stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
צוללן פסיפי
אקולוגיה > תזונה

הוא בעל רגליים גדולות המצויות באחורי גופו והוא נע ביבשה באופן מגושם. הוא גם מעופף חלש אך יודע לשחות וצלול ביעילות, מה שנתן לו את שמו. הוא ניזון מתחת למים מדגים, רכיכות ויצורי ים דומים. לעיתים הוא ידוג בחבורות הרודפות יחד אחרי להקות דגים, צוללות תחתן ומאלצות את הדגים מעלה כלפי פני הים. באופן כללי הוא נצפה משחר אחר מזון קרוב יותר לחוף מאשר מיני צוללן אחרים.
סטטוס

גודל אוכלוסיית הצוללנים הפסיפים מוערך בכ-930,000–1,600,000 פרטים בוגרים, האוכלוסייה מוערכת כיום במגמת עלייה, ומתפרסת על פני טווח רחב ביותר של כ-15,700,000 קמ"ר; בשל כך מוגדר המין המצב שימור ללא חשש על-ידי הרשימה האדומה של IUCN.
מאמצי השימור הנוכחיים מתמקדים סביב ניטור אוכלוסיית הצוללנים ומעקב אחר אוכלוסיות והתנהגויות קינון. מחקר מעמיק שנערך לאחרונה על אוכלוסיית הצוללנים הפסיפים במערב אלסקה הארקטית מצא שאוכלוסיית הצוללנים שם גדולה למעשה פי 1.5–2.0~ בערך ממה שנחשב בקבות מעקבים אוויריים קודמים. המחקר הצביע על פלישה פוטנציאלית לשמורת הנפט הלאומית באלסקה (NPRA), אחד משטחי הגידול העיקריים של הצוללנים הפסיפים, על-ידי חברות גז טבעי ונפט כאיום פוטנציאלי על הצוללנים הפסיפים.
מזהם סביבתי המזיק במיוחד לאוכלוסיית הצוללנים הפסיפים הוא מתכות כבדות כמו כספית, שניתן לראות בבית הגידול שלהם כתוצאה מכרייה באזורים בהם הצוללנים הפסיפים נודדים וצדים. הוכח כי רמות גבוהות של כספית בסביבה מהוות סיכון בריאותי משמעותי לאוכלי דגים כמו הצוללנים הפסיפים. כספית נלקחת על ידי דגים קטנים המהווים מקור מזון עיקרי בתזונת הצוללן. כאשר צוללן אוכל את הדג הוא ישלב את הכספית מהדג בגופו, מה שעלול לגרום להשפעות בריאותיות שליליות.
בנוסף, הוכח שלכידות וביקורים בקן על-ידי חוקרים עשויים להיות בעלי השפעה משמעותית על שיעורי ההישרדות בקיני הצוללנים הפסיפים. כאשר החוקרים לוכדים צוללנים פסיפים בזמן הקינון או הדגירה על הביצים, ללא קשר למידת הקרבה שלהם לקן עצמו בזמן הלכידה, שיעורי ההישרדות של הדור הבא יורדים. סביר להניח שהדבר נובע מהעובדה שהצוללנים הפסיפים מקננים בחלק מבודד של מערב אלסקה והם אינם רגילים בדרך כלל לאינטראקציה אנושית מכל צורה שהיא. שיעור ההישרדות המופחת של צאצאיו של הצוללן כאשר הורה נלכד או בעקבות ביקור בקן מצביע על כך שהאוכלוסייה עלולה להתמודד עם השלכות חמורות מחדירת מגע אנושי.
קיימים גם דיווחים על צוללנים פסיפים הבולעים פלסטיק מזוהם, בעיה שהופכת למדאיגה יותר ויותר בקרב עופות ים בקנדה וברחבי העולם. למרבה המזל, התנהגות הציד התת-ימית של הצוללנים משאירה אותם בסיכון נמוך יחסית למוות מצריכת פלסטיק, שכן רוב הפסולת המזוהמת הקיימת צפה על פני המים.
גלריה

בלבוש חיזור, אלסקה
פרט בלבוש חורף שנצפה בדרום ויילס
ממריא, צולם בסן פרנסיסקו
פרטים מתים בחוף בקליפורניה
להקה בחורף באלסקה
אפרוח של צוללן פסיפי
לקריאה נוספת

לראשונה בישראל: צוללן פסיפי, שהגיע מאלסקה, תועד באילת, באתר ynet, 31 בדצמבר 2023
תיעוד ראשון בישראל: צוללן פסיפי, אורח מאלסקה, הגיע לבקר באילת, באתר וואלה, 31 בדצמבר 2023
הצוללן הפסיפי: האורח מאלסקה שתועד בפעם הראשונה באילת, באתר החברה להגנת הטבע, 1 בינואר 2024
ד"ר יואב פרלמן, הלון בלגון: שוב... אילת מספקת את הסחורה עם צוללן פציפי! לא פחות, באתר הצפרות הישראלי, מחברת הנדירים, 3 בינואר 2024
נועם וייס, מעל ומתחת למים: צוללן פציפי ראשון לישראל באילת, באתר הצפרות הישראלי, מחברת הנדירים, 18 בינואר 2024
הערות שוליים

