stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קרב מגלופוליס

קרב מגלופוליס היה אחד העימותים היבשתיים הגדולים על אדמת יוון בשלהי התקופה הקלאסית. בקרב זה התמודד אגיס השלישי, מלך ספרטה נגד אנטיפטרוס, נציבו של אלכסנדר הגדול בבלקן על שליטתה של מוקדון ביוון. הקרב נערך בעת שאלכסנדר עצמו נעדר מיוון בגלל פלישתו לאימפריה הפרסית בשנת 334 לפנ"ס.
חרף התמיכה הכלכלית הגדולה של הפרסים, גייס אגיס מספר לוחמים קטן יותר מזה שהיה לאנטיפטרוס ובסופו של דבר יד המוקדונים הייתה על העליונה.
רקע > רקע היסטורי

שלהי התקופה הקלאסית (נהוג לתארך את סוף התקופה הקלאסית עלייתו של אלכסנדר הגדול לשלטון בשנת 336 לפנה"ס או לכל המאוחר למותו של אלכסנדר הגדול, בשנת 323 לפנה"ס) התאפיינה במאבק מר בין הפולייס הגדולות של יוון: אתונה, תבאי וספרטה על הבכורה ביוון. המאבק הקיז את דמן וערער את עצמתן הכלכלית. לוואקום שנוצר נכנסה ממלכת מוקדון בראשות מלכה פיליפוס השני, אביו של אלכסנדר.
פיליפוס הצליח להביס במהלך מלחמת הקודש הרביעית את כוחות הברית התבנית-אתונאית שהתייצבו נגדו בקרב כירונואה בשנת 338 לפנה"ס והוכרז זמן קצר לאחר מכן כ"הגמון (שליט) הליגה הקורינתית", תפקיד שביסס את שליטתו ביוון. ספרטה לא הייתה חלק מברית זו, אלא העדיפה לחפש את מזלה באיטליה. היסטוריונים רבים ביקרו את החלטתה של ספרטה שלא להצטרף לברית יוונית גדולה שכוונה נגד הפולש המוקדוני, אך היו לה סיבות כבדות משקל שלא לעשות כן והיא בחרה ברשות מלכה ארכידמוס השלישי, אביו של אגיס השלישי, לצאת לעזרתה של טרנטום, אם כי ללא הצלחה יתרה.
אלכסנדר ירש את אביו בשנת 336 לפנה"ס והחל במסעות מלחמה נגד שכניו שניסו את כוחם נגד המלך הצעיר והבלתי מנוסה. לאחר שהתגבר על התראקים בצפון והאילירים בצפון מערב, פנה דרומה הכניע את תבאי והרס אותה כליל ואילו אתונה מיהרה להיכנע. ספרטה שמרה על נייטרליות ולא התערבה בנעשה. סביר שהנייטרליות של ספרטה הייתה מחושבת והיא המתינה לשעת כושר נאותה לצאת למלחמה בתנאים נוחים יותר, כשעיקר כוחה של מוקדון יצא למלחמה נגד פרס ואפשרות לכרות ברית איתנה עם הפרסים הייתה זמינה.
כשפלש אלכסנדר לשטח האימפריה הפרסית, החלו הפרסים לחפש במרץ בעלי ברית חזקים ביוון כדי להקשות על אלכסנדר את המשך המלחמה באסיה. משלוש הפולייס הגדולות של יוון: אתונה, תבאי וספרטה רק ספרטה נותרה בעלת הברית הפוטנציאלית. הפרסים סיפקו ממון רב שבעזרתם גייס אגיס שכירי חרב רבים. אתונה לא סייעה משום שנטרה טינה לספרטה על שלא סייעה לה בקרב כירונואה, אם כי ייתכן ששלחה גייסות מצומצמים.
רקע > רקע גאוגרפי

מגלופוליס נוסדה בארקאדיה בשנת 371 לפנה"ס על ידי המצביא התבני אפמינונדס לאחר ניצחונו בקרב לאוקטרה. העיר הפכה לבירת הליגה הארקדית והייתה בין הגדולות ביוון.
העיר עצמה שכנה בעמק רחב ידיים, מוקף בהרים גבוהים. גובהו הממוצע של העמק מעל פני הים הוא כ-430 מטר. נהר האלפאוס חוצה את המישור ממערב למזרח.
צבאות ופיקוד > מוקדונים

הפיקוד על הצבא המוקדוני היה נתון בידיו של אנטיפטרוס, שהיה נציבו של אלכסנדר באירופה. אנטיפטרוס היה מצביא ותיק ושירת עוד את פיליפוס, אביו של אלכסנדר. צבאו של אנטיפטרוס כלל יחידות מוקדוניות שנותרו באירופה, שכירי חרב ובעלי ברית יווניים. בסך הכל גייס אנטיפטרוס כ-40,000 חיילים לקרב.
הצבא המוקדוני התבסס על שיתוף פעולה הדוק בין הרגלים הכבדים שנלחמו במערך הפלנקס להטיירוי - הפרשים הכבדים. בנוסף לשני החילות העיקריים האלה שולבו בצבא המוקדוני חיילים מוקדונים קלי חימוש. בעלי ברית מיוון ומתראקיה השלימו את מצבת החיילים בצבא. בעלי הברית נלחמו עם כלי הנשק המסורתיים שלהם במערכים הטקטיים האופייניים להם, אם כי פיקודם היה לרוב מוקדוני.
צבאות ופיקוד > ספרטנים

