stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
היסטוריה של תל אביב
הערות שוליים

↑  מתוך הערך יהודה הלוי באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו.
↑  ראה רישום מקיף של חברי הקהילה (שם, מוצא, מקצוע, ועוד) ומוסדותיה בסקר מונטיפיורי של תושביה היהודים של ארץ הקודש משנת 1855
↑  ראה אתר חברת קדישא תל אביב יפו.
↑  מתוך אתר הרבנות הראשית של תל אביב.
↑  מועצת הקהילה לשאלת ההתמזגות, הצופה, 27 באוקטובר 1938
↑  התמזגות הקהילה עם עירית תל אביב, הצופה, 1 במאי 1939; המשך
↑  מכתב ר' יהודה מרגוזה למשה מונטיפיורי, מצוטט אצל שושנה הלוי, ‏פרדס מונטיפיורי, קתדרה 2 (חשוון תשל"ז), עמ' 162–164.
1 2   גדעון ביגר, התפתחות השטח הבנוי של תל אביב בשנים 1934-1909, באתר הספרייה הווירטואלית של מטח, מתוך: מרדכי נאור (עורך), תל אביב בראשיתה: 1934-1909, יד יצחק בן צבי, תשמ"ד 1984, עמ' 43-42
↑  ⁨אזכור שכונת הצריפים בשכונת צ'לנוב, תל אביב, ככתובת של אגודת "מרכבה" (1931)., באתר www.nli.org.il (באנגלית)
↑  ישראל טיר, מודעת אזהרה: להסיר את האוהלים מתוך תל אביב, 1922, בתוך מאה שערים על החוף, מגזין סגולה להיסטוריה, גיליון 153, מרץ 2023
↑  ענת הלמן, אור וים הקיפוה: תרבות תל-אביבית בתקופת המנדט, אוניברסיטת חיפה, 2007
↑  אתר עיריית תל אביב
↑  החלטת ממשלת ישראל על איחוד יפו ותל אביב לעיר אחת
↑  ביקורת: זלי גורביץ', עיר עיר, זמנים 96, סתיו 2006
| תל אביב-יפו |
| --- | --- | --- |
| ערכים ראשיים | יפו • היסטוריה • תחבורה • אדריכלות • בנייה לגובה • רחובות ושדרות • רבעים • צפון תל אביב • דרום תל אביב |  |
| נושאים מרכזיים נוספים | יפו העתיקה • אחוזת בית • העיר הלבנה • חוף תל אביב • העירייה ומועצת העיר • סמל העיר |  |
| קטגוריה ראשית | פורטל תל אביב-יפו |  |
הרב רפאל יהודה מנחם לוי המכונה יהודה מרגוזה
הרחוב הראשון בשכונת אחוזת בית, רחוב הרצל, וברקע בניין הגימנסיה העברית "הרצליה"
אוהלים של מחוסרי דיור בתל אביב, תחילת שנות העשרים, צילום מאת פרנק סחולטן
שיירת גמלים המובילה חומרי בנייה ברחוב אלנבי. תצלום מאת אברהם סוסקין, שנות העשרים המוקדמות
כיכר דיזנגוף המקורית (הוקמה ב-1938)
מתחם שפך הירקון בשנות השלושים
אנדרטה לזכר חללי ההפצצה האיטלקית
האנדרטה לזכר מגיני תל אביב וכובשי יפו, מאת מיכאל קארה, בגן הכובשים
מבט על חוף תל אביב מיפו, ב־1949 אוחדו הערים בהחלטת ממשלה
בניין העירייה בסגנון הברוטליסטי שאפיין את שנות החמישים
סמל היובל לעיר
מגדל שלום. גורד השחקים שנבנה ב-1965 והיה המגדל הגבוה במזרח התיכון
בניין טרובוביץ', משכנה של הפקולטה למשפטים, היה המבנה הראשון בקמפוס רמת אביב
בית אסיה ובית יבמ הישן שנבנו בשדרות שאול המלך בשנות ה-70
מרכז סוזן דלל
הטיילת וחוף הים
אנדרטה לזכר הרוגי הפיגוע בקו 5 ליד נקודת התרחשותו
נתיבי איילון
מגדלי עזריאלי, גורדי השחקים שהפכו לאחד מסימני ההיכר שלה
אמריקן פסיכו

| --- | --- |

 מבוסס על:  אמריקן פסיכו
 בימוי:  מארי הארון 
 הופק בידי:  כריסטיאן סולומון
 תסריט:  מרי הארון וגווינביר טרנר על פי רומן מאת ברט איסטון אליס
 עריכה:  אנדרו מרקוס 
 שחקנים ראשיים:  כריסטיאן בייל   וילם דפו   ג'ארד לטו   ג'וש לוקאס   סמנתה מאתיס   קלואי סביני   קארה סימור   ג'סטין ת'רו   ריס וית'רספון
 מוזיקה:  ג'ון קייל 
 צילום:  אנדריי סקולה 
 מדינה:  ארצות הברית
 חברת הפקה:  ליונס גייט אנטרטיינמנט, Edward R. Pressman Film 
 חברה מפיצה:  Lionsgate Films
 הקרנת בכורה:  21 בינואר 2000
 משך הקרנה:  102 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט פשע, סרט מבוסס יצירה ספרותית, סרט סלאשר, סרט דרמה, קומדיית אימה, סרט מתח, סרט קומדיה שחורה 
 מקום התרחשות:  ניו יורק 
 תקופת התרחשות:  1987 
 תקציב:  $7,000,000
 הכנסות:  $34,266,564
 סרט הבא:  אמריקן פסיכו 2 
 אתר רשמי
 דף הסרט ב־IMDb
 
