stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אפחאם אל-יהוד
השתקת היהודים > שוויון המסורות

טענה חוזרת בספר היא, שאם מקור האמונה בנביאים הוא במסורת, אין עדיפות למסורת היהודית על פני מסורות אחרות. אם היהודים רוצים לטעון שאבותיהם היו חכמים יותר - הם צריכים לבסס זאת, מאחר שלא מצאנו שום ידע בולט במדעים המדויקים (العلوم الدقيقة) שהגיע מהיהודים, וחלקם בפיתוח המדע זניח בהשוואה ליוונים, הנבטים (النبط) והמוסלמים.
השתקת היהודים > משיחיות ישו

לפי הפסוק ”לֹא יָסוּר שֵׁבֶט מִיהוּדָה וּמְחֹקֵק מִבֵּין רַגְלָיו עַד כִּי יָבֹא שִׁילוֹ”, מלכות בית דוד שהיא משבט יהודה לא יכולה להסתיים. עד ביאתו של ישו (עיסא) הייתה ליהודים מדינה ומלכות, ומאז בואו היהודים נכבשו בידי עמים זרים. זה מחייב אותם לקבל שהוא אכן המשיח. בספר מובאים גם דברי ישו בוויכוחיו עם הפרושים, בבשורה על פי מתי 12.
השתקת היהודים > שליחותו של מוחמד

לדבריו, בניגוד לשאר המסורות, הקוראן הוא נס מתמשך (אעג'אז אל-קוראן) ואין צורך בהסתמכות על מסורת כדי להיווכח בו. בנוסף, אמונת היהודים חלשה יותר מהאמונות בישו ומוחמד, שעליהם מעידים האומות, מאחר שהאומות מסתמכות רק על כתבי היהודים לשם כך. ואם יטענו שכל הדתות מסכימות על נבואת משה, זה אומר שיש חשיבות להסכמה הרחבה של הדתות הגדולות - ואם כן הקונצנזוס דווקא מצביע על היהודים ככופרים. מאידך, אם הם לא מסתמכים על הקונצנזוס, הם מסתמכים רק על מיעוט קטן והיתרון נותר בדתות הגדולות.
בספר המחבר גם מצטט פסוקים מהתנ"ך המרמזים לטענתו על מוחמד. בדומה למה שהובא באוטוביוגרפיה, הובא הפסוק ”נָבִיא אָקִים לָהֶם מִקֶּרֶב אֲחֵיהֶם כָּמוֹךָ”, וראיה כי "אחיהם" מתאים לבני ישמעאל, כפי שהתאים לבני עשיו בפסוק ”אַתֶּם עֹבְרִים בִּגְבוּל אֲחֵיכֶם בְּנֵי עֵשָׂו”. לדבריו, אין סיבה לכתוב בתורה על נביא עתידי, אם לא יצווה על חוקים חדשים.
רמז נוסף למוחמד מסתמך על גימטריה בפסוק ”וּלְיִשְׁמָעֵאל שְׁמַעְתִּיךָ הִנֵּה בֵּרַכְתִּי אֹתוֹ וְהִפְרֵיתִי אֹתוֹ וְהִרְבֵּיתִי אֹתוֹ בִּמְאֹד מְאֹד”. המילים "בִּמְאֹד מְאֹד" שווים בערכם הגימטרי ל-92, שזהו גם ערכו של השם "מחמד". לטענתו, לא מדובר בגימטריה אקראית אלא מכוונת, מאחר שהיא נמצאת בפסוק שהתייחד אך ורק לבני ישמעאל, הערבים.
הספר מצטט את תרגום אונקלוס ובו נבואה על שלושת הדתות: ”וַאֲמַר יְיָ מִסִּינַי אִתְגְּלִי, וְזֵיהוֹר יְקָרֵיהּ מִשֵּׂעִיר אִתַּחְזִי לַנָא, אִתְגְּלִי בִּגְבוּרְתֵיהּ עַל טוּרָא דְּפָארָן, וְעִמֵּיהּ רִבְּוָת קַדִּישִׁין”. הספר מפרש את התרגום בלשון עתיד, ומזהה את שעיר עם ישו והנצרות, ואת פארן עם מכה, שבה הופיעו מוחמד והאסלאם. את הראיה לזיהוי של פארן עם ישמעאל הוא מביא מהפסוק "וישב במדבר פארן" שנאמר על ישמעאל. כדי להסביר את העובדה שהיהודים אינם מקבלים את הפירוש הזה, הוא מצטט את הפסוק ”כִּי גוֹי אֹבַד עֵצוֹת הֵמָּה וְאֵין בָּהֶם תְּבוּנָה” וטוען שאפילו התורה כבר העידה שהיהודים חסרי הבנה.
השתקת היהודים > על ביטול מושג העם הנבחר

