stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מקור התודעה בהתמוטטות התודעה הדו-קאמרית
קבלה והשפעה > ועידות

היו מספר כנסים וסימפוזיון שהוקדשו לתיאוריה של ג'וליאן ג'יינס. אלו כוללים:
סימפוזיון מקמאסטר-באואר על תודעה באוניברסיטת מקמאסטר נערך בנובמבר 1983, עם הרצאות ודיון של ג'וליאן ג'יינס, דניאל דנט ואחרים.
סימפוזיון על התיאוריה של ג'יינס נערך באוניברסיטת הרווארד בדצמבר 1988, עם הרצאות ודיון של ג'וליאן ג'יינס, דניאל דנט ואחרים.
ועידת ג'וליאן ג'יינס בנושא תודעה אורגנה על ידי פרופסור סקוט גריר באוניברסיטת הנסיך אדוארד איילנד בשנים 2006 ו-2008 (סימפוזיון של יום אחד נערך בין השנים 2002–2005), והציגו דוברים כמו דניאל דנט, מייקל גזאניגה, ריצ'רד רסטאק., קארל פריברם ורבים אחרים.
בוועידת "לקראת מדע של תודעה" באפריל 2008 שהתקיימה בטוסון, אריזונה, אירחו מרסל קויסטן (מנכ"ל ומייסד אגודת ג'וליאן ג'יינס) ובריאן ג'יי מקווי (אוניברסיטת אריזונה) סדנה שהוקדשה לפסיכולוגיה ג'ינסיאנית. באותו כנס התקיים גם פאנל שהוקדש לג'יינס, עם ג'ון לימבר (אוניברסיטת ניו המפשייר), מרסל קויסטן, ג'ון היינלי (האוניברסיטה הדרומית), סקוט גריר (אוניברסיטת הנסיך אדוארד איילנד), ובריאן ג'יי מקווי. מחקר רלוונטי. באותו כנס מסר הפילוסוף יאן סלוטלס (אוניברסיטת ליידן) מאמר על פסיכולוגיה ג'ינסיאנית.
ביוני 2013, התקיים ועידת ג'וליאן ג'יינס בנושא תודעה ולימודי דו-קאמר בצ'ארלסטון, מערב וירג'יניה. התוכנית הרב-תחומית כללה 26 דוברים במשך שלושה ימים מלאים, כולל הרצאות מרכזיות של פרופסור רוי באומיסטר, פרופסור מרלין דונלד וד"ר דירק קורסטנס.
קבלה והשפעה > פרסומים

מספר הולך וגדל של פרסומים דנים ומרחיבים את התיאוריה של ג'וליאן ג'יינס. אלו כוללים:
Reflections on the Dawn of Consciousness: Julian Jaynes's Bicameral Mind Theory Revisited (2007), המכילה כמה ממאמריו של ג'יינס יחד עם פרקים של חוקרים ממגוון דיסציפלינות המרחיבות את רעיונותיו.
אוסף ג'וליאן ג'יינס (2012), המאגד רבים מההרצאות והמאמרים של ג'יינס הרלוונטיים לתיאוריה שלו (כולל כמה שלא פורסמו בעבר), יחד עם ראיונות ומפגשי שאלות ותשובות שבהם ג'יינס מתייחס לתפיסות מוטעות לגבי התיאוריה ומרחיב את תיאוריה לתחומים חדשים.
The Minds of the Bible: Speculations on the Cultural Evolution of Human Consciousness (2013) מאת הרב ג'יימס קון, הבוחן את העדויות לתיאוריה של ג'יינס בברית הישנה.
Gods, Voices, and the Bicameral Mind (2016), הכולל מאמרים על מגוון היבטים של התיאוריה של ג'יינס, לרבות היסטוריה עתיקה, שפה, התפתחות התודעה אצל ילדים והמעבר מדו-קאמרליות לתודעה בטיבט העתיקה.
כיצד התפתחה הדת: הסבר על המתים החיים, אלילים מדברים ומונומנטים מהפנטים (2016) מאת בריאן ג'יי מקווי
הפסיכולוגיה ה'אחרת' של ג'וליאן ג'יינס: שפות עתיקות, חזיונות קדושים ומנטליות נשכחת (2018) מאת בריאן ג'יי מקווי
The Psychology of the Bible: Explaining Divine Voices and Visions (2020) מאת בריאן ג'יי מקווי
קבלה והשפעה > מחלוקת וביקורת

