stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
גנבת זרע
הערות שוליים

↑  ע"א 5942/92 פלוני נ' אלמוני ופלונית, ניתן ב-10.8.94
↑  ע"פ 4269/99 יאיר אליהו רוזן נ' מדינת ישראל, ניתן ב־5 בינואר 2004 - שם מצוטט הרוצח כאומר:
”ואני ישבתי לשוחח איתה במשך כשלוש שעות שבהן הזעתי והוצאתי את נשמתי בכפי. היא דרשה בערך כ-100,000 דולר עבור 11 השנים הקודמות ודרשה סכומים בין 500 ל-700 דולר לחודש, כאשר זה כולל דברים נוספים. הסברתי לה שזה לא מקובל, שזה סך הכל גנבת זרע. הגענו למצב כזה שבו היא אמרה 'אפילו אם תהיה אסיר בבית סוהר, אתה תשלם לי כי זה מגיע לי'. בשלב הזה, אני הוצאתי את האקדח ויריתי בה בראשה. אי אפשר לענות אותי במשך כל החיים שלי ולעשות אותי סמרטוט או סחבה. אי לזאת סיימתי את הפרשה בצורה הזאת”
↑  תמש 24281/06 מ. ו., נ. ר. ו. נגד צ. ש. ו., ניתן ב-21 אפריל 2013
↑  ליהיא כהן-דמבינסקי, ‏התקבלה תביעת נזיקין על גניבת זרע; האב ישלם מזונות, באתר גלובס, 1 במאי 2013
↑  לילך דניאל, ביהמ"ש דחה תביעה על גניבת זרע: "הבאת ילד לעולם אינה נזק בר פיצוי לאביו", באתר "תקדין", 15 בינואר 2017
↑  האם ניתן לתבוע פיצויים על גניבת זרע?, באתר וואלה, 18 במאי 2017
↑  "גניבת זרע": האם ביהמ"ש מכיר בטענה?, באתר www.mishpati.co.il
↑  תלה"מ 33934-08-17 פלוני נ' פלונית, באתר פסק דין
↑  דפנה ברק-ארז, לקרוא משפטים בתנ"ך - על צדק תנ"כי ומשפט ישראלי, הוצאת ידיעות אחרונות, 2019, הפרק "'ונחיה מאבינו זרע' - בין גניבת זרע לפגיעה באוטונומיה המינית", עמ' 263–266. גרסה מקוונת של הספר (לבעלי הרשאה), באתר "כותר"
↑  ספר בראשית, פרק י"ט, פסוק ל"א
↑  ספר בראשית, פרק ל"ח
↑  מגילת רות, פרק ד', פסוקים י"ח–כ"א
1 2   יעקב צ. מאיר, גילוי העריות שממנו ייוולד המשיח, באתר הארץ, 18 באוקטובר 2013
ארץ הפיות

| --- | --- |

כרזת הסרט בעברית
 בימוי:  גארי הארסט
 הופק בידי:  נעמי ג'ונס
 תסריט:  ג'ויסלין סטיבנסון
 שחקנים ראשיים:  קייט וינסלט ג'יין הורוקס ג'ון ויטפילד ג'ון סשנס שארלוט קולמן ג'רמי איירונס דוגריי סקוט טוני רובינסון 
 מדבבים:  ראו כאן
 מדבבים בעברית:  ראו כאן
 מוזיקה:  קולין טאונס 
 מדינה:  בריטניה בריטניה
 חברת הפקה:  Cartwn Cymru Productions HIT Entertainment United News & Media
 חברה מפיצה:  HIT Entertainment
 הקרנת בכורה:  הממלכה המאוחדת 9 ביולי 1999 ישראל 2001
 משך הקרנה:  77 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית (הסרט דובב לשפות נוספות, ביניהן עברית)
 סוגה:  סרט הנפשה, סרט הרפתקאות, סרט פנטזיה
 דף הסרט ב־IMDb
 
ארץ הפיות (באנגלית: Faeries) הוא סרט הנפשה בריטי משנת 1999 בבימויו של גארי הארסט על פי תסריט שנכתב על ידי ג'וסלין סטיבנסון, ומדבבים בו קייט וינסלט, דוגריי סקוט וג'רמי איירונס.
עלילה

