stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בג"ץ ישראל שייב נגד שר הביטחון

| --- | --- |

 מידע החלטה
 ערכאה:  בית המשפט הגבוה לצדק
 תאריך החלטה:  8 בפברואר 1951
 חברי המותב
 חברי המותב:  יצחק אולשן, שניאור זלמן חשין ואלפרד ויתקון
 דעות בפסק הדין
 דעת רוב:  חשין: מנהל אגף חינוך לא רשאי לבטל את שיקול דעתו בפני שר הביטחון לגבי החלטות אותן הוא מוסמך לקבל
 
בג"ץ ישראל שייב נגד שר הביטחון או בשמו המלא "בג"ץ 144/50-ישראל שייב נגד שר הביטחון, מנהל אגף החינוך ומנהל בית הספר הריאלי מונטיפיורי" הוא החלטה שניתנה ב-1950 בעתירה שהוגשה לבג"ץ על ידי ישראל אלדד שייב. בג"ץ הוציא צו על תנאי המורה למנהל אגף החינוך במשרד החינוך והתרבות להסביר מדוע הוא מסרב להסיר את התנגדותו להעסקתו של שייב בבית הספר הריאלי על שם מונטיפיורי. מאוחר יותר הומר הצו על תנאי לצו החלטי ברוב קולות, משום שנפסק שהוראת שר הביטחון שלא להעסיק את שייב היוותה חריגה מסמכותו.
בהערת אגב נדון לראשונה בבית המשפט בישראל חופש הביטוי של מורים בענייני פוליטיקה. פסק הדין מהווה בסיס בהגנה על חופש העיסוק.
האירועים שהובילו לעתירה לבג"ץ

ד"ר ישראל שייב רכש את השכלתו ועבד כמורה במוסדות שונים בחו"ל. נוסף על כך, הוא היה פעיל בבית"ר וכתב כתבות בנושאי הגות שונים לעיתונות היהודית בפולין. לאחר עלייתו לארץ ישראל, בשנת 1941, התחיל ללמד בגימנסיה "בן יהודה" בתל אביב. ב-1944 נעצר על ידי הבולשת הבריטית כחשוד בפעילות מחתרתית ונשלח למחנה המעצר בלטרון, כעבור שנתיים הצליח לברוח והמשיך להיות פעיל בלח"י עד לסיום המנדט.
לאחר קום המדינה ופירוק המחתרות ביקש שייב לחזור ללמד, אך עקב פעילותו במחתרת והשקפותיו הפוליטיות נדחה שוב ושוב על ידי מוסדות שונים. כאשר פנה בבקשת עבודה אל מנהל בית הספר "מונטיפיורי", הוא התנה את קבלתו לתפקיד בכך שיקבל אישור ממשרד החינוך. בתגובה לפנייתו, משרד החינוך לא אישר את העסקתו של שייב בנימוק: ”משרד הביטחון מתנגד להזמנתו של ד"ר ישראל שייב כמורה.”
כשפנה שייב למשרד הביטחון במטרה להבין מדוע קיימת ההתנגדות, תשובתו של שר הביטחון, דוד בן-גוריון, הייתה שאינו יכול לשמש כמורה כיוון שהוא מטיף בספרו ובעיתונו לשימוש בנשק נגד צה"ל והממשלה. ד"ר שייב פנה להתייעץ עם ידידו המשורר אורי צבי גרינברג שפנה אל בן-גוריון ואמר לו כי:
"דווקא משום שהוא (שייב) מורה טוב הוא מכניס את הפוליטיקה שלו גם בשיעור דקדוק"
לאחר שבן-גוריון המשיך לעמוד על דעתו ולסרב לתת לו אישור, הגיש ד"ר שייב עתירה לבג"ץ שבתגובה הוציא צו על תנאי למשרד החינוך.
הדיון > טענת העותר

לפי טענתו של שייב אין צידוק לכך שנאסר עליו לעבוד בבית הספר. בנוסף טען שייב שאין לאסור על מורה ללמד רק על בסיס דעותיו הפוליטיות ופעילותו הפוליטית.
הדיון > טענת המשיבים

המשיבים טענו ששייב מסכן את מדינת ישראל בכך שהוא מטיף נגד צה"ל ובכך חותר תחת ביטחון המדינה.
פסק הדין

בית המשפט קבע ברוב קולות שהתערבותו של שר הביטחון דוד בן-גוריון בהעסקתו של ד"ר ישראל שייב בבית הספר הראלי "מונטיפיורי" היוותה חריגה מתפקידו והיא בוצעה בלי סמכות חוקית ממשית. בנוסף, הצו על תנאי שהוציא בג"ץ ב-14 בנובמבר 1951 בעניין זה נקבע כצו החלטי ברוב קולות. תשלום הוצאות משפט ושכר טרחת עו"ד הוטל על מנהל משרד החינוך.
לאחר המשפט

