stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הנרי ספנסר, הרוזן הראשון מסנדרלנד

| --- | --- |

 לידה:  23 בנובמבר 1620 (יוליאני) אלת'ורפ, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  20 בספטמבר 1643 (יוליאני) (בגיל 22) 
 מדינה:  ממלכת אנגליה 
 מקום קבורה:  Church of St Mary the Virgin, Great Brington 
 השכלה:  מודלין קולג' 
 בת זוג:  ליידי דורותי סידני
 
הנרי ספנסר, הרוזן הראשון מסנדרלנד, ברון ספנסר השלישי מוורמלייטון (באנגלית: Henry Spencer, 1st Earl of Sunderland;‏ 23 בנובמבר 1620 - 20 בספטמבר 1643) המכונה הלורד ספנסר בין השנים 1636–1643, היה עמית אנגלי ופוליטיקאי אנגלי ממשפחת ספנסר, אשר נלחם ומת במלחמת האזרחים האנגלית בצד של הקאוולרים.
ביוגרפיה

הנרי נולד באלתורפ לוויליאם ספנסר, ברון ספנסר השני מוורמלייטון וליידי פנלופה וריאותסלי, בתו של הנרי וריאותסלי, הרוזן השלישי מסאות'האמפטון, והוטבל ב-23 בנובמבר 1620 בכנסיית גרייט ברינגטון. הוא למד במודלין קולג' (אוקספורד), וסיים את לימודיו לתואר שני באמנויות ב-31 באוגוסט 1636. מאוחר יותר באותה שנה הוא ירש את תואר אביו של הברון ספנסר, בעקבות מות אביו ב-19 בדצמבר 1636.
הנרי נלחם בקרב אדהיל בשנת 1642 וזכה לתגמול על שירותיו ב-8 ביוני 1643 על ידי קבלת התואר רוזן סנדרלנד (למרות שהתואר עלה לו 3000 ליש"ט). לאחר מכן הוא נלחם במצור על גלוסטר באוגוסט 1643, ובקרב הראשון על ניוברי ב-20 בספטמבר 1643, שם נהרג, בהיותו בן 23, מפגיעת כדור תותח.
משפחתו

ב-20 ביולי 1639 התחתן הנרי עם ליידי דורותי סידני (אשר בעבר דחתה את ידו של אדמונד וולר), בתו של רוברט סידני, הרוזן השני מלסטר. הנישואים היו נישואי אהבה והנרי קיבל את אישורו החם של חמיו. אחרי מותו של הנרי, ניחם אביה את דורותי בכך שהזכיר לה את נישואיה המאושרים. להנרי ולאשתו היו שלושה ילדים:
ליידי דורותי ספנסר (1640–1670), התחתנה עם ג'ורג' סאביל, מרקיז הליפקס הראשון.
רוברט ספנסר, הרוזן השני מסנדרלנד (1641–1702)
ליידי פנלופה ספנסר (1642–1667)
הערות שוליים

↑  Record of Henry Spencer, 1st Earl of Sunderland at www.thepeerage.com
1 2 3 4 5 6  G. E. Cokayne; with Vicary Gibbs, H.A. Doubleday, Geoffrey H. White, Duncan Warrand and Lord Howard de Walden, editors. The Complete Peerage of England, Scotland, Ireland, Great Britain and the United Kingdom, Extant, Extinct or Dormant, new ed., 13 volumes in 14 (1910-1959; reprint in 6 volumes, Gloucester, U.K.: Alan Sutton Publishing, 2000), volume XII/1, pages 161, 483 and 484.
דורותי סידני (1617-1684) (הנרי פירס בון)
יזהר פלד

| --- | --- |

 לידה:  25 בפברואר 1961 חלץ, ישראל
 נרצח:  7 באוקטובר 2023 (בגיל 62) כ"ב בתשרי ה'תשפ"ד כפר עזה, ישראל
 מדינה:  ישראל ישראל
 מספר צאצאים:  4 
 השתייכות:   משטרת ישראל
 תקופת הפעילות:  עד ל-2020
 דרגה:    תת ניצב
 תפקידים בשירות
 ראש מחלקת התיישבות ומתנדבים  מפקד מג"ב ערבה  מפקד מג"ב דרום  מפקד מג"ב ירושלים  מפקד מג"ב איו"ש
 
יזהר פלד (מימין) עם עוזי לוי בטקס החלפת מפקד מג"ב איו"ש, 20 ביולי 2016
יזהר פלד (25 בפברואר 1961 – 7 באוקטובר 2023) היה קצין משטרה ישראלי בדרגת תת-ניצב. שירת כמפקד מג"ב איו"ש. נרצח בטבח בכפר עזה במהלך טבח שבעה באוקטובר.
ביוגרפיה

