stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
רוזנות הסן-קאסל
היסטוריה

לאחר מותו של פיליפ הראשון, רוזן הסן, חולקה נחלתו בין בניו, בנו הבכור וילהלם הרביעי, רוזן הסן-קאסל ירש את החלק הצפוני של הנחלה סביב קאסל, ואילו אחיו ירשו את שאר הנחלה. בשנת 1604 ירש מוריץ, רוזן הסן-קאסל את דודו לודוויג הרביעי, רוזן הסן-מרבורג, שמת ללא ילדים, ובכך הרחיב את הרוזנות.
בשנת 1605 מוריץ, רוזן הסן-קאסל הפך לקלווניסטי, ובהמשך השתתף במלחמת שלושים השנים. עקב כישלונותיו בקרבות נאלץ מוריץ לוותר על חלק משטחי הרוזנות לטובת רוזנות הסן-דרמשטדט, ובשנת 1627 פרש מתפקידו, ובנו וילהלם החמישי, רוזן הסן-קאסל עלה לשלטון, אך חלק מנחלותיו הוריש מוריץ לבניו הצעירים. לאחר עלותו לשלטון, סיים וילהלם החמישי, רוזן הסן-קאסל את הסכסוך עם רוזנות הסן-דרמשטדט, עקב רצונו לייצב את מצבה הכלכלי של הנסיכות. בשנת 1630 כרת וילהלם החמישי ברית עם גוסטב השני אדולף, מלך שוודיה, ולחם יחד עמו בקרב בריטטנפלד בשנת 1631. בשנת 1632 כרת בן דודו גאורג השני, רוזן הסן-דרמשטדט ברית עם פרדיננד השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, ובעקבות כך קרא וילהלם החמישי לעזרת שוודיה, אולם גוסטב אדולף נהרג בקרב ליצן. לאחר שלום פראג בשנת 1635 ניסה וילהלם החמישי לכרות ברית עם צרפת, ובעקבות כך הוכרז כ"אויב האימפריה". כתוצאה מכך הותקפה רוזנות, ובשנת 1637 נכבשה הרוזנות על ידי כוחות הקיסר. כתוצאה מכך נאלץ וילהלם החמישי לברוח לרוזנות פריזיה המזרחית, שם מת בעיר לר ב-21 בספטמבר 1637. לאחר מותו של וילהלם החמישי בשנת 1637, הייתה אשתו אמליה אליזבת מהנאו-מינצברג עוצרת בשם בנם וילהלם השישי, רוזן הסן-קאסל, ובסיוע צרפתי ושוודי, השתלטה מחדש על הרוזנות. בשנת 1650 הגיע וילהלם השישי לבגרות, ונטל את השליטה ברוזנות. בשנת 1663 מת וילהלם השישי, ובמקומו עלה לשלטון בנו וילהלם השביעי, רוזן הסן-קאסל, אולם הוא מת בצעירותו בשנת 1670, ובמקומו עלה לשלטון אחיו קרל, רוזן הסן-קאסל.
קרל היה שליט מוצלח מאוד, הוא בנה את המדינה מחדש במשך תקופת שלטונו ארוכת השנים, השקיע בתשתיות וביצע רפורמות ומשך את ההוגנוטים הצרפתים למדינה מטעמים כלכליים. בנוסף, השכיר קרל את חייליו למדינות אחרות בתור שכירי חרב, והיה השליט הראשון שעשה זאת. בשנת 1730 עלה לשלטון פרידריך הראשון, רוזן הסן-קאסל, שהיה בנוסף גם מלך שוודיה. פרידריך הקדיש את רוב זמנו ומרצו לשוודיה, ולאור עלייתו למלכות בשוודיה שהייתה למעשה פשרה, הייתה לו ולחצר מלכותו הכנסה כספית נמוכה. המימון לחצר המלכות השוודית שההוצאות בה היו גבוהות, הגיעו לפיכך, החל מ-1730 מהסן העשירה ומשמעות הדבר הייתה שפרדריק נהג כבעל קרקעות שלא נוכח בהן וייבש את מקורותיה הפיננסיים של הסן לטובת פעילותו בשוודיה. בשנת 1751 עלה לשלטון וילהלם השמיני, רוזן הסן-קאסל, שהיה אחיו של פרידריך הראשון, ושחזר וטיפח את הסן-קאסל במלוא המרץ, ושלחם במלחמת שבע השנים לצד בריטניה.
בשנת 1760 עלה לשלטון פרידריך השני, רוזן הסן-קאסל, שהפך לקתולי בשנת 1747. פרידריך השכיר לאחיינו ג'ורג' השלישי, מלך בריטניה בתקופת מלחמת העצמאות האמריקנית 22,000 חיילים, שלחמו לצד הבריטים כנגד תושבי שלוש עשרה המושבות, ועל שמם נקראו כל החיילים הגרמנים שלחמו לצד הבריטים "הסיאנים".
בשנת 1785 עלה לשלטון וילהלם התשיעי, רוזן הסן-קאסל. וילהלם השתתף בלחימה כנגד צרפת המהפכנית, כחלק מהקואליציה האנטי-צרפתית הראשונה, ובשנת 1795 חתם על שלום בזל. בשנת 1801 אולץ וילהלם לוותר על שטחי הנסיכות בגדה השמאלית של הריין, אך קיבל כפיצוי שטחים מנסיכות הבוחר ממיינץ. בשנת 1803 שודרגה הרוזנות לנסיכות הבוחר מהסן, ווילהלם קיבל מעמד של נסיך בוחר, תואר שנשמר בידיו אף לאחר פירוק האימפריה הרומית הקדושה.
היסטוריה מאוחרת

