stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אוקינאווה (מחוז)
שפה ותרבות

העובדה שתושבי המחוז היוו אומה נפרדת מכלל האוכלוסייה עד לשנת 1879, גרמה לכך שהשפה והתרבות של אוקינאווה היו שונות משל יפן המרכזית. מדינות אשר השפיעו רבות על התרבות באוקינאווה הן סין, תאילנד ומדינות דרום-מזרח אסיה. השפעות תרבותיות גדולות של אוקינאווה על שאר יפן ושאר העולם הן הקראטה והאוואמורי.
קיימות שפות ריוקיואניות רבות אשר כמעט ולא מובנות לחלוטין לדוברי יפנית, למרות שהן נחשבות לחלק ממשפחת השפות היפניות. שפות אלו מתנוונות עם הזמן, כאשר רוב הנוער באוקינאווה משתמש ביפנית. רוב השפות האלו נחשבות כניבים בידי האוכלוסייה היפנית והאוקינאווית כאחד. ביפנית מדברים לרוב בסיטואציות רשמיות. בסיטואציות לא רשמיות, למעשה מדוברת בקרב בני השישים ומטה אוקינאווית המושפעת ממבטא יפני ומיפנית (אוקינאווית יפנית), אשר לפעמים לא מובנת כהלכה ומתייחסים אליה כאוקינאווית. אוקינאווית מסורתית עדיין מדוברת בפעילויות תרבותיות, כגון ריקוד מסורתי או מוזיקה ריוקיואנית, ישנה בנוסף לכך תחנת רדיו המשדרת בשפה זאת.
דת

בניגוד ליפן בה הדתות הנפוצות הן השינטו והבודהיזם, באוקינאווה הדת הנפוצה היא דת ריוקיו, אשר לרוב מוגדרת באמצעות פולחן אבות וכיבוד היחסים בין המתים, החיים, האלים והרוחות של עולם הטבע.
ראו גם

איי מיאקו
זמאמי
צ'ראומי
מיקום אוקינאווה. כפי שניתן לראות, אוקינאווה קרובה במיוחד לאיים המרכזיים של יפן, לסין ולדרום מזרח אסיה
שגרירות בריוקיו מתקופת אדו
האיים אשר במחוז אוקינאווה
מפה של המחוז
העיר אישיגאקי
שיסה, הכלאה בין כלב לאריה, על רעפים יפנים מסורתיים
כדי אוואמורי
מקס הרצברג

| --- | --- |

 לידה:  22 במאי 1940 (בן 84) פריז, צרפת צרפת
 ענף מדעי:  ביולוגיה מולקולרית, ביוטכנולוגיה
 מקום מגורים:  סתריה
 תאריך עלייה:  1967
 עיסוק:  ביוטכנולוג, יזם היי-טק
 מקום לימודים:  אוניברסיטת פריז  אוניברסיטת תל אביב  מכון ויצמן למדע
 פרסים והוקרה:  פרס "שרה לידי" לחוקר המצטיין, מטעם מכון ויצמן למדע
 בת זוג:  יהודית
 צאצאים:  3 ילדים
 תרומות עיקריות
 חקר ההנדסה הגנטית, הבנת הבסיס המבני שביצירת חלבונים, יצירת בדיקות מהירות למחלות מידבקות (איידס) וחקר מחלת הסרטן
 
מקס הרצברג (נולד ב-22 במאי 1940) הוא יזם, דוקטור מטעם מכון ויצמן למדע ופרופסור חבר בביולוגיה מולקולרית באונברסיטאות בר-אילן ותל אביב, ביוטכנולוג, מראשוני המדענים בתעשיית הביוטק בישראל וחקלאי פעיל בעל יקב הרצברג במושב סתריה.
קורות חיים > ילדות ושנים ראשונות

