stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דל
מוצרים > קווי המוצרים לשוק העסקי

OptiPlex (מערכות מחשב שולחניות למשרד)
Dimension (מערכות מחשב שולחניות לבית)
Vostro (מחשבים שולחניים וניידים לעסקים קטנים)
Dell n Series (מחשבים שולחניים ומחשבים ניידים המגיעים עם לינוקס)
Latitude (מחשבים ניידים עסקיים)
Precision (תחנת עבודה ניידות ומחשבים ניידים בעלי ביצועים גבוהים)
PowerEdge (שרתים עסקיים)
PowerVault (שרתי אחסון וגיבוי)
Force10 (מתגי רשת)
PowerConnect (מתגי רשת)
Dell Compellent (SAN – רשתות אזור אחסון)
EqualLogic (iSCSI SAN לעסקים)
Dell EMR (רשומות רפואיות אלקטרוניות)
מוצרים > המותגים לשוק הצרכני

Inspiron (מחשבים נייחים וניידים)
|XPS (מחשבים נייחים ומחשבים ניידים מתקדמים)
Alienware(אנ') (מערכות משחקים נייחות וניידות בעלות ביצועים גבוהים, בעיקר למחשבי גיימרים)
Dell Venue (טאבלטים של אנדרואיד או Windows)
ראו גם

מייקל דל – יזם ומיליארדר אמריקאי-יהודי; מייסד, מנכ"ל ויו"ר חברת DELL
Dell EMC
SonicWall
Dell Latitude
הפקעת מחירים

הפקעת מחירים היא כינוי לתופעה של מכירת מצרכים או שירותים במחיר מעבר למותר ולסביר. מחיר מותר נקבע בחוק הקובע מחיר מקסימלי, ואילו מחיר סביר הוא עניין ציבורי שעשוי להיות במחלוקת. הפקעת מחירים אופיינית למצבי משבר אמיתיים (מלחמה) או מדומיינים (שמועות, צפיות) המביאים למחסור, אך היא תיתכן גם בשיטות של הונאה, צבירת מלאי וכדומה.
המשפט העברי

בהלכה נפסק שאסור להפקיע את המחירים, וחייבים בית דין להעמיד שוטרים בכל מקום שיבדקו שאין מוכרים שמפקיעים את המחירים, ויש להם רשות לקנוס ולהעניש את המפקיע את המחירים, וכופין אותו על זה, ועוד כתבו שהמפקיע שערים הרי הוא כמלווה בריבית, והטעם האיסור הוא מפני שעל ידי הפקעת המחירים גוזלים את העניים.
בתלמוד בבלי מסכת מגילה דף יז עמוד ב:
מה ראו לומר ברכת השנים בתשיעית - אמר רבי אלכסנדרי: כנגד מפקיעי שערים, דכתיב: שבר זרוע רשע.
וברש"י שם ד"ה שבור זרוע:
שבור זרוע רשע - אלו המייקרין את התבואה ומפקיעין את השער, וממאי דבמפקיעי שערים כתיב - דכתיב בההיא פרשתא יארב במסתר כאריה בסוכו יארוב לחטוף עני וכי הליסטים אורב את העני והלא את העשיר הוא אורב אלא במפקיעי שערים הכתוב מדבר, שרוב דעתם לעניים הוא, וקא בעי דוד רחמי עלה דמילתא: שבור זרוע רשע ותן שובע בעולם, ובכך זרועו שבור, ורע תדרוש רשעו בל תמצא, וזה שהיה בדעתו להיות רשע, כשתדרוש רשעו לא תמצא עולה שלא הספיק לעשותה.
ובספר המקח והממכר לרב האי גאון שער ס:
אסור להפקיע את השערים ולהוסיף עליהם ואם עושה כן המקום כועס עליו וזוכר את מעשיו כדאמרינן (ב"ב דף צ' ע"ב) אוצרי פירות ומלוי רביתות ומפקיעי שערים ומקטיני איפה עליהם הכתוב אומר נשבע ה' בגאון יעקב אם אשכח לנצח את מעשיהם.