באופן כללי, ג'יינס זוכה לכבוד כמרצה והיסטוריון של פסיכולוגיה. מרסל קויסטן, מייסד אגודת ג'וליאן ג'יינס, שואל מדוע, בעשרות השנים שלאחר פרסום הספר, "היו מעט דיונים מעמיקים, חיוביים או שליליים", ודוחה כפשטנית מדי את הביקורת ש"ג'יינס טעה".
ג'יינס תיאר את מגוון התגובות לספרו כ"מאנשים שמרגישים [הרעיונות] חשובים מאוד כל הדרך ועד לעוינות חזקה מאוד. ... כשמישהו בא ואומר שהתודעה נמצאת בהיסטוריה, אי אפשר לקבל אותה. אם [פסיכולוגים] אכן יקבלו את זה, לא תהיה להם המוטיבציה לחזור למעבדה ..."
WT Jones, סוציולוג שתואר כ"אחד המבקרים היסודיים ביותר של ג'יינס", שאל ב-1979, "מדוע, למרות חוסר הסבירות שלו, הספר [של ג'יינס] נלקח ברצינות על ידי אנשים מתחשבים ואינטליגנטיים?" ג'ונס הסכים עם ג'ינס ש"השפה שבה מתנהל הדיבור על התודעה היא מטפורית", אבל הוא סתר את הבסיס של הטיעון של ג'יינס - שהמטפורה יוצרת תודעה - בכך שטען ש"השפה (ובמיוחד המטאפורה) לא יוצרת, היא מגלה, קווי הדמיון שהשפה מסמנת". ג'ונס גם טען ששלוש "אוריינטציות קוסמולוגיות" הטיו את חשיבתו של ג'יינס: 1) "עוינות לדרווין" וברירה טבעית; 2) "כמיהה ל'דו-זוגיות אבודה'" (ג'ונס האשים את ג'ינס בטענה ש"לכולנו יהיה טוב יותר אם 'כולם' היו שוב סכיזופרנים"); 3) "רצון לנוסחה גורפת וכוללת הכל שמסבירה את כל מה שקרה". ג'ונס הגיע למסקנה ש"... אלה שחולקים את ההטיות הללו ... צפויים למצוא את הספר משכנע; מי שלא ידחה את הטיעונים [של ג'יינס] ..."
המודל הנוירולוגי ב"מקור התודעה בהתמוטטות המוח הדו-קמרי" היה השערה נוירו - מדעית רדיקלית שהתבססה על רומן מחקר באותה תקופה, בעיקר על תאוריית " המוח המפוצל " של הגזאניגה. כיום, ההשערות שלו עדיין שנויות במחלוקת לרבים בתחום. עם זאת, הרעיון הכללי יותר של "עצמי מפוצל" (לעומת " עצמי יחידתי ") מצא תמיכה ממחקרים פסיכולוגיים ונוירולוגיים, ורבים מהטיעונים ההיסטוריים המופיעים בספר נותרו נתמכים, ולא הופרכו (אם כי בשל האופי התאורטי של העבודה, ייתכן שיידרש מחקר נוסף כדי להתנסות בכמה מהרעיונות).
ביקורת מוקדמת של הפילוסוף נד בלוק טענה שג'יינס בלבל את הופעת התודעה עם הופעתו של מושג התודעה. במילים אחרות, לפי בלוק, בני האדם היו מודעים לאורך כל הדרך אך לא היה להם מושג התודעה ולכן לא דנו בו בטקסטים שלהם. דניאל דנט השיב שלדברים מסוימים, כמו כסף, בייסבול או תודעה, אי אפשר לקבל את הדבר מבלי שיהיה לו גם את הרעיון של הדבר. יתרה מכך, ניתן לטעון שבלוק פירש לא נכון את טבעו של מה שג'ינס טען שהוא בנייה חברתית.
תרגומים

מקור התודעה בהתמוטטות התודעה הדו-קאמרית תורגם לשבע שפות זרות לפחות:
גרמנית: Der Ursprung des Bewusstseins durch den Zusammenbruch der Bikameralen Psyche
ספרדית: El Origen de la Conciencia en la Ruptura de la Mente Bicameral
צרפתית: La Naissance de la Conscience dans L’Effondrement de L’Esprit Bicaméral
איטלקית: Il Crollo della Mente Bicamerale e L’origine della Coscienza
יפנית: 神々の沈黙―意識の誕生と文明の興亡 (日本語) 単行本
קוריאנית: 의식의 기원 : 옛 인류는 신의 음성을 들을 수 있었다
פרסית: خاستگاه آگاهی در فروپاشی ذهن دوجایگاهی
הרעם, תבונה מושלמת