הרצברג נולד בשנת 1940 בפריז, צרפת, ימים לפני כניסת הגרמנים לעיר.
כמה שבועות אחרי היוולדו, מצאה המשפחה את עצמה על כבישי צרפת, בדרכם דרומה. במשך חמש שנים נדד הרצברג מכפר לכפר, לעיתים לבד ולעיתים עם משפחתו, כתוצאה מהלשנות. לבסוף התאחדה כל המשפחה בעיירה בנייר דא ביגור (Bagnères-de-Bigorre), בגבול ספרד שבהרי הפירנאים, שם שהתה המשפחה עד סוף המלחמה, בבית קטן בחצר של משפחה טובה (משפחת Foures). אחיו הגדול שירת בתנועת ההתנגדות הצרפתית כבלדר, ונפצע קל מכדור. הוריו של הרצברג עבדו בעבודות מזדמנות בחקלאות או במשק בית.
עם סיום מלחמת העולם השנייה חזרה המשפחה לאזור פריז, אך עברו כשנתיים עד שהילדים יכלו להיכנס למערכת החינוך. הרצברג בילה את השנתיים אלה אצל הסבים שגרו בבית קטן בפרברי העיר. שם קיבל חינוך לאהבת החקלאות, כי בשטח הקטן שליד הבית, סבתו ממוצא אוקראיני גידלה ירקות, פירות, תרנגולות וכו', לצורכי הבית. הסבא תפר בגדים ודאג לפרנסה נוספת. רק בגיל 8 חזר הרצברג לגור עם ההורים בפריז ונכנס לבית ספר רגיל.
הרצברג הצטרף לתנועת הצופים היהודים בצרפת ופעל שם בתפקידים שונים כולל כראש גדוד. בשנת 1957, התנדב מטעם תנועת הצופים היהודים בצרפת, ונשלח על ידי הסוכנות היהודית למרוקו, על מנת לסייע בהעלאה ארצה של יהודי מרוקו ואלג'יריה. בגמר המשימה במרוקו, החל ללמוד ביולוגיה באוניברסיטת פריז. את אשתו יהודית פגש כששניהם התגוררו בפנימייה של בית הספר אורסיי למנהיגות יהודית, שיסד רובר גמזון, שהיה מפקד המחתרת היהודית שלחמה נגד הנאצים והיה תלמיד של הרב יהודא ליאון אשכנזי (מָנִיטוּ) ושל הפרופסורים הנרי אטלן, עמנואל לוינס וסטפן מוזס, ששילבה לימודים אקדמיים ולימודי יהדות.
קורות חיים > קריירה אקדמית

הוא ניכנס כחוקר במכון לסרטן במרכז הלאומי למחקר מדעי, והתמחה שם במיקרוסקופיה אלקטרונית ברמה מולקולרית בשימוש לחקר התא, והיה בין הראשונים לחקור מבנה מדויק של וירוסים והחומר הגנטי שלהם. עבד קרוב מאוד לצוות של מכון פסטר, שגילה את המנגנון של יצירת חלבונים בחיידקים, שם החל בשיתף פעולה עם מישל רבל.
אחרי שגמר את התואר הראשון במיקרוביולוגיה ושני במיקרוסקופיה אלקטרונית, המשיך לתואר שלישי, ובשנת 1967 עלה לישראל, כחוקר אורח במכון וויצמן, שם המשיך בלימודי התואר שלישי. את הדרישות לתואר הוא השלים בשנת 1969. ב-1971, הצטרף גם לסגל ההוראה באוניברסיטת בר-אילן, כפרופסור חבר. במכון ויצמן עבד עם פרופ' ארנסט וינוקור ועם זוכה פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה, דניאל נתנס. הוא המשיך לעבוד עם פרופ' מישל רבל, על המנגנון המולקולרי ליצירת חלבונים.
בשנת השבתון שלו, 1973–1974, השתלם באוניברסיטת סטנפורד, שבקליפורניה, ארצות הברית. במהלך ההשתלמות היה חלק מהצוות של פול ברג, שיצר לראשונה נגיף/אורגניזם מהונדס גנטית בשיטות של הנדסה גנטית. בשנת 1980 זכה פול ברג בפרס נובל, על התרומה שלו להנדסה גנטית.
בין השנים 1971–1981 היה פרופסור חבר באוניברסיטת בר-אילן, והקים מחלקה לביולוגיה מולקולרית ומיקרוסקופיה אלקטרונית.
בין השנים 1981–1987 היה פרופסור חבר באוניברסיטת תל אביב והמשיך לעבוד על הקשר בין חלקים שונים של התא החי בוויסות של יצירת חלבונים.
הרצברג כיהן כחבר בוועדת המחקר ובוועדת MAGNET של המדען הראשי במשרד הכלכלה. הוא הקים והיה היו"ר הראשון של הוועדה הלאומית לביוטכנולוגיה בישראל, וכיהן במספר ועדות מייעצות במשרד המדען הראשי בישראל, כגון הוועדה הלאומית לננוטכנולוגיה וועדת ההיגוי ל"סוגיות במחקר ביוטכנולוגי בעידן הטרור".
קורות חיים > ניהול בתחום הביו-טכנולוגיה

