stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אביגדור דגן
הערות שוליים

↑  Sendiherra ísraela í heimsókn: Flugvélaránin vitfirr ingslegt dæmi um vinnubrögð skæruliða, בעיתון Morgunblaðið‏, 17 בספטמבר 1970
↑  המשורר היהודי צ'כי, דבר, 23 באפריל 1937
↑  אוסף אביגדור דגן בספרייה הלאומית
↑  ביקורת: אלכס זהבי, סיפורי מהפכה שהיתה לעריצות, מעריב, 27 בנובמבר 1987.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007261150705171  PLWABN: 9810603652205606  BIBSYS: 90611140  BnF: cb12191460p (data)  CANTIC: a10814085  CiNii: DA07618806  GND: 124087957  ICCU: TO0V658319  ISNI: 0000 0001 0926 0114  LCCN: n85813504  LNB: 000027587  NDL: 00855709  NKC: jo19990047113  NLA: 35032971  NSK: 000003747  NTA: 068668392  RERO: 02-A005570891  SELIBR: 187793  SNAC: w6pp0g15  SUDOC: 030317223  Trove: 805586  VIAF: 93611328   WorldCat (עם VIAF): 93611328
אבן אלביטאר

| --- | --- |

 לידה:  1197? מאלגה, ספרד 
 פטירה:  1248 (בגיל 51 בערך) דמשק, האימפריה הסלג'וקית 
 ענף מדעי:  בוטניקה 
 מקום מגורים:  Al Abbas Mosque 
 
אבו מחמד עבד אללה בן אחמד אבן אלביטאר אלמאלקי (ערבית: ضياء الدين أبو محمد عبد الله بن أحمد المالقي; סביבות 1197–1248), רופא ועשבונאי מפורסם בעולם האסלאם.
חייו

אבן אלביטאר נולד במאלגה ספרד והשתלם בנעוריו בבוטניקה וברפואה אצל אבו אל-עבאס א-נבאתי. בשנת 1219 בהיותו כבן עשרים שנה, יצא למסע לימודים ארוך בארצות שונות מסביב לאגן הים התיכון והמשיך להשתלם ברפואה ובבוטניקה אצל טובי הרופאים והעשבונאים, וזאת תוך כדי לימוד מעשי והכרה בלתי אמצעית של הצמחים בשטח. בסוף מסעו הגיע למצרים ושירת שם בחצרו של השליט האיובי אלכאמל בן אלעאדל בתפקיד רופאו הראשי של השולטאן. בשנת 1240, כשנתיים לאחר מותו של אלכאמל, המשיך אבן אלביטאר לשרת בדמשק אצל אחרון השליטים האיוביים, אלצאלח נג'ם אלדין איוב. במסגרת עבודתו אצל השליטים האיוביים, העמיק את ידיעותיו בחקר הצמחים באזור ארץ ישראל וסוריה. אופי התיאורים ומגוון האתרים הנזכרים בספריו מעידים על היכרות טובה עם טבעה של הארץ ועם צמחייתה שהושגה במהלך סיוריו.
המפורסם מבין ספריו של אבן אלביטאר הוא "הקובץ על התרופות הנפרדות", האוצר בתוכו חומר רב; כמעט כל המידע השימושי בתחום הבוטניקה הרפואית עד ימיו. בחיבור זה מזכיר אבן אלביטאר צמחי מרפא רבים מאזור ירושלים, שאין ספק שהכירם אישית. כן מצוטטים בחיבורו קטעים מחיבורים רפואיים קדומים רבים שנשכחו, ובהם מידע רב אודות חומרי המרפא בירושלים. עבודתו מצטיינת בשיטתיות, והודות לכך מתוארים בחיבורו גם צמחים קטנים שאינם בולטים בנוף, אשר בדרך כלל אינם מוזכרים במקורות כתובים אחרים. בכך מעשיר אבן אלביטאר את רשימת צמחי ארץ ישראל וסוריה הידועים בשימוש האדם בימי הביניים.
אבן אלביטאר נפטר בשנת 1248.
לקריאה נוספת

זהר עמר, "אבן אל-ביטאר חוקר צמחי אש-שאם", קתדרה 76, תשנ"ה, עמ' 49- 76.
הערות שוליים

↑  זהר עמר ואפרים לב, רופאים ותרופות במאות העשירית עד השמונה עשרה, תל אביב, תש"ס, עמ' 107.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007462956605171  PLWABN: 9811514552505606  BIBSYS: 11055573  BNE: XX971820  BnF: cb120669478 (data)  CiNii: DA08949900  GND: 118937138  ISNI: 0000 0000 8170 0535  LCCN: n83043343  NLA: 36010736  NTA: 075069172  RERO: 02-A000084699  SELIBR: 62706  SNAC: w6kp8z5v  SUDOC: 028937112  TDVİA: ibnul-baytar  Trove: 1184304  VcBA: 495/22348  VIAF: 94095759   WorldCat (עם VIAF): 94095759
אדוארדו פרופר דה קאייחון

