stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מריה לאסיצקנה

מריה אלכסנדורבנה לאסיצקנה (ברוסית: Мария Александровна Ласицкене; נולדה ב-14 בינואר 1993) היא אתלטית רוסייה, האלופה האולימפית (טוקיו 2020), שלוש פעמים רצופות אלופת העולם (בייג'ינג 2015, לונדון 2017, דוחא 2019), פעמיים אלופת העולם באולם (סופוט 2014, ברמינגהאם 2018), אלופת אירופה (ברלין 2018) ופעמיים אלופת אירופה באולם (פראג 2015, גלאזגו 2019) בקפיצה לגובה. בעלת שיא אישי של 2.06 מטר, התוצאה הרביעית בטיבה בכל הזמנים.
בשנת 2019 זכתה לאסיצקנה בתואר אתלטית השנה באירופה.
ביוגרפיה

לאסיצקנה (שם נעוריה קוצ'ינה) נולדה ברפובליקת קברדינו-בלקריה שברוסיה. ב-2009 זכתה במדליית כסף בקפיצה לגובה באליפות העולם מתחת לגיל 18 ובמדליית כסף בפסטיבל האולימפי האירופי לנוער. ב-2010 זכתה במדליית זהב באולימפיאדת הנוער סינגפור בתוצאה של 1.89 מטר. ב-2011 השתתפה באליפות אירופה באתלטיקה באולם אך לא העפילה לגמר. באותה שנה זכתה במדליית זהב באליפות אירופה מתחת לגיל 20 בתוצאה של 1.95 מטר וב-2012 זכתה במדליית ארד באליפות העולם מתחת לגיל 20.
ב-2013 זכתה במדליית כסף באוניברסיאדת קאזאן בשיא אישי של 1.96 מטר לאחר המנצחת קמילה ליצ'וינקו מפולין שרשמה אותה תוצאה אך עם פחות פסילות. ב-2014 זכתה במשותף עם ליצ'וינקו במדליית זהב באליפות העולם באולם כששתיהן השיגו תוצאה של 2.00 מטר. באוגוסט אותה שנה זכתה במדליית כסף באליפות אירופה כשעברה רף של 1.99 מטר וסיימה לאחר המנצחת רות בייטייה. בתחרותיות ליגת היהלום ניצחה שלוש פעמים וזכתה בתואר הכללי.
במרץ 2015 זכתה במדליית זהב באליפות אירופה באולם בתוצאה של 1.97 מטר, באוגוסט זכתה במדליית זהב באליפות העולם שהתקיימה בבייג'ינג בשיא אישי של 2.01 מטר.
היא לא הורשתה להשתתף באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו בשל החלטת התאחדות האתלטיקה הבינלאומית להשעות את רוסיה מתחרויות בינלאומיות. מאותה סיבה לא הורשתה להשתתף גם באליפות אירופה באתלטיקה באולם 2017.
באליפות רוסיה באולם שנערכה בפברואר 2017 שיפרה את שיאה האישי ל-2.03 מטר, תוצאה שלא הוכרה על ידי התאחדות האתלטיקה הבינלאומית משום שנקבעה בתקופת השעיית רוסיה. בתחרות ליגת היהלום שנערכה ביוג'ין במאי 2017 ניצחה בתוצאה של 2.03 מטר. ביוני אותה שנה שיפרה את שיאה האישי ל-2.04 מטר. ביולי זכתה בתחרות ליגת היהלום בלוזאן בשיא אישי של 2.06 מטר.
באליפות העולם באתלטיקה 2017 התחרתה באופן עצמאי לאחר שרוסיה הושעתה מתחרויות בינלאומיות, היא זכתה פעם שנייה ברציפות במדליית זהב בתוצאה של 2.03 מטר.
באליפות העולם באתלטיקה באולם 2018 הגנה על תוארה עם תוצאה של 2.01 מטר. באליפות אירופה באתלטיקה 2018 זכתה במדליית זהב בתוצאה של 2.00 מטר. באליפות אירופה באתלטיקה באולם 2019 זכתה במדליית זהב בתוצאה של 2.01 מטר.
תארים והישגים

בשנת 2019 זכתה לאסיצקנה בתואר אתלטית השנה באירופה.
סטפקה קוסטדינובה

סטפקה קוסטדינובה (בבולגרית: Стефка Костадинова ‏; נולדה ב-25 במרץ 1965) היא אתלטית עבר, מבולגריה. היא אלופה אולימפית (אטלנטה 1996), סגנית אלופה אולימפית (סיאול 1988), פעמיים אלופת עולם (רומא 1987 וגטבורג 1995), אלופת אירופה (שטוטגרט 1986) ו-37 שנים שיאנית העולם (1987–2024) בקפיצה לגובה.
ביוגרפיה