פלד החל את שירותו בצה"ל בחטיבת הצנחנים והתקדם להיות קצין. ב-1995 מונה למפקד מרכז שליטה כיסופים של מג"ב עזה, ב-1996 מונה לקצין אג"ם של מג"ב מרכז וב-1999 מונה לקצין אג"ם של מג"ב עזה. ב-2001 מונה לקצין ענף יישובים במשמר הגבול וב-2004 לראש ענף מבצעים. במרץ 2005 קודם לדרגת ניצב משנה ומונה לסגן מפקד מג"ב איו"ש. ב-2007 מונה לראש מחלקת התיישבות ומתנדבים במג"ב, ב-2010 מונה למפקד מג"ב ערבה וב-2011 מונה למפקד מג"ב דרום. בנובמבר 2012 מונה למפקד מג"ב ירושלים בדרגת תת-ניצב.
בשנת 2013 נתפס על נהיגה במהירות מופרזת, הדו"ח בוטל בנסיבות שנמתחה עליהן ביקורת בדו"ח מבקר המדינה.
ביולי 2016 מונה למפקד מג"ב איו"ש. הוא פרש מהמשטרה ביולי 2020.
פלד נרצח בביתו בכפר עזה עם אשתו גילה ובנם ביום הראשון של טבח שבעה באוקטובר, ונקבר בקיבוץ גת בגלל שהמצב הביטחוני בזמן מבצע חרבות ברזל לא איפשר קבורה בקיבצו כבר עזה.
חיים אישיים והשכלה

יזהר פלד נולד למשפחת עולים מתימן במושב חלץ, למד בבית ספר "הרב קוק" במושב תלמים והמשיך את לימודי התיכון במקווה ישראל (בוגר מחזור פ"ג-סקטור דתי). פלד היה בעל תואר ראשון במזרחנות ותואר שני בהיסטוריה של המזרח התיכון. היה נשוי לגילה, אחות במקצועה, ואב לארבעה ילדים. היה תושב כפר עזה.
הערות שוליים

↑  מפקד חדש למג"ב ירושלים, באתר משטרת ישראל, 28 בנובמבר 2012
↑  רועי ינובסקי, ביטל דוחות וכתבי אישום לקצינים: דוח המבקר שהוביל לפסילתו של אדרי, באתר כאן – תאגיד השידור הישראלי, 2 בדצמבר 2018
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987012802854405171 
ערך זה הוא קצרמרבנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
בית המאירי

| --- | --- |


 מידע כללי
 סוג:  מוזיאון היסטורי
 כתובת:  רחוב קרן היסוד 158, העיר העתיקה, צפת
 מיקום:  צפת 
 מדינה:  ישראל 
 בעלים:  פרטית
 מייסדים:  יחזקאל המאירי
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1980
 תאריך פתיחה רשמי:  1980 
 
 קואורדינטות:  32°58′06″N 35°29′28″E﻿ / ﻿32.9683°N 35.4911°E﻿ / 32.9683; 35.4911
 אתר רשמי
  (למפת צפת מוגדלת) בית המאירי(למפת צפת רגילה) בית המאירי
 
כתובת בכניסה למוזיאון בית המאירי
בית המאירי הוא מוזיאון היסטורי, המתעד את קורות היישוב היהודי בצפת מן המאה ה-19 ועד המאה ה-20. המוזיאון ממוקם בתחתית העיר העתיקה בצפת, בסמוך לקריית ברסלב אשר מעל בית הקברות. הוא נוסד על ידי יחזקאל המאירי, ונחנך בשנת 1980 כמוזיאון וכמרכז לפעילות חינוכית מגוונת. ייעודו - לקרב את הקהל הרחב לקורותיה של צפת דרך המוצג והסיפור, ולהאיר פרק חשוב בתולדות ההתיישבות בארץ ישראל. מוזיאון בית המאירי הוכר כאתר מורשת על ידי המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל ועל ידי תוכנית ציוני דרך.
המבנה

