stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פרנסיסקו וייארויה

פרנסיסקו חאבייר פרס וייארויה (בספרדית: Francisco Javier Pérez Villarroya; נולד ב-6 באוגוסט 1966 בסרגוסה) הוא כדורגלן עבר ספרדי ששיחק בעמדת המגן השמאלי.
וייארויה שיחק בספרד לאורך כל הקריירה. הוא בלט במדיהן של ריאל סרגוסה, בה החל את הקריירה, בריאל מדריד בה זכה בגביע המלך הספרדי, ובדפורטיבו לה קורוניה, שם זכה בגביע נוסף. לזכותו 14 הופעות במדי נבחרת ספרד, אותה ייצג בין היתר במונדיאל 1990.
קריירת משחק > נבחרת ספרד

וייארויה ערך את הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת ספרד ב-20 בספטמבר 1989, תחת המאמן לואיס סוארס, בניצחון הביתי 2–0 על פולחן במשחק ידידות. הוא פתח בהרכב והיה לאחד מארבעה שחקנים שערכו בכורה בנבחרת באותו המשחק. בחודשיים שלאחר הופעת הבכורה שלו כבר ערך שתי הופעות במסגרת מוקדמות מונדיאל 1990.
וייארויה זומן לסגל הנבחרת לקראת מונדיאל 1990 באיטליה. השחקן, שבאותו הקיץ עבר לשחק בריאל מדריד, פתח בהרכב במשחק הבכורה של ספרד בטורניר, שוויון 0–0 מול אורוגוואי, והוחלף לאחר כשמונים דקות. הוא פתח ושיחק תשעים דקות בצמד הניצחונות של ספרד בשלב הבתים, 3–1 על דרום קוריאה ו-2–1 על בלגיה, שבעקבותיהם עלתה לשמינית הגמר מהמקום הראשון בבית. וייארויה פתח ושיחק לכל אורך המשחק וההארכה בהפסד 2–1 ליוגוסלביה, בעקבותיו סיימה הנבחרת את דרכה בטורניר.
עד לפברואר 1992 הוסיף שלוש הופעות בלבד במדי הנבחרת, כולן במשחקי ידידות. בסך הכול סיים את דרכו הבינלאומית עם 14 הופעות במדי ספרד.
תארים

גביע המלך הספרדי: 1990/1991
הסופר קאפ הספרדי (2): 1990, 1993
גביע המלך הספרדי: 1994/1995
הסופר קאפ הספרדי: 1995
סטטיסטיקות > מועדונים

| עונה | קבוצה | ליגה | בליגה> הופעות | בליגה> שערים | בגביע> הופעות | בגביע> שערים | באירופה> הופעות | באירופה> שערים | אחר> הופעות | אחר> שערים | סך הכול> הופעות | סך הכול> שערים |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1983/1984 | דפורטיבו אראגון | ספרד הליגה הספרדית השלישית | 5 | 0 | - | - | - | - | - | - | 5 | 0 |
| 1984/1985 | ריאל סרגוסה | ספרד לה ליגה | 1 | 0 | 1 | 0 | - | - | 4 | 0 | 6 | 0 |
| 1985/1986 | דפורטיבו אראגון | ספרד ליגת המשנה הספרדית | 23 | 0 | 2 | 0 | - | - | - | - | 25 | 0 |
| 1986/1987 | דפורטיבו אראגון | ספרד הליגה הספרדית השלישית | 34 | 0 | - | - | - | - | - | - | 34 | 0 |
| 1986/1987 | ריאל סרגוסה | ספרד לה ליגה | 2 | 0 | - | - | - | - | - | - | 2 | 0 |
| 1987/1988 | דפורטיבו אראגון | ספרד הליגה הספרדית השלישית | 18 | 1 | 2 | 0 | - | - | - | - | 20 | 1 |
| 1987/1988 | ריאל סרגוסה | ספרד לה ליגה | 23 | 1 | - | - | - | - | - | - | 23 | 1 |
| 1988/1989 | ריאל סרגוסה | ספרד לה ליגה | 37 | 1 | 2 | 0 | - | - | - | - | 39 | 1 |
| 1989/1990 | ריאל סרגוסה | ספרד לה ליגה | 37 | 4 | 4 | 0 | 4 | 0 | - | - | 45 | 4 |
| 1990/1991 | ריאל מדריד | ספרד לה ליגה | 36 | 0 | 2 | 0 | 6 | 1 | 2 | 0 | 46 | 1 |
| 1991/1992 | ריאל מדריד | ספרד לה ליגה | 34 | 1 | 7 | 0 | 7 | 1 | - | - | 48 | 2 |
| 1992/1993 | ריאל מדריד | ספרד לה ליגה | 9 | 0 | 4 | 0 | 4 | 0 | - | - | 17 | 0 |
| 1993/1994 | ריאל מדריד | ספרד לה ליגה | 4 | 0 | 1 | 0 | 2 | 0 | - | - | 7 | 0 |
| 1994/1995 | דפורטיבו לה קורוניה | ספרד לה ליגה | 17 | 0 | 4 | 0 | 4 | 0 | - | - | 25 | 0 |
| 1995/1996 | דפורטיבו לה קורוניה | ספרד לה ליגה | 25 | 0 | - | - | 5 | 0 | - | - | 30 | 0 |
| 1996/1997 | ספורטינג חיחון | ספרד לה ליגה | 38 | 2 | 1 | 0 | - | - | - | - | 39 | 2 |
| 1997/1998 | ספורטינג חיחון | ספרד לה ליגה | 13 | 0 | 1 | 0 | - | - | - | - | 14 | 0 |
| 1998/1999 | בדחוס | ספרד ליגת המשנה הספרדית | 19 | 1 | 5 | 2 | - | - | - | - | 24 | 3 |
| סך הכול בקריירה | סך הכול בקריירה | סך הכול בקריירה | 375 | 11 | 36 | 2 | 32 | 2 | 6 | 0 | 449 | 15 |
סטטיסטיקות > נבחרת לאומית

