stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אשר בורדיק

אשר לויד בורדיק (באנגלית: Usher Lloyd Burdick‏; 21 בפברואר 1879 – 19 באוגוסט 1960) היה פוליטיקאי אמריקאי שכיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס הכללי דקוטה הצפונית בין השנים 1949–1959 ובין השנים 1935–1945. טרם היבחרו לקונגרס היה סגן מושל דקוטה הצפונית. הוא היה אביו של הסנאטור קוונטין בורדיק.
ביוגרפיה > תחילת דרכו

בורדיק נולד ב-21 בפברואר 1879 באואטונה שבמינסוטה, בנם של לוסי (פרנום) ואוזיאס פרי וורן בורדיק.  הוריו היו חקלאים, ובשנת 1882 עבר עמם לטריטוריית דקוטה. בשנת 1900 השלים לימודיו בבית הספר להכשרת מורים של דקוטה הצפונית במאיוויל.
בשנים 1900–1902 שימש כסגן מנהל מחלקת החינוך של מחוז בנסון. הוא סיים את לימודיו בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת מינסוטה בשנת 1904, כשבמקביל שיחק בקבוצת פוטבול ועסק בהוראה בבית ספר למנהל עסקים של האוניברסיטה. באותה שנה התקבל ללשכת עורכי הדין של דקוטה הצפונית והחל לעסוק בעריכת דין בעיר מוניק, דקוטה הצפונית.
ביוגרפיה > פוליטיקה

בשנת 1906 נבחר לבית הנבחרים של דקוטה הצפונית, שם כיהן בין השנים 1907–1911, ואף כיהן כיושב ראש בית הנבחרים בשנת 1909. הוא עבר לוויליסטון ב-1907 והמשיך לעסוק בעריכת דין. הוא כיהן כסגן מושל דקוטה הצפונית השמיני בין השנים 1911 ל-1913, כתובע המחוזי של מחוז ויליאמס בין השנים 1913 ל-1915, וכעוזר התובע הפדרלי המחוזי של דקוטה הצפונית בין השנים 1929 ל-1932. בורדיק עסק גם בגידול בעלי חיים ובחקלאות ואף פעל כסופר.
בשנת 1911, כסגן מושל, ניהל בורדיק את משפט ההדחה של השופט ג'ון פ. קואן, שהיה משפט ההדחה הראשון בתולדות המדינה. קואן נמצא זכאי.
בשנת 1932 נבחר בורדיק לנשיא איגוד "Farmers' Holiday Association", שקידם שביתות של חקלאים ונקט בפעולות ישירות רדיקליות נגד עיקולי משקים חקלאיים. באותה שנה נכשל בניסיונו להיבחר למועמדות הרפובליקנית לייצוג דקוטה הצפונית בבית הנבחרים של ארצות הברית. במהלך הבחירות לנשיאות ארצות הברית 1932 הביע תמיכה במועמדותו של פרנקלין דלאנו רוזוולט הדמוקרט לנשיאות ארצות הברית ובביטול חוק היובש.
בורדיק נבחר לקונגרס ה-74 מטעם המפלגה הרפובליקנית ולארבעה הקונגרסים שלאחר מכן, וכיהן מ-3 בינואר 1935 עד 3 בינואר 1945. במהלך כהונתו בקונגרס תמך בתוכניות רבות של הניו דיל והפגין תמיכה בנושאים הקשורים לאוכלוסייה האמריקאית הילידית. הוא לא התמודד על מועמדות מחדש ב-1944, משבחר להתמודד לסנאט של ארצות הברית מטעם דקוטה הצפונית אך הפסיד בבחירות. כמו כן, היה מועמד עצמאי בבחירות לקונגרס ה-79 באותה שנה, אך הפסיד ולא נבחר לקונגרס.
בורדיק נבחר מחדש לקונגרס ה-81 ולארבעת הקונגרסים הבאים, וכיהן מ-3 בינואר 1949 עד 3 בינואר 1959. הוא היה חבר הקונגרס הרפובליקני היחיד שהצביע נגד "חוק השליטה בקומוניזם", שאסר את פעילות המפלגה הקומוניסטית של ארצות הברית. בשנת 1958, מתוך חשש שיובס בפריימריז של המפלגה הרפובליקנית, הציע בורדיק לפרוש מהמרוץ בתנאי שמפלגת הליגה העצמאית-דמוקרטית של דקוטה הצפונית תתמוך בבנו קוונטין כמועמד המפלגה. קוונטין קיבל את תמיכת המפלגה באפריל וזכה בבחירות בנובמבר.
בורדיק הצביע בעד "חוק זכויות האזרח של 1957", מהלך שהיווה צעד חשוב במאבק לזכויות אזרחיות בארצות הברית.
ביוגרפיה > חיים אישיים

