יוברט דרייפוס
ביקורת על AI

הביקורות של דרייפוס על תחום האינטליגנציה המלאכותית (AI) נסובה סביב ארבע הנחות בהן אוחזים חוקרי AI לדידי דרייפוס:
ההנחה הביולוגית - המוח מעבד מידע בפעולות בדידות על ידי סוג של משוואות ביולוגיות בינאריות המקבילות למתגי On/Off.
ההנחה הפסיכולוגית - ניתן לראות את התודעה כמכשיר הפועל על ביטים של מידע בהתאם לחוקים פורמליים.
ההנחה האפיסטמולוגית - ניתן להצרין כל ידע.
ההנחה האונטולוגית - העולם מכיל עובדות עצמאיות, שניתן לייצג בסמלים עצמאיים.
ההנחנה הביולוגית היא שהמוח אנלוגי לחומרת מחשב והתודעה אנלוגית לתוכנת מחשב. וההנחה הפסיכולוגית היא שהתודעה פועלת כהצגת חישובים בדידים (בתצורת חוקי אלגוריתמים) על ייצוגים או סמלים בדידים.
דרייפוס טען כי הסבירות (לכאורה) של ההנחה הפסיכולוגית, נשענת על ההנחה האפיסטמולוגית ועל ההנחה האונטולוגית. ההנחה האפיסטמולוגית היא שכל פעילות יכולה להיות מוצרנת באופן מתמטי בתצורת חוקים או כללים הניתנים לחיזוי. ההנחה האונטולוגית היא שהמציאות מורכבת כולה ממערך הדדי של עובדות עצמאיות ואטומיות (בלתי ניתנות לחלוקה). בשל ההנחה האונטולוגית, חוקרים בתחום האינטליגנציה המלאכותית טענו כי אינטליגנציה היא אותו הדבר כמו מעקב פורמלי אחרי כללים, וכן, בשל הנחה זו טענו כי הידע האנושי מורכב כולו מייצוגים פנימיים של המציאות.
על בסיס שתי הנחות אלו, חוקרי AI טענו כי קוגניציה היא המניפולציה של סמלים פנימיים על כללים פנימיים, וכי ההתנהגות האנושית היא במידה רבה חסרת הקשר (ראו קונטקסטואליזם (אנ')). לכן, פסיכולוגיה מדעית באמת היא מן האפשר, כזו שתפרט את הכללים ה"פנימיים" של התודעה האנושית, באותו האופן בו חוקי הפיזיקה מפרטים את החוקים ה"חיצוניים" של העולם הפיזי.
אולם, דרייפוס דוחה את הנחות המפתח הללו. הוא טען כי איננו יכולים כיום (ולעולם לא נוכל) להבין את התהגותנו באותו האופן בו אנו מבינים אובייקטים. למשל, בפיזיקה או בכימיה, כלומר, על ידי החשבת עצמנו כדברים שהתנהגותם יכולה להינתן לחיזוי באמצעות חוקיים מדעיים "אובייקטיביים" וחופשיים מהקשר. לפי דרייפוס, פסיכולוגיה נטולת הקשר היא סתירה במושג.
טענותיו של דרייפוס כנגד עמדה זו, שאובות מן המסורות הפנומנולוגית וההרמנויטית (במיוחד מעבודתם של מרטין היידגר ומוריס מרלו-פונטי). היידגר טען, בניגוד לתפיסות הקוגניטיביות (עליהן התבססו בדיעבד חוקרי AI) כי הווייתנו היא בעיקרה תלוית הקשרים, ולכן, לדעת דרייפוס, שתי ההנחות ההפוכות (האפיסטמולוגית והאונטולוגית) שגויות. דרייפוס מתנגד לכך שניתן לבחור לראות את הפעילות האונושית כמונהגת על פי חוק ('law-governed') באותו האופן בו ניתן לראות את המציאות כמורכבת מעובדות אטומיות בלתי ניתנות לחלוקה (אילו רצינו בכך). כך או כך, מתקיימת קפיצת מדרגה ענקית מן ההנחה לקביעה, כי בגלל שאנחנו רוצים או בוחרים לראות דברים בדרך זו, אלו הם אכן פני המציאות באופן אובייקיבי. למעשה, דרייפוס טוען שאין זה (בהכרח) המקרה, ולפיכך כל תוכניות המחקר שמניחות זאת יתקלו במהרה בעיות תאורטיות ומעשיות עמוקות. ולכן, המאמצים הנוכחיים של העובדים בתחום נידונים לכישלון.
דרייפוס טוען שכדי להצליח לייצר מכשירים בעלי אינטליגנציה דמוית אנוש, ידרש מהמכשירים להתהוות כאדם-בתוך-העולם (human-like being-in-the-world) להיות בעלי גופים פחות או יותר דומים לשלנו, וההתאמה חברתית (כלומר חברה) פחות או יותר כמו שלנו. השקפה זו משותפת לפסיכולוגים של קוגניציה גופנית (אנ') וקוגניציה מבוזרת (אנ'). דעותיו דומות גם לאלה של חוקרי רובוטיקה כמו רודני ברוקס ולחוקרים בתחום החיים המלאכותיים.
דניאל קרוויאר (אנ') כתב: "הזמן הוכיח את הדיוק ואת חדות העין של חלק מהטענות של דרייפוס. לו היה מנסח אותן בפחות אגרסיביות, היו ננקטות פעולות קונסטרוקטיביות שהציע הרבה יותר מוקדם."