stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מחבר XLR
סכמת חיבורים למחבר XLR3

כפי שמוצג בסכמה - החיבורים של מחברי הזכר והנקבה הם בצורת תמונת מראה. צריך להיזהר ולא להתבלבל כאשר צריך להכין כבל בעל שני החיבורים.

ישנן אפליקציות אודיו אשר עושות שימוש הפוך בחיבורים 2 ו-3 אולם חיבור מספר 1 יהיה תמיד הארקה.
מחבר ה - "XLR - זכר" משמש כחיבור יציאה (Output).
מחבר ה - "XLR - נקבה" משמש כחיבור כניסה (Input).
לכן, מיקרופון המצויד בחיבור "XLR - זכר" יתחבר לכבל מיקרופון למחבר "XLR - נקבה" וקצהו השני של הכבל אשר מצויד במחבר "XLR - זכר" יתחבר לציוד האודיו, לרוב לקונסולה.
בהופעות והקלטות נעשה שימוש לרוב בקופסת חיבורים (Stage Box), כאשר מחברי המיקרופונים יהיו כולם מחברי "XLR - נקבה" ומחברי החזרות (Return) יהיו כולם מחברי "XLR - זכר".
כמו כן, בקונסולה, מחברי המיקרופונים יהיו כולם מחברי "XLR - נקבה" ומחברי החזרות (Return) יהיו כולם מחברי "XLR - זכר".
כאשר יש צורך לחבר מחבר XLR מסוג מסוים למחבר PL או מחבר RCA יש לעשות גישור בין מחבר מספר 1 ו-3.
מבחר של מחברי XLR עם כמות שונה של פיני חיבור
פין חיבורשימוש

פין 1הארקה

פין 2קוטב חיובי - "חם"

פין 3קוטב שלילי - "קר"
ממלכת הגדעונים

הממלכה בשיאה בשנים (858–933), בירוק אזורי הממלכה
ממלכת הגדעונים הוא כינויה של ממלכה יהודית ששכנה באזור סמן שבצפון-מערב אתיופיה (שלטה לסירוגין גם על שטחים מדרום לה). במסורת ביתא-ישראל ממלכה זו מכונה "ממלכת הגדעונים" הנגזר מהשם "גדעון", שמם של רבים ממלכי הממלכה. שושלת הגדעונים מיוחסת על-פי מסורת ביתא ישראל עם צאצאיו של צדוק הכהן הגדול מתקופת מלכותם של דוד ושלמה מלכי ישראל [דרוש מקור]. על פי המסורת, בנו של צדוק, עזריה, נשלח לאתיופיה יחד עם מנליק הראשון, מלך אקסום בנם המשותף של שלמה המלך ומלכת שבא וכאלף מכל שבטי ישראל ובני האצולה (על-פי הכברה נגשת).
מינוח

בספרות העברית משנת 1528 עד למאה ה-17 מכונה הממלכה בשם "פלאסה". הראשון שנקב בשם זה היה רבי אברהם בן אליעזר הלוי באיגרת משנת 1528: ”ופלאס"ה מלכות קשה של יהודים גיבורי כוח”. זהו גם האזכור הראשון של הכינוי "פלאסה" בספרות העברית. גם רבי אברהם בן יצחק אבן מיגאש משתמש בשם ”והיו שם מלכים ושרים כמו בארץ פלאסה אשר בארץ החבש שאומרים עליו שהוא מלך גדול ואדיר בין המלכים.” (אברהם בן יצחק אבן מיגאש, כבוד אלקים, 1585, דף קכד)
היסטוריה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
במאה ה-4 ממלכת אקסום המירה את דתה לנצרות ובעקבות כך פרץ סכסוך בין השלטון לבין מורדים יהודים שכונו "בית ישראל". בראש המורדים עמד פינחס, מצאצאי גדעון ויורשו. פינחס והמורדים היהודים נמלטו להרי סימן ושם כוננו מחדש את ממלכתם.
על פי המסורת האתיופית-נוצרית, כאשר מנליק היה למלך הוא חילק את ממלכתו למספר מחוזות שעליהם שלטו מקורביו[דרוש מקור]. אחד ממקורביו היה גדעון[דרוש מקור] אשר קיבל לשליטתו את האזורים: אדיבו, ולקאית, סגדה, סימן, וגרה, ארמצ'הו, צ'ילגה, סקלט, דמביה ובגמדר.
כתובת מתקופה זו מתארת כניעה והעלת מס של סמין לאקסום. בכתובת אקסומית מהמאה ה-4 מוזכר השם סמן כישות מדינית שמעלה מס לאקסום: ”ואז הוא הגיע לסמן... הוא דרש מס... והוא קיבל כניעה ושלח אותם חזרה כדי שהם יחזירו את הסדר לממלכתם”.
ב-1290 מזכיר מרקו פולו שלוש ממלכות ויהודים "שלא מזוקנים בכבדות כמו אלה בארצי" ולא ברור אם אחת מהן היא ממלכת הגדעונים.
למן המאה ה-14 ועד תחילת המאה ה-17 ניהלה הממלכה מלחמות רבות נגד האימפריה האתיופית.
סופה הגיע ב-1625, עת צבאו של קיסר אתיופיה סוסניוס כבש את המוצב האחרון של היהודים.
מלכים מוכרים

