stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
תחרות חיבורים תורניים של מפעל הפיס
ועדת הבדיקה והפרסים

לצורך התחרות הוקמו ועדות אישים מיוחדות שייצגו את מגוון החוגים במגזרים השונים.
בראשות הוועדה לתחרות החרדית עומד הרב ברוך דב פוברסקי, חברי הוועדה הם הרב מסעוד בן שמעון, הרב יצחק אזרחי, הרב בן ציון קוק, הרב חיים פרץ ברמן והרב נפתלי נוסבוים..
בוועדה לתחרות הדתית לאומית מכהנים הרבנים: : הרב יעקב אריאל, הרב זלמן מלמד, הרב גבריאל סרף, הרב יעקב שפירא, הרב חיים סבתו, הרב יגאל לרר, הרב רא"ם הכהן.
בוועדת לתחרות מאמרי ההגות והמחשבה עבור נשים, מכהנות בוועדה המיוחדת הנשים מירי שניאורסון, תמר מאיר, תרצה קלמן, רותי רפפורט ומרים אפללו.
מאז שנת תשע"ז זוכים בכל אחת מהתחרויות שנים עשר חיבורים כנגד שנים עשר שבטי ישראל. לזוכה במקום הראשון מוענק סכום של 40,000 שקלים. לארבעת המקומות הבאים מוענק סכום כספי מכובד, ולשאר הזוכים עד המקום ה-12 מוענק שובר לקניית ספרים ברשת "אור החיים". בתחרות הנשים מוענקים פרסים רק לחמש הזוכות הראשונות.
הערות שוליים

↑  חיבור של הנתונים מהמקורות הבאים: ערוץ 7 כ אדר ב תשע"ו ו-כיפה ד כסלו תשע"ז. כך כתב גם עוזי דיין בהקדמה לקובץ התורני שיצא בתשע"ז.
↑  תחרות חיבורים תורניים במגזר החרדי-דתי, אתר מפעל הפיס
↑  הוכרזו הזוכים בתחרות החיבורים תורניים, אתר מפעל הפיס
↑  תחרות לחרדים בלבד? באתר כיפה.
↑  מפעל הפיס יקיים לראשונה תחרות חיבורים תורניים למגזר הדתי לאומי באתר כיפה.
↑  הוכרזו הזוכים בתחרות החיבורים התורניים על שם אורי אורבך ז"ל באתר כיפה
↑  הנאום האחרון של אורי אורבך חזקי ברוך, כ"ז שבט תשע"ה, ערוץ 7.
↑  וקנה לך חבר 3 אתר מפעל הפיס.
↑  אפיקים - אסטרטגיה, שיווק ופרסום מגזרי, תקנון תחרות חיבורים תורניים של מפעל הפיס תשע"ז, ‏2017
↑  כך מנסים להכניס הימורים לחברה החרדית בערוץ 7.
↑  כיכר השבת בשיתוף מפעל הפיס, ‏היענות גוברת למיזם חיבורים תורניים של מפעל הפיס, באתר כיכר השבת, 23 ביולי 2018
↑  תקנון הפרס לשנת 2017
↑  תקנון התחרות לשנת תשעח (ארכיון)
↑  גם חיבור תורני הוא זכייה בפיס בערוץ 7.
אותלו (ציור של לוביס קורינת)

| --- | --- |

 מידע כללי
 צייר:  לוביס קורינת 
 תאריך יצירה:  1884 
 טכניקה וחומרים:  קנבס, צבע שמן 
 ממדים בס"מ
 רוחב:  58.5 ס״מ 
 גובה:  78 ס״מ 
 
אותלו, הידוע גם בשם המלח, הוא ציור שמן על בד של הצייר הגרמני לוביס קורינת, משנת 1884. הציור הוא דיוקן של גבר שחור, שהיה פועל נמל או מלח מנמל אנטוורפן שבבלגיה. האמן חתם על הציור בפינה השמאלית העליונה ורשם את שמו בפינה הימנית העליונה במילים: "Un Othello". משנת 1953 הציור היה חלק מאוסף מוזיאון האמנות לנטוס בלינץ, עד שהוחזר למשפחת בעליו הקודמים ונמכר במכירה פומבית בשנת 2015. כיום הוא נמצא באוסף פרטי.
היסטוריה

