stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
תיאטרון פיקולו
היסטוריה

ב-26 בינואר 1947 אישרה מועצת העיר מילאנו את העברתו של משכן קולנוע ברולטו לידי תיאטרון פיקולו, שינוהל באופן ישיר בידי העיר מילאנו. התיאטרון נוסד בידי פאולו גראסי וג'ורג'ו סטרלר, ביחד עם מריו אפולוניו, וירג'ילו טוסי ונינה וינצ'י. לדברי גראסי, המייסדים היו אידיאליסטים של דרמה ופוליטיקה שחיפשו "לכונן עקרונות תאורטיים ואמות מידה מעשיות לניהול באופן שונה לחלוטין מאלו שהיו דומיננטיים באיטליה עד אותה עת".

ההפקה הראשונה תוארה כמינימליסטית, הצגת הבכורה נערכה ב-14 במאי 1947 עם העלאת "בשפל" מאת מקסים גורקי. התיאטרון מכר כרטיסים זולים והציע הופעות פורצות דרך

תיאטרון פיקולו נודע כמי ש"החיה את העניין הציבורי בקלאסיקה על הבמה האיטלקית" כשנוהל תחת שרביטו של סטרלר.
הלהקה התפרסמה במיוחד בהפקותיה של קרלו גולדוני ולואיג'י פיראנדלו, אך גם של ברטולט ברכט, יוג'ין או'ניל, ת"ס אליוט, הנריק איבסן, מולייר, גאורג ביכנר ופטר וייס.
ג'ורג' גוצאטי (Guazzotti) פרסם את הספר Teoria e realtà del Piccolo Teatro di Milano (מיתוס ומציאות בתיאטרון פיקולו במילאנו) ב-1965, מהדורה אחרת ראתה אור ב-1986. ב-1967 התיאטרון העלה הפקה של "משרתם של שני אדונים" מאת גולדוני.
שמו של התיאטרון שונה לתיאטרון גראסי (Teatro Grassi) ב-2005.
ארכיון התיאטרון נשמר בידי Archivio Multimediale del Piccolo Teatro di Milano ‏(AMPT)

בשנת השישים להיווסדות התיאטרון שחלה ב-2007, נשיא הרפובליקה, ג'ורג'ו נפוליטנו, זכה בתואר "Ente Autonomo Piccolo Teatro di Milano-Teatro d'Europa", למשך כל תקופת כהונתו בת השבע שנים. נכון ל-2012, מנהל התיאטרון הוא סרג'ו אסקובר והמנהל האמנותי הוא לוקא רונקוני.
הפקות ראשונות

ההפקות בעשור הראשון לקיומו של התיאטרון היו:
1947: "בשפל" (גורקי), The Nights of Rage (‏Armand Salacrou), ‏The prodigious Magician (קלדרון), "ארלקינו: משרתם של שני אדונים" (גולדוני), The Mountain Giants (פיראנדלו), "הסערה" (אוסטרובסקי)
1948: "החטא ועונשו" (דוסטויבסקי), "ריצ'רד השני" (שייקספיר), "השחף" (צ'כוב), The Skin of Our Teeth (תורנטון ויילדר)
1949: "אילוף הסוררת" (שייקספיר), People in Their Time (בונטמפלי), "איולף הקטן" (איבסן),
1950: ‏ The Women of Paris (הנרי בק), "ריצ'רד השני" (שייקספיר), "הצודקים" (קאמי), Alcestis (אלברטו סביניו), "קיץ ועשן" (ויליאמס)
1951: "בית הבובות" (איבסן), Fool's Gold (ג'ובנטי), Never Swear by Anything (דה מיסה), Disaster at the North Depot (אוגו בטי), The Army Lover (מולייר), The Flying Doctor (גולדוני), Hoppla, Such is Life (טולר)
1952: "מקבת'" (שייקספיר), "אמה" (זרדי), Walking on Water (ורגאני), "אליזבת מלכת אנגליה" (ברוקנר), "רוויזור" (ניקולאי גוגול)
1953: ‏The Mechanism (סרטר), The Worst Sacrilege (פירנדלו), "לולו" (ברטולאצ'י), A Clinical Case (בוצאטי), "יוליוס קיסר" (שייקספיר), Six Days (ד'אריקו)
1953: ‏The Crow (גספרו גוצי), Triple Bill (פירנדלו), " המשוגעת משיו" (ז'ירודו), The Masquerade (מורביה), The Ideal Wife (מרקו פראגה), The Villeggiatura Trilogy (גולדוני)
1955: "גן הדובדבנים" (צ'כוב), "בית ברנרדה אלבה" (לורקה), The Measures Taken (ברכט), Our Milan (קרלו ברטולאצי)
1956: "אופרה בגרוש" (ברכט), From Yours to Mine (ורגה), The Jacobins (זרדי), "קוריולנוס" (שייקספיר)
הערות שוליים

