stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
תוכנית הפדרציה
ניסיונות למימוש התוכנית

ההתנגדות הגורפת לתוכנית בקרב מדינות ערב והארגונים הפלסטיניים הקשתה על ניסיונות מימוש התוכנית. משלחת ירדנית נשלחה למדינות ערב במטרה לשכנען לתמוך בתוכנית, אולם היא לא הצליחה להקטין את ההתנגדות. המשטר בירדן ניסה גם לשכנע את התושבים בגדה המערבית לתמוך בתוכנית, בהצלחה מועטה. הונפקו דרכונים של "הממלכה הערבית המאוחדת" וכן נעשו בירורים באשר למינוי ממשלה למחוז פלסטין, אך הם היו רפים ומינימליים. כדי לשפר את דעת הקהל הפלסטינית, התפטרה ממשלתו של אחמד א-לווזי, ובאוגוסט 1972 הוא הקים ממשלה חדשה שבה היו חברים מספר גדול יותר של שרים פלסטינים. ממשלה זו סיימה את כהונתה במאי 1973, כשאז הוחלף א-לווזי בידי זיד א-ריפאעי.
מטבע הדברים כל מימוש של התוכנית היה מותנה בהסכמה ישראלית לנסיגה משטחי הגדה המערבית. בהתאם, ראה חוסיין בשיחות החשאיות שניהל עם ישראל זה זמן רב, נקודת מפתח בדרך ליישום רעיון הפדרציה - עניין חשוב עוד יותר מהתגובות של מדינות ערב ומדעת הקהל הפלסטינית. פגישה ראשונה בנושא נערכה בין חוסיין לבין ראש הממשלה גולדה מאיר ושר הביטחון משה דיין ב-21 במרץ, שבוע ימים לאחר פרסום התוכנית. בפגישה, שנערכה מדרום לים המלח, הצרה מאיר על כך שחוסיין לא תיאם מראש עם ישראל את פרסום התוכנית, ואילו חוסיין הבטיח כי התכוון שיישום התוכנית יתבצע רק בתיאום עם נסיגה ישראלית ולאחר הסכם שלום. חוסיין הסכים לאפשרות שירדן תחתום על הסכם שלום עם ישראל בנפרד משאר מדינות ערב, אך התעקש על נסיגה מלאה לגבולות 4 ביוני 1967, בהתאם לתוכנית הפדרציה. ישראל לא הייתה מוכנה לנסיגה מלאה, ובמקום זאת הציע דיין רעיון של גשרים פתוחים בין הגדות, תוך שמירה ישראלית על כל הגדה במישור הביטחוני. חוסיין לא הסכים לכך, והצדדים נוכחו לדעת שהסכם קבע לא ייתכן. ללא קשר להסכם, הפציר המלך במאיר לחדש את הקשר בין השלטון ההאשמי לבין הפלסטינים תושבי הגדה.
הפגישה השנייה בין הצדדים נערכה ב-29 ביוני 1972. דיין ומאיר היו נציגי ישראל גם הפעם, ולחוסיין נלווה יועצו המלכותי זיד א-ריפאעי. דיין הפציר בחוסיין להגיע להסכם שלום עם מאיר, שמצבה הפוליטי היה איתן באותה תקופה, אך חוסיין סירב לשמוע על שינויי גבולות מרחיקי לכת במסגרת הסדר קבע. א-ריאפעי היה מוכן לפירוז הגדה המערבית לאחר נסיגה ישראלית, אך לא מעבר לכך. השיחה עסקה ברובה בענייני ביטחון, וגם בה לא התקבל רעיון תוכנית הפדרציה. בפגישה השלישית בין הצדדים, שנערכה ב-19 בנובמבר 1972, דרש חוסיין, מלבד נסיגה מהגדה המערבית, גם גישה לרצועת עזה. ראש הממשלה הורידה רעיון זה מהפרק. גם לתוכנית הפדרציה לא הסכימה. היא דרשה שהיישובים היהודיים שנבנו ביהודה ושומרון ייוותרו על כנם, ולכל היותר הציעה ריבונות ירדנית באזורים אחרים. חוסיין סירב להצעה זו. בפגישה השלישית בין הצדדים ישראל דחתה סופית את רעיון תוכנית הפדרציה. התוכנית המשיכה לשמש כמתווה הירדני להסכם שלום עם ישראל, אולם לא נדונה עוד בצורה רצינית. פגישות נוספות בין חוסיין לבין גולדה מאיר, ומאוחר יותר עם יצחק רבין, עסקו בסוגיות ביטחוניות וכלכליות ולא בנושאים מדיניים.
השפעות התוכנית