ב-28 בפברואר 1958, כמעט שלוש שנים לאחר מותה של אשתו הראשונה, אמה, נישא בורדיק - אז בן 79 - למזכירתו בת ה-30, ז'אן רודג'רס. רוברט ליוורינג היה חתנו.
ביוגרפיה > מותו

ב-19 באוגוסט 1960, 11 ימים בלבד לאחר ההשבעה של בנו קוונטין לסנאט של ארצות הברית, מת בורדיק בגיל 81 בוושינגטון הבירה, ונקבר בחווה שלו בוויליסטון, דקוטה הצפונית.
הערות שוליים

↑  "00049 - Photographs - Archives Holdings - Archives - State Historical Society of North Dakota".
↑  Eriksmoen, Curt (2006-12-02).  Eriksmoen, Jan (ed.). "Popularity proves not to be everything for Cowan". INFORUM (באנגלית). ארכיון מ-2022-11-26. נבדק ב-2020-10-22.
↑  "HR 6127. CIVIL RIGHTS ACT OF 1957". GovTrack.us.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  CiNii: DA07080096  ISNI: 0000 0000 8441 3750  LCCN: n88224874  SNAC: w6q5314d  SUDOC: 085109924  US Congress: B001079  VIAF: 36017539   WorldCat (עם VIAF): 36017539
מרדכי עובדיהו

אין תמונה חופשית
מרדכי עובדיהו (גוטסדינר; 23 במאי 1909 – 8 בפברואר 1981) היה סופר עברי, עיתונאי, עורך פרסומים ומזכירו של חיים נחמן ביאליק.
קורות חיים

מרדכי עובדיהו נולד בשנת תרס"ט (1909). בשדליץ, פולין. לאלתר דוד הכהן, פעיל ציוני דתי מצאצאי רבי עקיבא איגר. עלה ארצה בשנת 1931 ופנה ללמוד בבית הספר החקלאי מקוה ישראל. שם התגורר פרק זמן קצר בחדר אחד עם המשוררים נתן אלתרמן ואבות ישורון.
זמן מה היה מזכירו האישי של חיים נחמן ביאליק, ושהה עם המשורר בלונדון. לימים פרסם יומן מורחב על תקופה זו בשם "מפי ביאליק", תש"ח, שיצא בכמה מהדורות.
מרדכי עובדיהו כתב כמה ספרי סיפורים קצרצרים, בנוסח גרשון שופמן, יעקב קלצקין ופטר אלטנברג האוסטרי. עובדיהו נפטר בתל אביב בשנת 1981.
ספריו

אדם בחוץ: סיפורים ושרטוטים, מסדה, תל אביב, 1951.
בין ניצוץ לשלהבת, אברהם קריב, המבקר והמשורר, גלים, תל אביב, 1961.
הבית הלבן, רשימות מבית החולים, תל אביב, 1936.
בסער ובדממה , דמויות בספרותנו החדשה, תל אביב, 1976.
בעל השפע : יהודה בורלא, תל אביב, גלים 1970.
יום ליום : אדם והווי בארץ, תל אביב, גלים, 1954.
יופי חדש , אדם והווי בארץ - סיפורים ורישומים, תל אביב, 1975.
מאחרוני הראשונים - י"ד ברקוביץ', תל אביב, גלים, 1968.
מפי ביאליק : דברים מפי המשורר, תגים לדיוקנו, תל אביב, 1969.
תחנה אחת קודם : סיפורים, מסדה, תל אביב, 1960.
פרקי ג. שופמן : תגים לדמותו ויצירתו, תל אביב, 1960.
סופר לאלף ידידים : לדמותו ופעלו של דניאל פרסקי, תל אביב, גלים, תשכ"ב 1962.
תרגומיו

מתוך רמצי האפר: הגברת לאזארוס. - אבא שלי, מאת סילביה פלאת, מאנגלית - מרדכי עובדיהו, תל אביב, 1965.
פקיד כי ימלוך, קומדיה בשלש מערכות, מאת וילהלם ליכטנברג, עברית - מרדכי עובדיהו, תל אביב.
ריאן (כדורגלן)

ריאן ויטור סימפליסיו רוצ'ה (בפורטוגזית: Rayan Vitor Simplício Rocha; נולד ב-3 באוגוסט 2006 בריו דה ז'ניירו שבברזיל) הוא כדורגלן ברזילאי המשחק בעמדת קשר הכנף בקבוצת ואסקו דה גאמה מליגת העל הברזילאית.
קריירת מועדונים

ריאן נולד בריו דה ז'ניירו שבברזיל, ובגיל שש הצטרף למחלקת הנוער של ואסקו דה גאמה. בשנת 2023 החל לשחק בקבוצה הבוגרת של המועדון במסגרת ליגת העל הברזילאית.
קריירה בינלאומית

ריאן זכה עם נבחרת ברזיל עד גיל 17 בטורניר אליפות אמריקה הדרומית עד גיל 17 בשנת 2023.
נכלל בסגל נבחרת ברזיל עד גיל 20 לקראת טורניר אליפות אמריקה הדרומית עד 20 בשנת 2025.
תארים