| --- | --- |

מצבה להנצחת קאייחון ביד ושם
 לידה:  9 באפריל 1895 מדריד, ספרד 
 פטירה:  1972 (בגיל 76 בערך) לונדון, הממלכה המאוחדת 
 מדינה:  ספרד 
 מקצוע:  דיפלומט 
 בן או בת זוג:  Helene Fould-Springer 
 צאצאים:  אלנה פרופר דה קאייחון 
 מידע חסיד אומות העולם
 פרסים והוקרה:  חסיד אומות העולם (6 באוגוסט 2007)  הצלב הגדול במסדר איזבלה הקתולית (1965)  הצלב הגדול של מסדר המופת האזרחי  פרס האומץ לדאגה לזולת 
 קישורים חיצוניים
 יד ושם:  אדוארדו פרופר דה קאייחון
 
אדווארדו פרופר דה קאייחון (בספרדית: Eduardo Propper de Callejón; 9 באפריל 1895 –  1972) היה דיפלומט ספרדי שנודע בעיקר בשל עזרתו בהצלתם של אלפי יהודים מידי הנאצים בצרפת הכבושה, מעשים בזכותם הוכר כחסיד אומות העולם.
חייו

פרופר דה קאייחון נולד למקס פרופר, יהודי ממוצא בוהמי, ולחואנה קאייחון, ספרדייה קתולית. הוריו גידלו אותו ואת אחיו כקתולים. הוא נישא להלן פולד-ספרינגר, ציירת, אשת החברה הגבוהה, ואחותה של הברונית ליליאן דה רוטשילד - נדבנית ופטרונית נודעת של אומנות בפריז.
פרופר דה קאייחון שימש כמזכיר הראשון בשגרירות ספרד בפריז, כאשר נכנעה צרפת בפני גרמניה ב-20 ביוני 1940. על מנת להציל את אוסף האומנות של משפחת אשתו בטירת רויאמונט מסכנת ביזה על ידי הצבא הכובש, הצהיר על הטירה כעל מעונו הרשמי ובכך העניק לה ולכל תכולתה חסינות דיפלומטית. בין יצירות האומנות שניצלו נמצא טריפטיכון של יאן ואן אייק - מהציירים החביבים על היטלר.
ביולי 1940 עזבה ממשלת צרפת את פריז ובעקבותיה כל השגרירויות הדיפלומטיות, כולל השגרירות הספרדית. פרופר דה קאייחון ומשפחתו עברו לבורדו, שם גילה כי הקונסול הספרדי נטש את משרדו, כאשר אלפי פליטים שהגיעו לבורדו נדחקים בפתח השגרירות בתקווה לקבל את הויזה שתצילם מהנאצים.
פרופר דה קאייחון פתח את השגרירות והחל להנפיק ויזות לפליטים. במשך 4 ימים בין ה-18–22 ביוני 1940 הנפיק בשיתוף עם הקונסול הפורטוגזי ארישטידש דה סוזה מנדש אלפי ויזות לספרד ולפורטוגל, תוך הפרת ההוראות שלא להנפיק ויזות מבלי לקבל לכך אישור מראש ממשרד החוץ הספרדי. פרופר דה קאייחון המשיך בהנפקת הויזות גם לאחר שהשגרירות עברה למקומה החדש בוישי. לא ניתן לדעת כמה ויזות הנפיק פרופר כיוון שרישומי השגרירות לא שרדו.
במרץ 1941 הורה שר החוץ הספרדי רמון סראנו סונר, לשגריר ספרד בוישי חוזה לוקרסיה (José Lucresia), להפסיק מיידית את עבודתו של פרופר דה קאייחון בשגרירות ולהעבירו לנציגות משרד החוץ באלעראיש שבמרוקו הספרדית – למשרה הרבה פחות מוערכת. השגריר הספרדי ניסה לבטל את הגזירה, בטענה כי זה עתה קיבל פרופר דה קאייחון מהמרשל אות כבוד. שר החוץ סירב לבקשה בכותבו שהוא מתקשה להבין את סיבות הממשלה הצרפתית להעניק אות כבוד לפקיד ספרדי ששירת את האינטרסים של היהודים.
בהמשך, מילא פרופר דה קאייחון שורה של תפקידים ברבאט, ציריך, וושינגטון, אוטווה ואוסלו.
פעולותיו ההרואיות לא זכו להערכה בטרם נפטר ב-1972 בלונדון. ב-12 במרץ 2008, העניק מוסד יד ושם אות חסיד אומות העולם לפרופר דה קאייחון, אותו קיבלו בשמו ילדיו: פליפה פרופר ואלנה פרופר דה קאייחון, אמה של שחקנית הקולנוע הבריטית הלנה בונהם קרטר.
הערות שוליים

↑  אדווארדו פרופר דה קאייחון - פעילותו להצלת יהודים בתקופת השואה, באתר יד ושם (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0000 4348 5416  LCCN: nb2006024526  VIAF: 33981443   WorldCat (עם VIAF): 33981443
א.א.ק. לרנקה (כדורסל)

