stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אליהו עמיאל
קורות חיים > כדורסלן בישראל

בשנת 1949 עבר עמיאל לפריז, צרפת ושהה בה כשנה, במהלכה לקח חלק בהכשרת התנועה הציונית "החלוץ" בדרום צרפת. עמיאל שיחק כדורסל בקבוצה מקומית בפריז, אבל בחלוף שנה, בשנת 1950, הוא עלה לישראל והתיישב בקיבוץ עין חרוד. לימים סיפר עמיאל "היינו חבורה של עולים חדשים ממצרים שלא ידעו את השפה, וגם העבודה בקיבוץ הייתה זרה לנו". "במשק ניסו לשלב אותנו בעבודות שונות. אותי צירפו לעבודה בבריכות הדגים". תוך זמן קצר התקבצו חפץ ועולי מצריים נוספים: מרסל חפץ, רודי ויינברג וחיים גורמזאנו והחלו להתאמן יחד בקיבוץ. עד מהרה הפכו לאטרקציה של האזור. בקיץ של אותה שנה נערך טורניר מרובע של קבוצות הפועל בירושלים, ומעט לפני הטורניר ביטלה הפועל חיפה את השתתפותה. מי שנרשמה במקומה הייתה הפועל עין חרוד, שכללה את ארבעת השחקנים המצריים ואת מאולי חייקין, אחראי על ההכשרה בקיבוץ. עין חרוד הביסה את ירושלים ב-30 הפרש, את הפועל תל אביב ב-20 ואת מעיין ברוך ב-19 בלבד. בן רגע הפכה הקבוצה לאגדה.
שבועיים לפני הטורניר הנ"ל, הקים מיכה שמבן, מורה להתעמלות ומאמן כדורסל וכדורעף, את קבוצת הפועל חולון. לאחר שצפה בטורניר, החליט לגייס אל הקבוצה את ה"חבורה המצרית". שמבן הגיע לעין חרוד והחל לחפש את הקבוצה המצרית, את עמיאל הוא אסף מעבודתו בבריכת הדגים. לאחר שאסף את כולם, כעבור יומיים קיימו אימון ראשון במגרש של בית הספר ביאליק. כשבועיים לאחר מכן התייצבה הקבוצה למשחק נגד מכבי תל אביב, מחוזקת בעוד ארבעה שחקני הפועל מקוה ישראל, וביניהם משה (מוסה) דניאל – וניצחה את המשחק.
באותן שנים, בטרם הוקמה הליגה הראשונה, הכדורסל בישראל התפזר על פני שתי ליגות: אחת של מכבי והשנייה של הפועל. הקבוצה המצרית של חולון, שכללה בנוסף לעמיאל את מרסל חפץ, רודי ויינברג, פרדי כהן, חיים גורמאזנו וסמי חודדה שלטה ביד רמה בליגה של "הפועל" ובליגה של מכבי הייתה זו מכבי תל אביב בהדרכתו של יהושע רוזין. הקבוצה "המצרית" מחולון הפכה לשם דבר בישראל, ומספר קבוצות החלו להעתיק את שיטת משחקה. באותן שנים, היות שהכדורסל היה חובבני, החל עמיאל לעבוד כעיתונאי בעיתון צרפתי. בשנת 1951 היה עמיאל ממייסדי נבחרת "הפועל" הארצית – כשחקן וכמאמן – שיצאה למשחקי ספורט הפועלים בליאז', בלגיה, שם זכתה במקום הראשון. כן עבד כשופט כדורסל. בקיץ 1952 יצאה נבחרת ישראל למוקדמות המשחקים האולימפיים בהלסינקי, הטורניר המשמעותי הראשון בו השתתפה. סגל הנבחרת כלל ארבעה שחקנים שעלו שנה קודם לכן ממצרים וביניהם עמיאל. בנבחרת הזו היו 13 שחקנים, ולא 12 כמקובל, וזאת בגלל הסכם ה"פיפטי־פיפטי" בין מכבי והפועל. פיפטי־פיפטי, כלומר אותו מספר של נציגים לשני האיגודים (כולל העסקנים) והיות שבמכבי היו 13 ובהפועל רק 12, הוסיפו עוד כדורסלן – את עמיאל. במהלך הטורניר מאמן הנבחרת, מוריס רסקין, נטש את הקבוצה בעקבות סכסוכים עם שחקנים ובמקומו אימן את הנבחרת עמיאל יחד עם אברהם שניאור. מספרים שבבית המלון של המשלחת בפינלנד נפגשו השחקנים עם חבריהם לנבחרת מצרים. עם סיום המשחקים הספיקו שחקני נבחרת ישראל להתחבק עם החברים ממצרים, לתדהמת העיתונאים הזרים בשדה התעופה. בטורניר עצמו רשמה הנבחרת הפסדים ועמיאל קלע 6 נקודות.
לאחר מכן התגייס לצה"ל ושירת כמדריך ספורט בענף לחינוך גופני וכן היה ממארגני צעדת ירושלים. עונת 1953/1954 הייתה העונה הראשונה של הליגה הלאומית בכדורסל ועמיאל לא השתתף בה. עמיאל המשיך לשפוט כדורסל וניהל את שלושת משחקי גמר גביע המדינה הראשונים. עם שחרורו מהצבא בשנת 1955, פרש רשמית מכדורסל ופנה לאימון.
קורות חיים > מאמן כדורסל