מבנה המוזיאון בנוי חדרים רבים, המתפרסים על פני מפלסים וקומות, אשר שימשו בתקופות שונות. בצפת, למודת רעידות האדמה, היו מבנים רבים שנקברו תחת ההריסות, ומפלסי מבנים אחרים שנבנו על גבם. בשנות חייו עמל המאירי על חשיפת האולמות הרבים באזור ועל חיבורם לקומפלס אחד, הכולל חדרים, מסדרונות, מעברים מקומרים ואולמות גדולים.
הקומה התחתונה כוללת חדרי מגורים מהמאה ה-16, לצד מקווה טהרה קטן (סגור למבקרים). בקומה זו מצויים גם שרידיו המשוחזרים של בית כנסת של בני העדה הפרסית, אשר הוקם בידי ראשוני משפחת המאירי, במחצית הראשונה של המאה ה-19.
מעל לקומה הקדומה, ששרדה כמעט בשלמותה, מצויה חצר ובה שרידי מבנים שחרבו בשתי רעידות האדמה הקשות שפקדו את צפת: ב-1759 וב-1837. מבנים אלה שימשו כבתי מגורים טיפוסיים ברובע הספרדי בצפת.
המבנה ניזוק במהלך עבודות בנייה במבנה סמוך שהתבצעו בשנים 1974–1977 ללא הקמת קיר תומך. בשנים 2005–2009 המבנה שופץ, בעיקר במימון המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל ומשרד החינוך, כדי לחזק את המבנה ולמנוע את הסכנה מהנזקים שנגרמו.
התצוגה

בלב הבית שני אולמות גדולים, אשר שימשו את בית הדין הרבני ששכן בסמוך, מאמצע המאה ה-18 ועד לראשית המאה ה-20. בימי מלחמת העולם הראשונה כונסו בהם מאות ילדים יתומים, אשר נותרו בודדים בעקבות הרעב וטיפוס הבהרות שפשטו בה. באולמות אלה מוצגים היום דיוקנאות זקני צפת בדורות האחרונים, ובהם דמויות, בגדים, תעודות שד"רים וכלים ישנים הממחישים את אופי היישוב הישן. הכניסה לאולמות אלה הייתה דרך המסדרון המוביל היום אל הקומה העליונה.
בקומה העליונה שכן בית הספר העברי הראשון בצפת, שנוסד בימי הברון רוטשילד. בית הספר נסגר בתקופת מלחמת העולם הראשונה מחמת הרעב והמגפה. חדריו שמשו למגורים, ובאחד מהם גר רבה הראשי של צפת באותם הימים, הרב שלמה אליעזר אלפנדרי. במאורעות 1936 הוקמה במרפסת עמדת תצפית, ששמשה את מגיני צפת גם בקרבות תש"ח. חדרי בית הספר משמשים כיום לתצוגה. האחד מדגים בית צפתי מראשית המאה ה-20, על פינותיו השונות; החדר "צפת בקדושתה" מציג אוסף תשמישי קדושה, אבנים חקוקות, תעודות מעוטרות, פמוטות ופרוכות; החדר "צפת בגבורתה" כולל מסמכים ומוצגים, על מאבק בני הרובע היהודי בפגעי טבע ואדם עד שחרור העיר בתש"ח. החדר שימש כעמדה קדמית במלחמת העצמאות, חלונותיו נאטמו – ובקירות נפערו חרכי ירי, לבלום פשיטה מנגד. החדר הרביעי מנציח את מייסד המוזיאון, יחזקאל המאירי, ובו כתבותיו העיתונאיות, ספריו ומחקריו וכן תיעוד מפעל חייו – הקמת המוזיאון.
מהמרפסת שבקומה העליונה ניתן לצפות לכוון מערב, אל הר מירון. למרגלות הבית בית הכנסת האר"י הספרדי, בית העלמין העתיק בצפת, מקווה האר"י ושרידי הרובע הערבי מדרום.
בסמוך למבנה המוזיאון נבנה בית כנסת של חסידות ברסלב כחלק מקרית ברסלב שנבנתה באזור הרובע העתיק של צפת החל משנות ה־60. הבניה שנעשתה ללא התחשבות בתוואי המדרון התלול הובילה לגלישת קרקע ולערעור מבנים סמוכים, ובתוכם מבנה המוזיאון. בעקבות ערעור המבנה הוחל בפעולות הנדסיות שונות ויקרות לייצובו.
הערות שוליים

↑  מדריך לאתרי מורשת - אתרי ביקור ומוזיאונים היסטוריים, המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל, 2019, עמ' 30
↑  רע"א 6971/16 "בית המאירי" מוזיאון, מכון, עמותה לחקר תולדות היישוב היהודי בצפת ואחרים נ' נחל נובע מקור חכמה אגודה להחייאת היישוב היהודי בגליל העליון ע"ש רבנו נחמן אור האורות זיע"א מברסלב (ע"ר) מצפת, ניתן ב־16 בינואר 2017.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007302243705171 
חצר בית המאירי
להלי פרילינג

להלי פרילינג (נולדה ב-1982), היא אמנית רב-תחומית החיה ופועלת בישראל, זוכת פרס רפפורט לאמנית מבטיחה, 2025.
| --- | --- |

