stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ניקולס קצנבך
שירות צבאי

קצנבך התחנך בבית הספר אקדמיית פיליפס אקסטר ולאחר מכן התקבל לאוניברסיטת פרינסטון. ב-1941 הוא היה בשנת לימודיו הראשונה בפרינסטון, ומיד לאחר המתקפה על פרל הארבור הוא התגייס לגיס האווירי של צבא ארצות הברית ושירת בו במלחמת העולם השנייה. הוא הוצב כנווט בטייסת ההפצצה ה-381 של קבוצת ההפצצה ה-310 בצפון אפריקה. מטוס הB-25 מיטשל שבו הוא צוות הופל ב-23 בפברואר 1943 מעל שמי הים התיכון בסמוך לחופי צפון אפריקה. את השנתיים הבאות הוא העביר כשבוי מלחמה במחנות שבויים איטלקים וגרמנים, כולל בסטלאג לופט III, מקום התרחשותה של הבריחה הגדולה, שבה קצנבך השתתף. בתקופת שביו הוא קרא רבות והעביר שיעורים בלתי פורמליים שהתבססו על הספר "עקרונות המשפט המקובל".
לימודים

ב-1945 הוא קיבל תואר בוגר אוניברסיטה מפרינסטון בדרגת ההצטיינות "ראוי לשבח" (cum laude), בהתבסס בין השאר על נקודות הזכות האקדמאיות שהאוניברסיטה העניקה לו על כ-500 הספרים שהוא קרא בתקופת שביו. כחלק ממשימותיו לתואר הוא השלים עבודת תזה שכותרתה הייתה "נוסחת הפלדה הקטנה: הערכה היסטורית" (The Little Steel Formula: An Historical Appraisal). ב-1947 הוא השלים תואר בוגר במשפטים באוניברסיטת ייל, שם הוא שימש כעורך המאמרים של מגזין המשפטים של האוניברסיטה (Yale Law Journal) לאחר סיום לימודיו בייל ועד 1949 הוא למד בבייליול קולג' שבאוקספורד, על בסיס מלגת רודס.
ביוני 1946 נשא קצנבך לאישה את לידיה קינג פלפס סטוקס, בטקס שניהל דודה, אנסון פלפס סטוקס, לשעבר הכומר של הקתדרלה הלאומית של וושינגטון. אביה של סטוקס היה הרולד פלפס סטוקס, עיתונאי ומזכירו של הרברט הובר.
ב-1950 התקבל קצנבך ללשכת עורכי הדין של ניו ג'רזי וב-1955 ללשכת עורכי הדין של קונטיקט. ב-1950 הוא התקבל כשותף במשרד עורכי הדין "קצנבך, גילדי ורודנר".
קריירה בממשל

בשנים 1950–1952 שימש קצנבך כפרקליט יועץ במשרד היועץ המשפטי של מזכיר חיל האוויר של ארצות הברית. בשנים 1950 - 1951 הוא לימד בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת ראטגרס. בשנים 1952 - 1956 הוא היה פרופסור חבר בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת ייל ולאחר מכן ועד 1960 הוא היה פרופסור למשפטים באוניברסיטת שיקגו.
בשנים 1961–1962 שימש קצנבך כעוזר התובע הכללי של ארצות הברית במשרד הייעוץ המשפטי של מחלקת המשפטים. ב-1962 הוא מונה על ידי הנשיא ג'ון פיצג'רלד קנדי כסגן התובע הכללי של ארצות הברית. לאחר רצח קנדי המשיך קצנבך לשרת בממשל הנשיא החדש לינדון ג'ונסון. ב-11 בפברואר 1965 מינה אותו ג'ונסון כתובע הכללי ה-65 של ארצות הברית, תפקיד בו הוא כיהן עד 2 באוקטובר 1966. לאחר מכן ועד לתום נשיאותו של ג'ונסון בינואר 1969 הוא כיהן כתת-מזכיר המדינה.
בספטמבר 2008 פרסם קצנבך את ספר זיכרונותיו משנותיו בשירות הממשלתי, "חלק מזה היה מהנה: העבודה עם רפ"ק ולב"ג" (Some of It Was Fun: Working with RFK and LBJ).
"העמידה בפתח בית הספר"

ב-11 ביוני 1963 היה קצנבך המשתתף העיקרי באחת התקריות המפורסמות ביותר במאבק על זכויות האזרח. מושל אלבמה ג'ורג' וולאס עמד בחזית אולם פוסטר שבאוניברסיטת אלבמה בניסיון לבלום את ביטול ההפרדה הגזעית של המוסד באמצעות הרשמתם של שני סטודנטים אפרו-אמריקאים, ויויאן מלון ג'ונס וג'יימס הוד. אירוע זה נודע בכינוי "העמידה בפתח בית הספר" (Stand in the Schoolhouse Door). כמה שעות לאחר מכן פינה וולאס את הדרך לאחר שקיבל הוראה לכך על ידי גנרל המשמר הלאומי הנרי גרהאם (אנ').
מעורבותו בחקירת רצח קנדי

