stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מקש Alt

מקש Alt (באדום)
מקש Alt (מהמילה האנגלית "Alternate", דהיינו "להחליף") הוא מקש במקלדת המחשב. הוא משמש, בשילוב מקש אחר, ליצירת מקשי קיצור במחשב. פונקציה דומה יש למקש מקש Ctrl, ולעיתים יוצרים שילוב של שני מקשים אלה עם מקש נוסף. מקש Alt ממוקם בשני צדי מקש הרווח. צורתו היא לרוב מרובעת ועליו כתוב באנגלית Alt.
במקלדות של חברת אפל המשווקות עם מחשבי מקינטוש, מקש Alt אינו מופיע, ובמקומו מופיע מקש בשם Option שתפקודו, לרוב, זהה לזה של מקש Alt.
Alt ימני (Alt Gr)

בחלק ממקלדות המחשב, מקש ה־Alt הימני נקרא AltGr (קיצור של Alt Graph). תפקידו של מקש זה לסייע בכתיבת אותיות ניקוד לטיניות (ä, ó, ö, æ וכדומה) וכן אותיות או סימנים ייחודיים לכל שפה.
במקלדת עברית, שימוש במקש ה־Alt הימני מסייע בכתיבת:
סמל השקל הישראלי החדש (‏AltGr+4 ← ₪)
סימן ההטעמה (ב֫וקר) (AltGr+6 ← ֫ )
סימן הרפה (פֿ) (AltGr+‏[‏ ← ֿ )
מקף (AltGr+- ← ־)
קו מפריד (AltGr+= ← – )
שילובים עם המקש Alt

Ctrl+Alt+Delete = אתחול המחשב או הצגת מסך תפריט המאפשר פונקציות אחדות, בהן אתחול המחשב.
Alt+F4 = יציאה מהחלון.
Alt+Tab = מעבר בין חלונות פתוחים.
Alt + אות שמסומנת בקו תחתון = מעבר לתפריט הרצוי
ראו גם

מקש Ctrl
מקש Shift
מקשי קיצור
נוסבאך

| --- | --- |
סמל נוסבאךסמל נוסבאך

 מדינה:  אוסטריה אוסטריה
 מדינה:  אוסטריה עילית אוסטריה עילית
 מחוז:  קירכדורף אן דר קרמס
 שטח:  30.4 קמ"ר
 גובה:  464 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיירה:  2,286 (1 בינואר 2018)
 קואורדינטות:  47°58′21″N 14°09′53″E﻿ / ﻿47.9725°N 14.164722222222°E﻿ / 47.9725; 14.164722222222 
 אזור זמן:  UTC+1
 http://www.gemeinde-nussbach.at/
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת אוסטריה מוגדלת) וינה זלצבורג גראץ אינסברוק לינץ קלגנפורט שווייץ לכ. גרמניה צ'כיה סלוב. איטליה סלובניה הונגריהנוסבאך(למפת אוסטריה רגילה) וינה זלצבורג גראץ אינסברוק לינץ קלגנפורט שווייץ ל גרמניה צ'כיה ס. איטליה סלובניה הונ.נוסבאך(למפת אוסטריה עילית רגילה) לינץ ולס שטייר בראונאו באד אישל גמונדן גרמניה צ'כיה אוסטריה תחתית  שטיריה זלצבורגנוסבאך(למפת אוסטריה עילית מוגדלת) לינץ ולס שטייר בראונאו באד אישל גמונדן גרמניה צ'כיה אוסטריה תחתית  שטיריה זלצבורגנוסבאך  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
נוסבאך (בבווארית: Nußbach) היא עיירה במחוז קירכדורף אן דר קרמס שבמדינת אוסטריה עילית באוסטריה.
גאוגרפיה

העיירה נוסבאך שוכנת באזור המנהלי טראונפירטל. כ-21% מאדמות העיירה מיוערים, ו-69% הם אדמות חקלאיות.
מצוק ג'ורג'ן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 מיקום:  אזור הברית האנטארקטית,
 קואורדינטות:  71°15′S 68°15′W﻿ / ﻿71.25°S 68.25°W﻿ / -71.25; -68.25
  (למפת חצי האי האנטארקטי מוגדלת) בסיס חנרל ברנרדו אוהיגינס ריקלמהמצוק ג'ורג'ן(למפת חצי האי האנטארקטי רגילה) בסיס חנרל ברנרדו אוהיגינס ריקלמהמצוק ג'ורג'ן(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומימצוק ג'ורג'ן(למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומימצוק ג'ורג'ן
 
מצוק ג'ורג'ן או מצוק ג'ורג'יאן (באנגלית: Georgian Cliff) הוא מצוק בולט לחוף מפרץ ג'ורג' השישי, בצידו המזרחי של האי אלכסנדר, שבאנטארקטיקה.
המצוק ממוקם צפונית לשפכו של קרחון ארוס.
גובהו של המצוק 550 מטרים מעל פני הים, בקצהו הצפוני.
בחלקו הדרומי של המצוק (הנמוך יותר) הוא מתרחב והופך להיות רכס בעל פסגה חדה.
היסטוריה > מיפוי המצוק