| נבחרת ספרד> שנה | נבחרת ספרד> הופעות | נבחרת ספרד> שערים |
| --- | --- | --- |
| 1989 | 4 | 0 |
| 1990 | 7 | 0 |
| 1991 | 1 | 0 |
| 1992 | 2 | 0 |
| סה"כ | 14 | 0 |
פיראס נסאר

| --- | --- |

נסאר, 2018
 לידה:  29 בינואר 1993 (בן 31) נצרת, ישראל
 שם לידה:  فراس نصار 
 מדינה:  ישראל 
 תקופת הפעילות:  מ-2014
 פרופיל ב-IMDb
 
פיראס נסאר (בערבית: فراس نصار, תעתיק: פראס נצאר; נולד ב-29 בינואר 1993) הוא שחקן קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון ערבי-ישראלי. מוכר בזכות גילומו את נידאל עוודאללה "אל מקדסי" בסדרת הטלוויזיה "פאודה".
ביוגרפיה

נסאר נולד וגדל בנצרת, למשפחה ערבית-נוצרית. בגיל צעיר החל לשחק תפקידי אורח בתיאטרון.
בשנת 2013 החל ללמוד במסלול התלת-שנתי בבית ספר למשחק על שם ניסן נתיב, שם סיים את לימודיו בשנת 2016.
בשנת 2014 גילם את ג'מאל/ג'ימי בסרטו של ערן ריקליס "ערבים רוקדים" על פי תסריט של סייד קשוע.
בשנת 2017 קיבל את תפקידו המשמעותי הראשון בסדרת המתח המצליחה "פאודה" כשהצטרף לעונה השנייה וגילם את המחבל הבכיר נידאל עוודאללה המכונה אל-מקדסי.
ב-2017 החל לשחק בתיאטרון גשר במחזה "במנהרה" מאת רועי חן ובבימויו של עירד רובינשטיין את אחד משלושת התפקידים הראשיים: החמאסניק הישאם. ההצגה רצה במשך יותר מ-200 הופעות בארץ ובניו יורק בין היתר.
באותה שנה שיחק בסרטי הקולנוע "נדיה (שם זמני)" של טובה אשר, "לא פה, לא שם" של מייסלון חמוד ו-"פוקסטרוט" זוכה 8 פרסי אופיר של שמוליק מעוז.
ב-2018 החל לשחק בתיאטרון גשר במחזה "רודף העפיפונים" מאת מתיו ספנגלר (אנ') על פי חאלד חוסייני בבימויו של נועם שמואל בתפקיד עסאף.
באותה שנה החל לשחק באותו תיאטרון במחזה "מקבת גרסה ללא מילים" בתפקיד מקבת', במקביל לאבי אזולאי.
ב-2019 הצטרף לעונה השלישית בסדרת המתח "בתולות" ב-HOT3, שם גילם את מוראד.
בשנת 2020 שיחק לצד למיס עמאר ומונא חוא בסרט "בין גן עדן לאדמה" בבימויה של הבמאית הפלסטינית נג'ווא נג'אר, ונאסר אף זכה בפרס על תפקידו.
בשנת 2021 החל לגלם דמות ראשית בסדרת המדע בדיוני האמריקאית "פלישה" שיצר סיימון קינברג לרשת אפל TV פלוס.
בשנת 2023 שיחק בעונה השנייה של סדרת המתח "השוטרים".
בשנת 2024 שיחק בסדרה "טיפול לילי".
חיים אישיים

