ולסלי טיודור פול
ביוגרפיה > גלסטונברי והגביע הקדוש

החזיונות שחווה פול במהלך חייו לקחו אותו צעד אחד, ראשון ומשמעותי קדימה, ב-1902. באותה שנה הוא סבל מפרץ מחלה קשה, שלווה בסוג מסוים של חיזיון.ע' 15 בין אם מדובר בחוויה הזו או שמא המדובר בחוויה אחרת, הוא אף טען מאוחר יותר שהיו לו חלומות מוחשיים על היותו נזיר בגלסטונברי, אשר עוררו בו עניין מספיק חזק לבקר שם באותה שנה והוא אף חווה חזיונות נוספים שהובילו אותו לבקר במקום כמה פעמים נוספות. זאת, במטרה "לשאוב השראה",ע' 19ע' 10-11 בציינו שמדובר במסע צליינות.ע' 20 לאור התפתחויות אלו יהיה זה מעניין לציין את המאמין הבהאי הראשון מאנגליה, תומאס ברייקוול (Thomas Breakwell), שמת בפריז אותה שנה.
בסופו של דבר, אמנם נמצא גביע, שגילו לגביו התעניינות רבה ושזכה לכיסוי תקשורתי רחב. ביולי 1907, פול ועוזריו שחזרו את הסיפור כולו, כפי שהם יודעים לספרו, בפני קבוצה שכללה בין היתר, את הדיאקון הראשי של וסטמינסטר, בזיל וילברפורס (Basil Wilberforce), שאמר לגבי פול: ”נדמה שהוא משלה את עצמו, אך דבר אחד בטוח: שהוא לא הולך להשלות אף אחד מכם.”ע' 18-19 בתחילת המאה ה-20, הייתה שקיפות ביחסי הגומלין בין הנצרות הליברלית לבין שלל רעיונות שחדרו אליה: רעיונות אזוטריים וספיריטואליסטים, נושאים חברתיים, פילוסופיות ודתות מן המזרח. מעל 40 אישים בני ה"מעמד הגבוה", נכחו במפגש, כדי לדון בגביע ובחוויותיהם של פול ועוזריו. ניתן לחשוב על אותם 40 אישים, כקשת רחבה של בעלי עניין במילייה זה, בתוך המיינסטרים הנוצרי ומחוצה לו. כשנפגשו - חלק מהם, בדומה לפול, היו אלו מנהיגים שהובילו את השיח שנסב סביב רעיונות אלה, שניתן לכלול אותם כמעין המוקד המרכזי של רשת חברתית 'קלטית' ('קלטית', במובן של הקשר ומוניטין, לא בהכרח בהקשר היסטורי). את בזיל וילברפורס, ניתן להגדיר כמנהיגם של אותם יסודות נוצריים מובהקים, שעל אף זאת נטו באופן ברור להתאגד עם צורות נוספות של אמונה.
הסיפור שותף עם חברי הקבוצה. בשלהי 1904, לפול הייתה תחושה של תגלית ממשמשת ובאה, שתתרחש באתר של גלסטונברי, ש”תקשר את מייסד האמונה הנוצרית עם מנהיגיה המודרניים של ההגות הנוצרית” והוא הורה לכומר המקומי של הקולג' הקתולי, לצפות לתגלית שכזו. ”פול התלהב מהרעיון שתרבות קדם-נוצרית התקיימה באירלנד, שהרחיבה עצמה לגלסטונברי וליונה, ושהיוותה כר עשיר של המסורת המערבית המיסטית האותנטית, השורשים האמיתיים של חיי הרוחניות במערב... אך, פעילויותיו כללו בנוסף, הזדהות עם 'המזרח המיסטי', תוך גילוי עניין בהרמטיציזם, תאוסופיה וספיריטואליזם. במובנים מסוימים, פעילות זו של פול, חופפת לפעילותם של אותם אישים שקידמו באותה תקופה באירלנד את 'התחייה הקלטית', אך יש להכיר בכך שישנו שוני מובחן בהשקפת עולמם.”
