stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אבישי מרגלית
מחקריו > מערבנות: המערב בעיני אויביו

ספר זה (Occidentalism: The West in the Eyes of its Enemies), יצא לאור בהוצאת פנגווין, ניו יורק, בשנת 2004. הוא נכתב בשיתוף עם איאן בורומה (Ian Buruma), שהוא סופר ועיתונאי, ופרופסור בבארד קולג' (Bard College). הגרעין שבבסיס הספר הופיע בתחילה כמאמר ב-New York Review of Books. הספר תורגם לשש עשרה שפות.
מערבנות היא השקפת עולם בעלת השפעה על תפיסות אידאולוגיות רבות ולעיתים סותרות. זוהי השקפה על המערב ועל האדם המערבי, שיש בה יסוד חזק של דה-הומניזציה: איש המערב לפי השקפה זו הוא יצור דמוי מכונה. הוא אמנם יעיל, אך הוא אטום רגשית כמו מכונה, חסר נשמה, בעל עולם ערכים מעוות בתכלית – עיוות אשר מתבטא בכך שהאדם המערבי איננו אדם-לכל-דבר, אדם במלוא מובן המילה.
החידוש שבספר הוא הטענה שתמונת העולם המערבנית מקורה במערב עצמו. יסודה נטוע ברומנטיקה, בעיקר בזו הגרמנית, כאשר ממנה היא הועתקה לתנועה הסלאבופילית. במאה העשרים ניתן למצוא אותה בפשיזם, למשל בפשיזם הגרמני והיפני, מצד אחד, ובמאואיזם הקומוניסטי מן הצד השני. בימינו האסלאם הפוליטי רווי בתפיסת מערבנות חריפה, כאשר מתווסף לו הרעיון שהמערב, באמצעות נציגיו השולטים במדינות המוסלמיות, הוא הנַשָׂא של ג'היליה חדשה – דהיינו בערות וברבריות מן הסוג ששלט בעולם בטרם שליחות של הנביא מוחמד.
מחקריו > פשרה ופשרות רקובות

ספרו של מרגלית על פשרה ופשרות רקובות יצא לאור בסוף 2009 בהוצאת אוניברסיטת פרינסטון. עניינו של הספר הוא פשרות פוליטיות: אלו פשרות קבילות מבחינה מוסרית ואלו פשרות יש לדחות כבלתי קבילות ("רקובות"). הספר מייחס מעלה גדולה לרוח של פשרה בפוליטיקה, תוך שהוא בא להתריע בפני פשרות רקובות. פשרה רקובה היא פשרה עם משטר המפעיל מדיניות לא אנושית, כלומר התנהגות שיטתית שהיא תערובות של אכזריות והשפלה – התנהגות כלפי בני אדם כאילו היו לא בני אדם.
הספר בוחן דוגמאות היסטוריות מרכזיות של פשרות, כדוגמת הפשרה שאפשרה את החוקה האמריקאית ושהייתה כרוכה בקבלת מוסד העבדות כגילוי בוטה של התנהגות לא אנושית אכזרית ומשפילה. מקרי בוחן נוספים הם הסכם מינכן והסכם יאלטה, וזאת מתוך הנחה שמלחמת העולם השנייה מהווה מעין מעבדה לבחון בה את מושגינו הפוליטיים-מוסריים. החזרתם בכפייה של אסירי מלחמה רוסיים לידי סטלין בידי מעצמות המערב משמשת בספר כדגם לפשרה רקובה.
הספר מתמקד במתח שבין צדק לבין שלום, ומזהיר מפני ראיית שלום וצדק כמוצרים משלימים בבחינת נס קפה וחלב. המחבר טוען שעבור שלום מוצדק לעשות פשרה, וזאת אף במחיר צדק. עם זאת יש להימנע בכל תנאי מפשרות רקובות, שאותן אין דבר העשוי להצדיק, גם לא פנייה בשם "הגנת הצורך".
מחקריו > על בגידה (On Betrayal)

ספר נוסף של מרגלית - פיתוח והרחבה של הרצאות ברטלסמן – יצא בהוצאת הרווארד בשנת 2017, ועניינו הוא בגידה פוליטית, אישית ודתית.
פרסים ואותות כבוד

1999 - נשא את הרצאות הורקהיימר באוניברסיטת פרנקפורט בנושא "האתיקה של זיכרון".
2002-2001 - נשא את הרצאות ברטלסמן כפרופסור ברטלסמן הראשון באוניברסיטת אוקספורד.
2005 - נשא את הרצאות טנר (Tanner) באוניברסיטת סטנפורד.
2001 - פרס שפינוזה, אמסטרדם (מטעם אגודת שפינוזה הבינלאומית), עבור "תרומה משמעותית לשיח הנורמטיבי על החברה".
2007 - פרס א.מ.ת לפילוסופיה.
2010 - פרס ישראל לחקר הפילוסופיה.
2011 - נבחר לאקדמיה הלאומית הישראלית למדעים.
2011 - זכה בפרס לאופולד-לוקאס מאוניברסיטת טובינגן.
2011 - נבחר לעמית כבוד בקווינס קולג', אוניברסיטת אוקספורד.
2012 - פרס ארנסט בלוך.
2012 - פרס ספר הפילוסופיה מארגון FIPH.‏
ביבליוגרפיה נבחרת > ספרים שכתב

