stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
חיים לייב פקריס
ביוגרפיה

פקריס נולד בקיץ 1908 בעיר אליטוס שבליטא, בן לשמואל, אופה, וחיה. הוריו של פקריס ואחותו הצעירה נספו בשואה.
בשנת 1924 סיים את לימודיו בגימנסיה הריאלית העברית בקובנה.
דודו של פקריס, מקס בייקר, שהיגר לארצות הברית ועשה חיל בעסקיו, הזמין את פקריס ושני אחיו הצעירים ללמוד בארצות הברית. בשנת 1925 החל פקריס ללמוד במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס, תחילה מתמטיקה ואחר כך מטאורולוגיה, ובשנת 1933 קיבל שם תואר דוקטור. כותרתה של עבודת הדוקטור שלו היא "The Development and Present Status of the Theory of the Heat Balance in the Atmosphere". עם תום לימודיו נישא ללאה קפלן. לאחר סיום לימודיו, התמקד פקריס בגאופיזיקה. במהלך מלחמת העולם השנייה עבד במחלקה למחקר צבאי באוניברסיטת קולומביה. בשנים 1945–1950 עמד בראש קבוצה לפיזיקה מתמטית. בתקופה זו עסק גם בהעברת עודפי ציוד צבאי ל"הגנה".
בשלהי 1945 נפגש חיים ויצמן עם פקריס והזמין אותו להקים את המחלקה למתמטיקה שימושית במכון זיו. בשנים 1946–1948 עבד במכון למחקר מתקדם בפרינסטון, לצדו של ג'ון פון נוימן, על שיטות חישוביות לפתרון בעיות בפיזיקה. פקריס הציע לבנות במכון ויצמן (מכון זיו) מחשב – מכשיר שבאותם ימים עשה את צעדיו הראשונים, ונבנה רק במרכזי מחקר. ועדה שעם חבריה נמנו אלברט איינשטיין, ג'ון פון נוימן ורוברט אופנהיימר אישרה ב-1947 פרויקט זה, אף כי איינשטיין התפלא "ארץ ישראל הקטנה והענייה זקוקה למחשב כל כך גדול". על כך ענה לו ידידו פון נוימן, שמדען ברמתו של פקריס יכול לבדו לספק עבודה מדעית חשובה למחשב, בתפוסה מלאה.
בשנת 1948 עלה פקריס לישראל, הקים את המחלקה למתמטיקה שימושית במכון ויצמן למדע, ועמד בראשה עד לפרישתו בשנת 1973. ביוזמתו בנה צוות בראשותו של ג'רלד אסתרין את ויצק – המחשב הראשון בישראל, ואחריו שלושת מחשבי הגולם. עד להפעלת "ויצק" פעל במחלקה צוות של מפעילות מכונות חישוב, שערכו חישובים למען מחקריו של פקריס.עם כניסת הויצק לפעולה הועברה העבודה החישובית למפעילי המחשב. חנה ליפסון, שעבדה בהפעלת הויצק מראשיתו, הייתה גם האישה הראשונה שעשתה דוקטורט אצל פקריס. 
פקריס עסק בגאופיזיקה, בנושאי גאות ושפל וסייסמולוגיה ובנושאים נוספים.
פקריס זכה באותות כבוד רבים על הישגיו המדעיים. הוא היה חבר האקדמיה הלאומית האמריקאית למדעים, האקדמיה הלאומית האיטלקית ובשנת 1961 נבחר כחבר האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים.
בשנת 1958 זכה בפרס ויצמן למחקרים במדעים מדויקים, ובשנת 1965 זכה בפרס רוטשילד.
בשנת 1974 העניקה לו אוניברסיטת קולומביה את פרס וֶטלֶסֶן (Vetlesen Prize), הפרס הבינלאומי החשוב בגאופיזיקה.
בשנת 1980 זכה במדליית הזהב של החברה המלכותית לאסטרונומיה.
בשנת 1980 הוענק לו פרס ישראל בפיזיקה. בדברי חבר השופטים נאמר:
פרופ' חיים לייב פקריס הוא חוקר רב-צדדי, שעסק בתחומים רבים של המדעים המדויקים ובכל אחד מהם הגיע להישגים יוצאים מן הכלל. הוא נמנה עם גדולי העולם במתמטיקה שימושית (בתחומי המטאורולוגיה העיונית, יציבות הידרודינמית, התפשטות גלים אלקטרומגנטיים), ותרם תרומות מכריעות לפיזיקה של כדור הארץ מכניקה סטטיסטית ופיזיקה אטומית. בכל הנושאים האלה השיג תוצאות שהשפיעו רבות על התפתחות המחקר בעולם.
...
ביוזמתו של פקריס נבנה במחלקתו המחשב האלקטרוני הראשון בארץ (ויצק). מחשב זה פעל שנים רבות, ועליו התחנכו דורות של מפעילים ומתכנתים, שעברו אחרי כן לעבוד במחשבים אחרים ברחבי הארץ. בפעולה זו הניח פרופ' פקריס את התשתית לעידן המחשבים בישראל.
חיים לייב פקריס נפטר ברחובות ב-24 בפברואר 1993. עיריית רחובות קראה רחוב בעיר על שמו הנמצא בפארק תמ"ר.
לקריאה נוספת

