stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הבנק העולמי
מטרות הבנק

הבנק הציב לעצמו שתי מטרות שמנחות את פעילותו השוטפת:
מיגור העוני הקיצוני באמצעות הורדת אחוז האנשים שחיים עם הכנסה הנמוכה מ-1.90$ ליום ל-3%.
פיתוח השגשוג הגלובלי והפיכתו לשוויוני יותר באמצעות עידוד הצמיחה אצל 40% השכבות הנמוכות במדינות המתפתחות.
בנוסף למטרותיו המוגדרות ולאור תמורות גלובליות עכשוויות, הקדיש הבנק משאבים לסוגיות נוספות כגון משבר הפליטים, שינוי האקלים והמלחמה במגפות.
הבנק שם לעצמו למטרה להבטיח כלכלת שוק וצמיחה כלכלית עולמית מתמשכת באמצעות פיתוח התשתיות במדינות העולם השלישי. הבנק מבצע זאת תוך השקעה בפרויקטים במדינות מתפתחות אשר אינם מיושמים על ידי המגזר הפרטי בשל סיכון גבוה או תשואה נמוכה לטווח רחוק מדי. פרויקטי הבנק וחבילת ההטבות שהוא מעניק מיועדת לפעילויות השקעה במגוון תחומים כגון: חינוך, בריאות, מינהל ציבורי, תשתיות, מוסדות כלכליים, פיתוח המגזר הפרטי, החקלאות, ניהול המשאבים הטבעיים והסביבה. בנושאים אלו הבנק מיצב עצמו כמוקד ידע, ומחזיק מומחים מהמעלה הראשונה בעולם.
מבנה ארגוני

הבנק פועל בשלוש רמות שונות, ברמה הראשית: מועצת הנגידים (Board of Governors) בת 189 נציגי המדינות, לרוב נציגים אלו יהיו שרי אוצר או נגידים של הבנקים המרכזיים במדינתם. מועצת הנגידים מתכנסת פעם בשנה בכנס השנתי של הבנק העולמי וקרן המטבע הבינלאומית והיא אמונה על קבלת החלטות אסטרטגיות אודות מתן הלוואות הבנק.
ברמה השנייה פעילות הבנק מנוהלת באופן תדיר יותר באמצעות מועצת המנהלים (Board of Directors) אשר נפגשת כפעמיים בשבוע. מועצת המנהלים פועלת בנפרד עבור הגופים השונים של הבנק (IBRD, IDA, MIGA, IFC) ובכל אחד מהם היא אחראית על פעילותו השוטפת של הבנק. מועצת המנהלים של הבנק מונה 25 נציגים, שמונה דירקטורים מייצגים מדינות (ארצות הברית, יפן, סין, גרמניה, צרפת ובריטניה) ויתר הנציגים מייצגים קבוצות של מדינות שהתאגדו יחדיו (Constituencies).
ברמה השלישית והיום-יומית פועלים נשיא הבנק, ההנהלה והסגל המקצועי. באופן מסורתי, נשיא הבנק הוא אזרח המדינה בעלת מספר המניות הגבוה ביותר (בדרך כלל ארצות הברית), ונבחר על ידי מועצת המנהלים לכהונה בת חמש שנים. נשיא הבנק העולמי אחראי על תפקודה של המועצה ועל ניהולו השוטף של הבנק.
נשיא הבנק הנוכחי הוא דייוויד מלפאס האמריקאי. מלפאס נבחר לתפקידו ב-9 באפריל 2019. קדמה לו קריסטלינה גורגייבה, שמילאה את מקומו של ג'ים יונג קים לאחר שפרש מתפקידו ב-1 בפברואר 2019. בתחילת כהונתו של קים הציב הבנק שתי מטרות שמנחות את פעילותו: למגר את העוני הקיצוני בעולם עד 2030 ולהוביל לצמיחה ב-40% התחתונים במדינות מתפתחות.
בנוסף לנשיא הבנק העולמי, אנשי מפתח נוספים בהנהלת הארגון הם סמנכ"לית הכספים אנשולה קאנט והכלכלנית הראשית כרמן ריינהרט.
זרועות הבנק

