stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מקסימיליאן פון לאפרט

| --- | --- |

הגנרל מקסימיליאן פון לאפרט
 לידה:  10 במאי 1855 לינדאו, ממלכת בוואריה ממלכת בוואריה
 פטירה:  20 ביולי 1917 (בגיל 62) פרנקפורט, האימפריה הגרמנית האימפריה הגרמנית
 מקום קבורה:  בית העלמין הצפוני של דרזדן 
 מדינה:  הקיסרות הגרמנית 
 השתייכות:   צבא הקיסרות הגרמנית
 תקופת הפעילות:  1871–1917 (כ־46 שנים)
 דרגה:  גנרל חיל הפרשים
 תפקידים בשירות
 מפקד הדיוויזיה ה-40   מפקד הקורפוס ה-19
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם הראשונה
 עיטורים
     עיטור פרידריך
 
מקסימיליאן פון לאפרט (בגרמנית: Maximilian von Laffert;‏ 10 במאי 1855 – 20 ביולי 1917), היה גנרל גרמני שפיקד על קורפוס במלחמת העולם הראשונה.
ביוגרפיה > תחילת הקריירה

פון לאפרט נולד בלינדאו ב-10 במאי 1855 לאביו קרל פון לאפרט שהיה אחראי על המכס ולאשתו קלרה לבית פון דר ונזה. בשנת 1871 התגייס פון לאפרט לצבא הגרמני הקיסרי, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. בשנת 1908 מונה למפקד הדיוויזיה ה-40 (הסקסונית ה-4), ובשנת 1913 מונה למפקד הקורפוס ה-19 (הסקסוני ה-2).
ביוגרפיה > מלחמת העולם הראשונה ואחריתו

בפרוץ מלחמת העולם הראשונה היה פון לאפרט מפקד הקורפוס ה-19 (הסקסוני ה-2) שהיה חלק מהארמייה השלישית ולחם בחזית המערבית, ונטל חלק בקרבות במערכה על הגבולות, לרבות קרב שרלרואה, וכן השתתף בקרב על המארן. באוקטובר 1914 הועבר הקורפוס תחת פיקוד הארמייה השישית, ולחם עימה במרוץ אל הים ובקרב איפר הראשון. ב-1 בספטמבר 1916 קיבל פון לאפרט את העיטור פור לה מריט על הצלחתו בקרבות.
ב-20 ביולי 1917 מת פון לאפרט בפרנקפורט מהתקף לב פתאומי.
עיטורים

פור לה מריט
מסדר הכתר
מסדר העיט אדום
צלב הברזל
ראו גם

הקיסרות הגרמנית במלחמת העולם הראשונה
מיקי לאון

| --- | --- |

 לידה:  20 בספטמבר 1973 (בן 51) ישראל בת ים, ישראל
 מדינה:  ישראל 
 מקום לימודים:  סטודיו למשחק ניסן נתיב 
 פרופיל ב-IMDb
 
מיקי לאון ואפרת בן צור בהצגה "הנסיכה איבון", תיאטרון גשר, 2010
מיקי לאון ויבגניה דודינה, בהצגה "מדיאה, תיאטרון גשר, 2006
מיכאל (מיקי) לאון (נולד ב-20 בספטמבר 1973) הוא שחקן קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון ישראלי. זוכה "מלגת קרן" לשנת 2001 ו"פרס השחקן המצטיין" לשנת 2003 בפרויקט משותף של "קמרה אובסקורה" ו"ניסן נתיב".
ביוגרפיה

לאון נולד בבת ים וגדל בהרצליה. שירת בצבא בשמשון ולאחר שחרורו עבד כברמן, מתקין כבלים וקצין ביטחון במלון באילת. בגיל 26 הגיע למשחק ולמד ב"סטודיו למשחק ניסן נתיב" (1999–2002).
קריירת משחק > תיאטרון

בשנת 2002 הצטרף לאון לתיאטרון גשר ושיחק במחזות: "שאריות של אהבה", "העבד", "שושה", "כולם רוצים להוליווד", "מדיאה", "איש הכריות", "שיחות לילה", "גן הדובדבנים", "הלילה השנים עשר", "הבן הבכור", "רומן בעבודה", "הרפר ריגן", "פרימדונה", "אותלו", "במנהרה", "אורסטיאה", "רווקים ורווקות","השחף" ו"בכל שעה עגולה".
קריירת משחק > קולנוע וטלוויזיה