Leo Corry and Raya Leviathan, WEIZAC: An Israeli Pioneering Adventure in Electronic Computing (1945-1963), Springer Verlag, 2019.
Leo Corry and Raya Leviathan, Chaim L. Pekeris and the Art of Applying Mathematics with WEIZAC (1955–1963), Springer Verlag, 2023.
הערות שוליים

↑  'פקריס, חיים ל. בן שמואל', בתוך: דב ליפץ (מרכז המערכת), נתן גורן [ואחרים] (מערכת), יהדות ליטא, כרך ג, ספר א: "אישים", תל אביב: עם הספר, תשכ"ז, עמ' 211, טור 2 (ספר יזכור לקהילת ליטא, בספריית העיר ניו יורק, תמונה 1409).
↑  צבי ארטשטיין, הקשר המתמטי, ספרי עליית הגג, עמ' 317
↑  פרופ' ח. ל. פקריס – חתן "פרס ויצמן" למדע, דבר, 29 באפריל 1958; פרופ' ח. ל. פקריס – חתן פרס ויצמן, דבר, 7 במאי 1958.
↑  חולקו פרסי רוטשילד, דבר, 29 באוגוסט 1966; ש. מיכאל וע. כרמלי, שלשה שזכו בפרס: פרס רוטשילד לפרופסורים טדסקי, כוגן ופקריס, דבר, 2 בספטמבר 1966.
↑  מדלייה לפרופ' פקריס ממכון וייצמן, מעריב, 24 בינואר 1980.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007526659105171  BnF: cb15126425b (data)  GND: 1055346368  ISNI: 0000 0001 1666 0087  LCCN: n2011021420  MGP: 18996  NTA: 07993742X  SNAC: w6429jd5  SUDOC: 149990324  VIAF: 41148995757359750776   WorldCat (עם VIAF): 41148995757359750776
יחסי איחוד האמירויות הערביות – פרו

| יחסי איחוד האמירויות הערביות – פרו |
| --- | --- |
איחוד האמירויות הערביות: פרו


איחוד האמירויות הערביות: פרו
שטח (בקילומטר רבוע)
83,600: 1,285,216
אוכלוסייה
11,133,570: 34,338,347
תמ"ג (במיליוני דולרים)
504,173: 267,603
תמ"ג לנפש (בדולרים)
45,284: 7,793
משטר
מונרכיה פדרלית: רפובליקה

יחסי איחוד האמירויות הערביות–פרו הם היחסים הבילטרליים בין פרו לאיחוד האמירויות הערביות. שתי המדינות חברות באו"ם ובתנועת המדינות הבלתי-מזדהות.
היסטוריה

שתי המדינות כוננו יחסי חוץ ב-17 ביוני 1986. בשנת 2011 פתחה פרו שגרירות ומשרד מסחרי בדובאי. העיר היא גם ביתה של קהילה פרואנית גדולה, הגדולה ביותר במדינה ערבית, ומארחת את המסעדות הפרואניות ביותר במזרח התיכון. במרץ 2016, איחוד האמירויות פתחה שגרירות בלימה, בירת פרו.
מסחר

איחוד האמירויות היא השותפה המסחרית הראשונה של פרו בעולם הערבי. בשנת 2020 הוערך הסחר בין שתי המדינות בכ-530 מיליון דולר. פרו היא היעד השני של איחוד האמירויות הערביות בדרום אמריקה להשקעות.
נציגויות דיפלומטיות

פרו מחזיקה שגרירות בדובאי.
איחוד האמירויות מחזיקה שגרירות בלימה.
הערות שוליים

↑  "Bilateral Relationship". UAE Embassy in Lima.
↑  "The United Arab Embassy in the Republic of Peru". UAE Embassy in Lima.
Battlefield 3

