בנימין ברלוי
ביוגרפיה

ברלוי נולד בשנת 1894 בעיר ורשה שבפולין הרוסית. אביו מרדכי היה מלמד ב"חדר", וברלוי קיבל חינוך יהודי מסורתי. בהיותו בן שלוש-עשרה פגעה בו טראם ורגלו נקטעה. לאחר סיום לימודיו בגימנסיה העברית היה פעיל בתנועת "פועלי ציון", ולפרנסתו עבד כמזכיר בהסתדרות הפקידים של פולין. בשנת 1919 עזב את ורשה בכוונה לעלות לארץ ישראל, אך קודם לכן התגורר כשנתיים בלייפציג שבגרמניה, שם עבד כשכיר-מתלמד בהוצאת ספרים.
בגיל 27 עלה לארץ ישראל, התיישב בעקבות אחיו במושבה פתח תקווה ועבד כפקיד במועצת הפועלים. לאחר שנה עבר לתל אביב ופתח בדרך יפו את "סַפרות" – חנות לספרים ומכשירי כתיבה וכן ספריית השאלה, שבסיסה היה ספרייתו הפרטית שהביא עמו מאירופה.
כארבע שנים לאחר מכן עבר ברלוי לחנות מרווחת יותר ברחוב אלנבי 57 בתל אביב. בְּמודעה שפרסם נאמר שבחנותו מוצע ”מבחר גדול מכל מיני ספרים מקצועיים בכל השפות, ספרי קריאה וספרי אמנות. מכשירי כתיבה, מכשירי שרטוט, מבחר הכי גדול בארץ ממכשירי ציור בשביל אומנים, כגון צבעי שמן הכי טובים, צבעי מים, בדים וציוד מקצועי לציירים”. באותה מודעה מצוין גם סניפו האחר – "עתיקיה", ברחוב שכן, בית הכהן, ליד תחנת האוטובוסים ליפו, שהיה בית מסחר לספרים משומשים, מכשירי כתיבה ובולים.
החנות "ספרות" נפתחה בשנים שבהן עוצבה מהפכת התרבות העברית-ציונית. תל אביב הפכה מרכזה התרבותי והכלכלי של ארץ ישראל. הייתה פריחה תרבותית בתיאטרון, בספרות, באמנויות הפלסטיות ובמוזיקה, שבהם התבטאה החייאת הלשון העברית כאתוס מרכזי. מהפכת השפה הביאה להקמת הוצאות ספרים ולפתיחת חנויות ספרים. בשנת 1921 פתחה ברכה פלאי את חנות הספרים "עבר" בשדרות רוטשילד, ב-1924 פתחו ביאליק ורבניצקי את בית המסחר לספרות "מוריה" וייסדו בתל אביב את הוצאת דביר, ושנה לאחר מכן החלה לפעול בארץ הוצאת "אמנות" בבעלותה של שושנה פרסיץ.
באקלים תרבותי זה עשה ברלוי את צעדיו הראשונים כמו"ל, ובשנת 1926 הוציא לאור משחק ראשון לילדים – "טיול בארץ". לא הייתה זו פעילות יוצאת-דופן בהוצאות הספרים באותה תקופה, שחלקן, כמו "אמנות", הוציאו לאור משחקי ילדים, מחברות לבתי ספר ויומנים, גם אם כפעילות משנית. אולם ברלוי יצר לעצמו נישה ייחודית – מו"ל העוסק, כהגדרתו, ב"הוצאת משחקים עממיים, חינוכיים וספרי ילדים".
עד לראשית שנות השלושים הוציא ברלוי לאור שבעה משחקים נוספים, שהיו משחקים שדרכם מכיר הילד את הארץ, לומד את השפה, מזהה את החי והצומח ומתוודע לסופרים הלאומיים ויצירותיהם. בין משחקים אלה היו "קוביות אלף בית" ללימוד עברית; "הספרן" – 48 קלפי משחק עם דיוקנאות תריסר סופרים יהודים ושמות ספריהם; "אלף בית" – אוסף משחקים שונים, בהם "לוטו צמחים" ומשחק הקלפים "מידות" – משחק אמרות ופתגמים שליקט מן המקורות ובו איורים של שמואל עובדיהו (אובדובסקי).
