stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
טקס פרסי האקדמיה הבריטית לקולנוע ה-43
זוכים ומועמדים > הצילום הטוב ביותר

מיסיסיפי בוערת - פטר ביזיו
גורילות בערפל - ג'ון סיל, אלן רוט
הנרי החמישי - קנת' מקמילן
יחסים מסוכנים - פיליפ רוסלו
הדוב - פיליפ רוסלו
זוכים ומועמדים > העריכה הטובה ביותר

מיסיסיפי בוערת - גרי המבלינג
איש הגשם - סטו לינדר
ללכת שבי אחריו - ויליאם אנדרסון
יחסים מסוכנים - מיק אודסלי
זוכים ומועמדים > המוזיקה הטובה ביותר

ללכת שבי אחריו - מוריס ז'אר
נערה עובדת - קארלי סימון
יחסים מסוכנים - ג'ורג' פנטון
מיסיסיפי בוערת - טרוור ג'ונס
זוכים ומועמדים > עיצוב ההפקה הטוב ביותר

הרפתקאות הברון מינכהאוזן - דנטה פרטי
באטמן - אנטון פורסט
יחסים מסוכנים - סטיוארט קרייג
הנרי החמישי - טים הארווי
זוכים ומועמדים > האיפור ועיצוב השיער הטובים ביותר

הרפתקאות הברון מינכהאוזן - מגי וסטון, פבריציו ספורצה
באטמן - פול אנגלן, ניק דודמן
כף רגלי השמאלית - קן ג'נינגס
יחסים מסוכנים - ז'אן-לוק רוסייה
זוכים ומועמדים > הסאונד הטוב ביותר

מיסיסיפי בוערת
אינדיאנה ג'ונס ומסע הצלב האחרון
באטמן
הנרי החמישי
זוכים ומועמדים > האפקטים החזותיים הטובים ביותר

בחזרה לעתיד 2
באטמן
אינדיאנה ג'ונס ומסע הצלב האחרון
הרפתקאות הברון מינכהאוזן
זוכים ומועמדים > עיצוב התלבושות הטוב ביותר

הרפתקאות הברון מינכהאוזן - גבריאלה פסקוצ'י
באטמן - בוב רינגווד
יחסים מסוכנים - ג'יימס אצ'סון
הנרי החמישי - פיליס דלטון
זוכים ומועמדים > עמית האקדמיה

אלק גינס
יחסי מאוריציוס–שווייץ

| יחסי מאוריציוס–שווייץ |
| --- | --- |
מאוריציוס: שווייץ


מאוריציוס: שווייץ
שטח (בקילומטר רבוע)
2,040: 41,277
אוכלוסייה
1,270,440: 8,933,409
תמ"ג (במיליוני דולרים)
14,397: 884,940
תמ"ג לנפש (בדולרים)
11,332: 99,060
משטר
רפובליקה: רפובליקה קונפדרטיבית

יחסי מאוריציוס–שווייץ הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין רפובליקת מאוריציוס לבין הקונפדרציה השווייצרית.
היסטוריה

בין רפובליקת מאוריציוס לבין הקונפדרציה השווייצרית מתקיימים יחסים דיפלומטיים רשמיים. על פי משרד החוץ השווייצרי: "היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין מאוריציוס לבין הקונפדרציה השווייצרית הם יחסים דיפלומטיים חמים, כאשר מאוריציוס מהווה שותפת הסחר השנייה בגודלה של שווייץ באפריקה שמדרום לסהרה."
שווייץ מינתה קונסול כבוד היושב בפור לואי, בירת מאוריציוס, ב-1862. הוא ויורשו שלו נשארו בתפקיד עד שנת 1910. עם העצמאות של מאוריציוס כוננה מחדש הקונסוליה הרשמית השווייצרית בפור לואי, כשהפעם היא בדרג קונסוליה כללית ולא בדרג קונסוליית כבוד.
כחברה בלה פרנקופוני, מאוריציוס אירחה את ועידת הפרנקופוני של שנת 1993, בה השתתף הנשיא השווייצרי באופן רשמי.
האי מאוריציוס הפך ליורשו של שווייץ בתפקיד יו"ר לשכת הפורום העולמי להגירה ופיתוח בשנת 2012. על פי משרד החוץ השווייצרי, הדבר מהווה אינדיקציה לשיתוף הפעולה ההדוק בין רשויות שתי המדינות בתחום זה.
כאשר נכנסה שווייץ לאזור שנגן באמצעות חתימה על אמנת שנגן בדצמבר 2008, העבירה שווייץ פטור מאשרה לאזרחי מאוריציוס החל מ-1 ביוני 2009. הסכם הדדי בנושא בין שתי המדינות נכנס לתוקפו באוקטובר 2010.
שווייצרים במאוריציוס