הציור הוא אחת מיצירותיו המוקדמות של קורינת ונוצר במהלך שהותו באנטוורפן. בשנת 1884 שהה קורינת בעיר למשך שלושה חודשים ולמד אצל הצייר הבלגי פול אז'ן גורז'ה, שבסדנתו צייר את הדיוקן הזה וגם דיוקן של גורז'ה עצמו. האדם המוצג בציור היה ככל הנראה פועל נמל או מלח מאנטוורפן. החוקר לותר בראונר מייחס את הציור למסורת הציור של פרנס הלס, אך טוען כי ייתכן שקורינת כלל לא הכיר את יצירותיו של הלס באותה תקופה.
בציור נראה גבר כהה עור מול רקע אפור עמוק, כשפלג גופו העליון פונה מעט שמאלה, אך פניו מופנות אל הצופה. הוא לובש חולצת צמר קרועה בפסים אופקיים אדומים ולבנים עם צווארון רחב, אשר צוירה בגסות. ניתן להבחין רק בזרועות העליונות ובחלק מהאמה הימנית, כאשר החולצה מסתיימת מעט לפני מפרק המרפק.
עקב גוון עורו הכהה ושיערו השחור, וכן בשל הרקע השחור-אפור, תווי פניו אינם ניתנים לזיהוי מלא, ושערו נראה כאילו הוא משתלב ברקע. הפנים מוארות בתאורה חזקה, היוצרת תחושה של חוסר נוחות. הדמות מתוארת עם זקן קצר ומביטה שמאלה בהבעת אי-נוחות.
הציור יוצר השוואה בין הדמות האלמונית לבין דמותו של אותלו ממחזהו של ויליאם שייקספיר, כאילו מדובר בגרסה מודרנית של הדמות הספרותית. ככל הנראה, השוואה זו נועדה להדגיש את עוצמתו וגאוותו של הדוגמן יותר מאשר לייחס לו מעמד אריסטוקרטי או סמכותי.
ניתוח

ההיסטוריון לאמנות פרידריך גרוס משווה את הציור הנוכחי ליצירה האוריינטליסטית "באשי-בזוק" מעשה ידי הצייר הצרפתי ז'אן-לאון ז'רום, במטרה להדגיש את ההבדלים בין שני הדיוקנאות של גברים שחורים, בעיקר בהיבט התחושה החושנית שהם משדרים. בהשוואה ל"אותלו" של קורינת, החייל השחור של ז'רום משדר "שלווה, ביטחון וגאווה, המועצמים על ידי לבושו מעורר הכבוד", בעוד שאותלו נראה נסער במקצת. חושניותו הפורמלית של ציורו של ז'רום מאופיינת בתיאור מאופק ובאיזון עדין בין אור וצל, ואילו בציורו של קורינת ניתן לזהות "המסה מכוונת של הכתמים הצבעוניים" ושימוש במשיכות מכחול עזות. הניגודים החזקים בין האור והצל, שנוצרים על ידי החולצה הגסה והאור החזק על פניו של הדוגמן, משרים תחושת חוסר מנוחה. על פי ניתוחו של גרוס, דיוקנו של קורינת שייך למסורת ההומניסטית של תיאורים פסיכולוגיים מעמיקים של דמויות שחורות, מסורת המשתרעת מיצירותיהם של רמברנדט ופרנס הלס ועד לז'ריקו, תוך השתלבות בריאליזם "המודרני" השואף לאמת ישירה ומוחשית.
היסטורית בעלות

בתחילה היה הציור בבעלותו של ר. בראקל ממינכן, ולאחר מכן עבר דרך שלושה בעלים שונים, כאשר האחרון שבהם היה הזוג היהודי ז'אן ואידה בר מברלין. מאוחר יותר עבר לידי אספן האמנות וולפגנג גורליט ממינכן, אשר רכש אותו בשנת 1953 עבור הגלריה החדשה של עיריית לינץ (כיום מוזיאון לנטוס לאמנות). בשנת 2015 הושב הציור על ידי המוזיאון ליורשיהם של ז'אן ואידה בר ונמכר מטעמם ב-21 במאי 2015 במכירה פומבית של סותבי'ס בלונדון תמורת 353,000 ליש"ט, סכום הגבוה משמעותית מהערכת המחיר הראשונית שעמדה על 50,000-70,000 ליש"ט.
הערות שוליים

↑  Peter Brauner, "Neger «Othello», in Peter-Klaus Schuster, Christoph Vitali, Barbara Butts (coordinators), Lovis Corinth, Munich, Prestel, 1996, pp. 100-101 (German)
↑  Sotheby's
אליהו אליעזר גרודזינסקי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 
 פטירה:  1887
 
הרב אליהו אליעזר גרודזינסקי (או: גרודננסקי; ט"ז בניסן ה'תקצ"א, 30 במרץ 1831 - כ"ח בניסן ה'תרמ"ז, 22 באפריל 1887) היה רב ואב"ד בעיר וילנה. חתנו של רבי ישראל מסלנט.
ביוגרפיה

