stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
נפוליאון חוצה את האלפים
פרטים

כל חמש הגרסאות הן בערך בגודל זהה של 2.6X2.2 מטרים. בכולן נראה נפוליאון לבוש בבגדי גנרל, חובש כובע בעל שוליים מוזהבים, וחמוש בחרב בסגנון ממלוכי. הוא עוטה גלימה המתנפנפת ברוח. ראשו מופנה לכוון הצופה והוא מחווה בידו הימנית לכוון פסגות ההרים. ידו השמאלית אוחזת במושכות הסוס אשר מזדקף על רגליו האחוריות כאשר רעמתו וזנבו מתנופפים גם הם ברוח. ברקע התמונה חיילים רגלים ותותחנים עושים את דרכם במעלה ההר. עננים כהים מעטרים את השמיים וברקע נראות הפסגות המחודדות של הרי האלפים. על הסלעים בחזית התמונה חרותים שמותיהם של חניבעל וקארל הגדול.
פרטים > הבדלים בין הגרסאות

במבט ראשוני המדובר בהעתקים כמעט זהים של היצירה. למרות זאת קיימים הבדלים ביניהן כאשר בולטים במיוחד הם ההבדלים בצבעי הגלימה המתנופפת של הרוכב המשתנה בין צבע אדום עמוק, כתום וזהוב. צבעו של הסוס המשתנה בין חום כהה, אפור ועד לבן מוכתם. הבדלים ניכרים ברצועת הריסון הביטנית של הסוס המשתנה בין אדום כחול לבן ומוזהב. במבט מעמיק יותר ניתן להבחין בהבדלים בפרטים הקטנים של האוכף וציוד הריסון של הסוס, בגדי הרוכב כגון הכפפה, הרקע הנופי, והבעות תווי הפנים של נפוליאון.
פרטים > מחוות היד והשמות

המדובר במוטיב חוזר ביצירתו של דויד ומופיעות בעבודות נוספות רבות שלו כאמצעי המחשה של רגשות ומאוויים חבויים של הדמויות בנושא היצירה. במקרה זה ברור כי הנפת היד מסמלת את רצונו של המפקד להוביל את צבאו לכוון המטרה והניצחון. היד החשופה מסמלת את רצונו של נפוליאון להופיע כמשכין שלום ולא ככובש.
שמות המצביאים הקדומים החרוטים בסלעים, מסייעים ביצירת הקשר ישיר בינם לבינו, ההולך בדרכם כמי שחצו את האלפים בראש צבאותיהם לניצחון.
פרטים > השפעות

לאחר עלייתו לגדולה של נפוליאון והניצחון בקרב מרנגו התפשטה אופנה אמנותית של ציורי פורטרט אלגוריים המהללים את השליט החדש של צרפת. נפוליאון הוצג ביצירותיהם של אמנים שונים כמצביא מנצח כאשר הוא מלווה בכנפיים סמליות או דמויות מכונפות. דויד העדיף את הסגנון ההירואי והאידילי אך נמנע מסמליות מובהקת של הערצת השליט.
כמעריץ של אסכולת האמנות היוונית "הטהורה", הוא העדיף את הלבוש בן הזמן על פני לבוש בסגנון רומאי כפי שהוצג על ידי אמנים אחרים. הפנים הצעירות של השליט מרמזות לאידיאל היופי של האל אפולו ודמותו המיתולוגית של יקינטון. תנוחת הרכיבה בישיבה בסגנון היווני של נפוליאון על גב הסוס כאשר הרגל מושטת לאחור מושפעת מדמותו של אלכסנדר הגדול כפי שמופיעה בתבליט על הסרקופג בו נטמן.
בעיצוב הסוס המזדקף על רגליו האחוריות הושפע דויד בעיקר מהפסל פטר הגדול של אטיין מוריס פלקונט, המוצב בסנט פטרסבורג, ובעיקר מתנוחת השליטה הנינוחה של הרוכב בסוס, על הקרקע המסולעת.
הגרסה של דלארוש

בשנת 1848 יצר האמן פול דלארוש (Paul Delaroche), לבקשת אספן בריטי של אמנות נפוליאונית, גרסה משלו לסצנת חציית האלפים. היצירה המכונה "בונאפארטה חוצה את האלפים" (על מנת להבדילה מהתמונה המקורית של דויד), בוצעה על ידו בשתי גרסאות והן מוצגות במוזיאון הלובר בפריז ובגלריה ווקר לאומנות בליברפול.
לבקשת המזמין, יצר דלרוש גרסה מדויקת וריאליסטית יותר של תיאור האירוע, אשר נמנעת מסמליות הרואית ותיאטרלית כביצירתו של דויד. בציור נראה נפוליאון כשהוא לבוש במעיל צבאי רגיל למדי, רוכב על פרד, הבעת פניו עייפה ומודאגת, הוא סובל מקור, ובאופן כללי שרוי במצב רוח קודר. היצירה מדגישה את הסבל של נפוליאון וחייליו המבוססים בקושי רב בשלג העמוק, ונאבקים בקור העז ובהרים הגבוהים. דלרוש מציג ביצירתו את נפוליאון כבן אנוש הסובל, בדיוק כמו הכפופים לו, מהקשיים האכזריים שמזמנים איתני הטבע, ובכך רוכש את אמון הסובבים אותו וזוכה להערצתם.
גלריה

