stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
נאטאל (ברזיל)
גאוגרפיה > אקלים

נאטאל נמצאת באזור עם אקלים טרופי, עם טמפרטורות גבוהות ולחות גבוהה יחסית כל השנה.
| אקלים בנאטאל> חודש.טמפרטורה יומית מרבית ממוצעת (C°).טמפרטורה יומית מזערית ממוצעת (C°).משקעים ממוצעים (מ"מ) | אקלים בנאטאל> ינואר.31.24.5 | אקלים בנאטאל> פברואר.31.23.12 | אקלים בנאטאל> מרץ.31.23.18 | אקלים בנאטאל> אפריל.30.22.25 | אקלים בנאטאל> מאי.30.21.19 | אקלים בנאטאל> יוני.28.21.21 | אקלים בנאטאל> יולי.28.19.29 | אקלים בנאטאל> אוגוסט.28.20.9 | אקלים בנאטאל> ספטמבר.29.21.6 | אקלים בנאטאל> אוקטובר.30.22.2 | אקלים בנאטאל> נובמבר.30.23.2 | אקלים בנאטאל> דצמבר.30.24.2 | אקלים בנאטאל> שנה.30.22.140 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
מקור: Weatherbase
חינוך

בעיר פועלות מספר אוניברסיטאות, בהן האוניברסיטה הפדרלית של ריו גראנדה דו נורטה והאוניברסיטה המדינתית של ריו גראנדה דו נורטה.
תחבורה

את העיר משרת נמל התעופה הבינלאומי אווגושטו סוורו, הנמצא במרחק של כ-18 קילומטרים מנאטאל. נמל התעופה הבינלאומי נאטאל רבתי נמצא כרגע בבנייה.
ספורט

בעיר פועלות מספר קבוצות כדורגל, בהן ABC המשחק בליגה השנייה של ברזיל ואמריקה פוטבול קלוב המשחקת בליגה הרביעית של ברזיל.
העיר נאטאל היא אחת הערים שאירחו את מונדיאל 2014. לצורך כך הרסו את אצטדיון משאדאו בעיר ובנו במקומו את אצטדיון ארנה דאס דונאס, שנחנך ב-26 בינואר 2014.
ערים תאומות

ארגנטינה קורדובה, ארגנטינה
הערות שוליים

↑  אתר Weatherbase
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007564219905171  GND: 4102379-1  LCCN: n80040379  MusicBrainz: 00659b1f-2330-472e-ae9e-65abc7a28031  NARA: 10037857  NKC: ge1164603  VIAF: 127837158   WorldCat (עם VIAF): 127837158
ברכה מעין שבע

ברכה מעין שבע הוא שמה של תפילה שאומר שליח הציבור כחזרת הש"ץ בליל שבת. תוכן הברכה הוא קיצור ותמצית של התפילה הנאמרת בשבת הנקראת 'תפילת שבע' על שם שבע הברכות שבה, ומכאן שמה 'ברכה מעין שבע'.
מקורות הברכה וטעמה

ברכה מעין שבע נזכרת בתלמוד הבבלי רק כבדרך אגב במסכת שבת, דף כ"ד, עמוד ב'. בירושלמי מופיעה הברכה כמנהג הנהוג בבבל במקום שאין בו יין לקידוש.
על פי הנאמר בתלמוד הבבלי שם, אין סיבה מהותית לברכה זו, שהרי חזרת הש"ץ אינה נוהגת בתפילת ערבית, וברכה זו היא תקנה שטעמה הוא "משום סכנה".
המפרשים הסבירו טעם זה כמיועד להאריך את התפילה כדי למנוע סכנה מהמתפללים שנשארים אחרונים בבית הכנסת, בזמן שמקום בית הכנסת היה מחוץ לשטח המיושב (על מי שלא מחכה למתפללים האחרונים נאמר "טורפים לו תפילתו בפניו"). למשל, רש"י בפירושו למסכת שבת שם מסביר: ”משום סכנת מזיקין, שלא היו בתי כנסת שלהם ביישוב, וכל שאר לילי החול היו עסוקין במלאכתן, ובגמרן מלאכתן מתפללין ערבית בביתן, ולא היו באין בבית הכנסת. אבל לילי שבת באין בבית הכנסת, וחשו שיש שאין ממהרין לבוא, ושוהין לאחר תפילה, לכך האריכו תפילת הציבור.”
הרמב"ם נותן הסבר דומה במשנה תורה לרמב"ם, ספר אהבה, הלכות תפילה וברכת כהנים, פרק ט', הלכה י"א: ”ולמה תיקנו חכמים זה - מפני שרוב העם באין להתפלל ערבית בלילי שבת, ויהיה שם מי שנתאחר לבוא ולא השלים תפילתו; ויישאר לבדו בבית הכנסת, ויבוא לידי סכנה. לפיכך חוזר שליח ציבור ומתפלל, כדי שיתעכבו כל העם עד שישלים תפילתו המתאחר, וייצא עימהן.”
אולם הגר"א (בביאורו לשולחן ערוך או"ח רסח, יג) מצטט מהגאונים שתפילה זו נועדה לאפשר למאחרים לצאת ידי חובת תפילת העמידה על ידי החזן מבלי שיצטרכו לומר את העמידה המלאה בעצמם. וכך המאחרים היו מצמצמים את הפער ויכלו לעזוב את מקום התפילה יחד עם שאר המתפללים.
כאמור, בתלמוד הירושלמי טעם זה אינו נזכר, ועל פי המובא שם מטרתה של הברכה היא אחרת לגמרי – להוות תחליף לקידוש עבור אנשים שאין להם יין: ”אמר רבי יוסי ברבי בון: נהיגין תמן (=נוהגים שם), במקום שאין יין שליח צבור עובר לפני התיבה ואומר ברכה אחת מעין שבע. וחותם במקדש ישראל ואת יום השבת.” (תלמוד ירושלמי, מסכת ברכות,  פרק ח', הלכה א').
תוכן הברכה

