stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הדירה (סרט תיעודי)
תקציר

הסרט נפתח בסיטואציה המוכרת לרבים: הבמאי ובני משפחתו מתקבצים בדירתה של סבתו, זמן קצר לאחר מותה, כדי לפנות יחד את תכולתה. הם מתחילים לפתוח ארונות, לחטט במגירות, לנבור בערימות של ספרים ומסמכים, ולנסות להבין מה עליהם לעשות עם כמויות החפצים האדירות שקורט וגרדה טוכלר אגרו במשך עשרות השנים שחיו בדירה התל אביבית מאז עלו לארץ מגרמניה.
ואולם, עד מהרה מוצא גולדפינגר בביתה של סבתו כמה פריטים שחושפים בפניו פרק מפתיע בהיסטוריה המשפחתית שלו, פרק שנשמר תחת מעטה של חשאיות במשך עשרות שנים. גולדפינגר מלקט את שברי המידע המאובקים הללו ויוצא למסע בלשי חוצה גבולות, מסעיר ומפתיע, מורכב ורב תהפוכות, כדי לברר את מהות הקשר של סבו וסבתו עם ליאופולד פון מילדנשטיין המפקד הראשון של המחלקה היהודית באס דה, שירות הביטחון של המפלגה הנאצית והאס אס, שבראשית תקופת השלטון הנאצי בגרמניה תמך בכוונות הציונות ליישב את היהודים בארץ ישראל.
הפקה

במהלך ראיון שערכה נירית אנדרמן מעיתון "הארץ" עם במאי הסרט, תיאר זאת כך:
"בהתחלה באתי לדירה לבד, התחלתי לצלם לגמרי לבד, רציתי לעשות משהו, אבל לא בדיוק ידעתי מה", "לדירה של סבתא שלי הייתה משמעות בשבילי עוד כילד, וריתק אותי העולם הזה שהולך להיעלם. זה היה הרעיון הראשוני לסרט". הוא פגש ברחוב את הצלמת טליה (טוליק) גלאון, שגרה לא רחוק מבית סבתו, סיפר לה על הדירה, והיא הצטרפה אליו לצילומים באווירה לא מחייבת (מאוחר יותר הצטרף הצלם פיליפ בלאיש). הם צילמו את הנבירה המשפחתית הממושכת בארונות, את החפצים בעלי הניחוח האירופי המיושן שנשלפו מהם בזה אחר זה, ואת עשרות שקיות הזבל שהלכו והתמלאו במהירות. אבל הם לא לגמרי ידעו מה הם מחפשים. ואז זה קרה. פתאום, בין ארגזי הכפפות והנעליים, פרוות השועלים והארנקים, מדפי הספרים ותיבות המכתבים, הבליחה ערימה של עיתונים גרמניים ישנים... גולדפינגר לא העלה על דעתו שזה קצה החוט שעתיד להשליכו למסע רגשי מטלטל ומבלבל, שיחשוף היסטוריה משפחתית יוצאת דופן, שבמשך שנים הוסתרה והודחקה.
בריאיון לאתר הקולנוע העצמאי "אינדיוויר" ממשיך גולדפינגר לתאר את ההתפתחות ההפקה: "ואז, אט אט התחלנו למצוא עוד דברים בדירה, דברים מטרידים. התחקיר התרחב ודמויות חדשות צצו, דמויות לחלוטין בלתי צפויות. הצוות גדל, עד שהפך לקופרודוקציה ישראלית-גרמנית. זו לא תהיה הגזמה לומר שכל עוד הייתי בתהליך עשיית הסרט הוא לא הפסיק להשתנות ולהפתיע אותי".
גולדפינגר עבד על הסרט במשך חמש שנים כשחברת ההפקה הגרמנית zero one film והמפיק תומאס קופוס הפכו למפיקים שותפים. הסרט נתמך על ידי הקרן החדשה לקולנוע וטלוויזיה, וקרנות הקולנוע הגרמניות: "Filmförderungsanstalt",‏ "Medienboard Berlin-Brandenburg",‏ "Deutscher Filmförderfonds", שותפים להפקה נגה תקשורת – ערוץ 8 ותחנות הטלוויזיה הגרמניות "ART",‏ "ZDF" ו-"SWR".
הפצה > ישראל