| --- | --- |

 כללי
 תאריך הוצאה:  25 באוקטובר 2011 (אמריקה הצפונית) 27 באוקטובר 2011 (אוסטרליה) 28 באוקטובר 2011 (אירופה) 2 בנובמבר 2011 (יפן)
 סוגה:  משחק ירי בגוף ראשון
 פיתוח:  Dice
 הוצאה לאור:  Electronic Arts 
 ארץ מקור:  קנדה 
 שפות:  אנגלית, יפנית, רוסית, צ'כית, הונגרית, קוריאנית, פולנית, גרמנית, ספרדית, צרפתית, איטלקית, סינית מסורתית 
 הפצה:  EA Games
 סדרה:  Battlefield
 דרישות תוכנה
 מנוע משחק:  Frostbite 2.0
 מצבי משחק:  שחקן יחיד, מרובה משתתפים
 דירוג:  ESRB‏: Mature‏ (17+)  PEGI‏: 18+
 פלטפורמות:  מחשב אישי, Xbox, PlayStation 3‏, iOS
 מדיה:  1 DVD או בהורדה
 המשחק הקודם:  Battlefield Play4Free
 המשחק הבא:  Battlefield 3: Back to Karkand
 דרישות מערכת
 מעבד:  דו ליבתי. מומלץ: 4 ליבתי.
 זיכרון:  2gb ג'יגה בייט מומלץ 4 ג'יגה.
 כרטיס מסך:  לפחות כרטיס מסך תואם DX10 כגון GEFORCE 8800GTX או RADEON HD3850. מומלץ: תואם DX11 כגון GEFORCE GTX 560 או RADEON HD6950
 מקום פנוי:  20 ג'יגה בייט 25 ג'יגה לגרסת ההורדה
 מערכת קול:  כרטיס תומך DirectX
 בקרים:  מקלדת, עכבר, ג'ויסטיק (אופציונלי)
 www.ea.com/battlefield3
 
באטלפילד 3 (באנגלית: Battlefield 3, בתרגום חופשי: שדה-קרב 3) הוא משחק מחשב בסוגת משחקי יריות בגוף ראשון. המשחק יצא לשווקים באופן רשמי לראשונה בצפון אמריקה ב-25 באוקטובר 2011, באוסטרליה ב-27 באוקטובר, באירופה ב-28 באוקטובר וביפן ב-2 בנובמבר 2011 ומכר יותר מ-25 מיליון עותקים ברחבי העולם. המשחק באטלפילד 3 הוא המשחק האחד עשר מסדרת משחקי באטלפילד, בהם Battlefield 1942,‏ Battlefield Vietnam,‏ Battlefield 2 ‏ומשחקי Battlefield: Bad Company‏ ו-Battlefield: Bad Company 2.
המשחק יצא כהמשך ישיר ל-Battlefield 2, למרות פיתוח משחקי Bad Company בין השניים ופיתוחם של המשחקים החינמיים Battlefield Play 4 Free ו-Battlefield Heroes. בדומה לקודמיו בסדרה, מכיל באטלפילד 3 מרכיב נרחב של משחק רשת רב-משתתפים (multiplayer) המתקיים בסביבת משחק בו השחקן בוחר בין מפות שונות המופעלות בשרתים שונים. על השחקן לבחור באחד מארבעה סוגי תפקיד צבאי אליו יכול השחקן להשתייך במהלך המשחק:
Assault - רובאי, בעל יכולת ריפוי והחייאה. נושא רוס"רים.
Engineer - מהנדס, בעל יכולת תיקון והרס כלי רכב ומשוריינים. נושא תמ"קים קלים.
Support - מקלען, נושא אמצעי חבלה, אש רתק ואש עקיפה, ויכול לתת תחמושת.
Recon - צלף, יכול להניח נקודת נחיתה, סמן לייזר, וגלאי תנועה. נושא נשקי צלפים כבדים.
לכל תפקיד יש את הכלים וכלי הנשק המיוחדים לו, על מנת למלא את משימתו בשדה הקרב. בנוסף, ברחבי המפה השחקן יכול למצוא כלי רכב שונים בהם טנקים ומטוסי קרב הממוקמים בבסיסי הקבוצות ובנקודות המשתייכות לקבוצה בהם יכול להילחם כנגד האויב.

בנוסף למרכיב המשחק ברשת שמשותף לקודמיו בסדרה, מכיל באטלפילד 3 גם מצב משחק יחיד בו השחקן מלווה מספר דמויות במהלך עלילה דמיונית כנגד ארגון טרור בשם ה-PLR והלחימה כנגדו באיראן ולאחר מכן בפריז וניו יורק.
גרסת הפרימיום של המשחק מאפשרת לשחקן לקבל את חמש ההרחבות ועוד בונוסים רבים.
עלילה