1 2 3  סטנלי הוכמן, תיאטרון פיקולו במילאנו, אנציקלופדיית מקגרואו היל לעולם הדרמה: מדריך עיוני בינלאומי בחמישה כרכים, עמ' 94. ((כ))ISBN 978-0-07-079169-5
↑  הנס ואן מאנן, ס.אי. ואלמר,
סמל התיאטרון הציבורי האיטלקי: תיאטרון פיקולו, בתוך הספר: "תיאטרון עולמי בתנועה: מבנים, פוליטיקה, והתפתחות בארצות מערב אירופה", רודופי, 1998, עמ' 402 ‏ISBN 978-90-420-0762-8
↑  סילביה טומבסי וולטון,
טיים אאוט מילאנו: האגמים ולומברדיה, מדריכי טיים אאוט, עמ' 66 ואילך, עמ' 2006. ISBN 978-1-904978-09-1
↑  ארתור הורוביץ, "המשמרים האמיתיים" של פרוספרו": פיטר ברוק, יוקיו נינגאווה, וג'ורג' סטרלר - במאים בני המאה העשרים וגישתם ל"הסערה" של שייקספיר, הוצאת אוניברסיטת דלוואר, עמ' 24 ‏ ISBN 978-0-87413-854-2.
↑  בינג אליסון, המיטב של מילאנו, לונלי פלאנט, עמ' 81. ‏ISBN 978-1-74059-759-3
↑  הנס שולטה, ג'ון נויס, פיא קלבר, פאוסט של גתה: תיאטרון המודרניות, הוצאת אוניברסיטת קיימברידג', עמ' 322‏ ISBN 978-0-521-19464-8
↑  דייוויד הרסט, ג'ורג'ו סטרלר, הוצאת אוניברסיטת קיימברידג', 1993, עמ' 127
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007305952905171  CANTIC: a10137476  GND: 1009538-X  ISNI: 0000 0001 2112 7746  LCCN: n85263965  MusicBrainz: df9a07b6-209b-49d1-b874-ec2dadf15413  SUDOC: 027247104  VIAF: 157730651   WorldCat (עם VIAF): 157730651
תא אלקטרוכימי

תא אלקטרוכימי
תא אלקטרוכימי הוא התקן כימי שמסוגל לייצר חשמל באמצעות תגובות כימיות או לנצל חשמל לצורך ביצוע תגובות כימיות. תא שמייצר חשמל קרוי תא גלווני ותא שמבצע אלקטרוליזה קרוי תא אלקטרוליטי.
בתא גלווני הפרש של פוטנציאל כימי בין שני חלקי התא אחראי ליצירת המתח החשמלי (כוח אלקטרו מניע) בין שתי האלקטרודות הקבועות בכל אחד מחצאי התא. בכל אחד מחצאי התא מתרחשת מחצית אחת של התגובה הכימית הכוללת בתא. זוהי תגובה מסוג חמצון-חיזור – בחצי הנקרא אנודה מתרחש חמצון, ובחצי המכונה קתודה מתרחש חיזור. תגובות חמצון-חיזור כרוכות בהעברת אלקטרונים מהמחזר למחמצן: תא גלווני מפריד בין השניים, והאלקטרונים זורמים לכן מהאנודה אל הקתודה, ויוצרים זרם חשמלי.
מבנה התא > אלקטרודות

בצורתו הבסיסית ביותר, יכיל כל חצי תא אלקטרוכימי פיסת מתכת, המכונה אלקטרודה, הטבולה בתוך תמיסה מימית של יונים חיוביים (קטיונים) של אותה המתכת. לעיתים משתמשים בשם "אלקטרודה" לתיאור חצי התא כולו. בכל אחד מחצאי התא, המתכת והיונים של המתכת יהיו שונים. באנודה, בה מתרחש חמצון, תתפרק אלקטרודת המתכת בהדרגה אל תוך התמיסה, כשאטומי המתכת הנייטרליים ימסרו את האלקטרונים שלהם ויצאו אל התמיסה כקטיונים. בקתודה, בה מתרחש חיזור, תצופה האלקטרודה באטומי מתכת שיצאו מהתמיסה – כלומר בקטיונים שיקבלו, על גבי האלקטרודה, אלקטרונים המגיעים מחצי תא החמצון. כדי לאפשר את זרימת האלקטרונים מהאנודה לקתודה, מחוברות שתי האלקטרודות בחוט תיל מוליך. באופן כללי, זו התגובה המתרחשת בחצאי התא הפשוטים ביותר – בקתודה משמאל לימין, ובאנודה מימין לשמאל:
M_{(aq)}^{n+}+ne^{-}\rightleftharpoons M_{(s)}
כאשר  M מסמן מתכת כלשהי,  n מסמן את מטען היון המתכתי, ו־ e מסמן אלקטרון.
בהיעדר חיבור מוליך בין האלקטרודות, תתרחש בכל חצי תא תגובת שיווי המשקל הנ"ל בשיעור זעיר שלא ישפיע על ריכוז יוני המתכת בתמיסה ושקשה למדוד אותו.
מבנה התא > גשר מלח