קוסטדינובה נולדה בפלובדיב וסיימה ב-1982 את בית הספר לספורט שבעיר כשהתמחתה בהתעמלות ובשחייה. רק לאחר מכן עברה לקפיצה לגובה בהדרכת המאמן הצעיר ניקולאי פטרוב שהיה מאמנה לאורך כל הקריירה ואשר לו גם נישאה בהמשך.
סטפקה קוסטדינובה זכתה במדליית הזהב בקפיצה לגובה באולימפיאדת אטלנטה (1996) כאשר קבעה שיא אולימפי 2.05 מטר. היא זכתה גם במדליית הכסף באולימפיאדת סיאול (1988). קוסטדינובה זכתה גם פעמיים באליפות העולם באתלטיקה ברומא 1987 ובגטבורג 1995. היא נטלה חלק באליפויות העולם באולם בשנים 1985, 1987, 1989, 1993 ו-1997. בכל חמשת המפעלים הללו היא זכתה במדליית הזהב. היא זכתה במדליות זהב גם בכל אליפויות אירופה באתלטיקה בהן נטלה חלק. ב-1986 במסלול פתוח ובשנים 1985, 1987, 1988 ו-1993 באולם.
שיאה העולמי, אותו קבעה באליפות העולם ב-1987 ברומא, היה אחד מהשיאים הוותיקים ביותר בטבלת השיאים העולמיים ונשבר אחרי כ-37 שנה. היא שברה שבע פעמים את השיא העולמי. שלוש פעמים באצטדיון וארבע פעמים באולם סגור.
קוסטדינובה זכתה ארבע פעמים בתואר ספורטאי השנה של בולגריה בשנים: 1985, 1987, 1995 ו-1996. כמו כן, זכתה חמש פעמים בתואר ספורטאי השנה של הבלקן. זכיות אלו הפכו אותה לספורטאי (גבר או אשה) בעל הזכיות הרבות ביותר בתואר זה הן בבולגריה והן בבלקן. היא גם נבחרה על ידי התאחדות האתלטיקה הבינלאומית כאחת מעשר האתלטיות המצטיינות במאה ה-20.
ב-1995 ילדה קוסטדינובה את בנה ניקולאי חודשים ספורים לפני שניצחה באליפות העולם באתלטיקה שהתקיימה בשוודיה. ב-1999 התגרשה קוסטדינובה מבעלה שהיה גם מאמנה לאורך כל הקריירה הספורטיבית שלה ובמקביל הודיעה על סיום הקריירה הספורטיבית שלה, וזאת לאחר שלמעשה, היא חדלה להתחרות כבר ב-1997. מ-1999 קוסטדינובה שימשה כסגנית נשיא התאחדות האתלטיקה הבולגרית ומ-2003 ועד 2005 כסגנית שר הספורט בממשלת בולגריה. בנובמבר 2005 נבחרה לתפקיד נשיאת הוועד האולימפי הבולגרי.
סטטיסטיקה

עליונותה של קוסטדינובה במקצוע הקפיצה לגובה לנשים בולטת מבחינה סטטיסטית. (מעודכן למאי 2008)
מתוך 16 התוצאות הטובות בהיסטוריה (באצטדיון), 10 קפיצות שייכות לקוסטדינובה.
מתוך 56 התוצאות הטובות בהיסטוריה (באצטדיון), 24 קפיצות שייכות לקוסטדינובה כאשר שאר 32 הקפיצות מתחלקות בין 12 קופצות שונות.
קוסטדינובה עברה גובה של 2.00 מטר או יותר, ב-95 קפיצות באצטדיון. הקופצת הבאה אחריה היא אינגה בבקובה שעברה 40 פעמים את מחסום שני המטרים ואחריה הקופצות קייסה ברגקוויסט (37) ובלנקה ולאסיץ (33).
הערות שוליים

↑  השיא נשבר ב-7 ביולי 2024, כשהקופצת האוקראינית, ירוסלבה מהוצ'יך, קפצה לגובה של 2.10 מטר.
↑  All-time women's best high jump, באתר Track and Field all-time Performances Homepage
| --- | --- |
בקרת זהויות :  World Athletics: 14268653  LCCN: no2018021920  VIAF: 3727151965369200470002   WorldCat (עם VIAF): 3727151965369200470002
בלנקה ולאשיץ'

בלנקה ולאשיץ' באליפות העולם באתלטיקה באוסקה (2007)
בלנקה ולאשיץ' (בקרואטית: Blanka Vlašić; נולדה ב-8 בנובמבר 1983) היא אתלטית קרואטית, פעמיים ברציפות אלופת העולם (אוסקה 2007 וברלין 2009), פעמיים ברציפות אלופת העולם באולם (ולנסיה 2008 ודוחא 2010) ואלופת אירופה (ברצלונה 2010) בקפיצה לגובה.
בעלת התוצאה השנייה בטיבה בכל הזמנים לנשים בקפיצה לגובה, 2.08 מטר, אותה קבעה ב-31 באוגוסט 2009 בתחרות בזאגרב. תוצאה זו רחוקה רק סנטימטר אחד משיא העולם של סטפקה קוסטדינובה משנת 1987. שיאה האישי באולם עומד על 2.06 מטר, הושג בתחרות בארנסטאט שבגרמניה ב-6 בפברואר 2010 ורחוק 2 ס"מ משיא העולם באולם.
ביוגרפיה