גדעון הראשון (בתקופת מנליק)
פינחס (בתקופת עזנה, קיסר אקסום, אברהא ואצבחא; המאה ה-4)
עוזיאל, עוזיאל בן מלכיאל, או עדיאל בן מיכאל (בתקופת אלדד הדני; המאה ה-9)
יהודית המלכה (המאה ה-10)
גדעון (בתקופת זרע יעקב)
בתקופתם של הקיסרים נהואד (1494-1507) ולבנה דנגל (1507-1540):
פינחס
גד
גרשום
גדעון האחרון (המאה ה-16 וה-17)
לקריאה נוספת

סטיבן קפלן, "ארגון הקהילה" בתוך הגר סלמון, קהילות ישראל במזרח במאות התשע-עשרה והעשרים - אתיופיה, הוצאת יד בן-צבי, תשס"ח, עמ' 43-54.
James Arthur Quirin "Səmen" in Siegbert Uhlig (Editor), Encyclopaedia Aethiopica: O-X, Harrassowitz, 2010, ISBN 3447062460, p. 611-613
James Arthur Quirin, The Evolution of the Ethiopian Jews: a History of the Beta Israel (Falasha) to 1920, University of Pennsylvania, 1992, ISBN 9780812231168
Steven Kaplan, The Beta Israel (Falasha) in Ethiopia: From Earliest Times to the Twentieth Century, New York University Press, 1992, ISBN 9780814746257
Sidney Mendelssohn, The Jews of Africa: especially in the sixteenth and seventeenth centuries, K. Paul, Trench, Trubner & co., ltd., 1920
Stuart C. Munro-Hay, Aksum: an African civilisation of late antiquity, Edinburgh University Press, 1991, ISBN 0748601066
הערות שוליים

↑  על הממלכה היהודית באתיופיה שמעתם?, באתר ערוץ 7, 18 בינואר 2022
↑  רן הכהן, לא יסור שבט מיהודה - יהודי אתיופיה כסוגיה תאולוגית, פעמים 153 תשע"ח, עמוד 24
↑  מנחם ולדמן, מעבר לנהרי כוש - יהודי אתיופיה והעם היהודי, משרד הביטחון, תשמ"ט, עמ' 62
↑  Bruce, James (1804). Travels to Discover the Source of the Nile (2 ed.). James Ballantyne.
↑  James Arthur Quirin, The Evolution of the Ethiopian Jews: A History of the Beta Israel (Falasha) to I920, University of Pennsylvania Press, 1992, ISBN 9780812231168, p. 22-23
↑  Stuart Munro-Hay, Aksum: An African Civilisation of Late Antiquity, Edinburgh University Press, 1991, ISBN 9780748601066, p. 188
↑  Stuart Munro-Hay, Aksum: An African Civilisation of Late Antiquity, Edinburgh University Press, 1991, ISBN 9780748601066, p. 188
↑  https://en.wikisource.org/wiki/The_Travels_of_Marco_Polo/Book_3/Chapter_35#cite_note-note_2-2
↑  אברהם עפשטיין, אלדד הדני - סיפוריו והלכותיו במהדורות שונות על פי כתבי-יד ודפוסים עתיקים עם מבוא והערות בצירוף מאמר על הפלשים ומנהגיהם, פרסבורג, תרנ"א, עמ' 26, 48 ו-56
↑  פריט Q113736106 בוויקינתונים
| תולדות ביתא ישראל |
| --- | --- | --- |
| רקע | מוצא ומקור | הרמה האתיופית וראס דשן ברקע |
| הגדעונים | תקופת ההתגבשות • עידן תור הזהב • תקופת ההישרדות • תקופת התבוסה | הרמה האתיופית וראס דשן ברקע |
| הכיבוש האתיופי | עידן הנאורות • נפילה ושקיעה • בנייה מחדש | הרמה האתיופית וראס דשן ברקע |
| כיום | העלייה לישראל • יוצאי אתיופיה בישראל | הרמה האתיופית וראס דשן ברקע |
שולה ברנע

