stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בג"ץ ברמן נגד שר הפנים
פסק הדין > החלטה

לאחר הדיונים הרבים, פסיקת בג"ץ בנושא הייתה ששר הפנים פעל שלא כחוק מפני שדחה את בקשותיהם של המתנגדים לניתוק להביע את בקשותיהם בפניו ושהחלטתו בנושא בטלה מהתאריך ט"ז בחשון תשי"ט (1958.10.3). כתוצאה מהפסיקה חזרה השכונה להיות תחת חסותה של עיריית תל אביב-יפו. "אני מסכם איפוא ואומר שבנסיבות העניין שלפנינו לא היה מן הדין לדחות את בקשת המבקשים להתקבל לראיון אצל השר או אצל מישהו אחר מטעמו. מטעם זה — ומבלי להביע דעה על השאלות הכלליות שנתעוררו במשפט זה — מסכים אני לעשיית הצו לצו־החלטי. לפיכך הוחלט לעשות את שני הצווים־על־תנאי החלטיים. המשיב ישלם, כהוצאות המשפט ושכר־טרחת עורך־דין (כולל), למבקשים בתיק 3/58 סך — 200 לירות, ולמבקשת בתיק 9/58 סך — 200 לירות."
ראו גם

רשות מקומית
לקריאה נוספת

"יונה ברמן, ואח' נגד שר הפנים – בג"ץ מס 3/58; "יצהר" חרושת שמנים ישראלית בע"מ נגד שר־הפנים –בג"ץ מס' 9/58", פסקי דין יב
הערות שוליים

↑  פסקה 2ג לפסק השופט זילברג, עמ' 1497
↑  פסקה 6ב לפסק השופט זילברג, עמ' 1500
↑  פסקה 14א לפסק השופט זילברג, עמ' 1510
↑  פסק השופט ויתקון, עמ' 1511 פסקה ז
האספה החוקתית של הודו

| --- | --- |

 מדינה:  הודו הבריטית, הודו
 סוג:  בית מחוקקים חד-ביתי, אספה מכוננת
 היסטוריה
 תקופת הפעילות:  9 בדצמבר 1946 – 25 בינואר 1950 (3 שנים)
 רשות יורשת:  הפרלמנט ההודי (1950) האספה החוקתית של פקיסטן (1947)
 הרכב
 מספר מושבים:  389 דצמבר 1946 יוני 1947) 299 (אוגוסט 1947 ינואר 1950)
 
       הקונגרס הלאומי ההודי (208)        הליגה המוסלמית       אחרים (המפלגה הקומוניסטית של הודו, הינדו מהסבהה, שירומאני אקאלי דאל, עצמאים ועוד) (15)        מדינות נסיכותיות (93)
 מנהיגים
 יושב ראש:  ראג'נדרה פראסאד 
 
האספה החוקתית של הודו (באנגלית: Constituent Assembly of India) הייתה אספה מכוננת ובית מחוקקים שכיהן בהודו הבריטית ודומיניון של הודו. האספה כונסה בדצמבר 1946 בהודו הבריטית כמייצגת תת היבשת כולה, ובעקבות ההחלטה על חלוקת הודו פרשו נציגי המחוזות שהיו לפקיסטן ביוני 1947 מהאספה והקימו אספה חוקתית נפרדת. האספה אימצה את חוקת הודו ב־26 בדצמבר 1949, והיא נכנסה לתוקף ב־26 בינואר 1950, כשהאספה הופכת לבית המחוקקים הזמני של הרפובליקה. האספה פוזרה לאחר הבחירות הראשונות בהודו שלאחר עצמאותה, שנערכו בשלהי 1951 ותחילת 1952.
רקע