הרצברג מציין שאת המעבר שלו ממחקר בסיסי למחקר שימושי ומשם לתעשייה, עשה כשנפגע בחיידק התעשיות עתירות המדע, בשעה שביקר במפעל של סטף ורטהיימר. בשנת 1983 פנה למייסד חברת אורמת טכנולוגיות, יהודה ברוניצקי, והציע לו להקים ביחד את חברת אורג'ניקס בע"מ, בה הוא כיהן כיו"ר ומנכ"ל. אורג'ניקס בע"מ, היא חברה לאבחון, השייכת לקבוצת אינברנס מדיקל, ששינתה את שמה לחברת אליר, שנימכרה לבסוף לחברת מעבדות אבוט הבין לאומית.
במשך השנים ייסד מספר חברות והיה היו"ר שלהן, כגון Eager BioGroup Ltd, Pixcell Medical, DPharm Limited וחברת Vidac Pharma.
בין השנים 2000–2011 שימש כיו"ר חברת היישום של המעבדה האירופית לביולוגיה מולקולרית (European Molecular Biology Laboratory) (היידלברג, גרמניה). במקביל, ייסד והיה שותף במספר חברות ביוטכנולוגיה נוספות כגון: - Biotech Development Consulting (BDC) ווסקולר ביוג'ניקס VBL, שימש כיו"ר דירקטוריון ב-Anima Cell Metrology Ltd.
נכון לשנת 2022, פרופ' הרצברג משמש כיו"ר פעיל של מועצת המנהלים של חברת התרופות לסרטן Vidac Pharma ltd, EagerBio Group ועוד.
קורות חיים > יקב הרצברג

בשנת 2005, נטע כרם במושב סתריה, מקום מגוריו שליד רחובות מ-1975, שם החזיקה המשפחה לול ופרדס. העבודה בהם דרשה ממנו זמן רב מדי, אותו הוא היה צריך לחלוק עם יתר עיסוקיו במדע ובתעשיית הביוטק.
מכיוון שמיום הנטיעה ההלכה מתירה לבצור רק כעבור שלוש שנים, הוא החליט לרכש כרם מוזנח ומיובש ושיקם אותו. בבציר הראשון הוא הפיק 200 ליטרים יין ובבציר השני הפיק 400 ליטרים יין. בציר 2009 הניב כ-4,000 ליטרים יין ובבציר 2010 הכמות הגיעה לכ-5,000 ליטרים.
בכרמים של משק הרצברג נטועים שלושה זני גפנים (מרלו, קברנה סוביניון ומלבק) על שטח של 12 דונם. שיטת הגידול על בסיס גידול אורגני. בצמוד לכרם, הוקם יקב הרצברג שהוא יקב בוטיק/משפחתי, שנועד תחילה לספק את צורכי משפחת הרצברג, אך לאור כמויות היין שהופקו, הרצברג החל גם לשווק את היין שלו לציבור בישראל וליצוא לארצות הברית, תחת המותג הרצברג. מותגי המשנה שיקב הרצברג משווק הם מותגי "בלנד" (תערובות) של היינות המופקים בכרמים שלו.
נכון לאוקטובר 2021, יקב הרצברג הפסיק לפעול במושב סתריה לאור דרישות רשות מקרקעי ישראל, המתנגדת להקמת יקבים משפחתיים בחצרות המשקים החקלאיים במושבים, בטענה שיקב הוא מפעל תעשייתי, שאין מקומו במושבים. על כן הוא המשיך את גידול הגפנים במושב סתריה, אך את המשך ייצור היין הוא העביר ליקבי שרות כגון "עמק האלה" וליקב "פינטו".
ספרים

בחללית לעולם הנגיפים (מסדה, 1978 בעריכת יוסף טרגין), במשותף עם חברו פרופ' אלכסנדר כהן, מהמכון למחקר ביולוגי בישראל - מחקרים ומאמרים על עולם הנגיפים במדע.
ביולוגיה מולקולרית - מבוא לתרגום הצופן הגנטי, האוניברסיטה המשודרת.
Max Herzberg, Michel Revel, Atlas de biologie moléculaire : microscopie électronique des molécules informatives Ed Hermann Paris 1972.
פרסים

בחודש במאי 1970, זכה הרצברג בפרס "שרה לידי" לחוקר המצטיין, על תרומתו להבנת הבסיס המבני שביצירת חלבונים. מטעם משפחת זינדר ומכון ויצמן למדע.
משפחה

הרצברג נישא ליהודית, בשעה שלמדו באוניברסיטת פריז. לזוג 3 ילדים. הם חיים במושב סתריה, שליד רחובות.
פרסומים עיקריים

