stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Waterloo Sunset

"Waterloo Sunset" הוא שיר מאת להקת הקינקס שיצא לאור ב-1967, כסינגל וכחלק מהאלבום Something Else by The Kinks. השיר נכתב על ידי סולן הלהקה והיוצר העיקרי של שיריה, ריי דייוויס. השיר הגיע למקום השני במצעד הפזמונים הבריטי, והוא נחשב עד היום לאחד השירים המזוהים ביותר עם הלהקה.
השיר מתאר את נקודת מבטו של אדם מבוגר (אם כי דייוויס היה בן 23 בלבד כשכתב אותו) המשקיף מחלון ביתו על גשר ווטרלו מעל נהר התמזה בלונדון, וצופה בזוג המאוהב טרי וג'ולי. על פי שמועות, טרי וג'ולי מבוססים על זוג השחקנים טרנס סטאמפ וג'ולי כריסטי, אם כי דייוויס הכחיש כי כתב את השיר עליהם. השיר נחשב היום כאחד השירים המזוהים ביותר עם לונדון, ובאולימפיאדת לונדון 2012 דייוויס ביצע אותו בטקס הסיום.
השיר דורג במקום ה-42 בדירוג 500 השירים הגדולים בכל הזמנים של הרולינג סטון, וב-2005 דורג במקום השני בסקר של המגזין "קיו" לבחירת השירים הבריטיים הגדולים בכל הזמנים. המוזיקאים פול וולר ודיימון אלברן אמרו כי זהו השיר האהוב עליהם ביותר, ואלברן אף ביצע אותו בדואט עם דייוויס בתוכנית טלוויזיה. בין האומנים שביצעו גרסאות כיסוי לשיר: דייוויד בואי, דף לפרד, פיטר גבריאל ואליוט סמית'. דייוויס הקליט גרסה מחודשת לשיר בליווי מקהלה, במסגרת פרויקט שלו מ-2009 של גרסאות קלסיות לשירי הקינקס.
ג'יימס פ. גלין

לוטננט גנרל ג'יימס פ. גלין
ג'יימס פ. גלין (James F. Glynn) הוא לוטננט גנרל בחיל הנחתים של ארצות הברית המשמש כסגן המפקד לענייני כוח אדם ומילואים של חיל הנחתים מאז אוקטובר 2022. הוא פיקד על פיקוד המבצעים המיוחדים של חיל הנחתים של ארצות הברית מיוני 2020 עד מאי 2022. בעת מלחמת חרבות ברזל נשלח מטעם הממשל האמריקאי, יחד עם קצינים נוספים, לשמש יועץ לצה"ל.
השכלה

גלין סיים תואר ראשון במדעים ב-1989 באקדמיה הימית של ארצות הברית. לגלין תואר שני במדעים בלימודי ביטחון לאומי ממכללת המלחמה של צבא ארצות הברית, וכן תואר שני במדעים בלימודים צבאיים ממכללת הפיקוד והמטה של חיל הנחתים והוא בוגר בית הספר ללוחמה אמפיבית של חיל הנחתים.
קריירה צבאית

גלין הוסמך כלוטננט שני בחיל הנחתים של ארצות הברית ב-1989 לאחר שסיים לימודיו באקדמיה הימית של ארצות הברית. גלין סיים הכשרה בבית הספר הבסיסי של חיל הנחתים ובקורס קציני חי"ר, ולאחר מכן הוצב בבסיס חיל הנחתים בהוואי שם שירת כמפקד פלוגת רובאים במהלך מבצעי מגן מדבר/סערה מדברית ומאוחר יותר כמפקד פלוגת מרגמות 81 מ"מ. במהלך שירותו הוא הוצב בבסיסים שונים של חיל הנחתים, בהם: בסיס החיל בוושינגטון די.סי. ; קצין מבצעים בבסיס פנדלטון בקליפורניה ומפקד פיקוד מבצעים מיוחדים של חיל הנחתים ליבשת אפריקה, ממאי 2010 עד יולי 2011. בין השנים 2006 עד 2007 גלין שירת בעיראק כמפקד כוח נחיתה. מיולי 2011 ועד יולי 2013, בעת שהיה בדרגת קולונל, גלין שירת כמפקד של מרכז בסיס הדרכה חיילי למבצעים מיוחדים.
תפקידיו האחרונים של גלין היו: מיולי 2013 עד אוגוסט 2015 - עוזר צבאי לסגן מפקד חיל הנחתים. מספטמבר 2015 עד יוני 2017 כמפקד התקשורת של חיל הנחתים.. מיולי 2017 עד יולי 2018 סגן המפקד הכללי של מבצעים מיוחדים כוח משימה משותף, מבצע נחישות טבועה. הוא היה מפקד מחנה ההכשרות של חיל הנחתים באי פאריס וממונה על אזור הגיוס המזרחי בארצות הברית וב-26 ביוני 2020 מונה כמפקד פיקוד המבצעים המיוחדים של כוחות הנחתים של ארצות הברית. לאחר מכן, מונה לסגן מפקד פיקוד ההדרכה והחינוך של חיל הנחתים של ארצות הברית.
ב-6 בספטמבר 2022, הוצגה מועמדותו של גלין להעלאה לדרגת לוטננט גנרל ולתפקיד סגן מפקד כוח אדם ומילואים של חיל הנחתים של ארצות הברית. מינויו אושר בהצבעה קולית של הסנאט ב-29 בספטמבר 2022.
ב-23 באוקטובר 2023 דווח כי הנשיא ג'ו ביידן שלח משלחת של קצינים ובראשה גלין כדי לייעץ לצה"ל במהלך מלחמת חרבות ברזל וזאת בהתבסס על מומחיותם בלחימה בדאעש במוסול.
| מדליות של לוטננט גנרל ג'יימס פ>  גלין  |
| --- | --- |
: מדליית השירות העילאי של מחלקת ההגנה  (באנגלית: Defense Superior Service Medal)

