stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שירות האוויר הגרמני
סוגי המטוסים

במהלך בניית שירות האוויר התפתחה תבנית לשמות סוגי המטוסים בהתאם לשלושה פרמטרים: שם היצרן, תפקיד, וספרה רומית. השמות נועדו להבחין בין סוגי המטוסים לצורכי תמיכה לוגיסטית.

בתחילה סווגו כל המטוסים כ-A עבור מטוס חד-כנפי ו-B עבור מטוס דו-כנפי. מטוסי ה-C החליפו בהדרגה את מטוסי ה-B וסימנו מטוסי קרב דו-כנפיים דו-מושביים כש-B נותר לסימון מטוסי אימון. הסימון E הוכנס לשימוש ב-1915 עבור מטוסי קרב חד-מושביים ועוד סימונים נוספו עם ההתפתחות בייצור הדגמים השונים. הסימון Dr היה עבור מטוס תלת-כנף.

הסימונים שהיו במשך המלחמה הם:

A – מטוס תצפית חד-כנף לא חמוש.

B – מטוסי תצפית דו-כנף לא חמוש.

C – מטוס קרב דו-כנף בעל שני מושבים, כשהמושב השני משמש לצופה שיושב בחלקו האחורי של המטוס.

CL – מטוס קל דו-מושבי. בתחילה שימש למשימות ליווי ואבטחה ומאוחר יותר כמטוס תקיפה.

D – מטוס דו-כנף חד-מושבי חמוש. מאוחר יותר, כל מטוס קרב.

Dr – מטוס תלת כנפי.

E – בתחילה שימש למטוס חד-כנף חמוש, לקראת סיום המלחמה הובדלו סימוני חד-מושב ודו-מושב.

G – מטוס דו-מנועי גדול, בעיקר מפציצים.

GL – מפציץ דו-מנועי קטן ומהיר יותר, נועד לשימוש בשעות היום.

J – מטוס משוריין, בו הטייס, מכל הדלק והמנוע היו מוגנים על ידי שכבת מתכת עבה להגנה מפני אש נ"מ. נועד בעיקר למשימות בגובה נמוך כמו תקיפת יעדי קרקע.

N – מטוסי "C" שעברו שינוי למפציצי לילה. נוסף להם ציוד לילי ושטח הכנפיים שלהם גדל כדי לשאת יותר פצצות.

R – מטוס ענק, לפחות 3 מנועים, בדרך כלל 4 או 5. רב שימושי.

חברות הייצור השתמשו גם הן באותיות לסימון, כך שלעיתים נוצר בלבול.
הערות שוליים

↑  Jagdgeschwader I, www.theaerodrome.com
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 301182-3 
פוקר D.VII שהיה בשימוש שירות האוויר הגרמני
מטוס גרמני שנתפס על ידי הבריטים, מובל בלונדון, 1918
שורשים (יישוב קהילתי)

| --- | --- |

מדינה: ישראל ישראל
מחוז: הצפון
מועצה אזורית: משגב
גובה ממוצע: ‎134 מטר
תאריך ייסוד: 1985
תנועה מיישבת: תנועת המושבים
סוג יישוב: מושב שיתופי
נתוני אוכלוסייה לפי הלמ"ס לסוף 2022
  - אוכלוסייה: 599 תושבים
    - שינוי בגודל האוכלוסייה: ‎5.8% בשנה
 מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת הגליל המערבי מוגדלת) שורשים(למפת הגליל המערבי רגילה) שורשים(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום שורשים(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום שורשים32°53′34″N 35°15′32″E﻿ / ﻿32.8928884132601°N 35.2588420045536°E﻿ / 32.8928884132601; 35.2588420045536  heמפת היישובים של מועצה אזורית משגב (in English: Misgav Regional Council) באדום - שורשים בירוק - מיקום בניין המועצה tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
מדד חברתי-כלכלי - אשכול לשנת 2021: 8 מתוך 10

שורשים (שָׁרָשִׁים) הוא יישוב קהילתי בגליל התחתון בתחומי המועצה האזורית משגב בקרבת העיר כרמיאל. היישוב הוא בעל זיקה לתנועה המסורתית.
היישוב שוכן בגובה 180 מטר מעל פני הים על שלוחה דרומית מזרחית של הר גילון.
היסטוריה

