stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
רקמות הלב

הלב מורכב מארבע רקמות (מהחיצונית לפנימית):
קרום (כיס) הלב (פריקרד - pericardium)
עילית הלב (אפיקרד - epicardium)
שריר הלב (מיוקרד - myocardium)
פנים הלב (אנדוקרד - endocardium).
תרשים של הלב, עם דופן בהגדלה
קרום הלב

קרום הלב (Pericardium), או מסב הלב, הוא שק דו-שכבתי של קרום נסיובי המכיל את הלב והשורשים של כלי הדם הגדולים.
כיס הלב המימי נמצא מתחת לכיס הלב הסיבי. הוא מכיל שתי שכבות, כאשר שתיהן מתפקדות כגורם מסכך ללב על מנת להקטין את החיכוך שנוצר במהלך פעילות הלב.
השכבה הנמצאת בצמוד לכיס הלב הסיבי היא השכבה הפריאטלית.
השכבה הסמוכה ללב היא השכבה הויסצראלית, המכונה גם עילית הלב.
יחדיו, שתי השכבות הללו יוצרות מעטפת רציפה ללא הפרעות, מעטפת זאת נקראת סרוסה פאריקרדיום (serosa pericardium). בין שתי השכבות האלה ישנו חלל קטן הנקרא חלל כיס הלב (pericardial), המכיל אספקה של נוזל מימי הידוע בשם הנוזל הלבבי (הנוזל הפריקרדיאלי).
עילית הלב

עילית הלב (Epicardium) היא השכבה החיצונית של רקמת הלב. אם מתייחסים אל עילית הלב כחלק מכיס הלב, אזי היא השכבה הפנימית, או כיס הלב הוויסצראלי.
רקמת חיבור היא המרכיב העיקרי של עילית הלב והיא מתפקדת כשכבת מגן. כיס הלב הוויסצראלי מייצר ככל הנראה את נוזל הלב (הנוזל הפריקרדיאלי), שגורם לסיכוך של התנועה בין השכבות הפנימית והחיצונית של כיס הלב.
במהלך התכווצות החדרים, הגל של הדפולאריזציה נע ממשטח פנים הלב למשטח האפיקרדיום.
שריר הלב

שריר הלב (Myocardium) הוא הרקמה המקנה ללב את היכולת להתכווץ ולהתרפות ובכך היא מקנה לו את היכולת להזרים את הדם במחזור הדם הריאתי ("המחזור הקטן") ומחזור הדם הסיסטמי.
("המחזור הגדול").
שריר הלב > הרכב

שריר הלב מורכב מתאי שריר מתמחים עם יכולת שאיננה נשלטת על ידי רקמות שריר במקום אחר בגוף. שריר הלב, בדומה לשרירים אחרים, יכול להתכווץ, ובנוסף, הוא יכול להפיק פעילות חשמלית, בדומה לתאי עצב.
אספקת הדם לשריר הלב מגיעה אליו באמצעות העורקים הכליליים.
שריר הלב > פתולוגיה

חסימה של עורקים כליליים על ידי טרשת העורקים או פקקת יכולה לגרום להתקף לב.
ישנם מספר נגיפים שיכולים לגרום לדלקת של שריר הלב, הידועה כמיוקרדיטיס.
קרדיומיופתיות הן מחלות מורשות של שריר הלב, וחלק גדול מהן נגרם על ידי מוטציות גנטיות.
כישלון של הלב להתכווץ כראוי (מכל סיבה שהיא) מכונה לעיתים אי ספיקת לב. למרות זאת, המונח המתאים למצב זה הוא אי ספיקה של שריר הלב. אי ספיקת לב הוא מונח כללי המתייחס למחלות לב קשות הנגרמות מסיבות רבות (כמו אי ספיקה של שריר הלב, מחלה של מסתמי הלב, היפרטרופיה של החדרים) ומביאות לחוסר יכולת של הלב לשמור על לחץ מילוי תקין או לזרימת דם מופחתת לגוף בזמן מנוחה או פעילות גופנית. אי ספיקה של שריר הלב המסתיימת באי ספיקה של הלב כולו, גורמת לקיצור תוחלת החיים ולהפחתה באיכותם.
פנים הלב

פנים הלב (Endocardium) הוא השכבה הפנימית ביותר המרכיבה את חדרי הלב. התאים שלה, מבחינת ההתפתחות בעובר ומבחינת התפקוד הביולוגי, דומים לשכבת התאים האנדותלית המהווה חלק מכלי הדם.
פנים הלב > תפקוד

