stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
נץ דוריאה

| נץ דוריאה |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: דורסי יום
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: נציים
תת־משפחה:: נצים
סוג:: Megatriorchis
מין:: נץ דוריאה
שם מדעי
 Megatriorchis doriae ‏סלבדורי וד'אלברטיס, 1875

נץ דוריאה (שם מדעי: Megatriorchis doriae) הוא עוף דורס דמוי נץ והוא המין היחידי בסוגו. הוא חי רק ביערות הגשם של גינאה החדשה ושל האי בטנטה שבאינדונזיה.
אורך הדורס 70 ס"מ בממוצע כשהנקבות גדולות מעט יותר מהזכרים. הנץ בעל נוצות חומות-אפורות מפוספסות בחלק העליון והראש בעל מקור שחור מעוקל ולחיים לבנות המסתיימות בפס כהה. העיניים גדולות וצהובות.
נץ זה מעופף ביערות עם כנפיו הגדולות ומפתיע ציפורים קטנות עד לגודל של בת-עדן. הוא ניזון גם מיצורים קטנים אחרים.
הערות שוליים

↑  נץ דוריאה באתר הרשימה האדומה של IUCN
נווה עמל

|  מידע |
| --- | --- |
 עיר:  הרצליה 
 תאריך ייסוד:  שנות ה־50 של המאה ה־20 
 שטח:  1,460 דונם 
 קואורדינטות:  32°10′05″N 34°51′15″E﻿ / ﻿32.168055555556°N 34.854166666667°E﻿ / 32.168055555556; 34.854166666667
  (למפת נתניה מוגדלת) נווה עמל(למפת נתניה רגילה) נווה עמל(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום נווה עמל(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום נווה עמל
 
נווה עמל בשנות ה-50
נווה עמל היא שכונה בצפון־מזרח הרצליה. היא מהווה כתשעה אחוזים מכלל אוכלוסיית העיר, מונה 2,400 יחידות דיור ומתפרשת על שטח של כ־1,460 דונם. מקור שמה של השכונה הוא בשל ייעודה הראשוני להיות שכונת פועלים. מיקום השכונה הוא בקצה הצפון-מזרחי של הרצליה, בקרבת רעננה. היא מצויה מדרום לשכונת יד התשעה/שביב ומצפון לשטח מפעל תע"ש שברמת השרון. במערב גובלת השכונה בדרך ירושלים ובמזרח נמצא רחוב פורצי הדרך שנושק לפרדסי מושב גבעת חן.
היסטוריה > הקמת השכונה

נווה עמל הוקמה בשנות ה-50 של המאה ה-20. ייעודה היה להיות שכונת פועלים ועל כן שמה. הקמת המדינה והעלייה הגדולה שבאה בעקבותיה השפיעו על התפתחותה של הרצליה ממושבה לעיר. במשך התקופה בין נובמבר 1948 לנובמבר 1950 גדלה האוכלוסייה היהודית בישראל ב-70% והאוכלוסייה בהרצליה גדלה מ-5,300 ל-12,000 נפש, כלומר גידול של 126%. בשנים 1948–1955 בנתה חברת נווה עובד 1,200 מתוך 2,000 יחידות דיור בהרצליה והקימה מספר שכונות חדשות, ובהן נווה עמל. השכונה נבנתה בכמה שלבים והוקמה על אדמת נפקדים. השכונה הוקמה כיחידה עצמאית כמעט לחלוטין וכללה כ-812 יחידות דיור על שטח כללי של 626 דונם. בשטח זה הוקמו 600 יחידות דיור על שטח של 450–600 מ"ר ליחידה, ו-24 יחידות דיור על שטח של 950–1,200 מ"ר ליחידה. בשכונת נווה עמל הייתה חלוקה כמעט שווה בין עולים חדשים לבין ותיקי ההסתדרות ופועלים ותיקים (הכוונה לפועלים ובני משפחות עובדי הציבור והשירותים שהיו חברי הסתדרות): 412 דירות לעולים ו-400 דירות לוותיקים. את חלקה הדרומי של נווה עמל בנתה חברת "משכנות", שבנתה שיכון לעולים חדשים דתיים. העולים היו בני עליות שונות בעיקר מעליות אירופה ומיעוטם מעליית תימן. בשיכון שנבנה ב-1952 היו שני סוגים של מבנים: בתים דו-משפחתיים (48 מ"ר על יחידת שטח של 100 מ"ר) ובתים לארבע משפחות (43 מ"ר על יחידת שטח של 1,000 מ"ר).
רובם של העולים שבאו באותה תקופה היו חסרי אמצעים וכל ההון הדרוש לקליטתם ניתן על ידי המדינה. לצורך כך, נבנו כמה שיותר יחידות דיור בכמה שפחות זמן וכסף. בתחילת גל הבנייה הגדול הביאו צריפונים משני סוגים: מיובאים (שוודיים) ומתוצרת הארץ. אלה היו פתרונות הדיור הקבוע הראשונים. בסך הכל הוקמו 7,000 צריפים בכל הארץ, חלקם בנווה עמל שלב א'. שטח כל יחידת דיור היה 20 מ"ר וכל צריף שוודי היה שווה לארבע יחידות דיור, כל שתי משפחות השתמשו בשירותים משותפים. שיטת בנייה מהירה נוספת הייתה בלוקונים. המטרה של שיטה זו הייתה לחסוך את הצורך להמיר כסף למטבע זר. הבלוקון שימש כבית קבע אשר 90% ממחיר הקמתו היה שכר עבודה וחומרי גלם מקומיים. בנוה עמל שלב א' נבנו גם בלוקונים דו-משפחתיים על שטח של 500 מ"ר לשתי יחידות דיור. (הבלוקונים נבנו במקביל לצריפונים).
לעיריית הרצליה לא הייתה אפשרות להשפיע על המיקום או המבנה של נווה עמל, וזאת מאחר ששטח השכונה לא היה כלול בשטח העירוני של הרצליה באותה עת. השכונה כולה צורפה להרצליה בתחילת שנות ה-50 (כאשר רוב שטחה כבר היה מבונה). עצמאות השכונה התבטאה בכך שיחד עם הקמת יחידות הדיור הוקמו מוסדות ציבור כמו גני ילדים, בתי ספר, גני משחקים, מרפאות, צרכנייה וכו'.
היסטוריה > במאה ה־21

