stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
גן אברהם
תולדות הגן

הגן הוקם בהתאם לחזונו של ראש עיריית רמת גן, אברהם קריניצי, שהיה מעוניין בעיר גנים מודרנית כחלופה לתל אביב שהחלה לקבל נופך עירוני יותר.
תחילה ניטעה חורשה בגבעת הכורכר שבה שוכן הגן, שהיא אחת מארבע הגבעות של רמת-גן ההיסטורית והנמצאת כ-60 מטר מעל גובה פני הים.
בשנת 1936 הוחלט על הקמת גן ציבורי על הגבעה. על הקמת הגן הופקד הגנן העירוני משה כבשני, שיצר גן מטופח מהמקובל אז בארץ. כבשני חילק את הגן, שכלל כ-30 דונם, לשני אזורי נוף שונים. הראשון, גן טבעי במסורת גנים אנגליים קלאסיים, בעל שבילים וצמחייה ארץ ישראלית ובריכת מים (שכיום אינה פעילה). החלק השני כלל שדרת עצים עם אמת מים שמתחברת אל הרחוב. בנוסף כלל הגן אמפיתיאטרון פתוח לשמיים, ומגרש טניס עם טריבונות בטון (בו התקיימו תחרויות במכביה הראשונה). רחוב הקשת (כיום רחוב שרת) חצה את הגן לרוחבו ונחצבה מתחת לרחוב מנהרה שקישרה בין חלקי הגן. הרחוב נקרא "הקשת" משום שצורתו כשל קשת אנכית - הוא מתחיל למרגלות הגבעה בחלקה הצפוני, עולה לפסגתה ויורד למרגלותיה הדרומיים.
המשורר חיים נחמן ביאליק, שהתגורר ברמת-גן משנת 1933, נהג לטייל על גבעת גן אברהם (בטרם ניטע הגן) ובשנת 1939, עם מלאות חמש שנים למותו, הוקם בגן ספסל לזכרו שעליו כתוב: "ציון למשוררנו ח. נ. ביאליק. מקום אוה לטיוליו בימי שבתו ברמת-גן, התרצ"ט".
לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה נקרא הגן "גן הניצחון", מתוך תקווה לניצחון בעלות הברית על הנאצים. ב-9 במאי 1945 נערכה בגן ובאמפיתיאטרון עצרת חגיגית בהשתתפות רבים מתושבי רמת גן לציון הניצחון על גרמניה הנאצית. בשנת 1946, ביום הולדתו ה-60 של אברהם קריניצי, שונה שם האתר ל"גן אברהם".
במרומי הגבעה, בשולי הגן, נמצא בית הספר בן-גוריון, ששוכן בבניין שהיה בעבר בית החלמה. במאי 1948 במלחמת העצמאות הופקע בית החלמה על ידי המדינה כדי לשמש את משרדי אגף האפסנאות (אג"א) ואגף כוח האדם (אכ"א) במחנה המטה הכללי של צה"ל, שהוצב בראש הגבעה. המקום נבחר בשל מיקומה הגבוה של הגבעה (לצורכי הקשר האלחוטי). לשכתו של שר הביטחון, דוד בן-גוריון, מוקמה ברחוב ז"ר 5 בקרבת בניין החלמה. הבית שימש עד אז כבית מגוריהם של משפחת סופיה ויוסף בז'רנו.
מטוסי חיל האוויר המצרי הפגיזו ב-3 ביוני 1948 את מחנה המטכ"ל במקום, לרבות את לשכת שר הביטחון, כאשר בן-גוריון עבד בבניין בעיצומה של מלחמת העצמאות.
תולדות הגן > האנדרטה לבני רמת-גן שנפלו במלחמת העצמאות

האנדרטה הוקמה ב-1954 ביוזמת עיריית רמת גן בסמוך למבנה בו שכן המטכ"ל וליד שרידי בונקר של ההגנה.
את האנדרטה עיצבו האדריכל אשר חירם והפסל יעקב לוצ'אנסקי והיא כוללת קיר הנצחה הבנוי בחצי גורן ועליו שמות 113 חללי מלחמת העצמאות, בהם גם יונה רסין, השומר הראשון של רמת גן.
כותרתה של האנדרטה היא "לזכרם של בני רמת גן אשר נפלו במלחמת השחרור תש"ח" כשבצידו השמאלי של הקיר תבליט אבן המתאר אריה פצוע. מעל לתבליט פסוק על פי ירמיהו ג': "כאריות עלו מגְאון ישראל", ולפניו מקום ללפיד זיכרון. לרגל חגיגות השישים לישראל, הוצב לוח זיכרון נוסף בסמוך למצבה ועליו ועליו פרטי המלחמה וההנצחה.
חידוש הגן