העלילה עוקבת אחרי סמל בלקברן (Blackburn) בשנת 2014. בלקברן מוחזק אצל ה־CIA שחוקרים אותו בחשד לרצח מפקדו. בתחילת כל שלב מנהל מוצגת שיחה של בלקברן עם שני החוקרים שלו. המשחק מתחיל בגבול עיראק-איראן כאשר יחידתו של בלקברן בפיקוד קפטן קוֹל (Coel) מגיעים לעיר כדי להילחם בארגון הטרור PLR בפיקודו של אל-באשיר (Al-Bashir). בהמשך בטהראן מגלים מספר חיילים בבנק המרכזי כספת ובה פצצת אטום אחת ושני ארגזים לשניים נוספות. הסיפור ממשיך לטהראן, איראן. בטהראן פוגשים היחידה לראשונה בסולמון (Solomon), טרוריסט מסוכן אשר ה־CIA מנסים לטעון לבלקברן שהוא בכלל חבר, אבל למעשה הוא זה שמפעיל את אל-באשיר וארגון הטרור שלו. בסופו של דבר דימה (Dima) - סוכן רוסי ועוד שניים, ולדימיר (Vladimir) וקיריל (Kiril) פורצים לביתו של סוחר נשק רוסי-קפרוב (Kafarov), ומגלים ממנו מידע על שתי הפצצות הנוספות שאמורות להישלח לניו יורק ופריז. תוך כדי משימת הרוסים אצל קפרוב מגיע בלקברן ודימה מסביר לו על זה ומבקש את עזרתו למנוע את הפיגועים. המפקד קול פורץ פנימה ודימה אומר לבלקברן שאם הוא לא יירה מייד בקול אז תפתח מלחמה בין ארצות הברית לרוסיה (בגלל הפיגועים). בלקברן יורה בו ועל זה ה־CIA חוקרים אותו. בפריז שלושת הרוסים הורגים מספר טרוריסטים ומגיעים לרכבת שם הפצצה מתפוצצת לפני שהם מנטרלים אותה. בניו יורק מוכנס אחד מחבריו של בלקברן לחדר החקירות והשניים מצליחים לברוח ממטה ה־CIA. בלקבארן קופץ על הרכבת התחתית שעליה השתלטו טרוריסטים ובראשם סולומון. הוא מצליח להרוג טרוריסטים עד שהוא נתקל בסולמון. סולומון מפעיל מטען שמפוצץ חלק מהרכבת. בלקברן מצליח לברוח ולבסוף ברחוב הוא הורג את סולמון ומציל את ניו יורק רגע לפני הפעלת הפצצה. בסוף המשחק רואים את דימה, שסובל מהרעלת קרינה, כותב על מאמציו שלו ושל בלקברן לעצור את סולומון ומתכוון להתאבד.
מצב רב-משתתפים (Multiplayer)

סדרת המשחקים ידוע בהתמקדות בחוויית המשחק במצב המרובה משתתפים, בפלטפורמת מחשב האישי ניתן לשחק בשרתים של עד 64 שחקנים בעוד בקונסולות הטלוויזיה (PS3 ו-XBOX360) ניתן לשחק בשרתים של עד 24 שחקנים.
לפני המשחק כאמור, על השחקן לבחור אחד מארבעת תפקידי הלחימה: צלף (Recon), מהנדס (Engineer), מקלען (Support) רובאי (Assault).
מצב רב-משתתפים (Multiplayer) > מצבי משחק

המשחק מציג מספר רב של מצבים (כולל אלו של ההרחבות), כאשר לחלקם יש תת-מצב Large שפירושו יותר נקודות על פני שטח גדול יותר של המפה:
כיבוש (Conquest) - על כל קבוצה לכבוש מספר רב יותר של נקודות (מסומנות על ידי דגלים במפה). ככל שלקבוצה יש יותר נקודות בידה, כך הטיקטים של הקבוצה היריבה יורדים מהר יותר. במפה קטנה ישנן כ-5 נקודות, ובמפה גדולה עד 7.
הסתערות - (Rush) - על הקבוצה התוקפת לנטרל את שתי עמדות ה-M-COM שהקבוצה המגינה מגינה עליהם. אם שתי הנקודות פוצצו, הקבוצה התוקפת מתקדמת שלב קדימה והקבוצה המגינה נסוגה. בדרך כלל ישנם 4–5 שלבים כאלו במשחק.
שליטה - (Domination) - דומה למצב Conquest, אבל על מפות קטנות של לש"ב בהרחבת Close Quarters. בדרך כלל רק כ-3 נקודות וזמן התפיסה קצר הרבה יותר.
מאסטר כלי הנשק - (Gun Master) מוד קלאסי שחזר בהרחבת Close Quarters. על השחקן להשיג 2 הריגות עם נשק אקראי, ואז הוא עולה שלב ומקבל נשק חדש. הראשון שמסיים את כל השלבים מוכתר כמנצח של הסיבוב.
עליונות קרקעית - (Tank Superiority) - על כל קבוצה לנסות לשלוט על נקודה אחת במרכז המפה. מדובר במוד מהרחבת Armored Kill ולכן המפות גדולות ויהיה ריבוי של כלי רכב כבדים ומשוריינים.
ליקוט - (Scavenger) - מוד מההרחבה הפוסט-רעידת אדמה Aftermath. בעולם שלאחר הקטסטרופה לחיילים אין את כלי הנשק הרגילים שלהם והם צריכים ללקט ברחבי המפה כלי נשק עם מעט תחמושת המפוזרים שם. המנצח נקבע בדומה למוד Domination.
תפוס ת'דגל (Capture The Flag) - המוד הקלאסי של משחקי יריות שחזר בהרחבה האחרונה End Game - בבסיסה של כל קבוצה נמצא הדגל שלה והיא צריכה להביא את דגל הקבוצה היריבה לבסיס שלה חזרה תוך הגנה על הדגל שלה.
עליונות אווירית (Air Superiority) - מוד מיוחד להרחבת End Game. הרכבים היחידים הניתנים לשימוש הם מטוסי קרב, ועל כל אחת מהקבוצות לנסות ולשלוט בנקודות המסומנות על ידי צפלינים בגובה רב.
פיתוח