אמריקן פסיכו (באנגלית: American Psycho) הוא סרט מותחן פסיכולוגי/קומדיה שחורה בכיכובם של כריסטיאן בייל ווילם דפו בבימויה של מרי הארון. הסרט מבוסס על ספרו של ברט איסטון אליס בעל אותו השם. הסרט הוצג לראשונה בפסטיבל סאנדנס בתאריך 14 באפריל 2000.
צוות השחקנים הראשי

כריסטיאן בייל - בתפקיד פטריק בייטמן
וילם דפו - בתפקיד בלש דונלד קימבל
ג'ארד לטו - בתפקיד פול אלן
ג'וש לוקאס - בתפקיד קרייג מק'דרמוט
סמנתה מאתיס - בתפקיד קורטני רולינסון
קלואי סביני - בתפקיד ג'ין
קארה סימור - בתפקיד כריסטי
ג'סטין ת'רו - בתפקיד טימותי ברייס
ריס וית'רספון - בתפקיד אוולין וויליאמס
גווינביר טרנר - בתפקיד אליזבת
ביל סייג' - בתפקיד דייוויד ואן פאטן
מאט רוס - בתפקיד לואיס קרותרס
קריסטה סאטון - בתפקיד סברינה
סרט המשך

ב-2002 יצא סרט ההמשך "אמריקן פסיכו 2" בכיכובה של מילה קוניס, המגלמת את רייצ'ל ניומן. בסרט זה לא מופיע כריסטיאן בייל.
דרום-מערב אסיה

מיקומה של מערב אסיה בגבולותיה הפוליטיים
דרום-מערב אסיה הוא חלקה הדרומי-מערבי של יבשת אסיה. ישנן מספר חלוקות לאזור זה, אשר נחשב לחלק מהמזרח התיכון בחלקו.
גאוגרפיה

מערב אסיה (במידה רבה חופף עם המזרח התיכון) הוא אזור במערב יבשת אסיה. המונח אסיה המערבית לרוב משמש בכתבים ארכאולוגיים, באומות המאוחדות מתייחסים אליו כתת-אזור. המונח מובדל מהמזרח התיכון, בכך ש"מערב אסיה" מתייחס לאזור הגאוגרפי בלבד בעוד שהמזרח התיכון מתייחס לאזור הגאופוליטי, וכולל גם אזורים בצפון אפריקה כמו מצרים.
דמוגרפיה

נכון לשנת 2015, חיים באזור זה כ-300 מיליון בני אדם, והוא משתרע על שטח של כ-6,255,160 קמ"ר. המדינות המאוכלסות ביותר הן טורקיה ואיראן, ולאחריהן עיראק. השפות העיקריות המדוברות באזור הן ערבית, פרסית וטורקית.
מדינות המשתרעות על יותר מיבשת אחת כמו טורקיה ומדינות דרום קווקז (ארמניה, אזרבייג'ן וגאורגיה) נכללות על ידי האומות המאוחדות באזור זה.
לתת-אזור זה יש שישה אזורי משנה: אסיה הקטנה, חצי האי ערב, דרום קווקז, לבנט, איראן ומסופוטמיה.
השימוש במושג "מערב אסיה" החל ככל הנראה בתחילת המאה ה-19. השימוש במושג בהקשר הגאופוליטי והכלכלי העכשווי החל בשנות ה-60 של המאה ה-20
מבחינה כלכלית, נפט הוא הענף המרכזי במשק האזורי. יותר ממחצית מעתודות הנפט בעולם וכ-40 אחוזים מעתודות הגז הטבעי בעולם ממוקמות באזור.
מדינות

המדינות באזור הגאוגרפי הן:
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
|  איחוד האמירויות הערביות איחוד האמירויות הערביות  אזרבייג'ן אזרבייג'ן  איראן איראן  ארמניה ארמניה  בחריין בחריין  גאורגיה גאורגיה  ירדן ירדן |  |  ישראל ישראל  כווית כווית  לבנון לבנון  סוריה סוריה  עומאן עומאן  עיראק עיראק  ערב הסעודית ערב הסעודית |  |  קטר (מדינה) קטר  קפריסין קפריסין  תימן תימן חלקי מדינות: טורקיה טורקיה – אנטוליה  מצרים מצרים – חצי האי סיני  רוסיה רוסיה – צפון הקווקז |
| אזורים גאוגרפיים באסיה | אזורים גאוגרפיים באסיה | אזורים גאוגרפיים באסיה | אזורים גאוגרפיים באסיה | אזורים גאוגרפיים באסיה | אזורים גאוגרפיים באסיה | אזורים גאוגרפיים באסיה |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  צפון אסיה |  מרכז אסיה |  דרום-מערב אסיה |  דרום אסיה |  מזרח אסיה |  דרום-מזרח אסיה | אזור גאוגרפי, או לחלופין, היסטורי:  המזרח הרחוק | אזור גאוגרפי, או לחלופין, היסטורי:  המזרח הרחוק | אזור גאוגרפי, או לחלופין, היסטורי:  המזרח הרחוק |
ראו גם

