stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מתייהדים (נצרות)
בהיסטוריה

אף כי שאלת היחס הנאות לתורה של נוצרים ונוצרים גויים בפרט הלכה ונעלמה ככל שהכנסייה התגבשה, עברו מאות שנים עד שירדה מסדר היום. בפרק מ"ז של דיאלוג עם טריפון היהודי, שנכתב סביב 155, הבדיל יוסטינוס מרטיר בין אלה המוסיפים לשמור את המצוות לעצמם, תוך שהם מתקשרים בחופשיות עם נוצרים אחרים ולא דורשים שיקבלו את התורה, שאותם ראה כאחים אהובים; לבין כאלו הדורשים מגויים שהתנצרו לקבל את התורה לפרטיה, שאותם לא חיבב אך עמד על כך שהם והגויים שהשתכנעו מהם ייוושעו כל עוד הם מאמינים בישו. ב-386 עדיין נדרש יוחנן כריסוסטומוס לסדרת דרשות ארוכה בה תקף נוצרים שהוסיפו לבקר בבתי-כנסת ולציין חגים יהודיים. בדרשה השנייה שאל "כיצד אתם מרהיבים עוז, ככלות רקדכם עם שדים, לבוא אל אספת השליחים?"
האינקוויזיציה הספרדית והאינקוויזיציה הפורטוגזית רדפו את המראנוס בחשד שהוסיפו לשמור מנהגים יהודיים, בתור "מתייהדים". גם כת בראשות איש בשם זכריה (אנ'), שפעלה במאה ה-15 בנובגורוד ומעט ידוע אודותיה בוודאות, דוכאה על ידי הכנסייה האורתודוקסית באשמת התייהדות. שומרי השבת למיניהם בקרב הנוצרים אף הם הותקפו כמתייהדים.
ראו גם

צ'ואטה
נצרות קדומה
סובוטניקים
סקלרים#הסובוטניקים הסקלרים
הכנסייה האדוונטיסטית של היום השביעי
שמירת שבת בנצרות
לקריאה נוספת

Michael Murray, Playing a Jewish Game: Gentile Christian Judaizing in the First and Second Centuries CE, Wilfrid Laurier University Press, 2004.
צ'ארלס קראוטהאמר

| --- | --- |

 לידה:  13 במרץ 1950 מנהטן, ארצות הברית 
 פטירה:  21 ביוני 2018 (בגיל 68) וושינגטון די. סי., ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 השכלה:  אוניברסיטת מקגיל  בית הספר לרפואה של הרווארד  בייליול קולג' 
 תקופת הפעילות:  מ-1978 
 מספר צאצאים:  1 
 פרסים והוקרה:  פרס פוליצר לפרשנות (1987)  פרס אירווינג קריסטול (2004)  Eric Breindel Award for Excellence in Opinion Journalism 
 
אירווינג צ'ארלס קראוטהאמר (באנגלית: Irving Charles Krauthammer‏; 13 במרץ 1950 – 21 ביוני 2018), היה פרשן פוליטי יהודי אמריקאי. בעל טור בעיתון "וושינגטון פוסט" מאז שנת 1985, אשר זכה להשפעה רבה. זכה בפרס פוליצר לשנת 1987 על כתיבתו הפרשנית. בכתיבתו בולטת הבהירות והישירות, לצד תפישה מקורית. בין השאר טבע קראוטהאמר במדוריו ביטויים חדשים, כמו "דוקטרינת רייגן".
טורו השבועי של קראוטהאמר ב"וושינגטון פוסט" התפרסם מדי יום שישי והופץ בלמעלה מ-240 עיתונים נוספים ברחבי העולם. כתב גם טור חודשי עבור טיים מגזין ותרם מפרי עטו לעיתונים נוספים, בהם "ויקלי סטנדרד", "ג'ואיש וורלד רוויו" ו"ניו ריפבליק". הופיע גם כפרשן בתוכניות טלוויזיה שונות ברשתות השידור האמריקניות.
חייו