נסאר מתגורר בתל אביב-יפו.
פילמוגרפיה > קולנוע

| שנה | סרט | תפקיד | במאי |
| --- | --- | --- | --- |
| 2014 | ערבים רוקדים | ג'מאל | ערן ריקליס |
| 2017 | נדיה (שם זמני) | ריפעאת | טובה אשר |
| 2017 | לא פה, לא שם | רביע | מייסלון חמוד |
| 2017 | פוקסטרוט | ג'מאל | שמוליק מעוז |
| 2020 | בין גן עדן לאדמה | תאמר | נג'ווא נג'אר |
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| שנה | סדרה | תפקיד | ערוץ | במאי |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2017–2018 | פאודה | נידאל אל מקדסי | Yes | רותם שמיר, דן סחר |
| 2019 | בתולות | מוראד | HOT | אדם סנדרסון |
| 2021–הווה | פלישה | אחמד מאליק | אפל TV פלוס | סיימון קינברג |
פרידה בלינפנט

| --- | --- |

פרידה בלינפנט (שמאל) עם זוגתה הנרייט הילדה בוסמנס בדירתן באמסטרדם. בוסמנס שהייתה מלחינה ופסנתרנית מוכרת, הייתה זוגתה של בלינפנט למשך שבע שנים
 לידה:  10 במאי 1904 אמסטרדם, הולנד 
 פטירה:  5 במרץ 1995 (בגיל 90) סנטה פה, ארצות הברית 
 מוקד פעילות:  ממלכת ארצות השפלה 
 מקום לימודים:  קונסרבטוריום ואן אמסטרדם 
 שפה מועדפת:  הולנדית 
 כלי נגינה:  צ'לו 
 בן או בת זוג:  הנרייטה בוסמנס 
 
פרידה בלינפנט (באנגלית: Frieda Belinfante; ‏10 במאי 1904, אמסטרדם – 5 במרץ 1995, סנטה פה, ניו מקסיקו) הייתה צ'לנית יהודיה הולנדית, מנצחת, לסבית מוצהרת וחברה במחתרת ההולנדית במהלך מלחמת העולם השנייה. לאחר המלחמה היגרה בליפנט לארצות הברית והמשיכה את הקריירה שלה במוזיקה. היא הייתה המייסדת, המנהלת האמנותית ומנצחת של התזמורת הפילהרמונית של מחוז אורנג'.
גנאלוגיה

בתו של ארון בלינפנט (Aron) וגורג'ין אנטואנט הסה (Georgine Antoinette Hesse), פרידה הייתה הצאצאית לשושלת בלינפנט, יהודים שמוצאם מגירוש ספרד, שהגיעה להולנד במאה ה-17 ומוצאם יכול להיות נעוץ במאה ה-16 בפורטוגל. צאצאים ידועים נוספים של המשפחה הם הסופרת האמי בלינפנט, יצחק כהן בלינפנט, התאולוג היהודי משה כהן בלינפנט והעיתונאית אמילי בלינפנט. רבים מצאצאי שושלת בלינפנט נספו בשואה.
ראשית הקריירה

בלינפנט נולדה למשפחה מוזיקלית. אביה, ארון, היה פסנתרן ומורה בולט באמסטרדם שאחז בתואר הפסנתרן הראשון שהציג את כל מחזור הסונטות של בטהובן לפסנתר במהלך עונה אחת בקונצרטחבאו של אמסטרדם. בלינפנט החלה ללמוד לנגן על צ'לו בגיל 10. בין השאר למדה כמה פעמים בפריז עם הצ'לן ז'ראר הקינג (Gérard Hekking) איתו פתחה ידידות עמוקה. היא בוגרת הקונסרבטוריון של אמסטרדם וערכה את הופעת הבכורה המקצועית שלה באולם הרסיטלים קליין זאל (Kleine Zaal) של הקונצרטחבאו בגיל 17, כשהיא מלווה בפסנתר על ידי אביה. אביה נפטר כמה חודשים לאחר הופעת הבכורה שלה.
לאחר בימוי מספר הרכבים קאמריים בבתי ספר, מכללות והרכבים קאמריים מקצועיים במשך מספר שנים, בלינפנט הוזמנה בשנת 1937 על ידי הנהלת הקונצרטחבאו כדי ליצור את ה-"Het Klein Orkester", תזמורת קאמרית שבה הייתה אמורה להיות המנהלת האמנותית והמנצחת. בלינפנט החזיקה בתפקיד זה עד 1941, ומה שהפך אותה לאישה הראשונה באירופה אשר הייתה מנהלת אמנותית ומנצחת של אנסמבל תזמורתי מקצועי באופן מתמשך. במקביל, בלינפנט הופיעה כמנצחת אורחת שבועית ברדיו הלאומי ההולנדי, והופיעה כמנצחת אורחת עם תזמורות בהולנד ובצפון אירופה. בקיץ של שנת 1939, השתתפה בלינפנט בכיתת האמן של ד"ר הרמן שרכן (Hermann Scherchen) בנאוכטל (Neuchâtel), שווייץ, כדי לשכלל את כישוריה כמנצחת. מתוך הכרה ביכולות שלה, שרכן העניק לה את הפרס הראשון על פני 12 מנצחים גברים מקצועיים שלמדו בכיתתו; הפרס כלל גם התקשרות עם Orchestre de la Suisse Romande, במונטרה.
הכיבוש הנאצי קטע את הקריירה המוזיקלית של בלינפנט, שהתחדשה רק אחרי המלחמה.
פעילויות בזמן המלחמה

