stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הסדר חובות המושבים
חוק גל

בעקבות הימשכותה של בעיית חובות המושבים, התקבל בכנסת, בשנת 1992, "חוק הסדרים במגזר החקלאי המשפחתי", ביוזמת חבר הכנסת גדליה גל, איש תנועת המושבים. החוק בא להסדיר את חובות העתק שצברו בעלי המשקים והאגודות השיתופיות במושבים. החובות נרשמו למעשה על שמם של תאגידי הקניות שמשכו את הכספים מהבנקים, והתחייבו לספקים עבור המושבים שהיו ערבים לחובותיהם של התאגידים. חוק גל גלגל את החוב לפתחם של הערבים וקבע כי לאחר הסדרת החוב יבוטלו כל הערבויות הצולבות בין המושבים, חברי המושבים והתאגידים. מנהלת ההסדר שהוקמה בהוראת חוק גל, פעלה באמצעות "משקמים" אזוריים שזכו לסמכות של שופט מחוזי, ואשר פסקו מהי יכולתם הכלכלית של בעלי החוב לפרוע את חובותיהם. חלק ניכר מהחייבים קיבל מחיקה נוספת של 40% מהחוב ולאחרים, שנמצאו חדלי פירעון, נמחק החוב כולו. החובות שלהם התייחס החוק היו חובות שנוצרו בתקופה שלפני 31 בדצמבר 1987. החוק נכנס לתוקפו ב-13 באוגוסט 1993.
החוק מבוסס על שני עקרונות: 1. העדפת שיקום עסקים ומשקים חקלאיים על פני פירוקם, ו-2. הימנעות מהזרמת כספים מהקופה הציבורית למען השיקום. לאור שני עקרונות אלו החליט המחוקק להתערב ולקבוע הסדר שיגביל את גביית החובות בגין הלוואות שניתנו לחלק מן המגזר החקלאי. סעיף 7 לחוק קבע, כי נושים (בעלי חוב) לא יוכלו להמשיך בהליכי גביית חוב בסיסי או ערבות לחוב בסיסי או לפתוח בהליך חדש לגביית חוב בסיסי או ערבות לחוב בסיסי, אלא בהתאם להוראותיו של החוק. משמעות הדבר הייתה פגיעה בזכותם של הבנקים, שהעניקו הלוואות למגזר החקלאי, לקבל בחזרה את ההלוואות. בין היתר נקבע בתיקון, כי יורחבו סמכויות המשקם לקבוע האם חוב הוא "חוב בסיסי" (שהאפשרות לממש או לגבות אותו הוגבלה); ובמקביל נשללה סמכותו של בית המשפט לדון בכך ולהסדיר חובות אלו.
חוק גל > פסק דין בנק המזרחי

בהתבסס על החוק, החלו חקלאים שנתבעו בגין חוב להגיש בקשות להורות על הפסקת ההליכים והעברתם למשַקֵם. הנושים מצידם טענו כי חוק גל פוגע בקניינם ולכן הוא בטל, כיוון שהוא מרחיב את סמכותו של המשקם בתחום בירור החובות ושולל את סמכותו של בית המשפט להיזקק לתביעות בעניינים אלו. בבתי המשפט המחוזיים (שדנו בהליכים השונים) ניתנו החלטות סותרות. חלק מבתי המשפט המחוזיים דחו את טענת המלווים, וקבעו שהתיקון לחוק אינו פוגע בזכות הקניין. מנגד, באחת ההחלטות נקבע כי החוק פוגע בזכות לקניין ולכן הוא בטל. בעקבות זאת הגיש "בנק המזרחי המאוחד" ערעור במספר תיקי חוב לבית המשפט העליון. בדיון שבו ניתן פסק דין זה ישבו בהרכב תשעה משופטי בית המשפט העליון, ובהם שניים מנשיאיו, הנשיא לשעבר מאיר שמגר ומי שמונה תחתיו לתפקיד הנשיא, כחודשיים לפני מתן פסק הדין, השופט אהרן ברק. פסק הדין בעניין היה הראשון של בית המשפט העליון בעניין המהפכה החוקתית, לאחר כינון חוקי היסוד בדבר כבוד האדם וחירותו וחופש העיסוק. פסק הדין נחשב לפורץ דרך ותקדים בתחום המשפט החוקתי של מדינת ישראל.
פסק הדין קבע כי החוק משרת את המטרה שלשמה הוא חוקק ותואם את התכלית שנמצאה ראויה, ואין לפוסלו. המחוקק ביקש למנוע התמוטטות אפשרית של אלפי יחידות משק בחקלאות (והסבל הכרוך בכך), אובדן רכושם ועתידם של חקלאים רבים, וכפועל יוצא גם פגיעה מהותית אפשרית בענף החקלאות כולו. למטרה זו בחר המחוקק לאמץ הסדר שמעדיף שיקום על פני פירוק משקים חקלאיים. פעולה חקיקתית להצלחתו או הצלתו של ענף כלכלי נעשית בארצות דמוקרטיות אחרות, ואין בכך חידוש. יש בה ביטוי לערכי החברה, הדוגלת באחריותה של המדינה לגורל אזרחיה, המטפחת את התחושה שאזרחי המדינה ערבים זה לזה. המחוקק היה ער לכך שהסדר חובות מותנה לא אחת במחיקת מקצתם של חובות, או הגבלה כלשהי של זכויות, ואלה אכן פוגעים בזכויותיהם של הנושים. פתרון סביר, בלתי שרירותי, שביטויו בחוק, יכול להלום את ערכיה של המדינה, אף אם בית המשפט היה בוחר בדרך צודקת יותר או נבונה יותר. הסדר חובות כרוך לא אחת בוויתור על חלק מן החובות או בהשהיית גבייתם.
חוק גל > החלטה 727 ובג"ץ הקרקעות

