stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אלברט הול
ראו גם

אנדרטת אלברט
אלברטופוליס
מגדל השעון לזכר הנסיך אלברט
איתי החיים משחק הרבה

| --- | --- |

עטיפת הספר
 מידע כללי
 מאת:  דויד גרוסמן
 שפת המקור:  עברית
 תורגם לשפות:  איטלקית, גרמנית, ספרדית, פורטוגזית, דנית, שוודית
 סוגה:  רומן
 הוצאה
 הוצאה:  הספריה החדשה והקיבוץ המאוחד
 תאריך הוצאה:  2019
 מספר עמודים:  273
אִתי החיים משחֵק הרבה הוא ספר מאת דויד גרוסמן, שיצא לאור במרץ 2019 במסגרת "הספריה החדשה" והקיבוץ המאוחד.
הספר מספר את סיפורה של ורה, דרך עיניהן של בתה נינה ונכדתה גילי, שנאסרה ונשלחה לאי העונשין גולי אוטוק בקרואטיה של אחרי מלחמת העולם השנייה לתקופה של שלוש שנים, בזמן שבתה נינה הייתה בת 6. הספר מבוסס חלקית על סיפורה האמיתי של אווה פאניץ'־נהיר (סר'), אסירה מפורסמת ששרדה את גולי אוטוק, שהייתה ידידתו של גרוסמן וביקשה ממנו לספר את הסיפור שלה. בסוף הספר, גרוסמן מודה לאווה ולמשפחתה על שנתנו לו את החופש האמנותי לשנות את הסיפור כראות עיניו.
דמויות > משפחת נובאק

ורה נובאק - אמא של נינה, סבתא של גילי, אמא חורגת לרפאל (רפי)
נינה נובאק - בתה המנוכרת של ורה ואמא של גילי
דמויות > משפחת ברוק

טוביה ברוק - בעלה השני של ורה
רפאל (רפי) ברוק - בנה החורג של ורה, ואביה של גילי
גילי ברוק - הבת של רפי ונינה, נכדתה של ורה
עלילת הספר

גילי ברוק, נכדתה של ורה ובתו של רפי, בנה החורג של ורה, מספרת על המאורעות שהובילו אותה לכתוב יומן, אותו אנו קוראים.
ביום הולדתה ה-90 של ורה, מופיעה לפתע בתה המנוכרת נינה, אשר גרה במשך שנים הרחק מוורה, ובפיה בשורה - יש לנינה מחלה סופנית, שתדרדר אותה בריאותית עד למותה הבלתי נמנע. לאור מצב זה, מבקשת נינה מוורה שתכין לה סרט תיעודי, שבו ורה תספר את סיפור חייהן והשתלשלות האירועים שהובילו אותן לישראל לנינה העתידית, שלא תצליח לזכור כנראה שום דבר מחייה ועברה. נינה מבקשת מרפי, אהובה לשעבר, שיצלם את הסרט, ורפי מבקש מגילי שתצטרף כבמאית. בסיטואציה הזו, גילי מחליטה להצטרף ולתעד את המסע המשפחתי ביומן ובצילומים עם המצלמה.
הרביעייה מתחילה את המסע לכיוון קרואטיה, המקום שבו ורה הכירה את בעלה הראשון ועם מסעם, נחשף סיפור חייה של ורה ושל נינה. במקביל, גילי נזכרת ברגעים שונים בחייה וחושפת את סיפור המשפחה שלה עם רפי ונינה, במהלכו אביה רפי רדף אחרי נינה למן הרגע הראשון שפגש אותה בקיבוץ כששניהם היו נערים. נינה ברחה מהקיבוץ ורפי חיפש אותה שנים עד שבסוף מצא אותה בירושלים, וחי איתה כמה שנים שם. במהלך תקופה זו גילי נולדה. 3 שנים אחר כך, נינה ברחה משניהם לחו"ל ורפי גידל את גילי לבדו, ולא הצליח להתאושש מאז ולמצוא זוגיות אחרת.
במסע עצמו, בלילה שלפני הנסיעה לגולי אוטוק, ורה מספרת לרפי ולגילי את הסוד שהיא לא סיפרה כל חייה בזמן שהם מצלמים אותה בלובי של המלון בו הם שוהים בקרואטיה - לאחר מותו של בעלה, נתנו הרשויות לוורה שתי אפשרויות: האחת, לחתום על מסמך שמוקיע את בעלה כבוגד, ולצאת לחופשי. השנייה, במידה ותסרב לחתום, היא תשלח מיידית למחנה הריכוז גולי אוטוק, ובתה הקטנה נינה תישאר ברחוב ללא אמא ואבא. ורה, בחרה להשלח לגולי אוטוק בשל אהבתה הרבה לבעלה וסרובה להשחיר את זכרו. בעקבות בחירתה זו, נותרה נינה לבדה, ודודיה גידלו אותה במשך 3 שנים בהן ורה הייתה במחנה.
בתקופה שוורה הייתה במחנה, התעללו בה בצורות יצירתיות וקשות, והיא הצליחה בכל זאת לשרוד ולהשתחרר. עם שחרורה היא חוזרת לקרואטיה ומוצאת את ביתה נינה, ושתיהן עולות יחדיו לישראל.
סודה של ורה לא מתגלה לנינה שישנה בזמן הווידוי של ורה, ורפי וגילי מחליטים שלא לספר לה בינתיים.
ביום למחרת, הרביעייה נוסעת לגולי אוטוק שם נזכרת ורה בכל הקשיים שהיא עברה שם. הקבוצה נתקעת באי בשל מזג אוויר קשה למשך לילה. במהלך הלילה, נינה מחבקת את ורה. כמה רגעים לפני כן, נינה זורקת את המצלמה והתיק עם חומרי הצילום שגילי ורפי הכינו עד כה מבלי להסביר מדוע.
המסע מסתיים עם וידויה של גילי על כך שאחרי חזרתם היא החליטה להקים משפחה עם בן זוגה, ולבת שנולדה לה הם קראו נינה.
ביקורות

