stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מרטין מליוטין
ביוגרפיה > 2018

באליפות אירופה שנערכה בגלאזגו, בריטניה באוגוסט 2018 הוא זכה בשתי מדליות כסף, במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי ביחד עם מיכאיל וקובישצ'ב, דנילה איזוטוב ומיכאל דובגליוק בתוצאה של 7:06.66 דקות, אחרי בריטניה שקבעה שיא אליפות חדש של 7:05.32 דקות ולפני איטליה (7:07.58 דקות). כשחיין שני הוא קבע ב"זינוק שליחים" תוצאה של 1:46.84 דקות, בשלב המוקדמות הוא קבע כשחיין ראשון תוצאה של 1:47.54 דקות ובמשחה שליחים 4x200 מטר חופשי משולב לאחר ששחה בשלב המוקדמות. כשחיין ראשון הוא קבע תוצאה של 1:47.46 דקות. יממה לאחר מכן, הוא סיים במקום 32 במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:49.97 דקות. נוסף לכך, הוא סיים במקום 15 במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 3:50.94 דקות.
באליפות העולם (בריכת 25 מטר) שנערכה בהאנגג'ואו, הרפובליקה העממית של סין בדצמבר אותה שנה, הוא זכה במדליית כסף במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי ביחד עם מיכאיל וקובישצ'ב, איוון גירב ואלכסנדר קרסניך בתוצאה של 6:46.84 דקות, אחרי ברזיל שקבעה שיא עולם חדש של 6:46.81 דקות ולפני סין (6:47.53 דקות), כשחיין ראשון הוא קבע תוצאה של 1:42.34 דקות. נוסף לכך, הוא סיים במקום רביעי במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 3:37.75 דקות, 21 מאיות השנייה ממדליית ארד ובמקום שישי במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:42.46 דקות.
ביוגרפיה > 2019 > סגן אלוף עולם

באליפות העולם שנערכה בקוואנגג'ו, קוריאה הדרומית ביולי 2019 זכה מליוטין בשתי מדליות, כסף וארד. מדליית כסף במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי ביחד עם מיכאיל דובגליוק, מיכאיל וקובישצ'ב ואלכסנדר קרסניך בתוצאה של 7:01.81 דקות, אחרי אוסטרליה (7:00.85 דקות) ולפני ארצות הברית (7:01.98 דקות), כשחיין רביעי הוא קבע ב"זינוק שליחים" תוצאה של 1:45.42 דקות ומדליית ארד במשחה ל-200 מטר חופשי ביחד עם דנקן סקוט מבריטניה בתוצאה של 1:45.63 דקות, אחרי סון יאנג מסין (1:44.93 דקות) וקצוהירו מצומוטו מיפן (1:45.22 דקות). נוסף לכך, הוא סיים במקום 11 במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 3:47.43 דקות.
ביוגרפיה > 2021 > אלוף אירופה

באליפות אירופה שנערכה בבודפשט, הונגריה במאי 2021 זכה מליוטין ב-3 מדליות זהב, במשחה ל-200 מטר חופשי בשיא אישי ושיא אליפות חדש של 1:44.79 דקות, לפני דנקן סקוט (1:45.19 דקות) ותומאס דין (1:45.34 דקות), שניהם מבריטניה, במשחה ל-400 מטר חופשי בשיא אישי חדש של 3:44.18 דקות, לפני פליקס אאובק מאוסטריה (3:44.63 דקות) ודנס רפשיס מליטא (3:45.39 דקות) ובמשחה שליחים 4x200 מטר חופשי ביחד עם אלכסנדר שצ'גולב, אלכסנדר קרסניך ומיכאיל וקובישצ'ב בשיא אליפות חדש של 7:03.48 דקות, לפני בריטניה (7:04.61 דקות) ואיטליה (7:06.05 דקות), כשחיין ראשון הוא קבע תוצאה של 1:45.15 דקות.
באולימפיאדת טוקיו (2020) סיים מליוטין במקום חמישי במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:45.01 דקות. נוסף לכך, הוא סיים במקום 22 במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 3:49.49 דקות.
שיאים אישיים > בריכה אולימפית

200 מטר חופשי: 1:44.79 דקות (2021)
400 מטר חופשי: 3:44.18 דקות (2021)
שיאים אישיים > בריכת 25 מטר

100 מטר חופשי: 46.95 שניות (2020)
200 מטר חופשי: 1:42.34 דקות (2018)
400 מטר חופשי: 3:37.75 דקות (2018)
800 מטר חופשי: 7:45.62 דקות (2018)
1500 מטר חופשי: 14:32.10 דקות (2018)
מרתח

| --- | --- |
 מרתח צמחי מרפא סיני מסורתי (湯劑/汤剂)
 
 מאכלים
 סוג:  solid–liquid extraction 
 
קפה טורקי מתחיל לרתוח. מרתח מושווה לחליטת קפה באמצעות חלחול (מזון).
מִרְתַח (באנגלית: Decoction) היא שיטת מיצוי על ידי הרתחת חומר צמחי כמו עשבי תיבול או חומר צמחי אחר (שעשוי לכלול גבעולים, שורשים, קליפות שורש וקנה שורש) כדי להמיס את הכימיקלים של החומר למיצוי.
מאפיינים

