stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קלייר מקרדל

| --- | --- |

קלייר מקרדל על שער המגזין "טיים", ה-2 במאי 1955
 לידה:  24 במאי 1905 
 פטירה:  22 במרץ 1958 (בגיל 52) 
 מקום לימודים:  בית הספר החדש לעיצוב ע"ש פרסונס  Hood College 
 פרסים והוקרה:  היכל התהילה של נשות מרילנד (1991) 
 
קלייר מקרדל (באנגלית: Claire McCardell‏; 24 במאי 1905 – 22 במרץ 1958) הייתה מעצבת אופנה אמריקאית שיצרה פריטים בסגנון הביגוד המוכן-ללבישה במאה ה-20. היא מזוהה עם יצירת סגנון הלבוש הספורטיבי האמריקאי.
ביוגרפיה > שנים מוקדמות

מקרדל נולדה ב-24 במאי 1905, לאלינור ואדריאן מקרדל, בעיר פרדריק שבמרילנד. אביה, אדריאן, היה סנטור במדינת מרילנד וכיהן כנשיא הבנק הלאומי של מחוז פרדריק. קלייר הייתה הבכורה מבין ארבעה ילדים במשפחתה.
קלייר, שהתעניינה באופנה מגיל צעיר, רצתה כבר בגיל 16 לעבור לניו-יורק כדי ללמוד עיצוב אופנה. אביה, שלא היה מוכן לשלוח אותה רחוק כל כך, שכנע אותה כחלופה להירשם לתוכנית כלכלת בית במכללת הוד שבעיר מגוריהם. לאחר שתי שנות לימוד במוסד, עברה מקרדל לניו-יורק, שם נרשמה לבית ספר פרסונס לעיצוב. בשנת 1927 נסעה מקרדל לפריז, על מנת להמשיך את לימודיה בסניף של פרסונס בפלאס דה ווז'. בפריז, למקרדל ולחבריה לכיתה הייתה אפשרות לרכוש דגימות בבתי אופנה של מעצבים כגון מדלן ויונה, אותן הם היו יכולים לפרק על מנת ללמוד את המבנה שלהן.
בשנת 1923 מקרדל סיימה את לימודיה בפרסונס עם תעודה בעיצוב תלבושות. לאחר סיום הלימודים, היא עבדה בעבודות מזדמנות כמשרטטת סקיצות בחנות שמלות ושימשה כמודל למדידות עבור בי. אלטמן, עד לפגישתה עם המעצב רוברט טורק.
ביוגרפיה > שנות ה-30 וה-40