בשנת 1955 אימן את נבחרת ישראל בטורניר ספורט שנערכה בוורשה במסגרתו זכתה הנבחרת במקום הראשון. ביוני 1956 נבחר עמיאל לאמן את נבחרת "דרום הארץ" במשחק ראווה נגד נבחרת "צפון הארץ" שאותה אימן ברטו בן טל. בעונת 1957/1958 מונה עמיאל לתפקיד מאמן הפועל ירושלים. מדובר היה בעונת העלייה של הקבוצה לליגה הראשונה, וכוכבה היה דוד קמינסקי הצעיר. הקבוצה עצמה חוותה עונת עלייה קשה, כשהיא סיימה את הליגה במקום העשירי עם חמישה ניצחונות בלבד, וניצלה מירידת ליגה בזכות הפרשי סלים. בסיום העונה הוחלף עמיאל במיכה שמבן. בהמשך היה מועמד לשיפוט בינלאומי.
בנובמבר 1958 מונה עמיאל לתפקיד מאמן נבחרת ישראל. עמיאל הוא אחד מחמשת מאמני הנבחרת ששיחקו בה, יחד עם שמעון שלח, אברהם חמו, רלף קליין ועודד קטש. לקראת אליפות אירופה שנערכה במאי 1959באיסטנבול הודיע עמיאל כי הנבחרת תורכב משחקנים צעירים. בטורניר עצמו סיימה הנבחרת במקום ה-11 המאכזב. אחת התוצאות הזכורות מאותה האליפות היא התבוסה 90:44 לברית המועצות. באותה שנה סיים עמיאל את תפקידו.
בעונת 1963/1964 מונה עמיאל לתפקיד מאמן הפועל חולון. כוכב הקבוצה היה עופר אשד. הקבוצה סיימה את העונה במקום החמישי עם 15 ניצחונות ו-9 הפסדים. בסיום העונה סיים עמיאל את תפקידו. לימים מונה כ"שופט כדורסל בינלאומי".
קורות חיים > עסקן ויו"ר איגוד הכדורסל

בשנת 1966 היה עמיאל מן הראשונים להתמנות כמשקיף בינלאומי בפיב"א ונקרא בתפקידו לתחרויות ואליפויות שונות באירופה.
באוגוסט 1968 נבחר עמיאל לתפקיד יו"ר הוועדה המקצועית באיגוד הכדורסל, באוקטובר 1972 התפטר מתפקידו לאחר חילוקי דעות עם יו"ר הפועל מיכה שמבן.
לאחר מכן החל לעבוד כמנהל חברת ביטוח. באוגוסט 1974 חזר להנהלת הפועל חולון, במטרה להעלות את הקבוצה חזרה לליגה הראשונה.
ביולי 1978 מונה עמיאל לתפקיד יו"ר איגוד הכדורסל. בתפקידו הציג עמיאל מספר יוזמות לשיפור הכדורסל הישראלי ובין היתר: מינוי מאמן הנבחרת יעשה על בסיס קריטריונים מקצועיים; קיום "שוק חופשי" של העברות שחקנים בליגה; הקמת ליגה לשחקנים צעירים; קידום כדורסל הנשים; כן פעל עמיאל לפיתוח מגרשי הכדורסל; ולאיוש הוועדות באיגוד הכדורסל. בנוסף לכך יזם עמיאל את התפישה, שלא הייתה נהוגה אז, כי ישראל תשתתף בכל מפעל בינלאומי, חרף ההוצאה הכספית הגדולה. ביולי 1980 צצו שמועות שעומדים להדיח את עמיאל מתפקידו – ועיתונות הספורט התנגדה לכך לאור הצלחתו של עמיאל בתפקיד לדבריה. בדצמבר 1981 על רקע סירובם של מיקי ברקוביץ' ומוטי ארואסטי לשחק בנבחרת ישראל, הודיע עמיאל כי יזום סעיף בחוזי השחקנים המחייב אותם להתייצב לנבחרת. בשנת 1982 סיים עמיאל את תפקידו. בדצמבר 1982 חזר עמיאל, יחד עם עופר אשד, להנהלת הפועל חולון.
קורות חיים > אחרית ימיו