הבנק העולמי מורכב למעשה מחמישה מוסדות נפרדים:
International Bank for Reconstruction and Development) IBRD) - הבנק הבינלאומי לשיקום ולפיתוח הוא המוסד העיקרי שאחראי על הלוואות בבנק העולמי ובו חברות 189 מדינות. המוסד נוסד ב-1945 ומעניק הלוואות וערבויות לממשלות במדינות מתפתחות. ה-IBRD מממן את הפרויקטים של הבנק בריבית רגילה ומתמקד במדינות מעמד הביניים ובמדינות העניות בעלות כשירות אשראי. בשנת 2017 ה-IBRD העניק הלוואת בסך 22.6 מיליארד דולר.
International Development Association) IDA) - האיגוד הבינלאומי לפיתוח נוסד ב-1960 ונכון לשנת 2020 חברות בו 173 מדינות. ה-IDA וה- IBRD חולקים את אותו צוות, מטה ונשיא אך ניזונים ממקורות מימון שונים. ה-IDA מתמקד במדינות העניות ביותר שאינן יכולות ללוות מה-IBRD ומספק להן הלוואות בריבית נמוכה לתקופה של 25 או 38 שנים, עם תקופת חסד של 5–10 שנים. בשנת 2017 העניק ה-IDA הלוואות בסך 19.5 מיליארד דולר.
International Finance Corporation) IFC) - התאגיד הבינלאומי למימון נוסד ב-1956 וחברות בו 184 מדינות. ה-IFC משקיע ומלווה לחברות במגזר הפרטי המבצעות פרויקטים במדינות מתפתחות. החברות שבהן משקיעים או שמקבלות את ההלוואות הן בדרך כלל חברה ממדינה מפותחת. לדוגמה, חברה שמקימה מפעל במדינה מתפתחת, או בנק שרוכש בנק במדינה מתפתחת, יכולים להיות מועמדים למימון של ה-IFC. ל-IFC ול-IBRD אותם נשיא ומועצת מנהלים אך הזרוע פועלת בצורה עצמאית מכיוון שהיא אוטונומית מבחינה פיננסית ומשפטית ובעלת חוזים, הון, הנהלה וצוות עובדים משלה. בשנת 2017 ה-IFC ביצעה השקעות בסך 19.3 מיליארד דולר.
Multilateral Investment Guarantee Agency) MIGA) - הסוכנות הרב-לאומית להבטחת השקעות נוסדה ב-1988 וחברות בה 181 מדינות. MIGA מבצעת ביטוחי סיכון כנגד סיכונים פוליטיים להשקעות פרטיות במדינות מתפתחות. לדוגמה, אם חברה מקימה מפעל במדינה מתפתחת, היא יכולה לבטח את ההשקעה מפני שינויים פוליטיים קיצוניים, מלחמות, חוסר יכולת להמיר מטבע, הלאמה וכו'. בשנת 2017 MIGA הנפיקה ערבויות לסיכונים פוליטיים בסך 4.8 מיליארד דולר.
International Centre for Settlement of Investment Disputes) ICSID) - המרכז הבינלאומי ליישוב סכסוכי השקעות נוסד ב-1966 ומונה 153 מדינות. ה-ICSID מהווה מנגנון ליישוב סכסוכים עבור המשקיעים.
הבנק וישראל

מדינת ישראל הצטרפה לבנק העולמי בשנת 1954 והייתה זכאית לקבל הלוואות עד שנת 1979. בין הפרויקטים שביצע הבנק בישראל ניתן למצוא את הקמת נמל אשדוד, תכנון נתיבי איילון ובשנת 1975 השקיע הבנק העולמי בחברת מכתשים מפעלים כימיים, ועלתה כוונה להשקיע בישראל בחברות נוספות. לאחר כשנה החליט הבנק לא לבצע השקעות נוספות בישראל ובשנת 1978 מכר את חלקו במכתשים. מאז 1979, מדינת ישראל היא חלק מקבוצת המדינות התורמות, כאשר החברות בבנק מאפשרת לחברות ישראליות להשתתף במכרזים בינ"ל הממומנים מכספי הבנק.
ישראל, ירדן והרשות הפלסטינית מקדמות את מיזם תעלת הימים בחסות הבנק העולמי. בינואר 2013, בתום שש שנות בדיקה קבע הבנק כי ניתן לבצע את המיזם מבחינה מימונית וסביבתית. בדצמבר 2013, נחתם הסכם עם הבנק למתן מימון ראשוני לפרויקט.
ישראל היא מדינה תורמת קטנה יחסית, ומעדיפה להתמקד בהשקעה בכספים בנושאים שלישראל יש יתרון יחסי כמו חקלאות, מים וסייבר. לאור מדיניות זו, משרד הכלכלה הקים מספר קרנות בתחומים אלו להשקעה דרך הבנק העולמי במדינות שונות באפריקה, בדרום מזרח אסיה ובדרום אמריקה.
הבנק וישראל > מניות ישראל בבנק (מעודכן לינואר 2018)

לישראל יש 6,715 מניות שרכשה ב-IBRD אשר מקנות לה כח הצבעה של 0.28%. ישראל חברה בקבוצה ההולנדית ביחד עם ארמניה, בוסניה והרצגובינה, בולגריה, קרואטיה, קפריסין, גאורגיה, מקדוניה, מולדובה, מונטנגרו, הולנד, רומניה ואוקראינה. לקבוצה זו יש סך של 99,840 קולות אשר מהוות 4.21% מכח ההצבעה.
לישראל יש 2,955 מניות שרכשה ב-IFC אשר מקנות לה כח הצבעה של 0.11%. לקבוצה ההולנדית יש 99,073 קולות ב-IFC אשר מקנים לה כח הצבעה של 3.65%.
לישראל יש 78,399 מניות שרכשה ב-IDA אשר מקנות לה כח הצבעה של 0.28%. לקבוצה ההולנדית יש 1,295,819 קולות ב-IDA אשר מקנים לה כח הצבעה של 4.8%.
לישראל יש 1,061 מניות שרכשה ב-MIGA אשר מקנות לה כח הצבעה של 0.49%. לקבוצה ההולנדית יש 11,591 קולות ב-IDA אשר מקנים לה כח הצבעה של 5.31%.
בעקבות החלטת ממשלה שהתקבלה בשנת 2017 להעביר את הנציגות בבנקים מבנק ישראל למשרד האוצר, מאז היחידה לארגונים בינלאומיים במשרד האוצר היא האמונה על הקשר השוטף מול הנהלת הבנק. בועז פליישמן הוא נציג מדינת ישראל בדירקטוריון הבנק (Board of Directors). החברות בבנק העולמי נותנת לישראל במה בזירה הכלכלית-המולטילטרלית, ומאפשרת לישראל להשתתף בהחלטות ההנהלה הקשורות בעיצוב מדיניות ההשקעות של הבנק.
השקעות בכלכלה הפלסטינית