החברה ההגונה, תרגום: גיא הרלינג, עורכים: אבנר ענבר ואסף שרון, הוצאת מולד,2016
Idolatry (jointly with Moshe Halbertal), Harvard University Press, 1992.
The Decent Society, Harvard University Press, 1996.
Views in Review: Politics and Culture in the State of the Jews, Farrar Straus & Giroux, 1998.
The Ethics of Memory, Harvard University Press, 2002.
Occidentalism: The West in the Eyes of Its Enemies (with Ian Buruma), New York: The Penguin Press, 2004.
ביבליוגרפיה נבחרת > ספרים שערך

Meaning and Use, D. Reidel Publishing Company, 1979.
Isaiah Berlin: A Celebration (jointly with Edna Ullmann-Margalit), The Hogarth Press, 1991.
Amnestie (jointly with Garry Smith), Suhrkamp Verlag, 1998.
ביבליוגרפיה נבחרת > מאמרים נבחרים > בתחום פילוסופית הלשון

“Vagueness in Vogue”, Synthese, Vol. 33, 1976, pp. 211-221.
“The ‘Platitude’ Principle of Semantics”, Erkenntnis, Vol. 13, 1978, pp. 377-395.
“”Open Texture”, in: Avishai Margalit (ed.), Meaning and Use, D. Reidel / Dordrecht-Holland, 1979, pp. 141-152.
“Sense and Science”, in: S. Saarinen, R. Hilpinen, I Niiniluoto and Provence Hintikka (eds.), Essays in Honor of Jaakko Hintikka, D. Reidel / Dordrecht-Holland, 1979, pp. 17-47.
“Meaning and Monsters”, Synthese 44, 1980, pp. 313-346.
“Analyticity by way of Presumption” (jointly with Edna Ullmann-Margalit), Canadian Journal of Philosophy 12:3 (1980), pp. 435-452.
ביבליוגרפיה נבחרת > מאמרים נבחרים > בתחומי הלוגיקה והרציונליות

“Newcomb’s Problem Revisited” (jointly with M. Bar-Hillel), British Journal for the Philosophy of Science, Vol. 23, 1972, pp. 295-304.
“The Irrational, the Unreasonable, and the Wrong” (jointly with M. Bar-Hillel), The Behavioral and Brain Sciences, 1981.
“Gideon’s Paradox – a Paradox of Rationality” (jointly with M. Bar-Hillel), Synthese, Vol. 63, 1985, pp. 139-155.
“How Vicious are Cycles of Intransitive Choice?” (jointly with M. Bar-Hillel), Theory and Decision, Vol. 24, 1988, pp. 119-145.
“Holding True and Holding as True” (jointly with Edna Ullmann-Margalit), Synthese, Vol. 92, 1992, pp. 167-187.
“Rationality and Comprehension” (jointly with Menachem Yaari), in: Kenneth J. Arrow, Enrico Colombatto, Mark Perlman and Christian Schmidt, The Rational Foundations of Economic Behavior, MacMillan Press, 1996, pp. 89-101.
ביבליוגרפיה נבחרת > מאמרים נבחרים > בתחומי האתיקה והפוליטיקה

“National Self-Determination” (jointly with Joseph Raz), The Journal of Philosophy, Vol. 87, 1990, pp. 439-461.
“Liberalism and the Right to Culture” (jointly with Moshe Halbertal), Social Research, Vol. 61, 1994, pp. 491-510.
“The Uniqueness of the Holocaust” (jointly with Gabriel Motzkin), Philosophy and Public Affairs, Vol. 25, 1996, 65-83.
“Decent Equality and Freedom”, Social Research Vol. 64, 1997, pp. 147-160. (The entire spring issue of this volume is dedicated to Margalit's The Decent Society).
“Recognition”, Supplement to the Proceedings of the Aristotelian Society, Vol. 7, July 2001, pp 127-139.
"The Lesser Evil", London: Proceedings of the Royal Institute of Philosophy, 2004.
"Sectarianism", Dissent, Winter 2008
הערות שוליים