נולד בווילנה לפייגא ולרב יצחק גרודזינסקי ("ר' איצל'ה שירווינטר"; תקס"א-תרכ"ז), דיין ומו"צ בקהילה היהודית בעיר. למד בישיבתו של רבי ישראל מסלנט בבית המדרש המרכזי בפרבר זרצ'ה, ובשנת ה'תר"ו (1846) הוצג על ידי ר' ישראל בפני משה מונטיפיורי שביקר בישיבה, כבחיר התלמידים. בשנת ה'תר"ט (1849) נשא את מלכה הינדה בתו של רבי ישראל מסלנט. בשנת 1855 מונה למו"ץ בקהילה בווילנה ולאחר זמן הוכתר לראש המו"צים בעיר לצד הרב שלמה הכהן. הוא נמנה בהמשך על הרכב בית הדין הווילנאי יחד עם הרב הכהן והרב יוסף ב"ר רפאל סקוביץ. כאחד מחשובי הרבנים בווילנה הייתה לו השפעה על מינויי רבנים בעיר, הוא הביא בין היתר למינויו של ידידו הרב מאיר מיכל רבינוביץ (מיכל שאטער) מחבר "המאיר לעולם" לאחר שעזב את עיירת רבנותו, כמורה הוראה ראשי בעיר.
כשהקים ר' ישראל סלנטר את הוועדה המדינית לענייני היהודים בשנות ה-70 של המאה ה-19, נמנה עם חברי הוועדה. השתתף באספות הרבנים בפטרבורג ב-1870 וב-1885, ונבחר יחד עם ר' ראוב'לה דיננבורגר ור' ליפא'לה ממיר כוועדה מייעצת לענייני יהדות לנציגים היהודיים בפטרבורג.
סייע לחותנו בהפצת תנועת המוסר ובייסוד כולל אברכים בקובנה ב-1879 ושימש בא-כוחו בניהולו לאחר נסיעתו לפריז.
חתניו הם הרב חיים עוזר גרודזנסקי, ממנהיגי היהדות החרדית בליטא בתקופה שלפני השואה והרב ראובן דב דסלר, ממנהיגי תנועת המוסר ומנהל ישיבת תלמוד תורה בקלם, אביו של הרב אליהו אליעזר דסלר.
נקבר בבית הקברות בווילנה.
לקריאה נוספת

הרב דב כץ, תנועת המוסר - חלק ב', בית הספרים, תש"י
תיקון קוראים

דף דוגמה מפרשת וירא בתיקון קוראים
תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן.
נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
תיקון קוראים (או תיקון סופרים) הוא ספר כרוך ומודפס בו נמצאים טקסטים הנקראים במקור ממגילת קלף או מספר תורה שנכתבו על ידי סופר סת"ם (חמישה חומשי תורה, הפטרות וחמש מגילות). תיקון הקוראים מחולק לשתי עמודות: בראשונה מצוי הטקסט בצורה שבה הוא נכתב על ידי סופר הסת"ם על ספר התורה או המגילה המקוריים; העמודה השנייה היא תעתיק של אותו הטקסט הכולל ניקוד, טעמים, וחלוקה לפרקים ולפסוקים.
היסטוריה

בעבר הספר נקרא תיקון סופרים, מכיוון שהוא נועד עבור סופרי סת"ם הבאים לכתוב ספר תורה. בכתיבת ספר תורה ישנם כללים רבים אשר חריגה מהם עלולה לפסול את ספר התורה -בכל הנוגע לעימוד, למספר האותיות שבכל עמודה, לפרשות הפתוחות והסתומות (המרווחים שבאמצע הטקסט בין עניין לעניין), וכן לנוסח האותיות המדויק. על כן משתמשים הסופרים בתיקון הסופרים כ"אב נוסח" מוגה ומדויק, שאותו הם מעתיקים בשלמות. "תיקון סופרים" מכיל את הנוסח של התורה ללא ניקוד או טעמים. עבור הקוראים בתורה, צירפו אליו את נוסח המקרא המנוקד ועם טעמים, שיעשו בו שימוש להכנת הקריאה.
תיקון קוראים הנפוץ משנת תש"ל הוא עם רמ"ה עמודים. אמנם קדמו לו תיקון עם רמ"ח עמודים, עם 42 שורות לכל עמוד, אשר נמצא בשימוש בקרב קהילות רבות, בפרט בחסידות בעלז; תיקון רט"ו עמודים, עם 48 שורות; תיקון קע"ג עמודים אשר היה נהוג בקהילות רבות באשכנז, עם 60 שורות; תיקון רס"ד עמודים, עם 42 שורות; תיקון תימני רכ"ו עמודים, עם 51 שורות.
כיום

תיקון קוראים, הוא למעשה כלי להכנת הקריאה בתורה. תיקון הקוראים נועד לגשר על הבעייתיות שבקריאת הטקסט מספר התורה באופן הנכון, שכן בספר התורה אין ניקוד או טעמים, והקורא צריך לזכור אותם בקוראו בתורה. בצורת העימוד בתיקון הקוראים, המביאה גם את הטקסט כפי שהוא מופיע בספר התורה, יכול הקורא להתכונן אליה ולנסות את זכרונו בקריאה בעמודה זו. העמודה המנוקדת ובעלת הטעמים מאפשרת לקורא לבחון את נכונות קריאתו ולזכור את הניקוד וההטעמה הראויים לכל מילה.
מהדורות