על פי הלשכה השווייצרית המרכזית לסטטיסטיקה, בשנת 2015 התגוררו באי מאוריציוס שבע מאות שלושים ושבעה אזרחים שווייצרים, מלבדם, נוכחים באי שבעה עשר אלף תיירים שווייצרים בממוצע המגיעים לשם מדי שנה.
נציגויות דיפלומטיות

שווייץ אינה מיוצגת במאוריציוס בדרג השגרירות. שווייץ מיוצגת במאוריציוס בדרג הקונסולרי באמצעות קונסוליה רשמית שהיא מחזיקה בפור לואי, בירת המדינה. שווייץ האמינה את שגרירותה שבפרטוריה, בירת דרום אפריקה, על מאוריציוס.
מאוריציוס אינה מיוצגת בשווייץ, הן בדרג השגרירות והן בדרג הקונסולרי. מאוריציוס האמינה את שגרירותה שבפריז, בירת צרפת הסמוכה, על ושווייץ.
יחסי מאוריציוס–מדגסקר

| יחסי מאוריציוס–מדגסקר |
| --- | --- |
מאוריציוס: מדגסקר


מאוריציוס: מדגסקר
שטח (בקילומטר רבוע)
2,040: 587,041
אוכלוסייה
1,270,440: 32,158,731
תמ"ג (במיליוני דולרים)
14,397: 16,032
תמ"ג לנפש (בדולרים)
11,332: 499
משטר
רפובליקה: רפובליקה דמוקרטית

יחסי מאוריציוס–מדגסקר הם היחסים הדיפלומטיים בין מאוריציוס למדגסקר. שתי המדינות חברות באיחוד האפריקאי, G77 והמדינות הבלתי-מזדהות. למאוריציוס יש שגרירות באנטננריבו, ולמדגסקר יש שגרירות בפור לואי.
ביקורים דיפלומטיים

ב-2016 ביקר נשיא מדגסקר הר רג'ונאריממפיאנינה במאוריציוס.
במרץ 2019 ראש ממשלת מאוריציוס פרוינד יוגנאות' (אנ') קיבל את פניו של נשיא מדגסקר אנדרי רג'ואלינה.
קשרי מסחר

מדגסקר היא שותפת הסחר השנייה בגודלה של מאוריציוס באפריקה. הייצוא של מאוריציוס למדגסקר הסתכם ב-135 מיליון דולר וייצוא מדגסקר למאוריציוס הגיע ל-59 מיליון דולר.
הסכמים

במרץ 2019, נחתמו שלושה מזכרי הבנות על ידי שתי המדינות בתחומי השכלה על יסודית, מחקר מדעי, סיוע משפטי הדדי וכן הרמוניזציה של נורמות מדעיות.
יצחק טוניק (עיתונאי)

ערך זה עוסק בעיתונאי. אם התכוונתם למבקר המדינה לשעבר, ראו .
| --- | --- |

 לידה:  1953 (בן 71 בערך) ישראל 
 מדינה:  ישראל ישראל
 מעסיק:  במחנה, גלי צה"ל, ערוץ עשר 
 
יצחק טוניק (נולד ב-1953) הוא עיתונאי ושדרן רדיו ישראלי, כיהן כמפקד גלי צה"ל בשנים 2007–2011.
ביוגרפיה

יצחק טוניק נולד ב-1953. הוא מילא תפקידים עיתונאיים שונים בגלי צה"ל כעשרים שנה, ביניהם ממלא מקום מפקד התחנה (2001–2002) והעורך הראשי. ערך והגיש לפרקים את התוכנית היומית "רצועת הביטחון", העוסקת בענייני צבא. בעבר שימש גם כראש ענף קישור לעיתונות (עק"ל) בחטיבת דובר צה"ל וכעורך עיתון "במחנה".
בשנתו הראשונה של ערוץ 10 שימש טוניק כמנהל חטיבת החדשות של הערוץ. ב-2007 מונה טוניק למפקד גלי צה"ל, לאחר פרישתו של אבי בניהו, שמונה לדובר צה"ל.
ב-19 במאי 2011 הודיעה לשכת שר הביטחון על הקמת ועדה בראשות אלוף (מיל') יפתח רון-טל, לבחירת מחליפו של טוניק בתפקיד מפקד גלי צה"ל. בדצמבר 2011 הוחלף בתפקידו כמפקד גלי צה"ל על ידי קצין חינוך ראשי אלי שרמייסטר
, שכיהן עד כניסתו לתפקיד של ירון דקל.
טוניק מגיש פינה בנושא מוזיקה ברזילאית בתוכנית "העונג השישי" של שמעון פרנס שמשודרת בגל"צ, ובמשך כמה חודשים הגיש יחד עם אלי ישראלי את "ציפורי לילה", בכותרת "ציפורי לילה ברזילאיות".
הוא אחיינו של מבקר המדינה השלישי, יצחק טוניק.
לקריאה נוספת

