stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אלי אילן

| --- | --- |

 לידה:  3 באפריל 1928 ויניפג, קנדה 
 פטירה:  4 בינואר 1982 (בגיל 53) קיסריה, ישראל 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה העברית בירושלים  אוניברסיטת מכללת אונטריו לאמנות ועיצוב 
 תקופת הפעילות:  1948–1982 (כ־34 שנים) 
 תחום יצירה:  פיסול 
 
לוחית זיכרון על ביתו של אלי אילן ברחוב שמעון הבורסקי 4 ביפו העתיקה
אלי אילן: מלחמת בני אור בבני חושך
אלי אילן (3 באפריל 1928 – 4 בינואר 1982) היה פסל ישראלי. פסלו המפורסם "מלחמת בני אור בבני חושך" נמצא באנדרטה לטבח הספורטאים באולימפיאדת מינכן בתל אביב.
קורות חייו

הוא נולד בוויניפג שבקנדה בשם אלן שולבאום. כבר בגיל צעיר נתקל בתופעות אנטישמיות וכשהתברר לו שלא יוכל להתקבל ללימודי רפואה בוויניפג עבר לוונקובר והתחיל בלימודים פרה-רפואיים באוניברסיטת קולומביה הבריטית. כששמע על המאבק בארץ ישראל עזב את הלימודים והצטרף לקבוצה של צעירים ציוניים שעברו הכשרה חקלאית בחווה במדינת אונטריו, כדי להכשירו לחיים במדינה העומדת לקום.
הוא עלה על האנייה Marine Carp ביחד עם קבוצה גדולה של מתנדבים יהודים וסטודנטים מארץ ישראל שרצו לחזור ארצה. בין החוזרים היה גם שבתאי טבת שהמליץ לו לעברת את שמו לאלי אילן.
האנייה הגיעה לנמל ביירות ב-14 במאי 1948 ונוסעיה המיועדים לישראל נעצרו למשך שלושה חודשים, דבר שגרם לתקרית דיפלומטית בין שלטונות לבנון וארצות הברית (ראו השבויים הישראלים בסוריה ולבנון במלחמת העצמאות). אלי הגיע לאיטליה ובעזרת שליחי הסוכנות היהודית הוטס לישראל והשתתף במלחמת העצמאות.
מיד לאחר ששוחרר מצה"ל היה ממייסדי קיבוץ סאסא ב-1949. בקיבוץ התעניין בארכאולוגיה. הוא נרשם כסטודנט חוץ ללימודי ארכאולוגיה פרה-היסטורית אצל פרופ' משה שטקליס ויגאל ידין. הוא הקים את האוסף הארכאולוגי בקיבוצו.
באותה תקופה החל לצייר ואחר כך לפסל. כשהקיבוץ הצר את צעדיו הוא עזב אותו ב-1956. כדי לפרנס את משפחתו התגייס למשטרת ישראל למחלקה לזיהוי פלילי. הוא נשלח על ידי המשטרה לקנדה ללימודים בבית הספר של המשטרה הרכובה המלכותית של קנדה. באותה תקופה למד בטורונטו ב-Toronto College of Art. לאחר חזרתו ארצה ב-1959, המשיך לעבוד במשטרה והתמחה בזיהוי פלילי. גולת עבודתו במשטרה הייתה זיהויו של אדולף אייכמן. הוא קיבל תמונות של אייכמן שצולמו בנסתר על ידי סוכני המוסד בבואנוס איירס והוטל עליו להשוות אותן עם תמונות של אייכמן בתקופה שהיה באס אס. לאחר בדיקות הצילומים חיבר אילן דו"ח ובו קבע כי בסבירות כמעט וודאית המדובר באייכמן. קביעה זו זירזה את תהליך לכידת אדולף אייכמן. באותה תקופה התגורר בדירת סטודיו קטנה בבת ים והמשיך לפסל.
ב-1963 החליט לעזוב את המשטרה ולהתמקד בפיסול. הוא התפטר בדרגת פקד. מיתון 1966 בישראל פגע גם באמנים ולפרנסתו עבד בעבודות מזדמנות. הוא שיפץ חורבה ביפו העתיקה ובנה שם דירה וסטודיו. עם הבום הכלכלי לאחר מלחמת ששת הימים השתפר מצבו. הוא החל להציג בתערוכות בישראל ומחוצה לה ופסלים רבים שלו הוצבו בישראל ובארצות שונות.
ב-1965 לימד פיסול בבית הספר לאמנויות רננים.
הפסל החשוב שלו בישראל נקרא מלחמת בני אור בבני חושך באנדרטה לזכר  י"א הספורטאים שנרצחו באולימפיאדת מינכן ב-1972. מדי שנה סמוך ליום הטבח נערכת עצרת זיכרון ליד האנדרטה בתל אביב וכן נערך שם טקס של ספורטאים לפני צאתם למשחקים האולימפיים.
ב-1980 רכש בית וסטודיו בקיסריה אך לא הספיק ליהנות ממנו. שם נפטר בגיל 54 מהתקף לב.הובא למנוחות בבית העלמין קריית שאול בתל אביב .
קורות חייו > ניתוח יצירתו