בשנת 1806 חתם וילהלם על הסכם נייטרליות עם נפוליאון, אך בשנת 1807 כבש נפוליאון את הנסיכות וגירש את וילהלם, וצירף את שטחי הנסיכות לממלכת וסטפאליה. לאחר קרב לייפציג בשנת 1813 ווילהלם חזר לשלוט בנסיכות, ובשנת 1815 הצטרפה הנסיכות לקונפדרציה הגרמנית.
בשנת 1866 הצטרפה הנסיכות לאימפריה האוסטרית במלחמת אוסטריה–פרוסיה, ובסוף המלחמה סופחה הנסיכות יחד עם דוכסות נסאו והעיר החופשית פרנקפורט לממלכת פרוסיה, ונכללו בפרובינציית הסן-נסאו.
בשנת 1918 נבחר הנסיך פרידריך קרל מהסן למלך פינלנד, וכיהן בתפקיד כחודשיים.
לאחר סיום מלחמת העולם הראשונה נכללה פרובינציית הסן-נסאו במדינה החופשית פרוסיה, ובשנת 1944 פוצלה הפרובינציה לפרובינציית הסן-קאסל ולפרובינציית נסאו. לאחר מלחמת העולם השנייה נכללו שטחי הסן-קאסל בשטח הכיבוש האמריקאי, כחלק מהסן הגדולה, ובשנת 1946 נכללו במדינת הסן בגרמניה המערבית.
בשנת 1968 הפך ראש בית הסן-קאסל, לראש כל בית הסן, בעקבות היכחדותו של בית הסן-דרמשטאדט.
רוזני הסן-קאסל

וילהלם הרביעי, רוזן הסן-קאסל (1567–1592)
מוריץ, רוזן הסן-קאסל (1592–1627)
וילהלם החמישי, רוזן הסן-קאסל (1627–1637)
וילהלם השישי, רוזן הסן-קאסל (1637–1663)
וילהלם השביעי, רוזן הסן-קאסל (1663–1670)
קרל, רוזן הסן-קאסל (1670–1730)
פרידריך הראשון, רוזן הסן-קאסל (1730–1751)
וילהלם השמיני, רוזן הסן-קאסל (1751–1760)
פרידריך השני, רוזן הסן-קאסל (1760–1785)
וילהלם התשיעי, רוזן הסן-קאסל (1785–1803)
בספרות

בספרה של רונית לוינשטיין מלץ "13 אדום", סיפור משפחתו של הילד ארגמן מתרחש בנסיכות הסן-קאסל.
רועי פרייליך

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1974 (בן 50 בערך) חיפה, ישראל
 מוקד פעילות:  ישראל 
 תקופת הפעילות:  מ-2004
 סוגה:  רוק, פוסט פאנק
 כלי נגינה:  גיטרה אקוסטית, גיטרה חשמלית
 שיתופי פעולה בולטים:  נערות ריינס "המתוקים רצח"
 
רועי פרייליך (נולד ב-1974 בחיפה) הוא זמר ומוזיקאי ישראלי, סולן להקת "נערות ריינס".
ביוגרפיה

רועי פרייליך נולד וגדל בחיפה. למד קולנוע בבית הספר קמרה אובסקורה ומוזיקה בבית הספר רימון.
בשנת 2004 החל בהקלטת סקיצות לאלבום בכורה עם המפיק המוזיקלי אלידע רמון, הבסיסט גיא גולדשטיין איתו ניגן בנעוריו בחיפה, והמתופף מיקי קוקלביץ, שהוחלף בשנת 2006 על ידי ניר וטשטיין. במקום להקליט את אלבום הסולו התגבשו פרייליך, וטשטיין וגולדשטיין ללהקת "נערות ריינס", המנגנת רוק ופוסט-פאנק כשפרייליך משמש כסולן וכנגן גיטרה חשמלית. הלהקה הוציאה שני אלבומים - "נערות ריינס" (2009) ו"נשמור על החברים" (2012) - שאת כל שיריהם כתב והלחין פרייליך. שני האלבומים זכו לאהדת הקהל ולביקורות משבחות.
במקביל לחברותו בלהקה התפרנס פרייליך מכתיבת דיאלוגים לסדרות טלוויזיה, ביניהן "חשופים", "נויורק" ו"אניגמה".
השתתף באלבום "האחרון" של רם אוריון (2012) בכתיבה והלחנה של השיר "ניצחון 2.0" ובהלחנת השיר "עשן".
בשנת 2013 החל לעבוד על אלבום הסולו, יחד עם המפיק אביחי טוכמן שהפיק גם את אלבומה השני של "נערות ריינס". גם באלבום זה פרייליך כתב והלחין את כל השירים אך ניכר בו שינוי סגנוני והשפעות של דיסקו.
במהלך השנה יצאו הסינגלים "סערה חשמלית", "הפרעת קשב" ו"הלילה היא תרקוד" שזכו להצלחה ולהשמעות רבות בתחנות הרדיו. בשנת 2014 יצא האלבום "מעלה עשן" ובו תשעה שירים, שזכה אף הוא לשבחי הביקורת.
בשנת 2018 יצא אלבומו "הריגוש שבנפילה" עם להקת "המתוקים רצח" ובהפקת אביחי טוכמן.
דיסקוגרפיה

