stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הערב החדש
היסטוריה > מגישי המהדורה (רשימה חלקית)

| שם המגיש/ה | המהדורה הראשונה | המהדורה האחרונה | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| דן מרגלית | 7 ביוני 1982 | 5 באוגוסט 2018 |  |
| גדעון רייכר | 1982 | 1989 |  |
| רפי רשף | 1982 | 1993 | עבר לערוץ 2 |
| אילנה דיין | 10 בפברואר 1987 | 1990 | יצאה ללימודים ולאחר מכן עברה לערוץ 2 |
| דן שילון | 1989 | 1993 | עברו לערוץ 2 |
| אמנון לוי | 1994 | 1998 | עברו לערוץ 2 |
| דליה נוימן | 2002 | 2005 | ב-2010 הגישה את "סטטוס" בהוט ולאחר מכן עברה לקריירה דיפלומטית |
| רונן ברגמן | 2005 | יוני 2011 |  |
| מיה בנגל | אפריל 2008 | יוני 2011 |  |
| טלי ליפקין-שחק | אפריל 2008 | יוני 2011 |  |
| ליטל שמש | דצמבר 2016 | 30 ביולי 2018 |  |
| אראל סג"ל | 2011 | 24 ביולי 2018 |  |
| שרה ב"ק | 2011 | 2 באוגוסט 2018 |  |
| עידן קוולר | 2011 | 2016 |  |
| דן תגר | ? | ? | *במאי התוכנית ברוב שנותיה |
סמלילי התוכנית לאורך השנים
סמליל התוכנית משנת 1989 עד אמצע העשור הראשון של המאה ה-21
סמליל התוכנית מאמצע העשור הראשון של המאה ה-21 עד לנובמבר 2013.
הסמליל שהיה בשימוש מנובמבר 2013 עד לשידור האחרון בערוץ הראשון, במאי 2017.
הסמליל האחרון של התוכנית, החל מחידושה במתכונת המחודשת במאי 2017.
לקריאה נוספת

דן מרגלית, ראיתי אותם, הוצאת כנרת זמורה ביתן, 1997; עמ' 239–248
הערות שוליים

↑  רן בוקר, אחרי 36 שנה: היום תשודר התוכנית האחרונה של ״ערב חדש״ בטלוויזיה החינוכית., באתר טוויטר, ‏5 באוגוסט 2018
↑  מטלויזיה פטרונית לתרבות הרייטינג: מתוך הספר "פרידה משרוליק", ‏2004
↑  בועז גריילסמר, דן מרגלית: עכשיו בכל הערוצים באתר nrg‏, 24 ביוני 2004
↑  אסף כרמל, עכבר העיר אונליין, ערב חדש חדיש ומחודש, באתר הארץ, 17 ביוני 2008
↑  אלעד בילו, עכבר העיר אונליין, המנחים החדשים של ערב חדש: עידן קוולר, שרה ב"ק ואראל סגל, באתר הארץ, 20 ביולי 2011
↑  יונתן כיתאין, ‏אחרי 3 שבועות: שידורי החינוכית באפיק 11 יתחדשו היום, באתר גלובס, 4 ביוני 2017
↑  נועה פרייס‏, בעקבות מחאת העובדים: קובלנץ מנע את שידורי החינוכית בתאגיד, באתר וואלה, 6 באוגוסט 2017
↑  הציוץ בטוויטר
↑   פתיח ערב חדש 1989, סרטון  באתר יוטיוב
↑   17.11.2013: ערב חדש מתחדשים בפתיח, סרטון  באתר יוטיוב
המקושש

הַמְּקוֹשֵׁשׁ הוא דמות מקראית שבתקופת נדודי בני ישראל במדבר עבר עבירה חמורה של חילול שבת. משה, מנהיג העם, לא ידע כיצד לנהוג במקרה זה, ופסק את גזר דינו, מוות בסקילה, רק לאחר שאלוהים הורה לו לנהוג כן.
הסיפור המקראי