הספר זכה לשבחים על שפתו ”מי שאמא או סבתא שלו דיברו הונגרית או סרבו־קרואטית, או כל שפה אחרת מאותו אזור גיאוגרפי־מוזיקלי, ירגיש מיד בבית. הרגישות של גרוסמן לניואנסים היא מושלמת, וכל מי שפגש את המנגינה הזו בעבר יקרא אוטומטית את המשפטים האופייניים, ואת שיבושי הלשון האופייניים, בצלילים הנכונים.”, ועל פיתוח משכנע של תמות הספר אשר דנות ב"בחירה", "הרצון להיבחר" והתמודדות עם "המשך חיים ועל המלודרמטיות ואהבת האדם הפזורה בספר.
ניסים קלדרון מסתייג מהספר מבחינת ההתעלמות של גרוסמן מהממד האידאולוגי של התקופה בה אווה חייתה ופעלה.
הערות שוליים

↑   גילית חומסקי, ‏פצעים מדור לדור, בעיתון מקור ראשון, 22 באפריל 2019
↑   אסתי אדיבי־שושן, אשה מסרבת להיות קורבן, באתר הארץ, 27 במרץ 2019
↑  אריק גלסנר, החדש של גרוסמן: רגשני כמעט כמו טלנובלה - וזה ממש לא רע, באתר ynet, 11 במאי 2019
↑  נסים קלדרון‏, "אִתי החיים משחֵק הרבה": אש בוערת בספרו החדש של דויד גרוסמן, באתר וואלה, 15 באפריל 2019
אלברט גרייסון

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1935 (בן 89 בערך) וינדזור, קנדה 
 ענף מדעי:  אשורולוגיה 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת טורונטו 
 מוסדות:  אוניברסיטת טורונטו  אוניברסיטת טמפל 
 תלמידי דוקטורט:  נאיל חנון 
 
אלברט קירק גרייסון (באנגלית: Albert Kirk Grayson; נולד ב-1935) הוא אשורולוג קנדי. עיקר התמחותו הם אשור ובבל.
גרייסון סיים את לימודיו באוניברסיטת טורונטו עם תואר שני בשנת 1958. בשנת 1962 קיבל את הדוקטורט שלו מאוניברסיטת ג'ונס הופקינס. בשנים 1962 - 1963 היה עוזר מחקר ל-Chicago Assyrian Dictionary במכון האוריינטלי של אוניברסיטת שיקגו ואחר כך, עד 1964, היה עוזר פרופסור באוניברסיטת טמפל בפילדלפיה. לאחר מכן הוא חזר לאוניברסיטת טורונטו, שם התמנה לפרופסור מן המניין בשנת 1972. הוא פרש בשנת 2000. הוא עמית בחברה המלכותית הקנדית(אנ').
ממחקריו

ממחקריו באשורית, מצא קרבה בין סיפור הגר המקראית לחוקים אשוריים המאשרים לקיחת אמה על מנת להביא צאצאים במקום האישה החוקית. תרגומיו לכתובות המלכים האשוריות הראו כי יהוא בן עמרי העלה המס לשלמנאסר השלישי.
כן תרם לעדכונים של רשימות שושלות מלכי אשור בספריו.
מספריו

with Veysel Donbaz, Royal inscriptions on clay cones from Ashur now in Istanbul, University of Toronto Press, 1984
Assyrian royal inscriptions, Wiesbaden : O. Harrassowitz, 1972
Assyrian rulers of the early first millennium BC. II, (858-745 BC), University of Toronto Press, 1996
Assyrian Rulers of the Third and Second Millennia BC. University of Toronto Press. 1987 ISBN 978-0-8020-2605-7.
הערות שוליים

