stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קורמאק מקארתי
כתיבתו

ספרו הראשון, The Orchard Keeper, התפרסם ב-1965. ספרו החמישי Blood Meridian התפרסם בשנת 1985 וגרר תגובות מעורבות. עם השנים עלתה חשיבותו הספרותית ובשנת 2006, במשאל שערך השבועון "טיים מגזין" בין סופרים וקוראים לבחירת 100 הספרים האמריקאיים החשובים ברבע האחרון של המאה ה-20, נבחר ספרו Blood Meridian במקום השלישי, אחרי "חמדת" של טוני מוריסון ו"תת עולם" של דון דלילו. ב-1992 זכה בפרס הספרות הלאומי בארצות הברית על ספרו "כל הסוסים היפים", שהיה הראשון ב"טרילוגיית הגבול", שהמשיכה ב-"The Crossing" וב-"Cities of the Plain". ב-2005 פרסם את "לא ארץ לזקנים" שעובד על ידי האחים כהן לסרט בשם "ארץ קשוחה" וזכה ב-75 פרסי קולנוע ברחבי העולם. ב-2006 זכה בפרס פוליצר על ספרו "הדרך" שעובד לסרט בשם זה שיצא לאקרנים בשנת 2009. זכה בפרס פן על מפעל חיים ב-2009.
בשנת 2013 כתב את התסריט לסרט "היועץ" שביים רידלי סקוט.
הכתיבה של קורמאק מקארתי נחשבה לפסימית, והרבה מהספרים שכתב נחשבים לאלימים.[דרוש מקור]
ביבליוגרפיה

(1965) The Orchard Keeper
(1968) Outer Dark
(1974) Child of God
(1979) Suttree
(1985) Blood Meridian, Or the Evening Redness in the West, קו אורך דם או אדום של ערב במערב, תרגם אמיר צוקרמן, מודן, 2013.
(1992) All the Pretty Horses, כל הסוסים היפים, תרגם גדעון טורי, הספרייה החדשה, 1995.
(1994) The Crossing
(1998) Cities of the Plain
(2005) No Country for Old Men, לא ארץ לזקנים, תרגם אמיר צוקרמן, עם עובד, 2007. הגרסה הקולנועית תורגמה ל"ארץ קשוחה".
(2006) The Road, הדרך, תרגם אמיר צוקרמן, מודן, 2009.
The Passenger (2022)
Stella Maris (2022)
לקריאה נוספת

דוד גורביץ', ‏הגנגסטר הפוסטמודרני: טראומה, קיטש, חלום, סדרת אוניברסיטה משודרת, בהוצאת משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 2017, פרק ה': רוצח מלידה במערבון אימים פוסטמודרני – על קורמאק מקארתי, עמ' 145–190.
הערות שוליים

↑  הסופר האמריקני זוכה פרס הפוליצר קורמק מקארתי מת בגיל 89, באתר ynet, 13 ביוני 2023
↑  מרב יודילוביץ', פרס פן לספרות הוענק לקורמאק מקארתי, באתר ynet, 7 במאי 2009
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007309805505171  PLWABN: 9810626826105606  BIBSYS: 90348328  BNC: 000334005  BNE: XX946358  BnF: cb120763930 (data)  CANTIC: a11781099  CiNii: DA04855441  GND: 118873822  ICCU: RAVV086000  ISNI: 0000 0001 2125 9060  LCCN: n82028392  LNB: 000020329  MusicBrainz: 1904173a-8508-47ca-9880-51dfd363acfd  NDL: 00471296  NKC: jn19990005526  NLA: 35338171  NLG: 84685  NLK: KAC200802799  NSK: 000252540  NTA: 072241446  RERO: 02-A013160800  SELIBR: 248959  SNAC: w6737gk3  SUDOC: 066912717  Trove: 917033  VIAF: 29558386   WorldCat (עם VIAF): 29558386
קארל ג'נקינס

| --- | --- |

 לידה:  17 בפברואר 1944 (בן 80) Penclawdd, סוונסי, הממלכה המאוחדת 
 שם לידה:  Karl William Jenkins 
 מוקד פעילות:  הממלכה המאוחדת 
 תקופת הפעילות:  מ-1970 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת קארדיף, האקדמיה המלכותית למוזיקה, Gowerton School 
 סוגה:  ג'אז, מוזיקת העידן החדש, רוק מתקדם, מוזיקה קלאסית 
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 כלי נגינה:  סקסופון, אבוב, קלידים
 חברת תקליטים:  וירג'ין רקורדס, קרוליין רקורדס, דויטשה גרמופון 
 בן או בת זוג:  Carol Barratt 
 פרסים והוקרה:  honorary Fellow of the Learned Society of Wales (2022)  Knight Bachelor  מפקד במסדר האימפריה הבריטית 
 www.karljenkins.com
 פרופיל ב-IMDb
 