בן כספית, "חמקן", זמורה ביתן, 2013.
הערות שוליים

1 2  יואב בורוביץ', רוני אפרת, איך הפך יצחק טוניק לסמל המאבק על חופש העיתונות בגל"צ?, באתר הארץ, 27 במאי 2011
↑  ערן בר-און ורונן מדזיני, ברק הדיח את מפקד גל"צ יצחק טוניק, באתר ynet, 19 במאי 2011
יצחק טייב

| --- | --- |
 לידה:  1753? ה'תקמ"ו 
 פטירה:  1830 (בגיל 77 בערך) שבט ה'תק"צ 
 מקום קבורה:  בית הקברות בורג'ל 
 מדינה:  הבייליק של תוניסיה 
 תקופת הפעילות:  ?–1830 
 
רבי יצחק טייב (ה'תקמ"ו, 1786 – שבט ה'תק"ץ 1830), היה מגדולי רבני תוניסיה ומחבר סדרת הספרים ערך השלחן.
ביוגרפיה

נולד לרבי בנימין טייב. למד אצל רבי יוסף זרקא, בן דורו של החיד"א. בתחילת דרכו שימש כדיין אצל רבי נהוראי ג'רמון, ופסקים ממנו מפוזרים בספרי הרבנים בני דורו. לאחר פטירתו של רבי דוד חזקיה גז בשנת תקע"ח (1818) נתמנה לראש רבני תוניס, תפקיד בו שימש עד פטירתו.
נפטר בחודש שבט בשנת ה'תק"ץ (1830), ונקבר בבית הקברות היהודי הישן בתוניס. עם הפקעתו של בית הקברות הישן הועברו עצמותיו לבית הקברות בורג'ל בתוניס, בסמוך לציון אחיינו רבי יצחק חי טייב.
חיבוריו

ערך השולחן - חלק א, חלק ב, חלק ג, חלק ד, חלק ה - סדרת ספרים על סדר השולחן ערוך, אשר נחשבים לספרי יסוד בפסק ההלכה התוניסאי
חוקת הפסח - על הלכות פסח
ווי העמודים - חלק א, חלק ב - על ספר יראים
ויזרע יצחק - חידושים על התורה
ספר הזיכרון - כללים ומערכות בהלכה על סדר הא"ב
משפחתו

אביו, רבי בנימין טייב
אחיינו, רבי יצחק חי טייב
הרב דניאל טייב, צאצא לרבי יצחק
הערות שוליים

↑  או בתקי"ג
1 2  או בה'תקפ"ח[דרוש מקור]
↑  ראו אצל הרב מאיר מאזוז, מגדולי ישראל, בני ברק תשע"ו, עמ' רפה.
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: הרב דוד חזקיה גז | רבנים ראשיים לתוניסיה | הבא: הרב דוד הכהן טונג'י |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007313129805171  GND: 1053485107  ISNI: 0000 0000 7331 4968  LCCN: n84018013  NTA: 29776117X  VIAF: 55540756   WorldCat (עם VIAF): 55540756 
ערך זה הוא קצרמרבנושא רבנים ובנושא תוניסיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
יאקוב במה

| --- | --- |

 לידה:  24 באפריל 1575 Stary Zawidów, רפובליקת פולין 
 פטירה:  17 בנובמבר 1624 (בגיל 49) גרליץ, ממלכת בוהמיה 
 השקפה דתית:  לותרניזם 
 עיסוק:  פילוסוף, תאולוג, סופר 
 הושפע מ:  פאראצלסוס, קספר שוונקפלד, ולנטין וויגל
 השפיע על:  ברדיאייב, הגל, קומניוס, שלינג, שופנהאואר, טיליך
 מדינה:  גרמניה 
 יצירות ידועות:  אורורה 
 jacob-boehme.org
 
יאקוב במה או במן (בגרמנית: Jakob Behmen, Jakob Böhme; ‏24 באפריל 1575 – 17 בנובמבר 1624) היה פילוסוף גרמני, מיסטיקן נוצרי, ותאולוג פרוטסטנטי לותרני. הוא נחשב בעיני בני זמנו להוגה דעות מקורי בקרב המסורת הלותרנית וספרו הראשון, "אורורה" (Aurora), גרם לשערורייה גדולה.
לבמה הייתה השפעה עמוקה על תנועות פילוסופיות מאוחרות יותר לזמנו, כמו תנועת האידיאליזם הגרמני והרומנטיציזם הגרמני. הגל תיאר אותו כ"פילוסוף הגרמני הראשון".
ביוגרפיה