↑  צוללן פסיפי באתר הרשימה האדומה של IUCN
↑  אוריאל לוי, ‏שחיית פרידה מ-2023: עוף מאלסקה ודולפין מהודו נפגשו בארץ, באתר דבר העובדים בארץ ישראל, 1 בינואר 2024
↑  Johnsgard, Paul A. (1987). Diving Birds of North America. University of Nevada–Lincoln. ISBN 0-8032-2566-0.
↑  Jobling, James A (2010). The Helm Dictionary of Scientific Bird Names. London: Christopher Helm. p. 288. ISBN 978-1-4081-2501-4.
↑  Sprengelmeyer, Quentin D. (2014). A phylogenetic reevaluation of the genus Gavia (Aves: Gaviiformes) using next-generation sequencing (Master of Science). Northern Michigan University.
↑   (2011).
↑  "Online bird guide, bird ID help, life history, bird sounds from Cornell". All About Birds (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2020-10-06.
↑  Pacific Diver sightings, tarsiger.com
↑  Hauber, Mark E. (1 באוגוסט 2014). The Book of Eggs: A Life-Size Guide to the Eggs of Six Hundred of the World's Bird Species. Chicago: University of Chicago Press. p. 54. ISBN 978-0-226-05781-1. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  Hauber, Mark E. (1 באוגוסט 2014). The Book of Eggs: A Life-Size Guide to the Eggs of Six Hundred of the World's Bird Species. Chicago: University of Chicago Press. p. 54. ISBN 978-0-226-05781-1. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  Hauber, Mark E. (1 באוגוסט 2014). The Book of Eggs: A Life-Size Guide to the Eggs of Six Hundred of the World's Bird Species. Chicago: University of Chicago Press. p. 54. ISBN 978-0-226-05781-1. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  Bull, John L.; Farrand, Jr., John (1994). The National Audubon Society Field Guide to North American Birds: Eastern region (2 ed.). Knopf. pp. 338–339. ISBN 978-0-679-42852-7.
↑  "The IUCN Red List of Threatened Species". IUCN Red List of Threatened Species. נבדק ב-2020-10-06.
↑  Pacific Loon (Gavia pacifica) - BirdLife species factsheet, datazone.birdlife.org
↑  Schmidt, Joshua H.; Flamme, Melanie J.; Walker, Johann (2014). "Habitat use and population status of Yellow-billed and Pacific loons in western Alaska, USA". The Condor. 116 (3): 483–492. doi:10.1650/CONDOR-14-28.1. ISSN 0010-5422. JSTOR 90008469. S2CID 84904494.
↑  Jackson, Allyson; Evers, David C.; Eagles-Smith, Collin A.; Ackerman, Joshua T.; Willacker, James J.; Elliott, John E.; Lepak, Jesse M.; Vander Pol, Stacy S.; Bryan, Colleen E. (באוקטובר 2016). "Mercury risk to avian piscivores across western United States and Canada". Science of the Total Environment (באנגלית). 568: 685–696. Bibcode:2016ScTEn.568..685J. doi:10.1016/j.scitotenv.2016.02.197. PMC 5461577. PMID 26996522. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  Uher-Koch, Brian D; Wright, Kenneth G; Schmutz, Joel A (2019-02-01). "The influence of chick production on territory retention in Arctic-breeding Pacific and Yellow-billed loons". The Condor (באנגלית). 121 (1): duy021. doi:10.1093/condor/duy021. ISSN 0010-5422. S2CID 198160438.
↑  Provencher, Jennifer F.; Bond, Alexander L.; Mallory, Mark L. (במרץ 2015). "Marine birds and plastic debris in Canada: a national synthesis and a way forward". Environmental Reviews. 23 (1): 1–13. doi:10.1139/er-2014-0039. ISSN 1181-8700. {{cite journal}}:  (עזרה)
יסעור גמדי

| יסעור גמדי |
| --- | --- |
 יסעור גמדי מול חופי צפון קרוליינה
מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: יסעוראים
משפחה:: יסעוריים
סוג:: יסעור
מין:: יסעור גמדי
שם מדעי
 Puffinus lherminieri ‏לסון, 1839
תחום תפוצה
 מפת תפוצה של יסעור גמדי (מהענף lherminieri בלבד)

