stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
טייסת הגליל
הערות שוליים

↑   אבי כהן, ‏תולדות חיל־האוויר – במלחמה לעצמאות, (כרך ב', עמודים 693, 707), משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 2004, באתר הספרייה הדיגיטלית להיסטוריה ומורשת חיל האוויר
↑   אבי כהן, ‏תולדות חיל־האוויר – במלחמה לעצמאות, (כרך ב', עמודים 693, 707), משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 2004, באתר הספרייה הדיגיטלית להיסטוריה ומורשת חיל האוויר
↑   נעם הרטוך, ‏טייסת הגליל במלחמת העצמאות, (עמ' 137, פרק ו' – מטוסי טייסת הגליל), ד.ג. הנדסה ייעוץ וכתיבה טכנית, 1999, באתר הספרייה הדיגיטלית להיסטוריה ומורשת חיל האוויר
| טייסות חיל האוויר הישראלי |
| --- | --- | --- |
| מטוסי קרב |  הפטישים (69) •  הקרב הראשונה (101) •  הנמר המעופף (102) •  העקרב (105) •  חוד החנית (106) •  אבירי הזנב הכתום (107) •  העמק (109) •  אבירי הצפון (110) •  הדרקון המעופף/ הטייסת האדומה (115) •  אריות הדרום (116) •  הסילון הראשונה (117) •  העטלף (119) •  אבירי הזנב הכפול (133) •  נשר הזהב (140) •  התוכי המנפץ (149) •  האחת (201) •  הנגב (253) •  מרכז המדינה (254) |  |
| מסוקים |  הצרעה (113) •  מובילי הלילה (114) •  דורסי הלילה (118) •  ציפורי המדבר (123) •  החרב המתהפכת (124) •  המסוקים הקלים (125) •  מגע הקסם (190) •  מגיני המערב (193) |  |
| תובלה, כיבוי, בקרה ומודיעין |  הגמל המעופף/ הטייסת הראשונה (100) •  הפילים (103) •  ענקי המדבר (120) •  הנחשון (122) •  אבירי הציפור הצהובה (131) •  מלכי האוויר (135) •  ההוקאיי (192) •  טייסת הכיבוי (249) |  |
| כלי טיס מאוישים מרחוק |  עוף החול (144) •  האיל הנוגח (147) •   ציידי הצללים (160) •  הנחש השחור (161) •  ציפורי האש (166) •  המל"טים הראשונה (200) •  הנשר הלבן (210) •  הברון האדום |  |
| טייסות מדמי טיסה |  טייסת מאמני כטב"ם ומסוקים (320) •  טייסת מאמני קרב (420) |  |
| ניסוי |  טייסת מרכז ניסויי טיסה (5601) |  |
| כנף 2 | טייסת 150 • טייסת 199 • טייסת 248 |  |
| הטייסות הראשונות | טייסת תל אביב (1) • טייסת הנגב (2) • טייסת הגליל (3) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007412224405171  VIAF: 3153153239461529450009   WorldCat (עם VIAF): 3153153239461529450009 
מטוס אוסטר אוטוקרט של טייסת הגליל
אימרה קמן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  13 בספטמבר 1891 בודפשט, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  29 בינואר 1974 (בגיל 82) בודפשט, הרפובליקה העממית ההונגרית 
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי ברחוב קוזמה 
 שם לידה:  Kohn Imre 
 לימודי רפואה:  אוניברסיטת סגד 
 תפקידים:  רופא שיניים, סטומטולוג, רופא, מרצה באוניברסיטה 
 פרסים והוקרה:  פרס קושוט (1950) 
 
אימרה קֶמֶן (במקור עד 1915 קוֹהְן כלומר כהן, בהונגרית: Kemény Imre;‏ בודפשט, 13 בספטמבר 1891 – בודפשט, 29 בינואר 1974) היה רופא שיניים, פרופסור באוניברסיטה, דוקטור לרפואה (1961), זוכה פרס קושוט (1950) שהוא הפרס הממלכתי הגבוה ביותר בהונגריה ומקביל לפרס ישראל, חבר האקדמיה ההונגרית למדעים.
קורות חייו