המצוק מופה בהתבסס על תצלומי אוויר מסוג טרימטרוגון שצולמו על ידי משלחת החקר האנטארקטית רון, שנערכה בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) 1947–1948, וכן בהתבסס על סקרים על הקרקע שנערכו על ידי סקר שטחי חסות איי פוקלנד בין השנים 1948–1950.
היסטוריה > מקור השם

שמו של המצוק ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים של בריטניה.
השם ניתן בהתייחס לשמו של מפרץ ג'ורג' השישי הסמוך - משמעות שם המצוק "של ג'ורג'", היינו "המצוק של ג'ורג'".
לפי מקור אחר השם ניתן בהתייחס לשמו של קרחון אורנוס אשר נקרא קודם לכן קרחון ג'ורג'ן בהתייחס לשם של מפרץ ג'ורג' השישי הסמוך.
ראו גם

מצוק ארס
מצוק הול
מצוקי טו סטפ
מצוקי קורנר
מצוקי קנונבול
מצוקי ברן
מצוקי קליסטו
הערות שוליים

↑  גאזט השמות האנטארקטיים הרשמי של ארצות הברית
1 2 3 4 5 6 7 8  מידע גאוגרפי והיסטורי
↑  מידע היסטורי
משמר החיים

| --- | --- |
 Honi soit qui mal y pense" "הבוז למי שיהגה בו רעה
 פרטים
 כינוי:  "בוקרי פיקדילי" "קצבי פיקדילי" "פירות משומרים"
 מדינה:  הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת
 שיוך:  הצבא הבריטי הצבא הבריטי
 סוג:  חיל שריון/ייצוגית
 בסיס האם:  לונדון, בריטניה
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  21 במאי 1922 – הווה (102 שנים)
 מלחמות:  מלחמת העולם השנייה 
 נתוני היחידה
 כוח אדם:  4 מחלקות
 פיקוד
 יחידת אם:  משמר הפרשים
 מפקדים:  המלך צ'ארלס השלישי 
 
רגימנט משמר החיים (באנגלית: Life Guards; בראשי תיבות: LG) הוא רגימנט פרשים (חיל שריון) בצבא הבריטי. הרגימנט ממוקם במקום הראשון בסדר הבכירות של הפרשים בצבא, ויחד עם רגימנט הכחולים והמלכותיים הוא מרכיב את משמר הפרשים. הרגימנט משמש יחידת סיור משוריינת לצד משימות ייצוגיות ומשמר המלוכה הבריטית והוא נחשב לקטן יחסית לרגימנטים אחרים בצבא עם ארבע מחלקות בלבד.
היסטוריה

ההיסטוריה של רגימנט משמר החיים התחילה עם כוח פרשים ששימשו שומרי הראש של המלך צ'ארלס עוד בגלותו בהולנד ב-1658. עם חזרתו ושיקום המלוכה באנגליה לאחר מלחמת האזרחים האנגלית, גוף שומרי הראש שלו הפך לגרעין של הצבא האנגלי החדש.
הרגימנט במתקונתו הנוכחית הוקם בשנת 1922 על ידי איחוד שני הרגימנטים של משמר החיים (הראשון והשני). מאז הקמתו שירת הרגימנט בין היתר במלחמת העולם השנייה שם נלחם בחזית באירופה, המערכה בצפון אפריקה והמערכה בסוריה ולבנון. לאחר המלחמה הוצב ושירת במספר מוקדים סביב העולם והשתתף בין היתר במלחמת המפרץ ומלחמת עיראק.
היסטוריה > הרגימנט הראשון של משמר החיים

'הרגימנט הראשון של משמר החיים' (באנגלית: 1st Regiment of Life Guards) או בקיצור 'משמר החיים הראשון', הוקם בשנת 1788 על ידי איחוד "מחלקת משמר הפרשים הראשונה" ו-"מחלקת משמר הגרנדירים הרכובים הראשונה".
היסטוריה > הרגימנט השני של משמר החיים

'הרגימנט השני של משמר החיים' (באנגלית: 2nd Regiment of Life Guards) או 'משמר החיים השני', הוקם גם הוא בשנת 1788 על ידי איחוד "מחלקת משמר הפרשים השנייה" ו-"מחלקת משמר הגרנדירים הרכובים השנייה (הסקוטים)".
מסורת

מדים יצוגיים: חיילי הרגימנט לובשים מדים יצוגיים בצבע אדום ולעיתים לובשים גם קיראס (שריון חזה). בדומה לחיילי הכחולים והמלכותיים, גם אלו של משמר החיים עושים שימוש בקסדות "שירות בית" (Home Service helmet), קסדה שהייתה נהוגה ברחבי הצבא בסוף המאה ה-19. סממנים נוספים המייחדים את הרגימנט הם נוצת מצנפת בצבע לבן הגולשת כלפי מטה מראש הקסדה וצבע צווארון שחור.
סייסי הרגימנט: הרגימנט מכיל מספר סייסים (חיילים האמונים על טיפול בסוסים), אשר מוכנים תמיד לטפל במקרי חירום וסיוע לסוסים של הרגימנט. חיילי הרגימנט נמצאים בסביבת הסוסים באימוני מסדרים ותרגילי סדר כמו משימות ייצוגיות ותהלוכות באזור מחנה הרגימנט בלב לונדון, כאשר איתם נמצאים סייסי הרגימנט. במדים יצוגיים הסייסים עונדים גרזן במקום חרב ובהצדעה כשנשלפת החרב הסייס אוחז בגרזן מול פניו.
מבנה