בביקורו השני של פול, הוא חזה ש"שלוש בתולות", תשתתפנה בעזרה וב"עבודה" בגלסטונברי והוא הביא למקום את אחותו קת'רין, בביקורים הבאים. ואז, ב-1905, הוא צירף שתי ידידות למסעות אלו ולתחום עניין זה - האחיות לבית אלן, שהגיעו למקום בתחילת ספטמבר ומסע נוסף, שהתקיים ב-11-12 בנובמבר- שבמהלך המסע האחרון מבין מסעות אלו, היה לו חיזיון של אישה המרימה בידה גביע מתוך נחל, ולאחר מכן מחזירה אותו למקומו. או אז, פול חזה במיקום המדויק במהלך פגישה עסקית בבריסטול, תוך שהוא מסוגל היה לשלוח את האחיות לבית אלן לאותו מיקום מסוים - הן היו שם פעמיים בעבר. באותו מקום, בעומק מים של 3 רגל בערך ובעומק בוץ של 2 רגל, הן מצאו את הגביע אך החליטו שהוא היה קדוש מאוד מכדי לטפל בו, כך שהן שטפוהו והחזירו אותו למים. ב-1 באוקטובר 1906, פול היה מסוגל לשלוח את אחותו ביום גשום וצונן, כדי להשיג אותו והגביע הובא לאחוזת קליפטון, ביתם שבבריסטול. באר זו, הייתה למעשה באר בריגיט מקילדייר, באר שניתן לסווג אותה כבאר קדושה.

פול החל להתייעץ באנשים בעניין הגביע ובנוסף, החל לחשוב על חוויותיהם החזיוניות של אנשים נוספים שנראה שהיו קשורות לשלו ואשר הובילו למסע שלו (quest). באמצע דצמבר, פול התייעץ באנני בזנט, מי שתהיה נשיאת האגודה התיאוסופית הבריטית, בשנה שלאחר מכן, כמו גם במוזיאון הבריטי ובמוזיאון סאות' קנסינגטון. כמו כן הוא התייעץ בנסיכה השוודית, מארי לואיז קאראג'ה, אשר קישרה אותו עם הלנה המפריז, שמעתה והלאה נהייתה מעורבת עמוקות במסע. היא חשה שמדובר בגביע מהסעודה האחרונה, שהועבר לידי פטרוס הקדוש, ושנשמר על ידי אישה שנכחה בסעודה המפורסמת. לאחר מכן הרגישה המפריז שהגביע נדד לכנסייה אירופאית, בין לבין, עד הגיעו לחורבותיה של גלסטונברי. הם קיימו פגישה זו בחודש ינואר 1907. בנוסף, פול אף חש שישנו משהו חשוב לגבי "כנסייה השוכנת היכן שהוא ביבשת".
פול התייעץ אף בארתור אדוארד וייט, שאישר שלגביע היו מאפיינים של הגביע הקדוש, שהמפרט שלו קושר לאגדות המלך ארתור, לפי חזונו של פרסיבל. אולם בספטמבר, וייט התכחש לעצם זיהויו של הגביע כגביע הקדוש עצמו.