בשנת 1976, נוסד גרעין "סוף מערב" בקליפורניה. בנובמבר 1977 אישרה ועדת השרים לענייני התיישבות הקמת כפר תעשייה עבור הגרעין, אולם טרם נמצא אז מיקום ליישוב. בראשית 1979 היו בגרעין 12 משפחות שהיו עדיין בקליפורניה. הוקמה אז שלוחה נוספת של הגרעין בניו יורק לגיוס חברים נוספים. הגרעין שכן במחנה זמני במושב שכניה ועלה על הקרקע באתר שורשים בנובמבר 1985. בראשית דרכו היה שורשים מושב שיתופי בו הוקמו מספר מפעלים שיתופיים. בשנת 1992/3 החליטו חברי המושב לפרק את המושב השיתופי. העסקים המשותפים עברו לידי אותם חברי מושב שהפעילו אותם. בתי המושב נרכשו על ידי התושבים והיישוב הפך ליישוב קהילתי.
בצדו המערבי של היישוב בטיילת המערבית, הוקם בשנת 2004 "מצפור תומר" לזכרו של תומר מטס בן היישוב שנהרג בעת טיול בנגב בגיל 20. מהמצפור אפשר להשקיף על העיר חיפה ועל היישובים הסובבים את שורשים.
היישוב כיום

ביישוב יש 165 משפחות ו-504 תושבים.
ביישוב פועלים 2 גנים: פעוטון וגן רב גילאי כולל גן חובה.
עד שנת 2017 פעלה ביישוב תנועת הנוער נוע”ם נוער מסורתי, וב-2017 הוחלפה בתנועת הנוער האיחוד החקלאי.
החל ממאי 2019 ועד דצמבר 2021 היה רב קהילה במקום - הרב רענן מלק.
אופי האוכלוסייה

היישוב הוא בעל זיקה לתנועה המסורתית ובישוב חיים חילונים ודתיים יחד. בית הכנסת ביישוב הוא קונסרבטיבי וגברים ונשים מתפללים בו יחד. הרב רענן מלק החל לכהן כרב קהילה במאי 2019.
כיום קיים ביישוב גם בית כנסת אורתודוקסי.
פינות ביישוב

בצדו המערבי של היישוב בטיילת המערבית, הוקם בשנת 2004 "מצפור תומר" לזכרו של תומר מטס, בן היישוב שנהרג בעת טיול בנגב כשהוא בן 20. מהמצפור אפשר להשקיף על העיר חיפה ועל היישובים הסובבים את שורשים.
הערות שוליים

1 2  אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור 
סוף יולי 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור

סוף 2022.
↑  הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021
↑  יוסף ולטר, 'גרעין נוסף של "אמונים" למחנה צבאי בצפון הגדה', מעריב, 11 באוקטובר 1977
↑  יוסף פריאל, התעוררות ביישוב הגליל, דבר, 16 בינואר 1979
↑  מקומי - שורשים, מעריב, 5 בנובמבר 1985
↑  Meydata Advanced Internet Technologies, שורשים מושב שיתופי, באתר www.shorashim-misgav.org.il
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007590414705171 
ערך זה הוא קצרמרבנושא יישובים בישראל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
שלטון המוח

| --- | --- |

 בימוי:  דייוויד קרוננברג 
 הופק בידי:  קלאוד הרוקס
 תסריט:  דייוויד קרוננברג 
 עריכה:  רונלד סנדרס 
 שחקנים ראשיים:  ג'ניפר אוניל סטפן לאק מייקל איירונסייד פטריק מקגוהן
 מוזיקה:  הווארד שור 
 צילום:  מארק אירווין 
 מדינה:  קנדה 
 חברה מפיצה:  מוקפ, נטפליקס 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  14 בינואר 1981
 משך הקרנה:  104 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט פעולה, סרט אימה, סרט מדע בדיוני 
 תקציב:  $3,500,000
 הכנסות באתר מוג'ו:   scanners
 פרסים:  פרס סאטורן על האיפור
 סרט הבא:  שלטון המוח 2
 דף הסרט ב־IMDb
 
שלטון המוח (באנגלית: Scanners) הוא סרט אקשן, מדע בדיוני ואימה אשר נכתב ובוים על ידי דייוויד קרוננברג ויצא לאקרנים בשנת 1981.
עלילה