אגיס עלה לשלטון בשנת 338 לפנה"ס, דור אחד לאחר תבוסת ספרטה בקרב לאוקטרה (371 לפנה"ס) ששבר את העצמה הספרטנית. ספרטה נותרה, אמנם, פוליס חשובה ביוון, אך איבדה את מעמד הבכורה שהיה לה לפני כן.
הצבא הספרטני בתקופה זו היה קטן למדי ולא ניתן היה לצאת למלחמה גדולה בלי גיוס נרחב של שכירי חרב ובעלות ברית. כלכלתה של ספרטה לא הייתה חזקה מספיק כדי לגייס שכירי חרב רבים. לכן, נזקקו לממון פרסי לגיוס שכירי החרב. לאחר קבלת הכסף, עסקו הספרטנים במרץ בהכנות למלחמה. אגיס גייס מעט שכירי חרב בכרתים וקיבץ תחת דגלו 8,000 שכירי חרב ששרדו מהתבוסה הפרסית בקרב איסוס. בנוסף, אסף אגיס תחת דגלו אזורים רבים בפלופונסוס, את הליגה האיטולית ואזורים נוספים. אתונה שמרה על נייטרלית ולא התערבה. סך הכל הגיע גודל הצבא הספרטני ל-20,000 רגלים ולכ-2,000 פרשים - כמחצית מגודלו של הכוח המוקדוני.
מהלך הקרב

תיעוד הקרב עצמו, כמו גם של המלחמה כולה, לוט בערפל כי מרבית המקורות העתיקים העוסקים בתקופה זו מתמקדים במעשיו של אלכסנדר עצמו ולא בזירות משניות. המלחמה החלה בצורה טובה מבחינתו של אגיס. הוא הצליח להביס את המצביא המוקדוני תחת פיקודו של קורגוס ואנטיפטרוס נאלץ לצאת נגדו עם עיקר צבאו. נראה שהקרב היה קשה ושני הצדדים ספגו אבדות קשות, אך יד המוקדונים הייתה על העליונה. אגיס, שנלחם בגבורה, נהרג בקרב.
לקריאה נוספת

דיודורוס סיקולוס, ביבליותקה היסטוריקה, ספר 17 (זמין באתר לקוס קורטיוס)
לקריאה נוספת > מחקר מודרני

E. Badian, Agis III, Hermes, 95. Bd., H. 2 (1967), pp. 170-192
Eugene N. Borza, The End of Agis' Revolt, Classical Philology, Vol. 66, No. 4 (Oct., 1971), pp. 230-235
Eugene N. Borza, Fire from Heaven: Alexander at Persepolis, Classical Philology, Vol. 67, No. 4 (Oct., 1972), pp. 233-245
A. B. Bosworth, The Mission of Amphoterus and the Outbreak of Agis' War, Phoenix, Vol. 29, No. 1 (Spring, 1975), pp. 27-43
G. L. Cawkwell, The Crowning of Demosthenes, The Classical Quarterly, Vol. 19, No. 1 (May, 1969), pp. 163-180
E. I. McQueen, Some Notes on the Anti-Macedonian Movement in the Peloponnese in 331 B.C., Historia: Zeitschrift für Alte Geschichte, Bd. 27, H. 1 (1st Qtr., 1978), pp. 40-64
הערות שוליים

↑  דיודורוס, 17.63.1
↑  דיודורוס, 17.62.7
1 2  דיודורוס, 17.63.3
↑  190-192 .Badian, pp
↑  ביוגרפיה של אגיס באתר ליוויוס (באנגלית)
↑  כך למשל משה עמית, בספרו תולדות יוון הקלאסית
↑  כך למשל ג"ב ברי, בספרו דברי ימי יוון
↑  ראו סקירת מקורות ודעות שונות לגבי חוסר הצטרפותה של ספרטה לברית היוונית נגד מוקדון 171 .Badian, p
↑  173-174 .Badian, pp
↑  172-173 .Badian, pp
↑  David S. Potter, IG II² 399; Evidence for Athenian Involvement in the War of Agis III, The Annual of the British School at Athens, Vol. 79 (1984), pp. 233-235
↑  178 .Badian, p
↑  דיודורוס 17.63.4
נוף אופייני מהאזור בצילום מודרני מהמאה ה-21
פרש של ההטיירוי (ככל הנראה אלכסנדר) תוקף פרסי. צילום מהסרקופג של אלכסנדר
פלנקס מוקדוני
קריית שפרינצק

| --- | --- |

הכרמל נושק לים - קריית שפרינצק ועין הים ממעוף הציפור. מימין למטה פארק הכט
 מידע
 עיר:  חיפה 
 תאריך ייסוד:  שנות ה־60 של המאה ה־20 
 על שם:  יוסף שפרינצק 
 קואורדינטות:  32°49′16″N 34°57′43″E﻿ / ﻿32.82124722°N 34.961975°E﻿ / 32.82124722; 34.961975
  (למפת חיפה מוגדלת) קריית שפרינצק(למפת חיפה רגילה) קריית שפרינצק(למפת הגליל המערבי רגילה) קריית שפרינצק(למפת הגליל המערבי מוגדלת) קריית שפרינצק
 