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
במהלך השנים עברה השכונה תהליך ג'נטריפיקציה: היא שינתה את אופייה ומשפחות מבוססות יותר עברו לגור בה.
חינוך

בתי הספר בשכונה היו גורדון ורמב"ם. מלבד בית הספר הילדים היו לומדים בחדר (הם היו מתחלקים לקבוצות של 7–10 ילדים ולומדים עם רבי את התורה). פעילות הגיבוש היחידה בין הילדים באותה תקופה הייתה התנועה החברתית הנוער העובד. בגלל שלאמהות לא היה זמן ללמוד, בשכונה התקיימו לימודי ערב, בהם האמהות היו יכולות להשלים את השכלתן.
בהמשך נפתחו בשכונה בית הספר היסודי החרדי וולפסון ובית ספר תיכון טכנולוגי ניסויי דור.
תושבים בולטים

פרסום רב השיגה השכונה במישור הלאומי מיד לאחר רצח רבין בנובמבר 1995 כאשר התפרסם כי משפחתו של הרוצח, יגאל עמיר, מתגוררת בשכונה. מול ביתה של המשפחה התקיימו הפגנות פוליטיות מעת לעת, ואימו של הרוצח, גאולה עמיר, אף איבדה את עבודתה כגננת באחד מגני הילדים בשכונה שנסגר לאחר מכן. בסמוך לבית המשפחה ניצב פארק ציבורי שנקרא על שמו של יצחק רבין.
מן הצד השני, בשכונת נווה עמל גדלה וחונכה גם נשיאת בית המשפט העליון החל משנת 2017, אסתר חיות. חיות נולדה במעברת "שביב" שהפכה עם הזמן לשכונת יד התשעה, אך מיד לאחר גירושי הוריה עברה להתגורר בבית סבה וסבתה בשכונת נווה עמל הסמוכה, ובמקביל לכך היא התחנכה בבית הספר "גורדון" שבמרכז השכונה.
כיום מתגוררת בשכונה חברת הכנסת לשעבר מהליכוד נורית קורן, שכיהנה כיושבת ראש ועדת כנסת מיוחדת "לפרשת היעלמותם של ילדי תימן, מזרח והבלקן", וכן חברת הכנסת לשעבר ממפלגת קדימה יוליה שמאלוב ברקוביץ', המחזיקה כיום בתפקיד יושבת ראש הרשות השנייה לטלוויזיה ולרדיו.
בשכונה גם מתגוררים, או התגוררו בעבר, הזמר נתן גושן, הזמרת נורית גלרון, כדורגלן העבר בני טבק וכן תת-אלוף אריה בירו.
לקריאה נוספת

הרצליה, התפתחות השטח הבנוי במושבה שהפכה לעיר, יגאל ברזילי, 1979
הערות שוליים

↑  יקי אדמקר‏, "גרות פה רק רוחות רפאים": השכונה של יגאל עמיר - 20 שנה אחרי, באתר וואלה, 29 באוקטובר 2015
↑  'גן גאולה' בהרצליה נסגר, באתר ערוץ 7
↑  הפארק החדש בנווה עמל ייקרא ע"ש יצחק רבין, באתר local
↑  יאיר אלטמן, אסתר חיות: "נעשים מאמצים לפגוע במעמד בית המשפט העליון", באתר ישראל היום, 26 באוקטובר 2017
↑  בהרצליה נמשכת המחאה נגד "חוק המרכולים", באתר local
↑  מרב לונדנר, ח"כ יוליה שמאלוב-ברקוביץ': הבית הזה הביא לי מזל. כאן נכנסתי להיריון, באתר nrg‏, 27 בספטמבר 2010
↑   נורית גלרון, ברשת החברתית פייסבוק
↑  מבט מקרוב על שכונת נווה עמל הרצליה, באתר mynet (כפי שנשמר בארכיון האינטרנט)
צריף בנווה עמל
נוסחת מספר המחלקה