במה נולד ב-24 באפריל 1575, בכפר אלט זיידנברג (כיום סטארי זווידוב, פולין) שליד גרליץ בלוסטיה עילית, שטח של ממלכת בוהמיה לשעבר. אביו, גאורג ויסן, היה לותרני, עשיר למדי, אך למרות זאת, התפרנס בתור איכר. במה היה הרביעי מבין חמישה ילדים. בעבודתו הראשונה, כנער, היה רועה צאן. עם זאת, הוא נחשב לא מספיק חזק למקצוע רעיית הצאן. בגיל 14 הוא נשלח לעיירה זיידנברג, בתור שוליה, כדי לעסוק במקצוע הסנדלרות. החניכה שלו למקצוע הסנדלרות הייתה קשה; הוא גר עם משפחה שלא הייתה נוצרית, שחשפה אותו למחלוקות הדתיות של אותה תקופה. הוא התפלל וקרא בספר התנ"ך באופן קבוע, כמו גם את יצירותיהם של אנשי חזון כמו פאראצלסוס, וייגל ושוונקפלד, על אף שלא קיבל השכלה רשמית. לאחר שלוש שנים כחניך, עזב במה את העיירה כדי להתחיל לנדוד. אף על פי שלא ידוע עד כמה רחוק הוא נדד, הוא הגיע לפחות לגרליץ. בשנת 1592 חזר במה משנות המסע שלו. עד 1599, במה כבר היה ידוע כמומחה במקצוע הסנדלרות, עם חנות משלו בגרליץ. באותה שנה התחתן עם קתרינה, בתו של האנס קונצשמן, שעסק למחייתו כקצב באותה עיירה, גרליץ, ויחד היו לו ולקתרינה ארבעה בנים ושתי בנות.
המורה הרוחני של במה היה אברהם בהם שהתכתב עם ולנטין וייגל. במה הצטרף ל"מנזר המשרתים האמיתיים של אלוהים"- קבוצת לימודים פרוכיאלית (כנסייתית) מצומצמת שאורגנה על ידי מרטין מולר (אנ'). לבמה היו מספר חוויות מיסטיות במהלך שנות נעוריו, שהגיעו לשיאם בחזון משנת 1600, כאשר יום אחד מיקד את תשומת ליבו ליופייה המעודן של קרן אור שמש המשתקפת בצלחת פיוטר. הוא האמין שחזון זה גילה בפניו את המבנה הרוחני של העולם, כמו גם את היחסים בין האלוהים לאדם, ובין טוב לרע. באותה עת בחר שלא לדבר על חוויה זו בגלוי, והעדיף במקום זאת להמשיך בעבודתו ולהקים משפחה.
בשנת 1610 חווה במה חזון פנימי נוסף בו הבין עוד יותר את אחדות הקוסמוס והאמין כי קיבל ייעוד מיוחד מאלוהים.
החנות בגרליץ, שנמכרה בשנת 1613, אפשרה לבמה לקנות בית בשנת 1610 ולסיים לשלם עבורו בשנת 1618. לאחר שוויתר על מקצוע הסנדלרות בשנת 1613, מכר במה כפפות צמר לזמן מה, מה שגרם לו לבקר בפראג באופן קבוע כדי למכור את מרכולתו.
תאולוגיה

