stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דייב פרנקו
ביוגרפיה

פרנקו נולד בפאלו אלטו, קליפורניה שבארצות הברית, לאב נוצרי ממוצא שוודי ופורטוגלי (מהאי מדיירה), ולאם יהודייה ממוצא רוסי. הוא גדל בקליפורניה יחד עם שני אחיו, האמן והשחקן טום פרנקו והשחקן מועמד פרס האוסקר - ג'יימס פרנקו. סבתו מצד אמו של פרנקו הייתה הבעלים של גלריית האומנות "ורן" בקליבלנד והייתה חברה פעילה במועצה הלאומית של נשים יהודיות.
פרנקו הוא בוגר תואר ראשון בחוג לתיאטרון מאוניברסיטת דרום קליפורניה.
קריירה

הופעת הבכורה של פרנקו על המסך הקטן הייתה בשנת 2006 כאשר השתתף בדרמה "הרקיע השביעי" ברשת הטלוויזיה The CW. מאז הופיע פרנקו בתוכניות טלוויזיה נוספות כגון "נא לא להפריע" ו"יאנג המשפטים". ב-2007 ערך את הופעת הבכורה שלו בקולנוע בקומדיה "אפטר סקס". פרנקו קיבל תפקידים בולטים בסרטים נוספים כמו "סופרבאד - חרמן על הזמן", "צ'ארלי סנט קלאוד", "רחוב ג'אמפ 21", "מת עליה", "קיצור הדרך" ו"האשליה".
במאי 2008 לוהק פרנקו לסדרת הטלוויזיה "חסויה" אשר ירדה מהמסכים אחרי עונה אחת בלבד בגלל רייטינג נמוך. באותה שנה התארח במספר פרקים בסדרות "נא לא להפריע" ו"גריק".
באוגוסט 2009 הוא לוהק לתפקיד קבוע בעונה התשיעית של הסדרה "סקראבס" וזכה לשבחים מהמבקרים על ביצועיו. בשנת 2010 שיחק בדרמה הקומית "גרינברג" בכיכובם של בן סטילר וגרטה גרוויג. באוגוסט 2011 כיכב בסרט הקומדיה-אימה "ליל האימה", גרסה מחודשת של לסרט מ-1985 באותו השם. באותה שנה התארח בשני פרקים בסדרה "ליגת הצדק - הדור הבא".
במאי 2012 כיכב פרנקו בסרט "רחוב ג'אמפ 21", הסרט מבוסס על סדרת הטלוויזיה מ-1987 וזכה לשבחים והצלחה בקופות.
בשנת 2014, כיכב גם בסרט ההמשך "רחוב ג'אמפ 22" על תקן דמות משנה, ובקומדיה "שכנים" כדמות ראשית לצידם של סת' רוגן וזאק אפרון, וב"סרט לגו". בשנת 2015, שיחק בסרט הקומדיה "עסק לא גמור" לצידו של וינס ווהן.
בשנת 2016 שיחק בקומדיה המצליחה "שכנים 2", סרט ההמשך ל"שכנים" מ-2014. באותה שנה שיחק בדרמת המתח שוברת הקופות "האשליה 2", המשך לסרט "האשליה" מ-2013, ובמותחן ההרפתקאות הטכנולוגי "משחקי חובה", שבו שיחק לצידה של אמה רוברטס .
בשנת 2017 כיכב בסרט הדרמה קומי-ביוגרפי "חי בסרט", לצד אחיו ג'יימס פרנקו.
בשנת 2020 עבר לכס הבימוי, וביים את סרט האימה "הווילה" בכיכובם של דן סטיבנס ובת זוגו של פרנקו אליסון ברי.
חיים אישיים

בשנים 2009-2008 היה בזוגיות עם השחקנית והזמרת האמריקאית-יהודייה דיאנה אגרון.
החל מ-2012 פרנקו נמצא במערכת יחסים עם השחקנית האמריקאית-יהודייה אליסון ברי. באוגוסט 2015 השניים התארסו, וב-12 באוגוסט 2017 הם נישאו. בראיון של ברי ללארי קינג סיפרה כי היא ופרנקו אינם מעוניינים להביא ילדים לעולם.
פילמוגרפיה > קולנוע

