stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מחסן נתונים
הצורך במחסן נתונים

הצורך במחסן נתונים עולה כאשר ארגון זקוק לניתוח ודיווח אמין, משולב ואחיד של כלל הנתונים שלו ברמות צבירה שונות.
המציאות הפרקטית של ארגונים רבים היא שתשתיות המידע שלהם מנוהלות על ידי מספר מערכות מידע הטרוגניות. כך למשל לארגון מסוים עשויה להיות מערכת שמנהלת את קשרי הלקוחות, מערכת אחרת המנהלת את משאבי האנוש, מערכת שלישית שמנהלת את ניהול המכירות ומערכת רביעית המנהלת את הכספים בארגון. לעיתים קרובות מערכות מתממשקות אחת עם השנייה בצורה לא מספקת אם בכלל ושאלות פשוטות כגון: "כמה זמן לקח לנציג לקוחות א' לעבוד מול לקוח ג'? כמה מוצרים מכרנו ללקוח ג'? האם לקוח ג' היה מרוצה מהשירות שסיפקנו לו? האם לקוח ג' שילם על מוצריו בזמן?" ונתינת תשובה לשאלות אלה עשויה להיות משימה קשה מאוד על אף שהמידע נמצא "אי שם" בין המערכות השונות.
בעיה נוספת היא שמערכות לתכנון משאבי ארגון (ERP) מתוכננות כדי לענות על צרכים ספציפיים בתוך הארגון. לדוגמה מערכת כלכלית עשויה לעזור להבין מידע על מוצר מסוים; מתי הוא נקנה, מתי הועבר ללקוח, מתי שילמו עבורו ולעיתים המערכת עשויה לספק שירותי חשבונאות נוספים כגון מניעה של תיעוד כפול. מידע כזה הוא שימושי מאוד עבור רואה החשבון של הארגון או עבור האחראי על הרכש אך מנכ"ל הארגון בהחלט לא מעוניין במידע ממוקד כל כך. המנכ"ל לרוב מתעניין בשאלות כגון "מה היא העלות?" או "האם היוזמה האחרונה שלנו הורידה את ההוצאות שלנו?".
על אף שהנתונים אולי נשמרים במערכות המקור בצורה שאינה מאפשרת אינטגרציה, בתפיסת מחסן הנתונים המטרה היא לייצר רצף של מידע. שיטת מחסן הנתונים מקדמת מטרה זאת במספר שיטות, בין השאר על ידי הקמת מאגרי נתונים חדשים התומכים בשאילתות רלוונטיות.
ארכיטקטורה

המילה ארכיטקטורה במובן של מחסן נתונים ארגוני משמעותה היא התפיסה שעל בסיסה בונים את מחסן הנתונים. אין ארכיטקטורה אחת נכונה, רק מספר גישות המתאימות לצרכים ארגוניים וסביבות עבודה שונות. מידת ההתאמה של ארכיטקטורה מסוימת ניתן לבחינה בכמה היא מסייעת בבניית, תחזוקת ושימוש במחסן הנתונים.
דוגמה אחת לארכיטקטורה של מחסן נתונים יכולה להיות כדלקמן:
נתוני המקור של מחסן הנתונים – מערכת לתכנון משאבי ארגון נופלת תחת הגדרה זאת.
ממשק העברת המידע בין השכבה התפעולית לשכבת גישה למידע - כלים לייצוא, שינוי והעלאה של נתונים הם דוגמה לדברים שיופיעו בשכבה זאת.
מילון נתונים - מילון זה לרוב גדול יותר ממילונים הקיימים במערכות תפעוליות. לעיתים קיימים מילונים גם עבור המחסן כולו וגם עבור נתונים מסוימים אליהם ניתן לגשת בעזרת כלים או דו"חות מסוימים.
הנתונים אליהם ניגשים או הכלים בהם משתמשים כדי לקבל דיווחים או ניתוחים של נתוני המקור - כלי בינה עסקית כלולים בשכבה הזאת.
עיבודי מחסן הנתונים ועיבודי מסדי נתונים תפעוליים

המערכות האנליטיות והדיווחיות ממחסן הנתונים שונות באופן מהותי ממערכות עיבוד תנועות. ההבדלים הם:
זמני תגובה – מערכת עיבוד תנועות מבצעת, במקרים רבים עיבוד תנועות מקוון המכתיב זמני תגובה קצרים ויציבים. במערכות אנליטיות העובדות מול מחסן נתונים מתבצעים עיבודים מורכבים העשויים לארוך זמן רב ולכן אינן מחייבות זמן תגובה קצר.
כמות המידע – מערכת עיבוד תנועות במקרים רבים מבצעת טרנסקציות על מידע מועט. מערכות מחסן נתונים מתבצעות על כמויות גדולות של מידע.
יחס קריאה/כתיבה – במערכות עיבוד תנועות יחס זה הוא נמוך יותר – במערכות עיבוד תנועות מתבצעת כתיבה למסד הנתונים ועדכון מסד הנתונים כחלק מהעבודה. במערכות מחסן נתונים נדיר מאוד ביצוע פעולות כתיבה והן בעיקרן מערכות של קריאה בלבד. פעולות הכתיבה נעשות במרוכז כאשר נעשית טעינת נתונים תקופתית למחסן הנתונים.
הבדלים אלה גורמים שמבחינה טכנית אופן העבודה בשתי הסביבות שונה. כך נוצרות סכימות נתונים שונות במסד הנתונים התפעולי ובמחסן הנתונים. כמו כן במסדי נתונים של מחסן הנתונים לעיתים לא נשמרים חוקי הנירמול של מסדי הנתונים היחסיים. כמו כן, היות שבמערכות מחסן מידע אין Locality of Reference הן אינן יכולות להפיק תועלת מזיכרון מטמון ומדיסקים אלקטרוניים.
מוצרי תוכנה