חוסיין הציע את תוכנית הפדרציה בזמן שאותו זיהה כקיפאון פוליטי בעולם הערבי. מצב זה השתנה כליל לאחר מלחמת יום הכיפורים, והמצב הפוליטי ששרר לאחריה לא תאם עוד את שאיפות השלטון הירדני. כוחו של אש"ף התחזק בעקבות המלחמה, ובאוקטובר 1974 התכנסה הליגה הערבית בוועידת רבאט והכירה בארגון לשחרור פלסטין בתור המייצג הבלעדי של העם הפלסטיני. ירדן איבדה את הלגיטימציה שלה לייצוג הגדה המערבית וחוסיין נסוג מתוכנית הפדרציה. הפרלמנט הירדני, שכלל מספר שווה של נציגים משתי הגדות, פוזר ולא נערכו בחירות מחודשות. ירדן אמנם המשיכה את קשריה עם הגדה המערבית גם לאחר ועידת רבאט, בעיקר באמצעות העברת משכורות לאנשי מנהל, אך תוכנית הפדרציה במתכונת שבה הוצגה במרץ 1972 לא נידונה שוב.
רוח תוכנית הפדרציה המשיכה להתקיים גם לאחר מכן. היא שעמדה מאחורי הקמתו המחודשת של "המשרד לענייני השטחים הכבושים" באוגוסט 1980, וכן מאחורי תוכנית הקונפדרציה שהציעו במשותף ירדן ואש"ף באוקטובר 1982. אולם עיקר חשיבותה של התוכנית הייתה ההכרה הרשמית בייחודיות הפלסטינית ובזכות הפלסטינים להגדרה עצמית. ניסיון איחוי הקרעים שנוצרו בספטמבר השחור באמצעות מדיניות חדשה של שיתוף-פעולה ערער על עצם המעורבות הירדנית בשאלת עתיד הפלסטינים. לראשונה מאז סיפוח הגדה המערבית ב-1950, המשטר בירדן העמיד את שאלת אחדות הגדות בספק. אחדות הגדות נתפסה מעתה כדבר מלאכותי בר-הפרדה ולא כגוף אורגני ובלתי ניתן לניתוק. לפיכך, יש חוקרים הרואים בתוכנית הפדרציה משנת 1972 את התשתית להכרזתו של חוסיין על ניתוק הזיקה בין ממלכת ירדן לבין הגדה המערבית ביולי 1988.
ראו גם

היסטוריה של ממלכת ירדן
מדיניותו של וצפי א-תל בסוגיה הפלסטינית
תוכנית אלון
תוכנית הקונפדרציה
יחסי ירדן–ישראל
האופציה הירדנית
תוכנית הקנטונים
לקריאה נוספת

צבי אל-פלג, תכנית הפדרציה של חוסין: גורמים ותגובות, הוצאת מכון שילוח לחקר המזרח התיכון ואפריקה באוניברסיטת תל אביב, 1977 (הספר בקטלוג ULI)
יוסף נבו, ירדן: החיפוש אחר זהות, הוצאת האוניברסיטה הפתוחה, תשס"ה, עמודים 111–116, 126–135, 152–221 (הספר בקטלוג ULI)
אבי שליים, המלך חוסיין: ביוגרפיה פוליטית, הוצאת כנרת - זמורה-ביתן - דביר, 2009, עמודים 298–310 (הספר בקטלוג ULI)
משה ז"ק, חוסיין עושה שלום: שלושים שנה ועוד שנה בדרך אל השלום, הוצאת אוניברסיטת בר-אילן, תשנ"ז, עמודים 146–172 (הספר בקטלוג ULI)
Yehuda Lukacs, Israel, Jordan and the Peace Process, Syracuse University Press, 1996, pp.117–127
Kamal Salibi, The Modern History of Jordan, I.B. Tauris, 1993, pp. 243–275
הערות שוליים