ישנן מהדורות רבות של תיקוני קוראים וסופרים. ההבדלים בין המהדורות בדרך כלל הם שוליים, וכוללים הבדליים בגופן האותיות (בהתאם למנהגי העדות), בהכרעה שונה במחלוקות דקדוקיות מדורי עזר שונים בשולי הטקסט והוספות ויזואליות שונות המקלות על הקורא את ההכנה.
בין תיקוני הקוראים הנפוצים כיום:
תיקון קוראים סימנים - בעריכת הרב שמואל מאיר ריאחי (במקור בהוצאת פלדהיים; כיום בהוצאה עצמית). תיקון קוראים זה הוא מהנפוצים ביותר, והוא כולל סימנים גרפיים להבדל בין שווא נע לשווא נח, בין קמץ רחב לקמץ קטן, בין הטעם קדמא לטעם פשטא, בין האות שין ימנית לאות שין שמאלית ועזרים נוספים. כמו כן, במהדורה זו נוספו  תקציר "מנחת שי" ו"שיטה מקובצת" - אוסף סימנים לזכירת טעמי המקרא. קיים בנוסח אשכנזי וספרדי בפורמט גדול, בינוני וכיס.
תיקון קוראים איש מצליח - בהוצאת ישיבת כסא רחמים. מוגה על פי המדקדקים רבי ידידיה שלמה מנורצי, רבי שאול הכהן ורבי מצליח מאזוז, כפי הכרעותיו של הרב מאיר מאזוז. כולל סימנים להבדל בין שווא נע לשווא נח, בין קמץ רחב לקמץ קטן ועוד.
תיקון קוראים חורב - על פי הגהותיו של הרב מרדכי ברויאר המבוססות על כתב יד לנינגרד וכתר ארם צובה.
תיקון קוראים קורן - בהוצאת קורן, על פי הקביעות הדקדוקיות של תנ"ך קורן ובגופן קורן. במהדורה זו, גם העמודה הלא-מנוקדת מודפסת בגופן קורן ולא בגופן של כתיבת סת"ם.
ראו גם

קריאה בתורה
טעמי המקרא
יריצ'וב נובי

יריצ'וב נובי (באוקראינית: Новий Яричів, נובי יריצ'יב; בפולנית: Jaryczów Nowy; ביידיש: יאריטשאוו) היא עיירה במחוז לבוב שבמערב אוקראינה, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
תולדות היישוב

היישוב נוסד בשנת 1451, ובשנת 1563 הוענקו לו זכויות עיר. עד חלוקת פולין בסוף המאה ה-18 היה היישוב בבעלות משפחות אצולה פולניות, וסבל מפלישות הטטרים.
שרפה שפקדה את העיירה בשנת 1872 כילתה את רוב בתיה. לאחר מלחמת העולם הראשונה נכללה העיירה בתחום הרפובליקה הפולנית השנייה.
יהודי יריצ'וב נובי

התיעוד הראשון לישיבת יהודים בעיירה הוא משנת 1577. במהלך המאות ה-18 וה-19 גדל היישוב היהודי בעיירה, אך בעקבות השרפה הגדולה של שנת 1872, נותרו רוב יהודי היישוב ללא קורת גג. העיירה היא המקור של חסידות יאריטשוב.
במהלך הכיבוש הרוסי במלחמת העולם הראשונה שרפו החיילים הרוסים כ-200 בתי יהודים ביישוב, ובמגפה שהתפשטה בעיירה לאחר מכן נספו כ-140 יהודים. בעת השלטון הזמני האוקראיני לאחר המלחמה גויסו יהודי העיירה לעבודות כפייה. בשנים שלאחר מכן, עזבו את העיירה קרוב למחצית מיהודיה.
בין מלחמות העולם נמנו בעיירה כ-1,000 יהודים, כמחצית מתושביה, והתקיימה בה פעילות ציונית וחסידית. הפעילות הציבורית היהודית בעיירה נאסרה עם כיבוש האזור בידי הסובייטים בספטמבר 1939.
יהודי יריצ'וב נובי > בשואה

עם כיבוש העיירה בידי הגרמנים במהלך מבצע ברברוסה בקיץ 1941, הוטלו על יהודיה גזירות שונות, ובהן חובת ענידת סרט זרוע, הגבלות תנועה, חובת ביצוע עבודות כפייה וחובת תשלום דמי כופר לשלטונות, תוך רצח יהודים שנלקחו כבני ערובה.
בהמשך העלו הגרמנים והאוקראינים באש את בית הכנסת ובית המדרש בעיירה, והחלו לשלוח יהודים מהעיירה למחנות עבודה, בהם רובם נספו. בסתיו 1942 רוכזו יהודי העיירה בגטו מגודר שהוקם בה, אליו הובאו גם יהודים מיישובי הסביבה כמו בורשצ'וביצ'י (אוק'), יריצ'וב סטרי (אנ'), קוקיזוב ורודנצי (אוק'), ואשר התקיימו בו תנאי צפיפות ותברואה קשים ביותר.
ב-15 בינואר 1943 פשטו על הגטו שבעיירה שוטרי משטרת העזר האוקראינית, ורצחו כ-2,000 מיהודיו בבורות ירי ביער סמוך. כעבור מספר ימים נרצחו בשטח בית העלמין היהודי בעיירה כל יתר היהודים שנתפסו בה.
הערות שוליים

↑  אלכסנדר קרוגלוב (רו'), יריצ'וב נובי, אנציקלופדיה של המחנות והגטאות (כרך II, חלק A, עמ' 783–784), מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה והוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון ואינדיאנפוליס (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007539042305171  LCCN: n84150106  VIAF: 125540431   WorldCat (עם VIAF): 125540431
יסחק ייאסו