שטח הגן הצטמצם לאורך השנים וניכרו בו אותות של הזנחה, כאשר רבים מהמאפיינים המקוריים שלו נהרסו (המנהרה נחסמה, האמפיתיאטרון יצא מכלל שימוש והטרסות קרסו). בשנת 2008 הוחלט בעירייה על חידוש הגן ובראש הפרויקט מונה האדריכל פרופ' גדעון שריג.
העבודות החלו ב-2011 בחלק המערבי התלול של הגן. הטרסות והשבילים שוקמו, צמחיית הגן ואמת המים חודשו והמזרקה והפרגולה שוחזרו בהתאם למראם המקורי. הגן נפתח לקהל ב-12 באוגוסט 2012 במסגרת חגיגות ה-90 לרמת גן. כיום מתרחשות עבודות לשיקום הצד המזרחי, הכוללות את שיקום בריכת המים, שיפוץ הגשר והתקנת ספסלים ותאורה ברחבי הגן.
בתוכנית - להמשיך ולשקם את הצד המזרחי ולפתוח את המנהרה מתחת לכביש. האמפיתיאטרון עדיין נעול ומוזנח ולא הוחלט על עתידו בעיקר בגלל התנגדות התושבים בשכונה השקטה לעריכת מופעים רועשים במקום.
הערות שוליים

↑  ניר מן, תולדות מחנה המטכ"ל בשנים 1955-1948, צה"ל: המחלקה להיסטוריה, 2006
↑  מצבה לבני המקום שנפלו במלחמת העצמאות אתר "יזכור"
האנדרטה לבני רמת-גן שנפלו במלחמת העצמאות
פרנסה מלימוד תורה

שאלת הפרנסה מלימוד תורה שנויה במחלוקת בין חכמי ההלכה: האם מותר לאדם לקבל שכר בתמורה ללימוד התורה או להוראתה? היו בקרב חז"ל מי שהתנגדו לא רק לכך שאדם יתפרנס ישירות מעיסוקו בתורה, אלא גם לכך שיפיק ממנו תועלת חומרית אחרת. מסופר שרבי טרפון הציל את חייו על ידי אזכור מעמדו כתלמיד חכם, והצטער על כך עד סוף חייו, כי היה יכול להינצל על ידי כופר כספי ולא בזכות תורתו. תחומי האיסור רחבים יותר משאלת הפרנסה בלבד, ולכן הוא מכונה בספרות התורנית איסור הנאה מדברי תורה.
עם זאת, ברבות השנים ניתנו נימוקים שונים המתירים להתפרנס מלימוד תורה, וכיום הגישה המקובלת בעולם ההלכה היא לראות בהתפרנסות מלימוד תורה היתר גמור.
בתלמוד קיימת הבחנה בין קבלה תועלת יזומה מלימוד תורה לבין חובה להושיט עזרה לתלמיד חכם על ידי זולתו. כך, לדוגמה, חכמים משבחים את מי שנותן זכות קדימה לתלמידי חכמים במכירת סחורתם, ובכך מאפשר להם להקדיש את זמנם ללימוד תורה.
גישת האוסרים

מדברי חז"ל עולה שהם התנגדו לכך שאדם יעשה את התורה 'קרדום לחפור בו', כלומר, יפיק תועלת חומרית מלימוד התורה. וכך אמרו חז"ל במסכת אבות:
רַבִּי צָדוֹק אוֹמֵר: "אַל תַּעֲשֵׂם (את דברי התורה) עֲטָרָה לְהִתְגַּדֵּל בָּהֶם, וְלֹא קַרְדֹּם לַחְפּוֹר בָּהֶם."

וְכָךְ הָיָה הִלֵּל אוֹמֵר: "וּדְאִשְׁתַּמֵּשׁ בְּתַגָּא, חֳלָף."