הקרנת הבכורה של "הדירה" הייתה בפסטיבל הקולנוע ירושלים ביולי 2011. ההקרנה הייתה בעותק 35 מ"מ. בביקורתו של המבקר אבנר שביט שנכתבה מיד עם תום ההקרנה, הוא כינה אותו "אחד מסרטי התעודה הישראליים הטובים אי פעם", "סרט פורץ דרך בנושא השואה" והוסיף "הצופים שנכחו אמש באולם היו בהלם מן החוויה שעברה עליהם".
הכרטיסים לשתי ההקרנות של הסרט בפסטיבל אזלו בין רגע ורבים טענו שמדובר בסרט הישראלי הטוב ביותר שהוקרן בו. חודש וחצי מאוחר יותר, בספטמבר 2011 החלו הקרנותיו המסחריות של הסרט. בחודש הראשון הסרט הוקרן רק בירושלים ותל אביב, בשתי הקרנות בשבוע בלבד. הכרטיסים לכל ההקרנות נמכרו זמן רב מראש. בעקבות ההצלחה, הפצת הסרט הורחבה למקומות נוספים ברחבי המדינה. מתוך 26 סרטים ישראלים שזכו להפצה ברחבי ישראל בשנת תשע"ב (2011/12), היה "הדירה" הסרט התיעודי היחידי, ויחד עם זאת הסרט הישראלי השלישי הכי נצפה. ברשימה שפרסם המבקר יאיר רוה, טען כי הסרט הוא "ככל הנראה הסרט התיעודי הישראלי הנצפה ביותר בבתי הקולנוע מאז 'זאת היא הארץ' מ-1935". הסרט הציג למעלה משנה וחצי בסינמטק תל אביב.
הפצה > גרמניה

עוד בטרם הפצתו בבתי הקולנוע, זכה "הדירה" בפרס הקולנוע של בוואריה, שהוא אחד משני פרסי הקולנוע החשובים ביותר בגרמניה. זהו הסרט הישראלי הראשון הזוכה בפרס זה. היו שהביעו מחאה על כך שסרט שטרם הופץ זכה בפרס מכובד זה. בעקבות הזכייה הוזמן גולדפינגר לכתוב מאמר על הסרט במגזין היוקרתי של העיתון "די צייט", המופץ בלמעלה מ-500,000 עותקים. הקרנת הבכורה של "הדירה" בגרמניה, הייתה כסרט הפתיחה הרשמי של פסטיבל הקולנוע התיעודי במינכן במאי 2012. הסרט הוקרן בו זמנית בשני אולמות קולנוע, באחד בתרגום לאנגלית ובשני בגרסתו הגרמנית. בגרסה הגרמנית, החליף השחקן הגרמני הנודע אקסל מיילברג את קולו המספר של ארנון גולדפינגר. כחודש לאחר מכן, ביוני 2012 יצא הסרט לאקרנים ברחבי גרמניה כשהוא מופץ בידי חברת "זלצגיבר". הסרט הוקרן בלמעלה מתשעים בתי קולנוע ברחבי גרמניה, והוא הצליח במיוחד בעיר ברלין שם הוקרן בבתי הקולנוע במשך תשעה חודשים. "הדירה" שודר בגרמניה בערוצי הטלוויזיה, ARTE,‏ SWR,‏ Tagesschau24 ו-ARD, שם צפו בו כמיליון צופים.
הפצה > ארצות הברית

הקרנת הבכורה של "הדירה" הייתה באפריל 2012 בפסטיבל הסרטים הבינלאומי טרייבקה, בניו יורק. בכל הקרנות הסרט נרשמו תפוסות מלאות ולא נותרו כרטיסים בקופות. הסרט הפך לאחד מהסרטים הכי מדוברים בפסטיבל ובעקבות ההצלחה, נרכש להפצה על ידי "סאנדנס סלקטס" ועלה לאקרנים ב-19 באוקטובר בשני בתי קולנוע בניו יורק. לאור ההצלחה, כעבור שבוע התרחבה ההפצה לכל רחבי ארצות הברית והסרט הוקרן בלמעלה מ-120 בתי קולנוע.
ביקורות > ביקורות בישראל

הסרט התקבל בהתלהבות רבה על ידי הביקורת המקומית ודורג בראש טבלת הסרטים המומלצים של טיים אאוט תל אביב במשך ארבעים ותשעה שבועות תחת הכותרת: "לא להחמיץ". המגזין גם בחר בו כאחת מיצירות האמנות המשמעותיות ביותר בעולם, לשנת 2011. שלושה מבקרים נתנו לסרט ציון מצוין: יהודה סתיו מידיעות אחרונות (חמישה כוכבים), אבנר שביט מוואלה (חמישה כוכבים) וזהר וגנר מעכבר העיר (4.5 כוכבים).
ביקורות > ביקורות בישראל > מבחר ביקורות

יהודה סתיו, "ידיעות אחרונות":
”היצירה המטלטלת של ארנון גולדפינגר, היא אחת המרתקות והחשובות מבין הסרטים התיעודיים שנעשו בישראל בעשור האחרון. בגלל נושאו הלא ייאמן, בגלל עשייתו המוקפדת ושלמותו האמנותית, ובעיקר בגלל מורכבות הנושאים וההתפעמות הרגשית העמוקה שהוא מעורר בצופה.”
מאיר שניצר, "מעריב":
”גולדפינגר חורך את הבד במסע סוחף, המגולל עלילה נפתלת המוגשת באופן מלהיב. מעורר התפעלות. כאילו מדובר בבצל דשן שקליפותיו מקולפות באיטיות שכבה אחר שכבה, באופן מחושב ובהגשה בלשית מיומנת. סרט מרשים הבנוי באופן חכם וכובש.”
נירית אנדרמן, "הארץ":
”זהו אינו רק סרט סוחף, זה מסמך מרתק שמציע מבט רענן ומעורר מחשבה על אופן ההתמודדות של בני הדור השני והדור השלישי לניצולי שואה עם זיכרון ההיסטוריה, על הקשיים והמורכבויות המאפיינים את היחסים בין הדורות הללו, ועל מורכבות היחסים שבין ישראלים לגרמנים בעולם שלאחר מלחמת העולם השנייה. בצד, זה הוא גם נוגע בשאלות של זהות, שייכות, הדחקה ועיצוב זיכרון, ובעיקר מצליח להזכיר את המורכבות הגדולה המאפיינת את כל הנושאים הללו.”
ביקורות > ביקורות בארצות הברית