לאחר המשפט תבע שייב תביעת נזיקין ממשרד החינוך על הנזק הכלכלי שנגרם לו עקב הדחייה. תביעתו לא התקבלה משום שבתקופה זו הרשות הממלכתית הייתה צריכה לאשר תביעות נגדה. נוסף על כך שלא קיבל פיצויים, שייב לא התקבל לעבודה בבית הספר "מונטיפיורי" ואף לא במוסדות לימוד אחרים. בזיכרונותיו הוא טען כי השופט אולשן אמר שלא לפרוטוקול לאחר קריאת פסק הדין: ”בינינו לבין עצמנו - מי יעז לתת עבודה בבית ספרו לד"ר שייב [...] ביודעו שראש הממשלה מתנגד לכך.”
השלכות פסק הדין

בפסק הדין כתב השופט שניאור זלמן חשין כי הוא מקווה ש:
״לא ירחק היום, והכנסת תחוקק חוק אשר יאסור איסור חמור על מורים ומחנכים ועל כל העוסקים בצורכי חינוך הלכה למעשה, לעסוק, בין בגלוי ובין בסתר, אם בין כותלי בית-הספר ואם מחוצה לו, בענייני פוליטיקה, או בכל התעסקות שריח פוליטיקה עולה ממנה. חינוך ילדינו קודש הוא, ועל מזבחו אין להקריב אש זרה"
כשנתיים מאוחר יותר עוגנו דבריו אלה, בגרסה מתונה במידה ניכרת, בחוק חינוך ממלכתי סעיף 19:
"מורה, וכן עובד אחר במוסד חינוך, לא ינהל תעמולה לטובת מפלגה או ארגון פוליטי אחר בקרב תלמידים של מוסד חינוך"
השלכות פסק הדין > פסקי הדין בהם מאוזכר הבג"ץ

מסקנות מפסיקתו של השופט חשין אוזכרו בפסקי דין רבים כתקדימים להחלטות שונות:
חשיבות השמירה על חופש העיסוק הוזכרה בבג"ץ 125/57 - אניות מיכל נגד שר האוצר - בו חברה פרטית שעסקה בייבוא עצים מהולנד תבעה את משרד האוצר על כך שנתן מונופול לשתי חברות בלבד לעסוק בכך ובכך גרמו לאחת הספינות בחברה לשבות מעבודה על אף שכבר חתמה על חוזה שכירות עם חברה פינית. הפסיקה קבעה כי המונופול אינו מוצדק והוא פוגע בחופש העיסוק ועל כן המדינה נדרשה לבטלו.
בג"ץ נוסף שמזכיר את הפסיקה בעניין ההתייחסות לחופש העיסוק הוא בג"ץ 214/52 - שוחט נגד י. סהר, מפכ"ל משטרת ישראל. נעשה ניסיון לפטר את שוחט, שהיה שוטר, על סמך התרשמות כללית של מפקד המחוז כי הוא "עושה רושם רע, מתרשל ומתחמק מתפקידו". השופט פסק כי אין עילה לפטרו ולפגוע בחופש העיסוק שלו.
בבג"ץ שלמה מיטרני נגד שר התחבורה, מאזכר התובע את פסק הדין של שייב בהקשר לחריגת הרשות המבצעת מסמכויותיה. בית המשפט קבע שכל עוד אין חוק מפורש המאפשר לרשות המבצעת להטיל הגבלות בדבר מה, הטלת הגבלות על ידי הרשות המבצעת היא עבירה על החוק.
בבג"ץ פריצקי נגד ממשלת ישראל ושר הפנים 6971-2/98 בבוא השופטים לדון בעקרון הפרדת הרשויות בישראל - בהקשר למקרה בו הממשלה מואשמת כי חרגה מסמכויותיה בחקיקה - מאוזכר גם פסק הדין של שייב כדוגמה לחריגת הרשות המבצעת מסמכותה.
הערות שוליים

↑  ניר מיכאלי, חינוך ופוליטיקה במערכת החינוך הישראלית, כן בבית ספרנו - מאמרים על חינוך פוליטי, הקיבוץ המאוחד, 2014, עמ' 9–32
↑  עדה אמיכל ייבין, סמבטיון: ביוגרפיה של ד"ר ישראל אלדד, עמ' 178
↑  עיונים בתקומת ישראל, כרך 14, מכון בן-גוריון לחקר ישראל והציונות - אוניברסיטת בן גוריון בנגב, 2004, עמודים 131-151
↑  בג"ץ 125/57 אניות מיכל ומשא נגד שר האוצר ו-4 אח' פ"ד יא', תשי"ז/תשי"ח 1957. עמ' 1490 - 1518.
↑  בג"ץ 52/214 שוחט נ' המפקח הכללי של משטרת ישראל, פ"ד ז. עמ' 987 ,992.
↑  בג"ץ 337/81 שלמה מיטרני ו-8 אח' נגד שר התחבורה, פ"ד ל"ז, תשמ"ג/תשמ"ד 1955.
↑  בג"ץ 6971/98 פריצקי נ' ממשלת ישראל, פ"ד נג(1) 763, 790. עמ' 15.
בנה קראצ'ון

| --- | --- |

 לידה:  7 בספטמבר 1888 אלבה יוליה, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 נרצח:  1944 (בגיל 55 בערך) גרמניה הנאצית אושוויץ, גרמניה הנאצית 
 שם לידה:  Klärmann Bernát 
 מדינה:  הונגריה 
 שפות היצירה:  הונגרית 
 