שני הרגימנטים של משמר הפרשים אינם משמשים רגימנטים משוריינים מלאים, אך בכל זאת בעלי יכולת להישלח למוקדים שונים ולהשתתף בפעילות מבצעית.
רגימנט משמר החיים מורכב משלוש פלוגות (squadron), שניים שמשמשים פלוגות סיור משוריינות המבוססות על רק"מי סיור שונים כגון הווריור. הפלוגה השלישית משמשת פלוגת פרשים ייצוגית אשר מוצבת דרך קבע בלונדון וחייליה שומרים באופן ייצוגי במספר מוקדים מרכזיים בעיר ובאתרי המלוכה הבריטית.
תמונות

חיילי המשמר במדי חורף יצוגיים.
חיילי המשמר במדים יצוגיים.
חיילי המשמר רכובים מחוץ לארמון בקינגהאם.
חיילי המשמר במדים יצוגיים לצד רק"ם סיור.
חיילי הרגימנט במשימת שמירה ייצוגית.
משמר החופים של רוסיה

| --- | --- |
 דגל משמר החופים הרוסי   סימון אוניות המשמר
 פרטים
 כינוי:  משמר החופים הרוסי
 מדינה:  רוסיה רוסיה
 שיוך:  רוסיה שירות הביטחון הפדרלי
 סוג:  משמר חופים
 בסיס האם:  מוסקבה
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  1898 כשייטת משמרות הגבול הקיסריים – הווה
 מלחמות:  המלחמה בדרום אוסטיה סיפוח חצי האי קרים (2014)
 נתוני היחידה
 ציוד עיקרי:  נשק קל, ספינות, סיירות, מסוקים, מטוסים, מל"ט
 פיקוד
 יחידת אם:  שירות משמר הגבול הפדרלי
 דרגת המפקד:  סגן אדמירל
 מפקדים:  ראו רשימה
אוניית 183 של משמר החופים הרוסי
משמר החופים של רוסיה (ברוסית: Береговая охрана России) או בשמו הרשמי משמר החופים של שירותי משמר הגבול של שירות הביטחון הפדרלי (ברוסית: Береговая охрана Пограничной службы Федеральной службы безопасности Российской Федерации, БОХР ПС ФСБ России) הוא הזרוע הימית ברוסיה האחראית לאבטחת חופי המדינה, הגנת האינטרסים הרוסיים (בתחום הכלכלה והביטחון) בכל אזור ימי שבו הם עלולים להיות בסיכון. אזורים אלה כוללים מים בינלאומיים, חופי הפדרציה הרוסית, נמלים ומקוות מים בפנים הארץ (כאגמים ונהרות). זהו גוף צבאי למחצה המחזיק ברשותו צי אוניות מלחמה מתקדם בעל מוכנות גבוהה מאוד ומהווה חלק ממשמר הגבול של רוסיה.
משמר החופים הרוסי הוקם במתכונתו הנוכחית בשנת 2005 כשקודם לכן התקיים תחת מבנה שונה.
היסטוריה

משמר החופים הרוסי יונק את שורשיו מגוף הסיור הימי הראשון שהוקם ברוסיה, שייטת שירות הקורפוס הנפרד של משמרות הגבול הקיסריים (Флотилия Отдельного корпуса пограничной стражи) שהוקמה בשנת 1898 והתקיימה עד פרוץ מלחמת האזרחים ברוסיה.
בשנת 1921 הוקמו היחידות הימיות של משמרות הגבול הסובייטים (Морпогранохрана СССР).
משמר החופים של הפדרציה הרוסית הוקם בשנת 1992 בתור הכוחות הימיים של משמר הגבול הרוסי (Морские Силы Погранвойск ФПС России) שהוקמו על בסיס היחידות הימיות של משמרות הגבול של ברית המועצות (Морские части пограничных войск, МЧПВ СССР).
ב-29 באוגוסט 1997 הוקמה האבטחה הימית (Морская охрана, МОХР ФПС России), שהייתה הזרוע הימית של שירות משמר הגבול הפדרלי הרוסי. למפקד האבטחה הימית מונה האדמירל אינוקנטי נליוטוב שעמד בראש הזרוע הימית עד 1999 כשהוחלף על ידי סגן האדמירל ואלרי לוגוויננקו שמונה במקביל לכהן כסגן מנהל שירות משמר הגבול הפדרלי הרוסי.
במאי 2005 האבטחה הימית פורקה והפכה למשמר החופים של משמר הגבול (Береговая Охрана ПС ФСБ).
מפקדי משמר החופים הרוסי

