stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דגנית שטרן-שוקן
תערוכות קבוצתיות נבחרות

1998 - נקודות הכסף, תכשיט ישראלי, מוזיאון ארץ ישראל, רמת אביב, תל אביב
2009 - גלריה Loupe, מונטקלייר, ניו-ג'רזי, ארצות-הברית
1992 - תערוכה קבוצתית, גלריה ברטה אורדנג, ניו יורק, ארצות-הברית
1997 - דירה להשכיר, פריסקופ - גלריה לעיצוב עכשווי, תל אביב
1998 - זוכי פרסי משרד החינוך התרבות והספורט, בית האמנים ע"ש יוסף זריצקי, תל אביב
1999 - מוזיאון של אמנות ועיצוב, פינלנד
2000 - שבעים מעצבים במחווה לאיזיקה גאון, מוזיאון ישראל, ירושלים
2002 - תכשיט ישראלי II - תגובת שרשרת, מוזיאון ארץ ישראל, רמת אביב, תל אביב
2005 - זהב שחוט - תכשיט ישראלי III, מוזיאון ארץ ישראל, בתל אביב - אוצרת התערוכה
2009 - מוזיאון הטבע, מוזיאון פתח תקווה לאמנות, פתח-תקוה
2010 - הקיבוץ, גלריה לאמנות ישראלית, תל אביב
2010 – הצורפוֹת, מוזיאון ישראל, ירושלים
2012 - אני אחר, תכשיט ישראלי 6, מוזיאון ארץ ישראל, רמת אביב, תל אביב
2017 נאמן למקור: מחווה לירום ורדימון, שנקר בי"ס גבוה להנדסה ולעיצוב, רמת גן
2019 - שפת התכשיט, מוזיאון האסלאם, ירושלים, ישראל
30 מאי, 2019 - 16 נובמבר, 2019
2020 - State Museum of Archaeology Chemnitz, קמניץ, גרמניה
2022 - מסתמנת - הגוף הפוליטי, הגלריה לשלום, המרכז לאמנויות גבעת חביבה
הערות שוליים

↑  פרופ' שטרן-שוקן דגנית, באתר שנקר
↑  מרכז מידע לאמנות ישראלית - תערוכות: שטרן-שוקן, דגנית, באתר מוזיאון ישראל
1 2  יובל סער, צורפים ישראלים בתערוכה בניו ג'רזי, באתר הארץ, 10 בפברואר 2010
↑  יובל סער, 100 המשפיעים בתרבות הישראלית: המשפיעים בעיצוב הישראלי, באתר הארץ, 31 ביולי 2013
↑  יובל סער, תכשיט כמעשה פוליטי: מה בין האחד לרבים והרבים לאחד?, באתר מגזין פורטפוליו, ‏2022-11-30
↑  פרק 84: דגנית שטרן שוקן, באתר מגזין פורטפוליו
↑  עכבר העיר, תכשיטים של דגנית שטרן-שוקן במוזיאון תל אביב, באתר הארץ, 2 באפריל 2003
↑  אריה ברקוביץ, גבולות התכשיט, באתר הארץ, 26 במאי 2003
↑  הצורפות, באתר מוזיאון ישראל, ‏2010
↑  מוזיאון הטבע, באתר מוזיאון פתח תקווה
↑  שפת התכשיט: אלף שנים של צורפות, באתר מכון היהלומים הישראלי
↑  אריה ברקוביץ, טבעת מלכותית ממקל של מטאטא, באתר הארץ, 14 ביולי 2005
↑  תערוכה מציגה: מסתמנת –הגוף הפוליטי, באתר מרכז אומנויות גבעת חביבה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ICIA: 278239  NLI: 987007513442105171  GND: 129030007  ISNI: 0000 0004 0246 2436  LCCN: no2009087853  VIAF: 205441526   WorldCat (עם VIAF): 205441526
בית הביטחון בסומרה