קראוטהאמר נולד בעיר ניו יורק להורים יהודים בעלי אזרחות צרפתית, שהקפידו שיזכה לחינוך יהודי מקיף. אביו היה ממוצא אוקראיני ואמו הגיעה מבלגיה. בגיל חמש עקרה משפחתו למונטריאול שבקנדה, לדבריו משום שאביו רצה לחיות במקום שבו "צרפתית מדוברת", שם גדל קראוטהאמר ובשנת 1970 השלים את לימודי התואר הראשון שלו במדע המדינה ובכלכלה באוניברסיטת מקגיל. בשנים 71–1970 המשיך בלימודי פוליטיקה בבייליול קולג' שבאוניברסיטת אוקספורד ומשם המשיך ללימודי רפואה באוניברסיטת הרווארד. בנעוריו תמך קראוטהאמר בשמאל הפוליטי.
בשנת לימודיו הראשונה נפצע קשה בעת שחייה בבריכה כשראשו נחבט בקרקעית הבריכה. בשל הפציעה הפך להיות משותק לצמיתות מצווארו ומטה. למרות פציעתו ונכותו החמורה, השלים את לימודיו ב-1975 בהצטיינות והחל בהתמחותו כפסיכיאטר בבית החולים הכללי של מסצ'וסטס. במקביל ללימודיו כמתמחה פרסם מאמרים בכתבי־עת מקצועיים בתחום, שכללו גם אבחון של סוג חדש של הפרעה דו-קוטבית, שעדיין זוכה לאזכורים בספרות המקצועית.
קראוטהאמר פרש מעיסוק ברפואה ב-1978 ופנה לעסוק בסיוע להכוונת המחקר הפסיכיאטרי תחת ממשל ג'ימי קרטר. בשנת 1980 שימש כותב נאומים עבור סגן הנשיא וולטר מונדייל.
בשנת 1981, אחרי תבוסתם של קרטר ומונדייל בבחירות, פנה לעיסוק בעיתונות, כשהצטרף למגזין "ניו ריפבליק" ככותב וכעורך. מאמריו במגזין זיכו אותו בפרס נשיונל-מגזין לשנת 1984. ב-1983 החל לכתוב מאמרים עבור "טיים מגזין" ומ-1985 ואילך החל כותב טור שבועי עבור "וושינגטון פוסט". בשנים אלו עזב את המפלגה הדמוקרטית, ונהיה רפובליקני עם בחירתו המחודשת של רייגן ב-1985, אך אימץ דעות שמרניות לחלוטין, בפרט במדיניות הפנים, רק מספר שנים לאחר מכן.
עמדותיו > המלחמה הקרה

קראוטהאמר נחשב כמי שניסח את ההשקפה שמאחורי מדיניותו של רונלד רייגן ב-1985, אותה כינה בטורו ב"טיים מגזין" "דוקטרינת רייגן", בהתייחס למדיניות החוץ שאימץ ממשל רייגן בהשפעת "קרן הריטג'" וגורמים שמרניים אחרים. הדוקטרינה החדשה דגלה במעבר ממדיניות בלימה מול ברית המועצות לתמיכה בכוחות אנטי-קומוניסטיים ברחבי העולם, במטרה להסיג את הסובייטים ממוקדי השפעה שלהם בעולם השלישי.
במאמר "עוניו של הריאליזם" הציב קראוטהאמר יסודות למדיניות חוץ אמריקאית חדשה של "ריאליזם דמוקרטי", המשלב את הריאליזם הנקוט בתחום מדע המדינה עם השאיפות האוניברסליות לקידום החירות והדמוקרטיה. הריאליזם לבדו, גרס קראוטהאמר, נכשל שכן הוא אינו מאפשר לקובעי המדיניות להחליט אם להתערב או להימנע מהתערבות.
עם נפילת ברית המועצות פרסם קראוטהאמר מאמר ראשי במגזין "Foreign Affairs" בשם "הרגע החד־קטבי". במאמר גרס כי נפילתה של המעצמה הסובייטית לא תיצור עולם רב־קטבי כי אם עולם חד־קטבי בו תהיה ארצות־הברית הכוח המרכזי ל"רגע" היסטורי שמשכו - עשור אחד או כמה עשורים - תלוי במידה בה תדע אמריקה לשמר את כוחה הכלכלי. הסכנה החריפה ביותר לדומיננטיות האמריקנית, חזה קראוטהאמר, היא מ"מדינות נשק" - מעצמות אזוריות שיחזיקו בכלי נשק שיאיימו על שלום העולם כולו. לתפישתו, מניעת הופעתן והתפתחותן של "מדינות נשק" כאלו היא המשימה הלגיטימית העיקרית של מדיניותה של ארצות־הברית בעולם.
עמדותיו > אידאולוגיה

