stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
תוסף מזון
סוגיות בריאות, פיקוח והגבלות

במהלך המאה ה-21 נוספו חומרים רבים לרשימת תוספי המזון. תהליך הגלובליזציה ועמו מעבר הסחורות החופשי בין מדינות הפך את הפיקוח על המזון מורכב יותר. אירופה, ארצות הברית והמוסדות הבינלאומיים העוסקים בפיקוח השימוש בחומרים אלה החלו לחוקק חוקים, תקנות וצווים, במטרה להגן על הצרכן. ההנחה הבסיסית היא שיצרן המזון המכיל את תוספי המזון הוא האחראי לבטיחות הצרכן הן בנקיטת דרכי יצור נאותים, GMP ,והן בהרכב תוספי המזון, כמותית ואיכותית. חשיפת גורמי מחלות סרטן, סוכרת סוג 2 ועוד חשפו תוספי מזון בעלי השפעה קרצינוגנית הביאו לאיסור השימוש או הגבלה כמותית קיצונית בחומרים שהיו עד אז מותרים לשימוש כגון סכארין, כתחליף לסוכר וניטריטים וניטרטים שהיו מקובלים כמחזקי צבע וחומר משמר אנטיבקטריאלי במוצרי בשר. בהקשר לשימוש בניטרטים - למרות ההוכחות להיותם קרצינוגנים, המשך השימוש בהם מאושר, בהגבלות כמותיות, מאחר שהם מסוגלים לעכב התפתחות של חיידקי בוטוליזם שהרעלנים שלהם גורמים למוות. רשות המזון והבריאות האמריקאית דאגה לחוקק תקנות ליצרני המזון המנחה אותם, שלב אחר שלב, כיצד להבטיח שהמזון המיוצר במפעלם יהיה בטוח לצריכה. הפיקוח הציבורי של נציבות השוק המשותף נעשה באמצעות חוק המתאר את ההיבטים הטכנולוגים של כל תוסף ושמות התוספים שנבדקו ואושרו כמותרים. הפיקוח בארצות הברית מבוסס על "Federal Food, Drug, and Cosmetic Act of 1938" ועל כל התוספות והתיקונים שלו מאז ועד ימינו.
בישראל נתון הפיקוח על בטיחות תוספי המזון בעיקר על אגף שרות המזון הארצי שבמשרד הבריאות.
ראו גם

תוסף תזונה
רפש ורוד
תאודור הול

| --- | --- |

 לידה:  20 באוקטובר 1925 פאר רוקאוויי, ארצות הברית 
 פטירה:  1 בנובמבר 1999 (בגיל 74) קיימברידג', הממלכה המאוחדת 
 שם לידה:  Theodore Alvin Holtzberg 
 ענף מדעי:  פיזיקה 
 מקום לימודים:  תיכון טאונסנד האריס (1940)  קווינס קולג' (1942)  אוניברסיטת הרווארד (1944)  אוניברסיטת שיקגו 
 מוסדות:  אוניברסיטת קיימברידג' 
 
תאודור הול (באנגלית: Theodore Hall;‏ 20 באוקטובר 1925 - 1 בנובמבר 1999) היה פיזיקאי יהודי אמריקאי אשר ריגל עבור ברית המועצות במהלך עבודתו בפרויקט מנהטן על פיתוח פצצת האטום, אך מעולם לא הועמד לדין, ונחשף לציבור רק באחרית ימיו.
קורות חיים

תאודור הלוויין הולצברג נולד בניו יורק למשפחה יהודית ובילדותו התגורר במנהטן. בסתיו 1936, במהלך השפל הגדול, שינה אחיו אדוארד, על אף מחאת הוריו, את שם המשפחה שלו ושל תאודור ל"הול", במאמץ לחמוק מאפליה תעסוקתית על רקע אנטישמי.
הול היה תלמיד טוב, ובהתאם למדיניות אז הוא הוקפץ ארבע כיתות במהלך בית הספר היסודי. הוא למד בתיכון ליד האוניברסיטה ובגיל 15 עבר ללמוד באוניברסיטת הרווארד, שם סיים את לימודיו בגיל 18. בגיל 19 גויס לפרויקט מנהטן, והיה למדען הצעיר ביותר בלוס אלמוס.
קורות חיים > הריגול