בני אדם בעלי כוחות מיוחדים, המכונים "סורקים", מסוגלים לחדור ללא מגע לתוך מוחו של אדם אחר, ובכך להאזין למחשבותיו, להתערב בהן ואף לגרום לו כאב פיזי, נזק גופני ומוות.
הסרט מתמקד בשולשה סורקים. דאריל רוויק, אושפז בגיל 22 במוסד פסיכיאטרי לאחר שקדח חור במצחו, כדי שהאנשים שאצלו בראש יוכלו לצאת. בהווה הוא מסתובב חופשי ובכוונתו לנצל את יכולותיו המיוחדות על מנת להשתלט על העולם. קמרון ווייל, חסר בית, מאותר על ידי תאגיד "קונסק" ומגויס במטרה לחדור לארגון של רוויק, ולחבל בתוכניותיו. קים אובריסט, עומדת בראש קבוצה קטנה של סורקים בעלי כוונות טובות, ויכולותיה בתחום הסריקה מוגבלות. העלילה מסתבכת כאשר מתברר שהאחראי על הביטחון בתאגיד קונסק, בריידון קלר, משתף פעולה עם רוויק. הוא מנסע להשפיע על ההנהלה לסגור את הפרויקט שעושה שימוש בסורקים. בראש התכנית עומד ד"ר פול רות'. לאחר שקלר מספר לרוויק על ווייל, רוויק שולח רוצחים שכירים שיחסלו את ווייל. הרוצחים מחסלים את כל חברי הקבוצה של אובריסט מלבד היא עצמה. בהמשך מתגלה שווייל ורוויק הם למעשה אחים, והם בניו של ד"ר פול רות'. עשרות שנים קודם לכן, רות' המציא משכך כאבים לנשים בהיריון. רות', שניסה את התרופה על אשתו בשני הריונותיה עם בניו, גילה שהחומר משפיע על העובר ומעניק לו את יכולות הסריקה. כמו כן החומר משמש גם לשיכוך היכולות המיוחדות של סורקים. בסוף הסרט נערך קרב מוחות בין שני הסורקים החזקים ביותר, רוויק ווייל. רוויק מצליח לגרום לפגיעות קטלניות ביותר לווייל - הוא שורף אותו, ומנקר את עיניו, בעזרת כוחות הסריקה שלו. אולם בסופו של דבר ווייל מביס את רוויק, אך הואיל וגופו נהרס, רוחו משתכנת בגופו של רוויק.
שחקנים ודמויות

| שחקנים | דמויות |
| --- | --- |
סטפן לאק: קאמרון וויל
מייקל איירונסייד: דאריל רוויק
פטריק מקגוהן: דוק' פול רות'
ג'ניפר אוניל: קים אורביסט
לורנס דיין: בריידון קלר
רוברט איי. סילברמן: בנ'מין פירס
סרטי המשך

שלטון המוח 2: הסדר החדש (1991)
שלטון המוח 3: ההשתלטות (1992)
בנוסף, ישנם שני סרטי ספין אוף לסרט זה:
שוטר סורק (1994)
שלטון המוח: הקרב (ידוע גם כ"שוטר סורק 2") (1995)
שירות הביון האפידמיולוגי

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוכנות אם:  המרכזים לבקרת מחלות ומניעתן 
 תאריך הקמה:  1951 
 מטה מרכזי:  אטלנטה, ג'ורג'יה, ארצות הברית ארצות הברית
 www.cdc.gov/eis/
 קואורדינטות:  33°47′58″N 84°19′42″W﻿ / ﻿33.799444444444°N 84.328333333333°W﻿ / 33.799444444444; -84.328333333333
 he
 
שירות הביון האפידמיולוגי (באנגלית: Epidemic Intelligence Service, בראשי תיבות: EIS) הוא תוכנית של המרכזים האמריקניים לבקרת מחלות ומניעתן (CDC). היא הוקמה בשנת 1951 על ידי אלכסנדר לנגמור והיא נבעה מדאגות להתפרצות לוחמה ביולוגית הנוגעות למלחמת קוריאה. התוכנית המודרנית היא תוכנית השתלמות שנתית, המתקיימת בהתמחות פוסט-דוקטורט באפידמיולוגיה, תוך התמקדות בעבודת שדה.
התוכנית מופעלת על ידי המרכז לשירותי מעקב, אפידמיולוגיה ושירותי מעבדה של ה-CDC, במשרד לשירותים מדעיים לבריאות הציבור (OPHSS). אנשים שמשתתפים בתוכנית, מכונים "בלשי מחלות" ונקראים רשמית "קציני שירות הביון האפידמיולוגי" (או עמיתי שירות הביון האפידמיולוגי) על ידי ה-CDC והם נשלחים לחקור מאות מגפות אפשריות שנוצרו בגלל גורמים טבעיים ומלאכותיים. מאז שנת 1951, יותר מ-3,000 קציני EIS היו מעורבים במאמצי תגובה מקומיים ובינלאומיים, כולל מאבק באנתרקס, האנטהווירוס, נגיף מערב הנילוס בארצות הברית ומגפת האבולה 2014 - 16 במערב אפריקה.
קציני שירות הביון האפידמיולוגי מתחילים עם תוכנית הכשרה של חודש במטה CDC באטלנטה, ג'ורג'יה; עם זאת, 95% מתקופת השנתיים שלהם מורכבת מאימונים חווייתיים ולא מהשתתפות בכיתות לימוד. בהמשך שירותם, קציני שירות הביון האפידמיולוגי מוקצים לסניפים מבצעיים ב-CDC או במחלקות הבריאות המקומיות ברחבי ארצות הברית. המיקום נקבע בתהליך התאמה תחרותי ביותר. ה-CDC מצרף אל קציני שירות הביון האפידמיולוגי יועץ לבריאות הציבור או "PHA" מדען (קצין EIS) וצוות מבצעים (PHA). EIS הוא מסלול גיוס נפוץ לחיל הממונה על שירות בריאות הציבור בארצות הברית.
שירות הביון האפידמיולוגי הוא אב-הטיפוס לתוכניות הכשרה לאפידמיולוגיה בשטח (FETP) הפועלות במדינות רבות בעזרת סיוע טכני הניתן על ידי ה-CDC.
היסטוריה של תגובות