ברכה מעין שבע פותחת בדומה לשאר תפלות שמונה עשרה: "בא"י או"א א-להי אברהם א-להי יצחק וא-להי יעקב, הא-ל הגדול הגבור הנורא, א-ל עליון, קונה שמים וארץ". ההמשך "קונה שמים וארץ" הוא כנראה נוסח ארצישראלי קדום שהיה נוסח הקבוע בכל התפלות.
לאחריו יש קטע הכולל את שבע הברכות שבתפילת שבע בקצרה:
"מגן אבות" כנגד ברכת אבות ("מגן אברהם").
"מחיה מתים" כנגד ברכת גבורות ("מחיה המתים")
"האל הקדוש" כנגד ברכת קדושת השם ("האל הקדוש")
"המניח לעמו" כנגד ברכת קדושת היום ("רצה במנוחתנו")
"לפניו נעבוד" כנגד ברכת העבודה
"ונודה לשמו" כנגד ברכת הודאה
"מעין הברכות", "אדון השלום" כנגד ברכת השלום.
ואחריו אומרים "או"א רצה במנוחתנו" כבכל תפילות שבת עד לחתימה "בא"י מקדש השבת".
מנהגים ודינים נוספים

השולחן ערוך פסק שמי ששמע ברכה זו משליח ציבור יצא ידי חובתו, וכמה אחרונים מפקפקים בזה.
ברוב קהילות האשכנזים נהוג שהקהל אומר יחד עם החזן חלק מהברכה (החל מ'מגן אבות' ועד 'זכר למעשה בראשית'), ויש מקפידים שהש"ץ יחזור על 'מגן אבות' אחרי שהקהל אמרוהו.
בלילי יום טוב גם כן היה ראוי לומר ברכה זו, אך מאחר שלא תקנו חז"ל כן אין מברכים. היות שברכה זו תוקנה כלפי שבת, אין בה אזכור למועדים אחרים, אף אם חל ראש חודש או יום טוב במקביל לשבת.
בשבת שובה אומרים 'המלך הקדוש' במקום 'האל הקדוש', בדומה לשינוי בתפילה הנוהג בכל עשרת ימי תשובה.
תקנה זו בתוקפה גם כיום, אף על פי שבתי הכנסת נמצאים בשטח המיושב, ואף כשאין מי שאיחר לבוא. אך בשל הסיבות לתיקונה, היא נאמרת דווקא במניין במקום קבוע, ולא ביחידות או במניין מזדמן. אולם, יש שכתבו שמנהג ירושלים לאומרה גם במנין מזדמן וכן ראוי לנהוג בכל מקום.
יש מנהגים שונים אם לאומרה בליל א' דפסח שחל בשבת, וברוב הקהילות נוהגים שלא לאומרה.
בקהילות אשכנזיות שונות, וכן במוזיקת הכליזמר נפוץ השימוש בשטייגר "מגן אבות", המכונה כך על שם הנעימה ששימשה לניגון התפילה בבתי הכנסת.
פיוטי מגן אבות

בשבתות מיוחדות, נהגו באשכנז בימי הביניים להוסיף פיוטים בברכה זו. שריד למנהג זה נשאר בקצת קהילות עד היום כאשר שבועות חל בשבת.
לחנים וביצועים

מגן אבות - לחן של חסידות קרלין וסטולין.
מגן אבות - מוטי שטיינמץ באלבום עתיק יומין לחן של המגיד מקוז'ניץ.
ראו גם