בנה קראצ'ון (במקור ברנאט קלרמן, בהונגרית: Karácsony Benő; אלבה יוליה, 7 בספטמבר 1888 – אושוויץ, קיץ 1944) סופר יהודי-הונגרי מטרנסילבניה.
ביוגרפיה

ברנאט קלרמן נולד במשפחה יהודית. הוא השלים את לימודיו התיכוניים בבית הספר התיכון בעיר הולדתו, אך את תעודת הבגרות קיבל בקולוז'וואר (1906). הוא החל את לימודיו באקדמיה למשפטים של אוראדיה, אך אביו, החייט, לא יכול היה עוד לפרנס אותו, ולכן סיים תואר במשפטים באקדמיה רק לאחר מלחמת העולם הראשונה. בינתיים שירת בחזית, נפצע, טופל בבית החולים בטימישוארה, ואחר כך נשלח שוב לחזית וחזר הביתה ב-1919.
הוא השתקע בקלוז' בתחילת שנות ה-30 ופתח משרד עורכי דין עצמאי; הוא גם המשיך את עיסוקו המשפטי גם כסופר ידוע במשך כמעט עשרים שנה. הוא גורש למחנה ההשמדה אושוויץ ב-1944, והנציונל-סוציאליזם נטל שם את חייו.
פעילותו

כסטודנט למשפטים ערך שבועון עוקצני בעיר אלבה יוליה שבו מתח ביקורת חריפה על המינהל הציבורי של המחוז. סיפוריו הקצרים הראשונים הופיעו בעיתון אחר (1908–1909) תחת שם משפחתו המקורי.
קראצ'ון משך לראשונה את תשומת הלב הציבור הספרותי (1920) בנובלה "לפתן המלונים" שהופיע בכתב העת "זריחה" (Napkelet). זמן קצר לאחר מכן, התיאטראות של טרגו מורש וקלוז' הציגו את מחזהו "אחרי גירושין", ולאחר מכן הופיע ב"אגודת ידידי הספר הטרנסילבנית" עם כרך של סיפורים קצרים (בלדת האביב, 1925). הוא עדיין לא היה נוכח בהקמת "קהילת הליקון" (קהילת הכותבים החופשיים של סופרים ומשוררים הונגרים בטרנסילבניה), אך מאוחר יותר נעשה מעורב בעבודתה של קהילת הכותבים ועד 1942 והשתתף בקביעות בפגישות בטרגו מורש. רומנים אחרים שלו התפרסמו על ידי הגילדה הטרנסילבנית לאמנויות יפות, בעוד שיצירתו "בשבילי הרוגע", פורסמה ב-1946 לאחר מותו בהשגחת ה-(JBA (Jewish Business Association
הרומנים שלו מאופיינים לא כל כך באפוס אלא בסובייקטיביות. וידויים אירוניים-ליריים של הרומנים הללו, שבערך כולם משקפים אותה בעיה, הסביבה ברובה זהה, הגיבורים דומים, כך שאחת מיצירותיו יכולה להיחשב כהמשך של השנייה. אנו מבחינים גם בהבדלים: המבט על "המסע על הנהר האפור" פחות עליז מזה של הרומנים הקודמים, והוא חורג ממסלולי הביטחון ככל שהוא מרמז על סולידריות עם הכוחות הנלחמים למען חברה אנושית יותר, מעבר להתנגדות המוסרת לחברה הבורגנית.
נוסחה שחוזרת על עצמה ביצירותיו היא שלגיבור הרציני יש אלטר אגו קומי. הדיאלוג בין השניים מנתח בעצם את החברה ברוח הגרוטסקה האנליטית. התוצאה, לא משנה כמה הומוריסטי הניתוח הזה, היא טרגית. קראצ'ון מראה בבירור את הנטיות האנטי-אנושיות של הקפיטליזם שכתוצאה מכך ניתן למצוא אנושיות אמיתית רק בקרב קורבנות החברה האזרחית, הנופלים, התמהונים הנסחפים שלו, נמצאים בין הגיבורים הפצועים המכסים את פגיעותם באירוניה הנעלה שלהם, לבין "ליצני חצר".
לאסלו נמט אפיין את שיטת הכתיבה וההצגה של קראצ'ון באופן הבא: "הצליל המתפתל והמפותל של כתיבתו, המהממת והתמיד מפתיעה והבלתי צפויה, ההתעלות המתמדת הזו של הלעג עד דמעות, הניצוץ האינטואיטיבי שובה את רצונו של הקורא, גם ללא רצון, הוא חסר תקדים בספרות ההונגרית. הרבגוניות הסגנונית והפרדוקסלית הזו שלו הופכת את הסופר לפופולרי כל כך, עד שאחרי 1944 התפרסמה יצירתו כמעט במלואה במהדורה חדשה עם הערכותיהם של כמה וכמה מבקרי ספרות. "הברווז הקטן והמכוער" הוצג שוב, ועם העיבוד לכתביו כתב גאבור ג'נג'ש מחזה בשם "לעולם לא מאוחר". אישטוואן פרקש העלה גרסה מומחזת של "צד שטוף שמש" באוראדיה.
יצירותיו