אליפות אמריקה הדרומית עד גיל 17 (1): 2023
הערות שוליים

↑  Redação, Rayan, atacante do Sub-11 do Vasco, chama atenção no São Januário, Portal Brazuca, ‏2017-04-18 (ב־Brazilian Portuguese)
↑  Prestes a assinar primeiro contrato com o Vasco, Rayan foi o destaque da base em 2022, ge, ‏2022-11-14 (ב־Brazilian Portuguese)
↑  Seleção Brasileira é convocada para Sul-Americano Sub-20 | Confederação Brasileira de Futebol, www.cbf.com.br (ב־Brazilian Portuguese)
↑  Com destaque do Corinthians, seleção brasileira sub-20 é convocada para o Sul-Americano, Estadão (ב־Brazilian Portuguese)
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "ריאן (כדורגלן)".
טניה פטקין

טניה פטקין החרמוני (27 בנובמבר 1910 – 29 בנובמבר 1981, ג' בכסלו ה'תשמ"ב), הייתה אתלטית ארצישראלית. זוכת שתי מדליות, כסף וארד במכביה הראשונה (1932) בקרב 3 ובקפיצה לרוחק, בהתאמה. שיאנית ארץ ישראל בקפיצה לרוחק בשנת 1931.
ביוגרפיה

פטקין נולדה וגדלה בטטרסק, רוסיה, בתם של ישראל דב ונחמה פטקין ואחותם של בן-ציון פטקין, גלה (פטקין) רוזנפלד, מוניה (משה) פטקין ואליעזר פטקין. לאחר כמה שנים עברה עם משפחה למוסקבה. בשנת 1925 עלתה לארץ ישראל עם אחותה הבכורה, גלה, שהייתה בת 17. הן התגוררו בנס ציונה ושם היא התאמנה באתלטיקה.
בשנת 1931 קבעה פטקין בקפיצה לרוחק שיא ארץ ישראל חדש של 4.67 מטר.
במכביה הראשונה שנערכה בסוף מרץ 1932 זכתה פטקין, בשתי מדליות, כסף וארד. מדליית כסף, בקרב 3 (ריצת 100 מטר, קפיצה לגובה והדיפת כדור ברזל) אחרי סיביל קוף מארצות הברית ומדליית ארד, בקפיצה לרוחק בתוצאה של 4.0 מטר, אחרי סיביל קוף (4.35 מטר) ומרילה פרייוולד מפולין (4.32 מטר) ולפני אנדה מצנדורף מפולין (3.88 מטר), עדה יהודאית מארץ ישראל וגוטה ברלינר מפולין.
חודשיים לאחר מכן, בתחרויות אתלטיקה שנערכו בחיפה בחג השבועות זכתה פטקין במקום הראשון בשלוש תחרויות: בריצת ל-100 מטר, בקפיצה לרוחק בתוצאה של 4:05 מטר ובזריקת דיסקוס (19.00 מטר).
פטקין נישאה לחיים (יורקובסקי) החרמוני. לזוג נולדו שלושה ילדים, אורה (החרמוני) קופליס, רותי (החרמוני) פלמינגר ועמירם החרמוני.
נפטרה ב-29 בנובמבר 1981, והובאה למנוחות בבית העלמין המשותף לכפר ויתקין, חופית ובית ינאי.
הערות שוליים

1 2  ריצת 100 מטר, קפיצה לגובה והדיפת כדור ברזל
↑  הקבר של טניה פטקין החרמוני, בבית קברות כפר ויתקין, באתר BillionGraves.
↑  ליפא לויתן, מפינקסו של ספורטאי האטלטיקה בכינוס ה"מכבי", העם, 24 באפריל 1931
↑  המנצחים במכביה הראשונה והישגיהם, דואר היום, 2 באפריל 1935
↑  אברהם ב. ריבלין, המכביה העבריה הראשונה - עם סיום המכביה, דואר היום, 3 באפריל 1932
↑  הכינוס המחוזי של ה"מכבי" בחיפה, דואר היום, 14 ביוני 1932
אריה ליב פאיאנס

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  5 במאי 1887 י"א באייר תרמ"ז ביאליסטוק 
 פטירה:  16 במרץ 1981 (בגיל 93) 
 מדינה:  ישראל 
 מקום קבורה:  בית העלמין קריית שאול 
 צאצאים:  דוד פאיאנס 
 
אריה לֵיבּ פַאיַאנְס (אוגוסט 1899, ט"ז באלול תרנ"ט – 16 במרץ 1981, י' באדר ב' תשמ"א) היה מורה ועורך עברי, חבר ועד הלשון והאקדמיה ללשון העברית.
ביוגרפיה