בשנת 2003 שיחק בסרטו של הבמאי דובר קוסאשווילי "מתנה משמיים". בשנת 2004 שיחק בסדרת הדרמה של HOT "מיכאלה" לצד אלברט אילוז וטלי שרון.
בשנת 2006 שיחק בסרט הדרמה של אורי ברבש "מלח הארץ", בסרטו של ארז לאופר "דילמת הדריין" שם גילם את זאב שינד, בסרטו של אבידע ליבני "הימנית האחרונה של מקס בר" בתפקיד המרכזי של מקס בר, בסרטו של דן וולמן "ידיים קשורות" שם שיחק לצד גילה אלמגור ועידו תדמור. בנוסף, שיחק תפקיד אורח בעונה הראשונה של "פרשת השבוע" ב-HOT.
בשנת 2007 שיחק בסרט "מתוק ומר" בבימויו של דורון בנבנישתי, וכן שיחק תפקיד אורח בסאטירה "הישראלים" בכיכובם של שלישיית מה קשור.
בשנת 2008 שיחק בסרט המלחמה "בית אבי" בתפקיד מינץ. לצורך תפקיד זה למד לאון מספר חודשים יידיש. דיבב בסרט האנימציה של ארי פולמן "ואלס עם באשיר", אשר זכה בפרס אופיר לסרט העלילתי הטוב ביותר ובפרס גלובוס הזהב לסרט הזר הטוב ביותר, וכן היה מועמד לפרס אוסקר לסרט הזר הטוב ביותר. בטלוויזיה, שיחק בסדרת המתח לנוער "דאוס", ששודרה בערוץ הילדים למנויי Yes, שם גילם את נמרוד. גילם את גולומב בסרט ההוליוודי "אדם בן כלב" בבימויו של פול שרדר. שיחק באחד מהפרקים של קומדיית המצבים המצליחה של ערוץ 2 "החיים זה לא הכל" לצד אבי קושניר וענת וקסמן.
בשנת 2009 שיחק בקומדיה, הספין אוף של הפיג'מות - "מנדלבאום בלש פרטי" בתפקיד שלמה, "מעורב ירושלמי" בתפקיד מורה למשחק.
בשנת 2010 החל לשחק בסדרת הדרמה "חטופים", בתפקיד יעקב (יקי) זך. באותה השנה שיחק בסדרת הטלוויזיה "חיים אחרים", בתפקיד שמואל אבידן, גורו וכוריאוגרף לריקוד.
בשנת 2012 שיחק בסדרת הדרמה "אלנבי", המשודרת בערוץ 10, בסדרת הנוער הפופולרית "גאליס" ובסרט נוסף של דובר קוסאשווילי, "רווקה פלוס".
בשנת 2013 השתתף בסדרת הטלוויזיה "בני ערובה" וגילם את אלכס, שכיר חרב חמום מוח הנמנה עם חוליית החוטפים.
בשנת 2014 שיחק בסרט "טוביאנסקי" בבימויו של ריקי שלח.
בשנת 2015 שיחק בסדרת המתח "כפולים" וגילם את דמותו של איתן קופל, סוכן המוסד לשעבר וראש צוות החקירה מטעם שירות הביטחון הכללי החוקר מספר אזרחים ישראלים על מעורבותם בפרשיית ריגול בינלאומית. באותה שנה שיחק בסרט "ארץ פצועה".
בשנת 2016 החל לשחק בסדרות הטלוויזיה "תאג"ד", "מטומטמת","אורי ואלה", ובעונה השנייה של "בני ערובה".
בשנת 2017 שיחק בסרטו של אריק רוטשטיין "אנטנה".
בשנת 2018 גילם סוכן מוסד בסרט המלאך של נטפליקס.
באותה שנה חזר לשחק ב"כפולים" בעונתה השנייה,
בשנת 2019 שיחק בסדרת הנוער "נעלמים" בתפקיד גדעון. באותה שנה שיחק בתפקיד הראשי בסרטו של דוד קריינר "הסוסיתא של הרצל".
בשנת 2021 גילם בסדרת הטלוויזיה "מותק בול באמצע" את מיקי בר נתן, מנכ"ל תשלובת המזון "Best". באותה שנה שיחק בסרט "הלילה הארוך ביותר".
בשנת 2022 חזר לשחק ב"כפולים" בעונתה השלישית.
קריירת דיבוב

בשנת 2007 דיבב את ג'קסון ב"כוורת בסרט", עשה קולות רקע ב"מדגסקר 2", דיבב את ג'ק רוסו ואת אלכס רובר בסרט "האי של נים", ועשה דמויות משניות בסרט "טרמפ לירח".
בשנת 2009 דיבב את צ'יף יוניקורן ב"ארתור: נקמתו של מלתזאר" ועשה קולות רקע לסרט "מפלצות נגד חייזרים". בשנת 2011 דיבב בסרט "רנגו" ציפור פצועה וג'דייה. בשנת 2019 דיבב את דמותו של באטמן בסרט "סרט לגו 2: החלק השני".
הערות שוליים

↑  The Angel (2018), נבדק ב-2018-11-17
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1061661636  LCCN: no2017139473  VIAF: 4107151002110930280005   WorldCat (עם VIAF): 4107151002110930280005
מרדכי דוד כהנא

אין תמונה חופשית
רבי מרדכי דוד כהנא (י"ב בטבת תרצ"א, 1 בינואר 1931 – כ"ד בתמוז תשע"א, 26 ביולי 2011) היה האדמו"ר מספינקא-ירושלים ויו"ר מערכת אוצר הפוסקים.
תולדותיו

