stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
כביש עוקף שדרות

|  מידע כללי |
| --- | --- |
 כינוי:  כביש עוקף שדרות
 סיווג:  כביש אזורי
 ציר:  כביש רוחב
 אורך:  3.9 ק"מ
 הקמה
 תקופת הבנייה:  ספטמבר 2021 – הווה (כ־3 שנים)
 מיקום
 ערים ראשיות:  שדרות
 נקודת התחלה:  צומת קיבוץ ארז
 נקודת סיום:  צומת איבים
 
כביש עוקף שדרות הוא כביש רוחב עתידי, שיתחיל בצומת עם כביש 232 באזור צומת איבים שנמצא בסמוך לכפר הסטודנטים איבים ויסתיים בצומת קיבוץ ארז שיחבר את הכביש עם כביש 34 בסמוך לקיבוץ אור הנר ולקיבוץ ארז.
הכביש ישמש את תושבי שכונת נאות השקמה, בן-גוריון ב' ושכונות נוספות שיבנו בצפון שדרות.
היסטוריה

בינואר 2003 פורסם כי מע"צ מחוז דרום מקדמת תוכנית להקמת כביש עוקף לשדרות שיעבור משדרות לצומת יד מרדכי מדובר, בראיון לתקשורת שנתן מנכ"ל מע"צ, עמי לקס נימק את ההחלטה לקידומם הקמת הכביש בכך שהכביש הנוכחי (כביש 34) מסוכן לנוסעים בשל קרבתו לרצועת עזה והוא יהווה חלופה בטוחה יותר מאשר כביש 34. התוכנית באותה תקופה קבע כי אורך הכביש יהיה כ-4 ק"מ ועלות הקמתו הוערכה ב-30 מיליון שקלים לפחות.
בדצמבר 2015 אושרה להפקדה תוכנית שכוללת הקמת אזור תעסוקה של "שכונת מתחם 9" בשדרות, את אזור התעסוקה ישמש בעיקר כביש עוקף שדרות.
באוקטובר 2017 התפרסם כי הכביש ישמש את אחת משכונת המגורים העתידית של שדרות, שתקרא שכונת שדרות בפארק שתשתרע על כ-1,260 דונם ותכלול כ-1,550 יחידות דיור, מלבד כביש עוקף שדרות גם כביש 35 ישמש את תושבי השכונה.
באפריל 2018 נחתם הסכם גג לעיריית שדרות במעמד ראש ממשלת ישראל, בנימין נתניהו במסגרת הסכם הגג תחייב העירייה לשווק כ-8,800 יחידות דיור בעיר וכן הקמתם של מבני ציבור ותשתיות, עלותו המשוערת של הסכם הגג מוערכת בכ-1.9 מיליארד שקלים. מלבד פתרונות דיור נקבע כי למעלה מ-100 מיליון שקל יושקעו בפתרונות תחבורה בהם ביצוע כביש עוקף שדרות, שדרוג הכניסה המערבית לעיר דרך כביש 34 וכן שדרוג הכניסה המזרחית לעיר מכביש 232.
בספטמבר 2021 החלו העבודות להקמת הכביש, הן צפויות להסתיים במאי 2023. עד אותה שנה הפרויקט הוכר ככביש 333, אך עם סימון שדרות בן-גוריון בירושלים במספר זה, הוזז הסימון שלו ל-334 (על אף שקיים כיום כביש עם אותו מספר). הכביש החדש יהיה למעשה המשכו של כביש 334 הקיים.
צמתים לאורך הכביש

| קילומטרים | שם | סוג מפגש | מיקום | דרכים מצטלבות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
כביש עוקף שדרות (ממערב למזרח)
| 0 | צומת קיבוץ ארז |  | אור הנר, ארז |   כביש 34, כביש 3523 וכביש 3521. |
| 1.2 | צומת ללא שם |  | שדרות | כביש גישה לשכונת הבוסתנים |
| 2.9 | צומת ללא שם |  | שדרות | רחוב אריאל שרון |
| 3.9 | צומת איבים |  | שדרות, איבים |   כביש 232 |
הערות שוליים

↑  מע"ץ מקדמת תוואי כביש עוקף שדרות, באתר גלובס, 26 בינואר 2003
↑  התכנית בשדרות ל- 1,100 יח"ד ואזור תעסוקה אושרה להפקדה בתנאים, באתר רשות מקרקעי ישראל, ‏23 בדצמבר 2015
↑  יובל ניסני, בצל המתיחות: נסגרו שני מכרזי רמ"י ל-40 אלף מ"ר מסחר בשדרות, באתר מרכז הנדל"ן, ‏8 במאי 2015
↑  יעל גל-און, השקט שנשאר: שמונה שכונות חדשות והכפלת האוכלוסייה, באתר כלכליסט, 24 באוקטובר 2017
↑  אורי חודי, ‏שדרות: הסכם-גג לבניית 6,000 דירות חדשות צפוי להיחתם מחר, באתר גלובס, 8 באפריל 2018
↑   יעל דראל, שדרות חתמה על הסכם גג שיכפיל את אוכלוסייתה: תוספת של עשרת אלפים דירות, באתר TheMarker‏, 10 בינואר 2018
↑  כביש המהפכה: כך תהפוך הגישה לשדרות בטוחה ונוחה - שדרונט, באתר שדרונט, ‏4 באוגוסט 2021
↑  כביש 334 - בין כביש 34 לשכונת בן גוריון, באתר נתיבי ישראל
יע"ל קג"ם

