stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הפצצת ההלוויה בצנעא

| --- | --- |
 סוג:  הפצצה אווירית
 מקום:  תימן תימן, צנעא
 תאריך:  8 באוקטובר 2016
 אבדות:  143–155 הרוגים, 525 פצועים
 אמצעי תקיפה:  מטוסי קרב
 
הפצצת ההלוויה בצנעא התרחשה ב-8 באוקטובר 2016, במהלך מלחמת האזרחים בתימן. מטוסי קרב תקפו מבנה בצנעא בירת תימן, שבו התקיים טקס אשכבה אזרחי לשייח' עלי אל ראווישאן, אביו של שר הפנים התימני לשעבר. עקב הפגיעה בבניין נהרגו כ-150 אנשים ולמעלה מ-500 נפצעו. היה זה האירוע הבודד הקטלני ביותר עד אותו מועד במלחמה.
ההפצצה

ב-8 באוקטובר 2016 בשעות אחר הצהריים, במהלך טקס אשכבה לאביו של שר הפנים התימני לשעבר, ג'לאל אל-ראווישאן, הפציצו מטוסי קרב מהקואליציה הערבית בראשות ערב הסעודית את אולם אל-קוברה בעיר צנעא בשתי התקפות אוויריות סמוכות. באירוע נהרגו 143 – 155 אנשים ונפצעו 525 איש. בין ההרוגים היה מושל צנעא, עבד אל קאדר הילאל, שנחשב לתומך חות'י. השר לשעבר, שאביו נפטר, הוא מתומכי המורדים החות'ים, ובהלוויה נכחו רבים מאנשיהם.
ערב הסעודית הכחישה תחילה את אחריותה, אך מאוחר יותר טענה שההתקפה התרחשה בעקבות מידע שגוי על נוכחות חמושים במקום. הקואליציה הקימה צוות חקירה ומסרה למועצת הביטחון של האו"ם שהיא תפרסם את ממצאי החקירה. למחרת ההתקפה התקיימה הפגנת מחאה בעיר בהשתתפות אלפי תושבים, שהתאגדו כדי להזדהות עם קורבנות האסון.
הערות שוליים

1 2  רויטרס, במהלך ההלוויה: 140 הרוגים בהפצצת הקואליציה בתימן, באתר ynet, 9 באוקטובר 2016
החלקה אמנותית על הקרח

זוג מחליקים ב-2006
זוג מחליקים באליפות אירופה בהחלקה אמנותית, 2007
החלקה אמנותית היא ספורט אולימפי שבו יחידים (גברים ונשים), זוגות או קבוצות מבצעות סיבובים, קפיצות ותנועות אחרות בהחלקה על הקרח. הדגש הוא על ביצוע אלמנטים פיזיים שונים בעלי איכות אסתטית שיוצרים הופעה אמנותית תוך כדי לבישת תלבושות מיוחדות (המשתנות בין המשתתפים ובין חלקי התחרות) ובליווי מוזיקלי. ישנן תחרויות מקומיות, ארציות ובינלאומיות ששיאן הוא באליפות העולם בהחלקה אמנותית על הקרח ובהחלקה אמנותית במשחקים האולימפיים במשחקי החורף האולימפיים. איגוד ההחלקה הבינלאומי (ISU), הארגון האחראי על הספורט, נוסד ב-1892. אנגליה היא מולדת ההחלקה האמנותית אשר החלה להתפתח במאה ה-18. אבי ההחלקה האמנותית המודרנית הוא האמריקאי ג'קסון היינס, רקדן בלט שלקח את תנועות הבלט, והעביר אותן לקרח באמצע המאה ה-19 ובכך עורר מהפכה בתחום. בשנת 1850 הוקם בקנדה משטח ההחלקה המלאכותי הראשון, אשר אפשר לספורטאים להתאמן כל השנה. בעקבותיו החלו נבנים משטחים כאלה בכל רחבי צפון אמריקה ואירופה. אליפות העולם הראשונה לגברים בודדים התקיימה ב-1896 בסנקט פטרבורג והיא הייתה הספורט החורפי הראשון שהוכנס למשחקים האולימפיים. הקפיצות הראשונות הופיעו בתחילת המאה ה-20. נכון לשנת 2008, המדינות המובילות בהחלקה על הקרח הן רוסיה, ארצות הברית, קנדה, צרפת, סין (בעיקר בזוגות) ויפן.
היסטוריה של ההחלקה האמנותית > מקורות והתפתחות

