stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
וגה סיסיליה
היינות > יינות נוספים

עד 1998 הפיקו וגה סיסיליה גם את יין ולבואנה 3° (הסימן מעל המספר מצביע על-כך שהיין התיישן במשך שלוש שנים טרם יציאתו לשוק), אלא שמאז אותה שנה הם הפסיקו למכור יין זה.
ב-1991, משפחת אלווארז ייסדה את יקב אליון בסמוך לוגה סיסיליה במטרה לייצר יינות אדומים בסגנון טינטו פינו מודרני יותר שמתיישנים בחביות עץ אלון צרפתיות חדשות. ב-1997, הם רכשו את יקב פינטיה, באזור היין טורו.
נהר הדוארו זורם דרך אזור קסטיליה ולאון
למרות שלא ידוע למה בחר הבעלים של היקב לקרוא לו בשם "וגה סיסיליה", הרי שהמילה "סיסיליה" מתייחסת לקדושה הקתולית "ססיליה" ולא לאי "סיציליה"
למרות שוגה סיסיליה ידוע בשל כך שבראשית ימיו של היקב ניטעו בו זני ענבים מבורדו, הרי שהיום רוב התוצרת מתבססת על ענבי הטמפרניו הנראים בתמונה
נחום בוגר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1912 
 פטירה:  22 באוקטובר 1990 (בגיל 78 בערך) 
 תפקידים:  רופא ילדים 
 
נחום בוגר (1912 – 22 באוקטובר 1990) היה רופא ילדים ישראלי. כיהן כפרופסור בבית הספר לרפואה של אוניברסיטת תל אביב ומנהל מחלקת ילדים א׳ בבית החולים הדסה תל אביב.
ביוגרפיה

בוגר היה בנם של מינה וחיים בוגר (בוגרשוב). אביו היה איש חינוך, ממקימי הגימנסיה העברית הרצליה ומנהלה במשך שנים רבות אשר לימים שירת כחבר הכנסת מטעם סיעת הציונים הכלליים. נחום עשה את לימודי הרפואה בצרפת, ועם שובו ארצה החל לעבוד בבית החולים הדסה. בוגר היה תלמידו המובהק של פרופ' לודוויג פרדיננד מאייר, מחשובי רופאי הילדים באירופה אשר עלה ארצה בשנות השלושים מברלין, שם שימש מנהל מחלקת הילדים. עם פרישתו של מאייר ירש בוגר את המחלקה ושימש מנהל מחלקת ילדים א' בבית החולים הדסה בתל אביב בשנים 1954-1977. עם תלמידיו של פרופ' בוגר נמנו פרופ' צבי שפירר, פרופ' שאול הראל, ד"ר פנחס שרשבסקי ועוד רבים וידועים.
אשתו של פרופ' בוגר הייתה ישראלה ויצמן (1989-1912), בתם של משה והלנה ויצמן ודודניתו של חיים ויצמן, נשיא המדינה הראשון.
בוגר זכה לתוארי כבוד רבים, חתן פרס סולד לרפואה והיגיינה ציבורית לשנת 1979, יקיר החברה הישראלית לרפואת ילדים קלינית (שהוא נמנה עם מייסדיה), ופרסים רבים נוספים.
לאחר פרישתו מהנהלת המחלקה המשיך לעבוד כרופא בתחנה לבריאות המשפחה שבבית הבריאות של עיריית תל אביב ("בית שטראוס") עד סמוך למותו, באוקטובר 1990.
לקריאה נוספת

"רופאיה של ארץ-ישראל 1948-1799", נסים לוי, יעל לוי, הוצאת איתי בחור, מרץ 2012, מהדורה שנייה, ערך : בוגר (בוגרשוב) נחום, עמוד 109
ערך זה הוא קצרמרבנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ברוך כהן

| --- | --- |

 לידה:  17 בינואר 1936 כ"ב בטבת ה'תרצ"ו המנדט הבריטי חיפה, פלשתינה (א"י)
 נרצח:  26 בינואר 1973  (בגיל 37) כ"ג בשבט ה'תשל"ג ספרד מדריד, ספרד
 מדינה:  ישראל ישראל
 סיבת המוות:  רצח
 מקום קבורה:  בית הקברות הצבאי בחיפה
 השתייכות:   המוסד
 תקופת הפעילות:  1970 – 26 בינואר 1973 (כ־3 שנים)
רחוב ברוך כהן בחיפה
ברוך כהן (17 בינואר 1936 – 26 בינואר 1973) היה מנהל המבצעים של המוסד למודיעין ולתפקידים מיוחדים באירופה, נורה ונהרג בבית קפה במדריד על ידי איש קשר מארגון ספטמבר השחור.
ביוגרפיה