הָא לָמַדְתָּ, כָּל הַנֶּהֱנֶה מִדִּבְרֵי תוֹרָה, נוֹטֵל חַיָּיו מִן הָעוֹלָם.
בהתאם לגישה זו רבים מהתנאים והאמוראים היו מתפרנסים ממלאכתם, כגון הלל הזקן שהיה חוטב עצים, שמעון הפקולי שעסק בסחר בבדים, רבי יצחק נפחא שנקרא כך על שם מקצועו - נפח, רבי יוחנן הסנדלר, ואחרים.
הרמב"ם נחשב לבולט שבמתנגדים ודגל בנחרצות בעמדה האוסרת כל קבלת שכר עבור לימוד התורה, וכפי שכתב בפירושו למשנה: "כבר רציתי לא לדבר בזה הציווי, לפי שהוא מבואר (=ברור)... דע, כי זה כבר אמר: אל תעשה התורה קרדום לחפור בה, כלומר: אל תחשבה כלי לפרנסה, וביאר ואמר שכל מי שיהנה בזה העולם בכבוד תורה שהוא כורת נפשו מחיי העולם הבא. והעלימו בני אדם עיניהם מזו הלשון הגלויה, והשליכוה אחרי גוום, ונתלו בפשטי מאמרים שלא הבינום... ועשו את המינויים התורניים לחוק מוכסים (כלומר: הפכו את בעלי המינוי התורני לזכאים ליטול מס מן הציבור), והביאו בני אדם לסבור שטות גמורה, שזה צריך ומחויב, לעזור לחכמים ולתלמידים... וכל זה טעות, אין בתורה מה שיאמת אותו...".
הרמב"ם טוען שחז"ל לא דרשו מעולם תרומות מבני אדם - גם אם מצבם הכלכלי היה דחוק, אלא עסקו במלאכה. עם זאת, הוא כותב שחכמים שיבחו את "המטיל מלאי לכיסם של תלמידי חכמים", אך לא מדובר במי שתורם לתלמידי חכמים, אלא במי שמסייע להם בכך שהם מפקידים אצלו את כספם, והוא סוחר בו ונותן להם את חלקם ברווחים. הרמב"ם מדגיש שקבלת טובת הנאה מהציבור יש בה משום חילול השם בעיני ההמון "שיחשבו שהתורה מלאכה ככל המלאכות שמתפרנסים בהן ותזדלזל בעיניהם".
הרמב"ם כותב ברוח זו דברים קשים במשנה תורה: "כל המשים על לבו שיעסוק בתורה ולא יעשה מלאכה ויתפרנס מן הצדקה, הרי זה חילל את השם וביזה את התורה וכיבה מאור הדת וגרם רעה לעצמו ונטל חייו מן העולם הבא. לפי שאסור ליהנות בדברי תורה בעולם הזה. אמרו חכמים: כל הנהנה מדברי תורה נטל חייו מן העולם. ועוד ציוו ואמרו: לא תעשם עטרה להתגדל בהם ולא קרדום לחפור בהם. ועוד ציוו ואמרו: אהוב את המלאכה ושנא את הרבנות. וכל תורה שאין עימה מלאכה סופה בטלה, וסוף אדם זה שיהא מלסטם את הבריות..."
רס"ג מתייחס לשאלה זו בספרו האמונות והדעות: "...מי שאמר כי אין ראוי לאדם להתעסק בעולם הזה בדבר חוץ מן בקשת החכמה... ומצאתי כל מה שאמרו אמת, אבל מקום הטעות בו, הוא מה שאמרו שלא יתעסקו בדבר זולתה; ואם לא יתעסקו עמה במזון ובמחסה ובמסתור תבטל, כי אין עמידה זולתם; ואם ישליך את עצמו בצרכיו אלה על אנשים אחרים, היה נבזה ואין סומכין עליו ולא מקבלים דבריו, וכמ"ש (קהלת ט' ט"ז) וחכמת המסכן בזויה, ודבריו אינם נשמעים..." הוא אינו דן בשאלת האיסור שבדבר, אלא הוא קובע שאדם שעוסק רק בתורה אינו יכול להשפיע על זולתו, כיון שאדם הנזקק לאחרים - בזוי בעיניהם.
לפי הרב קוק ישנה הנאה טבעית של האדם לא לקבל מאחרים ולהנות רק ממעשי ידיו, שנובעת מהיושר הטבוע באדם, שהוא יסוד התורה כולה. לשיטתו יש גם ערך חינוכי בהנאה ממעשי עצמו, שכך האדם מתרגל לדאוג להתקדמות שלו, וגם ברוחניות הוא אינו עוצר אלא משתדל.
גישת המתירים

הרמב"ם עצמו כותב שהוא משער שדבריו בעניין פרנסה מלימוד תורה "לא ימצאו חן בעיני רוב גדולי התורה, ואולי אף כולם", ומכאן שגם בדורו העמדה המקובלת הייתה שיש להתיר את הדבר. כך גם אומר רבי יוסף קארו: "וראינו כל חכמי ישראל קודם זמן רבינו ואחריו נוהגים ליטול שכרם מן הציבור". בניגוד לשיטה האוסרת טובות הנאה מעיסוק בתורה, טענו פרשנים אחרים, ובהם רש"י, רשב"ץ ורבי יוסף קארו, שמנהיגים תורניים ששימשו במשרה תורנית קיבלו מאז ומתמיד את שכרם מהציבור. זאת על פי מה שנאמר בגמרא: "גוזרי גזירות שבירושלים, היו נוטלין שכרן תשעים ותשע מנה מתרומת הלשכה". "גוזרי גזירות" נקראים גם "דייני גזילות", ומכאן, לדעת מפרשים אלה, שמדובר בדיינים סתם, והדבר מותר משום שאילו לא היו במשרתם היו יכולים להתפרנס מעבודה אחרת.
את מאמרו הארוך והמפורט אודות נחיצות ההיתר, פותח רשב"ץ בתלונה על דברי הרמב"ם, שלטענתו פוגעים מאוד בפרנסת תלמידי החכמים, גם המשך מאמרו מכוון לסתור את ביקורתו של הרמב"ם.
רשב"ץ טוען שתי טענות שונות:
תמיד היה מותר להתפרנס מלימוד והוראת התורה, וההסתייגות של חז"ל מדבר זה היא רק מ"מידת חסידות" - חומרה ולא חובה.
אפילו ניאלץ להודות שהדבר אסור לכתחילה, הרי שבעקבות ירידת הדורות אין ברירה אלא להתיר.
הרשב"ץ כותב: "ואפשר לומר שהחכמים הממונים פרנסים על הציבור, אפילו אפשר להם לעשות מלאכה - אין להם לעסוק במלאכה בדורות הללו שנתמעטו בני עליה ואותם מועטים אם יעסקו במלאכה בפני עמי הארץ יזדלזלו בפניהם, ודומה הוא למה שאמרו בפרק השותפין: "רבנן לאו בני מיפק באוכלוסא נינהו". אבל התלמידים הטוב והישר להם שיעסקו בתורה לשמה - לא על מנת שיקראו חכמים, וסוף הכבוד לבוא, וילמדו גם כן אומנות, ושיעשו תורתן קבע ומלאכתן עראי, ובזה תהיה תורתן משתמרת ומלאכתן מתברכת..."
רבי יוסף קארו נוקט בדרך דומה לזו של הרשב"ץ, המתירה ללומד לקבל כסף מהציבור, ובפרט אם הוא מלמד אחרים או דיין. גם הוא מסיים בטענת "עת לעשות לה' הפרו תורתיך", אך הוא אינו מזכיר במפורש שהדבר נובע מירידת הדורות. דברים דומים כתב רבי שמואל אבוהב, שטען שכאשר האדם לא יוכל ללמוד וללמד תורה כראוי אם לא יתפרנס ממנה אפילו הרמב"ם מודה שמותר לעשות כך, משום שאין דנין אפשר משאי אפשר. תשובתו זו הובאה בידי רבי ישראל מאיר הכהן במשנה ברורה.
רבי חיים אבן עטר, ה"אור החיים", כותב על מאמר הגמרא "גדול הנהנה מיגיע כפו יותר מירא שמים", בגישה קרובה לטענתו השנייה של הרשב"ץ: "ואני הצעיר אומר, כי לא דיבר החכם אלא בזמנם שהיה להם דעת זך ורוב תורה, לזה יותר טוב ליהנות מיגיעו. מה שאין כן בזמננו כי נתמעטו הדעות, והלואי ואולי ילמוד כל היום וכל הלילה ויוכל להשיג לידע ולהבין בתורה ולידע כל דיני התורה הצריכים, ונתמעטה בעוונות התורה ולומדיה, פשיטא כי יודה ויאמר החכם דהאידנא ילמוד כל היום ויסתפק מהזולת". אולם, הוא מגביל היתר זה לכך שהלומד לא יכפה אחרים לשלם לו.
במאמר בתחומין נטען כי הציבור אינו מחויב במימון לומדי התורה מעבר לנדרש לצרכיו, ושמעיקר הדין אסור לאדם לבקש מאחרים שיפרנסוהו כדי שיוכל ללמוד תורה.
היתרים בני-זמננו