ביולי 1995 קיבלה מועצת מינהל מקרקעי ישראל את החלטה 727, שהמשיכה קו של החלטות קודמות של המנהל (החלטות מועצת מקרקעי ישראל 533, 611, 666), שעיקרן אחד – חקלאים המתגוררים במושבים וקיבוצים (משמע, בעלי אדמות חקלאיות) רשאים לשנות את ייעוד הקרקע, כלומר: אדמות חקלאיות יוכלו לשנות את ייעודן לאדמות לבנייה. החידוש שבהחלטות אלו היה כי על הפשרת הקרקע יקבלו החקלאים אחוזים מערך הקרקע, ולא רק פיצויים כספיים. החלטה 727 קבעה כי החקלאי יקבל פיצוי של כ-30 אחוזים מערך הקרקע לאחר שינוי ייעודה. מייד לאחריה התקבלה החלטה 737, שעסקה בהפשרת קרקע לצורך הרחבת היישובים החקלאיים ואפשרה לבני היישוב או מומלצים על פי מועצת היישוב לחכור את האדמות המופשרות במחיר מוזל וללא מכרז. החלטות מועצת מקרקעי ישראל ניתנו במטרה לזרז מסירת קרקע לבינוי, עקב גל העלייה מברית המועצות לשעבר בשנות ה-90, אך בנוסף סיפקה מקור הכנסה נוסף למושבים שאיפשר להם לעמוד, בין השאר, בהחזר החובות. בעקבות ההחלטה מושבים רבים יזמו הרחבות קהילתיות ובנייה על השטחים החקלאיים. הסדרים רבים שנעשו על פי החלטה 737 התבססו על העובדה שהמגרשים בהרחבה מהווים 'נכס אגודה' ועל כן מושבים רבים סווגו על ידי המשקמים כבעלי כושר פירעון, ועל פי סעיף 15 לחוק גל נמחק סכום של 20% מחובותיהם. חלק מהיישובים החלו בביצוע ההרחבה על קרקע שהייתה משועבדת לנושים, ולשם ביצוע ההרחבה היה עליהם לשלם לנושיהם על מנת שיסכימו להסיר את השעבודים מעל הקרקע, וכך נטלו על עצמם התחייבויות בהסתמך על כך שהם עתידים לגבות מן המתיישבים תשלום אשר יכסה את סילוק חובותיהם לנושים.
החלטות אלו עוררו מחלוקת רבה, ובשנת 2001 הגישה הקשת הדמוקרטית המזרחית עתירה לבג"ץ, הידועה בשם "בג"ץ הקרקעות", נגד מינהל מקרקעי ישראל, התק"מ, תנועת המושבים ועוד. את פסק הדין כתב השופט תיאודור אור ב-2002, וחתומים עליו עוד שישה שופטים. בג"ץ קבע כי כל ההחלטות הנידונות בטלות ומבוטלות, וכי יש לגבש החלטות חדשות שיסדירו את העניין. עד לקבלת החלטות אלו יישאר צו הביניים שהוציא בג"ץ בשנה הקודמת בתוקפו, כלומר: אין לשנות ייעוד קרקע לפי ההחלטות הנ"ל עד לקבלת החלטות חדשות בעניין. פסק הדין פגע באפשרות של מימוש הסדר חוב על בסיס הרחבות ובנייה.
ביולי 2003, שר התעשייה והמסחר, אהוד אולמרט, שהיה ממונה על מינהל המקרקעין, אישר הוראות מעבר לגבי החלטות 717, 727 ו-737, כך שיוסיפו לחול על עסקות במסגרת הסדר המושבים, ובלבד שהוגשה לגביהן תוכנית לוועדה המקומית או לוועדה המחוזית לפני 15 באוגוסט 2001 או שהוצאה לגביהן הוצאה ניכרת.
חוק גל > תביעת הקדימות של הסוכנות