הדרישות הראשונות לכונן אספה חוקתית מטעם אנשי הודו שתכתוב את חוקתה, הושמעו בשלהי מלחמת העולם הראשונה ובין היתר בעקבות ההכרזה על הזכות להגדרה עצמית שהושמה במרכז בעקבותיה. ב־1924 העלתה מפלגת סאוורג', הזרוע הפרלמנטרית של הקונגרס הלאומי ההודי, באספה המחוקקת האימפריאלית את הדרישה לכתיבת חוקה להודו בידי תושבי הודו תובא לאישור הפרלמנט הבריטי, דרישה שהועלתה באספה גם ב־1925. מזכיר המדינה לענייני הודו, לורד בירקנהאד (אנ'), דחה את הדרישה ואתר את חברי המפלגה לכתוב חוקה שתתקבל על חלק נרחב באוכלוסיית הודו.
ב־1934, בעקבות התתקדמות הממשל הבריטי לקראת כתיבת חוק ממשלת הודו, 1935, הועלה הרעיון לאספה חוקתית הודית. בוועידה של מפלגת סאוורג' בראנצ'י במאי 1934 קיבלה המפלגה החלטה הקוראת לכינון אספה חוקתית הודית, וועדה של המועצה המנהלת של הקונגרס הלאומי ההודי קיבלה החלטה דומה בוועדיה בפתנה מאוחר יותר באותו חודש. לעומתם, הליגה המוסלמית, המפלגה הקומוניסטית של הודו, מדינות נסיכותיות שונות ליברלים הודים התנגדו לאספה שכזו.
עם פריצת מלחמת העולם השנייה הכריז המושל הכללי של הודו ויקטור הופ, המרקיז השני מלינלית'גו מלחמה על גרמניה הנאצית מטעם הודו הבריטית. ההחלטה, שקובלה ללא היוועצות עם הממשל הנבחר החדש גרמה לקונגרס הלאומי ההודי לפרוש ממערכות הממשל שהוקמו עד אז ולדרוש את עצמאות הודו והקמת אספה חוקתית שתכתוב לה חוקה. באוגוסט 1940 הכריז המושל על קבלת הדרישה לאספה חוקתית, שתוקם לאחר תום המלחמה. ב־1942 הוכרזה השיטה לכינון האספה החוקתית, כשנקבע כי לאחר תום המלחמה וקיום בחירות לאספות המחוקקות, שקיומן נמנע עקב המלחמה, כלל חבריהן יפעלו כחבר אלקטורים לבחירת חברי האספה, על בסיס ייצוג מחוזי.
במאי 1946 הצהריה משלחת הקבינט הבריטי על הקמת האספה החוקתית, וחבריה נבחרו בחודשים הבאים על ידי חברי האספות המחוקקות של מחוזות הודו הבריטית, שחבריהן נבחרו בבחירות ב־1946. בבחירות לאספות המחוקקות זכתה מפלגת הקונגרס ברוב מוחלט במושבים הכללים (=הינדואים) בעוד הליגה המוסלמית זכתה במושבים שנועדו למוסלמים. גם בבחירות אלו היו הבחירות היו נפרדות למוסלמים (78, בפועל נבחרו 80), סיקים (4, בפועל נבחרו 5), קאסטות נמוכות (33), נוצרים הודים (7), אדיוואסי (5), אנגלו־הודים (3), פרסים (3) וכללי (=הינדואים, 160). מבין נציגי המדינות הנסיכותיות הוחלט במשא ומתן שהנציגים ימונו בחלוקה של מחצה למחצה, חציים בידי שליטי המדינות השונות, ומחציתם בידי חבר אלקטורים.
האספה

האספה החוקתית התכנסה לראשונה ב־9 בדצמבר 1946. הליגה המוסלמית החרימה את כינוסי האספה, והמדינות הנסיכותיות בתורן נמנעו ברובן מלהצטרף אליה בתחילה. בעקבות כך, בכינוסה הראשון של האספה היו 211 נציגים בלבד. הליגה המוסלמית לא הצטרפה לאספה ותחת זאת ב־3 ביולי 1946 הוקמה האספה החוקתית של פקיסטן עבור השטחים שנועדו להיכלל במדינה החדשה בעקבות חלוקת הודו, ומערב בנגל ומזרח פנג'אב, שנותרו בשטח שנועדו להודו, קיימו בחירות חדשות. לעומתה, מרבית המדינות הנסיכותיות הצטרפו עם הזמן לאספה, שמנתה בדצמבר 1947 299 נציגים, 229 שנבחרו מהמחוזות השונים, ו־70 נציגים שמונו על ידי 29 מדינות נסיכותיות.
ב־15 באוגוסט 1947 הפכה הודו לדומיניון, והסמכות הניהולית עברה לידיים הודיות. בעקבות כך פוזרו האספה המחוקקת האימפריאלית ומועצת המדינה, שני הגופים המחוקקים הנבחרים שהוקמו ב־1919, והאספה הפכה גם לבית המחוקקים של הדומיניון של הודו.
ב־29 אוגוסט 1947 החליטה האספה להפריד בין דיוניה כאספה מכוננת לדיוניה כבית נבחרים. האספה הייתה מתכנסת לדיונים נפרדים במקומות שונים תחת כובעיה השונים, והיא נוהלה בידי שני יושבי ראש נפרדים: ראג'נדרה פראסאד עמד בראש האספה החוקתית וגנש וסודאב מוולנקר (אנ') עמד בראש הבית הנבחרים. באותו תאריך הקימה האספה את ועדת הניסוח בראשות בהימראו ראמג'י אמבדקר, שהייתה אחראית לקביעת הנוסח של החוקה.
האספה עסקה במשך 11 מושבים על החוקה: בששת המושבים הראשונים אושרו הצהרת מטרות הייסוד של החוקה, וששת המושבים הנותרים הוקדשו לליבון נוסח החוקה.
ב־26 בדצמבר 1949 אימצה האספה את חוקת הודו, והיא נכנסה לתוקף ב־26 בינואר 1950. בעקבות כך הפכה האספה הופכת לבית המחוקקים הזמני של הרפובליקה, שכהנה במשך כשנתיים נוספות עד עריכת הבחירות ללוק סבהה בשלהי 1951 ותחילת 1952. לאחר הבחירות כונס הלוק סבהה, שהחליף את האספה כבית המחוקקים.
הרכב