בשלהי 1930, מקרדל החלה לעבוד כעוזרת אצל המעצב רוברט טורק. זמן קצר לאחר תחילת עבודתה אצלו, עבר טורק לחברה גדולה יותר, "שמלות טאונלי", ולקח עמו את קלייר. ב-1932, טורק מצא את מותו בתאונת שיוט, וקלייר התבקשה לסיים במקומו את קולקציית הסתיו שלו.
במסגרת עבודתה כמעצבת הראשית של החברה, נסעה מקרדל בת ה-27 לפריז על מנת לקבל השראה, כפי שנהגו לעשות אז מעצבים אמריקאים. מקרדל, שלא התעניינה בהעתקת עיצובים מבתי האופנה הגבוהה באירופה, חיפשה השראה באמנות ובאופנת רחוב. במהלך שנות ה-30, החלה להראות חידושים כגון חגורות אבנט, קשרי רצועות ספגטי וכן פרטים שונים בבגדי גברים שהפכו בהמשך להיות אחד מסימני ההיכר שלה. ב-1938 היא השיבה לאופנה את הסרפן.
ב-1938 הציגה קלייר מקרדל את "השמלה הנזירית" - שמלה התפורה בגזרה דמוית-אוהל, ללא תפר מותן. את השמלה ניתן היה ללבוש בשני אופנים: ללא חגורת מותן, מה שהקנה מראה רפוי ומשוחרר, ועם חגורת מותן, שגרמה להדגשת הקימורים הנשיים. רשת הקמעונאות "בסט אנד קו." הייתה המפיצה הבלעדית של השמלה, ומכרה אותה תמורת 29.95$. מלאי השמלות שהפיצה אזל תוך יום אחד בלבד. "השמלה הנזירית" הועתקה בהיקף נרחב, והמאמצים להילחם בהעתקות גרמו לבסוף לשמלות טאונלי לפשיטת רגל.
לאחר סגירת החברה, יזמית האופנה האטי קארנגי גייסה את מקרדל לבית האופנה המפורסם שלה, שיתוף פעולה שלא צלח. עיצוביה של מקרדל לא התאימו ללקוחותיה של קארנגי, שהעדיפו סחורה עשירה יותר בפרטים. בזמן שעבדה עבור קארנגי, פגשה מקרדל בכתבת האופנה דיאנה פרילנד, שנעשתה לחברתה הטובה ולתומכת נלהבת שלה. ב-1940, מעט לפני שעזבה את עבודתה אצל קארנגי, התקיימה תצוגת האופנה הפריזאית האחרונה של מקרדל, שמאז העדיפה להימנע מהשפעות צרפתיות על עיצוביה.
חברת שמלות טאונלי נפתחה מחדש ב-1940, תחת הנהלה חדשה ומקרדל שבה לעבוד במותג. מוצרי החברה נמכרו בשלב זה בתוויות שנשאו את שמה, "בגדי קלייר מקרדל עבור טאונלי", מה שהפך אותה לאחת ממעצבות האופנה האמריקאיות הראשונות שזכו להכרה מסוג זה.
מלחמת העולם השנייה גרמה למניעת השראה אירופאית על מעצבים אמריקאים, וכן לזמינות מוגבלת של חלק מחומרי הגלם. מקרדל דווקא פרחה תחת מגבלות אלה. על אף שמעצבים רבים החשיבו אותם פשוטים מדי, מקרדל עבדה כבר בשלב זה עם בדים כגון דנים, אריגי כותנה וצמר ג'רזי, אשר היו זמינים במיוחד במהלך המלחמה. כשנתקלה במחסור בעורות, הזמינה מקרדל מגוון נעלי בלט שטוחות מיצרנית נעלי הבלט קאפציו שיתאימו לעיצוביה, וכך הפכה את נעלי הבלט השטוחות לפופולריות.
ב-1941 ייצרה מקרדל קו של חמישה פריטים בודדים, אשר באמצעותם ניתן היה ליצור תשעה מראות שונים. הפריטים כללו חצאית משי, חולצת ג'רזי, וז'קט ג'רזי. באותה שנה היא הציגה לראשונה את "שמלת ארוחת הערב במטבח", שהייתה מורכבת מסינר התפור לחצאית בעלת נפח.
ב-1942 הציע כתב העת "הרפרס בזאר" אתגר שקרא ליצור פריט לבוש אופנתי שישמש לניקיון הבית וכן למסיבת קוקטייל. בתגובה לאתגר, מקרדל יצרה את "שמלת התפיחית" המפורסמת שלה. השמלה האפורה הפשוטה שעיצבה, נמכרה יחד עם מטלית תואמת לאחיזת סירים, אשר הותאמה לכיס השמלה. "שמלת התפיחית" נמכרה בעבור 6.95$ בלבד, ומעל 75,000 פרטים שלה נמכרו כבר בעונה הראשונה לשיווקה. שמלות אלו נעשו למרכיב העיקרי בקולקציות שעיצבה מקרדל, ובהמשך היא עיצבה גרסאות שונות של אותה שמלה, באורכים ומבדים שונים. "שמלת התפיחית" קיבלה ציון לשבח מאת איגוד מבקרי האופנה האמריקאים, וכן זיכתה את מקרדל בפרס קוטי מטעם האיגוד.
בתחילת שנת 1945 עיצבה מקרדל "מראה אמריקאי" עבור חנות הכלבו של לורד אנד טיילור, כמעצבת אורחת. ב-1946, זכתה מקרדל בפרס מעצבת הביגוד הספורטיבי הטובה ביותר, וב-1948 זכתה בפרס ניימן-מרקוס.
ביוגרפיה > שנות ה-50

עם עליית תהילתה של מקרדל, השפעתה ב"שמלות טאונלי" גברה גם כן. ב-1952 נעשתה לשותפה בעסק.
אחרי המלחמה, מקרדל עבדה כמבקרת אופנה מתנדבת במחלקה לעיצוב בפרסונס. בשנת 1950, הנשיא הארי ס. טרומן, אשתו בס טרומן, ובתם מרגרט טרומן העניקו למקרדל את התואר אשת השנה, מטעם מועדון העיתונות הלאומי של הנשים. זה היה הפרס שמקרדל העריכה ביותר.
באפריל 1953, גלריית פרנק פרלס בבוורלי הילס פתחה תערוכה הסוקרת את עשרים שנותיה של מקרדל כמעצבת. בתערוכה הוצגו עיצוביה, ביניהם "השמלה הנזירית", "בגד הים החיתולי", נעלי הבלט של קאפציו וכן פריטים שעיצבה בהשראת בגדי עבודה, בהם נעשה שימוש במסמרות. בהצגתו את התערוכה, כתב הקמעונאי סטנלי מרקוס, "...היא אחת מהמעצבות היצירתיות באמת שהמדינה הזו ייצרה... היא מהווה עבור אמריקה מה שויונה היוותה עבור צרפת."
בשנת 1954, לקחה חלק בקבוצת ייעוץ שמונתה על ידי חברת התקשורת "טיים בע"מ" כדי ליצור מגזין חדש, שלימים הפך לספורטס אילוסטרייטד.
מקרדל פרסמה ספר שכותרתו מה אלבש? מה, איפה, מתי וכמה מאופנה ב-1957.
חייה האישיים ומותה