בספר במדבר מסופר:
"וַיִּהְיוּ בְנֵי יִשְׂרָאֵל בַּמִּדְבָּר וַיִּמְצְאוּ אִישׁ מְקֹשֵׁשׁ עֵצִים בְּיוֹם הַשַּׁבָּת. וַיַּקְרִיבוּ אֹתוֹ הַמֹּצְאִים אֹתוֹ מְקֹשֵׁשׁ עֵצִים אֶל מֹשֶׁה וְאֶל אַהֲרֹן וְאֶל כָּל הָעֵדָה. וַיַּנִּיחוּ אֹתוֹ בַּמִּשְׁמָר, כִּי לֹא פֹרַשׁ מַה יֵּעָשֶׂה לוֹ. וַיֹּאמֶר ה' אֶל מֹשֶׁה: מוֹת יוּמַת הָאִישׁ, רָגוֹם אֹתוֹ בָאֲבָנִים כָּל הָעֵדָה מִחוּץ לַמַּחֲנֶה. וַיֹּצִיאוּ אֹתוֹ כָּל הָעֵדָה אֶל מִחוּץ לַמַּחֲנֶה וַיִּרְגְּמוּ אֹתוֹ בָּאֲבָנִים וַיָּמֹת כַּאֲשֶׁר צִוָּה ה' אֶת מֹשֶׁה.
לאחר מעמד הר סיני, הפכו בני ישראל לעם החי על פי מערכת חוקי התורה, שקיבל משה רבנו בהר סיני. אחת מהמצוות הללו הייתה שביתה מכל המלאכות ביום השביעי. בשבת אחת, בהיותם במדבר, מצאו בני ישראל אדם אוסף עצים ומחלל את השבת. הם הביאו אותו לפני משה, אך כיוון שמשה לא ידע מה יש לעשות עמו, הוא אסר את האיש והמתין לדבר ה'. לאחר מכן, על פי ציווי ה', האיש נהרג בסקילה על ידי כל העדה, מחוץ למחנה.
במדרש > זהותו של המקושש

התנאים נחלקו בדבר זהותו של המקושש:
לפי רבי עקיבא המקושש הוא צלפחד בן חפר, אביהן של בנות צלפחד. המקור לדבריו הוא גזרה שווה במילה 'בַּמִּדְבָּר', בין הפסוק שנאמר בפרשת המקושש ”וַיִּהְיוּ בְנֵי יִשְׂרָאֵל בַּמִּדְבָּר”, לבין הפסוק ”אָבִינוּ מֵת בַּמִּדְבָּר... כִּי בְחֶטְאוֹ מֵת” (במדבר, כ"ז, ג') שנאמר על צלפחד.
לדעת רבי יהודה בן בתירא, חטאו של צלפחד היה השתייכותו למעפילים. רבי יהודה תקף את שיטת רבי עקיבא, ואמר לו שאם אכן המקושש הוא צלפחד, מדוע רבי עקיבא חושף עובדה זו, בעוד התורה העדיפה להעלים אותה? ולעומת זאת, אם המקושש לא היה צלפחד, הרי שרבי עקיבא הוציא עליו שם רע, בעוד שהוא בעצם צדיק ולא רשע. אמנם, רבי עקיבא דרש גזרה שווה, אך רבי יהודה בן בתירא לא קיבל מרבותיו דרשה זו.
רבי שמעון בר יוחאי חלק אף הוא על רבי עקיבא, וסבר שצלפחד לא היה המקושש. נימוקו של רבי שמעון הוא שצלפחד מת סמוך לכניסת בני ישראל לארץ ישראל, ואילו המקושש היה בשנה הראשונה לצאת ישראל ממצרים, והרי לא ייתכן שבנות צלפחד לא נישאו במשך ארבעים שנה.
במדרש > המלאכה שביצע המקושש

בתלמוד הבבלי מובאת מחלוקת על איזו מלאכה מל"ט אבות מלאכה עבר המקושש:
רב יהודה אמר בשם שמואל שהמקושש העביר את העצים ד' אמות ברשות הרבים, ועבר על מלאכת הוצאה מרשות לרשות.
בברייתא נאמר שהמקושש תלש את העצים מן הקרקע, ועבר על מלאכת קוצר.
לדעת רב אחא בר יעקב, כאשר אסף את העצים, עבר המקושש על מלאכת מעמר.
התלמוד מציין שלמחלוקת זו ישנה השלכה הלכתית, משום שלפי איסי בן יהודה ישנה מלאכה אחת מל"ט המלאכות שביצועה אינו מחייב בעונש. איסי בן יהודה לא פירט באיזו מלאכה מדובר, אך ודאי שהיא אינה המלאכה שביצע המקושש, שהרי הוא נענש עליה.
במדרש > מקושש לשם שמים נתכוון

בתוספות מובא מדרש האומר כי אף על פי שמקושש העצים, עבר עבירה חמורה, הרי שכוונתו הייתה טהורה.
התוספות הסביר שלאחר חטא המרגלים, דנו ישראל בינם לבין עצמם, והחליטו כי מכיוון שבעקבות החטא נגזר עליהם שלא להיכנס לארץ ישראל, הרי שאין הם מחויבים יותר במצוות; קם המקושש וחילל שבת בכוונה, כדי שיהרג, וייראו אחרים, ויבינו שאין הם פטורים מן המצוות.
זמן התרחשות האירוע

