stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
המבוך של פאן
עלילה

הסרט נפתח באגדה על הנסיכה מואנה, בתו של מלך השאול, שנדדה אל העולם שמעל. אור השמש סינוור אותה והיא איבדה את זיכרונה, חלתה ומתה. אביה מאמין שרוחה עוד תשוב אליו.
השנה היא 1944. בצפון ספרד, לא הרחק מגבול צרפת, נוסעת הילדה אופליה לפגוש את אביה החורג החדש, סרן וידאל מהז'נדרמריה. אמה כרמן הרה לו. מלחמת האזרחים הספרדית נגמרה מזמן בניצחונו של פרנקו, אך קבוצות מורדים עוד פועלות בסביבה. וידאל הוא פשיסט נוקשה המוצב באזור כדי לדכא אותם. הוא מותיר את הטיפול באשתו ובתו בידיה של סוכנת משק הבית, מרצדס.
באחד הלילות נתקלת אופליה במקלון, שהיא בטוחה שהוא פיה. הוא מוביל אותה אל מבוך קדום בו היא פוגשת בפאון, יצור שחציו אדם וחציו תיש. הוא משוכנע כי היא גלגולה של הנסיכה מואנה ומציב לה שלוש משימות שעליה למלא לפני מילוא הירח כדי לזכות בחיי אלמוות. ראשית עליה לחלץ מפתח מבטנו של קרפד ענק, והיא עומדת בכך. מצבה של אמה ההרה מחמיר, והפאון נותן לאופליה הדואגת שורש דודאים קסום דמוי תינוק שעליה להשקות בחלב ולהניח מתחת למיטתה. בינתיים, וידאל מענה ורוצח כפריים מקומיים החשודים באהדה למורדים. לילדה ניתנת מטלה נוספת, להוציא פגיון ממערתו של מפלץ בשם האיש החיוור. נאסר עליה לאכול דבר ממה שתמצא שם. אופליה לא עומדת בפיתוי וטועמת שני ענבים; האיש החיוור מתעורר וטורף שתיים מהפיות שנשלחו ללוותה (האדומה והכחולה) וכמעט שגם אותה ואת הפיה השלישית (הירוקה). הפאון זועם ומסרב להעניק לה משימה שלישית. וידאל, החושד בהתנהגותה המוזרה של בתו המאומצת ובמה שנראה כשגעון, מוצא את שורש הדודאים וכועס עליה. לאחר שעזב את החדר אמה זורקת את שורש הדודאים לאח. הוא כולא את אופליה בחדרה כעונש. אשתו נתקפת צירים ומתה בלידת בנם. הוא מגלה שמרצדס היא מרגלת של המורדים, אך היא מצליחה לפצוע אותו ולהימלט.
הפאון מגיע אל אופליה ומשתכנע לתת לה עוד הזדמנות. הוא מטיל עליה לקחת את אחיה אל המבוך שלו. היא חוטפת את התינוק אחרי שהיא מרדימה את וידאל. המורדים יוצאים במתקפה כוללת על כוחות המשמר. הסרן מתעורר ורודף אחרי הילדה אל המבוך. הוא מוצא אותה מדברת עם הפאון, אותו אינו יכול לראות. היצור מסביר לאופליה כי עליה לפתוח שער אל השאול על ידי הקזת טיפה מדמו של אחיה. היא מסרבת לפגוע בתינוק; הפאון נזעם שוב, ועוזב אותה. וידאל, הרואה אותה מדברת אל האוויר הריק, חוטף מידה את בנו ויורה בה למוות. מרצדס והמורדים מגיחים מאחוריו; הוא מבין כי גורלו נחרץ ומבקש מהם לספר לבנו אודותיו. היא אומרת לו כי הלה לעולם לא ידע אף את שמו, והם הורגים אותו.
בספק הזיה מופיעה אופליה בחצר השאול, ואביה המלך מסביר לה כי היה זה המבחן האחרון: היא עברה אותו בכך שהעדיפה לשפוך את דמה שלה תחת דם נקיים. הפאון ויתר היצורים כורעים בפניה כשהיא מתקבלת חזרה לממלכתה.
שחקנים

איוואנה בקרו - אופליה / מואנה
מאריבל ורדו - מרצדס
דאג ג'ונס - הפאון / האיש החיוור (תלבושת)
פבלו אדאן - קריין / הפאון (קול)
סרחי לופז - סרן וידאל
אריאדנה גיל - כרמן / מלכת השאול
פדריקו לופי - מלך השאול
אלכס אנגולו -ד"ר פריירו (רופא)
ספר

