stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יוסי לוי בלז
ביוגרפיה

לוי בלז נולד ברמת גן וגדל באריאל. שירת כאיש מודיעין וכמפקד ביחידה 8200. למד לתואר ראשון בפסיכולוגיה ובתוכנית המצטיינים באוניברסיטת חיפה. בהמשך למד במסלול ישיר לתואר שלישי בפסיכולוגיה קלינית באוניברסיטת בר-אילן ולימד באוניברסיטה הפתוחה. עבודת הדוקטורט שלו, בהנחיית פרופ' אלן אפטר וד"ר נטע חורש, התמקדה באנשים שביצעו ניסיונות אובדניים חמורים מבחינה רפואית. פרויקט ייחודי זה היה מהראשונים בעולם בתחום, בו הצביע לוי בלז על העמדה האמביוולנטית של אלו המבצעים ניסיונות אובדניים חמורים. לפי ממצאי המחקר, האדם האובדני נמצא בקונפליקט בין הרצון למות ובין הרצון להינצל עד הרגעים האחרונים לפני מותו. בהמשך התמחה לוי בלז בפסיכולוגיה קלינית במרכז לבריאות הנפש רמת חן ועבד כפסיכולוג במשרד ראש הממשלה.
לוי בלז הוא חבר סגל במרכז האקדמי רופין. הוא ייסד ומוביל את המרכז לחקר האובדנות והכאב הנפשי ע"ש ליאור צפתי במרכז האקדמי רופין. הוא פסיכולוג קליני מומחה, בעל התמחות במיינדפולנס ובגישה הבודהיסטית לטיפול. כמטפל, הוא מתמחה בין היתר במצבי משבר וטראומה, בסיוע לאנשים במשבר אובדני ולהורים המתמודדים עם צעירים אובדניים, כמו גם בטיפול בבני משפחה שיקירם התאבד. גישתו הטיפולית מתמקדת בחוויית הבדידות של האדם האובדני ובצורך להפיג בדידות זו דרך מתן תיקוף מלא לכאב הנפשי ולרצון למות, ובמקביל להנכיח קולות נוספים בראשו של האדם האובדני, ובראשם הרצון להינצל. הוא משמש כמדריך בכיר בתוכנית למניעת התאבדות של משרד החינוך ומדריך פסיכולוגים חינוכיים בשירותים הפסיכולוגיים החינוכיים – בביצוע הערכות סיכון וטיפולים במניעת התאבדות. לוי בלז הוא מרואיין פופולרי במדיה הכתובה ובמדיה האלקטרונית (רדיו, טלוויזיה), למשל, הראיון שלו בעיתון "הארץ", ועוד רבים אחרים.
לוי בלז נשוי למיטל ואב לארבעה ילדים. חבר קיבוץ המעפיל בעמק חפר.
מחקריו

לוי בלז פרסם למעלה ממאה מאמרים מדעיים בכתבי עת בינלאומיים בפסיכיאטריה, פסיכולוגיה ותחומים משיקים ועוד פרקים ומאמרי מערכת רבים. הוא ערך מספר כרכים בכתבי עת שונים וזכה במענקי מחקר מקרנות בעולם ובישראל כגון של האגודה האמריקאית למניעת התאבדות, הקרן הלאומית למדע וחיל הרפואה.
מחקריו מתמקדים בהבנת התהליכים הפסיכולוגיים והבין-אישיים של מצבי משבר, טראומה והתנהגות אובדנית במתבגרים ובמבוגרים. הוא עוסק הן במחקר קליני והן בתחומי מחקר בסיסיים והם מתפרשים על אוכלוסיות שונות כגון בני נוער, זקנים, להט"בים, יוצאים בשאלה, חיילים, אנשי צוות רפואי ועוד.
אחד מהפרויקטים פורצי הדרך שלו מתייחס לאפשרות צמיחה פוסט טראומטית בקרב אנשים שיקיריהם התאבדו. מחקרים אלו הם הראשונים בעולם שהוכיחו, כי לצד הכאב הנפשי הרב המאפיין בני משפחה לאחר התאבדות, חלקם יכולים לחוות גם שינויים פסיכולוגים חיוביים, וזאת כאשר מתקיימים תנאים חשובים כמו תמיכה חברתית, תחושת שייכות וחשיפה עצמית. על פרויקט זה זכה לוי בלז בפרסים ומענקי מחקר בינלאומיים. התובנות ממחקרים אלו מוטמעות בתהליכי טיפול בבני משפחה שיקיריהם התאבדו.
לוי בלז מתמקד בהבנת הקשר שבין פגיעה מוסרית ובין קשיים נפשיים והתנהגות אובדנית. בסדרת מחקרי אורך ייחודית בנושא פגיעה מוסרית שהוביל ביחד עם שותפו פרופ' גדי זרח מאוניברסיטת אריאל בקרב חיילים, לוחמים משוחררים, לוחמות משוחררות, אנשי צוות רפואי ועוד – הוכח לראשונה כי חשיפה לאירועי פגיעה מוסרית עלולה להוות גורם סיכון חריף להתפתחות קשיים נפשיים כגון דיכאון, סימפטומים פוסט טראומטיים וסיכון אובדני בהמשך הדרך.
בשנת 2021 קיבל מענק מחקר גדול למחקר המתמקד בזיהוי אנשים בסיכון אובדני חריף ומיידי בזמן אמת, בסיוע בינה מלאכותית ולמידת מכונה. מחקר זה, המתבצע בשיתוף פעולה עם חוקרים מאוניברסיטת בן-גוריון בנגב ועמותת סה"ר, מצביע על חוויות הבדידות, ההתמלכדות וחוסר התקווה כמשתנים הקריטיים המובילים אנשים לסיכון אובדני מיידי. מסקנות המחקר מצביעות כי מיגור חוויית הבדידות ומתן תיקוף לחוויות הכאב הנפשי הם בעלי תפקיד מרכזי בהפחתת סיכון אובדני חריף ומיידי.
המרכז לחקר האובדנות והכאב הנפשי ע"ש ליאור צפתי

