רצח יוליוס קיסר
קשר

הקשר להתנקש בחיי יוליוס קיסר החל בפגישה בין קסיוס לונגינוס לגיסו מרקוס ברוטוס בערב ה-22 בפברואר 44 לפנה"ס, כאשר לאחר דיון מסוים הסכימו השניים שיש לעשות משהו למנוע מקיסר להפוך למלך הרומאים.
לאחר מכן החלו שני הגברים לגייס אחרים. אף על פי שנדרש רק אדם אחד כדי לרצוח אדם אחר, ברוטוס האמין שכדי שרצח קיסר ייחשב כסילוק לגיטימי של עריץ שנעשה למען ארצם, הוא חייב לכלול מספר רב מהאנשים המובילים ברומא. הם ניסו להגיע לאיזון, ושאפו לגייס מספיק גברים כדי להקיף את קיסר ולהילחם בתומכיו, אך לא יותר מדי כך שיסתכנו בחשיפת הקשר. הם העדיפו חברים על פני מכרים ולא גייסו לא צעירים פזיזים ולא זקנים חלשים. בסופו של דבר גייסו הקושרים סנאטורים קרובים לגיל ארבעים, כמותם. הגברים העריכו כל מתגייס פוטנציאלי בשאלות תמימות לכאורה. המקורות העתיקים מדווחים כי בסופו של דבר בערך שישים עד שמונים קושרים הצטרפו למזימה.
הקושרים הבולטים כללו את פקוביוס לאבאו, שהשיב בחיוב ב-2 במרץ כאשר ברוטוס שאל אותו אם כדאי לאדם לסכן את עצמו על מנת להתגבר על אנשים מרושעים או טיפשים; דקימוס ברוטוס, שהצטרף ב-7 במרץ לאחר שפנו אליו לאבאו וקסיוס; גאיוס טרבוניוס,  טיליוס סימבר, מינוסיוס בסיליוס והאחים קסקה (פובליוס ועוד ששמו לא ידוע), כולם אנשים משורותיו של קיסר עצמו; ופונטיוס אקילה, שהושפל אישית על ידי קיסר. על פי ניקולאוס איש דמשק, הקושרים כללו את חייליו, הקצינים ומקורביו האזרחיים של קיסר, ובעוד שחלקם הצטרפו לקנוניה עקב דאגות לגבי הסמכותנות של קיסר, לרבים היו מניעים אינטרסנטיים כמו קנאה: הרגשה שקיסר לא גמל להם מספיק או נתן יותר מדי כסף לתומכיו לשעבר של פומפיוס. הקושרים לא נפגשו בגלוי אלא התאספו בחשאי זה בביתו של זה ובקבוצות קטנות על מנת לגבש תוכנית.
ראשית דנו הקושרים בצירוף שני גברים נוספים למזימה. קיקרו, הנואם המפורסם, זכה לאמון הן מקסיוס והן מברוטוס, ולא הסתיר כי הוא רואה את שלטונו של קיסר מדכא. הוא היה פופולרי בקרב פשוטי העם והייתה לו רשת גדולה של חברים שהייתה יכולה לעזור למשוך אחרים לקשר. עם זאת, הקושרים ראו את קיקרו זהיר מדי; באותו זמן הוא היה בן יותר משישים, והקושרים חשבו שהוא צפוי לתעדף את הבטיחות על המהירות בעת תכנון ההתנקשות. לאחר מכן שקלו הקושרים לצרף את מרקוס אנטוניוס בן ה-39 ואחד הגנרלים הטובים ביותר של קיסר. הקושרים הסכימו לנסות לגייס אותו עד שגאיוס טרבוניוס גילה שפנה אישית לאנטוניוס בקיץ הקודם וביקש ממנו להצטרף לקשר אחר לשים קץ לחייו של קיסר, ואנטוניוס דחה אותו. הדחייה הזו לקנוניה הישנה גרמה לקושרים להחליט שלא לגייס את אנטוניוס.
