אבירות
דמות האביר הנודד

האביר הנודד (Knight-errant) הוא ארכיטיפ ספרותי נפוץ שהתפתח החל מן המאה ה-12, ולא ברור עד כמה היה לו בסיס במציאות ההיסטורית של ימי הביניים. המונח עצמו מוכר לראשונה מן הסיפור "סר גאוויין והאביר הירוק" במאה ה-14, והוא מתאר דמות אביר שאין לו אחוזה, ולעיתים אף לא אדון פיאודלי, והוא נודד בארץ בחיפוש אחר הרפתקאות, מעשי גבורה ומעשי צדקה כדי להוכיח את כוחו ויכולתו. אבות טיפוס מפורסמים של האביר הנודד היו דמויותיהם של אבירי השולחן העגול סר לנסלוט, סר גאוויין (Gawain), סר פרסיבל וסר גלהאד. במאה ה-16 היו סיפורי הרפתקאות של אבירים נודדים כמו אמאדיס מגאולה פופולריים מאוד, בייחוד בספרד, ומיגל דה סרוואנטס כתב את ספרו "דון קישוט" כפארודיה עליהם.
בעלילות טיפוסיות של האבירות הספרותית, האביר הנודד נלחם בדו-קרבות ובאתגרי פה ד'ארם נגד אבירים אחרים, בעיקר נגד "אבירים שחורים" ו"ברונים שודדים" שאינם מצייתים לכללי הכבוד של קוד האבירות, וגורמים עוול לחסרי הישע, פשוטי העם, נשים וילדים. לעיתים קרובות האביר יילחם גם נגד אבירים אנשי כבוד בטורנירים ובאתגרים ידידותיים, שבהם המנוצח בדרך-כלל אינו נפגע, אך נאלץ להודות בעליונותו של המנצח. במקרים כאלו האביר הנודד עשוי להסתיר את זהותו על ידי הסתרת פניו בקסדה או הסתרת שלט האצולה על מגינו, כדי להוכיח שאינו מנצל את מעמדו ומוצאו. בעלילות הדומות לאלו של מעשיות ואגדות, האביר הנודד עשוי להילחם נגד יצורים קסומים מרושעים כמו דרקונים, ענקים, מכשפים ומכשפות, ולהסתייע בפיות ובמכשפים "לבנים" טובים, ובפריטים אגדתיים כגון סוס, שריון או חרב קסומים. בעלילות רומנטיות האביר מציל נשים רמות מעמד מפשעי הנבלים, ונוהג בהן בנימוס ובאצילות. תכופות העלילה דורשת מן האביר עמידה בפיתויים ובניסיונות הבוחנים את יושרו, כבודו ונאמנותו לאדונו, לגבירתו ולערכי קוד האבירות. עלילות האביר הנודד נוטות להתרחש בנופים כפריים או פראיים, יותר מאשר בחצרות האצולה והמלוכה, ובכך עשויות להדגיש ערכי פסטורליה, שיבה אל הטבע והסתפקות במועט.
האביר הנודד עשוי לנדור נדר וליטול על עצמו "חיפוש" (אנגלית: quest) – משימה קשה ביותר שהשגתה תכופות מחייבת מסע חיפוש עצמי והשגת טוהר דתי ורוחני בנוסף על יכולות לחימה. החיפוש המפורסם ביותר בספרות האבירות הוא החיפוש אחר הגביע הקדוש על ידי אבירי השולחן העגול, הידוע לראשונה מיצירותיו של האביר והמשורר הצרפתי כרטיאן מטרואה במאה ה-12, ובמאה ה-15 תואר בהרחבה ב"מות ארתור" מאת תומאס מלורי. מושג הקווסט כמסע חיפוש ממשי ונפשי של הגיבור אחר גורלו חוזר מאז בניתוחים ספרותיים שונים, למשל במסע הגיבור אצל חוקר המיתולוגיה האמריקאי ג'וזף קמפבל. הרפתקת הקווסט הפכה לכלי עלילתי נפוץ בספרות הפנטסיה המודרנית, ונעשה בה שימוש רב מאוד במשחקי תפקידים כמו מבוכים ודרקונים ובמשחקי הרפתקה ממוחשבים. דמות הפלדין, הנפוצה במשחקים אלו, נקראת על שם הפלדינים, אביריו של קרל הגדול בשירת רולאן ובשירי עלילה נוספים של המחזור הקרולינגי מימי הביניים.