על בסיס הסרט יצא ספר, גם הוא בשם המבוך של פאן. הספר נכתב על ידי במאי הסרט, גיירמו דל טורו, שחבר לסופרת קורנליה פוּנְקֶה, ויחד עיבדו את הסרט לספר.
עלייתה של ג'ופיטר

| --- | --- |

כרזת הסרט בעברית
 בימוי:  לנה וצ'אוסקי, לילי וצ'אוסקי 
 הופק בידי:  לאנה ולילי וצ'אוסקי
 תסריט:  לנה וצ'אוסקי, לילי וצ'אוסקי 
 עריכה:  אלכסנדר ברנר 
 שחקנים ראשיים:  מילה קוניס   צ'נינג טייטום   אדי רדמיין   דאגלס בות'   שון בין
 מוזיקה:  מייקל ג'אקינו 
 צילום:  ג'ון טול 
 מדינה:  אוסטרליה, ארצות הברית 
 חברת הפקה:  האחים וורנר, Village Roadshow Pictures 
 חברה מפיצה:  האחים וורנר
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  ארצות הברית 6 בפברואר 2015   ישראל 5 בפברואר 2015
 משך הקרנה:  127 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט מדע בדיוני, סרט הרפתקאות, סרט פעולה 
 מקום התרחשות:  שיקגו, סנקט פטרבורג 
 תקציב:  175 מיליון דולר
 הכנסות:  183 מיליון דולר
 הכנסות באתר מוג'ו:   jupiterascending
 www.jupiterascending.com
 דף הסרט ב־IMDb
 
עלייתה של ג'ופיטר (באנגלית: Jupiter Ascending) הוא סרט קולנוע מסוגת מדע בדיוני-פנטזיה-הרפתקה שנכתב ובוים בידי לאנה ולילי וצ'אוסקי. הסרט יצא לאקרנים בפברואר 2015 ומככבים בו מילה קוניס, צ'נינג טייטום, אדי רדמיין, דאגלס בות' ושון בין.
תקציר עלילת הסרט

ג'ופיטר ג'ונס נולדה תחת שמי הלילה עם סימנים שחזו לה עתיד מזהיר. עכשיו, כשגדלה, היא חולמת על הכוכבים, אבל מתעוררת לתוך מציאות קרה של עבודות ניקיון וחוסר הצלחה. רק כשמגיע קיין, איש צבא לשעבר מהונדס גנטית, רק אז גורלה מתחיל להתגלות לפניה.
החתימה הגנטית שלה מסמנת שהיא דור חדש לירושה יוצאת דופן שנותנת לה את הכוח לשנות את האיזון של היקום.
צוות השחקנים

צ'נינג טייטום בתפקיד קיין וייס, איש צבא לשעבר מהונדס גנטית. קיין נושא פגם גנטי. הוא חצי לבקן ונושא דנ"א משולב של אדם וזאב. בעל חוש ריח מפותח המאפשר לו לעקוב אחר גנים דרך היקום.
מילה קוניס בתפקיד ג'ופיטר ג'ונס, שוערת חסרת ישע ומזל שנולדה בכדור הארץ, אך מסתבר כי היא נושאת מבנה גנטי המשייך אותה למלוכה וליורשת העצר לשלטון על כדור הארץ.
אדי רדמיין בתפקיד באלם אברסאקס, חייזר משבט מלוכה שמשפחתו קשורה בעבותות עם עסקים בין כוכבים והוא סוחר בשיקוי נעורים. הוא הבן הבכור לבני משפחת אברסאקס והאנטאגוניסט הראשי של הסרט בשל רצונו לכבוש את כדור הארץ לעצמו.
דאגלס בות' בתפקיד טיטוס אברסאקס, אחיו של באלם.
שון בין בתפקיד סטינגר. משמש למורה דרכו של קיין וייס. בעל דנ"א של דבורה, דבר המאפיין את תכונותיו כאישיות בעל חזון מיוחד, מהירות, כנפיים וחוש נאמנות גבוה. בעבר היה איש צבא, כאשר קיין הסתבך הוא התייצב לצדו ובשל כך כנפיו הוסרו והוא גורש לכדור הארץ. מאז חי חיים שלווים בכדור הארץ עם בתו.
שארלוט בומון בתפקיד בתו של אפיני.
טאפנס מידלטון בתפקיד קאליק אברסאקס, אחותו של באלם.
דייוויד אג'לה בתפקיד איביס, מנהיגת ציידי סייבר הרודפים את קיין וג'ופיטר.
אולג נסובין בתפקיד זנו
ונסה קירבי בתפקיד קתרין
טרי גיליאם בתפקיד אורח
אדוארד הוג בתפקיד צ'יקניירי נייט (תחבולות לילה)
ניקי אמוקה-בירד בתפקיד דיומיקה טסינג
מריה דויל קנדי בתפקיד אלכסה, אמא של ג'ופיטר
כריסטינה קול בתפקיד ג'מה צ'טרג'י
מוזיקה

