stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אדמונד קרפילד
התנקשות

באפריל, לואיס הארטלי, בעל מכרות עשיר, עקב אחר אשתו קורה וביתו סופי, אשר נפגשו עם קרפילד ומאמיניו בניופורט. בעוד הקבוצה עלתה על מעבורת, הארטלי ירה ברובה ארבע פעמים לעבר קרפילד. האקדח לא פגע בקרפילד, מכיוון שהקליעים לא תאמו לסוג הרובה.
אנשים נוספים גם ניסו לירות בקרפילד, שנמלט לסיאטל עם מוד. שם, ג'ורג' מיטשל, אחיה של דונה סטאר, מצא אותו והרג אותו מול מספר עדים.
סמל פיטקרן

| --- | --- |

 פרטים
 המחזיק בסמל:  פיטקרן 
 תאריך אימוץ:  4 בנובמבר 1969 
 התקנים
 ציצה:  פרח עץ הפורטיה ומריצה
 מגן:  כחול, שבורן זהב, משולש ירוק, עוגן זהב וספר לבן
 
סמל פיטקרן אומץ ב-4 בנובמבר 1969.
הסמל הוא שלט אצולה המציג את העוגן והתנ"ך מהספינה הבאונטי. אלמנטים אלה מזכירים את ההיסטוריה של המתיישבים הראשונים באי - מורדי הבאונטי משנת 1789.
במרכז השלט משולש ירוק על רקע פס צהוב ורקע כחול. צבעים אלה מייצגים את האי וחופיו על רקע האוקיינוס השקט.
בראש הסמל מופיע פרח של עץ הפורטיה ומריצה המסמלת את החקלאות באי.
הסמל מופיע על דגל פיטקרן ועל דגל מושל האי.
ראו גם

גלריית סמלי הממלכה המאוחדת
רמי סערי

| --- | --- |

 לידה:  17 בספטמבר 1963 (בן 61) פתח תקווה, ישראל 
 מדינה:  ישראל, פינלנד 
 מקום מגורים:  ישראל, ארגנטינה, אתונה 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת הלסינקי, האוניברסיטה העברית בירושלים 
 שפות היצירה:  ספרדית, אסטונית, יוונית, אלבנית, טורקית, הונגרית, עברית, פורטוגזית, קטלאנית, פינית, מלטית 
 פרסים והוקרה:  פרס היצירה לסופרים עבריים (1996)  פרס היצירה למתרגם משפה מיוחדת (2007)  פרס טשרניחובסקי 
 www.ramisaari.com
 
רמי סערי (נולד ב-17 בספטמבר 1963) הוא משורר, מתרגם ועורך ישראלי. בעל תואר מוסמך מאוניברסיטת הלסינקי בבלשנות שמית ובמדעי השפות והתרבויות האורליות. עבודת הדוקטור שכתב בתחום הבלשנות באוניברסיטה העברית התמקדה בתורת הצורות של השפה המלטזית. הדוקטורט ראה אור בהוצאת כרמל כספר בשם "מילות היחס המלטזיות" (2003).
ביוגרפיה

נולד בפתח-תקוה בשנת 1963. כשהיה תינוק, טס עם אימו לבואנוס איירס שבארגנטינה, וכשהיה בן ארבע, שבה המשפחה לישראל.
סערי סיים את לימודיו בבית הספר העממי פיק"א ובתיכון ברנר שבפתח תקווה. הוא קיבל את תעודת הבגרות כשהיה בן שש-עשרה, ועד גיוסו לצה"ל התנדב בקיבוץ מעברות.
שלושה חודשים לאחר שהתגייס לצבא, קיבל פטור משירות מחמת אי-התאמה ונסע לפינלנד בעקבות אהבתו לשפה הפינית, שלמד בעצמו בתקופת התיכון. הוא מוסמך אוניברסיטת הלסינקי בבלשנות שמית ובמדעי השפות והתרבויות האורליות (אורליסטיקה), ובעל תואר דוקטור בבלשנות מהאוניברסיטה העברית בירושלים. עבודת הדוקטורט שלו התמקדה במלטזית וראתה אור בספר "מילות-היחס המלטזיות" (הוצאת כרמל, 2003).
סערי תרגם לעברית עשרות ספרים מאלבנית, מאסטונית, מהונגרית, מטורקית, מיוונית, מספרדית, מפורטוגזית, מפינית ומקטלאנית, ובדרך כלל ליווה את תרגומיו במבוא או באחרית דבר לקוראים העבריים. שיריו שלו תורגמו לשפות הבאות: איטלקית, אלבנית, אנגלית, אסטונית, גרמנית, הונגרית, יוונית, יפנית, מקדונית, סלובנית, ספרדית, פורטוגלית, פינית, צרפתית, קטלאנית, רוסית ושוודית. בשנת 1999 תרגם בשביל תיאטרון הבימה את המחזה "מכתב אהבה" מאת פרננדו ארבאל, ולימים נכלל תרגום זה בספר "בעל בבל" שראה אור בהוצאת כרמל. סערי שימש מתרגם הבית של הוצאת כרמל בין השנים 1998 ו-2008, ובין השנים 2005 ו-2014 ערך את סדרת "צפון" בהוצאת הקיבוץ המאוחד. בין השנים 2003 ו־2006 שימש עורך לאומי של הדפים הישראליים באתר השירה הבינלאומי.
מלבד שירים ותרגומים שראו אור בספרים, אחדים משירי סערי ומתרגומיו פורסמו בכתבי עת (למשל יצירות מאת אני סומרי, דימיטרה כריסטודולו, פרה רובירה, דימיטר פוינאקו וסוטיריס טריוויזאס) ובאתרי אינטרנט (למשל יצירות מאת נסי לרה, סטרטיס פסכליס ופאנוס קיפריסיס). במקביל לעבודתו בכתיבה ובתרגום עסק סערי במשך שנים רבות גם בעריכה ובהוראת שפות. מפרי עטו תורגמו לעת עתה מעברית שמונה ספרי שירה לשפות הבאות: אחד לאלבנית, ארבעה ליוונית, אחד לספרדית, אחד לפורטוגלית ואחד לפינית.
הוקרה