בזמן שהם מחכים לשיפוץ ביתם החדש, נלי ואחיה הצעיר ג'ורג' נשלחים לחווה באזור הכפרי, לשמחתו הרבה של ג'ורג' ולסלידתה של נלי. עם זאת, בית החווה והסביבה שופעות יצורים קסומים, שאת רובם נלי לא יכולה לראות בתחילה כי היא לא מאמינה בפיות. היצור הראשון ששני הילדים פוגשים כראוי הוא הובגובלין חם מזג ולא חברותי בשם ברום (שנלי יכולה לראות) ששומר (פחות או יותר) בחשאי על החווה.
בזמן שמשחק בחוץ, ג'ורג' נקלע בלי משים לתוך טבעת פיות המקיפה עץ אלון ענק ועתיק ומגיעה לממלכת הפיות. נלי מסוגלת לשחד את ברום בעוגות דבש בתמורה לכך שהוא יראה לה איך לראות את הפיות ואיך למצוא ולהיכנס לארץ הפיות. ברום מזהיר את נלי לא לאכול או לשתות שום דבר בזמן שהיא שם, עם זאת, היא מגיעה לאחיה בדיוק בזמן לראות את ג'ורג' אוכל עוגת פיות. צ'אדלי הנחוש מודיע להם שחוק ממלכת הפיות קובע שבן תמותה שצורך אפילו פת אחת של אוכל פיות חייב להישאר בממלכה לנצח. נלי וג'ורג' מוחים בתוקף - ובקול רעש. המהומה מושכת את תשומת לבו של שליט הממלכה אלבריק, נסיך הפיות, שמציע להם הזדמנות לברוח על ידי הצבת שלוש משימות עבורם.
מה שהם לא יודעים זה שאחיו המרושע של הנסיך, משנה הצורה, והגובלין המשרת שלו, מנסים לתמרן את הילדים ואת אזרחי הפיות (מירבל, הוקאבי, צ'אדלי וסטארקרוס הם היחידים שנפגשו בסרט) כדי לגזול את השלטון של ממלכת הפיות. משנה הצורה יכול לגנוב את כס המלכות בקלות אם ישיג את הכדור, שרביט קסום רב עוצמה ברשות אחיו. בנוסף, הנסיך מתאהב בחבר של הילדים, עובדת החווה האנושית היפה בריג'יט, מה שמוכיח את עצמו כמרכזי בנבואה ישנה שחוזה את העתיד של ממלכת הפיות.
נלי וג'ורג' מצליחים להביא את בריג'יט לארץ הפיות, שם היא פוגשת את הנסיך ומתאהבת בו. מאוחר יותר, הילדים מסייעים לסכל את ניסיונו של משמרת הצורה לגרום למלחמה בין אלבריק לנסיכת הפיות לה היה מאורס במקור. לאחר שמשנה הצורה מובס, הנסיכה נותנת לבריג'יט ואלבריק את ברכתה, ונלי וג'ורג' צופים כשבריג'יט נשואה לאלבריק, והופכת לפיה. לאחר שתי המשימות, הילדים חוזרים לחווה, שם הפיות השאירו מכתב מפוברק כדי להסביר את היעלמותה של בריג'יט.
מאוחר יותר, הילדים מביאים את בריג'יט לביתה של חברתה, שהתינוק שזה עתה נולד הוא בן הסנדק של בריג'יט (מה שהופך את בריג'יט לפיה סנדקית אמיתית) עם זאת, משנה הצורה עקב אחריהם, וגונב את הילד, ומשאיר גובלין במקומו. בריג'יט חייבת לגנוב את הכדור עבור משנה הצורה אם היא רוצה להציל את הילד. בריג'יט עושה את המסחר, אבל נחרדת לראות את הפיות עם שובה - עכשיו מזדקנות בצורה דרסטית, ואת אלבריק קרוב למוות, שכן הכדור הוא גם מקור הנעורים והאלמוות של הפיות. בריג'יט לא מושפעת רק בגלל שהיא לא הייתה פיה מספיק זמן כדי להזדקן באופן ניכר. עם קצת עזרה מברום, הילדים ובריג'יט מכינים תוכנית. באמצעות חרוז, סיכת סיכה וקורט של קסם הובגובלין, הקבוצה יוצרת כדור מזויף. נלי וג'ורג' מתגנבים למסיבת גובלינים ומחליפים בהצלחה את הכדורים. בריג'יט מחזיר את המקור למקומו הראוי בארמון, מציל את חיי הפיות ומשקם את נעורין.
משנה הצורה, לא מודע לכך שהכדור שברשותו מזויף, צועד לתוך ארץ הפיות, מאמין שאחיו והפיות האחרות מתות. הוא עומד מול הילדים, שחושפים את ההונאה. אלבריק מגיע, נלחם באחיו (שהופך למפלצת דמוית גמל שלמה) ובסופו של דבר מנצח.
משנה הצורה וכל משרתיו מלבד אחד מושלכים לכלא. האחרון מתחמק מגילוי ובורח. נלי וג'ורג' סיימו את שלושת משימותיהם, וכפרס על הצלת ארץ הפיות, הם רשאים לצרוך כמה מזון פיות שהם רוצים, מבלי להישאר בארץ פיות או להשלים שלוש משימות נוספות. הסרט מסתיים בכך שהילדים מחליטים להאריך את שהותם בחווה, והפיות עפות בחזרה לעץ.
דמויות ומדבבים

קייט וינסלט בתור בריג'יט
ג'רמי איירונס בתור משנה הצורה
דוגריי סקוט בתפקיד פיירי הנסיך אלבריק
שארלוט קולמן בתור מירבל
ג'יין הורוקס בתור הוקאבי
ג'ון ויטפילד בתור גברת לוסי קומס
ג'ון סשנס בתור צ'דלי
טוני רובינסון בתור מטאטא
פרד רידג' בתור ג'ורג'
קרלי אוניל בתור נלי
מייקל בורל בתור מר אנדרו קומס ופיום
פטריק מארלו בתפקיד מון
ג'סיקה מרטין בתור הלן וסקרוק
אליזבת מורטון בתור הנסיכה בריג'יט
טרייסי אן אוברמן בתור טיפיקול
דמויות ומדבבים > מדבבים בעברית