קריית שפרינצק היא שכונה במערב חיפה.
השכונה ממוקמת לרגלי המורדות המערביים של הכרמל, בין שכונת כרמל צרפתי לבין שער העלייה וחוף הים התיכון, ובין נווה דוד ועין הים. השכונה נקראה על שמו של יוסף שפרינצק, יושב ראש הכנסת הראשון.
היסטוריה

קריית שפרינצק נבנתה בשנות ה-60 של המאה ה-20, והיא משופעת בבתי-שיכון שאופייניים לעת חיסול המעברות. השכונה כללה בראשיתה 1,600 יחידות דיור. האוכלוסייה בשכונה היא מעורבת, ובשנות השישים של המאה הקודמת כללה ימאים ששימשו בצי הסוחר, כיום גרים בה עולים מאתיופיה, עולים מברית המועצות לשעבר ותושבים ותיקים. בעבר פעל בשכונה בית הספר העל יסודי, מקצועי "שפרינצק", אך הוא נסגר בשנת 2003 בשל מיעוט תלמידים ורמת חינוך ירודה. כיום משרת את השכונה בית הספר היסודי "עין הים", הכולל גם כיתה לילדים הלוקים ב-PDD.
שדרות ההגנה (כביש 4) הן עורק התחבורה הראשי שמקשר את השכונה לצפון ולדרום, וממנו יוצאת דרך צרפת שחוצה את השכונה מזרחה, במעלה ההר. בין שדרות ההגנה למסילת החוף משתרע פארק הכט. דרך השכונה עובר חלקו התחתון של ערוץ נחל לוטם, שנשפך לים בתחומי הפארק.
בשכונה פועלים ספרייה עירונית, בתי כנסת וגנים ציבוריים גדולים, וכן (בשער העלייה) בית התרבות "מרכז פאני קפלן".
במעלה השכונה פועל מרפ"א 8281, הידוע יותר בשם: "בית חולים 10". במקום שכן בעבר בית חולים איטלקי, שהוחרם בידי הבריטים במלחמת העולם השנייה, עקב היותו נכס אויב, ומשעזבו הבריטים, הוא נתפס בידי צה"ל. כיום פועל בו בית חולים של חיל הרפואה. אמנם אין מדובר בבית חולים רגיל שכולל אשפוזים ומיון - לשם כך מפנים את החיילים לבית החולים רמב"ם. המקום נותן שירותי רפואת מומחים לחיילים מכל פיקוד צפון, כגוון: רפואת שיניים, עור, נשים, בדיקות דם, צילומי רנטגן וסי.טי.
הערות שוליים

↑  קריית שפרינצק בחיפה, מעריב, 15 בפברואר 1959
↑  שכונה בחיפה ע"ש י. שפרינצק, דבר, 17 בפברואר 1959
ערך זה הוא קצרמרבנושא חיפה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
קרב מגדבה

קרב מגדבה, שהיה חלק מן המערכה בסיני ובארץ ישראל במלחמת העולם הראשונה, נערך ב-23 בדצמבר 1916. כוח של חיל המשלוח המצרי, רכוב ברובו, שכלל בעיקר חיילים מאוסטרליה וניו זילנד, אשר התקדם ממצרים דרך צפון חצי האי סיני לכיוון ארץ ישראל, תקף חיל מצב מבודד, חלק מן הצבא העות'מאני שחנה במגדבה (مغضبة), כ-35 ק"מ מדרום מזרח לאל-עריש. הקרב הסתיים בניצחון הבריטים ובכניעת המגינים ששרדו את הקרב. כתוצאה מן הניצחון אובטחו העיירה אל-עריש, כמו גם אגפו הימני של הצבא הבריטי טרם כניסתו לארץ ישראל.
רקע

ביולי 1916 ניסו העות'מאנים, בסיוע גרמני, בפעם השנייה במהלך המלחמה, לאיים על תעלת סואץ מכיוון סיני וארץ ישראל. באוגוסט הם נהדפו על ידי חיל המשלוח המצרי שהיווה חלק מן הצבא הבריטי. הכוח הבריטי, שמנה כ-156,000 חיילים ועוד כ-13,000 פועלים מצרים, החל בהתקדמות איטית ושיטתית לכיוון ארץ ישראל, תוך הנחת צינור מים ומסילת ברזל ממצרים, בעיקר דרך צפון סיני, לאל-עריש. הבריטים תפסו את אל-עריש ללא התנגדות ב-21 בדצמבר, ונמל אל-עריש הפך, תוך זמן קצר, לבסיס אספקה חשוב לכוחותיהם בצפון חצי האי סיני.
שדה הקרב והכוחות המתעמתים