לאחרונה, התברר שפנים הלב, המורכב בעיקר מתאים אנדותלים, שולט על התפקוד של שריר הלב. התפקיד המשתנה הזה הוא נפרד מהמנגנונים הכרונוטרופיים והאינוטרופיים ששולטים על התכווצות שריר הלב. יתר על כן, האנדותליום של נימי שריר הלב מעורב בתפקיד זה. בכך, האנדותליום הלבבי (האנדותליום של פנים הלב והאנדותליום של נימי שריר הלב) שולט על התפתחות הלב בעובר כמו גם באדם הבוגר. בנוסף, הכוויצות והסביבה האלקטרופיזיולוגית של הקרדיומיוציטים (תאי שריר הלב) מבוקרת על ידי האנדותליום הלבבי.
האנדותליום של פנים הלב יכול גם לתפקד כמעין סוג של מחסום דם-לב (באנלוגיה למחסום הדם-מוח), ובכך לשלוט על ההרכב היוני של הנוזל החוץ תאי שבו נמצאים הקרדיומיוציטים.
פנים הלב > תפקיד במחלות

בהתקף לב, איסכמיה (הפרעה באספקת דם) של שריר הלב עשויה להתרחב ולהגיע לפנים הלב, ולגרום להפרעה בשכבה הפנימית ביותר של הלב (חסימה טרנס-שכבתית). חסימות כלי דם פחות נרחבות מכונות "תת-אנדוקרדיאליות" ואינן משפיעות על פנים הלב. חסימת כלי דם תת-אנדוקרדיאלית מסוכנת בהרבה מחסימות טרנס-שכבתיות כיוון שהיא יוצרת אזור של רקמה מתה המוקף על ידי אזור של מיוציטים פגומים. האזור הפגוע הזה יוליך דחפים חשמליים לאט יותר, והתוצאה של זה תהיה הפרעת קצב. האזור הפגוע יכול לגדול או להתרחב ולהפוך לגורם מסכן חיים חזק יותר.
באנדוקרדיטיס מדבקת, פנים הלב (ובייחוד פנים הלב שנמצא בשסתומי הלב) נדבק בחיידקים.
ראו גם

התקף לב
דום לב
שריר הלב
הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
שנקר דיאל שרמה

שנקר דיאל שרמה (בהינדי: शंकरदयाल शर्मा ‏האזנהקובץ:Sds.ogg‏Ⓘ‏;‏ 19 באוגוסט 1918 – 26 בדצמבר 1999) היה פוליטיקאי הודי שכיהן כנשיא הודו. קודם לכן כיהן כראש השרים של בופאל וכשר בממשלת מאדהיה פרדש, כשר בממשלת הודו, כמושל אנדרה פרדש, פנג'אב ומהאראשטרה וכסגן נשיא הודו.
ביוגרפיה

שנקר דיאל שרמה נולד בבופאל, בממלכת בופאל בהודו הבריטית, ב-19 באוגוסט 1918, למשפחה ברהמינית.
שרמה למד באוניברסיטאות אגרה ולאקנאו, ועשה דוקטורט במשפטים באוניברסיטת קיימברידג' לאחר מכן למד כאורח בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת הרווארד.
ב-1940 החל לעסוק בעריכת דין בלאקנאו, ונהיה חבר בקונגרס הלאומי ההודי. מעורבותו בתנועת העצמאות ההודית הביאה למעצרו בידי הבריטים לשמונה חודשים.
שרמה לימד משפטים באוניברסיטת קיימברדג' ב-1946–1947, ובאוניברסיטת לאקנאו.
קריירה פוליטית

ב-1947 החל שרמה בפעילות פוליטית. הוא נבחר לראש ועדת הקונגרס במדינת בופאל (1950–1952) ולאחר הבחירות לאספה המחוקקת של בופאל ב-1952 מונה לראש השרים של בופאל, כשהוא האדם היחיד להחזיק במשרה מהיווצרותה ב-1952 ועד לאיחוד בופאל עם מאדהיה פרדש בעקבות חוק ארגון מחדש של המדינות ב-1 בנובמבר 1956. לאחר האיחוד כיהן כחבר באספה המחוקקת של מאדהיה פרדש עד היבחרותו ללוק סבהה ב-1971. הוא שימש כשר התקשורת בממשלת אינדירה גנדי מ-1974 עד 1977.
ב-1972 מונה שרמה לנשיא מפלגת הקונגרס, תפקיד בו החזיק עד 1974.
מ-1984 עד 1987 היה מושל אנדרה פרדש (1984–1985), פנג'אב (1985–1986) ומהאראשטרה (1986–1987).
ב-1987 נבחר שרמה למועמד הקונגרס לסגן נשיא הודו. למרות שעשרים ושישה מועמדים נוספים הגישו מועמדות, מועמדותם נפסלה ושרמה, שנותר מועמד יחיד, הוכרז כמנצח ב-21 באוגוסט.
נשיא הודו

שרמה נבחר לנשיא הודו בתמיכת מפלגתו, הקונגרס הלאומי ההודי ומפלגות השמאל שתמכו בממשלת פ. ו. נרסימהה ראו מבחוץ, בבחירות לנשיאות הודו ב-1992. הוא קיבל 64.8% מהקולות, לאומת 33.2% למועמד האופוזיציה, ג'ורג' גיבלט סוואל.
במהלך כהונתו הוא התמודד עם חוסר יציבות פוליטי בהודו, כשלאחר הבחירות ללוק סבהה ב-1996 הוא השביע כראש ממשלה את אטאל ביהארי ואג'פאיי, שכשל בניסיונו לגבש תמיכה והתפטר לאחר 13 יום, את ה. ד. דווה גאודה, שממשלתו החזיקה מעמד לשנה אחת, ואת אינדר קומאר גוג'ראל.
שרמה נפטר מהתקף לב ב-26 בדצמבר 1999.
הערות שוליים