ב-1943 מקרדל נישאה לארכיטקט אירווינג דרוט האריס, יליד טקסס, שהיה אב לשני ילדים מנישואיו הקודמים. השניים הקימו בית במנהטן, ניו-יורק.
חיי העבודה והמשפחה של מקרדל נקטעו עקב אבחון של סרטן סופני במעי הגס אצלה ב-1957. בעזרתו של חברה מילדרד אוריק, אותו הכירה בלימודים, השלימה את הקולקציה האחרונה שלה ממיטתה בבית החולים. היא שחררה עצמה מבית החולים כדי להציג באופן עצמאי את תצוגת האופנה האחרונה לאותה הקולקציה. מקרדל נפטרה ב-22 במרץ 1958, בגיל 52 בלבד.
לאחר מותה, משפחתה של מקרדל החליטה לסגור את קו המוצרים שלה. אחיה נימק את ההחלטה בכך שעיצוביה של קלייר היו תמיד ייחודיים לה עצמה.
השפעותיה ותרומתה

ב-1981, לורד אנד טיילור השיקו מחדש את "שמלת התפיחית" במסגרת מחווה למקרדל, בחנותם שבשדרה החמישית במנהטן. גרסאות שונות של שמלה זו מוחזקות במוזיאון המטרופוליטן לאמנות, בבית הספר רוד איילנד לעיצוב ובמוזיאון שבמכון לאופנה ולטכנולוגיה בניו-יורק. גרסאות שונות של "השמלה הנזירית" מוחזקות גם כן במוזיאון המטרופוליטן ובמוזיאון לאמנות של לוס אנג'לס.
ב-1990 מגזין לייף הכתיר את מקרדל כאחת מ-100 האמריקאים החשובים ביותר של המאה ה-20. שנה מאוחר יותר, היא זכתה למקום בהיכל התהילה של נשות מרילנד.
ב-1998, שלושים שנים לאחר מותה, הוצגו שלוש תערוכות שונות הסוקרות את עבודתה של מקרדל במוזיאון המטרופוליטן לאמנות, במכון לאופנה ולטכנולוגיה בניו-יורק, ובבית העמותה ההיסטורית של מרילנד בבולטימור.
מעצבי אופנה כגון אייזק מזרחי, דונה קארן, קלווין קליין, אליזבת' מקאיי, נורמה קמאלי וסינתיה ראולי הושפעו מקלייר מקרדל. קו האביב/קיץ של המעצבת אנה סואי הושפע ישירות מעבודתה. בהתייחסה לעיצוביה של מקרדל, אמרה סואי כי העובדה שעוצבו בשנות ה-40 לא תיאמן.
לקריאה נוספת

Georgina O'Hara Callan, The Thames & Hudson Dictionary of Fashion and Fashion Designers, World of art, 2008
הערות שוליים

1 2  Gunn, Tim; Calhoun, Ada (2013-09-03).
1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 13 14 15  "Claire McCardell, MSA SC 3520-13581". msa.maryland.gov.
1 2 3 4 5  "Claire McCardell and the American look".
1 2 3 4 5 6 7 8 9 10  Polan, Brenda; Tredre, Roger (2009-10-01).
1 2 3 4 5 6 7  "Thoroughly modern McCardell Designer: Frederick native Claire McCardell started a fashion revolution in the 1930s.
1 2  Tortora, Phyllis G.; Eubank, Keith (2009-06-15).
1 2  Fields, Jill (2007-01-01).
1 2  "The Museum at FIT - Online Collections". fashionmuseum.fitnyc.edu.
1 2 3 4 5 6  White, Constance C. R. (1998-11-17).
1 2  Condra, Jill (2008-01-01).
↑  Kennedy, Alicia; Stoehrer, Emily Banis; Calderin, Jay (2013-02-01).
↑  Co, Turner Publishing (1997-01-01).
↑  Yohannan, Kohle (1998-10-15).
1 2  Marcus, Stanley (2001-01-01).
↑  LLC, New York Media (1981-03-02).
↑  ""Pop-over" | C.I.45.71.2ab | Work of Art | Heilbrunn Timeline of Art History | The Metropolitan Museum of Art".
↑  ""Popover" Dress – Objects - RISD MUSEUM". risdmuseum.org.
↑  "The Museum at FIT - Online Collections". fashionmuseum.fitnyc.edu.
↑  "Claire McCardell | "Monastic Dress" | American | The Met".
↑  "Claire McCardell | Dress | American | The Met".
↑  "Woman's Dress, 'Monastic' | LACMA Collections". collections.lacma.org.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb13616741s (data)  GND: 120709988  ISNI: 0000 0000 3825 0911  LCCN: n98015495  NGV: 10912  NTA: 182305546  SNAC: w6x92g70  ULAN: 500334763  VIAF: 37754610   WorldCat (עם VIAF): 37754610
קאמולודונום

