stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דרום אפריקה במשחקים הפאראלימפיים
היסטוריה

בשנת 1964 שלחה דרום אפריקה משלחת ראשונה למשחקים הפאראלימפיים שהתקיימו בטוקיו. המשלחת, שכללה תשעה ספורטאים, קטפה 19 מדליות פאראלימפיות (8 מזהב, 8 מדליות כסף ו-3 ארד) וסיימה שישית בדירוג המדליות הכללי בתחרויות. האתלט דניאל ארסמוס בלט, כשקטף שתי מדליות זהב בזריקת דיסקוס והדיפת כדור ברזל עליהן הוסיף שתי מדליות כסף.
דרום אפריקה השתתפה לראשונה במשחקי החורף שנערכו בנאגנו שביפן בשנת 1998, ומאז השתתפה בכל אולימפיאדות החורף לנכים שנערכו. דרום אפריקה הייתה למדינה השנייה ששולחת ספורטאים להשתתף במשחקי החורף הפאראלימפיים, אחרי אוגנדה ששלחה משלחת למשחקים הפאראלימפיים אורנסקולדויק (1976). בכל התחרויות ייצג את דרום אפריקה רק ספורטאי אחד, ברוס ורנר, שהתחרה במקצועות הסקי האלפיני, אך לא הצליח לזכות במדליה פאראלימפית.
מדליות לפי אולימפיאדה

| אולימפיאדה | זהב | כסף | ארד | סה"כ |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| המשחקים הפאראלימפיים טוקיו (1964) | 8 | 8 | 3 | 19 |
| המשחקים הפאראלימפיים תל אביב (1968) | 9 | 10 | 7 | 26 |
| המשחקים הפאראלימפיים היידלברג (1972) | 16 | 12 | 13 | 41 |
| המשחקים הפאראלימפיים טורונטו (1976) | 6 | 9 | 11 | 26 |
| המשחקים הפאראלימפיים ברצלונה (1992) | 4 | 1 | 3 | 8 |
| המשחקים הפאראלימפיים אטלנטה (1996) | 10 | 8 | 10 | 28 |
| המשחקים הפאראלימפיים סידני (2000) | 13 | 12 | 13 | 38 |
| המשחקים הפאראלימפיים אתונה (2004) | 15 | 13 | 7 | 35 |
| המשחקים הפאראלימפיים בייג'ינג (2008) | 21 | 3 | 6 | 30 |
| המשחקים הפאראלימפיים לונדון (2012) | 8 | 12 | 9 | 29 |
| המשחקים הפאראלימפיים ריו דה ז'ניירו (2016) | 7 | 6 | 4 | 17 |
| המשחקים הפאראלימפיים טוקיו (2020) | 4 | 1 | 2 | 7 |
| סה"כ | 121 | 95 | 88 | 304 |
ראו גם

דרום אפריקה במשחקים האולימפיים
דרום אפריקה במשחקים האולימפיים לנוער
הערות שוליים

↑  The Netherlands against Apartheid - 1970s
גשר פירדאן

| --- | --- |

גשר פירדאן במצב פתוח
 מידע כללי
 סוג:  גשר נייד, גשר רכבת, גשר פלדה, גשר 
 שימוש:  רכבת וכלי רכב
 מיקום:  אסמאעיליה 
 מדינה:  מצרים מצרים
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–2001-1997
 תאריך פתיחה רשמי:  14 בנובמבר 2001 
 מבנה:  גשר מסתובב נפתח
 חומרי בנייה:  פלדה
 מידות
 אורך:  640 מטר
 גובה:  60 מטר
 מידע טכני
 מִפְתָּח מרבי:  340 מטר
 קואורדינטות:  30°39′25.8″N 32°20′1.4″E﻿ / ﻿30.657167°N 32.333722°E﻿ / 30.657167; 32.333722
  (למפת סיני מוגדלת) אל-עריש אסמאעיליה שארם א-שייח' סואץ ג'בל קתרינה טאבה נואיבה אבו רודס נח'ל א-טור פורט סעיד ישראל ירדן ערב הסעודית  הים התיכון ים סוףגשר פירדאן(למפת סיני רגילה) אל-עריש אסמאעיליה שארם א-שייח' סואץ ג'בל קתרינה טאבה נואיבה אבו רודס נח'ל א-טור פורט סעיד ישראל ירדן ערב הסעודית  הים התיכון ים סוףגשר פירדאן
 