זוהי שיטת ההכנה הנפוצה ביותר במערכות רפואת צמחים שונות. מרתח כרוך בייבוש ראשון של החומר הצמחי. לאחר מכן מעיכה, פריסה או חיתוך החומר כדי לאפשר פירוק מקסימלי ולבסוף הרתחה במים למיצוי תמציות טעם ושמנים, תרכובות אורגניות נדיפות וחומרים כימיים שונים אחרים. לעיתים ניתן להשתמש באתנול מימי או בגליצרול במקום מים. ניתן להשתמש במרתח להכנת חליטת צמחים, טינקטורות ותמיסות דומות. מרתחים וחליטות עלולים לייצר נוזלים בעלי תכונות כימיות שונות, שכן הבדלי הטמפרטורה או ההכנה עשויים לגרום ליותר כימיקלים מסיסים בשמן במרתחים לעומת חליטות. ניתן ליישם את התהליך גם על בשר וירקות להכנת ציר או מרק, אם כי המונח משמש בדרך כלל רק לתיאור תמציות צמחים מבושלים, על פי רוב למטרות רפואיות או מדעיות.
מרתח הוא גם השם של הנוזל שנוצר. על אף ששיטת מיצוי זו שונה מחליטה וחלחול (מזון), הנוזלים המתקבלים יכולים לפעמים להיות דומים בהשפעותיהם או במראה הכללי ובטעם.
אטימולוגיה

המונח מתוארך לשנים 1350–1400 מהטית זמן עבר של decoquere בלטינית (פירושו "להרתיח"), שבנוי מ-de ("מאת") + coquere ("לבשל").
שימוש

בבישול (בירה), ריסוק מרתח היא השיטה המסורתית שבה מוציאים חלק מהמחית לכלי נפרד, הוא מבושל זמן מה ואז מוחזר למחית הראשית, ומעלים את המחית לשלב הטמפרטורה הבא.
בצמחי מרפא, מרתחים נעשים בדרך כלל כדי להפיק נוזלים מחומרים צמחיים קשים כמו שורשים וקליפת עץ. כדי להשיג זאת, החומר הצמחי מבושל בדרך כלל במשך 1–2 שעות ב-1–5 ליטר מים. לאחר מכן הוא מנוקז. האיור ודה משתמשת גם בשיטה זו כדי ליצור תרופות צמחיות מסוג Kashayam.
עבור תה, מרתח כרוך בהרתחה של אותה כמות של עשב ומים שישמשו לחליטה (כפית אחת לכל כוס) במשך כחמש עד עשר דקות.
לקריאה נוספת

מרקחה
חִלחוּל (מזון)
אִינפוּזִיָה (מזון)
תשרית (מזון)
טינקטורה
צמחי מרפא
הרתחת קפה
הערות שוליים

↑  Biology-online.org
1 2  "Annex 1: WHO guidelines on good herbal processing practices for herbal medicines". WHO Technical Report Series. Geneva, Switzerlandglish: World Health Organization. 2018. ISSN 0512-3054. נבדק ב-24 באפריל 2022. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  Courtine, Robert J.;  et al., eds. (1988). Larousse Gastronomique (English ed.). p. 362. ISBN 0-600-32390-0.
↑  "Dictionary.reference.com". Dictionary.reference.com. נבדק ב-2018-05-29.
↑  Etymonline.com
מרקוטבדגה

מרקוטבדגה (בהונגרית: Markotabödöge) הוא כפר במחוז גיור-מושון-שופרון, שבצפון-מערב הונגריה. כמו כפרים רבים באירופה גם במרקוטבדגה מספר התושבים נמצא בירידה. כך, בשנת 1990 חיו בכפר 577 תושבים, ובשנת 2019 רק 488 תושבים.
יהודי מרקוטבדגה