יע"ל קג"ם הם ראשי התיבות של שש מחלוקות בתלמוד הבבלי שבהן נפסקה הלכה כאביי לעומת רבא, מבין מאות מחלוקות שבתלמוד, שבהן הכלל הרגיל הוא שהלכה כרבא. זהו כלל פסיקה קדום, המצוי כבר בתלמוד עצמו, אף כי אפשר שזמנו הוא לאחר תקופת האמוראים.
פירוט דיני 'יעל קגם'

מחלוקות יע"ל קג"ם לפי שיטת רש"י הן:
יאוש שלא מדעת - בדיני אבדה ומציאה. האם במציאת אבדה בה ברור כי כשהבעלים יגלו שאיבדו הם יתייאשו, אך כרגע לא ידוע האם הבעלים גילו; הלכה כאביי שלא נחשב יאוש ואסור לקחת. (תלמוד בבלי, מסכת בבא מציעא, דף כ"א, עמוד ב').
עד זומם – האם עד שנמצא שקרן נפסלות עדויות שהעיד בעבר (למפרע משעה שהעיד) או רק משעה שנמצא שקרן (משעה זו). הלכה כאביי שלמפרע הוא נפסל להעיד (תלמוד בבלי, מסכת סנהדרין, דף כ"ז, עמוד א').
לחי העומד מאליו - האם ניתן להכיר באובייקט הקיים לצורך אחר, כסימון של עירוב לשבת. (תלמוד בבלי, מסכת עירובין, דף ט"ו, עמוד א'); הלכה כאביי שכשרה, אבל צריך שישימו לב אליה לפחות מערב שבת (וראה דעות אחרות בהמשך).
קידושין שלא נמסרו לביאה - האם נישואים חלים גם כאשר קיימת בעיה הלכתית הכרוכה בהם; למשל, מי שמקדש אחת משתי אחיות בלי לציין את מי מהן קידש. הלכה כאביי שיש להם תוקף. (תלמוד בבלי, מסכת קידושין, דף נ"ב, עמוד א').
גילוי דעת בגט - האם הבעת שמחה מאי ביצוע גט נחשב כרצון לבטלו והאם בכוחו לבטל את הגט; הלכה כאביי שאינו מועיל ומגורשת. (תלמוד בבלי, מסכת גיטין, דף ל"ד, עמוד א').
מומר אוכל נבלות להכעיס - האם אדם הידוע כעובר עבירות באופן שיטתי ובמזיד על מנת להכעיס (דהיינו דווקא על מנת לעבור עבירה) ולא מסיבות תועלת, חשוד להעיד עדות שקר ועדותו פסולה. (תלמוד בבלי, מסכת סנהדרין, דף כ"ז, עמוד א'); הלכה כאביי שפסול לעדות.
פירוט דיני 'יעל קגם' > דעות נוספות בפירוש ה'יעל קגם'

על פי שיטתו של רבנו תם, האות ל' אינה מייצגת לחי העומד מאליו, אלא שאלה בנושא לידה - האם זבה שילדה ולא ראתה דם מחשיבה את הימים לצורך לספירת זבה (תוספות, מסכת קידושין, דף נ"ב, עמוד א').
על פי שיטתם של חכמי נרבונא, האות ל' מייצגת את המחלוקת לגבי מי שיכול לא ליהנות מאיסור, אך אינו מתכוון ליהנות ממנו - 'אפשר ולא מתכוון' (שם). רבא אוסר, ואביי מכשיר כדעת ר' שמעון שמתיר דבר שאינו מתכוון.
פירוט דיני 'יעל קגם' > מקומות נוספים שהלכה כאביי

