stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פיטר בלוס
פעילותו בארצות הברית > תרומותיו לחקר ההתפתחות הנפשית בגיל ההתבגרות ובטיפול בהפרעותיה

בשנת 1967 פרסם בלוס ספר אחר בעל חשיבות, על תהליך ספרציה-האינדיבידואציה המשנית המתרחש בעת ההתבגרות, מושג שפותח על ידו בעקבות מרגרט מאהלר.(The Second individuation process of the adolescence). תהליך זה, חיוני בהתפתחות הנפשית הנורמטיבית, מתאפיין בתנודות בין מגמות להיפרד ובין מגמות רגרסיביות (הפעם כהגנה של ה"אגו") לחזור לתלות.
הוא תיאר 4 תנאים מוקדמים להיווצרות האופי בגיל ההתבגרות:
לפי בלוס, בגיל ההתבגרות לא רק שחלה חזרה של סיטואציות טרום אדיפליות וקונפליקטים אדיפליים אלא הם מגיעים אז לפתרונם הקבוע.(1979)
בלוס תיאר גם כמה מנגנוני הגנה נוספים המאפיינים את ההתבגרות, כגון ההתבגרות הממושכת והאוניפורמיזם.(1954)
בשנים 1950–1960 צבר בלוס ניסיון ותובנות רבות בנוגע למתבגרים ולבעיותיהם.
אלו השתקפו בספרו " על ההתבגרות"- שפורסם בשנת 1962. בספר זה, שהפך לקלאסי, תיאר בלוס את שלבי ההתפחות בהתבגרות משלב החביון ועד לפוסט-התבגרות (בתר-התבגרות), מה שכולל גם התבגרות מוקדמת, התבגרות אמצעית והתבגרות מאוחרת, עם אפיונים משלהם של היווצרות הזהות ואינטגרציה של ה"אני"
בספרו "בנים ואבות" בלוס הציג את ההשקפה, לפיה התחזקות המבנה הנפשי והתפתחות האופי בהתבגרות המאוחרת, במיוחד אצל זכרים, קשורה בפתרון של ההתקשרות הדיאדית הטרום-אדיפלית אל ההורה בן אותו המין וברה-אקטיבציה שלה בעת השלב
האדיפלי ובהתבגרות המוקדמת.
בהתבגרות המאוחרת האני נהיה יותר אינטגרטיבי ואדפטיבי מאשר הגנתי. הוא מגביל את עצמו לכמה תחומי עניין ספציפיים ולאט לאט מתגבשת הזהות העצמית הקבועה.
אחרי פרישתו מהפעילות המקצועית עסק הרבה בכתיבת שירה ופרוזה, ניגן בכינור, עסק בנגרות להנאתו.
פיטר בלוס נפטר בגיל 94 בביתו בהולדרנס, ניו המפשייר. אשתו הראשונה, מרטה, נפטרה בשנת 1979. במותו השאיר בלוס את אשתו השנייה, בטסי תומאס בלוס, שני ילדים - פיטר בלוס הבן, רופא, ובת, לילמור בנהאובר, 4 נכדים ו-3 נינים.
ספריו

(1941) - The Adolescent Personality ,New York: Appleton, 1941
(1962). On adolescence: A psychoanalytic interpretation. New York: The Free Press.
(1967). The second individuation process of adolescence. Psychoanalytic Study of the Child, 162-186.
(1978). The concept of acting out in relation to the adolescent process. In E. Rexford (Ed.), A developmental approach to the problem of acting out (p. 153-174). New York: International Universities Press.
(1979) -The Adolescent Passage:Developmental Issues
(1985). Son and father: before and beyond the oedipus complex . New York: The Free Press.
מאמרים

(1954) - Prolonged adolescence Amer.J of Orthopsychiatry 24,733-742
(1957) -Preoedipal factors in the etiology of female delinquency in "Psychoanalytic Study of the Child", vol. 12
(1979) Modifications in the traditional psychoanalytic theory of adolescent development, Adolescent Psychiatry 8,8-24
הערות שוליים

↑  J.Palombo et al פרק 5 עמ' 95
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007271905705171  BIBSYS: 90055313  BNE: XX1514649  CiNii: DA00526947  GND: 131392298  ISNI: 0000 0001 0914 8712  LCCN: n85045139  NDL: 00433583  NKC: xx0054300  NLA: 35019582  NTA: 069708789  RERO: 02-A003015150  SUDOC: 060768797  Trove: 793898  VIAF: 72523257   WorldCat (עם VIAF): 72523257
פרנץ קרום

פרנץ קרום (בגרמנית: Franz Krumm, נולד ב-16 באוקטובר 1909 בגרמניה, נפטר ב-9 במרץ 1943 באוריול שברוסיה) היה כדורגלן גרמני ששיחק בעמדת החלוץ בבאיירן מינכן ובמינכן 1860.
ביוגרפיה