גרסה 1 טירת מלמזון
גרסה 2 ארמון שרלוטנבורג
גרסה 3 ארמון ורסאי
גרסה 4 ארמון בלוודר (וינה)
גרסה 5 ארמון ורסאי
בונפרטה חוצה את האלפים, מאת פול דלארוש
חנה יבלונקה

| --- | --- |

 לידה:  9 בספטמבר 1950 (בת 74) תל אביב-יפו, ישראל 
 ענף מדעי:  היסטוריה
 מקום לימודים:  אוניברסיטת בן-גוריון בנגב  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 מנחה לדוקטורט:  יהודה באואר 
 מוסדות:  אוניברסיטת בן-גוריון בנגב  בית לוחמי הגטאות 
 פרסים והוקרה:  פרס בוכמן (2002) 
 תרומות עיקריות
 חקר תולדות מדינת ישראל חקר השואה
 
חנה יבלונקה (נולדה ב-9 בספטמבר 1950) היא היסטוריונית ישראלית, פרופסור אמריטה במחלקה להיסטוריה של עם ישראל באוניברסיטת בן-גוריון בנגב, שם גם שימשה ראש המחלקה ללימודי מדינת ישראל, ההיסטוריונית הראשית של מוזיאון לוחמי הגטאות וכיהנה כיושבת ראש המוזיאון למורשת היהדות דוברת ההונגרית בצפת.
חנה בילדותה עם הוריה ויולה וגבריאל טורק, 1954
ביוגרפיה

יבלונקה נולדה בתל אביב להורים ילידי צ'כוסלובקיה. אמה ויולה טורק הייתה רופאה ואשת רופא. בשנות השואה נשלחה לאושוויץ, אך ניצלה מתאי הגזים בזכות קאפו שהכירה מעיר ילדותה. בעלה נספה. לאחר השואה נישאה בשנית, לד"ר גבריאל טורק. הם עלו לישראל בשנת 1949, ובשנה שלאחר מכן נולדה בתם חנה.
ב-1959 עברה המשפחה לבאר שבע, וחנה יבלונקה גדלה בשכונה ד' בעיר. אביה, ד"ר גבריאל טורק, ייסד את המחלקה האורתופדית בבית החולים סורוקה, ואמהּ עבדה כרופאה מחוזית. שניהם ממייסדי בית הספר לרפואה באוניברסיטת בן-גוריון.
יבלונקה היא בוגרת האוניברסיטה העברית בירושלים, במחלקה ליחסים בינלאומיים ויהדות זמננו. בשנת 1986 קיבלה תואר שני בהצטיינות מהחוג ליהדות זמננו באוניברסיטה העברית. היא סיימה תואר שני באוניברסיטת בן-גוריון במחלקה למדעי ההתנהגות. עבודת הדוקטורט שלה עסקה בנושא "קליטתה ובעיות השתלבותה של שארית הפליטה בחברה הישראלית המתהווה", בהנחייתו של יהודה באואר. משמשת[דרושה הבהרה] כפרופסור מן המניין בחוג להיסטוריה של עם ישראל באוניברסיטת בן-גוריון, כהיסטוריונית הראשית של מוזיאון לוחמי הגטאות, וכיושבת ראש המוזיאון למורשת היהדות דוברת ההונגרית בצפת.
בשנת 2002 זכתה בפרס הזיכרון של הקרן ע"ש יעקב בוכמן על ספרה "מדינת ישראל נגד אדולף אייכמן".
בשנת 2007 סייעה בהפקת התערוכה "כאן ביתי" של ניצולי השואה במדינת ישראל. בשנת 2010 הפסיק משרד החינוך את עבודתה כיושבת ראש ועדת המקצוע בתחום ההיסטוריה, לאחר שמתחה כמה פעמים ביקורת על מדיניות הוראת ההיסטוריה בבתי הספר. יבלונקה גם ביקרה את הערך החינוכי של ביקור בני נוער במחנות ההשמדה בפולין.
בין 2007 ל-2017 שימשה כחברה בוועדת הערר שמינה שר המשפטים דניאל פרידמן על-פי "חוק נכסים של נספי השואה", שדנה בבקשות ובעררים הנוגעים לרכוש נספים שאותר על ידי החברה לאיתור ולהשבת נכסים של נספי השואה.
משפחתה

בעלה היה השחקן יוסי יבלונקה (1945–2006). לבני הזוג נולדו שני בנים ובת. בנה הבכור, עידו יבלונקה, מנהל את מרכז הפיתוח של חברת Yahoo! בישראל, בתה היא השחקנית דבי יבלונקה, ובנה הצעיר אדם יבלונקה, מפתח תוכנה.
מספריה

אחים זרים: ניצולי השואה בישראל 1948–1952, הוצאת יד יצחק בן-צבי, 1994. (הספר בקטלוג ULI)
ספר תולדות ארגון החיילים והפרטיזנים נכי המלחמה בנאצים 1945–1995, ארגון נכי המלחמה בנאצים, 2000.
מדינת ישראל נגד אדולף אייכמן, הוצאת ידיעות ספרים, 2001. (הספר בקטלוג ULI)
הרחק מהמסילה: המזרחיים והשואה, הוצאת ידיעות ספרים, 2008. (הספר בקטלוג ULI)
ילדים בסדר גמור - ביוגרפיה דורית של ילידי הארץ 1948 - 1955, הוצאת ידיעות ספרים, 2018. גרסה מקוונת של הספר (לבעלי הרשאה), באתר "כותר"
הערות שוליים