בלינפנט הפכה לחברה טובה של האמן וילם ארונדאוס (Willem Arondeus), אחד ממנהיגי ארגון "Raad van Verzet" והומוסקסואל מוצהר, שלאחר מותו הוכר על ידי ׳יד ושם׳ כחסיד אומות העולם. היא השתתפה באופן פעיל במחתרת ההולנדית, בעיקר על ידי זיוף מסמכים אישיים ליהודים. יחד עם ארונדאוס, היא הייתה חלק מקבוצת ההתנגדות CKC שארגנה וביצעה פיצוץ בבניין מרשם האוכלוסין באמסטרדם ב - 27 במרץ 1943, שהרס אלפי מסמכים והפריע למאמצי הנאצים להשוות מסמכים מזויפים עם מסמכים רשומים.
קבוצת CKC הושמה תחת מעקב הגסטפו לאחר הפיגוע, ואילצה את בלינפנט וחבריה האחרים לרדת למחתרת. בעודה במסתור, בלינפנט שמעה על מעצרם והוצאתם להורג של חברי CKC אחרים, וביניהם אנדראוס. בלינפנט התחפשה לגבר וחיתה עם חברים למשך כ-6 חודשים לפני שאותרה על ידי הנאצים. לימים סיפרה, שהזהות שלה כגבר הייתה כה אמינה, עד שאפילו אמה לא זיהתה אותה ברחוב כשפגשה בה.
המחתרת עזרה לה להימנע מלהילכד, ולחצות את הגבול לבלגיה וצרפת, שם סייעה לה המחתרת הצרפתית לעשות את דרכה לשווייץ. כשהיא ושותפתה למסע הגיעו לגבול בחורף 1944, הן נאלצו לחצות את האלפים ברגל למקום מבטחים. המורה שלה לשעבר הרמן שרכן הציל אותה מהחזרה אל מעבר לגבול על ידי כך שאימת כי הייתה אזרחית הולנדית ותלמידתו לשעבר. כשהגיע למונטרה, היא קיבלה מעמד של פליטה, ועבדה לזמן קצר כפועלת חקלאית. בלינפנט הוחזרה להולנד עם סיום המלחמה.
התזמורת הפילהרמונית של מחוז אורנג'

בלינפנט היגרה לארצות הברית ב-1947, והתיישבה בלגונה ביץ' בקליפורניה, שם הצטרפה לסגל של אוניברסיטת UCLA למוזיקה בשנת 1949. בשאיפה להמשיך בפעילות הניצוח, היא הקימה קבוצת אד הוק לה קראה "נגני רחוב ויין" בשנת 1953, אנסמבל תזמורתי שהורכב מעמיתים מהאוניברסיטאות המקומיות, כמו גם מנגני אולפן מהוליווד.
הקמת "נגני רחוב ויין" הוכיחה עצמה עבור בלינפנט. ביצועים מוצלחים של האנסמבל תחת ניצוחה ב-"Redlands Bowl" הובילו מנהיגים אזרחיים ותרבותיים מקומיים להזמין את בלינפנט ליצירת אנסמבל תזמורתי קבוע במחוז אורנג'. לאחר מכן היא הפכה למייסדת, המנהלת האמנותית ומנצחת של התזמורת הפילהרמונית של מחוז אורנג', שהוקמה כעמותה ללא מטרות רווח הפטורה ממס בשנת 1954 והפכה להרכב הראשון מסוגו במחוז אורנג'. בלינפנט המשיכה להעסיק את נגני "נגני רחוב ויין" בעמותת התזמורת הפילהרמונית החדשה.
התזמורת הפילהרמונית של מחוז אורנג' של בלינפנט הייתה הרכב התזמורתי השני בעולם שנוצח או נוהל על ידי אישה, על בסיס מתמשך. בלינפנט הייתה חריגה גם בהסדר הכספי במשא ומתן עם נגנים משתתפים. כל הקונצרטים היו חינמיים לציבור, ומומנו לגמרי על ידי תרומות מספונסרים וחברויות. נגני התזמורת הסכימו לתרום מזמנם לחזרות ללא תשלום באישור האיגוד המקצועי, תוך קבלת תשלום עבור ההופעות, כשבלינפנט עצמה השתכרה באותו האופן. בלינפנט התעקשה על הסדר זה עם ספונסרים, וכי כל הקונצרטים יישארו ללא תשלום עבור כל המשתתפים בעתיד. ועידת המנהלים אימצה את הצעותיה של בלינפנט כתוכנית העסקית שלהם, עם המשימה המוצהרת של שמירה על תזמורת מקצועית עבורה תושבי המחוז.
תחת הנהלתה של בלינפנט, התזמורת התקדמה ל"רמה B" למוסד מוזיקלי. הדירוג לוקח בחשבון את התקציב שלה, המופעים והחדירה הגאוגרפית שלה בשנים שלאחר מכן. פעילותה כללה בדרך כלל 4-6 תוכניות לעונה בכל אולמי הקונצרטים החשובים ברחבי האזור, כמו גם קונצרטי נוער, פיתוח תוכניות תרבות ורסיטלים של מוזיקה קאמרית בקהילה בסיועה של בלינפנט. סולנים שהופיעו עם התזמורת כללו את לילי קראוס, לאונרד פנאריו, מארני ניקסון, דורותי וורנסקג'ולד, ומישה אלמן. בלינפנט הופיעה כסולנית עם התזמורת בעונת 1958-59, בביצוע הקונצ'רטו לצ'לו של היידן ב-C-מג'ור, hob. VIIB / 1. במשך כל התקופה הזאת, היא גם הופיעה ברסיטלים רבים באופן מקומי וכמנצחת אורחת בהתקשרויות עם תזמורות באירופה.
פעילותה של בלינפנט בתזמורת הפלהרמונית של מחוז אורנג' הגיעה לסיומה הפתאומי בשנת 1962, כאשר החוזה שלה לא חודש. לחצים פיננסיים הלכו וגברו, כיוון שאיגוד המוזיקאים ביקש תשלום לנגנים עבור החזרות. בנוסף, חברי ההנהלה ותומכים מהיישוב הרגישו שמנצח גברי יעלה את שיעור הקומה של התזמורת ויגדיל את ההכנסות. בראיון 1994, Belinfante אמרו כי היא מאמינה שרכילות על הנטייה המינית שלה שמשה כדי לדכא את ההתנגדות לסיום פעילותה בתזמורת. בלינפנט עזבה את תפקידה כמנהלת אמנותית ומנצחת, אבל המשיכה לתכנן את הסימפוניות לתוכניות הנוער במשך שתי עונות שלאחר מכן.
שנים מאוחרות

