stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פיני גרוב
הערות שוליים

↑  אתא: הפועלים מודאגים, כותרת ראשית, 22 בפברואר 1984
↑  ירון לונדון, עם המכנסיים למטה, כותרת ראשית, 19 באוקטובר 1983
↑  אריה שימרון, ׳אתא ייסגר ביום שני, חדשות, 26 באוקטובר 1984
↑  סילבן שלום, אבי קרטין, פאר־לי שחר, לא רוצים את אתא, חדשות, 12 בדצמבר 1984
↑  שלמה אברמוביץ, יומן הבלוף הגדול, כותרת ראשית, 26 בדצמבר 1984
↑  חנוך מרמרי, אתא: קצה החוט, חדשות, 26 באוקטובר 1984
↑  לאה ענבל, העיסקה העגולה של משה ורטמן, כותרת ראשית, 26 בדצמבר 1984
↑  סילבן שלום, תכנית ההבראה של "אתא" סוכמה סופית, חדשות, 27 בדצמבר 1984
↑  אריה שימרון, ייסורי ההבראה של אתא, חדשות, 14 בפברואר 1985
↑  אריה שימרון, "פיני גרוב מכר אותנו בזול", חדשות, 1 במרץ 1985
↑  קובי מנדל, פועלי "אתא" יוצאים לרחוב, חדשות, 19 באפריל 1985
↑  אסתי סגל, ‏מהם הזכרונות שיש לציבור הישראלי ממותגים נושנים כמו סוסיתא, אמה, סיפולוקס ואתא?, באתר גלובס, 10 ביולי 2008
↑  יהודה גורן ועודד שורר, "מי יפחד עכשיו מהפנסיונר גרוב", מעריב, 9 ביוני 1985
↑  יהודה גורן ודוד זוהר, "אתא" - הסוף, מעריב, 24 בדצמבר 1985
↑  אביאל מגנזי, נפטר פיני גרוב, מנהיג המאבק נגד סגירת 'אתא', באתר ynet, 16 באוגוסט 2011
1 2  איתן קלינסקי, פיני גרוב - גיבור המאבק למען צדק חברתי, באתר News1 מחלקה ראשונה, 18 באוגוסט 2011
↑  יגאל קוצר, עם פיני גרוב, לשעבר יו״ר ועד עובדי אתא, על הרעיון להקים קניון מסחרי בשטח המפעל, חדשות, 2 בינואר 1987
↑  לאה ענבל, מפלגה מחפשת בוחרים, כותרת ראשית, 10 באוגוסט 1988
↑  אמיר גילת, פיני גרוב: "אני לא רוצה קריירה פוליטית", מעריב, 20 ביוני 1988
↑  איתן קלינסקי, פיני גרוב, הלוחם החברתי של "אתא", ז"ל
פארה פוסט

| --- | --- |

 לידה:  2 בפברואר 1947 קורפוס כריסטי, טקסס, ארצות הברית 
 פטירה:  25 ביוני 2009 (בגיל 62) סנטה מוניקה, קליפורניה, ארצות הברית 
 מקום קבורה:  בית הקברות ווסטווד וילג' 
 שם לידה:  Farrah Leni Fawcett 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  1969–2009 (כ־40 שנה)
 מקום לימודים:  אוניברסיטת טקסס באוסטין  תיכון ו. ב. ריי  חטיבת ביניים פרשינג 
 בן זוג:  לי מייג'ורס
 צאצאים:  רדמונד אוניל 
 מספר צאצאים:  1 
 פרסים והוקרה:  TCA Award for Outstanding Achievement in Movies, Miniseries and Specials (1985)  כוכב בשדרת הכוכבים בהוליווד  פרס יופיטר 
 פרופיל ב-IMDb
 
פארה פוֹסֶט (באנגלית: Farrah Fawcett;‏ 2 בפברואר 1947 – 25 ביוני 2009) הייתה שחקנית קולנוע וטלוויזיה אמריקאית, סמל מין ודמות ידועה בתרבות הפופ של שנות ה-70 וה-80 של המאה ה-20.
ביוגרפיה

פוסט נולדה בשם מרי פארה לני פוסט, בעיר קורפוס כריסטי שבטקסס, הצעירה משתי בנותיהם של פאולין וג'יימס פוסט. בבית ספר שבו למדה נבחרה לתלמידה היפה ביותר בהצבעה שנערכה בקרב חבריה לספסל הלימודים, היא למדה מיקרוביולוגיה באוניברסיטת טקסס באוסטין ולאחר מכן עברה ללמוד אמנות.
קריירה