וכן אסור לתגר למנוע עצמו ולהתאחר מלמכור מה שיש אצלו מפני פחד הפקעת שערים וכן לא יאחר עצמו מן השוקים ולא לגזור תענית תחלה ביומא דשוקא ולא יהא מפחיד בני אדם באמרו תבואה מועטת בעולם. דתנן (תענית דף ט"ו ע"ב) במתניתין אין גוזרים תענית על הצבור בתחלה בחמשי שלא להפקיע את השערים ובשני בצרות אסור לאצר אפילו חרובין אף דבר אחר אלא ימכור ראשון ראשון דאמרינן (ב"ב דף צ' ע"ב) ובשני בצרות אפילו קב חרובין לא יאצר מפני שמכניס מארה בשערים. ובשעת הזול אסור לקנות תבואה ופירות לאצר אלא מוסר ראשון ממה שיש אצלו ואל ישתכר בו יותר משער השוק ועל שאינו עושה כן אמר הנביא לאמר מתי יעבור החדש ונשכיר' שכר וגומר. ואמרינן אוצרי פירות כגון מאי כגון שבתי אוצר פירי. ומי שיש לו תבואה או פירי משדהו מותר לאצר ואפילו בשעת היוקר כדאמרינן (שם) אמר רב עושה אדם את קבו אוצר ואמרינן בבריתא במה דברים אמורים בלוקח מן השוק אבל כונס משלו אפילו לעשר שנים מותר.
ברמב"ם הלכות גניבה פרק ח הלכה כ:
חייבין בית דין להעמיד שוטרים בכל מדינה ומדינה ובכל פלך ופלך שיהיו מחזרין על החנויות ומצדקין את המאזנים ואת המדות ופוסקין את השערים, וכל מי שנמצא עמו משקל חסר או מדה חסרה או מאזנים מקולקלין רשות יש להן להכותו כפי כחו ולקנסו כפי ראות בית דין לחזק הדבר, וכל מי שמפקיע את השער ומוכר ביוקר מכין אותו וכופין אותו ומוכר כשער השוק.
בשולחן ערוך חושן משפט סימן רלא סעיף כא:
כל המפקיע שערים שמוכר יותר מהראוי, רשאים להלקותו ולענשו כפי הראוי.
וכן נפסק בשולחן ערוך יורה דעה סימן שלו סעיף ג לגבי תרופות שאסור למכור אותם יותר מן הראוי:
מי שיש לו סמנים, וחבירו חולה וצריך להם, אסור לו להעלות בדמיהם יותר מן הראוי. ולא עוד, אלא אפילו פסקו לו בדמיהם הרבה, מפני צורך השעה שלא מצאו סמנין אלא בידו, אין לו אלא דמיהן.
המשפט הישראלי

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
לאחר הקמת מדינת ישראל, עוד בשנת 1948, נקבעה "פקודת מניעת הפקעת שערים וספסרות (שיפוט), תש"ח-1948", מכוחה הוקמו בתי דין מיוחדים לשיפוט בענייני הפקעת שערים (לצד שיפוט בענייני ספסרות). בשנותיה הראשונות של מדינת ישראל, בתי דין אלו הטילו קנסות על מפקיעי שערים והופיעה במשפטים של סוחרים שהואשמו בהפקעת מחירים.
במרץ 2023 בטל בית המשפט העליון פסק דין שקיבל תביעה על גביית מחיר מופרז. בפסק הדין כתבה השופטת יעל וילנר:
"השימוש בעילת המחיר המופרז צריך שייעשה באיפוק ובריסון, במיוחד במסגרת תובענות ייצוגיות. כמובהר לעיל, הניסיון לקבוע מהו מחיר גבוה במיוחד ובלתי הוגן כרוך בקשיים משמעותיים, שאינם ניתנים לפתרון בכלים משפטיים בלבד. ... על בתי המשפט ליישם את העילה דנן בזהירות ובאיפוק רב, בהתאם לאמות המידה שצוינו לעיל, ולהחילה רק במקרים קיצוניים ומובהקים של ניצול צרכני, אשר "דוקרים את העין וברורים לכל" – הן מבחינת גובה המחיר, הן מבחינת חוסר הגינותו – בשים לב, בין היתר, להשלכות הכלכליות הטמונות בהחלתה במקרה הנדון."
ראו גם

ספסרות
הערות שוליים

↑  רמב"ם הלכות גניבה פרק ח הלכה כ, שולחן ערוך חושן משפט סימן רלא סעיף ב:
↑  עיין ברמב"ם הלכות מכירה פרק יד הלכה ו ובשולחן ערוך סימן רלא סעיף כה:
↑  עיין עוד בנושא זה באנצקלופדיה תלמודית ערך הפקעת שערים ובאתר עולמות
↑  ראה כתבה בגלובס 14.05.2019 על חברה שהפקיעה מחירי תרופות
↑  חברת ספיני ועובדיה נאשמים בהפקעת מחירים, דבר, 16 באוגוסט 1949
↑  הפקיע מחיר שימורים, הצופה, 9 במאי 1949
בית הדין למניעת הפקעת שערים וספסרות בחיפה, דבר, 20 במאי 1949
החל משפטו של הסוחר גרוס בחיפה, קול העם, 9 ביוני 1949
↑  ע"א 4120/20 אופיר נאור עו"ד נ' תנובה מרכז שיתופי לשיווק תוצרת חקלאית בישראל, ניתן ב־20 במרץ 2023
טלסטרה

| --- | --- |


מטה תאגיד טלסטרה במלבורן
 נתונים כלליים
 סוג:  חברה ציבורית
 בורסה:  הבורסה האוסטרלית לניירות ערך (17 בנובמבר 1997–TLS)  הבורסה של ניו זילנד (17 בנובמבר 1997–TLS) 
 תקופת הפעילות:  12 ביוני 1975 – הווה (49 שנים)
 חברות בנות:  סאן מובייל 
 מיקום המטה:  מלבורן 
 משרד ראשי:  מלבורן, אוסטרליה
 ענפי תעשייה:  טלקומוניקציה
 מוצרים עיקריים:  טלפוניה קווית, סלולר, אינטרנט, טלוויזיה
 הכנסות:  26.3 דולר אוסטרלי (2014)
 רווח:  4.3 דולר אוסטרלי (2014)
 מנכ"ל:  David Thodey 
 עובדים:  31,931 (2014)
  