יַסְעוּר גַּמָּדִי (שם מדעי: Puffinus lherminieri) הוא מין של עוף ים טרופי נפוץ ממשפחת היסעוריים. מין זה מהווה חלק מקופמלקס טקסונים מורכב הנתון לשינויים תכופים, וחלק מתת-המינים זוכים אצל חלק מהמחברים למעמד של מין נפרד.
בישראל הוא מזדמן נדיר ביותר: התת-מין bailloni, שמופרד לעיתים למין אחר בתור Puffinus bailloni, נצפה פעמיים במפרץ אילת: האורניתולוג הדורם שיריחי צפה בו לראשונה בישראל ביוני 1992, ותצפית נוספת התרחשה במאי 1999. התת-מין P. I. persicus, המקבל יותר ויותר הכרה כמין עצמאי בתור Puffinus persicus "יסעור פרסי", נצפה שלוש פעמים: ב-1985 בנמל יפו, ב-1989 בחוף מעגן מיכאל, וב-2020 במפרץ אילת.
טקסונומיה ואטימולוגיה

Puffinus היא מילת השאלה נאו-לטינית המבוססת על המילה האנגלית "puffin" וגרסאותיה, שהתייחסה לבשר המיושן של שומן האפרוח של היסעור אטלנטי, שנחשב בעבר למעדן. שם המין הספציפי "lherminieri" מנציח את חוקר הטבע הצרפתי פליקס לואי ל'הרמינייה (אנ').
אוכלוסיות מסוימות ידועות באופן שונה תחת שמות שונים; כמה מהן נחשבות למינים נפרדים על-ידי מחברים שונים.
תיאור

אורכו של היסעור הגמדי בממוצע 30 ס"מ, כמחצית מגודלו של יסעור שחור-כיפה, ומשקלו בממוצע כ-170 גרם. ישנה שונות מסוימת בין האוכלוסיות, וטווחי הגודל והמשקל הנורמלים הם כ-30–33 ס"מ וכ-150–230 גרם בהתאמה. מוטת הכנפיים היא 64–72 ס"מ, אורך הזנב הוא בסביבות 8.5 ס"מ אורך המקור כ-3 ס"מ, ואורך השרשכף בסביבות 4 ס"מ. במראהו הכללי, מדובר ביסעור קטן, כהה מלמעלה ובהיר מלמטה וקשה להבדילו מקרוביו במבט ראשון.
החלקים העליונים, אברות הזנב, וסוככות הזנב בצבע חום-שחור, כמו גם קצות אברות התעופה, ולפעמים גם כלל הניצוי. שאר החלקים התחתונים לבנים, וכך גם הראש מתחת לקו העיניים. הקשתית כהה, כפות הרגליים בגוון ורדרד עמום וכהה עם ציפורניים שחורות, והמקור אפור, כהה יותר לקראת קצה, ובעל גוון ורדרד.
הזוויגים נראים דומים. לפרטים שאינם בוגרים אין ניצוי מובחן, בעוד שהגוזלים מכוסים בנוצות פלומה, אפורות מלמעלה עם צבע לבנבן בבטן.
תיאור > מינים דומים

ניתן לבלבל בין היסעור הגמדי לבין היסעור האטלנטי, שיש לו סוככות תת-זנב לבנות ובהשוואה אליו מקור ארוך יותר. מינים אחרים בעלי מראה דומה הם בדרך כלל אלופטריים לחלוטין, אם כי היסעורים הקטנים הסאב-אנטארקטיים עשויים לשוטט מדי פעם לאזורים שבהם בדרך כלל נמצא היסעור הגמדי. ליסעור הקטן יש יותר צבע לבן על הפנים ובכנף, מקור קטן יותר וכפות רגליים כחולות-אפורות.
תיאור > קולות

הקריאות המצייצות והמיללות שלו נשמעות לעיתים קרובות רק בלילה במושבות הקינון.
תפוצה ואקולוגיה