סר קארל ויליאם פאמפ ג'נקינס (באנגלית: Karl William Pamp Jenkins;‏ נולד: 17 בפברואר 1944) הוא מוזיקאי ומלחין ולשי, חבר מסדר האימפריה הבריטית. ידוע בעיקר בשל יצירותיו: "Adiemus", ‏"The Armed Man" והרקוויאם שלו.
קורות חייו

ג'נקינס גדל בסוונסי שבווילס, אמו הייתה ממוצא שוודי, אביו היה מורה בבית ספר מקומי, נגן עוגב בכנסייה ומנצח מקהלה, והוא נתן לו את השכלתו המוזיקלית הראשונית. ג'נקינס החל את הקריירה המוזיקלית שלו כנגן אבוב בתזמורת הנוער הלאומית של ווילס. לאחר לימודיו התיכוניים למד מוזיקה באוניברסיטת קרדיף, את התואר השני שלו במוזיקה עשה באקדמיה המלכותית למוזיקה ואת הדוקטורט - באוניברסיטת ווילס.
בתחילת הקריירה המוזיקלית שלו עסק במוזיקת ג'אז, ואף זכה במסגרת הרכב ג'אז בפרס הראשון בפסטיבל הג'אז במונטרה בשנת 1970. הוא אף השתתף כנגן בהקלטות אולפן: בין השאר נטל חלק בהקלטת אלבומו של אלטון ג'ון ‏"Tumbleweed Connection".
בהמשך נכנס לסצנת הרוק המתקדם: בשנת 1972 הצטרף ללהקת רוק מתקדם, סופט מאשין, ובשנת 1973 השתתף בהופעה החיה של ה-BBC ליצירה Tubular Bells של מייק אולדפילד.
ג'נקינס הלחין כבר מתחילת הקריירה שלו, אך הפריצה הגדולה שלו הייתה בשנת 1995, עם יצירתו Adiemus, שיצאה כסינגל וזכתה להצלחה. היצירה שולבה באלבום Adiemus: Songs of Sanctuary מאותה השנה, והובילה את מצעד האלבומים הקלאסיים. בהמשך הלחין ג'נקינס יצירה אנטי מלחמתית בשם: The Armed Man: A Mass for Peace (האדם החמוש: מיסה לשלום. הרמז לשם השיר העתיק L'homme armé), הכוללת קטעים מן המיסה הנוצרית, מן הקוראן והתנ"ך וכן טקסטים של גנדי, מרטין לותר קינג, הדלאי לאמה, נלסון מנדלה, אנה פרנק ואמא תרזה. גם יצירה זו זכתה להצלחה. יצירה ידועה נוספת של ג'נקינס, שגם היא מבוססת על מיסה נוצרית היא רקוויאם אותו הלחין בשנת 2005 ואותו שילב עם שירי הייקו יפניים. הרקוויאם יצא באלבום Requiem.
ג'נקינס זכה לתארים ופרסים רבים, ביניהם תואר אבירות במסדר האימפריה הבריטית (2005), דוקטור של כבוד מאוניברסיטת לסטר, ופרופסור אורח של כבוד מאוניברסיטאות רבות.
יצירות ידועות ואלבומים > אלבומים

Adiemus: Songs of Sanctuary
Adiemus II: Cantata Mundi
Adiemus III: Dances of Time
Adiemus IV: The Eternal Knot
Adiemus V: Vocalise
Adiemus Colores – Karadaglic
Motets – Polyphony
יצירות ידועות ואלבומים > יצירות ידועות

Palladio‏ (1995)
Diamond Music‏ (1996)
Imagined Oceans‏ (1998)
The Armed Man‏ (1999)
Dewi Sant‏ (1999)
In These Stones Horizons Sing‏ (2004)
Requiem‏ (2005)
Stabat Mater‏ (2008)
Te Deum‏ (2008)
Gloria‏ (2010)
Cantata Memoria‏ (2016) לזכר הרוגי אסון אברפן, בביצוע קתרין פינץ'
קנקישי איווסווה

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  11 בספטמבר 1917 Kiryū, יפן 
 פטירה:  26 באוקטובר 1998 (בגיל 81) טוקיו, יפן 
 שם לידה:  岩澤 健吉 
 ענף מדעי:  תורת המספרים, תורת החבורות 
 מקום לימודים:  Musashi Junior & Senior High School (1937)  אוניברסיטת טוקיו (1945)  בית ספר יסודי 
 מנחה לדוקטורט:  Shokichi Iyanaga 
 מוסדות:  אוניברסיטת פרינסטון (1967–1986)  אוניברסיטת טוקיו (1947–1950)  המכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס (1952–1967)  המכון למחקר מתקדם (1950–1952) 
 תלמידי דוקטורט:  Robert F. Coleman, Robert Segal, Edward Milton Keenan, Jr., Oma Hamara, Philip T. Guza, David Isaac Knee, John Richard Schue, William Joseph Leahey, Harry F. Davis, II, Eduardo Friedman, Frank E. Gerth, III, David Ira Schneider, Eugene M. Luks, Yasutaka Ihara, Ralph Greenberg, Harold Frayzer Mattson, Jr., Gustave Solomon, John H. Smith, Lawrence C. Washington, Robert Wells Johnson, David Steven Dummit 
 פרסים והוקרה:  מלגת גוגנהיים (1957)  פרס פוג'יהארה (1979)  פרס אשאסי (1959)  פרס קול בתורת המספרים (1962)  פרס האקדמיה של יפן (1962) 
 