| --- | --- |

 היסטוריה
 תרבויות:  רומא העתיקה 
 מאורעות:  Siege of Camulodunum 
 מיקום
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 קואורדינטות:  51°53′31″N 0°53′53″E﻿ / ﻿51.892°N 0.898°E﻿ / 51.892; 0.898
  (למפת אנגליה מוגדלת) לונדון ברמינגהאם לידס ברדפורד מנצ'סטר ליברפול בריסטול לסטר פורטסמות' פלימות' ניוקאסל סקוטלנד צרפת ויילס צ. אירלנד  איר. תעלת למאנש הים הצפוני  הים האירי קאמולודונום(למפת אנגליה רגילה) לונדון ברמינגהאם לידס ברדפורד מנצ'סטר ליברפול בריסטול לסטר פורטסמות' פלימות' ניוקאסל סקוטלנד צרפת ויילס צ. אירלנד  איר. תעלת למאנש הים הצפוני  הים האירי קאמולודונום
 
קאמולודונום (בלטינית: Camulodunum) היא עיר רומאית שהייתה ממוקמת במקום בו נמצאת כיום העיר קולצ'סטר במחוז אסקס שבאנגליה.
עיר זו נחשבת כיום לעיר העתיקה ביותר בבריטניה, והייתה עיר גדולה בתקופה הקלטית שקדמה לכיבוש הרומאי של אנגליה. עדויות היסטוריות שהתגלו באתר מראות כי במקום היה יישוב החל משנת 1,000 לפנה"ס.
בעקבות הכיבוש הרומי של העיר, היא הפכה למקום מגוריהם של חיילים רומים משוחררים רבים ונקראה "קולוניה קלאודיה ויקטריקנסיס" (Colonia Claudia Victricensis).
שרידי החומה של קאמולודונום מן התקופה הרומית בקולצ'סטר
מטבע שהוטבע על ידי שבט הטרינובנטים בקאמולודונום
מטבע של המלך קונובלין (אנ'). האותיות CAMV שעל המטבע מציינות שהוטבע בקאמולודונום
מקור השם

שמה המקובל של העיר בתקופה הרומית "קאמולודונום" מקורו בשם הקלטי "מצודת קאמולוס". קאמולוס היה אל מלחמה קלטי.
התקופה הפרה היסטורית

האזור בו נמצאת העיר היה מיושב על ידי שבט הטרינובנטים הקלטי, אשר בנה באתר את בירתו, והגן עליה בביצורי עפר נרחבים אשר כללו חפיר וחומות עפר. ככל הנראה היה זה אדדומארוס, מלך הטרינובנטים אשר הפך את העיר לבירתו בין השנים 25 לפנה"ס ל-10 לפנה"ס. מטבעות שהתגלו במקום מלמדים שבשנת 10 לפנה"ס נכבשה עיר על ידי טאסקיוואנוס, מלך שבט הקאטוולאוני (אשר הנפיק מטבעות בעיר, וציין את שמו כמלך העיר). כיבוש זה היה קצר מועד, וככל הנראה הטרינובנטים גירשו את הקאטוולאוני מהעיר בסיוע הצבא הרומאי.
בנו של אדדומארוס, דובנוולראונוס ירש אותו ושלט בעיר זמן קצר עד שזו נכבשה על ידי קאנובלינוס, בנו של טאסקיוואנוס.
התקופה הרומית

לאחר מותו של קאנובלינוס ירשו אותו בניו קאראטאקוס וטוגודומנוס, אשר הגנו על העיר בעת הפלישה הרומית בשנת 43 בראשות אאולוס פלאטיוס. הקיסר הרומאי קלאודיוס בעצמו פיקד על הצבא הרומי אשר התקרב לעיר. כאשר המלכים הקלטים ראו את הצבא הגדול ואת פיליו של קלאודיוס, העיר נכנעה בלא קרב.
לאחר כיבושה, הוקמה בעיר מצודה של הלגיון הרומי, וחיילי הלגיון התיישבו בעיר. לימים הפכה העיר למושבה של חיילים שפרשו מהליגיון, ולעיר הבירה של בריטניה הרומית. בשנת 44 הוקם בעיר מקדש לקלאודיוס.
על פי ההיסטוריון טקיטוס, בעת מרד בודיקה בשנת 60–61 הייתה העיר בלא ביצורים, והגנו עליה רק 200 חיילים רומאיים. המורדים כבשו את העיר והרסו אותה. אזרחי העיר הרומים ביצרו עצמם במקדש קלודיוס, והגנו עליו במשך מצור שנמשך יומיים, שבסיומם נכבש המקדש ונהרס.
לאחר דיכוי המרד, ובמקום לשקם את העיר, הועברה הבירה ללונדיניום (לונדון של ימינו).
ראו גם

קמלוט
ג'ק לאבלוק

ג'ון אדוארד "ג'ק" לאבלוק (באנגלית: John Edward "Jack" Lovelock; ‏5 בינואר 1910 – 28 בדצמבר 1949) היה אתלט ניו זילנדי. אלוף אולימפי (ברלין 1936) ושיאן עולם (1936 – 1941) בריצת 1500 מטר ושיאן עולם (1933 – 1934) בריצת מייל.
ביוגרפיה