מפקד מחלקת משמר החופים של רוסיה מכהן במקביל כסגן מפקד שירות משמר הגבול הפדרלי.
| דרגה ושם | תקופת כהונה |
| --- | --- |
אדמירל אינוקנטי נליוטוב: 1996–1999
סגן אדמירל ואלרי לוגוויננקו: 1999–2003
סגן אדמירל ויאצ'סלב סרג'אנין: 2004–2006
גנרל-לויטננט ויקטור טרופאנוב: 2006–2011
סגן אדמירל יורי אלכסייב: 2011–2017
סגן אדמירל גנאדי מדבדב: 2017–
גלריה

הספינה "וולגה" בחופי קמצ'טקה.
ספינה 1249 בנהר אמור.
תרגיל לחילוץ ימי (31 במאי 2000).
ספינת סיור מהירה של משמר החופים
האונייה "מגדנץ" במי האוקיינוס השקט (אוגוסט 2007).
הספינה 'וורובסקי' מול חופי סיאטל (26 באוגוסט 2009).
מפקד ספינה בעת סיור ימי, בחופי בלאגובשצ'נסק, מחוז אמור (10 באוקטובר 2010).
הספינה "לון", בחופי כספייסק.
אנשי משמר החופים בעת תרגיל בחופי קלינינגרד.
ראו גם

שירות משמר הגבול הפדרלי
משמר הגבול האוקראיני
משמר החופים של ארצות הברית
משמר החופים של הרפובליקה העממית של סין
מקש Enter

מקלדת בעברית עם המקשים Enter (מסומן בצהוב) ו-Return (מסומן באדום). לרוב, נהוג לקרוא לשני המקשים "מקש Enter" ותפקודיהם זהים, אך לעיתים ייתכנו הבדלים ביניהם.
מקש Enter ומקש Return הם שני מקשים אשר לפחות אחד מהם מצוי במקלדת מחשב סטנדרטית, ולעיתים נקראים שניהם בשם "מקש Enter".
לרוב, לשני המקשים הללו תפקיד זהה, אך לעיתים ייתכנו הבדלים ביניהם בתלות במערכת ההפעלה או ביישום בו משתמשים.
תפקוד

מקורו של מקש ה-Return, הגדול יותר מבין השניים, הוא למעשה ממכונות הכתיבה בהן מצוי בקר שתפקידו הוא לבצע פעולת Carriage return (אנ'), כלומר החזרת ראש הכתיבה לראשית השורה על מנת שהכותב יוכל לבצע פעולת שורה חדשה (אנ') (line feed) על ידי הורדת המנוף בצידה השמאלי של המכונה. במקלדות מחשב, מקש זה משלב את שתי הפעולות, ומאפשר ירידת שורה במסמך והחזרת סמן הטקסט לתחילת השורה החדשה. בחלק ממעבדי התמלילים הממוחשבים, לחיצה על מקש Return מציינת דווקא ירידת פסקה על ידי הכנסת התו "¶" (הבלתי נראה) למסמך. על מנת לבצע ירידת שורה רגילה במעבדי תמלילים אלו, יש להשתמש בצירוף המקשים Shift+Return.
במקור, למקש ה-Enter אשר נמצא סמוך למקשי הספרות, יועד תפקיד נפרד משל מקש ה-Return במקלדות המחשב הראשונות, כאשר תפקידו היה לוודא אישור של ביצוע פעולה מסוימת במחשב: ביצוע פקודה בשורת הפקודה, שליחת מידע בטופס חלונאי גרפי, אישור של תיבת דו-שיח, או כסימן שוויון (=) ביישומי מחשבון למיניהם. ראשיתה של הפרדה זו מקורה במסופי המחשב מדגם 3270 ו-5250 של יבמ, ואומצה אף על ידי אפל במחשבי המקינטוש הראשונים.
למעשה, במקלדות המודרניות אין הבחנה בין שני המקשים, וניתן להשתמש בכל אחד משני המקשים לכל פעולה מהפעולות המפורטות להלן. הדבר מאפשר גם ליצרני מחשבים ניידים, או יצרני מקלדות קומפקטיות ללא מקשי ספרות צדדיים, להכליל רק מקש יחיד המבצע את כלל התפקודים שפורטו לעיל. מבחינה היסטורית, גישה זו אומצה ממחשבים ביתיים מיושנים דוגמת הקומודור, בהן לא היו קיימים מקשי ספרות צדדיים.
כיום, בחלונות כמעט ולא קיים הבדל בין שני המקשים, ובעת שימוש ביישומים כמו המקלדת הווירטואלית של חלונות ניתן לראות כי שני המקשים מתוייגים ויזואלית כ-Enter. מערכות הפעלה אחרות, דוגמת macOS של אפל, משתדלות לשמור על ההפרדה הטכנית בין שני המקשים עד היום, ובעוד שכברירת מחדל המערכת אכן מקצה לשני המקשים את אותם התפקודים, היא מאפשרת ליישומים שונים להקצות תפקודים שונים לשני המקשים. כך לדוגמה בתוכנת אדובי פוטושופ, בעת עריכת טקסט בתוכנה, ניתן להשתמש ב-Return על מנת לבצע ירידת שורה, וב-Enter על מנת לסיים את העריכה.
מיקום וצורה