קנקישי איווסווה (באנגלית: Kenkichi Iwasawa; ביפנית: 岩澤 健吉;‏ 11 בספטמבר 1917 – 26 באוקטובר 1998) היה פרופסור ומתמטיקאי יפני הידוע בשל תרומותיו הרבות לתחום המחקר תורת המספרים האלגברית.
ביוגרפיה

קנקישי נולד ב־1917 בכפר קטן ליד העיר קיריו שביפן. את השכלתו היסודית השלים שם, אך בגיל תיכון עבר ללמוד בתיכון לבנים "מושאשי; 武蔵高等学校 中学校") בטוקיו. בין השנים 1937 ל-1940 השלים איווסווה את התואר הראשון שלו במתמטיקה באוניברסיטת טוקיו, ומיד לאחר השלמת התואר המשיך לתארים מתקדמים בתחום, עד אשר קיבל את התואר "דוקטור למדעים" במתמטיקה בשנת 1945. באותה שנה, חלה בדלקת קרום הראות ולא חזר לתפקידו עד אפריל 1947.
בין השנים 1949 עד 1955 כיהן כפרופסור באוניברסיטה ולימד סטודנטים לתואר ראשון את תורת המספרים. בשנת 1950 הייתה פריצת הדרך המשמעותית הראשונה של איווסווה, בה הוזמן להרצות בכנס בקמבריידג', מסצ'וסטס שבארצות הברית על חקר פונקציות זטא של דדקינד באמצעות תכונות של אדלים. בין 1952 ל-1967 בילה כחוקר במכון הטכנולוגי של מסצ'סטס, ומשנת 1967 עד פרישתו בשנת 1986 שימש כפרופסור באוניברסיטת פרינסטון.
קאניז'ה

קָאנִיזָ'ה וגם סְטָארָה קאניז'ה (בסרבית קירילית: Кањижа, בסרבית בכתב לטיני: Kanjiža, ביידיש: קיניזשא) היא עיירה ורשות מקומית בסרביה השוכנת במחוז באנאט הצפוני אשר בפרובינציית וויבודינה, סמוך לגדות הנהר טיסה.
היסטוריה

היישוב מתועד בגסטה הונגרורום ומצוין כי במהלך המאה ה-9 נשלט על ידי הממלכה הבולגרית הראשונה. לאחר קרב מוהאץ' עבר האזור לשליטת האימפריה העות'מאנית. לאחר מלחמת האימפריה העות'מאנית-הליגה הקדושה (1683–1699) עבר היישוב לחזקת ממלכת הבסבורג. בהמשך שלטה באזור האימפריה האוסטרו-הונגרית ולאחר מלחמת העולם הראשונה עבר לחזקת ממלכת הסרבים, הקרואטים והסלובנים, אשר שמה שונה מאוחר יותר לממלכת יוגוסלביה.
ב-6 באפריל 1941 תקפה גרמניה הנאצית את ממלכת יוגוסלביה והכניעה את צבאה תוך ימים אחדים. האזור נמסר לחזקת הונגריה. לאחר המלחמה נכללה קאניז'ה בשטח הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה ובאזור התפתחה תעשייה. לאחר פירוק יוגוסלביה עברה העיירה לחזקת סרביה.
הקהילה היהודית

תיעוד לנוכחות יהודים בעיירה קיים משלהי המאה ה-18. לקראת מחצית המאה ה-19 הוקם בית העלמין וב-1861 הוקם בית הכנסת הקהילתי. בית הכנסת הקבוע הוקם ככל הנראה במקום מבנה בית כנסת קדום יותר ששכן במקום. בית הכנסת החדש היה בן שתי קומות, כאשר הקומה השנייה שימשה לעזרת נשים. לאחר הקרע ביהדות הונגריה חל פילוג בקהילה לשני קהלים: נאולוגי ואורתודוקסי. בשלהי המאה הוקם בעיירה סניף של כל ישראל חברים. ב-1880 התגוררו בעיירה 371 יהודים, וב-1900 התגוררו 375 יהודים שהיוו 2.26 אחוזים מכלל תושביה.
לאחר מלחמת העולם הראשונה החלה פעילות ציונית בקרב הקהל הנאולוגי. לקהל האורתודוקסי השתייכו גם מספר משפחות יהודיות מכפרי הסביבה, כגון מהכפר מָארְטוֹנוֹש(אנ'). קהילה נוסדה במארטונוש בשלהי המאה ה-18. ב-1800 הוקם בית כנסת לקהילה. ב-19 באפריל 1944 גורשו יהודי הכפר למחנות ההשמדה. הקהילה חרבה בשואה. ב-1949 נהרס שם מבנה בית הכנסת.
ב-1921 נמנו בקאניז'ה 285 יהודים, וב-1931 נמנו 223 יהודים.
בפרוץ מלחמת העולם השנייה התגוררו בקאניז'ה 174 יהודים. באפריל 1941 פלשה גרמניה הנאצית ליוגוסלביה והכניעה את צבאה תוך ימים אחדים. עד לסוף אותה השנה גורשו יהודי העיירה למחנות ההשמדה. איש מהמגורשים לא ניצל.
ב-1948 נהרס מבנה בית הכנסת על ידי השלטונות המקומיים. ב-1994 הותקנה לוחית זיכרון לקהילה על קיר מבנה במקום בו עמד בית הכנסת. נכון ל-2002 עמד בית העלמין על תילו, הוא היה מוקף חומת אבן ובמצב סביר. בקאניז'ה נולד דן ריזינגר, צייר, מעצב גרפי וחתן פרס ישראל לעיצוב לשנת ה'תשנ"ח.
ערים תאומות

