stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אי-שוויון איזופרימטרי
ביבליוגרפיה

Bogomolny, Alexander. "Isoperimetric Theorem from Interactive Mathematics Miscellany and Puzzles". Cut The Knot. נבדק ב-2010-01-30.
Siegel, Alan. "A Historical Review of the Isoperimetric Theorem in 2-D, and its place in Elementary Plane Geometry" (PDF).
Wiegert, Jennifer. "The Sagacity of Circles: A History of the Isoperimetric Problem". MathDL: The MAA Mathematical Sciences Digital Library. אורכב מ-המקור ב-2013-05-03. נבדק ב-2010-01-31.
Treibergs, Andrejs. "Inequalities that Imply the Isoperimetric Inequality" (PDF).
Chung, Fan (2005-11-02), The Isoperimetric Problem on the Hypercube (lecture notes by Steve Butler).
Bollobás, Béla; Leader, Imre (1991-12-01). "Edge-isoperimetric inequalities in the grid". Combinatorica. pp. 299–314. doi:10.1007/BF01275667. נבדק ב-2010-01-31.
ראו גם

גאומטריה סיסטולית
העקומה שממקסמת את השטח שאנו מחפשים חייבת להיות קמורה. אם אינה קמורה, ניתן "להפוך" קטע קעור שלה לקמור ולקבל עקומה באותו אורך שתוחמת שטח גדול יותר.
אם הנקודות x ו-y מחלקות את העקומה לשני מקטעים שווים בגודלם, הרי שהשטחים A ו-B חייבים להיות שווים; אם לא, ניתן למחוק את חצי העקומה שבצד הקטן יותר, לשקף את חצי העקומה שבצד הגדול יותר ולהגדיל בכך את השטח התחום מבלי לשנות את אורך העקומה.
"דידו רוכשת קרקע עבור ייסוד קרתגו" מאת מתאוס מריאן (Matthäus Merian)
גם על כדור תלת-ממדי מעגל הוא הצורה המאפשרת לתחום שטח נתון בהיקף הקטן ביותר. אין זה משנה אם השטח שאנו מבקשים לתחום הוא זה הצבוע באדום או זה הצבוע בכחול.
אי-השוויון האיזופרימטרי הוא הנותן לבועת סבון את צורתה הכדורית. נפח האוויר הלכוד בבועה קבוע, ומתח הפנים של המים כופה עליהם את הצורה בעלת שטח הפנים הקטן ביותר.
אם בוחרים שני צמתים בקוביה ארבע-ממדית, יהיה להם לכל הפחות שישה שכנים.
ברשת דו־ממדית זו בחרנו 13 צמתים (באדום), להם גבול קשתות בן 8 קשתות (בכחול).
משה אלנתן

| --- | --- |

 לידה:  1904 איראן 
 פטירה:  1969 (בגיל 65 בערך) 
 שם לידה:  משה חודאדאד 
 
משה אלנתן (חודאדאד) (1904 – 1969) היה צייר ישראלי יליד עיראק.
ביוגרפיה

משה אלנתן נולד בעיראק בשנת 1904, בילדתו עברה משפחתו להודו, שם גדל ולמד לצייר מצייר שבביתו עבד כשהיה נער צעיר.
ב-1937 עלה לפלשתינה-א"י. בין השנים 1940–1946 שירת בצבא הבריטי, שם נפצע והשתחרר עם נכות גבוהה. הוא פתח מסעדה בשם "מלך הפלאפל" ברחוב אגריפס בירושלים סמוך לקולנוע עדן, שם הציג את עבודותיו. ביוני 1956 ערך לראשונה תערכות יחיד בבית האמנים בירושלים. באותה תקופה החליט להקדיש את כל זמנו לצייר והעביר את ניהול המסעדה לבניו. מאוחר יותר פתח סטודיו וגלריה ברחוב הנביאים בעיר.
במרץ 1962 השתתף בתערוכה הכללית השנתית של אמני ישראל בבית דיזנגוף, במוזיאון תל אביב לאמנות. בינואר 1967 השתתף בתערוכה קבוצתית לכבוד פתיחת "בית־האמנים החדש" בירושלים.
יצירותיו של אלנתן מאופיינות בגישה נאיבית. בציוריו הרבים יצר עירוב בין דימויים מן המסורת היהודית לצד דימויים מן הציונות לכדי חזיונות סוריאליסטים.
לאחר מותו ארגנה גלריה "אנגל" בירושלים, במאי 1970, תערוכת רטרוספקטיבה לכבודו. במשך השנים גלריה "אנגל" מדי פעם הציגה שוב את התערוכה.  בנובמבר 1970 הוצגו ציוריו במסגרת התערוכה האמנות הנאיבית בישראל במוזיאון תל אביב.
הערות שוליים

