stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
גרטרוד

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  הרמן הסה
 שפת המקור:  גרמנית
 סוגה:  רומן
 הוצאה
 תאריך הוצאה:  1910
 מספר עמודים:  182
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  הוצאת שוקן
 תאריך:  1977
 תרגום:  בצלאל וכסלר
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  001339193
גרטרוד (בגרמנית: Gertrud) הוא רומן מאת הרמן הסה, אשר ראה אור לראשונה בשנת 1910.
תקציר העלילה

הרומן מעוצב כאסופת זכרונות של המלחין הנודע קוהן. מסופר אודות ילדותו ושנות התבגרותו כשבמרכז העלילה יחסיו עם שני אמנים, גרטרוד אמת'ור וזמר האופרה היינריך מואוט. קוהן נמשך לעלמה גרטרוד כבר במפגשם הראשון. קוהן כותב אופרה שמפגישה בין גרטרוד לבין מואוט. השניים מתאהבים ומתחתנים. האהבה לא נושאת פרי, השניים לא מתאימים והנישואים לא עולים יפה. אך בניגוד לאהבה שלא צלחה זוכה האופרה של קוהן להצלחה רבה. הצלחה זו היא הבסיס להתפתחות מחודשת של הידידות בין קוהן לגרטרוד.
ניתוח

כמו ברבים מהרומנים של הסה, גם כאן ניכרת השפעתו של ניטשה ובעיקר של יצירתו "הולדת הטרגדיה". מואוט מייצג את האלמנטים הדיוניסיים יצריים שבאומנות. בניגוד אליו גרטרוד מייצגת את האלמנטים האפולוניים והמעודנים. הצלחת האופרה של קוהן על רקע מערכת היחסים הקלוקלת בין מואוט וגרטרוד מרמזת על האפשרות לשלב את שני האלמנטים על מנת ליצור יצירת אמנות נשגבת. עולם המוזיקה שמקבל במה מרכזית בספר הוא על פי הסה בעל סדר והרמוניה אליהם יש לשאוף באנדרלמוסיה של החיים.
גלריה P8

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  גלריה
 מיקום:  תל אביב-יפו 
 מדינה:  ישראל 
 מייסדים:  אורה ראובן 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–2008
 תאריך פתיחה רשמי:  2008 
 קואורדינטות:  32°03′07″N 34°46′14″E﻿ / ﻿32.051944444444°N 34.770472222222°E﻿ / 32.051944444444; 34.770472222222
 www.p8gallery.net
  מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת גוש דן מוגדלת) גלריה P8(למפת גוש דן רגילה) גלריה P8(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום גלריה P8(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום גלריה P8  he גלריה P8he גלריה P8מפת  דרום __ תל אביב (in English: Tel Aviv) ויפו (in English: Jaffa) [‌גוש דן וסביבותיו‌]ממזרח: __ רמת גן (in English: Ramat Gan), __ גבעתיים (in English: Givatayim) מדרום: __ פארק אריאל שרון (in English: Ariel Sharon Park), __ חולון (in English: Holon), __ בת ים (in English: Bat Yam) ממערב: הים התיכון (in English: PAM) tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
גלריה P8 במשכנה הראשון בפוריה 8 יפו
P8 היא גלריה שיתופית לאמנות עכשווית שהחלה את דרכה ביפו, וכיום משכנה ברחוב הפטיש 1 בתל אביב.
היסטוריה