 www.telstra.com
 
טלסטרה (באנגלית: Telstra Corporation Limited) הוא תאגיד הטלקומוניקציה והמדיה הגדול ביותר באוסטרליה אשר בונה ומפעיל רשתות תקשורת ומשווק שירותי טלפוניה, סלולר, גישה לאינטרנט, טלוויזיה ומוצרי בידור נוספים.
לחברה היסטוריה ארוכה באוסטרליה, כאשר במקור הייתה מחלקה ממשלתית ביחד עם דואר אוסטרליה. טלסטרה עברה הפרטה מלאה. הממשלה הפדרלית מבצעת שינויים בענף התקשורת וחתמה על הסכם עם טלסטרה, כך שתמכור את השימוש בתשתית הנחושת וה-HFC שלה למתחרות.
חיפוש פטנט

חיפוש פטנט הוא פעולה המבוצעת על ידי אדם בעזרת מכונה (מחשב) לצורך בדיקת קיומם של פטנט או המצאה. בעבר, חיפושי פטנטים נערכו באופן ידני על ידי ספרנים, בוחני פטנטים, ואנשי מקצוע אשר הכירו את מבנה מדריך הסיווג של ההמצאות השונות וידעו כיצד להתמצא במדריכי הפטנטים המודפסים השונים. בארצות הברית למשל קיים מדריך לסיווגם של פטנטים לפי תחומי עניין ונושאים טכנולוגיים שונים כפי שהוגדרו על ידי משרד הפטנטים האמריקאי. כמו כן קיים גם הסיווג הבינלאומי של ארגון ההון האינטלקטואלי העולמי WIPO. כיום רוב חיפושי הפטנטים מבוצעים באמצעים אלקטרוניים ובמאגרי מידע ייעודיים חופשיים לציבור הרחב, כגון גוגל פטנטים, ומאגרי מידע חינמיים נוספים כגון: מאגר המידע של משרד הפטנטים האמריקאי USPTO, מאגר הפטנטים האירופאי, דיאלוג ואחרים. לרוב, חיפוש פטנטים יבצע בעל ההמצאה, או עורך פטנטים כרשאי לתת חוות דעת (סעיף 54 לחוק הפטנטים), או בוחן פטנטים מטעם רשות בחינה.
הבונד

| --- | --- |

 מדינה:  האימפריה הרוסית 
 תקופת הפעילות:  1897–1935 (כ־38 שנים)
 אידאולוגיות:  סוציאליזם, אנטי ציונות, אוטונומיזם יהודי
 מיקום במפה הפוליטית:  שמאל
 
כרזת בחירות בונדיסטית, קייב, 1918.
בונדיסטים יהודים באודסה עם גופות חבריהם שנהרגו במהפכת 1905
אנדרטת הבונד בבית הקברות היהודי בוורשה
בּוּנְד - האיגוד הכללי של הפועלים היהודיים בליטא, פולין ורוסיה (ביידיש: אַלגעמײנער ייִדישער אַרבעטער בונד אין ליטע, פּוילן און רוסלאַנד; בקיצור הבונד, "האיגוד") הייתה מפלגה יהודית סוציאליסטית ואוטונומיסטית שנוסדה באימפריה הרוסית ב-1897. האידאולוגיה שלה קראה לצדק ולשוויון כלכלי וחברתי ועימם זכויות פוליטיות ליהודים כפרטים וכמיעוט לאומי דובר-יידיש. סביב מלחמת העולם הראשונה התפצלה הסיעה על בסיס גאוגרפי. בנוסף לסניף שנותר בברית המועצות, שדוכא לבסוף בידי המשטר הבולשביקי, קמו גופים נפרדים בפולין, בליטא, ברומניה, בבלארוס ובלטביה. בפולין בעיקר היה הבונד כוח פוליטי חשוב, שקיבל בשיאו 100,000 קולות בבחירות הארציות ב-1928. מרבית אנשי הבונד נספו בשואה. מחוץ למזרח אירופה נוספו שלוחות שהלכו וקטנו והוסיפו להתקיים ברחבי העולם, תחת מסגרת "הוועדה המתאמת הבינלאומית של הבונד" שקמה בניו יורק ב-1947.
אידאולוגיה

הבונד ראה בעצמו ארגון סוציאליסטי ולאומי, וראה את מאבקו כבעל שלוש חזיתות:
מעמדית - מאבק סוציאליסטי, כנגד הבורגנות, בעלי ההון והכוחות הריאקציוניים, הן בחברה הכללית והן בתוך החברה היהודית.
לאומית - את רעיון ה"אינטרנאציונל" פירש הבונד כאחווה בין לאומים, ולא כרעיון קוסמופוליטי המבטל את הזהויות הלאומיות. הבונד נאבק לקיום תנועת פועלים פדרטיבית, המורכבת מתנועות סוציאליסטיות לאומיות שונות המאוגדות יחדיו למאבק משותף. הבונד נאבק לא רק עבור שוויון זכויות אזרחיות ליהודים, אלא גם למען "זכויות לאומיות" כזכות ללימודים בשפת האם (יידיש) במימון המדינה. במאבקו זה היה שותף הבונד לתנועות סוציאליסטיות לאומיות של מיעוטים לאומיים נוספים.
תוך יהודית - הבונד נאבק בתופעת ההתבוללות מחד, והציונות מאידך. את הלאום ראה כעניין תרבותי ולא תלוי טריטוריה. הבונד נאבק לקיום תרבות יהודית-חילונית-עממית, דוברת יידיש, תוך יצירת מפעלי תרבות, מוסדות השכלה וכו'. הוא דגל ברעיון שעל היהודים להיאבק לשיפור מצבם במקומות שבהם הם חיים - "כאניות", או ביידיש - "דויקיזם", וסביב רעיון זה נאבק בתנועה הציונית.
היסטוריה > קבוצת וילנה

