stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הלניקה

| --- | --- |

"הלניקה" מאת קסנופון
 מידע כללי
 מאת:  קסנופון 
 שפת המקור:  יוונית עתיקה 
 סוגה:  היסטוריוגרפיה 
 נושא:  תולדות יוון העתיקה 
 
הלניקַה (ביוונית: Ἑλληνικά) הוא שמם של כתבים העוסקים בנושאים יווניים (הלניים). כמה חיבורים על ההיסטוריה של יוון במאה ה-4 לפנה"ס, שנכתבו בתבנית של תוקידידס או סטו ממנה, נשאו את התואר הלטיני המקובל "הלניקה". החיבור "הלניקה" ששרד, מאת הסופר היווני הקדום קסנופון, הוא יצירה חשובה המהווה את אחד המקורות העיקריים לשבע השנים האחרונות של המלחמה הפלופונסית שלא כוסו על ידי תוקידידס, כמו גם לתוצאות המלחמה הזו.
"הלניקה" מאת קסנופון

תיאורו של קסנופון מתחיל בשנת 411 לפנה"ס, השנה בה תוקידידס מפסיק, ומסתיים בשנת 362 לפנה"ס, שנת קרב מנטיניאה. מילות הפתיחה של "הלניקה", μετὰ δὲ ταῦτα, מתורגמות "אחרי זה" או "בעקבות אירועים אלה", כלומר, אחרי האירועים המתוארים על ידי תוקידידס.
חיבורים אחרים ששמם "הלניקה"

בין חיבורים שונים שכותרתם "הלניקה", שאבדו כעת, בולטים שניים, זה שכתב אפורוס וזה שכתב תאופומפוס איש כיוס, שניהם תלמידי הרטוריקן איסוקרטס. אפורוס ניסה לכתוב היסטוריה אוניברסלית (אנ'), ואף על פי שניסה להפריד היסטוריה ממיתוס, הוא החל את חיבורו עם הסיפור האגדי "שובם של בני הרקלס" (הרקלידים (אנ')). "הלניקה" של תאופומפוס היה המשך של תוקידידס.
פרגמנטים של חיבור "הלניקה" נוסף נמצאו על פפירוס באוקסירינכוס (אנ'), והוא מכונה בשם "הלניקה מאוקסירינכוס"; הוא כיסה אירועים משנת 411 ועד שנת קרב קנידוס בשנת 395/4 לפנה"ס. ניסו לייחס את החיבור למספר היסטוריונים.
באוקסירינכוס נמצא גם פפירוס אוקסירינכוס 28 (אנ'), כתב יד הכולל קטעים מהפרק הראשון בספר השלישי של "הלניקה" מאת קסנופון.
הערות שוליים

↑  ההגייה ביוונית: הלניקַה, במלרע (ההטעמה בהברה האחרונה).
↑  קסנופון, הלניקה, ספר 7, פרק 5.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007595282205171  BNE: XX2054368  BnF: cb12206726v (data)  GND: 4227198-8  LCCN: nr91043055  NLA: 67641988  SUDOC: 029090733  VcBA: 492/10379  VIAF: 174781815   WorldCat (עם VIAF): 174781815 
פרגמנטים מתוך "הלניקה" מאת קסנופון, פפירוס PSI 1197, הספרייה הלורנציאנית, פירנצה.
הנס המלכותי של ניו זילנד

| --- | --- |

 כינוי:  דגלה האישי של מלכת ניו זילנד
 סוג הדגל:  [[קובץ:FIAV נס מלכותי.svg|23px||קישור=תבנית:סוג דגל]]
 הונף לראשונה:  11 באוקטובר 1962
 מוטיבים עיצוביים:  מחולק לרבעים: 1. כחול, ארבעה כוכבים אדומים (הצלב הדרומי) ; 2. אדום, גיזת זהב; 3. כחול, שני פטישי זהב; 4. אדום, אלומת חיטה זהובה. במרכז: רצועה לבנה, שלוש ספינות, במרכז הדגל דגל המלכה אליזבת השנייה.
הנס המלכותי של ניו זילנד הידוע גם כדגל המלכה האישי לניו זילנד הוא דגלה האישי של המלכה אליזבת השנייה בתפקידה כמלכת ניו זילנד. הדגל אושר לשימוש בשנת 1962 לשימושה הבלעדי של המלכה בביקוריה בניו זילנד או כאשר היא משמשת כראש המדינה באירועים מחוץ לממלכה. לנציגה של המלכה במדינה, המושל הכללי של ניו זילנד, יש דגל משלו.
ב-11 באוקטובר 1962 הודיעה המלכה על אימוצו של דגל אישי מיוחד למטרות ביקורה בניו זילנד בין ה-6-8 בפברואר 1963 ולשימוש לאחר מכן. מאז, הדגל מונף על כל בניין שבו מתאכסנת המלכה, ועל כל ספינה אשר מפליגה במימיה של ניו זילנד כאשר היא על סיפונה. כמו כן מונף הדגל כאשר המלכה משתתפת באירוע ציבורי או ממלכתי ובמצעדים צבאיים כאשר המלכה נוכחת. המקרה היחידי שבו יונף הדגל בהיעדרה של המלכה הוא לכבוד יום הולדתה הרשמי של המלכה.
כאשר הדגל מונף לצידו של דגל ניו זילנד, דגלה האישי של המלכה יונף בעמדת הכבוד.
תיאור הדגל