↑  רשימת מקבלי התארים, דבר, 23 ביוני 1966
↑  אריה דיין, הפעם סידר הצבא את שלום עכשיו, כותרת ראשית, 1 בדצמבר 1982
↑  המועצה הציבורית, באתר בצלם
↑  שירות הידען, ‏פרופ' שמעון אולמן, פרופ' רשף טנא, פרופ' אבישי מרגלית ופרופ' מוטי שגב מצטרפים לאקדמיה למדעים, באתר "הידען", 27 בדצמבר 2011
↑  "אבישי מרגלית יקבל את פרס לאופולד-לוקאס לשנת 2011, אתר המכון למחקר מתקדם
↑  Avishai Margalit is awarded Ernst-Bloch-Prize 2012 Sponsorhips Award goes to Lisa Herzog – Ceremony on September 21, 2012, Ludwigshafen, April 26 2012
↑  פרס ספר הפילוסופיה מארגון FIPH, ‏14 במרץ 2012
↑  http://www.molad.org/info/hevra-hagona/
| לודוויג ויטגנשטיין |
| --- | --- | --- |
| כתביו והרצאותיו | טרקטט לוגי-פילוסופי • חקירות פילוסופיות • המחברת הכחולה והמחברת החומה • הרצאה על האתיקה • הרצאות ושיחות בנושאי אסתטיקה, פסיכולוגיה ואמונה דתית • הערות על ענף הזהב של פרייזר • הערות על מתמטיקה • הערות על הצבעים • תרבות וערך • על הוודאות |  |
| מושגים ורעיונות | טבלת אמת • תורת התמונה • דמיון משפחתי • משחק שפה • טיעון השפה הפרטית • אשליית ארנב-ברווז • צורות חיים |  |
| משפחת ויטגנשטיין | קרל ויטגנשטיין •  מרגרט סטונבורו-ויטגנשטיין • פאול ויטגנשטיין |  |
| אישים קשורים | ג.א.מ. אנסקום • פאול אנגלמן • פיטר גיץ' • פיטר ווינץ' • פרידריך וייסמן • ג.א. מור • נורמן מלקולם • מרגרט מקדונלד • פרנסיס סקינר • פיירו סראפה • ג'ון מיינרד קיינס • רודולף קרנאפ • ברטראנד ראסל • ראש רייז • יאורי הנריק פון וריקט • פרנק רמזי • מוריץ שליק |  |
| חוקרי ויטגנשטיין | אלפרד ג'ולס אייר • טרי איגלטון • גורדון בייקר • ענת בילצקי • וורן גולדפרב • אנתוני קליפורד גריילינג • קורה דיימונד • פיטר האקר • יאקו הינטיקה • אוסוולד הנפלינג • ענת מטר • אבישי מרגלית • הילרי פטנאם • אלי פרידלנדר • סטנלי קאבל •  ג'יימס פ. קונאנט • אנתוני קני •  סול קריפקי • אליס קררי • רופרט ריד |  |
| נושאים קשורים | בית ויטגנשטיין • הדלת של ויטגנשטיין • הויטגנשטיינים החדשים • החוג הוינאי • ויטגנשטיין (סרט) • תקרית הדוקרן • תקרית היידבאואר |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007264905405171  PLWABN: 9810694023205606  BIBSYS: 90120429  BNE: XX1265666  BnF: cb12237467g (data)  CANTIC: a12263588  CiNii: DA05649183  GND: 115711163  ICCU: MILV063819  ISNI: 0000 0001 0881 7611  LCCN: n91042599  LNB: 000241077  NDL: 01060320  NKC: mzk2005286716  NLK: KAC200703237  NSK: 000374773  NTA: 068253222  SELIBR: 322988  SUDOC: 031090575  VIAF: 27120433   WorldCat (עם VIAF): 27120433
מונטי פייתון והגביע הקדוש

| --- | --- |

 מבוסס על:  רומנסה ארתוריאנית 
 בימוי:  טרי גיליאם, טרי ג'ונס 
 הופק בידי:  מרק פורסטייטר, מייקל וייט 
 תסריט:  גרהאם צ'אפמן, טרי ג'ונס, אריק איידל, טרי גיליאם, ג'ון קליז, מייקל פיילין 
 שחקנים ראשיים:  גרהאם צ'אפמן (המלך ארתור) מייקל פיילין (Dennis) טרי ג'ונס (Bedivere) טרי גיליאם (Patsy) טרי גיליאם (האביר הירוק) ג'ון קליז (סר לנסלוט דו לאק, Black Knight) ג'וליאן דויל סנדי ג'ונסון Charles Knode אריק איידל ג'ון יאנג ריטה דיוויס קרול קליבלנד ניל אינס קוני בות' 
 מוזיקה:  ניל אינס 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 חברת הפקה:  Python (Monty) Pictures 
 חברה מפיצה:  מוקפ, נטפליקס 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  13 באוגוסט 1976 
 משך הקרנה:  91 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט פנטזיה, סרט קומדיה, סרט פרודיה, דרמה תקופתית, סרט הרפתקאות, סרט אבירים 
 הכנסות באתר מוג'ו:   montypythonandtheholygrail
 סרט קודם:  ועכשיו למשהו שונה לגמרי 
 סרט הבא:  בריאן כוכב עליון 
 דף הסרט ב־IMDb
 