חיילים ישראלים על גשר פירדאן (1969)
גשר פירדאן (בערבית: كوبري الفردان תעתיק מדויק: כוברי אלפרדאן) הוא גשר מסתובב נפתח, הבנוי על גדות תעלת סואץ שבמצרים ומחבר את חצי האי סיני במזרח עם רצועת החיץ החקלאי הסמוכה לאסמאעיליה במערב. גשר פירדאן הוא גשר המתכת המסתובב הארוך בעולם. הגשר נפתח מחדש ב-14 בנובמבר 2001 והוא כולל מסילת ברזל ומשני צידיה נתיבי תנועה לרכב ברוחב של 3 מטר כל אחד. אורך הגשר הוא 640 מטר, רוחבו – 12.60 מטר וגובהו - 60 מטר. הגשר בנוי משתי זרועות ענק הנעות על צירים המצויים בסמוך למרכז הזרועות, אחת על כל גדה. אורכן של הזרועות הוא 320 מטר: 170 מטר בצד הגשר ו-150 מ' בצד היבשה, והן סובבות על צירן בזווית בת 90 מעלות.
סיום בניית תעלת סואץ החדשה ב-2015 קטעה את מסילת הרכבת לסיני מזרחית לגשר הקיים ונכון לשנת 2020 גשר נוסף מעל תעלת סואץ החדשה בתצורה זהה לגשר הקיים נמצא בהליכי בנייה מזרחית לו כדי לחדש את שירות הרכבות לסיני.
גשר פירדאן הראשון נבנה ב-1920 על ידי השלטון הבריטי במצרים והגשר העומד כיום הוא החמישי שהוקם באותו אתר. במלחמת יום הכיפורים ניטשו באזור הגשר קרבות קשים.
גשרי פירדאן לאורך המאה ה-20

גשר פירדאן הראשון נבנה ב-1920 על ידי השלטון הבריטי במצרים. אורך הגשר היה 146 מטרים. ב-1943 נבנה גשר שני באורך 151 מטר. באותה עת היה רוחב התעלה באתר הגשר 120 מטר. ב-1952 החליף גשר חדש את הגשר הקודם. רוחב התעלה באתר הגשר היה 126 מטר ואורך הגשר של 1952 היה 210 מטר. גשר זה נהרס ב-1956 וחדל לפעול. ב-1962 הוקם גשר חדש. רוחב התעלה היה באותה עת 181 מטר ואורך הגשר 218 מטר. גשר זה פעל עד 1967 ופסק לפעול עם הפסקת השיט בתעלת סואץ בעקבות מלחמת ששת הימים וכיבוש סיני על ידי ישראל.
גשר פירדאן החדש

הגשר תוכנן ונבנה על ידי קונסורציום של חברות מגרמניה, בלגיה ומצרים. את התכנון עשתה חברת ההנדסה הגרמנית וייר (Weyer).
בניית הגשר, המצוי 12 קילומטר מצפון לאיסמעיליה, החלה בנובמבר 1997 ובנייתו הושלמה ב-2001. הוא נחנך בנובמבר 2001 במעמד נשיא מצרים באותה עת, חוסני מובארכ ובהיותו קו מסילת הברזל היחידי המחבר את חצי האי סיני אל שאר חלקי מצרים, היווה נדבך חשוב בתוכנית המצרית לפיתוח החקלאי והתעשייתי של סיני. לגשר גם משמעות גאוגרפית שכן הוא מחבר בין שתי יבשות: אפריקה ואסיה (יחד עם "גשר השלום" המצוי ליד קנטרה ומחבר גם הוא את שתי היבשות). מהגדה המזרחית של התעלה ממשיכה מסילת הברזל צפונה עוד כ-50 קילומטר ומשם היא פונה מזרחה לעיירה ביר אל-עבד שבצפון-מערב סיני. בנוסף, למסילה שלוחה המסתיימת במסוף המזרחי של נמל פורט סעיד. עד למלחמת ההתשה המסילה המשיכה מביר אל עבד לאורך צפון סיני – דרך אל עריש עד לרפיח (ומשם דרך רצועת עזה ומעבר ארז לאשקלון). משני צידי הגשר הוכשרו מגרשי חנייה המיועדים להמתנת הרכבים לשעות פתיחת הגשר לתנועה. הגשר נפתח לתנועת רכבות ורכבים פעמיים ביום; שעתיים בבוקר ושעתיים בלילה. תזוזת הגשר עד איחוד צדדיו נמשכת כ-20 דקות. עלות בניית הגשר הסתכמה ב-380 מיליון לירות מצריות.
סיום בניית תעלת סואץ החדשה ב-2015 קטעה את מסילת הרכבת לסיני מזרחית לגשר הקיים ובכך הפכה אותו לחסר תועלת. בנוסף, מסילת הרכבת בסיני הוזנחה במקומות שונים בחצי האי. בשנת 2020 החלו המצרים בבניית גשר באותו מתכונת כמו הגשר הקיים מעל תעלת סואץ החדשה ובכוונתם להשמיש מחדש את מסילת הרכבת בסיני, בתחילה עד פורט סעיד וביר אל-עבד, ובעתיד עד אל עריש.
הגשר במלחמות ישראל-מצרים > מלחמת סיני

במהלך מלחמת סיני הופצץ גשר פירדאן על ידי מטוסים של חיל האוויר הבריטי כחלק ממבצע מוסקטר ונהרס.
הגשר במלחמות ישראל-מצרים > מלחמת ששת הימים

במלחמת ששת הימים היה הגשר נקודת המפגש של שני טורים של צה"ל שהגיעו אליו עם השלמת כיבוש חצי האי סיני. הכוח הצפוני של אוגדה 84 הגיע אל הגשר מצפון (מכיוון קנטרה) ב-8 ביוני ואילו כוח אחר של אוגדה 84 הגיע ממזרח, מכיוון ביר גפגפה (מאוחר יותר - רפידים) וטסה. לטענת המצרים, פוצץ הגשר על ידי אחמד חמדי, קצין הנדסה מצרי שהתפרסם כאחד מגיבורי הצליחה המצרית במלחמת יום הכיפורים ועל שמו מנהרת אחמד חמדי העוברת מתחת לתעלת סואץ, בסמוך לעיר סואץ.
הגשר במלחמות ישראל-מצרים > מלחמת ההתשה