בלינפנט המשיכה בפעילות המוזיקלית שלה בהיקף מצומצם לאחר פיטוריה מהתזמורת הפילהרמונית של מחוז אורנג'. היא הקימה סטודיו פרטי בלגונה ביץ', שמוזיקאים רבים התאמנו בו. היא גם הצטרפה לדירקטוריון של האגודה למוזיקה קאמרית בחוף לגונה, ושישמש סוכנת הזמנה ויועצת אמנותית לקבוצה במשך יותר מ 20 שנים.
בלינפנט סיכמה את הקריירה שלה בראיון בלוס אנג'לס טיימס: "זה היה פשוט מוקדם מדי בשבילי. הייתי צריכה להיולד מחדש. הייתי יכולה לעשות יותר, זה מה שמצער אותי, אבל אני לא אדם אומלל. אני מחפשת את הדבר הבא שיש לעשות. תמיד יש עדיין משהו לעשותו ".
בשנים מאוחרות יותר היא זכתה להכרה על הישגיה. בשנת 1987, מפקחי מועצת מחוז אורנג' והעיר לגונה ביץ' הכריזו ביחד על יום ה-19 בפברואר, כ"יום פרידה בלינפנט - לכיבוד תרומתה לתרבות המוזיקלית באזור". חייה של בלינפנט היו לנושאו של הסרט התיעודי, "But I Was a Girl"(1999)‎‏. סיפורה הופיע גם בתערוכה, שמומנה על ידי ממשלת הולנד, על רדיפת הומואים ולסביות במהלך מלחמת העולם השנייה. בשנת 1994, מוזיאון השואה האמריקני הכיר באופן רשמי בתרומתה של בלינפנט למחתרת ההולנדית במלחמת העולם השנייה.
היא מתה בשנת 1995 ממחלת הסרטן, בת 90, בסנטה פה, ניו מקסיקו.
חיים אישיים

בליפנט חיה את חייה כלסבית מחוץ לארון. בהולנד עד מלחמת העולם השנייה חיה עם המלחינה הנרייטה בוסמנס במשך שבע שנים. גם בארצות הברית חיה כלסבית מחוץ לארון, עובדה שככל הנראה, עלתה לה בתפקידה כמנצחת על התזמורת של מחוז אורנג'.
פרסום מידע תעופתי