בהתאם לפרשנות הפשט, על פי סדר ההשתלשלות המקראית, המעשה של המקושש, אירע בדור השני של המדבר, כלומר אחרי חטא המרגלים. אך המדרש, בהסתמכו על הכלל כי אין מוקדם ומאוחר בתורה, סבר אחרת באשר לסדר הזמנים וההתרחשויות.
לדעת המדרש המקרה עם המקושש אירע בשבת השנייה, שלאחר הסיפור של לקיטת המן בשבת. המדרש סבר כך כדי להמחיש את מאמרו של רבי יוחנן בשם רבי שמעון בר יוחאי: ”אלמלי ישראל משמרים שתי שבתות כהלכתן מיד נגאלים...”, ואת הסיבה לדחיית הגאולה, תלה המדרש בעובדה שישראל חיללו שתי שבתות ברציפות.
הספרי זוטא מציין תאריך מדויק - בשנה הראשונה לצאת ישראל ממצרים, בעשרים ואחד לחדש השני.
סיפורים מקבילים > השוואה בין סיפור המקושש לסיפור המקלל

במאמרה על סיפור המקושש, הרבנית שרון רימון משווה בין סיפור המקושש לסיפור המקלל. בין שני הסיפורים דמיון רב- בשניהם מדובר על חטא של אדם פרטי ולא מוזכר שם האדם, מה שככל הנראה מראה על כך שהחוטא עצמו לא חשוב אלא שהאירוע בכלליותו הוא החלק החשוב, ובשני המקרים הדין לא ברור, ומתגלה לבסוף כעונש מוות בסקילה.
עוד נקודת דמיון היא הפסוק "וְהַנֶּפֶשׁ אֲשֶׁר תַּעֲשֶׂה בְּיָד רָמָה… אֶת יְהוָה הוּא מְגַדֵּף וְנִכְרְתָה הַנֶּפֶשׁ הַהִוא מִקֶּרֶב עַמָּהּ." (ספר במדבר, פרק ט"ו, פסוק ל') שנכתב לפני סיפור המקלל, שאומר שמי שעובר על חטא מסוים, דינו מוות. מפסוק זה, אפשר להבין מה העונש של המקושש, ולכן עולה השאלה - מדוע הביאו את סיפור המקושש למרות שלכאורה, אנו יכולים להבין את הדין מסיפור המקלל?
הרבנית רימון מדברת על ההבדל שבין הסיפורים. בסיפור המקלל מפורטים פרטי החוטא ובירור דינו. לעומת זאת בסיפור המקושש, לא מתעמקים בחטא ובחוטא. הבדל זה מותיר את הרושם, כי סיפור המקושש לא הובא בשביל בירור הדין, אותו כבר ביררנו בסיפור המקלל, אלא כדי להצביע על שינוי מהותי שהתרחש בעם. סיפור המקושש מגיע מייד לאחר חטא העגל, חטא המרגלים וחטא המעפילים, בהם הייתה קבוצה קטנה של אנשים שדרדרו את כל העם לעבירה. בסיפור המקושש, אנו עדים לשינוי. אנו רואים שהעם דורש לבער את הרע, ולא לתת לאדם בודד או לקבוצה קטנה לדרדר את כל העם לחטא.
אלגוריה

בספר הזוהר כתוב כי העצים שקושש המקושש היו מעץ החיים ומעץ הדעת טוב ורע. כוונת הזוהר אינה שהמקושש באמת הגיע לגן עדן השמור על ידי מלאכים וקושש שם עצים, אלא קיים דיון עם עצמו, איזה עץ משני העצים הללו, גדול וחשוב מחברו: עץ החיים שמשמעותו כל החיים הם קודש לאלוהים, ללא הכרעה עצמית, או עץ הדעת שמשמעותו שלאדם יש יכולת הבחנה בין טוב לרע.
הסופר דוד פרישמן כתב סיפור דמיוני על המקושש. זהו סיפור ביקורתי ביותר כלפי מערכת המשפט במדבר, והסופר תיאר בו את הכוהנים כאנשים חסרי לב.
האיש בירח

לפי אמונה נוצרית צפון-אירופית, הדמות המטושטשת שניתן להבחין בה בעת ירח מלא היא דמותו של המקושש, שנגזר עליו לקושש עצים על הירח לנצח.
ביאורים

↑  כמו במקרים של בנות צלופחד, המקלל (הנוקב), פסח שני, המרגלים, עדת קורח, מי מריבה וכזבי בת צור. כלל המקרים מתוארים בספר במדבר
הערות שוליים