| שנה | סרט | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2007 | סופרבאד - חרמן על הזמן | איי.ג'יי |  |
| 2007 | אחרי הסקס | גרג |  |
| 2008 | מילק | סאם |  |
| 2009 | The Shortcut | בחור בטלפון |  |
| 2009 | A Fuchsia Elephant | מייקל | סרט קצר; גם מפיק בפועל |
| 2010 | גרינברג | ריץ' |  |
| 2010 | צ'ארלי סנט קלאוד | סאלי |  |
| 2011 | The Broken Tower | הארט קריין הצעיר |  |
| 2011 | ליל האימה | מארק |  |
| 2012 | רחוב ג'אמפ 21 | אריק מולסון |  |
| 2013 | מת עליה | פרי קלווין |  |
| 2013 | האשליה | ג'ק ויילדר |  |
| 2014 | סרט לגו | וואלי | דיבוב |
| 2014 | שכנים | פיט רגזולי |  |
| 2014 | רחוב ג'אמפ 22 | אריק מולסון |  |
| 2015 | עסק לא גמור | מייק פנקייק |  |
| 2016 | שכנים 2 | פיט רגזולי |  |
| 2016 | האשליה 2 | ג'ק ויילדר |  |
| 2016 | משחקי חובה | איאן |  |
| 2017 | השעות הקטנות | מאסטו |  |
| 2017 | חי בסרט | גרג ססטרו |  |
| 2017 | סרט לגו נינג'גו | לויד מונטגומרי גארמדון | דיבוב |
| 2018 | 6 בלונים | סת' |  |
| 2018 | סיפורו של רחוב ביל | לוי |  |
| 2019 | זירוויל | מונטגומרי קליפט |  |
| 2019 | מחתרת השישה | דייוויד / מס' 6 |  |
| 2020 | זולה |   | מפיק |
| 2020 | הווילה |   | במאי, תסריטאי ומפיק |
| 2022 | משמרת יום | סת' |  |
| 2023 | מישהו שפעם הכרתי |   | במאי, תסריטאי ומפיק בפועל |
| 2024 | Love Lies Bleeding | ג'יי ג'יי |  |
| 2025 | Together | טים | גם מפיק |
| 2025 | Bubble & Squeak | נורמן |  |
| 2025 | האשליה 3 | ג'ק ויילדר |  |
| 2025 | להתחרט עליך | יפורסם בהמשך |  |
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| שנה | סדרה | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2006 | הרקיע השביעי | בנג'מין ביינסוורת' | פרק: "Highway to Cell" |
| 2008 | Do Not Disturb | גאס | תפקיד ראשי; 5 פרקים |
| 2008 | גריק | גונזו | 6 פרקים |
| 2008–2009 | ילדות שמנת | זאקרי | 5 פרקים |
| 2009–2010 | סקראבס | קול אהרונסון | 13 פרקים |
| 2011–2012 | ליגת הצדק - הדור הבא | אדוארד ניגמה / איש החידות | דיבוב; 2 פרקים |
| 2015 | Other Space | צ'אד סימפסון | סדרת רשת; 2 פרקים |
| 2016 | בוג'ק הורסמן | אלכסיי | דיבוב; פרק: "Love And/Or Marriage" |
| 2016–2019 | איזי | ג'ף | 4 פרקים |
| 2018 | Little Big Awesome | דייב | דיבוב; פרק: "Bed Follows/Gotta Get a Gimmick" |
| 2021 | The Now | אד פול | תפקיד ראשי; 14 פרקים |
| 2022 | אפטר פארטי | חאבייר | תפקיד ראשי; 8 פרקים |
| 2022 | פאם וטומי |   | מפיק בפועל |
| 2023–2024 | קראפופוליס (אנ') | ברוסיידון | דיבוב; 3 פרקים |
הערות שוליים

↑  Anthony D'Alessandro, Willa Fitzgerald Boards Paramount’s Take Of Colleen Hoover’s ‘Regretting You’, Deadline Hollywood, ‏March 14, 2025
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: 2014: פול ווקר ווין דיזל – "מהיר ועצבני 6" | פרס הסרטים של MTV – הצוות הטוב ביותר על המסך   2015: דייב פרנקו וזאק אפרון – "שכנים"  | הבא: 2016: פיץ' פרפקט 2 |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987009347866005171  PLWABN: 9812644928105606  BNE: XX5404569  BnF: cb17008909n (data)  GND: 106227153X  ISNI: 0000 0004 5778 7502  LCCN: no2010177836  NKC: xx0217918  NLK: KAC2020M9481  NTA: 408161019  RERO: 02-A029022627  SUDOC: 200137611  VIAF: 66144814415868090832   WorldCat (עם VIAF): 66144814415868090832
קאפה (חברה)

| --- | --- |


 נתונים כלליים
 סוג:  חברה ציבורית
 תקופת הפעילות:  1978 בטורינו – הווה
 חברת אם:  BasicNet S.p.A
 חברות בנות:  K-way 
 מיקום המטה:  טורינו 
 משרד ראשי:  איטליה טורינו, איטליה
 ענפי תעשייה:  טקסטיל
 מוצרים עיקריים:  נעלי ספורט, בגדי ספורט
 הכנסות:  111 מיליון יורו (2013)
 רווח:  16,000,000 דולר אמריקאי 
 יו"ר:  מרקו בוגליונה
 מנכ"ל:  פרנקו ספאלה
  
 www.kappa.com
 
קאפה (באיטלקית: Kappa) היא חברת מוצרי ספורט איטלקית גדולה. חברה זו היא חלק מקבוצת BasicNet האיטלקית, שמחזיקה בעוד מספר מותגי ביגוד, בעיקר באיטליה.
חסויות > כדורגל

להלן חלק מהגופים להם נותנת קאפה חסות בתחום הכדורגל:
חסויות > כדורגל > נבחרות לאומיות

בורקינה פאסובורקינה פאסו
פיג'יפיג'י
כוויתכווית
עומאןעומאן
חסויות > כדורגל > התאחדויות