ההחלקה על הקרח הונהגה לראשונה כספורט בבריטניה ובהולנד, במקביל. ההולנדים התמחו בהחלקה מהירה ואילו בריטניה היא מולדת ההחלקה האמנותית.
המועדון הראשון של חובבי הענף נפתח בבריטניה בשנת 1742. מועדונים דומים החלו להיפתח אחריו בכל רחבי אירופה וגם בארצות הברית וקנדה. במאות ה-18 וה-19 היו המחליקים נפגשים במועדונים, בהם עסקו בהחלקה סיבובית על רגל אחת על הקרח, ולאחר מכן ביצעו אותה פעולה על הרגל השנייה. אלו היו התרגילים הראשונים שהמחליקים למדו לבצע. התרגיל הבא היה קפיצה מעל שלוש מגבעות. ביצוע תרגילים אלו הביא את המחליקים להישגים מצוינים. עד אמצע המאה ה-18 אפילו לא חשבו על האפשרות להחליק אחורנית.
סגנונם של המחליקים הבריטים היה נוקשה ומכני (גב זקוף, ידיים צמודות לגוף וראש קבוע במקום אחד). הם התרכזו בהחלקה מדויקת ומסודרת. זו הייתה תחילתו של אחד מסוגי התחרות בין המחליקים, שהיה קיים עד לא מזמן והתאפיין בניסיון של הספורטאים לצייר צורות מדויקות על הקרח תוך כדי החלקה; הציון ניתן לפי דיוק הצורות ששורטט על ידי להבי המחליקיים. סוג נוקשה זה של תחרות לא עניין במיוחד את הקהל הרחב, ועם הזמן בוטל.
מי שנחשב לאבי ההחלקה האמנותית המודרנית הוא האמריקני ג'קסון היינס (Jackson Haines) שבאמצע המאה ה-19 עורר מהפכה בתחום. הוא היה רקדן בלט שהעביר את תנועות הבלט אל משטח הקרח. בהמשך, התפתח סגנון חופשי יותר, ששיתף את הידיים, הראש והכתפיים בתרגיל, וכן הצריך גמישות. באמריקה ובאנגליה לא נתקבל סגנון זה באהדה. היינס יצא להופעות באירופה, שם התקבל בברכה באוסטריה, על ידי מעריצי הוואלס. לאחר מכן הוא התפרסם גם בגרמניה, ברוסיה, בהונגריה ובארצות סקנדינביה, עד שבסופו של דבר התקבל סגנונו בכל העולם.
ב-1850 הוקם בקנדה משטח ההחלקה המלאכותי הראשון. בעקבותיו החלו נבנים משטחים כאלה בכל רחבי ארצות הברית, קנדה ואירופה. משטחי הקרח המלאכותי איפשרו לספורטאים להתאמן כל השנה. ב-1879 פתחו הבריטים את המועדון הבינלאומי הראשון לחובבי החלקה על קרח. המועדון איחד מחליקים מהענף האמנותי ביחד עם אבירי ענף המהירות. באותם זמנים - אמצע המאה ה-19 - ריצה על הקרח נחשבה כספורט להמונים, בעוד "החלקה אמנותית" נודעה כספורט לאצולה.
היסטוריה של ההחלקה האמנותית > מיסוד הספורט

איגוד ההחלקה הבינלאומי (International Skating Union, בראשי תיבות ISU), נוסד ב-1892 על ידי 6 מדינות: אוסטריה, גרמניה, בריטניה, הונגריה, הולנד ושוודיה ונורווגיה שהיו תחת איחוד. כיום כולל הארגון כ-60 מדינות. אליפות העולם הראשונה לגברים בודדים התקיימה ב-1896 בסנקט פטרבורג. ההחלקה על הקרח הייתה הספורט החורפי הראשון שהוכנס למשחקים האולימפיים. תחרויות החלקה אמנותית נערכו במשחקים האולימפיים החל משנת 1908, תחילה במסגרת האולימפיאדה הרגילה (משחקי הקיץ) ובאולימפיאדת החורף מראשיתה בשנת 1924.
את המהפכה השנייה בענף הניע אולריך סלכוב (Salchow) משוודיה. בשנת 1909 הוא ביצע, בפעם הראשונה בהיסטוריית הענף, קפיצה סיבובית פשוטה. הבא אחריו, ב-1913, היה הספורטאי האוסטרי אַלוֹיְס לוּץ (Lutz) שחנך קפיצה שהייתה קשה ביחס לאותה עת. שתי הקפיצות קיימות עד היום, ונקראות לוץ וסלכוב על שם מבצעיהן הראשונים. עם השנים פותחו סוגי קפיצות נוספים, ביניהם הטוֹ (Toe), קפיצה הידועה גם בשם טוֹ-לוּפ (Toe Loop), הפליפ (Flip), הלופ (Loop) שנקראת לפעמים רידברגר על שם ממציאה, והאקסל (Axel), הנחשבת לקפיצה הקשה ביותר.
האישה הראשונה ששכנעה את האיגוד שתוכל להצטרף לענף חרף האיסור על השתתפות נשים הייתה מאדג' סיירס שהשתתפה בתחרויות עם גברים. הודות לה התאפשר ב-1906 לערוך את האליפות הראשונה לנשים. באליפות הנשים הראשונה היא ניצחה וקיבלה את מדליית הזהב. במקביל להשתתפותן של הנשים במשחקים האולימפיים, הן ערכו גם הופעות לקהל בליווי תזמורות והכניסו חידושים סגנוניים. בשנות העשרים והשלושים של המאה ה-20 התבלטה סוניה הני ילידת נורווגיה, שחקנית שהופיעה על הקרח. רבים קראו לה "מלכת הקרח". היא החזיקה בתואר אלופת העולם במשך 12 שנה.
היסטוריה של ההחלקה האמנותית > לאחר מלחמת העולם השנייה