לאבלוק נולד וגדל בקראשינגטון, בן להורים מהגרים מאנגליה. הוא החל ללמוד רפואה באוניברסיטת אוטגו ובשנים 1931 – 1934 למד באמצעות מלגת רודס באוניברסיטת אוקספורד ובשנת 1934 הוא סיים את התואר הראשון ברפואה ובכיררוגיה.
ביוגרפיה > 1932

באולימפיאדת לוס אנג'לס (1932) סיים לאבלוק במקום שביעי בריצת 1500 מטר בתוצאה של 3:57.8 דקות
ביוגרפיה > 1933 > שיאן עולם

בתחרות שנערכה בפרינסטון, ניו ג'רזי ב-15 ביולי 1933 קבע לאבלוק בריצת מייל שיא עולם חדש של 4:07.6 דקות, שיפור לשיא בן השנתיים של ז'ול לדומג מצרפת (4:09.2 דקות). שיא זה החזיק מעמד כשנה ונשבר על ידי גלן קנינגהם מארצות הברית (4:06.8 דקות).
באוניברסיאדה שנערכה בטורינו בספטמבר אותה שנה הוא זכה במדליית כסף בריצת 1500 מטר בתוצאה של 3:49.8 דקות, אחרי האלוף האולימפי לואיג'י בקאלי מאיטליה שהשווה את שיא העולם של ז'ול לדומג בתוצאה של 3:49.2 דקות.
ביוגרפיה > 1934 > אלוף האימפריה הבריטית

במשחקי האימפריה הבריטית שנערכו בלונדון 1934 זכה לאבלוק במדליית זהב בריצת מייל בתוצאה של 4:12.8 דקות, לפני סידני וודרסון מאנגליה (4:13.4 דקות)
ביוגרפיה > 1936 > אלוף אולימפי

באולימפיאדת ברלין (1936) זכה לאבלוק במדליית זהב בריצת 1500 מטר בשיא עולם חדש של 3:47.8 דקות, לפני גלן קנינגהם (3:48.4 דקות) ולואיג'י בקאלי (3:49.2 דקות), שיפור לשיא העולם בן השנתיים של ביל בונתרון מארצות הברית (3:48.8 דקות).
חיים אישיים

במלחמת העולם השנייה שרת לאבלוק בדרגת מייג'ור בחיל הרפואה של הצבא הבריטי. הוא נישא לסינתיה ג'יימס בשנת 1945 ולזוג נולדו שתי בנות. בשנת 1946 החל לעבוד בבית חולים במנהטן.
חיים אישיים > מותו

לאבלוק סבל מהתקפי סחרחורת חוזרים לאחר שנפל מסוס בשנת 1940. ב-28 בדצמבר 1949 הוא צלצל לאשתו מהעבודה כדי להודיע לה שהוא חוזר הביתה מוקדם מכיוון שהוא לא מרגיש בטוב. הוא המתין בתחנת הרכבת התחתית בברוקלין, ניו יורק, שם נפל על המסילה, ככל הנראה כתוצאה מסחרחורת שעבר, ונהרג על ידי רכבת.
תל שבע

צילום אוויר של תל שבע מכיוון דרום. בתחתית התמונה נחל באר שבע
תֶּל שֶׁבַע (בערבית: تل السبع, תעתיק: תַל אֶ-סַּבֶּע) היא מועצה מקומית במחוז הדרום בישראל, והוכרזה כמועצה מקומית בשנת 1984. היישוב ממוקם כשלושה קילומטר מזרחית לבאר שבע. תל שבע היום היא מהיישובים הגדולים והחשובים ביותר במגזר הבדואי. כלל תושביו של היישוב הבדואי תל שבע הם ערבים-מוסלמים.
היסטוריה

היישוב תל שבע הוקם בשנת 1968, כראשון היישובים הבדואים באזור הנגב.
הקמת היישוב הייתה חלק מתוכנית להקמת שבעה יישובים באזור הנגב למען הבדואים בנגב והם: רהט, תל שבע, כסייפה, לקייה, חורה, שגב שלום וערערה בנגב.
נתונים סטטיסטיים

לפי נתוני הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה (הלמ"ס) נכון לסוף אוגוסט 2024 (אומדן), מתגוררים בתל שבע 24,674 תושבים (מקום 94 בדירוג רשויות מקומיות בישראל). האוכלוסייה גדלה בקצב גידול שנתי של ‎2.8%‏.   אחוז הזכאים לתעודת בגרות מבין תלמידי כיתות י"ב בשנת ה'תשפ"ב (2021-‏2022) היה 57.2%. השכר החודשי הממוצע של שכיר במשך שנת 2021 היה 7,048 ש"ח (ממוצע ארצי: 11,330 ש"ח).
להלן גרף התפתחות האוכלוסייה ביישוב:
תל שבע כיום