אחרי גירושין, מחזה, 1923
בלדת אביב. נובלות ; Révész, טרגו מורש, 1925 (אגודת ידידי הספרים בטרנסילבניה) גישה מקוונת
פיוטרושקה. רומן, 2-1; גילדת טרנסילבניה לאמנויות יפות, קלוז'-נאפוקה, 1927 גישה מקוונת
בשערי חיים חדשים ; גילדת טרנסילבניה לאמנויות יפות, קלוז'-נאפוקה, 1932 גישה מקוונת
צד שטוף שמש. רוֹמָן ; גילדת האמנויות היפות של טרנסילבניה, קלוז', 1936 גישה מקוונת
ברווזון מכוער, קומדיה, 1937
נסיעה על הנהר האפור ; רוואי, בודפשט, 1940 גישה מקוונת
בשבילי הרוגע. רוֹמָן ; Józsa Béla Athenaeum, קלוז'-נאפוקה, 1947 גישה מקוונת
בלדת אביב. סיפורים קצרים ; ספרותית, בוקרשט, 1968 (סופרים הונגריים ברומניה)
לירה. נובלות ; בחר והקדמה יאנוש א. גצי; קריטריון, בוקרשט, 1990
אחר הצהריים של קיץ באלבה יוליה הישנה. אספו סיפורים קצרים ; הקדמה בלאז' אימרה יוז'ף; קלוטה, קלוז'-נאפוקה, 2006
לפתן מלונים. סיפורים קצרים ;ערך יאנוש א. גצי; אגודת התרבות מחר, אוראדיה, 2016
ראו גם

ביוגרפיה
ביוגרפיה, ביקורות, יצירות
ז'ולט ה. טוט: שביל דרוך. חייו ויצירותיו של בנה קראצ'ון ; בלשי, בודפשט, 1994
אימרה רובוטוש: וידויים בתחפושת. היצירה של בנה קראצ'ון. ליטרטור, אוראדיה, 1998
אנדריאה באלוג: האירוניה ברומנים של בנה קראצ'ון; סדנה אוניברסיטאית – אגודת בויאי, קלוז'-נאפוקה, 2012 (עבודות דוקטור. חברת בויאי)
לקריאה נוספת

Romániai magyar irodalmi lexikon: Szépirodalom, közírás, tudományos irodalom, művelődés I. (A–F). Főszerk. Balogh Edgár. Bukarest: Kriterion. 1981. (לקסיקון הספרות ההונגרית ברומניה: סיפורת, כתיבה ציבורית, ספרות מדעית, תרבות כרך א'. עורך ראשי. אדגר באלוג. בוקרשט: קריטריון. 1981
Magyar Életrajzi Index (אינדקס ביוגרפי הונגרי)
הערות שוליים

↑  A regény színpadi változatát Komzsik István írta.
↑  1983-ban magyar tévéfilm készült a regény alapján
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 11933707X  ISNI: 0000 0001 0947 442X  LCCN: n96108058  Trove: 1506368  VIAF: 819395   WorldCat (עם VIAF): 819395
מחפשים את אלסקה

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  ג'ון גרין
 שפת המקור:  אנגלית
 סוגה:  רומן
 הוצאה
 תאריך הוצאה:  2005
 מספר עמודים:  267
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  הוצאת משכל
 תאריך:  2014
 תרגום:  רנה ורבין
 פרסים
 פרס מייקל פרינץ (ג'ון גרין, 2006) 
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  003664367
 
מחפשים את אלסקה (באנגלית: Looking For Alaska) הוא רומן ביכוריו של הסופר ג'ון גרין שיצא לאור במרץ 2005. הספר זכה בפרס פרינץ בקטגוריות "ספר השנה הטוב ביותר שנכתב עבור בני נוער, המבוסס כולו על הערך הספרותי שלו". כמו כן, הגיע הספר לראש רשימת 10 הספרים הטובים ביותר לבני נוער ב-ALA. בשנת 2012 הגיע הספר לרשימת הניו יורק טיימס לספר הנמכר ביותר בכריכה רכה לבני נוער. הסיפור מסופר מנקודת מבטו של מיילס האלטר, נער אשר מרגיש שאינו מנצל את חייו בדרך שבה הוא רוצה. הוא מחליט לעזוב את ביתו לטובת פנימייה, בשביל לחפש את מה שכינה המשורר פרנסואה רבלה על ערש מותו: "האפשרי".
עלילה > אחרי