תוספת הקטיונים לתמיסה באנודה, וגריעת הקטיונים מהתמיסה בקתודה, יביאו – תוך שניות מספר מחיבור האלקטרודות זו לזו – לעצירת הזרם. זאת משום שבכל אחת מהתמיסות ייווצרו מטען חשמלי ושדה חשמלי שכוחם על הקטיונים גדול מהפוטנציאל החשמלי בתא. כדי לפתור בעיה זו, ולאפשר את איזון המטענים בשתי התמיסות, מחברים אותן בגשר מלח – מתקן המחזיק מלח מסיס (אשלגן גופרתי (אנ') הוא בחירה שגרתית) ומשחרר אניונים לאנודה וקטיונים לקתודה (לא ייתכן מצב שבתמיסה המטען הכולל של היונים החיוביים יהיה גדול יותר מהשליליים או להפך). לרוב, משמשת צינורית זכוכית שצורתה U וקצותיה נקבוביים כגשר מלח: היונים עוברים דרך הנקבים, ללא זליגה חופשית של התמיסה. נייר סינון ספוג בתמיסת המלח, או תמיסה ג'לית (מבוססת אגר) של המלח יבצעו את אותה פעולה. אפשרות מסובכת יותר היא הפרדת שני חצאי התא במחיצה נקבובית.
מבנה התא > מבנים אחרים

כאשר אין בין מרכיבי חצי התא מתכת, ישמש כאלקטרודה מוט עשוי מתכת אדישה (אינרטית) כגון פלטינה. במקרים בהם המומסים בתא הם מחזרים חזקים מיוני פלטינה (כלומר, שהפוטנציאל שלהם גבוה מ־1.2 וולט), עלולה הפלטינה להתחמצן, ואז מחליפים אותה במוט גרפיט, טבול בתוך תמיסת חצי התא. מערכות מסוימות מכילות גזים, המבעבעים לתוך תמיסת חצי התא סביב האלקטרודה.
תא תקני

מדידת פוטנציאלים מוחלטים, להבדיל ממדידת ההפרש ביניהם (המתח) היא משימה קשה. כדי לאפשר השוואה בין פוטנציאלי חצאי תא שונים, נעשה תיקנון (סטנדרטיזציה) של חצאי התא השונים: תא תקני הוא תא שאקטיביות המומסים בו היא 1 (בקירוב 1M), לחץ הגזים בו 1bar (בקירוב אטמוספירה אחת), והטמפרטורה שלו היא 25 מעלות צלזיוס (טמפרטורת החדר).
תא תקני > תא מימן

כבתחומי ידע אחרים, נקבעה גם כאן נקודת ייחוס – חצי תא שהפוטנציאל שלו יחשב 0, ופוטנציאלי חצאי התא האחרים ימדדו ביחס אליו. זוהי אלקטרודת המימן התקנית (באנגלית SHE, Standard Hydrogen Electrode): מוט פלטינה שרוי בתמיסת יוני מימן, +H, בריכוז 1M בקירוב, וגז מימן מבעבע סביבו בלחץ של 1bar (התגובה המתרחשת בתא זה היא: קטיונים של מימן מקבלים אלקטרון ונהפכים לגז מימן). פוטנציאל תקני של חצי תא הוא לפיכך מתח התא המתקבל בחיבור חצי התא התקני לחצי תא מימן תקני, כפי שמוסבר להלן.
תא תקני > פוטנציאלים תקניים

הפוטנציאלים התקניים של חצאי התא הוגדרו כפוטנציאל של חצאי התא לעבור חיזור (לקבל אלקטרונים ואי לכך להיות חצי תא מחמצן). לדוגמה, פוטנציאל חצי התא המכיל את המתכת M עבורה נוסחה תגובה (1), הוא הפוטנציאל של תא זה לעבור את התגובה (1) משמאל לימין. הפוטנציאל התקני של התא, המסומן ב- Eo, מוגדר לפיכך:
E0(תא)=E0(קתודה)-E0(אנודה)
תא תקני > כיוון זרימת האלקטרונים

אם מתח התא המתקבל חיובי (E0>0), יזרמו האלקטרונים כמצופה מהאנודה לקתודה. אם מתח התא המתקבל שלילי (E0<0), הרי שהאלקטרודות הוגדרו במהופך: בזו שהוגדרה אנודה יתרחש חיזור, ובחברתה חמצון. כלומר, חצי התא שהפוטנציאל שלו לעבור חיזור גדול יותר, יהיה הקתודה בה מתרחש החיזור, והאלקטרונים יזרמו אליו מהאנודה, בעלת פוטנציאל החיזור הנמוך יותר, בה יתרחש החמצון.
דוגמה לתא אלקטרוכימי

ניקח חצי תא שבו ישנה אלקטרודת ברזל הטבולה בתמיסה המכילה יוני ברזל, וחצי תא שבו ישנה אלקטרודת מגנזיום הטבולה בתמיסה המכילה יוני מגנזיום. בשני חצאי התא החשמלי מתרחשת תגובת שיווי משקל שבה המתכת המוצקה הופכת ליונים טעונים שלה ולהפך. כעת נחבר לתא נורה (או כל מכשיר חשמלי אחר) כאשר קצוות החוטים שיוצאים ממנה נוגעים באלקטרודות. נחבר לתא גם את גשר המלח הטבול בתמיסה מימית המכילה יונים שאינם מצויים באף אחד מחצאי התאים. הנורה תידלק ואט אט תיחלש עוצמת ההארה שלה.
דוגמה לתא אלקטרוכימי > הסבר התופעה

