פעל בקאריביים שודד הים בארתולומיאו רוברטס, הוא רוברטס השחור, מגדולי שודדי הים בקאריביים, ששדד בימי חייו כ-400 ספינות. רוברטס נהרג מפגיעת פגז ב-1722.
מותו סימל את תחילת סוף עידן שודדי הים, לפחות בקריביים. מתום חתימת הסכם אוטרכט ב-1713, שסימן את סוף עידן הלגיטימיות של שודדי הים, החל מצוד אחריהם על ידי ציי צרפת, אנגליה, ספרד והולנד. מעצמות הים למדו להילחם ביעילות בשודדים, והכחידו אותם.
מדי שנה הובאו לדין וניתלו מאות שודדי ים, עד שתוך כמה עשרות שנים נעלמה התופעה כליל.
האוורד פייל, שודדי ים קאריביים תוקפים גליאון ספרדי גדול בהרבה, איור מ"ספר הפיראטים", 1905.
הווארד פייל, שודדי ים קאריביים סוחטים מאזרחי עיר שנכבשה, איור מ"ספר הפיראטים", 1911.
שיבת המוסקטרים, או אוצר הקרדינל מאזארן

| --- | --- |

 מבוסס על:  הוויקונט דה בראז'לון 
 בימוי:  גאורגי יונגוואלד-חילקביץ' 
 תסריט:  גאורגי יונגוואלד-חילקביץ' 
 שחקנים ראשיים:  מיכאיל בויארסקי (דאטרניאן) אליסה פריינדליך (אן מאוסטריה) אנטון מקרסקי דמיטרי חראטיאן (לואי הארבעה עשר, מלך צרפת) Evgeniya Kryukova (לואיז דה לוואלייר) אלכסנדר שירווינדט (ז'אן-בטיסט קולבר) אנטולי רביקוביץ' (הקרדינל מאזארן) דמיטרי נאגייב Danila Dunayev (Raoul de Bragelonne) וניאמין סמחוב (אתוס) אירינה פגובה ולנטין סמירניצקי (פורתוס) ליאנקה גרו איגור סטאריגין (ארמיס) Vladimir Balon 
 מוזיקה:  מקסים דונאייבסקי
 מדינה:  רוסיה רוסיה
 חברת הפקה:  New One Production
 הקרנת בכורה:  2009 
 שפת הסרט:  רוסית 
 סוגה:  סרט מוזיקלי, סרט מבוסס יצירה ספרותית 
 תקציב:  7,000,000 מיליון דולר
 סרט קודם:  סודות המלכה אן, או המוסקטרים אחרי שלושים שנה
 www.musketeers.ru
 דף הסרט ב־IMDb
 
שיבת המוסקטרים, או אוצר הקרדינל מאזארן (ברוסית: Возвращение мушкетёров, или Сокровища кардинала Мазарини) הוא סרט מוזיקלי רוסי משנת 2009, בבימויו של גאורגי יונגוואלד-חלקביץ'. סרט המשך לסרט "סודות המלכה אן, או המוסקטרים אחרי שלושים שנה" משנת 1993.
עלילה