האם התכוונתם ל...
נוסחת מספר המחלקה של דיריכלה
נוסחת מספר המחלקה של דדקינד
| --- | --- |
פירושונים:  זהו דף פירושונים, שמטרתו להבחין בין ערכים שונים בעלי שם דומה.    אם לא מצאתם ברשימת הפירושונים את הערך שהתכוונתם אליו, נסו: דפים ששמם מתחיל ב”נוסחת מספר המחלקה“  דפים ששמם מכיל ”נוסחת מספר המחלקה“  חיפוש ”נוסחת מספר המחלקה“ בוויקיפדיה
נקודת טרור (אנטארקטיקה)

ערך זה עוסק בלשון יבשה באנטארקטיקה. אם התכוונתם ללשונות יבשה במקומות אחרים בעולם, ראו .
| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 מיקום:  אזור הברית האנטארקטית,
 קואורדינטות:  77°41′00″S 168°13′00″E﻿ / ﻿77.68333°S 168.21667°E﻿ / -77.68333; 168.21667
  (למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומינקודת טרור(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומינקודת טרור
 
נקודת טרור (באנגלית: Terror Point) היא לשון היבשה או חצי אי, בחלקו המזרחי של האי רוס, שבאנטארקטיקה.
הנקודה נמצאת בסמוך מדרום להר טרור.
הנקודה מהווה את הגבול המזרחי של מפרץ פוג.
הנקודה ממוקמת 6 קילומטרים מערבית - צפונית-מערבית לכף מקיי.
היסטוריה > מקור השם

שמה של הנקודה ניתן לה על ידי חברי משלחת החקר הבריטית הלאומית לאנטארקטיקה (משלחת דיסקברי), אשר חקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1901–1904.
ללשון היבשה ניתן שם זה, בשל קרבתה להר טרור, המתנשא מעל נקודה זו, מצפון-מזרח לה.
שמו של הר טרור ניתן לו בשנת 1841 על ידי סר ג'יימס קלארק רוס.
רוס קרא להר על שם ספינתו השנייה "טרור".
ראו גם

אוכף טרור
קרחון טרור
הערות שוליים

↑  ההודעה הרשמית על מתן שמות אנטארקטיים בצו פרסום השמות הרשמי של ממשלת ניו זילנד
↑  גאזט השמות האנטארקטיים הרשמי של ארצות הברית
1 2 3 4 5 6 7 8  מידע גאוגרפי והיסטורי
1 2  מקור שמו של הר טרור
סאלי-אן פוסט

| --- | --- |
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 
סאלי-אן פוסט (באנגלית: Sally-Ann Fawcett) היא סופרת בריטית.
ביוגרפיה

פוסט גדלה בסקרבורו ולה אחות גדולה.
במהלך שנות ה-80 השתתפה במספר תחרויות יופי, היא עבדה תקופה במשרדים של חברת MGM.
ב-2014 יצא ספרה "Misdemeanours: Beauty Queen Scandals" העוסק בשערוריות שליוו את תחרויות היופי בהלך ההיסטוריה כמו מין, סמים, צילומי עירום והתנגדות פמיניסטית. ב-2016 יצא ספר ההמשך "More Misdemeanours - And Other Beauty Queen Stories", הספר הכיל בין היתר פרטים אודות "מיס בריטניה הגדולה", תחרות היופי הוותיקה בבריטניה, ועל ההתנגדות הציבורית לבחירת מיס עולם מדרום אפריקה, מדינה בה שלט משטר האפרטהייד ובכך הודגש הקשר בין תחרויות בינלאומיות לפוליטיקה, ב-2017 יצא הסרט השלישי בסדרה "Mis-3-meanours: Second Runner-Up", הספר תיאר בין היתר את התנגודתן של מלכות יופי שהתמודדו במיס תבל לבחירתו של דונלד טראמפ השימש כבעלים של התחרות והיווה את הבוס שלהם, לנשיאות ארצות הברית.
היא שימשה כשופטת במספר תחרויות יופי וביניהן מיס ויילס ומיס בריטניה הגדולה. בנוסף לתחרויות יופי היא גם חובבת אירוויזיון וב-1987 הייתה מבין המייסדים של מועדון מעריצי האירוויזיון הראשון בבריטניה.
ב-2017 נישאה לאנתוני דייוויד וונדט.
ננסן בכר

| --- | --- |

תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  17 באפריל 1940 סטארה זאגורה, ממלכת בולגריה 
 פטירה:  17 בינואר 2022 (בגיל 81) סופיה, בולגריה 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת סופיה 
 מוסדות:  אוניברסיטת סופיה 
 עיסוק:  כלכלן 
 פרסים והוקרה:  מסדר קירילוס ומתודיוס 
 
פרופסור ננסן אלפרד בכר (בבולגרית: Нансен Алфред Бехар;‏ 17 באפריל 1940, סטארה זאגורה, ממלכת בולגריה – 17 בינואר 2022, סופיה, בולגריה) היה כלכלן, ופוליטיקאי יהודי-בולגרי אשר כיהן כחבר האספה הלאומית של בולגריה.
קורות חיים