זהו מרכז ראשון מסוגו בישראל, ששם לו למטרה לקדם את העשייה המחקרית, החברתית והקהילתית בנושא כאב נפשי ומניעת אובדנות בישראל, ולהוות מוקד ידע ישראלי ועולמי בתחום חשוב זה. חזון המרכז הוא הגברת המודעות, הידע, והיכולת לאיתור, טיפול ומניעה של מקרי אובדנות בישראל ובעולם. המרכז הוקם על ידי פרופ׳ יוסי לוי בלז ופרופ' אלן אפטר, חוקרים מובילים בתחומי כאב נפשי ואובדנות. המרכז מקיים קשרים ענפים עם מוסדות אקדמיים בישראל ובעולם כמו גם עמותות, ארגונים וגופים ציבוריים ופרטיים. במרכז פעילים חוקרים ועמיתי מחקר והוא מקיים כנסים, מחקרים, ייעוציים למסגרות שונות וכן מוביל תוכניות פיתוח והכשרה. המרכז לחקר האובדנות והכאב הנפשי ע"ש ליאור צפתי נחנך בשנת 2018 ונקרא על שמה של ליאור צפתי, בתם של דבי וארז, אשר מתה מהתאבדות במהלך מכינה קדם צבאית בטרם מלאו לה 19 שנים.
פעילות ציבורית קהילתית

לוי בלז הוא חבר הנהלה מזה שנים רבות בעמותת "בשביל החיים" – עמותה למניעת התאבדות ותמיכה במשפחות לאחר התאבדות. הוא הקים ועומד (במשותף) בראש אגף המחקר של העמותה.
מוביל מספר כנסים לאומיים שנתיים הפתוחים לקהל – ביניהם הכנס השנתי "להבין בכדי למנוע" – הכנס המדעי לחקר האובדנות ומניעתה, "הצל שלי ואני" – על פוסט טראומה בקהילה, פציעה מוסרית ועוד.
הוא חבר בפורום אזרחים מטכ"לי העוסק בייעוץ לצבא במניעת התאבדויות בחיילים וחבר בוועדת ההיגוי בנושא מניעת אובדנות בצה"ל. בשנת 2021 עמד בראש ועדה מיוחדת של משרד הביטחון לבחינת אובדנות ואלימות באגף השיקום.המלצות הוועדה התפרסמו ומיושמות באגף.
משמש כמומחה בכיר באמצעי התקשורת בתחומי כאב נפשי ומניעת אובדנות, ובמיוחד בסוגיות שנוגעות לדרכים לסיקור נכון של מקרי התאבדות בתקשורת. הוא פרסם מדריך לעיתונאים ועורכים אודות הדרכים לסיקור נכון של מקרי התאבדות ומעביר סדנאות לעיתונאים בנושאים אלו. הוא אף כתב מדריכים לבני משפחה ולמטפלים לאחר התאבדות אדם יקר או מטופל.
פיתח ביחד עם מומחים שונים שאלון אנונימי מקוון לקהילה שמאפשר הערכת רמת הסיכון האובדני בזמן אמת וקבלת המלצות לסיוע מיידי במצבי חירום.
מרצה בפני מוסדות וגופים רבים ומגוונים בנושאים הקשורים לכאב נפשי ומניעת אובדנות, ביניהם צה"ל, מוסדות ביטחוניים שונים, משרדי ממשלה, מטפלים, מורים, מדריכים, הורים ועוד. הוא מעביר הרצאות, קורסים וימי עיון במסגרת התוכנית הלאומית למניעת התאבדות והתוכנית לתמיכה במשפחות לאחר התאבדות במשרד הרווחה.
פרסם עשרות מאמרים ופרשנויות בעיתונות הכתובה ובאתרי האינטרנט, ומדריכים שונים לשימוש הציבור, ביניהם מדריך מיוחד לסיוע להורים שמלווים ילד/ה במשבר אובדני ומדריך נוסף לבני משפחה לאחר התאבדות. הוא הוביל סדרת סרטונים לקהילה – בכדי להעלות את רמת המודעות לדיכאון, לכאב נפשי ולמניעת אובדנות. לוי בלז התראיין במספר פודקאסטים שונים בנושאי המחקר והמומחיות הקלינית שלו, ביניהם בפודקאסט חושבים טוב, עושים פסיכולוגיה, רופין לקול ועוד.
ספריו