נולד באונגוואר כבן בכור של מלכה והרב יוסף מאיר כהנא, דור שמיני למשפחת הרבנים כהנא הלר ודור רביעי לאדמו"ר רבי יוסף מאיר וייס, מייסד חצר חסידות ספינקא. במעמד ברית המילה שלו כובד הרב יוסף אלימלך כהנא בסנדקאות ורבי חיים אלעזר שפירא ממונקאטש שימש כמוהל. את ילדותו המוקדמת עשה בצל סבו האדמו"ר רבי יצחק טייטלבוים מהוסאקוב שהתגורר בסוף ימיו באונגוואר, וחלק מילדותו בילה בעיירה ספינקא בצל סבו רבי צבי הירש רבה של העיירה שנספה בשואה.
בל"ג בעומר תש"א (1941) הגיע ביחד עם בני משפחתו לארץ ישראל, שבועות בודדים לפני שגורשו הנתינים הזרים מאונגוואר לגבול הפולני, שלמעט בודדים, כולם מתו ממחלות ורעב והשאר נרצחו על ידי הנאצים. בתחילת הגעתו ארצה למד תקופה קצרה בתלמוד תורה "תורה ויראה", משם עבר לישיבת תורת אמת, כבר אז נחשב לעילוי ולפיכך למד עמו בחברותא רבה של קטמון הרב דב בער אליעזרוב סוגיות סבוכות בשולחן ערוך, עוד בהיותו כבן שתים-עשרה. כן למד בישיבת "בית יוסף צבי" אצל הרב יוסף צבי דושינסקי, אותו ראה כרבו מובהק. בהיותו כבן שש עשרה נתבקש על ידי הרב שמואל הלוי ואזנר שהתרשם מאוד מלמדנותו, לבוא ללמוד בישיבתו חכמי לובלין בעיר בני ברק, העילוי הצעיר נעתר לבקשה ועשה שם תקופה קצרה כשלאחר מכן שב לישיבת תורת אמת.
בכסלו תשי"ב נישא לרבנית גולדא בת הרב משה מנחם הרשטיג, והחל לשמש בפועל כראש הכולל "ישיבת אמרי יוסף" בירושלים שהייתה תחת נשיאותו של אביו. כעבור מספר שנים הוזמן ליטול חלק בין צוות רבני מכון אוצר הפוסקים, תחילה שימש כעורך ובהמשך כעורך ראשי ויו"ר המערכת, מתוקף תפקידו עמד במשך השנים בקשרים עם גדולי הרבנים בהלכה.
בשבט תשל"ח עם פטירתו של אביו הוכתר על ידי רבה של העדה החרדית בירושלים רבי יצחק יעקב וייס לממשיך דרכו באדמו"רות, בתפקיד זה נשא במשך שלושים ושלוש שנים.
נודע כנואם בחסד עליון, בקי עצום בספרי דרוש, חסידות ופוסקים, ובעיקר בשולחן ערוך אבן העזר. בחייו נדפס ספרו "ברכות אבי" דרושים על ברכת המזון על פי סדר פרשיות השבוע. הותיר אחריו אלפי כתבים בדרוש ובהלכה ולאחר פטירתו יצאו לעת עתה שני ספרים מתוך כתבי היד שלו על ספרי בראשית ושמות תחת השם "גדולת מרדכי".
במשך שנות הנהגתו נהג לנסוע לשבתות ביישובים ברחבי הארץ בהן ערך שולחנות שבת ומסר שיחות מוסר, דרשות ושיעורים בפרקי אבות, אליהם נהרו יהודים מכל החוגים. גולת הכותרת של השבתות אותן ערך הייתה שבת מירון שהתקיימה מדי שנה לקראת הילולת רבי צבי הירש מזידיטשוב, על קבר רבי שמעון בר יוחאי, ובה השתתפו מאות חסידים שהגיעו למקום מכל רחבי הארץ. בשבת זו סעד האדמו"ר את סעודות השבת עם כל המשתתפים בתחילה בחצר המערה, וברבות השנים כאשר הציבור גדל בחדר האוכל של קמפוס בני עקיבא סמוך לקבר הרשב"י. מסורת זו הופסקה כארבע שנים לפני פטירתו, כאשר החלה הרעה במצב בריאותו.
בשל היותו כהן מיוחס, התכבד האדמו"ר לפדות מאות רבות של בכורים ביניהם הרב אהרן מרדכי רוקח מבעלזא ועוד בני אדמו"רים ורבנים. עם העלייה הגדולה ממדינות ברית המועצות לשעבר, הוזמן למעמדי פדיון הבן למאות עולים בכורים כשאחד המפורסמים שבהם התקיים במגדל העמק ביוזמתו של הרב יצחק דוד גרוסמן.
נפטר במרכז הרפואי שערי צדק בירושלים בכ"ד בתמוז תשע"א, בהלווייתו השתתפו אלפים והוא נקבר בחלקת ספינקא בהר הזיתים בסמוך לקברי אביו ודודו האדמו"ר רבי נחמן כהנא.
בניו

