stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
רוזנות פלנדריה
היסטוריה > שגשוג במאה ה-12 וה-13 (1071–1278)

בית פלנדריה נשאר בשלטון עד 1119, אז מת בלדווין השביעי מפלנדריה ללא יורש, ואת המחוז ירש שארל, מבית דנמרק. הוא זנח את התואר "מרקיז מפלנדריה", ששימש לצד תואר הרוזן מאז המאה ה-10. הרוזנים של פלנדריה היו האדונים הצרפתיים האחרונים שהשתמשו בתואר מרקיז, שלא ישמש שוב בצרפת עד 1504. לאחר הפסקה קצרה תחת שלטונו של גיום קליטו מנורמנדי (1127–1128), המחוז עבר לתיירי מאלזס מבית אלזס. תחת תיירי (1128–1168) ויורשו פיליפ מאלזס, חשיבותה וכוחה של פלנדריה גברו.
במחצית השנייה של המאה ה-12 עברה הרוזנות תקופה של שגשוג רב כאשר פיליפ מאלזס הצליח לשלב את רוזנות ורמנדואה בפלנדריה באמצעות ירושת אשתו. השטחים שבהם שלט כעת הגיעו למרחק של 25 קילומטרים מפריז, והיו גדולים יותר מהשטחים שנשלטו ישירות על ידי האדון הפיאודלי שלו, המלך הצרפתי.
בתקופת שלטונו של בית אלזס התפתחו ערים והוקמו מוסדות חדשים. הנמלים של גרבלינס, ניופור, דאם, בירבליט, דנקרק ומרדייק נוסדו, כמו גם קאלה על ידי אחיו של פיליפ מתיו מאלזס. מלבד הקולוניזציה, פעלו הנמלים גם כדי לצמצם את הסחף של נהרות Aa, Yser ו-Zwin, אשר סיכנו את הנגישות של סן-אומר, איפר וברוז'. בירבליט שימשה גם קונטרה להשפעה ההולנדית.
שותפי הסחר כללו את אנגליה, המדינות הבלטיות וצרפת על פני הים, וחבל הריין ואיטליה על פני היבשה. לסחר בצמר עם אנגליה הייתה חשיבות מיוחדת לתעשיית הבדים העולה בפלנדריה. העושר של ערים פלמיות רבות (כפי שמעידים מגדלי הפעמונים ואולמות הבד שלהן) הגיע מתעשיית הבדים. מלבד זאת, היה חשוב גם סחר התבואה עם אנגליה ודרך הולנד עם המבורג. סנט-אומר הפכה לנמל המעבר החשוב ביותר ליין צרפתי במאה ה-12. אלו היו מאות השנים של פריצת הדרך של הסוחרים הפלמים, עם הסחר שלהם עם אנגליה, האזור הבלטי ודרום-מערב צרפת, כמו גם הנתיבים היבשתיים לחבל הריין ולאיטליה, אם כי מאוחר יותר רק הירידים השנתיים של שמפאן. עיירות המסחר הפורחות של פלנדריה הפכו אותה לאחד מהחלקים העירוניים ביותר באירופה.
בשנת 1194, בלדווין הראשון מקונסטנטינופול מבית אנו, ירש את בית אלזס.
היסטוריה > המשבר של המאה ה-14 (1278–1384)

בשנת 1278 גי מדמפייר, מבית דמפייר, הפך לרוזן פלנדריה. מלך צרפת רצה לכבוש סופית את פלנדריה, ופתח במלחמה הצרפתית-פלמית (1297–1305). במאה ה-12, המרכזים העירוניים האוטונומיים של הטריטוריה היו חזקים יותר, והביסו את הצרפתים קרב דורבנות הזהב ב-1302. אבל לבסוף ניצחו הצרפתים בקרב מונס-אן-פבל ועם הסכם אתי-סור-אורז' שלאחר מכן (1305) איבדה פלנדריה את ליל, דואה ואורשייה לצרפת ונאלצה לשלם קנסות מופקעים אך שמרו על עצמאותם כמחוז של הממלכה הצרפתית. במהלך תקופה זו, פלנדריה חוותה תקופה של שגשוג יחסי עם תעשיית הבדים החזקה ויצירות האמנות המגוונות שלה. הסחר בפלנדריה היה כה נרחב עד שפסלים של המדונה והילד נוצרו בפלנדריה עם שנהב, שהיה נגיש רק על ידי רשתות הסחר באוקיינוס ההודי.
עם זאת, השגשוג הפלמי דעך במאה שלאחר מכן, עקב ירידה נרחבת באוכלוסיית אירופה בעקבות המוות השחור של 1348, הפרעה במסחר במהלך מלחמת מאה השנים האנגלו-צרפתית (1338–1453), והגברת ייצור הבדים האנגלי. אורגים פלמים עברו לוורסטד ולצפון וולשאם בנורפוק במאה ה-12 והקימו שם את תעשיית הצמר.
היסטוריה > המאה ה-15 הבורגונדית (1384–1506)