↑  הגר וישמעאל חיבור לתואר דוקטור מאת חגית בר טל;הערה מס' 212
↑  עיון היסטורי בספר מלכים לאור כתובות מלכים מן המאה התשיעית לפנה"ס מאת נדב נאמן הערה מס' 13
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007261912105171  PLWABN: 9810704353005606  BIBSYS: 90661247  BnF: cb120466847 (data)  GND: 113099169  ISNI: 0000 0001 1698 1243  LCCN: n50033525  NKC: uk2005305129  NTA: 071122664  SUDOC: 028681304  VIAF: 109489921   WorldCat (עם VIAF): 109489921
אינוצ'נטי למברו 550

| --- | --- |

Innocenti Lambro 550
 מאפיינים כלליים
 נקרא גם:  Lambro 550
 יצרן:  Innocenti Lambretta (איט')
 שנות ייצור:  1965–1967
 הרכבה:  איטליה איטליה
 מודל קודם:  Lambro 200 (יוצר משנת 1963)
 מודל אחריו:  Lambro 550A
 חברת אם:  אינוצ'נטי
 פלטפורמה:  תלת אופן
 אורך:  2,915 מ"מ
 רוחב:  1,380 מ"מ
 גובה:  1,670 מ"מ
 משקל:  375-385 ק"ג (משקל יבש)
 מפרט טכני
 מנוע:  1 צילינדרים, מנוע שתי פעימות, 198 סמ"ק המפיק 9.2 כ"ס ב-4,800 סל"ד, קוטר קדח/מהלך בוכנה: 58x68 מ"מ
 הילוכים:  תמסורת ידנית - 4 מהירויות + הילוך אחורי
 מהירות מרבית:  62 קמ"ש
 צריכת דלק:  16 ק"מ ל-ליטר
אינוצ'נטי למברו 550 (באיטלקית: Innocenti Lambro 550, קרוי גם:Lambro 550) הוא רכב קטן בתצורת תלת אופן ששימש להובלות מטען ובווייטנאם משמש עד היום להובלת מטען ונוסעים, מתוצרת יצרנית הקטנועים האיטלקית Innocenti Lambretta (איט') חברת בת של אינוצ'נטי אשר יוצר בין אוגוסט 1965 - דצמבר 1967.
במהלך שנות הייצור, יוצרו 34,756 יחידות.
"אינוצ'נטי למברו 550" יוצא ל-וייטנאם, ויחידות רבות מהדגם התלת - גלגלי פועלות בווייטנאם כמוניות.
תצורות "אינוצ'נטי למברו 550

דגם ארגז מטען - פתוח,
דגם ארגז מטען - סגור
אינוצ'נטי למברו 550

מיקום המנוע בתוך הקבינה
מושב בודד (נהג בלבד) - בקבינה
מכל דלק - 11.5 ליטר
צבעים מקורים של היצרן: אפור, כחול, ירוק
קוטר צמיגים: 4.5x10 אינץ'
מאייד - מסוג "Dellorto SH 1/20"
תאורה קדמית: 2 פנסים קדמיים (בדגמים הקודמים הותקן פנס 1 בלבד)
מערכת היגוי - תצורה זהה למערכת היגוי בקטנוע
תמונות

"אינוצ'נטי למברו 550"
"אינוצ'נטי למברו 550"
"אינוצ'נטי למברו 550"
ראו גם

אינוצ'נטי
למברטה 48
למברטה GP/DL
למברטה לי ספציאל
הערות שוליים

↑  דגם למברו 550A thelambroshop.easyspaceshops.com/550N/A-500L/Lambro-550A
↑  היסטוריה של הלמברטה thelambro.com/information/historyofthelambro
↑  "אינוצ'נטי למברו 550" - פרוט טכני ומידות lambretta.com/classics/lambro-550
↑  "אינוצ'נטי למברו 550" https://books.google.co.il/books?isbn=1904788815
↑  "אינוצ'נטי למברו 550" thelambro.com/information/Lambro450_550
↑  "אינוצ'נטי למברו 550" Lambro 550 - nobuhito.com
↑  "אינוצ'נטי למברו 550"
↑  "אינוצ'נטי למברו 550", ארגז מטען פתוח scooterrestorations.com/images/sec30_innocenti_
↑  "אינוצ'נטי למברו 550", ארגז מטען פתוח subito.it/veicoli-commerciali/innocenti-lambro-550-anni-60-parma
↑  "אינוצ'נטי למברו 550"(ראו תמונה מערכת היגוי) motorcycles-for-sale.biz
אובס נור

אובס נור (ברוסית: У́бсу-Нур; במונגולית Увс Нуур - "אגם אובס") הוא האגם הגדול במונגוליה וחלקו הצפון-מזרחי משתרע בתחומי רוסיה. שטחו של האגם הוא 3,350 קמ"ר, קוטרו כ-65 ק"מ והוא שוכן בגובה של 759 מטר.
גאוגרפיה

