stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
משרתם של שני אדונים
הפקות בישראל

המחזה זכה להצלחה בישראל במספר הפקות לאורך השנים:
1. תיאטרון הקאמרי, 23 באוקטובר 1945
יוצרים: במאי ומתרגם - יוסף מילוא, תפאורה - ד"ר פאול לוי, ביצוע תפאורה ואביזרים - שלמה חיים, מוזיקה - פרנק פלג, תלבושות - פיני לייטרסדורף, תאורה - רפאל טרבולב ואריה שטייניץ
שחקנים: טרופלדינו - אברהם בן-יוסף/יוסף מילוא, פנטלון - טוביה גרינבאום, סמרלדינה - ימימה מילוא, דוטורה לומברדי - אלברט בן-צבי, סילביו - גרשון קליין, קלאריצ'ה - טובה עצמוני/חנה מרון, ביאטריצ'ה רספוני - בתיה לנצט, פלורינדו ארטוזי - נתן כוגן, מלצר/סבל - אלכסנדר הדרי, סבל - עמנואל בן-עמוס, דוטורה - רוזה ליכטנשטיין, טבלדו - מרדכי בן-זאב
זו הייתה ההצגה הראשונה שעלתה על במת התיאטרון הקאמרי.
2. תיאטרון חיפה, 8 בדצמבר 1964
יוצרים: במאי ומעבד - יוסף מילוא, תפאורה - אריה נבון, תלבושות - ויקי כהן, מוזיקה - פרנק פלג, תאורה - יחיאל אורגל
שחקנים: טרופלדינו - יעקב בודו, פנטלון - יוסי גרבר, סמרלדינה - יפה יערי, דוטורה לומברדי - חנן אבדורי/מרדכי בן-זאב, סילביו - אילן דר, קלאריצ'ה - ריטה מרשל, ביאטריצ'ה רספוני - אילה דין, מלצר - יוסף קיפניס, סבל א' - יונתן ברקאי, סבל ב' - יצחק נעמן, פלורינדו ארטוזי - עזריאל אשרוב, בריגלה - יוסף באשי
3. תיאטרון החאן, הצגת בכורה: 1974
יוצרים: במאי - מייקל אלפרדס; תרגום ועיבוד - יונתן דובוסרסקי, תפאורה ותלבושות - פרידה קלפהולץ, אביזרים ומסכות: יהודית גרינשפן, מוזיקה - חנה הכהן, תאורה - בן ציון מוניץ
שחקנים: טרופלדינו - ספי ריבלין. שלמה תרשיש, אורי אברהמי, נטע פלוצקי, אבי פניני, שפרה מילשטיין, ששון גבאי, אלי דנקר, רחל הפלר, משה אסם
4. תיאטרון הבימה, הצגת בכורה: 13 במרץ 1993
יוצרים: במאי - עמרי ניצן; תרגום - נסים אלוני, תפאורה ותלבושות - רות דר, מוזיקה - אורי וידיסלבסקי, תאורה - פליס רוס
שחקנים: טרופלדינו - שמואל וילוז'ני, פנטלון - דב רייזר, סמרלדינה - רמה מסינגר/שרית וינו-אלעד, דוטורה לומברדי - רוברט הניג, סילביו - אלון אופיר/רועי ששון, קלאריצ'ה - שרית וינוגרד/שרית חן/יעל הדר, ביאטריצ'ה רספוני - עידית טפרסון/דורי נואנמקו/אודליה סגל, פלורינדו ארטוזי - יגאל שדה/חיים חובה, מלצר/סבל: אבישי בקי/טל גינת
5. תיאטרון הקאמרי, הצגת בכורה: 15 באפריל 2010
יוצרים: במאי - מוני מושונוב, נוסח עברי - נסים אלוני, תפאורה - אלכסנדרה נרדי, תלבושות - עפרה קונפינו, מוזיקה ועריכה מוזיקלית - רן בגנו, תנועה - צחי פטיש, תאורה - עמיר ברנר
שחקנים: טרופלדינו - דרור קרן, פנטלון - איציק כהן, סמרלדינה - שירי גדני, דוטורה לומברדי - נדב אסולין, סילביו - יניב ביטון, קלאריצ'ה - טל בלנקשטיין/נעמה שטרית, ביאטריצ'ה רספוני - מיכל בלנקשטיין/שרונה אלימלך, מלצר/סבל א' - זיו קלייר, מלצר/סבל ב' - קובי מאור, פלורינדו ארטוזי - אסף פריינטא
6. תיאטרון בית ליסין, הצגת בכורה: 24 במאי 2018
יוצרים: במאי - אודי בן-משה, נוסח עברי - נסים אלוני, עיצוב תפאורה - סבטלנה ברגר, עיצוב תלבושות - אורנה סמורגונסקי, מוזיקה - אסף רוט, הדרכת תנועה - אריאל וולף, עיצוב תאורה - זיו וולושין, עוזרת במאי - כנען אליאל
שחקנים: טרופלדינו - יניב ביטון, פנטלון - יובל ינאי/יניב סוויסה, סמרלדינה - שירן הוברמן, דוטורה לומברדי - אופיר וייל, סילביו - יותם קושניר, קלאריצ'ה - יעל שטולמן, ביאטריצ'ה רספוני - סיון ששון, מלצר/סבל א' - גל דורנפלד, מלצר/סבל ב' - עדי זאק, פלורינדו ארטוזי - לירון ברנס/רון שחר
הערות שוליים