1 2  נבו, עמ' 186
↑  בערבית: وحدة الضفتين
↑  נבו, עמ' 49
↑  אכן, מספר ראשי ממשלה בכירים בירדן בשנות ה-50 וה-60 היו ממוצא פלסטיני: תאופיק אבו אל-הודא, אבראהים האשם וסמיר א-ריפאעי
↑  אז חלק מקע"ם
↑  Yehuda Lukacs, Israel, Jordan and the Peace Process, pg.120
↑  אל-פלג, עמ' 8–10
↑  אל-פלג, עמ' 10–12
↑  שליים, עמ' 298
↑  הבחירות לעיריות בשומרון נערכו בסוף מרץ, ואילו הבחירות לעיריות ביהודה בראשית מאי 1972
1 2 3  נבו, עמ' 185
↑  שליים, עמ' 299
↑  את הנאום המלא של חוסיין בתרגום לעברית ניתן למצוא בתוך: אל-פלג, עמ' 51–62
1 2  אלראי, ח'טאב אלמלכ חסין אלא אלשעב חול משרוע אקאמת אלממלכה אלערביה אלמתחדה, אוגוסט 2011
↑  בערבית: المملكة العربية المتحدة
↑  בערבית: قطرين. ביחיד: قطر
↑  בערבית: قطر فلسطين
↑  בערבית: قطر الاردن
↑  בערבית: مجلس الامة
↑  מספר הנציגים בפרלמנט של ירדן אמנם היה זהה בין שתי הגדות, אבל הגדה המערבית הייתה מאוכלסת יותר ולכן הייתה אפליה לטובת הגדה המזרחית
1 2  נבו, עמ' 184
↑  נבו, עמ' 183
1 2  שליים, עמ' 302
↑  יוסף חריף, "תכנית חוסיין מהווה מכשול לשלום" תכריז ג. מאיר בכנסת על דעת כל הממשלה, מעריב, 16 במרץ 1972
↑  אל-פלג, עמ' 26–27
↑  אל-פלג, עמ' 26–29
↑  עדה לוצ'אני, אין כל סיבה שנתנגד לרעיון הפדרציה של חוסיין אך עלינו להסתייג באופן מוחלט מהמפה שהציע, מעריב, 24 במרץ 1972
↑  אל-פלג, עמ' 27
↑  ראו לקמן: ניסיונות למימוש התוכנית
↑  להשאיר אופציה, על המשמר, 16 במרץ 1972
↑  אל-פלג, עמ' 21–24
↑  אל-פלג, עמ' 24–25
1 2  אל-פלג, עמ' 19
↑  שליים, עמ' 300
↑  אל-פלג, עמ' 20; היחידה שכן ניתקה את יחסיה עם ירדן הייתה מצרים. ראו לעיל 'תגובת העולם הערבי'
1 2  אל-פלג, עמ' 21
1 2 3  אל-פלג, עמ' 17
↑  מתגבשת חזית כל־ערבית נגד חוסיין עתון מצרי רומז על ניתוק־יחסים, מעריב, 17 במרץ 1972
↑  נבו, עמ' 188
↑  אל-פלג, עמ' 18
↑  Yehuda Lukacs, Israel, Jordan and the Peace Process, pg.121
↑  Yehuda Lukacs, Israel, Jordan and the Peace Process, pg.122
1 2  יוסף חריף, במערב רואים בתכנית חוסין התחלה, מעריב, 24 במרץ 1972
↑  אל-פלג, עמ' 20–21
↑  אל-פלג, עמ' 20
↑  אל-פלג, עמ' 24
↑  נבו, עמ' 254
↑  ז"ק, עמ' 161–162
↑  שליים, עמ' 306
↑  נבו, עמ' 190–191
↑  נבו, עמ' 194
| --- | --- |
ערך מומלץ: 
המלך חוסיין, יוזם תוכנית הפדרציה
גולדה מאיר (שמאל) ומשה דיין (ימין) הם שדנו בחשאי עם המלך חוסיין על תוכנית הפדרציה.
כלולות (בלט)

כלולות (בצרפתית: Les Noces, ברוסית: Свадебка) הוא בלט ויצירה תזמורתית קונצרטנטית, שהלחין איגור סטרווינסקי לכלי הקשה, פסנתרנים, מקהלה וזמרים סולנים. המלחין תיאר את היצירה בכותרת: "תמונות כוריאוגרפיות עם מוזיקה וקולות" והקדיש אותה לאמרגן סרגיי דיאגילב. אף כי ייעודה המקורי היה יצירה לבלט, היא מבוצעת במקרים רבים ללא מחול.
ביצוע הבכורה של הבלט בניצוח ארנסט אנסרמה בבלט רוס, עם כוריאוגרפיה מאת ברוניסלבה ניז'ינסקה, התקיים ב-13 ביוני 1923 בפריז. ליצירה כמה גרסאות, לעיתים בהחלפת התזמורת בכלי הקשה ופסנתרים או בשימוש בפיאנולה לפי גרסת היצירה, שסטרווינסקי נטש בלי לסיים.
הלחנה

סטרווינסקי הגה לראשונה את כתיבת הבלט ב-1913, והשלים אותה בפרטיטורה מקוצרת באוקטובר 1917. הוא כתב את הלברית בעצמו, תוך שימוש בטקסטים של שירי כלולות רוסיים, שנלקחו ברובם מקבצי שירים שאסף פיוטר קירייבסקי ואשר יצאו לאור ב-1911. במהלך תקופת דגירה ממושכת, חלו שינויים דרמטיים בתזמור היצירה. סטרווינסקי תכנן תחילה להשתמש בתזמורת סימפונית מורחבת, בדומה לזו של פולחן האביב. תמורות רבות חלו בחשיבתו, ובין היתר שקל בנקודה מסוימת שימוש בכלי נגינה מתואמים הפועלים באמצעות גליל, בהם פיאנולה, אבל ויתר על הרעיון ונטש גרסה זו באמצע.
סטרווינסקי בחר לבסוף בהרכב הבא: סולנים: סופרן, מצו-סופרן, טנור ובס; מקהלה מעורבת; ושתי קבוצות של כלי הקשה (כלי הקשה מכווננים, כולל ארבעה פסנתרים, וכלי הקשה שאינם מכווננים). התזמור הזה מדגים את נטייתו הגוברת של סטרווינסקי לקבוצות צלילים מפושטים, צלולים ומכניים בעשור שלאחר "פולחן האביב", אם כי הוא לא חזר לייצר אפקט צלילי קיצוני כל כך בכלי הקשה בלבד.
ב-1962, מהרהר באותה תקופת יצירה, נזכר סטרווינסקי, "כשניגנתי לראשונה את ,כלולות' לדיאגילב ... הוא בכה ואמר, שזו הבריאה היפה ביותר והטהורה ביותר ברוסיותה של הבלט שלנו. אני חושב, שהוא אהב את ,כלולות' יותר מכל יצירה אחרת שלי. משום כך הבלט מוקדש לו."
מבנה