קראוטהאמר נחשב לשמרן בדרך כלל. למרות זאת, בנושאי פנים הוא נוטה יותר למרכז-שמאל; כאשר הוא תומך בהפיכת הפלות לחוקיות (הנושא המרכזי ששמרנים בארצות הברית מתנגדים לו), מתנגד לגזר דין מוות, מבקר את התפיסה של התכנון התבוני וחסיד של קונצנזוס מדעי בנושא האבולוציה, כאשר הוא קורא למחלוקת שבין המדע והדת "קונפליקט שגוי"; הוא תומך במחקר בתאי גזע עובריים (כולל ניסוי בעוברים שהופרדו בהפריה), וכן חסיד רב שנים של מסי אנרגיה גבוהים במטרה להשפיע על שימור אנרגטי. מג גרינפלד, עורכת עמוד מאמרי המערכת של העיתון "וושינגטון פוסט", אשר ערכה את הטורים של קראוטהאמר במשך 15 שנה, כינתה את הטור השבועי שלו כ"עצמאי וקשה לסווגו פוליטית. זה טור מאוד קשה. אין בו שום 'טרנדיות'. אתה לעולם לא יודע מה הדבר הבא שיקרה".
ניתן לראות את המונוגרפיה של קראוטהאמר בנושא מדיניות חוץ במאמרו, "ריאליזם דמוקרטי: מדיניות חוץ אמריקנית בעולם חד-קוטבי", מאמר עם ביקורת שמופנית הן כלפי הזרם הנאו-קונסרבטיבי של 'דוקטרינת בוש', על היותם יקרים מדי ואוטופיים, והן ביקורתי כלפי מדיניות חוץ של ה"ריאליזם" על היותם צרי ראייה מדי ובלתי מוסריים; במקום, הוא מציע אלטרנטיבה שאותה הוא מכנה "ריאליזם דמוקרטי". בנאום בשנת 2004 (שהתפרסם מאוחר יותר ב"קומנטארי מגזין"), הוא קרא לנאו-קונסרבטיביים "אידאולגיית ממשל אשר זמנה תם". הוא העיר כי "אבות הנאו-קונסרבטיזם" המקוריים היו "ליברליים ושמאלנים לשעבר". לאחרונה, הוא טען, הצטרפו אליהם "ריאליסטים, אשר מותקפים בריאליות חדשה", כגון, קונדוליזה רייס, דיק צ'ייני וג'ורג' וו. בוש, אשר "נתנו משקל לנאו-קונסרבטיביות, כשהם הופכים זאת ליותר מגוון ונתנו לניסיון של המצטרפים החדשים, יותר בגרות". "דוקטרינת בוש", על פי קראוטהאמר, היא בעיקרו של דבר "מילה נרדפת למדיניות חוץ נאו-קונסרבטיבית". קראוטהאמר הצהיר במאמרו "פליטת הפה של צ'ארלי גיבסון", בוושינגטון פוסט, ב-13 בספטמבר 2008, כי אכן הוא היה זה שטבע את מטבע הלשון "דוקטרינת בוש". הוא הצהיר כי "אין משמעות אחת בלבד (למושג) 'דוקטרינת בוש'. למעשה, היו ארבע משמעויות שונות, כאשר כל אחת יורשת את קודמתה במהלך שמונה שנות ממשל בוש". הוא גם הצהיר כי "ההגדרה הרביעית והנוכחית של דוקטרינת בוש, הפורמולה הגורפת ביותר של גישת בוש למדיניות חוץ וזו שבאופן הכי ברור ומובהק מגדיר את שנות בוש: הרעיון כי המשימה היסודית של מדיניות החוץ של אמריקה היא להפיץ דמוקרטיה ברחבי העולם".
עמדותיו > מועצת הנשיא לביואתיקה

קראוטהאמר מונה ב-2002, על ידי הנשיא ג'ורג' וו. בוש, לכהן במועצת הנשיא לביואתיקה. הוא תמך בצמצום ההגבלות של ממשל בוש על מימון פדרלי בנושא מחקר בתאי גזע עובריים, אך התנגד לניסויים בבני אדם, שיבוט אנושי והמתת חסד. הוא הזהיר כי מדענים מתחילים לפתח יכולות ל"יצירת מעמד של סופר-אנוש". עמיתתו למועצה, ג'נט די. רולי, טענה כי החזון של קראוטהאמר הוא עדיין עניין לעתיד הרחוק ולא נושא לדיון בעת הנוכחית, אם כי רבים מחברי המועצה נטו להסכים עם קראוטהאמר.
עמדותיו > דת

בראיון אמר קראוטהאמר: "אני מאמין שאתאיזם הוא הפחות סביר מכל התפיסות התאולוגיות" והשווה את אמונתו לזו של איינשטיין. קראוטהאמר ידוע כמבקר של התפיסה של התכנון התבוני. הוא כתב בנושא מספר מאמרים ב-2005, אשר משווים זאת ל"בריאתנות מוקצנת".
הוא זכה לכמה פרסים על הפרשנויות שלו בנושאי דת. ב-1985 זכה ב"פרס התיקון הראשון" של ארגון "אנשים למען הדרך האמריקנית", על המאמר שלו במגזין 'ניו ריפבליק', "מלחמת הקודש של אמריקה" וב-2002, בפרס "שומר ציון" של אוניברסיטת בר-אילן.
עמדותיו > המינוי של מאיירס

קראוטהאמר ביקר את הנשיא בוש על המינוי של הרייט מאיירס, במועמדותה לרשת את שופטת בית המשפט העליון של ארצות הברית סנדרה דיי או'קונור. הוא קרא למינוי מאיירס "טעות" בכמה הזדמנויות וציין את חוסר הניסיון שלה בנושאי חוקת ארצות הברית כמכשול למינויה.
ב-21 באוקטובר 2005 פרסם את המאמר "מאיירס: אסטרטגיית היציאה היחידה", שבו הסביר כי כל התכתובות החוקתיות הרלוונטיות של מאיירס מוגנות הן על ידי חיסיון עורך דין-לקוח (כאשר היא תפקדה כעורכת דין של הנשיא בוש עוד בהיותו מושל טקסס), והן על ידי זכויות יתר חוקיות של הרשות המבצעת. מאמר זה היווה קרש הצלה לטעות שנעשתה: "מאיירס תיסוג מתוך כבוד הן לסנאט והן לזכויות היתר הביצועיות" הוא כתב. שישה ימים לאחר מכן, מאיירס אכן נסוגה מהמינוי כשהיא משתמשת באותם טיעונים. היא הצהירה על הכבוד שהיא רוכשת "לחוזק והעצמאות של שלוש רשויות הממשל" וציינה את "ההגנה על זכויות הרשות המבצעת ו (כי) המשך החתירה לאישור (המינוי בסנאט) משרה מתח" ולכן, "החלטתי כי החתירה לאישור (המינוי בסנאט) שלי צריך שיוותרו עליה".
באותו יום, הרדיו הציבורי הלאומי (NPR), ציין כי "התסריט של קראוטהאמר שיחק (למציאות) כמעט במדויק כפי שהוא רשם (אותו)". בעל הטור, אי.ג'יי דיון כתב כי הבית הלבן הלך בעקבות האסטרטגיה של קראוטהאמר "כמעט מילה במילה". כמה שבועות לאחר מכן, עיתון הניו יורק טיימס פרסם כי "אסטרטגיית היציאה" של קראוטהאמר היה "בדיוק מה שארע" וכי "בעקבות כך (הוא) קיבל קרדיט על שהעניק [לממשל בוש] תוכנית".
עמדותיו > ישראל