↑  Consensus on president vital, says Rao, New Sunday Times, ‏23 ביוני 1992 (באנגלית)
1 2  Deaths - Shankar Dayal Sharma, Toledo Blade, ‏27 בדצמבר 1999 (באנגלית)
↑  Shankar Dayal Sharma | Indian Politician, 9th President, Congress Leader, Encyclopedia Britannica, ‏3 במאי 2002 (באנגלית)
↑  CIA Behied Violence, Indian President says, Lakeland Ledger, ‏8 באוקטובר 1972 (באנגלית)
↑  Rajiv joggles posts, rewrads frindes, New Straits Times, ‏15 בנובמבר 1985 (באנגלית)
↑  Sharma elected Vice-Presudent, The Indian Express, ‏22 באוגוסט 1987 (באנגלית)
↑  Sharma is new Indian Prasident, 17 ביולי 1992, ‏New Straits Times (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007300214305171  GND: 119154498  ISNI: 0000 0000 8185 9212  LCCN: n82149592  NKC: jx20060502007  NTA: 14237220X  VIAF: 116904326   WorldCat (עם VIAF): 116904326
תא שלוש אלקטרודות

תא שלוש אלקטרודות: (1) אלקטרודה עובדת, (2) אלקטרודה עוזרת, (3) אלקטרודת ייחוס
תא שלוש אלקטרודות באלקטרוכימיה הוא מתקן המשמש למדידות חשמליות.
חשיבותו היא במגוון הטכניקות שאפשר ליישם בו, ובאיכות המדידות שניתן לבצע באמצעותו.
התא מורכב משלוש אלקטרודות: אחת היא העובדת ומפעילה מתח חשמלי וזרם חשמלי, אלקטרודת הייחוס משמשת למדידת המתח, והאלקטרודה העוזרת משמשת להזרמה ומדידה של הזרם. סידור זה הוא שיכלול של תא אלקטרוכימי, המאפשר מדידת רבות יותר ומדויקות יותר.
כללי

שלוש האלקטרודות הן: אלקטרודה עובדת, אלקטרודת ייחוס ואלקטרודה עוזרת. הפרש המתחים בתא נופל בין האלקטרודה העובדת לאלקטרודת הייחוס, ואילו הזרם החשמלי זורם בין האלקטרודה העובדת לאלקטרודה העוזרת.
תא מסוג זה ניתן היה לייצר רק אחרי המצאת המערכת האלקטרונית מגבר שרת המאפשרת הפרדה בין מדידת זרם למתח. חשיבותה של הפרדה זו רבה שכן מדידה של האחד משפיעה על תוצאות המדידה של האחר. זאת ועוד, הפרדה זאת מאפשרת מגוון טכניקות שבלתי ניתנת ליישום בתא אלקטרוכימי.
שיטות המדידה המסורתיות נוהגות להפעיל מתח על התא ולמדוד את הזרם, (למשל וולטמטריה ציקלית), אם כי קיימת גם שיטות בהם הזרם מופעל על ידי המכשיר והמתח הוא הנמדד, או שיטת בהם מודדים מתח ללא הפעלת זרם.
מבנה התא

מכיוון שתא זה משמש למדידות חשמליות עליו להיות מבודד. נהוגים תאים מזכוכית ותאים מטפלון.
צורתם עשויה להיות גלילית, יתרון מסוים לצורה הגלילית היא הסימטריה הרבה שלהם, המקלה על חישובים הנוגעים למתרחש בתא. ישנם גם תאים בצורת חרוט קטום, או בצורות הייחודיות לכל ניסוי.
נהוג למלא את התא בנוזל המכיל מלח ממומס המשמש כאלקטרוליט. נוזל זה סוגר את המעגל החשמלי בין האלקטרודות, כלומר מאפשר לצורונים נושאי מטען לזרום בין אלקטרודה אחת לשנייה ובכך ליצור מתח או זרם. תפקיד שני של המלח המומס הוא מיסוך המתח הנובע מהאלקטרודות:
היונים של המלח המומס מסתדרים בגבולות הנוזל ובכך מאפסים את השדה החשמלי בתוכו, תופעה המשותפת גם למוליכים אחרים בשדה חשמלי.
ניתוח חשמלי של התא