בסוף שנות ה-60 ותחילת שנות ה-70, היא השתתפה בסרטוני פרסומת בטלוויזיה, שהידועה שבהם הייתה הפרסומת לשמפו בלסם של חברת וולה (Wella).
ב-1973 גילמה את מלכת היופי של טקסס בסרט הטלוויזיה "תחרות היופי האמריקאית הגדולה".
בקיץ 1976 הפיקה חברת Pro Arts כרזה בה הופיעה פוסט לבושה בבגד ים מלא בצבע אדום. הכרזה, שנמכרה מאז במעל 12 מיליון עותקים, היא הנמכרת ביותר בהיסטוריה. הצלחת הכרזה יוחסה על ידי רבים למתאר הפטמות של פוסט שבלטו מבעד לבד, מחזה ללא תקדים בתרבות האמריקנית. ב-22 בספטמבר 1976 עלתה לאוויר סדרת הטלוויזיה "המלאכיות של צ'רלי", בה גילמה את דמות המלאכית ג'יל מונרו, אך לאחר שנה היא עזבה את הסדרה.
בעקבות הסדרה והכרזה, הייתה פוסט לאייקון פופ והתסרוקת שלה הפכה מודל לחיקוי לנשים רבות. היא השתתפה בסרטים ובהם "מיירה ברקינרידג'" (1970) ו"הנשים של ד"ר טי" (2000), בסדרות טלוויזיה, והופיעה פעמיים בירחון "פלייבוי", ב-1995 ובשנת 1997, כשהייתה בת 50. שני הגיליונות האלה הפכו לרבי-מכר.
חיים אישיים

פוסט הייתה נשואה לשחקן לי מייג'ורס בין השנים 1973–1982. בתקופה הזאת הייתה ידועה כפארה פוסט-מייג'ורס. בין השנים 1982–1997 היא גרה עם חברה לחיים, שחקן הקולנוע ראיין אוניל. לשניים יש בן, רדמונד אוניל, שנולד בשנת 1985 ובמשך השנים הסתבך בסמים.
שנת 2006 הייתה שנה קשה עבור פוסט. בשנה זו נפטרו מספר אנשים הקרובים אליה: הסוכן שלה ג'יי ברנשטיין והמורה הרוחני שלה אהרון ספלינג. ב-4 באוקטובר באותה שנה התגלה שהיא לקתה בסוג של סרטן המעי הגס, סרטן החלחולת. ב-2 באפריל 2009 אושפזה פוסט במצב קשה בבית חולים, שם התגלו גרורות סרטניות בכבד. ב-25 ביוני 2009 הלכה לעולמה בבית חולים בסנטה מוניקה, קליפורניה, כשהיא בת 62.
הערות שוליים

↑  https://www.chicagotribune.com/news/ct-xpm-2011-02-11-ct-oped-0211-daum-20110211-story.html
↑  https://www.vintag.es/2018/09/farrah-fawcett-red-swimsuit-poster.html
↑  https://www.dailykos.com/stories/2009/6/26/747286/-
↑  רון מיברג, היפה והחיה, חדשות, 5 במרץ 1993
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007447225805171  PLWABN: 9810668763905606  BNE: XX1427492  BnF: cb11935084j (data)  GND: 140931511  ISNI: 0000 0001 0905 0723  LCCN: n90700073  NDL: 00620652  NKC: xx0053732  NTA: 072799196  RKD: 417019  SNAC: w6pk0pzq  SUDOC: 027273180  VIAF: 58245457   WorldCat (עם VIAF): 58245457 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
פליקס שנער

פליקס (אליעזר) שנער (17 באפריל 1905 – 14 במאי 1985) היה ראש משלחת השילומים הישראלית במערב גרמניה, מנהל עיתון הארץ והמפקח הראשון על הדלק בישראל.
ביוגרפיה