מתחת לשמיים השחורים, הוצאת הקיבוץ המאוחד, אוקטובר 2022.
להאיר את הרי החושך – מניעת אובדנות בקרב בני נוער, הוצאת דיונון מבית פרובוק בע"מ, 2015
Suicide Bereavement and Postvention: Advances in Research, Practice and Policy בהוצאת MDPI, יולי 2023
אהרון חסון

אין תמונה חופשית
אהרון חסון (1928 – 2004) היה כדורגלן ישראלי ששיחק בקבוצת בית"ר ירושלים בשנות ה-40 וה-50.
ביוגרפיה

חסון נולד וגדל בירושלים. בצעירותו היה חבר האצ"ל, ולחם במלחמת העצמאות.
בנערותו שיחק בקבוצת מג"ל (מועדון גוגנהיים למשחקים). בשנת 1942, כשקבוצת בית"ר ירושלים חידשה את פעילותה לאחר חמש שנות הפסקה, הצטרף לקבוצה יחד עם חבריו אשר ברנבלום ויחזקאל ישראל. שיחק בתפקיד החלוץ והמקשר שמאלי. במקביל להיותו שחקן בקבוצה התפרנס חסון מעבודה קשה בבית חרושת ללבנים.
חסון היה שותף לעלייה של הקבוצה לליגה הבכירה בעונת 1953/1954 והמשיך לשחק בה עד שנת 1956. חסון בישל שערים רבים והיה בועט עונשין מצטיין. זכור במיוחד שערו במשחק הדרבי נגד הפועל ירושלים באצטדיון ימק"א אז כבש בבעיטה חופשית מ-18 מטרים, בה השתמש בטכניקת ה"עין העקומה" והבקיע את שער הניצחון שלמעשה היה שערו האחרון בקבוצה. ב-3 עונותיו המתועדות בבית"ר ירושלים שותף חסון ב-32 משחקים והבקיע 6 שערים.
בשנת 2004 מצא חסון את מותו לאחר שנדרס על ידי אוטובוס בירושלים. הובא לקבורה בבית העלמין הר המנוחות בירושלים .
הערות שוליים

↑  רון עמיקם, מאיר גבאי, רוני דיאון, אני אוהב אותך בית"ר - תולדות בית"ר ירושלים, פרק ראשון, אהרון חסון, עמוד 17, הוצאת Media41LTD
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
סידני ואן הוידונק

סידני ואן הוידונק (בהולנדית: Sydney van Hooijdonk; נולד ב-6 בפברואר 2000 בברדה שבהולנד) הוא כדורגלן הולנדי המשחק בעמדת החלוץ בקבוצת נאק ברדה מליגת העל ההולנדית.
חיים אישיים

ואן הוידונק הוא בנו של כדורגלן נבחרת הולנד לשעבר פייר ואן הוידונק.
קריירת מועדונים

ואן הוידונק גדל במחלקת הנוער של נאק ברדה. בשנת 2018 החל לשחק בקבוצה הבוגרת של המועדון במסגרת ליגת העל ההולנדית, במדיה ערך 65 הופעות ליגה והבקיע 11 שערים.
ב-3 ביולי 2021 חתם ואן הוידונק על חוזה לארבע שנים בבולוניה 1909 מהסרייה א'.
ב-25 בינואר 2022 הושאל ואן הוידונק עד לתום עונת 2021/2022. ב-25 ביולי 2022 הושאל ואן הוידונק להירנפיין לעונה נוספת.
כשחזר לבולוניה, התקשה לקבל דקות משחק תחת המאמן טיאגו מוטה ושימש בעיקר כמחליף של ג'ושוע זירקזיי. ב-1 בפברואר הושאל ואן הוידונק אל נוריץ' סיטי עד לסיום העונה, שם שיחק ב-12 משחקי ליגה שבכולם עלה מהספסל.
ב-9 באוגוסט 2024 חתם בצ'זנה. ב-9 בינואר 2025 חזר אל נאק ברדה.
הערות שוליים

↑  Sydney Van Hooijdonk joins Bologna באתר הרשמי של בולוניה 1909, 3 ביולי 2021 (באנגלית)
↑  Sydney van Hooijdonk naar SC Heerenveen באתר הרשמי של הירנפיין, 25 בינואר 2022 (בהולנדית)
↑  SC Heerenveen on Twitter: "He's back #SydneyNogeenjaar" בחשבון הטוויטר הרשמי של הירנפיין, 25 ביולי 2022 (באנגלית)
יונקרים

דיוקנו של יונקר מאת פרנס הלס, 1623
היוּנְקֶרים (בגרמנית: Junker) היו בני מעמד אצולה גרמני זוטר. מקור השם הוא בהלחם של הביטוי "אדון צעיר" (Junger Herr). זהו שם כללי לאדונים פאודליים זוטרים, אצילי קרקע שאינם נושאים בתואר אצולה אחר. תוארם מתבטא לעיתים בתוספת  "פון" (גרמנית: von) לפני שם משפחתם, בדומה לתוארי אצולה גרמניים אחרים.
היסטוריה