לטענת הספר, מצד אחד ספרו של איוב שלא היה מבני ישראל - נכנס לכתבי הקודש, ומצד שני עקב מעשיהם הרעים, נהרגו 500,000 איש מעשרת השבטים, שהם כן מבני ישראל - ונדחו מלפני האל. בנוסף, בתורה עצמה כבר מובא הרעיון שאין הבדל בין בני ישראל לשאר האומות, בפסוקים (שהמחבר הרכיב יחד) ”כַּגֵּר כָּאֶזְרָח”, ”כָּכֶם (כַּגֵּר) יִהְיֶה לִפְנֵי ה'” ”תּוֹרָה אַחַת” ו-”מִשְׁפַּט אֶחָד יִהְיֶה לָכֶם” ”וְלַגֵּר הַגָּר בְּתוֹכְכֶם”. אלו ראיות לשיטתו שאין משמעות גנאלוגית לרעיון העם הנבחר, ואלוהים יכול לבחור גם מבני עמים אחרים.
השתקת היהודים > על הכפירה והזיוף בדברי היהודים

הספר מותח ביקורת על מנהגים חסרי היגיון בקרב היהודים, על דברי כפירה וביזוי האל שהם משמיעים, על זיופים (תחריף, تحريف) שהם הכניסו בדברי התנ"ך, ועיוותים של מגילות משה המקוריות.
לדוגמה, בברכות קריאת שמע הם אומרים "אהבת עולם אהבתנו", אף על פי שהם נתונים בגלות ארוכה. וכן "כל רודפי בניך ואויבי עדתך כולם כיסמו ים, אחד מהם לא נותר", למרות שרודפיהם ממשיכים להופיע. לטענתו, היהודים רואים את עצמם כאשכול ענבים, ואת אומות העולם כקוצים השומרים עליו, בזמן שהאומות דווקא משפילים אותם ומבזים אותם. הם מצפים לביאת המשיח שבה יתקיימו מילולית כל המטאפורות בספרי הנביאים. למשל נבואת וגר זאב עם כבש מתפרשת מילולית, שכן היהודים דוחים את משיחיותו של ישו בטענה שהיא לא התקיימה. המחבר כותב כי הם עדיין נוהגים לנסות להאכיל אריות בתבן, כדי לגלות את העת שבה הם יאכלו ממנו.
בהמשך לכך, מובעת הטענה כי היהודים מסרבים להכיר במציאות שבה אומות העולם עובדות את האל. הם עדיין מבקשים ממנו בתפילות ראש השנה שימלוך על העולם עד שכל האומות יכירו שהוא אלוהי ישראל, דהיינו הם מצפים לשלטונם הבלעדי. הם ממשיכים להתלונן בתהלים על שהגויים עדיין אינם מכירים בו.
השתקת היהודים > על הכפירה והזיוף בדברי היהודים > אנתרופומורפיזם

בדבריו מטיל המחבר האשמות על אמונת היהודים באל אנתרופומורפי. כך הם מתלוננים ”עוּרָה לָמָּה תִישַׁן אֲדֹנָי הָקִיצָה”. לדבריו אלו "הזיות מכוערות". כך גם הפסוק ”וַיִּרְאוּ אֵת אֱלֹהֵי יִשְׂרָאֵל וְתַחַת רַגְלָיו כְּמַעֲשֵׂה לִבְנַת הַסַּפִּיר וּכְעֶצֶם הַשָּׁמַיִם לָטֹהַר” והלוחות שנכתבו ”בְּאֶצְבַּע אֱלֹהִים”.
המחבר מודה שחכמי היהודים ניסו לפרש מחדש פסוקים אלו, לטענתו בהשפעה מוסלמית ועקב החשש מהביקורת, אך לדעתו אי אפשר להכחיש את משמעותם המקורית. דוגמה לכך הוא מציג בפסוק ”וַיִּנָּחֶם יְהוָה כִּי עָשָׂה אֶת הָאָדָם בָּאָרֶץ וַיִּתְעַצֵּב אֶל לִבּוֹ” ובפסוקים דומים. אם נלך לפי פירוש התרגום לפסוק, "ותב ה' במימריה" (=אלוהים נסוג מדברו), זה סותר את אמונת היהודים בנצחיות דבר האל, ושוב מאשש את עקרון הנסח', שעל פיו הקוראן יכול לבטל את התורה. בנוסף, "ויתעצב" הוא מלשון הקללה לחוה, "בעצב תלדי בנים" שפירושו כאב או אבל.
השתקת היהודים > ההסבר לזיוף התורה