רבי אברהם יצחק כהנא, האדמו"ר מספינקא ירושלים. הוכתר בלווית אביו על ידי דודו הרב יהושע רוזנברגר.
רבי שלמה שמואל כהנא, הוכתר אף הוא כאדמו"ר מספינקא ירושלים, חתנו של רבי אליעזר זאב מראחוב.
רבי אליעזר ליפא כהנא הוכתר לאב"ד ספינקא ירושלים.
רבי אפרים דוב כהנא, מכהן כמשגיח הרוחני של ישיבת בעלזא בית חלקיה, חתן הרב שלום יהודה גרוס האדמו"ר מהאלמין
רבי משה מנחם כהנא, האדמו"ר מסערדנא בבני ברק, הוא חתן רבי אלימלך כהנא מספינקא בני ברק.
רבי חיים יהודה כהנא, מתגורר בקנדה ומכהן כמשגיח בישיבת טהאש שבקנדה
לקריאה נוספת

אהרן רבינוביץ, שר וגדול בישראל, עיתון המבשר התורני, כ"ב בתמוז תשפ"א, גיליון מס' 657 עמ' ד–ז
הערות שוליים

↑  חיים שקדי, ‏ברוך דיין האמת: האדמו"ר מספינקא-ירושלים זצוק"ל, באתר כיכר השבת, 26.07.2011
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007306711805171  ISNI: 0000 0000 6976 7075  LCCN: no2014037007  VIAF: 97233323   WorldCat (עם VIAF): 97233323
מרדכי הורוביץ

ערך זה עוסק בעורך דין ומשורר. אם התכוונתם לרב והיסטוריון, ראו .
מרדכי (מקס) הורוביץ (27 ביוני 1926 – 21 במאי 2010) היה עורך דין, סופר ומשורר ישראלי.
ביוגרפיה

מרדכי הורוביץ, בן לאה ואריה הורוביץ, נולד בווטנשייד (אנ') (כיום פרוור של העיר בוכום במערב גרמניה), ובשנת 1933 עלה עם הוריו לארץ ישראל. המשפחה התיישבה בפתח תקווה.
בשנת 1956 הוסמך כעורך דין. בשנים 1969 עד 1977 כיהן כממונה על ההגבלים העסקיים במשרד התמ"ת.
כתב את הרומן "קרקס הפרעושים", שיצא לאור בהוצאת צ'ריקובר בשנת 1976. הרומן מציג חברה צבועה ואווילית מול יחיד נבחר ומיוחד. יש המוצאים בו אזכורים מחיי המחבר.
בפברואר 1969 נישא לפזמונאית נעמי שמר, והיה נשוי לה עד לפטירתה. בנם הוא הזמר אריאל הורוביץ.
היה בעל טור בעיתון "חדשות".
נפטר ב-21 במאי 2010 והובא לקבורה לצד נעמי שמר בבית הקברות כנרת.
ספריו

קרקס הפרעושים (צ'ריקובר, 1976) - רומן
זיכרון השואה אינו מתפקד (1980)
שירים למרים האחרת (זמורה ביתן מודן, תשמ"א 1981) - שירים
מערכת יחסים (תמוז, תשנ"ה 1995) - שירים
הערות שוליים

↑  הוסמכו 70 עורכי דין חדשים, דבר, 20 במרץ 1956
↑  הממונה על ההגבלים העסקיים פורש מתפקידו, דבר, 9 באוקטובר 1977
↑  מודעה, דבר, 28 בפברואר 1969
↑ דוגמאות:
מרדכי הורוביץ, מנחם בגין יונק מהשדיים של היטלו בהשראת אלוני ושות׳, חדשות, 3 באפריל 1985
מרדכי הורוביץ, שני פרשי האפוקליפסה, חדשות, 13 באפריל 1993
מרדכי הורוביץ, ברוך שפטרנו מדמיאניוק, חדשות, 1 באוגוסט 1993
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007462703705171  ISNI: 0000 0000 6815 2810  LCCN: n80118070  MusicBrainz: ea0cb521-202d-442a-8cb6-c0db5a23c41d  VIAF: 97209146   WorldCat (עם VIAF): 97209146 
ערך זה הוא קצרמרבנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מרצאן-הלרסדורף