עד המאה ה-19 שימש התואר בדרך כלל בני אצולה במעמד פוליטי וכלכלי נמוך יחסית. בתחילת המאה ה-19, במקביל לעלייתה של פרוסיה כמדינה החזקה ביותר בגרמניה, החלה עלייתם של היונקרים למעמד משפיע בפרוסיה. עם איחוד גרמניה בשנת 1871 תחת אוטו פון ביסמרק, יונקר בעצמו, התגבש תפקידם המרכזי של היונקרים ברייך הגרמני, ובמיוחד כגורם מרכזי בצבא. הם היוו בדרך כלל גורם שמרני שתמך במלוכה. משפחות היונקרים הפרוסים נהנו ממעמד מיוחס בחברה הפרוסית ושלטו במוסדות של גרמניה במיוחד בצבא ובמשרד החוץ. הערכים שלהם – נאמנות, אדיקות, חובה, מסירות למשפחה, יראת כבוד למסורת ולסדר הקיים, הרגשת כבוד עזה – היו מעוררי הערכה מבחינות מסוימות, אך גם שמרניים וראקציוניים ולא התיישבו עוד עם ערכיה של גרמניה המודרנית.
בעקבות הכישלון הצבאי של גרמניה במלחמת העולם הראשונה ופריצת המהפכה הגרמנית בשנת 1918, נוצרה ברית בין היונקרים לבין הממשלה הרפובליקאית הסוציאל-דמוקרטית, שהסכימה לכבד ולשמר את כוחם של היונקרים (בעיקר בתחומי הצבא והבעלות על הקרקעות) בתמורה לעזרתם בדיכוי המרידה הקומוניסטית ובייצוב הרפובליקה. במהלך שנותיה של רפובליקת ויימאר היונקרים היו בין אויביה של הדמוקרטיה הגרמנית, אותה האשימו בחתימת הסכם ורסאי ובכלל בעיותיה של המדינה. הם תמכו ומימנו את הפרייקור – מיליציות ימניות שבמקור הוקמו כדי להילחם בקומוניזם, והיו מעורבות גם בניסיונות להדחת הממשלה, כפי שקרה בפוטש של קאפ.
השפעתם של היונקרים גדלה עם בחירתו של פאול פון הינדנבורג הריאקציוניסט לנשיאות גרמניה בשנת 1925. בשנת 1927 העניקו לו היונקרים אחוזה בפרוסיה המזרחית כאות הוקרה על שירותו למען גרמניה בזמן המלחמה. כשהחל הינדנבורג להפעיל את סמכויות החירום שלו בשנת 1930 כדי למנות ממשלות בלי אישור הרייכסטאג, היו יונקרים רבים בין חברי הממשלה. עלייתו של אדולף היטלר לשלטון בשנת 1933 מסמנת מפנה במעמדם של היונקרים. למרות שאלו ראו בעין יפה כמה מפעולותיהם ומטרותיהם של הנאצים – כגון הפרת הסכמי ורסאי, חימושה מחדש של גרמניה והתוכניות להתפשטות אימפריאליסטית – שרר אי אמון בסיסי בין שני הצדדים: הנאצים סלדו מגינוני האריסטוקרטיה של היונקרים, והיונקרים מצידם ראו בתנועה הנאצית תנועת המונים של האספסוף, והתייחסו בבוז אל ראשיה.
מכיוון שהנאצים שאפו להשיג כוח מוחלט ולהכפיף את מוסדות המדינה הישנים לסמכותם, העימות עם היונקרים לא אחר להגיע. בשנת 1937 פרצה סדרת שערוריות בצמרת הוורמאכט המכונה פרשת בלומברג-פריטש, שבעקבותיה נערך ארגון מחדש של מבנה הצבא. זה האחרון, שהיה בעל תפקיד עצמאי מאז איחודה של גרמניה על ידי ביסמרק, הפך כפוף למדינה הנאצית. שינוי זה היה מכה קשה לכוחם של היונקרים, והביא לשחיקה מתמדת בכוחם לקראת מלחמת העולם השנייה ובמהלכה. במקביל הואץ והועמק תהליך הנאציפיקציה בצבא, שהתבטא בעליית דור מפקדים חדש שלא מבני האליטה היונקרית, שחבו את קידומם למשטר הנאצי.
בקשר העשרים ביולי בשנת 1944, בו ניסו קצינים גרמנים להתנקש בחיי היטלר ולהפיל את השלטון הנאצי, נטלו חלק יונקרים רבים, דבר שהעמיק את חוסר האמון של הנאצים בהם.
לאחר מלחמת העולם השנייה איבדו היונקרים חלקים ניכרים מאדמותיהם, כשהשטחים המזרחיים של גרמניה הועברו לברית המועצות ולפולין. שאר אדמותיהם, שעברו לתחום שיפוטה של גרמניה המזרחית, הוחרמו על ידי המדינה וחולקו מחדש בין האיכרים.
בית העלמין דבלינג

| --- | --- |

 פרטי בית הקברות
 תאריך הקמה:  1880 
 מספר קבורים:  6,853 
 אתר רשמי
 
 מיקום:  Hartäckerstraße 65 
 קואורדינטות:  48°14′19″N 16°19′41″E﻿ / ﻿48.238611111111°N 16.328055555556°E﻿ / 48.238611111111; 16.328055555556
  (למפת וינה מוגדלת) בית העלמין דבלינג(למפת וינה רגילה) בית העלמין דבלינג he
 