הסבוראים הוסיפו שהלכה כאביי גם במקרה של אדם שעבר עבירה, כאשר תחילתה הייתה בפשיעה, וסופה באונס (דעת אביי שחייב במקרה זה ובבבא מציעא מב, א נפסק שתחילתו בפשיעה וסופו באונס חייב- כדעת אביי). עם זאת, פסיקה זו לאו דווקא סותרת את הכלל "יע"ל קג"ם", מאחר שהכלל מדבר על מחלוקות שחלקו מדעת עצמם ובמחלוקת זו חלקו מהי דעתו של רבה (שהיה רבם). אולם הרמב"ן כתב שאין הלכה כמותו בתחילתו בפשיעה וסופו באונס.
בעניין מלאכת מעמר חלק אביי על רבא ופסק כי אין מלאכת מעמר אלא בגידולי קרקע, וכן פסקו כמותו הרמב"ם והטור, וכך הביא להלכה השולחן ערוך. באור זרוע מובא שרבי אליעזר ממיץ חשש לדעה שיש עימור בדברים שאינם גדולי קרקע, ומשום כך אסר איסוף ביצים שהתפזרו. אמנם, דעה זו היא דעת מיעוט בקרב הפוסקים, ואף בספר יראים שכתב רבי אליעזר עצמו, משמע שעימור שייך רק בגידולי קרקע.
הערות שוליים

↑  רש"י, מסכת קידושין, דף נ"ב, עמוד א'; מסכת בבא מציעא, דף כ"ב, עמוד ב' ובמקבילות
↑  בבא מציעא לו, ב
↑  ב"מ לו, ב
יוסף יוסלביץ'

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1879 לובצ'ה, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  1935 (בגיל 56 בערך) 
 תקופת הפעילות:  ?–1935 
 
הרב יוסף יוסלביץ' (ה'תרל"ט 1879 – ה'תרצ"ה 1935) היה רב ליטאי שפעל בפולין במחצית הראשונה של המאה ה-20. רבה של סובאלק.
ביוגרפיה

נולד בעיר לובץ' הסמוכה לנוברדוק (היום בבלארוס), לרב ישראל וציפורה לאה.
בשנת ה'תרנ"ו נכנס ללמוד בישיבת כנסת ישראל בסלבודקה, אצל הרב משה מרדכי אפשטיין והרב איסר זלמן מלצר. היה מקורב גם לסבא מסלבודקה, הרב נתן צבי פינקל. בסיום לימודיו קירב אותו הרב יצחק בלאזר ("ר' איצל פטרבורגר").
בשנת ה'תרס"ד נשא את שרה רבקה בתו של הרב חיים אברהם ש"ס רבה של זאסלע.
בשנת ה'תרס"ז מונה לרבה של אבל, הסמוכה לדווינסק, בתקופה זו התקרב לרבני דווינסק הרב יוסף רוזין ורבי מאיר שמחה הכהן. בתרע"ב הוכתר לרבה של טרסטינה, בתרפ"א או בתרפ"ב מונה לרב העיירה סמיאטיץ'. שמו יצא למרחקים, ולאחר שעזב רבי אהרן באקשט את רבנות סובאלק לטובת לומז'א, וכיסא הרבנות נותר מיותם, נסעה משלחת מטעם הקהילה לרבי יוסף יוסלביץ להציע לו את המינוי, אולם הוא התנה זאת בכך שלא יידרש להגיע לסובאלק כדי להשמיע דרשות לניסיון, רק שכתב הרבנות יובא אליו לסמיאטיץ. נציגי הקהילה הסכימו, לאחר שעמדו על טיבו במשך שבע שעות רצופות של משא ומתן הלכתי, ובקיץ תרפ"ו החל לכהן כרב העיר סובאלק. בתקופה זו מסר שיעורים לתלמידים בישיבתו של הרב חבר.
הרב יוסלביץ היה אחת הדמויות הרבניות הראשיות בפולין, דרשן גדול ונואם, הצטיין בחיבת ציון ואהבת ישראל, היה חבר הוועד הפועל של אגודת הרבנים בפולין, השתתף לעיתים תכופות בוועידות רבנים בוורשה ובווילנא, והיה בין הדוברים הראשיים. כמו כן, הצטרף לתנועת המזרחי, הטיף לציונות והשתתף בוועידות המזרחי והיה ציר מטעמו לקונגרס הציוני ה-13.
הרב יוסלביץ' התפרסם בשנות מלחמת העולם הראשונה, בעת כהונתו ברבנות טרסטינה שליד ביאליסטוק, כאשר ארגן סיוע לעשרות אלפי הפליטים היהודים שעברו מצד לצד של גבולות רוסיה, פולין, ליטא ופרוסיה המזרחית. באותן שנים גם כתב את חיבורו התורני המקיף "מנחת יוסף", הכולל ביאורים וחידושים על התלמוד והרמב"ם וכן הראשונים והאחרונים, על סדר זרעים. הספר יצא לאור בירושלים בשנת תשמ"ט, 1989.זכה להכרה נרחבת ורבנים רבים פנו אליו בשאלות ותשובות בנושאים הלכתיים. חידושי תורה ממנו פורסמו בכתבי עת תורניים שונים: יגדיל תורה (סלוצק), שערי ציון (ירושלים), וכנסת ישראל (וילנא).
נפטר בפתאומיות בעת כהונתו ברבנות העיר סובאלק, בי"ט שבט שנת תרצ"ה, בגיל 56 בלבד. אחרי פטירתו מונה כרבה של סובאלק חתנו רבי דוד ליפשיץ, שכיהן בה עד לשואה, ולימים חבר נשיאות אגודת הרבנים בארצות הברית וקנדה.
הערות שוליים

