stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יוט
תרבות היוט הצפוניים

היוט הצפוניים, הכוללים את הקבוצות "נהר לבן", "אוינטה", ו"אנקומפגרה" הם אמנים מעולים ויצרו דגמים יוצאי דופן של עבודות בחרוזים למטרות פולחן ודת, ותכננו כלי נשק וקישטו אותם על פי התרבות המסורתית. היוט השיגו חרוזי זכוכית וחפצי מסחר אחרים ממגעי מסחר ראשונים עם האירופאים ובמהירות שילבו את השימוש בהם בחפצים דתיים, טקסיים וספרטניים.
כמו שכניהם הדרומיים, הדינה (נאוואחו), חלק גדול מהיוט הצפוניים חברים בכנסייה הילידית האמריקנית ומשתתפים בטקסים הקדושים שבהם נעשה שימוש בפיוטה, קקטוס קטן נטול קוצים, שממנו ניתן להפיק את הסם מסקלין. שמאנים של היוט משתמשים בפיוטה לטפל בזיהומים, כמו גם בצמחים נוספים דוגמת Echinacea angustifolia‏, Ligusticum porteri ו-Salvia dorii. היוט שילבו את דת הפיוטה לתוך תרבותם, ההשפעות שלו חדרו לאומנותם ולחפצי התרבות והדת שלהם. קיימות עדויות שהיוט השתמשו בפיוטה אותה קיבלו במסחר ובצמחים טקסיים עוצמתיים אחרים שבהם השתמשו כאנתאוגן מזמנים קדומים, כדוגמת העלים היבשים של מין של Arctostaphylos המכונה Larb‏, Salvia dorii שנאסף באזור אסקלנטה (הלוצינוגן מתון כאשר מעשנים אותו), ו-Nymphaea odorata, מין של נימפאה שהוא סם נרקוטי חזק. את ה-Salvia dorii נהגו לחלוט כתה יחד עם Echinacea angustifolia והשורש של Nymphaea mexicana, על מנת לטפל בגידולים סרטניים (אף שהשורש של ה-Nymphaea mexicana רעיל בכמויות גדולות, כמויות קטנות יכולות לחזק את שריר הלב אצל חולי לב). בשורשים ובפרחים של הצמח Abronia fragrans נהגו להשתמש לטיפול בבעיות במעיים ובקיבה.
האמונות הדתיות של היוט שאלו הרבה מהאינדיאנים של המישורים לאחר בוא הסוס. יוט צפוניים ויוט אנקומפגרה היו קבוצות האינדיאנים היחידות שידוע כי ייצרו מקטרות טקסיות מאלבסטר כמו מהאבן השחורה הנדירה המכונה באנגלית "אבן המקטרת" (pipestone), המצויה רק בערוצים הגובלים במדרונות הדרום-מזרחיים של הרי יואינטה ביוטה ובקולורדו. אף שסגנון המקטרת של היוט ייחודי, הוא דומה לסגנונות של שכניהם מהמזרח. מאבן המקטרת השחורה נהגו גם להכין אלות קרב קטלניות שהלוחמים השתמשו ביעילות רבה מעל גבי הסוסים. ליוט הייתה סלידה דתית מטיפול בעץ שהכה בו ברק והאמינו כי ישויות הברק ימיתו כל יוט שייגע או יטפל בעץ כזה. זו גם אמונה של בני הנאוואחו. יש עדויות נרחבות שהמגע בין שתי הקבוצות התקיים מזמנים קדומים.
בכל אביב עורכים היוט (הן צפוניים והן דרומיים) את ריקוד הדוב, ריקוד מסורתי בן כמה מאות שנים. כל שנה באמצע הקיץ נערך טקס צום הידוע כריקוד השמש, לטקס זה יש משמעות רוחנית חשובה לבני היוט.
האינדיאנים בני קבוצת היוט אנקומפגרה ממרכז קולורדו היו בין הקבוצות הראשונות המתועדות בעולם להשתמש בתופעה של מכנולומינסנס באמצעות השימוש בגבישי קוורץ על מנת לייצר אור, קרוב לוודאי מאות שנים לפני שהעולם המודרני הכיר את התופעה. היוט הרכיבו רעשנים טקסיים מיוחדים עשויים מעור ביזון אמריקאי שאותו מלאו בגבישי קריסטל שקופים שנאספו מהרי קולורדו ויוטה. כאשר הרעישו ברעשנים בלילה במהלך הטקסים, החיכוך והלחץ המכני של גבישי הקוורץ המתנגשים האחד בשני יצרו הבזקי אור שהבהבו בחלקם דרך עור הביזון השקוף למחצה. היוט האמינו שרעשנים אלו מזעיקים את הרוחות בטקסי היוט, והתייחסו אליהם כאל חפצי דת רבי עוצמה.
קבוצות של בני היוט