בעוד שלמקש ה-Enter מיקום קבוע במקשי הספרות הצדדיים של המקלדת, מתחת למקש "+" ומימין למקשי "3" והנקודה העשרונית, מיקומו וצורתו של מקש ה-Return עשויים להשתנות ממקלדת למקלדת, בהתאם לתקן המקובל ולעיתים גם בתלות במדינה בה יוצרה המקלדת. צורתו של מקש ה-Return תהיה גדולה יותר מצורת שאר מקשי המקלדת, על מנת למנוע "החלקת אצבע" שתוביל לטעויות דפוס ולאישור שגוי של פעולות.
במקלדות הבנויות לפי תקן ISO/IEC 9995 (אנ') (או בקיצור: מקלדות ISO), מקש ה-Return הוא מקש דו-שורתי אשר ממוקם מתחת למקש ה-Backspace ומעל למקש ה-Shift הימני. צורתו דומה לאות "ך" או "ף". צורה זו נפוצה גם במקלדות יפניות הבנויות לפי התקן הסטנדרטי JIS (אנ')
במקלדות הבנויות לפי תקן ANSI, מקש ה-Return הוא מקש רחב יותר, אך חד שורתי, בניגוד למקלדות ISO. המקש ממוקם מתחת למקש "לוכסן שמאלי/קו ניצב" (אשר נמצא מתחת למקש ה-Backspace), ומעל למקש Shift הימני.
תצורה נוספת, הנפוצה בעיקר במקלדות שמקורן במזרח אסיה, היא של מקש Return גדול במיוחד הבנוי בצורת L הפוכה (או בצורת "נ" גדולה). תצורה זו, שלכאורה משלבת את תקן ANSI ותקן ISO, מחייבת הזזה של מקש ה"לוכסן שמאלי/קו ניצב" למקום אחר. בחלק מהמקלדות, מקש ה-Backspace מוקטן מעט על מנת למקם את מקש ה"לוכסן שמאלי/קו ניצב" בינו לבין מקש ה"פלוס/שווה". לעיתים נדירות המקש מוזז דווקא מתחת למקש ה-Return, על חשבון מיקומו לימין מקש Shift וקיצורו. בקרב חלק מהמשתמשים, צורה זו נקראת בסלנג הוולגרי "BigAss".
ישנן גם מקלדות בהן מקש ה-Return צר יותר (Slim-ass), אך עדיין שומר על צורתו דמוית ה-L ההפוכה.
מקלדת גרמנית עם מקש Return בהתאם לתקן ISO
מקלדת עברית עם מקש Return בהתאם לתקן ANSI
מקלדת עברית עם מקש Return גדול במיוחד (Bigass), כשמקש הלוכסן השמאלי זז למעלה על חשבון חלק ממקש ה-Backspace.
מקלדת נוספת עם מקש Return גדול ומיקום לא שגרתי של מקש הלוכסן השמאלי.
במקלדת של תחנת העבודה NeXTstation תוצרת NeXT, מקש ה-Return הוא בתצורת "Slimass"
מיקום וצורה > סימול גרפי על המקש

הסמל התקני עבור מקש ה-Return הוא ⏎ (ובקוד יוניקוד: U+23CE); חץ הפונה למטה ושמאלה. בחלק מהמקלדות נפוץ דווקא השימוש בסמלים כמו ↵ (יוניקוד U+21B5) או ↩ (U+21A9).
סימול מקש ה-Enter נדיר יותר, ובעוד שתקן ISO 9995 מגדיר את הסמל ⎆ (יוניקוד U+2386) עבור המקש, במרבית המקרים הייצוג הוויזואלי שעל גבי המקש יסתכם בפשטות בכיתוב Enter. הסמל הנ"ל נפוץ בעיקר במקלדות בפורמט צרפתי-קנדי. במקלדות של חברת אפל נפוץ השימוש בסמל ⌤ (יוניקוד U+2324) או בסמל ⌅ (יוניקוד U+2305).
הערות שוליים

↑  Definition of Enter key, PCMAG (באנגלית)
↑  Return key - Deskthority wiki, deskthority.net
↑  Keyboard Symbols ⌘ ↩ ⌫, xahlee.info
↑  "Miscellaneous Technical", מסמך של תקן יוניקוד
↑  switching - Where are [ and  in a French keyboard?], Ask Different
↑  Special Key Symbols
מקלדת מתוצרת אפל עם סימנים מיוחדים למקשי Enter ו-Return.
מקש End

מקש End (End) הוא מקש מקלדת, המשמש למטרה ההפוכה ממקש Home, ומוביל לתחתית דף אינטרנט או עמוד במחשב באופן כללי. במערכות הפעלה מסוימות, End משגר את סמן הטקסט לסוף המשפט שהוא מורה. במקלדות קטנות בהן אין את המקש End, ניתן ללחוץ על שילוב המקשים Fn+→.
Microsoft Windows