המשחק במקור פותח עבור פלטפורמת המחשבים בלבד, אך בשלבי האמצע של הפיתוח החליטו גם לפתח גרסאות לקונסולות. מנוע המשחק, Frostbite 2, העלה את הגרפיקה לרמה חדשה שלא נראתה עד כה במשחקי מחשב על ידי שיפורים בגרפיקה, בטכנולוגיית אנימציה חדשנית שהעניקה לדמויות מראה מציאותי, ובאפקט ההריסה של חפצים שעכשיו נראה יותר ריאליסטי. מנוע המשחק משתמש בפריסת תצוגה Direct3D 10 ו-11 מה שמבטיח שהמשחק ירוץ על Windows Vista ומעלה בלבד.
הרחבות

למשחק ישנן חמש הרחבות שהן:
הרחבות > Back to Karkand

הוא שוחרר ל-Xbox 360 ול-PC, בעוד של-פלייסטיישן 3 הוא שוחרר שבוע לפני כן. הוא עולה 15$ (15 דולר), אך חופשי לכל המשתמשים שרכשו את המהדורה המוגבלת. המשחק כולל ארבע מפות מהמשחק BF2 וחידוש אותן בהתאם למנוע של המשחק, כלי רכב חדשים [הנמצאים רק בהרחבה זו] ועשרה כלי נשק חדשים, אשר ניתן למצוא אותם בפרופיל השחקן.
הרחבות > Close Quarters

ב-2012 יצאה הרחבה חדשה וגדולה יותר מההרחבה הקודמת. הרחבה זו מציעה ארבע מפות חדשות [הקטנות ביותר במשחק], עוד עשרה כלי נשק חדשים, הריסה ב-HD,שני מצבי משחק חדשים ועשרה כלי נשק חדשים.
הרחבות > Armored Kill

ההרחבה השלישית, הגיעה ב-4 בספטמבר 2012 למשתמשי PS3, וב-11 בספטמבר למשתמשי ה-Xbox 360 וה-PC. בהרחבה זו יש כלי רכב משוריינים חדשים, בעיקר טנקים, טרקטורונים ותותחים ניידים, וגם מפה חדשה שהיא ככל הנראה המפה הגדולה ביותר בסדרת Battlefield (סדרת משחקים) [Bandar desert]
הרחבות > Aftermath

ההרחבה הרביעית, הגיעה ב-27 בנובמבר 2012 למשתמשי ה-PS3, וב-4 בדצמבר הוא שוחרר למשתמשי ה-Xbox 360 וה-PC למשתמשי "פרמיום", ב-11 בדצמבר למשתמשים שהם לא "פרמיום" ל-PS3, וב-18 בדצמבר למשתמשי ה-Xbox 360 וה-PC למשתמשים שהם לא "פרמיום". והיא עוסקת בעיקר במלחמה בשטח בנוי וצפוף וכל המפות בהרחבה הרוסות [כלאחר רעידת אדמה].
הרחבות > End Game

ההרחבה החמישית והסופית, שוחרר למשתמשי "פרימיום" ב-PS3 ב-5 במרץ 2013, ואל משתמשי ה"פרימיום" ב-Xbox 360 וה-PC ב-12 במרץ 2013, ולאחר מכן למשתמשים שהם אינם "פרמיום" ב-PS3 בתאריך ה-19 במרץ 2013, ולמשתמשים שהם לא "פרימיום" ב-Xbox 360 וה-PC בתאריך ה-26 במרץ 2013, ובה נוספו שני מצבי משחק חדשים, "תפוס את הדגל" שהופיע בBattlefield 2, ומצב המשחק "עליונות אווירית" שהוא בעצם קרב [Conquest domination] אוויר אחד גדול בין שתי קבוצות.
דרישות מערכת

|  | מינימום | מומלץ |
| --- | --- | --- |
Microsoft Windows
| מערכת הפעלה | Windows Vista (Service Pack 2) 32-bit (Windows XP is not supported) | Windows 7 64-bit |
| מעבד | Intel Core 2 Duo 2.4 GHz or AMD Athlon X2 2.7 GHz | Intel or AMD quad-core |
| זיכרון | 2 GB RAM | 4 GB RAM |
מקום בכונן קשיח: 20 GB for disc version או 25 GB for online distributed version + 100MB for Origin Platform Installation
| חומרת גרפיקה | NVIDIA GeForce 8800 GT או ATi Radeon HD 3870 with pixel shader 5.0 | NVIDIA GeForce GTX 560 או AMD Radeon HD 6950 |
חומרת סאונד: DirectX compliant Sound card
רשת: 1 Mbit/s broadband internet connection for Online play and Online registration and Activation
ציונים

| האתר | הציון |
| --- | --- |
GameRankings: PS3-84.71%   X360-85.01%   PC-86.82%
Metacritic: X360-84/100   PS3-85/100   PC-89/100
האתר: הציון
1UP.com: PS3 & X360-B+   PC-A-
Eurogamer: 8/10
Game Informer: PC-9.5/10
GameSpot: 8.5/10
GameSpy: PC-5/5
IGN: 9/10
Official Xbox Magazine: 9/10
Joystiq: 4.5/5
ראו גם