הדגל הוא כרזה של שלט האצולה של ניו זילנד מושחת על ידי דגל המלכה אליזבת השנייה. הדגל מחולק לארבעה רבעים: הרבע הראשון כולל ארבעה כוכבים אדומים על רקע כחול כיצוגה של מערכת הכוכבים הצלב הדרומי (כפי שמוצג על הדגל הלאומי); השני, גיזת זהב על רקע אדום; השלישי, שני פטישי זהב מוצלבים על רקע כחול והרבע הרביעי מציג אלומת חיטה זהובה על רקע אדום.
במרכז הדגל עוברת רצועה לבנה המציגה שלוש ספינות, במרכז (ומעל הספינה האמצעית) מופיע חותם דגל המלכה אליזבת השנייה: רונדל בצבע כחול כהה, במרכזו האות הרומאית "E", מעליה הכתר המלכותי ומסביבם זר של ורדים כולם בצבע זהב.
ראו גם

דגל המלכה אליזבת השנייה
סמל ניו זילנד
דגל המושל הכללי של ניו זילנד
הווש (עיר)

הווש (בהונגרית: Heves) היא עיר במחוז הווש, מקום מושבו של נפת הווש. זהו היישוב המאוכלס ביותר הרביעי בגודלו במחוז.
מיקום

העיר ממוקמת בחלק הדרום-מזרחי של מחוז הווש. תחנת הרכבת של היישוב יושבת על קו הרכבת הצדדי קאל-קאפולנה-קישאויסאלאש. העיר נמצאת בסמוך לכביש 31, כ-18 ק"מ מהכביש המהיר M3. בכיוון צפון-מערב יוצאת דרך לכיוון ג'נג'ש, ובכיוון דרום-מזרח, לכיוון קישקרה. אלה דרכים משניות שמתחילות בהווש (מספרים 3204 ו-3209 בהתאמה), וכן לכיוון פיי וקאל (דרך 3207).
מקור השם

שמה של העיר מוזכר לראשונה בשנת 1203 בצורת כתב "Hewes". מאוחר יותר הוא נכתב כ-"Heues" או "Henes". מקור השם "הווש" הוסבר בכמה דרכים על ידי מדע ההיסטוריה והבלשנות. הוא יכול היה להגזר מהשם האישי ההונגרי "Heves", אך גם הפירוש היבש "Héves" שיכול לרמוז על מעיין חם באזור. בלשנים מצאו שהמילה w במילה Hewes מתייחסת למילה המורכבת מ-hev (חום) ו-ves (מים). שמה של העיר מופיע לעיתים קרובות במשלים, בדרך כלל במובן התואר. המשפט "אנחנו לא בהווש" משמעו קריאה לסבלנות ועוד ביטויים אחרים.
היסטוריה

יישוב הקבע הקדום ביותר באזור הווש היה בתקופת הסקיתים. בעיר נמצאו גם ממצאים משמעותיים מתקופת כיבוש הונגריה על ידי השבטים ההונגריים במאה התשיעית לספירה (התיישבות המדיארים במרכז אירופה).
אזכורו הראשון היה כאמור משנת 1203 בשם Hewes. תפקיד היישוב כמוביל אזורי כבר התקבע אז וכנסייתו נבנתה באותה תקופה. בשנת 1271 גם אישטוואן החמישי, מלך הונגריה ערך במקום פרלמנט (האספה הלאומית (הונגריה)). בסוף המאה ה-13 היא הפכה לנחלתם של משפחת קומפולטי ולאחר מכן של משפחת אורסאג. היישוב, ששימש מקום מגורים עבור בעלי מלאכה רבים, הוזכר לראשונה בשנת 1467 כעיר שוק. באותה תקופה התכנסה במקום האספה הכללית של מחוז הווש בהנהגתו של מיהאי אורסאג.
אחוזות האדמה הוסדרו בהווש רק בשנת 1860, אך מאז החקלאות הגדילה מאוד את יכולות התפוקה שלה. אז התפתחה גם היוקרה הלאומית של האבטיח של הווש. אוכלוסיית העיר גדלה מאוד, במושב הנפה התפתחו חיי תרבות וחברה תוססים. שגשוגה של העיר נבלם במהלך מלחמת העולם הראשונה, ואפילו בין שתי המלחמות חלה התפתחות כלכלית קלה בלבד, אם כי אוכלוסיית היישוב גדלה מאוד עם הקמת המושבה החדשה.
מלחמת העולם השנייה תבעה מספר רב של קורבנות. 350 מהתושבים היהודים גורשו למחנות השמדה. מאוחר יותר מספר גדול מהאוכלוסייה האזרחית הנוצרית נלקחה לגולאגים בברית המועצות. בין דצמבר 1944 לבין מרץ 1945 העיר הייתה המטה של החזית האוקראינית השנייה.
לאחר חלוקת הקרקעות בשנת 1945, מבנה האדמה החקלאית היה מפוזר מאוד, ובנוסף לאמצעי ייצור מיושנים איבדה הווש הרבה ממשמעותה החקלאית. בשנות ה-60 של המאה ה-20 החל תהליך עיור נוסף ומינורי יותר, שבמסגרתו התפתחה אט אט מערכת המוסדות הציבוריים. בשנת 1984 היישוב קיבל מעמד של עיר.
קהילה יהודית