א.א.ק. לרנקה (ביוונית: Αθλητική Έvωση Κίτιον - AEK), היא קבוצת כדורסל קפריסאית מהעיר לרנקה, המשחקת בליגת העל הקפריסאית וביורופקאפ. הקבוצה היא ההמשך הישיר של קבוצת פזופוריקוס לרנקה.
היסטוריה

הקבוצה הוקמה בשנת 1994, לאחר איחוד מועדונים בעיר לרנקה (פזופוריקוס לרנקה ואיפא לרנקה. פזופוריקוס שיחקה בליגה הבכירה וזכתה בארבע אליפויות (1973, 1991, 1992, 1994) וחמישה גביעים (1969, 1970, 1971, 1972, 1992). ואילו קבוצת איפא שיחקה בליגה השנייה. בעונת 2012/13 זכתה הקבוצה באליפות החמישית, לאחר ניצחון בסדרת הגמר מול קבוצת אפואל ניקוסיה 3-1. בתחילת עונת 2013/14 זכתה הקבוצה בסופרקאפ לאחר ניצחון בגמר מול קבוצת אתאה אגומיס 52-57.
צבעי הקבוצה הם: צהוב וירוק. ועל סמלה מצויר דיוקנו של המצביא היווני קימון, ששחרר את קפריסין מידי האימפריה הפרסית.
אירופה

החל מעונת 1989/90 הקבוצה משתתפת במפעלים אירופאים. לרוב בגביע קוראץ'. בעונת 1993/94 הדיחה הקבוצה את הפועל אילת מגביע קוראץ'.
תארים והישגים

הליגה הקפריסאית :
אליפות (10): 1973, 1991, 1992, 1994, 2013, 2015, 2016, 2018, 2021, 2023
הגביע הקפריסאי :
זכייה (9): 1969, 1970, 1971, 1972, 1992, 2017, 2018, 2021, 2023
הסופרקאפ הקפריסאי :
זכייה (5): 2014, 2015, 2016, 2017, 2018
שחקנים בולטים בעבר ובהווה

קפריסין ניקוס פפדופולוס
קפריסין רוברטו מנטובאני
קפריסין חאריס פנתוסיס
ארצות הברית למאר כרים
ארצות הברית דימרקו ג'ונסון
ארצות הברית מוריס בייקר
ארצות הברית אנתוני אנדרסון
הולנד רמון וואן דר האר
סרביה ננאד צ'אנק
פוארטו ריקו מיגל ברדיאל
ליטא ולדאס דבקוס
יוון ניקולאו סטיליאנו
יוון תנאסיס ורוותקוס
סרביה מרקו קנדיץ'
ראו גם

א.א.ק. לרנקה
אגאו מדר

אגאו מדר (בגעז: አገው ምድር, תרגום: "ארץ האגאו") אזור בצפון אתיופיה שרוב תושביו הם אגאו.
אחת מההשערות היא שזהו האזור אשר מוזכר אצל קוסמוס אינדיקופלוסטס במאה ה-6 בשם "אגאו".
האגאו החיים באזור ובאזור השכן מתקל רואים את מוצאם משבעה אחים שהגיעו מאזורי לסתה וסוקוטה ואשר ייסדו את "שבעת בתי האגאו". לפי מסורת זו, האחים היגרו לאזור תחת הנהגתו של הקיסר המודח קאדוס חארב שהוא גם אביהם.
האזור, בשמו הנוכחי מוזכר לראשונה אצל נזיר אתיופי נוצרי מהמאה ה-14 שהגיע לעשות נפשות במקומיים. במרוצות המאות ה-16 וה-17 השתלטו האתיופים על האזור ונוצרו קהילות נוצריות מקומיות. בשלהי המאה ה-17 האזור היה למקום שממנו יצאו מערכות צבאיות כנגד השנקלה ובמאה ה-19 שימש כבסיס תמיכה לקאסה היילו.
במאה ה-20 האזור נכלל בתוך מחוז גוג'ם וכיום רוב שטחו של האזור כלול בתוך מחוז אגאו אוי שבאמהרה.
לקריאה נוספת

James Quirin, "Agäw Mədər" in Siegbert Uhlig (Editor), Encyclopaedia Aethiopica: A-C, Otto Harrassowitz Verlag, 2003, ISBN 3447047461, p. 143-144
Taddesse Tamrat, "Process of Ethnic Interaction and Integration in Ethiopian History: The Case of the Agaw", The Journal of African History, Vol. 29, No. 1, Special Issue in Honour of Roland Oliver, 1988, pp. 5-18
הערות שוליים

↑  J.W. McCrindle (Editor), Cosmas Indicopleustes, The Christian Topography of Cosmas, an Egyptian Monk - Translated from the Greek, and Edited with Notes and Introduction, Cambridge University Press, 2010, ISBN 1108012957, p. 52
↑  Taddesse Tamrat, "Process of Ethnic Interaction and Integration in Ethiopian History: The Case of the Agaw", The Journal of African History, Vol. 29, No. 1, Special Issue in Honour of Roland Oliver, 1988, p. 11
↑  James Quirin, "Agäw Mədər" in Siegbert Uhlig (Editor), Encyclopaedia Aethiopica: A-C, Otto Harrassowitz Verlag, 2003, ISBN 3447047461, p. 144
אהוד פוקס