מאז הקמת שירות הביון האפידמיולוגי, הקצינים עוסקים במאמצים לטיפול, מיגור ובקרת מחלות במגוון משברים הקשורים לרפואה. להלן ציר זמן מקוצר של עבודותיהם.
שנות החמישים: שירות הביון האפידמיולוגי עבד על פוליו, הרעלת עופרת ושפעת אסייתית
שנות השישים: אשכולות סרטן ואבעבועות שחורות
שנות השבעים: מחלת הלגיונרים, אבולה ותסמונת ריי
שנות השמונים: תסמונת הלם רעלי, מומי לידה ואיידס
שנות התשעים: טבק, וירוס הנילוס המערבי וזיהום מים.
שנות האלפיים: E. coli, O157: H7, SARS, H1N1, תוצאות הוריקן קתרינה.
שנת 2010: תוצאות רעידת האדמה בהאיטי, השמנת יתר, דלקת קרום המוח הפטרייתית ואבולה.
שנות העשרים של המאה העשרים ואחת: מחלת נגיף הזיקה ומחלת נגיף הקורונה
בתרבות הפופולרית

בסרט Contagion משנת 2011, הדמות דוקטור ארין מורס (שגולמה על ידי קייט ווינסלט) היא רופאה וחוקרת בשירות הביון האפידמיולוגי שנשלחה על ידי ה-CDC לגלות את מקורו של נגיף מדבק וקטלני ביותר המכונה MEV-1 אשר התפשט במהירות ברחבי העולם בעקבות התפרצויות ראשוניות בקאולון, הונג קונג ומיניאפוליס, מינסוטה.
הערות שוליים

↑  "EIS History" (PDF). cdc.gov. נבדק ב-2018-01-20.
↑  "Who We Are". cdc.gov. נבדק ב-2018-01-20.
↑  "A History of Success". cdc.gov. נבדק ב-2018-01-20.
↑  "2014-2016 Ebola epidemic in West Africa". cdc.gov. נבדק ב-2018-01-20.
1 2  "Frequently Asked Questions About EIS|Epidemic Intelligence Service|CDC". Cdc.gov. 2015-03-05. נבדק ב-2016-12-31.
↑  "Training and Service in Public Health Practice, 1951-90: CDC's Epidemic Intelligence Service". Public Health Reports. 105 (6): 599–604. 1990. PMC 1580174. PMID 2175439.
↑  "U.S. Public Health Service Commissioned Corps Opportunities" (PDF). USPHS. אורכב מ-המקור (PDF) ב-2018-01-20. נבדק ב-2018-01-20.
↑  "Field Epidemiology Training Program". cdc.gov. נבדק ב-2018-01-20.
↑  "Recruitment Resources | Epidemic Intelligence Service | CDC". Cdc.gov. נבדק ב-2016-12-31.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0001 2297 0954
רייכסמארק

| --- | --- |

רייכסמארק אחד (1938–1945)
 משתמשים:  רפובליקת ויימאר רפובליקת ויימאר גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית  אזורי הכיבוש בגרמניה
 סמל:  ℛℳ
 לשון רבים:  Reichsmarks
 יחידות משנה
 תחילת שימוש:  30 באוגוסט 1924 
 מטבעות ושטרות
 שטרות בשימוש:  1,2,5,20,50 רייכסמרקס
 מטבעות בשימוש:  1,2,5,10 רייכספּפניג
 בנק מרכזי
 בנק מרכזי:  הרייכסבנק
 → Rentenmark מארק גרמני, מארק גרמני, מארק מזרח גרמני, Saar mark ← 
 