באמצעות נישואיו עם מרגרט מדמפייר בשנת 1369, פיליפ הנועז, דוכס בורגונדי, סיים את עצמאותה של פלנדריה. פלנדריה הפכה לנחלה של בית ולואה-בורגונדי, ששלט על מדינת בורגונדיה. בשנת 1449 העיר גנט התמרדה נגד הדוכס פיליפ הטוב. בשנת 1453 ריסק פיליפ את המורדים בקרב גאוור, וסיים את המרד.
הערים גנט וברוז' פעלו בעבר למעשה כערי-מדינה, ועם מותו של הדוכס שארל הנועז ניסו לתבוע מחדש את העמדה הזו באמצעות הפריבילגיה הגדולה שהוציאו ממרי מבורגונדי, בתו ויורשתו של שארל. בשנת 1482 מתה מארי מבורגונדי, מה שהפך את בנה הצעיר פיליפ הראשון מקסטיליה מבית הבסבורג לרוזן החדש, ואת בעלה מקסימיליאן הראשון מאוסטריה לעוצר הרוזנות. הערים הפלמיות ערכו שני מרידות נוספות, אך אלה הוכנעו בסופו של דבר על ידי צבאות האימפריה הרומית הקדושה.
הסכם סנליס משנת 1493 קבע שלום בין צרפת להבסבורגים; לפי תנאי האמנה, פלנדריה תהיה מעתה טריטוריה של האימפריה הרומית הקדושה.
היסטוריה > שבעה עשר המחוזות במאה ה-16 (1506–1598)

תחת קרל החמישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה (נולד בעיר הפלמית גנט), הפכה פלנדריה לחברה בחוג הבורגונדי. הרוזנות הייתה מעורבת מאוחר יותר במלחמות חלרה.
באמצעות הסנקציה הפרגמטית של 1549, רוזנות פלנדריה נותקה רשמית מצרפת. היא הפכה לטריטוריה עצמאית של האימפריה הרומית הקדושה. מעשה חוקתי זה הפך את פלנדריה לחלק משבעה-עשר המחוזות, שהיוו את ארצות השפלה ומכאן ואילך יעברו בירושה כולה.
ארצות השפלה תפסו מקום חשוב באימפריה. עבור קרל באופן אישי, הם היו האזור שבו בילה את ילדותו. בגלל המסחר והתעשייה והערים העשירות, הם היו חשובים גם לאוצר. הרוזנות הועברה לענף הספרדי של בית הבסבורג עם פליפה השני, מלך ספרד, ולאחר 1556 הייתה שייכת למלכי ספרד.
בשנת 1566 ב-Steenvoorde (בפלנדריה הצרפתית) ה-Beeldenstorm התפרץ. ה-Beeldenstorm התפשט בכל ארצות השפלה והוביל בסופו של דבר לפרוץ מלחמת שמונים השנים ולהתנתקותה של הרפובליקה ההולנדית. במקור פלנדריה שיתפה פעולה עם המחוזות הצפוניים כחברה באיחוד אוטרכט, וגם חתמה על חוק הביטול ב-1581, אך מ-1579 עד 1585, בתקופה הידועה כ"הרפובליקה הקלוויניסטית של גנט", היא נכבשה מחדש על ידי צבא ספרד.
היסטוריה > המאה ה-17 הספרדית (1598–1713)

פלנדריה נשארה בשליטה ספרדית. באמצעות מאמציו של לואי הארבעה עשר, מלך צרפת, כל חלקה הדרומי של פלנדריה סופח לצרפת, ונודע כדרום פלנדריה או פלנדריה הצרפתית. מצב זה קיבל תוקף רשמי בשנת 1678 בהסכמי ניימכן.
היסטוריה > המאה ה-18 האוסטרית (1713–1789)

לאחר הכחדת הענף הספרדי של ההבסבורגים, הענף האוסטרי של ההבסבורגים הפך לרוזני פלנדריה. תחת מריה תרזה מאוסטריה, ארצות השפלה האוסטריות שגשגו.
היסטוריה > שנים אחרונות (1789–1797)

בשנת 1789 פרצה מהפכה נגד הקיסר יוזף השני. בשנת 1790 רוזנות פלנדריה ומחוז נפרד בשם פלנדריה המערבית, שהיוו את השטחים שהחזירה צרפת לקיסר, היו שתיהן מהחברות המייסדות של המדינות הבלגיות המאוחדות. ממש כמו שאר חלקי ארצות השפלה האוסטריות, רוזנות פלנדריה הכריזה על עצמאותה. זה התרחש בשוק שישי בגנט ב-4 בינואר 1790. ה"מניפסט ואן ולנדרן" נכתב על ידי שארל-ז'וזף דה גראב וז'אן-ז'וזף ראפסה.
רוזנות פלנדריה חדלה להתקיים רשמית בשנת 1795, כאשר סופחה לצרפת, וחולק לשני מחוזות: ליס (כיום מערב פלנדריה) ואסקוט (היום מזרח פלנדריה ופלנדריה הזיילנדית). אוסטריה אישרה את אובדן שלטונה בהסכם קמפו פורמיו משנת 1797.
לאחר המהפכה הצרפתית לא שוקם המחוז, ובמקום זאת המשיכו שני המחוזות את קיומן כמחוזות מזרח ומערב פלנדריה בממלכה המאוחדת של ארצות השפלה, ולאחר מכן, לאחר המהפכה הבלגית, בבלגיה.
תואר רוזן פלנדריה