Battlefield 4
Call of Duty: Modern Warfare 3
Call of Duty: Black Ops 2
תיכון חדש

ערך זה עוסק בתיכון התל אביבי. אם התכוונתם לתיכון הרמת־גני, ראו .
| --- | --- |


 בית ספר תיכון
 מוטו:  כבוד האדם ומעורבות חברתית
 תקופת הפעילות:  1937–הווה (כ־87 שנים)
 מייסדים:  טוני הלה, ד"ר אהרן ברמן
 שכבות לימוד:  ז' - י"ב
 מספר כיתות:  38
 בעלי תפקידים
 מנהלת:  עינב כהן
 מיקום
 מדינה:  ישראל ישראל
 קואורדינטות:  32°05′23″N 34°47′42″E﻿ / ﻿32.089847222222°N 34.794944444444°E﻿ / 32.089847222222; 34.794944444444
 אתר תיכון חדש
  מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת תל אביב מוגדלת) תיכון חדש(למפת תל אביב רגילה) תיכון חדש(למפת גוש דן רגילה) תיכון חדש(למפת גוש דן מוגדלת) תיכון חדש  he תיכון חדשhe תיכון חדשמפת  צפון __ תל אביב (in English: Tel Aviv) [‌גוש דן וסביבותיו‌]מצפון: __ רמת השרון (in English: Ramat HaSharon), __ הרצליה (in English: Herzliya) ממזרח: __ פתח תקווה (in English: Petah Tikva), __ בני ברק (in English: Bnei Brak), __ רמת גן (in English: Ramat Gan) ממערב: הים התיכון (in English: PAM) tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
תיכון חדש על שם יצחק רבין הוא בית ספר תיכון בתל אביב הממוקם בדרך נמיר 81.
היסטוריה

בית הספר נוסד בשנת 1937 בתל אביב על ידי אגודה קואפרטיבית של מורים יוצאי גרמניה בראשות ד"ר טוני הלה וד"ר אהרן ברמן ברחוב הירקון 104, מול המקום בו עומד כיום מלון דן. שלושה מבין חברי הצוות ד"ר טוני הלה, ד"ר אברהם אפרת וד"ר מאיר בלוך הגיעו מגימנסיה נורדיה. בין המייסדים היה גם המורה לגאוגרפיה יהויקים פאפוריש. התלמידים למדו בבית הספר תולדות האמנות, מקצוע שלא נכלל בבחינות הבגרות. רוב התלמידים היו במחנות העולים, בתנועה המאוחדת ובשומר הצעיר ומיעוטם בצופים. בשנת תש"ח בקשו התלמידים לסיים את לימודיהם מוקדם כדי שיוכלו להתגייס ובעקבות זאת אורגנו להם בחינות הבגרות בתחילת אפריל והם התגייסו ב-8 באפריל 1948. בסוף שנות החמישים כתוצאה מכך שהמבנה מט לנפול, וכחלק מהתפתחות העיר הועבר התיכון למשכנו הנוכחי שבדרך נמיר בתל אביב.
תיכון חדש שם דגש על היחס לתלמידים והיה מראשוני בתי הספר בהם התלמידים קראו למורים בשמותיהם הפרטיים ובית ספר בודד בו לא הונהגה תלבושת אחידה. בית ספר תיכון חדש היה מהראשונים שפעלו ליצירת מפגשים בין תלמידים יהודים וערבים.
בשנת 1965 זכה בית הספר בפרס החינוך, שניתן לו על ידי שר החינוך זלמן ארן. במהלך שנות ה-60 התקיים משא ומתן בין הנהלת בית הספר לעיריית תל אביב על העברת בית הספר לבעלות העירייה, אולם עד שנת 1971 הדבר לא יצא אל הפועל. בשנת הלימודים תשכ"ח שינה בית הספר את מבנהו והפך מבית-ספר ארבע שנתי לבית-ספר שש שנתי לתלמידי כיתות ז´-יב´, בניגוד לעמדת משרד החינוך. השינוי נבע מעמדת הנהלת בית הספר שהלימודים בכיתות ז-ח בבתי הספר היסודיים מבוזבזים וכי ניתן להשיג רמה יותר גבוהה בבית הספר התיכון.
בשנת הלימודים תשל"ד השתלב בית הספר בתוכנית הרפורמה של משרד החינוך וחולק לחטיבת ביניים - כיתות ז', ח', ט' וחטיבה עליונה - כיתות י', י"א, י"ב, כאשר שתי החטיבות מהוות בית-ספר על-יסודי אחד בהנהלה אחת.
בשנת הלימודים תשל"ח הוכר בית הספר על ידי משרד החינוך כבית-ספר ניסויי. לשם כך מוצעים לתלמידים מקצועות בחירה רבים, מתוכננות תוכניות למודים מיוחדות, ונבדקות שיטות הוראה מתאימות.
בין החידושים שהונהגו בבית הספר היו מקצועות בחירה, שמאפשרים לתלמידים חופש להתמחות בשילובים לא שכיחים, כמו פיזיקה וקולנוע או סוציולוגיה וביולוגיה.
ב-18 בדצמבר 1995 הוסף שמו של יצחק רבין לשמו של בית הספר, הקרוי היום "תיכון חדש ע"ש יצחק רבין". בית הספר אינו קשור למוסדות אחרים בעלי שם דומה, כמו "תיכון חדש ע"ש רבין קריית גת" או "תיכון חדש רמת גן".
בבית הספר מועסקים למעלה מ-150 מורים בשתי החטיבות. כמו כן מתקיימים במתחם בית הספר לימודים אקדמיים של האוניברסיטה הפתוחה. תלמידי חטיבת הביניים מגיעים לבית הספר מבתי הספר גולומב, בלוך, כפיר וגיבורי ישראל ברובע 9, אוסישקין, ארן, ירושלמי, אהבת ציון ובתי ספר ברמת אביב. אך לאחר שהוחלט על שייכות בתי ספר יסודיים לעל יסודיים בתי הספר המשויכים לתיכון חדש הם כוכב הצפון, ארן ואהבת ציון.
בתשע"ה שיעור הזכאות לבגרות בבית הספר היה 99.6%.
בשנת 2009 זכתה בוגרת בית הספר, עדה יונת, בפרס נובל בכימיה.
בשנת 2016 לראשונה בתולדותיה זכתה קבוצת הכדורסל של תיכון חדש בליגה לתיכונים
באפריל 2019 זכתה קבוצת הכדורסל של תיכון חדש באליפות העולם לבתי ספר תיכונים.
בשנת 2020 נבנה הבניין החדש, במימון מפעל הפיס, בבניין לומדים שכבות ז' וח'.
ראו גם