בבוקר הנשר מגיע לחדרם של המפקד ומיילס ואומר להם להגיע מהר לאולם הספורט. הם מגיעים לשם והנשר מבשר לכל בית הספר שאלסקה נהרגה בלילה שעבר בתאונת דרכים. היא נכנסה ישירות בניידת שחסמה את הדרך מפני שמשאית התהפכה, בלי ניסיון לסטות הצידה, וההגה פגעה בחזהּ והרג אותה. המפקד ומיילס נכנסים להלם קשה ומרגישים אחראים למותה הטרגי בכך שנתנו לה לנהוג לבד בעודה שיכורה. הם משערים שאלסקה ניסתה להידחק בין המשאית לבין הניידת או שניסתה להתאבד, ומחשבות אלו גורמות לתחושת האשמה להתגבר. הם מנהלים חקירה לגבי מותה כדי להבין אם הם אחראים לו. המסקנה שהיא ככל הנראה התאבדה אבל הם לא ידעו למה. אחד הרמזים הוא התשובה שכתבה בספרהּ "גנרל במבוך" לדרך היציאה מהמבוך: "ישיר ומהיר". המפקד רוצה גם לדבר עם ג'ייק, חבר של אלסקה, ולבדוק אם הוא מי שאלסקה דיברה אתו בלילה האחרון ועל מה. מיילס לא מסכים כי הוא רוצה לחשוב שאלסקה אהבה אותו ביומה האחרון, ולא רוצה לדעת מה היא אמרה לג'ייק. לארה וטאקומי נפגעים מהעובדה שמיילס והמפקד התעלמו מהם בזמן שלאחר המוות ולבסוף מיילס והמפקד מחליטים לשתף אותם. אחרי שלא הצליחו להתקדם בחקירה הם מוותרים עליה ומחליטים לקיים מתיחה ענקית לזכרה שאלסקה חשבה עליה בשנה שעברה. הם מביאים לבית הספר חשפן שמתחזה למרצה לפסיכולוגיה באוניברסיטה ולמומחה בתפיסת המיניות של בני נוער על מנת שירצה לכל בית הספר. החשפן מחל לשחק את תפקיד המרצה, אך כשטאקומי מפעיל מוזיקה דרך הרמקולים של אולם הספורט, הוא פושט את בגדיו וצועק "זה בשביל אלסקה יאנג!" ומתחיל לרקוד. המתיחה מצליחה מאוד וכל בית הספר משבח את החבורה שטוענת: "זה לא אנחנו, זו אלסקה".
כשהסיכויים למצוא תשובה לתעלומה נראים כבר קלושים, טאקומי מגלה לפתע שאלסקה מתה יום לאחר תאריך המוות של אמהּ. הם מבינים שאלסקה כנראה דיברה עם ג'ייק, ולפתע נזכרה שזהו היה יום פטירת אמהּ, אך שהיא פספסה אותו בכמה שעות ולא הניחה זר על קברה. זהו הדבר ששכחה ולכן היא מיהרה לצאת מהפנימייה אל קבר אמהּ.
ביום האחרון ללימודים מקבל מיילס מכתב מטאקומי שטס בבוקר חזרה ליפן, ובמכתב מסופר שטאקומי גם פגש את אלסקה לפני מותה, ושהיא אמרה לו שהיא שכחה את תאריך המוות של אמא, ושהיא מחפשת פרחים להניח לה על הקבר. גם טאקומי לא עצר בעדה, גם מרגיש אשם במותה.
ברגע הזה מיילס מבין, שהוא לא ידע לעולם מה היא חשבה ברגעיה האחרונים, אם היא התאבדה או שלא, אם היא אהבה אותו או שעדיין אהבה את ג'ייק, ושהוא צריך לסלוח לה ושהיא תסלח לו, כי זו לדעתו הדרך לצאת מהמבוך ולא בדרך "הישירה והמהירה".
הספר מסתיים עם העבודה של מיילס לשיעור דתות, בה הוא מנסה לענות על השאלה של אלסקה: "איך אפשר להיחלץ ממבוך הסבל?". מיילס טוען שבעזרת סליחה ומחילה אפשר להיחלץ מהמבוך.
דמויות > תלמידים

מיילס האלטר - נער רזה וגבוה, במקור מפלורידה. הגיע לקאלבר קריק בעקבות חיפושו אחר "האפשרי". מיילס אוהב מאוד ביוגרפיות, ולשנן מילים אחרונות של אנשים מפורסמים. מאוהב באלסקה.
אלסקה יאנג - נערה מסתורית, קולנית, פמיניסטית, בעלת מצבי רוח משתנים, בלתי צפויה ומושכת. אמהּ מתה בילדותה.
צ'יפ מרטין (המפקד) - שותפו לחדר של מיילס. נמוך ושרירי ובעל רעמת שיער מרשימה. ידוע כאחד אשר אמון וחברות חשובים לו מכל. מתכנן את המתיחות ברמה צבאית ומכאן נוצר לו כינויו. חכם מאוד וטוב בגאוגרפיה ובמתמטיקה. משפחתו ענייה והוא לומד בבית הספר בעזרת מלגה.
טאקומי - נער אסייתי. טוב בראפ וחבר טוב של אלסקה ושל צ'יפ.
לארה - נערה רומנייה, אותה אלסקה משדכת למיילס.
דמויות > מורים

מר סטארנז (הנשר) - דיקאן התלמידים ומנהל בית הספר. אדם קשוח ומפחיד המקפיד מאוד על חוקי בית הספר.
מאדאם או'מאלי - המורה לצרפתית.
דוקטור הייד- המורה לדת. אדם מבוגר מאוד ובעל ריאה אחת בלבד. קשוח מאוד עם תלמידיו.
עיבוד