משנת 1840 ואילך, התואר "רוזן פלנדריה" נוכס על ידי בית המלוכה של בלגיה. ככלל הוא ניתן לשני בתור הירושה לכס המלכות הבלגי. תואר הרוזן של פלנדריה בוטל בהחלטה מלכותית ב-16 באוקטובר 2001.
מפה טופוגרפית של רוזנות פלנדריה בסוף המאה ה-14, הגבול הצרפתי-קיסרי מסומן באדום
הרוזן פיליפ (שני מימין) כנושא חרב בהכתרתו של פיליפ השני. הרוזן של פלנדריה היה אחד מ-12 אצילים או ה"רעים" העתיקים של מלך צרפת (ציור פאנל 1455 מאת ז'אן פוקה).
Pagi כלומר "מחוזות" של פלנדריה, איחוד של המרקיזות לשעבר של פלנדריה, מראה את כל האדמות שיובשו לאחר מכן מהים.
רוזנות פלנדריה מהמאה ה-10 ליד לותרינגיה.
מינוי בולדווין הראשון, הרוזן הראשון של פלנדריה מאת קרל הקירח, המלך הפרנקי.
ממלכת צרפת בשנת 1030 (פלנדריה למעלה, בירוק.)
הגרבנסטין בגנט, נבנה על ידי פיליפ מאלזס
מפת פלנדריה ואנו לאחר הרוזנת ז'אן דה קונסטנטינופול (1200–1244)
גברת וג'נטלמן פלמיים בשנת 1400, מאויר בכתב היד "Théâtre de tous les peuples et nations de la terre avec leurs habits et ornemens divers, tant anciens que modernes, diligement depeints au naturel". צויר על ידי לוקאס ד'היר במחצית השנייה של המאה ה-16. נשמר בספריית אוניברסיטת גנט.
טירת Wijnendale עם נוף של החלק מהמאה ה-15
מפה של רוזנות פלנדריה משנת 1609 מאת מתיאס קוואד, קרטוגרף, ויוהנס בוסמכר, חרט ומוציא לאור, קלן
חיילים אוסטרים בניירווינדן במהלך מלחמות המהפכה, 1793
פאולין נירמאסוהוקו

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  אפריל 1946 (בת 78) Ndora, רואנדה-אורונדי 
 מדינה:  רואנדה רואנדה
 השכלה:  האוניברסיטה הלאומית של רואנדה 
 מפלגה:  התנועה הלאומית הרפובליקנית לדמוקרטיה ופיתוח, Interine Rwandan govern 
 בן או בת זוג:  Maurice Ntahobari 
 
פאולין נירמאסוהוקו (באנגלית: Pauline Nyiramasuhuko; נולדה באפריל 1946) היא פוליטיקאית רואנדית, שכיהנה בתפקיד שרה במשרד הרווחה וקידום נשים. היא הורשעה על כך שהסיתה את כוחות המיליציה לבצע אונס בנשים במהלך רצח העם ברואנדה בשנת 1994. היא נשפטה על רצח עם והסתה לאונס על ידי בית הדין הפלילי הבינלאומי לרואנדה (ICTR) בארושה, טנזניה. ביוני 2011 הורשעה בשבעה אישומים ונידונה למאסר עולם. היא האישה הראשונה שהורשעה ברצח עם על ידי ICTR, והאישה הראשונה שהורשעה באחריות לאונס.
תחילת חיים וקריירה

פאולין נירמאסוהוקו נולדה בכפר חקלאי קטן במחוז במחוז בוטרה, למשפחה ענייה משבט ההוטו. כשלמדה בתיכון התיידדה עם אגתה אווילינגימאנה, אשתו לעתיד של Juvénal Habyarimana, שהפך נשיא רואנדה ב-1973.
נירמאסוהוקו למדה באוניברסיטה עבודה סוציאלית ועבדה בתחום. ב-1968 נישאה והיו לה ארבעה ילדים. אחד מילדיה נידון אף הוא על ידי ICTR על שותפות ברצח העם. נירמאסוהוקו הועסקה בתפקיד ממשלתי מטעם משרד הרווחה, והתמקדה בחינוך נשים לבריאות וטיפול בילדים. ב-1986, החלה ללמוד משפטים באוניברסיטה הלאומית של רואנדה. מונתה לשרת הרווחה וקידום נשים בממשלה מ-1992.
רקע לפשעיה