קרום החל את קריירת הבוגרים שלו בשנת 1931 בבאיירן מינכן כאשר היה בן 22, והיה חלק מקבוצה חזקה שכללה שחקנים כמו קונראד היידקאמפ, יוזף ברגמאייר ואוסקר רוהר. קרום סייע לבאיירן מינכן לזכות באליפות גרמניה בשנת 1932, שהתנהלה אז בשיטת נוק-אאוט, לאחר שכבש שער בניצחון 2-0 בגמר מול איינטרכט פרנקפורט. קרום שיחק בסך הכל שבע עונות בבאיירן מינכן. ובשנת 1938 חצה את הכביש אל היריבה העירונית מינכן 1860, בה שיחק עד 1943, השנה בה נהרג במלחמת העולם השנייה.
לקרום שתי הופעות בנבחרת גרמניה, בהן כבש שער אחד.
קרום נשלח במלחמת העולם השנייה להילחם בחזית המזרחית, ומצא את מותו בשנת 1943 באוריול שברוסיה, בגיל 33. גם חברו לבאיירן מינכן יוזף ברגמאייר מצא את מותו במלחמה באותו מקום, ארבעה ימים מוקדם יותר.
פרדריק לאזאר

| --- | --- |

 לידה:  20 בפברואר 1883 מרסיי, צרפת 
 פטירה:  18 בנובמבר 1948 (בגיל 65) לה וזינה, צרפת 
 הישג בולט:  היה מס' 122 בעולם בשנת  1930
 מד כושר מרבי:  2394 (ינואר 1930)
 מקצוע נוסף:  פרובלמאי, עיתונאי, סופר 
 מדינה:  צרפת
 פרסים והוקרה:  צלב המלחמה 1914–1918  המדליה הצבאית הצרפתית 
 הערות:  יהודי
 
פרדריק לָאזָאר (בצרפתית: Frédéric Lazard;‏ 20 בפברואר 1883, מרסיי – 18 בנובמבר 1948) היה שחמטאי יהודי-צרפתי, מחבר בעיות שחמט ועיתונאי, אחיו הצעיר של גוסטב לאזאר.
ביוגרפיה

פרדריק לאזאר חי בפריז, שם שיחק בתחרויות רבות. הגיע פעמיים למקום הרביעי בשנת 1905, חלק מקום שלישי בשנת 1908, הגיע למקום השלישי בשנת 1909 (ניצח: ארנולד אורבך), חלק מקום שני אחרי ויינשטיין בשנת 1909, ניצח לפני אמדה ג'יבו בשנת 1910, חלק מקום ראשון עם אריסטיד גרומר בשנת 1912, הגיע למקום הרביעי בשנת 1914 וחלק מקום שני, אחרי אלפונס גץ בתחרות ליון בשנת 1914 (אליפות צרפת השנייה לשחמטאים חובבים).
בשנת 1912 סיים לאזאר בתיקו דו-קרב עם אמדה ג'יבו 3-3, והפסיד לאדוארד לאסקר 0.5-2.5. בשנת 1913 סיים בתיקו 1.5-1.5 עם סמירנוב.
לאחר מלחמת העולם הראשונה ניצח לאזאר בתחרות פריז בשנת 1920, הגיע למקום השני בתחרות פריז בשנת 1922 (ניצח: אנדרה מופאנג), הגיע למקום התשיעי באליפות צרפת בשנת 1924 (ניצח: רוברט קרפו), חלק מקום שני-שלישי באליפות צרפת שהתקיימה בעיר ניצה בשנת 1925 (ניצח: רוברט קרפו), חלק מקום ראשון עם אנדרה שרון באליפות צרפת לשחמט בשנת 1926, הגיע למקום ה-13 בתחרות פריז בשנת 1927 (ניצח: אברהם באראץ), חלק מקום 10–11 באליפות פריז בשנת 1928 (ניצח: אברהם באראץ), הגיע למקום השביעי בתחרות פריז בשנת 1929 (ניצח: סבלי גריגורייביץ' טרטקובר), חלק מקום 3–5 באליפות פריז בשנת 1930 (ניצח: יוסף צוקרמן ) והגיע למקום ה-10 בתחרות פריז בשנת 1933 (ניצח: אלכסנדר אלכין).
באולימפיאדת השחמט 1924, אולימפיאדת השחמט הלא רשמית הראשונה שהתקיימה במקביל לאולימפיאדת פריז (1924). השיג לאזאר 6.5 נקודות מ-13 משחקים וסיים במקום ה-16.
לאזאר שיחק בצבע השחור בשנת 1922 את המשחק הבא, שנחשב לאחד הקצרים ביותר אי-פעם: 1. ד4 ד5 2. ב3 פו6 3. פד2 ה5 4. ד:ה5 פז4 5. ח3 פה3 ולבן נכנע.
אטיוד שחיבר