אירואסיה
משחק הרפתקאות (סוגת משחקי קופסה)

משחקי הרפתקאות היא סוגה של משחקי קופסה בה השחקן משחק כדמות ייחודית המשתדרגת במהלך המשחק. שדרוג זה בא לידי ביטוי בדרך כלל במונחים של הגברת כוחותיה של הדמות, אך גם בקבלת מיומנויות שונות או ציוד חדש.
היסטוריה > שנות ה-70

משחקי הרפתקאות משלבים לעיתים קרובות מכניקות שונות של משחקי תפקידים, כגון נקודות ניסיון ובניית דמויות לתוך המשחק. סגנונות המשחק התפתחו ממקורות דומים, דבר שיכול להסביר את הדמיון. בתחילת שנות ה-70, דייב ארנסון הציג לקבוצת שחקנים את משחק התפקידים שלו, "Blackmoor"(אנ'), משחק תפקידים ראשון מסוגו. אחד מאותם שחקנים, גארי גייגקס, שיתף פעולה יחד עם ארנסון כדי ליצור את מבוכים ודרקונים. חבר אחר בקבוצת השחקנים לעיל, דייב מגארי, המיר את החוויה של מבוכים ודרקונים למשחק הקופסה, "Dungeon!"(אנ'), משחק ההרפתקאות הראשון. למעשה, המונח "משחקי הרפתקאות" עד אז, התייחס למה שנודע מאוחר יותר כמשחקי תפקידים שולחניים, ורק מאוחר יותר הפך לסגנון משחקי קופסה.
היסטוריה > שנות ה-80

הסוגה החלה לפרוח בשנות ה-80, כאשר תת-הסוגות העיקריים שלה הוגדרו על ידי שלושת המשחקים המרכזיים של העשור:
משחקי הרפתקאות פנטזיה תחרותיים: הוגדר תחילה על ידי "Dungeon!" אך לאחר מכן הוגדר יותר על פי טליסמן.
משחקי הרפתקאות חקירה שיתופיים: הוגדר על ידי "Arkham Horror"(אנ') של Chaosium's (אנ').
משחקי הרפתקאות פנטזיה שיתופיים: שילוב של שני הסגנונות האחרים, הוגדר לראשונה על ידי "HeroQuest"(אנ').
היסטוריה > שנות ה-90

בשנות ה-90, נרשמה ירידה חדה בפופולריות של משחקי הרפתקאות וגם משחקי תפקידים שולחניים בעקבות העלייה העצומה בפופולריות של משחקי קלפי אספנות .
היסטוריה > שנות ה-2000

Fantasy Flight Games, חברת משחקי קופסה, החזירה את כל שלושת תתי-הסוגות לשוק עם משחקים כגון "Runebound"(אנ'), המהדורה השנייה של "Arkham Horror", ו- "Descent: Journeys in the Dark"(אנ'), בהתאמה. חברות אחרות פרסמו משחקי קופסה עם שינויים חדשניים משלהן, כמו "Dungeoneer"(אנ') של חברת "Atlas Games"(אנ').
היסטוריה > שנות ה-2010

בשנות ה-2010, סוגת משחקי ההרפתקאות חזרה לשורשיה כאשר מכשפי החוף, הבעלים החדשים של זכויות היוצרים למבוכים ודרקונים, החלו לפרסם משחקי הרפתקאות פנטזיה שיתופיים משלהם המבוססים על המהדורה הרביעית של מבוכים ודרקונים כגון: "Castle Ravenloft"(אנ'), "Wrath of Ashardalon"(אנ'), "The Legend of Dritz"(אנ') וכדומה.
הערות שוליים

1 2 3 4 5  Appelcline, Shannon (2014). Designers & Dragons: The '90s (באנגלית). Silver Spring, MD: Evil Hat Productions. ISBN 978-1-61317-084-7.
↑  Talisman, BoardGameGeek (באנגלית אמריקאית)
↑  Arkham Horror, BoardGameGeek (באנגלית אמריקאית)
↑  HeroQuest, BoardGameGeek (באנגלית אמריקאית)
↑  Who We Are, Wizards of the Coast (באנגלית אמריקאית)
בלי פילטרים (סרט)

| --- | --- |

 בימוי:  ניקולאס לופז 
 שחקנים ראשיים:  פז בסקוניאן 
 מדינה:  צ'ילה 
 חברה מפיצה:  נטפליקס 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  7 בינואר 2016 
 שפת הסרט:  ספרדית 
 סוגה:  סרט קומדיה 
 דף הסרט ב־IMDb
 