בוגרי תיכון חדש
הערות שוליים

↑  ייערך כנס בוגרי תיכון חדש, מעריב, 8 באפריל 1965
↑  שרגא הר-גיל, השמיניסטים של תש"ח, מעריב, 10 במאי 1970
↑  יעקב העליון, מעתה - שש שנות לימוד (המשך), מעריב, 21 במאי 1967
↑  אברהם רותם, תיכון חדש וכאב ראש חדש, מעריב, 30 בינואר 1970
↑  מתה טוני הלה מנהלת תיכון חדש, מעריב, 3 באוגוסט 1964
↑  א. דורון, "תיכון חדש" לא הצטרף לבתיה"ס בבעלות העירייה, מעריב, 4 במרץ 1971
↑  יעקב העליון, מעתה - שש שנות לימוד, מעריב, 21 במאי 1967
↑  נתוני הצלחה בבגרות- תש"ע, באתר תיכון חדש
↑  ynet ספורט, תיכון חדש ת"א - אלופת העולם לתיכונים, באתר ynet, 19 באפריל 2019
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007303333105171 
מבנה התיכון ואולם הספורט על שם רבין
איצ'אן קלה

איצ'אן קלה (באוזבקית: Ichаn-Qаl’а - "העיר הפנימית") הוא הרובע ההיסטורי של העיר חיווה השוכנת במערב אוזבקיסטן, סמוך לגבולה עם טורקמניסטן ובפאתי מדבר קאראקום, כ-750 ק"מ מערבית מהבירה טשקנט. רובע איצ'אן קלה שוכן כחצי קילומטר מדרום למרכזה של חיווה המודרנית, והוא משקף במידה רבה את עברה המפואר של העיר אשר שימשה כבירתן של ממלכת ח'ווארזם ושל ח'אנות חיווה. ב-1991 הוכרז איצ'אן קלה כאתר מורשת עולמית.
היסטוריה

תולדותיו של האיצ'אן קלה שלובים באלה של העיר. במאה ה-4 נודעה חיווה כנווה מדבר בליבה של חורזם, אשר תושביה שאבו מים והפכו את מדבר קרה קום לאדמות מרעה, גנים ופרדסים. העיר נכבשה על ידי הערבים בשנת 712 ועל ידי המונגולים ב-1221. ב-1379 השתלט עליה טימור לנג וב-1512 עברה לשליטת האוזבקים שהפכוה לאחת מבירותיהם. החל ב-1643 ועד 1740 הייתה העיר לבירת ח'אנות חיווה, וזו הייתה לתקופת הזוהר שלה. רוב המבנים המונומנטליים באיצ'אן קלה הוקמו בשנים אלה ולאחריהן. ב-1967 הוכרזה איצ'אן קלה כשמורה היסטורית ואדריכלית, ושנתיים לאחר מכן הוענק לה מעמד של מוזיאון פתוח (הלכה למעשה זהו סקאנסן, אם כי המונח אינו נהוג בהקשרה של העיר), דבר ששלל ממנה במידה רבה את חיותה.
מבנה האיצ'אן קלה