הבנק העולמי מחזיק במשרד מקומי בירושלים אשר מנהל את פעילות הבנק ברשות הפלסטינית ויוזם פרויקטים בתחומי החינוך, תשתיות מים וחשמל, וכן מספק תמיכה לפעילות הפיננסית הפרטית. בין היתר, בנה הבנק את המתקן לטיהור שפכים בבית לאהיא כדי לסייע בטיפול במשבר המים ברצועה.
לאחר החתימה על הסכמי אוסלו בשנת 1993, ייסד הבנק העולמי קרן ייעודית לטובת הרשות הפלסטינית שאך זה קמה (Trust Fund for Gaza and the West Bank). הקרן פועלת בתיאום עם משרד האוצר הישראלי, מתאם פעולות הממשלה בשטחים וההנהגה הפלסטינית. הסיבה להקמת קרן ייעודית, נעוצה בעובדה כי הרשות הפלסטינית אינה מוגדרת כמדינה ועל כן אין היא יכולה להיות חברה בבנק העולמי ולזכות בהשקעות ישירות מטעם הבנק. לקרן הייעודית שתי מטרות מרכזיות:
חיזוק יכולתה של הרשות הפלסטינית לתת שירות לתושבים
סיוע לסקטור הפרטי לייצר מקומות עבודה
פעילות הבנק

הבנק העולמי על זרועותיו העניק בשנת 2017 הלוואות ומענקים בסך של 61.8 מיליארד דולר.
בחלקה הדרומי של אפריקה הבנק השקיע כ-16.2 מיליארד דולר, כאשר 18% מההשקעה היא בפרויקטים תחום התחבורה, 14% בתחום המים, 14% בתחום האנרגיה, ו-11% בתחום החקלאות.
במרכז ובצפון אפריקה הבנק השקיע 7.1 מיליארד דולר, 23% מהם הושקעו בפיתוח המגזר הציבורי, 15% בתחום האנרגיה, 15% בתחום הפיננסי ו-13% בהגנה על הפרט.
באמריקה הלטינית והקריביים הבנק השקיע 9.7 מיליארד דולר, 32% מהם הושקעו בפיתוח המגזר הציבורי, 11% בתעשייה המקומית ו-11% בתחום המים.
באירופה ומרכז אסיה הבנק השקיע 9.5 מיליארד דולר, 41% מהם הושקעו בתחום האנרגיה, 12% בפיתוח המגזר הציבורי, ו-11% בפיתוח תשתיות ותחבורה.
בדרום אסיה הבנק השקיע 9.6 מיליארד דולר, 17% מהם הושקעו בתום הפיננסי, 14% בתחום האנרגיה ו-13% בפיתוח התשתיות והתחבורה.
במזרח אסיה הבנק השקיע 9.7 מיליארד דולר, 20% מהם בפיתוח התחבורה, 17% הושקעו בתעשייה המקומית ו-16% הושקעו בתחום המים.
פואד פארס

| --- | --- |

פרופסור פואד פארס
 לידה:  7 ביולי 1955 (בן 69) חורפיש
 ענף מדעי:  ביולוגיה
 מקום לימודים:  האוניברסיטה העברית בירושלים (25 ביולי 1978)  הטכניון – מכון טכנולוגי לישראל (28 ביולי 1984)  הטכניון – מכון טכנולוגי לישראל (25 ביולי 1987)  הטכניון – מכון טכנולוגי לישראל (31 במרץ 1989)  אוניברסיטת וושינגטון בסנט לואיס (31 באוקטובר 1991) 
 מוסדות:  אוניברסיטת חיפה (1 באוקטובר 2004)  אוניברסיטת חיפה (1 באוקטובר 2003) 
 צאצאים:  ד"ר באסם פארס
 
פואד פארס (נולד ב-7 ביולי 1955) הוא ביולוג ופרמקולוג ישראלי בן העדה הדרוזית, פרופסור חבר ומנהל המעבדה לגנטיקה מולקולרית באוניברסיטת חיפה, מנהל המעבדה לגנטיקה בית חולים כרמל ויזם בתחום הביוטכנולוגיה, היה שותף ואחד ממובילי הפיתוח בחברת הביומד פרולור.
קורות חיים