הבלט מחולק לארבע תמונות:
מבנה > חלק 1

"המחלפות" (La tresse)
"בבית החתן" (Chez le marié)
"פרידת הכלה" (Départ de la mariée)
מבנה > חלק 2

"חגיגת הכלולות" (Le Repas de noces)
ביצועים

הצגת הבכורה של היצירה התקיימה ב-13 ביוני 1923 בתאטר דה לה גאיטה בפריז, בביצוע בלט רוס, בכוריאוגרפיה מאת ברוניסלבה ניז'ינסקה. על ההרכב הכלי של ארבעה פסנתרים וכלי הקשה ניצח ארנסט אנסרמה. היצירה מבוצעת בדרך כלל ברוסית או בצרפתית; לעיתים משתמשים בתרגום לאנגלית, וסטרווינסקי בחר בגרסה האנגלית להקלטות בניצוחו בשביל קולומביה רקורדס ב-1934 וב-1959.
בביצוע הבכורה בלונדון ב-14 ביוני 1926 בתיאטרון הוד מלכותה, ניגנו את תפקידי הפסנתר המלחינים פרנסיס פולנק, ז'ורז' אוריק ויטוריו ריאטי וורנון דיוק. כשסטרווינסקי ניצח על ההקלטה שבה נעשה שימוש בלברית האנגלית בשנת 1959, ארבעת הפסנתרנים היו המלחינים סמיואל בארבר, ארון קופלנד, לוקאס פוס ורוג'ר סשנס. בהפקה מחודשת של הבלט בקובנט גארדן בלונדון ב-23 במרץ 1962, ניגנו ארבעה מלחינים - ג'ון גרדנר, מלקולם ויליאמסון, ריצ'רד רודני בנט ואדמונד רוברה - את תפקידי הפסנתר.
הגרסה הכוללת פיאנולה, שסטרווינסקי לא סיים, הושלמה ברשות יורשיו של סטרווינסקי על ידי המלחין ההולנדי תיאו ורביי ובוצעה בהולנד ב-2009.
ביקורת ומורשת

"כלולות" התקבל ברגשות מעורבים בביצועיו הראשונים. בעוד שביצוע הבכורה של הבלט בפריז ב-1923 התקבל בהתלהבות, הביצוע בלונדון שלוש שנים אחר כך קיבל תגובה שלילית כל כך מן המבקרים, שלדברי אריק וולטר וייט, "הארס שבהתקפה הזאת הרגיז כל כך את הסופר ה. ג'. ולס, שב-18 ביוני 1926 הוא יצא במכתב פומבי. מכתבו של ולס, כפי שציטט אותו וייט, אומר: "אינני מכיר שום בלט אחר שוא מעניין כל כך, מבדר כל כך, מרענן כל כך או מרגש כל כך כמו ,כלולות' ... הבלט הזה משקף בצליל ובמראה את נפש האיכר, ברצינותו, במורכבות השקולה והתמימה שלו, בגיוון הדק של מקצביו ובזרמי המעמקים של ריגוש המחלחלים בו, שידהימו ויענגו כל איש או אישה אינטליגנטיים, בבואם לצפות בו."
תגובתם הצדקנית של המבקרים הסובייטים כגון טיחון חרניקוב לא הפתיעה איש: "בפטרושקה ו,כלולות' עושה סטרווינסקי, בברכת דיאגילב, שימוש במנהגים עממיים רוסים במטרה לשים אותם ללעג לטובת קהל צופים אירופאי, ולצורך זה הוא שם דגש על מאפיינים אסייתים - פרימיטיביות, גסות וחושים חייתיים - ומשלב בכוונת זדון מוטיבים סקסואליים. נעימות-עם עתיקות מסולפות בכוונה כמשתקפות בראי עקום." לעומת זאת, בשנת 1929 יצא בוריס אספייב, מוזיקולוג שלא נטה כל כך לדבוק ב"קו המפלגה", בנבואה מרחיקת-ראות: "הדור הצעיר ימצא בפרטיטורה של ,כלולות' מקור בלתי נדלה של מוזיקה ושל שיטות חדשות להתנסחות מוזיקלית - ממש ספר לימוד למיומנות טכנית."
ואכן, עם חלוף הזמן מתגלה "כלולות" כאחד מהישגיו המעולים והמקוריים ביותר של סטרווינסקי. במאמר משנת 1988 כתב סטיבן וולש, "אף כי היו בין יצירותיו האחרות של סטרוינסקי לתיאטרון כאלה שנהנו מיוקרה רבה יותר, ,כלולות' היא מבחינות רבות הרדיקלית ביותר, המקורית ביותר ואולי הגדולה בכולן."
הווארד גודול עומד על השפעת המצלולים הייחודיים של "כלולות": "מכל מקום, על מלחינים אחרים, שהתוודעו בהדרגה ל,כלולות', נסכו הפרימיטיביות המדומה שלו וצלילו הנוקב קסם שאין לעמוד כנגדו ... עולם הצליל של ,כלולות' הוא, פשוט מאוד, מושא החיקוי הגדול שבכל צירופי המאה העשרים מחוץ לתחומי הג'אז והמוזיקה הפופולרית". גודול מזכיר מלחינים, שנשבו בהשפעתו, כגון אורף, בארטוק, מסייאן ורבים אחרים, לרבות מלחינים לסרטי קולנוע.
בזכרונותיה מן העבודה כסוכנת של סטרווינסקי בעשור האחרון לחייו, מציינת ליליאן ליבמן את חיבתו המיוחדת של המלחין ליצירה: "ועם זאת, האם הייתה לו יצירה שהעדיף, כפי שאב מעדיף אחד מבניו? ... אני חושבת שזו הייתה, כלולות' ... היא משכה אותו, כך נראה, יותר מכל יצירה אחרת שחיבר. במשך הזמן שהכרתי אותו, אזכור ,כלולות' העלה על פניו תמיד אותו חיוך, שבו קיבל את פני אלה, שלהם רחש חיבה מיוחדת."
הקלטות חשובות