ברוך כהן נולד בשנת 1936 לוויקטוריה וחיים כהן, בן שני במשפחה של שישה בנים, דור חמישי בארץ. אחיו הבכור הוא מאיר כהן-אבידב. אחיו יהודה-יעקב כהן נהרג במלחמת השחרור. שלושה מאחיו היו פעילים באצ"ל.
למד בבית ספר היסודי "אליאנס" ובבית הספר הריאלי בחיפה. נמנה עם שבט הצופים "משוטטי בכרמל". לאחר שלוש שנות לימוד בתיכון הצטרף לחבריו בתנועת הנוער שהיו בהכשרה בעין חרוד, השלים לימודיו בבית הספר בבית השיטה ועד גיוסו שהה בתל קציר.
שירת בנח"ל, שם הכיר את נורית, שאותה נשא לאישה בשנת 1956, והזוג עבר לקיבוץ רעים. ב-1959 הצטרף כהן לשב"כ, שם שימש כרכז מיעוטים אזורי בכיר וכחוקר במרחב צפון. בשנת 1963 פרש מהשב"כ, ועבד בהסוכנות היהודית כמנהל חבל הגליל וכמרכז גוש חבל צפון. בשנת 1964 חזר לשב"כ ושימש כרכז מיעוטים במרכז הארץ ובמרחב דרום.
ב-1970 הושאל ל"מוסד" ויצא עם משפחתו לבריסל, שם שירת בתפקיד שטח.
ב-26 בינואר 1973, בשעה 10:30, נפגש ברחוב במדריד עם איש קשר מארגון ספטמבר השחור, וזה ירה בו, באקדח מצויד במשתיק קול. מהירי נפצע גם אזרח ספרדי. כהן נלקח לבית חולים, ושם נפטר לאחר זמן קצר. לפני מותו מסר כהן ששם המתנקש הוא חאמד מאג'ר אל אמאד. ארגון ספטמבר השחור הודיע לאחר הרצח שאנשיו התנקשו בקצין מודיעין ישראלי בשם אורי מולו.
בידיעות שפורסמו בעיתונות בישראל מייד לאחר הרצח נקרא כהן בשם משה חנן ישי - השם שהופיע בדרכונו, ורק כעבור ימים אחדים פורסם שמו האמיתי וישראל אישרה שנמנה עם כוחות הביטחון.
ב-31 בינואר הובא ברוך כהן לקבורה בבית הקברות הצבאי בחיפה. הותיר אחריו את רעייתו, שלושה בנים ובת.
ביוגרפיה > בעקבות ההתנקשות

המוסד ערך מבצע לאיתור והרג המתנקשים בתגובה, במסגרת מבצע זעם האל. 
לפחות שלושה פלסטינים שהיו מעורבים בתכנון ובביצוע הריגתו של כהן חוסלו.
סיפורו של כהן הונצח בסרט "לגעת בסוף", שהפיקו תלמידי מגמת תקשורת וקולנוע של בית הספר הריאלי..
בחיפה נקרא רחוב על שמו.
הערות שוליים

↑  אורי דן, "אין סיכוי ששלטונות ספרד ינקטו צעדים גלויים נגד המעורבים ברצח הישראלי משה חנן ישי, מעריב, 29 בינואר 1973, המשך
↑  אורי דן, נעצר הפלסטיני שרצח את חנן ישי במדריד, מעריב, 28 בינואר 1973, המשך
↑  שמשון עופר, משרד ראש־הממשלה: ברוך כהן נפל במילוי תפקידו, דבר, 31 בינואר 1973, המשך
↑  דוד זוהר, "רק מעטים יודעים על פועלו הרב של ברוך למען האומה", מעריב, 1 בפברואר 1973;
ברוך כהן הובא לקבורה בחיפה בטקס צבאי מלא, דבר, 1 בפברואר 1973
↑  "The truth about the Mossad". the Guardian (באנגלית). 2010-02-19. נבדק ב-2021-06-27.
↑  בוגרי ה"ריאלי העברי" החזירו הד של אחריות ומחויבות באירוע העשור למפעל ההנצחה לזכר ברוך כהן ז"ל, מבט מל"מ 48, מרץ 2007, עמ' 43
יוהאן מוסט

| --- | --- |

 לידה:  5 בפברואר 1846 אאוגסבורג, ממלכת בוואריה 
 פטירה:  17 במרץ 1906 (בגיל 60) סינסינטי, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית, ממלכת בוואריה 
 תפקיד:  חבר הרייכסטאג של האימפריה הגרמנית (5 בפברואר 1874–22 בדצמבר 1876)  חבר הרייכסטאג של האימפריה הגרמנית (22 בפברואר 1877–11 ביוני 1878) 
 מפלגה:  המפלגה הסוציאל-דמוקרטית של גרמניה 
 השקפה דתית:  אתאיזם 
 
יוהאן ג'וזף מוסט (באנגלית: Johann Joseph Most‏; 5 בפברואר 1846 - 17 במרץ 1906) היה אנרכיסט ונואם גרמני-אמריקאי, אשר בסוף המאה ה-19 החל לתמוך בשימוש באלימות במטרה להשיג שינוי פוליטי מהפכני וחברתי. הוא היה ידוע בעיקר בשל כך שהפך את אסטרטגיית ה"תעמולה על פי המעשה" לפופולרית יותר, מה שקידם פעולה ישירה כנגד יחידים ומוסדות (כולל פעולות אלימות), במטרה לכפות שינוי מהפכני ולהוות השראה לפעולות נוספות של אחרים.
רקע