בזמן מלחמת העולם השנייה נהרסו כליל כמעט כל משטחי הקרח באירופה. הפעילויות הספורטיביות בענף זה כמו גם בענפים אחרים עברו לארצות הברית ולקנדה. החל משנות החמישים החלו להתחרות גם מחליקים מברית המועצות דאז, שקודם לכן התאמנו מבלי להיפגש עם מחליקים בני אומות אחרות. ברית המועצות הפכה במהרה למדינה מובילה בענף, בעיקר בקטגוריית הזוגות ובריקוד על הקרח. לודמילה בלואוסובה (Belousova) ואולג פרוטופופוב (Protopopov) היו הזוג הסובייטי הראשון שזכה במדליית זהב אולימפית (אינסברוק 1964) בקטגוריית זוגות, ומאז ועד היום כל הזוכים בזהב אולימפי בתחום זה היו מברית המועצות או מרוסיה (פרט למשחקי 2002 בהם את מדליית זהב קיבלו שני זוגות - מרוסיה ומקנדה).
במשחקים שהתקיימו בארצות הברית ב-1960, שודרו לראשונה תחרויות ההחלקה בטלוויזיה. הדבר חשף את הענף במדינות בהן הוא עוד לא היה מוכר, כמו יפן, והשפיע רבות על אופי ההחלקה. ענף הריקוד על הקרח הוכנס לראשונה במשחקי 1976.
פורמט התחרות וניקוד

בתחרויות ההחלקה על הקרח מבצעים המחליקים שני תרגילים, אחד קצר שבו מרכיבי חובה, ואחד ארוך ובסגנון חופשי יותר.
באולימפיאדת סולט לייק סיטי בשנת 2002, התעורר חשד כי תוצאות השיפוט בתחרות הזוגות לא היו כשרות, והשופטת מטעם צרפת הודתה שהופעל עליה לחץ להטות את התוצאות. כתוצאה מכך, הוענקו באותה אולימפיאדה מדליית ארד ושתי מדליות זהב: לזוג הרוסי, שהיה המנצח המקורי; ולזוג הקנדי, שבמקור זכה במדליית הכסף. השלכה נוספת של אירוע זה הייתה שינוי בשיטת השיפוט בענף שנכנסה לתוקף בשנת 2003/04. עד אז היו השופטים מעניקים לכל מתמודד ציון עבור הפן הטכני של הביצוע וציון על אופן ההצגה האמנותי, כאשר שני הציונים היו מתוך ניקוד מקסימלי של 6.0. החל מעונת 2004, מקבלים המחליקים ניקוד הכולל ציון על ביצוע אלמנטים וציון על הופעתם. המחליקים מקבלים ניקוד על כל אלמנט שהם מבצעים ועל איכות ביצועו ('ציון אלמנטים') ועל חמישה מרכיבי החלקה, על פי ציון מקסימלי של 10: מיומנויות החלקה, מעברים, כוריאוגרפיה, אינטרפרטציה, וביצוע (ציון הופעה).
ג'קסון היינס נחשב לאבי ההחלקה האמנותית המודרנית
מאדג' סיירס הייתה האישה הראשונה שהשתתפה באליפות העולם בהחלקה אמנותית ב-1902, ואף זכתה במקום השני
סשה כהן מחכה לראות מהו הניקוד שקיבלה מהשופטים
פטר קירטן

| --- | --- |
תמונת מעצר של פטר קירטן משנת 1931
תמונת מעצר של פטר קירטן משנת 1931
 לידה:  26 במאי 1883 הקיסרות הגרמנית מילהיים, הקיסרות הגרמנית 
 הוצאה להורג:  2 ביולי 1931 (בגיל 48) רפובליקת ויימאר קלן, רפובליקת ויימאר 
 מדינה:  הקיסרות הגרמנית הקיסרות הגרמנית
 
פטר קירטן (בגרמנית: Peter Kürten;‏ 26 במאי 1883 – 2 ביולי 1931) היה רוצח סדרתי גרמני שכונה "הערפד מדיסלדורף" וה"המפלצת מדיסלדורף", בגין סדרה של תקיפות מיניות ורציחות שביצע מפברואר עד נובמבר 1929 בעיר דיסלדורף.
בשנים שקדמו לרציחות קירטן צבר גיליון עבירות עשיר שכלל הצתות, גנבות וניסיון לרצח. הוא אף הודה ברציחתה של ילדה בת 9 בשנת 1913 בעיר מולהיים על הריין.
הוא כונה הערפד או המפלצת מדיסלדורף מפני שרוב קורבנותיו נרצחו בעיר זו. הוא זכה לכינוי "ערפד" מפני ששתה את דמו של ברבור מת בדצמבר 1929 וכן ניסה לשתות את דמם של קורבנות האנוש שלו.
ביוגרפיה