: לגיון ההצטיינות  (באנגלית: Legion of Merit)
: כוכב הארד  (באנגלית: Bronze Star Medal)

: לב הארגמן (באנגלית: Purple Heart)

: מדליית השירות הראוי לשבח  (באנגלית: Meritorious Service Medal)

: מדליית הצי וחיל הנחתים  (באנגלית:Navy & Marine Corps Commendation Medal)

: מדליית הצי וחיל הנחתים  (באנגלית:Navy & Marine Corps Achievement Medal)

: Combat Action Ribbon

: Joint Meritorious Unit Award
: מדליית הצי וחיל הנחתים  (באנגלית: Navy Unit Commendation)


: מדליית הצי וחיל הנחתים  (באנגלית: Navy Meritorious Unit Commendation)


: מדליית הצי וחיל הנחתים  (באנגלית: Marine Corps Expeditionary Medal)


: National Defense Service Medal

: Armed Forces Expeditionary Medal

: מדליית השירות הכללי בדרום-מערב אסיה  (באנגלית: Southwest Asia Service Medal)

: מדליית קמפיין בעיראק  (באנגלית: Iraq Campaign Medal)
: מדליית קמפיין החלטה אינהרנטית  (באנגלית: Inherent Resolve Campaign Medal)
: מדליית שירות המלחמה העולמית בטרור  מדליית משלחת המלחמה העולמית בטרור (באנגלית: Global War on Terrorism Service Medal GWOT)

: מדליית השירות ההומניטרי  (באנגלית: Humanitarian Service Medal)

: מדליית הצי וחיל הנחתים  (באנגלית: Navy Sea Service Deployment Ribbon)


: מדליית הצי וחיל הנחתים  (באנגלית: Legion of Marine Corps Recruiting Service Ribbon)

: מדליית שחרור כווית (ערב הסעודית)  (באנגלית: Kuwait Liberation Medal  (Saudi Arabia))

: מדליית שחרור כווית (כווית)  (באנגלית: Kuwait Liberation Medal  (Kuwait))
הערות שוליים

↑  "Lieutenant General James F. Glynn" (PDF). Manpower Directorate, Headquarters Marine Corps. נבדק ב-2022-10-12.
↑  "BGen. James F. Glynn". Marine Corps Recruit Depot, Parris Island.
↑  "BGen. James F. Glynn Commaning General, Marine Corps Recruit Depot Parris Island and Eastern Recruiting Region". Marine Corps. אורכב מ-המקור ב-2020-10-16. נבדק ב-1 במאי 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Maj. Gen. James F. Glynn takes command at MARSOC". Marine Corps. אורכב מהמקור ב-17 באוקטובר 2020. נבדק ב-16 באוקטובר 2020. {{cite web}}:  (עזרה)תחזוקה - ציטוט: bot: original URL status unknown (link)
↑  "The special operations Marine Raiders have a new commander". Marine Corps Times. 30 ביוני 2020. אורכב מ-המקור ב-2020-10-16. נבדק ב-16 באוקטובר 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "MARSOC is getting a new commander—here's what you need to know". Americas Military Entertainment Brand (באנגלית). 2020-05-21. נבדק ב-2020-10-26.
↑  "General Officer Announcements". U.S. Department of Defense. 2022-09-09. נבדק ב-2022-09-09.
1 2  "PN2512 — Maj. Gen. James F. Glynn — Marine Corps". United States Congress. 2022-09-29. נבדק ב-2022-09-30.
↑  Barak Ravid (23 באוקטובר 2023). "Scoop: Marine Corps 3-star general advising Israeli military on Gaza ground operation". Axios. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  https://he.wiki5.ru/wiki/Southwest_Asia_Service_Medal
↑  https://he.wiki5.ru/wiki/Iraq_Campaign_Medal
↑  https://he.wiki5.ru/wiki/Inherent_Resolve_Campaign_Medal
פרס האחים שול

| --- | --- |
 תיאור:  פרס ספרותי
 מיקום הטקס:  אוניברסיטת מינכן 
 מדינה:  גרמניה 
 הגוף המעניק:  בורסת סוחרי הספרים הגרמני, מינכן 
 סכום הזכייה:  10,000 אירו 
 תקופת הפרס:  1980–הווה (כ־44 שנים) 
 נקרא על שם:  הנס וסופי שול 
 אתר רשמי
 