זכויות ההסרטה לספר נרכשו על ידי אולפני סרטי פרמאונט כבר בשנת 2005. התסריט והבימוי יועדו לג'וש שוורץ (The OC) אך מפני חוסר עניין של האולפנים לקדם את הפרויקט, הוא נגנז. בעקבות ההצלחה של העיבוד הקולנועי לרומן "אשמת הכוכבים" של ג'ון גרין, האולפנים הביעו עניין בפרויקט שוב, וג'ון גרין דיווח ב-25 ביוני 2015 כי הסרט יעובד ויבוים על ידי שרה פולי. לאחר שהפרויקט לקולנוע לא יצא לפועל החליטה הרשת הולו לקדם את הפרויקט ויצרה סדרת טלוויזיה בת 8 פרקים שעלתה ברשת, בכיכובה של קריסטין פרוסט.
ארנה אנדאי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  22 ביולי 1900 בודפשט, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  3 ביולי 1979 (בגיל 78) בודפשט, הרפובליקה העממית ההונגרית 
 מדינה:  הונגריה 
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי ברחוב קוזמה 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת אטווש לוראנד, האוניברסיטה לתאטרון ולקולנוע 
 
ארנה אנדאי (במקור אקסלראד - Axelrad, בהונגרית: Andai Ernő;‏ בודפשט, 22 ביולי 1900 – בודפשט, 3 ביולי 1979) היה סופר, שחקן, מחזאי, במאי תיאטרון יהודי-הונגרי. בשל יהדותו וכתיבתו הבקורתית על המשטר הוא נכלל במלחמת העולם השנייה בצו הממשלתי של סופרים אסורים שיצירותיהם נאסרו להדפסה, להפצה ולקריאה, לאיסור החזקתם אפילו בספריות ציבוריות ודינם היה גריסתם (בדומה לשריפת הספרים בגרמניה הנאצית).
קורות חייו

ארנה אקסלראד נולד במשפחה יהודית כבנם של מנו אנדאי (אקסלראד) (1874–1932), צורף וסוחר, ושל לרוזליה למברגר (1872–1932). הוא סיים את הגימנסיה המלכותית הממלכתי ההונגרית הראשית ואת בחינות הבגרות ברחוב בארצ'אי שברובע 7 (1918). לאחר מכן נרשם לאקדמיה לדרמה (שמה היום האוניברסיטה לאמנויות התיאטרון והקולנוע) שם קיבל תעודת גמר כשחקו ב-1921, ולאחר מכן למד פילוסופיה באוניברסיטת פאזמאן פטר (שמה היום אוניברסיטת אטווש לוראנד). מ-1921 הוא שיחק בתיאטרון הקומדיה של בודפשט, מ-1924 בתיאטרון ההונגרי, ומ-1927 עד 1928 ב"תיאטרון החדש" (Új Szinház), אך הוא גם ביים. אנדאי כתב רומנים, מחזות ולבריות של אופרטה, כמו כן גם תרגם רומנים להונגרית. בשנת 1926 זכה בפרס על שם קלמן מיקסאט. אשתו הייתה פירושקה קאראצ'ון, איתה התחתן ב-23 בפברואר 1930 בבודפשט.
אנדאי הובא למנוחות בבית הקברות היהודי ברחוב קוזמה.
כשחקן

אימרה פרקש: התלמידים מאיגלו (פאלי)
מלכיאור לנדייל : טייפון (טוקראמו)
הנריק איבסן : נורה (דוקטור ראנק)
יוז'ף קטונה : באנק באן (טיבורץ)
יוהאן וולפגנג פון גתה : פאוסט (מפיסטופלס)
כבמאי (חלקי)

אימרה פלדש: טריקה
ג'. קייזר: הילד המוחלף
אטילה אורבוק: בני הקטן
ארז'י ג. לאנג: רק תאמר מילה
עבודותיו העיקריות > קולנוע

ז'וז'אנה והזקנים (הסופר והתסריטאי 1928)
ורד הבר (הסופר והתסריטאי 1939)
עבודותיו העיקריות > מחזות

הסטודנטים של אוטרכט
אהבת סטודנטים (1927)
שקרי מתוקה (קומדיה, תיאטרון מרכז העיר, 1929)
פורצלן (תיאטרון קאמרי, 1931)
עשן זהב (תיאטרון מרכז העיר, 1932)
חנות כלבו (התיאטרון הלאומי, 1936)
עבודותיו העיקריות > רומנים, סיפורים

הדיוקן (סיפורים, 1922)
לעולם לא אביב כזה! (רומן, 1927)
ריקוד ים (רומן, 1930)
תלמידים למשחק הבמה (רומן, 1936)
פרח הפעמון (קומדיה, 1936)
מלשן אנונימי (רומן קצר, 1948)
התפקידה האחרון (רומן קצר, 1948)
משחק קטלני (רומן קצר, 1948)
גולי המדבר (רומן קצר, 1948)
עבודותיו העיקריות > תרגומים ספרותיים