פטר קירטן נולד למשפחה מוכת עוני ומתעללת בעיר מולהיים על הריין, הילד השלישי מבין 13 ילדים. בתור ילד הוא חזה באביו האלכוהוליסט תוקף מינית את אמו ואת אחיותיו. הוא היה מעורב בפשעים קטנים מגיל צעיר, ורוב חייו חי במנוסה. זמן מה לאחר לכידתו הוא טען שביצע את הרצח הראשון שלו בגיל 9 בכך שהטביע שני ילדים צעירים ששחו עמו.
קירטן עבר עם משפחתו לדיסלדורף בשנת 1894, ומשנת 1899 נכנס לבתי כלא לתקופות קצרות בגין עבירות שונות, ביניהן הצתה וגנבה.
קירטן התקדם בדרגת האלימות שלו בדומה לרוצחים סדרתיים אחרים, החל לענות ולהרוג בעלי חיים ובהמשך רצח בני אדם. את רציחתו הידועה הראשונה ביצע בשנת 1913 בעת פריצה לבית, קורבן הרצח הייתה ילדה בת 9 בשם כריסטין קליין. הוא הצליח לחמוק מזירת הפשע מבלי להיתפס. שרשרת הרציחות שלו נקטעה מכיוון שריצה עונש מאסר של 8 שנים בגין פריצות נוספות, וכן כך לא נכח באירועי מלחמת העולם הראשונה. בשנת 1921 הוא שוחרר מהכלא ועבר לאלטנבורג, שם נשא אישה לאחר שנתיים. בשנת 1925, הוא חזר עם אשתו לדיסלדורף והמשיך בביצוע רציחות שהובילו לבסוף ללכידתו, מאסרו והוצאתו להורג.
רציחות

ב-2 בפברואר 1929 הוא תקף אישה וב-9 בפברואר הוא התעלל מינית בילדה בת 9 ורצח אותה. ב-13 בפברואר הוא רצח מכונאי זקן בכך שדקרו 20 פעמים. קירטן חדל מביצוע פשעים אלימים במשך חצי שנה, עד שב-11 באוגוסט הוא אנס ורצח אישה. בשעות הבוקר המוקדמות של ה-21 באוגוסט הוא רצח שלושה אנשים בפרק זמן של רבע שעה בדקירות. שלושה ימים לאחר מכן הוא רצח שתי ילדות, בנות 5 ו-14, ודקר אישה נוספת ב-25 באוגוסט.
ב-29 בספטמבר הוא אנס ורצח אישה, הקורבן שעבדה בתור משרתת הוכתה למוות במהלומות פטיש ביער מחוץ לעיר.
ב-11 באוקטובר הוא תקף אישה בפטיש, אנס אותה, והותיר אותה למות. ב-25 באוקטובר הוא תקף שתי נשים בפטיש – שתיהן שרדו. ב-7 בנובמבר הוא רצח ילדה בת 5; הרצח בוצע בחניקה ובדקירות מרובות עם מספריים.
בהזדמנויות שונות הוא שלח לעיתון המקומי או לתחנת המשטרה המקומית מפה ובה סומנו זירות הרצח של קורבנותיו.
מספר הקורבנות ושיטות הרצח השונות הטעו את החוקרים והם חשדו שמדובר בצמד או אפילו צוות של רוצחים הפועלים יחד. רשימת החשודים של המשטרה כללה למעלה מ-900 חשודים פוטנציאליים.
הרצח שקירטן ביצע בנובמבר היה הרצח האחרון שלו, אם כי בין החודשים פברואר עד מרץ 1930 הוא תקף מספר אנשים בפטיש אך מבלי להרגם. במאי, הוא ניגש לאישה צעירה בשם מריה בוטלייס, הוביל אותה לביתו ומשם לקח ואנס אותה ביער אך לא רצח אותה. בוטלייס היא זו שהובילה את השוטרים אל ביתו. הוא נמלט מהשוטרים, אבל התוודה בפני אשתו על מעשי הרצח ביודעו שזהותו ידועה למשטרה. ב-24 במאי הוא אותר ונעצר.
קירטן אף הודה ששתה את דמה של לפחות אחת מקורבנותיו.
משפט והוצאה להורג

פטר קירטן הואשם בתשעה סעיפי רצח ובשבעה סעיפי ניסיון לרצח. משפטו החל באפריל 1931. בתחילה הוא טען לחפותו אך לאחר מספר שבועות הודה באשמות. הוא נמצא אשם ונידון למוות.
בעודו מחכה להוצאה להורג, קירטן רואיין על ידי דוקטור קארל ברג, שתיעד את השיחות עמו וכתב ספר בשם "הסדיסט" בעקבות המפגשים. קירטן ציין באוזני ברג שהמניע הראשי לביצוע הרציחות היה הנאה מינית. מספר הדקירות השתנה מקורבן לקורבן מפני שמשך האורגזמה שהשיג ממעשה הרצח השתנה בכל פעם. מראה הדם עורר את היצר המיני של קירטן כפי שהשתמע ממילותיו: "אמור לי - לאחר שייערף ראשי, האם אוכל עדיין לשמוע, ולו לזמן קצר, את הקול של דמי פורץ מגדם הצוואר שלי? יהיה זה העונג שיסיים את כל התענוגות".
קירטן הוצא להורג באמצעות גיליוטינה ב-2 ביולי 1931 בעיר קלן.
מידע נוסף

פטר אמר לחוקרים שהמניע העיקרי לביצוע פשעיו היה "הרצון להתנקם בחברה המדכאת". הוא לא הכחיש שהוא עשה שימוש מיני בקורבנותיו, אבל במהלך משפטיו הוא תמיד טען שהיצר המיני לא היה המניע העיקרי של מעשיו.
בשנת 1931, מדענים חקרו את מוחו של קירטן בניסיון להבין את האישיות שלו ואת התנהגותו. ראשו נותח ויובש וכיום הוא מוצג במוזיאון "ריפלי תאמינו או לא" בוויסקונסין.
אזכורים בתרבות