"הרעם", המכונה גם "תבונה מושלמת", היא פואמה שנתגלתה בין כתבי היד הגנוסטיים בנגע חמאדי שבמצרים בשנת 1945.
הפואמה כתובה כמונולוג חידתי מתמשך, שבו מגוללת הדוברת־הגואלת סדרה של אמירות פרדוקסליות באשר לטבע האלוהות הנשית. היגדים פרדוקסליים אלה מזכירים את חידות הזהות של יוון העתיקה – צורה פיוטית שהייתה נפוצה באזור הים התיכון.
זמן חיבורהּ של הפואמה אינו ידוע, אך יש הסכמה על כך שבמקור היא נכתבה ביוונית, אם כי עד לימינו אנו שרדה רק גרסה קופטית בספריית נגע חמאדי. פרופ' אן מקגווייר (McGuire) מקולג' האברפורד בפנסילבניה כותבת כי הפואמה "קיימת רק בגרסה הקופטית שנמצאה בנגע חמאדי (NHC VI 2:13, 1-21 ,32). אין יודעים את זהות מחברהּ או את תאריך ומקום יצירתהּ, אך מתקבל על הדעת כי נוצרה באלכסנדריה בסביבות המאה ה-2 או ה-3. מכל מקום, ברור כי הטקסט נכתב במקור ביוונית לפני אמצע המאה ה-4, שאז בערך נוצר כתב היד הקופטי". כיום שמור כתב היד במוזיאון הקופטי שבקהיר.
היצירה בכללותה כתובה כפואמה בסטרופות (כעין בתים) מקבילות, וניתן לשער כי המחבר שאב השראה מן האָרֶטָלוגיות (אנ') (סוג של המנונות) לאלה המצרית איזיס או מספרות החוכמה היהודית, שגם בהן פורטת ישות שמימית נשית (איזיס או החוכמה, בהתאמה) את מעלותיה בלשון מונולוגית.
ייתכן כי החידות שבפואמה נשענות על מיתוס גנוסטי קלאסי, כמו זה המופיע באפוקריפון של יוחנן.
הערות שוליים

↑  Anne McGuire (translation and notes), The Thunder: Perfect Mind, Diotima, 2000.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007362516705171  LCCN: n93099763  MusicBrainz work: b40ff30a-718f-4af0-a356-f00effd3c327   WorldCat (עם LCCN): n93-099763 
ערך זה הוא קצרמרבנושא דת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
נגד הגליליים

|  מידע כללי |
| --- | --- |
 מאת:  יוליאנוס הכופר 
 שפת המקור:  יוונית עתיקה 
 סוגה:  פולמוס 
 נושא:  נצרות, ביקורת הנצרות 
 
נגד הגליליים (ביוונית: Κατὰ Γαλιλαίων; בלטינית: Contra Galilaeos), כלומר נוצרים, הוא חיבור פולמוסי יווני שנכתב על ידי הקיסר הרומי יוליאנוס, הידוע בכינויו "הכופר" בתקופת שלטונו הקצר (361–363). אף על פי שנכתב במקור ביוונית, החיבור ידוע יותר תחת שמו הלטיני, ככל הנראה בגלל חיבור התגובה הפולמוסי של קירילוס האלכסנדרוני, "נגד יוליאנוס" (Contra Julianum).
הקיסר יוליאנוס ביקש לעצור את השפעתה הגוברת של הנצרות באימפריה הרומית, ועודד תמיכה בכתות הקיסרות האליליות המקוריות ובדתות האתניות של האימפריה. בחיבור זה תיאר יוליאנוס את מה שנחשב לשגיאות ולסכנות האמונה הנוצרית, וניסה לשפוך אור לא מחמיא על מחלוקות מתמשכות בתוך הכנסייה הנוצרית. יוליאנוס הציג את הנוצרים ככופרים ביהדות, שהקיסר ראה בה כדת ותיקה ומבוססת מאוד שיש לקבלה במלואה. לאחר מותו של יוליאנוס בקרב בשנת 363, הוחרם החיבור ובשל כך אבד. תוכן החיבור והטיעונים נגד הנצרות ידועים רק מכלי שני, באמצעות טקסטים שנכתבו על ידי סופרים נוצרים שביקשו להפריך את טיעוניו.
על החיבור

