stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ג'ון ויליאמס (גיטריסט)
חייו

ויליאמס נולד במלבורן, אוסטרליה וקיבל את שיעורי המוזיקה הראשונים שלו מאביו, לן ויליאמס.
כשהיה בן 12 נסע לאיטליה ללמוד אצל הגיטריסט הנודע, אנדרה סגוביה. בהמשך למד בקולג' המלכותי למוזיקה בלונדון, אך שם למד פסנתר בהיעדר מחלקת גיטרה בימים ההם. עם סיום לימודיו הוצע לו לבנות מחלקה כזאת, וכגיטריסט מושבע, קפץ על ההזדמנות וניהל את המחלקה בשתי שנותיה הראשונות.
ויליאמס הזמין קונצ'רטי לגיטרה אצל מלחינים כמו סטיבן דודג'סון, אנדרה פרווין, פטריק גוארס, ריצ'רד הארווי וסטיב גריי. הוא עבד גם עם מלחינים בני ארצו, ביניהם פיליפ הוטון, פיטר סקאלתורפ ונייג'ל וסטלייק, ליצירת מוזיקה לגיטרה שרוח מולדתו שורה עליה.
ויליאמס ידוע בעיקר כגיטריסט קלאסי, אך בחן הרבה מסורות מוזיקליות שונות. הוא שיתף פעולה עם ג'וליאן ברים ועם פאקו פניה והיה חבר בלהקת הפיוז'ן "סקיי". בנוסף, הוא מלחין ומעבד בעצמו.
ויליאמס השתתף בביצוע הלהיט העולמי "קאוואטינה" של סטנלי מאיירס, אשר שימש כנעימת הנושא לסרט זוכה פרס אוסקר "צייד הצבאים" (1979). היצירה נכתבה קודם לכן לסרט "מטה הטיול" (1970) כיצירה לפסנתר, אך עובדה מחדש לגיטרה והורחבה לפי הזמנת מאיירס וויליאמס. בשנת 1973, הוסיפה קליאו ליין מילים והקליטה את הקטע תחת השם "הוא היה יפה" (He was Beautiful) בליווי גיטרה של ג'ון ויליאמס.
ויליאמס משמש פרופסור אורח באקדמיה המלכותית למוזיקה בלונדון. הוא ואשתו, האמנית קאתי פאנאמה, מתגוררים בלונדון ובאוסטרליה.
ג'ון אוורט מיליי

| --- | --- |

 לידה:  8 ביוני 1829 סאות'המפטון, הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 פטירה:  13 באוגוסט 1896 (בגיל 67) Palace Gate, הממלכה המאוחדת 
 מקום קבורה:  קתדרלת סנט פול בלונדון 
 מקום לימודים:  האקדמיה המלכותית לאמנויות  בית הספר לאמנות יפה ע"ש הת'רלי 
 תחום יצירה:  ציור, איור, הדפס 
 זרם באמנות:  האחווה הפרה-רפאליטית, סימבוליזם 
 יצירות ידועות:  Peace Concluded, ישו בבית הוריו, The Order of Release, אופליה, A Huguenot, The Black Brunswicker, Mariana 
 פרסים והוקרה:  אות מסדר ההצטיינות במדעים ואמנויות של גרמניה  קצין בלגיון הכבוד  דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת אוקספורד 
 בן או בת זוג:  אפי גריי (3 ביולי 1855–1896) 
 צאצאים:  ג'ון גיל מיליי, Mary Hunt Millais, Alice Sophia Caroline Millais, Sir Geoffrey William Millais, 4th Bt., Effie Gray Millais, Sir Everett Millais, 2nd Baronet, George Gray Millais, Sophia Margaret Jameson Millais 
 
שיטפון (1870)
ג'ון אוורט מיליי (באנגלית: John Everett Millais‏; 8 ביוני 1829 – 13 באוגוסט 1896) היה צייר ומאייר בריטי. בשנת 1848 ייסד, במשותף עם דנטה גבריאל רוזטי, את קבוצת הציירים האנגלים שכונו האחווה הפרה-רפאליטית.
חברי הקבוצה הפרה רפאלית יצאו כנגד מסורת הציור האימפרסיוניסטית באנגליה ובצרפת באותם ימים, שכללה ציורי הווי מחד, והתבוננות אישית וסובייטיבית מאידך. הפרה רפאלים, ובהם מיליי, הדגישו את חשיבותו של הריאליזם בציור, והקדישו תשומת לב קפדנית לפרטים. יצירתו "ישו בבית הוריו" ספגה ביקורת בשל ריאליזם זה.
ג'ון אוורט מיליי התמקד בציוריו, בדרך כלל, בדמויות, תוך נגודי צבעים עזים בין הרקע לדמות. לדוגמה, בציור "אסתר", מופיעה דמותה של אסתר המלכה בבגד צהוב על רקע מסך כחול.
ג'ורג' רוק

| --- | --- |

ג'ורג' רוק, דיוקן מאת מיקאל דאל, 1705 לערך.
 לידה:  1650 סנט לורנס, קנט
 פטירה:  24 בינואר 1709 (בגיל 59 בערך) קנטרברי, ממלכת בריטניה הגדולה 
 מדינה:  ממלכת בריטניה הגדולה 
 בן או בת זוג:  Catharine Knatchbull 
 השתייכות:  הצי המלכותי הצי המלכותי הבריטי
 תקופת הפעילות:  1672–1705 (כ־33 שנים)
 דרגה:  אדמירל הצי
 פעולות ומבצעים
 מלחמות הולנד-אנגליה   המלחמה הצפונית הגדולה   מלחמת הירושה הספרדית
 עיטורים
 Knight Bachelor 
 