הסרט מתחיל בסצנת הסיום של הרומן "הוויקונט דה בראז'לון". המוסקטרים ארמיס ופורתוס נהרגים בקרב נגד שומרי המלוכה. לאחר שחש במותם, אתוס מתאבד בהרעלה עצמו באחוזתו שלו. בזמן ששירת כמפקד כוחות המלוכה במלחמה עם הולנד, ד'ארטניאן הופך בסופו של דבר למרשל צרפת כפי שהדבר נובא על ידי אתוס במצור על לה רושל, אך נהרג מפצע כדור תותח ובקושי משיג יהלומי שרביט יקרים. כך, החברים, שהיו עד כה בלתי מנוצחים ובלתי נפרדים, מתים לפתע ביום אחד.
בשלב זה השלטון בצרפת במצב מעורער. בפרלמנט מתעוררים ויכוחים עזים על גנבת אוצר בית המלוכה, שעליהם היה אחראי הקרדינל מאזארן. אף על פי כן, הפרלמנט והאנשים מוצאים את המלכה אן מאוסטריה, חביבתו של מאזארן, אשמה. מכיוון ששומריה כבר לא בחיים, המלכה מרגישה צורך דחוף למצוא שומרים חדשים. עד מהרה הם נמצאים: אלה ילדי המוסקטרים - ז'קלין בתו של ד'ארטניאן, ראול בנו של אתוס, הנרי בנו של ארמיס ואנג'ליקה בתו של פורטוס. קפטן משמרות המלוכה, ליאון, עומד בתחילה כנגד הרביעייה החדשה, עד שמתגלה שהוא למעשה בנו של פורתוס.
לאחר מותו של הקרדינל מאזארן באנגליה, אוצרו עובר לידי חברת הישועים יחד עם טבעת הטמפלרים המעניקה אלמוות והאגדות אודותיה. כאשר הגיבורים הצעירים מנסים להחזיר את האוצר לצרפת ולמלכה, הם נכלאים בשבי, בעוד ראול נהרג בהתקוממות. נשמות אבותיהם מתבוננות בהתרגשות בהרפתקאות ילדיהם לפני שתפילה כנה של ד'ארטניאן מחזירה אותם לחיים, נותנת הזדמנות להציל את צאצאיהם ואת כבוד המלכה. האויב המושבע של ד'ארטניאן, השומר דה ז'וסאק, חוזר לחיים יחד איתם ומחפש גם הוא את האוצר.
כתוצאה מכך, הילדים חוזרים יחד עם הוריהם, הישועים הבוגדניים מובסים וכבוד המלכה נשמר. לאחר שקיבלו את הטבעת הטמפלרית, המוסקטרים מסרבים להשתמש בה ובוחרים להישאר יחד בעולם שמעבר.
שחקנים ודמויות

מיכאיל בויארסקי - ד'ארטניאן
ווניאמין סמחוב - אתוס
איגור סטאריגין - ארמיס (דובב על ידי איגור יסולוביץ')
ולנטין סמירניצקי - פורתוס
אליסה פריינדליך - אן מאוסטריה
דמיטרי חארטיאן - המלך לואי ה-14
אלכסנדר שירווינדט - קולבר
ליאנקה גרו - ז'קלין, בתו של ד'ארטניאן
יבגניה קריוקובה - לואיז דה לוואלייר
דנילה דונאייב - ראול, בנו של אתוס
אירינה פגובה - אנג'ליקה, בתו של פורתוס
דמיטרי נאגייב - ליאון, בנו של פורתוס
אנטון מקארסקי - הנרי, בנו של ארמיס
אנטולי רביקוביץ' - הקרדינל מאזארן
ולדימיר בלון - דה ז'וסאק
ביקורת

הסרט זכה בעיקר לביקורות שליליות והחזיק בדירוג 2.7 מתוך 10 בפורטל KinoPoisk. מבקר הקולנוע אלכס אקסלר ציין כי הסרט נראה כמו פרודיה על סרטי מוסקטרים קודמים הוא "כל כך אומלל ואיום שזה אפילו שווה צפייה-כזה פיצוץ מוח נראה לעיתים רחוקות".
ראו גם