| --- | --- |
בית הביטחון בסומרה, 13 בנובמבר 2021
בית הביטחון בסומרה, 13 בנובמבר 2021
 מידות
 אורך:  7.5 מטרים, גובה הבניין = 7.14 מטרים
 רוחב:  4.4 מטרים
 שטח:  33 מטרים רבועיים
 גובה מעל פני הים:  82 מטר
 היסטוריה
 תקופות:  המנדט הבריטי
 בונה:  חברת סולל בונה
 עשוי מ:  בטון מזוין
 נבנה:  החל מכ"ט בנובמבר 1947 ועד אפריל 1948
 ננטש:  1951
 סוג:  בית ביטחון בעל 2 קומות,  מדגם תחנת משטרה
 מאורעות:  עליית 11 הנקודות בנגב
 אתר ארכאולוגי
 מצב:  סכנת התמוטטות
 גישה לציבור:  נגיש לרכבים פרטיים על גבי כביש אספלט עד כ-500 מטרים מהמבנה. באפליקצית Waze לחפש "סומרה"
 הערות:  הוכרז כאתר מורשת מוכרז מטעם המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל
 מיקום
 מדינה:  ישראל
 מיקום:  8 קילומטרים מדרום למושב תקומה וחוות יזרעם
 קואורדינטות:  31°22′45″N 34°32′05″E﻿ / ﻿31.37907617144653°N 34.534706270430426°E﻿ / 31.37907617144653; 34.534706270430426
  (למפת מערב הנגב מוגדלת) סומרה(למפת מערב הנגב רגילה) סומרה
 he
בית הביטחון בסוּמַרָה הוא מבנה בטון בעל שתי קומות שנועד לשמש כ"מצודת העיר" ביישוב תקומה (סומרה) שבמערב הנגב. הוא נבנה על פי החלטת ראשי ההגנה בעקבות התסיסה הערבית שהחלה לאחר החלטת החלוקה באו"ם בכ"ט בנובמבר 1947. בתי ביטחון דומים הוקמו בכל 11 הנקודות שעלו על הקרקע בנגב באוקטובר 1946, על פי תוכנית בנייה אחידה, בית הביטחון בסומרה הוקם ב-נ.צ. 587793 / 155539 על ידי חברת סולל בונה בסיוע חברי גרעין תקומה שחיו בסומרה. בתי הביטחון נועדו, כפי שתודרכו מפקדי העמדות, להיות המקום ש"אליו נסוגים בשעת משבר בקרב על גדרות היישוב". עוד בטרם סיום המנדט הבריטי התברר למפקדי ההגנה שבתי הביטחון לא ימלאו את יעודם, כי הערבים הכניסו למערכה תותחים, טנקים ומטוסים.
חברי גרעין תקומה היו חברי בני עקיבא שעלו על הקרקע באחת הנקודות מתוך 11 הנקודות שהתיישבו בנגב, המסגרת שיתופית כקיבוץ, במוצאי יום כיפור תש"ז (6 באוקטובר 1946), על אדמות סומרה בשיטה הדומה לשיטת "חומה ומגדל". אחרי מלחמת העצמאות, הגרעין העתיק את מקום יישובו אל אדמות הכפר הערבי הנטוש מוחרקה, כ־8 קילומטרים צפונית לסומרה, כשבעה קילומטרים ממזרח לקיבוץ סעד, סמוך לכביש עזה-באר שבע. היישוב החדש שהם הקימו הפך למושב תקומה ב־30 במאי 1948.
לפני המעבר צפונה בשנת 1949 (ה'תש"ט) אנשי גרעין תקומה קלטו בסומרה, קבוצת בני עקיבא נוספת שהיו עולים צעירים מג'רבה ומדרום תוניסיה, שבשנת 1951 הקימו את מושב שרשרת לאחר שגרעין שרשרת עזב את סומרה, נותר במקום בית הביטחון בודד בלב השדות, כזכר להתיישבות שהייתה במקום בין השנים 1946–1951.
רקע

בלילה שבין 5–6 באוקטובר 1946 עלו על הקרקע בנגב 11 נקודות בשיטה הדומה לשיטת "חומה ומגדל". היה זה מבצע ההתיישבות הגדול ביותר עד לאותה עת. מטה ה"הגנה", שניצח על פעולת הלילה בה השתתפו 300 משאיות ולמעלה מ-1000 איש, מימש בכך את דרישתו של דוד בן-גוריון למנוע מתוכנית מוריסון גריידי לחלוקת ארץ ישראל להוציא את הנגב מהשטח המיועד למדינה היהודית.
גרעין תקומה (הגרעין הדתי של הפלמ"ח, עולים מטורקיה, מרומניה, מהונגריה ומתוניסיה, שהיו ממוקמים בבת גלים ובאזור כפר הרא"ה שבעמק חפר), יצא באותו הלילה מקיבוץ בארות יצחק, כמקובל במבצעי העלייה על הקרקע באותם הימים, מלווה קבוצת נערים ונערות ממשקי הסביבה בתגבורת של חברי בני-עקיבא, שהצטרפו לשיירה על מנת לסייע בהקמת הנקודה. השיירה נעה לכיוון דרום מזרח ובמרחק של כ־12 קילומטרים מקיבוץ בארות יצחק, גרעין תקומה הקים בסומרה את נקודת ההתיישבות שלו. במקביל לגרעין תקומה יצאו מבארות יצחק באותו הלילה, לכיוון דרום גרעין בארי ובמרחק 6 קילומטרים מבארות יצחק הקים את הנקודה שלו. גרעין שלישי שיצא עוד באותו הלילה מבארות יצחק לכיוון מערב היה גרעין כפר דרום שהתמקם מול דיר אל בלח.
רקע > גרעין תקומה