רצח העם ברואנדה החל ב-6 באפריל 1994, מיד לאחר התנקשות באגתה אווילינגימאנה. בני הוטו חמושים התפרסו, הקימו נקודות בדיקה ל-בני הטוטסי הנמלטים, ועודדו את רציחתם. בני ההוטו שסירבו להשתתף ברצח העם הותקפו. בני הוטו אחרים שמרו על היציאות ומנעו את בריחת בני הטוטסי.
ממשלת המעבר של רואנדה שלחה את פאולין נירמאסוהוקו מהבירה קיגאלי, לעיר הולדתה. כנציגת הממשלתה היא תבעה ממושל המחוז לארגן את הרציחות. כאשר הוא סירב, הוא הוצא להורג, ו נירמאסוהוקו פעלה להבאת כוחות מעיר הבירה שימשיכו ברצח העם.
ב-25 באפריל 1994, הוזמנו אלפי פליטים בני טוטסי להתאסף באצטדיון בו היה הצלב האדום אמור לספק מזון ומחסה. נירמאסוהוקו הורשעה כי ארגנה מלכודת מוות מתוכננת באצטדיון. כוחות הוטו צבאיים, בראשות בנה של פאולין בן ה-24, Arsène Shalom Ntahobali, הקיפו את האצטדיון. הפליטים עברו אונס, עינויים, ורצח. חלקם נרצחו על ידי קטיעת איברים, חלקם אף נשרפו בעודם בחיים. נירמאסוהוקו הורשעה כי נתנה הוראה לחיילי הצבא "לאנוס את כל הנשים לפני שרוצחים אותן". במקרה מתועד אחר, היא הזמינה חיילי הצבא, שעליהם הייתה ממונה, לקחת פחיות של בנזין מהרכב שלה ולהשתמש בהם כדי לשרוף קבוצה של נשים למוות, והותירה מספר נשים קרבנות האונס כעדות.
היא עזבה ברואנדה בשנת 1994, בעקבות רצח העם ונמלטה לרפובליקה הדמוקרטית של קונגו. היא נעצרה בשנת 1997 בניירובי, קניה, יחד עם בנה, ועם ראש הממשלה לשעבר ז'אן קמבנדה, ועם שמונה אחרים. הבן שלה נתפס בעודו חי את חייו כמנהל חנות מכולת בניירובי. אחרים שברחו לארצות הברית נתפסו והועמדו למשפט.
המשפט

פאולין נירמאסוהוקו נשפטה על ידי בית הדין הפלילי הבינלאומי לרואנדה (ICTR). היא הייתה האישה הראשונה שהועמדה לדין על ידי בית-הדין הבינלאומי. כתב האישום הוגש ב-9 באוגוסט 1999, באשמת קשירת קשר לביצוע רצח עם, השמדת עם, בשותפות לפשע השמדת עם, הסתה פומבית וישירה לבצע רצח עם, פשעים נגד האנושות, והפרות נוספות של סעיף 3 המשותף אמנות ז'נבה. היא טענה להיעדר אשמה בכל הסעיפים. נירמאסוהוקו עמדה למשפט בפני בית הדין הפלילי הבינלאומי לרואנדה, עם חמישה נאשמים אחרים. המשפט החל בשנת 2001 והסתיים רק בשנת 2011. בנה הועמד למשפט במשותף עמה והורשע אף הוא. המשפט נמשך זמן רב, מאחר שלא נותרו עדים רבים מקורבנות ההתעללות והרצח, והמעטים שנותרו לרוב לא היו במצב בו יכלו להעיד.
ב-24 ביוני 2011, נמצאה נירמאסוהוקו אשמה בשבעה אישומים, כולל רצח עם והסתה לאונס מלחמה; היא נידונה למאסר עולם,היא זוכתה משלושה אישומים נוספים. אמנם נשים נוספות הורשעו של רצח עם על ידי בתי המשפט, אך הנירמאסוהוקו הייתה האישה הראשונה שהורשעה על ידי ICTR. הבן שלה הורשע גם הוא ונשלח למאסר עולם.
בפסק הדין בערעור שניתן ב-2015 עונשה הופחת ל-47 שנות מאסר בכפוף לניכוי הזמן שכבר ריצתה במעצר.
הערות שוליים

↑  Baldauf, Scott (24 June 2011). "Former Rwandan minister given life sentence for genocide crimes". The Christian Science Monitor
↑  Fielding, Leila (2012). Female Génocidaires: What was the Nature and Motivations for Hutu Female. GRIN Verlag. ISBN 978-3656324409.
↑  TRIAL International: Arsene Shalom Ntahobali, Retrieved 22 December 2017.
↑  Polgreen, Lydia (18 בדצמבר 2008). "Rwandan Officer Found Guilty of 1994 Genocide". The New York Times. NY, USA. נבדק ב-19 בדצמבר 2008. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Chhatbar, Sukhdev (18 בדצמבר 2008). "Planner of Rwandan massacres convicted of genocide". New York Daily News. Associated Press. נבדק ב-22 בדצמבר 2017. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Nyakuiru, Frank (18 בדצמבר 2008). "Rwanda's Bagosora sentenced to life for genocide". Reuters. נבדק ב-19 בדצמבר 2008. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Landesman, Peter (15 בספטמבר 1992), "A Woman's Work", Magazine, NY, USA: The New York Times {{citation}}:  (עזרה)
↑  "Profile: Female Rwandan killer Pauline Nyiramasuhuko; Afric", News, UK: BBC, 24 ביוני 2011 {{citation}}:  (עזרה)
↑  Rwandan woman stripped of US citizenship after lying about genocide, February 2013, The Guardian, Retrieved 1 March 2016
↑  U.S. Bureau of Prisons, website profile of Beatrice Munyenyezi; BOP# 11805-049; projected/actual release date: January 18, 2020
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987009461656705171  PLWABN: 9810622863705606  LCCN: no2014082837  SUDOC: 195578473  VIAF: 103146937704913831018   WorldCat (עם VIAF): 103146937704913831018
אליפות צרפת בטניס 1952