עם יציאתו של "הדירה" להקרנות בארצות הברית הוא צוין ב"הניו יורק טיימס" כבחירת המבקרים. מבקר הקולנוע הנודע רוג'ר איברט מה"שיקגו סאן-טיימס" כינה אותו ”סרט מכשף”, מייקל או' סליבן מה"וושינגטון פוסט" כינה אותו ”מבריק”, לבה הרץ מ"הסן פרנסיסקו כרוניקל" כינתה אותו ”יוצא מהכלל”, צ'ק וילסון מה"וילג' ווייס" הכתיר אותו כ”סרט מרתק ונפלא” וקריסטין מק'קראקן מ"הפינגטון פוסט" קבעה ש”זהו סרט שחובה לראות”. לקראת סוף שנת 2012 צוין הסרט בפרסומים רבים כאחד הסרטים הטובים ביותר שהוקרנו בשנה זו בבתי הקולנוע בארצות הברית. המגזין "טיים" בחר בו כאחד מעשרת הסרטים הטובים אותם הוא החמיץ.
מתוך הביקורות:
ג'ו מורגנשטרן, "וול סטריט ג'ורנל":
”מה שהופך את "הדירה" לסרט מהפנט הוא העושר בפרטים היסטוריים. מה שהופך אותו לאוניברסלי הוא הדבר אותו הוא אומר על משפחות בכל מקום, שילדים, בהיותם ילדים לא מעוניינים לדעת במה ההורים שלהם עסוקים, ושהמבוגרים, בהיותם אנושיים, לא רוצים לקבל עובדות שלא מתיישבות עם מה שהם רוצים להאמין בו.. סרט חזק ומכשף.”
ג'נט קטסוליס, "הניו יורק טיימס":
”סרט המתחיל כמסע משפחתי מתפתח למחקר סוחף אודות ה"דע, אך אל תספר" והקשר הטבורי למולדת האבודה.”
אמה טובין, "ארט אינפו":
”אחד מהסרטים התיעודיים המפתיעים, מאתגרים, ומורכבים פסיכולוגית של השנים האחרונות. "הדירה" הוא סרט שואה כמו שאף פעם לא ראיתם. זהו סיפור בלשי מדהים לא רק משום שהוא מאיר את מה שהיה חבוי שנים ארוכות, אלא בגלל הסוגיות המוסריות העולות בו שלעולם לא יכולות ממש להיפתר.”
ביקורות > ביקורות בגרמניה

הסרט התקבל בעניין רב בעיתונות הגרמנית. עם צאתו לאקרנים, ה"פרנקפורטר רודנשאו" כינה אותו ”נס טהור – סרט יוצא דופן וכנה”, ה"קלנר שטאטן-זייגר" כינה אותו ”סרט בעל עומק אנושי נדיר”, ה"המבורגר האבנדבלאט" כתב עליו ”סוחף ומרתק” ה"זאשיסכה צייטונג" טען ש”הסרט כל כך מרטיט ומדהים שאי אפשר שלא להיסחף אחריו”, ה"סוד-דויטשה צייטונג" טען שהסרט ”מטיל על הצופה כישוף” ו"היידישע אלגמיינה" הכתיר אותו כ”מסמך חשוב אודות ההיסטוריה היהודית והגרמנית”. עם צאתו לאקרנים, היומון הנפוץ "טגה-שפיגל" הקדיש לסרט כתבה שהתפרשה על פני כל עמוד החדשות השלישי, וכללה ראיונות עם גולדפינגר ואמו, וניתוח מקיף של הפקת הסרט אשר נשאה את השם "בושה ושתיקה". הסרט נבחר על ידי המבקר וולקר גונסקה במגזין "טיפ-ברלין" כאחד מעשרת הסרטים הטובים שהוקרנו בגרמניה בשנת 2012.
"NDR Kultur": ”ההישג הגדול של סרט זה הוא שהוא מראה לנו באופן ברור שהחיטוט הנרחב והעצום בעבר אינו הסתיים, אלא במידה מסוימת הוא רק החל והוא חייב להמשך.”
"Zitty Berlin": ”סיפור לא ייאמן שככל הנראה רק המציאות יכולה לכתוב.”
פרסים ומועמדויות

