stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מחנה השמדה
הערות שוליים

↑  נחשף: המקום ה-1 שבו רצחו הנאצים בגזים, באתר ynet, 12 באוקטובר 2015
↑  ראיונות עם אהרון קופרמן ומנחם גרניצה. והשוו עם משה ליפשיץ, "ציונות". וכן אברהם חדד, "תולדות עם ישראל והעמים: 1933 עד 1974: תקופת השואה והתקומה".
↑  ניצן סדן, הקברניט למה בעלות הברית לא הפציצו את אושוויץ-בירקנאו?, באתר כלכליסט, 1 במאי 2019
| מחנות ריכוז, עבודה והשמדה במלחמת העולם השנייה |
| --- | --- | --- |
| גרמניה | אוהרדרוף • אורניינבורג • ארבייטסדורף • באד זאולגאו • בוכנוואלד • בורגאו • גרמרינג • דורה-מיטלבאו • דכאו • הינצרט • וובלין • זקסנבורג • זקסנהאוזן • טירקהיים • כלא שפנדאו • ליכטנבורג • מלכוב • קאופרינג • קולדיץ • מילדורף • ברלין-מרצאן • נוינגמה • נידרהאגן • פלוסנבירג • קולומביה האוס • ראוונסבריק • ריימסדורף • מחנות המשנה של זקסנהאוזן • מחנות המשנה של דכאו • אלאך • פורטה וסטפליקה • טאוכה |  |
| פולין | אושוויץ • בלז'ץ • חלמנו • טרבלינקה • מיידנק • סוביבור • אושוויץ מונוביץ • בודזין • בלכהמר • גנשובקה • גרוס-רוזן • זאסלאב • טרווניקי • יאבוז'נו • ינובסקה • אלטהאמר • ורשה • פוסטקוב • סקרז'יסקו-קמיינה • פירסטנגרובה • פלאשוב • קונסקובולה• קיטליץ טרייבן • שבנייה • שטוטהוף |  |
| קרואטיה | ג'קובו • גוספיץ' • דניצה • וילה לובוריץ' • טניה • יאסטרברסקו • יאסנובאץ • ידובנו • לובורגראד • גורניה רייקה • קרסטינץ • מטאינה • סטארה גראדישקה • סלאנה • קרושצ'יצה |  |
| צרפת | בון לה רולנד • גירס • דראנסי • ויטל • מבצר רומנוויל • סטפו • נאצוויילר-שטרוטהוף • סן סיפריאן • ריווזאלט • ורנה • מיל • רסבדו • פיטיבייה • קומפיין |  |
| איטליה | פוסולי • פרמונטי די טרזיה • ריזיירה די סן סאבה • ראב • בולצאנו |  |
| אוסטריה | אבנזה • גוזן • מאוטהאוזן • שטרסהוף • גונסקירכן |  |
| בולגריה | גונדה וודה • סומוביט • צ'כלרה |  |
| הולנד | התיאטרון ההולנדי • וסטרבורק • אמרספורט • פוכט |  |
| סרביה | בור • באנייצה • דולאג 183 • טופובסקה שופה • צרווני קרסט • סיימישטה |  |
| ליטא, לטביה ואסטוניה | יונגפרנהוף • סלספילס • קייזרוואלד • ואיווארה • קלוגה • קובנה • קייליס • HPK |  |
| בלארוס, אוקראינה ורוסיה | אקמצ'טקה • סירץ • מאלי טרוסטינץ |  |
| מחוץ לאירופה | ג'אדו • גריאן (ער') • יפרן (ער') • בוקבוק • סידי עזאז • ספקס) • ביזרטה |  |
| אחר | Ostindustrie • אולדרני • טרזיינשטט • מחנה המשפחות (טרזיינשטט) • טרגו ז'יו • חיידרי • סרד • ג'אדו • מכלן • מונופול • מחנות הריכוז הפיניים במזרח קרליה • קישטרצ'ה  |  |
פורטל השואה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4132950-8 
מפת מחנות ריכוז והשמדה באירופה
מפת מחנה ההשמדה בלז'ץ
צילום אוויר של אושוויץ, שצולם על ידי חיל האוויר המלכותי. חילות בעלות הברית נמנעו מלהפציץ את מסילות הברזל המוליכות אל המחנה ואת תאי הגזים במחנה, אף שמטוסיהם הפציצו מטרות בסמוך אליו
לוח זיכרון לזכר קורבנות הנאצים מחנות ההשמדה ומחנות הריכוז, מוצב בפיאצה ברה, הכיכר הראשית של העיר ורונה באיטליה. בלוח מפורטים שמות המחנות, מחנה אושוויץ בראש הרשימה.
אנדריי שבצ'נקו

