stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ישראל בנימין לבנר
כתביו > תרגום, עיבוד ועריכה

רע הילדים: חבר לתועלת ילדי ישראל מאת ישראל בנימין ב"ר משה לעוונער, ורשה: האחים שולדבערג, תרנ"ב. (מקראה ללימוד עברית) (ראתה אור במהדורות נוספות) ("מיטב אגדות לילדים ולנוער, לעשרת הדברות ולחגים")
המוהיקני האחרון: על ידי קופפר; מקצר ונערך למען בני הנעורים על ידי י"ב ליונר, ורשה: תושיה, תרנ"ז 1896. (לילדים)
ויקטור הוגאָ, מלחמת אחים ; מתֻרגם על ידי י"ב לבנר, ורשה: תושיה, תרנ"ו.
מלחמת אחים: על פי ויקטור הוגא; מתרגם על ידי י"ב ליונר, ורשה: תושיה, 1898. (עיבוד)
ר’ גוסטפסון, הרועה ובת המלך: שיחה לילדים; תרגום - י"ב ליוונר, ורשה: הוצאת תושיה; האחים שולדבערג ושותפם, תרנ"ו. (לילדים) (ספרון)
פרעה מלך מצרים (רעמסס השני): ספור היסטורי מאת ד’ ספירל; בלב ים (בעקבות המדרש); תרגום: י"ב ליונר, ורשה: תושיה, תרנ"ז. (לילדים) (ספרון)
ר’ גוסטפסון, א. המלך אשר שנתו נגזלה; ב. פרחי ששון: שיחות לילדים; תרגום: י"ב ליוונר, ורשה: הוצאת תושיה (האחים שולדבערג ושו’), תרנ"ז. (לילדים) (ספרון)
רחוב הזהב: אגדה: בעקבות ל’ ויזל; כתוב ביד י"ב ליונר, ורשה: תושיה, תרנ"ח. (לילדים) (ספרון)
עֹשר ואֹשר, גדול העלילה: אגדות ערביות; מתֻרגמות על ידי י"ב ליונר, ורשה: תושיה, תרנ"ח. (לילדים)
כל אגדות ישראל: ... מן בריאת העולם עד העת החדשה, ערוכות על פי המקורים הראשונים וכתובות בלשון המקרא בסדר הזמנים; מאת ישראל בנימין לבנר, 2 כרכים, פייטרקוב: דפוס ש’ בעלכאטאווסקי, תרנ"ח–תר"ס. (ראה אור במספר מהדורות נוספת; החל ב-1956 ראו אור מספר מהדורות בישראל.)
גמול ישרים, או, רחוב מיזל: הרמב"ם והעלם האלם. בעקבות הסופר ל’ ויזל; מאת י"ב ליונר, ורשה: תושיה, תרנ"ח. (לילדים)
וילהלם האוף, הכליף החסידה: אגדה; תרגום: י"ב ליונר, ורשה: תושיה, תרנ"ח. (לילדים) (ספרון)
מיגון לשמחה: על פי כריסטוף שמידט; מקצר ונערך לילדים על ידי י"ב לבנר, 2 כרכים, ורשה: תושיה, תרנ"ט. (לילדים)
האח העור, או מאפלה לאורה: ספור על פי גרן; מאת י"ב לבנר, פייטרקוב: תושיה, תרנ"ט 1899. (לילדים)
ידידנו: מכיל בקרבו דבר פרשת כל החגים והצומות והתפִלות היותר נחוצות לילדים המתחילים להתפלל ומתרגם בשפת רוסיה, ורשה: תושיה, תר"ס.
שמעון הצדיק; יוסי בן יועזר: (מאגדות ישראל), פייטרקוב: תושיה, תרס"ה 1904. (סיפורי ילדים) (ספרון)
ימי הפורים: (מאגדות ישראל), פייטרקוב: תושיה, תרס"ה 1904. (לילדים)
י"ב לבנר (עורך), חסד וצדקה: ספורים קטנים על דבר אנשים גדולים (על פי התלמוד והמדרשים), וילנה: דפוס ראזענקרנץ ושריפטזעטצער, תרס"ה. (סיפורי ילדים) (ספרון)
שֻלחן ערוך: יכיל דיני ישראל ומנהגיו לכל ימי השנה מקצר ונערך לבתי הספר והחדרים עם נוספות "חסד וצדקה", וילנה: דפוס רוזענקראנץ, תרס"ו. (הופיע בהדפסות ומהדורות רבות נוספות)
יהודה שטיינברג וי"ב לבנר, חירסתומתיה: ספר מקרא ולמוד לחדרים, לבתי ספר ולבית, מהדורה ג מתוקנת[דרושה הבהרה], וילנה: דפוס רוזנקרנץ ושריפטזטצר, תרס"ח–תרס"ט. (מקראה) (הופיעה במהדורות נוספות)
עין יעקב לבני הנעורים: קבץ מבחר האגדות שבספר עין יעקב עם באור קצר וברור; נסדר ונערך על ידי י"ב לבנר, ורשה: תושיה, תרס"ט. (ראה אור בהדפסות ומהדורות רבות נוספות)
צרור פרחים: שי לחותמי הפרחים: א. נר יי; ב. פרחי סיני; ג. שתי תורות, הוספה ל"הפרחים", גיליון 17, שבועות תרע"ג (לוגאנסק: דפוס י’ זיטומירסקי, תרע"ג). (סיפורי ילדים) (ספרון)
כינוס סיפוריו:
י"ב לבנר, ספורים לילדים, 2 כרכים, [ירושלים?]: חברת הוצאת ספרים לנוער, תשכ"ז. (כרך א: האח העור; מלחמת אחים; גמול ישרים; הרמב"ם והעלם האלם; פרעה מלך מצרים; רחוב הזהב. כרך ב: משפטי ה’; ארץ הפלאות; גבה מעל גבה; שיחות שני שברי זכוכית; הכליף החסידה; צחוק שפתיים)
לקריאה נוספת