אטיוד  משנת 1913, הלבן נוסע וזוכה.
כדי לראות את המשחקים, יש לאפשר בדפדפן שלכם ג'אווהסקריפט.
[Event "?"]
[Site "?"]
[Date "????.??.??"]
[Round "?"]
[White "New game"]
[Black "?"]
[Result "*"]
[SetUp "1"]
[FEN "8/3p4/3P4/pP6/p4pp1/p2K4/P2P1P2/6k1 w - - 0 1"]
[PlyCount "11"]
1. b6 g3 2. f3 g2 3. b7 Kf2 {אם 3...מח2 4. ב8=צ ז1=מה 5. צח8+ מז2 6. צז8+ מ:ו3 7. צ:ז1}
4. b8=B {חשוב להכתיר רץ ולא מלכה כי אחרת בעמדה הסופית מתקבל פט}
g1=Q 5. Ba7+ Kxf3 6. Bxg1 *
אם 1...מ:ו2 אז:
כדי לראות את המשחקים, יש לאפשר בדפדפן שלכם ג'אווהסקריפט.
[Event "?"]
[Site "?"]
[Date "????.??.??"]
[Round "?"]
[White "New game"]
[Black "?"]
[Result "*"]
[SetUp "1"]
[FEN "8/3p4/3P4/pP6/p4pp1/p2K4/P2P1P2/6k1 w - - 0 1"]
[PlyCount "21"]
1. b6 Kxf2 2. b7 g3 3. b8=Q g2 4. Qa7+ Kf1 5. Qxd7 g1=Q 6. Qf5 Qg3+ 7. Ke4 Qe1+
8. Kxf4 Qxd2+ 9. Ke5+ Ke1 10. Qe4+ Kd1 11. Qd5 *
לאזאר חיבר כ-600 בעיות שחמט, ובשנת 1928 פרסם ספר עם הטובות שבהן: "Mes problèmes et études d'échecs".
הערות שוליים

↑  ניצחונו על אמדה ג'יבו
↑  Lyon 1914, HERITAGE des ECHECS FRANCAIS
↑  LAZARD Frédéric
↑  Strasbourg 1924
↑  Nice 1925
↑  Biarritz 1926
↑  Championnat de Paris 1927
↑  Championnat de Paris 1928
↑  Paris 1933
↑  Chess Olympiad: Paris 1924
↑  Fireside Chess, by Bill Wall
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb122251689 (data)  ISNI: 0000 0000 0037 3756  NKC: mzk2015869496  NTA: 071956786  SUDOC: 03093527X  VIAF: 56661555   WorldCat (עם VIAF): 56661555
פרנצ'סקו קלצונה

פרנצ'סקו קלצונה (באיטלקית: Francesco Calzona; נולד ב-24 באוקטובר 1968) הוא מאמן כדורגל איטלקי המשמש כמאמן נבחרת סלובקיה בכדורגל.
קריירת אימון

לקלצונה הייתה קריירה קצרה מאוד ככדורגלן, והוא הופיע שלוש פעמים בלבד כקשר במדי ארצו (SS Arezzo) בסרייה ב', לצד הופעה בודדת בקופה איטליה.
קלזונה עבד כמאמן חובב וכסוחר קפה במהלך שנות ה-90. במהלך עונת 1999/2000, כשאימן את טגולטו החובבנית, הגיש את התפטרותו מהקבוצה והציע למנות למחליפו את מאוריציו סארי, שהיה אז חובבני גם הוא. מאז הוא הפך לחלק מצוות האימון של סארי, והיה העוזר הראשי שלו כשאימן בפרוג'ה, אלסנדריה, סורנטו, אמפולי ונאפולי.
ב-2020 הוא מונה לעוזרו של אאוזביו די פרנצ'סקו בקליארי, וחזר לנאפולי בשנה שלאחר מכן כמנהל טכני לצד המאמן לוצ'אנו ספאלטי.
ב-30 באוגוסט 2022 מונה קלצונה למאמן נבחרת סלובקיה בכדורגל, והוביל אותה להעפלה ליורו 2024.
ב-19 בפברואר מונה לראשונה למאמן ראשי בקבוצה מקצוענית, כשהחליף את וולטר מצארי כמאמן נאפולי מהסרייה א'. ב-5 ביוני 2024 הוחלף על ידי אנטוניו קונטה.
הערות שוליים