את גרסת הדיבוב העברי ביימה נורית בנאי קורן והפיקו עוזי פוקס ובתי בן יער.
טליה ברקאי - לני
דניאל מגון - ג'ורג'
נורית בנאי קורן - בריג'יט
עמוס שוב - אלבריק
עפרון אטקין - ברום
יואב בר לב - צ'אדלי
תמי צוברי - הוקאבי
אורלי קטן - מירבל / טרולית
לירז ברגמן - הנסיכה בריג'יט
אודליה מורה מטלון - טיפיקוט / גברת קומס
אורלי טרי - הלן
עמי מנדלמן - משנה הצורה
אבי שן צור - יונג / מר קומס
ירון חי מנשה - חייל / מון
הפצה

הסרט שודר לראשונה בזכיינית ITV HTV Cymru Wales ב-9 ביולי 1999. הוא לא הופץ בקלטות וידאו בבריטניה, אבל הוא הופץ ב-DVD במרץ 2005 על ידי HIT Entertainment.
הוא הופץ בקלטות וידאו בארצות הברית בספטמבר 2000 על ידי Paramount Home Video.
הערות שוליים

↑  "Faeries (1999)". bfi.org. אורכב מ-המקור ב-10 במרץ 2017. נבדק ב-28 ביוני 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Faeries - the Movie". Amazon UK.
אווה קילפי

| --- | --- |

 לידה:  18 בפברואר 1928 (בת 97) Hiitola, פינלנד 
 שם לידה:  Eeva Karin Salo 
 מדינה:  פינלנד 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת הלסינקי 
 שפות היצירה:  פינית 
 בן או בת זוג:  Mikko Kilpi (1949–1966) 
 פרסים והוקרה:  פרס תודה לספר (2002)  פרס רונברג (1990)  פרס אלכסיס קיווי (2017)  פרס פינלנד לספרות (1968, 1974, 1984)  מדליית פרו פינלנדיה (1974)  מפקד במסדר האריה של פינלנד (6 בדצמבר 2024) 
 
אווה קרין קילפי (בפינית: Eeva Kilpi; נולדה ב-18 בפברואר 1928) היא משוררת וסופרת פינית.
ביוגרפיה

קילפי נולדה בכפר בחבל קרליה שבפינלנד, שאת רובו סיפחה ברית המועצות בעקבות מלחמת העולם השנייה. קילפי למדה באוניברסיטת הלסינקי אנגלית, אסתטיקה וספרות כללית כמקצועות ראשיים ותולדות האמנות כמקצוע משנה. היא קיבלה את תואר המוסמך שלה בשנת 1953. בשנת 1949 נישאה לסופר מיקו קוסטאה קילפי; במהלך חייהם המשותפים נולדו להם שלושה בנים. בני הזוג התגרשו בשנת 1966.
משנת 1959 ואילך הייתה הכתיבה הספרותית תחום עיסוקה העיקרי, והיא פרסמה יותר משלושים יצירות, מתוכן חמישה ספרי שירה. "הפרפר חוצה את הכביש", אסופה של כל ספרי השירה שלה וכוללת גם את שיריה האחרונים, יצאה לאור בפינלנד לראשונה בשנת 2000, ומהדורה רביעית שלה התפרסמה בשנת 2006. בנוסף על שירתה כתבה קילפי את הרומנים "חופי הארץ הפורחת" (1960), "האישה בראי" (1962), "החיים הלוך וחזור" (1964), "תמרה" (1972), "מחול כלולות" (1973), "יומן האישה" (1978) ו"מפונה מהחיים" (1983) ואת קובצי הסיפורים "מנעול המכשפה" (1959), "לפונים" (1966), "קיץ ואישה בגיל העמידה" (1970), "סיפורי לילה טוב" (1971), "מה שאינו נאמר לעולם" (1979) ו"המוות והמאהב הצעיר" (1986). בנוסף, פרסמה ספרי זיכרונות רבים, תסכיתים וקובצי מסות.
אחדות מיצירותיה תורגמו לשפות הבאות: איטלקית, אנגלית, אסטונית, גרמנית, דנית, הולנדית, הונגרית, יוונית, יפנית, נורווגית, סלובנית, צ'כית, צרפתית, קרואטית ושוודית. "הפרפר חוצה את הכביש", ספרה הראשון שתורגם לעברית, ראה אור בתרגומו של רמי סערי בהוצאת כרמל בשנת 2007.
על יצירתה

לדברי אווה קילפי עצמה, כתיבתה מתמקדת בשלושה עניינים עיקריים: בקָרֵלִיּוּת (הזיקה למחוז הולדתה), ביחסי אנוש ובטבע.
על יצירתה > הקָרֵלִיּוּת