במגדבה, כפר הנמצא כ-35 ק"מ דרומה מזרחה משם, על ואדי אל-עריש, בשטח ובו דיונות חול ושיחים, היה מתחם עות'מאני חפור ומוסווה היטב, שכלל שישה מוצבים, שתעלות קשר חיברו ביניהם, ומספר מגננים קטנים יותר. כל אלה הוקמו מסביב לכפר ולמקור המים היחיד באזור, משני צידי הוואדי, על פני יותר משלושה קילומטרים. פרט לכפר ולוואדי, האזור כולו היה מישור חסר תוואי שטח ראויים לציון. את המתחם איישו שני גדודים, השני (מפקד: עיזאת ביי) והשלישי (מפקד: רושטי ביי) מן הרגימנט הרגלי ה-80 (מפקד: חאדיר ביי), פלוגת רוכבי גמלים שהוסבה לחי"ר, שתי כיתות של מקלענים, ארבעה תותחי 75 מ"מ מתוצרת גרמנית, וכן יחידות סיוע אחרות: הנדסה, רפואה, טבחים ויחידות נוספות. כוח האדם שהגן על מגדבה נאמד בכ-1,400 חיילים. כ-500 מהם איישו את המקום עוד קודם לכן והשאר היו חיילים שנסוגו מאל-עריש. הכוחות העות'מאניים נתמכו על ידי שלוחת רכבת מעוג'ה אל-חפיר למגדבה.
למחרת כיבושה של אל-עריש התארגן בה כוח של דיוויזיית הרגלים הרכובים אנזא"ק שעיקרו חיילים אוסטרלים וניו זילנדים רכובים, אשר נועד לכבוש את מגדבה. אלה היו מאורגנים בשלוש בריגדות רכובות (שתיים אוסטרליות, הראשונה והשלישית, ואחת ניו זילנדית) וכן קורפוס הגמלים הקיסרי. לכוח נוספו מספר סוללות ארטילריה, והכוח כולו הועמד תחת פיקודו של האוסטרלי, מייג'ור גנרל הנרי שובל. בנוסף, ב-22 בדצמבר, עוד לפני הקרב, 11 מטוסים, עשרה אוסטרליים ואחד בריטי, הטילו כמאה פצצות על המתחם העות'מאני במגדבה. הסיוע האווירי של אותם מטוסים ניתן גם למחרת, בקרב עצמו.
כיבוש מגדבה > התקדמות אל היעד

הכוח שבפיקודו של שובל יצא לדרך ב-00:45, אור ל-23 בדצמבר ונע לאורך ואדי אל-עריש, כאשר סיירים מנחים אותו בדרכו. התקדמות הכוח התעכבה לזמן מה כיוון שדרכה של שיירת האספקה שנלוותה לכוח הצטלבה עם זו של כוח אחר שהגיע באותה עת לפאתי אל-עריש. משנפתחה הדרך הכוח הרכוב התקדם כך שבכל שעה הם רכבו ארבעים דקות, עשר דקות הם הובילו את הבהמות ועשר דקות נוספות נחו. לקראת בוקר, כשהגיעו אל המישור, מספר קילומטרים צפונית-מערבית מיעדם, ראו מדורות דולקות שהעידו על כך שחיל המצב אינו מצפה לבואם.
כיבוש מגדבה > הקרב