פואד פארס נולד בכפר חורפיש ב-1955. הוא סיים תואר ראשון בביולוגיה ב-1977 מהאוניברסיטה העברית בירושלים ותואר שני במדעי הרפואה ב-1983 מהטכניון. ב-1987 סיים את הדוקטורט בפרמקולוגיה בטכניון. את הפוסט דוקטורט עשה במעבדה לפרמקולוגיה וביולוגיה מולקולרית שבאוניברסיטת וושינגטון בסנט לואיס, מיזורי, ארצות הברית. כיום הוא פרופסור חבר במחלקה לביולוגיה של האדם באוניברסיטת חיפה.
פארס הוא חבר המועצה להשכלה גבוהה ובמסגרתה הוא פועל בוועדת המשנה לטכנולוגיה והנדסה, בוועדת המשנה להערכת איכות והבטחתה ובוועדת המשנה להרחבת נגישות המגזר הערבי להשכלה גבוהה. פארס היה ממייסדיה של חברת הביוטכנולוגיה הציבורית פרולור והוא דירקטור בחברה. באפריל 2013 מכרו פארס ושותפיו את חלקם בחברה בעסקת מניות לחברת אופקו הלת'.
פארס מנהל את פרויקט התרופה הבוטנית בחברת קנבוטק. שיטה זו מבודדת מולקולה המצויה בפטריה ייחודית ומשלב אותם עם קנבנואידים העשוי מחומרים שיוצרו מקנאביס אלו אמורים לשמש להריגת תאים סרטניים של המעי הגס והפנקריאס . יחד עם פארס עובד גם בנו ד"ר באסם פארס בוגר בית הספר לרפואה של הטכניון.
פארס נשוי ואב לארבעה, ביניהם בנו ד"ר באסם פארס.
הערות שוליים

↑  שלומית לן, ‏כבוד למגזר: הדרוזי שמכר את פרולור ב-480 מיליון דולר, באתר גלובס, 9 במאי 2013
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007334306305171  ORCID: 0000-0002-4408-8847  VIAF: 280149617079603752531   WorldCat (עם VIAF): 280149617079603752531
אמנון גור

| --- | --- |

 לידה:  1 ביולי 1937 כפר תבור, פלשתינה (א"י) 
 פטירה:  15 בספטמבר 2023 (בגיל 86)
 מידע כללי
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  תואר שלישי
 ספורט
 ענף ספורט:  אתלטיקה
 
אמנון גור (1 ביולי 1937 – 15 בספטמבר 2023) היה מבכירי מאמני האתלטיקה בישראל. ד"ר לחינוך גופני. מאמן נבחרת ישראל באתלטיקה. מנהל היחידה לספורטאים מחוננים במכון וינגייט. מנהל קליטת עולים בספורט מטעם רשות הספורט במשרד החינוך.
ביוגרפיה > שנים ראשונות

אמנון גור נולד בכפר תבור למשפחת גורפינקל. הוא גדל במושב שרונה ולמד בבית הספר היסודי במושבה יבנאל. לאחר מכן עבר לקיבוץ מזרע, כילד חוץ. סיים את לימודי התיכון בקיבוצו. הוא שרת בצבא בהתנדבות מאחר שלא גויס בשל חבלה ואובדן עין ימין בגיל 3. הוא שרת כתצפיתן בחיל המודיעין. יצחק רבין כינה אותו "אמנון חד העין". בקיבוץ הכיר את תרצה (לבית משפחת מעין) ובשנת 1960 השניים התחתנו. לזוג נולדו 3 ילדים ו-9 נכדים.
ביוגרפיה > פעילות בחינוך גופני ובאימון אתלטיקה

בין השנים 1960–1963 למד הוראת חינוך גופני במכון וינגייט. ב-1961 סיים קורס מאמני אתלטיקה. בין השנים 1963–1977 החל ללמד חינוך גופני בבית הספר החקלאי כדורי, בתיכון בית ירח ובמוסד החינוכי בנווה איתן.
ב-1963 ניהל את תחרות הקפת התבור. ב-1977 ייסד וניהל את מרתון טבריה ובשנת 1983 ייסד וניהל את מרתון תל אביב.
בשנות ה-70 אימן גור את קבוצת האתלטים של הפועל העמקים. באותן שנים תכנן ויישם הקמת מתחמי נופש, כושר וספורט ביערות קרן קיימת. נוסף לכך, תכנן אליפויות בתי ספר במחוזות ובארצי בענפי ספורט רבים. אימן את יסודות ענף הזריקה במכבי חיפה. במשך שנים רבות אימן את האתלטים של קבוצת הפועל כפר סבא.
בין השנים 1977–1980 למד לתואר ראשון בחינוך והיסטוריה במכללת בית ברל ובשנים 1981–1983 למד לתואר שני בתורת האימון בספורט באוניברסיטת בוסטון. בזמן שהותו בארצות הברית קלט בביתו את האצן יהודה צדוק ומימן את כל שהותו והכשרתו כספורטאי אולימפי.
בשנים 1983–1985 ניהל את המסלול לחינוך גופני במכללת אוהלו.
בין השנים 1986–1990 ניהל את המחלקה לטיפוח צעירים במכון וינגייט. הוא תכנן ויישם את אולימפיאדת הצעירים, מפגש ספורטיבי לנערות ונערים במכון וינגייט. הקים רשת של 70 בתי ספר לספורט במסגרת ממשלתית עירונית וכיתות ספורט הישגיות במסגרת על אזורית בפיקוח משרד החינוך.
בשנות ה-90 שימש מנהל היחידה לספורטאים מחוננים במכון וינגייט. בין השנים 1991–2000 ניהל את המחלקה להשמת עולים חדשים בספורט. במסגת עבודתו יזם פרויקט לאיתור ואימון ספורטאים ממוצא אתיופי והקמת מסגרת אימון עבורם בכפר סבא, פתח תקווה, רחובות ועפולה.
בין השנים 1994–1997 למד לתואר שלישי בתורת האימון בבית הספר הגבוה לספורט בקייב.
ב-2006 הקים את אגודת הפועל אתלטי אורן השרון (ע"ש יריב אורן) במסגרתה קידם את רצי המרחקים הארוכים, מעולי אתיופיה, שהפכו בעצמם למאמנים של רבים מהרצים המצליחים ביותר של ישראל כיום.
במסגרת אליפות הפועל שנערכה ביוני 2021 נערך טקס הוקרה לגור.
בין האתלטים הבולטים שאימן נמנים האולימפיים: יהודה צדוק, ואדים בביקין, זוהר זימרו, טסמה מוגס, גירמה אמרה ואיימרו עלמיה ואלופות ואלופי ישראל באתלטיקה: יוסף צברי, קרלו משהשווילי, יהודית זיו, מירה בולבה, לאה ברינג, ג'ורג' שיטרית, יצחק גולדנברג, יאיר מקלר, בועד אזולאי, צפריר מינצר, עמי ברן כיום יו"ר איגוד האתלטיקה בישראל, עופר גרשון, דורית נאור ומוקט פטנה.
אמנון גור נפטר ב-15 בספטמבר 2023 בהיותו בן 86.
תארים והישגים