Herzberg, M., Lelong, J.C., & Revel, M. (1969). Purification of initiator C from Escherichia coli: a protein which binds messenger RNA and initiator tRNA to the 30 s ribosome. Journal of molecular biology, 44 2, 297-308. doi:10.1016/0022-2836(69)90176-4
Dubochet, Jacques & Morel, Carlos & Lebleu, Bernard & Herzberg, Max. (1973). Structure of Globin mRNA and mRNA-Protein Particles. European Journal of Biochemistry. 36, Pages 465-472. doi:10.1111/j.1432-1033.1973.tb02931.x
Max Herzberg. (1973). Molecular Structures of Acetylcholinesterase from Electric Organ Tissue of the Electric Eel. Proceedings of the National Academy of Sciences. 70(9): 2473–2476. doi:10.1073/pnas.70.9.2473
Wreschner D, Herzberg M. Interaction between membrane functions and protein synthesis in reticulocytes. A membrane constituent which inhibits protein synthesis in cell-free system. Eur J Biochem. 1976 May 1;64(2):399-404. doi:10.1111/j.1432-1033.1976.tb10315.x, PMID  1278166.
Mertz JE, Carbon J, Herzberg M, Davis RW, Berg P. Isolation and characterization of individual clones of simian virus 40 mutants containing deletions duplications and insertions in their DNA. Cold Spring Harb Symp Quant Biol. 1975;39 Pt 1:69-84. doi:10.1101/sqb.1974.039.01.012. PMID 169098.
Vered Behar, Hadas Pahima, Adi Kozminsky-Atias, Nir Arbel, Emmanuel Loeb, Max Herzberg, Oren M. Becker, A Hexokinase 2 Modulator for Field-Directed Treatment of Experimental Actinic Keratoses, Journal of Investigative Dermatology, Volume 138, Issue 12, 2018, Pages 2635-2643, doi:10.1016/j.jid.2018.05.028.
הערות שוליים

1 2 3  זו הפעם הראשונה: חומצה גרעינית צולמה ב״בר־אילן", על המשמר, 6 במרץ 1973
↑  אודות יקב הרצברג באתר על היין
↑  יאיר גת, מעשה בגזר, באתר ישראל היום, 16 בספטמבר 2016
1 2 3  זהר אליה, הפרופסור המכובד ויתר על חליפה לטובת ג'ינס ושלייקעס והחל לייצר יין, באתר Xnet‏, 26 באפריל 2017
1 2  פרופסור ליין - הרצברג - WinesIsrael - יין ישראלי, קולינריה, שמן זית וטיולים, באתר WinesIsrael - יין-קולינריה-שמן זית-טיולים-אירועים, ‏1 באוקטובר 2013
↑  דף הלינקדאין של פרופ' הרצברג
↑  הוועדה הלאומית לננוטכנולוגיה, באתר האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים
↑  ‏Stef and Morris in the biotech jungle, בעיתון TheStreet, ‏12 באפריל 2002
↑  אברהם פלג, "מסרק" חיסוני לאיבחון מחלות מין,אדמת וגידולים סרטניים, מעריב, 24 בנובמבר 1985
↑  Aviva Mishmari, ‏Morris Kahn leaves Israel Biodiscovery Fund, גלובס, 29 באוגוסט 2002
↑  חב' פיקסל מפתחת בדיקת ספירת דם פשוטה וזולה, המייסדים: ד"ר אבישי ברנסקי (מנכ"ל), פרופ' מקס הרצברג (יו"ר)
↑  מערכת ספונסר, וידאק פארמה הישראלית המפתחת תרופות מקור לסרטן גייסה 9 מיליון דולר, באתר ספונסר, ‏4 במאי 2016
↑  גלי וינרב, ‏"לא בנוי לרוד-שואו בנאסד"ק": מדוע בחר יזם הביומד הוותיק להירשם בבורסה גרמנית, באתר גלובס, 21 ביולי 2022
↑  Our Team - PixCell Medical, PixCell Medical, ‏3 באוגוסט 2020
↑  אודות מקס הרצברג באתר pitchbook
↑  אודות מקס הרצברג באתר וידאק פארמה
↑  זהר אליה, הפרופסור המכובד ויתר על חליפה לטובת ג'ינס ושלייקעס והחל לייצר יין, באתר Xnet‏, 26 באפריל 2017
↑  אוהד צויק, עשר שנים ליקב הרצברג, מסיבת דווקא, יבנה-נט, 25.07.18
↑   מקס מיקב הרצברג, סרטון בערוץ "ישראל Israel פרקר Preker", באתר יוטיוב (אורך: 01:47)
↑  הרצברג - Winet, באתר Winet, ‏3 במרץ 2016
↑   יקב הרצברג - מושב סתריה, סרטון  באתר יוטיוב (אורך: 02:16)
↑  יקב הרצברג: היינות המומלצים בשנה החדשה, My-Gedera, ‏09.01.2019
↑  פרופסור ליין - הרצברג - WinesIsrael - יין ישראלי, קולינריה, שמן זית וטיולים, באתר WinesIsrael - יין-קולינריה-שמן זית-טיולים-אירועים, ‏1 באוקטובר 2013
↑  יקב הרצברג, "הכרם נראה כמו אישה יפה בהריון, קצת עייפה, אבל מלאת חיים", באתר על היין
↑  יונתן לבני מבקר יקבים: הרצברג וגינתון בחגים - אכול ושאטו, באתר אכול ושאטו, ‏5 בספטמבר 2021
↑  יבשם עזגד, האיש שאהב לצחוק בחושך, ולמה קצת מפחיד לחיות בעולם בלי "לשק". לבקשת הקוראים, הנה כמה מילים על ההיסטוריה של פרס האיג-נובל., באתר Azgad.com, ‏5 בספטמבר 2009
↑  רשימת הפרסומים של מקס הרצברג, בקטלוג הספרייה הלאומית
↑  הספר "ביולוגיה מולקולרית - מבוא לתרגום הצופן הגנטי", באתר "סימניה"
↑  פרם שרה לידי הוענק במכון ויצמן למדע, למרחב, 15 במאי 1970
↑  פרס שרה לידי הוענק במכון וייצמן, דבר, 15 במאי 1970
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007430847005171  VIAF: 315084487   WorldCat (עם VIAF): 315084487
פיטר גורדון