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1946 טבעון, פלשתינה (א"י)
 פטירה:  31 בדצמבר 2015 (בגיל 69 בערך)
 ענף מדעי:  קבלת החלטות, תורת המשחקים
 מקום מגורים:  ישראל
 מקום לימודים:  בית הספר התיכון ע"ש חיים גרינברג  הטכניון – מכון טכנולוגי לישראל 
 מנחה לדוקטורט:  פארנסטה פאטאנייאק 
 מוסדות:  אוניברסיטת בן-גוריון
 www.ehud.fuchs-design.co.il
 
אהוד פוקס (1946 - 31 בדצמבר 2015) היה מרצה באוניברסיטת בן-גוריון, בעל דוקטורט בתחום קבלת החלטות – נגזרת מתורת המשחקים, יושב ראש מועצת המנהלים של קבוצת הברום, חבר בהנהלה הבכירה של קונצרן כימיקלים לישראל וסופר מדע פופולרי.
ביוגרפיה

יליד קריית טבעון, למד בבית הספר התיכון ע"ש חיים גרינברג ולאחר מכן למד הנדסה בטכניון בחיפה, היה סמנכ"ל במפעלי ים המלח ולאחר מכן כיהן כיושב ראש מועצת המנהלים של קבוצת הברום וחבר בהנהלה הבכירה של קונצרן כימיקלים לישראל.
את עבודת הדוקטורט שלו 'Aspects of Decision Theory' כתב בהנחיית פרופסור פארנסטה פאטאנייאק (אנ').
היה מרצה באוניברסיטת בן-גוריון בבאר שבע והרצה בה על תורת קבלת החלטות לסטודנטים לתואר שני בהנדסת תעשייה וניהול.
שעשועונים

פוקס נהג להשתתף בשעשועוני רדיו וטלוויזיה:
ב-1963 מראשוני המשתתפים בתוכנית הרדיו "מחפשים את המטמון" בהנחיית יצחק שמעוני ונקדימון רוגל.
ב-1980 הגיע למקום השלישי בתחרות הבינלאומית של תוכנית הידע הטלוויזיונית "Mastermind" (אנ'), אשר שודרה בערוץ BBC.
ב-1989 השתתף בעונה הראשונה של תוכנית הטלוויזיה "מקבילית המוחות" בהנחיית יצחק שמעוני וזכה במקום הראשון בנושא "המרשלים של נפוליאון".
מספריו

אהוד פוקס, נפילים או נפלים: מבחנים בקבלת החלטות לראשי ממשלת ישראל מ-1948 ועד 2008, תל אביב: הוצאת סער, 2008
מיכאל הרסגור, אהוד פוקס, רגעים היסטוריים ורגעים היסטריים: החלטות בתנאי משבר, תל אביב: כנרת, זמורה ביתן, דביר, 2010
הערות שוליים

↑  גדי גולן, ‏יו"ר קבוצת הברום, אהוד פוקס, שוקל לפרוש יתמודד על תפקיד מנכ"ל מפעלי ים המלח, באתר גלובס, 24 ביוני 1997
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007440947605171  LCCN: no2008073892  VIAF: 311323135   WorldCat (עם VIAF): 311323135
אביגדור גרין

| --- | --- |

 לידה:  26 בינואר 1856 פלונסק, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  13 במאי 1942 (בגיל 86) תל-אביב, פלשתינה (א"י) 
 מקום קבורה:  בית הקברות טרומפלדור 
 
אביגדור גרין בשנת 1929 עם בנו דוד בן-גוריון, פולה בן-גוריון, רעייתו, וילדיהם
יום הולדת שבעים לאביגדור גרין עם הגיעו לארץ ישראל. למעלה מימין: ציפורה, זינה, טגורי. לפניהם מימין: אריה פרידמן לבוב, זאב שדמי, אשתו של אביגדור, אביגדור עם הנכד עמוס, פולה ודוד בן-גוריון. מלפנים הילדים, מימין: עמנואל, אריה, רות, יהודית, טובה, גאולה ורננה
אביגדור גרין (26 בינואר 1856 – 13 במאי 1942) היה פעיל ציוני, אביו של ראש ממשלת ישראל הראשון, דוד בן-גוריון.
קורות חייו > משפחתו