נערות ריינס (עם נערות ריינס), 2009
נשמור על החברים (עם נערות ריינס), 2012
מעלה עשן, 2014
הריגוש שבנפילה (עם "המתוקים רצח"), 2018
הערות שוליים

↑  נדב מנוחין‏, קשוב מאוד 42: השדים של פוליקר, באתר וואלה, 14 באפריל 2014
↑   בן שלו, סינגלים || רועי פרייליך יצר פצצת רוק, באתר הארץ, 12 במרץ 2014
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007394486805171  MusicBrainz: 6ce20a7b-2555-43e6-a674-e9c700f20637  VIAF: 36153530888648700397   WorldCat (עם VIAF): 36153530888648700397
רזי בן-עזר

| --- | --- |

 לידה:  29 במאי 1963 (בן 61) ארצות הברית ניו יורק, ארצות הברית
 שם לידה:  אלעזר שלום בן-עזר
 מוקד פעילות:  ישראל 
 תקופת הפעילות:  מ-1985
 עיסוק:  מוזיקאי
 סוגה:  פופ, רוק וזמר עברי
 כלי נגינה:  פסנתר, קלידים
 חברת תקליטים:  האוזן השלישית, טרקטור.
 שיתופי פעולה בולטים:  פוליאנה פרנק, הקומודורס, טוני ברקסטון, יוסי בבליקי, פונץ'
 חברים
 אליוט, עמי לוי, שבי עוזיאל.
 
רזי בן-עזר (נולד ב-29 במאי 1963) הוא מוזיקאי, מלחין ומהנדס קול ישראלי-אמריקאי. שימש כפרופסור מן-המניין למולטימדיה ב-"Art Institute of Fort Lauderdale". בין 1990 ו-2018, וכיום מכהן כפרופסור ב-Broward College משנת 2018.
דיסקוגרפיה

בעברית, 2004
שלוש-עשרה מקטרות, 2006
ענווהאהבהחמלהחוצפה, 2010
קיסרי רומא, 2015
כֻּלָּם סָחַף הָאוֹר, 2016
קרלוס פואבלה

| --- | --- |

 לידה:  11 בספטמבר 1917 מנסניו, קובה 
 פטירה:  12 ביולי 1989 (בגיל 71) הוואנה, קובה 
 מוקד פעילות:  קובה 
 שפה מועדפת:  ספרדית 
 כלי נגינה:  גיטרה 
 חברת תקליטים:  Milestone 
 פרופיל ב-IMDb
 
קרלוס מנואל פואבלה (בספרדית: Carlos Manuel Puebla;‏ 11 בספטמבר 1917 – 12 ביולי 1989) היה זמר, גיטריסט טרובדור ומלחין קובני. ידוע בעיקר כחבר בתנועת הטרובה, (זרם במוזיקה הקובנית). התמחה בעיקר בבולרו ושירים נוסטלגים.
קורות חייו

פואבלה נולד במנסניו למשפחה צנועה ובשל כך נאלץ לעסוק במלאכת כפיים. בין השאר עסק בנגרות, מכונאות, בשדות סוכר ומכין נעליים. במהרה החל להתעניין במוזיקה והתמחה בגיטרה. על הכלי למד לנגן בעצמו אבל למד בצורה מסודרת הרמוניה ותאוריה.
החל להלחין בשנות השלושים וזכה לפופולריות מסוימת בעיר מולדתו. הוא הקליט עם להקת המסורתיים אשר הוקמה ב-1953. מ-1962 הופיע באופן קבוע בLa Bodeguita del Medio', 
בר מסעדה בהבנה העתיקה. אשר היה מקום מועדף על אינטלקטואלים מקומיים וזרים.
פואבלה היה פעיל מבחינה פוליטית ועמד לצידו של פידל קסטרו לפני מהפכת 1959. ב-1961 יצא למסע הופעות עם להקתו. פעילותו הפוליטית בנוסף למוזיקה שלו סייעה להצלחתו והוא כונה "זמר המהפכה". במהרה החל להופיע רבות בעולם. נאמר עליו כי יותר משהיה שגרירה של המוזיקה הקובנית, היה שגרירה של קובה. ב-1965, בלילה אחרי הנאום בו הכריז פידל קסטרו כי צ'ה גווארה עזב את קובה כדי לייצא את המהפכה, הלחין פואבלה המשולהב על ידי התשוקה את Hasta Siempre. יצירה זו שלו נחשבת למפורסמת ביותר שלו. מהות השיר היא הצהרת אהבה לצ'ה ותקווה בו.
מותו

