stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
רועי ברזילי
הערות שוליים

↑  אסף קמר, "פתאום אמרו לנו - יאללה, חוזרים לארץ". הלילה האחרון בדרום לבנון, באתר ynet, 22 במאי 2020
↑  מערכת רמת גן גבעתיים NEWS, עו"ד רועי ברזילאי מועמד הצעירים ברמת גן - שתפו - כתבה מעניינת באתר רמת גן NEWS, באתר חדשות רמת גן גבעתיים NEWS, ‏2018-04-14
↑  אביב לביא, בקרוב תוכלו לשוט בסירה גם בנחל הירקון הרמת גני, באתר זמן ישראל, 20 ביוני 2020
↑  מור הופרט, ‏מנכ"ל הספארי ברמת גן: "המצב קשה, הכסף הולך ואוזל ואין תאריך לפתיחה", באתר דבר העובדים בארץ ישראל, 10 בנובמבר 2020
↑  "לשמר את רמת גן כמרכז עסקי", באתר המקומון
↑  קורין אלבז-אלוש, ראש העיר רמת גן מבקש להסיר יצירה מהמוזיאון: "יצירה קיצונית פוגענית שמביישת את העיר", באתר ynet, 25 בדצמבר 2021
↑  גם כן תרבות, "אומנות מאחורי סורג ובריח": פוצץ הגישור - מוזיאון רמת גן יופשט מעבודותיו, באתר כאן – תאגיד השידור הישראלי, 11 בינואר 2022
↑  ״כמו תערוכה שנפלה בה פצצה״: התערוכה במוזיאון רמת גן מתפרקת, באתר מגזין פורטפוליו, ‏2022-01-11
↑  שגיא בן נון‏, עשרות אמנים למוזיאון רמת גן: אם היצירה שהוסרה לא תחזור - הסירו גם יצירותינו, באתר וואלה, 1 בינואר 2022
↑  מוזיאון רמת גן: המוסד והישראליות ניצחו את המוזיאון?, באתר מגזין פורטפוליו, ‏2022-01-03
↑   נעמה ריבה, מי צריך אמנות? במוזיאון רמת גן החליפו יצירות במציאות מדומה, באתר הארץ, 17 במאי 2022
↑  ניסים פרץ, ‏נציג הצעירים בר"ג: "שוקל להעביר את העסק שלי לבני ברק", באתר כיכר השבת, 25 ביולי 2017
↑  אור רביד, ‏ראש העיר רמת גן: לא אפטר את הסגן שהסיר את תמונת נתניהו, באתר ‏מאקו‏, 26 בנובמבר 2019
↑  חנן גרינווד, סגן ראש עיריית ר"ג נגד חב"דניקים: "מיסיונריות חסרת מעצורים", באתר ישראל היום, 11 ביוני 2019
↑  משה כהן, ‏ביקורת על כוונת רמת גן להנציח את הרב דרוקמן, באתר מעריב אונליין, 5 בפברואר 2023
↑  המאבק על דיור בר-השגה: חברי מועצה נגד נתניהו ואטיאס, באתר גלובס, 13 בפברואר 2012
↑  שלומית צור, ‏דרמה ברמת-גן: 100 פרויקטים של תמ"א 38 - בסכנה, באתר גלובס, 4 במרץ 2014
↑  יעל דראל, הדירקטור של ענבל אור אישר לה חריגה, באתר כלכליסט, 8 באפריל 2015
↑  שלומית צור, ‏הדירות הלא קיימות שמכרה ענבל אור הפכו לקיימות, באתר גלובס, 8 באוגוסט 2017
↑   נמרוד בוסו, הסיוע המוזר של עיריית ר"ג לרוכשי דירות פיקטיביות במגדל של ענבל אור, באתר TheMarker‏, 25 בדצמבר 2016
↑  אורי חודי, ‏התקבלה עתירת אדם טבע ודין נגד תמ"א 38 בר"ג, באתר גלובס, 9 בדצמבר 2013
↑  אלפי אליהו שאולי, ‏מגדל עלית ברמת גן: אין היתר לבניית חמש קומות נוספות, באתר גלובס, 26 בספטמבר 2016
↑   נעמה ריבה, כשאין תכנון, ספרייה במבנה לשימור הופכת לגן ילדים, באתר TheMarker‏, 12 ביולי 2018
↑  מירב מורן, ‏מי מחק את שביל האופניים ברמת גן?, באתר גלובס, 2 בפברואר 2014
↑  גיא נרדי, רמת גן תוריד רבע מהמבנים ברשימת השימור - ותאפשר את הריסתם, באתר כלכליסט, 15 ביוני 2023
↑   נמרוד בוסו, צו הגנה לסגנית מהנדס העיר רמת גן כחושפת שחיתות: "ראש העיר שיקר בתצהיר", באתר TheMarker‏, 26 בינואר 2017
↑   נמרוד בוסו, מבקר המדינה לעיריית ר"ג: לא לפטר חבר ועדת תכנון שגיבה חושפת השחיתויות בעירייה, באתר TheMarker‏, 6 בפברואר 2017
↑  סגן ראש עיריית רמת גן, רועי ברזילי מוריד את תמונת ראש הממשלה, נבדק ב-2022-05-19
↑  סגן ראש עיריית רמת גן שאל אם להוריד את תמונת נתניהו - הגולשים זעמו, באתר מעריב אונליין, 25 בנובמבר 2019
↑  חוזה חדש רמת גן, באתר חוזה חדש
↑  נטעאל בנדל, "שיא השיאים": יו"ר לשכת עורכי הדין עמית בכר תמך בעו"ד המתמודד ברמת גן - והרוחות סוערות, באתר ישראל היום, 25 בפברואר 2024
דניאל גוטליב