 לידה:  1982 (בת 43 בערך) ישראל 
 מקום לימודים:  בצלאל אקדמיה לאמנות ועיצוב: לימודי תואר שני MFA + לימודי תואר ראשון BA
 תחום יצירה:  מיצב, פיסול, רישום, קולאז'
 פרסים והוקרה:  2015 : פרס אמן צעיר מטעם משרד התרבות והספורט. 2015 : מענק תמיכה בתערוכות בארץ ובחול מטעם ועדת האמנות החזותית במפעל הפיס 2013 : מענק תמיכה בתערוכות בארץ ובחול מטעם ועדת האמנות החזותית במפעל הפיס
 lalifruheling.com
עבודתה

פרילינג עוסקת בעיקר בדימויים פנטססטיים וקלישאות קולנועיות ושיבושם, תוך שימוש במגוון אמצעים הנעים בין פיסול, מיצב, רישום ווידאו.
היא הציגה בתערוכות במוסדות שונים ביניהם: מוזיאון פתח תקווה לאמנות, מוזיאון הרצליה, גלריה רו ארט, גלריה בארי ובגלריה דרום, תל אביב. עבודותיה הוצגו גם בתערוכות קבוצתיות במוזיאון ישראל, מוזיאון הרצליה לאמנות עכשווית, מוזיאון בת ים, הביאנלה לרישום ירושלים ובגלריה של בצלאל, תל אביב.
פרילינג זכתה בפרס האמן הצעיר של משרד התרבות והספורט בשנת 2015, מענקי פיס לתערוכות יחיד ומענק מאסיילום, והשתתפה בתוכנית ארטפורטבשנת 2021-2022.
היא זוכת פרס רפפורט לאמנית מבטיחה לשנת 2025. הפרס כולל 15 אלף דולר מימון תערוכת יחיד במוזיאון תל אביב. בין נימוקי השופטות: "גוף עבודתה של להלי פרילינג נתון במפגש המורכב בין זוהר, תשוקה ומוות.... הגופניות העזה בעבודותיה נוגעת תמיד ברגע של פירוק וריקון. באופן זה הולמות עבודותיה ביתר שאת את הרגע העכשווי בו מובנת הטרגדיה בדבר הממד החי של המורבידי".
ביוגרפיה

חיה ועובדת בהוד השרון וכפר סבא.
פרילינג היא בוגרת תוכנית תואר ראשון ותואר שני MFA באקדמיה לאמנות ועיצוב בצלאל בירושלים (2012).
בוגרת תוכנית הרזידנסי של ארטפורט 2021-2022
יצירתה

פרילינג עוסקת בעבודותיה בדימויים פופולריים, בעלי נראות אידאית ואסתטיקה מפתה. באסטרטגיות שונות, פרילינג פועלת לחשיפת נוכחות מורבידית ואלימה בתוך אותו עולם דימויים. רוב עבודותיה הן בפורמט של פיסול ומיצב.
תערוכות יחיד

2024 השחר, מוזיאון פתח תקווה, אוצר: דוד פרנקל
2024 HOME מוזיאון הרצליה, אוצרת: איה לוריא
2022 מום, משכן האמנים, הרצליה. אוצרת: טלי בן נון.
2019 רוחות, גלריה בארי, קיבוץ בארי. אוצרת: זיוה ילין.
2018 ג'ים, גלריה רו ארט, תל אביב. אוצרת: לאה אביר.
2018 נורופן, מתחם סטודיואים שוקן 6, תל אביב. (תערוכה זוגית עם שרון פדידה)
2016 סירנה, גלריה רו ארט, תל אביב. אוצרת: לאה אביר
2013 CUTTER, גלריה רו ארט, תל אביב. אוצרת: נוגה דוידסון
2012 UHU, ויטרינת המעורב, תל אביב. אוצרת: רות פתיר
2008 אבל אני לא, גלריה דרום, תל אביב (תערוכה זוגית עם שרון פדידה)
מבחר תערוכות קבוצתיות