↑  מקבלי תוארים תשמ"ו באוניברסיטה העברית בירושלים, מעריב, 11 באוגוסט 1986
↑  יאיר שלג, משואה לתקומה, באתר הארץ, 24 באפריל 2001
↑  ציפי שוחט, "פרס הזיכרון" לחנה יבלונקה ולאריה כוכבי, באתר הארץ, 18 בדצמבר 2002
↑  אור קשתי, הודחה היועצת ללימודי היסטוריה שמתחה ביקורת על משרד החינוך, באתר הארץ, 21 ביולי 2010
↑   טלי חרותי-סובר, לשווק את אושוויץ // "יש ביזנס בשואה, וטוב שיש ביזנס - כי אחרת לא היו זוכרים אותה", באתר TheMarker‏, 27 באפריל 2014
 אור קשתי, משרד החינוך מרחיב את לימודי השואה בבתי הספר, באתר הארץ, 26 באוגוסט 2014
↑  החברה לאיתור ולהשבת נכסים של נספי השואה: סיכום 2007–2017, עמ' 14
↑  ציפי שוחט, מת שחקן התיאטרון יוסי יבלונקה, באתר הארץ, 9 בינואר 2006
↑  רועי גולדנברג, ‏עידו יבלונקה ינהל את מרכז הפיתוח של יאהו בתל אביב, באתר גלובס, 12 במרץ 2015
↑  ליאת רון, ‏אני: שקול, ממוקד, סקרן., באתר גלובס, 22 בספטמבר 2016
↑  יעקב דוידוביץ, בכל זאת משפט פלילי, באתר הארץ, 30 במאי 2001
↑  תום שגב, מה שאדנאואר ידע, באתר הארץ, 7 ביולי 2008
↑  אבירמה גולן, "ילדים בסדר גמור": ילידי השנים הראשונות למדינה מותשים, מאוכזבים ומתגעגעים, באתר הארץ, 26 באוקטובר 2008
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007269916005171  BIBSYS: 1512647517237  BnF: cb144833160 (data)  CiNii: DA12423023  GND: 121884147  ISNI: 0000 0000 7145 035X  LCCN: nr94037533  NTA: 204319595  RERO: 02-A026029159  SUDOC: 07453243X  VIAF: 98314891   WorldCat (עם VIAF): 98314891
נמל התעופה הבין-לאומי המלך עבד אל-עזיז

נמל התעופה הבינלאומי המלך עבדול עזיז (בערבית: مطار الملك عبدالعزيز الدولي) שליד העיר ג'דה במערב ערב הסעודית הוא נמל התעופה העמוס ביותר בממלכה. בשנת 2012 עברו בו 27,111,000 נוסעים במסגרת 208,209 תנועות מטוסים. הוא משמש כבסיס פעולה מרכזי של חברת התעופה סעודיה.
בשל קרבתו לעיר הקדושה מכה (כמאה קילומטרים) משרת נמל התעופה מספר רב של עולים לרגל לעיר במהלך עונת החג' השנתית.
תולדות נמל התעופה

בניית נמל התעופה החלה בשנת 1974 והסתיימה ב-1980. הוא נפתח לתנועה ב-31 במאי 1981. הנמל נקרא על שמו של אבן סעוד, מלכה הראשון של ערב הסעודית.
הנמל משרת כ-70 חברות תעופה. קווי תעופה פועלים בינו לבין יעדים במזרח התיכון, אפריקה, המפרץ הפרסי, הודו, פקיסטן, אינדונזיה ויעדים אחדים באירופה וארצות הברית. לקראת עונת החג' מופעלים קווים ליעדים רבים נוספים.
מסלולי הנמל משמשים גם את בסיס חיל האוויר המלכותי הסעודי על שם הנסיך עבדאללה. במהלך מלחמת המפרץ עשו מפציצי B-52 אמריקאיים שימוש במסלולי הנמל.
מספר תקריות ותאונות מטוסים אירעו עם השנים בנמל ובסביבתו. בחמורה שבהן, ב-11 ביולי 1991, התרסק בקרבת הנמל מטוס נוסעים של ניגריה איירווייז (טיסה 2120), שהמריא מהנמל ונאלץ לשוב אליו בשל ירידת לחץ בתא הנוסעים. בהתרסקות נספו כל 261 יושבי המטוס.
מתקני נמל התעופה