בני היוט היו מחולקים בין כמה קבוצות, חלקן קטנות, חלקן גדולות. כיום הם מחולקים לשלוש קבוצות: שבט יוט הצפוני, שבט יוט הדרומי, ושבט יוט ההררי.
קבוצות של בני היוט > קבוצות היסטוריות

כמתואר לעיל אין תקן לכתיבת שמות משפת היוט באותיות לטיניות ולכן קיימים איותים שונים לאותה מילה. ברשימה להלן מוצגים בסוגריים כל האיותים המקובלים.
קבוצות של בני היוט > קבוצות היסטוריות > שבט יוט הדרומי

קפוטה (Kapota ו-Kahpota) – חיו מזרחית לקו פרשת המים של אמריקה דרומית לנהר קונחוס (Conejos River) ומזרחית לריו גראנדה כלפי הצד המערבי של הרי סנגרה דה קריסטו. הם התגוררו גם בעמק סן לואיס, לאורך מקורות הריו גראנדה ולאורך הנהר אנימאס, מרכזם היו באזור צ'אמה (Chama) וטיירה אמארייה (Tierra Amarilla) של ימינו במחוז ריו אריבה. כמו הקבוצה השנייה של בני היוט הדרומיים היו קשרי מסחר בין הקפוטה לאנשי הפואבלו והיו עימותים בינם לבין שבטי המישורים הדרומיים בשל הברית בינם לבין האפאצ'י חיקרייה.
מואצ'ה (Mouache‏, Mahgruhch‏, Mahgrahch‏ ו-Muwac) - חיו לאורך המרגלות המזרחיים של הרי הרוקי מדנוור בקולורדו בצפון ועד לאס וגאס בניו מקסיקו בדרום, היו קשרי מסחר בינם לבין אנשי הפואבלו הצפוניים בייחוד פואבלו טאוס, ולכן היו מכונים לעיתים קרובות "טאוס-יוט". לאחר שאמצו את הרכיבה על סוסים נהגו לנוע דרומה יחד עם בני בריתם אפאצ'י חיקרייה, לדרום-מזרח עד הפנהנדל של טקסס.
קבוצות של בני היוט > קבוצות היסטוריות > שבט יוט ההררי

וימינוצ'ה ("Weeminuche"‏, Weemeenooch‏, Wiminuc‏ ו-Guiguinuches) – חיו מערבית לקו פרשת המים של אמריקה לאורך הנהר דולורס שבמערב קולורדו, בהרי אבאחו (Abajo Mountains), בעמק הנהר סן חואן ויובליו הצפוניים ובהרי סן חואן כולל הרי השולחן והרמות של מזרח יוטה.
קבוצות של בני היוט > קבוצות בני יוט כיום > שבט יוט הצפוני