במרקוטבדגה חיו 16 יהודים בשנת 1880.
הערות שוליים

↑  נתוני הכפר באתר הלמ"ס ההונגרי
↑  מפקדי האוכלוסין של יהודי הונגריה, 1993
| יישובים במחוז גיור-מושון-שופרון |
| --- | --- | --- |
| ערי המחוז | שופרון  • גיור  |  |
| ערים |  בלד •  צ'ורנה •  פרטד •  פרטוסנטמיקלוש •  יאנושומוריה •  קאפובאר •  לבן •  מושונמגיארובאר •  פנונהלמה •  טט |  |
| כפרים | סאן • פאראד • אויקר • אשבאנירארו • בבוט • ציראק • דנשפה • אדווה • גיורו • הימוד • הוויי • קישפלוד • מיהאיי • אושלי • ראבקצל • רפצסמרה • סארפלד • ואדושפה • ואשארושפלו • וסקן • ויטנייד • אבדה • בזי • בן • רטלפ • ברץ' • דונסג • דונסנטפאל • אנשה • פהרטו • גניי • גיורלדמר • גיורשאג • גיורשבנהאז • פר • גיוראויפלו • גיוראויבראט • גיורזאמוי • איקרן • קאיארפץ • קישבאיץ' • קורונצו • קונסיגט • מושונסנטמיקלוש • מזארש • נג'בייץ' • ראבפטונה • שוקורופאטקה • טלטשטווה • טניה • ונק • ואמושסבדי • ניול • אטוונן • נאג'סנטיאנוש • אגפלווה • צ'אפורדיאנושפה • צ'פוד • אגיאגושסרגן • צ'ר • אברגץ • אג'האזשפלו • פרטבוז • פרטאנדרד • פרטהומוק • פרטראקוש • פרטספלק • גיאלוקה • הרקה • הג'קה • הידגשג • איוואן • קופהאזה • לווה • נג'צנק • נג'לוז' • נמשקר • פרסטג • פטהאזה • פיניה • פוסטצ'לאד • רפצוויש • רייטקמוז'אי • שרוד • שופרונהורפאץ' • שופרונקבשד • סקון • אונד • ולצ'יי • ז'ירה • אצ'לג • באגיוגסובאט • ברבץ' • בודונהיי • בוגיוסלו • בשארקאן • דר • צקוהאזה • אגייד • יובהאזה • קון • מגלוצה • מגיארקרסטור • מרקוטבדגה • פאלי • פאסטורי • פוטיונד • ראבצ'נק • ראבפורדאן • ראבשבש • ראבסנטאנדראש • ראבטמאשי • ראבצקפי • שובור • שופרונמטי • סיל • סילשארקאן • טארנוקרטי • ז'בהאזה • בזניה • דרנוז'לי  • דונקיליטי • דונרמטה • דונסיגט • פקטארדה • הלאסי • הדרוואר • הגיישהלום • קארויהאזה • קימלה • לבל • קישבודק • מאריאקאלנוק • מושונסולנוק • מושונאודוואר • אוירונפה • וארבלוג • ראיקה • ליפוט • פישקי • מצ'ר • בקונגיירוט • בקונפטרד • בקונסנטלאסלו • אץ' • פנייפה • גייראסונפה • לאזי • ניאלקה • פאזמאנדפאלו • רבזד • טריאנפוסטה • רומאנד • טאפסנטמיקלוש • וספרמוורשאן • שיקאטור • טאפ • ארפאש • צ'יקוואנד • פלפץ • גיארמט • גיימרה • גיירסמרה • קישבבוט • מרגש • ואג • מוריצהידה • ראבצ'צ'ן • ראבסנטמיהאי • סרצ'ן • ראבסנטמיקלוש |  |
| יישובים בנפת צ'ורנה |
| --- | --- | --- |
| יישובים | צ'ורנה • אצ'לג • באגיוגסובאט • ברבץ' • בודונהיי • בוגיוסלו • בשארקאן • צקוהאזה • דר • אגייד • פאראד • יובהאזה • קון • מגלוצה • מגיארקרסטור • מרקוטבדגה • פאלי • פאסטורי • פוטיונד  • ראבצ'נק • ראבפורדאן • ראבשבש • ראבסנטאנדראש • ראבטמאשי • ראבצקפי • שובור • שופרונמטי • סאן • סיל • סילשארקאן • טארנוקרטי • ז'בהאזה • ואג |  |
ערך זה הוא קצרמרבנושא יישובים בהונגריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
נבחרת סרק בכדורגל

נבחרת סרק בכדורגל היא נבחרת הכדורגל הלאומית של האי סרק שבאיי התעלה. הנבחרת אינה חברה באופ"א או בפיפ"א ולכן איננה מורשית להשתתף בגביע העולם בכדורגל או באליפות אירופה בכדורגל. הנבחרת החלה את משחקיה בטורניר הכדורגל של משחקי האיים בשנת 2003 בתחרות שנערכה בגרנזי השכנה. הנבחרת הפסידה בכל ארבעת המשחקים בהם שיחקה. היא ספגה לפחות 15 שערים בכל משחק ובסוף הטורניר, בו לא העפילה משלב הבתים, סיימה עם הפרש שערים 70-0.
ערך זה הוא קצרמרבנושא כדורגל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
משבר אג'ריה (2004)

משבר אג'ריה של שנת 2004 הוא משבר פוליטי בין גאורגיה לבין הרפובליקה האוטונומית של אג'ריה, בראשות אסלן אבשידזה, שסירב לציית לשלטון המרכזי בטביליסי, לאחר הדחתו של אדוארד שוורדנדזה, במהלך מהפכת הוורדים, בנובמבר 2003.
המשבר עמד להתפתח לעימות צבאי כאשר שני הצדדים העבירו כוחות צבאיים לגבול המשותף ביניהם. אולם הממשלה שנתכוננה בגאורגיה לאחר הפיכת הוורדים בראשות מיכאיל סאקשווילי, הצליחה למנוע שפיכות דמים, ובעזרת האופוזיציה באג'ריה הצליחה להשיב את ריבונותה על המחוז. במאי 2004 אולץ אבשידזה לצאת לגלות.
מתיחות