הקלטה משנת 1934 בניצוח סטרווינסקי, עם לברית אנגלית, יצאה לאור מחדש על גבי תקליטור בחברת EMT, כחלק מסדרת "מלחינים פנים אל פנים" (Composers in Person) שלהם.
רוברט קרפט הקליט גרסאות מוקדמות של "כלולות" בראשית שנות ה-70' של המאה ה-20 על אריך נגן של קולומביה, עם פסנתרים במקום פיאנולה.
אנסמבל דמיטרי פוקרובסקי הוציא הקלטה, שבה חלק גדול מן החומר שנכתב לפסנתר ערוך באמצעות MIDI (ממשק דיגיטלי עבור כלים מוזיקליים) במחבי מקינטוש.
המלצת שירות השידור הבריטי היא להקלטה שנעשתה ב-1990 על ידי המקהלה הקאמרית וורונז', אנסמבל המקהלה הקאמרית ניו לונדון, בניצוח ג'יימס ווד, תקליטור היפריון 66410.
ליאונרד ברנשטיין ניצח על התזמורת והמקהלה של פסטיבל באך האנגלי בהקלטה לדויטשה גרמופון בשנת 1977, עם מרתה ארחריץ', כריסטיאן צימרמן, צ'יפריאן קאצאריס והומרו פרנצש כפסנתרנים.
כוריאוגרפיה

האינטרפרטציה הכוריאוגרפית של כלולות" מאת ברוניסלבה ניז'ינסקה נקראת "פרוטופמיניסט". "כלולות" מוותר על האופטימיות האופיינית לחתונה טיפוסית, ותחת זאת מציג את טבעה הכובל והמגביל של חובת האישה להינשא. התפאורה הכהה והקודרת מספקת את הרקע לתלבושות הפשוטות והתנועות הנוקשות. האינדיבידואליות של הרקדן מסולקת מעליו בכוריאוגרפיה של ניז'ינסקה, ומציבה בכך את השחקנים על נתיב מוכתב מראש, כיוון שנישואים הצטיירו כדרך לקיים ולהגדיל את הקהילה. הכוריאוגרפיה מקרינה סמליות, כשהנשים, המכונסות יחדיו, הולמות שוב ושוב ברצפה בנעלי הבוהן שלהן בלהט קשוח, כמבקשות לספר את סיפור מאבקן והכניעה אומרת הכבוד שבסופו. תרבות האיכרים הרוסית והכרת החובה שהחדירה באנשיה מיוצגת ביצירה של ניז'ינסקה.
לקריאה נוספת

Stravinsky, Igor. Les Noces in Full Score. Dover Publications (June 25, 1998) ISBN 0-486-40413-7.
הערות שוליים

↑  איגור סטרווינסקי: "כלולות": תמונות כוריאוגרפיות רוסיות, מו"ל ג'. את ו. צ'סטר, 1922, לונדון
↑  "סטרווינסקי, המלחין ויצירותיו", הוצאת אוניברסיטת קליפורניה, 1966, עמ' 260
↑  362 דבורה ג'וויט, "ג'רום רובינס:חייו, התיאטרון שלו, המחול שלו", הוצאת סיימון ושוסטר, 2004, עמ' 362
↑  John Gardner website האתר של ג'ון גרדנר
↑  "כלולות כפריות"
↑  Dance Kaleidoscope on same-sex marriage  "נובו", קליידוסקופ מחול על נישואים חד-מיניים. 15 במאי 2013
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb139199647 (data)  GND: 300158025  MusicBrainz work: 1eebbe93-77ac-4501-8b58-122b676bb088  SUDOC: 035790776  VIAF: 176639342   WorldCat (עם VIAF): 176639342
אית'ן אלן בראון

אית'ן אלן בראון (באנגלית: Ethan Allen Brown;‏ 4 ביולי 1776 –  24 בפברואר 1852) היה פוליטיקאי ודיפלומט אמריקאי, חבר המפלגה הדמוקרטית-רפובליקנית, שכיהן כמושל אוהיו השביעי, כסנאטור מטעמה, וכממונה על היחסים של ארצות הברית בברזיל.
ראשית חייו