פרס האחים שול (גרמנית: Geschwister-Scholl-Preis) הוא פרס ספרותי המחולק ביוזמת עמותת "אגודת בוואריה" (Landesverband Bayern) והעיר מינכן ביריד הספרים השנתי של בורסת סוחרי הספרים הגרמני (Börsenverein des Deutschen Buchhandels).
בכל שנה נבחר ספר "המפגין עצמאות אינטלקטואלית, ומתאים לקידום חירות אזרחית, אומץ מוסרי, אינטלקטואלי ואסתטי, ולתת דחיפה חשובה למודעות העכשווית לאחריות" ("...das von geistiger Unabhängigkeit zeugt und geeignet ist, bürgerliche Freiheit, moralischen, intellektuellen und ästhetischen Mut zu fördern und dem gegenwärtigen Verantwortungsbewusstsein wichtige Impulse zu geben").
הפרס נקרא על שם האחים הנס שול וסופי שול, שהיו פעילים במחתרת הוורד הלבן בזמן השלטון הנאצי, חילקו עלונים הקוראים להתנגדות לנאציזם, והוצאו להורג בשל כך. הפרס עומד כיום על סך 10,000 אירו, והוא מוענק בטקס חגיגי באוניברסיטת מינכן.
הזוכים בפרס

2022 - אנדרי קורקוב
2020 - דינה נאיירי
2019 - אחמט אלטן
2018 - גץ עלי
2017 - הישאם מטר
2016 - גארנס לה קיינה
2015 - אצ'יל מבמבה
2014 - גלן גרינוולד
2013 - אוטו דב קולקה
2012 - אנדראס יוקילי
2011 - ליאו ייבו
2010 - יואכים גאוק
2009 - רוברטו סאבינו
2008 - דויד גרוסמן: "הכוח לתקן. על פוליטיקה וספרות" (Die Kraft zur Korrektur. Über Politik und Literatur) (אסופת מאמרים).
2007 - אנה פוליטקובסקיה (הפרס הוענק לאחר המוות): "יומן רוסי" (Russisches Tagebuch).
2006 - מיכאיל סבסטיאן (הפרס הוענק לאחר המוות): "מוכה אימה אך לא נואש" (Voller Entsetzen, aber nicht verzweifelt) (קטעי יומן, 1935–1944. יצא לאור ברומנית תחת הכותרת "Jurnal, 1935-1944").
2005 - נצ'לה קלק: "הכלה הנכריה" (Die fremde Braut).
2004 - סואזיג אהרון "הלא של הקלרה" (Klaras NEIN).
2003 - מרק רוזמן: "ברגע לא זהיר. אשה שורדת במחתרת" (In einem unbewachten Augenblick. Eine Frau überlebt im Untergrund)
2002 - ראול הילברג: "מקורות השואה" (Die Quellen des Holocaust).
2001 - ארנו גרואן: "הזר בתוכנו" (Der Fremde in uns).
2000 - הלנה הולצמן (הפרס הוענק לאחר המוות): "הילד הזה יחיה" (Dies Kind soll leben).
1999 - פיטר גיי: "השאלה הגרמנית שלי" (Meine deutsche Frage).
1998 - שאול פרידלנדר: "גרמניה הנאצית והיהודים: שנות הרדיפות" (Das Dritte Reich und die Juden).
1997 - ארנסט קלי - "אושוויץ - הרפואה הנאצית וקורבנותיה" (Auschwitz, die NS-Medizin und ihre Opfer).
1996 - הנס דייכמן: "עצמים - כרוניקה של הכנעה בגרמניה הנאצית ואיטליה הפשיסטית" (Gegenstände).
1995 - ויקטור קלמפרר (הוענק לאחר המוות): "יומנים" (Ich will Zeugnis ablegen bis zum letzten. Tagebücher 1933–1945).
1994 - הריברט פרנטל - "גרמניה מתלקחת בקלות - חקירה כנגד מדיניות בון" (Deutschland leicht entflammbar - Ermittlungen gegen die Bonner Politik).
1993 - וולפגנג סופסקי: "הסדר של הטרור - מחנה הריכוז" (Die Ordnung des Terrors - Das Konzentrationslager).
1992 - ברברה דיסטל ווולפגנג בנץ (מוציאים לאור): "מחברת דכאו מס' 7 - סולידריות והתנגדות" (Dachau Booklet No. 7 Solidarität und Widerstand).
1991 - גאורג ארתור גולדשמידט: "ההתבדלות" (Die Absonderung).
1990 - אברהרד יקל ולאה רוש: "המוות הוא רב אמן מגרמניה" (Der Tod ist ein Meister aus Deutschland).
1989 - הלמוט ג'יימס פון מולטקה (הוענק לאחר המוות) - "מכתבים לפרייה 1939 - 1945" (Briefe an Freya 1939–1945).
1988 - גרטה וייל: "המוהר" (Der Brautpreis).
1987 - כריסטה וולף: "תקרית" (Störfall).
1986 - קורדליה אדוורדסון: "ילדה שנכוותה נמשכת לאש" (Gebranntes Kind sucht das Feuer).
1985 - יורגן הברמאס: "הבלבול החדש" (Die neue Unübersichtlichkeit).
1984 - אנה רוסמוס ונינגר: "התנגדות ורדיפה" (Widerstand und Verfolgung).
1983 - ולטר דירקס: "הייתי אורג שמאלני" (War ich ein linker Spinner).
1982 - פרנץ פיהמן: "נפילת המלאך" (Der Sturz des Engels).
1981 - ריינר קונצה: "על התקווה שלו" (Auf eigene Hoffnung).
1980 - רולף הוכהות: "אהבה בגרמניה" (Eine Liebe in Deutschland).
עתון 77