בכר נולד בסטארה זאגורה ורכש השכלה תיכונית בעיר הולדתו. הוא הוסמך בכלכלה באוניברסיטת סופיה, ורכש בה דוקטורט בהתמחות ביחסים בינלאומיים בכלכלה. בהמשך כיהן כפרופסור חבר בחוג לכלכלה באוניברסיטה. ב-1992 הקים מכון מחקר שעסק בניתוח כלכלי על בסיס משתנים סוציולוגיים ופוליטיים בבולגריה שלאחר תום העידן הקומוניסטי. בין 1997–2001 כיהן כחבר האספה הלאומית הבולגרית. בהמשך, כיהן בוועדה לכלכלה ולחברה של האיחוד האירופי. היה חבר האקדמיה הלאומית למדעים של בולגריה. היה עמית מחקר במספר מוסדות באיטליה, הונגריה, שוודיה, הולנד וארצות הברית. פרסם 210 מאמרים בכתבי עת מדעיים שונים. הלך לעולמו בסופיה ב-2022 והוא בן 81.
הערות שוליים

↑  פרופסור ננסן בכר תקציר ביוגרפי, באתר ssi.blog.bg (בבולגרית).
↑  הלך לעולמו פרופסור ננסן בכר, באתר fakti.bg (בבולגרית).
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 315708031   WorldCat (עם VIAF): 315708031
נשיא קרואטיה

| --- | --- |


 איוש נוכחי:  זוראן מילנוביץ'
 תאריך כניסה לתפקיד:  19 בפברואר 2020
 דרכי מינוי:  בחירות ישירות
 תחום שיפוט:  קרואטיה קרואטיה
 מעון:  הארמון הנשיאותי
 מושב המשרה:  זאגרב
 משך כהונה קצוב:  5 שנים
 ייסוד המשרה:  22 בדצמבר 1990
 איוש ראשון:  פרניו טוג'מן
 http://predsjednica.hr/
 
נשיא קרואטיה (בקרואטית: Predsjednik Hrvatske), הנקרא באורח רשמי נשיא הרפובליקה (Predsjednik Republike) הוא ראש המדינה, המפקד העליון של הכוחות המזוינים והנציג הראשי של רפובליקת קרואטיה הן בתוך שטחיה והן מחוצה לה. הנשיא עומד בראש סדרי הקדמה הממלכתיים בקרואטיה. אך, עם זאת, הנשיא אינו ראש הרשות המבצעת ("נשיא לא-ביצועי") מאחר שבקרואטיה רווחת שיטת הממשל הפרלמנטרית, בה ראש הממשלה הוא הפוליטיקאי הבכיר ביותר בפוליטיקה היום-יומית.
הנשיא מתחזק ומתפעל את מערכת השלטון הלאומי, ושומר על עצמאותה ושלמותה הטריטוריאלית של המדינה. לנשיא היכולת לכונן בחירות כלליות ויוצאות דופן לפרלמנט הקרואטי (באופן שייקבע על ידי החוקה), כמו גם להורות על עריכת משאל עם (בהתניית ראש הממשלה). הנשיא ממנה רשמית את ראש ממשלת קרואטיה על בסיס מאזן הכוחות בפרלמנט והתייעצויות עם ראשי המפלגות הפרלמנטריות, מעניק חנינה, עיטורים צבאיים ואזרחיים ופרסים אחרים. הנשיא והממשלה משתפים פעולה בניהול מדיניות החוץ. בנוסף, הנשיא הוא המפקד העליון של הצבא הקרואטי. הנשיא ממנה את מנהל סוכנות הביטחון והביון בהסכמת ראש הממשלה. הנשיא רשאי לפזר את הפרלמנט בנסיבות שנקבעו על ידי החוקה. אף על פי שנהנה הנשיא מחסינות, הוא עלול לעמוד בפני הליך הדחה בגין הפרת החוקה. במקרה של נבצרות זמנית או קבועה ואי-יכולת למלא את תפקידו כראוי, יושב ראש הפרלמנט ממלא את תפקידו של הנשיא בפועל עד שהלה יחזור למלא את תפקידו, או עד קיום לבחירות נשיאותיות לאחר חודשיים של בהם נעדר הנשיא ממשרדו.
המשרד של נשיא הרפובליקה (Ured Predsjednika Republike) מורכב מסגל מידי הצמוד לנשיא קרואטיה, בדומה לצוות התמיכה המעדכן ומדווח לנשיא אודות המאורעות הרלוונטיים. המשרד ממוקם בארמון הנשיאות שבזאגרב. חוקת קרואטיה מגדירה את המראה והשימוש בנס הנשיאותי, אשר מתנוסס על משכני משרד הנשיא, מקום מגוריו של הנשיא, כלל כלי הרכב הנשיאותיים בשימוש, ובאירועים טקסיים אחרים.
הנשיא נבחר בידי בעלי זכות בחירה אוניברסלית, בהצבעה חשאית, לתקופת כהונה בת חמש שנים. אם אף מועמד בבחירות לא ישיג למעלה מ-50% מכלל הקולות (כולל פתקים לבנים ופסולים), יתקיימו בחירות לנשיאות בשנית. החוקה של קרואטיה מקציבה את מספר תקופות הכהונה לשניים. הנשיא הנבחר נשבע לתפקידו בשבועה לפני שופטי בית המשפט החוקתי. פרניו טוג'מן זכה בבחירות הראשונות לנשיאות קרואטיה ב-1992 וב-1997. בתקופת כהונתו, החוקה שאומצה ב-1990 קבעה שיטת ממשל סמי-נשיאותית (כמו זו השוררת בצרפת), שהתחזקה עוד יותר בשנים הקרובות על ידי חוקים שנועדו לספק לטוג'מן סמכויות גורפות, שהתבטאו בנטילת רוב פרלמנטרי מיוחס בידי מפלגתו במהלך שנות ה-90 של המאה ה-20. לאחר מותו ב-1999, תוקנה החוקה וסמכויות נשיאותיות רבות הועברו לפרלמנט, לראש הממשלה ולממשלה. סטייפן מסיץ' זכה בשתי תקופות כהונה רצופות: בשנים 2000 וב-2005 וכיהן כנשיא עד 2010. איוו יוסיפוביץ' זכה בבחירות לנשיאות שנערכו בשנים 2009–2010 ועזב את המשרד בשנת 2015 לאחר שכוונתו להיבחר שנית לתפקיד ירדה לטמיון. הזוכה האחרון בבחירות לנשיאות, שנערכו בדצמבר 2019 ובינואר 2020, הוא זוראן מילנוביץ' שצפוי לכהן בתפקידו עד 18 בפברואר 2025.
התפקיד, סמכויותיו ואחריויותיו