ולאשיץ' נולדה בספליט. שמה ניתן לה על שם העיר קזבלנקה שבמרוקו שם זכה אביה יושקו ולאשיץ', במדליית זהב במשחקי הים התיכון בקרב עשר כחודשיים לפני לידתה. אביה היה אלוף קרואטיה בקרב עשר וסיים במקום 16 באליפות העולם הראשונה באתלטיקה שנערכה ב-1983, אימה וונרה ולאשיץ' התחרתה בסקי למרחקים. אחיה הצעיר הוא כדורגלן נבחרת קרואטיה ניקולה ולאשיץ'.
בילדותה בילתה רבות בצפייה בתחרויות של הוריה וחלמה להתחרות בריצות, אך במשך הזמן החליטה לעבור לתחום הקפיצה לגובה, גובהה (1.93 מטר) מסייע לה במקצוע זה.
בשנת 2004 באליפות העולם באתלטיקה באולם שנערכה בבודפשט הונגריה זכתה ולאשיץ' במדליית ארד כשקפצה לגובה של 1.97 מטר. לאולימפיאדת אתונה באותה השנה הגיעה ולאשיץ' בכושר מצוין לאחר שקבעה שיא קרואטיה חדש בקפיצה לגובה (2.03 מטר). במשחקים האולימפיים עצמם היא סיימה רק במקום 11 כשקפצה לגובה של 1.89 מטר.
בשנת 2006 באליפות העולם באתלטיקה באולם שנערכה במוסקבה, רוסיה זכתה ולאשיץ' במדליית כסף כשקפצה לגובה של 2.00 מטר. באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה בגטבורג, שוודיה באותה שנה סיימה ולאשי'ץ במקום רביעי כשקפצה לגובה של 2.01 מטר.
ב-2007 ניצחה בחמש מתוך שש תחרויות הגולדן ליג באתלטיקה. באליפות העולם באתלטיקה שנערכה באוסקה, יפן אותה שנה זכתה ולאשיץ' במדליית זהב בקפיצה לגובה בתוצאה של 2.05 מטר.
באליפות העולם באתלטיקה באולם שנערכה בוולנסיה, ספרד בשנת 2008 זכתה ולאשיץ' במדליית זהב כשקפצה לגובה 2.03 מטר. באולימפיאדת בייג'ינג (2008) זכתה ולאשיץ' במדליית כסף כשקפצה לגובה של 2.05 מטר, אחרי טיה הלבאוט מבלגיה שקפצה לגובה זהה (2.05 מטר) ולפני אנה צ'יצ'רובה מרוסיה (2.03 מטר).
באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בברלין בשנת 2009 זכתה ולאשיץ' בפעם השנייה ברציפות במדליית זהב, כשקפצה לגובה של 2.04 מטר.
ולאשיץ' זכתה במדליית זהב באליפות העולם באתלטיקה באולם שנערכה בדוחא שבקטר בשנת 2010 כשקפצה לגובה של 2.00 מטר ובכך הגנה על תוארה. באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה בברצלונה שבספרד אותה שנה זכתה ולאשיץ' במדליית זהב בקפיצה לגובה בשיא תחרות חדש של 2.03 מטר.
באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בטגו בשנת 2011 נכשלה ולאשיץ' בניסיונה להגן על תוארה, וסיימה במקום השני כשקפצה לגובה של 2.03 מטר. במקום הראשון סיימה אנה צ'יצ'רובה מרוסיה שקפצה גם היא לגובה של 2.03 מטר, אך בניגוד לולאשיץ' שעברה את הגובה 2.00 מטר רק בניסיון השני, ו-2.03 מטר גם כן רק בניסיון השני, צ'יצ'רובה עשתה זאת ללא פסילות וזכתה בזהב. במקום השלישי הגיעה אנטונייטה די מרטינו מאיטליה שקפצה לגובה של 2.00 מטר.
ולאשיץ' החמיצה את אולימפיאדת לונדון (2012) בעקבות פציעה.
באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בבייג'ינג, סין באוגוסט 2015 זכתה ולאשיץ' במדליית כסף לאחר שקפצה עד לגובה 2.01 מטר עם פסילה אחת, לאחר מריה קוצ'ינה מרוסיה שהגיעה לאותו גובה אבל ללא פסילות, ולפני אנה צ'יצ'רובה גם כן מרוסיה, שהגיעה גם לאותו גובה אבל פסלה פעמיים.
פרשה ב 19/2/21
תארים והישגים