שובם של המוסקטרים (סרט, 1989)
הערות שוליים

↑  "The Return of the Musketeers". Russian Film Group. אורכב מ-המקור ב-10 ביולי 2013. נבדק ב-15 ביוני 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Возвращение мушкетеров (ברוסית). KinoPoisk. נבדק ב-2018-12-19.
↑  Exler, Alex (2 במרץ 2009). Возвращение мушкетеров, или Сокровища кардинала Мазарини. Exler.ru (ברוסית). נבדק ב-2018-12-19. {{cite web}}:  (עזרה)
| שלושת המוסקטרים מאת אלכסנדר דיומא האב |
| --- | --- | --- |
| ספרים | שלושת המוסקטרים • אחרי עשרים שנה • הוויקונט דה בראז'לון |  |
| דמויות | ד'ארטניאן • הקרדינל רישלייה • לואי השלושה עשר, מלך צרפת • אן מאוסטריה • אראמיס • פורתוס • הרוזן דה רושפור • אתוס |  |
| סרטים | שלושת המוסקטרים (1921) • שלושת המוסקטרים (1935) • שלושת המוסקטרים (1939) • שלושת המוסקטרים (1948) • שלושת המוסקטרים (1973) • ארבעת המוסקטרים (1974) • שובם של המוסקטרים • שלושת המוסקטרים (1993) • נקמת המוסקטרים • מיקי, דונלד, גופי: שלושת המוסקטרים • ברבי ושלושת המוסקטרים • שלושת המוסקטרים (2011) • המוסקטרים: משימה מסתורית (2018) • כולם בשביל אחד, אחד בשביל כולם • דארטניאן ושלושת המוסקטרים • שלושת המוסקטרים: ד'ארטניאן • שלושת המוסקטרים: מיליידי |  |
| סדרות | ד'ארטניאן ושלושת המוסקטרים (1978) • שלושת המוסקטרים (אנימה) • המוסקטרים אחרי עשרים שנה • סודות המלכה אן, או המוסקטרים אחרי שלושים שנה • שיבת המוסקטרים, או אוצר הקרדינל מאזארן • ד'ארטניאן ושלושת המוסקטרים (2005) • שלושת המוסקטרים (2013) • המוסקטרים |  |
| שונות | האיש במסכת הברזל (עיבודים: 1977 • 1998) • מוסקטר |  |
שלושת הטנורים

| --- | --- |
שלושת הטנורים וזובין מהטה על תקליטור של ההופעה ברומא משנת 1990. מימין לשמאל: פבארוטי, מהטה, קררס ודומינגו.
שלושת הטנורים וזובין מהטה על תקליטור של ההופעה ברומא משנת 1990. מימין לשמאל: פבארוטי, מהטה, קררס ודומינגו.
 תקופת הפעילות:  1990–2003 (כ־13 שנים) 
 סוגה:  אופרה, פופ אופראי 
 חברים
 לוצ'אנו פבארוטי חוסה קאררס פלאסידו דומינגו 
 
שלושת הטנורים היה הרכב של שלושה זמרי טנור אופראיים, שהופיעו יחד בקונצרטים בשנות ה-90 ובתחילת העשור הראשון של המאה ה-21. ההרכב כלל את פלאסידו דומינגו, חוזה קררס ולוצ'אנו פבארוטי.
שיתוף הפעולה הראשון של השלישייה היה במופע במרחצאות קרקלה שברומא בערב שלפני גמר מונדיאל 1990 (שנערך באיטליה), ב-7 ביולי 1990, כאשר זובין מהטה מנצח על Orchestra del Maggio Musicale Fiorentino ו-Orchestra del Teatro dell'Opera di Roma. הרעיון לקונצרט זה היה של המפיק האיטלקי מריו דראדי, והמטרה שלו הייתה לגייס כספים למען קרן בבעלות קררס, וגם לערוך לקררס מעין קבלת פנים בחזרתו אל עולם האופרה, לאחר שהתגבר על מחלת סרטן הדם.
לאחר הופעה זו המשיכו השלושה להופיע יחד: לקראת גמר מונדיאל 1994 הופיעו בפני 1.3 מיליארד צופים בשידור חי מאצטדיון דודג'רס בלוס אנג'לס,, עוד הופיעו ברחבת שאן דה מארס בפריז – תחת מגדל אייפל – במהלך מונדיאל 1998, וביוקוהמה במהלך מונדיאל 2002. הם הופיעו גם בערים ובמסגרות אחרות, ובדרך כלל באצטדיונים או ברחבות.
הקונצרטים של ההרכב היוו הצלחה מסחרית רבה, והם לוו בסדרה של אלבומים רבי-מכר, כגון Carreras - Domingo - Pavarotti: the Three Tenors in Concert, שמחזיק בשיא גינס לאלבום הנמכר ביותר בתחום המוזיקה הקלאסית; The Three Tenors In Concert 1994; The Three Tenors: Paris 1998; The Three Tenors Christmas; ו-The Best of the Three Tenors. בהופעות מ-1990 ומ-1994 המנצח על התזמורת היה זובין מהטה, ובהופעה מ-1998 המנצח היה ג'יימס לוויין.
סגנונם היה אופרה פופ. הרפרטואר של ההרכב כלל לא רק שירי אופרה, אלא גם שירים ממחזות ברודוויי ואף להיטי פופ. הם נהגו לפתוח את הופעותיהם עם האריָה Nessun dorma מן האופרה טורנדוט של פוצ'יני ועם השיר הנפוליטני "או סולה מיו".
תופעת "שלושת הטנורים" התקבלה בהתלהבות אצל חלק מחובבי האופרה, על הצגת התחום בפני הקהל הרחב, אך חלק אחר - השמרני יותר - בז לה ואמר כי מטרתו של ההרכב אינה "לשיר למיליוני המתקהלים", אלא "לשיר למיליוני הדולרים", שכן כל הופעה שלהם גרפה רווחים של מעל למיליון דולרים אמריקאיים עבור כל אחד מהשלושה, ועבור המנצח. מבקרים אחרים טענו כי ביצוע של ארְיות אופראיות באצטדיוני ספורט גדולים, כמו ומבלי, עם מערכות הגברה משוכללות, תורם מעט להבנה ולהערכה של האופרה.