1 2  תערוכה - פלאפל וסוף העולם - משה אלנתן — גלריה "אנגל", כל העיר, 15 באוקטובר 1982
↑  מרים טל, הצייר משה אלנתן הלך לעולמו, למרחב, 9 בינואר 1970
↑  דן בן אמוץ, צייר אמיתי, מעריב, 22 ביוני 1956
"מלך הפלפל" ־ הפך סנצסיה אמנותית, הַבֹּקֶר, 24 ביוני 1956
תערוכות שונות - משה אלנתן (הודאדאד), (בית האמנים, ירושלים), למרחב, 13 ביולי 1956
↑  יהודה האזרחי, "האמנות הנאיבית" של משה אל-נתן, מעריב, 25 בפברואר 1966
↑  רחל אנגל, התערוכה השנתית הכללית בבית דיזנגוף, מעריב, 9 במרץ 1962
↑  מרים טל, תערוכות - בית־האמנים החדש בירושלים, היום (עיתון ישראלי), 6 בינואר 1967
↑  יהודה האזרחי, ציירוים ישראלים - משה אל־נתן, למרחב, 10 בנובמבר 1961
↑  נעמי בנצור, עולמו של "מלך הפלאפל " המנוח, מעריב, 15 במאי 1970
↑  נעמי בנצור, עולמו של .מלך הפלאפל", מעריב, 12 באפריל 1974
↑  טל סלוצקר, האמנות הקוסמית של משה אלנתן, באתר "יקום תרבות", 10 במאי 2016
↑  סטפאן גלברט, ציירים לגמרי לא נאיביים..., על המשמר, 13 בנובמבר 1970
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ICIA: 270820  NLI: 987007522911505171  LCCN: no2016136344  VIAF: 154676013   WorldCat (עם VIAF): 154676013
משה ריבלין

| --- | --- |
 לידה:  1780 אלול ה'תק"ם שקלוב
 פטירה:  19 בספטמבר 1846 (בגיל 66 בערך) כ"ח באלול ה'תר"ו
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי בהר הזיתים 
 מקום פעילות:  ירושלים
 תקופת הפעילות:  ? – 19 בספטמבר 1846 
 תחומי עיסוק:  מגיד מישרים ומנהיג הקהילה האשכנזית בירושלים
 חיבוריו:  בית מדרש
 
הרב משה ריבלין (מכונה משה מגיד ריבלין; אלול ה'תק"ם, קיץ 1780 - כ"ח באלול ה'תר"ו, 19 בספטמבר 1846) היה מגיד מישרים ומנהיג הקהילה האשכנזית בירושלים בשנים תר"א - תר"ו (1841–1846).
קורותיו

נולד בשנת 1782 בעיירה שקלוב ליד מוהילב שעל הדנייפר, באימפריה הרוסית (כיום בבלארוס), לציפורה ולרב הלל ריבלין, בנו של הרב בנימין ריבלין, ומי שלפי המסורת המשפחתית היה מראשי עליית תלמידי הגר"א וממנהיגי ציבור הפרושים בארץ ישראל.
למד בישיבת שקלוב שייסד סבו מצד אביו, כיהן בשקלוב כמגיד מישרים. היה פעיל למען יישוב ארץ ישראל והתפרסם בכינוי "המגיד דורש ציון".
לאחר פטירת אביו, בשנת ה'תקצ"ח (1838) החליט לעלות לארץ ישראל, ובאותו זמן גם נשלח על ידי רוזני וילנה לכהן כמנהיג עדת הפרושים, בשל סכסוכים שנתגלעו אז, ובשל המצב הכלכלי הדחוק. הרב ריבלין קיבל מכתבי מינוי מרבני כל העדה האשכנזית בירושלים שהייתה מפולגת לשניים. להזמנה זו הצטרפו גם מנהיגי ישראל ורבנים מליטא ומרייסין.
הרב ריבלין יצא בשנת ת"ר (1840). בדרכו לארץ-ישראל עבר בין קהילות שונות, כווילנה, מינסק וקרלין, ודרש למען ציון וירושלים. כן אסף כסף לטובת היישוב וחיזק את מנגנון התרומות לטובת ישוב הארץ. בערב סוכות ה'תר"א (1841) הגיע לקושטא, ושם נתעכב כמה חודשים בשל המלחמה בין הטורקים למוחמד עלי. בזמן שהותו בקושטא נפגש עם משה מונטיפיורי ודן עמו על דרכים לתיקון מצבו של היישוב היהודי בארץ ישראל. הרב ריבלין הגיע ליפו באדר ה'תר"א (1841). בדרכו נלווה אליו רבי שמואל סלנט שהיה לימים רבה של ירושלים.
הרב ריבלין הצליח להשכין שלום בתוך העדה, וכן עם העדה הספרדית, והסדיר את מצבה הכללי של הקהילה. רכש חלק מאדמות כפר השילוח לנטיעה וזריעה. נפטר בירושלים בכ"ח באלול ה'תר"ו (1846).
תורתו