תפילת ערבית של שבת
הערות שוליים

↑  ירושלים ברכות ח:א.
↑  הלשון "מעין הברכות", שבמקור היה "מעון הברכות" הוא רמז לחתימה ארץ-ישראלית קדומה של ברכת השלום "מעון הברכות ועושה השלום".
↑  שולחן ערוך, אורח חיים, סימן רס"ח, סעיף י"ג.
↑  רמ"א, אורח חיים, סימן רס"ח, סעיף ח'.
↑  משנה ברורה, סימן רס"ח, סעיף קטן כ"ב.
↑  ט"ז שם ס"ק ז'.
↑  בנוסח תימן בלדי, אומרים בכל שבתות השנה "המלך הקדוש" בברכה זו.
↑  שו"ת הרמב"ם סימן רכ"א.
↑  שולחן ערוך, אורח חיים, סימן רס"ח, סעיף י"א; הרב יחיאל מיכל הלוי אפשטיין, ערוך השולחן, אורח חיים, סימן רס"ח, סעיף י"ז
↑  חיים גולדברג, פני ברוך - אבלות בהלכה, סימן קטן ל', באתר היברובוקס; בן איש חי, פרשת וירא, אות י; הרב מרדכי אליהו, שו"ת קול אליהו פ"ה סימן טו, ובשו"ת מאמר מרדכי ח"ד סימן טז.
↑  בשולחן ערוך, אורח חיים, סימן תפ"ז, סעיף א' נפסק שלא לאומרה. אבל יש קהילות שנוהגות לאומרה, ראו: יונה פרנקל, מחזור פסח, ירושלים תשנ"ג, עמ' ט במבוא; הרב מרדכי אליהו בשו"ת  הרב הראשי, כרך תש"נ-תשנ"ג עמ' 206. ראו גם במחזור כמנהג ק"ק קארפינטראץ, דף ח ע"א, שבגוף המחזור משתמע שאומרים, ומישהו רשם בכתב יד שלא לומר. ראו גם בנטעי גבריאל, הלכות פסח ב,  עמוד שה, סעיף ז, והערות יא-יב שם שנוהגים לאמרה בויזניץ, ראפשיץ, קוידנוב, ספיקנא וסקווירא. והוא מופיע במחזורי נוסח איטליה הישנים, אך לא נהוג היום בנוסח איטליה לאומרו.
↑  מגן אבות מתוך האלבום ניגוני שבת קודש חסידות קרלין להאזנה באתר יוטיוב.
| ברכות |
| --- | --- | --- |
| ברכות הנהנין | המוציא לחם מן הארץ • בורא מיני מזונות • בורא פרי הגפן • בורא פרי העץ • בורא פרי האדמה • שהכל נהיה בדברו  • ברכות הריח |  |
| ברכות השבח | אשר יצר • אלוהי נשמה • ברכות השחר • ברכת החמה • ברכת הלבנה • משנה הבריות • ברכת האילנות • ברכת הגומל • הטוב והמיטיב • ברכת הנסים • שהחיינו |  |
| ברכות הראייה | ברכת המלכים • ברכת הים הגדול • חכם הרזים • שחלק מחכמתו ליראיו • שנתן מחכמתו לבשר ודם • שככה לו בעולמו  • עושה מעשה בראשית • שכוחו וגבורתו מלא עולם • זוכר הברית • ברכת מחיה המתים •  אשר יצר אתכם בדין • מציב גבול אלמנה |  |
| ברכות המצוות | ברכות התורה • ברכת השחיטה • ברכת אירוסין • ברכת לשמור חוקיו • ברכת לישב בסוכה |  |
| ברכה אחרונה | ברכת המזון • מעין שלוש • בורא נפשות |  |
| ברכות שונות | ברכת בתולים • ברכת חתנים  • ברכת מעין שבע • ברוך דיין האמת • ברכת הגשמים • ברוך שפטרני מעונשו של זה • בורא מאורי האש • ברכת השיר • ברכת ברוך ה' לעולם • ברכת אבלים • ברכת רופא חולים |  |
| דינים כלליים | מאה ברכות • ברכה שאינה צריכה • ברכה לבטלה • הפסק • תוך כדי דיבור • שם ומלכות • שומע כעונה • ספק ברכות להקל • תדיר ושאינו  תדיר • עובר לעשייתן • ברכה הסמוכה לחברתה • עניית אמן • ברוך הוא וברוך שמו • סדר קדימה בברכות |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007588565405171
שמואל רומאנלי

| --- | --- |
 לידה:  19 בספטמבר 1757 מנטובה, ממלכת הבסבורג 
 פטירה:  17 באוקטובר 1814 (בגיל 57) קזאלה מונפראטו, איטליה 
 שפות היצירה:  עברית 
 
"משא בערב", ורשה תרפ"ו 1922. לחצו על התמונה לדפדוף בספר מעמוד 7
שמואל רומאנלי (באיטלקית: Samuele Romanelli, גם בכתיב: רומנלי, רומנילי, רומאנילי; 19 בספטמבר 1757 – 17 באוקטובר 1814), היה סופר עברי יהודי-איטלקי, איש תנועת ההשכלה, מחבר "משא בערב".
ביוגרפיה