נשיא קרואטיה, שבאופן רשמי כאמור נקרא "נשיא הרפובליקה" (בקרואטית: Predsjednik Republike) מייצג את הרפובליקה של קרואטיה בשטחיה ומחוצה לה כראש המדינה, מתחזק את התפעול והיציבות הסדירים של מערכת השלטון הלאומי ושומר העצמאות והשלמות הטריטוריאלית של המדינה. הנשיא מנוע מלכהן בכל תפקיד ציבורי או מקצועי אחר באופן סימולטני בעת נשיאותו.
ביכולתו של הנשיא לכונן הבחירות לפרלמנט הקרואטי ומכנס את הישיבה הראשונה של האספה הפרלמנטרית. הנשיא נדרש גם למנות ראש ממשלה, על בסיס מאזן הכוחות בפרלמנט. בדומה לתהליך במדינת ישראל, ראש המפלגה עליו הטיל הנשיא להרכיב ממשלה ולבנות רוב בפרלמנט נדרש לבקש את אמון הפרלמנט באמצעות רוב, על מנת לקבל מנדט לעמוד בראש הממשלה הקרואטית (לאחר שקיבל אמון מידי רובו המוחלט של הפרלמנט, הנשיא ממנה – באורח רשמי – את ראש המפלגה הפלוני לראש ממשלת קרואטיה בעוד שראש הממשלה הנכנס ממנה את השרים, באישורו הנוסף של יושב ראש הפרלמנט הקרואטי). הנשיא רשאי גם לערוך משאלי עם, להעניק חנינות ולהעניק פרסים ועיטורים מטעם המדינה.
התפקיד, סמכויותיו ואחריויותיו > ענייני חוץ

על-פי החוקה, נשיא קרואטיה והממשלה משתפים פעולה בגיבוש ויישום מדיניות החוץ של קרואטיה. הוראה זו של החוקה מהווה מקור סכסוך מזדמן בין הנשיא לבין הממשלה. הנשיא מחליט על הקמת נציגויות דיפלומטיות ומשרדים קונסולריים של הרפובליקה של קרואטיה במדינות אחרות, על-פי הצעת והמלצת הממשלה בכפוף לאישורו של ראש הממשלה. הנשיא, בעקבות החלטותיו של ראש הממשלה, ממנה ומאציל סמכויות לנציגים דיפלומטיים של הרפובליקה של קרואטיה – על-פי החלטות הממשלה – בכפוף לקבלת חוות דעת של ועדה רלוונטית מטעם הפרלמנט. הנשיא מקבל כתבי האמנה ומכתבי זיכרונות מנציגים דיפלומטיים זרים.
התפקיד, סמכויותיו ואחריויותיו > ביטחון לאומי וצבא