| --- | --- |
 ענף:  טניס 
 תקופת התחרות:  20 במאי 1952 – 2 ביוני 1952 (14 ימים) 
 מספר תחרות:  51 
 עיר מארחת:  אצטדיון רולאן גארוס 
 זוכה:  גברים:ירוסלב דרובני (מצרים) נשים:דוריס הארט (ארצות הברית) זוגות גברים:קן מקגרגור/פרנק סג'מן (אוסטרליה) זוגות נשים:דוריס הארט/שירלי פריי (ארצות הברית) זוגות מעורבים: דוריס הארט (ארצות הברית)/פרנק סג'מן (אוסטרליה)
 
 → אליפות צרפת הפתוחה 1951 אליפות צרפת הפתוחה 1953 ← 
 
אליפות צרפת 1952 הייתה תחרות טניס שנערכה על מגרשי חימר באצטדיון רולאן גארוס בפריז. התחרויות התחילו ב-20 במאי והסתיימו ב-1 ביוני. זו הייתה האליפות ה-51 מאז ייסודה.
התחרות > תחרות הגברים

בתחרות זו השתתפו 110 טניסאים שחולקו ל-8 בתים. לקראת התחרות המשתתפים החזקים דורגו כדלקמן:
ירוסלב דרובני (מצרים (1922-1952) מצרים), מנצח תחרות 1951 ניצח בתחרות
פרנק סג'מן (אוסטרליה אוסטרליה), הפסיד בגמר
דיק סוויט (ארצות הברית ארצות הברית), הודח ברבע הגמר
קן מקגרגור (אוסטרליה אוסטרליה), הודח בחצי הגמר
טוני טרברט (ארצות הברית ארצות הברית), הודח בסיבוב הרביעי
אריק סטרג'ס (דרום אפריקה (1928–1994) דרום אפריקה), הודח בחצי הגמר
באדג' פאטי (ארצות הברית ארצות הברית), מנצח תחרות 1950, הודח ברבע הגמר
גרדנר מלוי (ארצות הברית ארצות הברית), הודח ברבע הגמר
מרווין רוז (אוסטרליה אוסטרליה), הודח בסיבוב הרביעי
רולנדו דל בלו (איטליה איטליה), הודח בסיבוב הרביעי
הם ריצ'רדסון (ארצות הברית ארצות הברית), הודח בסיבוב הרביעי
פליסיסימו אמפון (הפיליפינים הפיליפינים), הודח ברבע הגמר
ג'ובני קוצ'לי (איטליה איטליה), הודח בסיבוב הרביעי
אירווין דורפמן (ארצות הברית ארצות הברית), הודח בסיבוב הרביעי
אנריקה מוראה (ארגנטינה ארגנטינה), הודח בסיבוב השני
גרנט גולדן (ארצות הברית ארצות הברית), הודח בסיבוב השני
מנצח תחרות 1951 ירוסלב דרובני (מצרים (1922-1952) מצרים) נפגש עם פרנק סג'מן (אוסטרליה אוסטרליה) וניצח ב-4 מערכות. בכך הוא זכה בתחרות בשנה השנייה ברציפות.
התחרות > תחרות הנשים

בתחרות הנשים השתתפו 49 טניסאיות שחולקו ל-4 בתים. כמו בתחרות הגברים, הטניסאיות החזקות זכו לדירוג:
שירלי פריי (ארצות הברית ארצות הברית), מנצחת תחרות 1951, הפסידה בגמר
דוריס הארט (ארצות הברית ארצות הברית), מנצחת תחרות 1950, ניצחה בתחרות
דורותי הד (ארצות הברית ארצות הברית), הודחה בחצי הגמר
סוזן פרטרידג' (בריטניה בריטניה), הודחה בסיבוב הראשון
מרי טראן דה ויס (ארגנטינה ארגנטינה), הודחה ברבע הגמר
ז'ינט בוקאי (צרפת צרפת), הודחה בסיבוב הראשון
אלנה להמן (ארגנטינה ארגנטינה), הודחה בסיבוב השלישי
ויולט ריגולה (שווייץ שווייץ), הודחה בסיבוב השלישי
ג'ואן קרי (בריטניה בריטניה), הודחה ברבע הגמר
ג'וליה ויפלינגר (דרום אפריקה (1928–1994) דרום אפריקה), הודחה ברבע הגמר
רמונד ג'ונס-ובר (צרפת צרפת), הודחה בסיבוב השלישי
ז'קלין פטורני (צרפת צרפת), הודחה בסיבוב השני
הייזל רדיק-סמית' (דרום אפריקה (1928–1994) דרום אפריקה), הודחה בחצי הגמר
אריקה וולמר (גרמניה גרמניה), הודחה בסיבוב השני
כריסטיאנה מרסליס (בלגיה בלגיה), הודחה בסיבוב השלישי
יופי ואן דר ואל-ראוס (הולנד הולנד), הודחה בסיבוב השלישי
כמו בשנה הקודמת במשחק הגמר דוריס הארט (ארצות הברית ארצות הברית) נפגשה עם שירלי פריי (ארצות הברית ארצות הברית) אך הפעם ניצחה בשתי מערכות.
התחרות > תחרות זוגות גברים

