stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אלבטרוס שטלר
מאפיינים

אלבטרוס שטלר הוא עוף גדול. מוטת כנפיו היא 2.37 מטרים, אורכו כ-90 ס"מ ומשקלו כ-4.3 ק"ג. הוא נבדל משני מיני האלבטרוס האחרים החיים בתחום מחייתו (האלבטרוס הנצחי והאלבטרוס שחור-הרגל) בגודלו הרב ובמקורו הוורוד (בעל קצה כחלחל). גם ניצויו שונה במעט מניצויים של שני המינים האחרים. זנבו אינו קצר יותר מזנבם של שני המינים האחרים, והוא אף ארוך יותר מזנבו של המין הרביעי בסוג, הלא הוא אלבטרוס גלאפגוס (בניגוד לנרמז משמו האנגלי, "Short-tailed Albatross"). נוצותיו בבגרות לבנות, כנפיו שחורות וראשו בצבע צהוב-דהוי. ניצוי הפרטים הצעירים - חום.
אלבטרוסי שטלר מקננים כיום באי אחד בלבד, הוא האי היפני טורישימה . הם נוהגים לצוד את טרפם בים ברחבי צפון האוקיינוס השקט, ובמיוחד בים ברינג, שם מספריהם הם הרבים ביותר. עם זאת, ניתן לצפות בהם גם בקליפורניה, למשל. בעבר, האי טורישימה שימש כאתר ההזדווגות החשוב ביותר לאלבטרוסים, אולם הם הזדווגו גם באיים צפוניים לטאיוואן. באשר לעבר הרחוק יותר, מאובני אלבטרוסים שנמצאו בברמודה ובצפון קרוליינה ושתוארכו לתקופת אמצע הפליסטוקן קרובים יותר לאלבטרוסי שטלר מאשר לכל אלבטרוס אחר.
בעבר עמדו אלבטרוסי שטלר על סף סכנת הכחדה ממשית. במחצית השנייה של המאה ה-19 הם ניצודו בקנה מידה כמעט-תעשייתי בשל נוצותיהם. לפי הערכות ניצודו בתקופה זו למעלה מ-10 מיליון פרטים. עד לשנות ה-30 של המאה ה-20 נשארה רק אוכלוסייה יחידה, זו שחיה באי טורישימה. ב-1933 הכריזה הממשלה היפנית על איסור מוחלט של ציד אלבטרוסי שטלר על מנת להציל את המין. בשלב זה נראה היה כי האלבטרוסים הללו נכחדו כליל, והמחקר הפך לבלתי-אפשרי עם פרוץ מלחמת העולם השנייה.  לאחר מכן, בשנת 1949 הגיע לאי חוקר אמריקאי, שהכריז כי המין נכחד. עם זאת, אוכלוסייה שגודלה נאמד בכ-50 פרטים, רובם צעירים כפי הנראה, שרדה באותו זמן בים. ההשערה היא, שאלבטרוסים אלה - כמו כל מיני  האלבטרוסים - זקוקים לזמן רב, יחסית, עד ההגעה לבגרות מינית, והם אינם חוזרים למושבת בקיעתם במשך כמה שנים. אחרי חזרת הקבוצה הזו לאי, ננקטה זהירות רבה יותר בהגנה עליהם, וכך הביצה הראשונה הוטלה על ידי העופות השבים ב-1954. לאחר שהתגלה כי שהייה בקבוצה מעודדת אלבטרוסים אחרים להתרבות, נוסה הדבר גם על מין זה בעזרת מיקום מושכל של פיתיונות ברחבי האי. מאז, ובעזרת מאמצי ההגנה והשימור על המין, אוכלוסייתו גדלה בהדרגה. ב-2003 נאמדה אוכלוסייתו בכ-1840 פרטים.
מצב השימור שלו עדין מוגדר כפגיע.
הערות שוליים

↑  אלבטרוס שטלר באתר הרשימה האדומה של IUCN
| אלבטרוסיים |
| --- | --- | --- |
| אלבטרוס גדול | אלבטרוס מלכותי (אלבטרוס מלכותי צפוני) • אלבטרוס נודד • אלבטרוס טריסטני • אלבטרוס אמסטרדם • אלבטרוס אנטיפודי |  |
| אלבטרוס צפון פסיפי | אלבטרוס שטלר • אלבטרוס נצחי • אלבטרוס גלאפגוס • אלבטרוס שחור-רגל |  |
| אלבטרוס עשון | אלבטרוס עשון • אלבטרוס אפור |  |
| אלבטרוס שחפי | אלבטרוס בולר • אלבטרוס לבן-כיפה • אלבטרוס לבן-ראש • אלבטרוס צ'טהאם • אלבטרוס צהוב-חרטום • אלבטרוס צהוב-חרטום הודי • אלבטרוס אפור-ראש • אלבטרוס שחור-גבות • אלבטרוס סלבין • אלבטרוס קמפבל |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007541213705171  NDL: 00560074
אלהמברה