הזיקה למחוז הפיני קרליה והאהבה לתרבותו ולנופיו ממלאת בסיפורת שכתבה תפקיד חשוב. בעיקר בספריה "מנעול המכשפה", "החיים הלוך וחזור" ו"מפונה מהחיים" מתייחסת היוצרת להשלכות של אובדן קרליה על זהותם התרבותית והלאומית של הפינים ולחלומות על שיבה מחודשת של מחוז הכיסופים האבוד אל חיק פינלנד. שלושה מספרי הזיכרונות שלה – "תקופת מלחמת החורף" (1989), "שלום הביניים, תקופת הגעגועים" (1990) ו"תקופת מלחמת ההתשה" (1993) - נעים למעשה על הגבול שבין רומן לאוטוביוגרפיה, ולטרילוגיה שהם יוצרים מתלווה כנספח מאוחר היצירה רחבת-היריעה "תקופה ללא גבולות" (2001), בה קילפי מספרת על ילדותה המוקדמת בקרליה לפני פרוץ מלחמת העולם השנייה.
אף כי בקובצי השירה שלה אין לקָרֵלִיּוּת ייצוג נרחב כבפרוזה, באחדים משיריהם ניכרת עוינותה הברורה של המשוררת כלפי המדיניות הזהירה עד כדי התרפסות בה פינלנד נקטה במחצית השנייה של המאה העשרים ביחסה לברית המועצות ולרוסיה.
על יצירתה > יחסי האנוש

עיסוקה המעמיק של קילפי ביחסי אנוש ובטיבם נחלק לכמה וכמה תחומי עניין: בדידות, יחסי גברים-נשים, הורוּת, קשרי החיים עם המתים ועוד. המשוררת מרבה לספר על עולמה האישי ולחשוף אותו אך ניתן ללמוד משיריה כיצד ולאן אפשר לנתב קשרים. הבדידות נוכחת בהקשרים מרובים בשיריה, והיא נתפשת לרוב כתחושה קיומית תמידית ולא רק כתוצאה של נתק מהזולת. על אף העצב והצער הכרוכים בעריריות, רוב שירי הבדידות של קילפי אינם נוגים. בדידותה במיוחד מן הנון-קונפורמיסטיות שלה ומחוסר-נכונותה לפשרות משפילות במישור הרגשי. בתחושת הלְּבַד מתגלה הטבע בתור שותף נוח ונאמן המפיג במידה מרובה את עצב העריריות.
השילוב בין דרכה לראות בעצמה אדם חושב לבין נטיית לבה לבחון את נשיותה בראש ובראשונה בהתאם לראייה זו כונה לפרקים תפישה פמיניסטית או הומניסטית. ביצירתה, "נֶפֶש של רס"ר" היא נפש מחוספסת שצמחה בעקבות חוויות קשות שהיא חוותה עם סביבתה, בעיקר עם הגברים בחייה, ולאור התמודדותה הממושכת עם בדידותה. זוהי הנפש הבוקעת מגברים ומנשים כאחד בבדידותם וגורמת להם לא פעם להתעמר בסובבים אותם. עבורה, אנושיות בסיסית היא דבר שאסור לאדם לוותר עליו אף פעם, לא בשל בדידותו, וגם לא אם חי בסביבת אנשים הממררים את חייו.
היא אינה מוותרת על חסד האהבה, גם לא אגב מודעות למוגבלויותיו של האוהב. היוצרת רואה באהבה סם חיים ראשון במעלה ושיקוי המפרה עוד ועוד את היצירתיות. למרות ריבוי המאהבים שהמשוררת מזכירה – באחד השירים הם נמנים בדיוק: שלושים ושישה –, כל אדם הנכנס לגוף וללב הוא ממילא אדם שניתנה לו ההזדמנות הברוכה להטביע את חותמו הייחודי על הסיפור הפרטי של הזולת. למרות נחיצות המגע והקשר היא אינה חדלה לבחון במבט מפוכח ושקול את הצרכים השונים בתכלית שיש לאנשים, גברים ונשים, בהתקרבם אלה לאלה. הארוטיקה מופיעה בשירת קִילְפִּי בתור חיית אהבה יפה, המעניקה כוח לבעליה והעומדת בבסיס קיומה של המשוררת, אשר רואה את עצמה כמי ש"נולדת מן הברית הזאת כמו חיית יער,/ חופשית אך בסכנת היכחדות."
המשוררת גם מנדבת לקוראיה מידע אמין ביחס לדרכי התמודדותה עם הזִקנה. תובנה המסייעת ליוצרת להתמודד בכבוד עם חייה ועם קִצם הוא ההשלמה עם דרכו של העולם, בשום פנים ואופן לא עם עוולותיו שהבריות הן האחראיות להן – אדישות, רדיפת בצע, זילות חיי אדם, רעב, מלחמה והרס – אבל כן עם המוות שאין מנוס ממנו, ושאפשר לראות בו הזדמנות להתחברות מחודשת עם חברים יקרים שכבר הלכו לעולמם ועם הטבע האהוב.
קילפי מרבה לכתוב גם על יחסי הורים-ילדים, על יחסי סבים-נכדים ועל קשרי חברוּת. כתיבתה אנושית וחמה, אם כי יש בה יותר משמץ של אירוניה, אולם אף-על-פי שהאירוניה היא אחד המאפיינים הבולטים ביותר בכתיבה זו, הרי בניגוד לאחדים מעמיתיה הפינים, קילפי איננה נוטה לגלוש לציניות גם כאשר אמירותיה מצטיינות במציאותיות מפוכחת עד כאב.
על יצירתה > הטבע בשירתה של קילפי