פרסום מידע תעופתי פנים ארצי (פמ"ת) הוא פרסום רשמי של מדינת ישראל, הכולל מידע, כללים והוראות לביצוע טיסות אזרחיות במרחב האווירי של ישראל, וכן מידע אודות שרותי התעבורה האווירית האזרחית (פיקוח טיסה, בקרה מרחבית, מודיעין טיס וכו').
הפמ"ת מכיל שלושה "סוגי מידע ראשיים": מידע תעופתי כללי (GEN), מידע תעופתי הנוגע לנתיבים במרחב האווירי (ENR – Enroute), ומידע בנוגע לשדות התעופה (AD – Aerodromes).
הפמ"ת מהווה פרסום מחייב וכל משתמשי התעופה האווירית האזרחית חייבים להכיר אותו. הפמ"ת מהווה את התשתית המשפטית המחייבת בכל הקשור לתשתיות התעופה ובכלל זה, שרטוטים של שדות התעופה, נתיבים, תהליכי הנמכת מכשירים, נהלים ליציאת מכשירים (Standard instrument departure), נהלים להגעת מכשירים (STAR – Standard terminal arrival route) וכיוצא באלו.
בישראל, הרשות האחראית על פרסום הפמ"ת ועדכניותו היא רשות התעופה האזרחית. בנוסף לפרסום המחייב, בעותק קשיח לכלל המנויים, הרשות מפרסמת את הפמ"ת גם באתר האינטרנט שלה.
מבנה הפמ"ת והדפיות השונות הכלולות בו, כפוף לסטנדרטים שנקבעים על ידי הארגון הבינלאומי לתעופה אזרחית.
מידע כללי

כל "מפעיל אווירי", חברת תעופה שמפעילה קווי טיסה סדירים, נדרש לבצע על פי תכנון כדי שיהיה מותר לו לטוס אל ישראל וממנה ובכלל זה:
אישור מרשות התעופה האזרחית של המדינה בה הוא רשום.
פרוט המאפיינים המסחריים שלו.
פרוט המאפיינים המבצעיים שלו.
הוכחות לתקפות כיסוי ביטוחי.
אישורים להובלת מטענים או חומ"ס.
רשימת כלי הטיס שבבעלותו, או שבכוונתו להפעיל במסגרת טיסותיו אל ישראל וממנה, כולל תיעוד, רישום, עמידה בתקני רעש, כשירות אווירית, אישור למכשירי הרדיו שלו.
אם יש בכוונתו להפעיל מטוסים חכורים, נדרשים אישורים מתאימים לכך.
פרוט הטיסות המתוכננות – מהיכן ממריאים והיכן נוחתים, שעות ההמראות והנחיתות וכדומה.
מסמכים הנוגעים לאבטחת הטיסות.
מה נדרש ממטוסי "תעופה כללית".
מה נדרש ממטוסים בבעלות המדינה.
מה נדרש לגבי מטוסים שנוחתים בנמל התעופה בן-גוריון לטובת תחזוקה במכון הבדק.
אלו הודעות נדרשות במקרה של סיכונים בריאותיים.
מה נדרש מהצוותים והנוסעים (כולל היבטים של ביקורת גבולות, בריאות הציבור ואבטחה).
מה נדרש בנוגע למטען, כולל היבטים של מכס ומשרד החקלאות.
מה הסטנדרטים הנוהגים בישראל בהיבט זמן (יחסית לזמן גריניץ'), ו"דאטום" (מודל כדור הארץ לפיו מצוירות דפיות ההנמכה ולפיו רשומות נקודות הציון בפמ"ת ובאיורים השונים, המודל המחייב בישראל, בהיבטי תעופה אזרחית הוא WGS84).
רשימת כל אמצעי הנווט בארץ.
הגדרה לגבי השאלה מי מוסמך לספק תחזית מזג אוויר, והתרעות על מזג אוויר וכדומה עבור גורמי התעופה האזרחית.
מידע לגבי נתיבים

מידע המתייחס, בין השאר, לדברים הבאים:
כללי טיסת ראייה
כללי טיסת מכשירים
תהליכי המתנה, תהליכי מכ"ם, כיול מד גובה
הגשת מרשה טיסה
התנהגות במקרה של ירוט
התנהגות במקרה של חסימות קשר
דווח על אירועים בתעבורה
נווט RNAV
אזורים סגורים לטיסה
אתרים המועדים לריכוז ציפורים
נתיבי נדידת הציפורים
מידע לגבי שדות תעופה

מידע המתייחס בין השאר לדברים הבאים:
דפיות של שדות התעופה, כולל פרוט מסלולים, מסלולי הסעה, עזרי נווט, עמדות חניה וכיוצא באלו.
תהליכי הנמכת מכשירים – Instrument approach procedure charts
תהליכי הצטרפות – נוהל הגעת מכשירים (STAR – Standard terminal arrival route)
תהליכי עזיבה – נוהל יציאת מכשירים (SID – Standard instrument departure)
הערות שוליים

↑  פמ"ת באתר רשות התעופה האזרחית
תרשים גישה ל-ILS או ל-LOC/DME למסלול 31C בנמל התעופה שיקגו מידוויי
פסגת סירק (קולומביה הבריטית)

ערך זה עוסק בפסגה בקולומביה הבריטית שבקנדה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |

צידה המערבי של הפסגה
 מידע כללי
 מדינה:  קנדה 
 מיקום:  קנדהקנדה
 קואורדינטות:  50°25′00″N 122°34′53″W﻿ / ﻿50.416666666667°N 122.58138888889°W﻿ / 50.416666666667; -122.58138888889
  (למפת קולומביה הבריטית מוגדלת) ויקטוריה ונקובר סארי קלונה קאמלופס פרינס ג'ורג' ארצות הברית אלברטה הטריטוריות הצפון-מערביות יוקון אלסקה האוקיינוס השקט פסגת סירק(למפת קולומביה הבריטית רגילה) ויקטוריה ונקובר סארי קלונה קאמלופס פרינס ג'ורג' ארצות הברית אלברטה הטריטוריות הצפ. מע יוקון אלסקה האוקיינוס השקט פסגת סירק
 
פסגת סירק (באנגלית: Cirque Peak) היא פסגה ברכס קיוש שברכסי לילואט, בדרום מערב פרובינציית קולומביה הבריטית שבקנדה.
הפסגה ממוקמת 19 ק"מ צפונית-מזרחית לפמברטון, 4.4 ק"מ צפונית-מערבית להר קאיוש ו-3.2 ק"מ דרומית-מזרחית להר גרדינר. היא מתנשאת לגובה 2,531 מטרים.
הפסגה נקראת בשם זה מפני שצורתה יוצרת קרקס קרחוני. השם הוצע על ידי מטפס ההרים קארל ריקר, שהשתייך למועדון האלפיני של קנדה, וב-23 בינואר 1979 אומץ רשמית על ידי מועצת השמות הגאוגרפיים של קנדה.
מי הנגר שזורמים מהפסגה, משתלבים ביובליו של הנהר פרייזר.
על פי שיטת קפן לסיווג אקלימים, הפסגה ממוקמת באקלים תת-ארקטי המאפיין את מערב צפון אמריקה. מקורם של רוב חזיתות מזג האוויר הוא מהאוקיינוס השקט, וההתקלות בהרי החוף יוצרת עננות אורוגרפית, שמתבטאת בכמות משקעים גדולה, בעיקר בצורת שלג בחורף. המעלות יכולות להגיע ל-−20 °C, ואף ל-−30 °C בעיתות סערה.
הערות שוליים

↑  Peel, M. C.; Finlayson, B. L.; McMahon, T. A. (2007). "Updated world map of the Köppen−Geiger climate classification". Hydrol. Earth Syst. Sci. 11. ISSN 1027-5606.
צומת מגידו

| --- | --- |
 מיקום:  סמוך למגידו
 כבישים בצומת:    כביש 65   כביש 66
 אתרים סמוכים:  כלא מגידו, תל מגידו, כביש הסרגל
 קואורדינטות:  32°34′23″N 35°11′31″E﻿ / ﻿32.573055555556°N 35.191944444444°E﻿ / 32.573055555556; 35.191944444444
  (למפת הכרמל מוגדלת) צומת מגידו(למפת הכרמל רגילה) צומת מגידו(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום צומת מגידו(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום צומת מגידו
 
צומת מגידו הוא צומת מרכזי בעמק יזרעאל, המחבר את כביש 65 וכביש 66. קטע הכביש היוצא מצומת מגידו לכיוון עפולה מכונה "כביש הסרגל" בשל היותו קטע כביש ישר לגמרי ללא עיקולים ופניות.
הצומת נקרא על שם הקיבוץ מגידו ותל מגידו הנמצאים בקרבת מקום, ולא רחוק ממנו נמצא גם כלא מגידו.
ב-5 ביוני 2002 נרצחו 17 ישראלים כאשר מחבל מתאבד פוצץ מכונית תופת ליד אוטובוס אגד בקו 830 בצומת מגידו לכיוון עפולה.
ב-13 במרץ 2023 נפצע קשה שרף א-דין ח'מאיסי, אזרח ישראלי, כאשר מחבל שחדר מלבנון פוצץ מטען בצומת מגידו.
מבט מכיוון תל מגידו אל צומת מגידו (בחלק המרכזי-שמאלי בתמונה) מצפון-מערב. מימין לצומת נראה כלא מגידו
אנדרטת הפיגוע בצומת מגידו
פרעות ארמלדר

פרעות אַרְמְלֶדֶר (Armleder) הוא כינוי לתקופה של רדיפת יהודים, רציחתם וחיסול קהילותיהם באזור אלזס, חבל הריין, שוואביה, פרנקוניה, בוואריה ואוסטריה בשנות ה-30 של המאה ה-14.
רקע

בשנת ה'צ"ו (1336) טען אציל פרנקוני, ארנולד פון אויסיגהיים (אנ'), שקיבל הוראות ממלאך לפרוע ביהודים. הוא אסף כנופיה של נוצרים נואשים ויצא עמם למסע של שוד, רצח וביזת יהודים. חברי הכנופיה כינו את עצמם בשם "Judenschläger" (מכי יהודים).
פרעות ארמלדר