האגם רדוד, בסיסי (PH-9) ומלוח (כ-18 גרם מלח/ליטר), עומקו המקסימלי הוא 10 מטר ועומקו הממוצע עומד על 6 מטר. מקור המים החשוב ביותר של האגם הוא נהר טס חם הוזרם לאורך 500 ק"מ מערבה ונשפך אל האגם בדלתה גדולה שרוחבה 40 ק"מ.
האגם שוכן במרכזו של אגן ניקוז הנושא את שמו ואשר שטחו כ-750,000 קמ"ר. האגם השריד היחיד לימה מלוחה גדולה שכיסתה את האגן לפני אלפי שנים, והוא דוגמה לנוף ערבה שהשתמר היטב. מעבר לאגם אובס נור משתרעים מספר אגמים קטנים יותר באגן. באגן זה פוגש המדבר הצפוני בכדור הארץ את ערבות הטונדרה, ובשטחו של האגן מספר אגמים נוספים.
גבולותיו של אגן הניקוז הם רכס הרי טאנו אולה המגיעים עד לגבהים של 3,200 מטר בצפון ובצפון-מזרח, המסמל את גבולה הצפוני של אסיה המרכזית. מורדותיהם הצפוניים של הרים אלה מתנקזים אל נהרות סיביר הזורמים אל אוקיינוס הקרח הצפוני. במערב סוגרים הרי אלטאי המונגולים על האגן ואלה מגיעים לגבהים של 4,000 מטר. ביתר הכיוונים גובל האגן בהרי חאן חויי שפסגותיהם מגיעים לגובה של כ-2,900 מטר.
האגן שוכן במפגש אזורי אקלים יבשתיים קיצוניים, והטמפרטורות עשויות לנוע בין 47°C בקיץ ל-−58°C בחורף, עת האגם קופא (בין החודשים אוקטובר ומאי). האזור מוצל מגשם על ידי הרי טאנו אולה המונעים חדירת אוויר לח מסיביר.
למרות האקלים הקשה מתגוררים באגן כ-30,000 איש, אך צפיפות האוכלוסייה הנמוכה (פחות מ-0.05 לקמ"ר) והיעדר תעשייה או פיתוח מודרני אחר, הביאו לכך שהנוף והצומח והחי הטיבו להשתמר במקום. היישוב הגדול באזור האגם הוא אולאנגום, אף כי חלק גדול מהתושבים שומרים על אורח חיים מסורתי של נוודים. לאגן היסטוריה ארוכת שנים עליה מעידים 2,900 תילי קבורה ואסטלות אבן, חלקם מתקופת האבן הקדומה המאוחרת.
בשנת 1997 הוגדרו על ידי אונסק"ו 7,717 קמ"ר באגן אובס נור המונגולי כשמורה ביוספרית, ואילו בשנת 2003 הוכרזו 8,980 קמ"ר משטחו של אגן אובס נור כאתר מורשת עולמית, והאזור הוא אחד האתרים הגדולים בשטחם ברשימת ארגון אונסק"ו.
הערות שוליים

מדיה וקבצים בנושא אובס נור בוויקישיתוף
↑  דוח Icomos
↑  הוועדה הבינלאומית לסביבת אגמים
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007565148105171  BnF: cb15089826k (data)  GND: 4460916-4  LCCN: sh97004768  VIAF: 125615668   WorldCat (עם VIAF): 125615668 
נוף באגן אובס נור
אלברט הודגס

| --- | --- |

 לידה:  21 ביולי 1861 נאשוויל, ארצות הברית 
 פטירה:  3 בפברואר 1944 (בגיל 82) ניו יורק, ארצות הברית 
 הישג בולט:  היה מס' 10 בעולם במהלך שנת 1894
 מד כושר מרבי:  2667 (בינואר 1894)
 מדינה:  ארצות הברית
 
אלברט הודגס (באנגלית: Albert Beauregard Hodges)‏ (21 ביולי 1861 – 3 בפברואר 1944), שחמטאי אמריקאי שזכה באליפות השחמט של ארצות הברית.
הודגס הוא מהמוכרים בשחקני השחמט האמריקאים של סוף המאה ה-19, והיה לו תפקיד חשוב בהפיכת השחמט מתחביב לשעות הפנאי למוסד חברתי.
בשנת 1894 הפסיד הודגס בדו-קרב לג'קסון שוואלטר 8-10 אך ניצח בדו-קרב גומלין 5.5-3.5. שני הדו-קרבות נערכו בניו-יורק. לאחר שזכה באליפות ארצות הברית הכריז כי השיג את מטרותיו בשחמט והוא פורש מהשחמט לטובת עסקיו. בנוסף לזכייתו באליפות ארצות הברית הודגס התפרסם כמי ששיחק בבובה המכנית Ajeeb, או "המצרי", חיקוי אמריקאי לטורקי שנבנה על ידי צ'ארלס הופר.
הזמנה לתצוגה של Ajeeb
בתחילת הקריירה השחמטאית שלו הפסיד הודגס דו-קרב למקס ג'וד 3-6 בסנט. לואיס, בשנת 1887, ניצח את אז'ן דלמאר 5-0 בשנת 1892, סיים בתיקו דו-קרב עם אדולף אלבין 4-4 בשנת 1893, ניצח בתחרות ניו-יורק 1893, הגיע שני, לאחר הרי נלסון פילסבורי בתחרות ניו-יורק 1893, 
הגיע שני בתחרות אלף האיים בשנת 1897 (ניצח: הרי נלסון פילסבורי), הגיע שלישי בתחרות ניו-יורק 1900 (ניצח: שמואל ליפשוץ) וחלק מקום 14-15 בתחרות קיימברידג' ספרינגס בשנת 1904 (ניצח: פרנק מרשל).
הודגס השתתף שבע פעמים בדו-קרבות בין ארצות הברית ואנגליה באמצעות הכבלים בשנים 1902-1911, כמו כן שיחק מספר פעמים במסגרת מועדון השחמט של מנהטן בדו-קרבות מול שיקגו ופנסילבניה בתחילת המאה ה-20.
הודגס חלק מקום 9-10 בתחרות ניו-יורק 1911 (ניצח: פרנק מרשל), חלק מקום 5-6 בתחרות ניו-יורק 1914 (ניצח: אדוארד לאסקר), חלק מקום 7-8 בתחרות ניו-יורק 1915 (ניצח: חוסה ראול קפבלנקה), חלק מקום 10-11 בתחרות ניו-יורק 1916 (ניצח: חוסה ראול קפבלנקה), הגיע למקום ה-11 בתחרות אגם הופטקונג בשנת 1923 (ניצח: פרנק מרשל ואברהם קופצ'יק).
לקריאה נוספת