נולד בשם פליכס שנייבלג (Felix Schneebalg) בשנת 1905 לג'ני לבית שיפמן ולהיינריך חיים שנייבלג בשטוטגרט, גרמניה..
הוא למד משפטים באוניברסיטת טיבינגן, אוניברסיטת היידלברג ואוניברסיטת גתה בפרנקפורט ונהיה לדוקטור. אף כי למד משפטים, הוא לא עסק מעולם בעריכת דין.
לאחר לימודיו עבד כיועץ כלכלי של חברות ענק גרמניות אך בשל המשבר הכלכלי העולמי ב-1929 פוטר מעבודתו כיועץ והתחיל לעבוד כמנהל נכסים בבית המשפט בברלין אך בעקבות עלייתו של היטלר לשלטון ב-1933, נשיא בית המשפט הודיע לו שהעם הגרמני אינו יכול לתת את אמונו ביהודי ולכן פוטר.
בשנת 1934 עזב את גרמניה ועלה לארץ ישראל. הוא הקים משרד לייעוץ כלכלי, לקוחו העיקרי היה עיתון הארץ שאת בעליו, גרשום שוקן הכיר בצעירותו מלימודיו באוניברסיטת היידלברג. בשנת 1937 קודם להיות המנהל האדמיניסטרטיבי של העיתון. עם פרוץ מלחמת העצמאות התנדב להיות המפקח על הדלק שהיה חיוני לניצחון בהמשך הלחימה. צינור הדלק ממוסול נותק ופליקס נסע עם מרדכי נמיר לבוקרשט לשוחח על אספקת דלק לישראל עם שרת החוץ של רומניה, אנה פאוקר. לבסוף לאחר דיונים רבים הסכימה למכור דלק לישראל תמורת דולרים אמריקאיים. בעקבות תחילת הקריירה הממשלתית שלו עיברת פליקס שנייבלג את שמו לאליעזר שנער בהמלצת משה שרת. בין השנים 1949 ל-1951 הועבר שנער להיות יועץ כלכלי בשגרירות ישראל בלונדון והסדיר הסכמים בין המדינות לשם ניתוק סופי בין המנדט הבריטי לארץ ישראל.
לאחר עבודתו בלונדון חזר שנער לישראל ופעל חודשים אחדים במשרד האוצר כמנהל אגף היבוא ללא הקצבת מטבע זר.
לאחר מכן התבקש לנהל את המחלקה הגרמנית במשרד החוץ. עם תחילת ההדברות בין ישראל לגרמניה בנושא הסכם השילומים, הופקד שנער לשמש כראש המשלחת הישראלית במערב גרמניה. בתפקיד זה השתתף בכל שלבי המשא ומתן. בראש המשלחת הגרמנית עמד ד"ר אוטו קיסטר שאף הוא למד במקביל לשנער בגימנסיה בשטוטגרט. לאחר חתימת ההסכם כיהן כראש משלחת ישראל בעניין ביצוע ההסכם, במעמד של שגריר. המשלחת הישראלית ישבה בעיר קלן שבגרמניה.
לשנער אף היה חלק בלכידת אייכמן. בסוף שנות ה-50 העביר שנער למוסד מידע על אייכמן מידי פריץ באואר, התובע הכללי במדינת הסן. על פי מקורות מוסמכים שנער הוא האישיות הישראלית הראשונה שביקרה את אייכמן במעצרו בישראל.

ראש הממשלה ושרת החוץ החליטו בינואר 1965 על סיום תפקידו של שנער בגרמניה.
בעקבות הפסקת השילומים, בהתאם להסכם, הופסקו התשלומים מצד ממשלת גרמניה המערבית בשנת 1966 פורקה המשלחת הישראלית במאי אותה שנה. באוגוסט 1965 נפתחה רשמית השגרירות הישראלית בקלן.
בשנת 1967 יצא לאור בהוצאת שוקן ספרו של שנער, "בעול כורח ורגשות: יחסי ישראל-גרמניה 1966-1951" הסוקר את תולדות הסכם השילומים בגרמניה ודרכי ביצועו. לספר שני מבואות שנכתבו במיוחד על ידי דוד בן-גוריון וקונראד אדנאואר. הספר יצא מאוחר יותר גם בשפה הגרמנית. שנער נטמן בבית העלמין הדרום לצד רעייתו, אילזה.
הערות שוליים

↑  ד"ר פ. שנער הועלה לדרגת שגריר, על המשמר, 13 בנובמבר 1958
↑  לכל ניצול:3000 דולאר, "העולם הזה", גיליון 1558 מ-12 ביולי 1967, עמוד 20
↑  ד"ר פליכס אליעזר שנער באתר "אנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו".
↑  שילומים, "העולם הזה", גיליון 808 מ-16 באפריל 1953, עמוד 7. בגיליון זה שנער מופיע על השער.
↑  אלעזר לוין, שרת: שוקן מוכן למכור את הארץ [1957], באתר News1 מחלקה ראשונה, 29 באוגוסט 2017
↑  ד"ר שנער בן חמישים, הארץ 17.4.1955
↑  הובטחה אספקת דלק מרומניה, המשקיף 30.11.1948
↑  יום הולדתו ה-50, "העולם הזה", גיליון 914 מ-21 באפריל 1955, עמוד 12
↑  שנער הוא האישיות שהתראה עם אייכמן, הבקר 10.6.1960
↑  העולם הזה, גיליון 1186, עמוד 4. 15.6.60
↑  הופסק שרותו של ד"ר שנער במשלחת השילומים, עיתון חרות 5.1.65
↑  העולם הזה, גיליון 1558, עמוד 20. 12.7.67
↑  ספרו של שנער יצא לאור בגרמנית, על המשמר 8.8.1967
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007267917105171  GND: 129960446  ISNI: 0000 0000 6685 1706  LCCN: no95014663  NTA: 129978256  SUDOC: 081904207  VIAF: 1105743   WorldCat (עם VIAF): 1105743
הכפר הנאוליתי בעתלית-ים

| --- | --- |

מבנה פולחני מעוגל בעתלית־ים
 מידות
 שטח:  30 דונם (מבנים), 60 דונם (ממצאים)
 גובה מעל פני הים:  -8 עד -12
 היסטוריה
 תקופות:  התקופה הנאוליתית הקדם־קרמית ג'
 מיקום
 מדינה:  ישראל ישראל
 קואורדינטות:  32°42′39″N 34°56′07″E﻿ / ﻿32.710827777778°N 34.93515°E﻿ / 32.710827777778; 34.93515
 