רבות מיצירותיו של אילן מורכבות משני חלקים. חלקים אלו הם אוטונומיים ונפרדים או שנוצקו בגוש אחד, אך הם בעלי זהות אינדיבידואלית ונפרדת. זהות זו ניכרת על פי כיווני זרימתם, הטקסטורה שלהם, מיקוד עוצמתם וחדירתם זה אל זה (או נסיגתם זה מתוך זה). שני החלקים נמצאים בקומפוזיציה דו-משמעית: מחד - עימות, חדירה הדדית, תוקפנות ופלישה. מאידך - שני החלקים מגיעים, מכוח תנופתם, לחבירה-חביקה הדוקה, להשלמה הדדית. המתח בין האנושי והטבעי, בין הקונקרטי והאידיאי, בין השַלֵו והסוער, בין היציב והדינמי, הקנה ליצירתו כוח חבוי, עוצמה מתפרצת וגועשת שכביכול קפאה בעת שהגיעה לשיא מיצויה. במקביל ביטא אילן מתחים וסערות אלו גם ביצירותיו המונוליטיות, אליהן משתייך פסלו "אחרון" (אולטימה; ברונזה, 1982) המוצב ביד ושם, בגן הפסלים.
זיקתו של אילן לגוף האדם ועיונו באנטומיה התבטאו בעיסוקו המוקדם בחפירות ארכאולוגיות ובעיסוקו כחוקר במשטרת ישראל בתחום הזיהוי הפלילי, דרך תצלומים, גולגולות ושלדים, עיסוק אותו למד עוד בנעוריו בקנדה. כדי לתת ביטוי למתח בין פיגורטיביות והפשטה, הסתייע אילן במומחיותו זו. ההפשטה סייעה לו לבטא בחֵרות רבה יותר את היכולות הטכניות המשוכללות שלו, שהתבטאו בהמחשת המתח בין דינמיות זורמת לבין עוצמה קפואה. כל זאת, תוך כדי הסתייעות בחללים שסביבם מתגבשות שתי נטיות אלו. בפסליו המונוליטיים ניכר כי הם עוצבו בזיקה לפסליו של הנרי מור. סביב החללים מתגבשות שתי הנטיות לכדי שלמות הרמונית. עם זאת, נשמר המתח המתמיד בין שני סוגי העוצמות, הקפואה והדינמית, מתח שכביכול עוּצַב, נוֹצַק ושוּמַר. ואכן, אילן לא תכנן את פסליו באמצעות מודלים מוקדמים או סקיצות; הוא עבד "מהבטן", עבד על החומר במישרין.
"אחרון", פסלו האחרון של אילן, היה הפסל הראשון שהוצב באתר ציבורי לאחר מותו של אילן. הוא הוצב ביד ושם שנה לאחר יציקתו, ושנה לאחר פטירתו של אילן, ב-1983. "אחרון" מבטא התכנסות שיש בה משום השלמה, ויתור, כניעה. מאידך, התכנסות זו היא מסיבית, דינמית ובעלת עוצמה פנימית וזרימה בלתי מתפשרת, מתריסה-כביכול.
לאילן לא היה קשר ישיר לשואה, אך בתקופת חייו המאוחרת הקדיש לה מחשבה יותר מאי-פעם בחייו. בפסל "אחרון" ניסה אילן להעביר את דמות הגווע האוניברסלית, דמות מכונסת סביב עצמה, דמות שהאבדנים סביבה היוו רק הקדמה לאבדנה-שלה, שהרי כל אחרון מעיד, בעצם "אחרוניותו", על גוויעת כל קודמיו. מותו אינו מוות של גבורה והתרסה, אלא מוות חסר אונים, חסר עזרה וחסר לקח. ואולי דווקא בתיאור אופן מוות שכזה, טמונה ומתבטאת התרסה עזה.
קורות חייו > הנצחה

ביולי 2013 הציבה עיריית תל אביב-יפו לוחית זיכרון על ביתו של אילן ביפו העתיקה.
לקריאה נוספת

מנדל קוחנסקי: Sculptures of Eli Ilan, Jacqes O'Hara Gallery, 1974
יואב דגון: אלי אילן, הוצאת מוזיאון הרצליה לאמנות, 1992
אלי אילן, 1928-1982: רטרוספקטיבה (מוזיאון הרצליה לאמנות, 1982) (איל/הרצ')
אלי אילן: פסלים (ת"א: רנה דרום, גלריה גורדון 30, 1.11.74- 15.10.74) (איל/תל-א)
Mendel Kohansky, Sculptures of Eli Ilan (London: Jacques O`Hana Gallery, 1974)
הערות שוליים