בשעה 6:30 בבוקר 23 בדצמבר, החלו מטוסים אוסטרלים לתקוף את המוצבים העות'מאניים במקום, כאשר האש שהאחרונים ירו בתגובה סייעה לאכן את עמדות העות'מאנים עבור הכוח התוקף. נוסף לסיוע באש העבירו הטייסים דיווחים על עמדות ותנועות הכוח העות'מאני שבמקום, שבהיעדר מכשירי אלחוט במטוסים, נמסרו בעת נחיתתם סמוך למטהו של שובל.
בהמשך החלה המאמץ ההתקפי הראשי של הבריטים. במאמץ זה נטלו חלק הניו זילנדים, נתמכים בבריגדה האוסטרלית השלישית וביחידה מסייעת של מכונות ירייה, כל אלה תחת פיקודו של בריגדיר גנרל אדוארד צ'ייטור (Chaytor). ההתקפה נערכה מצפון וממזרח כלפי ימינם ועורפם של העות'מאנים, ובעוד הטור התוקף קרב אל יעדו, פתחה הארטילריה הבריטית באש. העות'מאנים פתחו באש עזה על הניו זילנדים המתקדמים. אלה האחרונים מצאו מחסות, כמה מאות מטרים מיעדיהם, ובחיפוי אלה ירדו מסוסיהם והמשיכו את התקפתם כחיילים רגליים. ב-9:25, אחד הרגימנטים, מן הבריגדה האוסטרלית השלישית, יחד עם חלק מהיחידה המסייעת המצוידת במכונות ירייה, נפרד מן הכוחות בטרם תקפו. הכוח שנפרד מן הכוח התוקף העיקרי המשיך דרומה במעלה הוואדי, תוך עקיפת האגף הימני של עמדות העות'מאנים, עד לאוולאד עלי, כ-7 ק"מ דרומית-מזרחית למגדבה, ובכך חסם דרך נסיגה אפשרית של המגינים. החוסמים אכן הצליחו במשימתם ותפסו כ-300 שבויים. יתר הכוח המשיך להתקדם למרות האש של העות'מאנים, אלא שקשה היה לתוקפים לאתר את יעדיהם. בהתקרבם לקו ממנו ירו העות'מאנים, בשעה 10:00, דיווחו סיורי האוויר על התחלה של נסיגה בקרב המגינים.
במקביל, בשעה 8:45, נערך מאמץ התקפי משני כלפי האגף השמאלי של העות'מאנים. כוח רוכבי הגמלים יצא רגלית במגמה לתקוף את הכפר, דרומית-מזרחית מנקודת יציאתו, כאשר כעתודה משמשת לו הבריגדה האוסטרלית הראשונה, שנותרה רכובה. כשנתקבלו הידיעות על תחילתה של נסיגה, עקפה הבריגדה האוסטרלית הראשונה, אשר קיבלה פקודה לעלות ישירות על הכפר, את רוכבי הגמלים. ב-10:30, לנוכח אש ארטילרית חזקה של העות'מאנים, אשר ירו פגזי שרפנל, ירדו האוסטרלים מן המישור כדי לתפוס מחסה בוואדי אל-עריש. במחסה הוואדי הם ירדו מסוסיהם, והמשיכו רגלית ליעדם. רוכבי הגמלים המשיכו לעשות דרכם במישור, וכשהתקרבו עוד כ-800 מטרים אל עמדות העות'מאנים, הם התפצלו ליחידות משנה שהתקדמו במדורג, כאשר חלק מתקדמים וחלק מחפים באש על ההתקדמות. עד הצהרים הדביקו רוכבי הגמלים את הבריגדה האוסטרלית הראשונה. בשעה 15:20 הם תקפו יחדיו מוצב עות'מאני (מוצב מס' 2) ממערב לכפר ועד 16:00 כבשו אותו. מזרחה משם, בשעה 15:30, תקפו הניו זילנדים ברובים מכודנים את צפון-מזרח המערך העות'מאני ואף הם כבשו את יעדם עד 16:00.
הרגימנט המוגבר שתפס את אוולאד עלי המשיך ב-14:15 במעקפו סביב האגף הימני העות'מאני וחצה את ואדי אל-עריש. בהמשך, תקף מן העורף את המוצב הדרומי-מזרחי שבמערך העות'מאני (מוצב מס' 4) וכבש אותו. אחר כך המשיך הכוח ונע מדרום לצפון, כבש עוד שתי עמדות חפורות וכן, כמתוכנן, חסם כל אפשרות נסיגה דרומה של המגינים. ב-16:30 תקפו את מגדבה כל הכוחות מכיוונים שונים, וכאשר התוקפים הגיעו למרחק קצר מיעדם החלו העות'מאנים להיכנע בקבוצות קטנות. כעבור כעשר דקות פסקה ההתנגדות המאורגנת ועד חשכה - גם ההתנגדות הספוראדית.
כיבוש מגדבה > תוצאות הקרב

מספר האבדות הבריטיות בקרב מגדבה הסתכם ב-146: 22 הרוגים, מהם חמישה קצינים ו-124 פצועים, מהם שבעה קצינים. כ-300 עות'מאנים נהרגו וכ-40 מפצועיהם טופלו בידי הבריטים. יותר מ-1,000 נלקחו בשבי, מהם 43 קצינים, כולל חאדיר ביי, עיזאת ביי ורושטי ביי. היתר נמלטו.
בהמשך, בקרב רפיח (1917), השלימו הבריטים את דחיקת העות'מאנים מסיני, ופתחו לפני צבאם את הדרך לכיבוש ארץ ישראל.
קנריומיס

| קנריומיס |
| --- | --- |

תקופה
סוף פליסטוקן-הולוקן
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: מכרסמים
תת־סדרה:: דמויי עכבר
משפחה:: עכבריים
סוג:: קנריומיס
מינים
 Canariomys tamarani  Canariomys bravoi
שם מדעי
 Canariomys

קנריומיס (שם מדעי: Canariomys) הוא סוג בן שני מינים של מכרסמים ממשפחת העכבריים אשר חיו באיים הקנריים (כיום בספרד) סביב הפליסטוקן עד העת המודרנית. ככל הנראה הם היו אוכלי צמחים בעלי שיניים גדולות וזנב ארוך. שני המינים גדלו עקב נידחות האיים מטורפים מקומיים.
מכרסמים אלה היו בעלי טפרים גדולים ורגליים ארוכות אשר התאימו לתנועה הן על הקרקע והן לטיפוס על עצים. הם אולי הזכירו במראם את חולדת הענן הקיימת באיי דרום-מזרח אסיה.
שני המינים נכחדו סביב שנת 1,500 לספירה, בזמן בו הגיעו הספרדים לאיים הקנריים, לכבוש את הגואנצ'ים. הספרדים פגעו במכרסמים הענקיים והפיצו באיים חתולים טורפים אשר האיצו את ההכחדה.
מינים

קנריומיס ברבואי (Canariomys bravoi) - התקיים באי טנריפה והגיע לאורך 1.14 מטר, אך רק למשקל 1 ק"ג.
קנריומיס טמרני (Canariomys tamarani) - התקיים באי גראן קנריה והיה קטן יותר מקרובו. הוא הגיע לאורך 25 ס"מ, דומה לחולדה חומה.
ממלכת דבלין