שולה ברנע (נולדה ב-1949) היא אשת חינוך, משוררת וסופרת ישראלית.
ביוגרפיה

שולה ברנע נולדה בחולון ולמדה במגמה ספרותית אצל המשורר דוד לוויתן. היא בעלת תואר ראשון בלשון עברית ומקרא ועסקה בהנחיית הורים, זוגות ובני הגיל שלישי. כמו כן, הנחתה קבוצות ביבליותרפיה וגישור.
בנוסף שימשה מורה ויועצת חינוכית לילדים ולמבוגרים והייתה אחראית להקמת בתי ספר להורות ולמשפחה במחוז תל אביב במסגרת החינוך הבלתי פורמלי שבמשרד החינוך. עסקה בריכוז הוראת הלשון במכללה למבוגרים בחולון.
ברנע חברה באקו"ם, באגודת הסופרים העברים ובדגש – אגודת אנשי הספרות והשירה בישראל. שירים וסיפורים קצרים שכתבה מפורסמים בכתבי עת שונים וברשת האינטרנט.
אם לשלוש בנות וסבתא לשמונה נכדים. בזמן מלחמת חרבות ברזל, ערכה אסופת שירים על אירועי ה-7 באוקטובר שתורגמה ל-9 שפות, כולל לערבית.
ספריה

מילה, הוצאה עצמית, 2009 (הספר בקטלוג ULI)
קורים, פיוטית הוצאה לאור, 2011 (הספר בקטלוג ULI)
קרוב אל האמת, פרדס הוצאה לאור, 2014 (הספר בקטלוג ULI)
נרקיסים בקיץ: אוסף סיפורים, סטימצקי, 2017 (הספר בקטלוג ULI)
ניתור פנימה, שירים, פרדס הוצאה לאור, 2018 (הספר בקטלוג ULI)
כאב עולה צומח, שירים, הוצאת צבעונים, 2020 (הספר בקטלוג ULI)
סערות בחיי אישה, רומן, הוצאת אופיר ביכורים, 2021 (הספר בקטלוג ULI)
עוקץ מתקתק, סיפורים, הוצאת אופיר ביכורים, 2021 (הספר בקטלוג ULI)
כפתורים מחפשים לולאות, שירים, הוצאת עיתון 77, 2023 (הספר בקטלוג ULI)
מה עוד לא קרה, הוצאת זמורה ביתן, 2024
וחצי תאוותה, הוצאת פרדס, 2024
אנתולוגיות בהן השתתפה
מאחד עד עשרה, 2014 הוצאה עצמית
זכויות יוצרות, 2015 הוצאת פיוטית
החיים הם סיפור, 2017 הוצאת כתב (הספר בקטלוג ULI)
יותר מסתם אגדות: אוסף של סיפורים קצרים, 2017 הוצאת יהלומים (הספר בקטלוג ULI)
אנתולוגיה בכתב העת מאזנים, של אגודת הסופרים העבריים, בית הסופר, מאי 2018
שירה עברית, 2018 הוצאת מיתד
סיפורים מן המטבח, 2018 כתב הוצאה לאור (הספר בקטלוג ULI)
הוליווד כבר גרה כאן: אנתולוגיה לשירה ישראלית, 2015 הוצאת קונטנטו (הספר בקטלוג ULI)
הערות שוליים

↑  שולה ברנע, באתר https://gluya.org/
↑  האסופה באתר יקום תרבות
↑  ספרי שולה ברנע באתר סימניה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007311315905171  BnF: cb17795143z (data)  ISNI: 0000 0003 6966 9872  LCCN: no2011169043  VIAF: 239694302   WorldCat (עם VIAF): 239694302
מרכז החישובים הבינאוניברסיטאי

| --- | --- |

 מדינה:  ישראל ישראל
 מטה הארגון:  אוניברסיטת תל אביב 
 תקופת הפעילות:  1983–הווה (כ־41 שנים) 
 www.iucc.ac.il
 קואורדינטות:  32°06′32″N 34°48′21″E﻿ / ﻿32.108904154483°N 34.805804248625°E﻿ / 32.108904154483; 34.805804248625
 he
 
מרכז החישובים הבינאוניברסיטאי (בראשי תיבות: מחב"א, נקרא באנגלית: Inter-University Computation Center ובראשי תיבות IUCC) היא עמותה שנוסדה על ידי ועד ראשי האוניברסיטאות. העמותה עוסקת בתשתיות תקשורת, שירותי מידע דיגיטליים, וטכנולוגיות למידה, ועושה לטיפוח שיתוף הפעולה וסיוע בתחומים אלו בין המוסדות החברים בה, ובינם לבין מוסדות מחקר וארגונים בעלי עניין משותף, העוסקים בנושאי המחקר וההוראה האוניברסיטאית.
יחידות מחב"א

תשתיות תקשוב
מלמ"ד – המרכז לשירותי מידע דיגיטליים
מיט”ל (IUCEL) – מרכז ידע טכנולוגיות למידה
יושבי ראש מחב"א

פרופ' חיים הררי – 1983–1985
פרופ' קנת פרייס – 1985–1990
פרופ' מנחם מגידור – 1990–1992
פרופ' דני דולב – 1992–1998
פרופ' רפי רום – 1998–2003
פרופ' יגאל בורשטיין – 2004–2009
פרופ' שלומי דולב – 2010–2015
פרופ' חיים טייטלבאום – 2016–2019
פרופ’ איל יניב – החל ב-2020
סקאומורפיזם

