מדיניות הפנים של ממשל ג'ורג' ווקר בוש
מדיניות פיסקלית

בוש נכנס לתפקיד בתקופה של מיתון כלכלי בעקבות התפוצצות בועת הדוט-קום. גם פיגועי 11 בספטמבר פגעו בצמיחה של הכלכלה האמריקנית. לצד זאת נהנתה ארצות הברית ממאזן תקציבי חיובי ומעודף תקציבי של 230 מיליארד דולר, עודף שנוצר בסוף כהונתו של ביל קלינטון, בסוף שנות ה-90. את כהונתו החל בוש בהוצאה לפועל של רפורמה מקיפה, שהייתה אמורה להיות הדגל העיקרי של נשיאותו. עם כניסתו לבית הלבן החל הצוות של בוש לממש את ההבטחה שהבטיח בוש בטרם הבחירות. הוא החל לגבש הצעת חוק לקיצוץ דרמטי במיסים, ובחודש מאי 2001 עבר החוק (EGTRRA Act) בקונגרס ברוב של 58 סנאטורים ושל 240 חברי בית הנבחרים ונכנס לתוקף חודש לאחר מכן. החוק הביא להורדה ניכרת בתשלומי מס ההכנסה ששילמו זוגות נשואים, לביטול מס העזבון, ולהפחתת שיעור המס השולי. הקיצוצים במיסים הוגדרו כזמניים למשך 10 שנים, אך בוש הבטיח לפעול על מנת להפכם לקבועים. בוש התגאה שקיצוציו במיסים הם המשמעותיים ביותר מאז כהונתו של רונלד רייגן כנשיא, וטען כי הקיצוצים הללו יקלו על האוכלוסייה ויתניעו את הכלכלה. לאחר מאבק קשה בקונגרס בראשית שנת 2003 הביא בוש להצבעה חוק חדש (JGTRRA Act), אשר העמיק וביסס את הרפורמה שביצע במערכת המיסוי בשנת 2001. המאבק בסנאט להעברת החוק, הגיע לשיאו לאחר שההצבעה הסתיימה בשוויון 50-50, והסתיים כאשר החוק עבר לבסוף על חודו של קול, באמצעות הצבעתו של סגן הנשיא דיק צ'ייני אשר השתתף בהצבעה מתוקף סמכותו.
הורדות המיסים שיזם בוש הביאו באופן צפוי לירידה בהכנסות המדינה. בעוד שההכנסות הפדרליות בתקציב האמריקני בשנת 2000 עמדו על 2,025 מיליארד דולר, בשנים הבאות הן ירדו עד שהגיעו בשנת 2003 לשפל של 1,782 מיליארד דולר. במקביל לירידה בהכנסות, האמירו הוצאות המדינה באופן חד ולא צפוי בשנותיו הראשונות של בוש, בעיקר בשל הגידול בהוצאות הביטחוניות של ארצות הברית שנבעו ממעורבותה במלחמות אפגניסטן ועיראק. כתוצאה מכך, גדל הגירעון הפדרלי של ארצות הברית - בעוד בשנת 2000 הוא עמד על 5,674 מיליארד דולר, בשנת 2004 הוא צמח ל-7,379 מיליארד דולר . במקביל, עד לסוף הקדנציה הראשונה של בוש הצליח הממשל האמריקאי לייצב את הכלכלה, כאשר כבר החל משנת 2002 נהנה המשק האמריקני מדי שנה מגידול נאה בשיעור הצמיחה. בנוסף לכך, מגמת הירידה בהכנסות המדינה התמתנה, ובשנת 2004 החלה מגמה של עליה בהן. הגידול בגירעון אף הוא התמתן ומספר המובטלים החל לרדת. הממשל טען שהסיבה לעלייה בצמיחה ולהתחזקות המשק נעוצה בצעדים הכלכליים השונים שנקט בוש, בעיקר הורדות המיסים.
המגמות הכלכליות החיוביות של סוף הקדנציה הראשונה של בוש נמשכו גם במהלך רוב זו השנייה. הגידול בהכנסות המדינה היה גבוה, ואם בשנת 2003 ההכנסות עמדו על 1,782 מיליארד דולר, בשנת 2007 הן הגיעו כבר לנתון גבוה במיוחד של 2,568 מיליארד דולר. הגירעון המשיך לגדול אם כי באופן מתון יותר, ושיעור האבטלה המשיך להצטמצם, כאשר הוא מגיע בראשית 2007 לשפל של כ-4.2%. עם זאת, בתקופה זו הלכה וירדה הצמיחה במשק. בעוד הצמיחה הגיעה לשיא של 3.8% בשנת 2004, החל מהשנה העוקבת הצמיחה ירדה משנה לשנה, כאשר בשנת 2007 היא הגיעה ל-1.8%.
בנוסף לירידה בצמיחה, המשק האמריקני ספג מכה נוספת בדמות התפוצצות בועת נדל"ן, כאשר בדצמבר 2007 נכנסה ארצות הברית למשבר כלכלי רחב, הגדול ביותר מאז השפל הגדול. ההשלכות המידיות היו צניחה במדדי המניות השונים בבורסות, ערעור יציבותם של מוסדות פיננסיים, משבר משכנתאות, מחירי נפט מרקיעי שחקים, וירידה בערך הדולר. בעקבות המשבר האבטלה המריאה ועברה את סף ה-8% בשנת 2009, הכנסות המדינה צנחו, וכך גם הצמיחה ירדה באופן חד.