Bfami, annual benefit auction, Phillips auction house, London. 2022
2022 מי בא אחרינו, אירוע רב תחומי בעקבות אורי קצנשטיין, המרכז לאמנות דיגיטלית, חולון. אוצרים: אודי אדלמן, שמרית גיל.
2022 נונפיניטו, ארטפורט, תל אביב. אוצרת: ורדית גרוס.
2021 "המפתן", זומו, לוד. אוצרים: מילנה גיצין אדירם, שחר בן נון ובר ירושלמי.
2020 "אוהבים אמנות עושים אמנות" גרסת "שמיים פתוחים", תל אביב. אוצר אבי לובין.
2019 אגודת לרווה לחקר העל טבעי, בית האמנים, ירושלים. אוצרות: סאלי הפטל נוה, טלי בן נון, מאיה אטון ומיטל כץ מינרבו.
2017 דובדבנים, גלריית המדרשה, תל אביב. אוצר: בועז ארד.
2017 חוטים וקשרים, מוזיאון ישראל, אגף הנוער, ירושלים. אוצרת: דניאלה שלו.
2016 רשמים VI, הביאנלה השישית לרישום, גלריה אגריפס 12, ירושלים.
2016 הזוכים: פרס משרד התרבות והספורט לאמנות ועיצוב 2015, מוזיאון הרצליה, אוצרת: טלי בן נון.
2015 מיניגולף, מובי מוזיאון בת ים, בת ים. אוצר: אלעד רוזן.
2015 MIND THE GUP, גלריית המדרשה, תל אביב. אוצר: בועז ארד.
2015 12 סכינים, התחנה לאמנות עכשווית, רמלה. אוצר: דוד ווקשטיין.
2014 דרך כוכב, מוזיאון הרצליה לאמנות עכשווית, הרצליה. אוצרות: דליה לוין, גילה לימון וטל בלכר
2014 רשמים V- מעבר לנייר, הביאנלה החמישית לרישום, בית האמנים, ירושלים, אוצרת: טל יחס
2013 טובין, MOBY, מוזיאון בת ים, אוצרים: יהושע סימון וליז חג'ג'
2013 מעבורת חלל, פסטיבל אוהבים אמנות-עושים אמנות, תל אביב, אוצרת: הילה כהן שניידרמן
2012 מקום אחר, גלריה דנה, קיבוץ יד מרדכי. אוצרת: רוית הררי
2012 נקודת מפנה #5, גלריה רו ארט, תל אביב. אוצרת: נוגה דוידסון
2012 דג זהב, ST-ART, תל אביב. אוצר: טמיר ליכטנברג
2011 יריית פתיחה, גלריית בצלאל, תל אביב. אוצר: רפאל אורלי זגורי
2010 שעה אקדמית, מוזיאון ינקו דאדא, עין הוד
2009 חגיגה לעיניים, גלריה דרום, תל אביב. אוצרים: תמיר ליכטנברג, ירון אתר,
ערן נווה ופומיו סקוראי
2008 שדה קרב, גלריה כרמל, חיפה. אוצר: אביב שחורי
2008 אגוניה, גלריית מכללת ספיר, שדרות. אוצרת: גליה יהב
2008 עבודת בית, חלל אלטרנטיבי, רמת אביב
2007 בוז'ולה, מתחם המעבדה, ירושלים. אוצר: עידו בראל
השכלה

2015-2017 תוכנית תעודת הוראה לאקדמאים, המדרשה לאמנות, בית ברל.
2009-2012 MFA תוכנית לימודי המשך בבצלאל, תל אביב
2003-2007 BFA האקדמיה לאומנות ועיצוב בצלאל, ירושלים
פרסים
2013 מענק תמיכה בתערוכות בארץ ובחול מטעם ועדת האמנות החזותית במפעל הפיס
2015 מענק תמיכה בתערוכות בארץ ובחול מטעם ועדת האמנות החזותית במפעל הפיס
2015 פרס אמן צעיר מטעם משרד התרבות והספורט.
2020 מענק תמיכה באמנים, אסיילום
2021-2022 בוגרת תוכנית רזידנסי שנתית ארטפורט
2021 מענק תמיכה בתערוכה, קרן רבינוביץ
2025 פרס רפפורט לאמנית מבטיחה
פרויקטים

2013 אמנית אורחת במהדורה השלישית של מגזין הרמה
2013 קופסה שחורה, במסגרת "מנופים", ירושלים. אוצרים: רות פתיר, אסף כהן ויצחק מזרחי
2015 "MAKEOVER" פעילות שנעשתה בשיתוף פעולה עם האמנית אביגיל הופקינס. מתוך פרויקט אמנים אורחים מארחים, במסגרת התערוכה של פרנצ'סקו פיניציו "ארקפארקקראפטראפטקליניקקלאבפאב", מוזיאון בת ים. אוצר: יהושע סימון.
2019 פנזין צביעה לילדים בעבור גלריה קו 16, תל אביב. אוצרת: קרני ברזילי.
2020 "התנגדויות רכות", במסגרת פסטיבל ישראל, פרויקט אונליין. אוצר: איציק ג'ולי.
2020 " A studio of her own" תערוכה אונליין. אוצרות: עינת עריף גלנטי, רעיה ברוקנטל.
הערות שוליים