יהודים הגיעו לראשונה להווש באמצע המאה ה-18, בחסות בעלי האחוזות המקומיים. הם עסקו בעיקר במסחר ובחקלאות. החברה קדישא המקומית נוסדה ב-1830 ובית ספר יסודי יהודי בן ארבע כיתות נפתח ב-1856. כן הייתה במקום רבנות. בית הכנסת נבנה ב-1867 ושופץ ב-1925. ב-1868, בעקבות חילוקי דעות שנתגלעו בקונגרס היהודי בין המשכילים לבין החרדים, (הקרע ביהדות הונגריה) הצטרפה הקהילה לזרם הנאולוגי (שביקש להשתלב בחברה ההונגרית ולתקן את סדרי החיים הדתיים). ב-1880 ישבו בהווש 631 יהודים, אחר כך ירד מספרם בהדרגה במלחמת העולם הראשונה נפלו שמונה מבני הקהילה. בשנת 1941 התגוררו במקום 331 יהודים.
קהילה יהודית > תקופת השואה

עוד לפני פרוץ מלחמת העולם השנייה (1 בספטמבר 1939) הורע מצבם של יהודי הונגריה, שהייתה בעלת ברית של גרמניה הנאצית. ב-1938 התחילה חקיקתם שם "החוקים (האנטי) יהודיים", חוקי אפליה גזעניים שהגבילו את היהודים בכלכלה ובחברה (במיוחד החוק היהודי השני והחוק היהודי השלישי). במחצית השנייה של שנת 1941, אחרי מבצע ברברוסה (פלישת גרמניה לברית המועצות), נשלחו גברים יהודים לשרות העבודה (עבודות כפייה עבור הצבא ההונגרי) בחזית אוקראינה, רבים מאוד ניספו. ב-9 במאי 1944, אחרי כניסת הגרמנים להונגריה, הועברו כ-1,500 יהודי הנפה למחנה ריכוז ליד מכרות הפחם של באגויוק (BAGOLYOK). שם הוחזקו כחודש ימים בתנאים קשים וברעב, וגורשו לאחר מכן למחנה ההשמדה אושוויץ.
אחרי המלחמה חזרו להווש שרידי הקהילה, אליהם הצטרפו יהודים ממקומות אחרים וב-1949 הגיע מספרם ל-73. הם הקימו גלעד לזכר הנספים בשואה. בשנים לאחר מכן עזבו רוב היהודים את העיירה וב-1965 נותרו שם רק יהודים אחדים.
אתרים בעלי חשיבות

הכנסייה הרומית קתולית (חלקית גותית)
אתרים בעלי חשיבות > אוסף היסטוריית השחמט

ברחוב קטן ליד הכנסייה נמצא מוזיאון השחמט, שנוצר כאוסף פרטי של פרנץ דוברוביצקי. ניתן לראות כאן מערכות שחמט ישנות, מטבעות, דיוקנאות של מתחרים, משחקים מפורסמים. התערוכה היא ייחודית בהונגריה, ישנם רק ארבעה מוזיאוני שחמט בעולם.
גני התערוכה של אחוזת רדיץ'
אחוזת דובוצקי
טירת רמניק
אתרים בעלי חשיבות > טירת הלאס

התושבים המקומיים מכנים אותו כטירת הלאס, אך זהו בית עירוני צנוע שנבנה על ידי הסוחר היהודי האמיד ויקטור הלאס בשנות השלושים. ויקטור הלאס עסק בגידול ענבים ובסחר יין והיה גם בעל מניות בחברת כריית פחם. (לכן ניתן לראות ענבים ופטיש כרייה על חזית הבניין כסמל שלו) בניית הבית ומראהו מבטאים את התחכום והפאר של בעליו לשעבר.
ילידי המקום

לאיוש הבשי נולד כאן בשנת 1843, עיתונאי, סופר, מבקר אמנות והיסטוריון אמנות יהודי-הונגרי.
שאנדור ברודי, סופר, מחזאי ופובליציסט יהודי-הונגרי, בילה כאן את ילדותו
לאיוש בירו, סופר, עיתונאי ותסריטאי יהודי-הונגרי, חי כאן בילדותו
גזה לנדייל (סופר) נולד במקום בשם לווינגר בשנת 1881 סופר, עיתונאי, סופר מומחה, מבקר, עורך עיתון יהודי-הונגרי.
לקריאה נוספת