בית העלמין דבלינג (בגרמנית: Döblinger Friedhof) נמצא ברובע ה-19 של וינה.
תולדות האתר

בית העלמין בדבלינג היה קיים עוד במאה ה-18. לאור מצוקת מקום, בשנת 1880 הוחלט על הקמת בית העלמין במיקום חדש. בהתאם לתכנון המקורי היעד היה כ-30 אלף מקומות ובית העלמין נפתח ב-10 ביוני 1885.
בית העלמין היה פתוח לכל הדתות. החלקה היהודית נפתחה ב-1888 וחלקה מוסלמית נפתחה בשנת 1894 והיא הייתה מיועדת לחיילים של צבא האימפריה האוסטרו-הונגרית מבוסניה.
בתחילת המאה ה-20 הוגדל שטח בית העלמין ופיתוח זה כלל גם הגדלת של החלקה היהודית. בשנת 1917 המקום בבית העלמין נגמר. רק בשנת 1920, בעקבות שחרור מקומות פנויים בחלקה המוסלמית, קבורה במקום חודשה לכמה שנים.
בין האנשים הנטמנים במקום נמנים: בנימין זאב הרצל (עד להעברת גופתו לירושלים בשנת 1949), לורנץ בהלר, אוטו סקורצני, לודוויג מינקוס, וילהלם מיקלס.
במקום קיים חדר מתים וניתן לקיים טקס שריפת גווייה.
נחום שדמי

| --- | --- |
נחום שדמי, 1958
נחום שדמי, 1958
 לידה:  20 ביוני 1898 קישינב, בסרביה
 פטירה:  20 בדצמבר 1985 (בגיל 87) תל אביב-יפו, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 צאצאים:  יששכר שדמי 
 השתייכות:   ההגנה  פלמ"ח  צבא הגנה לישראל
 דרגה:    אלוף-משנה
 תפקידים בשירות
 מפקד גוש הגליל התחתון  מפקד מחוז צפון  מפקד נפת כנרת  מפקד מחוז ירושלים  מפקד ההגנה באירופה  ראש ענף הסגל בצה"ל  סגן נשיא בית הדין הצבאי  נשיא בית הדין הצבאי לערעורים
 תפקידים אזרחיים
 מזכיר מוסד הביקורת של מפא"י  יושב ראש צוות הראשון
 הנצחה
 רחובות על שמו בתל אביב ובירושלים
 
נחום שדמי (קרמר) (20 ביוני 1898 – 20 בדצמבר 1985) היה חלוץ, מבכירי ארגון "ההגנה", אלוף-משנה בצה"ל, נשיא בית הדין הצבאי לערעורים, מזכיר מוסד הביקורת של מפלגת מפא"י.
תולדות חייו