הגלריה הוקמה בשנת 2008 כגלריה שיתופית בשכונת נוגה ביפו, ברחוב פוריה 8 ומכאן שמה.
המקום שהיה בעבר מוסך, בשכונת מוסכים ובתי מלאכה, נקנה על ידי האמנית אורה ראובן ושימש לה כסטודיו, לצד אמנים אחרים שמצאו את השכונה נוחה וזולה לעיסוקיהם. לעיתים קרובות הזמינה ראובן אמנים חברים להציג תערוכות קצרות לצד עבודתה, מה שהוביל לגיבושה של קבוצת אמנים ששיתפו פעולה תוך ניצול משאביהם האישיים כמו אוצרות, הפקה וקידום. ראובן הקימה את הגלריה עם חבריה במקום הסטודיו ועברה לפעול בסטודיו בבית האדום. P8 היא מחלוצות הגלריות השיתופיות שקמו בארץ (החל ב-2005 והלאה). הגלריות השיתופיות הן פרי יוזמה של אמנים שמאסו במודל הקלאסי של גלריה מסחרית המייצגת אמנים ומוכרת את עבודותיהם, שכן במסגרת מודל זה נאלצו האמנים לפעול תחת שיקולים מסחריים ללא חופש אמנותי טהור. סיבה נוספת נעוצה במחסור המתמיד של חללי תצוגה עבור האמנים הצעירים שהלכו והתרבו עם סיומה של כל שנת לימודים נוספת בבתי הספר לאמנות. הצורך בעצמאות, הרצון לממש יזמות והצורך בעוד חללי תצוגה הם אם כך הסיבות לתופעת הגלריות השיתופיות. תופעה זו זכתה בייצוג מוזיאלי בתערוכה חיפה-ירושלים-תל אביב, במוזיאון חיפה לאמנות עכשווית, שהציבה במרכז הבמה את ההתארגנות הקבוצתית-שיתופית של קבוצות אמנים המפעילות חללי תצוגה בשלוש הערים הגדולות בישראל. התערוכה הופקה ביוזמתה ובאוצרותה של רותי דירקטור. רוב הגלריות השיתופיות הציגו בתערוכה המוזיאלית ובכנס שנערך במוזיאון חיפה ספרו נציגי כל גלריה על התפתחותן והאני מאמין שלהן.
מודל הגלריה השיתופית התבסס על קופה משותפת של קבוצת אמנים המחזיקים בחלל ומפעילים אותו כגלריה על כל היבטיה. בשנים הראשונות פעלו במסגרת הקבוצה P8 האמנים רועי יריב, רקפת וינר-עומר, אנה ברשטנסקי ואורה ראובן. בחלוף הזמן, חלק מהאמנים עזבו ובשנת 2013 בעקבות קול קורא המזמין אמנים להצטרף לגלריה, נוספו אמנים חדשים והקבוצה מנתה כשנים עשר איש. באותה שנה, ב-2013 עברה הגלריה למשכנה החדש ברחוב יהודה הלוי 79, תל אביב, לחלל גדול ומרווח שאפשר הצגת תערוכות בהיקף גדול, רבות משתתפים, עם עבודות גדולות.
הקבוצה התבססה על חיפוש מתמיד אחר שיטות פעולה ושיתופי פעולה, הציגה תערוכות של חברי הקבוצה וארחה אמנים ואוצרים שאינם חלק מהקבוצה, ביניהם אמנים ותיקים כמו יאיר גרבוז, פיליפ רנצר, יאיר ברק, מיכל היימן ועופר ללוש, לצד צעירים כמו מאיה בלוך, קרן יעלה גולן, אלעד רוזן, ואחרים, שהתפתחו והתבססו מאז.
תערוכות