אימרה קוֹהְן (הגרסה הגרמנית-אוסטרית-הונגרית של כהן) נולד במשפחה יהודית כבנם של הליטוגרף שמואל קוהן (כהן) ושל יוהנה מוסקוביץ (1856–1947). הוא השלים את לימודיו באוניברסיטת פרנץ יוזף בסגד (שמה היום אוניברסיטת סגד), שם קיבל תואר ברפואה ב-1924 ושלוש שנים לאחר מכן הוסמך להשתמש בתואר רופא שיניים שתאם את ההסמכה המקצועית שלו. לפני מלחמת העולם השנייה הייתה לו מרפאת שיניים פרטית, עבודה מדעית לא הייתה זמינה עבורו בשל יהדותו. לאחר המלחמה החל לעבוד במרפאה ברחוב Csengery ובאותו מקום, בשנת 1949 - עם יאנוש קנדה - הקים את ההכשרה הרפואית המאורגנת הראשונה בהונגריה לרופאי שיניים. במקביל לניהול קורס התותבות התאפשר לו לבצע עבודת מחקר בנוסף לעבודתו במכון. במכון המרכזי לרפואת שיניים והשתלמויות שהוקם בשנת 1951 (לימים נודע כ"מכון הסטומטולוגי המרכזי"), המשיך וקיים באופן קבוע הרצאות בנושא תותבות והדגמות מעשיות לרופאי שיניים שהשתתפו בהשתלמויות. עד 1971, הוא היה רופא הפרוטזות המוביל של טיפולי השיניים בהונגריה. בשנת 1954 הוענק לו התואר המדעי של קנדידט למדעי הרפואה (.CSc) (למעשה דוקטורט בנוסף לתואר דוקטור ברפואה כללית (MD) וברפואת שיניים(DMD). בשנת 1961 הגן על עבודת הדוקטורט שלו. בשנת 1963 הכירה מועצת האוניברסיטה הרפואית של בודפשט בעבודת ההוראה האפקטיבית שלו עם תואר פרופסור באוניברסיטה. בשנת 1962 נבחר לאחד מחברי החברה האיטלקית לסטומטולוגיה. בסתיו 1968, בילה שישה שבועות באוסטרליה בסיור לימודי.
הוא מילא תפקיד משמעותי בארגון הכשרה נוספת לרפואת שיניים, עד 1966 מילא גם את תפקיד נשיא איגוד רופאי השיניים ההונגרי. לאחר התפטרותו נבחר לנשיא כבוד של האיגוד. הוא זכה להכרה בינלאומית על השיניים התותבות וקליפס הפלסטיק של תותבות חלקיות, פרי פיתוחו. פרסומיו אומצו על ידי הספרות האירופית. תשעת ספריו הטכניים פורסמו בגרמנית, באיטלקית וברומנית, וכן 60 מאמרים במגזינים מקומיים וזרים. בשנת 1972 העניקה ההוצאה לאור הרפואי Medicina Könyvkiadó פרס לספר הלימוד שלו תותבות שיניים. בפברואר 1966 בחרה בו הקהילה היהודית של בודה לחבר כבוד בוועדת הניהול.
אשתו הייתה אנה מארר (1899–1978), בתם של ארמין מארר ופרידריקה שולץ. הם נישאו ב-1925 בסגד.
אימרה קמן הובא למנוחות בבית הקברות היהודי ברחוב קוזמה (F-7-1).
עבודותיו העיקריות

החלפה ביולוגית וקוסמטית של שיניים קדמיות באמצעות שורשי חרסינה (בודפשט, 1946)
היבטים חדשים בייצור תותבות עליונות שלמות (בודפשט, 1947)
מקרה מתוקן סטומטולוגי של אסימטריה של השפה העליונה (בודפשט, 1947)
היבטים חדשים בייצור התותב התחתון המלא (בודפשט, 1949)
מערכת שיבוץ כפול בשימוש בחללים מהסוג השלישי של שניים (בודפשט, 1949)
יישום של ידע חדש בעת ביצוע תותבת תחתונה מלאה (בודפשט, 1950)
היבטים אנטומיים ותפקודיים בבניית התותבת העליונה השלמה (בודפשט, 1950)
הנחיות חדשות עבור תותבות צלחת (בודפשט, 1952)
תותב העצירה (בודפשט, 1954)
מרפאה לשיניים חסרות ותותבות שיניים (בודפשט, 1959)
תורת השלמות השיניים (תותבות) (בודפשט, 1971, מהדורה שנייה מתוקנת ומורחבת: בודפשט, 1973)
פרסים והוקרה

פרס קושוט (1950)
מדליית זיכרון של פורקיניה
מדליית פלאצ'יק (אוניברסיטת פדובה, 1962)
לעבודה באיגוד מקצועי דרג זהב (1969)
עיטור מסדר הכשרון של העמל דרג זהב (1970)
מדליית הזיכרון של יוז'ף ארקבי (1972)
לקריאה נוספת

Adatai a Petőfi Irodalmi Múzeum katalógusában (נתוניו במאגרי המוזיאון הספרותי פטפי)
בלה ברני: ד"ר אימרה קמן (1891-1974) (1974. március 24.) שבועון רפואי, 115. évfolyam, 12. szám (דרוש מינוי)
ד"ר ג'רג' הוסאר: אימרה קמן (1992. január 1.) סקירת רופאי השיניים, 85. évfolyam, 1. szám (דרוש מינוי)
Gergely András: Jeles magyar zsidó orvosok lexikona. Budapest, Makkabi, 2001. (אנדראש גרגיי: רופים יהודים הונגרים מפורסמים ומצטיינים. בודפשט. הוצאת מכבי. 2001
Magyar életrajzi lexikon III: Kiegészítő kötet (A–Z). Főszerk. Kenyeres Ágnes. Budapest: Akadémiai. 1981. ISBN 963-05-2500-3 (לקסיקון ביוגרפי הונגרי. עורכת ראשית אגנש קניירש)
Magyar orvoséletrajzi lexikon. Összeáll. Kapronczay Károly–Közrem. Tóth Magda. Budapest: Mundus Magyar Egyetemi Kiadó. 2004. ISBN 963-950-132-8 (לקסיקון ביוגרפי של רופאים הונגרים)
הערות שוליים