1 2 3  "Lo staff tecnico del Napoli saluta Calzona: sarà il ct della Slovacchia di Hamsik" [הצוות הטכני של נאפולי נפרד מקלצונה: יהיה מאמן סלובקיה של האמשיק]. קוריירה דלו ספורט (באיטלקית). 9 ביולי 2022. נבדק ב-2024-02-20. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Francesco Calzona, da venditore di caffè ad allenatore in Serie A" [פרנצ'סקו קלצונה, ממוכר קפה למאמן בסרייה א']. Fanpage.it (באיטלקית). 28 בספטמבר 2014. נבדק ב-2024-02-20. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Potvrdené! Slovenská reprezentácia má nového trénera" [אושר! לנבחרת סלובקיה יש מאמן חדש]. Aktuality.sk (בסלובקית). 30 באוגוסט 2022. נבדק ב-2024-02-20. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  מיכאל יוכין, ‏התסריט המושלם התממש, עכשיו רק צריך להעפיל, באתר ONE‏, 3 בדצמבר 2023
↑  נאפולי מינתה את קלזונה למאמנה במקום מצארי, באתר ONE‏, 19 בפברואר 2024
↑  רשמית: אנטוניו קונטה מונה למאמנה של נאפולי, באתר ONE‏, 5 ביוני 2024
| נבחרת סלובקיה – יורו 2024 |
| --- | --- | --- |
|  1 דוברבקה •  2 פקאריק •  3 ואוורו •  4 אוברט •  5 ריגו •  6 גיומבר •  7 סוסלוב •  8 דודה •  9 בוז'ניק •  10 קוצקה •   11 בנש •  12 רודאק • 13 הרושובסקי •  14 שקריניאר • 15 דה מרקו • 16 האנצקו • 17 הרסלין • 18 סטרלץ • 19 טופטה • 20 דיוריש • 21 ברו • 22 לובוטקה • 23 ראבאס • 24 סאוור • 25 קושה • 26 שראנץ • מאמן: קלצונה |  1 דוברבקה •  2 פקאריק •  3 ואוורו •  4 אוברט •  5 ריגו •  6 גיומבר •  7 סוסלוב •  8 דודה •  9 בוז'ניק •  10 קוצקה •   11 בנש •  12 רודאק • 13 הרושובסקי •  14 שקריניאר • 15 דה מרקו • 16 האנצקו • 17 הרסלין • 18 סטרלץ • 19 טופטה • 20 דיוריש • 21 ברו • 22 לובוטקה • 23 ראבאס • 24 סאוור • 25 קושה • 26 שראנץ • מאמן: קלצונה | סלובקיה |
פסטיבל המחול האמריקאי

| --- | --- |

 נתונים כלליים
 תקופת הפעילות:  1948–הווה (כ־76 שנים) 
 מיקום המטה:  דרהאם 
 ענפי תעשייה:  מחול מודרני 
 הכנסות:  3,531,400 דולר אמריקאי (נכון ל־2017) 
  
 אתר רשמי
 
פסטיבל המחול האמריקאי (American Dance Festival; ADF) הוא מוסד להוראת מחול בארצות הברית. מדי קיץ, מקיים הפסטיבל קורסים למחול, כולל קורס קיץ אינטנסיבי למחול, קורס מחול קדם־מקצועי ריקוד אינטנסיבי, וסדנאות לרקדנים מקצועניים. במקביל מתקיים פסטיבל קיץ בן שישה שבועות של מופעי מחול מודרני, באוניברסיטת דיוק ובמרכז לאמנויות הבמה בדרהאם, קרוליינה הצפונית.
היסטוריה

ראשית הפסטיבל בשנת 1934, כאשר הוקם כתוכנית קיץ במכללת בנינגטון, במדינת ורמונט, שבה התאספו חלוצות המחול המודרני האניה הולם, מרתה גרהם, דוריס האמפרי, וצ'ארלס ויידמן כדי ללמד טכניקת מחול ולבצע יצירות חדשות. הוא התקיים מדי שנה, עד שחדל לאחר קיץ 1942.
בשנת 1948 חודש המיזם בקונטיקט קולג' בניו לונדון, קונטיקט, בהשראת מודל בנינגטון, ונקרא "בית הספר למחול של אוניברסיטת ניו יורק וקונטיקט קולג' / פסטיבל המחול האמריקאי". ב־1969 מונה במאי חדש בשם צ'ארלס ריינהארט, אשר קיצר את השם ל"פסטיבל המחול האמריקאי". לאחר 30 שנה בקמפוס בקונטיקט קולג', עבר הפסטיבל בשנת 1978 לקמפוס אוניברסיטת דיוק בדרהאם, צפון קרוליינה.
מאז הקמתו ב־1934, פסטיבל המחול האמריקאי אירח למעלה משש מאות וארבעים מופעי בכורה, יותר משלוש מאות וארבעים יצירות מוזמנות, ולמעלה מחמישים שחזורים של אמנים כמו מרתה גרהם, חוסה לימון, מרס קנינגהם, פול טיילור, טווילה ת'ארפ, אלווין איילי, פילובולוס, מרדית' מונק, מרתה קלארק, ורבים אחרים.
צ'ארלס ריינהרט ניהל את פסטיבל המחול האמריקאי בין השנים 1969–2011. בינואר 2012 מונתה ג'וֹדי נימריכטר למנהלת הפסטיבל, לאחר שהייתה מנהלת משותפת עם ריינהרט בין השנים 2007–2011, ומנהלת זוטרה בין השנים 2003–2007.
בשנת 1978, הזמרת מדונה, שהייתה באותה תקופה סטודנטית למחול באוניברסיטת מישיגן, למדה בקורס הקיץ של הפסטיבל.
פרסים, מלגות, והתמחויות