זמן מה לאחר מכן, בעיקר בשנים 1338–1339, פעל יוהאן צימברלין (Zimberlin), פונדקאי מאלזס עלית, בסגנון פעולתם של אנשי פרנקוניה. השם ארמלדר (Armleder = עור הזרוע), שבו כונו הפורעים, התבסס על מנהגם לתפור חתיכות עור קשות לשרוולי מעיליהם. מנהיג הכנופיה כונה "מלך הארמלדרים".
הכנופיה, חמושה בנשק קר: חרבות ורמחים קרדומות (אנ') וקלשונים ערכה מסע שנמשך שנתיים דרך אלזס תוך רציחת יהודים רבים. בתקופה זו התפשטו הפרעות ביהודים גם מעבר לתחום פעילותו של צימברלין עצמו, אל אוסטריה, בוואריה, פרנקוניה ושוואביה. עשרות קהילות יהודיות נהרסו, בהן אנסיסהיים (אנ'), רופאך (אנ') וראפולטסוויילר (ריבוויל) (אנ'). ובסך הכל נפגעו בפרעות אלו 114 קהילות יהודיות.
בפרעות נהרגו כ-5,000 יהודים.
הניצולים נמלטו לעבר קולמר, שם קיבלו את הגנת התושבים. הכנופיה צרה על העיר והחריבה את הסביבה. בתגובה פנו תושבי העיר אל שליטם, לודוויג הרביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, וביקשו את עזרתו. המלך נענה לקריאת תושבי העיר, אולם בהיוודע לראש הכנופיה שצבא המלך מתקרב, נס אל צרפת. לאחר שעזב צבא המלך את האזור, שבה הכנופיה.
כשכוחה של הכנופיה כבר איים על האצולה המקומית, כרתו נגידי אלזס ביניהם ברית נגד הכנופיה, אך התקשו במאבק מולה. וכך, כעבור שנה, כרת בשמם אביר בשם רודולף מאנדלאו (Andlau) ברית עם "מלך הארמלדרים", שעל פיה אנשי כנופיית ארמלדר קיבלו חנינה, בתמורה להתחייבותם לא לרדוף יהודים במשך עשר השנים הבאות.
כתוצאה מההסכם נפסקו לזמן מה ההתקפות. אבל הביטחון לא שב לחיי היהודים, ושנים ספורות לאחר מכן כבר פרצו פרעות המוות השחור. באחד המקרים, במהלך פרעות אלו הודה יהודי בעינויים, כי זמם להרעיל את הבארות בנקמה על פרעות ארמלדר.
לקריאה נוספת

ש. דובנוב, דברי ימי עם עולם, ה, עמ' 174–176
שמעון ברנפלד, ספר הדמעות, ב, ברלין: אשכול, תרפ"ד, עמ' סג, עט-פו
ב"צ דינבורג, ישראל בגולה, כרך שני ספר ששי, עמ' 478–479
הערות שוליים

↑  ריצ'רד גוטהייל, גוטהארד דויטש, ‏"גזירת ארמלדר", במהדורת 1901–1906 של האנציקלופדיה היהודית (באנגלית)
↑  לפי ברנפלד, להלן 'לקריאה נוספת' כונו מנהיגי הפורעים ארמלדר ורק הם תפרו חתיכות עור לשרווליהם לצורך זיהוי, שאר הפורעים כינו את עצמם 'יודנשלאגר' (מכי היהודים) כבפרנקוניה.
↑  חיים ביינארט, אטלס כרטא לתולדות עם ישראל בימי הביניים, עמ' 46.
↑  מיכאל הנדל, תמונות מן העבר, תל אביב: יהושע צ'צ'יק, תשט"ו. עמ' 66.
פרנצ'סקה קאצ'יני

| --- | --- |

 לידה:  18 בספטמבר 1587 פירנצה, הדוכסות הגדולה של טוסקנה 
 פטירה:  פירנצה
 מוקד פעילות:  הדוכסות הגדולה של טוסקנה 
 זרם:  המוזיקה הקלאסית בתקופת הבארוק 
 סוגה:  אופרה 
 סוג קול:  סופרן 
 שפה מועדפת:  איטלקית 
 כלי נגינה:  לאוטה 
 
פרנצ'סקה קאצ'יני (איטלקית: Francesca Caccini; ‏ 18 בספטמבר 1587–1640) הייתה מלחינה, זמרת, נגנית לאוטה, משוררת ומורה למוזיקה איטלקייה מראשית תקופת הבארוק. פרנצ'סקה הייתה בתו של ג'וליו קאצ'יני וכנראה המלחינה האירופאית המפורסמת ובעלת ההשפעה הרבה ביותר, בכל סוגה שהיא, מאז הילדגרד פון בינגן במאה ה-12 ועד המאה ה-19. האופרה שלה, "שחרור רוג'רו" הייתה האופרה הראשונה שכתבה מלחינה.