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1939 צרפת בוקסווילר, ריין תחתון, צרפת
 פטירה:  24 בפברואר 2010  (בגיל 71 בערך) ישראל ירושלים, ישראל
 מקום קבורה:  הר המנוחות 
 מדינה:  צרפת 
 השכלה:  האוניברסיטה של שטרסבורג 
 תקופת הפעילות:  ? – 24 בפברואר 2010 
 
 תפקידים נוספים:  רב, רב, מזכיר 
 
דניאל גוטליב (1939, בוקסווילר, ריין תחתון, צרפת - 24 בפברואר 2010, ירושלים, ישראל) היה רב צרפתי, צאצא לשושלת ארוכה של רבנים. שימש כרב בית הכנסת אהל אברהם ברובע השישה-עשר בפריז במשך 30 שנה.
קורות חיים

דניאל גוטליב נולד בבוקסווילר במחוז ריין תחתון בערב ראש השנה שנת ת"ש (1939). אביו, נח גוטליב, היה פילוסוף, חבר של עמנואל לוינס, מזכיר אגודת "כל ישראל חברים" (כי"ח) והעורך הראשון של כתב העת של אליאנס, "שלום ומשפט". אמו של דניאל גוטליב, בלאנש גוגנהיים, היא צאצאית לשושלת ארוכה של רבנים. גוטליב היה נכדו של הרב מקס גוגנהיים, אחיינו של הרב הראשי ארנסט גוגנהיים, ובן דודם של הרב הראשי לפריז דהיום מישל גוגנהיים ושל הרב הראשי אלקסיס בלום.
בזמן מלחמת העולם השנייה עברה משפחתו לווישי, ולאחר המלחמה לפריז.
דניאל גוטליב למד בבית הספר קונדורסה. בתקופה זו ביקר תכופות את הרב אלי מונק מבית הכנסת עדת יראים ברובע התשיעי של פריז.
לאחר בית הספר למד גוטליב פיזיקה בפקולטה למדעים, ובאותו זמן למד גם לימודי עברית ויהדות במכון הלאומי לשפות ותרבויות של המזרח (INALCO), וכן באקול פראטיק דה אוטז אטיד ובסורבון. קיבל תואר מוסמך אוניברסיטה לעברית באוניברסיטת שטרסבורג ודיפלומה ללימודים מתקדמים (ד.א.א) בפריז.
בשנת 1959 התחיל ללמוד בבית המדרש הרבני של צרפת. בקיץ 1963 למד בישיבת עץ חיים במונטרה, שווייץ. לאחר הסמכתו לרבנות בשנת 1965 הגיע ללמוד במשך שנה בישיבת מרכז הרב בירושלים. בשנה זו גם למד קורסים מפי אפרים אורבך באוניברסיטה העברית בירושלים.
בחזרתו לצרפת התמנה לרב הנוער והסטודנטים[דרושה הבהרה], וביולי 1972 החליף את הרב ז'אן שוורץ בתפקיד רב בית הכנסת של רחוב מונטווידאו, תפקיד בו כיהן עד חודש דצמבר של שנת 2002. באותה שנה הוא נישא לאודיל עזיזה, ממשפחת מהגרים מאלג'יריה. יחד נולדו להם ארבעה ילדים: יהודית, נעמי, אוריאל ויונתן. הוא לימד באקול נורמל ישראלית אורינטל (פריז) וב-INALCO. כיהן גם כמזכירו האישי של הרב הראשי של צרפת, הרב שמואל סיראט.
בדצמבר 2002 יצא הרב גוטליב לפנסיה. לאחר מכן עלה לישראל והתגורר בשכונת רחביה בירושלים עד פטירתו בשנת 2010.
פרסומים

תרגומים לצרפתית של מסכתות המשנה תענית, מגילה, מועד קטן וחגיגה.
Promenades posthumes dans mes œuvres anthumes. Une étude juive de la Parole divine, מהדורת ארז
הערות שוליים

↑  Voir, Grand-Rabbin Michel Gugenheim.
↑  Voir, Hommage au grand rabbin Daniel Gottlieb.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007574499405171  VIAF: 316747276   WorldCat (עם VIAF): 316747276
רונית שריד

אין תמונה חופשית
רונית שריד (נולדה ב-1961) היא חוקרת נגיפים (וירוסים) וסרטן המכהנת כפרופסור מן המניין באוניברסיטת בר-אילן.
ביוגרפיה