בלי פילטרים (Sin filtro) הוא סרט קומדיה צ'יליאני משנת 2016 בבימויו של ניקולאס לופז
בשנת 2018 הופקה גרסה ארגנטינאית בכיכובם של נטליה אוריירו, בשם Re loca.
עלילה

פיה ורגס היא סוכנת פרסום בת 37, הנאבקת להתמודד עם החבר האמן הרעב שלה, בנו חסר האחריות, מסיבות בלתי פוסקת ליד הבית, והבוס שלה שמעסיק אושיית רשת בת 20, חכמה אך חסרת ניסיון לעבוד כמפקחת שלה. כשהיא מבקרת בדיקור סיני, הרופא משכנע אותה שהלחץ בחייה נובע מזעם מדוכא והתרופה היחידה היא להוציא את הכל החוצה, ללא קשר לתוצאות.
שחקנים ודמויות

פז בסקוניאן - פיה ורגס
אנטוניו קוורציה - אנטוניו
פאולו ברונטי (ספ') - גבריאל
לוסי קומינטי (ספ') - חוויארה
איגנסיה אלמנד - מאקה
אריאל לוי - בסטיאן
אליסון מנדל (ספ') - אמיליה דימיטרי
קרולינה פאולסן (ספ') - טרה
רמון לאו (ספ') - יי-הו
אנטוניה זגרס - אשת רכב
פרנסיסקו אורטגה - פסיכיאטר
הערות שוליים

↑  Hopewell, John (8 בינואר 2016). "Nicolas Lopez's Netflix Movie 'No Filter' Beats 'Force Awakens' in Chile". Variety. נבדק ב-2020-01-25. {{cite news}}:  (עזרה)
ראיית צבעים

מסננים למצלמה: חסרי צבע, ירוק ואדום כפי שצולמו על ידי מצלמה
רְאִיַּית צְבָעִים היא היכולת להבחין בהבדלים באור באורכי גל שונים, ללא תלות בעוצמת האור. תפיסת צבע היא חלק ממערכת הראייה. היא מתרחשת באמצעות תהליך מורכב בין נוירונים שמתחיל בגירוי של סוגים שונים של קולטני אור בעת חדירת אור לעין. קולטני האור הללו משדרים פלטים שמעובדים במוח באמצעות מעבר דרך שכבות רבות של תאי עצב.
ראיית צבע קיימת במגוון בעלי חיים, ומתבססת על מנגנוני בסיס דומים. היכולת התפתחה בתהליכים אבולוציונים מורכבים. ייתכן שאצל פרימטים ראיית הצבע התפתחה תחת לחץ סלקטיבי לייעול ביצוע משימות חזותיות, כמו חיפוש אחר עלים, פירות ופרחים מזינים, כמו גם זיהוי הסוואה של טורפים ומצבים רגשיים בפרימטים אחרים.
אורך גל

| sRGB rendering of the spectrum of visible light> צבע | sRGB rendering of the spectrum of visible light> אורך גל (nm) | sRGB rendering of the spectrum of visible light> תדירות (THz) | sRGB rendering of the spectrum of visible light> אנרגיית פוטון (eV) |
| --- | --- | --- | --- |
|   סגול | 380–450 | 670–790 | 2.75–3.26 |
|   כחול | 450–485 | 620–670 | 2.56–2.75 |
|   ציאן | 485–500 | 600–620 | 2.48–2.56 |
|   ירוק | 500–565 | 530–600 | 2.19–2.48 |
|   צהוב | 565–590 | 510–530 | 2.10–2.19 |
|   כתום | 590–625 | 480–510 | 1.98–2.10 |
|   אדום | 625–750 | 400–480 | 1.65–1.98 |
אייזק ניוטון גילה שאור לבן לאחר שפוצל לצבעים המרכיבים אותו כשהוא עובר דרך מנסרה נפיצה, ניתן לחבר מחדש כדי ליצור אור לבן על ידי העברתם דרך מנסרה אחרת.
ספקטרום האור הנראה נע בין כ-380 ל-740 ננומטר (nm). צבעים ספקטרליים (אנ') (צבעים המיוצרים על ידי פס צר של אורכי גל) כגון אדום, כתום, צהוב, ירוק, ציאן, כחול וסגול ניתן למצוא בתחום זה. צבעים ספקטרליים אלה אינם מתייחסים לאורך גל בודד, אלא לקבוצה של אורכי גל: אדום, nm ‏625–740; כתום, nm ‏590–625; צהוב, nm ‏565–590; ירוק, nm ‏500–565; ציאן, nm ‏485–500; כחול, nm ‏450–485; סגול, nm ‏380–450.
אורכי גל ארוכים או קצרים מתחום הספקטרום הנראה נקראים תת-אדום (אינפרא אדום) או על-סגול (אולטרה סגול), בהתאמה. בני אדם אינם יכולים לראות את אורכי הגל הללו בלי להשתמש בכלים מתאימים, אך ישנם בעלי חיים שכן יכולים לראות אותם.
אורך גל > זיהוי גוון