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1966 (בן 58 בערך) סיאטל, ארצות הברית 
 מקום לימודים:  ריד קולג', אוניברסיטת קליפורניה בברקלי 
 מוסדות:  אוניברסיטת הרווארד 
 עיסוק:  היסטוריון 
 מדינה:  ארצות הברית 
 אתר רשמי
 
פיטר אלי גורדון (באגנלית: Peter Eli Gordon; נולד ב-1966) הוא פילוסוף, היסטוריון של הרעיונות, ותאורטיקן ביקורתי יהודי-אמריקאי, פרופסור להיסטוריה באוניברסיטת הרווארד. גורדון ומתמקד בפילוסופיה קונטיננטלית ובמחשבה גרמנית וצרפתית מודרנית, עם דגש מיוחד על הפילוסופים הגרמנים תאודור אדורנו ומרטין היידגר, תיאוריה ביקורתית, פילוסופיה קונטיננטלית במהלך בין שתי מלחמות העולם, ולאחרונה, בחילון ובהמחשבה החברתית במאה ה-20.
ביוגרפיה

גורדון נולד בסיאטל, וושינגטון, בנם של סאני (לבית טראוויס, מיהדות מריאמפול בליטא) ומילטון גורדון. אביו היה ביוכימאי שלמד באוניברסיטת מינסוטה ובאוניברסיטת אילינוי, זכה בתואר דוקטור בגיל 23 והצטרף לפקולטה באוניברסיטת וושינגטון ב-1959, תוך התמקדות בצמחים ובגנטיקה.
פיטר גורדון קיבל את התואר הראשון שלו באמנויות מריד קולג' (1988) לאחר ביקור באוניברסיטת שיקגו. הוא למד באוניברסיטת קליפורניה בברקלי, וכתב את הדוקטורט שלו בהנחיית מרטין ג'יי (אנ') (1997).
קריירה