מוסט נולד באאוגסבורג, ממלכת בוואריה. הוא היה שוליה של כורך ספרים, ועבד במקצוע זה בגרמניה, אוסטריה, איטליה ושווייץ בשנים 1863–1868. לאחר מכן הפך לכותב של מנשרים סוציאליסטים, ועורך של גליונות סוציאליסטים שדוכאו בידי השלטונות בקמניץ ווינה, ושל "העיתונות החופשית" בברלין, שם נעצר פעמים רבות בשל התקפותיו האלימות והציניות על הפטריוטיזם, הדת והמוסר השמרני, ובשל תמיכתו בטרור, לו הטיף באמצעות פרוזות ושירים שכתב.
בשנים 1874–1878 הוא שימש כנבחר ציבור מרקסיסטי מטעם המפלגה הסוציאל-דמוקרטית ברייכסטאג הגרמני. הוא כתב תקציר פופולרי ל"הקפיטל" של קרל מרקס. לאחר שתמך בשימוש בפעולות אלימות (כולל שימוש בפצצות) למען שינוי מהפכני, הוא אולץ לעזוב את גרמניה, וגורש מהמפלגה הסוציאל-דמוקרטית. משוכנע מניסיונו בחוסר התועלת של פעולה פרלמנטרית, הוא הפך לאנרכיסט, שתמך באנרכיזם קולקטיביסטי, למרות שמאוחר יותר הוא תמך באנרכו-קומוניזם. עקב תמיכתו בשימוש באלימות, הוא נחשב לאנרכיסט התנגדותי - זרם שכבר אינו קיים כיום בקרב האנרכיסטים.
הוא נסע לצרפת אך אולץ לעזוב ב-1879, ולאחר מכן התיישב בלונדון. שם הוא ייסד את מגזין "החירות", בו הוא הביע את שביעות רצונו מההתנקשות באלכסנדר השני, קיסר רוסיה. עקב כך, הוא נאסר למשך שנה וחצי.
חייו בארצות הברית

מעודד על ידי החדשות לגבי מאבקי עובדים בארצות הברית, מוסט היגר לארצות הברית עם שחרורו מהכלא, והחל במהרה להתסיס את אוכלוסיית המהגרים הגרמנים. הוא חידש את פרסום מגזין "החירות" בניו יורק. הוא נכלא 3 פעמים (ב-1886, 1887 ו-1902), כאשר הפעם האחרונה הייתה בשל העובדה שפרסם מאמר לאחר ההתנקשות בנשיא ארצות הברית, ויליאם מקינלי, בו טען שאין זה פשע להרוג שליט.
מוסט התפרסם בהמציאו את המושג "Attentat" שפירושו "ניסיון". הוא טען ש"המערכת הנוכחית תיפול בצורה המהירה והרדיקלית ביותר על ידי חיסול דובריה. לכן, יש להוציא לפועל טבח באויבי העם". מוסט הוציא לאור מדריך להכנת דינמיט וחומרי נפץ אחרים בשם "המדע של לוחמה מהפכנית", וכך הוא זכה בכינוי "דינמוסט". בתור נואם מוכשר, מוסט הפיץ את רעיונותיו בקרב חוגים מרקסיסטים ואנרכיסטים בארצות הברית ומשך חסידים רבים, כאשר המפורסמים שבהם היו האנרכיסטים אמה גולדמן ואלכסנדר ברקמן.
בהשראת רעיונותיו, גולדמן וברקמן, שזעמו על מותם של פועלים במהלך שביתת הומסטד, החליטו להוציא לפועל את הרעיונות בניסיון ההתנקשות של ברקמן במנהל המפעל בהומסטד, הנרי קליי פריק בשנת 1892.
ברקמן וגולדמן התפכחו במהרה ממורם. מוסט הפך לאחד ממבקריו הגדולים של ברקמן בשל ניסיון ההתנקשות, אף על פי שעל פי גולדמן הוא "הכריז על מעשי אלימות מגגות הבתים". מוסט תקף את גולדמן וברקמן במגזין שלו, ורמז שפעולתו של ברקמן נועדה ליצור סימפתיה כלפי פריק. ההיסטוריונית והביוגרפית של אמה גולדמן, אליס וקסלר, טוענת שביקורתו של מוסט נבעה ככל הנראה מקנאה בברקמן, למרות שווקסלר ואחרים זוקפים לזכות מוסט שינוי של גישתו לגבי היעילות של התנקשויות פוליטיות בהבאת שינוי מהפכני.
גולדמן זעמה על התקפות אלה, והגיעה לנאום פומבי של מוסט מצוידת בשוט, ודרשה ממנו, בעודו נואם, שיוכיח את האשמותיו. לאחר שהתעלם ממנה, הצליפה בו עם השוט, שברה אותו על ברכיה, והשליכה את החלקים לעברו. מאוחר יותר היא התחרטה על התקפתה, והתוודתה בפני חברה ש"בגיל 23, אדם לא חושב בהגיון".
שנים מאוחרות