↑  יעקב הורוביץ, המתחילים במצוה - "משרתם של שני אדונים" בתיאטרון הקאמרי, הארץ, 2 בנובמבר 1945
↑  פתיחת התיאטרון הקאמרי, הארץ, 16 באוקטובר 1945
↑  "משרתם של שני אדונים" בעיבוד חדש - בתיאטרון החיפני, למרחב, 4 בדצמבר 1964
↑  חוה נובק, "משרתם של שני אדונים" בפתיחת העונה ב"חאן", דבר, 8 בנובמבר 1974
↑  שוש אביגל, הצגה - משרתם של שני אדונים, חדשות, 2 במאי 1993
↑  ביקורות:
מיכאל הנדלזלץ, משרתיו של הפסקול, באתר הארץ, 25 באפריל 2010
אריק הניג, ‏שני אדונים, הצלחה אחת, באתר ‏מאקו‏, 30 במאי 2010
עליס בליטנטל, משרתם של שני אדונים בתיאטרון הקאמרי, באתר News1 מחלקה ראשונה, 2 במאי 2010
צבי גורן, משרתם של שני אדונים – דרור יקרא, כתבה באתר "הבמה", 25 באפריל 2010
רון שוורץ, ‏המקל והגזר של מושונוב, באתר גלובס, 16 במאי 2010
↑  איתן בר יוסף, עכבר העיר, משרתם של שני אדונים: קומיקס וניפוץ צלחות, באתר הארץ, 30 באפריל 2010
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: no2014013346  VIAF: 307457886   WorldCat (עם VIAF): 307457886
פנאתינאיקוס (כדורסל)

היכל אואקה, אולמה הביתי של הקבוצה
פנאתינאיקוס לפני משחק בעונת 2007/2008 ביורוליג
מועדון הכדורסל פנאתינייקוס (ביוונית: ΚΑΕ Παναθηναϊκός), הידועה בקיצור כפאו או בשמה המלא פנאתינייקוס אתונה, היא קבוצת כדורסל יוונית מעיר הבירה אתונה המתמודדת בליגת העל היוונית בכדורסל וביורוליג. הקבוצה, חלק ממועדון הספורט פנאתינייקוס, זכתה שבע פעמים בגביע אירופה, והיא קבוצת הכדורסל המצליחה והמעוטרת ביותר ביוון ואחת הקבוצות המצליחות והמעוטרות ביבשת.
במסגרות היווניות

פנאתינייקוס זכתה ב-39 אליפויות יוון, יותר מכל קבוצה אחרת וכמעט מחצית מכל 84 האליפויות שהתקיימו. במהלך השנים מתחרותיה העיקריות בליגה היו אריס סלוניקי ואולימפיאקוס. בין 2003 ל-2011 זכתה הקבוצה ב-9 אליפויות רצופות, שיא כל הזמנים בתחרות זו.
שליטתה של הקבוצה בכדורסל היווני ניכרת גם בתחרויות הגביע היווני בכדורסל, בו זכתה 20 פעמים מתוך 49 מהדורות, גם כאן יותר מכל קבוצה אחרת. כמו כן זכתה הקבוצה פעם אחת בסופר קאפ היווני. בסך הכל זכתה פנאתינאיקוס בשיא של 11 דאבלים (זכייה בליגה ובגביע באותה עונה), מהם חמישה רצופים בשנים 2005–2009, ובשני כתרים משולשים (זכייה בליגה, בגביע וביורוליג), ב-2007 וב-2009.
בתחרויות בין-לאומיות

פנאתינאיקוס נחשבת לאחת הקבוצות הבכירות באירופה, ומאז 1994 העפילה 12 פעמים לפיינל פור היורוליג, מתוכן שמונה פעמים לגמר, וזכתה שבע פעמים ביורוליג.
הזכייה הראשונה של הקבוצה בגביע אירופה הייתה ב-1996, אז ניצחה את ברצלונה 67–66 בגמר שנערך בפריז שבצרפת. באותה שנה זכתה גם בגביע הבין-יבשתי בכדורסל, לאחר שגברה 2–1 בסדרת הטוב מ-3 על אולימפיה מארגנטינה. זכייתה השנייה הייתה בשנת 2000 לאחר שגברה בגמר בסלוניקי על מכבי תל אביב 73–67. ב-2002 זכתה פנאתינאיקוס פעם נוספת, כשניצחה את קינדר בולוניה בביתה 89–83.
בשנת 2007 זכתה פנאתינאיקוס באליפות אירופה בפעם הרביעית בתולדותיה לאחר שגברה בגמר על צסק"א מוסקבה 93–91 בגמר אותו אירחה באואקה ארנה. ב-2009 זכתה ביורוליג פעם נוספת לאחר שגברה 73–71 על אותה צסק"א בגמר שנערך בברלין, וכעבור שנתיים נוספות, ב-2011, זכתה בפעם השישית בגביע אירופה לאחר שניצחה את מכבי תל אביב 78–70 בגמר שנערך בברצלונה.
ב-12 באפריל 2018 הודיעה פנאתינאיקוס על פרישה מהיורוליג לאחר מחלוקת בין בעלי הקבוצה להנהלת היורוליג, אך לאחר מכן חזרה בה מהחלטתה.
ב-26 במאי 2024 זכתה הקבוצה באליפות אירופה השביעית בתולדותיה לאחר שניצחה 95–80 את ריאל מדריד בגמר היורוליג.
אוהדים ויריבות