↑  Az engedélyt tartalmazó BM rendelet száma/évszáma: 154829/1915. Forrás: MNL-OL 30797. mikrofilm 568. kép 3. karton
↑  "Születési bejegyzése a pesti neológ izraelita hitközség születési akv. 1989/1891. folyószáma alatt". נבדק ב-2021-03-02.
↑  "Elhunyt dr. Kemény Imre". Magyar Hírlap. 1974-02-07. p. 8. נבדק ב-2021-03-02.
↑  "Szülei házasságkötési bejegyzése a pesti neológ izraelita hitközség házassági akv. 458/1882. folyószáma alatt". נבדק ב-2021-03-02.
↑  "Dísztag". Új Élet. 1966-02-01. p. 1. נבדק ב-2021-03-02.
↑  "Házasságkötési bejegyzés a szegedi polgári házassági akv. 2/1925. folyószáma alatt". נבדק ב-2021-03-02.
↑  "Szakszervezeti Munkáért". Fogorvosi Szemle. 1969-03-01. נבדק ב-2021-03-02.
↑  "Dr. Kemény Imre orvosprofesszor kitüntetése". Új Élet. 1972-04-15. נבדק ב-2021-03-02.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NKC: xx0205010  VIAF: 51147093697525000214   WorldCat (עם VIAF): 51147093697525000214 
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "אימרה קמן".
אירוספייס

מבט על האטמוספירה של כדור הארץ עם הירח ברקע
אירוספייס (מאנגלית: Aerospace) הוא מונח המשמש להתייחסות קולקטיבית לאטמוספירה ולחלל החיצון. הפעילות הכוללת באירוספייס מגוונת ביותר, עם שפע של יישומים מסחריים, תעשייתיים וצבאיים. הנדסת אירוספייס (הנדסת אווירונאוטיקה) מורכבת מאווירונאוטיקה ואסטרונאוטיקה. ארגוני אירוספייס חוקרים, מתכננים, מייצרים, מפעילים או מתחזקים מטוסים וחלליות.
תחילת ה"חלל" וסיום ה"אוויר" נחשבים כ-100 ק"מ מעל פני הקרקע על פי ההסבר הפיזי שלחץ האוויר בגובה זה נמוך מכדי שגוף מרים ייצור כוח הרמה משמעותי מבלי לעלות על המהירות המסלולית (orbital speed).
סקירה כללית

במרבית המדינות המתועשות, תעשיית האירוספייס היא שיתוף פעולה של המגזר הציבורי והפרטי. לדוגמה, בכמה מדינות יש תוכנית חלל אזרחית במימון הממשלה, למשל סוכנות האווירונאוטיקה והחלל הלאומית (נאס"א) בארצות הברית, סוכנות החלל האירופית, סוכנות החלל הקנדית, הארגון ההודי לחקר החלל, הסוכנות היפנית לחקר החלל, רוסקוסמוס ברוסיה, מינהל החלל הלאומי של סין, SUPARCO בפקיסטן, סוכנות החלל האיראנית, והמכון לחקר התעופה בקוריאה הדרומית.
לצד תוכניות החלל הציבורי הללו, חברות רבות מייצרות כלים ורכיבים טכניים כמו חלליות ולוויינים. כמה חברות ידועות שעוסקות בתוכניות חלל כוללות את התעשייה האווירית לישראל, בואינג, קובהאם, איירבוס, SpaceX, לוקהיד מרטין, יונייטד טכנולוג'יס, MDA ונורת'רופ גראמן. חברות אלה עוסקות גם בתחומים אחרים בחלל.
ייצור

תעשיית הייצור בתחום האירוספייס היא עתירת טכנולוגיה, המייצרת "מטוסים, טילים מונחים, רכבי חלל, מנועי מטוסים, יחידות הנעה וחלקים נלווים". מרבית הענף מיועד לעבודה ממשלתית. עבור כל יצרן ציוד מקורי (OEM), ממשלת ארצות הברית הקצתה קוד ישות מסחרית וממשלתית (CAGE). קודים אלה מסייעים בזיהוי כל יצרן, מתקני תיקונים וספקים שווים אחר קריטיים בתעשיית האירוספייס.
ראו גם