מוסט המשיך לכתוב ולנאום בנושא שינוי מהפכני למשך שארית חייו. בשנת 1906, בזמן שהיה בסינסינטי, אוהיו, במטרה לנאום, הוא חלה ואובחן כבעל מקרה כרוני של מחלת השושנה - זיהום עור חיידקי. בתקופה שלפני טיפולי האנטיביוטיקה, לא היו הרבה אפשרויות טיפול במצבו, ועקב כך מצבו החמיר והוא נפטר מספר ימים לאחר מכן.
הערות שוליים

↑  Alice Wexler, Emma Goldman: An Intimate Life. P. 65-66
↑  צוטט ב-Alice Wexler, Emma Goldman: An Intimate Life. P. 66
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007265647205171  BIBSYS: 3100185  BNE: XX1071173  BnF: cb12462627j (data)  CANTIC: a11659701  CiNii: DA00911711  GND: 118737163  ISNI: 0000 0000 8146 1204  LCCN: n79100267  NDL: 00450661  NKC: skuk0000932  NSK: 000353827  NTA: 073612405  RERO: 02-A000116291  SNAC: w696006c  SUDOC: 067025412  VIAF: 66564017   WorldCat (עם VIAF): 66564017
סבסטיאן ת'יל

סבסטיאן ת'יל (בצרפתית: Sébastien Thill; נולד ב-29 בדצמבר 1993) הוא כדורגלן לוקסמבורגי המשחק בעמדת הקשר בסטאל ז'שוב.
קריירת מועדונים

ת'יל התחיל את הקריירה שלו בקבוצת פטאניה המקומית אליה הצטרף בגיל 16. בשנת 2012 חתם בפרוגרס נידרקורן. ב-30 ביוני 2015 ערך את הופעת הבכורה שלו בזירה האירופית בתיקו 0-0 נגד שמרוק רוברס במסגרת מוקדמות הליגה האירופית. ב-4 ביולי 2017 הבקיע את שער הניצחון 1-2 נגד גלאזגו ריינג'רס שהיה הניצחון הראשון של הקבוצה בזירה האירופית.
ב-5 בספטמבר 2020 הושאל לטמבוב מליגת העל הרוסית.
ב-20 בינואר 2021 הושאל לעונה וחצי לשריף טירספול. ב-28 בספטמבר 2021 הבקיע בניצחון 1-2 נגד ריאל מדריד בסנטיאגו ברנובואו במסגרת שלב הבתים של ליגת האלופות. שער זה הפך את ת'יל לכדורגלן הלוקסמבורגי הראשון שמבקיע בשלב הבתים של ליגת האלופות אי פעם. במשחק שלאחר מכן הבקיע בכדור חופשי במשחק נגד אינטר.
ביוני 2022 חתם בהנזה רוסטוק מהבונדסליגה השנייה. ב-31 באוגוסט 2023 שוחרר מהמועדון.
ב-1 בספטמבר 2023 חתם בסטאל ז'שוב מליגת העל הפולנית עד לסיום העונה. ב-22 במאי 2024 האריך את חוזהו בשנתיים.
קריירה בינלאומית

ב-5 בספטמבר 2015 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת לוקסמבורג בניצחון 0-1 נגד מקדוניה הצפונית בו גם הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת בדקה ה-92 של המשחק.
תארים

ליגת העל המולדובית: 2020/2021, 2021/2022
הגביע המולדובי: 2021/2022
חיים אישיים

סבסטיאן הוא בנו של כדורגלן העבר סרג' ת'יל ואחיהם של הכדורגלנים ונסן ואוליבייר.
המתת חסד בהלכה

נושא המתת החסד הוא מהקשים והסבוכים שעימם מתמודדת האתיקה הרפואית. עמדת ההלכה בנושא המתת החסד היא מורכבת: ההלכה שוללת לחלוטין נקיטת פעולות שיש בהן כדי להביא למותו של אדם באופן אקטיבי אך סלחנית יותר לגבי פעולות בעלות אופי פסיבי. רוב הפוסקים אינם תומכים בפעולות שמטרתן להאריך הארכה חסרת תוחלת של חיים שיש בהם ייסורים. בכך דומה הגישה ההלכתית לגישה האתית-רפואית הנהוגה מכוח החוק ברוב המוחלט של מדינות המערב.
המתת חסד אקטיבית