וילנה, שהייתה מרכז יהודי משמעותי בתחום המושב הפכה ב-1880 גם למרכז ליהודים משכילים שזכו לחיות מחוץ לתחום המושב אך הוגלו אליה אחרי שנחשדו בפעילות פוליטית נגד הצאר. כך גיבשו עצמם מספר מצוצמם של פעילים סוציאליסטים יהודים כ"קבוצת וילנה" בהובלת ארקדי קרמר, סטודנט יהודי שמקורו בווילנה, ששב אליה לאחר שבזמן לימודי ההנדסה שלו בסנקט פטרבורג היה מעורב פוליטית ולכן נעצר והוגלה לווילנה ב-1890.
קרמר הנהיג את הקבוצה בזכות חריצותו וכן בזכות כישרונו בגיוס חברים והפצת התעמולה הסוציאליסטית. על אף נטייתו, כשאר הסוציאליסטים שפעלו באימפריה הרוסית, לפעול בתנועה כחלק מהתרבות הרוסית ולאמץ אותה תוך ביטול התרבויות האתניות והדתיות המקומיות, קרמר הבחין כי מעמד הפועלים של וילנה: הפועלים היהודים, הפועלים הפולנים והפועלים הליטאים, דוחים נחרצות את הגישה הזו, וההתעקשות לבטל את תרבותם גורמת יותר נזק מתועלת. כדובר יידיש היה קל לקרמר לשנות את גישתו, מהלך שהוכיח את עצמו לאור התרחבות הפעילות.
יולי מרטוב, גם הוא גולה יהודי מסנקט פטרבורג, נאם בפני הקבוצה ב-1895 וציין כי הצורך בתנועה ייעודית ליהודים שתפעל במקביל ובשיתוף פעולה עם תנועה סוציאליסטית-מרקסיסטית רוסית, לא נובעת מהצורך לאוטונומיה תרבותית, אלא מהחשש שבעוד הקומוניזם ימנע את חוסר השוויון המעמדי, אין בכך ערובה שהוא יגן על היהודים מפני אי שוויון מסוג אחר- אי שוויון כתוצאה מאפליה אנטישמית. על ההשפעה הדרמטית של הנאום, מרטוב, שהפך לימים למייסד המפלגה הקומוניסטית הרוסית וממנהיגי המנשביקים, בחר להתמקד בפעילות הכלל רוסית, והותיר לקרמר את הפעילות בקרב הציבור היהודי.
היסטוריה > ועידות הבונד לפני מהפכת 1905

ועידת הבונד הרביעית התקיימה בביאליסטוק באפריל 1901. נושא הדיון העיקרי של הוועידה היה הרחבת הבונד לאוקראינה ובניית בריתות עם קבוצות פועלים יהודיות קיימות שם. הוועידה הרביעית הפכה את קו הוועידה ה-3 ואימצה קו של דרישה לאוטונומיה לאומית יהודית..
הוועידה החמישית של ה"בונד" התכנסה בציריך ביוני 1903. בהליכים השתתפו 30 נציגים. שני נושאים שלטו בדיונים; הקונגרס הקרוב של מפלגת הפועלים הסוציאל-דמוקרטית הרוסית והשאלה הלאומית. במהלך הדיונים הייתה חלוקה בין ותיקי המפלגה (קוסובסקי, קרמר וג'ון מיל) לבין הדור הצעיר (מדם, ליבר ורפאל אברמוביץ'). הקבוצה הצעירה רצתה להדגיש את האופי הלאומי היהודי של המפלגה. לא ניתן היה להגיע לפשרה, ולא התקבלה החלטה בשאלה הלאומית.
הבונד מחוץ לרוסיה