רונית שריד נולדה בתל אביב ולמדה בגימנסיה הרצליה בתל אביב. ב-1981 החלה ללמוד לתואר ראשון בביולוגיה באוניברסיטת תל אביב ובמקביל למדה הוראה. את לימודי המוסמך והדוקטורט השלימה בהצטיינות במחלקה למיקרוביולוגיה הומנית, בבית הספר לרפואה באוניברסיטת תל אביב. עבודת הדוקטורט שלה, אותה עשתה בהנחייתם של פרופ' ארנונה גזית ופרופ' אברהם יניב, עסקה בחקר מולקולרי ופונקציונלי של ה- Lymphoproliferative Disease Virus of Turkeys - נגיף ממשפחת ה- Retroviridae המוכר כמחולל מחלה לימפופרוליפרטיבית אקוטית בעופות.
משך כשנתיים, לאחר סיום הדוקטורט, חקרה נגיפי הרפס במחלקה לחקר התא ואימונולוגיה באוניברסיטת תל אביב. בין השנים 1995-1998 השתלמה באוניברסיטת קולומביה ניו יורק במסגרת לימודי פוסט-דוקטורט, שם התמקד מחקרה בנגיף ההרפס האנושי מספר 8, המכונה גם נגיף סארקומת קאפושי (Human herpesvirus 8, HHV-8 / Kaposi's sarcoma-associated herpesvirus, KSHV). שריד שבה לישראל ב-1998 והקימה קבוצת מחקר בפקולטה למדעי החיים באוניברסיטת בר-אילן, בה היא חוקרת ומלמדת עד היום ומכהנת כפרופסור מן המניין.
המחקר במעבדתה מתרכז בנגיף ה-KSHV – נגיף המוגדר כמחולל סרטן באדם וכגורם לסארקומת קאפושי, לימפומה מסוג Primary effusion lymphoma  וכן למחלת Castleman. במעבדה נחקרים אספקטים שונים הקשורים למחזור ההדבקה ולפתוגנזה של KSHV ובהם אפיון מסלולי אותות הקשורים בשפעול התרבות הנגיף, אפיון תפקידם של תוצרי גנים נגיפיים במהלך מחזור ההדבקה בנגיף לשלביו השונים וזיהוי וחקר אינטראקציות בין חלבונים המקודדים ב-KSHV לחלבונים תאיים. בנוסף, היא חוקרת את השפעתם של תכשירים ננומטריים שונים על יכולת ההדבקה וההתרבות של נגיפים.
שריד מתגוררת בקריית אונו, נשואה לנדב והיא אם לשלושה.
קריירה

שריד עסקה בתפקידים נוספים, בהם -
2006–2010 – חברת הוועדה למלגות ומענקים לסטודנטים לתואר ראשון באוניברסיטת בר-אילן.
2006–2008 – חברה וראש ועדת הקבלה לסטודנטים לתארים מתקדמים בפקולטה למדעי החיים באוניברסיטת בר-אילן.
2010-2018 – ראש התכנית למצוינות (פסגות) באוניברסיטת בר-אילן.
2011–2012 – חברה בוועדת המשמעת, אוניברסיטת בר-אילן
2014-2019 - יועצת הרקטור לקידום נשים באקדמיה.
2019-2020 - סגנית דקן בית הספר ללימודים מתקדמים, אוניברסיטת בר-אילן
2020-2024 - דקנית בית הספר ללימודים מתקדמים, אוניברסיטת בר-אילן
נוסף על כך כיהנה כחברת ועדות שונות, בהן החברה הישראלית למיקרוביולוגיה (2005–2007), הוועדה להערכת הצעות למענקי מחקר של משרד המדע הישראלי, האגודה לחקר הסרטן בישראל ובבריטניה,  ועמדה בראש הוועדה להערכת הצעות למענקי מחקר של משרד הבריאות.
הוקרה ופרסים

1987 - הצטיינות דיקן באוניברסיטת תל אביב.
1992 - פרס פדרציית ספרדי עולמי למצוינות.
1998- מלגת אלון.
2000 - פרס טאובנבלט למצוינות במדעי הרפואה, אוניברסיטת בר-אילן.
2001 - פרס מ. שילה למצוינות במחקר מיקרוביולוגי מטעם החברה הישראלית למיקרוביולוגיה
דניאל איציג

| --- | --- |

 לידה:  18 במרץ 1723 ברלין, ממלכת פרוסיה 
 פטירה:  17 במאי 1799 (בגיל 76) פוטסדאם, ממלכת פרוסיה 
 מדינה:  ממלכת פרוסיה 
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי הישן בברלין 
 בן או בת זוג:  מרים וולף 
 
מדליה שהוטבעה לכבוד יום הולדתו השבעים של דניאל איציג, 1793
דניאל איציג (בגרמנית: Daniel Itzig; גם: דניאל יפה; 1723 - 21 במאי 1799), היה בנקאי וסוחר יהודי גרמני, יהודי החצר של פרידריך הגדול ושל פרידריך וילהלם השני מלכי פרוסיה, מראשי הקהילה היהודית בברלין.
קורות חיים