גצל קרסל, לקסיקון הספרות העברית בדורות האחרונים (מרחביה: ספרית פועלים, תשכ"ה–תשכ"ז), עמ' 170–171.
אוריאל אופק, 'שלושה שכתבו לילדים: מאה שנה להולדתם של י"ב לבנר, יהודה גור ויהודה שטיינברג', מאזנים טז, 2 (1963), 137–141. (המאמר זמין לצפייה במאגר JSTOR לאחר הרשמה)
לאה חובב, 'דרכו של ישראל בנימין לבנר בעיבוד אגדות חז"ל לילדים', דרך אגדה ב (תשנ"ט), 123–140.
צפי זבה-אלרון, זיכרונות חדשים: אסופות האגדה ועיצובו של קנון עברי מודרני, יד יצחק בן צבי, תשע"ז, עמ' 131–162
הערות שוליים

↑  ישראל בנימין לבנר, רע הילדים,  במאגר הספרים הסרוקים של הספרייה הלאומית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007264539605171  PLWABN: 9810563885305606  BnF: cb17738297n (data)  GND: 105344785X  ISNI: 0000 0000 6692 6413  LCCN: n84134266  NTA: 10893313X  SELIBR: 397562  VcBA: 495/365792  VIAF: 33402019   WorldCat (עם VIAF): 33402019
מאיינקה

מַאיִינְקַה (בהונגרית: Mályinka) הוא כפר במחוז בורשוד-אבאוי-זמפלן שבצפון מזרח הונגריה. כמו כפרים רבים באירופה גם אוכלוסיית הכפר קטנה משמעותית בעשרות השנים האחרונות מ-693 תושבים בשנת 1990 עד 411 תושבים בשנת 2018 (ירידה של כ-15%).
במאיינקה חיו יהודים בודדים ובמקום קיימים שאריות של בית קברות יהודי.
| שנה | כמות יהודים | כלל האוכלוסייה |
| --- | --- | --- |
| 1840 | 14 |  |
| 1880 | 5 | 650 |
| 1910 | 10 |  |
| 1920 | 8 |  |
| 1930 | 7 |  |
| 1941 | 5 | 772 |
לוי פ. מורטון

לוי פארסונס מורטון (באנגלית: Levi Parsons Morton; ‏16 במאי 1824 – 16 במאי 1920) היה סגן נשיא ארצות הברית תחת כהונתו של הנשיא בנג'מין הריסון. לאחר סיום כהונתו כיהן כמושל מדינת ניו יורק.
מורטון נולד בשורהאם שבוורמונט. אביו היה כומר הקהילה ואחיו, דייוויד מורטון, היה לימים ראש עיריית טולדו שבאוהיו. לאחר שעזב את לימודיו בגיל צעיר החל מורטון להתנסות בעסקי מסחר ובנקאות ושימש גם כמורה. במשך שנים אלו חי במסצ'וסטס, ניו המפשייר וניו יורק. בשנת 1876 התמודד מורטון על משרת חבר בית הנבחרים של ארצות הברית, אך כשל. על אף כישלון זה, מורטון צבר ניסיון בקרב המפלגה הרפובליקנית. בשנת 1878 הוא מונה על ידי הנשיא רתרפורד הייז לנציב כבוד של התערוכה העולמית שהוצגה בארצות הברית.
מורטון נבחר לראשונה לבית הנבחרים בשנת 1879. כהונתו, מטעם המפלגה הרפובליקנית, נמשכה עד להתפטרותו בשנת 1881. שנה קודם לכן הוא סירב לבקשתו של ג'יימס גרפילד להתמודד עמו בבחירות כמועמד לסגן הנשיא. מורטון נשלח, לבקשתו, לשמש כציר של ארצות הברית בצרפת. באופן אירוני, הנשיא גרפילד, שמורטון בחר שלא להיות סגנו, נרצח בשנת 1881 על ידי צ'ארלס גיטו – אשר ביקש להתמנות לציר בצרפת בעצמו. כהונתו בצרפת נמשכה עד לשנת 1885 ונחשבה למוצלחת ביחס לפיתוח המסחר בין המדינות. בתקופה זו החלה בצרפת בנייתו של פסל החירות.
בשנים 1889 – 1893 היה מורטון סגן נשיא ארצות הברית תחת כהונתו של הנשיא בנג'מין הריסון. לאחר מכן נבחר בשנת 1895 למושל ניו יורק, תפקיד בו הוא כיהן כשנה. בשנת 1896 נשקלה מועמדותו לנשיאות ארצות הברית, אך לאחר מכן חדל מורטון מפעילות ציבורית והתפנה לעסוק בנדל"ן.
מורטון נפטר בריינברק שבניו יורק ביום הולדתו ה-96.
כנסיית השטן