↑  איסר הראל:הבית ברחוב גריבלדי, הוצאת זמורה ביתן, עמ' 99–100, 1990
↑  רשימה מלאה של תערוכות ופסלים בספרו של יואב דגון:אלי אילן ,הוצאת מוזיאון הרצליה לאמנות,1992
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ICIA: 270618  NLI: 987007262860305171  ISNI: 0000 0000 7025 0794  LCCN: no2012066031  RKD: 121677  ULAN: 500064647  VIAF: 96124129   WorldCat (עם VIAF): 96124129 
פסלו של אלי אילן, אולטימה, יד ושם
דניאל גולדשמידט

| --- | --- |

תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  9 בדצמבר 1895 חוז'וב, הקיסרות הגרמנית 
 פטירה:  10 בדצמבר 1972 (בגיל 77) ירושלים, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 מקום קבורה:  הר המנוחות 
 השכלה:  אוניברסיטת הומבולדט של ברלין  בית המדרש לרבנים בברלין 
 מעסיק:  ספריית המדינה בברלין, הספרייה הלאומית 
 
ארנסט דניאל גולדשמידט (בלועזית: Ernst Daniel Goldschmidt;‏ (כ"ב בכסלו תרנ"ו, 9 בדצמבר 1895 – ו' בטבת תשל"ג, 10 בדצמבר 1972) היה חוקר ופרשן תפילה ופיוט; הגיה, ערך והוציא לאור מהדורות ביקורתיות ומדעיות של סידורים ומחזורי תפילה, לפי מנהגי הקהילות והעדות השונות. חיבר את הספר "הגדה של פסח, מקורותיה ותולדותיה במשך הדורות" והיה אחד המגיהים של תנ"ך קורן.
את לימודיו הגבוהים החל באוניברסיטת ברסלאו ובהמשך עבר לאוניברסיטת ברלין. במקביל ללימודיו באוניברסיטה, למד בבית המדרש לרבנים בעיר. בשנת 1925 הגיש את עבודת הדוקטורט, שעסקה בכתביו של המדינאי היווני, הרטוריקן, אייסכינס. הוא סיים את לימודיו, והתקבל לעבודה בספרייה המלכותית של ברלין. בנוסף, היה חבר מערכת ואחראי על כתיבת הערכים של האינקונבולים העבריים, ב"קטלוג הכללי של האינקונבולים", שיצא לאור ב-1925. הוא החל לגלות עניין גם בתחום חקר התפילה והפיוט, בעיקר לגבי נוסחיה השונים.
לאחר עליית הנאצים לשלטון וחקיקת החוק לשיקום שירות המדינה המקצועי, נפגעו תנאי העסקתו. עם ההחמרה במדיניות הנאצים כלפי היהודים, פוטרו, בשנת 1936, הוא וכל העובדים היהודים האחרים מהספרייה. באותה השנה (1936) עלה לארץ ישראל, והחל לעבוד בבית הספרים הלאומי והאוניברסיטאי. מאוחר יותר, היה גם חבר המערכת של מפעל הביבליוגרפיה העברית. לאחר למעלה מ-25 שנים בהן עבד בבית הספרים הלאומי פרש לגמלאות, אך דווקא אז החל ביתר שאת במלאכת ההוצאה לאור של סידורים ומחזורי תפילה במהדורה מדעית, ובראשם "מחזור לפי מנהגי בני אשכנז לכל ענפיהם". הוא נפטר בשנת 1972, בעודו עובד על "מחזור סוכות, שמיני עצרת ושמחת תורה, לפי מנהגי בני אשכנז".
חייו > באירופה