המנהיג האג'רי, אסלן אבשידזה, שהתנגד נחרצות למהפכת הוורדים, הכריז על מצב חירום במחוז מיד לאחר הדחתו של שוורדנדזה, ב-23 בנובמבר 2003. בעקבות משא ומתן עם השלטון המרכזי בטביליסי, בוטל זמנית, ב-3 בינואר 2004, מצב החירום, יממה לפני יום הבחירות לנשיאות גאורגיה. חידוש מצב החירום, ב-7 בינואר של אותה שנה לווה בהפגנות של האופוזיציה באג'ריה. ב-19 בינואר התנגשו המפגינים והשוטרים בכפר גוניו, כתוצאה מכך נפגעו רבים מהמפגינים, שתבעו כי אסלן אבשידזה יתפטר. בעקבות ביקורו של אבשידזה במוסקבה, הצהיר, ב-20 בינואר, שר החוץ הרוסי על תמיכה במדיניותו של אבשידזה וגינה את המפגינים. בסוף ינואר, נפגשו שלטונות טביליסי, בכללם ממלאת מקום נשיא גאורגיה נינו בורג'נדזה ומיכאיל סאקשווילי עם אבשידזה בבתומי.
ב-20 בפברואר פשטו השוטרים האג'רים על משרדי תנועות האופוזיציה שערכו עצרת מחאה בבתומי. התנגשויות בין תומכי אבשידזה למתנגדיו התרחשו גם בכובולתי. המהומות חפפו לביקורו של מזכ"ל מועצת אירופה, וולטר שווימר בבתומי, שערך שיחות עם אבשידזה. הנשיא סאקשווילי תבע מהמנהיגות האג'רית לבטל את משרד הביטחון של הרפובליקה האוטונומית של אג'ריה, שהיה הנשק העיקרי של אבשידזה לדיכוי.
גשר צ'ולוכי

ב-14 במרץ החריף המצב באג'ריה כאשר השלטונות הגאורגים ניצלו את שהותו של אבשידזה במוסקבה, ופנתה לאג'ריה לערוך מערכה לבחירות פרלמנטריות שתוכננו ל-28 במרץ. אולם קבוצות חמושות, פרו-אבשידזה, חסמו את הגבול המנהלתי, בין גאורגיה גופא לאג'ריה בנהר הצ'ולוכי ומנעו מסאקשווילי ונציגי שלטון אחרים מלבקר באג'ריה. האג'רים טענו כי סאקשווילי מתכוון להשתלט על המחוז בכוח.
בתגובה פתח השלטון המרכזי בטביליסי בעיצומים כלכליים חלקיים כנגד אג'ריה, במטרה "לרוקן את המשאבים של המשטר האג'רי". המתיחות בין טביליסי לבתומי נוטרלה כאשר ב-16 במרץ, נפגשו סאקשווילי ואבשידזה וחתמו על עסקה שביטלה את העיצומים הכלכליים על אג'ריה. הסכם כלל: פרוק-נשק של הכוחות הפרלמנטריים של אג'ריה, שחרור אסירים פוליטיים, פיקוח משותף על המיסים, נמל בתומי ומתן תנאים לעריכת בחירות חופשיות באג'ריה. אף על פי כן, סירב אבשידזה לפרק באפריל את צבאו מנשקו. ב-19 באפריל-‏21 באפריל הודיעו רשמית, מפקדי הבסיס הצבאי בבתומי, רומן דומבאדזה ומוראד צינצאדזה, על כי לא יצייתו לפקודת השלטונות המרכזיים. ב-24 באפריל, אישר בית המחוקקים האג'רי, את הצעתו של אבשידזה להטיל עוצר על המחוז. מכל מקום, החלו, חיילי יחידת העילית למשימות מיוחדות של אבשידזה, לעזוב את המחוז ולהצהיר על נאמנותן לשלטון המרכזי בטביליסי. הצטרפו אליהם גם מספר פקידים רשמיים של אג'ריה.
ב-30 באפריל, ערכה האופוזיציה המקומית, סדרת הפגנות בבתומי שפוזרו בברוטליות.
בסוף אפריל, ערכה גאורגיה תרגיל צבאי, הגדול מסוגו מאז קיומה של המדינה, בשטח האימונים בקוּלֶווי, שבקרבת העיר פותי לחוף הים השחור. משחק המלחה רחב ההיקף, במרחק 30 ק"מ מהגבול עם אג'ריה, היה מפגן כוח. בתגובה פוצצו שני הגשרים המחברים את אג'ריה עם יתר גאורגיה על נהר הצ'ולוכי על ידי כוחות אבשידזה כדי למנוע פלישה לאג'ריה, שתוכנן לכאורה על ידי הממשל בטביליסי. ב-3 במאי, גינתה מחלקת המדינה של ארצות הברית את מעשיו של אבשידזה והאשימה אותו ב"ניסיון לעורר משבר צבאי".
המהפכה האג'רית