גרעין תקומה התגבש על בסיס נערים ונערות שהיו עולים חדשים, ניצולי שואה, בודדים, בני 15–16 שאומצו על ידי משפחות מאמצות מכפר הרא"ה שבעמק חפר. הנערים והנערות למדו חצי יום וחצי יום עבדו. הקבוצה מנתה בראשית דרכה כ־20 בני נוער. בין השנים 1942–1943 הנערים והנערות למדו בבית הספר החקלאי "מקוה ישראל". בין השנים 1944–1945 לאחר סיום הלימודים חברי הקבוצה נשלחו לבת גלים, שבחיפה, שם אומנו להיות נוטרים בפלוגה הדתית של הפלמ"ח בפיקוד המשטרה הבריטית, לצורך הגנה ומניעת פלישה מהים של צבא גרמניה הנאצית, במהלך מלחמת העולם השנייה. כשהוסר איום הפלישה הגרמנית, חברי הפלוגה הדתית נשלחו להקים את ביריה שליד צפת. בשלב זה ניטע בחברי הקבוצה הרעיון להתאגד על מנת להקים לעצמם יישוב ולהתפרנס מחקלאות ותיירות. מאחר שלא הצליחו להתפרנס בצפון הארץ חזרה הקבוצה למרכז הארץ והתיישבה ליד כפר הרא"ה על אדמות "סומלי" (לימים מושב גאולי תימן). בתקופה זו גדלה הקבוצה ומנתה בין 40–50 חברים וחברות. לצורך ההתנהלות מול הבנקים והמוסדות המיישבים, היה על הקבוצה להתאגד באופן רשמי ולבחור לעצמם שם. לאחר מספר ניסיונות ובחירה בין כ־20 שמות הוחלט ששם ההתאגדות שלהם יהיה "תקומה" על שם תקומת ישראל.
במוצאי ראש השנה 26 בספטמבר 1946 התארגנות תקומה, קבלה הצעה מהמוסדות המיישבים לצאת להתיישבות בנגב. עשרה ימים מאוחר יותר במוצאי יום כיפור הקימה התארגנות תקומה את סומרה, במסגרת מבצע העלייה על הקרקע של י"א הנקודות בנגב. הירידה לנגב גרמה לפיצול של ההתארגנות כך שלהקמת היישוב בסומרה ירדו רק 25 גברים ו-5 נשים וכל היתר נותרו ב"סומלי".
רקע > העלייה על הקרקע

בערב במוצאי יום כיפור תש"ז חברי גרעין התארגנות תקומה יצאו במסע לילי לנקודה המיועדת סומרה. להובלת הציוד וקירות הצריפים הוקצו לשיירה 3 משאיות. מיד עם ההגעה לנקודה התחילו בהעמדת קירות צריפי המגורים ובגידור השטח בגדרות באורך 100X100 מטרים והקמת עמדות הגנה מדופנות בשקי חול ותעלות קשר ביניהן. בבוקר יום המחרת עמדו על תילם 3 צריפי מגורים, צריף חדר אוכל ומטבח. מגדל עץ עבור מכל מים בנפח 4 קוב. מקלט מפח עם מילוי חצץ בין הדפנות להגנה מירי נק"ל ותאי שירותים מעץ. עקרון העלייה, תוך לילה אחד, היה אותו עקרון לפיו פעלו מבצעי העלייה הקודמים. ביסודו של העיקרון עמד החוק העות'מאני שקבע כי לא ניתן להרוס מבנה המקורה בגג.
בבוקר גילו השכנים הבדואים את היישוב שקם בשיטת חומה ומגדל והזעיקו את נציגי השלטון הבריטי מעזה. אך אלה לא פגעו בנקודה החדשה שקמה תוך לילה. החיים בסומרה היו מלווים בקשיים רבים. בתחילה לא היו מים והיה צריך להביא אותם בחביות ממרחק של כ־20 קילומטרים ממעין השאלאלה (מעיין עין הבשור). האספקה ליישוב הייתה מגיעה פעמים רבות במטוס שהשליך אותה מהאוויר. בעלי חיים כגון סוסים וכבשים "נרכשו" בגניבה משיירות של מבריחים ערבים. התוצרת החקלאית לצורך קיום התבססה בעיקר על גידולי פלחה עקב מחסור במים. התעסוקה לצורך התפרנסות התבססה על עבודות מזדמנות כגון: הנחת קו המים הראשון בנגב, שמירה, עבודה כפועלים במחנות הבריטים שהיו באזור וסמוך לעזה ועבודות ביטחון ביישוב כהגנה מהתנכלויות של השכנים הערבים.
גלריית תמונות

הקמת צריף על ידי החברים ביום העלייה לתקומה (סומרה)
למחרת יום העלייה עומד צבור העובדים בתפילת שחרית ליד הצריף המוגמר
המשאיות שהובילו את הציוד וקירות הצריפים
הציוד נפרק מהמשאיות
הצריפים הראשונים בבוקר 6 באוקטובר 1946
כיתת השמירה בפתח המיקלט בטרם הקמת בית הביטחון
בית הביטחון > תום מלחמת העצמאות