הארנב הרצחני
מונטי פייתון והגביע הקדוש (באנגלית: Monty Python and the Holy Grail) הוא סרט קולנוע קומי משנת 1975.
הסרט נכתב, הוצג ובוים על ידי "מונטי פייתון", להקה קומית אנגלית, במהלך החופשה שבין העונה השלישית של סדרת הטלוויזיה הפופולרית ברשת ה-BBC "הקרקס המעופף של מונטי פייתון", לבין עונתה האחרונה. הסרט הראשון של הקבוצה, "ועכשיו למשהו שונה לגמרי" היה לקט סקיצות מסדרת הטלוויזיה; להבדיל, "הגביע הקדוש" הורכב מחומר מקורי לגמרי. הוא מתבסס באופן פרודי על אגדות המלך ארתור אשר יוצא במסע למצוא את הגביע הקדוש. הסרט היה להצלחה מיד בהרצתו הראשונית, והוא שומר על מקומו בסרטי הפולחן עד היום.
חברי מונטי פייתון
להבדיל מסרטים אחרים של מונטי פייתון, כגון "בריאן כוכב עליון" או "טעם החיים", שהם סאטיריים ומעלים ביקורות רבות על החברה, המדינה והדת, סרט זה עוסק בעיקר באיגיון (נונסנס).
עלילה > מסעו של ארתור

בשנת 932 לספירה, מגיע המלך ארתור, מלווה בנושא כליו פטסי, לטירה אנגלית. השניים מגיעים "רכובים על סוס", כשהם למעשה מחקים קולות של סוס באמצעות נקישה של שתי קליפות קוקוס האחת בשנייה. בהגיעם, ארתור מציג את עצמו בפני שומר הטירה ומסביר שיצא למסע חיפושים בעקבות אבירים שיחברו אליו, ויהפכו    לאבירי השולחן העגול. הוא מבקש לדבר עם בעל הטירה, אך השומר מסרב ודעתו מוסחת בעקבות הקוקוסים, והעובדה שלא ניתן למצוא קוקוס טרופי שכזה באזור ממלכת מרסיה. ארתור, מנסה להחזיר את השיחה לנושאה המקורי, מציע שסחבו את הקוקוסים סנוניות נודדות במהלך מסען, אך השומר ממשיך להתווכח ואומר שסנונית אפריקאית יכלה לעשות זאת, אך לא סנונית אירופאית. ארתור ופטסי מתייאשים ועוזבים את המקום.
ארתור ופטסי ממשיכים במסעם ברחבי אנגליה ונתקלים בדרכם באזרחים הסובלים ממחלות ורעב. בעוברם דרך היער, הם פוגשים באביר שחור הנלחם בחברו. הם מתרשמים מיכולותיו ומבקשים להמשיך בדרכם, אך הוא מסרב ומונע מהם להתקדם בכל מחיר. ארתור שולף את חרבו ונלחם באביר, והקרב מסתיים בכריתת ידו של האחרון. ארתור מוכן להתקדם אך האביר מסרב להודות בהפסדו וממשיך לאתגר את ארתור, כך במשך שלושה קרבות נוספים שבהם הוא מאבד את ידו השנייה ואת שתי רגליו. בתגובה מציע האביר ש"נגיד שזה תיקו" וארתור המתוסכל ממשיך בדרכו.
לא רחוק משם, המון זועם גורר "מכשפה" אל סר בדוויר הבקיא במדעים. ההמון דורש לשרוף את המכשפה, בהתאם למקובל בימי הביניים, אך בדוויר מסרב תחילה ומציע מספר דרכים מדעיות, לא הגיוניות בעליל, לוודא האם מדובר במכשפה. הוא מתקיל את ההמון בשאלות, ומופתע מבואו של המלך ארתור שעונה עליהן נכונה. ארתור מציג את עצמו לבדוויר, מתרשם מחוכמתו ומבקש ממנו להצטרף אליו כאביר השולחן העגול. בדוויר נענה בחיוב.
השלושה ממשיכים במסע גיוס האבירים, ולבסוף נוצר ההרכב הסופי: למלך ארתור וסר בדוויר, חוברים סר לנסלוט (האמיץ), סר גלאהד (הטהור), סר רובין (שאינו-אמיץ-כמו-לנסלוט), והתינוק סר לא-מופיע-בסרט-הזה. ארתור ואביריו רוכבים אל טירת קמלוט, אך לאחר קטע מוזיקלי קצר המציג את הטירה, ארתור מחליט לעזוב את המקום, באומרו שמדובר במקום מטופש. בעודם רוכבים, מתגלה אל החבורה דמותו של אלוהים, המטיל על ארתור את האחריות למצוא את הגביע הקדוש - וכך מתחיל מסעם של ארתור ואביריו למציאת הגביע.
בהמשך מגיעים האבירים לטירה נוספת, ומבקשים מהשומר שיכניס אותם, אך השומר מסרב ומתגלה כצרפתי שמקניט אותם. הם מנסים לכבוש את הטירה, אך לאחר שני ניסיונות כושלים מוותרים וממשיכים בדרכם.
עלילה > האבירים מתפצלים