Heves története. heves.hu. [2018. április 21-i dátummal az eredetiből archiválva].)
Tanulmányok Hevesről. (Szerk. Petercsák Tivadar - Szabó J. József) Heves, 2001.
Gy. Gömöri Ilona: A megélt történelem. 1956, Heves. Heves, 2016.
Gy. Gömöri Ilona: Él, mint Marci Hevesen. Heves, 2011.
Gy. Gömöri Ilona: Marci Hevesen. Egy helyi szólás folklorisztikus hagyományai. Eger, 2011. (Agria. XLVII. Az egri Dobó István Vármúzeum Évkönyve. https://library.hungaricana.hu/hu/view/MEGY_HEVE_agria47/?pg=358&layout=s)
Gy. Gömöri Ilona - Jakab Tibor: Heves - egy járás a természetben. (Szerk. E. Turcsányi Katalin) Heves, 2013. Csillagbojtár Kiadó
Gy. Gömöri Ilona - Halassy Csilla - Jakab Tibor: Heves - egy járás a művészetben. (Szerk. E. Turcsányi Katalin) Heves, 2014. Csillagbojtár Kiadó
Grúz János: Heves története. Heves, 2009.
https://hevesihistoriak.blog.hu/
הערות שוליים

↑  "Húsz éves a hevesi Sakkmúzeum". hirextra.hu. 2007-09-28. אורכב מ-המקור ב-2018-04-21.
| יישובים במחוז הווש |
| --- | --- | --- |
| ערי המחוז | אגר  |  |
| ערים |  בלפאטפלווה •  פיזשאבון •  ג'נג'ש •  ג'נג'שפטה •  הטוון •  הווש •  קישקרה •  לרינצי •  פטרוואשארה •  ורפלט |  |
| כפרים | אפץ •דורמאנד •אצ'ד • אנדורנקטאליה • באטור • דמיין • אגרבקטה • אגרבוץ' • אגרצ'הי • אגרסלוק • אגרסולאט • פלדברה • פלשטארקאן • הוושרניוש • קרצ'נד • מקלאר • נג'טאליה • נוסוואי • נובאי • אושטורוש • סרוושקה • סוץ' • אבשאר • אטקאר • אדאץ' • דטק • דומוסלו • ג'נג'שהלאס • ג'נג'שאורוסי • ג'נג'שוימוש • ג'נג'שטריאן • הלמאיוגרה • קראצ'ונד • קישנאנה • לודש • מרקז • נג'פיגד • נג'רדה • פאלושוורשמרט • וץ' • וישונטה • ויסנק • מאטראסנטאימרה • אטאן • בוצונאד • ארדטלק • ארק • הוושווזקן • קמלה • פיי • טרנבוד • טרנמרה • טרנארש • טרנסנטמיקלוש • טרנז'דאן • טנק • טיסנאנה • זראנק • בולדוג • צ'אן • הרד • הורט • קרקהרסט • נג'קקנייש • פטפיבאניה • רוז'סנטמארטון • סיצ'י • זג'ווסאנטו • בלטון • בקלצה • ביקסנטמארטון • נג'ווישניו • סילוואשווארד • אלדברה • בשנייטלק • אגרפרמוש • קאל • קאפולנה • קומפולט • מזסמרה • מזטארקאן • נגיוט • פורוסלו • שרוד • סיהלום • טופלו • אוילרינצפלווה • בודון • ביקסק • ביקסנטארז'בט • ארדקוושד • פדמש• אישטנמזיה • איוואד • קישפיזש • מאטרבלה • מאטרדרצ'קה • פראד • פראדששוואר • רצ'ק • שירוק • סאילה • סנטדומונקוש • טרנללס • טרפש • וארסו |  |
| יישובים בנפת הווש |
| --- | --- | --- |
| יישובים | הווש • אטאן • בוצונאד • ארדטלק • ארק • הוושווזקן • קישקרה • קמלה • פיי • טרנבוד • טרנמרה • טרנארש • טרנסנטמיקלוש • טרנז'דאן • טנק • טיסנאנה • זראנק |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007557888105171  GND: 4202305-1  LCCN: n85308302  NKC: ge1029798  VIAF: 147205905   WorldCat (עם VIAF): 147205905
הידור מצווה

ארבעת המינים כשהם מאוגדים יחדיו זהו הידור מצווה.
הידור מצווה הוא עיקרון הלכתי הקובע כי יש לקיים מצווה באופן נאה ומהודר. במקרים בהם קיום המצווה דורש גם תשמישי מצווה וקדושה, הרי שלפי עיקרון זה יש להקפיד על חפצים משובחים.
הרעיון של הידור מצווה מופיע כבר בדברי התנאים, אולם המונח "הידור מצווה" מופיע בתלמוד רק בדברי סתם תלמוד (כלומר, ללא הבאת התנא או האמורא ששנה את המימרא), המיוחס לסוף תקופת האמוראים.
מקור הדין ומהותו

מקור הדין כאמור, מופיע בדברי התלמוד במסכת שבת, כדרשה על אחד מפסוקי שירת הים:
""זה אלי ואנווהו" (שמות טו, ב), התנאה לפניו במצוות, עשֵה לפניו סוכה נאה ולולב נאה ושופר נאה, ציצית נאה, ספר תורה נאה וכתוב בו לשמו בדיו נאה, בקולמוס נאה, בלבלר אומן וכורכו בשיראין נאין"
פרטי הדין