אם לא מתייחסים אליו כאל מספר מינים נפרדים, תפוצת היסעור הגמדי מתפרשת על פני האוקיינוס ההודי צפונה לים הערבי, לאורך צפון-מערב ומרכז האוקיינוס השקט, בקריביים ובחלקים ממזרח האוקיינוס האטלנטי. זהו מין של מים טרופיים; רק חלק מאוכלוסיות האוקיינוס האטלנטי והאחת מאיי אוגאסווארה מופיעים צפונה יותר. בשונה מהיסעורים הגדולים יותר, יסעורים גמדיים בוגרים אינם משוטטים הרבה או נודדים למרחקים, על-אף שפרטים צעירים עושים זאת לפני עונת הקינון, ויסעורים ממערב האוקיינוס ההודי מתאספים לעיתים במספרים גדולים באזור עליית מי העומק בים הערבי.
מין זה סתגלן בהתייחס לבית הגידול הימי המועדף עליו. ניתן למצוא אותו במי ים פתוח, רחוק מהחוף וקרוב ליבשה. הוא צד במגוון שיטות, בעיקר צלילה מתוך מעוף, צלילה אל המים משחייה, ואיסוף מזון שאורכו פחות מאורך מקור מתחת למים תוך כדי "תיפוף" ברגליים,  כאילו הוא צועד על פני הגלים. הוא אוכל דגים קטנים, דיונונים וסרטנים פלנקטוניים. בשונה מיסעורים אחרים, הוא מרבה לעקוב אחר ספינות, אם כי הוא עשוי להתקרב אל סירות דיג קטנות. הוא גם נצפה לפעמים כחלק מלהקות מעורבות המשחרות אחר מזון.
זהו מין המקנן במושבות. הוא בונה את קינו במחילות קטנות, בנקיקים בסלעים ובמורדות חשופים באטולים ובאיונים סלעיים. עונת הקינון משתנה בהתאם למיקום ותת-המין, אך פרטיה המדויקים לא נחקרו היטב. התטולה מכילה ביצה לבנה יחידה (מידות של 52.5 על 36.2 מ"מ ומשקל של 37 גרם נדגמו מביצה בגודל ממוצע), ושני ההורים משתתפים בדגירה עליה, כשכל אחד מהם דוגר לתקופות של 2 עד 10 ימים עד בקיעת הביצה לאחר תקופת דגירה של 49–51 ימים. הדגירה על הגוזל נמשכת בין חצי שבוע עד שבוע, לאחר מכן ההורים ישאירו אותו יותר ויותר לבד במחילת הקן ויבלו את רוב זמנם בחיפוש אחר מזון והאכלת צאצאם הרעב, המשמין מאוד בתקופה זו. משך הזמן מהבקיעה ועד לפריחה מהקן הוא 62–75 ימים. ליסעורים הגמדיים לוקח בערך 8 שנים להגיע לגיל הרבייה. כאופייני ליסעוראים, הם מאריכים ימים ביחס לגודלם. פרט אחד שטובע כבוגר עדיין היה בחיים 11 שנים מאוחר יותר. קרוב לוודאי שהיה בן למעלה מ-15 באותה תקופה.
בעוד שחלק מהאוכלוסיות הקטנות מאוימות, המין בכללותו (במובן הנוכחי, כלומר לא מפוצל) אינו נחשב למאויים באופן גלובלי.
סיסטמטיקה

היסעורים הגמדיים שייכים לקבוצת ה-Puffinus sensu stricto המורכבת מיסעורים בינוניים וקטנים, הקשורה לסוג יסעור קורי (Calonectris). הטקסונומיה של מין זה מבלבלת ביותר. לעיתים הוא נחשב לתת-מין של P. assimilis (יסעור קטן), אך ככל הנראה אין המינים קשורים כל כך. ככל הנראה היסעור הגמדי שייך לענף לא פתור, הכולל גם מינים כמו היסעור הקטן, היסעור האטלנטי (P. puffinus) או יסעור שחור-שת (שם לא רשמי, P. opisthomelas).
המין P. heinrothi נחשב לפעמים לתת-מין של היסעור הגמדי או של היסעור הקטן. למרות שסביר להניח שהוא חבר נוסף בקבוצה לעיל, מערכות היחסים האמיתיות שלה נותרות לא ברורות בשל היעדר דגימות.
ליסעור הגמדי עצמו יש כ-10 תת-מינים. כמה מהם הוצעו בשלב זה או אחר להוות מינים נפרדים. לדוגמה, אוכלוסיית איי גאלפגוס התבררה כמין מאוד מובחן, יסעור הגלאפגוס (שם לא רשמי, P. subalaris); ככל הנראה היא קשורה ל-P. nativitatis ויחד איתו מהווה שושלת עתיקה ללא קרובי משפחה אחרים בסוג. טקסונים אחרים הוקצו בתחילה ליסעור הקטן ולאחר מכן הועברו לגמדי.
ניתוח של נתוני רצף ציטוכרום b של mtDNA - על-אף שהוא בעל ערך מוגבל במקצת אצל היסעוראים - מצביע על כך שניתן להבחין לפחות בשלושה ענפים עיקריים:
סיסטמטיקה > הענף lherminieri (האוקיינוס האטלנטי, הקריביים)

