stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הארמייה ה-51 (ברית המועצות)
היסטוריה

הארמייה הוקמה באוגוסט 1941 בחצי האי קרים משילוב של כוחות צבא סדירים ודיוויזיות מיליציה של מתנדבים מקרב האוכלוסייה המקומית. משימתה הייתה להגן על חצי האי מפני המתקפה הגרמנית הצפויה. בנובמבר 1941 פונתה הארמייה מחצי האי קרים תחת לחץ המתקפה הגרמנית, אך חודש לאחר מכן היא הונחתה בחצי האי קרץ יחד עם כוחות סובייטיים נוספים במסגרת המאמץ לשחרר את קרים מידי כוחות הציר. בחורף 1941/42 השתתפה הארמייה במספר מתקפות כושלות נגד הארמייה ה-11 של הוורמאכט הגרמנית תחת פיקוד חזית קרים. בראשית מאי 1942 פתחו הגרמנים במתקפת נגד בחצי האי קרץ, ותוך עשרה ימים הביסו את שלוש הארמיות הסובייטיות שהגנו עליו וכמעט השמידו אותן. שרידי הארמייה ה-51 פונו בדרך הים לקווקז.
לאחר הפינוי מקרים הוצבה הארמייה באזור קובאן וסופחה לחזית הצפון-קווקזית. ביולי-אוגוסט 1942 השתתפה הארמייה בניסיונות לבלום את מתקפת הקיץ הגרמנית בדרום רוסיה, והוצבה תחת פיקוד חזית סטלינגרד ולאחר מכן תחת פיקוד החזית הדרומית. היא ספגה אבדות כבדות מאוד, ונותרה עם כ-3,000 חיילים בלבד. לאחר התייצבות קו החזית באזור סטלינגרד בספטמבר 1942 הוצבה הארמייה מדרום לעיר, באזור האגמים המלוחים, וסופחה שוב לכוחות חזית סטלינגרד. ב-20 בנובמבר 1942 השתתפה הארמייה ה-51 המתוגברת, תחת פיקוד גנרל ניקולאי טרופנוב, במתקפת הנגד הסובייטית באזור סטלינגרד, והיוותה חלק מהזרוע הדרומית של תנועת המלקחיים הסובייטית שכיתרה את כוחות הציר באזור סטלינגרד.
לאחר הצלחת מבצע אורנוס התקדמו כוחות הארמייה דרומה לאזור קוטלניקובו, אך ב-12 בדצמבר הם הותקפו על ידי כוחות גרמניים ורומניים חזקים ונאלצו לסגת לאחר שספגו אבדות כבדות. הארמייה ה-51 הצליחה לבסוף לבלום את המתקפה הגרמנית, שנועדה לחלץ את הארמייה השישית המכותרת ב"כיס סטלינגרד", בקו נהר מישקובה בסיוע כוחות תגבורת שחשו לעזרתה. לאחר בלימת המתקפה הגרמנית השתתפו כוחות הארמייה בסוף דצמבר 1942 וראשית ינואר 1943 במתקפת הנגד הסובייטית, שהדפה את כוחות הציר הרחק דרומה מסטלינגרד עד לקו נהר סאל. במהלך 1943 השתתפה הארמייה בשורת מתקפות סובייטיות בדרום רוסיה, תחת פיקוד החזית הדרומית, שהפכה באוקטובר 1943 לחזית האוקראינית הרביעית. באביב 1944 השתתפה במתקפה הסובייטית שכבשה מחדש את חצי האי קרים מידי כוחות הציר.
במאי 1944 הועברה הארמייה ה-51 לחזית הצפונית וסופחה לחזית הבלטית הראשונה. ביולי אותה שנה השתתפה במתקפת הקיץ הסובייטית באזור לטביה, הבקיעה את החזית הגרמנית וניתקה את קבוצת ארמיות צפון הגרמנית מצפון מערב לריגה לאחר שהגיעה לחוף הים הבלטי. באוגוסט 1944 הצליחו הגרמנים לפרוץ את הכיתור הסובייטי ולסגת דרומה לחצי האי קורלנד, אך באוקטובר אותה שנה חידשה החזית הבלטית ה-1 את המתקפה מערבה והצליחה להבקיע לחוף הים הבלטי מצפון לממל, ולנתק בפעם השנייה את קבוצת ארמיות צפון בחצי האי קורלנד. הארמייה ה-51 היוותה חלק מהכוחות הסובייטיים שכיתרו את חצי האי קורלנד, והשתתפה בשורת מתקפות כושלות על הכוחות הגרמניים המכותרים בחצי האי. לאחר תום המלחמה במאי 1945 קיבלה הארמייה את כניעת קבוצת ארמיות צפון.
מאוגוסט 1943 ועד לתום המלחמה פיקד על הארמייה הגנרל היהודי יעקב קרייזר.
מפקדים