לקושרים עלה רעיון חדש. אנטוניוס היה חזק בשל היכרותו עם החיילים ובזכות היותו קונסול. אם אנטוניוס לא היה מצטרף אליהם, אז עליהם לרצוח גם את אנטוניוס, פן יפריע לקשר. בסופו של דבר הרעיון הורחב ופיצל את הקושרים לשני פלגים. האופטימאטים, "הגברים הטובים ביותר" של רומא, רצו לחזור לאיך שהיו לפני קיסר. רצון זה גרר הכרח לרצוח את קיסר וגם את הסובבים אותו, כולל אנטוניוס, וביטול הרפורמות שלו. תומכיו לשעבר של קיסר מבין הקושרים לא הסכימו לכך. הם אהבו את הרפורמות של קיסר, ולא רצו טיהור של תומכיו של קיסר. עם זאת, גם הם הסכימו להרוג את אנטוניוס.
ברוטוס לא הסכים עם שני הפלגים. הוא טען שצריך להרוג את קיסר ולא לעשות שום דבר אחר. הוא אמר שעל מנת לטעון שהם פועלים בשם עקרונות החוק והצדק, להרוג את אנטוניוס לא יהיה צודק. בעוד שרצח קיסר ייחשב כהרג של עריץ, הריגת תומכיו תיראה רק כטיהור פוליטי ועבודתם של תומכיו לשעבר של פומפיוס. ברוטוס טען כי הגבלת הקשר לרצח קיסר ושמירה על הרפורמות שלו יבטיחו את תמיכת העם הרומי. הטיעון שלו שכנע את הקושרים האחרים, והם החלו לתכנן תוכניות להתנקשות בקיסר.
הקושרים האמינו שלמיקום ולדרך בהם יתנקשו בקיסר תהיה השפעה. למארב באזור מבודד תהיה השפעה שונה על דעת הקהל מאשר רצח בלב רומא. הקושרים העלו מספר רעיונות להתנקשות. הם שקלו התקפה על קיסר בזמן שהוא הולך בוויה סקרה, "הרחוב הקדוש". רעיון נוסף היה לתקוף אותו במהלך הבחירות לקונסולים חדשים. הקושרים ימתינו עד שקיסר יתחיל לחצות את הגשר אותו חצו כל הבוחרים כחלק מהליך הבחירות, ולאחר מכן יפילו אותו מעל למים, שם יהיו קושרים שיחכו לו עם פגיונות שלופים. תוכנית אחרת הייתה לתקוף את קיסר בקרב גלדיאטורים, שם אף אחד לא יחשוד בגברים חמושים.
לבסוף, מישהו העלה את הרעיון לרצוח את קיסר באחת מישיבות הסנאט. לכל שאר התוכניות היה חסרון אחד: בעוד שלקיסר לא היו שומרי ראש רשמיים, הוא ביקש מחבריו להגן עליו בפומבי. רוב החברים הללו היו מרשימים ומסוכנים למראה והקושרים חששו שהם יפריעו להתנקשות בחייו של קיסר. מכיוון שרק סנאטורים הורשו להיכנס לבית הסנאט, לרעיון זה לא נלווה החיסרון. היו גם שאמרו כי רצח של עריץ לעיני הסנאט לא ייראה כמזימה פוליטית, אלא כמעשה אצילי, שנעשה למען ארצם. הקושרים החליטו בסופו של דבר על תוכנית זו כתוכנית הפעולה. קיסר יעזוב את העיר ב-18 במרץ כדי לצאת למסע צבאי נגד הגטים והפרתים. ישיבת הסנאט האחרונה לפני תאריך זה הייתה ב-15, אידו של מארס, ולכן בחרו הקושרים בתאריך זה כיום ההתנקשות.
בימים שקדמו לרצח, קיסר לא היה מודע לחלוטין למה שתוכנן. לפי ההיסטוריון הקדום פלוטרכוס, רואה הזהיר את קיסר שחייו יהיו בסכנה לא יאוחר מאידו של מארס. בנוסף, ב-1 במרץ צפה קיסר בקסיוס מדבר עם ברוטוס בבית הסנאט ואמר לעוזרו, "מה אתה חושב שקאסיוס זומם? אני לא אוהב אותו, הוא נראה חיוור."
יומיים לפני ההתנקשות נפגש קסיוס עם הקושרים ואמר להם שאם מישהו יגלה את התוכנית, עליהם להפנות את סכיניהם לעצמם, כלומר להתאבד.