 האתרים הפרהיסטוריים המוצפים בחוף הכרמל; עתלית־ים נמצאת צפונית לעתלית
 
הכפר הנאוליתי בעתלית־ים הוא הקדום בסדרת אתרים פרהיסטוריים טבועים בחוף הכרמל. האתר שוכן בתוך הים במרחק 400 מטר מקו החוף, מערבית לשפך נחל אורן בעורפו של רכס כורכר טבוע, שבהמשכו דרומה נמצא מבצר עתלית הצלבני. האתר נמצא בעומק של 8–12 מטר מתחת לפני הים. אך בזמן שהיה מיושב נמצא קו החוף ממערבית לרכס הכורכר והכפר שכן על גדתו הדרומית של נחל אורן. המבנים וקטעי הריצוף התגלו על שטח של כ־30 דונם, הממצא היה מפוזר על שטח של כ־60 דונם. כלי הצור האופיינייים תיארכו את הכפר לתקופה הנאוליתית הקדם־קרמית ג', כ-9400–8000 שנים לפני זמננו לפי תיארוך פחמן-14. האתר כולל מבני אבן, באר מים, מוקדי אש, מתקנים, קברים, כלים מאבן ועצם, עצמות בעלי חיים וממצא בוטאני.
גילוי האתר והחפירה

במסגרת סקר ארכאולוגי תת־ימי שגרתי שבוצע בשנת 1985 על ידי הארכאולוג הימי אהוד גלילי סקרו הארכאולוגים את אזור חוף הים של עתלית. הסקר נעשה לאחר סופה חזקה שהזיזה את חולות הים והביאה לחשיפת ממצאים בקרקעיתו. במרחק 400 מטר מהחוף, בעומק של 10 מטרים התגלה לחוקרים קיר אבנים. הסרת שכבות החול מהקיר חשפה את בסיס הקיר בתוך קרקע חרסיתית, ובנוסף נמצא גרזן מאבן צור. בעקבות החשיפה נערכו בדיקות קצרות במסגרתן תועדו המבנים ונאספו ממצאים רבים. בחודש אוקטובר 1986 התקיימה חפירה מסודרת שהתרכזה במבנה בחלקו המערבי של האתר. במסגרת החפירה נפרשה רשת חבלים על שטח של 80 מ"ר, גודל ריבועי החפירה היה 2×2 מטר. ריבוע שנחפר נעשה בתוך מסגרת ניידת בגודל של 2×2 מברזל. ניקוי פני השטח נעשה באמצעות מחפר שהופעל על ידי משאבה שהוצבה על סירה. לאחר הניקוי ניתן היה להבחין במתאר המבנה. נחפרו שני לוקוסים אחד בתוך המבנה והשני מצפון לקיר המערבי החיצוני.
בחודש ספטמבר 1990 התקיימה עונת חפירות נוספת בה נחפרה באר מים. שתי עונות חפירה נוספות התקיימו בחודשי הסתיו של 1993 ו־1994, החפירה בוצעה לאחר סערות הים של חורף 1993/1992 וסערות 1994 שחשפו מתקנים ושרידי מבנים רבים. אחד הממצאים החשובים בעונת 1993 היה מתקן פולחני.
הממצאים באתר

הממצאים כוללים כארבעים מבנים הבנויים מלבנים צרופות. קירות המבנים נבנו על מסד מאבן ברוחב של 1–0.6 מטר. המבנים כוללים חצרות בצורת מלבן שסביבן נבנו חדרים רבועים עם רצפת חלוקי אבן וסיד שרוף מהודק. בין המבנים ששימשו למגורים נמשכו קירות אבן ארוכים שיצרו מסדרונות ברוחב עד 1 מטר. על רצפות נמצאו מוקדי שרפה וכירות בישול.
הממצאים באתר כוללים גם מתקנים עגולים בקוטר פנימי של 2–0.5 מטר, הבנויים נדבכי אבן. הקירות האנכיים של המתקנים נמשכו לעומק של שני מטר ויותר. השערת החוקרים היא שחלק מהמתקנים שימשו כממגורות ואחרים שימשו כבארות.
הממצאים כללו גם כלי צור רבים מקרצפים, סכינים, להבים, גרזנים, ראשי חצים. בנוסף לכלים מצור נמצאו גם כלים מעצם שכללו ידיות לכלי צור, מחטים, חודים ועוד.
נמצאו גם אגני כתישה מאבן וקערה מבזלת שבסיסה היה מוגבה.
ממצאי אבן ובזלת מעתלית־ים
משחק חצוב באבן גיר
משקולות דיג מאבן
קערות אבן
קערת אבן
קערת אבן
קערת בזלת
קערת בזלת
קערת בזלת
הממצאים באתר > באר המים