המספר הכולל של חברי האספה הגיע ל־389, כש־292 ייצגו את מחוזות הודו הבריטית, 93 את המדינות נסיכותיות ו־4 למחוזות הנציבים הכלליים - דלהי, אג'מר-מרווארה, בלוצ'יסטן וקורג.
| הברכב לפי מחוזות ומדינות> מחוז.מחוזות הודו הבריטית | הברכב לפי מחוזות ומדינות> נציגים.מחוזות הודו הבריטית | הברכב לפי מחוזות ומדינות> מדינה.מדינות נסיכותיות | הברכב לפי מחוזות ומדינות> נציגים.מדינות נסיכותיות | הברכב לפי מחוזות ומדינות> מחוז.מחוזות נציבים | הברכב לפי מחוזות ומדינות> נציגים.מחוזות נציבים |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| מדראס | 49 | אלאוור | 1 | דלהי | 1 |
| במוביי | 21 | ברודה | 3 | אג'מר-מרואה | 1 |
| בנגל |  | בופאל | 1 | בלוצ'יסטאן | 1 |
| מערב בנגל | 19 | ביקנאר | 1 | מחוז קורג | 1 |
| המחוזות המאוחדים | 55 | קוצ'ין | 1 |  |  |
| פנג'אב |  | גוואליור | 4 |  |  |
| פנג'אב המזרחית | 12 |  |  |  |  |
| ביהר | 36 |  |  |  |  |
| סך הכל | 292 (192) | סך הכל | 93 (11) |  |  |
| מפלגה | מפלגה | מושבים |
| --- | --- | --- |
|  | הקונגרס הלאומי ההודי | 208 |
|  | הליגה המוסלמית | 73 |
|  | שירומאני אקאלי דאל | 3 |
|  | מפלגת האיחוד (פנג'אב) | 3 |
|  | המפלגה הקומוניסטית של הודו | 1 |
|  | פדרציית הקאסטות הנספחות | 1 |
|  | עצמאים | 8 |
מקור
הערות שוליים

1 2 3  Gurmukh Nihal Singh, The Idea of an Indian Constituent Assembly, The Indian Journal of Political Science vol. 2, no. 3, 1941, עמ' 255–72‏, JSTOR 42742997
1 2  P. K. Sibgh, Role of the Congress in the Framing of India's Constitution, The Indian Journal of Political Science vol. 51, no. 2, 1990, עמ' 153–71‏, JSTOR 41855484
↑  P. C. Alexander, The Proposed Constituent Assembly: Can It Solve India’s Constitutional Problems ?, The Indian Journal of Political Science vol. 7, no. 3, 1946, עמ' 434–39‏, JSTOR 42743124
↑  Rohit De, Ornit Shani, , Assembling India’s Constitution: Towards a New History, Past & Present, 2023 doi: 10.1093/pastj/gtad009
↑  Sangam Lal, The Muslim League and the Constutuent Assembly of India, Proceedings of the Indian History Congress vol. 42, 1981, עמ' 495–502‏, JSTOR 44141168
↑  Making of the constituent assembly, Jargn Josh
↑  The Constitution Framers, constitutionofindia.net
↑  The early years of India's Parliament, PRS Legislative Research
1 2  ד"ר הרנס סינג, החוקה החדשה של הודו, המזרח החדש 2, חוברות 1–4, אוקטובר 1950 / חשון תשי"א
↑  Granville Austin, The Indian Constitution: Cornerstone of a Nation, Clarendon Press Oxford, 1966, עמ' 10
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007262801505171  CiNii: DA07152277  ISNI: 0000 0001 0683 5867  LCCN: n50079974  NLA: 35659162  VIAF: 127815531   WorldCat (עם VIAF): 127815531
התאחדות הכדורגל הסקוטית

| --- | --- |

 ענפי ספורט:  כדורגל
 תחום השיפוט:  סקוטלנד סקוטלנד
 השתייכות:  פיפ"א   אופ"א   ועדת הכדורגל הבינלאומית
 תאריך ההשתייכות:  (פיפ"א) 1910   (אופ"א) 1954   (ועדת הכדורגל הבינלאומית) 1886
 מיקום המטה:  האמפדן פארק, גלאזגו, סקוטלנד
 נשיא:  קמפבל אוגילבי
 תאריך ייסוד:  1873
 http://www.scottishfa.co.uk/
הלוגו שהיה בשימוש עד 30 בנובמבר 2012
התאחדות הכדורגל הסקוטית היא מנהלת הכדורגל בסקוטלנד והיא האחראית לשליטה ולפיתוח של הכדורגל בסקוטלנד. חברי ההתאחדות כוללים מועדונים בסקוטלנד, עמותות לאומיות ועמותות מקומיות. היא הוקמה בשנת 1873, מה שהופך אותה להתאחדות לכדורגל הלאומית השנייה בעולם (הראשונה היא התאחדות הכדורגל האנגלית).
התאחדות הכדורגל הסקוטית חברה בוועדת הכדורגל הבינלאומית, המועצה האחראית על קביעת החוקים של משחק הכדורגל. התאחדות הכדורגל הסקוטית היא חברה מייסדת של אופ"א וחברה בפיפ"א. מקום מושבה הוא בהאמפדן פארק בגלאזגו. בנוסף, מוזיאון הכדורגל הסקוטי נמצא גם הוא שם.
ההתאחדות הכדורגל הסקוטית אחראית לתפעול של נבחרת סקוטלנד בכדורגל, הגביע הסקוטי ולמספר מפעלים נוספים של הכדורגל בסקוטלנד.
היסטוריה