אנדריי מיקולאיוביץ' שבצ'נקו (אוקראינית: Андрій Миколайович Шевченко; נולד ב־29 בספטמבר 1976) הוא מנהל ספורטיבי אוקראיני, המכהן כנשיא התאחדות הכדורגל האוקראינית מאז ינואר 2024.
בעברו היה מאמן כדורגל וכדורגלן, ששיחק בעמדת החלוץ. הוא זכה בתואר כדור הזהב לשנת 2004 ונכלל על ידי פלה ברשימת 125 שחקני הכדורגל החיים הטובים בעולם. הוא השני ברשימת המבקיעים של מילאן ומלך השערים של נבחרת אוקראינה. שבצ'נקו מונה כמאמן נבחרת אוקראינה בכדורגל ביולי 2016, לאחר כישלון הנבחרת האוקראינית ביורו 2016 ושימש כמאמן עד יולי 2021, בזמן זה הוביל את הנבחרת לרבע גמר יורו 2020.
ראשית חייו

שבצ'נקו נולד בדווירקיבשינה, כפר קטן במחוז קייב. שבצ'נקו היה בן 9 בלבד כאשר התרחש אסון צ'רנוביל, וכפרו הושפע מהקרינה שנגרמה מכיוון ששכן לא הרחק מהעיר צ'רנוביל. משפחתו, כמו משפחות רבות אחרות באזור, נטשה את המקום ועברה להתגורר במקום אחר. בילדותו היה מתאגרף והתחרה בליגת הילדים, אולם הוא החליט לעזוב את התחום בגיל צעיר ולעבור לשחק כדורגל. שבצ'נקו נכשל במבחן הכדרור כאשר ניסה להתקבל לבית ספר יוקרתי לכדורגל בקייב, אולם זמן מה לאחר מכן הוא צד את עינו של סקאוט של המועדון דינמו קייב כאשר הרשים בטורניר נוער מקומי, והוחתם בקבוצת הנוער. בקבוצה הפך שבצ'נקו להצלחה כבירה ונחשב לשחקנה הטוב ביותר במחלקה הצעירה. הפריצה הראשונה הגדולה שלו הייתה בטורניר איאן ראש המתקיים בוויילס לנוער עד גיל 14. הוא סיים כמלך השערים בטורניר. איאן ראש בעצמו הביא לו את נעליו שלו כפרס על הזכייה בטורניר כמלך השערים.
בגיל 17, בעונת 1992/1993 היה שבצ'נקו מלך השערים של קבוצת המילואים של דינמו קייב, עם 12 שערים, וערך באוקטובר 1994 את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון. כבר לאחר מספר חודשים קידם אותו ולרי לובנובסקי, מאמנה ושחקנה האגדי של האלופה האוקראינית, לקבוצה הבכירה של דינמו קייב, והוא אף צורף לנבחרת האולימפית של אוקראינה.
קריירת משחק > תחילת הקריירה המקצוענית

בעונת 1994/1995 קודם לקבוצת הבוגרים של דינמו קייב, ובשנים הבאות הוביל אותה להישגים חסרי תקדים והראה יכולת פנומנלית בכיבוש שערים. בשנת 1997 הגיעה דינמו קייב עד לרבע גמר ליגת האלופות. בשלב הבתים כבש שלושער במחצית הראשונה מול ברצלונה באחד המשחקים הגדולים ביותר בקריירה שלו והוביל את קייב לניצחון באצטדיונה הביתי של ברצלונה, קאמפ נואו, 0:4. ברבע הגמר פגש את יובנטוס, שהדיחה את דינמו קייב והגיעה עד לגמר, בו הפסידה לריאל מדריד. העונה העוקבת הייתה אף היא מוצלחת עבורו, כאשר 11 השערים שהבקיע סייעו לאלופת אוקראינה להעפיל עד לחצי הגמר ליגת האלופות. ברבע הגמר הדיחה הקבוצה, בעזרת שלושה שערים שלו, את ריאל מדריד. דינמו קייב עלתה לחצי הגמר, שם כבש שבצ'נקו צמד במשחק הראשון מול באיירן מינכן, במשחק אשר הסתיים בתוצאה 3-3. במשחק הגומלין ניצחה באיירן והעפילה לגמר, בו הפסידה למנצ'סטר יונייטד. בשתי העונות האלו פרץ לתודעה העולמית ביחד עם חברו להתקפה, סרהי רברוב.
קריירת משחק > שנותיו במילאן