המתת חסד אקטיבית של אדם, גם אם הוא סובל מייסורים קשים, אסורה כמעט בכל מדינות העולם. גם ההלכה רואה אותה בחומרה רבה. כבר בתנ"ך ניתן למצוא דוגמה לכך: הנער העמלקי סיפר שהרג את שאול המלך כדי להקל על ייסורי גסיסתו, אך כעונש נידון למוות על ידי דוד. במעשה זה מביע דוד את הכבוד הרב שרחש כלפי שאול בהיותו משיח האל, אך חז"ל דרשו מהסיפור שגם המתת חסד כזו נחשבת כרצח, ודינה מוות. אומנם מאותו סיפור תנ"כי עצמו יש שהסיקו שהאדם עצמו רשאי לאבד עצמו לדעת במצב של ייסורים קשים כפי ששאול עשה. לדעתם ייתכנו מצבים לפיהם יהיה אדם רשאי להמית עצמו במו ידיו, אולם דעתם דעת מיעוט.
את ההשקפה הבסיסית של ההלכה על המתת חסד מנסח הרב ישראל מאיר לאו:
כפי שעולה מדברי הרמ"א, האיסור על פעולה אקטיבית כדי להמית אינו איסור רק על מעשה הריגה ממש, אלא על כל פעולה מזרזת מוות:
קיימת אף דעה בהלכה לפיה אסור כלל לגעת בגוסס, מחשש להחיש המוות.
כך נפסק בשולחן ערוך:
המתת חסד פסיבית

כעיקרון תומכת ההלכה בהימנעות מהארכת חיים שאין בה תוחלת. הרמ"א מתיר להפסיק לחטוב עצים במקום שבו נמצא גוסס או להימנע מלשים מלח על לשונו, אף שהוא מניח שחטיבת עצים ומלח על הלשון מעכבים את צאת הנשמה.
חלוקים הפוסקים בשאלה מה נקרא הסרת דבר המונע מוות ומותר, ומה נקרא מעשה המזרז מוות ואסור.
קיימת דעה קיצונית שלפיה כל טיפול מאריך חיים, אף אם מתבצע נגד רצונו של החולה הסובל, הוא בגדר חובה. דעה זו התפשטה כהשקפתה של ההלכה, אף שלמעשה היא דעת מיעוט. הרב יעקב ישראל קניבסקי כתב על כך: "בעיקר היסוד דכל מה שאפשר להאריך חיי החולה (אפילו אינו אלא לחיי שעה) צריכים לעשות, אמת שגם אני שמעתי בילדותי מימרא זו, ולא ידעתי אם זהו מבר סמכא הוא, אבל בעיניי דבר זה צריך עיון גדול".
אחרים סבורים שמותר להימנע מלהאריך חיי חולה סופני סובל (ביניהם הרב יוסף שלום אלישיב), ויש הסבורים שזהו אינו רק היתר אלא חובה. הרב משה פיינשטיין אף סובר שגם אם החולה אינו סובל לדעת הרופאים, חל איסור להאריך את חייו, משום שאין הרופאים יכולים לדעת מה טיבם של הייסורים הכרוכים בעיכוב צאת הנפש.
הדעה המקובלת בין הפוסקים היא שבחולה סופני שאפסה תקוותו אין צורך לבצע פעולות כגון החייאה, הנשמה, ניתוחים, דיאליזה, כימותרפיה ועוד. מצד שני, אסור לחדול מלתת מזון ונוזלים.
שאלה שנויה במחלוקת היא מה הדין במקרה שבו חובר חולה סופני למכשיר הנשמה — האם מותר לנתקו ממנו. הרב חיים דוד הלוי ואחרים התירו זאת, אך רוב הפוסקים אסרו. "פטנט הלכתי" שמגשר בין הדעות ושנעשה בו שימוש הוא חיבור מכשיר ההנשמה לשעון, כך שיפסיק מעצמו לכמה שניות מפעם לפעם. ניתוק המכונה במצב שבו היא שובתת לרגע יכול להיחשב לפעולה פסיבית מותרת (הימנעות מחידוש פעולתה אינה כהפסקת פעילותה).
תפילה על חולה שימות

פוסקי ההלכה דנים האם מותר להתפלל על חולה שימות. הר"ן כתב שאם החולה מתייסר ואין תקווה שיתרפא מותר להתפלל עליו שימות, כמו שמסופר בתלמוד על אמתא דבי רבי שהתפללה על רבי יהודה הנשיא שימות. כמו כן מסופר שאמוראים התפללו על רבי יוחנן שימות כדי לגאול אותו מהצער על מותו של חברו ריש לקיש. לאור זאת, פוסקי הלכה רבים התירו להתפלל על חולה שימות, אולם חלק מהפוסקים הסתייגו מכך, בין השאר מחשש שאנשים שמוטל עליהם הטיפול בחולה יערבו אינטרסים אישיים וכוונתם לא תהיה רק לטובת החולה אלא גם בשביל לפטור עצמם מהטיפול בו. לשיטתם עדיף להתפלל באופן כללי שהחולה יגאל מייסוריו.
ראו גם

אפילו חרב חדה מונחת על צווארו של אדם אל ימנע עצמו מן הרחמים
פסק דין יעל שפר נגד מדינת ישראל (ערעור אזרחי מס' 506/88).
הערות שוליים