השבט הגדול ביותר הוא שבט היוט הצפוני, המתגוררים בשמורת יואינטה ויוראי בצפון-מזרח יוטה. זו הקבוצה הגדולה ביותר מכמה קבוצות של אינדיאנים בני היוט והשושוני שהעתיקו מגורים לשמורת האינדיאנים יוט צפוניים בשלהי המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20, כולל שושוני צפוניים, ויוט מקבוצות יואינטה, אנקומפגרה, וייט ריוור ויוט דרומיים.
יש הטוענים כי הם שללו את זכויותיהם של קבוצות היוט האחרות כשהם התארגנו מחדש באמצע המאה ה-20 והשתלטו על שמורת האינדיאנים יואינטה ויוראי עקב כך. התושבים של שמורה זו מודעים היטב למוצאם. תביעות ודיונים משפטיים הם דבר שבשגרה בין יוט בני תערובת שבטי היוט הצפוניים לזכויות הרישום וזכויות היתר השבטיות. כחלק מהמדיניות הפדרלית המכוונת להטמעת האינדיאנים בתרבות האמריקנית (Indian termination policy) חילק הממשל של ארצות הברית את השבט ב-1954 כשהוא מגדיר אוטומטית כל מי שמחצית מאבותיו הקדמוניים או פחות אינם אינדיאנים (blood quantum) כבני תערובת (mixed-blood). עם דחיית מדיניות ההטמעה בשנות ה-70 של המאה ה-20. קיוו בני התערובת לשובם לשבט. מאז 2002 הם מנסים באמצעות תביעה אזרחית לבטל את חוק חלוקת בני היוט. בני התערובת של היוט האשימו את השבט בשלילת זכויותיהם לאדמות השבט ולייחס משפטי שוויוני.
כמה תושבים נספחים, צאצאים של משפחות בני יוט צפוניים מסוימות שבשנים הראשונות סירבו להירשם ולקבל בכך הכרה פדרלית של מוצאם הילידי, חיים באדמות השמורה השייכות למשפחות אחרות מאז העקירה הכפויה של הממשל הפדרלי ב-1881. היוט הנספחים (Affiliate Utes) הגישו גם הם תביעה כנגד ממשל ארצות הברית ושבט יוט הצפוני להכרה פדרלית בהם. אין לטעות בין הנספחים לבין יוט בני תערובת, שמשפחותיהם לא סירבו במקור להירשם.
בני היוט הצפוניים התפזרו ברחבי העולם. הם למדו להיטמע בחברות שונות. יוט צפוניים מכונים גם "נוצ'ו" (Nuchu). לקבוצות שונות יש שמות מורכבים יותר ולכל שם יש משמעות. במהלך השנים השתנתה שפת היוט הצפוניים בצורה נרחבת תוך מיזוג הניבים השונים וההשפעות של השפה האנגלית.
שבט יוט הצפוני החל לרכוש מחדש אדמות שבטיות לשעבר בעקבות חוק הארגון מחדש של האינדיאנים (Indian Reorganization Act) של 1934. הם השיבו לעצמם את השטח בן 2,940 קילומטרים רבועים הקרויים "הרחבת היל קריק" (Hill Creek Extension) באמצעות הממשל הפדרלי ב-1948. החלטות בתי משפט נוספות בשנות ה-80 של המאה ה-20 העניקו ליוט הצפוניים "זכות שיפוט" על שטח בן 12,000 קילומטרים רבועים של אדמות השמורה השנויים במחלוקת. תגליות של נפט וגז טבעי באדמות יוט ביוטה נושאות בחובן הבטחה לשיפור ברמת החיים של חברי השבט.
ב-1965 הסכים שבט יוט הצפוניים להרשות ללשכת הטיוב של ארצות הברית להטות חלק מהמים באגן יואינטה (חלק מאגן הנהר קולורדו) לאגן הגדול. ההטיה ספקה מים ליחידת בונויל (Bonneville Unit) של מיזם מרכז יוטה (Central Utah Project). בתמורה הסכימה לשכת הטיוב לתכנן ולבנות את יחידות יוניטה (Unitah), אפאלקו (Upalco) ויוט של מיזם מרכז יוטה על מנת לאגור מים עבור השבט. עד 1992 לא עמדה לשכת הטיוב בהתחייבויות אלו. על מנת לפצות את השבט בשל כישלונה של לשכת הטיוב לעמוד בהתחייבויותיה מ-1965, כלל סעיף 5 ב"חוק השלמת מיזם מרכז יוטה" (Central Utah Project Completion Act), את הסדרת זכויותיהם של האינדיאנים בני היוט (Ute Indian Rights Settlement). במסגרת ההסדרה קיבל שבט יוט הצפוני 49 מיליון דולרים עבור פיתוח חקלאי, 28.5 מיליון דולרים עבור קידום נופש ודיג ו-195 מיליון דולרים עבור פיתוח כלכלי.
קבוצות של בני היוט > קבוצות בני יוט כיום > שבט יוט הדרומי

שמורת האינדיאנים של היוט הדרומיים שוכנת בדרום-מערב קולורדו, כשבירתה באיגנסיו (Ignacio). האזור סביב שמורת האינדיאנים של היוט הדרומיים הם הגבעות של באיפילד (Bayfield) ואיגנסיו בקולורדו.
היוט הדרומיים הם השבט העשיר ביותר ואוחז בנכסים פיננסיים המתקרבים ל-2 מיליארד דולרים. הימורים, תיירות, נפט וגז והשכרת נכסי דלא ניידי, ובנוסף השקעות פיננסיות ובעסקים שמחוץ לשמורה, תרמו להצלחתם הכלכלית. השבט הוא בעלים של חברת "רד סידר גדרינג" (Red Cedar Gathering Company), שמפעילה צינורות גז טבעי בשמורה וסמוך אליה. השבט הוא גם הבעלים של חברת "רד וילו פרודקשן" (Red Willow Production Company), שהחלה כחברת הפקת גז טבעי בשמורה. החברה התרחבה ומבצעת חיפושים והפקת של נפט וגז בקולורדו, ניו מקסיקו וטקסס. לחברה משרדים באיגנסיו בקולורדו וביוסטון בטקסס. קזינו סקיי יוט (Sky Ute Casino) ומתקני השעשועים והתיירות הנלווים, יחד עם אגם קפוטה המנוהל על ידי השבט, מושכים אליהם תיירים. השמורה מארחת כל שנה את ראלי האופנועים של ארבע הפינות (Four Corners Motorcycle Rally). שבט היוט הדרומי מפעיל את KUST, תחנת רדיו ציבורית גדולה המשרתת את דרום-מערב קולורדו ואת אזור ארבע הפינות.
קבוצות של בני היוט > קבוצות בני יוט כיום > שבט יוט ההררי

שבט יוט ההררי הם צאצאים של קבוצת ומינוצ'ה, שעברה לקצה המערבי של שמורת היוט הדרומיים ב-1897 (הם הונהגו על ידי הצ'יף איגנסיו שעל שמו קרויה הבירה של השמורה). שמורת שבט יוט של הרי יוט שוכנת בסמוך לטאואוק (Towaoc). היא כוללת קטעים קטנים ביוטה ובניו מקסיקו. הפארק השבטי הר יוט (Ute Mountain Tribal Park) גובל בפארק הלאומי מסה ורדה וכולל חורבות רבות של אנשי הפואבלו הקדומים. קהילת וייט מסה של יוטה (White Mesa Community of Utah בסמוך לבלנדינג - Blanding) היא חלק משמורת שבט יוט של הרי יוט, אבל היא אוטונומית כמעט לחלוטין.
אתגרים מודרניים