קראוטהאמר תמך בסיפוח הישראלי של רמת הגולן ואמר על כך כי "ישראל עושה את מה שהיא חייבת לעשות. בדיוק כמו ארצות הברית".
קראוטהאמר התנגד חריפות להסכמי אוסלו, כשהוא חוזה כי המנהיג של אש"ף, יאסר ערפאת, ישתמש בדריסת הרגל בעזה ובגדה המערבית כדי להמשיך את המלחמה בישראל, מלחמה שלכאורה התנער ממנה במכתבי ההכרה ההדדית של ישראל-אש"ף. במאמר למגזין טיים, ביולי 2006, קראוטהאמר טען כי הסכסוך הישראלי-פלסטיני מוגדר בבסיסו על ידי חוסר הרצון הפלסטיני לקבל פשרה.
במהלך מלחמת לבנון השנייה, ב-2006, כתב קראוטהאמר בטור שלו כי יש "לתת לישראל לנצח במלחמה", באומרו: "איזה מדינה אחרת, כאשר היא מותקפת באגרסיה ללא התגרות (מהצד השני) במעבר גבול בינלאומי מוכר, ניתן לה אז שעון עם ספירה לאחור מטעם העולם, ניתן לה חלון זמן מוגבל שבו היא צריכה להילחם בחזרה, ללא כל קשר אם היא שיקמה את ביטחונה?". מאוחר יותר הוא ביקר את התנהלותו של ראש הממשלה, אהוד אולמרט, כשהוא טוען כי הוא "סיפק מנהיגות בלתי יציבה ובלתי בטוחה. באופן מטופש, הסתמך על כוח אווירי בלבד, כשהוא מונע מהגנרלים שלו מתקפת קרקע שביקשו, רק כדי להפוך את דעתו מאוחר יותר".
קראוטהאמר תמך ברעיון של שתי מדינות לשני עמים כפתרון לקונפליקט. בניגוד לשמרנים רבים אחרים, הוא תמך בנסיגת צה"ל מעזה, כצעד לקראת רציונליזציה של הגבולות שבין ישראל והמדינה הפלסטינית העתידית. הוא מאמין כי גבול ביטחון במסגרת גבולות הקבע בין שתי המדינות יהיה מרכיב חשוב של כל שלום בר-קיימא.
עמדותיו > עינויים

ב-5 בדצמבר 2005, במאמר שלו בעיתון ה"וויקלי סטנדרד", טען קראוטהאמר כי כל איסור על עינויים חייב לבוא לצד לפחות שני יוצאים מן הכלל. הוא טען כי הן בסיטואציה של סכנה מיידית ("תסריט הפצצה המתקתקת"), או אם יש הנחה כי העינוי יכול להפיק אינפורמציה שהיא בבחינת הצלת חיים, במקרה של טרוריסט מקצועי אשר מעורב עמוקות בתכנון מתקפות עתידיות".
הפולמוס סביב פעילותו

ב-2006 כתב פרנסיס פוקויאמה בספרו, "אמריקה בצומת דרכים: דמוקרטיה, עוצמה והמורשת הנאו-קונסרבטיבית" ביקורת על קראוטהאמר וטען כי נאומו של קראוטהאמר ב-2004 בנוגע למלחמת עיראק גרמה לו "לפרוש מהתנועה הנאו-קונסרבטיבית". קראוטהאמר הגיב כי "הטיעון של פוקויאמה שאני ייחסתי 'הצלחה בלתי כשירה מדומה' למלחמה היא פברוק. [...] [זה היה] רחוק מלקרוא לזה הצלחה בלתי כשירה, מדומה או אחרת, אמרתי די בבירור ש'ייתכן שזה יהיה גשר רחוק מדי'."
הגוף התקשורתי הליברלי לשמירה על התקשורת, FAIR, ביקר את קראוטהאמר, לצד פרשן שמרני נוסף, ביל קריסטול, על שהרעיפו שבחים לנאום ההשבעה השני של הנשיא בוש, ב-20 בינואר 2005. ברשת פוקס ניוז, קראוטהאמר קרא לנאום "מהפכני" בסנגוריה שלו על חופש אוניברסלי והשווה את בוש לנשיא לשעבר, ג'ון פ. קנדי, אשר בנאום ההשבעה שלו התחייב בהרחבה כי "אנו נשלם כל מחיר, נתגבר על כל מכשול, נתמוך בכל ידיד, נתנגד לכל אויב, במטרה להבטיח את הישרדות ההצלחה של החירות". ארגון FAIR האשים את קראוטהאמר ואת קריסטול שלא ציינו כי הם סייעו בכתיבת הנאום, האשמה שקראוטהאמר מכחיש. מאמר של הוושינגטון פוסט בנושא המחלוקת הנ"ל ציין כי א) ההזמנה של קראוטהאמר להתייעצות בבית הלבן, לא כללה התייחסות לנושא של נאום ההשבעה וכי תואר במקום דיון על היעדים והגישות שיש לנקוט במשך ארבע השנים הבאות, ב) קראוטהאמר התבקש באופן ספציפי לנהל את הדיון בנושא המזרח התיכון, ג) הבכיר בבית הלבן שכינס את המפגש תיאר פגישה זו כ"די מנותקת" מנאום ההשבעה.
מאידך, אמנון לורד כתב על הודעתו של קראוטהאמר על סופו הקרב: ”היא דמתה לדיווח אחרון על נפילתו הקרובה של מבצר. קווי ההגנה של השקפת עולם שמרנית אך למעשה ליברלית וחופשית אמיתית הפכו פרוצים יותר עם לכתו של קראוטהמר.”
ה וא היה הראשון שהשתמש במונח תסמונת השיגעון מטראמפ.
פרסים