| --- | --- |

סמל כנסיית השטן, בו מופיע בפומט בתוך פנטגרם הפוך מוקף באותיות שמה של המפלצת המיתולוגית לוויתן
 שורשים, סיווג והנהגה
 דת:  כת השטן 
 זרם:  church 
 תאריך ייסוד:  30 באפריל 1966 
 מייסד:  אנטון לה-ויי, דיאן הגארתי 
 ארגונים ופעילות
 מרכז:  פוקיפסי 
 אזורי פעילות:  מחוז דאצ'ס 
 www.churchofsatan.com
 
כנסיית השטן היא ארגון אתאיסטי שמטרתו לקדם את הדת השטנית שנהגתה על ידי אנטון זאנדור לה-ויי ותוארה על ידיו בספרו התנ"ך השטני. להווי ייסד את כנסיית השטן בסן פרנסיסקו שבקליפורניה ב-30 באפריל 1966 ותפקד בה ככוהן הגדול עד מותו בשנת 1997.
כנסיית השטן מתוארת על ידי הכוהן הגדול העכשווי שלה, פיטר ה. גילמור, כארגון דתי של אנשים שלמעשה אינם מאמינים באלוהים, בשטן או בעולם הבא ולכן דוגלים בכך שיש לחיות בצורה המלאה והמספקת ביותר שניתן בעולם הזה.
מטרותיה של כנסיית השטן

כנסיית השטן נהגתה על ידי אנטון להווי (נולד האוורד סטנטון לוויי) מתוך כוונה ליצור ארגון דתי מחאתי שיקבץ בתוכו אתאיסטים והדוניסטים המתנגדים למה שנראה בעיניהם כ"צביעות נוצרית" ושואפים למצות את חייהם עד תום.
שמה של הכנסייה נבע מרצונו של להווי לאמץ שם שיסמל את גשמיות, גאווה, אינדיבידואליות, אומץ, מרד והעוצמה, והוא מצא את התגלמות תכונות אלו בדמותו מעוררת היראה והפחד של השטן.
כנסיית השטן לא בהכרח טוענת שהשטן קיים. דת זו משתמשת בשמו של השטן כדי לתאר את החוזק והמרד של האתאיסטים והדוניסטים.
מטרותיה של כנסיית השטן > רוויזיוניזם מחומש

לכנסיית השטן חמש מטרות רשמיות אותן היא מכנה "רוויזיוניזם מחומש" והן מנוסחות כך:
ריבוד - הנקודה שממנה, בסופו של דבר, נגזר כל השאר. לא ייתכן יותר מיתוס של "שוויון"- הוא רק מיתרגם ל"בינוניות" ותומך בחלשים על חשבון החזקים. חייבים לאפשר למים לחפש את מפלסם ללא התערבות מצד סנגורים של חסרי יכולת. אף אחד אינו ראוי להגנה מפני הטיפשות שלו.
מיסוי מוחלט של כל הכנסיות - אם היו מטילים מס על כל ההכנסה והרכוש של הכנסיות, הן היו מתפוררות תוך לילה בשל חוסר הרלוונטיות שלהן, והחוב הלאומי היה מתכסה במהירות זהה. צריך לסבסד את היצרניים, היצירתיים ורבי התושייה. כל עוד שהבלתי-יעילים וחסרי היכולת מקבלים משכורת, יש להטיל עליהם מיסים כבדים.
התנגדות מוחלטת לאמונות דתיות המקבלות אופי חילוני ומשולבות בענייני חוק וסדר - כדי לבסס מחדש את העיקרון של "מידה כנגד מידה" יש להפוך על פיה את מערכת האי-צדק המבוססת על האידיאלים של הדתות המונותאיסטיות, שבהן הקורבן/סנגור נעשה הפושע. יש לשקול חנינה לכל מי שנמצא בבית כלא בגלל ה"השפעה" שלו, כביכול, על מבצעי הפשע עצמם. כל אחד מושפע במעשיו. מציאת שעיר לעזאזל הפכה לדרך חיים, אמצעי הישרדותם של חסרי היכולת. כשלוחה של ההתחמקות הנוצרית על ידי האשמת השטן בכול, פושעים יכולים להשיג רווח, ואפילו שבח, על ידי הפלת האשמה על שעיר לעזאזל. בעקבות העיקרון השטניסטי, "אחריות לאחראים", בחברה שטנית כולם צריכים לשאת בתוצאות מעשיהם - לטוב ולרע.
פיתוח וייצור של בני לוויה מלאכותיים אנושיים - התעשייה האסורה. פלא כלכלי שיאפשר לכל אחד לשלוט במישהו אחר. עבדות מנומסת ומתוחכמת שתהיה בת-ביצוע בזכות טכנולוגיה. תעשייה שתהיה הרווחית ביותר מאז הטלוויזיה והמחשב.
הזדמנות לכל אחד לחיות בתוך סביבה טוטאלית לפי בחירתו/ה, עם דבקות מנדטורית בסטנדרטים האסתטיים וההתנהגותיים שבה. סביבות בבעלות, בשליטה ובתפעול פרטיים כאלטרנטיבה לסביבה הומוגנית ורב-לשונית. החופש להסתגר בסביבה חברתית המתאימה לצרכיו של הפרט. ההזדמנות להרגיש, לראות ולשמוע את המתאים ביותר לפרט מבחינה אסתטית, ללא התערבות מצד אלו שיקלקלו או יגרעו מאפשרות זו.
חברות בכנסיית השטן