נולד למשפחת סוחרים עשירה. אשתו, מרים, הייתה מצאצאי הרמ"א והש"ך. החזיק בבנק גדול, חלק מהזמן בשותפות עם פייטל היינה אפרים, וכן בבתי חרושת לעופרת ולשמן. בפעילותו התעשייתית והמסחרית במלחמת שבע השנים סייע לפרידריך הגדול מלך פרוסיה והתעשר מאוד בעצמו. ב-1756 מסר לידיו פרידריך הגדול את המטבעה המלכותית וב-1797 מינה אותו פרידריך וילהלם השני להיות בנקאי החצר של פרוסיה. הוא היה מן היהודים המועטים שקיבלו זכויות אזרחיות מלאות בפרוסיה בתוקף היותם "יהודים מועילים". פרידריך וילהלם השני גם מינה אותו לעמוד בראש ועדה שתדון במצב האזרחי של היהודים ובדרכים לשיפורו. בוועדה ישב גם חתנו, דוד פרידלנדר.
איציג תמך מבחינה כספית במשכילים מוקדמים ובאנשי תנועת ההשכלה, ובהם בין השאר ישראל מזמושץ, שמואל רומאנלי ויצחק סטנוב. ב-1761 החל לתכנן את הקמתו של בית ספר לילדי עניים יהודים בברלין, וב-1778 פתחו בנו יצחק דניאל איציג וחתנו דוד פרידלנדר את בית הספר החופשי (פריישולע, Freischule) "חברת חינוך נערים". בית ספר זה ובית הדפוס שפעל לצדו, בתמיכה כספית של איציג, היו מן המפעלים המרכזיים של תנועת ההשכלה בברלין. הוא גם החזיק בית מדרש של תלמידי חכמים ברוח המסורת, והביא לברלין את הרבנים צבי הירש לוין ויוסף תאומים כדי שישמשו שם כרבני הקהילה. ב-1782 עמד לצדו של נפתלי הרץ וייזל בפולמוס על החוברת "דברי שלום ואמת", והפעיל את כובד השפעתו כנגד הרבנים שביקשו להחרים את החוברת; אך מנגד סייע לשכנע את הרב צבי הירש לוין שלא לעזוב את הקהילה בעקבות הפרשה.
איציג שימש כפרנס וכמנהיג הראשי של קהילת ברלין ושל כל קהילות פרוסיה מ-1764 עד מותו ב-1799. הוא היה גם אספן של ספרים ובאוספו היו גם כמה וכמה כתבי יד. החותמת שלו מופיעה בכל ספריו באוסף: "דניאל בר"א [=בן רב איציק] ז"ל." הוא הוליד שלושה עשר ילדים, שהם וצאצאיהם היו דמויות מרכזיות בתולדות יהודי גרמניה. בתו ססיליה (ציפערצ'ע; 1760–1836) (אנ') התחתנה עם הבנקאי ברנהרד (דוב) פון אסקלס (אנ'), שבתקופה מסוימת היה ראש הקהל בקהילת יהודי וינה, אך בהמשך חייהם, הם הטבילו את ילדיהם לנצרות. שתיים מנכדותיו התחתנו עם שניים מבניו של משה מנדלסון, אברהם (אביו של המלחין פליקס מנדלסון-ברתולדי) ונתן.
הערות שוליים

↑  סוף הקדמת הפרי מגדים ליורה דעה.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007502600905171  GND: 117212822  ISNI: 0000 0000 1334 0582  SNAC: w6cm3p36  VIAF: 13079120   WorldCat (עם VIAF): 13079120
פודל

| --- | --- |

כלבי פודל שונים
 ארץ מוצא:  גרמניה
 שימושים:  ציד, לוויה וגם שעשועים (בעיקר בננסיים)
 קבוצה:  כלבי ציד ולוויה
 תכונות
 משקל:  לכל תת-גזע של פודל יש משקל אחר: טוי (Toy) – 3 ק"ג  ננסי (Nain) – 5 ק"ג  בינוני (Moyen) – 10 ק"ג  גדול (Grand) – 23 ק"ג
 גובה כתפיים:  לכל תת-גזע של פודל יש גובה אחר: טוי (Toy) – מתחת ל-28 ס"מ  ננסי (Nain) – בין 28 ס"מ עד 35 ס"מ  בינוני (Moyen) – בין 35 ס"מ עד 45 ס"מ  גדול (Grand) – בין 45 ס"מ עד 60 ס"מ
 גובה:  60 ס״מ 
 תוחלת חיים:  10–18 שנים
 אופי:  מזג טוב, סיבולת טובה, צייתן. אוהב מים. בעל רצון עז לרצות את מאמציו האנושיים.
 אילוף:  הסתגלות גבוהה
 תיאור:  צבע הפרווה של כלב פודל הוא אחיד ונע בין שחור, אפור, חום, אדום, משמש ולבן. פרוותם צמרירית, מתולתלת או גלית.
 
כלבת פודל בצבע זהוב
פודל (מגרמנית: Pudel) הוא סוג של כלב. קיימים פודלים בגדלים, צבעים וסוגי פרוות שונים.
הפודל נחשב לכלב השני האינטליגנטי ביותר, כשאת המקום הראשון תופס הבורדר קולי. בעוד שהבורדר קולי פעיל מאוד, הפודל שקט ורגוע בבית, אך אקטיבי ונמרץ בחוץ. הפודל חברותי ומסתדר היטב הן עם אנשים והן עם כלבים אחרים.
פודלים מהסוגים הגדולים נחשבים לכלבי שמירה וציד טובים.
היסטוריית הגזע