בנו הבכור אברהם גרין (1877–1945), עלה לארץ ישראל בשנת 1933, נישא לטובה לבית נחמנוביץ ונפטר בתל אביב. היחיד מבני המשפחה שהיה דתי וציוני דתי עוד לפני יסוד "המזרחי". הצטרף למפלגת "המזרחי" עם יסודה, וניהל את לשכתה בפולין. בפלונסק היה עורך דין פרטי. בישראל התפרנס מפקידות. פרסם חוברת: "יקוב הדין את ההר" (תש"ד, 1944) בה תקף את חסידות גור והאדמו"ר מגור. הפצת החוברת (שנעשתה תחילה בעילום שם) עוררה כעס בקרב חסידי גור, ואלה אף תקפו את הרב יעקב גוטובוסקי ורעייתו באלימות, מאחר שנחשדו על ידם בכתיבת החוברת. מספר רבנויות הכריזו חרם על החוברת.
בנו, מיכאל (מיכל) גרין (1879–1965), עלה לארץ ישראל בשנת 1933, נישא לדינה לבית זילברשטיין ונולדו להם שתי בנות: חיה ארקיס ומרים טאוב. היה בעל קיוסק בתל אביב בשדרות נורדאו פינת בן-יהודה.
בתו, רבקה גרין (1884–1944), עלתה לארץ ישראל בשנת 1931, נישאה לזמר והחזן יהודה הר-מלח.
בנו, דוד בן-גוריון (1886–1973), עלה לארץ ישראל בשנת 1906, נישא לפולה בן-גוריון ב-1917 ולשניים נולדו שתי בנות ובן. רננה לשם, גאולה בן אליעזר, ועמוס בן-גוריון.
בתו, צפורה בן-גוריון (1890–1965), השתלמה בברלין בקורסים לגננות. עלתה לארץ ישראל בשנת 1923 עם בנה אריה והשתקעה בחיפה. שם נישאה בשנית ב-1928 למלחין אריה פרידמן-לבוב. שנים עבדה בקופת חולים בחיפה כחובשת - מקצוע שלמדה לפני עלותה לישראל.
בנו, בנימין גרין (יליד 1905), עלה לארץ ישראל בשנת 1922, פועל בנין מבוני נהריים. גמר את הטכניון בחיפה. עבד כמהנדס בסולל בונה ובמשרד הביטחון.
לקריאה נוספת

ברכה חבס, דוד בן-גוריון ודורו, הוצאת מסדה, 1952.
שבתי טבת, קנאת דוד, הוצאת שוקן, 1973.
מיכאל בר-זוהר, בן-גוריון, הוצאת זמורה ביתן, 1987.
הערות שוליים

↑  יהודה ארז, "אגרות דוד בן-גוריון", הוצאת עם עובד ואוניברסיטת תל אביב, 1971, כרך ראשון, עמ' 450
1 2  מיכאל בר-זוהר, בן-גוריון, כרך א, פרק כד, עמ' 494.
1 2  מיכאל בר-זוהר, בן-גוריון, עמ' 24.
↑  יהודה ארז,"אגרות דוד בן-גוריון", הוצאת עם עובד ואוניברסיטת תל אביב, 1971, כרך ראשון, עמוד 450
1 2 3  תום שגב, מדינה בכל מחיר – סיפור חייו של דוד בן-גוריון, עמ' 309.
↑  ר' אביגדור גרין, דבר, 24 בינואר 1936
↑  מכתבו של אביגדור גרין להרצל באתר "הבלוג של דוד בן-גוריון".
↑  אניטה שפירא, בן-גוריון: דמותו של מנהיג, עמ' 16.
↑  אניטה שפירא, בן-גוריון: דמותו של מנהיג, עמ' 24.
1 2  מיכאל בר-זוהר, בן-גוריון, כרך א, פרק ט, עמ' 202.
↑  גרין, אברהם בן אביגדור (VIAF 299294417)
↑  אברהם גרין, שיחות עם אדמורי"ם בפולין על הציונות, הארץ, 25 בספטמבר 1935
↑  להורדה, PDF
↑  התנפלות על רב שנחשד בהוצאת חוברת נגד הרבי מגור, המשקיף, 26 בינואר 1944
↑  יקוב הדין את ההר, המשקיף, 23 במרץ 1944
ברכה חבס, אחד ודורו (פרק ראשון, חלק שלישי), דבר, 20 בינואר 1950
↑  יהודה ארז, "אגרות דוד בן-גוריון", הוצאת עם עובד ואוניברסיטת תל אביב, 1971, כרך ראשון, ערך: גרין אברהם, עמ' 451
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007509961305171  VIAF: 308280748   WorldCat (עם VIAF): 308280748
אהוד פקר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  8 בנובמבר 1928 ירושלים, פלשתינה (א"י) 
 פטירה:  11 בדצמבר 2016 (בגיל 88) תל אביב-יפו, ישראל 
 מקום קבורה:  בית הקברות מנוחה נכונה כפר סבא 
 מקום לימודים:  הטכניון – מכון טכנולוגי לישראל 
 זרם באמנות:  מינימליזם 
 
אהוד פקר (8 בנובמבר 1928 – 11 בדצמבר 2016) היה פסל, צייר, מוזיקאי ואמן רב תחומי בסגנון המינימליזם.
ביוגרפיה