העין יכולה להבחין בהבדל בגוון כאשר ההבדל באורך הגל גדול מספיק. גודל ההבדל המורגש משתנה בהתאם לאורך הגל, כאשר באורכי הגל של ציאן, ירוק וצהוב ניתן להבחין בהבדל כבר עם שינוי של ננומטר אחד, ואילו באורכי הגל הארוכים יותר והקצרים יותר, ההבדל יורגש רק עם שינוי של כ-10 ננומטרים. ערבוב של צבעים ספקטרליים (אנ') מאפשר לבני אדם להבחין בכעשרה מיליון גוונים שונים.
ברמות אור נמוכות מאוד, הראייה היא סקוטופית: האור מזוהה על ידי תאי הקנים של רשתית. הקנים רגישים באופן מקסימלי לאורכי גל קרובים ל-nm ‏500 וממלאים תפקיד קטן, אם בכלל, בראיית צבעים. באור בהיר יותר, כמו אור יום, הראייה היא פוטופית: האור מזוהה על ידי תאי מדוכים שאחראים על ראיית צבע. מדוכים רגישים לתחום של אורכי גל, אך הם רגישים ביותר לאורכי גל קרובים ל-nm ‏555 בין אזורים אלה, ראייה מזופית (אנ') נכנסת לתמונה, והן קנים והן מדוכים מספקים אותות לתאי הגנגליון ברשתית. השינוי בתפיסת הצבע מאור עמום לאור יום מוביל להבדלים הידועים בשם אפקט פורקינייה (אנ').
תפיסת ה"לבן" נוצרת על ידי כל ספקטרום האור הנראה, או על ידי ערבוב של צבעים של אורכי גל בודדים בלבד בבעלי חיים עם מעט סוגים של קולטני צבע. בבני אדם, אור לבן יכול להיתפס על ידי שילוב של אורכי גל כמו אדום, ירוק וכחול, או רק זוג צבעים משלימים כמו כחול וצהוב.
אורך גל > צבעים מחוץ לספקטרום

ישנם מגוון צבעים בנוסף לצבעים ספקטרליים ולגוונים שלהם. אלה כוללים צבעי גווני אפור (אנ'), גוונים של צבעים המתקבלים על ידי ערבוב צבעי גוני אפור עם צבעים ספקטרליים, צבעים סגולים-אדומים, צבעים בלתי אפשריים (אנ') וצבעים מתכתיים (אנ').
צבעי גוני אפור כוללים לבן, אפור ושחור. הקנים מכילים רודופסין, המגיב לעוצמת האור, ומספק צביעה בגווני אפור.
גוונים מושחרים כוללים צבעים כגון ורוד או חום. ורוד מתקבל מערבוב אדום ולבן. ניתן לקבל חום מערבוב כתום עם אפור או שחור. כחול צי מתקבל מערבוב כחול ושחור.
צבעי סגול-אדום כוללים גוונים וגוונים מושחרים של מגנטה. ספקטרום האור הוא קו שבו סגול הוא קצה אחד והשני אדום, ובכל זאת אנו רואים גוונים של סגול המחברים את שני הצבעים הללו.
צבעים בלתי אפשריים הם שילוב של תגובות מדוכים שלא ניתן לייצר באופן טבעי. לדוגמה, לא ניתן להפעיל מדוכים בינוניים לחלוטין בכוחות עצמם; אילו היו, היינו רואים צבע 'היפר-ירוק'.
ממדיות

ראיית הצבע מסווגת בראש ובראשונה לפי הממדיות של סולם הצבעים, המוגדר על ידי מספר צבעי היסוד הנדרשים לייצג את ראיית הצבע. מספר זה בדרך כלל שווה למספר הפוטואופסינים המבוטאים: מתאם שמתקיים עבור חולייתנים, אך לא בחסרי חוליות. לאב הקדמון של החולייתנים המצוי היו ארבעה פוטופסינים (מתבטאים במדוכים) בתוספת רודופסין (מתבטא בקנים), ולכן היה טטראכרומטי (אנ'). עם זאת, שושלות רבות של בעלי חוליות איבדו גן פוטופסין אחד או רבים, מה שהוביל לראיית צבע בממד נמוך יותר. ממדי ראיית הצבע נעים בין ממד אחד ומעלה:
| ממד | מאפיין | תפוצה |
| --- | --- | --- |
| מונוכרומטיות | ראיה חד-ממדית  חוסר כל תפיסת צבע | חלק מהיונקים, כולל טורפים ימיים, לווייתנאים, ודלשינאים |
| דיכרומטיות (אנ') | ראיית צבע דו-ממדית | מרבית היונקים וכרבע מבני אדם עיוורי צבעים |
| טריכרומטיות (אנ') | ראיית צבע תלת-ממדית | מרבית בני האדם |
| טטראכרומטיות (אנ') | ראיית צבע ארבע-ממדית | רוב העופות, הזוחלים והדגים |
| פנטאכרומטיות (אנ') וגבוה יותר | ראיית צבע חמישה-ממדית ומעלה | נדיר בחולייתנים |
פיזיולוגיה של תפיסת צבע