כבר בימיה הראשונים הציגה הגלריה תערוכות בולטות כמו מתנה, שבה קהל המבקרים הגריל יצירות אמנות שהעניקו עשרות אמנים כמתנות, או בארט-ארט שבה יצרה הגלריה שוק קח-תן שכלל את יצירות האמנים תמורת שירות או אובייקט שאנשים רצו לתת.
בתערוכה חוצנים ביפו, הגלריה הזמינה קבוצת אמנים בינלאומיים מהאקדמיה ריטוולד באמסטרדם, שעסקו במבטם מן החוץ על הנעשה בארץ.
בתערוכה In between קבוצה אחרת של אמנים בינלאומיים הציגה פרויקט פרפורמטיבי שדימה את הגלריה לשדה תעופה שוקק שהקהל נכנס אליו בתור מסודר עם כרטיסים ודיילות, אצרה קרני ברזילי.
בתערוכה אטיודים לשעת תה, הציגו האמנים יוסי מר חיים, עידו גוברין ואמנון וולמן הקשרים של סאונד ועירום. התערוכה נבנתה מהסוף להתחלה, במובן שהאמנים יצרו את יצירותיהם תוך שהותם בגלריה, ורק בסוף התערוכה היצירות היו שלמות והוצגו באירוע סיום.
התערוכה את וגברים עירומים עסקה במבטה של אישה בגבר עירום: אורה ראובן ציירה גברים שפנו אליה ביוזמתם לשם כך. בערב הפתיחה צלמה אורה ראובן אחדים מגברים אלה צילומי פולארויד כהכנה לציורים חדשים של עירום גברי. הגברים בקהל הוזמנו להירשם להשתתפות במיצג: להתפשט ולהצטלם. ראובן ציירה את הגברים העירומים על פי הצילומים בסטודיו שלה, כהמשך למיצג. הוידאו גברים עירומים 2 שהוצג בתערוכה, נבחר להקרנה בפסטיבל ה-26 לווידאו וקולנוע דוקומנטרי בקאסל, גרמניה. שתי תערוכות אלה לא יכלו להתקיים במוזיאון או ברוב הגלריות הנזהרות מלהציג עירום, וכך מדגימות את השימוש בעצמאות ובחופש של גלריה שיתופית עצמאית הפנויה משיקול מסחרי.
יואב שמואלי אצר בגלריה סדרה של 3 תערוכות יפה מאד, שעסקו ביופי כערך נשגב. בתערוכות אלו הציגו בין השאר, אסתר שניידר והצלמת הידועה מירי דוידוביץ.
שגיא רפאל המחלק את זמנו ואוצרותו בין תל אביב ללוס אנג'לס, אצר את דואט גותי (2010) - פורטרטים דרמטיים שהציגו האמן הישראלי ראובן קופרמן והאמנית הגרמניה איווילה קלינקה (Iwajla Klinke) ואת רוך וקושי, הגיל השלישי המגדר הרביעי, זקנה באמנות עכשווית (2014) - תערוכה בת שני חלקים שקבצה יצירות של מגוון יוצרים בתחום האמנות העכשווית, מהארץ ומהעולם (ביניהם אנגרט סולטאו, מאנאבו יאמאנאקה (Manabu Yamanaka), מקס פרגוסון, רות שלוס, אורה ראובן ורונה יפמן), שבמרכזן העיסוק בגיל המתקדם, בגוף המשתנה וביחס החברתי לנושאים אלו. בעבר נחשבה הזקנה כסמל לחכמה שנושאת את דגל הידע והכבוד, ואילו היום מקובל לראות את הזקנה כעול על החברה וכאחד הנושאים הפחות אהודים לדיון. מצד שני, בעידן בו תוחלת החיים מתארכת ואיכות החיים משתפרת, הזקנה, לעיתים רבות, הופכת להיות פרק חדש בחיים עשירים ומלאי פעילות. תערוכה זו לוותה בקטלוג ונסקרה בהרחבה בעיתון גלובס ובביקורת בטיים אאוט.
ד"ר יוחאי רוזן מאוניברסיטת חיפה אצר בגלריה את התערוכה רבת המשתתפים מאגיה נטורליס (2013) שעסקה באמנים ישראלים החוקרים את הטבע, תערוכה שהעלתה על נס את הקשר בין אמנים לאקדמיה אי שם בהיסטוריה, כשהאמנים היו אלה שציירו בדקדקנות מיני צמחים שהאקדמיה מיינה וקטלגה. אחת ממטרות התערוכה הייתה לעורר שאלות לגבי התהום הפעורה בתקופתנו בין המדע לאמנות.
הצייר והמשורר טל סלוצקר אצר בגלריה את התערוכה הקבוצתית 'תופעת צבע שקנאי' שכללה את המשוררים שגיא אלנקוה ויחזקאל נפשי ואת האמנים יונתן הירשפלד וצוקי גרביאן.
P8 הציגה פעמים לא מעטות ביריד האמנות הישראלי צבע טרי, והשתתפה גם ביריד האמנות בבודפשט וב"אירוע מקביל" בבינאלה בבוקרשט.
הערות שוליים

↑  P8 Art Gallery, P8 Art Gallery
↑  מגיה נטורליס, באתר [1]Magia Naturalis
↑  ציוריאור (ארכיון)
↑  Parallel Events | Bucharest Biennale, bucharestbiennale.org (ארכיון)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007516981305171
גרטרוד בינג

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1892 המבורג, הקיסרות הגרמנית 
 פטירה:  1964 (בגיל 72 בערך) לונדון, הממלכה המאוחדת 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת המבורג  אוניברסיטת מינכן 
 מנחה לדוקטורט:  ארנסט קסירר 
 מוסדות:  מכון ורבורג (1922)  Kulturwissenschaftliche Bibliothek Warburg  אוניברסיטת לונדון 
 