למרות המערכה הקשה על בארות יצחק השכנה, מגני סומרה לא חוו אירועים מיוחדים במהלך מלחמת העצמאות. מחברי גרעין תקומה נהרג במערכה על בארות יצחק החבר מנחם פריזלר.
בשנת 1949 (ה'תש"ט) בתום מלחמת השחרור, גרעין תקומה שחי במסגרת שיתופית כקיבוץ, קלט בסומרה גרעין של עולים צעירים מג'רבה ומדרום תוניסיה, שעברו הכשרה בקבוצת יבנה במשך כשנה. בסומרה, גרעין תקומה המשיך בהכשרתם החקלאית של העולים החדשים, כדי להכשירם לקראת יסוד יישוב עולים חדש בנגב. בשלב זה הורחבה הנקודה ונבנו עוד צריפים מדרום-מזרח לבית הביטחון בסומרה. ב-30 במאי 1949 גרעין תקומה עזב את סומרה צפונה (מרחק של כ־8 קילומטרים) לאזור הכפר הערבי הנטוש מוחרקה, שנמצא על כביש עזה באר שבע והקים את מושב תקומה. בשנת 1951 גרעין העולים החדשים מצפון אפריקה עזב גם הוא את סומרה לכיוון צפון מזרח והקים את מושב שרשרת על כביש עזה באר שבע במקומו הנוכחי (הנמצא כשני קילומטרים מדרום לעיר נתיבות). מאותו יום נשאר בית הביטחון בסומרה נטוש בלב השדות כמצבה וכעדות ליישוב סומרה שהיה במקום בין השנים 1946–1951.
בית הביטחון > הגעה למקום

המקום צוין כאתר היסטורי מטעם המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל, על גבי לוח זיכרון שהותקן במקום. עם השנים לוח הזיכרון נעקר ממקומו. בנובמבר 2021 לוח הזיכרון נמצא מותקן מחדש על הקיר הצפוני של הבניין. 

ניתן להגיע למקום ברכב פרטי על כביש אספלט, בעזרת אפליקציית WAZE עד כ־500 מטרים מהמבנה עצמו. רושמים באפליקציה את השם: סומרה.
בית הביטחון בסומרה מראה שתי הקומות מבפנים. בפינה הצפון מזרחית נראים שלבי הסולם לעלייה לקומת הגג.
הקיר הצפוני של בית הביטחון בסומרה. ניתן לראות את מרפסות התצפית שבקומת הגג בפינות המרוחקות. צורת המבנה מזכירה את תחנות המשטרה הבריטיות שכונו בשם משטרות "מיקי מאוז".
לוח הזיכרון שהותקן מחדש על גבי הקיר הצפוני של המבנה.
ראו גם

בארות יצחק
11 הנקודות
תקומה
דרך השדות
שרשרת (מושב)
מבטחים (מושב)
נירים
בתי הביטחון בנגב הצפוני
לקריאה נוספת

נח עמינח, בשערי עזה: המערכה בבארות-יצחק, הוצאת הקיבוץ הדתי, תש"ט.
עמיעד ברזנר, הנגב בהתיישבות ובמלחמה: המאבק על הנגב 1941–1948, הוצאת משרד הביטחון 1994
אברהם אדן, עד דגל הדיו, הוצאת משרד הביטחון 1964
הערות שוליים