חלק מדרשותיו נדפסו בידי נכדו, שלמה זלמן ריבלין, בספר "חזון ציון".
מצאצאיו

בנו הרב יצחק אייזיק - ממלא מקום אביו כמגיד בעיר שקלאוו, הוציא לאור את ספר אביו בית מדרש.
בנו הרב אברהם בנימין (אביו של רבי יוסף ריבלין).
בנו הרב אליהו יהושע.
בתו ציפורה ציפה - אשת הרב ישעיהו אורנשטיין.
בתו מינה לאה - נישאה בזיווג ראשון לרב שניאור זלמן ריבלין בנו של אליהו יוסף ריבלין ובזיווג שני לרבי נחום לעווי משאדיק.
בתו ראשע דרייזע - נישאה לרב שלמה זלמן לעווי, בנו של הרב יעקב יהודה לייב לעווי. מצאצאיהם: הרב אברהם אלקנה כהנא שפירא, הרב מנחם בן ציון זקס, יהושע פישל זקס, ד"ר משה חיים זקס, ד"ר יצחק זקס.
לקריאה נוספת

אריה מורגנשטרן, מנהיג בשעת משבר, עת-מול גליון 207, עמ' 5
הערות שוליים

↑  לימים נשא הרב סלנט בנישואים שלישיים את נכדתו של הרב רבלין.
↑  הזיכרון - חוברת א - גריבסקי, פינחס מרדכי בן צבי
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007299573505171  ISNI: 0000 0000 7017 7427  VIAF: 97423649   WorldCat (עם VIAF): 97423649
עמנואל בן דור

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  13 ביולי 1901 אוקופי, אוקראינה 
 פטירה:  24 ביוני 1969 (בגיל 67) 
 מדינה:  ישראל 
 מקום קבורה:  הר המנוחות 
 תקופת הפעילות:  1939–1948 (כ־9 שנים) 
 
עמנואל בן דור (13 ביולי 1901 – 24 ביוני 1969) היה ארכאולוג ישראלי.
קורות חיים

בן דור נולד באוקופי, שבאוקראינה. הוא למד ארכאולוגיה באוניברסיטת וינה ובאוניברסיטת רומא. בחורף 1932–1933 הוא השתתף למשך מספר חודשים בחפירות בתבה ע'אורא. בשנת 1933 הוא השתתף בחפירות במינטורנו (אנ') ליד נאפולי. בשנת 1935 הוא השתתף בחפירות של קתלין קניון בסבסטיה. בשנת 1936 הוא השתתף מטעם מחלקת העתיקות של ממשלת המנדט הבריטי בחפירות ביריחו. בשנת 1939 הוא מונה לספרן ואחראי על הארכיון של מחלקת העתיקות. בשנים 1941–1944 הוא חפר באכזיב. בשנת 1947 חפר מטעם מחלקת העתיקות בנהריה.
במהלך מלחמת העצמאות, כשירושלים הייתה נתונה במצור, נתמנה יחד עם ד"ר בנימין מייזלר לשמש כקצין לארכאולוגיה ליד מפקדת מחוז ירושלים. הוא התמנה לסגן מנהל מחלקת העתיקות, וביצע חפירות בתל עפולה בשליש הראשון של שנת 1951.
בשנת 1955 הוא יצא לארצות הברית ועבד כמרצה אורח במכון ללימודי המזרח באוניברסיטת שיקגו. בשנים 1956-1957 הוא היה מרצה אורח בהרווארד.
בשנת 1958 הוא עבר ללמד בבית ספר קנדלר לתאולוגיה (אנ') באוניברסיטת אמורי. בקיץ 1960 הוא הגיע לישראל במשלחת לקיסריה.
בשנת 1928 התחתן עם ד"ר סטלה לאקס, שהתמחתה בכימיה מוזיאלית ועבדה במחלקה לארכאולוגיה באוניברסיטה העברית. היא נפטרה באפריל 1951.
עמנואל בן דור נפטר ב-24 ביוני 1969 ונקבר בהר המנוחות בירושלים.
הערות שוליים