הנושאים העיקריים בכתיבתו התאולוגית של במה הם: אופיו של החטא, הרוע והגאולה. בהתאם לתאולוגיה הלותרנית, הטיף במה כי האנושות נפלה ממצב של חסד אלוהי למצב של חטא וסבל, כאשר כוחות הרוע כוללים מלאכים שנפלו ושמרדו באלוהים, וכי מטרתו של אלוהים היא להחזיר את העולם למצב של חסד.
עם זאת, ישנן כמה סטיות רציניות מהתאולוגיה הלותרנית המקובלת, כמו דחייתו של רעיון הסולה פידה, כמו בקטע זה מ"הדרך למשיח":
מכיוון שזה שיאמר, יש לי רצון, וכן ברצון אעשה טוב, אולם הבשר הגשמי שאני נושא עליי, מונע זאת בעדי, כך שאני לא יכול; עם זאת, אני אנצל על ידי החסד, לטובת ישו. אני מנחם את עצמי בזכותו ובסבלותיו; אשר יקבלני בשל חסד גרידא, ללא כל מעלה משלי, וימחל לי על חטאיי. אדם כזה, אני אומר, הוא כמו אדם שיודע איזה אוכל טוב לבריאותו, ובכל זאת לא יאכל ממנו, אלא יאכל רעל במקום זאת, שממנו ינבעו המחלה והמוות, אשר בוודאי יבואו לפתחו.
מקום אחר שבו עשוי במה לסטות מהתאולוגיה המקובלת (אם כי זו הייתה פתוחה לשאלה בגלל סגנונו המעורפל, החידתי משהו), היה בתיאורו את הנפילה כשלב הכרחי בהתפתחות היקום. הקושי הטמון בתאולוגיה שלו הוא העובדה שהיה לו חזון מיסטי, אותו פירש וניסח מחדש. לדברי פ' פון אינגן, לדידו של במה, כדי להגיע לאלוהים, האדם צריך לעבור דרך הגיהנום קודם. אלוהים קיים ללא זמן ומרחב, הוא מחדש את עצמו דרך הנצח. במה ממקם מחדש את השילוש כקיים באמת אך עם פירוש חדשני. אלוהים, האב, הוא האש שמוליד את בנו, שאותו מכנה במה אור. רוח הקודש היא העיקרון החי, או החיים האלוהיים.
עם זאת, ברור שבמה מעולם לא טען שאלוהים רואה ברוע כדבר רצוי, הכרחי או כחלק מרצונו האלוהי להביא לטוב. בחיבורו "החיים המשולשים" קובע במה: "במערכת של הטבע, דבר רע לא יכול לייצר כשלעצמו דבר טוב, אבל דבר רע אחד מחולל דבר אחר". במה לא האמין שישנו "איזשהו מנדט אלוהי או הכרח מטפיזי טבוע עבור הרשע והשלכותיו בתוכנית הדברים". ד"ר ג'ון פורדייג', פרשנו של במה, כתב כי במה, "ככל שהוא מייחס את הרוע לטבע הנצחי, מחשיב אותו בתור מצבו שנפל, מכיוון שהוא נדבק בגלל נפילת לוציפר". . . . הרשע נתפס כ"הפרעה, מרד, עיוות של הרוח כמשרתת את הטבע ", כלומר סטייה של הסדר האלוהי הראשוני.
ההקבלות בספר "אורורה" של במה, בין שבע איכויות, שבעת כוכבי הלכת ושל ארבעה נוזלי גוף בסיסיים, בהם במה משתמש כדי לחלק את ארבעת הטמפרמנטים האישיותיים, הן כדלקמן:
1. יובש - שבתאי - עוצמת המוות, מלנכוליה
2. מתוק - צדק - מקור החיים העדין והאופטימי
3. מר - מאדים - מקור החיים ההרסני וחסר השקט, בעל המזג הרע
4. אש - שמש/ירח - יום/לילה, טוב/רע, חטא/מצווה; ירח, מאוחר יותר = פלגמטי (אדישות ורוגע), מימי
5. אהבה - נוגה - אהבה לחיים, לידה רוחנית מחדש
6. קול - כוכב חמה - רוח חדת חושים, הארה והבעה
7. גוף - כדור הארץ - סך כל הכוחות המחכים ללידה מחדש
בספרו "De Tribus Principiis", או "על שלושת העקרונות של הישות האלוהית", במה כלל את שבע התכונות בתוך השילוש הבא:
1. "העולם האפל" השייך לאלוהים האב (תכונות 1-2-3)
2. "עולם האור" השייך לרוח הקודש (תכונות 5-6-7)
3. "העולם הזה" השייך הן לשטן והן לישוע (תכונה 4)
תאולוגיה > הקוסמולוגיה הדתית של במה

לפי אחת הפרשנויות לקוסמולוגיה הדתית של יאקוב במה, האנושות וכמו כן כל יצור חי (שבמקורם היו גם ישויות רוחניות, לדידו של במה) היו חייבים לשוב ולהתאחד עם האל. האיחוד עם האל עובר דווקא בקוסמולוגיה הדתית של במה, דרך אותו תהליך של בידול פיזי מהאל וכמו כן תהליכי בידול ושוני בין הצד הנקבי מהזכרי (לדידו של יאקוב במה, כל היצורים החיים ובראשם האדם הראשון, היו אנדרוגיניים). שתי דוגמאות בולטות לבידול כזה שנותן במה, ניתן למצוא בפיצול של חוה מאדם ובמרידתו של השטן באל, תוך כדי השגתם את היכולת להבחין בין טוב לרע. כמו כן, בעלי החיים ובני האדם חייבים לחוות את היצריות על כל צדדיה ואת הקונפליקט בין הצדדים ה"טובים והרעים" שלה, כדי שהבריאה תתפתח ותעלה לשלב חדש של הרמוניה, לשלב חדש של גאולה (Redeemed harmony). גאולה זו, לדידו של במה, תהיה יותר שלמה ממצב התמימות המקורי, כדי לאפשר לאל להשיג מודעות עצמית חדשה, באמצעות אינטראקציה עם בריאה שהיא בד בבד חלק בלתי נפרד ממנו ועם זאת נבדלת מעצמיותו של האל. בחירה חופשית, נהפכת להיות למתנה החשובה ביותר שהאל מעניק לאנושות, דבר שמאפשר לנו לשאוף לקבלת חסדו של האל, דרך בחירה מוכוונת ובכל זאת מאפשרת לנו, במהלך כל תהליך זה, להישאר אינדיבידואלים.
תאולוגיה > השקפות לגבי טבעה של מריה, אם ישו

