stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מנה (ארוחה)
סוגי מנות עיקריים

מנת פתיחה היא מנה המוגשת מיד לפני הארוחה או ממש עם תחילתה. היא מורכבת בדרך כלל מפריטים קטנים מאוד - מתאבנים, לעיתים בליווי יין, קוקטיילים או אפריטיף. מטרת המנה לעיתים "לשבור" את הרעב, על מנת שבהגעת מנות נוספות לא ייווצר בולמוס אכילה, ולעיתים לעורר הן את התיאבון והן את האינטראקציה החברתית בין הסועדים לקראת הארוחה.
מרק - פעמים רבות מרק נחשב כמנה בפני עצמה, בשל תכולתו העשירה.
מנה ראשונה - מורכבת ממאכלים בגודל קטן עד בינוני. תכולתה עשויה להיות סלטים, מאפים ותבשילים כגון פשטידה, בורקס, קרפ, גרטן, לביבות. גם דגים מוגשים לעיתים כמנה ראשונה.
מנה עיקרית מהווה בדרך כלל את עיקר הארוחה, או המנה היחידה (בארוחה בת מנה אחת). זו המנה המספקת את עיקר הקלוריות בארוחה.
מגש גבינות מלווה ביינות תואמים ולעיתים גם בפירות.
קינוח.
ממתקים, משקאות חמים כגון קפה ומשקאות דיז'סטיף כגון קוניאק, ברנדי, ליקר וכדומה.
ראו גם

מנת קרב
הערות שוליים

↑  Edward Giobbi, Eugenia Giobbi Bone, Italian Family Dining: Recipes, Menus, and Memories of Meals with a Great American Food Family, Rodale, 2005-10-20, ISBN 978-1-59486-126-0. (באנגלית)
↑  רות סירקיס, מהמטבח באהבה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4136283-4  NKC: ph114847 
ערך זה הוא קצרמרבנושא מזון. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
קיר העורבים

| --- | --- |

 מיקום
 מדינה:  ישראל ישראל
 מיקום:  חיפה
 קואורדינטות:  32°46′43″N 35°00′46″E﻿ / ﻿32.77855556°N 35.01286111°E﻿ / 32.77855556; 35.01286111
  (למפת חיפה מוגדלת) קיר העורבים(למפת חיפה רגילה) קיר העורבים(למפת הגליל המערבי רגילה) קיר העורבים(למפת הגליל המערבי מוגדלת) קיר העורבים
 
מתחם קיר העורבים לצד רחוב מאיר יערי בחיפה. מעל למצוק ניתן להבחין בבתי שכונת רמת אלון
קיר העורבים (בערבית: עראק א-זיע'אן בתרגום "קיר הזגים") הוא אתר ארכאולוגי חד-שכבתי בחיפה. האתר שוכן מצפון לשכונת רמת אלון לרגלי מצוק הנמצא ליד כביש הגישה לטכניון (רחוב מאיר יערי). ליד האתר עברה בעבר דרך עתיקה שהובילה משקמונה לחוסיפה (עספיא של היום).
אתר המצוק כולל מערה ומספר גומחות בהן נמצאו כלים המעידים על התיישבות פרהיסטורית. כ-60 מטרים צפונית למצוק התגלה מבנה גדול ששימש, ככל הנראה, כחווה חקלאית מהתקופה ההלניסטית.
תולדות המחקר

האתר נסקר לראשונה על ידי אברהרד פון מילינן ששהה בכרמלהיים בין השנים 1907–1908 וערך מחקרים על הכרמל. הוא ציין את השרידים הפרהיסטוריים וכן אבנים גדולות על פני השטח.
האתר נסקר שוב בשנת 1956 על ידי א' ורשנר. במסגרת הסקר הכין הסוקר תוכנית של מבנה גדול שנמצא ממזרח לטרסה עם הממצאים הפרהיסטוריים. ורשנר תיארך את המבנה על פי הקרמיקה שמצא באתר לתקופה הביזנטית.
בשנת 1966 נסקר האתר שוב על ידי אברהם רונן ויעקב עולמי. הסקר נעשה במסגרת סקר ישראל מפת חיפה-מזרח. בסקר מצאו הסוקרים באתר קרמיקה מהתקופה הפרסית וההלניסטית.
האתר נחפר בשנת 1993 במסגרת חפירת הצלה לקראת סלילת כביש. את החפירה ניהל זאב ייבין מרשות העתיקות.
הממצאים באתר