במסגרת קו ברלב הקים צה"ל שני מעוזים בסמוך לגשר פירדאן. מעוז "חיזיון" - מצפון לגשר ומעוז "פורקן" מספר קילומטרים מדרום לגשר, מול חלקה הצפוני של איסמעיליה.
בסוף מלחמת ההתשה, דקות לפני הפסקת האש, הופצץ הגשר על ידי מטוסי חיל האוויר.
הגשר במלחמות ישראל-מצרים > מלחמת יום הכיפורים

לפני פרוץ המלחמה, ב-6 באוקטובר 1973, נערכה הדיוויזיה השנייה של צבא מצרים (דיוויזיית חי"ר) מול גזרת גשר פירדאן. הדיוויזיה השתייכה לארמייה השנייה ותוגברה בחטיבה 24 מדיוויזיה 23 וב-2 גדודי קומנדו. במעוז "חיזיון" היו 21 חיילים ובמעוז "פורקן" 33 חיילים; רובם, אנשי גדוד 68 של חטיבת המילואים הירושלמית. למעוזים לא צורפו מחלקות טנקים כפי שהיה בחלק ממעוזי קו ברלב.
במקביל להסתערות חיל הרגלים המצרי על מעוזי קו ברלב, לאחר חציית התעלה, הצליח חיל ההנדסה המצרי לבנות בסמוך לגשר פירדאן גשר צף. הגשר היה בעל יכולת נשיאה של 60 טון והושלם ביום המלחמה הראשון בשעה 20:35. שני המעוזים הותקפו באש ארטילרית ובהסתערות של חיל רגלים מצרי.
בליל שבין 6 ו-7 באוקטובר נעו שתי פלוגות טנקים של חטיבה 14 הישראלית כדי לחלץ את אנשי מעוזי "חיזיון" ו"פורקן". שתי הפלוגות עלו על מארבי נ"ט ונסוגו לאחר שספגו אבדות כבדות. במקביל, החל חיל האוויר הישראלי לבצע גיחות הפצצה על הגשרים שהקימו המצרים לאורך כל תעלת סואץ ובהם גם על הגשר באזור פירדאן.
במתקפת הנגד של 8 באוקטובר תקפו כוחות מאוגדה 162 את אזור הגשר. בהתקפה הראשונה הצליחו להגיע הטנקים הישראלים עד כ-150 מטר מקו המים, בסמוך לגשר, אך נקלעו למארב נ"ט של טילי סאגר ורקטות RPG ונסוגו תוך ספיגת אבדות כבדות. ניסיון ישראלי שני, שנערך אחר הצהריים באותו יום, נחל גם הוא כישלון מוחץ. גדוד השריון הישראלי ספג אבדות קשות ומפקדו, אסף יגורי נלקח בשבי.
מעוז "חיזיון" נכבש על ידי המצרים ב-09:00 בבוקר 9 באוקטובר ונהרגו בו 13 חיילי צה"ל ונשבו 8. מעוז פורקן הצליח להתפנות בשעה 02:30 ב-9 באוקטובר וכל חייליו נחלצו.
בקרב השריון של ה-14 באוקטובר, בו תקפו המצרים את קו ההגנה הישראלי, נותרה דיוויזיה 2 המצרית בעמדותיה באזור פירדאן בעוד שחטיבת השריון שסופחה אליה, חטיבה 24, היא שהשתתפה בהתקפה ונבלמה על ידי חטיבה 274 הישראלית.
למצרים הייתה במהלך המלחמה תוכנית לבנות בסמוך לגשר פירדאן, גשר עפר קבוע שיוקם במשך 10 ימים, החל ב-18 באוקטובר. חציית התעלה על ידי הישראלים במבצע אבירי לב דחתה את תחילת הביצוע והגשר הושלם רק ב-1 בדצמבר. אזור הגשר נותר בשליטה מצרית עד תום המלחמה וגם לאחר הסכם הפרדת הכוחות בין ישראל למצרים.
הערות שוליים

↑  Al-Firdan Bridge, אנציקלופדיה בריטניקה המקוונת
↑  El Fardan Bridge, a new pivot that enhances Development in Sinai, משרד המידע המצרי, חורף 2001
↑  Al-Firdan rises again, אל אהראם, 26 באפריל 2001
↑  All aboard the peace train , אל אהראם, 27 ביוני 2002
↑  זאב וילנאי, סיני עבר והווה, הוצאת אחיעבר, 1969, עמ' 246
↑   בנימין זאב וכסלר, מלחמת ששת הימים - מהלכים עיקריים: המלחמה בחזית המצרית, באתר הספרייה הווירטואלית של מטח, 2000
↑  אטלס כרטא, עמ' 69-70
1 2  אטלס כרטא, עמ' 70
↑  אטלס כרטא, עמ' 72
↑  תקיפת הגשרים באזור סואץ, באתר חיל האוויר הישראלי, 8 באוקטובר 1973
↑  אריק בשן, ב-13:50 נרעדה האדמה, עיתון "הקיבוץ", 2 באוקטובר 2003
↑  סעד אלדין אלשאזלי, חציית התעלה (מערכות: 1987) עמ' 226-227
הולוסי בהצ'ט