אית'ן אלן בראון נולד בעיירה דריין שבקונטיקט. אביו היה רוג'ר בראון, חוואי מצליח שלחם במלחמת העצמאות של ארצות הברית. בראון למד עם מורה פרטי והפגין מיומנות בצרפתית, לטינית ויוונית עתיקה. במשך חמש שנים הוא למד משפטים בקריאה עצמית בהדרכתו של אלכסנדר המילטון, וב-1802 התקבל ללשכת עורכי הדין.
קריירה

ב-1803 עבר בראון לסינסינטי, אוהיו. ב-1810 הוא מונה כשופט בבית המשפט העליון של אוהיו, וב-1817 הוא נבחר מחדש. ב-1818 נבחר בראון כמושל אוהיו, וב-1820 נבחר לכהונה נוספת כמושל. הוא התפטר ב-3 בינואר 1822 כדי לאייש מושב בסנאט של ארצות הברית במקומו של ויליאם טרימבל שנפטר. בבחירות לכהונה נוספות בסנאט ב-1824 הוא הובס על ידי ויליאם הנרי הריסון.
בבחירות לנשיאות של 1828 היה בראון בחבר האלקטורים והצביע בעד אנדרו ג'קסון. כתומך פעיל של ג'קסון, זכה בראון ב-1830 למינוי כממונה על היחסים בברזיל וכיהן שם ארבע שנים. לאחר מכן הוא שימש כנציב משרד הקרקעות הכללי בוושינגטון די. סי. בשנים 1835–1836.
ב-1836 הוא פרש לחווה של משפחתו באינדיאנה. בשנים 1841–1843 הוא היה חבר בבית הנבחרים של אינדיאנה.
מותו

אית'ן אלן בראון נפטר ב-24 בפברואר 1852, בעת שהשתתף בוועידת המפלגה הדמוקרטית, שהתקיימה באינדיאנפוליס. הוא נטמן בבית הקברות סיידר הדג' שברייזינג סאן, אינדיאנה.
הערות שוליים

1 2  אית'ן אלן בראון, באתר בהמדריך הביוגרפי של הקונגרס של ארצות הברית
↑  Ohio Governors – ETHAN A. BROWN (1818–1822), Ohio Historical Society, ‏(אורכב מהמקור ב-13 במאי 2012)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1177749173  ISNI: 0000 0000 5097 5202  LCCN: nr93039484  NARA: 10574299  SNAC: w6cv4gks  US Congress: B000914  VIAF: 24476707   WorldCat (עם VIAF): 24476707
קבוצה קומפקטית

קבוצה קומפקטית היא תת-קבוצה של מרחב טופולוגי, שלכל כיסוי פתוח שלה קיים תת-כיסוי סופי. אם המרחב הטופולוגי כולו מקיים את התכונה הזו, הוא נקרא מרחב קומפקטי.
מושג הקומפקטיות מכליל תכונות שמתקיימות על ידי קבוצות סגורות וחסומות במרחבים מטריים, כדוגמת הקטע  [0,1]=\{x:0\leq x\leq 1\} בישר הממשי.  כדי להכליל את המושג של קטע סגור וחסום למרחבים טופולוגיים שאינם מטריים, משתמשים בעובדה שתכונות רבות של הקטעים הסגורים נובעות ישירות מכך שאם מכסים קטע סגור בקטעים פתוחים, מובטח שקיים מספר סופי של קטעים מבין אלה המשתתפים בכיסוי המכסה את הקטע הנתון.
קומפקטיות היא תכונה בעלת חשיבות יסודית באנליזה מתמטית, משום שמשפטים חשובים הנוגעים לפונקציות רציפות בקטע סגור, כגון משפט קנטור על רציפות במידה שווה ומשפטי ויירשטראס, תקפים גם עבור פונקציות ממשיות שהן רציפות בקבוצה קומפקטית.
במרחב מטרי, כל קבוצה קומפקטית היא סגורה וחסומה. משפט היינה-בורל קובע שבמרחבים האוקלידיים  \mathbb {R} ^{n}, גם ההפך נכון: כל קבוצה סגורה וחסומה במרחב כזה היא קומפקטית.
היסטוריה

מושג הקומפקטיות הופיע בצורה מפורשת רק בתחילת המאה העשרים, אך ניצניו מצויים בהתפתחויות עיקריות באנליזה המתמטית מתחילת הרבע האחרון של המאה התשע-עשרה. ב-1817 אפיין בולצאנו את תכונת החסם העליון של הממשיים, שעל בסיסה הוכיח ויירשטראס ב-1877 את משפט בולצאנו-ויירשטראס: קבוצה בממשיים כוללת גבול לכל סדרה אם ורק אם היא סגורה וחסומה. במקביל לגישה זו שחקרה את הממשיים באמצעות סדרות, התפתחה גישה הלומדת אותם באמצעות קטעים פתוחים. ב-1872 הוכיח אדוארד היינה (1821-1881) שפונקציה רציפה בקטע סגור היא רציפה במידה שווה (דיריכלה הוכיח זאת כבר ב-1852, אלא שהגרסה שלו לא פורסמה עד 1904). בהמשך לעבודתו של היינה, הראה אמיל בורל בעבודת הדוקטורט שלו ב-1894 שקטע סגור בממשיים הוא, במונחים מודרניים, קומפקטי. מושג הרציפות במידה שווה עמד ביסוד משפט ארצלה-אסקולי (1883 ו-1893) על התכנסות במידה שווה של סדרות של פונקציות רציפות.
מוריס פרשה היה זה שזיהה את החשיבות של הקומפקטיות כמושג עצמאי, ואף טבע את המונח ב-1906, כשהוא מגדיר מה שידוע היום כקומפקטיות יחסית (לקבוצה יש סגור קומפקטי). את ההגדרה המקובלת היום טבעו פבל אלכסנדרוב ופבל סמואילוביץ' אוריסון ב-1923 (בתחילה בשם "בי-קומפקטיות"). בורבקי (בשנות הארבעים) כינה מרחבים קומפקטיים בשם קוואזי-קומפקטיים, כשהוא שומר את המונח עצמו למרחבים קומפקטיים האוסדורף.
כיסויים וקומפקטיות