אווירודינמיקה
אווירונאוטיקה
הנדסת אווירונאוטיקה
כלי טיס
אסטרונאוטיקה
סוכנות חלל
חקר החלל
חללית
הערות שוליים

↑  "Where does space begin? - Aerospace Engineering, Aviation News, Salary, Jobs and Museums". Aerospace Engineering, Aviation News, Salary, Jobs and Museums. אורכב מ-המקור ב-2015-11-17. נבדק ב-2015-11-10.
↑  "United States Bureau of Labor Statistics". אורכב מ-המקור ב-2013-04-23.
סרגון מאכד

| --- | --- |

 לידה:  המאה ה־24 לפנה״ס Azupiranu, עיראק 
 פטירה:  2279 לפנה"ס האימפריה האכדית 
 בת זוג:  Tashlultum
 
סרגון מאכד, או סרגון הגדול (אכדית: šarru-kin, המאה ה-24 לפנה"ס – המאה ה-23 לפנה"ס), היה מקים האימפריה האכדית ומייסד העיר אכד. האימפריה של סרגון שלטה על כל מסופוטמיה ועל שטחים נרחבים נוספים. גדולתו הצבאית של סרגון הפכה אותו לדמות אגדית ולמושא הערצה לאורך אלפי שנים.
עלייתו של סרגון

כמות התיעוד ההיסטורי מתקופת האימפריה של סרגון נמוכה. רוב המידע ההיסטורי שקיים על תקופה זו מקורו בתעודות שנמצאו בשושן, בירת עילם. התעודות הן העתקים מאוחרים של כתבים אכדיים מתקופת סרגון, שנלקחו ממסופטמיה במאה ה-12 לפנה"ס כשעילם שלטה באזור. לקיחת התעודות על ידי העילמים, מראה עד כמה דמותו של סרגון והאימפריה שלו השפיעו גם למעלה מאלף שנה אחרי מותו.
המידע המועט שקיים על סרגון מתאר אותו בתקופה מאוחרת בחייו, בה הוא כבר מלך על אכד. לכן, המקורות היחידים שיש לנו על עלייתו לשלטון של סרגון הם אגדות אשוריות שנכתבו מאות שנים מאוחר יותר.
טקסט אשורי מהמאה ה-7 לפנה"ס המכונה "לידת סרגון" או "האוטוביוגרפיה של סרגון" מספר על עלייתו של סרגון בגוף ראשון. מקור הטקסט אינו ידוע, וייתכן כי הוא נכתב בחצרו של המלך האשורי סרגון השני, כדי לפאר את שמו של סרגון. הסיפור מזכיר את סיפורו של משה בתיבה: אימו של סרגון הייתה כוהנת גדולה, שהרתה אותו בסתר מאב לא ידוע. היא הכניסה אותו לסלסלה אטומה עשויה קנים, אותה הניחה בנהר הפרת. סרגון נמצא על ידי גנן, שגידל אותו והכשיר אותו להיות גנן. האלה אשתר אהבה את סרגון והעלתה אותו לשלטון. מכאן, הסיפור ממשיך בתיאור הצלחתו הצבאית של סרגון.
טקסט אשורי אחר, קדום יותר, המכונה גם הוא "אגדת סרגון" או "עליית סרגון", מספר סיפור שונה. הטקסט מקוטע, ושרדו ממנו חלקים מועטים. על פי הסיפור, סרגון היה שר המשקים בחצרו של מלך כיש. מלך כיש חשש לחייו מפני סרגון, וניסה לרצוח אותו. האלה אשתר הגנה על סרגון מפני מלך כיש והצילה את חייו מספר פעמים. המשך הסיפור לא שרד, ולא ידוע איך סרגון היה למלך לפי סיפור זה.
ברשימת המלכים השומרית, מן המאה ה-18 לפנה"ס, סרגון מופיע ומתואר כבנו של גנן, כשר המשקים של מלך כיש וכמייסד העיר אכד. תיאור זה חריג ברשימה שכוללת בעיקר שמות של מלכים, את ערי הבירה שלהם ואת מספר שנות שלטונם.
תקופת השלטון