פואבלה נפטר בהוואנה ב-12 ביולי 1989 אחרי מחלה ארוכה. אפרו הועבר לעיר מולדתו ב-1994. נקבע שם שלט לזכרו:
"yo soy ésto que soy, un simple trovador que canta   אני מה שהיני, טרובדור פשוט ששר ".
יצירותיו

פואבלה החל את הקריירה שלו בכתיבת שירי אהבה. מתחילת שנות החמישים, החל לשיר אודות על מצבם הקשה של בני עמו ובכך החל לעורר את זעמו של הרודן פולחנסיו בטיסטה. תמלילי שיריו מאותה התקופה ידועים כישירים ורציניים. 
מהפכת 1959 עודדה אותו לכתוב שירים כגון, ואז הגיע פידל והרפורמה החקלאית, נסה להשיג שלום. יצירתו המפורסמת ביותר, Hasta Siempre, זכתה לגרסאות כיסוי רבות ביניהן של נטלי קרדונה אשר הביאה את השיר לפרסומו בצרפת.
הערות שוליים

↑  Orovio, Helio 2004. Cuban music from A to Z. Duke University, Durham NC. p170
↑  Díaz Ayala, Cristóbal 1981. Música cubana del Areyto a la Nueva Trova. 2nd rev ed, Cubanacan, San Juan P.R. p272
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810693997105606  BIBSYS: 2093603  BNE: XX842687  BnF: cb13808631t (data)  GND: 133935221  ISNI: 0000 0000 5948 5939  LCCN: no95043947  MusicBrainz: 5bc8a04e-e68e-4775-bd1e-6a5f1d761f80  SNAC: w6ts1zx8  SUDOC: 086927795  VIAF: 34641779   WorldCat (עם VIAF): 34641779
רדיקל של אידיאל

בתורת החוגים, הרדיקל של אידיאל  A בחוג  R הוא החיתוך של כל האידיאלים הראשוניים המכילים את  A. בחוג קומוטטיבי, הרדיקל כולל את כל האיברים שחזקה כלשהי שלהם שייכת ל- A, ועל-כן מסמנים את הרדיקל של  A בסימון  {\sqrt {A}}. הרדיקל הוא אידיאל בעצמו, ותמיד  A\subseteq {\sqrt {A}}.
הרדיקל של כל אידיאל הוא אידיאל רדיקלי, כלומר שווה לרדיקל של עצמו. כל אידיאל ראשוני הוא רדיקלי, אבל ההפך אינו נכון ( 6\mathbb {Z}  רדיקלי אבל אינו ראשוני).
הקשר בין אידיאלים רדיקליים של חוג הפולינומים  F[\lambda _{1},\dots ,\lambda _{n}] לבין יריעות אלגבריות הוא אחד הרעיונות היסודיים בגאומטריה אלגברית (ראו גם - משפט האפסים של הילברט).
תכונות

אם  I,J אידיאלים בחוג  R ו- I\subseteq J, אז  {\sqrt {I}}\subseteq {\sqrt {J}}.
לכל שני אידיאלים  I,J מתקיים  {\sqrt {I+J}}={\sqrt {{\sqrt {I}}+{\sqrt {J}}}}.
דוגמאות

בחוג השלמים, הרדיקל של האידיאל  n\mathbb {Z}  נוצר על ידי הרדיקל של  n: מכפלת הראשוניים השונים המחלקים את  n. לדוגמה,  {\sqrt {180\mathbb {Z} }}=30\mathbb {Z} . מושג הרדיקל של אידיאל מכליל, לפיכך, את הרדיקל של מספרים שלמים.
לכל חוג  R, הרדיקל של  ({x}^{2}) בחוג הפולינומים  R[x] הוא  (x).
קרלוס פליפה חימנז בלו

קרלוס פליפה חמינז בלו
קרלוס פליפה חימנז בלו (בפורטוגזית: Carlos Filipe Ximenes Belo), יליד 3 בפברואר 1948, כיהן כבישוף הכנסייה הקתולית של מזרח טימור. הוא זכה, ביחד עם חוזה רמוס הורטה, בפרס נובל לשלום בשנת 1996 על עבודתו "לקראת פתרון צודק ובדרכי שלום לסכסוך במזרח טימור" בזמן הכיבוש האינדונזי, מתום השלטון הקולוניאלי הפורטוגזי.
ביוגרפיה

קרלוס פליפה היה הילד החמישי של הזוג פליפה, דומינגז-ואז וארמילינדה-בפטיסטה. קרלוס פליפה נולד למשפחת חקלאים בכפר וואלקמה השוכן בחוף הצפוני של מזרח טימור. אביו, שהיה מורה, נפטר כשהוא היה בן שנתיים. בילדותו התחנך קרלוס פליפה בבתי ספר של הכנסייה הקתולית. את ההכשרה המעשית שלו ככומר עשה במזרח טימור ובמקאו בשנים 1974–1976, ובהמשך בפורטוגל וכן ברומא, שם הצטרף למסדר דון בוסקו הסלזיאני הפועל לרווחתם של ילדי עניים. קרלוס פליפה למד בהמשך פילוסופיה ותאולוגיה, בטרם הוסמך לכומר ב-1980. בשובו למזרח טימור ככומר בעל הסמכה, ביולי 1981 הוא לימד באוניברסיטה הקתולית שם, ובהמשך אף ניהל את המוסד.
הנהגתו הדתית > רקע