ערך זה עוסק במתחם ארמונות בגרנדה. אם התכוונתם ללקולנוע, ראו .
אלהמברה (בספרדית: Alhambra; בערבית: الحمراء - "אל-חמרא" או "האדומה") הוא מתחם ארמונות ומבצרים קדום שנבנה על ידי סולטאני שושלת נאצר המורים בעיר גרנדה שבדרום ספרד בעיקר במאה ה-13 ובמאה ה-14. המתחם המפואר הוקם על גבי גבעה על יד העיר שהייתה אז בירת הממלכה המוסלמית האחרונה שנותרה בספרד. בימינו משמש המקום מוזיאון המדגים את האדריכלות האיסלאמית בשיאה. המתחם הוגדר כאתר מורשת עולמית על ידי אונסק"ו.
היסטוריה

בזמן בניית אלהמברה (שמקורה במילה הערבית الْحَمْرَاء, אלחמראא', האדומה), הייתה גרנדה בירת הממלכה המוסלמית בספרד (שכונתה גרנדה) שהייתה מוקפת על ידי ממלכת קסטיליה הקתולית. מאז שנות השלושים של המאה ה-13, כשעלתה שושלת הנסריד לשלטון, הייתה גרנדה ממלכה וסלית כפופה להלכה לקסטיליה. למרות כפיפות זאת, ואולי בזכותה, שגשגה גרנדה בתקופה זו בתחומי האמנות, הספרות, והמדעים, והדבר סייע רבות לבוני אלהמברה בעיצוב המתחם.
ב-1248 החלה בניית אלהמברה על אחת הגבעות המקיפות את גרנדה, כשבעיר מלך מוחמד אבן אלהמאר. יורשיו של מלך זה המשיכו לבנות ולפאר את אלהמברה עד שנת 1354. המלכים משושלת זו גם הגדילו מאוד את המבצר שכבר היה קיים בגבעת אלהמברה, ובאתר נמצאים גם בתיהם של בכירי הממשל, מגוריהם של עובדי הארמון, בתי מלאכה, בתי מרחץ וכדומה.
לאחר שהקתולים כבשו סופית את גרנדה ב-1492 והפילו את שושלת הנסריד, הם החלו לשנות את אלהמברה ולהתאימו לטעמם. המלך קרלוס הראשון בנה באתר ארמון משלו בסגנון הרנסאנס במאה ה-16, ותוך כך הרס את רוב ארמון החורף. מלכי ספרד נוספים המשיכו שינויים שפגעו ביופיו המקורי של המתחם. רק במאה ה-19 החלו הספרדים לכבד את האוצר האדריכלי הזה. שיפוצים נרחבים התנהלו, ומאוחר יותר נפתח באתר מוזיאון.
סיור באלהמברה

המבקרים באלהמברה יכולים לחזות במיטב האדריכלות האיסלאמית המתאפיינת בשימוש מתקדם בסימטריה ובגאומטריה. במבט ראשון אין אלהמברה נראית מפוארת. בפנים מורכב מתחם הארמונות ממבוך של חצרות פטיו, כיפות, קשתות שמעוטרות כולן באריחים ססגוניים (אזולחוס) (אנ') מסודרים בתבניות גאומטריות מסובכות.
מול הכניסה למתחם נמצא אלקאסאבה, שרידי המבצר המקורי, שממגדל השמירה שלו נראה נוף העיר גרנדה. משם עוברים לארמונות הנסרידים, שבהם נמצאים המגורים המלכותיים, ולאואסיס - נווה של מזרקות ובריכות צלולות, שבו התנהלה הממלכה המוסלמית. הארמון המלכותי מחולק לשלושה אזורים לפי שימושם:
המקסואר, מטה המינהל העסקי והממלכתי של הממלכה.
הסראיוֹ, גוש חדרים בהם התארחו אורחי הסולטאן, שבמרכזו נמצאים הפטיו דה לוס אראייאנס ובריכתו הארוכה.
ההרמון, המוסד האגדי ביותר של תקופת הסולטאנים.
סיור באלהמברה > חצר האריות

בלב ההרמון, שהכניסה אליו הייתה מותרת אך ורק למלך, לנשיו ובני משפחתו ולעבדיו הנאמנים ביותר, נמצא הפטיו דה לוס לאונס 'חצר האריות'. הדימוי הוא של חצר פנימית מוקפת מערות נטיפים, אשר טיפות המים נאספות מהם ומגיעים למזרקה שבאמצע החצר. למזרקה 12 אריות המסמנים את גלגל המזלות ומעליהם מסמנים ארבעה זרמי מים את ארבע פינות היקום.
לפי מסורת ללא הוכחות, מזרקה זו הגיעה לאלהמברה מביתו של שמואל אבן נגרלה, הוא רבי שמואל הנגיד. בצדו הדרומי של הארמון נמצא הסאלה דה לוס אבנסראח'ס (אולם המורים) שנחשב לחדרו היפה ביותר של המתחם, בזכות תקרתו המעוטרת הנווה וכיפתו דמוית הכוכב, המשקיפה אל הבריכה מתחתה.
בבתי המרחץ, שחלקם תת-קרקעיים, התפנקו המלכים בבריכות צבעוניות המרוצפות באריחים שחורים דמויי כוכבים בתקרה שמאירים את החלל.
בארמונו של קרלוס הראשון, בסגנון הרנסאנס, עמדו פעם דירות המלך. ארמון קתולי זה משכן מוזיאון שמוקדש לאמנות אסלאמית. בחצרו המרובעת נערכו פעם מרוצי פרים, אך בימינו, הודות לאקוסטיקה הטובה בחצר, נערכים מדי שנה קונצרטים כחלק מפסטיבל המוזיקה והמחול של גרנדה.
בצמוד לאלהמברה נמצא ארמון החנרליפה, ארמון הקיץ של המלכים. נקודה בולטת בארמון זה היא גרם מדרגות המים שלאורך מעקהו זורמים מים קרירים. מהגנים היפים בני המאה ה-13 אפשר להתבונן בעיר גרנדה.
גלריה