Puffinus lherminieri lherminieri (לסון, 1839) - מקנן ברחבי האיים הקריביים, באיי בהאמה ובעבר גם בברמודה. טווח תפוצתו נע ברחבי האיים הקריביים וצפונה לחוף האוקיינוס האטלנטי של צפון אמריקה עד לדרום קנדה, כאשר פרטים משוטטים בודדים תועדו בצפון-מזרח קנדה. מושבת קינון קטנה שנמצאה בשנת 1993 באיי איטטיהיה ליד וילה וליה (אספריטו סאנטו, ברזיל) שייכת כנראה גם היא לתת-מין זה. כולל loyemilleri.
P. baroli (בונפרטה, 1857) - מקנן באיים האזוריים והקנריים (מזרח האוקיינוס האטלנטי); תפוצתו משתרעת לאורך כל מזרח האוקיינוס האטלנטי סביב (אך בעיקר מצפון) לאזור הטרופי של חוג הסרטן.
P. boydi (מת'יוס, 1912) - מקנן באיי כף ורדה (מזרח האוקיינוס האטלנטי); תפוצתו משתרעת לאורך כל מזרח האוקיינוס האטלנטי סביב (אך בעיקר מדרום) לאזור הטרופי של חוג הסרטן.
השניים הראשונים בעלי יותר צבע לבן על הפנים ובעלי כפות רגליים כחלחלות כמו היסעורים הקטנים, שתחתם סווגו בעבר. טקסונומים רבים מחשיבים את P. boydi וגם P. baroli כמינים שונים, כתלות אם הבדלים ביוגאוגרפיים והמורפולוגיים או הדמיון הגנטי נחשבים למשמעותיים יותר, ואילו שושלות אחרות נחשבות לנבדלות מ-P. lherminieri בטיפולים שונים. היסעורים מדרום הקריביים הופרדו כ-P. l. loyemilleri, אך אינם נבדלים חיצונית.
סיסטמטיקה > הענף persicus (מערב האוקיינוס ההודי)

"יסעור פרסי", Puffinus lherminieri persicus (הום, 1837) - מקנן באיי ח'וריה מורייה (הים הערבי). תפוצתו משתרעת על פני הים הערבי.
P. l. temptator (לואט והרמנס, 1985) - מקנן באי מוהלי (קומורו). תחום תפוצתו נמצא במערב האוקיינוס ההודי סביב הקצה הצפוני של מדגסקר.
אלה יוצרים ענף מובהק נוסף כפי שנראה על-פי רצפי mtDNA, ומוצעים מזה זמן מה כמין נפרד, יסעור פרסי (P. persicus). מהנתונים המולקולריים בלבד, הצעה זו נראית מוצדקת למדי; אבל התפוצות של שני הטקסונים מרוחקות למדי זו מזו, ומופרדות על-ידי אוכלוסיות של הענף השלישי. ברור למדי שעל בסיס נתונים סותרים כמו הקיימים כיום, לא ניתן לקבל החלטה לגבי המצב הטקסונומי של אוכלוסיות אלו. ייתכן שהן יוצרות מין נבדל המופרד מהענף השלישי על-ידי מחזורי קינון שונים, כפי שידוע מיסעורים אחרים. הם נבדלים באופן פנוטיפי, עם מקור ארוך יותר, שת כהה, וצבע כהה נרחב יותר על הכנף, כולל כתמים מסוימים באזור שלבן בדרך-כלל.
אם P. bailloni מתקבל כמין מובחן אך P. persicus לא, אזי הקבוצה האחרונה תצטרך להיכלל ב-P. bailloni.
סיסטמטיקה > הענף bailloni (האוקיינוס ההודי והשקט)

"יסעור טרופי", Puffinus lherminieri bailloni (בונפרטה, 1857) - מקנן באיי מסקרין (מערב האוקיינוס ההודי); תפוצתו משתרעת לאורך כל דרום-מערב האוקיינוס ההודי מצפון לאזור הטרופי של מזל גדי, ופרטים משוטטים הנראים ליד דרום אפריקה שייכים כנראה לתת-מין זה. כולל atrodorsalis.
P. l. dichrous (פינץ' והארטלאוב, 1867) - מקנן ברחבי מרכז פולינזיה ואולי גם מלנזיה (האוקיינוס השקט) והאוקיינוס ההודי המערבי עד לים הערבי; תפוצתו משתרעת לאורך מערב האוקיינוס ההודי מסביב לקו המשווה, ובאזור מרכז האוקיינוס השקט מאזור קו המשווה ועד לאזור הטרופי של מזל גדי. כולל colstoni, nicolae, polynesiae ואולי gunax. פרטים משוטטים שנראו ליד חופי אוסטרליה יכולים להיות שייכים ל-dichrous או gunax (אם תקפים), בעוד נוודים שתועדו מגואם ורוטה (איי מריאנה) עשויים להיות dichrous או bannermani.
קבוצה זו היא המבלבלת מכולן. תת-המין dichrous מופיע בשני אזורים שנראים כמופרדים על ידי כל אינדונזיה והמים המקיפים אותה. תת-האוכלוסייה של האוקיינוס השקט כוללת את תת-המינים המוצעים polynesiae (טאו, סמואה האמריקאית) ואולי gunax, בעוד שתת-האוכלוסייה המופרדת גאוגרפית של האוקיינוס ההודי מכילה את היסעורים שהופרדו בעבר כ-nicolae (צפון-מערב האוקיינוס ההודי, מאלדברה ועד האיים המלדיביים) ו-colstoni (אלדברה, הים הערבי).
נראה שאין הבדלים גנטיים או מורפולוגיים משמעותיים בין היסעורים האלו, וזה די מדהים בהתחשב בכך שתת-האוכלוסיות של האוקיינוס השקט והאוקיינוס ההודי היו מבודדות במשך זמן רב למדי, ושלא פחות משלושה תת-מינים מובחנים באופן חד-משמעי (bailloni, persicus ו-temptator) מצויים בטווח התפוצה של dichrous מהאוקיינוס ההודי. מצד שני, המין המוצע P. atrodorsalis אינו ניתן להפרדה מורפולוגית וגנטית מ-bailloni.
ברור שפועל מנגנון כלשהו החוסם את זרימת הגנים, אך מה הוא בדיוק טרם הוברר - אם כי כפי שצוין לעיל, עונות קינון נפרדות נראות הנחה סבירה ונתמכות באופן טנטטיבי על ידי נתוני השטח הזמינים. בנוסף, לא ברור לגמרי מדוע מנגנון כזה צריך לחול בטווח התפוצה הצפון-מערבי של האוקיינוס ההודי המצומצם למדי וההומוגני מבחינה אקולוגית, אך לא בטווח המגוון יותר מבחינה אקולוגית והרחב בהרבה של dichrous.
על אף הבעיות הבלתי פתורות הללו, ענף זה - אולי כולל את הקודם - הוצע להוות מין נפרד, "יסעור טרופי" או Puffinus bailloni.
סיסטמטיקה > לא נקבע