| --- | --- |
 תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  20 בפברואר 1889 איסטנבול, האימפריה העות'מאנית 
 פטירה:  8 במרץ 1948 (בגיל 59) איסטנבול, טורקיה 
 לימודי רפואה:  התיכון הצבאי קוללי, Gülhane Training and Research Hospital, אוניברסיטת איסטנבול 
 תפקידים:  רופא עור, מרצה באוניברסיטה 
 
הולוסי בהצ'ט (Hulusi Behçet, ‏20 בפברואר 1889 - 8 במרץ 1948), רופא עור וחוקר טורקי. התפרסם במיוחד על ידי תיאורו בשנת 1937 את מחלת בהצ'ט (גם בחצ'ט או אדמנטיאדס-בהצ'ט) הקרויה על שמו, סוג של מחלה דלקתית של כלי הדם (וסקוליטיס).
קורות חייו

נולד באיסטנבול (קונסטנטינופול), התייתם בילדותו מאימו וגודל על ידי סבתו. יתמותו הטביעה חותם על אופיו שהיה לאורך כל חייו מאוד מופנם. את לימודיו בבתי ספר עשה בדמשק, אז בירת פרובינציה באימפריה העות'מאנית, שם התנהלו עסקי אביו, אהמט בהצ'ט, שנמנה עם חוג ידידיו של אטאטורק. הוא רכש שליטה טובה בשפות צרפתית, גרמנית ולטינית. מגיל צעיר גילה סקרנות לביולוגיה והחליט ללמוד רפואה.
מפני שעדיין לא הייתה בארצו פקולטה לרפואה אזרחית, נרשם ללימודים באקדמיה הצבאית לרפואה גילהאנה באיסטנבול. אחרי סיום לימודי הרפואה בשנת 1910 התמחה במשך ארבע שנים ברפואת עור ומין.
התחלת הקריירה המקצועית

עד יולי 1914 עבד בהצ'ט כסגן רופא ראשי בבית החולים הצבאי בקירקלרלי ולאחר מכן, בימי מלחמת העולם הראשונה (1914-1918) שרת ד"ר בהצ'ט (או כפי שהיה נהוג לומר מתוך רגשי כבוד - "הולוסי בחצ'ט ביי") בבית חולים צבאי באדירנה כמומחה במחלות עור ומין. אחרי המלחמה בשנים 1918–1919 עשה השתלמויות בבודפשט ובבית החולים "שאריטה" בברלין. בהזדמנות זאת התוודע לכמה מהמומחים הנודעים בתחום באירופה. בחזרתו לטורקיה באוקטובר 1919 עבד לפרק זמן כרופא פרטי ובשנת 1923 מונה כמנהל בית החולים למחלות מין הסקוי (Hasköy) בקרן הזהב באיסטנבול.
כעבור חצי שנה עבר לבית החולים גוראבה שהפך לחלק מבית הספר לרפואה של אוניברסיטת איסטנבול. בו זמנית, עם פעילותו כמנהל הקליניקה הדמטולוגית וכמורה באוניברסיטה, עבד במרפאתו הפרטית.
בשנת 1923 נשא לאשה את רפיקה דוואז, בתו של דיפלומט ידוע, ולזוג נולדה בת.
פעילותו המדעית

בשנת 1933 ד"ר בהצ'ט היה מעורב ברפורמה של אוניברסיטת איסטנבול שהועברה מחוץ למתחם הישן בדאר אל פונון. הוא היה לפרופסור בבית הספר לרפואה בו ייסד את המחלקה למחלות עור ומין. זכה להערכה רבה בחוגים המדעיים מחוץ לטורקיה על ידי השתתפותו הפעילה בכנסים ועל ידי פרסומים רבים בכתבי העת בתחומו.
בשנת 1924 הקים את כתב העת המקצועי הטורקי לרפואת עור ומין Turkish Archives of Dermatology and Syphilology. הצטיין במחקריו בתחום העגבת - החל בשנת 1922 בנושאים של אבחון, טיפול, סרולוגיה, הורשה, והיבטים חברתיים, כמו כן - משנת 1923 - בתחום קליניקת שושנת יריחו, מחלה טפילית, שבו תיאר את "סימן הציפורן" המופיע על ידי הסרת קליפת הפצע, וניסה טיפולים דיאתרמיים.
תחום אחר שבו כתב מאמרים מוערכים היה תחום המיקוזות (מחלות הנגרמות על ידי פטריות).
בשנת 1939 מונה לפרופסור מן המניין באוניברסיטת איסטנבול ונבחר במערכת של העיתונים הרפואיים הגרמניים "דרמטולוגישה ווכנשריפט" ו"מדיצינישה ווכנשריפט".
לתהודה רבה זכתה עבודתו המונוגרפית בתחום העגבת "אבחון קליני ומעשי של העגבת ודרמטוזות אחרות"
(1940) תוך דגש על האבחנה המבדלת המפורטת.
בשנת 1947 פרש בהצ'ט מתפקיד ראש המחלקה לרפואת עור ומין באוניברסיטה.
התסמונת בהצ'ט