לשיטת אל-מוגרבי, גם היהודים מודים שהתורה במקור ניתנה רק לכוהנים בני לוי שהיו שופטי ישראל. הוא מצטט את הפסוק: ”וַיִּכְתֹּב מֹשֶׁה אֶת הַתּוֹרָה הַזֹּאת וַיִּתְּנָהּ אֶל הַכֹּהֲנִים בְּנֵי לֵוִי”. זאת בעוד בקרב בני ישראל הופצה רק שירת האזינו, כפי שנאמר ”וַיִּכְתֹּב מֹשֶׁה אֶת הַשִּׁירָה הַזֹּאת בַּיּוֹם הַהוּא וַיְלַמְּדָהּ אֶת בְּנֵי יִשְׂרָאֵל”. לדבריו, אלוהים ידע שהם יעוותו את דברי התורה, ולכן כתב מראש רק על השירה שתישאר עדות בפיהם, מה שמרמז שחלקים אחרים בתורה יישכחו. אל-מוגרבי טוען שהתורה אכן נשכחה ברובה עם הכהנים שנהרגו בחורבן בית ראשון, ושוחזרה באופן חלקי ומעוות בידי עזרא הסופר, מתוך מגילות ששרדו. הוא קובע כי "התורה שבידיהם היא למעשה ספר עזרא (كتاب عزرا), לא ספרו של האל". וזאת הסיבה שיש בתורה גילויים אנתרופומורפיים.
המחבר מביא דוגמה לפירוש מוטעה בדברי התורה. ”רֵאשִׁית בִּכּוּרֵי אַדְמָתְךָ תָּבִיא בֵּית ה' אֱלֹהֶיךָ לֹא תְבַשֵּׁל גְּדִי בַּחֲלֵב אִמּוֹ”. לטענתו, באזהרת "לא תבשל גדי" הכוונה הייתה לא לאחר את הבאת הביכורים עד התבגרות, בדומה למשמעות הפסוק ”הִבְשִׁילוּ אַשְׁכְּלֹתֶיהָ”, ואילו היהודים הבינו בטעות שיש לאסור בשר בחלב.
הספר מאריך לתאר את צרות הגלות וטלטולי היהודים בכל מקום, ועל הגזירות שניחתו עליהם במשך הדורות. לדבריו עוד קודם לכן בימי המלוכה היו מלכים שהרגו ורדפו את הנביאים, שרפו את כתבי הקודש והקימו מקדשים לאלילים. נסיבות אלו יכולות להסביר את העיוותים בתורה.
השתקת היהודים > על אמונות היהודים לגבי האסלאם

אל-מוגרבי מנסה גם להשיב לטענות היהודים על האסלאם. לדברי היהודים, הרב היהודי עבדאללה בן סלאם השפיע כל כך על מוחמד, עד כדי כך שהוא המקור לצחות הלשון הנדירה של הקוראן, וגם להלכה המוסלמית כי גרושה חייבת להתחתן עם גבר נוסף לפני שתחזור לבעלה הראשון - וזאת כדי להפוך את המוסלמים לממזרים.
הספר מנסה להשיב באותה מטבע: דוד המלך (דאוד) וגם המשיח העתידי הם ממזרים פעמיים, בגלל מעשה בנות לוט ומעשה יהודה ותמר. אלא אם כן היהודים יודו שחוקי האל ניתנים לשינוי.
וכך גם לגבי הטענות היהודיות על סתירות בספר הקוראן: המוסלמים מאמינים באפשרות של שינוי החוקים, אבל היהודים לא. אם כן איך הם יסבירו את הסתירה בין מצוות השבת שניתנה עם ירידת המן, לבין החוק שנאמר מאוחר יותר על צום יום הכיפורים, שניתן עקב חטא העגל? ימים אלו סותרים במהותם כאשר הם יוצאים באותו יום.
השתקת היהודים > הסיבות להתעקשות היהודים

הספר מציג שתי סיבות לדעתו, מדוע היהודים מסרבים להתאסלם: הרבנים וחכמי הדת מחד, והמבנה המפוזר של קהילות היהודים בעולם מאידך.
הוא מציג שורת טענות נגד איסורים רבניים כגון חלב נוכרי, פת עכו"ם, יין נסך וטריפה, שכל תכליתם נועדה רק כדי לבצר את היהודים בדתם, ולמנוע מהם לעזוב אותה. כך, לטענתו במקור מותר היה לאכול מאוכל של נכרים, והראיה מדברי בני ישראל לבני אדום בפסוק ”אֹכֶל בַּכֶּסֶף תַּשְׁבִּרֵנִי וְאָכַלְתִּי וּמַיִם בַּכֶּסֶף תִּתֶּן לִי וְשָׁתִיתִי”. הוא טוען שאצל היהודים הקראים אין את האיסורים הללו ולכן הם מתאסלמים ביתר קלות.
לגבי המבנה המפוזר של התפוצה היהודית, הוא טוען שיש דינמיקה מתמדת של החמרה בהלכה היהודית. לדבריו, כדי שיהודי נודד יוכל להיקלט בקהילה חדשה הוא חייב להחמיר יותר מהם, בדיני השחיטה למשל, ולהאשים ולהוכיח אותם על חולשתם הדתית. בני הקהילה יאמצו את הנורמות החדשות בשל חשש מהביקורת, ואם ינסה מהגר חדש להישאר בנורמה הישנה הוא עצמו יואשם ברפיון דת, וגם הוא יהיה חייב לאמץ את הנורמה המחמירה.
השתקת היהודים > אפילוג