בשנים שלאחר קבלת החוק לא נקבעו תקנות ברורות לגבי דרכי חלוקת החובות וייעוד התמורות ממימוש הנכסים, וזאת עקב מחלוקת לגבי מתן קדימות לסוכנות היהודית בקבלת החובות ומהותם. החובות לסוכנות היו, למעשה, הלוואות הביסוס שניתנו למתיישבים על ידי הסוכנות. לפי תנאי ההלוואות, 75% מהן היו אמורות להימחק על פני תקופה בת 30 שנה, אם 25% מהחובות היו נפרעים כסדרם במהלך אותו הזמן. בשנת 2004 דחתה שופטת בית המשפט המחוזי בתל אביב, הילה גרסטל, את בקשת הסוכנות לביטול החלטות המשקם עו"ד אופיר כץ לגבי מושב יתד, שניתנו בשנת 2002, בטענה לחוסר סמכות. כץ קבע, כי בנוגע לכספים שהצטברו בקופת מינהלת ההסדרים, בנק החקלאות, שלטובתו נרשמה על ידי המושב איגרת חוב בינואר 1984, הוא הנושה המובטח בנוגע לכספים שהתקבלו מהחברים בגין חובותיהם למושב יתד. הסוכנות כפרה בסמכות המשקם לחלק את הסכומים המופקדים ולהכריע בזהות הנושה המועדף. בהחלטה שנייה קבע כץ, כי מיליון שקל שהצטברו בקופה יחולק בהתאם להחלטותיו. בבקשה לביטול ההחלטות טענה הסוכנות, בין היתר, כי סמכות המשקם בנוגע לחלוקת הכספים מוגבלת לאמור בחוק ההסדרים, וכפופה לתקנות שהיו אמורות להיות מותקנות.
במרץ 2004 דחה בית המשפט העליון את טענת הסוכנות כי איגרות החוב שעליהן חתומים המושבים לטובת הסוכנות היהודית אינן מיועדות להבטיח חובות עתידיים של המושב לסוכנות, עבור סכומים שהסוכנות טוענת להם מתוך כספים שהתקבלו עקב שינוי ייעוד קרקע. בנובמבר 2016 דחה בית המשפט העליון את דרישתה הכספית של הסוכנות לקבל פיצויים על קרקעות שהופקעו מהמושבים, בפסק דין עקרוני. פסק הדין היה בנוגע למקרה בו הופקעו, בשנת 1994, 540 דונם מאדמות מושב יגל ו-640 דונם מאדמות מושב צפריה לצורך הרחבת נמל התעופה בן-גוריון, והמושבים הללו קיבלו על ההפקעה פיצוי כספי. הסוכנות טענה כי היות שהיא בעלת זכויות בקרקע המופקעת, זכאית אף היא לפיצוי בגין ההפקעות. בית המשפט קבע כי אין למושב חובה לתת את פיצויי הפקעה העולים על חובותיו הכספיים לסוכנות בהסתמך על חוזה ההתיישבות.
סיום ההסדר

ביולי 2017, עברה בקריאה ראשונה הצעת חוק של שר החקלאות אורי אריאל, לסגירת המנהלה להסדרים במגזר החקלאי, ברוב של 22 ח"כים ללא מתנגדים או נמנעים. במקור, במסגרת חוק גל, נקבע כי על המנהלת לסיים את עבודתה תוך 5 שנים מיום הקמתה, אך בפועל פעילותה הוארכה ונמשכה 25 שנים. מאז הקמתה המנהלה הסדירה את חובם של 478 אגודות חקלאיות, 18 ארגוני קניות ותאגידים חקלאיים ו-29,000 משקי מושבים. חובות המגזר החקלאי בערכים ריאליים לפני "תספורת" של 20% הקבועה בחוק, הסתכמו ב-27.5 מיליארד שקל. המנהלת גבתה וחילקה לנושים 2.05 מיליארד שקל, סכום שמהווה כ-7.5% מערכו של החוב הכולל. יתרת החוב, כ-25.5 מיליארד שקל, נמחקה על ידי המדינה והבנקים. ועדת החוקה אישרה לקריאה שנייה ושלישית את הצעת החוק ב-28 בפברואר 2018. סגירת המנהלת הושלמה בסוף 2018.
תוצאות המשבר

למשבר חובות המושבים היו השלכות מרחיקות לכת על המגזר החקלאי בישראל. בין השאר:
צמצום מספר העוסקים בחקלאות והפיכת חלק מהמושבים ליישובים קהילתיים. במושבים רבים רוב התושבים כבר לא מתפרנסים מחקלאות אלא עובדים מחוץ למושב.
צמצום האשראי שהבנקים בישראל מספקים לחקלאים.
פירוק וסגירה של בנק החקלאות לישראל הממשלתי שנקלע לקשיים.
פירוק, או מכירה, של תאגידים שהיו בבעלות המושבים, דוגמת "חברת משקי תנועת המושבים" (מ.ת.מ), שעסקה במימון רכישת ציוד וכלי רכב, והפיכת חברת תנובה, שהייתה אגודה שיתופית חקלאית בבעלות 620 אגודות שיתופיות של קיבוצים ומושבים, לחברה בע"מ ומכירתה.
ראו גם