בשנת 1999 חתם שבצ'נקו במועדון הפאר האיטלקי מילאן. עבור העברתו שילמה הקבוצה לדינמו קייב 25 מיליון דולר. את הופעת הבכורה שלו במדי הרוסונרי ערך ימים ספורים לאחר הגעתו לעיר מילאנו, במשחק הסופרקאפ האיטלקי נגד פארמה ב-29 באוגוסט 1999. הופעת הבכורה של שבצ'נקו בליגה הייתה מול לצ'ה שבוע לאחר מכן, והוא אף כבש באותו משחק שהסתיים בתיקו 2-2. הופעת הבכורה שלו במדי מילאן באירופה הייתה במשחק מול צ'לסי שנגמר ללא שערים, ובמחזור העוקב כבש שער במשחק מול גלאטסראיי בסן סירו. במילאן העביר את מיטב שנותיו ככדורגלן והגיע להישגים מרשימים, כששיאם בזכייה בתואר כדור הזהב בשנת 2004 וזכייה עם הקבוצה בליגת האלופות בשנת 2003. הוא נכנס לספרי ההיסטוריה של מילאן כאשר כבש 178 שערים ב-291 הופעות (ההופעות והשערים כוללות הופעות ליגה, גביע, ואירופה בלבד, אינו כולל סופרקאפים למיניהם), שני רק לגאנר נורדהל השוודי, שכבש 221 שערים ב-268 הופעות בין השנים 1949 ל-1956. שבצ'נקו שיחק במדי הרוסונרי במשך 7 עונות.
קריירת משחק > המעבר לצ'לסי, ההשאלה למילאן ופרישתו

בשנת 2006 רכשה צ'לסי את שבצ'נקו תמורת 30 מיליון ליש"ט שהעבירה למילאן. שבצ'נקו נימק את המעבר ברצונו שילדיו יגדלו בסביבה שלומדים בה אנגלית, לכן עבר להתגורר באנגליה.
עונתו הראשונה (2006/2007) בצ'לסי הייתה לא יציבה. שבצ'נקו התקשה לשחזר את יכולתו ממילאן. הוא סיים אותה עם 14 שערים בכל המסגרות. עונתו השנייה (עונת 2007/2008) בקבוצה החלה אף היא ברגל שמאל והוא מצא עצמו במשחקים רבים על הספסל. גם חילופי המאמנים בחודש ספטמבר, כאשר ז'וזה מוריניו פוטר ואת מקומו תפס המאמן הישראלי אברהם גרנט, לא הביאו עימם שינוי עבור שבצ'נקו.
מפני שלא הצליח לבסס את מעמדו בצ'לסי, הושאל שבצ'נקו למילאן באוגוסט 2008. בתום העונה במילאן ובעקבות מעברו של מאמן מילאן, קרלו אנצ'לוטי, לצ'לסי, חזר שבצ'נקו גם הוא לצ'לסי, והספיק לשחק במשחקי האימון של הקבוצה בקיץ. עם זאת, לקראת סיום חלון ההעברות הוא חזר לקבוצת נעוריו, דינמו קייב.
ביולי 2012 הודיע שבצ'נקו על פרישתו מכדורגל. בספטמבר 2013 השתתף שבצ'נקו, שהיה חובב גולף, לראשונה בטורניר גולף בעיר חארקוב שבאוקראינה. בפברואר 2016, מונה לעוזר מאמן באוקראינה.
נבחרת לאומית

במדי נבחרת אוקראינה רשומות לזכות שבצ'נקו 101 הופעות ו-45 שערים. הוא הוביל את אוקראינה בפעם הראשונה בתולדותיה למונדיאל 2006 בגרמניה, ובמונדיאל עצמו אוקראינה הגיעה לרבע הגמר שם הפסידה 0–3 לאיטליה. הוא מלך השערים בכל הזמנים במדי נבחרת אוקראינה.
קריירת אימון וניהול

ביולי 2016, מונה שבצ'נקו למשרת מאמן נבחרת אוקראינה בכדורגל, זאת לאחר הדחתה המוקדמת של הנבחרת האוקראינית בשלב הבתים של יורו 2016.
ב-7 בנובמבר 2021 מונה למאמנה של גנואה מהסרייה א. כבר ב-15 בינואר 2022 פוטר שבצ'נקו מתפקידו לאחר שגנואה ניצחה משחק אחד והפסיד שבעה בחודשיים בהן היה בתפקיד.
בינואר 2024 נבחר לנשיא התאחדות הכדורגל האוקראינית.
סטטיסטיקות קריירה