דניאל גולדשמידט נולד בקניגסהיטה, סמוך לקטוביץ, בשלזיה עילית, בשנת 1895. אביו, שלמה, שימש כרב העיר קֶנִיגסְהִיטֶה, ובתקופת ילדותו ונעוריו למד אצלו ואצל מלמדים אחרים תורה, ובנוסף למד בבית הספר המקומי. בתקופת מלחמת העולם הראשונה שירת בצבא הקיסרות הגרמנית.
את לימודיו הגבוהים החל באוניברסיטת ברסלאו ובהמשך עבר לאוניברסיטת ברלין, שם למד לימודים קלאסיים אצל הפילולוג הנודע אולריך פון וילאמוביץ-מלנדורף (אנ') ואצל פרופסור ורנר יגר (אנ'), לימודים שלימים סייעו לו רבות, עת עסק במפעל חייו, שכלל ההדרה, קביעת הנוסח המקורי, פירוש והוצאה לאור של סידורים ומחזורי תפילה של הקהילות השונות. במקביל ללימודיו באוניברסיטה, למד גם בבית המדרש לרבנים בברלין, שייסד הרב עזריאל הילדסהיימר.
בשנת 1925 הגיש את עבודת הדוקטורט, שעסקה בכתביו של המדינאי היווני, הרטוריקן, אייסכינס (Αἰσχίνης), והיא מהווה גם כיום מקור חשוב למחקר עליו. בנוסף, היה בעל תעודת הוראה לבתי ספר תיכוניים, לאחר שעמד בהצלחה בבחינה למתן התעודה.
הוא סיים את לימודיו בהצטיינות, והתקבל לעבודה בספרייה המלכותית של ברלין, הודות להמלצתו של פרופסור וילאמוביץ-מלנדורף, אף שהתנה את קבלתו לעבודה בכך שלא יעבוד בשבת. עיקר עבודתו בספרייה היה בכריכייה, במחלקת המוזיקה ובמחלקת האינקונבולים. בנוסף, היה חבר מערכת ואחראי על כתיבת הערכים של האינקונבולים העבריים, ב"קטלוג הכללי של האינקונבולים" (Gesamtkatalog der Wiegendrucke), שיצא לאור לראשונה בשנת 1925, בלייפציג. לצורך עבודתו בקטלוג זה, ביקר ברבות מהספריות הציבוריות והפרטיות החשובות באירופה, ומעבר לידע הביבליוגרפי הרב שרכש בביקורים אלה, למד שפות אירופאיות שונות.
במהלך שנות עבודתו בספרייה בברלין ובנסיעותיו באירופה, החל לגלות עניין גם בתחום חקר התפילה והפיוט, בעיקר לגבי נוסחיה השונים. בתקופה זו, בפרט בזמן שבתו בברלין, נהג, בין היתר, ללכת להתפלל בבתי הכנסת של יוצאי מזרח אירופה שהיגרו לברלין, ללמוד וללמד בבית המדרש של ר' חיים העליר (הלר), ותוך כדי מפגשיו עמם אף הצליח ללמוד יידיש, וכן לרכוש חלק מהידע על מנהגי התפילה של יהודי מזרח אירופה ורוסיה, אותו יישם מאוחר יותר במחקריו על המחזורים וספרי התפילה שההדיר והוציא לאור.
לאחר עליית הנאצים לשלטון וחקיקת החוק לשיקום שירות המדינה המקצועי, שאיפשר את פיטוריהם של עובדי מדינה שאינם בני הגזע הארי, נפגעו תנאי העסקתו. אומנם, בזכות התיקון שהתקבל לחוק (לפיו נאסר לפטר את מי ששירת בצבא בזמן מלחמת העולם הראשונה), יכול היה להמשיך לעבוד בספרייה, אך הוא נאלץ להגיע בימי שבת לספרייה. ואכן מדי שבת הגיע לספרייה, אולם כדי לא לחלל את השבת היה הולך ברגל משכונת טירגארטן לספרייה, ובהגיעו נמנע מלעשות כל מלאכה. לאחר פנייה לשר התרבות הגרמני מצד מנהלו בספרייה, התיר השר לגולדשמידט (ולכל היהודים, שבדומה לגולדשמידט התאפשר המשך העסקתם במשרדים ממשלתיים, בהתאם לתיקון לחוק לשיקום שירות המדינה המקצועי הנ"ל), שלא לעבוד בשבתות ובחגים, הוראה שנודעה בקרב היהודים בשם "סעיף גולדשמידט". עם ההחמרה במדיניות הנאצים כלפי היהודים, פוטרו, בשנת 1936, הוא וכל העובדים היהודים האחרים מהספרייה.
חייו > בישראל

באותה השנה (1936) עלה לארץ ישראל, והחל לעבוד בבית הספרים הלאומי והאוניברסיטאי. בבית הספרים ניהל מספר מחלקות, בהן הכריכייה ומחלקת המוזיקה. בנוסף, היה אחד מהאחראים בספרייה לרכישת כתבי יד וספרים יקרי מציאות. במסגרת תפקיד זה נשלח בשנת 1947, יחד עם ספרן נוסף, חיים שלמה שפירא, לבדוק כתבים עבריים שהיו בידי הפטריארך האשורי-סורי בירושלים, אתנסיוס שמואל, ובכך היו שפירא והוא לישראלים הראשונים שבחנו את מגילות מדבר יהודה. משנוסד בית הספר לספרנות באוניברסיטה העברית, בשנת 1956, היה אחד ממוריו. מאוחר יותר, היה גם חבר המערכת של מפעל הביבליוגרפיה העברית. כמו כן, היה חבר ועדת הספרייה של בית הכנסת ישורון ופרסם מספר מאמרים בכתב העת מטעמו, "טורי ישורון".
בשנת 1962, לאחר למעלה מ-25 שנים בהן עבד בבית הספרים הלאומי פרש לגמלאות, אך דווקא אז החל ביתר שאת במלאכת ההוצאה לאור של סידורים ומחזורי תפילה במהדורה מדעית. ב-1970, הוציא לאור את הכרכים של ימים נוראים ממחזור לפי מנהגי בני אשכנז לכל ענפיהם. הוא נפטר בשנת 1972, בעודו עובד על "מחזור סוכות, שמיני עצרת ושמחת תורה, לפי מנהגי בני אשכנז". חלק מהארכיון של גולדשמידט, הכולל רבות מעבודותיו, בכתב ידו ובדפוס, מצוי במכון ליאו בק, בניו יורק.
בתו של גולדשמידט, החוקרת חוה גולדשמידט-פרנקל, נישאה ליונה פרנקל, חתן פרס ישראל לחקר ספרות התלמוד לשנת תש"ס. היא נפטרה בשנת 1995. חתנו זה המשיך את מפעלו המחקרי לאחר מותו.
אברהם פרנקל, נכדו, הפקיד את ארכיונו של גולדשמידט בספרייה הלאומית.
עבודתו ומחקריו > פרסומיו המוקדמים בלועזית