לזכותו של קצנבך נזקף הייעוץ שלו לאחר רצח קנדי שהובילו להקמתה של ועדת וורן. ב-25 בנובמבר 1963 הוא שלח מזכר לעוזרו של הנשיא ג'ונסון, ביל מויירס, בו הוא המליץ על הקמתה של ועדה נשיאותית לחקירת הרצח. כדי למנוע תאוריות קשר, הציע קצנבך שתוצאות חקירת ה-FBI תהיינה פתוחות לציבור. בין השאר הוא כתב: "הציבור חייב לקבל את זה שאוסוואלד היה הרוצח; שלא היו לו בעלי ברית שעדיין מסתובבים חופשיים".
ארבעה ימים לאחר כתיבת מזכר זה, מינה ג'ונסון כמה מהדמויות הבולטות ביותר באומה האמריקאית, כולל נשיא בית המשפט העליון של ארצות הברית, ארל וורן, כחברי הוועדה. תומכי תאוריות הקשר לרצח תיארו את המזכר, שהיה אחד מאלפי המסמכים שנפתחו לציבור ב-1994 על ידי הארכיון הלאומי של ארצות הברית, כסימן הראשון לטיוח פרשת הרצח על ידי הממשלה.
שנותיו האחרונות

לאחר תום שירותו בממשל ב-1969 החל קצנבך לעבוד ב-IBM, שם הוא שימש כיועץ המשפטי הראשי במהלך פרשת ההגבלים העסקיים הממושכת שניהלה מחלקת המשפטים בניסיון לפרק את IBM. יחד עם תומאס בר ממשרד עורכי הדין קרוות', סוויין ומור, הוא הוביל את התיק מטעם ענקית המחשבים במשך 13 שנים עד שב-1982 החליטה הממשלה לסגור אותו. בהמשך הוביל קצנבך את הייצוג המשפטי בתיק דומה שנוהל על ידי הקהילה הכלכלית האירופית.
ב-1986 פרש קצנבך מ-IBM והיה לשותף במשרד עורכי הדין "ריקר, דנציג, היילנד ופרטי" מניו ג'רזי. ב-1991 הוא היה ליושב ראש "הבנק הבינלאומי לאשראי ולסחר" (Bank of Credit and Commerce International).
ב-1980 העיד קצנבך בפני בית המשפט המחוזי של מחוז קולומביה לטובתו של מארק פלט, שבהמשך נחשף כ"גרון עמוק" בפרשת ווטרגייט ומאוחר יותר היה סגן ראש ה-FBI, שהואשם ולאחר מכן הורשע בהזמנת האזנת סתר בלתי חוקית.
בדצמבר 1996 היה קצנבך אחד מ-15 חברי חבר האלקטורים של ניו ג'רזי שהצביעו בעד ביל קלינטון ואל גור.
במרץ 2004 נבחר קצנבך כיושב ראש מועצת המנהלים של חברת התקשורת MCI. החל מיולי 2002 הוא היה חבר במועצת המנהלים של החברה שמאוחר יותר התמזגה עם חברת ורייזון תקשורת.
קצנבך ורעייתו לידיה פרשו לפרינסטון וכן החזיקו בבית קיץ במרתה'ס ויניארד. בנם הוא הסופר ג'ון קצנבך (אנ'). גם בתם מריה היא סופרת.
ניקולס קצנבך נפטר בסקילמן, ניו ג'רזי ב-8 במאי 2012, בגיל 90.
הערות שוליים

↑  "Trenton Old & New" Archived 2008-06-29 at the Wayback Machine, Trenton Historical Society.
↑  Coppola, Vincent (2008). The Sicilian Judge: Anthony Alaimo, an American Hero. Mercer University Press. pp. 67–68.
↑  Purdum, Tom (February 6, 2013). "Lives: Nicholas deB. Katzenbach '43". The Princeton Alumni Weekly.
↑  Katzenbach, Nicholas de Belleville. Woodrow Wilson School of Public and International Affairs (ed.). "The Little Steel Formula - An Historical Appraisal".
↑  "Nuptials are Held for Lydia Stokes", The New York Times, June 9, 1946
↑  Katzenbach, Nicholas (2008). Some of It Was Fun: Working with RFK and LBJ. New York: W.W. Norton.
↑  Andrew Cohen (May 9, 2012). "Nicholas Katzenbach, Unsung Hero of America's Desegregation". Theatlantic.com.
↑  "Alabama segregation date approaches". USA Today. 2003-06-08
1 2  "Nicholas Katzenbach, JFK and LBJ aide, dead at 90". Politico. AP. May 9, 2012.
↑  "Riker Danzig firm history". Archived from the original on 4 July 2008.
↑  "Land Bank adds beach, pasture" Archived 2008-10-07 at the Wayback Machine, Martha's Vineyard Times, March 29, 2007.
↑  "Interview with Maria Katzenbach". Washington Post. January 15, 1978.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007373468405171  PLWABN: 9811801343705606  CiNii: DA0431256X  GND: 128962917  ISNI: 0000 0000 8177 2248  LCCN: nr88006748  NARA: 10574841  NLG: 125154  NTA: 069103577  RERO: 02-A003444710  SNAC: w67f3jm9  SUDOC: 133987124  VIAF: 110986211   WorldCat (עם VIAF): 110986211 
מושל אלבמה ג'ורג' וולאס (ניצב בפתח הבניין) בהתעמתות מול ניקולס קצנבך (ניצב מולו) במהלך המאבק לביטול ההפרדה הגזעית באוניברסיטת אלבמה, 11 ביוני 1963.
יצחק אושינסקי