נאמר שסרטו של פריץ לאנג "M" משנת 1931, בה הגיבור הראשי הוא רוצח ילדים סדרתי שמשליט טרור בעיר גרמנית, מבוסס על חייו של קירטן, אך לאנג הכחיש טענה זו. בשל קווי הדמיון הרבים בין הרוצח בסרט לבין קירטן, הסרט נקרא "הערפד מדיסלדורף" במדינות זרות, אם כי עלילת הסרט מתרחשת דווקא בברלין.
הזמר רנדי ניומן כתב שיר על קירטן שנקרא "בגרמניה לפני המלחמה" שנכלל באלבומו משנת 1977.
להקת הדום מטאל היפנית, "כנסיית הסבל" (Church of Misery), הוציאה שיר בשם "המפלצת מדיסלדורף" המבוסס עליו.
דמותו של פטר קירטן "הולידה" דמויות נוספות גם בסרטים אחרים, דוגמת הסרט "נורמלי" משנת 2009 של ג'וליוס סבצ'יק מסלובקיה, וכן הסרט "המלון הלבן" משנת 1981.
ראו גם

המרטש מאטלנטה
המפלצת מפירנצה
קרן אפריקה

| --- | --- |

 נתונים גאוגרפיים
 מיקום:  ים סוף, הים הערבי, מפרץ עדן 
 קואורדינטות:  9°30′N 48°00′E﻿ / ﻿9.5°N 48°E﻿ / 9.5; 48
 שטח:  2,000,000 קילומטר רבוע
 נתונים מדיניים
 מדינה:  אריתריאה אריתריאה אתיופיה אתיופיה ג'יבוטי ג'יבוטי סומליה סומליה
 אוכלוסייה:  115,000,000
  (למפת אפריקה מוגדלת) קרן אפריקה(למפת אפריקה רגילה) קרן אפריקה
 
קרן אפריקה (נקראת גם צפון-מזרח אפריקה או חצי האי הסומלי, בערבית: القرن الأفريقي) היא חצי אי במזרח אפריקה באורך של מאות קילומטרים שנכנס לים הערבי, ויוצר, יחד עם דרום חצי האי ערב, את מפרץ עדן. קצה חצי האי הוא הנקודה המזרחית ביותר באפריקה.
השם "קרן אפריקה" משמש גם לציון אזור גדול יותר, המכיל את המדינות ג'יבוטי, סומליה (הכוללת בתוכה את המדינה האוטונומית פונטלנד), אריתריאה ואתיופיה וכן את סומלילנד, ישות מדינית המתפקדת דה פקטו כמדינה ריבונית. בהגדרה זו מכסה קרן אפריקה שטח של כ-2,000,000 קמ"ר ומאכלסת כ-115 מיליון בני אדם.
הגדרות רחבות עוד יותר כוללות גם חלקים מסודאן, דרום סודאן, קניה ואוגנדה.
קרן אפריקה נמצאת במרחק שווה מקו המשווה ומחוג הסרטן. השטח כולל בעיקר רכסי הרים שנוצרו מדחיקה בעת היווצרות הבקע הסורי-אפריקני עם פסגות גבוהות בהרי סמן. הקרחונים שהיו בהרים נמסו בתקופת ההולוקן והשאירו אחריהם ערוצים הניתנים לעיבוד חקלאי.
גאוגרפיה ואקלים

אזור קרן אפריקה נמצא כמעט במרחק שווה בין קו המשווה וחוג הסרטן. רוב האזור הוא הררי, מהרים שהתרוממו במהלך היווצרות הבקע הסורי-אפריקני, המהווה את קו הגבול שבין שני לוחות טקטוניים, הערבי והאפריקני. הפסגות הגבוהות בקרן אפריקה נמצאות בהרי סמן, רכס הרים בצפון-מערב אתיופיה.
בעידן הקדמון כיסו קרחוני ענק את הרי סמן והרי בלה, אולם אלה נמסו בתחילת תקופת הולוקן. ההרים יורדים במדרון תלול ענק אל הים האדום ובשיפוע מתון יותר אל האוקיינוס ההודי.
אזורי השפלה של קרן אפריקה שחונים בדרך כלל, למרות קרבתם לקו המשווה. גשמים כמעט ואינם יורדים באזור זה בגלל משטר הרוחות. רוחות מערביות, הן שמביאות את גשמי המונסון העונתיים היורדים בסאהל ובסודאן, רוחות אלה מאבדות את לחותן עד שהן מגיעות לג'יבוטי ולסומליה וכתוצאה מכך רוב אזור קרן אפריקה מקבל כמויות משקעים קטנות בעונת המונסון. הקצה המערבי של קרן אפריקה, במערב ומרכז אתיופיה וכך בקצה הדרומי ביותר של אריתריאה, יש כמויות גשמי מונסון משמעותיות.
הרי אתיופיה, באזורים רבים כמות המשקעים עולה על 2,000 מ"מ בשנה, ואפילו בעיר אסמרה כמות המשקעים השנתית הממוצעת היא כ-570 מ"מ. משקעים אלה הם המקור היחיד למים באזורים רבים מחוץ לתחומי אתיופיה, העיקרי שבהם הוא מצרים.
בחורף מנשבות באזור רוחות סחר צפון-מזרחיות שאינן מביאות לקרן אפריקה משקעים, להוציא את אזור הרי צפון סומליה, שם גשמים היורדים בשלהי הסתיו מסתכמים לעיתים ב-500 מ"מ. על החוף המזרחי קיימת תופעת עליית מי העומק המצטרפת לרוחות הנושבות במקביל לקו החוף, שתי התופעות גורמות לכמות משקעים שנתית נמוכה של כ-50 מ"מ.
הטמפרטורות הנמדדות על חוף הים האדום הן לעיתים הגבוהות בעולם, ממוצע של 41 מעלות בחודש יולי ו-32 מעלות בינואר. על החוף המזרחי הטמפרטורות קצת נמוכות יותר בגלל תופעת עליית מי העומק. ככל שעולים להרים הטמפרטורות יורדות ובעיר אסמרה תופעת קרה איננה נדירה בלילות חורף בהירים. בהרי סמן הטמפרטורות עשויות לרדת עד מינוס 10 מעלות בלילות בהירים.
דמוגרפיה > מוצאות אתניים