בנמל התעופה מצויים שלושה מסלולי טיסה מקבילים בכיוון צפון-דרום מקורב (16/34). יש בו שלושה טרמינלים אזרחיים, הממוקמים בתווך שבין שני מסלולי הטיסה המערביים. הגישה לאחד מהם היא מדרום והגישה לשני הטרמינלים האחרים היא מצפון.
הטרמינל הצפוני ביותר בנמל והבולט מכולם הוא טרמינל החג', המיועד לשרת את עולי הרגל למכה. שטחו - 465 דונם - הוא מהגדולים בעולם. הוא מכוסה בתקרה הכוללת 210 כיפות העשויות יריעות דמויות אוהל, מתוחות ומחוברות לעמודים בכבלים. מרבית שטחו איננו ממוזג. הוא מסוגל להכיל בעת ובעונה אחת כ-80 אלף איש בכמעין כפר. עיצוב הטרמינל זכה בפרס אגא חאן לאדריכלות לשנת 1983.
בנוסף לטרמינלים האזרחיים קיים בעברו המערבי של הנמל טרמינל מלכותי, המשרת את בני משפחת המלוכה הסעודית ואורחים רשמיים מחוץ לארץ.
באמצע שנות האלפיים החלה תוכנית הרחבה של תשתיות הנמל, המיועדת להביאו בהדרגה עד לקיבולת של 80 מיליון נוסעים בשנה. במסגרת זאת הולך ונבנה טרמינל  חדש בחלקו הדרום-מזרחי של שטח הנמל. כמו כן מתוכנן חיבור הנמל למסילת הרכבת המערבית, המיועדת לחבר בין הערים מכה, ג'דה, מדינה והקריה הכלכלית על שם המלך עבדאללה ובינן לבין רשת הרכבות הארצית.
ראו גם

נמל התעופה הבינלאומי ריאד המלך ח'אלד
נמל התעופה הבינלאומי המלך פהד
חטיבת כפיר

ערך זה עוסק בחטיבת חיל רגלים. אם התכוונתם לעוצבת שריון שנקראה באותו שם, ראו .
| --- | --- |
 
תג החטיבה, דגל החטיבה
 "ראש לאריות"
 פרטים
 כינוי:  חטיבה 900
 מדינה:  ישראל ישראל
 שיוך:   צה"ל
 סוג:  חטיבת חי"ר סדירה
 בסיס האם:  מחנה בקעות, מינואר 2018 מפח"ט (מפקדת חטיבה) כפיר הועברה למחסום מכבים
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  שנות ה-90 של המאה ה-20 – הווה
 מקים היחידה:  כאגד: אל"ם אייל נוסובסקי, כחטיבה: אל"ם דוד מנחם
 מלחמות:  האינתיפאדה השנייה  מבצע חומת מגן  מבצע עופרת יצוקה  מבצע עמוד ענן  מבצע שובו אחים  מבצע שובר גלים  מבצע בית וגן  מלחמת חרבות ברזל טבח שבעה באוקטובר  התמרון הקרקעי ברצועת עזה  מבצע מחנות קיץ  התמרון הקרקעי בדרום לבנון  מבצע חומת ברזל
 נתוני היחידה
 ציוד עיקרי:  רובה M4 פלאט-טופ, M16 קצר, מאג, נגב נשק קל, M2 בראונינג, רקטת M-72 לאו, רובי צלפים M24 SWS וברק. רכב שטח משוריין זאב, ג'יפ האמר ונגמ"ש M113
 פיקוד
 יחידת אם:   עוצבת הבזק
 יחידות בת:   גדוד נחשון (90)   גדוד שמשון (92)   גדוד דוכיפת (94)   סיירת חרוב (93)   גדוד נצח יהודה  (97)
 דרגת המפקד:    אלוף-משנה
 מפקד נוכחי:  יניב בארוט
 מפקדים:  מפקדי החטיבה
סיכת הלוחם של החטיבה
חטיבת כפיר (נקראת גם חטיבה 900) היא חטיבת חיל רגלים סדירה בצה"ל. החטיבה הוקמה בשנת 2005 והייתה תחת פיקודה של עוצבת עידן, בספטמבר 2020 החטיבה הוכפפה לעוצבת הבזק (אוגדה 99) תוך הסבה לחטיבת חי"ר-אש.
כפיר היא החטיבה הגדולה מבין חטיבות החי"ר. החטיבה מורכבת מארבעה גדודים וסיירת. החטיבה מתמרנת בכלל הגזרות. חיילי החטיבה חובשים כומתה בצבעי הסוואה (מנומרת) עם סמל חיל הרגלים ונועלים נעליים אדומות.
מפקד החטיבה מאוגוסט 2023 הוא אלוף-משנה יניב בארוט.
היסטוריה > שנות ה-90 עד ל-2006

מקורה של החטיבה הוא בגדודי החי"ר הייעודי שהוקמו החל משנות ה-90 של המאה ה-20, ככוחות שתפקידם להתלוות לכוחות שריון (חיל רגלים ממוכן). חלק מהגדודים הוקמו על בסיס פלוגות חרמ"ש (חיל רגלים משוריין) שפעלו במסגרת חטיבות מרחביות (כגון שמשון וחרוב) או על בסיס יחידות מיוחדות עצמאיות קיימות (כגון דוכיפת), וחלק מהגדודים הוקמו מן היסוד מאוחר יותר.
במהלך האינתיפאדה השנייה הוחלט להסב אותם לגדודים ייעודיים ללחימה בטרור בערים ביהודה והשומרון. בשנת 2003, לאחר פירוקה של חטיבה 500 של חיל השריון (שגם היא נקראה "כפיר"), הוסבו רוב חייליה ללוחמי חי"ר ונוספה לכל גדוד פלוגה ותיקה שנקראת "מבצעית".
בטרם ההקמה הרשמית של החטיבה אוחדו "גדודי ה-90" תחת קורת גג אחת שנקראה "אגד 900" שהיה תחת פיקודו של אל"ם אייל נוסובסקי שכיהן עד 23 באוקטובר 2005 כמפקד האגד. ב-6 בדצמבר 2005 אוחד אגד 900 לחטיבת חי"ר סדירה בפיקודו של מפקד האגד השני אלוף-משנה דוד מנחם, שהפך למפקד הראשון של החטיבה שנקראה מאז "חטיבת כפיר".
עם הקמת החטיבה הוענקו לחייליה פריטי זיהוי ייחודיים – כומתה חטיבתית מנומרת, שהחליפה את הכומתה השחורה שחבשו רוב חיילי החטיבה, וסיכת לוחם חדשה, המוענקת ללוחמים שסיימו מסלול. סיכת הלוחם הקודמת הפכה לסיכה גדודית שהלוחם מקבל בסיום הכשרת החי"ר. תגי הגדודים השונים אוחדו לתג חטיבתי אחיד, המורכב מחרב, המסמלת את הלחימה והמשימה, וכנפיים המסמלות את המוסריות הנדרשת בה. בנוסף הוכרז דגל חטיבה חדש: חציו לבן וחציו צבעי הסוואה כהים.
היסטוריה > 2006–2010