בתוכנות במחשבים מודרניים של Windows, מקש הEnd מוביל את סמן הטקסט לסוף המשפט שהוא מורה. כאשר סמן הטקסט מורה על טקסט שלא ניתן לערוך אותו, מקש הEnd יוביל לתחתית הדף.
בנוסף לכך, ניתן לסמן טקסט שבא אחרי סמן הטקסט בעזרת שילוב המקשים End+⇧ Shift.
macOS

ברוב תוכנות macOS, המקש End פועל בצורה שונה ממה שהוא פועל במערכות הפעלה אחרות. כאשר לוחצים על המקש, הוא יוביל לתחתית הדף, אך סמן הטקסט לא ישנה את מיקומו כלל. במקלדות macOS שאין את המקש End, ניתן ללחוץ על שילוב המקשים Fn+→. בשביל לעשות את הפעולה שניתן לעשות ב-Windows (לשגר את סמן הטקסט לסוף המשפט שהסמן מורה), ניתן ללחוץ על שילוב המקשים ⌘ Command+→.
לינוקס

בלינוקס, המקש End עושה את אותם הפעולות שהוא עושה בווינדוס, הוא משגר את סמן הטקסט לסוף המשפט שהוא מורה ומוביל לתחתית מסמך או עמוד באינטרנט. בנוסף לכך, כמו בווינדוס, ניתן לסמן טקסט שבא אחרי סמן הטקסט אם לוחצים על ⇧ Shift בו-זמנית.
הערות שוליים

↑  Mac OS X and Home / End keys, web.archive.org, ‏2006-11-06
↑  macos - Remap "Home" and "End" to beginning and end of line, Ask Different
מפלגת תודה

| --- | --- |

 מדינה:  איראן, גרמניה
 מזכיר כללי:  נאביד שומל
 תקופת הפעילות:  1941–הווה (כ־83 שנים)
 אידאולוגיות:  קומוניזם ומרקסיזם-לניניזם
 מטה:  ברלין, גרמניה
 מיקום במפה הפוליטית:  שמאל רדיקלי
 ארגונים בינלאומיים:  המפגש הבינלאומי של המפלגות הקומוניסטיות ושל הפועלים
 צבעים רשמיים:  אדום
 tudehpartyiran.org
מפלגת תוּדֵה (בפרסית: حزب تودۀ ایران; תעתיק: Ḥezb-e Tūde-ye Īrān; "מפלגת ההמונים של איראן") היא מפלגה קומוניסטית מרקסיסטית-לניניסטית איראנית. המפלגה נוסדה ב-1941 וקיימת למעשה עד היום, עם זרוע גולה שמרכזה בברלין וזרוע מקומית בטהראן. שיאה של המפלגה ככח פרלמנטרי וכתנועת המונים היה בין 1945 ל-1949 ובעת שלטונו של מוחמד מוסאדק‏ (1952–1953). ראשי המפלגה נאסרו על ידי שלטונות המהפכה ב-1982.
היסטוריה > היסטוריה מוקדמת של הקומוניזם באירן

כבר במאה ה-19, עם המודרניזציה והתיעוש החלו להיווצר באירן התארגנויות עובדים קומוניסטיות. לאחר מהפכת אוקטובר התבססה בהשפעה סובייטית התארגנות קומוניסטית בפרובינציית גילאן שבצפון איראן. ביוני 1920 נוסדה בפרובינציה המפלגה הקומוניסטית של איראן, אשר הובילה מהפכה במסגרתה נוסדה "הרפובליקה הסובייטית של גילאן" אשר נתמכה על ידי הצבא האדום כראש גשר למהפכה סובייטיית כוללת באיראן. הרפובליקה התפרקה בספטמבר 1921. התנועה הקומוניסטית ירדה למחתרת עד לעלייתו של רזא ח'אן לכס השאה והנהגת רפורמות ליברליות.
בשנים 1929–1930 ארגנה המפלגה סדרת שביתות במפעלי ייצור באיספהאן ומשהד ושביתת רכבות בפרובינציית מאזנדראן. השלטון שבר את השביתות ביד חזקה ו-53 ממנהיגי המפלגה נאסרו, דבר שהוביל למעשה לפירוקה של המפלגה. רוב האסרים הפוליטיים מתו בכלאם עד 1938.
היסטוריה > מפלגת תודה - שנים ראשונות