סאו פאולואליפות סאו פאולו בכדורגל
חסויות > כדורגל > קבוצות כדורגל

ארגנטינהטיגרה
ברזילסנטוס
בלגיהמכלן
בלגיהסטנדרד לייז'
בלגיהואסלנד-בוורן
אנגליהלידס יונייטד
אנגליהויגאן את'לטיק
צרפתבאסטיה
צרפתאוויאן
גרמניהבורוסיה מנשנגלדבך
גרמניהוולפסבורג
איטליהקליארי
איטליהססואלו
איטליהנאפולי
איטליהטורינו
שוודיהגטבורג
חסויות > כדורסל

ארגנטינהארגנטינה
סינגפורסינגפור
ועוד מספר חסויות בענפים: אגרוף, גולף, הוקי קרח, רוגבי, כדורעף, סקי .
הערות שוליים

↑  "האתר הרשמי של BasicNet באנגלית".
קמרון במשחקים האולימפיים

קמרון משתתפת במשחקים האולימפיים מאז אולימפיאדת טוקיו (1964). היא השתתפה מאז בכל המשחקים שנערכו, אם כי פרשה מאולימפיאדת מונטריאול (1976) 3 ימים לאחר פתיחתם, עם הצטרפותה לחרם שהובילו מדינות אפריקה על המשחקים במחאה על החלטתו של הוועד האולימפי הבינלאומי שלא להשעות את ניו זילנד, שנבחרת הרוגבי שלה קיימה משחק מול נבחרת דרום אפריקה בעת שבזו היה נהוג משטר האפרטהייד. הספורטאים הקמרונים צברו לאורך השנים 6 מדליות, בהן 3 מדליות זהב. היא השתתפה גם באולימפיאדת חורף אחת, אולימפיאדת סולט לייק סיטי (2002), בה ייצג אותה ספורטאי אחד, אייזק מניולי, שהתחרה בסקי למרחקים והגיע להישגים נמוכים.
הספורטאי הקמרוני הראשון שזכה במדליה אולימפית היה המתאגרף ג'וזף בסאלה, שזכה במדליית כסף באולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968). 16 שנים אחר כך, באולימפיאדת לוס אנג'לס (1984), זכה המתאגרף מרטין נדונגו אבאנגה במדליית ארד.
באולימפיאדת סידני (2000) זכתה נבחרת הכדורגל במדליית הזהב. הנבחרת, בשורותיה שיחקו גם סמואל אטו, פטריק מבומה, ז'רמי ופטריק סופו, גברה בחצי הגמר 1-2 על נבחרת צ'ילה, ובמשחק הגמר ניצחה את נבחרת ספרד בבעיטות הכרעה.
באולימפיאדת אתונה (2004) זכתה פרנסואז מבנגו אטון במדליית הזהב בקפיצה משולשת. ספורטאים קמרונים נוספים שבלטו באתונה כללו את מרימי המשקולות ונסלאס דבאיה ומדלן ימצ'י, שסיימו במקום החמישי והשביעי בהתאמה, ואת המתאגרף חסן נדאם נג'יקאם שהודח ברבע הגמר. אטון שמרה על תוארה גם באולימפיאדת בייג'ינג (2008), ואף קבעה שיא אולימפי חדש - 15.39 מטר. עוד בלט בבייג'ינג החותר פול אטיה נדומבה, שסיים במקום החמישי. נבחרת הכדורגל הודחה בשלב רבע הגמר לאחר שהפסידה לנבחרת ברזיל בהארכה.
במהלך אולימפיאדת לונדון (2012) לא הצליחה המשלחת הקמרונית לזכות במדליות. להישג הגבוה ביותר הגיע מרימת המשקולות מדיאס נזסו, שסיימה במקום השישי, אך ב-2016 שודרגה למדליית ארד עקב הרשעה באימרוץ של מתחרותיה. באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) לא זכו הקמרונים במדליות. המתאבקת אנאבל עלי סיימה במקום החמישי והאתלטית אוריול דונגמו העפילה לשלב הגמר בהדיפת כדור ברזל וסיימה במקום ה-12.
מדליות

| --- | --- |
 :  ראו גם – מדליות במשחקים האולימפיים
מדליות > לפי אולימפיאדה

באולימפיאדות הקיץ:
| אולימפיאדה | זהב | כסף | ארד | סך הכל |
| --- | --- | --- | --- | --- |
אולימפיאדת טוקיו (1964): 0
| אולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968) | 0 | 1 | 0 | 1 |
אולימפיאדת מינכן (1972): 0
אולימפיאדת מונטריאול (1976): 0
אולימפיאדת מוסקבה (1980): 0
| אולימפיאדת לוס אנג'לס (1984) | 0 | 0 | 1 | 1 |
אולימפיאדת סיאול (1988): 0
אולימפיאדת ברצלונה (1992): 0
אולימפיאדת אטלנטה (1996): 0
| אולימפיאדת סידני (2000) | 1 | 0 | 0 | 1 |
| אולימפיאדת אתונה (2004) | 1 | 0 | 0 | 1 |
| אולימפיאדת בייג'ינג (2008) | 1 | 0 | 0 | 1 |
| אולימפיאדת לונדון (2012) | 0 | 0 | 1 | 1 |
אולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016): 0
אולימפיאדת טוקיו (2020): 0
| סך הכל | 3 | 1 | 2 | 6 |
מדליות > לפי ענף