↑  ספר קהילת סובאלק ובנותיה, תל אביב תשמ"ט-1989, בערכו, עמוד 152. ראה שם עוד פרטים על אישיותו ותולדותיו.
↑  ספר קהילת סובאלק ובנותיה, שם, עמ' 153
↑  משה צינוביץ, רבנים ילידי לובץ', בתוך: לובץ' ודלטיץ' - ספר זיכרון, בעריכת ק. הלל, ה'תשל"א, עמ' 256
יחסי מונקו–צרפת

| יחסי מונקו–צרפת |
| --- | --- |
מונקו: צרפת


מונקו: צרפת
שטח (בקילומטר רבוע)
2: 643,801
אוכלוסייה
38,558: 66,574,294
תמ"ג (במיליוני דולרים)
8,784: 3,030,904
תמ"ג לנפש (בדולרים)
227,815: 45,527
משטר
מונרכיה חוקתית: רפובליקה סמי נשיאותית

יחסי מונקו–צרפת הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין נסיכות מונקו לבין הרפובליקה הצרפתית.
היסטוריה

בשנת 1419 קיבלה מונקו את השליטה הבלעדית על עצמה כאשר למבר גרימלדי, הלורד של מונקו שכנע את המלך הצרפתי שארל השמיני לתת למונקו את עצמאותה הבלעדית. המלך לואי השנים עשר הכיר בעצמאותה של מונקו בשנת 1512 וחתם על מסמך המכריז על כך. בנוסף, המסמך כלל ברית עם מונקו. במאה ה-17 החלה מונקו בשגשוג ניכר לאחר שחיזקה את הקשרים שלה עם צרפת כשהייתה תחת השלטון של הנסיך הונורה השני. היא שמרה על כוחה זה עד 1861, בה החתים שארל השלישי, נסיך מונקו את צרפת על אמנה שבתמורה למספר שטחים - מונקו תקבל עצמאות מוחלטת מצרפת מבלי שום התערבות חיצונית. ב-17 ביולי 1918 כוננו שתי המדינות יחסי דיפלומטיים ולאחר סיום מלחמת העולם הראשונה ב-27 ביולי 1919, חתמה צרפת עם מונקו על הסכם הגנה פעם נוספת. החתימה על ההסכם יצרה יחסים מיוחדים בין צרפת למונקו שנשמרים עד היום - הממשל הצרפתי מגן על מונקו לה יש רק כוח משטרתי פנימי קטן. הסכם חוקי בין שתי המדינות ואמנות שנחתמו בשנים 1945 ו-1963 חיזקו אף יותר את היחסים בין המדינות.
ב-2002 החלה צרפת לנסח מחדש את האמנה משנת 1963 וחתמה עליה מחדש יחד עם מונקו בשנת 2005. בתנאים החדשים של האמנה מצורפת הכרה רשמית מצרפת בסדר ירושת הכתר בבית גרימלדי על פי ההחלטה של 1962. כמו כן שודרג מעמדה של הנציגות הצרפתית במונקו מקונסוליה לשגרירות.
יחסים תרבותיים

שתי המדינות חולקות את הצרפתית כשפה הרשמית והמדוברת במדינה. עם זאת, השפה ההיסטורית והרשמית השנייה במדינה היא מונגאסקית - שפה גאלו-איטלקית הנגזרת מליגורית. יותר מחצי מאוכלוסיית מונקו הם צרפתים ואיטלקים. המטבח הצרפתי הוא המטבח השולט במונקו.
שני שלישים מתוך 30,000 העובדים במונקו הם צרפתים ואיטלקים המגיעים מהפרברים של עיר המדינה הקטנה.
יחסים כלכליים

הסירוב של מונקו להטיל מס על התושבים שלה ועל העסקים הבינלאומיים שפועלים בתוכה ב-1962 יצר בעיה ביחסים בין שתי המדינות. בעיה זו נפתרה באמצעות הסכם הקובע כי אזרחים צרפתים שיושבים פחות מחמש שנים במונקו וחברות שיותר מ-25% מעסקיהן נעשים מחוץ למונקו, יקבלו מיסים על פי התקן הצרפתי.
מונקו חברה באיחוד מכס מלא עם צרפת, מה שמאפשר לה השתתפות במערכת השוק של האיחוד האירופי. האירו מהווה במונקו כהילך חוקי באישור מיוחד של האיחוד האירופי החל מהתאריך 1 בינואר 2002.
נציגויות דיפלומטיות