בשלב זה העלילה נקטעת, ומוצג, במקום אחר ובמקביל, היסטוריון בן המאה ה-20 המתאר את הרפתקאותיהם של ארתור ואביריו למצלמה המצלמת אותו. באמצע ההקלטה, רוכב אחד האבירים לכיוונו, הורג אותו בלי משים וממשיך בדרכו. אשת ההיסטוריון נחרדת וזועקת לעזרה. לאחר מכן הסרט חוזר לקו העלילה המקורי, והאבירים השונים מוצגים במסעותיהם המפוצלים.
סר רובין רוכב אל תוך היער, מלווה בפמלייתו השרה על אומץ הלב שלו באופן מוגזם למדי. הוא נתקל באביר בן שלושה ראשים, המסרב לאפשר לו להתקדם. שלושת הראשים פורצים בוויכוח ביניהם בנוגע לתנאים שעליהם להציב בפני רובין, אך עד תום הוויכוח רובין מצליח לברוח ולהמשיך במסעו.
סר גלאהד, עייף ומותש ממסעו הארוך, הוזה את צורתו של הגביע הקדוש מעל טירת אנתרקס ונכנס פנימה. בכניסתו לטירה הוא מגלה שהיא מאוכלסת על ידי נשים צעירות בלבד, המתגלות כבעלות יצר מיני רב. דינגו, אחת הנשים בטירה, מסבירה לסר גלאהד שאישה אחרת המתגוררת בה, זוט, הדליקה אור מעל הטירה שצורתו מזכירה גביע. דינגו, ואיתה כל נשות הטירה, דורשות שגלאהד יעניש אותן על חטאן, ומשדלות אותו לקיום יחסי מין. גלאהד המבולבל לא מתנגד לסיטואציה, אלא שרגע לפני - פורץ סר לנסלוט לטירה ו"מציל" אותו מפניהן, חרף בקשתו להישאר.
סר לנסלוט נתקל בדרכו בפתק שבו קריאה לעזרה ובקשה להצילה, שהגיע מטירת סוואמפ, וממהר להציל את הנערה ששלחה את הפתק. הוא פורץ לטירה הומת האדם, ובדרכו מבצע בטעות טבח בכל האנשים בתוכה. הוא מגיע לצריח הטירה, ומגלה, לאכזבתו, שהפתק נשלח על ידי נער צעיר שאביו - בעל הטירה - הכריח אותו להינשא כנגד רצונו (לנסלוט הגיע באמצע החתונה, מה שמסביר את ההמון שמילא את הטירה). בשלב זה לנסלוט המאוכזב נוטש את הטירה.
המלך ארתור וסר בדוויר מתייעצים עם איש זקן בנוגע למסע חיפוש הגביע, והוא מכוון אותם ל"גשר המוות". השניים, מלווים באנשיהם, מתקדמים לכיוון היער ופוגשים בו חבורת אבירים גבוהים במיוחד, המציגים את עצמם כאבירים שאומרים "ני!" - מילה קדושה שעליה התחייבו להגן, לצד מילים אחרות, ושרק הם מסוגלים להגות (אמירת המילה לבדה מרתיעה את ארתור ואנשיו). הם שולחים את ארתור למספר משימות מגוחכות וחסרות הגיון, אלא שבמהלך שיחתם מתגלה שלאבירים יש חולשה להברה מסוימת שארתור הוגה שוב ושוב(איט; באנגלית: It), וכך הוא מצליח להכריע אותם ולהמשיך בדרכו.
בין שלל הסצנות מוצגים, בקטעים קצרצרים, שוטרים בני ימינו המגיעים לזירת הרצח של ההיסטוריון ומתחקרים עדת ראייה.
עלילה > הדרך אל גשר המוות