פסטיבל הקולנוע בירושלים 2011 זיכה את ארנון גולדפינגר בפרס הבימוי לסרט התיעודי הטוב ביותר. חודשיים מאוחר יותר זכה הסרט בפרס אופיר לסרט התיעודי הטוב ביותר, הייתה זו הפעם השנייה בה גולדפינגר זוכה בפרס אופיר על סרט תיעודי (הקודם על סרטו התיעודי "הקומדיאנטים"). באותה השנה בטקס חלוקת פרסי פורום היוצרים הדוקומנטריים זכה בפרס הבימוי, בפרס התחקיר ובפרס הסרט הטוב ביותר באורך מלא.
בגרמניה זכה הסרט בפרס הקולנוע של בוואריה לסרט התיעודי הטוב ביותר ואיגוד בתי הקולנוע בחר בו כסרט התיעודי הטוב ביותר שהוקרן באותה שנה ברחבי המדינה. זו פעם ראשונה שסרט ישראלי כלשהו זוכה בפרס זה. הסרט נבחר לרשימת המועמדים לפרס האקדמיה הגרמנית לקולנוע (ה"לולה") ובחודש מרץ הוכרז כאחד משלושת המועמדים הסופיים. פברואר 2014 הוכרז כאחד המועמדים הסופיים לפרס ה"גרימה", עבור סרט התעודה הטוב ביותר שהוקרן בטלוויזיה הגרמנית בשנה החולפת.
בארצות הברית זכה הסרט בפסטיבל טרייבקה בפרס העריכה לסרט תיעודי (עבור העורכת טלי הלטר-שנקר) והוזמן מייד אחר כך על ידי חבר צוות השופטים, במאי סרטי התעודה הנודע מייקל מור להשתתף בפסטיבל אותו הוא מנהל בעיירת מגוריו טרוורס סיטי, במישיגן (שם זכה הסרט בפרס חבר השופטים לסרט הזר הטוב ביותר). מייקל מור כתב על הסרט: ”אחד מהסרטים הטובים של השנה. הוא מתפתח כמו תעלומה גדולה – וזה אכן מה שהוא. כך צריך להיות סרט תיעודי – פיקח, מרגש, עמוק ולא צפוי – במילים אחרות, כל מה שהיינו מצפים מסרט 'גדול'. "הדירה" הוא כל אלו ויותר מזה”. כמו כן זכה הסרט בפרסי הסרט התיעודי הטוב בפסטיבל הבינלאומי מיניאפוליס, ארצות הברית, ובפסטיבל הקולנוע היהודי בטורונטו, קנדה. זכה בציון לשבח בפסטיבל דוק אדג' בניו זילנד, בפרס הביקורת הבינלאומית בפסטיבל קרקוב, פולין ובפרס הגדול "פניקס הזהב", בפסטיבל "מוטיבים יהודיים" בוורשה 2013.
פרסים ומועמדויות > פירוט פרסים

פרס אופיר לסרט התיעודי הטוב ביותר, 2011
פרס הקולנוע של בוואריה לסרט התיעודי הטוב ביותר, 2012
פרס הסרט התיעודי הטוב ביותר מטעם איגוד בתי הקולנוע בגרמניה, 2012
פרס בימוי הסרט התיעודי בפסטיבל הקולנוע ירושלים, 2011
שלושה פרסי הפורום הדוקומנטרי הישראלי (הסרט התיעודי הטוב ביותר, הבמאי הטוב ביותר, התחקיר הטוב ביותר), 2011
פרס העריכה לסרט תיעודי בפסטיבל הסרטים טריבקה, ניו יורק, 2012
פרס הסרט התיעודי הטוב ביותר בפסטיבל מניאפוליס, ארצות הברית, 2012
פרס הסרט התיעודי הטוב ביותר בפסטיבל טורונטו היהודי, 2012
פרס חבר השופטים לסרט הזר, פסטיבל טרוורס סיטי, ארצות הברית, 2012
פרס הביקורת הבינלאומית בפסטיבל קרקוב, פולין 2012
פרס פניקס הזהב לסרט הטוב ביותר, פסטיבל "מוטיבים יהודיים", ורשה 2013
ציון לשבח פסטיבל דוק אדג', ניו זילנד, 2012
מועמד סופי, פרס הסרט התיעודי הטוב ביותר האקדמיה לקולנוע גרמניה, ה"לולה", 2013
מועמד סופי, פרס הסרט התיעודי הטוב ביותר בטלוויזיה הגרמנית, ה"גרימה", 2014
הערות שוליים