1 2  תלמוד בבלי, מסכת שבת, דף צ"ו, עמוד ב'
↑  ספרי זוטא במדבר, פיסקא ט"ו ד"ה לב. ויהיו.
↑  תוספות, מסכת בבא בתרא, דף קי"ט, עמוד ב', ד"ה אפילו
↑  תלמוד בבלי, מסכת שבת, דף קי"ח, עמוד ב'
↑  המקושש, באתר התנך, ‏2018-12-30
↑  ספר הזוהר, חלק ג', דף קנ"ז, עמוד א'
↑  דוד פרישמן, המקושש, פרויקט בן יהודה
↑  ראו Curious Myths of the Middle Ages/The Man in the Moon (עלילות משונות מימי הביניים/האיש בירח) (באנגלית)
| ספר במדבר |
| --- | --- | --- |
| פרשת במדבר | נשיאי השבטים • מפקד בני ישראל במדבר סיני • מחנה ישראל • פדיון בכורות • משא המשכן |  |
| פרשת נשא | שילוח טמאים • אשם גזלות וגזל הגר • פרשת סוטה • פרשת הנזיר • ברכת כהנים • נשיאת ארון הברית בכתף • קורבנות הנשיאים |  |
| פרשת בהעלותך | הדלקת הנרות במקדש • טהרת הלויים • פסח שני • חצוצרות הכסף ותקיעת הכהנים בחצוצרות • עמוד הענן • מסע המחנות • חובב בן רעואל • פרשת ויהי בנסוע • חטא המתאוננים • קברות התאווה • שבעים הזקנים ואלדד ומידד • צרעת מרים |  |
| פרשת שלח לך | חטא המרגלים • חטא המעפילים • נסכים • הפרשת חלה • חטאת עבודה זרה • המקושש • פרשת ציצית • ציצית • לא תתורו |  |
| פרשת קרח | מחלוקת קורח ועדתו • פריחת מטה אהרן • שמירת המקדש • מתנות כהונה |  |
| פרשת חקת | פרה אדומה • מי מריבה • מות אהרון הכהן • מלחמת מלך ערד • נחש הנחושת • שירת הבאר • מלחמת סיחון • מלחמת עוג |  |
| פרשת בלק | משלחת בלק אל בלעם • אתונו של בלעם • משלי בלעם • חטא בעל פעור |  |
| פרשת פינחס | מפקד בני ישראל בערבות מואב • בנות צלפחד • מינוי יהושע • קורבן התמיד • קורבן מוסף • מוסף ראש חודש |  |
| פרשת מטות | פרשת נדרים • הפרת נדרים • מלחמת מדין • הכשרת כלים • טבילת כלים • פרשת בני גד ובני ראובן |  |
| פרשת מסעי | נדודי בני ישראל במדבר • גבולות הארץ • נשיאי השבטים • ערי הלויים • ערי מקלט • רוצח בשגגה |  |
| דמויות מרכזיות | משה • אהרן • גרשון • קהת ומררי • אליצפן בן עוזיאל • אלעזר ואיתמר • האישה הכושית • מרים הנביאה • קרח בן יצהר • דתן ואבירם • און בן פלת • סיחון מלך האמורי • עוג מלך הבשן • בלק • בלעם בן בעור • כזבי בת צור • זמרי בן סלוא • פינחס • חמשת מלכי מדין • יהושע בן נון • כלב בן יפונה |  |
ספר בראשית • ספר שמות • ספר ויקרא • ספר במדבר • ספר דברים
הדמות בירח כדמות המקושש
הקריקטורה (1830–1843)

| --- | --- |

כריכת המהדורה משנת 1833
 תדירות:  שבועי
 סוגה:  עיתונות סאטירית 
 תאריכי הופעה:  4 בנובמבר 1830 – 1843 (כ־12 שנים)
 שפה:  צרפתית
 מדינה:  צרפת צרפת
 ISSN:  1169-2502, 2195-9218
 אתר רשמי
 
הקריקטורה (בצרפתית: La Caricature) היה מגזין צרפתי סאטירי שפורסם בצרפת, שהופץ בפריז בשנים 1830–1843 בתקופת המונרכיה של יולי.
היסטוריה

צ'ארלס פיליפון (אנ') היה הבעלים של בית הדפוס הגדול ביותר בפריז שהפיק את המגזינים באמצעות מכבשים וליטוגרפיים, והשתמש בהם כדי להדפיס את הקריקטורה ואת הסריוארי (אנ'). הוא ריכז קבוצה של אמנים מוכשרים שעבדו בעיקר עבור שני המגזינים הללו, שבאמצעותם תקפו את המלך לואי פיליפ ואת שיטת הממשל באמצעות הקריקטורות. התורמים העיקריים היו אונורה דומייה וז'אן גרנדוויל, אך היו רבים אחרים. לדוגמה, קריקטורה מאת ז'ול דייוויד (אנ') הופיעה במגזין מ-31 במאי 1831.
בשנים 1830–31 היו התקוממויות מהפכניות באיטליה והאוסטרים התערבו כדי להפסיק את המרידות, והצרפתים לא עשו דבר כדי למנוע אותם. המרידות נגרמו כי האפיפיור הפר את הבטחתו להעניק למורדים במדינות האפיפיור חנינה. המגזין פרסם קריקטורה שהראתה את האפיפיור על כסאו מוקף בגופות.
המגזין תמיד פרסם קריקטורות על לואי פיליפ בהן הוא מתואר כאגס, התיאור הזה סימל לעג וזלזול על שלטונו והמגזין נעשה יותר ויותר קולני בהתנגדותו ללואי פיליפ, ונתפס יותר מ-12 פעמים. המוציאים לאור הועמדו לדין, ופיליפון נכלא לשנה בכלא. בשנת 1835 העבירה הממשלה חקיקה שאילצה את המגזין להפסיק את הפרסום. הוא החל להתפרסם שוב ב-1838 ונמשך עד 1843.
ראו גם