משבר הקיבוצים
בג"ץ הקרקעות
מסת הזהב

כתב יד של מסת הזהב. הטקסט אומר: "מסת הזהב ב[נושא] הרפואה אשר נשלחה על ידי האימאם עלי בן מוסא א-רצ'א, עליו השלום, אל אל-מאמון
מסת הזהב (בערבית: الرسالة الذهبية) היא מסה בתחום הרפואה, שעוסקת בבריאות ותרופות, שמיוחסת לעלי א-רידא (765–818), האימאם השיעי השמיני. הוא כתב את המסה הזו בהתאם לבקשתו של החליף באותה תקופה, אל-מאמון. מסה זו נחשבת בספרות האסלמית כעבודה החשובה ביותר במדע הרפואה, והיא זכתה בכינוי "מסת הזהב", כי על פי הוראתו של אל-מאמון היא נכתבה בדיו זהב.
המסה נכתבה על ידי עלי א-רידא, שהיה הצאצא השביעי של הנביא מוחמד והשמיני מקרב שנים-עשר האימאמים.
הארמון של אל-מאמון היה מרכז למחקרים פילוסופיים ומדעיים, שבו נערכו סמינרים מדעיים. באחד הסמינרים ניהלו המשתתפים דיון על גוף האדם וסוגים שונים של מזונות. עלי א-רידא שתק בסמינר, ואז ביקש ממנו אל-אמון, להפגין את הידע שלו בתחום הפיזיולוגיה והתזונה. א-רידא השיב שיש לו ידע וניסיון בתחום. זמן מה לאחר מכן ביקש ממנו אל-אמון לכתוב מסה על הגוף והבריאות, ובהמשך לבקשתו, הוא חיבר "מסת הזהב".
המסה של עלי א-רידא כוללת תחומים מדעיים מגוונים ובהם, אנטומיה, פיזיולוגיה, כימיה ופתולוגיה כפי שהיו ידועים לעולם המוסלמי באותה התקופה.
הערות שוליים

1 2  Muhammad Jawad Fadlallah. Imam ar-Ridha’, A Historical and Biographical Research. Al-islam.org. Yasin T. Al-Jibouri. נבדק ב-18 ביוני 2014. {{cite book}}:  (עזרה)
1 2  W. Madelung (1 באוגוסט 2011). "ALĪ AL-REŻĀ, the eighth Imam of the Emāmī Shiʿites". Iranicaonline.org. נבדק ב-18 ביוני 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  Tabatabaei, Sayyid Mohammad Hosayn (1975). Shi'ite Islam. Translated by Sayyid Hossein Nasr. State University of New York Press. ISBN 0-87395-390-8.
↑  Dungersi, Mohammed Raza (1996). A Brief Biography of Imam Ali bin Musa (a.s.): al-Ridha. Bilal Muslim Mission of Tanzania. pp. 34–. ISBN 978-9976-956-94-8.
כלכלת מרכז אמריקה