סר ג'ורג' רוק (באנגלית: George Rooke; ‏1650 - 24 בינואר 1709) היה אדמירל בצי המלכותי הבריטי. את עיקר פרסומו קנה לו במלחמות נגד צרפת ובייחוד בניצחונותיו בקרב מפרץ ויגו ב-1702 ובכיבוש גיברלטר ב-1704, כחלק ממלחמת הירושה הספרדית.
ביוגרפיה

רוק נולד בשנת 1650 בסנט לורנס שליד קנטרברי, קנט, אנגליה. הוא התנדב לצי המלכותי בשנת 1672 ובהמשך השתתף במלחמות הולנד-אנגליה. קודם לדרגת פוסט קולונל בשנת 1673 ולדרגת אדמירל משנה ב-1690.
במאי 1692 השתתף רוק תחת פיקודו של אדוארד ראסל, הרוזן הראשון מאורפורד בקרב בארפלור ולה הוג (ליד שרבור שבצרפת) בקרב זה הצטיין מאוד במתקפה לילית על הצרפתים בלה הוג, כאשר הכוח בפיקודו הצליח לשרוף 12 ספינות של הצי הצרפתי. זמן קצר לאחר מכן הוענק לו תואר אבירות.
ב-1696 מונה רוק לאדמירל הצי. לאחר הסכם רייסווייק הוא שירת בתעלה האנגלית ובים התיכון. בשנת 1700 הוא פיקד על הצי האנגלו-הולנדי שהפגיז את קופנהגן, יחד עם הצי השוודי בפיקודו של האדמירל הנס וואכטמייסטר, במטרה לרכך ולהקל על נחיתתו של קרל השנים עשר, מלך שוודיה בדנמרק במהלך המלחמה הצפונית הגדולה.
ביוגרפיה > מלחמת הירושה הספרדית

לאחר שאנגליה הכריזה מלחמה על צרפת (ב-15 במאי 1702) עם פתיחתה של מלחמת הירושה הספרדית פיקד רוק על הניסיון הכושל של הצי האנגלו-הולנדי לכבוש את העיר קדיס שבדרום-מערב ספרד (אוגוסט-ספטמבר 1702), אך בדרך חזרה הצליח להשמיד שיירת אינדיאס ספרדית במהלך קרב מפרץ ויגו (ב-23 באוקטובר 1702). על ניצחונו בקרב זה קיבל רוק את הוקרת הפרלמנט הבריטי.
ביולי 1704 פיקד רוק על הצי המאוחד האנגלו-הולנדי בכיבוש גיברלטר. לאחר הפגזה כבידה החלו המלחים האנגלים וההולנדים במתקפה יבשתית על גיברלטר. ב-2 באוגוסט נכנע מושל גיברלטר דייגו דה סלינאס.
פחות משבוע לאחר כיבוש גיברלטר, קיבל רוק מודיעין על כך ששייטת צרפתית מתקרבת לגיברלטר. הוא הותיר חצי מהכוח שלו בגיברלטר והפקיד אותם על הגנתה, ועם שאר הכוח הפליג לכיוון הצרפתים. בקרב שהתפתח לאחר מכן ליד מאלגה לא הצליח אף אחד מהצדדים להשיג הכרעה, והן הצי הצרפתי והן הצי האנגלו-הולנדי ספגו אבדות רבות בנפש ונזקים כבדים לספינות (על אף שלא הוטבעו ספינות בקרב זה). למרות שלא הושגה הכרעה של כוחות הברית בקרב, בכל זאת הדבר חיזק את אחיזתם בגיברלטר והרתיע תגבורות אויב נוספות מלהגיע למקום.
בפברואר 1705 פרש רוק מהשירות בצי מסיבות רפואיות. הוא חזר לאחוזתו בסנט לורנס, ומת שם בשנת 1709.
בשנת 2004 הוצב בגיברלטר פסל של רוק, כחלק מחגיגות ה-300 לכיבוש גיברלטר.
ביל גייטס האב

| --- | --- |

 לידה:  30 בנובמבר 1925 ברמרטון, ארצות הברית 
 פטירה:  14 בספטמבר 2020 (בגיל 94) הוד קאנאל, ארצות הברית 
 שם לידה:  William Henry Gates II 
 מדינה:  ארצות הברית 
 השכלה:  בית הספר למשפטים של אוניברסיטת וושינגטון  אוניברסיטת מישיגן  תיכון ברמרטון 
 בן או בת זוג:  מרי מקסוול גייטס (1951–1994)  מימי גרדנר גייטס (1996–?) 
 פרסים והוקרה:  Honorary Fellow of Wolfson College  פרס צופה הנשר הנכבד 
 