נולד ב-1899 בעיר ביאליסטוק, בנם של הרב דוד פאיאנס, ראב"ד ביאליסטוק וחבר הוועד המרכזי של "המזרחי", והרבנית מרים (מצד אמו נכדו של ראב"ד ביאליסטוק הרב חיים נפתלי הרץ היילפרין ונינו של אביו, הרב רפאל יום טוב ליפמן היילפרין (1816–1879), רבה הנודע של ביאליסטוק, מחבר הספר "עונג יום טוב").
למד בישיבת וולוז'ין. נסמך לרבנות.
לאחר מלחמת העולם הראשונה היה שותף לבניין בתי הספר העבריים בפולין, כיהן כמורה ללשון וספרות עברית בבית הספר העברי בביאליסטוק והיה פעיל בולט ב"החלוץ". ב-1921 החליט לעלוץ לארץ ישראל בעצמו, היה למורה בירושלים וממארגני "קבוצת ביאליסטוק" החלוצים בבית הכרם. כעבור כמה שנים חלה במלריה, ונשלח להתרפא בווינה, שם השתלם באוניברסיטה. כעבור זמן-מה שב לביאליסטוק, והיה שוב למורה ומחנך, עסקן ועיתונאי. פרסם מאמרים בסוגיות ציוניות והתרבות היהודית בעברית וביידיש.
בשנת 1934 עלה שוב לארץ ישראל, ולבסוף התיישב בתל אביב. היה לעורך של ספרות יפה, שירה, ספרי מדע ופובליציסטיקה, חבר ועד הלשון והאקדמיה ללשון העברית.
בין עבודותיו הבולטות הייתה עריכת המהדורה החדשה של פירוש המקרא של ש"ל גורדון.
היה נשוי לרעיה ואביהם של דוד פאיאנס, משורר, סופר ועורך, ומרים (ימה) סוקולובסקי, מורה, שנפטרה בצעירותה.
אחותו ד"ר שרה פאיאנס-גליק הייתה מחנכת לגיל הרך, המפקחת על גני הילדים בארץ מטעם מחלקת החינוך והמפקחת הראשונה מטעם משרד החינוך והתרבות, כלת פרס החינוך של עיריית תל אביב.
אביו התכונן לעלות לארץ ישראל, אך נפטר בטרם הספיק. אמו, אחותו הגדולה מינה קפלן, אחותו גיטה פאיאנס ואחותו דבורה קוסטרינסקי עלו לארץ אף הן.
לקריאה נוספת

יוסף מ' מרגלית, 'אריה לייב פאיאנס ז"ל', השדה סא, ו (1981), 1050.
הערות שוליים

↑  אריה ליב פאיאנס באתר GRAVEZ
↑  ג. קרסל, תנ"ך לכל (עם המהדורה המחודשת לפירוש שמואל ליב גורדון לתנ"ך), דבר, 27 במרץ 1970.
↑  חנניה רייכמן, לזכר נעדרים: מרים (ימה) סוקולובסקי (לבית פאיאנס), דבר, 14 בפברואר 1968.
↑  נפטר רבה של ביאליסטוק, הרה"ג דוד פאיאנס, דואר היום, 25 במרץ 1935.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007307903005171  BnF: cb160146197 (data)  ISNI: 0000 0000 6669 1079  VIAF: 82237264   WorldCat (עם VIAF): 82237264 
ערך זה הוא קצרמרבנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אגון פולק

ערך זה עוסק בשחקן ומאמן הכדורגל. אם התכוונתם למנצח האופרה, ראו .
אגון פולק (12 בנובמבר 1898 – 21 בנובמבר 1981) היה כדורגלן ומאמן כדורגל אוסטרי-ישראלי יהודי, מאמנה הראשון של נבחרת ישראל לאחר קום המדינה.
קורות חייו