חתן פרס ראש הממשלה לסופרים עבריים פעמיים (1996 ו-2004)
פרס טשרניחובסקי מטעם עיריית תל אביב על תרגומו לספר "פלטרו ואני" מאת חואן רמון חימנס (2006)
פרס שר המדע והתרבות על האנתולוגיה "עמוק בלב היער" משירת סירקה טורקה (2007)
פרס אסרף מטעם האקדמיה ללשון העברית על שירתו ועל תרומתו הייחודית להעשרת מאגר הספרות המתורגמת לעברית (2010).
תואר דוקטור לשם כבוד מהאוניברסיטה הפתוחה לשנת 2024 על תרומתו המיוחדת בתחום הספרות ואמנות התרגום.
ספרי שירה

הנה, מצאתי את ביתי, הוצאת אל"ף (1988)
גברים בצומת, ספרית פועלים (1991)
מסלול הכאב הנועז, הוצאת שוקן (1997)
הספר החי, הוצאת הקיבוץ המאוחד (2001)
כמה, כמה מלחמה, הוצאת הקיבוץ המאוחד (2002)
השוגון החמישי, הוצאת הקיבוץ המאוחד (2005)
טבעות השנים, הוצאת הקיבוץ המאוחד (2008)
מבוא לבלשנות מינית, הוצאת כרמל (2013)
בני קוואפיס ונכדיו, הוצאת כרמל (2015)
מסרים מלאכפתליסטן, הוצאת כרמל (2016)
דוקטור יוספה והפתגמים מטיילים בים התיכון, הוצאת כרמל (2019)
אנזימים בנפש וימים כתיקונם, הוצאת כרמל (2021).
על מפתן אינסוף הזמן, הוצאת רימונים (2024)
ספרים בעריכתו

משל התאנה מאת הלנה יגב-מור, סדרת "צפון", הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2008.
שמחה ארורה מאת יאן הנריק סוואן, Jan Henrik Swahn: Den förbannade glädjen, משוודית: רות שפירא, סדרת "צפון", הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2009.
שנה גורלית מאת אלכס מאייר, Alex Mayer: Auschwitz,le 16 mars 1945, מצרפתית: תרצה דביר, יד ושם, 2009.
אדם בכל דרכיו מאת אברהם שביט, יד ושם, 2009.
וירא אלוהים כי רע מאת אוטו וייס, Otto Weiss: I viděl bůh,že je to špatné, מצ'כית: רות בונדי, יד ושם, 2009.
יומן עדות מאת רמון ראול למבר, Raymond-Raoul Lambert: Carnet d'un témoin, מצרפתית: עדה פלדור, עריכת תוכן: ירחמיאל כהן, עריכת לשון: רמי סערי, יד ושם, 2010.
ימי חורבן מאת רז סגל, יד ושם, 2011.
שקר קטן מאת ראיה סיקינן, Raija Siekkinen: Pieni valhe, מפינית: דנה שולגה-רז, סדרת "צפון", הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2011.
נפילים על פני הארץ מאת אולה אדורט רלווג, Ole Edvart Rolvaag: Giants in the Earth, מאנגלית: יהודית בן-צבי הלר, סדרת "צפון", הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2012.
מחשבות צימאון מאת אורי אורלב, הוצאת צלטנר, 2013.
הצבע השמיני מאת שלומית כהן-אסיף, הוצאת צלטנר, 2013.
הפרת סדר מאת בעז יניב, פרדס, 2013.
צימאונות רבים, אסופה דו-לשונית עברית והונגרית: ארבעים משוררים ישראלים במקור ובתרגום, תרגמו: אורי אסף (משורר בהונגרית) ויאנוש מרנו, ערך וצירף מבוא: רמי סערי, הוצאת קליגרם, בודפשט, 2016.
חסד ויערות – אסופת משוררים פינים צעירים מאת רמי סערי, הוצאת כרמל, 2020.
אספת עם בנפש אחת - פרננדו פסואה וההטרונימים מאת תרצה פרויס-יעקבסון, הוצאת כרמל, 2021.
כובעים וכפפות - אסופת משוררים אסטונים צעירים מאת רמי סערי, הוצאת כרמל, 2021.
ההווה הנעדר - שירים 2003 - 2023, מאת רוני אלפנדרי, הוצאת כרמל, 2024.
הערות שוליים