John S. Hilbert, Albert Beauregard Hodges: The Man Chess Made, Library Binding, 2008.
משחקים מוסברים (באנגלית) > 1916

חוסה ראול קפבלנקה מול אלברט הודגס, 27.1.1916, Who Dares Question Me?   Capablanca vs Hodges  Rice Memorial (1916)
הערות שוליים

↑  Bill Wall,‏ Cable Chess, באתר GeoCities
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 136805272  ISNI: 0000 0000 5811 6840  LCCN: n2008011636  NTA: 274452936  VIAF: 81088767   WorldCat (עם VIAF): 81088767
אלברט הופמן

| --- | --- |

 לידה:  11 בינואר 1906 באדן, שווייץ 
 פטירה:  29 באפריל 2008  (בגיל 102) Burg im Leimental, שווייץ 
 ענף מדעי:  כימיה
 מקום מגורים:  שווייץ
 מקום לימודים:  אוניברסיטת ציריך 
 מוסדות:  נוברטיס 
 פרסים והוקרה:  פרס שלה (1971) 
 בן או בת זוג:  Anita Hofmann 
 תרומות עיקריות
 גילוי סם ה-LSD
 
אלברט הופמן (11 בינואר 1906 – 29 באפריל 2008) היה מדען שווייצרי שנודע בעיקר בשל גילויו את סם ה-LSD. חיבר מעל למאה כתבים מדעיים וכן מספר ספרים, בהם הספר "LSD: הילד הבעייתי שלי".
קורות חייו

נולד בעיר באדן שבשווייץ, ולמד כימיה באוניברסיטת ציריך.
מחקרו בנוגע לחומצה ליסרגית הוביל בסופו של דבר ליצירת החומר LSD-25 בשנת 1938.
קורות חייו > גילוי ה-LSD

חמש שנים לאחר סינתוז ה-LSD, ב-16 באפריל 1943, חזר הופמן אל החומר שכמעט נשכח ואז גילה לראשונה את השפעותיו הפסיכדליות של ה-LSD, לאחר שבטעות הגיע מעט מן החומר לעור ידיו. מאחר שהופמן עטה כפפות, הוא הבין כי החומר עוצמתי ביותר. שלושה ימים מאוחר יותר, ב-19 באפריל 1943, החליט הופמן לעשות שימוש מכוון בחומר. במעבדתו שתה כוס מים שהיו בה 250 מיקרוגרם LSD, כמות גדולה ביותר, ולאחר שהחל להרגיש את התחושה הפסיכדלית של הסם, החל לרכב הביתה באופניים. זה נחשב ל"טריפ האסיד" הראשון בהיסטוריה. כשהגיע הביתה, חווה הזיות חזקות (מה שידוע כטריפ רע), כתוצאה משימוש בכמות גדולה מדי. רופא בדק אותו ולא התרשם מדבר חריג, פרט לאישונים מורחבים ומצב אדרנרגי. הוא המליץ להשאיר את הופמן בחדר לבד, ולאחר שחלק מכמות הסם הופרשה, החל הופמן להרגיש "טריפ טוב".
לאורך השנים נטל הופמן את החומר עשרות פעמים.
LSD נוסה גם על בעלי חיים, וכך נקבעה מידת רעילותו (LD50) ונזקים נוספים אפשריים. בתחילת דרכו שימש החומר כתרופת עזר בפסיכואנליזה ופסיכותרפיה, אך לאחר שגלש החומר לרחוב הופסקה הפצתו על ידי חברת סנדוז, בשנת 1965.
הופמן נפגש עם אנשי רוח רבים שעברו "חוויות מיסטיות" כתוצאה משימוש ב-LSD, בהם ד"ר טימותי לירי (מרצה לפסיכולוגיה), ד"ר רודולף גלפקה(אנ'), ד"ר וולטר ווגט, ארנסט יונגר ואלדוס האקסלי.
לאחר שהתפרסם, חקר הופמן סמים פסיכדליים אחרים כגון קקטוס המסקלין, סלוויה דיווינורום ופטריות פסילוסיבין. בין השאר בודד מהפטריה הפסיכואקטיבית ארגוט את המת'ארג'ין (methergine), המסייע בטיפול בדימומים לאחר לידה.
הופמן הדגיש במהלך חייו כי המצאתו נועדה לטיפול במחלות נפש, וכל המשתמש בה לצורכי הזיה, עושה זאת על דעתו בלבד.
אלברט הופמן נפטר ב-29 באפריל 2008 בגיל 102, מהתקף לב.
הערות שוליים