האבירים מתאחדים לאחר מסעותיהם הכושלים, וביחד עם המלך ארתור הם מנסים לגלות עוד מידע על מיקומו של הגביע. הם נתקלים במכשף בשם טים, המפנה אותם אל מערה לא רחוקה, אך מזהיר אותם ממפלצת ששומרת עליה. החבורה מזלזלת באזהרותיו של טים שנשמעות מגוחכות למדי.
בהגיעם למערה, הערפל סביבה מתפוגג, ומסתבר שאותה מפלצת מדוברת היא בסך הכל ארנב. האבירים צוחקים ושולחים נציג מטעמם לחסל את הארנב, אלא שהארנב מזנק אל עבר צווארו של הנציג ונושך אותו למוות. האבירים המזועזעים מנסים להביס את הארנב במתקפה משולבת אך רוב אנשיהם נהרגים והניסיון נכשל. לבסוף הם מצליחים לנצחו לאחר שהם משליכים לכיוונו רימון יד קדוש, שהשתמר במשך שנים, והורגים אותו. בתוך המערה הם מגלים כתובת מסתורית המפנה אותם ל"טירת אהההה", אך לאחר שמתקיפה אותם לפתע מפלצת מצוירת הם נאלצים להימלט מהמקום.
ארתור והאבירים מגיעים אל גשר המוות, ופוגשים שם את האיש הזקן שארתור ובדוויר שוחחו עמו מוקדם יותר. הם מגלים כי כל אדם שמעוניין לעבור צריך לענות לזקן על שלוש שאלות - ואם ייכשל בכך, יושלך אל ערוץ הסכנה הנצחית וייהרג.
ארתור שולח את סר לנסלוט להיות הראשון בתור. שומר הגשר שואל את לנסלוט מהו שמו, מה משימתו (למצוא את הגביע הקדוש) ומהו הצבע האהוב עליו (כחול). לנסלוט עונה בקלילות על השאלות ועובר את הגשר. סר רובין צופה במתרחש ומבין שהסיטואציה פשוטה בהרבה משחשב. הוא נדחף לתחילת התור ומבקש מהזקן, בזלזול מופגן, לשאול אותו את שאלותיו. הזקן שואל אותו מהו שמו, מה משימתו, ומפתיע בשאלתו השלישית - מהי בירת אשור. רובין המופתע עונה "אני לא יודע זאת", ומושלך למים. לאחריו מגיע סר גלאהד, ונשאל מהו שמו, מהי משימתו ומהו הצבע האהוב עליו - אלא שגלאהד מתבלבל בתשובתו לשאלה השלישית, ומושלך גם הוא למים.
אחרון מגיע המלך ארתור, מלווה בבדוויר. ארתור נשאל מהו שמו, מהי משימתו, והשאלה האחרונה - מהי מהירותה האווירית של סנונית. ארתור, שנזכר בשיחה שניהל עם השומרים בטירה בתחילת הסרט, משיב לזקן בשאלה: "למה אתה מתכוון, סנונית אפריקאית או אירופאית?". הזקן משיב שאינו יודע זאת, ולתדהמתו של ארתור מושלך בעצמו למים. בדוויר שואל אותו כיצד הוא ידע זאת, וארתור משיב שזה מסוג הדברים שהוא צריך לדעת מתוקף תפקידו כמלך.
עלילה > הקרב הסופי

ארתור ובדוויר עוברים את הגשר ומחפשים את לנסלוט, אך ללא הצלחה. הם אינם יודעים שלנסלוט נעצר על ידי השוטרים. הם מגייסים את שארית האבירים החופשיים שנותרו לצידם, ושטים דרך הנהר לכיוון טירת אהההה.
בסיום השיט ארתור כורע ברכיו על האדמה ומתפלל לאלוהיו. הוא מתקדם לכיוון הטירה המדוברת אך מוצא שם, להפתעתו הרבה, את השומר הצרפתי שפגש מוקדם יותר בסרט. מסתבר שהגביע כנראה נמצא שם, וכל המסע היה למעשה מסלול מעגלי. ארתור הרותח מזעם דורש שיכניסוהו לטירה, אך הצרפתים מסרבים ומקניטים אותו ואת חייליו. ארתור מחליט להשיב מלחמה.
הוא מגייס את חייליו, מעמיד אותם אל מול הטירה ונואם בפניהם. הוא נותן את ההוראה והאבירים יוצאים להתקיף את הטירה. מטרים ספורים לפני הגעתם אל הטירה, נכנסת לדרכם מכונית משטרה. מתוכה יוצאים שלושה שוטרים הדוחפים את הגדודים לאחור, וארתור ובדוויר נעצרים באשמת רצח ההיסטוריון ומוכנסים למכונית. אחד השוטרים שובר את הקיר הרביעי ופונה למצלמה, מבקש ממנה להפסיק לצלם ולבסוף מכבה את המצלמה בעצמו - מה שקוטע את הסרט בפתאומיות ומסיים אותו.
הפקה > הטיוטות

בטיוטה הראשונה של התסריט, העלילה הייתה אמורה לעבור מהלך הסרט בי ימי הביניים למאה ה-20, כשלאחר מכן, סצנת הסיום מציגה את אגף "הגביעים הקדושים" בכולבו הרודס, שם נמצא הגביע שאותו חיפשו האבירים שבסרט.
בסופו של דבר, מייקל פאלין וטרי ג'ונס (שהיו בהכשרתם היסטוריונים) הציעו שכל העלילה תתרחש בימי הביניים, משום שטענו כי הסיפור על ארתור מעניין בפני עצמו, בסופו של דבר, כידוע, הצעתם התקבלה.
הפקה > התקציב

מכיוון שלמונטי פייתון עוד לא היה ניסיון בסרטים עלילתיים, העדיפו משקיעים רבים לא להשקיע במונטי פייתון. בגלל זה, רוב הכסף גויס על ידי תרומות של מעריצים בעלי ממון כמו אלטון ג'ון והלהקות פינק פלויד ולד זפלין.
הפקה > צילום