פוטנציאל החיזור, היכולת לקבל אלקטרונים, של הברזל גדול מזה של המגנזיום, ולכן תתחיל תנועת אלקטרונים מחצי תא המגנזיום לחצי תא הברזל. כתוצאה מכך המגנזיום המוצק יתפרק לקטיונים טעונים חיובית ואלקטרונים, ואילו יוני הברזל יקבלו את האלקטרונים ויהפכו לברזל מוצק.
לפיכך, בחצי תא הברזל יקטן ריכוז יוני הברזל (ירידה בריכוז הקטיונים) ואילו בחצי תא המגנזיום יגדל מספר יוני המגנזיום (ויקטן ריכוז האניונים). לכן, קטיונים מגשר המלח יזרמו לעבר תא הברזל ואניונים מגשר המלח יזרמו לעבר תא המגנזיום (קטיונים לקתודה ואניונים לאנודה).
מהלך הזרם הוא כדלקמן: האלקטרונים שנוצרו כתוצאה מפירוק אלקטרודת המגנזיום נעים על המוליך המתכתי שמחבר בין שני חצאי התאים לעבר הנורה ומשם לאלקטרודת הברזל. הברזל המוצק נטען באלקטרונים העוברים ליונים בעלי המטען החיובי של הברזל. כך הם נהפכים לברזל מוצק שמצפה את אלקטרודת הברזל ומוסיף למסתה. קטיונים עוברים מגשר המלח לחצי תא הברזל ואניונים לחצי תא המגנזיום. הולכת הזרם מתאפשרת, אם כן, הודות לקיומו של גשר המלח, המספק יונים ניידים.
תא אלקטרוכימי תקני הוא תא שכל אחד מחצאי התאים שלו תקני. הכוונה שהטמפרטורה של מערכת הניסוי תהיה טמפרטורת החדר, 25 מעלות צלזיוס, שכל הגזים המעורבים בתגובה יהיו בלחץ של אטמוספירה אחת ושריכוז היונים בכל אחת מהתמיסות הוא מולר אחד- 1M (מול יונים לליטר מים). עם ההתקדמות עד לקבלת שיווי משקל יירד מתח התא עד שהנורה תכבה. במצב זה נוצר שוויון פוטנציאלים שנדון במסגרת האלקטרוכימיה. פוטנציאל החיזור של חצי תא ברזל תקני ((Fe(s)|Fe2+(aq) הוא 0.45- וולט ואילו פוטנציאל החיזור של חצי תא מגנזיום הוא 2.37-. אם נחסר את הערך הגבוה מן הערך הנמוך נקבל את המתח הראשוני של התא: 1.92 וולט.
הסיבה שלחומרים מסוימים יש פוטנציאל חיזור חיובי ולאחרים שלילי היא יחסית. הקהילה המדעית הגדירה את חצי תא המימן (שבו יוני הידרוניום הופכים לגז מימן ולמים כנקודת ייחוס לשאר המדידות), וקבעה את הפוטנציאל שלו ל-0.
לכן:
אם נחבר חצי תא ברזל ((Fe3+(aq)|Fe2+(aq) (ישנם שני סוגים של חצאי תא ברזל. בחצי תא ברזל זה, קטיון שחסרים לו שלושה אלקטרונים מקבל אלקטרון אחד וכך קטן מטענו החיובי. בחצי תא זה לא משתתפת בתגובה מתכת ברזל במצב מוצק (ראו טבלת פוטנציאלי חיזור בהמשך)) לחצי תא מימן מתח התא יהיה 0.77 וולט כאשר האלקטרונים נעים לכיוון חצי תא הברזל, כלומר חצי תא הברזל הוא חצי התא הקתודי.
אם נחבר חצי תא מימן לחצי תא מגנזיום מתח התא יהיה 2.37 וולט כאשר האלקטרונים נעים לכיוון חצי תא המימן, כלומר הוא יהווה את חצי התא האנודי, ומכאן הסימן השלילי.
באופן כללי, לחצאי תאים של אל-מתכות פוטנציאל חיזור גבוה יותר מאלה של המתכות (האל מתכות הם מחמצנים טובים יותר, לעומת המתכות שנוטות לוותר על האלקטרונים שלהם ולעבור תהליך חמצון).
מידע נוסף

כמו בכל תגובה המתבססת על שיווי משקל כימי, גם לתא האלקטרוכימי ניתן להפריע ולחזות את התוצאות. לפי עקרון לה שטליה, כל פעולה שנבצע תגרום לתגובה הפוכה של המערכת. את פוטנציאל החיזור של כל חצי תא יש לראות כתוצר. אם נוסיף למשל לחצי תא הברזל מלח המכיל ברזל, אז הגדלנו את ריכוז המגיב (יוני הברזל) ולכן המערכת תפעל להורדתו. כך יעלה הפוטנציאל של חצי תא הברזל ונוכל לקבל מתח גדול יותר. באותו אופן, אם נמהול את התמיסה של חצי תא המגנזיום, אז המערכת תפעל כדי להעלות את הריכוז וכך פוטנציאל החיזור של חצי תא המגנזיום יקטן. שוב, נוכל לקבל זרם התחלתי גבוה יותר כעת שאחד מחצאי התאים אינו תקני.
הוספה או החלפה של אלקטרודה כלשהי באלקטרודה אחרת קטנה או גדולה יותר, לא יצור שינוי במערכת. כמות האטומים המוצקים גדולה בהרבה מכמות היונים בתמיסה בכל חצי תא, ולכן שינוי במסת האלקטרודה, גדול ככל שיהיה לא יגרור תגובה. (הדבר דומה ללקיחת או לנתינת שקל למיליונר).
המתח המקסימלי בין חצאי תא תקניים יתקבל בין חצי תא תקני של פלואור (פלואור הוא המחמצן החזק ביותר) לחצי תא תקני של ליתיום (ליתיום הוא המחמצן החלש ביותר, הוא החזק ביותר מבחינת חיזור). חצי תא הפלואור יהיה קתודה וחצי תא הליתיום יהיה אנודה. המתח ההתחלתי בתא זה יהיה 5.9 וולט.
סכימה של תא אלקטרוכימי המורכב מחצי תא ברזל ומחצי תא מגנזיום
טבלה של פוטנציאלי חיזור של חצאי תאים שונים בטמפרטורת החדר
תהילים קכ"ד