באתר נמצאו יסודות של מבנה גדול בנוי על מספר מפלסים בעל צורת טרפז. אורך המבנה 50 מטר ורוחבו נע בין 35 מטר ל-18 מטר. המבנה מורכב משני חלקים, בחלקו המערבי בניין שבתוכו חצר, הבניין כולל 8 חדרים. ממזרח לבניין חצר גדולה ואליה צמודים שלושה חדרים בשורה.
קירות המבנה בעלי עובי שנע בין 1.70-1.50 מטר. בנויים מאבני גוויל. בתוך החצר הפנימית, בחלק המערבי, נמצאה בריכה אובלית מטויחת בטיח עמיד למים.
בחצר המזרחית נמצאה ממגורה עגולה שחלקה חצוב בסלע וחלקה חפורה באדמה. הממגורה נבנתה מאבני גוויל. קוטר הממגורה 2.5 מטר ועומקה 1 מטר. בנוסף נמצאה בחצר המזרחית בריכה אובלית באורך 10 מטר ורוחב 7 מטר. אל הבריכה הוביל ערוץ קטן ממעלה המדרון, ייתכן ושימש לאיסוף המים לבריכה.
באתר נמצאה כמות גדולה של שברי כלי חרס מהתקופה ההלניסטית וכן חמישה מטבעות מתקופת תלמי השני המתוארכים בין השנים 280 לפנה"ס ועד 246 לפנה"ס. הממצאים באתר אפשרו את תיארוך המבנה. השערת החופרים היא שהמבנה שימש את יושביו במשך כ-50 שנה, לא נמצאו במקום סימני חורבן או שרפה ונראה שהמקום ניטש לאחר סיום השימוש בו. על פני השטח, בתוך אדמת הסף, נמצאו שברי חרס בודדים מהתקופה הביזנטית. ממצאים אלה מעידים אולי על נוכחות מסוימת באזור בתקופה זו.
מעל 95 אחוז משברי החרסים היו של קנקני אגירה מטיפוסים דומים. נמצאה גם כמות קטנה של שברי "קערות דגים" וכן שברי סירי בישול פכים פכיות ועוד. הכמות הגדולה של כלי אגירה מצביעה על כך שהמבנה שימש כנראה לאחסון יבולים שמן או יין, וכי המבנה שימש כחווה חקלאית.
תקופת תלמי השני מתאפיינת בהגברת הפעילות הכלכלית בארץ ישראל. הוגבר ייצור שמן הזית והיין. שטחים חקלאיים נמסרו או הוחכרו על ידי השלטון. אל האוכלוסייה המקומית התווספו מתיישבים מיוון ומקדוניה. מציאת חווה חקלאית גדולה במקום זה יכולה להעיד על נוכחות הלניסטית מאורגנת באזור.
לקריאה נוספת

זאב ייבין, "האתר ההלניסטי 'קיר העורבים' בנוה שאנן", בתוך חיפה - היסטוריה מקומית, בעריכת יוסי בן-ארצי, הוצאת אוניברסיטת חיפה, 1998, עמ' 27–34
קומאנובו

| --- | --- |
דגל קומאנובו
אנדרטת זיכרון למלחמת העולם השנייה
אנדרטת זיכרון למלחמת העולם השנייה
 מדינה:  מקדוניה הצפונית מקדוניה הצפונית
 מחוז:  קומאנובו
 תאריך ייסוד:  1094
 על שם:  קומנים 
 שטח:  509.48 קמ"ר
 גובה:  340 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  70,842 (2002)
  ‑ במטרופולין:  105,484 (2002)
  ‑ צפיפות:  207.04 נפש לקמ"ר (2002)
 קואורדינטות:  42°08′13″N 21°42′14″E﻿ / ﻿42.136932°N 21.704006°E﻿ / 42.136932; 21.704006
 אזור זמן:  UTC +1
 http://www.kumanovo.gov.mk/
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת מקדוניה הצפונית מוגדלת) סקופיה ביטולה פרילפ טטובו ולס שטיפ אוחריד גוסטיבר סטרומיצה יוון א ל ב נ י ה  קוסובו סרביה בולגריהקומאנובו(למפת מקדוניה הצפונית רגילה) סקופיה ביטולה פרילפ טטובו ולס שטיפ אוחריד גוסטיבר סטרומיצה יוון א ל ב נ י ה  קוסובו סרביה בולגריהקומאנובו  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
כיכר העיר
קומאנובו (במקדונית: Куманово) היא עיר בצפון מקדוניה הצפונית. העיר ממוקמת עשרה קילומטרים מהגבול עם סרביה וכ-40 קילומטרים ממזרח לבירה סקופיה.
רקע

שם העיר לא משתנה בשפה הסרבית והבולגרית הוא אותו הדבר כמו במקדונית: "קומנובו (Куманово)". השם נובע מהמילה קומאן, שבט טורקי שפלש לאזור בתחילת המאה ה -12.
הנהרות "ליפקוב" ממערב ו"טבאנובצ'ה" מצפון, מתמזגים בשטח העיר לנהר "קומאנובו". באזור קומאנובו קיים האתר הארכאולוגי "קוקינו" המתנשא לגובה של 1,030 מטרים מעל פני הים ומשמש כתצפית על האזור כולו.
כלכלה

העיר היא מרכז תעשיות עיבוד מתכת, טבק, חקלאות, ההנעלה וטקסטיל, משמשת כמרכז מסחר ותרבות לאוכלוסייה של כ-135,529 תושבים. החקלאות והמסחר התפתחו בעיקר במאה ה-19, אבל המראה המודרני של העיר נבנה לאחר מלחמת העולם השנייה. בעיר פועלת מכללת "יורו-קולג'".
תחבורה