שמואל אהרון רומאנלי נולד במנטובה שבאיטליה ב-19 בספטמבר 1757 לאביו, משה חי רומאנלי, ולאמו, קונסולה לבית פורטאליאונה, משפחת אביו לא הייתה מן המיוחסות או המפורסמות שבין יהודי איטליה, אולם משפחת אמו הייתה משפחת סופרים ומלומדים שנודעה לתהלה בארצה.
הוא היה טיפוס נודד ועבר כל חייו ממקום למקום. בין השאר שהה בליל שבצרפת, לונדון, גיברלטר, מרוקו, אמסטרדם, האג, ברלין, הנובר, וינה, טריאסטה, ג'נובה, מנטובה, טורינו, אלסנדריה (Alessandria) שבאיטליה, וקזאלה מונפראטו (Casale Monferrato) שבאיטליה, שם נפטר ב-17 באוקטובר 1814. בכל מקום ששהה בו היה מחבר שירים לכבוד אירועים בחיי הקהילה, לכבוד חשובי הקהילה המקומיים ואף לכבוד המלכים והנסיכים, אולם בשל נטייתו ללעוג לנכבדי הקהילה והרבנים ולקנטר אותם, ובשל אי-הקפדתו על התורה והמצוות היה מגורש מן הקהילות ונאלץ לנדוד לעיר אחרת.
בסוף שנות השמונים של המאה ה-18 שהה תקופה ארוכה יחסית, כארבע שנים, במרוקו, אליה הגיע במסעותיו עם סוחר יהודי. את חוויותיו במרוקו ואת רשמיו מן היהודים והערבים בארץ זו תיאר בספרו הידוע ביותר, "משא בערב" (ברלין תקנ"ב). רומאנלי, שהחזיק בהשקפות של תנועת ההשכלה והנאורות, תיאר בביקורתיות ובלגלוג את המנהגים הנבערים והפרימיטיביים, להבנתו, של המרוקאים. עקב כך אמינותם של רבים מתיאוריו מוטלים בספק בספרות האקדמית העכשווית. עם זאת, תיאוריו המפורטים והצבעוניים וסגנונו המליצי סייעו להפוך את הספר לפופולרי בזמנו ולבעל חשיבות היסטורית גם לאחר זמנו. הספר יצא לאור במהדורות רבות נוספות ותורגם לאנגלית וגרמנית; הוצאה חדשה הוציא עם מבוא והערות חיים שירמן, ירושלים תשכ"ט (1968).
בברלין שהה כשלוש שנים, בערך 1790 - 1793, ושם חבר לחוג המאספים, ובעיקר התחבר עם דוד פרידלנדר. חותנו של פרידלנדר, דניאל איציג, תמך בו תמיכה כספית, ולכבוד חתונת אחת מבנותיו של איציג פרסם רומאנלי מחזה דרמטי בסגנון מחזותיו של רמח"ל בשם "הקולות יחדלון, או משפט שלום" (ברלין תקנ"א). בווינה היה רומאנלי מגיה ועורך בבית הדפוס שניהל אנטון שמיד, ושם הוציא לאור מחזה עברי-איטלקי על המיתולוגיה היוונית בשם "תפוחי זהב". ב-1807 הדפיס במנטובה את הספר "זמרת עריצים", ובו תרגומים שתרגם רומאנלי לאיטלקית שירי תהילה שכתבו רבנים ונכבדים יהודים לכבוד הסנהדרין של נפוליון. ב-1808 הוציא לאור במנטובה עוד מחזה עברי-איטלקי בשם "מחזה שדי".
מלבד השירים הרבים שפרסם במקומות שונים השאיר אחריו עוד יצירות רבות שלו בכתב יד. הוא תרגם לעברית את המחזה Merope (בתרגומו: מֵרַב) של שיפיונה מאפאי ואת Temistocle (בתרגומו: טלמון) של מטאסטאזיו; הראשון יצא לאור שנים רבות לאחר מותו (רומא, 1903), והשני נותר בכתב יד. כן תרגם לאיטלקית את "כתר מלכות" של שלמה אבן גבירול, וגם תרגום זה לא נדפס.
חוקר הספרות וההיסטוריון יוסף קלוזנר סיכם את הערכת דמותו ויצירתו של רומאנלי:
לקריאה נוספת

יוסף קלוזנר, היסטוריה של הספרות העברית החדשה, כרך א, ירושלים תשי"ב, עמ' 307 - 319
חיים שירמן, שמואל רומאנילי המשורר והנודד, ירושלים תשכ"ט 1968, (נדפס בתוך לתולדות השירה והדרמה העברית, מוסד ביאליק, תש"ם)
שמואל רומאנלי, כתבים נבחרים - משא בערב, לקט שירים, קטעים מתוך מחזות, ההדיר, הקדים מבוא ופירש חיים שירמן, ירושלים תשכ"ט 1968
משה פלאי, "משא בערב לשמואל רומאנלי: ה'מסע הגדול' של משכיל אל יהדות במצוקה", בתוך: סוגות וסוגיות בסיפרות [!] ההשכלה העברית, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1999
הערות שוליים

↑  ח. שירמן לתולדות השירה והדרמה העברית, מוסד ביאליק, תש"ם עמ' 240-241
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007267133005171  PLWABN: 9811250685805606  BIBSYS: 90397398  BnF: cb12261299q (data)  GND: 132429039  ISNI: 0000 0001 1615 6630  LCCN: n87942622  NTA: 091360846  RERO: 02-A028295311  SELIBR: 267822  SUDOC: 234611189  VcBA: 495/211070  VIAF: 4338148997642759870006   WorldCat (עם VIAF): 4338148997642759870006
קבר יוסף

| --- | --- |
קבר יוסף ב-2014
קבר יוסף ב-2014
 נתונים כלליים
 תאריך פטירה:  ראש חודש תמוז (מקובל)
 תאריך הילולה:  ראש חודש תמוז (יארציט), כ"ו באייר (יסוד שביסוד)
 עיר:  שכם
 בית הקברות:  בלאטה אל-בלד 
 מיקום:  בלאטה אל-בלד
 קואורדינטות:  32°12′47″N 35°17′08″E﻿ / ﻿32.2131663°N 35.2855939°E﻿ / 32.2131663; 35.2855939
 מנהלת קבר יוסף
  (למפת דרום השומרון מוגדלת) קבר יוסף(למפת דרום השומרון רגילה) קבר יוסף he
 