דוגמה לאפליקציית אנדרואיד המשתמשת במד חוגה אנלוגי
סקאומורפיזם (מיוונית: סקאוס, σκεῦος- כלי, מורפוס, μορφή - צורה) או סקאומורף הוא אלמנט בעיצוב של מוצר חדש המחקה עיצוב המדמה את הפונקציונליות של המוצר המקורי.
השימוש בסקאומורפיזם נעשה בכוונת תחילה על מנת לאפשר למשתמש, על אף השימוש במוצר חדש, להרגיש שהוא צופה ומשתמש במראה הישן והנוח שהוא רגיל אליו. דוגמה לכך היא פלסטיק דמוי עץ, המשמש לרהיטים. הגדרה אחרת למושג היא יצירת מוצר חדש מחומרים חדשים המשמש לאותם השימושים של המוצר המקורי.
סקאומורפיזם פיזי

מוצרים זולים המנסים לחקות מוצרים יקרי ערך, כדוגמת חיקויי כלי אוכל ממתכת, יוצרו בעבר מקרמיקה, הזולה משמעותית.
כיום נהוג לייצר מוצרים רבים מפלסטיק ולשוות לו מראה של חומרים שונים, כגון עץ או מתכת, בעלות הנמוכה מייצור בעזרת החומר המקורי. לדוגמה, אריחי פרקט לרצפה, כפתורים לביגוד, נורות חשמל המדמות נרות, ויניל דמוי עור לריהוט וביגוד.
סקאומורפיזם בממשק משתמש במחשב

תוכנות מחשב רבות משתמשות בממשק משתמש סקאומורפי המדמה עצמים מהעולם האמיתי. דוגמאות לכך הן תוכנות לוח שנה המדמות לוח שנה מודפס, תוכנות ניהול רשימות המדמות לוח כתיבה צהוב או פתקים. כמו כן שימוש במדי חוגה ותצוגות אנלוגיות שונות.
פרוטיגר אירו מהווה דוגמה של ממשק מחשב עם תכונות של סקאומורפיזם.
שמואל הנביא (שכונה)

| --- | --- |

רחוב שמואל הנביא
 מידע
 עיר:  ירושלים
 תאריך ייסוד:  1963 
 על שם:  שמואל 
 אוכלוסייה:  4,341 (31 ביולי 2015)
 קואורדינטות:  31°47′42″N 35°13′20″E﻿ / ﻿31.795°N 35.222222222222°E﻿ / 31.795; 35.222222222222
 שכונות נוספות בירושלים
  (למפת ירושלים מוגדלת) שמואל הנביא(למפת ירושלים רגילה) שמואל הנביא
 
המרכז הקהילתי
שמואל הנביא היא שכונה בירושלים שנקראה על שם הדמות המקראית של שמואל הנביא.
לקראת מלחמת ששת הימים

השכונה הוקמה כשיכון במספר שלבים החל משנת 1963 ויועדה לעולים חדשים, תושבים ותיקים ומשפחות מרובות ילדים שגרו בתנאים ירודים בשכונות ותיקות יותר בעיר. ביולי 1963 הוגרלו במקום 50 דירות. באוגוסט 1964 פרסם משרד השיכון מכרז לעוד 100 יחידות דיור. בספטמבר 1965 הוזמנו להרשם להגרלת הדירות זוגות צעירים הנשואים עד 3 שנים.
השכונה גובלת בשכונות בית ישראל, שכונת הבוכרים, נחלת צבי, סנהדריה, רמת אשכול, ומעלות דפנה, ובבית הקברות סנהדריה.
השכונה הוקמה על יד קו הגבול העירוני באזור בעל בעיות ביטחוניות קשות. השכונה יועדה לתושבים ממעמד סוציו אקונומי נמוך. הבניינים נבנו בתבנית שיכון רכבת, כלומר מספר בניינים הבנויים צמוד כך שמדמים קרונות של רכבת ארוכה. הבניינים גדולים, מרובעים וחד גוניים, בעלי מספר קומות וכניסות רבות (לרוב 6–8). צד הבניינים שפנו לכיוון עמדות הירדנים נבנו מבטון עבה ובגג הבניינים נבנו חרכי ירי. הבניינים נבנו בצורת חצר על מנת לאפשר מסתור לחיילים בתקופת חירום.
עד מלחמת ששת הימים הייתה השכונה שכונת ספר. תושבי השכונה נחשפו לצלפים מהלגיון הירדני שהתבצרו בעמדות לאורך הקו העירוני, ומדי פעם ניסו לפגוע בחייהם של התושבים. חששות אלה הפכו לשגרה עד לאיחוד העיר בעקבות מלחמת ששת הימים.
במהלך מלחמת ששת הימים התמקמה על גגות השכונה פלוגת צלפים ישראלית בפיקודו של סרן אלכס אלירז. הפלוגה התמקמה במקום בחיפזון, לקראת הקרב על גבעת התחמושת. ומשום שהצלפים לא הספיקו לאפס את נשקם לפני ההתמקמות, הפלוגה לא הייתה גורם משמעותי בקרב זה. בעקבות כישלון פלוגת הצלפים, המציא מפקד הפלוגה מכשיר בשם "מכשיר אלירז", המאפשר לאפסנאים לאפס נשק אישי הנמצא באחסון בלא צורך בשליחת חיילים למטווח איפוס בדרך לשדה הקרב.
לאחר איחוד ירושלים