החטיבה לא שותפה במלחמת לבנון השנייה, למעט גדוד נצח יהודה שהוקפץ מחופשה לתגבור גזרת גבול הצפון זמן קצר לאחר אירוע החטיפה שפתח את המלחמה, אך הוחזר למקומו הרגיל כעבור מספר ימים.
בפברואר 2007 התקיים לראשונה בתל חדיד טקס סוף מסלול חטיבתי משותף לכל הגדודים. ביולי אותה השנה נערך טקס זיכרון ראשון לחללי חטיבת כפיר ביד לבנים בעפולה, והתקיים טקס הנחת אבן פינה לאנדרטת חטיבת כפיר ליד עפולה. העיר עפולה הוכרזה כעיר המאמצת של חטיבת כפיר וב-7 בספטמבר 2010 נחנך אתר ההנצחה החטיבתי מול בית חולים העמק בעפולה.
בקיץ 2007 נחשפה פרשה במסגרתה חיילים מגדוד לביא, בפיקוד קצין, חטפו בדאהרייה מונית פלסטינית, כפתו את הנהג, נסעו ברחבי העיירה ולבסוף ירו בעובר אורח לא חמוש ופצעו אותו קשה. לאחר-מכן, במהלך התחקיר הצה"לי, שיקרו החיילים על פרטי האירוע. בפברואר 2008 חשפה תוכנית הטלוויזיה "עובדה" עדויות על סדרת מקרים שבהם התעללו חיילים מחטיבת כפיר בפלסטינים.
במבצע עופרת יצוקה לא שותפה החטיבה, למעט גדוד חרוב שלאחר פרוץ המבצע הורד לגבול רצועת עזה. במהלך הלחימה נהרג מפקד הפלוגה המסייעת בגדוד. על פעולתו במבצע של סמל ראשון מנחם ציק, חובש בגדוד, הוענק לו בספטמבר 2009 צל"ש אלוף מאת מפקד פיקוד הדרום, יואב גלנט.
באוקטובר 2009 עלתה החטיבה לכותרות כאשר מספר טירונים מגדוד שמשון הניפו כרזות כנגד פינוי יישובים במהלך טקס השבעתם. שני אירועים דומים אירעו בימים שלאחר מכן בחטיבה ועוררו דיון ציבורי שסבב סביב סוגיית הסרבנות, פינוי יישובים בידי צה"ל ומעמד ישיבות ההסדר. החיילים טופלו בחומרה על ידי מפקד החטיבה, נשלחו למחבוש והודחו מהחטיבה.
היסטוריה > 2010–2020

בחודש מאי 2010 החטיבה ביצעה את התרגיל החטיבתי הראשון בתולדותיה, ולראשונה גדוד מהחטיבה, נחשון ביצע פעילות מבצעית בגבול לבנון. בחודש יוני 2011 ביצעה החטיבה תרגיל חטיבתי באש במתאר צפוני.
ביוני 2010 פורסם כי החטיבה ביצעה כ-70% מהמעצרים ביהודה ושומרון בחמש השנים הראשונות להקמת החטיבה, לצד פעילות נוספת של גילוי אמצעי לחימה וסיכול פיגועים באופן כללי.
בשנת 2012, לראשונה גדוד מהחטיבה, חרוב, תפס קו בגבול רצועת עזה. במקביל הפכה החטיבה באופן רשמי לחטיבת חי"ר מתמרנת ונערך תרגיל חטיבתי מלא ראשון, ברמת הגולן, בהשתתפות ארבעה גדודים, דוכיפת, שמשון, נצח יהודה ולביא (גדוד חרוב תפס קו בעזה וגדוד נחשון ביצע פעילות מבצעית באיו"ש). בעיצומו של התרגיל החטיבתי, החל מבצע עמוד ענן, והוחלט להוציא את גדוד לביא מהתרגיל ולהורידו לגזרת רצועת עזה, ולצרפו לגדוד חרוב שתפס קו בגזרה כאמור, כהכנה לפעילות צבאית קרקעית, שלא התקיימה לבסוף.
במהלך מבצע שובו אחים בקיץ 2014, הוקפצה החטיבה כולה מתרגיל ברמת הגולן ליהודה ושומרון להשתתף בחיפושים אחר שלושת הנערים החטופים. עם זאת, החטיבה לא שותפה במבצע צוק איתן שהחל זמן קצר לאחר מכן למעט גדוד דוכיפת 94 שירד[דרושה הבהרה] לתפוס גזרה בעזה, גזרת מעבר ארז להתכונן לשילוב בכניסה הקרקעית.
לאחר מכן נערך תרגיל חטיבתי נוסף בהשתתפות ארבעה גדודים.
בספטמבר 2014 עברה החטיבה לכפיפות עוצבת עידן.
ב-1 ביולי 2015 התקיים הטקס הרשמי של סגירת גדוד לביא, כחלק מהתייעלות צה"ל.
היסטוריה > הסבה לחטיבת חי"ר מובחרת