1 2  DR. IMMANUEL BEN DOR SHOWS BIBLICAL SLIDES, The Heights 25 March 1955
↑  מ. בילינסון לפגי עלותו, דבר, 27 בנובמבר 1936
↑  Social and Personal, פלסטיין פוסט, 19 במרץ 1933
↑  Miriam C Davis, Dame Kathleen Kenyon, Routledge, 2016, pages 65-66
↑  Veronica Seton-Williams, Road To El-Aguzein, page 49
↑  יהושע בן אריה, ‏המוסדות הזרים לארכאולוגיה ולחקירת ארץ-ישראל בתקופת המנדט, חלק א, קתדרה 92, יוני 1999, עמ' 158
↑  מתוך העתון הרשמי, הארץ, 18 במאי 1939
↑  חפירות חדשות בכברי ובאכזיב, חרות, 30 בינואר 1959
↑  משה דותן, הבמה בנהריה, 1956, עמ' 41
↑  נתגלו שרידי מחנה לגיון רומאי ששימש חיל מצב בירושלים, חרות, 20 באוקטובר 1948
↑  תערוכה ארכאולוגית ע"י 3 תלמידי ביה"ס, הארץ, 13 באפריל 1952
נפתח בית נכות לעתיקות בטבריה, הארץ, 26 במאי 1953
↑  משה דותן, “חפירות עפולה”, עתיקות: סידרה עברית, כרך א’, 1955, עמ' 18–63.  http://www.jstor.org/stable/23455846
↑  ישראל למועצת הקונגרס למדעים אנתרופולוגיים ואתנולוגיים, הצופה, 14 בספטמבר 1956
Israel Accepted As Member of International Council of Scientists, JTA, September 13, 1956
↑  מחלוקת לשם שמים בדבר טיבם של כדי המגילות הגנוזות, דבר, 25 בינואר 1957
↑  Brandeis University Summer School 1957, page 6
↑  Gail O'Neill, Knowing the unknowable world: Emory’s Carlos Museum turns 100, JULY 23, 2019
↑  כמאה ספינות עגנו בקיסריה, הארץ, 24 ביוני 1960
↑  ד"ר סטלה בן-דור, באתר האוניברסיטה העברית, מתוך: עתיקות: סדרה עברית, תשט"ז כרך א', עמוד 123.
↑  התאבדה בשתיית רעל, הצופה, 12 באפריל 1951 (במקור נרשם בטעות: סטללה בת [!] עמנואל בן דור).
↑  עמנואל בן דור באתר GRAVEZ
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007258568105171  BNE: XX6122583  GND: 1078868964  ISNI: 0000 0000 6977 7724  NTA: 071673806  SUDOC: 196230845  VIAF: 97664337   WorldCat (עם VIAF): 97664337
יהושע פולק

יהושע מנחם פולק (נולד בב' באדר א' ה'תש"ח, 12 בפברואר 1948) הוא איש ציבור חרדי שכיהן כסגן ראש עיריית ירושלים וחבר הכנסת ה-17 בשלהי כהונתה, מטעם אגודת ישראל.
ביוגרפיה

נולד באוראדיה רומניה למשפחה שהשתייכה לחסידות ויז'ניץ. בשנת 1961 עלתה משפחתו לישראל. למד בישיבת פוניבז' לצעירים ובישיבת כנסת חזקיהו בכפר חסידים.
התחתן בשנת תשל"א (1971). בשנת 1981 התמנה לממלא מקום ראש המועצה הדתית בירושלים וכיהן בה עד 2002. לאורך השנים השתייך פוליטית לסיעת שלומי אמונים שבתוך מפלגת אגודת ישראל.
בשנת 2003 הוצב במקום השני ברשימת יהדות התורה למועצת עיריית ירושלים. כיהן כסגן ראש העיר תחת אורי לופוליאנסקי, כיו"ר הוועדה לתכנון ובנייה בעיר. במקביל כיהן גם כגזבר עיריית ביתר עילית, תפקיד שבו כיהן עד שנת 2014. כמו כן היה חבר ועדת הבחירות המרכזית לכנסת עד ינואר 2014, כשהוחלף בידי אברהם יוסטמן.
לקראת הבחירות לכנסת השבע עשרה שובץ במקום ה-8 ברשימת יהדות התורה לכנסת. הרשימה קיבלה 6 מנדטים, אך בעקבות התפטרותו של יעקב כהן ביולי 2008 במסגרת הסכם רוטציה ופטירתו של אברהם רביץ ב-26 בינואר 2009, נכנס פולק לכנסת, כשבועיים לפני הבחירות לכנסת השמונה עשרה. בתקופה קצרה זו הוא היה חבר בסיעת אגודת ישראל, שנוצרה בדצמבר 2008 עם פיצול סיעת יהדות התורה למרכיביה.
במאי 2006 נפתחה חקירה פלילית נגד פולק בחשד לאי סדרים במהלך כהונתו כסגן ראש המועצה הדתית בירושלים.
בבחירות לעיריית ירושלים בשנת 2008 לא נכלל פולק ברשימת המועמדים למועצת העירייה. לקראת הבחירות לכנסת השמונה עשרה והתשע עשרה הוצב פולק במקום ה-11 ברשימת יהדות התורה לכנסת.
פולק נעצר באפריל 2010 בחשד למעורבות בפרשת הולילנד.
לקראת הבחירות לעיריית ירושלים בשנת 2013 פרש פולק מסיעת שלומי אמונים והצטרף למפלגת בני תורה. לאחר הבחירות מונה ליועץ לענייני תכנון ובנייה לסגן ראש העירייה מטעם המפלגה חיים אפשטין ולסגן יושב ראש המועצה הדתית בירושלים באוקטובר 2014[דרוש מקור].
חיים אישיים

נשוי לאורה וגר בשכונת גבעת משה בירושלים. אב ל-8 בנים ובנות.
מילדיו:
בנו הבכור, הרב מאיר טוביה, משגיח ומנהל רוחני של ישיבת עטרת ישראל לצעירים.
בנו, אלי, מנכ"ל איחוד הצלה.
חתנו, הרב בנימין גורטלר, ר"מ בישיבת תפארת התלמוד.
הערות שוליים