עמיאל המשיך למלא את תפקידו כמשקיף בינלאומי בפיב"א עד שנת 1999. בשנת 2000 נבחר עמיאל ליקיר העיר חולון.
בשנת 2009 נפטר אליהו עמיאל בגיל 83.
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11  אליהו עמיאל, יקיר העיר חולון לשנת תש"ס, אתר עיריית חולון
1 2 3  מנחם לס, תנו קצת כבוד להיסטוריה, אתר הופס, 12 באוקטובר 2014
1 2 3 4 5 6  אור שקדי‏, יצירת מצרים, באתר וואלה, 9 באפריל 2009
1 2  פארוק נתן פקודה אישית, על המשמר, 25 בנובמבר 1958
↑  מנחם כהן, סיפורו של אלוף: אגדה ושמה מיכה שמבן - השבוע הלך לעולמו והוא בן 93, פורסם באתר "סיפורי גבעת ברנר".
↑  כדורסל מקוה ישראל, הצופה, 28 ביוני 1951
↑    נח קליגר, שחה, נחום, שחה, באתר "ידיעות אחרונות", 4 באוגוסט 2016
↑  אליהו עמיאל, רסקין נטש את הקבוצה, על המשמר, 22 ביולי 1952
↑  הפינה האולימפית, הלסינקי 1952, חלק ב', אתר הוועד האולימפי
↑  עמיאל: בזמני לא היתה אירופה, מעריב, 3 באוקטובר 1985
↑  ספורטאי ישראל בורשה, קול העם, 2 באוקטובר 1955
↑  הערב: דרום-צפון בכדורסל, דבר, 15 ביוני 1956
↑  הפועל ירושלים עונת 1957/1958, אתר מנהלת הליגה
p
↑  הפועל ירושלים - מאמני כל הזמנים, אתר מנהלת הליגה
↑  ישראלים מועמדים לשיפוט באליפות, מעריב, 16 בנובמבר 1958
↑  עמיאל ורוזין יאמנו הנבחרות, מעריב, 23 בנובמבר 1958
↑  עמיאל - מאמן נבחרת הכדורסל, למרחב, 23 בנובמבר 1958
↑  הנבחרת לאיסטנבול תורכב משחקנים צעירים, הבקר, 22 בפברואר 1959
↑  שגיא ניר‏, ההיסטוריה שעדיף להסתיר, באתר וואלה, 4 בספטמבר 2007
1 2  כרטיס מאמן, אתר מנהלת הליגה
↑  הפועל חולון, עונת 1963-64, אתר מנהלת הליגה
↑  עמיאל - משקיף מטעם פיב"א בגביע אירופה, דבר, 27 בינואר 1966
↑  נבחה מוסדות איגוד הכדורסל, על המשמר, 30 באוגוסט 1968
↑  אלכס דורון, אליהו עמיאל התפטר מהוועדה מקצועית, מעריב, 13 באוקטובר 1972
↑  עמיאל חוזר להפועל חולון, מעריב, 21 באוגוסט 1974
↑  אלי שיינברג, אליהו עמיאל נבחר ליו"ר איגוד הכדורסל, דבר, 13 ביולי 1978
↑  ברוך דגון, יש לצמצם מבנה הליגה באופן הדרגתי ולאפשר שיתוף שחקן זר - דבר, 9 בינואר 1977
↑  יעקב פתאל, איגוד הכדורסל ידחה הזמנה קוסמת מברזיל, דבר, 16 ביולי 1978
↑  ברוך דגון, "אנחנו חייבים להופיע בכל מפעל רשמי, חרף ההוצאה הכספית הגדולה", דבר, 19 באוגוסט 1979
↑  אהרן להב, אליהו עמיאל היו"ר הנכון במקום הנכון, דבר, 27 ביולי 1980
↑  ברוך דגון, "סעיף נבחרת יוכנס בחוזה הכדורסלנים", דבר, 22 בדצמבר 1981
↑  יוסי רוזנברג, אליהו עמיאל ועופר אשד הצטרפו להנהלת הפועל חולון, מעריב, 30 בדצמבר 1982
↑  כרטיס שחקן באתר sports-reference
|  משלחת ישראל לאולימפיאדת הלסינקי (1952)  |
| --- | --- | --- |
|  אתלטיקה | אוריון גלין גלר • אריה גליק • לאה זמרי • אולגה וינטנברג • דוד טבק • תמר מטל-שומכר • אריה קלינשטוב-נוה |  |
|  כדורסל | דני ארז • משה דניאל • יהודה וינר • מרסל חפץ • פרדי כהן • עמוס לין • זכריה עופרי • אליהו עמיאל • ראובן פכר • מנחם קורמן • רלף קליין • שמעון שלח • אברהם שניאור (מאמן: מוריס רסקין) |  |
|  קליעה | אלכס אלירז • דב בן-דב • שמואל לביב-לובין • צבי פנקס |  |
|  קפיצה למים | יואב רענן |  |
|  שחייה | נחום בוך |  |
| ‏‏נבחרת ישראל‏ - אליפות אירופה בכדורסל 1959 (מקום אחד עשר) |
| --- | --- | --- |
|  1 שניאור •  2 חמו •  3 קסטן •  4 לין •  5 פריש •  6 אדליסט •  7 קליין •  ‏8‏ ‏דר‏‏  •‏ 9 קמינסקי • 10 חזן • 11 לוסטיג • 12 בן-בסט • מאמן: עמיאל  |  1 שניאור •  2 חמו •  3 קסטן •  4 לין •  5 פריש •  6 אדליסט •  7 קליין •  ‏8‏ ‏דר‏‏  •‏ 9 קמינסקי • 10 חזן • 11 לוסטיג • 12 בן-בסט • מאמן: עמיאל  | ישראל |
עמיאל (עומד שני משמאל), נבחרת ישראל בכדורסל לאולימפיאדת הלסינקי (1952).
עמיאל (עומד ראשון מימן לשמאל), מאמן נבחרת ישראל בכדורסל לאליפות אירופה 1959
אצטדיון רובין קאזאן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מיקום:  רוסיה רחוב קופילובה 2, סוצגורוד, רובע התעשייה האווירית, קאזאן, רוסיה
 קואורדינטות:  55°50′58″N 49°05′11″E﻿ / ﻿55.8494°N 49.0864°E﻿ / 55.8494; 49.0864
 קבוצות:  רובין קאזאן רובין-2 קאזאן
 he
 