פיודור קוזנצוב (אוגוסט 1941 - נובמבר 1941)
פאבל באטוב (נובמבר 1941 - דצמבר 1941)
ולדימיר לבוב (דצמבר 1941 - מאי 1942)
ניקולאי קיריצ'נקו (מאי 1942 - יוני 1942)
אלכסיי קוזנצוב (יוני 1942 - ספטמבר 1942)
ניקולאי טרופנוב (אוקטובר 1942 - פברואר 1943)
גאורגי זכארוב (פברואר 1943 - יולי 1943)
יעקב קרייזר (אוגוסט 1943 - מאי 1945)
הארמייה ה-53 (ברית המועצות)

|  פרטים |
| --- | --- |
 מדינה:  ברית המועצות ברית המועצות
 שיוך:  הצבא האדום הצבא האדום
 סוג:  ארמייה
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  1942–1945 (כ־3 שנים)
 מקים היחידה:  סטבקה
 מלחמות:  מלחמת העולם השנייה
 פיקוד
 מפקדים
 
הארמייה ה-53 (ברוסית: армия ‏я‏-53) הייתה ארמייה של הצבא האדום שלחמה במלחמת העולם השנייה.
היסטוריה

היחידה הוקמה במאי 1942 על בסיס חלק מהיחידות של הארמייה ה-34. היא שולבה בכוחות של החזית הצפון-מערבית ועד למרץ 1943 לחמה נגד הארמייה ה-16 במסגרת מבצע דמיאנסק. לאחר סיום הלחימה באזור היא הועברה לעתידה.
בקיץ 1943 היא השתתפה בקרב קורסק. בהמשך היא לחמה במרחב חרקיב והשתתפה בשחרור העיר. באוקטובר 1943 היא התקדמה עד לגדות ננהר הדנייפר וחצה אותה. החל מתחילת 1944 הארמייה ה-53 השתתפה בקרב קורסון-צ'רקאסי ולאחר סיומו המשיכה בהתקדמות מערבה עד לדנייסטר.
הארמייה ה-53 לקחה חלק פעיל במבצע יאשי-קישינב והמשיכה צפונה לכיוון בודפשט. במהלך שנת 1945 יחידות הארמייה ה-53 השתתפו בשחרור ברנו וקרב פראג.
במהלך יוני 1945 יחידות הארמייה ה-53 הועברו מזרחה והתמקמו בשטח מונגוליה. הם השתתפו במבצע סערת אוגוסט.
הארמייה ה-53 פורקה באוקטובר 1945.
מפקדים

אלכסנדר קסנופונטוב (אפריל 1942 - אוקטובר 1942)
גנדי קורוטקוב (אוקטובר 1942 - ינואר 1943)
יבגני ז'ורבליוב (ינואר 1943 - מרץ 1943)
איוואן מנאגרוב (מרץ 1943 - דצמבר 1943)
גרמן טראסוב (דצמבר 1943 - ינואר 1944)
איוואן גלאנין (ינואר 1944 - מרץ 1944)
איוואן מנאגרוב (מרץ 1944 - אוקטובר 1945)
דימיטרי מיטרופולוס

| --- | --- |

דיוקן מצויר ב-2014 על ידי ורניוק פורנייה-פויה
 לידה:  18 בפברואר 1896 (יוליאני) אתונה, ממלכת יוון 
 פטירה:  2 בנובמבר 1960 (בגיל 64) מילאנו, איטליה 
 שם לידה:  דימיטריס מיטרופולוס
 מקום קבורה:  בית הקברות הראשון של אתונה 
 מוקד פעילות:  ארצות הברית, יוון 
 מקום לימודים:  הקונסרבטוריון המלכותי של בריסל, הקונסרבטוריון של אתונה, Varvakeio 
 סוגה:  אמנות מוזיקלית 
 שפה מועדפת:  יוונית, אנגלית 
 כלי נגינה:  פסנתר, עוגב 
 פרופיל ב-IMDb
 חתימה:  
 
דימיטרי מיטרופולוס (ביוונית: Δημήτρης Μητρόπουλος – דימיטריס מיטרופולוס;‏ 1 במרץ 1896 – 2 בנובמבר 1960), מנצח, פסנתרן ומלחין יווני, שעשה את רוב הקריירה שלו בארצות הברית.
ביוגרפיה

דימיטריס מיטרופולוס, לימים דימיטרי מיטרופולוס, נולד באתונה. אבותיו מצד אביו יאניס מיטרופולוס היו תושבי מליסופטרה בחבל ארקדיה ומצד אמו, אנגליקי אנגנוסטופולו חיו באי אנדרוס בים האגאי. אחרי לימודים תיכוניים בבית הספר "וארוואקיון" באתונה, מיטרופולוס למד מוזיקה בקונסרבטוריון עיר הולדתו ואחר כך בבריסל וברלין. בין מוריו היה פרוצ'ו בוזוני. משנת 1921 עד 1925 היה אסיסטנט לאריך קלייבר באופרה של ברלין ואחר קיבל עליו שורה של משרות ביוון. בקונצרט בשנת 1930 עם הפילהרמונית של ברלין ניגן את תפקיד הסולו בקונצרט לפסנתר וניצח על התזמורת מן הפסנתר, ובכך היה לאחד המוזיקאים הראשונים בתקופה המודרנית שעשה זאת.
מירופולוס הופיע לראשונה בארצות הברית בשנת 1936, עם התזמורת הסימפונית של בוסטון, ובשנים הבאות התיישב באמריקה וקיבל אזרחות אמריקאית בשנת 1946. משנת 1937 עד 1949 כיהן כמנצח ראשי של תזמורת מיניאפוליס (כיום תזמורת מינסוטה), ואחר כך עבד עם הפילהרמונית של ניו יורק. הוא היה למנצחה הראשי של הפילהרמונית בשנת 1951 ובשנת 1957 עזב. מחליפו היה ליאונרד ברנשטיין, שהוא שימש לו חונך. הוא הכניס לרפרטואר התזמורת יצירות רבות משל גוסטב מאהלר, בין השאר את הסימפוניה השישית שלו. רבים מן הקונצרטים שלו אפשר להשיג כיום על תקליטורים.
רישומו של מקצוע המוזיקה