אחד הממצאים החשובים הייתה באר מים אשר ממצאיה סייעו בתיארוך האתר. עומק הבאר היה 5.5 מטר מפני קרקעית הים. הבאר נבנתה בחלק העליון מנדבכי אבן ששוקעו בחרסית, חלקה התחתון נחצב בסלע הכורכר. תכולת הממצאים שנחפרו בבאר והוצאו מתוך השכבות שהורבדו ומילאו את הבאר כללה חפצים מאבן ומצור, מעץ ומעצם. עצמות בעלי חיים, נמצאו גם חפצים מעוטרים כגון שבר צלמית, כפתור אבן טרפזי עם חריצים אלכסוניים לכוון המרכז, אבן גיר מגולפת בצורת פאלוס ועוד וכן פחם ושרידים בוטניים ספוגים מים. לאחר שהבאר ננטשה היא הפכה לבור אשפה. השערת החוקרים היא שהבאר חדלה לתפקד בגלל עליית גובה פני הים אשר המליחה את מי הבאר. הבאר סייעה לחוקרים לשחזר את גובה פני הים בתקופה שבה התקיים היישוב, על פי השערתם, הבאר הייתה ממוקמת 5 מטר מעל פני הים ולפיכך הם הסיקו שפני הים במקום הבאר היו נמוכים באלף השישי לפנה"ס בכ־16 מטר מפני הים היום. על־פי מחקר שכבות הריבוד בתוך הבאר הגיעו החוקרים למסקנה שהבאר הייתה בשימוש במשך כ־400 שנה.
בשנת 2012 נחשפה בעמק יזרעאל באר נוספת מהתקופה הנאוליתית באר עינות ניסנית.
הממצאים באתר > ממצא אורגני

הממצא האורגני כלל עצמות בעלי חיים שזוהו כעזי בר, בקר בר, חזירי בר, ומספר מועט של עצמות צבי מצוי ואייל הכרמל. חלק גדול מהעזים והחזירים היו פרטים צעירים, מה שעשוי להצביע על המצאות חיות מבויתות. על העצמות נמצאו סימני חיתוך.
באתר נמצאו גם שרידי עצמות דגים. העצמות נמצאו בחלקה העליון של שכבת חרסית ממוצא יבשתי והיו חלק משרידי האתר. שרידים אלה נחקרו על ידי הארכאוזואולוגים עמרי לרנאו ועירית זהר אשר זיהו אותן כעצמות דג הנצרן האפור הים־תיכוני (אנ') שהוא דג טורף החי בעומק של 10–100 מטר.
השרידים הבוטניים כללו ענפים ושורשים של אלון התבור, כ־26,000 גרעיני חיטה שרופים ופולי קטניות. נמצאו גם זרעי עץ לבנה רפואי שלהשערת החוקרים שימש להרעלת דגים במי הלגונות לצורך דיג.
ממצאים אורגניים מעתלית־ים
קרני עז
לסת עז
עצמות דג נצרן
הממצאים באתר > קברים

בקרבת הבתים נמצאו 15 שלדים. חלק מהשלדים נמצאו בתוך הבתים. השלדים נמצאו בקברי קבורת יחיד עם גולגולת שלמה. ראשם של הנקברים פנה מערבה כאשר הפנים הופנו דרומה לכוון ההר. חלק מהשלדים נמצאו בקבורה ראשונית בתנוחה עוברית, בחלק מהקברים נמצא ריכוז עצמות שמצביע אולי על קבורה משנית.
השלדים נחקרו על ידי ישראל הרשקוביץ מבית הספר לרפואה של אוניברסיטת תל אביב. גובה האוכלוסייה על פי השלדים נע בין 144–165 ס"מ. הממצאים העלו מחלות ילדות, שחפת ועוות בעצם האוזן האופייני לצוללים בצלילה חופשית במים קרים. נמצאו גם סימני שחיקת שיניים האופיינית לאוכלוסייה של טווי רשתות דיג. אצל שמונים אחוז מהשלדים התגלו סימנים של ספונדילוליזיס, מחלה הנובעת מלחץ על הגב התחתון שיכול לנבוע גם מחתירה לצורכי דיג.
הממצאים באתר > מתקן פולחני

בחפירות 1993 נתגלו שבע אבני כורכר גדולות שהיו סדורות במעגל בקוטר של כ־2.5 מטר. אורך האבנים נע בין 2.1–1.0 מטר, רוחב בין 0.8–0.6 ועובי בין 0.5–0.3 מטר. פתח המעגל היה לכוון צפון־מערב. חלק מהאבנים ניצבו מאונכות בתוך החרסית והיתר נמצאו במצב אופקי. בצידן הפנימי של האבנים נמצאה שכבה עבה של טרוורטין אפור שהוא סלע משקע הבנוי סידן פחמתי הנוצר בהתאדות של מי מעיינות עשירים ביוני סידן. הימצאותו מעידה על נוכחות מים מתוקים באזור בעבר. בתוך המתקן בתוך החרסית נמצאו שרידי צמחייה ורכיכות מים מתוקים, וכן ראשי חיצים, להבי מגל מסוגים שונים, גרזנים, גרעינים ועוד. ממערב למעגל האבנים נמצאו מספר לוחות אבן באורך 1–2 מטר שכללו ספלולים רבים. הערכת החוקרים הייתה שמדובר במתקן פולחני שאולי קשור במי מעיין.
נטישת האתר