בסתיו 1906, ושוב, באביב 1907, פול התייעץ ברופא ובאספן ג'ון גודצ'יילד (אנ'), שפרש לאיטו את סיפורו. גודצ'יילד טען שהוא רכש את הגביע ב-1887, שאביו טען לבעלות עליו בתחושת חשיבות עצמית, ולאחר חיזיון שחווה גודצ'יילד בפריז, ב-1897, וכמו כן, לאחר מות אביו (שהחזיר את הגביע באמצעות שליח), החליט להשאיר את הגביע בבאר בגלסטונברי. גודצ'יילד ניסה להיות בדריכות ובציפייה לקראת התגלית העתידית ואף הביא לבאר את ידידתו, בתקווה לגלות את הגביע. לגודצ'יילד היו מספר חזיונות בחודשים אוגוסט - ספטמבר 1906. לאחר מכן הוא שלח לפול מכתב שכלל איור של אחד מחזיונותיו - חיזיון של גביע בעל חמישה כוכבים - שיועבר למי מה”צליינים שהיו לא מכבר בגלסטונברי.” הוא עצמו ביקר שם בשלהי ספטמבר, כשהאחיות לבית אלן שבו לאחר התגלית המקורית של הגביע, זאת למרות שהוא לא שיתף אותן בסיפורו ביחס לגביע ועל אף התלהבותו היתרה מהתגלית שלהן. פול ואחותו ביקרו אצל גודצ'יילד בשלהי ספטמבר, אך הוא שיתף רק חלק מסיפורו זה. פול לא מצא אף פעם הוכחה משכנעת להצהרותיו של גודצ'יילד לגבי ההיסטוריה של הגביע. בנוגע למקור, למיקום ולגילוי של הגביע, יש לקחת בחשבון שכמה מהתהליכים והתקופות קשורים לחשיבה הקלטית והמיסטית, שעשויה להיחשב בתורה, כפרדיגמה שדרכה פול וגודצ'יילד חלקו חשיבה משותפת. אך החשיבות שיוחסה לגביע, נראתה מפרספקטיבה אחת, הקושרת רעיונות הנוגעים לרקע המטריארכלי של אירלנד, לפי גודצ'יילד, ומפרספקטיבה שנייה, יותר בהקשר של אגדות המלך ארתור, לפי פול.
לצד דיווחיו על החזיונות שחווה, אשר הובילו למציאת הגביע, פול דיווח על חזיונות נוספים שחווה, שלגביהם טען שהמדובר בנבואות. נבואות אלו היוו "הוראות שהתקבלו" בזמן היותו ער ולא באמצעות סיאנס:
תהיה "הוכחה מוחשית ברורה" שתקשר את הגביע לישו.
הגביע ישוב בחזרה לגלסטונברי והאזור יהפוך למקום ריפוי רוחני ופיזי, דבר שיקדם את הרעיון שהיה זה המקום שבו נגעה הנצרות לראשונה בבריטניה -
פול הזהיר לגבי ”גשם אלוהי של רוח הקודש בעולם... ו... צורות תבוניות... המוכנות לתעל דרכן ערוצים שיזרימו כוח אלוהי זה, התגלות שנייה זו, גשם חזק זה של רוח הקודש, אשר יתבטאו, בהינתן תנאים מסוימים, באמצעות הערוץ של אחדות הכנסייה, שיעצימו אותה וכן את המעמד הגבוה של בריטניה. אולם, במידה ולא כך יהיה, בריטניה כבר לא תישאר יותר האומה הגדולה כפי שהיא כיום, ומרכז העולם יועבר לארץ אחרת לגמרי. יתגלו ערוצים אחרים. והאירוע שיהווה סימן לבאות, בתהליך זה, המהווה מעין דדליין, לאותו מצב של אחדות, יהיה בשנת 1911. כאשר, "אותם אלה שציפו והכינו את הדרך להתגלות השנייה, יכירו במורה הגדול, שיגיע לכאן, ואמנם יוכר על ידי מתי מעט בלבד באותה השנה. המורה הגדול תהיה למעשה אישה, והיא תוכר על ידי אותם אלה, כפי שאני אומר, מכינים את הדרך, לפי כוכב בעל שבעה קודקודים שיהיה מוטבע על מצחה.... [אך] היא לא תוכר על ידי הממסד הנוצרי"....”
הנבואות חזו את לידתה מחדש של האחדות הנוצרית, ברחבי האיים של בריטניה הגדולה, כמשקל נגד ליריבות לאתר דתי אחר, בצרפת, בלורד. אולם, במידה ולא ניתן יהיה להשיג אחדות זו, יימצאו תנאים אחרים, וארץ אחרת תיקח את ההובלה בעולם.