ויליאם הנרי גייטס השני (באנגלית: William Henry Gates II;‏ 30 בנובמבר 1925 – 14 בספטמבר 2020), שהיה ידוע יותר בשם ביל גייטס האב, היה עורך דין, נדבן ומנהיג אזרחי אמריקאי, מייסד משרד עורכי הדין Shidler McBroom & Gates (קודמו של K&L Gates, אנ'), נשיא איגודי עורכי הדין של מחוז קינג ושל עורכי הדין במדינת וושינגטון. נודע בין השאר כאביו של מייסד מיקרוסופט ביל גייטס.
ראשית חייו

גייטס נולד בברמרטון, וושינגטון, בשנת 1925, והיה בנו של בעל חנות רהיטים. הוא סיים את לימודיו בבית הספר התיכון ברמרטון (אנ').
גייטס שירת בצבא ארצות הברית במשך שלוש שנים במהלך מלחמת העולם השנייה. לאחר מכן למד באוניברסיטת וושינגטון, במסגרת חוק ה-GI (אנ'), קיבל תואר ראשון (Bachelor of Arts, אנ') בשנת 1949 ותואר JD (Juris Doctor, אנ'), בשנת 1950. בזמן שהיה ב- UW, הוא היה חבר באחוות צ'י פסי (אנ').
קריירה

גייטס הקים את חברת עורכי הדין Shidler McBroom & Gates בשנת 1964, שבהמשך הייתה לחלק מפרסטון גייטס ואליס LLP (PGE, Preston Gates & Ellis, אנ'). הוא התמחה עם המשרד עד שנת 1998, אז אוחד למשרד המכונה כיום K&L Gates. במהלך הקריירה שימש כנשיא לשכת עורכי הדין בסיאטל / קינג קאונטי ולשכת עורכי הדין במדינת וושינגטון (אנ').
גייטס כיהן בדירקטוריונים של ארגונים רבים בצפון מערב האוקיינוס השקט, כולל לשכת המסחר הגדולה בסיאטל (אנ'), מחוז קינג ייונייטד וואי (United Way of America, (אנ')) והורות מתוכננת. בשנת 1995 הקים את הברית הטכנולוגית, שמשימתה להרחיב את התעסוקה מבוססת הטכנולוגיה בוושינגטון.
בשנת 1998 פרש גייטס מפירמת Preston Gates & Ellis. הוא כיהן במשך 15 שנה בוועדת העוצרים של אוניברסיטת וושינגטון, ועד מותו היה יו"ר משותף של קרן ביל ומלינדה גייטס, אשר הוקמה על ידי בנו ביל וכלתו מלינדה. הוא שימש כדירקטור בתאגיד הקמעונאות קוסטקו משנת 2003, והיה יו"ר שותף מייסד של פסגת הבריאות באוקיינוס השקט (Pacific Health Summit ,אנ'). הוא שימש כיו"ר כבוד בפרויקט הצדק העולמי (אנ'). הפרויקט פועל להובלת מאמץ רב-תחומי עולמי לחיזוק שלטון החוק ולפיתוח קהילות של הזדמנויות והון.
גייטס היה שותף עם צ'אק קולינס(אנ') לכתיבת הספר Wealth and Our Commonwealth: Why America should Tax Accumulated Fortunes (עושר והקהילה שלנו: למה אמריקה צריכה מס צבירת הון). זו הגנה על המדיניות שמקדם מיסוי העיזבון. הוא היה גם מחבר הספר מציג את החיים: מחשבות על מתנות חיים.
חיים אישיים

בשנת 1951 התחתן גייטס עם מרי מקסוול גייטס (1929–1994), אותה הכיר באוניברסיטת וושינגטון (UW), והם נותרו נשואים עד מותה בשנת 1994. לזוג נולדו שלושה ילדים: קריסטיאן, ביל וליבי. שתי בנותיו, קריסטי בלייק וליבי ארמינטרוט, הן חברות פעילות בקהילת ה- UW. במהלך חייו תמך בקבוצת הפוטבול של מכללת וושינגטון האסקיס (Washington Huskies football, אנ').
בשנת 1996 התחתן גייטס עם אשתו השנייה מימי גרדנר גייטס (נולדה ב -1943), שהייתה מנהלת המוזיאון לאמנות בסיאטל (אנ').
בשנת 2018 התגלה כי גייטס סובל ממחלת אלצהיימר. הוא נפטר ב-14 בספטמבר 2020, בביתו שעל חוף הים בתעלת הוד (Hood Canal, אנ') אשר במדינת וושינגטון, בן 94 במותו. בנו ספד לו באמרו כי "לחוכמתו, לנדיבותו, לאמפתיה ולענווה שלו הייתה השפעה עצומה על אנשים ברחבי העולם".
פרסים והוקרה