לכנסיית השטן יש שתי רמות של חברים - חברים רשומים וחברים פעילים.
כדי להפוך לחבר רשום בכנסיית השטן אדם צריך להיות מוגדר כמבוגר על ידי המדינה שבה הוא מתגורר, לשלוח טופס הצטרפות ומאתיים דולר ארצות הברית לכנסייה כדמי חבר חד-פעמיים, ובתמורה הוא מקבל כרטיס חבר וחברות לכל החיים (החברות יכולה להתבטל מוקדם יותר - על ידי החבר או הכנסייה).
במקרים מסוימים ילדים יכולים להצטרף לכנסייה, אבל רק אם הם ילדים של חברי הכנסייה והם הדגימו הבנה של הפילוסופיה והמנהגים השטניים, והם מעוניינים להצטרף לכנסייה. במקרה כזה הילדים יצורפו לכנסייה במתכונת מצומצמת עד שיהפכו למבוגרים על פי החוק במדינתם.
כדי להפוך לחבר פעיל הפרט צריך להיות חבר רשום של הכנסייה, להיות מעורב בכנסייה ולהיות במגע עם שאר חבריה המקומיים. בנוסף, החבר צריך למלא טופס ריאיון על העדפותיו ואישיותו שנשלח למשרד הראשי בחינם. חברות פעילה מחולקת לחמש דרגות:
דרגה ראשונה - שטניסט
דרגה שנייה - מכשף/מכשפה
דרגה שלישית - כוהן/כוהנת
דרגה רביעית - מג'יסטר/מג'יסטרה
דרגה חמישית - מאגוס/מאגה (ניתן לפנות אליהם גם כ"דוקטור")
חברים בדרגה השלישית עד החמישית מרכיבים את הכמורה השטנית וניתן לפנות אליהם כ"רב"/"רבנית".
חברים פעילים מתחילים בדרגה הראשונה וקידומם נעשה על ידי הכנסייה בלבד. הקריטריונים לעלייה בדרגה לא זמינות לציבור, אבל ידוע שהם תלויים בהצלחת הפרט בעולם האמיתי ולאו דווקא בלמידת טקסטים או בשאר פעילויות כחבר הכנסייה. חלק מהחברים הפעילים מוסמכים על ידי הכנסייה להסביר את הפילוסופיה של הכנסייה למדיה, והם נקראים סוכנים.
הכנסייה לא עוסקת בגיוס חברים, לא מפלה בכלל בין האנשים שרוצים להצטרף אליה, וחברות בה היא סודית ולכן לא ידוע כמה חברים יש בכנסייה.
חברות בכנסיית השטן > סיום החברות

חבר בכנסיית השטן רשאי לסיים את חברותו בכל עת שיחפוץ באמצעות שליחת מכתב בכתב ידו (עם תאריך, חתימה והצהרה על רצונו לביטול החברות) בצירוף כרטיס החבר שלו למשרד הראשי של כנסיית השטן. הכנסייה לא מנסה לשכנע חברים להישאר ולא מטילה עליהם סנקציות.
בנוסף, הגוף הראשי של כנסיית השטן המורכב מהכוהן והכוהנת הגדולים ו"מועצת התשעה", עשוי לבטל חברות של פרט מסוים לפי שיקול דעתו. עבירה חמורה על החוק ו/או תמיכה והצטרפות לזרם המתנגד לכנסיית השטן הן דוגמאות לפעילויות העשויות לגרום לכנסייה לבטל את החברות של הפרט בה.
ההיסטוריה של כנסיית השטן > מסדר הטרפז

בשנות החמישים להווי יצר קבוצה בשם "מסדר הטרפז" שנפגשה מדי פעם בביתו הוויקטוריאני הידוע לשמצה, "הבית השחור" (על שם צבעו, שבלט על רקע שאר בתי השכונה הלבנים), כדי לשמוע הרצאות בנושאים שונים - מנושאים מיסטיים, פילוסופיים ועד נושאים מדעיים, יום-יומיים ועוד), ולערוך פולחנים של "כישוף שחור", שלטענת המשתתפים נשאו פרי.