בעיר יש תחנת רכבת שהיא חלק מהקו "סקופיה-בלגרד". במהלך שנת 2013 ישודרג הקו בין קומאנובו לסופיה בבולגריה. מצפון לעיר פועל שדה תעופה בעל מסלול אחד. נמל התעופה הבינלאומי המשרת את העיר הוא נמל התעופה אלכסנדר הגדול.
הקהילה היהודית

בקומאנובו התגוררה קהילה יהודית קטנה אשר ככל הנראה נוסדה במהלך המאה ה-19. ב-1910 פרץ מרד אלבני נגד השלטון העות'מאני של הטורקים הצעירים. באזור התחוללו קרבות כבדים ומשפחות יהודיות רבות איבדו את רכושן. 15 משפחות יהודיות עזבו את קומאנובו ועברו להתגורר בסקופיה, כאשר הן נתונות במצב כלכלי קשה. הקהילה היהודית בעיר לא שוקמה.
ערים תאומות

קרואטיה ואראז'דין, קרואטיה.
סרביה פנצ'בו, סרביה.
סרביה וראניה, סרביה.
סרביה לסקובאץ, סרביה.
סרביה גורניי מילנובאץ', סרביה.
סרביה צ'וקריצה, סרביה.
סרביה אוברנובאץ', סרביה.
טורקיה צ'ורלו, טורקיה.
בוסניה והרצגובינה ביילינה, בוסניה והרצגובינה.
בוסניה והרצגובינה פרוזור-רמא, בוסניה והרצגובינה.
מונטנגרו ניקשיץ', מונטנגרו.
קוסובו מיטרוביצה, קוסובו.
רומניה קאמפינה, רומניה.
הרפובליקה הטורקית של צפון קפריסין לפקושה, הרפובליקה הטורקית של צפון קפריסין
בולגריה פלובדיב, בולגריה.
בולגריה גברובו, בולגריה.
תרבות וספורט

בסוף חודש אוגוסט בכל שנה, מתקיים בעיר "פסטיבל ג'אז". כמו כן מתקיים בעיר פסטיבל "ימים של קומדיה" מדי שנה.
לעיר יש מועדוני ספורט בענפים הבאים: קומנובו 2009, קבוצת כדורסל בליגה הבכירה. מילאנו קומנובו, קבוצת כדורגל בליגה הבכירה. בנוסף קיימת קבוצת כדוריד בולטת בליגה הבכירה.
תמונות מהעיר
אישה בלבוש מסורתי בקומאנובו
כנסיית ניקולה הקדוש
פסגת המצפה הארכאולוגי "קוקינו"
בניין העירייה מבפנים ומבחוץ
מראה כללי של העיר
פסל של הדמות המקומית "בטקו גיורגיה"
הערות שוליים

↑  הקהילה היהודית בסקופיה, בתוך: צבי לוקר (עורך), פנקס הקהילות - יוגוסלאוויה, הוצאת יד ושם, ירושלים, 1988, עמודים 267.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007557412705171  BnF: cb15101457b (data)  GND: 4497439-5  LCCN: n83135306  NKC: ge571798  VIAF: 137244166   WorldCat (עם VIAF): 137244166
קרב גינגאט

קרב גינגאט (בצרפתית: Bataille de Guinegatte) ידוע גם בשם "קרב הדורבנות" (באנגלית: Battle of the Spurs) או "יום הדורבנות" (בצרפתית: Journée des éperons) התרחש ב-16 באוגוסט 1513. במסגרת הליגה הקדושה, בתקופת המלחמות האיטלקיות המתמשכות.
כוחות אנגליים וקיסריים תחת הנרי השמיני ומקסימיליאן הראשון הפתיעו והביסו גוף של חיל פרשים צרפתי. לאחר מכן הנרי ומקסימיליאן צרו על העיר ת'רואן (Thérouanne) בארטואה (Artois) (כיום פה-דה-קאלה / Pas-de-Calais). המחנה של הנרי היה בגינגייט (Guinegate), שכיום נקראת אנגווינגאט (Enguinegatte) לאחר שתרואן נפלה, הנרי השמיני צר על טורנה (Tournai) וכבש אותה.
קללה לברכה

| --- | --- |
כרזת הסרט
כרזת הסרט
 מבוסס על:  "ברית" של יהודה יערי
 בימוי:  ג'וזף קרומגולד, הלמר לרסקי
 הופק בידי:  יהודה ל. להמן
 תסריט:  ג'וזף קרומגולד
 עריכה:  לארי כץ, יוסף קיי
 שחקנים ראשיים:  יצחק שילה אסתר מרגלית בן-יוסף מרדכי בן זאב נחום בוכמן
 מוזיקה:  קרול רטהאוז
 צילום:  אלפונסו פרנגואלי, לרוי פלפס, נפתלי רובינשטיין
 מדינה:  ישראל ישראל
 חברה מפיצה:  חברת הסרטים הישראלית "אורים"
 הקרנת בכורה:  1950
 משך הקרנה:  80 דקות
 שפת הסרט:  עברית
 סוגה:  סרט תיעודי 
 דף הסרט ב־IMDb
 