בשנת 2011 זכה בתואר מאמן השנה באתלטיקה
בשנת 2014 זכה באות שרת הספורט על מפעל חיים
בשנת 2014 זכה באות עמית כבוד של איגוד האתלטיקה בישראל
הערות שוליים

1 2  ערן סלע, הוועדה המקצועית החליטה, מעריב, 22 בינואר 1992
↑  קליטת ספורטאים עולים - תרומתם של הספורטאים העולים לספורט ההישגי והיעדר תנאים נאותים למימוש הפוטנציאל המלא שלהם, ישיבת ועדה של הכנסת ה-14, 5 בנובמבר 1997
↑  אסי ממן, ‏בלסינג אפירפה קבע שיא נוער חדש ב-200 מטר, באתר ONE‏, 3 ביוני 2021
↑  איגוד האתלטיקה הישראלי בחר את אנשי שנת 2011, באתר וואלה, 26 בדצמבר 2011
1 2  עמית כבוד 2014 - אמנון גור, באתר איגוד האתלטיקה בישראל - אתלטיקה 2015
דניאל אויערבאך

| --- | --- |
 מדינה:  ישראל 
 הקרנת בכורה:  14 במרץ 2024 
 משך הקרנה:  105 דק' 
 שפת הסרט:  עברית 
 סוגה:  סרט דרמה 
 דף הסרט ב־IMDb
 
דניאל אויערבאך הוא סרט קולנוע ישראלי, בבימויו של דוד וולך ובהפקת אייל שיראי, שיצא לאקרנים בשנת 2024.
רקע

זהו סרטו השני של דוד וולך שגם כתב את התסריט ומשחק בתפקיד ראשי בסרט.
עם יציאתו זכה הסרט בביקורות משבחות, ובארבעה פרסים בפסטיבל הקולנוע ירושלים: לצלם בועז יהונתן יעקב, לעורכים חיים טבקמן ולב גולצר, למלחין יונתן אלבלק, ולוולך על יצירת הסרט העלילתי הישראלי הטוב ביותר.
הסרט השתתף בפסטיבל הקולנוע הבינלאומי של רוטרדם (אנ') ‏.
עלילה

בתחילת הסרט נראה דניאל אויערבאך, רווק בן 48, שמתמודד עם דחיינות ושאלות מהותיות על החיים. בהמשך נחשף שדניאל הוא קולנוען מוערך שיצר סרט מצליח לפני 12 שנים ומאז הוא מתקשה בכתיבת התסריט לסרטו השני. המפיק מצפה ממנו לסיפור פשוט ומרגש על היציאה שלו מהדת אבל הוא לא מתחבר להעברת הסיפור בצורה קלילה ופשוטה, ומתקשה מאוד לארגן בצורה מסודרת מספר רב של רעיונות ותובנות לכדי לתסריט אחיד וברור. היחידה שמצליחה להוציא ממנו ביטוי ריגשי זו החתולה שלו הנקראת מושית. הסרט מתאר את ההתמודדויות של אויערבאך, שמאופיינות רובן ככולן בדיאלוגים מתישים שהם בעצם סוג של שיח חד צדדי בו הוא הדובר הראשי. ההתמודדויות שלו צפות בקושי עם ההתקדמות עם התסריט לסרט ובפגישות עם המפיק העתידי, בתשלומים עבור שכר הדירה, מפגשים רומנטיים עם מי שאמורה להיות מתווכת נדל"ן ועוד.
גם בחיים האישיים של הבמאי דוד וולך, היה פער של 17 שנה בין סרטו הראשון לסרט זה. בביקורות נאמר כי המסר של הבמאי הוא שהסרט וסיפור עשייתו הם זהים, כמו שהגיבור הקולנועי והיוצר שלו זהים.
שחקנים