זכה בפרס הצופים המכובד (Distinguished Eagle Scout Award, אנ'), בהוקרה על הצלחתו העסקית והאזרחית במשך כ-25 שנים לפחות לאחר שזכה בדרגת הצופים של איגל.
נשיא התאחדות עורכי הדין של מחוז סיאטל-קינג 1969-1970.
נשיא לשכת עורכי הדין במדינת וושינגטון (Washington State Bar Association, אנ'), 1986.
אות כבוד לבוגר, בית הספר למשפטים מאוניברסיטת וושינגטון (אנ') 1991.
חתן פרס הרברט הארלי של אגודת השיפוט האמריקאית (אנ') 1992.
כיהן במועצת המינהל לשיפוט, בית המשפט העליון במדינת וושינגטון (אנ') 1993–1995.
כיהן כחבר הנהלה בכיר, אוניברסיטת וושינגטון, 1997–2012.
הצטרף לאקדמיה האמריקאית לאמנויות ומדעים, 2003.
אולם ויליאם ה' גייטס (אנ') בבית הספר למשפטים של UW נקרא על שמו בשנת 2003.
הוענקה לו מדליית ההצטיינות של וושינגטון (אנ'), 2009.
חתן פרס אלברט ס' בארד (אנ') של אחוות צ'י פסי, 2010, על תרומות לחיים האינטלקטואליים והתרבותיים של הקהילה.
זוכה פרס איגוד בוגרי אוניברסיטת וושינגטון 2013 (AAlumni Association's Alumnus Summa Laude Dignatus - ASLD).
ביל גרברדינג (אנ'), שהיה נשיא אוניברסיטת וושינגטון בין השנים 1979 עד 1995, תיאר את גייטס כ"איש טוב עם לב גדול (ו)רוח ציבורית נדיבה", בעוד שראש עיריית סיאטל לשעבר נורמן רייס (אנ') אפיין את ערכי הליבה של גייטס כ"צדק חברתי והזדמנות כלכלית".
ג'וזפינה בוצאקי

| --- | --- |

 לידה:  23 בנובמבר 1853 מילאנו, האימפריה האוסטרית 
 פטירה:  23 בנובמבר 1870 (בגיל 17) פריז, צרפת 
 מדינה:  ממלכת איטליה 
 מקום קבורה:  בית הקברות של מונמארטר 
 מעסיק:  האופרה הלאומית של פריז 
 
ג'וּזֶפּינָה בּוֹצאקי (באיטלקית: Giuseppina Bozzacchi;‏ 23 בנובמבר 1853 – 23 בנובמבר 1870) הייתה רקדנית איטלקייה. נודעה ביצירת תפקיד סוונהילדה בבלט "קופליה" של ליאו דליב בגיל 16, כשרקדה בבלט האופרה של פריז.
ביוגרפיה

בוצאקי, ילידת מילאנו, עברה לפריז ללמוד אצל מאדאם דומיניק. הכוריאוגרף ארתור סן-לאון ומנהל האקדמיה המלכותית למוזיקה אמיל פרין חיפשו באותה עת סוונהילדה מתאימה, לאחר שהסכימו ביניהם, שהבלרינות שהובאו בחשבון קודם לכן -
לאונטין בוגראן ואנג'לינה פיורטי - אינן מתאימות לתפקיד, ואילו אדל גראנצוב, הבלרינה החביבה על סן-לאון, החלה ללמוד את התפקיד ב-1868 אך חלתה מאוד. בשנת 1869 אף פנו אל המלחין ליאו דליב בבקשה לחפש סוונהילדה מתאימה במסעו לאיטליה, אך הוא חזר בידיים ריקות. בינתיים, סן-לאון ופרין גילו את בוצאקי בת ה-16.
היא יצרה את תפקיד סוונהילדה ב-25 במאי 1870, בנוכחות הקיסר נפוליאון השלישי, וחזרה על הצלחתה זו בשבועות הבאים. ביולי פרץ סכסוך בינלאומי בין צרפת לבין פרוסיה על היורש לכתר הספרדי, וב-19 ביולי הכריזה צרפת מלחמה. בוצאקי רקדה את סוונהילדה בפעם ה-18 והאחרונה ב-31 באוגוסט. האופרה הפסיקה לשלם משכורות, ובוצאקי, שנחלשה מתת-תזונה, חלתה. היא נדבקה באבעבועות שחורות ובקדחת, ומתה בבוקר יום הולדתה ה-17. היא נקברה במונמארטר שבפריז.
הערות שוליים

↑  Giuseppina Bozzacchi ג'וזפינה בוצאקי באנציקלופדיה טארקאני המקוונת (איטלקית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb14753055z (data)  VIAF: 2746153895176802410006   WorldCat (עם VIAF): 2746153895176802410006
בזוס (נהר)

| --- | --- |

 מידע כללי
 אורך:  17.7 ק"מ
 ספיקה ממוצעת:  4.33 מ"ק לשנייה
 אגן ניקוז:  1,039 קמ"ר
 מוצא:  Besòs river origin 
 גובה מוצא הנהר:  0 מטרים
 יובלים:  קאלדס, טנס, torrent de Vallençana, מוגנט, קונגוסט, ריפול 
 שפך:  הים התיכון 
 מדינות באגן הניקוז:  ספרד ספרד
 