נולד בירושלים לנפתלי ולציפורה במשפחה מבוססת בת ארבעה ילדים. אביו, נפתלי, היה בעליה של חנות לחומרי בניין בתל אביב ובשנת 1934 הקים את מפעל "פקר פלדה". גדל בתל אביב. לפני קום המדינה, בזמן לימודיו בטכניון, שירת בההגנה. עם קום המדינה התגייס לצה"ל ושירת בחיל האוויר.
עם תום מלחמת העצמאות חזר לטכניון ובשנת 1953 קיבל תואר מהנדס בניין.
לאחר לימודיו כיהן תקופה קצרה כמנהל ב"פקר פלדה" שהייתה בבעלות משפחתו.
נקבר בבית העלמין האזרחי מנוחה נכונה כפר סבא.
קריירה אמנותית

בנעוריו למד נגינה בכינור אצל יריב אזרחי ויוסף קמינסקי ולמד גיטרה אצל מנשה בקיש. למד רישום אצל הצייר יצחק פרנקל פרנל. בשנות ה-60 למד רישום אצל יחזקאל שטרייכמן במכון אבני. בהמשך, בשנות ה-70, למד ציור עם רפי לביא וחיים קווה, והרבה ליצור ולהציג את עבודותיו. 

אהוד פקר נמנה עם חוג תלמידיו של רפי לביא והיה בן ביתו יחד עם תמר גטר, אפרת נתן ואחרים.

אהוד פקר נמנה עם "החבורה התל אביבית המורחבת", שכללה, בין השאר, לפי ספרו של רן שחורי Art in Israel, את רפי לביא, יואב בר-אל, יאיר גרבוז, מיכל נאמן, תמר גטר, דידה עוז, הנרי שלזניאק, ציונה שמשי, יגאל תומרקין ומנשה קדישמן. בספר סקר שחורי את עבודתו של פקר "תרגיל עם 16 חלקים" משנת 1973 (עץ וזכוכית).

בשנות ה-90 לימד נחום טבת קורס ב"בצלאל" שנקרא "מינימל ארט בישראל, לאן נעלם אהוד פקר?"
אהוד פקר עסק ביצירותיו בצורות מתמטיות והנדסיות ובנה עבודות שבהן פירמידות משוכללות וגופים תלת־ממדיים נוספים, בשילוב של המרחב הפריזמתי והאקטואליה. יצירותיו נעות בין שני קטבים: מצד אחד הנגזרות של הצורה הבסיסית שבעיניו היא הפריזמה הנמשכת - צורת היסוד במרחב ובבעיית השלם והאינסוף, ומצד שני ההתעסקות בראלי, בקומוניקטיבי ובדוקומנטרי. 

בשנת 2014 תרם את הפסל "הגדרת הפירמידה", העשוי מעץ לבוד ומאקריליק, למוזיאון תל אביב.
אלן גינתון, אוצרת האמנות הישראלית במוזיאון תל אביב לאמנות, כתבה בקטלוג התערוכה של פקר שהוצגה במוזיאון בשנת 2014:
במחצית הראשונה של שנות השבעים, בנה אהוד פקר קבוצה גדולה של אובייקטים, פסלים, יוצאת דופן באופייה הגיאומטרי ובבשלותה האמנותית הטכנית והרעיונית. את העבודות האלה – אחדות מתוך קבוצה גדולה שתכנן ושמוצגת בחוברת שהוציא מאוחר יותר - הציג פקר בתערוכות קבוצתיות בגלריות שונות בירושלים ובתל אביב, יחד עם אמנים שהיו צעירים ממנו בשנים רבות, רובם אמני הדור הצעיר של אותן שנים שנחנכו על ידי רפי לביא. הפסלים המינימליסטיים-קונספטואליים בלטו בייחודם וזכו להערכה גדולה של האמנים הצעירים. כפי שכתב פקר באותה חוברת, לעבודות האלה לא היה דורש והן הלכו לאיבוד במרוצת השנים. מעבודות מסוימות נשארו דגמים, ורק עבודה אחת — "התכנסות הסדרה הגיאומטרית", שלא הוצגה, נשתמרה בביתה של בתו הבכורה.
אהוד פקר כתב והלחין שירים ופזמונים, ובשנים האחרונות לחייו החל בכתיבת שירה, שפורסמה בעיתון הארץ ובעיתון 77.
קריירה אמנותית > תערוכות שבהן הציג

"תערוכת חברים חדשים", בית האמנים תל אביב, 1969
פסטיבל אמנות ישראל, 1969
"פנים חדשות", בית האמנים תל אביב, 1971-1972
תערוכת יחיד, גלריה צ'מרינסקי תל אביב, 1972
"תערוכת סתיו קבוצתית", גלריה מבט תל אביב, 1972
"אמנים ובחירתם", תערוכה קבוצתית, בית האמנים תל אביב, 1972
תערוכה קבוצתית, מוזיאון רמת גן, 1972
תערוכה קבוצתית, גלריה 220 תל אביב, 1973
תערוכה קבוצתית, גלריה ישראליס תל אביב, 1973
"פינות", תערוכה קבוצתית, גלריה בלטמן תל אביב, 1973
"התהוות הממד השלישי", תערוכה קבוצתית, בית האמנים ירושלים, 1973
"אביב 1974", תערוכה קבוצתית, בית האמנים ירושלים, 1974
תערוכה קבוצתית, גלריה שרה גילת ירושלים, 1974
תערוכה קבוצתית, גלריה שרה גילת ירושלים, 1975
"הגדרת מצבים, בין הפשוט לנשגב", מוזיאון תל אביב לאמנות, 2014
הערות שוליים