ממלכת דבלין (בוורוד) ומושבות הוויקינגים שבהן שלטה בתקופות שונות (בירוק)
ממלכת דבלין (באירית: Ríocht na Dubh Linn) הייתה ממלכה שהוקמה על ידי הוויקינגים הנורווגים באירלנד בשנת 839. בזמן שלטונו של מייסדה – תורגסט – היא השתרעה על מרכז וצפון-מזרח האי, אך שרדה שש שנים בלבד.
פלישה נוספת מנורווגיה הביאה להקמתה מחדש ב-853. הממלכה המחודשת שלטה על רוב השטח המוכר בימינו כמחוז דבלין. לעיתים, שלטונה התפשט גם על מושבות נורווגיות נוספות באירלנד (למרות שלא התקיים רצף טריטוריאלי בינן לבין אזור דבלין). אוכלוסיית המתיישבים הנורווגית התמזגה עם הזמן באירים המקומיים והממלכה נהפכה לנורדית-גאלית(אנ'). בירתה הייתה דבלין, שהוקמה כמאחז על ידי מייסד הממלכה תורגסט.
באמצע המאה ה-10 הממלכה החלה לשגשג מבחינה כלכלית, בזכות קשרי המסחר הענפים עם הוויקינגים באיים הבריטיים. במחצית השנייה של המאה ה-10, דבלין גם הגיעה לשיא כוחה המדיני והצבאי, אך החלה לאבד אותו לפני סופה של אותה מאה.
מאמצע המאה ה-11 החל מאבק שליטה על דבלין המוחלשת בין ממלכות לנסטר ומנסטר האיריות, שהועצם על ידי המשך שגשוגה הכלכלי. מאז, דבלין הייתה ממלכת חסות של אחת הממלכות האיריות היריבות. במהלך רוב התקופה הזו, היא אף נשלטה על ידי נציגי שושלות המלכות האיריות. בשנת 1170 הממלכה נכבשה על ידי אצילים אנגלו-נורמנים, ובשנת 1171 סופחה לממלכת אנגליה.
היסטוריה > תורגסט

בשנת 795 הוויקינגים תקפו לראשונה את אירלנד. בשנת 837 ויקינגים נורווגים בהנהגת תורגסט (Thorgest) הגיעו דרך הים האירי אל מזרח אירלנד. הכוח הפולש כלל 120 ספינות, שמחציתן התקדמו אל פנים הארץ דרך הנהר בוין, ומחציתן דרך הנהר ליפי. בשנת 839 הפולשים ערכו פשיטה במנזר שבעיר ארמה — מרכז דתי חשוב, שממוקם בפרובינציית אלסטר. ההתייחסות הראשונה אל הוויקינגים בדברי ימי אלסטר (כרוניקה צפון-אירית מימי הביניים) היא משנת 841. ברשומה הראשונה מאותה שנה כתוב: "הפגנים עדיין בלוך ניי" (אגם באלסטר).
בשנת 841 תורגסט כבש את הכפר דבלין, שהיה מיושב בחקלאים ובדייגים. על גבעה סמוך לחוף, שעליה נמצאת כיום טירת דבלין, הוא בנה מאחז מבוצר. כך נהפך דבלין למרכז שליטה, שממנו ניהל תורגסט את המשך הכיבושים באזור. בשטחים הכבושים הוקמה ממלכת דבלין, שהשתרעה ברציפות על מחוזות אלסטר, קונאכט ומידה (מרכז וצפון-מזרח אירלנד). במסע ההתפשטות שלהם, הוויקינגים השתלטו גם על שטחים (מובלעות) בפרובינציות לנסטר ומנסטר, על איים בים האירי ולחופו המזרחי בוויילס.
תורגסט ביסס את האחיזה במובלעות הוויקינגיות באמצעות הקמת מבצרים. אחד החשובים שבהם נבנה במרכז האי, לחופו הדרומי של האגם לוך רי בלנסטר. לחופו הדרום-מערבי של האגם לוך ליין שבאותה פרובינציה, ועל האי שבאגם, הוקמו מבצרים נוספים. לביסוס השליטה באלסטר, תורגסט בנה מבצר לחופו של לוך ניי.
בשנת 845 תורגסט נלכד על ידי מלך מידה (אחת הממלכות האיריות) — מאל סאכנייל מאק מאל רואנייד. בהוראתו של המלך האירי, תורגסט הוטבע באגם לוך אוול, בלנסטר. הוויקינגים איבדו את השלטון בשטחים שכבשו, אך נשארו באי כמתיישבים. בשנת 851 הוויקינגים הנורווגים אף גורשו מדבלין על ידי הוויקינגים הדנים.
היסטוריה > אוטאר ושושלת מיק טורקייל