מזרח טימור, השוכנת במחצית המזרחית של האי טימור, השתחררה ב-1975 משלטון קולוניאלי פורטוגזי, כמדינה קתולית (99% מהאוכלוסייה), השנייה אחרי הפיליפינים באזור. ואולם, 9 ימים אחרי הכרזת עצמאותה, השתלט צבא אינדונזיה על שטחה, כביכול מתוך היענות לבקשת חסות והגנה של המיעוט המוסלמי הזעיר; כעבור שנה מזרח טימור סופחה רשמית לאינדונזיה. האו"ם לא הכיר בסיפוח, והמשיך להתייחס למזרח טימור כאל טריטוריה פורטוגזית. בעקבות הסיפוח פרצה התקוממות עממית. אחת מצורות המחאה נגד הסיפוח הייתה המרת דת לנצרות קתולית כביטוי להתנגדות פוליטית לשלטון המוסלמי. השלטון האינדונזי דיכא את התקוממות באלימות תוך שימוש בעינויים, רצח כפריים, שריפת כפרים שלמים וגיוס כפוי של גברים לצבא האינדונזי. כנשיא האוניברסיטה הקתולית המקומית קרלוס פליפה חש היטב את הפגיעה הקשה בתושבים, אף שבתחילה הוא סירב לנקוט עמדה.
הנהגתו הדתית > מינוי כבישוף והתנגדות לכיבוש

אחרי התפטרות הבישוף מרתינו דה קוסטה לופז (Martinho da Costa Lopes) מכהונתו ב-1983, קרלוס פליפה חימנז בלו מונה במקומו כנציג האפוסטולי וכראש הבישופות של דילי. הוא היה לראש הכנסייה של מזרח טימור, הכפוף ישירות לאפיפיור, והוכר כ"נונציו", "שליח של הכס הקדוש". עם כניסתו לתפקיד הוא החל להביע עמדה ברורה כנגד הכיבוש האינדונזי, ובהתחשב במעמדו הדתי הרם - הוא הפך במהרה לדובר העם במזרח טימור. קרלוס פליפה העלה את תודעת העולם באשר למצב במזרח טימור תוך גינוי הרדיפות האכזריות ומדיניות העושק של ממשלת אינדונזיה כלפי העם במזרח טימור. פעילותו לא הואטה אף על פי שפעמיים נעשו ניסיונות לפגוע בו. בין השאר הוא ארגן מספר מחאות שקטות ברחבי המדינה, סביב זיכויים של שני גנרלים באינדונזיה שהיו אחראים לפגיעה באזרחים במזרח טימור.
בפברואר 1989 קרלוס פליפה שיגר קריאות עזרה לנשיא פורטוגל, לאפיפיור, למזכ"ל האו"ם ולמועצת הביטחון; באיגרות הוא קרא להתערבות בינלאומית דחופה בנעשה במזרח טימור, ולקיום משאל עם בחסות בינלאומית ביחס לעתיד המדינה. כדבריו, "[מזרח טימור] מתה כעם וכאומה". מפרסום מכתבו לאו"ם, באפריל של אותה שנה, הוא הפך לאויב מוצהר של אינדונזיה, ונפגעו הפריבילגיות מהן נהנה בעבר במעמדו הרם.
בנובמבר 1991 קרלוס פליפה העניק מקלט בביתו לצעירים שברחו מהטבח בדילי (הידוע גם כ"טבח סנטה קרוז"), שהותיר אחריו 271 הרוגים, 382 פצועים וכ- 250 נעדרים. הוא היה מהבודדים בעולם שזעק על אלימות המשטר האינדונזי במדינה. מאז הטבח, הוא היה במעקב צמוד של המשטרה החשאית האינדונזית, ולמרות זאת הוא הקים ועדה כנסייתית למעקב אחרי הפרת זכויות אדם, ותחנת רדיו עצמאית. קרלוס פליפה גינה את הקהילה הבינלאומית על אי-ההתערבות במצב במזרח טימור. ב-1996 פרסם מכתב פתוח לשלטונות האינדונזיים בו קרא להקטנת הנוכחות הצבאית במזרח טימור, ולעריכת משאל עם דמוקרטי להגדרה עצמית - או הבטחת מעמד טריטוריאלי מיוחד למזרח טימור.
בדצמבר 1996 הוענק לקרלוס פליפה חימנז בלו, ויחד איתו גם לז'וזה רמוס הורטה, פרס נובל לשלום . הם היו מועמדים לפרס גם בשנים 1994 ו-1995. ועדת פרס נובל לשלום ציינה בהחלטתה כי בלו "במאמציו ליצור הסדר צודק המבוסס על הזכות של עמו להגדרה עצמית, הוא היה עיקבי בקריאתו לאי-אלימות ודיאלוג עם שלטונות אינדונזיה". שלטונות אינדונזיה גינו את ועדת הפרס על שבחרה לתת לקרלוס פליפה בלו ולהורטה את הפרס, מה שהוציא כ- 1,000 סטודנטים לצעדת תמיכה בבלו.
הלחץ הבינלאומי נשא בסופו פרי וכפה על ממשלת אינדונזיה לקיים משאל עם, ולהקים ועדת חקירה ממשלתית בנושא הפרת זכויות האדם במזרח טימור. שני אנשי צבא הועמדו למשפט צבאי אך קיבלו עונשים קלים בלבד. אינדונזיה הסכימה שפורטוגל תנהל את המשא ומתן אך ימים לפני התאריך שנקבע הממשלה הפסיקה את ההכנות למשאל העם. קרלוס פליפה בלו ביקר בחריפות את ההתנהלות האינדונזית וב-1997 הוא נמלט ממזרח טימור לאחר ניסיון התנקשות נוסף. ב-1999 פעילים פרו אינדונזים פגעו בתומכי משאל העם, עשרות בני אדם נהרגו וביתו של הבישוף, שחזר בינתיים למקום, הותקף. קרלוס פליפה קרא להתקוממות, מה שהביא לניסיון נוסף לפגוע בו והוא נאלץ לשוב ולהימלט ממזרח טימור.
מזרח טימור קבלה לבסוף עצמאות ב- 20 במאי 2002. קרלוס פליפה בלו נקרא לחזור למדינה, ולהנהיגה. אולם, המאבק לעצמאות גבה ממנו מחיר אישי ובריאותו נפגעה. האפיפיור יוחנן פאולוס השני קיבל התפטרותו מכהונתו כבישוף מזרח טימור וכשליח האפיפיור, ב-26 בנובמבר 2002.
ב-1995 הוא זכה גם בפרס ג'ון המפרי על מלחמתו להשגת חופש וזכויות אדם, ומימוש הדמוקרטיה.
ב-2004 הוענק לו תואר ד"ר לשם כבוד, וב-2011 בלו קיבל את פרס אישיות של השנה באקדמיה למדעים של ליסבון.
רחוב מוספילמובסקאיה