העמים היושבים בקרן אפריקה חולקים אף בתרבותם ובשפתם. קיימות מספר שפות אפרו-אסיאתיות הנפוצות באזור. דוברי סומלית מהווים את רוב יושבי סומליה וג'יבוטי ואף מהווים 97% מתושבי האזורים הסומליים באתיופיה. עפרים דוברי עפרית הם קבוצה משמעותית נוספת של יושבי קרן אפריקה ונמצאים בג'יבוטי, אתיופיה ואריתריאה. כמו כן חיים בשטח אתיופיה עמים שמיים דוברי תיגרינית ואמהרית.
דמוגרפיה > דתות

האסלאם היא הדת המרכזית באזור, והיא הדת השלטת בסומליה, סומלילנד וג'יבוטי. הדת המשנית בחשיבותה היא הנצרות - הכנסייה האורתודוקסית האתיופית והנצרות קופטית הן הכנסיות המרכזיות. כמו כן דתות פגניות מקומיות קיימות בקרב קבוצות מיעוט אתניות בדרום אתיופיה.
ראו גם

צפון אפריקה
המגרב
הערות שוליים

↑  קרן אפריקה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007530209305171  GND: 4077510-0  NARA: 10046182  NKC: ge863166  VIAF: 315124798   WorldCat (עם VIAF): 315124798
נטשה מנור

| --- | --- |

נטשה מנור
 לידה:  15 באוגוסט 1958 (בת 66) אוליאנובסק, ברית המועצות 
 שם לידה:  Наталья Силантьева 
 מדינה:  ישראל 
 מקום לימודים:  בית צבי  האקדמיה הרוסית לאמנויות התיאטרון 
 http://natasha-manor.ucoz.ru/
 nm4775500/ פרופיל ב-IMDb
 
מנור ויבגני טרלצקי בהצגה "יאקיש ופופצ'ה", גשר, 2007
מנור בהצגה "רביזור", גשר, 2010
נטשה מנור (נולדה ב-15 באוגוסט 1958) היא שחקנית, זמרת ומנחת טלוויזיה ישראלית. נמנית עם מייסדי תיאטרון גשר.
תפקידים > סדרות טלוויזיה

| סדרה | ערוץ | במאי | תפקיד | שנה |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| היורשת | קשת 12 | עומר טובי | אמא של מאור | 2021 |
| עיניים | קשת 12 | עומר טובי | נטשה איבנוב | 2020 |
| הטבח | yes ,HBO | תומאס וינסנט | לריסה | 2020 |
| דיבוקים | yes ,HBO | תומאס וינסנט | לודמילה | 2020 |
| תאג״ד | Yes | ציון רובין | סבתא של מקרר | 2020 |
| משיח | קשת 12 | אודי כגן ודנה פוליג | טניה ניקוליאבנה אוברוב | 2018-הווה |
| תא גורדין | YES | דני סירקין | אסתר לונדין | 2012 |
| אחת אפס אפס | ערוץ 10 | אמיר מן | מרינה יודאיוב | 2012 |
| שירות חדרים | ערוץ 2 | איתן ענר ורוני גרובר | שוורץ | 2009 |
| מילואים | ערוץ 2 (רשת) | אורי ברבש |  |  |
| בית משותף | ערוץ הילדים | ציון רובין | אמא | 2003 |
| שלווה | טלעד ערוץ 2 | חיים בוזגלו | רופאה | 2003 |
| טירונות | ערוץ 2 (רשת) | אורי ברבש | אמא של חייל אוקראיני |  |
תפקידים > סרטים

| סרט | במאי | תפקיד | שנה |
| --- | --- | --- | --- |
| צילי | עמוס גיתאי | מריה | 2015 |
| פנתר לבן | דני רייספלד | ורה | 2013 |
| בית אבי | דני רוזנברג | אמא של לולק | 2008 |
| ספסיבה קינג ג'ורג | נתי אדלר |  | 2008 |
| ילדי CCCP | פליקס גרצ'יקוב | אמא | 2007 |
| תחת שמי מוסקבה | ואלרי אוסקוב | גולדה | 2005 |
| אפרסק (סרט טלוויזיה) | דייוויד נוי |  | 2004 |
| איש החשמל |  אלי כהן | לאנה | 2003 |
| זינזאנה | חיים בוזגלו | ליזה, אסירה | 2001 |
| ארץ קטנה, איש גדול | אברהם הפנר |  | 1998 |
| זיכרון דברים | עמוס גיתאי | זינה | 1995 |
| לנה ולינה (אוסטריה) |  | אמה של לנה |  |
| ארץ חדשה | אורנה בן דור | אשתו של פרופסור | 1994 |
לקריאה נוספת