בפוסקים נחלקו בגדר חיוב ההידור, יש הסברים כי הוא חיוב מדאורייתא, ויש הסוברים שדין זה הוא מדרבנן.
לדעת רש"י הטעם שהמשנה פסלה לולב יבש לנטילה הוא מטעם דין הידור, בתוספות העירו והכיחו שדין הידור הוא רק לכתחילה, ואין לפסול את הלולב עקב כך. באחרונים האריכו לבאר את דעת רש"י.
בתלמוד מבואר שאדם חייב להוציא לצורך קיום המצווה בהידור עד שליש מעלות המצווה ללא ההידור, אך נשארו בספק האם יש לחשב שליש זה מ'עלות האתרוג' קודם ההידור, (=מלגיו), או שהכוונה לשליש יחד עם הוצאת ההידור (=מלבר). לדוגמה, אם אתרוג פשוט עולה 60 שקלים, האם יש להוסיף 20 שקל שהם שליש מ-60, או שחייב להוסיף 30 שקלים, שיחד עם ה-60 יהוו שליש מ-90. הספק לא הוכרע בתלמוד, ויש מהראשונים שנקטו להחמיר ויש שנקטו להקל.
יישום

למעשה הדין חל על כל המצוות אבל ישנם פרטים שנאמרו במפורש כגון: סוכה נאה, לולב (ואתרוג) נאה, שופר נאה, ציצית נאה, ספר תורה נאה, שכתוב בדיו נאה, בקולמוס נאה, בלבלר אומן וכרוך בבגדים נאים" (שבת קלג:). וכן איגוד ארבעת המינים, על אף שנפסק להלכה כדעת חכמים שאין חובה לאגוד (-לולב אין צריך אגד), אך יש לאוגדו מדין 'זה אלי ואנוהו'.
יישום > דוגמאות

אין ליטול בארבעת המינים בסוכות אתרוג ששיעורו מינימלי (כביצה), אלא יש ליטול אתרוג הגדול בשליש מגודל ביצה משום "הידור מצווה".
ישנם הנוהגים להסב במשך כל ליל הסדר משום "הידור מצווה".
לפנים משורת הדין נחשב אף הוא כהידור מצווה.
אף על פי שכל השמנים כשרים לנר חנוכה, "מצווה מן המובחר" להשתמש בשמן זית ולכן המהדרים מקפידים על כך.
על אף שיוצאים בשמיעת ברכה מאחר, מדין שומע כעונה, כתבו בעלי התוספות שכששומע בעצמו נחשב הדבר כהידור מצווה.
בפוסקים דנו האם יש חיוב להדר בקניית קופסת אתרוג וחנוכיה, כפי שיש להדר בשופר נאה, או שאין לדמותם.
הערות שוליים

↑  שמא יהודה פרידמן, המהדרין מן המהדרין, לשוננו, אדר ב', תשס"ה, עמ' 156
↑  תלמוד בבלי, מסכת בבא קמא, דף ט', עמוד ב'
↑  ראו פירוש הרא"ש שם.
↑  יש שכתבו שמחלוקת זו מבוססת על מחלוקת עקרונית, האם דין הידור הוא מהתורה, ואזי יש לנהוג בספקו כפי הכלל ספק דאורייתא לחומרא, או שחובותו מדרבנן ודינו כדין ספק דרבנן לקולא.
הפינים המעופפים