כדי לחשב את הזרם בתא יש להביא בחשבון את קצב התרחשות תגובות החמצון-חיזור (וכמילת הלחם "חימזור") על פני האלקטרודות:
אם המתח המסופק על ידי האלקטרודות הוא מסדר גודל של פוטנציאל החיזור של הצורון נושא המטען קצב החמצון-חיזור ייקבע על ידי הפרש המתחים, כלומר יציית למשוואת נרנסט.
במקרה בו המתח המסופק על ידי האלקטרודה מספיק כדי ליצור פעילות חימזורית לצורון נושא המטען, קצב החימזור ייקבע על פי הסתברות הצורון להתנגש התנגשות פוריה באלקטרודה, כלומר על פי הקינטיקה של התגובה. 
במקרים בהם המתח המסופק על ידי האלקטרודה רב אף יותר, הגורם המשפיע היחיד הוא קצב הגעת הצורונים נושאי המטען אל האלקטרודה. לתנועת מטענים ייתכנו שלושה גורמים: תנועה בהשפעת הפרש פוטנציאלים חשמלי - זרם מיגרציה, תנועה בהשפעת ערבוב - קונבולוציה כימית, ותנועה בהשפעת דיפוזיה. כאמור תנועה בהשפעת הפרש פוטנציאלים אינה מתרחשת בגלל המיסוך.
אם במהלך הניסוי התמיסה מעורבבת, הערבוב הוא הגורם הדומיננטי בקביעת קצב תנועת הצורונים, ולכן הערבוב יקבע גם את המתח והחשמל. בהיעדר ערבוב, הדיפוזיה היא הגורם הדומיננטי שיקבע את והמתח והזרם.
לקריאה נוספת (באנגלית)

Bard & Faulkner, Electrochemical Methods: Fundamentals and Applications, Second Edition, wiley, January 2001.
תירס כחול

| תירס כחול |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: צומח
מערכה:: בעלי פרחים
מחלקה:: חד-פסיגיים
סדרה:: דגנאים
משפחה:: דגניים
סוג:: Zea
מין:: תירס כחול
שם מדעי
 Zea mays L ‏ליניאוס
תירס כחול (שם מדעי: Zea mays L) הוא מין של תירס הגדל במקסיקו ובדרום-מערב ארצות הברית, בעיקר באריזונה ובניו מקסיקו. במקור הוא פותח על ידי ההופי, ונשאר מרכיב מרכזי בתזונתם, ואף משמש לטקסים פולחניים. צבעו של התירס הכחול נובע מנוכחות של אנתוציאנינים בתירס והגוונים שלו נעים מצבע אפור עובשי ועד שחור. בשנות ה-50 של המאה ה-20 זוהו 5 סוגים שונים של תירס כחול, אשר מאופיינים על ידי גובה הצמח, גודל הגרעינים ואורכם, ובצבעם. שמותיהם של זנים אלו נובעים מהמילים בשפות המקום בשביל הגוונים שונים של כחול, שהם כחול "סטנדרטי" ("sakwaqa'o"), כחול כהה ("huruskwapu"), וכחול-אפרפר ("maasiqa'o"). בין הזנים השונים הגדלים באזור דרום-מערב ארצות הברית, כמות האנתוציאנין והפוליפנול משתנה ביחס לזנים, דבר שנותן את הגוונים השונים של הזנים השונים. תירס כחול יש מספר יתרונות תזונתיים על הזנים הצהובים או הלבנים של התירס. הוא מכיל 20 אחוז יותר חלבון ויש לו אינדקס גליקמי נמוך יותר. מהמקמח של התירס הכחול מכינים טורטיות, תערובות פנקייק, לחם תירס, צ'יפס תירס ודגנים.
טלאקויו (אנ'), מאכל מקסיקני שמוכן מתירס כחול
זנים שונים של תירס, ביניהם התירס הכחול מהסוג הכחול כהה
קסדיאות (אנ') העשויות מקמחו של התירס הכחול
ופל בלגי מקמח תירס כחול
צ'יפס מקמח תירס כחול
הערות שוליים

↑  Blue Corn, hort.purdue.edu
1 2  "Blue Tortillas May Help Dieters And Diabetics". ScienceDaily (באנגלית). נבדק ב-2017-06-07.
תזות על מושג ההיסטוריה

תזות על מושג ההיסטוריה (בגרמנית: Über den Begriff der Geschichte) הוא חיבור שנכתב בתחילת שנת 1940 על ידי הפילוסוף והמבקר הגרמני ולטר בנימין, ומהווה אחת מהיצירות המרכזיות והמעוררות מחלוקת ביותר בקרב מעשיו. החיבור המחולק לעשרים פסקאות מסודרות באופן מספרי נכתב על ידי בנימין בעיתוי קריטי לפני ניסיונו לברוח מצרפת שבשלטון וישי, אשר בה פקידי ממשלה צרפתיים תומכי נאצים הסגירו פליטים יהודים כמוהו לידי הגסטפו. החיבור נחשב ליצירתו האחרונה שבנימין השלים לפני שנמלט לספרד, שם, מתוך חשש להיתפס על ידי הנאצים, הוא בחר לשים קץ לחייו בהתאבדות ב-26 בספטמבר 1940.
סיכום