בדורות האחרונים נוספו נימוקים חדשים לצורך להתיר פרנסה מלימוד תורה, בשל שינויים שהתחוללו. לפי הגישה החרדית הנפוצה מטרת הלימוד בישיבות ובכוללים אינה מסתכמת בקיום מצוות תלמוד תורה, אלא הלימוד נצרך כדי שהאדם יוכל להיות יהודי כשר. הישיבה נחשבת למעין תיבת נח שבה הוא מוגן יותר מרוחות הזמן. נימוק נוסף, שהיה רווח יותר לאחר השואה הוא שיקום עולם התורה שחרב אז.
הרב יוסף קאפח בפירושו על משנה תורה, פותח בכך שהוא דוחה את כל הטענות של בעלי ההיתרים הקיימים (רבי יוסף קארו והרשב"ץ), אך לבסוף הוא מסיים בהיתר משלו, באומרו שלדעתו הנימוק "עת לעשות לה' - הפרו תורתך" היה יכול להתקבל אף על ידי הרמב"ם. "עת לעשות לה'..." פירושו שמפני מצב חירום כלשהו מוכרחים להפר את האיסור. אך הסיבה למצב החירום, לדעתו, שונה משל רבי יוסף קארו והרשב"ץ, אין זה מפני ירידת הדורות אלא מפני שהעולם הסובב אותנו נהיה מטריד, עד שהמעורב בו אינו יכול ללמוד תורה כראוי, ועל כן יש להסתמך על כספי תרומות כדי להמעיט במגע עם העולם.
ללמד תורה בשכר

לפי התלמוד הבבלי, אסור ללמד תורה שבעל פה בשכר, משום שנאמר: "וְאֹתִי צִוָּה ה' בָּעֵת הַהִוא לְלַמֵּד אֶתְכֶם חֻקִּים וּמִשְׁפָּטִים", ודרשו: "מה אני (למדתי תורה מפי ה') בחינם, אף אתם (תלמדו תורה ממני) בחינם", אולם תורה שבכתב מותר ללמד בשכר, משום שהשכר אינו ניתן על לימוד התורה, אלא על לימוד הקריאה הנכונה, לפי הפיסוק והטעמים; או משום שהשכר ניתן על השמירה על הילדים בזמן הלימוד, ולא על הלימוד עצמו (מה שאין כן בתורה שבעל פה, שאין דרך ללמדה לילדים קטנים הזקוקים לשמירה).
הרמב"ם פוסק את דברי הגמרא להלכה; אך כמה ראשונים אחרים כתבו שהמנהג הוא ללמד גם תורה שבעל פה בשכר, וזאת משני טעמים: א. אם אין למלמד במה להתפרנס – מותר. ב. גם אם יש למלמד במה להתפרנס, מותר לו לקבל שכר בטלה, כאשר הוא מניח את עסקיו בשביל ללמד תורה. יסוד ההיתר מצוי כבר בתלמוד הירושלמי, האומר שהמלמדים נוטלים שכר, משום ש"שכר בטלה הן נוטלין".
זכויות יוצרים