"האהבה שורפת", במוסף זמנים מודרניים של העיתון ידיעות אחרונות, 14 ביולי 1999, עמ' 5, 7.
ציפי שוחט, "ואז, בדקת הסיום, נפתחה פתאום הדלת", במוסף גלריה של העיתון הארץ, 6 באפריל 2007, עמ' 9.
ציפי שוחט, "התפקידים של נטאשה", במוסף גלריה של העיתון הארץ, 13 באפריל 2007, עמ' 1, 14
ענת מידן, "הגיורת נטשה", 29 ביוני 2007, במוסף 7 ימים של העיתון ידיעות אחרונות, עמ' 62–66.
עליס בליטנטל, "ככה זה קרה: בתיאטרון גשר", במדור "צומת המוזות", בעיתון צפון העיר ת"א, גיליון מס' 904, 19 בספטמבר 2007, עמ' 22.
דני ספקטור, טלוויזיה: "הפרויקט של סופ"ש", במוסף 24 שעות של העיתון ידיעות אחרונות, 15 בדצמבר 2011, עמ' 15.
דארקה נו מנאזאשי

| --- | --- |

 בימוי:  מאקוטו שינקאי 
 תסריט:  מאקוטו שינקאי 
 מדבבים:  Satomi Hanamura Shinji Ogawa Fumi Hirano 
 מוזיקה:  Akihisa Matsuura 
 מדינה:  יפן 
 חברת הפקה:  CoMix Wave Films 
 הקרנת בכורה:  10 בפברואר 2013 
 משך הקרנה:  7 דק' 
 שפת הסרט:  יפנית 
 סוגה:  סרט דרמה 
 דף הסרט ב־IMDb
 
דארקה נו מנאזאשי (ביפנית: だれかのまなざし) הוא סרט אנימה יפני קצר שנכתב ובוים על ידי מאקוטו שינקאי. הקרנת הבכורה של הסרט התקיימה בטוקיו ב-10 בפברואר 2013. הסרט הוצג גם יחד עם סרטו שינקאי "גן המילים" במהלך הבכורה היפנית של הסרט ב-31 במאי 2013.
הסרט הופק על ידי CoMix Wave Films,‏ NEST ו-TYO M1 Production בשיתוף עם The Answer Studio Co., Ltd. צוות המדבבים של הסרט כלל את פומי היראנו, סאטומי הנאמורה ושינג'י אוגאווה. הפסקול של הסרט נוצר על ידי אקיהיסה מטסורה, וקאזוסה כתב ושר את שיר הנושא "Sore de Ii yo".
תקציר העלילה

עלילת הסרט מתמקדת באישה צעירה בשם אאוי. אאוי היא סטודנטית במכללה אשר גרה לבדה בדירה קטנה בעיר סואנת. אאוי מרגישה מותשת משגרת היומיום, מחוסר הוודאות שלה לגבי העתיד, ומרגישה אבודה ומנותקת מהשאיפות והחלומות שלה.
הסיפור מקבל תפנית כאשר אאוי מקבלת מכתב מאמה, אשר נסעה למסע של גילוי עצמי. המכתב מעודד את אאוי לגלות מחדש את עצמה ומה מטרתה בחיים. בהשראת המכתב מאמה, אאוי יוצאת למסע אישי על מנת להתחבר מחדש לאני הפנימי ולחשוף את רצונותיה האמיתיים. לאורך הדרך אאוי נתקלת בדמויות שונות שמשפיעות על המסע שלה בדרכים בלתי צפויות כמו בעל בית קפה רחום שחולק עימה תובנות רבות על מורכבות החיים ואמן מוכשר אשר מצית את היצירתיות שבה ומעודד אותה לפתח את הצד האמנותי שלה.
מבצע ברן

מבצע בְּרֶן היה מבצע של "המוסד" בשנת 1954 לחטיפתו ולהבאתו לישראל של קצין צה"ל שעמד להעביר ידיעות למצרים. המבצע הסתיים במותו של החטוף ובהשלכת גופתו לים.
רקע היסטורי