יוליאנוס היה הקיסר הפגאני האחרון ששלט באימפריה הרומית. בהיותו אחיינו של הקיסר קונסטנטינוס, הוא חונך כנוצרי, אם כי למד אצל נאופלטוניסטים בזמן שגדל, ונטש בסתר את הנצרות בשנת 351. לאחר שהפך לקיסר, ניסה לסיים את רדיפות עובדי האלילים שנמשכו בעשורים הקודמים. התיר פולחן קרבן ואף בנה מחדש מקדשים פגאניים רבים ומימן כתות. אף שלא רדף נוצרים ולא אסר על קיומה של הנצרות, הוא הפסיק את הסיוע הכספי לכנסייה הנוצרית והפסיק את העונשים שהוטלו על נוצרים כופרים. הוא גם חיבר חיבורים שתקפו את אלה שעם רעיונותיהם הוא לא הסכים, כולל שניים על אלה שכינה "ציניקנים כוזבים" ו"נגד הגליליים", שנכתב במהלך שהותו באנטיוכיה בחורף 362–363.
החיבור "נגד הגליליים" לא שרד, ככל הנראה הושמד בצו אנטי-פגאני בשנת 448 או 529. מה שאנחנו יודעים עליו מקורו בכתביו של קירילוס האלכסנדרוני, שציטט מתוכו באריכות בחיבור פולמוסי נגדו בין השנים 434–437 או 439–441. גם חיבורו של קירילוס לא שרד בשלמותו ושרדו ממנו רק עשרה פרקים שמתפלמסים עם החלק הראשון (מתוך שלושה) של "נגד הגליליים". שרדו גם קטעים רבים מתוך עשרה חלקים אחרים. קירילוס טען שמדובר באחת היצירות האנטי-נוצריות החשובות ביותר שנכתבו, וכי היא נחשבה לרוב כבלתי ניתנת להפרכה, ואילו ליבאניוס שיבח אותה כיצירה גדולה עוד יותר מהביקורות של פורפיריוס. אף שסופרים נוצרים רבים כתבו טקסטים שבהם זלזלו ביוליאנוס, רק תאודור ממופסואסטיה (אנ') ניסה לכתוב הפרכה של היצירה לפני קירילוס.
בנוסף לניגוד הברור בין היותו של קירילוס נוצרי והיותו של יוליאנוס פגאני, השקפותיהם הדתיות היו שונות מאוד. בעוד שיוליאנוס תמך בקהילה היהודית באימפריה הרומית וביקש לבנות מחדש את בית מקדשם, קירילוס גינה את הקהילה היהודית על כך שעמדה בדרכה של הנצרות, וטען שהגויים צריכים לדחות כל רעיון יהודי כולל זה של בניית המקדש מחדש בירושלים, דבר שיוליאנוס תמך בו. ייתכן שמחלוקת עקרונית זו ביחס ליהדות היא שהפכה את דברי קירילוס לכה מרירים. שכן הוא מדבר על יוליאנוס כעל אדם הנתון בהשראת השטן, שרצה להרחיק אנשים מהאמונה הנוצרית, ואת המסורת היוונית שיוליאנוס הגיע מממנה כאיוולת. לדברי קירילוס, כל אמת שנמצאה בטקסטים היוונים הייתה שם כתוצאה מכך שהיוונים שמעו על חכמתו של משה - אפילו אפלטון היה כביכול מעריץ גדול של המחוקק היהודי. הפרכתו הייתה אפוא ניסיון להוכיח כי השקפתו של יוליאנוס על המסורת האפלטונית כעליונה על המסורת הדתית של משה הייתה, למעשה, היפוך האמת, שכן היו אלה היוונים שמילותיהם היו צל של האמת של משה.
תקציר החיבור > כיצד בני אדם החלו להאמין באלוהי

יוליאנוס מותח קודם כל ביקורת על מנהג של הגליליים של הכחשת קיומם של האלים (אתאיזם), ומנהגם, שנלקח מהיוונים, להיות עצלנים ובעלי אמונות טפלות. הם "ליקטו משניהם [משתי הדתות] את הדברים שהשתרגו על עמים אלה ככוחות רשע: את האתאיזם מקלות הראש היהודית, ואילו את אורח החיים המושחת והנרפה מן העצלות וההמוניות שלנו" (42E–43B). יוליאנוס טוען כי בני אדם מטבעם יודעים על קיומו של אלוהים מבלי שלימדו אותם על כך וכי לכל בני האדם יש אמונה הטבועה בהם כי האלים שוהים בשמיים ומתבוננים במתרחש בעולם. יתר על כן, כל בני האדם, מתוך התבוננות באופי היציב של גופי השמיים, הגיעו לידי אמונה כי האלים הם נצחיים ולא משתנים (43A – 52C).
תקציר החיבור > מדוע נטשו הגליליים אמונות יהודיות?

יוליאנוס תוקף את המתנצרים, שמצד אחד, נטשו את האלים הנצחיים לטובת "הפגר המת של היהודי" וערקו מהפגנים אל "העברים", אך מצד שני, מוטב היה לו נשארו עם היהודים במקום להתנצר:
על רקע ההשוואה בין נוצרים ליהודים, יוליאנוס מביע את השקפותיו החיוביות ביותר על היהודים, להם לפחות יש "הלכות מדוקדקות בענייני פולחן, ורבבות איסורים ומצוות המצריכים אורח חיים של קדושה כשל כוהן".
יוליאנוס מקדיש זמן לדיון, כיצד אפילו לאחר שהגליליים אימצו מסורות יהודיות בשמן, הם באמת דחו אותן ורק קיבלו את חילול האלים שבהן. הוא מבקר את האמונה כי ישו הוא הנביא שאותו חזו משה וישעיהו, שכן ישו, בהיותו כביכול בן האלוהים, לא היה צאצא מיהודה, ואומר שהרעיון של אל הטוען שהוא האל היחיד, הבורא ישות שווה לו (ובכך אל שני), נוגד את האמונות המונותיאיסטיות של היהדות. הוא מצביע על כך שהגליליים נטשו רבות מהאמונות המרכזיות ביהדות, כמו הקרבת בעלי חיים והגבלות התזונה שלה, ומבקר את הטענה כי אלוהים קבע להם חוק חדש בזמן שמשה הזהיר בנחרצות כל כך מפני שינוי החוק.
יולייאנוס אף מגיע למסקנה "שדעתם של היהודים מסכימה עם אומות העולם פרט לאמונה באל אחד. שהרי דבר זה מיוחד להם וזר לנו, כי שאר הדברים משותפים איכשהו לנו ולהם".
לצד נטישת תורת היהודים, יוליאנוס גם מאשים את הגליליים בנטישת תורותיהם של השליחים המקוריים. הוא טוען שאף שליח לא טען כי ישו הוא אלוהים עד יוחנן. הגליליים גם אינם מצייתים לדבריו של ישו, מאחר שהם מקדשים קברים ואת המתים, ואילו ישו התייחס לאתרי קבורה כמקומות של טומאה. לאחר מכן מביא יוליאנוס מנהגים יהודיים אחרים שננטשו על ידי הגליליים כמו ברית מילה וחג הפסח, ותוהה מדוע הם זנחו מנהגים כאלה, בזמן שיוחסה להם חשיבות כה רבה בהלכה היהודית, כשהוא מרחיק לכת וטוען כי הנוהגים הדתיים של משה ואברהם קרובים הרבה יותר למנהגים הדתיים של היוונים מאשר לאלה של הגליליים, המתעקשים לטעון כי הם יורשי היהדות. אולם גם על המונותאיזם, ההבדל הממשי היחיד בין היהודים לשאר האומות, ניתן לגשר:
הערות שוליים