בענפי הקיץ:
| ענף | זהב | כסף | ארד | סך הכל |
| --- | --- | --- | --- | --- |
|  אתלטיקה | 2 | 0 | 0 | 2 |
|  כדורגל | 1 | 0 | 0 | 1 |
|  אגרוף | 0 | 1 | 1 | 2 |
|  הרמת משקולות | 0 | 0 | 1 | 1 |
| סך הכל | 3 | 1 | 2 | 6 |
ראו גם

קמרון במשחקים הפאראלימפיים
קמרון במשחקים האולימפיים לנוער
הערות שוליים

↑  "Medals by Games" [מדליות לפי משחקים]. Olympic Analytics (באנגלית). נבדק ב-20 במאי 2022. {{cite web}}:  (עזרה)תחזוקה - ציטוט: url-status (link)
↑  "Medals by Sports" [מדליות לפי ענפי ספורט]. Olympic Analytics (באנגלית). נבדק ב-20 במאי 2022. {{cite web}}:  (עזרה)תחזוקה - ציטוט: url-status (link)
גספרה ספונטיני

| --- | --- |

 לידה:  14 בנובמבר 1774 מאיולאטי-ספונטיני, אנקונה, איטליה 
 פטירה:  24 בינואר 1851 (בגיל 76) מאיולאטי-ספונטיני, איטליה 
 מוקד פעילות:  מדינת האפיפיור, הקיסרות הראשונה, ממלכת פרוסיה 
 מקום לימודים:  קונסרבטוריון 
 סוגה:  אופרה 
 שפה מועדפת:  איטלקית 
 כלי נגינה:  כינור 
 פרסים והוקרה:  דרגה 3 במסדר העיט האדום  אביר בלגיון הכבוד  אות מסדר ההצטיינות במדעים ואמנויות של גרמניה  אביר במסדר הקדוש גרגוריוס  פור לה מריט 
 פרופיל ב-IMDb
 חתימה:  
 
גספרה לואיג'י פאצ'יפיקו ספונטיני (באיטלקית: Gaspare Luigi Pacifico Spontini;‏ 14 בנובמבר 1774 – 24 בינואר 1851) היה מלחין אופרה ומנצח איטלקי.
חייו

ספונטיני נולד במאיולטי שבמחוז אנקונה, כיום מאיולטי ספונטיני. את רוב שנות הקריירה שלו עשה בפריז ובברלין, אך בסוף חייו חזר אל מקום הולדתו. במשך עשרים השנים הראשונות של המאה ה-19, היה ספונטיני דמות חשובה באופרה הצרפתית. באופרות שלו, יותר מעשרים במספר, שאף ספונטיני להתאים את הטרגדיה הלירית הקלאסית של גלוק לטעמם של בני זמנו למלודרמה, למופעי ראווה מפוארים (ב"פרנאנד קורטז", לדוגמה), לעושר צלילי בתזמורת ולכושר המצאה מלודי לצד כושר ביטוי רב-הבעה במילים. יצירת המופת הגדולה שלו והצלחתו היחידה הייתה האופרה "לה וסטאלה" (La Vestale)
בנעוריו למד ספונטיני בקונסרבטוריון דלה פיאטה דה טורצ'יני בנאפולי. ב-1803 נסע לפריז, שם התמנה למלחין החצר ב-1805.
בשנת 1807 כתב ספונטיני את "לה וסטאלה" בעידוד הקיסרית ז'וזפין. הצגת הבכורה של היצירה באופרה של פריז ביססה את ספונטיני כאחד המלחינים האיטלקים הגדולים בדורו. בני זמנו כרוביני ומאיירבר ראו באופרה יצירת מופת ומלחינים מאוחרים יותר, כמו ברליוז ווגנר התפעלו ממנה. האופרה המאוחרת יותר שכתב, "אולימפיה", שנחשבה גם היא ליצירה מעולה (1819, עובדה ב-1820 וב-1826) התקבלה באדישות וכתוצאה מכך עזב ספונטיני את פריז לטובת פרוסיה, שם התמנה לקאפלמייסטר ולמנצח ראשי באופרת החצר של ברלין.
במהלך המאה ה-20, הוצגו האופרות של ספונטיני לעיתים רחוקות, אף כי אחדות מהן זכו לתחייה ראשונה מזה שנים. ההפקה המודרנית המפורסמת ביותר, אולי, הייתה הצגתה המחודשת של "לה וסטאלה" עם מריה קאלאס בלה סקאלה, בפתיחת העונה של 1954, לציון יום השנה ה-180 להולדת המלחין. הבמאי היה במאי הקולנוע הנודע לוקינו ויסקונטי. ההפקה הזו הייתה גם הופעת הבכורה בלה סקאלה של הטנור פרנקו קורלי. קאלאס הקליטה את האריות Tu che invoco ו- O Nume tutela מתוך "לה וסטאלה" בשנת 1955 (כמו רוזה פונסל ב-1926). בשנת 1969 חידש המנצח פרננדו פרוויטאלי את האופרה, עם הסופרן ליילה גנג'ר והבריטון רנאטו ברוסון. הקלטה לא-רשמית נמצאת במחזור.) בשנת 1995 הקליט המנצח ריקרדו מוטי את האופרה בליהוק זמרים נודעים פחות.
יתר הביצועים המחודשים של ספונטיני כוללים את Agnese von Hohenstaufen בפסטיבל מאג'ו מוזיקלה בפירנצה ב-1954, עם פרנקו קורלי בתפקיד הראשי ובניצוח ויטוריו גואי, וברומא ב-1970, עם מונסראט קאבאייה ואנטואנטה סטלה, בניצוח ריקרדו מוטי. "פרננדו קורטז" הושבה לחיים בשנת 1951, עם רנאטה טבאלדי הצעירה, בתיאטרון סאן קארלו בנאפולי, בניצוח גבריאלה סאנטיני. ביצוע הבכורה של הגרסה השלמה של היצירה התקיים בבית האופרה של ארפורט, גרמניה ב-2006, בניצוח ז'אן פול פנין.
יצירותיו