הפסטיבל מעניק מלגות ופרסים לדמויות בולטות בעולם המחול. המלגה קרויה על שם סמואל ה' סקריפס, והיא כוללת סך 50 אלף דולר ארצות הברית שמוענקים לכוריאוגרף מצטיין מדי שנה. בין הזוכים במלגה בעבר נמנים מרס קנינגהם, פול טיילור, אוהד נהרין, פינה באוש, טווילה ת'ארפ, חוסה לימון, ואחרים.
בנוסף, מעניק הפסטיבל גם פרס למורים מצטיינים למחול. פרס זה קרוי "הקתדרה להוראה מעולה על שם סרסוואטי / ג'וי אן דיואי ביינקה". בין מקבלי הפרס נמנים ג'רי הוליהאן, גאס סולומונס ג'וניור, דונה פיי בורצ'ילד, גקלין וילאמיל, איירין דאוד, ואחרים.
פסטיבל המחול האמריקאי קולט מתמחים מדי קיץ, לתפקידי מינהלה של אמנות ולתפקידי הפקה. מתמחים יכולים לקחת שיעור מחול אחד ליום, ובשאר היום עובדים במשרדי הפסטיבל (עבור אלה המתעניינים במינהל אומנויות), או בלימוד הכלים והמיומנויות של פועלי במה ובשהות בת כ־40 שעות בשבוע בסביבת הבמה לצד כל הלהקות המקצועיות לאורך כל הפסטיבל. שתי ההתמחויות כוללות מלגה בגובה שכר הלימוד המלא לקורס בן שישה שבועות בפסטיבל. על המבקשים להתמחות להגיש מועמדות להתמחויות אלו, ויש תחרות רבה על המקומות הזמינים.
מעבר לפעילות השיא של הפסטיבל בקיץ, הוא מקיים באוניברסיטת דיוק קורסים במהלך כל השנה, לכל הגילאים ורמות הניסיון.
בנוסף לכל הפעילויות האמורות בקרוליינה הצפונית, מקיים הפסטיבל גם קורס אינטנסיבי בחורף בניו יורק ובפסדינה (בקליפורניה), לרקדנים מעל גיל 18.
לקריאה נוספת

Anderson, Jack: The American Dance Festival. Duke University Press, Durham 1987.(ISBN 0-8223-0683-2).
הערות שוליים

↑  Wardle, Sam (2009-06-17). "ADF comes to DPAC. Finally". Independent Weekly. אורכב מ-המקור ב-2014-05-27. נבדק ב-2009-06-17.
↑  "ADF History" (PDF).
↑  Sulcas, Roslyn (12 ביוני 2011). "An Eccentric Sendoff for a Festival's Leader". The New York Times. {{cite news}}:  (עזרה)
פסטיבל המוזיקה של ריינגאו

פסטיבל המוזיקה של ריינגאו (בגרמנית: Rheingau Musik Festival) הוא פסטיבל קיץ בינלאומי למוזיקה בגרמניה, שנוסד בשנת 1987. הפסטיבל מיועד בעיקר למוזיקה קלאסית, אבל כולל גם סוגות אחרות. הקונצרטים מתקיימים באתרים בעלי חשיבות תרבותית, כגון מנזר אברבאך וטירת יוהניסברג, בחבל כרמי-היין ריינגאו, בין ויסבאדן ללורך שבמדינת הסה.
יוזמה והגשמה