כיום מונה היישוב 23,374 תושבים כאשר כולם בני דת האסלאם. קרבת באר שבע משפיעה על היישוב בצורה חיובית כי תושביו יכולים להשתמש בתשתית והשירותים של העיר הגדולה - לצורכי לימודים, עבודה, רפואה וכו'.
ניתן להגיע לתל שבע בשני קווי האוטובוס של חברת מטרופולין (תחבורה ציבורית)
בקווים (10 ו-15) מהתחנה המרכזית בבאר שבע בתדירות של אחת לשעה. היישוב סובל מפשיעה רחבה ונקשר רבות לעבירות סמים וגביית דמי חסות.
תל שבע כיום > תעסוקה

בתל שבע לא קיים אזור תעשייה, ורמת האבטלה בו גבוהה, ועל פי נתוני המוסד לביטוח לאומי מגיעה לכ-40%. רוב העובדים הם שכירים (כ-4,400) שרבים מהם עובדים בבאר שבע הסמוכה בתחומים שונים. כמו כן מציעים אזורי התעשייה בנאות חובב, חורה ורהט גם הם אופציות תעסוקתיות לתושבי תל שבע.
משנת 2013 פועל בתל שבע מרכז הכוון תעסוקתי, שנקרא מרכז "ריאן", ומשימתו מתן סל שירותי תעסוקה ואיגום תוכניות מיוחדות, ביסוס תשתית יישובית ואזורית המפתחת את תחום התעסוקה, וזאת באמצעות מרכזי התעסוקה הפרוסים ביישובי הבדואים בנגב ועוסקים בהכנה לעבודה ופיתוח קריירה בכלל זה רכישת מקצוע (כולל קורסי הכשרה מקצועית פרטני/קבוצתי ושוברים[דרושה הבהרה]) וקידום להשמה איכותית, קידום יזמות עסקית, פיתוח כלכלי וליווי עסקים קטנים ובינוניים, הכוון לתעסוקה קריירה והשכלה לצעירים ולחיילים משוחררים, הכוונה תעסוקתית ממוקדת לאקדמאים (דגש על השמה בהיי-טק ופיננסים) ועוד.
תל שבע כיום > תעסוקה > פרויקטים קהילתיים ויזמים

ישנם מספר פרויקטים קהילתיים המציעים מקומות עבודה לתושבי תל שבע:
קורס הכשרה בעיבוד טקסטיל, תפירה, וייצור בגדים - במשך השנתיים האחרונות, המרכז היהודי ערבי לפיתוח כלכלי הוביל יוזמה בשיתוף פעולה עם משרד התעשייה, המסחר והעבודה, בקרב הקהילה הבדואית בתל שבע, וסיפק ל-20 נשים בדואיות הכשרה מיוחדת. הפרויקט כלל הכשרה בתחום התעסוקה, הכשרה בניהול עסקים, עזרה בבניית עסק, והדרכה ממושכת. זה היה מיזם מוצלח מאוד - ארבע משתתפות הקימו עסק שיתופי לעיצוב וייצור אופנה לנשים מוסלמיות; 9 משתתפות הקימו מפעל תפירה, ואחרות התחילו לתפור בגדים באופן אינדיבידואלי מהבית.
חברת "אסאלה - טבע המדבר" אשר הוקמה בידי שמונה בעלות מניות לאחר תהליך ארוך, במהלכו הן למדו להשתמש בידע מסורתי לייצור תמרוקים מצמחי המדבר. זה פרויקט עסקי המשלב הכשרה מקצועית
תל שבע כיום > השכלה ותנאים ביישוב

ישנם מספר בתי ספר ביישוב, שלושה בתי - ספר תיכון - מקיף, שישה בתי ספר יסודיים וכארבעים וחמישה גנים (כולל טרום חובה). ביישוב ישנם סניפים של קופות החולים כללית ומאוחדת, ומתנ"סים עם חוגים ופעילויות.
גלריה

מבט על תל שבע מתל באר שבע
רחוב בתל שבע
בת המדבר בתל שבע
המרכז לתרבות הבדואים
שוק יום שישי במרכז היישוב
מסגד במרכז העיר ההיסטורי
הערות שוליים

1 2  אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור 
סוף אוגוסט 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור

סוף 2022.
1 2 3 4 5  לטבלת הדירוג המלא.
1 2 3 4 5  הנתונים לפי טבלת רשויות מקומיות של למ"ס עבור 
סוף 2022
↑  הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021
↑  פרופיל תל שבע באתר הלמ"ס
↑  שמעון איפרגן, נשק, סמים ומנהרות תת קרקעיות: תכירו את אחד היישובים הכי מסוכנים בישראל, באתר https://www.mako.co.il, ‏20/11/2020
↑  40%
↑  פרויקטים של בדואים המרכז היהודי-ערבי לפיתוח כלכלי
↑  טלי חרותי-סובר, עזרת נשים: הושק איגוד יזמיות יהודיות וערביות, באתר ynet, 14 בספטמבר 2006
| דגל ישראל מחוז הדרום |
| --- | --- | --- |
| נפות | נפת אשקלון • נפת באר שבע | מפת מחוז הדרום |
| ערים | אופקים • אילת • אשדוד • אשקלון • באר שבע • דימונה • נתיבות • ערד • קריית גת • קריית מלאכי • רהט • שדרות | מפת מחוז הדרום |
| מועצות מקומיות | חורה • ירוחם • כסייפה • להבים • לקייה • מיתר • מצפה רמון • עומר • ערערה בנגב • שגב שלום • תל שבע | מפת מחוז הדרום |
| מועצות אזוריות | אל קסום • אשכול • באר טוביה • בני שמעון • הערבה התיכונה • חבל אילות • חוף אשקלון • יואב • לכיש • מרחבים • נווה מדבר • רמת הנגב • שדות נגב • שער הנגב • שפיר • תמר | מפת מחוז הדרום |
| מועצה מקומית תעשייתית | נאות חובב | מפת מחוז הדרום |
| מועצות אזוריות שבוטלו | אבו בסמה | מפת מחוז הדרום |
| יישובים לשעבר | כרמון • נוה יאיר • אשלים | מפת מחוז הדרום |
| יישובים עתידיים | דניאל • דרור • נווה תמרים • כסיף • עבדה • מעלה אהרן • שפיר | מפת מחוז הדרום |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007590413205171  VIAF: 317132726   WorldCat (עם VIAF): 317132726
תום אנטופולסקי

| --- | --- |

 לידה:  נורדיה
 מדינה:  ישראל 
 תקופת הפעילות:  מ-2013
 פרופיל ב-IMDb
 
תום אנטופולסקי היא שחקנית ויוצרת ישראלית.
ביוגרפיה

אנטופולסקי נולדה בפתח תקווה וגדלה במושב נורדיה, לאמא מורה ומפיקת אירועים ואבא רוקח.
למדה בבית הספר התיכון לאמנויות בגבעתיים תלמה ילין. שירתה בצה"ל בתור מפיקה ומש"קית דוברות במדור הפקות ופרויקטים בדובר צה"ל. במסגרת שירותה הצבאי הייתה שותפה בהפקת סרטים דוקומנטריים וכן סרטים עלילתיים, בין היתר: בופור, איים אבודים ועוד, ולקחה חלק בעבודה על סדרות וספיישלים, ביניהם: שירותרום, צו בישול ועוד.
לאחר סיום שירותה הצבאי עבדה בתפקידים שונים בתחומי ההפקה:
רפרנטית לתחום בידור נוער וריאליטי בחברת Yes הטלוויזיה בלוויין, עוזרת מלהקת לאסתר קלינג, עוזרת אישית ומתאמת הפקה בערוץ הילדים ולוגי ועוד.
בנוסף לימדה משחק במסגרת פעילות הדרכה קהילתית לקבוצות של בני נוער עם אוטיזם ובמסגרות נוספות.
בשנת 2013 סיימה לימודי משחק בסל"ה - הסטודיו לאמנויות התיאטרון מיסודו של יורם לוינשטיין.
מתגוררת בתל אביב.
ביוגרפיה > מלגות ופרסים

מקום ראשון בתחרות שירה של תיאטרון אורנה פורת, 2015
מלגת קרן שרת אמריקה – ישראל, 2012
זכייה פעמיים ברצף בתחרות מטעם קרן שוסהיים
9 מלגות הצטיינות- תחרויות מונולוגים ושירים במהלך לימודי משחק בבית הספר למשחק
ייצוג ישראל בפסטיבל בתי ספר למשחק בפולין- IT SELF
ייצוג ישראל במשלחת תיאטרון לאסטוניה במסגרת פסטיבל EDERED מטעם קרן ע"ש נורית קציר, 2003
קריירה במשחק > טלוויזיה וקולנוע

"אליצורה", בימוי אופיר בועז, ניקולדאון  הוט, 2024
"תיק נעדר", בימוי:מיכל ויניק
"שעת אפס", בימוי: איתן צור, 2022 (שחקנית אורחת)
"החנות שיש בה הכל", בימוי: איתן צור, 2021  (שחקנית אורחת)
"אחד בלב" (סרט), בימוי: טליה לביא, 2020
בשורות טובות (סרט), בימוי: ארז תדמור, 2018
"האיש שבקיר" (סרט) בבימוי יבגני רומן שודר בנטפליקס.
"מונא" סדרה עבור כאן 11, בימוי: אורי סיון, 2017 (שחקנית אורחת)
מסובך– ערוץ עשר, יוצר: רן שריג, בימוי: רם נהרי, 2017
"שורשים" סרט דוקומנטרי עלילתי של רותם זיסמן-כהן (פסטיבל חיפה ופסטיבל במאיות בסינמטק תל אביב)
"מתים לרגע" – הוט, בבימוי דורון ויואב פז
"זהירות טלוויזיה" בקשת, ביפ וערוץ 2, בימוי: רועי פלורנטין
קריירה במשחק > תיאטרון