את המוזיקה לסרט הלחין וכתב מייקל ג'אקינו.
הערות שוליים

1 2   "עלייתה של ג'ופיטר", במסד הנתונים Box Office Mojo (באנגלית)
השמיים יכולים לחכות

| --- | --- |

כרזת הסרט
 מבוסס על:  המחזה "השמיים יכולים לחכות"
 בימוי:  וורן בייטי, באק הנרי 
 הופק בידי:  וורן בייטי 
 תסריט:  איליין מאי, באק הנרי, רוברט טאון, וורן בייטי 
 עריכה:  רוברט סי ג'ונסון   דון צימרמן
 שחקנים ראשיים:  וורן בייטי   ג'ולי כריסטי   ג'יימס מייסון   ג'ק וורדן   צ'ארלס גרודין   דיאן קנון
 מוזיקה:  דייב גרוסין 
 צילום:  ויליאם אי פראקר 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  פרמאונט 
 חברה מפיצה:  סרטי פרמאונט
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  28 ביוני 1978
 משך הקרנה:  101 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  קומדיה רומנטית, סרט פנטזיה, American football film 
 מקום התרחשות:  לוס אנג'לס 
 הכנסות באתר מוג'ו:   heavencanwait
 פרסים:  פרס אוסקר לעיצוב תפאורה   פרס גלובוס הזהב לסרט הטוב ביותר - קומדיה או מוזיקלי
 דף הסרט ב־IMDb
 
השמיים יכולים לחכות (באנגלית: Heaven Can Wait) הוא סרט קומדיה אמריקאי שיצא בשנת 1978 בבימוים של וורן בייטי ובאק הנרי. הסרט הוא עיבוד קולנועי שני שנעשה למחזה של הארי סיגל באותו השם (הראשון נעשה ב-1941 והשלישי ב-2001). ביטי היה גם שותף לכתיבת התסריט, והוא משתתף בסרט בתפקיד הראשי; הוא מגלם שחקן פוטבול שנהרג בתאונה וחוזר לכדור הארץ בגופו של מיליונר.
עלילה

ג'ו פנדלטון (וורן בייטי) הוא קוורטרבק מחליף בקבוצת הפוטבול "לוס אנג'לס ראמס", השואף להגיע עם קבוצתו לסופרבול. הוא רוכב על אופניו במנהרה בלוס אנג'לס, כאשר הוא מתנגש במשאית. מלאך להוט וחרד מדי (באק הנרי), שמבצע את משימתו הראשונה כאשר נשלח לקחת את נשמתו של ג'ו, נוטל אותה עוד בטרם מת, וג'ון מגיע לשמיים, לחיים אחרי המוות. שם הוא מסרב להאמין שסופו הגיע, ולאחר חקירה, מגיע מר גורדון המסתורי (ג'יימס מייסון) למסקנה כי הוא צודק - ג'ו נועד למות מאוחר יותר. אך גופתו של ג'ו כבר נשרפה, ולאחר סירוב למספר אפשרויות של אנשים שעומדים למות, מקבל ג'ו את ההצעה לחזור לחיים בגופו של המיליונר והתעשיין ליאו פרנסוורת'.
באותם רגעים אשתו של ליאו, ג'וליה (דיאן קנון) ומאהבה טוני (צ'ארלס גרודין), שהוא גם מזכירו האישי של ליאו, מנסים להטביע את ליאו באמבטיה. שניהם מופתעים לגלות אותו חי ובריא. ליאו קונה את קבוצת הפוטבול "לוס אנג'לס ראמס", ומעוניין להוביל אותה אל הסופרבול בתפקיד הקוורטרבק. לשם כך הוא חובר אל מאמנו וידידו בעבר, מקס קורקל (ג'ק וורדן), כדי להיעזר בו ולהביא את גופו החדש למצב של כושר מתאים. במקביל הוא מתאהב בפעילת איכות הסביבה בטי לוגן (ג'ולי כריסטי), שמתנגדת למדיניותו של ליאו בעסקיו.
בהמשך מצליחים ג'וליה וטוני לממש את מזימתם ורוצחים את ליאו. בעקבות זאת נאלצים אנשי קבוצת הפוטבול לאייש מחדש את תפקיד הקוורטרבק, ותומאס ג'ארט נבחר. תומאס נפגע במהלך המשחק ונהרג; בסיוע מר גורדון מועברת נשמתו של ג'ו אל גופו הסופי, הגוף של תומאס, והוא מוביל את קבוצתו לניצחון. במהלך מסיבת הניצחון מסיר מר גורדון את זכרונותיו של ג'ו על חייו הקודמים, הוא הופך לתומאס ג'ארט, והמעגל הקוסמי חוזר לאיזון. תומאס פוגש את בטי לאחר סיום החגיגות, ובסיום הסרט נרמז כי הם מתאהבים, בזכות תחושה משותפת של דז'ה וו.
הפקה

הבמאי וורן בייטי רצה תחילה ליצור את הסרט אודות אגרוף ולשתף בו את מוחמד עלי בתפקיד הראשי, אך לאחר סירובו של עלי בשל מחויבויותיו בתחום האגרוף, שינה ביטי את התסריט לעיסוק סביב פוטבול, והחליט לגלם את הדמות הראשית בעצמו.
בסרט השתתפו מספר שחקני פוטבול ותיקים מקבוצת לוס אנג'לס ראמס, וכן השדרן הנודע דיק אנברג.
מורשת