מיטרופולוס נודע כתומך נלהב במוזיקה המודרנית, כגון זו של חברי האסכולה הווינאית השנייה. הוא כתב כמה יצירות תזמורתיות וכמה יצירות לפסנתר סולו, וכן עיבד כמה מיצירות העוגב של יוהאן סבסטיאן באך לתזמורת.
נוסף לכך השפיע רבות על ליאונרד ברנשטיין כשעודד אותו לנצח על ביצועי יצירותיו הסימפוניות של מאהלר. כמו כן ניגן בביצוע בכורה קונצרט לפסנתר של ארנסט קרנק, שאותו גם הקליט (ההקלטה קיימת על תקליטור) והביא לבימת הקונצרטים יצירות משל מלחינים אמריקאיים כגון רוג'ר סשנס ופיטר מנין.
על שמו נקרא אולם קונצרטים במגרו מוסיקיס שבאתונה.
חייו הפרטיים

מיטרופולוס נודע בזיכרון הצילומי שלו. הוא היה נאמן לאורך חייו לנצרות האורתודוקסית היוונית ושמר בדרך כלל על אורח חיים נזירי.
הוא לא התחתן. היה ידוע כהומוסקסואל דיסקרטי ולא הרגיש צורך בנישואים לשם כיסוי.
בין השאר, ישנן ידיעות על קשרו המיוחד עם לאונרד ברנשטיין
הוא מת במילאנו, איטליה בשנת 1960, בגיל 64, בזמן חזרה על הסימפוניה השלישית של מהלר.
לקריאה נוספת

נתן דונביץ, מאסטרו – גדולי המנצחים בכל הזמנים, הוצאת כנרת זמורה-ביתן דביר, 2006, הפרק "דימיטרי מיטרופולוס – סגפן ומתבודד יווני שהפיק חשמל", עמ' 337–350.
הערות שוליים

1 2  אפי גרפיוטי
↑  באתר הגניאלוגי geni
↑  Joseph Horowitz, Classical Music In America: A History Of Its Rise And Fall, W. W. Norton & Company, 2005 עמ'  323, ISBN 0-393-05717-8
↑  Lebrecht, Norman. The Maestro Myth. New York: Birch Lane Press (Carol Publishing Group).'  259. ISBN 1-55972-108-1
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: ברונו ולטר | מנהל מוזיקלי של הפילהרמונית של ניו יורק  1949 - 1958 | הבא: ליאונרד ברנשטיין |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007298189605171  PLWABN: 9810567517805606  BNE: XX1034330  BnF: cb13897577g (data)  CiNii: DA07684119  GND: 119293943  ICCU: UFIV105925  ISNI: 0000 0000 8089 3910  LCCN: n81084041  MusicBrainz: 54677c93-4861-4273-8cfc-6cb2d326a06d  NDL: 01205729  NKC: js20021216002  NLG: 45469  SNAC: w6qv3npx  SUDOC: 079180701  VIAF: 10034053   WorldCat (עם VIAF): 10034053
הארמייה ה-56 (ברית המועצות)

|  פרטים |
| --- | --- |
 מדינה:  ברית המועצות ברית המועצות
 שיוך:  הצבא האדום הצבא האדום
 סוג:  ארמייה
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  אוקטובר 1941 – נובמבר 1943 (כשנתיים)
 מקים היחידה:  סטבקה
 מלחמות:  מלחמת העולם השנייה
 פיקוד
 מפקדים:  ראו בהמשך
 
הארמייה ה-56 הייתה ארמיית שדה של הצבא האדום אשר לחמה במלחמת העולם השנייה.
היסטוריה

הארמייה הוקמה באוקטובר 1941 על בסיס כוחות המחוז הצבאי בצפון הקווקז. כמפקדה הראשון של הארמייה מונה פיודור רימיזוב, והיא השתתפה בקרב על רוסטוב על הדון בנובמבר של אותה שנה. הארמייה נכללה במסגרת חזית צפון הקווקז, ובין 1942-1943 השתתפה בקרבות הגנה באזור מחוז קרסנודאר, ובשחרור הקווקז וחצי האי טאמאן. בנובמבר 1943 השתתפה במבצע קרץ'-אילטיגן, שלאחריו פורקה ועל בסיסה הוקמה ארמיית החוף העצמאית.
בין הפעולות הבולטות, ארמייה 56 לחמה במהלך השחרור הסובייטי המוצלח של רוסטוב בסוף 1941 והובילה את הנחיתות האמפיביות בחצי האי קרים בסוף 1943. הארמייה ה-56 פורקה בנובמבר 1943 כדי להיות בסיס לההרכב השני של ארמיית החוף.
מפקדים