נשיא קרואטיה הוא המפקד העליון של הכוחות המזוינים של קרואטיה, ממנה וממלא את מקומם של המפקדים הצבאיים, בהתאם לחקיקה הרלוונטית. על פי החלטות הפרלמנט, הנשיא מכריז מלחמה ומבטל מצבי שלום. במקרים של איום מיידי על עצמאותה, אחדותה וקיומה של קרואטיה, רשאי הנשיא להורות על שימוש בכוחות מזוינים, גם אם לא תוכרז מלחמה, ובלבד שיורה על כך ראש הממשלה. במהלך מצב מלחמה רשאי הנשיא להודיע באופן רשמי על אסדרות מכוח ועל בסיס חוקים שהאציל לו הפרלמנט. בנסיבות כאלה, הנשיא רשאי לכנס ישיבות ממשלה ולנהל אותן. במקרה של איום מיידי על עצמאותה, אחדותה וקיומה של המדינה, או אם ימנעו הגופים השלטוניים מלמלא את חובותיהם החוקתיות באופן סדיר, רשאי הנשיא על-פי הצעתו של ראש הממשלה, להכריז על תקנות שמוציאות לפועל את חוקי המדינה. תקנות אלה חייבות בנוסף להיות באישורו של ראש הממשלה, אשר כוחו יפה. הנשיא נדרש להגיש תקנות שיעוגנו בחוק בידי הפרלמנט ושיאושרו על ידו באופן מידי, אחרת יבוטלו התקנות. הנשיא וראש הממשלה ממנים במשותף את ראשי רשויות הביטחון והביון של קרואטיה.
התפקיד, סמכויותיו ואחריויותיו > פיזור הפרלמנט

| --- | --- |
 :  ראו גם – הפרלמנט הקרואטי
נשיא קרואטיה רשאי לפזר את הפרלמנט הקרואטי לפי בקשת הממשלה אם זו מציעה הצעת אמון בפני הפרלמנט ורוב חברי הפרלמנט לא תומכים בהצעה, או אם הפרלמנט נכשל באישור תקציב המדינה מאה ועשרים יום לאחר הגשת התקציב בפני מליאת הפרלמנט. החלטה זו צריכה להיות מאושרת על ידי ראש הממשלה אשר ייתן את תוקפו להחלטה. נוסף על כך, הנשיא רשאי לפזר את הפרלמנט אם הממשלה המכהנת נפלה בהצעת אי-אמון וממשלה חדשה לא תקום בתוך שלושים יום, או אם ממשלה חדשה לא יכולה לקום לאחר הבחירות הכלליות (לאחר תקופה מקסימלית בת כשלושה חודשים). עם זאת, ביכולתו של הנשיא לא לפזר את הפרלמנט לבקשת הממשלה אם הנשיא נחשד בהפרת הוראות החוקה.
משרד הנשיא

משרד נשיא הרפובליקה (בקרואטית: Ured Predsjednika Republike) מורכב מסגל מידי הצמוד לנשיא קרואטיה, בדומה לצוות התמיכה המעדכן ומדווח לנשיא אודות המאורעות הרלוונטיים. החל מחודש מאי 2008 הועסקו במשרד 170 עובדים, כאשר כמות העובדים המקסימלית שיכולים לעבוד בסגל המשרד היא 191 כפי שנקבע בתקנות הארגון הפנימי של לשכת נשיא קרואטיה. בתקציב המדינה של קרואטיה לשנת 2009 הוקצו למשרד כ-54 מיליון קונה (כ-7.3 מיליון אירו). משכורתו החודשית של הנשיא היא 23,500 קונה (כ-3,170 אירו) נטו.
משרד הנשיא נוסד באמצעות צו נשיאותי שפורסם על ידי הנשיא פרניו טוג'מן ב-19 בינואר 1991. בראש המשרד עומד ראש סגל ("פרדסטויניק אורדה"), הממונה באופן אישי על ידי הנשיא. הנשיא מכריז על חוקי עזר המסדירים את הרכב המשרד. המשרד מעסיק יועצים לנשיא וכולל שמונה מחלקות, ארבע מועצות, ועדת חנינה נשיאותית ושני ועדות סמלים ופרסים.
| משרד נשיא הרפובליקה של קרואטיה> תפקיד | משרד נשיא הרפובליקה של קרואטיה> בעל המשרה |
| --- | --- |
ראש הסגל: אנמריה קיריניץ'
ראש המשרד האישי של נשיא הרפובליקה: נטליה המלינה
המזכיר הכללי של משרד נשיא הרפובליקה: מרים קטוליץ'
| ראש הסגל | תקופת כהונה> התחלה | תקופת כהונה> סיום | נשיא הרפובליקה |
| --- | --- | --- | --- |
| חרבויה סריניץ' | 15 באפריל 1992 | 7 באוגוסט 1992 | פרניו טוג'מן |
| יורה ראדיץ' | 7 באוגוסט 1992 | 12 באוקטובר 1994 | פרניו טוג'מן |
| חרבויה סריניץ' | 12 באוקטובר 1994 | 24 בנובמבר 1995 | פרניו טוג'מן |
| איבו סאנאדר | 24 בנובמבר 1995 | 5 בנובמבר 1996 | פרניו טוג'מן |
| חרבויה סריניץ' | 5 בנובמבר 1996 | 1998 | פרניו טוג'מן |
| איוויצה קוסטוביץ' | 1998 | ינואר 2000 | פרניו טוג'מן |
| ז'ליקו דוברנוביץ' | 22 במאי 2000 | 27 באפריל 2001 | סטייפן מסיץ' |
| דאבור בוז'ינוביץ' | 10 בפברואר 2004 | 30 בספטמבר 2005 | סטייפן מסיץ' |
| בוריס ספרם | 1 באוקטובר 2005 | שלהי 2007 | סטייפן מסיץ' |
| אמיר מוהארמי | 1 באפריל 2008 | 19 בפברואר 2010 | סטייפן מסיץ' |
| יוסקו קליסוביץ' | 19 בפברואר 2010 | 31 בדצמבר 2011 | איוו יוסיפוביץ' |
| ויטו טורסיץ' | 1 בפברואר 2012 | 18 בפברואר 2015 | איוו יוסיפוביץ' |
| דומאגוי יורצ'יץ' | 19 בפברואר 2015 | 2 במאי 2016 | קולינדה גרבר-קיטרוביץ' |
| אנמריה קיריניץ' | 2 במאי 2016 | 18 בפברואר 2020 | קולינדה גרבר-קיטרוביץ' |
| אורסאט מילייניץ' | 18 בפברואר 2020 | מכהן | זוראן מילנוביץ' |
נשיאי קרואטיה