| --- | --- |

 לידה:  1971 (בן 54 בערך) י"ג בכסלו ה'תשל"ב פתח תקווה, ישראל ישראל
 השכלה:  ישיבת היישוב החדש  ישיבת חברון כנסת ישראל 
 
הרב יצחק צבי אושינסקי (נולד ב-30 בנובמבר 1971) הוא דיין ישראלי, אב בית דין בבית הדין הרבני האזורי בירושלים וחבר במינוי זמני בבית הדין הרבני הגדול. לשעבר אב בית הדין הרבני בחיפה וחבר בוועדת הבחינות מטעם הרבנות הראשית לישראל. מחבר ספרים תורניים.
ביוגרפיה

הרב אושינסקי נולד בפתח תקווה ב-1971. בבחרותו למד בישיבת היישוב החדש ולאחר מכן בישיבת חברון כנסת ישראל בירושלים. לאחר נישואיו עבר להתגורר בירושלים והוסמך לרבנות ולדיינות מטעם הרבנות הראשית לישראל. בתקופה זו התקרב לרב עובדיה יוסף.[דרושה הבהרה][דרוש מקור]
שירת שירות צבאי ביחידת חילוץ והצלה  בפיקוד העורף, והתנדב במשך כמה שנים במשמר האזרחי.
לימד במכונים להכשרת טוענים רבניים ובכוללים לרבנות כדוגמת מכון אריאל בבית וגן ומרכז ינ״ר, ושימש כחבר בית הדין של הרבנות ירושלים (המועצה הדתית) לבירורי יוחסין ויהדות.
בשנת 2007 התמנה לדיין בבית הדין הרבני האזורי בחיפה, ובשנת 2013 מונה לאב בית הדין.  בשנת 2018 עבר לכהן כאב בית דין בבית הדין הרבני האזורי בירושלים. בשנת 2024 התמנה במינוי זמני לכהן במקביל גם כחבר בית הדין הרבני הגדול על ידי הראשון לציון הרב דוד יוסף.
רבות מפסיקותיו פורסמו במאגרים המשפטיים, חלקם אף הובילו לדיונים ציבוריים והשפיעו על תפיסות הלכתיות, כדוגמת פסיקתו העקרונית בקביעת משמורת משותפת על הילדים אף מהפן ההלכתי, פסקי דין הנוגעים לניכור הורי וכן פסקי דין סביב תופעת סרבנות גט
.
טרם התמנה לדיין, כיהן במשך שנים כחבר ועדת הבחינות להסמכה לרבנות (מטעם הרבנות הראשית לישראל), ולאחר מינויו לדיין כיהן כחבר ועדת הבחינות להסמכה לדיינות (מטעם הרבנות הראשית לישראל) וחבר ועדת הבחינות וההסמכה לטוענים רבניים (מטעם הנהלת בתי הדין הרבניים).
במהלך מספר שנים, פרסם מאמרים הלכתיים בגיליון התורני ״קולמוס״ של עיתון משפחה.
חיבוריו וספריו

אורחות משפט- פסקי דין ומאמרים בענייני אישות, ממונות, קהילה, רפואה;, הוצאת מוסד הרב קוק
אורות המשפט - פסקי דין, מאמרים ותשובות בענייני אישות, ממונות, קהילה, רפואה
אורות המשפט - חלק ג - פסקי דין, מאמרים ותשובות בענייני אישות, ממונות, קהילה, רפואה
אורות המשפט - חלק ד - פסקי דין, מאמרים ותשובות בענייני אישות, ממונות, קהילה, רפואה
אורות המשפט - חלק ה - פסקי דין, מאמרים ותשובות בענייני אישות, ממונות, קהילה, רפואה
אורות המשפט - חלק ו - פסקי דין, מאמרים ותשובות בענייני אישות, ממונות, קהילה, רפואה
הלכות אבלות, בהוצאת אוצר הפוסקים.
באשר הוא שם, עיונים על התורה והמועדים.
אורות מן האבות, עיונים על מסכת אבות.
אורות מן ההגדה, הגדה של פסח (עיונים וביאורים בהלכה ובאגדה).
רפואה והלכה, סדרת שיעורים בענייני רפואה והלכה (באנגלית, הוצאת פרחי שושנים)
הערות שוליים