Li puntigli delle donne (Rome, 1796)
Adelina Senese o sia l'Amore secreto (1797)
Il finto pittore (Rome, 1797)
L’eroismo ridicolo (Naples, 1798)
Il Teseo riconosciuto (1798)
La finta filosofa (1799)
La fuga in maschera (1800)
I quadri parlanti (Palermo, 1800)
Gli Elisi delusi (Palermo, 1800)
Gli amanti in cimento (3 November, 1801, Rome, Teatro Valle)
Le metamorfosi di Pasquale (1802, Venice)
La petite maison (1804)
Milton (27 Noevember, 1804, Paris)
Julie, ou le Pot de fleurs (12 July, 1805, Paris)
La vestale (15 December, 1807, Paris)
Fernand Cortez (28 November, 1809, Paris) revised 1817
Pélage, ou le Roi et la paix (23 August, 1814, Paris)
Olimpie (22 December, 1819, Paris)
Nurmahal, oder das Rosenfest von Caschmir (27 May, 1822, Berlin, Opera)
Alcidor (1825)
Agnese von Hohenstaufen (12 June, 1829 Royal Opera Berlin) revised 1837
שרק 5

| --- | --- |
כרזת הטיזר של הסרט עם תאריך ההפצה המקורי
כרזת הטיזר של הסרט עם תאריך ההפצה המקורי
 מבוסס על:  דמויות מ"שרק!" מאת ויליאם סטייג
 בימוי:  וולט דורן  קונרד ורנון
 הופק בידי:  כריס מלדנדרי
 תסריט:  מייקל מקולרס
 מדבבים:  מייק מאיירס  אדי מרפי  קמרון דיאז  זנדאיה
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  דרימוורקס הנפשה
 חברה מפיצה:  סרטי יוניברסל
 הקרנת בכורה:  23 בדצמבר 2026
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט קומדיה, פנטזיה קומית, סרט פנטזיה, סרט אגדות 
 סרט קודם:  שרק לנצח 
 דף הסרט ב־IMDb
 
שרק 5 (באנגלית: Shrek 5) הוא סרט קולנוע קומי אמריקאי בהנפשה ממוחשבת, אשר מופק על ידי דרימוורקס הנפשה והוא צפוי לצאת לאקרנים בשנת 2026 על ידי סרטי יוניברסל. הסרט הוא חלק מהזיכיון "שרק", אשר מבוסס על ספר מאויר באותו שם מאת אמן הקומיקס היהודי האמריקני ויליאם סטייג. התסריט נכתב על ידי מייקל מקולרס מסיפור מאת כריס מלדנדרי, המשמש גם כמפיק. מייק מאיירס, אדי מרפי וקמרון דיאז  צפויים לחזור לדבב את שרק, חמור והנסיכה פיונה בהתאמה, וכמו כן זנדאיה צפויה לגלם את אחת מילדיהם של שרק ופיונה.
דמויות ומדבבים

מייק מאיירס בתור שרק
אדי מרפי בתור חמור
קמרון דיאז בתור הנסיכה פיונה
זנדאיה בתור פלישיה, בתם המתבגרת של שרק ופיונה (הופיעה כתינוקת בשני הסרטים הקודמים)
הפקה > פיתוח