"שיקגו", מאמא מורטון מרכז ענב,2023
"כראמל", גברת בלום תיאטרון אורנה פורת, בימוי: שירילי דשא, 2023
"קליעים מעל ברודוויי", תיאטרון גשר, בימוי: יובל ינאי, 2022
"מי כמוני", נעמה תיאטרון גשר, בימוי: אילאיל סמל, 2020
פסטיבל תיאטרון קצר בצוותא, "לווייתנים בחלל", בימוי: אייל וייזר, 2019
הצגת ילדים "בוא אלי פרפר נחמד", בימוי: עידן עמית, תיאטרון מדיטק, 2019
"השחר של גאיה", בימוי: תום ווליניץ, תיאטרון המדיטק, 2018
"אול יו ניד איז רב", התיאטרון העברי, 2017
"המאהבת של מר עכבר", תרנגולת 2016
הצגת ילדים "זהבה ושלושת הדובים", בימוי: עופר שפריר, תיאטרון אורנה פורת, 2015
הצגת ילדים "היידי בת ההרים", בימוי: רפי ניב, תיאטרון המדיטק, 2015
פרויקט "המקפצה" בהבימה, ניהול: ניר פרידמן, 2015
פרויקט ‘חשיפה’ של שח"ם בבימוי יובל שפרמן, ניר ברגמן ואיה קפלן, 2014
פסטיבל תיאטרון קצר בצוותא 2014 "נתח קבצנים", בימוי: סיון הנדלסמן
חג המחזמר בת-ים: פסטיבל מחזות זמר, "חלום קוסטה ריקה", 2014
הצגת ילדים "מהפכה בג’ונגל", בימוי: תום שוורצברג, תיאטרון השעה הישראלי, 2014
הצגת ילדים "מנהיג נולד" – בימוי: חגית רכבי ניקוליבסקי, תיאטרון אורנה פורת, 2014
קריירה במשחק > סדרות רשת ופרסומות

משיח – סדרת רשת מאת דנה פוליג ואודי כגן, בתפקיד כרמלה
"שיחות יוצאות" – סדרת רשת, בימוי: יוגב יפת וניר ברגר
"מיקרוגל" – סדרת רשת
"צוות ריסוס"- בימוי: גיל זינגר. זכה בפסטיבל סינמד ופסטיבל הסרטים בדנבר
קריירה במשחק > סדרות רשת ופרסומות > פרסומות

פרסומת לבנק הפועלים עם עמוס תמם בימוי אביב מערבי
פרסומת כרטיס אשראי מקס עם שחר חסון ולוסי איוב בימוי יונתן גורפינקל
פרסומת לקניוני עופר, בימוי: רועי שור
פרסומת לעיריית תל אביב, בימוי: עמית רודמרמן
הערות שוליים

↑   סמדר שיר, יש חוק נגד גזענות, יש חוק נגד אפליה מינית, למה אין חוק נגד שמנופוביה, באתר "ידיעות אחרונות", 5 ביולי 2017
↑  תום אנטופולסקי – אימפרוביזציה | יורם לוינשטיין, באתר www.studioact.co.il
↑  Tom Antopolsky, ADD
המצור השמיני על גיברלטר

המצור השמיני על גיברלטר (1462) היה ניסיון מוצלח של הצבא הקסטיליאני לכבוש את העיר המבוצרת של גיברלטר מידי המורים של אמירות גרנדה. כיבוש גיברלטר (שלא הייתה מוגנת כראוי) אירע בקלות על-ידי הקסטיליאנים והיה בעל חשיבות אסטרטגית בדרך לתבוסה הסופית של המורים בספרד.
רקע

גיברלטר תפסה עמדה אסטרטגית חשובה בימי הביניים, ושימשה כשער לכוחות הצבא שפלשו ממרוקו לחצי האי האיברי. העיר הוחזקה בידי המורים במשך 748 שנים רצופות, משנת 711 ועד לשנת 1462, (מלבד לתקופה בה הייתה בידי ממלכת קסטיליה בין השנים 1309-1333). כבר בתחילת המאה ה-15 כבשו הקסטיליאנים את מרבית שטחה של גרנדה, אך המורים המשיכו להחזיק בגיברלטר ואף השתמשו בה כבסיס מוגן לתקיפותיהם, ממנו פשטו על השטחים מסביב.
בעל האדמות הגדול באזור, אנריקה פרס דה גוסמן, הדוכס השני מניאבלה, טבע למוות במהלך המצור על גיברלטר בשנת 1436. המורים תלו את גופתו בתוך סל נצרים ("barcina"), אותו שלשלו מאחד מצריחי המצודה. המורים דחו בקשות רבות של הנוצרים לפדות את הגופה. עם זאת, בתחילת שנות ה-60 של המאה ה-15, הייתה הממלכה המורית חלשה מאוד וקיומה לא היה עתיד להימשך זמן רב.