↑  19 דיינים בבתי הדין הרבניים האזוריים, באתר ערוץ 7; יש דיינים: 14 חרדים, 5 סרוגים, באתר ynet; פורום: בחדרי חרדים - הפנים החדשות של בתי הדין, באתר בחדרי חרדים
↑  דוד הכהן, ‏הגר"ד לאו: פוליטיקאים מטילים דופי בדיינים, באתר כיכר השבת, 9 בספטמבר 2019
↑  מינויים ראשונים > הגר"ד יוסף חתם: אלו שלושת דייני ביה"ד הגדול הזמניים | המחדש | כל החדשות והעדכונים, באתר hm-news.co.il, ‏2024-11-10
↑  בית הדין הרבני הורה על משמורת משותפת לבן 3: "שני ההורים צריכים להיות שווים", באתר תקדין, תיק 995674/8 (התפרסם) - משמורת משותפת אף בהתאם להלכה.
↑  רחל דון יחייא, האם הסיתה נגד האב – והמזונות הוקפאו, באתר ynet, 5 במאי 2020
↑  -חולה-הנפש-חזר-לשפיות-והעגונה-קיבלה-גט, באתר סרוגים
הדיינים הגיעו לסדר גט במחלקה הסגורה וגאלו אישה עגונה, באתר ערוץ 7
השעיית אדם ממקום עבודתו עד שייתן גט, באתר דין תורה
הרחקות דרבנו תם כנגד סרבן גט המתגורר בחו"ל, באתר דין תורה
הטלת קנס שבועי על סרבנית גט, באתר דין תורה
בית הדין לבעל: לא ניתן לך לעגן את האישה בגלל רכוש, באתר מאקו
סרבנית הגט שהעלתה את הפיוז להגר"ד לאו ולנשיאה חיות ונענשה, באתר אקטואליק
1250 שקל קנס שבועי לסרבנית גט, באתר news1 מחלקה ראשונה
לראשונה: ביה"ד הרבני הפעיל סנקציות - המורה הושעתה עד שתסכים לגט, באתר מעריב
הסרבן נכנע: זכתה לגט לאחר 10 שנים של סרבנות, באתר סרוגים
הרב יצחק אושינסקי, בענין סרבנות גט: החלטות רבות התפרסמו, וראו דוגמה החלטה שהתפרסמה בתיק 13570121/5
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007300480905171 
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "יצחק אושינסקי".
חזקיהו יוסף מישקובסקי

ערך זה עוסק ברב פולני. אם התכוונתם לנכדו, משגיח בישיבות ועסקן ציבורי, ראו .
| --- | --- |

ציור שמן על בד של דיוקן הרב חזקיהו יוסף מישקובסקי
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי בהר הזיתים 
 
קבר הרב חזקיהו מישקובסקי בהר הזיתים
הרב חזקיהו יוסף יצחק מישקובסקי (כ"ט באב תרמ"ד, אוגוסט 1884 - ג' בתשרי תש"ז, ספטמבר 1946) היה מרבני פולין, סגן יושב ראש "אגודת הרבנים", נשיא איחוד הרבנים פליטי פולין, אב"ד קרינקי, מראשי ועד ההצלה ומראשי ועד הישיבות בפולין ובארץ ישראל.
קורות חייו