"קבר יוסף", ציורו של דייוויד רוברטס, 1839
חצר קבר יוסף ועץ התות טרם גדיעתו לפני 1996
החצר ב-2014. עץ התות איננו
קבר יוסף (בערבית: قبر يوسف) הוא ציון קבר המיוחס, על פי המסורת היהודית ומסורות נוספות, לקברו של יוסף, בנו של יעקב. הקבר ממוקם בבלאטה אל-בלד, בפאתיה הדרום-מזרחיים של העיר שכם, ובסמוך לשכם הקדומה. על פי המקרא מיקום זה הוא בין נחלות שני בני יוסף - אפרים ומנשה.
בספרות הנוסעים מראשית המאה ה-4 זוהה המקום כקברו של יוסף בן יעקב.
לאתר הקבר חשיבות כשל קברי צדיקים בעיני יהודים, וכן אצל השומרונים. על מקוריות האתר וזיהויו יצאו עוררין, אך לפי החוקר פרופ' יואל אליצור, לאורך יותר מאלף שנים ישנן עדויות על זיהוי המקום המדויק בידי בני הדתות השונות כקבר יוסף, עם זאת אין ראיות ארכאולוגיות לכך. המסורת המוסלמית מזהה את קבר יוסף בחברון, בסמוך למערת המכפלה.
המבנה ומיקום האתר

המבנה הקיים במתחם נבנה כנראה במאה ה-19. בחדר הקבורה נמצאת המצבה המזוהה עם מקום קברו של יוסף, כשמצדיה שני עמודי אבן, המתוארים כבר בתיאורי נוסעים מימי הביניים. למבנה נוספו במשך השנים שני חדרים נוספים. המתחם נמצא בבלאטה אל-בלד, כפר בפאתיה הדרום־מזרחיים של העיר שכם. לדברי החוקר פרופ' יואל אליצור, מיקום המתחם מעיד על קדמות המסורת לגביו, והיותה של סביבתו מישורית ונמוכה מסביבתה, אינה אופיינית למסורות עממיות מאוחרות לגבי קברים אחרים, ותואמת את הכתוב במקרא שיוסף נקבר בחלקת השדה שרכש יעקב כשחנה לפני שכם וממזרח לה. הקבר מצוי סמוך ומזרחית לתל בלאטה, המזוהה כשכם המקראית.
בתנ"ך

על פי המקרא, קברו של יוסף ניצב בחלקת שדה בשכם (המזוהה כתל בלאטה) שנקנתה על ידי יעקב מבני חמור אבי שכם כאשר יעקב חזר לארץ כנען מפדן ארם. חלקה זו היא אחד משלושת האתרים עליהם מצוין בתנ"ך בפירוש כי נקנו בכסף מלא (השניים האחרים הם מערת המכפלה שנקנתה על ידי אברהם מעפרון החיתי, והר המוריה שנקנה על ידי דוד מארוונה היבוסי), על פי הכתוב, החלקה מצויה סמוך וממזרח לעיר שכם:
יוסף נפטר במצרים, אך לפני מותו ציווה על העלאת עצמותיו לארץ:
ואכן, כאשר יצאו בני ישראל ממצרים, לקחו עמם את עצמות יוסף:
לאחר כיבוש הארץ על ידי בני ישראל בהנהגת יהושע בן נון נטמנו עצמות יוסף בחלקת השדה שנקנתה על ידי יעקב:
לאורך ההיסטוריה > בברית החדשה

הברית החדשה מציינת את מקומה של חלקת השדה שקנה יעקב בסמוך לבאר יעקב ולעיר סוכר:
לדעת החוקר פרופ' יואל אליצור ומספר חוקרים נוספים, סוכר הוא הכפר עסכר שנמצא לא הרחק מהמתחם. לדברי אליצור, שכם עצמה לא נזכרת מפני שהייתה חרבה באותה העת.
לאורך ההיסטוריה > בעת העתיקה ובימי הביניים