ב-4 במאי הותקפה עצרת גדולה של האופוזיציה בבתומי על ידי כוחות הביטחון. מההתקפה נפגעו, על פי הדיווח, עשרות מפגינים. הפגנת האלימות מצד כוחות הביטחון הייתה זרז להפגנות גדולות יותר עוד באותו יום. עשרות אלפי מפגינים מכל רחבי אג'ריה הגיעו לבתומי והצטרפו לתביעה להתפטרות אבשידזה. ב-5 במאי חצו ראש ממשלת גאורגיה, זוראב ז'ווניה, ושר הפנים של גאורגיה, גיאורגי ברמידזה, את נהר הצ'ולוכי וערכו שיחות שר הפנים האג'רי, ג'מאל גוגיטידזה. השר האג'רי הסכים להסיג את כוחותיו וקבוצות חצי-צבאיות מהגבול הגאורגי-אג'רי בתנאי שביטחונו יובטח. מעמדו של אבשידזה התרופף כאשר מפגינים מקומיים השתלטו על החלק המרכזי של בתומי וכוחות מיוחדים של גאורגיה חדרו למחוז והתחילו לפרוק מיליטנטים פרו-אבשידזה מנשקם. מאוחר יותר באותו יום, הגיע לבירת אג'ריה, מזכיר המועצה לביטחון לאומי של רוסיה, איגור איוונוב, וערך שיחות שנמשכו במשך כל אותו לילה. בסופו של דבר החליט אבשידזה להתפטר ועזב למוסקבה.
”אסלן נמלט, אג'ריה חופשייה” הכריז סאקשווילי בשחר יום גיאורגי הקדוש שחל ב-6 במאי, וברך את הגאורגים ב”המהפכה השקטה השנייה” לדבריו. לאחר עזיבתו של אבשידזה הגיע סאקשווילי לאג'ריה ופגש אג'רים חוגגים בבתומי. ב-7 במאי הוחל צו נשיאותי ישיר באג'ריה והוקמה מועצה זמנית של 20 חברים שתעמוד בראש הרפובליקה האוטונומית, שהתקיימה עד לבחירות החדשות במחוז. לבאן וארשלומידזה (ლევან ვარშალომიძე) מונה לראש המועצה. אף על פי שרשמית מעמדה של אג'ריה הוא רפובליקה אוטונומית, בפועל הפכה אג'ריה תחת שליטה מלאה של השלטון המרכזי בטביליסי. החוק או הצו הנשיאותי החדש נתן זכות לנשיא להטיל וטו על המועצה הנבחרת או על ראשה, מספר השרים השייכים לאוטונומיה של אג'ריה הוקטן לחמישה ומשרד הביטחון של אג'ריה בוטל.
ב-20 ביוני 2004, נערכו בחירות פרלמנטריות אזוריות באג'ריה, בהם זכתה מפלגת "אג'ריה המנצחת" שנתמכה על ידי סאקשווילי. המפלגה זכתה ב-28 מושבים מתוך 30 מושבים בגוף המחוקק המקומי. שני המושבים הנותרים נתפסו על ידי שני בני ברית קודמים של סאקשווילי, חברי המפלגה הרפובליקנית, שהעלו טענות לזיוף תוצאות הבחירות. הם טענו כי זכו בלפחות 15% מהקולות. ב-20 ביולי אושר לבאן וארשלומידזה, ראש המועצה הזמנית של אג'ריה, לראש ממשלת הרפובליקה האוטונומית של אג'ריה.
אחד מהגשרים שפוצץ על נהר הצ'ולוכי. הגשר החדש שנבנה תחתיו נקרא על שמו של זוראב ז'ווניה
משה שי

| --- | --- |

 לידה:  26 באוגוסט 1955 (בן 69) הרצליה, ישראל 
 תקופת הפעילות:  מ-1979
 תחום יצירה:  צילום, הרצאות
 mosheshai.com
 
משה שי (נולד ב-26 באוגוסט 1955) הוא צלם חדשות וצלם דוקומנטרי ישראלי. עוסק גם בצילום גאוגרפי, אוצֵר תערוכות צילום, עורך ספרי צילום, עוסק בהוראת צילום ומרצה על צילום ועל תחומים נוספים. שי צילם עבור עיתונים בישראל, ביניהם עיתון חדשות, ידיעות אחרונות, מעריב והארץ, וכן גם עבור מגזינים, ביניהם סאנדיי טיימס, ניוזוויק ולה פיגארו; ולסוכנויות Sigma ,Corbis וגטי אימג'ס.
ביוגרפיה

משה שי נולד בהרצליה. בשנים 1979–1983 היה צלם עצמאי וצלם סטודיו, וצילם עבור מדור הספורט בעיתון מעריב. בשנת 1983 החל לעבוד בעיתון חדשות, היה צלם מערכת בתחום החדשות והמגזין, ושימש צלם הספורט הראשי של העיתון עד סגירתו בשנת 1993.
משנת 1993 שימש שי צלם הבית של מגזין מסע אחר, ותיעד בסטילס ובווידאו מסעות ברחבי העולם והתרחשויות, כגון קרנבלים, טקסים דתיים ועוד. בין הארצות המתועדות: האיטי, קובה, זנזיבר, פולינזיה, וייטנאם, סרי-לנקה, אוזבקיסטן, מיאנמר, פיליפינים ניקרגואה, צפון קוריאה, אנטארקטיקה ומדינות נוספות.
בה בעת לעבודתו בצילום עיתונות צילם שי עבור התיאטראות הבימה, הקאמרי ובית ליסין. בשנים 1994–2004 היה צלם הבית של בית הספר לקולנוע ע"ש סם שפיגל. בשנים 1984–1988 היה צלם הבית של תיאטרון נווה צדק וקבוצת התיאטרון. משנת 1994 היה צלם מערכת בעיתון מעריב במשך כשנתיים.
משנת 1996 משה שי הוא צלם עצמאי, המצלם בין השאר עבור ידיעות אחרונות, הארץ, גלובס, בלייזר וישראל היום.
בשנת 2003 ייסד שי את "עדות מקומית" - תערוכות צילומי העיתונות הארצית שהפכו למסורת שנתית ובמה מרכזית לעבודותיהם של צלמי העיתונות הישראלית. משה שי נתן לתערוכה את שמה ושימש כאוצר התערוכה בשנותיה הראשונות.
למשה שי פינה קבועה בתוכנית הרדיו של שמעון פרנס "העונג השישי" בגלי צה"ל, שבה הוא מדבר על "הסיפורים הקטנים שמאחורי התמונות הגדולות".
תערוכות > תערוכות יחיד וקבע