בפרק חתימת הספר (ח'אתמת אל-כתאב خاتمة الكتاب) מוטחות האשמות על טיפשותם של היהודים. המחבר מזכיר כי "אבותיהם ראו בכל יום אותות פיזיים ואש שמימית, שאומות אחרות לא ראו, ובכל זאת הם דאגו לסקול את משה ואהרון פעמים רבות". על בסיס המסופר במקרא הוא מונה את חטא העגל, מרד אבשלום, פילוג הממלכות שגרם להפסקת העלייה לרגל (חאג', حج) לירושלים ואת ההתעקשות במשך מאות שנים להפר את דברי הנביאים - כסיבות להחשיב את היהודים כבורים וטועים.
כסיפור נוסף לחיזוק מסקנה זו, מובא התיאור על האירועים סביב משיחיותו של מנחם בן שלמה, המכונה אבן אל-רוחי (ويعرف بابن الروحي) או "דוד אלרואי" במקורות אחרים. במסגרת זו הובא תיאור לעגני על יהודי בגדד:
ובזמן שהגיעו השמועות אודותיו לבגדאד, נתוועדו שני יהודים רמאים, אנשים זקנים ונכבדים, וכתבו איגרות בשם מנחם ליהודי בגדאד, לבשר להם את הגאולה, אשר אליה הם מחכים מני אז, וקבעו לילה אחד אשר בו יעופו כולם לירושלים.
ויהודי בגדאד, המתפארים בחריפותם ובחקירת שכלם, נתנו אוזן קשבת לזה והאמינו באמיתת שני האנשים האלה. ונשיהם הביאו להם את העושר שלהן וכלי נזמיהן, כדי שייתנו מהם לכל מי שיהיה ראוי בעיניהם, ובאופן הזה נדבו היהודים חלק הגון מרכושם.
גם הכינו להם מלבושים ירוקים והתאספו על הגגות אותו לילה, כדי לחכות למלאכים שיישאום בכנפיהם לירושלים, והאמהות שהיו להן תינוקות להניקם חששו בבכי, אולי יעופו הן קודם ילדיהן או ילדיהן לפניהן, ועל ידי איחור המזון ימותו הילדים.
המוסלמים נמנעו מרדוף את היהודים, ותמהו על כל העניין, עד שנודעו להם הבטחות השווא שהתעו בהן את היהודים. כל הלילה ניסו היהודים לעוף, עד שהאיר השחר. ואז נתברר להם שנתעו ושנעשו לצחוק.
שני הרמאים נסו, ובידם הרכוש שהשיגו מן היהודים, ואופן רמאותם נתגלה, אבל היהודים לא חפצו לעשות את הדבר פומבי. אולם קראו לשנה הזאת בשם "שנת המעוף", ולאחריה חושבים זקן וצעיר.
השפעה

הספר זכה להשפעה בקרב מוסלמים, וצוטט פעמים רבות, בין היתר בכתביהם של הפוסקים המוסלמים אבן קיים אלג'וזיה מדמשק ושיהאב אל-דין אל-קראפי (شهاب الدين القرافي 1228–1285) ממצרים.
כתבי יד של הספר נשמרו בטהרן, קהיר, איסטנבול וירושלים, ובחלק מהם אין את החלק האוטוביוגרפי. הספר יצא במספר מהדורות דפוס, בין היתר בקהיר ב-2006, ובדמשק ב-2014.
בשנת 1964 תרגם המזרחן משה פרלמן את הספר לאנגלית.
השפעה > איגרת רבי שמואל

במאה ה-14 פורסם בלטינית חיבור בשם "איגרת רבי שמואל" (בלטינית: Tractatus Raby Samuelis) מאת הבישוף של מרקש אלפונסו בואנהומבה (Alfonso Buenhombre). הספר היה לאחד מן החיבורים האנטישמיים הנפוצים ביותר בימי הביניים המאוחרים באירופה, ונדפס במהדורות רבות. השפעתו ניכרת בכתביהם של תאולוגים והוגים אנטי-יהודיים, ובהם המומר אנטוניוס מרגריטה ומרטין לותר. משערים שהדמות באיגרת מבוססת על סמואל אל-מוגרבי.
תגובות בעולם היהודי > רמב"ם