ההטמעה ההדרגתית בתרבות האמריקנית הציגה הן אתגרים והן הזדמנויות עבור בני היוט. התנאים הנוכחיים של בני היוט דומים לאלו של אמריקנים ילידים רבים החיים בשמורות. הבדלים תרבותיים בין היוט ושאר אמריקה תרמו לכיסי עוני, קשיים בחינוך ודחיקה לשולי החברה, אם כי שבט יוט הדרומי מצליח כלכלית.
בתרבות

ב-1963 יצא לאור ספרו של האל בורלנד (Hal Borland) "כשהאגדות מתות" (When the Legends Die), המספר על ילד מבני היוט הגדל בשמורה אחרי מות הוריו והופך לכוכב במופעי רודיאו. סרט המבוסס על הספר, בכיכובם של פרדריק פורסט וריצ'רד ויידמרק, יצא לאקרנים ב-1972.
מדינת יוטה קרויה על שם השבט. קבוצות הספורט של אוניברסיטת יוטה קרויות "היוט של יוטה" (Utah Utes) וקיבלו אישור מפורש מהשבט להשתמש בשמו.
לקריאה נוספת

McPherson, Robert S. (2011) As If the Land Owned Us: An Ethnohistory of the White Mesa Utes. ISBN 978-1-60781-145-9.
Silbernagel, Robert. (2011) Troubled Trails: The Meeker Affair and the Expulsion of Utes from Colorado. ISBN 978-1-60781-129-9.
ביאורים

↑  ייתכן שהם היו במקור קבוצה של שושוני, שהצטרפה אחר-כך ליוט
הערות שוליים

1 2 3  "Ute-Southern Paiute." Ethnologue.
↑  >American Indian, Alaska Native Tables from the Statistical Abstract of the United States: 2004–2005, US Census Bureau, USA.
↑  David Leedom Shaul. 2014. A Prehistory of Western North America, The Impact of Uto-Aztecan Languages. Albuquerque: University of New Mexico Press.
↑  Bright, William, ed. (2004). Native American Placenames of the United States. University of Oklahoma Press.
↑  "Colorado Indian Tribes and Languages". native-languages.org.
↑  Simmons, Virginia McConnell. Ute Indians of Utah, Colorado, and New Mexico. Norman: University of Oklahoma Press.
↑  Chipeta: Glory and Heartache
↑  "Treaty of the Uintah Reservation 6 June 1855".
↑  "Treaty with The Ute March 2, 1868". Washington, D.C. 2 במרץ 1868. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Agreement with the Capote, Muache, and Weeminuche Utes" (PDF). Pagosa Springs, Colorado. 8 בנובמבר 1878. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Ralph Vary Chamberlin, Some Plant Names of the Ute Indians. American Anthropologist 11:27-40 (p. 32)
1 2  "Chapter Five - The Northern Utes of Utah". utah.gov.
↑  "Ute Memories". utefans.net. אורכב מ-המקור ב-2011-07-24. נבדק ב-2016-06-24.
↑  Nearly 500 "mixed blood" members withdrawn from the tribe
↑  "Richard Nixon: Special Message to the Congress on Indian Affairs". ucsb.edu.
↑  Appeal from the United States District Court
↑  Southern Ute Indian Tribe Growth Fund
↑  Red Cedar Gathering Company
↑  Red Willow Production Company
↑  "Four Corners Motorcycle Rally – Labor Day Weekend – Ignacio Colorado". fourcornersmotorcyclerally.com.
↑  KSUT
↑  Stephen Speckman. "U. Officially Files Appeal on Utes Nickname". Deseret News.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007529641605171  BnF: cb12260167k (data)  LCCN: sh85141600 
מפה המתוארכת ל-1838 המראה את עם ה"יוטה" ("Youta"), מהמהדורה השביעית של הבריטניקה
ציור שנעשה בידי אינדיאנים של קרב בין לוחם יוט ללוחם שאיין רכוב, סביב 1880
משלחת של בני היוט בבירה וושינגטון ב-1880. ברקע וורציז (Woretsiz) וגנרל צ'ארלס אדמס (Charles Adams) עומדים. בחזית משמאל לימין: צ'יף איגנאטיו (Ignatio) של היוט הדרומיים, קרל שורץ (Carl Schurz), מזכיר הפנים של ארצות הברית, הצ'ף אוריי (Ouray) ואשתו צ'יפטה (Chipeta)
ציור של יוט מקבוצת אנקומפגרה בגילוח על עור בונה. היוט הצפוניים היו לוכדים בונים, מגלחים דמויות על העור המעובד והמתוח של החיות, והשתמשו בהם לקישוט המגורים הפרטיים והטקסיים
פטרוגליף של בני היוט בפארק הלאומי ארצ'ס
הצ'יף איגנסיו שעל שמו בירת שמורת שבט היוט הדרומי
יוט צפוניים מבצעים את ריקוד הדלעת. מקור הריקוד משבט קיווה של אוקלהומה
ארנק עור מעוטר בחרוזים של בני היוט.
בובה של בני היוט שנרכשה ב-1905
הרשאה מלכותית