קללה לברכה הוא סרט ישראלי שהופק בהזמנת קרן היסוד בבימויו של ג'וזף קרומגולד עם יצחק שילה (שולמן) ואסתר מרגלית בן-יוסף בתפקידים הראשיים.
ב-1946 הפיקה קרן היסוד סרט קצר בשם "הקללה והברכה", בבימויו של הלמר לרסקי, עם תיאטרון הבובות של ד"ר פאול לוי. הצלחת הסרט הזה הביאה להפקת "קללה לברכה", שצולם ליד קיבוץ חפציבה שלמרגלות הגלבוע בעת ההפוגה במלחמת העצמאות. הסרט נערך באנגלית והופץ בשם "Out of Evil". הוא הוצג בארצות הברית ואירופה ב-1950 ובאותה השנה ייצג את ישראל בפסטיבל הסרטים בוונציה. בישראל הוא הוקרן ב-1951.
התסריט מבוסס בחלקו על הסיפור "ברית" של יהודה יערי אבל למעשה הוא מבוסס על הסיפור האמיתי של ראובן צינדר, הבן הראשון של בית אלפא שהוריו עזבו את הקיבוץ לאחר לידתו, חזרו לאירופה ונספו שם. בעזרת הקיבוץ חזר ראובן לקיבוץ, נשלח ללמוד מתמטיקה ונהרג כלוחם במלחמת העצמאות. את הגרסה העברית מקריין זלמן לביוש.
בסרט משתתף גם ד"ר פאול לוי, מראשוני הבובונאים בארץ ישראל, עם להקת המריונטות, שנקראה "להקת העץ".
תקציר העלילה

יוסף (אליעזר ורטמן), סטודנט למתמטיקה באוניברסיטה העברית, נצור עם חבריו על הר הצופים. הוא מתחיל לספר על הוריו יעקב (יצחק מיכאל שילה) וחוה (אסתר מרגלית בן-יוסף) שעלו עם חבריהם בשנות ה-20 להקים את קיבוץ "בית גלבוע". הם עובדים קשה בסיקול הקרקע ולאחר החריש הראשון הם יוצאים במחול הורה ושרים את השיר "תלם".
יעקב וחוה מפירים את האידיליה של חיי הכלל כאשר הם מתאהבים ורוצים להינשא. החברים ובראשם שמואל (זוסקה רפפורט), מתנגדים. מזכיר הקיבוץ יצחק (מרדכי בן זאב) מבין לליבם ומשתדל לאפשר להם לחיות ביחד אף על פי שזה פוגע בתקציב המשק.
הרועה אברהם (נחום בוכמן) עוזר להם בכל יכולתו. הם מקבלים אוהל לבד כאשר שאר החברים מתגוררים שישה באוהל. לבסוף הם מתחתנים ונולד להם בן.
לקיבוץ מגיע תיאטרון בובות המציג את המחזה המוזיקלי "המעשה בבלעם" שבו מתבקש בלעם לקלל את עם ישראל. בני הזוג חשים בקללה שהמיטו על הקיבוץ ומחליטים לחזור לגרמניה עם בנם. הם נספים ובנם יוסף מצליח להגיע מאירופה בעזרתו של אברהם. הוא מתקבל בקיבוץ בהתלהבות והקיבוץ מסכים לממן את לימודי המתמטיקה שלו באוניברסיטה העברית בירושלים.
בינתיים הארץ מתפתחת, הציונות מנצחת את הקללה שהייתה על העם היהודי והיא הופכת לברכה.
שחקנים

| שחקן | תפקיד |
| --- | --- |
יצחק שילה: יעקב
אסתר מרגלית בן-יוסף: חוה
נחום בוכמן: אברהם
מרדכי בן זאב: יצחק
זוסקה רפפורט: שמואל
ד"ר פאול לוי: בובנאי
אליעזר ורטמן: יוסף
הערות שוליים

↑  אשתו של אברהם בן-יוסף ואמו של ספי בן-יוסף
↑  ראובן צינדר באתר בית אלפא
↑  של אפרים תלמי ודניאל סמבורסקי
מיקלוש זריני

| --- | --- |

ציור מאת יאן תומאס ואן יפרן, ארמון לובקוביץ בפראג
 לידה:  3 במאי 1620 צ'אקובץ, קרואטיה 
 פטירה:  18 בנובמבר 1664 (בגיל 44) קורשנץ (בהונגרית - זריניפאלווה), קרואטיה 
 מדינה:  ממלכת הונגריה, האימפריה ההבסבורגית
 תפקיד:  באן קרואטיה 
 מפלגה:  politician before the emergence of political parties 
 בת זוג:  מריה אוזביה דרשקוביץ'  מריה סופיה לבל
 פרסים והוקרה:  אביר במסדר גיזת הזהב 
 