↑  שמואל ב' א'
↑  פסיקה זו נמצאת בשו"ת בשמים ראש, שמ"ה, והיא מהעיקריות שגרמו לחשוד בזיופו, אולם תמכו בה פוסקים ידועים כמו ה"בית אפרים" (יו"ד, ע"ו)
↑  יחל ישראל, פ"ז
↑  רמ"א יו"ד של"ט א'
↑  אגרות משה, יו"ד ב', קעד ג'
↑  חידושי הר"ן על תלמוד בבלי, מסכת נדרים, דף מ', עמוד א'
↑  תלמוד בבלי, מסכת כתובות, דף ק"ג, עמוד א'
↑  תלמוד בבלי, מסכת בבא מציעא, דף פ"ד, עמוד א'
↑  הרב יעקב אפשטיין, חבל נחלתו, כרך י"א, סימן מ"ו; הרב אליעזר מלמד‏, כיצד להתפלל על חולה שסובל מיסורים קשים?, באתר פניני הלכה; נייר עמדה: תפילה למותו של חולה הסובל מייסורים שאין תקווה לרפואתו - צהר עד מאה ועשרים, באתר צהר עד מאה ועשרים, ‏10 ביוני 2021;
| דיני נפשות ביהדות |
| --- | --- | --- |
| מיתה שלא בידי בית דין | מיתה בידי שמיים • הבא במחתרת • הבא להורגך השכם להורגו • רודף • מוסר • קנאים פוגעים בו • מורידין ולא מעלין • גואל הדם |  |
| מרכיבי הדינים | סנהדרין בלשכת הגזית • סנהדרין קטנה וסנהדרין גדולה • עדות • התראה |  |
| איסורים ומצוות | רצח במשפט העברי • לא תרצח • ייהרג ואל יעבור • מסירות נפש • קידוש השם • לא תעמוד על דם רעך • עדים זוממים • פיקוח נפש • קדושת החיים • שמירת הנפש • מאבד עצמו לדעת |  |
| שונות | כרת • הכנסה לכיפה • קם ליה בדרבה מיניה • עיר מקלט • שינוי הדין • המתת חסד בהלכה • הפלה • שור הנסקל • דיני בני נח |  |
| ארבע מיתות בית דין | ארבע מיתות בית דין |  |
| חייבי סקילה | עבודה זרה • נערה המאורסה • חילול שבת • מסית • מדיח • ברכת השם • קללת אב ואם • משכב בהמה • משכב זכר • שוכב עם אמו • שוכב עם אשת אביו • שוכב עם כלתו • בן סורר ומורה • מכשף • בעל אוב • ידעוני |  |
| חייבי שרפה | בת כהן שזינתה • שוכב עם אישה ובתה או אשה ונכדתה • שוכב עם בתו או נכדתו |  |
| חייבי הרג | עיר הנידחת • רוצח |  |
| חייבי חנק | אשת איש • הכאת הורים • גונב איש • זקן ממרא • נביא שקר |  |
הבהרה:  המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואין לראות בו פסיקה הלכתית.
סופי קאל

| --- | --- |

 לידה:  9 באוקטובר 1953 (בת 71) פריז, צרפת 
 תחום יצירה:  צילום 
 פרסים והוקרה:  פרס הסלבלד (2010)  מפקד מסדר האמנויות והספרות (2012) 
 
תערוכה של סופי קאל
סוֹפי קאל (בצרפתית: Sophie Calle; נולדה ב-9 באוקטובר 1953) היא צלמת ואמנית צרפתייה. בשנת 2024 זכתה בפרס פרמיום אימפריאלה לציור.
ביוגרפיה

עבודותיה של קאל מנהלות דיאלוג עם מציאויות שונות ועם סוגים של מקריות. לדבריה בכל אחת מיצירות האמנות שלה ישנה עובדה אחת שאינה נכונה, שהומצאה על ידיה, בעוד שאר הנתונים הם אמת והיא לא ביצעה עליהם מניפולציה.
באחת מעבודותיה הידועות, היא מצאה ספר טלפונים ברחוב והחלה להתקשר לאנשים שפרטיהם הופיעו בספר, נפגשה איתם, ודיווחה על פגישות אלו בצירוף צילום בעיתון יומי בצרפת במשך חודש. הפרסום האחרון כלל מכתב שנשלח על ידי בעל ספר הטלפונים, שכעס כי חדרה לפרטיותו, וכי כל מכריו יכולים לזהותו מתוך הכתבות. לדבריו שהה בנסיעת עסקים במדינה אירופאית אחרת, ולכן לא ידע לפני כן על סדרת הכתבות. האם אחד המפגשים הומצא על ידי קאל, או שמא מכתבו של בעל הפנקס הוא שאינו אמיתי?
בעבודה אחרת, ביקשה מאמה שתשכור חוקר פרטי שיעקוב אחריה במשך יום שלם, והציגה את צילומיה שלה לצד צילומיו של החוקר הפרטי ודיווחיו ללקוחתו.
קאל הציגה תערוכת יחיד במוזיאון תל אביב, וכן הציגה בתערוכת ארט פוקוס בירושלים עבודה העוסקת ב-"עירוב": תחום השבת של ירושלים ובזכרונות של אנשים פרטיים בעיר.
קאל הייתה מיודדת עם הסופר פול אוסטר, שביסס על דמותה את הספר הטרילוגיה הניו יורקית, וכמו כן בספרו "לוויתן" נכלל האירוע של מציאת ספר הטלפונים, אך עם השתלשלות שונה מזו שעליה דיווחה קאל.
בשנת 2024 זכתה בפרס פרמיום אימפריאלה.
הערות שוליים