↑  אלברט הופמן, באנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007279714405171  PLWABN: 9810636478505606  BIBSYS: 90500296  BNC: 000234071  BNE: XX1099827  BnF: cb119076304 (data)  CANTIC: a10100842  CiNii: DA03693118  GND: 119138034  HDS: 028855  ICCU: CFIV020171  ISNI: 0000 0001 2143 5183  LCCN: n79059862  LNB: 000118922  MusicBrainz: b16f1bec-1fe1-4937-99c5-81d3ce016ef6  NDL: 00443554  NKC: jn20000602967  NLA: 35200806  NLG: 304038  NTA: 068350813  RERO: 02-A003377861  SELIBR: 311640  SNAC: w6rf5v8z  SUDOC: 026923424  Trove: 862214  VIAF: 91751646   WorldCat (עם VIAF): 91751646 
אלברט הופמן, 2006
אימרה אמוש

זהו שם הונגרי; שם המשפחה הוא .
| --- | --- |

דיוקן עצמי
 לידה:  7 בדצמבר 1907 נאג'קאלו, הונגריה 
 פטירה:  1944 (בגיל 36 בערך) מחנה הריכוז אוהרדרוף, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 תחום יצירה:  אמנות חזותית 
 בן או בת זוג:  מרגיט אנה 
 
המתנה לשחר. הצייר ואשתו בתמונה משנת 1939
צייר וציירת (טנדו)
אימרה אמוש (במקור אונגאר, בהונגרית: Ámos Imre; נאג'קאלו, 7 בדצמבר 1907 – מחנה ריכוז אורדרוף (גרמניה) 1944) היה צייר יהודי-הונגרי שניספה בשואה, בעלה של הציירת היהודייה-הונגרייה מרגיט אנה.
קורות חיים

אימרה אמוש נולד במשפחה יהודית בשם אימרה אונגאר. על פי זכרונה של אשתו, הוא ראה את עצמו "ישנוני מטבעו", ולכן חתם על תמונותיו המוקדמות בשם אימרה אונגאר אלמוש (אלמוש-Álmos בהונגרית: ישנוני). מכאן, לאורך זמן, נולד שם האמן שהתייחס לנביא המקראי עמוס שהפך כמבוטא בהונגרית לאמוש. בשנת 1934 שינה רשמית את שמו לעמוס-אמוש. בשנת 1935 התחתן עם הציירת מרגיט אנה.
אמוש למד באוניברסיטת בודפשט לטכנולוגיה ולכלכלה ואחר כך בין 1929 לבין 1935 במכללה ההונגרית המלכותית לאמנויות, שבו דיולה רודנאי היה המורה שלו. משנת 1931 הופיע בתערוכות, לעיתים קרובות עם יצירות אשתו. בשנת 1934 נבחר כחבר בגילדת מונקאצ'י וב-1936 וגם ל"האגודה החדשה לאמנים" (KÚT). מאותו זמן, הוא יצר במושבת האמנים של סנטאנדרה מדי קיץ. בשנת 1938 הפך לחבר בסלון הלאומי. בין השנים 1938–1941 בילה כל קיץ עם אשתו בסנטנדרה, שם הם השתייכו לחוג החברים של לאיוש ויידה ודז'ה קורניש.
מה שאפיין את אמנותו בתחילה היה הפוסט-אימפרסיוניזם (ההשפעה של יוז'ף ריפל-רונאי ותנועת הנאבי). נושא ציורו נקבע גם מחוויות ילדותו, מחינוכו הדתי בסביבה החסידית בנג'קאלו. בשנת 1937 ביקר בפריז, שם פגש את מארק שאגאל. מכאן ואילך, האמנות שלו התאפיינה בתיאור דמוי חלומות ובמהלך מלחמת העולם השנייה הפחד והאימה הפכו לאופייניים. עולם המוטיבים הסוריאליסטיים שלו הכי קרוב לאמנות החזונית של שאגאל. גם ערכת הצבעים שלו ועבודות המכחול הפכו לאקספרסיביות יותר ויותר, וחזו את גורלו הטרגי.
משנת 1940 ואילך הוא נגרר לעיתים קרובות לשרות העבודה (עבודות כפייה לגברים יהודים עבור הצבא ההונגרי), ואולי בגלל גורלו הבלתי יציב והלא בטוח, הרישום הפך כמעט לכלי האמנותי היחיד שלו בתקופה זו. הסדרה שלו "זמנים אפלים" וספר הרישומים של סולנוק משנת 1944 הם זיכרון מזעזע משנותיו האחרונות של הצייר הטרגי.
משנת 1940 ועד מותו, בהפסקות קלות, הוא היה עובד כפייה. הוא נפטר בקיץ 1944 בגרמניה, ככל הנראה במחנה בסקסוניה או בטירנגיה (תאריך מותו המדויק אינו ידוע).
הנצחתו