| --- | --- |
עיתון 77, גיליון 346–347
עיתון 77, גיליון 346–347
 תדירות:  ירחון
 סוגה:  ספרות
 מייסד:  יעקב בסר 
 בעלים:  אגודת סופרים ואמנים לקידום הספרות והתרבות, מיכאל בסר 
 עורך ראשי:  מיכאל בסר, עמית ישראלי-גלעד
 תאריכי הופעה:  1977–הווה (כ־47 שנים) 
 שפה:  עברית 
 מדינה:  ישראל 
 ISSN:  1565-253X
 www.iton77.com
 
עתון 77 הוא ירחון לספרות ולתרבות, שנוסד על ידי המשורר והעורך יעקב בסר בשנת 1977, ומכאן שמו. כתב העת הוא בין הוותיקים שבכתבי העת הספרותיים בישראל. עד שנת 2024 יצאו לאור למעלה מ-430 גיליונות.
היסטוריה

העיתון נוסד בשנת 1977 ומאז מפרסם ברציפות יצירות בעברית של יוצרים ישראלים, או בשפות אחרות, כמו רוסית, ערבית או יידיש, בתרגום לעברית. העיתון מוגדר כעוסק בענייני תרבות וחברה, ובתהליכים היסטוריים שעיצבו את גורל העם היהודי ואת המפעל הציוני. כתב העת מפרסם מדי גיליון ביקורות וסקירות של ספרים חדשים, ונותן במה לזיכרונות, למסות, לסיפורת ולשירה מקורית ומתורגמת.
הירחון יוצא על ידי עמותת "אגודת סופרים ואמנים לקידום הספרות והתרבות", בתמיכה ציבורית של משרד התרבות ושל עיריית תל אביב. בשנת 2003 היה על סף סגירה עקב קיצוץ של כ-40% בתמיכה שנתן משרד התרבות, אחר כך קיבל גם מימון מעיריית תל אביב והמשיך לצאת.
מאז 2006 עורכי הירחון הם מיכאל בסר ועמית ישראלי-גלעד.
גיליונות ייעודיים

בצד הגיליונות הרציפים, המציגים מגוון של נושאי כתיבה, יוצאים גיליונות ייחודיים המוקדשים לנושא מסוים (לעיתים בהשתתפותו של עורך שותף), כמו גיליונות על שירה מתורגמת מהמזרח התיכון, על שירה עירונית, על חוויית האבהות או על ספרות נשים ("מי מפחד מוירג'יניות", בעריכת תמר משמר).
הוצאת ספרים

הירחון מפעיל הוצאת ספרים, בעלת אותו שם, המוציאה בעיקר ספרי שירה והגות. בהוצאה ראו אור למעלה מ-300 כותרים. בין הספרים שיצאו בהוצאה:
לחולמים בליל גשם – אוסף של מבחר שירים מהשירה הערבית שהופיעו ב"עיתון 77" בשנים 2004-1977.
השירה – האימפריאליזם היפה: משירת שכנינו; לקט תרגומי שירה ערבית, 2010
שכונה, יניב קקון, 2010
דקויות, אילנה אבן טוב-ישראלי, 2015
קדיש ניסים, קובץ שירים של קובי נסים, 2019
ממזרח יתפרץ הר געש, אסופת מאמרים של מתי שמואלוף, 2020
סוף מערב, קובץ שירים של יורם בק, 2020
אני שומעת מישהו, קובץ שירים של מיכל בת אדם, 2022
אסתטיקה של אינסוף, הגות קיומית ומרחבית של אבי לויתן, 2022
הערות שוליים