תהילים קכ"ד הוא המזמור ה-124 בספר תהילים ואחד מחמישה עשר שירי המעלות בספר.
תוכן המזמור ומבנהו

מזמור קכ"ד הוא מזמור תודה לאומי. בעל המזמור מהלל ומשבח את ה' שהושיע את עמו, ומברכו. יש המתארכים את זמנו של המזמור לימי בית המקדש השני. אלה סבורים כי אויבי ישראל הנזכרים במזמור אלה הבבלים שלא הצליחו בהשמדת עם ישראל.
המזמור בתרבות

ג'ון פרופיטיוס המלחין ההולנדי כתב יצירה לאורגן בהשראת המזמור. המחזה 'המן' שחיבר המחזאי הצרפתי ג. אנטואן דה-מונכרסטין מסתיים בפסוקיו של מזמור זה.
בליטורגיה

פרק זה הוא חלק מהמזמורים הנוספים בפסוקי דזמרא של שבת ויום טוב.
בחלק מקהילות אשכנז, נוהגים לומר מזמור זה (יחד עם "ברכי נפשי" ושאר מזמורי שיר המעלות) אחרי תפילת מנחה של שבתות החורף, כלומר משבת בראשית עד (ולא עד בכלל) שבת הגדול.
הערות שוליים

↑  ויקטור הורוויץ, עולם התנ"ך: תהלים ב, תל אביב, דוידזון עתי, 1995, עמ' 226
↑  אלכסנדר לוריאן, הטרגדיה התנ"כית הצרפתית בשלהי הרנסאנס, ירושלים, מוסד ביאליק, 1995, עמ' 220
↑  רמ"א, אורח חיים, סימן רצ"ב, סעיף ב'; סדר עבודת ישראל, רעדלהיים תרכ"ח, עמ' 268.
תהילים קל"א

תהילים קל"א הוא המזמור המאה שלושים ואחד בספר תהילים ואחד ממזמורי קובץ שירי המעלות. הוא מהמזמורים הקצרים בספר תהילים ומכיל שלושה פסוקים בלבד. המזמור מביע את תלותו של הדובר ועם ישראל באלוהיו.
מבנהו ותוכנו של המזמור

יש המחלקים את המזמור לשני חלקים: בחלק הראשון, מתאר בעל המזמור את מצבו האישי וזאת תוך כדי פנייה לה' ממקום של אמונה והכרה באפסות האדם (פסוקים א'-ב'). בחלקו השני פונה משורר תהילים לעם ישראל (פסוק ג'). הזיקה בין חלקו הראשון של המזמור לחלקו השני אינה ברורה, אך יש שפירשו כי חלקו הראשון של המזמור מציג את הליכותיו הצנועות של הדובר בתפילתו, כדי שישמשו דוגמה לעם ישראל, שלא יבטחו במעשיהם אלא ייחלו אל ה' תמיד וייפנו אליו בכל דבר ועניין, כנזכר בפסוק האחרון.
המזמור בליטורגיה

בחלק מקהילות אשכנז, נוהגים לומר מזמור זה (יחד עם "ברכי נפשי" ושאר מזמורי שיר המעלות) אחרי תפילת מנחה של שבתות החורף, כלומר משבת בראשית עד (ולא עד בכלל) שבת הגדול.
המזמור בתרבות

המזמור זכה לביצוע וללחנם של דוד ד'אור ותומר הדדי.
מזמורי צ'יצ'סטר היא יצירה מאת ליאונרד ברנשטיין לנער סופרן או קונטרה-טנור, רביעיית סולנים, מקהלה ותזמורת (3 חצוצרות בסי במול, 3 טרומבונים, טימפני, כלי הקשה (5 נגנים), 2 נבלים וכלי קשת). בעיבוד מאת המלחין תפקיד התזמורת הופחת בגודלו לעוגב, 2 נבלים וכלי הקשה. את הטקסט ארגן ברנשטיין עצמו מתוך כתבי תהילים. בחלק הראשון תהילים ק' וק"ח, בחלק השני תהילים ב' וכ"ג, ובחלק השלישי תהילים קל"ג ומזמור זה.
הערות שוליים