מרצאן-הלרסדורף (Marzahn-Hellersdorf) הוא אחד מ-12 הרבעים המרכיבים את העיר ברלין, בירת גרמניה.
רובע מרצאן-הלרסדורף נוצר כתוצאה מרפורמת השכונות של ברלין ב-1 בינואר 2001. הרובע נוצר מחיבור של הרבעים לשעבר מרצאן והלרסדורף. כל השכונות המרכיבות את הרובע שכנו לפני נפילת חומת ברלין ב-1989 במזרח ברלין. הרובע שוכן בצפון-מזרח העיר והוא גובל ברבעים טרפטו-קפניק מדרום, ליכטנברג ממערב ובמדינת ברנדנבורג מצפון וממזרח.
רובע מרצאן-הלרסדורף מורכב מ-5 שכונות:
מרצאן (Marzahn)
ביסדורף (Biesdorf)
קאולסדורף (Kaulsdorf)
מאלסדורף (Mahlsdorf)
הלרסדורף (Hellersdorf)
למעלה מ-40% מתושבי הרובע מתגוררים במרצאן.
מרגיט גאשפאר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1 באוגוסט 1905 בודפשט, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  29 באוגוסט 1994 (בגיל 89) בודפשט, הונגריה 
 מדינה:  הונגריה, איטליה 
 מקום קבורה:  בית הקברות פרקשרטי בבודפשט 
 שם עט:  Gáspár Miklós 
 שפות היצירה:  אנגלית, הונגרית, גרמנית, צרפתית, איטלקית 
 בן או בת זוג:  László Szűcs (1947–1976)   László Szűcs (1936–1947) 
 פרסים והוקרה:  פרס קושוט (1951) 
 
מרגיט גאשפאר (שמה הספרותי בין השנים 1924–1945 היה מיקלוש גאשפאר, גיטה גאשפאר וגיטה בוני גאשפאר, בהונגרית: Gáspár Margit; בודפשט, 1 באוגוסט 1905 - בודפשט, 29 באוגוסט 1994) מנהלת במה, מנהלת תיאטרון הונגרייה-יהודייה, עיתונאית, סופרת, מחזאית ומתרגמת זוכת פרס קושוט.
קורות חיים

מרגיט גאשפאר נולדה במשפחה יהודית, בתם של ארתור גאשפאר ואמה מרקוס. בגיל שלוש עשרה הופיע סיפור פרי עטה ב"עיתון המעניין" ומאוחר יותר כבר עבדה כעיתונאית ב"עיתון של פשט" (Pesti Hírlap). בעלה הראשון היה הרוזן האיטלקי מריו בוני, איתו התחתנה ב־11 בספטמבר 1926 בבודפשט, אך החזיקה לידו גם מאהב בדמותו של העתידן האיטלקי פיליפו תומאזו מארינטי. בגללו הצטרפה לארגון הפשיסטי של הזרים שחיו באיטליה. כשהבינה שכאישה לא תוכל לבטא עצמה כראוי כתביה פורסמו בשם מיקלוש גאשפאר עד 1945. לאחר מלחמת העולם השנייה הצטרפה למפלגה הקומוניסטית בהונגריה ומונתה למנהלת לשכת העיתונות של השר לענייני רכש זולטאן ואש (ויינברגר). משנת 1946 מונתה למנהלת האמנותית של "התיאטרון העירוני" (Városi Színház) בשנים 1947–1948 הייתה המנהלת האמנותית של התיאטרון ההונגרי ומשנת 1949 עד 1957 קיבלה על עצמה את ניהול תיאטרון האופרטה של בודפשט.
שמה נקשר לחידוש התוכני-הדרמטורגי של אמנות האופרטה ההונגרית. בשנים 1948–1954 עמדה גם בראש החוג לאופרטה של האוניברסיטה לאמנויות התיאטרון והקולנוע בהונגריה. בנוסף להעלאת נושאים חברתיים במחזותיה, תפס חלק חשוב גם הפן הבידורי. במחזה שלה "המלט טועה" העלתה את בעיית פולחן האישיות. בנוסף לדרמות שלה, כתבה גם משחקי טלוויזיה ומשחקי קול לרדיו. תרגומיה המשמעותיים הם של היוצרים ויליאם סומרסט מוהם ולואיג'י פיראנדלו.
בעלה השני היה הדרמטורג לאסלו שיץ'.
פרסים והוקרה

מדליית הנצחה לשחרור; מדליית הכבוד של הרפובליקה העממית ההונגרית (1950)
מסדר הכבוד של הרפובליקה העממית ההונגרית (1950)
פרס קושוט (1951)
מדליית העבודה דרג; כסף (1954)
לביצועים מצטיינים - Für ausgezeichnete Leistungen 1957
עיטור העבודה דרגת זהב של מסדר הבוד (1965, 1970)
עבור הונגריה סוציאליסטית (1980)
מסדר הדגל של הרפובליקה העממית ההונגרית (1985)
פרס פרו אורבה בודפשט (1989)
יצירותיה