בחיבורו, ולטר בנימין מעניק תשומת לב רבה לשימוש באנלוגיות פואטיות ומדעיות כאמצעי להצגת ביקורת עמוקה על הגישה ההיסטוריציסטית. בפרשנות ייחודית שלו לתזה הראשונה, בנימין מעלה את הנקודה כי תפיסת החומרנות ההיסטורית, כפי שהיא מוצגת על ידי מרקסיסטים וולגריים, אינה אלא אשליה הדומה לדת. לצורך זה, הוא משתמש בדוגמה של בובת אוטומטית הנועדה לשחק שחמט מהמאה ה-18 בשם הטורקי כאנלוגיה לחומרנות היסטורית.
הטורקי, שהוצג כמכונה אוטומטית המסוגלת לנצח משחקי שחמט מול מתחרים מיומנים, הסתיר למעשה בתוכו אדם, שעל פי הסיפורים היה גמד, אשר הפעיל אותו מבפנים.
הוא טען כי זהו אינו המטריאליזם ההיסטורי "האמיתי" אלא משהו שזכה לשם זה מצד אידאולוגים מסוימים. הפילוסוף מרקסיסטי מייקל לואי הצביע על כך ששימושו של בנימין במירכאות מדגיש את ההבחנה בין חומרנות היסטורית "אמיתית" לבין גרסתה המעוותת שהפכה לנפוצה על ידי האינטרנציונל השני והשלישי.
בנימין מבקר את תפיסת ההיסטוריה כתהליך של התקדמות ליניארית, מדגיש כי היסטוריה אינה עוברת בזמן הומוגני וריק, אלא מורכבת מרגעים שבהם התקדמות וקטסטרופות נפגשים.
לפי בנימין, "ההיסטוריות מתארת את תמונת העבר ה'נצחית'; המטריאליסט ההיסטורי, חוויה עימה, העומדת בפני עצמה" (תזה י"ז). בנימין טוען נגד הרעיון של "תמונת נצח" של ההיסטוריה ומעדיף את רעיון ההיסטוריה כחוויה העומדת בפני עצמה. לפיכך, בנימין אומר:
בדיוק כמו שולם, שראה ב"אנג'לוס נובוס" את "תפיסת הבארוק של היסטוריה" כהתפרקות בלתי ניתנת לעצירה, כך גם מרגרט כהן רואה את התפיסה הקבלית של התיקון, כלומר "שיקום ותיקון" המשיחי של כל הדברים במקורם. יושרה, אשר מצוינת בבירור בתזה ט' בביטוי: "העיר את המתים, והשלם את מה שניפץ" (גרמנית: "die Toten wecken und das Zerschlagene zusammenfügen").
בתזה הוא מדגיש פרספקטיבה מדעית של זמן רק כדי לעקוב אחריה עם כמה מטפורות פרובוקטיביות:
ביחס להיסטוריה של החיים האורגניים על פני כדור הארץ", מציין ביולוג לאחרונה, "חמישים אלפי השנים האומללות של ההומו סאפיינס מייצגות משהו כמו שתי השניות האחרונות של יממה של עשרים וארבע שעות. כל ההיסטוריה של האנושות המתורבתת תתפוס, בקנה מידה זה, רק חמישית מהשנייה האחרונה של השעה האחרונה. הכאן-ועכשיו, שכמודל הזמן המשיחי מסכם את כל ההיסטוריה של האנושות לקיצור מפלצתי, עולה בקנה אחד עם שערה עם הדמות, שההיסטוריה של האנושות עושה ביקום.
עמיתו של בנימין גרשם שלום, המצוטט במאמר, סבר שביקורתו של בנימין על המטריאליזם ההיסטורי הייתה כל כך סופית, עד שכפי שיכתוב מארק לילה, "לא נותר דבר מהמטריאליזם ההיסטורי [...] אלא המונח עצמו.
שלום גם הציע שדחייתו המוחלטת לכאורה של המאמר הצפוי את המטריאליזם ההיסטורי המרקסיסטי לטובת חזרה לתאולוגיה ולמטפיזיקה של כתביו הקודמים של בנימין באה לאחר שבנימין התאושש מההלם העמוק שחש בעקבות הסכם מולוטוב-ריבנטרופ מ-1939, כאשר ברית המועצות וגרמניה הנאצית, יריבות מרות בעבר, הכריזו על הסכם אי-התקפה.
פרסום

בנימין שלח עותק של החיבור לפילוסופית חנה ארנדט, שהעבירה אותו לתיאודור אדורנו. בנימין ביקש שהחיבור לא יפורסם, אך הוא הודפס לראשונה בשם Walter Benjamin zum Gedächtnis ( לזכרו של ולטר בנימין ). ב-1947 הופיע בכתב העת, תרגום לצרפתית ("Sur le concept d'histoire") מאת פייר מיסאק, Les Temps Modernes no. 25.  חנה ארנדט הקריאה טיוטה של העבודה לפליטים אחרים שנמלטו מהרייך השלישי באירופה באונייה שאורגנה על ידי וריאן פריי שהבריח אותה ושל מהגרים יהודים אחרים לארצות הברית. היא פרסמה את החיבור המרכזי שלה תחת הכותרת "מושג ההיסטוריה" ב-1957, בין השאר כמחווה ליצירה זו של ולטר בנימין, שעבודתו עדיין לא הייתה ידועה.
הערות שוליים