בשנת 2010 זכתה ולאשיץ' בתואר אתלטית השנה בעולם.
אגורא

ערך זה עוסק בסרט קולנוע. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |

כרזת הסרט בישראל
 בימוי:  אלחנדרו אמנבר
 הופק בידי:  פרננדו בווריאה אלוורו אוגוסטין
 תסריט:  אלחנדרו אמנבר מתאו חיל
 עריכה:  נאצ'ו רואיז קאפילאס 
 שחקנים ראשיים:  רייצ'ל וייס מקס מינגלה אשרף ברהום
 מוזיקה:  דאריו מרינלי 
 צילום:  שבי גמינז 
 מדינה:  ספרד 
 חברת הפקה:  Telecinco Cinema, MOD Producciones 
 חברה מפיצה:  ניומרקט פילם
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  ספרד 9 באוקטובר 2009   ארצות הברית 28 במאי 2010   ישראל 3 ביוני 2010
 משך הקרנה:  126 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  סרט היסטורי, סרט ביוגרפי, דרמה היסטורית, סרט חרבות וסנדלים 
 מקום התרחשות:  מצרים, אלכסנדריה 
 תקציב:  75 מיליון דולר
 הכנסות באתר מוג'ו:   agora
 פרסים:  פרס גויה לצילום הטוב ביותר (שבי גמינז)  פרס גויה לעיצוב ההפקה הטוב ביותר (גיא הנדריקס דייס)  פרס גויה למפיק הטוב ביותר  פרס גויה לעיצוב התלבושות הטוב ביותר (Gabriella Pescucci)  פרס גויה לתסריט המקורי (אלחנדרו אמנבר, מתאו חיל)  פרס גויה לאפקטים מיוחדים הטובים ביותר 
 www.agoralapelicula.com
 דף הסרט ב־IMDb
 
אגורא (בספרדית: Agora) הוא סרט קולנוע ספרדי מסוגת דרמה המבוסס על אירוע היסטורי, שבוים על ידי אלחנדרו אמנבר. הסרט דובר אנגלית ומשחקים בו שחקנים בני לאומים שונים ובהם מספר ישראלים (אשרף ברהום, אושרי כהן, יוסף סוויד סמי סמיר ואחרים).
עלילה

הסרט מתרחש באלכסנדריה ותקופתו היא ראשיתה של הנצרות כדת האימפריה הרומית, לאחר שהייתה דת נרדפת שנים רבות.
הסרט מבוסס על קורותיה של הפילוסופית והמתמטיקאית היפאטיה. היפאטיה (רייצ'ל וייס) מלמדת פילוסופיה בספרייה הגדולה של אלכסנדריה ומשתייכת לזרם הנאופלטוני[דרוש מקור]. היפאטיה אומנם פגנית, אך היא נוהגת בכבוד כלפי אנשים בעלי אמונות שונות משלה. לעומתה אביה, מנהיג בולט בקהילה, רוצה לנהוג בחומרה כלפי אנשים אשר המירו את דתם מעבודת אלילים לנצרות, אך לאחר שהיפאטיה מתערבת, הם מסולקים מהמקום. להיפאטיה מעריץ נלהב מקרב תלמידיה המנסה לשכנעה להינשא לו, אך היא מסרבת ומסבירה שאינה מושלמת. לראיה, היא מעניקה לו פיסה עם דם הווסת שלה. המעריץ הנכלם זורק את פיסת הבד אך העבד של היפאטיה דאבוס, המאוהב בה בסתר, מרים אותה לאחר מכן.
מספר הפגאנים הולך ופוחת בעוד מספר הנוצרים הולך ועולה כתוצאה מהמרות דת מרובות. הנוצרים הופכים יותר ויותר תוקפניים כלפי אנשים בעלי אמונות אחרות כגון היהודים והפגאנים. ראשון המסיתים לפגיעה בפגאנים הוא הנזיר אמוניוס (אנ') (אשרף ברהום) כאשר הפגאנים מגיבים על התוקפנות הנוצרית מתפתחת מהומה שבמהלכה הנוצרים מטילים מצור על הפגנים בספרייה הגדולה של אלכסנדריה. נציג הקיסר הנוצרי תאודוסיוס הראשון מצווה לחון את הפגאנים, אולם מסלקם מן הספרייה, וזו מועברת לרשות הנוצרים, שבהתקף ברבריות משמידים אותה על אוסף הספרים המקיף שלה. במהלך ההתקפה על ספריית אלכסנדריה, נפגע אביה של היפאטיה ונפטר. היפאטיה הלומת הצער מנסה להציל כמה שיותר מכתבי היד העתיקים אשר נמצאים בספרייה אולם מצליחה להציל רק קומץ.
חלקו השני של הסרט עוקב אחר חקירותיה של היפאטיה וניסיונה ליצור תאוריה על מסלול כדור הארץ והשמש לאחר שהיא מבינה את הבעיות הקיימות בתאוריה של תלמי. היא יוצרת מודל הליוצנטרי ומגיעה למסקנות דומות לחוקי קפלר. בד בבד היפאטיה נקלעת לעימות בין השלטון החילוני של מעריצה לשעבר וידידה כיום, נציב מצרים פלביוס אורסטס (אנ') (אוסקר אייזק) לשאיפתו של פטריארך אלכסנדריה קירילוס (סמי סמיר) להרחיב את שלטונו. אורסטס הפך לנוצרי יחד עם רבים מתלמידיה לשעבר של היפאטיה והוא עדיין רוחש לה חיבה, אולם לאור התערבותו של קירילוס, נאלץ לנהוג בהיפאטיה בנוקשות ולדרוש ממנה להודות כי היא אינה מבינה דבר, בהתחשב בעובדה שהיא אישה, בהתאם לחוקי הנצרות באותה תקופה. אורסטס מפציר בהיפאטיה להמיר את דתה אולם היא מסרבת.
הנזיר אמוניוס מצהיר על היפאטיה כאויבת הנצרות ומצהיר שהיא מכשפה. דאבוס, עבד שלה לשעבר ופגאני אשר המיר את דתו, שומע על העניין ומנסה להזהיר את היפאטיה אולם מאחר. היפאטיה נלכדת על ידי הנזירים ומיועדת להיות מופשטת מבגדיה ולהיסקל למוות. דאבוס מתבקש לשמור עליה עד להבאת אבנים לצורך סקילתה. דאבוס חונק את היפאטיה למוות כדי לחסוך ממנה את כאב הסקילה וכאשר ההמון חוזר, מצהיר שהיא התעלפה ומתרחק כאשר הסקילה מתחילה.
קייסה ברגקוויסט