הבונד הקים בפולין מפלגה עצמאית עוד ב-1916, כשהיא עדיין תחת כיבוש גרמני. לאחר מהפכת אוקטובר ברוסיה, הבונד הפולני דרש גם הוא הקמת רפובליקה פרולטרית סובייטית. פולין וליטא קיבלו עצמאות ב-1918, והבונד המשיך לפעול במדינות אלה, בעיקר בעיירות מרובות-היהודים של מזרח פולין שם הקים אגודות סוציאליסטיות של בעלי מלאכה. יריבי 'הבונד' בפולין בתקופה זו היו מצד אחד מפלגת פפ"ס (הסוציאליסטים הפולנים שהתאפיינו באנטישמיות עמוקה), הקומוניסטים שהתייחסו לפולין כאל "מדינה עונתית" (כלומר כמדינה שימיה ספורים ושעתידה לחזור להיות חלק מהאימפריה הרוסית, הפעם תחת חסות בולשביקית), ו'המפלגה המאוחדת' שכללה את 'הסיימיסטים' (סוציאליסטים יהודים-לאומיים) ואת המפלגה הסוציאליסטית העצמאית. ב-1920 התאחד הבונד בפולין עם המפלגה הסוציאל-דמוקרטית היהודית בגליציה והקים את "הברית הכללית של הפועלים היהודים בפולין". חלק מהבונד שנקרא "קאמבונד" הצטרף למפלגה הקומוניסטית הפולנית ב-1923. בפולין טענו הבונדיסטים כי על היהודים להישאר וללחום למען הסוציאליזם, ולא להגר. כשהופיע זאב ז'בוטינסקי, מנהיג התנועה הרוויזיוניסטית, בפולין וקרא ל"פינוי" יהדות אירופה, האשימו אותו הבונדיסטים בסיוע לאנטישמיות.
מבחינה אלקטורלית הבונד נעשה למפלגה המצליחה ביותר ברחוב היהודי. בבחירות לרשויות המקומיות שהתקיימו ב-1938, זכה ב-17 מבין 20 המושבים שזכו בהם מפלגות יהודיות בוורשה, ב-7 מתוך 11 בלודג' וב-10 מתוך 15 בביאליסטוק ובלובלין.
במהלך מלחמת העולם השנייה המשיך הבונד לפעול כארגון מחתרתי בפולין. במהלך השואה הוציאו פעילי הארגון עיתונים מחתרתיים רבים בגטו ורשה. קבוצה זו הוציאה את המספר הרב ביותר של עיתונים וכרוזים בגטו זה. עיתונים אלו הכילו מידע רב אודות הנעשה בחזיתות השונות של המלחמה, מוספים ספרותיים, ואף ביקורות נוקבות כלפי התנהלות היודנראט וקריאה למרי. הוצאת העיתונים והפצתם היו כרוכים בסיכון חיים, ופעילים רבים נרצחו במהלך עבודתם. בתחילת המלחמה התנגד הבונד להקמת ארגון יהודי לוחם מאוחד נגד הנאצים אך לבסוף הצטרף לארגון היהודי הלוחם בגטו ורשה. ב-1945, עם תום המלחמה, והקמת המשטר הקומוניסטי בפולין הידלדל מאגר תומכי הבונד בפולין ואלו שנשארו הצטרפו למפלגת הפועלים המאוחדת הפולנית.
ארגון הבונד התקיים גם בגליציה ובבוקובינה לתקופות קצרות. ברומניה התארגנו סוציאליסטים יהודים עוד ב-1893 (חוג "לומינה") והוציאו עיתונים ברומנית וביידיש. ב-1923 הוכרז בוועידת צ'רנוביץ על הקמת "ברית הפועלים היהודים הכללית ברומניה". התארגנויות יהודיות אלו חוסלו בהדרגה עם השלטון הפשיסטי ברומניה.
הבונד לאחר מלחמת העולם השנייה

לאחר מלחמת העולם השנייה התכנסה ועידה של הבונד בבריסל ב-1947. בוועידה זו התקבלו מספר החלטות ועמדות:
יצירת תיאום בין ארגוני בונד וארגונים סוציאליסטיים-יהודיים בעולם המערבי.
הצהרה על תמיכה בסוציאל-דמוקרטיה והתנגדות לקומוניזם וברית המועצות.
הסוציאל-דמוקרטיה תפתור את הבעיה היהודית במקום מושבם של היהודים.
יש לתמוך בשפת ובתרבות היידיש כדי למנוע התבוללות יהודית.
הבונד המשיך בהתנגדותו הנמרצת לציונות[דרוש מקור]. כאשר קמה מדינת ישראל היא הוגדרה כסכנה לעם היהודי (היה מיעוט שהתנגד להחלטה זו). בוועידה אחרת ב-1955 שונתה ההחלטה ומדינת ישראל הוגדרה כ"מאורע חשוב בחיי העם היהודי" אך נשלל שהיא ביתו של העם היהודי. באותה עת התקבל הבונד לראשונה כחטיבה באינטרנציונל הסוציאליסטי. בבחירות לכנסת הרביעית ב-1959 התמודדה רשימה של הבונד בראשות פסח בורשטיין אך היא לא עברה את אחוז החסימה.
במאה ה-21 קיימות רק מספר קהילות קטנות של הבונד בעולם. במלבורן שבאוסטרליה, קיימת עד היום קהילה פעילה עם תנועת נוער בשם סקיף (SKIF). בארצות הברית, מונה הבונד רק מאות חברים ועוסק בעיקר בטיפוח ארכיון הבונד בניו יורק ובפעולות תרבותיות.
לקריאה נוספת