פוסקים רבים דנו בשאלת זכויות היוצרים בהלכה, ויש מן הפוסקים שדנו בשאלה זו גם בנוגע לזכות לקבל שכר על פרסומים תורניים. רבי משה סופר כתב שההלכה מכירה בחובה לשמור על זכויות היוצרים, אך חובה זו מותנית בכך "שלא יהיה [מדובר ב]חידושי תורה ופסקי הלכות שאסור ליטול שכר וליהנות ממנו בעולם הזה". אך יש שכתבו שאף שאסור ללמד תורה שבעל פה בשכר, זה דווקא בלימוד בעל פה, שכן כל מי שיודע תורה – חייב ללמדה לאחרים, אבל לא הוטל על הרב חיוב לטרוח בכתיבה ובהדפסת ספרים, ולכן "תלמיד חכם שטרח ויגע וקיבל על עצמו טורח הכתיבה וההדפסה – זכותו לאסור על אחרים הדפסת ספרו".
ראו גם

הסכם יששכר וזבולון
חברת הלומדים
לקריאה נוספת

הרב אברהם שיטרית, פרנסה מתלמוד תורה, תשפ"ב-תשפ"ג
הערות שוליים

↑  תלמוד בבלי, מסכת נדרים, דף ס"ב, עמוד א'.
↑  תלמוד בבלי, מסכת פסחים, דף נ"ג, עמוד ב'.
↑  פירוש המשנה לרמב"ם, מסכת אבות, פרק ד', משנה ה'.
↑  משנה תורה לרמב"ם, הלכות תלמוד תורה, פרק ג', הלכה י'
↑  מאמר עשירי, ד"ה האחד עשר.
↑  עין איה, ברכות, פרק א, פסקה ק"א; שם הוא מקשר זאת למושגים נוספים, כגון נהמא דכיסופא, שלמות והשתלמות, בחירה חופשית, ביטחון והשתדלות, ומטרת בריאת העולם.
↑  בפירושו למשנה תורה לרמב"ם ("כסף משנה"), הלכות תלמוד תורה, פרק ג', הלכה י'.
↑  מסכת כתובות, דף ק"ה, א'.
↑  לעומתם, מפרשים אחרים סוברים שמדובר בשלוחי בית דין, המפקחים על תקינות כלי מדידה בשווקים, כמצוות התורה האוסרת אפילו החזקה סתמית של כלי מדידה לא תקין. ”גזירות”- משמעותם, לפי דעה זו - מידות, ו"דייני הגזלות" נקראים כך משום שמסחר במידה חסרה גזל הוא (הרב יוסף קאפח).
↑  תשב"ץ, חלק א', עניינים קמ"ב-קמ"ח.
↑  כסף-משנה הלכות תלמוד תורה פרק ג' הלכה י'; אבקת רוכל סי' ב.
↑  ביאור הלכה, סימן רל"א, ד"ה בכל.
↑  תלמוד בבלי, מסכת ברכות, דף ח', עמוד א'
↑  חפץ ה', מסכת ברכות, דף ח עמ' א.
↑  ראשון-לציון יורה-דעה סימן רמו סעיף כא
↑  שלמה לוי, "קבלת שכר עבור שיעורי תורה ותמיכה בלומדי תורה בימינו", תחומין לח, עמ' 277 בסיכום. ובצדקה בעידן המודרני, אתר דעת, עמ' 61.
↑  הלכות תלמוד תורה, פרק ג', הלכה י' (ההלכה בה הרמב"ם מתבטא בנחרצות נגד כל הנאה חומרית מדברי תורה).
↑  תלמוד בבלי, מסכת נדרים, דף ל"ז, עמוד א'.
↑  ספר דברים ד, יד.
↑  משנה תורה לרמב"ם, הלכות תלמוד תורה, פרק א', הלכה ז'.
↑  תוספות, מסכת בכורות, דף כ"ט, עמוד א', ד"ה מה; רא"ש בכורות פרק ד' סימן ה'; וראו ר"ן נדרים לז, א; שולחן ערוך, יורה דעה, סימן רכ"א, סעיף ב'.
↑  תלמוד ירושלמי, מסכת נדרים,  פרק ד', הלכה ג'.
↑  שו"ת חתם סופר, חלק חושן משפט, סימן ע"ט.
↑  הרב עובדיה יוסף, שו"ת יביע אומר, חלק ז', חושן משפט סימן ט'; בכך הוא מנמק את דברי רבים מהאחרונים שהכירו בחובה לשמור על זכויות יוצרים גם בספרות התורנית, ובפרט בהסכמות שכתבו לספרים.
טובול (סרט)

| --- | --- |

 בימוי:  איגור זאייצב
 הופק בידי:  אולג אורושב   אדוארד אילויאן דניס ז'אלינסקי ויטאלי שליאפו
 תסריט:  אלכסיי איוואנוב אלכסיי פרמיאקוב
 שחקנים ראשיים:  איליה מלאנין דמיטרי דיוז'ב דמיטרי נזארוב
 מוזיקה:  אלכסנדרה מגקיאן
 צילום:  יורי קורובייניקוב
 מדינה:  רוסיה 
 חברת הפקה:  Yellow, Black and White Group Solivs
 חברה מפיצה:  סנטרל פרטנרשיפ ערוץ 1
 הקרנת בכורה:  21 בפברואר 2019 (סרט)  26 באוקטובר 2020 (סדרת טלוויזיה)
 משך הקרנה:  108 דק' 
 שפת הסרט:  רוסית 
 סוגה:  דרמה היסטורית
 תקציב:  500 מיליון רובל
 הכנסות:  138 מיליון רובל
 www.tobol-film.ru
 דף הסרט ב־IMDb
 