לאחר ההצלחה של שרק 2 במאי 2004, מנכ"ל דרימוורקס הנפשה (DWA), ג'פרי קצנברג, חשף שסיפור שרק תואר לחמישה סרטים כמעט מההתחלה. "לפני שהסרט הראשון הסתיים דיברנו על מה זה כל הסיפור של שרק, וכל אחד מהפרקים עונה על שאלות על הסרט הראשון ונותן לנו תובנה", אמר קצנברג. "שרק 3 ו-4 הולכים לחשוף שאלות אחרות ללא מענה, ולבסוף, בפרק האחרון, נבין איך שרק הגיע לביצה ההיא, כשנפגוש אותו בסרט הראשון". לאחר יציאתו לאקרנים של שרק השלישי ב-2007, הודיע קצנברג כי הסרט החמישי ייצא לאקרנים ב-2013.
במאי 2009, דרימוורקס הכריזה כי שם הסרט הרביעי יהיה שרק לנצח, מה שמצביע על כך שהוא יהיה האחרון בסדרת שרק. מאוחר יותר ב-2009, זה אושר על ידי ביל דמאשקה, ראש ההפקה הקריאטיבית לשעבר ב-DWA, איתו אמר: "כל מה שאהבו בשרק בסרט הראשון מובא לסרט הסופי". ג'וש קלאוזנר, אחד הכותבים של שרק לנצח, הסביר ב-2010 את התפתחות התסריט: "כשהתחלתי להשתתף בפרויקט, זה לא היה אמור להיות הפרק האחרון - במקור היו אמורים להיות חמישה סרטי שרק. לאחר מכן, כשנה לאחר הפיתוח, החליט ג'פרי קצנברג שהסיפור שהמצאנו הוא הדרך הנכונה להסתיים המסע של שרק". בפברואר 2014, בראיון לרשת פוקס ביזנס, רמז קצנברג כי ייתכן שעדיין יופק סרט חמישי. "אנחנו אוהבים לתת להם קצת זמן לנוח", אמר על הדמויות. "אבל אני חושב שאתה יכול להיות בטוח שיהיה לנו פרק נוסף בסדרת שרק. לא סיימנו, ויותר חשוב, גם הוא לא".
ב-15 ביוני 2016, לאחר שחברת NBCUniversal רכשה את דרימוורקס הנפשה תמורת 3.8 מיליארד דולר, ראש NBCUniversal, סטיב בורק, דן בתוכניות להחיות את הזיכיון, כמו גם בסרטים אחרים של דרימוורקס. ביולי 2016, הוליווד ריפורטר ציטט מקורות שאמרו שהסרט החמישי תוכנן לצאת לאקרנים ב-2019. בספטמבר 2016, אדי מרפי אישר שהסרט צפוי לצאת לאקרנים ב-2019 או 2020, ושהתסריט הושלם. הסיפור המקורי לסרט נכתב על ידי מייקל מקולרס, על סמך הרעיון שלו. כשנשאל על התסריט לסרט חמישי של שרק במרץ 2017, אמר מק'קולרס שהוא כולל "המצאה די גדולה" לסדרת הסרטים.
ב-6 בנובמבר 2018, דווח על ידי וראייטי כי מנכ"ל אילומיניישן הפקות, כריס מלדנדרי, הוטל להיות אחד מהמפיקים בפועל של הסרט שרק 5 וגם סרט הספין-אוף החתול של שרק 2: משאלה אחת ודי, עם צוות השחקנים המקורי. אשר עשוי לחזור. בנובמבר 2020, Screen Rant דיווח כי הסרט החמישי של שרק אמור לצאת לאקרנים ב-2022. ב-9 בדצמבר 2022, אנטוניו בנדרס חזר על כך שסרט חדש של שרק עדיין בפיתוח. טיזר לסרט נמצא בסצנת אמצע הקרדיטים של החתול של שרק 2: משאלה אחת ודי. באפריל 2023, מלדנדרי אישר שסרט חמישי של שרק נמצא בפיתוח, כאשר צוות השחקנים המקוריים במשא ומתן על תפקידם מחדש. מלדנדרי אמר שיוצרי הסרט "יסתכלו על מרכיבי הליבה שהקהל אהב" וינסו "לכבד את האלמנטים האלה" ברוח דומה לסרט האחים סופר מריו - הסרט של אילומיניישן הפקות.
ב-2 במרץ 2024, פורסם כי מלדנדרי, אשר כתב את הסיפור לסרט החדש, משמש גם כמפיק. ב-24 ביוני 2024, אדי מרפי אישר כי החל להקליט את השורות שלו לסרט, וכי הסרט צפוי לצאת לאקרנים במהלך שנת 2025.
ב-9 ביולי 2024, דרימוורקס הכריזה כי הסרט עתיד לצאת לאקרנים ב-1 ביולי 2026 ומייק מאיירס, אדי מרפי וקמרון דיאז צפויים לחזור לדבב את דמויותיהם של שרק, חמור והנסיכה פיונה בהתאמה.
בפרואר 2025, נודע כי זנדאיה תדבב את דמותה של פלישיה, בתם המתבגרת של שרק ופיונה.
הפצה