שמואל איזנשטדט, פרקים בתולדות תנועת הפועלים היהודית, הוצאת ליכוד, תש"ל.
משה מישקינסקי, ראשית תנועת הפועלים היהודית ברוסיה: מגמות יסוד, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1981.
ולדימיר מדם, האגדה של תנועת הפועלים היהודית: זכרונות, הוצאת י. ל. פרץ, 1984.
אריה גלברד, ה"בונד" הרוסי בשנת המהפכות 1917: תעודות והחלטות, הוצאת אוניברסיטת תל אביב, 1984.
אריה גלברד, בסערת הימים: ה"בונד" הרוסי בעתות מהפכה, הוצאת אוניברסיטת תל אביב, 1987.
אריה גלברד, סופו שלא כתחילתו: קצו של ה"בונד" הרוסי, הוצאת אוניברסיטת תל אביב, 1995.
יונתן פרנקל, נבואה ופוליטיקה: סוציאליזם, לאומיות ויהודי רוסיה 1862-1917, הוצאת עם עובד, 1989.
ולדימיר לוין, ממהפכה למלחמה: הפוליטיקה היהודית ברוסיה, 1907-1914, הוצאת מרכז זלמן שזר, 2016.
א.ש. שטיין, "חבר ארתור": דמויות ופרקים מחיי ה'בונד', מ. ניומן, תל אביב, תשי"ג (1953).
תמר מנור-פרידמן (עורכת), עמלים ומהפכנים: תנועת הפועלים היהודית, הוצאת בית התפוצות, תשנ"ד (1993).
צבי ברזילי, תנועת הבונד בפולין בין שתי מלחמות העולם, הוצאת כרמל, 1994.
דניאל בלטמן, למען חירותינו וחירותכם: הבונד בפולין 1949-1939, הוצאת יד ושם, 1996.
יואב פלד, אוטונומיה תרבותית ומאבק מעמדי: התפתחות המצע הלאומי של הבונד 1893-1905, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1997.
מארק אדלמן, הגטו לוחם: צעירי הבונד בגטו ורשה, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2001.
משה מישקינסקי, עיונים בסוציאליזם היהודי: אסופת מאמרים, מכון בן-גוריון לחקר ישראל והציונות, הוצאת מוסד ביאליק, 2004.
יוסף גורני, חלופות נפגשות: מפלגת ה'בונד', תנועת הפועלים העברית ו'כלל ישראל', 1897-1985, הוצאת מוסד ביאליק ואוניברסיטת חיפה, 2005 .
הערות שוליים

↑  אין זאַלציקן ים, ‏22 בנובמבר 2019 (באיטלקית).
↑  תעתועי קומוניסטים בימים הנוראים בפולניה, דואר היום, 19 באוקטובר 1930
1 2  (8 November 1984) Jonathan Frankel, Prophecy and Politics: Socialism, Nationalism, and the Russian Jews, 1862-1917, Cambridge University Press, 2003, עמ' pp. 219–220, ISBN 978-0-521-26919-3
↑  יוסף קרוק, תחת דגלן של שלוש מהפכות - כרך ב', תל אביב, מחברות לספרות, 1970, עמ' 394.
↑  ירמיהו יובל (עורך ראשי), סוציאליזם יהודי והבונד - ברוסיה ובפולין / יונתן פרנקל, זמן יהודי חדש, כרך שני, כתר, עמ' 29-18
↑  Jewish Labour Bund Melbourne, Jewish Labour Bund Melbourne (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007395787805171  BnF: cb121362305 (data)  GND: 5005966-X  ISNI: 0000 0001 2315 5150  LCCN: n50073279  NKC: kn20080314002  NLA: 35501328  SELIBR: 137033  SUDOC: 029815754  VIAF: 160151924   WorldCat (עם VIAF): 160151924
ציון אילוז

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  17 ביולי 1965 (בן 59) עפולה, ישראל 
 השכלה:  אוניברסיטת בר-אילן  ישיבת ההסדר קרני שומרון 
 עיסוק:  מנהל המחלקה לאכיפת דיני מקרקעין  פרקליט מחוז דרום (אזרחי) בפרקליטות המדינה
 
ציון אילוז (נולד ב-17 ביולי 1965) הוא עורך דין ישראלי. החל מ-2016 מכהן כפרקליט מחוז דרום (אזרחי) בפרקליטות המדינה. בתפקידו הקודם כיהן כמנהל המחלקה לאכיפת דיני מקרקעין.
ביוגרפיה

נולד בשכונת עולים בעפולה לרחל ולרב דוד אילוז, לימים סגן ראש עיריית עפולה ויושב ראש המועצה הדתית בעיר. הוריו עלו לישראל ממרוקו חצי שנה לפני לידתו, בשנת 1965. החל מכיתה ז' למד במדרשית נעם בפרדס חנה, אצל הרב יהושע יגל.
בהיותו בכיתה י"א זכה אילוז בתואר חתן התנ"ך העולמי לנוער יהודי לשנת ה'תשמ"ב (1982). למד שש שנים בישיבת ההסדר בקרני שומרון, מתוכן כשנה וחצי שירת בצה"ל כלוחם בחטיבת גבעתי. בעת לימודיו בישיבה ערך את כתב העת שלה "מכרמי שומרון", ובמקביל למד הוראה. סיים תואר ראשון ותואר שני במשפטים באוניברסיטת בר-אילן.
ביוגרפיה > פרקליטות המדינה