↑  ישראל כהן, ‏סיעת 'שלומי אמונים' הדיחה את יהושע פולק מתפקידו כחבר בוועדת בחירות, באתר כיכר השבת, 28 בינואר 2014
↑  שמואל רבי, יהושע פולק - ח"כ לחודש ימים, באתר בחדרי חרדים, 28 בינואר 2009
↑  יהונתן ליס, חקירה פלילית נגד סגן ראש עיריית ירושלים יהושע פולק, באתר TheMarker‏, 8 במאי 2006
↑  המשטרה פשטה על המועצה הדתית בי-ם, באתר ynet, 8 במאי 2006
↑  שי איזנברג, פולק: "אם פרוש לא נבחר - אני פורש מהפוליטיקה" - בחדרי חרדים, באתר בחדרי חרדים, 8 באוקטובר 2008
↑  יהדות התורה והשבת, אגודת ישראל - דגל התורה רשימת המועמדים, באתר ועדת הבחירות המרכזית לכנסת התשע עשרה
↑  אברהם הלוי, ‏"מצב-רוחו של פולק מצוין, לא ישברו אותו כל-כך מהר", באתר כיכר השבת, 26 באפריל 2010
↑  ישראל כהן, ‏ועדת השמונה: יוסי דייטש יחליף את יהושע פולק, באתר כיכר השבת, 11 בדצמבר 2014
↑  צביקה גרוניך, ‏ניגוד עניינים? יהושע פולק חוזר לעיריית ירושלים, באתר כיכר השבת, 19 בינואר 2014
אברהם עבר הירשוביץ

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  ה'ת"ר ליטא
 פטירה:  י"א בתשרי ה'תרפ"ה (בגיל 84 בערך)
 מקום פעילות:  לונדון, מלבורן, ניו יורק
 השתייכות:  חובבי ציון
 תחומי עיסוק:  רב, מו"צ, מחבר ספרים, ציונות.
 רבותיו:  הרבנים: הרב יצחק אלחנן ספקטור.
 חיבוריו:  החיבורים: שו"ת בית אברהם, בית מדרש שמואל, אוהל שרה.
 
הרב אברהם עבר הירשוביץ (ת"ר, 1840 - י"א בתשרי תרפ"ה, 1924) היה רב במספר קהילות בארצות הברית ובאוסטרליה. כמו כן חיבר מספר ספרים, בהם שו"ת 'בית אברהם'.
ביוגרפיה

אברהם עבר הירשוביץ נולד בליטא והיה מתלמידי הרב יצחק אלחנן ספקטור, ובהשפעתו התקרב לתנועת "חיבת ציון". לאחר פרעות הסופות בנגב ברוסיה בשנת תרמ"א (1881), נשלח בשנת תרמ"ד (1884) על ידי הרב יצחק אלחנן, הנצי"ב ורבנים נוספים לאנגליה, על מנת להביא לעליה לארץ ישראל. בפועל התוכנית לא צלחה, ובשנת תרמ"ו (1886) התמנה למפקח בבית מחסה ליהודים מהגרים במזרח לונדון. בשנת תרמ"ח (1888) היה ממייסדי חברת "חובבי ארץ", שנועדה ליסוד מושבות בארץ ישראל. גם תוכנית זו לא הביאה לכדי פעילות ממשית. נשא הספד בבית הכנסת בקהילתו לבנימין זאב הרצל, ממנו משתמע כי היה מעריץ נלהב שלו.
בשנת תרנ"א (1891) היגר למלבורן שבאוסטרליה, בה כיהן כרב ומו"צ בקהילת "שומרי אמונים" ופעל רבות לחיזוק המצב הרוחני, בין היתר בהקמת מקווה, סידור עניין השחיטה, וגיור של נשים נוכריות שנישאו ליהודים בנישואי תערובת. ביום שני, פרשת דברים שנת תרנ"ד (1894) עזב את העיר סידני שבאוסטרליה ועבר לכהן כמו"צ בסן פרנסיסקו ואחר כך בניו יורק בבורו פארק, שתיהן בארצות הברית. בהמשך התמנה לרבה של טולדו שבאוהיו. בשנת תרפ"ב (1922) עלה לארץ ישראל, ושם נפטר בי"א בתשרי ה'תרפ"ה, ונקבר בהר הזיתים.
הרב הירשוביץ עמד בקשרי מכתבים עם רבנים שונים, בהם הרב יצחק אלחנן ספקטור, שנחשב לאחד מגדולי הדור באותה תקופה. כמו כן בעודו משמש כרב באוסטרליה (תרנ"ד), התכתב עם הרב שמואל סלנט על המצב הרוחני הקשה של היהדות המקומית. בהגיעו ארצה בסוף ימיו, היה מבאי ביתו של הרב אברהם יצחק הכהן קוק.
נפטר בירושלים בי"א בתשרי תרפ"ה, בין המספידים היה רב יוסף חיים זוננפלד, רבה של העדה החרדית בירושלים.
ספריו

שו"ת בית אברהם, יצא לאור בשנת תרס"ח (1908)
בית מדרש שמואל, ובו דרושים על ימים נוראים ונושאים נוספים
אוהל שרה (באנגלית) על הלכות הקשורות לנשים, נדפס בשנת תרע"ז (1917)
לקריאה נוספת