↑  שירי לב-ארי, מת המשורר, המתרגם והעורך יעקב בסר, בן 73, באתר הארץ, 24 בדצמבר 2006
↑  אלי אשד, יומולדת עצוב, באתר ynet, 20 בפברואר 2007
↑  על אודות כתב העת, באתר עיתון 77
↑  דוד שליט, ‏עיתון 77 בסכנת סגירה, באתר גלובס, 3 באפריל 2003
↑  מתן שירם ואיתי רום, ‏"תהיה כאן קטסטרופה תרבותית", באתר גלובס, 3 בדצמבר 2003
↑  צפי סער, על מה כותבות נשים בישראל כיום?, באתר הארץ, 4 בנובמבר 2009
ניסים קלדרון, למי קראת פמיניסטית?, באתר ynet, 3 בדצמבר 2009
↑  קטלוג ספרי ההוצאה, באתר עיתון 77
↑  הארץ, קצרים, באתר הארץ, 9 בפברואר 2005
↑  הארץ, ספרים חדשים, באתר הארץ, 13 בספטמבר 2010
↑   אמיר בקר, "דקויות": להתענג על ההילוך האטי של השירה, באתר הארץ, 1 באוקטובר 2015
↑   אינס אליאס, קובי נסים לא אוהב את הדיבור על אשכנזים ומזרחים, אבל, באתר הארץ, 13 בנובמבר 2019
↑   אריאל קרס, "ממזרח יתפרץ הר געש": מתי שמואלוף מלבה את האש בכל מחיר, גם על חשבון איכות טיעוניו, באתר הארץ, 6 באוגוסט 2020
↑   יותם ראובני, "החיים חלפו כמו מקסם כזב, החלום יעוף, והחלום הוא שווא", באתר הארץ, 29 באפריל 2021
Long, Long, Long

| --- | --- |

 שיר בביצוע הביטלס
 מתוך האלבום The Beatles
 יצא לאור:  22 בנובמבר 1968
 תאריך הקלטה:  7 באוקטובר 1968
 סוגה:  ג'אז, ואלס, פולק פסיכדלי
 שפה:  אנגלית 
 אורך:  3:04
 חברת תקליטים:  אפל רקורדס
 כתיבה:  ג'ורג' האריסון
 לחן:  ג'ורג' האריסון 
 הפקה:  ג'ורג' מרטין
 
"Long, Long, Long" הוא שיר פסיכדלי של להקת הביטלס מהאלבום The Beatles (האלבום הלבן הכפול), 1968. השיר נכתב על ידי גיטריסט הלהקה, ג'ורג' האריסון. כשר אהבה. זהו שיר שכל הלהקה מבצעת ללא ג'ון לנון בשיר יש קטע פסיכדלי. השיר דורג במקום ה-99 במגזין הרולינג סטון בתואר 100 השירים הטובים ביותר של הביטלס. זהו השיר המסיים את הצד השלישי בתקליט הויניל.
אנדרי קורקוב

| --- | --- |

 לידה:  23 באפריל 1961 (בן 63) Budogoshch, רוסיה 
 מדינה:  אוקראינה 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה הלאומית של קייב לבלשנות 
 שפות היצירה:  אנגלית, רוסית, צרפתית, אוקראינית, גרמנית, פולנית 
 סוגה:  פרוזה 
 יצירות בולטות:  The Gardener from Ochakov, Death and the Penguin 
 פרסים והוקרה:  אביר בלגיון הכבוד (8 באפריל 2014)  פרס האחים שול (2022) 
 
אנדרי קורקוב (באוקראינית: Андрій Юрійович Курков, ברוסית: Андре́й Ю́рьевич Курко́в‏; 23 באפריל 1961) הוא סופר, עיתונאי ופרשן פוליטי אוקראיני הכותב ברוסית. ספריו מתארים את המציאות הפוסט-סובייטית באוקראינה ושלובים בהם הומור שחור וסוריאליזם.
חייו

קורקוב נולד בסנקט פטרבורג, רוסיה (אז לנינגרד, ברית המועצות) ובגיל שנתיים עבר עם הוריו לקייב וחי שם מאז. למד שם במכון הגבוה לשפות זרות, והוסמך כמתורגמן מיפנית. לאחר סיום לימודיו עבד בין השאר כסטיריקן וכצלם קולנוע. קורקוב כתב 13 רומנים, קובץ סיפורים אחד, ו-5 ספרי ילדים. יצירותיו תורגמו ל-25 שפות, כולל עברית.
קורקוב נשוי. אשתו אליזבת' היא אנגליה. לזוג שלושה ילדים.
ספרים מתורגמים לעברית

ספריו שראו אור בעברית:
"המוות והפינגווין" - רומן (2003)
"חברו של המנוח" - רומן (2006)
"מנקודת מבטו של העשב" - קובץ סיפורים קצרים (2011)
יש לך שתי פרות

בסוציאליזם היו לוקחים לך אחת מהן ונותנים למישהו אחר.
"יש לך שתי פרות" הוא משפט פתיחה עבור אוסף בדיחות שנוצרו כפרודיה על דוגמאות טיפוסיות של הקורס "מבוא לכלכלה", שבהן חוואי בחברה חסרת כסף משתמש בבקר שלו כדי לסחור עם שכניו. הדוגמאות נועדו להראות את המגבלות בשיטת סחר חליפין, ולהוביל להצגה של המטבע והכסף. ה"שתי פרות", לעומת זאת, מציב את בעל הפרות בשיטות כלכליות בוגרות, שבהן הפרות הן מטפורה לכל המטבעות, הון, אמצעי ייצור ועוד. הכוונה היא בדרך כלל להראות את הפגמים והאבסורד בשיטות אלה.
דיון