גרטרוד בינג (בגרמנית: Gertrud Bing;‏ 7 ביוני 1892 – 3 ביולי 1964) הייתה היסטוריונית של האמנות ופילוסופית יהודייה גרמנייה.
ביוגרפיה

בינג הייתה נולדה בהמבורג לסוחר יהודי. ב-1912 סיימה את לימודי ההוראה ועד 1915 הייתה מורה בבית ספר יסודי.
בינג למדה פילוסופיה, פסיכולוגיה וגרמניסטיקה באוניברסיטת מינכן עד 1916 ואחרי כן פילולוגיה וגרמניסטיקה באוניברסיטת המבורג. לאחר שסיימה את עבודת הדוקטור שלה ב- 1921 אצל ארנסט קסירר החלה ב-1922 לעבוד אצל אבי ורבורג; תחילה כספרנית בהדרכתו של פריץ זקסל ומ-1924 כעוזרתו האישית של ורבורג. לאחר מותו ערכה את כתביו ב-1932. בינג עזרה להציל את ספריית ורבורג מהנאצים בהעברתה ללונדון.
בלונדון היא עזרה למהגרים אחרים. היא כיהנה כמנהלת מכון ורבורג אחרי זקסל והנרי פרנקפורט מ-1955. ב-1959 פרשה לגמלאות.
בינג עבדה במשך שנים רבות על כתיבת ביוגרפיה של ורבורג אך היא לא סיימה אותה בשל מצבה הבריאותי.
גרטרוד בינג הלכה לעולמה ב-1964 בלונדון.
לקריאה נוספת

Ernst Gombrich: Gertrud Bing, 1892-1964. In: Gertrud Bing in Memoriam. The Warburg Institute 1965, S. 1-3.
Ernst Gombrich: Gertrud Bing zum Gedenken. Jahrbuch der Hamburger Kunstsammlungen. Bd. 10 (1965), S. 7-12.
Karen Michels (Hrsg.): Aby Warburg. Mit Bing in Rom, Neapel, Capri und Italien. Karen Michels auf den Spuren einer ungewöhnlichen Reise. CORSO, Hamburg 2010. ISBN 978-3-86260-002-1
Hans-Michael Schäfer: Bing, Gertrud in: Institut für die Geschichte der deutschen Juden (Hrsg.): Das Jüdische Hamburg – ein historisches Nachschlagewerk, Göttingen 2006 S. 36 f
Werner Gramberg, In Memoriam Gertrud BingAuthor. In: Mitteilungen des Kunsthistorischen Institutes in Florenz, 11. Bd., H. 4 (Sep., 1965), pp.293-295
דוד שפירא (קצין)

| --- | --- |

אל"ם דוד שפירא בטקס מינויו למפקד חטיבת עציון, מאי 2018
 לידה:  14 בנובמבר 1978 (בן 45) ירושלים, ישראל ישראל
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  ישיבת ירושלים לצעירים  ישיבת הר ברכה 
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 תקופת הפעילות:  מ-אוגוסט 1997
 דרגה:    אלוף-משנה
 תפקידים בשירות
  מפקד גדוד שמשון   מפקד גדוד הדס   מפקד גדוד גפן   מפקד חטיבת עציון   סגן מפקד אוגדת עזה
 פעולות ומבצעים
   המערכה ברצועת הביטחון  האינתיפאדה השנייה  מבצע חומת מגן    מלחמת לבנון השנייה  מבצע עופרת יצוקה  מבצע עמוד ענן  מבצע שובו אחים    מבצע צוק איתן  מבצע שומר החומות  מבצע עלות השחר  מבצע מגן וחץ  מלחמת חרבות ברזל
 עיטורים
   צל"ש אלוף
 
דוד שפירא בטקס מינויו למפקד חטיבת עציון, מאי 2018
דוד שפירא (נולד ב-14 בנובמבר 1978) הוא קצין בצה"ל בדרגת אלוף-משנה. שימש סגן מפקד אוגדת עזה, מפקד חטיבת עציון, מפקד גדוד גפן ומפקד גדוד שמשון. בעל צל"ש אלוף על הריגת המחבל בפיגוע בישיבת מרכז הרב.
ביוגרפיה