אצטדיון רובין הוא אצטדיון בעיר קאזאן, הממוקם בסוצגורוד שברובע התעשייה האווירית בעיר. משמש כמתקן האימונים של מועדון הכדורגל "רובין", שמארח את משחקי הבית באצטדיון המרכזי או בקאזאן ארנה (מאז 2013).
היסטוריה

המשחק הראשון שנערך באצטדיון היה ב-20 במאי 1958. באותו יום אירחה איסקרה קאזאן את אנרגיה וולוז'סקי וניצחה בתוצאה 6:1. נבחרת קאזאן שיחקה את כל משחקיה הביתיים באצטדיון זה עד 1960.
ב-21 באוגוסט 1960 עברה איסקרה לאצטדיון חדש - האצטדיון המרכזי. בסוף 1969 "רובין" חזרה באופן זמני לאצטדיון הישן שלה, בעקבות שיפוץ באצטדיון המרכזי.
בשנת 1970 האצטדיון נסגר לשיפוץ. במקום יציעי עץ הוקמו יציעים מבטון מזוין. דשא האצטדיון הוחלף והותקנה מערכת ניקוז חדשה. ב־19 בספטמבר 1982 נפתח האצטדיון מחדש לאחר השיפוץ.
בסוף שנות ה-90 נערכה מודרניזציה חלקית עם התקנת מושבים אדומים וירוקים בצבעי מועדון "רובין". כדי לשמש כאחד מהאובייקטים של אוניברסיאדת הקיץ 2013 בקאזאן, בוצע שיפוץ ומודרניזציה חלקיים.
במחצית הראשונה של שנות העשרים של המאה העשרים שיחקה רובין כמה ממשחקי הבית של ליגת העל באצטדיון רובין. זהו האצטדיון הביתי של קבוצת הנוער שמשחקת באליפות הנוער וקבוצת הנוער המשתתפת בליגת הכדורגל לנוער. האצטדיון אירח מספר משחקים של הליגה הלאומית והליגה המקצוענית, בפרט, בשנת 2019, כשנפטכימיק אירחה כאן את משחקיה בשל שיפוץ האצטדיון שלה. בינואר 2020, ההתאחדות הרוסית עדכנה את האצטדיון לקטגוריה השלישית בשל מצבו הבלתי מספק של הדשא המלאכותי.
על שטחו של אצטדיון רובין ישנם מספר מגרשים, שבאחד מהם נערכו משחקי הליגה השנייה (קבוצה ביתית – רובין-2) ואליפות הנוער.
כמו כן, אצטדיון רובין מארח את המשחקים באליפות הכדורגל של טטרסטן, שהיא הליגה הרביעית (החמישית בחשיבותה) במערך הליגות הרוסיות.
הערות שוליים

↑  РФС понизил категорию казанского стадиона «Рубин», «Нефтехимик» может переехать в Саранск
↑  Куда податься футбольному туристу в Казани?
↑  Стадион «Рубин» на сайте Федерации футбола Татарстана
אליפות העולם בכדוריד נשים

ברזיל
אליפות העולם בכדוריד נשים היא תחרות כדוריד בינלאומית המיועדת לנבחרות נשים מכל העולם. האליפות נערכת כל שנתיים, ובאותה השנה בה נערכת אליפות העולם לגברים. באליפות משתתפות 24 נבחרות.
היסטוריה

כמו אליפות העולם לגברים, גם אליפות זו נוצרה על ידי איגוד הכדוריד העולמי. האליפות הראשונה נערכה בשנת 1957 בהשתתפות 9 נבחרות. 
עד כה זכו 13 נבחרות באליפות הנשים. נבחרת רוסיה זכתה 4 פעמים באליפות וברית המועצות זכתה בתואר 3 פעמים. בניגוד לאליפות העולם לגברים, באליפות לנשים גם נבחרות מחוץ לאירופה זכו בתואר.
1 2  בנבחרת השתתפו ספורטאיות מגרמניה המערבית וגרמניה המזרחית
זכיות