מסדי הנתונים המשמשים מחסן נתונים הם מסדי נתונים יחסיים. גם בסביבות מחסן הנתונים נפוץ השימוש בשלושת מסד הנתונים היחסיים הנפוצים: אורקל, DB2, Microsoft SQL Server ובנוסף להם Teradata. מסד הנתונים האחרון שצוין הוא מסד נתונים ייעודי למחסני נתונים והוא משולב עם חומרה ייעודית. Teradata משמש בעיקר ארגונים גדולים עם מחסני נתונים גדולים במיוחד.
החל משנת 2009 מציעה גם חברת אורקל מוצר המשלב חומרה ומסד נתונים עבור מחסן נתונים. המוצר נקרא Exadata. המהדורה הראשונה מבוססת על חומרה של חברת HP והמהדורה השנייה על חומרה של חברת סאן.
קשיים ובעיות

פרויקטים של הקמת מחסני נתונים הם פרויקטים מורכבים האורכים זמן רב (בדרך כלל מספר שנים) ועלותם יקרה. זו הסיבה לכך שחלק מהארגונים אימצו גישה חלופית של הקמה הדרגתית של מאגרי נתונים חלקיים וקטנים יותר הנקראים Data Marts.
בנייה נכונה של היישומים. אחד הגורמים לאי-הצלחה ביישומים הוא שהם מכווני יחידת המחשוב במקום לאפשר למשתמש העסקי להיות הגורם המוביל בנושא זה.
עלויות תחזוקה גבוהות הנובעות מהצורך בטעינות תקופתיות של נתונים ומענה על שינויים עסקיים המחייבים שינויים בתכני ומבני הנתונים.
הצורך בסינכרון מתמשך בין המערכות התפעוליות לבין מערכות מחסן הנתונים. הקושי הולך וגדל כתוצאה מהדינאמיות העסקית הגדלה הגורמת להגדלת תדירות שינויי מבני ותכני הנתונים במערכות התפעוליות וכתוצאה מקצב הגידול הגבוה בכמות הנתונים והמערכות התפעוליות ובסוגי הנתונים הנדרשים,
איכות נתונים – איכות נתונים נמוכה מהווה גורם שכיח לכישלון פרויקטי מחסן נתונים.
אבטחת מידע ובעלות על הנתונים – המידע שעשוי להיות מוגן במערכות התפעוליות, עלול להיות חשוף לגישה לא מורשית. הדבר נכון במיוחד לקובצי הביניים (Staging).
ראו גם

Data Mart
ETL
בינה עסקית
מערכת תומכת החלטה
כריית מידע
עיבוד אנליטי מקוון
לקריאה נוספת

Kimball, Ralph and Ross, Margy, The Data Warehouse Toolkit, Wiley, Second Edition, 2002.
Friedman, Ted and Strange, Kevin, Architecture: The Foundation of Business Intelligence, Gartner Group, 2004.
מיסה מצושימה

| --- | --- |

מיסה מצושימה
 לידה:  1991 (בת 33 בערך) יפן יוקוהמה, יפן
 מדינה:  יפן 
 השכלה:  National Defense Academy of Japan 
 השתייכות:   חיל האוויר היפני
 תקופת הפעילות:  מ-2014
 דרגה:   קפטן
 
מיסה מצושימה (ביפנית: 松島美紗;‏ נולדה ב-1991) היא קפטן בחיל האוויר היפני והטייסת הקרבית הראשונה ביפן.
ביוגרפיה

מצושימה נולדה ב-1991 בעיר יוקוהמה. בהשראת הסרט "אהבה בשחקים", היא החליטה שהיא רוצה להיות טייסת קרבית. היא החלה ללמוד טיסה באקדמיה להגנה לאומית של יפן במרץ 2014. ב-2016 היא קיבלה את רישיון הטיס שלה. היא שימשה בתחילה כטייסת תובלה והצלה, אולם זמן קצר לאחר מכן החלה לעבור אימונים כטייסת קרבית לאחר שמסלול זה נפתח בפני נשים. ב-23 באוגוסט 2018 היא הוסמכה כטייסת הקרבית הראשונה בתולדות יפן. היא משובצת בטייסת הקרב הטקטית ה-305 של הכנף האווירית החמישית ומטיסה מטוס מיצובישי F-15J.
הערות שוליים