בשנת 1141 דבלין סופחה לממלכת מנסטר על ידי מלכהּ — קונכובאר או בריאין. הוא מת ב-1142. הדבלינאים הזמינו את מלכם הבא מהאיים ההברידיים. היה זה אוטאר — בנו או נכדו של מי שהיה (עד מותו ב-1098) רוזן באי מאן. אוטאר היה נורדי-גאלי כמו רוב תושבי ממלכתו. בדבלין, הוא נהנה מתמיכת בניו של טורקאל (מי שידוע עליו, שמלך שם לפחות ב-1133). בשנת 1144 אוטאר הפך את אחד מהם — ראגנאל מאק טורקייל, לשותפו לכתר.
ב-1146 ראגנאל נהרג בקרב עם אירים ממזרח מידה. אחיו, ברודאר מאק טורקייל, ירש אותו כמלך שותף של דבלין. ב-1148 בני משפחת מיק טורקייל בגדו באוטאר למרות שיתופם בשלטון ורצחו אותו, כדי שמלכים משושלתם ימלכו באופן בלעדי. ברודאר נהפך למלך היחיד של דבלין. תחת שלטונו, בשנות ה-50 דבלין נהפכה לממלכת חסות של לנסטר, שבה מלך דיארמייט מאק מורכאדה. ב-1160 ברודאר מלך דבלין נהרג על ידי דומנאל מאק גילה סכנייל, מלך דרום ברגה (ממלכה זעירה מצפון לממלכת דבלין).
יורשו של ברודאר בכס המלכות היה אחיינו (בנו של אחיו ראגנאל, שמלך לפניו) — אסקאל מאק ראגנייל. גם תחתיו, דבלין הייתה כפופה לדיארמייט מלנטסר. האחרון היה בן ברית ותיק של מלך איילך (ממלכה בצפון אירלנד) — מוירכרטאך מאק לוכליין, שבשנת 1156 נהפך גם למלך העליון של אירלנד. ב-1161 דיארמייט מלנסטר נשבע אמונים למוירכרטאך (המלך העליון) יחד עם נציגי דבלין. ב-1162 דיארמייט נהפך (במקומו של אסקאל) גם למלך דבלין. הוא שלט בה עד שנת 1166, שבה מת בן בריתו מוירכרטאך.
המלך העליון החדש של אירלנד — רואאידרי או קונכובייר (שהיה גם מלך קונאכט) ניצל את בדידותו הפוליטית של דיארמייט מלנסטר, כדי לארגן ברית של שלוש ממלכות נגדו. דיארמייט הודח מכס המלכות, אך המלך העליון הרשה לו להישאר כאדון אחוזתו המשפחתית. מלך ברייפנה טיגרנאן מור או רואירק (אחד החברים בברית נגד דיארמייט ומפקד כוחותיה) לא הסתפק בכך. הדבלינאים באו לעזרתו של הפולש, ויחד עם מתנגדיו של דיארמייט בלנסטר, הביאו לגירושו של מלך לנסטר המודח מאירלנד.
כבר ב-1166 דבלין חזרה לידיו של המלך הנורדי-גאלי, שהודח על ידי דיארמייט ארבע שנים קודם לכן — אסקאל מאק ראגנייל. הוא שלט עד שנת 1170. דיארמייט עצמו לא השלים עם אובדן כס המלכות של לנסטר, ומהלכיו להשבת הכתר הובילו לסופה של ממלכת דבלין הנורדית-גאלית (יחד עם רוב הממלכות האיריות באי).
ראו גם

מלכי דבלין
הממלכות הגדולות באירלנד בשנת 1014. שטחי ממלכת דבלין בצבע סגול
קנרידיים

| קנרידיים |
| --- | --- |
 Kneria uluguru
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: מקריני סנפיר
מחלקה:: מקריני סנפיר
סדרה:: גונורינצ'יים
משפחה:: קנרידיים
שם מדעי
 Kneriidae ‏גינטר, 1868

קנרידיים (שם מדעי: Kneriidae) היא משפחה של דגי גרם החיים רק בכמה נהרות מהירים ואגמים טרופיים באפריקה, בעיקר סביב אגן הקונגו. בצורתם הם מזכירים כמה קרפיונים המתאימים לזרמים מהירים, אך הם שייכים לסדרה אחרת - סדרת הגונורינצ'יים.
אלו דגים קטנים מאוד שאינם עולים על 19 סנטימטר, והם בעלי גוף שקוף ומוארך וסנפירים קטנים. הראש קטן ובעל לסתות מכופפות מעט והעיניים קטנות. חלק מהמינים בעלי נאוטניה, בה הם משאירים בבגרותם את צורת גופם של דגים צעירים יותר. הזכרים לעיתים בעלי זימים מפוארים יותר מהנקבות.
מיון

במשפחה זו ישנם 30 מינים בתוך 4 סוגים:
משפחה קנרידיים (Kneriidae)
סוג Cromeria - בו 2 מינים
סוג ומין יחיד Grasseichthys gabonensis
סוג Kneria - בו 13 מינים
סוג Parakneria - בו 14 מינים
מלאדן פטריץ'

מלאדן פטריץ' (בקרואטית: Mladen Petrić, נולד ב-1 בינואר 1981 בברצ'קו שביוגוסלביה, כיום בבוסניה והרצגובינה) הוא כדורגלן עבר קרואטי ששיחק בעמדת החלוץ. לזכות פטריץ' 45 הופעות ו-13 שערים במדי נבחרת קרואטיה, עמה השתתף ביורו 2008.
קריירת מועדונים