בעקבות היווצרות מועדוני הכדורגל המוקדמים של סקוטלנד ב-1860, ענף הכדורגל בסקוטלנד צמח במהירות אך ללא מבנה פורמלי, ומשחקים לעיתים קרובות היו נקבעים באופן אקראי ולא סדיר.
קווינס פארק, מועדון מגלאזגו שנוסד בשנת 1867, נטל את ההובלה, ולאחר פרסום בעיתון של גלאזגו בשנת 1873, נציגים משבעה מועדונים - קווינס פארק, קליידסדל, עמק לוואן, דומברק, ת'רד לאנארק, המזרח וגרנוויל - השתתפו בפגישה ב-13 במרץ 1873. יתר על כן, קילמרנוק שלחה מכתב וקבעה את נכונותם להצטרף.
באותו יום, שמונת מועדונים אלה יצרו את התאחדות הכדורגל הסקוטית, והחליטו על הקמת עמותה לקידום הכדורגל לפי הכללים של ההתאחדות לכדורגל. המועדונים הקשורים לעמותה זו נרשמו לשחק בגביע האתגר שהתקיים באותה שנה. הוחלט גם על ועדה שתציע את חוקי התחרות.
מנכ"ל

מנכ"ל ההתאחדות הכדורגל הסקוטית מפקח על הפיתוח הכדורגל בסקוטלנד והממשל בעניינים משמעתיים, והוא גם אחראי על הארגון הכללי של הצד הלאומי. אחד התפקידים הבולטים של המנכ"ל הוא לשכור ולפטר מנהלים בנבחרת סקוטלנד בכדורגל. יש כבר שמונה מנכ"לים מאז 1882:
ג'ון מקדוו'ל (1882–1928)
סר ג'ורג ג'רהאם (1928–1957)
וילי אלן (1957–1977)
ארנסט ווקר (1977-1990)
ג'ים פריי (1990–1999)
דוד טיילור (1999–2007)
ג'ורדון סמית (2007–2010)
סטיוארט ריגן (2010-הווה)
נבחרות לאומיות

התאחדות הכדורגל הסקוטית אחראית בכדורגל גברים על: נבחרת סקוטלנד בכדורגל, נבחרת סקוטלנד בכדורגל ב', נבחרת סקוטלנד בכדורגל עד גיל 21, נבחרת סקוטלנד בכדורגל עד גיל 19, נבחרת סקוטלנד בכדורגל עד גיל 18 ונבחרת סקוטלנד בכדורגל עד גיל 17. ובכדורגל נשים על: נבחרת סקוטלנד בכדורגל נשים, נבחרת סקוטלנד בכדורגל נשים עד גיל 19 ונבחרת סקוטלנד בכדורגל נשים עד גיל 17.
תחרויות מועדונים

התאחדות הכדורגל הסקוטית מארגנת את הגביע הסקוטי וגביע הנוער הסקוטי. למרות שההתאחדות אינה מעורבת בפעילות היום-יום של SPFL או תחרויות ליגה אחרות, היא ממנה את השופטים למשחקים בליגות אלה.
רישוי מועדון

התאחדות הכדורגל הסקוטית מעודדת את איכות הממשל במועדוני כדורגל באמצעות מערכת של רישיונות מועדונים. כל המועדונים החברים בהתאחדות נבחנים מדי שנה בארבעה תחומים (טענה, תמיכת הקבוצה הראשונה, תמיכת קבוצת הנוער, וממשל), ואם הוא מתאים, יוענקו לו רישיון לפי רמות: בזהב, כסף וארד. החל מינואר 2015, רישיונות רמה-זהב זכו רק שני מועדונים, סלטיק והיברניאן. כל המועדונים ב-SPFL נדרשים להיות מורשים מרמת ארד ומעלה.
מועדוני חבר