פולק נולד בשנת 1898 בעיר וינה שבאוסטריה, ושיחק החל מגיל צעיר בקבוצת הפאר האוסטרית-יהודית, הכח וינה, בתפקיד רץ. יחד עם הקבוצה זכה באליפות אוסטריה בשנת 1925 ובמדיה כיכב בניצחון החוץ 0-5 על וסטהאם יונייטד. יחד עם קבוצתו ביקר פעמיים בארץ ישראל של תקופת המנדט. בשנת 1928 עבר לשחק בקבוצת ניו יורק ג'איינטס האמריקאית, ובשנת 1932 פרש ממשחק פעיל.
בשנת 1934 מונה למאמן מכבי תל אביב במקום שמעון "לומק" רוטנר, אף הוא שחקן עבר של הכח וינה. המאמן שחרר מיד שחקנים מבוגרים של הקבוצה והעלה שחקני נוער במקומם. במקביל לתפקידו כמאמן מכבי תל אביב אימן פולק גם את נבחרת ארץ ישראל בשנת 1938, דבר שהיה חידוש באותם ימים. במשחקי הנבחרת מול יוון במוקדמות מונדיאל 1938 הנבחרת הפסידה ופולק התפטר מתפקידו.
בשנת 1939 היה שותף למסעה של מכבי תל אביב לאוסטרליה שנמשך כחצי שנה ונשאר ביבשת כשנה נוספת. לאחר שובו לישראל חזר לתפקיד מאמן מכבי תל אביב עד לשנת 1947.
לאחר קום המדינה מונה למאמנה הראשון של נבחרת ישראל למשחק ראווה מול נבחרת ארצות הברית, שבו הפסיד עם נבחרתו 3-1. בעקבות ההפסד הוחלף פולק בידי לאיוש הס.
פולק היה לפרשן, בין השאר ב"ידיעות היום", ולמאמן לעת מצוא. בשנת 1949 מונה למאמן הפועל חיפה, ולאחר שנה סיים את תפקידו. בשנת 1955 היה מאמנה של בית"ר ירושלים, אך לא הצליח להצעיר את הקבוצה כפי שרצה. בשנת 1957 שב למכבי תל אביב בתפקיד יועץ ומרכיב הנבחרת. במרץ 1958 קיבל על עצמו את אימון מכבי רמת גן. בשנת 1959 לקח על עצמו לאמן את בית"ר תל אביב לתקופה קצרה. פולק האמין בצירוף של כדורגל סקוטי ואוסטרי, כצורת המשחק המושלמת.
בשנת 1976 הוציא אוטוביוגרפיה, "חוויותיו והרפתקאותיו של שחקן כדורגל בחמש יבשות תבל - באספקלריה אישית של אגון פולק", ושימש כתב עבור העיתון "חדשות הספורט".
בשנות ה-70 היגר לגרמניה, שם נפטר בשנת 1981.
הערות שוליים

↑  הכח מוינה, דבר, 11 במאי 1962
↑  ישראל רוזנבלט, כל הדרך מקאהיר ועד אצטדיון רמת גן, מעריב, 26 בספטמבר 1969
↑  מ. מיזלס, נראה לאמריקנים כיצד מרביצים אצלנו, מעריב, 19 באוגוסט 1948
↑  טדי פרויס, כזו היא נבחרת הכדורגל שלנו, דבר, 9 בדצמבר 1962
↑  כיצד בחרו המומחים, מעריב, 26 ביולי 1964
↑  יפו וכפר סבא לליגה הלאומית, חרות, 8 בנובמבר 1955
בית"ר ירושלים - איפה פולאק?, חרות, 10 ביוני 1956
↑  בית הלוי עוזב את מכבי ת"א, מעריב, 21 ביולי 1957
בדק בית במכבי תל אביב, חרות, 23 ביולי 1957
↑  מר אגון פולק, מעריב, 16 במרץ 1958
↑  א. ה. ליש, עונה גדושת מאורעות צפויה בליגה הלאומית, דבר, 13 בספטמבר 1959
↑  וינברגר מאמן בית"ר ת"א, חרות, 18 בנובמבר 1959
↑  Egon Pollak, The Wanderers, פלסטיין פוסט, 9 במרץ 1943
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007302796605171  ISNI: 0000 0000 7699 273X  VIAF: 107508312   WorldCat (עם VIAF): 107508312
יצחק רפאל עציון

| --- | --- |
יצחק רפאל עציון
 לידה:  1885 קובנה, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  1981 (בגיל 96 בערך) ישראל 
 מדינה:  האימפריה הרוסית, ליטא, ישראל 
 מקום קבורה:  בית הקברות סנהדריה 
 השכלה:  אוניברסיטת חרקוב 
 מעסיק:  אוניברסיטת חרקוב 
 תפקיד:  חבר סיימאס 
 
יצחק רפאל (הלוי) עציון (הולצברג) (בליטאית: Izakas Golcbergas; בפולנית: Izaak Holcberg;‏ 1885 – 20 באוקטובר 1981) היה איש חינוך ופעיל ציבור בתנועת "המזרחי", חתן פרס ישראל לחינוך (1979).
קורות חיים

עציון נולד בקובנה, נצר למשפחת סולובייצ'יק (אמו הייתה בתו של הרב חיים שמחה סולובייצ'יק, אחיו של רבי יוסף דב סולובייצ'יק בעל "בית הלוי"). למד בצעירותו לימודים כלליים ולימודי תלמוד באופן פרטי, ובשנת 1921 סיים לימודי מתמטיקה וביולוגיה באוניברסיטת חרקוב. בשנת 1920 החל לעבוד במכון הטכנולוגי בחרקוב תוך לימודי מתמטיקה באוניברסיטה, ובסיום לימודיו שב לליטא ופנה לעסוק בתחום החינוך.
בשנים 1921–1933 עמד בראש מוסדות חינוך שונים בקהילה היהודית בליטא: מנהל גמנסיה לבנות "יבנה" בעיר טלז (1921–1925 ובשנית בין 1927–1933), מנהל סמינר "יבנה למורים" בטלז (1925–1933) ומייסד ומנהל הגמנסיה לבנות בקובנה (1925–1926). בין השנים 1923–1925 שימש נציג היהדות החרדית בסיימאס הליטאי.
עציון עלה לארץ ישראל בשנת 1933, והחל לפעול במסגרת בתי המדרש של תנועת "המזרחי" בירושלים. בשנת 1937 מונה למפקח רשת בתי הספר של התנועה, ובשנת 1943 מונה למפקח ראשי על הזרם הדתי מטעם הוועד הלאומי. עיסוקו זה נמשך מטעם משרד החינוך והתרבות, לאחר הקמת מדינת ישראל ועד לביטול הזרמים בחינוך בשנת 1953. בבחירות לכנסת השישית הוצב במקום ה-114 של רשימת המפד"ל.
עציון היה בעל תואר דוקטור ונמנה בין מייסדי בית האולפנא האוניברסלי לתורה ומדע.
עבודתו זכתה לעיטור מנשיא ליטא (1931), פרס החינוך של עיריית תל אביב (1967) ופרס ישראל לחינוך (1979).
מספריו ופרסומיו