בשנת 1998, לאחר חמש שנות עבודה כעורך דין בשוק הפרטי, החל לעבוד בפרקליטות המדינה. אילוז נודע כמומחה בתחום דיני המקרקעין ותחום התכנון והבניה. הוא שימש פרקליט במחלקה האזרחית בפרקליטות, וייצג את המדינה בבית המשפט העליון בתיקים מורכבים, בעיקר בתחום התמחותו. ב-2005 היה ממקימי המחלקה לאכיפת דיני מקרקעין בפרקליטות המדינה, ובהמשך כיהן כסגן מנהל המחלקה. ב-2013 מונה למנהל המחלקה.
ביוגרפיה > פרקליט מחוז דרום

באוגוסט 2016 נבחר אילוז לכהן כפרקליט מחוז דרום (אזרחי).
בדצמבר 2019, במסגרת המאבק בין שר המשפטים אמיר אוחנה והיועץ המשפטי לממשלה אביחי מנדלבליט אודות מינוי ממלא מקום לתפקיד פרקליט המדינה, הציע האחרון בין השאר את אילוז כראוי לתפקיד, זאת בשים לב, לדבריו, לניסיונו בתחום הפלילי. מנגד נטען כי לאילוז אין די ניסיון פלילי לתפקיד וכי ההצעה הייתה חסרת סיכוי. עם זאת, יצוין כי אילוז היה ממקימי המחלקה לאכיפת דיני מקרקעין, ואף עמד בראשה; מחלקה זו מוגדרת פלילית ועוסקת באכיפה שמשמעויותיה פליליות.
במאי 2020 היה אילוז בין בכירי הפרקליטות שתקפו בחריפות את ממלא מקום פרקליט המדינה דן אלדד, בטענה שבדיקה שפתח כנגד היועץ המשפטי לממשלה אביחי מנדלבליט בפרשת מסמך הרפז נעשתה משיקולים שאינם עניינים ופרסומה ברבים היה "מעשה שלא ייעשה".
בינואר 2025 סיים אילוז את תפקידו בפרקליטות המדינה. מחליפו הוא יערי רואש.
ביוגרפיה > תפקידים נוספים

בעבר שימש אילוז כחבר הצוות לבחינת דרכים לחיזוק שלטון החוק וטוהר המידות בשלטון המקומי, כחבר הצוות להתמודדות עם בניה בלתי חוקית, וחבר הוועדה לבדיקת כללי האתיקה של שמאי מקרקעין. כן שימש כנציג שר המשפטים בוועדה המחוזית לתכנון ולבניה בירושלים, וכן כנציג השר למועצת שמאי המקרקעין. לימד במרכז האקדמי שערי מדע ומשפט קורסים בדיני תכנון ובניה ודיני הפקעות מקרקעין.
חיים אישיים

נשוי לשירה, ד"ר לחינוך באוניברסיטת בר-אילן, ואב לחמישה. מתגורר בנוף איילון.
ממאמריו

ציון אילוז, 'מעמדם המשפטי של בעלי מגרש והבעלים הרשום במגרש שנוצר בתוכנית לחלוקה חדשה', מקרקעין א/4
ציון אילוז, הגורל כאמצעי ליישוב סכסוכים, באתר דעת, תשס"ג
דין מרומה, התיישנות ושיהוי, שם תשס"ד
על המעצר עד תום ההליכים, שם תשס"ו
אי התאמה באיכות המוצר, שם תש"ע
הערות שוליים

↑  ניב המדרשייה, תשמ"ג-ד, כרך טז-יז, עמ' 430.
↑  ראו גם:  נשיא המדינה יצחק נבון פגישה עם משתתפי חידון התנך העולמי לנוער 2695 2, סרטון בערוץ "ארכיון המדינה - ISRAEL STATE ARCHIVES", באתר יוטיוב (אורך: 09:28)
↑  בוגרי קרני שומרון נרתמים למען הישיבה, באתר כיפה, ‏20 בנובמבר 2019
↑  דרור מרמור, ‏ציון אילוז יעמוד בראש המחלקה לאכיפת דיני מקרקעין בפרקליטות, באתר גלובס, 3 בספטמבר 2013
↑  מינוי עו"ד ציון אילוז לפרקליט מחוז דרום (אזרחי), באתר משרד המשפטים, 23 באוגוסט 2016.
↑  יאיר אלטמן, מנדלבליט לשר אוחנה: לשקול מועמדותה של ליאת בן-ארי, באתר ישראל היום, ‏22.12.2019
↑  ציוץ של עמית סגל ברשת טוויטר, 18 בדצמבר 2019.
↑  חן מענית, ‏בכירי הפרקליטות נגד עו"ד דן אלדד: "התנהלותך מנוגדת לכל אתוס", באתר גלובס, 24 באפריל 2020
↑  מכתב בכירי פרקליטות המדינה אל דן אלדד, 24 במאי 2020.
↑  ראו: הצוות לבחינת דרכים לחיזוק שלטון החוק וטוהר המידות בשלטון המקומי: דין וחשבון, ינואר 2016.
↑  ראו: הצוות להתמודדות עם תופעת הבניה הבלתי חוקית: דין וחשבון, ינואר 2016.
↑  ועדת בדיקה לכללי האתיקה, באתר לשכת שמאי מקרקעין בישראל.
↑  ד"ר שירה אילוז, באתר בית הספר לחינוך באוניברסיטת בר-אילן.
ז'וסלרם פריוור