ציורי כלבים, הדומים לפודל, נראים על קברים ומטבעות רומאיים משנת 30 לספירה. הפודל מופיע אף בציוריו של אלברכט דירר, בן המאות ה-15 וה-16. בשלהי המאה ה-18 היה הפודל כלב הלוויה העיקרי בספרד, כפי שניתן לראות בעבודותיו של הצייר הספרדי פרנסיסקו דה גויה.
מקור הפודל המוכר כיום הוא בגרמניה, ככלב ציד שאומן להביא עופות מים שנורו ונפלו למים. משמעות השם "פודל" בגרמנית היא 'להשתכשך במים'. למרות מוצאו הגרמני, הפודל נחשב לכלב הלאומי של צרפת והוא מופיע בסרטים רבים. עיצוב תסרוקת האריה המוכרת לנו כיום עוצבה כדי לעזור לכלב לשמור על עצמו בזמן הציד (פונפון בקצה הזנב כדי לשמור על יציבות ולעזור בשחייה, כפות רגליים מגולחות להליכה נוחה יותר, שיער בחזה כדי לשמור על הריאות בכניסה למים קרים). בזכות חוש הריח המפותח שלהם ורגליהם העדינות, השתמשו (בעיקר בפודלים המיניאטוריים שפותחו מאוחר יותר) לחיפוש פטריות כמהין. בזכות האינטליגנציה הגבוהה שלהם, זריזותם ומראם המיוחד התאימו הפודלים למופעי קרקס.
כיום משמש הגזע בעיקר ככלב לוויה ושעשועים. בשנות ה-60 של המאה ה-20 הפך הפודל לאחד הכלבים הפופולריים ביותר בעולם, מכיוון שפרוותו אינה נושרת, וריחו מתון יחסית לגזעים אחרים.
מאפיינים > הופעה

הפודל הוא כלב פעיל מאוד, נבון ואלגנטי, מבנה גופו ביחס נכון בין האיברים וצלליתו ריבועית. כדי להבטיח את צלליתו הריבועית, המרחק מעצם החזה ועד לעכוז צריך להיות דומה למרחק שבין הנקודה הגבוהה בכתפיים ועד לקרקע. עיני הפודל חייבות להיות כהות מאוד, צורתן סגלגלה ומבען עירני ונבון. האוזניים נופלות בצמוד לראש, החל מגובה העיניים, או מעט נמוך מהן.
מאפיינים > פרווה

בניגוד לרוב זני הכלבים, הפודל מתאפיין בשכבת פרווה אחת (ללא פרווה פנימית) של שיער צפוף ומתולתל. הפודל כמעט שאינו משיר את פרוותו ולכן הוא נחשב לכלב היפואלרגני.
עובדה זו מחייבת את בעלי הכלב לשמירה וטיפוח של פרוותו, שכוללים גיזום תקופתי וסירוק תכוף. מרקם השיער משתנה מכלב לכלב, כאשר אצל חלק מהכלבים הוא עשוי להיות קשה ואצל חלקם האחר רך יותר ומזכיר צמר גפן.
מאפיינים > צבעים

רוב הפודלים הם בעלי צבע אחיד ומועדוני גזע רבים מתירים אך ורק לכלבים בעלי צבע אחיד להשתתף בתצוגות יופי. לפודלים מגוון רחב של צבעים: לבן, שחור, אפור, חום, כסף, בז', אפרסק, אדום, קרם, ועוד.
פרוות הפודל אחידה במרקמה ובגוון אחיד סמוך לעור. בכלבים בצבע כחול, אפור, כסוף, חום ובצבע אפרסק, יכול שיהיו גוונים של אותו הצבע בפרוות הכלב, כאשר פרוות האוזניים עשויה להיות כהה יותר. אף שכלבים בעלי פרווה בגוון אחיד לחלוטין, עדיפים על אלה שפרוותם מגוונת, תופעה זו כשלעצמה אינה מהווה פגם. לכלבים חומים ובצבע קפה, האף, שולי האוזניים והשפתיים יהיו בצבעים חיים יותר ואילו העיניים תהיינה בצבע ענבר כהה. בכלבים בצבע שחור, כחול, אפור, כסוף, קרם ולבן, האף, שולי העיניים, השפתיים והציפורניים שחורים, או בצבע הכלב. צבע לא מתאים באף, בשפתיים או בשולי העיניים, הוא פגם משמעותי בכלב זה.
קיימים אף פודלים בהרכבי צבעים: פרטי, טוקסידו וכתם. פרטי פודל (Parti Poodle) הוא פודל שבו יש כתמים כהים על פרווה לבנה. טוקסידו פודל הוא כלב עם שטח נרחב של פרווה לבנה (40% או יותר) בעיקר על הצוואר, הבטן והרגליים, כאילו נפל לקערת צבע. פודל מוכתם דומה לטוקסידו אולם שטח הכתם הלבן קטן בהרבה, בדרך כלל רק כתם קטן על אצבעות הרגליים או החזה.
מאפיינים > אופי

