stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
השלום המונגולי
ממשל מונגולי

מיקומה הגאוגרפי המרכזי של מונגוליה ביבשת אסיה הייתה סיבה חשובה לכך שהיא הצליחה למלא תפקיד כה גדול במערכת הסחר. הצבא המונגולי היה מסוגל בקלות להגן על שלטון חזק ברוב האימפריה. הצבא דאג לכך שקווי אספקה ונתיבי סחר יהיו בטוחים. יחידות קבועות הוקמו בדרכי סחר כדי להגן על הנוסעים בדרכים אלה. שיטות מיסוי וסחיטה שהיו רווחות בדרכים לפני השלטון המונגולי חוסלו כדי להבטיח את הזרימה החלקה של סוחרים וסחורות דרך האימפריה. מערכת של משקולות ומידות נקבעה גם היא. כדי להפוך את הנסיעות בדרכי הסחר ליותר בטוחות, המונגולים הרחיקו לכת ושתלו עצים בדרכים כדי להצל על הסוחרים והנוסעים בחודשי הקיץ. עמודי אבן שימשו לסימון הדרכים בהן עצים לא יכלו לצמוח.
המונגולים חיפשו בריתות עם מדינות וחברות אחרות כדי להבטיח את זרימת הסחר דרך האימפריה. הצבא המונגולי שימש גם לעיצוב מחדש וייעול הסחר ביבשת על ידי השמדת ערים בדרכים הפחות חשובות או הבלתי נגישות. הצבא המונגולי היה מורכב ברובו מחיל פרשים. מה שאיפשר לצבא לנוע במהירות ובקלות לאורך מרחקים גדולים.
המונגולים פיתחו את מושגי האחריות ביחס להשקעות והלוואות בשותפויות, וקידמו סחר והשקעות כדי להקל על השילוב המסחרי של האימפריה המונגולית. המשקיעים המונגולים השתמשו במטבעות מתכת, כסף, מטילי זהב וכסף וסחורות סחירות להשקעות בשותפות ובעיקר מימנו הלוואות כסף לפעילויות סחר. יתר על כן, האליטות המונגוליות יצרו שותפויות סחר עם סוחרים ממרכז ומערב אסיה ואירופה, כולל משפחתו של מרקו פולו.
קוד החוק המונגולי, המכונה "יאסה" ("החוק הגדול"), קבע כללים ועונשים מחמירים באזורים רבים באימפריה המונגולית, ובמיוחד באזורים הקשורים למסחר. יאסה עזרה להעלים את הגורמים המסורתיים שיצרו סכסוכים שבטיים והביאו למלחמה, ובכך עזר להבטיח מסחר שקט ובטוח. גנבת בעלי חיים הוצאה אל מחוץ לחוק, והאימפריה המונגולית תחת ג'ינגיס חאן אף הקימה מערכת מסיבית להשבת בעלי חיים לבעליהם. עונשים קשים כולל קנסות של פי תשעה מערכם המקורי של סחורות גנובות סייעו להרתיע את הגנבים בדרכים המונגולים. יאסה גם קבעה חופש דת מלא, והבטיחה כי בודהיסטים, מוסלמים, נוצרים, ואחרים, יכלו לנסוע בחופשיות ברחבי האימפריה. מנהיגים דתיים קיבלו פטור ממיסוי, וכך גם רופאים, עורכי דין, קבלנים, מורים ומלומדים. יאסה לא איפשרה גמישות ועליה התבססו מערכות משפט בחלקים מרוחקים של האימפריה. בכך שימרה פתיחות לאגודות שונות והבטיחה שלום ויציבות.
על מנת להבטיח את אכיפת החוק המונגולי, פותחה היררכיה של ניהול משפטי ממועצה מרכזית ועד רמת המחוזות הקטנים. עליהם הופקד אכיפת החוק והייתה להם סמכות לעצור חשודים. שיטה זו הקלה מאוד על ניהול החוקים ברחבי היבשת.
מערכת דואר

המונגולים הקימו את מערכת התקשורת הראשונה שקשרה בין המזרח הרחוק למערב. תחנות ממסר הוקמו כל 25–30 מיילים או יום נסיעה ממוצע על סוס. תחנות אלו הוצגו על ידי אוגדאי חאן, בשנת 1234 וסיפקה סוסים רעננים ומספוא. אחיו אגאטאי חאן וטולוי ואחיינו באטו חאן האריכו רשת זו.
הצבא המונגולי ניהל את מערכת הדואר. היא נמתחה על פני שטח מונגוליה ממזרח אירופה ועד האוקיינוס השקט. המסלולים היו מאורגנים, ממומנים, מתוחזקים ומנוהלים על ידי המונגולים. מערכת תקשורת ונסיעות מתוחכמת זו הקלה יחסית על העברת הודעות חשובות ונסיעות למרחקים ארוכים בפרקי זמן קצרים יחסית. כתוצאה מהתקשורת היעילה וקלות התנועה, המונגולים הצליחו לשלוט באימפריה העצומה, ובכך להבטיח יציבות פוליטית וכלכלית.
ירידת השלטון המונגולי