| נבחרת | זכיות | סגנויות |
| --- | --- | --- |
|  נורווגיה | 4 (1999, 2011, 2015, 2021) | 3 (1997,2001, 2007) |
|  רוסיה | 4 (2001, 2005 ,2007, 2009) | - |
|  גרמניה המזרחית | 3 ( 1971, 1975,1978) | - |
|  ברית המועצות | 3 (1982 ,1986, 1990) | 2 (1975,1978) |
|  צרפת | 2 (2003, 2017) | 4 (1999, 2009 ,2011, 2021) |
|  רומניה | 1 (1962) | 5 (1956 ,1971 ,1973, 1990, 2005) |
|  הונגריה | 1 (1965) | 3 (1982 ,1995 ,2003) |
|  הולנד | 1 (2019) | 1 (2015) |
|  דנמרק | 1 (1997) | 2 (1962, 1993) |
|  צ'כוסלובקיה | 1 (1957) | 1 (1986) |
|  יוגוסלביה | 1 (1973) | - |
|  גרמניה | 1 (1993) | - |
|  ברזיל | 1 (2013) | - |
|  קוריאה הדרומית | 1 (1995) | - |
|  ספרד | - | 1 (2019) |
|  סרביה | - | 1 (2013) |
אפריפול

| --- | --- |

 מדינה:  אפריקה 
 מטה הארגון:  אלג'יר 
 תקופת הפעילות:  2015–הווה (כ־9 שנים) 
 afripol.peaceau.org/en/
 קואורדינטות:  36°45′14″N 3°00′20″E﻿ / ﻿36.75386°N 3.005612°E﻿ / 36.75386; 3.005612
 he
 
אפריפול (באנגלית: African Police Organization; בצרפתית : Afripol, Africain Police Office) הוא גוף משטרה רב-לאומי העוסק באכיפה, מלחמה בטרור ומלחמה בסמים שהוקם ב-13 בדצמבר 2015 ומטהו הראשי שוכן בבירת אלג'יר, אלג'יריה, אך החל לפעול בשנת 2017 בכפוף לאיחוד האפריקאי. בספטמבר 2013 הושק פרויקט הקמת אפריפול במהלך הסמינר האזורי הפאן-אפריקני ה -22 של ארגון המשטרה הפלילית הבינלאומית (אינטרפול) באלג'יריה, שנבחר למטה הארגון. הסכמי היסוד של אפרופול אושררו על ידי הפסגה ה -28 של האיחוד האפריקאי שהתקיימה בבירת אתיופיה, אדיס אבבה, בסוף ינואר 2017.
הארגון עוסק בביטחון הציבור, לוחמה בטרור, מניעת פשעי מלחמה, מאבק בסחר בסמים, סחר בבני אדם, סחר בכלי נשק, מאבק בהלבנת הון ופורנוגרפיית ילדים, כמו כן נלחם הארגון בשחיתות ונאבק בפשעי מחשב.
בדומה למקבילתו האמריקאית אמריפול והוא ארגון אכיפת חוק לכל דבר שסוכניו חמושים באופן קבוע. הגוף פועל כארגון מודיעין משטרתי העוסק בתיאום בין גופי אכיפת החוק ביבשת אפריקה וחברים בו 40 מדינות. יכולת המוסדות והמשאבים האנושיים של רשויות המשטרה והמוסדות הלאומיים והאזוריים התחזקה על בסיס עקרונות שלטון החוק ושיתוף הפעולה אוחד. כתוצאה מכך, פשע מאורגן וטרור בין לאומי במדינות אפריקה שנפגעו מהסכסוך הנוכחי או לאחרונה, או שהם שבירים, נכללים בצורה יעילה יותר. בנוסף, נקבעו תהליכים פוליטיים המקדמים שלום ויציבות, מונעים משברים, מסייעים בניהול סכסוכים ואיומים ביטחוניים ותורמים לביטחון האנשים. חיזוק זכויות האדם בעבודה המשטרתית הוא מוקד מיוחד. חשיבות רבה מיוחסת ליישום אסטרטגיות מגדריות ושוויון מגדרי בכל מדדי התוכנית. התוכנית תומכת בשותפים בתחומי התשתית והציוד, הכשרה והדרכה וכן ייעוץ ארגוני. על מנת לבנות יציבות, התוכנית מחזקת את הלגיטימיות של המשטרה, למשל על ידי סיוע בהגברת השקיפות, המקצועיות והקרבה לאזרחים. בהקשר זה נקבעים נהלים לבקרה פנימית, דין וחשבון וניהול תלונות במטרה לאפשר פעולה המבוססת על שלטון החוק. מעורבותם של ארגונים לא ממשלתיים, יוזמות ועמותות נועדה לשפר את אמון האוכלוסייה ברשויות הביטחון. בנוסף, התוכנית מקדמת באופן ספציפי מתן שירותים ושיתוף פעולה בין מדע פלילי למשפט פלילי, למשל באמצעות הכשרה נוספת וקידום פורומי דיאלוג. התוכנית תומכת גם בחילופי ניסיון ומומחיות בין מדינות, בנוסף לרשתות באזור. מעל לכל מוסדות הביטחון האזוריים מתחזקים כך שיוכלו לנקוט בפעילות יעילה נגד פשע מאורגן וטרור חוצה גבולות. תהליכי עבודה משופרים עוזרים למוסדות כמו האיחוד האפריקאי (AU) לבצע את משימותיהם בצורה יעילה יותר. מאז 2009 מקודמים תהליכי רפורמה במשטרה באפריקה מטעם משרד החוץ הפדרלי. התוכנית מיישמת כיום אחד עשר צעדים ארציים ואזוריים במדינות אפריקה שונות. כל התהליכים מפותחים תוך התייעצות הדוקה עם המוסדות השותפים ועונים על הצרכים בהתאמה.
הערות שוליים