מחקריו הראשונים בנושא זה התחילו בשנים 1924–1925 כשבדק לראשונה מטופל שהיה לאחר מכן במעקבו למשך ארבעים שנה באיסטנבול ובווינה. האדם עבר בהתחלה תחנות רבות ולא נמצאה האבחנה.
הועלה חשד לעגבת ולשחפת, רופאים אוסטרים סברו כי מדובר אולי במחלה הנגרמת על ידי טפיל מסוג הפרוטוזוארים, רופאי העיניים התרשמו מתסמיניו בעיניים מסוג איריטיס שיכלו להיות נגרמים על ידי עגבת, שחפת, או זיהומים על ידי ספטרטוקוקים או סטפילוקוקים. אחרי ניתוחים חוזרים באישונים החולה התעוור כליל.
בהמשך ד"ר בהצ'ט פגש עוד שני מטופלים עם פתולוגיה דומה שזכתה לתשומת לבו. בשנת 1930 אשה שסבלה מגירוי בעין ומנגעים בפה ובאזור הערווה מסרה שתסמינים אלו חזרו כמה פעמים במשך השנים. הוא עקב אחרי חולה זו עד שנת 1932 ולא הצליח לאבחן את המחלה. שלל עגבת, שחפת, מיקוזיס, על ידי ביופסיה ועל ידי בדיקות מעבדה. היא נבדקה גם על ידי רופאי עיניים ידועים - ד"ר מוראט וד"ר איגשיימר.
בשנת 1936 סטומטולוגים הפנו לד"ר בהצ'ט חולה עם פצעים בפה, סימנים דמויי אקנה בגב, כיב באשכים, גירויים בעיניים, עליות בחום בערבים וכאבי בטן. בבדיקה התגלתה גם ציסטה בשן. בהצ'ט חשד כי מדובר בפגיעה נגיפית. מומחה בנגיפים פרופ' בראון עשה בירור ביולוגי היסטולוגי נוסף ומצא כמה מבנים קורפוסקולרים.
בהצ'ט קישר בין שלושת המקרים והציג אותם בכנס בשנת 1936 ובמאמר בכתב העת
Archives of Dermatology and Venereal Disease. בשנת 1937 כתב עליהם ב"דרמטולוגישה ווכנשרפיט" והציג אותם גם בכנס דרמטולוגי בפריז. באותה הרצאה העלה אפשרות שהמחלה התחילה עם זיהום בשיניים. בשנת 1938 פרסם שוב בנושא בצורה מפורטת יותר ב"דרמטולוגישה ווכנשריפט".
באותה שנה ד"ר ניאזי ופרופ' פרנק דיווחו על שני מקרים דומים נוספים. הצטרפו אחר כך עמיתים מבלגיה, ווקרס ורחינסטר, ופרקסצ'טי מאיטליה.
בעוד שרופאי העור סברו כי לא מדובר במחלה חדשה אלא בתסמינים של מחלות ידועות, דווקא ברפואת העיניים התחילה להשתרש הדעה כי מדובר במחלה לא ידועה עד אז שקראו לה "מחלת בהצ'ט". אחרי שמקרים נוספים החלו להתפרסם בבלגיה, אוסטריה, ארצות הברית, יפן, דנמרק, שווייץ וישראל,
הסכים העולם הרפואי עם ההערכה כי מדובר בהפרעה גופנית חדשה. בשנת 1945 לפי הצעתו של פרופ' מישנר מציריך בקונגרס הרפואי הבינלאומי בז'נבה, התסמונת שתוארה על ידי פרופ' בהצ'ט נקראה Morbus Behçet כלומר המחלה ע"ש בהצ'ט.
בין השנים 1921–1940 המשיך בהצ'ט לפרסם מאמרים - בסה"כ 126 בכתבי עת מקצועיים בארצו ובחו"ל, 53 מהם בעיתונים רפואיים יוקרתיים באירופה.
בחייו האישיים בהצ'ט התעניין האמנויות ובעיקר בספרות. סבל תכופות מחוסר שינה, מקוליטיס ומאנגינה פקטוריס. בשנת 1941 התגרש.
מת מאוטם פתאומי של שריר הלב ב-8 במרץ 1948, בגיל 59.
הנצחה

פרס מדעי -לאחר המוות - מהמועצה למחקר מדעי וטכנולוגי של טורקיה - 1975
הונהגו אירועי "ימי בהצ'ט קוריאה - טורקיה " (בגלל הצגות המקרים שהציג בזמנו בקוריאה)
הדואר הטורקי הוציא בול עם דיוקנו - בשנת 1980.
הפרס הרפואי - לאחר המוות - מטעם הרפובליקה הטורקית - וקרן אג'זגיבאשי למחקר מדעי.
הוטבע מטבע כסף לזכרו על ידי המטבעה של ארצו - 1992, לרגל כנס לאומי לדרמטולוגיה.
לקריאה נוספת