תערוכה לזכרו התקיימה בשנת 1958 בגלריה הלאומית של הונגריה, ואחר כך הוצגו ציוריו בערים סגד, פץ' וגיור. את רוב עבודותיו ניתן לראות בסנטנדרה, במוזיאון הזיכרון של אימרה אמוש - מרגיט אנה, יחד עם ציורי אשתו, בעיירת הולדתו, בגלריית אמוש אימרה בנג'קאלו, באוסף דיאק בסקשפהרוואר ובגלריה הלאומית של הונגריה בבודפשט. תערוכה ב-MODEM בדברצן במלאת 100 שנה להולדתו. יום הולדת 105 של אימרה אמוש -הוזכרה בתערוכת "אימרה אמוש ותערוכת האמנות הגלובאלית העכשווית מהמאה ה-20" בסנטנדרה. בשנת 2013 אירחה הגלריה הלאומית של הונגריה את התערוכה בשם אימרה אמוש, "שאגאל ההונגרי", במערבולת המלחמה 1937–1944. בשנת 2014, במכון עמנואל רינגלבלום להיסטוריה יהודית בוורשה ובוורוצלב, הוצגו עבודותיו הנבחרות ב"איפה אחיך?" – אימרה אמוש והמאה ה-20, שאורגנה על ידי "קרן התרבות לשיחות שולחן" ו"המכון התרבות ההונגרי של וורשה".
עבודות נבחרות

1933 מי הטוהר (שמן על בד, 100x80 ס"מ; פרטי)
1934 נשים (שמן על בד, 150x100 ס"מ; מוזיאון יאנוש פאנוניוס, פץ')
1934 במעיין (שמן על בד, 100x70 ס"מ; פרטי)
1934 מלקטי צדפים (שמן על בד, 154x100 ס"מ; מוזיאון פרנצי, סנטנדרה
1935 נשים במעיין (שמן על בד, 98x127 ס"מ; הגלריה הלאומית של הונגריה, בודפשט
1935 אמונה טפלה (שמן על בד, 80x60 ס"מ; MNG)
1935 הקדושים חירשים (שמן על בד, 150x100 ס"מ; MNG)
1935 הטיול של אמי (שמן על בד, 152x80 ס"מ; מוזיאון פרנצי, סנטנדרה)
1935 ספה ירוקה (שמן על בד, 70x100 ס"מ; פרטי)
חברות בחברה

האגודה החדשה לאמנים (KÚT)
גילדת מונקאצ'י
לקריאה נוספת

לקסיקון של ציור מודרני. בודפשט: קורווינה, 1974. אמוש אימרה l. 16. עמ' מסת"ב 9631390012
הערות שוליים

↑  Turai Hédi cikke a Hajnalvárás c. festményről. Virág Judit Galéria, 46. aukciós katalógus, 2014. tavasz, 244. o.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007257744505171  PLWABN: 9810616592005606  BNE: XX1262832  BnF: cb16776330v (data)  GND: 132248379  ISNI: 0000 0001 1001 480X  LCCN: n81149585  NKC: jo2018999985  RERO: 02-A018909666  RKD: 1566  SUDOC: 18804440X  ULAN: 500022211  VIAF: 102472520   WorldCat (עם VIAF): 102472520
אור איתן

| --- | --- |
איתן במדי אשדוד
איתן במדי אשדוד
 לידה:  9 בנובמבר 1981 (בן 42) עפולה שבישראל
 עמדה:  סמול פורוורד
 גובה:  1.98
 מספר:  9
 קבוצות כשחקן
 1997–1998 1998–1999 1999–2002 2002–2003 2003–2005 2005–2006 2006–2007 2007 2007–2008 2008–2009 2009–2010 2010–2011 2012–2013 2013–2014 2014–2015 2015–2016 2016-:  הפועל עפולה מכבי קריית מוצקין אליצור קריית אתא מ.כ. חיפה הפועל תל אביב מכבי ראשון לציון  עירוני אשקלון שולה באסקט הפועל גליל עליון עירוני אשקלון עירוני נהריה מכבי אשדוד הפועל עלי קלאנסווה אליצור נווה-דוד רמלה מכבי בת ים מכבי הוד השרון אליצור גבעת שמואל
 הישגים כשחקן
 גביע ווינר (2006)   תגלית העונה בליגת העל (2001)   חמישיית העונה בליגת העל (2006)
אור איתן (נולד ב-9 בנובמבר 1981 בעפולה) הוא כדורסלן ישראלי לשעבר אשר שיחק בעמדת הסמול פורוורד. גובהו 1.98 מטר.
קריירה