מסע לעבר השמש [בשם מיקלוש גאשפאר]; 1924
גרגיי צ'יקי והצרפתים. G. Csiky auteur dramatique hongrois et ses modèles français; דברצן, 1928 (עבודות ספרות ובלשניות צרפתיות מסמינר צרפתי של אוניברסיטת דברצן)
מהדורה יוצאת דופן (1933)
לכל דבר יש מחיר (1936)
קסם האש (1937)
אשתו של קיסר. רוֹמָן [בשם מיקלוש גאשפאר מחזה (1946)
האופרטה; נפסבה, 1949
מלחמת שמיים (1960)
המלט טועה; 1963
ילד המוזות הלא מחונך. 1963
אם תגלה, אכחיש! משחק סאטירי, 1967
ניצוץ אלוהי. רוֹמָן; סיפורת, 1974
בת הסנדקות של הארלקין. רוֹמָן; סיפורת, 1978
הקיסר השחור. רומן פנטסטי (פנטסטי כמעט כמו המציאות) 1983
ממלכה בלתי נראית. סיפור אהבה; סיפורת, 1985
רב ראבי. דרמה בשני חלקים. נכתב על ידי מרגיט גאשפאר תוך שימוש בפרטי הרומן של מור יוקאי ובאוטוביוגרפיה של מתיאש ראבי; תיאטרון יוז'ף אטילה, 1988
במה וגיליוטינה. רוֹמָן; 1989
תרגומיה הספרותיים (רשימה חלקית)

ש. לנגן: ספורט ואהבה (1928)
סגררנץ: רופא הפלא של הריביירה (1928)
מ. ברנד: ציד רדיפה (1929)
מ. ברנד: מי יהיה השביעי? (1929)
מ. ברנד: הבז האדום (1929)
נ. סלבנסקי: פרח הלילה (1929)
פ. בלאריו: אשת העננים (1930)
ר. פורברס: עין בעין! (1930)
ג'י מילאנזי: בת הפרעונים (1930)
FR Nord: נפוחסה היפה בעולם (1930)
א.ו. גנטילה: אהבה מתריסה (1931)
הלר: ולהוביל אותנו לפיתוי! (1931)
א.א מונטי: טריגו גיבור ההרפתקאות (1931)
פ. סטנו: רוח הים (1931)
א וראלדו: בעל הברית הבלתי נראה (1931)
וו. דיאז: האהבה הטהורה ביותר (1932)
פרקרולי: בנות אמריקאיות (1932)
ר. ז'אן-פ. מריאל: הספינה הרדופה (1932)
ר. מנדל: טייסי הכוכבים (1932)
ג'יי מרטה: פרח שדות השלג (1932)
פיטיגרילי: הבתולה בעלת 18 הקרט (1932)
פ. סטנו: הקמע הקטלני (1932)
א. ואראלדו: הנעליים האדומות (1932)
ה. קורטס-מאהלר: אהבה ... שקר? (1933)
אי דה מרטינו: אהבה מהירה (1933)
ועוד עשרות תרגומים נוספים.
לקריאה נוספת

מיהו מי בספרות ההונגרית? מאגרי ספרים מסת"ב 9638607106
סופרים הונגרים בני זמננו
אישטוואן רמניי דיינש: האם אנו מכירים אותם? הונגרים מפורסמים ממוצא יהודי (הוצאת Ex Libris, בודפשט, 2000) ISBN 963-85530-3-0
הערות שוליים

↑  1934 és 1939 között főleg Max Brand regények fordítójaként használta az A. F., A. N., A. S., A. V., B. F., B. G., B. M., Gy. L., K. E., L. M., M. A., M. B., M. L., S. M. valamint a V. A. szignót is. Kortárs magyar írók 1945-1997
↑  A házasságkötés bejegyezve a Budapest I. ker. polgári házassági akv. 574/1926. folyószáma alatt.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810574159505606  BnF: cb12781889b (data)  GND: 1117718271  ICCU: PALV042963  ISNI: 0000 0001 0963 7313  LCCN: n86027447  NKC: xx0064389  NTA: 070701954  SUDOC: 184486866  VIAF: 33472638   WorldCat (עם VIAF): 33472638
מרכז (תורת החבורות)

בתורת החבורות, מרכז החבורה  G היא קבוצת כל האיברים שמתחלפים עם כל איברי  G:
המרכז הוא תמיד תת-חבורה נורמלית ואבלית של  G. סימונו מגיע מהמילה הגרמנית Zentrum שמשמעותה "מרכז".
אם  G היא חבורה אבלית אז מרכז החבורה הוא כל החבורה. מצד שני, חבורה נקראת חסרת מרכז אם   {\text{Z}}(G)=\{e\} (המרכז תמיד מכיל את איבר היחידה של החבורה, ולכן הוא אינו יכול להיות ריק).
נתבונן בהומומורפיזם  \varphi  מהחבורה  G לחבורת האוטומורפיזמים שלה  \varphi :G\to {\text{Aut}}(G) המוגדר לפי  (\varphi (g))(h)=ghg^{-1} (כלומר  \varphi (g) הומומורפיזם הצמדה ב- g). הגרעין של ההעתקה, כלומר כל איברי  G שעוברים לאוטומורפיזם הזהות, הוא המרכז של  G, והתמונה  \varphi (G) היא חבורה הנקראת חבורת האוטומורפיזמים הפנימית של  G, ומסומנת  \operatorname {Inn} (G). לפי משפט האיזומורפיזם הראשון  G/{\text{Z}}(G)\cong {\text{Inn}}(G). לפעמים מסומנת חבורה זו גם כ- G^{\text{ad}}=G/{\text{Z}}(G).
ראו גם