היריבה הגדולה ביותר של פנאתינאיקוס היא אולימפיאקוס פיראוס. היריבות הגדולה בין שני המועדונים הובילה פעמים רבות למהומות רבות, עד לכדי פציעות בקרב האוהדים משני הכיוונים. לא אחת התקיימו המשחקים בין הקבוצות ללא קהל, בשל החשש מהתפרצויות אלימות. היריבות בין המועדונים קיימת גם בענף הכדורגל, והמשחקים ביניהם מכונים דרבי היריבות הנצחיות.
תארים

אליפות יוון (40) (שיא)
1946, 1947, 1950, 1951, 1954, 1961, 1962, 1967, 1969, 1971, 1972, 1973, 1974, 1975, 1977, 1980, 1981, 1982, 1984, 1998, 1999, 2000, 2001, 2003, 2004, 2005, 2006, 2007, 2008, 2009, 2010 ,2011, 2013, 2014, 2017, 2018, 2019, 2020, 2021, 2024
הגביע היווני בכדורסל (20) (שיא)
1979, 1982, 1983, 1986, 1993, 1996, 2003, 2005, 2006, 2007, 2008, 2009, 2012, 2013, 2014, 2015, 2016, 2017, 2019, 2021
הסופר קאפ היווני (1)
2021
אליפות אירופה (7)
1996, 2000, 2002, 2007, 2009, 2011, 2024
הגביע הבין-יבשתי בכדורסל (1)
1996
מאמני הקבוצה

מיסאס פנתאזופולוס (1945–1951)
ניקוס מילאס (1960–1961, 1963–1965, 1975–1976)
קוסטאס מורוזיס (1966–1974, 1986–1987)
ריצ'רד דיוקשייר (1974–1975)
מיכאליס קיריציץ (1978, 1983–1986, 1988–1989)
קוסטאס פוליטיס (1978–1982, 1993–1994)
ז'ליקו פבליצ'ביץ' (1991–1993
אפתימיס קיומורצוגלו (1994–1995
בוז'ידאר מליקוביץ' (1995–1997)
סלובודן סובוטיץ' (1997–1999)
ז'ליקו אובראדוביץ' (1999–2012)
ארגיריס פדולאקיס (2012–2014, 2016, 2019)
דושקו איבאנוביץ' (2014–2015)
אלכסנדר ג'ורג'ביץ' (2015–2016)
צ'אבי פסקואל (2016–2018)
ריק פיטינו (2018–2019, 2019–2020)
גאורגיוס בובוראס (2020–2021)
עודד קטש (2021)
דימיטריוס פריפטיס (2021–2022)
דיאן ראדוניץ' (2022–2023)
כריסטוס סרליס (2023)
ארגין אטאמן (2023–)
שחקנים בולטים

יוון פרגיסקוס אלברטיס
ארצות הברית אנטוניו דייוויס
יוון ניקוס גאליס
ארצות הברית דומיניק וילקינס
יוון פנאיוטיס ינאקיס
קרואטיה דינו ראדג'ה
ארצות הברית ביירון סקוט
יוון אנטוניס פוטסיס
סרביה ומונטנגרו דיאן בודירוגה
סרביה ומונטנגרו ז'ליקו רבראצ'ה
ישראל עודד קטש
ארצות הברית מייק באטיסט
יוון דימיטריס דיאמנטידיס
ארצות הברית טוני דלק
קרואטיה אנדריאה ז'יז'יץ'
ליטא שארונאס יאסיקביצ'יוס
יוון ארצות הברית ניק קלאת'ס
ארצות הברית ג'יימס גיסט
יוון סופוקליס שחורציאניטיס
יוון טייריס רייס
ראו גם