גולדשמידט נודע בעיקר במהדורות המדעיות של המחזורים וסידורי התפילה שהוציא לאור, אולם קודם התעניינותו בתחום זה, גילה עניין בלימודים קלאסיים, וכאמור בתחום זה כתב את עבודת הדוקטורט שלו (על כתביו של המדינאי היווני, הרטוריקן, אייסכינס). גם פרסומו הראשון (לאחר הגשת הדוקטורט) עסק באייסכינס, ואף לאחר שהחל להתמקד במחקריו בתחום התפילה והפיוט, לא זנח את נשוא מחקרו הראשון, ובשהותו בחו"ל בשנת שבתון מעבודתו בבית הספרים, הכין מהדורה מדעית לכתבי אייסכינס, אם כי לא הספיק לסיימה.
בתקופה זו הוא גם כתב, כאמור, את הערכים על האינקונבולים העבריים, במסגרת פעילותו ב"קטלוג הכללי של האינקונבולים" (Gesamtkatalog der Wiegendrucke), ובמקביל כתב, לרוב בלועזית, מאמרי ביקורת על מחקרים אחרים, בתחומים שלא היו קשורים ליהדות.
עבודתו ומחקריו > ה'הגדה של פסח' > מהדורות ה'הגדה'

בשנת 1936, שנת עלייתו לארץ ישראל, הופיע בברלין, בהוצאת שוקן, חיבורו הראשון הקשור ליהדות. המדובר בספרו "סדר הגדה של פסח" אליו צרף מבוא, תרגום לגרמנית והערות. בשנה שלאחר מכן (בשנת 1937) הופיעה מהדורה שנייה לספר. בשנת 1947 יצאה לאור המהדורה העברית של הספר, שנדפסה אף היא בשנית, בשנת 1948. מספר שנים אחר כך, בשנת 1953, יצאה לאור גם מהדורה אנגלית, המתבססת על הערותיו ופירושו של גולדשמידט. בשנת 1960 הוציא לאור מהדורה עברית חדשה, והיא כוללת את שכתב במהדורות הגרמנית והעברית וממצאים נוספים. מהדורה זו זכתה להצלחה גדולה ונדפסה שמונה פעמים נוספות. לאחר הופעת המהדורה העברית משנת 1960, יצאו לאור שלוש מהדורות נוספות באנגלית: מהדורה מתוקנת בשנת 1969, מהדורה מתוקנת (נוספת) בשנת 1979, ומהדורה מורחבת בשנת 1989, שאף זכתה להדפסות חוזרות.
עבודתו ומחקריו > ה'הגדה של פסח' > פרסומים נוספים בנושא

בנוסף לספריו הגדולים על ההגדה של פסח, פרסם גולדשמידט גם מספר מאמרים בנושא, השתתף בהוצאה המחודשת של "הגדת ראשי הציפורים", וכן כתב את הערך על ה"הגדה" באנציקלופדיה העברית ובאנציקלופדיה יודאיקה.
עבודתו ומחקריו > תנ"ך, מהדורת קורן

בשנת תשכ"ב-1962 יצאה לאור, בהוצאת קורן ובגופן מיוחד, מהדורה חדשה של ספר התנ"ך. לדברי אליהו קורן, מייסד בית ההוצאה לאור ומעצב הגופן החדש, המטרה בהפקת מהדורה זו הייתה הוצאה לאור של "התנ"ך הראשון, שנערך, עוצב, יוצר ונכרך בידי יהודים בארץ ישראל", ולשנות בכך את המצב, הקיים מזה מאות שנים, שבו נדפס התנ"ך בבתי דפוס של נוצרים, בעיקר באירופה, והם שקבעו את נוסחו וצורתו (למשל החלוקה לפרקים במקום החלוקה היהודית לפרשיות, לסדרים או לפרשות השבוע, ופיצול חלק מהספרים). עם צאתה לאור, זכתה מהדורת קורן להצלחה רבה ומאז היא מודפסת מדי שנה בשנה. במשך השנים היא יצאה במספר גדלים ועם תוספות שונות.
גולדשמידט, הברמן ומי שהיה מזכיר האקדמיה ללשון העברית, מאיר מדן, היו אחראים על קביעת הנוסח והגהתו, ואף כי הם לא כתבו מבוא המפרט את המקורות עליהם הסתמכו בקביעת הנוסח, ידוע כי בקביעת נוסח התורה הם התבססו על החומש של רוו"ה (ר' ווֹלף (בנימין) בן שמשון היידנהיים), ובקביעת נוסח נביאים וכתובים הלכו בעיקר על פי נוסח הדפוס הראשון של מקראות גדולות (ונציה רפ"ד-רפ"ו), בתיקוניהם של מנחת שי ואור תורה.
עבודתו ומחקריו > מחזורים וסידורי תפילה > מידע כללי