↑  日本初の女性戦闘機パイロットが誕生
↑  Japan sees first woman qualify as fighter jet pilot
↑  空自初、女性の戦闘機操縦士…トップガンに憧れ
מקס אוגוסט צורן

| --- | --- |

 לידה:  6 ביוני 1906 קרפלד, הקיסרות הגרמנית 
 פטירה:  9 במרץ 1993 (בגיל 86) בלומינגטון, ארצות הברית 
 שם לידה:  Max August Zorn 
 ענף מדעי:  אלגברה, תורת הקבוצות, מתמטיקה 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת המבורג (1930) 
 מנחה לדוקטורט:  אמיל ארטין 
 מוסדות:  אוניברסיטת אינדיאנה בלומינגטון (1946–1971)  אוניברסיטת האלה-ויטנברג (1931–1933)  אוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס (1936–1946)  אוניברסיטת ייל (1934–1936) 
 תלמידי דוקטורט:  ישראל הרשטיין 
 תרומות עיקריות
 מחקרים באלגברה, בתורת הקבוצות ובאנליזה נומרית.
 
מקס אוגוסט צורן (Max August Zorn נולד ב-6 ביוני 1906 בקרפלד, גרמניה, נפטר ב-9 במרץ 1993 בבלומינגטון, אינדיאנה, ארצות הברית) היה מתמטיקאי גרמני אמריקאי.
צורן עסק באלגברה, בתורת הקבוצות ובאנליזה נומרית. התפרסם בעיקר בשל הלמה של צורן, למה שימושית במיוחד השקולה לאקסיומת הבחירה.
כיהן כפרופסור באוניברסיטת אינדיאנה משנת 1946 ועד מותו.
צורן היה נגן גיטרה נלהב. תמונה שלו מנגן בגיטרה תלויה בבניין הפקולטה למתמטיקה באוניברסיטת אינדיאנה.
מילים שקופות

מילים שקופות הוא סינגל מאת הזמרים הישראליים קובי אפללו ונופר סלמאן. הוא יצא לאור תחת הוצאת חברת הליקון ב-23 בדצמבר 2021 והגיע לראש המצעד העברי של מדיה פורסט ב-2 בינואר 2022.
רקע

יש הרבה סיפורי אהבה שלפני שמרימים ידיים אפשר להילחם עוד קצת ולהיזכר במה שמחבר ביניכם ולא במה שמפריד
אפללו והפזמונאי אבי אוחיון כתבו את השיר יחדיו שלוש שנים לפני צאתו. כשנופר סלמאן התארחה באחת מההופעות של קובי אפללו החליטו השניים לבצע את השיר כדואט משותף. על ההחלטה לכלול את סלמאן בשיר סיפר אפללו: ”לנופר יש מן חוכמת חיים. יש בה משהו מאוד בוגר, מאוד בשל, גם בשירה שלה. חיפשנו מישהי שתספר את הסיפור ויאימינו לקול שלה. לנופר יש אינטליגנציה בשירה כאילו היא כבר 40 שנה על הבמות”.
וידאו קליפ

הווידאו קליפ יצא בצמוד לצאת השיר ובוים על ידי נועם גרשלר. בקליפ נראים אפפלו וסלמאן מבצעים את השיר באולפן הקלטות.
מיקומי שיא

|   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ישראל | מדיה פורסט ישראל | 1 |  |
הערות שוליים

↑  איריס קול, "לפני שמרימים ידיים אפשר להילחם", באתר 103fm, ‏26 בדצמבר 2021
↑  אריאל פייגלין, קובי אפללו: "השיר ישב וחיכה לטיימינג הנכון כמעט 3 שנים", באתר ערוץ 7, ‏23 בדצמבר 2021
↑  יובל אראל‏, קובי אפללו ונופר סלמאן – מילים שקופות, בבלוג של יובל אראל, מגזין מוזיקה ותרבות, 23 בדצמבר 2021
מספר מסה

מספר מסה (באנגלית: mass number), הקרוי גם מספר נוקליאון וסימנו A, הוא מספר הנוקליאונים – פרוטונים ונייטרונים – הנמצאים בגרעין האטום של אטום מסוים. מספר המסה ייחודי לכל איזוטופ של יסוד כימי מסוים. ישנם איזוטופים שונים החולקים את אותו מספר מסה, אך כל אחד מהם הוא של יסוד אחר – לדוגמה, חמצן-16 וחנקן-16. מספר המסה נכתב אחרי שם היסוד או בכתב עילי משמאל לסמל היסוד. לדוגמה, הסימול של פחמן-12 הוא 12C
. מספר המסה שלו הוא 12, מכיוון שבגרעין שלו נמצאים 6 פרוטונים ו-6 נייטרונים.
לעיתים, הסימול כולל גם את המספר האטומי (Z), שהוא מספר הפרוטונים בגרעין האטום. מספר זה מופיע בכתב תחתי משמאל לסמל היסוד ומתחת למספר המסה:
‎126C
מכיוון שמסת הפרוטון, כמו זו של הנייטרון, גדולה כמעט פי 2,000 ממסת האלקטרון, הרי כמעט כל המסה של האטום נובעת מהמסה של הנוקליאונים. לכן, קיימת קרבה הדוקה בין מספר המסה לבין המסה האטומית של אטום. המשקל האטומי של יסוד מסוים הוא הממוצע של המסות האטומיות של כל האיזוטופים של אותו יסוד, משוקללים לפי שכיחותם היחסית.
מספר המסה הוא נתון חשוב בתחום הפיזיקה, אך יש לו חשיבות פחותה בתחום הכימיה, שם המספר האטומי חשוב יותר.
ראו גם