פרס על שם קלמן מיקסאטיעקב וסרמן: פרשת מאוריציוס (1928, יחד עם אקוש מולנאר)
סעיד קורבאן: ...ומוחמד הוא נביאו (1939)
ג'ון קניטל: ויה מאלה (1940)
יוזף מריה פרנק: עשיתי טעות בחיי! (1943)
ג'ק לונדון : ברית הדמים (1948)
פרסים

פרס על שם קלמן מיקסאט
לקריאה נוספת

Magyar életrajzi lexikon I. (A–K). Főszerk. Kenyeres Ágnes. Budapest: Akadémiai. 1967. (לקסיקון ביוגרפי הונגרי. עורכת ראשית אגנש קניירש)
Magyar irodalmi lexikon I–III. Főszerk. Benedek Marcell. Budapest: Akadémiai. 1963–1965. 33. o. (לקסיקון ספרותי הונגרי)
Új magyar életrajzi lexikon I. (A–Cs). Főszerk. Markó László. Budapest: Magyar Könyvklub. 2001. 118–119. o. ISBN 963-547-414-8 (לקסיקון ביוגרפי הונגרי חדש)
F. Almási Éva: Kortárs magyar írók 1945–1997. Bibliográfia és fotótár I–II., Enciklopédia Kiadó, Budapest, 2000, ISBN 963-8477-38-5. (סופרים בני זמננו)
Magyar színházművészeti lexikon. Főszerk. Székely György. Budapest: Akadémiai. 1994. ISBN 963-05-6635-4 (לקסיקון הונגרי לאמנות הבמה)
הערות שוליים

↑  "Lemberger Róza halotti bejegyzése a Budapest IX. kerületi polgári halotti akv. 1868/1932. folyószáma alatt". נבדק ב-2019-06-25.
↑  "Szülei házasságkötési bejegyzése a Budapest IX. kerületi polgári házassági akv. 909/1899. folyószáma alatt". נבדק ב-2019-06-25.
↑  Iskolai értesítők, Budapest - VII. kerületi magy. kir. állami gimnázium
↑  "Házasságkötési bejegyzése a Budapest VII. kerületi polgári házassági akv. 210/1930. folyószáma alatt". נבדק ב-2021-12-26.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1036633063  ISNI: 0000 0000 8013 3671  LCCN: no96016452  VIAF: 121363715   WorldCat (עם VIAF): 121363715
אמנה (הסכם)

.
אֲמָנָה היא הסכם שנעשה במסגרת המשפט הבין־לאומי הפומבי, שעליו חתומים מדינות וארגונים בין־לאומיים.
האמנה מחייבת רק את המדינות והארגונים שאִשְׁרֵרוּ אותה, כלומר הכניסו אותה כחלק מהחקיקה הפנימית שלהם. מדינות שחתמו על האמנה אבל לא אשררו אותה (כמו למשל ארצות הברית ביחס לאמנת קיוטו) לא מחויבות לאמנה.
יסודות האמנה

אמנה היא למעשה החוזה, היינו, קשר משפטי הנוצר בין שני צדדים ונובע מהסכמה ביניהם, אולם במשפט הבין־לאומי מדינה יכולה לקבל על עצמה התחייבות גם באופן חד צדדי כתוצאה מפעולותיה או הכרזה של המדינה המקבלת אופי מחייב.
דוגמה למקרה כזה הוא המקרה הנדון בפסק דין גרינלנד המזרחית משנת 1933. באותו מקרה מדובר היה בסכסוך בין נורווגיה לדנמרק בעניין השליטה בשטח. נורווגיה התנגדה לסמכות בית הדין להכריע בסכסוך, אולם דנמרק טענה שבשנת 1919 הצהיר שר החוץ הנורווגי כי נורווגיה תסכים לבוררות בעניין זה ובעקבות זה קבע בית המשפט שהמדינה קיבלה התחייבות חד צדדית לקבל על עצמה את החלטות בית הדין.
תחולת אמנה

אמנה בין־לאומית חלה בין מדינות ואינה חלה על אנשים פרטיים, אולם ייתכן מצב שבו האמנה תחול גם על ארגונים שונים, כך למשל אמנת וינה 1986 חלה הן על מוסדות של המשפט הבין־לאומי והן על מדינות.
סעיף 6 לאמנת וינה 1969 קובע כי כל מדינה מוסמכת לכרות אמנה. כלל זה נובע מעקרון הריבונות של מדינה.
חובת כתב

אמנת וינה אינה חלה על אמנות בעל פה אולם אין כל חובה שהאמנה תהיה בכתב, וייתכן שיהיה תוקף משפטי גם לאמנה שנכתבה בעל פה (ראו לעיל פסק דין גרינלנד המזרחית).
סוגי אמנות

ישנן שלושה סוגי אמנות:
אמנות דו-צדדיות או רב צדדיות.
אמנת חוזה – אמנה הדומה לחוזה, נערכת בין שתי מדינות בלבד (דו-צדדית) ומסדירה נושאים מסוימים ביניהן. אם מתקיימות אמנות רבות כאלו הן בעצם נחשבות למנהג בין־לאומי.[דרושה הבהרה]
אמנת חוק – אמנות רב-צדדיות, הנעשות בין מדינות רבות, ומכסות תחומים גדולים במשפט הבין־לאומי. לדוגמה: אמנות ז'נבה, מגילת האו"ם.
בטלות אמנה