הונגריה פלשוז'ולצה, הונגריה
לקריאה נוספת

פנקס הקהילות יוגוסלביה, יוסף שוויצר, עמוד 237
מאג'אר-קאניז'ה, בתוך: שלמה שפיצר, קהילות הונגריה: הקהילות החרדיות בהונגריה - תש"ד, ירושלים: מכון ירושלים, תשס"ט, עמוד 200-201. (נתוני האוכלוסין בספר מבוססים על מפקד קהילות הונגריה של המועצה המרכזית של יהודי הונגריה שנערך בפקודת שלטונות הכיבוש הנאצי באביב 1944)
הערות שוליים

↑  , מפקד האוכלוסין בסרביה (2011), באתר הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה בסרביה, אוחזר ב-2 ביוני 2018 (בסרבית).
↑  "קאניז'ה", באתר JewishGen (באנגלית).
↑  הקהילה היהודית בקאניז'ה, בתוך: צבי לוקר (עורך), פנקס הקהילות - יוגוסלאוויה, הוצאת יד ושם, ירושלים, 1988, עמוד 237.
↑  אתרי מורשת יהודית בסרביה, באתר jewish-heritage-europe.eu (באנגלית).
↑  צילום לוחית הזיכרון, באתר המרכז לאמנות יהודית.
↑  תמונת בית העלמין (2002), באתר המרכז לאמנות יהודית.
↑  ערים תאומות באתר הרשות של פלשוז'ולצה (בהונגרית).
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007567613205171  BnF: cb16060659j (data)  LCCN: n92015656  VIAF: 126808113   WorldCat (עם VIAF): 126808113
קייזר צ'יפס (כדורגל)

קייזר צ'יפס (באנגלית: Kaizer Chiefs) הוא מועדון כדורגל דרום אפריקאי מהעיר יוהנסבורג, המשחק בליגת ה-PSL, ונחשב לאחד המוצלחים בדרום אפריקה.
יושב ראש הקבוצה הוא קייזר מוטאנוג ומאמן הקבוצה הוא מושין ארטוגל הטורקי.
היסטוריה

מועדון הכדורגל הוקם ב-7 בנובמבר 1970 בעיירה סווטו, פרבר של יוהנסבורג, אשר היה עיר המיועדת לשחורים בתקופת האפרטהייד. 
מאז הקמתו נחשב המועדון לאחד מבין שלושת המועדונים היוקרתיים ביותר בליגת PSL יחד עם ממלודי סאנדונס ואורלנדו פירטס.
המועדון צבר 80 תארים ב-36 שנים, כשהחשוב מביניהם ברמה הבינלאומית הוא גביע אפריקה למחזיקות גביע בשנת 2001.
המועדון הושעה על ידי התאחדות הכדורגל האפריקאית מפעילות בינלאומית בין השנים 2005 ו-2009, לאחר שהקבוצה החליטה שלא להשתתף בגביע CAF, טורניר מקביל בחשיבותו לגביע אופ"א). זאת הייתה הפעם השנייה, בה הקבוצה לא הסכימה ליטול חלק בתחרות.
מגרש האימונים של הקבוצה נמצא ב"קייזר צ'יפס ווילג'" בעיירה נטורנה, 6 קילומטרים דרומית ליוהנסבורג.
ענות 2001/2 הייתה העונה הטובה ביותר שהייתה למועדון, כאשר הושגו ארבעה תארים בארבעה חודשים.
בעונת 2002/3 קיבל המועדון את 'פרס ההגינות' בקוריאה הדרומית, ובאותה שנה לראשונה זכו באליפות ליגת ה-PSL.
אצטדיון אמחוסי