לאחר איחוד ירושלים נבנו סביב השכונה שכונות יקרות ממנה: רמת אשכול ומעלות דפנה. שכונות אלה תוכננו כך שיקל עליהן לתת שירותים למעלות שמואל הנביא, אולם הן הבליטו את עונייה של השכונה. שם השכונה הפך לשם נרדף לעוני ולפשע. זאת מכמה סיבות. אחת מהן היא תסכול תושבי השכונה בהשוואתם לשכנים החדשים: תושבי השכונה לא קיבלו פיצוי הולם על חשיפתם היום יומית לאש האויב לפני המלחמה ואילו שכניהם חדשים, שלא היו שם בתקופה הקשה, קיבלו הנחות משמעותיות בדיור בשל הצורך לאכלוס מהיר של השכונות החדשות. כמו כן, תושבי השכונה התקשו להתפרנס ביחס לשכניהם החדשים: השכונה תפקדה כשכונה קולטת עולים מרקע כלכלי נמוך ואילו השכונות החדשות קלטו עולים ותושבים ותיקים מרקע כלכלי גבוה. מעבר לזאת השכונה הייתה רבת אוכלוסין וצפופה והדבר הוריד את איכות החיים.
במטרה לשפר את איכות החיים בשכונה, התורמים פאני רן ומשפחת פומרנץ מארצות הברית הקימו בה מתנ"סים שכללו חוגים לסיוע לתלמידים בהכנת שיעורי הבית שלהם. שיפור מסוים נוסף באיכות החיים בשכונה הושגה בעזרת תוכנית האינטגרציה בחינוך, בראשית שנות השבעים, ששלחה את ילדי השכונה ללמוד בבתי הספר של השכונות שסביבה. בראשית שנות השמונים סופח מבנה בית הספר הישן של השכונה שיצא משימוש, בית הספר מוריה, אל בית הספר רנה קסין, שהעביר אליו את שכבת כיתות ז'. בעקבות צעד זה תלמידי השכונות השכנות הגיעו ללמוד בשכונת שמואל הנביא.
בשנת 1977 הכריז ראש הממשלה מנחם בגין על משימה לאומית - שיקום שכונות המצוקה בירושלים. בין השכונות ששוקמו הייתה שכונת שמואל הנביא, מוסררה וימין משה. השיקום נעשה במימון ממשלתי ותרומות (בין התורמים המשמעותיים הייתה קהילת וושינגטון). השיקום נעשה בשני מישורים: שיקום פיזי ושיקום חברתי.
השיקום הפיזי היה הרחבת יחידות דיור ושיפור המראה הוויזואלי שלהן, בניית מבני ציבור ומגרשי ספורט. תוכנן על ידי האדריכלים עדינה ולו גלרטר. כמו כן שופרו תשתיות השכונה ונעשה ניסיון לשפר את איכות הסביבה שלה. השיקום החברתי כלל עזרה לימודית לתלמידים מתקשים, השלמת השכלה למבוגרים, פעילויות חברתיות לנוער ועיתון שכונתי (קול הצפון).
בנובמבר 1986, נרצח בידי מחבלים ברובע המוסלמי, תלמיד ישיבת שובו בנים אליהו עמדי, שגדל בשכונת שמואל הנביא. הרצח גרר תגובה ציבורית חריפה. תושבי שמואל הנביא הפגינו כנגד אוזלת ידה של הממשלה ובמשך כשבוע יידו אבנים במכוניות עם מספר כחול של פלסטינים. לאחר שוך המהומות יצא יהושע ביצור נגד רצח האופי, שנעשה לטענתו לתושבי השכונה בהגזמה בחומרת האירועים והיקפם. כאשר לאחר חודשיים נדקרו שני תושבים במוסררה ביקש ראש העיר טדי קולק שלא יחזרו אירועי שמואל הנביא ואמר שאירועים אלו רק פגעו בעיר.
באמצע שנות השמונים החל תהליך התחרדות בשכונה. בשנת 2007 השכונה מנתה כ־2,500 תושבים שרובם המוחלט חרדים, בשכונה מספר חסידויות ובהם מרכז מוסדות דושינסקיא, בית הכנסת סדיגורא, ובית הכנסת זוויהל.
פינוי בינוי
בזמן שהשתוללה מגפת הקורונה התחילה בשכונה יוזמה להתחדשות עירונית, כאשר לאחר כמה ניסיונות של חברות בנייה להיכנס לתחום חתם חברת חוצות ירושלים בראשות יעקב ליפשיץ על תוכנית פינוי בינוי עם התושבים, מדובר בפרויקט עצום הכולל בתוכו מעל 11 בנייני רכבת אשר יבנו במקומם קרוב לשלושים בניינים.
בהתחלה התנגדו חלק ניכר מהתושבים בראשות הרב יצחק כהן רב השכונה מחשש שהמהלך יפגע בצביון השכונה.
פריצת הדרך קרה לאחר חשיפת ההסכמים ובו התחייבות על שימור הצביון החרדי, והתנאים הבאים: בניינים עד 12 קומות דירות מותאמות לשומרי שבת וכשרות, בתי כנסת ועוד, הוסרו רוב ההתנגדויות והתכנית נכנסה לקצב רציני כאשר בתחילת 2024 התקבלו אישורי התב"ע הראשונים לפרויקטים.
צפי תחילת הבנייה בשנת 2027
הערות שוליים