1 2 3  Lilla, Mark (1995-05-25). "The Riddle of Walter Benjamin". The New York Review of Books (באנגלית). Vol. 42, no. 9. ISSN 0028-7504. נבדק ב-2024-03-25.
↑  Arendt, Hannah; Scholem, Gershom Gerhard; Knott, Marie Luise (2017). "Letter No. 4". The correspondence of Hannah Arendt and Gershom Scholem. Chicago (Ill.): University of Chicago press. p. 6. ISBN 978-0-226-92451-9.
↑  Benjamin, Walter; Arendt, Hannah; Zohn, Harry; Wieseltier, Leon; Benjamin, Walter (2012). ""Theses on the Philosophy of History"". Illuminations: essays and reflections (1. Schocken paperback ed., [Nachdr.] ed.). New York: Schocken Books. pp. 253–264. ISBN 978-0-8052-0241-0.
↑  Cohen, Margaret (2006). The Cambridge Companion to Walter Benjamin. Cambridge University Press. pp. 119–220. ISBN 9780511999499.
↑  Beiner, Ronald (1984). "Walter Benjamin's Philosophy of History" (PDF). Political Theory. 12 (3): 423–434. JSTOR 191516.
↑  Scholem, Gershom. "Walter Benjamin's Angel". Jews and Judaism in Crisis. Schocken. pp. 51–86.
↑  "Revue Les Temps Modernes - GALLIMARD - Site Gallimard". www.gallimard.fr. נבדק ב-2023-09-19.
↑  Arendt, Hannah (1958). "The Modern Concept of History". The Review of Politics. 20 (4): 570–590. ISSN 0034-6705.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NDL: 001206823 
איור מתוך ספר שניסה להסביר את האשליה מאחורי הטורקי לאחר ביצוע שחזורים של המכשיר.
אנג'לוס נובוס של קליי.
שירטוקו

נוף הררי בשירטוקו
חצי האי שירטוקו (ביפנית 知床半島 - "שירטוקוהאנטו") הוא חצי אי בים אוחוצק בצידו הצפון-מזרחי של האי הוקאידו ביפן המשתרע על שטח של כ-450 קמ"ר. רובו של חצי האי מהווה את הפארק הלאומי שירטוקו ששטחו 386.33 קמ"ר וזה מוכרז כאתר מורשת עולמית מאז שנת 2005. משמעות שמו של חצי האי בשפת האיינו היא "סוף העולם".
גאוגרפיה

אורכו של חצי האי שירטוקו הוא כ-70 ק"מ ורוחבו בבסיסו הוא 25 ק"מ. הוא הולך ונעשה צר ומסתיים בצפון בכף שירטוקו. חצי האי נוצר מפעילות געשית והוא שוכן בגבול סגירה בין הלוח הפסיפי שהרים את הלוח הצפון-אמריקאי. לאורך מרכזו של האי ניצבים מספר הרי געש בשורה, והם שירטוקו-דאקה (知床岳 הנישא לגובה של 1254 מטר), שירטוקו-יוזאן 知床硫黄山 שגובהו 1562 מטר), רואסו-דאקה (羅臼岳 בגובה של 1661 מטר), אוֹנבטסו-דאקה (遠音別岳 המגיע לגובה של 1331 מטר) ואוּנבטסו-דאקה (海別岳 שגובהו 1419 מטר).
משני צדדיו של חצי האי שוכנים שני היישובים העיקריים באזור - אוטורו בחוף המערבי וראוסו (羅臼) בחוף המזרחי. מצפון לאוטורו משתרעים צוקים שגובהם 60 עד 120 מטר, וצפונית להם שוכנים חמישה אגמים קטנים הידועים כ"חמשת אגמי שירטוקו". בשל הפעילות הגעשית באזור מצויים בו מספר מעיינות חמים.
החי

חצי האי ומימי הים שסביבו מצטיינים בעושר ביולוגי ומשלבים בין מינים האופייניים לאי סחלין מצפון ולאי הונשו מדרום. הטופוגרפיה המורכבת והבדלי מזג האוויר בין החוף המזרחי של חצי האי לחופו המערבי, הביאו להיווצרות בתי גידול שונים.
הדגה בחופיו של שירטוקו כוללת 223 מיני דגים, מהם עשרה מיני סלמונאים (Salmonidae). שבעה מיני לווייתנאים מאכלסים את חופי חצי האי, וביניהם לווייתן מינקי, ראשתן גדול-ראש, ופוקנת דאל (Phocoenoides dalli). נפוצים פחות הם הלווייתן הצפוני ולווייתני מקור קטנים.
על אוכלוסיית היונקים היבשתיים נימנים 28 מינים ובכלל זה אריה ים שטלר (Eumetopias jubatus) ודוב החום המאכלס את חצי האי בצפיפות גבוהה יחסית של עד 35 פרטים לכל 100 קמ"ר. שטח המחיה של כל פרט הוא כ-15 קמ"ר בממוצע, ושטח זה נחשב למצומצם במיוחד בקנה מידה עולמי.
264 מיני עופות מצויים בשירטוקו שהבולטים שבהם הם ינשוף הדגים בלקיסטון (שם מדעי Bubo blakistoni), עיטם לבן-זנב ועיטם שטלר (שם מדעי Haliaeetus pelagicus). המין האחרון מונה כ-5,000 פרטים בכל העולם וכמעט מחצית מהם חורפים בשירטוקו.
הצומח