בזוס (בקטלאנית: Besòs, נהגה [bəˈzɔs]; בספרדית: Besós, בזוס) הוא נהר הזורם דרך קטלוניה, ספרד, שנוצר על ידי מפגש הנהרות מוגנט (Mogent) וקונגוסט (Congost). הוא נשפך לים התיכון. קו פרשת המים המלא שלו כולל את הערים הבאות: איגואפרדה, לה גריגה, סנט פוסט דה קמפסנטלס, קנובלס, גרנולר, מונמלו, מולט דל ואלס, מונטקאדה אי רייקסאק, סנטה קולומה דה גרמנה, ברצלונה וסנט אדריה דה בזוס. בשל האקלים הים תיכוני שלו, לנהר יש מנעד ופערים קיצוניים בזרימה בהתאם למזג האוויר.
יובלים

לנהר בזוס חמישה יובלים עיקריים:
נהר קונגוסט
נהר ריפול
נהר מוגנט
נהר טנס
נחל קאלדס
היסטוריה

אף על פי היותו נהר בלתי ניתן לשייט, הבזוס היה בכל זאת חוליה מקשרת בין החוף הקטלוני לפנים היבשת. במאה ה-10 נבנתה תעלת ה-Rec Comtal כדי להשתמש בנהר להשקיה חקלאית.
בגלל העובדה שלנהר קטע העובר באזור המתועש ביותר (אזור מטרופולין ברצלונה), היה לו הכבוד המפוקפק להיות הנהר המזוהם ביותר באירופה במהלך שנות ה-70 וה-80. אולם מאז אמצע שנות ה-90, הנהר נמצא בתהליך של התאוששות.
הפורום האוניברסלי לתרבויות, שהתקיים בברצלונה במהלך שנת 2004, אפשר יצירת אזור בילוי בשם פארק פסטיבל דה בזוס (Parc Fluvial del Besòs) בין הערים ברצלונה, סנטה קולומה דה גרמנה וסנט אדריה דל בזוס.
גלריה

נוף מסנט אדריה דה בזוס אל ההרים
נוף מסנט אדריה דה בזוס אל הים
שפך הנהר
ראו גם

ליוברגט
הערות שוליים

↑  "Besós River". Encyclopædia Britannica. Encyclopædia Britannica. Retrieved 13 April 2016.
↑  "La Conca del Besòs". Consorci per a la Defensa de la Conca del riu Besòs. Archived from the original on 26 April 2016. Retrieved 13 April 2016.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 316429682   WorldCat (עם VIAF): 316429682
ברוך הגבר (שיר)

ברוך הגבר הוא תחילתו של פסוק בספר ירמיהו, שהולחן במנגינות רבות ובהן בסגנון רוק, המושר בחתונות רבות בציבור הדתי ומלווה בריקוד שורות.[דרוש מקור]
השיר מבוסס על פסוק בירמיהו: ”בָּרוּךְ הַגֶּבֶר אֲשֶׁר יִבְטַח בַּה' וְהָיָה ה' מִבְטַחוֹ”, ומופיע במאסף פסוקים בסוף ברכת המזון.
לחנים

פסוק זה זכה לניגונים לפני מאות שנים והוא נמנה עם שלושת הניגונים של עובדיה הגר מהמאה ה-12.
את השיר ביצעה לראשונה, בשנות ה-80 של המאה ה-20, מקהלת הילדים עמודי שיש.
באוגוסט 1991 הפיצה להקת "שלוק רוק" קלטת שבה הושמע השיר בגרסת רוק. היו שטענו שמקור הלחן הוא בשיר I Will Follow Him (אנ') של פגי מארץ' (אנ') שפורסם בשנת 1963, אולם הלחן דומה גם לשיר Speedy Gonzales של פאט בון שפורסם שנה אחת קודם לכן ב-1962 (ובגרסתו המקורית של דוד דנטה בשנת 1961). השיר היה ללהיט וזכה לתפוצה רבה בחתונות ואירועים אחרים של הציבור הדתי והחרדי.
בניגוד לרוב הריקודים בחתונות במגזר הדתי, הריקוד של "ברוך הגבר" מלווה בריקוד שורות. הריקוד ספג התנגדות מצד רבנים בחלק מהישיבות אשר אסרו על השמעתו.
הערות שוליים