↑  דפנה לוי, לא מוכן שיסרסו אותי שוב - ראיון עם רמי סערי, מתוך הבלוג המדור לאיבוד קרובים, 5 במרץ 2008
↑  מכתב אהבה (כמו עינוי סיני), באתר archive.habima.co.il
↑  המשורר והמתרגם ד"ר רמי סערי - חתן הפרס לשנת תש"ע, באתר האקדמיה ללשון העברית, ‏4 בדצמבר 2010
↑   ד"ר רמי סערי - דוקטור לפילוסופיה לשם כבוד, האוניברסיטה הפתוחה, 2024, סרטון בערוץ "TheOpenUniversityofIsrael", באתר יוטיוב
↑  אלמוג בהר, פתרונות לתשבץ נדודים, באתר הארץ, 29 בנובמבר 2005 (גרסה מורחבת לאותו מאמר בבלוג של אלמוג בהר)
↑  מעין הראל, מסלול הכאב המפוכח, באתר הארץ, 15 באפריל 2008 - ביקורת על "טבעות השנים"
↑   רן יגיל, "אנזימים בנפש וימים כתיקונם": שירה שמשאירה מקום לאופטימיות, באתר הארץ, 21 באוקטובר 2021
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007267324905171  BNE: XX5426673  BnF: cb150499726 (data)  GND: 1224695720  ISNI: 0000 0000 6664 4010  LCCN: nr88007252  NLG: 278842  NTA: 238780023  VIAF: 78785081   WorldCat (עם VIAF): 78785081
סול פלאטייה

| --- | --- |

 לידה:  9 באוקטובר 1876 מדינת אורנג' החופשית 
 פטירה:  19 בינואר 1932 (בגיל 55) יוהנסבורג, דרום אפריקה 
 מדינה:  דרום אפריקה 
 תקופת הפעילות:  מ-1892
 מפלגה:  הקונגרס הלאומי האפריקני 
 פרסים והוקרה:  מסדר לוטולי 
 
סולומון (סול) טשקישו פלאטייה (באנגלית: Solomon Tshekisho Plaatje;‏ 9 באוקטובר 1876 - 19 ביוני 1932) היה אינטלקטואל, עיתונאי, בלשן, פוליטיקאי, מתרגם וסופר דרום אפריקאי. פלאטייה היה חבר מייסד והמזכיר הכללי הראשון של מפלגת הקונגרס הלאומי הילידי של דרום אפריקה (SANNC), שהפכה למפלגת הקונגרס הלאומי האפריקני (ANC). פלאטייה זכה לכבוד והוקרה רבים מאוד בשנים שלאחר מותו. המועצה המקומית סול פלאטייה, הכוללת את העיר קימברלי, קרויה על שמו, וכך גם אוניברסיטת סול פלאטייה בעיר זו, שפתחה את שעריה ב-2014.
ביוגרפיה

פלאטייה נולד בדורנפונטין ליד בושוף, מדינת אורנג' החופשית (כיום המדינה החופשית, דרום אפריקה), השישי מבין שמונה בנים. שמו של סבו היה סלוגילווה מוגודי (1836–1881), אך מעסיקו, החוואי הבורי גרונוולד, כינה אותו פלאטייה ('תמונה') בשנת 1856 והמשפחה החלה להשתמש בשם זה כשם משפחה. הוריו יוהנס ומרתה היו אנשי צוואנה (אנ'). הם היו נוצרים ועבדו עבור מיסיונרים בתחנות שליחות בדרום אפריקה. כאשר סולומון היה בן ארבע, המשפחה עברה לפניאל ליד קימברלי במושבת הכף על מנת לעבוד אצל מיסיונר גרמני, ארנסט ווסטפל (סבו של הבלשן ארנסט ווסטפל) ואשתו וילהלמינה. שם הוא קיבל חינוך מסיונרי. כאשר הוא עלה על תלמידים אחרים הוא קיבל השכלה פרטית נוספת על ידי גברת ווסטפל, שגם לימדה אותו לנגן בפסנתר ובכינור וכן שיעורי שירה. בפברואר 1892, בגיל 15, הוא הפך לתלמיד-מורה, תפקיד שהוא החזיק במשך שנתיים.
לאחר שעזב את בית הספר, הוא עבר לקימברלי ב-1894, שם הפך לשליח טלגרף של משרד הדואר.  לאחר מכן עבר את הבחינה הפקידותית (הגבוהה במושבה) עם ציונים גבוהים יותר מכל מועמד אחר בהולנדית ובהקלדה (דווח על ידי ניל פרסונס בהקדמה שלו לספר חיי הילידים בדרום אפריקה, לפני ואחרי מלחמת אירופה מרד הבורים).  באותה תקופה, במושבת הכף היה זכות בחירה לכל הגברים בני 21 ומעלה, כאשר התנאי היה שהם יכולים לקרוא ולכתוב אנגלית או הולנדית ולהרוויח מעל 50 פאונד בשנה. לפיכך, כשמלאו לו 21 ב-1897, הוא יכול היה להצביע, זכות שהוא יאבד מאוחר יותר כאשר מושבת הכף התמזדה עם מושבות דרום אפריקאיות אחרות לאיחוד דרום אפריקה.
זמן קצר לאחר מכן, הוא הפך למתורגמן של בית המשפט של השלטונות הקולוניאליים הבריטיים במאפקינג כשהיישוב היה במצור וניהל יומן על קורותיו שהתפרסם לאחר מותו.
לאחר סיום מלחמת הבורים השנייה, הוא האמין שממשלת בריטניה תבטיח שכל הגברים בדרום אפריקה ימשיכו לקבל זכות בחירה, אך במקום זאת הם העבירו את רוב הכוח הפוליטי לממשלת דרום אפריקה החדשה, מה שהגביל את ההצבעה לדרום אפריקאים לבנים בלבד. פלאטייה מתח ביקורת על ממשלת בריטניה על החלטה זו בכתב יד שלא פורסם משנת 1909 בשם Sekgoma - The Black Dreyfus.
קריירה