לאחר שעלה לשלטון בכיש, סרגון העביר את מרכז שלטונו לעיר אכד, אותה הוא ייסד. סרגון גייס צבא אכדי גדול, שמומן באמצעות ביזה והביא לסרגון את תהילתו.
הניצחון הצבאי שהביא את סרגון לגדולה הוא כיבוש שומר (דרום מסופוטמיה). לפני סרגון, מלך שומר היה לוגלזגיסי מאומה. לוגלזגיסי כבש את כל הערים השומריות ואיחד אותן תחת שלטונו. הממלכה של לוגלזגיסי התפשטה גם מעבר לשומר. כיבוש שומר הפך את סרגון לשליט כל מסופוטמיה. סרגון היה המלך השומרי הראשון ממוצא שמי, אף שברשימת שמות המלכים השומרים מופיעים גם שמות שמיים מוקדמים יותר.
סרגון המשיך והרחיב את האימפריה שלו עד לעילם במזרח ולאבלה במערב. נתיבי המסחר האכדיים הגיעו הרחק, ותרמו לעושר האימפריה.
סרגון חיזק את שליטתו בערים השומריות על ידי מינוי מושלים אכדים. השלטון האכדי עזר לשפה האכדית להתפשט ברחבי האימפריה, ולשילוב התרבות השומרית בזו האכדית. מינוי בולט שסרגון ביצע הוא מינוי בתו, אנהדואנה, לכוהנת אל הירח סין בעירו אור.
לפי כתבים מאוחרים, בסוף תקופת שלטונו של סרגון היו מרידות רבות ברחבי האימפריה.
שלטונו של סרגון הסתיים אחרי 56 שנים לפי רשימת המלכים השומרים (55 או 54 על פי גרסות אחרות של הרשימה). סרגון הוחלף על ידי בניו רימוש ואחריו מַנישְתוּסוּ אחיו של רימוש. המלך האכדי הגדול הבא היה נרם-סין, בנו של מנישתוסו ונכדו של סרגון.
מורשת סרגון

למרות קיומה הקצר של האימפריה האכדית, סרגון יצר מורשת של מלך כובש ששרדה אלפי שנים. סרגון היה מקור לאגדות ולסיפורי עם רבים. דמותו של סרגון הייתה מודל למלכים אחרים שרצו להקים אימפריה. שני מלכים אשורים, סרגון הראשון מהמאה ה-19 לפנה"ס וסרגון השני מהמאה ה-8 לפנה"ס, הוא מחריב ממלכת ישראל, קראו לעצמם על שמו.
האימפריה האכדית הפיצה את התרבות ואת השפה האכדית. התרבות והשפה האכדית נשארו באזור עד לתקופה ההלניסטית.
שמו של סרגון וכינויו

שמו האכדי של סרגון הוא šarru-kin, שמשמעותו "המלך האמיתי" (בדומה לעברית, שר-כן). סרגון כנראה בחר שם זה כדי לתת לגיטימציה למלכותו, למרות מוצאו הפשוט. מקור השם העברי סרגון הוא משמו העברי של סרגון השני, כפי שנכתב במקרא.
סרגון כונה בכתבים "מלך כיש" ו"מלך אכד", ואחרי כיבוש שומר הוא ירש גם את הכינויים של לוגלזגאסי, בהם "מלך שומר" ו"מלך הארץ". אף על פי שהצלחתו של סרגון מיוחסת לאלה אישתר (כפי שמתואר באגדת לידת סרגון), רוב כינויו של סרגון הם צבאיים ולא דתיים.
לעיתים סרגון מכונה, בטעות, "סרגון הראשון". נראה שמקורה של טעות זאת הוא בהיכרות עם שמו של סרגון השני, מלך אשור. סרגון הראשון היה מלך אשורי מהמאה ה-19 לפנה"ס שקדם לסרגון השני.
הערות שוליים

↑  Šarru, www.assyrianlanguages.org
↑  kenu, www.assyrianlanguages.org
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007267656005171  BNE: XX900811  GND: 129199583  ISNI: 0000 0000 2470 1726  LCCN: n78080775  VIAF: 33262444   WorldCat (עם VIAF): 33262444 
האימפריה האכדית
איתי טלגם

| --- | --- |

 לידה:  24 במרץ 1958 (בן 66) תל אביב-יפו, ישראל
 מוקד פעילות:  ישראל, אירופה
 תקופת הפעילות:  מ-שנות ה-80
 מקום לימודים:  האקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים
 עיסוק:  מנצח, מרצה, יועץ עסקי
 סוגה:  מוזיקה קלאסית
 כלי נגינה:  פסנתר
 שיתופי פעולה בולטים:  ועידת TED
 פרסים והוקרה:  אות אקו"ם על תרומה ייחודית לביצוע מוזיקה ישראלית  פרס המועצה הציבורית לתרבות ולאמנות על ביצוע מצטיין של מוזיקה סימפונית ישראלית
 http://www.talgam.com/
איתי טַלְגָם (נולד ב-24 במרץ 1958) הוא מנצח, מרצה ויועץ עסקי ישראלי.
ביוגרפיה