בנובמבר 2019, החטיבה בכללותה תפסה קו לראשונה לאורך גבול רצועת עזה.
בשנת 2020 החטיבה הוכפפה לעוצבת הבזק, כחלק מתהליך שבמהלכו הפכה חטיבת כפיר לחטיבת חיר"ם (חי"ר מובחר) מתמרנת, עברה שינויים ארגוניים והצטיידה באמצעים חדשים, כחלק מתר"ש תנופה.
היסטוריה > מלחמת חרבות ברזל

במלחמת חרבות ברזל לחמה חטיבת כפיר במספר רב של קרבות, במתקפת הפתע על ישראל, ביום הראשון של המלחמה, סייעה החטיבה רבות בהדיפת מתקפת הטרור של חמאס. בשלב השני של הלחימה התחלקה החטיבה לשלוש חזיתות: הראשונה היא זירת התמרון הקרקעי שבו השתתפו כוחות החטיבה מצידה הצפוני של רצועת עזה, הזירה השנייה היא זירת יהודה ושומרון, והשלישית בצפון גזרת הר דוב, שם פעל גדוד נחשון. במסגרת הלחימה חשפה החטיבה והשמידה עם כוחות הנדסה קרבית עשרות פירי מנהרות ותקפה יותר מ-100 מטרות טרור.
מבנה חטיבת כפיר

בשנותיה הראשונות של החטיבה, כהמשך המסורת של גדודי ה-90 בטרם אוגדו לחטיבה, ועל מנת להתמחות בגזרת פעולה קבועה, הוכפפו גדודי החטיבה דרך שגרה למספר חטיבות מרחביות (חטמ"ר) באוגדת איו"ש (אזור יהודה ושומרון), ולמעשה היוו כוח חי"ר אורגני של חטיבות מרחביות אלה:
גדוד נחשון (90) – תחת פיקוד חטיבה מרחבית אפרים, חלשו על גזרת הערים טולכרם וקלקיליה.
גדוד שמשון (92) – תחת פיקוד חטיבה מרחבית עציון, חלשו על אזור גוש עציון.
גדוד חרוב (93) – תחת פיקוד חטיבה מרחבית שומרון, חלשו על גזרת העיר שכם.
גדוד דוכיפת (94) – תחת פיקוד חטיבה מרחבית בנימין, חלשו על גזרת רמאללה.
גדוד לביא (96) – תחת פיקוד חטיבה מרחבית יהודה, חלשו על גזרת הר חברון.
גדוד נצח יהודה (97) – תחת פיקוד חטיבה מרחבית מנשה, חלשו על אזור צפון השומרון וגזרת העיר ג'נין.
מתחילת שנת 2008 הפכו הגדודים לניידים, כבשאר חטיבות החי"ר, והם אינם משתייכים עוד לגזרת פעולה מסוימת, אלא מבצעים תחלופה שוטפת בגזרות שונות באיו"ש, ברצועת עזה ובגבול הצפון. גדודי החטיבה הופעלו במבצעים עופרת יצוקה ועמוד ענן.
ב-1 ביולי 2015 נסגר גדוד לביא (96).
מבנה חטיבת כפיר > גדוד נחשון (90) > סיכת גדוד נחשון

הציפור שמופיעה בסיכה היא ציפור הכחל, והיא מסמלת נחישות, ראשוניות וחדות. צבעי הציפור, כחול וסגול, היו צבעי דגל הגדוד בעת הקמתו. הכחל אוחזת ברגליה את החרב המסמלת ערכי לחימה.
מבנה חטיבת כפיר > גדוד נחשון (90) > מפקדי גדוד נחשון

| שם | תקופת כהונה | הערות |
| --- | --- | --- |
| יורם לרדו | 1998–2000 | לשעבר מפקד חטיבת החילוץ וראש מטה פיקוד העורף |
| צביקה דן | 2000–2002 | לשעבר ראש מחלקת בטיחות ובקרת איכות בזרוע היבשה |
| ערן ולק | 2002–2004 |  |
| דוד אוברמן | 2004–2006 | לשעבר מפקד חטיבת כרמלי וסגן מפקד אוגדת איו"ש |
| ניר בר-און | 2006–2008 | לימים רמ"ט עוצבת האש, לשעבר מפקד גדוד גפן וקמב"ץ פיקוד המרכז |
| תמיר שלום | 2008–2010 | לשעבר סגן מפקד חטיבת כפיר |
| עמיחי קופולוביץ | 2010–2012 | לשעבר סגן מפקד חטיבת כפיר וקצין אג"ם של עוצבת עידן |
| שי שמש | 2012–2014 | לשעבר סגן מפקד חטיבת החרמון וראש ענף לחימה בבא"פ לכיש |
| אליק מימרן | 2014–2016 | לימים סגן מפקד חטיבת שומרון |
| עומר כהן | 2016–2018 | לימים מפקד חטיבת עוז |
| לירון אפלמן | 2018–2020 | לימים מפקד חטיבת עודד |
| פאיז פארס | 2020–2022 | לשעבר רע"ן גדס"ר במא"ש במל"י, לימים מפקד בא"ח כפיר |
| רן כהן | 2022–2024 | לימים סגן מפקד החטיבה |
| יואל גליקמן | 2024– | מפקד הגדוד הנוכחי |
מבנה חטיבת כפיר > גדוד שמשון (92)