1 2 3 4  אישור בנייה לבית הביטחון בנירים, שתוכנן על ידי המחלקה הטכנית של הסוכנות היהודית
↑  תיאור בית הביטחון כ"מצודת העיר" שהוקמה בכל 11 הנקודות באתר מוזיאון ההגנה
↑  תיאור בית הביטחון כ"מבצר" שהוקם בכל אחת מ-11 הנקודות
1 2  igalz, עשר נקודות ונקודה (ועוד כמה) ||| "אלבום בתי הביטחון" של 11 הנקודות וישובי הנגב הנוספים, באתר קווים ונקודות, ‏7 באוקטובר 2019
1 2  עמוד ענן - המדריך השיתופי לידיעת הארץ, באתר amudanan.co.il
1 2 3 4 5  מוזיאון הגנה | סעד, באתר www.hahagana.org.il
1 2  Gazit, התישבות חסרת-מנוח | אבני גזית
↑  ⁨שש עליות על הקרקע בימים האחרונים ⁩| ⁨דבר⁩ | 7 יוני 1949 | אוסף העיתונות | הספרייה הלאומית, באתר www.nli.org.il
↑  טיול בין אתרי פארק נחל גרר - קק"ל אי ירוק, באתר www.eyarok.org.il
↑  נטישת המקום על ידי הגרעין הצפון אפריקאי שייסד את מושב שרשרת
↑  טיול בין אתרי פארק נחל גרר - קק"ל אי ירוק, באתר www.eyarok.org.il
↑  באתר אבני גזית אודות ההתיישבות בחבל הבשור שבנגב המערבי
↑  באתר מכבי הצעיר
↑  ⁨במוצאי יום כיפור תש"ז החלה אחיזתנו בנגב ⁩ | ⁨דבר⁩ | 28 ספטמבר 1971 | אוסף העיתונות | הספרייה הלאומית, באתר www.nli.org.il
↑  "דבר" 6.10.1946 -עליית י"א הנקודות על הקרקע, באתר www.nirim.co.il
↑  סדרת חובות בשם: "תקומה 40" לרגל 40 שנה להקמת תקומה - 2016. עמ' 4.
↑  סדרת חובות בשם: "תקומה 40" לרגל 40 שנה להקמת תקומה - 2016. עמ' 6.
↑  סדרת חובות בשם: "תקומה 40" לרגל 40 שנה להקמת תקומה - 2016. עמ' 9.
1 2 3  שמחה שיינוק, מתוך כתב היד של היומן המשפחתי.
↑  מצב יישובי הנגב בסוף 1947 באתר מוזיאון הפלמ"ח
↑  דוד ינקלביץ, חברים מספרים על תקומה, משואה לתקומה, סיפורו של דוד ינקלביץ, במועצה - עיתון המועצה האזורית עזתה (שדות נגב), 2016, עמ' 8-9
↑  מושב שרשרת - מושב שרשרת הוסיף/הוסיפה תמונה חדשה., באתר פייסבוק
↑  מערכת האתר, מאחורי היער – הקיבוץ הישן (נחאביר – קיבוץ בארי), באתר היסטוריה על המפה, ‏14 באוגוסט 2012
↑  נובמבר 2021, עדות אישית בעל פה של צבי פישר אחד ממייסדי ארגון תקומה. ראיין שמחה שיינוק.
↑  זכרונות מהימים הראשונים: בתחילה נקרא היישוב סומרה אך כבר לאחר מספר ימים ניתן לו השם הזמני, שהיה לקבוע, "תקומה", באתר tkuma.localtimeline.com
1 2 3  סדרת חובות בשם: "תקומה 40" לרגל 40 שנה להקמת תקומה - 2016. עמ' 14–16.
↑  אברהם אדן, עד דגל הדיו, הוצאת משרד הביטחון, 1964, עמ' 139–140
↑  Gazit, התישבות חסרת-מנוח | אבני גזית
↑  עמוד ענן - המדריך השיתופי לידיעת הארץ, באתר amudanan.co.il
בית הביטחון של בארי הישנה בנחאביר
בית הביטחון במבטחים שנפגע עוד בימי המנדט הבריטי מירי טנקים בריטים עליו.
גילת

ערך זה עוסק במושב ישראלי. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |
בית העם במושב גילתבית העם במושב גילת
מדינה: ישראל ישראל
מחוז: הדרום
מועצה אזורית: מרחבים
גובה ממוצע: ‎136 מטר
תאריך ייסוד: 1949
תנועה מיישבת: תנועת המושבים
סוג יישוב: מושב
מוצא המייסדים: תוניסיה
נתוני אוכלוסייה לפי הלמ"ס לסוף 2023
  - אוכלוסייה: 1,642 תושבים
    - מתוכם, תושבי ישראל: 1,571 תושבי ישראל
 מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת מערב הנגב מוגדלת) גילת(למפת מערב הנגב רגילה) גילת(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום גילת(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום גילת31°19′41″N 34°39′07″E﻿ / ﻿31.3279962872173°N 34.6520018312485°E﻿ / 31.3279962872173; 34.6520018312485  heמפת היישובים של מועצה אזורית מרחבים באדום - גילת בירוק - מיקום בניין המועצה tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
מדד חברתי-כלכלי - אשכול לשנת 2021: 7 מתוך 10
אתר המושב
גִּילַת הוא מושב ישראלי הממוקם בצפון הנגב ליד העיר אופקים ושייך למועצה האזורית מרחבים.
מושב גילת הוקם בי"ג בכסלו תש"י (4 בדצמבר 1949) והוא אחד מהמושבים הוותיקים ביותר.
מקור השם

שמו של המושב לקוח מפסוק בספר ישעיהו: ”פָּרֹחַ תִּפְרַח וְתָגֵל אַף גִּילַת וְרַנֵּן”, מפני שמקימי המושב רצו שלשם המושב יהיו משמעות ורקע תנכי, כמו גם לשמות המושבים תפרח ורנן באותו אזור.
מיקום המושב

המושב נמצא באזור הנגב הצפון מערבי ושייך למועצה אזורית מרחבים. מצפון מערב למושב שוכן מטע אגבות שניטע ב-1949 עם הקמת המושב. המושב נמצא בזמן נסיעה של דקות בודדות מאופקים (ממוקם 3 ק"מ מצפון לאופקים), ובכ-20 דקות נסיעה בינו לבין באר שבע.
שטחו של המושב הוא כ-6,900 דונם. במושב ישנם שני בתי כנסת כאשר אחד מהם הוא של- חנון בדש. ישנו בית-עם אשר משמש את תושבי מושב גילת לאספות קהילתיות שונות. בנוסף במושב ישנה צרכנייה מקומית לרווחת התושבים, שני מגרשי כדורסל ומגרש טניס המשמש את על חברי המועצה האזורית מרחבים.
היסטוריה