הסרט צפוי לצאת לאקרנים ב-23 בדצמבר 2026. במקור, הסרט היה צפוי לצאת לאקרנים ב-1 ביולי 2026.
ג'ובאני בטיסטה פרגולזי

| --- | --- |

 לידה:  4 בינואר 1710 יזי, איטליה
 פטירה:  16 במרץ 1736 (בגיל 26) פצואולי, איטליה
 שם לידה:  Giovanni Battista Draghi 
 מוקד פעילות:  מדינת האפיפיור 
 תקופת הפעילות:  מ-1731 
 עיסוק:  מלחין, כנר ונגן עוגב ממוזיקת בארוק
 זרם:  המוזיקה הקלאסית בתקופת הבארוק 
 סוגה:  אופרה 
 שפה מועדפת:  איטלקית 
 כלי נגינה:  כינור, עוגב
 פרופיל ב-IMDb
 
ג'ובאני בטיסטה פרגולזי (Giovanni Battista Pergolesi‏; 4 בינואר 1710 - 16 במרץ 1736) היה מלחין, כנר ונגן עוגב איטלקי.
ביוגרפיה

נולד ביזי הסמוכה לאנקונה. פרגולזי לא האריך ימים, בסך הכול חי 26 שנה, אך חיבר שפע של יצירות. בין היתר חיבר את האופרה בופה הראשונה בסוגה בשנת 1732 האופרה La Serva Padrona. אופרה בופה היא אופרה בסגנון קומי בשתי מערכות, מושפעת מן הקומדיה דל'ארטה שהתפתחה בשווקים ונכתבה סביב דמויות קבועות: האציל הטיפש והמשרת (או משרתת), ליצנים מתוחכמים, המסייעים לזוג אוהבים לממש את אהבתם. אופרה זו נכתבה תחילה כאינטרמצו לאופרה סריה (אופרה רצינית) בשם l prigioner superbo, אך הייתה פופולרית יותר כשהיא לעצמה ועם הזמן הפכה ליצירה עצמאית, המושמעת בנפרד, וכיום היא מוכרת הרבה יותר מבת-זוגה העיקרית. כאשר הוצגה בפריז בשנת 1752, עוררה את מה שנקרא מחלוקת הקומדיאנטים בין תומכי האופרה הצרפתית הרצינית, כגון ז'אן-בטיסט לולי וז'אן-פיליפ ראמו לתומכי האופרה קומיק, או בופה, האיטלקית החדשה. פרגולזי הוצג כמופת לסגנון האיטלקי במהלך המחלוקת הזאת, שפילגה את הקהילה המוזיקלית בפריז למשך שנתיים ימים.
פרגולזי נפטר בשנת 1736 כתוצאה ממחלת השחפת.
יצירות מפורסמות

פרגולזי חיבר עוד אופרות שונות וכן מוזיקת קודש. הנודעת ביותר מבין יצירותיו אלה היא הסטאבט מאטר ("עמדה האם"), שנכתבה במקורה לקולות סופרן ואלט של גברים, אך כיום היא מושרת על ידי סולניות ובמקרים רבים גם עם מקהלת נשים. הסטאבט מאטר כבש לו מקום של כבוד בכל תולדות המוזיקה. באך יצר ממנו שעתוק בקנטטה Tilge, Höchster, meine Sünden, BWV 1083.
בשנת 1733 הוא יצר את היצירה "המשרתת הגבירה".
הערות שוליים

↑  ג'ובאני באטיסטה פרגולזי באתר www.classicalconnect.com
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007266296705171  PLWABN: 9810561923905606  BIBSYS: 90240000  BNC: 000083799  BNE: XX878869  BnF: cb138983655 (data)  CANTIC: a10436595  CiNii: DA03481120  GND: 118739964  ICCU: CFIV025546  ISNI: 0000 0001 2282 2783  LCCN: n79091200  LNB: 000038028  MusicBrainz: 7640225e-5758-40e2-a37b-971c2a7994b0  NDL: 00881037  NKC: jn19990006462  NLA: 35263245  NLG: 241444  NLK: KAC199621410  NSK: 000060854  NTA: 070575053  RERO: 02-A027778030  SELIBR: 208789  SNAC: w6833xk8  SUDOC: 032077157  Trove: 887938  VcBA: 495/152485  VIAF: 79169092   WorldCat (עם VIAF): 79169092
המגדל הישראלי

המגדל הישראלי
המגדל הישראלי הוא שמו של אתר ארכאולוגי, השוכן ברובע היהודי בעיר העתיקה של ירושלים (רחוב פלוגת הכותל, פינת שוני הלכות). האתר מציג שני מגדלים בחומות ירושלים: האחד מתקופת בית ראשון והשני מתקופת הבית השני. שם האתר מתייחס למגדל הראשון, שהוא מן התקופה הישראלית. ייחודו של האתר הוא בממצא הקדום שהשתמר בו להפליא, וכן בסמיכותם הגדולה של שני קטעי ביצור יהודיים, שבנייתם הייתה במרחק של כ-500 שנה זה מזה.
המגדל הישראלי