תגובת ממשל בוש למשבר הייתה העברת תוכנית חילוץ כמעט חסרת תקדים. התוכנית כללה העברת מהלך חקיקה בקונגרס (Emergency Economic Stabilization Act of 2008) שיסמיך את הממשל להשקיע 700 מיליארד דולר מכספי הציבור האמריקאי לצורך רכישת משכנתאות בעייתיות מידי הבנקים האמריקאים שנקלעו למצוקה על מנת להציל את הבנקים מפני פשיטת רגל, ולנסות לבלום את המשבר. ב-29 בספטמבר 2008 דחה בית הנבחרים של ארצות הברית את הצעת החוק המקורית של תוכנית החירום, ברוב של 228 מתנגדים מול 205 תומכים. הצעת החוק רוככה, ובסופו של דבר ב-3 באוקטובר 2008 אישר בית הנבחרים גרסה מתוקנת של החוק ברוב של 263 תומכים מול 171 מתנגדים. שעות ספורות לאחר אישור החוק בקונגרס, חתם בוש על החוק, והוא נכנס לתוקף. התומכים בתוכנית החילוץ טענו כי התערבות הממשל בשוק הייתה חיונית על מנת למנוע משבר אמון באשראי, וכי אם הממשל לא היה פועל באופן זה, המשבר הכלכלי עלול היה להחריף לכדי שפל כלכלי. המתנגדים לתוכנית החילוץ מחו על העלות האדירה של התוכנית הפתאומית וההרחבה הגדולה של הגירעון, וטענו בין השאר כי לא נלקחו בחשבון כלל חלופות נוספות.
מומחים רבים הצביעו על המדיניות הרגולטורית הבעייתית לדעתם שהנהיג בוש בתחומי הנדל"ן והסחר בניירות ערך כאחת מהסיבות לפרוץ המשבר. עוד טענו כנגדו שהגידול בגירעון בכהונותיו כנשיא הודות לקיצוצים במיסים ולעלויות הגבוהות של המלחמות במזרח התיכון תרם אף הוא להתפתחות המשבר. אחרים לעומת זאת טענו כנגד זאת שהטלת אחריות פרוץ משבר כלכלי על בוש רק מעצם היותו נשיא מכהן היא שגויה. בפרט נטען שהמדיניות הרגולטורית של בוש נוסחה למעשה כבר תחת הנשיא ביל קלינטון, ושלמעשה בוש דווקא מיתן מדיניות זו.
| הביצועים של כלכלת ארצות הברית בתקופת ממשל ג'ורג' ווקר בוש>  | הביצועים של כלכלת ארצות הברית בתקופת ממשל ג'ורג' ווקר בוש> צמיחה | הביצועים של כלכלת ארצות הברית בתקופת ממשל ג'ורג' ווקר בוש> אבטלה | הביצועים של כלכלת ארצות הברית בתקופת ממשל ג'ורג' ווקר בוש> הכנסות | הביצועים של כלכלת ארצות הברית בתקופת ממשל ג'ורג' ווקר בוש> הוצאות | הביצועים של כלכלת ארצות הברית בתקופת ממשל ג'ורג' ווקר בוש> מאזן תקציבי | הביצועים של כלכלת ארצות הברית בתקופת ממשל ג'ורג' ווקר בוש> חוב כולל |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2000 | +4.1% | 4.0% |  2,025  |  1,789  |  +236  |  5,629  |
| 2001 | +1.0% | 4.2% |  1,991  |  1,862  |  +128  |  5,770  |
| 2002 | +1.8% | 5.7% |  1,853  |  2,010  |  -157  |  6,198  |
| 2003 | +2.8% | 5.8% |  1,782  |  2,159  |  -377  |  6,760  |
| 2004 | +3.8% | 5.7% |  1,880  |  2,292  |  -412  |  7,355  |
| 2005 | +3.3% | 5.3% |  2,153  |  2,655  |  -318  |  7,905  |
| 2006 | +2.7% | 4.7% |  2,406  |  2,472  |  -248  |  8,451  |
| 2007 | +1.8% | 4.6% |  2,568  |  2,728  |  -160  |  8,951  |
| 2008 | -0.3% | 5.0% |  2,524  |  2,982  |  -458  |  9,986  |
| 2009 | -2.8% | 7.8% |  2,105  |  3,517  |  -1,412  |  11,876  |
| 2010 | +2.5% | 9.7% |  2,162  |  3,457  |  -1,294  |  13,529  |
הערות: המספרים הם במיליארדי דולרים. הנתונים מתייחסים ליריעת שנים רחבה יותר מתקופת כהונתו של בוש (אשר כיהן בתפקיד בין 20 בינואר 2001 ועד ל-20 בינואר 2009). כמו כן, שיעורי האבטלה נכונים לחודש ינואר בכל שנה. מקורות: