stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
טקווארצ'לי
הערות שוליים

↑  אוכלוסיית העיר לפי שנים:

2003 – 4,800 איש (שנוי במחלוקת)

1989 – 21,744 איש

1979 – 21,549 איש
↑  ‏החברה הטורקית טאמסאס יכולה לחוזר ולכרות באבחזיה אם היא תציית לדרישות איכות הסביבה, 9.11.2006, האתר הרשמי של נשיא הרפובליקה הבדלנית של אבחזיה(באנגלית)
↑  ‏טקווארצ'לי חוגגת את יום השנה ה-65 להפיכתה לעיר, 20.4.2007,  האתר הרשמי של נשיא הרפובליקה הבדלנית של אבחזיה(באנגלית)
↑  ‏אבחזיה היום: תמצית הביצועים, 15.9.2006, (באנגלית)
↑  ‏ח"כ אבחזי: ההתקפה הימית של גאורגיה מהווה איום על תעשיית הפחם של אבחזיה, 26.10.2007, "סיביל גאורגיה", (באנגלית)
↑  ‏דוח המשלחת תוכנית הפיתוח של האו"ם (UNDP), אפריל 2004, (ברוסית)‏
↑  ‏אבחזיה - העיירה טקווארצ'לי, (ברוסית)
↑  ‏אוכלוסיית אבחזיה, מפקדי אוכלוסייה שפורסמו על ידי הסובייטים, (ברוסית)
| גאורגיה הסכסוך הגאורגי-אבחזי אבחזיה |
| --- | --- | --- |
| מאורעות עיקריים | הטיהור האתני של גאורגים מאבחזיה • מלחמת אבחזיה • פלישת רוסיה לגאורגיה • מלחמת אבחזיה השנייה • הסכם מוסקבה (1994) • מהומות סוחומי (1989) |  |
| מוקדי סכסוך | אבחזיה עילית • מחוז גאלי • טקווארצ'לי |  |
| מעורבים בסכסוך | אבחזיה • גאורגיה • רוסיה • UNOMIG • יחסי רוסיה-גאורגיה • הממשל דה יורה של אבחזיה • כוח שמירת השלום באבחזיה |  |
| רקע | אבחזיה ססר • אבחזים • גאורגים • מגרלים • סוואנים • ממלכת אבחזיה • נסיכות אבחזיה • אבחזיה אסס"ר • מלחמת האזרחים הגאורגית |  |
| גאורגים בסכסוך | ז'יולי שרטאווה • סומבט סאקיאן • גורם גביסקיריה • ראול אשבה |  |
| אבחזים בסכסוך | סרגיי בגאפש • ולדיסלב ארדזינבה |  |
ראו גם היסטוריה של אבחזיה • היסטוריה של גאורגיה
טלאלוק

שברי מחתה עם דמותו של טללוק מטמפלו מאיור שבמקסיקו סיטי.
טללוק או טלאלוק (מאצטקית, הגייה: [ˈtɬaːlok]) הוא אחד האלילים המרכזיים במיתולוגיה האצטקית. רק שיווטקווטלי – אל האש, קדם לטללוק בחשיבותו בפנתיאון האצטקי.
טללוק הוא אל הגשם, הפריון והמים. במיתולוגיה האצטקית הוא נחשב לאל מיטיב המעניק חיים, אך גם אל מזרה אימה – בשל יכולתו להוריד גשם וברד, ולשלוח רעמים וברקים.
טללוק מתואר לרוב כאל בעל עיניים בולטות (כעיני דג) וטפרים.
פולחנו של טללוק כלל הקרבת קורבן אדם, ולרוב הוקרבו לו ילדים.
בקוסמולוגיה האצטקית טללוק מחזיק את השמים מעל הארץ, והוא היה האל של השמש השלישית מתוך חמש השמשות (שמש שהושמדה באש).
מקדשו היה אחד משני המקדשים בראש הטמפלו מאיור (המקדש הגדול) בבירה האצטקית טנוצ'טיטלאן, אולם אתר הפולחן המקודש לו ביותר היה בראש הר טללוק, קצה המזרחי של עמק מקסיקו.
מקור שמו

מקור שמו של טללוק במילה הנהואטלית "טללי" שמשמעה "אדמה" או "עשוי אדמה" או "השוכב על האדמה" – בכך מהווה טללוק האנשה של העננים השוכבים על פסגות ההרים.
המיתולוגיה האצטקית

על פי המיתולוגיה האצטקית טללוק היה נשוי לשוקיקצל, אלת הפרחים. לאחר ששוקיקצל נחטפה על ידי טזקטליפוקה נשא טללוק לאישה את האלה צ'לוויטלקו (אלת חצאית הירקן).
על פי הקוסמוגרפיה האצטקית, טללוק שלט בדרגה הרביעית של "העולם העליון" – אזור הנמצא בשמים. אזור זה נקרא טללוקן ("ארצו של טללוק"). ארץ זו מתוארת כארץ של אביב נצחי, שבה הצמחייה ירוקה ושופעת. לארץ זו הגיעו נשמות אלה אשר מתו בטביעה או בפגיעת ברק.
טללוק ורעייתו צ'לוויטלקו היו הוריו של האל טקסיסטקל.
לטללוק אחות בכורה – האלה ויסטוקוואטל.
טקסים ופולחן

על פי האמונה האצטקית, נשמות המתים בטביעה, בפגיעת ברק או במחלות מסוימות (כמו צרעת או צינית) שנחשבו קשורות או נגרמות ממים עברו לשליט טללוק. אנשים אלה לא נשרפו (כמו יתר הגופות) אלא נקברו כשעל פניהם זרעים, ומצחם צבוע בצבע כחול. הגופות נקברו כשהן לבושות בגדי נייר, ובידיהן מעדר כדי שישמש אותן בחייהן שלאחר המוות.
מקדשו היה אחד משני המקדשים המרכזיים של הטמפלו מאיור (המקדש הגדול) בבירה האצטקית טנוקטיטלן, ואתר הפולחן המקודש לו ביותר היה בראש הר טללוק, קצה המזרחי של עמק מקסיקו. פולחנו התנהל בשני מקדשים אלה, והוקרבו לו דרך קבע קורבנות רבים – בעיקר קורבנות הקשורים למים כגון קונכיות, חול ואבני ירקן. הקורבנות הוקרבו לאל בתקווה שיביא להורדת גשמים במועדם.
חג האטלקוהלו נחוג בסוף החורף (בין ה-12 בפברואר ל-3 במרץ), ובמסגרת חג זה הוקרבו לאל, במקדשו ההררי, שבעה ילדים (לרוב ילדי עבדים או ילדי זקונים של בני אצולה). הילדים הולבשו בדמותו של האל, ועריסותיהם מולאו בפרחים. בטקס ההקרבה נעקר ליבם של הילדים בעודם חיים על ידי הכוהנים של האל. דמעות הילדים לפני ובמהלך הטקס נחשבו לסימן להורדת גשמים.
בחג הטסוסוטונטלי (נחוג בראשית האביב, בין ה-24 במרץ ל-12 באפריל) הוקרבו ילדים נוספים.
בראשית החורף, בין 9 בדצמבר ל-28 בדצמבר נחוג חג הוינטנה שבו הוצגו פסלים של האל העשויים בצק, ששיניהם עשויות מזרעי דלעת ועיניהם משעועית. במהלך הפולחן התפללו לפסלים אלה והגישו להם מנחות. בסוף הטקס נאכלו הפסלים.
לקריאה נוספת

Brown, Dale M. (1999). Aztecs: Reign of Blood and Splendor. Time-Life Books. ISBN 978-0809498543
דמותו של טללוק מתוך קודקס ריוס מהמאה ה-16.
איור של טללוק מהמאה ה-17.
יוהנס השלישי, קיסר אתיופיה

יוהנס השלישי (ג'ון השלישי) היה קיסר אתיופיה לסירוגין בין 1840–1851 היה בנו של הקיסר תקלה גיורגיס הראשון, קיסר זה היה "קיסר בובה" והאימפריה האתיופית נשלטה באופן מעשי על ידי סגן הקיסר עלי השני. על השני גם הכריח את יוהנס לשאת את אמו לאישה, הקיסרית מנן ליבן אמדה שמשלה ביד רמה הן על בנה והן על בעלה השני, הקיסר.
בזמן המאבק בין עלי השני ויריבו הדאג'זמץ וובה היילה מריאם של סאמיאן, הקיסר יוהנס הודח והושב מספר פעמים בין 30 באוגוסט 1840–1851 והתחלק עם דודנו סהלה דנגל בשלטון. ההדחה הראשונה של יוהנס הייתה באוקטובר 1841 בגלל תמיכתו בדאג'זמץ וובה לאחר מכן הוא הוחזר ב-1845 ואז שוב הודח והוחזר ב-1850 מסיבה לא ידועה.
ההיסטוריון ארנסט וואליס באדג' מתאר את יוהנס כך:
סבלו אותו רק מכיוון שהתשתייך לשושלת הסולומונית. הוא היה גרגרן ובדרך כלל היה שיכור מיין וכאשר לא היה במשתה הוא היה בהרמון.
לפי דונלד כראמאי יוהנס הושפע מחדירת המיסיונרים הקתולים ושיתף פעולה עם האיטלקי ג'סטין דה ג'קוביס ובכך הוטבל לנצרות קתולית.
לא הרבה ידוע על שלטונו וגורלו של יוהנס. ידוע שיוהנס שלט כקיסר ב-18 ביוני 1847 בזמן שאשתו מנן נלחמה עם כוחות צבא בחופו הצפוני של אגם טאנה כנגד קאסה היילו מקווארה, בקרב זה היילו ניצח לכד את הקיסר ואשתו ולאחר מכן שחרר אותם בתמורה לתואר דאג'זמץ ובתמורה לשטחיו של ראס קינפו בגוג'אם לאחר שזה מת לא מזמן. מקור נוסף מתאר שיוהנס הסכים לוותר על הכתר בתנאי שלא ייאחדו אותו עם אשתו ששנא אותה.
לאחר הדחתו הסופית מהכתר, יוהנס חי חיי פשטות וב-1856 מספר גורמים קתולים באתיופיה ניסו לשכנעו לחזור לשלטון אבל הוא התעניין יותר בעלייה לרגל לירושלים, שנתיים לאחר מכן יוהנס נהפך לנאמנו של הקיסר החדש תוודרוס השני ולבסוף הוטבל חזרה מהקתוליות לכנסייה האתיופית. אחד מהמסמכים ששרדו מה-11 ביוני 1869 מתארים בקשה מקיסר צרפת, נפוליאון השלישי לעזרה כלכלית.
הערות שוליים

↑  E. A. Wallis Budge, A History of Ethiopia: Nubia and Abyssinia, 1928 [Oosterhout, the Netherlands: Anthropological Publications, 1970], p. 483. ISBN 0938818910.
↑  Donald Crummey, Priests and Politicians, 1972 (Hollywood: Tsehai, 2007), p. 79. ISBN 1599070219
↑  Mordechai Abir, Ethiopia: The Era of the princes (London: Longmans, 1968), p. 128f. ISBN 0582645174
↑  Crummey, Priests and Politicians, p. 100.
| השושלת הגונדרית |
| --- | --- | --- |
| תקופת התחייה | פאסילידס • יוהנס הראשון • ייאסו הראשון • יסחק ייאסו • ייאסו הראשון • תקלה היימנות הראשון • עמדה ציון • תקלה היימנות הראשון • טאוופלוס • נאבחנה יוהנס • טאוופלוס • יוסטוס (אינו מהשושלת) • דווית השלישי • בקפה • ייאסו השני • חאזקאיס • ייאסו השני • יואס הראשון |  |
| תקופת השופטים | יוהנס השני • תקלה היימנות השני • סוסניוס השני • סלומון השני • תקלה גיורגיס הראשון • ייאסו השלישי • תקלה גיורגיס הראשון • חאזקאיס • תקלה גיורגיס הראשון • באדה מריאם השני • תקלה גיורגיס הראשון • סלומון השלישי • יונס • תקלה גיורגיס הראשון • סלומון השלישי • דמטריוס תקלה גיורגיס הראשון • דמטריוס • אגוולה ציון • יואס השני • ג'יגר • באדה מריאם השלישי • ג'יגר • ייאסו הרביעי • גברה קראסטוס • סהלה דנגל • גברה קראסטוס • סהלה דנגל • יוהנס השלישי • סהלה דנגל • יוהנס השלישי • סהלה דנגל • יוהנס השלישי • סהלה דנגל |  |
האימפריה האתיופית
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: סהלה דנגל | קיסר אתיופיה  1840–1841 | הבא: סהלה דנגל |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: סהלה דנגל | קיסר אתיופיה  1845 | הבא: סהלה דנגל |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: סהלה דנגל | קיסר אתיופיה  1850–1851 | הבא: סהלה דנגל |
טושימיצ'י אוקובו

זהו שם יפני; שם המשפחה הוא .
אוקובו כסמוראי צעיר
טושימיצ'י אוֹקוּבּוֹ (ביפנית: "אוֹקוּבּוֹ טושימיצ'י" 大久保 利通; ‏26 בספטמבר 1830 - 14 במאי 1878) היה מדינאי יפני, סמוראי מהאן סצומה וממנהיגי רסטורציית מייג'י. נחשב לאחד מהאבות המייסדים של יפן המודרנית.
ראשית חייו

אוקובו נולד בקגושימה, סצומה (כיום מחוז קגושימה), הבכור מבין חמשת ילדיו של לסמוראי מדרג נמוך ששירת את הדאימיו של ההאן. הוא למד בבית הספר ביחד עם טקמורי סאיגו, וב-1846 החל לעבוד בארכיון של ההאן.
סמוראי בסצומה

הדאימיו של סצומה, נאריאקירה שימאזו, זיהה את כישרונותיו של אוקובו ומינה אותו למנהל מערכת המס של ההאן ב-1858. לאחר מותו של שימאזו הצטרף אוקובו לתנועה להדחת שוגונות טוקוגאווה, אך בניגוד לרבים מסצומה, דווקא תמך בהתנגדות לשוגונות בלבד ולא היה תומך נלהב של השבת הריבונות לקיסר.
הפגזת קגושימה ב-1863 בעקבות תקרית נממוגי וניסיון ההפיכה של האן צ'ושו בקיוטו באותה שנה הביאו את אוקובו למסקנה שעל המחוזות השונים להתאחד כנגד השוגונות. לפיכך, ב-1866 הוא נפגש עם טקמורי סאיגו ועם טקיושי קידו מצ'ושו והקימו את ברית סאצ'ו, שמטרתה הייתה הדחת השוגונות.
ראו גם

טקמורי סאיגו
טקיושי קידו
לקריאה נוספת

שילוני, בן-עמי, יפן המודרנית" תרבות והיסטוריה. הוצאת שוקן, 2002.
Beasley, William G. The Rise of Modern Japan. Palgrave Macmillan, 2000 ISBN 9780312233730.
Iwata, Masakazu. Ōkubo Toshimichi: the Bismarck of Japan. University of California Press, 1964.
Weston, Mark, Giants of Japan - The Lives of Japan's Greatest Men and Women. Kodansha, 1999. ISBN 9781568362861.
Ravina, Mark, The Last Samurai - The Life and Battles of Saigo Takamori,Hoboken, N.J.: John Wiley and Sons, 2004
יאק-9

יאק-9 (ברוסית: Як-9) הוא מטוס קרב סובייטי ששימש את חיל האוויר הסובייטי במלחמת העולם השנייה.
המטוס פותח על ידי משרד התכנון יאקובלב בתחילת מלחמת העולם השנייה, ונכנס לשירות פעיל ב-1942. הוא שירת בחיל האוויר הסובייטי עד 1950.
התכנון בוצע על בסיס מטוס יאק-1 ו-יאק-7 תוך ביצוע מספר שינויים ושיפורים. במהלך התכנון נלקחו בחשבון הערות טייסים על בסיס לקחים מקרבות אוויר בתחילת מלחמת העולם השנייה ומסקנות מייצור יאק-1, והוחלט על ניצול רחב יותר של סגסוגת אלומיניום. הדבר איפשר להקטין את משקל המבנה ולצייד את המטוס בנשק כבד יותר או בדלק נוסף. המטוס נבנה במפעלים בערים נובוסיבירסק, אומסק ומוסקבה. בסך הכול נבנו 16,769 יחידות עד להפסקת הייצור ב-1950. במפעל בנובוסיבירסק הגיע קצב הייצור בשיאו ל-20 מטוסים ביום. בשנת 1944 היה זה מטוס היירוט הנפוץ ביותר בחיל האוויר הסובייטי - יותר מ-50% ממצבת כלי הטיס בחיל.
המטוס נכנס לשימוש מבצעי במהלך השלבים האחרונים של קרב סטלינגרד. היאק-9 נהנה מעליונות על מטוסי המסרשמיט Bf 109 וה-פוקה-וולף Fw 190 הגרמניים.
דגמים של יאק-9

למטוס קיימים 22 דגמים, מהם 15 הגיעו לייצור סדרתי.
יאק-9 - הדגם המבצעי הראשון.
יאק-9Д - צויד ב-4 מכלי דלק ובעל יכולת טיסה של עד 1400 ק"מ. נבנו 3068 יחידות מדגם זה.
יאק-9Т - צויד בתותח 37 ממ"ר. נבנו 2748 יחידות מדגם זה.
יאק-9M - בעל במנוע משופר. נבנו 4239 יחידות מדגם זה.
יאק-9ДД - צויד ב-8 מכלי דלק ובעל יכולת טיסה של עד 1800 ק"מ.
יאק-9В ‏ (9Vׁ) - מטוס אימונים. נבנו 793 יחידות מדגם זה.
יאק-9П - הדגם הכי מתקדם בסדרה. הייצור החל בשנת 1946 ונבנו 801 יחידות.
מפעילים אחרים

בנוסף לחיל האוויר הסובייטי מטוסים מדגם יאק-9 היו בשימוש בחילות אוויר נוספים:
פולין
בולגריה
הונגריה
יוגוסלביה
אלבניה
מונגוליה
קוריאה הצפונית
חיל האוויר האמריקאי ניצל כמה מטוסים שנתפסו במהלך מלחמת קוריאה
יום שישי הטוב

ערך זה עוסק בחג נוצרי. אם התכוונתם להסכם שלום שנועד להסדיר את עתידה של צפון אירלנד, ראו .
נשיאת הצלב ביום שישי הטוב בירושלים, 2006
תהלוכה מסורתית לכבוד החג, המשחזרת את הצליבה.
יום שישי הטוב (באנגלית: Good Friday), יום שישי הגדול (ביוונית: Μεγάλη Παρασκευή), יום הפסיון של האדון (בלטינית: Dies Passionis Domini) או יום שישי הקדוש (בצרפתית: Saint Vendredi) הוא חג נוצרי המציין את צליבת ישו ביום שישי, יומיים לפני חג הפסחא. החג נמנה עם אירועי השבוע הקדוש המובילים לפסחא, ונחוג יום לאחר יום חמישי הקדוש (שבו נערכה הסעודה האחרונה) ויום לפני שבת האור. חג הפסחא הוא מן החגים העיקריים בשנה הליטורגית הנוצרית.
באנגלית עתיקה המילה "טוב" משמעותה גם "קדוש", וזה פירוש שמו של היום בקרב דוברי האנגלית. לפי המסורת הנוצרית, ביום זה נצלב ישו בגבעת הגולגולתא שבירושלים, לאחר מסע בוויה דולורוזה ("דרך הייסורים"). צליבתו של ישו ומותו על הצלב, הוא האירוע המכונן בתאולוגיה הנוצרית.
מנהגי החג

"יום שישי הטוב" הוא יום שבתון ברבות מהארצות הנוצריות.
אצל הקתולים מקובל לאכול רק לחם ומים כביטוי לאבל כבד ואילו האורתודוקסים נוהגים לצום בו. גם בקרב הפרוטסטנטים יש ליום מעמד מיוחד. בכנסיות מתנהלת תפילה מיוחדת, אך המיסה אינה מתקיימת.
בירושלים נוהגים נוצרים להתהלך לאורך ה"ויה דולורוזה" כשהם לבושים בתלבושות תקופתיות ומשחזרים את צליבתו של ישו. במהלך הטקס, כאשר מוזכר שמו של יוסף הרמתי מסירים את גופו של ישו מהצלב, עוטפים אותו בתכריכים ומובילים אותו אל תוך הכנסייה בתהלוכה חגיגית.
מאכל מסורתי של החג בממלכה המאוחדת וכן באוסטרליה, ניו זילנד, דרום אפריקה וקנדה הוא לחמניות פסחא, לחמניות מתוקות ומתובלות בקינמון וציפורן, עשירות בצימוקים, ומעוטרות בצלב.
שמו של יום שישי הטוב נקשר לכמה אירועים היסטוריים, ביניהם הסכם יום שישי הטוב, רצח אברהם לינקולן, רעידת האדמה של יום שישי הטוב ואסון הנפט של אקסון ואלדז שאירע באותו היום.
ראו גם

צליבת ישו
ויה דולורוזה
לחמניות פסחא: לחמניות מסורתיות של יום שישי הטוב (Hot Cross Buns)
טאוור האמלטס

רובע טַאוּוֶר הַאמְלֶטְס של העיר לונדון (באנגלית: The London Borough of Tower Hamlets, ‏האזנהקובץ:En-uk-LBTowerHamlets.ogg‏Ⓘ‏) הוא אחד מרובעי העיר לונדון. הרובע נמצא במרכז העיר, מזרחית לסיטי וצפונית לנהר התמזה. ברובע נמצא אזור הדוקלנדס - אחד מאזורי העסקים העיקריים של העיר לונדון, ובו ממוקמים רבים מגורדי השחקים של העיר.
היסטוריה

מקורו של שם הרובע, "טאוור האמלטס" בשמו של אזור בנפת (division) טאוור שבמחוז מידלסקס. אזור זה כלל את שטחי הרובע הנוכחי וכן שטחים מרובע האקני. 
החל מהמאה ה-16 ועד שנת 1889 היה האזור בשליטת נציב מצודת לונדון (Constable of the Tower of London), ותושבי האזור שילמו מיסים וסיפקו מזון לחיילים השומרים על המצודה ומכאן השם - בתי המצודה (בתי הטאוור). בעקבות חוק הרפורמה 1832 הפך האזור למחוז בחירה של הפרלמנט הבריטי.
הרובע הנוכחי הוקם בשנת 1965 מכוח חוק השלטון בלונדון 1963 מאיחודם של הרובע המטרופוליני של בת'נל גרין, הרובע המטרופוליני של פופלאר והרובע המטרופוליני של סטפני המהווים את אזור האיסט אנד של לונדון.
גאוגרפיה

רובע טאוור האמלטס ממוקם מזרחי לסיטי של לונדון וצפונית לנהר התמזה במזרח לונדון. מצפון לרובע נמצא רובע האקני, ובמזרח הרובע נמצא הנהר לי הגובל בין הרובע לרובע ניוהאם. נהר זה שימש בעבר הגבול בין מחוז מידלסקס למחוז אסקס.
אלמלא מחסום התמזה היה אזור דרום הרובע (אזור אי הכלבים) חשוף להצפות הנהר בגאות החורפית.
תעלת ריג'נטס עוברת דרך הרובע מרובע האקני ומתחברת לנהר התמזה באזור ליימהאוס באסין. תעלת הרטפורד יוניון מקשרת בין תעלת ריג'נטס לנהר לי, ותעלת ליימהאוס קט מקשרת את ברומלי בי בואו לאזור ליימהאוס באסין.
פארק ויקטוריה - החשוב והגדול בפארקי הרובע נוהל בעבר על ידי מועצת מחוז לונדון ולאחריה מועצת לונדון רבתי. מאז ביטולה של מועצת לונדון רבתי, מנוהל הפארק על ידי מועצת הרובע.
גאוגרפיה > שכונות

שכונות הרובע (ואזוריהן):
אולד פורד (Old Ford) באזור E3
אי הכלבים (Isle of Dogs) באזור E14
בואו (Bow) באזור E3
בלקוול (Blackwall) באזור E14
ברומלי שליד בואו (Bromley-by-Bow) באזור E3
בת'נל גרין (Bethnal Green) באזור E2
גלוב טאון (Globe Town) באזור E2
דוקלנדס (Docklands) באזור E14
האגרסטון (Haggerston) באזור E2
וופינג (Wapping) באזור E1
וייטצ'אפל (Whitechapel) באזור E1
לימהאוס (Limehouse) באזור E14
מייל אנד (Mile End) באזור E3
מילוול (Millwall) באזור E14
סטפני (Stepney) באזור E1
ספיטאלפילדס (Spitalfields) באזור E1
פופלאר (Poplar) באזור E14
קיוביט טאון (Cubitt Town) באזור E14
קיימבריג' הית' (Cambridge Heath) באזור E2
רטקליף (Ratcliff)
שורדיץ' (Shoreditch) באזור E2
שיידוול (Shadwell) באזור E1
שלטון מקומי

ההרכב הנוכחי של מועצת הרובע:
| מפלגה | חברי מועצה |
| --- | --- |
לייבור: 27
רספקט - קואליציית האיחוד: 7
המפלגה השמרנית של בריטניה: 7
המפלגה הליברלית הדמוקרטית: 6
מועמדים עצמאיים: 4
הרובע מחולק לשני אזורי בחירה לפרלמנט הבריטי: אזור הבחירה בת'נל גרין (Bethnal Green) ובואו (Bow), ואזור הבחירה פופלר (Poplar) וקאנינג טאון (Canning Town) (שחלקו נמצא ברובע ניוהאם הסמוך).
בבחירות הבאות צפוי אזור ניוהם לעבור לאזור בחירה אחר, ושמו של אזור הבחירה השני ישונה לפופלר וליימהאוס (Limehouse).
אתרים בעלי חשיבות

ברובע מצויים אתרים היסטוריים רבים: מצודת לונדון, אתרי המטבעה המלכותית, פארק ויקטוריה, רחוב קייבל, וכן אזור העסקים המודרני של קנרי וורף ואי הכלבים (בהם גורדי השחקים מהגבוהים ביותר באירופה - כיכר קנדה 1, מגדל HSBC, מרכז סיטיגרופ בלונדון, ורחוב צ'רצ'יל 1).
ברובע פועלים המוזיאונים רבים ובהם: מוזיאון בדוקלנדס ומוזיאון הילדות.
אוכלוסין

על פי המפקד שנערך בשנת 2001, ברובע מתגוררים כ- 196,000 תושבים, 52% מהם מתחת לגיל 30 (האחוז הגבוה ביותר בבריטניה - כאשר האחוז הממוצע של מספר התושבים מתחת לגיל 30 עומד על 38%).
51% מתושבי הרובע לבנים, 33% בנגלדשים, 3% שחורים ממוצע אפריקאי ו-3% שחורים ממוצא קריבי.
29% מתושבי הרובע מתגוררים בבתים שהם בבעלותם.
כלכלה

על פי המפקד שנערך בשנת 2001, שיעור האבטלה ברובע עמד על 12.7% - הגבוה ביותר בבריטניה.
השכלה

ברובע כ-37,500 תלמידים הלומדים ב-98 בתי ספר המנוהלים על ידי מועצת הרובע.
כמו כן פועלות ברובע מכללת טאוור האמלטס, המכללה הטכנולוגית של לונדון, ומכללת המלכה מרי (הפועלת במסגרת אוניברסיטת לונדון)
ספורט

בשכונת מייל אנד בתוך פארק מייל אנד ממוקם אצטדיון מייל אנד המשמש לתחרויות אתליטקה קלה וכן למשחקי כדורגל וכדורסל. האצטדיון משמש כאצטדיון הבית של קבוצת הכדורגל ספורטינג בנגל יוניטד.
הרובע הוא אחד מחמשת רבעי לונדון אשר אירחו את המשחקים האולימפיים בשנת 2012. לקראת משחקים אלה הוקם פארק אולימפי בעמק לי שברובע.
הערות שוליים

↑  רשימת בתי הספר שברובע
| טאוור האמלטס |
| --- | --- | --- |
| שכונות | אולד פורד • אייל אוף דוגס • בואו • בלקוול • ברומלי שליד בואו • בת'נל גרין • וופינג • וייטצ'אפל • ליימהאוס • מייל אנד • מילוול • פופלאר • רטקליף • סטפני • שיידוול • ספיטלפילדס |  |
| אתרים בעלי חשיבות | מצודת לונדון • רציפי סנט קת'רין • מוזיאון הילדות • מוזיאון בדוקלנדס |  |
| שווקים | פטיקוט ליין • בריקליין • שוק ספיטלפילדס הישן • שוק ספיטלפילדס החדש |  |
| ראו גם | אתרים נוספים בטאוור האמלטס |  |
| לונדון רבתי • לונדון • הסיטי של לונדון |
| --- | --- | --- |
| רובעי לונדון | איזלינגטון • אילינג • אנפילד • בארנט • בארקינג ודאגנהאם • בקסלי • ברומלי • ברנט • גריניץ' • האונסלו • האמרסמית' ופולהאם • האקני • הארו • הארינגיי • הברינג • הילינגדון • וולת'אם פורסט • וונדסוורת' • וסטמינסטר • טאוור האמלטס • לואישהאם • למבת' • מרטון • ניוהאם • סאטון • סאת'ק • קינגסטון שעל התמזה • קמדן • קנזינגטון וצ'לסי • קרוידון • רדברידג' • ריצ'מונד שעל התמזה |  |
| שטח בעל מעמד נפרד | הסיטי של לונדון |  |
| שטחים מסוגרים | אינר טמפל • מידל טמפל |  |
| ראו גם | רשות לונדון רבתי • אספת לונדון • מועצת לונדון רבתי • ראש עיריית לונדון • הלורד ראש העיר של לונדון • האיגוד של לונדון |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1135164290  ISNI: 0000 0004 0427 9467  MusicBrainz: 0597b915-cb5c-454e-9d6f-7cfffd69b0f6 
קנרי וורף, מבט מהמעבר להולכי רגל בחלקו העליון של גשר מצודת לונדון
יובל אבידור

יובל אבידור (נולד ב-19 באוקטובר 1986) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת החלוץ.
קריירה

אבידור שיחק במחלקת הנוער של הפועל חיפה. בעונת 2004/2005 הוא עלה לקבוצה הבוגרת של המועדון כששיחקה בליגה הלאומית, ושיחק בעונה זו ב-14 משחקים במדי הקבוצה, בכולם עלה כמחליף מלבד שני משחקים בגביע הטוטו, אך לא כבש בעונה זו. בעונת 2005/2006 קיבל אבידור יותר הופעות משחק מבקודמת. בעונת 2006/2007 כבש אבידור 17 שערים והוכתר כמלך השערים של הליגה הלאומית, אולם הקבוצה סיימה את העונה במקום השלישי, מקום אחד אחרי המקום השני המוביל לעלייה לליגת העל.
ב-24 במאי 2007 אבידור עזב את הפועל חיפה לטובת עירוני קריית שמונה, העולה החדשה לליגת העל. בעונת 2007/2008 אבידור הצטיין וכבש 11 שערים ב-38 הופעות במדי קריית שמונה, שסיימה את העונה במקום השלישי ועלתה לשחק בגביע אופ"א לראשונה בתולדותיה. אבידור אף זכה בתואר תגלית העונה. בעונת 2008/2009 אבידור עלה עם קבוצתו לסיבוב השני במוקדמות גביע אופ"א, אך למרות יכולת טובה שלו, לא הצליח למנוע את ירידת הקבוצה לליגה הלאומית.
בזכות יכולתו בקריית שמונה זומן אבידור לראשונה לסגל נבחרת הצעירה של ישראל, וערך את הופעת הבכורה שלו במשחק מול הנבחרת הצעירה של קפריסין ב-4 במרץ 2008. הוא השתתף עם הנבחרת הצעירה במשחק הפלייאוף של מוקדמות אליפות אירופה עד גיל 21 2009 מול הנבחרת הצעירה של איטליה, בו ישראל הפסידה 1–3.
בקיץ 2009 עבר אבידור למכבי תל אביב. בעונתו הראשונה בקבוצה כבש 5 שערי ליגה, אך בעונתו השנייה כבש רק שער אחד, והקבוצה החליטה לא לממש את האופציה עליו, והוא חזר לקריית שמונה. אבידור הספיק לערוך 3 הופעות בלבד בקריית שמונה, וב-20 בספטמבר 2011 הושאל לקבוצת נעוריו הפועל חיפה. אבידור כבש 13 שערי ליגה בעונה זו, ובסופה שוחרר מקריית שמונה וחתם על חוזה חדש בהפועל חיפה. בעונת 2012/2013 כבש חמישה שערי ליגה, ובעונה שלאחר מכן כבש שלושה שערי ליגה.
ב-26 במאי 2014 חתם אבידור בהפועל עכו, וב-13 באוגוסט 2015 שוחרר מהקבוצה. ב-21 בספטמבר 2015 חתם אבידור במכבי נתניה. ב-3 בפברואר 2016 חתם אבידור בבני סכנין. ב-16 בינואר 2017 כבש אבידור את השלושער הראשון שלו בקריירה במשחק שנערך נגד קריית שמונה.
ב-7 ביוני 2017, לאחר עונה וחצי, שוחרר אבידור מבני סכנין וחתם לעונה אחת בקבוצת מכבי פתח תקווה. ב-31 בינואר 2018 חזר אבידור לבני סכנין. ב-23 ביולי 2018 חתם אבידור בהפועל רמת גן מהליגה הלאומית. ב-15 בינואר 2019 חתם בהפועל נצרת עילית, אשר בתום העונה שינתה את שמה להפועל נוף הגליל. ב-4 באוגוסט 2020 חתם במ.ס. כפר קאסם. ב-1 בפברואר 2021 חתם בהפועל מרמורק מליגה א'. בספטמבר אותה שנה חתם בהפועל רובי שפירא חיפה.
ב-3 בינואר 2022 חתם אבידור במכבי צור שלום קריית ביאליק מליגה א' צפון.
חיים אישיים

אבידור נשוי ומתגורר בקריית אתא.
הערות שוליים

↑  סגר מעגל בליגה א': יובל אבידור חתם בהפועל רובי שפירא, באתר וואלה, 1 בספטמבר 2021
↑  אורי בבליקי, יובל אבידור חתם במכבי צור שלום, באתר גולר, 3 בינואר 2022
טושי איצ'יאנאגי

| --- | --- |

 לידה:  4 בפברואר 1933 קובה, האימפריה היפנית 
 פטירה:  7 באוקטובר 2022 (בגיל 89) טוקיו, יפן 
 מוקד פעילות:  האימפריה היפנית, יפן 
 תקופת הפעילות:  מ-1954 
 מקום לימודים:  בית הספר ג'וליארד, בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 סוגה:  אופרה, מוזיקה קלאסית עכשווית 
 שפה מועדפת:  יפנית 
 כלי נגינה:  פסנתר 
 בן או בת זוג:  יוקו אונו (1956–1962) 
 פרסים והוקרה:  מדליית כבוד עם סרט סגול (1999)  Mainichi art award (1989)  The Order of the Rising Sun, Gold Rays with Rosette (2005)  Japan Art Academy Prize (2017)  Imperial Prize (2017)  מסדר התרבות (2018)  אביר מסדר האמנויות והספרות (1985)  פרס ההצטיינות בתרבות (2008)  פרס סאנטורי למוזיקה (2001)  Junior Third Rank (2022)  Otaka prize 
 פרופיל ב-IMDb
 
טושי איצ'יאנאגי (ביפנית: 一柳 慧, באנגלית: Toshi Ichiyanagi;‏ 4 בפברואר 1933 – 7 באוקטובר 2022) היה מלחין יפני של מוזיקת אוונגרד. הוא למד אצל טומוג'ירו איקנוצ'י וג'ון קייג'.
נולד בקובה שביפן. אחת מיצירותיו החשובות ביותר היא "קאיקי" משנת 1962, המשלבת יחדיו כלי נגינה יפניים, שו (כלי נשיפה בעל 17 קנים) וקוטו (כלי מיתרים), עם כלים מערביים, מפוחית פה וסקסופון. יצירה אחרת, "מרחק" (1961) דורשת מן המבצעים לנגן במרחק שלושה מטרים מכלי נגינתם. "אנימה 7" (1964) קובעת, כי פעולה נבחרת תבוצע "לאט ככל האפשר".
איצ'יאנאגי היה נשוי ליוקו אונו מ-1956 עד 1963.
איצ'יאנאגי זכה בפרס סאנטורי למוזיקה לשנת 2001. הוא עוטר באות "מסדר התרבות" של יפן.
נפטר ב-7 באוקטובר 2022.
יצירותיו, רשימה חלקית > אופרה

מיצירותיו של טאדאנורי יוקו "(מוזיקה אלקטרונית)", 1968
"הצוואה האחרונה של האש", 1995
"מומו", 1995-98
"היקארי," 2002
יצירותיו, רשימה חלקית > יצירות לתזמורת

"השדה" 1964
"בהחזר של בבואת ברק" לכלי הקשה ותזמורת
קונצ'רטו לפסנתר מס' 1 "זכרונות של מרחבים", 1980
קונצ'רטו לכינור "נוף חג וסובב", 1983
"פגניני אישי" למרימבה ותזמורת, 1983-86
"כיתור זמן", לכלי הקשה ותזמורת, 1984
סימפוניה לתזמורת קאמרית "שטף זמן", 1986
"בין-מרחבי" לתזמורת כלי מיתר, 1987
קונצ'רטו לפסנתר מס' 2 "דיוקן חורפי", 1987
סימפוניה "ברלין רנשי" לסופרן, טנור ותזמורת, 1988
"קולות מן הסביבה", 1989
פרק סימפוני "קיוטו", 1989
קונצ'רטו לקוטו ותזמורת קאמרית "המקור", 1989
"קיום" לעוגב ותזמורת, 1989
קונצ'רטו לפסנתר מס' 3 "דרכים על פני המים", 1991
"מרחב זוהר" לשו, אונדז מרטינו ותזמורת, 1991
"משחק ביניים" לחליל ותזמורת כלי מיתר, 1992
סימפוניה לתזמורת קאמרית מס' 2 "זרם מעמקים", 1993
סימפוניה מס' 4 "שיבה אל זיכרון רחוק", 1994
דו-קיום" לשאקוהאצ'י ותזמורת מיתרים, 1994
סימפוניה מס' 5 "תקשורות פנימיות", 1995
"דו-קיום" לאונדז מרטינו ותזמורת, 1996
סימפוניה מס' 5 "פרספקטיבה של זמן" - על נושא מן האופרה "מומו", 1997
סימפוניה מס' 2 "זרם מעמקים", 1997
"דו-קיום" לתזמורת, 1997
"גישור", 2001
סימפוניה מס' 6 "בעוד מאה שנים", 2001
"בין מרחב לזמן" לתזמורת קאמרית, 2001
"חזרה לסביבת צלילים" לשאקוהאצ'י ותזמורת, 2002
יצירותיו, רשימה חלקית > יצירות קאמריות

סונאטה לכינור ופסנתר, 1954
שלישייה לשני חלילים ונבל, 1956
רביעיית מיתרים, 1957
"בתי שיר" לכלי מיתר 1960
דואט לפסנתר וכלי מיתר, 1961
רביעיית מיתרים מס' 1, 1964
"תמונות I" לכינור ופסנתר, 1978
"תמונות II" לכינור ופסנתר, 1979
"הישנות" לחליל, קלרינט, כלי הקשה, נבל, פסנתר, כינור וצ'לו, 1979
"זמן בעץ, זמן במים" לכלי הקשה ופסנתר, 1981
"לפני בוא החשכה" לאקורדיון ופסנתר, 1981
"פרחים פורחים בקיץ" לנבל ופסנתר, 1982
"עקבות רוח" לכלי מקלדת (מרימבה, ויברפון וצימבל עתיק), 1984
"מרחב ביניים" לשו ונבל, 1986
"השתנות הירח" לשו וכינור, 1988
"מוזיקה לכינור, שו ופסנתר, 1998
"קיום" - לזכרו של קוניהארו אקייאמה- לקלרינט ופסנתר, 1997
"מיראז'" לקרן אנגלית וקונטרבס, 1998
"מטאמורפוזות" לרביעיית בסון, 1999
"באלאדה" לצ'לו ומרימבה, 2002