גילת, מושב העולים השני אשר הוקם בנגב עלה על הקרקע ב-י"ג בכסלו ה'תש"י (1949) על ידי עולים מתוניסיה. עם השנים התווספו תושבים ממרוקו, לוב ותימן. בתחילה היו במושב רק שלושה צריפים שנבנו על גבי בלוקים מוגבהים. הצריפים שימשו את כל צורכי המושב ומילאו תפקיד של צרכנייה, בית ספר, גן ילדים, בית כנסת ומועדון. מסביב לצריפים גודרה חלקת קרקע של כעשרה דונמים, ובתוך השטח המגודר הוקמו 60 עד 80 אוהלים צבאיים כהים וכבדים. בתווך הועמד מכל מים לשתייה על לבנים מספר. כך נראה כל המושב. במחצית חייו הראשונה של המושב צביונו היה חקלאי באופן מובהק. בהתחלה קיבל כל מושבניק שלושה דונמים של אדמה מרושתת ודי מהר הוברר לכל שמשלושה דונמים מושקים, בתנאים של אז, אי אפשר להוציא פרנסה. זה לא נתן אפילו קיום חלקי. אותם שלושת הדונמים הראשונים, היו קרקע בתולה שנחרשה בפעם הראשונה 'אחרי אלפיים שנה'.
לאחר סיום הבניה והקמת היישוב, כל חבר שעזר להקים את המושב קיבל חלקת אדמה לחקלאות ששטחה היה כשני דונמים, אף על פי שהם לא ידעו את מושגי החקלאות וכמעט שלא היה להם ציוד. בסוף שנת 1980 נפגע המושב במשבר הכללי בענף החקלאות.
כשליש מהתושבים עוסקים בחקלאות: לולים לפטמים ותרנגולי הודו, רפתות, גידול פלפל לייצוא ותבלינים לשוק המקומי. שאר התושבים מועסקים בעבודות חוץ. בין חברי המושב הבולטים אהרן אוזן אשר כיהן במספר תפקידים בממשלות ישראל, ביניהם סגן שר החקלאות, שר החקלאות, שר התקשורת, שר העבודה והרווחה, השר לקליטת העלייה, וחבר הכנסת מטעם מפא"י ומפלגת העבודה. בנוסף, יזם את הקמתם של מספר מושבים נוספים בנגב לאורך תקופת שירותו הציבורי והיה ממייסדי תנועת מסורת ישראל בשנת 1981 וארגון הקניות של מושבי הנגב, אותו ניהל עד 1968. היה חבר המושב עד למועד פטירתו ב-23 בינואר 2007.
לאורך השנים הגרעין גדל והתפתח והצטרפו אל המושב עוד משפחות וכיום הוא נחשב כמושב בעל אוכלוסייה צעירה לעומת מושבים אחרים, מה שגורם למשפחות צעירות רבות לעבור לגור שם.[דרוש מקור] נכון לשנת 2015, במושב גילת חיים כ-1,300 אנשים. אופי התושבים במושב הוא חילוני עם גרעין מסורתי.
חפירות ארכאולוגית באזור גילת

ב"אתר גילת", הנמצא ממערב למושב, בסמוך לאופקים, התקיימו חפירות ארכאולוגיות באמצע שנות ה-70, בראשותו של דוד אלון ובתחילת שנות ה-90 בראשותו של תומאס לוי מההיברו יוניון קולג'. בחפירות התגלו שרידים מהתקופה הכלקוליתית. בין היתר, התגלו בו מבנים ומקדש המורכב מחצר גדולה ומספר חדרים קטנים. כמו כן, נמצאו בו כלי חרס וחפצים מחומרי גלם מקומיים ואף מחומרים זרים המעידים על סחר בינלאומי. האתר כוסה בעפר לאחר סיום החפירות.
גלריה

בית ישן, מהדגם שבו התגוררו ראשוני המושב. הבית שופץ ומשמש כמועדון רכיבת אופניים אזורי
מבנה בית הכנסת במושב
בית הכנסת "מגן שלמה"
פינת זיכרון לחללי מושב גילת
אחד מן הבתים הישנים במושב
רפת סמוכה לבית חדש בגילת
בית חדש במושב
הערות שוליים

1 2  אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור 
סוף דצמבר 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור

סוף 2023.
↑  הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021
↑  ספר ישעיהו, פרק ל"ה, פסוק ב'
↑   אבשלום קור, באופן מילולי במלחמה: האפרוחים הפרחים והפרֵחה, גלי צה"ל, 29 באוקטובר 2024
↑  גילת, באתר רשות העתיקות
↑  אלרם שחר, נספח תיעוד מקדים לתוכנית מס' 7/470/03 - יער נחל שמריה רנן, קק"ל מחוז דרום, פברואר 2012, עמ' 10
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007467859405171
האודיטוריום (חיפה)

| --- | --- |

חזית האודיטוריום
 מידע כללי
 סוג:  אודיטוריום 
 כתובת:  שדרות הנשיא 140, מרכז הכרמל
 מיקום:  חיפה 
 מדינה:  ישראל 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1974
 תאריך פתיחה רשמי:  1974 
 אדריכל:  אל מנספלד 
 