הקריקטורה (1880–1904) (אנ')
גלריה

קריקטורות של המלך לואי פיליפ כפרי האגס שפורסמו במגזין
הערות שוליים

↑  La Caricature (1830-1843): The Magazine That Create French Political Discourse - Toons Mag, www.toonsmag.com, ‏2023-10-14 (באנגלית אמריקאית)
↑  David S. Kerr, Caricature and French Political Culture 1830-1848: Charles Philipon and the Illustrated Press, Clarendon Press, 2000-09-07, ISBN 978-0-19-154304-3. (באנגלית)
↑  Charles Philipon's La Caricature - Graphic Arts, www.princeton.edu
הר סר דונלד

| --- | --- |

הר סר דונלד בשנת 1902
 מידע כללי
 על שם:  דונלד סמית', הברון הראשון מסטרת'קונה ומאונט רויאל 
 גובה:  3,284 מ' 
 מדינה:  קנדה 
 מיקום:  מחוז אזורי קולומביה-שיזוואפ, קנדהקנדה
 רכס הרים:  רכס סר דונלד 
 קואורדינטות:  51°15′47″N 117°25′52″W﻿ / ﻿51.2631°N 117.431°W﻿ / 51.2631; -117.431
  (למפת קנדה מוגדלת) אוטווה אדמונטון ויניפג ונקובר טורונטו מונטריאול מיסיסוגה קוויבק סיטי סנט ג'ונס רג'יינה שארלוטטאון ילונייף איקאלואיט וייטהורס ארצות הברית אלסקה גרינלנד איס. ים בופור מפרץ הדסון  ה ש ק ט  האוקיינוס האטלנטי הר סר דונלד(למפת קנדה רגילה) אוטווה אדמונטון ויניפג ונקובר טורונטו מונטריאול מיסיסוגה קוויבק סיטי סנט ג'ונס רג'יינה שארלוטטאון ילונייף איקאלואיט וייטהורס ארצות הברית אלסקה גרינלנד איס. ים בופור מפרץ הדסון  ה ש ק ט  האוקיינוס האטלנטי הר סר דונלד(למפת קולומביה הבריטית רגילה) ויקטוריה ונקובר סארי קלונה קאמלופס פרינס ג'ורג' ארצות הברית אלברטה הטריטוריות הצפ. מע יוקון אלסקה האוקיינוס השקט הר סר דונלד(למפת קולומביה הבריטית מוגדלת) ויקטוריה ונקובר סארי קלונה קאמלופס פרינס ג'ורג' ארצות הברית אלברטה הטריטוריות הצפון-מערביות יוקון אלסקה האוקיינוס השקט הר סר דונלד
 
הר סר דונלד - מזכיר במראהו את המטהורן. מבט מהכביש המהיר 1.
הר סר דונלד (באנגלית: Mount Sir Donald) הוא הר בהרי סלקרק, בשטח הפארק הלאומי גליישר, בפרובינציית קולומביה הבריטית שבקנדה.
ההר ממוקם סמוך למעבר רוג'רס. ההר, שגובהו ,3284 מטרים מעל פני הים, והוא מתנשא לגובה של 874 מטרים מעל סביבתו, דומה במראהו להר המטהורן שבאלפים הפניניים, ולכן הוא אתר טיפוס הרים פופולרי. ההר נחשב לאחד מ-50 אתרי הטיפוס הפופולריים בצפון אמריקה, ומדי שנה שלוש - ארבע קבוצות מטפסי הרים מעפילים לפסגת ההר.
היסטוריה > מקור השם

בעבר נקרא ההר "פסגת הסינדיקט" (Syndicate Peak - מילולית: "פסגת התאגיד")" על שם התאגיד שמימן את הקמת הרכבת הקנדית-פסיפית.
לאחר מכן שונה שם ההר והוא נקרא על שם דונלד סמית', בארון סטרת'קונה והר רויאל (Donald Smith, 1st Baron Strathcona and Mount Royal), שעמד בראש התאגיד.
היסטוריה > העלייה לפסגת ההר