במלחמת העולם השנייה, כאשר שהה בחופשה בעיר מולדתו, נכנס הול לקונסוליה הסובייטית בניו יורק, יחד עם חבר מהרווארד בשם סביל סאקס שרחש אהדה לקומוניזם, והתנדב להעביר מידע על פרויקט הפצצה האטומית לידי הממשל הסובייטי. לונה כהן שימשה כשליחה של הול והעבירה עבורו מודיעין טכנולוגי שמסר לידי הקונסוליה הסובייטית בניו יורק. הול מסר תיאור מפורט של "איש שמן" ושל תהליכי טיהור פלוטוניום לפקיד סובייטי, שהעביר את המידע לנ.ק.ו.ד. באמצעות צופן פנקס חד פעמי.
בנוסף להול פעלו בלוס אלמוס מרגלים סובייטיים נוספים, שהמפורסם שבהם היה קלאוס פוקס, אך הול לא ידע עליהם. יש מחלוקת לגבי מידת החשיבות של המידע שמסר הול לסובייטים. היו שטענו שחשיבות המידע שהול מסר פחותה בהרבה מזו שמסר פוקס, ושהמידע של הול שימש בעיקר להצלבה. אחרים, בהם ארגונים אנטישמיים, טענו שהמידע שמסר הול היה חשוב מאוד לסובייטים ופתח בפניהם אשנב לתחום מחקר שהם כלל לא ידעו עליו.
לאחר תום מלחמת העולם השנייה עבר הול לאוניברסיטת שיקגו, שם עסק בביולוגיה. הול היה בין החלוצים של שיטות חשובות במיקרואנליזה באמצעות קרני רנטגן. ב-1962 עבר לעבוד באוניברסיטת קיימברידג' באנגליה.
קורות חיים > חשד, הכחשה והוכחות

ב-1951 נחקר הול על ידי ה-FBI, אך לא הוגש נגדו כתב אישום מעולם, אף על פי שהעביר יותר מידע לסובייטים ממרגלים אחרים כהארי גולד, דייוויד גרינגלאס ויוליוס ואתל רוזנברג, שנענשו בחומרה. אלן בלמונט שהיה בכיר ב-FBI החליט שאין די ראיות כדי להרשיעו בריגול ושחשיפת הידיעות שהגיעו מפרויקט וינונה (Venona project, פרויקט סודי של ארצות הברית ובריטניה שסיפק מידע רב על פעילות מודיעינית סובייטית במערב), במסגרת משפט נגד הול, היה עלול להזיק לפרויקט. לטענת אשתו, במהלך שנות השישים של המאה ה-20 נתבקש הול להודות בעובדת היותו מרגל על ידי שירותי הביון של בריטניה, אולם למרות רצונו להודות בכל, שעה לעצת אשתו והכחיש הכל.
בשנת 1995 התפרסמו תשדירים סובייטיים מנובמבר 1944 אשר זיהו את הול כמרגל סובייטי, אך עקב הזמן הרב שעבר, שירותי הביטחון הבריטיים והאמריקאיים העדיפו שלא לפתוח בחקירה מחודשת בנושא. לעומת זאת, יוסף אולברייט ערך תחקיר מקיף בנושא, והוציא לאור בשנת 1997 את הספר Bombshell המספר את סיפור הריגול שלו. בתגובה שכתב הול בשנת 1997 ובסרט דוקומנטרי משנת 1998 בהפקת CNN על המלחמה הקרה, רמז הול על שיתוף הפעולה שלו עם הסובייטים באומרו שבשנים שלאחר המלחמה רצה ליידע את הסובייטים על פרויקט האטום ולהעביר סודות אטום לידיהם, אך לא הודה מפורשות. הול הסביר את מניעיו בכך שהוא חש שמונופול אמריקני על נשק גרעיני "היה מסוכן והיה צריך למונעו".
הול סבל ממחלת פרקינסון, אך מת בנובמבר 1999 בקיימברידג' באנגליה מסרטן הכליות.
אשתו ג'ואן אישרה לאחר מותו את עובדת היותו מרגל, ואמרה שבמהלך עבודתו בלוס אלמוס הול היה מודאג מהאפשרות שארצות הברית תהפוך למדינה מיליטריסטית עם מונופול על הנשק הגרעיני.
לקריאה נוספת

Bombshell: The Secret Story of America's Unknown Atomic Spy Conspiracy
תוכנית-האב למזרח