לדעת החוקרים הכפר, שפעל 400 שנה, ננטש בגלל עליית מפלס פני הים התיכון. לפני כ־18,000 שנה היה שיאו של עידן הקרח האחרון, בתקופה זאת מפלס פני הימים היה נמוך בכ־120 מטר ממפלסם כיום. בארץ ישראל היה מישור החוף רחב בכ־20 ק"מ. בתקופה הנאוליתית הייתה התיישבות לאורך החופים. בעקבות התחממות החלו מי הים לעלות ולחדור לבארות המים של המתיישבים. בסקר ארכאולוגי שנעשה בים לאורך קטע החוף בין עתלית לחיפה נמצאו שישה כפרים ששייכים לתקופה הנאוליתית. תאוריה שהעלו חוקרים איטלקים הטוענים שהאתר ננטש בגלל צונאמי נשללה על ידי אהוד גלילי. לדבריו אין באתר סימני הרס פתאומיים. בדיקת השלדים מראה על מוות ממחלות שונות.
תצוגת ממצאים

חלק מהממצאים שנמצאו בחפירה ותמונות שצולמו, מוצגים במוזיאון לפרהיסטוריה ע"ש משה שטקליס. המוצגים כוללים הסברים על האתר, דגם מוקטן של מבני מלבני, כלים, ושרידי עצמות בעלי חיים ועוד. הממצאים מוצגים באגף המוקדש לחפירות של אתרים טרום־היסטוריים נוספים שנמצאו מתחת לפני הים בחוף הכרמל.
לקריאה נוספת

אהוד גלילי ואברהם רונן, עתלית־ים, חדשות ארכאולוגיות צ', הוצאת רשות העתיקות, 1987, עמוד 25
אהוד גלילי ויעקב ניר, עתלית־ים – 1990, חדשות ארכאולוגיות צז', הוצאת רשות העתיקות, 1991, עמוד 40
אהוד גלילי יעקב שרביט וענת שפרוני, עתלית־ים – 1993–1994, חדשות ארכאולוגיות 109, הוצאת רשות העתיקות, 1999, עמוד 41–43
עירית זהר, ניצול משאבי הים על ידי אוכלוסיית הכפר הנאוליתי מעתלית־ים, עבודת מוסמך, אוניברסיטת חיפה, 1994
Ehud Galili, Baruch Rosen, Mina Weinstein Evron, Israel Hershkovitz, Israel: Submerged Prehistoric Sites and Settlements on the Mediterranean Coastline—the Current State of the Art, The Archaeology of Europe's Drowned Landscapes, Springer International Publishing, 2020, עמ' 443–481, ISBN 978-3-030-37367-2. (באנגלית)
ראו גם

אקווה אלטה – הליך שקיעתה תחת המים של העיר ונציה, בימינו.
הערות שוליים

1 2  אהוד גלילי ואברהם רונן, עתלית-ים, חדשות ארכאולוגיות צ', הוצאת רשות העתיקות, 1987, עמוד 25
↑  Galili, E., Rosen, B., Evron, M.W., Hershkovitz, I., Eshed, V., Horwitz, L.K. (2020). Israel: Submerged Prehistoric Sites and Settlements on the Mediterranean Coastline—the Current State of the Art. In: Bailey, G., Galanidou, N., Peeters, H., Jöns, H., Mennenga, M. (eds) The Archaeology of Europe’s Drowned Landscapes. Coastal Research Library, vol 35. Springer, Cham.
↑  אבנר רבן, האנציקלופדיה החדשה לחפירות ארכאולוגיות בארץ ישראל, החברה לחקירת ארץ ישראל ועתיקותיה, 1992, עמוד 78
↑  אהוד גלילי ויעקב ניר, עתלית-ים - 1990, חדשות ארכאולוגיות צז', הוצאת רשות העתיקות, 1991, עמוד 40
↑  שלדים מול כביש החוף - אתר מט"ח
↑  אהוד גלילי, יעקב שרביט וענת שומרוני, עתלי-ים - 1994-1993, חדשות ארכאולוגיות חוברת 109, 1999, עמודים 42-41
↑  שחזור אפשרי של המתקן הפולחני באתר רשות העתיקות
↑  אהוד גלילי, שלדים מול כביש-החוף אתר מט"ח
↑  עפרי אילני, צונאמי או קרחונים שנמסו: מדוע שקעה עתלית?, באתר הארץ, 3 ביוני 2008
צולל היורד לתוך הבאר שנמצאה באתר
תוכנית הבאר. בתצוגה במוזיאון לפרהיסטוריה ע"ש משה שטקליס בחיפה
צילום שלד אדם שנמצא באתר
מבנה פולחני שנמצא באתר
נתן הכהן שולאל