↑  נילי פרידלנדר, 11 משפחות מ"בית טאנוס" עוברות לדירות חדשות, מעריב, 23 ביולי 1963
↑  משרד השיכון, מכרזים לבנית שיכוני עולים, דבר, 23 באוגוסט 1964
↑  מפעל שיכון לזוגות צעירים בירושלים, מעריב, 12 בספטמבר 1965
↑  חלק משטח ההפקר ברחוב שמואל הנביא בירושלים (תמונה), מעריב, 30 בינואר 1963
↑  צעיר נפצע ביריות ירדנים בירושלים, דבר, 12 באפריל 1967
↑  מרכז נוער ע"ש פומרנץ, דבר, 29 במרץ 1968
↑  מוות לערבים! אף ערבי לא ייכנס, מעריב, 17 בנובמבר 1986
יהודים זועמים תקפו שוטרים וערבים, שרפו וחסמו כבישים, מעריב, 18 בנובמבר 1986; המשך
נרגמו מכוניות ערבים בשמואל הנביא, מעריב, 19 בנובמבר 1986; המשך
↑  יהושע ביצור, רצח אופי לשמואל הנביא, מעריב, 27 בנובמבר 1986
↑  אבינעם בר יוסף, אני מקווה שהשכל הקר יגבר, מעריב, 18 בינואר 1987
| שכונות חרדיות בירושלים |
| --- | --- | --- |
| תחילת היציאה מהחומות, לפני 1890 | בית ישראל • בתי ויטנברג • מאה שערים |  |
| בנייה בתקופה הטורקית, מ-1890 | בתי אונגרין • בתי הורנשטיין • בתי ורשה • בתי נייטין • בתי ברוידא • בתי ראנד • כנסת ישראל • זיכרון משה (התחרדה) • חצר שטרויס • שכונת אחווה (התחרדה) • גבעת שאול (התחרדה) • כרם אברהם (התחרדה) • שערי חסד • רוחמה |  |
| בנייה במנדט הבריטי | בתי מונקאטש • גאולה • מחניים • סנהדריה • שיכון פאג"י • תל ארזה (התחרדה) • בית וגן (התחרדה) • מקור ברוך (התחרדה) |  |
| בנייה ישראלית לפני מלחמת ששת הימים | קריית אונסדורף • קריית מטרסדורף • קריית צאנז • קריית שומרי אמונים • שיכון חב"ד • שמואל הנביא (התחרדה) • כרם • רוממה (התחרדה) |  |
| בנייה ישראלית אחרי מלחמת ששת הימים | גבעת משה • הר נוף • קריית איתרי • סנהדריה המורחבת • נוה יעקב מזרח • עזרת תורה • קריית בעלז • רמת אשכול (התחרדה) • רמות פולין • רמת שלמה • רמות אלון (התחרדה)  |  |
שכונות ירושלים
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007420959105171  VIAF: 2903156223651505400004   WorldCat (עם VIAF): 2903156223651505400004
דייוויד פרנס

| --- | --- |

 לידה:  10 בפברואר 1941 (בן 83) פלטסברג, ארצות הברית 
 ענף מדעי:  הנדסת תוכנה 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת קרנגי מלון (1965) 
 מנחה לדוקטורט:  אלן פרליס, אבראד מוט ויליאמס 
 מוסדות:  אוניברסיטת מקמסטר  אוניברסיטת לימריק  אוניברסיטת קרנגי מלון  האוניברסיטה הטכנית בדרמשטאדט 
 תלמידי דוקטורט:  ריצ'רד ליפטון, סטיבן מ. בלובין, Ramesh Bharadwaj 
 פרסים והוקרה:  Harlan D. Mills Award (1999)  עמית ACM (1994)  פרס נורברט וינר לאחריות מקצועית וחברתית (1987) 
 