שפירא, בנם של אברהם מנחם ורוחמה, נולד וגדל בשכונת קריית משה בירושלים. למד בישיבת ירושלים לצעירים ובישיבת הר ברכה. התגייס לצה"ל באוגוסט 1997, התנדב לחטיבת הצנחנים ושובץ בגדוד 890. עבר מסלול הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר. בסיום הקורס שב לגדוד 890 ומונה למפקד מחלקה, ולקח חלק בלחימה בדרום לבנון. לאחר מכן שימש כמפקד פלוגת מסלול בגדוד, ולחם במלחמת לבנון השנייה. בהמשך היה קצין אג"ם של גדוד 890. במרץ 2008 בעת ששהה בביתו, שמע את קולות הירי מהפיגוע בישיבת מרכז הרב, הוא הגיע למקום, הסתער והרג יחד עם הרב יצחק דדון את המחבל. באוקטובר 2009 קיבל על כך צל"ש אלוף, ממפקד פיקוד המרכז, גדי שמני. לאחר מכן שימש כמפקד הפלוגה המסייעת בגדוד, בין היתר במהלך מבצע עופרת יצוקה. בסיום תפקידו יצא ללימודים. בהמשך שירת כסגן מפקד גדוד 890 בין השנים 2010–2011. לאחר מכן מונה למפקד מגמת הכשרות של גדס"ר צנחנים.
בשנת 2014 הועלה לדרגת סא"ל ומונה למפקד גדוד שמשון. בשלהי תפקידו, התרחשה פרשת אלאור אזריה, הוא העיד במשפטו של אזריה ושיבח אותו כחייל, אך הוסיף שלא האמין לו נקודתית במקרה שבו הוא הואשם, ולדבריו לא היה צורך בירי במחבל המנוטרל. את תפקידו סיים ב-31 במרץ 2016. בהמשך מונה למפקד גדוד הדס בבה"ד 1 בין השנים 2016–2017. לאחר מכן מונה למפקד גדוד גפן בין השנים 2017–2018. ב-17 במאי 2018 הועלה לדרגת אל"ם ומונה למפקד חטיבת עציון, תפקיד בו שימש עד 18 באוגוסט 2020. לאחר מכן היה חניך במכללה לביטחון לאומי במחזור מ"ח (2020–2021). בשנת 2021 מונה לסגן מפקד אוגדת עזה, ושירת בתפקיד עד 26 ביוני 2023.
חיים אישיים

שפירא מתגורר בשכונת קריית משה שבירושלים, נשוי להודיה, בתו של הרב הלל פלסר, ואב לשבעה.
גלריה

נדב פדן עונד לדוד שפירא את תג חטיבת עציון, מאי 2018
דוד שפירא עם הדי זילברמן, אוקטובר 2019
דוד שפירא בשיחה במסגרת מיזם "מדור לדור" - מפגש של מח"טים בצה"ל עם לוחמי המחתרות, 2020
הערות שוליים

↑  אבירם זינו וחנן גרינברג, "עליתי לגג, ראיתי את המחבל ויריתי לו בראש", באתר ynet, 7 במרץ 2008
↑  חן קוטס-בר ואמיר בוחבוט, סרן דוד ירה במחבל ודיווח למג"ד: הרגתי אותו, באתר nrg‏, 9 במרץ 2008
↑  עוזי ברוך, צל"ש לרב סרן דוד שפירא - וידאו, באתר ערוץ 7, 20 באוקטובר 2009
↑  רס"ן דוד שפירא, באתר הגבורה
↑  שבתי בנדט‏, "שימות בקרב": המג"ד שקיבל צל"ש - וכעת מותקף כי העיד נגד אזריה, באתר וואלה, 14 ביולי 2016
↑  עוזי ברוך, אל"מ דוד שפירא מונה למח"ט עציון, באתר ערוץ 7, 17 במאי 2018
↑  אור הלר ואלון בן דוד, סבב מינויים בצה"ל: תמיר היימן יהיה ראש אמ"ן; הרצי הלוי ימונה למפקד פיקוד דרום, באתר nana10‏, 13 בנובמבר 2017
גוי

.
גוי או נוכרי הוא כינוי יהודי לכל אדם שאינו-יהודי.
המילה "גוי" מופיעה פעמים רבות במקרא בהקשרים שונים, כשמשמעותה המילולית היא עם, ומכאן הכוונה לאדם המשתייך לעמי העולם, ולא-לעם ישראל.
משמעות המילה "נוכרי" היא זר.
התפתחות הביטויים

