stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
צופן בלוקים בר-התאמה

צופן בלוקים בר-התאמה (Tweakable Block Cipher) הוא צופן בלוקים עם פרמטר נוסף שנקרא Tweak (התאמה) שמתפקד כמו וקטור אתחול. הרעיון הוצע לראשונה ב-2002 על ידי מוזס ליסקוב, רונלד ריבסט ודויד וגנר כחלופה אלגנטית למצב הפעלה של צופן בלוקים. הרעיון הוא שבמחיר מועט אפשר לפתח 'פרימיטיב קריפטוגרפי' חדש עם תכונת התאמה שניתן להוכיח שהוא בטוח נגד התקפת מוצפן-נבחר, כך שתוצאות הצפנת שני בלוקים זהים יהיו שונות תמיד גם אם המפתח זהה.
צופן בלוקים בר-התאמה בדומה לצופן בלוקים רגיל, מלבד בלוק הטקסט הגלוי ומפתח ההצפנה הסודי, מקבל ערך נוסף המשמש כוקטור אתחול או nonce, ערך ייחודי וחד-פעמי כלשהו שאינו חייב להיות אקראי או סודי. הוא יכול להיות נומרטור כלשהו שהתנאי היחידי הוא שלא יחזור שוב עבור מסר נתון. וקטור אתחול כבר קיים בסגנונות ההפעלה של צופן בלוקים אבל ברמה גבוהה יותר, נפרדת מהצופן עצמו, מה שפוגע ביעילותו. צופן בלוקים בר-התאמה חייב להיות בטוח גם נגד יריב שיש לו שליטה חלקית או מלאה ב-tweak. כל tweak שונה אפילו במעט חייב להפיק טקסט מוצפן שונה לחלוטין שאמור להראות על פניו כאקראי לעיני התוקף. יש להבדיל בין תפקיד מפתח ההצפנה לבין תפקיד ה-tweak. מפתח ההצפנה מספק סודיות וה-tweak מספק גיוון או שוני. ה-tweak אינו אמור לחזק את הסודיות נגד התוקף ולכן שמירתו בסוד לא תועיל.
הסיבה לצורך זה נובעת מהעובדה שבדרך כלל תהליך הכנת המפתח בצופן בלוקים איטי ויקר במונחי מחשוב כיוון שהוא אינו מעוצב להחלפה תדירה של מפתחות, מה שמאלץ את הפעלת צופן הבלוקים במצב הפעלה בטוח כלשהו, ואם נדרש גם אימות אזי צריך להפעיל את הצופן במצב הפעלה מתקדם כלשהו כמו EAX או OCB שבא בהכרח על חשבון יעילות (כאשר נדרש אימות מצבי הפעלה גנריים כמו EAX פועלים בשתי ריצות כלומר צופן הבלוקים מופעל מספר פעמים כפול). החלפת וקטור אתחול זולה יותר ברוב המקרים ולכן מועדפת כשהדבר אפשרי.
הגדרה כללית של צופן בלוקים בר-התאמה נראית כך:
הפונקציה מקבלת מחרוזת  M\in \{0,1\}^{n} באורך  n סיביות, מחרוזת  K\in \{0,1\}^{k} באורך  k סיביות ומחרוזת  T\in \{0,1\}^{t} באורך  t סיביות ומחזירה מחרוזת  C\in \{0,1\}^{n} שהיא פונקציה של המסר, המפתח וה-tweak.
בניית צופן בר-התאמה שהוא גם יעיל אינה מלאכה פשוטה. אפשר לבנות צופן בלוקים בר-התאמה מהתחלה או שאפשר להפוך כל צופן בלוקים רגיל לצופן בלוקים בר-התאמה, אך יש להזהר לגבי ביטחונו. לדוגמה מבנה הדומה ל-DESX של ריבסט שהוצע בעבר לחיזוק DES, מחבר תחילה את המסר עם וקטור האתחול  T_{1} ואת תוצאת ההצפנה מחבר עם  T_{2} כך:
מבנה זה התגלה כלא בטוח כיוון שלהפיכת סיביות במיקומים זהים ב- M וב- T_{1} אין השפעה על התוצאה הסופית, מה שמאפשר התקפה כנגד הצופן. 
כמו כן ניסיון לחבר את מפתח ההצפנה עם ה-tweak באופן הבא:
לא מציע צופן בלוקים בר-התאמה בטוח כמצופה, התקפת related-key יכולה להיות ישימה כנגד מבנה כזה.
לעומת זאת המבנה של וגנר, ליסקוב וריבסט הוכח כבטוח, כדלהלן:
T וקטור האתחול,  K המפתח ו- M הוא המסר. מצד שני מבנה זה פחות יעיל כי נדרשים להפעיל את צופן הבלוקים פעמיים עבור כל בלוק. אם מחליפים קריאה אחת לצופן הבלוקים בפונקציית גיבוב אוניברסלית פשוטה ומהירה אפשר להגיע לביצועים טובים עם מבנה כמו זה:
כאשר  h היא פונקציית גיבוב כלשהי כמו UHASH. דוגמה טובה לצפן בלוקים בר-התאמה היא Threefish.
מצב הפעלה מבוסס צופן בלוקים בר-התאמה