↑  African Police Organisation ‘Afripol’ launched in Algeria
↑  African Police Organisation 'Afripol' launched in Algeria, MIDDLE EAST MONITOR, ‏15-5-2017
↑  African Police Programme, www.giz.de
ערך זה הוא קצרמרבנושא מדע המדינה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אנטולי בוגורסקי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  25 ביוני 1942 (בן 82) מחוז אוריול, ברה"מ 
 ענף מדעי:  פיזיקת חלקיקים
 מקום מגורים:  Protvino 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה הלאומית למחקר גרעיני
 מוסדות:  המכון לפיזיקה של אנרגיה גבוהה – Институт физики высоких энергий
 הערות:  ידוע בשל שרידה של תאונת מאיץ חלקיקים
 
אנטולי פטרוביץ' בוגורסקי (ברוסית: Анатолий Петрович Бугорский; נולד ב-25 ביוני 1942), הוא פיזיקאי רוסי שעסק בפיזיקת חלקיקים ופרש. הוא ידוע בשל ששרד תאונת קרינה ב-1978, כאשר קרן פרוטונים עתירת אנרגיה ממאיץ חלקיקים עברה במוחו.
התאונה

כחוקר במכון לפיזיקה של אנרגיה גבוהה, שברוסיה עבד אנטולי בוגורסקי עם מאיץ החלקיקים הגדול ביותר בברית המועצות, הסינכרוטרון U-70. ב-13 ביולי 1978, בוגורסקי בדק ציוד שלא עבד וביקש להיכנס אל תוך המאיץ לאזור המסוכן ביותר, לכן ביקש שיכבו את המאיץ כפי שנוהלי הבטיחות אמרו, כשהגיע לבדוק מה פשר הבעיה ראה שהמאיץ כבוי. בוגורסקי רכן מעל הציוד כשהוא שם את ראשו בנתיב קרן פרוטונים בעוצמת 76 GeV. לפי דיווחו, הוא ראה הבזק "בהיר יותר מאלף שמשות", אך לא חש בכאב. הקרן עברה דרך החלק האחורי של ראשו, האונות העורפיות והרקתיות האוזן התיכונה השמאלית ויצאה דרך הצד השמאלי של אפו. החלקים שנחשפו לקרינה בראשו קיבלו מנה מקומית של 200,000 עד 300,000 רנטגנים. בוגורסקי הבין את חומרת הדבר, אבל המשיך לעבוד על הציוד התקול, ובתחילה בחר שלא לספר לאיש מה קרה.
אחרית דבר

החצי השמאלי של פניו של התנפח לבל הכר, ובמהלך הימים הבאים, העור החל להתקלף, בכך נחשף הנתיב שקרן הפרוטונים שרפה אותו.
כיוון שהאמינו שקיבל מנת קרינה קטלנית הוא נלקח למרפאה במוסקבה כדי שהרופאים יוכלו לראות ולחקור את מותו המצופה אך להפתעתם, בוגורסקי שרד.
הוא סיים את הדוקטורט שלו, והמשיך לעבוד כפיזיקאי חלקיקים. כמעט ולא נצפה שום נזק ליכולות הקוגניטיביות של בוגורסקי, אך הוא כן איבד את שמיעתו באוזן השמאלית והיא הוחלפה בטנטון, כל צידו השמאלי של פניו נהפך למשותק, כתוצאה מההרס המוחלט של העצבים בצד ההוא.
חיים אישיים

בוגורסקי נשוי לורה ניקולייבנה, ויש להם בן, פיטר.
ראו גם

הקרנת פרוטונים
פיניאס גייג'
הערות שוליים

↑  "If You Stuck Your Head in a Particle Accelerator ..." Discover Magazine (באנגלית). נבדק ב-2021-08-18.
↑  Hit by a Particle Accelerator Beam
1 2 3  Геннадий Дерновой [Gennady Dernovoi] (23 בינואר 1998). Персональный Чернобыль Анатолия Бугорского [Anatoli Bugorski's Personal Chernobyl] (ברוסית). Izvestiya newspaper (originally), re-published by Экологическая правда. אורכב מהמקור ב-25 באפריל 2012. נבדק ב-28 באוקטובר 2011. {{cite web}}:  (עזרה)תחזוקה - ציטוט: unfit URL (link)
↑  Thoughty2-Arran, This Man Put His Head Inside a Particle Accelerator and Something Strange Happened, יוטיוב, ‏22 באפר' 2022
↑  ג'ואל פרוהילך, What Happens If You Stick Your Head in a Particle Accelerator?
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1067759514  VIAF: 314874532   WorldCat (עם VIAF): 314874532 
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "אנטולי בוגורסקי".
אחיות הרוזרי