↑  ספר ירמיהו, פרק י"ז, פסוק ז'
↑  Contemporary music and religion, Volume 12, page 104
↑   הפיוט מי על הר חורב (משה), באתר הפיוט והתפילה.
↑   עמודי שיש, סרטון  באתר יוטיוב (אורך: 4:36), 9 בנובמבר 2009
↑  Sgt. Shlockers Magical History Tour
1 2  Yaakov Menken, Where To, Jewish Music?, January 1st, 2006
ג'ון ויליאמס (שחקן)

| --- | --- |
ג'ון ויליאמס (1959)
ג'ון ויליאמס (1959)
 לידה:  15 באפריל 1903 בקינגהאמשייר, בריטניה
 פטירה:  5 במאי 1983 (בגיל 80) לה הויה, קליפורניה
 מדינה:  הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד, הממלכה המאוחדת 
 תקופת הפעילות:  1924–1979 (כ־55 שנים)
 מקום לימודים:  מכללת לייסינג 
 פרסים והוקרה:  פרס טוני לשחקן הטוב ביותר במחזה (1953)  פרס דונלדסון 
 פרופיל ב-IMDb
 
ג'ון ויליאמס (באנגלית: John Williams;‏ 15 באפריל 1903 – 5 במאי 1983) היה שחקן קולנוע, תיאטרון וטלוויזיה אמריקאי ממוצא בריטי.
ביוגרפיה

ג'ון ויליאמס נולד בבקינגהאמשייר ולמד בLancing College (אנ'), שם הופיע על הבמה ב-1916 בהצגת פיטר פן.
ב-1924 היגר לארצות הברית והחל להופיע במחזות בברודוויי לצידן של קלודט קולברט, הלן הייס ועוד.
ב-1946 זכה בפרס טוני לשחקן המשנה הטוב ביותר על תפקידו כמפקח הובארד במחזה "אליבי" (Dial M for Murder).
ויליאמס החל להופיע בסרטים ב-1930 ושיחק ביותר מ-40 סרטים בתפקידי משנה.
ב-1947 שיחק בתפקיד קטן בסרט משפט פאראדין בבימויו של אלפרד היצ'קוק.
ב-1954 שיחק בתפקידו המפורסם ביותר כבלש הובארד בסרטו של אלפרד היצ'קוק, "אליבי". היצ'קוק התרשם ממנו וממשחקו באותו מחזה בברודוויי ומינה אותו לאותו תפקיד בעיבוד הקולנועי למחזה. זכורה הסצנה הסופית בו הוא תופס את הפושע (ריי מילאנד) ובשלווה מרים טלפון למשטרה כשבידו השנייה הוא מסרק את שפמו במסרק.
ב-1954 שיחק בסרט "סברינה" כאביה של סברינה (אודרי הפבורן).
באותה שנה שיחק בסרט "הנסיך הסטודנט" בתור לוץ שנשלח על ידי המלך להשגיח על התנהגותו של הנסיך (אדמונד פורדום).
ב-1955 שוב שיתף פעולה עם היצ'קוק בסרט "לתפוס גנב" לצידם של קרי גרנט וגרייס קלי.
ב-1959 השתתף בסרט "צעירי פילדלפיה" לצידו של פול ניומן.
ב-1960 שיחק בסרט המתח "קולות בערפל" כבלש משטרה לצידה של דוריס דיי.
בטלוויזיה המשיך ויליאמס לשתף פעולה עם היצ'קוק והופיע בשמונה אפיזודות של הסדרה "אלפרד היצ'קוק מגיש".
הוא החליף את סבסטיאן קבוט בתשע אפיזודות בסדרה "משפחה שכזאת" לצידו של בריאן קית. ב-1963 שיחק בתפקיד שייקספיר באחת האפיזודות של אזור הדמדומים. כן הופיע ב"קולומבו", "משימה בלתי אפשרית" ועוד.
פילמוגרפיה חלקית

משפט פאראדין (1947)
אליבי (1954)
סברינה (1954)
הנסיך הסטודנט (1954)
לתפוס גנב (1955)
אי בשמש (1957)
עד התביעה (1957)
צעירי פילדלפיה (1959)
קולות בערפל (1960)
ג'ורג' רומרו

| --- | --- |

רומרו, 2011
 לידה:  4 בפברואר 1940 הברונקס, ניו יורק
 פטירה:  16 ביולי 2017 (בגיל 77) טורונטו, אונטריו, קנדה
 מקום קבורה:  נקרופוליס טורונטו 
 סוגה מועדפת:  אימה
 מדינה:  ארצות הברית, קנדה 
 תקופת הפעילות:  1960–2017 (כ־57 שנים)
 עיסוק:  במאי
 מקום לימודים:  אוניברסיטת קרנגי מלון  Monsignor Scanlan High School 
 יצירות בולטות:  ליל המתים החיים (1968)
 צאצאים:  George C. Romero 
 מספר צאצאים:  3 
 פרסים והוקרה:  Sitges Grand Honorary Award (2007)  Sitges Film Festival Best Screenplay award (1988)  Sitges Film Festival Best Director award (1988)  כוכב בשדרת הכוכבים בהוליווד 
 פרופיל ב-IMDb
 
ג'ורג' אנדרו רומרו (בשם מלא באנגלית: George Andrew Romero;‏ 4 בפברואר 1940 – 16 ביולי 2017) היה במאי קולנוע ועורך אמריקאי-קנדי, אשר נחשב לאבי סרטי הזומבים..
ביוגרפיה

