לסלי גרובס
פרויקט מנהטן > תכנון מערכות הנשק והשימוש בהן > ניסוי טריניטי

בפברואר 1944 כתב אופנהיימר מסמך לגבי הצורך בעריכת ניסוי לבחינת הפצצה לפני השימוש בה. גרובס התנגד בתחילה, כיוון שהוא חשש שניסוי כושל יביא לאובדן של פלוטוניום. בשלב זה עדיין לא היה ברור אם הפרויקט יצליח לייצר פלוטוניום בכמות מספקת. הוא הסכים שהמדענים יחלו בתכנון ניסוי, אך קבע שתנאי לביצוע יהיה פיתוח היכולת לאסוף שארי פלוטוניום במקרה של כשל. בנובמבר 1944 אישר גרובס להקים בסיס לניסוי, בשטח שנרכש במדבר חורנדנה דל מוארטו (אנ') בניו מקסיקו. שם הקוד "טריניטי" נבחר על ידי אופנהיימר.
צוות המדענים שעבד על בעיה זו המליץ על בנייה של מכל פלדה ענק, שהניסוי ייערך בתוכו. המכל היה צריך להיות חזק מספיק בשביל להכיל את הפיצוץ של חומרי הנפץ שתפקידם להפעיל את הלחץ הדרוש על הפלוטוניום כדי להתחיל את התגובה הגרעינית. גרובס אישר לייצר את המכל, שקיבל את השם "ג'מבו" ושקל 214 טון. מבצע השינוע שלו ממקום ייצורו באוהיו למקום הניסוי, כלל ייצור של קרון משא ייעודי במשקל 157 טון ונגרר ייעודי עם 64 גלגלים להובלתו מתחנת הרכבת לאתר הניסוי. גרובס חשש שהובלת המטען החריג תעורר סקרנות ותביא לגילוי מטרתו ולחבלה בניסוי. הוא נקט באמצעים שונים כדי להסתיר את מטרת המטען, כולל הסתרתו באמצעות ברזנט ומידור. היעד האחרון של המטען הוסתר מהמובילים עד לשלב האחרון במסע. זמן קצר אחרי שהגיע המטען לייעדו החליט גרובס שלא ייעשה בו שימוש, כיוון שהביטחון בהצלחת הניסוי וקצב ייצור הפלוטוניום גברו.
דאגות נוספות של גרובס כללו החשש מרעידת אדמה, קרינה רדיואקטיבית ונשורת גרעינית. הוא גייס את סטפורד וורן (אנ'), שהיה פיזיקאי ורדיולוג, החוקר המוביל באותה העת בתחום הרפואה הגרעינית שהיה בחיתוליו. עם זאת, שיקולי בטיחות לא היו בראש סדר העדיפויות של גרובס – חששו העיקרי היה שתופעות אלה יביאו לתביעות משפטיות.
הנשיא טרומן רצה שהניסוי ייערך לפני ועידת פוטסדאם, ובהתאם קבע גרובס לוח זמני שאפתני לביצוע. לאחר מספר דחיות נקבע הניסוי ל-16 ביולי, יום לפני הוועידה, זאת על אף שאופנהיימר העדיף תאריך מאוחר יותר ועל אף שמזג האוויר בימים שלאחר מכן נראה עדיף. גרובס הגיע לאתר ב-15 ביולי. בשעות הערב החלו רעמים וברקים ורוחות נשבו במהירות של עד 50 קמ"ש. מדענים במקום החלו להפעיל לחץ על אופנהיימר שיפעל לדחיית הניסוי. גרובס, שהיה עד לוויכוחים, הודיע לאופנהיימר שהניסוי חייב להתקיים ביום שנקבע. עם זאת, הוא החליט לדחות את הניסוי משעה 4 בבוקר לשעה 5:30.
בזמן הניסוי שכב גרובס על הקרקע, כשווניבר בוש וג'יימס קונאנט לצדו. לאחר הפיצוץ השלושה יכלו להסתובב ולחזות בתוצאה. זמן קצר לאחר מכן הוא שלח מברק למזכיר המלחמה סטימסון, שהיה עם הנשיא בפוטסדאם, בו הוא דיווח בקצרה על הצלחת הניסוי. בנוסף, נודע לגרובס שסוכנות הידיעות AP מתכוננת לדווח על הפיצוץ, שהורגש במרחק רב. גרובס שלח לסוכנות תגובה שהוכנה מראש, ובה סופר על פיצוץ של מחסן תחמושת בתאונה.