↑  מוות מצופה דבש | העבודות של להלי פרילינג עם סיליקון וטרנטולות גורמות ללסתות לצנוח ולמשטרה, מד"א וזק"א לשלוח ניידת. | By סוכן תרבותFacebook, נבדק ב-2024-03-08
↑  להלי פרילינג | artport, באתר www.artport.art
↑  ARToday, פורסמו שמות אמני המחזור השמיני של ארטפורט תל-אביב, באתר ARToday, ‏2021-04-05
↑  שגיא בן נון‏, נירה פרג ולהלי פרילינג זכו בפרס רפפורט לאמנות לשנת 2025, באתר וואלה, 9 בפברואר 2025
↑  שגיא בן נון‏, נירה פרג ולהלי פרילינג זכו בפרס רפפורט לאמנות לשנת 2025, באתר וואלה, 9 בפברואר 2025
↑   אופיר חובב, להלי פרילינג: "אין דבר יותר קלסטרופובי מזה. זה כמו קבורה בחיים", באתר הארץ, 23 באוקטובר 2022
↑  Hagit Peleg Rotem, להלי פרילינג: השחר עולה והסוף ידוע מראש, באתר מגזין פורטפוליו, ‏2024-06-27
↑  Reut Barnea, מוות ותפוצ׳יפס בתערוכת היחיד של להלי פרילינג, באתר מגזין פורטפוליו, ‏2022-06-20
↑  מום / להלי פרילינג – משכן האמנים הרצליה, באתר www.theartistsresidence.org
↑  רעות ברנע, האמנית שהניחה גופה במרכז תל אביב, באתר ynet, 11 בנובמבר 2020
↑  להלי פרילינג, באתר www.herzliyamuseum.co.il
↑  להלי פרילינג - אגרופן, באתר מגזין הרמה, ‏2016-09-09

עבודה של להלי פרילינג בתערוכה "מיני גולף בת ים" (אוצר: אלעד רוזן) במוזיאון בת-ים לאמנות עכשווית
רוברט דורסט

| --- | --- |

דורסט, 2021
 לידה:  12 באפריל 1943 ניו יורק, ניו יורק, ארצות הברית
 פטירה:  10 בינואר 2022 (בגיל 78) סטוקטון, קליפורניה, ארצות הברית
 שם לידה:  Robert Alan Durst
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 השכלה:  אוניברסיטת ליהיי (1965)   תיכון סקרסדייל   אוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס
רוברט אלן דורסט (באנגלית: Robert Durst; ‏12 באפריל 1943 – 10 בינואר 2022) היה יורש נדל"ן אמריקאי, רוצח, ששלושה סיפורי רצח נקשרו בשמו, גם אם הורשע רק באחד מהם. עומד במרכזה של סדרת הטלוויזיה הדוקומנטרית "הג'ינקס".
קורות חיים

רוברט דורסט, הבכור מבין ארבעה ילדים, נולד ב-12 באפריל 1943 וגדל בסקרסדייל, ניו יורק, למשפחה יהודית. הוא בנם של משקיע הנדל"ן סימור דורסט ואשתו ברניס הרשטיין. אחיו הם דאגלס, טומי וונדי. סבו של אביו של דורסט, ג'וזף דורסט, שהיה חייט כשהיגר מאוסטרו-הונגריה בשנת 1902, הפך בסופו של דבר למנהל ומפתח יזמות נדל"ן, שהקים את ארגון דורסט בשנת 1927. סימור הפך לראש העסק המשפחתי בשנת 1974 עם מות אביו.
כשרוברט היה בן שבע, אמו נפטרה כתוצאה מנפילה מבית משפחת סקארסדייל. בהמשך טען כי רגעים לפני מותה אביו קרא לו לבוא לחלון ממנו יוכל לראות אותה עומדת על הגג. עם זאת, בראיון לניו יורק טיימס במרץ 2015, אחיו דאגלס הכחיש כי רוברט היה עד למותה. בילדותם רוברט ודאגלס עברו ייעוץ על מנת לפתור יריבות בין אחים; בדו"ח של פסיכיאטר משנת 1953 על רוברט בן העשר צוין כי הוא סובל מ"אישיות מפורקת ואולי אפילו סכיזופרניה".
דורסט למד בבית הספר התיכון בסקרסדייל, שם תארו אותו חברי כיתתו כמתבודד. הוא סיים תואר ראשון בכלכלה בשנת 1965 מאוניברסיטת ליהיי, שם היה שחקן לקרוס, והמנהל העסקי של עיתון הסטודנטים "החום והלבן". בהמשך אותה שנה הוא נרשם ללימודי דוקטורט באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס, שם הכיר את סוזן ברמן שהפכה לחברתו הקרובה. בסופו של דבר פרש דורסט מבית הספר וחזר לניו יורק בשנת 1969. דורסט המשיך להיות יזם נדל"ן בעסקי אביו. עם זאת, אחיו דאגלס מונה בשנת 1992 לנהל את החברה, מינוי שגרם לקרע בין רוברט למשפחתו.
דורסט מת ב-10 בינואר 2022 מדום לב בבית חולים בסטוקטון, קליפורניה.
פשעים שבגינם נחקר דורסט