קבוצה זו התפתחה לאחר מכן להיות הגוף השולט בכנסיית השטן.
ההיסטוריה של כנסיית השטן > שינויים בכנסיית השטן

ב-1975 להווי עורר מחלוקת בתוך כנסיית השטן כאשר ביטל בשלבים את מערכת ה"מערות" (קבוצות עניין של שטניסטים שהתאחדו למען מטרה כלשהי) של כנסיית השטן וסילק חברים שהוא חשב שהשתמשו בכנסייה כתחליף להישגים ב"עולם האמיתי". לפיכך נקבע שהישגים מוסכמים והתקדמות בחברה הכללית יהיו לקריטריונים להתקדמות בכנסיית השטן עצמה. בו בזמן להווי נעשה בררני יותר בהענקת ראיונות. מעבר זה לפעילויות "בדלתיים סגורות" גרר שמועות על סופה של כנסיית השטן ואפילו אודות מותו של אנטון להווי.
כיום הוקמה לתחייה מערכת ה"מערות" שהן קבוצות של שטניסטים מקומיים שמטרתן הוצאה לפועל של פרויקטים משותפים. עם זאת, מערכת זו נותרת מחתרתית בעיקרה וסגורה בפני הציבור הרחב, והכנסייה מדגישה כי "מערות" צריכות להתפרק ברגע שהשיגו את מטרתן ואינן לגיטימיות יותר.
לאחר מותו של אנטון שזאנדור להווי ב-1997 תפקידו כראש כנסיית השטן הועבר לידיה של בת זוגו הידועה בציבור, בלנץ' ברטון. גם כיום ברטון מעורבת בכנסייה, אך את תפקידה ככוהנת הגדולה העבירה לחברים הוותיקים בכנסיית השטן, פיטר ה. גילמור ואשתו פגי נאדרמיה (המוציאים לאור של "הלהבה השחורה", המגזין הרשמי של כנסיית השטן), הכוהן הגדול והכוהנת הגדולה של הכנסייה גם כיום. לפיכך, המשרד המרכזי של כנסיית השטן הועבר מסן פרנסיסקו לשכונת "הל'ז קיטשן" (מטבח גיהנום) בניו יורק, שם גרים בני הזוג.
כנסיית השטן בתקשורת

כנסיית השטן משכה תשומת לב נכבדת מצד התקשורת בשנה הראשונה להיווסדה כשהשיאה בציבור את הזוג ג'ודית' קייס וג'והן ריימונד (העיתונאי הרדיקלי) בטקס נישואין שטני. הטקס צולם על ידי ג'ו רוזנטל (הצלם שהתפרסם בזכות תמונתו זוכת פרס הפוליצר, "הנפת הדגל באיוו ג'ימה"). אירוע ציבורי נוסף שמשך תשומת לב היה הלווייתו השטנית של קצין חיל הים אדוארד אולסון, והבריתה השטנית של בתו של להווי, זינה להווי.
כנסיית השטן הוזכרה בספרים רבים ונכתבו אודותיה ואודות אנטון להווי מספר רב של מאמרים במגזינים ובעיתונים בין שנות ה-60 וה-80 במאה ה-20. כמו כן, היא הייתה הנושא של הסרט התיעודי "שטאניס" (1970). להווי הופיעה גם בסרטו של קנת אנגר "עלייתו של אחי השטני", תפקד כמייעץ טכני בסרט "גשם השטן" שבו כיכבו ארנסט בורגניין וויליאם שאטנר והציג את ג'ון טרבולטה. כנסיית השטן גם הוצגה בחלק מסרטו של לואיג'י סקנטיני "אנג'לי בלנקה, אנג'לי נגרה", שיצא לאקרנים בארצות הברית בשם "מעשה כשפים '70".
בשנות ה-80 וה-90 כנסיית השטן וחבריה היו פעילים ביותר ביצירת סרטים, מוזיקה, תצלומים ומגזינים שהוקדשו לשטניזם. בין הידועים ביותר הם הוצאת פרל האוס [בית פרא] (Feral House) של אדם פארפרי, המוזיקה של בויד רייס, חקר המוזיקה המיסטי של דזמונד היינס-לינג וסרטיו של ניק בוגס, כולל סרטו התיעודי "מדברים על השטן: הקנון של אנטון להווי".
מפורסמים רבים קושרו על ידי התקשורת לכנסיית השטן בעת זו או אחרת, כולל קנת אנגר, קינג דאיימונד, טרסה היידי, דייוויד וינסנט, מרלין מנסון, ארון ג'ולין, בויד רייס, מארק אלמונד, אלקלון טריו, הגיטריסט והסולן מטא סקיבה והמתופף דרק גרנט, המתאבקים המקצועיים בולס מאהוני וסטרלינג ג'יימס קינאן, הכתב מיכאל מויניהאן, סאמי דייוויד הבן והאמן קופ.
ב-6.6.06 (6 ביוני), כנסיית השטן קיימה בציבור בפעם הראשונה את המיסה השטנית בתיאטרון סטיב אלן במרכז למחקר בלוס אנג'לס. הפולחן, שהתבסס על הפולחנים המתוארים בתנ"ך השטני והטקסים השטניים, נערך על ידי הכוהן בריאן מור ואשתו הכוהנת הת'ר שנז.
כנסיית השטן בתקשורת > הבהלה השטניסטית