אנציקלופדיה של הציונות הדתית, כרך ב, עמ' 87 והלאה
אנציקלופדיה לתולדות חכמי ארץ ישראל, כרך ג, עמ' קפב
"דורשי ציון בפועל", עמ' 218
תמונת קברו, אתר עיר דוד
הערות שוליים

↑  הרב אברהם עבר הירשוביץ, בית מדרש שמואל, דרוש שביעי להספד
↑  שו"ת בית אברהם, עמ' 1
↑  רבי אברהם עבר הירשוביץ ז"ל - ⁨⁨דאר היום⁩ 26 אוקטובר 1924 - הספרייה הלאומית של ישראל │ עיתונים
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007262743005171 
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "אברהם עבר הירשוביץ".
אלכסיי הרלאמוף

| --- | --- |

 לידה:  18 באוקטובר 1840 Dyachevka, רוסיה 
 פטירה:  11 באפריל 1925 (בגיל 84) פריז, צרפת 
 מקום קבורה:  פר לשז 
 מקום לימודים:  האקדמיה הקיסרית לאמנויות (1868) 
 פרסים והוקרה:  מדליית זהב גדולה של האקדמיה הקיסרית לאמנויות (1868)  אביר בלגיון הכבוד  מסדר ולדימיר הקדוש דרגה רביעית עם חרבות וקשת 
 
אלכסיי הרלאמוף ( באנגלית: Alexei Harlamoff ‏ 1840–1925 ) היה צייר רוסי, שבדרך כלל חתם את שמו באלפבית הלטיני בשם הרלאמוף.
ביוגרפיה > 1840-1869: סנט פטרסבורג

אלכסיי הרלאמוף נולד למשפחה של צמיתים ב-18 באוקטובר 1840 בכפר דיאצ'בקה ליד סראטוב על נהר הוולגה. בשנת 1850 זכו הוריו בחופש שלהם. הרלאמוף הפך לתלמיד אורח באקדמיה האימפריאלית לאמנויות בסנט פטרסבורג בשנת 1854. שלוש שנים לאחר מכן הוענק לו מדליית כסף מדרגה שנייה עבור ציור.
ב-1863 הוענקו לו שתי מדליות כסף מדרגה ראשונה, עבור ציור ועבור סקיצה. בשנת 1865 הוא הציג את הציור בקנה מידה גדול שלו "חנניה בדמשק" לפני השופטים, אך לא זכה בתחרות על מדליית זהב מדרגה שנייה. אולם בשנה שלאחר מכן הוא כן זכה בפרס זה, על ציורו "הטבילה". הוא השלים את לימודיו ב-1868, זכה במדליית זהב מהשורה הראשונה על "שובו של הבן האובד", וקיבל מלגה מהאקדמיה ללימודים בפריז ב-1869.
ביוגרפיה > 1869-1874: פריז

בשנת 1870 קנתה הצארינה מריה אלכסנדרובנה את אחד מציוריו של הרלאמוף. באפריל הוא שלח את מכתבו הראשון מפריז לסנט פטרסבורג. הוא בילה את ספטמבר ואוקטובר של אותה שנה בנורמנדי ובדרום הולנד עם אלכסיי בוגוליובוב. הוא גם נסע לבריסל וללונדון, שם ביקר בתערוכה של מאסטרים ישנים. בנובמבר האקדמיה לאמנויות הזמינה אותו להעתיק את ״שיעור האנטומיה״ של רמברנדט והוא נשאר בהאג.
מאביב 1871 ועד סתיו 1872 העתיק הרלאמוף את שיעור האנטומיה ברישום ובשמן. במהלך קיץ 1871 הוא חזר לנורמנדי. בנובמבר 1872 האקדמיה הקיסרית בסנט פטרסבורג שילמה לו 1,500 רובל עבור העותק של רמברנדט.
ב-1872 פגש הרלאמוף את לאון בונה וביקר בסטודיו העצמאי שלו. כמו כן, הוענקה לו מדליית ארד בתערוכה העולמית בווינה. מזכיר האקדמיה לאמנויות, פיטר פ. איסייב, דחה את בקשתו של בוגוליובוב להעניק להרלאמוף פרופסורה. בדצמבר דיווח בוגוליובוב למועצה של האקדמיה הקיסרית לאמנויות על הצלחתו הנראית לעין של הרלאמוף בהדרכתו של בונה.
בתערוכת האביב של האקדמיה האימפריאלית לאמנויות, דיוקנו של ״החרט פוזהלוסטין״ זיכה אותו בתואר חבר האקדמיה לאמנות. מאפריל ואילך הצטרף הרלאמוף לערבי הציור במעונו של בוגוליובוב. בערך בזמן הזה איוואן טורגנייב הזכיר את הרלאמוף בפעם הראשונה במכתב, שאת ציוריו קונים סוחרי האמנות הפריזאי אדולף גופיל והמוסקובאי האספן דימיטרי פ' בוטקין. הרלאמוף החל להתרועע עם טורגנייב ואמנים רוסים אחרים בפריז. ביוני צייר הרלאמוף דיוקן של הצאר אלכסנדר השני בבאד אמס, ובילה את שארית הקיץ בספרד.
הצלחה: 1874 ואילך