סמוך לתקופת שקיעתה האימפריה המונגולית כללה שטחים רבים ושונים. כל טריטוריה הוגדרה "ח'נאט" (באנגלית: Khanet). בשל הבידוד מהעולם המונגולי, שליטים רבים במאה ה-14 החלו להתמקד בח'אנאטים שלהם.
חוסר סובלנות דתית היה גורם אחד חשוב לדעיכת השלום המונגולי. המונגולים ברוסיה, באזור המכונה "אורדת הזהב", איבדו כוח בשטחם, בשל חוסר סובלנות כלפי דתות שונות. המונגולים האלה התאסלמו והצטרפו לממלוכים המצריים מסיבות פוליטיות. בשלב מסוים במלחמה, אף תקפו אנשי אורדת הזהב את המונגולים הפרסים. לחלק המזרחי של אורדת הזהב, היו יחסים ידידותיים עם האילחנאט והחאן הגדול. הביזור התרחש בשל ירידת התקשורת, שהייתה קשה בשל מערכת הסחר שקרסה, והתגברות היריבות בין הנסיכים המונגוליים. בסופו של דבר התאסלם המנהיג המונגולי הפרסי בשנת 1295.
בסין, טענו צאצאי קובלאי חאן כי המונגולים החלישו את כוחם בכך שהם הפכו ל"סיניים מדי". הדבר הוביל לכך שקיסרי יואן התבדלו מהנתינים שלהם כדי להדגיש את זהותם המונגולית ולדחות את תרבותם הסינית. קובלאי חאן קידם את התרבות הסינית ואת חשיבות הקשרים איתה, אך תחת יורשיו קיסרי יואן הדבר היה אסור. ככל שהתרבות הסינית השתנתה, חוסר הסובלנות נעשה נפוץ יותר. הסינים חשבו כי המונגולים תכננו להרוג ילדים סיניים ולבצע בהם טקסים מיניים. כתוצאה מכך הפכו סינים רבים לשונאי המונגולים. שנאת זרים זו הובילה את הסינים לגרש את המונגולים מסין ולהקים את שושלת מינג.
מגפת הדבר

ההפרדה והפיצול של הח'נאטים באימפריה המונגולית לא היו הגורמים היחידים שתרמו לדעיכתו של השלום המונגולי. פרוץ מגפת המוות השחור מילאה תפקיד הרסני בשקיעתה של האימפריה המונגולית מכיוון שגישרה בין אזורים רבים, דבר שהקל על התפשטות מהירה של המגפה. ההיסטוריון ויליאם ח. מקניל ציין כי המגפה הועברה ממכרסמים החיים בדרום הרי ההימלאיה של דרום סין ובורמה לחיילים מונגולים כאשר פלשו לאזור בשנת 1252. בשנת 1331 אובחנה המגפה בסין. ממזרח אסיה היא נישאה מערבה בנתיבי הסחר על ידי סוחרים וחיילים מונגולים שנסעו באופן חופשי ומהיר בכל היבשת. פרעושים נגועים במחלה פגעו ברוכבי הסוסים, הם עברו על שערות גמלים או בעזרת חולדות השוכנות במטענים או בשקי אוכף. ההערכה היא כי המוות השחור הרג כשליש מאוכלוסיית סין וכ-25–50% מאוכלוסיית אירופה.
כשהם מוחלשים מבחינה דמוגרפית, לא הצליחו המונגולים לכפות את שלטונם על אזורים מרוחקים באימפריה, שהחלו להתקומם ברגע שפרצה המגפה. מרידות אלה שיבשו את ייצור הסחורות ואת זרימת הסחר, מה שזירז את סוף תקופת השלום המונגולי.
השפעות על הסחר

במהלך 300 השנים לאחר מכן הפכה סין מבודדת יותר ויותר. היא אסרה על כניסת זרים, אסרה על סחר חוץ ודיבור בשפות שאינן סיניות. קונפוציאניזם וטאואיזם הושבו על כנם כדתות לאומיות. התרבות הסינית קפאה. במהלך שנותיה הראשונות של שושלת מינג, על אף מסעותיו של ג'נג חה, היה הסחר עם שאר העולם במגמת ירידה. הדבר מיוחס למלחמות, מגפות ושיבושים נרחבים ולא רק ל"שינוי מדיניות סמלי". קשיים כלכליים תרמו גם לירידת סין כשחקן סחר עולמי חשוב.
המוות השחור התפשט במהירות לשאר מערכת הסחר העולמי, והמסחר למרחקים ארוכים שהיה נפוץ במשך השלום המונגולי פסק כמעט לגמרי.
לקריאה נוספת