שדמי נולד בשם נחום קרמר בעיר קישינב שבבסרביה, באימפריה הרוסית. למד בגימנסיה היהודית "רפופורט" באודסה, היה פעיל בתנועות ציוניות וממקימי ארגון "החלוץ" באודסה. ארגן את ההגנה העצמית של יהודי העיר ושירת בצבא הרוסי. ב-1921 עלה לארץ ישראל עם קבוצה מתנועת החלוץ, עסק בסלילת כבישים בצפון ובעבודה בחווה חקלאית של פיק"א בביתניה.
התיישב במנחמיה, היה חבר בהנהלת התאחדות האיכרים בגליל התחתון וניהל את כופר היישוב בגליל.
ב-1921.
שדמי גויס לארגון "ההגנה" על ידי רוזה כהן, היה חניך בקורס מפקדים בקיבוץ חולדה, בקורס בקיבוץ גבת ובכפר ויתקין, התקדם בשורות הארגון בתפקידי פיקוד שונים, בהם מפקד גוש הגליל התחתון, מפקד מחוז צפון בתקופת המרד הערבי הגדול ומפקד נפת כנרת.
ב-15 ביוני 1939 הותקפה מכונית נוטרים ליד לוביה והנוטר בנימין קירשון נהרג. בתגובה ביצעה ב-20 ביוני 1939 חולית ההגנה בפיקוד שלמה שמיר שכללה את יגאל אלון, יוסי הראל ודוד שאלתיאל, פעולת תגמול בלוביה בה נרצחו מספר בני אדם שלא היו קשורים לכנופיות. הפעולה הייתה ככל הנראה יוזמה מקומית של שדמי שלא אושרה על ידי דרגים בכירים יותר בהגנה. פעולה זו ספגה ביקורת קשה. מאמר מערכת בעיתון דבר גינה את הפעולה במילים קשות:
"פשע חדש אירע בכפר לוביה, פשע מבעית, המעיד כי מבצעיו איבדו את שארית ההבחנה ונסתלק מהם זיק אחרון של הרגש האנושי. יריות אלו אשר רצחו ישישים ונשים ושפכו דם תינוק וזקן גוסס, מעידות כי הושלכנו לתוך מדרון אפל, המדרדר תהומה. ... וזכר מעשה לוביה, כזכר כל המעשים המתועבים אשר קדמו לו, ידון לדראון את מבצעיו המחריבים - יהיו אשר יהיו."
בהמשך אותה שנה הועמד שדמי לדין על ידי שלטונות המנדט הבריטי, יחד עם שבעה נאשמים נוספים, באשמה שרצח שלושה ערבים ליד מנחמיה, כנקמה על רציחתו של האיכר מיכאל עדין. במשפט שהתקיים בבית הדין הצבאי בחיפה יצא שדמי זכאי.
ב-1941 מונה למפקד מחוז ירושלים. בתקופתו הוקמו גדודי גדנ"ע ויחידות החי"ש הראשונות בעיר.
לאחר מלחמת העולם השנייה נשלח מטעם "ההגנה" לאירופה ופיקד על מאמצי הארגון שכללו הקמת פלוגות פלמ"ח ביבשת במסגרת גיוס חוץ לארץ (גח"ל), רכישת נשק וסיוע בהעפלה. כמו כן סייע לארגוני הנוקמים. שדמי ואנשיו, שעסקו בהדרכות צבאיות וטרום צבאיות של שורדי שואה צעירים במחנות הבריחה ובמחנות העקורים, תרמו לא רק להכנת השורדים לקראת גיוסם לכשיגיעו לארץ. אימוני ההגנה בגולה תרמו לשורדים, במסעם במסגרת תנועת הבריחה, תחושה של ערך עצמי, של ביטחון ושל השתיכות. הם נתנו לצעירים מטרה ברורה והגבירו את החיבור לארץ ולציונות.
באוגוסט 1948 חזר לישראל ובנובמבר מונה לראש ענף הסגל בצה"ל, בדרגת סגן-אלוף, לאחר מלחמת העצמאות עמד בראש ועדה לבחינת המלצות למתן ציונים לשבח. שימש כסגן נשיא בית הדין הצבאי, נמנה עם שופטי נתן ילין-מור ומתתיהו שמואלביץ, מארגון הלח"י שנעצרו לאחר רצח ברנדוט. בתפקידו האחרון בצה"ל בשנים 1954–1958, כיהן כנשיא בית הדין הצבאי לערעורים בדרגת אלוף-משנה.
לאחר שחרורו מונה למזכיר המוסד לביקורת של מפא"י. בניגוד לקודמיו, הוא דגל בפרסום פעילות המוסד וחשיפת ממצאי הביקורת. בין השאר התעמת עם פורשי מפא"י לרפ"י (בהם דוד בן-גוריון, שמעון פרס, חנה למדן, גדעון בן-ישראל וס. יזהר) ואף הביא להעמדתם לדין בפני בית הדין העליון של מפא"י.
ב-1960 היה ממקימי עמותת "צוות" לגמלאי מערכת הביטחון, ועמד בראשה עד 1961.
נפטר ב-20 ביוני 1985, ונקבר בבית העלמין הדרום. זכרו הונצח ברחוב על שמו בשכונת תלפיות בירושלים ובשכונת כפר שלם בתל אביב
משפחה

נישא לשושנה, בנם היחיד הוא תא"ל (בדימוס) יששכר שדמי, מפקד בפלמ"ח ובצה"ל. גם נכדו של נחום, יפתח, שירת כקצין בצה"ל, כטייס קרב בחיל האוויר והשתחרר בדרגת אלוף-משנה.
אוטוביוגרפיה

נחום שדמי, קו ישר במעגל החיים (עורך: יהודה קורן), תל אביב: משרד הביטחון – ההוצאה לאור, תשנ"ה 1995.
הערות שוליים

↑  בנימין קירשון, דבר, 1 ביוני 1939(הקישור אינו פעיל, 17.8.2024)
↑  מאיר פעיל, מן ההגנה לצבא הגנה, עמ' 176
↑  Yigal Allon, native son, page 96
↑  גילי חסקין, פעולת הנקם בלוביה(הקישור אינו פעיל, 17.8.2024)
↑  דבר היום, דבר, 22 ביוני 1939
↑  חיים גורי, חותם הזיכרון, מוסד ביאליק, 2015
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007298568105171  ISNI: 0000 0004 0151 0221  LCCN: nr96003187  VIAF: 317285476   WorldCat (עם VIAF): 317285476
נמל התעופה הבין-לאומי ז'וקובסקי

נמל התעופה הבין-לאומי ז'וקובסקי (ברוסית: Международный аэропорт Жуковский, באנגלית: Zhukovsky International Airport) הוא נמל תעופה בינלאומי קטן המשמש את מחוז מוסקבה הממוקם כ-36 ק"מ ממרכז העיר מוסקבה. שדה התעופה שימש כמתקן בדיקות במהלך המלחמה הקרה.
הנמל נחנך רשמית ב-30 במאי 2016 והוא אחד מארבעת נמלי התעופה של העיר. ממשלת רוסיה חתמה על צו להקמת שירותים בינלאומיים בשדה התעופה. שדה התעופה החל את שירותו המסחרי הראשון ב 12 בספטמבר 2016, כאשר חברת התעופה הבלארוסית בלאוויה הפעילה מדי יום שירות טיסות ממינסק ל-ז'וקובסקי. שדה תעופה ז'וקובסקי עומד בדרישות של חברות תעופה בעלות נמוכה.
בעבר שימש את מטוסי המשרד למצבי חירום והגנה אזרחית.
מתקני הנמל > מסלולים