בתחרות השתתפו מספר זוגות. כמו בשנה הקודמת משחק הגמר קן מקגרגור ופרנק סג'מן (אוסטרליה אוסטרליה) נפגשו עם גרדנר מלוי ודיק סוויט (ארצות הברית ארצות הברית) וניצחו אותם ב-3 מערכות. באותה שנה הם ניצחו גם באליפות אוסטרליה הפתוחה ואליפות וימבלדון.
התחרות > תחרות זוגות נשים

בתחרות השתתפו 23 זוגות. 4 זוגות החזקות זכו בדירוג:
דוריס הארט ושירלי פריי (ארצות הברית ארצות הברית), מנצחות תחרויות 1950 ו-1951, זכו בתחרות
הייזל רדיק-סמית' וג'וליה ויפלינגר (דרום אפריקה (1928–1994) דרום אפריקה), הפסידו בגמר
ג'וי מוטרם ופט וורד (בריטניה בריטניה), הודחו בחצי הגמר
אלנה להמן ומרי טראן דה ויס (ארגנטינה ארגנטינה), הודחו בסיבוב השני
במשחק הגמר מנצחות תחרות 1951 דוריס הארט ושירלי פריי (ארצות הברית ארצות הברית) נפגשו עם הייזל רדיק-סמית' וג'וליה ויפלינגר (דרום אפריקה (1928–1994) דרום אפריקה) וניצחו בשתי מערכות. באותה שנה הזוג ניצח גם באליפות וימבלדון ובאליפות ארצות הברית הפתוחה.
התחרות > תחרות זוגות מעורבים

בתחרות השתתפו 47 זוגות. הזוגות החזקות דורגו כדלקמן:
דוריס הארט (ארצות הברית ארצות הברית) ופרנק סג'מן (אוסטרליה אוסטרליה), מנצחי תחרות 1951, ניצחו בתחרות
שירלי פריי (ארצות הברית ארצות הברית) ואריק סטארגס (דרום אפריקה (1928–1994) דרום אפריקה), הפסידו בגמר
ג'וי מוטרם וטוני מוטרם (בריטניה בריטניה), הודחו ברבע הגמר
דורותי הם וגרנט גולדן (ארצות הברית ארצות הברית), הודחו ברבע הגמר
במשחק הגמר מנצחי תחרות 1951 דוריס הארט (ארצות הברית ארצות הברית) ופרנק סג'מן (אוסטרליה אוסטרליה) נפגשו עם שירלי פריי (ארצות הברית ארצות הברית) ואריק סטארגס (דרום אפריקה (1928–1994) דרום אפריקה) וניצחו ב-3 מערכות. באותה שנה הזוג ניצח גם באליפות וימבלדון ובאליפות ארצות הברית הפתוחה.
ירוסלב דרובני (משמאל), מנצח התחרות
דוריס הארט, מנצחת התחרות
מתמטיקה בגרמניה הנאצית

המתמטיקה בגרמניה הנאצית הושפעה מהמדיניות הגזענית של גרמניה הנאצית (אנ'), כגון החוק לשיקום שירות המדינה המקצועי, שהוביל לפיטורי יהודים רבים מאוניברסיטאות בגרמניה, ומעבר רבים מהם למדינות אחרות. יהודים סבלו מאפליה באקדמיה הגרמנית גם לפני 1933, אך לפני עליית הנאצים לשלטון היו מתמטיקאים יהודים, כדוגמת הרמן מינקובסקי ואדמונד לנדאו, שמונו לפרופסורים בתמיכתו של דויד הילברט מאוניברסיטת גטינגן.
מהגרים מוקדמים מגרמניה

מתמטיקאים יהודים אחדים היגרו מגרמניה בשנים שקדמו לעליית היטלר לשלטון. ג'ון פון נוימן היגר לארצות הברית ב-1929, משום שחש שהאנטישמיות פוגעת בקידומו. הוא המשיך לקיים קשרים עם גרמניה, אך עם עליית היטלר לשלטון ביטל הרצאות מתוכננות בברלין. עם המהגרים המוקדמים מגרמניה נמנים גם המתמטיקאים היהודים תאודור אסטרמן (אנ'), שהיגר לאנגליה ב-1929, הנס פרוידנטל, שהיגר להולנד ב-1930, הרמן מינץ (אנ') ואברהם פלסנר, שנולד באימפריה הרוסית אך למד מתמטיקה בגרמניה ובשנת 1930 עבר למוסקבה לאחר שנמנע ממנו לקבל משרה בגרמניה.
גם לא יהודים היגרו מגרמניה בתקופה זו, בהם אברהרד הופף (אנ'), שהיגר לארצות הברית ב-1930, והיינץ הופף (אנ'), בן לאב שהמיר דתו מיהדות לנצרות פרוטסטנטית, שהיגר לשווייץ ב-1931.
אוניברסיטת גטינגן