בינואר 1875 השלים הרלאמוף דיוקן של אלנה טרטיאקובה בשמלת ערב. הוא התחיל דיוקן של טורגנייב, אותו סיים בדצמבר. בתקופה זו הוא קיבל גם משימות אחרות. במהלך השנה הזו הוא החל לצבור פופולריות בקרב סוחרי אמנות בריטיים. בראש השנה ובתחילת 1876 ביקר ברוסיה.
בשנת 1876 הגיעה זמרת הסופרן הצעירה פליה ליטווין מסנט פטרסבורג והחלה לקחת שיעורים אצל פאולין ויארדוט-גרסיה. טורגנייב רכש מבוגוליובוב את אחד מציוריו של הרלאמוף, בשם ״צוענייה״. הרלאמוף הצטרף לחברה לתערוכות אמנות באקדמיה האימפריאלית לאמנויות.
בשנת 1879 ביקש פיטר פ. איסייב מהרלאמוף לשתף פעולה בקישוט קתדרלת ישו המושיע במוסקבה. בפעם הראשונה הרלאמוף הציג כאורח בתערוכת האמנות של הנודדים. איוואן קראמסקוי שכנע את הרלאמוף לעבור מהחברה לתערוכות אמנות באקדמיה האימפריאלית לאמנויות אל הנודדים.
בשנת 1888, על פי הצעתו של בוגוליובוב, הציג ולדימיר סטאסוב ציור של הרלאמוף את טורגנייב בתערוכת הנודדים. הוא גם הציג בתערוכה הבינלאומית בגלאזגו. בשנה שלאחר מכן הצטרף הרלאמוף לוועדה המארגנת של התערוכה העולמית בפריז, שם הציג אחד עשר מציוריו באותה שנה.
שנים מאוחרות יותר

בשנת 1891 ארגן הרלאמוף את יובל ה-50 לפעילותו של בוגוליובוב. בתערוכת הנודדים ה-19 בסנט פטרבורג רכשה צארינה מריה פדורובנה את ציורו ״דיוקן של נערה צעירה״. כאשר נפטר בוגוליובוב ב-1896 היה הרלאמוף מועמד ליושב ראש אגודת האמנים הרוסים.
בשנת 1900 הוא הציג שוב בתערוכה האוניברסלית בפריז, ולאחר הפסקה של שמונה שנים השתתף שוב בתערוכת הנודדים. בשנת 1902 זכה הרלאמוף במדליית ולדימיר הקדוש.
הרלאמוף מת ב-10 באפריל 1925 בסטודיו שלו בשדרות דה רוצ'וארט, פריז.
גלריה

נערה עם צעיף
יופי רוסי
קיץ
אשה צעירה
נערות הפרחים
אשה צעירה בחדרה
הערות שוליים

↑  Directory of the Imperial Academy of Arts 1915, p. 210.
↑  Alexei Harlamoff, Catalogue Raisonné, p.16
↑  Lingenauber/Sugrobova-Roth (2007). Alexei Harlamoff. Düsseldorf: Edition Libertars
↑  С. Н. Кондаков (1915). Юбилейный справочник Императорской Академии художеств. 1764-1914 (in Russian). Vol. 2. p. 210.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb14965865h (data)  GND: 131368354  ISNI: 0000 0001 2253 7667  LCCN: no2007089876  RERO: 02-A021777179  RKD: 16416  SUDOC: 133281280  ULAN: 500016650  VIAF: 96627242   WorldCat (עם VIAF): 96627242
עמותת העטלף

| --- | --- |

 מדינה:  ישראל
 מייסדים:  אברום שביט יו"ר ראשון דב שפיר
 תקופת הפעילות:  במהלך מלחמת ההתשה רישום מוסדר 1984 – הווה
 www.atalef.com
 