Saylan, Türkan (December 1997). Life Story of Dr. Hulusi Behçet. 38(6). Yonsei Medical Journal. pp. 81–86.
קברו של הולוסי בהצ'ט
דייוויד מיי

דייוויד מיי (באנגלית: David May; נולד ב-24 ביוני 1970) הוא כדורגלן עבר ומאמן כדורגל אנגלי.
קריירה

מיי החל לשחק כדורגל בקבוצות הנוער של בלקברן רוברס, ולאחר מכן שיחק כמגן וכבלם בקבוצה הבוגרת, איתה סיים את הליגה כסגנית האלופה מנצ'סטר יונייטד בעונת 1993/1994.
ביולי 1994 הוא נרכש על ידי מנצ'סטר יונייטד תמורת 1.2 מיליון ליש"ט, כגיבוי לסטיב ברוס וגארי פאליסטר המתבגרים. פציעתו של המגן הימני הבכיר של הקבוצה, פול פארקר, גרמה לכך שהמאמן אלכס פרגוסון הציב אותו בעמדה זו במשך רוב עונתו הראשונה בקבוצה. כיוון שביצועיו היו לא-טובים, בסוף העונה החליט פרגוסון להסיט את גארי נוויל מעמדת הקשר האחורי לעמדת המגן הימני, והוא החל לפתוח בקביעות בהרכב במקום מיי. מנצ'סטר יונייטד סיימה את העונה במקום השני, כסגניתה של בלקברן רוברס אותה עזב מיי.
לקראת סוף עונת 1995/1996 נפצע סטיב ברוס, ומיי החל למלא את מקומו בעמדת הבלם ותפס את המקום בהרכב הפותח. בתום עונת 1996/1997 זומן מיי לסגל נבחרת אנגליה לאחר עונה אישית מרשימה, אך לא שיחק.
בעונות הבאות נדחק מיי לאחור לאחר הופעת שחקנים כמו יאפ סטאם, וס בראון והנינג ברג, אך שב להרכב לקראת סוף עונת 1998/1999, בה הייתה צריכה הקבוצה סגל רחב במהלך ההתמודדות על הטרבל, בו אף זכתה בסוף.
בעונה שלאחר מכן מיי הושאל להאדרספילד טאון, שם אימן סטיב ברוס, ששיחק לצידו ביונייטד. בהופעתו הראשונה בקבוצה ספג פציעה ונאלץ לחזור למנצ'סטר יונייטד, שם נשאר שלוש שנים נוספות, אך לעיתים קרובות הושבת על ידי פציעה ושיחק בעיקר בקבוצת המילואים. בארבע העונות האחרונות של מיי במדי יונייטד הוא רשם רק 12 הופעות, ובשל מספר ההופעות הנמוך זכה רק בשתי אליפויות בפרמיירליג, אף על פי שהיה בסגל בשש אליפויות. ההופעה התחרותית האחרונה של מיי במנצ'סטר יונייטד הייתה ב-3 בדצמבר 2002, במשחק גביע הליגה נגד ברנלי.
בקיץ 2003 עבר מיי לברנלי של המאמן סטן טרנט, ששיחקה בליגה השנייה באנגליה. הוא הופיע 39 פעמים במדי המועדון, ואף שימש כקפטן הקבוצה במספר הזדמנויות.
בנובמבר 2004 עבר לשחק במועדון החובבני באקאפ בורו, בו שיחק שנתיים, ולאחר שפרש הפך לעוזר מאמן הקבוצה.
קריירה > לאחר הפרישה

לאחר פרישתו התעסק מיי בייבוא יין. בשנת 2007 נסע לדובאי על מנת ללמד בבית ספר לכדורגל. באותה שנה החל להגיש בערוץ הטלוויזיה של מנצ'סטר יונייטד, MUTV, והוא גם מגיש שותף בפודקאסט הרשמי של המועדון.
תארים

ליגת האלופות (1): 1998/1999
אליפות אנגליה (2): 1995/1996, 1996/1997
הגביע האנגלי (2): 1995/1996, 1998/1999
מגן הצדקה (2): 1994, 1996
הערות שוליים

↑  David May, 11v11.com
↑  Blackburn Rovers | Lancashire Telegraph, www.lancashiretelegraph.co.uk
1 2  Andy Mitten published, David May: What Happened Next?, fourfourtwo.com, ‏2007-06-30 (באנגלית)
↑  "FA Cup flashback" (באנגלית בריטית). 2006-02-16. נבדק ב-2022-05-31.
↑  Football: Dark days are over as May shines, The Independent, ‏1997-03-27 (באנגלית)
↑  Champions League: Where Are They Now? The Bayern Munich And Manchester United Teams Of 1999 | Goal.com, www.goal.com
↑  "Man Utd march on" (באנגלית בריטית). 2002-12-03. נבדק ב-2022-05-31.
↑  Burnley's history of player-manager brawls, ESPN.com, ‏2014-09-25 (באנגלית)
↑  Stan Ternent cleared of assault, Lancashire Telegraph (באנגלית)
↑  Manchester United Official Web Site - Club & News - News - 11:26:38 AM, web.archive.org, ‏2005-12-17
↑  "Burnley capture defender May" (באנגלית בריטית). 2003-08-13. נבדק ב-2022-05-31.
↑  Burnley | Team | Profiles | David May, archive.ph, ‏2012-06-30
↑  Burnley | News | Latest Headlines | Latest Headlines | Captain's Deli…, archive.ph, ‏2012-07-20
↑  "Manchester United 1999 Champions League winners - where are they now?". The Telegraph (באנגלית בריטית). 2016-05-26. ISSN 0307-1235. נבדק ב-2022-05-31.
↑  "'Manchester clubs will dominate'". BBC Sport (באנגלית בריטית). נבדק ב-2022-05-31.
↑  UTD Podcast | The Official Manchester United Podcasts, www.manutd.com (באנגלית)
דני ראזניקוב