מיקלוש זריני או ניקולה זרינסקי (בהונגרית: Miklós Zrínyi, בקרואטית: Nikola VII Zrinski Čakovečki;‏ 5 בינואר 1620 או 1 במאי 1620, אוזאל או צ'אקובץ – 28 בנובמבר 1664 גורני קושאנץ) היה מצביא, מדינאי ומשורר ממוצא הונגרי וקרואטי. כיהן כבאן של קרואטיה בין השנים 1664–1647. חיבר את הפואמה האפית הראשונה בשפה ההונגרית – Szigeti veszedelem. הודות לתפקידו הצבאי והפוליטי, בימי המלחמות נגד הטורקים בשנות ה-1660 זריני היה "המנהיג הבלתי מעורער של האומה ההונגרית" (M. Molnar). באגדות הקרואטיות הוא מכונה ניקולה זרינסקי צ'אקובצ'קי (איש צ'אקובץ), לפי מקום הולדתו. היה הנין של הגנרל והרוזן מיקלוש זריני (1508–1566) או ניקולה שוביץ' זרינסקי, אחד הגבורים הלאומיים של העמים ההונגרי והקרואטי.
ביוגרפיה > רקע משפחתי ושנות נעוריו

ניקולה השביעי מבית זרינסקי, שנודע בהיסטוריה ההונגרית כ"מיקלוש זריני", נולד בצ'אקובץ, בפי ההונגרים "צ'אקטורניה" (Csáktornya). לפי מקורות אחרים - נולד יותר דרומה, בעיר אוזאי או אוזאל, במרכז קרואטיה, מצפון לקרלובץ.
הוא היה בן למשפחת אצילים אמידה. אביו, יוראי החמישי זרינסקי היה קרואטי ואמו, מגדלנה (מגדולנה) סצ'י (Széchy), הייתה הונגריה. נולד בדת הפרסביטריאנית אך הועבר מהר לדת הקתולית, כביטוי לנאמנות לקיסר אוסטריה. למד בנעוריו את מלאכות הלחימה אצל הבישוף של זגרב, פטר דמיטרוביץ', ובחצר של הארכיבישוף של אסטרגום, פטר פאזמאן, התעמק ברזי השפות הקרואטית וההונגרית וספרותן.
בין השנים 1630–1634 למד במוסד של ישועים בעיר גראץ ובין 1634–1635 בטרנבה בסלובקיה.
בהמשך, בין השנים 1635–1637 ליווה את סנקביץ', אחד מהכמרים מאסטרגום, במסע לימודים ארוך באיטליה.
הגיע לשליטה טובה בשש שפות: קרואטית, גרמנית, הונגרית, לטינית, טורקית ואיטלקית.
ביוגרפיה > לוחם אמיץ נגד השוודים והטורקים

בשנים הבאות השתכלל והצטיין ניקולה זרינסקי כאיש צבא בקרבות בגבול קרואטיה שנמצאה אז בשליטת האימפריה ההבסבורגית נגד ניסיונות הפלישה של האימפריה העות'מאנית.
בשנת 1645, בשלבים האחרונים של מלחמת שלושים השנים, לחם נגד הכוחות השוודים במוראביה, כשצייד וחימש את גדודו על חשבונו.
בקרב שקאלץ הצליח להשמיד חטיבה שוודית שלמה ולקחת אלפיים שבויים. באגר הציל את חיי הקיסר פרדיננד השלישי כשהלה הופתע בלילה על ידי מתקפה שוודית בפיקודו של קרל גוסטף וראנגל. לאחר מכן הנחית בסמוך לחלק העליון של נהר הטיסה מכה ניצחת לצבאו של ג'רג' ראקוצי הראשון, שליט טרנסילבניה.
ביוגרפיה > באן של קרואטיה

בשובו הביתה התחתן עם הרוזנת מריה אוזבּיה דרשקוביץ'.
כהוקרה להישגיו הצבאיים, הקיסר האוסטרי העניק לזריני את התואר "קפטן של קרואטיה".
בשנת 1646 הצטיין שוב בלחימה נגד הטורקים.
לאחר מכן לקח חלק בטקס הכתרתו של הקיסר פרדיננד הרביעי. נשא בטקס את החרב המלכותית והתמנה לבאן ו"קפטן גנרל" של קרואטיה. בתוקף תפקיד זה ישב בראש אסיפות האצילים הקרואטים (דיאטות) ודאג להגן על זכויות הקרואטים. הקפיד לדרוש כי ארצו לא תיחשב ל"אדמות כבושות" (partes annexae), אלא לממלכה (regnum).
גם בשנים 1652–1653 התגייס למאבק בעות'מאנים.
במקביל לתפקידיו המדיניים והצבאיים, לא זנח זריני את אהבתו לעיסוקים אינטלקטואליים ועמד בקשר מתמיד עם מלומדים כמו, למשל, ההולנדי יאקובוס טוליוס. את רישומיו מהביקור אצל זריני, כתב טוליוס ב"אגרות המסע" שלו - Epistolae itinerariae. בין היתר התפעל מבקיאותו של זריני בשפות.
בשנת 1655 ניסה זריני להיבחר לפלטין של הונגריה - "נאדור", אולם למרות התמיכה מצד האצילות הקטנה, הקיסר העדיף על פניו את פרנץ ושלני. ככל הנראה קשריו של זריני עם הפרוסטנטים וההונגרים מטרנסילבניה היו בעוכריו.
ביוגרפיה > שנת 1664