2002	– בעין מקצועית – פורטרטים של בעלי מקצוע ייחודיים העומדים לחלוף מן העולם, כגון ממיין עלי טבק, שומר יערות ומתקן עטים נובעים. התערוכה נערכה בעקבות המדור "בעין מקצועית" של ידיעות אחרונות והוצגה בתיאטרון חולון.
2005	– "און לוקיישן", תיעוד הפעילות בבית הספר לקולנוע ע"ש סם שפיגל, הוצגה בסינמטק תל אביב ובתיאטרון ירושלים.
2016 – "אומרים שהיה פה שמח", תיעוד גיבורי תרבות בשחור לבן משנות ה-80 וה-90. התערוכה הוצגה עם פרסום ספרו של משה שי באותו השם, והחלה נודדת ברחבי הארץ. הוצגה בין היתר בתיאטרון ירושלים במשך שנתיים וחצי, בספרייה של אוניברסיטת תל אביב, בגלריית טרומפלדור ב אוניברסיטת באר שבע, בפסטיבל הצילום הבינלאומי ועוד. במקביל הודפסה מחדש תערוכת קבע עבור היכל התרבות והיא מוצגת שם ברציפות עד היום, נכון לשנת 2022.
תערוכות > תערוכות קבוצתיות

(מציג ואוצֵר – מִבחר)
1994 – "תל אביב – תיעוד זמני", תערוכת צילומים של העיר תל אביב – מציג. מוזיאון תל אביב.
1996	– "צילומי יצחק רבין" – מציג ויוזם התערוכה. מוזיאון רמת גן.
1996	– "יונה וולך" – תערוכת צילומי המשוררת יונה וולך – מציג. מוזיאון רמת גן.
1996	– "מפה של זיכרון" – תיעוד פועלו של יצחק רבין – מציג. מוזיאון ארץ ישראל, תל אביב.
1999 – Imagination – תערוכות שנתיות של אמנים ישראלים שהכנסותיהן מוקדשות למאבק במחלת האיידס – תל אביב.
2001	– "עניים, מדינה, עשירים" – צילומי אסירים – מציג. מוזיאון בת-ים.
2002	– חיי אסירים – צילומי אסירים באגף הפסיכיאטרי של כלא איילון – מציג. ברלין.
2002 – "צוותים בעבודה" – תערוכת צלמי מגזין "מסע אחר" מרחבי העולם – מציג ואוצר, מרכז עזריאלי, תל אביב.
2005-2003 – "עדות מקומית" – תערוכות צילומי העיתונות הארצית שהפכו למסורת שנתית ובמה מרכזית לעבודותיהם של צלמי העיתונות הישראלית – משה שי ייסד את התערוכה והיה האוצר הראשון. מרכז עזריאלי ודיזנגוף סנטר, תל אביב.
2006	– Human Condition, תערוכת צילומי אסירים – מציג ואוצר. כלא רימונים.
ספרים

1994	– "יום בחיי ישראל", פרויקט בינלאומי, בהשתתפות צלמים מכל העולם, המתעד יום בחיי מדינה. Collins Publisher San Francisco.
2000	– "24 שעות בחיי צה"ל", עורך הספר שבו השתתפו למעלה מ-50 צלמים שנשלחו לתעד את יחידות צה"ל ביום אחד. הוצאת משרד הביטחון.
2000	– "50 שנה לשב"ס", צלם הספר שתיעד את בתי הכלא בישראל. הוצאת לשכת הפרסום הממשלתית.
2005	– "יום בחיי שב"ס", עורך הספר שבו השתתפו למעלה מ-20 צלמים שתיעדו את חיי היום-יום בבתי הכלא בישראל. הוצאת משרד הביטחון.
2016 – "אומרים שהיה פה שמח", תיעוד גיבורי תרבות משנות ה-80 וה-90, ספר תצלומים בשחור לבן בפורמט אלבומי בהוצאה עצמית. כל שלוש המהדורות נמכרו, ובעקבותיו נוסדה תערוכת הקבע באותו השם בהיכל התרבות.
הוראה

2010-2004 – מסע אחר, המדרשה לצילום גאוגרפי. מרצה ומנחה סדנאות בתחומי הצילום הדוקומנטרי, הצילום הגאוגרפי ועוד.
2008-2006 – מכללת ספיר, בית הספר לתקשורת, מרצה לצילום.
2016-2008 – מורה ומרצה בכמה בתי ספר לצילום, ובחוגי צילום בתחומי צילום שונים.
הערות שוליים