נולד לרבי חיים לייב מישקובסקי, אב"ד סטוויסק (ר' חיים לייב סטוויסקער), ולגיטלה. בגיל שנתיים התייתם מאמו, ובשנת תרנ"ח, בהיותו בן ארבע עשרה, התייתם מאביו.
למד בישיבות פולין וליטא: לומז'ה, טלז, נובהרדוק וראדין. בשנת תרס"ב (1902) הוציא את ספרו של אביו "פני הארי החי", וכתב לו הקדמה. נישא לחנה, בתו של רבי יצחק בלאזר, מגדולי תלמידי רבי ישראל מסלנט ומראשי תנועת המוסר. מהרבנית חנה נולדו להם 4 ילדים. לאחר פטירתה ממחלה קשה נישא בשנית לאחותה בריינה.
כעבור שנתיים, בשנת תרס"ד (1904), הצטרף לחותנו ועלה עמו לארץ ישראל. הם השתקעו בירושלים והרב מישקובסקי נכנס ללמוד בישיבת עץ חיים. באותה תקופה הוציא לאור את ספרו של חותנו "פרי יצחק" (חלק ב'), והוסיף לו "קונטרס אחרון" ובו חידושי תורה משלו. לאחר פטירת חותנו, בשנת תרס"ז, התמנה לממלא מקומו בהנהלת הוועד הכללי וכולל וילנה.
בשנת תרע"ג (1913), כשעמד על הפרק עניין מינוי רב בירושלים, נשלח הרב מישקובסקי להיפגש עם גדולי הרבנים בפולין ובליטא כדי לבחון את מועמדותם. אולם בינתיים פרצה מלחמת העולם הראשונה ונבצר ממנו לשוב ארצה. הוא השתקע מחדש בפולין והתמנה כאב"ד בעיר ז'אלודוק שבפולין, בה כיהן אביו כרב, ולאחר מכן עבר לשמש כרב בעיר ורנובה. בשנת תרפ"ב התמנה כאב"ד בעיר קרינקי, במקום הרב זלמן סנדר שפירא, שעלה לארץ ישראל והתיישב בירושלים. הוא כיהן כרב בעיר זו במשך שמונה עשרה שנה, עד שנת ת"ש (1940).
בשנות רבנותו היה פעיל מרכזי בהנהגה הציבורית היהודית. היה סגן יושב ראש "אגודת הרבנים", שאיגדה מאות רבנים בפולין וברוסיה. השתתף באסיפות רבנים שעסקו בחיזוק הדת והחינוך והיה מראשי הדוברים והפעילים.
היה מקורבם של החפץ חיים ורבי חיים עוזר גרודזנסקי ושימש כשלוחם בעניינים רבים שעלו על הפרק. בשנת תרפ"ד (1924) היה ממייסדי "ועד הישיבות" בפולין ובליטא, שבראשו עמדו השניים.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה נמלט תחילה לבדו לז'ולודק ושהה בה במשך שבועיים. לאחר שהנאצים, שכבשו את קרינקי למשך מספר שעות, פינו את קריניקי, הוא שב לעיירתו. משנודע לו שווילנה תמסר לידי ליטא העצמאית, עבר עם משפחתו לווילנה יחד עם אלפי יהודים נוספים. הוא התמנה לנשיא איחוד הרבנים פליטי פולין, ובתפקידו עסק בפעולות עזרה והצלה לאלפי הפליטים שהגיעו לווילנה, בהם ראשי ישיבות ומאות בני ישיבות. הוא שימש יד ימינו של רבי חיים עוזר גרודז'ינסקי שהנהיג את פעולות ההצלה.
בניסן תש"א (1941) הוא הצליח לצאת עם חלק ממשפחתו מווילנה ולהגיע לארץ ישראל. בנו ובתו הנשואים וילדיהם, וכן אחיו ואחיותיו וכל משפחתם, נספו בשואה. בארץ הוא התמסר לייסוד ועד הישיבות הארץ-ישראלי, יחד עם הרב יצחק אייזיק הלוי הרצוג, הרב מאיר קרליץ והרב זלמן סורוצקין.
כשנפתח הפתח לפעול להצלת שארית הפליטה, הוא התגייס למשימה זו. הוא נבחר כחבר ועד ההצלה שפעל מטעם הסוכנות היהודית, וכמו כן הוא קיבל סיוע מוועד ההצלה האמריקאי ומארגון הג'וינט. הוא ריכז אלפי כתובות של פליטים יהודים ברוסיה שהיו בחוסר כל ודאג לשלוח אליהם חבילות מזון, בגדים, תרופות ותשמישי קדושה.
לאחר המלחמה נסע למחנות העקורים במדינות אירופה השונות וסייע רבות לניצולים. הוא גם פעל יחד עם הרב הראשי יצחק הרצוג להוצאת ילדים יהודים מן המנזרים, שם הוחבאו בתקופת המלחמה. בערב ראש השנה תש"ז הוא שב לארץ ישראל, כשבתוכניתו לנסוע לאחר החג לקפריסין כדי לעודד את ניצולי השואה שהוגלו לשם על ידי הבריטים. אולם העומס הנפשי והפיזי הכריע אותו, ולמחרת ראש השנה הוא לקה בלבו ונפטר.
נקבר בבית הקברות בהר הזיתים, בסמוך לקבר חותנו רבי יצחק בלאזר. על שמו הוקמה ישיבת כנסת חזקיהו, שבתחילה פעלה בזכרון יעקב וכעבור זמן עברה לכפר חסידים.
צאצאיו