Weatherford, Jack. Genghis Khan and the Making of the Modern World. (New York: Crown, 2004) ISBN 0-609-61062-7
Thomas T. Allsen. Culture and Conquest in Mongol Eurasia. Cambridge Studies in Islamic Civilization Cambridge University Press March 25, 2004 ISBN 0-521-60270-X
Jackson, Peter. The Mongols and the West: 1221-1410. Longman 2005
ואטנס

| --- | --- |
סמל ואטנססמל ואטנס

 מדינה:  אוסטריה אוסטריה
 מדינה:  טירול טירול
 מחוז:  אינסברוק-לאנד (מחוז)
 ראש העיר:  פרנץ טרופמאייר
 שטח:  10.8 קמ"ר
 גובה:  564 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  8,010 (2020)
 קואורדינטות:  47°17′29″N 11°35′33″E﻿ / ﻿47.291388888889°N 11.5925°E﻿ / 47.291388888889; 11.5925 
 אזור זמן:  UTC+1
 www.wattens.com
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת אוסטריה מוגדלת) וינה זלצבורג גראץ אינסברוק לינץ קלגנפורט שווייץ לכ. גרמניה צ'כיה סלוב. איטליה סלובניה הונגריהואטנס(למפת אוסטריה רגילה) וינה זלצבורג גראץ אינסברוק לינץ קלגנפורט שווייץ ל גרמניה צ'כיה ס. איטליה סלובניה הונ.ואטנס(למפת טירול רגילה) אינסברוק קופשטיין טלפס ליינץ קיצביל לאנדק גרמניה זלצבורג קר. איטליה שווייץ פ.ואטנס(למפת טירול מוגדלת) אינסברוק קופשטיין טלפס ליינץ קיצביל לאנדק גרמניה זלצבורג קר. איטליה שווייץ פ.ואטנס  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
ואטנס (בגרמנית: Wattens) היא עיירת שוק של מחוז אינסברוק באוסטריה במדינת טירול. עיר זאת ידועה בעיקר כבית חברת זכוכית הקריסטל סברובסקי.
גאוגרפיה

ואטנס ממוקמת בעמק אין התחתון בצפון טירול, כ-13 קילומטרים מזרחית לאינסברוק. האזור העירוני משתרע מן הגדה הדרומית של נהר אין אל עמק הצד ואטנטאל.
היסטוריה

השם ואטנס הוזכר לראשונה כ"וואטאנס" (Vuattanes) בשטר משנת 930, כאשר האזור היה חלק מדוכסות הגזע הגרמנית בוואריה. האזור הוחזק על ידי ספירת טירול מהמאה ה-12 ואילך ונרכש על ידי הבית האוסטרי של הבסבורג בשנת 1363.
בשנת 1559 הוקמה טחנת נייר בוואטנס, הראשונה במדינות אוסטריה. הכלכלה המקומית קדומה עוד יותר, כאשר בשנת 1895 דניאל סברובסקי (1862–1956), עובד זכוכית מייז'טין פוד בוקובו (Jiřetín pod Bukovou) שבבוהמיה, התיישב כאן כדי להתחיל בייצור תכשיטים קריסטליים. ואטנס קיבלה זכויות שוק בשנת 1895.
כלכלה

חברת סברובסקי היא מקור הכלכלה העיקרי של ואטנס. בשנת 1995 חגגה את יובל המאה שלה עם הקמת מוזיאון "סברובסקי קריסטלוולטן". אנדרה הלר עיצב כמה ארונות סקרנות שעוצבו על פי החדרים ההיסטוריים של טירת אמבראס. המוזיאון מציג את ההיסטוריה של ייצור הקריסטלים, חייו של דניאל סברובסקי ואוסף גדול של קריסטלים הכולל יצירות של אמנים בולטים כגון בריאן אינו וניקי דה סן פאל. זהו אחד היעדים התיירותיים העיקריים באוסטריה, והוא מושך אליו מבקרים מכל העולם.
הערות שוליים

↑  Martin Bitschnau; Hannes Obermair (2009). Tiroler Urkundenbuch, II. Abteilung: Die Urkunden zur Geschichte des Inn-, Eisack- und Pustertals. Vol. 1. Innsbruck: Universitätsverlag Wagner. pp. 104–5 no. 138. ISBN 978-3-7030-0469-8.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4119001-4  MusicBrainz: 30d84b31-c8f0-4b0f-869a-cb8d736fe14b  VIAF: 239494222   WorldCat (עם VIAF): 239494222 
הכיכר הראשית עם כנסיית סנט לורנס
רחבת מים ענקית בכניסה ל"סברובסקי קריסטלוולטן"
ויטיניה

ויטור מצ'אדו פריירה (בפורטוגזית: Vítor Machado Ferreira; נולד ב-13 בפברואר 2000 בסנטו טירסו שבפורטוגל), הידוע בכינוי ויטיניה (Vitinha), הוא כדורגלן פורטוגזי המשחק בעמדת הקשר בקבוצת פריז סן-ז'רמן מליגת העל הצרפתית ובנבחרת פורטוגל.
קריירת מועדונים