↑  "הדירה" זכה בפרס איגוד בעלי בתי הקולנוע בגרמניה, באתר וואלה, 23 בספטמבר 2012
↑  נירית אנדרמן, תעמולה נאצית בארון של סבתא: הדירה": סרטו התיעודי של ארנון גולדפינגר, באתר הארץ, 5 בספטמבר 2011
↑  "פגוש את הקולנוענים של טרייבקה", באתר אינדיוייר, 11 באפריל 2012 (באנגלית)
↑  אבנר שביט‏, פסטיבל ירושלים 2011: "הדירה" פורץ דרך בנושא השואה, באתר וואלה, 12 ביולי 2011
↑  דפנה מרקין, "סיכום פסטיבל ירושלים", באתר מגזין "Tablet",‏ 10 באוגוסט 2011
↑  פסטיבל ירושלים - טקס הסיום ורשימת הזוכים, באתר "סריטה", 15 ביולי 2011
↑  יאיר רוה, "הסרטים הישראלים שהופצו השנה בישראל", באתר סינמסקופ, 15 בספטמבר 2012
↑  יאיר רוה, "2012 הייתה שנת שיא בקופות בישראל", באתר סינסקופ, 26 בדצמבר 2012
↑  "הדירה", באתר סינמטק תל אביב
↑  ynet, "הדירה" זכה בפרס הסרט הדוקומנטרי בגרמניה, באתר ynet, 21 בינואר 2012
↑  "החבר שלי, האויב שלי" / ארנון גולדפינגר, במגזין די צייט, 15 במאי 2012 (בגרמנית)
↑  "סאנדנס סלקטס חטפה את 'הדירה'" / דייב מק'נארי, באתר שיקגו טריבון (באנגלית)
↑  "25 היצירות הטובות ביותר ב-2011", באתר טיים אאוט תל אביב, 21 בדצמבר 2011
↑  "הטובים של 2012" / קנט טרנר, באתר פילם פורוורד, 3 בינואר 2013
↑  רשימת הסרטים התיעודיים הטובים של השנה, באתר סאונד און סייט, 5 בדצמבר 2012
↑  מארי פולס, "עשרת הסרטים שהחמצנו השנה", באתר מגזין טיים, 14 בדצמבר 2012
↑  ורנה האסל, "בושה ושתיקה", באתר טגה-שפיגל, 13 ביוני 2012 (בגרמנית)
↑  וולקר גונסקה, "רשימת עשרת הסרטים הטובים", באתר טיפ ברלין, 5 בינואר 2013
↑  אבנר שביט‏, סיכום פסטיבל ירושלים 2011: הטוב, הרע והלא נורא, באתר וואלה, 16 ביולי 2011
↑  "הדירה" זכה בפרס איגוד בעלי בתי הקולנוע בגרמניה, באתר וואלה, 23 בספטמבר 2012
↑  רשימת המועמדים של האקדמיה הגרמנית לקולנוע ל"לולה", 10 בינואר 2013
↑  נירית אנדרמן, הסרט הישראלי התיעודי "הדירה" מועמד ל"אוסקר" הגרמני, באתר הארץ, 27 במרץ 2013
| פרס אופיר לסרט התיעודי הטוב ביותר |
| --- | --- | --- |
| שנות התשעים של המאה העשרים | שאנן שיא (1991) • שנת 66' הייתה טובה לתיירות (1992)  • סנג'ין (1993)  • אל תגעו לי בשואה (1994)  • באבא לובה (1995)  • בית שאן: סרט מלחמה (1996)  • האולימפיאדה הראשונה של אמא (1997)  • יומן ראש הממשלה (1998) • הקומדיאנטים (1999) |  |
| העשור הראשון של המאה העשרים ואחת | רשימת אהבה (2000) • תומר והשרוטים (2001) • מייק ברנט - לס מואה ט'מה (2002) • ההרוג ה-17 (2003) • את שאהבה נפשי (2004) • 18 קילו אהבה (2005) • סובנירים (2006) • מרגל השמפניה (2007) • ילדי השמש (2008) • שיטת השקשוקה (2009) |  |
| העשור השני של המאה העשרים ואחת | חיים יקרים (2010) • הדירה (2011) • הצלמניה (2012) • שומרי הסף (2013)  • הנסיך הירוק (2014) • שיח לוחמים. הסלילים הגנוזים (2015) • פרינסס שואו (2016) • בן-גוריון, אפילוג (2017) • ארץ זרה (2018) • יונתן אגסי הציל את חיי (2019) |  |
| העשור השלישי של המאה העשרים ואחת | לאה צמל, עורכת דין (2020) • שפר בדרך להוליווד (2021) • מחברות שחורות (2022) • אם זה נגמר - ענבל פרלמוטר (2023) • הדונם של סבתא (2024) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 175146462558627771213   WorldCat (עם VIAF): 175146462558627771213
תחבורה ציבורית במוסקבה

תחבורה ציבורית במוסקבה
התחבורה הציבורית במוסקבה מתבצעת בעיקר באמצעות אוטובוסים, מוניות, מוניות שירות ורכבות בין עירוניות. את התחבורה הציבורית בעיר מנהלת באופן ריכוזי מחלקת התחבורה, אשר באחריותה מתן זיכיונות ורישיונות למפעילים פרטיים ופיקוח על הביצוע, הגדרת מסלולי הקווים ותדירותם, קביעת תעריפי המחירים והסדרת אמצעי התשלום.
רשת התחבורה הציבורית במוסקבה משתמשת גם בחשמליות, מערכת רכבת תחתית, כבישים מהירים, רכבות בינעירוניות ועירוניות (כמו אארואקספרס), מסוקים ומטוסים כדי לספק קישור תחבורתי בין העיר למחוזות מוסקבה ומחוצה לה.
אוויר