כפעיל ופוליטיקאי, הוא בילה חלק ניכר מחייו במאבק לזכויות ולשחרור העם האפריקני. הוא היה חבר מייסד ומזכיר כללי ראשון של הקונגרס הלאומי הילידים של דרום אפריקה (SANNC), שהפך לקונגרס הלאומי האפריקאי (ANC) עשר שנים מאוחר יותר ב-1922. כחבר בנציגות של SANNC, הוא נסע לאנגליה כדי למחות נגד חוק האדמה של הילידים, 1913, ולאחר מכן לקנדה וארצות הברית, שם פגש את מרקוס גארבי ו-וילאם דו בויז.
שפת האם שלו הייתה שפת הצוואנה, אך פלאטייה יהפוך לפוליגלוט השולט בשבע שפות לפחות, הוא עבד כמתורגמן בבית המשפט במהלך המצור על מאפקינג, ותירגם יצירות של ויליאם שייקספיר לצוואנה. כישרונו לשפות יוביל לקריירה בעיתונות ובכתיבה. הוא היה עורך ובעלים משותף של העיתון בצוואנה גאזט במייפקנג, ובקימברלי, העיתון צאלה יא בקואנה והעיתון צאלה יא באטו (ידיד העם).
פלאטייה היה הדרום אפריקאי השחור הראשון שכתב רומן באנגלית "מודי". הוא כתב את הרומן ב-1919, אבל הוא פורסם רק ב-1930 (ב-1928 פרסם הסופר הזולו RRR Dhlomo רומן בשפה האנגלית, בשם An African Tragedy, בהוצאת המיסיונר Lovedale Press, באליס ; זה הפך את הרומן של דלומה לרומן שפורסם באנגלית על ידי אפריקאי ילידי לראשונה., אף על פי שהמודי של פלאטייה נכתב ראשון). הוא גם כתב את חיי הילידים בדרום אפריקה, שניל פרסונס מתאר כ"אחד הספרים המדהימים ביותר על אפריקה מאת אחד הסופרים המדהימים ביבשת",  ואת יומן מלחמת הבורים שפורסם לראשונה 40 שנה לאחר מותו.
על הבמות

פלאטייה ערך שלושה ביקורים בבריטניה. שם הוא פגש אנשים רבים בעלי דעות דומות. אחד מהם היה אמרגן הקולנוע והתיאטרון ג'ורג' לאטימור שב-1923 קידם את הסרט ערש העולם, שהיה "סרט הטיולים המופלא והמרגש ביותר שהוקרן אי פעם". במכתב אל הפאן-אפריקאי וילאם דו בויז, לאטימור דיווח שהואמציג בהצלחה את הסרט באולם הפילהרמונית בלונדון. המופע כלל מוזיקה חיה ושירה. פלאטייה גויס על ידי לאטימור לקחת את התפקיד של בן שבט אפריקאי.
ההקלטה שלו של " Nkosi Sikelel' iAfrika " עם סילביה קולנסו ליד הפסנתר היא ההקלטה המוקדמת ביותר שקיימת של מה שיהפוך להמנון הלאומי של דרום אפריקה.
חיים אישיים

פלאטייה היה נוצרי מאמין, וארגן קבוצת אחוות בשם האחים הנוצרים בקימברלי. הוא היה נשוי לאליזבת לילית מ'בל, איחוד שיוליד שישה ילדים - פרדריק יורק סנט לגר, האלי, ריצ'רד, ויולט, אוליב ויוהנס גוטנברג. הוא מת מדלקת ריאות בפימוויל, יוהנסבורג ב-19 ביוני 1932 בגיל 55, ונקבר בקימברלי. למעלה מאלף איש השתתפו בהלוויה.
הערות שוליים