פאבו נורמי והנס קולמיינן, במסיבת יום ההולדת ה-60 של קולמיינן, 1949
הפינים המעופפים (בפינית: Lentävä suomalainen), הוא כינוי שניתן למספר אתלטים פיניים, בריצות למרחקים בינוניים ולמרחקים ארוכים. המונח הוארך מאוחר יותר גם לספורטאים פיניים בולטים בענפי ספורט אחרים.
הכינוי ניתן לראשונה להנס קולמיינן, לאחר שזכה בשלוש מדליות זהב ושבר שני שיאים עולמיים (סטוקוהלם 1912) ואחר כך זכה במדליית זהב בריצת מרתון (אנטוורפן 1920). באותה התקופה הרצים הפיניים השתלטו על הריצות למרחקים בינוניים וארוכים. הכינוי הועבר לכל האתלטים הפינים שבלטו בריצות למרחקים ארוכים. פאבו נורמי היה גדול הרצים הפיניים המעופפים, עם 9 מדליות אולימפיות אישיות, מהן 6 מדליות זהב ו-3 מדליות כסף (אנטוורפן 1920, פריז 1924 ואמסטרדם 1928).
ב-6 משחקים אולימפיים שנערכו בין 1912 ל-1936 (כולל) צברו האתלטים הפינים 45 מדליות, מהן 24 מדליות זהב, 12 מדליות כסף ו-9 מדליות ארד.
טאיסטו מאקי שהיה שיאן עולם בריצות ל-5000 מטר ול-10000 מטר, לא זכה באף מדליה אולימפית מאחר ששתי אולימפיאדות בוטלו עקב מלחמת העולם השנייה (הלסינקי 1940 ולונדון 1944).
הפיני המעופף האחרון באתלטיקה היה לאסה וירן עם 4 מדליות זהב אולימפיות (מינכן 1972 ומונטריאול 1976).
לחבורת רצים אלה שייך גם הרץ היהודי אליאס כץ בעל שתי מדליות אולימפיות, זהב וכסף. מדליית זהב קבוצתית בריצת 3000 מטר ומדליית כסף בריצת 3000 מטר מכשולים (פריז 1924).
ארבעה פינים החזיקו ברציפות בשיא העולם בריצת 5000 מטר משנת 1912 ועד 1942.
חמישה פינים החזיקו ברציפות בשיא העולם בריצת 10000 מטר משנת 1921 ועד 1949.
| אתלטים | 1912 | 1920 | 1924 | 1928 | 1932 | 1936 | בסך הכל |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| הנס קולמיינן |  5000 מטר    10000 מטר    ריצת שדה |  מרתון |  |  |  |  | 4 |
| פאבו נורמי |  |  10000 מטר    ריצת שדה    5000 מטר   |  1500 מטר    5000 מטר    ריצת שדה |  10000 מטר    3000 מטר מכשולים    5000 מטר |  |  | 9 |
| וילה ריטולה |  |  |  10000 מטר    3000 מטר מכשולים    ריצת שדה    5000 מטר |  5000 מטר    10000 מטר |  |  | 6 |
| וולמארי איסו-הולו |  |  |  |  |  3000 מטר מכשולים    10000 מטר |  3000 מטר מכשולים    10000 מטר | 4 |
| אתלטים אחרים |  10000 מטר |  ריצת שדה |  מרתון   (אלבין סטנרוס)    3000 מטר מכשולים    10000 מטר |  1500 מטר   (הארי לארווה)    3000 מטר מכשולים   (טויבו לוקולה)    1500 מטר    מרתון    3000 מטר מכשולים |  5000 מטר   (לורי להטינן)    5000 מטר    10000 מטר |  5000 מטר   (ג'ונאר הוקרט)    10000 מטר   (אילמארי סלמינן)    5000 מטר    10000 מטר    3000 מטר מכשולים | 18 |
| פינלנד פינלנד   (תחרויות קבוצתיות) |  ריצת שדה |  ריצת שדה |  3000 מטר    ריצת שדה |  |  |  | 4 |
| בסך הכל | 5 | 6 | 12 | 10 | 5 | 7 | 45 |
היום הלאומי לציון השואה ברומניה

| --- | --- |
 מדינה:  רומניה 
 סוג:  יום זיכרון לאומי 
 סיבה:  שואת יהודי רומניה 
 מועד
 תאריך:  9 באוקטובר
 
היום הלאומי לציון השואה ברומניה (ברומנית: Ziua Națională de Comemorare a Holocaustului) מצוין ברומניה מדי שנה החל מ־9 באוקטובר 2004. היום מוקדש לציון שואת יהודי רומניה ורצח העם של צועני רומניה.
היום נקבע בהחלטת הממשלה מס' 672 מ־5 במאי 2004  לפי הצעת הוועדה הבינלאומית לחקר השואה ברומניה. ביום זה מארגנים פעילויות תרבות, כנסים ופעילויות אחרות הקשורות לנושא.
התאריך 9 באוקטובר נבחר משום שביום זה בשנת 1941 החל גירוש יהודי בוקובינה לטרנסניסטריה.
הערות שוליים

↑  HG 672 05/05/2004 - Portal Legislativ
ערך זה הוא קצרמרבנושא השואה ובנושא רומניה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
היום הלאומי של גיברלטר

חגיגות היום הלאומי בשנת 2004
היום הלאומי של גיברלטר (באנגלית: Gibraltar National Day), הנחגג מדי שנה ב-10 בספטמבר, הוא החג הלאומי הרשמי של גיברלטר. התאריך מנציח את משאל העם בשאלת הריבונות של גיברלטר בשנת 1967, בו נדרשו התושבים להכריע אם ברצונם לעבור לריבונות ספרדית או להישאר תחת ריבונות בריטית עם מוסדות של ממשל עצמי.
ביום זה מעניק הפרלמנט, החל משנת 2008, את מדליית הכבוד של גיברלטר לאנשים שלדעת הפרלמנט שירתו ותרמו לטובת גיברלטר ותושביה באופן יוצא דופן הראוי להכרה על ידי הפרלמנט בשם תושבי גיברלטר.
לאחר מכן נערכת הפרחת בלונים מסורתית מגג בניין הפרלמנט: עשרות אלפי בלונים לבנים ואדומים, כצבעי דגל גיברלטר, מופרחים לאוויר בפעולה המסמלת את שחרור האוכלוסייה של גיברלטר.
ראו גם

המנון גיברלטר
הנס המלכותי של אור

הנס המלכותי של אור
הנס המלכותי של אוּר (באנגלית: Standard of Ur) המכונה גם "נס הקרב של אור" הוא מוצג ארכאולוגי שומרי שהתגלה בבית קברות מלכותי בעיר אוּר.
הנס הוא לוח עשוי מצדפות, אבן גיר, אספלט ולפיס לזולי.
הנס המלכותי מוצג כיום במוזיאון הבריטי והוא שחזור שנעשה על סמך החלקים שנמצאו כמו גם העתקת שעווה של קטעים מהעפר.
היסטוריה