סעיף 53 לאמנת וינה קובע כי אמנה בטלה מעיקרה אם בשעת כריתתה היא עומדת בסתירה לכלל בל יעבור (יוס קוגנס Jus Cogens) של המשפט הבין־לאומי".
דוגמה לכללים אלה: איסור עבדות, איסור אפליה גזעית, איסור השמדת עם, איסור מלחמה.
בפסק דין בעניין נמיביה קובע בית הדין הבין־לאומי כי לכל עם יש זכות להגדרה עצמית ואמנה בין־לאומית אינה יכולה לשלול זכות זו.
שלבי יצירת אמנה

משא ומתן וניסוח האמנה.
חתימה - על המדינה לחתום על האמנה (בין אם מדובר בחתימה בעת כריתת האמנה או בהצטרפות מאוחרת יותר אם האמנה מתירה הצטרפות או אם כל המדינות המקוריות שחתמו על האמנה מסכימות להצטרפות).
אשרור - על מדינה לאשרר את האמנה בבית המחוקקים שלה.
אישור האמנה וכניסתה לתוקף - בהתאם לתנאים האמורה באמנה.
דוגמה לאמנה בה נדרשת הסכמת המדינות החותמות להצטרפות היא אמנת האיחוד האירופי - אי אפשר להצטרף לאיחוד האירופי בלא הסכמת כל המדינות החברות.
שלבי יצירת אמנה > המשא ומתן

אין הגבלה במשפט הבין־לאומי בדבר המשתתפים באמנה, אולם כעיקרון מדובר בראש מדינה, ראש ממשלה או שר חוץ, ראשי נציגות דיפלומטית (קונסולים מכוח תפקידם לכרות אמנה) או נציגים של ועדות בינ"ל המתכנסים בצורה מוגדרת לצורך כריתת אמנה. כל אדם אחר זקוק לייפוי כוח על מנת להשתתף במשא ומתן לכריתת אמנה.
משא ומתן אינו יוצר זכויות ולא התחייבויות.
שלבי יצירת אמנה > החתימה

כאשר המדינות שניהלו את המשא ומתן מסיימות את דיוניהן הן חותמות על המסמך. החתימה מסמנת את סיום כתיבת ההסכם, ואת ההסכמה למסמך. אין משמעות הדבר שהמסמך נכנס לתוקף. האמנה לא יכולה לחייב את המדינות, בטרם תאשררנה את האמנה. החתימה היא רק ביטוי פורמלי טקסי המאמת את הסכמת המדינה. אולם לחתימה יש משמעות כיוון שעל פי אמנת וינה, מרגע שמדינה חתמה על אמנה היא מחויבת להימנע מפעולות שיש בהן כדי להכשיל את מטרת האמנה.
על פי סעיף 12 לאמנת וינה ייתכן מצב שבו החתימה כשלעצמה (בלי אשרור) יכולה לחייב את המדינה, וזאת רק אם לשון האמנה מלמדת שהכוונה הייתה להסתפק בחתימה בלי אשרור.
כמו בכל חוזה, כך גם סעיף 52 לאמנת וינה קובע כי אמנה שנחתמה כתוצאה משימוש בכוח או באיומים היא אמנה בטלה, כאשר סעיף 75 קובע חריג לסעיף 52 - ההסכמים שנחתמו בסיום מלחמת העולם השנייה אינם בטלים.
שלבי יצירת אמנה > אִשְׁרוּר

אשרור הוא השלב הסופי המשלים את כריתת האמנה וקובע את מועד כניסתה לתוקף. כך לדוגמה אמנת וינה להגנת שכבת האוזון קבעה כי נדרש אשרור של 35 מדינות ועל כן האמנה נכנסה לתוקף רק בשנת 1985.
הסתייגות מאמנות

מדינה יכולה להסכים למרבית האמנה ולהסתייג מחלק מהוראות האמנה בטרם האשרור. להסתייגות זו יש תוקף במשפט הבין־לאומי הפומבי והסעיף שממנו מסתייגת המדינה לא יחול עליה.
סעיף 19 לאמנת וינה קובע כי הסתייגות מותרת בכפוף לשלושה חריגים:
האמנה אינה אוסרת במפורש הסתייגויות ממנה.
האמנה מתירה הסתייגויות מסוימות בלבד, וההסתייגות לא נכללת בהסתייגות הנ"ל.
ההסתייגות אינה חותרת נגד מטרת האמנה (כאשר אותה אמנה לא כוללת אף הוראה לעניין הסתייגות).
ראו גם

מגילת האומות המאוחדות
אמנת רומא
לקריאה נוספת

אמנון רובינשטיין וברק מדינה, המשפט החוקתי של מדינת ישראל, הוצאת שוקן, מהדורה שישית, 2005, כרך ב: רשויות השלטון ואזרחות, עמ' 914–924