מרכז (אלגברה)
מקסימיליאן קרל, נסיך טורן וטקסיס השישי

מקסימיליאן קרל, נסיך טורן וטקסיס השישי (בגרמנית: Maximilian Karl Fürst von Thurn und Taxis;‏ 3 בנובמבר 1802 – 10 בנובמבר 1871) היה נסיך טורן וטקסיס השישי, מ-15 ביולי 1827 עד מותו.
ביוגרפיה

מקסימיליאן קרל נולד ב-3 בנובמבר 1802, והיה בנם הרביעי של קרל אלכסנדר, נסיך טורן וטקסיס החמישי ואשתו תרזה, דוכסית מקלנבורג-שטריץ, בתם של קרל השני, הדוכס הגדול של מקלנבורג-שטרליץ ופרדריקה, נסיכת הסן-דרמשטאדט, ואחותה של המלכה לואיזה מפרוסיה. בגיל תשע הפך מקסימיליאן קרל לתת-לויטננט ברגימנט הפרשים הבווארי ה-4 ("מלך"). לאחר ארבע שנות לימוד ב-Bildungsinstitut Hofwyl, מוסד חינוך שווייצרי, הוא התגייס לצבא בוואריה ב-25 באוגוסט 1822. לאחר מות אביו בשנת 1827, ביקש מקסימיליאן קרל את פיטוריו מהצבא, ולאחר מכן המשיך בתפקידו החדש כראש בית טורן וטקסיס, בהמלצתה ותמיכתה של אמו.
ב-24 באוגוסט 1828 התחתן מקסימיליאן קרל ברגנסבורג עם הברונית וילהלמינה פון דרנברג, בתם של ארנסט, ברון דרנברג והברונית וילהלמינה הנרייטה מקסימיליאנה פון גלאובורג, ממנה נולדו לו חמישה ילדים.
ב-24 בינואר 1839 התחתן מקסימיליאן קרל בשנית באטינגן עם מתילדה סופיה, נסיכת אטינגן-אטינגן ואטינגן-שפילברג, בתם של יוהנס אלויסיוס השלישי, נסיך אטינגן-אטינגן ואטינגן-שפילברג ואמליה אוגוסטה, נסיכת ורדה, ממנה נולדו לו שנים-עשר ילדים.
בשנת 1843, מקסימיליאן קרל ומשפחתו עברו לטירה הנסיכותית שנבנתה לאחרונה באחוזת טורן וטקסיס בדונוסטאוף, והושלמה באותה השנה בה נחנך מקדש ולהאלה הסמוך. טירת דונאוסטוף הושמדה לחלוטין במהלך שרפה ב-4 במרץ 1880.
בשנת 1827, מקסימיליאן קרל המשיך דרכו של אביו כראש המטה הפרטי של דואר טורן וטקסיס שהיה ממוקם בפרנקפורט. סיפוחה של העיר החופשית פרנקפורט על ידי ממלכת פרוסיה בשנת 1866, והמכירה הכפויה של דואר טורן וטקסיס בעד שלושה מיליון טאלרים סיימה את עידן המונופול על הדואר של משפחת טורן וטקסיס. המסירה התקיימה ב-1 ביולי 1867.
ב-10 בנובמבר 1871 מת מקסימיליאן קרל ברגנסבורג, ונכדו מקסימיליאן מריה, נסיך טורן וטקסיס השביעי ירש את נחלותיו ותאריו.
משפחתו