פנאתינאיקוס (אגודה)
פנאתינאיקוס (כדורגל)
הערות שוליים

↑  רועי כהן, ‏"צריך לתת לאלופה מקומית הזדמנות להיכנס ליורוליג", באתר ערוץ הספורט, 12 באוקטובר 2018
↑  ברק חקלאי, הדרך לגיהנום רצופה אוהדים בירוק: הקהל המטורף של פנאתינאיקוס מחכה למכבי ת"א, באתר ynet, 30 בדצמבר 2014
↑  סגל הקבוצה באתר פאנתינאיקוס
| זוכות היורוליג |
| --- | --- | --- |
| גביע אירופה לאלופות | 1958: א.ס.ק. ריגה • 1959: א.ס.ק. ריגה • 1960: א.ס.ק. ריגה • 1961: צסק"א מוסקבה • 1962: דינמו טביליסי • 1963: צסק"א מוסקבה • 1964: ריאל מדריד • 1965: ריאל מדריד • 1966: אולימפיה מילאנו • 1967: ריאל מדריד • 1968: ריאל מדריד • 1969: צסק"א מוסקבה • 1970: פלקנסטרו וארזה 1971: צסק"א מוסקבה • 1972: פלקנסטרו וארזה • 1973: פלקנסטרו וארזה • 1974: ריאל מדריד • 1975: פלקנסטרו וארזה • 1976: פלקנסטרו וארזה • 1977: מכבי תל אביב 1978: ריאל מדריד • 1979: בוסנה סרייבו • 1980: ריאל מדריד • 1981: מכבי תל אביב • 1982: פלקנסטרו קאנטו • 1983: פלקנסטרו קאנטו • 1984: פלקנסטרו וירטוס רומא • 1985: ציבונה זאגרב • 1986: ציבונה זאגרב • 1987: אולימפיה מילאנו • 1988: אולימפיה מילאנו • 1989: ק.ק. ספליט • 1990: ק.ק. ספליט • 1991: ק.ק. ספליט |  |
| אליפות אירופה לקבוצות | 1992: פרטיזן בלגרד • 1993: לימוז' • 1994: חובנטוד בדאלונה • 1995: ריאל מדריד • 1996: פנאתינאיקוס |  |
| הליגה האירופית | 1997: אולימפיאקוס • 1998: וירטוס בולוניה • 1999: ז'לגיריס קובנה • 2000: פנאתינאיקוס |  |
| סופרוליג | 2001: מכבי תל אביב |  |
| יורוליג | 2001: וירטוס בולוניה • 2002: פנאתינאיקוס • 2003: ברצלונה • 2004: מכבי תל אביב • 2005: מכבי תל אביב • 2006: צסק"א מוסקבה • 2007: פנאתינאיקוס • 2008: צסק"א מוסקבה • 2009: פנאתינאיקוס • 2010: ברצלונה • 2011: פאנתינייקוס • 2012: אולימפיאקוס • 2013: אולימפיאקוס • 2014: מכבי תל אביב • 2015: ריאל מדריד • 2016: צסק"א מוסקבה • 2017: פנרבחצ'ה • 2018: ריאל מדריד • 2019: צסק"א מוסקבה • 2020: התחרות בוטלה • 2021: אנאדולו אפס • 2022: אנאדולו אפס • 2023: ריאל מדריד • 2024: פנאתינאיקוס |  |
הערה: עד שנת 2001, גביע אירופה לאלופות בכדורסל נוהל על ידי מפעל הסופרוליג, תחת ארגון פיב"א אירופה. בשנה זו חדל מלהתקיים, וטורניר היורוליג החליפו בפועל.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: n2010058765  VIAF: 143310280   WorldCat (עם VIAF): 143310280
בית פאנמיור

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 סוג:  בית מגורים 
 מיקום:  אנגוס 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 
 קואורדינטות:  56°32′15″N 2°45′13″W﻿ / ﻿56.5374°N 2.75358°W﻿ / 56.5374; -2.75358
  (למפת הממלכה המאוחדת מוגדלת) לונדון בלפסט אדינבורו ליברפול ברמינגהאם ניוקאסל מנצ'סטר לידס פורטסמות' קארדיף גלאזגו פלימות' האוקיינוס האטלנטי  הים הצפוני  תעלת למאנש  האוקיינוס האטלנטי  צרפת אירלנד איי שטלנד  אורקני האיים ההברידיים בית פאנמיור(למפת הממלכה המאוחדת רגילה) לונדון בלפסט אדינבורו ליברפול ברמינגהאם ניוקאסל מנצ'סטר לידס פורטסמות' קארדיף גלאזגו פלימות' האוקיינוס האטלנטי  הים הצפוני  תעלת למאנש  האוקיינוס האטלנטי  צרפת אירלנד איי שטלנד  אורקני האיים ההברידיים בית פאנמיור(למפת סקוטלנד רגילה) אדינבורו גלאזגו אברדין פייזלי אייר פרת' אינוורנס לוכגילפהד דנדי איי שטלנד  אורקני האיים ההברידיים  אנגליה צפון אירלנד  אירלנד האוקיינוס האטלנטי  הים הצפוני בית פאנמיור(למפת סקוטלנד מוגדלת) אדינבורו גלאזגו אברדין פייזלי אייר פרת' אינוורנס לוכגילפהד דנדי איי שטלנד  אורקני האיים ההברידיים  אנגליה צפון אירלנד  אירלנד האוקיינוס האטלנטי  הים הצפוני בית פאנמיור
 
בית פאנמיור (בסקוטית: Panmure House) היה בית אחוזה מהמאה ה-17 בפנברייד, אנגוס, סקוטלנד, כ-6 קילומטרים מצפון לקרנוסטי. הוא שימש כמושבו של רוזן פאנמיור. הבית נבנה מחדש במאה ה-19, ונהרס בשנת 1955.
היסטוריה