בשנת 1940 פלשו הבריטים והסובייטיים לאיראן והדיחו את השאה. האווירה הפוליטית שנוצרה איפשרה הקמתן של מפלגות. ב-29 בספטמבר 1941 הכריז אחד מ-53 האסירים הפוליטיים של שנות ה-30 ששרד בכלא, ארג'אז אסקנדרי, על הקמת מפלגת תודה ("ההמונים"). בן אחיו, סולימאן מוחסיין אסקנדרי, נבחר למזכיר הכללי שלה. עקרונות היסוד של המפלגה היו מתונים יחסית וקבעו את מטרותיה להתנגדות לאימפריאליזם ולפשיזם וזאת תוך פעילות בדרכים דמוקרטיות ודרכי שלום קונסטרוקטיביות ולא על ידי קידם מהפכה. המפלגה פנתה להמונים מכל השכבות והעדות ובין חבריה היו יהודים רבים יחסית, שאימצו גישה אנטי ציונית.
בשנת 1944 השתתפה המפלגה בבחירות למג'לס והכניסה לשורותיו שמונה חברים. בד בבד הקימה המפלגה ארגון צבאי סודי (سازمان نظامی) שהורכב מקציני צבא ופעל כרשת מודיעין למשימות ריגול, הגנה כשומרי ראש סמויים למנהיגי המפלגה וכח אבטחה בהפגנות ושביתות. במסגרת הפרלמנטרית פעלה המפלגה להשגת זכויות נשים בתחום יחסי העבודה. בשנת 1945 הייתה המפלגה לכוח המוני בעל חשיבות עם 2,200 חברים רשומים, 700 מהם בטהראן, כ-10,000 חברים בארגוני נוער ונשים המסונפים למפלגה וכ-100,000 חברים בארגוני עובדים. בטאון המפלגה "רהבר" (رهبر) שנוסד ב-1942, הופץ ב-100,000 עותקים. המפלגה הייתה גורם מרכזי בחיי האליטה האינטלקטואלית העירונית, שנטתה להשפעה רוסית וסביבה התארגנה קבוצת יוצרים בהם הסופר ג'לאל אל-י אחמד. נאדר נאדרפור החל את דרכו הספרותית בכתבי עת של המפלגה.
רכיב מרכזי בזהות המפלגתית היה התנגדות לשלטון הבריטי דה פקטו בחיי המסחר והכלכלה של איראן תחת שם הקוד "התנגדות לאימפריאליזם". השליטה הבריטית התגלמה בייחוד במונופול הבריטי על הנפט האיראני במסגרת חברת הנפט האנגלו-איראנית שנתפסה כמנצלת את העבודה ומשאבי העם האיראני על מנת למכור נפט במחירים תחרותיים. מבחינה בריטית התפרש הדבר כחלק מן המלחמה הקרה של ברית המועצות נגד בריטניה והמערב. לאחר תום מלחמת העולם השנייה ביטאו ארגוני ביון במדינות המערב דאגה לאור עוצמתה הגואה של המפלגה. ב-1949, לאחר ניסיון התנקשות בחיי השאה מוחמד רזא שאה פהלווי, סומן הארגון הצבאי של המפלגה כניצב מאחורי ניסיון ההתנקשות והמפלגה הוצאה אל מחוץ לחוק. המפלגה המשיכה להתקיים באופן מחתרתי-למחצה במסגרת ארגונים חוץ-פרלמנטריים כגון "המועצה האיראנית לשלום". כך נמנעה התמודדות המפלגה בבחירות 1949 למג'לס.
היסטוריה > תודה ומשטר מוסאדק