חצי האי מיוער עד לגובה של 800 מטר שלאורכו משתרע קו גבול העצים, והצמחייה ערוכה בשלוש רצועות בהתאם לגובה הטופוגרפי. ברצועה התחתונה צמחייה האופיינית לאקלים ממוזג קר והיא כוללת עצי אלון, אדר וטיליה יפנית (Tilia japonica). ברצועה העלית נמצאת צמחייה סובארקטית שבה עצי אשוח, ועצים אורניים. הרצועה השלישית היא רצועת מעבר הכוללת מינים משתי הרצועות הנ"ל.
כף שירטוקו בקצה הצפוני של חצי האי
הר רואסו
תזיזו ת'רגליים 2

| --- | --- |

 בימוי:  ג'ורג' מילר
 הופק בידי:  ג'ורג' מילר
 תסריט:  ג'ורג' מילר 
 שחקנים ראשיים:  אלייז'ה ווד פינק רובין ויליאמס סופיה ורגרה האנק עזריה בראד פיט
 מדבבים:  אנתוני לפאליה האנק עזריה אלייז'ה ווד קומון סופיה ורגרה הוגו ויבינג מאט דיימון מגדה צובנסקי רובין ויליאמס בראד פיט פינק ריצ'רד קרטר 
 מוזיקה:  ג'ון פאוול פינק
 מדינה:  אוסטרליה, ארצות הברית 
 חברת הפקה:  Les Films Séville, Kennedy Miller Mitchell, Village Roadshow Pictures, האחים וורנר 
 חברה מפיצה:  האחים וורנר
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  18 בנובמבר 2011 (ארצות הברית) 15 בדצמבר 2011 (ישראל)
 משך הקרנה:  99 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  סרט חבר'ה, סרט קומדיה, סרט לכל המשפחה, סרט הרפתקאות, סרט מוזיקלי, סרט מונפש למחצה 
 תקציב:  135 מיליון דולר
 הכנסות:  $150,406,466
 הכנסות באתר מוג'ו:   happyfeet2
 סרט קודם:  תזיזו ת'רגליים 
 אתר רשמי
 דף הסרט ב־IMDb
 
תזיזו ת'רגליים 2 (באנגלית: Happy Feet Two) הוא סרט אנימציה ממוחשבת שיצא לאקרנים בשנת 2011, ומשמש כסרט ההמשך לסרט "תזיזו ת'רגליים". הסרט בוים והופק על ידי ג'ורג' מילר.
עלילה

הפינגווין ממבל, שהראה לממלכת הפינגווינים הקיסריים את כישרונו בריקוד נהיה אבא.
בנו-אריק עצמאי בדיוק כמו אביו, רק בדרך שלו. אריק פעם אחת ניסה לרקוד ואז הצאצאים הקטנים צחקו עליו ומאז אריק לא רוצה יותר לרקוד.
במקביל רמון, חברו של ממבל עוזב את הפינגווינים הקיסריים והולך לאדמות של הפינגווינים האדליים. אליו מצטרפים אריק, אטיקוס ובודיסאה.
כשהם מגיעים לשם מפתיע אותם ממבל שרואה שאריק פתאום שם את סוואן המעופף כמודל לחיקוי שלו, ומאמין בשיטה שלו-לרצות ולקבל את זה.
ממבל לוקח את הילדים הביתה כשצצה לפניו בעיה- קרחון ענקי נפל וחסם את דרכי היציאה מממלכת הפינגווינים הקיסריים.
ממבל חייב לדאוג לאוכל שלהם ולדאוג שבסוף כולם יצאו.
זמן מה לאחר מכן ממבל קורא לפינגווינים האדליים שבראשם הגורו וסוואן.
הם מתחילים לרקוד סטפס כדי להזיז את השלג בשביל שהוא יפול ויזיז את הקרחון, אך ממבל מבין שכוחם לא יספיק ואז הוא קורא לשבט של פילי ים ענקיים שבאים לעזרתו. הם מצליחים להפיל את השלג, וכך יוצאים כל שאר הפינגווינים הקיסריים.
בסופו של הסרט אריק רוקד ושר וכל חבריו מצטרפים אליו.
דמויות

ממבל- הפינגווין המרקד, אביו של אריק.
גלוריה- אשתו המזמרת של ממבל אימו של אריק.
אריק- בנם של גלוריה וממבל.
הגורו- פינגווין רוחני שחי עם הפינגווינים האדליים שמביא אליהם את סוואן.
סוואן- ציפור מעופפת שכולם חושבים שהוא פינגווין שיודע לעוף אך בסוף הסרט הוא מודה שהוא לא פינגווין.
רמון- פינגווין אדלי וחברו הטוב ביותר של ממבל.
אטיקוס- חברו הטוב של אריק ושל בודיסאה. בנו של סימור.
בודיסאה- חברתו הטובה של אריק, ושל אטיקוס. ובתה של גברת גיולה.
דיבוב