| --- | --- |
  תוכניות ההתיישבות הגרמנית במזרח אירופה (אדום מקווקו — מחוזות להקמה. משולשים, עיגולים ומעוינים — מאחזי התיישבות), שהוכנו על ידי המכון לחקלאות באוניברסיטת פרידריך-וילהלם בברלין, מאי 1942
 פרק הזמן:  1940-1945
 מיקום:  השטחים שהנאצים כבשו במזרח אירופה
 אחראיים עיקריים:  היינריך הימלר, ארהרד וצל, קונראד מייר, האס אס, המשרד הראשי לביטחון הרייך, משרד הרייך לשטחי המזרח הכבושים ונציבות הרייך לחיזוק האומה הגרמנית
 תוצאות:  כישלון התוכנית, מיליוני קורבנות, מדיניות נקם של הסובייטים והפולנים נגד הגרמנים במזרח גרמניה
תוכנית-האב למזרח או תוכנית כללית מזרח (בגרמנית: Generalplan Ost) הייתה סדרת מסמכים סודיים של גרמניה הנאצית לביצוע רצח עם, טיהור אתני וכיבוש קולוניאליסטי בשטחי מזרח אירופה שנכבשו בשלבים הראשונים של מלחמת העולם השנייה. המסמך הראשון חובר על ידי אקדמאיים המקורבים לאס אס ובראשם קונראד מייר, מנציבות הרייך לחיזוק האומה הגרמנית (RKFDV). הוא נכתב באביב 1940, לאחר פלישת גרמניה הנאצית לפולין, עסק בשטחי פולין בלבד ופורט לאחר מכן בשורת התכתבויות בין ראש האס אס היינריך הימלר ובין קונראד מייר. ביולי 1941 הוקם משרד הרייך לשטחי המזרח הכבושים, בראשות אלפרד רוזנברג, שהיה אחראי למימוש התוכנית.
המסמכים הבאים עסקו בכל שטחי מזרח אירופה ולכן נקראו "התכנית הגדולה". עד 1941, המשרד הראשי לביטחון הרייך של האס אס כתב את המסמך השני, למסמך זה נכתב מסמך תגובה באפריל 1942, ואז, לבקשתו של הימלר, מייר כתב את הנוסח הסופי לתוכנית שהוא גם היחידי ששרד.
התוכנית נועדה לספח לגרמניה את שטחי פולין, בלארוס, לטביה, אסטוניה, אוקראינה וחלקים מרוסיה, ולהגשים את החזון הגרמני העתיק הקרוי "דראנג נאך אוסטן" – "ההתפשטות מזרחה", הסיסמה הקדומה של הכובשים הגרמנים, שבדרך כלל כבשו שטחים ממזרח לגרמניה. התוכנית דנה בדרכים לבצע טיהור אתני של האוכלוסייה המקומית בשטחים הכבושים — עשרות מיליוני בני אדם. מתוכם את מי שנחשבו לפי תורת הגזע לגרמנים תכננו לקלוט אל הרייך, את השאר תכננו להשמיד, לשעבד או לגרש אל מעבר להרי אורל. בשטחים שיתפנו יוקמו קולוניות והן יאוכלסו בגרמנים, וגרמניה הנאצית תשתלט עליהם מבחינה כלכלית ותרבותית.
בשנת 1943 החלה גרמניה לספוג כישלונות במלחמה והפרויקט הושעה.
תכנון תוכנית-האב למזרח

תוכנית-האב למזרח הייתה למעשה פרויקט גדול של טיהור אתני שחולק לשני חלקים. השלב הראשון כונה "התוכנית הקטנה", ובו נכללו פעולות שהיו אמורות להתבצע במהלך המלחמה, ולאחריו תבוא "התוכנית הגדולה", שהייתה אמורה להימשך 25–30 שנה, לאחר תבוסת ברית המועצות. עם סיום התוכנית שטח הרייך של גרמניה הנאצית היה אמור לכלול את שטחי גרמניה, פולין, לטביה, ליטא, אסטוניה, בלארוס, אוקראינה, שטחה האירופי של רוסיה, הרי הקווקז וחלקה המערבי של קזחסטן, עד להרי אורל (בהתאם למשא ומתן על חלוקת אסיה בין גרמניה לחברתה לצירה, האימפריה היפנית).
התוכנית כללה גרמניזציה של כל השטחים הכבושים על ידי הכחדת האוכלוסייה המקומית, שנאמדה ב-45 מיליון בני אדם: חלקם יוצאו להורג וחלקם יגורשו אל מעבר להרי אורל. בשטחים הכבושים יושמדו סממני התרבות המקומית ובמקומם תבוא שליטה כלכלית ותרבותית של גרמניה הנאצית.
על פי התוכנית, מתוך 45 מיליון התושבים בשטחי מזרח אירופה יש להשמיד 31 מיליון איש שהוגדרו "נחותים מבחינה גזעית", בהם 100% מהיהודים, 100% מהצוענים, 85% מתושבי ליטא, 80-85% מתושבי פולין, 65-75% מתושבי רוסיה (50-60% יחוסלו ו-15% יגורשו לסיביר), 65% מתושבי אוקראינה ו -50% מתושבי צ'כוסלובקיה, לטביה ואסטוניה.
לפולין הוקדש פרק מיוחד בתוכנית. על פי התחזית, בשנת 1952 יישארו בחיים בפולין רק 3 עד 4 מיליון תושבים, והם ישמשו ככוח עבודה עבור הקולוניות הגרמניות. הפולנים הוגדרו כ"תת-אדם", וככאלה ייאסר עליהם להתחתן או לקבל כל טיפול רפואי, והם יושמדו לחלוטין באופן טבעי בתוך דור.
מימוש התוכנית > טיהור אתני

במהלך המלחמה החלו הנאצים ליישם את התוכנית על ידי גירוש תושבי פולין (אנ'), בתחילה לגנרלגוברנמן ולאחר מכן למחנות ריכוז בשלזיה. בשטחי פולין שנכבשו הוקמו קולוניות גרמניות והתיישבו בהן גרמנים נאצים.
בשנת 1943 הוקמו יישובים גרמניים רבים במחוז זמושץ' בפולין, בשל אדמתו הפורייה. החוות החקלאיות הופקעו מבעליהן הפולנים, והאוכלוסייה המקומית סבלה רבות מהאלימות של המתיישבים הגרמנים, דבר שגרם לפולנים לוותר על בתיהם ועל רכושם.
גם באוקראינה בוצעו חלקים מהתוכנית באופן דומה - גירוש התושבים המקומיים והקמת יישובים שאוכלסו באזרחי גרמניה הנאצית על שטחי אדמה חקלאית.
מימוש התוכנית > גרמניזציה