חומות אלהמברה מנקודת תצפית סמוך לכנסיית סן ניקולאס באלבאיסין
תצפית על אלהמברה מגני ארמון החנרליפה
אמת המים המקשרת בין החנרליפה לאלהמברה
ארמון פרטל
פטיו דה לוס לאונס (חצר האריות) המוקף בקשתות מוריות מפוארות
מוקרנס וערבסקות באולם המוקאראבס בארמון דה לוס לאונס
מזרקת האריות המיוחסת לשמואל הנגיד
דרום חצר ההדסים ומאחוריו ארמון קארל החמישי
צפון חצר ההדסים
חצר מאצ'וקה
פטיו דה קוארטו דוראדו סמוך לכניסה לארמון
פינה באולם המקסואר עם אָזוּלֵחוֹ
תקרת סאלה דה לוס אמבאחאדורס – אולם השגרירים
תקרת חדר מרחץ מבחוץ
פטיו דה לינדראחה
ארמון קארל החמישי בסגנון הרנסאנס שתוכנן על ידי פדרו מצ'וקה - בניית תקרת המבנה הושלמה רק במאה ה-20
כנסיית סנטה מריה דה לה אלהמברה
ראו גם

רקונקיסטה
אלבטרוס קמפבל

| אלבטרוס קמפבל |
| --- | --- |
 
מצב שימור
 מצב שימור: פגיע פגיע (VU) 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: יסעוראים
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: אלבטרוסיים
סוג:: אלבטרוס שחפי
מין:: אלבטרוס קמפבל
שם מדעי
 Thalassarche impavida ‏מת'יוז, 1912

אלבטרוס קמפבל (שם מדעי: Thalassarche impavida) הוא עוף ימי בינוני בגודלו ממשפחת האלבטרוסיים. אתר הקינון היחידי שלו הוא האי קמפבל וקבוצת איים סמוכה. מיונו נתון במחלוקת, ויש שמגדירים אותו בתור תת-מין של האלבטרוס שחור הגבות.
מאפיינים

אורכו כ-90 סנטימטרים. הוא צבוע בשחור ובלבן. עיניו צהובות - חיוורות. כנפיו שחורות מלעיל, ולבנות מלרע. מקורו צהוב ברובו, ובקצהו - כתמתם.
בשנות ה-70 וה-80 נצפתה ירידה חדה במספר הפרטים: במושבה אחת תועדה ירידה של 5.9% בכל שנה בין 1966 ל-1981, ושל 10.5% בכל שנה בין 1981 ל-1984. עם זאת, נראה שכיום האוכלוסיות התייצבו או אף גדלו במעט (במספר מושבות תועדה עלייה של 1.8 אחוזים בין 1992 ל-1997). כיום מוערך מספר הפרטים בכ-24,600 זוגות לערך, כלומר בכ-50,000 פרטים.
אלבטרוסי קמפבל ניזונים בעיקר מדגים, אך גם מדיונונים ומסרטנים. הצעירים מתרבים לראשונה בגיל 10 שנים בממוצע.
הערות שוליים

↑  אלבטרוס קמפבל באתר הרשימה האדומה של IUCN
| אלבטרוסיים |
| --- | --- | --- |
| אלבטרוס גדול | אלבטרוס מלכותי (אלבטרוס מלכותי צפוני) • אלבטרוס נודד • אלבטרוס טריסטני • אלבטרוס אמסטרדם • אלבטרוס אנטיפודי |  |
| אלבטרוס צפון פסיפי | אלבטרוס שטלר • אלבטרוס נצחי • אלבטרוס גלאפגוס • אלבטרוס שחור-רגל |  |
| אלבטרוס עשון | אלבטרוס עשון • אלבטרוס אפור |  |
| אלבטרוס שחפי | אלבטרוס בולר • אלבטרוס לבן-כיפה • אלבטרוס לבן-ראש • אלבטרוס צ'טהאם • אלבטרוס צהוב-חרטום • אלבטרוס צהוב-חרטום הודי • אלבטרוס אפור-ראש • אלבטרוס שחור-גבות • אלבטרוס סלבין • אלבטרוס קמפבל |  |
אנדרו לוג אולדהם

| --- | --- |

 לידה:  29 בינואר 1944 (בן 80) לונדון, הממלכה המאוחדת 
 מוקד פעילות:  הממלכה המאוחדת 
 מקום לימודים:  Cokethorpe School, Wellingborough School 
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 פרסים והוקרה:  היכל התהילה של הרוק אנד רול (2014) 
 פרופיל ב-IMDb
 