הרמב"ם באיגרת תימן שנכתבה כעשור לאחר חיבור "אפחאם אל-יהוד" (ב-1173), כינה את מחבר הספר 'הפושע'. הוא הקדיש חלק משמעותי מהאיגרת למענה על חלק מטענותיו של אל-מוגרבי.
על הרמז מהפסוק "הופיע מהר פארן" הוא כתב שהפסוק מדבר בלשון עבר. כך שלא ייתכן שמדובר בנבואה לעתיד.
את הנבואה "ונתתיו לגוי גדול" הוא הסביר כעניין דמוגרפי-כמותי בלבד, הנטול משמעות דתית מיוחדת.
לדבריו, הרמז בגימטריה של "במאד מאד" מסתמך במקורו על הקוראן (סורה 61, א-צף, איה 6) שבו נאמר שישו ניבא על "אחמד" (בבשורה על פי יוחנן יד 16). הגימטריה בפסוק לא מתאימה ל"אחמד".
"נביא מקרבך מאחיך כמוני" - על כך כתב הרמב"ם שיש לשים לב להקשר הפסוק, המדבר על נביא כתחליף לקוסמי קסמים, מנחשים ומכשפים. ולכן נביא חייב להציג מופתים, אם כי זהו לא תנאי מספיק כדי לבטל את דברי התורה שהם נצחיים.
תגובות בעולם היהודי > אלחריזי

המשורר יהודה אלחריזי בתחילת המאה ה-13 כתב בספרו תחכמוני על בנו של רבי יהודה בן עבאס:
וְרַבִּי יְהוּדָה בֶּן עַבָּס, גַּם הוּא בָּא מֵאַרְצוֹת מַעֲרָב לְמִזְרָח... גַּם הוֹלִיד בֶּן פָּרִיץ. הִפְלִיא נַבְלוּת וְהִמְרִיץ.
תגובות בעולם היהודי > אבן כמונה

הפילוסוף היהודי אבן כמונה כתב בהמשך המאה ה-13 על התאסלמותו של סמואל אל-מוגרבי כי היא בוצעה רק כדי "להכעיס את היהודים", ועל אחת מטענותיו כתב כי היא אפילו אינה ראויה לתגובה.
תגובות בעולם היהודי > יוסף סמברי

ההיסטוריון הרב יוסף סמברי מהמאה ה-17 כתב על חיבורו של אל-מוגרבי פרק לעומתי במיוחד, ובראשו סיכם את דבריו:
סיפור שמואל ן׳ עזריא מכת המגשמים, מוכה בסנורים, והזיד בעורמה, על תורת ה' תמימה, ודברים מלבו בדה, על התורה ועל העבודה, ועשה ספר אל אפח"ם, שחור כפחם, והתפאר עלינו כי הוציא ספר לדת ישמעאל, והבדילו ה' לרעה מכל שבטי ישראל
לקריאה נוספת

חגי מזוז, התאסלמות מחושבת, סגולה, מגזין ישראלי להיסטוריה 81, תשע"ז
סופרים מוסלמים על יהודים ויהדות, בעריכת חוה לצרוס-יפה, ירושלים תשנ"ו
הערות שוליים