יסחק ייאסו הכריז על עצמו קיסר אתיופיה בשנת 1685 מידי הקיסר ייאסו הגדול, נתמך על ידי הגנרל וולה והנזיר טבדן מגונדג' אויבי ייאסו. בתגובה לכך ייאסו דיכא את המרד והוציא להורג את יסחק.
הערות שוליים

↑  E. A. Wallis Budge, A History of Ethiopia: Nubia and Abyssinia, 1928 (Oosterhout, the Netherlands: Anthropological Publications, 1970), p. 410.
| השושלת הגונדרית |
| --- | --- | --- |
| תקופת התחייה | פאסילידס • יוהנס הראשון • ייאסו הראשון • יסחק ייאסו • ייאסו הראשון • תקלה היימנות הראשון • עמדה ציון • תקלה היימנות הראשון • טאוופלוס • נאבחנה יוהנס • טאוופלוס • יוסטוס (אינו מהשושלת) • דווית השלישי • בקפה • ייאסו השני • חאזקאיס • ייאסו השני • יואס הראשון |  |
| תקופת השופטים | יוהנס השני • תקלה היימנות השני • סוסניוס השני • סלומון השני • תקלה גיורגיס הראשון • ייאסו השלישי • תקלה גיורגיס הראשון • חאזקאיס • תקלה גיורגיס הראשון • באדה מריאם השני • תקלה גיורגיס הראשון • סלומון השלישי • יונס • תקלה גיורגיס הראשון • סלומון השלישי • דמטריוס תקלה גיורגיס הראשון • דמטריוס • אגוולה ציון • יואס השני • ג'יגר • באדה מריאם השלישי • ג'יגר • ייאסו הרביעי • גברה קראסטוס • סהלה דנגל • גברה קראסטוס • סהלה דנגל • יוהנס השלישי • סהלה דנגל • יוהנס השלישי • סהלה דנגל • יוהנס השלישי • סהלה דנגל |  |
האימפריה האתיופית
ערך זה הוא קצרמרבנושא היסטוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
בוריאטים

גבר בתלבושת בוריאטית מסורתית
הבּוּרְיָאטִים הם קבוצה אתנית מסיביר המונה כ-500,000 נפש. הבוריאטים הם תת-הקבוצה הצפונית ביותר של המונגולים, ומהווים את הקבוצה הילידית הגדולה בסיביר. רובם של הבוריאטים מרוכזים בבוריאטיה.
לבוריאטים מנהגים משותפים רבים עם מונגולים אחרים, כולל רעיית נוודים, והקמת יורטים למחסה. כיום, רוב הבוריאטים חיים בתוך ומסביב אולן-אודה, בירת הרפובליקה הבוריאטית, אם כי רבים עדיין ממשיכים באורח חיים יותר מסורתי באזורים הכפריים. השפה המדוברת היא הבוריאטית.
היסטוריה

הבוריאטים הם צאצאים של כמה עמים מונגוליים וסיביריים אשר התיישבו בסביבות ימת באיקל. במאה ה-13 פלשו המונגולים לאזור ושעבדו מספר שבטים בוריאטיים: השם "בוריאד" מוזכר לראשונה כאחד מעמי היער בהיסטוריה הסודית של המונגולים (בסביבות 1228). שם נכתב כי צ'יוצ'י, בנו הבכור של ג'ינגס חאן, צעד צפונה על מנת לשעבד את הבוריאטים ב-1207. הבוריאטים ישבו אז לאורך נהר אנגרה ויובליו. בערך באותו זמן מוזכר גם שבט הברגה, אחד מהשבטים הבוריאטים, כיושב מערבית לבאיקל ובעמק ברגוזין (כיום בצפון בוריאטיה). הבָּרגַה קשורים גם לטומדים, שחיו לאורך נהר אריג שבמזרח חובסגול. מרד טומדי פרץ ב-1217 לאחר שבאישורו של ג'ינגס חאן החרים לצרכיו המשנה למלך 30 עלמות טומדיות. המפקד ששלח ג'ינגס חאן, דוּרבּי העָז, דיכא את המורדים.

בתקופת שושלת יואן הצפונית (שלהי המאה ה-14) הצטרפו הבוריאטים לאירטים בהתנגדות לשלטון הח'לח'ים.
מאמי (אופרת רוק)

| --- | --- |

 מידע כללי
 מלחין:  אהוד בנאי ויוסי מר חיים
 לבריתן:  הלל מיטלפונקט 
 סוגה:  אופרת רוק
 שפה:  עברית
 זמן התרחשות העלילה:  שנות ה-80 של המאה ה-20
 מקום התרחשות העלילה:  ישראל
 תפקידים
 מזי כהן - שירה אריה מוסקונה - שירה ודברי קישור  אהוד בנאי - שירה וגיטרה אקוסטית שפי ישי - קלידים ושירה יוסי אלפנט - גיטרה חשמלית ושירה  גיל סמטנה - בס  ז'אן ז'אק גולדברג - תופים
 