| --- | --- |

מתחם מגורים "בית על מוספילמובסקאיה"
 מידע כללי
 אורך:  3 ק"מ 
 מיקום
 עיר:  מוסקבה
 רובע:  ראמנקי
 קואורדינטות:  55°42′58″N 37°31′00″E﻿ / ﻿55.716111111111°N 37.516666666667°E﻿ / 55.716111111111; 37.516666666667
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת מוסקבה מוגדלת) רחוב מוספילמובסקאיה(למפת מוסקבה רגילה) רחוב מוספילמובסקאיה  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
רחוב מוספילמובסקאיה (ברוסית: Мосфильмовская улица) הוא רחוב במחוז האדמיניסטרטיבי המערבי של מוסקבה בראיון ראמנקי.
ברחוב מוספילמובסקאיה נמצאים שגרירויות של מדינות רבות ואולפני קולנוע מוספילם.
גלריה

שגרירות גרמניה
שגרירות צפון קוריאה
שגרירות שוודיה
מתחם מגורים "וורוביובי גורי"
רדיקל ברינג

רדיקל ברינג (באנגלית: Bring radical או  Ultraradical) של מספר מרוכב כלשהו a הוא שורש של הפולינום  \ x^{5}+x+a; הרדיקל הוא פונקציה גזירה של a במישור המרוכב. הרדיקל נקרא כך על שם המתמטיקאי השוודי ארלנד ברינג, למרות שאיננו רדיקל במובן הרגיל של המונח. ג'ורג' ג'רארד הראה שאפשר להשתמש בו לפתרון משוואות ממעלה חמישית, שאין להן פתרון כללי על ידי רדיקלים.
הגדרת הרדיקל

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
לפולינום  \ x^{5}+x+a יש תמיד חמישה פתרונות שונים. הפתרון נבחר כענף אנליטי של הפונקציה ההפוכה, באופן כזה שהרדיקל של מספר ממשי הוא מספר ממשי.
חישוב באמצעות פיתוח טיילור

ניתן להשתמש בטור טיילור. אם נגדיר  f(x)=x^{5}+x אז הפתרון ל- x^{5}+x+a=0 הוא  -f^{-1}(a)=-\sum _{k=0}^{\infty }{\binom {5k}{k}}{\frac {(-1)^{k}a^{4k+1}}{4k+1}}.
רזי גוטרמן

| --- | --- |
 לידה:  תל אביב-יפו
 מדינה:  ישראל ישראל
 השכלה:  אוניברסיטת תל אביב מכון העיתונות העולמי - מינסוטה ארצות הברית
 מעסיק:  "מעריב" אגודת העיתונאים בתל אביב
 
רזי גוטרמן הוא עיתונאי ישראלי, ששימש בעבר כתב ועורך בכיר בעיתון "מעריב" ושליח העיתון בארצות הברית. כיהן כמנכ"ל אגודת העיתונאים בתל אביב-יפו, כמנכ"ל האיגוד הארצי של עיתונאי ישראל ומנהל בית העיתונאים על שם נחום סוקולוב בתל אביב-יפו.
חיים אישיים