אנדרו לוג אולדהם (אנגלית: Andrew Loog Oldham; נולד ב-29 בינואר 1944) הוא מפיק רוקנרול, אמרגן וסופר בריטי. הוא ידוע ביותר כמנהלם של הרולינג סטונז בשנות השישים, כאשר הוא מאמץ סגנון ראוותני שהושפע מחברו פיל ספקטור. בנוסף היה המפיק של הסינגל הראשון של הזמרת ושתי בניאן בשנת 1965. בשנת 2014, לוג נכנס להיכל התהילה של הרוק אנד רול.
אלפא אפסילון פאי

| --- | --- |

 תקופת הפעילות:  7 בנובמבר 1913 – הווה (110 שנה)
 מקום ייסוד:  אוניברסיטת ניו יורק
 סוג:  אחווה חברתית יהודית
 מוטו:  No one could tell me where my soul might be; I searched for God, but He eluded me; I sought my brother out and found all three. - Poet Howard Crosby
 מוטו בעברית:  אף אחד לא יכול היה להגיד לי היכן נמצאת נשמתי; חיפשתי את אלוהים, אך הוא התחמק ממני; חיפשתי את אחי ומצאתי את כל השלושה. - המשורר האוורד קרוסבי.
 צבעים:  זהב וכחול
 פרח:  שושן (פלור-דה-ליס)
 היקף פעילות:  בינלאומית: ארצות הברית, קנדה, אוסטריה,אנגליה,ישראל,אוסטרליה ועוד.
 מטה ראשי:  אינדיאנפוליס, אינדיאנה,  ארצות הברית
 סניפים:  186 אוניברסיטאות וקולג׳ים [נכון ל-2 במרץ 2017]
 נדבנות:  מוזיאון השואה האמריקאי, המרכז הרפואי שערי צדק, חי לייפליין, קרן קיימת לישראל, עמותת עלם, לקט ישראל, הצל ליבו של ילד, ארגון ידידי צה״ל בארה״ב, קשת ושרשרת
 מספר חברים:  +9000 סטודנטים ו-102000 בסך הכל.
 http://www.aepi.org/
 
אלפא אפסילון פאי (באנגלית: Alpha Epsilon Pi; בקיצור ΑΕΠ או AEPi) היא אחוות סטודנטים יהודית בין-אוניברסיטאית הפועלת בין היתר במדינות ארצות הברית, בבריטניה, באוסטריה, בקנדה, באוסטרליה ובישראל. האחווה הוקמה ב-7 בנובמבר 1913, בקמפוס של אוניברסיטת ניו יורק. האחווה פתוחה לכל סטודנט המזדהה עם ערכיה.
משימה ויעוד

על פי האתר הרשמי, "אלפא אפסילון פאי" הוקמה כדי לאפשר לסטודנטים יהודים את החוויה המקסימלית בזמן שהותם באוניברסיטה ובאחווה. אלפא אפסילון פאי שמרה על יושרה הפנימי כדי לחזק את הקשר עם הקהילה היהודית וכדי להוות קישור נכון בין התיכון והקריירה. אלפא אפסילון פאי מפתחת מנהיגות לקהילה היהודית של צפון אמריקה בזמן קריטי בחיי הנערים." כמו כן האחווה מתהדרת בקשר רשתי חברתי ועסקי בין הבוגרים בארצות הברית ובקנדה. (וכמו כן, בעולם אחרי שהתפשטה משם)
היסטוריה

האחווה הוקמה על ידי צ'ארלס מושקוביץ' ועשרה סטודנטים יהודים נוספים. מושקוביץ', שחקן כדורסל שעבר לאוניברסיטת ניו יורק מקולג' מקומי, התקבל לאחווה מסוימת (שמה לא ידוע), אך באחווה סירבו לקבל את חבריו היהודים. האחד-עשר (המכונים האחד-עשר בני האלמוות) החליטו להקים אחווה יהודית שתאפשר לסטודנטים יהודים בכל המדינה להיות חברים. בשנת 1917 הוכר הארגון רשמית על ידי האוניברסיטה כ"סניף אלפא", והסניף באוניברסיטת קורנל הוכר כ"סניף בטא".
קשר עם ישראל