זיהוי המתחם המכונה כיום קבר יוסף מאז העת העתיקה נשען, בין היתר, על מיקומו ממזרח ובסמוך לתל בלאטה, היא שכם המקראית, ועל מסורות החל מהתקופה הביזנטית שנכתבו על ידי נוסעים.
הנוסע האלמוני מבורדו, מראשוני כותבי ספרי המסעות בארץ ישראל, שעבר במקום בשנת 333, כתב: ”בתחתית (הר גריזים), יש מקום הנקרא sechim. שם מצוי קברו של יוסף בחלקת האדמה אשר אביו יעקב הוריש לו” קבר יוסף נזכר באונומסטיקון - רשימת שמות מקומות בעלי הקשר מקראי - של אוזביוס מקיסריה מהמאה ה-4: "עיר יעקב, היום חרבה, ומראים את המקום בפרוורי ניאפוליס, שם נראה גם קבר יוסף". גם הצליין הנוצרי תיאודוסיוס שביקר בארץ ישראל בראשית המאה ה-6 כתב: "בסמוך לבאר יעקב שם עצמות יוסף הקדוש". במפת מידבא מצויר קבר יוסף ממזרח לשכם.
על פי מסורת שומרונית, במהלך שלטון הקיסר תאודסיוס השני ניסה השלטון הביזנטי להוציא את עצמות יוסף מהקבר אך מן השמיים עצרוהו. במקור נוצרי מסופר כי בשנת 415 הועברו עצמות יוסף ועצמות זכריה אבי יוחנן המטביל לקונסטנטינופול.
בנימין מטודלה (המאה ה-12) כתב בספרו: "והנה בשכם קבורת יוסף הצדיק ועליו ב' עמודי שיש א' לראשו וא' לרגליו וחומת אבנים נמוכה סביב הקבר". מנחם החברוני מן המאה ה-13 תיאר: "ומשם הלכתי לשכם וראיתי קברו של יוסף הצדיק בן יעקב אבינו בין שני עמודים של שיש אחד לראשו ואחד לרגליו". במאה ה-14, אשתורי הפרחי כתב בספרו 'כפתור ופרח': "ותמצא שכם בין שני הרים הר גרזים והר עיבל, והוא לפי דעתי הכפר שקורין לו בלאטה, לא העיר המערבית לה כתחום שבת ושמה נאבלס. ואשר הכרחני לומר זה, ציון יוסף הצדיק שהוא לצפון בלאטה כחמישים אמה, והוא בשדה אשר קנה יעקב וכמו שהתבאר בסוף ספר יהושע, והוא על פני שכם ונאבלוס רחוק ממנו".
הנוסע האנגלי ג'ון מאנדוויל ביקר בארץ ישראל בשנת 1336 וכתב: "ואצלה בסמוך (לשכם) מקום-קברו של יוסף... והיהודים עולים לשם לרגל לעיתים קרובות מתוך הערצה יתירה". הנוסע הגרמני ארנולד פון-הארף ביקר בארץ ישראל בשנים 1498–1499 וכתב בספרו: "מניאפוליס אל נפולסה... עיר שנקראה לפנים סיכר, בה טמונות עצמות יוסף... (היהודים) עורכים עליית-רגל גדולה מדי שנה אל המקום".
על-פי המסורת שני עמודים מקוטעים העומדים לצד מצבת יוסף, הן מצבות לשני בניו, אפרים ומנשה.
לאורך ההיסטוריה > בעת החדשה

במאה ה-19 כתב הרב שאול הורנשטיין אשר ביקר במקום ותיעד את מסעו בספר גבעת שאול: "למזרח שכם, רחוק לערך 1/3 שעה, נמצא כפר הנקרא 'בלע אבלנוטא' (מחנה בלאטה), מקומה בחלקת השדה אשר קנה יעקב אבינו עליו השלום אצל עיר שכם, ובתוך הכפר נמצא קבר לעצמות יוסף הצדיק הידוע לנו כנזכר ביהושע כ"ד... ובית תפלה להערביים בנוי על קברו, והערביים יכבדו את מקום קבורתו, ונר תמיד ידלקו על ציון הקבר אשר מכסה של משי עליו, והנוסעים מעיר הקודש צפת וטבריה לער הקודש ירושלים אשר דרך שכם יעברו, יתפללו על קברו, לא תשבע עין הרואה מראית כלילת יופי של המישור הנקרא חלקת שדה". גם הנוסע דוד דבית הלל מציין: "סמוך לעיר, קבור יוסף בן יעקב".
במשך מאות שנים היה מתחם הקבר בבעלות מוסלמית והוא היווה מקום תפילה למוסלמים (באתר גומחת תפילה בקיר הדרומי, לכיוון מכה). האתר נשמר על ידי צאצאי משפחת דוויכאת. מסורת מקומית מזהה במתחם הקבר את מקום תפילתו של אחד מאבות משפחה זו, שייח' יוסוף דאוקאת, שנקבר שם בתחילת המאה ה-19, והמשרד הפלסטיני לאתרי דת רואה בו אנדרטה ארכאולוגית אסלאמית. המסורת המוסלמית מזהה את קבר יוסף ("נבי יוסוף") במערת המכפלה, ומעולם לא קיבל יחס של מקום חשוב.
לאורך ההיסטוריה > בשלטון ישראל

לאחר מלחמת ששת הימים עבר האתר לשליטה ישראלית. בן משפחת דוויכאת המשיך לשמור במקום דרך קבע ואף שימש עובד של המנהל האזרחי.
בשנת 1982 הוקמה במתחם הקבר ישיבת עוד יוסף חי בידי קבוצת צעירים, חלקם תלמידי ישיבת מרכז הרב, ובראשם רומם אלדובי, וכבית המדרש שימש החדר המרכזי במתחם. לאחר תקופה מסוימת מונה הרב אליעזר איגרא לראשות הישיבה ולאחר שהרב איגרא התמנה לדיין, מונה לראשות הישיבה הרב יצחק גינזבורג. לאחר פרוץ האינתיפאדה הראשונה הוצב במקום כח אבטחה צבאי קבוע.
לאורך ההיסטוריה > לאחר הסכמי אוסלו