איתי טלגם נולד בתל אביב ולמד באקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים. הוא קיבל תואר בפילוסופיה מהאוניברסיטה העברית בירושלים. הוא החל כפסנתרן, אך עבר לניצוח אחרי שירותו הצבאי. השתתף בקורס קיץ שניתן על ידי ליאונרד ברנשטיין בפונטנבלו, צרפת. לאורך שנות פעילותו המוזיקלית עבד עם מרבית התזמורות הגדולות בישראל. איתי טלגם הוא גם מרצה המעביר סמינרים וסדנאות על דרכי הפעולה של התזמורת הסימפונית, אותה הוא רואה כמטפורה התנהגות ארגונית ומודל השראה למנהיגות.
טלגם הופיע לראשונה כמנצח בינלאומי ב-1987, כאשר הוא נבחר על ידי לאונרד ברנשטיין להופיע בקונצרט מיוחד עם תזמורת פריז. ברנשטיין ניצח על מחציתו השנייה של הקונצרט. מאז ניצח טלגם על תזמורות רבות באירופה. הוא היה המנצח הישראלי הראשון להופיע עם התזמורת הפילהרמונית של סנקט פטרבורג ועם האופרה של לייפציג. בישראל, הוא ערך והקליט עם התזמורת הפילהרמונית הישראלית, האופרה הישראלית, התזמורת הסימפונית ירושלים, והתזמורת הקאמרית הישראלית.
איתי טלגם כיהן בעבר כמנהל מוזיקלי של התזמורת הסימפונית תל אביב ושל אנסמבל מוזיקה נובה. כמו כן הוא כיהן בעבר כמנצח עמית בתזמורת הסימפונית הישראלית ראשון לציון ובתזמורת הסימפונית חיפה.
הערות שוליים

1 2  "Itay Talgam: Conductor and consultant". TED.com. נבדק ב-2009-10-24.
↑  Ben-Zeev, Noam (2009-04-14). "Maestro management". Haaretz. נבדק ב-2009-10-24.
↑  Ajzenstadt, Michael (1993-03-15). "Talgam Ponders Guest Conducting". The Jerusalem Post. p. 5. Factiva jpst000020011031dp3f003ko.
↑  "Itay Talgam - Zeitgeist Europe 2009". YouTube. נבדק ב-2009-12-20.
↑  Speaker announcement: Itay Talgam Archived October 11, 2009, at the Wayback Machine.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0004 5116 3109  LCCN: no2015100429  NDL: 001231027  NLK: KAC201524047  NTA: 393588939  VIAF: 316801752   WorldCat (עם VIAF): 316801752
אימרה שיל

| --- | --- |

 לידה:  31 במאי 1888 בודפשט, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  11 באוקטובר 1954 (בגיל 66) יוז'פווארוש (רובע 8), הונגריה 
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי ברחוב קוזמה 
 לימודי רפואה:  אוניברסיטת אטווש לוראנד 
 תפקידים:  רופא פנימי, רופא 
 
אימרה שיל (בהונגרית: Schill Imre; בודפשט, 31 במאי 1888 – בודפשט, 11 באוקטובר 1954) היה דוקטור לרפואה (MD) רופא פנימי, יהודי-הונגרי, רופא בית חולים ראשי, פרופסור באוניברסיטה, דוקטור (PhD) במדעי ברפואה (1952).
ביוגרפיה

אימרה שיל נולד במשפחה יהודית כבנם של שאלאמון שיל (1849–1918), פילולוג קלאסי, מורה בסגל בית המדרש לרבנים בבודפשט, ושל ז'ני פרוֹמר (1868–1954). אימרה שיל סיים את בחינות הבגרות בהצטיינות בבודפשט ברובע 7 בבגימנסיה המלכותית הממלכתית ההונגרית (1905). את השכלתו הגבוהה השלים בפקולטה לרפואה של אוניברסיטת בודפשט (1905–1910) (שמה כיום אוניברסיטת אטווש לוראנד). כסטודנט הוא השלים את העבודה המעשית במעבדות בין 1908 לבין 1910 ב"מכון לחיים ופתולוגיה" תחת ניהולו והדרכתו של פרופסור פרנץ טנגל. לאחר שסיים את לימודיו, הוא התקבל לקליניקה בניהולו של שאנדור קוראני כמתמחה ללא שכר. כאשר רז'ה באלינט קיבל את ניהולו של "הקליניקה הפנימית" (Belklinika) הוא לקח איתו את שיל שעבד בקליניקה זו עד פרוץ מלחמת העולם הראשונה. מתחילת המלחמה עד 1916 שימש שיל כרופא פלוגתי ואחר כך הועבר לתפקיד סגן ראש המחלקה המיוחדת של בית החולים ברוז'אהאג', שהיה באחריות "לשכת הנכים". הרופא הראשי של המכון היה מיקלוש טייאי רוט, שגם הוא היה תלמידו של קוראני. לאחר המלחמה חזר שיל כמתמחה בשכר לקליניקה הפנימית. מספטמבר 1919 עבד אומנם כמתמחה בשכר, אך מונה גם למרצה, בלא שכר. בשנת 1922 היה מרצה בשכר ומספטמבר 1925 היה מרצה בכיר של מרפאה 1. בשנת 1928 מונה כפרופסור חבר (כמרצה חוץ) לנושא "מחלות אברי בית החזה". הבוחנים שלו במנויו היו שאנדור קוראני ורז'ה באלינט. באותה שנה נבחר לרופא הראשי של פוליקליניקת-קסב (מרפאה רב תחומית) של הקהילה היהודית של פשט. ארבע שנים לאחר מכן מונה גם כראש המחלקה הפנימית בפוליקליניקה. בשל יהדותו נלקח במלחמת העולם השנייה לשרות העבודה (עבודות כפייה לגברים יהודיים עבור הצבא ההונגרי). שם הועסק בחפירת מלכודות טנקים ובניית סוללות עפר, אך הצליח להימלט ועבד תוך הסתתרות ב"בית החולים חירום" בגטו בודפשט שהוקם ברחוב אקצפה (Akácfa utca). הוא טיפל שם בחולים עד השחרור בתום המלחמה. לאחר המלחמה הוענק לו תואר פרופסור מן המניין באוניברסיטה כהוקרה על פועלו הן בספרות המדעית והן בשל פועלו בתחום החינוך האוניברסיטאי. בשנת 1949, עקב חילוקי דעות אישיים, הוא התפטר מבית החולים היהודי וקיבל לידיו את ניהול המחלקה הפנימית מס' 1 של בית החולים סנט רוקוש (בית החולים המרכזי אז בבודפשט).
אשתו הייתה קלרה ליגטי (1889–1967), איתה התחתן ב-1951. הוא הובא למנוחות בבית הקברות היהודי ברחוב קוזמה (חלקה 5B, שורה 7, קבר 1). בהלווייתו, הספיד אותו אנדרה קובאני בשם רופאי בית החולים רוקוש ופרנץ גראף בשם ההסתדרות הרפואית.
פרסים והוקרה