מאמי היא אופרת רוק ישראלית שנכתבה על ידי הלל מיטלפונקט, הולחנה על ידי אהוד בנאי ויוסי מר חיים, והופקה ועובדה בידי שפי ישי ויוסי אלפנט.
הגרסה הראשונה של האופרה הועלתה על הבמות בשנת 1986, כאשר בתפקיד הראשי של מאמי שיחקה מזי כהן, ובתפקידי המשנה של דמויות כמו בעלה הצמח של מאמי, איש התולעים ופרופסור קופמשין שיחקו אהוד בנאי ואריה מוסקונה. האופרה עלתה על במת "צוותא", ועסקה בנושאים פוליטיים אקטואליים, הכיבוש הישראלי ביהודה ושומרון, הקיפוח והאפליה של תושבי הדרום, והמיליטריזם הישראלי.
תקציר העלילה

עלילת האופרה מספרת על מאמי, נערה מעיירת פיתוח בדרום. זמן קצר לאחר חתונתה נפצע בעלה במהלך שירות מילואים והופך לצמח, דבר ההופך אותו לנכה על כיסא גלגלים ומקשה עליו לקיים חיים רגילים. בשל כך, חייה של מאמי משתנים והיא הופכת לקשת יום. היא עוזבת את הדרום ולוקחת איתה את בעלה לתל אביב, שם היא עובדת כמלצרית בפאב "גוטה גוטה", בו מבלים עיתונאים, אנשי בוהמה וספורט חשובים. במרתף הפאב בו היא עובדת מאמי עוברת ניסיון אונס על ידי שבעה מלצרים פלסטינים מעזה, אשר לאחר מכן נרצחים על ידי איש התולעים, המסמל את אנשי הימין הקיצוני. בעקבות האונס, ובעקבות הפיכתה של מאמי למושא של גנאי מצד הימין, היא נאלצת לעבוד כזונה בבית בושת לזקני האליטה הישראלית. במהלך עבודתה בבית הבושת היא פוגשת את פרופסור קופמשין, אשר משדרג את מוחה באמצעות מכונה מיוחדת בשם "מכונת הידע ההיפנוטי". לאחר מכן, מאמי "נולדת מחדש" וכך צוברת פופולריות בתקשורת, כאשר היא מנגחת את השמאל והימין, מנתחת את המציאות מזוויות אחרות ומקימה קברט סאטירי. בעקבות ההצלחה היא עולה לשלטון במדינה, ומקימה משטר מיליטריסטי ואף פאשיסטי, המהלל את המלחמה, ושולח את החיילים למלחמה נוספת ומיותרת. לאחר התבוסה במלחמה מבינה מאמי שצעד זה היה טעות פטאלית ושהמלחמה גבתה מחיר כבד וקשה מאוד. בעקבות תוצאות המלחמה, ששוברות את ליבה של מאמי, גוזרת עליה ועדת חקירה לחזור לעיירת הפיתוח בדרום ממנה הגיעה, כשהיא מובילה את בעלה הצמח בכיסא גלגלים.
השירים

השיר הידוע מתוך האופרה הוא "האונס" שביצעו מזי כהן ואהוד בנאי, וכלל טקסט פוליטי-מיני וחריף ("מאמי יא מאמי / תפתחי את הרגלים / לשבעה מדוכאים / שבעה פלשתינאים / עשרים שנות כיבוש / יותר לא נמתין / בזקפה ובזרע נגאל את פלסטין"), אך האופרה כללה גם שירים עדינים יותר המבטאים ומערבים סיפור אישי נוגע ללב או ביקורת חברתית על מצבים פסיכולוגיים שהם לאו דווקא פוליטיים, כגון "השדות האדומים" העוסק בשיבה של הגברים בישראל שוב ושוב למלחמות, "החתונה" העוסק בייאוש ובדלות של עיירות הפיתוח. שיר נוסף מתוך האופרה שזכה להצלחה היה "שיר הפאב" ("גוטה גוטה") בביצועו של יוסי אלפנט, העוקץ את הבוהמה התל אביבית המבלה בבתי קפה.
השירים > רשימת רצועות > חלק 1

| מס' | שם | משך |
| --- | --- | --- |
| 1. | פתיחה  | 4:46 |
| 2. | טוב טוב  | 3:57 |
| 3. | חתונה  | 4:10 |
| 4. | הבשורה  | 3:55 |
| 5. | אתה שקראוך אלוהים\הנחמה  | 5:11 |
| 6. | מאמי עוזבת  | 3:52 |
| 7. | הפאב  | 2:05 |
| 8. | האונס  | 7:31 |
| 9. | התולעים  | 1:40 |
| 10. | הצמח  | 3:10 |
השירים > רשימת רצועות > חלק 2

| מס' | שם | משך |
| --- | --- | --- |
| 1. | בתיה קלאסה  | 4:05 |
| 2. | פרופסור קופמשין  | 1:05 |
| 3. | מכונת הידע ההיפנוטי  | 3:17 |
| 4. | מאמי סופר סטאר  | 3:30 |
| 5. | הקרקס של מאמי  | 4:55 |
| 6. | הכוח החדש  | 2:44 |
| 7. | לו יכולתי  | 1:53 |
| 8. | המלחמה  | 2:20 |
| 9. | השדות האדומים  | 4:12 |
| 10. | כל הנחלים  | 3:13 |
| 11. | הזמן לא ירפא  | 3:17 |
הפקות > הגרסה המקורית