מייסדת המסדר, מארי אלפונסין דניל גטאס
מסדר האחיות של מחרוזת התפילה המקודשת ביותר מירושלים של הלטינים, הידועות כאחיות הרוזרי (בערבית: لرهبانية الوردية المقدسية) הוא מסדר של נזירות קתוליות, שהוקם בירושלים בשנת 1880 על ידי הנזירה מארי אלפונסין דניל גטאס והכומר הנוצרי-ערבי יוסף טאנוס, יועצו של הפטריארך הלטיני בירושלים.
ראש המסדר הנוכחית היא האם הנכבדת ביביאן זכריה.
היסטוריה

ב-1880 חוותה אלפונסין התגלות שבה נראתה לה מרים, אם ישו בחג האפיפניה ב-6 בינואר 1874, שהנחתה אותה להקים מסדר-בת עבור נזירות פלסטיניות-קתוליות בשם "אחיות מחרוזת התפילה" (אחיות הרוזרי). החיזיון חזר על עצמו שוב ושוב, עד שגמלה בלבה ההחלטה להגשימו. בהיותה אשה לא יכולה הייתה אלפונסין להקים את המסדר לבדה ולכן חיפשה פטרון שיסייע לה להוציא את התוכנית לפועל. הכומר יוסף טאנוס התגייס לעזרתה וביחד קיבצו השניים שבע נערות צעירות שהיוו את המסד למסדר-הבת החדש במשכנו הראשון בעיר העתיקה ליד הפטריארכיה.
אופי המסדר

רוב הנזירות במסדר אחיות הרוזרי הן ערביות-נוצריות. התפקיד העיקרי שהמסדר הציב לעצמו הוא חינוך ילדים ורפואה. אחיות המסדר מנהלות ומפעילות מנזרים, בתי ספר, בתי יתומים ומרפאות. למסדר שלוחות בכל מרחב המזרח התיכון ופועל בישראל, הרשות הפלסטינית, ירדן, מצרים, לבנון, סוריה וכוויית.
המנזר ברחוב אגרון

מנזר אחיות הרוזרי המרכזי שוכן ברחוב אגרון בירושלים, מול גן העצמאות, והוקם בשלהי המאה ה-19 (במפת שיק 1894/5 כבר מסומן המנזר ברחוב אגרון).
תחילה נבנה האגף הדרומי של המנזר ואחר כך בניין החזית, בגובה שתי קומות. האגף הצפוני נוסף סמוך למלחמת העולם הראשונה. הכנסייה העגולה בחזית נבנתה בשנות ה-20 של המאה ה-20 על ידי אדריכל ערבי מקומי ושמו סנסור. ניתן להבחין בדמיון רב בתוכנית ובפרטים סגנוניים בין מנזר "סן ונסן דה פול" למנזר "האחיות רוזרי", ונראה שהשני הושפע מהראשון. המנזר הוקם בתוך שטח של כ-8.5 דונם, וגן ניטע בין המנזר לרחוב. הכנסייה נבנתה במתכונת של כנסייה יוונית אורתודוקסית, אבל עגולה. גובהה 20 מטר בערך, וקוטרה 15 מטר. בראשה צלב ברזל גבוה. על שער הכניסה שבחומה דגם גדול של מחרוזת בצורת M, שהיא מחרוזת התפילה של מריה, שממנה נגזרו שם המסדר והמנזר.
במנזר מפעילות הנזירות בית יתומות, ובו כ-20 נערות. במקום גם חדרי אירוח לתיירים ולנופשים.
בנוסף מפעילות אחיות הרוזרי בית יתומים לבנים בשכונת עין כרם, בית ספר לבנות בשכונת בית חנינא, ומרפאה בעיר העתיקה.
הערות שוליים

1 2  המנזרים הקתוליים ופעילות הבנייה שלהם מחוץ לחומות, באתר מטח
1 2  מנזר האחיות רוזארי, באתר טיולי
↑  מנזר האחיות רוזרי, באתר מפה
1 2  Sisters of the Rosary Convent & Catholic School - (באנגלית אמריקאית)
אלישע גת

אין תמונה חופשית
אלישע נסים גת (1926 – 26 באוקטובר 1990) היה אדריכל ומתכנן ערים ישראלי.
ביוגרפיה

גת נולד וגדל בתל אביב בשם אלישע קלר. אביו, חיים קלר, ניהל את בית הספר אחד העם בתל אביב. הוא שרת בפלמ"ח. ב-1953 שימש בצוות המתכננים של ירושלים והשכונה העתיקה של ראש פינה. סבו, אהרן קלר, היה בין מייסדיה. עבד בשחזור העיר העתיקה של צפת, בשימור מבנים ביפו והשתתף במשלחת החוקרים והארכאולוגים שיצאה לחפירות במצדה. גת השתתף בצוותים שתכננו את העיר אילת, והיה אחראי על שחזור עכו ותל אביב.
נחשב לאיש הבוהמה של תל אביב. בשנת 1969 התמודד לראשות עיריית תל אביב-יפו ברשימה בשם "העולם הזה - כח חדש" מטעם "העולם הזה". באמצע שנות ה-70 נאבק בעירייה נגד שינוי כיכר דיזנגוף ונגד הריסת הבתים ההיסטוריים בשדרות רוטשילד בתל אביב כמו "בית הטירה" של הסופר ש. בן-ציון, תוך כדי קידום שימור המבנים בעיר.
בשנת 1976 נפגע קשה בתאונת דרכים ומאז חדל לעבוד.
הערות שוליים