↑  יהונתן יעקובס, מיראה לאהבה - עיון במזמורים ק"ל-קל"א, בתוך: אמנון בזק עורך: וביום צום כיפור ייחתמון, ירושלים, תבונות, תשס"ה 325
↑  אביגדור הורוויץ, עולם התנ"ך: תהילים ב', תל אביב, דודזון עתי, 1996, עמ' 234
↑  רמ"א, אורח חיים, סימן רצ"ב, סעיף ב'; סדר עבודת ישראל, רעדלהיים תרכ"ח, עמ' 269.
תורה תמימה

| --- | --- |

תמונת הרב אפשטיין מחבר הספר
 מידע כללי
 מאת:  הרב ברוך הלוי אפשטיין
 שפת המקור:  עברית 
 סוגה:  פרשנות המקרא היהודית, מדרשים
 הוצאה
 תאריך הוצאה:  1902 
 קישורים חיצוניים
 היברובוקס:  14052
 הספרייה הלאומית:  002700212
 
תורה תמימה הוא סדרה על חמשה חומשי תורה עם ליקוט של מאמרי חז"ל מש"ס בבלי ותלמוד ירושלמי ומדרשים על סדר פסוקי התורה, בעריכת הרב ברוך הלוי אפשטיין מפינסק, בתוספת פירוש שלו על מאמרי חז"ל שליקט.
הספר

בהקדמת הספר מלין הרב אפשטיין כי על אף ההכרח  של חיבור תורה שבעל פה לתורה שבכתב, רב הפירוד ביניהם - עד שנראים כשתי תורות. ובעת קריאת התורה שבכתב קשה ללמוד את דרשות חז"ל, שמפוזורות במסכתות הש"ס השונות, ולכך קרא את שם ספרו 'תורה תמימה' שמאחד את התורה שבכתב ושבעל פה.
בדף השער של הספר נכתב כך:
חמשה חומשי תורה עם חמש מגילות תורה תמימה, מתורה שבכתב עם תורה שבעל פה, עם תרגום אונקלוס ופירוש רש"י. והפטרות עם ביאור חדש, קצר ומספיק. ועם קיצור דיני קריאת התורה והפטרות. על פי קביעות וחיבור דרשות ומאמרי חז"ל בהלכה ואגדה אשר בש"ס בבלי וירושלמי, ספרא, ספרי, תוספתא ומכילתא, אבות דרבי נתן ומסכתות קטנות וכו' [ולחמש מגילות גם קיצור הדרשות ממדרש רבה]; סמוך ונראה לכל אות ומילה המתייחסות בענינן בתורה שבכתב, עם באור ארוך לפרש ולבאר מוצא טעם הדרשות על פי יסודי דרכי התלמוד ומשפטי הלשון, ועם חידושים וביאורים בבירור ההלכה והמאמר, והכל בדרך קצרה ולשון צחה.
כתיבת הספר

כאמור אפשטיין חיבר את ספרו לאחר שנוכח כי ישנו חסר גדול בכך שהתורה שבכתב ושבעל פה אינן נלמדות כאחת. בהקדמתו הוא מדגיש כי כבר מצינו מספר חיבורים שונים שהחלו בעבודה מעין זו, בניהם הוא מונה את הספר ילקוט שמעוני שליקט את דרשות חז"ל על פי סדר התורה שבכתב, אך מונה שם מספר חסרונות לפיהם לא מצוים רבים שילמדו בספר זה. וכן מזכיר את ספרו של הגאון מווילנא 'אדרת אליהו', אך מציין שנראה מתוכן החיבור כי הוא נכתב עבור עצמו ולא על מנת להתפרסם. כן מונה שם את הספר 'רביד הזהב', וכן את ספרו של יעקב צבי מקלנבורג 'הכתב והקבלה', ואת ספרו של המלבי"ם 'התורה והמצווה'.
בהקדמתו הוא מסביר בהרחבה את דרך עבודתו בעריכת הספר, כגון במקרה של דרשות כפולות בשינוים קלים, או דרשות שלא נפסקו להלכה. כתיבת הספר ארכה 'בערך 15 שנה' כפי שמעיד המחבר בהקדמתו, ונעשו כמה מהדורות עד שהוציא את החיבור לאור.
ביקורת והערכה

בהשלמות לסדרת "תורה שלימה" מבקר הרב כשר את דרכו של מחבר התורה תמימה על כך שהוא מרבה לשנות את הגרסאות בדברי חז"ל, וכל דרכו לסגנן מחדש את דרשות רז"ל, ומעיר על מקומות רבים שלדעתו ההגהות והניסוחים החדשים מבוססים על הבנה מוטעית. בשל כך, הוא מזהיר מהסתמכות על לשונן של דרשות חז"ל שבספר. עם זאת הוא רואה במחבר 'אדם גדול שעשה עבודה ענקית'.
החוקר יהושע מונדשיין טוען לסילופים רבים בספר. בקובץ פעמי יעקב הובאו בשם ראש ישיבה בעילום שם רשימת סילופים בסדרת הספרים.
אדמורי חב"ד האדמו"ר הריי"צ והרבי מליובאויטש היו משתמשים בקביעות בחומש זה בזמן קריאת התורה.
ספרים נוספים של דרשות חז"ל כפרוש לפסוקי התורה