1987 - פרס פוליצר לפרשנות
1991 - פרס זיו לעיתונאים מטעם צדק-מדות-מוסר
2004 - פרס אירווינג קריסטול
הערות שוליים

↑  Washingtonpost.com: Charles Krauthammer Biography, www.washingtonpost.com
↑  ביוגרפיה בוושינגטון פוסט: http://www.washingtonpost.com/wp-srv/politics/opinions/krauthammer.htm
1 2 3 4 5  אמנון לורד, ‏"פרידה מקול צלול וחיוני", השילוח, 11, ספטמבר 2018
↑  ביוגרפיה בוושינגטון פוסט: http://www.washingtonpost.com/wp-srv/politics/opinions/krauthammer.htm
↑  The New Republic, 17 בפברואר 1986
↑  Jonathan D. Caverley, "Power and Democratic Weakness: Neoconservatism and Neoclassical Realism", Millenium: Journal of International Studies, 2010, עמ' 2
↑  Thomas Bodenheimer, Robert Gould, Rollback!: right-wing power in U.S. foreign policy, Boston: South End Press, 1989. עמ' 181-182.
↑  Charles Krauthammer, "The Unipolar Moment", Foreign Affairs, Vol. 70, No. 1, America and the World 1990/91 (1990/1991), pp. 23-33.
↑  Charles Krauthammer, "The Unipolar Moment", Foreign Affairs, Vol. 70, No. 1, America and the World 1990/91 (1990/1991), עמ' 29-30.
↑  קראוטהאמר 3 דקות 47 שניות בראיון
↑  השופט דב לוין: שפה בוטה ופוגעת היא כרטיס כניסה למדורי התקשורת, מעריב, 12 ביולי 1991
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007264173305171  PLWABN: 9810619496505606  GND: 1048286681  ISNI: 0000 0000 8322 8158  LCCN: n85095244  NARA: 10568672  NKC: osa20181013925  NTA: 086114611  SNAC: w6fg696c  VIAF: 115748125   WorldCat (עם VIAF): 115748125
ברלין בלוז

| --- | --- |
 סוגה:  דרמה קומית 
 יוצרים:  דנה אידיסיס   איתמר רוטשילד
 בימוי:  רם נהרי
 שחקנים:  שירה נאור   איתמר רוטשילד   לאורה ריבלין   תמיר בר   מאיר סוויסה   נעמה שפירא   אורי קומאי   אבישי מילשטיין   אמלין קינן   אליענה בקייר   עידו קציר   מיקי טריאסט   אסף הראל   קנוט ברגר   לו פון גונדל   קארל דרשר   פלוריאן היין
 ארץ מקור:  ישראל 
 שפות:  עברית   גרמנית   אנגלית
 מספר עונות:  1
 מספר פרקים:  6
 שידור
 רשת שידור:  yes
 קישורים חיצוניים
 דף התוכנית ב-IMDb
 
ברלין בלוז היא סדרת טלוויזיה ישראלית שיצרו דנה אידיסיס ואיתמר רוטשילד, בכיכובם של רוטשילד ושל שירה נאור. הסדרה עלתה בבינג' ב-yes ב-27 במרץ 2024. הסדרה בת שישה פרקים. עלילתה מבוססת על התקופה בה חיו אידיסיס ורוטשילד בברלין בשנים 2018–2019. בתקופה זאת אידיסיס ניסתה לכתוב את העונה השנייה של "על הספקטרום", אך בעצת סייד קשוע היא החלה לכתוב על חייה בברלין. הסדרה אומנם מתרחשת בברלין, אך היא צולמה בבודפשט.
הסדרה הייתה אמורה לעלות ב-23 באוקטובר 2023, אך עקב מלחמת חרבות ברזל עלתה בסופו של דבר באיחור של חמישה חודשים, במרץ 2024.
עלילה