ב-1980, כשנה וחצי לאחר יציאת הסרט, הגיעה קבוצת הפוטבול לוס אנג'לס ראמס לראשונה בתולדותיה אל גמר הסופרבול, ואף שיחקה בו נגד פיטסבורג סטילרס, שתוארה כיריבתה בסופרבול בסרט. עם זאת, ראמס הפסידה במשחק זה.
פרסים

הסרט זכה בפרס אוסקר לעיצוב התפאורה, והיה מועמד ל-8 פרסי אוסקר נוספים. בנוסף זכה הסרט בפרס גלובוס הזהב לסרט הטוב ביותר - קומדיה או מוזיקלי.
קומיקאים במכוניות שותים קפה

| --- | --- |
כרזת הסדרה "קומיקאים במכוניות שותים קפה"
 סוגה:  קומדיה טלוויזיונית, תוכנית אירוח 
 יוצרים:  ג'רי סיינפלד 
 מנחים:  ג'רי סיינפלד 
 ארץ מקור:  ארצות הברית 
 שפות:  אנגלית 
 מספר עונות:  11 
 מספר פרקים:  84 
 הפקה
 הפצה:  Sony Pictures Television, נטפליקס 
 שידור
 תקופת שידור מקורית:  19 ביולי 2012 – 19 ביולי 2019 
 קישורים חיצוניים
 אתר רשמי
 דף התוכנית ב-IMDb
 
קומיקאים במכוניות שותים קפה היא סדרת רשת קומית אשר נוצרה בוימה והונחתה על ידי הקומיקאי ג'רי סיינפלד. התוכנית שודרה במשך 11 עונות וכללה 84 פרקים. פרק הבכורה שודר ב-19 ביולי 2012.
בכל פרק סיינפלד מציג מכונית אספנות קלאסית אשר נבחרה על ידו במיוחד לאורח הקומיקאי התורן המופיע בתוכנית, יחד הם נוסעים לבית קפה או מסעדה שנבחרו מראש, שם הם משוחחים יחד, מעלים זיכרונות וחוויות. השיחות נעות לעיתים בין שיחות טיפשיות וסתמיות לשיחות עמוקות. נכון ל-2015 נרשמו לסדרה כ-100 מיליון צפיות.
פורמט התוכנית הוא תוכנית אירוח כאשר עלות כל פרק מוערכת בכמאה אלף דולרים. הצילומים נמשכים כשלוש וחצי שעות, ועוברים עריכה על פני תקופה של שבועיים עד ליצירת פרק של כ-20 דקות.
עונה ראשונה

| מספר | פרק | שם הפרק | אורח | מכונית | מסעדה | תאריך שידור |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | 1 | "Larry Eats a Pancake" | לארי דייוויד | 1952 פולקסווגן חיפושית | John O'Groats, לוס אנג'לס, קליפורניה | 19 ביולי 2012 |
| 2 | 2 | "Mad Man in a Death Machine" | ריקי ג'רווייס | 1967 אוסטין-הילי 3000 | City Island Diner, סיטי איילנד, ניו יורק | 2 באוגוסט 2012 |
| 3 | 3 | "A Monkey and a Lava Lamp" | בריאן רייגן | 1970 דודג' צ'אלנג'ר | Rae's Diner, סנטה מוניקה, קליפורניה | 9 באוגוסט 2012 |
| 4 | 4 | "Just a Lazy Shiftless Bastard" | אלק בולדווין | 1970 מרצדס-בנץ 280 SL | Fairway Market Café, מנהטן, ניו יורק | 16 באוגוסט 2012 |
| 5 | 5 | "A Taste of Hell From on High" | ג'ואל הודג'סון | 1963 פולקסווגן קארמן-ג'יה טייפ 14 | Skylark Diner, ניו ג'רזי | 23 באוגוסט 2012 |
| 6 | 6 | "Unusable on the Internet" | בוב איינשטיין | 1970 מרצדס בנץ 300 SEL | Jerry's Deli, סטודיו סיטי, & Nate 'n Al's בוורלי הילס | 30 באוגוסט 2012 |
| 7 | 7 | "You Don't Want to Offend a Cannibal" | בארי מרדר | 1966 פורשה 356 SC קבריולה | Bendix Diner, הסברוג הייטס, ניו ג'רזי | 6 בספטמבר 2012 |
| 8 | 8 | "I Hear Downton Abbey Is Pretty Good..." | קולין קווין & מריו ג'וינר | 1976 טריומף TR6 | Fort Defiance Café, ברוקלין, ניו יורק | 13 בספטמבר 2012 |
| 9 | 9 | "I Want Sandwiches, I Want Chicken" | קרל ריינר & מל ברוקס | 1960 רולס-רויס סילבר קלאוד II | Norm's Diner, לוס אנג'לס, קליפורניה | 20, בספטמבר 2012 |
| 10 | 10 | "It's Bubbly Time, Jerry" | מייקל ריצ'רדס | 1962 טנדר פולקסווגן Type 2 | The Malibu Kitchen, מאליבו, קליפורניה | 27 בספטמבר 2012 |
עונה שנייה