↑  קירילוס האלכסנדרוני, נגד יוליאנוס (באנגלית)
1 2 3 4 5  פטר שפר, יודופוביה, עמ' 73 (תרגום מתוך: דוד רוקח, היהדות והנצרות בראי הפולמוס הפאגאני, 1991).
↑  נגד הגליליים, 75
↑  נגד הגליליים, 86A
↑  נגד הגליליים, 89A
↑  נגד הגליליים, 89B
↑  נגד הגליליים, 93D
↑  ספר בראשית, פרק ג', פסוק כ"ב
↑  נגד הגליליים, 93E
↑  נגד הגליליים, 94A
↑  נגד הגליליים, 49C–49D
↑  נגד הגליליים, 96C
↑  נגד הגליליים, 49E
↑  טימאיוס, 28B–C, 41A–C (באנגלית); נגד הגליליים, 57B–58C
↑  נגד הגליליים, 65D–66A
1 2  נגד הגליליים, 106C–E
1 2 3 4 5  פטר שפר, יודופוביה, עמ' 74 (תרגום מתוך: דוד רוקח, היהדות והנצרות בראי הפולמוס הפאגאני, 1991).
↑  נגד הגליליים, 138C–D
↑  נגד הגליליים, 115
↑  נגד הגליליים, 131C
↑  נגד הגליליים, 138A
↑  נגד הגליליים, 143A
↑  נגד הגליליים, 148B
↑  נגד הגליליים, 152B–D
↑  למשל: נגד הגליליים, 93E, 106E
↑  ספר שמות, פרק כ', פסוק ד'
↑  נגד הגליליים, 155C–D
↑  נגד הגליליים, 155D–E
↑  נגד הגליליים, 176–178
↑  נגד הגליליים, 210A
↑  נגד הגליליים, 218B–C
↑  נגד הגליליים, 222A
↑  ספר מלכים א', פרק י"א, פסוק ד'
↑  נגד הגליליים, 224C–E
↑  נגד הגליליים, 194D
↑  נגד הגליליים, 201E
↑  נגד הגליליים, 201E–202A
↑  נגד הגליליים, 238A–C
↑  נגד הגליליים, 253B–D
↑  נגד הגליליים, 305E–306A
↑  נגד הגליליים, 314C
↑  נגד הגליליים, 320
↑  נגד הגליליים, 306B
1 2 3  פטר שפר, יודופוביה, עמ' 75 (תרגום מתוך: דוד רוקח, היהדות והנצרות בראי הפולמוס הפאגאני, 1991).
↑  נגד הגליליים, 327A
↑  נגד הגליליים, 335B
↑  נגד הגליליים, 351–354
↑  נגד הגליליים, 356C
↑  נגד הגליליים, 354B
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007314109105171  PLWABN: 9813177485405606  BnF: cb13737188m (data)  GND: 4376694-8  LCCN: no96040805  SUDOC: 13310799X  VcBA: 492/8616  VIAF: 182003578   WorldCat (עם VIAF): 182003578
סקריבוניוס לארגוס

| --- | --- |
 לידה:  המאה ה־1 
 פטירה:  המאה ה־1 
 מדינה:  רומא העתיקה 
 
סקריבוניוס לארגוס (Scribonius Largus; המאה ה-1 לספירה) היה רופא החצר של הקיסר הרומי קלאודיוס.
בסביבות שנת 47 לספירה, לבקשת גאיוס יוליוס קליסטוס (אנ'), עבדו המשוחרר של הקיסר, הוא יצר רשימה בת 271 מרשמים, רובם שלו, למרות שהוא הכיר את תודתו למוריו, לחברים, ולכתביהם של רופאים חשובים. תרופות מסורתיות מסוימות כלולות גם הן. לחיבורו זה, "Compositiones" ("תרכובות") (גר'), אין יומרות מבחינה סגנונית, והוא כולל ביטויים דיבוריים רבים. רובו הועבר ללא הכרה ביוצר המקורי לחיבורו של מרקלוס אמפיריקוס (אנ')‏ (De Medicamentis Empiricis, Physicis, et Rationabilibus,‏ 410 לספירה לערך), שהוא בעל ערך רב בתיקונו של הטקסט של לארגוס.
חיבורו של לארגוס כולל שני אזכורים של שימוש ב"ביטומן יהודי", הוא האספלט של ים המלח: לריפוי פצעים טריים ולתיקון עצמות שבורות.
הערות שוליים