ב-30 במאי 1990 נבחר פרניו טוג'מן על ידי הפרלמנט ל"נשיא נשיאות הרפובליקה הסוציאליסטית של קרואטיה". אז, הישות הקרואטית הייתה עודנה חלק מהרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה. טוג'מן ניהל את המשרד יחד עם סגני נשיא אחדים במשרד הנשיאות. הנשיאות הקולקטיבית צומצמה לשבעה חברים ב-25 ביולי 1990, ושמה של הרפובליקה הפנים-יוגוסלבית שונה ל"הרפובליקה של קרואטיה" על ידי הוצאת המילה סוציאליסטית משמה ושמות מוסדותיה. הנשיאות הקולקטיבית בוטלה לחלוטין ונהפכה לתפקיד "נשיא הרפובליקה של קרואטיה" עם אימוץ חוקה חדשה ב-22 בדצמבר 1990.
הפרלמנט הקרואטי הכריז על עצמאות ב-25 ביוני 1991, ובכך נהפך טוג'מן רשמית לנשיאה הראשון של אומה קרואטית עצמאית. התיקונים החוקתיים של נובמבר 2000 ביטלו את שיטת הממשל החצי-נשיאותית (כמו זו שבצרפת) לטובת רפובליקה פרלמנטרית (עם נשיא הנבחר ישירות על ידי העם) ובנוסף הפכו את מוסד הנשיאות למוסד אי-מפלגתי. דהיינו, גם אם הנשיא נבחר מטעם מפלגה מסוימת, עליו להתפטר מהמפלגה טרם כניסתו לתפקידו כנשיא. את טוג'מן החליף סטייפן מסיץ' שכיהן בתפקיד עשור, ואת האחרון ירש איוו יוסיפוביץ'. קולינדה גרבר-קיטרוביץ', היא האישה הראשונה שכיהנה בתפקיד.
| דיוקן | דיוקן | הנשיא | תקופת כהונה> התחלה | תקופת כהונה> סיום | מפלגה |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 |  | פרניו טוג'מן | 30 במאי 1990 | 12 באוגוסט 1992 | האיחוד הדמוקרטי-קרואטי |
| 1 |  | פרניו טוג'מן | 12 באוגוסט 1992 | 12 באוגוסט 1997 | האיחוד הדמוקרטי-קרואטי |
| 1 |  | פרניו טוג'מן | 12 באוגוסט 1997 | 10 בדצמבר 1999 | האיחוד הדמוקרטי-קרואטי |
| 2 |  | סטייפן מסיץ' | 18 בפברואר 2000 | 18 בפברואר 2005 | מפלגת העם הקרואטית (לאחר מכן עצמאי) |
| 2 |  | סטייפן מסיץ' | 19 בפברואר 2005 | 18 בפברואר 2010 | מפלגת העם הקרואטית (לאחר מכן עצמאי) |
| 3 |  | איוו יוסיפוביץ' | 19 בפברואר 2010 | 18 בפברואר 2015 | המפלגה הסוציאל-דמוקרטית |
| 4 |  | קולינדה גרבר-קיטרוביץ' | 19 בפברואר 2015 | 18 בפברואר 2020 | האיחוד הדמוקרטי-קרואטי |
| 5 |  | זוראן מילנוביץ' | 19 בפברואר 2020 | מכהן | המפלגה הסוציאל-דמוקרטית |
הערות שוליים

1 2 3 4  ODBOR ZA USTAV, POSLOVNIK I POLITIČKI SUSTAV HRVATSKOGA SABORA, באתר Narodne Novine‏, 9 ביולי 2010 (בקרואטית)
↑  יוסיפוביץ': על ראשת הממשלה קוסור להדיח אותי או להתפטר!, באתר Večernji list‏, 17 באפריל 2010 (בקרואטית)
↑  תוכנית השכירות לשירות אזרחי – לשכת נשיא הרפובליקה של קרואטיה לשנת 2008, באתר Narodne novine‏, 5 במאי 2008 (בקרואטית)
נידוי (נצרות)