גטינגן, לצד ברלין, הייתה אחד משני המרכזים העיקריים של מחקר מתמטי בגרמניה. אוניברסיטת גטינגן נהנתה ממסורת מתמטית מפוארת, שכללה את גאוס, רימן, הילברט, דיריכלה, מינקובסקי ופליקס קליין. הילברט היה בתקופתו המתמטיקאי הבולט בעולם. אברהם הלוי פרנקל ציין שהילברט היה תמיד חופשי מדעות קדומות לאומניות או גזעניות והושפע משני מתמטיקאים יהודים, אדולף הורוויץ ומינקובסקי. חרף ההתנגדות בגרמניה לצירוף יהודים לסגל האקדמי, הילברט תמך בהצלחה במינוים של שני יהודים לפרופסורים: מינקובסקי ב-1902 ולנדאו ב-1909. בדומה להילברט עצמו, מינקובסקי מונה לראשונה על ידי קליין. כאשר קליין פרש, מינה הילברט את המתמטיקאי היהודי ריכרד קוראנט למחליפו (קוראנט היגר לארצות הברית ב-1933). הילברט תמך גם באמי נתר, מתמטיקאית יהודייה שההתנגדות למינויה, בעשור השני של המאה ה-20, נבעה בעיקר מהיותה אישה. ב-1933 היגרה נתר לארצות הברית, לאחר שהחוק לשיקום שירות המדינה המקצועי אסר עליה להמשיך ללמד.
בשנות ה-20 של המאה ה-20 התקיימה מחלוקת בפילוסופיה של המתמטיקה בין הילברט לבין ל.א.י בראואר. בראואר תמך באינטואיציוניזם ואילו הילברט דגל בפורמליזם. המחלוקת הפכה לאידאולוגית כאשר בראואר הציג עצמו כ"אלוף הגרמניות הארית". כאשר בראואר מנע פרסום מאמרים של אוסטיודן בכתב העת Mathematische Annalen, הדיח אותו הילברט מעריכת כתב העת. הנאצים הציעו לבראואר משרה באוניברסיטת ברלין, אך הוא דחה אותה. בשנת 1945 השעתה אותו ממשלת הולנד עקב קשריו עם המפלגה הנאצית, אך בהמשך הוחזרו לו זכויותיו.
יהודים סבלו מאפליה באקדמיה הגרמנית גם לפני 1933, אך זכו לתמיכתו של הילברט. כאשר החוק לשיקום שירות המדינה המקצועי חייב את פיטוריהם של חברי הסגל האקדמי היהודים, לנדאו וקוראנט נותרו במשרותיהם. הרמן וייל, שהחליף את הילברט ב-1931, לא היה יהודי, אך אשתו הייתה יהודייה, והוא בחר לעבור ב-1933 למכון למחקר מתקדם בפרינסטון שבארצות הברית. פאול ברנייס היהודי נמנה עם האקדמאים שנאלצו לעזוב את גטינגן ב-1933. ברנייס עבר לציריך ב-1934, אך המשיך בשיתוף פעולה עם הילברט לכתיבת ספרם Grundlagen der Mathematik, שחלקו השני יצא לאור ב-1939. אוטו בלומנטל (אנ'), שבגיל 18 המיר דתו מיהדות לנצרות פרוטסטנטית, איבד את משרתו ב-RWTH אוניברסיטת אאכן.
ב-1934 שאל שר התרבות הנאצי ברנהרד רוסט את הילברט "מה מצב המתמטיקה בגטינגן כעת, מששחררנו אותה מההשפעה היהודית?", והילברט ענה "מתמטיקה בגטינגן? היא כבר אינה קיימת" המכון למתמטיקה באוניברסיטת גטינגן לא חזר מעולם לימי תפארתו.
השפעת המפלגה הנאצית