פיודור רימיזוב (אוקטובר 1941 - דצמבר 1941)
ויקטור ציגאנוב (דצמבר 1941 - יולי 1942)
אלכסנדר ריזוב (יולי 1942 - ינואר 1943)
אנדריי גרצ'קו (ינואר 143 - אוקטובר 1943)
קונדרט מיילניק (אוקטובר 1943 - נובמבר 1943)
הארמייה ה-55 (ברית המועצות)

|  פרטים |
| --- | --- |
 מדינה:  ברית המועצות ברית המועצות
 שיוך:  הצבא האדום הצבא האדום
 סוג:  ארמייה
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  1 בספטמבר 1941 – 15 בדצמבר 1943 (שנתיים)
 מלחמות:  מלחמת העולם השנייה
 
הארמייה ה-55 הייתה ארמייה סובייטית רב-זרועית, שמילאה תפקיד חשוב במהלך קרבות שונים במהלך מלחמת העולם השנייה.
היסטוריה

הארמייה הוקמה ב-1 בספטמבר 1941, ולמפקדה מונה איוואן לזרב. הארמייה לחמה כחלק מחזית לנינגרד במהלך המצור על לנינגרד, ובפברואר 1943 לחמה בקרב קרסני בור נגד הדיוויזיה הכחולה הספרדית. ב-15 בדצמבר 1943 פורקה הארמייה, ויחידותיה הועברו להקמת הארמייה ה-67 החדשה.
הרכב

ב-1 בספטמבר 1941 הכיל הצבא את היחידות הבאות.
חטיבת הרובאים ה-70
חטיבת הרובאים ה-90
דיוויזיית רובה 168
דיוויזיית רובה 237
חטיבת המיליציה העממית הראשונה
חטיבת המיליציה העממית הרביעית
גדוד רובאים 2
אזור מבוצר סלוצק-קולפינו
מפקדים

איוואן לזרב (1 בספטמבר 1941 - 17 בנובמבר 1941)
ולדימיר סבידירוב (17 בנובמבר 1943 - 15 בדצמבר 1943)
הארדקור ג'סטיס (2010)

| הארדקור ג'סטיס (2010)>  הפוסטר הרשמי של האירוע בכיכובם של מתאבקי עבר של ECW: ריינו, טומי דרימר, מיק פולי, סטיבי ריצ'רדס ורייבן (משמאל לימין).מידע |
| --- | --- | --- |
ארגון: Total Nonstop Action Wrestling
תאריך: 8 באוגוסט 2010
עיר: אורלנדו, פלורידה
אולם: אימפקט זון
מספר צופים: 1,100
סיסמה פרסומית: The Last Stand
סדרת אירועי שלם וצפה של TNA
| ויקטורי רוד | הארדקור ג'סטיס (2010) | נו סרנדר |
סדרת אירועי הארדקור ג'סטיס
| 2009 | הארדקור ג'סטיס (2010) | 2011 |
הארדקור ג'סטיס (2010) (מוכר גם בשם Hardcore Justice: The Last Stand) היה אחד מאירועי השלם וצפה של ארגון ההיאבקות האמריקאי, Total Nonstop Action Wrestling. האירוע נערך ב-8 באוגוסט 2010, באולם האימפקט זון שבאורלנדו, פלורידה. האירוע היה האירוע השישי בסדרת אירועי הארדקור ג'סטיס. באוקטובר 2017, עם השקת רשת ה-Global Wrestling Network, האירוע התווסף לספריית תוכני ה-VOD של הארגון.
שבעה קרבות התנהלו באירוע. בקרב המרכזי, רוב ואן דאם ניצח את סאבו בקרב הארדקור. עוד ברשימת הקרבות, רייבן ניצח את טומי דרימר בקרב שבו מיק פולי שימש כשופט המיוחד, ו-Team 3D (בראדר דיבון ובראדר ריי) ניצחו את אקסל רוטן וקהוניס בקרב רחוב בסגנון דרום פילדלפיה.
עלילות

האירוע כלל קרבות שנבעו מעלילות מתוסרטות מתוכניות Impact.
במהדורה של אותה השנה, ארגון ה-TNA החליט לשנות את שם סדרת אירועי הארד ג'סטיס להארדקור ג'סטיס לכבוד מופע האיחוד לארגון ההיאבקות Extreme Championship Wrestling. הקרב המרכזי שהיה אמור לסגור את האירוע היה רוב ואן דאם נגד ג'רי לין. לעומת זאת, הקרב ביניהם בוטל עקב פציעת גב שממנה לין סבל. כתוצאה מכך, הקרב המרכזי החלופי היה רוב ואן דאם נגד סאבו.
תוצאות