אחוזת פאנמיור עברה לבעלות משפחת מול בשנת 1224, ושרידי טירת פאנמיור נמצאים בקרבת מיקום הבית. בית פאנמיור תוכנן על ידי הבנאי המלכותי הראשי ג'ון מיילן, אך הוא נפטר בשנת 1667 לפני השלמת הבנייה. מזמין העבודה היה ג'ורג' מול, הרוזן השני של פאנמיור (1619-1671). לאחר מותו של מיילן, העבודה נמשכה על ידי אלכסנדר ניסבט, בנאי מאדינבורו, ואת עבודות הפנים ביצע ג'יימס ביין, הנגר המלכותי. בעבר יוחס התכנון לסר ויליאם ברוס, אך למעשה הוא רק ייעץ לרוזן לאחר מותו של מיילן ותכנן את השערים ועמודי השער בלבד.
לאחר מותו של הרוזן השלישי, בנו ג'יימס, שהפך לרוזן הרביעי, הוסיף את האגפים. הרוזן הרביעי נושל מתאריו ונכסיו לאחר שהשתתף במרד היעקוביטי של 1715, אך פאנמיור עבר לקרובי משפחתו, רוזני דלהוזי. בשנים 1852–1855 הורחב הבית ביוזמת פוקס מול, על ידי האדריכל דייוויד ברייס בסגנון הברוניאלי הסקוטי.
במה שכונה "אחד ממעשי ההרס המאושרים הגדולים ביותר מסוגם בסקוטלנד", בית פאנמיור הופקע על ידי הצבא במלחמת העולם השנייה ונחשף לוונדליזם כבד, לאחר מכן הוצת במכוון ושרידיו נהרסו בדצמבר 1955. אנדרטת פאנמיור, מונומנט בגובה 32 מטר שתוכנן על ידי ג'ון הנדרסון והוקם בשנת 1839 לכבוד ויליאם מול, הברון הראשון של פאנמיור, עדיין עומדת באחוזה, כמו גם אורוות.
ציר זמן הבנייה

בניית בית פאנמיור החלה בשנת 1666. הבית המרכזי נבנה בין השנים 1666 ל-1670. המבנה העיקרי היה עשוי מאבן. הגג, הרצפה, החלונות והדלתות הותקנו על ידי ג'יימס ביין בין 1668 ל-1670. ישנן עדויות שונות לגבי מספר החלונות שהותקנו, הנע בין 67 ל-100. הרצפה בבית הייתה מערכת מחוברת שבורה שסיפקה גימור טוב יותר מהשיטות האחרות באותה תקופה. מבנה הגג היה גג מצומד עם קורות מחוברות באמצעות קורות צווארון ולוחות עץ. הכיסוי ברעפי צפחה התבצע בין 1668 ל-1670. הזיגוג התבצע בין 1669 ל-1670. השערים המערביים נבנו מאבן בשנת 1672. האורוות נבנו בין 1672 ל-1675 יחד עם טיוח החדרים הראשיים. כיסוי האורוות ברעפים נעשה בשנת 1675. צביעת הבית המרכזי התבצעה בין 1671 ל-1675. לאחר מכן הייתה הפסקה של 10 שנים לפני שהתבצעו עבודות הגמר בבית בין 1685 ל-1686. חלק זה כלל לוחות הגנה, חיפוי ודיפון, דלתות, עיטורים ומשקופים.
השחקן אלן קאמינג גדל באחוזת פאנמיור, שם אביו שימש כיערן ראשי.
הערות שוליים

↑  "Panmure House". Gazetteer for Scotland. נבדק ב-11 באוגוסט 2009. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Dickson, R.; Dickson, G.C. (1892). Carnoustie and its Neighbourhood. Pinkfoot Press, Balgavies, Angus.
↑  Gow, Ian (2006). Scotland's Lost Houses. Aurum Press. ISBN 978-1-84513-051-0.
1 2  "Panmure House". Gazetteer for Scotland. נבדק ב-11 באוגוסט 2009. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Newland, Kate (1 בנובמבר 2015). "James Baine, His Majesty's Master Wright: Principal Building Works and Contracts". Architectural Heritage. 26 (1): 87–103. doi:10.3366/arch.2015.0069. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  Gow, Ian (2006). Scotland's Lost Houses. Aurum Press. ISBN 978-1-84513-051-0.
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "בית פאנמיור".
לשכת ראש ממשלת ישראל

| --- | --- |


ראש הממשלה בנימין נתניהו בחדר הדיונים הגדול בלשכת ראש הממשלה בירושלים במהלך פגישה עם מזכיר המדינה אנתוני בלינקן, מאי 2024
 מידע כללי
 מדינה:  ישראל ישראל
 תחום שיפוט:  ישראל 
 משרד אחראי:  משרד ראש הממשלה
 ראש:  ראש הסגל (ישראל)
 מטה מרכזי:  ירושלים
 