ויטיניה גדל במחלקת הנוער של פורטו. הוא החל את הקריירה המקצוענית שלו בפורטו ב', קבוצת המילואים של פורטו, במסגרת הליגה הפורטוגלית השנייה. בעונת 2019/2020 החל לשחק בקבוצה הראשונה של המועדון.
ב-9 בספטמבר 2020 הושאל לוולברהמפטון וונדררס מהפרמייר ליג למשך עונה אחת.
ב-30 ביוני 2022 חתם בפריז סן-ז'רמן מליגת העל הצרפתית.
קריירה בינלאומית

ב-29 במרץ 2022 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת פורטוגל, בניצחון 0–2 על נבחרת מקדוניה הצפונית במסגרת מוקדמות מונדיאל 2022.
נכלל בסגל נבחרת פורטוגל לטורניר מונדיאל 2022.
נכלל בסגל נבחרת פורטוגל לטורניר יורו 2024.
תארים

אליפות פורטוגל (2): 2019/2020, 2021/2022
הגביע הפורטוגלי (2): 2019/2020, 2021/2022
פריז סן-ז'רמן
גביע האלופות הצרפתי: 2022, 2023
אליפות צרפת: 2022/2023, 2023/2024
הערות שוליים

↑  Wolves sign highly-rated midfielder, באתר הרשמי של וולברהמפטון וונדררס, 9 בספטמבר 2020 (באנגלית)
↑  ויטיניה חתם בפ.ס.ז', מתייס דה ליכט בדרך לצ'לסי, באתר ONE‏, 30 ביוני 2022
↑  A lista de convocados de Portugal para o Mundial 2022, באתר MaiseFutbol, ‏ 10 בנובמבר 2022 (בפורטוגזית)
↑  Convocados para o Euro 2024, באתר הרשמי של פדרציית הכדורגל הפורטוגלית, 21 במאי 2024 (בפורטוגזית)
| נבחרת פורטוגל – מונדיאל 2022 |
| --- | --- | --- |
|  1 פטריסיו •  2 דאלו •  3 פפה •  4 דיאש •  5 גריירו •  6 פלהיניה •  7 רונאלדו •  8 פרננדש •  9 אנד. סילבה •  10 סילבה •   11 פליקס •  12 סה • 13 דנילו •  14 ויליאם • 15 ליאו • 16 ויטיניה • 17 מריו • 18 נבש • 19 מנדש • 20 קנסלו • 21 הורטה • 22 קושטה • 23 נונס • 24 אנט. סילבה • 25 אוטביו • 26 ראמוס • מאמן: סנטוש |  1 פטריסיו •  2 דאלו •  3 פפה •  4 דיאש •  5 גריירו •  6 פלהיניה •  7 רונאלדו •  8 פרננדש •  9 אנד. סילבה •  10 סילבה •   11 פליקס •  12 סה • 13 דנילו •  14 ויליאם • 15 ליאו • 16 ויטיניה • 17 מריו • 18 נבש • 19 מנדש • 20 קנסלו • 21 הורטה • 22 קושטה • 23 נונס • 24 אנט. סילבה • 25 אוטביו • 26 ראמוס • מאמן: סנטוש | פורטוגל |
| נבחרת פורטוגל – יורו 2024 |
| --- | --- | --- |
|  1 פטריסיו •  2 סמדו •  3 פפה •  4 דיאש •  5 דאלו •  6 פלהיניה •  7 רונאלדו •  8 פרננדש •  9 ראמוס •  10 ב. סילבה •   11 פליקס •  12 סה • 13 דנילו •  14 אינסיו • 15 ז'. נבש • 16 נונס • 17 ליאו • 18 ר. נבש • 19 מנדש • 20 קנסלו • 21 ז'וטה • 22 קושטה • 23 ויטיניה • 24 א. סילבה • 25 נטו • 26 קונסייסאו • מאמן: מרטינס |  1 פטריסיו •  2 סמדו •  3 פפה •  4 דיאש •  5 דאלו •  6 פלהיניה •  7 רונאלדו •  8 פרננדש •  9 ראמוס •  10 ב. סילבה •   11 פליקס •  12 סה • 13 דנילו •  14 אינסיו • 15 ז'. נבש • 16 נונס • 17 ליאו • 18 ר. נבש • 19 מנדש • 20 קנסלו • 21 ז'וטה • 22 קושטה • 23 ויטיניה • 24 א. סילבה • 25 נטו • 26 קונסייסאו • מאמן: מרטינס | פורטוגל |
וייד הייסליפ