| מס' | תוצאות | התניות | זמן |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | ה-F.B.I. (גווידו מריטטו, טוני לוק וטרייסי סמוטרס) (עם סאל אי גרציאנו) ניצחו את קיד קאש, ג'וני סווינגר וסיימון דיאמונד | קרב שלושה נגד שלושה | 10:45 |
| 2 | טו קולד סקורפיו ניצח את C.W. אנדרסון | קרב יחידים | 06:48 |
| 3 | סטיבי ריצ'רדס (עם בלו טילי והוליווד נובה) ניצח את P.J. פולאסו | קרב יחידים | 06:33 |
| 4 | ריינו ניצח את אל סנואו ובראדר ראנט | קרב הדחות משולש | 06:01 |
| 5 | Team 3D (בראדר דיבון ובראדר ריי) (עם ג'ואל גרטנר) ניצחו את אקסל רוטן וקהוניס | קרב רחוב בסגנון דרום פילדלפיה | 11:54 |
| 6 | רייבן ניצח את טומי דרימר | קרב יחידים (מיק פולי שימש כשופט המיוחד) | 16:59 |
| 7 | רוב ואן דאם ניצח את סאבו | קרב הארדקור | 17:15 |
תוצאות > The Whole F'n Show

| The Whole F'n Show> מידע |
| --- | --- | --- |
ארגון: Total Nonstop Action Wrestling
תאריך: 9 באוגוסט 2010 (שודר ב-12 באוגוסט 2010)
עיר: אורלנדו, פלורידה
אולם: אימפקט זון
סיסמה פרסומית: LIVE and FREE on Spike TV
The Whole F'n Show הכיל את רשימת הקרבות המקורית שהייתה אמורה להתקיים באירוע הארדקור ג'סטיס ארבעה ימים קודם לכן. לעומת זאת, הוחלט לקיים במועד זה אירוע לכבוד מתאבקי העבר של ארגון ההיאבקות ECW. האירוע המקורי הוקלט ב-9 באוגוסט ושודר שלושה ימים לאחר מכן כספיישל של התוכנית השבועית Impact Wrestling.
| מס' | תוצאות | התניות | זמן |
| --- | --- | --- | --- |
| D1 | ג'סי ניל ניצח את סאם שואו | קרב יחידים | 04:49 |
| 2 | קורט אנגל ניצח את AJ סטיילס | קרב פרישה | 08:20 |
| 3 | אנג'לינה לאב ניצחה את מדיסון ריין (א) | קרב יחידים על אליפות נשות הנוקאאוטס של TNA | 03:44 |
| 4 | מאט מורגן ניצח את דיאנג'לו דינרו ומר אנדרסון | קרב משולש | 04:00 |
| 5 | ג'ף הארדי ניצח את שאנון מור | קרב יחידים | 06:46 |
| 6 | המוטור סיטי מאשין גאנס (אלכס שלי וכריס סייבן) (א) ניצחו את ביר מאני, אינק (ג'יימס סטורם ורוברט רוד) | קרב זוגות 2 מתוך 3 הכרעות על אליפות הזוגות העולמית של TNA | 16:20 |
| 7 | רוב ואן דאם (א) ניצח את אביס | קרב סולם על אליפות העולם במשקל כבד של TNA (אריק בישוף שימש כשופט המיוחד) | 17:15 |
(א) - מתייחס למתאבק/מתאבקים שהגיעו לקרב כאלוף/אלופים D - מציין שהקרב היה קרב חושך (קרב שלא שודר בטלוויזיה)
ראו גם

ECW One Night Stand (2005)
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7  תוצאות אירועי הארדקור ג'סטיס
דני מירב

| --- | --- |

 לידה:  16 באוגוסט 1973 (בן 51) תל אביב-יפו, ישראל 
 מקום לימודים:  בצלאל אקדמיה לאמנות ועיצוב ירושלים 
 תחום יצירה:  עיצוב גופנים, עיצוב גרפי 
 פרסים והוקרה:  פרס הרמן שטרוק (1998)  פרס משרד החינוך והתרבות (2006) 
 
דני מירב, המכונה הטייס (נולד ב-16 באוגוסט 1973), הוא מעצב גופנים ישראלי, מרצה ומעצב גרפי. בעל סטודיו המתמחה במיתוג, טיפוגרפיה ועיצוב אותיות. זוכה פרס העיצוב של משרד החינוך והתרבות (2006).
ביוגרפיה