מתגורר בתל אביב, נשוי, אב לבן ולבת, סב לשלוש נכדות ונכד.
הערות שוליים

↑  טל לוי ולין, 18.11.1987 איגוד עיתונאי ישראל: לא לדווח על שמיר ופרס, באתר הארץ, 18 בנובמבר 2009
↑  מעריב, ‏מנכ"ל אגודת העיתונאים פורש לייעוץ בתקשורת, באתר גלובס, 21 בנובמבר 1999
↑  טוביה סער - מנכ"ל אגודת העתונאים, באתר גלובס, 9 בינואר 2000
רחוב לנין

| --- | --- |

 מידע כללי
 על שם:  ולדימיר איליץ' לנין 
 אורך:  2.5 ק"מ 
 מיקום
 עיר:  אומסק
 קואורדינטות:  54°58′48″N 73°22′39″E﻿ / ﻿54.980111111111°N 73.377472222222°E﻿ / 54.980111111111; 73.377472222222
 he
 
רחוב לנין (ברוסית: Улица Ленина) הוא הרחוב הראשי בעיר אומסק, שברוסיה.
רחוב לנין ממוקם באזור של בניינים היסטוריים. נשמר כאן מכלול אדריכלי ייחודי של סוף המאה ה -19 - תחילת המאה ה -20, שקיבל מעמד של אנדרטה היסטורית בעלת משמעות פדרלית ומהווה אטרקציה של העיר. בחגים התנועה ברחוב לנין סגורה לחגיגות ציבוריות.
גלריה

תיאטרון אקדמי (רו')
מוזיאון ע"ש ורובל (רו')
בית ספר צבאי (רו')
קתדרלת הקוזקים ניקולסקי (אנ')
הערות שוליים

↑  https://nika-center.cronwell.com/map/ul-lenina/
ערך זה הוא קצרמרבנושא רוסיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ריטורנלו

הרִיטוֹרְנֶלוֹ (הקטנה של רִיטוֹרְנוֹ - חזרה), הוא חטיבה בפרק מוזיקלי, אשר מופיע במוזיקה הקלאסית המערבית בתקופת הבארוק. בהשוואה לאומנות השיר, דומה הריטורנלו לפזמון, אלא שהוא מופיע גם בראשית השיר, והוא אינו זהה לחלוטין בכל אחת מחזרותיו.
הופעותיו העיקריות של הריטורנלו הן בשתי צורות חשובות בתקופת הבארוק: בקונצ'רטו הבארוקי (לרוב פרק ראשון), ובאריה דה-קאפו. בשני המקרים מדובר בצורות בעלות אופי סולני, כאשר הריטורנלו, אשר לרוב כתוב להרכב המלווה ("הקונצ'רטו", או קבוצת הבאסו קונטינואו וכלי האובליגטו), אשר פותח את הפרק ומסיימו, מפריד בין הקטעים הסולניים (האפיזודות). בפרק קונצ'רטו בארוקי, הופעותיו של הריטורנלו נעות בין ארבע לשש. באריה דה קאפו, מופיע הריטורנלו שלוש פעמים בחלקה הראשון של האריה, כאשר בין כל הופעה שלו ישנה אפיזודה של הזמר או הזמרת.
אחד ממאפייניו של הריטורנלו הם, שחזרותיו השונות אינן זהות לגמרי; הן מתאפיינות בשינוי הסולם (הופעה בסולמות הקרובים לסולם הטוניקה), ובווריאציות קלות על הנושא התמטי אשר מופיע בו, או בקיצורו. בזאת נבדל הריטורנלו מן הרפרן, אשר חזרותיו בפרק הן זהות תמיד. שינוי הטונאליות של הריטורנלו, איפוא, אינו מתרחש בו עצמו, אלא בקטע הסולני אשר קדם לו. הריטורנלו למעשה מבסס את הסולם החדש.
קרב בול ראן הראשון

קרב בול ראן הראשון היה הקרב הגדול הראשון במלחמת האזרחים האמריקנית. הקרב נערך ב-21 ביולי 1861 בסמוך לנהר בול ראן (במרחק של כחמישים ק"מ מוושינגטון), והסתיים בניצחון של צבא הקונפדרציה. מכונה גם בשם "קרב מנאסס הראשון".
ההכנות לקרב

גנרל אירווין מקדואל - שמונה על ידי הנשיא אברהם לינקולן למפקד בכיר בצבא האיחוד - ניסה לדחות את מועד הקרב משום שחייליו לא היו מנוסים, אך הממשל בוושינגטון האיץ את המתקפה, במטרה לזכות בניצחון מהיר.
תוכנית הקרב של מקדואל כללה שתי התקפות דמי, שביצעו דיוויזיה בפיקודו של גנרל דניאל טיילר וחטיבה בפיקודו של קולונל תומאס דייוויס. המתקפה העיקרית בוצעה על ידי הכוחות בפיקודם של גנרל דייוויד האנטר וגנרל סמואל היינצלמן, באגף השמאלי של כוחות הקונפדרציה. למרות שתוכנית הקרב הייתה מתוחכמת ומבטיחה, כוחותיו של מקדואל לא היו מנוסים מספיק כדי לבצע אותה בהצלחה.
מהלך הקרב