מטרת התוכנית הייתה "גרמניזציה" של השטחים הכבושים, על ידי יישוב השטחים בגרמנים, השתלטות כלכלית ותרבותית, והשמדת סממני התרבות המקומית.
בפולין חיו תושבים רבים ממוצא גרמני, מלא או חלקי. תושבים אלה נדרשו להישבע אמונים לרייך, והאחרים נרצחו או גורשו. מספר רב של ילדים פולנים ממוצא גרמני הופרדו ממשפחותיהם ונשלחו לגרמניה לאימוץ. רק ילדים בודדים מאלה שנחטפו הוחזרו להוריהם. תופעה דומה התרחשה גם בצ'כוסלובקיה.
מימוש התוכנית > רצח עם

לאחר מבצע ברברוסה (1941) נהגתה "תוכנית הרעב" – רצח המוני באמצעות רעב המוני מכוון, כחלק מתוכנית-האב למזרח. מטרת התוכנית הייתה השמדה של מיליוני סלאבים שנחשבו "נחותים מבחינה גזעית" על ידי מניעת מזון מתושבי ברית המועצות והעברתו לחיילים ואזרחים של גרמניה הנאצית.
לחיילים הגרמנים נאמר: "הקשו את לבכם למראה נשים וילדים מורעבים בשטחים הכבושים, משום שכל מוצר מזון שיש להם נגנב מן העם הגרמני, ובכך סיכן את קיומו".
הרעב בברית המועצות בתקופת מלחמת העולם השנייה היה מעשה ידי אנוש, שתוכנן ויושם כחלק מהמדיניות של גרמניה הנאצית. צבא הוורמאכט החרים מוצרי מזון מאוקראינה, מרכז רוסיה וצפון רוסיה, והעביר אותם לחיילי הצבא הפולש ולאוכלוסיית גרמניה. התוכנית תוארה במספר מסמכים שנאספו על ידי הרמן גרינג, ונכלל בה אומדן של כ-20 ל-30 מיליון מקרי מוות הצפויים "כתוצאה מפעולות צבאיות ומשברים באספקת מזון".
מבצעי החיסול ומדיניות ההרעבה של הנאצים בשטחים הכבושים גרמו להשמדה של רוב יהדות אירופה, צוענים רבים, כ-6 מיליון מתושבי פולין, ומספר רב של תושבי רוסיה, בלארוס ואוקראינה. במקרים רבים הצבא הנאצי שרף כפרים על תושביהם, ומאות אלפים נוספים מתו במחנות ריכוז ובמחנות השמדה.
תבוסת גרמניה הנאצית

גרמניה הנאצית התקשתה לממש את תוכנית-האב למזרח ככל שמלחמת העולם השנייה התמשכה והנאצים ספגו תבוסות בשדה הקרב. עם זאת, "תוכנית הרעב" מומשה במחנות הריכוז של שבויים סובייטים. מתוך כ-4 מיליון שבויים סובייטים, 2.6 מיליון מתו מרעב.
הרמן גרינג מונה להיות האחראי על "תוכנית הרעב" אולם במהלך המלחמה הוא לא הצליח להעביר לארמייה השישית הנצורה בסטלינגרד מספיק מזון וציוד להחזיקה במצב תקין תחת מצור. סמכויותיו של גרינג נשללו והוא הוחלף על ידי אלברט שפר, שזנח את התוכנית.
הערות שוליים

↑  מארק מאצובר, תרגום: אריה חשביה, האימפריה של היטלר — כיצד שלטו הנאצים באירופה, מושב בן-שמן: מודן, 2015, עמ' 229
↑  ראלף ג'ורדאנו, תרגום: חנה לבנת, אילו ניצח היטלר במלחמה — תוכניותיהם של הנאצים אחרי הניצחון הסופי, תל-אביב: מטר, 1991, עמ' 105-109
↑  מייקל ברליי, תרגום: עדית זרטל, הרייך השלישי — היסטוריה חדשה, אור יהודה: זמורה-ביתן, 2007, עמ' 530-531
↑  ראלף ג'ורדאנו, תרגום: חנה לבנת, אילו ניצח היטלר במלחמה — תוכניותיהם של הנאצים אחרי הניצחון הסופי, תל-אביב: מטר, 1991, עמ' 111-112
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810651422505606  GND: 4332359-5 
רודולף הס והיינריך הימלר מציגים דגם של קולוניה ובה חווה חקלאית המאוכלסת באזרחי גרמניה הנאצית, כפי שהוקמו על שטחי אדמה חקלאית שנכבשו ב-1941
שומר פיו ולשונו שומר מצרות נפשו