↑  דודי פטימר, ‏משה שי, שצילם את נאום הצ'חצ'חים ואת אריק איינשטיין אוכל לב, פותח הכל, באתר מעריב אונליין, 30 בינואר 2020
↑  מיכל יעקב יצחקי, פנים אמיתיות, באתר ישראל היום, 20 במאי 2016
↑  מאיה כהן, תערוכת צילומים של משה שי בבאר שבע, באתר ישראל היום, 5 באוגוסט 2017
↑  גלריית טרומפלדור: מרכז אמנות - תערוכות עבר, באתר גלריית טרומפלדור, ‏נלקח ב-5 באוגוסט 2022
1 2  "אומרים שהיה פה שמח" - THE GOOD OLD TIMES - היכל התרבות תל אביב, באתר היכל התרבות תל אביב
↑  דנה גילרמן, תערוכות חדשות, באתר הארץ, 14 בדצמבר 2005
↑  עדות מקומית, באתר עדות מקומית, ‏נלקח ב-5 באוגוסט 2022
↑  שרון קנטור, ‏מכוורת ועד ארגוב: הסיפורים מאחורי הצילומים הנדירים יוצאים לאור, באתר "Time Out ישראל", 26 ביוני 2016
↑  עמי פרידמן ועמרי חורש, זכרונות מהאייטיז: עולם הבידור בתמונות, באתר ynet, 21 במאי 2016
↑   אריאנה מלמד, כשהיינו יפים: בלי פוטושופ, בלי סלולרי ביד, בלי לייקים, באתר הארץ, 10 ביולי 2016
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007268059105171  LCCN: nr92004038  VIAF: 39690419   WorldCat (עם VIAF): 39690419
משה לוין (היסטוריון)

| --- | --- |

 לידה:  7 בנובמבר 1921 וילנה, ליטא המרכזית 
 פטירה:  14 באוגוסט 2010 (בגיל 88) פריז, צרפת 
 ענף מדעי:  היסטוריה של רוסיה 
 מקום לימודים:  סורבון  אוניברסיטת תל אביב 
 מוסדות:  בית הספר ללימודים גבוהים במדעי החברה  אוניברסיטת פנסילבניה  אקול פראטיק דה אוטז אטיד 
 פרסים והוקרה:  מלגת גוגנהיים (1995) 
 
משה (מישקה) לוין (7 בנובמבר 1921 - 14 באוגוסט 2010) היה היסטוריון של ברית המועצות ושל רוסיה.
אודות

משה לוין נולד בווילנה להורים ממוצא רוסי יהודי. בשנת 1941, כשהיה בן עשרים, נמלט לברית המועצות ברגע האחרון לפני כיבוש העיר על ידי הוורמאכט, ושני הוריו שנשארו שם נרצחו בשואה. ברוסיה עבד כחקלאי בקולחוז, ולאחר מכן כמפעיל כבשן במפעל מתכות. בקיץ 1943 התגייס לצבא האדום, הוא נשלח לקורס קצינים אולם סיים אותו רק כשהסתיימה המלחמה, כך שהוא לא השתתף בה. בשנת 1946 שב לפולין, ולאחר זמן קצר עבר לפריז, שם פעל במסגרת מנגנוני ההעפלה לארץ-ישראל. בשנת 1951 עלה לישראל, ומתוך אמונה בציונות הסוציאליסטית, הצטרף לקיבוץ. כעבור זמן קצר עבר לתל אביב, שם שימש ככתב בעיתונה של מפ"ם, על המשמר. בהמשך היה עורך בעיתונים "שמאל" - עיתון "מפלגת השמאל הסוציאליסטי הישראלי", וב"קול העם".
בשנת 1956 גויס לצבא לקראת מלחמת סיני. כשהביע את מחאתו על הרג שבויים מצריים, נכלא עד תום המבצע.
הוא למד באוניברסיטת תל אביב, שם סיים תואר ראשון בהיסטוריה, ובשנת 1961 עזב לפריז כדי ללמוד בסורבון. הוא סיים שם את עבודת הדוקטורט שלו, שאחר כך גם פרסם כספר, "האיכרים הרוסים והכוח הסובייטי 1930-1928". במחקר טען כי הקולקטיביזציה שנעשתה בברית המועצות הייתה בסך הכל אחת מן האפשרויות, שבעזרתן יכלו ראשי המשטר להתמודד עם המשבר שהתחולל בגידול החקלאי; ושהאפשרות הזאת נכפתה על ידי הממשל כפתרון מעשי, ולא כפי שרבים חושבים - כמימוש אידאולוגי של התורה הקומוניסטית.
בין השנים 1967 ל-1968 היה לוין עמית מחקר באוניברסיטת קולומביה בניו יורק. בין השנים 1968 ל-1978 שימש פרופסור באוניברסיטת ברמינגהאם באנגליה. כשסיים את התקופה שם, עבר לאוניברסיטת פנסילבניה, שם לימד עד פרישתו לגמלאות בשנת 1995.
בספרו "מאבקו האחרון של לנין" (1968), הוא עסק בהשגותיו של לנין על ההתפתחות של השלטון הבירוקרטי בברית המועצות. הוא הציג את האופציות שלנין כתב עליהן על ערש דווי, והציגן כ"אופציות אבודות", שהיו יכולות להתגשם אילו לנין היה ממשיך לחיות עוד מספר שנים.
בשנות השבעים התפרסם ספרו "זרמי העומק הפוליטיים בפולמוסים הכלכליים הסובייטיים: מבוכארין לרפורמיסטים המודרניים", ובו הוא חקר את פועלו של ניקולאי בוכארין, ממתנגדי סטלין בשנות העשרים, וטען כי רעיונותיו של בוכארין דומים לאלה של הרפורמיסטים המאוחרים יותר של שנות השבעים.
ספרו האחרון, "המאה הסובייטית", התפרסם בשנת 2005, ובו הוא מסביר מדוע קרסה ברית המועצות, לשיטתו.
בשנת 1992 יצא לכבודו ספר יובל שכותרתו: "Stalinism: Its Nature and Aftermath: Essays in Honour of Moshe Lewin" בעריכת ניק למפרט וגאבור ריטרספורן.
לוין שימש במשך שנים כיועץ לזרועות שונות של הממשל האמריקאי בענייני ברית המועצות. כתב קבוע בעבור העיתון "Le Monde Diplomatique".
מרקו שטרלר