הראשונים שעלו לפסגת ההר היו השווייצרים אמיל הובר (Emil Huber) וקארל זולצר (Carl Sulzer) יחד עם הסבל המקומי הארי קופר (Harry Cooper) בשנת 1890.
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7  מידע גאוגרפי והיסטורי
הר ספיד

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 גובה:  1,100 מ' 
 מיקום:  אזור הברית האנטארקטית,
 רכס הרים:  הרי המלכה מוד 
 קואורדינטות:  84°30′00″S 176°50′00″W﻿ / ﻿84.5°S 176.83333333°W﻿ / -84.5; -176.83333333
  (למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיהר ספיד(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיהר ספיד
 
הר ספיד (באנגלית: Mount Speed) הוא הר, הניצב בקצהו של מדף הקרח רוס, באנטארקטיקה.
גובהו של הר ספיד 1,100 מטרים מעל פני הים; הר ספיד הוא ההר ה-3,859 בגובהו באנטארקטיקה.
ההר עגול בצורתו, ולו מספר פסגות נמוכות.
ההר נמצא בצידו המערבי של קרחון שקלטון.
היסטוריה > גילוי ההר

ההר התגלה על ידי משלחת שירות החקר האנטארקטית של ארצות הברית (United States Antarctic Service Expedition) אשר חקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1939–1941.
שמו של ההר  ניתן לו על ידי א. פ. קרארי, והוא נקרא על שם סגן הארווי. ג. ספיד (Harvey G. Speed) מפקד טייסת VX-6 של צי ארצות הברית, ששהה באמריקה הקטנה V ב-1957.
לקריאה נוספת

• Fitzgerald, Paul & Baldwin, Suzanne & Miller, Scott & Dingle, Graeme. (1996), , Antarctic journal of the United States / National Science Foundation. 31. 20-22
הערות שוליים

↑  ההודעה הרשמית על מתן שמות אנטארקטיים בצו פרסום השמות הרשמי של ממשלת ניו זילנד
↑  מידע גאוגרפי
1 2  הרי אנטארקטיקה לפי גובהם
↑  לפי מקור אחר הר ספיד הוא ההר ה- בגובהו באנטארקטיקה
1 2 3 4  מידע גאוגרפי והיסטורי
הרהורים על כוחה המניע של האש

עמוד השער של המהדורה הצרפתית הראשונה, משנת 1824.
הרהורים על כוחה המניע של האש ועל מכונות המותאמות לרתום את כוחה (בצרפתית: Réflexions sur la puissance motrice du feu et sur les machines propres à développer cette puissance) הוא ספרו של הפיזיקאי הצרפתי סאדי קרנו, שפורסם ב-1824. זהו פרסום משמעותי בהיסטוריה של התרמודינמיקה, שעסק בתאוריה מוכללת של מנועי חום.
חשיבות היסטורית

הספר באורך 118 עמודים נחשב לאחת העבודות המייסדות של מדע התרמודינמיקה. הוא מכיל את הניסוח הראשוני והמוקדם ביותר של החוק השני של התרמודינמיקה. קרנו קבע בו שהכוח המניע (עבודה מכנית) נוצר אודות למעבר הקלוריק (חום) מגוף חם לגוף קר.
עבודה זו כמעט ולא זכתה לתשומת לב מהקהילה המדעית עד אשר מהנדס המכרות הצרפתי אמיל קלפיירון הציג את חישוביו של קרנו בצורה גרפית וויזואלית יותר בחיבורו מ-1834 "מסה על כוחה המניע של האש". דרך מאמרו של קלפיירון, הפיזיקאי הגרמני רודולף קלאוזיוס למד על תורת החום של קרנו, ובאמצעות וריאציה על הנחותיו וטיעוניו של קרנו על חום, קלאוזיוס ניסח את החוק השני בצורה מתמטית בעזרת מושג האנטרופיה.
בשנת 1849 המונח "תרמודינמיקה" כבר היה מצוי בשימוש בספרו של לורד קלווין "תיאור של תורת קרנו על כוחה המניע של האש".
"הרהורים" מכיל מספר עקרונות חדשניים כמו מעגל קרנו, מנוע החום של קרנו (וההמשגה של מנועי חום באופן כללי), משפט קרנו ונצילות תרמודינמית. בדומה לאופן שבו "הרהורים" הקדימה את הניסוח הפורמלי של החוק השני, כך גם מאמרו מ-1843 של הפיזיקאי האנגלי ג'יימס ג'אול "שווה הערך המכני של החום" הקדים את החוק הראשון של התרמודינמיקה.
למרות העובדה שתאוריית הקלוריק הייתה שגויה, עבודתו של קרנו שילבה בתוכה שלוש תובנות שעודנן רלוונטיות לתרמודינמיקה של ימינו ושנעשה בהן שימוש על ידי ממשיכי דרכו של קרנו כדי לנסח באופן מתמטי מדויק את המושג החמקמק של אנטרופיה:
העובדה ש"מפל החום" מטמפרטורה גבוהה לטמפרטורה נמוכה הוא המקור שממנו מגיעה עבודה, ושימוש בעובדה זאת כעקרון אוניברסלי.
ניתוח מעגל תרמודינמי, במקום מערכת פתוחה, היא הדרך הנכונה לנתח מנועי חום.
המושג של תהליך הפיך.
ראו גם