| עונה | מועדון | ליגה | ליגה> הופעות | ליגה> שערים | גביע> הופעות | גביע> שערים | אירופה> הופעות | אירופה> שערים | אחר> הופעות | אחר> שערים | סה"כ> הופעות | סה"כ> שערים |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1994/1995 | דינמו קייב | ליגת העל האוקראינית | 17 | 1 | 4 | 1 | 2 | 1 | - | - | 23 | 3 |
| 1995/1996 | דינמו קייב | ליגת העל האוקראינית | 31 | 16 | 10 | 6 | 2 | 2 | - | - | 43 | 24 |
| 1996/1997 | דינמו קייב | ליגת העל האוקראינית | 20 | 6 | 0 | 0 | 0 | 0 | - | - | 20 | 6 |
| 1997/1998 | דינמו קייב | ליגת העל האוקראינית | 23 | 19 | 8 | 8 | 10 | 6 | - | - | 41 | 33 |
| 1998/1999 | דינמו קייב | ליגת העל האוקראינית | 26 | 18 | 4 | 5 | 14 | 10 | - | - | 44 | 33 |
| 1999/2000 | מילאן | סרייה א' | 32 | 24 | 4 | 4 | 6 | 1 | 1 | 0 | 43 | 29 |
| 2000/2001 | מילאן | סרייה א' | 34 | 24 | 3 | 1 | 14 | 9 | - | - | 51 | 34 |
| 2001/2002 | מילאן | סרייה א' | 29 | 14 | 3 | 0 | 6 | 3 | - | - | 38 | 17 |
| 2002/2003 | מילאן | סרייה א' | 24 | 5 | 4 | 1 | 11 | 4 | - | - | 39 | 10 |
| 2003/2004 | מילאן | סרייה א' | 32 | 24 | 1 | 0 | 10 | 4 | 1 | 0 | 45 | 29 |
| 2004/2005 | מילאן | סרייה א' | 29 | 17 | 0 | 0 | 10 | 6 | 1 | 3 | 40 | 26 |
| 2005/2006 | מילאן | סרייה א' | 28 | 19 | 0 | 0 | 12 | 9 | - | - | 40 | 28 |
| 2006/2007 | צ'לסי | פרמייר ליג | 30 | 4 | 6 | 3 | 10 | 3 | 5 | 4 | 51 | 14 |
| 2006/2008 | צ'לסי | פרמייר ליג | 17 | 5 | 1 | 0 | 5 | 1 | 2 | 2 | 25 | 8 |
| 2008/2009 | מילאן | סרייה א' | 18 | 0 | 1 | 1 | 7 | 1 | - | - | 26 | 2 |
| 2009/2010 | צ'לסי | פרמייר ליג | 1 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 1 | 0 |
| 2009/2010 | דינמו קייב | ליגת העל האוקראינית | 21 | 7 | 2 | 0 | 6 | 1 | - | - | 29 | 8 |
| 2010/2011 | דינמו קייב | ליגת העל האוקראינית | 18 | 10 | 2 | 1 | 12 | 5 | - | - | 32 | 16 |
| 2011/2012 | דינמו קייב | ליגת העל האוקראינית | 16 | 6 | 1 | 0 | 5 | 0 | - | - | 22 | 6 |
| דינמו | דינמו | דינמו | 172 | 83 | 26 | 16 | 51 | 25 | - | - | 249 | 124 |
| דינמו B | דינמו B | דינמו B | - | - | 5 | 5 | - | - | - | - | 5 | 5 |
| מילאן | מילאן | מילאן | 226 | 127 | 16 | 7 | 77 | 38 | 3 | 3 | 322 | 175 |
| צ'לסי | צ'לסי | צ'לסי | 48 | 9 | 7 | 3 | 15 | 4 | 7 | 6 | 77 | 22 |
| סה"כ | סה"כ | סה"כ | 446 | 219 | 54 | 31 | 143 | 67 | 10 | 9 | 653 | 326 |
תארים > קבוצתיים

אליפות אוקראינה (5): 1994/95, 1995/96, 1996/97, 1997/98, 1998/99
הגביע האוקראיני (3): 1995/96, 1997/98, 1998/99
אליפות איטליה (1): 2003/04
הגביע האיטלקי (1): 2002/03
הסופר קאפ האיטלקי (1): 2004
ליגת האלופות (1): 2002/03
הסופר קאפ האירופי (1): 2003
הגביע האנגלי (1): 2006/07
גביע הפוטבול ליג (1): 2006/07
תארים > אישיים

כדור הזהב (1): 2004
החלוץ המצטיין בליגת האלופות (1): 1999
מלך השערים של ליגת האלופות (3): 1998/99, 2000/01, 2005/06
מלך השערים של הליגה האיטלקית (2): 1999/00, 2003/04
השחקן הזר המצטיין בליגה האיטלקית (1): 2000
כדורגלן השנה באוקראינה (1): 1997
הכדורגלן האוקראיני של השנה (6): 1997, 1999, 2000, 2001, 2004, 2005
מלך השערים של הליגה האוקראינית (1): 1998/99
תואר גיבור אוקראינה
עיטור מסדר ההצטיינות של אוקראינה (קיבל את כל שלוש הדרגות של העיטור)
חבר בהיכל התהילה של הכדורגל האיטלקי
יוחנן מהצלב

| --- | --- |

 לידה:  24 ביוני 1542 פונטיוורוס, אווילה, כתר קסטיליה, המונרכיה הספרדית 
 פטירה:  14 בדצמבר 1591 (בגיל 49) אובדה, "ממלכת חאאן", כתר קסטיליה, המונרכיה הספרדית 
 ביאטיפיקציה:  25 בינואר 1675
 קאנוניזציה:  27 בדצמבר 1726, רומא, מדינת האפיפיור
 חג:  תבנית:Ublist
 