במה האמין שישו, בן האלוהים, נהיה אנושי דרך מריה, אמו. לפני לידתו של ישו, האל הכיר את עצמו כבעל בתולין. בתולין אלה מהווים אם כן מראה שדרכה משתקפים החוכמה והידע של האל. במה למעשה, הולך בעקבות מרטין לותר, בכך שהוא רואה את הבתולה מריה בהקשר של ישו. שלא כמו לותר, במה איננו מקדיש את עצמו כה הרבה לנושאי הדוגמה הנוצרית, ובמקום זאת הוא מקדיש את עצמו לאנושיותה של מריה. כמו שאר הנשים, מריה הייתה אנושית ולכן נתונה לחטא. רק אחרי שהאל בחר בה בחסדו הרב, להפוך לאם בנו, היא קיבלה כירושה את מעמד האלחטא. "מריה לא השרתה מרוחה על המילה, אלא המילה השרתה את רוחה על מריה", כך במה, בהסבירו שכל חסדה הגיע מישו. מריה היא "ברוכה בנשים", אך לא בשל סגולותיה אלא בשל היותה ענווה. מריה היא כלי בידי האל; כלי שדרכו היא מהווה דוגמה מה האל יכול לעשות: אסור לשכוח שבנצח, שהאל הפך לאנושי דרך מריה.
במה, שלא כמו לותר, לא האמין שמריה הייתה בתולה נצחית. עניין בתוליה לאחר לידתו של ישו, הוא לא ריאליסטי בעבור במה. הישועה האמיתית היא ישו, לא מריה. חשיבותה של מריה, בת אנוש כמו כל אחד מאיתנו, טמונה בכך שהיא הולידה את ישו כבן אנוש. אם מריה לא הייתה בת אנוש, לדידו של במה, ישו היה כמישהו זר ולא אחינו. ישו חייב לגדול בקרבנו, כפי שהוא גדל בקרב מריה. היא הפכה לברוכה בכך שהיא קיבלה את ישו על עצמה. באדם שמקבל על עצמו את הנצרות, או מוטבל אליה בתור ולד, כמו אצל מריה, כל מה שהוא ארעי, נעלם ונשארים אך ורק החלקים השמיימיים, עבור העידן הנצחי. שפתו התאולוגית הייחודית של במה, המשלבת בתוכה שימוש מטאפורי באש, אור ורוח, אשר נטועה ומושרשת באופן כה עמוק בתאולוגיה שלו ובהשקפתו לגבי טבעה של מריה, אם ישו, איננה סוטה הרבה מהעובדה שעמדותיו הבסיסיות הן לותרניות.
תאולוגיה > השפעות