קייסה מרגרטה ברגקוויסט (בשוודית: Kajsa Margareta Bergqvist; נולדה ב-12 באוקטובר 1976) היא אתלטית שוודית, אלופת עולם, אלופת אירופה, בעלת מדליית ארד אולימפית ושיאנית העולם באולם הנוכחית (2017) בקפיצה לגובה (2.08 מטר).
ביוגרפיה

ברגקוויסט נולדה בסולנטונה (מצפון לסטוקהולם) ועברה להתגורר במונקו. שיאה האישי העומד על 2.06 מטר, נקבע בגרמניה בשנת 2003, הוא השיא השוודי. ב-2004 נפצעה ולא השתתפה באולימפיאדת אתונה. שנה אחר כך חזרה להשתתף באליפות העולם שנערכה בהלסינקי וזכתה במדליית זהב. ב-5 בפברואר 2006, שברה ברגקוויסט את שיא העולם באולם בקפיצה לגובה, כשקפצה לגובה של 2.08 מטר.
תארים בהם זכתה

מדליית זהב באליפות אירופה באולם ב-2000 שנערכה בגנט, בלגיה (2.00 מטר)
מדליית ארד באולימפיאדת סידני (2000) (1.99 מטר)
מדליית זהב באליפות העולם באולם ב-2001 שנערכה בליסבון, פורטוגל (2.00 מטר)
מדליית ארד באליפות העולם באתלטיקה ב-2001 אדמונטון, קנדה (1.97 מטר)
מדליית זהב באליפות אירופה באולם ב-2002 שנערכה בווינה, אוסטריה (1.95 מטר)
מדליית זהב באליפות אירופה ב-2002 שנערכה במינכן, גרמניה (1.98 מטר)
מדליית זהב באליפות העולם באולם ב-2003 שנערכה בברמינגהאם, בריטניה (2.01 מטר)
מדליית ארד באליפות העולם באתלטיקה ב-2003 שנערכה בפריז, צרפת (2.00 מטר)
מדליית זהב באליפות העולם באתלטיקה ב-2005 שנערכה בהלסינקי, פינלנד (2.02 מטר)
מדליית ארד באליפות אירופה באתלטיקה ב-2006 שנערכה בגטבורג, שוודיה (2.01 מטר)
חייה האישיים

בסילבסטר 2007 התחתנה ברגקוויסט עם שחקן ובמאי שוודי, מאנס הרנגרן. הזוג הודיע על גרושיו בתחילת 2011. בדצמבר 2011 היא הודיעה לתקשורת שהיא נמצאת במערכת יחסים זוגית עם אישה, "כלסבית כמו שאני מרגישה היום, כהטרוסקסואלית כמו שהרגשתי כשהייתי יחד עם מאנס. אבל כשאזדקן ואתבונן אחורה על החיים שלי, אולי יהיה אפשר לחשוב שאני ביסקסואלית."
מיה ארבטובה

| --- | --- |

מיה ארבטובה בריגה, 1928
 לידה:  4 במרץ 1911 דריבין, בלארוס 
 פטירה:  1990 (בגיל 78 בערך) תל אביב-יפו, ישראל 
 שם לידה:  Mia Hirshwald 
 מדינה:  ישראל 
 מקום קבורה:  בית העלמין ירקון 
 מעסיק:  האופרה הלאומית של לטביה 
 בן או בת זוג:  יוסף גולנד 
 
לוחית זיכרון על ביתם של מיה ארבטובה ויוסף גולנד בשדרות בן-גוריון 72 בתל אביב
מִיָּה אַרְבָּטוֹבָה-גוֹלַנד (4 במרץ 1911 – 22 במרץ 1990) הייתה רקדנית וכוריאוגרפית ישראלית. ארבטובה נחשבת לחלוצה בכל הקשור להוראה של הבלט הקלאסי בישראל.
ביוגרפיה > נעורים, לימודים וראשית קריירה