בעקבות הספר הרב מנחם מנדל כשר הוציא את סדרת הספרים חומש תורה שלמה, שמלקטת את גם את דרשות חז"ל באגדה.
במשך השנים יצאו ספרים נוספים שליקטו את מאמרי חז"ל על סדר הפסוקים, לדוגמה: תהילים 'תורה תמימה' עם ליקוט כל המימרות על סדר התהילים מהתלמוד הבבלי.
הרב אברהם יצחק כהן מירושלים הוציא לאור בשנת ה'תש"פ את החומש "תורה אחת", שבדומה ל"תורה תמימה" מביא את דרשות חז"ל על סדר הפסוקים, אך בו נוספו לכך מניין המצוות על סדר התורה, וכן מסקנות ההלכה ברמב"ם בשולחן ערוך ובאחרונים היוצאות מדרשות הפסוקים.
מהדורות הספר

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
מהדורה ראשונה, וילנא, ה'תרס"ב
וילנא, ה'תרס"ד
הוצאת 'חד וחלק', ירושלים, ה'תשס"ה
הספר תורגם לאנגלית בידי הרב שרגא זילברשטיין (אנ').
התרגום על חמישה חומשי תורה ועל מגילת רות ומגילת אסתר. הופיע בהוצאת פלדהיים, והתרגום לתורה-תמימה לאיכה הופיע בהוצאת "בני תורה" (תשנ"ג).
הערות שוליים

↑  כרכים כו-כז
↑  קובץ פעמי יעקב גיליון 45 עמוד 65 ואילך; סיפורים וגלגוליהם פרק כ"ז - "מקור ברוך" – מקור הכזבים - לקריאה באתר 'שטורעם'.
↑  גיליון 45
↑  לקריאה באתר היברו בוקס.
↑  ראה התקשרות גיליון תש"ב עמ' 14, גיליון תש"ח עמ' 17 ועוד; עלוני ממרא, ישיבת ניר, גיליון 123, עמוד 213 ואילך.
↑  תורה תמימה על תהילים, באתר היברובוקס
↑  ירוחם שמואלביץ, סדרת חמשה חומשי תורה “תורה אחת”, באתר "לדעת"
↑  בתשמ"ט
↑  בתש"ן
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007588185105171  VIAF: 186317241   WorldCat (עם VIAF): 186317241
שמלת קיץ

| --- | --- |

 בימוי:  פרנסואה אוזון
 הופק בידי:  אוליבייה דלבוסק (Delbosc)
 תסריט:  פרנסואה אוזון
 עריכה:  ז'אן מוּטָאר (Jeanne Moutard)
 שחקנים ראשיים:  לוסייה סנצ'ס סבסטיאן שארל 
 מוזיקה:  סוני בונו
 צילום:  יוריק לה סו (Yorick Le Saux)
 מדינה:  צרפת
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  1996
 משך הקרנה:  15 דקות
 שפת הסרט:  צרפתית
 סוגה:  סרט להט"בי, סרט דרמה, סרט קומדיה 
 www.summerdressi.com
 דף הסרט ב־IMDb
 
שמלת קיץ (בצרפתית: Une robe d'été) הוא סרט קצר צרפתי משנת 1996 בבימויו של פרנסואה אוזון.
עלילה

לוק (פרדריק מַנְזֵ'נו (Mangenot)), נער הומוסקסואל בן 18, מבלה את חופשתו ביחד עם חברו סבסטיאן (סבסטיאן שארל), גבר נשי המבוגר ממנו. בבית נופש ששכרו על שפת הים, ריקודו החושני והנשי של סבסטיאן, תוך שהוא עושה ליפ סינק לשיר "Bang Bang (My Baby Shot Me Down)" בביצועה של זמרת הפופ הצרפתייה שילה, במה שנראה דומה למופע דראג, מתסכל ומביך את לוק, אשר חושש שמא השכנים עלולים לראות זאת. לוק המרוגז יוצא על אופניו אל חוף הים, בתקווה למצוא קצת שקט ושלווה.
על חוף הים מוצא לוק סוף סוף שלווה. בחוף מבודד וריק מאנשים הוא הולך לשחות בעירום, ולאחר מכן משתזף בעירום. לאחר זמן מה, ניגשת אליו לוּסִייה (לוסייה סנצ'ס), תיירת ספרדייה הלבושה בשמלת קיץ פרחונית, בערך בת-גילו, המפלרטטת איתו. היא מזמינה את לוק להתלוות אליה לתוך חורשת עצים סמוכה, על מנת לקיים יחסי מין. לוק מתבייש ומהסס בתחילה, אך לבסוף נעתר לבקשתה. לוסייה אוחזת את לוק בידו ומושכת אותו לכיוון החורשה, כשהוא עירום לגמרי, ומותיר מאחור על חוף הים את כל חפציו ואת כל בגדיו.
בחורשה, לאחר שהשניים מקיימים יחסי מין, לוק מגלה ללוסייה כי יש לו בן-זוג, וכי מעולם לפני כן לא קיים יחסי מין עם אישה.
כאשר חוזרים השניים לחוף הים, הם מגלים כי כל חפציו וכל בגדיו של לוק נגנבו. בלית ברירה, ועל מנת שלא ייאלץ לחזור הביתה עירום לגמרי, משאילה לוסייה ללוק את שמלת הקיץ אותה היא לובשת, והיא נשארת בתחתונים ובחזייה בלבד. לוק, כעוס ועצבני, לבוש בשמלת אישה, חוזר לבית הנופש על אופניו. במהלך הרכיבה בדרכו חזרה הביתה, משתפר מצב רוחו של לוק בנוגע לעובדת היותו לבוש בשמלת אישה, כאשר מכונית הנוסעת לצידו מצפצפת בצופר.
לוק חוזר לבית הנופש עם חיוך ותחושה מחודשת של חופש. סבסטיאן מופתע לראות אותו לבוש בשמלת אישה, והשניים מפלרטטים זה עם זה (לוק אף מתייחס אל עצמו כאל "ילדה יפה"). השניים מקיימים יחסי מין חושניים במטבח, במהלכם נקרעת באופן חלקי השמלה.
למחרת, לוק תופר את הקרע שבשמלת הקיץ ומשיב אותה ללוסייה, אשר עוזבת את אתר הנופש על מעבורת. היא מסרבת לקבל את השמלה בחזרה, ומציינת בביישנות כי השמלה עשויה להיות שימושית עבורו שוב גם בעתיד. לוסייה מנשקת לשלום לוק, ובעוד המעבורת שלה עוזבת, לוק נשאר על הרציף ומביט לעברה, כאשר השמלה כרוכה סביב צווארו.
פרסים