בנו הרב אליהו אליעזר מישקובסקי, שהיה ראש ישיבת כנסת חזקיהו ורבה של כפר חסידים. חתנו הוא הרב דוד יצחק מן, ראש ישיבת כפר חסידים.
בנו הרב דוד מישקובסקי, שהיה מנהל הישיבה במשך שנים רבות. בנו הוא הרב חיים אריה מישקובסקי נשיא הישיבה אחריו נפטר ב-21 באוקטובר 2023 (ו' בחשון ה'תשפ"ד).
בנו הרב שלמה מישקובסקי - עסקן חינוך בחיפה, סייע לאשתו פנינה (לבית שוירץ, נהרגה בתאונת דרכים בנובמבר 1985) בהקמת מוסדות 'אחיעזר' ומוסד לילדים נכים. הוא נפטר בי"ג בתמוז תשמ"ט.
בנם הוא הרב חזקיהו יוסף מישקובסקי, משגיח ישיבת אורחות תורה בבני ברק. חתנם היה הרב יצחק ברנשטיין, מראשי ישיבת כפר חסידים.
בנו חיים אריה מישקובסקי, בעלה של המשוררת זלדה.
בתו חנה, אשת הרב נח שימנוביץ, מייסד וראש ישיבת כנסת חזקיהו בזכרון יעקב. לאחר פטירת בעלה נישאה בשנית לרב שמואל דוד ורשבצ'יק, מראשי ישיבת כנסת חזקיהו.
בתו גיטל טובה, אשת הרב יהושע דוב לפין. חתניו הם: הרב משה מרדכי חדש, ראש ישיבת אור אלחנן; הסופר והחוקר נחום אריאלי; הרב יצחק אברמוביץ, שהיה רבה של שכונת רמת יצחק ברמת גן (בנו של הרב שמואל אברמוביץ) והרב משה גנץ, מראשי ישיבת שעלבים.
לקריאה נוספת

תבונה: ענייני תורה ומוסר, שנה ז', חוברת א', תשרי תש"ז, עמ' י"א
הערות שוליים

↑  כך חתם בהקדמתו לספר אביו
↑  היה אחד הצדיקים שזכו להערכתו של החפץ חיים, שאף ביקר בביתו מספר פעמים כדי ללמוד מהנהגותיו.
↑  משפחתה מיוחסת למהרש"א ולרבי נתן נטע שפירא בעל מגלה עמוקות.
↑  גדולי התורה שנמלטו לווילנה, הצופה, 6 בדצמבר 1939
↑  מכתב מהרב מקריניקי, הצופה, 10 בדצמבר 1939
↑  דרישות שלום מגדולי ישראל, הצופה, 20 בפברואר 1941
↑  באו 112 עולים בתוכם רבנים, הצופה, 31 במרץ 1941
↑  0 עסקנים יהודים מפולין במחנה תופת בשאנחאי, הַבֹּקֶר, 18 בספטמבר 1942
↑  הרב ח"י מישקובסקי ומר ב. מינץ יצאו לגולה, הצופה, 28 בינואר 1946
הרב הראשי הרצוג והרב ז. גולד בבלגיה, הצופה, 30 במאי 1946
↑  עם שוב שליחי הארץ, שערים, 25 בספטמבר 1946
↑  הרב מישקובסקי חזר, הצופה, 15 בספטמבר 1946
↑  הרב חזקיהו יוסף מישקובסקי איננו, הצופה, 29 בספטמבר 1946
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007311171805171  ISNI: 0000 0000 9578 3327  LCCN: n2018065134  VIAF: 141263982   WorldCat (עם VIAF): 141263982
אמיר שדה (אלבום)

"אמיר שדה" הוא אלבום הבכורה של הזמר הישראלי אמיר שדה. הוא יצא לאור ב-3 בדצמבר 2024 בהוצאה עצמית אמיר ובן בהפצה של חברת D-Music.
רקע והרכב

אמיר שדה היה חלק מהצמד "אמיר ובן" שהחל לפעול בשנת 2016 וזכה לפופולריות. השניים החליטו באופן משותף שהצמד לא ימשיך במתכונת הקודמת, ושדה ייצא לדרך חדשה כסולן. האלבום כולל את מעורבותו של בן מאור כמעבד ומפיק מוזיקלי.
קידום

שדה הוציא סינגלים מהאלבום, כולל "מבטא", "נס" עם דוד בן ארזה, שנכנס לפלייליסט לילה בגלגלצ ו"אברהם", שבו סימפל את השיר "אברהם" של דניאלה ספקטור, עם טקסט שמתייחס לאקטואליה.
בינואר 2025 התקיימה הופעת השקה לאלבום. בפברואר 2025 השיר "וונדרוול" כסינגל שיווקי מתוך האלבום לתחנות הרדיו הישראלי.
רשימת רצועות