בדיחת "שתי הפרות" הראשונה נועדה להשוות שיטות כלכליות נגדיות, כמו קפיטליזם וקומוניזם, בדרך כלל באמצעות אנלוגיה בה הממשלה והביורוקרטיה מתערבות ביחסים בין האדם הפשוט לבין הפרות שלו. הבדיחות מאז התפתחו לסאטירה על שיטות ותאוריות פוליטיות, תרבותיות, חברתיות ופילוסופיות מגוונות. בסופו של דבר, הבדיחות צוחקות כמעט על כל דבר. אירועים חדשותיים שכוללים פרות (כמו התפרצות מחלת הפרה המשוגעת), מהווים אף הם חומר לבדיחות.
הגדרות אלה הן דוגמאות לבדיחות הראשונות שהופצו בימיו המוקדמים של האינטרנט. עם זאת, בדיחות אלה הופצו בגרסה מודפסת לפני האינטרנט, בתחילת שנות השמונים. מכיוון שהיו מקור מיידי להומור בתרבויות רבות, בדיחות ה"שתי פרות" הפכו להיות חלק בהתפתחות האינטרנט. הבדיחות האלו עדיין מופצות היום, והן מתורגמות ומצוטטות באתרי אינטרנט רבים, בגרסאות רבות, עם "הגדרות" חדשות יותר שמתווספות כל שנה.
בשל החופשיות והאוניברסליות של נושאיהן, בדיחות "שתי פרות" נחשבות לפעמים לדוגמה טובה של "הומור בין-תרבותי". ככאלה, הן יכולות להוות דוגמאות תמציתיות (לא בהכרח מדעיות) לדרך שבה תרבויות שונות מבטאות חזונות שונים, של אותה תפיסה פוליטית (אך למעשה, רוב הבדיחות משקפות את הדעות הביקורתיות של אנשים מחוץ למערכת). בניסיון למצוא מכנה משותף בינלאומי, יש הרואים בהן סימנים הומוריסטיים של תרשים כללי ובסיסי של מדעי המדינה, שמשווה בין תפיסות פוליטיות (כמו הזכות לקניין ומידת ההתערבות של הממשלה בכלכלה) בתרבויות שונות בעולם.
דוגמאות מוכרות

לרשימת הבדיחות להלן אין, כמובן, ערך מדעי, אך ייתכן שהבדיחות בה משקפות נקודות מבט מסוימות.
אנרכיזם: יש לך שתי פרות. אתה שומר על הפרות וגונב את הפר של השכן שלך. אתה מתעלם מהממשלה. באותו הזמן, השכנים שלך מנסים לקחת את הפרות והורגים אותך. הפרות מחליטות שאין לך שום זכות לעשות משהו עם החלב שלהן, ועוזבות כדי להקים חברה משלהן.
אריסטוקרטיה: יש לך שתי פרות. אתה מוכר את שתיהן וקונה פרה אחת גדולה באמת, עם אילן יוחסין.
ליברטריאניזם: יש לך שתי פרות. למדינה זה לא מזיז. אחת מהן חולה. למדינה זה לא מזיז. היא מדביקה את השנייה. למדינה זה לא מזיז. יש מגפה שמאיימת להרוג את כל הפרות. למדינה זה לא מזיז.
סוציאליזם: יש לך שתי פרות. המדינה לוקחת ממך אחת מהן ונותנת אותה למישהו אחר, שאין לו פרות בכלל.
קומוניזם מושלם: יש לך שתי פרות. המדינה לוקחת ממך את שתיהן ונותנת לך כל חודש כמה חלב שאתה צריך.
קומוניזם נוסח חרושצ'וב: יש לך שתי פרות. המדינה לוקחת ממך את שתיהן ומשקיעה בהרחבת הארסנל הגרעיני שלה. בינתיים אתה מחכה 16 שעות בתור כדי לקבל כוס חלב. האיש שהיה לפניך לקח את האחרונה.
קפיטליזם: יש לך שתי פרות. אתה מוכר אחת, קונה במקומה פר זכר, מגדל עדר פרות ומוכר אותן ברווח.
קפיטליזם - גרסת הון סיכון: יש לך שתי פרות. אתה מוכר שלוש מהן לחברה הציבורית שבבעלותך תוך שימוש בקו אשראי שנפתח על ידי גיסך בבנק. לאחר מכן אתה מבצע חילוף חוב/השקעה עם חברת בת כך שאתה מקבל את ארבע הפרות בחזרה, עם החזרי מס על חמש פרות. החלב של שש הפרות מועבר בחשאי לחברת קש באיי קיימן השייכת לבעלי ההון העיקריים של החברה, המוכרים את הזכויות לכל שבע הפרות חזרה לחברה שלך. בדו"ח השנתי רשום כי בבעלות החברה שמונה פרות, עם אופציה לפרה נוספת. להודעת העיתונות לא מצורף מאזן. הציבור קונה את השור שלך עם צ'קים חסרי כיסוי.
פשיזם: יש לך שתי פרות. הממשלה לוקחת אותן ומחייבת אותך לקנות ממנה חלב.
העולם השלישי: אין לך שתי פרות, ואם כן אתה הממשלה בעצמה.
נאציזם: יש לך שתי פרות. הממשלה לוקחת לך אותן ויורה בך.
פמיניזם: יש לך שתי פרות. אתה לא תעז לקרוא להן כך.
טבעונות: אין לך שתי פרות, לשתי פרות יש אותך.
ציונות רוויזיוניסטית - יש לך שתי פרות בירדן, זו שלך וזו גם כן.
ראו גם