מירב נולד בתל אביב. בשנת 1996 החל את לימודיו בבצלאל בירושלים.
בשנת 1998 יצא לחילופי סטודנטים לסמסטר באקדמיה המלכותית לאמנות ועיצוב בהאג, הולנד, שם החל לעצב גופנים. בשנת 2000 סיים בהצטיינות את לימודיו במחלקה לתקשורת חזותית בבצלאל. בשנת 2000 עבד בסטודיו עדי שטרן. בשנים 1999 ו-2000 זכה פעמיים ברציפות בפרס פלהיים עבור עבודה ייחודית בעיצוב טיפוגרפי. בשנים 2001–2002 עבד בסטודיו דינה שהם. בשנת 2003 הקים את סטודיו הטייס לעיצוב גופנים ועיצוב גרפי, ובמקביל הצטרף אל מיכל סהר ועודד עזר ל"הגילדה" קואופרטיב מעצבי פונטים עצמאיים.
בשנת 2006 זכה בפרס העיצוב של משרד החינוך והתרבות. בנימוקיהם למתן הפרס לדני מירב כתבו השופטים: "השפה העיצובית של מירב, המכונה 'הטייס', שואבת ממקורות גרפיים מימיה הראשונים של ישראל ועושה בהם שימוש פופי יומיומי מלא הומור ושמחת חיים. למרות זאת אין מדובר בעיצוב נוסטלגי גרידא, כי אם בעיצוב עדכני ומתוחכם המבקש להניח בדרכו רובד נוסף על שכבות מתהוות של התרבות הישראלית".
בשנת 2007 הגילדה נכנסה לרשימת ארבעים הקולקטיבים לעיצוב המשפיעים ברחבי העולם (The I.D. 40).
בשנים 2009–2017 הוא לימד במחלקה לתקשורת חזותית בשנקר ומשנת 2017 מלמד במחלקה לתקשורת חזותית באקדמיה בצלאל.
עבודתו

מירב מתמקד במחקר ועיצוב גופנים מתוך אותיות שצוירו בשנות החמישים והשישים של המאה ה-20. בהם הפונטים כוס חלב, מן, המעשן, לימונארק, קרטיב וכן חידוש ועיצוב מחדש גופנים שהיו בשימוש בעבר כמו הטכנאי הצעיר (מבוסס על פונט פולי מקטלוג לטרסט של ארטא), פונט כלבו שמבוסס על סגנון אותיות וגופנים משנות השישים והשבעים של המאה ה-20 ורולי חדש שהוא חידוש לפונט רולי (רהט) של רוטשילד וליפמן (סטודיו רולי).
פונטים נבחרים

רענן (2006), קרטיב (2008), ארטיק (2011), המעשן סנס וסריף (2003), כוס חלב (2003), מן (2003), הטכנאי הצעיר (2018), כלבו (2017) ורולי חדש (2022).
פרסים ותערוכות > פרסים

1998 - זוכה פרס ההדפס ע"ש הרמן שטרוק, בצלאל
1999 ו-2000 - פרס ע"ש מייק פלהיים לטיפוגרפיה המחלקה לתקשורת חזותית בצלאל
2006 - זוכה פרס העיצוב של משרד החינוך והתרבות
2007 - הגילדה נכנסה להיכנס לרשימת 40 קולקטיבי העיצוב המשפיעים בעולם של מגזין ID
פרסים ותערוכות > תערוכות נבחרות

2005 - 57x57 כרזות יום העצמאות. מרכז עמיעד, יפו. שנקר.
2005 - תערוכה בשבוע העיצוב באיסטנבול.
2005 - הכנסת - "לראות את האות" - הגילדה מציגה את השפה העברית - פוסטרים
2006 - תערוכת זוכי פרס שר החינוך והתרבות, מוזיאון פתח תקווה לאמנות
2012 - תערוכת מעצבים פלוס 10 מוזיאון העיצוב חולון
הערות שוליים

1 2 3  מרב יודילוביץ', הוכרזו הזוכים בפרסי העיצוב של משרד התרבות, באתר ynet, 16 ביולי 2006
↑  רוני שני, גילדה בשלושה טעמים, באתר ynet, 13 בינואר 2005
↑  מעצבים פלוס עשר, באתר מדיטק חולון, 8 באפריל 2012 – 19 במאי 2012
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987012548351805171  MusicBrainz: df1ce45b-7606-4773-a92c-8776fb1b3fdb
הארו שולצה-בויזן

| --- | --- |

 לידה:  2 בספטמבר 1909 קיל, הקיסרות הגרמנית הקיסרות הגרמנית
 הוצאה להורג:  22 בדצמבר 1942 (בגיל 33) כלא פלצנזה, ברלין, גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית
 מדינה:  הרייך הגרמני 
 בן או בת זוג:  Libertas Schulze-Boysen 
 השתייכות:  לופטוואפה (ורמאכט) 
 תקופת הפעילות:  1933–1942 (כ־9 שנים)
 דרגה:   אובר-לויטננט
 תפקידים בשירות
 קצין מודיעין
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם השנייה
 עיטורים
 עיטור הדגל האדום 
 
הארו שולצה-בויזן (בגרמנית:  Harro Schulze-Boysen‏; 2 בספטמבר 1909 – 22 בדצמבר 1942) היה קצין מודיעין במיניסטריון התעופה של גרמניה הנאצית, מאנשי ההתנגדות לנאצים, שפעל במסגרת קבוצה מחתרתית שכונתה "התזמורת האדומה", נתפס והוצא להורג.
ראשית דרכו