קייזר צ'יפס אמור היה להיות מועדון הכדורגל הראשון בדרום אפריקה, אשר אצטדיון יהיה בבעלותו הפרטית. האצטדיון הנבנה בעלות של כ-695 מיליון ראנד אמור לארח את משחקי הבית של הקבוצה החל משנת 2012 ובו 55,000 מקומות ישיבה. 
עד אז לא היה לקבוצה אצטדיון ביתי, אלא שיחקה בשני אצטדיונים: אצטדיון FNB ואצטדיון אליס פארק.
מקאראפה

במשחק סוער ב-1979, שבמהלכו הושלכו בקבוקי בירה, השתמש אוהד הקבוצה אלפרד בלויי בקסדה ממקום עבודתו כדי להתגונן מהבקבוקים המושלכים. לקראת המשחקים הבאים צבע אותה בצהוב ובשחור, כצבעי הקבוצה. בהמשך, לבקשת אוהדים אחרים, החל לייצר קסדות נוספות כאלו, כפריט לצורך עידוד הקבוצה והזדהות עימה. הקסדות הנקראות "בלויי מקאראפה" הפכו פופולריות, ומשמשות אוהדים בענפי ספורט שונים.
קבר אור החיים

| --- | --- |

קבר אור החיים
 נתונים כלליים
 תאריך פטירה:  ט"ו בתמוז ה'תק"ג-1743
 תאריך הילולה:  ט"ו תמוז
 עיר:  ירושלים
 בית הקברות:  הר הזיתים
 ידוע כסגולה:  לספריו: האור החיים הקדוש על התורה. פרי תואר על שולחן ערוך חפץ ה' וראשון  לציון על השס ראשון לציון על הנביאים אגרות האור החיים הקדוש  ספרים רבים נכתבו עם פירושים. ספר אמרות טהורות הוא ילקוט פתגמי אמונה מהאור החיים הקדוש.
 קואורדינטות:  31°46′36″N 35°14′21″E﻿ / ﻿31.776584°N 35.239135°E﻿ / 31.776584; 35.239135
  (למפת ירושלים מוגדלת) קבר אור החיים(למפת ירושלים רגילה) קבר אור החיים
מפת הקברים העיקריים בבית הקברות בהר הזיתים
קבר אור החיים (נודע בכינוי: קבר אור החיים הקדוש), הוא קברו של רבי חיים אבן עטר, המפורסם בשם ספרו "אור החיים". הקבר נמצא במורד הר הזיתים מעל קבר זכריה ויד אבשלום. ליד הקבר קבורות שתי נשותיו של הרב חיים אבן עטר  וכן הרב חזקיה דיסלווא בעל הפרי חדש,  הרב יום-טוב אלגאזי, הישיש חיים אלנקווה, הישיש יצחק אלנקווה והרב ברוך מרדכי אטינגר. רבבות פוקדים את הקבר, במיוחד ביום הפטירה, ט"ו בתמוז.
היסטוריה

רבי חיים אבן עטר נפטר בירושלים ונטמן בקברו ט"ו בתמוז ה'תק"ג (1743).
במלחמת העצמאות עבר השטח שבו הקבר לשליטת ירדן. בהסכם שביתת הנשק עם ירדן שנחתם ב-3 באפריל 1949 נקבע שישראלים יוכלו לפקוד את המקומות הקדושים בהם קבר אור החיים אך השלטון הירדני לא כיבד את החלק הזה בהסכם וכניסת מתפללים יהודים נמנעה לחלוטין. בזמן השלטון הירדני בהר הזיתים עסק טרקטור ביישור האזור של הקבר. הטרקטור הרס את הקברים שמשמאל לקבר וכשהגיע לקבר עצמו התהפך לוואדי והנהג נהרג. לאחר מספר ניסיונות נוספים שהסתיימו בכישלון, השתכנעו הערבים בקדושת הקבר והעבודות הופסקו
במלחמת ששת הימים עבר השטח שבו הקבר לידי ישראל, ומאז מתאפשרת הגעת מתפללים יהודים ללא הגבלה.
אמונות הקשורות לקבר

מסופר כי במלחמת העולם השנייה, כשהיה חשש שהגרמנים יכבשו את ארץ ישראל, הלך האדמו"ר מהוסיאטין להתפלל בקבר שהוא נושא בידיו ספר תורה. כשחזר אמר שתפילתו התקבלה והגרמנים יובסו בקרב, מאחר שראה על הקבר את שם הויה באותיות של אש.
הרב חיים שמואלביץ פקד את הקבר לעיתים קרובות. בתפילתו היה מביט למטה לכיון יד אבשלום ומתפלל בנוסח זה: "רבונו של עולם! כשאדם אומר לחברו 'אני מוחל' אין אלו אלא דברים בעלמא. רק אבא כשהוא אומר 'אני מוחל' מחילתו מחילה. ראה, דוד המלך, כמה רדיפות נרדף על ידי בנו הסורר וכמה צער הצטער בגינו. ובכל זאת, כאב, הוא מחל. רבונו של עולם! הן אתה אב ומחילתך מחילה, אנא אמור 'אני מוחל'!".
רבי מאיר אבוחצירה ממליץ כסגולה "בכל צרה שיש לאדם ילמד בספר "אור החיים הקדוש" וישתטח על מצבתו ותתקבל בקשתו"
.
המנהג לשים פתקי בקשה בכותל המערבי מיוחס לו. משום כך נפוץ המנהג לשים פתקי בקשה על מצבתו.
מצבת הקבר