דוד וולך
גלוריה בס
ליהי קורנובסקי
רועי ניק
יואב בבלי
רותם קינן
סיני פתר
אייל שיראי
חנה אזולאי-הספרי
אלישבע וייל
יובל דיין
לורן פיטארו
הערות שוליים

1 2   שני ליטמן, סרט ייחודי שבו הגיבור הקולנועי והיוצר הם אותו אדם, באתר הארץ, 15 במרץ 2024
1 2  Yaron Ten Brink, בקיץ הוא הוכתר כסרט הישראלי הטוב ביותר. הפרס הזה מוצדק מאוד, באתר בקיץ הוא הוכתר כסרט הישראלי הטוב ביותר. הפרס הזה מוצדק מאוד | טיים אאוט, ‏2024-03-15
↑  דניאל אויערבאך, באתר www.filmfund.org.il
↑  דניאל אויערבאך | Daniel Auerbach, באתר www.seret.co.il
↑  שרון גולן מאירי, ‏"דניאל אויערבאך" הוא סרט פטפטני, במובן הטוב של המילה, באתר ‏מאקו‏, 14 במרץ 2024
יעקב ריטוב

אין תמונה חופשית
יעקב ריטוב (נולד בשנת 1951) הוא פרופסור לסטטיסטיקה באוניברסיטת מישיגן, ופרופסור אמריטוס באוניברסיטה העברית. חתן פרס ישראל בחקר הכלכלה, חקר הסטטיסטיקה לשנת תשפ"ד (2024).
בנימוקי זכייתו בפרס ישראל נכתב: "ריטוב הצליח בתחילת דרכו לפתור בעיות חשובות הקשורות במציאת אומדנים סטטיסטיים עמידים, ובהמשך הפך לאחד החלוצים בעולם בחקר אמידה סטטיסטית במודלים עם מרכיב לא־פרמטרי. תרומות מרכזיות נוספות נוגעות בתאוריה ובמתודולוגיות של הטיפול בנתוני־עתק, וכן בשורה של תחומים יישומיים, בהם הפעילות העצבית במוח, והקשר בין ביוכימיה, גנטיקה והתנהגות אנושית."
ביוגרפיה

נולד ב-1951 בירושלים, לאברהם וקלרה. אביו, יליד בלארוס, .היה פקיד שעבד קרוב לבית, ואימו עקרת בית. שני הוריו נכחו הרבה בבית, ודחפו אותו להשכלה אקדמית. נקרא על שמו של סבו, הרב יעקב שמחה ריטוב ראש קהילת אוסיפוביץ שברוסיה הלבנה.[דרוש מקור] גדל בירושלים, למד בהתיכון ליד האוניברסיטה והיה חבר בתנועת הנוער העובד והלומד.
ב-1969 החל ללמוד הנדסת חשמל בטכניון, כחלק מהעתודה האקדמית. את שירותו הצבאי עשה בחיל האוויר, הוא היה אחראי תחזוקה של מערכות מכ"ם ביחידות הבקרה של החיל, והשתחרר כקצין בדרגת סרן. ב-1980 סיים תואר שני בהנדסת חשמל, גם הוא מהטכניון. המשיך ללימודי דוקטורט באוניברסיטה העברית. תחילה ניסה את כוחו בכתיבת דוקטורט בחוג לפילוסופיה, "בנושא הסיבתיות ובפילוסופים משפינוזה ועד קאנט". בסופו של דבר ריטוב זנח את הפילוסופיה לטובת סטטיסטיקה. ב-1983 קיבל תואר דוקטור בסטטיסטיקה מהאוניברסיטה העברית. כתב תזה בשם "הסקה עמידה כמו-בייסיאנית" (באנגלית: Robust Quasi-Bayesian Inference) בהנחיית פיטר ג'ון ביקל (אנ') ויוסף יהב. המשיך לפוסט-דוקטורט באוניברסיטת ברקלי, שם חקר ביחד עם ג'ון ביקל מודלים סמי-פרמטריים.
הצטרף לסגל המחלקה לסטטיסטיקה באוניברסיטה העברית, שם מונה לפרופסור חבר ב-1990 ובאותה שנה מונה לפרופסור מן המניין. בשנים 1995 עד 1999 כיהן כראש המחלקה לסטטיסטיקה באוניברסיטה העברית, ובשנים 2001 עד 2003 כנשיא האיגוד הישראלי לסטטיסטיקה. ב-2016 ריטוב עבר למחלקה לסטטיסטיקה באוניברסיטת מישיגן.
ריטוב הוא חתן פרס ישראל בחקר הכלכלה, חקר הסטטיסטיקה לשנת תשפ"ד (2024). ריטוב הודיע שיתרום את כספי הפרס לפורום המשפחות השכולות הישראלי-פלסטיני.
ב-1975 נישא ריטוב לאילנה (לבית ברש), לימים פרופסור לפסיכולוגיה במחלקה לחינוך באוניברסיטה העברית בירושלים. כיום לזוג יש שלושה ילדים ושלושה נכדים.
מחקריו ותרומתו