עציון פרסם עשרות מאמרים וספרי עזר למורים ומחנכים. מהחשובים שבהם:
ילקוט פירושים לתורה בהוצאת ראובן מס
הדרכה מתודית להוראת התורה עם מפרשים
עיקרי היהדות במחשבת ישראל
על הוראת החשבון
החינוך הדתי כחובת ההורים והמורים
העולם הגדול בו אנו חיים, שיחות באסטרונומיה (תורת הכוכבים) לנוער בהוצאת "קרית- ספר"
הערות שוליים

↑  יצחק רפאל עציון באתר GRAVEZ
↑  ספר הזיכרון לקהילת טלז, עמוד 27
↑  חינוך הורים, דבר, 8 בפברואר 1942
↑  רשימת המפד"ל לכנסת השישית, אתר המכון לדמוקרטיה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007260791605171  GND: 173845800  ISNI: 0000 0000 6694 948X  LCCN: no91007046  SUDOC: 250544482  VIAF: 58641060   WorldCat (עם VIAF): 58641060 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ערוצי היוטיוב בעלי מספר המנויים הגדול ביותר

ערך זה עוסק בערוצי היוטיוב בעלי כמות העוקבים הגבוהה בעולם. אם התכוונתם לערוצים הישראליים בעלי מספר העוקבים הגבוה ביותר, ראו .
היוטיובר האמריקאי MrBeast הוא האדם  בעל מספר המנויים הגבוה ביותר ביוטיוב.
SET הודו הוא ערוץ הבידור הגבוה ברשימה עם כ-150 מילון מנויים.
נכון לחודש יוני 2024 ערוץ היוטיוב בעל מספר המנויים הגדול בעולם הוא הערוץ mrbeast שנמצא בבעלותו של ג'ימי דונלדסון הידוע בכינוי (mrbeast)
האדם עם הכי הרבה מנויים הוא גם היוטיובר האמריקאי MrBeast עם כ-366 מיליון מנויים וממוקם במקום הראשון ברשימה הכללית.
הערוץ של להקת הבנות בלאק פינק הוא ערוץ המוזיקאים הגבוה ביותר ברשימה עם כ-90 מיליון מנויים, הערוץ של הזמר-יוצר הקנדי ג'סטין ביבר הוא הגבוה ביותר מבין מוזיקאי סולו עם למעלה מכשבעים מיליון מנויים.
"הכפתורים של יוטיוב" הם פרסים המוענקים על ידי יוטיוב ליוצרים על פי מספר המנויים שלהם. פרס כפתור הכסף, מוענק לערוצים שעברו את רף 100,000 המנויים, פרס כפתור הזהב, מוענק לערוצים שעברו את רף מיליון המנויים, פרס כפתור היהלום, מוענק לערוצים שעברו את רף 10 מיליון המנויים, פרס כפתור בהתאמה אישית, מוענק לערוצים שעברו את רף 50 מיליון המנויים ופרס כפתור היהלום האדום, מוענק לערוצים שעברו את רף 100 מיליון המנויים, עד כה רק שבעה עמודים זכו בפרס זה. בנוסף, קיימים עוד מספר הטבות אשר לא כוללות פרסים פיזיים או הכרזה מיוחדת.
מכלל הרשימה, 16 ערוצים הם בבעלות תאגידים ויוצרים הודים ו-12 הם אמריקאים.
היסטוריה > הערוץ עם מספר מנויים הגבוה ביותר לאורך השנים