טובול (ברוסית: Тобол; משווק במדינות המערב בשם The Conquest of Siberia, "כיבוש סיביר") הוא סרט דרמה היסטורי רוסי בבימויו של איגור זאייצב ובכיכובם של איליה מלאנין, דמיטרי דיוז'ב ודמיטרי נזארוב. הסרט מבוסס על תסריט מקורי וספר מאת אלכסיי איוואנוב והוא מגולל את קורות ההתיישבות הרוסית בסיביר בעת שלטונו של פיוטר הגדול.
המאה ה-18. קצין המשמר הקיסרי החדש של פיוטר הראשון, איוואן דמארין, נשלח בצו קיסרי אל טובולסק שבסיביר, היכן שהוא מוצא אהבה ונשאב לתוך קונספירציה של תככנים, מרגלים מחרחרי מלחמה ונסיכים שמחפשים זהב באדמות יארקנד ובמעלה נהר אירטיש. בהגיעו לטובולסק איוואן דמארין, פוגש את אהבתו - מאשה רמזובה, בתו של ההיסטוריון הסיבירי המפורסם סמיון רמזוב. הדמויות הראשיות משתתפות יחד במסעו של סגן בוחהולץ בשנים 1714–1716 בחיפוש אחר העיר המסחרית יארקנד בקשגר ומרבצי הזהב של נהר רסקמדריה. בהגיעם למבצר יאמישבסקאיה, הם מוצאים עצמם נצורים תחת איום של המוני שבטים שפלשו מהערבות המונגוליות.
הסרט תוכנן לצאת לאקרנים בבתי הקולנוע ברוסיה ב-6 בדצמבר 2018, אך בהמשך יציאתו נדחתה ל-21 בפברואר 2019. גרסה מורחבת של הסרט כסדרת טלוויזיה בת 8 פרקים, שודרה בערוץ הראשון הרוסי. הסרט מומן בסיוע קרן הקולנוע הרוסי, חברת גזפרום נפט וממשלת מחוז טיומן, בשטחו נערכו הצילומים.
בטקס פרסי נשר הזהב הרוסי ה-18, שנערך בינואר 2020, הסרט זכה בפרס נשר הזהב בקטגוריות האיפור הטוב ביותר ועיצוב התלבושות הטוב ביותר.
צוות שחקנים

איליה מלאנין — איוואן דמארין
דמיטרי דיוז'ב — פיוטר הראשון
דמיטרי נזארוב —  סמיון רמזוב, קרטוגרף, היסטוריון ואדריכל העיר טובולסק
פאבל טבאקוב — פיוטר רמזוב
אנדריי בורקובסקי — יוהאן רנאט, קצין שוודי בשבי
פיליפ ריינהרדט - צימס, חייל שוודי שבוי
אגאטה מוצנייצה — בריגיטה, אשתו של צימס
יבגני דיאטלוב — הנסיך מאטוויי גגארין, מושל סיביר
ירקבולאן דאירוב - אונהודאי
יקטרינה גוסבה - יקטרינה הראשונה
איוואן קולסניקוב - סמיון רמזוב הצעיר
קיריל זאפורוז'סקי - גריגורי נוביצקי
סרגיי סטפנצ'נקו - צ'רדוב, מפקד ואציל
ולדימיר אפאנסייב - צ'ונגה, מתורגמן
קמיל לארין - הודג'ה קאסים
יוליה מקארובה - מאשה רמזובה
אלכסנדר לזארב הצעיר - בוחהולץ
יבגני מונדום - פילופיוס, המטרופוליט של סיביר וטובולסק
סרגיי אוסינצב - קארפ ביבקוב, האובר-קומנדנט של טובולסק
סיידוללה מולדחאנוב - פנטילה ארקאצ'ייב
וולפגנג צ'רני - טאברט, קצין שוודי שבוי
איליה אנטוננקו - אוג'ארובסקי
יאן גה - אייקוני / חומאני
אלכסנדר פאנוב - נזימוב
הפקה

מאחר שהסרט מגולל את קורות ההתיישבות הרוסית בסיביר חלקים ממנו צולמו באזורי ההתרחשות. הצילומים החלו במרץ 2017 בעיר טובולסק ונערכו גם באזורים שונים ברוסיה כולל במחוז טיומן
ראו גם