| מספר | פרק | שם הפרק | אורח | מכונית | מסעדה | תאריך שידור |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 11 | 1 | "I'm Going to Change Your Life Forever" | שרה סילברמן | 1969 יגואר E טייפ סדרה 2 | Millie's, לוס אנג'לס | 13 ביוני 2013 |
| 12 | 2 | "I Like Kettlecorn" | דייוויד לטרמן | 1995 וולוו 960 | Green Granary, קונטיקט | 20 ביוני 2013 |
| 13 | 3 | "No Lipsticks for Nuns" | גד אלמלח | 1950 סיטרואן 2CV | Pommes Frites, ניו יורק | 27 ביוני 2013 |
| 14 | 4 | "You'll Never Play the Copa" | דון ריקלס | 1958 קדילאק אלדורדו | Factor's Famous Deli, לוס אנג'לס | 4 ביולי 2013 |
| 15 | 5 | "Really?!" | סת' מאיירס | 1973 פורשה 911 קאררה RS | Roebling Tea Room, ברוקלין, ניו יורק | 11 ביולי 2013 |
| 16 | 6 | "Kids Need Bullying" | כריס רוק | 1969 למבורגיני מיורה P400S | Allendale Eats, ניו ג'רזי | 18 ביולי 2013 |
עונה שלישית

| מספר | פרק | שם הפרק | אורח | מכונית | מסעדה | תאריך שידור |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 17 | 1 | "Comedy, Sex and the Blue Numbers" | לואי סי. קיי. | 1959 פיאט ג'ולי | סירתו האישית של לואי סי. קי. | 2 בינואר 2014 |
| 18 | 2 | "How Would You Kill Superman?" | פאטון אוסוולד | 1981 דלוריאן DMC-12 | Handsome Coffee Roasters, לוס אנג'לס | 9 בינואר 2014 |
| 19 | 3 | "Comedy Is a Concealed Weapon" | ג'יי לנו | 1949 פורשה 2\356 | Jones Coffee, פסדינה, קליפורניה | 12 בינואר 2014 |
| 20 | 4 | "So You're Mellow and Tense?" | טוד בארי | 1966 MG MGB | ניית'נ'ס פיימוס, ניו יורק | 23 בינואר 2014 |
| 21 | 5 | "Feces Are My Purview" | טינה פיי | 1967 וולוו 1800S | Floridita, הארלם & Dominique Ansel Bakery, סוהו | 30 בינואר 2014 |
| 22 | 6 | "The Over-Cheer" | ג'ורג' קוסטנזה & ניומן | 1976 AMC פייסר | Tom's Restaurant, מנהטן | 2 בפברואר 2014 |
| 23 | 7 | "The Last Days of Howard Stern" | הווארד סטרן | 1969 פונטיאק GTO | Bel Aire Diner, אסטוריה, קווינס | 6 בפברואר 2014 |
עונה רביעית

| מספר | פרק | שם הפרק | אורח | מכונית | מסעדה | תאריך שידור |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 24 | 1 | "A Little Hyper-Aware" | שרה ג'סיקה פרקר | 1976 פורד LTD סטיישן | Colony Diner & Francesco's Bakery, ניו יורק | 19 ביוני 2014 |
| 25 | 2 | "Two Polish Airline Pilots" | ג'ורג' וואלס | 1965 ביואיק ריביירה | Flamingo & Peppermill Fireside Lounge, לאס וגאס | 26 ביוני 2014 |
| 26 | 3 | "Opera Pimp" | רוברט קליין | 1967 יגואר סימן 2 | Klein's home and Landmark Diner, ניו יורק | 3 ביולי 2014 |
| 27 | 4 | "It's Like Pushing a Building Off a Cliff" | עזיז אנסרי | 2012 פרווסט X3-45 VIP | Brody's Diner, מסצ'וסטס | 10 ביולי 2014 |
| 28 | 5 | "The Sound of Virginity" | ג'ון סטיוארט | AMC 1978 גרמלין & AMC AMX | Tick Tock Diner, ניו ג'רזי | 17 ביולי 2014 |
עונה חמישית

| מספר | פרק | שם הפרק | אורח | מכונית | מסעדה | תאריך שידור |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 29 | 1 | "You Look Amazing in the Wind" | קווין הארט | 1959 פורשה 718 | 212 Pier, סנטה מוניקה, קליפורניה | 6 בנובמבר 2014 |
| 30 | 2 | "I'm Wondering What It's Like to Date Me" | איימי שומר | 1971 פרארי דייטונה | Short Stop Diner, הברונקס ניו יורק | 13 בנובמבר 2014 |
| 31 | 3 | "Smoking Past the Band" | ביל בר | 1970 פורד מוסטנג | Novel Cafe, סנטה מוניקה, קליפורניה | 20 בנובמבר 2014 |
| 32 | 4 | "Happy Thanksgiving Miranda" | מירנדה סינגס | 1960 אוסטין-היילי ספרייט | Art's Delicatessen Restaurant, סטודיו סיטי, קליפורניה | 27 בנובמבר 2014 |
| 33 | 5 | "I Wasn't Told About This... with Special Feature: I’m Dying, Jerry" | פרד ארמיסן | 1965 סאאב 96 מונטה קרלו 850 | Coava Coffee Roasters, פורטלנד, אורגון | 4 בדצמבר 2014 |
| 34 | 6 | "I'm Going to Take a Percocet and Let That One Go" | אלכסנדרה וונטוורת' | 1970 מרצדס-בנץ 280 SE קבריולה | Fiddler's Elbow Country Club, ניו ג'רזי | 11 בדצמבר 2014 |
| 35 | 7 | "The Unsinkable Legend" | ג'ימי פאלון | 1956 שברולט קורבט & 1994 לנד רובר דיפנדר | John's Pancake House, ניו יורק | 18 בדצמבר 2014 |
עונה שישית