תפיסת צבע מתחילה בתאי רשתית מיוחדים הידועים בשם מדוכים. המדוכים מכילים צורות שונות של אופסין - חלבון פיגמנט - שיש להם רגישויות ספקטרליות (אנ') שונות. לבני האדם יש שלושה סוגים, וכתוצאה מכך יש לנו ראיית צבע טריכרומטית (אנ').
כל מדוך אינדיבידואלי מכיל פיגמנטים המורכבים מאופסין אפופרוטאין המקושרים באופן קוולנטי לקבוצה פרוסטטית סופגת אור: או 11-cis-hydroretinal או, לעיתים רחוקות יותר, 11-cis-dehydroretinal.
המדוכים מסומנים באופן קונבנציונלי לפי סדר אורכי הגל של פסגות הרגישויות הספקטרליות שלהם: סוגי מדוכים קצרים (S), בינוניים (M) וארוכים (L). שלושת הסוגים הללו אינם מתאימים היטב לצבעים מסוימים כפי שאנו מכירים אותם. במקום זאת, תפיסת הצבע מושגת על ידי תהליך מורכב שמתחיל בתפוקה הדיפרנציאלית של תאים אלו ברשתית ואשר מסתיים בקליפת הראייה ובאזורים האסוציאטיביים של המוח.
לדוגמה, בעוד שהמדוכים L כונו פשוט כקולטנים של הצבע האדום, מיקרוספקטרופוטומטריה (אנ') הראתה כי שיא הרגישות שלהם נמצאת באזור הירקרק-צהוב של הספקטרום. באופן דומה, מדוכים S ו-M אינם תואמים ישירות לכחול וירוק, אף על פי שהם מתוארים לעיתים קרובות ככאלה. מודל הצבע RGB, אם כן, הוא אמצעי נוח לייצוג צבע, אך אינו מבוסס ישירות על סוגי המדוכים בעין האנושית.
תגובת השיא של מדוכים אנושיים משתנה, אפילו בין אנשים עם ראיית צבעים רגילה כביכול; בחלק מהמינים הלא-אנושיים השונות הפולימורפית הזו גדולה עוד יותר, וייתכן שהיא סתגלנית.
פיזיולוגיה של תפיסת צבע > תאוריות

שתי תאוריות משלימות של ראיית צבעים הן התאוריה הטריכרומטית (אנ') ותאוריית הצבעים הנוגדים (אנ'). התאוריה הטריכרומטית, או תאוריית יאנג-הלמהולץ, שהוצעה במאה ה-19 על ידי תומאס יאנג והרמן פון הלמהולץ, מניחה קיומם שלושה סוגים של מדוכים הרגישים בצורה מועדפת לכחול, ירוק ואדום, בהתאמה. אחרים הציעו כי התאוריה הטריכרומטית אינה ספציפית תאוריה של ראיית צבעים אלא תאוריה של קולטנים לכל הראייה, כולל צבעים, אך אינה ספציפית או מוגבלת אליו. באותה מידה, הוצע כי הקשר בין ההתנגדות בראייה שתיאר הרינג לבין תהליכי הצבעים הנוגדים הפיזיולוגיים אינם פשוטים (ראו להלן), מה שהופך את ההתנגדות הפיזיולוגית למנגנון הרלוונטי לכל הראייה, ולא רק לראיית הצבעים לבדה. הפיזיולוג הגרמני אוולד הרינג (אנ') הציע את תאוריית הצבעים הנוגדים ב-1872. היא קובעת שמערכת הראייה מפרשת צבע בצורה אנטגוניסטית: אדום מול ירוק, כחול מול צהוב, שחור מול לבן. שתי התאוריות מקובלות בדרך כלל כתקפות, ומתארות שלבים שונים בפיזיולוגיה חזותית, המוצגות בתרשים הסמוך.
ירוק-מגנטה וכחול-צהוב הם סולמות עם גבולות סותרים זה את זה. באותו אופן שבו לא יכול להתקיים מספר חיובי "מעט שלילי", עין אחת לא יכולה לתפוס צהוב-כחלחל או ירוק-אדמדם. אף על פי ששתי התאוריות הללו הן תיאוריות מקובלות כיום, עבודות בעבר ואחרות הובילו לביקורת על תאוריית הצבעים הנוגדים, הנובעת ממה שמוצג כאי-התאמות בתורת הצבעים הנוגדים הסטנדרטית. לדוגמה, התופעה של דמות גרר של צבע משלים יכולה להיגרם על ידי עייפות התאים האחראים לתפיסת הצבע, על ידי בהייה בצבע חי במשך זמן רב, ולאחר מכן התבוננות במשטח לבן. תופעה זו של צבעים משלימים מראה כי ציאן, ולא ירוק, הוא המשלים של אדום ומגנטה, ולא אדום, כמשלים לירוק, כמו גם מדגימה, כתוצאה מכך, שהצבע האדמדם-ירוק שהוצע להיות בלתי אפשרי על ידי תאוריית הצבעים הנוגדים היא, למעשה, הצבע הצהוב. אף על פי שתופעה זו מוסברת בקלות רבה יותר על ידי התאוריה הטריכרומטית, הסברים לאי ההתאמה עשויים לכלול שינויים בתאוריית הצבעים הנוגדים, כגון הגדרה מחדש של הצבעים הנוגדים כאדום לעומת ציאן, כדי לשקף את האפקט הזה. למרות ביקורות כאלה, שתי התאוריות עדיין מקובלות.
תאוריה חדשה יותר שהוצעה על ידי אדווין ה. לנד (אנ'), "תאוריית הרטינקס" (Retinex Theory), מבוססת על הדגמה של קביעות צבע (אנ'), המראה שהצבע של כל משטח שהוא חלק מסצנה טבעית מורכבת הוא במידה רבה בלתי תלוי בהרכב אורכי הגל של האור שהוחזר ממנו. גם דמות הגרר המופקת מהסתכלות על חלק נתון של סצנה מורכבת אינה תלויה גם בהרכב אורך הגל של האור המוחזר ממנו בלבד. לפיכך, בעוד הצבע של דמות הגרר המופקת מהסתכלות על משטח ירוק המשקף יותר "ירוק" (גל אמצעי) מאשר אור "אדום" (גל ארוך) הוא מגנטה, כך גם דמות הגרר של אותו משטח כאשר הוא מחזיר אור "אדום" יותר מאשר "ירוק" (כשהוא עדיין נתפס כירוק). נראה כי זה שולל הסבר של צבעים נוגדים המבוסס על הסתגלות מדוך הרשתית.
על פי תאוריית הרטינקס של לנד, צבע בסצנה טבעית תלוי בשלושת הקבוצות של מדוכים ("אדום", "ירוק" ו"כחול") התופסים בנפרד את הבהירות היחסית של כל משטח בסצנה, ויחד עם קליפת הראייה, מקצים צבע על סמך השוואת ערכי הבהירות הנתפסים על ידי כל קבוצה של מדוכים.
פיזיולוגיה של תפיסת צבע > מדוכים בעין האנושית