גדוד שמשון הוקם בנובמבר 1997 כגדוד חי"ר ייעודי לגזרת חטיבה צפונית עזה, על בסיס פלוגות החרמ"ש "אורן" ו"אשבל", שפעלו ברצועה באותן שנים. שמו של הגדוד מנציח את שמה של יחידת המסתערבים שמשון, שפעלה ברצועת עזה בין 1986 ל-1996, והסיכה הגדודית של הגדוד היא אותה סיכה של היחידה.
עם הקמתו שהה הגדוד תקופה ארוכה באיו"ש בגזרות גוש עציון ובית לחם, ותקופה קצרה יותר באזור חברון ודרום הר חברון, שם ספג מספר אבידות. באוקטובר 2001 עבר לרצועת עזה. תחילה ישב הגדוד במוצבים באזור רפיח וחאן יונס ולאחר מכן התפרש על אזור צפון הרצועה. בתקופת היותו בדרום הרצועה ניהל הגדוד שגרת לחימה נמוכת עצימות מתוך המוצבים. התקופה לוותה בחילופי אש כבדים מתוך המוצבים, כשהשכונות הפלסטיניות שימשו כמקלט למחבלים. שני חיילי הגדוד נהרגו מידי צלפים וחיילים וקצינים נוספים נפצעו מאותם חילופי אש יום יומיים. באוקטובר 2003 נהרגו שתי חיילות, אחת מפלוגת המפקדה ותצפיתנית אשר סופחה לגדוד וחובש מפלוגת הפלחו"ד של הגדוד, באירוע חדירה של מחבל למוצב הגדוד בנצרים שבצפון הרצועה, באירוע אף נפצעו מספר חיילים וחיילות. הגדוד זכה לפרסום בעקבות מבצע "דרך המלך" (אוקטובר 2004, שכונת זיתון), ובמספר נרחב של מבצעים ברצועת עזה תחת פיקודו של אודי בן-מוחה, ששימש כמפקד הגדוד באותה תקופה. כמו כן במבצע קשת בענן ברפיח השתתפו הפלוגות הוותיקות של הגדוד. בתקופת פיקודו של בן מוחה, קיבל הגדוד מכתב הערכה אישי מהרמטכ"ל על הצלחתו במבצעים אלו. פלוגת החוד הגדודית בלטה בהצלחתה במספר התקלויות עם מחבלים וזכתה להערכה רבה. הצטיינות הגדוד שימשה ככר נרחב לכתיבת טכניקות קרביות באותה העת. גדוד שמשון אִבטח את נצרים בזמן תוכנית ההתנתקות, ואחריה עבר לגזרה הצפונית של רצועת עזה. בסוף דצמבר 2005 עבר הגדוד לגזרת גוש עציון, תחת פיקודה של החטיבה המרחבית עציון. בכך הושלם המעבר של כל גדודי החי"ר הייעודי לפעילות בשטחי יהודה ושומרון.
בשנת 2012 סיכלה פלוגת המסייעת של הגדוד פיגוע כבד מאוד שיצא מהעיר חברון, במבצע חטיבתי "שבת ירוקה".
במהלך שנת 2013 ביצע הגדוד תעסוקה מבצעית סדירה לראשונה בגזרת גבול לבנון ובכך השלים ראשון בתולדות החטיבה שירות בכל שְלוש הגזרות המבצעיות של צה"ל.
ביולי 2014 השתתפו חיילי שמשון בחיפושים אחר הנערים החטופים. חיילי שמשון מצאו את הסנדל ושאריות המשקפיים שהביאו לגילוי גופותיהם לבסוף.[דרוש מקור]
ב-24 במארס 2016 תקפו שני מחבלים עמדה של הגדוד בחברון, פצעו חייל בדקירות ונוטרלו על ידי חיילי הגדוד, מחבל אחד נהרג והשני נפצע, לאחר מכן המחבל הפצוע נורה למוות על ידי חובש מהגדוד באירוע אשר הנקרא פרשת אלאור אזריה.
ביולי 2022, לראשונה, במהלך תעסוקה מבצעית בגבול לבנון במרחב הר דב, שכללה בין היתר סיכול הברחות אמל"ח, גדוד שמשון ביצע את מבצע "אריות חירם". המבצע כלל פעילות אינטנסיבית לאורך הגבול עם לבנון, תוך חציית גדר והגעה לנקודות רגישות במבולעות.
ב-בנובמבר 2024 לראשונה מאז הקמתו הצטרף גדוד שמשון לתמרון הקרקעי ברצועת עזה במרחב ג'באליה במלחמת חרבות ברזל במסגרת צוות הקרב החטיבתי של חטיבת כפיר.
מבנה חטיבת כפיר > גדוד שמשון (92) > מפקדי גדוד שמשון