| --- | --- |

 לידה:  29 במרץ 1993 (בן 31) יקנעם עילית, ישראל 
 הדרגה הגבוהה ביותר:  רב-אמן (מ-2015)
 מד כושר מרבי:  2531 (אוקטובר 2016)
 מד כושר נוכחי:  2466 ‏(אוקטובר 2024)
 מדינה:  ישראל, ארצות הברית
 
דני ראזניקוב (נולד ב-29 במרץ 1993) הוא שחמטאי ישראלי בדרגת רב-אמן.
בשנת 2013 הוא היה חבר נבחרת ישראל בשחמט שהשתתפה באליפות אירופה לנבחרות.
נכון לאפריל 2020, מדורג במקום ה-23 בישראל לפי מד כושר.
למד לתואר ראשון במדעי המחשב באוניברסיטת טקסס בדאלאס, סיים בשנת 2019.
הישגים בולטים

2007 - זכה באליפות ישראל עד גיל 14
2011 - סיים במקום שני באליפות ישראל עד גיל 20 (ניצח את גיל פופילסקי)
במשחקי המכביה התשע-עשרה הוא היה שלישי (ניצח את סמיון דבוייריס).
קבלת דרגות בינלאומיות

2011 - אמן בינלאומי
2015 - רב-אמן.
הערות שוליים

ערך זה הוא קצרמרבנושא שחמטאים ובנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
הטירה המלכותית בוורשה

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  ארמון מלכותי, מוזיאון, טירה, אטרקציה תיירותית 
 מיקום:  ורשה 
 מדינה:  פולין 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1598
 תאריך פתיחה רשמי:  1598 
 אדריכל:  ג'ובאני בטיסטה טרבאנו 
 סגנון אדריכלי:  אמנות גותית 
 קואורדינטות:  52°14′52″N 21°00′51″E﻿ / ﻿52.247777777778°N 21.014166666667°E﻿ / 52.247777777778; 21.014166666667
 www.zamek-krolewski.pl
  (למפת ורשה מוגדלת) הטירה המלכותית בוורשה(למפת ורשה רגילה) הטירה המלכותית בוורשה
 
הטירה המלכותית בוורשה (בפולנית: Zamek Królewski w Warszawie) היא טירה, ששימשה בעבר במשך מאות בשנים כמעונם הרשמי של מלכי פולין. הטירה ממוקמת בכיכר הטירה, בכניסה לעיר העתיקה בוורשה. משרדיו האישיים של המלך ומשרדי ההנהלה של בית המשפט המלכותי של פולין היו ממוקמים שם מן המאה ה-16 עד נפילת המונרכיה של פולין.
בתחילה שימש הארמון כמקום מגוריהם של דוכסי מזוביה, ומאז המאה ה-16 כמקום מושבו של האיחוד הפולני-ליטאי: המלך והפרלמנט (בית הנבחרים והסנאט). בהיסטוריה הארוכה שלה הטירה המלכותית נשדדה שוב ושוב ונהרסה על ידי צבאות פולשים, בין היתר של פרוסיה ושל הצאר. במאה ה-19, לאחר קריסת מרד נובמבר, היא שימשה כמרכז מנהלי על ידי הצאר ועוצבה מחדש לצרכים של הממשל הרוסי הקיסרי. במהלך מלחמת העולם הראשונה זה היה מקום המגורים של המושל הכללי הגרמני. בשנים 1920–1922 משנת 1926 ועד מלחמת העולם השנייה היה הבניין מגוריו של נשיא פולין, איגנצי מושצ'יצקי.
הבניין נשרף ונבזז על ידי הנאצים שפלשו לפולין בשנת 1939 ונהרס כמעט לחלוטין בשנת 1944. לאחר מרד ורשה שכשל, הטירה נבנתה מחדש לחלוטין ושוחזרה; בשנת 1965 שברים ששרדו של הטירה והספרייה המלכותית, ארמון גג הנחושת הסמוך ואולמות קוביקי נרשמו כמונומנטים היסטוריים על ידי הממשלה. שחזור של הטירה שבוצע בשנים 1971–1984 הובל על ידי הוועדה האחראית לבנייה מחדש של ורשה. בשנת 1980 הטירה המלכותית, יחד עם העיר העתיקה, נרשמו כאתר מורשת עולמית של אונסק"ו. היום זה מונומנט היסטורי ולאומי, והוא מסווג כמוזיאון לאומי. מבקרים בו למעלה מ-500,000 אנשים בכל שנה.
הטירה המלכותית, בשל מראה האייקוני וההיסטוריה הארוכה שלה, היא אחד מציוני הדרך הבולטים ביותר של ורשה.
מול הארמון ממוקמת כיכר הטירה שבמרכזה מוצב עמוד המלך זיגמונט.
בכיכר הטירה מתחיל הרחוב המפורסם של ורשה, קרקובסקה פשדמיישצ'ה.
מראה בחצר הפנימית של הטירה
אחד מחדרי הארמון
הארמון מופצץ, 1939
הארמון בשנת 1940, לאחר שהופגז על ידי הנאצים
הבחירות לראשות עיריית מוסקבה (1999)