נכון למרץ 2015, 84 מועדונים חברים בהתאחדות הכדורגל הסקוטית, הכוללים:
כל 42 המועדונים ב-SPFL
כל 18 המועדונים בליגת כדורגל היילנד
12 מועדונים בליגת כדורגל השפלה (כולם מלבד BSC גלאזגו ואוניברסיטת סטירלינג)
4 מועדונים בליגת הכדורגל מזרח סקוטלנד: המספנה בורנטיסלנד, עגלות שיירות מדינה, קולדסטרים ו־Hawick רויאל אלברט
3 מועדונים בליגת הכדורגל דרום סקוטלנד: ניוטון סטיוארט, St Cuthbert Wanderers ו־Wigtown & Bladnoch
3 מועדונים זוטרים: הבנקים אוו' די, גירבן ולינלית'גוו' רוז
2 מועדוני חובבים: אוניברסיטת גלאזגו וגולספי סאתרלנד
הערות שוליים

1 2  היסטוריה קצרה של ההתאחדות הכדורגל הסקוטית
| כדורגל בסקוטלנד סקוטלנד |
| --- | --- | --- |
| ניהול | התאחדות הכדורגל הסקוטית • SPFL • קבוצות • אצטדיונים • תחרויות |  |
| תחרויות ליגה | הפרמיירשיפ הסקוטית • הצ'מפיונשיפ הסקוטי • הליגה הסקוטית הראשונה • הליגה הסקוטית השנייה • מבנה הליגות |  |
| תחרויות גביע | הגביע הסקוטי • גביע הליגה הסקוטית • גביע האתגר הסקוטי |  |
| נבחרות | הנבחרת הלאומית • הנבחרת הצעירה |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1022333-2  LCCN: no2012035498  VIAF: 153061622   WorldCat (עם VIAF): 153061622 
שלט אצולה
יוז'ף פוגאן

| --- | --- |

 לידה:  8 בנובמבר 1886 בודפשט, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 הוצאה להורג:  8 בפברואר 1938 (בגיל 51) מוסקבה, ברה"מ 
 שם לידה:  Schwartz József 
 מדינה:  הונגריה 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת אטווש לוראנד 
 שפות היצירה:  הונגרית, רוסית 
 
יוז'ף פוגאן (במקור עד 1903 יוז'ף שוורץ, בהונגרית: Pogány József; בודפשט, 8 בנובמבר 1886 – מוסקבה, מקום הוצאה להורג קומונארקה, 8 בפברואר 1938) היה פוליטיקאי, עיתונאי, מבקר ספרות יהודי-הונגרי אחד מקומיסרי העם של הרפובליקה הסובייטית ההונגרית, חבר האינטרנציונל הקומוניסטי, חבר בוועד המנהל של המפלגה הקומוניסטית של ארצות הברית בשם ג'ון פפר.
ביוגרפיה

פוגאן נולד במשפחה יהודית ענייה בפשט ולימודיו היוו מאמץ כספי גדול עבור הוריו. לאחר סיום בחינות הבגרות למד שפות, כדי להיות מורה לצרפתית, לגרמנית ולהונגרית ובזמן זה התוודע למרקסיזם. בשנת 1905 הצטרף למפלגה הסוציאל-דמוקרטית ההונגרית, ובחר במקצוע העיתונאות במקום במקצוע ההוראה. משנת 1910 הוא היה חבר הסגל של העיתון וכתב העת נפסבה (Népszava) ו"סוציאליזם". כמבקר ספרות, הוא עמד בראש ההשקה של סדרה בשם "הספרייה העולמית" בנושא חינוך עובדים, וכתב מאמרי מבוא לכרכים שלה. עמדתו הייתה חיובית לגבי המשורר אנדרה אדי והמגמה הספרותית החדשה שהוביל. הוא היה אחד הנציגים הראשונים של האסתטיקה הספרותית המרקסיסטית בהונגריה. יוז'ף פוגאן, עיתונאי צעיר, הצטרף לתא הבונים החופשיים הרדיקלי "מרטינוביץ" בשנת 1912 וכן היה פעיל בחוג גלילאו לאחר פרוץ מלחמת העולם הראשונה הוא היה חייל בחזית ואחר כך כתב צבאי וכתב יצירות נגד מלחמה (משפטו של פרידריך אדלר, פשעי מפלגת הפועלים). בשנת 1918 עזבו כל הסוציאל-דמוקרטים את תאי הבונים החופשיים לפי הוראת המפלגה וביניהם גם יוז'ף פוגאן, יוז'ף דינר- דינש, ז'יגמונד קונפי, זולטאן רונאי, יוז'ף ואגו.
מהפיכת החרציות והרפובליקה הסובייטית