צרפת מיוצגת במונקו בדרג השגרירות באמצעות שגרירות רשמית שהיא מחזיקה במונטה קרלו שבעיר.
מונקו מיוצגת בצרפת בדרג השגרירות באמצעות שגרירות רשמית שהיא מחזיקה בפריז, בירת המדינה.
ראו גם

גבול מונקו–צרפת
יזהר אשדות (אלבום, 1992)

יזהר אשדות הוא אלבום הסולו הראשון של הזמר יזהר אשדות. האלבום כולל את הלהיטים "הלילות שלנו", "איש השוקולד", "מה תאמרי", "מלך שלך", "דמעות של זעם ומילים" ו"נועה של הים".
האלבום מכר 20,000 עותקים והגיע למעמד זהב.
שותפים באלבום

אהוד נתן - חליל פאן, בוזוקי אירי, בוראן
איקי לוי - כלי הקשה
אלון אולארצ'יק - בס, גיטרה, קלידים
גני תמיר - קולות רקע
דני בסן - קולות רקע
יזהר אשדות - גיטרות, קלידים, כלי הקשה, תכנות תופים והפקה מוזיקלית
סי היימן - קולות רקע
ערן פורת - תופים
צוף פילוסוף - בס
רביב גזית - פסנתר, פסנתר חשמלי, אורגן, קלידים נוספים
רוני פיטרסון - גיטרות סלייד
רשימת השירים באלבום

הלילות שלנו (אלונה קמחי/יזהר אשדות)
דרך גבר באישה (מאיר אריאל/יזהר אשדות)
עד הפחד הבא (יזהר אשדות)
איש השוקולד (אלונה קמחי/יזהר אשדות)
דמעות של זעם ומילים (אלונה קמחי/יזהר אשדות)
מה תאמרי (שמוליק צ'יזיק/יזהר אשדות)
רות (כמו תות שדה) (שמוליק צ'יזיק/יזהר אשדות)
נועה של הים (אלונה קמחי/יזהר אשדות)
עניין פרטי (אלונה קמחי/יזהר אשדות)
מלך שלך (יזהר אשדות)
דרך ארוכה (יזהר אשדות)
סינגלים

| הלילות שלנו |
| --- | --- | --- | --- |
| תמונה | רקע | מיקום שיא במצעד |  |

|  | יצא לאור: 1992 | רשת ג': מקום 1 במצעד השבועי  קול ישראל: מקום 13 במצעד השנתי |  |
|  | אורך: 05:40 | רשת ג': מקום 1 במצעד השבועי  קול ישראל: מקום 13 במצעד השנתי |  |
|  | פזמונאי: אלונה קמחי | רשת ג': מקום 1 במצעד השבועי  קול ישראל: מקום 13 במצעד השנתי |  |
|  | מלחין: יזהר אשדות | רשת ג': מקום 1 במצעד השבועי  קול ישראל: מקום 13 במצעד השנתי |  |
|  |  | רשת ג': מקום 1 במצעד השבועי  קול ישראל: מקום 13 במצעד השנתי |  |
| איש השוקולד |
| --- | --- | --- | --- |
| תמונה | רקע | מיקום שיא במצעד |  |

|  | יצא לאור: 1992 | מקום 11 במצעד השנתי של קול ישראל |  |
|  | אורך: 03:30 | מקום 11 במצעד השנתי של קול ישראל |  |
|  | פזמונאי: אלונה קמחי | מקום 11 במצעד השנתי של קול ישראל |  |
|  | מלחין: יזהר אשדות | מקום 11 במצעד השנתי של קול ישראל |  |
|  |  | מקום 11 במצעד השנתי של קול ישראל |  |
| מה תאמרי |
| --- | --- | --- | --- |
| תמונה | רקע | מיקום שיא במצעד |  |

|  | יצא לאור: 1992 | מקום 21 במצעד השנתי של קול ישראל |  |
|  | אורך: 03:10 | מקום 21 במצעד השנתי של קול ישראל |  |
|  | פזמונאי: שמוליק צ'יזיק | מקום 21 במצעד השנתי של קול ישראל |  |
|  | מלחין: יזהר אשדות | מקום 21 במצעד השנתי של קול ישראל |  |
|  |  | מקום 21 במצעד השנתי של קול ישראל |  |
| מלך שלך |
| --- | --- | --- | --- |
| תמונה | רקע | מיקום שיא במצעד |  |

|  | יצא לאור: 1992 | מקום 31 במצעד השנתי של קול ישראל |  |
|  | אורך: 04:24 | מקום 31 במצעד השנתי של קול ישראל |  |
|  | פזמונאי: יזהר אשדות | מקום 31 במצעד השנתי של קול ישראל |  |
|  | מלחין: יזהר אשדות | מקום 31 במצעד השנתי של קול ישראל |  |
|  |  | מקום 31 במצעד השנתי של קול ישראל |  |
יוסף ינון פנטון