חותם בית המלוכה הדני המופיע על מוצרים שלהם הרשאה מלכותית
הרשאה מלכותית (באנגלית: Royal Warrants of Appointment) הוא חותם הניתן מזה מאות שנים לחברות ויחידים המספקים סחורות או שירותים לחצר המלכות או לחברי משפחת המלוכה. ההרשאה המלכותית מאפשרת למספק השירות או הסחורה לפרסם את העובדה כי הוא נותן השירות לבית המלוכה, כך מקבל הספק תדמית של יוקרה ואיכות. בבריטניה, הרשאות ניתנות בהווה על ידי שניים מחברי משפחת המלוכה לחברות ולסוחרים המספקים סחורות ושירותים לאותם בני משפחה. מספר משפחות מלוכה נוספות בעולם מעניקות הרשאות דומות, כולל משפחות המלוכה בהולנד, בלגיה, תאילנד, דנמרק ושוודיה.
על אף הענקת הרשאה מלכותית, הסוחר ממשיך לספק את סחורתו, או שירותיו, בתמורה לתשלום. החותם המלכותי המעיד על ההרשאה מופיע לרוב על גבי עטיפת המוצר, ועל פרסומי החברה או נותן השירות, ונוסחו הוא "By Appointment to" בצירוף תוארו ושמו של הלקוח המלכותי. ההרשאה המלכותית הידועה המוקדמת ביותר ניתנה לחברת אורגים בשנת 1155 על ידי הנרי השני, מלך אנגליה.
מחזיקי הרשאות מלכותיות בבריטניה

הרשאות מלכותיות בבריטניה מוענקות בתחילת המאה ה-21 על ידי שניים מבני משפחת המלוכה: אליזבת השנייה, מלכת הממלכה המאוחדת ונסיך ויילס. הרשאות מלכותיות שניתנו על ידי אליזבת, המלכה האם פקעו באופן אוטומטי בשנת 2007, חמש שנים לאחר מותה.
כ-800 חברות ויחידים, בהם מספר חברות שאינן בריטיות, מחזיקות ביותר מ-1100 הרשאות מלכותיות לבני משפחת המלוכה הבריטית. כדי לזכות בהרשאה מלכותית על היחיד, או החברה, לספק לבן משפחת המלוכה שירותים או סחורה במשך למעלה מחמש שנים בטרם תישקל הבקשה לקבלת ההרשאה. ההרשאות ניתנות על פי שיקול דעתו של הלורד צ'מברלין, העומד בראש ועדת ההרשאות לבעלי המלאכה המשרתים את משק הבית המלכותי. ההרשאות ניתנות לתקופה קצובה וברת חידוש, של חמש שנים, אולם ניתן לבטלן בכל עת. חלק ממחזיקי ההרשאות צברו ותק של למעלה מ-100 שנה. לא קיימת חובה כי מעניק ההרשאה ישתמש באופן אישי במוצר או בשירות שלו ניתנת ההרשאה. כך למשל, סיגריות של יצרן מסוים אשר להן הוענקה משך שנים הרשאה מלכותית נקנו לצורך שימושם של אורחי בית המלוכה. הרשאה זו בוטלה מטעמי מדיניות ציבורית.
הרשאות מלכותיות מוענקות אך ורק לבעלי מלאכה ומסחר. בעלי מקצוע, סוכנויות כח אדם, מתכנני מסיבות, אנשי תקשורת, משרדי ממשלה, ובתי עינוגים, אינם עומדים בתנאים להענקת הרשאה.
הערות שוליים

↑  The Royal Warrant Holders Association
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4514394-8
לאה פדידה

לאה פדידה בן-שיטרית (נולדה ב-6 בספטמבר 1968) היא פוליטיקאית ישראלית שכיהנה כחברת כנסת מטעם מפלגת העבודה, כמשנה לראש עיריית יקנעם עילית ובכירה בקרן הקיימת לישראל.
ביוגרפיה