| מספר | פרק | שם הפרק | אורח | מכונית | מסעדה | תאריך שידור |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 36 | 1 | "I'll Go If I Don't Have to Talk" | ג'וליה לואי-דרייפוס | 1964 אסטון מרטין DB5 | Caffe Luxxe & Art's Table, סנטה מוניקה | 3 ביוני 2015 |
| 37 | 2 | "Always Do the Banana Joke First" | סטיב הארווי | 1957 שברולט בל-אייר קבריולה | Manny's Cafeteria & Biggs Mansion, שיקגו | 10 ביוני 2015 |
| 38 | 3 | "We Love Breathing What You're Burning, Baby" | ג'ים קארי | 1976 למבורגיני קונטאש | Killer Cafe, מרינה דל-ריי, לוס אנג'לס | 17 ביוני 2015 |
| 39 | 4 | "The Comedy Team of Smug and Arrogant" | ביל מאהר | 1979 פולקסווגן חיפושית | Brite Spot, לוס אנג'לס | 24 ביוני 2015 |
| 40 | 5 | "That's the Whole Point of Apartheid, Jerry" | טרוור נואה | 1985 פרארי 308 GTBi | One Girl Cookies, ברוקלין | 1 ביולי 2015 |
| 41 | 6 | "Cut Up and Bloody but Good Looking" | סטיבן קולבר | 1964 מורגן 4+ | .Bluestone Coffee Co, ניו ג'רזי | 8 ביולי 2015 |
עונה שביעית

| מספר | פרק | שם הפרק | אורח | מכונית | מסעדה | תאריך שידור |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 42 | 1 | "Just Tell Him You're The President" | ברק אובמה | 1963 שברולט קורבט סטינגריי | הבית הלבן, וושינגטון די. סי. | 30 בדצמבר 2015 |
פרסים

פרס אמי לבידור בפריים טיים 2013 בקטגוריית הצטיינות תוכנית שאינה סיפורת בפורמט קצר - מועמדות
פרס אמי לבידור בפריים טיים 2014 - בקטגוריית הצטיינות תוכנית שאינה סיפורת בפורמט קצר - מועמדות
פרס גילדת המפיקים של אמריקה בקטגוריית מפיק השנה של פרק בסדרה דיגיטלית 2015 - זכייה
הערות שוליים

↑  Itzkoff, Dave (2015-05-27). "Jerry Seinfeld, Online Force". The New York Times (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2021-11-26.
↑  Jerry Seinfeld Explains His 'Anti-Show' To David Letterman, HuffPost, ‏2014-06-12 (באנגלית)
↑  מערכת אוטו, ג'רי סיינפלד, ג'ים קרי ולמבורגיני קונטאש, ‏17 ביוני 2015
נשמה של כלב

| --- | --- |

כרזת הסרט בעברית
 מבוסס על:  הספר "A Dog's Purpose"
 בימוי:  לאסה הלסטרם 
 הופק בידי:  גאווין פולון 
 תסריט:  ויליאם ברוס קמרון קתרין מיצ'ון אודרי ולס מאיה פורבס וולאס וולודארסקי
 עריכה:  רוברט לייטון 
 שחקנים ראשיים:  בריט רוברטסון קיי. ג'יי. אפא ברייס גייזר ג'ון אורטיז דניס קווייד ג'וש גד
 מוזיקה:  רייצ'ל פורטמן 
 צילום:  טרי סטייסי 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  אמבלין אנטרטיינמנט, דרימוורקס 
 חברה מפיצה:  סרטי יוניברסל, הולו 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  ארצות הברית 27 בינואר 2017 ישראל 16 במרץ 2017
 משך הקרנה:  100 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  דרמה קומית, סרט פנטזיה, סרט מבוסס יצירה ספרותית 
 מקום התרחשות:  שיקגו 
 תקופת התרחשות:  שנות ה-80 של המאה ה-20 
 תקציב:  22 מיליון דולר
 הכנסות:  205 מיליון דולר
 הכנסות באתר מוג'ו:   adogspurpose
 סרט הבא:  נשמה של כלב 2 
 אתר רשמי
 דף הסרט ב־IMDb
 