הנס המלכותי נמצא באחד הקברים המלכותיים הגדולים של אור המיוחס למלך אור-פאבילסאג (Ur-Pabilsag). אור פאבילסאג נפטר בשנת 2550 לפני הספירה לערך. הנס המלכותי מתוארך לשנים 2400–2600 לפני הספירה.
סיר לנרד וולי מצא בחפירותיו בעיראק בשנים 1928-1927 את המוצג בפינת חדר כשהוא מונח בסמוך לכתפו של אדם שאולי החזיק אותו על מוט. זו הסיבה שלנרד וולי נתן למוצג את הכינוי נס.
מראה

בכל צד יש שלוש שורות. על פי נושאי הציור זכה צד אחד לכינוי "שלום" והצד השני לכינוי "מלחמה". כל הדמויות מוצגות בפרופיל (בדומה לציורים ממצרים של אתה תקופה).
בפאנל התחתון נראות ארבע מרכבות מלחמה הרתומות לחמורים (סוסים הוכנסו לאזור רק סמוך לאותה תקופה או מייד אחריה), בכל אחת מהן נוהג רכב ועומד לוחם המצויד בחנית או גרזן. הגלגלים מוצקים (ולא גלגלי חישורים שהומצאו בתקופה מאוחרת יותר), המרכבות מתוארות משמאל לימין ממצב עמידה למצב דהירה. מתחת לשלוש מהמרכבות מוטלים אויבים פצועים.
בפאנל האמצעי, במרכז מתואר הקרב עצמו בו מנצחים חיילי המלך, בצד שמאל חיילים חמושים החובשים קסדות שכדוגמתן נמצאו בקברים סמוכים, בצד ימין אויבים מובסים המובלים כשבויים וחלקם פצועים.
בפאנל העליון, במרכז מוצג המלך, גדול יותר מאשר שאר הדמויות וראשו פורץ מחוץ לגבול הפאנל על מנת להציג את גדולתו ועוצמתו. מאחוריו שומרי ראשו ואחריהם מרכבת המלך. בפני המלך חיילים מובילים שורה של שבויים, כולם מצוירים בעירום, כבולים, פצועים ומדממים, תיאור המציין תבוסה והשפלה.
הנס המלכותי של סקוטלנד

| --- | --- |

 כינוי:  האריה הפראי
 מוטיבים עיצוביים:  דגל צהוב, עם מסגרת של פלר דה ליס אדומה, במרכז עומד אריה בתנוחת תקיפה באדום.
הנס המלכותי של סקוטלנד מונף מעל ארמון הולירוד
הנס המלכותי של סקוטלנד מעל טירת בלמורל
הנס המלכותי של מלך הסקוטים הידוע גם כנס המלכותי של סקוטלנד או בשמו העממי האריה הפראי הוא דגלו ההיסטורי של מלך הסקוטים. הדגל הוא כרזה של שלט האצולה של ממלכת סקוטלנד. על פי המסורת, האריה אומץ במהלך המאה ה-12 בידי ויליאם הראשון (הידוע גם כ"ויליאם האריה") אך אין שום תיעוד לכך שהוא שימש כ"מגן הדומיניון של סקוטלנד" עד 1222 עת הוסף האריה לחותמו של בנו, אלכסנדר השני. תיעודים קדומים יותר של נס מלכותי מתארים דגל המציג דרקון אשר ידוע כי הוא שימש את דייוויד הראשון בקרב הדגלים בשנת 1138. גרסה נוספת טוענת כי סמל האצולה של סקוטלנד אומץ בידי מלקולם השלישי ב-1061.
היסטוריה

על הדגל אריה אדום זקוף, עם לשון וציפורניים כחולים, מוקף במסגרת כפולה אדומה, ופרחי אירוס. בלאזון הדגל: אור, אריה זקוף גולס חימוש ולשון אזור בתוך מסגרת כפולה פרח מנוגד-פרח גולס.
לאחר איחוד הכתרים בשנת 1603, הדגל שולב לתוך הנס המלכותי לשימושו של המונרך הבריטי, כאשר הוא ממוקם ברביעים הראשון והרביעי בסקוטלנד, ובשני בלבד מחוצה לה.
כיום נעשה בדגל שימוש רשמי במעונות המלכותיים ארמון הולירוד וטירת בלמורל כאשר המלך אינו נוכח במקום. לנציגי הכתר, כגון השר הראשון של סקוטלנד, הלורד לוטננט וסגניהם, הלורד הגבוה של האספה של הכנסייה הסקוטית והלורד ליון יש אישור להשתמש בדגל לייצוגם. האריה הפראי משולב גם בסמל הרגימנט המלכותי הסקוטי ובסמל דוכס רות'סיי, תוארו של בנו של המונרך הסקוטי.
כדגלו האישי של המונרך השימוש בדגל מוגבל ומעוגן בחקיקה של הפרלמנט הסקוטי משנת 1672. אך כיום הדגל משמש גם כדגלה הלאומי השני, הלא רשמי של סקוטלנד (בעיקר באירועי ספורט), למרות שמדובר בשימוש בלתי חוקי, חצר הלורד ליון מעולם לא הגישה תלונה על הנפתו (אריה תוקפני אדום על מגן זהב מופיע גם על סמל התאחדות הכדורגל הסקוטית והנבחרת הלאומית הסקוטית בכדורגל)
ראו גם