במסגרת כינוס האחווה בחוף המערבי בפברואר 2008 בסן לואיס אוביספו קליפורניה, אלרן צבג, נציג הקונסוליה הישראלית בארצות הברית הכיר באלפא אפסילון פאי כאחווה היהודית היחידה, ושקשריה עם ישראל חשובים והדוקים.
ביוני 2009 הוקמה נציגות ראשונה לאחווה זו במדינת ישראל, במרכז הבינתחומי הרצליה, עם השבעתם של 15 אחים חדשים כאבות מייסדים. ביוני 2011 התקבלה בטקס במלון לאונרדו פלאזה הנציגות השנייה של האחווה באוניברסיטה העברית בירושלים, ומאז הוקמו הסניפים ב המכללה האקדמית להנדסה אורט בראודה, באוניברסיטת תל אביב, הטכניון - מכון טכנולוגי לישראל, אוניברסיטת בר-אילן, המסלול האקדמי המכללה למנהל, וכיום בהקמה נציגויות בשאר אוניברסיטאות ישראל.
באוגוסט 2010, חברי האחווה התחייבו לתרומה בסך 700,000 דולרים תוך חמש שנים לשבעה ארגונים שונים בישראל: קרן קיימת לישראל, ארגון ידידי צה"ל בארצות הברית, עמותת עלם, עמותת קשת, לקט ישראל, הצל ליבו של ילד ועמותת שרשרת.
מגן האחווה

מגן האחווה מכיל מספר חפצים סימבולים לאחווה. משמעותם נחשפת רק למצטרפים חדשים.
סניפי האחווה

קישור לרשימת הסניפים באנגלית
סניפים חשובים בתרבות אמריקנית

בבית האחווה באוניברסיטת אורגון שבעיר יוג'ין במדינת אורגון צולם סרט הקאלט "בית החיות" בכיכובו של ג'ון בלושי.
אנטילופה ננסית

| אנטילופה ננסית |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: מכפילי פרסה
משפחה:: פריים
תת־משפחה:: צבאיים
שבט:: אנטילופות סבך
סוג:: אנטילופה ננסית
שם מדעי
 Neotragys ‏סמית, 1827
תחום תפוצה


אנטילופה ננסית או אנטילופה גמדת (שם מדעי: Neotragys), היא סוג של פרסתן מעלה גרה קטנטן הכולל שלושה מינים החיים באפריקה שמדרום לסהרה. אחד מהמינים תואר מדעית כבר בשנת 1758, אך רק בשנת 1828 הוקם סוג נפרד בשבילם. בשל גודלם הקטן, כאשר מינים אלו התגלו הם נחשבו כמינים של איילוניים, וגם כיום הם היחידים שמתחרים איתם על התואר "הפרסתנים הקטנים ביותר". לאחר תקופה הם הועברו לתת-משפחת הצבאיים שבמשפחת הפריים על סמך הגנטיקה, וקיבלו את שמם המדעי "Neotragys" שפירושו ביוונית "תיש חדש" המתייחס לכך שהם נחשבו כסוג חדש של אנטילופה ולא של איילון. מיני האנטילופה הננסית הם הפרסתנים הקטנים ביותר במשפחת הפריים ובשבט אנטילופות סבך - והם קרובים מבחינה אקולוגית למיני הצביונים הקטנים. המינים בסוג נחשבים על ידי IUCN כבעלי חיים ללא סיכון, אולם המספרים שלהם פוחתים בהדרגה בעיקר בשל אובדן בית גידול והם בעתיד יגיעו לקטגוריה מאוימת.
מאפיינים

המינים בסוג מתאפיינים בפרווה קצרה ועבה עם מרקם רך, וצבעה בדרך כלל מגוונים כהים של אדמדם עד חום שחרחר. רק לזכרים יש זוג קרניים קטנות שמסתכמות בשפיץ חד הצומח בזווית לאחור. יש להם עיניים ואף גדולים ושחורים, ובלוטות ריח גדולות ועגולות בצידי העיניים. הראש שלהם עגלגל ומסתיים בחרטום משולש ואוזניהם גדולות ועגולות. צווארם עבה, וגופם מקושת ועגלגל - כשפלג הגוף האחורי גבוה מהקדמי. רגליהם דקיקות כגפרורים וקצרות ביחס לגוף, והאחוריות ארוכות מהקדמיות ונותנות להם יכולת ניתור טובה.
המינים חיים באזורים סבוכים בעלי צמחייה מגוונת וגבוהה, והם מסתתרים בתוכה רוב הזמן. הם ביישנים למדי וכמעט ולא ניתן לראותם באופן טבעי. עם זאת לעיתים הם נצפים בשולי כבישים - בדרך כלל בעת מעבר לאזור האכלה חקלאי. בית גידולם הוא יערות טרופיים או סוואנות, ושלושתם תופסים אזורים גאוגרפים נפרדים. הם פעילים בשעות הבוקר והערב, אך גם בשעות הלילה. המינים הם בעלי חיים בודדים החיים בטריטוריות משלהם אותם הם מסמנים באופן תדיר מבלוטות הריח. הרבייה מתמשכת לאורך השנה ללא עונה מוגדרת. הנקבה ממליטה עופר יחיד לאחר כ-6 חודשים. תזונתם מבוססת על עלים, פרחים, ניצנים וזרעים, ובמידה פחותה גם עשבים ועשבי תיבול. בשעת סכנה מיני האנטילופה הננסית קופאים במקומם ללא תזוזה בצמחייה הסבוכה, ובאם הסכנה תתקרב יתר על המידה הם יחכו לשעת הכושר ואז יתנו זינוק גדול וימלטו במהירות לאזורי סבך. בשל גודלם הקטן טורפיהם רבים ומגוונים וכוללים גם גחניים, עופות דורסים ונחשים.
מינים