ישנם חמישה נמלי תעופה עיקריים המשרתים את מוסקבה: נמל התעופה ביקובו, נמל התעופה הבינלאומי שרמטייבו, נמל התעופה הבינלאומי דומודדובו, נמל התעופה הבינלאומי ז'וקובסקי ונמל התעופה הבינלאומי ונוקובו. נמל התעופה הבינלאומי שרמטייבו הוא נקודת הכניסה הנפוצה ביותר לנוסעים זרים, המטפלת בשישים אחוזים מכלל הטיסות הבינלאומיות. נמל התעופה הבינלאומי דומודדובו הוא נמל התעופה המוביל ברוסיה מבחינת תפוקת הנוסעים והוא השער העיקרי ליעדי פנים והמדינות השכנות והוא מתחרה על התנועה הבינלאומית עם שרמטייבו. שלושת שדות התעופה הנוספים מציעים במיוחד טיסות בתוך רוסיה, וממנה אל מדינות ברית המועצות לשעבר.
ישנם מספר שדות תעופה קטנים יותר בקרבת מוסקבה, כמו שדה תעופה מיאצ'קובו, המיועדים למטוסים פרטיים, מסוקים וטיסות צ'רטר.
מים

במוסקבה יש שני מסופי נוסעים, (מסוף הנהר הדרומי או טרמינל הנהר הדרומי ומסוף הנהר הצפוני או טרמינל הנהר הצפוני), על הנהר מוסקבה והוא קולט ספינות והפלגות רגילות לאורך הנהרות מוסקבה ואוקה המשמשים בעיקר לבילוי. מסוף הנהר הצפוני, שנבנה בשנת 1937, הוא המרכז למסלולי נהר ארוכי טווח. בנוסף, ישנם שלושה נמלי משא המשרתים את מוסקבה.
קרקע > רכבת

במוסקבה יש כמה תחנות רכבת המשרתות את העיר. עשרת מסופי הרכבת של מוסקבה הם:
תחנת הרכבת בלורוסקי
תחנת הרכבת קזנסקי
תחנת הרכבת קייבסקי
תחנת הרכבת קורסקי
תחנת הרכבת לנינגרדסקי
תחנת הרכבת פבלצקי
תחנת הרכבת ריז'סקי
תחנת הרכבת סביולובסקי
תחנת הרכבת ירוסלבסקי
תחנת הרכבת ווסטוצ'ני
התחנות ממוקמות קרוב למרכז העיר, אך כל אחד מטפל ברכבות מאזורים שונים באירופה ואסיה. במוסקבה יש תחנות רכבת קטנות יותר. מכיוון שכרטיסי הרכבת זולים יחסית, הם מהווים את כלי התחבורה המועדף על המקומיים, במיוחד כשנוסעים לסנט פטרסבורג, העיר השנייה בגודלה ברוסיה. מוסקבה היא התחנה המערבית של הרכבת הטרנס-סיבירית, החוצה כמעט 9,300 קילומטרים (5,800 מיל) של שטח רוסיה לולדיווסטוק שבחוף האוקיינוס השקט. יישובי הפרברים וערי הלוויין מחוברים באמצעות רשת רכבות נוסעים חשמליות, היוצאות מכל אחד מתחנות אלה אל תחנות הרכבת הגדולות הסמוכות ביותר. רכבת הטבעת הקטנה במוסקבה משולבת כעת במערכת המטרו במוסקבה.
במאי 2021, לראשונה מזה 100 שנה, נחנכה תחנת רכבת חדשה בשם תחנת ווסטוצ'ני.
קרקע > רכבת תחתית (מטרו)

התחבורה המקומית כוללת את המטרו במוסקבה, מערכת רכבת תחתית המפורסמת באמנותה, ציורי קיר, פסיפסים ונברשות מקושטות. כשנפתחה בשנת 1935 היו למערכת שני קווים. כיום, המטרו במוסקבה מכיל שנים עשר קווים, ברובם מתחת לאדמה עם סך של 196 תחנות. המטרו היא אחת ממערכות הרכבת התחתית העמוקות ביותר בעולם; למשל תחנת פארק פובידי, שהושלמה בשנת 2003, בעומק 84 מטרים מתחת לאדמה ובה המדרגות הנעות הארוכות ביותר באירופה. המטרו במוסקבה היא אחת ממערכות המטרו העמוסות ביותר בעולם, המשרתת יותר מתשעה מיליון נוסעים מדי יום. בהתמודדותה עם בעיות תחבורה חמורות, מוסקבה מתכננת להרחיב את מערכת המטרו שלה.
קרקע > מעגל הטבעת המרכזי

המעגל המרכזי של מוסקבה או MCC הוא קו רכבת עירוני/מטרופוליני באורך 54 ק"מ המקיף את מוסקבה ההיסטורית. הקו נבנה מחדש מהטבעת הקטנה של רכבת מוסקבה ונפתח לנוסעים ב-10 בספטמבר 2016 והוא מופעל על ידי חברת תחבורה שבבעלות ממשלת מוסקבה MKZD ומפעילה קווי מטרו במוסקבה, כאשר חברת הרכבות הרוסית המנוהלות על ידי המדינה נבחרו כקבלן מבצע. התשתיות, המסלול והרציפים נמצאים בבעלות חברת הרכבות הרוסית, בעוד שרוב בנייני התחנה הם בבעלות חברת MKZD.
קרקע > הקוטרים המרכזיים של מוסקבה