המשוררת מרבה להתייס בשירתה לטבע, שהוא אחד הנושאים-המושאים הראשיים של אהבתה. המודעות הסביבתית שלה המושתתת על החיים בטבע ובקרבתו בפינלנד.
שירי הטבע של אווה קילפי אינם שירים ליריים. הם אינם מייפים את הטבע, אם כי מדי פעם בפעם אפשר למצוא בהם האנשה של צמחים ושל חיות. ההתייחסות לגדול, לחשוב ולמהותי אינה מתפרשת בשום דרך כמתן זכות לזלזל או להקל ראש בקטן, בפשוט ובנחות. היוצרת מאמינה כי בין כל החיים אמור להתקיים שוויון זכויות בסיסי, למרות ריבוי מינֵי השונִי אשר עומדים ביסודם.
לתפיסתה, הטבע הוא חלק בלתי-נפרד מעולם האדם ומחייו. דיבור המשוררת מפי החיות אינו נובע מהאנשה תמימה וילדותית שלהן, אלא מהכרות מעמיקה דווקא עם בני-האדם. היא לעיתים מזדהה יותר עם עולם החי ואף עם עולם הצומח: "אינני אדם./ מעולם לא הייתי ואינני רוצה להיות./ אני שיר מעל לעשב שלא כוסח,/ בְּצמרות אשוחים שלא נגדעו." ביסודו של הרצון להשתנות ולהזדהות עם הצומח קיים אצל קילפי הצורך לרשת את ידע החיות והצמחים ולמחזר את הידע הקיים לטובת הדורות הבאים. היא מאמינה כי התבוננות והקשבה עוזרות לאדם להבין טוב יותר את סביבתו וגם את עצמו: "לעיתים רחוקות כל כך אנחנו מסתכלים לַחיוֹת בָּעיניים./ העולם בעיניהן רחב יותר מִכל הסברינו."
מתוך מעורבות פוליטית וחברתית עמוקה כותבת המשוררת מי הם בעיניה אלוהי העולם בימינו ומה דעתה עליהם: "המסחר, התַּחרוּת, הצריכה, הנשק,/ הרפואה, הטכניקה, תעשיַּית החיוֹת./ רַבּים האֵלים/ וכולם שפלים." קילפי כמהה לִזכּות באופי שהיה אמור להיות לה מהיותה אדם: "תן לי את אנושיוּתי,/ תן לי היום/ את המוּסָר ואת האתיקה/ כדי שאוכל להסתכל לַחיוֹת בעיניים."
פרסים

1968 - פרס המדינה הפינית
1974 - פרס המדינה הפינית
1984 - פרס המדינה הפינית
1990 - פרס רוּנֵבֵּרִי
1999 - פרס קרן קוֹרְדֵלִין
2001 - פרס קרליה.
ספר שיריה בעברית

הפרפר חוצה את הכביש, שירים, בהוצאת כרמל, בסיוע מרכז המידע לספרות פינלנד (FILI), הלסינקי. תרגום מפינית, מבוא והערות: רמי סערי, 2007. עיצוב עטיפה: יעל בר-דיין, הציור שעל העטיפה: אַקְסֵלִי גָלֶן-קָלֵלָה (1931-1865), פרח ושמי כוכבים (1895)
הערות שוליים

↑  אווה קילפי, באתר e-vrit
↑  למרות דמיון מסוים בין שירת הטבע של אווה קילפי לבין שירת הטבע של סירקה טורקה, הרי שירת קילפי היא מבחינות רבות מעשית יותר, תכליתית יותר ופיוטית הרבה פחות. בניגוד לשירתה האישית והמופנמת למדי של טורקה, הרי לשירת קילפי יש מטרות ויעדים פוליטיים, וחזונה ביחס לכדור הארץ הנפטר מיושביו ומתחיל ללבלב ולפרוח איננו בשום אופן תיאור אידילי של התחשבנות הגונה בין הטבע לבין אויביו האטומים וזחוחי-הדעת, אלא תמונה מסויטת של עתיד האנושות בעידן ממשמש ובא של תמורות מחרידות במזג-האוויר ובחיי האדם.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007298517305171  PLWABN: 9810650864905606  BIBSYS: 90058634  BnF: cb11909748z (data)  CiNii: DA13329290  GND: 1089856245  ICCU: UFIV020442  ISNI: 0000 0000 8186 6658  LCCN: n79032142  NDL: 00445668  NKC: uk2014809762  NLA: 35689659  NLK: KAC201619162  NSK: 000175283  NTA: 069886326  SELIBR: 193498  SUDOC: 026949539  Trove: 1043811  VIAF: 117513987   WorldCat (עם VIAF): 117513987
החתולים הסמוראים

| --- | --- |
  מימין לשמאל: אנשובי, זריזי ופולי אסתר
חתולי נינג'ה אגדיים
 סוגה:  אנימה, קודומו, מכה