בשנת תש"א החל לפרסם רשימות ומחקרים בתחום התפילה והפיוט, ובפרט בקשר למחזורים ולסידורי התפילה של העדות השונות. לצד רשימות ביקורת, כתב מחקרים רבים העוסקים במספר נושאים בתחום, ובין היתר, תיאר מנהגי תפילה ונוסחי ברכות, כתב השלמות למחזורים ולסדרי תפילה שונים ועוד. בנוסף, כתב ערכים שונים באנציקלופדיה העברית ואנציקלופדיה יודאיקה בתחום זה. לאחר מותו כונסו מרבית מאמריו בנושא, בכרך שיצא לזכרו, "מחקרי תפילה ופיוט".
נראה כי מאמריו אלו שימשו מעין הכנה לקראת מפעלו הגדול, של הוצאה מדעית של ספרי תפילה ומחזורים של כל עדות ישראל, והוא לא עשה כן עד שלא ביקר בספריות בעלות אוספים של כתבים עבריים בארצות הברית, באנגליה ובצרפת, והקפיד לבדוק את כתבי היד הקשורים לנושא התפילה, הנמצאים בהן. בעת הכנת מהדורותיו המדעיות, ביקש גולדשמידט לקבוע נוסח אחד, שהוא הקרוב ביותר לנוסח המקורי, ובמקביל רשם את כל השינויים המצויים במקורות (אותם החשיב כמקורות רלוונטיים למהדורה בה עסק אותה העת). לתפילות הוא הוסיף ביאורים, ציוני מקורות ושינויי נוסחאות לפי כתבי היד, מבלי להיכנס לפלפול יתר, ובכך שמר על פירוש בהיר, המובן גם למי שאיננו מומחה בתחום. גם את הפיוטים הוא ליווה בביאור קצר, אך גם דאג להשיב להם חלקים שנמחקו על ידי הצנזורה הנוצרית, בימי הביניים. בנוסף, החזיר למחזורים השמטות של רבנים, שנעשו מתוך צרכים קהילתיים פנימיים. בתחילת הסידורים והמחזורים נהג להקדים פרק מבוא, בו תיאר את צורתם ותוכנם של התפילות, הפיוטים, הסליחות והקינות שבהם, וכן את סדר התהוותם ומגמתם. בנוסף, הוא דן בדרכי התהוות המנהגים והנוסחים השונים ופירט בקשר לכל הבעיות הקשורות בהם.
עבודתו ומחקריו > מחזורים וסידורי תפילה > המחזורים והסידורים שהוציא לאור

סידור התפילה הראשון שהוציא לאור, בשנת תשי"ח, היה "סדר התפלה של הרמב"ם", בו הראה שדברי הרמב"ם, בסדר התפילה שכתב, משקפים את שהיה נהוג במצרים באותה העת ולא נוסח משלו. סידור דומה שהוציא לאור היה סידורו של רב עמרם גאון, אותו הספיק להוציא לאור לפני שנפטר, בשנת תשל"ב. עם זאת, שלא כבסידורו של הרמב"ם, התקשה גולדשמידט לקבוע כאן נוסח אחד, והוכיח כי כל כתבי היד נובעים ממקורות משניים, עם תוספות ושינויים, ולא מוסרים נוסח מהימן.
בשונה משני הסידורים הנ"ל, שהיו למעשה סידורים היסטוריים, וקהל קוראיהם כלל את אלו המתעניינים בתולדות התפילה, החל גולדשמידט, משנת תשכ"ה ואילך, להוציא לאור גם מחזורים וסידורי תפילה, בצורה המאפשרת למתפללים כיום להשתמש בהם באופן שוטף, בעת תפילתם בבית הכנסת. תחילה הוציא לאור שני סידורים: הסידור הראשון, לפי נוסח האשכנזים, והשני לפי מנהג קהלות החסידים (שניהם הוגהו על ידי ישעיהו גבריאלי), ובהם הקפיד על הבאת נוסח מדויק ומנוקד. לסידור לפי מנהג קהילות החסידים צרף "ראשית דבר", שלדעת אורבך, הוא "ללא ספק המאמר החשוב ביותר על התהוותו של נוסח זה ועל השתבשותו בדפוסים השנים". באותה שנה (תשכ"ה) הוציא לאור גם שני סדרי סליחות, הסדר הראשון כמנהג יהדות ליטא וקהילות הפרושים בארץ ישראל, והשני כמנהג פולין ורוב הקהילות בארץ ישראל. שנה אחר כך, בשנת תשכ"ו, הוציא לאור, במהדורה חדשה, את ספרו של שמואל דוד לוצאטו, "מבוא למחזור בני רומא", וכלל בה את מחקרו על "מנהג בני רומא", וכן רשימת "פיוטים שהושמטו במנהג בני רומא המאוחר". בשנת תשכ"ח הוציא לאור את "סדר הקינות לתשעה באב", כמנהג פולין וקהילות האשכנזים בארץ ישראל.
בשנת תש"ל יצאה לאור אחת מעבודותיו החשובות ביותר, "המחזור לימים הנוראים", לפי מנהג בני אשכנז, שכלל שני כרכים, הראשון לראש השנה והשני ליום כיפור. בהקדמה לכרך הראשון, כתב גולדשמידט:
מהדורה זו מציגה לפני הקורא את המחזור היסטורי של מנהג אשכנז לענפיו. היא כוללת כל מה שהוא כלול במנהגי צרפת, אשכנז (המערבי) ופולין. רובו של החומר נהוג עד היום בבתי הכנסת, ומטרתנו היתה להביאו לפני הקוראים בנוסח בדוק ומנופה, כשהוא ערוך לנוחיות המעיין בו. מיעוטו של החומר נקטע ונעלם במשך מאות שנים, וכאן היתה מטרתנו להעלותו מכתבי יד לנגד עינינו ולהצילו בדרך זו מן השכחה והאבדון. הפיוטים נדפסו לפי צורתן הפיוטית.
עבודתו ומחקריו > מחזורים וסידורי תפילה > לאחר פטירתו