צלב הזהב המוכתר על סרט מדליית האומץ והאבירות
מדליית ההצטיינות של הצלב האדום דרגה 2
לקריאה נוספת

נתוניו במאגר המידע של המוזיאון הספרותי פטפי
אנדראש גרגיי: לקסיקון של רופאים יהודים הונגרים מפורסמים ומצטיינים. בודפשט, הוצאת מכבי, 2001
Magyar életrajzi lexikon II. (L – Z) (לקסיקון ביוגרפי הונגרי. עורכת ראשית אגנש קניירש. 1969)
Kenéz János (1979-05-06). "Schill Imre, a fizikális vizsgálatok mestere". Orvosi Hetilap. 120 (18): 1092–1094.
Ki-kicsoda? Kortársak lexikona, h. n. [Budapest], Béta Irodalmi Rt., é. n. [1937] (מיהו מי? לקסיקון אנשים בני זמנינוץ 1937)
Magyar orvoséletrajzi lexikon. Összeáll. Kapronczay Károly–Közrem. Tóth Magda. Budapest: Mundus Magyar Egyetemi Kiadó. 2004. ISBN 963-950-132-8 (לקסיקון ביוגרפי רפואי הונגרי)
Új magyar életrajzi lexikon V. (P–S). Főszerk. Markó László. Budapest: Magyar Könyvklub. 2004. ISBN 963-547-414-8 (לקסיקון ביוגרפי הונגרי חדש)
הערות שוליים

↑  "Születési bejegyzése a pesti neológ izraelita hitközség születési akv. 1079/1888. folyószáma alatt".
↑  "Halotti bejegyzése a Budapest VIII. kerületi állami halotti akv. 2203/1954. folyószáma alatt".
↑  Hivatalos Közlöny, 1928. október 15. (36. évfolyam, 21. szám)
↑  "הרופאים הראשיים החדשים בבית החולים היהודי". Egyenlőség. 1928-07-07.
↑  Magyar Közlöny, 1946. június 9. (130. szám)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0000 7943 9999  VIAF: 121521568   WorldCat (עם VIAF): 121521568
אימרה באך

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  17 במרץ 1895 סגד, הונגריה 
 פטירה:  19 באוקטובר 1966 (בגיל 71) בודפשט, הרפובליקה העממית ההונגרית 
 מקום קבורה:  בית הקברות פרקשרטי בבודפשט 
 לימודי רפואה:  אוניברסיטת אטווש לוראנד 
 תפקידים:  רופא, רופא פנימי, אנדוקרינולוג 
 
אימרה באך (בהונגרית: Imre Bach; סגד, 17 במרץ 1895 – בודפשט, 18 באוקטובר 1966) היה דוקטור לרפואה (MD) יהודי-הונגרי, רופא פנימי, אנדוקרינולוג, דוקטור למדעי הרפואה (PhD) (1952) פרופסור.
קורות חיים