ממבל - אלייז'ה ווד
גלוריה - פינק
ראמון, לאבלייס - רובין ויליאמס
סוון הגדול (תוכי ים) - האנק עזריה
בריאן מלך החוף - ריצ'רד קרטר
כרמן – סופיה ורגרה
אריק - אליזבת דיילי
הערות שוליים

↑  עכבר העיר, חדש על המסך, באתר הארץ, 15 בדצמבר 2011
שח

ערך זה עוסק במצב במשחק הלוח שחמט. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
במשחקי לוח מסוימים, כגון שחמט, שוגי ושיאנג-צ'י, שח הוא איום על המלך (או גנרל בשיאנג-צ'י), כלומר שבמהלך הבא של המשחק, השחקן יוכל להכות את המלך אם לא ימנעו זאת. במהלך לאחר קביעת השח, השחקן בעל המלך המותקף חייב להפסיק את מצב השח, אם זה אפשרי, בשלוש דרכים אפשריות: חסימת מסלול ההתקפה על ידי כלי אחר, הכאת הכלי התוקף או הזזת המלך למשבצת שאינה מאוימת. אם השחקן אינו יכול להפסיק את מצב השח, המשחק נגמר במצב מט והוא מפסיד. רבים מכריזים "שח" כשהם מצליחים לבצע שח, אך ההכרזה אופציונלית.
ישנם מספר משחקים שבהם קיים המצב שח, אך ערך זה הוא על מצב השח בשחמט.
מבוא

שח הוא תוצאה של מהלך של אחד השחקנים, שמציב את המלך היריב תחת איום, על ידי אחד או שניים מהכלים של מבצע המהלך (בווריאציות מסוימות, אפשר לאיים בשח גם על ידי יותר משני כלים). אם מלך מאוים בשח, השחקן חייב להפסיק את מצב השח, ואם אין מהלכים חוקיים שיכולים להפסיק את השח, המצב נקרא מט. השחקן שמצליח לאיים על המלך של יריבו כך שיהיה מט, הוא המנצח.
שחקן לא יכול לבצע מהלך שבעקבותיו מלכו יהיה מאוים בשח. מהלך כזה אינו חוקי, ואם הוא מבוצע הוא מבוטל (למעט וריאציות מסוימות של הכללים בבליץ). אם בוצעו מאז מהלכים נוספים כולם מבוטלים, ומחזירים את הלוח למצב שלפני המהלך הבלתי-חוקי. אם אין שום מהלך עם המלך שלא יגרום לא להיות מאוים בשח, ואף לא מהלך עם כלי אחר כלשהו, המצב נקרא "פט" והמשחק מסתיים בתיקו. מלך אינו יכול לבצע שח ישיר על המלך היריב בעצמו, כיוון שמהלך כזה יגרום לאיום גם על המלך המאיים (שאר הכלים יכולים לבצע שח). לעומת זאת, מלך יכול לבצע שח עקיף (ראו פסקה סוגים של שח).
יציאה ממצב שח

ישנן שלוש דרכים אפשריות להיחלץ ממצב שח:
הזזת המלך למשבצת שאינה מאוימת. המלך אינו יכול להצריח כשהוא מאוים. המלך יכול להכות כלי של השחקן היריב תוך כדי הזזתו, אלא אם כן המשבצת שבה נמצא הכלי מאוימת.
הכאת הכלי המאיים, עם המלך או עם כלי אחר. אם הכלי המאיים נמצא בריבוע מסביב למלך, המלך יכול להכות את הכלי המאיים, אלא אם כן המלך יהיה מאוים לאחר ההכאה.
חסימת מסלול ההתקפה על ידי כלי אחר. זה אפשרי רק כאשר הכלי המאיים הוא מלכה, צריח או רץ, והמרחק בין הכלי המאיים למלך המאוים הוא לפחות משבצת אחת.
בדוגמה הראשונה משמאל, הלבן יכול להיחלץ ממצב השח באמצעות שלוש דרכים אפשריות:
במהלך פ:א2, הפרש מכה את הכלי התוקף.
המלך יכול לזוז לאחת משלוש המשבצות שמסומנות ב־x, כלומר: מ-ד6, מ-ה5, או מ-ה7.
חסימת מסלול ההתקפה, על ידי המהלך צ-ג4 או פ-ד5.
אם המלך מאוים בשח כפול, המלך צריך להיחלץ משני האיומים במהלך הבא. היות שאי־אפשר להכות את שני הכלים התוקפים באותו מהלך או לחסום שני מסלולי התקפה באותו מהלך, אפשר להיחלץ משח כפול רק על ידי הזזת המלך למשבצת שאינה מאוימת.
אם אף אחת מהאפשרויות לא יכולה לחלץ את המלך ממצב השח, נקרא המצב מט, והשחקן שהצליח לאיים על מלך יריבו במט, מנצח.