שומר פיו ולשונו שומר מצרות נפשו הוא פתגם מקראי, המשמש כעצה טובה, שכדי להימנע מצרות, על האדם להיזהר כשהוא משתמש בפיו ובלשונו. המקור לפתגם הוא בדברי שלמה המלך בספר משלי: ”שֹׁמֵר פִּיו וּלְשׁוֹנוֹ שֹׁמֵר מִצָּרוֹת נַפְשׁוֹ” (פרק כ"א, פסוק כ"ג).
הפרשנות הרגילה קושרת את הדברים להמלצה לשתיקה והימנעות מסוגים שונים של דיבורים שליליים. פרשנות אחרת קושרת את הדברים גם לזהירות מפני אכילה מרובה ומאכילת מאכלים מזיקים.
פרשנות > שמירה מדיבורים לא טובים

בדברי חז"ל הפרשנות היא לשמירת הפה והלשון מסוגים שונים של דיבורים שליליים:
שתיקה מלשון הרע - בויקרא רבה מובא מעשה ברוכל אחד שהיה מחזר בעיירות באזור ציפורי, שהיה מכריז ואומר: 'מי רוצה לקנות סם חיים. שמע רבי ינאי את דבריו ואמר לו שהוא מעוניין לקנות את הסם. אמר לו הרוכל: לא אתה ושכמותך צריכים לקנותו. הלך אליו רבי ינאי, והרוכל הוציא לו ספר תהלים והראה לו את הפסוק "מי האיש החפץ חיים", שכתוב אחריו "נצור לשונך מרע סור מרע ועשה טוב". הוסיף רבי ינאי ואמר שגם שלמה מכריז ואומר: "שומר פיו ולשונו שומר מצרות נפשו", ושלכן משה מזהיר את עם ישראל ואומר להם זאת תהיה תורת המצורע תורת המוציא שם רע.
שתיקה מדברי לעג או ממסירה - בתלמוד מובא מעשה המספר על רבי אלעזר ברבי שמעון, שהיה ממונה מטעם השלטון הרומי על הבאת גנבים לדין. אדם אחד, שמלאכתו הייתה עשיית כביסה, הקניט את רבי אלעזר וכינהו "חומץ בן יין", ורבי אלעזר מסר אותו לרומאים. אחרי שנחה דעתו של רבי אלעזר רצה למנוע את הוצאתו להורג ולא הצליח. רבי אלעזר קרא על כך את הפסוק "שומר פיו ולשונו שומר מצרות נפשו". רש"י מסביר שהכובס היה צריך להיות זהיר שלא להקניט את רבי אלעזר, ואילו המהרש"א מסביר שרבי אלעזר כיוון בדבריו לעצמו.
שתיקה מחקירות בדברים נסתרים - בילקוט שמעוני מובא מעשה על רבי ישעיה תלמידו של רבי חנינא בן דוסא שהיה מתענה שמונים וחמש תעניות כדי להבין מדוע הכלבים, שכתוב בהם "והכלבים עזי נפש" יזכו לומר שירה "בואו נשתחוה ונכרעה נברכה לפני ה' עושנו". ענה לו מלאך מן השמים ואמר: ישעיה, עד מתי אתה מתענה על אותו דבר, גזירה היא מלפני הקדוש ברוך הוא מיום שגלה סודו לחבקוק הנביא לא גלה דבר זה לשום בריה שבעולם. אלא בשביל שאתה תלמידו של חכם גדול לכן שלחוני אליך, ואמר: כלבים כתיב בהן ולכל בני ישראל לא יחרץ כלב לשונו, ולא עוד אלא שזכו לעבד עורות מצואתם לכתוב עליהם ספר תורה תפלין ומזוזות, ולעניין השאלה ששאלת חזור לאחוריך, כמו שכתוב שומר פיו ולשונו שומר מצרות נפשו.
פרשנות > שמירה ממאכלות שאינם טובים

רבי אברהם אבן עזרא בתחילה מפרש את הפסוק לזהירות מלשון הרע: "שומר פיו ולשונו - שניהם (=הפה והלשון) שותפים בדבור, והעניין שישמרם מדבר גנות אז ישמור נפשו מכל דבר רע", אך מביא פירוש נוסף לפיו שמירת הלשון אכן היא מפני דיבור רע, אך שמירת הפה הכוונה מפני מאכלים "שומר פיו מאוכל, ולשונו מדבר הרע".
בדומה לכך כותב הרמב"ם: ”ורוב החלאים שבאים על האדם אינם אלא או מפני מאכלים רעים, או מפני שהוא ממלא בטנו ואוכל אכילה גסה אפילו ממאכלים טובים, הוא ששלמה אמר בחכמתו: שומר פיו ולשונו שומר מצרות נפשו, כלומר שומר פיו מלאכול מאכל רע או מלשבוע; ולשונו מלדבר אלא בצרכיו.”
גם רבנו יונה מפרש את שמירת הפה בשמירה ממאכלים רעים או מיותרים, ומדגיש שהדבר תלוי במידת הפרישות, שהפרוש נמנע ממאכלים שאינם מקיימים את גופו.
פרשנות > פירושים נוספים