בסתיו 1918 הצטרף פוגאן לאופוזיציה השמאלית של המפלגה הסוציאל-דמוקרטית ה-MSZDP. הוא הפך לאחד ממנהיגי מהפכת החרציות, וראש המועצה הצבאית בבודפשט (המועצה הצבאית בבודפשט הייתה גוף מהפכני שהוקם בשנת 1918 לאחר התמוטטות החזית האיטלקית, והיא הורכבה משבים הונגרים, חיילים פשוטים, קצינים זוטרים, וקצינים שחזרו מהחזית ברוסיה. בראשם עמד תחילה איש חיל האוויר אימרה צ'רניאק. פעילותו וכישוריו של פוגאן בגוף זה היו מאוד שנויים במחלוקת.
בדצמבר 1918 הוא עדיין מחה נגד מערכת התעמולה הקומוניסטית במועצה הצבאית. באביב 1919 היה מוכן לשתף פעולה עם הקומוניסטים, ולמעשה הוא עצמו הפך לקומוניסט והיה אחד החותמים על ההחלטה שהכריזה על איחוד שתי מפלגות הפועלים ליצירת דיקטטורה של הפרולטריון. הוא מילא תפקיד ברפובליקה הסובייטית ההונגרית כקומיסר העם, לענייני צבא, לחוץ ואחר כך לחינוך. בצבא האדום ההונגרי היה מפקד הגיס השני. לאחר התפטרותו של הגנרל אאורל שטרומפלד, מפקד הצבא האדום הפך למעשה למנהיג הצבא. כנגד מושג גיוס החובה הכללי של טיבור סמואלי, ועדה של המועצה המהפכנית הוקמה ב-24 במרץ 1919 ועדה בת השלושה חברים (בלה קון, וילמוש בהם ויאקאב ולטנר). הוועדה תמכה בסופו של דבר בתפיסת גיוס הצבא של פוגאן, ועל בסיס זה פורסמה ההחלטה על הקמת הצבא האדום ב-25 במרץ. כתוצאה מחילוקי דעותיו עם הנהגת הצבא, פוגאני התפטר מתפקידו בצבא ב-4 באפריל (חטיבה של הצבא האדום דרשה את עזיבתו), ובשלב זה השתלטה ועדה צבאית בת חמישה חברים על הנהגת הצבא. כקומיסר העם הוא היה משתתף פעיל ותומך בצעדי ממשלת הרפובליקה הסובייטית כמו שינוי שמות מתקני צבא על מלכים לדמויות בתנועת העבודה. לשמו של פוגאני נקשר איסור הופעת המגזין ניוגט. עבודתו הספרותית שלו לא לוותה בהצלחה ברורה, מחזהו נפוליאון ספג ביקורת שלילית מאוד בניוגט על ידי מיקשה פנייה כחודש לפני שכתב העת נאסר.
אחרי נפילת הרפובליקה הסובייטית

לאחר קריסת הרפובליקה הסובייטית ברח פוגאני לווינה. אחר כך היגר לברית המועצות בשנת 1920 והשתתף בלחימה בחצי האי קרים כקומיסר פוליטי. במהלך הכנת משפט רצח אישטוואן טיסה הוא הואשם בכך שהיה מעורב בהתנקשות בראש הממשלה הרוזן טיסה ביום מהפיכת החרציות, ולכן ביקשה מממשלת הונגריה מאוסטריה להסגירו. כיוון שהוכח שבזמן ההתנקשות, פוגאני נאם בפני קהל ממרפסת מלון אסטוריה בבודפשט, וביקש מהקהל לשמור על קור רוח, אוסטריה סירבה להסגירו. הליך ההסגרה אף בוטל אחר כך על ידי ממשלת אישטוואן בתלן.
משנת 1921 היה חבר במפלגת הקומוניסטים בהונגריה, ובתקופה זו שימש בתפקיד גם בקומינטרן. בשנת 1922 הוא נסע באופן לא חוקי לארצות הברית, שם עבד בסניף ההונגרי של התנועה הקומוניסטית האמריקאית, למד אנגלית והיה חבר בוועד המנהל של מפלגת הפועלים באמריקה בשם ג'ון פפר. הוא הוחזר למוסקבה בשנת 1924, אך חזר לשם רק בשנת 1925 או מאוחר יותר, ובמהרה נסע לחו"ל, כדי לארגן את התנועות הקומוניסטיות של במדינות הסקנדינביה ובמדינות אסיה השונות (שוודיה, נורווגיה, דנמרק, הרפובליקה הסינית (1912–1949), יפן, קוריאה). בשנים 1928 – 1929 היה שוב פעיל בתנועה הקומוניסטית של ארצות הברית, ומשנת 1930 ואילך התגורר דרך קבע בברית המועצות, שם עסק בהיסטוריה כלכלית ועיתונאות.
בתקופת הטיהורים שיזם סטלין בשנת 1937 הוא נעצר ב־29 ביולי באשמות שווא (כגון פעילות אנטי-מהפכנית). הוא נידון למוות ב-8 בפברואר 1938 והוצא להורג באותו היום. שמו שוקם ב-30 במאי 1956.
עבודותיו

פוגאני כתב עבודות רבות בשפה ההונגרית ובשהותו בארצות הברית פעמיים למד אנגלית וכתב כמה עבודות חשובות גם באנגלית.
עבודותיו > בהונגרית