הוגה ויוזם רעיון הפסטיבל היה מיכאל הרמן, מנהלו האמנותי וקצין המבצעים הראשי שלו. בדומה לפסטיבל המוזיקה שלזוויג-הולשטין שנוסד ב-1986, נועד פסטיבל ריינגאו לצקת חיים חדשים בחבל ארץ, שנודע במורשת המוזיקלית העשירה שלו. בכנסייה הגותית של קידריך מותקן העוגב העתיק ביותר בגרמניה שעודנו בשימוש ויש לה "ניב" משלה של מזמור גרגוריאני, שמקורו בשנת 1333. בתקופה מאוחרת יותר, השרתה ריינגאו מרוחה על מלחינים כמו ברהמס, שחיבר את הסימפוניה השלישית שלו בוויסבאדן ושהה לעיתים קרובות ברידסהיים שעל נהר הריין, וריכרד וגנר, שעבד על המייסטרזינגר מנירנברג בבירביך.
כדי לבחון את רעיון הפסטיבל, נערכו שני קונצרטים במנזר אברבאך בקיץ 1987. בנובמבר 1987 ייסדו מיכאל הרמן, טטיאנה פון מטרניך-וינבורג, ולטר פינק, מיכאל בולניוס, האנס-קלמנס לוכט, אולריכט רוזין וקלאוס ויסר את פסטיבל המוזיקה של ריינגאו. נטגודה ארגנה את הפסטיבל מן העונה הראשונה ב-1988, שכללה 19 קונצרטים, עד 1992. מאז היא ממשיכה לממן את הפסטיבל. פסטיבל ריינגאו מקבל תמיכה כספית ניכרת מפטרונים, שבוחרים אילו קונצרטים הם מעדיפים לממן.
פסטיבל ריינגאו מתנהל בחסות השר-נשיא של מדינת הסה. בשנת 2002 קיבל מיכאל הרמן את אות גתה-פלאקטה של הסה, אות הכבוד הגבוה ביותר שמדינת הסה מעניקה מאז 1949 לתורמים בולטים למדינה בתחום האמנות.
פסטיבל ריינגאו גדל והתפתח לאחד הפסטיבלים החשובים בגרמניה, המציג כ-140 אירועים מדי קיץ, עם תזמורות, הרכבים מוזיקליים וסולנים בינלאומיים. הוא חבר באיגוד הפסטיבלים האירופאי.
ב-17 ביוני 2012 נחגגה השנה ה-25 לקיום הפסטיבל בבית המרחצאות בויסבאדן.
רוב האירועים מוקדשים למוזיקה קלאסית, אבל לגיוון התוכנית נוספים גם קברט, ג'אז, קטעי קריאה, טיולי שייט מוזיקליים, קונצרטים לילדים, טעימות יין או אירועים קולינריים מלויים מוזיקה.
אתרים

הקונצרטים בעונה הראשונה התקיימו במנזר אברבאך (Kloster Eberbach), באולם ובכנסייה של טירת יוהניסברג בלורך, עמק הריין המרכזי העילי, 
(אתר מורשת עולמית), בגייזנהיים ובוויסבאדן.
עוד אתרים חשובים הם טירת פולראדס, מנזר סט. הילדגארד באייבינגן, כנסיית סט. ולנטין בקידריך, כנסיית סט. גאורג וקתרינה וכנסיית הצלב בוויסבאדן, והאופרה הישנה בפרנקפורט, בין השאר. פסטיבל קיץ שנתי מתקיים בטירת יוהניסברג וקונצרטים תחת כיפת השמים נערכו ביקבים ובכרמים, על סירות נהר, בסטיו של מנזר אברבאך, בחצרות של פולראדס ובפארק המרחצאות של ויסבאדן.
אתרים > קונצרט הפתיחה

פסטיבל המוזיקה של ריינגאו נפתח לפי המסורת במנזר אברבאך, בקונצרט של תזמורת הרדיו של פרנקפורט, בשידור חי. הקונצרט הראשון היה ב-23 ביוני 1988, וכלל ביצוע של שתי יצירות מאת קרל פיליפ עמנואל באך, המגניפיקט והאורטוריה "בני ישראל במדבר". פרידר ברניוס ניצח על המקהלה הקאמרית של שטוטגרט ועל תזמורת הבארוק של שטוטגרט, עם הסולנים ננסי ארגנטה, לנה לוטנס, מכטילד גאורג, האווארד קרוק וסטיבן רוברטס. מחזור הסימפוניות של גוסטב מאהלר, בניצוח פאבו ירווי, נמשך ב-2011 בסימפוניה החמישית של מאהלר, יחד עם "שבעה שירים מוקדמים, של אלבן ברג, בביצוע אלנה גאראנקה. בשנת 2013 קדמו לסימפוניה השישית של מאהלר Wesendonck Lieder של וגנר, בביצוע אן סופי פון אוטר. ב-2016, ניצח כריסטוף אשנבאך על הסימפוניה מס' 8, "הבלתי גמורה" של שוברט ועל הסימפוניה השישית של אנטון ברוקנר.
אתרים > יובלות וימי שנה

מדי שנה, חוגג הפסטיבל ימי שנה למלחינים. בשנת 2009, הוקדשו שישה קונצרטים למוזיקה של הנדל, בהם האורטוריה ישראל במצרים עם מקהלת מונטוורדי בניצוחו של ג'ון אליוט גרדינר; ליצירות היידן, בהן האורטוריה הבריאה, בניצוח אנוך צו גוטנברג; וליצירותיו של מנדלסון, בהן האורטוריה אליהו, עם מקהלת קולגיום ווקאלה גנט בניצוח פיליפ הרווחה. ב-2010, חגג הפסטיבל לשומאן ולשופן ב-16 קונצרטים, שכללו בין השאר את Das Paradies und die Peri ויצירות לפסנתר בנגינת דניאל בארנבוים. שבעה קונצרטים הוקדשו למאהלר ולוולף, וכללו בין השאר את "ספר השירים הספרדיים". כריסטיאן גרהאהר וגרולד הובר ביצעו את Sieben Lieder aus letzter Zeit של מאהלר על פי פרידריך ריקרט ושירים מתוך השיר על הארץ. ב-2011 ביצעו השניים את שירי שוליה נודד, את קרן הפלא של הנער ואת שירים על מות ילדים, כולם מאת מאהלר. בשנת 2014 צוינו שלושה ימי לידה, 450 לשייקספיר, 300 לקרל פיליפ עמנואל באך ו-150 לריכרד שטראוס. את האורטוריה של באך 
Die Auferstehung und Himmelfahrt Jesu ביצעו Rheinische Kantorei ו- Das Kleine Konzert בניצוח הרמן מאקס, עם הסולנים ורוניקה ונינטר, מרקוס שפר ומתיאס פיווג.
מיכאל הרמן, מייסד ומנהל, 23 באוגוסט 2011
פרנץ קרומר