בשנים 1998–2000 גורדון נטל חלק באגודת העמיתים באמנויות הליברליות באוניברסיטת פרינסטון. ב-2000 הצטרף לפקולטה לפילוסופיה בהרווארד. בשנת 2005 הוא קיבל את פרס Phi Beta Kappa למצוינות בהוראה ובשנת 2006 הוא הפך לחבר סגל קבוע.
גורדון ערך אוספות רבות. יחד עם מייקל מורגן ערך את The Cambridge Companion to Modern Jewish Philosophy (הקמפניון של קיימברידג' לפילוסופיה יהודית מודרנית) מ-2007, עם ג'ון מקורמיק את Weimar Thought: A Contested Legacy (מחשבת ויימאר: מורשת שנויה במחלוקת) מ-2013. ועם אדוארד ברינג את The Trace of God: Derrida and Religion (העקבה של אלוהים: דרידה ודת) ב-2014.
ספרו הראשון של גורדון, Rosenzweig and Heidegger: Between Judaism and German Philosophy (רוזנצוויג והיידגר: בין יהדות לפילוסופיה גרמנית) מ-2003 דן בפילוסוף הגרמני מרטין היידגר והפילוסוף היהודי-גרמני פרנץ רוזנצוויג. גורדון זכה בפרס סאלו וו. מהאקדמיה למחקר יהודי לספר הביכורים הטוב ביותר, פרס גולדשטיין-גורן לספר הטוב ביותר בפילוסופיה יהודית, ופרס מוריס ד. פורקוש מכתב העת לתולדות הרעיונות לספר הטוב ביותר בהיסטוריה אינטלקטואלית.
ב-2010 פרסם את Continental Divide: Heidegger, Cassirer, Davos (חלוקה קונטיננטלית: היידגר, קאסירר, דאבוס) שבו שחזר את הדיבייט בין קסירר להיידגר בין היידגר וארנסט קאסירר שהתקיים ב-1929 בוועידה השנייה של הקורסים האוניברסיטאיים בדאבוס. גורדון מציג את חשיבותו של הוויכוח כנקודת שבר במחשבה הקונטיננטלית, שמהדהדת עד היום. באותה שנה זכה בפרס ז'אק ברזון של החברה הפילוסופית האמריקאית.
ב-2016 פרסם מונוגרפיה אודות תאודור אדורנו בשם Adorno and Existence (אדורנו וקיום), שבה הוא מפרש מחדש את הפילוסופיה שלו על ידי התבוננות במפגשים של התיאוריה הביקורתית שלו עם האקזיסטנציאליזם ועם הפנומנולוגיה. הטענה העיקרית של הספר היא שאדורנו קיבל השראה מההבטחה הבלתי ממומשת של אסכולות אלו להילחם במטפיזיקה המסורתית, שהובילה להתפתחות "הדיאלקטיקה השלילית" שלו.
גורדון יושב במועצות המערכת של Constellations, Modern Intellectual History, The Journal of the History of Ideas ו-New German Critique. הוא מייסד שותף ויו"ר משותף של הקולוקוויום של הרווארד להיסטוריה אינטלקטואלית. גורדון מלמד בקביעות שני קורסי סקר על פילוסופיה קונטיננטלית: מחשבה חברתית גרמנית ומחשבה חברתית צרפתית, וכן מלמד בקביעות קורס הרצאות אינטנסיבי על הגל ומרקס.
ביבליוגרפיה נבחרת

Rosenzweig and Heidegger, Between Judaism and German Philosophy (University of California Press, 2003)
"Continental Divide: Heidegger and Cassirer at Davos, 1929—An Allegory of Intellectual History," Modern Intellectual History. Vol. I, N. 2, (August, 2004), pp. 1–30.
“Science, Realism, and the Unworlding of the World” in The Blackwell Companion to Phenomenology and Existentialism, Mark Wrathall and Hubert Dreyfus, Eds. (Blackwell, 2006)
“The Concept of the Unpolitical: German Jewish Thought and Weimar Political Theology” Social Research. Special Issue on Hannah Arendt's Centenary Volume 74, Number 3 (Fall 2007)
The Cambridge Companion to Modern Jewish Philosophy (co-editor with Michael Morgan, Cambridge University Press, 2007)
“Neo-Kantianism and the Politics of Enlightenment” Philosophical Forum (Spring, 2008)
“Hammer without a Master: French Phenomenology and the Origins of Deconstruction (or, How Derrida read Heidegger)” in Histories of Postmodernism, Mark Bevir, et al., eds. (Routledge, 2007)
“The Place of the Sacred in the Absence of God: Charles Taylor’s A Secular Age” Journal of the History of Ideas Volume 69, Number 4 (October, 2008), pp. 647–673.
“The Artwork Beyond Itself: Adorno, Beethoven, and Late Style” in The Modernist Imagination: Essays in Intellectual History and Critical Theory in Honor of Martin Jay (co-editor with Warren Breckman, et al., Berghahn Books, 2008)
Gordon's review in Notre Dame Philosophical Reviews on Emmanuel Faye's Heidegger: The Introduction of Nazism into Philosophy in 1933. Michael B. Smith, trans. (New Haven: Yale University Press, 2009)
"Helter Skelter, German Style" in The New Republic on Hans Kundnani's Utopia or Auschwitz: Germany's 1968 Generation and the Holocaust (Columbia University Press, 2009)
"Up from Zerio Hour" in The New Republic on Matthew Spector's Habermas: An Intellectual Biography (Cambridge University Press, 2010)
Continental Divide: Heidegger, Cassirer, Davos (Harvard University Press, 2010)
"The Guilty" in The New Republic on Deborah Lipstadt's The Eichmann Trial (New York: Schocken (Nextbook), 2011)
“What Hope Remains?” in The New Republic, December 14, 2011. On Jürgen Habermas, An Awareness of What is Missing: Faith and Reason in a Post-Secularist Age and Judith Butler, Jürgen Habermas, et al., The Power of Religion in the Public Sphere.
Weimar Thought: A Critical History (co-editor with John McCormick, Princeton University Press, 2013)
Adorno and Existence (Harvard University Press, 2016)
Authoritarianism (co-authored with Wendy Brown and Max Pensky, University of Chicago Press, 2018)
Migrants in the Profane: Critical Theory and the Question of Secularization. Yale University Press. 2020. ISBN 9780300250763.
דאיכונדי