באותן שנים גם הוציא לאור את ספרי הילדים "ניסן" ו"אביב זיו", שכתב בן-ציון רסקין ואייר עובדיהו; את "ספר" – 14 סיפורים לילדים; ואת "ספר האשה" (שהיה מוצר חריג בהוצאת "ספרות", בהיותו מיועד למבוגרים
בשנות השלושים, עם בואם ארצה של עולי מרכז אירופה והתפתחות היישוב העירוני בארץ, התרחבו עסקיו של ברלוי. הוצאת המשחקים, שנשענה על הפעילות העסקית של החנות למכירה והפצה של מכשירי כתיבה וצורכי שרטוט, החלה להתפתח. ברלוי רכש את הדירה מעל החנות, חיבר אותה במדרגות לחנות ופתח שם את מפעל המשחקים. לשם הובאו חלקי המשחק מבתי הדפוס השונים, נאספו, נארזו ונשלחו להפצה בחנויות לספרים, מכשירי כתיבה וצעצועים ברחבי הארץ. באותן שנים עסקו מספר יזמים נוספים בני העלייה החמישית ממרכז אירופה בניהול חנויות ספרים והוצאה לאור של משחקי ילדים, בהם ד"ר ולטר פרייהן, ולטר קצנברגר, פרץ (פריץ) רושקוביץ וא' הוברמן (הוצאת "דעת").
שנות הארבעים היו שנות הפריחה ל"ספרות", ומדי כמה חודשים הוציא ברלוי לאור משחק חדש. עם המשחקים שיצאו בשנים אלו נמנים "תור הילד" – משחק המלווה בספרון שנכתב על ידי אנדה עמיר-פינקרפלד; "ריכוז"; "אנו בונים את ארץ ישראל" – משחק בנייה עם קוביות-עץ; "מולדתי" – משחק הרכבה (פאזל) של מפת ארץ ישראל, ועוד עשרות כותרי ספרים ומשחקים. נוסף למשחקים החינוכיים הייחודיים להוצאה, הוציא ברלוי שלושה משחקים אקטואליים הקשורים למלחמת העולם השנייה שהתנהלה אז: "הקרב על הים", "המלחמה לדגל" ו"על המשמר", שהיו משחקי לוח שהועתקו ותורגמו ממשחקים בריטיים, חלקם היו קיימים כבר במלחמת העולם הראשונה. ייתכן שריבוי המשחקים דווקא באותן שנים נעוץ בכך שהילדים נאלצו לבלות יותר בתוך הבית מחמת המלחמה שהלכה וקרבה לגבולות הארץ דרך המדבר המערבי והשפיעה על אורח החיים ביישוב.
בשנות הארבעים התקיימו בתל אביב מספר תערוכות תעשייה ומסחר, שבהן השתתף ברלוי כתעשיין – יצרן של משחקים. במשחק הלוח "תוצרת ארצי", שהוצא על ידי האיגוד למען תוצרת הארץ, מצוינים על לוח המשחק שמות המפעלים והיצרנים הגדולים בארץ בכל שטחי התעשייה, לרבות "ברלוי-משחקים" (המשחק, שיצא ביוזמת הפרסומאי פעיל האיגוד משה חלוץ ותוכנן על ידי מרגלית עקיבא, הוענק כפרס לזוכי התחרות "תוצרת הארץ", כעין "חידון הסמלים" שהיה נפוץ בישראל בשנות השישים והשבעים). בבית בעלי התעשייה נפתחה בשנת 1943 תערוכת צעצועים ומשחקים, שנחשבה להישג תעשייתי ומשקי, וגם בה הציג ברלוי את משחקיו.
באותן שנים תרגם ברלוי כמה ממשחקיו והוציא לאור קטלוגים של מוצריו באנגלית, בניסיון לשווקם לחו"ל, אך הניסיון לא עלה יפה. בשנת 1947 הופיע קטלוג משותף לכל הוצאות הספרים בארץ, שבו הוקדש פרק נרחב למשחקים. הוצאת ברלוי בלטה בקטלוג זה בכמות המשחקים בכלל ובריבוי המשחקים התנ"כיים וההיסטוריים בפרט.