דורסט נחקר מספר פעמים על ידי המשטרה בנוגע להיעלמותה של אשתו הראשונה, קתי מקורמק, רצח סוזן ברמן ורצח מוריס בלאק. הוא נשפט וזוכה מאשמת רצח מוריס בלאק, נשפט ונמצא אשם באשמת רצח מדרגה ראשונה של סוזן ברמן.
פשעים שבגינם נחקר דורסט > היעלמותה של קתלין מקורמק דורסט

בסתיו 1971 פגש דורסט את קתלין (קתי) מקורמק, שהייתה אז שיננית. אחרי שני דייטים, הזמין דורסט את מקורמק לחלוק את ביתו בוורמונט, שם פתח חנות מזון בריאות. היא עברה לשם בעקבותיו בינואר 1972. עם זאת בעקבות לחצים מצד אביו חזר דורסט לניו יורק כדי לעבוד בעסק המשפחתי. הזוג חזר למנהטן, שם נישא ב-12 באפריל 1973 - יום הולדתו ה-30 של דורסט.
בעת שנעלמה הייתה מקורמק סטודנטית לרפואה בשנתה הרביעית והאחרונה במכללה לרפואה של אלברט איינשטיין בברונקס, חודשים ספורים לפני קבלת התואר שלה. היא תכננה להיות רופאת ילדים. המפגש האחרון של מקורמק עם מישהו שאינו דורסט התרחש בערב 31 בינואר 1982, כשמקורמק הופיעה באופן בלתי צפוי בארוחת ערב בבית חברתה גילברט נג'מי בניוטאון, קונטיקט. נג'מי הבחינה שמקורמק הייתה נסערת ולבשה מכנסי טרנינג אדומים, פרט שנאג'מי מצאה מוזר שכן מקורמק נהגה בדרך כלל להתלבש באופן מוקפד. בהמשך הערב, בעקבות שיחה עם בעלה עזבה מקורמק לכיוון ביתה הזוגי בדרום סאלם, ניו יורק.
עם שובה לבית בדרום סאלם נקלעו בני הזוג לריב, שלאחריו, לטענת דורסט, הוא לקח את אשתו לתחנת הרכבת לכיוון העיר ניו יורק והלך לשתות עם שכן. למשטרה סיפר דורסט שדיבר עם אשתו בטלפון לאחר שהגיעה לדירתם במנהטן. "זה מה שאמרתי למשטרה", אמר מאוחר יותר דורסט ליוצרי הסדרה התיעודית "הג'ינקס", שם טען שבעצם לא דיברו טלפונית באותו היום. לדבריו הוא קיווה שאם יאמר שדיבר איתה "זה פשוט יגרום לכל הסיפור הזה להיעלם."
מקורמק הייתה אמורה לפגוש את חברתה נג'מי בפאב "שער האריות" במנהטן. משלא הגיעה, נג'מי חששה שקרה לה משהו והתקשרה לדווח על היעדרותה במשטרה במשך מספר ימים. ב 5.2.1982 התלונן גם דורסט על היעדרותה בנפה ה-20 בתחנת המשטרה במנהטן. שוער ומפקח הבניין בבניין הדירות של הזוג ברחוב ריברסייד דרייב טענו כי ראה שם את מקורמק ב-1 בפברואר, יום לאחר שנראתה בארוחת הערב, אך השוער גם אמר שהוא ראה אותה רק מאחור ומרחוק, ולא יכול היה להיות בטוח שזו היא. חוקר פרטי, שנשכר על ידי עורך דינו הפלילי של דורסט, העלה בחקירתו (שלא הועברה למשטרה) כי השוער אמר שהוא לא ראה את מקורמק מגיעה, וייתכן שכלל לא עבד בלילה שנעלמה.. חקירה נפתחה מחדש בשנת 1999 עקב טיפ אנונימי שהתקבל במשטרת מנהטן. בחקירה זו השוער חזר בו מעדותו המקורית משנת 1982, לפיה ראה גבר בא לבקר את מקורמק בדירתה. ב 1982 זו הייתה העדות העיקרית והשלטת לגבי היעלמותה של מקורמק.
מערכת היחסים בין בני הזוג הייתה מעורערת עוד טרם ההיעלמות.  שלושה שבועות לפני היעלמותה טופלה מקורמק בבית חולים בברונקס בשל חבלות בפנים. היא סיפרה לחבר שדורסט הכה אותה אך היא לא הגישה תלונה נגדו בגין האירוע. עוד באותה תקופה ביקשה מקורמק מדורסט הסדר גירושין שכלל הסדר על סך 250,000 דולר. דורסט, שסירב להסדר, ביטל את כרטיס האשראי של אשתו, הסיר את שמה מחשבון בנק משותף וסירב לשלם את שכר הלימוד שלה.
בנוסף, במשך שלוש שנים עד להיעלמות, ובמקביל ליחסיו עם מקורמק ניהל דורסט קשר רומנטי עם פרודנס פארו והתגורר בדירה נפרדת.
לאחר היעלמותה הציע דורסט פרס של 100,000 דולר למידע שיעזור להשבת אשתו. בהמשך הפחית את הסכום ל-15,000 דולר. שלושה שבועות לאחר שדורסט דיווח על מקורמק כנעדרת, נמצאו חפציה במכולת הזבל של הבניין בו הייתה הדירה אותה חלקו במנהטן. כשאחד מחבריה של מקורמק ואחותה גילו כי דווח עליה שהיא נעדרת, הם פרצו לבקתתם של בני הזוג בתקווה למצוא אותה. במקום זאת, הם מצאו כי הקוטג' נעקר, הדואר של מקורמק לא נפתח, וחפציה הושלכו לפח.
פשעים שבגינם נחקר דורסט > החקירה