אלכסנדר ישראל עלה ארצה מבולגריה ב-1949 לאחר שסיים שם לימודי הנדסה. הוא התגייס לצה"ל, קיבל דרגות קצונה הוצב כסרן בחיל הים. שם נחשב לקצין מצטיין ועסק בפיתוח אמצעי לחימה ובלוחמה אלקטרונית. הוא עברת את שמו הפרטי לאבנר וב-1953 התחתן עם עולה מבולגריה בשם כרמלה ארדיטי, והזוג התיישב בחיפה.
במשך הזמן נאשם בהתחזות ומעשי רמאויות שונים. הצטברו נגדו מספר תיקים במשטרה והוא נתבע להתייצב בבית המשפט. בינתיים הכיר פקידה בקונסוליה האיטלקית בחיפה והציע לה נישואים. היא התנתה את הסכמתה בכך שיתנצר. הוא הסכים ושניהם נסעו לירושלים שם עבר הטבלה לנצרות. בעזרת הכנסייה שינה את שמו לאלכסנדר איבור וקיבל דרכון על שמו החדש. עם הדרכון הזה הצליח לעזוב את הארץ למרות שלא היה לו אישור יציאה.
ב-4 בנובמבר 1954 טס לרומא בלי ידיעת אשתו וארוסתו. ב-17 בנובמבר 1954 דווח למרכז המוסד כי קצין ישראלי בשם אלכסנדר איבון או איבור מנסה למכור חומר צבאי לנספח המצרי ברומא. כעבור מספר ימים התקבלה ידיעה שהוא מכר למצרים תוכנית של בסיס צבאי גדול בישראל וקבל מִפְרָעָה של 1,500 דולר, אותם הפקיד בבנק קרדיט סוויס בציריך. הוא הבטיח למצרים אינפורמציה נוספת והביע נכונות להגיע לשם כך למצרים. כעבור זמן קצר התקבלה ידיעה שהשגרירות המצרית הזמינה שני מקומות טיסה למצרים בטיסה של חברת התעופה טראנס וורלד איירליינס. היה ברור לאנשי המוסד שהם מיועדים לנספח הצבאי ולקצין הישראלי.
המבצע

איסר הראל הורה לאנשי המוסד למנוע בכל דרך את הגעתו של אבנר ישראל לקהיר. הוא שיגר בדחיפות יחידה מבצעית של המוסד בראשות רפי איתן ועמו עמנואל טלמור ונחמיה מאירי. קוד המבצע היה "ברן".
התברר שהידיעה על הטיסה למצרים לא הייתה מדויקת. אבנר ישראל עזב את רומא ואנשי המוסד חיפשו אותו, עד שנתגלה בווינה. סוכני "המוסד" עקבו אחריו כשעלה על מטוס שהמריא מווינה לפריז. לידו התיישבה צעירה שהייתה אשת המוסד. היא פתחה איתו בשיחה לבבית. היא אמרה לו שבשדה התעופה ממתינים לה חברים והציעה לו טרמפ לפריז והוא הסכים לכך. בדרך נעצרה המכונית ליד מספר אנשי המוסד שחטפו את ישראל, הרדימו אותו במטלית ספוגה בכלורופורם והביאו אותו לדירת מסתור בפריז. בחקירה גילה שהמניע העיקרי שלו היה בצע כסף.
איסר הראל הורה להחזיר את ישראל לישראל שם יעמוד למשפט. הוא הוכנס לארגז והועלה על מטוס דקוטה של חיל האוויר הישראלי שטס אחת לשבוע לפריז. במטוס, פרט לאנשי הצוות היה הרופא המרדים ד"ר יונה אליאן.
המטוס עצר לתדלוק ברומא ובאתונה. לאחר ההמראה מאתונה החל ישראל לפרפר ולנשום בכבדות. ניסיונות החייאה על ידי ד"ר אליאן כשלו והוא נפטר עוד לפני הנחיתה בישראל.
איסר הראל הורה לצוות האוויר להמריא שוב עם הגופה ולהשליך אותה לים התיכון וכך נעשה.
בעקבות המבצע

המקרה דווח לראש הממשלה משה שרת. הוא הטיל על קדיש לוז ויעקב שמשון שפירא להקים ועדת חקירה על כך. הם חקרו עדים ועיינו במסמכים ומסקנתם הייתה שאנשי "המוסד" פעלו כשורה ומקור התקלה היה ברופא שהזריק מנה גדושה מדי של סמי הרדמה.
ד"ר אליאן טען אחר כך כי פעל לפי המקובל אז וכי המוות נגרם על ידי שילוב של הסמים, קור והפרשים בלחץ האוויר. עמדתו הייתה מקובלת על ידי ראשי המוסד שגייסו אותו שוב כרופא מרדים ב-1960 לחטיפת אייכמן, שהסתיימה בהצלחה.
המבצע נשמר בסוד יותר מחמישים שנה גם מכלל הציבור וממשפחתו של אבנר ישראל. בעיתונות תואר הסיפור כ"הקצין אבנר ישראל נמלט מהארץ לאחר שהסתבך בחובות ובפרשיות רומנטיות על כן התנצר וברח".
לקריאה נוספת

מיכאל בר-זהר ונסים משעל - המוסד: המבצעים הגדולים, תל אביב: הוצאת ידיעות אחרונות וספרי חמד, 2010, עמ' 52–57.
גד שמרון - המוסד והמיתוס, הוצאת כתר, 2011, עמ' 44, 101–102.
הערות שוליים

↑  קצין הוציא כסף במרמה וברח לאיטליה, מעריב, 3 בדצמבר 1954
1 2  סרן התנצר, מעל בכספים וברח לחו"ל, חרות, 5 בדצמבר 1954