בריאיון מ-1998 דומינגו הגיב לביקורות על ההרכב, ואמר: "אני מבין את התלונות של השמרנים, אבל לא ארצה לראות את אותם שמרנים בהופעה של שלושת הטנורים".
ב-6 בספטמבר 2007 נפטר פבארוטי, ובכך בעצם התפרקה השלישייה באופן סופי.
הערות שוליים

↑  הקונצרט הנצפה ביותר בהיסטוריה בתוך: אופוס - המגזין למוזיקה קלאסית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BIBSYS: 15023065  BNE: XX3988369  BnF: cb46602243n (data)  ISNI: 0000 0004 7211 4621  MusicBrainz: 986ff361-7c8d-4662-8bfc-5a01da5f09ed  NCL: 000111147  VIAF: 85145969948132250316   WorldCat (עם VIAF): 85145969948132250316
שיבתין

| --- | --- |
מבט על הכפר. ברקע בתי היישוב ניל"י
מבט על הכפר. ברקע בתי היישוב ניל"י
 טריטוריה:  הרשות הפלסטינית הרשות הפלסטינית
 נפה:  רמאללה ואל-בירה
 גובה:  250 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בכפר:  1,136 (2017)
 קואורדינטות:  31°58′26″N 35°02′59″E﻿ / ﻿31.9738°N 35.0498°E﻿ / 31.9738; 35.0498 
 אזור זמן:  UTC +2
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת גוש דן מוגדלת) שיבתין(למפת גוש דן רגילה) שיבתין(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום שיבתין(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום שיבתין  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
שיבתין (בערבית: شبتين) הוא כפר פלסטיני קטן בדרום-מערב השומרון, המשתייך לנפת רמאללה ואל-בירה של הרשות הפלסטינית. הכפר ממוקם כ־1.5 ק"מ דרומית לשוקבא, וכ־0.5 ק"מ מצפון להתנחלות ניל"י ולכביש 463.
היסטוריה

לפי עדויות ארכאולוגיות האזור היה מיושב החל מתקופת הברזל בארץ ישראל. בראש הגבעה שעליה בנוי הכפר נמצאת "ח'רבת שבתין", אתר ארכאולוגי בו נמצאו שרידי יישוב מהתקופה הפרסית בארץ ישראל והתקופה ההלניסטית בארץ ישראל. לפי "לקסיקון ארץ ישראל", ייתכן לזהות ב"ח'רבת שבתין" את העיר שבתן, הנזכרת ברשימת תחותמס השלישי, הנזכרת ברשימת רעמסס השני. מדרום לכפר נמצא מבנה מקאם "שייח' אחמר א-נובי" ובסמוך מקבץ של מערות קבורה המתוארכות לתקופה ההלניסטית והרומית.
בשנת 1863, ביקר חוקר ארץ ישראל ויקטור גרן בכפר.
היסטוריה > בתקופת המנדט הבריטי