לאחר היעלמותה של מקורמק, טען דורסט בפני המשטרה כי הוא דיבר איתה בפעם האחרונה כשהיא התקשרה אליו מדירתם במנהטן. הוא טען כי הפעם האחרונה שראה אותה הייתה בתחנת הרכבת קטונה, שם היא תכננה לעלות על הרכבת של השעה 21:15 למנהטן. דורסט טען גם כי ב-4 בפברואר התקשר אליו המפקח מבית הספר לרפואה של מקורמק ואמר כי התקשרה אליו ב-1 בפברואר לומר כי היא חולה ונעדרה מבית הספר כל אותו השבוע. לא ברור האם מקורמק אכן עשתה את השיחה הזו. יום לאחר השיחה עם המפקח מבית הספר דיווח עליה דורסט כעל נעדרת.
שמונה שנים לאחר היעלמותה של מקורמק, דורסט התגרש ממנה תחת עילת בן זוג נעדר. בשנת 2016 ביקשה משפחת מקורמק להצהיר על קתלין כמתה, והיא הוכרזה ככזו שנה מאוחר יותר. אמה של קתלין, אן מקורמק, ניסתה לתבוע את דורסט בסכום של 100 מיליון דולר, בטענה שהרג את קתלין מקורמק וכי נשללה מהמשפחה הזכות לקבור אותה. בשנת 1999 פתחה משטרת מדינת ניו יורק מחדש את החקירה הפלילית בדבר ההיעלמות, ובדקה לראשונה גם את ביתו לשעבר של דורסט בדרום סאלם, שלא נבדק עד אז. עצם פתיחת החקירה לא פורסם עד נובמבר 2000.
באוגוסט 2019 נדחתה תביעה שהגישה קרול, אחותה של מקורמק נגד דורסט בטענה שרצח את אשתו, בשל עילת התיישנות, ונטען שהיא המתינה זמן רב מדי להגשת התביעה.
פשעים שבגינם נחקר דורסט > רצח סוזן ברמן

סוזן ברמן, ידידה ותיקה של דורסט -  שייצגה אותו ושיפרה את התדמית הציבורית שלו לאחר ההיעלמות של מקורמק - הייתה בתו של דייווי ברמן, גנגסטר ידוע, שבשלהי שנות ה-40 של המאה הקודמת הפעיל את מלון פלמינגו וקזינו בלאס וגאס. ב-24 בדצמבר 2000 נרצחה ברמן ביריה מקרוב, בסגנון שנראה כמו הוצאה להורג, בביתה שבקניון בנדיקט בקליפורניה, לאחר ששכנותיה הזעיקו את המשטרה לדווח כי הדלת האחורית שלה פתוחה ושלושת כלבי פוקס טרייר שלה מסתובבים חופשי.
כעבור מספר ימים קיבלה משטרת בוורלי הילס מכתב בכתב-יד שחותמת הדואר עליו הייתה של 23 בדצמבר ובו כתובה אך ורק כתובתה של ברמן והמילה "גופה" ("cadaver"). דורסט טען שהוא לא כתב את המכתב, החקירה העלתה שדורסט היה בצפון קליפורניה בימים לפני מותה של ברמן, וכי הוא טס מסן פרנסיסקו לניו יורק בלילה שלפני גילויה של הגופה. זמן קצר קודם לכן קיבלה ברמן 50,000 דולר מדורסט, בשני תשלומים. דורסט אישר למשטרת לוס אנג'לס ששלח לה סכום של 25,000 דולר, וכן העביר להם בפאקס עותק של התצהיר שלה מ-1982 בנוגע להיעדרות מקורמיק, אבל סירב לשתף פעולה מעבר לכך בשאלות לגבי הקשר שלו לרצח.