נשמה של כלב (באנגלית: A Dog's Purpose, בתרגום חופשי: "מטרתו של כלב") הוא סרט הרפתקאות אמריקאי מסוג דרמה קומית, שמבוסס על הספר "A Dog's Purpose" מאת ויליאם ברוס קמרון. הסרט יצא לאקרנים בארצות הברית ב-27 בינואר 2017 ובישראל ב-16 במרץ 2017.
שחקנים ודמויות

| שם השחקן/ית | שם הדמות | אודות הדמות |
| --- | --- | --- |
| ג'וש גד (דיבוב) | טובי/ביילי/אלי/ טינו/וופלס/באדי | כלב שעובר מספר גלגולים והגיבור הראשי של הסרט |
| דניס קווייד (מבוגר) | איתן מונטגומרי | אחד מהבעלים של ביילי והבעלים האהובים ביותר עליו |
| קיי. ג'יי. אפא (נער) | איתן מונטגומרי | אחד מהבעלים של ביילי והבעלים האהובים ביותר עליו |
| ברייס גייזר (ילד) | איתן מונטגומרי | אחד מהבעלים של ביילי והבעלים האהובים ביותר עליו |
| ג'ולייט ריילנס | אליזבת מונטגומרי | אמו של איתן |
| לוק קירבי | ג'ים מונטגומרי | אביו של איתן ובעלה לשעבר של אליזבת |
| פגי ליפטון (מבוגרת) | אנה | בת זוגו של איתן ואהבת נעוריו |
| בריט רוברטסון (צעירה) | אנה | בת זוגו של איתן ואהבת נעוריו |
| ג'ון אורטיז | קארלוס רואיז | קצין משטרה אלמן והבעלים של אלי |
| קירבי האוול-בפטיסט | מאיה | סטודנטית בקולג' והבעלים של טינו |
| פוץ' הול | אל | בעלה של מאיה והבעלים של רקסי |
| לוגן מילר | טוד | חבר בקבוצת הפוטבול של איתן שהדליק את ביתו |
| מיכאל בופשבר | ביל | סבו של איתן |
| גבריאל רוז | פראן | סבתו של איתן |
הפקה

בשנת 2015 רכשה דרימוורקס את זכויות הסרט. ב-8 במאי 2015 הוכרז שלאסה הלסטרם יביים את הסרט. ב-5 באוגוסט 2015 הצטרפו בריט רוברטסון ודניס קווייד לצוות השחקנים. ב-15 באוקטובר 2015 נבחר בראדלי קופר לדבב את קולו של ביילי, אך לבסוף הוא הוחלף בג'וש גד.
סרט המשך

ב-21 ביוני 2017 הודיע מנכ"ל אמבלין אנטרטיינמנט, מייקל רייט, על הפקת סרט המשך. ב-26 באוגוסט 2018 החלה יוניברסל בהפקת סרט ההמשך, והוא הוקרן לראשונה ב-17 במאי 2019 בארצות הברית תחת השם "A Dog's Journey". בישראל נקרא הסרט "נשמה של כלב 2", והוא הוקרן לראשונה ב-6 ביוני 2019.
פרדוקס איסטרלין

פרדוקס איסטרלין (באנגלית: Easterlin Paradox) הוא מושג בתחום הכלכלה שטוען שבהשוואת רמת האושר של תושבים באותה מדינה יש מתאם בין עושר גבוה לרמת אושר גבוהה יותר, אך מנגד רמת האושר הכללית של תושבי מדינה עשירה ומפותחת, אינה גבוהה יותר מרמת האושר הכללית של תושבי מדינה עשירה פחות.
הנחת היסוד של הפרדוקס שנויה במחלוקת.
המושג

המושג קרוי על שמו של הכלכלן ריצ'רד איסטרלין (Richard Easterlin) שדן בגורמים המשפיעים על האושר והרווחה במאמר משנת 1974, בשם "האם הצמיחה הכלכלית משפרת את גורל האדם? כמה ממצאים אמפיריים"
איסטרלין מצא, כפי שרוב הכלכלנים ציפו, כי בתוך מדינה נתונה, אנשים בעלי הכנסות כספיות גבוהות יותר הם בממוצע מאושרים יותר. עם זאת, בהשוואה בין מדינות שונות, רמות האושר המדווחות לא הושפעו הרבה מהנתון של הכנסה לאומית לנפש, לפחות לא למדינות שהייתה להן הכנסה מספקת כדי לספק מענה לצרכים בסיסיים. בצורה דומה, אף על פי שההכנסה לנפש בארצות הברית עלתה בעקביות בין 1946 ל-1970, דיווחים על אושר לא גילו מגמה ארוכת טווח כלשהי, וירדו בין 1960 ל-1970.
מושג זה חוזק על ידי מחקרים שונים, ביניהם מחקר של אנדרו אוסואלד (Andrew Oswald) מאוניברסיטת ווריק שגרם להתעניינות תקשורתית בנושא. מחקרים מודרניים בנושא השתמשו בשיטות רבות ושונות כדי למדוד אושר, ביניהן מדידות ביולוגיות, שהגיעו לאותם דפוסים. דבר זה נעשה בניסיון לענות על חלק מהטענות כנגד מדידה של אושר בדיווח עצמי.
הסברים והשלכות