| --- | --- |

 לידה:  27 בנובמבר 1759 קמניץ, צ'כיה 
 פטירה:  8 בינואר 1831 (בגיל 71) וינה, האימפריה האוסטרית 
 מוקד פעילות:  מרקיזות מוראביה 
 זרם:  התקופה הקלאסית 
 סוגה:  סימפוניה, מוזיקה קלאסית, מוזיקה ליטורגית 
 שפה מועדפת:  צ'כית, גרמנית 
 כלי נגינה:  עוגב, כינור 
 
פרנץ קרומר (Franz Krommer; ‏27 בנובמבר 1759 - 8 בינואר 1831) היה מלחין צ'כי בן התקופה הקלאסית.
ביוגרפיה

קרוֹמר נולד בקמניץ (עיירה כ-80 ק"מ דרום-מזרחית לפראג), בשם פרנץ קרמרז'. הוא החל את לימודי המוזיקה שלו בגיל 14, בלימודי עוגב וכינור עם דודו אנטון קרומר. כשהיה בן 18 התחיל לעבוד כנגן עוגב זמני בטוראן (Turan).
בשנת 1785 למד קרומר בווינה ועבד ככנר אצל אחד מאצילי הונגריה של התקופה, הדוכס סטירום מסימונטורי
(Styrum zu Szimontorony). בין השנים 1790-1795 ניצח על תזמורת בקתדרלה בפאץ'. החל מ-1793 עבד קרומר כמנצח ומלחין בשירותיהם של הדוכס קרואי (Karolyi) ושל הנסיך גרסלקוביץ'. מכיוון שעבודתו בהונגריה לא סיפקה אותו מבחינה מקצועית, חזר קרומר ב-1795 לווינה, שם ניגן בתזמורת ככנר ונגן כלי נשיפה, ועבד כמורה למוזיקה וכמלחין. בשנת 1810 ניצח על הבלט בתיאטרון המלכותי בווינה, ומ-1818 ועד סוף חייו היה מלחין החצר הקיסרית ומנצח התזמורת, תפקיד אותו נשא בזמנו, וולפגנג אמדאוס מוצרט. במהלך שהותו בווינה, שינה את שמו מקרמרז' לקרומר, בשל כך הוא מכונה לפעמים קרומר-קראמרז'.
קרומר קיבל ציונים לשבח רבים מפרנץ הראשון קיסר אוסטריה, שאותו ליווה בנסיעותיו לאיטליה וצרפת. הוא מונה כחבר כבוד של הקונסרבטוריון במילאנו ובפריז.
קרומר נפטר ב-8 בינואר 1831 בווינה. הוא נחשב לאחד המלחינים הצ'כים המצליחים ובעלי ההשפעה בווינה בתחילת המאה ה-18, והוא הלחין מעל 300 יצירות. יצירותיו הודפסו בגרמניה, צרפת, אנגליה, דנמרק, איטליה, וארצות הברית, והוא קיבל חברות כבוד במוסדות מוזיקליים רבים בפריז, מילאנו, וינה ובמקומות נוספים.
קרומר פיתח את כל הז'אנרים במוזיקליים המקובלים בתקופתו, ושם דגש מיוחד על כלי נשיפה.
פרנץ קסוור קרץ

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  25 בפברואר 1946 (בן 78) מינכן, אזורי הכיבוש בגרמניה 
 מדינה:  גרמניה 
 בן או בת זוג:  מארי תרז קרץ-רלין (5 במרץ 1992–20 בנובמבר 2006) 
 צאצאים:  יוזפינה קרץ 
 פרסים והוקרה:  פרס ארנסט הופריכטר (1985)  מעשן המקטרת של השנה (1999)  פרס הספרות ע"ש ברטולט ברכט (1995)  פרס מרילואיזה פלייסר (2007)  מדליית לודוויג תומה (1971)  פרס הדרמה של מילהיים (1976)  צלב מסדר ההצטיינות של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 פרופיל ב-IMDb
 