הסדרה מתרכזת בטליה (שירה נאור) וביונה (איתמר רוטשילד), זוג שעובר לגור בברלין לשנה, בעקבות הצעת עבודה שקיבל יונה כנגן אבוב בפילהרמונית של ברלין. בעוד טליה מנסה לכתוב את הרומן החדש שלה בבתי קפה בעיר ללא הצלחה, יונה מנסה להשתלב בחברה הגרמנית, הוא לומד את השפה ואת התרבות הגרמנית, בניגוד לאשתו שרואה את עצמה כזרה בעיר. לכך מתווסף העניין של היותו של יונה נכד לניצול שואה שגדל בלייפציג, מה שמביא את ליחס מורכב לשהות שלהם שם מצד אימו שלומית (ליאורה ריבלין).
צוות השחקנים והדמויות

טליה גלוסקא (שירה נאור) – אשתו של יונה, אמא של רני. סופרת, כתבה ספר מצליח בשם "מעיין" המבוסס על הסיפור של אחיה- אדם עם בעיות פסיכיאטריות. עוברת בעקבות הצעת העבודה של יונה לברלין לשנה אך היא מתקשה להסתגל לחיים בברלין ורוצה לחזור לישראל. מנסה לכתוב ספר חדש אך לא מצליחה לכתוב אותו בברלין.
יונה גלוסקא (איתמר רוטשילד) – בעלה של טליה, בנה של שלומית, אבא של רני. נגן אבוב. קיבל הצעת עבודה במקהלה הממוקמת בברלין כנגן אבוב שני, מעביר את משפחתו לברלין.
שלומית גלוסקא (לאורה ריבלין) – אמא של יונה, מגיעה לגרמניה כדי לבקר את יונה ומשפחתו, עדיין יש לה שנאה כלפי הגרמנים.
רני גלוסקא (אמלין קינן) – בתם של טליה ויונה, נכדתה של שלומית.
גדי (אורי קומאי) – אחיה של טליה. יש לו בעיות נפשיות, עליו טליה כתבה את ספרה הראשון- מעיין.
מאיר סויסה – אבא של טליה וגדי.
נעמה שפירא – אמא של טליה וגדי.
שלי אוחנה-כרמי (אליענה בקייר) – ישראלית שגרה בברלין ומסייעת לטליה. מנהלת קבוצת פייסבוק של ישראלים בברלין.
צורי (תמיר בר) – חבר של יונה, חי בברלין כבר מספר שנים.
פרסים ומועמדויות

| פרס | שנה | קטגוריה | עבור | תוצאה | מקור |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| פרס האקדמיה הישראלית לטלוויזיה | 2024 | סדרת דרמה קומית וקומדיית מצבים | ברלין בלוז | בהמתנה |  |
| פרס האקדמיה הישראלית לטלוויזיה | 2024 | שחקן ראשי בסדרת בסדרת דרמה קומית וקומדיית מצבים | איתמר רוטשילד | בהמתנה |  |
| פרס האקדמיה הישראלית לטלוויזיה | 2024 | שחקנית ראשית בסדרת דרמה קומית וקומדיית מצבים | שירה נאור | בהמתנה |  |
| פרס האקדמיה הישראלית לטלוויזיה | 2024 | שחקן משנה בסדרת דרמה קומית וקומדיית מצבים | תמיר בר | בהמתנה |  |
| פרס האקדמיה הישראלית לטלוויזיה | 2024 | שחקנית משנה בסדרת דרמה קומית וקומדיית מצבים | לאורה ריבלין | בהמתנה |  |
| פרס האקדמיה הישראלית לטלוויזיה | 2024 | בימוי בסדרת דרמה קומית וקומדיית מצבים | רם נהרי | בהמתנה |  |
| פרס האקדמיה הישראלית לטלוויזיה | 2024 | תסריט בסדרת דרמה קומית וקומדיית מצבים | דנה אידיסיס ואיתמר רוטשילד | בהמתנה |  |
| פרס האקדמיה הישראלית לטלוויזיה | 2024 | צילום בסדרה עלילתית | שרק דה מאיו | בהמתנה |  |
| פרס האקדמיה הישראלית לטלוויזיה | 2024 | עריכת תמונה בסדרה עלילתית | רוני איזמן מקנזי ועידון מוכריק | בהמתנה |  |
| פרס האקדמיה הישראלית לטלוויזיה | 2024 | הקלטה ועיצוב פסקול בסדרה עלילתית | מקסים סגל ואביב אלדמע | בהמתנה |  |
הערות שוליים

↑  חדש בטלוויזיה: סדרות וסרטים שמגיעים ל-yes באוקטובר 2023, באתר www.gadgety.co.il, ‏2023-09-29
↑  רותה קופפר, הסדרה החדשה "ברלין בלוז" היא שיר אהבה לישראל, באתר כלכליסט, 31 במרץ 2024
↑   המועמדות והמועמדים לפרסי הטלוויזיה 2024, סרטון בערוץ "האקדמיה הישראלית לקולנוע וטלוויזיה", באתר יוטיוב, 2 במרץ 2025
אריאל נשיא