סמל סקוטלנד
דגל סקוטלנד
הנס המלכותי של הממלכה המאוחדת
חצר הלורד ליון
המוזיאון לגאולוגיה (לונדון)

| --- | --- |

בניין המוזיאון החל משנת 1935
 מידע כללי
 סוג:  מוזיאון לגאולוגיה
 כתובת:  Exhibition Road, London SW7 2DD 
 מיקום:  הרובע המלכותי קנזינגטון וצ'לסי 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 מייסדים:  הנרי דה לה בש 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1835
 תאריך פתיחה רשמי:  1835 
 תאריך פירוק:  1985 
 קואורדינטות:  51°29′47″N 0°10′36″W﻿ / ﻿51.496388888889°N 0.17666666666667°W﻿ / 51.496388888889; -0.17666666666667
  (למפת לונדון מוגדלת) קנט סארי ברקשייר בקינגהאם הרטפורדשייר אסקסהמוזיאון לגאולוגיה(למפת לונדון רגילה) קנט סארי בר. בקי. הרטפורדשייר אסקסהמוזיאון לגאולוגיה(למפת קנזינגטון וצ'לסי רגילה) המוזיאון לגאולוגיה(למפת קנזינגטון וצ'לסי מוגדלת) המוזיאון לגאולוגיה
 
המוזיאון לגאולוגיה (באנגלית: Geological Museum), שנקרא במקור "המוזיאון לגאולוגיה מעשית (באנגלית): The Museum of Practical Geology) הוא מוזיאון לגאולוגיה שהוקם בשנת 1835 בלונדון שבאנגליה, והיום הוא חלק מהמוזיאון להיסטוריה של הטבע בלונדון.
היסטוריה

המוזיאון היה אחד המוזיאונים למדע הראשונים בעולם. בשנת 1935 עבר המוזיאון מדרך ג'רמין למשכנו הרשמי בדרך התערוכות בדרום קנזינגטון (כיום ברובע קנזינגטון וצ'לסי), והפך פופולרי ביותר בשל הדיורמות הרבות בו, שהציגו הסברים על תופעות גאולוגיות ועל שיטות כרייה. בשנת 1971 יצר המעצב ג'יימס גרדינר תצוגה בשם "סיפורו של כדור הארץ" (The Story of the Earth) שהייתה פופולרית ביותר, והפכה את המוזיאון לאחד המוזיאונים הגאולוגיים המפורסמים בעולם. התערוכה נפתחה בנוכחות המלכה אליזבת השנייה. צוות העיצוב של המוזיאון יצר מספר רב של תערוכות בין השנים 1974–1988 ובהם: "ימיה הראשונים של הגאולוגיה בבריטניה", "מסע אל הכוכבים", "הזהב השחור", "בריטניה לפני האדם", "מאובנים בבריטניה", "חלוקי נחל", "אוצרות כדור הארץ" והאחרונה שבהם הייתה "נפט וגז לחופי בריטניה".
התערוכה "אוצרות כדור הארץ" הייתה התערוכה הראשונה אי פעם שהשתמשה במחשבים כחלק מהתצוגה.
בשנת 1985 הפך המוזיאון לחלק מהמוזיאון להיסטוריה של הטבע.
היום הלאומי של שווייץ

היום הלאומי של שווייץ (בגרמנית: Schweizer Bundesfeier, בצרפתית: Fête nationale Suisse, באיטלקית: Festa nazionale svizzera, ברומאנש: Fiasta naziunala Svizra), שחל מדי שנה ב-1 באוגוסט, הוא יום העצמאות של שווייץ.
היום מצוין ב-1 באוגוסט בו נחתמה בשנת 1291 האמנה הפדרלית של 1291, מסמך חוזי שקבע את יחסי הגומלין בין שלושת הקנטונים הראשונים (אורי, שוויץ ואונטרוולדן, שאליהם הצטרף במהרה קנטון אובוולד), וסימן את תחילתה של שווייץ כיחידה פוליטית נפרדת ב"ברית הנצחית". מאז 1899 הוכרז רשמית 1 באוגוסט כחג לאומי שווייצרי, אך רק מאז 1994 מדובר בחג ציבורי באופן חוקי, בעקבות משאל עם שהושק בשנת 1991 לרגל 700 שנה לקונפדרציה.
בערים הגדולות נחגג היום בהופעות זמר ומופעי זיקוקים, ובעיירות קטנות רבות נערכים מצעדים בהם לבושים הצועדים בבגדים מסורתיים.
גלריה

גלריית תמונות מתהלוכת 1 באוגוסט בשנת 2011 בעיירה וילאר-סור-אולון
משפחה בלבוש מסורתי
חלק מהתהלוכה
תזמורת צבאית
פרות מקושטות
תוקעים בקרן האלפים בתהלוכה
כרכרה מסורתית
ילדים בלבוש מסורתי