כל השירים נכתבו והולחנו על ידי אמיר שדה (למעט היכן שמצוין אחרת).
| מס' | שם | מילים | לחן | משך |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | אינטרו  |   |   | 0:19 |
| 2. | אילת  |   |   | 3:49 |
| 3. | יום טוב  |   |   | 3:42 |
| 4. | וונדרוול  |   |   | 4:12 |
| 5. | נס (בהשתתפות דוד בן ארזה)   | אמיר שדה ודוד בן ארזה | דוד בן ארזה | 3:18 |
| 6. | מבטא  |   |   | 3:23 |
| 7. | אברהם  | שדה ודניאלה ספקטור | אמיר שדה ודניאלה ספקטור | 3:33 |
| 8. | כוכב (בביצוע אמיר ובן)   |   |   | 3:39 |
| 9. | אמיר הקטן (סקיט)  |   |   | 0:43 |
| 10. | סלע  |   |   | 3:49 |
| 11. | וינסנט  | שדה |   | 3:08 |
| 12. | ישראלי בניו יורק  |   |   | 3:10 |
| 13. | אד איט (עם סמואל חאלד ואייזק ויקטור)   | שדה, סמואל חאלד ואייזק ויקטור | שדה, סמואל חאלד ואייזק ויקטור | 3:46 |
| 14. | סליחה  |   |   | 3:03 |
| 15. | ילדונת  |   |   | 3:19 |
| 16. | בסוף הכל נשאר אותו דבר  |   |   | 3:34 |
| משך כולל: | משך כולל: | משך כולל: | משך כולל: | 50:34 |
הערות שוליים

1 2 3 4 5  אמיר שדה - הופעת השקת אלבום - OZEN TEL AVIV אוזן תל אביב
↑  5.2.pdf, Google Docs
הערות שוליים > ביאורים

↑  שדה ביצע תרגום של השיר "וינסנט"
כריסטיאן גולדבך

| --- | --- |
 לידה:  18 במרץ 1690 קניגסברג, ברנדנבורג-פרוסיה 
 פטירה:  20 בנובמבר 1764 (בגיל 74) מוסקבה, האימפריה הרוסית 
 ענף מדעי:  תורת המספרים, גאומטריה, טור, מתמטיקה, טלסקופ 
 מקום מגורים:  גרמניה, רוסיה
 מקום קבורה:  Saint Sampson's Cathedral 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת קניגסברג (1710) 
 מוסדות:  האקדמיה הרוסית למדעים של סנקט פטרסבורג (1725) 
 תרומות עיקריות
 השערת גולדבך - השערה בתורת המספרים
 חתימה:   
 
כריסטיאן גולדבך (בגרמנית: Christian Goldbach ;18 במרץ 1690 – 20 בנובמבר 1764) מתמטיקאי פרוסי הידוע כיום בעיקר בזכות השערת גולדבך – השערה בתורת המספרים שמעולם לא הוכחה ומהווה אתגר מתמשך כבר שנים רבות.
מכתב מגולדבאך ללאונרד אוילר ב 7 ביוני 1742 .
גולדבך נולד בקניגסברג כבן לכומר. הוא למד משפטים ומתמטיקה, והסתובב רבות באירופה. שם נפגש עם מתמטיקאים מפורסמים רבים, כמו לייבניץ, אוילר, דניאל ברנולי וניקולס ברנולי. הוא למד באקדמיה למדעים של סנקט פטרבורג והיה מורו הפרטי של הצאר פיוטר השני.
לטענת אוילר, גולדבך הוא זה שהוכיח את משפט גולדבך-אוילר. ביחד הם עבדו על משפט אוילר על חלוקת מצולעים.
הערות שוליים

↑  Originaltext des Briefes (pdf)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007261853205171  PLWABN: 9812449260505606  BnF: cb124384045 (data)  GND: 118696149  ISNI: 0000 0000 8364 4848  LCCN: n85801035  NKC: ntk20211099093  NLA: 35591842  NTA: 070512396  SELIBR: 315405  SUDOC: 033525382  Trove: 1007059  VIAF: 22936072   WorldCat (עם VIAF): 22936072 
ערך זה הוא קצרמרבנושא מתמטיקאים ובנושא גרמנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
בורהאן ע'ליון

| --- | --- |

בורהאן ע'ליון, 2012
 לידה:  11 בפברואר 1945 (בן 79) חומס, המנדט הצרפתי בסוריה ובלבנון 
 מדינה:  סוריה, צרפת 
 השכלה:  אוניברסיטת דמשק  סורבון  אוניברסיטת סורבון נוול 
 מעסיק:  סורבון 
 
בורהאן ע'ליון (בערבית: برهان غليون; נולד בחומס ב-11 בפברואר 1945) הוא יושב ראש המועצה הלאומית של סוריה שהיא אחד מגורמי האופוזיציה הבולטים בהתקוממות בסוריה בשנים 2011–2012. ע'ליון הוא חוקר מדע המדינה סורי ופרופסור בסוציולוגיה מדינית באוניברסיטת פריז III: סורבון החדשה. ע'ליון חיבר ספרים רבים, רובם בערבית, העוסקים בנושאים חברתיים ומדיניים בעולם המוסלמי.
מספר גורמי אופוזיציה בסוריה רואים בע'ליון, היושב בפריז, כדמות מקובלת המסוגלת לאחד את כוחות האופוזיציה. יחד עם זאת, לא קיים קונצנזוס בין גורמי האופוזיציה בסוריה באשר למעמדו, או גישתו של ע'ליון.
קריירה פוליטית מוקדמת