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1951 (בן 73 בערך) לונדון, הממלכה המאוחדת 
 ענף מדעי:  מזרחנות 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת סורבון נוול  האוניברסיטה של שטרסבורג  אוניברסיטת סן-ז'וזף 
 מוסדות:  סורבון 
 
יוסף ינון פנטון (באנגלית: Paul Fenton; פול פנטון; ‏נולד ב-1951) הוא היסטוריון ומזרחן יהודי צרפתי-בריטי, פרופסור ללימודי המזרח התיכון ומדעי היהדות באוניברסיטת סורבון שמתמחה בחקר יהדות ארצות האסלאם.
קורות חיים

יוסף ינון פנטון נולד בלונדון למשפחה יהודית. בצעירותו למד בישיבת עץ החיים בלונדון. בתחילת שנות ה-70 הוא השלים תואר ראשון ושני בלימודי המזרח התיכון באוניברסיטת שטרסבורג בצרפת. לאחר מכן הוא נסע ללימודים והשתלמות באוניברסיטת סן-ז'וזף בביירות, לבנון. את הדוקטורט שלו הוא ערך באוניברסיטת סורבון תחת הדרכתו של פרופ' ז'ורז' ויידה.
לאחר שהשלים את הדוקטורט עבד כמתרגל לערבית באוניברסיטת קיימברידג', שם הוא גם עסק כעוזר-מחקר בחקר מסמכי גניזת קהיר. בשנים 1982–1992 היה מרצה לשפה והספרות העברית באוניברסיטת ליון, ובשנים 1992–1997 מרצה לספרות עברית באוניברסיטת שטרסבורג. החל משנת 1997 הוא מרצה באוניברסיטת סורבון ובהמשך מונה גם לסגן ראש המחלקה ללימודים ערביים ועבריים באוניברסיטה. לאורך השנים הוא היה חוקר אורח במספר רב של אוניברסיטאות, כולל האוניברסיטה העברית, אוניברסיטת בר-אילן, אוניברסיטת אוקספורד ועוד.
מחקריו של פרופ' פנטון עוסקים בתחומים שונים כגון מחשבת יהדות ספרד בימי הביניים, יהדות צפון אפריקה, גניזת קהיר, השפעת הצופיות על היהדות בימי הביניים תוך התמקדות בזרם היהודי-סופי של חסידי מצרים, יחסי יהודים-מוסלמים, קבלה, ספרות בלשון ערבית יהודית ועוד. כמו כן לאורך השנים הוא פרסם מהדורות מדעיות של כתביהם של גדולי ספרד, כגון כתאב אלדרר ("ספר פניני המוּסרים ושבחי הקהלים") של ר' יהודה אלחריזי שאותו הוא כינס וההדיר במהדורה חדשה ומתורגמת ביחד עם פרופ' יהושע בלאו ופרופ' יוסף יהלום בשנת 2009.
ספריו > בעברית

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
מורה הפרישוּת ומדריך הפשיטוּת לר' דוד בן יהושע הנגיד, יוסף ינון פנטון (מהדיר), ירושלים, תשמ"ז.
פירוש פרקי דרבי אליעזר / לר' יהודה אבן מלכה; עם תרגום והשגות ר' יצחק דמן עכו, יוסף ינון פנטון (מהדיר), ירושלים, תשנ"א.
ספר שרשי הקבלה ר' יוסף בן אברהם אבן וקאר, יוסף ינון פנטון (מהדיר), לוס אנג'לס, 2004.
יהודה אלחריזי, כתאב אלדרר, כינוס וההדרה: יהושוע בלאו, יוסף יהלום ויוסף ינון פנטון, הוצאת יד בן צבי, 2009.
הפרעות בפאס או התריתל: ל' בניסן – ב' באייר התרע"ב, הוצאת יד בן צבי, תשע"ב.
דור ליטמן ויוסף פנטון, אלף שנות גלות במע'רב: יהודים תחת שלטון האסלאם: מקורות ומסמכים (997–1912). רמת גן: הוצאת אוניברסיטת בר-אילן, תשפ"ב ©2022.
ספריו > באנגלית וצרפתית