על פי הסכם אוסלו ב' מ־1995, מתחם הקבר הוא מובלעת בשליטה ביטחונית ישראלית בתוך שטח A שבשליטה פלסטינית מלאה, לאחר שהפלסטינים הכירו באופיו היהודי של הקבר ובחשיבותו ליהודים. ביקורים במקום נעשים דרך אבטחה של צבא, אך בתחילה נעשו באמצעות כוח אבטחה אזרחי.
לאורך ההיסטוריה > לאחר הסכמי אוסלו > האירוע במתחם ב־1996 ולקחיו

בערב סוכות תשנ"ז (1996), במקביל למהומות מנהרת הכותל, הותקף גם מתחם קבר יוסף בירי כבד. מח"ט אפרים נכנס עם כח צבאי קטן למתחם הקבר וניהל קשר עם השוטרים הפלסטינים בניסיון לסיים את המהומות. לבקשת השו"פים המח"ט הסיג את כוחות צה"ל ומג"ב, כ-40 לוחמים, מהעמדות מחוץ למתחם הקבר אל תוך מתחם הקבר עצמו, תוך השארת רכבים צבאיים בהשגחת השו"פים. הרכבים הוצתו, המתחם נבזז, ועץ התות העתיק שהיה בכניסה לקבר נכרת, בזמן שהכוח הצבאי שהה בתוך המתחם. כוח של גדוד "חרוב" נערך להיכנס לעיר על נגמ"שים, אולם רותק בירי. שישה חיילים מהכוח נהרגו. צה"ל נערך לכבוש את שכם, ולאחר מגעים עם ג'יבריל רג'וב ראש מנגנוני הביטחון של הרשות הפלסטינית, הופסקו המהומות. מסתערבים ואנשי ביטחון פלסטינים בכלי רכב של כוח 17 בפיקודו של ג'יבריל רג'וב חילצו את 40 לוחמי צה"ל ומג"ב שהיו במתחם, ונשארו למשך חודש כדי לשמור על המתחם ההרוס.
כוח התגבור של גדוד חרוב שנשלח למקום נכנס לאזור הקרבות ללא הכנה מתאימה ובנגמ"שים פתוחים ושישה חיילים נהרגו בניסיון החילוץ הראשון, חלקם במהלך הנסיעה בדרך אל הקבר, וחלקם בעת שניסו להתמקם בעמדות הגנה סביב המתחם עצמו. במהלך האירוע הפורעים הרסו את הישיבה ושרפו מאות ספרי קודש אשר נטמנו מאוחר יותר בהר המנוחות בירושלים. לפי דברי כתב ידיעות אחרונות רוני סופר, מאז אירוע זה, גברו הקולות לפנות את חיילי צה"ל ממתחם הקבר.
לימים טען עוזי דיין, שהיה אז אלוף פיקוד המרכז, כי הציב לפלסטינים אולטימטום של 15 דקות להפסקת הקרב ולאפשר כניסה של כוחות צה"ל למקום, ואיים בכיבוש מחודש של שכם על ידי צה"ל, והאולטימטום עבד. מקורות ביטחוניים אנונימיים הציגו לאלי קמיר תמונה דומה לאחר הקרב בקבר יוסף, לפיה נתניהו איים על ערפאת בהכנסת טנקים לשטחי הרשות הפלסטינית אם לא יפסק הירי של שוטרים פלסטינים על כוחות צה"ל, וערפאת החליט לפעול על מנת לסיים את המהומות.
בעקבות האירוע ב-1996, הוחלף כח האבטחה האזרחי בכח משמר הגבול בגודל מחלקה ב-1997. כמו כן, הוכנו תוכניות מבצעיות לביצור והגנת המתחם והכח השוהה בו, שלא יושמו. גובשה תוכנית צבאית (בשם הקוד: "כתונת פסים") לחבירה של כוחות צה"ל אל מתחם הקבר. חרף זאת, בדו"ח של קצין צה"ל מאמצע שנת 2000, נכתב כי מוכנות מתחם קבר יוסף להגנה היא נמוכה ביותר. הוכנה גם תוכנית (בשם הקוד "גן סגור") לפינוי כללי של מתחם הקבר והעברת השליטה בו באופן זמני לכוחות ערבים, אך נציגי ההתיישבות, שתוכנית זו הגיעה לידיעתם, התנגדו בחריפות לעזיבה, ולו זמנית, של מתחם קבר יוסף.
לאורך ההיסטוריה > לאחר הסכמי אוסלו > האירועים ב-2000