אריאל נשיא (נולדה ב-6 באוקטובר 2003) היא שחיינית אמנותית ישראלית, זוכת שתי מדליות ארד באליפות אירופה (בלגרד 2024) ביחד עם שלי בובריצקי וזוכת מדליית ארד קבוצתית באליפות אירופה (בודפשט 2020) בתרגיל חופשי. ייצגה את ישראל באולימפיאדת פריז (2024).
קריירה > 2021

באליפות אירופה שנערכה במאי בבודפשט שבהונגריה זכתה במדליית ארד בתרגיל קבוצתי חופשי יחד עם שלי בובריצקי, עדן בלכר, נוי גזלה, מאיה דורף, ניקול נחשונוב, פולינה פריקזצ'יקובה, קתרין קונין ונטע רוביצ'ק בתוצאה של 86.8000 נקודות. בתרגיל הטכני ליחידות סיימה במקום 13 בתוצאה של 72.1890 נקודות.
קריירה > 2024

ב-12 בפברואר הודיעה פדרציית השחייה הבין-לאומית כי נשיא תייצג את ישראל יחד עם שלי בובריצקי באולימפיאדת פריז בתרגילי הדואט בשחייה אמנותית לאחר שההישגים שקבעו באליפות העולם שנערכה בדוחה שבקטר מיקמו אותן במקום הרביעי בדירוג המצטבר מבין הדואטים שלא העפילו לאולימפיאדה על בסיס יבשתי או על בסיס קבוצתי.
הזוג הגיע למקום ה-11, המיקום הגבוה ביותר עד כה לישראל במשחקים האולימפיים.
הערות שוליים

1 2  יניב טוכמן, ‏‏בובריצקי ונשיא סיימו במקום ה-11 בתרגיל הדואט בשחייה אמנותית, באתר ספורט1, 10 באוגוסט 2024
↑  היסטוריה: ארד לישראל באל' אירופה בשחייה אמנותית! באתר הרשמי של ערוץ הספורט, 14 במאי 2021
↑  הדואט עלה לגמר אליפות אירופה עם ציון שיא באתר הרשמי של איגוד השחייה בישראל, 11 במאי 2021
↑  נדב צנציפר, שלי בובריצקי ואריאל נשיא זכו בכרטיס לאולימפיאדה בשחייה אמנותית, באתר ynet, 12 בפברואר 2024
|  משלחת ישראל לאולימפיאדת פריז (2024)  |
| --- | --- | --- |
|  אופניים | איתמר איינהורן • רותם גפינוביץ • תומר זלצמן • מיכאל יעקובלב |  |
|  אתלטיקה | גשאו איילה • גירמה אמרה • בלסינג אפריפה • מאור טיורי • מארו טפרי • לונה צ'מטאי-סלפטר |  |
|  בדמינטון | מישה זילברמן |  |
|  ג'ודו | טוהר בוטבול • מאיה גושן •  רז הרשקו • ים וולצ'ק •   ענבר לניר • שגיא מוקי •  תמנע נלסון-לוי •  פיטר פלצ'יק • גפן פרימו • שירה ראשוני • ברוך שמאילוב • גילי שריר   נבחרת ישראל בג'ודו (טוהר בוטבול • מאיה גושן • רז הרשקו • ים וולצ'ק • ענבר לניר • שגיא מוקי • תמנע נלסון-לוי • פיטר פלצ'יק • גפן פרימו • שירה ראשוני • ברוך שמאילוב • גילי שריר) |  |
|  גלישת גלים | ענת ליליאור |  |
|  התעמלות אמנותית | דריה אטמנוב    נבחרת ישראל בהתעמלות אמנותית (שני בקנוב, דיאנה סברצוב, הדר פרידמן, רומי פריצקי, אופיר שחם) |  |
|  התעמלות מכשירים |  ארטיום דולגופיאט • ליהיא רז |  |
|  טאקוונדו | אבישג סמברג |  |
|  טריאתלון | שחר שגיב |  |
|  ירי תחרותי | סרגיי ריכטר |  |
|  כדורגל | נבחרת ישראל בכדורגל (מוחמד אבו ניל, איתן אזולאי, ניב אליאסי, נועם בן הרוש, עמרי גאנדלמן, שון גולדברג, אוסקר גלוך, אושר דוידה, עדי יונה, אור ישראלוב, סתיו למקין, אלעד מדמון, עומר ניראון, ליאל עבדה, עילי פיינגולד, איינאו פרדה, רוי רביבו, עידו שחר, דור תורג'מן) |  |
|  סיף | יובל פרייליך |  |
|  שחייה | אביב ברזלי • איתן בן שטרית • דריה גולובטי • אנסטסיה גורבנקו • אלכסיי גליבינסקי • דוד גרצ'יק • מירון חרותי • גל כהן גרומי • דניס לוקטב • אנדראה מורז • אדם מראענה • בר סולובייצ'יק • איילה ספיץ • לאה פולונסקי • רון פולונסקי • תומר פרנקל • מרטין קרטאבי |  |
|  שחייה אומנותית | שלי בובריצקי • אריאל נשיא |  |
|  שחייה במים פתוחים | מתן רודיטי |  |
|  קשתות | רועי דרור • מיכאלה משה |  |
|  רכיבה | אשלי בונד • דניאל בלומן • רובין מוהר • איזבלה רוסקוף |  |
|  שיט | עומר ורד וילנצ'יק • דור זרקה • ניתאי חסון • נועה לסרי • גל צוקרמן •  שרון קנטור •  תום ראובני • שי קקון |  |
לוחמת רשת