הפודל ידוע ברמת האינטליגנציה הגבוהה שלו (שני רק לבורדר קולי), באופיו הפעיל ובצרכים החברתיים הגבוהים שלו. הפודל נזקק לפעילות פיזית ברמה גבוהה ולגירוי שכלי גבוה. בשל העובדה כי במקור שימש הפודל ככלב ציד, הזן ידוע באופיו הטריטוריאלי ובדחף שלו לרדוף ולהחזיר חפצים לבעליו. פודל ממוצע נוטה להיות חשדן כלפי זרים אולם חם במיוחד ומשפחתי כלפי בני אדם שהוא מכיר. התנהגות אגרסיבית ואלימה נחשבת לנדירה במיוחד.
פודלים ידועים גם באופיים הנוח לאילוף ומסוגלים ללמוד מגוון רחב של תרגילים, טריקים ואימוני התנהגות תוך זמן קצר במיוחד. כזן חברתי במיוחד, הפודלים זקוקים לנוכחות של בני משפחה בסביבתם והשארתם לבד לפרקי זמן ארוכים עלולה לגרום להם לחרדה ואי נוחות.
הפודל כמטפורה

אופיו הנוח, צייתנותו והיות הפודל בן לוויה נאמן, גרמו לכך שהביטוי "פודל" הפך מטפורה, כתיאור שלילי ומזלזל למי ששם עצמו בצל של "בעליו", בעל אישיות רדודה וצייתנית, המקבל סמכות ללא שיקול דעת. אחד השימושים הבולטים לכך בישראל הוא הביטוי שטבע יצחק רבין על יוסי ביילין: "הפודל של פרס". מנהיגים נוספים שסבלו מתדמית של "פודל", הוא ראש ממשלת בריטניה לשעבר, טוני בלייר, שסבל מתדמית של "הפודל של אמריקה" בתקופת מלחמת עיראק.
הערות שוליים

↑  היסטוריה של הפודל, באתר Bark Bytes
↑  Heather Thomas, America’s Popular Dog Breeds, 1900-1960 | Headlines & Heroes, The Library of Congress, ‏2023-05-09
↑  כלבים היפואלרגניים - 20 גזעי כלבים לאנשים עם אלרגיה, המרכז הישראלי לביטוח חיות מחמד, 2022
↑  כלבים היפואלרגניים - 23 סוגי כלבים שלא מסירים שיער, באתר "כלב נבון" wisedog.co.il
↑  AKC: The Poodle
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007563138105171  NDL: 01179103  NKC: ph115959 
פודל מיניאטורי
כלבה מתת-גזע פודל ננסי
מקדש אתנה ניקה

מקדש אתנה ניקה הוא מקדש קטן הממוקם בקצה המערבי של האקרופוליס באתונה, בנוי במקום גבוה ובולט ביותר, היישר מעל שוליו של מבנה הכניסה (פרופיליאה) לאקרופוליס. זה היה מקום פולחנה של האלה אתנה, תחת הכינוי המלווה (אפיטט) אתנה-ניקה, לאמור אלת הניצחון (לעומת אפיטטים אחרים שלה כמו פוליאס, פרומכוס, פרתנוס). בגלל המיקום בראש המצוק נוצר צורך להקיף את מתחם המקדש במעקה אבן, שזכה להיות מעוטר מתבליטים.
ליקוי ירח חלקי מעל מקדש אתנה ניקה, 7 באוגוסט 2017.
במאה השנייה לפנה"ס תיאר הגאוגרף והנוסע פאוסניאס את המקדש הזה, ואת הפסל שניצב בתוכו. התיאור מדגיש שלפסל אין כנפיים כמקובל בדרך כלל לתיאורי האלה ניקה, וכינה אותו אתנה-אפטרוס (אתנה חסרת הכנפיים). לכך נוסף הסיפור / אגדה שזו הייתה משאלת לב של האתונאים, למנוע מאלת הניצחון לעוף ולעזוב את העיר.
מקדש אתנה ניקה כחלק מהאקרופוליס של אתונה הוכרז בשנת 1987 כאתר מורשת עולמית.
מבנה

זהו מקדש בנוי שיש שהוא אמפי-פרוסטילוס (בעל טור עמודים קדמי ואחורי), טטרסטילוס (של ארבעה עמודים בכל צד). העמודים ומערכת הקורות הם בסדר האיוני. במחצית המאה השישית לפנה"ס, ניצב כאן מקדש בנוי עץ, עם פסל עץ של אתנה האוחזת בקסדה ובפרי הרימון. מבנה זה חרב בפלישה הפרסית של שנת 480 לפנה"ס. בניין האבן נבנה בחלקה האחרון של המאה החמישית לפנה"ס, בידי האדריכל קליקרטס, לאחר השלמת בניין הפרתנון. הבניין קטן מאוד. מידות אולם המקדש הוא 4.14 x 3.78 מ' בלבד.
תבליטים