כוחות הדרום, בפיקודו של גנרל פ.ג.ט. בורגארד, לא היו מאורגנים וחלקם הגיעו למקום הקרב רק במהלכו. חטיבה קטנה אחת, בפיקודו של קולונל ניית'ן אוונס, בלמה למשך זמן ממושך את המתקפה העיקרית של צבא האיחוד, אך נאלצה לסגת בהמשך הקרב.
חטיבת קונפדרציה שהורכבה מחיילים ממדינת וירג'יניה, בפיקוד גנרל תומאס ג'ונתן ג'קסון, גילתה נחישות מפתיעה וסירבה לסגת מעמדתה. שאר יחידות צבא הקונפדרציה - ששאבו השראה מלחימתה של החטיבה - נצמדו אליה והצליחו לעצור את הקרב, ולגרום לכוחות האיחוד לסגת. בעקבות הקרב, הגנרל ג'קסון זכה לכינוי "סטונוול" - "חומת אבן".
יחידות הקונפדרציה בפיקוד הגנרלים ג'וזף א' ג'ונסטון ובורגארד תקפו את האגף המערבי של כוחות האיחוד, שלא היו מאורגנים כראוי, והצליחו לגרום להם לסגת בבהלה. הקרב הסתיים בניצחון מוחץ של כוחות הקונפדרציה.
בכירי הממשל מוושינגטון ניסו להגיע למקום הקרב, בציפייה לחזות בניצחון קל - אך הדרכים לאזור נחסמו על ידי אזרחים מבוהלים, בעקבות תבוסת כוחות האיחוד. האזרחים עצמם הגיעו מוקדם יותר, מצוידים בערכות פיקניק ויינות, כדי לחזות גם הם בהתנהלות הקרב בחשבם שיהיה ניצחון מהיר, אך אחרי כישלונו פתחו במנוסה יחד עם החיילים הנסוגים.
סיום הקרב

כוחות הקונפדרציה היו תשושים מאוד בסיומו של הקרב, ולכן לא רדפו אחרי כוחות האיחוד הנסוגים.
תיעוד הקרב

קרב בול ראן הראשון היה הקרב הראשון בתקופה המודרנית שהונצח בצילום משדה הקרב. הצלם מת'יו בריידי, הנחשב ממייסדי תחום צילום העיתונות, הצטרף לאזור הקרב למרות הסיכון הפיזי והכלכלי והקשיים הטכניים. הצילום באותה תקופה, שהיה בראשיתו, נעשה בתהליך קולודיון, דרש לוחות זכוכית כבדים וחדר חושך סמוך על מנת לפתח את התמונות. הצילום עצמו דרש זמן ממושך של חשיפה לאור ולא היה מיידי כמקובל בימנו. בריידי לקח עמו צוות גדול, וכן הוביל על חשבונו קרון חדר חושך, לצורך פיתוח בשדה. במהלך הקרב כמעט ונפגע מירי אויב. דבקותו של בריידי במשימה הותירה תיעוד מצולם ראשוני, ייחודי ונדיר של תמונות משדה הקרב.
בריידי עצמו לא זכה בחייו לתהילה. עד תום המלחמה לא הייתה כל דרישה לצילומים. הציבור לא חפץ לרכוש תמונות מהמלחמה וממשלת ארצות הברית סירבה אף היא לרכוש את האוסף. הוא נפטר בבית חולים למעוטי יכולת.
רזי יהל

| --- | --- |
 מדינה:  ישראל 
 כינוי:  רזי
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 דרגה:    אלוף-משנה
 תפקידים בשירות
 מפקד גדוד במילואים  מפקד חטיבת אלכסנדרוני
 פעולות ומבצעים
   מלחמת יום הכיפורים  מבצע ליטני   מלחמת לבנון    המערכה ברצועת הביטחון  האינתיפאדה הראשונה
 עיטורים
   עיטור המופת
 תפקידים אזרחיים
 מנכ"ל חברת "גד"ש חלוצה" ראש תחום החקלאות באגף הכלכלה בתנועה הקיבוצית
 
רזיאל (רזי) יהל(נולד ב-21 באוגוסט 1949) הוא קצין צה"ל בדימוס בדרגת אלוף-משנה, בעל עיטור המופת ממלחמת יום הכיפורים.
ביוגרפיה

יהל גדל במושב מולדת. עם גיוסו לצה"ל התנדב לחטיבת הצנחנים. בצנחנים עבר מסלול הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר. במלחמת יום הכיפורים היה יהל מפקד מחלקה וסגן מפקד הפלוגה המסייעת בגדוד 890, עליו פיקד יצחק מרדכי, ולחם בקרב בראס סודר ובקרב החווה הסינית. על גבורתו במלחמה עוטר יהל בעיטור המופת. בשירות המילואים שימש יהל כמפקד פלוגה וכמפקד גדוד. יהל שב למספר שנים לשירות קבע ובשנים 1992–1990 פיקד על חטיבת אלכסנדרוני.
יהל מתגורר בקיבוץ שדה בוקר ושימש כמנכ"ל חברת "גד"ש חלוצה". בעברו כיהן כראש תחום החקלאות באגף הכלכלה בתנועה הקיבוצית.
לקריאה נוספת

מעוזיה סגל, עדויות מגובה החול – קרב הצנחנים בחווה הסינית, הוצאת מודן, 2007.