את הנוסח החקוק על המצבה ניסח תלמידו ג"ע [-גאון עוזינו] מרןהחיד"א.
לקריאה נוספת

זאב וילנאי, מצבות קודש בארץ ישראל, עמודים 226–228
מדריך כרטא להר הזיתים - 1999.
ישראל גליס, קברי צדיקים בארץ ישראל, הוצאת כרטא, 2005.
מפת המקומות הקדושים וקברות הצדיקים כרטא, [1996?].
הערות שוליים

↑  יוסף ברנד, אלפים פוקדים את ציון בעל ה"אור החיים", באתר "חרדים", 7 ביולי 2009
↑  "הלאומיות בישראל ובעמים - בונים מדינה במזרח התיכון" אייל נווה, נעמי ורד, דוד שחר - הוצאת רכס פרויקטים חינוכים בע"מ - ירושלים - 2009. עמוד 150
↑  דוד רוסוף, "קדושים אשר בארץ" ירושלים תשס"ו, מכון אוצר התורה; בנימין ליפקין, "ארץ אבותינו" ירושלים תשנ"ח, עמוד 57.
↑  בנימין ליפקין, ארץ אבותינו, ירושלים תשנ"ח, עמוד 56; חדשות ותוכן יהודי - TOG
↑  בנימין ליפקין שם, עמוד 60.
↑  מרכז רוחני “מאור החיים” מצפה העמק
↑  כך בספר מסעות ירושלים, שיצא לראשונה בתרצ"א. ראו גם אצל הרב ליפקין שם, עמוד 73.
↑  ירושלים, לונץ, א, תרמ"ב. עמוד 122.
קו ליובלינסקו-דמיטרובסקאיה

קו ליובלינסקו-דמיטרובסקאיה (ברוסית: Люблинско-Дмитровская линия) (קו מס' 10) הוא קו ברכבת התחתית של מוסקבה.
הקו כולל 26 תחנות, באורך כולל של 44.3 ק"מ. זמן הנסיעה הממוצע לכל אורך הקו, הוא 59 דקות.
המהירות הממוצעת של הרכבת היא כ-40 קמ"ש. הקו כולו עובר מתחת לאדמה, למעט קטע וולז'סקאיה - ליובלינו, שנבנה מעל פני הקרקע.
מאז 19 ביוני 2010, קו ליובלינסקו-דמיטרובסקאיה הוא היחיד במטרו של מוסקבה שאין לו מעבר באחד משני הצמתים שלו עם קו קולצביה, אך בעתיד מתוכננת להיבנות תחנת סובורובסקאיה, שאמור להיות לה מעבר לתחנת דוסטויבסקאיה של קו  ליובלינסקו-דמיטרובסקאיה.
על פי נתוני 2010 משתמשים בקו יותר מ-200 קרנות. תנועת הנוסעים היומית הממוצעת של הקו בשנת 2011 הייתה 731 אלף איש.
גלריה

פיזטך, התחנה הצפונית ביותר במטרו של מוסקבה.
זיאבליקובו, התחנה הדרומית הסופית של הקו.
דפו ליחובורי, המשרת את הקו.
הערות שוליים

↑  https://stroi.mos.ru/metro/liublinsko-dmitrovskaia-liniia-mietro-stroi_mos
קייזרוואלד

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  מחנה ריכוז נאצי, מחנה ריכוז 
 כתובת:  ריגה, Generalbezirk Lettland 
 מיקום:  ריגה 
 מדינה:  לטביה 
 מפעיל:  גרמניה הנאצית 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1943
 תאריך פתיחה רשמי:  1943 
 תאריך פירוק:  13 באוקטובר 1944 
 קואורדינטות:  56°59′49″N 24°07′53″E﻿ / ﻿56.996944444444°N 24.131388888889°E﻿ / 56.996944444444; 24.131388888889
  (למפת ריגה מוגדלת) יורמלה מרופה בביטה קיקבה סלספילס סטופיני גרקלנה אדז'י צרניקבהקייזרוואלד(למפת ריגה רגילה) יורמלה מרופה בביטה קיקבה סלספילס סטופיני גרקלנה אדז'י צרניקבהקייזרוואלד
 