| --- | --- |
 לידה:  יולי 1437 י"ח באב ה'קצ"ז תלמסאן, סולטנות בני זיאן.
 פטירה:  מאי 1502 (בגיל 64) כ"ד באייר ה'רס"ב קהיר, האימפריה הממלוכית.
 מקום קבורה:  ירושלים, ישראל
 תאריך עלייה:  ה'ר"ל
 מדינה:  סולטנות בני זיאן והאימפריה הממלוכית
 מקום מגורים:  תלמסאן, ירושלים וקהיר
 תקופת הפעילות:  ?–1532 
 תלמידיו:  רבי שמואל הלוי, רבי יצחק הכהן שולאל
 בני דורו:  רבי עובדיה מברטנורא, ורבי אליהו הלוי.
 חיבוריו:  פירוש "כתר תורה" על החומשים, ותשובות בהלכה.
 אב:  רבי חיים הכהן שולאל
 צאצאים:  בניו – סעדיה, אפרים, אברהם ויצחק. בנותיו – דולצא, מסעודה ושמחה.
 מספר צאצאים:  7
 
 נגיד יהודי מצרים
 ראש המטבעה של האימפריה הממלוכית
 ראש ישיבה בירושלים
 
רבי נתן (יהונתן) הכהן שולאל (תלמסאן, י"ח באב ה'קצ"ז, יולי 1437 – קהיר, כ"ד באייר ה'רס"ב, מאי 1502), היה רב יליד אלג'יריה ששימש כראש ישיבה בירושלים, כנגיד יהודי מצרים וכראש המטבעה של האימפריה הממלוכית.
קורות חייו

רבי נתן נולד לרבי חיים הכהן שולאל בעיר תלמסאן שבאלג'יריה (אז חלק מסולטנות בני זיאן (אנ')), למשפחה שמוצאה מספרד ואשר בניה היגרו לקהילות שונות בצפון אפריקה לאחר גזרות קנ"א (1391).
לא ידועים פרטים על רבותיו ועל שנות חייו המוקדמות.
בסביבות שנת ה'ר"ל (1470) עלה רבי נתן לירושלים, עם אשתו וילדיו.
בשנת רל"ט התמנה לשמש כראש ישיבה בירושלים, אך זמן קצר אחרי מינויו ברח למצרים בשל המיסים הרבים שהוטלו על הקהילה היהודית בירושלים ובשל רדיפותיהם של ה"זקנים" שעמדו בראש הקהילה היהודית מטעמו של הממשל הממלוכי.
במצרים, עסק רבי נתן במסחר, בנוסף לעיסוקיו התורניים, ובעקבות עסקיו נוצרו קשרים בינו לבין השלטונות הממלוכים. בשנת 1484 (ה'רמ"ד), עם פטירתו של הנגיד רבי שלמה בן יוסף, החליטו השלטונות ומנהיגי הקהילה למנות את רבי נתן במקומו. חוץ מתפקידו כנגיד, מונה רבי נתן גם לאחראי על המטבעה הראשית של האימפריה הממלוכית. בתקופת כהונתו כראש המטבעה, נהגו היהודים לכנות את המטבעות הממלוכים בכינוי "פרחים שולאלים".
בשנת ה'רמ"ח (1488) ביקר במצרים רבי עובדיה מברטנורא שהיה בדרכו מאיטליה לירושלים ופגש את רבי נתן. רבי נתן המליץ לרבי עובדיה לא לעלות לירושלים בגלל המצב הכלכלי הקשה שם, אך רבי עובדיה החליט לעלות למרות זאת. כשראה רבי נתן שרבי עובדיה נחוש לעלות לירושלים, מינה אותו לעמוד בראש הקהילה ואיפשר לו להתגורר בבית שהיה בבעלותו.
רבי עובדיה מברטנורא ציין לגבי הנגיד שולאל:
ואשר הוא היום נגיד, ישב בירושלים ימים ושנים רבות, וברח מירושלים מפני הזקנים המלשינים והמוסרים אשר היו לשם ושמו רבי נתן הכהן והוא עשיר וחכם וחסיד וזקן והוא מארץ ברבריאה.
בכתובה משנת ה'רנ"ט מוזכר שמו של רבי נתן (על פי המנהג שהנהיג רבי מבורך הנגיד שבכל מסמך משפטי יש להזכיר שהוא נערך בשמו ומטעמו של הנגיד). בכתובה זאת מובאים בחרוזים התארים שבהם כונה רבי נתן בקרב בני קהילתו ”אדונינו\ נגידנו\ הודינו\ צניף תפארתנו\ עטרת ראשנו\ חמדת לבבנו\ דגל מחנותנו\ מנהיג קהילותינו\ משוש זמננו\ נשיא השם בתוכנו\ מעון התום והצדק\ מחזיק הבדק\ נגיד הנגידים\ ידיד הידידים\ וגדול ליהודים\ האהוב המעולה\ הכהן הממולא\ החכם המופלא\ בכתם אופיר לא יסולה\ הנגיד הגדול\ המעוז והמגדול\ הרב המובהק\ הפטיש החזק\ דגל הרבנים\ ישמרהו שוכן מעונים\ האל חכמה בליבו נתן\ הוא מורנו ורבנו אור עיננו יהונתן\ יזכה לסעודת לוויתן”.
רבי נתן נפטר בקהיר בכ"ד באייר ה'רס"ב. אחיינו וגיסו, רבי יצחק הכהן שולאל, ירש אותו בתפקידיו כנגיד וכראש המטבעה.
לאחר פטירתו התנהל דיון הלכתי בין חכמי מצרים האם להעלותו לקבורה בירושלים, שכן הוא לא ציווה במפורש שיעלו אותו לקבורה בירושלים. המהר"י בירב, שהיה מהחכמים שהשתתפו בדיון, העיד שלבסוף הכריעו החכמים להעלותו לקבורה בירושלים.
בגניזת קהיר נתגלה קובץ קינות על תלמיד חכם כהן בן ארץ ישראל ששמו יהונתן. חוקרים אחדים סברו שמדובר בנגיד רבי נתן שולאל. אולם, מאוחר יותר התברר שמחבר הקינות הוא ידותון הלוי החבר, שחי במאה ה-13, ועל כן ברור שאין המדובר בנגיד אלא ברבי יהונתן מלוניל, כפי שסבר גם שמחה אסף שפרסם את הקינות.
קורות חייו > תלמידיו