ב-24 באוגוסט 1828 התחתן מקסימיליאן קרל ברגנסבורג עם הברונית וילהלמינה פון דרנברג, בתם של ארנסט, ברון דרנברג והברונית וילהלמינה הנרייטה מקסימיליאנה פון גלאובורג, ממנה נולדו לו חמישה ילדים:
קרל וילהלם, נסיך טורן וטקסיס (14 באפריל 1829 – 21 ביולי 1829)
תרזה מתילדה, נסיכת טורן וטקסיס (31 באוגוסט 1830 – 10 בספטמבר 1883)
מקסימיליאן אנטון, נסיך הכתר של טורן וטקסיס (28 בספטמבר 1831 – 26 ביוני 1867)
אגון, נסיך טורן וטקסיס (17 בנובמבר 1832 – 8 בפברואר 1892)
תאודור, נסיך טורן וטקסיס (9 בפברואר 1834 – 1 במרץ 1876)
ב-24 בינואר 1839 התחתן מקסימיליאן קרל בשנית באטינגן עם מתילדה סופיה, נסיכת אטינגן-אטינגן ואטינגן-שפילברג, בתם של יוהנס אלויסיוס השלישי, נסיך אטינגן-אטינגן ואטינגן-שפילברג ואמליה אוגוסטה, נסיכת ורדה, ממנה נולדו לו שנים-עשר ילדים:
אוטו, נסיך טורן וטקסיס (28 במאי 1840 – 6 ביולי 1876)
גאורג, נסיך טורן וטקסיס (11 ביולי 1841 – 22 בדצמבר 1874)
פאול, נסיך טורן וטקסיס (27 במאי 1843 – 10 במרץ 1879)
אמליה, נסיכת טורן וטקסיס (12 במאי 1844 – 12 בפברואר 1867)
הוגו, נסיך טורן וטקסיס (24 בנובמבר 1845 – 15 במאי 1873)
גוסטב, נסיך טורן וטקסיס (23 בפברואר 1848 – 9 ביולי 1914)
וילהלם, נסיך טורן וטקסיס (20 בפברואר 1849 – 11 בדצמבר 1849)
אדולף, נסיך טורן וטקסיס (26 במאי 1850 – 3 בינואר 1890)
פרנץ, נסיך טורן וטקסיס (2 במרץ 1852 – 4 במאי 1897)
ניקולאוס, נסיך טורן וטקסיס (2 באוגוסט 1853 – 26 במאי 1874)
אלפרד, נסיך טורן וטקסיס (11 ביוני 1856 – 9 בפברואר 1886)
מריה גאורגינה, נסיכת טורן וטקסיס (25 בדצמבר 1857 – 13 בפברואר 1909)
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 13 14 15 16 17 18 19 20 21 22 23 24 25  Darryl Lundy (16 דצמ' 2008). "Maximilian Karl 6th Fürst von Thurn und Taxis". ThePeerage.com. נבדק ב-2009-06-21. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 13 14 15 16 17 18 19 20 21 22 23 24  Paul Theroff. "THURN und TAXIS". Paul Theroff's Royal Genealogy Site. נבדק ב-2009-06-21.
↑  Dallmeier, Schad, S. 96.
↑  "Stamp-Collecting-World: German States Stamps from Thurn and Taxis - A Brief History". נבדק ב-2011-08-20.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb12354441n (data)  GND: 118931458  ISNI: 0000 0000 4205 0859  LCCN: n91021254  NTA: 130007870  SUDOC: 24023765X  VIAF: 69728425   WorldCat (עם VIAF): 69728425
מרכז קופת חולים

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  בניין 
 כתובת:  רח' בילינסון 8 פינת בן עמי 14 
 מיקום:  תל אביב-יפו 
 מדינה:  ישראל 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1937
 תאריך פתיחה רשמי:  1937 
 אדריכל:  יוסף נויפלד 
 קואורדינטות:  32°04′42″N 34°46′24″E﻿ / ﻿32.0783°N 34.7733°E﻿ / 32.0783; 34.7733
  מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת תל אביב מוגדלת) מרכז קופת חולים(למפת תל אביב רגילה) מרכז קופת חולים(למפת גוש דן רגילה) מרכז קופת חולים(למפת גוש דן מוגדלת) מרכז קופת חולים  he מרכז קופת חוליםhe מרכז קופת חוליםמפת  מרכז __ תל אביב (in English: Tel Aviv) [‌גוש דן וסביבותיו‌]ממזרח: __ בני ברק (in English: Bnei Brak), __ רמת גן (in English: Ramat Gan), __ גבעתיים (in English: Givatayim) ממערב: הים התיכון (in English: PAM) tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
מרכז קופת חולים, שהוא כיום "בית המרכז לקבלה", הוא מבנה ייחודי מבין מבני הסגנון הבינלאומי שנבנו בתל אביב. המבנה, המצוי ברחוב בילינסון 8, פינת רחוב בן עמי 14, תוכנן בשנת 1937 על ידי האדריכל יוסף נויפלד עבור קופת חולים כללית. מבנה זה, בדומה למבני כיכר דיזנגוף (בהם מבנה קולנוע אסתר), הוא מבנה ציבורי שנבנה בסגנון הבינלאומי.
מבנה זה ייחודי בכך שברחבי העולם מרבית מבני הסגנון הבינלאומי נבנו עבור אנשים פרטיים כבתי מגורים, או כמבני ציבור בבעלות פרטית (בתי קולנוע כגון קולנוע אסתר). מבנה בסגנון זה המיועד עבור גוף ציבורי הוא נדיר ביותר. גם בארץ מרבית המבנים בסגנון זה נבנו עבור אנשים פרטיים (90% מהמבנים).
המבנה בנוי בצורה קמורה, המהווה השלמה ניגודית למבני כיכר דיזנגוף הקעורים. בחלקו העליון משמש מוטיב ה"ספינה" האופייני לאדריכלות הסגנון הבינלאומי.
קומתו הראשונה של המבנה יועדה לאחסון תרופות עבור קופת החולים, והקומה העליונה, הבולטת מקו הבניין של הקומה הראשונה, נועדה להנהלת הקופה.
המבנה הוא חלק ממבני העיר הלבנה שהוכרו כאתר מורשת עולמית על ידי ארגון אונסק"ו וכיום הוא מארח פעילויות שונות בהן קורסים וכנסים בנושא הקבלה.
ראו גם

העיר הלבנה
אדריכלות ישראלית
לקריאה נוספת

עופר רגב, טיול קטן בעיר הגדולה, משרד הביטחון – ההוצאה לאור, דצמבר 1999.