| --- | --- |

ירי בואינג AH-64 אפאצ'י אמריקאי מתלקח מעל עמק במחוז דאיכונדי, אפריל 2012
 מדינה / טריטוריה:  אפגניסטן אפגניסטן
 מושל:  סעיד אנוור רחמאטי
 בירת המחוז:  נילי
 שפה רשמית:  דארי, פשטו
 תאריך ייסוד:  2004 
 שטח:  18,088 קמ"ר
 גובה:  2,200 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ במחוז:  723,980 (2021)
 קואורדינטות:  33°45′N 66°15′E﻿ / ﻿33.75°N 66.25°E﻿ / 33.75; 66.25 
 אזור זמן:  UTC+4:30
 http://daikundi.gov.af/
  מפת מיקום  מפה מפורטת     לחצו כדי להקטין חזרה    לחצו להגדלה     he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
דאיכונדי (בפרסית/דארי: دایکندی) הוא אחד מ-34 מחוזות אפגניסטן. המחוז ממוקם במרכז המדינה והוא נוצר כפיצול של מחוז אורוזגאן בשנת 2004. אוכלוסיית המחוז 723,980 איש (נכון לשנת 2012) ושטחו 18,088 קילומטר רבוע. במסגרת המאבק בין הממשלה האפגנית וארגוני טרור בדלנים, בשנים האחרונות כבשו כוחות טליבאן את דרום מחוז דאיכונדי. בירת המחוז היא העיר נילי.
אוכלוסייה

בשנת 2004, עקב הפער התרבותי והקיומי בין אוכלוסיית הפשטונים בדרום אורוזגאן לאוכלוסיית בני ההזארה (עם נוודים ממוצא פרסי) בצפון, מחוז אורוזגאן חולק ונוצר מתוכו מחוז דאיכונדי לפי החלטת הממשלה האפגנית בקאבול. כ-13.9% מאוכלוסיית דאיכונדי היגרו אל המחוז לאורך חצי שנה בשנת 2014, רובם ברחו למחוז ממחוזות סובבים.
נתונים שוטפים לגבי האוכלוסייה והמצב בדרום המחוז כמעט ולא קיימים עקב שליטת טליבאן באזור. בקרב האוכלוסייה בגילאי 15 ומעלה, 35.2% בעלי עבודה סדירה. לאחד מכל שבעה משקי בית במחוז דאיכונדי (14.6%) ישנה גישה לשתייה ממקורות מים נקיים. שיעור זה הוא הרבה יותר נמוך מהממוצע הארצי של 45.5%. בשנים האחרונות, תשתיות ממשלתיות בתמיכה מחוץ חיברו את המחוז לכביש פיצול של כביש 1 המחבר את הערים הגדולות מסביב לאפגניסטן.
ביטחון

דאיכונדי נחשב לאחד המחוזות היציבים ביותר מבחינה שלטונית באפגניסטן, בשל הלכידות החברתית בין תושביה שבצורה כמעט הומוגנית כולם בני הזארה. עם זאת, התקפות של טליבאן דווחו לאורך שנת 2018. כמעט כל נפות המחוז מסווגות תחת שליטה ממשלתית בעוד נפה דרומית נמצאת תחת שלטון טליבאן ונפה אחת מסוכסכת. דווח על 21 תקריות הקשורות למורדים בתקופת ינואר 2018 – פברואר 2019 (ממוצע של 0.4 תקריות בשבוע). במהלך שנת 2018 טליבאן פתח במתקפות רבות יותר מבשנים קודמות נגד מחסומי ביטחון בכמה נפות בתוך מחוז דאיכונדי.
דוגמאות נוספות לתקריות כוללות פיצוצים של מטעני חבלה עם נפגעים אזרחיים ופעולות פינוי של כוחות הביטחון האפגניים. תועדו 41 נפגעים אזרחיים (19 הרוגים ו-22 פצועים) בשנת 2018, המייצגים 8 קורבנות אזרחיים לכל 100,000 תושבים. זוהי ירידה של 5% בהשוואה לשנת 2017. הגורמים העיקריים לנפגעים אזרחיים היו פעולות ותקריות צבאיות בשטחים ציבוריים, ואחריהם חטיפות של אזרחים ושל תיירים. בתקופה שבין 1 בינואר 2018 ל-28 בפברואר 2019, 558 אנשים נעקרו ממחוז דאיכונדי. באותה תקופה 756 אנשים נעקרו למחוז דאיכונדי, בעיקר מע'זני.
חלוקה מנהלית