ליסקוב ריבסט ווגנר הציעו שלושה מבנים בסיסיים של צופן בלוקים בר-התאמה להצפנה בטוחה של מחרוזת טקסט ארוכה העולה על אורך הבלוק שהצופן מסוגל לעבד בכל קריאה. כך ששני בלוקים זהים יפיקו בלוקים מוצפנים שונים.
ראו גם

צופן בלוקים
XTS
Threefish
הערות שוליים

↑  Tweakable Block Ciphers
↑  Eli Biham. New types of cryptanalytic attacks using related keys. Journal of Cryptology, 7(4):229–246, Fall 1994. Also available at: citeseer.nj.nec.com/biham94new.html.
פריץ החתול

| --- | --- |

כרזת הסרט באנגלית
 מבוסס על:  Fritz the Cat 
 בימוי:  רלף בקשי 
 הופק בידי:  סטיב קרנץ 
 תסריט:  רלף בקשי 
 מדבבים:  Skip Hinnant רוזטה לנואר 
 מוזיקה:  אד בוגאס 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברה מפיצה:  Cinemation Industries 
 הקרנת בכורה:  25 בינואר 1972 
 משך הקרנה:  75 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט קומדיה שחורה, סרט המבוסס על יצירה ספרותית, סרט קומדיה, הנפשה למבוגרים, סאטירה 
 דף הסרט ב־IMDb
 
פריץ החתול (אנגלית: Fritz the Cat) הוא סרט הנפשה אמריקני באורך מלא (79 דקות), בבימויו של ראלף באקשי, שיצא לאקרנים ב-12 באפריל 1972. היה זה סרט האנימציה הראשון בארצות הברית שסווג "למבוגרים בלבד" והפך מאז לסרט פולחן.
הסרט נכתב כסאטירה על דור הפרחים, יחסים בין-גזעיים, שמאל וימין בפוליטיקה. גיבורו הבדיוני הוא חתול מואנש בשם פריץ, חתול סטודנט שחי בשנות ה-60 בניו יורק על גבול החוק, תוך שהוא מובל על ידי יצריו המיניים והתמכרותו לסמים. פשיטת משטרה לאורגייה בה השתתף הפכה אותו לעבריין נמלט. במנוסתו מעלה פריץ באש את מעונות האוניברסיטה, גונב רכב, מעורר מהומות בהארלם, בורח לחוף המערבי בו הוא נתקל בכנופיה המונהגת על ידי לטאה.
עלילת הסרט מבוססת על ספר קומיקס של רוברט קראמב. המפיק היה סטיב קרנץ, המוזיקה של אד בוגס וריי שנקלין. תקציב הסרט היה 850,000 דולר אמריקאי. הסרט הכניס למעלה מ-100 מיליון דולר בהקרנותיו ברחבי תבל ובכך היה לסרט האנימציה בהפקה עצמאית המצליח בכל הזמנים.
הצלחת הסרט הובילה להפקת סרטי אנימציה רבים נוספים בעלי תכנים מיניים בוטים, אשר זכו לסיווג "למבוגרים בלבד", ושנתיים מאוחר יותר יצא סרט המשך בשם "9 הנשמות של פריץ החתול" אשר נעשה ללא מעורבותם של הבמאי וכותב הסרט המקורי.
צופן הפרעונים

| --- | --- |

צופן הפרעונים
 מידע כללי
 מאת:  ויל אדמס
 שפת המקור:  אנגלית
 הוצאה
 הוצאה:  משכל
 תאריך הוצאה:  2008
 מספר עמודים:  398
 הוצאה בעברית
 תרגום:  אסף כהן
 סדרה
 ספר קודם:  הצופן האלכסנדרוני
 קישורים חיצוניים
 מסת"ב:  מסת"ב 978-965-482-841-3
 הספרייה הלאומית:  002705661
צופן הפרעונים הוא מותחן בלשי בסדרת ספרי "דניאל נוקס" מאת ויל אדמס.
זהו הספר השני של אדמס שגיבורו הוא דניאל נוקס, הספר הראשון בסדרה היה הצופן האלכסנדרוני. צופן הפרעונים יצא לאור בארצות הברית ב-2008 ותורגם לעברית על ידי אסף כהן.
הספר, כפי שכתוב בהקדמה שלו, שאב רעיונות בדבר קשר אפשרי בין משה לאחנתון ממאמרו של זיגמונד פרויד "משה ומונותיאזם" ורעיון בדבר קשר אפשרי בין עיר הבירה של אחנתון בעמרנה לבין האיסיים קיבל מספר שחיבר רוברט פד'ר.
מתוך כך שילב בערך רעיונות על יציאת מצרים ומי היו היוצאים. קישר בין כת התרפויטים (Therapeutae) עליה מדבר פילון בקונטרס "על חיי העיון" לבין האיסיים והשוה אותם לפיתגוראים. הספר מדבר על זרמים טרום נוצריים בהם הגונסטיקנים, ההרפוקרטים, קרפוקרטים, כת המיסטריה היוונית, ועל מסמכים הנמצאים בספק מבחינה מדעית כמו הבשורה הסודית על-פי מרקוס ורוקח מהם עלילה בדיונית.
דמויות