היינץ הארו מקס וילהלם גיאורג שולצה-בויזן נולד בעיר קיל בגרמניה בשנת 1909 כבנו של קצין בצי, שהיה קרוב משפחתו של האדמירל אלפרד פון טירפיץ, שר הצי ומפקד הצי הקיסרי הגרמני במלחמת העולם הראשונה.
בצעירותו למד משפטים בפרייבורג וברלין, אך לא סיים את לימודיו. הוא היה בעל נטייה פוליטית שמאלית אך יחד עם זאת שמר על קשרים עם חוגים לאומניים. הוא הצטרף בשנת 1930 לתנועה שדגלה בהנהגת שיטה כלכלית קיבוצית בין מדינות אירופה. באותה עת הוא הוציא לאור ביטאון שמאלי – ליבראלי בשם "המתנגד" (Der Gegner).
בשנת 1932 יזם מפגש של צעירים שקרא לו "מפגש הנוער המכני של אירופה" שהשתתפו בו כמאה אנשים. הוא צידד בביטול השיטה הקפיטליסטית יחד עם ביטול חוזה ורסאי שכפה על גרמניה, בתום מלחמת העולם הראשונה, תנאי כניעה כלכליים חמורים.
באפריל 1933, לאחר עליית הנאצים לשלטון, נהרסו משרדי המערכת של "המתנגד" על ידי אנשי האס אה ושולצה-בויזן נעצר, עונה וצלב קרס נחרט על עורו. לאחר ימים אחדים שוחרר בהשתדלות משפחתו רבת ההשפעה.
לאחר שחרורו פנה שולצה-בויזן לסוג אחר של פעילות ובמאי 1933 עבר קורס טיס אזרחי. ב-1934 הכיר שלוצה-בויזן את ליברטס (אנ') נכדתו של פיליפ, הנסיך מאוילנבורג, מי שתהיה לאחר שנתיים לאשתו. באמצעותה התוודע להרמן גרינג מראשי משטרו של היטלר ומפקד הלופטוואפה. גרינג התרשם מהצעיר המוכשר. עברו נשכח לו והוא התקבל לעבודה במיניסטריון התעופה שגרינג עמד בראשו. את התנגדותו למשטר נצר בשלב זה בליבו.
בתזמורת האדומה

במיניסטריון התעופה נתמנה שולצה-בויזן לקצין באגף המודיעין. בשנת 1935 הפך שולצה-בויזן, שהיה בעל נטייה לקומוניזם, אף שלא הצטרף למפלגה, לאיש שמאל פעיל ויחד עם פעיל נוסף בשם ארוויד הארנק (אנ'), פקיד במשרד הכלכלה ואשתו מילדרד פיש-הרנק, קיבץ סביבו חוג של אנשי שמאל ומתנגדי המשטר הנאצי מהאליטה החברתית. אנשי החוג הפיצו מנשרים בלתי לגאליים ובהם תעמולה אנטי נאצית. אשתו ליברטס, לה נישא בשנת 1936, נכללה אף היא בחוג.
לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה התפתח חוג זה מחוג של מתנגדי המשטר לרשת ריגול שהעבירה החל משנת 1940 מידע צבאי ומודיעיני לברית המועצות. חודשיים וחצי לפני הפלישה הגרמנית לברית המועצות, שולצה-בויזן העביר ידיעה שהתכנון המפורט של הפלישה הושלם, וגם סיפק רשימת מטרות עיקריות שחיל האוויר הגרמני עמד להפציץ בגל הראשון. תשעה ימים לפני הפלישה, שולצה-בויזן העביר את תוכנית הפלישה הסופית של גרמניה הנאצית לברית המועצות, וגם דיווח על חלק מהמקומות שבהם נמצאו כבר ריכוזי המטוסים של חיל האוויר הגרמני שמהם הם עמדו להמריא לתקיפת ברית המועצות. שולצה-בויזן הכניס ליחידת הצופן של מיניסטריון התעופה שניים מחברי הרשת, מקום בו ניתנה להם האפשרות ללמוד על שירות מודיעין החוץ הגרמני, והם העבירו את המידע לשולצה-בויזן שהעבירו לברית המועצות.
במקביל פעלה רשת ריגול סובייטית נוספת בהנהגת ליאופולד טרפר, סוכן המודיעין הצבאי הסובייטי, הגה-אר-או, אשר שידרה לברית המועצות, באמצעות קשר רדיו מבריסל ומפריז ידיעות על ריכוזי כוחות גרמנים, התקפות אוויר על גרמניה, ייצור מטוסים בגרמניה, ומידע צבאי בעל ערך.
תחנות ההאזנה הנאציות הצליחו לעלות על שידורי שתי הרשתות. המידע שהועבר בהן היה מוצפן, אך היה ברור לנאצים כי מועבר בהן מידע מודיעיני לברית המועצות והם העניקו להן את הכינוי "התזמורת האדומה" ( בגרמנית: Rote Kapelle). הם נדהמו במיוחד לגלות את מוקד השידור שהיה בברלין בבירת הרייך השלישי והגבירו את מאמציהם לגלות את מקומות השידורים ואת מפעיליהם.
תפיסתו והוצאתו להורג