מחוזות אפגניסטן מחולקות ליחידות שלטוניות בשם "נפות", להלן הנפות של מחוז דאיכונדי ואוכלוסייתן.
אשתרליי – 88,340
כיג'ראן – 73,800
ח'דיר – 83,400
כיתי – 64,900
מיראמור – 88,400
נילי – 95,340
סנג תח'ת – 95,000
שאהריסתאן – 72,450
ראו גם

הזארה
אורוזגאן
הערות שוליים

↑  Improving Road Access Transforms Lives in Afghanistan's Daykundi Province, The world Bank
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: n2012063675   WorldCat (עם LCCN): n2012-063675
קונסטנס מקלוקלין גרין

| --- | --- |

 לידה:  21 באוגוסט 1897 אן ארבור, ארצות הברית 
 פטירה:  5 בדצמבר 1975 (בגיל 78) אנאפוליס, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 השכלה:  אוניברסיטת ייל  מכללת סמית'  מכללת מאונט הוליוק 
 תקופת הפעילות:  מ-1937
 פרסים והוקרה:  פרס פוליצר בהיסטוריה (1963)  מדליית וילבור קרוס (1974) 
 
קונסטנס מקלוקלין ווינזור גרין (באנגלית: Constance McLaughlin Winsor Green;‏ 21 באוגוסט 1897, אן ארבור, מישיגן – 5 בדצמבר 1975, אנאפוליס, מרילנד) הייתה היסטוריונית אמריקאית. זכתה בפרס פוליצר להיסטוריה לשנת 1963 עבור ספרה שיצא ב-1962 " וושינגטון, הכפר ועיר הבירה, 1800–1878".
ביוגרפיה

גרין נולה באן ארבור, מישיגן, ארצות הברית. אביה היה ההיסטוריון אנדרו סי מקלוקלין. היא השלימה תואר ראשון במכללת סמית' ב-1919 ותואר שני במכללת מאונט הוליוק בהיסטוריה ב-1925. לאחר סיום הלימודים, שימשה גרין כמדריכה במשרה חלקית במאונט הוליוק בין השנים 1925–1932. היא השלימה דוקטורט באוניברסיטת ייל בשנת 1937. עבודת הדוקטורט שלה, חקרה את הוליוק, מסצ'וסטס, והייתה אחת היצירות האקדמיות המוקדמות ביותר בהיסטוריה העירונית. העבודה יצאה לאור על ידי הוצאת אוניברסיטת ייל לאחר שקיבלה את פרס אגלסטון של האוניברסיטה בהיסטוריה. בשנת 1938 היא הפכה למרצה במחלקה להיסטוריה של מכללת סמית' ולראש מועצת מכללת סמית' לתעשייה ב-1939. לאחר שעזבה את סמית', גרין קיבלה משרה של היסטוריונית בארגון הצבאי של ספרינגפילד במהלך מלחמת העולם השנייה. היא הפכה להיסטוריונית מייעצת של הצלב האדום האמריקני ב-1946, היסטוריונית ראשית של מחלקת החימוש של הצבא האמריקאי ב-1948, והיסטוריונית במועצת המחקר והפיתוח, של משרד ההגנה. בשנת 1954, במסגרת מענק שש שנתי מקרן רוקפלר, גרין הפכה למנהלת פרויקט ההיסטוריה של וושינגטון, אשר נוהל על ידי אמריקן יוניברסיטי.
היא נישאה לדונלד רוס גרין; נולדו להם שלושה ילדים, ביניהם בתה לואיס גרין קאר, שהייתה גם היא היסטוריונית.
גרין מתה ב-5 בדצמבר 1975 באנאפוליס, מרילנד בבית בתה.
פרסומים, פרסים ותוארי כבוד

גרין כתבה מספר ספרים על העיור של ארצות הברית. עבודותיה בנושא זה כוללות ערים אמריקאיות בצמיחת האומה (1957), עלייתה של אמריקה העירונית (1965), והעיר הסודית: היסטוריה של יחסי גזעים בבירת האומה (1967).
בשנת 1963 זכתה בפרס פוליצר להיסטוריה עבור וושינגטון, הכפר ועיר הבירה, 1800–1878. היא גם זכתה בפרס אגלסטון להיסטוריה עבור Holyoke, Massachusetts: A Case History of the Industrial Revolution in America.
היא קיבלה תוארי כבוד ממכללת סמית' ואוניברסיטת פייס .