הקוטרים המרכזיים של מוסקבה היא מערך של קווי רכבת פרוורית במוסקבה ומחוז מוסקבה. הקוטרים המרכזיים של מוסקבה (MCD) מקשרים בין מוסקבה לערים הסמוכות במחוז מוסקבה.
שני הקווים הראשונים נפתחו ב-21 בנובמבר 2019. אורכם של שני הקווים הראשונים עם 58 תחנות הוא 132 ק"מ.
קרקע > אוטובוסים

במוסקבה תחנת אוטובוסים גדולה (התחנה המרכזית) המשרתת כ-25,000 נוסעים ומשרתת 40% מכלל מסלולי האוטובוסים בעיר. תחנות אוטובוסים נוספות נמצאות בבנייה.
כל רחוב מרכזי בעיר מונגש תחבורתית לפחות עם קו אוטובוס אחד. קווים אלה מתוחזקים במערך של נתיבי טרוליבוסים. רשת הטרוליבוס הוקמה בשנות השלושים והיא הייתה הגדולה בעולם עד 2017, אז סגירת כמה מסלולים הביאו לירידה באורכי הנתיבים. רשת זו נמצאת סכנת הכחדה לאחר שעיריית מוסקבה החליטה להכניס לשירות רשת של אוטובוסים חשמליים שמיועדים להחליף את כל רשת הטרוליבוס עד שנת 2021 (לאחר שכבר החליפו את רוב המסלולים המקשרים למרכז העיר), למרות התנגדותם של תושבי מוסקבה רבים הרואים בטרוליבוס סמל לעיר.
קרקע > מונורייל

יש קו מונורייל קצר, המופעל על ידי חברת המטרו במוסקבה. הקו מחבר בין תחנת המטרו טימיריאזבסקאיה לרחוב סרגיי אייזנשטיין ועובר קרוב למרכז התערוכות הלאומי. הקו נפתח בשנת 2004.
קרקע > חשמלית

במוסקבה יש מערכת חשמלית נרחבת, שנפתחה בשנת 1899. הקו החדש ביותר נבנה בשנת 1984. השימוש היומי על ידי המוסקבאים הוא נמוך, בערך 5% מכלל הנסיעות, מכיוון שחיבורים חיוניים רבים ברשת נסגרו. נתיבי החשמליות עדיין נותרים חשובים באזורים מסוימים ומהווים השלמות לתחנות המטרו ומשנת 2014 משודרגים קווי החשמלית באופן רציף.
קרקע > מוניות

ניתן לקבל שרותי מוניות מסחריות. מרבים שירותי המוניות המודרניים מבוססי אינטרנט כגון Gett או Yandex.Taxi. המחירים צנועים ונעים בדרך כלל סביב 600 רובל ממרכז העיר מוסקבה לאזורים הפרבריים.
קרקע > כלי רכב

ישנם למעלה מ-2.6 מיליון כלי רכב פרטיים. נתונים אלה מייצרים פקקי ענק ברחבי העיר כולה והעדר חנייה מהווה אף הוא סוגיה תחבורתית מהותית.
קרקע > שיתוף נסיעות

בסוף שנת 2018, מוסקבה הפכה לעיר הגדולה ביותר באירופה והעיר השנייה בעולם בשימוש בשירות שיתוף נסיעות עם כ-17,000 כלי רכב להשכרה לטווח קצר בסך הכל.
קרקע > אופניים

מאז יוני 2013 פועלת מערכת לשיתוף אופניים בשם "Velobike".
גלריה

לוגו מחלקת התחבורה של עיריית מוסקבה
רכבת אארואקספרס
מונורייל
רכבת במוסקבה
אוטובוס במוסקבה
כרטיס חכם ללא מגע "טרויקה" (אנ')
ראו גם

הרכבל המוסקבאי
עודד רגב (מדען מחשב)

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1978 (בן 47 בערך) 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת תל אביב 
 מנחה לדוקטורט:  יוסי עזר 
 מוסדות:  אוניברסיטת ניו יורק 
 תלמידי דוקטורט:  ריקי רוזן, קלים יפרמנקו, Alexander Golovnev, אברהם בן-ארויה 
 פרסים והוקרה:  פרס גדל (2018) 
 
עודד רגב (נולד ב-1978) הוא מדען מחשב ומתמטיקאי ישראלי-אמריקאי, פרופסור למדעי המחשב במכון קוראנט של אוניברסיטת ניו יורק. ידוע בעיקר בזכות עבודתו בהצפנה מבוססת סריג, ובמיוחד בשל תרומתו ללמידה עם שגיאות. חתן פרס גדל לשנת 2018.
בשנת 2023 הצליח רגב  ליעל את אלגוריתם שור לפירוק מספרים ראשוניים ופיתח אלגוריתם קוונטי שמפרק מספר בעל  n ביטים באמצעות  O(n^{3/2}) שערים קוואנטיים בלבד לעומת אלגוריתם שור המשתמש ב O(n^{2}) שערים קוואנטיים.
ביוגרפיה