 אנימה
 אורך פרק:  30 דקות.
 אולפני אנימציה:  Tatsunoko Productions Sotsu Agency Saban
 רשת שידור:  TV Tokyo (יפן) ערוץ 2 הניסיוני (ישראל) ערוץ הילדים (ישראל) ערוץ ג'טיקס (ישראל) ערוץ ג'וניור (ישראל)
 מדבבים בשפה העברית:  עונות 1–2 : תומר שרון, יעל קרוון, שי זורניצר, יהויכין פרידלנדר, מוטי דיכנה עונה 3: אורי כהן, אסף אבידן, לירז ברגמן, תרזה אליה זיטמן, ניר רון, שאולי הלוי, אמיר איבגי, אריאל ברזני, אריק עשת, גיתית שובל, תמר גרוס, גדי לוי, טל ברוש, נטע שחר, עדי הלוי, חן אופיר, שי הלפמן, דן שצברג, זהר סדן
 תקופת שידור מקורית:  1 בפברואר 1990 – 12 בפברואר 1991
 מספר העונות:  3
 מספר הפרקים:  54
החתולים הסמוראים (באנגלית: Samurai Pizza Cats - חתולי הפיצה הסמוראים) היא סדרת אנימה יפנית בת 52 פרקים ששודרה בישראל בתחילה בערוץ הראשון בתחילת שנות ה-90 של המאה ה-20. בהמשך שודרה גם בערוץ הילדים, פוקס קידס-ג'טיקס, ג'וניור. הסדרה הופצה בעולם המערבי בגרסאות מדובבות על ידי חברת סבן הפקות. הפסקול האמריקאי של הסדרה הופק על ידי חיים סבן ושוקי לוי, והוא שונה בתכלית מהתסריט היפני המקורי. בפרט, נוספו לו אלמנטים פארודים, פארסה ושבירת הקיר הרביעי.
היסטוריה וגרסאות

המקור היפני הופק על ידי טאצונוקו הפקות. 54 פרקים שודרו בערוץ TV Tokyo ב-1990.
בשל מידע חסר עבור הגרסה האנגלית, נכתב לה דיאלוג מקורי, המוזיקה הוחלפה ושני פרקי לקט הושמטו. עיבוד זה שודר לראשונה ב-1993 בערוץ YTV הקנדי.
מפרקים 1 עד 26, הגרסה האמריקאית דובבה לעברית על ידי אולפני זאונד בבימויו של רביב שנקר, אך החל 27 ועד האחרון, הדיבוב הוחלף על ידי אולפני תומיתות עם שחקנים אחרים ובבימוי רון דרויאן וגיתית שובל, בעלי האולפן. את שיר הפתיח של הגרסה העברית הראשונה ביצע מוטי דיכנה למילים של רביב שנקר וזיו סידי, וללחן של סידי ואבנר חודורוב. בגרסת 2000, ביצע רון דרויאן את שירי הפתיח והסיום, שהיו תואמים לגרסה האמריקאית, בליווי אשתו גיתית שובל.
הסדרה שודרה בערוץ 2 הניסיוני ובערוץ הילדים בשנות התשעים, ובערוץ ג'טיקס במהלך שנות האלפיים (בטרם ערוץ זה נמכר לדיסני והפך לערוץ דיסני). כיום משודרת בשידורים חוזרים בערוץ ג'וניור.
תקציר העלילה

עלילת הסדרה מתרחשת בעיירה בדיונית בשם "טוקיו הקטנה", עיירה המשלבת אלמנטים יפניים מסורתיים ומודרניים וכמו כן את העיר טוקיו במציאות עם אלמנטים עתידניים. בעיירה חיים בעלי חיים מואנשים ולרבים מהם גפיים קיברנטיים.
שליט העיר הוא המלך פרד, אשר איבד את דעתו לאחר שעבר ניתוח להסרת שיני הבינה שלו. בעקבות הניתוח הנוראי, בתו וקונסוליי העיר ממלאים את תפקידו באופן זמני עד אשר תחזור אליו שפיותו (דבר שלוקח זמן רב בשל אותה תחושה נוראית וקשה עד להתפקע שאיתה יצא המלך פרד אחרי הניתוח). ראש הקונסוליה הוא גבון, דמות רשע הזומם להשתלט על טוקיו הקטנה.
אל דנטה, מפקד המשמר המלכותי, מגלה במקרה את כוונותיו האמיתיות והזדוניות של גבון להשתלט על העיר. משום שאין בידיו מספיק ראיות להפליל אותו, הוא מחליט לסכל את מזימותיו. לשם כך, הוא מגייס שלושה חתולים לוחמים – זריזי, אנשובי ופוליאסתר – המכונים "החתולים הסמוראים". כל אחד מהם ניחן במיומנויות לחימה ייחודיות ובעל כלי נשק ייחודי. כמו כמעט כל גיבורי-העל, החתולים חיים בזהות כפולה ושומרים על אורח חיים צנוע ובלתי מתבלט שלא יחשוף את עובדת היותם לוחמים. בזמני השגרה החופשיים הם מועסקים במסעדת החתול כשליחי פיצה, ובזמני חירום, לאחר שהם מקבלים את הפקודות הישירות שלהם מדנטה ופרמזנה, הם משוגרים על ידי פרמזנה ליעד בו נחוצה התערבות מצדם באמצעות תותח ענק דמוי אקדח שמוצב על גג המסעדה. התותח מאפשר להם להגיע אל היעד במהירות גבוהה יחסית. הנטייה של החתולים להתנהג באופן ילדותי ואף לריב האחד עם השני לעיתים קרובות כמו בחיים רגילים, אינה מונעת מבעדם מלהציל את תושבי טוקיו הקטנה שוב ושוב מפני מזימותיהם הזדוניות של גבון והמפקד ציפורע אשר זוממים להשתלט עליה.
הדמויות > החתולים הסמוראים