ע'ליון התפרסם לראשונה בסוריה בשנות ה-70 כאשר מאמרו "מניפסט לדמוקרטיה" הופץ כעלון בסוריה. במאמר טען ע'ליון כי כוח השלטון בעולם הערבי הפך לאויב החברה. הוא קרא למדינות ליישם רפורמות אשר ינהיגו משטר דמוקרטי מלא לעמיהם. ע'ליון עומד בפריז בראש המרכז לחקר המזרח בן-זמננו (בצרפתית: Centre d'Etudes sur l'Orient Contemporain) ופרופסור לסוציולוגיה מדינית באוניברסיטת פריז III, פרסם את הצהרותיו אלה בשעה שהנשיא חאפז אל-אסד עמל על ייצוב שלטונו בסוריה והתמודד מול אופוזיציה חזקה מבית ומול פעילות צבאית בלבנון. בזכות פרסום המניפט לדמוקרטיה נודע ע'ליון בקרב הציבור הסורי כ הוגה דעות ביקורתי ועכשווי. בקריאתו לדמוקרטיה הוא שאב השראתו מעידן הנאורות באירופה. אף שהתרחק מפעילות פוליטית במהלך שנות ה-80 והתרכז במחקר אקדמי, הוא תמך בזכויות העם הפלסטיני ומנגד ספג ביקורת על דעותיו מצד שלטונות סוריה.
לאחר טבח חמאת בשנת 1982 הוטלו מגבלות קשות על פעילות פוליטית בסוריה וע'ליון הקדיש את רוב פעילותו הציבורית לשני ארגונים. במשך מספר שנים הוא עמד בראש הפורום התרבותי והחברתי הסורי, שהיה ארגון של גולים סורים המתנגדים למשטר. הוא אף היה בין מייסדי הארגון הערבי לזכויות אדם (בערבית: المنظمة العربية لحقوق الإنسان) אשר נוסד בשנת 1983.
השקפתו של ע'ליון באופן עקבי הייתה כי הדמוקרטיה היא התרופה לחוליי העולם הערבי, והוא הגדירה כ"הכרח היסטורי". הוא חש כי השלטונות הערביים אשר יצאו מן התנועות הלאומיות "כשלו לבנות מדינות מודרניות או כלכלות מצליחות והפכו את מדינותיהם לפירמידות כוח 'אישיות'". הוא טען כי בסוריה ובמדינות אחרת האופוזיציה לשלטון יכולה להיות יעילה יותר אם תתאחד בדרישה לדמוקרטיה ותדחה את כל התנאים המוקדמים שהשלטונות מציבים כדי לדחות רפורמות מדיניות או כלכליות. ע'ליון הצהיר לתקשורת המערבית כי הוא מוכן להיפגש עם מנהיגי ישראל כדי לפתור את סכסוך הגבול בין ישראל לסוריה ברמת הגולן.
האביב של דמשק ולאחריו

לצד פעילי אופוזיציה סורים אחרים, אף ע'ליון היה פעיל באביב של דמשק, תקופה קצרה של פתיחות פוליטית שבאה לאחר עלייתו של בשאר אל-אסד לשלטון בסוריה בשנת 2000. הוא ביקר בסוריה באותה עת לעיתים קרובות. אולם מיד לאחר שנאסרה פעילות של גופים פוליטיים חדשים, ע'ליון שב לפעילותו כחוקר ופרשן והמשיך בפעילות למען זכויות אדם.
ע'ליון שב לפעילות מדינית בולטת יותר לאחר הצהרת דמשק (בערבית: إعلان دمشق) באוקטובר 2005, הצהרה אותה ניסחו גורמי אופוזיציה סורים המותחת ביקורת על המשטר בסוריה וקוראת לרפורמה הדרגתית, בדרכי שלום, המבוססת על דו-שיח והכרה במרכיבים השונים בחברה הסורית. מאותה עת הגביר פעילותו בקרב גורמי האופוזיציה, אולם הוא התנגד לעשות יד אחת עם המערב בניסיון ללחוץ על ממשלת סוריה. הוא אף המשיך לבקר בסוריה למרות הטרדות חוזרות מצד גורמי ביטחון סורים.
כאשר החלה ההתקוממות בסוריה ב-15 במרץ 2011, ע'ליון מיהר והשמיע את תמיכתו במתקוממים. הוא הופיע בתקשורת מספר פעמים והיה מעורב בנעשה, לצד גורמי אופוזיציה סורים אחרים באירופה, במטרה לאחד את הכוחות המתנגדים למשטר.