רבי שמואל הלוי – מכונה גם רבי שמואל חקאן ורבי שמואל חכים. היה מחברי בית דינו של הרדב"ז במצרים, ולאחר מכן היגר לקושטא. תשובותיו מובאות בספרי השו"ת של חכמי דורו הרדב"ז, רבי יוסף קארו, מהר"י בן לב, הרא"ם, ורבי יוסף טאיטאצאק. בתשובותיו הוא מביא שמועות והנהגות שקיבל מרבו רבי נתן.
רבי יצחק הכהן שולאל – אחיינו וגיסו של רבי נתן, וירש ממנו את תפקידיו כנגיד וכראש המטבעה. לאחר הכיבוש העות'מאני של מצרים, הודח מתפקידיו, ועלה לירושלים בה שימש כראש ישיבה.
קורות חייו > חיבוריו

רבי נתן כתב פירוש על התורה בשם "כתר תורה". פירוש זה מובא על ידי רדב"ז בתשובותיו. אך פירוש זה לא שרד עד ימינו.
בנוסף לפירושו על התורה, ענה רבי נתן גם תשובות הלכתיות לשואלים. חלק מתשובותיו שרדו בגניזה הקהירית. תשובה אחת שלו שנשלחה לעיר קנדיא שבאי כרתים, נדפסה בשו"ת זקן אהרן של רבי אליהו בן בנימין הלוי, מחכמי הרומניוטים בקושטא.
משפחתו

רבי נתן השתייך למשפחה מיוחסת מהאי מיורקה שבספרד, שהגרה לצפון אפריקה בעקבות גזרות קנ"א.
רבי נתן נשא את בת אחיו, אחות אחיינו רבי יצחק שולאל שהיה בשל כך גם גיסו. לרבי נתן ולאחיניתו נולדו שבעה ילדים – סעדיה (נולד בט' בשבט ה'רכ"א), אפריים (נולד בכ"א בניסן ה'רכ"ג), אברהם (נולד בכ' באדר א ה'רכ"ה) דולצא (נולדה בכ"ח בטבת ה'רכ"ז), מסעודה (נולדה בחודש אלול ה'רכ"ט), שמחה (נולדה בכ"ב בתשרי ה'רל"ב), ויצחק (נולד בג' בחשוון ה'רל"ה). לא ידועים פרטים נוספים על ילדיו.
לאחר שהתאלמן מאחייניתו, הוצע לו שידוך עם אישה עשירה, אך הוא סירב להצעה מכיוון שאישה זאת הייתה צאצאית למשפחת כהנים קראית שעברה ליהדות הרבנית על ידי רבי דוד הנגיד, בנו של רבי אברהם הנגיד  (אברהם בן הרמב"ם) ונכדו של הרמב"ם, ורבי נתן חשש שהיא חללה, שכן אבותיה הקראים לא הקפידו על הלכות הנישואים לפי ההלכה הרבנית המקובלת.
לקריאה נוספת

שמחה אסף, "לתולדות הנגידים האחרונים במצרים", ציון א [ב] (ניסן תרצ"ז), עמ' 121–124 (המאמר זמין לצפייה במאגר JSTOR לאחר הרשמה).
שמחה אסף, "לתולדות הנגידים רבי יהונתן ורבי יצחק שולאל", ציון ו-[ג] (ניסן תש"א), עמ' 113–118 (המאמר זמין לצפייה במאגר JSTOR לאחר הרשמה).