ארנסט פיטרסון, כומר ומטיף, מוביל משלחת סטודנטים לחפירות. בעל שנאה עזה להומוסקסואלים.
גייל בונאר, הצילה את צ'ארלס סטאפורד ועוזרתו מפני ההמון, היא בתו של ריצ'רד מיטשל, מורהו של דניאל נוקס, בוגרת הסורבון. מאוהבת בנוקס והוא בה.
גמאל, המפקד של נג'יב חוסיין עוצר אותו בכל פעם שיש סכנה של חיכוך עם זרועות חוק אחרות.
דניאל נוקס, אגיפטולוג, היה עוזרו של ריצ'רד מיטשל, אביה של גייל. נחשד בהיותו הומוסקסואל בגלל הקשר הקרוב שלו עם ריצ'רד
חאלד עות'מן, פקד במשטרת התיירות המצרית, מפקדם של פייסל, נאצר ועבדאללה. היה קצין ביחידה נבחרת והועבר למשטרת התיירות אחרי שהכה נער שירק על מכוניתו.
לילי אוסטר, העוזרת של צ'ארלס סטאפורד.
מורטימר גריפין, הארכאולוג של המשלחת של ארנסט פיטרסון. לא שותף להתעלות הדתית. סולק ממשרתו הקודמת בגלל הטרדה מינית של סטודנטית שלו ולכן קיבל על עצמו את התפקיד במשלחת של פיטרסון
נגיב חוסיין, מפקח משטרה מצרי, אחרי שעקב אחרי מכירת ציוד צבאי והגיע לצמרת, הוצב כעונש בעמרנה. חקר את רצח הנערה הקופטית.
עומר תאופיק, המנהל הזמני של מועצת העתיקות העליונה במצרים, חבר של נוקס, נהרג בהתחלת הסיפור ונוקס מואשם במותו
פטימה, הבוסית של גייל, חולת שחפת, מתעמתת עם פיטרסון בקשר לתאוריה שלו ומסבירה לו שהתנ"ך והסיפורים הכתובים בו לא נתמכים על ידי ממצאים ארכאולוגיים
צ'ארלס סטאפורד, היסטוריון, בא למצרים על מנת לצלם סדרת טלוויזיה שבה יציג את התאוריה שלו לגבי אחנתון והזהות שלו למשה, תוך שהוא מתבסס על מנתון ועל כך שהן אחנתון והן משה היו מונתאיסטים.
קלייר, בתו של אדם שעבד במפרץ הפרסי, שם למדה את השפה הערבית. למדה רפואה וכשאביה חלה עזבה את הלימודים על מנת לטפל בו. פיטרסון והכנסייה עזרו לה ולאביה ולכן הסכימה לנסוע עם המשלחת ולעזור מבחינה רפואית ומנהלתית.
ריצ'רד מיטשל, אביה של גייל ומורהו של דניאל נוקס, הומוסקסואל.
אוגוסטין פסקל, חבר קרוב של נוקס, ידוע כנאמן לחבריו.
הערות שוליים

↑  בתרגומים אחרים של פילון מופיע הקונטרס גם בשם "על חיי ההתבוננות"
פרידריך פרום

| --- | --- |

פרידריך פרום
 לידה:  8 באוקטובר 1888 ברלין, הקיסרות הגרמנית הקיסרות הגרמנית
 הוצאה להורג:  12 במרץ 1945 (בגיל 56) ברנדנבורג, גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית
 מדינה:  הקיסרות הגרמנית, רפובליקת ויימאר, גרמניה הנאצית 
 צאצאים:  Helga Heinke 
 השתייכות:  הקיסרות הגרמנית הקיסרות הגרמנית  רפובליקת ויימאר רפובליקת ויימאר  גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית 
 תקופת הפעילות:  1906–1945 (כ־39 שנים)
 דרגה:   גנרל-אוברסט
 תפקידים בשירות
 מפקד צבא המילואים
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם הראשונה  מלחמת העולם השנייה
 עיטורים
   צלב האבירים של צלב הברזל   צלב הברזל דרגה ראשונה   צלב הברזל דרגה שנייה
 
פרידריך פרום (בגרמנית: Friedrich Fromm;‏ 8 באוקטובר 1888 – 12 במרץ 1945) היה גנרל-אוברסט בוורמאכט. הוצא להורג בגלל השתתפותו ב"קשר העשרים ביולי".
ביוגרפיה > קריירה מוקדמת

פרום נולד בברלין ב-18 באוקטובר 1888. במלחמת העולם הראשונה היה קצין ביחידת תותחנים בדרגת האופטמן ועוטר בצלב הברזל דרגה 1 ו-2.
לאחר המלחמה נשאר כקצין קבע ברייכסווהר ועלה בדרגות בחיל התותחנים עד לאוברסט. עם עליית הנאצים לשלטון עבר למפקדת ה-OKH. ב-20 באפריל 1939 עלה לדרגת גנרל חיל התותחנים.
ביוגרפיה > מלחמת העולם השנייה