פדידה נולדה בחיפה לאם שהייתה עולה חדשה מרומניה ולאב שעלה לישראל ממרוקו. היא גדלה בשכונת נוה פז ברחוב חטיבת כרמלי בעיר והייתה חברה בתנועת הנוער בית"ר. את שירותה בצה"ל עשתה כמדריכת נוער בגדנ"ע. ב-1990 עברה להתגורר ביקנעם עלית. היא בעלת תואר ראשון במדעי החברה והרוח מהאוניברסיטה הפתוחה ותואר שני בהצטיינות יתרה במדיניות ציבורית מאוניברסיטת תל אביב.
ב-1988 החלה לעבוד בקק"ל כמדריכת טיולים. בהמשך, מונתה למנהלת תחום חינוך במרחב הצפון של הקרן, מנהלת במדור קהילה ויער במרחב צפון, ומרכזת פרויקטים ארציים. בדצמבר 2016 מונתה לדוברת הקרן קיימת לישראל. ב-2017 קודמה לתפקיד חדש במסגרת עבודתה בארגון ומונתה לניהול אגף קשרי ציבור וקהילה ויו"ר מינהלת שנת ה-115 של הקרן. באופן זה, למעשה, הקרן הקיימת שימשה מקום עבודתה היחיד בשכר, מאז השתחררה מהצבא ועד לכניסתה לכנסת.
ב-1999 נבחרה למועצת יקנעם עלית, בסיעתו של סימון אלפסי. במסגרת התפקיד הובילה ועדות שונות: ועדת החינוך, הוועדה לתכנון ובניה, הוועדה לקידום מעמד האישה והוועדה לאיכות הסביבה. כיהנה בהתנדבות כמשנה לראש העיר, יושבת ראש דירקטוריון רשת המרכזים הקהילתיים של יקנעם, יושבת ראש מועצת הנשים העירונית, ודירקטורית בחברה הכלכלית של יקנעם. בנוסף הייתה בין היוזמים להקמת היחידה לקידום והעצמת נשים ביקנעם ובאזור העמקים "פורום נשות העסקים", ועמדה בראש היחידה. כחברת מועצה יזמה תוכנית להתאמת שעות פעילות הצהרונים במועצה לבין שעות העבודה במשק ונמנתה עם יוזמי הקמתה של שלוחת האוניברסיטה הפתוחה ביקנעם.
עומדת בראש אגף החברות של מפלגת העבודה והייתה ב-2007 ממקימות חוג חברות המפלגה "עת נשים". בנוסף כיהנה כחברת הנהלה ודירקטוריון בגופים ציבוריים שונים: עמותת כ"ן, ועדת היגוי ארצית לזכויות אזרחים ותיקים, מרכז השלטון המקומי ודירקטורית קרן ברל כצנלסון. ביולי 2017 נבחרה לכהן כחברה בבית נבחרי ההסתדרות כנציגת סיעת העבודה. משמשת כראש אגף נשים במפלגת העבודה.
לקראת הבחירות לכנסת ה-19 התמודדה בפריימריז ונבחרה במקום ה-32 ברשימת העבודה לכנסת. היא קודמה למקום ה-31 בשל התפטרותו של עמיר פרץ מן הרשימה, אולם לא נכנסה לכנסת. בפריימריז במפלגת העבודה שנערכו לקראת הבחירות לכנסת העשרים ב-2014, הגיעה פדידה למקום ה-27 ברשימת המחנה הציוני וגם בפעם הזאת, לא נכנסה לכנסת לאחר הבחירות. ב-4 באוקטובר 2017 התפטר אראל מרגלית מחברותו בכנסת. יומיים לאחר מכן החלה פדידה את כהונתה כחברת כנסת.
בבחירות לכנסת ה-21 שובצה במקום ה-19 ברשימת העבודה ולא נכנסה לכנסת.
לקראת הבחירות המוניציפליות של  2023 (שנדחו ל-2024), הודיע ראש העיר הוותיק של יקנעם, סימון אלפסי, שלא יתמודד שוב. פדידה הודיעה אז על ריצה לראשות העיר מטעם מפלגת העבודה, במסגרת הסיעה של אלפסי. בהמשך הודיעו גם מפלגות "הליכוד" ו"תקווה חדשה" על התמיכה בפדידה. פדידה קיבלה 4,422 קולות (38.29%) והפסידה לרומן פרס.
חיים אישיים