בנצרות, נידוי (ביוונית: Ανάθεμα, אנתמה; בלטינית: excommunicatio) הוא הכרזה הבאה להשעות או להוציא אדם מן הקהילה הדתית אליה השתייך, הכרוכה בגינוי רוחני של האדם, או הקבוצה המנודה. 
מקורותיו של הנידוי בכתבי הברית החדשה. באיגרת אל הגלטים נאמר: "אֲבָל גַּם־אֲנַחְנוּ אוֹ־מַלְאָךְ מִן־הַשָּׁמַיִם אִם־יָבוֹא לְבַשֵׂר אֶתְכֶם בְּשׂוֹרָה מִבַּלְעֲדֵי זֹאת אֲשֶׁר בִּשַׂרְנוּ אֶתְכֶם חֵרֶם יִהְיֶה". ובאיגרת הראשונה אל הקורינתים נאמר: "מִי שֶׁלּא יֶאֱהַב אֶת־הָאָדוֹן יֵשׁוּעַ הַמָּשִׁיחַ יָחֳרָם מָרַן אֲתָא".
בברית החדשה מספר מועט של דוגמאות לנידוי. בבשורה על-פי מתי מסופר שישו הורה להתייחס לאנשים הפוגעים שוב ושוב באחרים כאל גוי או מוכס: "וְאִם־לֹא יִשְׁמַע אֲלֵיהֶם וְהִגַּדְתָּ אֶל־הַקָּהָל וְאִם־לֹא יִשְׁמַע גַּם־אֶל־הַקָּהָל וְהָיָה לְךָ כְּגוֹי וּכְמוֹכֵס". באיגרת אל הרומאים כותב פאולוס: "וַאֲנִי מַזְהִיר אֶתְכֶם אַחַי לָשׂוּם פְּנֵיכֶם בִּמְשַׁלְּחֵי מְדָנִים וּמִכְשׁוֹלִים שֶׁלּא כַלֶּקַח אֲשֶׁר לְמַדְתֶּם וְסוּרוּ מֵהֶם׃", ובאיגרת יוחנן השנייה נאמר: "איש אם יבוא אליכם ולא יביא את התורה הזאת, אל תקבלו אותו הביתה ואל תאמרו לו "שלום"; כי המברך אותו בברכת שלום משתתף במעשיו הרעים".
הכנסייה הקתולית

על פי הכנסייה הקתולית, הנידוי איננו עונש, אלא הכרזה דתית רשמית על מצב קיים: הכנסייה נצרכת להכריז על נידוי, כאשר חבר בכנסייה (תהא דרגתו אשר תהא) עושה מעשה אשר מוציא אותו מקהילת המאמינים; ההכרזה נדרשת במיוחד כאשר אותו אדם, בדבריו או במעשיו, "מפיץ מחלוקת ומבוכה בקהל המאמינים", ובפרט כאשר הוא משמש דוגמה לציבור. במצבים מעין אלה, הכנסייה מיידעת את ציבור המאמינים שאין עוד לציית לאדם זה, ומודיעה לאנשי הכמורה כי אותו אדם הוציא עצמו במזיד מן הכנסייה, וכי אין לשתף אותו עוד בסקרמנט, עד למועד שבו תהיה השלמה. יש ובהכרזה ניתנים התנאים להשלמה לצורך השבת המנודה לחיק הכנסייה ואף מוגדרת סמכותו של המחליט על ההשלמה, בין אם זה בישוף או האפיפיור. הנידוי משמש בכנסייה הקתולית ככלי "מרפא", אמצעי לחץ על האדם לשנות את התנהגותו או הצהרותיו, להתוודות על חטאיו ולשוב כחבר מלא בקהילה.
חרם ונידוי

בכנסייה האורתודוקסית המזרחית קיים הבדל בין נידוי (בלטינית: excommunicatio) לבין חרם (anathema, מן היוונית: ανάθεμα). בעוד הנידוי אוסר על אדם לכהן בפולחן הדתי ולקבל את הסקרמנטים, החרם מוגדר כהרחקה מוחלטת של האדם מן הקהילה ואיסור קיומם של קשרים אתו. הנידוי בדרך כלל מוגבל בזמן, והמנודה רשאי להשתתף בתפילות בכנסייה. החרם, לעומת זאת, משמעו ניתוק מוחלט מן הכנסייה, והוא מתבטל אך ורק באמצעות חרטה שלמה מצד המוחרם. במאה החמישית לספירה יצרה לראשונה גם הכנסייה הקתולית הבחנה בין נידוי לבין חרם.
ראו גם

חרם ונידוי ביהדות
אוסטרקיזם
תשמיס
חרם חברתי
גלות
הערות שוליים

↑  האיגרת אל הגלטים, פרק א', פסוק 8
↑  האיגרת הראשונה אל הקורינתים, פרק ט"ז, פסוק 22
↑  הבשורה על-פי מתי, פרק י"ח, פסוק 17
↑  האיגרת אל הרומאים, פרק ט"ז, פסוק 17
↑  איגרת יוחנן השנייה, פרק א', פסוקים 10–11
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007562706305171  GND: 4153322-7  HDS: 009625  LCCN: sh85046257  NDL: 00576644  NKC: ph1017328