תחום של אורכי גל של אור מגרה כל אחד מסוגי הקולטנים הללו בדרגות שונות. המוח משלב את המידע מכל סוג של קולטן כדי ליצור תפיסות שונות של אורכי גל שונים של אור.
| סוג המדוך | שם | תחום | שיא אורך הגל |
| --- | --- | --- | --- |
| S | β | nm ‏ 400–500 | nm ‏ 420–440 |
| M | γ | nm ‏ 450–630 | nm ‏ 534–555 |
| L | ρ | nm ‏ 500–700 | nm ‏ 564–580 |
קנים ומדוכים אינם מפוזרים באופן שווה בעין האנושית. למדוכים יש צפיפות גבוהה בפוביאה וצפיפות נמוכה בשאר חלקי הרשתית. לכן מידע צבע נקלט בעיקר בפוביאה. לבני אדם יש תפיסת צבע ירודה בראייה ההיקפית שלהם, וחלק ניכר מהצבע שאנו רואים בהיקף שלנו עשוי להתמלא במה שהמוח שלנו מצפה שיהיה שם על בסיס הקשר וזיכרונות. עם זאת, הדיוק שלנו בתפיסת הצבע בהיקף עולה עם גודל הגירוי.
האופסינים (פוטופיגמנטים) הקיימים במדוכים L ו-M מקודדים על כרומוזום X; קידוד לקוי של אלה מוביל לשתי הצורות הנפוצות ביותר של עיוורון צבעים. הגן OPN1LW (אנ'), המקודד לאופסין הקיים במדוכים מסוג L, הוא פולימורפי מאוד; מחקר אחד מצא 85 גרסאות במדגם של 236 גברים. לאחוז קטן מהנשים עשוי להיות סוג נוסף של קולטן צבע מכיוון שיש להן אללים שונים לגן לאפוסין L בכל כרומוזום X. השתקה של כרומוזום X פירושה שבעוד שרק אופסין אחד מתבטא בכל תא מדוך, שני הסוגים עשויים להתקיים באופן כללי, ולפיכך חלק מהנשים עשויות להראות מידה של ראיית צבע טטרכרומטית. וריאציות בגן OPN1MW (אנ'), המקודד את האופסין המתבטא במדוכים מסוג M, נראות נדירות, ולווריאציות שנצפו אין השפעה על הרגישות הספקטרלית (אנ').
סובייקטיביות של תפיסת צבע