לוחמת רשת, לוחמה קיברנטית או לוחמת סייבר (באנגלית: Cyberwarfare; בעבריתː לָחְמַת סֶבֶ"ר) היא פעולה מלחמתית התקפית הננקטת על ידי ארגון על מנת לחדור למרחב הקיברנטי של היעד במטרה לגנוב ממנו מידע, לרוב בעזרת שימוש ברוגלה ובסוס טרויאני, וכן במטרה לשבש את הפעילות במרחב הקיברנטי ולהסב לו נזק או למערכות אחרות המסתמכות עליו (כולל פגיעה בחומרה), לרוב באמצעות נוזקה.
לוחמת סייבר מכילה בהגדרתה את תחום הטרור הקיברנטי, ושכיחה ככלי לאיסוף מודיעין עבור גופי ביון, ארגוני טרור, חברות מודיעין עסקי וכדומה.
הגנת סייבר היא הגנה על נכסים במרחב הקיברנטי מפני פרצות נתונים וזליגות מידע מתוך המרחב (אבטחת מידע), לשבש אותו או לפגוע בו. הגנת סייבר כוללת לעיתים איסוף מודיעין על יריבים פוטנציאליים, שימוש בכלי ניטור לפיקוח על הפעילות בנכס ואיתור חולשות ארגוניות, אבטחתיות וקבצים מזיקים, לרבות באופן אקטיבי. כמו כן, התחום כולל פעילות שתכליתה זיהוי מקור התקיפה וייעודה. חקירות מסוג זה יכולות להתבצע באמצעות פעילות אקטיבית ושימוש בכלים מחוץ למרחב עליו מגנים.
השפעה בסייבר היא שימוש במרחב האינטרנטי הציבורי להשפעה פסיכולוגית על התנהגותם של אנשים באמצעות התחזות (אווטאר), חשיפת נושא מסוים למודעות בחשיפה רחבה (תעמולה), גיוס כוח אדם, הטיית תגובות, שימוש בפרסומות, הנדסה חברתית ועוד.
השבועון הבריטי "אקונומיסט" הגדיר את הזירה הקיברנטית כ"זירת הלחימה החמישית הנוספת על ארבע הזירות המסורתיות (יבשה, ים, אוויר, חלל)".
צבא ארצות הברית, לפי פרסומים רשמיים שלו, מייחס את תחום "לוחמת הסייבר" לאחד מחמישה תחומים שכולם יחד מהווים "לוחמת מידע" (Information Warfare). חמשת תחומים אלו כוללים: לוחמה פסיכולוגית, הונאה, לוחמה אלקטרונית, אבטחת מידע ולוחמת סייבר. הצבא האמריקאי(הקישור אינו פעיל, 29 במאי 2020) משתמש גם במונח מבצעי רשתות מחשבים (Computer Network Operations) ומחלק אותו לתקיפת רשתות מחשבים (Computer Network Attack), הגנה על רשתות מחשבים (Computer Network Defense) ומיצוי וניצול רשתות מחשוב (Computer Network Exploitation).
מניעים לתקיפה

לאורך השנים 2014–2019 התברר כי המניעים העיקריים לתקיפה הם:
מניעים לתקיפה > תקיפה לצורכי איסוף מודיעין צבאי

תקיפות אלו מבוצעות אל מול מטרות צבאיות, מערכות תשתית כמו מערכת החשמל וכיוצא באלו. מערכות אלו בדרך כלל נמשכות לאורך שנים ארוכות וברוב המקרים הן לא מתפרסמות.
מניעים לתקיפה > תקיפה לצורכי סחיטה כלכלית, גנבת זהויות, גנבת פרטי הזדהות, גנבת מספרי אשראי

תקיפות אלו מתבצעות ברציפות ובכמות גדלה והולכת. אחת השיטות הנפוצות היא גנבה מקוונת של אמצעי תשלום. דוגמה בולטת היא הפריצה לסוכנות כוח האדם של הממשל האמריקאי. (פרוט להלן).
מניעים לתקיפה > תקיפה לטובת גנבת קניין רוחני וריגול תעשייתי בכלל

תקיפות אלו מתבצעות ברציפות ובכמות גדלה והולכת. בתוך ארצות הברית, לאחר שנחתם ההסכם בינה לבין סין, תקיפות מסוג זה פחתו בהרבה. דוגמה בולטת לסוג זה של תקיפות היא התקיפה על חברת "איירבוס" שהתפרסמה בתחילת 2019.
מניעים לתקיפה > תקיפה לצורכי שיבוש, מניעת שירות, גרימת נזק פיזי

תקיפות אלו נדירות יותר ואולם נזקן רב. מקרים מפורסמים הם התקיפה על מערך הנפט הסעודי, התקיפה של חברת "סוני", תקיפת הצנטריפוגות להעשרת אוראניום באיראן ותקיפת תחנות הכוח לייצור חשמל באוקראינה. (פרוט להלן).