בדיחות החלפת נורה
מנחם מאיר

ערך זה עוסק בצ'לן ישראלי. אם התכוונתם לאיש החינוך מנחם מאיר, ראו .
| --- | --- |
 תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  23 בנובמבר 1924 ירושלים, פלשתינה (א"י) 
 פטירה:  12 בדצמבר 2014 (בגיל 90) תל אביב-יפו, ישראל 
 מוקד פעילות:  ישראל 
 
מנחם מאיר (23 בנובמבר 1924 – 12 בדצמבר 2014) היה צ'לן ומוזיקאי ישראלי, בנה של ראש ממשלת ישראל הרביעית גולדה מאיר.
ביוגרפיה

מנחם מאיר נולד בירושלים בשם מנחם מאירסון לגולדה ולמוריס מאירסון. כשהיה כבן שנה וחצי נולדה אחותו שרה (לימים שרה רחבי). תקופת ילדותם עברה בעוני, כך לדברי אמם.
בצעירותו למד בקונסרבטוריון למוזיקה בתל אביב, וניגן בשלישייה עם הפסנתרן מנחם פרסלר והכנר נקדימון טובין. בשלב מאוחר יותר נסע לארצות הברית, שם השלים תואר ראשון בבית הספר מנהטן למוזיקה ותואר שני באוניברסיטת קונטיקט. בשנת 1953 הופיע לראשונה בקרנגי הול.
מאיר למד אצל דירן אלכסניאן ואנטוניו יניגרו, אשר מאוחר יותר שימש כעוזרם באוניברסיטת מוצרטיאום. כמו כן למד אצל פבלו קזאלס. בסוף שנות ה-60 לימד בניו הייבן.
בשנת 1970 מונה מאיר למנהל הקונסרבטוריון הישראלי למוזיקה בתל אביב (קונסרבטוריון שטריקר), וכיהן בתפקיד זה עד לשנת 1980. לאורך השנים ניגן מאיר בתזמורת הפילהרמונית הישראלית ובתזמורת רשות השידור. הוא הופיע בישראל, באירופה ובאמריקה.
בשנת 1977, כשנה לפני פטירת אמו, השתתף בתוכנית "חיים שכאלה" מיוחדת שהוקדשה לה. בשנת 1983 פרסם באנגלית את ספרו "My Mother Golda Meir: A Son's Evocation of Life with Golda Meir".
בשנת 1986, בתקופת לימודי בניו בארצות הברית, ביקש מאיר להתקבל כצ'לן לתזמורת הסימפונית של דקוטה הצפונית.
הרפרטואר המוזיקלי של מאיר כלל יצירות רבות לצ'לו, והוא נהג לבצע גם יצירות שונות שהוקדשו לו על ידי מלחינים ישראלים שונים. בין היתר, הוא הופיע בבכורה עם יצירות של יחזקאל בראון וארטור גלברון, עמם היה מיודד. עד ערוב ימיו הוא נהג להעביר כיתות אמן על בסיס קבוע, בין היתר באוניברסיטת מוצרטיאום, בעיירה Cividale del Friuli באיטליה, ובפסטיבל הקיץ בברונסוויק, מיין. כמו כן שימש כשופט בתחרות הבינלאומית למוזיקה קאמרית בסיציליה.
מאיר מיעט להתראיין לתקשורת הישראלית. בראיון עם נעמה לנסקי שנערך בשנת 2013, תיאר את אמו בחיוב רב, כאישה החלטית וכמנהיגה: ”רבים הכירו ביכולותיה. אצלה לבן היה לבן, שחור היה שחור. לא היה אפור. היא ידעה לקבל החלטות, היו בה רגישות וחוכמה רבה, והיו שומעים לה.”
מאיר נפטר בדצמבר 2014, ונטמן בבית העלמין בקיבוץ רבדים.
חיים אישיים