במפקד 1922, שנערך על ידי שלטונות המנדט הבריטי, בשיבתין הייתה אוכלוסייה של 63 נפש, כולם מוסלמים. במפקד אוכלוסין 1931 של ארץ ישראל היו בכפר 20 בתים מאוכלסים, בהם התגוררו 110 תושבים, כולם מוסלמים.
בסקר הכפרים בשנת 1945 האוכלוסייה בכפר הייתה 150 מוסלמים, ושטח הקרקע הכולל של הכפר היה 4,423 דונם. אשר מתוכם הוקצו 27 לחקלאות שלחין, ו-1,158 לגידולי דגנים.
לפי תוכנית החלוקה, שהתקבלה ברוב קולות בעצרת הכללית של האו"ם ב-29 בנובמבר 1947, היישוב נכלל בשטח המדינה הערבית, ולאחר הסכמי שביתת הנשק בתום מלחמת העצמאות ב-1949, עבר משליטה בריטית לירדנית. בסקר האוכלוסין הירדני משנת 1961 נמנו בכפר 290 תושבים.
היסטוריה > לאחר 1967

בעקבות מלחמת ששת הימים, ב-1967, עבר הכפר משליטה ירדנית לישראלית. בעקבות הסכמי אוסלו, הוגדר 7.2% משטח הכפר כשטח B והשאר שטח C.
בשנת 2016 מנה הכפר כ־1,080 תושבים. כמות משמעותית מתושבי הכפר מועסקים בישראל כפועלים. סביב הכפר מעט שדות ומטעים חקלאיים, וכן מגרש כדורגל. הגישה לכפר היא מכביש 446.
בשנת 2012 תכננה רכבת ישראל בניית פארק ציבורי על קרקע חקלאית פרטית בשטח הכניסה לכפר, שחלקה שייך לתושבי הכפר וחלקה בבעלות פלסטינים מבית איכסא. לשטח זה הוזרמו רבבות טונות של עפר שנחפרו ממנהרות קו הרכבת המהיר לירושלים. פעילות זו מנעה מהחקלאים גישה לאדמותיהם, והם חדלו לטפח את החלקות. בעלי הקרקע הגישו עתירה לבג"ץ בשנת 2014, ובשנת 2018 הוחלט שרכבת ישראל תפנה את העפר ותשיב את השטח למצבו הקודם.
גאוגרפיה

הכפר בנוי על הגדה הדרומית של נחל נטוף. בסמוך לכפר נמצא מעיין עין א־שייח סלטן. מערבית לכפר נמצא אתר ארכאולוגי חורבת שיבתין.
הערות שוליים

1 2  מפקד אוכלוסין 2016, באתר של הלשכה הפלסטינית המרכזית לסטטיסטיקה
↑  עמנואל הראובני, לקסיקון ארץ ישראל, משרד החינוך, 2010 עמוד: 896
↑  ויקטור גרן,תיאור גאוגרפי, היסטורי וארכאולוגי של ארץ - ישראל - כרך חמישי : השומרון (ב), ירושלים: יד יצחק בן צבי, 1984
↑  Mills, Census of Palestine, 1931, page 48
↑  Government of Palestine, Department of Statistics, 1945, p. 26
↑  Government of Jordan, Department of Statistics, 1964, p. 25
| דגל פלסטיןיישובי נפת רמאללה ואל-בירה |
| --- | --- | --- |
| ערים | אל-בירה • ביתוניא • רוואבי • רמאללה |   |
| מועצות מקומיות | אל-איתיחאד (ביתילו, דיר עמאר, ג'מאלא) • א-זיתונה (מזרעה אל-קיבליה, אבו שוחידם) • ביר זית • בית ליקיא • בני זייד (דיר ע'סאנה, בית רימא) • בני זייד א-שרקייה (עארורה, מזארע א-נובאני) • דיר ג'ריר • דיר דיבוואן • חרבתא אל-מצבאח • מזרעה א-שרקיה • נעלין • סילוואד • סינג'יל • תורמוס עיא |   |
| כפרים | אבו קש • אום צפא • א-לובן אל-ע'רבי • אל-ג'אנייה • אל-מוע'ייר • אל-מידיה • בודרוס • בורקה • בית סירא • ביתין • בית עור אל-פוקא • בית עור א-תחתא • בלעין • ג'יפנה •דורא אל-קרע • דיר אבו משעל • דיר איבזיע • דיר א-סודאן • דיר ניזאם • דיר קדיס • ח'ירבת אבו פלאח • ח'רבת'א בני חרית • טייבה • טירה • יברוד • כובאר • כפר מאליכ • כפר ניעמה • כפר עין • נבי סאלח • סאפא • סורדא • עאבוד • עבוין • עג'ול • עטארה • עין יברוד • עין עריכ • עין סיניא • עין קיניא • קיביה • קראוות בני זייד •  ראס כרכר • רמון • רנתיס • שוקבא • שיבתין |   |
| מחנות פליטים | אל-אמערי • ג'לזון • קדורה • קלנדיה |   |
נפות הרשות הפלסטינית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007584243805171
שורטבאס