 קואורדינטות:  32°48′12″N 34°59′08″E﻿ / ﻿32.803333333333°N 34.985527777778°E﻿ / 32.803333333333; 34.985527777778
 he
 
תרשים מתחם האודיטוריום
האודיטוריום של חיפה או מרכז רפפורט לתרבות ואמנות הוא משכן למופעים הנמצא בשכונת מרכז הכרמל. מדי שנה מבקרים בו כרבע מיליון צופים במופעים השונים.
היסטוריה

האודיטוריום תוכנן על ידי חתן פרס ישראל ויקיר העיר חיפה, האדריכל אל מנספלד והאדריכל דניאל חבקין, נחנך ב-1974 ושופץ על ידי משרד האדריכלים מנספלד-קהת בשנת 2000. הוא משמש כאולם הבית של התזמורת הסימפונית חיפה וכאולם הקבוע של התזמורת הפילהרמונית הישראלית בעת הופעותיה בחיפה. מתקיימים בו מופעי מחול, מוזיקה ובידור. באולם 1,139 מקומות ישיבה, חדרים לשימוש האמנים והתפאורה, וטרקלין כניסה רחב המשמש גם לתערוכות.
האודיטוריום, השוכן בשדרות הנשיא, הוא חלק מקומפלקס תרבות בשם "מרכז רפפורט לתרבות ואמנות". סמוך לו עומד "בית הכט" (לשעבר "בית רוטשילד"), שבו מתקיימים חוגים ופעילויות קהילתיות. למבנה האודיטוריום מקושרים שני אולמות נוספים קטנים יותר - סינמטק חיפה, ו"אולם רפפורט", המשמש בעיקר לקונצרטים. ב-2006 הוקם מתחת למבנה קניון בשם "כיכר האודיטוריום".
מדי שנה נערכים באודיטוריום טקס הפתיחה וטקס הנעילה של פסטיבל הסרטים הבינלאומי בחיפה, ומוקרנים בו ובאולמות הסמוכים לו סרטים רבים כחלק מהפסטיבל. המתחם מארח אירועים שנתיים נוספים, כ"פסטיבל יוצרים יוצאים" בחודש מרץ ו"ביכורי יין וגבינות" בחג השבועות.
בעת בנייתו חופה המבנה בפיסות אבן כבפסיפס. במהלך השנים נשר החיפוי והיה צורך להחליפו. בשנות ה-90 צופה הבניין מחדש בחיפוי מתכתי.
הערות שוליים

↑  על-פי נתונים שהופיעו בגרסה קודמת של אתר אתו"ס - החברה לאמנות, תרבות וספורט חיפה (הנתון הופיע באתר ב-30 בספטמבר 2010)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 127211203   WorldCat (עם VIAF): 127211203
יוסף שטרן (רב)

ערך זה עוסק בראש ישיבת ההסדר בעכו. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1971 (בן 54 בערך)
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  ישיבת מעלות 
 מקום פעילות:  עכו
 השתייכות:  ציונות דתית
 תחומי עיסוק:  גמרא, תורת ארץ ישראל, קבלה.
 רבותיו:  הרב יהושע ויצמן, הרב יצחק גינזבורג (רב חבר)
 בת זוג:  עפרה שטרן, ראש מדרשת תכלית בעכו
 