סאדי קרנו
הקריסטל האפל

| --- | --- |

כרזת הסרט
 בימוי:  ג'ים הנסון פרנק אוז
 הופק בידי:  ג'ים הנסון גרי קורץ
 תסריט:  דיווייד אודל
 עריכה:  ראלף קמפלן 
 שחקנים ראשיים:  סטפן גארליק ליסה מקסוול בילי וייטלו פרסי אדוארדס
 מוזיקה:  טרבור ג'ונס
 צילום:  אוסוואלד מוריס 
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת
 חברת הפקה:  ITC Entertainment Henson Associates
 חברה מפיצה:  סרטי יוניברסל (ארצות הברית) United International Pictures (הממלכה המאוחדת)
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  ארצות הברית 13 בדצמבר 1982 (ניו יורק סיטי) ארצות הברית 17 בדצמבר 1982 (ארצות הברית) הממלכה המאוחדת 17 בפברואר 1983
 משך הקרנה:  93 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט פנטזיה, סרט הרפתקאות 
 תקציב:  25 מיליון דולר
 הכנסות:  41.4 מיליון דולר
 הכנסות באתר מוג'ו:   darkcrystal
 www.darkcrystal.com
 דף הסרט ב־IMDb
 
הקריסטל האפל (באנגלית: The Dark Crystal) הוא סרט פנטזיה אפלה משנת 1982 בבימויו של ג'ים הנסון ופרנק אוז. מככבים בו הקולות של סטיבן גארליק, ליסה מקסוול, בילי וויטלאו, פרסי אדוארדס ובארי דנן. הסרט הופק על ידי ITC Entertainment וחברת ג'ים הנסון והופץ על ידי סרטי יוניברסל. העלילה סובבת סביב ג'ן וקירה, שני גלפלינגים במסע להחזיר את האיזון לעולם ת'רה ולהפיל את הרשע, השולט בסקקסיס על ידי שחזור קריסטל שבור רב עוצמה.
הוא שווק כסרט לכל המשפחה, אבל היה אפל יותר מהחומרים הקודמים של היוצרים. האנימטרוניקה ששימשה בסרט נחשבה לפורצת דרך לתקופתה, כאשר רוב היצורים, כמו הגלפלינגס, דורשים כארבעה בובנאים כדי להשיג מניפולציה מלאה. אמן הקונספט העיקרי היה מאייר הפנטזיה בריאן פרוד, המפורסם בעיצובי הפיות והגמדים המיוחדים שלו. פרוד גם שיתף פעולה עם הנסון בפרויקט הבא שלו, הסרט המבוך מ-1986.
הסרט הופק על ידי גארי קורץ, בעוד שהתסריט נכתב על ידי דייוויד אודל, איתו עבד הנסון בעבר ככותב צוות של מופע החבובות. את לחני הסרט הלחין טרבור ג'ונס. הסרט זכה בתחילה לביקורות מעורבות ממבקרי מיינסטרים; בעוד שספגה ביקורת על הטון האפל והדרמטי יותר שלה בניגוד ליצירותיו הקודמות של הנסון, הוא זכה לשבחים על הנרטיב, האסתטי והדמויות שלו. במהלך השנים, הוא זכה להערכה מחודשת על ידי המבקרים וזכה למעמד של סרט פולחן.
סדרת טלוויזיה מקדימה, הקריסטל האפל: עידן המרד, עלתה לראשונה בנטפליקס ב-2019.
שחקנים