מתחם הקבר הותקף על ידי חמושים ערבים במאי 2000 תש"ס. באירוע זה נפצע קל קצין צה"ל, אשר פונה מהמתחם באופן מתואם על ידי כוחות פלסטינים כעבור 4 שעות מהפציעה.
באוקטובר 2000, עם תחילת מהומות הר הבית שבישרו את פרוץ האינתיפאדה השנייה ומידע על כוונה לתקוף את המבנים ולהשתלט עליהם, פונה המתחם מאזרחים בהוראת מפקד חטיבת שומרון יוסי אדירי. בקשתו לפינוי הכוח צבאי לא אושרה, על פי הוראתו של ראש הממשלה אהוד ברק.
זמן קצר לאחר מכן הותקף המתחם והכוח המצומצם ששהה בו (12 שוטרי מג"ב) על ידי קבוצה גדולה של שוטרים פלסטינים חמושים אך לבושים אזרחית, וכן קהל רב שזרק בקבוקי תבערה ואבנים על המתחם מגגות בניינים סמוכים. השוטרים הפלסטינים זוהו בידי לוחמי מג"ב שעבדו אתם קודם בסיורים המשותפים במסגרת הסכמי אוסלו. על מהלך הקרבות פיקדו מפקד החטיבה אדירי, יצחק דדון מפקד מג"ב, וסגן ראש השב"כ, מתל א-ראס בהר גריזים, הצופה על הקבר. הרמטכ"ל שאול מופז ומפקד אוגדת יהודה ושומרון בני גנץ ביקרו במקום וצפו בקרבות.
ביום הראשון של ראש השנה, עם תחילת המהומות, הפלסטינים טענו שנהרגו שישה מהמפגינים. מיד לאחר הלווייתם ההמונית ביום השני של ראש השנה תשס"א (1 באוקטובר 2000), יצאו לתקוף את קבר יוסף, כשהם נושאים דגלי חזבאללה, חמאס ואש"ף. שוטר מג"ב מידחת יוּסף נפגע מירי ונדרש לחלצו. על פי התחקיר הרשמי, כוח צה"ל התלבט אם הדרך המהירה לחלץ את הפצוע היא הפעלת תוכנית "כתונת פסים" לכיבוש מתחם קבר יוסף ותל בלטה, או תיאום פינוי הפצוע באמבולנס פלסטיני. הוחלט על תיאום עם הפלסטינים, אבל זה התעכב, ויוסף דימם למוות במשך כמעט ארבע שעות. גופתו פונתה עם הגעת הסיוע הפלסטיני שעות אחרי מותו. במהלך הימים הבאים הוחלף הכוח שהגן על המתחם מספר פעמים בתוך כלי רכב פלסטיניים ומלווים בשוטרים פלסטיניים. לבסוף, כעבור שישה ימי קרב, ב־ח' בתשרי תשס"א, 7 באוקטובר 2000, נסוג כוח צה"ל מהמתחם.
למרות הבטחה פלסטינית לשמור על המתחם, לאחר פינוי הכח הישראלי פרצו לקבר פלסטינים ובהם שוטרים, והעלו אותו באש, תוך כדי ביזתו והשחתת תכולתו. לאחר מכן צבעו את גג הקבר בירוק, בטענה שהאתר אינו קבר יוסף אלא מקום קדוש למוסלמים. בשבת שובה שמע הלל אליהו ליברמן, ממקימי ישיבת עוד יוסף, על נטישת המקום בידי צה"ל. הוא יצא מאלון מורה וניסה להגיע לקבר רגלית. ליברמן נרצח ביריות בידי ערבים וגופתו נמצאה מוטלת במערה.
לאחר עזיבת מתחם הקבר הקימו יהודים תושבי האזור "נקודת לימוד" ליד הכניסה הדרומית לשכם, בשם "תועה בשדה", שנועדה להזכיר את נטישת קבר יוסף. בנוסף, נקבעה נקודת תצפית ותפילה בהר גריזים המשקיפה אל הקבר ומכונה "מצפה יוסף".
אין כוח צבאי קבוע בקבר, אך יש תצפית צה"ל על מתחם הקבר, במצפה יוסף, כולל כניסות מבקרים מסודרות באבטחת צה"ל, וזאת בתיאום ביטחוני עם מנגנוני הביטחון הפלסטיני, שבזמנים שהצבא הישראלי לא במתחם, התחייב לשמור על קדושת המקום, ולמנוע פגיעה בקבר.
לאורך ההיסטוריה > השחתת הקבר לאחר נסיגת צה"ל

עד סוף שנת 2002 המבנה והקבר נהרסו לחלוטין בהתקפות חוזרות ונשנות, ונותרו רק הקירות הגודרים את המקום. על אף טענותיהם, המשיכו המוסלמים להתייחס לאתר כמקום קדוש ליהודים בלבד. המתחם הושחת ונשרף, כמה פעמים מאז עזיבתו. כן נהרסה כיפת המבנה והושלכה בו אשפה.
בשנת 2008 שופץ מבנה הקבר באופן מקיף, הכולל את שיקום וחידוש כיפת הקבר, וחידוש המצבה במתחם, בליווי צה"ל.
בליל 16 באוקטובר 2015 פלסטינים השליכו בקבוקי תבערה לעבר המתחם וגרמו לשריפת חיפוי העץ שבמתחם הקבר. נשיא הרשות הפלסטינית מחמוד עבאס גינה את ההצתה והודיע כי יקים ועדת חקירה לחקירת האירוע.
באפריל 2022 כ-100 פלסטינים הציתו את מתחם הקבר ושברו את המצבה שעל הקבר. שר הביטחון בני גנץ גינה את המעשה ואמר שישראל תתקן את הנזקים. מושל שכם איברהים רמדאן הכריז כי הרשות הפלסטינית תשפץ את קבר יוסף בעקבות ההשחתה. כיממה לאחר מכן תועדו פלסטינים משחיתים את הקבר בשנית. כעבור יומיים ישראל החלה לשקם את מתחם הקבר, והקבר שופץ מבפנים ומחוץ באופן מקיף.