יוחנן מהצלב (מוכר גם בשם John of the Cross, נולד כחואן דה ייפס אלברס ; 24 ביוני 1542 – 14 בדצמבר 1591) היה כומר קתולי ספרדי, מיסטיקן, משורר ונזיר כרמליתי. במוצאו היה נצר למשפחה יהודית שהמירה דתה בעבר. יוחנן הקדוש הוא דמות מרכזית של הרפורמציה הנגדית בספרד, והוא אחד משלושים ושבעה  מורי הכנסייה.
יוחנן מהצלב ידוע במיוחד מהכתבים אותם השאיר אחריו. הוא הודרך והשאיר אחריו מכתבים והתכתבויות עם הנזירה הכרמליתית תרסה מאווילה. בנוסף פרסם שירים ומחקרים. שירתו ומחקריו על התפתחות הנפש נחשבים לפסגת הספרות הספרדית המיסטית, ועומדים בין היצירות הגדולות ביותר בספרות הספרדית. הוא הועלה למעמד קדוש נוצרי על ידי האפיפיור בנדיקטוס השמיני ב־1726. בשנת 1926 הוא הוכרז כאחד ממורי הכנסייה ידי האפיפיור פיוס ה-11. הוא ידוע בכינויו "הרופא המיסטי".
פסל של יוחנן מהצלב, בעיירה פונטיברוס (Fontiveros) בספרד, שהוקם בשנת 1928 במימון עצמי של תושבי העיר
יוחנן מהצלב הוא אחד מקדושי המסדר הכרמליתי. בין השאר הוא מונצח במנזר סטלה מאריס בחיפה.
שתיים דובים

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  מאיר שלו
 שפת המקור:  עברית
 תורגם לשפות:  הולנדית, איטלקית, גרמנית (2014), רוסית (2015), אנגלית (2016), סלובקית (2017)
 הוצאה
 הוצאה:  עם עובד
 מקום הוצאה:  תל אביב-יפו 
 תאריך הוצאה:  2013
 מספר עמודים:  369
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  003540724
 
שתיים דובים הוא רומן מאת הסופר הישראלי מאיר שלו, שיצא לאור בשנת 2013. מקור שמו של הספר בסיפור אלישע והדובים שמתרחש בספר מלכים ב', פרק ב', פסוק כ"ד. גם ספר זה, בדומה לספרים קודמים שכתב שלו, נסב סביב ההוויה החברתית, החלוצית והחקלאית של התקופה שבטרם הקמת המדינה, של המתיישבים הראשונים במושבים, במושבות ובקיבוצים.
סיפור העלילה

הספר "שתיים דובים" מתאר את קורותיה של משפחת תבורי, המתגוררת במושבה בכרמל, כפי שבחרה לספרם רות תבורי, המכונה רותה, מורה לתנ"ך בבית הספר התיכון של המושבה, המתגוררת באחוזת המשפחה, היא "חצר תבורי", שבמושבה. הסיפור נסב סביב יחסיה של רות עם סבה, זאב תבורי, אדם קשה ואכזר אשר לחם במלחמת העצמאות, ולו עין אחת, אחיה הבכור, דוביק, חברו הטוב ביותר, איתן, אשר כמוהו שירת ביחידה מובחרת, אשר היה לאהובה ולבעלה ונטע בנה הקטן. במקביל לסיפור אותו מספרת "רותה" לוורדה, חוקרת מגדר בתולדות היישוב, חלק מהעלילה מסופרת גם על ידי "מספר יודע-כל".
בין הפרקים משולבים שלושה סיפורי ילדים שכתבה רותה לבנה נטע: "השור האדיר, העגלה והתות", "האדם הקדמון והאש", "נטע ומלכמוות". הסיפורים מקבילים לעלילת הספר אשר מפרשת את הרקע לסיפורים אלו, אולם כל סיפור כזה עומד בפני עצמו.
כספרים אחרים של מאיר שלו, הספר כתוב בשפה עשירה, שמתובל בה הומור דק וחשיבה פרועה.
רותה המספרת