מספר אטומי (Z) – מספר הפרוטונים בגרעין של אטום מסוים; קובע את היסוד של האטום.
יחידת מסה אטומית מאוחדת (u) – יחידת מידה קבועה של מסה, השווה 1⁄12 מהמסה של אטום אחד של פחמן-12.
מסה אטומית (ma) – מסה של אטום מסוים; משתנה עם שינוי האיזוטופ; ניתנת למדידה ביחידות u.
משקל אטומי או מסה אטומית יחסית (Ar) – המסה הממוצעת של אטום אחד של יסוד מסוים, לאחר שקלול שכיחותם היחסית של האיזוטופים השונים של היסוד, שלכל אחד מהם מסה אטומית שונה.
מסה מולקולרית (m) – מסה של מולקולה מסוימת; ניתנת למדידה ביחידות u.
מסה מולרית (M) – מסה של כמות נתונה של חלקיקים מסוימים; נמדדת ביחידות g/mol.
מלחמת האזרחים בליטא (1432–1438)

מלחמת האזרחים בליטא בשנים 1432–1438 הייתה מלחמת ירושה על כס המלכות של הדוכסות הגדולה של ליטא, לאחר שוויטאוטאס הגדול מת ב-1430 מבלי להשאיר יורש. במלחמה נלחמו מצד אחד שוויטריגאילה, שהיה בעל ברית עם האבירים הטווטונים, ומצד שני זיגמונט קסטוטאיטיס, בגיבוי ממלכת פולין. המלחמה איימה לנתק את האיחוד של Krewo, האיחוד האישי בין פולין וליטא. הברית של שוויטריגאילה עם המאסטר הגדול של המסדר הטבטוני, פאול פון רוסדורף, פתחה את המלחמה הפולנית-טווטונית (1431–1435) אך לא הצליחה להבטיח את הניצחון לשוויטריגאילה.
כאשר זיגמונט תפס את השלטון בליטא על ידי הפיכה ב-1432, התפצלה ליטא לשני מחנות מנוגדים, והחלו שלוש שנים של פעולות איבה הרסניות. כדי למנוע מהאבירים להמשיך את תמיכתם בשוויטריגילה, פולין תמכה בפלישה ההוסיטית לפרוסיה ב-1433. המלחמה הסתיימה בתבוסה מכרעת עבור שוויטריגילה ובעלי בריתו, הסניף הליבוני של האבירים הטווטונים, בקרב וילקומייז' בספטמבר 1435. שוויטריגאילה נכנע בסופו של דבר ב-1437; Sigismund Kęstutaitis שלט בליטא רק שמונה שנים לפני שנרצח ב-1440.
הקדמה

הדוכסות הגדולה של ליטא וממלכת פולין יצרו כמה איגודים רופפים בעשורים שקדמו לסכסוך, כולל איחוד קרובו משנת 1385, הסכם אוסטרוב מ-1392 ואיחוד הורודלו משנת 1413. שתי המדינות איחדו כוחות בהצלחה נגד אויב משותף, האבירים הטווטונים, בקרב גרונוולד ב-1410. תבוסתם של האבירים בקרב הביאה להחלשתם אך לא מיגרה לחלוטין את כוחם הצבאי והם המשיכו לעסוק בסכסוכים פחותים. המתיחות הפנימית בתוך המדינה המאוחדת באופן טנטטיבי נמשכה לאחר הקרב. בעוד שיוגאילה וויטאוטאס המירו את דתם לקתולית, האליטה האורתודוקסית המזרחית, יחד עם כמה אילי ליטאים, התנגדו לאיחוד הדוק יותר עם פולין.
ב-27 באוקטובר 1430 נפטר ויטאוטאס הגדול, הדוכס הגדול של ליטא, לפתע מבלי להשאיר יורש או צוואה. הכתרתו למלך ליטא נקבעה לספטמבר 1430, אך הפולנים מנעו מהכתר להגיע לליטא. בתו היחידה של ויטאוטס, סופיה מליטא, נישאה לווסילי הראשון ממוסקבה וילדה לו רק בן אחד בחיים, וסילי השני. הוא היה אורתודוקסי ולא יכול היה להנהיג את הדוכסות הגדולה הקתולית שהתנצרה לאחרונה. דבקותם באמונה האורתודוקסית מנעה גם מגדימינים רבים אחרים להפוך לטוענים לכס המלכות. היו שני מועמדים קתולים מתאימים ביותר: אחיו ויורשו החוקי של ויטאוטס, Sigismund Kęstutaitis, ובן דודו שוויטריגאילה.
האצילים הליטאים בחרו באופן חד צדדי בשוויטריגילה לדוכס הגדול החדש. זה הפר את תנאי האיחוד של הורודלו משנת 1413, שבו התחייבו הליטאים לא לבחור דוכס גדול חדש ללא אישור ממלכת פולין. באותה תקופה יוגאילה (יגיילו), מלך פולין ואחיו של שוויטריגאילה, היה בליטא והשתתף בהלוויה של ויטאוטאס. ב-7 בנובמבר 1430, הוא הודיע שהוא מאשר את הבחירות ושיחסי פולין–ליטא ייקבעו רשמית ב-15 באוגוסט 1431. עם זאת, פרץ סכסוך מזוין עקב סכסוכים טריטוריאליים בפודוליה ובווהלין, שעל פי הבנת האצולה הפולנית, על פי תנאי הסכם משנת 1411, היו אמורות להיות נשלטות על ידי ליטא רק במהלך חייו של ויטאוטאס.
מלחמת לוצק