כתיבתו של במה מצביעה על השפעתם של מחברים נאופלאטוניים ואלכימאים, למשל פרצלסוס, בעוד שהוא נשאר דבק במסורת הנוצרית. בתורו, במה השפיע באופן ניכר על תנועות אנטי סמכותניות ומיסטיות רבות, כמו פייטיזם רדיקלי, כת הקווייקרים, רוזנקרויצים, מרטיניזם וכן על הנצרות האזוטרית המערבית ועל התאוסופיה הנוצרית. חסידו ומורו הרוחני של במה, הרופא יליד ליגניץ, בלתזר וואלטר, אשר נסע לארץ הקודש כדי לחפש אחרי חוכמת כשפים קבלית ואלכימאית, אף הוא הכיר בפני במה רעיונות קבליים שנכנסו לתוך הגותו של האחרון. במה אף היה מקור השפעה חשוב על פילוסופיית הרומנטיציזם הגרמני, בהשפיעו בעיקר על פרידריך שלינג. בחיבורו של ריצ'רד באק, מודעות קוסמית (Cosmic Consciousness), משנת 1901, תשומת לב מיוחדת ניתנה לעומקה של ההארה הרוחנית של במה, אשר כנראה חשפה בפניו את רעיון האחדות האולטימטיבית או נון דואליות ביחס בין בני האדם לאל. לכתביו של יאקוב במה הייתה גם השפעה מסוימת על האגודה התאוסופית המודרנית. ויליאם קיואן ג'אדג' והלנה בלבצקי כתבו על משנתו הפילוסופית של יאקוב במה. במה היווה גם מקור השפעה חשוב על פרנץ הרטמן, מייסדו של הסניף הגרמני של האגודה התאוסופית בשנת 1886. הרטמן תיאר את כתביו של במה כ"אוצר הערכי והשימושי ביותר בספרות הרוחנית". במה הוא גם מקור השפעה חשוב על רעיונותיו של המשורר, הצייר והמיסטיקן האנגלי ויליאם בלייק. לאחר שבלייק עיין במהדורת כתביו של במה, שנערכה על ידי ויליאם לו ואשר יצאה לאור בין השנים 1764–1781, הוא מצא בין דפיו כמה איורים שנכללו על ידי פרשנו הגרמני המוקדם של במה, דיוניסיוס אנדראס פרהר (1649–1728). בלייק העיר עליהם במהלך ארוחת ערב שהתקיימה בשנת 1825: "מיכלאנג'לו לא היה יכול להגיע להישג יותר טוב מזה שהושג על ידי פרהר". משוררים נוספים שהושפעו מרעיונותיו של במה, הם ג'ון מילטון, לודוויג טיק, נובאליס וכן ויליאם בטלר ייטס. סמואל טיילור קולרידג', בחיבורו Biographia Literaria, מדבר על במה בהערצה. במה הוערך מאוד על ידי הפילוסופים הגרמנים פרנץ חאבר פון באדר, פרידריך שלינג וארתור שופנהאואר. גאורג פרידריך הגל, הרחיק לכת עד מאוד באומרו שבמה היה "הפילוסוף הגרמני הראשון". הבישוף הדני האנס לאסן מרטנסן, חיבר גם הוא ספר על במה.
כמה מחברים מצאו את תיאורו של במה את שלושת העקרונות המקוריים ואת שבעת הרוחות, דומים לחוק השלושה ולחוק השבעה המתוארים בחיבוריהם של בוריס מורבייף וגאורג איבאנוביץ' גורדייף.
תגובות

בנוסף למהפכה המדעית, המאה ה-17 הייתה תקופה של מהפכה במיסטיקה הדתית במסגרת הנצרות הקתולית, הפרוטסטנטית והיהדות. המהפך הפרוטסטנטי צמח מתוך כתביהם של במה ושל מיסטיקנים ימי-בינימיים אחרים. במה נהיה גורם רב חשיבות בקרב החוגים האינטלקטואליים של אירופה הפרוטסטנטית, בעקבות פרסום ספריו באנגליה, הולנד וגרמניה בשנות ה-1640 וה-1650. הוא היה גורם משפיע וחשוב, במיוחד בקרב החוגים שהאמינו במילנריאניות (מהמילה אלף או מילניום בלטינית), וקיבל התייחסות רצינית מהפלאטוניסטים מקיימברידג' ומהקולגות ההולנדיות. הנרי מור היה ביקורתי כלפי במה וטען שהוא לא היה נביא אמיתי וכי לא הייתה לו שום תובנה יוצאת דופן באשר לשאלות מטאפיזיות. בסך הכל, אף על פי שכתביו לא השפיעו על דיונים פוליטיים ודתיים באנגליה, ניתן לראות את השפעתו באופנים יותר אזוטריים כמו ניסויים אלכימאיים, ספקולציות מטאפיזיות והתבוננות רוחנית, כמו גם ספרות אוטופית ופיתוחם של נאולוגיזמים. מור, לדוגמה, דחה את אוסף החיבורים אשר נקרא Opera Posthuma, אותו כתב הפילוסוף ברוך שפינוזה ואשר התפרסם לאחר מותו, כחזרה להגותו של במה.
עבודותיו