ביולי 1942 הצליחו הגרמנים לפענח שדר שנשלח ממוסקבה לרשת של טרפר בבריסל, שכלל את שמו ומענו של שולצה-בויזן והוא נעצר ב-31 באוגוסט.
לפי גרסה אחרת היה זה חבר בקבוצתו של טרפר, אשר ידע על קיום הרשת של שולצה-בויזן בברלין, אשר הלשין עליה לגסטפו.
אשתו ליברטס נעצרה ימים אחדים לאחר מכן. שולצה-בויזן ואשתו הועמדו לדין באשמת בגידה. שניהם נדונו למוות ב-19 בדצמבר ושניהם הוצאו להורג בתלייה ב-22 בדצמבר בכלא פלצנזה בברלין, מקום בו עתידים להיות מוצאים להורג שנתיים לאחר מכן רוב קושרי העשרים ביולי.
שותפו לרשת, ארוויד הארנק, נעצר ב-7 בספטמבר יחד עם אשתו. הוא נדון למוות והוצא להורג בכלא פלוצנזי. אשתו נדונה לשש שנות מאסר, אך היטלר ביטל את גזר הדין וציווה להעמידה מחדש למשפט שתוצאתו הצפויה הייתה גזר דין מוות.
הנצחתו

דמותו של הארו שולצה-בויזן הונצחה בגרמניה כדמות מופת לאומית. על קיר ביתו בברלין נקבע לוח זיכרון. בערים אחדות בגרמניה נקראו רחובות על שמו, בכללם רחוב מרכזי ברובע ליכטנברג בברלין. בחזית משרד האוצר הגרמני בברלין הונצחה דמותו בחלון עגול בקיר הבניין דמוי חלון כלא מסורג ומעליו קטע משיר פרי עטו:
בגרמניה המזרחית הונפקו שני בולי דואר לזכרו, באחד מהם מופיע דיוקנו על רקע תמונת אנשי ההתנגדות המדפיסים מנשרים, בשני מופיע דיוקנו יחד עם דיוקנם של שני חברים אחרים בתזמורת האדומה, ג'ון סיג (אנ') וארוויד הארנק.
לקריאה נוספת

ויליאם שיירר, עלייתו ונפילתו של הרייך השלישי. הוצאת שוקן, 1976. בעמ' 356.
יצחק ארד, בצל הדגל האדום: יהודי ברית־המועצות בלחימה נגד גרמניה הנאצית. הוצאת משרד הביטחון, יד ושם ועמותת "יד לשריון", 2008. בעמ' 156-155.
אריק לארסון/ בגן חיות הטרף
דן מינסטר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1951 (בן 73 בערך) ירושלים 
 מוקד פעילות:  ישראל 
 מקום לימודים:  בית הספר לקולנוע וטלוויזיה ע"ש סטיב טיש 
 שפה מועדפת:  עברית 
 
דן מינסטר (נולד בירושלים בשנת 1951) הוא פזמונאי ישראלי.
ביוגרפיה

בשנות התיכון למד מינסטר עם המוזיקאי לעתיד יוני רכטר והשניים נהגו לכתוב יחד שירים, כשמינסטר מחבר את המילים ורכטר מלחין אותן. הידוע משירים אלו הוא "דמעות של מלאכים", אותו כתבו כשהיו בני 16.
מינסטר למד מספר שנים קולנוע באוניברסיטת תל אביב ולאחר מכן פנה לעיסוק במסחר.
קריירה בכתיבה

בשנת 1973 התפרסם שירו "בלילות הקיץ החמים", אותו הלחין מתי כספי וביצעו צוות הווי תותחנים.
בשנת 1975 הופיע שירו "בלוז שקט מהדרך" באלבום ארבע-עשרה אוקטבות של רכטר ואבנר קנר, בו נכלל גם השיר "דמעות של מלאכים".
בשנת 1978 כתב חמישה שירים לאלבום הבכורה של גידי גוב, "תקליט ראשון", ביניהם "בלעדייך", "כבו האורות" ו"שלוש בלילה בעיר".
בשנת 1986 כתב שני שירים לאלבום "לוקח את הזמן לאט" של זמר הרגאיי אבי מטוס.
פרסים

פרס לוריא על ספרו "תמורת ערב"
חיים אישיים

מתגורר בתל אביב.
ספרי שירה

תמורת ערב: שירים (1968-1978), עם עובד, 1980
רוח קטנה: שירים, הקיבוץ המאוחד, 1985
לקריאה נוספת

עדה ברקאי, שירי דן מינסטר, על המשמר (15 במאי 1981)
הערות שוליים

↑  רוח קטנה / דן מינסטר, באתר "בוקמי"
↑  עדה ברקאי, על המשמר, שירי דן מינסטר, ‏15 במאי 1981
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007501071405171  LCCN: n85305149  MusicBrainz: 2c7cfeef-703e-4e38-b8eb-7f28728f6459  VIAF: 40831522   WorldCat (עם VIAF): 40831522 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
הארו (רובע)

רובע הַארוֹ של העיר לונדון (באנגלית: The London Borough of Harrow, ‏האזנהקובץ:En-uk-LBHarrow.ogg‏Ⓘ‏) הוא אחד מרובעי העיר לונדון. הרובע נמצא בצפון מערב העיר.
גאוגרפיה

הרובע גובל במחוז הרטפורדשייר בצפונו, ברובע הילינגדון במערבו, ברובע אילינג בדרום, ברובע ברנט בדרום מזרח וברובע בארנט במזרח.