מפת מיקום מחנה הריכוז קייזרוואלד.
קייזרוואלד (Kaiserwald) היה מחנה ריכוז נאצי בפרברי ריגה בלטביה בשנים 1943–1944.
המחנה נבנה במרץ 1943, בסמוך לשכונת הווילות מז'פארקס (Mežaparks) בצפון העיר, בתקופה שבה הייתה לטביה חלק מאוסטלנד, תחת כיבוש גרמני. מאפריל 1943 ועד פינוי המחנה שימש קצין האס אס אלברט זאואר כמפקדו.
העצורים הראשונים של המחנה היו נאשמים גרמניים בעבירות שונות. בעקבות השמדת הגטאות של ריגה, לייפאיה, ודאוגבפילס הועברו היהודים המגורשים למחנה זה. אלה הצטרפו ליהודים ששרדו את חיסול גטו וילנה. בתחילת שנת 1944 כמה מחנות קטנים שסביב המחנה היו לחלק מתחום השיפוט של מחנה קייזרוואלד. לאחר כיבוש הונגריה בידי הנאצים גורשו יהודים מהונגריה למחנה זה והצטרפו למגורשים נוספים מלודז', פולין. במרץ 1944 המחנה הכיל 11,878 עצורים, מתוכם 6,182 גברים, 5,696 נשים מהם רק 95 לא היו יהודים.
לקייזרוואלד היו כ-15 מחנות-חוץ בריגה וסביבתה ומחנה אחד בליטא.
בשונה ממחנה אושוויץ וטרבלינקה, הוא לא היה מחנה השמדה והעצורים בו עבדו בעבור חברות גרמניות שונות, כמו חברת החשמל הכללית של גרמניה (Allgemeine Elektricitäts-Gesellschaft), שעשתה שימוש נרחב בנשים העצורות במחנה על מנת לייצר מוצרי אלקטרוניקה כסוללות.
ב-6 באוגוסט 1944 הצבא האדום, הלם בורמאכט והתקדם מערבה, אל תוך לטביה. אז החלו הגרמנים להעביר את עצורי קייזרוואלד בספינות אל מחנה הריכוז שטוטהוף בפולין. כל האסירים מתחת לגיל 18 ומעל גיל 30 - יהודים חשודים בהתנגדות למשטר במחנה ואלה שהיה חשד שלא ישרדו את המסע מלטביה לפולין - נורו. בספטמבר 1944 כבר הועברו כל אסירי קייזרוואלד אל מחנה שטוטהוף.
הצבא האדום שחרר את המחנה ב-13 באוקטובר 1944.
אלברט זאואר עבר לשמש כסגן מפקד מחנה ראוונסבריק בתחילת 1945. הוא מת בנסיבות בלתי ברורות ב-3 במאי 1945 בעיר פאלקנזה השוכנת מזרחית לברלין.
מחנה החוץ לנטה (Lenta)

המחנה הוקם באוגוסט 1943 כסדנה של האס דה בשטח מפעל האריגים "לנטה" (המפעל קיים עד היום), במרחק של כ-10 קילומטרים דרומית-מערבית לקייזרוואלד. למעשה, סדנת האס דה הוקמה כבר בקיץ 1941 בכיכר וושינגטון (Vašingtona laukums) בעיר.
מפקד לנטה היה אדוארד רושמן, שעבר מגטו ריגה לאחר חיסולו. מנהל הסדנה היה איש האס אס פריץ שרוויץ.
לאחר ההקמה הצליח שרוויץ לגייס בנוסף לצוות הסדנה המקורי כמות מכובדת של עובדים נוספים. בשיא הועסקו בלנטה כ-1100 עובדי כפייה, רובם המכריע גברים.
בזכות שרוויץ זכו עובדי הסדנה ליחס אנושי ולתנאים שנחשבו טובים באופן משמעותי ביחס לעצירים בקייזרוואלד.
בסוף יולי 1944 פונה הציוד ורוב עובדי הסדנה בספינה לשטוטהוף.
ב-25 בספטמבר הועברו במשאיות כ-40 עובדי סדנת הרכב ועוד כ-60 עד מאה עובדי לנטה, עם שרוויץ בראשם, לעיירה סקרונדה, צפונית ללייפאיה.
כיומיים לפני שהצבא האדם כבש את ריגה, ב-11 באוקטובר 1944 החלו הגרמנים, בשיטת "אדמה חרוכה", לפוצץ שורה שלמה של מבנים אסטרטגיים בעיר, ביניהם גם את לנטה. מן המבנה נותרו רק הקירות החיצוניים.
הערות שוליים