עודד רגב קיבל את שלושת תאריו באוניברסיטת תל אביב: תואר ראשון ב-1995, תואר שני ב-1997 ותואר דוקטור ב-2001, בגיל 21, על עבודה בהנחייתו של יוסי עזר, שכותרתה "תזמון ואיזון עומסים". מילא תפקידי סגל באוניברסיטת תל אביב ובאקול נורמל סופרייר לפני שהצטרף למכון קוראנט.
בשנת 2005 הוענק לו פרס קריל.
עבודתו

רגב ידוע בעיקר בזכות תרומתו ללמידה עם שגיאות (LWE), שעליה זכה בפרס גדל לשנת 2018. כאמור:
העבודות המשפיעות ביותר של רגב על סריג כוללות את ניתוח הצפנה של סכימות החתימה GGH ו־NTRU בעבודה משותפת עם Phong Q. Nguyen, שעליה זכו בפרס המאמר הטוב ביותר ב-Eurocrypt 2006; הצגת בעיית לימוד הטבעת עם שגיאות בעבודה משותפת עם כריס פייקרט וואדים ליובאשבסקי; והוכחת ניגוד למשפט מינקובסקי ובחינת יישומיו בעבודות משותפות עם תלמידו נח סטפנס-דווידוביץ והפוסט-דוקטורנט לשעבר דניאל דדוש.
בנוסף לעבודתו על סריג, רגב עוסק גם במספר רב של תחומים נוספים במדעי המחשב התאורטיים ובמתמטיקה. והכוללים בין היתר מחשוב קוונטי, מורכבות תקשורת, קשיות קירוב, אלגוריתמים מקוונים, קומבינטוריקה, הסתברות והפחתת מימד. לאחרונה הוא גם החל להתעניין בנושאים בביולוגיה, ובמיוחד שחבור RNA.
רגב הוא בנוסף עורך שותף ראשי של כתב העת Theory of Computing, מייסד ומארגן של סדרת הסמינרים המקוונת TCS+.
באוגוסט 2023 פרסם מאמר המתאר אלגוריתם לפירוק לגורמים מספרים שלמים עם  \sim O(n^{3/2}) שערים קוונטיים שיהיה יעיל יותר מהאלגוריתם של שור המשתמש ב \sim O(n^{2}), אבל ידרוש יותר קיוביטים  \sim O(n^{3/2}) של זיכרון לעומת זה של שור  \sim O(n)\ . הוצעה שיטה חלופית שיכולה לצמצם את מספר הקיוביטים לכמעט אותו הכמות.
הערות שוליים

↑  Regev, Oded. "Scheduling and Load Balancing" (PDF). Tel Aviv University. נבדק ב-2024-01-16.
↑  עודד רגב, באתר של קרן וולף
↑  Chita, Efi. "2018 Gödel Prize". European Association for Theoretical Computer Science (EATCS). נבדק ב-2024-01-16.
↑  Nguyen, Phong Q.; Regev, Oded (2008). "Learning a Parallelepiped: Cryptanalysis of GGH and NTRU Signatures". Journal of Cryptology. 22 (2): 139–160. doi:10.1007/s00145-008-9031-0. ISSN 0933-2790.
↑  Lyubashevsky, Vadim; Peikert, Chris; Regev, Oded (2010). "On Ideal Lattices and Learning with Errors over Rings". Advances in Cryptology – EUROCRYPT 2010. Lecture Notes in Computer Science. Vol. 6110. pp. 1–23. doi:10.1007/978-3-642-13190-5_1. ISBN 978-3-642-13189-9. ISSN 0302-9743.
↑  Regev, Oded; Stephens-Davidowitz, Noah (2017), A reverse Minkowski theorem, Annual ACM SIGACT Symposium on Theory of Computing, Montreal, Quebec, Canada, pp. 941–953, arXiv:1611.05979
↑  Dadush, Daniel; Regev, Oded (2016). "Towards Strong Reverse Minkowski-Type Inequalities for Lattices". 2016 IEEE 57th Annual Symposium on Foundations of Computer Science (FOCS). pp. 447–456. doi:10.1109/FOCS.2016.55. ISBN 978-1-5090-3933-3.
↑  "Oded Regev". scholar.google.com.
↑  "Editors". Theory of Computing. נבדק ב-2024-01-16.
↑  "TCS+". sites.google.com.
↑  Regev, An Efficient Quantum Factoring Algorithm
↑  Brubaker, Ben (2023-10-17). "Thirty Years Later, a Speed Boost for Quantum Factoring". Quanta Magazine (באנגלית). נבדק ב-2023-10-18.
↑  Ragavan, Optimizing Space in Regev's Factoring Algorithm
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007387711805171  dblp: r/OdedRegev  MGP: 74774  VIAF: 47151431574156301971   WorldCat (עם VIAF): 47151431574156301971
שנות ה-50 של המאה ה-21

שנות ה-50 של המאה ה-21 או שנות 2050 הוא עשור הכולל את השנים 2050 עד 2059.