The Treatise of the Pool al-Maqâla al-Hawdiyya by ‘Obadyah b. Abraham b. Moses Maimonides, edited for the first time from a manuscript in the Bodleian library, Oxford and Genizah fragments, translated by Paul Fenton with a Preface by Prof. G. Vajda, Londres (The Octagon Press), 1981, xvi + 146 + 27 fols texte judéo-arabe + 3 facs.(impression 1995).
David b. Josué Maïmonide, Al-Murshid ila t-Tafarrud wal-Murfid ila t-Tajarrud, Doctor ad Solitudinem et Ductor ad Simplicitatem, édition du texte judéo-arabe avec une traduction hébraïque annotée, précédée d'une introduction, Jérusalem (université hébraïque de Jérusalem, Société Meqisé Nirdamim), 1987, in-8°, 56 + 114 pages.
Obadyah et David Maïmonide, deux traités de mystique juive, Paris (Verdier), 1987, in-8°, 335 pages.
Published Material from Cambridge Genizah Collections : A Bibliography, 1896-1980, edited by S. Reif assisted Paul Fenton, Cambridge, Cambridge University Press, 1989, in-4°, 608 pages.
Handlist of Judeo-Arabic Manuscripts in Leningrad, A Tentative Hand-List of Judeo-Arabic Manuscripts in the Firkovic Collections, compiled by P.B. Fenton, Institut Ben-Zvi, Jérusalem, 1991, in-8°, XVI + 152 p. (en hébreu).
Bibliographie de l’œuvre de Georges Vajda, précédée d'un essai biographique, Louvain-Paris (Collection de la Revue des études juives), 1991, in-8°, 130 pages.
Judah b. Nissim Ibn Malka, Judaeo-Arabic Commentary on the Pirqey Rabbi Eli'ezer with a Hebrew Translation and Supercommentqry by Isaac b. Samuel of Acco, edited from MSS by Paul B. Fenton, Jérusalem, 1991, in-8°, 60 pages.
'Ibn 'Arabi, La production des cercles, traduit et présenté par Paul Fenton et MauriceI Gloton, Paris, (Editions de l’Éclat), 1996, XLVII+46 pages.
Philosophie et exégèse dans le Jardin de la métaphore de Moïse Ibn ‘Ezra, philosophe et poète andalou du XII, Leyde (Etudes sur le Judaisme Médiéval, Brill), 1997, XVI +460 pages.
P. Fenton et R. Gœtschel (éds.), Écriture et expérience mystiques dans les religions monothéistes, Leyde, Brill, 2000.
Séfer Yesirah, ou le Livre de la Création, exposé de cosmogonie hébraïque ancienne, Paris, 2002, 135 pages.
G. Vajda et P. Fenton, Le Commentaire sur le Livre de la Création de Dunash ben Tamîm de Kairouan, Paris-Louvain, 2002, 250 pages.
Joseph b. Abraham Ibn Waqâr, Sefer shorshey ha-qabbâlâh, Principles of the Qabbalah, Los Angeles, 2004, 2+194 p.
Juda Ibn Malka, La Consolation de l’expatrié spirituel, Paris, Ed. De l’éclat, 2008, 189 pages.
Juda al-Harizi, The Book of Pearls, traduction en anglais par P. Fenton, Jérusalem, 2009, 120 pages.
L’Exil au Maghreb, la condition juive sous l’islam 1148-1912, Paris, Presses universitaires de Paris-Sorbonne, 2010, 800 pages.
יוסף יוספי

יוסף יוספי (בערבית: يوسف يوسفي; נולד ב-2 באוקטובר 1941) הוא פוליטיקאי אלג'יראי, שכיהן כשר האנרגיה והמכרות בממשלת אלג'יריה בין השנים 2015-2010. יוספי שימש כממלא מקום ראש ממשלת אלג'יריה בחודשים מרץ-אפריל ב-2014. כמו כן, הוא שימש גם כנציג אלג'יריה באו"ם בין השנים 2008-2006.
ביוגרפיה

יוספי נולד ב-2 באוקטובר 1941 בעיר באתנה שבאלג'יריה, שם גדל והתחנך. הוא למד לימודים הגבוהים בהנדסה ובכלכלה במוסד הלאומי הפוליטכני של לורן השייך לאוניברסיטת נאנסי בצרפת. הוא היה מרצה בכיר באוניברסיטה, כשהרצה היה פרופסור להנדסת כימיה.
ביוגרפיה > קריירה פוליטית

בשנת 1997 מונה על ידי נשיא אלג'יריה ליאמין זרואל לשר לענייני נפט ואנרגיה, ובנוסף נבחר לראשונה לחבר האספה הלאומית של העם. בתחילת 1999 נבחר לנשיא אופ"ק. ב-23 בדצמבר 1999 מונה לשר החוץ, ולאחר מכן, בשנת 2000, הוחלף על ידי עבד אל-עזיז בלח'אדם, ואילו יוספי עבר להיות שר-ציר הכפוף לראש הממשלה, עלי בן פליס. בחודש אפריל 2001 היה יוספי מועמד לתפקיד שגריר אלג'יריה בקנדה. משמינויו כשל, הוא מונה לשגריר אלג'יריה באו"ם בשנת 2006 וכיהן עד 2008 ולאחר מכן היה שגריר אלג'יריה בתוניסיה למשך שנתיים.
בשנת 2014, כאשר ראש ממשלת אלג'יריה עבד אל-מאלכ סלאל עזב את תפקידו כדי לעמוד בראש תעמולת בחירות למען הנשיא בותפליקה (שהיה חולה באותו הזמן), מונה יוספי לממלא מקומו. לאחר שבותפליקה זכה בבחירות ונבחר מחדש לנשיאות, סלאל מונה בשנית לתפקיד, ויוספי סיים את תפקידו כממלא מקום ראש ממשלת אלג'יריה.
ראו גם