מטבע של 5 רייכסמרק עם צלב קרס (מימין, מ-1938) ובלעדיו (משמאל, מ-1936). על שניהם דיוקנו של פאול פון הינדנבורג.
שטר של 2 רייכסמרק של אזור הכיבוש
מרק צבאי של בעלות הברית לשימוש חיילי בעלות הברית בשטחי גרמניה
שטר של 10 פפניג לשימוש במחנות ריכוז
רַייכְסְמָארְק (בגרמנית: Reichsmark; סימול: ℛℳ ; מילולית: מרק הרייך) היה המטבע של גרמניה בין 1924 ועד 1948. הוא שימש את גרמניה תחת רפובליקת ויימאר וגם תחת השלטון הנאצי בגרמניה. באזורי הכיבוש בגרמניה הרייכסמארק היה עדיין בשימוש עד כניסתם של המארק הגרמני (במערב גרמניה), המארק המזרח גרמני (במזרח גרמניה), הרובל הסובייטי (במחוז קלינינגרד) והזלוטי (ברובה של שלזיה, בחלקה המזרחי של ברנדנבורג, בפומרניה, ובמזרח פרוסיה) לתוקף ביוני 1948. רייכסמרק אחד חולק ל-100 רייכספפניג (Reichspfennig).
היסטוריה

הרייכסמרק נוצר ב-30 באוגוסט 1924 על מנת לייצב את המטבע ולעצור את ההיפר-אינפלציה בגרמניה בשנים 1922–1923 על ידי הממונה על המטבע היילמאר שאכט, נשיא הרפובליקה גוסטב שטרזמן ושר הכלכלה האנס לותר. יחס ההמרה היה רייכסמרק אחד = טריליון (12‏10) פפירמרק (שטרות מרק). בעוד המרק הישן איבד את בסיסו בתקן הזהב עקב כיבוש חבל הרוהר על ידי צרפת, התמוטטות הכלכלה הגרמנית והדפסה בלתי מבוקרת של שטרות, גוּבָּה הרייכסמרק חדש באמצעות נדל"ן של קרקעות חקלאיות שהיוו ערבויות בידי בנק ייעודי, ה"רנטה בנק", בתמורה למשכנתא שהעניק לבעליהן. מנגנון זה איפשר לייצב את הרייכסמרק על יחס המרה של 4.2 רייכסמרק לדולר אמריקני, כפי שהיה המצב לפני האצת האינפלציה. המטבע הוחלף לאחר שימוש קצר-ימים ב-Rentenmark שגובה בסחורות ומוצרי מזון והתקיים בין ה-15 בנובמבר 1923 לסוף 1924. על מנת להחזיר את היחס בין הכסף שבמחזור להון הריאלי, הוטלו מיסים על בעלי ההון ועל השכירים והוקשחה מדיניות האשראי הליברלית-מדי, במקביל הגיעה ממשלת הרפובליקה להסכמים בנוגע לפריסת חובות הפיצויים שהיה על גרמניה לשלם לארצות הברית, בלגיה וצרפת עקב מלחמת העולם הראשונה ("תוכנית דוז").
במהלך מלחמת העולם השנייה הציגה גרמניה הנאצית לוח המרה קבוע בין הרייכסמרק למטבעות אחרים, שיאפשר לגרמניה יתרון כלכלי מובנה וישפר את מעמדה של כלכלת גרמניה הנאצית. הרייכסמרק שימש כהילך חוקי בשטחים אותם כבשה גרמניה הנאצית ומדינות החסות בשטח הכיבוש הנאצי שלה, בנוסף למטבע המקומי.
לאחר הכנעת גרמניה הנאצית המשיך הרייכסמרק לשמש כהילך חוקי הן באזורי הכיבוש של ארצות הברית ובריטניה (שהפך למערב גרמניה) והן באזור הכיבוש של ברית המועצות (שהפך למזרח גרמניה) עקב תוכנית מורגנטאו שמנעה כל צעד שינוי שמטרתו שיקום גרמניה. שטרות חדשים של רייכסמרק הודפסו ומטבעות נטבעו עד 1948. ביוני 1948 הוחלף הרייכסמרק במארק גרמני במערב ובמארק מזרח גרמני ("אוסטמרק") במזרח.
מטבעות

ב-1924 הוטבעו מטבעות בערכים של 1, 2, 5, 10 ו-50 פפניג ו-1 ו-3 מרק. מטבעות ה-1 ו-2 פפניג הוטבעו בארד, שאר מטבעות הפפניג הוטבעו בסגסוגת ארד-אלומיניום, מטבעות המרק הוטבעו בכסף. ב-1925 הוכנסו למחזור מטבעות כסף של 2 ו-5 מרק. ב-1927 הוכנס למחזור מטבע ניקל של חצי-מרק.
ב-1932, בניסיון כושל לעצור את האינפלציה הוכנסו למחזור בהוראת קנצלר גרמניה היינריך ברינינג מטבעות בני 4 פפניג במקום 5. כן הופסקה הטבעת מטבעות כסף והם הוחלפו על ידי מטבעות ניקל, דבר שהקל על זיוף כסף. כן התרבו שגיאות-הטבעה גם במטבעות הרשמיים, דבר שטישטש עוד יותר את ההבדל בין מטבעות רשמיים למזויפים. במהלך מלחמת העולם השנייה הוחלפו מטבעות הארד והאלומיניום במטבעות אבץ ואבץ-אלומיניום. מאז 1936 ואילך כללו כל המטבעות שהוטבעו את סמל צלב הקרס.
לאחר המלחמה הוטבעו על ידי בעלות הברית מטבעות דומים מאוד בעיצובם, שרק צלב הקרס הוסר מהם.
שטרות