פדידה נשואה ואם לבן ולבת. מתגוררת ביקנעם עילית.
הערות שוליים

↑  רשומות ילקוט הפרסומים 5242 (עמ' 637), ‏19 בנובמבר 2013
1 2 3  לפי דבריה של נשואת הערך בריאיון לנחמה דואק בתוכנית "חיידק פוליטי", ערוץ הכנסת, 19 באוקטובר 2017
1 2 3 4 5  אריק בנדר, האם שעשתה שינוי ביקנעם רוצה להיכנס לכנסת, באתר nrg‏, 14 בנובמבר 2012
↑   טלי חרותי-סובר, בכירים בקק"ל: "היו"ר דני עטר ממנה את מקורביו לתפקידים בארגון", באתר TheMarker‏, 11 בדצמבר 2016
↑   רביב דרוקר, האיש שמוכן "להתאבד" כדי שאפי הגדול מקק"ל לא יילך לשום מקום, באתר TheMarker‏, 23 ביולי 2015
↑  טובה גולדבלט, הפנתרות מפורום נשות העסקים, באתר mynet (כפי שנשמר בארכיון האינטרנט), 22 בנובמבר 2009
↑  אדוט רועי, היסטוריה ביקנעם: מחזור א' של האוניברסיטה הפתוחה בעיר יצא לדרך, באתר יקנעם - שירותים מקוונים (ארכיון)
↑  עת נשים מזמינות למפגש עם אהוד ברק, באתר "עבודה שחורה"
"עת נשים" - פורום נשות מפלגת העבודה החליט לתמוך בשלי, באתר של שלי יחימוביץ', 21 בספטמבר 2011
↑  הבוגרת לאה פדידה בכנס חברי מועצות ברשויות המקומיות בישראל, באתר אוניברסיטת תל אביב, ‏28 בנובמבר 2014
1 2  זליג אהרונוביץ, "יקנעם זה הבית שלי", באתר עיתון כוכב, ‏14 ביולי 2017 (ארכיון)
↑  טל שלו‏, אחרי כהונה של חמש שנים: ח"כ מרגלית הודיע על פרישה מהכנסת, באתר וואלה, 3 באוקטובר 2017
↑  יהונתן ליס, מיכאלי, בר-לב ושפיר בעשירייה הפותחת; 6 נשים ב-20 המקומות הראשונים, באתר הארץ, 30 בנובמבר 2012
↑  דפנה ליאל, כתבת כנסת ועזרי עמרם, ‏תוצאות הפריימריז בעבודה: יחימוביץ' במקום ה-1, שפיר ושמולי אחריה, באתר ‏מאקו‏, 14 בינואר 2015
↑  הודעות הכנסת, ח"כ אראל מרגלית התפטר מהכנסת, באתר הכנסת, ‏4 באוקטובר 2017, י"ד בתשרי תשע"ח
↑  חזקי ברוך, אם ל-2 מיקנעם: פדידה תחליף את מרגלית, באתר ערוץ 7, 3 באוקטובר 2017
↑  מתן וסרמן, ‏תנועת הליכוד הודיעה על תמיכתה בלאה פדידה לראשות העיר, באתר מעריב אונליין, 11 ביולי 2023
אליפות וימבלדון 1973

| --- | --- |
 ענף:  טניס 
 תקופת התחרות:  1973 
 מספר תחרות:  87 
 כספי זכייה:  £52,400
 זוכה:  גברים:יאן קודש (צ'כוסלובקיה) נשים:בילי ג'ין קינג (ארצות הברית) זוגות גברים:ג'ימי קונורס (ארצות הברית)/איליה נסטסה (רומניה) זוגות נשים:רוזמרי קזאלס/בילי ג'ין קינג (ארצות הברית) זוגות מעורבים:אוון דוידסון (אוסטרליה)/בילי ג'ין קינג (ארצות הברית)
 אתר רשמי
 
 → אליפות וימבלדון 1972 אליפות וימבלדון 1974 ← 
 
אליפות וימבלדון 1973 הייתה תחרות טניס שנערכה על מגרשי הדשא של אצטדיוני הטניס בווימבלדון. התחרות התחילה ב-25 ביוני והסתיימה ב-8 ביולי. תוכנית התחרות כללה תחרויות גברים, תחרויות נשים ותחרויות זוגות גברים, זוגות נשים וזוגות מעורבים.
בילי ג'ין קינג (ארצות הברית) זכתה ב-3 תחרויות ובכך שחזרה את הישגה משנת 1967.
חרם

במאי 1973 השחקן היוגוסלבי ניקולה פיליץ' הושעה על ידי איגוד הטניס היוגוסלבי בטענה שהוא סירב להשתתף בנבחרת ארצו בגביע דייוויס. הפדרציה הבינלאומית לטניס תחילה תמכה בהשעייתו אך בסופו של דבר קיצרה את ההשעיה מ-9 חודשים לחודש בלבד. עם זאת, הדבר עדיין לא אפשר לו להשתתף באליפות וימבלדון. התאחדות הטניסאים המקצוענים סברה שההסברים של פיליץ' מניחים את הדעת וכי אין מקום להטיל עליו שום עונש. בעקבות החלטת האיגוד, 81 טניסאים מקצוענים החרימו את האליפות. 3 טניסאים שהשתתפו באליפות למרות החלטת האיגוד נקנסו על ידו.
למרות החרם, מעל ל-300 אלף צופים הגיעו לאליפות, מספר גבוה מאוד יחסית לאותה תקופה.
הפרסים

משתתפי תחרויות קיבלו את הפרסים הבאים:
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| תחרות | תחרות | מנצח | גמר | חצי הגמר | רבע הגמר | הסיבוב הרביעי | הסיבוב השלישי | הסיבוב השני | הסיבוב הראשון |
| בודדים | גברים | £5,000 | £3,000 | £1,000 | £550 | £300 | £200 | £125 | £100 |
| בודדים | נשים | £3,000 | £2,000 | £700 | £400 | £250 | £150 | £100 | £75 |
| זוגות | זוגות גברים | £1,000 | £600 | £400 | £200 | 0 | 0 | 0 | - |
זוגות: 
| זוגות | זוגות נשים | £600 | £400 | £200 | £100 | 0 | 0 | 0 | - |
| זוגות מעורבים | £500 | £350 | £175 | £100 | 0 | 0 | 0 | 0 |  |
סך הפרסים באליפות היה £52,400
התחרות > תחרות הנשים