המתחם בנוי בצורת מלבן שאורכו 600 מטר ורוחבו 400 מטר, והוא מוקף חומת לבנים ובוץ באורך של 2.5 ק"מ ובגובה של 10 מטר. החומה הנוכחית היא מהמאה ה-18 לאחר שהחומה הקודמת נהרסה על ידי הפרסים. בחומה קבועים ארבעה שערים, אחד בעל אחד מצדדיה. השער המערבי המכונה גם אוטה דרבוזה (Ota Darvoza - "שער האב") ניצב בין שני מגדלים. הוא שוחזר בשנת 1970 לאחר שהמבנה המקורי נהרס ב-1920. בצידה השני של הקלה ניצב השער המזרחי או פולבון דרבוזה (Pоlvоn Dаrvоzа - "שער האיש החזק"), ושני השערים בחומה הדרומית והצפונית מכונים בוחורו דרבוזה (Buxoro Darvoza - "שער בוכרה") וטוש דרבוזה (Tosh Darvoza - "שער האבן").
את הקלה מחלקים שני רחובות עיקריים שנפגשים במרכזה. האחד מוביל מהשער הדרומי אל השער הצפוני, והאחר, רחוב פהלבון מחמוד, מקשר בין השער המערבי למזרחי ולאורכו ניצבים רוב המבנים החשובים של הקלה. סך הכל שוכנים בקלה כ-250 בתים וכ-50 מבנים מונומנטליים.
אתרי האיצ'אן קלה

סמוך לשער המערבי, משני צדדיו של רחוב פהלבון מחמוד, שוכנים שלושה מבנים חשובים. מדרום לרחוב ניצבת מדרסת מוהאמד אמינחון (Muhаmmаd Аminхоn mаdrаsаsi) שנבנתה ב-1851-1852 ומשמשת כיום כמלון חיווה. צמוד למדרסה נישא מינרט קלטה מינור (Kаltа Minоr minоrаsi) שנראה כגליל רחב בצבע טורקיז. מצידו השני של הרחוב ניצב הקוהנה ארק (Ko`hnа Аrk) ששימש כמצודה של שליטי העיר. המבנה המקורי שעמד במקום הוקם במאה ה-12, ובין השנים 1686-1688 הוא הורחב באופן משמעותי. המבנה כולל הרמון, אורוות, מטבעה, קסרקטין, בית מאסר ומחסני נשק. במרכזו של המבנה השתרעה חצר פנימית שבה נמצא משטח עגול. זה סימן את מקומו של היורט, אוהל הנוודים הטורקי המסורתי, בו המשיכו שליטי העיר להתגורר לעיתים.
מסגד ג'ומה (Jumа mаsjid) שוכן בכיכר המרכזית של הקלה, מקום בו נפגשים שני רחובותיה העיקריים. גגו של המסגד נתמך ב-112 עמודי עץ וחלקם מהמאה ה-10, אם כי המבנה הנוכחי נבנה במאה ה-18. 81 מדרגות מובילות לראש המינרט.
בחלקה המזרחי של הקלה שוכנים השוק המקורה באזאר ארמון אלאקוליחון (Аllаquliхоn sаrоyi Bozori) הפעיל גם כיום והקרבונסראי של אלאקוליחון (Аllаquliхоn Kаrvоn sаrоyi) המשמש כיום כחנות כלבו. מעבר לשער המזרחי ומחוץ לתחומי הקלה משתרע הבזאר המודרני והרחבה במקום שימשה בעבר כשוק העבדים של העיר. סמוך לאלה ממוקם ארמון טוש הובלי (Tоsh Hоvli) שהוקם על ידי אלאקוליחון, שליט חיווה מ-1825 עד 1842. בארמון יותר מ-150 חדרים הערוכים סביב תשע חצרות.
בחלקה הדרומי של הקלה שוכנים מדרסת איסלום חוג'ה (Islom Xuja mаsjidi) וצמוד לה מינרט באותו שם (Islom Huja minоrаsi). שני אלה הוקמו ב-1910. המינרט הוא המבנה הגבוה בעיר, ווא נישא לגובה של 45 מטר ומאפשר תצפית אל מדבר קרה קום מדרום לעיר. המינרט מצופה ברצועות העשויות אריחים בצבעי טורקיז ואדום. המאוזוליאום של פהלבון מחמוד הוקם ב-1326, נבנה מחדש במאה ה-19 ושופץ שוב ב-1913. קירות המאוזוליאום מצופים באריחים בגווני כחול, טורקיז ולבן, ואלה מקיפים את המצבה שצורתה כשל ארון קבורה. פהלבון מחמוד עצמו היה משורר, מתאגרף ופילוסוף, שעלה לדרגת קדוש מגן של חיווה.
מבט ממערב אל השער המערבי - מאחוריו מימין מלון חיווה (מדרסת מוהאמד אמינחון) ולידו מינרט קלטה מינור
המאוזוליאום של פהלבון מחמוד
מינרט איסלום חוג'ה