40 ההצגות הראשונות של האופרה שהוצגו לקהל הרחב לא זכו להצלחה, והיא יצאה להפסקה לזמן בלתי מוגבל עד להודעה חדשה. בשלב זה, נסים ציון, המפיק מ"צוותא", החליט להזמין לתקופה קצרה 150 חיילים בחינם. משלב זה, וייתכן שגם בשל צפיית החיילים בנושאים הפוליטיים שההצגה עירבה בתוכה, זכתה האופרה להצלחה גדולה, ורצה במשך שנתיים כשבהצגות רבות נמכרו כל הכרטיסים, ונוצרה תופעת הערצה בה חלק מהקהל חוזר להצגות ומכיר את הטקסטים בעל פה.
השלד המוזיקלי של המשתתפים היה אנשי להקת "הפליטים" של אהוד בנאי שטרם הוציא אז את אלבומו הראשון, וטרם זכה להכרה ציבורית נרחבת, ואת העיבודים ערכו יוסי אלפנט ושפי ישי. מוזיקת הרוק של האופרה הייתה הקדמה לפעילותם של בנאי, אלפנט והפליטים בשנים הבאות. מזי כהן, אז אחרי השתתפותה בלהקת גזוז, ולפני אלבום הסולו שלה, נתנה לאופרה את קולה רב העוצמה, וביצעה את השירים בהצלחה רבה תוך הזדהות מוחלטת עם דמותה הראשית של מאמי.
בשנת 1987 יצא אלבום כפול המתעד את שירי האופרה. ההצגה והאלבום עוררו עניין רב, והטיפול בנושאים הפוליטיים והחברתיים נחשב נועז לזמנו. רוב שירי המחזה לא הושמעו ברדיו הישראלי וצונזרו מחשש לתגובות קשות כלפי הטקסטים, אך היו פופולריים בקרב הצעירים בתקופה זו, סמוך מאוד לפרוץ האינתיפאדה הראשונה אותה חזתה, למעשה, האופרה. מאוחר יותר הוסרה הצנזורה מעל השירים והשמעתם ברדיו הותרה.
הפקות > גרסאות נוספות

בשנת 2002 הועלתה בהבימה גרסה מחודשת, בהשתתפותם של אורית שחף, סולנית להקת היהודים, בתפקיד מאמי, הראל חסון, ערן צור ואריה מוסקונה, אשר שיחק אף בגרסה המקורית. גרסה זו הייתה בהפקתו המוזיקלית ובהשתתפותו של שפי ישי. ההצגה כללה חידושים צורניים בעיצוב התפאורה והתלבושות לעומת הגרסה המקורית, אך זכתה להצלחה פחותה מהמקור.
בשנת 2011 הועלתה ב"בית צבי" גרסה שלישית לאופרה, שזכתה להצלחה. האופרה בגרסה זו הוצגה במשך שנה ב"צוותא" ועוד כשנה נוספת ב"מועדון הבארבי".
עיבוד קולנועי

ביוני 2018 החלו צילומי הסרט מאמי, עיבוד קולנועי המבוסס על אופרת הרוק בבימויה של קרן ידעיה. גרסה זו כוללת את נטע אלקיים בתפקיד מאמי, את דודו טסה (שגם עיבד את הגרסאות של שירי האופרה עבור הסרט) כמספר, את ערן צור בתור הפרופסור, את ריקי גל בתפקיד בתיה קלאסה ואת יובל בנאי בתפקיד הבעלים של פאב "גוטה גוטה".
הסרט היה מעומד לשבעה פרסי אופיר (כולל פרסי השחקניות לאלקיים וגל) וזכה בשניים: פרס המוזיקה המקורית ופרס עיצוב הפסקול. הסרט נחשף לראשונה לציבור בפסטיבל הקולנוע ירושלים 2019, ויצא לאקרנים להקרנות מסחריות ב-12 במרץ 2020. הופק בסיוע קרן הקולנוע הישראלי, קרן גשר לקולנוע רב תרבותי, מפעל הפיס, קרן לוקסמבורג וקרן המבורג.
עלילת הסרט שונה מעלילת המחזה במספר היבטים:
קטעי עלילה מסוימים אינם מופיעים (ובפרט, לא מופיעים השירים הבאים: טוב טוב, הנחמה, התולעים, מאמי סופר סטאר, הקרקס של מאמי).
סצנת האונס שונתה, והיא איננה כוללת ניסיון אונס פיזי, אלא מתנהלת כדיאלוג בין מאמי לבין אחד הפועלים הפלסטינים. ככלל, היחס של הפועלים הפלסטינים למאמי הוא חיובי ורחמן.
החיבור למכונת הידע ההיפנוטי נעשה בכפייה, ולא מרצונה של מאמי. לחיבור בכפייה שותפים בתיה קלאסה, שמסממת את מאמי, ופרופסור קופמשין. בנוסף, בניגוד למחזה, בסרט מצוין שהפרופסור מפעיל את המכונה במסגרת ניסוי לטובת משרד הביטחון.
לשיר "הכוח החדש" (כלומר, לקמפיין הבחירות של מאמי) נוסף בית חדש (שנכתב על ידי נטע אלקיים) - בנוסף לשלושת הבתים המקוריים, המתייחסים להיבטים השליליים במחנה ה"שמאל", במחנה ה"ימין" ובקרב ה"דוסים", הבית החדש מתייחס להיבטים השליליים במחנה ה"נאור".
שינויים אלו הופכים את הסרט לבעל עמדה מובחנת יותר מהמחזה המקורי בשאלת הדמויות ה"טובות" וה"רעות". בניגוד למחזה, שבו קשה להצביע על דמויות "רעות" (אולי למעט איש התולעים), הרי שבסרט יש דמויות "רעות" מובהקות - פרופסור קופמשין ובתיה קלאסה - ודמויות "טובות" מובהקות - הפועלים הפלסטינים. כלומר, הסרט נוקט עמדה יותר חד-צדדית ביחס למחזה המקורי.
הלל מיטלפונקט הביע הסתייגות מהעיבוד הקולנועי: "הייתי די לא שלם עם הסרט... כשצפיתי בו גיליתי שחלק מהחומרים לא היו בפנים, שהיא שינתה טקסטים. 'שיר האונס' הפך פתאום למעין דיאלוג בעברית וערבית. היה לי קצת כאב לב מהעניין אז פשוט ניתקתי את עצמי...".
הערות שוליים