דייוויד פרנס (באנגלית: David Lorge Parnas; נולד ב-10 בפברואר 1941) הוא מדען מחשבים יהודי-אמריקאי, חלוץ בתחום הנדסת תוכנה והמפתח של תפיסת העיצוב המודולרי, שהיא הבסיס לתכנות מונחה-העצמים המודרני.
קורות חיים

נולד ב-1941 להורים יהודים שברחו מהשואה ואשר קרוביהם נרצחו בה. למד בילדותו בבית ספר עברי את יסודות הדת היהודית. בעל תואר דוקטור בהנדסת חשמל מאוניברסיטת קרנגי מלון.
פרנס היה אחד הראשונים שיישמו עקרונות הנדסיים על פיתוח ועיצוב תוכנה. ידוע כמי שדוגל ביחס מעשי להנדסת תוכנה ובהפרדתה מענף מדעי המחשב.
באמצע שנות השמונים היה חבר בפנל שעסק בסוגיות מחשוב של יוזמת ההגנה האסטרטגית. הוא התפטר מתפקידו, ונימק זאת בפומבי בכך שלדעתו לא יהיה ניתן לכתוב תוכנה באיכות הנדרשת למשימה כה חשובה של מניעת התקפה גרעינית. מאמרו בסוגיה זו זכה לתשומת לב רבה.
עיצוב מודולרי

בשנת 1972 פרסם פרנס מאמר בשם 'On The Criteria To Be Used in Decomposing Systems into Modules'. במאמר, הציג פרנס עקרונות חשובים בתפיסת העיצוב המודולרי, שלימים נודעו כלכידות וצימוד של רכיבי תוכנה.
פרסים ואותות כבוד

פרס "המחקר המובחר" של קבוצת העניין להנדסת תוכנה של ACM, ניתן בשנת 1998
עמית ACM משנת 1994.
שני פרסי "המאמר המשפיע ביותר" של International Conference on Software Engineering לשנים 1991 ו-1995
פרס "המאמר הטוב ביותר" של ACM לשנת 1979
עמית IEEE משנת 2009.
לקריאה נוספת

דייוויד פרנס, "היבטי תוכנה במערכות הגנה אסטרטגית", מעשה חושב, אפריל 1986. תרגום לעברית של Software Aspects of Strategic Defense Systems
Gerard O’Regan, Giants of Computing - A Compendium of Select, Pivotal Pioneers, Springer, 2013, pp. 213–218.
הערות שוליים

↑  ראיון עם דייוויד פרנס
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810532541105606  ACM DL: 81100311845  BnF: cb14546234q (data)  dblp: p/DLParnas  GND: 124290949  ISNI: 0000 0000 7372 9733  LCCN: n88200838  MGP: 86340  NTA: 292767544  S2AuthorId: 1726629  VIAF: 18153118   WorldCat (עם VIAF): 18153118
אורמיר

|  נתונים כלליים |
| --- | --- |
 תקופת הפעילות:  1992–הווה (כ־32 שנים) 
 חברת אם:  אפלייד מטיריאלס (ישראל) 
 מיקום המטה:  רחובות 
 ענפי תעשייה:  תעשיית המוליכים למחצה 
 
אורמיר ציוד למוליכים למחצה בע"מ הייתה חברה ישראלית שפתחה טכנולוגיות ניקוי מתקדמות בלייזר לייצור מוליכים למחצה. אורמיר הייתה ממוקמת ביקנעם עילית, נרכשה על ידי חברת אפלייד מטיריאלס במאי 2001 ושולבה בפעילות שלה בישראל.
היסטוריה