כבספרים נוספים של שלו, בא חלק משמעותי מהסיפור מפיו של אחד הגיבורים המשתתפים בעלילה, השתתפות פעילה, כמו ב"שתיים דובים", או השתתפות פסיבית כמו למשל בספרו הראשון: "רומן רוסי". השונה בספר זה הוא שהמספרת היא אישה: רותה. מאיר שלו עצמו מעיד בראיונות, שלא היה לו קל לעצב את סיפורה ושפתה של רותה, המורה לתנ"ך, שצריכה לשלב בשפתה את המיזוג שבין אחת שמתענגת על שפת התנ"ך והשפה העברית, ובין היותה טיפוס שובב, "פרחחית" כלשונו. ברגע שהוא מצא את המשלב המתאים של לשון הגיבורה, היא החלה כאילו לתקשר איתו, והיה לו קל לכתוב מפיה של האישה המיוחדת הזו.
או כפי שמעידה רותה בספר:
אני כותבת כי יש סיפורים שעדיף לכתוב מלספר, כי לא נעים להרגיש את המילים שלהם בתוך הפה. במקום שיהיו כמו עקרבים ונדלים על הלשון, עדיף שיזחלו על הנייר ויטפטפו את הרעל שלהם עליו
במילותיה של רותה יש לא רק הסבר לכתיבתה שלה, אלא לכאורה גם לכתיבתו של שלו את הספר הזה, שמדבר על מעשים שלא תמיד קלים לקליטת הקורא, אך הכתיבה עליהם כאילו מאפשרת להם לעבור סוג מסוים של זיכוך. כי הספר מכיל יצרים עזים, נקמות אפלות, רציחות, נקמת דם - תחושות ואירועים מעבר להתרחשויות הרגילות בספריו.
רותה מעידה על עצמה, שיש לה ראש אחר.
אני אוהבת ראשים אחרים. גם לי יש ראש אחר, לאיתן הראשון [בעלה] היה ראש אחר, לסבא שלי, לטוב ולרע, במיוחד לרע, היה ראש אחר. לדוביק ולדליה, לעומת זאת, אין ראש אחר. לרוב בני האדם אין ראש אחר. יש לכולם אותו ראש והם גם משאילים אותו זה לזה בשעת הצורך.
לקריאה נוספת

משה גרנות, "בהנחה שהשוטרים טיפשים, ואולי גם הקוראים... ", מאזנים,88 (1), 2014. עמ' 34-32. טקסט מלא
הערות שוליים

↑  אורי שגיא, "אורות בערפל", ידיעות ספרים, 1998, עמוד 29.
↑  ראו רומן רוסי שהמספר הוא ברוך שנהר, "עשו" שמספר אותו עשו עצמו, יאיר מנדלסון, שמספר את "יונה ונער" וכן הלאה.
↑  אריאל הורוביץ, ברמת התאוריה... (ראו למעלה)
↑  מאיה סלע, מאיר שלו יוצא לנקום... (ראו למעלה)
אירוויזיון 2011

| --- | --- |


 מספר התחרות:  56
 חצי גמר 1:  10 במאי 2011
 חצי גמר 2:  12 במאי 2011
 גמר:  14 במאי 2011
 מנחים:  שטפן ראב ג'ודית ראקרס אנקה אנגלקה
 רשת השידור המפיקה:  גרמניה ARD ו-NDR
 מיקום האירוע:  גרמניה אספרי ארנה, דיסלדורף, גרמניה
 המפקח על התחרות:  נורווגיה יון אולה סאנד
 השיר הזוכה:  אזרבייג'ן אזרבייג'ן - "Running Scared"
 מספר משתתפות:  43
 מדינות שחוזרות לאחר פרישה:  אוסטריה אוסטריה איטליה איטליה הונגריה הונגריה סן מרינו סן מרינו
 מדינות שפרשו מהתחרות:  אין
 מופעי פתיחה/ביניים:  פתיחה: סטפן ראב ולנה מאייר-לנדרוט עם השיר "לווין" (זוכה התחרות הקודמת). ביניים: יאן דיליי.
 המדינות המשתתפות
 
   מדינות משתתפות בגמר   מדינות משתתפות שלא העפילו לגמר   מדינות שהשתתפו בעבר, אך לא בשנה זו
 → אירוויזיון 2010 אירוויזיון 2012 ← 
 