תעלת פנמה היא נתיב הסחר העיקרי בין מרכז אמריקה לשאר עולם
התפתחות התמ"ג הריאלי לנפש של כלכלות במרכז אמריקה
כלכלת מרכז אמריקה היא הכלכלה האחת עשרה בגודלה באמריקה הלטינית, אחרי ברזיל, מקסיקו, ארגנטינה וקולומביה. על פי הבנק העולמי, התמ"ג הנומינלי של מרכז אמריקה הגיע ל-204 מיליארד דולר בשנת 2010. המגזרים הכלכליים העיקריים הם חקלאות ותיירות, אם כי המגזר התעשייתי הראה צמיחה חזקה, בעיקר בפנמה (לאחר בניית תעלת פנמה).
ארצות הברית היא השותפה החברתית-מסחרית העיקרית של כל מדינות מרכז אמריקה. מדינות סוציו-מסחריות חשובות אחרות הן האיחוד האירופי, יפן, הרפובליקה הדומיניקנית ומקסיקו. נכון לעכשיו, הגוש המרכזי של אמריקה מבוסס על הסכם סחר חופשי דו-צדדי (FTA) עם ארצות הברית. תעלת פנמה היא החיבור של מרכז אמריקה עם שאר העולם, ואמצעי התקשורת העיקריים למסחר עם מרכז אמריקה, דרום אמריקה, ארצות הברית, אירופה ואסיה.
ההתפתחות הכלכלית של מרכז אמריקה היא ברמה הבינונית, אם כי התחרותיות בין המדינות יוצאת דופן:
גואטמלה: היא הכלכלה החזקה ביותר במרכז אמריקה והעשירית בגודלה באמריקה הלטינית, בהתבסס על תמ"ג נומינלי (118,655 מיליון דולר) ושווי כוח הקנייה של תוצר (PPP) של 81.51 מיליארד דולר (נתוני 2013). היא מקיימת קשרים מסחריים חזקים עם ארצות הברית, מקסיקו, טאיוואן, הרפובליקה הדומיניקנית, גרמניה וקוריאה הדרומית. לפי קרן המטבע הבינלאומית, לגואטמלה יש כלכלה יציבה. לגואטמלה יש את אחד מהתמ"ג הנמוכים ביותר לנפש באזור.
פנמה: מלבד מדד הפיתוח האנושי (HDI) הגבוה ביותר באזור, פנמה היא הכלכלה הצומחת ביותר באמריקה הלטינית, לאחר שצמחה ב-6.2% ב-2014, לפנמה יש את התמ"ג הגבוה ביותר לנפש באזור. פנמה מוכרת כמדינה התעשייתית ביותר במרכז אמריקה, והשנייה באמריקה הלטינית אחרי צ'ילה. יש לה קשרים עסקיים והסכמים חזקים עם ארצות הברית, סין, קולומביה, קוסטה ריקה, יפן וסינגפור.
קוסטה ריקה: יש לה את הכלכלה השלישית בגודלה באזור ויש לה יותר קשרי סחר ממדינות מרכז אמריקה רבות, בעיקר עם ארצות הברית, סינגפור, האיחוד האירופי, מקסיקו, צ'ילה, סין, והקהילייה הקריבית.
אל סלוודור: על פי הבנק העולמי, אל סלוודור היא הכלכלה הרביעית בגודלה באזור, ויש לה תוצר PPP של 50,903 מיליון דולר. הכלכלה של אל סלוודור צמחה ב-3% ב-2010, לאחר התכווצות חזקה ב-2009.
הונדורס: היא המדינה השנייה בעניותה במרכז אמריקה, כאשר 60% מהתושבים חיים בעוני על פי ספר העובדות העולמי. באחוזים, בהונדורס יש את כוח העבודה הזול הגדול ביותר במרכז אמריקה, הכלכלה שלה היא חקלאית בעיקרה.
ניקרגואה: היא המדינה הכי פחות יציבה באזור מבחינה כלכלית. היא המדינה הענייה ביותר במרכז אמריקה והשנייה הכי ענייה בחצי הכדור אחרי האיטי. לניקרגואה יש את ה-HDI הנמוך ביותר באזור, ויש לה את שכר המינימום הנמוך ביותר במרכז אמריקה (141 דולר אמריקאי). ניקרגואה משולבת בברית הבוליברית למען עמי אמריקה.
מטבע לפי מדינה

לכל מדינה יש מטבע לאומי משלה, מלבד אל סלוודור, שם הדולר האמריקאי נלקח כמטבע הרשמי במדינה החל מ-1 בינואר 2001, במקום הקולון הסלבדורי. אל סלוודור הפכה את הביטקוין למטבע רשמי החל מ-7 בספטמבר 2021. בליז היא מדינה שבה הדולר משומש, אבל מסוג בליזאי (לא דולר אמריקאי). במקרה של פנמה, שני סוגי מטבעות נמצאים בשימוש, הבלבואה הפנמית והדולר האמריקאי. הבלבוגאה הפנמית מונפקת רק בצורת מטבע. אך לכל המטרות המעשיות המטבע של פנמה הוא הדולר האמריקאי.
| מדינה | מטבע רשמי |
| --- | --- |
בליז בליז: דולר בליזי
קוסטה ריקה קוסטה ריקה: קולון קוסטה ריקאי
אל סלוודור אל סלוודור: דולר אמריקאי וביטקוין
גואטמלה גואטמלה: קצאל
הונדורס הונדורס: למפירה
ניקרגואה ניקרגואה: קורדובה
פנמה פנמה: בלבואה ודולר אמריקאי
תוצר מקומי גולמי לפי מדינה (2012)

לגואטמלה יש את התוצר המקומי הגולמי הגבוה ביותר במרכז אמריקה, ואחריה פנמה, קוסטה ריקה ואל סלוודור. נתוני התמ"ג מבוססים על נתוני הבנק העולמי התואמים לשנת 2012. שיעורי הצמיחה הכלכלית מגיעים מספר העובדות העולמי.
| מדינה | תוצר מקומי גולמי | תמ"ג PPP לנפש | תוצר נומינלי | תוצר נומינלי לנפש | צמיחה כלכלית (%) |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| בליז בליז | $2,754,000,000 | 8,412 דולר | $1,520,000,000 | 4,481 דולר | +3.00 |
| קוסטה ריקה קוסטה ריקה | $58,599,000,000 | 12,558 דולר | $44,884,000,000 | 9,500 דולר | +5.10 |
| אל סלוודור אל סלוודור | $45,980,000,000 | 7,734 דולר | $23,985,000,000 | 4,108 דולר | +1.90 |
| גואטמלה גואטמלה | $78,419,000,000 | 5,191 דולר | $50,296,000,000 | 3,330 דולר | +3.30 |
| הונדורס הונדורס | $37,670,000,000 | 4,593 דולר | $18,180,000,000 | 2,185 דולר | +3.30 |
| ניקרגואה ניקרגואה | $19,894,000,000 | 3,336 דולר | $7,828,000,000 | 1,291 דולר | +4.10 |
| פנמה פנמה | $67,804,000,000 | 17,830 דולר | $36,252,500,000 | 9,534 דולר | +10.00 |
יצוא וייבוא