↑  צדוק אשל, עכו תשוקם מאשפתה, למרחב, 29 במרץ 1963
↑  דן מירקין, בישראל - גרים ליד הים, ולא חיים לידו..., מעריב, 20 ביוני 1968
↑  "העולם הזה", גיליון 1677 מ-22 באוקטובר 1969
↑  בקשה של הרגע האחרון למנוע הריסת בית ש. בן-ציון, דבר, 10 בנובמבר 1975
↑  שרית ישי לוי, גת מת פעמיים, חדשות, 2 בנובמבר 1990
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "אלישע גת".
אנזו סקוילינו ג'וניור

| --- | --- |

סקווילינו, 2020
 לידה:  28 באוגוסט 1966 (בן 58) שפילד, הממלכה המאוחדת 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 תקופת הפעילות:  מ-1988 
 מקום לימודים:  אקדמיית מאונטוויו לאמנויות התיאטרון 
 פרופיל ב-IMDb
 
אנזו סקוילינו ג'וניור (באנגלית: Enzo Squillino Jr; נולד ב-28 באוגוסט 1966) הוא שחקן קולנוע וצלם אנגלי.
ביוגרפיה

סקווילינו נולד ב-1966 בשפילד, אנגליה להורים ממוצא אנגלי ואיטלקי. הוא למד אומנות בתיאטרון האקדמי "Mountview" בלונדון.
הוא החל להופיע בטלוויזיה ב-1988 והתפרסם ממשחקו במחזמר "Buddy: The Buddy Holly Story", מ-1989 בתיאטראות וסט אנד בתור ריצ'י ואלנס, גיטריסט שהיה מחלוצי הרוק אנד רול.
הוא שיחק בתפקידים רבים, לרוב בתפקידים קומיים או שוליים.
ביוגרפיה > חיים אישיים

סקווילינו נשוי מאז 2006 לג'יימי אליסון ולהם 2 ילדים.
פילמוגרפיה

טלוויזיה:
The Labours of Erica ‏- 1989
יהודה איש קריות - 2004
איסטאנדרס - 2006
The Bill - 2008
חוק וסדר -‏ 2009
רופאים - 2009-2021
London's Burning - 2011
המשחק - 2014
הולבי סיטי - 2017
קרניבל רואו - 2019
Henry VIII - 2020
Cupid‏ - 2022 - פודקאסט
ערים (אנ') - 2023
סרטים:
פיגוע התאבדות - 2008
מאמא מיה! - 2008
Nine - 2009
מהומה רבה על לא דבר - 2011
דיאנה - 2013
פדינגטון 2 - 2017
שומר הראש ואשתו של המתנקש - 2021
עולם היורה: עולם חדש - 2022
אלישע האס

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1943  (בן 81 בערך) שדה אליהו, פלשתינה (א"י)
 ענף מדעי:  ביוכימיה, ביופיזיקה
 
אלישע האס (נולד ב-1943) הוא פרופסור אמריטוס בפקולטה למדעי החיים באוניברסיטת בר-אילן. לשעבר יו"ר חוג הפרופסורים לחוסן מדיני וכלכלי.
ביוגרפיה

האס נולד וגדל בקיבוץ שדה אליהו בעמק בית שאן. הוריו עלו מגרמניה לפני מלחמת העולם השנייה והיו ממקימי הקיבוץ. אמו הייתה המחנכת וחוקרת התפתחות הילד מלכה האס. שירת בנח"ל ואף שימש כמפקד ההיאחזות מעלה גלבוע שהפכה מאוחר יותר לקיבוץ. במלחמת ששת הימים היה מפקד מחלקה בחטיבה 9 והשתתף בלחימה ביהודה ושומרון. במלחמת יום הכיפורים שימש כמפקד פלוגה ונלחם בקרבות ברמת הגולן.
לאחר השירות הצבאי למד ביוכימיה וביופיזיקה באוניברסיטה העברית, וסיים תואר B.A. בהצטיינות בשנת 1969. את הדוקטורט עשה במכון ויצמן ולאחריו שהה תקופה מסוימת באוניברסיטת הרווארד. תחומי המחקר של האס הם ביולוגיה חישובית ומבנית. מחקריו עוסקים במבנה ובתהליכים הפיזיקליים המתרחשים בחלבונים תוך שימוש בשיטות משולבות של הנדסה גנטית, כימיה של חלבונים ומדידות פיזיקליות.
האס חבר בחוג הפרופסורים לחוסן מדיני וכלכלי ועמד בראשו בשנים 2009–2011 ו 2021-2023.
בראשית שנת תשכ"ז אלישע האס נישא לחיה לבית בורגן, אם שלושת ילדיו, ממנה התאלמן ב-1999. כיום אלישע האס מתגורר בירושלים, נשוי לצפרירה אדוריאן.
הערות שוליים

↑  רשימת מקבלי התארים באוניברסיטה העברית, דבר, 4 בפברואר 1969
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007346322305171  VIAF: 28149841841102840483   WorldCat (עם VIAF): 28149841841102840483