בנמל קיים מסלול המראה אחד באורך 4,600 מטרים וכן מסלול נוסף באורך 2,950 מטר אך הוא סגור כעת.
הערות שוליים

↑  CAPA, Moscow Zhukovsky International Airport
פשוש (עיתון)

| --- | --- |

גליונות שונים של העיתון
 תדירות:  8 שנה 
 מייסד:  החברה להגנת הטבע 
 תאריכי הופעה:  1973–2004 (כ־31 שנים) 
 שפה:  עברית 
 מדינה:  ישראל 
 
פָּשׁוֹשׁ היה עיתון ילדים שיצא 8 פעמים בשנה. העיתון ראה אור לראשונה ב-1974. בעיתון הופיעו כתבות, צילומי צבע, חידונים ושעשועונים בנושא טבע, אקטואליה ואיכות סביבה.
היסטוריה

העורכת הראשונה של העיתון הייתה גלילה רון־פדר-עמית, אשר ושימשה בתפקיד בין השנים 1973—1975. הסופר עמוס בר מונה לעורך ב-1978 ושימש בתפקיד במשך 24 שנים.
בשנת 1999 מכרה החברה להגנת הטבע את העיתון למגזין "ארץ וטבע" ובשנת 2004 יצא גיליון העיתון האחרון.
בשנת 2011 יצא גיליון אוסף מיוחד הכולל שעשועונים.
הערות שוליים

↑  צבי אילן, "פשוש" לילדים, דבר, 7 בנובמבר 1974
↑  אביבה קרול, ‏מגזין "ארץ וטבע" רכש את "פשוש", באתר גלובס, 17 במרץ 1999
ת"א (תל אביב-יפו) 208294/02 - מגזין ארץ הצבי בע"מ נ' החברה להגנת הטבע שלום תל אביב-יפו, באתר תקדין
↑  עיתון פשוש, באתר הספרייה הלאומית
ערך זה הוא קצרמרבנושא עיתונים ובנושא ישראל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
סל שדה

קובי בראיינט זורק מהשדה
בכדורסל, סל שדה (באנגלית: Field Goal) הוא מונח המתאר קליעה של הכדור לסל שמזכה את הקבוצה הקולעת בשתיים או בשלוש נקודות, בהתאם למרחק ממנו התבצעה הזריקה, ולמעשה מוגדר ככל קליעה לסל מלבד קליעת עונשין. מסוגי "סלי שדה" ניתן למנות הטבעה של הכדור לסל וקליעת שלשה.
אחוזי קליעה מהשדה

"אחוזי קליעה מהשדה" (באנגלית: Field Goal Percentage או %FG) הם היחס בין הקליעות מהשדה לבין הזריקות מהשדה. על אף שנהוג לחשב בנפרד גם את אחוזי הקליעה מהשלוש, אחוזי קליעה מהשדה כוללים הן זריקות המזכות ב-2 נקודות (הנזרקות מהמרחק שלפני "קשת השלוש") והן זריקות המזכות ב-3 נקודות (הנקראות "שלשות" ונזרקות מהמרחק שמאחורי "קשת השלוש"). אחוזי קליעה גבוהים מצביעים על יעילוּת גבוהה; ככלל אצבע, אחוזי קליעה מהשדה של למעלה מ-50% (0.500) נחשבים כגבוהים (ויעילים) באופן יחסי.
אחוזי קליעה יעילים מהשדה

"אחוזי קליעה יעילים מהשדה" (באנגלית: Effective Field Goal Percentage או %eFG) הם אחוזי קליעה מהשדה המאבחנים בין קליעות שלשה לבין יתר הקליעות מהשדה (המזכות ב-2 נקודות). מטרת סטטיסטיקה זו היא לתקן את ה"עיוות" שמציגים אחוזי הקליעה מהשדה, אשר מתייחסים לזריקות מהשלוש כאל זריקות לשתי נקודות, על אף שהן מניבות מספר נקודות רב יותר.
לדוגמה: אחוזי הקליעה של שני שחקנים, אשר כל אחד מהם קלע 2 מתוך 4 הזריקות שלקח, הם 50%, גם אם שחקן א' קלע את הזריקות מטווח 2 נקודות (4 נקודות בסך הכול) ושחקן ב' קלע את הזריקות מטווח 3 נקודות (6 נקודות בסך הכול). אחוזי קליעה יעילים ימחישו כי שחקן ב' אשר קלע 6 נקודות ב-4 זריקות, היה יעיל יותר משחקן א' אשר קלע 4 נקודות ב-4 זריקות; אחוזי הקליעה היעילים של שחקן ב' הם 75%, בעוד שאחוזי הקליעה היעילים של שחקן א' הם 50%.
נוסחת החישוב היא:
 eFG\%={\frac {FG+(0.5*3P)}{FGA}}
הפרמטרים לנוסחה הם:

FG = קליעות מהשדה

3P = קליעות מהשלוש

FGA = זריקות מהשדה.
שיאי סלי שדה ב-NBA

הנתונים מעודכנים לסוף עונת 2020/2021, ומתייחסים לעונה הסדירה בלבד (ללא הפלייאוף). השחקנים הפעילים מודגשים.
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  סלי שדה בקריירה: 1. כרים עבדול-ג'באר - 15,837  2. קארל מלון - 13,528  3. לברון ג'יימס - 12,903  4. וילט צ'מברלין - 12,681  5. מייקל ג'ורדן - 12,192  6. קובי בראיינט - 11,719  7. שאקיל אוניל - 11,330  8. דירק נוביצקי - 11,169  9. אלווין הייז - 10,976  10. האקים אולאג'ואן - 10,749 |  אחוזי קליעה מהשדה בקריירה: 1. דיאנדרה ג'ורדן - 67.39%  2. רודי גובר - 64.53%  3. קלינט קפלה - 62.61%  4. מונטרז הארל - 61.56%  5. ארטיס גילמור - 59.90%  6. טייסון צ'נדלר - 59.66%  7. סטיבן אדמס - 59.06%  8. דווייט הווארד - 58.63%  9. שאקיל אוניל - 58.23%  10. חסן וייטסייד - 58.12% |  אחוזי קליעה יעילים מהשדה בקריירה: 1. דיאנדרה ג'ורדן - 67.40%  2. רודי גובר - 64.53%  3. קלינט קפלה - 62.61%  4. מונטרז הארל - 61.64%  5. ארטיס גילמור - 59.90%  6. טייסון צ'נדלר - 59.66%  7. סטיבן אדמס - 59.08%  8. דווייט הווארד - 58.69%  9. סטפן קרי - 58.33%  10. שאקיל אוניל - 58.23% |  |  |  |  |  |
ראו גם

מועדון ה-50-40-90
הערות שוליים

↑  סל שדה, באתר הנוער של ה-NBA
↑  אחוזי קליעה מהשדה, באתר הנוער של ה-NBA
↑  מה הם אחוזי קליעה יעילה מהשדה?, באתר וושינגטון פוסט, 14 באפריל 2017
↑  טבלת המובילים בקליעת סלי שדה לאורך הקריירה ב-NBA, באתר basketball-reference.com
↑  טבלת המובילים באחוזי קליעה מהשדה לאורך הקריירה ב-NBA, באתר basketball-reference.com
↑  טבלת המובילים באחוזי קליעה יעילים מהשדה לאורך הקריירה ב-NBA, באתר basketball-reference.com
טחנון א-זעאבי

טחנון חמדאן סעיד א-זעאבי (בערבית: طحنون حمدان سعيد الزعابي, בתעתיק מדויק: טחנון חמדאן סעיד אלזעאבי; נולד ב-10 באפריל 1999 באיחוד האמירויות הערביות) הוא כדורגלן אמירתי המשחק בעמדת הקשר ההתקפי בקבוצת אל-וואסל מליגת העל של איחוד האמירויות הערביות ובנבחרת איחוד האמירויות.
קריירת מועדונים

א-זעאבי גדל במחלקת הנוער של אל-וחדה, והחל לשחק בקבוצה הבוגרת של המועדון בשנת 2018 במסגרת ליגת העל של איחוד האמירויות הערביות.
קריירה בינלאומית

ב-12 באוקטובר 2020 ערך א-זעאבי את הופעת הבכורה שלו בנבחרת איחוד האמירויות הערביות, בהפסד 2-1 לנבחרת אוזבקיסטן במשחק ידידות. ב-12 באוקטובר 2023 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת, בניצחון 1-0 על נבחרת כווית במשחק ידידות.
נכלל בסגל נבחרת איחוד האמירויות הערביות לטורניר גביע אסיה 2023.
הערות שוליים

↑  AFC Asian Cup 2023™ Qatar squad lists באתר הרשמי של קונפדרציית הכדורגל של אסיה, 4 בינואר 2024 (באנגלית)
| נבחרת איחוד האמירויות הערביות – גביע אסיה בכדורגל 2023 |
| --- | --- | --- |
|  1 ח'סיף •  2 אידריס •  3 סולטאן •  4 אל-האשמי •  5 סאלמין •  6 ראשד •  7 מבח'ות •  8 א-זעאבי •  9 על. סאלח •  10 לימה •   11 קאנדו •  12 אל-חמאדי • 13 אל-עטאס •  14 חמד • 15 נאדר • 16 עבאס • 17 עיסא • 18 רמדאן • 19 אבראהים • 20 א-רסאני • 21 ח. עבדאללה • 22 תווחיד • 23 עאדל • 24 א. עבדאללה • 25 עב. סאלח • 26 נאסר • מאמן: בנטו |  1 ח'סיף •  2 אידריס •  3 סולטאן •  4 אל-האשמי •  5 סאלמין •  6 ראשד •  7 מבח'ות •  8 א-זעאבי •  9 על. סאלח •  10 לימה •   11 קאנדו •  12 אל-חמאדי • 13 אל-עטאס •  14 חמד • 15 נאדר • 16 עבאס • 17 עיסא • 18 רמדאן • 19 אבראהים • 20 א-רסאני • 21 ח. עבדאללה • 22 תווחיד • 23 עאדל • 24 א. עבדאללה • 25 עב. סאלח • 26 נאסר • מאמן: בנטו | איחוד האמירויות הערביות |