לגבי היצוא והיבוא, המאזן שלילי באזור, כל מדינה צורכת יותר ממה שהיא מייצרת. המוצרים העיקריים שהאזור מייצא הם מוצרים מסוג חקלאי (קקאו, קפה, אורז, פרחים וכו'). בעוד שמצד שני, האזור מייבא מוצרים לא מסורתיים – מוצרים טכנולוגיים (מכוניות, מכשירי חשמל, אלקטרוניקה וכו').
| מדינות | יבוא סחורות ושירותים (2010) | יצוא סחורות ושירותים (2010) | איזון |
| --- | --- | --- | --- |
| פנמה פנמה | $25,232,000,000 | $18,106,000,000 | +$835,000,000 |
| קוסטה ריקה קוסטה ריקה | $14,010,000,000 | $12,120,000,000 | +$120,000,000 |
| אל סלוודור אל סלוודור | $8,234,000,000 | $9,333,000,000 | +$135,000,000 |
| גואטמלה גואטמלה | $8,135,000,000 | $8,957,000,000 | +$130,000,000 |
| הונדורס הונדורס | $7,235,000,000 | $7,002,000,000 | +$96,300,000 |
| ניקרגואה ניקרגואה | $4,723,000,000 | $3,366,000,000 | +$100,500,000 |
השקעת חוץ ישירה

לפי הבנק העולמי, פנמה, קוסטה ריקה וגואטמלה הן המדינות שמקבלות הכי הרבה השקעות זרות ישירות במרכז אמריקה, וחרגו ממיליארד דולר אמריקאי. הטבלה הבאה מציגה את הערכים בדולרים, וצמיחת ההשקעות בין שנת 2010 ל-2014:
| מדינות | השקעות זרות (2010) | השקעות זרות (2011) | השקעות זרות (2012) | השקעות זרות (2013) | השקעות זרות (2014) |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| בליז בליז | $96,449,877 | $95,348,525 | $194,201,409 | $92,247,731 | $141,097,030 |
| קוסטה ריקה קוסטה ריקה | $1,850,664,231 | $2,141,615,128 | $2,692,160,896 | $3,284,494,667 | $2,345,257,533 |
| אל סלוודור אל סלוודור | $113,160,684 | $122,500,004 | $447,709,564 | $242,345,997 | $474,801,761 |
| גואטמלה גואטמלה | $845,598,200 | $1,139,659,133 | $1,263,638,429 | $1,353,141,908 | $1,204,670,350 |
| הונדורס הונדורס | $484,836,873 | $1,042,571,021 | $1,067,550,208 | $1,069,029,263 | — |
| ניקרגואה ניקרגואה | $489,900,000 | $936,300,000 | $767,658,534 | $815,500,000 | $840,000,000 |
| פנמה פנמה | $2,549,100,000 | $4,395,600,000 | $3,297,100,000 | $5,053,200,000 | $5,213,800,000 |
בנקאות

בנקאות היא אחת הפעילויות הכלכליות העיקריות במרכז אמריקה, המתבצעת בעיקר בפנמה, אל סלוודור וקוסטה ריקה. מאז 2010, גואטמלה, הונדורס וניקרגואה פיתחו צמיחה חזקה של הבנקאות במדינתן. אל סלבדור ופנמה הן המדינות היחידות במרכז אמריקה שיש להן מרכז סחר עולמי.
מגזין הכלכלנים "אמריקה כלכלה" פרסם את הדירוג שלו של "250 הבנקים הטובים ביותר באמריקה הלטינית".
בדירוג הכללי של אמריקה הלטינית, First Central American Bank הוא המספר 39 ברשימה, והוא HSBC Panama בפנמה סיטי.
מתוך 100 המקומות הראשונים בדירוג הכללי של "אמריקה כלכלה" מופיעים 7 בנקים מרכזיים: HSBC Panama מדורג במקום ה-39, General of Panama‏ (42), הלאומי של פנמה (57), הלאומי של קוסטה ריקה (70), Bladex of Panama‏ (75), Agricultural Bank of El Salvador‏ (85) ובנק קוסטה ריקה של קוסטה ריקה (92).
הערות שוליים