הסרט זכה בפרסים בפסטיבל Brest האירופי לסרטים קצרים ובפסטיבל Outfest שהתקיים בלוס אנג'לס.
שמן שקדים

שמן שקדים מתוקים
שמן שקדים הוא שמן המופק משקדים. השמן משמש למאכל, לקוסמטיקה ולתרופות. לשמן שקדים מאפיינים פיזיקליים, כימיים, תחושתיים, תזונתיים וטיפוליים מיוחדים שהופכים אותו למוצר גורמה.
תכונות

| --- | --- |
 ערך תזונתי ל-100 גרם
 קלוריות:  884 קק"ל
 שומן:  100 ג'
 שומן רווי:  8.2%
 שומן חד בלתי רווי:  69.9%
 שומן רב בלתי רווי:  17.4%
  ‑ ויטמין E:  39.2 מ"ג
  ‑ ויטמין K:  7 מק"ג
 מקור: foodsdictionary.co.il
בטמפרטורת החדר, שמן השקדים הוא נוזל צהוב בהיר בעל ניחוח קל וטעם אגוזי. נקודת העשן שלו היא 216°C. צפיפות החומר שלו היא 0.911 – 0.920 גרם לסמ"ק. הוא כמעט ואינו מסיס באלכוהול, אך מסיס ביותר בכלורופורם ובאתר.
תכונות > הרכב כימי

ההרכב הכימי של שמן שקדים תלוי לחלוטין בשקדים מהם הופק, ואלו נבדלים אלה מאלה באופן ניכר. למשל, עצם תכולת השמן בשקדים משתנה מזן לזן, כשתכולת השמן הגבוהה ביותר, 62.9%, נמצאה בשקדים שמקורם באיראן, והנמוכה ביותר, 30.1%, בשקדים שמקורם בפורטוגל.
שמן השקדים מורכב ברובו מ-5 חומצות שומן: חומצה אולאית, חומצה לינולאית, חומצה פלמיטית, חומצה פלמיטולאית (אנ'), וחומצה סטארית. חומצות אלו מופיעות ביחס משתנה, ומהוות 95% מהרכבו של השמן. בנוסף, מכיל השמן ויטמינים, מינרלים, נוגדי חמצון ותרכובות ביו-אקטיביות (אנ') מסיסות בשומן.
בשקדים בשלים, חומצות השומן מופיעות בעיקר בצורת טריגליצרידים. למעשה, שמן שקדים הוא שמן האגוזים הקונבנציונלי בעל התכולה הגבוהה ביותר של טריגליצרידים, כ-98%, מה שמביא לרמת חומציות נמוכה.
שימושים > קוסמטיקה

שמן שקדים הוא שמן היפואלרגני (אנ') ומתון, המעניק במריחה קבועה עור חלק ונטול פגמים ומגן על העור מפני נזקי קרינת UV ולחץ חמצוני. מרקמו קל, והוא חודר בקלות לעומק העור ומוציא ממקומה את הפסולת והלכלוך שהצטברו בזקיקי השיער ונקבוביות העור, ומסייע במניעת אקנה ונקודות שחורות.
לשמן שקדים ביקוש רב בקרב יצרני קוסמטיקה, עקב הדרישה הגבוהה לרכיבים טבעיים במוצרים קוסמטיים. בשל היתרונות הבריאותיים הנרחבים של שמן שקדים, יש לו שימושים מגוונים כשמן פנים, שמן גוף, שמן תינוקות, עיסוי וגם בארומתרפיה. כרכיב, שמן שקדים נמצא בשימוש מזה שנים רבות במוצרים קוסמטיים כגון קרם לחות, ניקוי, קרם פנים ומוצרי טיפוח ויופי רבים אחרים.
שימושים > תזונה

השימושים הנפוצים בשמן שקדים כתית למאכל הם ברטבים ובפרט מטבלים, בעיקר כאלו המיועדים לסלטים. אין זה מקובל להשתמש בשמן כתית במאכלים הדורשים חימום רב מכיוון שהחימום פוגע בתועלת התזונתית. שמן שקדים מזוכך יכול לשמש לטיגון - טעמו נייטרלי וחמיצותו נמוכה ולכן כמעט ואינו משפיע על טעם המזון המטוגן. שמן שקדים עשוי להיות אלרגן.