כאשר כוחות פולנים פלשו לפודוליה, עצר שוויטריגילה את אחיו יוגאילה, מלך פולין, בווילנה. יוגאילה שוחרר כשהבטיח להחזיר את פודוליה לדוכסות הגדולה של ליטא. האצולה הפולנית, בראשות זביגנייב אולסניצקי, התכנסה בסנדומייז' בפברואר 1431. בזעם, הם ביטלו את הבטחותיו של המלך ודרשו משוויטריגאילה להכיר בנאמנותו ליוגאילה. שוויטריגאילה סירב, הצהיר על עצמאות מלאה, ואף ביקש מזיגיסמונד, קיסר האימפריה הרומית הקדושה לשלוח לו את הכתר שיועד לוייטאוטאס. באותו מכתב, שוויטריגאילה הבטיח את נאמנותו לזיגיסמונד ודן בנישואים אפשריים לבת של וויבוד מולדביה.
שוויטריגאילה החלה לארגן קואליציה אנטי-פולנית רחבה יותר. הוא ניהל משא ומתן עם האבירים הטבטונים, עם זיגיסמונד, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, עם מולדביה, עם אורדת הזהב ועם הדוכסים של ארצות המזרח של הדוכסות הגדולה של ליטא. הסיכוי המבטיח ביותר כבעל ברית היה המסדר הטבטוני, שביקש לבטל את האיחוד הפולני-ליטאי שהוביל לתבוסת המסדר בקרב גרונוולד (1410). ביוני 1431 האבירים הטבטונים ושוויטריגאילה חתמו על הסכם כריסטממל. מטרתו של שוויטריגאילה נעזרה גם בכוחות מולדבים בראשות אלכסנדרו הטוב, שתקף את פולין בדרום מזרח.
ב-25 ביוני 1431 פלש הצבא הפולני לווהלין. הם כבשו חלק מווהליניה, הורודלו, וולודימיר-וולינסקי וזברז', והביסו את אנשיו של שוויטריגאילה ליד לוצק. עם זאת, הפולנים לא הצליחו לכבוש את טירת לובארט. במקביל, על פי חוזה כריסטממל, האבירים הטבטונים הכריזו מלחמה ופלשו לפולין. האבירים נתקלו במעט התנגדות, הרסו את ארץ דובז'ין, כבשו את העיירה נישאווה, וניסו לעבור לאזור קויאוויה וקריינה. עם זאת, הצבא הטבטוני הובס ב-13 בספטמבר 1431 ב-Dąbki, ליד נאקל (כיום Nakło nad Notecią). שוויטריגאילה, שהיה נצור בטירת לובארט, הציע לנהל משא ומתן לשלום ב-20 באוגוסט. הסכם הושג ב-26 באוגוסט ובכך הסתיימה מה שנקרא מלחמת לוצק. שביתת נשק רשמית נחתמה בסטארי צ'ורטוריסק ב-1 בספטמבר עד 24 ביוני 1433. ההסכם היה נוח יותר לפולין. עם זאת, הפסקת האש לא פתרה את המחלוקת הבסיסית. המלחמה הפכה למאבק דיפלומטי, כאשר פולין ביקשה להפוך את האצילים הליטאים נגד שוויטריגאילה.
הפיכה בליטא