↑  Address by the President of South Africa during the announcement of new Interim Councils and names of the New Universities, 25 July 2013, retrieved 25 July 2013.
↑  Letter from George W. Lattimore to W. E. B. Du Bois, 21 August 1923. (אורכב 12.08.2018 בארכיון Wayback Machine) W. E. B. Du Bois Papers, credo. Retrieved 13 October 2014.
↑  Topp Fargion, Janet. "Sol t Plaatje: The hidden recording", in Playback, Bulletin of the British Library National Sound Archive, No. 12, Autumn 1995, pp. 2-4.
↑  BBC radio 4 Desert Island Disks 16 January 2022.
↑  Audio recording MP3. "Plaatje,Sol T." samap.ukzn.ac.za. South African Music Archive Project. DISA Digital Innovation South Africa, University of KwaZulu-Natal. נבדק ב-3 בינואר 2022. Nkosi Sikelel' i-Afrika, Pesheya kotukela, Singa mawele {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "SOL T. PLAATJE PESHEYA KO TUKELA / NKOSI SIKELEL IAFRIKA / SINGA MAWELA, recorded 1923-10-16. SOL T. PLAATJE - vocal, SYLVIA COLENSO - piano, vocal. Zonophone Gramophone Co. EMI". flatinternational.org. flatinternational, south african audio archive. נבדק ב-3 בינואר 2023. This is the first known recording of the hymn Nkosi Sikelel iAfrika, which today forms part of the South African National Anthem. {{cite web}}:  (עזרה) Audio from South African Music Archive Project.
↑  Solomon Tshekisho Plaatje (Sol Plaatje) Mafikeng Capital City – North West Province South Africa (אורכב 13.02.2006 בארכיון Wayback Machine) at www.tourismnorthwest.co.za
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007462887505171  BIBSYS: 90218276  BnF: cb119850101 (data)  CANTIC: a10201014  GND: 118792466  ISNI: 0000 0001 0911 853X  LCCN: n50020411  NLA: 35231447  NTA: 070948291  SELIBR: 84104  SNAC: w6tn00cr  SUDOC: 027909557  Trove: 874612  VIAF: 68937922   WorldCat (עם VIAF): 68937922 
משלחת הקונגרס הלאומי הילידית של דרום אפריקה לאנגליה, יוני 1914. משמאל לימין: תומאס מאפייק, הכומר. וולטר רובוסנה, כומר. ג'ון דובה, סול מסאנה, סול פלאטייה
סצנה מתוך מופע הבמה של ערש העולם, 1923. סול פלאטייה במרכז הבמה.
ארתור ווקופ

ארתור ווקופ, בעת שירותו ברגימנט ההיילנדרים של מסופוטמיה, 1916
סר ארתור גרנפל ווקופ (באנגלית: Arthur Grenfell Wauchope;‏ 1 במרץ 1874 – 14 בספטמבר 1947) הנציב העליון הבריטי הרביעי של ארץ ישראל בתקופת המנדט הבריטי על ארץ ישראל ועבר הירדן (נובמבר 1931 - מרץ 1938).
קורות חייו

ארתור ווקופ נולד למשפחת אצולה בריטית בשנת 1874. הוא למד בבית ספר ברפטון ובשנת 1893 התגייס לרגימנט ארגייל וסת'רלנד של ההיילנד (Argyll and Sutherland Highlanders). הוא לחם במלחמת הבורים השנייה ונפצע קשה בשנת 1899 במאחרספונטיין. בשנים 1903–1914 שירת בהודו הבריטית. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה הוצב בחזית צרפת בלוס. בשנת 1916 הועבר עם גדודו לעיראק. ווקופ נפצע בקרב ולאחר מכן התמנה כמפקד גדוד והמשיך בלחימה.
בשנת 1923 היה חבר מטעם הצבא בנציגות להתיישבות באוסטרליה ובניו זילנד, ובשנים 1924–1926 הוצב בגרמניה כראש ועדת הפיקוח הבריטית על אזור ברלין. על תקופת כהונתו זו נמסר בהארץ בעת מינויו לנציב עליון בארץ ישראל:
"הגיניראל ווקופ הצליח מאד כראש הצבא האנגלי במחוזות הכבוש בגרמניה. המצב בגרמניה היה חמור מאד בימים ההם, והוא, בטאקט שלו ובהתנהגותו, הכשיר את יחסי ההבנה בין העם הגרמני ובין העם האנגלי"
בשנים 1927–1929 שירת בבריטניה כמפקד הדיוויזיה ה-44 ובשנים 1929–1931 שירת כמפקד בצפון אירלנד.
קורות חייו > נציב עליון בארץ ישראל