אחד ההסברים לפרדוקס הוא שהשפעת ההכנסה הכספית על האושר היא באמצעות מנגנון יחסי, כלומר מדידת ההכנסה יחסית להכנסתם של אנשים אחרים באותה מדינה. לכן אין לרמת הכנסה לאומית גבוהה השפעה על רמת האושר המדינתית.
איסטרלין עצמו הסביר כי ההשפעה של עושר על האושר נעצרת מרגע שנענו צרכים בסיסיים של האוכלוסייה. כפועל יוצא נאמר כי המדיניות הממשלתית צריכה להפסיק להתמקד בצמיחה כלכלית, ולהתחיל להתמקד במדדים אחרים כמו הגדלת שביעות הרצון על ידי מדדים כמו מדד האושר הלאומי או מדדים דומים אחרים (ראו מדדים חלופיים לתמ"ג). מגמה זו קיבלה חיזוק מצד הזרם של כלכלה אקולוגית שביקר את התוצר המקומי הגולמי על רקע בעיות שקשורות לפגיעה בסביבה ולפגיעה בקיימות.
ביקורות

בשנת 2003 פרסמו רות וינהובן ומיכאל הגרטי ניתוח חדש שהתבסס על מגוון מקורות מידע, והמסקנה שלהם הייתה שלא קיים פרדוקס, וכי מדינות הופכות בממוצע למאושרות יותר כאשר ההכנסה שלהן עולה. בתגובה טען איסטרלין כי החוקרים השתמשו במידע בלתי מתאים.
בשנת 2008, הכלכלנים ג'סטין וולפרס (Justin Wolfers) ובטסי סטיבנסון (Betsey Stevenson), מאוניברסיטת פנסילבניה, פרסמו מאמר שניסה לבדוק מחדש את פרדוקס איסטרלין באמצעות נתונים שנלקחו על פני זמן וגם הם הסיקו שפרדוקס איסטרלין מוטעה. הם טענו כי קיימת האטה בקשר בין הכנסה אבסולוטית לבין אושר, אבל אין נקודת רוויה שבה הכנסה אבסולוטית מפסיקה להשפיע. לטענתם האושר לא מושפע רק מרמה יחסית של הכנסה אלא גם מרמות הכנסה אבסולוטית. דבר זה עומד בניגוד לפרשנות קיצונית של תאוריית hedonic treadmill (Hedonic treadmill) לפיה רק ההכנסה היחסית משנה את ההרגשה ואת ההתנהגות. גם מחקרו של אנגוס דיטון, זוכה פרס נובל תומך במסקנה זו.
מחקר מאוחר

בשנת 2010, איסטרלין הוציא לאור נתונים ממדגם של 37 מדינות מאשרים מחדש את הפרדוקס אשר נחקר על ידי וולפרס. ב-2012 דו"ח שהוכן עבור האו"ם. ריצ'רד ליורד, אנדרו קלארק וקלאודיה סניק אשר ציינו כי ישנם משתנים אחרים כמו עושר, אמון חברתי ולו דווקא הכנסה, אשר יכולים לשפר הרבה את סך תמ"ג לנפש .
ב-2015, פסיכולוגים, תומאס גילוביץ' ועמית קומר פרסמו סקירה אשר הוכיח כי "חווייתית רכישות (כגון חופשות, הופעות, ארוחות בחוץ) נוטות להביא יותר אושר מתמשך, מאשר רכישות חומריות. הם מצאו שבהשוואה לחפצים, חוויות פחות ניתנות להסתגלות.
סלין קסביר פרופסור בבית ספר לעסקים בלונדון, שיגריאו אושי, פרופסור באוניברסיטת וירג'יניה, טענו כי אי-השוויון פוחת ונגד זה גדל התוצר. זה יכול להיות על סמך האושר הלאומי אשר בחלקו מסביר את הפרדוקס.
ראו גם

תוצר מקומי גולמי
מרוץ הנאה
כלכלת אושר
שביעות רצון מהחיים
לקריאה נוספת

Cohen, Nick (28 בינואר 2007). "It's experts that make us miserable". The Guardian. {{cite web}}:  (עזרה)
Stokes, Bruce (24 ביולי 2007). "Happiness Is Increasing in Many Countries -- But Why?". Pew Global. {{cite web}}:  (עזרה)*Leonhardt, David (16 באפריל 2008). "Maybe Money Does Buy Happiness After All". The New York Times. {{cite news}}:  (עזרה)
Nasser, Abdullah (נוב' 2012). "Can Money Buy Happiness? A macroeconomic multinational perspective on the Easterlin Paradox". THURJ. 40 (9). אורכב מ-המקור ב-2017-05-02. נבדק ב-2017-01-01. {{cite journal}}:  (עזרה)