↑  Praemium Imperiale, Laureate, Sophie Calle
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007259319105171  PLWABN: 9810696386405606  BIBSYS: 98026219  BNE: XX872738  BnF: cb120127618 (data)  CANTIC: a11981672  CiNii: DA12239556  GND: 119216000  ISNI: 0000 0000 7829 8258  KulturNav: b8c28cc8-4f12-4d69-b107-2dd1d22d027c  LCCN: n83136280  LNB: 000249033  MusicBrainz: 6bf0d7ab-73e8-44b7-b3ab-561b1c5ac782  NDL: 00813875  NGV: 25148  NKC: jx20090507001  NLK: KAC200702231  NTA: 118007432  PIC: 19403  RERO: 02-A003070237  RKD: 134319  SELIBR: 382851  SNAC: w66q5mjf  SUDOC: 028253981  ULAN: 500058641  VIAF: 17233743   WorldCat (עם VIAF): 17233743
יקב צרעה

| --- | --- |

כרם שורש
 נתונים כלליים
 תקופת הפעילות:  1993–הווה (כ־31 שנים) 
 קואורדינטות:  31°45′42″N 34°58′10″E﻿ / ﻿31.761686379634°N 34.969566823969°E﻿ / 31.761686379634; 34.969566823969 
 ענפי תעשייה:  תעשיית היין 
  
 tzorawines.com
 he
 
יקב צרעה הוא יקב ישראלי המגדל את כרמיו בהרי יהודה.
רקע

ב-1993 הקים רוני ג'יימס (1945–2008) את יקב צרעה על אדמת קיבוץ צרעה, אחד הראשונים בהרי יהודה. ב-2005 זכה רוני בפרס אשכול הזהב על תרומתו לעולם היין ולהכרה כ"מר טרואר" הישראלי.
משנת 2006 יינן היקב הוא ערן פיק. החל משנת 2016, יקב צרעה הוא חלק מקבוצת קוורטט הרי יהודה.
צוות

ערן פיק, יינן ומנכ"ל - ב-2006, הצטרף ערן פיק לצוות היקב כיינן ראשי. לערן תואר B.S בתורת היין והכרם (Viticulture and Enology) מאוניברסיטת דייוויס שבקליפורניה. את ניסיונו המקצועי רכש תוך התלמדות במספר יקבים בנאפה, סונומה, אוסטרליה ובורדו. ב-2016 קיבל ערן את התואר Master of Wine והפך לישראלי הראשון שנושא תואר זה.
דור ג'יימס, כורם - דור מלווה את היקב מיום הקמתו, והצטרף לצוות ככורם בשנת 2005. לדור תואר ראשון במדעי המדינה של מכללת עמק- יזרעאל, והוא בוגר החוג להוראת היסטוריה בסמינר אורנים.
Jean-Claude Berrouet, יועץ - במשך שנים רבות היה ברואה היינן הראשי של שאטו פטרוס. החל מ-2010 הוא נותן שירותי ייעוץ ליקב צרעה.
יינות

יקב צרעה מייצר כ-100,000 בקבוקים בשנה כ-20% מהם משווקים לחו"ל. 75% מהיין לשוק המקומי מופץ למסעדות. יינות היקב מבטאים נאמנה את הטרואר הייחודי לכל כרם, והם נקראים על שם מקור מוצא.
‘הרי יהודה‘ אדום ולבן, המייצגים את אזור היין של הרי יהודה; ‘שורש‘ אדום ולבן, מענבים הגדלים בכרם שורש הנטוע על טרסות עתיקות בצמוד למושב שורש; ויין הדגל ‘מיסטי הילס‘ המופק מחלקה מובחרת בעלת טרואר יוצא דופן.
החל מבציר 2002 כל יינות היקב כשרים.
ב-2016 קיבלו יינות היקב ציונים גבוהים ביותר ממגזין היין הנחשב Wine Spectator.
מ-2018 מקבלים יינות היקב ציון של 4 כוכבים במדריך היין של Hugh Johnson, הציון הגבוה ביותר הניתן.
בין השנים 2014-2016 נבחר שורש לבן ליין הלבן בעל הציון הגבוה ביותר בישראל על ידי מדריך היין הישראלי.
כרם שורש

הנטיעות בכרם שורש החלו בשנת 2000.
על השטח שגודלו כ-150 דונם גדלים 8 זנים שונים מהם מופקים יינות היקב.
הכרם נטוע בשיפוע צפון מערבי בגובה ממוצע של 650 מטר מעל פני הים.
לקריאה נוספת

דניאל רוגוב, תרגום: עמית יריב, מדריך רוגוב ליינות ישראל 2011, טובי, 2011, עמ' 12, 331-328, 474
אליעזר זקס וירון גולדפישר, שביל היין: טיול ביקבי ישראל, תל אביב: קורדינטה, 2007, עמ' 211-210
אליעזר זקס, יין ישראלי: מבחר יינות ישראל, תל אביב: קורדינטה, ספטמבר 2011, עמ' 169-168
שלמה פפירבלט, עולם היין, כפר סבא: אריה ניר, תשס"ב 2002, עמ' 220
הערות שוליים