לשכת ראש ממשלת ישראל (מכונה לעיתים גם "הכוורת") היא מערך אנשים או פמליה, המסייעת לראש הממשלה בניהול סדר יומו, ומרכזת את כלל ההיבטים בעבודתו. זאת בשונה ממשרד ראש הממשלה, שהוא ישות מסודרת על פי חוק, שאחראית על משרד-העל הממשלתי בראשו עומדים ראש הממשלה ומנכ"ל המשרד, כמו גם גופים נוספים (כמו מזכירות הממשלה, המזכירות הצבאית לראש הממשלה, המטה לביטחון לאומי, המטה החברתי כלכלי, המועצה הלאומית לכלכלה) שאינם חלק מלשכת ראש הממשלה.
בראש הלשכה, עומד ראש הסגל, הידוע גם כראש לשכת ראש הממשלה.
תיאור תפקידה

לשכת ראש הממשלה מנהלת את שגרת יומו של ראש הממשלה ואת עבודתו השוטפת. בראשה עומד ראש הלשכה המנהל את לוח הזמנים של ראש הממשלה, ומשמש כאיש הקשר בין ראש הממשלה לבין גורמים שונים במשרד ובקואליציה. לשכת ראש הממשלה כוללת את מנהל הלשכה, עוזרים וצוות מזכירות. ללשכה כפופים יועצי ראש הממשלה בנושאים השונים. עם זאת, עבודתם המקצועית של יועצי ראש הממשלה בתחומים כלכליים חברתיים מלווה על ידי מנכ“ל משרד ראש הממשלה.
לראש הממשלה שלוש לשכות כאשר הרשמית והעיקרית בבניין משרד ראש הממשלה בירושלים, השנייה בקומת הממשלה במשכן הכנסת, והשלישית בבית שמעון פרס בקריה בתל אביב ובעבר שכנה בבית וילהלם אברלה.
לשכת ראש הממשלה בשיח התקשורתי

לרוב כאשר מתפרסם באמצעי התקשורת ובעיתונות בנוגע לאירועי היומיום בנושא מדיניות או מהלכי מסוימים "מלשכת ראש הממשלה נמסר בתגובה..." או "תגובת לשכת ראש הממשלה" לרוב תגובה זו משקפת את עמדת המדינה ולבטח ממשלת ישראל.
מבנה לשכת ראש הממשלה

לפי סעיף 02.511 בתקשי"ר (תקנון שירות המדינה) מפורטים משרות במטה ראש הממשלה.
מבנה לשכת ראש הממשלה > משרות במטה לשכת ראש הממשלה

ראש סגל ראש הממשלה, צחי ברוורמן.
מנהל לשכת ראש הממשלה, יאיר קספריוס.
יועץ ראש הממשלה לנושאים מדיניים, ד״ר אופיר פלק.
ראש מערך התקשורת ודוברות ראש הממשלה, ד"ר עומר דוסטרי.
יועצי ראש הממשלה לענייני תקשורת.
ראש מערך ההסברה הלאומי.
מנהל מטה ההסברה.
מנהל לשכת העיתונות הממשלתית ניצן חן.
דוברים פוליטיים של ראש הממשלה; יונתן אוריך ועופר גולן.
יועץ ראש הממשלה לקשר עם הכנסת (יועץ ראש הממשלה לענייני חקיקה); נבו כץ.
יועץ ראש הממשלה לאירועים וסיורים.
יועץ ראש הממשלה לתכתובת.
שש משרות של עוזרים ויועצים לראש הממשלה לנושאים שונים שיוגדרו על-פי צרכיו ושיקול דעתו של ראש הממשלה;
עד חמש משרות נוספות של עוזרים ויועצים לראש הממשלה לנושאים שונים שיוגדרו על-פי צרכיו, בכפוף לאישור ועדת משנה שתמנה ועדת השירות מבין חברי ועדת השירות;
עוזר פוליטי אשר יועסק בחוזה קבלני לתקופה שלא תעלה על כהונתו של ראש הממשלה ולא יהיה עובד מדינה.
שש משרות מזכירות לראש הממשלה (שתיים מתוכן תכהנה במשרות קבועות והשאר במשרות אמון);
משרות נהגים על־פי ההיקף שייקבע באישור נציבות שירות המדינה.
מבנה לשכת ראש הממשלה > סוגי משרות

החלוקה הפנימית של משרות האמון האישיות של ראש הממשלה היא: 38 משרות אמון בלשכת ראש הממשלה, שמונה משרות אמון אישיות במועצה הלאומית לכלכלה ושתי משרות אמון אישיות במעון ראש הממשלה. נכון למועד כתיבת שורות אלו, כל המשרות במועצה הלאומית לכלכלה, למעט משרת ראש המועצה, הומרו למשרות מקצועיות.
רשימת משרות במעון ראש הממשלה

יועץ מעון ראש הממשלה (משרת אמון);
ראש הממשלה נפתלי בנט מארח בלשכתו בירושלים את מזכיר המדינה האמריקאי אנתוני בלינקן, 2022מנהל לשכת מעון ראש הממשלה (משרת אמון);
יועץ תפעול מעון ראש הממשלה;
עוזרי תפעול מעון ראש הממשלה;
עובד מטבח במעון ראש הממשלה;
עובדי משק בית, שמספרן ייקבע בהתאם לכללים הנהוגים בשירות המדינה.
לשכת אשת ראש הממשלה