דלקרן המושק (Neotragus moschatus) - המין הגדול בסוג. סימני היכר: פרווה אדמדמה כהה בחלק העליון של הגוף וצהבהבה בחלק התחתון. גחונו וגרונו לבנים. הפנים בצבע ערמוני, וכפס שחור נמשך מהמצח לאף. קרניו גדולות יותר משאר המינים. הפרווה מדיפה ריח מושק חריף. מצוי בקניה, טנזניה, מוזמביק, מלאווי, זמביה, זימבבואה ודרום אפריקה.
אנטילופת בייטס (Neotragus batesi) - המין הקטן בסוג מבחינת גובה כתפיים. סימני היכר: פרווה מבריקה בצבע חום כהה-מהגוני, כתמים לבנים מעל העיניים, בצידי האוזניים ובסנטר. הגחון לבנבן. כתם שחרחר סביב הלוע ומתחת לעיניים. מצויה בגבון, הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו, הרפובליקה של קונגו, הרפובליקה המרכז אפריקאית, גינאה המשוונית, קמרון, ניגריה ואוגנדה.
אנטילופה מלכותית (Neotragus pygmaeus) - המין הקטן בסוג מבחינת משקל ואורך גוף וכך מוכר רשמית כמין הקטן ביותר בקרב הפריים. סימני היכר: פרווה בצבע חום שוקולד כהה, כתם גדול בצבע כתמתם סביב הלוע והגרון, כתמים לבנים בסנטר, בחזה וברגליים; לעיתים ישנם שערות לבנות הפזורות בחלקים מסוימים בגוף ונותנים לפרווה מראה מעט כסוף. הפנים בצבע חום שוקולד כהה והמצח בצבע שחרחר. מצויה בליבריה, גאנה, גינאה, חוף השנהב וסיירה לאון.
הערות שוליים

↑  מילון בעלי חיים: נכר (תשל"ב), 1972, באתר האקדמיה ללשון העברית
| צבאיים |
| --- | --- | --- |
| אנטילופות ערבה | אנטילופות ערבה |  |
| צבי | צבי הנגב • צבי מצוי • צבי הודי • צבי קווייר • צבי רים • צבי ספיקי • צבי הזפק • צבי החול • צבי ארלנג'ר • צבי ערבי |    |
| צבי אמיתי | צבי תומסון • צבי מונגאלה • צבי אדום חזית • צבי הוגלין • צבי אדום |    |
| צבי דק-צוואר | צבי יחמורי • צבי גראנט • צבי סומרינג |    |
| צבי קלארק | צבי קלארק |    |
| צבי ג'ירפי | צבי ג'ירפי |    |
| אנטילופה הודית | אנטילופה הודית |    |
| דלגן | דלגן |    |
| צבי יעלי | צבי יעלי פרז'וואלסקי • צבי יעלי מונגולי • צבי יעלי טיבטי |    |
| סאיגות | סאיגות |    |
| סאיגה | סאיגה |    |
| אנטילופות סבך | אנטילופות סבך |    |
| אוריבי | אוריבי |    |
| צבי הסלעים | צבי הסלעים |    |
| אנטילופה ננסית | דלקרן המושק • אנטילופה מלכותית • אנטילופת בייטס |  |
| דיקדיק | דיקדיק גינתר • דיקדיק קירקי • דיקדיק כסוף • דיקדיק סולט |  |
| דוקרן | דוקרן הסטינבוק • דוקרן הכף • דוקרן שארפי |  |
| אנטילופת ביירה | אנטילופת ביירה |  |
אליפות אסיה בכדורגל נשים 1997

| --- | --- |
 מארחת:  הרפובליקה העממית של סין סין
 תקופת התחרות:  5 בדצמבר 1997 – 14 בדצמבר 1997 (10 ימים) 
 מספר משתתפות:  11
 הזוכה:   סין
 מספר משחקים:  19
 מספר שערים:  132 (6.95 בממוצע למשחק)
 השחקנית מצטיינת:  הרפובליקה העממית של סין ליו אילינג
 