ב-31 באוגוסט 1939 מונה לתפקיד מפקד "צבא התחלופה" (Ersatzheeres) שמטרתו שמירת הסדר במקרה של מהומות או מרד של גורמים חתרניים (מבצע ולקיריה) וכן לספק כוח אדם ליחידות הלוחמות המידלדלות.
לאחר הניצחון במערכה על צרפת הועלה לדרגת גנרל-אוברסט ועוטר בצלב האבירים של צלב הברזל.
ביוגרפיה > קשר העשרים ביולי

סגנו של פרום היה הגנרל פרידריך אולבריכט שהיה מקורב לחבר הקצינים שבקשו להתנקש בהיטלר. בספטמבר 1943 הצטרף קלאוס שנק פון שטאופנברג בתור קצין המטה של פרום. פרום ידע על פעילות זאת אבל לא נקט בשום פעולה יזומה לפני שתהיה הזדמנות נאותה לכך.
לפרום יועד תפקיד מרכזי בקשר כי רק הוא בתור מפקד חיל המילואים, יכול היה להפעיל את פעולת וולקירה. עוד לפני שהגיע שטאופנברג לברלין, התקשר פרום עם וילהלם קייטל כדי לברר את השמועות על ניסיון ההתנקשות. קייטל אישר זאת והוסיף כי היטלר נפצע קל בלבד.
מרגע זה עשה פרום הכל כדי לטשטש את הקשר שלו לקושרים. כאשר הגיע שטאופנברג ושאר הקושרים למפקדה של פרום בבנדלרבלוק, הוא סירב לשתף פעולה והושם במעצר.
כאשר התברר שהקשר נכשל, החליטו לפעול קצינים ממטהו של אולבריכט שראו להיכן מתפתחת המרידה וחששו שייתלו כבוגדים ועצרו את שטאופנברג וחבריו. פרום הצליח לברוח ממעצרו, נכנס ללשכתו באקדח שלוף והודיע לעצורים שמעתה יתייחס אליהם כמו שהם התייחסו אליו.
הוא החליט להראות את עצמו כפועל נגד המרידה ובאותה הזדמנות להיפטר מראשי המרד שהיו עלולים להסגיר אותו. את הגנרל לודוויג בק אילץ להתאבד ואת שטאופנברג, ורנר פון האפטן, פרידריך אולבריכט ואלברכט מרץ פון קירנהיים, דן למוות. הם הוצאו להורג ביריה.
ביוגרפיה > מאסר והוצאה להורג

פעולתו של פרום נגד המורדים לא הועילה. עוד באותו לילה העיר לו יוזף גבלס כי "הוא מיהר לסלק עדים היכולים לעמוד בדרכו".
הוא נאסר ב-21 ביולי 1944 והימלר נטל את תפקידו כמפקד צבא המילואים ("צבא המולדת"). ב-14 בספטמבר 1944 גורש מהצבא והועמד לדין כאזרח בבית הדין העממי ב-7 במרץ 1945. היות שבית הדין התקשה להוכיח את הקשר שלו למרד הוא הואשם בהתנהגות פחדנית לנוכח האויב ונידון למוות. עיטוריו הוסרו והוא הוצא להורג ביריה ב-12 במרץ 1945.
לקריאה נוספת

ויליאם שיירר, עלייתו ונפילתו של הרייך השלישי, הוצאת שוקן, 1962
צ'אקובץ

צָ'אקוֹבֶץ (בקרואטית: Čakovec, במקורות בעברית מוכרת גם כטְשָאקָאטְהוֹרְן) היא עיר בצפון קרואטיה, השוכנת במחוז מג'ימוריה, 90 קילומטרים צפונית מבירת המדינה זאגרב.
היסטוריה

תיעוד ראשון ליישוב בכתובים הוא מהמאה ה-13, עת נשלט האזור על ידי בלה הרביעי, מלך הונגריה. בהמשך עבר העיר לחזקת ממלכת הבסבורג. ב-1739 נפגע היישוב ברעידת אדמה ושנתיים מאוחר יותר החריבה שרפה את מרכזו. בהמשך, נשלטה העיר על ידי ממלכת הונגריה ומאוחר יותר על ידי האימפריה האוסטרו-הונגרית. ב-1860 חוברה צ'אקובץ לקו מסילת הברזל בין בודפשט לטריאסטה ולרייקה.
לאחר מלחמת העולם הראשונה נכלל האזור בשטחי ממלכת הסרבים, הקרואטים והסלובנים אשר שמה שונה בהמשך לממלכת יוגוסלביה. בראשית אפריל 1941 פלשה גרמניה הנאצית ליוגוסלביה והכניעה את צבאה תוך ימים אחדים. בהמשך, הועברה צ'אקובץ לחזקת הונגריה. במאי 1945, שוחררה העיר על ידי כוחות הצבא האדום ולאחר מלחמת העולם השנייה נכללה בשטחי יוגוסלביה.
ביוני 1991 הכריזה קרואטיה על עצמאותה, התנתקה מיוגוסלביה והעיר עברה לתחומה.
הקהילה היהודית