↑  האתר של קוורטט הרי יהודה
↑  השבוע בענף היין 159: קוורטט הרי יהודה והצעות לבאים אחריו - אכול ושאטו, באתר אכול ושאטו, ‏14 בדצמבר 2018
↑  אבי אפרתי‏, יינות העולם הישן של יקב צרעה, באתר וואלה, 1 בינואר 2019
אנה מורטון

אנה ליווינגסטון ריד מורטון לבית סטריט (באנגלית: Anna Livingston Reade Morton‏; 18 במאי 1846 - 14 באוגוסט 1918) הייתה אשתו השנייה של סגן נשיא ארצות הברית לוי פ. מורטון והגברת השנייה של ארצות הברית בין השנים 1889 ל-1893. היא הייתה ידועה בשם אנה סטריט מורטון.
ביוגרפיה

אנה ליווינגסטון ריד נולדה ב-18 במאי 1846 בפוקיפסי, ניו יורק, והייתה בתם של ויליאם אינגרם סטריט (מת ב-1863) וסוזן ווטס סטריט (לבית קירני) (1819–1893).
סבה מצד אביה היה רנדל ס. סטריט, עורך דין וחבר בבית הנבחרים של ארצות הברית. דודה היה אלפרד בילינגס סטריט, עורך דין ומשורר בולט. סבה וסבתה מצד אמה היו אן (לבית ריד) קירני ורוברט קירני. דרך סבתה אן, בתם של קתרין ליווינגסטון וג'ון ריד, היא הייתה צאצאית של רוברט ליווינגסטון האב, הלורד הראשון של אחוזת ליווינגסטון.
בשנת 1873, אנה התחתנה עם לוי פרסונס מורטון (1824–1920), שנתיים בלבד לאחר מותה של אשתו הראשונה, לוסי יאנג קימבל, בשנת 1871. לאחר שנישאו, בעלה הפך לחבר בבית הנבחרים של ארצות הברית בשנת 1879, וכיהן עד 1881 כאשר מונה לשגריר ארצות הברית בצרפת על ידי הנשיא ג'יימס א. גארפילד ב-1881. מורטון כיהן במשרה הזו עד 14 במאי 1885, ואנה נודעה כמלומדת צרפתית מטופחת מאוד.
במהלך כהונתו של בעלה כסגן נשיא ארצות הברית תחת הנשיא בנג'מין הריסון, היא הייתה הגברת השנייה של ארצות הברית בין השנים 1889 ל-1893 ולעיתים קרובות שימשה כמארחת עבור הממשל עקב מחלתה של הגברת הראשונה קרוליין הריסון ומותה לבסוף. במהלך תקופה זו, בני הזוג מורטון חיו בסקוט סירקל בוושינגטון הבירה, וגברת מורטון "הפכה למנהיגת החברה בוושינגטון, ומעולם לא הייתה מנהיגה מבריקה ופופולרית ממנה. זה היה החסד המולד שלה, הטאקט המולד שלה, וטוב ליבה שזכה להערצה וכבוד מכולם.
לאחר שהמורטונים עזבו את וושינגטון, לוי הפך למושל ניו יורק ואנה שימשה כגברת הראשונה של ניו יורק בין השנים 1895 ל-1896.
היא מתה בביתה, "Ellerslie" ברינבק, ניו יורק, ב-14 באוגוסט 1918, בגיל 72.
חיים אישיים

לאנה ולוי נולדו חמש בנות ובן. הבן, לואיס מת בגיל ארבעה חודשים בלונדון, והבנות לנה ואליס מתו לפני אמם.
אדית ליווינגסטון מורטון (1874–1964), שנישאה לוויליאם קורקורן יוסטיס (1862–1921), בנו של ג'ורג' יוסטיס הבן
לנה קירני מורטון (1875–1905)
הלן סטיובסנט מורטון (1876–1952), שנישאה לפול לואי מארי ארשמבו, בוסון דה טליראן-פריגור (1867-1952), בנו של שארל גיום פרדריק, בוסון דה טליראן-פריגור, הנסיך דה סאגאן.
לואיס פרסונס מורטון (1877–1878), שמת בצעירותו.
אליס מורטון (1879-1917), שנישאה לווינתרופ צ'נלר רת'רפורד (1862-1944), בנו של לואיס מוריס רת'רפורד.
מרי מורטון (1881–1932), שאימצה שני ילדים, לואיס פיטר מורטון ומיריאן מורטון.
פילנתרופיה

בדצמבר 1904, בני הזוג מורטון נתנו בעילום שם 600,000 דולר לקתדרלת סנט ג'ון האלוהית בניו יורק. בינואר 1905 חשף "הניו יורק טיימס" שהמורטונים היו הנותנים, כולל כספים לרכישת עוגב לזכר בתם לנה שמתה בפריז ביוני הקודם.