השטרות הודפסו על ידי הרייכסבנק (הבנק המרכזי של גרמניה והבנקים המרכזיים של בוואריה, באדן וסקסוניה. ערכי השטרות ב-1924 היו 10, 20, 50, 100 ו-1,000. ב-1942 הודפס שטר של 5 רייכסמרק.
שלטונות בעלות הברית הדפיסו שטרות בערכים של חצי, 1, 5,10, 20, 50, 100 ו-1,000 מרק (לא "רייכסמרק"), הגורם המנפיק שהודפס על השטרות היה Alliierte Militärbehörde (השלטון הצבאי של בעלות הברית).
כסף באזורי הכיבוש וכסף צבאי

הרייכסמרק היה הילך חוקי באזורי הכיבוש. מטבעות ושטרות הופקו על ידי Reichskreditkassen (אשראי-הכספים של הרייך). הרייכסמרק שימש יחד עם הכסף המקומי, ששערו מול הרייכסמרק היה קבוע.
בשנים 1942-1994 הופקו שטרות מרק צבאי ומטבעות פפניג צבאי, כאשר בתחילה הוגדר שפפניג צבאי שווה פי 10 מערכו הנקוב.
לאחר כיבוש גרמניה על ידי בעלות הברית, הודפסו עבור הכוחות שטרות רייכסמרק לשימושם באזורי גרמניה.
סוג ייחודי של שטרות (lagergeld "כסף מחנה") הופק לשימושם של אסירים (בעלי זכויות) במחנות שבויים ומחנות ריכוז והיה בעל תוקף אך ורק בתחומי המחנה.
הערות שוליים

↑  על כסף המחנות
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4171394-1
שלטון החוק (סרט)

| --- | --- |

השופט מאיר שמגר בסרט.
 בימוי:  רענן אלכסנדרוביץ'
 הופק בידי:  לירן עצמור
 תסריט:  רענן אלכסנדרוביץ'
 עריכה:  נטע דבורקיס
 מוזיקה:  קרני פוסטל
 צילום:  שרק דה מאיו
 מדינה:  ישראל 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  2011 
 משך הקרנה:  98 דקות
 שפת הסרט:  עברית
 סוגה:  סרט תיעודי 
 פרסים:  פרס הסרט הדוקומנטרי בפסטיבל הקולנוע ירושלים,  פרס חבר השופטים לסרט התיעודי הטוב ביותר בפסטיבל סאנדנס
 www.thelawfilm.com/eng
 דף הסרט ב־IMDb
 
שלטון החוק הוא סרט תיעודי משנת 2011 של הבמאי רענן אלכסנדרוביץ' והמפיק לירן עצמור המתאר את מערכת החוק והמשפט ביהודה ושומרון וחבל עזה שבהם ישראל מקיימת ממשל צבאי מאז תום מלחמת ששת הימים ב-1967.
עלילה