פרנץ קסוור קרֶץ (בגרמנית: Franz Xaver Krötz; נולד ב-25 בפברואר 1946 במינכן) הוא מחזאי, במאי ושחקן גרמני.
ביוגרפיה

קרץ למד משחק במינכן ובווינה, עבד כפועל זמני, נהג משאיות ובסיעוד. בשנים 1972 עד 1980 היה פעיל ב-DKP, והתמודד ברשימתה בבחירות של 1972 ו-1976.
הוא זכה לפרסום בפעם הראשונה, כאשר נאו-נאצים הפריעו בבכורה של שניים ממחזותיו בשנת 1971. הוא משויך לזרם הנטורליסטי. במחזותיו, מועלים על הבמה בני-אדם מהמעמד הכלכלי הנמוך ביותר, והם בעלי שפה רדודה מאוד.
הוא כתב יותר מ-60 מחזות, וזכה לעיטורים רבים.
פרידריך דירנמאט

| --- | --- |

 לידה:  5 בינואר 1921 קונולפינגן, שווייץ 
 פטירה:  14 בדצמבר 1990 (בגיל 69) נשאטל, שווייץ 
 מדינה:  שווייץ 
 מקום קבורה:  Centre Dürrenmatt Neuchâtel 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת ציריך, אוניברסיטת ברן 
 שפות היצירה:  גרמנית, גרמנית שווייצרית 
 סוגה:  מחזה, פרוזה 
 יצירות בולטות:  הפיזיקאים, התקלה, The Pledge: Requiem for the Detective Novel, The Judge and His Hangman, ביקור הגברת הזקנה, Suspicion, Der Doppelgänger, בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 תקופת הפעילות:  מ-1943 
 בן או בת זוג:  Lotti Dürrenmatt (1946–16 בינואר 1983)  Charlotte Kerr 
 צאצאים:  Ruth Dürrenmatt, Peter Dürrenmatt, Barbara Dürrenmatt 
 פרסים והוקרה:  פרס ביכנר (1986)  פרס פרנץ גרילפרצר (1968)  מדליית קרל צוקמאייר (1984)  פרס ארנסט רוברט קורטיוס (1989)  פרס אוסטריה לספרות אירופית (1983)  פרס שילר של מנהיים (1958)  מדליית בובר-רוזנצווייג (1977)  פרס ז'אן פול (1985)  פרס לזכר שילר (1986)  פרס שילר (1960)  honorary doctorate from the University of Nice-Sophia Antipolis  בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 
פרידריך ריינהולד דירנמאט (בגרמנית: Friedrich Reinhold Dürrenmatt; ‏5 בינואר 1921 – 14 בדצמבר 1990) היה מחזאי וסופר שווייצרי.
דירנמאט נולד בקונולפינגן, ליד ברן שבשווייץ. למד תאולוגיה ופילוסופיה, עבר לגרפיקה ולבסוף קנה את עולמו כמחזאי, סופר ותסריטאי.
דירנמאט ידוע בעיקר בשל הדרמות האוונגרדיות שלו המצטיינות באווירה ביזארית ובתפניות עלילה, ובשל ספרי המתח הפילוסופיים המעמיקים שכתב והסאטירה המקאברית שיצר.
קורות חייו

פרידריך דירנמאט נולד בשנת 1921 בעיירה קטנה בקנטון ברן בשווייץ. היה בנו של כומר פרוטסטנטי. סבו היה פוליטיקאי שמרני. בשנת 1935 עברה לברן. בשנת 1941 החל דירנמאט את הלימודים בפילוסופיה  ובשפה והספרות הגרמנית באוניברסיטת ציריך אך עבר לאוניברסיטת ברן לאחר סמסטר אחד. בשנת 1943 החליט דירנמאט להיות סופר ומחזאי וזנח את לימודיו בשנים 1945 – 1946 הוא כתב את מחזהו הראשון ומאז פרסם מחזות וספרים שזכו להוקרה עולמית.
דירנמאט עסק גם בציור ויצירותיו הוצגו במספר תערוכות. אשתו הראשונה שנפטרה לאחר 37 שנות נישואין, הייתה שחקנית תיאטרון ולאחר פטירתה נשא לאשה שחקנית אחרת.
דירנמאט הושפע רבות מיצירותיו של ברטולט ברכט ואף הייתה קרבה אידאולוגית בין שניהם, אך מעולם לא הגדיר עצמו פוליטית. כאשר התחוללו תמורות בגוש הסובייטי נשא דירנמאט, בשנת 1990, זמן לא רב לפני מותו, שני נאומים שעוררו הד רב. האחד היה בזכותו של ואצלב האוול האיש שהנהיג את "מהפכת הקטיפה" בצ'כוסלובקיה והשני בזכותו של מיכאיל גורבצ'וב שהנהיג את הפרסטרויקה והגלאסנוסט בברית המועצות. דירנמאט נפטר זמן לא רב לאחר מכן.