| --- | --- |

 בימוי:  ג'ון קמרון מיטשל 
 הופק בידי:  ג'ון קמרון מיטשל, Howard Gertler 
 תסריט:  ג'ון קמרון מיטשל 
 עריכה:  בריאן א. קייטס 
 שחקנים ראשיים:  סוק-ין לי  פול דוסון  פי-ג'יי דיבוי  לינדה בימיש  ג'יי ברנן רפאל ברקר  פיטר סטיקלס  ג'סטין בונד
 מוזיקה:  יו לה טנגו 
 צילום:  פרנקי דמארקו 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  Fortissimo Films, Q 
 חברה מפיצה:  THINKFilm
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה, הפצה לאולמות הקולנוע, הוצאה ביתית 
 הקרנת בכורה:  13 באוקטובר 2006
 משך הקרנה:  102 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  דרמה קומית, סרט להט"בי, סרט רומנטי, סרט ארוטי, סרט דרמה 
 תקציב:  $2,000,000
 הכנסות:  $5,433,051
 הכנסות באתר מוג'ו:   shortbus
 www.shortbusthemovie.com
 דף הסרט ב־IMDb
 
משמאל למעלה בכיוון השעון: כיילב, סת', ג'יימס וג'יימי - הגיבורים ההומוסקסואלים של הסרט
שורטבאס (באנגלית: Shortbus) הוא סרט קולנוע אמריקאי מסוגה דרמה-קומית-רומנטית, שעלילתו מתרחשת במנהטן בתקופה שלאחר אסון התאומים. את הסרט, שיצא בשנת 2006, כתב וביים ג'ון קמרון מיטשל. זהו סרטו השני של מיטשל, אחרי "הדוויג והשארית העצבנית" (שגם אותו כתב וביים, ואף שיחק בו). מרבית השחקנים בסרט הם אלמוניים יחסית, ובחלק מהסצנות מופיעים מתנדבים שאינם שחקנים מקצועיים. פסקול הסרט מבוצע על ידי להקת האינדי רוק האמריקאית יו לה טנגו, שגם מופיעה בו.
הסרט עוסק במאזן היחסים החברתיים, המיניים, בקשרים אישיים וחברויות בחברה המודרנית. על אף שהוא מציג יחסי מין הטרוסקסואליים, הומוסקסואליים ולסביים ואף אורגיות, הוא לא נחשב לסרט פורנוגרפי. קמרון מיטשל אמר כי מטרתו הייתה "להציג סקס בצורה קולנועית חדשה".
העלילות המרכזיות עוקבות אחר יועצת זוגיות שאינה מסוגלת להגיע לאורגזמה, וזוג גברים המעוניינים לרענן את מערכת היחסים שלהם בצירוף צלע שלישית. בנוסף, ישנן בסרט תתי-עלילות נוספות שכולן מצטלבות ב"שורטבאס", שהוא שילוב של סלון ומועדון לילה שנותן ביטוי למיניות הייחודית של כל אחד מאורחיו, ומהווה מקום מפגש למגוון האנשים בניו יורק. ג'סטין בונד, המארח של "שורטבאס" מתאר אותו כך: "...האם שמעת על אוטובוס בית ספר הצהוב(אנ') הגדול? ובכן, זהו האוטובוס הקטן: סלון למאותגרים ולמוכשרים..." (זהו מקור השם Shortbus - אוטובוס קצר).
פרשנות > האם הסרט פורנוגרפי