ב-1740 התיישבו בצ'אקובץ 4 משפחות אורתודוקסיות אשר הגיעו מבורגנלנד. בהמשך, התיישבו משפחות אמידות שהגיעו ממוראביה ומבוהמיה. ב-1794 הוקם סמוך למרכז העיר העתיקה בית עלמין לקהילה וב-1836 הוקם בית הכנסת.
ב-1790 התגוררו בעיר 25 יהודים וב-1857 מנתה הקהילה 170 נפשות שהיוו 6.35 אחוזים מכלל האוכלוסייה. ב-1860 הוקם בית ספר קהילתי. ב-1896 שופץ מבנה בית הכנסת. ב-1880 התגוררו בצ'אקובץ 431 יהודים. בני הקהילה היו ממקימי ומניעי הכלכלה המודרנית בצ'אקובץ. ב-1824 הוקם מפעל התעשייה הראשון בצ'אקובץ'. במפעל אשר היה בבעלות משפחת הוכשינגר היהודית ייצרו חומץ. בהמשך, הקימו בני הקהילה מפעל לצביעת בדים, מנסרה, מפעלי טקסטיל וממתקים. כן נמנו מקרבם בנקאים, בעלי בתי מלון ובתי קולנוע. במפעלים ובעסקים הועסקו אלפי עובדים מצ'אקובץ והאזור.
ב-1897 הוקמה חלקה יהודית בבית העלמין הכללי בצ'אקובץ ובני הקהילה החלו לקבור את מתיהם שם. ב-1927 נסגר סופית בית העלמין "הישן" שהוקם ב-1794. המצבות הועברו לחלקה היהודית בבית העלמין הכללי והאתר נוצל לפיתוח עירוני. במהלך מלחמת העולם הראשונה לחמו 188 מבני הקהילה בשורות הצבא האוסטרו-הונגרי ו-17 מהם נהרגו בקרבות. בשלהי המלחמה הותקפו בני הקהילה על ידי כוחות הקאדר הירוק ו-2 מהם נהרגו במהלך ההתקפות. לאחר המלחמה ובשל איתנותה הכלכלית של הקהילה היגרו לצ'אקובץ יהודים נוספים. ב-1921 מנתה הקהילה 631 נפשות שהיוו 11 אחוזים מכלל האוכלוסייה. המשבר הכלכלי העולמי (1929) לא פסח על יוגוסלביה ועל צ'אקובץ בתוכה ובמהלך שנות ה-30 של המאה ה-20 חלה ירידה מסוימת במספר בני הקהילה.
לאחר מלחמת העולם הראשונה החלה בצ'אקובץ פעילות ציונית והוקמו סניף של התנועה, אגודת נוער ותא של ויצו. מ-1915 ועד לתקופת השואה כיהן כרב ראשי לקהילה הרב אליהו גרינוואלד. ב-1931 נמנו בצ'אקובץ 533 יהודים. ב-1941 מנתה הקהילה 555 נפשות. לאחר כיבוש יוגוסלביה על ידי גרמניה הנאצית נמסרה צ'אקובץ להונגריה. עד 1943 היה מצב בני הקהילה יחסית טוב. בשנה זו החל הממשל ההונגרי להכביד את ידו, ובמקביל החלו התקפות אנטישמיות על בני הקהילה. באותה השנה הוטמנה פצצה בבית הכנסת. בהמשך נשלחו חלק מבני הקהילה לעבודות כפייה בחזית המזרחית, הועסקו שם בפינוי שדות מוקשים, ו-27 מהם מצאו את מותם. ב-19 במרץ 1944 נכבשה הונגריה על ידי גרמניה הנאצית, ומיד הוחל ברדיפות יהודים. ב-26 במרץ נערכה אקציה בצ'אקובץ ובכפרי הסביבה. העצורים הועברו לנג'קניז'ה ורוכזו בבית הכנסת המקומי. משם, בין 17 במאי ל-20 במאי, נשלחו בטרנספורטים למחנה ההשמדה אושוויץ. ב-21 במאי נרצחו באושוויץ 403 מהמגורשים.
לאחר תום המלחמה, חזרה שארית הפליטה לצ'אקובץ וחידשה את הפעילות הקהילתית. בית הכנסת ניזוק קשות במהלך המלחמה, ב-1945 נהרס המבנה, וב-1959 הפקיעו שלטונות יוגוסלביה את הנכס. ב-1947 התגוררו בצ'אקובץ 98 יהודים. לאחר הקמת מדינת ישראל עלו אליה 55 יהודים מצ'אקובץ. ב-1971 התגוררו בעיר 21 יהודים, וב-1994 נמנו בה 24 יהודים. החלקה היהודית בבית העלמין הכללי נמצאת במצב יחסית טוב. נכון ל-2009 היו במקום מצבות שהכיתוב עליהן בעברית, בהונגרית, בגרמנית ובקרואטית. במקום בו שכן בית הכנסת הוצב גלעד זיכרון לקהילה.
ערים תאומות

גרמניה שראמברג, גרמניה
פולין פלונסק, פולין
הונגריה נג'קניז'ה, הונגריה
ישראל קריית טבעון, ישראל
בולגריה בלגואבגרד, בולגריה
הונגריה סיגטוואר, הונגריה
הערות שוליים