כיסוי פתוח של קבוצה  K במרחב טופולוגי הוא אוסף של קבוצות פתוחות, שהקבוצה  K מוכלת באיחוד שלהן. במילים אחרות, כל נקודה של  K שייכת לפחות לאחת הקבוצות באוסף. אם אוסף קטן יותר מהווה כיסוי של אותה קבוצה  K, הוא נקרא תת כיסוי.
קבוצה קומפקטית היא קבוצה בעלת התכונה הבאה: לכל כיסוי פתוח של הקבוצה, קיים תת-כיסוי סופי. לדוגמה, כל קבוצה סופית היא קומפקטית, ובמידת מה אפשר לחשוב על הקומפקטיות כעל הכללה טופולוגית של מושג הסופיות; הקבוצות הקומפקטיות הן 'הקבוצות הקטנות' של המרחב הטופולוגי. אם המרחב הטופולוגי כולו מקיים את התכונה הזו, הוא נקרא מרחב קומפקטי.
בעזרת הדואליות בין קבוצות פתוחות וקבוצות סגורות, אפשר לנסח את תכונת הקומפקטיות גם באופן הבא: במרחב קומפקטי, אם אוסף של קבוצות סגורות מקיים את תכונת החיתוך הסופי (החיתוך של כל מספר סופי של קבוצות מהמשפחה אינו ריק), אז גם החיתוך של המשפחה כולה אינו ריק.
בספרים אחדים (במיוחד בתחום הגאומטריה האלגברית) מייעדים את התואר 'קומפקטי' רק למרחבי האוסדורף קומפקטיים, אולם זוהי הגדרה פחות מקובלת של המושג. בספרים אלו מרחב שהוא קומפקטי ואינו האוסדורף נקרא קוואזי-קומפקטי.
כיסויים וקומפקטיות > תכונת לינדלוף וקומפקטיות מנייתית

אפשר לפרק את תכונת הקומפקטיות לשני מרכיבים חלשים יותר. קבוצה מקיימת את תכונת לינדלוף אם לכל כיסוי אינסופי שלה יש תת-כיסוי בן מנייה; וקבוצה נקראת קומפקטית מנייתית אם לכל כיסוי בן מנייה שלה, יש תת-כיסוי סופי. כמובן, קבוצה קומפקטית מקיימת את שתי התכונות האלה. באופן יותר כללי, בהינתן מונה  k, נאמר שמרחב טופולוגי הוא  k-קומפקטי אם לכל כיסוי פתוח שלו יש תת-כיסוי שעוצמתו קטנה ממש מ- k.
כיסויים וקומפקטיות > סיגמא-קומפקטיות

מרחב שהוא איחוד סדרה בת מנייה של קבוצות קומפקטיות נקרא סיגמא-קומפקטי. מרחב מקיים את תכונת מנגר אם לכל סדרה של כיסויים פתוחים שלו, אפשר לבחור תת-קבוצה סופית מכל כיסוי, כך שאיחוד כל הקבוצות שנבחרו מכסה את המרחב. עבור מרחבים מטריים, תכונה זו שקולה לכך שלכל בסיס של המרחב יש תת-כיסוי בן-מנייה עם קוטר השואף לאפס. מרחב מקיים את תכונת הורביץ' אם לכל סדרה של כיסויים פתוחים שלו אפשר לבחור תת-קבוצה סופית  F_{n} מכל כיסוי, כך שכל נקודה במרחב מכוסה על ידי איחוד הקבוצות בכמעט כל  F_{n}.
כל מרחב סיגמא-קומפקטי מקיים את תכונת הורביץ'; כל מרחב הורביץ' מקיים את תכונת מנגר (ההפך אינו נכון אפילו בישר הממשי - חבר ופול, 2002); כל מרחב מנגר הוא בפרט לינדלוף. מרחב בר הוא לינדלוף אבל אינו מנגר. כל "קבוצת לוזין" היא מנגר אבל לא סיגמא-קומפקטית, וקבוצות לוזין קיימות תחת השערת הרצף. (קבוצת לוזין היא תת-קבוצה של הישר הממשי, שאינה בת-מנייה, אבל החיתוך שלה עם כל קבוצה דקה הוא בן-מנייה לכל היותר).
תכונות סמוכות > קומפקטיות סדרתית