גולדשמידט נפטר בירושלים בשנת 1972, ולא הספיק להשלים את מפעלו, אך בארכיונו נותרו מחקרים רבים עליהם עבד בזמן פטירתו. לאחר מותו יצא לאור, בשנת תשמ"א, ספרו "מחזור סוכות, שמיני עצרת ושמחת תורה", לפי מנהגי בני אשכנז, שהושלם בידי חתנו, יונה פרנקל; ובשנת תש"ן, יצא לאור, "מחזור ירושלים", נוסח אשכנז. למחזור שני כרכים, הראשון לראש השנה והשני ליום כיפור, והוא כולל הגהה וביאור של גולדשמידט ועריכה של פרנקל; כמו כן, יצא לאור, בשנת תשנ"ג, "לקט פיוטי סליחות", מאת פייטני אשכנז וצרפת, שאסף גולדשמידט מכתבי יד, בהגהה, עיבוד וביאור מאת אברהם פרנקל (נכדו של גולדשמידט).
החל משנת תשנ"ב הוציא לאור חתנו, יונה פרנקל, מחזורים שהם "על-פי שיטתו של דר’ דניאל גולדשמידט". ביניהם יצאו לאור מחזור פסח, מחזור ירושלים לשלוש רגלים ומחזור שבועות, שלושתם לפי נוסח אשכנז.
עבודתו ומחקריו > מאמריו האחרים

מחוץ למאמריו המוקדמים ומאמריו בתחום התפילה והפיוט, פרסם גולדשמידט במשך השנים מאמרים בנושאים נוספים. חלק מהמאמרים היו מתחום הלימודים הקלאסיים, בעיקר מאמרי ביקורת על מחקרים וספרים חדשים. מאמרים נוספים הוא כתב בנושאים הקשורים לחגי ישראל השונים, מוזיקה יהודית, וכן מאמרים לזכרם של חוקרים אחרים או עמיתים למקצוע.
עבודתו ומחקריו > גולדשמידט ועגנון

בשנת 1965 פרסם הסופר ש"י עגנון מעשה ששמע מגולדשמידט על ר' יעקב לוי, והנסיבות שאפפו את חיבור ספרו "אוצר לשון התלמודים והמדרשים". לפי הסיפור, לאחר דין ודברים שהיה ללוי עם אביו, ויתר הלוי על משרת הרבנות שהחזיק בעיר רוזנברג שבשלזיה התחתונה ועבר לברסלוי, כדי לכתוב את חיבוריו על התרגום ועל התלמוד והמדרשים. את הסיפור פתח עגנון במילים אלה: "מחיבת הספר אספר מעשה הספר ששמעתי מפי ר' דניאל גולדשמידט".
פרסומים > ספריו > לאחר מותו