בראשית שנות החמישים החלה לגאות הדרישה להאלמת חברת הנפט האנגלו-איראנית בציבוריות ובפרלמנט האיראני, לא רק על ידי גורמים מן השמאל, אלא גם מן הימין הלאומני. אחד מראשי התנועה הלאומית היה ראש ממשלת איראן, מוחמד מוסאדק. באפריל 1951 הניעה מפלגת תודה שורה של שביתות על רקע מעורב של דרישות תנאי עבודה ושכר והתמרמרות מעיכוב העברת חוק ההלאמה במג'לס (עקב משא ומתן עם הבריטים). מוקדי ההפגנות היו בטהראן, איספהן ובצפון. הממשלה הגיבה בתחילה בבהלה מול "השתלטות מרקסיסטית על המדינה". על אף שמוסאדק לא היה קומוניסט, הוא הבין את הכוח שבברית בין הלאומנים לבין הקומוניסטים אשר תוכל להניע קדימה את ההשתחררות האיראנית מחברת הנפט הבריטית וקיבל את תמיכתה של מפלגת תודה והכוח העממי שהנהיגה. בתמיכה חוץ-פרלמנטרית עממית רחבה, הצליח מוסאדק להעביר את חוק ההלאמה, שגרם מיד למשבר עם מדינות המערב ששיאו במשבר אבדאן. תמיכתה של תודה הקומוניסטית במוסאדק הקלה על בריטניה לגייס את ה-CIA, שכבר היה חשדן מאוד באשר לכוונותיה מפלגת תודה, כבאת-כוחה של ברית המועצות באיראן, לבצע הפיכה שלטונית שתפיל את מוסאדק.
ב-19 באוגוסט 1953, חדרו מסתננים מטעם ה-CIA, שהתחזו לשורות חברי מפלגת תודה על מנת להצית "מהפכה קומוניסטית". המסתננים הממומנים הראשונים החלו בגלי מחאה והסיתו את יתר חברי תודה האמיתיים להצטרף. עד מהרה, חברי תודה יצאו לרחובות תוקפים כמעט כל סימן לקפיטליזם. האחרונים בזזו עסקים פרטיים, הרסו חנויות ובנוסף השחיתו חלקים גדולים מהרובע העסקי של דרום טהראן, הכולל בזארים. אירועים אלו עוררו סלידה ציבורית המונית פתאומית נגד מעשה השחתה זה – וכך חלקו הראשון של התוכנית הושלם. במקביל מומנה קבוצה שנייה של מסתננים, מסתננים אלו התחזו לתומכי השאה, ארגנו ועודדו מחאות המוניות של איראנים זועמים המבוהלים מ"המהפכה הקומוניסטית" והאלימות המופעלת על ידם. בשלב זה של ההפיכה, רוזוולט ווילבר (אנ'), נציגי ממשל אייזנהאואר, דאגו לשחד פקידי ממשל, עיתונאים, אנשי עסקים ובריוני רחוב איראניים, על מנת שיביעו תמיכה בשאה ויתנגדו למוסדאק. בנוסף, נעשה שימוש נרחב בערוץ ה-BBC בפרסית לקידום התעמולה נגד מוסדאק. עד כי החומר האנטי-מוסדאקי שודר שוב ושוב בערוץ הרדיו, וגרם לצוות האיראני שעבד ברדיו של ה-BBC בפרסית לפתוח בשביתה כמחאה על המהלך. הטקטיקות של רוזוולט כללו גם מתן שוחד למפגינים לתקיפת סימני השאה, תוך קריאת ססמאות בעד מוסאדק – דבר שגרם לאזרח האיראני הממוצע לרגשות שנאה וחוסר אמון במוסאדק, שכן סימני המלך ביטאו והיו בתקופה זו כסמל לאיראן. עד צהרי היום, קהל גדול של אזרחים איראנים יצאו לרחובות בהפגנות המוניות, חמושים בנשק מאולתר והכו בחזרה בחברי מפלגת תודה. הצבא הבריח את תומכי תודה ולאחר מכן הסתערו בתמיכת המפגינים על בנייני הממשלה. מוסאדק עצמו נמלט לאחר שטנק ירה פגז על ביתו, אך מאוחר יותר הסגיר עצמו לצבא. כדי למנוע שפיכות דמים נוספות, סירב מוסדאק לארגן את תומכיו כניסיון אחרון לשימור שלטונו. עד סוף היום, השתלט הצבא על הממשלה.
עשרות מראשי המפלגה וארגוני העובדים שלה נעצרו והיא הפכה ליעד סיכול מרכזי של הסאוואכ, שירות הביון וביטחון הפנים המרכזי של השאה. חשיפת רשת הארגון הצבאי הסודי שהפעילה המפלגה, ובפרט חשיפת עומק חדירתה לקצונה הבכירה וליחידות אבטחה רגישות, איפשרה יד קשה נגד ראשיה והגדרתה כארגון חתרני.
היסטוריה > עד מהפכת 1979 ובמהלכה

המפלגה המשיכה להתקיים, אך תוך פיצולים שנבעו מאירועים כגון הפיצול הסיני-סובייטי, פרסום "הנאום הסודי" של ניקיטה חרושצ'וב ודיכוי המרד ההונגרי ויחסה של המפלגה לתכתיבי מוסקבה. כוחה הציבורי דעך במקביל להצרת פעילותה והמעקבים אליה על ידי הסאוואכ. במהלך שנות השבעים התנגדה תודה לקשרי השאה עם ארצות הברית וישראל ורקמה קשרים עם תנועות התנגדות אסלאמיות בקרב איגודי עובדים וסטודנטים נגד האימפריאליזם והדיקטטורה. שילוב זה, של תנועת שמאל עם אחיזה היסטורית הן בשכבת האינטלקטואלים העירונית והן באיגודי העובדים סייעה לתמיכה הציבורית הרחבה במהפכה. יתרה מזו, אחד הספרים שהשפיעו על ראשי המהפכה, בהם עלי שריעתי ועלי חמינאי, היה "שגיון המערב" מאת ג'לאל אל-י אחמד, מראשי מפלגת תודה.
במהלך המהפכה שוחררו אסירים פוליטיים, ובהם אנשי המפלגה, והותרה השתתפותם בבחירות הראשונות למג'לס שהתקיימו מיד לאחריה. אולם, ב-1981 הודח הנשיא אבולחסן בני-סדר ומפלגת הרפובליקה האסלאמית השתלטה על המדינה.
על אף שיתוף הפעולה של המפלגה עם השלטון, החליטו השלטונות האסלמיים ל-1982 לפרק אותה. עיתונה נסגר וראשיה נאסרו. במהלך השנה שלאחר מכן נאסרו פעילים רבים ואנשים שנחשדו בקיום קשרים עם המפלגה, בהם קצינים בצבא ובצי. מנהיגים רבים נשפטו תחת סעיפי בגידה במדינה ושירות מעצמה זרה. ב-1988 הוצאו רבים מהם להורג בהוצאה להורג המונית.
מצב המפלגה כיום

המפלגה ממשיכה להתקיים ככח מחתרתי למחצה באיראן. כן פעילה המפלגה בקרב איראנים גולים באירופה.
לקריאה נוספת

Ervand Abrahamian, Tortured Confessions, University of California Press 1999
Osamu Miyata, "The Tudeh Military Network during the Oil Nationalization Period", Middle Eastern Studies Vol. 23, No. 3 (Jul., 1987), pp. 313-328