Puffinus lherminieri bannermani (מת'יוס ואירדייל, 1915) - מקנן באיי בונין (צפון-מערב האוקיינוס השקט); תפוצתו מתפרשת ברחבי צפון-מערב האוקיינוס השקט ממימי יפן ועד לאזור קו המשווה. פרטים משוטטים שתועדו בגואם ורוטה (איי מריאנה) עשויים להיות dichrous או bannermani.
P. l. gunax (מת'יוס, 1930) - מקנן באיי בנקס של ונואטו (דרום-מערב האוקיינוס השקט); תפוצתו משתרעת לאורך כל מערב האוקיינוס השקט בין אזור קו המשווה לאזור הטרופי של מזל גדי. יכול להיות שייך ל-dichrous; פרטים משוטטים שנצפו ליד חופי אוסטרליה יכולים להיות שייכים לכל אחד מהטקסונים לעיל.
לא ניתן היה לכלול את הטקסונים הללו במחקרים העדכניים ביותר בשל חוסר במידע. המקרה של gunax נראה פשוט למדי: עד כמה שניתן לומר זאת בהיעדר נתונים חדשים, הוא שייך לענף של bailloni או כתת-מין מובהק; או, יותר סביר, כ-dichrous.
המקרה של bannmani המובהק יותר, שטווח תפוצתו פאראפטרי לזה של dichrous באוקיינוס השקט, מסובך יותר. הוצע מזה זמן מה שיש להתייחס אליו כאל מין נפרד, P. bannermani. בהיעדר נתונים עדכניים יותר לחקור טענה זו, מעמדו הטקסונומי ממשיך להיות בלתי פתור, אך ככל הנראה הוא לכל הפחות תת-מין מובהק בענף bailloni.
לקריאה נוספת

נועם וייס, איך מזהים יסעור פרסי? יסעור פרסי במפרץ אילת - תצפית שלישית לישראל. מחברת הנדירים, אתר הצפרות הישראלי, 27 באוקטובר 2020
ביאורים

↑  פאראפטרי הוא מונח ביוגאוגרפי המשמש לתיאור הקשר בין בעלי חיים שאין חפיפה משמעותית בתחום תפוצתם, אך הם סמוכים זה לזה. לכל היותר קיים פס חפיפה צר
הערות שוליים

↑  יסעור גמדי באתר הרשימה האדומה של IUCN
↑  דרור נואה, יסעור גמדי, Puffinus lherminieri, באתר מרכז הצפרות הישראלי
↑  Birds of Israel - The Database, www.israbirding.com
1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 13 14 15 16 17 18  Carboneras (1992)
1 2 3 4  Efe & Musso (2001)
↑  The colony found off southern Brazil in 1993 was recorded to incubate in August; the young had left the nests in December (Efe & Musso, 2001).
↑  BLI (2008)
↑  Austin (1996), Heidrich et al. (1998), Austin et al. (2001).
1 2 3 4  Austin et al. (2004)
↑  Austin (1996), Austin et al. (2004)
↑  Rheindt & Austin (2005)
↑  Austin (1996), Heidrich et al. (1998)
1 2  Wiles et al. (2000)
↑  E.g.
יסעור גמדי במגדיר קרוסלי
יסעור גמדי ממריא מפני הים
Puffinus lherminieri persicus; "יסעור פרסי"
Puffinus lherminieri bailloni מהאי ראוניון.
Ioctl