הבחירות לראשות עיריית מוסקבה 1999 נערכו ב-19 בדצמבר 1999 בעיר מוסקבה. על פי תוצאות הסיבוב הראשון עם 69,2% מהקולות זכו יורי לוז'קוב (לתפקיד ראש העיר) וואלרי שנצב (כסגן ראש העיר).
תוצאות הבחירות

| # | מועמדים> לראש העיר | מועמדים> לסגן ראש העיר | קולות | % |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | יורי לוז'קוב | ואלרי שנצב | 3,174,658 | 69,9 |
| 2. | סרגיי קיריינקו | ויאצ'סלב גלאזיצ'ב | 510,958 | 11,3 |
| 3. | פאבל בורודין | לאוניד טרושין | 273,026 | 6,0 |
| 4. | יבגני מרטינוב | סרגיי סריוגין | 128,404 | 2,8 |
| 5. | דמיטרי ואסילייב | אלכסנדר נטסוב | 47,067 | 1,0 |
| 6. | אלכסיי מיטרופאנוב | אנדריי ברז'נייב | 27,528 | 0,6 |
| 7. | ולדימיר וורונין | סבטלנה סאבינובה | 18,564 | 0,4 |
| 8. | ולדימיר קיסליוב | ואלרי קירייב | 8,944 | 0,2 |
| נגד כולם | נגד כולם | נגד כולם | 254,013 | 5,6 |
| קולות פסולים | קולות פסולים | קולות פסולים | 98,974 | 2,2 |
| סך הכל | סך הכל | סך הכל | 4,542,136 | 100,00 |
ראו גם

הבחירות לראש עיריית מוסקבה (1996)
הבחירות של ראש העיר של מוסקבה (2003)
הבחירות של ראש העיר של מוסקבה (2013)
דרום אפריקה במשחקים האולימפיים לנוער

דרום אפריקה משתתפת בכל המשחקים האולימפיים לנוער שהתקיימו מאז היווסדם באולימפיאדת הנוער סינגפור (2010). לאורך השנים צברו ספורטאי הנוער האמריקאים 15 מדליות, מהן שש מדליות זהב. דרום אפריקה משתתפת במשחקי החורף האולימפיים לנוער. אולם, אף ספורטי נוער מדרום אפריקה לא זכה במדליה אולימפית לנוער בענפי החורף.
השתתפות במשחקים > משחקי הקיץ > אולימפיאדת הנוער סינגפור (2010)

המשלחת הראשונה של דרום אפריקה למשחקים האולימפיים לנוער הייתה לאולימפיאדת הנוער סינגפור והיא הגדולה ביותר שדרום אפריקה שלחה עד כה. המשלחת כללה 62 ספורטאים שהתחרו ב-13 ענפי ספורט. המשלחת זכתה בתשעה מדליות, מתוכן שתי מדליות זהב. המשלחת הדרום אפריקאית הגיעה להישגים נאים בענף השחייה וזכתה בשש מדליות. צ'אד לה קלו זכה בארבע מדליות - מדליית זהב בשחייה מעורבת אישית ל-200 מטר, שלוש מדליות כסף בשחייה חופשית ל-400 מטר, שחיית פרפר ל-100 ו-200 מטר. כמו כן המשלחת זכתה בשתי מדליית ארד בשחיית מעורבת אישית ל-200 מטר ושחייה חופשית ל-100 מטר שליחים. אולם, השחיינות אינן הגיעו להישגים ולא העפילו למשחי הגמר. המשלחת הגיעה להישגים גם בענף האתלטיקה עם זכייה במדליית זהב בזריקת דיסקוס לנערים, מדליית כסף בריצת 400 מטר נערים ומדליית ארד בקפיצה לרוחק נערים. כמו כן, היא העפילה למקצי הגמר בהטלת כידון נערים, ריצת 400 מטר משוכות נערים, ריצת 400 מטר נערות, ריצת 1000 מטר נערות, זריקת דיסקוס לנערות וקפיצה לרוחק נערות.
המשלחת הגיעה להישגים בענף הרכיבה בה סיימה במקום הרביעי בתחרות היחידים, ובענף הטריאתלון בה היא סיימה במקום השמיני בתחרות הנערים. המשלחת השתתפה בענפים אופניים, חתירה, סיף וקאנו/קיאק. בענפי הכדור הנבחרות התחרו בהוקי שדה וכדורסל לא הגיעו להישגים וסיימו במקומות האחרונים. כמו כן, המשלחת השתתפה בענפים היאבקות, הרמת משקולות והתעמלות וסיימה במקומות נמוכים.