אליפות אסיה בכדורגל נשים 1997 (באנגלית: 1997 AFC Women's Championship) היא המהדורה ה-11 של האליפות אסיה בכדורגל נשים שארגנה קונפדרציית הכדורגל של אסיה. הטורניר נערך בסין והתקיים מ-5 בדצמבר עד ה-14 בדצמבר 1997. האליפות שימשה כטורניר המוקדמות לגביע העולם לנשים, שנערך שנתיים לאחר מכן בארצות הברית.
האליפות נערכה בפורמט של שלב בתים ושלב נוקאאוט. הראשונה והשנייה בכל בית עלו לחצי הגמר יחד עם נבחרת אחת מהמקום השלישי שסיימה עם מירב הנקודות. במשחק הגמר נפגשו קוריאה הצפונית וסין - המארחת והאלופה המכהנת. בסיום המשחק, שנערך בגואנגדונג, ניצחה סין 0-2 מצמד של ליו אילינג וזכתה בטורניר בפעם השישית ברציפות.
בעקבות מיקומן כשלוש הראשונות, העפילו סין, קוריאה הצפונית ויפן ישירות לגביע העולם כנציגות של אסיה.
שלב הבתים > בית א'

| נבחרת | נקודות | משחקים | ניצחונות | תיקו | הפסדים | שערים> זכות | שערים> חובה | שערים> הפרש |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  יפן | 9 | 3 | 3 | 0 | 0 | 31 | 0 | 31 |
|  הודו | 6 | 3 | 2 | 0 | 1 | 13 | 1 | 12 |
|  הונג קונג | 3 | 3 | 1 | 0 | 2 | 1 | 12 | -11 |
|  גואם | 0 | 3 | 0 | 0 | 3 | 0 | 32 | -32 |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  הודו | 3 – 0 | הונג קונג   |
|  יפן | 21 – 0 | גואם   |
|  הונג קונג | 1 – 0 | גואם   |
|  יפן | 1 – 0 | הודו   |
|  יפן | 9 – 0 | הונג קונג   |
|  הודו | 10 – 0 | גואם   |
שלב הבתים > בית ב'

| נבחרת | נקודות | משחקים | ניצחונות | תיקו | הפסדים | שערים> זכות | שערים> חובה | שערים> הפרש |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  סין | 9 | 3 | 3 | 0 | 0 | 27 | 1 | 26 |
|  קוריאה הצפונית | 6 | 3 | 2 | 0 | 1 | 23 | 4 | 19 |
|  אוזבקיסטן | 3 | 3 | 1 | 0 | 2 | 2 | 17 | -15 |
|  הפיליפינים | 0 | 3 | 0 | 0 | 3 | 2 | 32 | -30 |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  סין | 3 – 1 | קוריאה הצפונית   |
|  אוזבקיסטן | 2 – 1 | הפיליפינים   |
|  סין | 8 – 0 | אוזבקיסטן   |
|  קוריאה הצפונית | 14 – 1 | הפיליפינים   |
|  סין | 16 – 0 | הפיליפינים   |
|  קוריאה הצפונית | 8 – 0 | אוזבקיסטן   |
שלב הבתים > בית ג'

| נבחרת | נקודות | משחקים | ניצחונות | תיקו | הפסדים | שערים> זכות | שערים> חובה | שערים> הפרש |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  טאיוואן | 6 | 2 | 2 | 0 | 0 | 7 | 0 | 7 |
|  קוריאה הדרומית | 3 | 2 | 1 | 0 | 1 | 11 | 1 | 10 |
|  קזחסטן | 0 | 2 | 0 | 0 | 2 | 0 | 17 | -17 |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  טאיוואן | 1 – 0 | קוריאה הדרומית   |
|  קוריאה הדרומית | 11 – 0 | קזחסטן   |
|  טאיוואן | 6 – 0 | קזחסטן   |
שלב הנוק-אאוט

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|   | חצי הגמר | חצי הגמר |  |  | הגמר | הגמר |  |

|  | 12 בדצמבר - גואנגדונג | 12 בדצמבר - גואנגדונג |  |  |  |  |  |
|  |   קוריאה הצפונית |  1 |   |  |  |  |  |
|  |   יפן |  0 |   |  |  |  |  |
|  |   |  |   |  |  |  |  |
|  |  |  |  |  | 14 בדצמבר - גואנגדונג | 14 בדצמבר - גואנגדונג |  |
|  |   |   |   |   |   סין |  2 |  |
|  |   |   |   |   |   קוריאה הצפונית |  0 |  |

|  |  |  |   |  |  |  |  |
|  |  |  |  |  | המשחק על המקום השלישי | המשחק על המקום השלישי |  |
|  | 12 בדצמבר - גואנגדונג | 12 בדצמבר - גואנגדונג |   |  | 14 בדצמבר - גואנגדונג | 14 בדצמבר - גואנגדונג |  |
|  |   סין |  10 |   |  |   יפן |  2 |  |
|  |   טאיוואן |  0 |   |  |   טאיוואן |  0 |  |
אנה אל-טור

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  4 ביוני 1890 אודסה, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  30 במאי 1954 (בגיל 63) אמסטרדם, הולנד 
 מקום קבורה:  וסטרפלד 
 מוקד פעילות:  האימפריה הרוסית, צרפת, ממלכת ארצות השפלה 
 מקום לימודים:  הקונסרבטריון של סנקט פטרבורג 
 שפה מועדפת:  צרפתית 
 
אנה סמוילובנה איסקוביץ (ברוסית: Анна Самойловна Исакович;‏ 4 ביוני 1886, אודסה – 30 במאי 1954, אמסטרדם), שנודעה בשם הבמה אנה אֵל-טוּר (Анна Эль-Тур), הייתה זמרת ומחנכת צרפתיה ממוצא יהודי-רוסי.
קורות חיים