פטריץ' נולד בבוסניה והרצגובינה, ובילדותו היגר עם משפחתו לשווייץ, שם שיחק במועדון פ.צ. נוינהוף, ובהמשך עבר למועדון פ.צ. באדן, גם הוא משווייץ. בשנת 1998 החל לשחק בבוגרים של פ.צ. באדן, וכעבור שנה התקדם לגראסהופרס ציריך מליגת העל השווייצרית, שם שיחק חמש עונות, וזכה באליפויות בעונות 2000/01 ו-2002/03, כאשר הוא מהווה חלק חשוב בחוד הקבוצה. בקיץ 2004 עבר פטריץ' לפ.צ. בזל, שם הוסיף למאזנו אליפות נוספת בעונתו הראשונה בקבוצה, 2004/05. בעונה הבאה, 2005/06, לא זכו פטריץ' ובזל באליפות, אך פטריץ' הבקיע 15 שערים וסיים רביעי בדירוג מלכי השערים של הליגה. באותה שנה זכה עם בזל בגביע האוהרנקאפ, והבקיע שלושה שערים עבור בזל בגביע אופ"א, שם הודחה הקבוצה ברבע הגמר על ידי מידלסברו האנגלית. בעונת 2006/07 הבקיע פטריץ' 19 שערי ליגה, והוכתר כמלך השערים. באותה עונה, במשחק גביע אופ"א נגד נאנסי, שימש פטריץ' כשוער הקבוצה לאחר שהורחק השוער הראשון פרנקו קוסטנצו, ובזל ביצעה את שלושת החילופים. את הפנדל שנגרם כתוצאה מהעבירה שבגינה הורחק קוסטנצו, הדף פטריץ', ושמר על נקודה עבור בזל. באותה עונה זכה פטריץ' בגביע השווייצרי, לאחר ניצחון 1-0 בגמר על פ.צ. לוצרן.
ביוני 2007 חתם פטריץ' על חוזה בבורוסיה דורטמונד, ביחד עם חברו לנבחרת קרואטיה, רוברט קובאץ'. פטריץ' הפך בעונת 2007/08 לחלוץ חוד, שיתף פעולה בהתקפה עם נלסון ואלדס, דלרון באקלי ודייגו קלימוביץ', והבקיע 13 שערי ליגה. בנוסף, היה חלק מהגעתה של בורוסיה דורטמונד לגמר הגביע הגרמני, ואף הבקיע את שער השוויון בדקה ה-90 מול באיירן מינכן שהשווה את הגמר ל-1-1, אך באיירן מינכן ניצחה 2-1 בהארכה. על אף העונה הטובה של פטריץ' בדורטמונד, הוא עזב את המועדון כבר לאחר עונה אחת, ובמסגרת עסקת חליפין עם המבורג, חתם בשורות המועדון הצפוני, שהעביר לבורוסיה דורטמונד תמורתו את מוחמד זידאן ועוד כחמישה מיליון אירו. פטריץ' שיחק בהמבורג ארבע עונות, והציג בכולן יכולת גבוהה, כאשר הוא שיתף פעולה בחוד הקבוצה עם שחקנים כפיוטר טרוחובסקי, פאולו גררו וחברו לנבחרת קרואטיה, איביצה אוליץ'. בשלוש העונות הראשונות של פטריץ' בהמבורג, הקבוצה סיימה בחלק העליון של הטבלה אך לא הצליחה לאיים על התארים. בעונת 2011/12, הרביעית של פטריץ' בהמבורג, הקבוצה סיימה במקום ה-15, מרחק חמש נקודות בלבד ממבחני הירידה. בתום עונה זו עזב פטריץ' את המבורג, לאחר שהבקיע בשורותיה 38 שערים ב-99 משחקי ליגה, וחתם בפולהאם מהפרמייר ליג לעונה אחת, שם חזר לשתף פעולה עם אחד ממאמניו בהמבורג, מרטין יול. פטריץ' הבקיע בעונת 2012/13 חמישה שערי ליגה, ופולהאם סיימה במרכז הטבלה. בתום עונה זו חתם בווסטהאם יונייטד לשנה אחת, אך הופיע בשורותיה שלוש פעמים בלבד, עד ששוחרר כבר בדצמבר 2013.
בינואר 2014 חתם פטריץ' בפנאתינאיקוס מליגת העל היוונית על חוזה לשנה וחצי, שם חבר בהתקפה לחברו מהמבורג, השוודי מרקוס ברג, ולחבריו לנבחרת קרואטיה דניאל פראניץ' וגורדון שילדנפלד. את שערו הראשון בקבוצה הבקיע במאי 2014 במשחק ליגה מול פאוק סלוניקי. בתום עונה זו, זכה פטריץ' עם פנאתינייקוס בגביע היווני, לאחר ניצחון 4-1 בגמר, בו נכנס פטריץ' כמחליף בדקה ה-89 במקומו של ברג. במאי 2016 הודיע פטריץ' על פרישה ממשחק פעיל.