שבירת שיא במספר הימים לעומת קודמו
| שם משתמש (ערוץ) ביוטיוב | הושג בתאריך | מספר ימים | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| סמוש | 17 במאי 2006 | 18 |  |
| ג'דסון לאיפלי | 4 ביוני 2006 | 29 |  |
| ברוקרס | 3 ביולי 2006 | 45 |  |
| גריאטרי 1927 | 17 באוגוסט 2006 | 26 |  |
| לונליגירל15 | 12 בספטמבר 2006 | 226 |  |
| סמוש | 26 באפריל 2007 | 517 |  |
| ניגהיגה | 24 בספטמבר 2008 | 12 |  |
| FЯED | 6 באוקטובר 2008 | 318 |  |
| ניגהיגה | 20 באוגוסט 2009 | 677 |  |
| ריי ויליאם ג'ונסון | 28 ביוני 2011 | 564 |  |
| סמוש | 12 בינואר 2013 | 215 |  |
| פיודיפאי | 15 באוגוסט 2013 | 2,050 |  |
| טי סיריז | 27 במרץ 2019 | 5 |  |
| פיודיפאי | 1 באפריל 2019 | 13 |  |
| טי סיריז | 14 באפריל 2019 | 1,194 |  |
סקירה של השנים 2006 - 2022. לא כולל ערוצים שהחזיקו בתואר פחות מ-34 שעות.
היסטוריה > אבני דרך בהיסטוריה של הרשימה

| שם משתמש (ערוץ) ביוטיוב | מספר מנויים | הושג בתאריך | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| ברוקרס | 10,000 | 7 ביולי 2006 |  |
| גריאטרי 1927 | 20,000 | 18 באוגוסט 2006 |  |
| לונליגירל15 | 50,000 | 23 באוקטובר 2006 |  |
| סמוש | 100,000 | 15 במאי 2007 |  |
| FЯED | 1 מיליון | 7 באפריל 2009 |  |
| ראיין היגה | 2 מיליון | 13 במרץ 2010 |  |
| ריי ויליאם ג'ונסון | 5 מיליון | 15 בנובמבר 2011 |  |
| סמוש | 10 מיליון | 25 במאי 2013 |  |
| פיודיפאי | 20 מיליון | 9 בינואר 2014 |  |
| פיודיפאי | 50 מיליון | 8 בדצמבר 2016 |  |
| טי סיריז | 100 מיליון | 29 במאי 2019 |  |
| טי סיריז | 200 מיליון | 30 בנובמבר 2021 |  |
בין השנים 2006 - 2022
היסטוריה > היריבות בין טי סיריז ופיודיפאי

באמצע 2018, מספר המנויים בערוץ היוטיוב של חברת ההפקות ההודית טי סיריז התקרב להגיע לזה של היוטיובר השוודי פיודיפאי, שהיה בעל ערוץ היוטיוב עם מספר המנויים הגדול ביותר באותה התקופה. כתוצאה מכך, מעריצי שני הערוצים החלו להתחרות ביניהם ומספר יוטיוברים וסלבריטאים התייחסו לכך ואף נטלו צדדים בתחרות. במהלך התחרות פיודיפאי הוציא על טי סיריז 2 דיסים. בתקופה זו מספר המנויים בשני הערוצים גדל בקצב מהיר, והערוצים התחלפו בתואר 'הערוץ עם מספר המנויים הגבוה ביותר' במספר הזדמנויות בפברואר, מרץ ואפריל של שנת 2019. בסופו של דבר, ערוץ טי סיריז השיג יתרון משמעותי על פני פיודיפאי וב-29 במאי 2019 הפך לערוץ הראשון שצבר 100 מיליון מנויים אי פעם וב-30 בנובמבר 2021 לערוץ הראשון בעל 200 מיליון מנויים.
היסטוריה > המוזיקאי הגבוה ברשימה

ג'סטין ביבר החזיק בשיא מספר המנויים ביוטיוב כמוזיקאי ממאי 2010 עד ספטמבר 2021 עם כ-66 מיליון מנויים עד השגתם של להקת הבנות בלאק פינק, הממקם אותו כיום כמוזיקאי השני ברשימה אך במקום הראשון כמוזיקאי סולו. בין השנים 2016 - 2018 ערוץ היוטיוב של ביבר היה הערוץ השני עם מספר המנויים הגבוה באתר. נכון לשנת 2022, הוא האמן המושמע ביוטיוב בכל הזמנים והיחיד אשר 11 משיריו חצו את רף המיליארד צפיות באתר.
ראו גם

ערוצי היוטיוב הישראלים בעלי מספר המנויים הגדול ביותר
האמנים הנעקבים ביותר בספוטיפיי
חשבונות הטוויטר הנעקבים ביותר
חשבונות הטיקטוק הנעקבים ביותר
חשבונות האינסטגרם הנעקבים ביותר
ביאורים

↑  בהתחשב בשיקולים אחרים של יוטיוב
↑  במקור מרוסיה ועדיין בבעלות רוסית
↑  5 מהם שיתופי פעולה
סטיבן אייברי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  9 ביולי 1962 (בן 62) מחוז מניטווק, ארצות הברית 
 שם לידה:  Steven Allan Avery 
 מדינה:  ארצות הברית 
 