מיה ארבטובה נולדה ב-1911 בשם מיה הירשוַולד בעיירה דריבין (רו') שבפלך מוהילב שברוסיה (רוסיה הלבנה), הצעירה משלוש בנותיהם של צילה לבית שמוּליאן וזאב הירשוולד, כימאי ופעיל ציוני.
אביה פנה אל הרצל בשאלה אם כדאי לו לעלות לארץ ולהתיישב בה, והרצל ענה שעוד מוקדם ויש לחכות. לאחר מלחמת האזרחים ברוסיה ומהפכת אוקטובר השתקעה המשפחה בריגה בירת לטביה, שם המשיכה מיה את לימודיה.
משיכתה לבלט התעוררה כבר בילדות, אך רק בגיל 15 החלה בלימודי בלט, כיוון שהוריה התנגדו שתלמד בלט, אולם התרצו כאשר גילו את כשרונה בתחום.
היא החלה ללמוד אצל אלכסנדרה פיודורובה, הבלרינה הראשית והכוריאוגרפית של האופרה הממלכתית, שהייתה בעלת שם בתחומה עוד בסנקט פטרבורג הצארית. לאחר שנת לימודים אצלה החלה ארבטובה להופיע בלהקת הבלט של האופרה, ובהמשך גם כסולנית, וקצרה שבחים מן הביקורת. בעת הופעתה כסולנית זכתה לעבוד עם מיכאיל פוקין, רקדן וכוריאוגרף בולט.
ככל הנראה בתקופה זו אימצה את שם הבמה 'ארבטובה' (שאותו בחרה בעקבות שמו של רקדן שהיה אהוב עליה, ארבטוב).
אולם כיהודייה היחידה בלהקה, סבלה מהתנכלויות חברותיה והעדיפה לעזוב את האופרה של ריגה ולצאת לסיבוב הופעות באירופה, וב-1934 הגיעה בעקבות הזמנתו של משה הופנקו גם לארץ ישראל. את כוונתה להשתקע בארץ דחתה עד שיבשילו התנאים לטיפוח אמנות הבלט ובינתיים המשיכה במסעות הופעות באירופה ובארצות הברית, שבמהלכם המשיכה להשתלם בריקוד אצל מורים נודעים.
ב-1933 נישאה לבן-זוגה לריקוד, ולנטין זאגלובסקי. השניים ערכו מסע הופעות בארץ ישראל, באירופה ובארצות הברית. אולם, בתום מסע ההופעות, התגרשו בני הזוג.
ביוגרפיה > עלייה לארץ ישראל וקריירת הוראת בלט

ארבטובה עלתה לארץ ישראל בשנת 1936.
ב-1938 הופיעה בקפה "סמדר" ושם הכירה את הזמר יוסף גולנד. השניים נישאו בשנת 1943, ובשנת 1953 נולדה בתם היחידה, עפרה. יחד עם מיכאל גור ייסדו קברט בשם "אף-על-פי". היא הצטרפה עם גולנד לאופרה הארצישראלית העממית ושימשה שם כרקדנית וכוריאוגרפית.
בשנת 1943 ייסדה אולפן לבלט קלאסי ברחוב יונה הנביא. לאחר מספר מעברים התקבע הסטודיו בשדרות קרן-קיימת 72 (בימינו שדרות בן-גוריון). בשיאו של הסטודיו למדו בו כ-500 תלמידים והיה בין הבודדים בארץ שצויד ברצפת עץ, בר, מראות ופסנתר. שם טיפחה ארבטובה דור של רקדנים ישראלים, בהם כאלה שעשו להם שם בינלאומי.
במקביל פעלה ככוריאוגרפית בתיאטרון "לי-לה-לו" ולאחר סגירתו בתיאטרון-אופרטה "דו-רה-מי". מאמציה לקדם את הבלט הקלאסי בארץ ישראל נתקלו בקשיים רבים, בזלזול ובלגלוג מצד תושבי הארץ, שראו בבלט מן האסכולה הרוסית דבר שאבד עליו הכלח, ואת הערכתם העדיפו להקדיש לגרטרוד קראוס, רקדנית וכוריאוגרפית שעלתה מגרמניה, וייצגה את אסכולת המחול המודרני.
בין שאר הקשיים שנתקלה בהם ארבטובה היה היעדרן של נעלי בלט. כדי להתגבר על קושי זה מצאה סנדלר שהסכים ללמוד איך להתקין נעלי בלט.
בשנות ה-60 כתבה בעיתון הקומוניסטי "קול העם" ביקורות על יצירות מחול.
בין תלמידיה ידועי השם: יונתן כרמון, משה אפרתי, נועה אשכול, רנה שינפלד, ברכה צמח, משה לזרע.
בשנת תשמ"ה-1985, קיבלה את תואר יקירת העיר תל אביב-יפו.
נפטרה בתל אביב, במרץ 1990, בעקבות מחלה ממושכת, והיא בת 79. נקברה בבית העלמין ירקון והותירה אחריה בת.
הנצחתה

בשנת 1989 הקימו נירה פז, אחת מתלמידותיה הבכירות, יאיר ורדי, (מנכ"ל מרכז סוזן דלל), חזי לסקלי וזהרה סימקינס-מנור את "עמותת מיה ארבטובה לאמנויות המחול". נירה פז שימשה גם כמנהלת העמותה עד סוף שנת 2009.
ב-2013 הונחה לוחית זיכרון על ביתם של מיה ארבטובה ויוסף גולנד בתל אביב.
לקריאה נוספת

רִנה שרת, מלכה בלי ארמון: מיה ארבטובה – חלוצת הבלט הקלאסי בישראל, תל אביב: עמותת תחרות מיה ארבטובה לבלט, תשס"ה 2005.
הערות שוליים

