מהדי
טענות אנשים שונים להיותם המהדי

מספרם של האנשים שטענו כי הם המהדי רב, ומתחיל עוד מתקופת האסלאם הקדומה. לטענת חלק מהשיעים זוהי הוכחה לקיומו של המהדי: אם ישנה מסורת של זיופים במשתמע קיים גם המקור. המקרה הראשון המתועד הוא אמונתם של קבוצה מצומצמת של מוסלמים כי מוחמד אבן אל-חנפיה, בנו של עלי בן אבי טאלב, מאחת מנשותיו האחרות (לא מפאטִמה), הוא המהדי. הקבוצה, בהנהגת אל-מוח'תאר, מרדה ללא הצלחה בשלטון הח'ליפים מבית אומיה בין השנים 685–687. קבוצת המאמינים הקטנה שנותרה המשיכה להאמין במשך 200 השנים הבאות בכך שמוחמד אבן אל-חנפיה הוא המהדי שחי כעת בהסתר, והם ציפו לבואו.
כמו כן, קיימות מספר כתות שיעיות קטנות הטוענות כי המהדי אינו האימאם ה-12, אלא מנהיג מוסלמי מן העבר, שחי בהסתר וישוב בקץ הזמנים כמהדי. כך, למשל, במאות הראשונות לאסלאם, קבוצת בשם הנאווסים האמינו כי האימאם השיעי השישי ג'עפר א-צאדק לא מת, וחי בהסתר. אמונה זו רווחה בקרב הווקיפים לגבי האימאם השיעי השביעי מוסא אלכאט'ם. קבוצה מהאסמאעילים (המכונה ה"שביעיים", לפי מספר האימאמים שלהם) מאמינים כי בנו של אסמאעיל בן ג'עפר, מוחמד אבן אסמאעיל אל-מכתום, הוכרז כמת על ידי סבו ג'עפר א-צאדק (האימאם השישי) בשל חשש מהשלטונות, אך למעשה הוא המהדי, וחי בהסתר. הבַאקירים מאמינים כי מוחמד אל-באקר הוא המהדי, והוא עדיין חי.
במאות הבאות טענו רבים אחרים לכתר המהדי. אחד מהמשפיעים ביניהם היה עלי מוחמד מפרס, המכונה "באב" ("שער", הכוונה: שער לאלוהים), שהכריז ב-1844 כי הוא המהדי. התנועה הדתית הנקראת על שמו – הדת הבאבית – מהווה את בסיסה של הדת הבהאית.
כך גם מירזא גולאם אחמד אל-קאדיאני, מייסד דת האחמדיה, הכריז על עצמו כעל "המיועד" ("אל-מַוְע֫וּד"), כלומר מהדי, ומאמיניו מעידים על כך עד היום.
הניצול המשמעותי (והמוצלח) ביותר של האמונה במהדי בא בדמותו של המנהיג הדתי הסוני מסודאן, מוחמד אחמד, אשר הכריז על עצמו כמהדי (1881), החל לגייס צבא, וקרא לג'יהאד נגד שלטון הכובש המצרי ותומכיהם הבריטים ה"כופרים". השימוש בשמו של המהדי נועד לתת אופי דתי ואוניברסלי למרידה. שיאה של מערכת המהדיסטים היה מצור בן כמעט כשנה (בין מרץ 1884 לינואר 1885), שבסופו נפלה הבירה ח'רטום לידיהם, ומושלה של סודאן צ'ארלס גורדון נרצח. במדינה המהדיסטית החילו את חוקי השריעה, המצב הכלכלי הידרדר (מיליונים מתו מרעב) ובוצעו ניסיונות להרחיב את המהפכה המהדיסטית ב"ג'יהאד" לאתיופיה ומצרים. ב-1899 הצליחו הכוחות המצריים-בריטיים לשוב ולכבוש את סודאן.
מייסד הדת הבהאית בהאא אללה גם כן נחשב למהדי בעיני מאמיניו, אם כי נחשב למשיח שקר בעיני הפלגים האחרים באסלאם. בהאא אללה שמע על הבאב לראשונה בגיל 27, כאשר מוסא חוסיין, איש דת פרסי, נשלח על ידי הבאב ובישר לו את בשורתו של הבאב. בהאא אללה קיבל את הבשורה, הפך לבאבי ועזר בהפצת התנועה החדשה בייחוד באזור מגוריו נור. ב-1848, כאשר החלה אלימות בין הבאבים וממשלת קאג'אר, ניסה בהאא אללה להגיע לבאבים הנצורים בשייח' טברסי אך הוא נעצר ונכלא טרם הגיע ליעד. בהאא אללה הוכנס לכלא ועבר עינויים נפשיים. במהלך מאסרו, זכה להתגלות של בתולת השמיים, דרכה קיבל מסר מהאל להיותו נביא וכי הוא ההתגלות האלוהית החדשה, אך באותו שלב שמר את הידיעה לעצמו. בהאא אללה הוכר בקרב המאמינים והרשויות הממשלתיות כמנהיג הבאבים הראשי, הוא זכה באהדתם של פקידי הממשל ואנשי דת סונים, ומספר המצטרפים לתנועה עלה.
באפריל 1863, עזבו בהאא אללה וקהילתו את בגדאד ונכנסו לגני רצ'ואן הסמוכים לבגדאד לעשרה ימים לפני צאתו לקונסטנטינופול. בהאא אללה התגלה אל מאמיניו כהתגלות אלוהית חדשה והכריז על עצמו כשליחו של אלוהים.
ההצהרה בגן הייתה תחילתה של תקופה חדשה בקהילה הבאבית, שהובילה להופעתה של הדת הבהאית כתנועה ייחודית הנפרדת מהבאביזם. בהאא אללה טען שהוא לא רק נביא, אלא התגלות האל, ביטל רבים מעיקרי אמונתו של הבאב וייסד תחתם דת חדשה, בעלת אופי אוניברסלי ופציפיסטי יותר. הבהאים מייחסים משמעות רבה לתקופה זו, וחוגגים במשך 12 ימים את התקופה בה בילה בהאא אללה בגן וגילה את מעמדו כחג רידוואן.