בשנות ה-80 חודש גל הקולות המודאגים במדיה מצד נוצרים ותרפיסטים בהיפנוזה בדבר קנוניות פליליות הקשורות לכנסיית השטן. חברים ידועים בכנסיית השטן, כגון פיטר ה. גילמור, פגי נאדרמיה, בויד רייס, אדם פארפרי, דיאבולוס רקס וכוכב המטאל קינג דאיימונד, הופיעו באופן פעיל בתקשורת כדי להפריך את ההאשמות בנוגע לפעילות קרימינלית. ה-FBI לאחר מכן הוציאה דיווח רשמי שהפריך את השמועות שהיו פופולריות בזמנן אודות כל אותן "קנוניות שטניות".
לתופעה זו הוענק השם "הבהלה השטניסטית" (The Satanic Panic)‏.
לקריאה נוספת

LaVey, Anton Szandor, The Satanic Bible, Avon Books, 1969
LaVey, Anton Szandor, The Satanic Rituals, Avon Books, 1972
LaVey, Anton Szandor, The Satanic Witch, Feral House, 1970
LaVey, Anton Szandor, The Devil's Notebook, Feral House,1992
LaVey, Anton Szandor, Satan Speaks, Feral House, 1998
Barton, Blanche The Church of Satan: A History of the World's Most Notorious Religion, Hell's Kitchen Productions,1990
Barton, Blanche, The Secret Life of a Satanist: The Authorized Biography of Anton LaVey,Feral House,1990
Gilmore, H.Peter, The Satanic Scriptures, Feral House, 2007
ראו גם

כת השטן
חיות השטן
הערות שוליים

↑  Blanche Barton, היסטוריה קצרה של כנסיית השטן - חלק 3 (כנסיית השטן), באתר הכנסייה, 2003 (באנגלית)
↑  From our former High Priestess, באתר הכנסייה
↑  Anton Szandor LaVey,‏ Pentagonal Revisionism: A Five-Point Program, באתר הכנסייה, 1988
↑  Affiliation with the Church of Satan, באתר כנסיית השטן
↑  Blanche Barton, היסטוריה קצרה של כנסיית השטן - חלק 2 (The Magic Circle/Order of the Trapezoid), באתר הכנסייה, 2003 (באנגלית)
↑  Blanche Barton, היסטוריה קצרה של כנסיית השטן - חלק 7 (Lucifer Rising), באתר הכנסייה, 2003 (באנגלית)
↑  Blanche Barton, היסטוריה קצרה של כנסיית השטן - חלק 9 (Ever Forward), באתר הכנסייה, 2003 (באנגלית)
↑  Satanic Wedding, באתר יוטיוב, 13 בדצמבר 2006
↑  Blanche Barton, היסטוריה קצרה של כנסיית השטן - חלק 4 (Diabolical Endeavors), באתר הכנסייה, 2003 (באנגלית)
↑  Blanche Barton, היסטוריה קצרה של כנסיית השטן - חלק 5 (קרקס תקשורתי), באתר הכנסייה, 2003 (באנגלית)
↑  Blanche Barton, היסטוריה קצרה של כנסיית השטן - חלק 6 (Hell on Reels), באתר הכנסייה, 2003 (באנגלית)
↑  INVESTIGATOR'S GUIDE TO ALLEGATIONS OF "RITUAL" CHILD ABUSE, ינואר 1992, באתר Necronomi.com (נלקח מאתר AMER)
↑  Blanche Barton, היסטוריה קצרה של כנסיית השטן - חלק 8 (Satanic Panic), באתר הכנסייה, 2003 (באנגלית)
מאם (פיוצ'רמה)

| --- | --- |

 הופעה ראשונה:  "A Fishful of Dollars"
 דיבוב:  טרס מק'ניל
 מידע
 גיל:  לא ידוע (כנראה בסביבות 160)
 גזע:  אדם, כדור הארץ
 מקצוע:  מנכ"ל ובעלת מניות ראשית בחברת מאם-קורפ
מאם (אמא) היא דמות בדיונית בסדרת האנימציה פיוצ'רמה, המדובבת על ידי טרס מק'ניל.
דמות

מאם מנהלת את חברת "מאם-קורפ" ובעלת 99.7% ממניותיה. חברת מאם-קורפ היא חברה עצומה, רב-מיליארד דולר קוֹמְפְּלֶקְס תעשייתי המתמחה בתחזוקת רובוטים, בונה ומתחזקת נשק, ומשווקת חומר-אפל. בפומבי, מאם מחזקת את התדמית הפרסומית שלה כאישה מבוגרת, עדינה ושמנמנה (היא משתמשת במכשיר המכסה את גופה שגורם לה להיראות סבתא סטראוטיפית שמנמנה וחביבה).
מתחת לפני השטח מאם היא גסת-רוח, מעשנת-בשרשרת, מאוד מרירה, אכזרית ומאוהבת בעצמה עם מבנה גוף דקיק כמעט אנורקסי, היא מתעללת בילדיה המפוחדים (ראו להלן) לצורך שליטה והוצאת עצבים, ומתייחסת אליהם כתפקידים מאולצים. בפרק "Mother's Day", משתמע שחלק מהמרירות שלה נובעת מרומן לא מוצלח עם  פרופסור פיינסוורת', שבזמנו כשיצר מחדש את עיצובו של הרובוט הבסיסי, סיים את מערכת היחסים אחרי נזיפה אכזרית ממנה על עבודתו. לפי הסרט "Bender's Game", הרומן התרחש שלוש פעמים ברציפות.
לעיתים היא משתתפת באירועים למטרות צדקה כדרך לייצוג דמותה הציבורית, אבל אין לה באמת אמפתיה כלפי האנשים שהיא משתתפת בכנסים עבורם (בפרק "A Fishful of Dollars" היא מתארת כנס לאיסוף צדקה כ"כנס למען מתבגרות מופקרות שנדפקו").
לפי הערות ב-DVD על הפרק הנ"ל, כשהוחלט על דמותה של מאם היא נעשתה בדמותה של ד"ר לורה (מארחת בתוכנית רדיו ידועה).
בנים