| שם | תקופת כהונה | הערות |
| --- | --- | --- |
| שגיא תלמי | 1997–1999 |  |
| בועז זלמנוביץ | 1999–2001 |  |
| אבי עובד | 2001–2003 |  |
| אודי בן-מוחה | 2003–2005 | לימים מפקד המכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה |
| שי סבאג | 2005–2007 |  |
| שמעון הרוש | 2007–2009 | לימים רמ"ט עוצבת סיני, לשעבר קצין אג"ם של אוגדת עזה וסמח"ט גבעתי |
| ציון שנקור | 2009–2010 | לשעבר סגן מפקד חטיבת עציון וראש ענף במל"י |
| אלרן מוראש | 2010–2012 | לימים מפקד חטיבת ביסלמ"ח |
| דותן רובנר | 2012–2014 | לשעבר סגן מפקד חטיבת עציון, לימים סגן מפקד חטיבה 55 |
| דוד שפירא | 2014–2016 | מעוטר צל"ש אלוף, לימים סגן מפקד אוגדת עזה |
| איתי זיגדון | 2016–2018 | לשעבר ראש ענף לחימה אורבנית במל"י וקצין אג"ם של מל"י. לימים סגן מפקד מל"י |
| בני קטה | 2018–2020 | לימים מפקד עוצבת הגולן |
| סהר פוגל | 2020–2022 | לשעבר מ"פ מבצעית דוכיפת |
| עזריאל אמור | אוגוסט 2022–2024 | לימים קצין אג"ם של עוצבת הגליל |
| יואל כהן | 2024– | מפקד הגדוד הנוכחי |
מבנה חטיבת כפיר > גדוד חרוב (93) > גדוד חרוב לפני ההסבה

גדוד חרוב הוקם ב-25 במאי 1995 כגדוד חי"ר ייעודי בחטיבה 500 הפועל בגזרת חטיבת שומרון והעיר שכם. שמו של הגדוד מנציח את שמה של סיירת חרוב. מקורם של חלק מפלוגות הגדוד היה ביחידת חרמ"ש שפעלה בשנות האינתיפאדה הראשונה.
באירועי מנהרת הכותל באוקטובר 1996, נהרגו שישה מחיילי הגדוד בעת הפריצה לשכם וחילוץ שוטרי מג"ב מקבר יוסף.
תחת פיקוד חטיבה 500, גדוד חרוב הוביל את הלחימה במבצע חומת מגן בעיר שכם. בין פעולותיו בעיר, הגדוד נלחם במחנה פליטים עין בית עילמא ובשכונת רפידא. תחת פיקוד חטיבת גולני, בשנת 2002, הגדוד הוביל מבצע שני בעיר שכם. ביוני 2002 קיבל הגדוד תעודת הערכה מהאלוף יצחק איתן, מפקד פיקוד מרכז, על חלקו במבצע חומת מגן. באותה שנה, הגדוד ביצע מרדף אחרי החוליה שביצעה את שני הפיגועים בעיר עמנואל וחיסל אותה. אחד המחבלים שנהרגו בקרב היה בִּלַא֫ל אל-אַ֫קְרַע (بلال الأقرع), שנחשב באותה עת למבוקש מס' 2 בשומרון. על קרב זה הוענק צל"ש מפקד אוגדה מאת תת-אלוף אודי שני, מפקד עוצבת הפלדה, למפקד הכוח המסתער, סגן עזרא לקיה.
ב-5 ביולי 2003 קיבל הגדוד צל"ש יחידתי מטעם אודי שני, מפקד עוצבת הפלדה, בגין לחימה עיקשת בטרור בגזרת השומרון תוך פיתוח טכניקות לחימה חדשות כנגד ארגוני הטרור.
בשנת 2004 קיבל הגדוד צל"ש יחידתי נוסף מטעם אלוף פיקוד המרכז, בגין מקצועיות ועמידה עיקשת על מטרותיו.
בשנת 2007 חיסלו חיילי הגדוד את פאדי קַפִישה, שהיה באותה העת מבוקש מס' 1 של צה"ל באזור יהודה ושומרון. במהלך פעילות זו נהרג מפיצוץ מטען חבלה סמ"ר אושר דמרי. בשנת 2022 נעצר מפעיל המטען עלאם אלראעי.
בשנת 2008 החל הגדוד להחליף קווי תעסוקה מבצעית, בדומה לשאר גדודי החי"ר בצה"ל. עם תחילתו של מבצע עופרת יצוקה בדצמבר 2008 הוקפץ גדוד חרוב לרצועת עזה על מנת לתפוס את גזרת גדוד כיסופים. במהלך המבצע פעל בדרום רצועת עזה וביצע משימות התקפיות באזור ח'אן יונס ודיר אל-בלח. במהלך אחת מהפעולות נהרג מאש מחבלים רס"ן רועי רוזנר, מפקד פלוגת המסייעת של הגדוד. על פעולתו במבצע של סמל ראשון מנחם ציק, חובש בגדוד, הוענק לציק בספטמבר 2009 צל"ש אלוף ממפקד פיקוד הדרום, יואב גלנט.