הגביע מגלסטונברי נהיה מפורסם עד מאוד וזכה לפרשנות רחבה, במגוון של הקשרים שונים ומגוונים. וילברפורס קיבל את הטענה שמדובר בגביע הקדוש. פול טען שישו עצמו החזיק בגביע זה במו ידיו, וסיפק את האפשרות לצמיחתה של תנועה דתית חדשה ורחבה. זאת, במונחים של כבוד למיקום הגאוגרפי, כמו גם מתן מקום למנעד רחב של רעיונות, שמאוחר יותר נלקחו כמכלול נושאי, של הגות העידן החדש. ניתן לומר, שהעובדה שכתבות העיתונים אשררו את רצינות ההליכים ואת התקבלות הטענות, תואמת לכך שהמדובר לא רק באוסף מוזר של אנשים. אלא, המדובר במפגש רעיונות שכלל גם רעיונות המנוגדים זה לזה, ולאו דווקא המדובר בהכפפת רעיון אחד לרעיון אחר וההפך. המטרה הייתה שהמפגש יהיה פרטי וחשאי, בקרב חברי הקבוצה. אך דבר המפגש פורסם בעיתון שבוע לאחר מכן. ואמנם, דבר המפגש פורסם בעיתונים בכל העולם. למרות שבמהירה הגביע נתפס על ידי רבים כגביע מתקופתנו אנו, ונלהבותו של וילברפורס בעניין זה גרמה לחיכוכים עם אלו שמעליו, הוא המשיך את ההתאגדויות והחקירות שלו לגבי קשרים דתיים. עבור פול, המפגש אפשר לו להתוודע לאנשים בעלי פרופיל גבוה, שגרמו לו להיות מעורב בהחלפת רעיונות. פול, אחותו ותומכיו, החלו להציג את הגביע בקומה העליונה בביתו שבבריסטול, בחדר שכונה ה"אורטוריום", קפלה קטנה שהייתה מיועדת לפולחן אישי.
בתקופה זו של פעילות שנסובה לגבי הגביע, מספר חזיונות התפתחו בקרב פול ואנשים נוספים שהיו קשורים לעניין. במרץ 1907, במהלך שהייתה של לזלי מור בדרום אפריקה, היא חזתה שחדשות יגיעו בסוף יולי אותה שנה, לגבי ממצא ראוי לציון. היא הפליגה לאנגליה ביוני, ושהתה שם ביחד עם חברתה, מיס הואי. היא למדה על הכיסוי התקשורתי וה"תגלית", ויידעה את פול לגבי חוויותיה לפני סוף יולי, שבהן חזתה את דבר העיתונים שיסקרו את הגביע. בחזיונה, נדמה שהבחינה בכנסייה קתולית ענקית, בתוכה כומר בעל מלבושים אדומים, כשלפתע קול פיצוץ עז נשמע מהדלתות. אנשים החלו לפחד. שוליית הכומר החלה לברוח דרך מערכת של מנהרות, שהובילה לקפלה, בנושאו מגילה וכן את הגביע המדובר. או אז, הוא השאיר את הגביע דרך מנהרות נוספות, תוך שהוא יוצא לכיוון חורבותיה של כנסייה. היא העבירה מכתב זה לאחת מחברותיה, ששלחה אותו לפול, והוא בתורו, שלח לה מברק המבקש ממנה לבוא לבקר אותו בלונדון. היא עצמה, מיס הואי, וכן הלנה המפריז, התקבצו ביחד שלושתן עם פול. במפגשם, פול זיהה את הכנסייה ככנסיית סופיה הקדושה, חלק ממתחם ההאגיה סופיה שבאיסטנבול. פגישה זו חיזקה את תחושתו של פול שהמדובר במסע (quest).
עוד אישיות שנהייתה מעורה בעניינים, הייתה אליס באקטון. היא השתתפה במפגש שארגן וילברפורס וכן ביקרה באורטוריום של פול, בשלהי חודש ספטמבר 1907. מאוחר יותר היא פתחה במסע צליינות, כדי לראות את עבדול בהאא, מנהיגה של הדת הבהאית באותם ימים, בתחילת 1910, בעוד שפול עשה זאת בעונת החורף. באקטון המשיכה ורכשה את באר הגביע, ב-1913, אשר מאוחר יותר תציג את הגביע. וילברפורס ובאקטון, יהיו מאוחר יותר בין אותם אלו שיתקרבו לדת הבהאית.