צבע הוא תכונה של תפיסה חזותית על ידי הצופה. קיים קשר מורכב בין אורכי הגל של האור בספקטרום הנראה לבין חוויות צבע אנושיות. אף על פי שמניחים שלרוב האנשים יש את אותו מיפוי, הפילוסוף ג'ון לוק זיהה שחלופות אפשריות, ותיאר מקרה היפותטי אחד כזה עם ניסוי מחשבתי "הספקטרום ההפוך (אנ')". לדוגמה, מישהו עם ספקטרום הפוך עשוי לחוות ירוק כשהוא רואה אור 'אדום' (700 ננומטר), ולחוות אדום כשהוא רואה אור 'ירוק' (530 ננומטר). אם כי היפוך זה מעולם לא הוכח בניסוי.
סינסתזיה (או אידאסתזיה) מספקת כמה דוגמאות לא טיפוסיות אך מאירות עיניים של חווית צבע סובייקטיבית המופעלת על ידי קלט שהוא אפילו לא אור, כגון צלילים או צורות. האפשרות של ניתוק נקי בין חווית צבע לתכונות העולם מגלה שצבע הוא תופעה פסיכולוגית סובייקטיבית.
נמצא שבני שבט ההימבה מקטלגים צבעים באופן שונה מרוב בני המערב והם מסוגלים להבחין בקלות בגוונים קרובים של ירוק, שרוב בני האדם בקושי מסוגלים להבחין ביניהם. ההימבה יצרו ערכת צבעים שונה מאוד המחלקת את הספקטרום לגוונים כהים (זוזו בהימבה), בהירים מאוד (ואפה), כחולים וירוקים חיים (בורו) וצבעים יבשים כהתאמה לאורח חייהם הספציפי.
תפיסת הצבע תלויה במידה רבה בהקשר שבו מוצג האובייקט הנתפס.
ניסויים פסיכופיזיים הראו שצבע נתפס לפני הכיוון של קווים ותנועה כיוונית ב-40 מילישניות מול 80 מילישניות בהתאמה, ובכך מוביל לאסינכרון תפיסתי (אנ') שניתן להדגים בזמני הצגה קצרים.
סובייקטיביות של תפיסת צבע > עיבוד כרומטי

בראיית צבעים, התאמה כרומטית מתייחסת לקביעות הצבע; היכולת של מערכת הראייה לשמר את המראה של אובייקט תחת מגוון רחב של מקורות אור. לדוגמה, דף לבן מתחת לאור כחול, ורוד או סגול ישקף לרוב אור כחול, ורוד או סגול לעין, בהתאמה; המוח, לעומת זאת, מפצה על השפעת התאורה (בהתבסס על שינוי הצבע של עצמים מסביב) ויש סיכוי גבוה יותר לפרש את הדף כלבן בשלושת המצבים, תופעה המכונה קביעות צבע.
במדע הצבע, התאמה כרומטית היא אומדן הייצוג של אובייקט תחת מקור אור שונה מזה שבו הוא תועד. יישום נפוץ הוא למצוא טרנספורמציה של הסתגלות כרומטית (באנגלית Chromatic Adaptation Transform או בראשי תיבות CAT) שתגרום להקלטה של אובייקט נייטרלי להיראות נייטרלית (איזון צבעים (אנ')), תוך שמירה על מראה מציאותי של צבעים אחרים. לדוגמה, טרנספורמציות התאמה כרומטיות משמשות בעת המרת תמונות בין פרופילי ICC (אנ') עם נקודות לבנות (אנ') שונות. אדובי פוטושופ, למשל, משתמשת ב-Bradford CAT.
אבולוציה

מנגנוני תפיסת הצבע תלויים מאוד בגורמים אבולוציוניים, שהבולט שבהם נחשב כהכרה מספקת של מקורות מזון. אצל פרימטים אוכלי-צמחים, תפיסת צבע חיונית למציאת עלים נאותים (לא בוגרים). אצל קוליבריים, סוגי פרחים מסוימים מזוהים לעיתים קרובות גם לפי צבע. מצד שני, ליונקים פעילי לילה יש ראיית צבע פחות מפותחת מאחר שדרוש אור מתאים כדי שהמדוכים יתפקדו כראוי. ישנן עדויות לכך שלאור על-סגול יש חלק בתפיסת הצבע בענפים רבים של ממלכת החיות, במיוחד בחרקים. באופן כללי, הספקטרום האופטי מקיף את המעברים האלקטרוניים (אנ') הנפוצים ביותר בחומר ולכן הוא השימושי ביותר לאיסוף מידע על הסביבה.
האבולוציה של ראיית הצבע הטריכרומטית בפרימטים (אנ') התרחשה כאשר אבותיהם של הקופים המודרניים, קופי האדם ובני אדם עברו להיות פעילי יום והחלו לצרוך פירות ועלים מצמחים פורחים. ראיית צבעים, עם הבחנה בעל-סגול, קיימת גם במספר פרוקי-רגליים - החיות היבשתיות היחידות מלבד החולייתנים שיש להן תכונה זו.
ישנם בעלי חיים שיכולים להבחין בין צבעים בספקטרום העל-סגול. ספקטרום העל-סגול נופל מחוץ לתחום הנראה של האדם, למעט חלק מהמטופלים בניתוח קטרקט (אנ'). לעופות, לצבים, ללטאות, לדגים רבים ולחלק מהמכרסמים יש קולטני על-סגול ברשתית שלהם. בעלי חיים אלה יכולים לראות את דפוסי העל-סגול שנמצאים על פרחים וחיות בר אחרות שאינן נראים לעין האנושית.
ראייה על-סגולה היא הסתגלות חשובה במיוחד בציפורים. היא מאפשרת לציפורים לזהות טרף קטן מרחוק, לנווט, להימנע מטורפים ולחפש מזון תוך כדי טיסה במהירויות גבוהות. ציפורים גם מנצלות את ראיית הספקטרום הרחבה שלהן כדי לזהות ציפורים אחרות, ובברירה המינית.
ראו גם

השמלה