↑  מנחם שטרן - Menahem Stern, Greek and Latin Authors on Jews and Judaism, Jerusalem, 1976, Vol. I, LX. Scribonius Largus, pp. 377-378
↑  Conpositiones, 207, 209
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007267817705171  BIBSYS: 90190037  BNE: XX1604769  BnF: cb12027514m (data)  CiNii: DA01756115  GND: 118795880  ICCU: CUBV143672  ISNI: 0000 0000 7246 9319  LCCN: n82239358  NKC: ola2009522766  NLA: 36193490  NLG: 97667  NTA: 070118272  SUDOC: 028440447  Trove: 1226976  VcBA: 495/44777  VIAF: 100210100   WorldCat (עם VIAF): 100210100 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
סטיב דיטקו

| --- | --- |

 לידה:  2 בנובמבר 1927 ג'ונסטאון, פנסילבניה, ארצות הברית
 פטירה:  29 ביוני 2018 (בגיל 90) ניו יורק, ארצות הברית
 שם לידה:  Stephen John Ditko 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מקום לימודים:  בית הספר לאמנויות חזותיות 
 שפות היצירה:  אנגלית 
 תחום כתיבה:  כותב, עורך
 סוגה:  קומיקס
 יצירות בולטות:  ספיידרמן, דוקטור סטריינג'
 פרסים והוקרה:  פרס אינקפוט (1987)  היכל התהילה של ג'ק קירבי (1990)  היכל התהילה של ויל אייזנר (1994)  היכל התהילה של ג'ו סינוט (2015) 
 
סטיבן ג'. דיטקו (באנגלית: Stephen J. Ditko;‏ 2 בנובמבר 1927 – 29 ביוני 2018) היה אמן, מאייר, וקומיקסאי אמריקאי שעבד לרוב כשותף של סטן לי בחברה מארוול קומיקס. ידוע בעיקר בזכות לקיחת החלק שלו ביצירת הדמויות ספיידרמן ודוקטור סטריינג'.
שנותיו הראשונות

דיטקו נולד ב-2 בנובמבר 1927 בג'ונסטאון, פנסילבניה. הוריו היו דור שני לאמריקאים: ילדים של מהגרים נוצרים- קתולים ביזנטיים מהאימפריה האוסטרו-הונגרית. אביו, סטיבן, היה אמן נגר מוכשר מבחינה אמנותית במפעל פלדה ואמו, אנה, עקרת בית. הילד השני בגודלו במשפחה ממעמד הפועלים, קדמו לו האחות אנה מארי, ואחריו האחות אליזבת והאח פטריק. בהשראת אהבתו של אביו לרצועות קומיקס בעיתונים, במיוחד הנסיך ואליאנט של האל פוסטר, מצא דיטקו בגיל צעיר את התעניינותו בקומיקס מואצת לאחר שקרא את הקומיקס הראשון של גיבור העל באטמן שיצא בשנת 1939, ועל ידי "הרוח" של ויל אייזנר, שהופיע בקטע קומיקס בצהובון.
קריירה

דיטקו החל ללמוד בבית הספר לקריקטוריסטים ומאיירים (לימים בית הספר לאמנויות חזותיות) בניו יורק לאחר שגילה שאחד המאיירים האהובים עליו, ג'רי רובינסון, מלמד שם. הוא נרשם לבית הספר לאמנות תחת ה-G.I. רובינסון, שהזמין אמנים ועורכים לדבר עם כיתתו, הביא פעם את סטן לי, שאז היה עורך של מארוול קומיקס מבשר משנות ה-50 של מארוול קומיקס (שאז נקראה: אטלס קומיקס) ותיאר את הפעם כנקודת המפגש של סטן לי עם דיטקו שממנה התפתחה השותפות ביניהם. כמה זמן לאחר מכן, דיטקו חלה בשחפת ועבר לגור עם הוריו לזמן מה- כאשר החלים, הוא חזר לניו יורק והחל לצייר עבור מארוול קומיקס, החל מארבעת העמודים "There'll Be Some Changes Made" ב-Journey into Mystery גיליון מספר 33 שיצא באפריל 1956. לאחר שהעורך הראשי של מארוול קומיקס, סטן לי, קיבל אישור מהמו"ל מרטין גודמן ליצור גיבור-על חדש "בן נוער" בשם "ספיידרמן", לי פנה במקור לאמן המוביל בחברה, ג'ק קירבי. קירבי סיפר ללי על תפיסת הדמות שלו משנות ה-50, שנקראת באופן שונה עכביש הכסף, שבה ילד יתום מוצא טבעת קסם שנותנת לו כוחות על. היסטוריון הקומיקס גרג תאקסטון אומר שלי וקירבי "ישבו מיד לכנס סיפורים" ולי לאחר מכן הנחה את קירבי לעצב את הדמות ולצייר כמה דפים. "יום או יומיים מאוחר יותר", קירבי הראה ללי את ששת העמודים הראשונים, ולי שנא את איך שהוא צייר את ספיידרמן. לכן החליט לי לפנות לדיטקו, והוא אהב את זה. לאחר מכן, הם הוציאו את הקומיקס הראשון של ספיידרמן באוגוסט 1962.
חיים אישיים ומותו