באפריל 1432 ב-Sieradz, הציעו הפולנים לשוויטריגאילה את אותה עסקה כמו ויטאוטאס בתקופת שלטונו: שוויטריגאילה יהיה הדוכס הגדול ויוגאילה יהיה הדוכס העליון ולאחר מותו של שוויטריגאילה יחזור כס המלכות הליטאי לאחד מבניו של יוגאילה. שוויטריגאילה סירב לכאורה להצעה המגבשת התנגדות מקומית. ב-31 באוגוסט 1432, תקפו קושרים, כולל סמן אולשנסקי, פטרס מנגירדאיטיס, ויונאס גושטאוטאס, את שוויטריגאילה ואת המלווה שלו באשמיאני, שם שהו בלילה. שוויטריגאילה וכמה מתומכיו, כולל יורגיס גדגאודס ויונאס מנווידאס, הצליחו להימלט לפולוצק בזמן שאשתו ההרה נעצרה. הקושרים מינו את Sigismund Kęstutaitis, אחיו של ויטאוטאס, בתור הדוכס הגדול החדש. לא ברור אילו קבוצות תמכו בזיגמונט או מדוע. ייתכן שכמה אצילים ליטאים לא היו מרוצים מהטובות ששוויטריגילה העניקה לדוכסים האורתודוקסים, אך לפני ההפיכה לא התבטאה התנגדות. זיגמונט, שלא מילא תפקיד מרכזי בפוליטיקה הליטאית לפני ההפיכה, ומי שתמך בתחילה בשוויטריגאילה, חידש את מדיניות האיחוד עם פולין. ב-15 באוקטובר 1432 הוא חתם על האיחוד של גרודנה, אשר בעצם אישר את איחוד וילנה וראדום (1401) והעניק לזיגיסמונד את אותן זכויות שבהן נהנה ויטאוטס במהלך שלטונו. לאחר מותו של זיגמונט, ליטא הייתה אמורה לחזור למלך פולין. זיגמונט גם עשה ויתורים טריטוריאליים לפולין בפודוליה ובווהלין השנויים במחלוקת.
כדי לזכות בתמיכה מהאצילים, במאי 1434 העניק זיגמונט פריבילגיה לאצילים קתולים ואורתודוקסים כאחד. הפריבילגיה הבטיחה את זכותם לקנות, למכור, להחליף, לתת מתנה ולרשת קרקע. הוולדאמים, מעמד של איכרים תלויים, שוחררו ממיסים ומחובות למדינה - כל הרווחים שלהם היו שייכים כעת לאצילים. אף אציל לא היה צריך להיענש או לכלוא על פשעים ללא צו בית משפט. ליטא התחלקה לשני מחנות: תומכי זיגמונט (אדמות ליטא, סמוגיטיה, מחוז טראקאי ומינסק); ותומכי שוויטריגאילה (פולוטסק, ויטבסק, סמולנסק, קייב, ווהלין). החלו שלוש שנים של פעולות איבה הרסניות. ב-8 בדצמבר 1432 נפגשו צבאות שוויטריגאילה וזיגמונט בקרב אשמנה. שוויטריגאילה התגייס לעזרתו של סעיד אחמד הראשון, חאן של אורדת הזהב, וכתב לאפיפיור אאוגניוס הרביעי ולמועצת פירנצה בתקווה לזכות בתמיכתם על ידי הבטחה לאיחוד הכנסייה. הוא תכנן לתקוף את בירת הדוכסות הגדולה, וילנה, ולחדש את כס המלוכה. שני הצדדים ספגו הפסדים כבדים, והניצחון הסופי הגיע לזיגמונט. המסדר הטבטוני קיים רשמית את הפסקת האש, אך המשיך בתמיכתו החשאית בשוויטריגאילה, בעיקר באמצעות הסניף הליבוני שלו.
הפלישה ההוסיטית לפרוסיה

ביוני 1433 התחברה פולין עם ההוסיטים הצ'כים כדי למנוע מהמסדר הטבטוני לשלוח תמיכה חשאית לשוויטריגאילה דרך הסניף הליבוני שלו. האבירים הטבטונים תמכו באפיפיור ובקיסר הרומית הקדושה זיגיסמונד נגד ההוסיטים הכופרים במהלך מלחמות ההוסיטים. במהלך "הנסיעה היפה" האחרונה והגדולה שלהם, הכוחות הצ'כיים בפיקודו של יאן צ'אפק מסאני נתמכו גם על ידי הדוכס הפומרני בוגיסלב התשיעי מדוכסות שטולפ (סלופסק). במשך ארבעה חודשים הרס הצבא ההוסיטי את השטחים הטבטונים בנוימרק, פומרניה ומערב פרוסיה. הם תקפו את קוניץ (כיום חויניצה), שווץ (כיום שווייצ'ה) ודנציג (כיום גדנסק). הם כבשו כמה ערים וטירות, כולל דירשאו (כיום טצ'ב) ב-29 באוגוסט 1433. למרות המצור הכושל שלהם על דנציג, ההוסיטים חגגו את "הנסיעה היפה" שלהם על ידי מילוי סמלי של הבקבוקים שלהם במים מהים הבלטי.
ב-13 בספטמבר 1433 נחתמה שביתת נשק ב-Jasiniec. המשא ומתן הפולני-טבטוני נמשך בבז'שץ' קויאבסקי, והמשא ומתן ההוסיטי-קתולי נמשך במועצת פירנצה ובדיאטה הצ'כית בפראג. הפלישה הפולנית לנוימרק ופומרניה הוכיחה את עצמה כמוצלחת, ניתקה את המסדר הטבטוני מתמיכת האימפריה הרומית הקדושה, ושכנעה את המסדר לחתום על הסכם עם הפולנים. ב-15 בדצמבר 1433, נחתמה שביתת הנשק של לז'יצ'יקה ל-12 שנים בין הפולנים למסדר ב-Łęczyca (מה שהוביל כמה היסטוריונים פולנים לחלק את המלחמה הפולנית-טבטונית הזו לשתי מלחמות: בשנים 1431–1433; וב-1435). האבירים הטבטונים הסכימו לרוב הדרישות הפולניות, לרבות שהמסדר יפסיק את תמיכתו בשוויטריגאילה, כל צד ישלוט בשטחים שהוא כובש עד שייחתם שלום (uti possidetis), ואף צד לא יבקש תיווך על ידי מעצמות זרות בכדי לשנות את הפסקת האש. זה סימן את סופה של המלחמה על אדמת פולין; המאבק על אדמות ליטא נמשך עוד שנתיים, שכן הפסקת האש עם פולין לא התרחבה למסדר הליבוני.
קרב מכריע