שיעורים באוניברסיטאות גרמניות רבות החלו בהצדעה נאצית, מנהג שהמתמטיקאי אריך הקה (אנ') נמנע מלקיים בשיעוריו.
בעקבות חקיקתו של החוק לשיקום שירות המדינה המקצועי, בשנים 1933–1934 פוטרו 41 פרופסורים למתמטיקה, שהם 18.3% מכלל הפרופסורים למתמטיקה בגרמניה באותה עת. פיטורים בהקף נמוך יותר נמשכו בשנים הבאות.
המתמטיקאי קורט ריידמייסטר (אנ') פוטר בשנת 1933 מאוניברסיטת קניגסברג עקב דעותיו הפוליטיות, שלא תאמו את עמדת המפלגה הנאצית. בסתיו 1934 מונה לפרופסור באוניברסיטת מרבורג.
מתמטיקאים רבים היגרו מגרמניה לאחר שנרדפו עקב דעותיהם או יהדותם, בהם:
המתמטיקאי הנס רדמכר (אנ') עבר ב-1934 לאוניברסיטת פנסילבניה לאחר שב-1933 פוטר בידי הנאצים ממשרתו באוניברסיטת ברסלאו.
המתמטיקאי היהודי סטפן כהן-ווסן (אנ'), שהיה פרופסור באוניברסיטת קלן, פוטר ב-1933 מחמת יהדותו, וב-1934 היגר לברית המועצות.
המתמטיקאי היהודי מקס דן ברח מאימת הנאצים לנורווגיה בשנת 1938, ומשם, ב-1940, לארצות הברית.
באמצע שנות ה-30 של המאה ה-20, מדיניות הגזע הנאצית הגבילה השתתפות של יהודים בכתב העת Zentralblatt für Mathematik (אנ'). אוטו נויגבאואר, ממייסדי כתב העת, היגר ב-1939 לארצות הברית, והקים שם כתב עת מתחרה, Mathematical Reviews.
המתמטיקאי היהודי פליקס האוסדורף, ממייסדי הטופולוגיה המודרנית, נותר בגרמניה גם לאחר עליית הנאצים לשלטון. בזכות מעמדו הורשה להמשיך בעבודתו כפרופסור במשרה מלאה באוניברסיטת בון עד ליציאתו לפנסיה במרץ 1935. כנראה מתוך מחשבה שבשל מעמדו לא יסבול מרדיפות, הוא נשאר בגרמניה גם לאחר שעבודתו כונתה כ"מתמטיקה יהודית מנוונת". הוא המשיך לעבוד, תוך שהוא מפרסם את עבודתו בכתב עת מתמטי פולני, אך לאחר ליל הבדולח הפך למבודד יותר ויותר. בשנת 1942, משלא היה מסוגל יותר למנוע את שליחתו למחנה ריכוז, התאבד יחד עם אשתו וגיסתו.
יש שיצאו נשכרים מרדיפת היהודים. הרברט זייפרט (אנ') זכה במשרה באוניברסיטת היידלברג, במקומו של פרופסור יהודי שפוטר.
המתמטיקאי הלמוט קנזר, תלמידו של הילברט, הצטרף למפלגה הנאצית, והיה אף חבר באס אה.
המתמטיקאי לודוויג גאורג ביברבך היה תומך נלהב של המפלגה הנאצית והאידאולוגיה הנאצית. בשנת 1928 הצטרף ביברבך לקריאתו של בראואר להחרים את הקונגרס הבינלאומי של המתמטיקאים בבולוניה שאורגן לטענתם על ידי ארגון אנטי-גרמני. בעקבות זאת התפתחו חילופי דברים קשים בינו לבין הילברט. ביולי 1933 נשא הרצאה על אינטואיציה מתמטית בה טען לקשר בין גזע לבין אינטואיציה מתמטית, בהישענו על ציטוטים של פליקס קליין. באפריל 1934 נשא הרצאה אנטישמית ואנטי-צרפתית תחת הכותרת "מבנה אישיותי ויצירתיות מתמטית". הדברים זכו לתהודה בינלאומית. גודפרי הרולד הארדי כתב מכתב ל־Nature עם ציטוטים מתקציר של ההרצאה, בו גינה את ביברבך וטען שאמירת שטויות מעין אלו בזמני עימות הוא דבר מובן, אבל הוא מתרשם שביברבך באמת מאמין לדברים שהוא כתב.
יחד עם המתמטיקאי תאודור והלן (אנ'), שהיה חבר המפלגה הנאצית, האס אה והאס אס, שימש ביברבך כעורך כתב העת Deutsche Mathematik (אנ'), שיצא לאור בשנים 1936–1944 והטיף למתמטיקה ב"רוח גרמנית אמיתית". בנוסף למאמרים מתמטיים פרסם כתב העת מאמרי תעמולה ברוח האידאולוגיה הנאצית, וכתוצאה מכך ספריות רבות מחוץ לגרמניה נמנעו מלרכוש אותו. הדבר שיבש את הכרת כתביו של המתמטיקאי הנאצי אוסוולד טייכמילר (אנ'), שפורסמו בכתב עת זה.
לקריאה נוספת

Reinhard Siegmund-Schultze, Mathematicians Fleeing from Nazi Germany: Individual Fates and Global Impact, Princeton University Press, 2009
הערות שוליים

↑  Evely Lamb, A Math Lesson From Hitler’s Germany, Undark, 02.01.2017
↑  Fabian Waldinger, Quality Matters: The Expulsion of Professors and the Consequences for PhD Student Outcomes in Nazi Germany, Journal of Political Economy, Vol. 118, No. 4, August 2010, in JSTOR
↑  Constance Reid, Courant, Springer, 1996, page 123
↑  Sanford L. Segal, Mathematicians under the Nazis, Princeton University Press, 2003, pages 265-268
↑  מתמטיקאים יהודים בגטינגן: 1895-1933, זמנים 66, עמודים 91–101