למרות הקשיים בהשגת חומרי גלם בשלהי שנות הארבעים ובשנות החמישים (תקופת הצנע), המשיך ברלוי להוציא לאור משחקים חדשים, בהם כאלו המבטאים את האתוסים החדשים – "צבא וביטחון" ו"קיבוץ גלויות". נושאו של משחק הלוח "שבו שבו" הוא קיבוץ גלויות ועלייתן ארצה; "אל הניצחון – מטוראי לאלוף" הוא משחק נוסף שדרכו מכיר הילד את קרבות מלחמת העצמאות; באמצעות משחק הקלפים "דרגות צבאנו" לומד הילד לזהות את דרגות צה"ל; ו"חזון הדורות" הוא משחק היסטורי.
עם זאת, משלהי שנות הארבעים ואילך חלה ירידה ניכרת בביקוש למשחקיו של ברלוי וזאת מכמה סיבות:
התמורות שחלו בחברה הישראלית לאחר הקמת המדינה, כמעט שלא השתקפו במשחקים שהמשיך להוציא לאור. ברלוי התאים אמנם את מוצריו הוותיקים למציאות הגאופוליטית החדשה, עדכן את גבולות המדינה במשחקים שבהם מופיעה מפת הארץ, ערך והתאים את הוראות המשחקים ולעיתים עיצב להם אריזות חדשות. אך המשחקים הוותיקים, התנ"כיים וההיסטוריים, שמטרתם הייתה, בין השאר, טיפוח "אהבת מולדת" והצדקת זכותו ההיסטורית של העם היהודי על ארץ-ישראל, הפכו לא-רלוונטיים.
ברלוי, שלאחר הקמת המדינה תמך בתנועת החרות, המשיך לכתוב את המבואות למשחקים בסגנונו המליצי, בעברית המשובחת אך הארכאית שלו, נטולת ההומור. באותה נימה, בסגנון שהוא תערובת של מחנך ועסקן, כתב ב"ישראל בתחִיָּתו" (1949), משחק קלפים המבוסס על הביוגרפיות של חברי הממשלה הזמנית ומועצת העם:
ברלוי לא השתחרר מהפאתוס הציוני שעבר זמנו ומהרגשת השליחות החינוכית שליוותה אותו כל חייו, ולא עלה בידו לייצר משחקים חדשים עדכניים, שימשיכו את ילדי דור המדינה הן מבחינת תוכנם והן בשל עיצובם. המשחק האחרון שהוציא ברלוי לאור היה "משחק העשור לישראל" (1958), והוא שילוב של כמה משחקים שהוציא בעבר. לוח המשחק המצויר, המתאר את מפת ישראל מעוטרת בסמלי שנים עשר השבטים, לא משך את הילדים שגדלו על סיפורי "חסמבה". לעומתם, המשחקים החדשים שיצאו בהוצאת "עמרנה", היו אקטואליים בנושאיהם ובשמותיהם, נטולי שליחות "חינוכית", ועיצובם שידר לצרכן מודרניות ואיכות; הם התחרו בהצלחה במשחקיו המיושנים של ברלוי.
פעילותו העיקרית של ברלוי באותן שנים הייתה הוצאתם לאור של ספרי ילדים חדשים, כמו סיפורי הטבע של אברהם שלמון, ספרונים לציור ולצביעה שציירה אלישבע נאדל והדפסת מהדורות חוזרות של חוברות ציור ולימוד כתיבה תמה עברית. בין משחקי ברלוי שנותרו רבי-מכר היו "ריכוז", "טיול בארץ", "למך", "הטכנאי הצעיר", ו"דגלנו".
בנימין ברלוי נפטר בשנת 1964, ביום הולדתו השבעים. נקבר בבית העלמין קריית שאול. אלמנתו מרים נפטרה ב-1967 ונקברה לצדו.
לאחר מותו של ברלוי חדלה ההוצאה לאור מפעילותה. זכויות היוצרים של ספריו נמכרו להוצאת "יסוד", ובנו מרדכי-אבא המשיך לנהל את החנות ברחוב אלנבי עד לסגירתה בשנת 1977.