מנהלת לשכת אשת ראש הממשלה.
לשכות ראשי ממשלה לשעבר

לפי סעיף 02.511 בתקשי"ר (תקנון שירות המדינה) קיימות שלוש משרות בלשכות של ראשי ממשלה לשעבר:
יועץ ראש הממשלה לשעבר;
מנהל לשכת ראש הממשלה לשעבר;
נהג ראש הממשלה לשעבר.
גלריה > לשכת ראש הממשלה בירושלים

ראש ממשלת ישראל, נפתלי בנט, בפגישה עם נשיא אקוודור, גיירמו לאסו בחדר הדיונים הגדול, מאי 2022
ראש המטה לביטחון לאומי צחי הנגבי בפגישה עם היועץ לביטחון לאומי ג'ייק סאליבן בחדר הדיונים הקטן , ינואר 2023
ראש הממשלה נפתלי בנט בלשכתו את נשיא קולומביה, 2022
ראש הממשלה נתניהו בפגישה עם היועץ לביטחון לאומי של ארצות הברית, ג'ון בולטון בירושלים, 2018
חדר העבודה של ראש הממשלה
ראש הממשלה בנימין נתניהו בפגישה עם המזכירה לביטחון מולדת של ארצות הברית קירסטן נילסן והמשנה לראש המל"ל איתן בן דוד, יוני 2018
מזכיר המדינה אנתוני בלינקן מתארח בלשכת ראש הממשלה, 2021
ראש הממשלה בנימין נתניהו ומזכיר המדינה בלינקן במבואה
ראש הממשלה נתניהו יחד עם מזכיר המדינה האמריקאי מייק פומפיאו בהצהרות לעיתונאים, 2018
ראש הממשלה בנימין נתניהו נפגש עם ראש ממשלת בריטניה רישי סונאק בעת מלחמת חרבות ברזל, אוקטובר 2023
ראש הממשלה נפתלי בנט מקבל את פני נשיא קולומביה, מאי 2022
ראש הממשלה בנימין נתניהו ונשיא ברזיל ז'איר בולסנרו, מרץ 2019
ראש הממשלה בנימין נתניהו ושר החוץ הבריטי ג'יימס קלברלי, אוקטובר 2023
גלריה > לשכת ראש הממשלה בבניין שמעון פרס תל אביב

ראש הממשלה בעת פגישה עם מזכיר המדינה האמריקאי אנתוני בלינקן, בלשכתו בקריה בתל אביב, בעת  מלחמת חרבות ברזל 2023
ראש הממשלה בנימין נתניהו בפגישה עם מזכיר ההגנה האמריקאי לויד אוסטין בלשכתו בקריה בתל אביב, נובמבר 2023
ראש הממשלה בעת פגישה עם מזכיר המדינה האמריקאי מייק פומפיאו, בלשכתו בקריה בתל אביב, אפריל 2018
ראש הממשלה בעת פגישה עם מזכיר ההגנה האמריקאי לויד אוסטין, ויושב ראש המטות המשולבים הגנרל צ'ארלס בראון בלשכתו בקריה בתל אביב, בעת  מלחמת חרבות ברזל 2023
ראו גם

משרד ראש הממשלה
בית וילהלם אברלה (בית בן-גוריון) – לשכת ראשי ממשלת ישראל בקריה בתל אביב במשך 60 שנה
משרד הבית הלבן
הערות שוליים

1 2 3  יוסי קוציק וחברי הוועדה, הוועדה לבחינת מטה ראש הממשלה
↑  טל שניידר, ‏הכוורת של נתניהו: האנשים שנמצאים מאחורי ראש הממשלה, באתר גלובס, 24 בדצמבר 2018
1 2 3  נציבות שירות המדינה, תקשי"ר תקנון שירות המדינה מהדורה שביעית, באתר gov.il
↑   נעה לנדאו, יועץ בן 25 ודוברת בת 26: האנשים שמלווים את נתניהו, באתר הארץ, 2 במרץ 2018
↑  אגף פניות הציבור במשרד ראש הממשלה, באתר gov.il
↑  איתמר אייכנר וטובה צימוקי, שרה נתניהו בשליחות דיפלומטית בגואטמלה: "אין לה מעמד מיוחד", באתר ynet, 10 בדצמבר 2018
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007311137405171
זלמן יוסף הלוי סולובייצ'יק

| --- | --- |

 לידה:  1 באוקטובר 1874 
 פטירה:  15 ביוני 1942 (בגיל 67) 
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי בהר הזיתים 
 
זלמן יוסף הלוי סולובייצ'יק (ה'תרל"ה, 1874 - ל' בסיון ה'תש"ב, 15 ביוני 1942) היה רוקח ועסקן ציבור ביישוב הישן בירושלים, שימש מנהל הוועד הכללי של כנסת ישראל ונשיא אגודת אחווה.
חייו ופועלו