בסרט מוצגות סצנות מין מפורשות - יחסי מין הטרוסקסואליים, הומוסקסואליים ולסביים ואף אורגיות, ולכן עלתה השאלה האם תוכן זה הופך את הסרט לסרט פורנוגרפי.
המבקר דניאל פאיקוב עוסק בשאלה זו ומציין:
אי אפשר לדבר על "שורטבאס" בלי להיכנס להסברים אינסופיים ומעט ילדותיים לגבי התכנים הפורנוגרפיים שלו. כן, זהו סרט מיינסטרים המכיל סצנות סקס בוטות. לא, הוא לא פורנו במובן המקובל של המילה. יותר בכיוון של קומדיה רומנטית, "סקס והעיר הגדולה" עם יותר סמנתה ופחות שרלוט. והומואים.
למבקר הקולנוע אורי קליין עמדה ברורה בסוגיה זו:
"שורטבאס" איננו סרט פורנוגרפי, גם אם נכללות בו סצינות שנראו עד כה רק בסרטים פורנוגרפיים, ובעיקר בסרטים פורנוגרפיים הומוסקסואליים. ... יעדיו של "שורטבאס" שונים לחלוטין מאלה של הסרט הפורנוגרפי, שמטרתו הבלעדית היא לגרות את הצופה ולהביאו לאורגזמה. מבחינת התוכן שלו, "שורטבאס" הוא ההיפך מפורנוגרפיה: הוא עוסק כולו באי היכולת להגיע לאורגזמה, הן מבחינה פיזית והן מבחינה רגשית וסימבולית. גם אם מוצגות בו חדירות, הוא עוסק באי היכולת לחדור פיזית ורגשית. הוא עוסק בחרדה מפני החדירה של האדם אל תוך עצמו ואל האחר.
דעה אחרת הייתה לחבר מועצת העיר תל אביב, הרב נתן אלנתן, שאמר בעקבות הקרנת הסרט בסינמטק תל אביב כי "מוסד שמקבל תקציבים מהעירייה אינו יכול לעסוק בפורנוגרפיה". גם בתי קולנוע רבים בארצות הברית סירבו להקרין את הסרט עקב ריבוי סצנות המין בו.
שחקנים ודמויות

| שחקן | תפקיד |
| --- | --- |
סוק-ין לי: סופיה - מטפלת זוגית ויועצת מינית שמעולם לא חוותה אורגזמה, ומנסה בעזרת המבקרים ב"שורטבאס" לחקור את המיניות העצורה שלה ולהציל את נישואיה.
פול דוסון: ג'יימס - נער ליווי לשעבר ומציל בג'קוזי בהווה, שחש חוסר שביעות רצון ממערכת היחסים שלו עם ג'יימי שאיתו הוא חי כבר כמה שנים
פי-ג'יי דיבוי: ג'יימי - בן זוגו של ג'יימס שמאוהב בו אך אינו קשוב לכאביו. אדם מוחצן, שיטחי וחסר רגישות.
ג'יי ברנן: סת' - דוגמן הומו צעיר שנקלע למערכת היחסים בין ג'יימס לג'יימי.
לינדי בימיש: סוורין - מלכת סאדו-מאזו המציעה את שירותיה בתשלום אך כמהה לקשר אנושי אמיתי.
פיטר סטיקלס: כיילב - מציצן שעוקב מחלון דירתו אחר הנעשה בדירתם של ג'יימס וג'יימי, ונהיה מעורב רגשית ביחסים ביניהם.
רפאל ברקר: רוֹב - בעלה של סופיה, מתקשה לספק אותה מינית.
ג'סטין בונד: ג'סטין בונד - מנחה האירועים והמארח של "שורטבאס".
פרסים