הסרט צולם בסקוטלנד.
הערות שוליים

↑  פלים או'ניל, ‏Snake Charmer, באתר הגרדיאן, ‏9 במרץ 2002, בדיקה אחרונה ב־6 ביוני 2021
| מונטי פייתון |
| --- | --- | --- |
| אריק איידל • טרי ג'ונס ‏(1942-2020)‏ • טרי גיליאם • מייקל פיילין • גרהאם צ'אפמן ‏(1941-1989)‏ • ג'ון קליז | אריק איידל • טרי ג'ונס ‏(1942-2020)‏ • טרי גיליאם • מייקל פיילין • גרהאם צ'אפמן ‏(1941-1989)‏ • ג'ון קליז |  |
| טלוויזיה | הקרקס המעופף ‏(1969-1974)‏ • מערכונים עיקריים • המזלג המלוכלך ‏(1969)‏ • התוכי המת ‏(1969)‏ • המשרד להליכות מטופשות ‏(1970)‏ • שיר חוטב העצים ‏(1969)‏ |  |
| קולנוע | ועכשיו למשהו שונה לגמרי ‏(1971)‏ • הגביע הקדוש ‏(1975)‏ • בריאן כוכב עליון ‏(1979)‏ • הופעה חיה בהוליווד בוול ‏(1982)‏ • טעם החיים ‏(1983)‏ |  |
| שונות | שירים • ספאמלוט ‏(2004)‏ • דמויות • מחוות |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BIBSYS: 7008430  BnF: cb164728313 (data)  CANTIC: a12022652  GND: 1025588878  LCCN: no2004089990  MusicBrainz work: c2d9be73-3a3e-461c-a5e7-ded5899f532a  SUDOC: 19135886X  VIAF: 316751991   WorldCat (עם VIAF): 316751991
קמרון ג'ונסון

| --- | --- |

ג'ונסו, 2024
 לידה:  3 במרץ 1996 (בן 28) מון טאונשיפ, פנסילבניה, ארצות הברית
 עמדה:  סמול פורוורד, פאוור פורוורד
 גובה:  2.03 מטרים
 מספר:  2
 מכללה:  אוניברסיטת פיטסבורג אוניברסיטת קרוליינה הצפונית
 דראפט:  בחירה מספר 11, 2019 מינסוטה טימברוולבס
 קבוצות כשחקן
 2019–2023   2023–:  פיניקס סאנס   ברוקלין נטס
קמרון "קאם" ג'ורדן ג'ונסון (באנגלית: Cameron Jordan Johnson; נולד ב-3 במרץ 1996) הוא כדורסלן אמריקאי, המשחק בקבוצת ברוקלין נטס מליגת ה-NBA, בעמדות הסמול פורוורד והפאוור פורוורד.
קריירת מכללות

ג'ונסון נולד וגדל בעיירה מון טאונשיפ שעל יד פיטסבורג, פנסילבניה, ובשנת 2014 החל ללמוד באוניברסיטת פיטסבורג. כבר במשחקו השמיני בקבוצת הכדורסל של האוניברסיטה נפצע בברכו ונאלץ להחמיץ את כל המשך העונה; פציעה זו הקנתה לג'ונסון את האפשרות להשתתף בליגת המכללות שנה אחת נוספת, מעבר לארבע השנים הסטנדרטיות. לאחר שבעונת 2015/2016 קלע 4.8 נקודות בממוצע למשחק, בעונה העוקבת ביצע קפיצת מדרגה, הפך לשחקן חמישייה קבוע וקלע 11.9 נקודות בממוצע למשחק. בשנת 2017 סיים את תוארו הראשון בתקשורת ועזב את אוניברסיטת פיטסבורג.
לקראת עונת 2017/2018 עבר ללמוד באוניברסיטת קרוליינה הצפונית, ומכיוון שסיים כבר את לימודיו היה פטור מתקופת הצינון ("Redshirt") הנדרשת מספורטאים אשר עוברים בין אוניברסיטאות שונות. בעונתו הראשונה עם ה"טאר הילס" קלע 12.4 נקודות בממוצע למשחק, ובעונתו האחרונה שיפר את תפוקתו לממוצעים של 16.9 נקודות ו-5.8 ריבאונדים למשחק. באותה עונה הוביל את הקבוצה, לצד קובי וייט ונאסיר ליטל, לשלב שמינית גמר טורניר אליפות המכללות (NCAA Sweet Sixteen), בו הודחה על ידי אוניברסיטת אובורן. במרץ 2019 נבחר לחמישיית העונה של מחוז ACC, לאחר שהוביל את כל שחקני המחוז עם 45.7% קליעה מהשלוש.
קריירה ב-NBA

בדראפט ה-NBA‏ 2019 נלקח ג'ונסון בבחירה ה-11 על ידי מינסוטה טימברוולבס, אשר מיד שלחה אותו יחד עם דאריו שאריץ' לפיניקס סאנס, בתמורה לג'רט קולבר (הבחירה השישית בדראפט). בחירתו של ג'ונסון בבחירה ה-11 נחשבה כמפתיעה למדי בעת הדראפט; מרבית התחזיות שלפני הדראפט צפו שייבחר לקראת סוף הסיבוב הראשון.
במרץ 2022 קלע שיא קריירה של 38 נקודות כולל דיוק של 9/12 מקשת השלוש וסל ניצחון במשחק נגד הניו יורק ניקס, במדי הסאנס.
בפברואר 2023 הועבר ג'ונסון לברוקלין נטס יחד עם ג'יי קראודר ומיקל ברידג'ס, תמורת קווין דוראנט.
סטטיסטיקות הקריירה > בעונה הסדירה של ה-NBA