לדיטקו יש אחיין שנושא את שמו (סטיב דיטקו). ככל הידוע, דיטקו מעולם לא לקח חלק במערכת יחסים ארוכת טווח ומעולם לא התחתן או הוליד צאצאים. ב־29 ביוני 2018 נמצא דיטקו חסר הכרה בדירתו בניו יורק עקב אוטם שריר הלב, מחלה ממנה סבל זמן רב, ונקבע מותו זמן-מה לאחר שנמצא.
הערות שוליים

↑  View Author Archive, Email the Author, Follow on Twitter, Get author RSS feed, The secret hero of Spider-Man, New York Post, ‏2012-07-03 (באנגלית אמריקאית)
↑  Andy Lewis,Aaron Couch, Andy Lewis, Aaron Couch, Steve Ditko, Spider-Man Co-Creator and Legendary Comics Artist, Dies at 90, The Hollywood Reporter, ‏2018-07-06 (באנגלית אמריקאית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007443579205171  PLWABN: 9810594842005606  BIBSYS: 12072837  BNE: XX908236  BnF: cb12012942j (data)  GND: 12974672X  ICCU: CFIV143083  ISNI: 0000 0001 1879 8127  LCCN: n81054658  NDL: 00881373  NKC: xx0085235  NLA: 36114631  NLK: KAC200510431  NTA: 159337208  RERO: 02-A009174867  SNAC: w6zc8hsv  SUDOC: 080515754  Trove: 1214694  ULAN: 500109157  VIAF: 96498656   WorldCat (עם VIAF): 96498656
נחל כרית

אליהו מסתתר בנחל כרית
נחל כרית הוא הנחל שבו הסתתר אליהו הנביא, על פי המקרא, בזמן הבצורת בתקופת אחאב למשך שנה.
אזכור המקרא

הנחל מוזכר כמקום הראשון אליו ברח אליהו, על פי ציווי ה', מאחאב מלך ישראל, לאחר שגזר על בצורת. אליהו הסתתר בנחל למשך שנה, עד שיבש, עקב הבצורת, ובמשך שהותו שם שתה ממי הנהר, ואת מזונו שקיבל מעורבים שנתנו לו בשר ולחם כל בוקר וערב:
וַיְהִי דְבַר ה' אֵלָיו לֵאמֹר: 'לֵךְ מִזֶּה וּפָנִיתָ לְּךָ קֵדְמָה, וְנִסְתַּרְתָּ בְּנַחַל כְּרִית אֲשֶׁר עַל פְּנֵי הַיַּרְדֵּן. וְהָיָה מֵהַנַּחַל תִּשְׁתֶּה, וְאֶת הָעֹרְבִים צִוִּיתִי לְכַלְכֶּלְךָ שָׁם.' וַיֵּלֶךְ וַיַּעַשׂ כִּדְבַר ה', וַיֵּלֶךְ וַיֵּשֶׁב בְּנַחַל כְּרִית אֲשֶׁר עַל פְּנֵי הַיַּרְדֵּן. וְהָעֹרְבִים מְבִיאִים לוֹ לֶחֶם וּבָשָׂר בַּבֹּקֶר וְלֶחֶם וּבָשָׂר בָּעָרֶב, וּמִן הַנַּחַל יִשְׁתֶּה. וַיְהִי מִקֵּץ יָמִים וַיִּיבַשׁ הַנָּחַל, כִּי לֹא הָיָה גֶשֶׁם בָּאָרֶץ.
זיהוי הנחל כיום > ואדי אל־יאביס

נחל כרית מזוהה בדרך כלל עם ואדי אל-יאביס, נחל במערב הירדן, הנשפך לנהר הירדן במקום מול בית שאן ומעט מדרום לה. מטיילים תיארו אותו כאחד הנקיקים הפרועים ביותר של הסהר הפורה, ומתאים מאוד להסתתרות. על פי הסכם השלום בין ישראל לירדן משנת 1994, ישראל שומרת על השימוש במימי נהר הירדן בין הירמוך לוואדי אל-יאביס.
זיהוי הנחל כיום > ואדי קלט

יש הרואים בערוץ עין קלט, המזרחי מבין המעיינות, את נחל כרית. קביעת הפסוק "עַל-פְּנֵי הַיַּרְדֵּן" תומכת בזיהוי זה., קומתו העליונה של מנזר סנט ג'ורג' היא מערה עתיקה, הנזירים המקומיים מאמינים כי במערה זו התגורר אליהו הנביא.
זיהוי הנחל כיום > ואדי אל־פארעה