את מאם מלווים שלישיית בנים מתרפסים ומפוחדים: וולט (מוריס למארץ'), לארי (דייוויד הרמן) ואיגנר (ג'ון דימאג'יו). הם לובשים תלבושת תואמת וכל אחד מהם הוא הבעלים של 0.01% מניות ב'מאם-קורפ', מה שמראה שהיא מתייחסת אליהם כאל מטלות לא רצויות ולא כמשפחה. היא תדיר מתנהגת כלפיהם באלימות פיזית ומנטלית כדרך להטלת משמעת, סוטרת לבניה ומעליבה אותם. בסרט "bender's game" היא מגלה דחף רב לסטור והיא אף סטרה לעצמה.
הבן האינטליגנטי ביותר והמבוגר ביותר מבין אחיו, וולט, המשמש כמשנה למאם, לעיתים מעניש את אחיו בעצמו. הוא מאוד ערמומי, עם נטיעה זדונית ומדבר בקול המזכיר את קולו של וינסנט פרייס; הוא גם מראה סימנים מטרידים של תסביך אדיפוס, ומעריץ בהערצה לא בריאה את אמו הפסיכופתית (בפרק "Mother's Day" הוא חושף שהוא מקווה להתחתן עם אישה בדיוק כמוה).
הבן השני, לארי, הוא פחות אינטליגנטי מאחיו הבכור אבל נראה שהוא יותר נורמלי משני הבנים האחרים. הוא ממש צייתן ומתנצל על כל דבר, הוא מתואר על ידי פרופסור פארנסוורת' כ"הילד האמצעי הבכיין".
הצעיר והמעורר רחמים ביותר מבין השלושה, איגנר, הגובל בפיגור שכלי ומדבר בקול רפה-שכל סטראוטיפי; ככזה, הוא מוצא את עצמו בדרך כלל כממונה על העבודות הגרועות ביותר, כולל היותו מוכרח ללבוש את חזייתה של אמו לצורך הדגמה.
המרד היחיד של בניה העלובים של מאם, אף על פי שזה היה ללא ידיעתה של מאם, קרה במהלך הפרק "Mother's Day" כשהם ניסו להפסיק את השתוללות הרובוטים נגד האנושות על ידי איחוד אמם עם האהוב הישן שלה, פרופסור פארנסוורת', ובכך תאורטית להוריד את המרירות של אמם.
בסרט "Bender's Game", נחשף שאיגנר הוא בנו הממזר של פרופסור פארנסוורת', מה שהביא לנפילת אימפריית החומר השחור של מאם. זה גם מה שהופך אותו לצאצא לא ישיר של פריי בעצמו. בהערות על הסרט מוצע ששני בניה האחרים של מאם, הם של יריבו של הפרופסור והבעל לשעבר של מאם, פרופסור וורנסטרום.
במוצרים אחרים

בפיוצ'רמה קומיקס בגיליון המיוחד של חציה עם משפחת סימפסון, מאם נכנסת למערכת יחסים עם מר ברנז, האדם היחיד המרושע כמותה. אחרי הפרידה, היא יוצרת כפיל שלו ומבטיחה שביחד הם ישלטו על העולם.
| פיוצ'רמה |
| --- | --- | --- |
| יוצר | מאט גריינינג |  |
| מדבבים | בילי וסט • קייטי סגל • ג'ון דימאג'יו • פיל למאר • פרנק ולקר • מוריס למארץ' • טרס מק'ניל |  |
| דמויות | פיליפ ג'יי פריי • טורנגה לילה • בנדר • פרופסור פארנסוורת' • דוקטור זוידברג • הרמס קונרד • איימי וונג • ניבלר • מאמ • קיף קרוקר |  |
| שונות | פיוצ'רמה קומיקס • משפט פיוצ'רמה • FOX • קומדי סנטרל |  |
מאייקון

.
מאייקון דוגלאס סיסנאנדו (בפורטוגזית: Maicon Douglas Sisenando; נולד ב-26 ביולי 1981 בנובו המבורגו), הידוע בשם המקוצר מאייקון, הוא כדורגלן עבר ברזילאי ששיחק כמגן ימני. בעבר שיחק בנבחרת ברזיל, אותה ייצג במונדיאל 2010 ו-2014.
קריירה