במחשוב, ioctl (קיצור של input/output control - בקרת קלט/פלט) היא קריאת מערכת ייעודית להתקן חומרה מסוים, או לצורך פעולות אחרות שלא ניתן לייצר באמצעות קריאות רגילות. לקריאה נוסף קוד בקשה כפרמטר, והפעולה אותה מבצעת קריאת המערכת תלויה בקוד הבקשה. קודי בקשה הם לרוב ספציפיים להתקן חומרה מסוים: כך לדוגמה, מנהל התקן (דרייבר) של כונן תקליטורים יכול להורות למכשיר פיזי להוציא דיסק על ידי קריאה ל-ioctl עם קוד הבקשה המתאים לשם כך. לעיתים נעשה שימוש בקודי בקשה שאינם תלויי מכשיר כדי להעניק למרחב המשתמש גישה לפונקציות ליבה המשמשות רק את תוכנת מערכת הליבה או נמצאות עדיין עדיין בפיתוח.
פקודת ioctl הופיעה לראשונה בגרסה 7 של יוניקס תחת שם זה. הפקודה נתמכת על ידי רוב מערכות יוניקס ודמויות יוניקס, כולל Linux ו-macOS, אם כי קודי הבקשה הזמינים שונים ממערכת למערכת. Microsoft Windows מספקת פונקציה דומה, בשם " DeviceIoControl ", בממשק ה-Win32 שלה.
רקע

ניתן לחלק מערכות הפעלה קונבנציונליות לשתי שכבות, מרחב משתמש ואת הקרנל (ליבה) . קוד יישום, למשל, עורך טקסט, שוכן במרחב המשתמש, ואילו ניהול משאבי המערכת (למשל, הזיכרון והמעבד) נמצאים בליבה. קוד ליבה מטפל במשאבים רגישים ומיישם את מחסומי האבטחה והאמינות בין יישומים משום כך, יישומי מרחב המשתמש מנועים על ידי מערכת ההפעלה מלגשת ישירות למשאבי הליבה.
יישומי מרחב המשתמשים בדרך כלל מבקשים בקשות מהליבה באמצעות קריאות מערכת, שהקוד שלהן נמצא בליבה. סוג קריאת מערכת בדרך כלל מקושר לאינדקס. כך לדוגמה, פקודת exit עשויה להיות קריאת מערכת מספר 1, ופקודת write עשויה להיות ממוספרת באינדקס 4. בדרך זו, מערכות הפעלה רגילות מספקות בדרך כלל כמה מאות אפשרויות לקריאות מערכת למרחב המשתמש.
למרות התכנון היעיל של הגישה למשאבי ליבה סטנדרטיים, לעיתים קריאות מערכת אינן מתאימות לגישה לציוד היקפי של חומרה לא סטנדרטית. רוב החומרה ההיקפית (המכונה התקנים) ניתנת לגישה רק מהליבה. עם זאת, ייתכן שקוד המשתמש דווקא יצטרך לתקשר ישירות עם ההתקנים. מערכות הפעלה מודרניות תומכות במכשירים מגוונים, שרבים מהם מציעים אוסף גדול של התקנים. חלק מהתקנים אלו לא נוצרו עדיין בזמן תכנון הקרנל, או שלא מומשה להם קריאת מערכת ייעודית מסיבה אחרת.
כדי לפתור בעיה זו, הקרנל מתוכנן כך שיהיה ניתן להרחבה, ועשוי לקבל מודול נוסף הנקרא "מנהל התקן" אשר פועל במרחב הליבה ויכול לפנות ישירות להתקן. ioctl הוא קריאת מערכת אחת שבאמצעותה מרחב המשתמש רשאי לתקשר עם מנהלי התקנים. הליבה יכולה לאפשר למרחב המשתמש לגשת למנהל התקן מבלי לדעת דבר על ההתקנים הנתמכים על ידי המכשיר, וללא צורך באוסף גדול של קריאות מערכת.
שימושים > קינפוג התקן חומרה

שימוש נפוץ ב-ioctl הוא בקרת התקני חומרה.
לדוגמה, במערכות Win32, קריאות ioctl יכולות לתקשר עם התקני USB, או לקבל מידע על התקני אחסון זמינים.
שימושים > טרמינלים

אחד השימושים בקריאות ioctl הוא שליטה בפסאודו-טרמינלים, אשר הנשלטים ומקונפגים כאילו היו התקני חומרה, בעזרת קריאות ioctl.
שימושים > הרחבות ליבה

כאשר יישומים צריכים להרחיב את הליבה, למשל כדי להאיץ את עיבוד הרשת, ioctl מספק דרך נוחה לגשר בין קוד מרחב המשתמש לתוספי ליבה. תוספי ליבה יכולים לספק מיקום במערכת הקבצים שדרכו מספר קריאות ioctl יכולות להשלח ולתכנת את התוסף מבלי להוסיף קריאות מערכת.
יישומים > יוניקס