ישעיהו פרס סבר, שנחל כרית הוא ואדי אל-פארעה, השוכן בצפון מזרח השומרון. בגדות הוואדי ישנם נקיקים ומערות רבות, המתאימות להסתתרות.
זיהוי הנחל כיום > ואדי פסאיל

מרינו סנודו זיהה את נחל כרית כוואדי פסאיל, השוכן בבקעת הירדן.
הערות שוליים

↑  The Project at Wadi el-Yabis, CenturyOne Foundation
↑  ואדי יאבס (יבש גלעד), באתר עמוד ענן
1 2 3 4  אנציקלופדיה מקראית, כרך ה, עמוד 813
↑  אלי שילר, יריחו וסביבתה / קרדום: דו ירחון לידיעת הארץ, ירושלים, אריאל, עמ' 200 (העמוד באתר כותר – למנויי האתר)
↑  יותם יעקבסון, ‏מקום של קדושה: מנזר סנט ג'ורג', ואדי קלט, באתר גלובס, 10 במרץ 2011
↑  Armstrong, G.; Wilson, C.W.; Conder, C.R. (1895). Names and Places in the Old and New Testament and Apocrypha: With Their Modern Identifications. Palestine Exploration Fund. Publications. Committee of the Palestine Exploration Fund. נבדק ב-2023-10-06.
"אליהו והעורב" בזמן שהסתתר בנחל כרית. מאת צייר אלמוני, בין 1600 ל-1699. גלריה לאמנות אולברייט-נוקס
מתי הפכנו ליהודים

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  יגאל בן נון
 שפת המקור:  עברית
 סוגה:  ספרות עיונית
 הוצאה
 הוצאה:  כנרת, זמורה, דביר
 מקום הוצאה:  ישראל
 תאריך הוצאה:  2023
 עורך:  מוריה דיין
"מתי הפכנו ליהודים – ואיך נוצרו הדתות המונותאיסטיות" הוא ספר מאת חוקר המקרא וההיסטוריון יגאל בן-נון אשר יצא לאור בהוצאת כנרת-זמורה בשנת 2023.
תוכן > סקירה כללית

הספר עוסק בקריאה ביקורתית של ספרי הברית החדשה, המשנה, התלמוד והקוראן, בניסיון לשרטט את שלבי ההתפתחות של שלוש הדתות המונותאיסטיות.
בספר יש ניסיון לענות על כמה שאלות מרכזיות: האם היהדות הרבנית נוצרה בהשפעת הנצרות? מתי ובאיזה אופן נכתבה התורה שבעל פה? האם דמויות מרכזיות בספרות הרבנית הומצאו לצורך חיזוק הנרטיב הרבני?
בן-נון מעלה טענה בספרו כי אחרי המרד הגדול נגד רומי וכתיבת ספריו של ההיסטוריון יוסף בן מתתיהו בשלהי המאה ה-1 לספה"נ, במשך תקופה של אלף שנים לערך, אין עדויות היסטוריות מהימנות על היהודים.
בספר עוסק בן-נון בשאלת היסוד של מועד התהוות היהודים בעולם, אחרי התקופה העתיקה בה חיו ישראלים ויהודאים על אדמתם. הוא מבחין בטרמינולוגיה של עידן קורבנות הדם במקדשים לבין דת במובן הנוצרי. הספר מעלה תמיהות בדבר העדיפות שעולמנו מעניק למונותאיזם לעומת הפוליתאיזם ומבחין בין אמונה לציות וקיום מצוות. הספר העוסק באופן משולב בעולם ההלני-רומי, בהולדת הנצרות, בעולם חכמי התלמוד ובהתהוות הקוראן והאסלאם, פחות שכיח בשל ההפרדה הדיסציפלינרית הקיימת לרוב בתחומים אלה בעולם האקדמי. נקודת המבט של בן-נון היא שונה מבחינה זו: הספר כולל אבחנות חדשות שלא נידונו עד לכתיבת הספר בצורה מפורטת במחקר.
בן-נון מתבסס על מספר רב של מחקרים עדכניים בעולם, כדי לשחזר את תהליך התהוות היהודים, תוך התבססות על הטקסטים המקוריים מן התקופה העתיקה. נקודת המוצא של המחבר מנוגדת למגמת ההישענות על מסורת ועל נרטיבים, שרווחים לעיתים במחקר ללא ביקורת מדעית. ספרו עוסק בתולדותיה של תקופת מעבר ששינתה את פני העולם ואת עולמם של היהודים בפרט. עיקר מחקרו עוסק בהיסטוריוגרפיה של שלוש יצירות: האחת, ספרות חכמי התלמוד שניתקה את היהודאים מפולחן הקורבנות הכוהני של תקופת המלוכה והתאימה במידה רבה את חיי היהודים למציאות זמנם. השנייה, בוחנת מחדש את כתבי הברית החדשה ששינו את פני העולם ההֶלֶני-רומי. המקור הספרותי השלישי הוא הקוראן וההבדל בינו לבין המסורות המוסלמיות.