ריטוב כתב יותר מ-150 מאמרים בתחום הסטטיסטיקה, הדריך מעל ל-15 דוקטורנטים, וכתב את הספרים Statistical Theory: A Concise Introduction ו-Efficient and Adaptive Estimation in Semiparametric Models. לפי אתר אוניברסיטת מישיגן, תחומי העניין של ריטוב הם "סטטיסטיקה תאורטית ומשמעותיה למודלים מורכבים, מניתוח רגרסיה סמי-פרמטרי (אנ') לרגרסיה עם כמות ממדים אולטרה-גבוהה. בפרט, ההיבטים השליליים של ניתוח בייסיאני וניתוח סיבתי כפי שהם ממומשים בסטטיסטיקה המודרנית".
כך מחקרו תואר בנימוקי השופטים בפרס ישראל (סרג'יו הרט, אליס ברזיס ופאול פייגין):
הדוקטורט שלו עסק בנושא של יציבות (robustness) של שיטות סטטיסטיות בייסייניות (Bayesian), ובו פתר רשימה של בעיות פתוחות חשובות הקשורות במציאת אומדים אופטימליים העמידים לסטיות מהנחות המודל הסטטיסטי.
בהמשך, ריטוב הצליח להשיג תוצאות חלוציות בעניין אומדים אופטימליים כאשר במודל הסטטיסטי יש מרכיב לא־פרמטרי – דהיינו, כאשר חלק מהמאפיין הלא ידוע של הבעיה נמצא במרחב שלא ניתן לתיאור על ידי מספר סופי של ממדים. זה המצב, לדוגמה, כאשר רוצים ללמוד על הממוצע בלי להניח צורה ספציפית להתפלגות של התצפיות. מחקרים אלה סוכמו בספר פורץ דרך שפרסם יחד עם שותפיו למחקר בשנת 1993. הספר ממשיך להיות מקור התאוריה של אמידה במודלים פרמטריים למחצה (semi-parametric) וזכה לאלפי ציטוטים עד היום.
באחד ממאמריו המצוטטים ביותר, מ־1997, מוצגת גישה חדשנית להערכה של אומדים כאשר המודל הוא פרמטרי למחצה ומספר התצפיות סופי, אם כי גדול. הנושא רלוונטי בהקשרים רבים של גילוי סיבתיות (causality), שבהם נעזרים במודל המנבא את הנטייה של נבדק להיות כלול במחקר (propensity score), וזאת על מנת לנטרל את ההשפעה של בחירת נבדקים לא שיטתית המושפעת מגורמים מתערבים. במחקרים רבים המודל איננו ידוע מראש, אלא חייבים לאמוד אותו מתוך הנתונים. ריטוב ושותפו הראו שיש חוסר התאמה בין ההנחות המקובלות לחלקוּת (smoothness) של הפונקציות שמתארות את ה־propensity וההתפלגות השולית של המשתנים המתערבים, לבין הבעיה שמעורר הממד הגבוה. בעיה זו, שזכתה לכינוי "קללת הממד הגבוה" (curse of dimensionality), מונעת ניצול יעיל מספיק של החלקות במדגמים סופיים, ובכך מטילה ספק ביעילות של שיטות האמידה שהיו מקובלות. כדי לטפל בדרך נכונה במצבים אלה המאמר מציע תאוריה אסימפטוטית חלופית, אשר עונה לצרכים העולים ממודלים של סיבתיות. זהו נושא אשר זוכה להתעניינות רבה בשנים האחרונות.
פרופסור ריטוב תרם תרומות מרכזיות נוספות לתיאוריה של שיטות אמפיריות בייסייניות ושל המתודולוגיות המתאימות להתמודדות עם נתוני־עתק (big data), גם הוא נושא רב חשיבות בימים אלו.
מעבר לתאוריה, פרופסור ריטוב תרם תרומות חשובות בתחומים יישומיים, וביניהם פעילות עצבית במוח, קשר בין ביוכימיה, גנטיקה והתנהגות אנושית, וקשר בין קו האורך הגאוגרפי לבין התחלואה בסרטן. במחקר חשוב זה, ריטוב ושותפיו למחקר משתמשים באוסף גדול של נתוני סרטן מארצות הברית, יחד עם מודלים סטטיסטיים מתקדמים, כדי להפריך טענה שככל שהמקום מערבי יותר לקו האורך שלפיו נקבעת השעה, כך הסיכוי לחלות בסרטן גבוה יותר. טענה שגויה זו גם גרמה לדיון מחדש בהפעלת שעון קיץ.
הערות שוליים