קריאת ioctl הופיעה לראשונה בגרסה 7 של יוניקס, stty ששונה לשם. קריאת ioctl מקבלת כפרמטרים :
הפנייה לקובץ פתוח.
מספר קוד בקשה.
ערך שלם המשמש כאינדקס או מצביע לנתוני קלט, פלט או שניהם - קלט ופלט.
הליבה בדרך כלל שולחת ioctl ישירות אל מנהל ההתקן, המפענח את מספר הבקשה והנתונים.
לחלק ממערכות יוניקס, כולל לינוקס, יש מוסכמות המקודדות בתוך מספר הבקשה את גודל הנתונים שיש להעביר למנהל ההתקן, כיוון העברת הנתונים וזהות מנהל ההתקן המיישם את הבקשה. בין אם מתקיימת מוסכמה כזו ובין אם לאו, הליבה ומנהל ההתקן משתפים פעולה כדי לספק קוד שגיאה אחיד ליישום.
יישומים > Win32

מערכת DeviceIoControl המקבילה ל-ioctl ב-Win32 מעבירה כפרמטרים:
הפנייה לאובייקט פתוח
מספר קוד בקשה ("קוד הבקרה")
חוצץ לפרמטרי קלט
גודל חוצץ הקלט
חוצץ לתוצאות הפלט
גודל חוצץ הפלט
"OVERLAPPED", אובייקט המיועד למקרה בו נעשה שימוש בקלט/פלט חופפים .
ישנם 4 מצבי פעולה מוגדרים, המשפיעים על אבטחת מנהל ההתקן -
METHOD_IN_DIRECT : אימות אפשרות הקריאה מהחוצץ במצב משתמש.
METHOD_OUT_DIRECT אימות אפשרות הכתיבה לחוצץ במצב משתמש.
METHOD_NEITHER : כתובות וירטואליות מועברות למנהל ההתקן ללא מיפוי או אימות.
METHOD_BUFFERED : חוצצים משותפים בשליטת IO Manager משמשים להעברת נתונים ממצב משתמש וממנו.
חלופות > ממשקי קריאה אחרים

התקנים יכולים להיות מקושרים למרחב המשתמש על ידי קריאות מערכת נוספו, אם כי גישה זו אינה נפוצה. במערכות יוניקס, קיימים ממשקים נוספים בשימוש נפוץ, למשל fcntl (קיצור של "file control") ו - setsockopt (קיצור של "set socket option")
חלופות > Netlink

Netlink הוא מנגנון לתקשורת בין תהליכים (IPC), שנועד להיות יורש ל-ioctl ולספק גמישות רבה יותר.
לקריאה נוספת

וו. ריצ'רד סטיבנס,Advanced Programming in the UNIX Environment (Addison-Wesley, 1992, ISBN 0-201-56317-7), section 3.14.
פעולות כלליות של בקרת קלט/פלט במדריך המקוון של ספריית GNU C
"תיעוד DeviceIoControl ברשת המפתחים של Microsoft
Pastebin

Pastebin הוא סוג של יישום ווב שבו ניתן לאחסן טקסטים לטווח זמן מוגדר. סוג אתר זה הוא בשימוש בעיקר על ידי מתכנתים השומרים או מציגים פיסות קוד מקור, או מידע הגדרתי, אך בפועל כל אחד יכול לשתף בו טקסט. הרעיון שמאחורי אתרים מעין אלו הוא להפוך לנוח שיתוף ברשת של טקסטים. מנהלי לוחות הדבקה ואתרי Pastebin הם הכלים המאפשרים להעתיק תוכן טקסטואלי מהרמה המקומית, ולשתפו למיקום מרוחק באמצעות הרשת.
קיימים מספר רב של אתרים מסוג Pastebin כשלכל אחד קיימות תכונות ייחודיות העונות לצורכי קהל היעד המרכזי אליו הם פונות.
Pastebin.com

הוא אתר מסוג Pastebin שהושק ב-2002, ולאחר 8 שנות פעילות הגיע לכ-10 מיליון טקסטים "פעילים" שאינם ספאם או טקסטים שפג תוקפם. פחות משנה לאחר מכן צייצו בעלי אתר Pastebin.com שהם הגיעו ללמעלה מ-20 מיליון טקסטים פעילים.
בפברואר 2010 נמכרה Pastebin.com על ידי בעלה הראשון פאול דיקסון לג'רואן ויידר, יזם רשת הולנדי. מספר שבועות לאחר הרכש שידרג ויידר את האתר ומיתגו כ-V2.0. בתחילת 2011 גרסת V3.0 הופעלה באתר.
ביקורת נמתחה על אתר Pastebin.com מאחר שרבות מהרשומות בו התבררו כספקיות ספאם וכדומה[דרוש מקור].
ראו גם

ארגז חול (מחשבים)
הערות שוליים

↑  "Pastebin.com Surpasses 10 Million "Active" Pastes"
↑  "Twitter / pastebin: Time for cake!!!"
↑  "Pastebin.com Surpasses 20 Million "Active" Pastes"
↑