עבודות אומנות נקבעו במקדש בשלושה מקומות: בשני גמלוני המקדש (שלא שרדו), באפריז ההיקפי, ובפנים החיצוניות של קיר המעקה המקיף את המקדש משלושה עברים. באפריז מופיע בחזית המזרחית, מעל הכניסה למקדש, מועצת אלי האולימפוס המורחבת (כולל למשל את לטו, אימם של ארטמיס ואפולו). באפריז בשלושת הצדדים האחרים מופיעים תיאורי מלחמות. יש שזיהו כאן מלחמות מיתולוגיות, ויש חוקרים שזיהו מלחמות היסטוריות (מרתון, קרב סלמיס, פלטיאה), שכן ניתן להבחין בלבוש הלוחמים כאשר היוונים הם עירומים, ואילו מכנסיים ארוכים מאפיינים את הלוחמים הפרסים.
התבליטים השלמים והיפים יותר הם אלה של מעקה האבן. הם מתארים את אתנה ניקה בגרסאות ובתנוחות שונות. הראשים והפנים של כל הדמויות הושחתו בעת העתיקה (איקונוקלאזם), אך מן היתר שרד הרבה. בולט כאן ה'סגנון העשיר' המאפיין את הפיסול בסופה של המאה החמישית לפנה"ס, הניכר בקפלי הבד הרבים בבגדיהן של הדמויות. ניקה מופיעה כאן פעמים רבות, תמיד מכונפת (לעומת הפסל חסר הכנפיים שבתוך המקדש). המפורסם שבתבליטים הוא של ניקה המתירה את סנדלה.
חפירות ושיקום

זמן קצר לאחר מלחמת העצמאות היוונית מעול השלטון העות'מאני, בשנת 1835, חשפו שני אדריכלים: אדוארד שאוברט וכריסטיאן הנסן את אבני המבנה ההרוס ובנו אותו מחדש בדיוק רב, בהדרכת סימני מַחברי המתכת המקשרים בין האבנים (אינם נראים מבחוץ). בשנים 1936–1940 המבנה פורק והוקם פעם נוספת וזה המבנה הקיים כיום. בשנים האחרונות הוסרו מהמבנה כל התבליטים והועברו למוזיאון האקרופוליס (נפתח ביוני 2009), ואילו במבנה שבשטח נקבעו העתקים.
לקריאה נוספת

G. Gruben, Die Tempel der Griechen4,Hirmer Verlag Muenchen, 1986, pp. 188-193.
הערות שוליים

↑  פאוסניאס, תיאורה של יוון I, 22, 4 ואילך
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007290558905171  NLG: 8745  VIAF: 316594191   WorldCat (עם VIAF): 316594191 
תבליט ניקה הפונה בכפיפה קלה שמאלה ונראית מסירה את סנדלה
גויאבות

ערך זה עוסק בסרט ישראלי. אם התכוונתם לסוג של צמח ממשפחת ההדסיים, ראו .
| --- | --- |

 בימוי:  קובי מחט
 הופק בידי:  סרטי יונייטד קינג הילה ערן הפקות
 תסריט:  קובי מחט אלון גור אריה
 עריכה:  זוהר סלע
 שחקנים ראשיים:  נאיה פדרמן מיכאל גולן גלמי חנה לסלאו יובל שם-טוב חיים אוסדון מאיר סוויסה יהורם גאון
 מוזיקה:  חזי שקד
 צילום:  רמי אגמי
 מדינה:  ישראל ישראל
 חברת הפקה:  סרטי יונייטד קינג
 חברה מפיצה:  סינמה סיטי
 הקרנת בכורה:  ישראל 2 ביולי 2015
 משך הקרנה:  80 דקות
 שפת הסרט:  עברית
 סוגה:  ילדים, קומדיה
 תקציב:  1,792,702 ש"ח
 הכנסות:  1,925,712 ש"ח (מהקרנות בבתי קולנוע בארץ במהלך 2015 בלבד)
 דף הסרט ב־IMDb
גויאבות הוא סרט ילדים קומי ישראלי אשר צולם בשנת 2014 ויצא לבתי הקולנוע ב-2 ביולי 2015. בסרט מככבים נאיה פדרמן, מיכאל גולן, חנה לסלאו, יובל המבולבל, הדוד חיים, מאיר סוויסה ויהורם גאון. את הסרט ביים קובי מחט, שכתב את התסריט ביחד עם אלון גור אריה. את הסרט הפיקה חברת סרטי יונייטד קינג בשיתוף עם חברת הילה ערן הפקות.
עלילת הסרט