בראשונים ישנם פירושים נוספים על פסוק זה, כך למשל המהר"ח אור זרוע מפרש את הדברים לעניין דיבור מיותר בשבת: ”שומר פיו ולשונו, שומר נאמר על השבת שישמור את פיו מלדבר בשבת דברים בטילים יתירים, ורבי שמעון בן יוחי היה לו אמה זקינה, וכשירה וכשהיה רואה שהיתה מדברת דברים יתירים היה אומר לה שבת היא, ושתקה” (מהר"ח אור זרוע סימן ט).
בספר חסידים פירוש פסוק זה על כך שאין לו לאדם לפתוח פיו לשטן:”שומר פיו ולשונו שומר מצרות נפשו, ברית כרותה לשפתים, לכך אל יפתח אדם פיו לשטן, לא יאמר אדם לחבירו ולא לבניו 'תלך ותמיר', מומר יהיה. אחד היה רגיל לקרוא לבני אדם כשמדברים דברים שלא היו נראים לו 'פגר' או פעמים אמר 'אתה עושה כמו כומר', אמר ליה החכם: 'לא יתכן כך לזרע ישראל שלא יתקיים בו או בזרעו, לכך חדל לך” (ספר חסידים, סימן תעט).
שימושים בביטוי

החפץ חיים קרא לספרו שמירת הלשון על שם הרעיון המובע בפסוק זה
"אָבִי שָׁמַר פִּיו, לֹא גָרַע מֶנּוּ עָיִן, / וּכְטוֹב לֵב הַצַּדִּיק בְּמִשְׁתֵּה הַיַּיִן / הֵרִים גַּבּוֹת עֵינָיו הָעֲבֻתּוֹת לְמַעְלָה / וַיִּרְמֹז בְּאֶצְבַּע." (יוֹנָה הַחַיָּט, מאת ח"נ ביאליק, באתר ויקיטקסט)
"אין מפלגה אשר מנהלה ישמור פיו ושפתיו מהוציא דבר מגונה מפיו כמו מפלגותנו אנחנו." (קול מחזיקי הדת, 15 בדצמבר 1905, באתר עיתונות יהודית היסטורית)
ראו גם

קדש עצמך במותר לך
ברית כרותה לשפתיים
הערות שוליים

↑  ויקרא רבה, פרשה ט"ז, פסקה ב'
↑  תלמוד בבלי, מסכת בבא מציעא, דף פ"ג, עמוד ב'
↑  ראו רש"י, מסכת בבא מציעא, דף פ"ג, עמוד ב', ד"ה קרי עליה ובמהרש"א שם ד"ה קרי עליה.
↑  ילקוט פרשת בא רמז קפז
↑  בפירושו למשלי פרק כא פסוק כג
↑  משנה תורה לרמב"ם, ספר המדע, הלכות דעות, פרק ד', הלכה ט"ו
↑  בפירושו למשלי (פרק כא פסוק כג)
↑  וראו שם גם בסימן תטז
תלות גופנית

מצב של תלות הוא מצב פסיכולוגי או גופני המתפתח כאשר האדם הנוטל תרופות או סמים, אינו יכול להפסיק לעשות בהם שימוש או להפחית במינונים שלהם בלי שיסבול מתסמונת נסיגה. יש תרופות או סמים הגורמים בעקבות הפסקתם ובמקרים חריגים גם כאשר אין מגבירים ומעלים את המינונים שלהם, תסמונת נסיגה קשה במיוחד ולמעשה תסמונת של גמילה.
התלות בסמים או תלות בתרופות בעלות השפעה דומה נחלקת לשני סוגים, תלות פיזית ותלות נפשית. התלות הפיזית מאופיינת בהפרעות גופניות קשות ואילו התלות הנפשית מאופיינת בדחף נפשי של צורך עז להמשיך וליטול את הסם כדי להימנע מאי-נוחות ובעיקר כדי להמשיך לחוות עונג, תחושת ההנאה ותחושת סיפוק שהוא שואב ממנה. מצב של תלות הופך מהר מאוד למצב של התמכרות, אם כי קשה להבחין ביניהם.
מצב של תלות בתרופות שאין להן השפעה נפשית, פחות שכיח, אם כי רווח למדי. אפשר לפתח תלות בתרסיסים נגד אלרגיה, טיפות לאף סתום ועוד, עד שאי אפשר להפסיק לעשות בהם שימוש מבלי שיתפתחו תופעות הקשות פי כמה מאלה שבגינן ניטלו התרופות מלכתחילה.
ראו גם

התמכרות
שירה ארד

| --- | --- |

 לידה:  4 ביולי 1972 (בת 52) 
 מדינה:  ישראל 
 פרסים והוקרה:  פרס אופיר לעריכה הטובה ביותר 
 http://www.shiraarad.com
 פרופיל ב-IMDb
 
שירה ארד (נולדה ב-4 ביולי 1972) היא עורכת סרטים ישראלית זוכת פרס אופיר ויועצת מוזיקלית בהווה; תקליטנית ושחקנית בעברה.
קורות חייה