רומרו נולד ב-4 בפברואר 1940 בברונקס, ניו יורק לאב קובני ואם ממוצא ליטאי. הוא למד באוניברסיטת קרנגי מלון בפיטסבורג, וסיים את לימודיו ב-1960.
קריירה

לאחר שסיים ללמוד, הוא יצר בעיקר סרטים קצרים ופרסומות, אך לא זכה להצלחה רבה. בשנת 1968 התפרסם הסרט "ליל המתים החיים" אותו ביים, אשר הצליח עד מאוד והפך לסרט פולחן.
לאחר צאת "ליל המתים החיים", ביים רומרו מספר סרטים שפחות הצליחו, כמו "תמיד יש וניל" (1971), "עונת המכשפה" (1972), "המשוגעים" (1973) ו"מרטין" (1978).
ב-1978 יצא הסרט "שחר המתים", שהיווה סרט המשך ל"ליל המתים החיים", אשר הצליח עד מאוד ודורג במקום ה-27 בדירוג סרטי הפולחן של אנטרטיינמנט ויקלי. ב-1982 ביים רומרו את הסרט "קריפשואו", שנכתב על ידי סטיבן קינג, וזכה להצלחה.
בשנים 1983–1988 הפיק את הסדרה "מעשיות מהצד האפל", ובנוסף כתב ארבעה פרקים.
ב-1991 הופיע בהופעת קמע בסרט "שתיקת הכבשים".
בשנת 2005 ביים וכתב את סרט האימה הפוסט-אפוקליפטי "ארץ המתים". בשנת 2007 ביים וכתב את אחד מסרטיו האחרונים "יומן המתים".
ב-2014 כתב רומרו סדרת קומיקס בת 15 גיליונות יחד עם מארוול קומיקס.
ב-16 ביולי 2017 נפטר רומרו מסרטן ריאות בטורונטו, אונטריו, קנדה. פרק הפתיחה של העונה השמינית של סדרת הטלוויזיה "המתים המהלכים" הוקדש לזכרו.
הערות שוליים

1 2 3  ynet, במאי סרטי האימה ג'ורג' רומרו הלך לעולמו, באתר ynet, 17 ביולי 2017
1 2 3  Romero, באתר Pennsylvania center for the book (באנגלית)
1 2 3 4  ג'ורג' א. רומרו, ביוגרפיה באתר IMDb (באנגלית)
↑  אנטרטיינמנט ויקלי, The Top 50 Cult Movies, באתר Filmsite, ‏23 במאי 2003 (באנגלית)
↑  "מעשיות מהצד האפל", קרדיטים באתר IMDb (באנגלית)
↑  ג'ורג' רומרו, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
↑  ג'ים בירד, Marvel Remembers George A. Romero, באתר מארוול קומיקס, ‏17 ביולי 2017 (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007339384805171  PLWABN: 9810652617505606  BIBSYS: 90782096  BNE: XX1109518  BnF: cb120135838 (data)  CiNii: DA0970386X  GND: 122205294  ICCU: RAVV094439  ISNI: 0000 0001 2136 3861  LCCN: n78004696  MusicBrainz: c315df66-f97b-4047-985d-7f84c6da87f0  NDL: 00454582  NKC: xx0038788  NLA: 36002828  NLK: KAC201101629  NSK: 000608679  NTA: 073205311  SNAC: w6wd4wbs  SUDOC: 02826424X  Trove: 1180741  VIAF: 64016615   WorldCat (עם VIAF): 64016615
ג'ורג' רידל

ג'ורג' ריד רידל (באנגלית: George Read Riddle; בקירוב 1817 – 28 במרץ 1867) היה מהנדס, עורך דין ופוליטיקאי אמריקאי מווילמינגטון, דלאוור. הוא היה חבר במפלגה הדמוקרטית ששימש כחבר בית הנבחרים וכסנאטור אמריקאי מדלאוור.
ביוגרפיה > ראשית חייו ומשפחתו

רידל נולד בערך ב-1817 בניו קאסל, דלאוור, ולמד הנדסה אזרחית במכללת דלאוור, כיום אוניברסיטת דלאוור. בנוסף למד משפטים והתקבל ללשכת עורכי הדין של דלאוור ב-1848, והחל לעסוק בכך בווילמינגטון, דלאוור. עם הרקע ההנדסי שלו, הוא נקרא כנציב לשחזר את קו מייסון-דיקסון ב-1849, ועסק בנוסף בבניית מסילות ברזל ותעלות. בשנת 1844, רידל נשכר לתכנן את בית הקברות וילמינגטון וברנדיווין. במהלך מלחמת האזרחים שירת רידל במשמר הבית של ווילמינגטון. שמה של אשתו היה מרגרט.
ביוגרפיה > קריירה פוליטית