עמותת העטלף היא עמותת בוגרי שייטת 13 שייעודה לקיים קהילת חברים פעילה ותומכת ולסייע לחבריה להשתלב, להוביל ולתרום לחברה הישראלית ברוח ערכי השייטת.
מאז הקמתה ועד היום העמותה פועלת בקרב חיילי יחידת שייטת 13 בסדיר ובמילואים, מסייעת במיסוד מורשתה של היחידה, תומכת במשפחות השכולות ובנפגעי השירות בשייטת (נפגעי גוף, נפגעי נפש ונפגעי הקישון). העמותה מלווה את בוגרי היחידה לאורך כל שלבי חייהם מרגע הגעתם לבסיס היחידה, במטרה להעצים, לחזק ולסייע לחבריה להטמיע את ערכי השייטת בחברה הישראלית ולהביא להשפעה חיובית ומתמשכת בחברה הישראלית בכלל.
לעמותה פעילות ענפה דרכה היא משפיעה על חבירה, החל מתוכניות לפיתוח אישי ומקצועי ושילובם במגזר העסקי הציבורי, דרך בניית "רשת ביטחון" עבור נפגעי היחידה והמשפחות השכולות ועד למענק סיוע פרטני בתחומים כלכליים, רפואיים ואישיים. פעילות זו, מסייעת לעמותה לבנות קהילה פעילה אשר מקיימת ומקדמת קשר חם ועזרה הדדית בין חבריה.
בשנים האחרונות, בנוסף לסיוע לבוגרי היחידה, העמותה שמה לעצמה למטרה להרחיב את מעגלי השפעתה בקרב החברה הישראלית, בדגש על נפגעי מערכת הביטחון ונוער בסיכון. העמותה מעניקה פלטפורמה התנדבותית, בים וסביבתו, בה בוגרי היחידה פוגשים את האוכלוסיות הנזקקות לסיוע.
בכל תחומי הפעילות של העמותה באים לידי ביטוי ערכי הליבה שהפכו את בוגרי היחידה למי שהם: רעות וקהילתיות, לקיחת אחריות, השפעה חברתית, ענווה וצניעות והנצחה ומורשת.
בשנים האחרונות, העמותה שמה לה למטרה להמשיך לפתח ולהגדיל את פעילותה ולהתאים תהליכי מדידה, הערכה, תחקור והתמקצעות.
מטרות העמותה

לטפח ולחזק קהילה פעילה ותוססת המקיימת קשר חם בין חבריה, מקדמת עזרה הדדית ומסייעת לחבריה.
לסייע לבוגרי השייטת להשתלב, להוביל ולתרום לחברה בישראל.
לתמוך, להעצים ולסייע למשפחות השכולות.
לתמוך ולסייע לנפגעי השירות בשייטת 13, נפגעי גוף ונפש וחולי הקישון.
לתרום לכלל החברה בישראל בדגש לנפגעי שירות ביטחון ולנוער בסיכון, באמצעות פעילות התנדבותית בים וסביבתו.
להוות גשר בין שייטת 13 ובוגריה לאחר שחרורם משירות סדיר.
לתמוך בשייטת 13 ובחייליה בסדיר ומילואים.
לסייע לשייטת 13 במיסוד מורשתה ובקידום פרויקטים ייחודיים.
פעילויות העמותה > פעילויות עבור נפגעי השירות בשייטת 13, המשפחות השכולות ותמיכה בחוסן האישי של חברי הקהילה (תוכנית עוגן)

מענה לצרכים הדחופים ביותר של נפגעי השירות בשייטת 13 והמשפחות השכולות.
מעל למאתיים ושבעים נפגעי השירות ביחידה (נפגעי גוף ונפש, כולל נפגעי הצלילות בנחל הקישון) ומאה עשרים וחמש משפחות שכולות חברים בעמותה. עבורם, פיתחה העמותה את תוכנית "עוגן" במסגרתה היא מלווה ומסייעת לנפגעי השירות הצבאי ותומכת במשפחות השכולות. העמותה מציעה תוכניות תמיכה וחוסן אישי וקבוצתי לעיבוד חוויות לחימה לבוגרי היחידה. בנוסף, הוקמה קרן סיוע הנועדה ליתן מענה במקרים פרטניים של חברי הקהילה הזקוקים לכלים להתמודדות והעצמה אישית או סיוע כלכלי.
עבור נפגעי היחידה, פועלות תוכניות טיפוליות לחיילים הסובלים מפציעות פיזיות ונפשיות אשר נגרמו כתוצאה משירותם הצבאי ביחידת שייטת 13. תוכניות הכוללות בין היתר פעילות חתירה אקסטרים המתאימה למגוון רחב של פציעות גוף, פעילות טיפוס בקיר בולדרינג וחפירות ארכאולוגיות ייחודיות. בפעילויות קבוצתיות אלו משולבים פצועי היחידה ובוגרים נוספים שאינם פצועים ובליווי איש טיפול מקצועי. במהלך השנה מתקיימים אירועים שונים עבור הפצועים ובני משפחותיהם.
בלב הקהילה נמצאות המשפחות השכולות של היחידה, אותן העמותה מלווה לאורך כל השנה דרך פעילות חברתית, סיוע אישי וחיזוק הקשר בין המשפחות, העמותה ויחידת שייטת 13. העמותה מקיימת אירועים מגוונים למשפחות השכולות ולוקחת חלק בפרויקט הנצחה ייחודי להקמת עמודי הנצחה דיגיטליים לכל נופלי היחידה.
בשנת 2021, נחנך מצפור השייטת, יער הנצחה לחללי שייטת 13. מאז, חיילי ולוחמי שייטת 13, בסדיר ובמילואים, פוקדים את המצפור באירועים משותפים שונים של עמותת העטלף ויחידת שייטת 13 לאורך השנה.
בפברואר 2022 בעקבות החלטת שר הביטחון על הכרה בנפגעי הצלילות בנחל הקישון נוספו מעל 20 חללים חדשים למשפחת השכול של העמותה.