ביולי 1931 נבחר לנציב העליון על ארץ ישראל ובתחילת אוגוסט 1931 הוא צוין כאביר הצלב הגדול של מסדר האמבט. הוא נכנס לתפקיד ב-20 בנובמבר 1931. בתחילת 1936 פורסם שכהונתו תוארך בחמש שנים נוספות.
בתקופתו של ווקופ גדלה העלייה בשיעור ניכר, כאשר ווקופ הנהיג מדיניות של הנפקת סרטיפיקטים רבים במה שנחשב למקסימום יכולת הקליטה של הארץ.
בתקופת כהונתו התרחשה העלייה החמישית, שבה יותר מהוכפל מספר היהודים בארץ ישראל והיא הביאה להתפתחות כלכלית ותרבותית רבה ביישוב. בתקופת כהונתו של ווקופ כנציב העליון, עלו לארץ ישראל 217,667 יהודים. ווקופ קשר קשרים עם ראשי היישוב ועם מנהיגי ערביי ארץ ישראל. תמיכתו בעלייה נבעה מהכרתו כי עלייתם של היהודים לארץ ישראל תורמת להתפתחות הכלכלה בארץ. ווקופ יזם עבודות ציבוריות והנדסיות שהביאו לקידומה של ארץ ישראל.
במהלך כהונתו של ווקופ, בשנת 1936, החלו מאורעות תרצ"ו–תרצ"ט, שהיו התקפה על היישוב ומרד כלפי השלטון הבריטי. ווקופ ביקש לסיים את המרד במשא ומתן עם הערבים ומנע ממפקד המשטרה רוי ספייסר מלהשתמש באמצעי ענישה חריפים נגד האוכלוסייה הערבית. בה בעת, ווקופ התנגד להשעיית העלייה, ואמר שלא ניתן להצדיק צעד כזה, לא מבחינה כלכלית ולא מבחינה פוליטית.
במשך זמן רב הוא מנע את גירושו של המופתי של ירושלים אמין אל-חוסייני בטענה שהוא אינו כה קיצוני כמו שאומרים עליו ולאור הערכתו שבמשך השנים 1931–1935 הוא היה יותר מועיל ממזיק, וכן מתוך רצון שלא לתת למרד אופי דתי. גם לאחר רצח לואיס אנדרוס, המושל הבריטי של הגליל, וההחלטה לעצור את המופתי, מנע ווקופ את מעצרו בהר הבית ובכך איפשר לו להתחמק ממעצר. גישתו זו של ווקופ ספגה ביקורת מצד ועדת פיל אשר חייבה הפעלת כוח נגד אוכלוסייה שאינה מוכנה לשתף פעולה במיגור הכנופיות. עם זאת, קבע ווקופ עונשי מינימום על עבירות של נשיאת נשק, אולם זקן השופטים מייקל מקדונל, אשר לפי המסורת הדמוקרטית הבריטית לא היה תלוי ברשות המבצעת, הנחה את השופטים שלא להחמיר בעונשם של ערבים שפגעו ביהודים.
לאחר ששר המושבות הבריטי אמר שווקופ איבד את אמון היהודים והערבים גם יחד, וכי הוא ויתר על הביטחון של הקצינים הבריטים בארץ ישראל, הוחלף ווקופ בתחילת מרץ 1938 בטענה של בריאות לקויה. במקומו מונה כנציב עליון הרולד מקמייקל.
קורות חייו > אחרית ימיו

בתחילת 1943 פורסם ספר על האסלאם שכלל פרק שכתב על ארץ ישראל. בפרק הוא תמך במדיניות הספר הלבן בארץ ישראל.
ארתור ווקופ נפטר בפתאומיות כשנפל במדרגות מועדון צבאי בלונדון בספטמבר 1947.
יחס היישוב היהודי