שטפן ראב, יודית ראקרס ואנקה אנגלקה, מנחי התחרות
תחרות הזמר אירוויזיון לשנת 2011 היא ההפקה ה-56 לתחרות השירים הבינלאומית השנתית של רשת השידור "אירוויזיון" מטעם איגוד השידור האירופי.
התחרות נערכה בדיסלדורף בעקבות זכייתה של גרמניה באירוויזיון 2010 עם השיר "Satellite" ("לוויין"). התחרות נערכה במתכונת של שני חצאי גמר וגמר. חצי הגמר הראשון התקיים ב-10 במאי, חצי הגמר השני ב-12 במאי והגמר ב-14 במאי 2011.
סלוגן התחרות בשנה זאת הוא "הרגש את לבך פועם!" ("Feel Your Heart Beat!‎").
המפקח מטעם איגוד השידור האירופי בשנה זאת הוא יון אולה סאנד מנורווגיה שהחליף את סבנטה סטוקסליוס משוודיה שהיה האחראי משנת 2003.
את הגמר פתחו שטפן ראב ולהקתו ובין השירים לתוצאות היה מופע של יאן דלי ולהקתו.
בחצי הגמר הראשון הופיעה להקת מתופפים על פלדה. בחצי הגמר השני הופיעו רקדני ברייקדאנס למוזיקה קלאסית.
בתום הקראת הניקוד על ידי כל המדינות המשתתפות, הוכרזה אזרבייג'ן כמנצחת עם 221 נקודות בשירה "Running Scared" ("בורח בבהלה"), שבוצע על ידי אל וניקי. למקום השני הגיעה איטליה, אשר חזרה לתחרות לאחר 13 שנות היעדרות.
בנוסף לאיטליה, חזרו לתחרות גם אוסטריה שפרשה ב-2007, סן מרינו שפרשה ב-2008, והונגריה שפרשה ב-2009.
הרקע לתחרות > היערכות איגוד השידור האירופי

איגוד השידור האירופי עשה בשנה זו, בדומה לשנה שעברה, מאמצים להחזרת אוסטריה, איטליה ומונקו לתחרות, לאחר שהפסיקו להשתתף לפני מספר שנים. רשת השידור של אוסטריה האחראית על שליחת נציגות, "ORF", הודיעה כי תחזור לתחרות לאור ניצחון גרמניה כמדינה שכנה ובנוסף לניצחון נורווגיה בשנת 2009, כשתי מדינות ממערב אירופה, כאשר פרשה מהתחרות לאחר שנת 2007 בעיקר עקב טענות להצבעות תרבותיות ופוליטיות שנותנות יתרון למדינות המשתתפות ממזרח אירופה.
גרמניה היא אחת מארבע מדינות המכונות "ארבע הגדולות" ("BIG 4") ביחס לאירוויזיון, מאחר שגרמניה, הממלכה המאוחדת, ספרד וצרפת הן המממנות העיקריות של התחרות ושל הפקות נוספות ברשת האירוויזיון של איגוד השידור האירופי. על כן מאז שנת 2004, שבה הוצגו חצאי הגמר הציבוריים של התחרות, השתתפו תמיד חמש מדינות היישר בגמר – "4 הגדולות" והמדינה המארחת שהיא זוכת התחרות הקודמת. אולם לראשונה מאז 2004, בשנה זו הזוכה מהשנה שעברה והמארחת היא גם אחת מ-"4 הגדולות". על כן בפגישה שערך איגוד השידור האירופי בבלגרד בירת סרביה ב-22 באוגוסט 2010, נדון בין השאר האם המדינה שהגיעה למקום השני אחרי גרמניה, שהיא טורקיה, תשתתף היישר בגמר ושמספר המשתתפות בגמר יישאר כך 25. אך הוחלט בה כי טורקיה לא תקבל מקום היישר בגמר וכך גם שמספר המשתתפות בגמר ירד ל-24, כאשר הגמר יכיל את "4 הגדולות" ו-20 מדינות נוספות שיכללו 10 עולות מכל אחד משני חצאי גמר, כפי שנוהלה שיטת חצאי הגמר מאז שנת 2008. מנגד, נידון בפגישה לאפשר לרשת "RAI" של איטליה להשתתף כמדינה ה-25 היישר בגמר במידה ותחליט לחזור, מאחר שתהיה המממנת החמישית העיקרית של התחרות בנוסף למימון של הפקות נוספות של רשת האירוויזיון. זמן קצר לאחר הודעתה על חזרתה הוחלט כי תשתתף היישר בגמר וכך גם שקבוצת "4 הגדולות" שמדי שנה בגמר תיהפך ל-"5 הגדולות".
כדי למנוע ממדינות המקורבות אחת לשנייה, להצביע האחת לרעותה ממניעים שאינם מוזיקליים טהורים, החליט האיגוד לפעול כמו ב-2008 ב-2009 וב-2010 ולמיין את המדינות המשתתפות ל"סלים", כך שמדינות שקיימים ביניהן קשרים גאוגרפיים, היסטוריים, פוליטיים ותרבותיים יהיו באותו סל, ומסל זה תחולקנה באקראי המדינות שווה בשווה לכל אחד מחצאי הגמר.
להלן ה"סלים" שנקבעו:
| סל ראשון | סל שני | סל שלישי | סל רביעי | סל חמישי | סל שישי |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  אלבניה אלבניה  בוסניה והרצגובינה בוסניה והרצגובינה  מקדוניה מקדוניה  סלובניה סלובניה  קרואטיה קרואטיה  סרביה סרביה  שווייץ שווייץ |  אסטוניה אסטוניה  איסלנד איסלנד  דנמרק דנמרק  נורווגיה נורווגיה  פינלנד פינלנד  שוודיה שוודיה |  אוקראינה אוקראינה  אזרבייג'ן אזרבייג'ן  בלארוס בלארוס  גאורגיה גאורגיה  ישראל ישראל  מולדובה מולדובה  רוסיה רוסיה |  ארמניה ארמניה  בלגיה בלגיה  הולנד הולנד  טורקיה טורקיה  יוון יוון  קפריסין קפריסין |  אירלנד אירלנד  לטביה לטביה  ליטא ליטא  מלטה מלטה  פורטוגל פורטוגל  רומניה רומניה |  אוסטריה אוסטריה  בולגריה בולגריה  הונגריה הונגריה  פולין פולין  סן מרינו סן מרינו  סלובקיה סלובקיה |
הרקע לתחרות > היערכות המדינה המארחת