זריזי (תומר שרון (בשני הפרקים הראשונים), שי זורניצר / אורי כהן) - מנהיג החבורה המחזיק בחרב הגינזו הקסומה. זריזי הוא בחור ילדותי, אשר יחד עם אנשובי לרוב מצליח לעלות על העצבים של פולי אסתר ולהרגיזה. בקרבות הוא מראה פן יותר רציני באישיותו, פחות ילדותי ויותר בוגר. לרוב הוא משתמש בחרב הגינזו כדי לחסל את אויביו במכה קסומה אחת. לבוש בשריון לבן.
אנשובי (שי זורניצר (בפרק הראשון), תומר שרון / אסף אבידן) - אנשובי מעדיף לחזר אחרי לוסיל ושאר הבנות באופן קבוע יותר מאשר לעסוק בעבודתו כשליח פיצה במסעדת החתול. בדומה לזריזי, גם אנשובי ניחן בהתנהגות ילדותית. הנשק העיקרי שלו, בנוסף לחרבו, הוא השמשייה הקסומה שלו שאיתה הוא מייצר מערבולות אוויר וקסמים כדי להיפטר מעורבי הנינג'ה של ציפורע. לבוש בשריון כחול.
פוליאסתר אודי-שוי (יעל קרוון / לירז ברגמן) - שמה של פוליאסתר הוא פרפרזה ופרודיה לקבוצת הפולימרים פוליאסטר. פוליאסתר היא המוח האמיתי בחבורה, והתנהגותה המיוחדת משאירה את החתולים הסמוראים מלוכדים ביחד. לפוליאסתר יש לא מעט אובססיות ובשל כך די בהפרעה אחת קטנה, אפילו התמימה ביותר, בשביל שהיא תתעצבן על זריזי ואנשובי ותכה אותם. הנשק העיקרי שלה, בנוסף לחרבה, הוא החליל שלה, שבאמצעותו היא מכניסה את אויביה לטראנס היפנוטי שמסיח אותם מדעתם, וכך היא מנצלת את המצב כדי לתקוף אותם עם ציפורניה החדות. לבושה בשריון אדום-ורוד.
הדמויות > החתולים הסמוראים > חתולי העזר

לעיתים החתולים נקלעים לצרה ובמקרים רבים כבר אין ביכולתם לעשות מעבר למה שהם יכולים - דבר שבעקבותיו פרנסין שולחת אחד מהחתולים האחרים, כל אחד בעל מומחיות משלו, בתחום אחד מיסודות הטבע, כדי לסייע להם:
חתול מיאו (יהויכין פרידלנדר / שי הלפמן (פרק 27), שאולי הלוי (פרקים 29 ו-37), רון דרויאן (פרק 43), דן שצברג (פרקים 50–51)) - בעל יכולת קידוח באדמה.
חתול עף (יהויכין פרידלנדר / אמיר איבגי (פרק 27), אסף אבידן (פרקים 29 ו-37), חן אופיר (פרק 49), דן שצברג (פרקים 50–51) - בעל יכולת תעופה. מייצג את יסוד האוויר.
חתול שפריץ (יהויכין פרידלנדר / אסף אבידן, אריאל ברזני (פרק 34)) - משתמש במים כדי להביס את אויביו.
גנרל חתולון (יהויכין פרידלנדר / אסף אבידן) - חתול רחב-גוף ובעל שני תותחים התלויים בשכמותיו. מייצג את יסוד האש.
הדמויות > הדמויות הרעות

גבון (מוטי דיכנה / שאולי הלוי) - ראש העיר של טוקיו הקטנה. גבון, ברוב היום, נמצא על ראש מגדלו במרכז טוקיו הקטנה וזומם להשתלט על העיר. כמעט בכל פעם הוא משתמש בציפורע כדי לבצע את זממו וכן שולח רובוטים ענקיים להילחם בחתולים הסמוראים. בכל פרק, גבון נוהג "להתפוצץ" כשהוא מתאכזב מכישלונותיו. בגרסה היפנית, גבון מתואר כשועל.
גרי תכסיסי (יהויכין פרידלנדר / אמיר איבגי) - עורב קשיש ויועצו הנאמן של גבון, וכמו כן גם מנהיגם של עורבי הנינג'ה. קולו של גרי תכסיסי הוא קול ההגיון המאזן את טבעו האימפולסיבי של גבון. מקור שמו של גרי תכסיסי הוא ממשחק מילים ביחס למילה גריאטריה ("Geri a-trick", במקור משחק מילים אחר: Jerry Atric).
ציפורע (מוטי דיכנה / אריאל ברזני) - המפקד של עורבי הנינג'ה והכוח מאחורי התוכניות של גבון להשתלטות על טוקיו הקטנה.
הדמויות > הדמויות הרעות > רעש גס