ביולי ובאוגוסט 1433 פשטו שוויטריגאילה ובני בריתו הליבונים על לידא, קרבו ואיישישוק והרסו את הפרברים של וילנה, טרקאי וקובנה. פעולות האיבה הופסקו לזמן קצר במגפת סוסים. כשיוגאילה מת במאי 1434, חידש המסדר את גיבויו לשוויטריגאילה, שגייס את תומכיו, ביניהם אבירים מהמסדר הליבוני, הדוכסים האורתודוקסים ואחיינו זיגמונט קוריבוט, מפקד צבאי מובהק של ההוסיטים. ביולי 1435 סיכל שוויטריגאילה הפיכה נגדו בסמולנסק. מנהיג ההפיכה הבישוף האורתודוקסי גראסים, שמונה למטרופוליט של מוסקבה ב-1432, נשרף על המוקד. הקרב האחרון בווילקומייז' (Vilkomir, Vilkmergė) נערך בספטמבר 1435, צפונית מערבית לווילנה. על פי ההערכות, היו מעורבים 30,000 גברים משני הצדדים. צבאו של שוויטריגאילה, בראשות זיגמונט קוריבוט, פוצל על ידי הצבא הליטאי-פולני התוקף, בראשות מיכאל ז'יגימנטאיטיס, והובס לחלוטין.
שוויטריגאילה, עם קבוצה קטנה של תומכים, הצליח להימלט לפולוצק. המסדר הליבוני ספג תבוסה גדולה, לעיתים בהשוואה לתבוסה שהונחתה לאבירים הטבטונים בגרונוולד ב-1410. ב-31 בדצמבר 1435 האבירים הטבטונים חתמו על הסכם שלום בבז'שץ' קויאבסקי. הם הסכימו להפסיק את תמיכתם בשוויטריגאילה, ובעתיד לתמוך רק בדוכסים הגדולים שנבחרו כהלכה במשותף על ידי פולין וליטא. ההסכם לא שינה את הגבולות שנקבעו בחוזה מלנו ב-1422 השלום של בז'שץ' קויאבסקי הראה שהאבירים הטבטונים איבדו את מעמדם המיסיונרי האוניברסלי. המסדרים הטבטוניים והליבונים לא התערבו עוד בענייני פולין-ליטאים; במקום זאת, פולין וליטא היו מעורבות במלחמת שלוש עשרה השנים (1454–1466), מלחמת האזרחים שתקרע את פרוסיה לשניים.
לאחר מכן

שוויטריגאילה איבד את השפעתו בנסיכויות הסלאביות ולא יכול היה עוד להתנגד לפולין ולזיגמונט. ב-4 בספטמבר 1437 הוא ניסה להתפייס עם פולין: הוא ישלוט בארצות שעדיין תמכו בו (בעיקר קייב וווהלין), ולאחר מותו יעברו שטחים אלו למלך פולין. עם זאת, תחת מחאה עזה של זיגמונט, הסנאט הפולני סירב לאשרר את האמנה. בשנת 1438 נסוג שוויטריגאילה לנסיכות מולדובה. שלטונו של זיגמונט קסטוטאיטיס היה קצר - הוא נרצח בשנת 1440. שוויטריגאילה חזר מהגלות ב-1442 ושלט בלוצק עד מותו עשור לאחר מכן.
בנו של יוגאילה, קז'ימייז' הרביעי, מלך פולין, יליד 1426, קיבל אישור כהוספודר תורשתי מהמשפחות השליטות של ליטא בשנת 1440. אירוע זה נתפס בעיני ההיסטוריונים יז'י לוקובסקי והוברט זוואדצקי כמסמן את סיום סכסוך הירושה.
שוויטריגאילה כפי שמוצג על ידי אלכסנדר גואגניני
חותם מלכותי של Sigismund Kęstutaitis
מיסה פארודית