ארד היא בוגרת בית הספר למשחק "The Poor School" בלונדון (1995). באותה שנה שימשה כעוזרת במאי של חנוך לוין בהצגה "כריתת ראש" בתיאטרון הבימה.
היא החלה את קריירת המשחק שלה כאשר השתתפה בהצגת התיאטרון "הפיזיקאים" בתיאטרון "הגדה השמאלית".
בהמשך שיחקה בהצגה "ציד המכשפות" בתיאטרון הבימה בבימויו של שמוליק הספרי (1999) ובהצגה "יש לי כנרת" בבימויו של רזי אמיתי בתיאטרון באר שבע (2002-2000).
במקביל הופיעה ארד בסוף שנות ה-90 בתוכניות הילדים "כן לציפור" ו"כן או לא" בערוץ הראשון. ב-1999 שיחקה בסרט הישראלי "החברים של יאנה", בבימויו של אריק קפלון. ב-2001 שיחקה בטלנובלה הישראלית "לגעת באושר", בה גילמה את קארין, ובאותה שנה שיחקה בסדרה "תיק סגור" שכתב רשף לוי.
ב-2001 החלה לעבוד כדי ג'יי, התמחתה בין היתר במוזיקה צוענית ועסקה גם בייעוץ מוזיקלי. ב-2008 ערכה תחקיר מוזיקלי עבור הפיצ'ר "בוראט" בכיכובו של סשה ברון כהן.
ארד עוסקת כיום בעריכת סרטים, בעיקר סרטי קולנוע והשתתפה במסגרת Berlinale Talent Campus של פסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין ב-2013.
ב-2005 נישאה ארד לזמר קובי אוז. ב-2009 הם התגרשו.
קריירה קולנועית

ב-2009 השתתפה ארד בתחרות הדוקו צ'אלנג' במסגרת פסטיבל דוקאביב, וזכתה בפרס העריכה על הסרט "איש ההולך" בבימויו של נועם פנחס.
ב-2011, סרטה של ליאת גליק "לילה בהיר" אותו ערכה השתתף בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין.
הסרט "חדר 514" בבימויו של שרון בר-זיו אותו ערכה ב-2012, היה מועמד לפרסים רבים בפסטיבלי קולנוע ברחבי העולם וזכה בין היתר בציון לשבח בפסטיבל טרייבקה, ולפרס הבימוי בגראנדה.
ב-2013, "MIND THE GAP", סרטה הקצר של תום דרום אותו ערכה ארד, זכה בפרס הסרט הטוב בפסטיבל אימפרו, והשתתף בפסטיבל הסרטים בחיפה 2013. הסרט "מכתב מהעבר" אותו ערכה לעפר זינגרמן (הפקה של קסיס סרטים) השתתף בפסטיבל חיפה והיה מועמד לפרס הסרט הקצר במסגרת פרסי אופיר 2014.
כמו כן, בין השנים 2010–2014 שימשה ארד כעורכת פרומואים ועבודות וידאו להפקות שונות בתיאטרון גשר, וערכה מולטימדיה להצגות "סונטת קרויצר" בבימויו של יבגני אריה, ו"נופל מחוץ לזמן" בבימויו של יחזקאל לזרוב.
ב-2015 ערכה את סרטו השני של מני יעיש, "אבינו" ואת סרטו הראשון של אריק רוטשטיין, "אנטנה"; שני הסרטים הופקו על ידי חברת ההפקות טרנספקס. בנובמבר 2015 עלתה ביס דוקו מיני סדרה דוקומנטרית-קומית בעריכתה, "עסק משפחתי", מאת הבמאי צביקה בינדר. ב-22 בספטמבר 2016, היא זכתה בפרס אופיר בקטגוריית "העריכה הטובה ביותר" על העבודה שלה בסרטו של מני יעיש, "אבינו". ב-23 באוקטובר 2016, היא זכתה בפרס העריכה ע"ש ענת פירחי, במסגרת פסטיבל הסרטים הבינלאומי בחיפה על העבודה שלה בסרטו של אריק רוטשטיין, "אנטנה".
ב-2018 השתתפה בעריכת הסרט התיעודי "משפחה בטרנס" שזכה בפרס הסרט הטוב ביותר בפסטיבל דוקאביב.
ב-2019 ערכה את הסרט "ימים נוראים", שזכה בפרס אופיר לסרט העלילתי הטוב ביותר. והייתה מועמדת לפרס אופיר על עבודתה זו.
ב-2021 ערכה את הסדרה "אחרי חצות: הסוד הכי שמור בעיר" שביימה קרן שעיו והפיקה מיקה תימור והייתה מועמדת לפרס אופיר על עבודתה זו.
בשנת 2020 נבחרה ארד כחברה באקדמיה האירופית לקולנוע, ובכך קבעה תקדים: היא הייתה עורכת הסרטים הישראלית הראשונה מבין 59 הישראלים שחברים באקדמיה.
ב-2022 ערכה סרט דוקומנטרי על יהודה פוליקר, "פוליקר: הילד שבי" שביימה אתי אנטה שגב. הסרט נבחר לפתוח את פסטיבל דוק אביב 2023.
שירה שימשה כלקטורית בקרנות קולנוע שונות החל משנת 2020.
פילמוגרפיה (כעורכת)