↑  מפקד האוכלוסין בקרואטיה (2011), באתר הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה בקרואטיה (באנגלית).
1 2 3 4 5  הקהילה היהודית בצ'אקובץ, בתוך: צבי לוקר (עורך), פנקס הקהילות - יוגוסלאוויה, הוצאת יד ושם, ירושלים, 1988, עמוד 286-284.
↑  בית הכנסת בצ'אקובץ, באתר המרכז לאמנות יהודית.
1 2 3 4  קהילת צ'אקובץ, באתר Jewish Cemetery Project (באנגלית).
↑  אתרי מורשת יהודית בקרואטיה (2006), באתר heritageabroad.gov, עמוד 15 (באנגלית).
↑  גלעד הזיכרון לקהילה (2000), באתר "המרכז לאמנות יהודית".
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007561817405171  GND: 4422097-2  LCCN: n79049698  MusicBrainz: 79d21c25-e6a1-416d-a892-e90d8d0556ca  NKC: ge531029  VIAF: 144232352   WorldCat (עם VIAF): 144232352
צ'אקו (פרובינציה)

צ'אקו (בספרדית: Chaco) היא פרובינציה באזור גראן צ'אקו בצפון ארגנטינה. היא גובלת בפרובינציית פורמוסה בצפון, בפרגוואי ובפרובינציית קוריינטס במזרח, בסנטה פה בדרום, בסנטיאגו דל אסטרו בדרום-מערב ובסלטה במערב. שטחה כ-100 אלף קמ"ר ובשנת 2001 התגוררו בה כמיליון בני אדם. בירתה היא העיר רסיסטנסיה.
פירוש המילה צ'אקו בקצ'ואה הוא "ציד".
גאוגרפיה

צ'אקו היא פרובינציה נמוכה ומישורית, המצויה כולה בגובה שאינו עולה על 200 מטר מעל פני הים. נהרות הפרגוואי והפרנה, מהגדולים שבנהרות דרום אמריקה מהווים את גבולה המזרחי של הפרובינציה. נהרות נוספים חוצים את הפרובינציה בדרכם לנהרות הפרגוואי והפרנה, הבולטים שבהם ברמחו, גואיקורו וסלאדו.
צפונה ומערבה של צ'אקו מכוסים ביערות, ובאזור זה יורדים כ-600 מ"מ גשם בשנה. המזרח לח הרבה יותר, ו-1,100 המילימטרים היורדים בו מדי שנה (ובמשך כל ימות השנה) מאפשרים את צמיחתם של יערות גשם טרופיים. את האזור הסמוך לנהרות הגדולים מאפיינת סוואנה.
בתחומי הפרובינציה פארק לאומי אחד, הפארק הלאומי צ'אקו, המשתרע על פני 150 קמ"ר במזרח הפרובינציה, וכולל אזורי סוואנה וביצות. עם בעלי החיים המוגנים בפארק נמנים פומות, קיימנים, קפיבארות, ארמדילים, טפירים, ויסקאצ'ות וקופים.
היסטוריה

האזור אוכלס לראשונה לפני כ-6,000 שנה. עד הגעת הספרדים, התגוררו בו בני הגוארני, הטובה והוויצ'י.
האירופאי הראשון שהגיע לאזור היה אלחו גרסיה, שיצא למסע לכיוון מרבצי הכסף באזור פוטוסי של ימינו ב-1524, והיה גם האירופאי הראשון שהגיע לשערי אימפריית האינקה. ב-1528 סייר סבסטיאן קבוט במעלה נהרות פרנה ופרגוואי. רק ב-14 באפריל 1585 הקימו הספרדים את היישוב הראשון בצ'אקו, העיר קונספסיון דה בואנה אספרנסה, במרכז שטח הפרובינציה של ימינו. לעיר הייתה חשיבות רבה בהיותה על אם הדרך בין אסונסיון לטוקומאן, אך היא לא עמדה בהתקפות האינדיאנים, וננטשה ב-1632. במהלך המאה ה-17 הקימו הישועים רדוקסיונים בצ'אקו, ובהם סן פרננדו דל ריו נגרו באזור בו שוכנת היום רסיסטנסיה, אך הם לא האריכו ימים ולא זכו להצלחה כמקביליהם במיסיונס.
במהלך מלחמת הברית המשולשת (1864–1870), התנהלו באזור כמה מהקרבות בין ארגנטינה לפרגוואי, ועל חורבותיו של מיסיון סן פרננדו הוקמה עמדה של צבא ארגנטינה. בשנת 1876 שונה שמה לרסיסטנסיה ("התנגדות").
ב-1872 כוננה הטריטוריה הלאומית גראן צ'אקו, ובירתה נקבעה בוויה ארחנטינה, עיר שנכבשה מפרגוואי ב-1869 וששמה שונה לרגל המאורע מוויה אוקסידנטל (כיום שמה של העיר הוא ויה הייס). הטריטוריה כללה את צ'אקו ופורמוסה של ימינו, וכן שטחים שהועברו ב-1876 לפרגוואי, בעקבות הבוררות של רתרפורד הייז. בין השטחים שהועברו לפרגוואי הייתה גם הבירה, ובמקומה נקבעה פורמוסה כבירת הטריטוריה. ב-1884 פוצלה הטריטוריה לשניים, צ'אקו ופורמוסה, ורסיסטנסיה הייתה לבירתה של צ'אקו. ב-1910 הועברו שטחים מצ'אקו לפרובינציית בסנטיאגו דל אסטרו.
לקראת סוף המאה ה-19 וראשית המאה ה-20 החלו להגיע לאזור מהגרים, שכללו, בין היתר, קבוצות של גרמני הוולגה ומנוניטים מקנדה, גרמניה ורוסיה. אלה הקימו יישובי קבע ראשונים ופיתחו את התשתית לחקלאות בפרובינציה. יישובה של הטריטוריה לווה בדיכוי התושבים הילידים ובדחיקתם ממנה. ההתנגשויות הגיעו לשיאם בטבח נפלפי שהתרחש ב-19 ביולי 1924, ובמהלכו רצחו חוואים ושוטרים ארגנטינאים כ-200 מבני שבט הטובה בתוך 40 דקות.
ב-8 באוגוסט 1951 קיבלה צ'אקו מעמד של פרובינציה. ב-20 בדצמבר אותה שנה שונה שמה, והיא נקראה על שם הנשיא חואן דומינגו פרון (Provincia Presidente Perón). עם תום שלטונו של פרון בהפיכה הצבאית ב-1955, הוחזר שמה של הפרובינציה לצ'אקו.
דמוגרפיה