בסרט מראיין אלכסנדרוביץ' שבעה מהבכירים שעיצבו מערכת זו והשתתפו בה:
תא"ל במיל' מאיר שמגר, שכפרקליט צבאי ראשי בשנים 1961 - 1968 הכין החל מ-1963 את התשתית המשפטית לממשל הצבאי, תחילה כתוכנית מגירה והחל ממלחמת ששת הימים בפועל, ועיצב את אופיו, ושכשופט בית המשפט העליון בשנים 1975 - 1995 דן בכמה מהסוגיות שנוגעות לשלטון הישראלי בשטחים ולבניית ההתנחלויות בהן
תא"ל במיל' דב שפי שכיהן כיועץ משפטי ביהודה ושומרון בשנים 1967 - 1968 וכפרקליט צבאי ראשי בשנים 1979 - 1984
סא"ל במיל' אלכסנדר רמתי שכיהן כיועץ משפטי ביהודה ושומרון (1973 - 1979) וכשופט צבאי (1980 - 1981)
סא"ל במיל' יונתן לבני שכיהן כשופט צבאי בשנים 1976 - 1999
תא"ל במיל' אמנון סטרשנוב, סגן פרקליט צבאי ראשי (1985 - 1987) ופרקליט צבאי ראשי (1987 - 1991)
רב-סרן במיל' יאיר רבינוביץ', תובע צבאי (1977 - 1982) ושופט צבאי (1988 - 1992)
סא"ל במיל' אברהם פכטר, תובע צבאי (1967 - 1970)
כולם מצולמים בסט מינימליסטי שנבנה לצורך הסרט בו הם יישובים ליד שולחן, ועונים על שאלותיו של אלכסנדרוביץ', כשרק קולו נשמע מבלי שהוא מצולם. מאחוריהם נמצא מסך ירוק עליו מוקרנים בחלק מהזמן קטעי ארכיון.
בין קטעי הראיונות משולבים בקטעי קריינות של אלכסנדרוביץ' תיאורים של אירועים ומקרים אליהם הוא מתייחס בראיונות. מדי פעם משולבים גם קטעים שחושפים את עשיית הסרט והערות רפלקסיביות לגביו.
הסרט דן, בין השאר, בעצם הקמת הממשל הצבאי בשטחים והעובדה שהחוקים שחלים על הפלסטינים שם הם מערכת של צווים אותם מוציא צה"ל; בכך שבאזור חלות למעשה מערכות חוקים שונות לגבי פלסטינים וישראלים; בסיטואציה בה שופט הוא חלק ממערכת צבאית, וצריך לשפוט את אויבו; בסוגיית העינויים בחקירות השב"כ ועד כמה השופטים היו מודעים להם; בהחלטות המשפטיות לגבי הקמת ההתנחלויות; ובעצם התפקיד של בג"ץ בעקבות החלטתו של שמגר לאפשר לתושבי השטחים לעתור בפניו כנגד פעולות הממשל הצבאי.
אלכסנדרוביץ' החל לעבוד על הסרט בעקבות ההיחשפות הבלתי אמצעית שלו לבית המשפט הצבאי בעת משפט שהתנהל כנגד נער פלסטיני שהשתתף בסרט תיעודי קודם שלו - "הטיול הפנימי" - ושהואשם בזריקת אבנים. העבודה על הסרט נמשכה כחמש שנים.
במרץ 2012, אסר דובר צה"ל את הקרנתו של הסרט ביחידת בתי המשפט הצבאיים.
פרסים

הסרט זכה בפרס קרן ון ליר לסרט התיעודי הטוב ביותר במסגרת פסטיבל הקולנוע ירושלים 2011 ובפרס חבר השופטים לסרט התיעודי הטוב ביותר בפסטיבל סאנדנס 2012.
בתחרות הקולנוע הדוקומנטרי הישראלי לשנת 2012 וזכה בארבעה פרסים: הסרט הטוב ביותר באורך מלא, התחקיר (אלכסנדרוביץ'), העריכה (נטע דבורקיס) ופרס המוזיקה (קרני פוסטל). הוא הסרט שזכה במספר הפרסים הרב ביותר בתחרות בשנה זו.
ברשימת "עשרת הסרטים שלהם יש בעיני את הסיכוי הטוב ביותר לעמוד במבחן הזמן", שפרסם בדצמבר 2012 המבקר של ה"לוס אנג'לס טיימס", קנת טוראן ניצב "שלטון החוק" במקום החמישי, ביחד עם הסרט הישראלי התיעודי "שומרי הסף".
באפריל 2014 זכה הסרט בפרס פיבודי.
הערות שוליים

↑  נירית אנדרמן, צה"ל מתנגד להקרנת הסרט "שלטון החוק", באתר הארץ, 18 במרץ 2012
↑  עכבר העיר, "שלטון החוק" זכה בפרס חבר השופטים בסאנדנס, באתר הארץ, 29 בינואר 2012
↑  נירית אנדרמן, "שלטון החוק" - הזוכה הגדול בתחרות הקולנוע הדוקומנטרי הישראלי, באתר הארץ, 3 בדצמבר 2012
↑  נירית אנדרמן, סרטים ישראליים מככבים בסיכומי השנה בארה"ב, באתר הארץ, 17 בדצמבר 2012
↑  שני ליטמן, הסרט "שלטון החוק" הוא אחד הזוכים בפרס פיבודי לעיתונות אלקטרונית, באתר הארץ, 3 באפריל 2014
שונית רייטר

| --- | --- |

 לידה:  10 בפברואר 1945 (בת 79) יגור, פלשתינה (א"י) 
 ענף מדעי:  חינוך 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה העברית בירושלים  אוניברסיטת לונדון  אוניברסיטת ויקטוריה של מנצ'סטר 
 מוסדות:  אוניברסיטת חיפה 
 
שונית רייטר (נולדה ב-10 בפברואר 1945) היא פרופסור אמריטה בפקולטה לחינוך שבאוניברסיטת חיפה.
ביוגרפיה