אל-טור נולדה בעיר אודסה. אביה, שמואל איסקוביץ (1859–1910), היה בעל בית המרחץ המפורסם בעיר. היא סיימה את לימודיה בקונסרבטוריון ע"ש רימסקי קורסקוב בבירה סנקט פטרבורג במגמת פסנתר אצל המורה אנה יסיפובה ובמגמת זמרה. אחרי תום לימודיה אלה המשיכה ללמוד בלייפציג שבגרמניה. ב-1908 ערכה מסע הופעות מוצלח באנגליה עם הכנר יאן קובליק, עם רפרטואר רוסי ברובו. כשחזרה לרוסיה הופיעה בפטרבורג והלהיבה את צזאר קואי, שאמר לה: "אני מאמין בהצלחה שלך בעתיד. יש לך קול, הכשרה נהדרת, כישרון מוזיקלי נדיר ומזג סוער ולבסוף יכולת דקלום יוצאת דופן".
בשנים 1913–1920 לימדה במוסקבה, ולאחר מכן עזבה את רוסיה. בשנים 1922–1925 היא לימדה בברלין, ואחרי כן מ-1925 ועד 1948 בפריז. ב-1948 היא מונתה לפרופסור בקונסרבטוריון באמסטרדם. 
בין תלמידיה נחשבת במיוחד ג'ני טוראל (נאמר על טוראל שהיא שינתה את שם משפחתה לטוראל על ידי החלפת סדר ההברות של שם מורתה, אבל היא הכחישה זאת).
הערות שוליים

↑  Laura Williams Macy, The Grove Book of Opera Singers
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0000 4216 4514  LCCN: no98085865  VIAF: 73473705   WorldCat (עם VIAF): 73473705
אלבטרוס שחור-גבות

| אלבטרוס שחור-גבות |
| --- | --- |
 אלבטרוס שחור-גבות
מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: יסעוראים
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: אלבטרוסיים
סוג:: אלבטרוס שחפי
מין:: אלבטרוס שחור-גבות
שם מדעי
 Thalassarche melanophrys ‏טמינק, 1828
תחום תפוצה


Thalassarche melanophris
אלבטרוס שחור-גבות (שם מדעי: Thalassarche melanophrys) הוא עוף ימי גדול ממשפחת האלבטרוסיים. הוא נתון בסכנת הכחדה לפי איגוד השימור העולמי (IUCN), אף שמספריו הם הרבים ביותר מבין כל מיני האלבטרוסים. בעבר נחשבו אלבטרוסי קמפבל לחלק ממין זה, אולם הם הוכרו כמינים נפרדים.
מאפיינים

זהו אלבטרוס בינוני בגודלו. אורכו נע בין 80 ל-95 ס"מ, מוטת כנפיו כ-220 ס"מ ומשקלו כ-3.7 ק"ג. הוא נבדל מחבריו לסוג בפסים השחורים סביב עיניו (שהעניקו לו את שמו), בשוליים השחורים של החלק התחתון של כנפיו, בראשו הלבן ובמקורו הכתום.
תפוצתם של אלבטרוסים אלו מקיפה את הקוטב הדרומי לאורכו ולרוחבו של האוקיינוס הדרומי. הם מקננים באזור כף הורן, באיי פוקלנד, באיי ג'ורג'יה הדרומית וכן באיים נוספים באוקיינוס ההודי, כמו איי קרוזה, איי קרגלן והאי הרד ואיי מקדונלד. אומדן האוכלוסייה העולמית של מין זה עומד על כ-1,200,000 פרטים (רובם הגדול באיי פוקלנד), מה שהופך אותו לעוף נפוץ למדי, ולאלבטרוס הנפוץ ביותר. מגמת האוכלוסייה המתועדת היא ירידה, ככל הנראה בשל לכידות תכופות מאוד כשלל לוואי של דייגים.
הערות שוליים

↑  אלבטרוס שחור-גבות באתר הרשימה האדומה של IUCN
| אלבטרוסיים |
| --- | --- | --- |
| אלבטרוס גדול | אלבטרוס מלכותי (אלבטרוס מלכותי צפוני) • אלבטרוס נודד • אלבטרוס טריסטני • אלבטרוס אמסטרדם • אלבטרוס אנטיפודי |  |
| אלבטרוס צפון פסיפי | אלבטרוס שטלר • אלבטרוס נצחי • אלבטרוס גלאפגוס • אלבטרוס שחור-רגל |  |
| אלבטרוס עשון | אלבטרוס עשון • אלבטרוס אפור |  |
| אלבטרוס שחפי | אלבטרוס בולר • אלבטרוס לבן-כיפה • אלבטרוס לבן-ראש • אלבטרוס צ'טהאם • אלבטרוס צהוב-חרטום • אלבטרוס צהוב-חרטום הודי • אלבטרוס אפור-ראש • אלבטרוס שחור-גבות • אלבטרוס סלבין • אלבטרוס קמפבל |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007542374405171  LCCN: sh2004001336