מיסה פארודית (באנגלית: Parody Mass) היא יצירה מוזיקלית הכתובה לטקסט של מיסה, על פי רוב מן המאה ה-16, העושה שימוש בריבוי קולות מיצירה מוזיקלית אחרת, קודמת, כגון קטע של מוטט או שאנסון חילוני, כחלק מן החומר המלודי שלה. היא נבדלת משני הסוגים האחרים, הבולטים ביותר, של המיסה כיצירה מוזיקלית בתקופת הרנסאנס, קנטוס פירמוס ומיסת פרפרזה. למושג "פארודיה", במובן זה, אין על פי רוב שום קשר להומור, בניגוד למובן המודרני של המילה; אם במקרים מסוימים נעשה באמת שימוש בשירי זימה חילוניים בחיבורי מיסות, הרי במקרים אחרים, תדירים בה במידה, הייתה זו מוזיקת קודש שאינה ליטורגית, כגון מוטטים, שהיוותה את הבסיס למיסות פארודיות. המונח "מיסת אימיטאציה" הוצע כתחליף ל"מיסה פארודית", כמדויק יותר וקרוב יותר לשימוש המקורי, הואיל והמונח "פארודי" מבוסס על קריאה שגויה של טקסט משלהי המאה ה-16.
המיסה הפארודית הייתה פופולרית מאוד כמודל למיסות במהלך הרנסאנס: פלסטרינה לבדו כתב כ-50 יצירות מסוג זה, ובתום המחצית הראשונה של המאה ה-16 התקבל סגנון זה כצורה השלטת. ועידת טרנטו, במסמך מתאריך 10 בספטמבר 1562, אסרה על השימוש בחומר חילוני, "...אל יתמזג דבר נאצה... נרחיק מן המועצה כל מוזיקה המכילה, אם בשירה ואם בנגינת עוגב, כל מה שהוא תאוותני או טמא." עם זאת, הרפורמות קוימו בקפדנות אך ורק באיטליה; בצרפת כבר הביא שינוי בטעם לקיום רבות ממשאלות לבם של חברי המועצה, ובגרמניה התעלמו מהן, במידה רבה.
בהגדרתו הרגילה, המונח "מיסה פארודית" מתייחס אך ורק למיסות שבהן נעשה שימוש בקטע פוליפוני. מיסות המשלבות רק קול אחד מן המקור הפוליפוני, שאיננו מטופל כקנטוס פירמוס, אלא עובר תוך עיבוד ושכלול בין קולות שונים, ידועות בשם "מיסות פרפרזה".
טכניקות פארודיות כוללות הוספה או גריעה של קולות מן היצירה המקורית, הוספת קטעים של חומר חדש, או הגבלת השימוש בקטע כזה רק לראשיתו של כל פרק של המיסה. בעבודתו הקולוסאלית, בת 22 הכרכים, "El melopeo y maestro" משנת 1613, הציג תאורטיקאי המוזיקה האיטלקי פייטרו צ'רונה כמה קווים מנחים כלליים לכתיבת מיסה פארודית: כל אחד מפרקיה העיקריים של המיסה צריך להתחיל בקטע הפותח את המקור; הפרק הפנימי של הקיריה צריך לעשות שימוש במוטיב משני; וכמה חלקים, למשל ה"אגנוס דאי" השני והשלישי, צריכים להשתחרר מן המודל ולהיכתב באופן חופשי. הוא המליץ גם על ניצול מספר רב ככל האפשר של רעיונות מן המודל.
דוגמאות למיסות פארודיות מוקדמות הן Missa Malheur me bat, Missa Mater Patris, Missa Fortuna desperata
מאת ז'וסקן דה פרה, וה-Missa de Dringhs מאת אנטואן ברימל. החל באמצע המאה ה-16 שימשה טכניקת הפארודיה בחלק ניכר מן המיסות.
לקריאה נוספת

Gustave Reese, Music in the Renaissance. New York, W.W. Norton & Co., 1954. ISBN 0-393-09530-4
Harold Gleason and Warren Becker, Music in the Middle Ages and Renaissance (Music Literature Outlines Series I). Bloomington, Indiana. Frangipani Press, 1986. ISBN 0-89917-034-X
Lewis Lockwood, "Mass." The New Grove Dictionary of Music and Musicians, ed. Stanley Sadie. 20 vol. London, Macmillan Publishers Ltd., 1980. ISBN 1-56159-174-2
The New Harvard Dictionary of Music, ed. Don Randel. Cambridge, Massachusetts, Harvard University Press, 1986. ISBN 0-674-61525-5
גוסטב ריז, "מוזיקה ברנסאנס", ניו יורק, נורטון ושות', 1964
הרולד גליסון ווארן בקר, "מוזיקה בימי הביניים וברנסאנס" (סדרת קווים מנחים בספרות המוזיקה I), בלומינגטון, אינדיאנה, הוצאת פרנג'יפאני, 1986.
לואיס לוקווד, "מיסה", מילון גרוב החדש למוזיקה ומוזיקאים", עורך סטנלי סיידי, כרך 20, לונדון, מקמילן, 1980
"מילון הרווארד החדש למוזיקה" בעריכת דון רנדל. קיימברידג', מסצ'וסטס, הוצאת אוניברסיטת הרווארד, 1986.
הערות שוליים

↑  Lockwood, Grove, 1980
↑  Reese, p. 449.
↑  Harvard Dictionary of Music, p. 609.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4173388-5