ווקופ נחשב לנציב העליון האהוד ביותר על היישוב ועל התנועה הציונית. דוד בן-גוריון כינה אותו "הטוב שבנציבים". היהודים הזמינו את ווקופ לאירועים חשובים כפתיחת יריד המזרח, והבטיחו לקרוא על שמו את אחד הגשרים על הירקון. גם כיכר העצמאות בנתניה נקראה על שמו לאות הוקרה על סיועו להתפתחות נתניה. יצחק בן-צבי כתב עליו:
במהלך כהונתו של ווקופ היחס כלפיו ביישוב היהודי היה פחות נלהב. משה בילינסון כתב עליו בפברואר 1936: ”סיר ארטור ווקופ לא היה "נציב טוב" במשך חמש שנות עבודתו הראשונות, והוא איננו עתה "נציב רע." כשם שהיה, כך נשאר: נציב אנגלי. ... הוא אמנם עולה על קודמיו בתכונותיו המדיניות ובאופיו ...”.
בחוגי הרוויזיוניסטים, לעומת זאת, לעגו להתרפסות של ההנהגה הציונית בפני ווקופ ונהגו לכנות את ווקופ בלעג "נציבנו הטוב". הם בקרו את ווקופ על שנמנע מלהזכיר את "הבית הלאומי" היהודי בדבריו וטענו שהתגברות העלייה בימיו לא הייתה תלויה בו, וכי הוא אף עשה צעדים להצר את העלייה של בעלי הון ומקצועות חופשיים. ווקופ הואשם בהתערבות בפוליטיקה הפנימית בין הימין והשמאל בתנועה הציונית, אב"א אחימאיר ממנהיגי ברית הבריונים כינה אותו ”"הנציב הטוב" של מפא"י”, ואף הגדיל והאשים את ווקופ כי היה מודע מראש, ובמשתמע נתן יד, לרצח ארלוזורוב.
מינויו של ווקופ נחשב מלכתחילה כצעד שנועד לבוא לקראת הציונים ולהקהות את התוצאות של הספר הלבן של פאספילד. בן-גוריון כתב שראש ממשלת בריטניה, רמזי מקדונלד, שנחשב אוהד הציונות, אמר לו שהוא הולך לדאוג ל"פירוש" חדש לספר הלבן שיבטל את תוכנו השלילי וכי ימונה נציב עליון חדש, ווקופ, אשר יעמוד לימין העלייה וההתיישבות. בעת מינויו לא נשמעה ביקורת על המינוי בקרב ההנהגה הציונית, למעט על כך שלא התייעצו בהם לפני ההודעה על המינוי.
עיקר הביקורת על ווקופ בקרב היישוב היהודי עד המרד הערבי הגדול נוגע לתמיכתו בהקמת מועצה מחוקקת. ווקופ הצהיר בשנת 1932, בהופעה בפני ועדת המנדטים של חבר הלאומים, שהכוונה להקים מועצה מחוקקת עבור תושבי ארץ ישראל, שהופיעה בספר הלבן של פאספילד, לא נזנחה, למורת רוחה של המחנה הציוני, שכן היהודים היו מיעוט בארץ ישראל. אך מכיוון שהרעיון לא קודם בפועל נושא זה לא הובלט בהערכה כלפיו. רעיון המועצה המחוקקת עלה שוב בסוף שנת 1935, אך בלחצו של חיים ויצמן נדחה על ידי הפרלמנט הבריטי ובית הלורדים.
לכבוד סיום כהונתו כנציב, נתן ווקופ סביל מודרני כמתנת פרידה לתושבי ירושלים. הסביל נקרא על שמו - סביל ווקופ ונמצא מול תחנת הרכבת הישנה בירושלים.
לקריאה נוספת

משה ליסק (עורך), תולדות היישוב היהודי בארץ-ישראל מאז העלייה הראשונה, תקופת המנדט הבריטי, חלק שלישי, ירושלים: הוצאת האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים, מוסד ביאליק, תשס"ח-2008
יעקב שביט, יעקב גולדשטיין, חיים באר (עורכים), לקסיקון האישים של ארץ ישראל, 1948-1799, הערך: "סר ארתור גרנפל ווקופ", תל אביב: הוצאת עם עובד, 1983
נתן ברון, "הטוב בנציבים" מול "שונא היהודים" - הסכסוך הגדול בין הנציב העליון ווקופ וזקן השופטים מקדונל על רקע "הריסות יפו", 1936, מחקרי משפט, כ"ה (1), 2009, עמ' 285, באתר JSTOR
הערות שוליים

↑  Sir Arthur Grenfell Wauchope, The British Empire Website
↑  Aref Abu-Rabia, A Bedouin century: education and development among the Negev tribes, page 90
↑  Albert Montefiore Hyamson, Palestine under the mandate, 1920-1948, page 129
↑  מלקולם מקדונלד על המצב בציונות, הארץ, 2 באוגוסט 1931
↑  הממשלה לא נועצה עם הציונים בדבר הנציב, הארץ, 15 ביולי 1931
↑  כבוד לגיניראל ווקופ, הארץ, 9 באוגוסט 1931
↑  קבלת הפנים לנציב העליון, דבר, 22 בנובמבר 1931
↑  מדוע הוארכה תקופת כהונתו של הנציב?, דואר היום, 3 בינואר 1936
↑  Albert Montefiore Hyamson, Palestine under the mandate, 1920-1948, page 131
↑  יעקב ורנה שרת (עורכים), רודף שלום – היבטים ומבטים על משה שרת, עמ' 535, הערה 9.
↑  Island Refuge, University of California Press, page 77
↑  Uri M. Kupferschmidt, The Supreme Muslim Council: Islam under the British mandate for Palestine, BRILL, 1987, pages 43-45
↑  David Anderson, David Killingray, Policing and decolonisation: politics, nationalism, and the police, 1917-65, pages 66-68
↑  ספר תולדות ההגנה, הוצאת מערכות 1964, כרך ב', חלק שני, עמ' 702
↑  Colin Shindler, The triumph of military Zionism, page 202
↑  ארץ ישראל בתיאורו של סר ווקופ, הארץ, 3 ביוני 1943
1 2  מת סיר ארתור ווקופ, דבר, 17 בספטמבר 1947
↑  אניטה שפירא, דוד בן-גוריון: דמותו של מנהיג, עמ' 82.
↑  ביקור הנציב בעמק חפר ובנתניה, הארץ, 16 ביוני 1935
↑  במרי שיח, דבר, 18 בפברואר 1936
↑  אכן גם זו מלחמה,  הירדן, 7 בפברואר 1936
ב. אליצדק, למה הם צועקים?,  הירדן, 21 בפברואר 1936
↑  הנציב הטוב שלהם, המשקיף, 13 במאי 1943
↑  ההודעה הממשלתית, דואר היום, 3 בדצמבר 1934
↑  י. ארצישראלי, סיר ארטור גרינפיל ווקופ,  הירדן, 4 במרץ 1938
↑  אב"א אחימאיר, המשפט - פרשת רצח ארלוזורוב, רמת גן: הוועד להוצאת כתבי אחימאיר, 1968. עמ' 154.
↑  אב"א אחימאיר, המשפט - פרשת רצח ארלוזורוב, רמת גן: הוועד להוצאת כתבי אחימאיר, 1968. עמ' 113.
↑  דוד בן-גוריון, מכוח מתגונן לגרעין צבא כובש, דבר, 18 בספטמבר 1963
↑  דעתו של "נייר איסט" נוחה עליו, דבר, 31 ביולי 1931
↑  אוי להם מיוצרם, אוי להם מיצרם, דבר, 3 בפברואר 1938
↑  Lawrence Davidson, America's Palestine: popular and official perceptions, page 109
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007299466105171  BnF: cb16721918d (data)  GND: 133793729  ISNI: 0000 0003 7972 5655  LCCN: no2013022499  SNAC: w67n0rd1  VIAF: 258596490   WorldCat (עם VIAF): 258596490 
ארתור ווקופ במהלך טקס בתחנת הניסויים החקלאיים ברחובות (מכון וולקני) ב-1935, עוד בתמונה ארתור רופין, חיים ויצמן ויצחק וולקני
אבן היסוד של יריד המזרח, שהניח ווקופ בשנת ה'תרצ"ג, מוצגת בנמל תל אביב
סביל ווקופ מול תחנת הרכבת הישנה בירושלים
סנטה קלאוס