דמויות ראשיות
סטיבן גארליק בתור ג'ן, גלפלינג שגדל על ידי האור'רו והופקד על שחזור הקריסטל האפל. הוא מופעל על ידי ג'ים הנסון ומופעל על ידי קירן שאה .
ליסה מקסוול בתור קירה, גלפלינג שגדלה על ידי הפודלינגים שמצטרפת למסע של ג'ן. היא מופעלת על ידי קתרין מולן ובביצוע פעלולים על ידי קירן שאה.
בילי וייטלו בתפקיד אוגרה : שומרת הסודות ואסטרונום. היא מופעלת על ידי פרנק אוז ומופעלת של קירן שאה ומייק אדמונדס .
פרסי אדוארדס בתפקיד פיזגיג : זן של חיה על ת'רה שהיא חיית המחמד של קירה, מופעל על ידי דייב גולז .
סקקסיסים
בארי דנן בתור הצ'מברלין (סקקסיל) : סקקסיס שהוגלה בעקבות הניסיון הכושל שלו לתבוע את כס המלוכה, מופעל על ידי של פרנק אוז.
מייקל קילגריף בתפקיד הגנרל (סקקונג) : מאסטר הגארת'ים אשר מתרגז בקלות שהופך לקיסר החדש, מופעל על ידי דייב גולז.
ג'רי נלסון בתור המאסטר הטקסי (סקקזוק) : הכהן הגדול של טקס השמש, מופעל על ידי ג'ים הנסון.
גם נלסון וגם הנסון גם דיבבו והפעילו בהתאמה את סקקסו, קיסר סקקסיס ששלט בת'רה לפני מותו בתחילת הסרט.
סטיב וייטמיר בתור המדען (סקקטק) : תומך בסקקונג שמשתמש בקריסטל האפל כדי לנקז את מהות החיים מפודלינגים וגלפינגים.
ת'יק וילסון בתור הזללן (סקקאיוק) : מארגן הנשפים של סקקסיס, מופעל על ידי לואיז גולד .
בריאן מוהל בתור המקשט (סקקאקט) : המעצב של בגדי הסקקיס.
ג'ון באדלי בתור שומר המגילות (סקקוק) : ההיסטוריון של טירת הקריסטל, מופעל על ידי בוב פיין .
דייוויד באק בתור שומר העבדים (סקקנה) : סקקסיס אשר מפקח על הפודלינגים המשועבדים, מופעל על ידי מייק קווין .
צ'ארלס קולינגווד בתור האוצר (סקקשוד) : סקקסיס רך ששומר על העושר של טירת הקריסטל, במופעל על ידי טים רוז .
אור'רו/המיסטיקנים
שון בארט בתור אורזה/השומר הריטואלי: המקביל המיסטי של סקקזוק והמנהיג החדש של המיסטיקנים, מופעל על ידי בריאן מוהל .
מוהל גם מפעיל את אורסו/המנהיג, המקביל המיסטי של סקקסו שמת בתחילת הסרט.
דייוויד גרינאווי בתפקיד אורלם/הרופא: המקביל המיסטי של סקקונג, בביצוע גם על ידי ריצ'רד סלוטר.
ז'אן פייר עמיאל בתור אורוט/האורג : המקביל המיסטי של סקקאקט.
יו ספייט בתפקיד אוראמאג'/הטבח : המקביל המיסטי של סקקאיוג.
רובי בארנט בתור אוריוד/ הנומרולוג : המקביל המיסטי של סקקשוד.
סווי לים בתור אורנול/העשבונאי: המקביל המיסטי של סקקנה.
סיימון וויליאמסון בתור אורסול/הזמר : המקביל המיסטי של סקקסיל.
הוס ליוונט בתור אוראק/הלבלר : המקביל המיסטי של סקקוק.
טובי פילפוט בתור אורטיא/האלכימאי : המקביל המיסטי של סקקטק.
אחרים
ג'וזף אוקונור בתור אורגים, האורסקקים שמהם נגזרו סקקונג ואורלם, והמספר.
יו ספייט, סווי לים ורובי בארנט בתור הלנדסטרידרים .
מיקי איבריה, פטריק מונקטון, סו וות'רבי ובארי דנן בתור הקולות של הפודלינגים/פוד.
הערות שוליים

↑  "Simon Pegg Says Watching the Original Dark Crystal Was an 'Overwhelming Experience'". People.com. 20 באוגוסט 2019. ארכיון מ-25 באוגוסט 2019. נבדק ב-25 באוגוסט 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
| ג'ים הנסון |
| --- | --- | --- |
| סדרות טלוויזיה | רחוב סומסום (1969-רץ) • החבובות (1976-1981) • הפרוגלים (1983-1987) • חבובוטף (1984-1991) • סיפורי עמים (1987-1988) • חבובוטף (2018-2022) |  |
| סרטים | החבובות - הסרט (1979) • תעלול החבובות הגדול (1981) • הקריסטל האפל (1982) • החבובות כובשות את מנהטן (1984) • המבוך (1986) • מזמור חג המולד של החבובות (1992) • החבובות באי המטמון (1996) • החבובות בחלל (1999) • שנות הביצה של קרמיט (2002) • החבובות בארץ עוץ (2005) • החבובות (2011) • החבובות - מבוקשות (2014) • החבובות: האחוזה הרדופה (2021) |  |
| החבובות | החבובות |  |
| דמויות מרכזיות | קרמיט • מיס פיגי • פוזי הדוב • גונזו • סקוטר • רולף הכלב • חיה • הטבח השוודי • סטטלר ווולדורף • דמויות נוספות |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb16459958p (data)  GND: 7703850-2  SUDOC: 183859774  VIAF: 206696698   WorldCat (עם VIAF): 206696698