↑  GDP growth (annual %) World Bank Data. Retrieved: 25/07/2015.
↑  Relaciones Comerciales entre Centroamérica, Panamá y Japón SIECA. July 2013. Retrieved: 25/07/2015.
1 2  Report for Selected Countries and Subjects International Monetary Fund.
↑  Guatemala Producto Interno Bruto (PIB) IndexMundi sources of the CIA The World Factbook. Retrieved: 25/07/2015.
↑  FMI calificó como estable la economía de Guatemala
↑  Panamá - Índice de Desarrollo Humano - IDH Retrieved: 25/07/2015.
↑  Economía panameña crece al 6,2% Retrieved: 25/07/2015
↑  Perspectivas del FMI sobre Centroamérica Retrieved: 25/07/2015.
↑  CIA The World Factbook - Honduras Retrieved: 25/07/2015.
↑  NOTICIAS - Prensa Latina (בספרדית) Prensa Latinoamericana. Retrieved: 25/07/2015.
↑  Inicio, UNDP (בספרדית) UNDP. Retrieved: 25/07/2015
↑   La Prensa Gráfica. Retrieved; 25/07/2015.
↑  "El Salvador, primer país del mundo en reconocer al Bitcoin como moneda de curso legal | Asamblea Legislativa de El Salvador". www.asamblea.gob.sv. נבדק ב-2021-06-22.
↑  Gross domestic product 2012, PPP. World Bank. Retrieved: 25/07/2015.
↑  «Country Comparison. GDP - real growth rate», CIA The World Factbook. Retrieved: 25/07/2015.
↑  Balance preliminar de las economías de América Latina y el Caribe • 2010 Panamá. Retrieved: 25/07/2015
↑  Balance preliminar de las economías de América Latina y el Caribe • 2010 Costa Rica. Retrieved: 25/07/2015
↑  Balance preliminar de las economías de América Latina y el Caribe • 2010 El Salvador. Retrieved: 25/07/2015
↑  Balance preliminar de las economías de América Latina y el Caribe • 2010 Guatemala. Retrieved: 25/07/2015
↑  Balance preliminar de las economías de América Latina y el Caribe • 2010 Honduras. Retrieved: 25/07/2015
↑  Balance preliminar de las economías de América Latina y el Caribe • 2010 Nicaragua. Retrieved: 25/07/2015
↑  Inversión extranjera directa por país (2010-2014) Data World Bank. Retrieved: 25/07/2015.
↑  Ranking de Bancos de Centroamérica The Economist magazine American Economy. Retrieved: 25/07/2015.
מוצר מדבקה

מוצר מדבקה (באנגלית: White-label product) הוא מוצר או שירות המיוצר על ידי חברה אחת (היצרן) אשר חברה אחרת (המשווק) ממתגת אותו כך שיראה כאילו היא עצמה ייצרה אותו.
היסטוריה

מקור השם נגזר מהדימוי של תווית לבנה על האריזה שניתן לרשום בה את שם המשווק. המקור לכך הוא ככל הנראה עוד בתקליטים. לפני שהתקליט שוחרר לציבור ולפני שעוצבה והודפסה עטיפה רשמית, הוא היה נשלח ל-DJ בתוך אריזה לבנה על מנת שיוכלו להשמיע אותו ברדיו ובמועדונים, וכך ליצור עניין בקרב הציבור לרכישת התקליט עוד בטרם הוא נשלח לחנויות המוזיקה.
שימוש נפוץ

השימוש במוצרי מדבקה הוא לרוב למטרת ייצור המוני של מוצרים גנריים כולל מוצרי אלקטרוניקה ומוצרי צריכה כגון נגני DVD, טלוויזיות, אופניים ואפליקציות.
חברות רבות מבצעות מיקור חוץ או משתמשות בחברות מוצר מדבקה במטרה לספק שירותים מותאמים מבלי להשקיע בפיתוח של המוצר.
למרכולים רבים יש מוצרי מותג פרטי המסופקים על ידי יצרנים המוכרים את המוצרים למספר מרכולים ומשנים רק את התווית. בנוסף, חלק מהיצרנים יוצרים מותג גנרי מוזל הכולל רק את שם המוצר ("קולה"). כך לדוגמה ברשת המרכולים רמי לוי שיווק השקמה, נמכר מותג פרטי בשם "קנייה חכמה" במקביל למוצרים אחרים המיוצרים על ידי אותו יצרן אך בשם שונה.
ראו גם

ODM - יצרן ODM מאפשר לאיש העסקים להוסיף עיצוב או מיפרט אל מוצר גנרי/קיים.
OEM - יצרן OEM מאפשר לאיש העסקים להוסיף מיתוג (Brand) אל מוצר גנרי קיים.
הערות שוליים

↑  מירב קריסטל, כאילו תחרות: אותו מוצר, אריזה ומחיר שונים, באתר ynet, 27 בדצמבר 2014
מבצע זיפי חזיר

מבצע זיפי חזיר (באנגלית: Operation Pig Bristle) הייתה משימת הובלה יוצאת דופן שהתבצעה על ידי חיל האוויר המלכותי האוסטרלי במאי 1946. ההוראה למבצע ניתנה על ידי הממשלה האוסטרלית בתגובה למחסור לאומי במברשות צבע שעיכבו את מאמצי הבנייה. כוח הטייסת ה־38 של חיל האוויר המלכותי האוסטרלי קיבל את משימת ההעברה של 25 טונות זיפי חזיר מצ'ונגצ'ינג שבסין להונג קונג, ומשם הם הועברו לאוסטרליה. הטייסת ביצעה בהצלחה את המשימה תוך תקופה של שבועיים.
רקע