1 2 3  Moshe Perlmann, Samau'al al-Maghribī Ifḥām Al-Yahūd: Silencing the Jews / إفحام اليهود: تأليف السموءل المغربي (القرن السادس الهجري), Proceedings of the American Academy for Jewish Research 32, 1964, עמ' 5–136 doi: 10.2307/3622414
1 2  ספר בראשית, פרק כ"א, פסוק כ"א
↑  ספר בראשית, פרק מ"ט, פסוק י'
↑  ספר דברים, פרק י"ח, פסוק י"ח
↑  ספר דברים, פרק ב', פסוק ד'
↑  ספר בראשית, פרק י"ז, פסוק כ'
↑  אונקלוס על ספר דברים, פרק ל"ג, פסוק ב'. הפסוק במקור הוא בלשון עבר, כפי שהעיר הרמב"ם באיגרת תימן (מובא להלן בערך) "וַיֹּאמַר ה' מִסִּינַי בָּא, וְזָרַח מִשֵּׂעִיר לָמוֹ, הוֹפִיעַ מֵהַר פָּארָן וְאָתָה מֵרִבְבֹת קֹדֶשׁ"
↑  ספר דברים, פרק ל"ב, פסוק כ"ח
↑  ספר דברי הימים ב', פרק י"ג, פסוק י"ז
↑  ספר ויקרא, פרק כ"ד, פסוק כ"ב
↑  ספר במדבר, פרק ט"ו, פסוק ט"ו
↑  ספר שמות, פרק י"ב, פסוק מ"ט
↑  הניסוח האחרון לקוח מסידור רב סעדיה גאון שהיה בשימוש בפרס. ראו סידור רב סעדיה גאון, בהוצאת ראובן מס, ירושלים תשכ"ג, עמוד טז שורה 12
↑  ספר תהלים, פרק קט"ו, פסוק ב'
↑  ספר תהלים, פרק מ"ד, פסוק כ"ד
↑  ספר שמות, פרק כ"ד, פסוק י'
↑  ספר שמות, פרק ל"א, פסוק י"ח
↑  ספר בראשית, פרק ו', פסוק ו'
↑  כגון ”נִחַמְתִּי כִּי הִמְלַכְתִּי אֶת שָׁאוּל לְמֶלֶךְ” בספר שמואל א', פרק ט"ו, פסוק י"א, ”וַיהוָה נִחָם כִּי הִמְלִיךְ אֶת שָׁאוּל” בספר שמואל א', פרק ט"ו, פסוק ל"ה ועוד.
↑  ספר דברים, פרק ל"א, פסוק ט'
↑  ספר דברים, פרק ל"א, פסוק כ"ב
↑  הוא מצטט מספר דברים, פרק ל"א, פסוק י"ט וכן פרק ל"א, פסוק כ"א
↑  ספר שמות, פרק ל"ד, פסוק כ"ו
↑  ספר בראשית, פרק מ', פסוק י'
↑  ספר דברים, פרק ב', פסוק כ"ח
↑  תרגום יעקב מאן, התנועות המשיחיות בימי מסעי הצלב הראשונים, בתוך: התקופה כד, עמ' 345-346 (קישור לארכיון האינטרנט)
↑  הסיפור המלא הובא גם אצל אהרן זאב אשכולי, התנועות המשיחיות בישראל, מוסד ביאליק ירושלים תשט"ז, עמ' 167 - 168
↑  בספרו מורה נבוכים בתשובות ליהודים ונוצרים (בערבית)
↑  שיהאב אל-דין אל-קראפי (אנ'), בספרו תשובות מעולות לשאלות מבישות בהפרכת הדת הכופרת, קישור לערך בערבית.
↑  לרשימת מהדורות בספריה הלאומית בישראל
↑  "איגרת רבי שמואל" – חיבור פולמוסי-אנטישמי – ונציה, 1537 | קדם בית מכירות פומביות בע״מ, באתר www.kedem-auctions.com
↑  הפסוק ביוחנן הוא "וְהוּא יִתֵּן לָכֶם פְּרַקְלִיט אַחֵר אֲשֶׁר־יִשְׁכֹּן אִתְּכֶם לָנֶצַח". לפי פרשנים מוסלמים, התרגום המילולי של המילה "פרקליט" לערבית הוא "אחמד" ורומז לנביא מוחמד.
↑  שרה סטרומזה, ‏על אינטלקטואלים יהודים מומרים בימי הביניים המוקדמים תחת שלטון האיסלאם, פעמים 42, עמ' 70-73.
↑  יוסף סמברי, דברי יוסף, ירושלים: יד יצחק בן צבי, תשנ"ד, עמ' 146
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007397906405171  VIAF: 309402164   WorldCat (עם VIAF): 309402164 
כתב יד של הקוראן מהמאה ה-12, מתוארך לתקופת השושלת הסלג'וקית ומקורו באזור מראגה. מוצג כיום במוזיאון קליבלנד לאמנות
גונבאד-א סורך, מבנה ה"כיפה אדומה" בעיר מראגה, שנבנה בימיו של אל-מוגרבי
הרי אדום במבט מכביש הערבה
המינרט העתיק ביותר בבגדד, שנבנה בתחילת המאה ה-10 כחלק ממסגד הח'ליפים המלכותי. תמונה שצולמה ב-1911, לפני השחזור המודרני
בג"ץ שי גורטלר נגד שר הרווחה

| --- | --- |

 מידע החלטה
 ערכאה:  בית המשפט העליון
 תאריך החלטה:  28 בדצמבר 2023
 החלטה
 סעיף 3 בחוק אימוץ ילדים "אין אימוץ אלא על ידי איש ואשתו יחד" יחול גם על זוגות להט"ב.
 חברי המותב
 חברי המותב:  עוזי פוגלמן, אלכס שטיין, גילה כנפי-שטייניץ.
בג"ץ 5158/21 שי גורטלר נגד שר הרווחה הוא פסק דין שנתן בית המשפט העליון בשבתו כבית המשפט הגבוה לצדק ב-28 בדצמבר 2023 ובו נקבע כי יש לבטל את האפליה כלפי זוגות חד-מיניים באימוץ. את העתירה הגישו שני זוגות להט"ב שממתינים לאימוץ (שי גורטלר ושחר גלוברמן, צפריר גדרון ועידו זיו), המרכז הרפורמי לדת ומדינה,  אגודת הלהט"ב והבית הפתוח בירושלים. את העותרים יצגו בדיונים עו"ד ריקי שפירא-רוזנברג ועו"ד אורי נרוב מהמרכז הרפורמי לדת ומדינה. השופטים, ממלא מקום נשיא בית המשפט העליון עוזי פוגלמן, השופט אלכס שטיין והשופטת גילה כנפי-שטייניץ, החליטו פה אחד כי יש לבטל את האפליה כלפי זוגות להט"ב באימוץ ילדים.
רקע