אדם בתלבושת סנטה קלאוס מסורתית, ארצות הברית, 2006
סנטה קלאוס הוא דמות בדיונית המקושרת לחג המולד, המבוססת על מסורת שהביאו לארצות הברית מתיישבים מהולנד. תפקידו של סנטה קלאוס לפקוד את בתי הילדים הטובים, להביא להם מתנות ולהגשים משאלות.
היסטוריה

הדמות במשמעותה הנוכחית קיימת מסוף המאה ה-19. סנטה קלאוס התגלגל לאמריקה דרך דמותו האגדית של סינטרקלאס (Sinterklaas), שהובאה על ידי המתיישבים הראשונים מהולנד לניו אמסטרדם, שהיא ניו יורק של היום. בהמשך היא הופצה ברחבי ארצות הברית של אמריקה, ובהמשך בעולם כולו.
הדימוי המודרני של סנטה קלאוס הוא של אדם גדול ועליז בחליפה אדומה-לבנה. קיימת אגדה אורבנית שחברת קוקה-קולה המציאה את העיצוב הזה, אך הוא היה הסטנדרט הרבה לפני שהחברה השתמשה בו בפרסומות שלה. לפי המסורת, מדובר בזקן חביב וטוב לב, המגיע מחבל לפלנד שבצפון פנוסקנדיה, ומסתובב ברחבי העולם על גבי מזחלת רתומה לאיילים מעופפים.
בארצות שונות מכונה סנטה קלאוס בשמות שונים, כגון "אבא חג המולד" (קוויבק ואירלנד), איש חג המולד (גרמניה) בארצות הלטיניות ואצל הערבים הנוצרים מכונה "פפה נואל".
בתרבות

בתרבות קיימים ייצוגים שונים לסנטה קלאוס. נעשו סרטים, לרוב לילדים ונוער, על מאורעות מיוחדים שהתרחשו בחג המולד ובהם הוצגה דמותו של סנטה קלאוס. סרטים לדוגמה הם רכבת לקוטב, הסיוט שלפני חג המולד, עידן הקרח: חוגגים בגדול ועוד.
קיימת מסורת בה מבוגרים מתחפשים לסנטה קלאוס לקראת החג לצורך שעשוע ילדים. בובות של סנטה קלאוס מקשטות את הבית בחג.
מקבילות בעולם

סינטרקלאס: משמעות השם "סינטרקלאס" בהולנדית היא "ניקולאס הקדוש" (סיינט ניקולאס), שהיה בישוף באסיה הקטנה, הוכרז כקדוש על ידי הכנסייה הנוצרית וכפטרונם של הילדים, וב-1087 הועברו שרידיו לעיר בארי.
דד מורוז: במדינות ברית המועצות לשעבר קיימת דמות בעלת מאפיינים דומים, המכונה "סבא כפור" המלווה ב"סנגורוצ'קה", דמות זו היא חדשה, והיא מקושרת עם חג הנובי גוד יותר מאשר עם חג המולד.
במדינות סקנדינביה נהוג לתאר את סנטה קלאוס בלבוש כחול, בדומה לדד מורוז.
ראו גם

רודולף אדום האף
שדון חג המולד
הכפר של סנטה קלאוס