אחת התכונות החשובות של קבוצות קומפקטיות במרחבים מטריים מתוארת במשפט בולצאנו-ויירשטראס: לכל סדרה בקבוצה קומפקטית יש תת-סדרה מתכנסת. קבוצה המקיימת תכונה זו היא קומפקטית סדרתית. במרחב מטרי התכונה שקולה לקומפקטיות, אבל במרחבים טופולוגיים כלליים אלו שתי תכונות שונות, שאינן בהכרח גוררות זו את זו. במרחבים המקיימים את תכונת המנייה הראשונה, קומפקטיות סדרתית שקולה לקומפקטיות מנייתית.
מכיוון שמרחב מטרי קומפקטי הוא קומפקטי סדרתית, כל מרחב כזה הוא שלם (שהרי סדרת קושי שיש לה תת-סדרה מתכנסת, היא בעצמה סדרה מתכנסת).
תכונות סמוכות > קומפקטיות בחסימות

מרחב מטרי הוא קומפקטי בחסימות (boundedly compact) אם כל קבוצה סגורה וחסומה היא קומפקטית (די בכך שכל כדור סגור הוא קומפקטי). משפט היינה-בורל קובע שהמרחב האפיני הוא קומפקטי בחסימות. כל מרחב קומפקטי הוא קומפקטי בחסימות. כל מרחב קומפקטי בחסימות הוא שלם. כל יריעת רימן שלמה היא קומפקטית בחסימות (משפט Hopf-Rinow).
תכונות שקולות לקומפקטיות

מרחב  X הוא קומפקטי אם ורק אם לכל חיתוך כלשהו של סגורות  \bigcap _{i\in I}F_{i}=\emptyset  קיים חיתוך סופי שהוא ריק. עובדה זו נובעת מן ההגדרה.
שקילות להתכנסות על מסננים. תחת אקסיומת הבחירה קיימים על מסננים, ואז מתקיים כי המרחב  (X,\tau ) קומפקטי אם ורק אם כל על מסנן  F\subseteq P(X) מתכנס.
הוכחה. בכיוון אחד, נניח כי  X קומפקטי ויהא  F על מסנן. נסמן ב- S את החיתוך של כל הקבוצות הסגורות ב- F. בגלל קומפקטיות  S אינו ריק (שהרי אם היה ריק אזי היה חיתוך סופי ריק בסתירה להגדרת מסנן). ולכן קיים איבר  x בחיתוך. כעת ברור כי  x הוא גבול של  F כי כל סביבה פתוחה שלו שייכת ל- F (שאם לא כך, יש סביבה  U פתוחה שלא ב- F אבל אז המשלים שלה ב- F כי  F על מסנן והמשלים שלה סגור ולכן  x שייך אליו בסתירה לכך שהוא ב- U).
בכיוון שני, נניח כי כל על מסנן מתכנס ונוכיח כי המרחב קומפקטי. יהיו  \{S_{i}\}_{i\in I} סגורות כך שכל חיתוך סופי שלהם לא ריק ונראה שהחיתוך של כולם גם לא ריק. אכן, כיוון שכל חיתוך סופי שלהם לא ריק אזי קיים מסנן ולכן על מסנן  F שמכיל את  \{S_{i}\}_{i\in I} שלפי הנתון קיים לו גבול  x. כעת,  x בחיתוך של כולם כי אחרת קיימת  S_{i} ש- x לא שייך אליה אזי המשלים של  S_{i} שנסמנו  U הוא סביבה פתוחה של  x שינו מכיל באף קבוצה של  F  (שהרי החיתוך עם  S_{i} ריק + תכונת מסנן). סתירה.
תכונות של קבוצות קומפקטיות

במרחב האוסדורף, כל קבוצה קומפקטית היא סגורה (מרחב שבו כל קבוצה קומפקטית היא סגורה נקרא מרחב-KC; כל מרחב האוסדורף הוא KC, וכל מרחב KC מקיים את תכונת ההפרדה T1).
קבוצה סגורה במרחב קומפקטי היא קומפקטית.
במרחב מטרי, כל קבוצה קומפקטית היא חסומה, ואפילו חסומה כליל.
מרחב מטרי הוא קומפקטי אם ורק אם מתקיימות התכונות השקולות הבאות:
המרחב שלם וחסום כליל.
לכל קבוצה אינסופית יש נקודת הצטברות.
המרחב הוא תמונה רציפה של קבוצת קנטור (ראו פונקציית קנטור: הכללות לפרטים).
מרחב מטרי קומפקטי הוא ספרבילי.
מרחב שהוא קומפקטי והאוסדורף הוא גם מרחב נורמלי.
במרחב האוסדורף, חיתוך של שתי קבוצות קומפקטיות הוא קומפקטי. (במרחב  \mathbb {Z} \cup \{\pm \infty \} שבו הקבוצות הפתוחות הן הקטעים  [-n,n] ואלו המכילות את  \mathbb {Z} , שתי הקבוצות  \mathbb {Z} \cup \{\infty \} ו- \mathbb {Z} \cup \{-\infty \} קומפקטיות, אבל החיתוך שלהן אינו קומפקטי).
משפט טיכונוף אומר כי מרחב מכפלה הוא קומפקטי אם ורק אם כל רכיביו קומפקטיים.