חוק אימוץ ילדים נחקק לראשונה בשנת 1960. סעיף ג' שלו קובע כי "אין אימוץ אלא על ידי איש ואשתו יחד". עדכון של החוק בשנת 1981 הותיר את סעיף ג' על כנו. לאחר פסק הדין בעתירת טל ואביטל ירוס-חקק ב-2005, בו נקבע כי בנות זוג רשאיות לאמץ זו את ילדיה הביולוגיים של זו, נדרש בשנת 2008 היועץ המשפטי לממשלה מני מזוז לשאלת היתכנות אימוץ של "ילד זר", ילד שאין לו קשר לאחד ההורים המאמצים, על ידי זוגות להט"ב. מזוז ושר הרווחה יצחק הרצוג החליטו להשוות את תנאי האימוץ של זוגות להט"ב לאלו של הורים יחידניים.
כלומר, אם קיים ילד שמפאת גילו ו\או מצבו הבריאותי לא נמצאו לו מאמצים שהם "איש ואשתו" אזי, באשר החלופה היא שהילד לא יאומץ כלל, ניתן למסור אותו לאימוץ לזוג להט"ב. כיוון שמדובר בנסיבות יוצאות דופן במיוחד, לפי נתוני השרות למען הילד בין השנים 2008 ל-2017 אירעו שלושה אימוצים כאלו בלבד. בתקופה המקבילה היו 1,700 אימוצים של זוגות של "איש ואשתו".
חוק אומנה לילדים שנחקק ב-2016 לא הפלה בין זוגות להט"ב לזוגות הטרוסקסואלים ולכן היו מקרים ספורים של אימוצים בידי זוגות להט"ב שהתחילו כתהליך אומנה אף שתהליך זה מיועד להיות זמני. גם במקרים הספורים שבהם זכו הורים להט"ב לאמץ ילד בישראל, הם עשו זאת כשני מאמצים יחידניים ולזאת לעומת הורים הטרוסקסואלים שאימצו כזוג.
בשנת 2016 הגישו המרכז הרפורמי לדת ומדינה ועמותת "אבות גאים" עתירה לבית המשפט העליון נגד שני סוגים של אפליות באימוץ: אפליה של זוגות שלא נישאו ברבנות ואפליה של זוגות להט"ב. במהלך הדיון בעתירה הודיעה המדינה כי היא אינה מתנגדת להכיל זוגות שלא נישאו ברבנות תחת ההגדרה של איש ואשתו. המדינה הודיעה כי ישנה ועדה שיושבת על המדוכה בנושא חוק האימוץ מאז שנת 2007, ועדת  גרוס, והיא תעדכן בעמדתה על המדיניות כלפי זוגות להט"ב כאשר הוועדה תפרסם את מסקנותיה. ועדת גרוס החליטה להשאיר את ההחלטה בנושא האפליה כנגד זוגות להט"ב לשרי המשפטים והרווחה. מצד אחד, הוועדה שמעה את עדותו של פרופ' צבי טריגר על כך שלפי המחקר אין עדיפות להורות של "איש ואשתו" על פני הורות להט"ב. מנגד, עלו קולות בוועדה כי ילד מאומץ נושא עמו חריגות ואילו אימוץ על ידי זוג להט"ב עלול להוסיף "מטען נוסף": "לאור העובדה שהילד כבר נושא עמו חריגות, נטען כי מנקודת מבט של טובת הילד יש להיזהר מהעמסת מטען נוסף על הילד. לכן, יש לאפשר מסירת ילד לאימוץ רק למשפחות אשר הן לא נחשבות בחברה הישראלית כמשפחות חריגות."
מחאת 2017

המדינה הגישה את תגובתה לעתירה הראשונה ב-11 ביולי 2017 והיא שאין לאפשר אימוץ לזוגות להט"ב. המדינה ציטטה את העמדה המתנגדת מוועדת גרוס לפיה זוגות להט"ב הן "משפחות חריגות" ועלולים להוסיף לילד מאומץ "מטען נוסף". עם היוודע תגובת המדינה, פרצו הפגנות סוערות של הקהילה הגאה ובמסגרתן אף נחסמו נתיבי איילון. שורת גורמים הביעו מחאה על תגובת המדינה ובהם הסתדרות הפסיכולגים הארצית (הפ"י) אשר טענה כי אין הבדל בין הורות של להט"בים להורות של הורים הטרוסקסואלים. כנגד תגובת המדינה עלו גם קולות שקראו לאי-ציות אזרחי.
לאור המחאה, הודיע שר הרווחה חיים כ"ץ כי המדינה תשקול מחדש את עמדתה. בתאריך 17 ביולי 2017 הגישה המדינה הודעה מעדכנת ובה היא הודיעה כי היא תפעל לשינוי החקיקה ולביטול האפליה כנגד זוגות להט"ב.
בדיון שהתקיים בבית המשפט העליון ב-17 בספטמבר 2017 אמרה המדינה כי בכוונתה לפרסם תזכיר תיקון חקיקה בנושא עד למחצית שנת 2018. כתוצאה מכך, ראש ההרכב השופטת אסתר חיות הודיעה כי העתירה מתייתרת. המדינה לא עמדה בהתחייבות זאת.
תזכיר תיקון החקיקה