תחילה נבחרה רשת "ARD" כגוף השידור שישדר את האירוויזיון, אך לבסוף, עקב בעיות תקציב, הועבר השידור ל-"NDR". שמונה ערים גדולות בגרמניה הביעו עניין באירוח התחרות: הבירה ברלין, המבורג, פרנקפורט, מינכן, הנובר, דיסלדורף, קלן, וגלזנקירכן. עם זאת, רק ארבע מתוכן הגישו ב-21 באוגוסט 2010 תוכנית רשמית לאירוח: ברלין, המבורג, דיסלדורף והנובר. בנוסף, ב-2 באוקטובר משכה המבורג חזרה את מועמדותה.
ב-12 באוקטובר הוחלט כי העיר שהגישה את ההצעה ההולמת ביותר היא דיסלדורף. התחרות תיערך באולם אספרי ארנה, שתוכנן לעבור הסבה כך שיוכל לארח את האירוע ולקלוט 24,000 צופים. זאת לאחר השוואה להצעותיהן של ברלין והנובר לארח את התחרות במקומות "אלטרנטיביים יותר" כגון שדה תעופה ישן ואוהל ענק, אשר יכולים להכיל עד כ-10,000 צופים בלבד.
פורמט

סיסמת אירוויזיון 2011 הייתה "הרגש את לבך פועם!". בעקבות סיסמה זה הוחלט על פורמט אשר עוסק בסיסמה זו.
קטעי המעבר בין השירים (המכונים על פי סלנג אירוויזיוני – גלויות) התאפיינו בצילומים שעיקרם אנשים שמגיעים מהמדינה שעומדת להופיע. הצילומים הופיעו בגרמניה על פי אתרים שונים. בסוף כל גלויה נראה המשפט "תרגיש את לבך פועם" בשפת המדינה או נאמר בשפת המדינה. לדוגמה: בשיר הראשון בחצי הגמר הראשון (פולין) אחד מהמצולמים הפיל פתק שעליו נכתב "תרגיש את לבך פועם" בפולנית. בשיר אחריו (נורווגיה) הופיע מטפס הרים נורווגי שצעק "הרגש את לבך פועם!" בנורווגית.
לאחר סיומו של כל שיר צילמו לכמה שניות את המופיעים של השיר הבא. לאחר מכן הופיע לב שמורכב מקווים בצבעי דגל המדינה ולידו נכתב שם המדינה. עיקר הגלויה הופיע וכשהסתיימה בהופעת המשפט, הופיע לב בקווי הדגל של המדינה שפעם. הלב הופיע גם על הרקע. באותו זמן נשמע סאונד של פעימות לב. לאחר מכן התחיל השיר.
הרקע ששימש באירוויזיון 2011 הורכב משני לוחות שניתנים להזזה שמאחוריהם החדר הירוק. על הלוחות הללו מופיע הרקע לשיר. בניגוד לשנה שעברה, שבה הרקע הורכב מנורות בלבד, השנה הופיעו ברקע קטעים של ממש, לדוגמה, בשיר של אירלנד אשר בו הופיעו צלליות של הזמרים או של אנשים רגילים זזים.
לעומת זאת, בשיר האוקראיני, הרקע היה ציורים בחול שצוירו בשידור חי על ידי אומנית מאוקראינה אשר ציירה אותם בפינת הבמה.
מדינות המשתתפות בתחרות

בפגישה שהתקיימה בבלגרד הוחלט כי על כל המדינות להציג את השירים שבחרו עד ל-14 במרץ 2011 ולאחר מכן יתבצע שיבוץ שלהם לשני חצאי הגמר.