ראש ממשלת אלג'יריה
הערות שוליים

↑  Profile - Youcef Yousfi
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 170667685  ISNI: 0000 0003 5954 8161  SUDOC: 09790919X  VIAF: 218374987   WorldCat (עם VIAF): 218374987
יוסף ימבור

יוסף (פֶרֶנץ) יַמבּוֹר (בהונגרית: Ferenc-Iosef Jámbor‏ 16 באפריל 1899 – 14 במאי 1964) היה עיתונאי הונגרי-ישראלי ופעיל ציוני סוציאליסטי, חבר אספת הנבחרים הרביעית מטעם "חזית השמאל" וחבר מועצת העיר תל אביב-יפו מטעם מפ"ם (1955–1959).
חתן פרס סוקולוב לעיתונות לשנת 1956.
קורות חייו

ימבור נולד בשנת 1899 בביסטריצה, ושם גדל. אביו אברהם היה מהנדס עובד מדינה, אינטלקטואל מתבולל.
בשנת 1924 מונה לעורך לילה בעיתון "אוי קלט" (Új Kelet) בקלוז', שבו עבד עד 1940. לצד עבודתו העיתונאית היה פעיל בקהילה היהודית ובתנועה הציונית. היה חבר תנועת הנוער  "השומר" ולאחר מכן ממייסדי[דרוש מקור] "השומר הצעיר".
בשנת 1941 עלה לארץ ישראל. החל לכתוב בעיתון "על המשמר", פרסם בו טור קבוע, ובמקביל המשיך לפרסם מאמרים ב"אוי קלט". בשנת 1945 פתח את הספרייה בשפה ההונגרית ברחוב אלנבי בתל אביב, שאותה ניהלה אשתו אלישבע (בוג'וקה) עד פטירתה ב-1952..
עבור פעילותו העיתונאית היה ימבור בין ראשוני הזוכים בפרס סוקולוב, בשנת 1956.
פעילותו הפוליטית נמשכה בארץ במפלגת "השומר הצעיר" ולאחר מכן במסגרת מפ"ם. היה חבר אספת הנבחרים הרביעית מטעם רשימת "חזית השמאל". מטעם מפ"ם כיהן בין השנים 1955–1959 כחבר מועצת העיר תל אביב-יפו. ימבור הועמד בראש רשימת המועמדים למועצה ונתבקש לשוב ולהתמודד פעם נוספת, אך דחה את ההצעה מטעמי בריאות.
נפטר במאי 1964, בגיל 65. נקבר בבית העלמין קריית שאול.
עזבונו הספרותי הועבר לקיבוץ עֶבְרוֹן, שם הוקם לזכרו בשנת 1967 "בית ימבור".
כתביו

ספר ימבור - מבחר כתבים, בעריכת יעקב רבי, תל אביב: על המשמר, תשכ"ו. ("ספר זה מכיל מאמרים שנכתבו בעיקר בשביל "על המשמר", בעשרים ואחת שנות עבודתו של ימבור בעיתון")
הערות שוליים

↑  שלמה יצחקי, גדליהו יעקובי (עורכים), נעורים של טעם: השומר הצעיר בטרנסילבניה 1929–1949, גבעת חביבה: יוצאי השומר הצעיר בטרנסילבניה, תשנ"א 1991, עמ' 238.
↑  אלישבע (בוג'וקה), דבר, מודעת אבל, 18 באפריל 1952
↑  פרס סוקולוב יחולק החודש ל-5 עתונאים, דבר, 3 באוגוסט 1956; מ. בן-שחר, רשימות תל-אביביות: 5 עתונאים זכו בפרס סוקולוב, חרות, 7 באוגוסט 1956; ע. קרליבך ז"ל, ב"צ כץ, ד. זכאי, י. ימבור וא. תלמי זכו בפרס נ. סוקולוב, חרות, 14 בספטמבר 1956.
↑  יוסף ימבור באתר חברה קדישא ת"א–יפו.
↑  כולל מסה ביוגרפית, מאת ד"ר יהודה מרטון (Eo')  ראו עוד: ספר ימבור, על המשמר, 10 באפריל 1966
↑  ביקורת: הלל דנציג, כתבי יוסף ימבור, דבר, 14 במרץ 1966;
 ד. ל., ספר ימבור, מעריב, 15 באפריל 1966.
↑  ראה אור לאחר מותו
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007292143905171  ISNI: 0000 0004 0239 6598  VIAF: 297767199   WorldCat (עם VIAF): 297767199