לדמות האביר הנודד ניתן למצוא מקבילות ספרותיות של לוחמים נודדים בתרבויות, בסוגות ספרותיות ובסוגות קולנועיות אחרות, שאף הם פועלים תכופות לפי קוד אתי אישי של צדק והגנה על החלש בעולם אלים. למשל הבוגאטירים בשירת הבילינה הסלאבית; אמני לחימה נודדים בספרות ובסרטי הוושיה הסינית; דמויות הרונין בספרות הסמוראים היפנית ובסרטי אקירה קורוסאווה; דמות הקאובוי או האקדוחן הנודד במערבון; ודמות "הבלש האפל" או "הבלש הקשוח" בספרות בלשית אצל סופרים כדשיל האמט וריימונד צ'נדלר, ובפילם נואר הקולנועי. גם בסוגות המודרניות של פנטסיה ומדע בדיוני ניתן למצוא דמויות גיבורים המתנהגות כאבירים נודדים, ולעיתים אף נקראות במונח "אבירים" או דומה לו, למשל חלק מאבירי הג'דיי בעולם מלחמת הכוכבים. דוגמה לקרבה בין סוגות אלו היא סדרת המגדל האפל מאת סטיבן קינג – ספרי פנטסיה שגיבורם הוא האקדוחן הנודד רולנד דשיין, ונכתבו בהשראת הפואמה הפנטסטית רולנד האציל אל המגדל האפל קרב מאת רוברט בראונינג, שבעצמה רומזת לאביר רולנד (צרפתית: רולאן, איטלקית: אורלנדו), גיבור שירת רולאן כנזכר במחזה השייקספירי המלך ליר.
אנציקלופדיית הוויקי TV Tropes (TV Tropes), המוקדשת לקלישאות בתחומי טלוויזיה, קולנוע, קומיקס, משחקי וידאו ותחומים נוספים של בידור ותרבות פופולרית, מאפיינת את "האביר הנודד" כדמות של אביר, סמוראי או קאובוי, בדרך כלל "זאב בודד" הפועל לבדו, או לכל היותר בלווית דמות משנה של נושא כלים, ונודד בארץ בחיפוש אחר מפלצות ודרקונים להילחם בהם, ודמויות של "העלמה במצוקה" (Damsel in distress) להצילן. האנציקלופדיה מציינת את קיומה של גרסה נשית (Damsel Errant), אף כי נדירה יותר, של דמות האביר הנודד. כבר בספרות האבירות של ימי הביניים ותקופת הרנסאנס ניתן למצוא דוגמאות נדירות של דמויות נשים אבירות ולוחמות, למשל בראדמנטה (Bradamante) ומרפיסה ב"אורלנדו המטורף" מאת לודוביקו אריוסטו, קלורינדה (Clorinda) ב"ירושלים המשוחררת" מאת טורקוואטו טאסו, ובריטומרט ב"מלכת הפיות" מאת אדמונד ספנסר. דמויותיהן הדמיוניות קרוב לוודאי מושפעות מדמותה ההיסטורית של ז'אן ד'ארק. לעיתים הן מוצגות בעלילה כמצילות דמויות נשיות פחות קרביות מהן, או אף את דמויות האבירים הגברים. במקרים אחרים הן מוצגות כמתחפשות בשריון גברים, ונלחמות באבירים גברים שאינם מודעים למינן. גם בספרות הוושייה הסינית ניתן למצוא דמויות נשיות מעטות של לוחמות המתפקדות כאבירות נודדות. עם זאת, בתקופה המודרנית תכופות נמתחת ביקורת פמיניסטית על האבירות הספרותית הקלאסית, בשל נטייתה להעריץ דמויות נשיות יפות ופסיביות שעיקר תפקידן בעלילה הוא להמתין לאביר הגבר שיבוא להצילן. ביקורת כזו אופיינית ליצירות מאוחרות יותר של ספרות אבירות מנקודת מבט נשית, כמו הגבירה משאלוט וערפילי אבלון.