פיליפ יוהאן פון סטרלנברג
הערות שוליים

↑  טובול באתר kinobusiness.com
↑  טובול באתר נתוני ההכנסות של קרן הקולנוע הרוסי
↑  105-й Российский кинорынок: презентация компании «WDSSPR»
↑  Завершены съемки фильма «Тобол» с Дмитрием Дюжевым в роли Петра I
↑  Тюменские фотографы попали в число лучших в России
↑  Показ мод в тюрьме и верблюд на фоне снега: в Москве открылась фотовыставка The Best of Russia 2017
↑  Фильм "Тобол" об истории освоения Сибири выйдет в прокат в 2019 году
↑  טובול באתר kino.1tv.ru
1 2  הסרט "טובול" באתר ממשלת מחוז טיומן
סוויס רה

| --- | --- |


 נתונים כלליים
 בורסה:  OTC Markets Group (SSREF) 
 מייסדים:  קרדיט סוויס 
 תקופת הפעילות:  1863–הווה (כ־162 שנים) 
 חברות בנות:  Bayerische Rückversicherung  FWD Group 
 מיקום המטה:  ציריך 
 ענפי תעשייה:  ביטוח 
 מוצרים עיקריים:  ביטוח 
 יו"ר:  Jacques de Vaucleroy
 מנכ"ל:  אנדריאס ברגר
 עובדים:  14,943 
  
 www.swissre.com
 
הגרקין, משכנם של משרדי סוויס רה בלונדון
סוויס רה בע"מ (Swiss Re Ltd) היא חברה ציבורית שווייצרית שנוסדה בשנת 1863 ומרכזה בציריך, העוסקת בביטוח משנה. החברה פועלת באמצעות כ-80 משרדים ב-29 מדינות ומעסיקה למעלה מ-14,000 עובדים, והיא ממבטחי המשנה הגדולים בעולם, כפי שנמדד על ידי פרמיות ברוטו שנכתבו. דורגה במקום ה-519 ברשימת Forbes Global 2000, ובמקום ה-316 ברשימת Fortune Global 500 לשנת 2023. החברה נסחרת בבורסת SIX השווייצרית.
היסטוריה

ב-10–11 במאי 1861 עלו באש יותר מ-500 בתים בעיירה גלרוס שבשוויץ. שני שלישים מהעיירה הפכו להריסות ואפר, וכ-3,000 תושבים נותרו ללא קורת גג. הנזק לגלרוס עלה על העתודות של ביטוח השרפות הקנטונלי. ההפסד הנובע מכך כוסה בתרומות, וכן בהנפקת איגרות חוב על ידי ממשלת הקנטון. בדומה לשרפה הגדולה בהמבורג ב-1842, שהובילה להקמת מבטחי המשנה המקצועיים הראשונים בגרמניה, השרפה של גלרוס גרמה למבטחים שויויצרים לדרוש יותר כיסוי ביטוחי משנה מפני אובדן קטסטרופלי. כתוצאה מכך, סוויס רה נוסדה ב-1863 בציריך כחברת ביטוח המשנה השווייצרית הראשונה.
סוויס רה הייתה חברת ביטוח מובילה של מרכז הסחר העולמי בזמן פיגועי 11 בספטמבר, שהובילו לסכסוך ביטוחי עם הבעלים, סילברסטיין נכסים. באוקטובר 2006 פסק בית המשפט לערעורים בניו יורק לטובת סוויס רה, וקבע כי הרס מגדלי התאומים היה מקרה ביטוח בודד ולא שניים, והגביל את הכיסוי ל-3.5 מיליארד דולר (חלקה של סוויס רה היה 25% מסכום זה).
ב-2006 רכשה סוויס רה את עסקי ביטוח הרכוש וביטוח התאונות של GE Insurance Solutions, מה שהפך אותה למבטח המשנה הגדול בעולם.
ב-2009 השקיע וורן באפט 2.6 מיליארד דולר בחברה, כאשר סוויס רה גייסה הון נוסף לאחר שהפסידה 6 מיליארד פרנק בפעילותה בשוק הפיננסי במשבר הפיננסי העולמי. ברקשייר האת'וויי כבר מחזיקה ב-3% ממניות, עם אופציה להגיע לבעלות של יותר מ-20%.
במאי 2016 השרפה בפורט מקמרי גרמה נזקים מוערכים של עד 10 מיליארד דולר קנדי, כאשר לסוויס רה הייתה החשיפה הגדולה ביותר בקרב מבטחי המשנה.
חברת הבת אדמין רה (Admin Re) של סוויס רה החלה ב-1 ביולי 2004 ברכישת Life Assurance Holding Corporation בבריטניה. ב-31 באוקטובר 2008 השלימה סוויס רה רכישה, תמורת 762 מיליון לירה שטרלינג, של חברת הבת של בנק ברקליס Barclays Life Assurance Company Ltd. ביוני 2014 רכשה החברה, באמצעות אדמין רה, את עסקי הפנסיה הבריטיים של HSBC Life (UK) Limited בשווי 4.2 מיליארד ליש"ט. חברת Admin Re, ששמה שונה ל-ReAssure, נמכרה ביולי 2020 ל-Phoenix Group Holdings תמורת 3.2 מיליארד ליש"ט.
בפברואר 2022 פורסם שסוויס רה רכשה את Champlain Reinsurance Company (Champlain Re), חברת ביטוח משנה שבסיסה בשווייץ. מאוחר יותר באותו החודש הודיעה סוויס רה על רווח נקי של 1.6 מיליארד דולר, בחזרה מההפסדים הקודמים ב-2020. ובכל זאת, החשיפה למגפת הקורונה באמריקה הייתה מוגזמת; יחד עם הנזקים המוגדלים מאסונות טבע, הרווחים היו הרבה מתחת לאומדן של 1.8 מיליארד דולר. סוויס רה הצליחה לפצות על חלק מההפסדים שלה עקב גידול עסקי הנדל"ן שלה. במקביל, הדירקטוריון הבטיח למשקיעים שהחברה חשופה רק באופן מינימלי להפסדים במהלך המשבר האוקראיני-רוסי.
בדצמבר 2023 הודיעה סוויס רה שרכשה את חברת מודיעין סיכוני השיטפון Fathom, שתשמור על המותג שלה תוך כדי עבודה צמודה עם חטיבת פתרונות ביטוח המשנה כדי להמשיך ולפתח ולהפיץ את מפות השיטפונות והמודלים שלה.
לחברה פעילות גם בישראל, כמבטחת משנה של חברות ביטוח ישראליות, ובביטוחים ייחודיים (למשל ביטוח לוויין התקשורת "עמוס 5"). באוגוסט 2024 הודיעה החברה לקרנות הפנסיה הישראליות הקטנות של בתי ההשקעות אינפיניטי, מור, אלטשולר שחם ומיטב על הפסקת ביטוחי המשנה שלהן אצלה.
מבנה ארגוני