אף שנת חייו האחרונה היוותה שיא של מעשי גבורה ופסגה של יוקרה.
בשנת 1663 יצא צבא טורקי בראשותו של הווזיר הגדול פאזל אהמט פאשא קפרולו למתקפה נגד הכוחות האוסטריים בהונגריה מתוך ניסיון מחודש לכבוש את וינה. הצבא האוסטרי לא הצליח להתנגד כראוי ורק מזג האוויר הקשה הכשיל את תוכניות הטורקים.
לשם הכנות למתקפה עות'מאנית נוספת, גייסו האוסטרים עזרה ברחבי גרמניה ואף בצרפת. זריני מונה למצביא של הצבא ההונגרי יחד עם האיטלקי ריימונדו מונטקוקולי.
כחלק מההכנות תכנן זריני להרוס את "גשר סולימאן" (גשר אסק Eszék) המבוצר, שחיבר החל משנת 1566 את דרדה לאוסייק מעל הנהר דראווה ומעל ביצות באראניה.
הריסת הגשר הייתה עשויה למנוע נסיגת הצבא העות'אמני ולהכשיל כל אפשרות של תגבור הכוחות האויבים למשך כמה חדשים.
אחרי שכבש מחדש כמה מבצרים חשובים כמו ברזנצה, בבובצ'ה ובעיר פץ', התקדם זריני 240 ק"מ בעומק שטח האויב והרס את הגשר סולימאן ב-1 בפברואר 1664.
עם זאת המשך המסע הצבאי שלו הוכשל על ידי סירובם של גנרלים אחרים של האימפריה הקדושה לשתף פעולה.
החצר בווינה חשדה כי לזריני תוכניות שאפתניות חשאיות לקדם את עצמאותה של הונגריה. כמו כן הואשם שעל ידי בניית טירתו אוי-זריניוואר בשטח שהיה אמור להיות מפורז, בין שתי האימפריות, הפר את הסטטוס קוו ושלום השביר באזור.
המצור של קניז'ה, מבצר טורקי חשוב בדרום הונגריה, נכשל בגלל עיכוב, ככל הנראה בזדון, של הלחימה מצד מונטקוקולי, שהיה אכול קנאה כלפי זריני, ובנוסף על ידי נסיגת כוחות של המפקדים האוסטרים האחרים שלא ששו לקרב נגד הווזיר הגדול שבא להציל את המבצר.
למרות המצור הכושל, הידיעות על מסעו הצבאי הנועז של זריני הגיעו לאוזני כל חצרות אירופה והביאו לו שבחים רבים ותהילה. השמועות אמרו שרק לזריני שמור הסוד איך ניתן לנצח את הטורקים.
הקיסר לאופולד השלישי העניק לו תואר "נסיך" והאפיפיור אלכסנדר השביעי הורה להטביע מדליה עם תמונת זריני כפלדמרשל. פליפה הרביעי, מלך ספרד, שלח לו את עיטור גיזת הזהב ומלך צרפת לואי הארבעה עשר העניק לו את התואר הרם "פר דה פראנס" (pair de France).
אחרי ששחרר את קניז'ה מהמצור, פנה אהמט קפרילי לכיוון טירתו של זריני, אוי זריניוואר. הכוחות של מונטקוקולי לא נקפו אצבע בזמן שזריני, שבגאוותו סירב לכל סיוע, ניסה להגן בכוחות עצמו על מבצרו. הקיסר ריכז את הכוחות בגבול האוסטרי-טורקי והעדיף להתעלם מהמצור על זריניוואר. לבסוף נפלה זריניוואר לידי הטורקים. בקרב סנט-גוטהרד במערב הונגריה נעצרה התקדמות הטורקים.
תבוסת העות'מאנים יכולה הייתה להפוך להזדמנות לשחרור הונגריה מעול הסולטאן, אבל החצר בווינה העדיפה לחסוך כוחותיו בחזית האנטי-טורקית כדי להתפנות, למשל, למאבקים לירושת כתר ספרד.
מונטקוקולי נשא ונתן עם הטורקים וחתם על הסכם וושוואר, שבו ויתרה האימפריה ההבסבורגית על כיבושיה האחרונים, ויתרה על שטחים נוספים לטובת הסולטאן והתחייבה לשלם לו תשלום שנתי בשווי 200,000 גולדן, וכל זה אף על פי שרוב הזמן ידם של הכוחות בשירות הקיסר הייתה על העליונה.
זריני אץ לווינה כדי למחות נגד ההסכם, אך התעלמו מדעתו. עזב את העיר בעוגמת נפש, לא לפני שהבטיח לשגריר הוונציאני בווינה, סגרידינו, כי הוא מוכן לסייע לרפובליקה סרניסימה במאבקה נגד הטורקים על ידי משלוח של 6,000 לוחמים. יש סבורים שלמרות היותו עד אז נאמן לחצר האוסטרית, התחיל זריני להיות מעורב בקשר הידוע מאוחר יותר כ"קנוניית ושלני" שנועדה להחזיר את עצמאותה של הונגריה.
אך ב-18 בנובמבר 1664, נהרג זריני על ידי חזיר בר פצוע בשעת ציד, במקום הנקרא גורני קורשאנץ (Gornji Kuršanec), על יד אחוזתו בצ'אקובץ.
אחרי מותו פרחו האגדות כי נרצח בפקודת החצר של הקיסר.
נשותיו וצאצאיו