נולד בעיר העתיקה בירושלים, בחול המועד סוכות ה'תרל"ה לחנה ביילה ושמחה ('לונדונר') סולובייצ'יק, בנו של אליהו צבי סולובייצ'יק, אשר היה נכדו של רבי חיים מוולוז'ין, מייסד ישיבת וולוז'ין, ובן דודו של הרב יוסף דב סולובייצ'יק.
הוא נחשב כ"רופא לא מדופלם" והיה ידוע בכינוי "זלמן אופטייקר" (ביידיש משמעו "הרוקח"), משום שבגיל העשרה המאוחר הוא נסע ללונדון ללמוד רוקחות.
וכמה שנים אחרי ששב לארץ, כשהיה בן עשרים, הוא פתח בית מרקחת בשכונת מאה שערים עם שותפיו יעקב מלומד ומנדל קרמר.
לימודיו ובקיאותו ברוקחות הקנו לו מוניטין בקרב הרופאים ואנשי הקהילה בירושלים; רבים מהם היו מחכים לאישורו לפני שהיו עוקבים אחרי עצות רופאיהם. לעיתים קרובות הוא התבקש להשתתף בהתייעצויות הרופאים שהתלבטו בדרך הטיפול בחולים במצב חמור.
כשהיה בן שמונה עשרה נשא לאשה את חיה רייזה בת משה צבי לוינזון ממייסדי שכונת מאה שערים ומראשוני פתח תקווה. חיה הייתה ידועה בעבודת הקהילה שלה. היא נפטרה בי"ט בסיוון ה'תרפ"ו בירושלים.
בית המרקחת שפתח היה רק אחד מפועליו לצדקה ותרומות לנזקקים. בזמן מלחמת העולם הראשונה, כשהיה גזבר ועד העזרה של הג'וינט בירושלים, פעל למען הנזקקים לעזרה, החל מביקורי חולים (למרות סכנת הנפילה בידי משמרות הצבא הטורקי שמשירות בו הוא השתמט), וכלה בנתינת תרופות בחינם לכל מי שנצרך להם.
בנוסף לפעילויות הצדקה תרם בחזונו ובמעשיו לבניית הקהילה ולהתרחבותה. כמנהל הוועד הכללי של כנסת ישראל הוא גישר את היישוב החדש עם היישוב הישן כאשר השכיל לשזור את אמונות העבר בפעולות תנועת התחייה החדשה ויזם שיטות חדשות כדי לייעל את פעולות הוועד הכולל. כמו כן שימש כנשיא אגודת אחווה.
סולובייצ'יק הגה מספר רעיונות שהוגשמו, חלקם בחייו וחלקם לאחר מותו. בין השאר, היה מיוזמי שכונת קריית שמואל בירושלים (שנוסד על ידי "אוצר החסד קרן שמואל" בשנת ה'תרפ"ה) ובית הכנסת אוהל רבקה שבמרכזה (מנדבה של רבקה רוטברג).
אף על פי שהיה בין הראשונים לצאת מחוץ לחומות העיר העתיקה בירושלים, יזם להגדיל את מספר היהודים בעיר העתיקה. הוא ארגן את הקמת אגודת "ש.י.ל.ה" - "שובה ישראל לעיר העתיקה" ושיתף ברעיונו את פנחס רוטנברג (יושב ראש הוועד הלאומי), ומנחם אוסישקין (נשיא הקרן הקיימת לישראל) שתמכו והמשיכו בפועלו זה לאחר מותו ממחלה בל' בסיון ה'תש"ב, 15 ביוני 1942.
משפחתו

בתו חיה שרה נישאה לרב מרדכי יהושע קרויזר, מאבות משפחת קרויזר. בנו, חיים, היה מראשי פקידי בנק אפ"ק, בנו יצחק ליב היה אביו של פרופסור רונלד סאלווי. בנו הוא פיטר סאלווי (אנ') נשיא אוניברסיטת ייל. נכדו אסף שלוי, בנו של חיים, היה ממייסדי קיבוץ בארי. נינתו מעיין בר ובעלה יורם נרצחו בטבח בקיבוץ בארי ב-7 באוקטובר.
הערות שוליים

↑  על פי הספר מקטלוג הספרייה הלאומית - שירי הלוי : ... לכבוד אחינו נשיאנו ... זלמן סאלאווייציג הלוי ליום החג השנתי הט"ו כסלו תרס"ט ... : מאת אחיו המכירים ומוקירים את פעולותיו ... לטובת אגדתנו בכלל ולשערי אחוה בפרט ... נשיר שירתו ..., ירושלים תרס"ט
↑  מר חיים סולובייציק, הצופה, 1946, עמ' 4
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007299358205171  VIAF: 97368821   WorldCat (עם VIAF): 97368821
אלכסנדר טרוברידג'

אלכסנדר בול (סנדי) טרוברידג' השלישי (באנגלית: Alexander Buel (Sandy) Trowbridge III‏; 12 בדצמבר 1929 – 27 באפריל 2006) היה פוליטיקאי ואיש עסקים אמריקאי. מיוני 1967 עד מרץ 1968 כיהן טרוברידג' כמזכיר המסחר של ארצות הברית בקבינט של נשיא ארצות הברית לינדון ג'ונסון.