 תפקידים נוספים:  ראש ישיבת ההסדר עכו
 
הרב יוסף (יוסי) שטרן (נולד בשנת 1971) הוא ראש ישיבת ההסדר עכו.
ביוגרפיה

הוריו היו בגרעין המייסד של היישוב שבי שומרון, למד בישיבת בני עקיבא נתניה והמשיך לאחר סיום התיכון לישיבת ההסדר מעלות במחזור הראשון בו החל ללמד הרב יהושע ויצמן. במסגרת שירותו הצבאי התגייס לצנחנים שרת כלוחם ביחידת מגל"ן. כאשר השתחרר מצה"ל התחתן עם עפרה, בתו של הרב יהושע ויצמן ועבר ליישוב אלון מורה בו כיהן כר"ם בישיבה הגבוהה כבר בגיל 23. בתקופה זו קבר יוסף היה בשליטת צה"ל, והתעורר פולמוס סביב השליטה בו. ממנהיגי המאבק בעד השליטה היהודית היה הרב יצחק גינזבורג אשר בין היתר ארגן לימוד תורה בקבר יוסף. על מנת לתמוך במאבק למד הרב שטרן סדר אחד לפחות כל יום בקבר יוסף, וכך הכיר אותו הרב גינזבורג וקבע עימו חברותא.
בשנת 2002 נקרא על ידי חותנו הרב יהושע ויצמן להקים את ישיבת ההסדר בעכו כשלוחה של ישיבת ההסדר מעלות (אשר לאחר כשנתיים הפכה עצמאית) וכך הפך בגיל שלושים ואחת לראש ישיבת ההסדר הצעיר בארץ. הרב שטרן מצהיר כי אחת המטרות המרכזיות של הישיבה היא בין היתר לבלום את התרחבות היישוב הערבי בעיר עכו שמתפשט לתוך השכונות היהודיות ומאיים על צביונה של העיר, וכן לתמוך ביישוב היהודי בעיר תוך חיזוק הקשר למורשת היהודית. לדידו מלבד השקעת הכוחות בהתיישבות ביהודה ושומרון יש צורך בשמירה על הגליל היהודי שנזנח על ידי ראשי הארגונים הציונים דתיים. בשנת 2009 הקים את מדרשת מרחביה על שם תלמיד הישיבה, סגן עמיחי מרחביה, שנפל בקרב בינת ג'בייל.
כמו כן הרב שטרן היה חבר הוועד הרבני המנהל של ארגון צהר. בשנת 2023 הקים יחד עם אשתו (הרבנית) עופרה שטרן את מדרשת תכלית מבית ישיבת ההסדר עכו.
הרב שטרן מתגורר בעיר עכו והוא אב לשמונה ילדים.
משנתו

הרב שטרן דוגל בשילוב התורה גם מחוץ לבית המדרש, הלכך הישיבה אותה הקים חרתה על דגלה להביא את הלימוד לידי מעשה באמצעות התנדבויות בעיר, קיום שיח בין דתיים וחילונים במסגרת הישיבה וכן הנחלת המורשת היהודית לתושבי עכו באמצעות העברת שיעורים וקיום חברותות עם הציבור הרחב. הישיבה אף זכתה להכרה בתרומתה לעיר מפי ראש הממשלה בנאום אותו נשא בשנת 2012 בישיבת ההסדר. השאיפה של הרב שטרן היא שפעולות אלו יעזרו לאחד את השסעים בחברה הישראלית, הנגרמת לעיתים רבות מבורות במורשת היהודית וחוסר תקשורת בין הפלגים השונים.
בשל השכלתו הרחבה של הרב שטרן בלימודי תורת ארץ ישראל אותה הנחיל הרב יהושע ויצמן בישיבת מעלות בה למד, וכן השכלתו בלימודי הקבלה אשר הושפעו רבות מתורתו של הרב גינזבורג, ניתן לראות מוטיב ייחודי בשיעורים אותם מעביר הרב הן לציבור הרחב והן לתלמידי ישיבת ההסדר. בשיעורים אלו הרב שוזר מוטיבים קבליים בלימודי העיון בגמרא ומפתח אותם לרוב מתוך דברי הראשונים עצמם, בדומה לכך נוהג הרב בשיחות המתעסקות בענייני דיומא להראות כיצד הקבלה ואגדות חז"ל על הפסוקים מובילות לעשיה יומיומית ונוגעות לציבור הרחב. זאת כיוון שהרב רואה במוטיבים הקבלים כלי להעברת הרעיונות המופשטים על דבר האחדות של עם ישראל, ארצו ומטרת האדם בעולמו אשר בלעדיהם הבנת המושגים הייתה נשארת חסרה. בנוסף לכך הרב מאמין שעל הקבלה להיות מאוחדת עם המציאות המעשית, ולא צריכה להישאר ברובד מרוחק לה וכך להפוך להיות נחלתם של בודדים.
מאפיין נוסף שניתן לראות בשיעוריו של הרב שטרן הוא השימוש במוזיקה ככלי ללימוד והעברה בלתי אמצעי, לכן הרב נוהג להתחיל כל שיעור אותו הוא מעביר בשירה הקשורה לנושא השיעור, והרב אף מלחין שירים כאשר הלחן משמש ככלי להעברת רעיונות המוטמעים בטקסט.
הערות שוליים

1 2  "דרכנו החינוכית" באתר ישיבת ההסדר עכו.
↑  קובי נחשוני, "עכו היא בירת הגליל; נקים בה ישיבת הסדר", באתר ynet, 12 באוקטובר 2008
↑  סגן יעקב-עמיחי מרחביה, אתר יזכור
↑  ידידיה בן אור, נתניהו בישיבה בעכו: התחדשות יהודית מיוחדת, פורסם באתר ערוץ שבע בתאריך 18/12/12
↑  בנימין נתניהו, תמלול נאום האירוע "מצדיעים להתיישבות בגליל", אתר משרד ראש הממשלה, 18.12.2012
↑  כפי שניתן לראות בשיעור הכללי המוקלט על קידושי כסף באתר ישיבת ההסדר עכו.
↑  למשל, השיר "מרחבים" למילותיו של הרב אברהם יצחק הכהן קוק בביצוע אליעזר שמידוב. יוסף ארנפלד, הבו אור - אליעזר שמידוב ברוח משנת הרב קוק, באתר News1 מחלקה ראשונה, 4 בספטמבר 2012