1 2 3  Ya’acov Ritov, MIDAS (באנגלית אמריקאית)
1 2  ירון דרוקמן, תמר טרבלסי חדד, חתני פרס ישראל: איל וולדמן והרב הראשי יצחק יוסף | הרשימה המלאה, באתר ynet, 28 במרץ 2024
1 2 3 4 5  פרופ' יעקב ריטוב, באתר פרסי ישראל
↑  Ya’acov Ritov profile, IEEE Xplore
↑  פרטי התזה, באתר HUFind
↑  גנאלוגיה מתמטית של יעקב ריטוב, באתר פרויקט הגנאלוגיה במתמטיקה
1 2  יעקב ריטוב, קורות חיים (באנגלית אמריקאית)
↑  אור הלר, ליאור ורוצלבסקי, חתן פרס ישראל יתרום את כספי הזכייה לפורום המשפחות הישראלי-פלסטיני, באתר חדשות 13, 9 במאי 2024
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007267281305171  MGP: 120918
יהודה זיו

| --- | --- |
יהודה זיו, 2009
יהודה זיו, 2009
 לידה:  28 בפברואר 1926 מוסקבה, רוסיה הסובייטית, ברית המועצות
 פטירה:  10 ביוני 2020 (בגיל 94) ירושלים, ישראל
 ענף מדעי:  גאוגרפיה
 מקום מגורים:  ישראל
 מקום קבורה:  הר המנוחות 
 תאריך עלייה:  1928
 פרסים והוקרה:  יקיר ירושלים לשנת ה'תשע"א
 תרומות עיקריות
 גאוגרפיה של ישראל
 
יהודה (זלצין) זיו (25 בפברואר 1926 – 10 ביוני 2020) היה גאוגרף, לשונאי, חוקר טבע ומדריך טיולים בשבילי ישראל. משנת 1972 ועד למותו היה חבר ועדת השמות הממשלתית, והוא כיהן בה כיושב-ראש ועדת המשנה לשמות יישובים.
ביוגרפיה

זיו נולד במוסקבה, בירת ברית המועצות. כשהיה בן שנתיים עלתה משפחתו לארץ ישראל, והתיישבה בטבריה. אמו חנה הייתה צאצאית של הבעל שם טוב; אביו בן-ציון זיו (זלצין) היה מורה ומנהל (על שמו נקרא בית ספר "זיו" ברעננה). אחיו, פרופ' יעקב זיו, היה נשיא האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים.
ב-1935 עברה המשפחה מטבריה למושבה רעננה. זיו גויס לפלמ"ח ב-1943 כסייר בפלוגה ב', וכך התחיל לגלות עניין בידיעת ארץ ישראל. לאחר שעזב את הפלמ"ח החל ללמוד הוראה בירושלים, אך עם פרוץ מלחמת העצמאות הפסיק את לימודיו וחזר אל הפלמ"ח כאיש מילואים וליווה שיירות עד אפריל 1948. בסיור בנחל יתלה שבר את קרסולו, פציעה שמנעה ממנו לצאת עם מחלקת הל"ה ובעקיפין הצילה את חייו. לאחר שכל חברי המחלקה נהרגו במארב, הוצב זיו כנהג רכב משוריין ואחר כך הוכשר כנהג אוטובוסים ורכב כבד. היה סמל רכב בחטיבת הראל, בגדוד השישי, ולאחר הקמת צה"ל המשיך את שירותו כקצין רכב בחטיבת גולני. השתחרר בינואר 1950. לאחר תום המלחמה היה למורה, ולימד 18 שנים בבית הספר היסודי בכפר ויתקין.
הוא הקים חוג לידיעת הארץ וכתב ספר למורים – "השרון". ב-1968 מונה לגאוגרף ברשות שמורות הטבע, שם סקר את נוף סיני לאחר מלחמת ששת הימים. ב-1972 היה לחבר ועדת השמות הממשלתית, ועד למותו היה פעיל בה כנציג צה"ל במינוי מיוחד של הרמטכ"ל, כיו"ר ועדת המשנה לשמות יישובים.
לאחר מלחמת יום הכיפורים, עזב את רשות שמורות הטבע והחל ללמוד באוניברסיטת תל אביב לתואר שני בגאוגרפיה היסטורית של תקופת המקרא אצל פרופ׳ מנשה הראל, והמשיך ללימודי דוקטורט, שנקטעו כשמנחהו, פרופ' יוחנן אהרוני, הלך לעולמו. ביוני 1976 הצטרף זיו למורי"ה (ראשי תיבות של "מורשת ידיעת הארץ"), המדור לידיעת הארץ במפקדת קצין חינוך ראשי בצה"ל, ושירת בו תשע שנים בדרגת סגן-אלוף. הוא הקים את מדור חוי"ה (ראשי תיבות של "חינוך וידיעת הארץ"), ויזם את שידור חידון צה"ל בידיעת הארץ בטלוויזיה. זיו סיים את שירות הקבע בצה"ל בינואר 1985.
זיו כתב ב"עת־מול", בכתבי עת שונים של החברה להגנת הטבע, ב"שיח שדה", ב"ארץ הגולן", ב"לשוננו לעם", בבלוג 'עונג שבת' (עונ"ש) ובכתבי עת נוספים. בספריו הוא שילב מסלולי טיולים עם הסברים אטימולוגיים על מקורם ועל גלגוליהם של שמות יישובים ואתרים, בין עברית לערבית.
זיו זכה בתואר יקיר ירושלים לשנת ה'תשע"א.
התגורר ברחוב עמק רפאים במושבה הגרמנית בירושלים והיה אב לשתי בנות מאשתו הראשונה, שונמית (שונה), ולבן ובת מאשתו השנייה, פנינה. חתנו, סגן אלוף יוסי אליאל היה טייס קרב בחיל האוויר, ונפל בעת מילוי תפקידו.
נפטר ב-10 ביוני 2020 והובא לקבורה בהר המנוחות.