בתחרות הנשים השתתפו 96 טניסאיות שחולקו ל-8 בתים. 8 טניסאיות זכו לדירוג:
מרגרט קורט (אוסטרליה אוסטרליה), מנצחת תחרות בשנים 1963, 1965 ו-1970, הודחה בחצי הגמר
בילי ג'ין קינג (ארצות הברית ארצות הברית), מנצחת תחרויות 1966–1968 ו-1972, ניצחה בתחרות
איבון גולגונג (אוסטרליה אוסטרליה), מנצחת תחרות 1971, הודחה בחצי הגמר
כריס אוורט (ארצות הברית ארצות הברית), הפסידה במשחק הגמר
רוזמרי קזאלס (ארצות הברית ארצות הברית), הודחה ברבע הגמר
וירג'יניה וייד (בריטניה בריטניה), הודחה ברבע הגמר
קרי מלוויל (אוסטרליה אוסטרליה), הודחה ברבע הגמר
אולגה מורוזובה (ברית המועצות ברית המועצות), הודחה ברבע הגמר
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 | 14 | 15 | 16 | 17 | 18 | 19 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|   | רבע הגמר | רבע הגמר | רבע הגמר | רבע הגמר | רבע הגמר |  |  | חצי הגמר | חצי הגמר | חצי הגמר | חצי הגמר | חצי הגמר |  |  | משחק הגמר | משחק הגמר | משחק הגמר | משחק הגמר | משחק הגמר |
 
|   |  1 |   אוסטרליה מרגרט קורט | 4 | 6 | 6 |   |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
|  |  8 |   ברית המועצות אולגה מורוזובה | 6 | 4 | 1 |   |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
|  |  8 |   ברית המועצות אולגה מורוזובה | 6 | 4 | 1 |   |   |  1 |   אוסטרליה מרגרט קורט | 1 | 6 | 1 |   |  |  |  |  |  |  |
|  |  |  |  |  |  |   |   |  1 |   אוסטרליה מרגרט קורט | 1 | 6 | 1 |   |  |  |  |  |  |  |
|  |  |  |  |  |  |   |   |  4 |   ארצות הברית כריס אוורט | 6 | 1 | 6 |   |  |  |  |  |  |  |
|  |  4 |   ארצות הברית כריס אוורט | 6 | 4 | 6 |   |   |  4 |   ארצות הברית כריס אוורט | 6 | 1 | 6 |   |  |  |  |  |  |  |
|  |  4 |   ארצות הברית כריס אוורט | 6 | 4 | 6 |   |  |  |  |  |  |  |   |  |  |  |  |  |  |
|   |  5 |   ארצות הברית רוזמרי קזאלס | 2 | 6 | 2 |   |  |  |  |  |  |  |   |  |  |  |  |  |  |
|  |  |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |  4 |   ארצות הברית כריס אוורט | 0 | 5 |  |
|  |  |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |  2 |   ארצות הברית בילי ג'ין קינג | 6 | 7 |  |
|   |  6 |   הממלכה המאוחדת וירג'יניה וייד | 3 | 3 |   |   |  |  |  |  |  |  |   |  |  |  |  |  |  |
|  |  3 |   אוסטרליה איבון גולגונג | 6 | 6 |   |   |  |  |  |  |  |  |   |  |  |  |  |  |  |
|  |  3 |   אוסטרליה איבון גולגונג | 6 | 6 |   |   |   |  3 |   אוסטרליה איבון גולגונג | 3 | 7 | 3 |   |  |  |  |  |  |  |
|  |  |  |  |  |  |   |   |  3 |   אוסטרליה איבון גולגונג | 3 | 7 | 3 |   |  |  |  |  |  |  |
|  |  |  |  |  |  |   |   |  2 |   ארצות הברית בילי ג'ין קינג | 6 | 5 | 6 |   |  |  |  |  |  |  |
|  |  7 |   אוסטרליה קארי מלביל | 8 | 6 |   |   |   |  2 |   ארצות הברית בילי ג'ין קינג | 6 | 5 | 6 |   |  |  |  |  |  |  |
|  |  7 |   אוסטרליה קארי מלביל | 8 | 6 |   |   |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
|   |  2 |   ארצות הברית בילי ג'ין קינג | 9 | 8 |   |   |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
במשחק הגמר בילי ג'ין קינג מארצות הברית נפגשה עם כריס אוורט, גם היא מארצות הברית, וניצחה אותה בשתי מערכות. לבילי ג'ין קינג זה היה הניצחון ה-5 בתחרויות הנשים בווימבלדון.