↑   נירית אנדרמן, "מאמי" חוזרת ויכול להיות שהפעם זה יגלוש לאלימות פיזית, באתר הארץ, 25 ביוני 2018
↑   שני ליטמן, "מאמי" הוא אחד הסרטים המרגשים והחזקים שנוצרו כאן בשנים האחרונות, באתר הארץ, 1 באוגוסט 2019
↑   אורי קליין, הרווחנו: העיבוד הקולנועי המרגש ל"מאמי" מגיע ישר לטלוויזיה, באתר הארץ, 24 במרץ 2020
↑   חגית גינזבורג, הלל מיטלפונקט: "בסופו של דבר, 40-30 מנדטים — איפה אתם בתרבות?", באתר הארץ, 24 באפריל 2022
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz release group: 121ff926-fd4d-40a8-89a6-baa5073d8d3a 
כרזת הסרט מאמי.
ייז'י סקובלה

רג'ינדרה קמפבל (בצ'כית: Jiří Skobla;‏ 6 באפריל 1930 – 18 בנובמבר 1978) היה אתלט צ'כוסלובקי, זוכה מדליית ארד אולימפית (מלבורן 1956) ואלוף אירופה (ברן 1954 בהדיפת כדור ברזל.
ביוגרפיה

אביו, ירוסלב סקובלה (אנ'), היה אלוף אולימפי בהרמת משקולות.
ביוגרפיה > 1952

באולימפיאדת הלסינקי שנערכה ביולי סיים במקום תשיעי בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 15.92 מטר.
ביוגרפיה > 1954 > אלוף אירופה

באליפות אירופה שנערכה בברן שבשווייץ באוגוסט זכה במדליית זהב בהדיפת כדור ברזל בשיא אליפות חדש של 17.20 מטר, לפני אוטו גריגלקה (16.69 מטר) והיינו היינסטה (16.27 מטר), שניהם מברית המועצות.
ביוגרפיה > 1956 > מדליית ארד אולימפית

באולימפיאדת מלבורן שנערכה בנובמבר זכה במדליית ארד בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 17.65 מטר, אחרי פרי או'בריאן (18.57 מטר) וביל נידר (17.65 מטר), שניהם מארצות הברית.
ביוגרפיה > 1958 > מדליית ארד באליפות אירופה

באליפות אירופה שנערכה בסטוקהולם שבשוודיה באוגוסט זכה במדליית ארד בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 17.12 מטר, אחרי ארתור רואו מהממלכה המאוחדת (17.78 מטר) וויקטור ליפסניס מברית המועצות (17.47 מטר).
ביוגרפיה > 1960

באולימפיאדת רומא שנערכה באוגוסט סיים במקום תשיעי בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 17.39 מטר.
ביוגרפיה > 1962

באליפות אירופה שנערכה בבלגרד שביוגוסלביה בספטמבר סיים במקום שישי בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 17.87 מטר.
ביוגרפיה > 1966 > מדליית ארד במשחקי אירופה באולם

במשחקי אירופה באולם שנערכו בדורטמונד שבגרמניה המערבית במרץ זכה במדליית ארד בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 18.08 מטר, אחרי וילמוש וריו מהונגריה (19.05 מטר) ודיטר הופמן מגרמניה המזרחית (18.25 מטר).
ביוגרפיה > 1967

במשחקי אירופה באולם שנערכו בפראג שבצ'כוסלובקיה במרץ סיים במקום שביעי בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 17.30 מטר.
מותו

ב-18 בנובמבר 1978 מת סקובלה כתוצאה מסרטן הכליה.