שונית רייטר נולדה בקיבוץ יגור, לה אחות גדולה ממנה. בגיל שנתיים עברה עם הוריה לחיפה, בה גדלה וחיה כל חייה. למדה בבית הספר הריאלי. הוריה עלו באוניית המעפילים דריאן 2 מרומניה והתיישבו בקיבוץ יגור, בו התגוררו במשך שבע שנים. אמה הייתה רופאת שיניים ואביה רופא רנטגנולוג.
היא בוגרת תואר ראשון בחינוך כללי וסוציולוגיה באוניברסיטה העברית בירושלים ותואר שני בפסיכולוגיה ופילוסופיה של החינוך מאוניברסיטת לונדון, אנגליה. אחר-כך עשתה דוקטורט בליקויים קוגניטיביים באוניברסיטת ויקטוריה של מנצ'סטר אנגליה (1975-1970). נושא העבודה היה "Vocational counseling of mentally handicapped adults" והיא נעשתה בהדרכת אדוארד ווילאן (Whelan).
ב-1976 התמנתה למרצה בפקולטה לחינוך באוניברסיטת חיפה, בה עשתה את כל הקריירה האקדמית שלה. ב-1982 התמנתה למרצה בכירה. ב-1983–1984 שהתה בשבתון כחוקרת אורחת במכון למחקר ולפיתוח תוכניות עבור אנשים עם מוגבלויות באוניברסיטת טמפל בפילדלפיה, ארצות הברית. בשנים 1989–1993 עמדה בראש החוג (כיום הפקולטה) לחינוך. ב-1996 התמנתה לפרופסור חבר. בשנים 1998–2003 עמדה בראש המחלקה לייעוץ וחינוך מיוחד. ב-2009 התמנתה לפרופסור מן המניין. ובאפריל 2013 פרשה לגמלאות כפרופסור אמריטה.
כחברת סגל בפקולטה לחינוך העלאתה לראשונה בישראל את הנושא של מחקר, הוראה וחינוך של לומדים עם מוגבלויות קוגניטיביות וליקויי תקשורת (הרצף האוטיסטי) כתחום עיסוק של מערכת החינוך. באותה תקופה הייתה בלעדיות לעיסוק בנושא זה באוניברסיטאות לחוגים ולבתי הספר לעבודה סוציאלית וסיעוד.
ב-1983 הופקדה על הקתדרה לחינוך מיוחד על שם קונין-לונפלד בה כיהנה עד ליציאתה לגמלאות. במסגרתה יזמה וערכה את 'סחי"ש - סוגיות בחינוך מיוחד ובשיקום' – כתב העת היחידי בישראל שמתמקד בחינוך המיוחד.
ב-2004 הקימה את 'מישא"ל' – המרכז הישראלי האוניברסיטאי לנכויות – חינוך, העצמה ומחקר - לשוויוניות בחברה ולהעלאת רמת החיים והחינוך של אנשים עם צרכים מיוחדים, בראשו היא עמדה עד יציאתה לגמלאות. מישא"ל היה מרכז חוץ של רשת המרכזים האמריקאיים – American University Centers on Disability. במסגרת המרכז הופעלו קורסים שנתיים עבור לומדים עם מוגבלויות, קוגניטיביות ואחרות. ביוזמתה, במסגרת הפעילויות של המרכז, לראשונה בארץ פתחה האוניברסיטה את שעריה לקבלת סטודנטים עם מוגבלויות בקורסים ייעודיים כגון לימודי תיאטרון, הכנה והכשרה לעבודה בבתי קפה ובבתי אבות, לימודי אוריינות לבוגרים המתקשים בקריאה וכתיבה ועוד.
בשנים 2006–2011, לאחר מותו של טיבי גולדמן, מייסד "אחוה" - איגוד רב-תחומי לאנשים עם מוגבלות, כיהנה כיו"ר העמותה. כמעט כל ספריה בעברית וכן כתב העת 'סחי"ש' הופקו בהוצאה לאור של "אחוה", מפעל ייחודי ומיוחד בארץ שיזם הארגון ואשר מעסיק אנשים עם מוגבלויות חברי העמותה בלבד.
כיהנה כיו"ר שתי ועדות מטעם המועצה להשכלה גבוהה להענקת תארים בחינוך מיוחד (2009-2006).
ב-2003 זכתה בפרס לנשים במדע מטעם עיריית חיפה.
ב-2012 זכתה בפרס מצוינות מטעם "קרן שלם".
הייתה נשואה לפיטר רייטר ולהם שלושה ילדים. לאחר גירושיה חיה בזוגיות שנים רבות עם טיבי גולדמן מייסד "אחוה" – איגוד שהקימו נכים למען נכים, שנועד לספק להם חיים חברתיים ואפשרויות העסקה והכנסה נאותות.
מחקריה

שונית רייטר עוסקת במחקריה ובעבודתה המעשית בטיפוח איכות חייהם של אנשים עם מוגבלויות פיזיות, מנטליות וקוגניטיביות ובאפשרויות שילובם במערכת החינוך והחברה הרגילים.