Arany János politikai nézetei (Budapest, 1909.)
Harcok emberei (tanulmányok, Bp., 1911);
A Balkán háború és az osztrák-magyar imperializmus (Bp., 1913);
Lemberg. Tíz hónap a cárizmus uralma alatt (Budapest, 1915.)
A meghódított Orosz–Lengyelországon keresztül (Budapest, 1915.)
A földre szállt pokol (Az Isonzo eposza, 1916.)
A Munkapárt bűnei (Bp., 1917);
Dánia, a paraszteldorádó (Bp., 1918);
Halál ellen van orvosság (Budapest, 1918)
Emberek és korok (Bp., 1919);
Napóleon (dráma, Bp., 1919);
Forradalom és ellenforradalom (Bp., 1919);
Szocialista külpolitika (Bp., 1919);
A fehér terror Magyarországon (Bécs, 1920);
Kommunisták és szakszervezetek (Bécs, 1922);
Kultúra, álkultúra (életrajz és  jegyzetek: Geréb László, Bp., 1962);
Pogány József válogatott írásai (Budapest, 1987.)
ההשקפות הפוליטיות של יאנוש אראן (בודפשט, 1909)
גברים של מאבקים (מחקרים, עמ '1911);
מלחמת הבלקן והאימפריאליזם האוסטרו-הונגרי (Bp. 1913)
לבוב. עשרה חודשים תחת שלטון הצאריזם (בודפשט, 1915)
דרך פולין הרוסית שנכבשה (בודפשט, 1915)
גיהנום עלי אדמות (פרק של איסונזו, 1916)
פשעי מפלגת העובדים (עמ '1917)
דנמרק, האלדורדו של האיכרים (Bp. 1918)
יש תרופת נגד המוות (בודפשט, 1918)
אנשים ותקופות (Bp. 1919)
נפוליאון (דרמה, ב ', 1919)
מהפכה ומהפכת נגד (עמ '1919)
מדיניות חוץ סוציאליסטית (עמ '1919)
הטרור הלבן בהונגריה (וינה, 1920)
קומוניסטים ואיגודים מקצועיים (וינה, 1922)
תרבות, תרבות מזויפת (ביוגרפיה והערות מאת László Geréb, Bp. 1962)
כתבים נבחרים של יוז'ף פוגאני (בודפשט, 1987)
עבודותיו > באנגלית

1922 For a Labor Party: Recent Revolutionary Changes in American Politics: A Statement by the Workers Party.
Underground Radicalism": An Open Letter to Eugene V. Debs and to All Honest Workers Within the Socialist Party. 1923
The General Strike and the General Betrayal. 1926
Why every miner should be a communist 1928, Worker's library, #6
American Negro problems 1928, Worker's library, #9
לקריאה נוספת

מריה שמידט: מאחורי הקלעים של שירותי הביון. אמונות, אידאולוגיות ומרגלים במאה העשרים. 2006 ISBN 963-867841-0.
הונגריה במאה ה-20. סקסארד, 1996-2000, הוצאת Babits.
לקסיקון ביוגרפי הונגרי II. יוז'ף פוגני.
Róbert Vértes - Károly Vagyóczky: אלבום דיוקנאות - הרפובליקה הסובייטית ההונגרית. בודפשט, קושוט.
הלקסיקון החדש של רוואי 1996–2008
לקסיקון יהודי הונגרי. פיטר אויווארי. בודפשט
Berényi Zsuzsanna Ágnes: Budapest és a szabadkőművesség. Bp., Szerző, 2005.
Berényi Zsuzsanna Ágnes: Szabadkőműves páholyok Budapesten. Bp., Heraldika Kiadó, 2006.
Bölöny József: Magyarország kormányai. Az 1987-1992 közötti időszakot feldolg. és sajtó alá rend. Hubai László. 4. bőv., jav. kiad. Bp., Akadémiai Kiadó, 1992.
Nagy Csaba: A magyar emigráns irodalom lexikona. Bp., Argumentum Kiadó-Petőfi Irodalmi Múzeum és Kortárs Irodalmi Központ, 2000.
Magyar Nagylexikon. Főszerk. Élesztős László (1-5. k.), Berényi Gábor (6. k.), Bárány Lászlóné (8-). Bp., Akadémiai Kiadó, 1993-.
Palatinus József: A szabadkőművesség bűnei. 4. kiad. Bp., 1938-1939. Budai-Bernwaliner József ny.
Iratok a magyar külügyi szolgálat történetéhez. Összeáll. és szerk. Pritz Pál. Bp., Akadémiai Kiadó, 1994.
Révai Új Lexikona. Főszerk. Kollega Tarsoly István. Szekszárd, Babits, 1996-.
T. Kiss Tamás: [Kulturális] miniszterek 1848 és 1993 közötti időszakban. = A magyarországi kulturális minisztériumokról (1867-1993). Bp., Konferenciaközpont és Szabadegyetem Alapítvány, 1993.
Új magyar életrajzi lexikon. Főszerk. Markó László. Bp., Magyar Könyvklub.
Új magyar irodalmi lexikon. Főszerk. Péter László. Bp., Akadémiai Kiadó, 1994.
Thomas Sakmyster: A Communist Odyssey: The Life of József Pogány/John Pepper New York, Central Europian Press, 2012.
Varga József: P. J. Kultúra-álkultúra (Kortárs, 1962. 8. sz.).
הערות שוליים