מאייקון החל את הקריירה שלו במועדון הברזילאי קרוזיירו בשנת 2001. הוא שיחק בקבוצה במשך מספר עונות מוצלחות, ונחשב באותו זמן למגן ימני מוכשר. ב-2003 הוא זכה עם קרוזיירו באליפות ברזיל, ובאותה שנה קיבל לראשונה זימון לסגל הנבחרת הלאומית. ביוני 2004 נרכש מאייקון על ידי מונקו.
בעונת 2004/2005, הראשונה שלו במונקו, כבש מאייקון ארבעה שערים במדי הקבוצה. הוא היה שותף להעפלתה לשמינית גמר ליגת האלופות ולסיום במקום השלישי בליגה הצרפתית. העונה שלאחר מכן היוותה כישלון מבחינה קבוצתית, כאשר מונקו סיימה במקום העשירי בלבד בליגה ולא העפילה לשמינית גמר גביע אופ"א.
ביולי 2006 עבר מאייקון לקבוצה האיטלקית אינטר מילאנו, ביחד עם המגן הברזילאי מקסוול והקשר הצרפתי אוליבייה דאקור, ששיתפו פעולה איתו בקבוצה. בעונת 2006/2007, תחת המאמן רוברטו מנצ'יני, הוא כבש שני שערים וסייע לאינטר לזכות באליפות הסרייה א'. במהלך העונה הוא הושעה על ידי אופ"א לשישה משחקים בעקבות תקרית עם דויד נבארו במשחק ליגת האלופות מול ולנסיה, אך העונש קוצר לבסוף לשלושה משחקים.
לאורך שנותיו באינטר הפגין מאייקון יכולת טובה ויעילות גם בהגנה וגם בהתקפה, כשהוא רושם לזכותו כמות מכובדת של שערים ובישולים. תחת המאמן ז'וזה מוריניו שהגיע לקבוצה בעונת 2008/2009, הוא המשיך בהצטיינותו וזכה עם אינטר באליפות שלישית ברציפות. בעונת 2009/2010 זכה עם אינטר בליגת האלופות לאחר ניצחון בגמר על באיירן מינכן, וכן בטרבל. הוא היה חלק חשוב בשיטת המשחק שהנחיל מוריניו בקבוצה ושבעזרתה זכתה הקבוצה בתואר.
ב-26 באוגוסט זכה השחקן בתואר שחקן ההגנה של ליגת האלופות, פרס שניתן לו על ידי אופ"א.
ב-30 באוגוסט 2012 חתם מאייקון בקבוצת הכדורגל האנגלית מנצ'סטר סיטי תמורת סכום המוערך בכ-3.5 מיליון ליש"ט.
ביולי 2013 חתם מאייקון ברומא. ב-31 במאי 2017 חתם באבאי מהליגה הברזילאית השנייה.
נבחרת לאומית

מאייקון השתתף עם נבחרת ברזיל הצעירה באליפות העולם לנוער ב-2001, יחד עם חברו לעתיד באינטר, אדריאנו. בשנת 2003 הוא זומן לראשונה לנבחרת הבוגרת של ברזיל, ששלחה לטורניר גביע הזהב של CONCACAF סגל מלא בשחקנים מתחת לגיל 23. הוא השתתף עם הנבחרת הצעירה בטורניר הקדם-אולימפי בשנת 2004, יחד עם מקסוול, ולא הצליח להעפיל עמה לאולימפיאדת אתונה.
בהמשך 2004 נכלל מאייקון בסגל נבחרת ברזיל לקופה אמריקה, וב-2005 השתתף עמה בגביע הקונפדרציות. הוא היה שותף לזכייתה של ברזיל בשני הטורנירים. עם זאת, הוא לא זומן למונדיאל 2006, מאחר שסיסיניו הועדף בתור מחליפו של קאפו בעמדת המגן הימני.
עם פרישתו של קאפו ומינויו של דונגה למאמן הנבחרת, הפך מאייקון למגן הימני הפותח הקבוע שלה. הוא היה שותף בכיר לזכייתה של הנבחרת בקופה אמריקה ב-2007, וכבש במסגרתו שער מול אורוגוואי. בגביע הקונפדרציות 2009, שגם בו זכתה ברזיל, הוא כבש שער בניצחון 0-3 על ארצות הברית בשלב הבתים, ובנוסף בישל שער לפליפה מלו כתוצאה מבעיטה חופשית שלו.
במונדיאל 2010 מאייקון כבש שער נדיר בקו הקרן נגד נבחרת קוריאה הצפונית בכדורגל ובכך הבקיע את שערו היחיד בטורניר.
מאייקון במהלך משחק של נבחרת ברזיל מול נבחרת שווייץ
מאמא בינתא סאנה

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  3 בפברואר 2000 (בת 24) דקר, סנגל
 מדינה:  סנגל 
 פרופיל ב-IMDb
 
מאמא בינתא סאנה (נולדה ב-3 בפברואר 2000) היא שחקנית סנגלית. היא מוכרת בשל גילום דמותה של אדה בדרמה הרומנטית העל-טבעית בסרט "אטלנטיק (אנ')".