1 2  מיה ארבטובה באתר חברה קדישא ת"א–יפו.
↑  לפי האנציקלופדיה היהודית בשפה הרוסית
↑  לפי נירה פז, נישאו השניים ב-1943
↑  אריה יאס, "אף פעם לא פירגנו לה", מעריב, 3 ביולי 1985.
↑  עמותת מיה ארבטובה לאמנויות המחול, באתר משרד המשפטים
↑  ביקורת: גבי אלדור, ספרים: "מלכה בלי ארמון" – מיה ארבטובה – חלוצת הבלט הקלאסי בישראל, מחול עכשיו 13 (דצמבר 2005), עמ' 70–73, באתר "יומני מחול" של רות אשל
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007310510305171  ISNI: 0000 0000 6769 6058  LCCN: n97859486  VIAF: 78078640   WorldCat (עם VIAF): 78078640
שונטה לאו

שונטה לאו לאחר זכייתה באליפות העולם באולם, איסטנבול 2012
שונטה לאו (באנגלית: Chaunté Lowe; נולדה ב-12 בינואר 1984) היא אתלטית אמריקאית, שיאנית ארצות הברית בקפיצה לגובה ואלופת העולם באולם (איסטנבול 2012).
ביוגרפיה

לאו (במקור הווארד) גדלה בריברסייד שבקליפורניה. בתקופת לימודיה תיכון זכתה פעמיים באליפות ארצות הברית באולם לבתי ספר בקפיצה לגובה.
בגיל 20 השתתפה לראשונה במשחקים האוליפיים וסיימה במקום ה-13 באולימפיאדת אתונה (2004). באליפות העולם באתלטיקה 2005 זכתה במדליית כסף בשיא אישי של 2.00 מטר לאחר המנצחת קייסה ברגקוויסט (2.02 מטר). באולימפיאדת בייג'ינג (2008) סיימה במקום השישי בתוצאה של 1.99 מטר, אולם ב-2016 נפסלו שלוש אתלטיות שסיימו לפניה בשל שימוש בסמים, ולאו זכתה בשל תחרות זו במדליית ארד.
באליפות העולם באתלטיקה באולם 2010 זכתה במדליית ארד  ובאולימפיאדת לונדון (2012) סיימה במקום השישי בתוצאה של 1.97 מטר. באליפות העולם באתלטיקה באולם 2012 זכתה במדליית זהב בתוצאה של 1.98 מטר. את שיאה האישי 2.05 מטר קבעה בתחרות בדה מוין ביוני 2010, תוצאה שהיא שיא אמריקאי ודירגה אותה תשיעית בכל הזמנים בעת השגתה.
ביוגרפיה > תוצאות בתחרויות מרכזיות

אולימפיאדת אתונה (2004) - מקום 13, 1.85 מטר
אליפות העולם באתלטיקה 2005 - מקום שני, 2.00 מטר
אליפות העולם באתלטיקה באולם 2006 - מקום 8, 1.94 מטר
אולימפיאדת בייג'ינג (2008) - מקום שלישי, 1.99 מטר
אליפות העולם באתלטיקה 2009 - מקום 7, 1.96 מטר
אליפות העולם באתלטיקה באולם 2010 - מקום שלישי, 1.98 מטר
אליפות העולם באתלטיקה באולם 2012 - מקום ראשון, 1.98 מטר
אולימפיאדת לונדון (2012) - מקום 6, 1.97 מטר
אולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) - מקום רביעי, 1.97 מטר
ביוגרפיה > חיים אישיים

לאו נשואה לקופץ המשולשת מריו לאו ולזוג שתי בנות (נולדו ב-2007 וב-2011).
הערות שוליים

↑  REBECCA R. RUIZ, Olympics History Rewritten: New Doping Tests Topple the Podium, nytimes.com
| --- | --- |
בקרת זהויות :  World Athletics: 14312978
פארק קנדה

ערך זה עוסק בפארק ממזרח לעמק איילון. אם התכוונתם למרכז ספורט ונופש הנמצא במטולה, ראו .
| --- | --- |

 מידע כללי
 תאריך הקמה:  1973 
 בעלות:  קרן קיימת לישראל 
 נתונים ומידות
 שטח:  12,000 דונם
 מיקום
 מדינה:  ישראל ישראל
 מיקום:  עמק איילון 
 קואורדינטות:  31°50′19″N 34°59′52″E﻿ / ﻿31.83861111°N 34.99777778°E﻿ / 31.83861111; 34.99777778
 אתר רשמי
  (למפת השפלה מוגדלת) פארק קנדה(למפת השפלה רגילה) פארק קנדה(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום פארק קנדה(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום פארק קנדה
 
מפת פארק קנדה ואזור לטרון
תצפית מדרך בורמה: מראה כללי של פארק קנדה מימין לכביש 1. ברקע הקרוב העיר מודיעין-מכבים-רעות, וברקע הרחוק גוש דן
אגם קטן בפארק קנדה
בית הקשתות בפארק קנדה
פארק קנדה (בשמו המלא פארק איילון-קנדה) הוא פארק השוכן ממזרח לעמק איילון, והמשתרע על-פני שטח של 12,000 דונם. פארק איילון-קנדה שוכן מצפון לכביש 1, בקטע שבין מחלף לטרון למחלף שער הגיא.
היסטוריה