↑  https://taz.de/!650650/
| מחנות ריכוז, עבודה והשמדה במלחמת העולם השנייה |
| --- | --- | --- |
| גרמניה | אוהרדרוף • אורניינבורג • ארבייטסדורף • באד זאולגאו • בוכנוואלד • בורגאו • גרמרינג • דורה-מיטלבאו • דכאו • הינצרט • וובלין • זקסנבורג • זקסנהאוזן • טירקהיים • כלא שפנדאו • ליכטנבורג • מלכוב • קאופרינג • קולדיץ • מילדורף • ברלין-מרצאן • נוינגמה • נידרהאגן • פלוסנבירג • קולומביה האוס • ראוונסבריק • ריימסדורף • מחנות המשנה של זקסנהאוזן • מחנות המשנה של דכאו • אלאך • פורטה וסטפליקה • טאוכה |  |
| פולין | אושוויץ • בלז'ץ • חלמנו • טרבלינקה • מיידנק • סוביבור • אושוויץ מונוביץ • בודזין • בלכהמר • גנשובקה • גרוס-רוזן • זאסלאב • טרווניקי • יאבוז'נו • ינובסקה • אלטהאמר • ורשה • פוסטקוב • סקרז'יסקו-קמיינה • פירסטנגרובה • פלאשוב • קונסקובולה• קיטליץ טרייבן • שטוטהוף |  |
| קרואטיה | ג'קובו • גוספיץ' • דניצה • וילה לובוריץ' • טניה • יאסטרברסקו • יאסנובאץ • ידובנו • לובורגראד • גורניה רייקה • קרסטינץ • מטאינה • סטארה גראדישקה • סלאנה • קרושצ'יצה |  |
| צרפת | בון לה רולנד • גירס • דראנסי • ויטל • מבצר רומנוויל • סטפו • נאצוויילר-שטרוטהוף • סן סיפריאן • ריווזאלט • ורנה • מיל • רסבדו • פיטיבייה • קומפיין |  |
| איטליה | פוסולי • פרמונטי די טרזיה • ריזיירה די סן סאבה • ראב • בולצאנו |  |
| אוסטריה | אבנזה • גוזן • מאוטהאוזן • שטרסהוף • גונסקירכן |  |
| בולגריה | גונדה וודה • סומוביט • צ'כלרה |  |
| הולנד | התיאטרון ההולנדי • וסטרבורק • אמרספורט • פוכט |  |
| סרביה | בור • באנייצה • דולאג 183 • טופובסקה שופה • צרווני קרסט • סיימישטה |  |
| ליטא, לטביה ואסטוניה | יונגפרנהוף • סלספילס • קייזרוואלד • ואיווארה • קלוגה • קובנה • קייליס • HPK |  |
| בלארוס, אוקראינה ורוסיה | אקמצ'טקה • סירץ • מאלי טרוסטינץ |  |
| מחוץ לאירופה | ג'אדו • גריאן (ער') • יפרן (ער') • בוקבוק • סידי עזאז • ספקס) • ביזרטה |  |
| אחר | Ostindustrie • אולדרני • טרזיינשטט • מחנה המשפחות (טרזיינשטט) • טרגו ז'יו • חיידרי • סרד • ג'אדו • מכלן • מונופול • מחנות הריכוז הפיניים במזרח קרליה • קישטרצ'ה  |  |
פורטל השואה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007513528605171  LCCN: n97050711  VIAF: 136214796   WorldCat (עם VIAF): 136214796
קארל ג'ונסון

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1 במרץ 1948 (בן 76) ויילס, הממלכה המאוחדת 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 פרופיל ב-IMDb
 
קולו של קארל ג'ונסון
קארל ג'ונסון (באנגלית: Karl Johnson; נולד ב-1 במרץ 1948) הוא שחקן תיאטרון, קולנוע וטלוויזיה ולשי.
תפקידו הידוע ביותר הוא בסרט "ויטגנשטיין" של דרק ג'רמן בו גילם את לודוויג ויטגנשטיין. הוא מוכר גם מתפקידו בסדרת הדרמה "רומא" בה גילם את קאטו הצעיר, ומתפקידו כטוויסטר טורל בסדרת הדרמה התקופתית של ה-BBC "הדרך לקנדלפורד".
לג'ונסון הוענק תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת ברמינגהם סיטי.
פילמוגרפיה > קולנוע

| שנה | שם | שם באנגלית | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1978 |  | Jubilee | ספינקס |  |
| 1979 | הסערה | The Tempest | אריאל |  |
| 1982 |  | The Magic Shop |  | סרט קצר |
| 1987 | זקוף ת'אוזן | Prick Up Your Ears | דאגלס אורטון |  |
| 1991 | בעיניים עצומות | Close My Eyes | קולין |  |
| 1993 | ויטגנשטיין | Wittgenstein | לודוויג ויטגנשטיין |  |
|  |  | The Tent |  |  |
|  |  | Oh Shucks! Here Comes UNTAG |  |  |
| 1998 | אהבה היא השטן | Love Is the Devil: Study for a Portrait of Francis Bacon | ג'ון דיקין |  |
| 2002 |  | Pure | סבא |  |
| 2002 | מחר לה-סקלה! | Tomorrow La Scala | סידני |  |
| 2005 |  | Heidi | איש זקן |  |
| 2006 | אמן האשליות | The Illusionist | דוקטור / איש זקן |  |
| 2011 |  | The Pier | לארי מקארתי |  |
| 2013 |  | The Sea | בלונדן |  |
| 2014 | מר טרנר | Mr. Turner | מר בות' |  |
| 2016 | המטפלת | The Carer | ג'וזף |  |
| 2021 | סוס מנצח | Dream Horse | קרבי |  |