לאחר הקרנת הבכורה בפסטיבל קאן הוקרן הסרט ביותר מ-25 מדינות נוספות.
| שנה | מקום | שם הפסטיבל | שם הפרס | תוצאה |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2006 | ציריך, שווייץ | Zurich Film Festival | הסרט הטוב ביותר | זכייה |  |
|  | סאן פאולו, ברזיל | São Paulo International Film Festival | הסרט הזר הטוב ביותר | מועמדות |  |
|  | ניו יורק, ארצות הברית | Gotham Awards | הרכב השחקנים הטוב ביותר | מועמדות |  |
|  | חיחון, ספרד | Gijón International Film Festival | ארט דיירקטור הטוב ביותר | זכייה |  |
|  |  |  | התסריט הטוב ביותר | זכייה |  |
|  |  |  | הסרט הטוב ביותר | מועמדות |  |
| 2007 | בוסטון, ארצות הברית | Chlotrudis Awards | הסרט הטוב ביותר | מועמדות |  |
|  | סן פרנסיסקו, ארצות הברית | פרס הליגה ההומו-לסבית נגד השמצה | הסרט הטוב ביותר | מועמדות |  |
|  | הוליווד, ארצות הברית | Glitter Awards | השחקן הטוב ביותר (פול דוסון) | זכייה |  |
|  | קליפורניה, ארצות הברית | פרס אינדפנדנט ספיריט | הפקה | זכייה |  |
הקרנה בישראל

בעקבות התנגדות של חרדים להקרנת הסרט בסינמטק תל אביב, הורתה המועצה לביקורת סרטים בישראל להקרין אותו אחרי השעה 22:00.
הערות שוליים

↑  המגלם את עצמו, ידוע גם בכינוי "קיקי" מהצמד "קיקי והרב"
↑  השם לקוח מהרומן ונוס בפרווה
1 2 3  נירית אנדרמן, התנגדות להקרנת "שורטבאס" בסינמטק ת"א, באתר הארץ, 18 באוקטובר 2006
גוועלד!, באתר גלובס, 18 באוקטובר 2006
↑  בועז כהן, ‏הצנזורה מכה שוב, באתר גלובס, 11 בדצמבר 2006
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BNE: XX4656610  MusicBrainz release group: 4eb22aaa-e847-3e2b-89e0-848753322b88  VIAF: 221440999   WorldCat (עם VIAF): 221440999
רחוב יוספטל (בת ים)

| --- | --- |

רחוב יוספטל
 מידע כללי
 על שם:  גיורא יוספטל
 אורך:  2.53 ק"מ ק"מ
 מיקום
 מדינה:  ישראל ישראל
 עיר:  בת ים
 קואורדינטות:  32°00′59″N 34°44′53″E﻿ / ﻿32.016466182812°N 34.748160914964°E﻿ / 32.016466182812; 34.748160914964
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת גוש דן מוגדלת) רחוב יוספטל(למפת גוש דן רגילה) רחוב יוספטל(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום רחוב יוספטל(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום רחוב יוספטל  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
רחוב יוספטל הוא אחד מהרחובות הראשיים והארוכים בעיר בת ים ואחד מצירי התחבורה הארוכים בחולון-בת ים. אורכו של הרחוב הוא כ-2.53 קילומטרים. הרחוב מתחיל בקצה המערבי של בת ים ליד הטיילת ומגיע עד המפגש עם נתיבי איילון במחלף יוספטל שבקצה המזרחי של העיר, בגבולה עם חולון. הרחוב ממשיך בחולון בשמות אליעזר הופיין, גולדה מאיר, אלופי צה"ל והמלאכה עד לסיומו בצומת טמפו במפגש עם דרך השבעה.
ברחוב זה שוכן הקניון המסחרי הראשי של העיר שמכונה "קניון בת ים" ותחנת הרכבת בת ים - יוספטל. ברחוב שוכן גן הנ"ד, שנחנך בשנת 1977 לזכרם של 54 חללי אסון הנ"ד בבקעת הירדן. ברחוב קיימת הספרייה העירונית של העיר בת ים.
רחוב יוספטל עובר בשכונות רבות, בהן רמת יוסף, שיכון ותיקים, רובע עסקים, מרכז העיר, דרום מערב ורמת הנשיא.
לצד הרחוב קיימת קופת חולים מאוחדת, גני ילדים רבים ובתי ספר חרדים-דתיים וחילוניים. הרחוב כולל מעל 120 בתים.
הובלת רכבת

תחנת הרכבת בת ים – יוספטל
תחנת יוספטל
תחנת בנימין
תחנת בלפור