נכון ל-2001 התגוררו בצ'אקו כ-984 אלף בני אדם, כ-80% מהם בערים. לפי הערכות, כ-50 אלף מהתושבים הם בני השבטים הילידים, גוארני, טובה וויצ'י. צפיפות האוכלוסין בפרובינציה נאמדה באותה שנה ב-9.9 בני אדם לקמ"ר, והערים הגדולות ביותר היו:
רסיסטנסיה (כ-276 אלף נפש)
פרסידנסיה רוקה סָאֶנְס פֶּנְיָה (כ-88 אלף נפש)
באראנקראס (כ-51 אלף נפש)
ויז'ה אנחלה (כ-44 אלף נפש)
חואן חוסה קסטלי (כ-36 אלף נפש)
דרומה של הפרובינציה הוא האזור המאוכלס, ובו שוכנות גם ארבע הערים הגדולות. מבחינה מנהלית, מחולקת הפרובינציה ל-25 דפרטמנטוס.
כלכלה

צ'אקו היא מהנחשלות שבפרובינציות ארגנטינה. בשנת 2006 עמד התמ"ג בה על כ-4.4 מיליארד דולרים, שהם כ-4,470 דולר לנפש. שיעור זה הוא כמחצית מהממוצע בארגנטינה, ורק בשכנותיה סנטיאגו דל אסטרו ופורמוסה נרשם שיעור נמוך יותר באותה שנה.
הענף החקלאי הבולט בפרובינציה הוא גידולי הכותנה, שמהווים כ-60% מגידולי הכותנה בארגנטינה כולה. גידולים נוספים כוללים פולי סויה, דורה, תירס, קני סוכר, אורז וטבק.
התעשייה מהווה רק כ-10% מכלכלת הפרובינציה, ומבוססת על טקסטיל, שמן, פחם, וכן סוכר, אלכוהול ונייר, המיוצרים מקני סוכר.
סירות דיג לגדות נהר פרנה
חפירות ארכאולוגיות בקונספסיון
רסיסטנסיה
פרא ברתולומאו

| --- | --- |

 לידה:  28 במרץ 1472 סופיניאנו די פראטו,  (כיום בנפת ואיאנו, מחוז פראטו),  רפובליקת פירנצה, חבל טוסקנה, 
 פטירה:  31 באוקטובר 1517 (בגיל 45) פירנצה, רפובליקת פירנצה 
 שם לידה:  ברתולומאו די פאולו     Bartolomeo di Paolo     ברתולומאו די פאולו די יאקופו "איל פאטורינו"     Bartolomeo di Paolo di Jacopo Il Fattorino
 לאום:  איטלקי
 מקום לימודים:  סטודיו של פיירו די קוזימו וסטודיו של קוזימו רוסלי, פירנצה
 תחום יצירה:  ציור 
 זרם באמנות:  רנסאנס 
 הושפע על ידי:  פייטרו פרוג'ינו   דומניקו גירלנדאיו   לאונרדו דה וינצ'י   מיכלאנג'לו
 השפיע על:  רידולפו גירלנדאיו, אנדריאה דל סרטו, רפאל סנציו
 יצירות ידועות:  חזון ברנרד הקדוש עם הקדושים בנדיקטוס ויוחנן הקדוש, אלהים האב עם הקדושות מרים המגדלית וקתרינה מסיינה, קינה על מותו של ישו, המשפחה הקדושה עם  יוחנן המטביל כתינוק 
 
| --- | --- |
 מדינה:  רפובליקת פירנצה
 מקום מגורים:  פירנצה
 כינויים נוספים:  Bartolomeo della Porta     ברתולומאו דלה פורטה     Baccio della Porta    באצ'ו דלה פורטה   bartolomeo di San Marco    פרא ברתולומאו די סן מרקו
 פעילות בולטת:  צייר   נזיר דומיניקני
 ידוע בשל:  ציורים דתיים
 השקפה דתית:  הכנסייה הקתולית 
 