אימרה באך נולד במשפחה בורגנית יהודית כבנם של סוחר הפחם והעץ בנה בך ושל פרנציסקה קליין. הוא סיים את בית הספר המלכותי הממלכתי ההונגרי בסגד עם תוצאות מצוינות (1913). בין 1917 לבין 1918, ביצע שירות צבאי בחזית במלחמת העולם הראשונה. בינתיים השלים את לימודיו בפקולטה לרפואה של אוניברסיטת בודפשט (כיום שמה אוניברסיטת אטווש לוראנד), שם הוסמך לדוקטור לרפואה ב-1918. ב-1919 השתתף בקרבות ההגנה של הרפובליקה הסובייטית ההונגרית כחייל. לאחר נפילת הרפובליקה, מסתיו 1919 היה מתמחה במרפאה פנימית מס' 3 של האוניברסיטה עד 1920. בין השנים 1920–1923 יצא לסיור לימודים במכוני מחקר פיזיולוגיים ותרופות גרמניים. בין 1924 לבין 1928 עבד במכון לרוקחות של אוניברסיטת סגד. לאחר מכן פנתה התעניינותו למקצוע בסיסי אחר, היסטופתולוגיה, והוא הפך למרצה במכון לפתולוגיה בסגד. שם הפך לפרופסור ב-1933 בתחום "ההיבטים הרפואיים של החומרים המתסיסים" (פרמנטים). בין 1934 לבין 1944 היה פרופסור במרפאה לאבחון רפואה פנימית. כיהודי גורש ב-1944 למחנה ריכוז. הוא ניצל וחזר הביתה ב-1945. בין 1946 ל-1966, הוא היה האנדוקרינולוג הראשי של המחלקה הפנימית B של בית החולים פטרפי שאנדור בבודפשט. בין השנים 1947 לבין 1949 היה גם פרופסור לאנדוקרינולוגיה באוניברסיטת סגד.
באך עסק באנדוקרינולוגיה קלינית, בעיקר בקשרים האנדוקרינולוגיים ובפתומכניזם של יתר לחץ הדם. הוא גם השיג תוצאות משמעותיות בעולם בבחינת תפקוד בלוטת יותרת הכליה, והיה הראשון לזהות את מה שנקרא חשיבותם של קטיונים חד ערכיים. (קטיון הוא אטום או מולקולה, הנושא מטען חשמלי כיוון שמספר האלקטרונים בו שונה ממספר הפרוטונים. זאת בשונה מאטום נייטרלי, שבו מספר האלקטרונים והפרוטונים שווה ומטענם החשמלי הכללי הוא אפס).
באך היה ממייסדי "החברה האנדוקרינולוגית ההונגרית" וחבר נבחר ב"אגודה המלכותית לרפואה" בלונדון (Royal Society of Medicine). תחום המחקר העיקרי שלו היה אנדוקרינולוגיה קלינית והקורלציות האנדוקרינולוגיות של יתר לחץ הדם.
משפחתו

אשתו השנייה הייתה רוז'ה מארר, לה נישא ב-7 ביוני 1938 בסגד. בן: איבאן באך מאשתו הראשונה (1927–2006) היה מהנדס חשמל, מתמטיקאי, מדען מחשבים.
עבודותיו

אבחון קליני. פתולוגיה רפואית (בודפשט, 1944)
אנדוקרינולוגיה מעשית ברפואה פנימית וברפואת ילדים (עם לאיוש ברטה, בודפשט, 1964)
פרסים

הרופא המצוין (1954)
לקריאה נוספת

Magyar életrajzi lexikon IV: 1978–1991 (A–Z). Főszerk. Kenyeres Ágnes. Budapest: Akadémiai. 1994. ISBN 963-05-6422-X (לקסיקון ביוגרפי הונגרי. עורכת ראשית אגנש קניירש)
Névpont.hu (נקודת שם)
Tudósnaptár (לוח המדענים)
הערות שוליים

↑  "Születési bejegyzése a szegedi izraelita hitközség születési akv". נבדק ב-2022-02-06.
↑  Gyászjelentése
↑  Iskolai értesítők, Szeged - Állami Klauzál gimnázium, Szeged, 1912/1913
↑  Hivatalos Közlöny, 1933. augusztus 1. (41. évfolyam, 15. szám)
↑  "Házasságkötési bejegyzése a szegedi polgári házassági akv. 304/1938. folyószáma alatt". נבדק ב-2022-02-06.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0000 7914 0364  VIAF: 121513732   WorldCat (עם VIAF): 121513732
אימרה פודור

| --- | --- |

 לידה:  10 בספטמבר 1891 פץ', הונגריה 
 פטירה:  12 באפריל 1956 (בגיל 64) הג'ווידק, הונגריה 
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי ברחוב קוזמה 
 לימודי רפואה:  אוניברסיטת אטווש לוראנד 
 תפקידים:  רופא, רופא פנימי 
 
אימרה פודור (בהונגרית: Fodor Imre;‏ פץ', 10 בספטמבר 1891 – בודפשט, 12 באפריל 1956) היה דוקטור לרפואה (MD), רופא פנימי יהודי-הונגרי דוקטור במדעי הרפואה (PHD) (1952). נשיא האגודה ההונגרית לרפואה פנימית שעסק רבות במחקר רפואי בתחום התמחותו ופרסם עשרות פרסומים מדעיים.