לאחר מלחמת העולם השנייה, חבר העמים האוסטרלי וממשלות המדינה הקימו תוכנית דיור משותפת כדי לטפל במחסור הלאומי בדיור. תוכנית זו ויוזמות פרטיות נוספות של בניית בתים עוכבו, עקב חוסר בחומרים, ביניהם זיפי חזיר שבעזרתם מייצרים מברשות צבע.
באותה תקופה, המקור הזמין היחיד של זיפי חזיר היה סין. בשנת 1946, החברה ג'רדין מת'סון רכשה 100 טונות של זיפים עבור הממשלה הבריטית ו־25 טונות נוספים עבור אוסטרליה ממקומות מרוחקים בסין ליד הגבול עם טיבט. מלאי זה הועבר לצ'ונגצ'ינג, הבירה של ממשלת קוומינטנג, וג'רדין מת'סון קיבלו לבסוף רשות לייצא אותם לאוסטרליה ולבריטניה. אספקה שכזו של זיפים אמורה לענות על צורכי אוסטרליה למשך כמה חודשים.
מאחר שמלחמת האזרחים הסינית השתוללה באותה תקופה והכוחות הקומוניסטים תקפו סירות הנוסעות בנהר הנמצא בצ'ונגצ'ינג, הוחלט להעביר את זיפי החזיר מהעיר דרך האוויר. ממשלת קוומינטנג הסכימה לאפשר למטוסים של חיל האוויר המלכותי האוסטרלי ושל חיל האוויר המלכותי הבריטי לבצע טיסות חוזרות ושבות בין הונג־קונג לצ'ונגצ'ינג בין ה־1 וה־14 במאי בלבד. אחרי שיגיעו להונג־קונג, הזיפים יועברו לאוסטרליה דרך הים. גם ממשלת קוומינטנג וגם הכוחות הקומוניסטים דאגו מעצם הימצאותם של זרים בסין, וכוחות האוויר של אוסטרליה הוזהרו שהם יאסרו אם הם ינחתו בכל מקום שאינו צ'ונגצ'ינג או מסלול לנחיתות חירום שבקנטון.
המבצע

טייסת מספר 38 של חייל האוויר המלכותי האוסטרלי נבחרה להעביר את מלאי הזיפים של אוסטרליה. לטייסת זו היו מטוסי דאגלס דקוטה, והיא הייתה אחראית באותו זמן לבצע טיסות סדירות בין אוסטרליה ליפן, תוך שהיא נושאת כוח אדם וציוד עבור החלק האוסטרלי שחבר בכוח הכיבוש של חבר העמים הבריטי ביפן. משלחת של שלושה מטוסי דקוטה שהובלו על ידי מפקד הטייסת ג'ון באלף נשלחו מאוסטרליה להונג־קונג כהכנה למשימה. מכיוון שתנאי הטיסה היו אמורים להיות קשים, כל אחד מהמטוסים אויש על ידי שני טייסים מנוסים ביותר, טייס נוסף שהיה אחראי לניווט, מפעיל רדיו ומהנדס טיסה.
הטיסות מהונג־קונג לצ'ונגצ'ינג החלו בתחילת מאי 1946. בתקופה זו צ'ונגצ'ינג בֻּודדה על ידי כוחות הקומוניסטים, ושגרירויות שונות פונו מהעיר לפני הכיבוש שלה על ידי הקומוניסטים שנחזה מראש. לא היו עזרי ניווט זמינים שינחו את המטוסים האוסטרליים, והצוותים שלהם היו חייבים להשתמש במפות דרך לא מדויקות לניווט ב־1,100 הקילומטרים שבין צ'ונגצ'ינג להונג־קונג. צוות הטיסה של חיל האוויר המלכותי האוסטרלי מצא את הטיסה בין הונג־קונג לצ'ונגצ'ינג מאתגרת בגלל ההרים שמקיפים את העיר הסינית, וכן מחסור בתחזיות מזג־אוויר ובעזרי ניווט. כדי לפתור את הצורך בלינה בעיר, צוות האוויר המלכותי האוסטרלי ישן בשגרירות בריטניה, במקום נציגות אוסטרליה שפונתה מצ'ונגצ'ינג בתחילת מאי. המשלחת הוכתרה כהצלחה בהטסת זיפי החזיר תוך שבועיים, עם שמונה טיסות שנעשו לצ'ונגצ'ינג. בזכרונותיו באלף מייחס את ההצלחה ל"מזג אוויר סביר וההתלהבות של כולם". לאחר שהשלימו את משימתם, שלושת מטוסי הדקוטה עזבו את הונג־קונג וחזרו לאוסטרליה, ב־14 במאי.