"פוליקר: הילד שבי", במאית אתי אנטה שגב, 2023.
"אחרי חצות: הסוד הכי שמור בעיר", במאית קרן שעיו, 2021.
"ימים נוראים", במאי ירון זילברמן, 2019.
"משפחה בטרנס", במאי אופיר טריינין, 2018.
"אבינו", במאי - מני יעיש, 2016.
"אנטנה", במאי - אריק רוטשטיין, 2016.
"עסק משפחתי" (מיני סדרה), במאי - צביקה בינדר, 2015.
"הדירה", במאי - יותם וקס, 2015.
"מתת", במאית - רותם זיסמן-כהן, 2013.
"MIND THE GAP", במאית - תום דרום.
"מכתב מהעבר", במאי - עפר זינגרמן, 2013.
"חדר 514", במאי - שרון בר-זיו, 2012.
"צבא השחרור של גלעד", במאית - עופר גת-ילין, 2011.
"לילה בהיר", במאית - ליאת גליק, 2011.
הערות שוליים

↑  ידיעות אחרונות, מוסף 7 ימים, עמודים 80-72
↑  משפחה בטרנס – דוקאביב 2018, באתר דוקאביב 20 Docaviv
↑  Shira Arad, member of the European Film Academy: presentation, European Film Academy
↑  European Film Academy : Members, European Film Academy
↑  איגרת איגוד העורכים 3.11.11, באתר איגוד העורכים
| פרס אופיר לעריכה הטובה ביותר |
| --- | --- | --- |
| 1990–2000 | טלי הלטר-שנקר (1990) • ענת לוברסקי (1991) • איילת מנחמי (1992) • טלי הלטר-שנקר (1993) • ערה לפיד (1994) • טלי הלטר-שנקר (1995) • דב שטויר (1996) • דב שטויר (1997) • עינת גלזר-זרחין (1998) • טלי הלטר-שנקר ועינת גלזר-זרחין (1999) |  |
| 2000–2010 | טובה אשר (2000) • יעל פרלוב (2001) • עינת גלזר-זרחין (2002) • טלי הלטר-שנקר (2003) • עינת גלזר-זרחין (2004) • עינת גלזר-זרחין (2005) • עינת גלזר-זרחין (2006) • זוהר סלע (2007) • נילי פלר (2008) • ירון שני וסכנדר קובטי (2009) |  |
| 2010–2020 | עמי טיר, מאור קשת (2010) • עינת גלזר-זרחין (2011) • יצחק צחייק (2012) • רון עומר (2013) • אריק להב ליבוביץ (2014) • אריק להב ליבוביץ (2015) • שירה ארד (2016) • גיא נמש, אריק להב ליבוביץ (2017) • מיכל אופנהיים (2018) • אריק להב ליבוביץ (2019) |  |
| 2020 ואילך | נטע דבורקיס (2020) • יוסף גרינפלד, אורי בן דב (2021) • נילי פלר, שאולי מלמד (2022) • איילת מנחמי (2023) |  |
תאודור דיפר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  20 בינואר 1903 אונטרגרופנבאך, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 פטירה:  20 באוגוסט 1969 (בגיל 66) אימפריה, איטליה 
 מדינה:  גרמניה 
 מקצוע:  תאולוג 
 מידע חסיד אומות העולם
 פרסים והוקרה:  חסיד אומות העולם (10 בדצמבר 2008) 
 קישורים חיצוניים
 יד ושם:  תאודור דיפר
 
תאודור דיפר (בגרמנית: Theodor Dipper;‏ 1903, אונטרגרופנבאך (אנ') שבבאדן-וירטמברג – 1969, אימפריה (אנ') שבמערב איטליה), היה כומר, מתנגד המשטר הנאצי וחסיד אומות העולם מגרמניה.
קורות חיים

דיפר החל את לימודי הכמורה בשנת 1921. הוא למד בסמינרים תאולוגיים בבלאוברן (Blaubeuren) (אנ') שבדרום באדן-וירטמברג וכן בטיבינגן. בשנת 1925 הוסמך לכמורה.
דיפר היה ויקאר באבינגן (Ebingen) (אנ'), בהיילברון, בשטוטגרט וב"כנסייה האוונגלית-לותרנית בווירטמברג" (אנ'), בווירטמברג. בשנת 1930 החל לכהן בתור כומר.
בתקופת השלטון הנאצי בגרמניה הטיף דיפר מעל דוכן כנסייתו נגד המפלגה הנאצית. הוא היה חבר בכנסיית הווידוי (אנ') - כנסייה שהתנגדה למשטר הנאצי. בדצמבר 1937 נאסר עליו לפרסם דברים ולשאת דברים בכנסייתו. ב-1938 נכלא ל-21 יום במחנה הריכוז ולצהיים (Schutzhaftlager Welzheim) (גר'). משנת 1938 היה דיפר כומר של קהילת רייכנבאך אן דר פילס (Reichenbach an der Fils) (אנ').