אשתו הראשונה – מריה אוזביה לבית דרשקוביץ', נפטרה אחרי כמה שנות נישואים, מבלי שתלד ילדים
אשתו השנייה (נשא אותה בווינה בשנת 1652) הייתה הברונית מריה סופיה לבל. ממנה נולדו לו 4 ילדים:
שניים מתו בילדותם
השניים האחרים היו: מריה קתרינה ואדם זרינסקי.
מורשתו > גיבור לאומי וגיבור תרבות של שני עמים

עם כל הזדהותו עם התרבות ההונגרית ומעורבותו הפעילה במאבק ההונגרים לשחרור מהטורקים (וברמיזה אף מההבסבורגים, למשל ב"הרהורים על חיי המלך מתיאש" או "אם הייתם שואלים אותי לידי איזה עם ואיזו אומה אני רוצה להפקיד את חיי הרי אלו ההונגרים" – ב"הרפואה האמיתית נגד האופיום הטורקי") – היה גאה זריני גם בזהותו הקרואטית.
כפי שכתב בלטינית לידידו, האציל הקרואטי מזגרב, איוואן רוצ'יץ', "לא התכחשתי מעולם להיותו קרואטי ובן לבית זריני" (Ego mihi conscius aliter sum, etenim non degenerem me Croatam et quidem Zrinium esse scio).
בשנת 1659 הקים מיקלוש זריני מנזר פרנציסקני ביישוב הולדתו, צ'אקובץ, והקדיש אותו לוולדיסלב הקדוש.
מורשתו > סיסמתו

Sors bona nihil aliud - מזל טוב, שום דבר אחר
מורשתו > משורר הונגרי

מיקלוש זריני נחשב לבולט בין נציגי הספרות הבארוקית ההונרית. כתב בעיקר שירים, גם ליריים - כמו "סירונית הים האדריאטי" (1651, Adriai tengernek syrenaia) וגם אפיים - "המצור על סיגטוואר" Opsidio Sigetana או Szigeti veszedelem'.
הושפע בסגנונו על ידי הסופרים האיטלקים לודוביקו אריוסטו, טורקוואטו טאסו וג'ובאן בטיסטה מרינו.
מורשתו > ספרייתו

בטירתו בצ'אקובץ, הייתה ברשותו ספרייה גדולה הידועה כ"Bibliotheca Zriniana" שהוא תרם רבות להרחבתה ולקטלוגה בשנת 1662.
במשך השנים נדדה הספרייה בכמה מקומות והצליחה להינצל ממעשי השוד שהתרחשו באחוזתו של זריני בקרואטיה אחרי ההוצאה להורג באוסטריה של אחיו, הבאן פטר זריני, בעקבות דיכוי הקשר האנטי-הבסבורגי בשנת 1671. בסופו של דבר הגיעה הספרייה לטירה בביטוב (Vöttau) בדרום צ'כיה. בשנת 1893 נקנתה על ידי השלטונות האוטונומיים הקרואטיים והפכה לחלק מאוצר הספרים של הספרייה הלאומית האוניברסיטאית הקרואטית שקמה בזגרב. האוסף של זריני שבזגרב כולל 731 ספרים בעלי ערך רב.
הספרייה מצוינת לשבח על ידי המלומד ההולנדי יאקוב טוליוס שביקר בה. אורח נכבד נוסף באחוזתו של זריני בצ'אקובץ היה המלומד הטורקי אווליה צ'לבי.
מבחר יצירות

Adriai tengernek Syrenaia groff Zrini Miklos (1651) (הסירונית של הים האדריאטי)
נכתב ב-1645–1646, פורסם ב-Obsidio Szigetiana) (Szigeti veszedelem) (1651) (המצור על סיגטוואר)
Tábori kis tracta 1646-51
Vitéz hadnagy 1650-53
1656-57 Mátyás király életéről való elmélkedések  (הרהורים על חיי המלך מתיאש) (- מסה פוליטית שבו הגן על רעיון עצמאותה של הונגריה
Ne bántsd a magyart – Az török áfium ellen való orvosság 1661 (אל תיגע בהונגרי - רפואה טובה נגד האופיום הטורקי) - פמפלט פטריוטי
לדבריו, אין הונגריה צריכה לסמוך על עזרת שאר הנוצרים. מה שהונגריה צריכה הוא "נשק, נשק ועוד נשק ונחישות חסרת פחד". הוא מבכה את הידרדרות רוחם של ההונגרים בני זמנו, אבל עדיין תולה תקווה בחוסנו ובגבורתו של עם זה.
הוא מסיים את הספר באמרה הרומית:
Volenti nihil dificile - לבעל הרצון כלום אינו קשה
Siralmas panasz (röpirat az örökösödési kérdésről és a nemzet sérelmeiről)
Az Udvari Haditanács elnökségének (Az Új-Zrínyi-vár építésének okairól – Légrád, 1661. július 5.) (על המניעים לבניית המבצר אויזריניוואר)
Névtelen levél (מסמך נגד הגנרל מונטקוקולי– 1662) (איגרת אלמונית)
Emlékirat I. Lipót királyhoz (וינה, 17 ביולי 1664)
לקריאה נוספת