Aurora: Die Morgenröte im Aufgang
De Tribus Principiis (The Three Principles of the Divine Essence, 1618–1619)
The Threefold Life of Man (1620)
Answers to Forty Questions Concerning the Soul (1620)
The Treatise of the Incarnations: (1620)
I. Of the Incarnation of Jesus Christ
II. Of the Suffering, Dying, Death and Resurrection of Christ
III. Of the Tree of Faith
The Great Six Points (1620)
Of the Earthly and of the Heavenly Mystery (1620)
Of the Last Times (1620)
De Signatura Rerum (The Signature of All Things, 1621)
The Four Complexions (1621)
Of True Repentance (1622)
Of True Resignation (1622)
Of Regeneration (1622)
Of Predestination (1623)
A Short Compendium of Repentance (1623)
The Mysterium Magnum (1623)
A Table of the Divine Manifestation, or an Exposition of the Threefold World (1623)
The Supersensual Life (1624)
Of Divine Contemplation or Vision (unfinished) (1624)
Of Christ's Testaments (1624)
I. Baptism
II. The Supper
Of Illumination (1624)
177 Theosophic Questions, with Answers to Thirteen of Them (unfinished) (1624)
An Epitome of the Mysterium Magnum (1624)
The Holy Week or a Prayer Book (unfinished) (1624)
A Table of the Three Principles (1624)
Of the Last Judgement (lost) (1624)
The Clavis (1624)
Sixty-two Theosophic Epistles, (1618–1624)
עבודותיו > ספרים נוספים שבאו לדפוס

The Way to Christ (inc. True Repentance, True Resignation, Regeneration or the New Birth, The Supersensual Life, Of Heaven & Hell, The Way from Darkness to True Illumination) edited by William Law, Diggory Press ISBN 978-1-84685-791-1
Of the Incarnation of Jesus Christ, translated from the German by John Rolleston Earle, London, Constable and Company LTD, 1934.
הפניות

Bailey, Margaret Lewis (1914). Milton and Jakob Boehme; a study of German mysticism in seventeenth-century England. New York: Oxford University Press.
Bourgeault, Cynthia (2013). The Holy Trinity and the Law of Three: Discovering the Radical Truth at the Heart of Christianity. Shambhala. ISBN 978-0-8348-2894-0. Retrieved 23 July 2017.
Brown, Dale W. (1996). Understanding Pietism.
Brumbaugh, Martin Grove (1899). A History of the German Baptist Brethren in Europe and America. Brethren publishing house. Retrieved 23 July 2017.
Calian, George-Florin (2010). Alkimia Operativa and Alkimia Speculativa. Some Modern Controversies on the Historiography of Alchemy. Annual of Medieval Studies at CEU.
Deussen, Paul (1910). "Introduction". In Boehme, Jacob (ed.). Concerning the three principles of the divine essence. London: John M. Watkins.
Durnbaugh, Donald F. (2001). "Pennsylvania's Crazy Quilt of German Religious Groups". Pennsylvania History: A Journal of Mid-Atlantic Studies. 68 (1): 8–30.
Ensign, Chauncey David (1955). Radical German Pietism (c. 1675-c. 1760) (Thesis). Boston University.
Hirsch, Emanuel (1951). Geschichte der Neueren Evangelischen Theologie in Zusammenhang mit den allgemeinen Bewegungen des europaischen Denkens. Volume II. Gutersloh: c. Bertelsmann Verlag. p. 209, 255, 256.
Mills, Jon (2002). The Unconscious Abyss: Hegel's Anticipation of Psychoanalysis. Albany: State University of New York Press.
Nicolescu, Basarab (1998). "Gurdjieff's philosophy of nature". In Needleman, J.; Baker, G. (eds.). Gurdjieff: Essays and Reflections on the Man and His Teachings. Bloomsbury Publishing. p. 37–69. ISBN 978-1-4411-1084-8 Retrieved 23 July 2017. A revised version is available: "Gurdjieff's philosophy of nature" (PDF). 2003. p. 12. Retrieved 23 July 2017.
Popkin, Richard (1998). "The religious background of seventeenth-century philosophy". In Garber, Daniel; Ayers, Michael (eds.). The Cambridge History of Seventeenth-Century Philosophy. 1. Cambridge University Press. ISBN 978-0--521-53720-9.
Stoeffler, F. Ernest (1965). The Rise of Evangelical Pietism. Leiden: E. J. Brill.
Stoeffler, F. Ernest (1973). German Pietism During the Eighteenth Century. Leiden: E. J. Brill.
Swainson, William Perkes (1921). Jacob Boehme; the Teutonic philosopher. London: William Rider & Son, Ltd.
von Ingen, F. (1988). Jacob Böhme in Marienlexikon. Eos: St. Ottilien.
Weeks, Andrew (1991). Boehme: An Intellectual Biography of the Seventeenth-Century Philosopher and Mystic. State University of New York Press. ISBN 978-0-7914-0596-3.
יצחק יאסו

ממהרי יצחק יָאסוּ (אמהרית: ይስሃቅ ያሱ) (1997–1892) היה המנהיג הדתי של קהילת ביתא ישראל בתיגראי (מדינה בצפון אתיופיה). במהלך עליית ביתא ישראל התיישב בירושלים.