"רעש גס" הם בעצם להקת הבי מטאל של ארבעה עורבים שלפעמים נשכרת על ידי גבון. "רעש גס" (החל מפרק 28, השם השתנה ל"רעש קטלני") היא יריבה שקולה לחתולי העזר וההבדל היחיד בינם לבין חתולי העזר הוא ש"כלי הלחימה" של רעש גס הם שירתם וכלי הנגינה שלהם.
מד מקס (יהויכין פרידלנדר, תומר שרון (פרק 15) / ניר רון, גדי לוי (פרקים 50,51)): סולן ומנהיג הלהקה.
קנונבול בטרי (יהויכין פרידלנדר / רון דרויאן (פרקים 28,29,32), אריאל ברזני (פרק 33), דן שצברג (פרקים 50,51)).
מוג'ו רוג'ו (יהויכין פרידלנדר / שאולי הלוי).
רוני גייסמולר (מוטי דיכנה / רון דרויאן (פרקים 28,29,32), שאולי הלוי (פרק 33), אסף אבידן (פרקים 50,51)).
הדמויות > דמויות נוספות

פרמזנה (יעל קרוון / תרזה אליה זיטמן) - המנהלת של מסעדת החתול. כאשר טוקיו הקטנה בסכנה, היא האחראית לשיגור החתולים למקום האירוע. דבר זה למעשה מעיד שהיא אשת סודם של החתולים הסמוראים ושהיא בין הבודדים שיודעים על הזהות הכפולה שלהם.
לוסיל (יעל קרוון / תרזה אליה זיטמן) - נערה יפה, ביישנית ורגישה המנהלת בית תה בטוקיו הקטנה. לוסיל היא מושא המריבה העיקרי בין זריזי לאנשובי, ודבר זה לרוב גורם לה לבכי ולחץ, שבתורו גורם, בדרך כלשהי, לשיגור תריסרי רקטות מתוך ראשה שלרוב פוגעים בזריזי ואנשובי.
המספר (תומר שרון / אריק עשת) - המספר הוא הקריין של התוכנית והוא זה שמספר על האירועים בעלילה, לרוב בצורה סרקסטית ושנונה במכוון. המספר לרוב צוחק על החתולים ומסביר חורי עלילה וקלישאות על החתולים ומצבם, דבר המביא את החתולים להתווכח איתו. בגרסה ששודרה בתחילת שנות התשעים, הקריין (תומר שרון) ביצע את הקריינות במבטא מזרחי, אולם בדיבוב בתחילת שנות האלפיים הוא נשמע שונה ויותר תואם לגרסה האמריקאית.
אל דנטה (יהויכין פרידלנדר / ניר רון) - ראש המשמר המלכותי, הוא המוח הצבאי העומד מאחורי החתולים הסמוראים וניסיונם להיפטר מכל המפלצות שגבון משלח על טוקיו הקטנה. אף על פי שבדומה לגבון הוא גם שייך לקונסוליי העיר ונופל תחת פיקודו של המלך פרד, הוא אינו משתף פעולה עם גבון.
הקיסר פרד - השליט הבלתי מעורער של העיר שהתחיל את העלילה. למרות היותו חולה נפש גמור שאיבד את השפיות לאחר שעבר ניתוח להסרת שיני הבינה שלו וגם הפך לחסר יכולת דיבור (חוץ מלומר את שמו הפרטי), דבר זה משום מה לא מפריע לאף אחד מקונסוליי העיר האחרים, שלרוב מטילים את אחריות קבלת ההחלטות בידיו.
גורו לו (יהויכין פרידלנדר / גדי לוי) - חתול זקן שחי לבדו בהרים מחוץ לטוקיו הקטנה. כשהחתולים הסמוראים מסתבכים בצרה, הם פונים לבקש ממנו עצה, אך גורו לו אינו מתלהב מלתת אותה. למרות היותו עיקש, הוא עוזר לחתולים לשחרר את כוחו של "החתול המוזהב", שבעת צורך החתולים יצטרכו אותו בקרב לאספקה של רובוט ענק משלהם וחליפות שריון נוספות שנותנות לחליפות שלהם גם יכולת תעופה.
אמא האט (יעל קרוון / גיתית שובל) וג'וניור האט (תומר שרון, יעל קרוון (פרק 3) / תמר גרוס) - חתולה ובנה, שהם חלק קטן וקבוע בסדרה. בכל פעם שהחתולים הסמוראים יוצאים למשימה, אמא וג'וניור מעירים הערה מגוחכת. לעיתים הם חדי לשון במפתיע, ועושים השוואה בין העולם שלהם לבין העולם האמיתי שהם רואים למול עיניהם. בגרסה היפנית, השניים הם דביבונים ולא חתולים. לפי פרק בו החתולים שוגרו לעבר, לג'וניור הייתה סבתא שנראתה כמותו. באחד הפרקים, ציפורע אומר שהוא חושד שאמא וג'וניור הם בעצם סוכנים חשאיים.