אף שהמדינה התחייבה לפרסמו עד מחצית שנת 2018, לבסוף תזכיר תיקון החקיקה שמבטל את האפליה פורסם רק ב-8 באוגוסט 2019. עם פרסומו התברר מדוע חל העיכוב: תזכיר תיקון החקיקה קשר יחדיו שתי סוגיות רגישות חברתית: הסוגיה הלהט"בית וסוגיית האימוץ הבין-דתי. בעוד שחוק האימוץ אוסר על אימוץ בין-דתי, בין היתר מחשש של חטיפת ילדים, תזכיר תיקון החקיקה ביקש, לראשונה בתולדות המדינה, להגמיש את הקריטריונים לאימוץ בין-דתי כך שיהודים יוכלו לאמץ ילדים מוסלמים. זאת, על אף שלפי מחקרים מתן אפשרות לאימוץ פוגע באוכלוסייה ממנה ניתן לאמץ. העותר שי גורטלר טוען כי תזכיר תיקון החקיקה עמד לבטל אפליה כנגד קהילה מוחלשת אחת, קהילת הלהט"ב, על חשבון קהילה מוחלשת אחרת, פלסטינים אזרחי ישראל. בפועל, תזכיר תיקון החקיקה מעולם לא עלה לוועדת השרים לענייני חקיקה או לשולחן הכנסת. שורת הצעות חוק עצמאיות שביקשו לבטל את האפליה כלפי זוגות להט"ב באימוץ שהוגשו על ידי חברי הכנסת יוראי להב-הרצנו, מירב מיכאלי, ניצן הורביץ ומיכל רוזין נפלו כולן בקריאה ראשונה.
דו"ח מבקר המדינה

ב-9 באוקטובר 2020 שודרה כתבתה של מיכל פעילן על האפליה באימוץ בהשתתפות שני הזוגות שהביאו לבסוף לפסיקת בג"ץ שביטלה את האפליה. בעקבות הכתבה, ב-3 בנובמבר 2020 התקיימה ביוזמת ח"כ עידן רול ישיבה של הוועדה לענייני ביקורת המדינה בנושא אימוץ ילדים על ידי זוגות להט"ב. הוועדה החליטה לקרוא למשרד מבקר המדינה לחקור את אוזלת ידה של המדינה בביטול האפליה. משרד מבקר המדינה, בבואו לחקור את האפליה כנגד קהילת הלהט"ב, נתקל בנושאים רבים בתחום האימוץ והאומנה הראויים לטיפול ולכן פרסם דו"ח מקיף בנושא. הדו"ח נדון בישיבה של הוועדה לענייני ביקורת המדינה ב-6 ביוני 2023 ואף נקבעו דיוני המשך על מנת לבקר את יישום משרד הרווחה את המלצות הדו"ח. בכך, הביאה הסוגיה הלהט"בית לתשומת לב ציבורית לתחומים של אימוץ ואומנה שבהם נדרשים לדעת דו"ח המבקר שינויים רבים.
העתירה

ב-26 ביולי 2021 הוגש בג"ץ 5158/21 שי גורטלר נ' שר הרווחה. את העתירה הגישו שני זוגות להט"ב שממתינים לאימוץ (שי גורטלר ושחר גלוברמן, צפריר גדרון ועידו זיו), המרכז הרפורמי לדת ומדינה, אגודת הלהט"ב והבית הפתוח בירושלים. גורטלר וגלוברמן המתינו בתור ב' של השירות למען הילד מאז שנת 2015 ומעולם לא הוצע להם לאמץ ילד. לזוג ילדה שאימצו בארצות הברית. במרץ 2022 הודיע שר המשפטים גדעון סער כי הוא תומך בביטול האפליה אך אין היתכנות פוליטית לקידום הצעת תיקון החקיקה. בשל פיזור הכנסת, דיון שנקבע ליולי 2022 נדחה. לאחר מספר בקשות דחיה מטעם המדינה, נערך לבסוף דיון ראשון בעתירה ב-2 באוגוסט 2023. לקראת הדיון הגישה המדינה את תגובתה. מחד, טען שר הרווחה יעקב מרגי כי אין לאפשר לזוגות להט"ב לאמץ כדי לא להעמיס "מורכבות נוספת" על הילד. מנגד, עמדת היועצת המשפטית לממשלה גלי בהרב-מיארה הייתה כי יש לאפשר למחוקק זמן נוסף כדי לפעול בנדון בעצמו אך היועמ"ש גם הודיעה כי אם בית המשפט יבחר לפרש את סעיף "איש ואשתו" כחל גם על זוגות להט"ב אזי ניתן לעשות זאת מתוך חוק האימוץ עצמו ולאור "כוכב הצפון" של חוק האימוץ: טובת הילד. שר המשפטים יריב לוין אמר כי "אין היתכנות פוליטית בתקופה הקרובה לקידום חקיקה ממשלתית בנושא". בדיון אמר המשנה לנשיאה עוזי פוגלמן כי "לא ניתן להימנע מהכרעה פרשנית" ובכך אותת בצורה ברורה כי יפסוק לביטול האפליה.