| --- | --- |
גנרל וייד הייסליפ
גנרל וייד הייסליפ
 לידה:  9 ביולי 1889 וודסטוק, וירג'יניה, ארצות הברית 
 פטירה:  23 בדצמבר 1971 (בגיל 82) וושינגטון די. סי., ארצות הברית ארצות הברית
 מקום קבורה:  בית הקברות הלאומי ארלינגטון 
 מדינה:  ארצות הברית 
 השכלה:  המכללה לפיקוד ומטה של צבא ארצות הברית  האקדמיה הצבאית של ארצות הברית  מכללת המלחמה של צבא ארצות הברית 
 השתייכות:  הצבא האמריקני צבא ארצות הברית
 תקופת הפעילות:  1912–1951 (כ־39 שנים)
 דרגה:   גנרל
 תפקידים בשירות
 מפקד הדיוויזיה ה-85   מפקד הקורפוס ה-15   מפקד הארמייה השביעית   סגן ראש מטה צבא ארצות הברית
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם הראשונה  מלחמת העולם השנייה
 עיטורים
   מדליית השירות המצוין (4)    לגיון ההצטיינות     כוכב הארד (2)
 
וייד האמפטון הייסליפ (באנגלית: Wade Hampton Haislip‏; 9 ביולי 1889 – 23 בדצמבר 1971) היה גנרל בצבא ארצות הברית, אשר פיקד על כוחות במלחמת העולם השנייה.
ביוגרפיה > ראשית חייו

הייסליפ נולד ב-9 ביולי 1889 בוודסטוק, וירג'יניה, ובשנת 1912 התגייס לצבא ארצות הברית. הייסליפ השתתף במשלחת האמריקנית למקסיקו, בסיוע למהפכה המקסיקנית, ולאחר מכן השתתף בחיל המשלוח האמריקני בצרפת, שם פעל כקצין מטה בקורפוס ה-5, והשתתף עמו בקרב סן-מייל ובמתקפת מז-ארגון.
לאחר המלחמה מילא הייסליפ תפקידי מטה והדרכה שונים, ואף נשלח לתקופה מסוימת ללמוד באקדמיה הצבאית סן-סיר בצרפת.
ביוגרפיה > מלחמת העולם השנייה

בשנת 1942 הוטל על הייסליפ להקים את הדיוויזיה ה-85 ולפקד עליה, ובשנת 1943 מונה למפקד הקורפוס ה-15. הייסליפ פיקד על הקורפוס במהלך המערכה בנורמנדי, ולאחר מכן לחם עם הקורפוס באלזס, ואף השתתף עמו במבצע נורדווינד, ולאחר מכן לחם עמו בקרבות בגרמניה עד סוף המלחמה. לאחר מכן מונה הייסליפ למפקד הארמייה השביעית, ופיקד עליה עד סוף מלחמת העולם השנייה באוגוסט 1945.
ביוגרפיה > לאחר המלחמה

לאחר המלחמה מילא הייסליפ תפקידים בכירים במטות המשולבים, ובשנת 1949 מונה לסגן ראש מטה צבא ארצות הברית. בשנת 1951 סיים הייסליפ את תפקידו ופרש מהצבא, אולם כיהן בתפקיד נגיד מוסד "בית החייל" בוושינגטון עד לשנת 1966.
ב-23 בדצמבר 1971 מת הייסליפ בביתו בוושינגטון די. סי., ונקבר בבית הקברות הלאומי ארלינגטון, וירג'יניה.
וילדשפיצה

| --- | --- |
וילדשפיצה
וילדשפיצה
 מידע כללי
 גובה:  3,774 מטר
 מדינה:  אוסטריה 
 מיקום:  טירול, אוסטריה
 רכס הרים:  Weißkamm 
 העפלה ראשונה:  1848 על ידי לינדר קלוץ
 קואורדינטות:  46°53′7″N 10°52′2″E﻿ / ﻿46.88528°N 10.86722°E﻿ / 46.88528; 10.86722
  (למפת אוסטריה מוגדלת) וינה זלצבורג גראץ אינסברוק לינץ קלגנפורט שווייץ לכ. גרמניה צ'כיה סלוב. איטליה סלובניה הונגריהוילדשפיצה(למפת אוסטריה רגילה) וינה זלצבורג גראץ אינסברוק לינץ קלגנפורט שווייץ ל גרמניה צ'כיה ס. איטליה סלובניה הונ.וילדשפיצה(למפת טירול רגילה) אינסברוק קופשטיין טלפס ליינץ קיצביל לאנדק גרמניה זלצבורג קר. איטליה שווייץ פ.וילדשפיצה(למפת טירול מוגדלת) אינסברוק קופשטיין טלפס ליינץ קיצביל לאנדק גרמניה זלצבורג קר. איטליה שווייץ פ.וילדשפיצה
 