מאיר היה נשוי לחנה לבית לוצקי, אך השניים התגרשו לאחר חמש שנות נישואים. הם היו הורים לבת, מאירה, שנולדה עם תסמונת דאון. לאורך השנים הוצגו מנחם מאיר ואמו גולדה כמי שהתנכרו למאירה. מנחם מאיר אישר בראיון כי היה לו קשר רופף עם בתו. חנה, שהייתה כלכלנית במקצועה, נישאה בשנית לישעיהו וינברג.
לאחר מכן נישא מאיר בשנית לאילה-ציפורה (איה), פסיכיאטרית ילדים ובתו של האדריכל יעקב פינקרפלד. לזוג נולדו שלושה ילדים: אמנון, דניאל וגידי (גדעון).
במשך שנים רבות התגורר הזוג מאיר בשכונת רמת אביב, בצמידות לאחותו של מאיר, שרה רחבי, ובעלה זכריה (באותו הבניין שבו התגוררה גולדה מאיר עצמה).
לקריאה נוספת

Menahem Meir, My Mother Golda Meir: A Son's Evocation of Life with Golda Meir, Arbor House, 1983.
הערות שוליים

↑  יוסי גולדשטיין, גולדה: ביוגרפיה, עמ' 57.
↑  Benjamin Ivry, Menachem Pressler’s Life in Music From Kristallnacht to Lang Lang, Forward, ‏24 באוגוסט 2016
↑  Nite in Israel, The Sentinel, ‏18 בדצמבר 1958
1 2 3 4  נעמה לנסקי, ריאיון נדיר עם הבן של גולדה מאיר, באתר ישראל היום, ‏4 בספטמבר 2013
1 2 3  Menachem Meir (Meyerson), Geni
↑  הקונסרבטוריון הישראלי למוסיקה. קיצור תולדות הזמן., באתר הקונסרבטוריון הישראלי למוסיקה
↑  חיים שכאלה - גולדה מאיר 1977 | כאן 11 לשעבר רשות השידור, באתר יוטיוב
↑  רן דגוני, בנה של גולדה מאיר רוצה להצטרף לתזמורת בארה"ב, באתר מעריב, ‏22 באוגוסט 1986
1 2  שרית ישי לוי, הוא לא נטש, היא עוד מחכה, באתר חדשות, ‏2 באוגוסט 1985
↑  פרופ' רם גופנא, בית פינקרפלד, באתר האנציקלופדיה העירונית "תל.אביב.פדיה"
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007273105905171  LCCN: n82224497  VIAF: 13670725   WorldCat (עם VIAF): 13670725
ג'יימס קרייג אדמסון

| --- | --- |

 לידה:  3 במרץ 1946 (בן 78) Warsaw, New York
 מידע כללי
 בשירות:  אסטרונאוט בשירות נאס"א
 לאום:  ארצות הברית אמריקאי
 השכלה:  אוניברסיטת פרינסטון  Conference Board of Canada  אוניברסיטת מקמסטר  האקדמיה הצבאית של ארצות הברית  בית הספר לטייסי ניסוי של הצי האמריקאי 
 תקופת השירות:  1984–הווה (כ־40 שנה)
 זמן שהייה בחלל:  13 ימים, 22 שעות ו-21 דקות
 ביוגרפיה בנאס"א:  ג'יימס קרייג אדמסון
 משימות
 STS-28, STS-43
  
 עיטורים
  צלב התעופה המצוינת (פעממים)   מדליית השירות העילאי של מחלקת ההגנה   מדליית האוויר (18 פעמים)    כוכב הארד  מדליית על שרות יוצא דופן של נאס"א (פעמיים)  מדליית הטיסה בחלל של נאס"א (פעמיים)
 
ג'יימס קרייג אדמסון (באנגלית: James Craig Adamson; נולד ב-3 במרץ 1946) הוא אסטרונאוט עבר אמריקאי וקולונל בצבא ארצות הברית. השתתף במשימות STS-28 ו-STS-43, והשלים 263 הקפות ו-334 שעות בחלל.
נולד בווארסאו (אנ') שבניו יורק, ומתגורר בפישרסביל שבווירג'יניה עם אשתו ושניים משלושת הילדים שלו.
לימודים וצבא

ג'יימס השלים את התואר הראשון שלו במדעי ההנדסה והוזמן להיות סגן משנה בבאוניברסיטה הצבאית של אמריקה. ב-1977 השלים ג'יימס תואר שני בהנדסת תעופה וחלל באוניברסיטת פרינסטון (Princeton academy). לאחר סיום לימודיו בפרינסטון הפך לפרופסור באוניברסיטה הצבאית בווסט פוינט. בנוסף על כך ג'יימס פיתח מעבדות טיסה בבדיקות טיסת המטוסים וכתב טקסט על ביצועי המטוסים. אדמסון הוא גם מהנדס מקצועי מוסמך וטייס מסחרי מורשה.
ג'יימס השלים גם הרבה מאוד קורסים שונים כגון: הישרדות הרים, טייס ניווט, אימון נשק גרעיני, וקצין מתחיל ומתקדם בצבא. כאשר התחילה מלחמת וייטנאם ג'יימס היה טייס תצפית ובזכות התואר השני שלו בהנדסת תעופה וחלל הוא היה פרופסור בצבא האמריקאי שם לימד אווירודינמיקה, ביצועי מטוסים, יציבות ושליטה במטוס.