סטיבן אייברי (אנגלית: Steven Avery; נולד ב-9 ביולי 1962) הוא אמריקאי ממחוז מניטווק, ויסקונסין, שנכלא ל-18 שנים בלא עוול בכפו על תקיפה מינית, בשנת 1985. בעזרת פרויקט החפים מפשע של ויסקונסין, הוא זוכה לאחר בדיקת DNA נוספת של ראיות שנמצאו בזירה. הבדיקה הצביעה על כך שגבר אחר הוא זה שביצע את התקיפה.
לאחר שחרורו מהכלא בשנת 2003, אייברי הגיש תביעה אזרחית על סך 36 מיליון דולר בנזקים נגד מחוז מניטווק, מחלקת השריף והתובע המחוזי. בשנת 2005, בזמן שהתביעה נידונה, אייברי נעצר בחשד לרצח צלמת מקומית בשם תרזה הלבק. הוא הורשע ברצח בשנת 2007 ונידון למאסר עולם ללא אפשרות לשחרור מוקדם. נכון לינואר 2016, המקרה עומד לבחינה מחודשת.
המשפטים בהם הואשם אייברי, במיוחד אלו הקשורים למשפט הרצח, מסוקרים בסדרה הדוקומנטרית של נטפליקס "לעשות רוצח" ("Making a Murderer"), שעלתה לשידור בדצמבר 2015.
ביוגרפיה

אייברי נולד במחוז מניטווק, ויסקונסין, לאלן ודולורס אייברי. בבעלות משפחתו היה מגרש גרוטאות, שהיה ממוקם בשטח ביתם. לאייברי שלושה אחים - ארל, צ'אק ובארב. לפי הצהרת אחד מעורכי הדין שלו בשנת 1985, תיעוד מבית הספר שלו אומר שרמת ה-IQ שלו הייתה 70, ושהוא "בקושי תפקד בבית הספר". בשנת 1982, אייברי פגש אם חד הורית בשם לוקי מת'ינסן, והם התחתנו ב-24 ביולי של אותה השנה. נולדו להם ארבעה ילדים - רייצ'ל, ג'ני ותאומים בשם סטיבן וויל.
ביוגרפיה > בעיות עם החוק

במרץ 1981, בגיל 18, אייברי הורשע בשוד בר עם חבר ונידון לשנתיים בכלא. גזר הדין עוכב, ובמקומו אייברי ישב בכלא רק עשרה חודשים, וכן היה במאסר על תנאי במשך חמש שנים נוספות. בשנת 1982, בגיל 20, אייברי וגבר נוסף הורשעו בהתאכזרות לבעלי חיים, לאחר ששפכו דלק על החתול של אייברי וזרקו אותו למדורה. הוא נידון למאסר של תשעה חודשים. אייברי אמר בראיון בנוגע לתקרית: "הייתי צעיר וטיפש, וביליתי עם האנשים הלא נכונים."
בשנת 1985, אייברי הואשם בתקיפת בת-דודתו לאחר שרדף אחריה עם אקדח. בת דודתו, אשתו של סגן השריף, התלוננה בעבר על כך שאייברי חשף את עצמו בפניה כאשר נסעה ליד ביתו. אייברי נידון לשש שנים על סיכון אדם אחר. לפי אייברי, האקדח לא היה טעון, והוא ניסה לעצור אותה מלהפיץ שמועות שקריות עליו.
ביוגרפיה > ההרשעה בתקיפה מינית

בשנת 1985, אייברי הורשע בתקיפה מינית מדרגה ראשונה, ניסיון לרצח מדרגה ראשונה וכליאה של פני ברנסטין. אייברי נכלא ל-18 שנים על האשמות אלו, במהלכן המשיך לטעון לחפותו. בשנת 2002, תוכנית החפים מפשע של ויסקונסין לקחה על עצמה את התיק שלו. כתוצאה משיפורים בבדיקות DNA, היה ניתן ליצור פרופיל DNA מדויק יותר מראיות שנמצאו בזירה, שלא התאים לפרופיל ה-DNA של אייברי, וכן התאים לגרגורי אלן, אשר כבר ישב בכלא, על גזר דין של 16 שנים. אייברי שוחרר מהכלא ב-11 בספטמבר 2003.
לאחר שחרורו מהכלא, המקרה של אייברי משך תשומת לב רבה. ב-31 באוקטובר 2005, בית המחוקקים של המדינה העביר את הצעת החוק "אייברי", שמטרתה למנוע הרשעות שגויות. מאוחר יותר שונה שמה של הצעת החוק ל"הצעת החוק לרפורמה במשפט פלילי."
אייברי הגיש תביעה נגד מחוז מניטווק, השריף הקודם שלו תומאס קוקורק והתובע המחוזי הקודם שלו דניס וגל, בתקווה לקבלת פיצויים על סך 36 מיליון דולר. התביעה האזרחית הגיעה בסופו של דבר להסדר בשנת 2006, על פיו קיבל אייברי 400,000$. ההסדר הוסכם בעקבות ההאשמות ברצח תרזה הלבק.