מרקו שטרלר (נולד ב-18 ביוני 1981) הוא כדורגלן עבר שווייצרי ששיחק בעמדת החלוץ.
קריירת מועדונים

שטרלר התחיל את הקריירה שלו בקבוצת הנוער של אאש, שם שיחק בין השנים 1988–1997. כאשר היה בן 16 עבר לארלשהיים. בשנת 2000 חתם בפ.צ. בזל. ב-11 ביולי 2001 ערך את הופעת הבכורה שלו בניצחון 1-3 נגד סרבט ז'נבה, באותו המשחק הוא הבקיע שער עצמי בדקה האחרונה של המשחק. במהלך העונת 2001/2002 הוא הושאל לקונקורדיה בזל, בה הוא הבקיע 16 שערים ב-30 משחקים. בקיץ 2002 חזר לבזל, אך לאחר ששחק רק שלושה משחקים הושאלו שוב בינואר 2003 לתון. הוא הבקיע 8 שערים ב-16 משחקים.
בקיץ 2003 חזר לבזל, ובמהלך העונה היה שותף ב-16 משחקים והבקיע 13 שערים, והיה שותף לזכייה של המועדון באליפות ה-10 של המועדון והראשונה של שטרלר. בקיץ 2004 חתם בשטוטגרט ל-3 שנים. ב-14 במרץ 2005 ערך את הופעת הבכורה שלו במהלכה גם כבש את שערו הראשון במדי הקבוצה. במהלך התקופה שלו כשחקן שטוטגרט עבר שטרלר פציעה שבעקבותה לא הצליח לשחזר את היכולת הטובה שלו, משום כך הוא הושאל בינואר 2006 לפ.צ. קלן עד לסיום העונה על מנת לצבור דקות משחק. בקיץ 2006 חזר לשטוטגרט ועם 5 שערים ב-27 הופעות בעונת 2006/2007 הוא עזר למועדון לזכות באליפות ה-5 של המועדון, ואף הגיע עמו לגמר הגביע הגרמני.
בקיץ 2007 חזר לפ.צ. בזל בהעברה חופשית לאחר שסיים חוזה בשטוטגרט. בעונת 2007/2008 הוביל את המועדון לאליפות כאשר סיים כמלך השערים של המועדון באותה עונה עם 12 שערים בליגה ועוד 4 במסגרות אחרות. את תחילת עונת 2008/2009 פיספס שטרלר מכיוון שנפצע במהלך יורו 2008. ב-20 בספטמבר 2008 ערך את משחקו הראשון בעונה זו בגביע נגד שוץ. בעונה זו הבקיע שטרלר 6 שערים ב-23 משחקים בהם שותף, ובזל סיימה במקום ה-3. בעונת 2009/2010 הבקיע שטרלר 21 שערים ועזר למועדון לזכות בדאבל.
בעונת 2011/2012 מונה על ידי המאמן טורסטן פינק לקפטן הקבוצה. באותה עונה היה שותף שטרלר לעלייה ההיסטורית של פ.צ. בזל לשמינית גמר ליגת האלופות ולדאבל השני תוך 3 שנים.
קריירה בינלאומית

בצעירותו היה שטרלר חלק מהנבחרות הצעירות של שווייץ. ב-11 באוקטובר 2003 ערך את הופעת הבכורה שלו במדי הנבחרת הבוגרת בניצחון 1-2 על אירלנד במסגרת מוקדמות יורו 2004. שטרלר אף נכלל בסגל הסופי של הנבחרת לקראת הטורניר אך פספס את הטורניר בשל פציעה. שטרלר היה עם הנבחרת במונדיאל 2006 וביורו 2008. ב-5 באפריל 2011 פרש שטרלר מנבחרת ביחד עם אלכסנדר פריי לאחר ביקורת חריפה מצד הקהל השווייצרי על יכולתם בתיקו 0-0 עם בולגריה שבוע קודם לכן.
תארים

אליפות שווייץ (7): 2004, 2008, 2010, 2011, 2012, 2013, 2014, 2015
הגביע השווייצרי (3): 2008, 2010, 2012
אליפות (1): 2007