↑  A Belügyminisztérium 1903. évi 118050. sz. rendelete. Névváltoztatási kimutatások 1903. év 53. oldal 46. sor.
↑  A magyar irodalom története
↑  Pogány József Szabadkőműves Wiki
↑  Gottfried Barna: A Székely hadosztály, 1918-1919
↑  Szarka László: Kisebbségi léthelyzetek
↑  Babus Antal: Fülep Lajos az 1918-1919-es forradalmakban (ארכיון)
↑  Fenyő Miksa: Pogány József: Napóleon. Nyugat, 1911. június (11. sz.) I. III.
↑  Pölöskei Ferenc: A rejtélyes Tisza-gyilkosság, Helikon 1988
↑  A politikai elnyomás, Moszkvában és a Moszkvai területen agyonlőtt és eltemetett áldozatainak mártirológiája 1938-53 – Pogány József
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007493960305171  PLWABN: 9810647797405606  BIBSYS: 98046162  BnF: cb10250529n (data)  GND: 12665140X  ISNI: 0000 0000 6894 6821  LCCN: n2009052392  NKC: uk2011655091  NSK: 000412162  VIAF: 96744518   WorldCat (עם VIAF): 96744518 
פוגאן נואם בשנת 1919
ואלרי ריאזנסקי

ולרי ולדימירוביץ' ריאזנסקי (ברוסית: Вале́рий Влади́мирович Ряза́нский; נולד ב-4 בדצמבר 1950) הוא פוליטיקאי רוסי, היה חבר הדומה הממלכתית החל מהדומה השלישית בשנת 1999 ועד לפיזור הדומה החמישית בשנת 2011.
ביוגרפיה

ואליר ריאזנסקי נולד במחוז מוסקבה למשפחת עובד בחברה למסילות רכבת. היא סיים את לימודי הבית הספר בהצטיינות והמשיך ללימודי הנדסה במכון להנדסת תעופה במוסקבה. לאחר סיום הלימודים ריאזנסקי עבד בתחום ההנדסה. בשנת 1990 הוא נבחר ליושב ראש חבר המנהלים של מלון איזמאילובו.
בשנת 1999 ואלרי ריאזנסקי נכנס לפוליטיקה ונבחר לחבר הדומה הממלכתית. הוא היה חבר הפרלמנט הרוסי עד לשנת 2011. במשך מספר שנים הוא היה סגן ראש סיעת רוסיה המאוחדת.
בשנת 2011 הוא מונה למועצת הפדרציה בו התמנה לראש ועדה לפעילות סוציאלית. בשנת 2012 הוא היה בין מקימי "מפלגת הגמלאים" שפעלה עד לשנת 2019.
בשנת 2018 ואלרי ריאזנסקי הצהיר שלשלטונות אין שום כוונה לעלות את גיל פרישה לגמלאות לאזרחי המדינה. כאשר לאחר שלושה חודשים ולדימיר פוטין החליט על העלאת גיל הפרישה, ריאזנסקי ציין שהדבר הכרחי ויש לתמוך במהלך.
ואלרי ריאזנסקי כיהן בתפקיד זה עד לשנת 2020 כאשר הוחלף על ידי אינה סביאטנקו.
לוואלרי ריאזנסקי הוענקו מספר עיטורים לרבות עיטור ההצטיינות למען המולדת.
המפלגה האנטי-מאסונית

| --- | --- |
 מדינה:  ארצות הברית
 מייסד:  Solomon Southwick, ויליאם וירט
 תקופת הפעילות:  לראשונה בפברואר 1828 בשנייה 1872 – הראשונה דצמבר 1840 בשנייה 1888
 אידאולוגיות:  אנטי הבנייה החופשית
 שיא כוחה:   (1828)
 התמזגה לתוך:  המפלגה הוויגית
 מטה:  וושינגטון די. סי. 
 מיקום במפה הפוליטית:  ימין רדיקלי 
 צבעים רשמיים:  צהוב
 
המפלגה האנטי-מסונית (נגד הבונים החופשיים), הקרויה גם "התנועה האנטי מאסונית", הייתה מפלגה אמריקאית. המפלגה הוקמה מתוך התנגדות לבונים החופשים, ובהמשך, מתוך שאיפה להפוך למפלגה גדולה, נקטה עמדות בנושאים נוספים.
לאחר שהופיע ככוח פוליטי בסוף 1820, מרבית חברי המפלגה הצטרפו למפלגה הוויגית בשנות ה-30 של המאה התשע עשרה, והמפלגה נעלמה לאחר 1838.