↑  אהוד פקר במוזיאון ישראל
↑  Ran Schori, Art in Israel, Sadan Publishing 1974
↑  גדעון עפרת - תולדות ההיסטוריוגראפיה של אמנות ישראל
↑  דנה גילרמן, קיר אמן: דניאל שושן, באתר הארץ, 16 במאי 2008
↑  "על מתמטיקה ואמנות" - מכון ויצמן למדע
↑  אהוד פקר: הגדרות ומצבים בין הפשוט לנשגב : עבודות משנות ה-70
↑   אהוד פקר, אני נסחף אל מערבולת הלבנט, באתר הארץ, 4 בדצמבר 2014
↑  עיתון 77 למרות הכל
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007521187505171  LCCN: no2016082242  VIAF: 172146936614013780589   WorldCat (עם VIAF): 172146936614013780589
אדוארדו קרבאליו

אדוארדו דוס רייס קרבאליו (בפורטוגזית: Eduardo dos Reis Carvalho, נולד ב-19 בספטמבר 1982; ידוע גם כאדוארדו) הוא כדורגלן פורטוגזי המשחק בעמדת השוער בספורטינג בראגה.
קריירת מועדונים

בצעירותו, נדד אדוארדו בין מספר מחלקות נוער עד שבגיל 16 הגיע למחלקת הנוער של בראגה. כאשר סיים את גיל הנוער שיחק בקבוצת המילואים של המועדון עד שבינואר 2007 הושאל לביירה מאר עד לסיום העונה על מנת לצבור ניסיון בליגת העל הפורטוגזית. עונה לאחר מכן הושאל לויטוריה סטובאל עימה זכה בגביע הליגה הפורטוגזי ואף נבחר לאיש המשחק בגמר המפעל לאחר שהדף שלושה פנדלים של שלושה משחקני ספורטינג ליסבון. בעונת 2008/2009 חזר לבראגה כשוער ראשון וספג בה 20 שערים (הכי מעט בליגה) וסיים עם הקבוצה במקום השני בטבלה, הישג שיא של המועדון.
ב-7 ביולי 2010 חתם בגנואה מהסרייה א' תמורת 4 מיליון אירו ו-25% מסכום העברה עתידית של השחקן. אף על פי ששיחק ברוב משחקי הקבוצה, הוא הושאל לבנפיקה ליסבון עם אופציה לרכישת כרטיס השחקן שלו לאחר עונה אחת בלבד באיטליה. ב-26 ביוני 2012 חתם באיסטנבול בשאקשהיר מליגת העל הטורקית. לאחר עונה אחת חזר לבראגה כמושאל מגנואה.
ב-27 ביוני 2014 חתם בדינמו זאגרב מליגת העל הקרואטית ל-3 שנים.
ב-25 באוגוסט 2016 חתם בצ'לסי מהפרמייר ליג לעונה אחת.
ב-6 ביולי 2018 הושאל לויטסה ארנהם ההולנדית לעונה אחת.
ב-1 ביולי 2019 שוחרר מצ'לסי וכעבור זמן קצר חתם בספורטינג בראגה.
קריירה בינלאומית

בספטמבר 2008 זומן אדוארדו לראשונה לסגל נבחרת פורטוגל לאחר פרישתו של קים מהנבחרת. ב-11 בפברואר 2009 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 0-1 נגד פינלנד. לאחר שאיבד את מקומו בהרכב גנואה, איבד אדוארדו גם את מקומו בהרכב הנבחרת לרוי פטריסיו. אדוארדו השתתף עם הנבחרת במונדיאל 2010, יורו 2012, מונדיאל 2014 ויורו 2016.
תארים

גביע האינטרטוטו: 2008
גביע הליגה הפורטוגלית: 2007/2008
גביע הליגה הפורטוגלית: 2011/2012
אליפות קרואטיה: 2014/2015, 2015/2016
הגביע הקרואטי: 2015/2016
אליפות אירופה: 2016
אונייה מחופת שריון