איתן החל את דרכו בקבוצת הפועל עפולה, ושיחק עמה בליגה הלאומית בעונת 1997/98. בעונה הבאה שיחק במכבי קריית מוצקין, ולאחר מכן באליצור קריית אתא, עמה העפיל לליגת העל. עונתו השנייה בקריית אתא, עונת 2000/01, שהייתה גם עונתו הראשונה בליגת העל, נחשבת לעונת הפריצה שלו. במשחק בו הפתיעה קריית אתא את מכבי תל אביב בהיכל יד אליהו, הצטיין כשקלע 27 נקודות. הוא המשיך לעונה שלישית בקריית אתא, ואז עבר למ.כ. חיפה, שירדה לליגה הלאומית בסיום העונה.
בעונת 2003/04 עבר איתן להפועל תל אביב ושיחק בשורותיה במשך שתי עונות. בהפועל ירדו דקות המשחק שלו, ומעמדו בקבוצה לא היה חזק. מאז עזב את הפועל, ב-2005, שיחק איתן בכל עונה בקבוצה אחרת: מכבי ראשון לציון (בה סיים לראשונה במאזן נקודות ממוצע דו-ספרתי (11.7 נקודות למשחק), ונבחר לחמישיית השחקנים הישראלים של העונה), עירוני אשקלון (עמה זכה בגביע ווינר) והפועל גליל עליון. בשנת 2007, הצטרף לקבוצת שולה באסקט הצרפתית, אך לאחר ששיחק בשורותיה ארבעה משחקים בלבד, שב לישראל ולעירוני אשקלון.
בעונת 2009–2010 שיחק איתן בקבוצת עירוני נהריה. בעונת 2010/11 שיחק במכבי אשדוד.
איתן היה חלק מסגל נבחרת הקדטים של ישראל שזכתה במקום השלישי באליפות אירופה שנערכה ב-1997, וכן שיחק בנבחרת הנוער שזכתה במקום השישי באליפות אירופה ב-1997. ב-2003 השתתף לראשונה גם במשחק רשמי של הנבחרת הבוגרת, מול נבחרת צרפת.
אימרה באלינט (כלכלן)

זהו שם הונגרי; שם המשפחה הוא .
| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  20 בפברואר 1873 בודפשט, הונגריה 
 פטירה:  24 ביוני 1943 (בגיל 70) בל-בודה, הונגריה 
 שם לידה:  Bleyer Imre 
 מדינה:  הונגריה 
 מקום קבורה:  בית הקברות פרקשרטי בבודפשט 
 
אימרה באלינט במקור בלייר עד 1892, (בהונגרית: Bálint Imre; בודפשט, 20 בפברואר 1873 – בודפשט, 24 ביוני 1943) היה כלכלן, סופר, עיתונאי הונגרי יהודי מומר. אחיהם של רז'ה באלינט, נוירולוג, ושל זולטאן באלינט, אדריכל.
ביוגרפיה

אימרה באלינט נולד במשפחה יהודית כבנם של סוחר התבואה יוז'ף בלייר ושל יוליה פוליצר (1844–1921), אך מאוחר יותר התנצר ואימץ את הדת הרומית-קתולית. בסיום לימודיו החל את הקריירה שלו כעיתונאי ועמד בראש מדור הכלכלה ב"עיתון של בודפשט" (Budapesti Hírlap). הוא ביצע עבודות משמעותיות בתחום הספרות הכלכלית. בשנת 1896, מטעם התאחדות החקלאים ההונגרית, ערך את כתב העת הרשמי של ההתאחדות. כאשר משרד המסחר הקים תפקידי נספחים מסחריים בשנת 1900, הוא מונה בקונסטנטינופול. לאחר חזרתו לבודפשט הפך לסגן מנהל המוזיאון המסחרי ההונגרי המלכותי ומשנת 1911 הפך ראש האגף של משרד המסחר.
חייו הפרטיים

אשתו הייתה הברונית פרנצישקה קירשנר, איתה התחתן ב-11 בדצמבר 1904 בברנו. בנו היה יאנוש באלינט.
עבודותיו העיקריות

הערות להצעת החוק לביטוח (1895)
מכירות פומביות וירידים (1895)
ברית המכס והסחר שלנו עם אוסטריה (1896)
מטבע זר, ובי-מטאליזם (1896)
חידוש חוזי הסחר שלנו (1898)
העבר והעתיד של המדיניות הכלכלית שלנו (1898)
אודות שטרי החוב שלנו (1899)
ייצוא לטורקיה (1905)
תמונות מזרחיות (1908)
אריזת מוצרי היצוא (1910)
הוקרה

צלב קצין מסדר פרנץ יוזף
צלב קוטמור של Corona d'Italia
מסדר Medjidie דרגה 2 עם כוכב
לקריאה נוספת

לקסיקון יהודי-הונגרי. 1929. אימרה באלינט (כלכלן)
הלקסיקון הגדול של רוואי. בודפשט, 1911.