מ-1849 עד 1850, רידל שימש כסגן התובע הכללי של ארצות הברית. לאחר שהפסיד בבחירות של 1844, הוא נבחר לבית הנבחרים האמריקני ב-1850 וכיהן במשך שתי קדנציות מ-4 במרץ 1851 ועד 3 במרץ 1855. במהלך הקונגרס ה-33, רידל היה יושב ראש הוועדה לחריטה. בהתמודד על קדנציה שלישית הוא הובס בשנת 1854 על ידי אלישע ד' קאלן.
בשנת 1860, רידל היה אחד משני בעלי העבדים היחידים בדלאוור. היו לו שלושה עבדים, זכר בן 68 ושתי נקבות בנות 56 ו-12.
ב-2 בפברואר 1864, רידל נבחר לסנאט של ארצות הברית כדי למלא את התפקיד הפנוי שנגרם עקב התפטרותו של הסנאטור האמריקני ג'יימס א. בייארד הבן. הוא כיהן עד מותו ב-28 במרץ 1867.
ביוגרפיה > מוות ומורשת

רידל מת בזמן כהונתו בוושינגטון הבירה, ונקבר בבית הקברות בווילמינגטון וברנדיווין בווילמינגטון.
קברו של ג'ורג' ר' רידל בבית הקברות ווילמינגטון וברנדיווין
ביל דה בלאזיו

ביל דה בלאזיו (באנגלית: Bill de Blasio; נולד ב-8 במאי 1961) הוא פוליטיקאי אמריקאי חבר המפלגה הדמוקרטית, שכיהן כראש עיריית ניו יורק ה-109.
ביוגרפיה

דה בלאזיו נולד בניו יורק בשם "וורן וילהלם הבן" (Warren Wilhelm, Jr) וגדל בקיימברידג', מסצ'וסטס. הוא בנם השלישי של וורן וילהלם ומריה (לבית דה בלזיו) שהיו ממוצא גרמני ואיטלקי. אביו שירת בצבא במלחמת העולם השנייה ואיבד רגל בקרב אוקינאווה. לאחר המלחמה עבד אביו ככלכלן. בתקופת המקארתיזם סבלו הוריו של דה בלאזיו מרדיפות בשל עמדותיהם השמאליות. אביו של דה בלאזיו סבל מאלכוהוליזם ובעקבות זאת נפרדו הוריו כשהיה בן שבע והתגרשו. כשגדל אימץ דה בלאזיו את שם נעוריה של אימו כשם משפחה ואת כינוי הילדות שלו כשם הפרטי.
דה בלאזיו קיבל תואר ראשון מאוניברסיטת ניו יורק ותואר שני ביחסים בינלאומיים מאוניברסיטת קולומביה. בתחילת שנות ה-80 היה פעיל שמאל ובין השאר תמך במשטר הסנדיניסטי בניקרגואה, וב-1988 נסע למדינה והשתתף בפעילות רפואית של ארגון הומניטרי.
ביוגרפיה > קריירה פוליטית

בשנים 1984–1997 עבד במשרות שונות בארגונים חברתיים בארצות הברית ובמנגנון העירייה בניו יורק. ב-1997 מונה למנהל אזורי למדינות ניו יורק וניו ג'רזי מטעם מחלקת השיכון והפיתוח העירוני של ארצות הברית בממשלו של הנשיא ביל קלינטון. בשנת 2000 ניהל את הקמפיין המוצלח לסנאט של הגברת הראשונה דאז, הילרי קלינטון.
כיהן בשנים 2002–2009 כחבר מועצת העיר ניו יורק, וייצג את המחוז ה-39 בברוקלין (בורו פארק, גני קרול, קובול היל, גוואנס, קנסינגטון, פארק סלופ ווינדזור טראס). בשנת 2009 נבחר לנציב תלונות הציבור (Public Advocate of New York City) של העיר.
ב-2013 התמודד בבחירות המקדימות למועמדות המפלגה הדמוקרטית לראשות העירייה, והתבלט בין המועמדים כשמאלני בלתי מתפשר וכאנטי-תזה לראש העיר הפורש מייקל בלומברג. במסע הבחירות שלו, תחת הסיסמה "ניו יורק - סיפורן של שתי ערים" הדגיש את הפער בין העשירים לעניים בעיר והציע להעלות מיסים למשתכרים יותר מחצי מיליון דולר בשנה, לטובת מימון פעולות חינוך.
בתחילת המרוץ פיגר בסקרים אחרי חבר בית הנבחרים לשעבר אנתוני וינר, יו"ר מועצת העיר כריסטין קווין, לסבית מוצהרת שהייתה מקורבת לבלומברג, וביל תומפסון, אפרו-אמריקני שהיה המועמד הדמוקרטי בבחירות הקודמות. הוא זכה לתשומת לב תקשורתית כשנעצר בעת שהשתתף בהפגנה נגד סגירת בית חולים בברוקלין, ופרץ בסקרים בעקבות תשדיר הבחירות בו הופיע בנו בן ה-15, דנטה, שחור בתספורת אפרו, ודיבר על כך שאביו יפסיק את מדיניות ה"עצור וחפש" ("stop and frisk") של משטרת ניו יורק שפגעה במיוחד באוכלוסייה האפרו-אמריקנית בעיר.
בהצבעה שנערכה ב-10 בספטמבר זכה במועמדות המפלגה בסיבוב הראשון, עם קצת מעט ל-40 האחוז הנדרשים, לפני תומפסון.