הקרב הראשון בין אוניות מחופות שריון: ה"וירג'יניה" (משמאל) מול ה"מוניטור", בשנת 1862 בקרב המפטון רודס
אונייה מחופת שריון (אנגלית: Ironclad) הוא שם כללי לאוניית מערכה משוריינת מונעת קיטור. האוניות מחופות השריון נבנו במחצית השנייה של המאה ה-19, והיו בבסיסן אוניות עץ בעלות לוחות שריון חיצוניים מברזל או מפלדה.
המניע המרכזי לפיתוחן של האוניות מחופות השריון היה פגיעותן הרבה של אוניות המערכה הקודמות עשויות העץ לפגזים דליקים או נפיצים, חיסרון שהלך והתברר עם התפתחות החימוש והתותחנות הימית במחצית הראשונה של המאה ה-19.
האונייה מחופת שריון הראשונה שנבנתה הייתה לה גלואר (La Gloire) הצרפתית בהדחק 5,360 טון, שהושקה על ידי הצי הצרפתי בנובמבר 1859. השקתה עוררה את הצי האנגלי המלכותי לפתח אוניות מחופות שריון משלו, והווריור (Warrior) הגדולה והמהירה בהדחק 9,360 טון הושקה בדצמבר 1860, והוכנסה לשירות ב-1861.
מלחמת האזרחים האמריקנית, במהלכה אירעו מספר קרבות ימיים בין אוניות מחופות שריון משני הצדדים הלוחמים, הביאה להכרה כי האוניות מחופות השריון החליפו למעשה את אוניות המערכה שקדמו להן, ככלי השיט הצבאיים בעלי העוצמה הרבה ביותר בקרב.
אוטורפרקטומטר

אופטומטריסט בימיה של צבא ארצות הברית משתמש באוטורפרקטומטר
אוטורפרקטומטר הוא כלי לבדיקת ראייה, הנחשב לנותן כיוון כללי אודות רמת ראייתה של העין. האוטורפרקטומטר בנוי כמחשב ובו צג המראה תמונה מסוימת (בדרך-כלל תמונות נוף) ועל המטפל להביט במסך, ולציין לאופטומטריסט את מידת חדות התמונה בה הוא צופה. בסיום הבדיקה במכשיר, מתקבל ממנו נייר פלט המכיל כיוון כללי למספר הראיה של הנבדק, בהתאם לנתונים שהוזנו לתוכו על ידי הבודק.
ראו גם

תרשים לבדיקת ראייה
אויבלוס

| --- | --- |
 תפקיד:  מלך ספרטה
 אב:  קינורטס 
 בן או בת זוג:  גורגופון, בטאה 
 צאצאים:  איקריוס, טינדראוס, היפוקואון, אראנה, יקינתון 
 
אוֹיבּלוס (ביוונית: Οἴβαλος) הוא דמות מהמיתולוגיה היוונית, מלך ספרטה, בנו של קינורטס, בעלה של גורגופון, ואביו של טינדראוס.
אויבלוס ירש את אביו קינורטס כמלך ספרטה. ולאחר מותו של פריארס נישא לאלמנתו גורגופון בתו של פרסאוס, והיא ילדה לו שלושה בנים טינדראוס, היפוקואון, ואיקריוס. אם כי על פי הביבליותקה, ילדה לו אותם נימפה בשם בטאה. כמו כן נולדה לו בת בשם אראנה שנישאה לאחיה למחצה אפראוס.
Wii Sports

| --- | --- |

עטיפת הגרסה האירופית של המשחק
 כללי
 תאריך הוצאה:  צפון אמריקה: 19 בנובמבר 2006  יפן: 2 בדצמבר 2006  אוסטרליה: 7 בדצמבר 2006  אירופה: 8 בדצמבר 2006
 סוגה:  משחקי ספורט ממוחשבים
 פיתוח:  נינטנדו
 הוצאה לאור:  נינטנדו
 ארץ מקור:  יפן 
 שפות:  גרמנית, יפנית, אנגלית 
 הפצה:  נינטנדו
 עיצוב:  ג'ונג'י
 סדרה:  Wii 
 דרישות תוכנה
 מצבי משחק:  משחק מחשב מרובה משתתפים 
 פלטפורמות:  Wii
 המשחק הבא:  Wii Sports Resort 
 wiisports.nintendo.com
 
Wii Sports הוא משחק וידאו ספורט משנת 2006 שפותח על ידי חברת נינטנדו עבור קונסולת משחקי הווידאו שלה, Wii. המשחק יצא לראשונה בצפון אמריקה ב-19 בנובמבר 2006, ובחודש שלאחר מכן הופץ באזורים נוספים בעולם. המשחק הופץ ברחבי העולם כחלק מהקונסולה, מלבד ביפן ודרום קוריאה, והיה לראשון מאז Mario's Tennis שיצא בשנת 1995 והיה חלק מהמערכת של נינטנדו.
המשחק כולל אוסף של חמש סימולציות ספורט, שנועדו להמחיש את יכולות חישת התנועה של השלט של Wii. חמשת ענפי הספורט שכולל המשחק הם טניס, בייסבול, באולינג, גולף ואגרוף. השחקנים משתמשים בשלט כדי לשחק ובכך מדמים את התנועות במציאות., לדוגמה סיבוב מחבט טניס. כללי המשחק פשוטים על מנת להקל על שחקנים חדשים. המשחק כולל גם מצבי אימון וכושר המפקחים על התקדמות השחקנים.
המשחק התקבל בברכה על ידי המבקרים ומכר עד סוף 2017 למעלה מ-82 מיליון עותקים. זהו המשחק הנמכר ביותר בפלטפורמה אחת בכל הזמנים, והרביעי בסך הכול. גרסה מחודשת של Wii Sports Club בהפרדה גבוהה שוחררה ב-2013 עבור ה-Wii U.