פרא ברתולומאו (באיטלקית: Fra Bartolommeo - האח (כלומר הנזיר) ברתולומאו, מכונה גם ברתולומאו די פאולו או ברתולומאו די סן מרקו, ושמו בילדותו בפירנצה היה באצ'ו דלה פורטה, באיטלקית: Baccio della Porta,‏ 28 במרץ 1472 – 31 באוקטובר 1517) היה צייר איטלקי, שפעל בתקופת הרנסאנס והתמחה בתמונות בעלות נושא דתי: ציורי קיר, מזבחים ולפעמים דיוקנאות.
פעל מרבית הזמן בפירנצה עד אמצע שנותיו הארבעים, ואחר כך בערים שונות, כולל רומא. מורו היה קוזימו רוסלי. בסוף המאה ה-15 בהשפעתו של סבונרולה הפך לנזיר דומיניקני והתנזר מאמנות למשך כמה שנים.
ב-1504 התבקש לחזור לצייר לטובת המסדר הדומיניקני ופיתח סגנון נשגב של "הרנסאנס הגבוה"  (כביטויו של יעקב בורקהרדט), שבא לידי ביטוי בציורו על "חזון ברנרד הקדוש". בציור זה, הנמצא כיום במצב רעוע, "הדמויות והבדים נעים בעדינות מלאכית, שככל הנראה היוו התגלות ממש בעיני רפאל הצעיר". פרא ברתולומאו התיידד עם רפאל והייתה ביניהם השפעה אמנותית הדדית.
תמונת סבונרולה שצייר נשארה הדיוקן המפורסם ביותר של המטיף הפלורנטיני. פרא ברתולומאו צייר גם בשמן וגם ציורי פרסקו וכמה מרישומי הנופים שיצר היו מהראשונים בסוגם באיטליה.
קורות חיים > ילדות וצעירות

פרא ברתולומאו נולד ביישוב סופיניאנו די פראטו בטוסקנה כבנו של פאולו די יאקופו, עגלון ובעל פרדות. לכן נשא ברתולומאו גם את הכינוי ברתולומאו די פאולו די יאקופו דל פרטורינו ("של פאולו די יאקופו העגלון"). לפעמים מופיעים כמקומות לידתו  היישוב סוויניאנו הסמוך או היישוב ויאנו.  החל משנת 1478 הם חיו בפירנצה בבית על יד כנסיית סאן פייר גאטוליני והשער שנקרא לפי הכנסייה פורטה סאן פייר גאטוליני. מכאן כינוי נוסף שלו - באצ'ו (שם היפוקוריסטי עבור ברתולומאו) דלה פורטה ("מן השער")
בשנים 1484-1483 לפי המלצתו של בנדטו דה מאיאנו, התחנך באצ'ו בסטודיו של הצייר  קוזימו רוסלי, שבו הכיר גם את פיירו די קוזימו.
כפי שסיפר ג'ורג'ו וזארי
באצ'ו היה אהוב בפירנצה בגלל מידותיו הטובות, חריצותו בעבודה, טבעו הרגוע והנוח לבריות והיותו חדור יראת שמיים, הוא אהב מאוד חיים שקטים, ברח ממזימה ונהנה מאוד מדרשות המטיפים וחיפש תמיד את קרבתם של אנשים מלומדים ומתונים
שמו מוזכר לראשונה בתעודה משנת 1485, יחד עם זה של מורו, קוזימו רוסלי, בנוגע לתשלום ששולם על ידי נזירים מכנסיית סנט אמברוג'ו בפירנצה עבור פרסקו שצויר על ידי קוזימו. ב-1490 או אולי 1494 יחד עם תלמידו, מריוטו אלברטינלי, עזב באצ'ו את הסטודיו כדי להקים סטודיו משלו תוך כדי שיתוף פעולה ארוך ימים, שהופסק זמנית רק בשנת 1493 וחודש בשנה העוקבת.
את המשך התפתחותו האמנותית חייב פרא ברתולומאו  במיוחד לעיון בעבודתו של לאונרדו דה וינצ'י.
בשנות ה-1490 החל באצ'ו להיות מוקסם מהטפותיו של ג'ירולמו סבונרולה שהשתלט על השלטון בפירנצה והוקיע במילים קשות כל מה ראה כ"הבלים" ואמנות עכשווית "מושחתת". סבונרולה הטיף לאמנות שתשמש לאיור חזותי של כתבי הקודש על מנת לחנך את אלו שלא היו מסוגלים לקרוא בספר. בהשפעת הוראותיו של סבונרולה שרף ברתולומאו את ציוריו ורישומיו המוקדמים שכללו דמויות בעירום ועסקו בדברי חולין.
ב-1498 צייר ברתולומאו את הדיוקן המפורסם של סבונרולה, הנמצא כיום במוזיאון הלאומי במנזר סן מרקו בפירנצה. ב-1500 הזמינו אצלו פרסקו של "יום הדין" עבור בית החולים סנטה מריה נובה, אותו השלימו מריאטו אלברטינלי וג'וליאנו בוג'ארדיני אחרי שבאצ'ו התנזר זמנית מציור.