החברה כוללת ארבע חטיבות:
ביטוח משנה רכוש ותאונות
ביטוח משנה חיים ובריאות
לקוחות ופתרונות גלובליים
פתרונות תאגידיים.
הערות שוליים

↑  "Top 50 World's Largest Reinsurance Groups – 2021 Edition". news.ambest.com.
↑  "Swiss Re | Company Overview & News". Forbes (באנגלית). נבדק ב-2023-12-21.
↑  "Swiss Re | 2023 Fortune Global 500". Fortune (באנגלית).
↑  "Swiss Re - Your expert in capital and risk management". www.swissre.com. אורכב מ-המקור ב-6 בספטמבר 2008. {{cite web}}:  (עזרה);
"Glarus: losses and insurance issues". Kaleidoscope of Insurance History. ארכיון מ-1 ביוני 2023. {{cite web}}:  (עזרה);
"Swiss Re sees the light of day". Kaleidoscope of Insurance History. ארכיון מ-1 ביוני 2023. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  שרון קדמי, ‏גראונד זירו: סוגיית הביטוח עלתה מייד לאחר אירועי ה-11 בספטמבר, באתר גלובס, 28 במרץ 2004
↑  "Swiss Re wins World Trade Center case". SWI swissinfo.ch (באנגלית). 19 באוקטובר 2006. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Swiss Re Completes GEIS Acquisition, Insurance Journal, ‏11 ביוני 2006
↑  Jolly, David (5 בפברואר 2009). "Swiss Re Gets $2.6 Billion From Berkshire Hathaway". The New York Times. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  Haig Simonian, Francesco Guerrera (5 בפברואר 2009). "Swiss Re turns to Buffett for new funding". The Financial Times. ארכיון מ-10 בדצמבר 2022. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  W. Duggan (2016). "Bernstein's Fort McMurray Insurance Assessment". Benzinga Ratings
↑  "Archived copy" (PDF). אורכב מ-המקור (PDF) ב-28 ביולי 2020. נבדק ב-28 ביולי 2020. {{cite web}}:  (עזרה);  (עזרה)
↑  "Swiss Re completes GBP 762 million acquisition of Barclays Life Assurance Company Ltd". Swiss Re. 31 באוקטובר 2008. אורכב מ-המקור ב-4 בפברואר 2009. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Swiss Re's Admin Re to acquire pension business from HSBC UK - Artemis.bm, Artemis.bm, ‏11 ביוני 2014
↑  "Swiss Re completes sale of ReAssure to Phoenix Group - Reinsurance News". ReinsuranceNe.ws. 23 ביולי 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Swiss Re acquires Champlain Re in legacy deal - Reinsurance News". ReinsuranceNe.ws (באנגלית). 2022-02-18. נבדק ב-2022-02-18.
↑  "Swiss Re takes $4 billion hit from Covid and natural disasters" swissinfo.ch
↑  Gallin, Luke (2023-12-14). "Swiss Re acquires flood risk modeller Fathom - Reinsurance News". ReinsuranceNe.ws (באנגלית).
↑  הלל דמלין למבטחים הישראלים: מעוניינים להמשיך להרחיב ולהעמיק את פעילותינו בארץ ומשתדלים להיות השותף מספר אחד שלכם, באתר עדיף, ‏25 בינואר 2018
↑  הלוויין עמוס 5 מבוטח בפול בראשות סוויס-רי, באתר עדיף, ‏23 בנובמבר 2015
↑  אלמוג עזר, אפקט המלחמה: מבטחת משנה בפנסיה נוטשת, העמיתים ישלמו, באתר כלכליסט, 8 באוגוסט 2024;
סוויס רי מפסיקה את ביטוחי המשנה לקרנות הפנסיה הקטנות – בחברה שוללים את הקשר למלחמה, באתר עדיף, ‏8 באוגוסט 2024
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007513403005171  BnF: cb11884539q (data)  GND: 2021655-5  HDS: 041818  ISNI: 0000 0001 1193 5897  LCCN: n85087154  VIAF: 133753400   WorldCat (עם VIAF): 133753400