קארוי סצ'י - הרוזן מיקלוש זריני 1620–1664, בחמישה כרכים, בית הדפוס של אגודת פרנקלין, החברה ההיסטורית בודפשט 1896–1902 - הרשת
ביוגרפיה: Széchy Károly - Gróf Zrinyi Miklós ,Magyar Történelmi Társulat 1896-1902 Budapest
ו.ס. איוואנוב - הערך מיקלוש זריני - האנציקלופדיה הסובייטית הגדולה (1979) (The Great Soviet Encyclopedia, 3rd Edition (1970-1979). © 2010 The Gale Group) (באנגלית)
Paul Lendvai, The Hungarians: A Thousand Years of Victory in Defeat, London, C. Hearst & Co., 2003
זריני ב"אנציקלופדיה בריטניקה"
Miklós Molnar, Histoire de la Hongrie, Paris, Editions Perrin, 2004
Perjés, G. Zrinyi Miklós és kora. Budapest, 1965
Szilágyi, F. Fõnixmadár: Zrínyi, a költõ és hadvezér. Budapest, 1968
הערות שוליים

↑  האנציקלופדיה הסובייטית הגדולה, 1979
↑  M. Molnar עמוד 178
↑  M.Molnar עמוד 178
↑  ו.ס. איוואנוב
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007298286405171  PLWABN: 9810676298005606  BnF: cb120003515 (data)  BPN: 09346395  GND: 118808605  ISNI: 0000 0001 2279 9528  LCCN: n82037192  MusicBrainz: 0e998909-3735-485a-bf2d-72a9e61f3016  NKC: jn20010525271  NTA: 067974406  SUDOC: 030884284  VcBA: 495/185933  VIAF: 52493845   WorldCat (עם VIAF): 52493845 
מיקלוש זריני כפרש
האנדרטה של "ניקולה זרינסקי" בצ'אקובץ
אוי-זריניוואר - נובי זרין - מבצרו של מיקלוש זריני במאה ה-17
מניק סהא

מניק סהא (נולד ב־8 בינואר 1953) הוא פוליטיקאי הודי המכהן כראש השרים של טריפורה מטעם מפלגת העם ההודית.
ביוגרפיה

מניק סהא נולד ב־8 בינואר 1953 באגרטלה, טריפורה, ללטה מקהן לאל סהא. סהא קיבל הכשרה ככירורג פה ולסת בלקנאו.
ב־2016 עזב סהא את הקונגרס הלאומי ההודי והצטרף למפלגת העם ההודית. ב־2020 נבחר לנשיא יחידת טריפורה של המפלגה.
באפריל 2022 נבחר סהא לחבר ברג'יה סבהה.
ב־15 במאי 2022 מונה לראש השרים של טריפורה, לאחר התפטרות ביפלאב קומאר דב (אנ'). בעקבות כך התפטר סהא מהרג'יה סבהה ונבחר לאספה המחוקקת של טריפורה בבחירות מיוחדות.
בבחירות לאספה המחוקקת של טריפורה בפברואר 2023 זכתה מפלגת העם ההודית ב־32 מתוך 60 מושבי האספה, וסהא הושבע בשנית לראש השרים במדינה במרץ.
הערות שוליים

1 2  India Today Web Desk, Manik Saha sworn in as Tripura's new chief minister, India Today, ‏15 במאי 2022
↑  India Today Web Desk, Found out at 4 pm on Saturday that I’m Tripura’s next CM, says Manik Saha, India Today, ‏15 במאי 2022
↑  Express News Service, Tripura BJP gets first Rajya Sabha member as state president wins lone seat, The Indian Express, ‏31 במרץ 2022
↑  Press Trust of India, Tripura CM Manik Saha to take oath as MLA on July 8, India Today, ‏5 ביולי 2022
↑  Rittick Mondal, BJP’s Manik Saha sworn in as Tripura CM for second time, 8 ministers also take oath, India Today, ‏8 במרץ 2023
קונוויי דה משין

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  24 במרץ 1982 (בן 42) באפלו, ניו יורק, ארצות הברית 
 שם לידה:  Demond Price 
 שם במה:  Conway 
 מוקד פעילות:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-2012 
 חברת תקליטים:  שיידי רקורדס, גריזלדה רקורדס 
 
דמונד פרייס (באנגלית: Demond Price; נולד ב-16 בפברואר 1982), הידוע בשם הבמה קונוויי דה משין (Conway the Machine), הוא ראפר אמריקאי מבאפלו שבניו יורק. לצד אחיו וסטסייד גאן ובן דודם בני דה בוצ'ר, הוא חלק מגריזלדה רקורדס (אנ').