לאחר שחזר גרובס לוושינגטון, הוא כתב, יחד עם ג'ורג' לזלי האריסון (אנ') דיווח, שנשלח לסטימסון ב-18 ביולי והיה לאחד המסמכים הידועים ביותר המתארים את תוצאות הניסוי. בדיווח תיאר גרובס את שחזה בזמן הניסוי ואת ההערכות הראשוניות לאחריו:
הניסוי הצליח מעבר לציפיות האופטימיות ביותר. על פי הנתונים שנאספו עד כה, אני מעריך שהאנרגיה שהשתחררה הייתה שוות ערך ל-15,000 עד 20,000 טון של TNT; וזוהי הערכה שמרנית. נתונים המבוססים על מדידות שעוד לא הצלחתנו ליישב, יראו שהאנרגיה שהשתחררה הייתה גדולה מהערכה זו בכמה מידות. לפיצוץ היו השפעות אדירות ממדים. לפרק זמן קצר, הייתה הארה ברדיוס של 20 מיל, השקולה להארה של מספר שמשות באמצע היום; כדור אש עצום נוצר למשך מספר שניות. כדור זה קיבל צורה של פטריה ועלה לגובה של יותר מעשרת אלפים רגל לפני שהתעמעם. האור מהפיצוץ נראה בבירור באלבקרקי, סנטה פה, סילבר סיטי, אל פאסו, ונקודות אחרות במרחק של עד 180 מיל. קול הפיצוץ נשמע במספר מקרים לאותו מרחק, אך באופן כללי במרחק של עד 100 מיל. רק מעט חלונות נשברו, אם כי אחד מהם היה במרחק של כ-125 מיל. ענן עצום נוצר והתנשא כלפי מעלה בכוח אדיר... והגיע לגובה של 36,000 רגל מעל הקרקע בתוך חמש דקות...
התחושה של כל הנוכחים... הייתה של השתאות עמוקה. ד"ר קונאנט, ד"ר בוש ואנוכי, נתקפנו בתחושה חזקה עוד יותר, שהאמונה של אלו שהיו אחראים ליוזמה ולביצוע של פרויקט אדיר ממדים זה הצדיקה את עצמה. כשלעצמי, חשבתי על בלונדן (אנ') שחוצה את מפלי הניאגרה על חבל דק, רק שעבורי חבל זה נמתח על פני שלוש שנים; ועל הבטחותי החוזרות ונשנות, והבטוחות בעצמן לכאורה, כי דבר כזה אפשרי ושאנחנו נבצע אותו.
המקור באנגלית
The test was successful beyond the most optimistic expectations of anyone. Based on the data which it has been possible to work up to date, I estimate the energy generated to be in excess of the equivalent of 15,000 to 20,000 tons of TNT; and this is a conservative estimate. Data based on measurements which we have not yet been able to reconcile would make the energy release several times the conservative figure. There were tremendous blast effects. For a brief period there was a lighting effect within a radius of 20 miles equal to several suns in midday; a huge ball of fire was formed which lasted for several seconds. This ball mushroomed and rose to a height of over ten thousand feet before it dimmed. The light from the explosion was seen clearly at Albuquerque, Santa Fe, Silver City, El Paso and other points generally to about 180 miles away. The sound was heard to the same distance in a few instances but generally to about 100 miles. Only a few windows were broken although one was some 125 miles away. A massive cloud was formed which surged and billowed upward with tremendous power, reaching the substratosphere at an elevation of 41,000 feet, 36,000 feet above the ground, in about five minutes...
The feeling of the entire assembly was similar to that described by General Farrell, with even the uninitiated feeling profound awe. Drs. Conant and Bush and myself were struck by an even stronger feeling that the faith of those who had been responsible for the initiation and the carrying on of this Herculean project had been justified. I personally thought of Blondin crossing Niagara Falls on his tight rope, only to me this tight rope had lasted for almost three years and of my repeated confident-appearing assurances that such a thing was possible and that we would do it.
סטימסון ומרשל קיבלו את הדוח של גרובס בפוטסדאם, והקריאו אותו במלואו לנשיא טרומן, שחלק אותו עם וינסטון צ'רצ'יל.