ז'וסלרם פריוור (בצרפתית ובקריאולית האיטית: Jocelerme Privert;‏ נולד ב-1 בפברואר 1953) הוא רואה חשבון האיטי, שכיהן כנשיא הזמני של האיטי בין השנים 2016-2017.
ביוגרפיה

פריוור נולד בשנת 1953 במחוז ניפ שבהאיטי. בשנת 1969, הוא החל ללמוד תואר ראשון בפורט-או-פרנס, וסיים שם את לימודיו בשנת 1976.
בשנת 1979, החל פריוור לעבוד כרואה חשבון במנהל המס הכללי, וב-21 באוגוסט 1995 מונה למנכ"ל. הוא עבד בתפקיד זה עד לסגירתו, בשנת 1999.
בשנת 2001 מונה פריוור לשר הכלכלה והאוצר על ידי ז'אן-ברטראן אריסטיד. הוא כיהן בתפקיד זה עד שנת 2002, אז מונה לשר הפנים. בשנת 2004, הוא פוטר ממשרד הפנים, לאחר ששלטון אריסטיד הופל.
ב-4 באפריל 2004 נעצר פריוור, לאחר שהואשם במעורבות בטבח. הוא שוחרר ללא משפט לאחר 26 חודשי מאסר, ב-16 ביוני 2006, לאחר שביצע שביתת רעב.
לאחר שחרורו מהכלא, הוא שימש כיועץ לנשיא רנה פרבאל.
בשנת 2008, הוא התמודד לסנאט של האיטי מטעם מחוז ניפס, אך לא נבחר. בבחירות בשנת 2010, הוא התמודד שוב ונבחר לסנאט. הוא החל לעבוד בסנאט ב-26 באפריל 2011, ושימש כיושב ראש הוועדה לכלכלה ולכספים של הסנאט. ב-14 בינואר 2016 מונה פריוור ליושב ראש הסנאט. ב-14 בפברואר 2016, התפטר פריוור מנשיאות הסנאט, לאחר שנבחר על ידי הסנאט לנשיא הזמני של האיטי, לאחר התפטרותו של מישל מרטלי.
ב-25 בפברואר 2016 מינה פריוור את פריץ ז'אן לראש ממשלת האיטי. ב-22 במרץ, לאחר שדחה הפרלמנט את ממשלתו של פריץ ז'אן, מינה פריוור את אנקס ז'אן שארל לתפקיד ראש הממשלה.
ב-14 ביוני 2016, תקופת כהונתו הנשיאותית פקעה, אך הוא נשאר בפועל נשיא מכיוון שהאספה הלאומית סירבה להתכנס כדי למנות נשיא. ב-7 בפברואר 2017 מונה במקומו ז'ובנל מואיז, מהמפלגה ההאיטית טט קאלה, לאחר שניצח בבחירות שהתקיימו בנובמבר 2016.
חיים אישיים

אשתו של פריוור, ז'ינט מישו פריוור, היא רופאה ורדיולוגית. הם נפגשו בשנת 1986 ונישאו בשנת 1988. לזוג שלוש בנות.
הערות שוליים

↑  Jocelerme PRIVERT, web.archive.org, ‏2016-03-25
1 2 3 4 5 6 7 8  Caribbean Elections Biography | Jocelerme Privert, www.caribbeanelections.com
1 2 3 4  Haiti lawmakers elect Jocelerme Privert as interim president, news.yahoo.com (באנגלית אמריקאית)
↑  Political Affairs Magazine - “La Scierie” Prisoners Dragged Before St. Marc Kangaroo Court, web.archive.org, ‏2010-06-15
↑  Élections/Haïti: nomination d'un premier ministre, LEFIGARO (בצרפתית)
↑  Haïti: élection du premier ministre en pleine crise politique, LEFIGARO (בצרפתית)
↑  Interim President's Mandate Expires in Drifting Haiti - ABC News, web.archive.org, ‏2016-06-24
↑  President falls de facto - Haiti Sentinel, web.archive.org, ‏2016-08-21
↑  הלם במדינה הקאריבית: נשיא האיטי, ז'ובנל מואיז, נרצח בביתו, באתר מעריב אונליין, 7 ביולי 2021
↑  מתי ברנהרט, ‏התנקשות בקאריביים: נשיא האיטי ז'ובנל מואיז נרצח בביתו, באתר "סרוגים", 7 ביולי 2021
↑  Brice, Makini (2016-11-29). "Businessman Moise wins Haiti election in first round - provisional results". Reuters (באנגלית). נבדק ב-2021-08-29.
↑  Ginette Michaud Privert : «Première dame, je joue un rôle », Le Nouvelliste (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 132635038  ISNI: 0000 0000 4766 012X  LCCN: no2007101456  SUDOC: 229623824  VIAF: 78564508   WorldCat (עם VIAF): 78564508
חברה חדשה לקניית ומכירת קרקעות

חברה חדשה לקניית ומכירת קרקעות הייתה חברה ציונית שנועדה לקנות, למכור ולהכשיר קרקעות בארץ ישראל, הן קרקעות עירוניות והן קרקעות חקלאיות.