בבניין המשותף שבמועצה המקומית הקטנה גרות שלל דמויות מצחיקות ומשונות, אנושיות ובובות: פרצ'יק (בדיבוב של צביקה פורמן) הבובה המשמש כאב הבית וכמספר הסיפור, הספר ג'ובאני (יובל שם-טוב), ירדוס החופף (בובה בפאניקה תמידית) והכלב שליכטה, שכנה רכלנית, ג'ורנו (רון קופמן) העובד בסופר השכונתי, וגם דייר מסתורי שאף אחד לא ראה מעולם.
השאיפה הגדולה של היישוב הצנוע היא להפוך לעיר. זה גם יקרה ממש בקרוב, כשמניין התושבים יגיע סוף סוף ל-10,000 איש. כדי לדעת על מועד ההגעה למספר הנכסף, הציבו את השומר בוריס (יהורם גאון) בכניסה ליישוב, שמשייה צבעונית ורק חול וחול מסביבו, הוא עומד ליד קאונטר ידני ומוסיף מספר עבור כל תושב שעובר לגור ביישוב. אל הקלחת המשותפת עוברת משפחה חדשה זוג הורים (עודד מנשה ועדן הראל) עם בתם בילי (נאיה פדרמן), ילדה שובבה ומצחיקה שנהנית לגלות את הפינות הקסומות בבניין המשותף ובעיקר את עץ הגויאבות, שבתחתיתו ערסל ועל ענפיו בית עץ.
טוביה אבן צור (מאיר סויסה) ראש המועצה העשיר שגר בבית הסמוך הוא חסר חוט שדרה אמיתי אבל העוזרת האישית שלו, קונטסה (חנה לסלאו) שונאת את העץ שפירותיו גדלים ממש בביתו של ראש המועצה. קונטסה מחליטה שאת העץ ה"מזלזל" יש לעקור. בנוסף לכל הצרות האלה, בתור התינוקת הראשונה שנולדה ביישוב, היא גם מרגישה שמן הראוי שלעיר החדשה יקראו על שמה, ושוכרת את דוד חיים (חיים אוסדון) שיעקור את העץ.
במהלך הסרט נלחמת בילי בהחלטות ראש המועצה ועוזרתו האישית כדי להשאיר את העץ על תילו, וסוחפת אחריה במחאה חברתית את דיירי הבניין והמועצה כולה. הניצחונות הקטנים של בילי במאבק מביאים את קונטסה העוזרת האישית להסלמת הפעילות נגד העץ והדיירים. בוריס, השומר בכניסה, מגלה שבמקום לעבור ליישוב תושבים דווקא עוזבים והחלום על עיר עתידית הולך ונגוז. בילי מגלה שכדי לשמור על העץ נחוץ מאבק אמיתי. במהלך הסרט היא מוצאת גם חברות אמיתית עם אסף (מיכאל גולן גלמי), האחיין של טוביה אבן צור, למורת רוחה של משפחתו.
בסוף הסרט מתגלה הדייר המסתורי שהוא בעצם אחיה הבכור של קונטסה, לופו, ואז לבילי נולד אחיה הקטן שהוא התושב ה-10,000 של תל גויאבה. התושבים הופכים את היישוב לתל גויאבה על שם עץ הגויאבות, שניצל על ידי בילי ואסף.
שחקנים ודמויות

| שם הדמות | שם השחקן/ית | אודות הדמות |
| --- | --- | --- |
| בילי | נאיה פדרמן | ילדה נחמדה ושובבה, ביתם של עודד ועדן וחברתו של אסף, היא עברה עם הוריה ליישוב הקטן שהוא כמעט עיר כדי לגור שם, מנסה להציל את הגויאבות מפני קונטסה. |
| אסף | מיכאל גלמי | האחיין הצעיר של טוביה אבן צור ראש המועצה, נפגש עם בילי כאשר טמן לה מלכודת, אוהב לשבת איתה על עץ הגויאבות, למרות זאת הוא לא אחראי לגידוד עץ הגויאבות. כשהוא מציע לבילי בייגלה היא מסרבת לאכול אותו כי היא לא אוהבת שומשום. |
| קונטסה | חנה לסלאו | הנבלית הראשית בסרט, מזכירתו של טוביה אבן צור ראש המועצה. היא התינוקת הראשונה שנולדה, והיא רוצה לכרות את עץ הגויאבות כדי לבנות עיר עם גורדי שחקים וכביש מהיר כדי שהעיר יקרה על שמה. בסוף הסרט מתגלה הדייר המסתורי במרתף שהוא אחיה הבכור שלה והיא נתפסת על ידי ג'ובאני וירדנוס. |
| ג'ובאני הספר | יובל שם-טוב | הספר של הרחוב החדונים 3, בעל כרבולת על קרחתו, אחד מתושבי הבניין, עשה בטעות תספורת גרועה לקונטסה, רודף אחרי הכלב שליכטה כדי לספר אותו, דמותו של ג'ובאני נוצרה מהדמות יובל המבולבל אחד מכוכבי הילדים האהובים בישראל. |
| דוד חיים | חיים אוסדון | כוכב הילדים האהוב בישראל אשר הוא עובד עירייה שנשכר על ידי קונטסה לעקור את העץ, אבל בילי ששכנעה אותו לא לעקור את עץ הגויאבות הפכה אותו לאחד מהמגנים להצלת עץ הגויאבות, לרוב נמצא עם ג'ובאני. |
| טוביה אבן צור | מאיר סויסה | דודו של אסף, ראש המועצה העשיר שגר בבניין ראשות העיר עם קונטסה. בשל גויאבה שנפלה עליה, מצווה עליו קונטסה להוציא צו להריסת עץ הגויאבות, בסופרמרקט הוא מתחפש לאישה כדי לדבר עם התושבים. |
| בוריס | יהורם גאון | השומר האדיב של רחוב החרדונים 3; בסוף הסרט הוא הופך את רחוב החרדונים 3 לתל גויאבות. |
| כתבת | הילה ערן | כתבת החדשות הבלונדינית שאומרת לכולם שהעץ הגויאבות עומד להיגדע. |
| ג'ורנו | רון קופמן | אחד השכנים בבניין רחוב החרדונים 3. |
| עודד | עודד מנשה | אבא של בילי ובעלה של עדן. |
| עדן | עדן הראל | אמא של בילי ואשתו של עודד, שבקרוב עומדת ללדת אח קטן לבילי. |
| ענבלי | ענבלי בא לי | כוכבת ילדים אשר היא אחת השכנים בבניין רחוב החרדונים 3. |
| עדנה | אתי פולישוק | אחת השכנים בבניין רחוב החרדונים 3. |