| עונה | קבוצה | משחקים | חמישייה | דקות |  % מהשדה |  % משלוש |  % מהעונשין | ריבאונדים | אסיסטים | חטיפות | חסימות | נקודות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2019/2020 | פיניקס | 57 | 9 | 22.0 | 0.435 | 0.390 | 0.807 | 3.3 | 1.2 | 0.6 | 0.4 | 8.8 |
| 2020/2021 | פיניקס | 60 | 11 | 24.0 | 0.420 | 0.349 | 0.847 | 3.3 | 1.4 | 0.6 | 0.3 | 9.6 |
| 2021/2022 | פיניקס | 66 | 16 | 26.2 | 0.460 | 0.425 | 0.860 | 4.1 | 1.5 | 0.9 | 0.2 | 12.5 |
| 2022/2023 | פיניקס | 17 | 16 | 25.2 | 0.474 | 0.455 | 0.818 | 3.8 | 1.5 | 0.9 | 0.4 | 13.9 |
| 2022/2023 | ברוקלין | 25 | 25 | 30.8 | 0.468 | 0.372 | 0.851 | 4.8 | 2.1 | 1.4 | 0.3 | 16.6 |
| 2023/2024 | ברוקלין | 58 | 47 | 27.6 | 0.446 | 0.391 | 0.789 | 4.3 | 2.4 | 0.8 | 0.3 | 13.4 |
| קריירה |  | 283 | 124 | 25.5 | 0.447 | 0.392 | 0.830 | 3.9 | 1.7 | 0.8 | 0.3 | 11.7 |
סטטיסטיקות הקריירה > בפלייאוף ה-NBA

| עונה | קבוצה | משחקים | חמישייה | דקות |  % מהשדה |  % משלוש |  % מהעונשין | ריבאונדים | אסיסטים | חטיפות | חסימות | נקודות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2020/2021 | פיניקס | 21 | 0 | 21.1 | 0.500 | 0.446 | 0.906 | 3.1 | 0.8 | 0.9 | 0.2 | 8.2 |
| 2021/2022 | פיניקס | 13 | 3 | 24.6 | 0.465 | 0.373 | 0.813 | 3.5 | 1.5 | 0.4 | 0.1 | 10.8 |
| 2022/2023 | ברוקלין | 4 | 4 | 38.0 | 0.509 | 0.429 | 0.857 | 5.8 | 2.8 | 0.8 | 0.3 | 18.5 |
| קריירה |  | 38 | 7 | 24.1 | 0.489 | 0.416 | 0.859 | 3.6 | 1.2 | 0.7 | 0.2 | 10.2 |
הערות שוליים

↑  קמרון ג'ונסון, באתר קבוצת אוניברסיטת פיטסבורג
↑  קמרון ג'ונסון, באתר קבוצת אוניברסיטת קרוליינה הצפונית
↑  סטטיסטיקות המכללות של ג'ונסון, באתר sports-reference.com
↑  ההכרזה על פרסי עונת 2018/2019 ב-ACC, באתר accsports.com,‏ 11 במרץ 2019
↑  רשימת הנבחרים בדראפט 2019, באתר basketball-reference.com
↑  פיניקס מצרפת את ג'ונסון, ג'רום, שאריץ' וביינס, באתר הקבוצה, 6 ביולי 2019
↑  פיניקס בוחרת בדראפט את ג'ונסון וג'רום, באתר arizonasports.com,‏ 20 ביוני 2019
↑  האם ההימור של פיניקס על ג'ונסון ישתלם?, באתר fansided.com,‏ 14 בפברואר 2020
סונולוגיה

סונולוגיה הוא מונח המתאר מחקר ולימוד קול וצליל במגוון רחב של היבטים. מונח זה הוא ניאולוגיזם שאינו נמצא בשימוש נפוץ.
ברפואה, המונח משמש בתחום הרדיולוגיה לתיאור השימוש בבדיקת אולטרה סאונד רפואית.
המונח גם משמש במחקר הבין־תחומי בתחומי המוזיקה האלקטרונית ומוזיקה ממוחשבת, שם הוא מתאר מחקר המשלב אקוסטיקה, אלקטרוניקה, קומפוזיציה, פסיכואקוסטיקה וטכנולוגיה. מובן זה של המונח נקשר ל"מכון לסונולוגיה", אשר הוקם בשנת 1967 באוניברסיטת אוטרכט, על ידי גוטפריד מיכאל קניג, מלחין עכשווי וחלוץ מתחום המוזיקה האלקטרו-אקוסטית. המכון עבר בשנת 1986 לקונסרבטוריון של האג. המונח אומץ במוסדות נוספים כמתאר את חקר המוזיקה האלקטרונית.
כיום המונח נפוץ פחות בתחום הרפואה ונפוץ יותר בקרב מוזיקאים אקספרמנטליים וחובבי טכנולוגיה.
הערות שוליים

↑  Understanding Sonography - A Comprehensive Guide, www.sdms.org
↑  Mission – Institute of Sonology, sonology.org