"חמת" היה יישוב קדום ברכס לטרון, בשוליו המזרחיים של עמק איילון. היוונים או השומרונים שיבשו את השם וקראו למקום אמאוס. המקום מוזכר לראשונה בקרב אמאוס, שהתחולל בשנת 165 לפנה"ס במסגרת מרד החשמונאים. לאחר מכן הפכה אמאוס לעיר יהודית. אמאוס נזכרת אצל יוסף בן מתתיהו שציין כי במאה ה-1 לפנה"ס הייתה עיר קטנה, שתושביה נמכרו על ידי גאיוס קסיוס לונגינוס לעבדים.
במאה הראשונה הוקמה במקום קולוניה רומית, שהפכה במאה ה-3 לעיר אמאוס ניקופוליס. אמאוס ניקופוליס נודעה בבית המרחץ הגדול שהוקם בה, ואמת מים הוליכה אליו ממעיינות השוכנים כיום בתחומי פארק קנדה. העיר חרבה עם הכיבוש הערבי של ארץ ישראל.
המקום ידוע גם בשל המסורת הנוצרית המזהה אותה כאחד המקומות האפשריים של אמאוס – המקום בו התגלה ישו לשניים מתלמידיו לאחר שקם לתחייה.
הפארק נמצא על שטח של שלושה כפרים ערביים שהתקיימו במקום עד 1967. הראשון דיר איוב (בחלקו המזרחי של הפארק בסמוך לשער הגיא) נהרס במלחמת העצמאות ובהסכם שביתת הנשק עם ירדן נותר בשטח הפקר ולא יושב מחדש, שני הכפרים הנוספים הם עמואס ויאלו, במלחמת ששת הימים גירש צה"ל את תושביהם והרס את הבתים.
יצחק רבין אמר שהוא נתן את הפקודה להרוס את הכפרים כדי שלא ישמשו מחסה לקומנדו מצרי. עוזי נרקיס אמר שהכפרים נהרסו בשל השתתפותם במצור על ירושלים ובקרבות הקשים באזור במלחמת העצמאות. הסבר אחר שניתן לפינוי הוא הרצון לבטל את מובלעת לטרון כדי לאפשר את יישור הכביש לירושלים ולמנוע דרישה עתידית במסגרת הסכם שלום, להשיב את השטח לממלכת ירדן.
הקרן קיימת לישראל ייסדה את פארק קנדה ב-1973 כאתר פיקניק ונופש. שמו הראשון היה 'פארק קנדה', כאות הוקרה לקהילה היהודית בקנדה, שתרמה את הכסף הרב לפיתוחו. במשך שנים המשיכה הקהילה לתרום בקביעות לאחזקת הפארק, אך בראשית שנות ה-90 של המאה ה-20 הוצג סרט תחקיר שהראה את עברו הערבי של הפארק, והעובדה כי הוא שוכן מעבר לקו הירוק וטען שאסור להעביר כספי תרומות פטורים ממס מקנדה לצורך פיתוח הפארק. הקק"ל התנצלה על שימוש בכספים מקנדה להקמת הפארק ושם הפארק הוסב ל-'פארק איילון', אך כדי למנוע בלבול בינו ובין פארק איילון הסמוך לתל אביב, הוא נקרא 'פארק איילון-קנדה'.
עקב הקרבה לשטח אש 208 המשמש את חיל האיסוף הקרבי לקיום תרגילים מסכמים בסוף ההכשרה החילית שלו, מזה כ-13 שנה שהפארק משמש את החיל לקיום מסעות "סוף מסלול".
אטרקציות בפארק

הפארק עשיר ביער נטע אדם (אורנים וברושים), חורש ים תיכוני לא מפותח (אלון, אלה, חרוב) מסתתר בינות לאורנים ובמקומות רבים שרידי בוסתנים: שקד, תאנה, זית ועוד. בפארק מצויים פרחים רבים, בהם סתוונית היורה, כרכום חורפי, נרקיס מצוי ורקפת מצויה.

הפארק כולל מספר אתרים בעלי עניין: עמק המעיינות ובו שתי אמות מים, עינות איילון ובאר איוב, תל איילון ובראשו המבצר הצלבני "קסטלום ארנולדי", מעיין התמרים, גבעת המצפור, חורבת עקד, בית מרחץ רומי שהוסב לקבר שייח עובייד, קבר שיח אבן ג'בל, אתר הנצחה וזיכרון לקרבות 1948 – משלט י"ד ועוד.
בראשית שנות האלפיים נערך שיקום ופיתוח של אתרי טבע בגן בידי צעירים מקומיים על ידי חומרים טבעיים-מקומיים. בנוסף, האזור נחשב אחד היעדים המוצלחים לסיורי אופניים.
בשולי הפארק, בקרבת מבוא חורון, ישנו אתר היסטורי בשם בית הקשתות שכולל מעין, בריכה ומבנה אבן.
לקריאה נוספת

דברים שרואים מכאן עמק אילון ומורדות הרי יהודה בהוצאת בני משק מבוא חורון