חברת אורמיר נוסדה בשנת 1992 על בסיס טכנולוגיות שפותחו ברפא"ל - הרשות לפיתוח אמצעי לחימה, על ידי חברת ‏ RDC (Rafael Development ‏Corporation) - חברת השקעות המשותפת לרפא"ל, אלרון וחברת דסק"ש, בשיתוף קרן הון הסיכון תעוזה. החברה פיתחה טכנולוגיה מבוססת לייזר לניקוי פרוסות סיליקון מחומרים כימיים, שהוא חלק מתהליך ייצור השבבים. אורמיר נקרא על שמו של עמיר סיני שנהרג בעת שירותו ביחידה מיוחדת של צה"ל ביולי 1984, במהלך מלחמת לבנון . דן סיני, אביו של אמיר, היה ממייסדי אורמיר.
אורמיר פיתחה תהליך לניקוי המצע הרגיש לאור (פוטורזיסט) המשמש להדפסת שכבות מוליכים, מוליכים למחצה ומבודדים על פיסות סיליקון בתהליך ייצור השבבים. טכנולוגיה נעזרה בלייזר לסילוק פסולת הפוטורזיסט מעל פיסת הסיליקון, בניגוד לתהליכי ניקוי קיימים הנסמכים על נוזלים בלחץ גבוה או גזים. המטרה הייתה לאפשר לחברות ייצור השבבים להפיק מספר גדול יותר של שבבים מכל פיסת סיליקון, כלומר להקטין את גודלו של השבב הנגזר ממנו. תהליך הניקיון שעוברת פיסת סיליקון בתהליך הייצור גם אמור למנוע פגמים בשבבים המיוצרים ממנה.
בשנת 1997, החלה החברה במכירות ראשונות של המוצר שלה לפיליפס סמיקונדקטור, סימנס ואלקטל. בסוף אותה שנה השלימה את גיוס ההון החיצוני הראשון שלה מקרנות ההון סיכון ורטקס ישראל, יוזמה, תעוזה, מופת, ג'מיני ואוורגרין, בהיקף של 6.2 מיליון דולר, לפי שווי שוק של 16 מיליון דולר. לאחר מכן ביצעו המשקיעים כמה השקעות גישור בהיקף של כ-3 מיליון דולר כדי לתמוך בחברה, שנקלעה לקשיים ועמדה על סף סגירה. אחת הסיבות לקשיים הייתה התחרות העזה עם שתי מתחרות גדולות בשוק, חברת אפלייד מטיריאלס וחברת KLA, המפעילות מרכזי פיתוח וייצור בישראל.
בפברואר 2000, השקיעה אפלייד מטיריאלס מיליון דולר באורמיר, ונכנסה אליה כשותפה אסטרטגית. בנובמבר 2000 השקיעה בה אפלייד מטיריאלס 2 מיליון דולר נוספים, ובמאי 2001 רכשה את מלוא הבעלות. אפלייד מטיריאלס שילבה את היישום של הטכנולוגיה של אורמיר במוצריה, לצורך זיהוי נקודתי של פגמים ולכלוך בתהליך ייצור פרוסות הסיליקון.
זמן קצר לאחר מכירת "אורמיר", אחד ממייסדי, ד"ר מנחם גנוט, הקים את חברת הננוטכנולוגיה "אפלייד ננומטריאלס", במטרה למסחר תגלית מדעית של ננו-חלקיקים דמויי כדורים וצנורות דקים, מחומרים אנאורגניים, שהתגלו במכון ויצמן. החברה פיתחה חומר סיכה המבוסס על חלקיקים אלו ליישומים שונים.
הערות שוליים

↑  אמיר הלמר, הממונה על ההגבלים העסקיים אישר המיזוג בין אפלייד מטריאלס לבין הסטארט אפ אורמיר, באתר TheMarker‏, 24 ביוני 2001
↑  עודד חרמוני, איך כמעט התפוצצה עסקת מכירת אורמיר לאפלייד מטיריאלס, באתר הארץ, 1 ביולי 2001
↑  אפלייד מטיריאלס רוכשת את הסטארט אפ אורמיר מיוקנעם, באתר TheMarker‏, 30 במאי 2001
1 2  עודד חרמוני, היצרנית מיקנעם ניצלה מסגירה, באתר הארץ, 31 במאי 2001
↑  עמי גינזבורג, ‏אורמיר גייסה 6.2 מ' ד' לפי שווי של 16 מ' ד', באתר גלובס, 22 בדצמבר 1997
↑  איי אונליין, אפלייד מטריאלס משקיעה מיליון דולר באורמיד לפי שווי 27 מ' ד', באתר TheMarker‏, 15 בפברואר 2000
↑  ליאור כגן, תעוזה: אפלייד מטריאלס רכשה מניות אורמיר נוספות בהיקף 2 מיליון דולר, באתר TheMarker‏, 16 בנובמבר 2000
↑  איי אונליין, אפלייד מטריאלס רכשה את הסטארט אפ הישראלי אורמיר תמורת 27 מיליון דולר במזומן, באתר TheMarker‏, 30 במאי 2001
↑  גיא גרימלנד, גלעד אלמוגי, מנכ"ל אפלייד מטיריאלס ישראל, מסכם עשור של פעילות בישראל, באתר TheMarker‏, 5 ביולי 2007
↑  בעז בבאי, חברת הננוטכנולוגיה הישראלית אפלייד ננומטריאלס גייסה מיליון דולר מקרן ניוטון, באתר TheMarker‏, 28 במאי 2002
↑  צה"ל יבצע ניסויי שדה בחומר הסיכה המבוסס על ננו-טכנולוגיה שפיתחה ננומטריאלס הישראלית, באתר TheMarker‏, 12 באוקטובר 2004
צורי דאר, גופים בתחום החלל מגלים עניין בחומר שפותח על ידי ננומטריאלס, באתר הארץ, 25 באוגוסט 2004