תיקון קוראים, לבעל קריאה, לגבאי ביהכנ"ס, לבר-מצווה: חמישה חומשי תורה ומגילת אסתר, הוגהו על ידי ד’ גולדשמידט, א"מ הברמן, מ’ מדן, ירושלים: הוצאת קורן, תשל"ו-1976.
מחקרי תפילה ופיוט, ירושלים: הוצאת מאגנס, תשל"ט (מהדורה שנייה מתוקנת: תש"ם-1980; הדפסה חוזרת: תשנ"ו-1996). מאמריו של גולדשמידט על תפילה ופיוט, שנדפסו בכתבי עת שונים.
מחזור סוכות, שמיני עצרת ושמחת תורה, לפי מנהגי בני אשכנז לכל ענפיהם, כולל מנהג אשכנז, מנהג פולין ומנהג צרפת לשעבר, מוגה, מעובד ומבואר בידי דניאל גולדשמידט (הושלם בידי יונה פרנקל), ירושלים: הוצאת קורן, תשמ"א.
מחזור ירושלים , נוסח אשכנז, מוגה ומבואר בידי דניאל גולדשמידט, בעריכת יונה פרנקל, ירושלים: הוצאת קורן, 2 כרכים, תש"ן-1990:
כרך א': ראש השנה (414 עמ') (הדפסה נוספת: תשנ"ג-1993).
כרך ב': יום כיפור (592 עמ') (הדפסה נוספת: תשנ"ו-1996).
לקט פיוטי סליחות, מאת פיטני אשכנז וצרפת, אסף מכתבי יד דניאל גולדשמידט, הגיה, עיבד ובאר אברהם פרנקל, 2 כרכים, ירושלים: הוצאת מקיצי נרדמים, תשנ"ג.
Daniel Goldschmidt and Yona Frankel, The Koren Classic Three Festivals Machzor: A Hebrew Prayerbook for Pesach, Shavuot and Sukkot, Ashkenaz, Koren Publishing, 2009.
פרסומים > ממאמריו שיצאו בתדפיס נפרד

"סדר תענית ציבור במחזור רומא", תדפיס מתוך: ספר זיכרון לשלמה ס’ מאיר (תרל"ה-תשי"ג), ירושלים: תשט"ז, עמ' 77 - 89.
Studies on Jewish liturgy by German-Jewish scholars, reprinted from: Year book of the Leo Baeck Institute of Jews from Germany, vol.2, London: 1957, pp. 119 – 135.‏
"סדר התפילה של הרמב'ם ע'פ כ'י אוקספורד", תדפיס מתוך: ידיעות המכון לחקר השירה העברית, כרך שביעי, ירושלים ותל אביב: הוצאת שוקן, תשי"ח-1958, עמ' 183 - 213.
"תרגומי המקרא ליוונית מאת יהודים בני המאה הט"ז", תדפיס מתוך: קריית ספר ל"ג, ירושלים: תשי"ח, עמ' 131 - 134.
Drei hebräische Frühdrucke, Haggada sel Pesah, Schema für Berechnung des jüdischen Kalenders, Megillat Antiochos, reprinted from: Beiträge zur Inkunabelkunde, 3. Folge, Nr. 4, Berlin: Akademie-Verlag, 1969, pp. 152 – 154.
Bonetto de Latis e i suoi scritti latini e italiani, reprinted from: Scritti in memoria di Enzo Sereni, Jerusalem: 1970, pp. 88 – 94.
Die hebräischen Inkunabeln im Gesamtkatalog der Wiegendrucke (H-Z), Beschreibungen und Referenzen, reproductions compiled and prepared by Brad Sabin Hill, 2 volumes, Berlin and London: 1992.‏
הנצחתו

באוקטובר 2022 הוצבה אבן נגף לזכרו בכניסה לספריית המדינה בברלין שברובע ברלין מיטה.
לקריאה נוספת

יוסף היינימן, "הגדה של פסח ותולדותיה לד' גולדשמידט", תרביץ ל' (תשכ"א), עמ' 405 - 410; פורסם שוב בתוך: יוסף היינימן, "הגדה של פסח ותולדותיה לד' גולדשמידט", עיוני תפילה, קיבץ וערך אביגדור שנאן, ירושלים: הוצאת מאגנס, תשמ"א-1981, עמ' 184 - 189.
גצל קרסל, לכסיקון הספרות העברית בדורות האחרונים, שני כרכים, מרחביה: ספרית פועלים, תשכ"ה - תשכ"ז, כרך א', בעמ' 431 - 432.
יששכר יואל, "ד"ר דניאל גולדשמידט ז"ל", קריית ספר מ"ח (תשל"ג), עמ' 145.
נפתלי בן מנחם, "חיבורי ד"ר דניאל גולדשמידט ז"ל, רשימה ביבליוגרפית, תרפ"ה - תשל"ג", קריית ספר מ"ח, תשל"ג, עמ' 146 - 151 (נדפס עם שינויים והשלמות, בשם: "רשימת חיבוריו של דר' דניאל גולדשמידט, רשימה ביבליוגרפית", בתוך: דניאל גולדשמידט, מחקרי תפילה ופיוט, ירושלים: הוצאת מאגנס, תשל"ט, עמ' 445 - 451) (84 כותרים).
א"א אורבך, "דר' דניאל גולדשמידט ז"ל" (המאמר נכתב בשנת תשל"ד), מחקרי תפילה ופיוט, ירושלים: הוצאת מאגנס, תשל"ט (מהדורה שנייה מתוקנת: תש"ם-1980; הדפסה חוזרת: תשנ"ו-1996), עמ' 1 - 8.
א. מ. הברמן, "החוקר א' דניאל גולדשמידט", מסכת סופרים וספרות, ירושלים: הוצאת ראובן מס, תשל"ז, עמ' 83 - 88.
שמעון פוגל, "דניאל גולדשמידט וסידור "תפלת ישראל" – בין מחקר התפילה לעבודת המהדיר", כנישתא ה (תשפ"ד),