המגדל הקדום מבין השניים תוארך לשלהי ימי בית ראשון, וזאת על סמך סגנון בנייתו ומיקומו: המגדל השתמר לגובה של 8 מטרים, ועומק קירותיו מגיע ל-4 מטרים. הוא נבנה באבני גוויל (אבני שדה גדולות ולא מהוקצעות), ונראה כי שימש כחלק ממגדל שער בימי הבית הראשון. במרחק של כמה מטרים מן המגדל הישראלי נתגלו שרידיה של החומה הרחבה - קו ביצור מאסיבי, שנבנה על ידי חזקיהו המלך, כחלק מההכנות לקראת מצור סנחריב מלך אשור בשנת 701 לפנה"ס. האירוע מתואר בפרוטרוט בספר דברי הימים ב', פרק ל"ב: "וַיַּרְא יְחִזְקִיָּהוּ כִּי בָא סַנְחֵרִיב וּפָנָיו לַמִּלְחָמָה עַל יְרוּשָׁלִָם... וַיִּתְחַזַּק וַיִּבֶן אֶת כָּל הַחוֹמָה הַפְּרוּצָה וַיַּעַל עַל הַמִּגְדָּלוֹת וְלַחוּצָה הַחוֹמָה אַחֶרֶת.".
סמיכותם הגדולה של המגדל הישראלי והחומה הרחבה, והזהות הכמעט מושלמת בסגנון בנייתם באבני גוויל, רמזו לתארוך משותף, אולם לא ניתן היה להוכיח בוודאות כי ישנו קשר רציף, גאוגרפי וכרונולוגי, בין שני קטעי הביצור. פרופ' דן בהט, בספרו 'אטלס ירושלים הגדול' מפריד בין שני הביצורים בהסתייגות: "עוד שני קטעי ביצורים שנתגלו באזורים סמוכים (לחומה הרחבה) אינם מאפשרים קביעה מדויקת של תפקידם במכלול ביצורי התקופה, ואפשר שהם חלק מביצורי העיר בשלב מאוחר יותר, מימי מנשה." (עמ' 26) בספר 'ירושלים וכל נתיבותיה' של הוצאת יד יצחק בן-צבי נכתב על המגדל מחד ש"אבניו אבני גוויל, בדומה לחומה הרחבה," ומאידך: "המפות והשרטוטים שעל הקיר (במגדל הישראלי) מלמדים שהמגדל הישראלי וקטע החומה הרחבה מהווים שני ביצורים שונים, שכנראה לא שימשו יחד. המגדל, המאוחר בהם, בנוי בתוך ערוץ הנחל, אותו עקפה החומה הרחבה" (עמ' 22). לתמונה הלא ברורה מצטרף קטע חומה נוסף, הנראה בחלון הרצפה בקארדו שברובע היהודי. קטע חומה זה המסומן באדום (בדומה לקו 'החומה הרחבה' הסמוך), מתאים מבחינה גאוגרפית דווקא לתוואי מגדל הישראלי, ולא לחומה הרחבה. נראה, אם כן, שקשה לתאם באופן מוחלט בין כל חלקי הביצורים מימי הבית הראשון באזור זה, וייתכן שבתוך זמן קצר שונה תוואי הביצור יותר מפעם אחת.
כך או כך, בין אם המגדל עמד במצור שהטיל סנחריב על ירושלים, כמתואר בתנ"ך (מלכים ב', י"ט), ובין אם נבנה מאוחר יותר, גורלו לא שפר עליו בשנת 586 לפנה"ס, עם הטלת המצור הבבלי על ירושלים בידי נבוכדנצר. העיר עמדה במצור במשך כשנה וחצי, אך אז נפרצו חומותיה, בית המקדש חרב והיהודים יצאו לגלות בבל. עדות לקרבות העזים ולשרפה שהשתוללה בעיר בעת החורבן ניתן למצוא בשרידי האפר והפיח, המכסים עדיין את חלקו התחתון של המגדל. עדות נוספה לימי הקרבות ניתן למצוא בדמות ארבעה ראשי חצים, שנתגלו בקרבת המגדל: שלושה מהם עשויים ברזל, ואופייניים לנשק שהיה בשימוש בממלכת יהודה. ראש החץ הרביעי, לעומת זאת, עשוי ברונזה, והיה כנראה חץ בבלי שנורה מעבר לחומה.
פרופסור נחמן אביגד זיהה את שער גינת במגדל הישראלי.
המגדל החשמונאי

המגדל השני, הצמוד למגדל הישראלי, תוארך לימי הממלכה החשמונאית, וזוהה חלק מ"החומה הראשונה" של ירושלים. חומה זו מוזכרת לראשונה אצל יוסף בן מתתיהו בתיאור העיר במאה הראשונה לספירה. החומה הראשונה, שהוקמה על ידי החשמונאים, הקיפה את עיר דוד ואת הר ציון מדרום, והסתיימה בגבולה הצפוני של ירושלים באותה עת, לאורך נחל צולב (רחוב דוד של ימינו). מיקומה של החומה שם ניצל את הטופוגרפיה הטבעית, ולא פלא אפוא ששני צבאות שונים, במרחק של כ-500 שנה זה מזה, העמידו מגדל שמירה בנקודה זו דווקא. המגדל החשמונאי השתמר להפליא לרוחב 9 מטרים. הוא נבנה באבני גזית (אבנים יפות ומסותתות, בעלות מסגרת מעוצבת), המאפיינות את כל שרידי 'החומה הראשונה' בירושלים.