הוִוילְדְשְׁפִּיצֶה (בגרמנית: Wildspitze) הוא ההר הגבוה ביותר באלפים האצטליים והשני בגובהו באוסטריה אחרי גרוסגלוקנר. להר יש שתי פסגות, הפסגה הצפונית והדרומית. הפסגה הדרומית היא פסגה סלעית וגובהה 3,768 מטר וגובהה של הפסגה הצפונית הוא 3,765 מטר.
מכיוון שזה אחד ההרים הבולטים בכל האלפים ניתן לומר שהנוף מוגבל רק על ידי עקמומיות כדור הארץ. בימים בהירים ניתן לראות עד גרוסגלוקנר במזרח ופינסטרארהורן במערב. יש תצפית טובה על ויסקוגל, ההר השלישי בגובהו באוסטריה. מדרום אפשר לראות את הרי האלפים Otztal עם Similaun, Hintere Schwarze ופסגות רבות אחרות.
הטיפוס הראשון לפסגה הדרומית של הווילדשפיצה מתוארך לשנת 1848 ולפסגה הצפונית, הגבוהה יותר, לשנת 1861. בשנת 1870 טפסו האחים פנדלבורי לפסגת הווילדשפיצה דרך מיטלבורג-יוך, במסלול שהיה לפופולרי בקרב מטפסי הרים. העלייה המוצלחת הראשונה נעשתה בשנת 1848 על ידי לינדר קלוץ וחקלאי מקומי.
הערות שוליים

↑  Wildspitze : Climbing, Hiking & Mountaineering : SummitPost, www.summitpost.org
↑  W.A.B. Cooledge, The Alps in Nature and History, page 351
↑  Simon Thompson, Unjustifiable Risk?: The Story of British Climbing, Cicerone Press Limited, 2010, page 62
↑  [https://www.summitpost.org/wildspitze/150338 Wildspitze
Tirol, Austria, Europe], summitpost.org
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4729255-6  VIAF: 238140227   WorldCat (עם VIAF): 238140227 
ערך זה הוא קצרמרבנושא גאוגרפיה של אוסטריה ובנושא הרים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
הרימאיליב

| --- | --- |
סמל הרימאיליבסמל הרימאיליב

כנסייה בעיירה
 מדינה:  אוקראינה אוקראינה
 מחוז:  מחוז טרנופול טרנופול
 שטח:  10 קמ"ר
 גובה:  293 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיירה:  1,753 (2022)
 קואורדינטות:  49°19′N 26°00′E﻿ / ﻿49.317°N 26.000°E﻿ / 49.317; 26.000
 אזור זמן:  UTC+2
 http://w1.c1.rada.gov.ua/pls/z7503/A005?rdat1=28.11.2012&rf7571=30702
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת אוקראינה מוגדלת) קייב דניפרו אודסה לבוב דונצק חרקוב רוסיה בלארוס פולין ס. הו. רומניה מול. סר. הים השחור  ים אזוב  קריםהרימאיליב(למפת אוקראינה רגילה) קייב דניפרו אודסה לבוב דונצק חרקוב רוסיה בלארוס פולין ס. הו. רומניה מול. סר. הים השחור  ים אזוב  קריםהרימאיליב(למפת מחוז טרנופול רגילה) טרנופול צ'ורטקוב קרמניץ בז'ז'ני זברז' טרבובליה בוצ'אץ' בורשצ'יב רובנו חמלניצקי צ'רנוביץ איוואנו-פרנקיבסק לבובהרימאיליב(למפת מחוז טרנופול מוגדלת) טרנופול צ'ורטקוב קרמניץ בז'ז'ני זברז' טרבובליה בוצ'אץ' בורשצ'יב רובנו חמלניצקי צ'רנוביץ איוואנו-פרנקיבסק לבובהרימאיליב  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
הרימאיליב (באוקראינית: Гримайлiв; בפולנית: Grzymałów; ביידיש: רימאלאוו) היא עיירה במחוז טרנופול שבמערב אוקראינה, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
תולדות היישוב

תחילתה של הרימאליב כיישוב מבוצר שהוקם במאה ה-16. במאה ה-17 סבל היישוב מפשיטות הטטרים. בראשית המאה ה-18 קיבל היישוב זכויות עיר, ובשנת 1879 הוקמה בעיירה טחנת קמח מונעת בקיטור.
יהודי הרימאיליב

יהודים ישבו בהרימאיליב מעת שהוקמה, ועד אמצע המאה ה-18 היו יהודי המקום כפופים לקהילת טרמבובלה. לקראת סוף המאה ה-19 היוו היהודים כ-60% מהאוכלוסייה המקומית.
מרבני העיר המפורסמים היה הרב יעקב ווידנפלד. בנו הרב דב בעריש ווידנפלד עמד בראש ישיבה בעיר שנקראה "אביר יעקב" על שם אביו, ונתקיימה עד השואה.
מראשית המאה ה-20 התקיימה בעיירה פעילות ציונית, לרבות של תנועות נוער ציוניות, ובשנת 1933 הוקם בכפר הסמוך לעיירה קיבוץ הכשרה. כמו כן, פעל בעיירה בית ספר עברי. בין מלחמות העולם נמנו בעיירה כ-1,550 יהודים, רוב תושביה.
יהודי הרימאיליב > בשואה

ב-6 ביולי 1941, לאחר פרוץ מבצע ברברוסה, נכנסו הגרמנים לעיירה. באותה עת הגיעו לעיירה פליטים יהודים רבים מיישובי הסביבה, ומספר תושביה היהודים עלה לכ-2,200.
ביומיים הראשונים לכיבוש ערכו הגרמנים ואוקראינים מקומיים פוגרום ביהודי העיירה, וכ-350 עד 500 מהם, לרבות נשים וילדים, נרצחו על גדת נהר גנילה. בהמשך, מונה בעיירה יודנרט, בראשות אברהם רוס, אשר נצטווה לספק לגרמנים עובדים יהודים לעבודות כפייה. בד בבד, החלו להילקח מהעיירה יהודים למחנות עבודה שונים בסביבתה. בהרימאיליב עצמה הוקם מחנה עבודה בן שלושה בניינים, בו שוכנו כ-3,500 מיהודי הסביבה.
באוקטובר 1942 חוסל היישוב היהודי בהרימאיליב, ויהודיו הועברו לגטו סקלט. מחנה העבודה שנותר בעיירה חוסל בינואר 1943, כאשר הגרמנים הציתו אותו על יושביו.
הרימאיליב שוחררה מידי הגרמנים ב-23 במרץ 1944. מתושביה היהודים שרדו את השואה כ-30 איש בלבד.
חורבת בית הכנסת של העיירה
ויליאם רנקוויסט

רנקוויסט מושבע לתפקידו כנשיא בית המשפט העליון על ידי קודמו בתפקיד וורן ברגר. מימינו אשתו נטלי, אוחזת בביבליה. בימין התמונה: הנשיא רונלד רייגן
ויליאם הבס רנקוויסט (באנגלית: William Hubbs Rehnquist;‏ 1 באוקטובר 1924 – 3 בספטמבר 2005) היה נשיא בית המשפט העליון של ארצות הברית בשנים 1986–2005.
קורות חייו

רנקוויסט נולד ב-1924 במילווקי, ויסקונסין. הוא שירת בצבא בתקופת מלחמת העולם השנייה, ואחר כך החל בלימודים אקדמיים. ב-1952 קיבל תואר במשפטים מאוניברסיטת סטנפורד. הוא סיים ראשון במחזורו ושימש מתמחה אצל שופט  בית המשפט העליון רוברט ג'קסון. בתקופת ממשלו של ריצ'רד ניקסון מונה בידי הנשיא, שהעריך את פעילותו הפוליטית השמרנית, לעוזר לתובע הכללי. ב-1973 מינה אותו ניקסון לשופט בבית המשפט העליון. המינוי אושר ברוב גדול בסנאט (68-26), לא לפני שהתחוללה סערה סביב מזכר מהתקופה שבה היה רנקוויסט מתמחה, ושבו ייעץ לשופט ג'קסון להתנגד להחלטה שפסלה הפרדה בין גזעים בטענה שהיא מנוגדת לחוקה. ב-1986 מינה אותו הנשיא רונלד רייגן לנשיא בית המשפט העליון במקומו של וורן ברגר, גם מינוי זה עבר (ברוב של 33–65) רק לאחר ימים ארוכים של ויכוחים בסנאט. בין השאר התברר מהתחקיר שערך הסנאט בעניינו כי רנקוויסט חתם על חוזה לרכישת בית נופש בורמונט שבו הוא מתחייב שלא להשכיר את הבית ליהודים. רנקוויסט הגיב באומרו שהוא נדהם ושלא היה מודע לקיום הסעיף בחוזה ושאינו בר אכיפה לפי החוקה ממילא. רנקוויסט החל בתפקידו ב-26 בספטמבר 1986, את מקומו כשופט מן המניין בבית המשפט העליון מילא אנטונין סקאליה.
תפקיד נשיא בית המשפט העליון אינו מקנה קול עודף בהצבעות, ורנקוויסט מצא את עצמו בדעת מיעוט ברבות מן ההחלטות, בשל נטייתו השמרנית הבלתי מתפשרת. בתחילת כהונתו היה מרבה לכתוב דעות יחיד, אך בסיומה כבר היו בבית המשפט שמרנים ממנו, כמו השופטים אנטונין סקליה וקלרנס תומאס.
בין דעות המיעוט של רנקוויסט נמנית תמיכתו בזכותן של המדינות לאסור על הפלות בתחומן. רנקוויסט גם לא סבר שחוקים נגד קיום יחסי מין בין גברים סותרים את החוקה. הוא תמך בהתרת תפילות בבתי ספר ציבוריים, למרות עקרון הפרדת הדת מהמדינה.
גישתו לענישה הייתה מחמירה (אישר עונש מוות למפגרים ולקטינים ואפילו על אונס). תמך בזכויותיהן של המדינות מול הממשל הפדרלי. לרוב עמדתם של המדינות שמרנית יותר משל הממשל הפדרלי, אך אירע גם שדווקא היצמדותו לזכויות המדינות הובילה אותו לתמוך בתוצאה ליברלית יותר משופטי הרוב - כך היה כשתמך בזכותה של קליפורניה לאשר שימוש במריחואנה רפואית[דרושה הבהרה].
היה ידוע בהתנגדותו לאקטיביזם שיפוטי ליברלי. בראשית דרכו התנגד רנקוויסט לחובה להזהיר עצור שדברים שיאמר עלולים לשמש כנגדו, אך כחלק מהגמשה מסוימת בעמדותיו, הוא שינה את דעתו בנידון. רנקוויסט הצטרף להחלטה השנויה במחלוקת שהפסיקה את ספירת הקולות בפלורידה בבחירות 2000, ובכך העניקה למעשה את הנשיאות לג'ורג' בוש. בתוקף תפקידו כנשיא בית המשפט ניהל את משפט ההדחה נגד ביל קלינטון בסנאט.
בשלהי 2004 התברר כי רנקוויסט סובל מסרטן. מחלתו עוררה שמועות על פרישה צפויה, אולם הוא הודיע כי ימשיך בתפקידו כל עוד בריאותו מאפשרת זאת. הוא נפטר, בעודו מכהן כנשיא בית המשפט, ב-3 בספטמבר 2005, בביתו שבווירג'יניה. במקומו מונה לנשיא בית המשפט העליון ג'ון רוברטס.
רנקוויסט כתב ספרים רבים על בית המשפט העליון וההיסטוריה שלו.
הרולד סידני הרמסוורת', ויקונט רות'רמר הראשון

| --- | --- |

 לידה:  26 באפריל 1868 לונדון, הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 פטירה:  26 בנובמבר 1940 (בגיל 72) ברמודה, הממלכה המאוחדת 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד, הממלכה המאוחדת 
 השכלה:  St Marylebone Grammar School 
 תפקיד:  חבר בית הלורדים (ערך בלתי־ידוע) 
 בן או בת זוג:  Mary Lilian Share (4 ביולי 1893–ערך בלתי־ידוע) 
 חתימה:   
 
הֶרוֹלְד סִידְנִי הַרְמְסְוֶרְת', ויקונט רות'רמר הראשון (באנגלית: Harold Harmsworth, 1st Viscount Rothermere; 26 באפריל 1868 –  26 בנובמבר 1940), היה איל עיתונות (אנ') ופוליטיקאי בריטי.
איל עיתונות

הרולד הרמסוורת' גדל במשפחה אנגלו-אירית. הוא היה השלישי מתוך ארבעה עשר ילדיו של עורך הדין אלפרד הרמסוורת' (1837–1889) מנישואיו לג'רלדין מרי מאפט (1838–1925).
הרמסוורת' זכה לתהילה כבעלים של מספר רב של עיתונים יומיים ושבועיים בריטיים חשובים כמו הדיילי מייל והדיילי מירור, שאותם הוא מיזג לקבוצת Associated Newspapers. הרולד הרמסוורת' נחשב, לצד אחיו הבכור אלפרד הרמסוורת' (אנ'), ומקס אייטקן (אנ') הקנדי, לבעלי העיתונים הבריטים החשובים ביותר במאה ה-20 ולחלוץ העיתונות הפופולרית, שבניגוד לעיתוני החדשות המסורתיים למדי, המיועדים לקהל מובחר, העיתונים שלו היו מכוונים לקהל רחב.
בעוד אחיו היה אחראי על החלק העיתונאי, הרמסוורת' היה אחראי על העסק. בסופו של דבר התמחה בהוצאת עיתונים.
ה"דיילי מייל", שפורסם לראשונה על ידי האחים ב-1896, היה העיתון היומי הראשון בממלכה מאוחדת שהופיע בפורמט טבלואיד (אנ'). ה"דיילי מירור" יצא בעקבותיו ב-1903 באותו פורמט והיה זול במיוחד. מה שהיה חדש היה הכותרת הגדולה בעמוד הראשון, מדור הספורט הנרחב, מדור עם נושאים "ספציפיים לנשים" (אופנה ובישול) ושימוש תדיר בתמונות, במיוחד של משפחת המלוכה הבריטית. לראשונה, נערכו חסות גם לאירועי ספורט גדולים. ה"דיילי מירור" הפך לאחד העיתונים הנקראים ביותר בבריטניה, עם תפוצה של מיליונים. ב-1919 היו 14 עיתונים בבעלותו.
ב-1922, לאחר מותו של אחיו אלפרד, השיג הרמסוורת' את השליטה הבלעדית ב"דיילי מייל", לאחר שכבר השתלט על ה"דיילי מירור" ב-1914.
במהלך חייו יסד הרמסוורת' עיתונים יומיים רבים אחרים שעדיין חשובים היום, כמו ה-Daily Record, שיצא לאור בגלאזגו, וה-Sunday Pictorial.
הרמסוורת' היה אחיו הבכור של הבישוף ססיל הרמסוורת', ברון הרמסוורת' הראשון. שני אחים נוספים הפכו לברונטים.