בשפה המקראית משמעות המילה "גוי" היא עם, ולפיכך גם עם ישראל נקרא "גוי". בספר בראשית הבטיח ה' לאברהם "וְאֶעֶשְׂךָ לְגוֹי גָּדוֹל וַאֲבָרֶכְךָ...", ובהמשך נכתב "וְאַבְרָהָם הָיוֹ יִהְיֶה לְגוֹי גָּדוֹל וְעָצוּם, וְנִבְרְכוּ-בוֹ כֹּל גּוֹיֵי הָאָרֶץ".
מזמן התנאים חל שינוי במשמעות המילה, והיא קיבלה גוון בדלני או לאומי המציין אדם שאינו-יהודי.
היחס אל הגוי ביהדות

מקורות שונים ביהדות מציגים צורות התייחסות שונות לגוי.
מצד אחד, על פי הכתוב במשנה, "חביב אדם שנברא בצלם" וממנה משתמע כי כל אדם הוא חביב על ה' מאחר שנברא בצלמו.
מצד אחר, ברכות השחר כוללות את ברכת "ברוך שלא עשני גוי". ברכה זו מתועדת כבר בתוספתא. בתלמוד הירושלמי הסבירו את הנוסח: 'שאין הגוים כלום. "כל הגוים כאין נגדו" (ישעיהו, מ', י"ז)'.
בסידורי תפילה של הזרמים הלא אורתודוקסיים הומרה ברכה זו בדרך כלל בברכה חיובית "ברוך שעשני ישראל". נוסח זה קיים גם בדפוסים מצונזרים של התלמוד הבבלי ושל ספרות הראשונים. אף בקרב הציבור האורתודוקסי ישנם ביטויים של חוסר נחת מהברכה.
התרחקות מעובדי אלילים

התורה דרשה מעם ישראל להתרחק משבעת עמי כנען שבארץ כנען, כדי שלא יושפעו מעבודת האלילים שלהם. במשנה ובתלמוד נוספו גזירות רבות, שתכליתן להרחיק את ישראל מהשפעת הגויים ואליליהם. כמו כן, נאסר על יהודים להתקרב אליהם בימי חגיהם, ולאכול מפיתם, מיינם, מחלביהם ומבישוליהם. בנוסף, נצטוו לנהוג זהירות כלפי הגויים, בנימוק שהם חשודים על רצח ועל גזל.
גרים

בתורה מוזהרים עם ישראל לנהוג בכבוד ואהבה יתירה לכל גוי שהתגייר ונעשה ישראל: "וכי יגור איתך גר בארצכם לא תונו אֹתו: כאזרח מכם יהיה לכם הגר הגר אתכם ואהבת לו כמוך כי גרים הייתם בארץ מצרים". בהלכה, ישנו מעמד נוסף של גוי שקיבל על עצמו את שבע מצוות בני נח, והוא נקרא גר תושב, והוא רשאי לגור עם ישראל בארצם.
דרכי שלום

חז"ל ציוו לתת לגויים יחס שווה במספר תחומים, על מנת למנוע שנאה ואיבה, וכך אמרו בתלמוד: "מפרנסים עניי נוכרים עם עניי ישראל, מבקרים חולים נוכרים עם חולי ישראל וקוברים מתיהם עם מתי ישראל.
ובתלמוד ירושלמי הוסיפו ששואלים בשלום גויים מפני דרכי שלום. גזל גוי אסור וכן אין לגנוב את דעתם של הגויים ולרמותם. אבידת גוי מותרת ליהודי, אך חכמים הקפידו לנהוג לפנים משורת הדין ולהשיב לגוי את אבידתו כדי שיברך הגוי את אלוהי ישראל.
דעתו של המאירי היא כי כל הדינים המפלים לרעה את הגוי ביחס ליהודי (כגון למאן דאמר גזל הגוי מותר וכדומה) תקפים אך ורק בזמן חכמי הגמרא, אז הגויים לא היו "גדורים בנימוסים" והיו גזלנים וכו' כך שכפי שהם נוהגים כך גם אנו נוהגים כלפיהם. אך בזמנינו שהגויים כבר גדורים בנימוסים ואינם גוזלים וחומסים, שוב יש להם דין של ישראל גמור ואסורה גזילתם ואבידתם כגזילתו ואבידתו של היהודי (בית הבחירה, בבא קמא דף לז: ובמקבילות רבות). עם זאת, שיטתו בנושא זה נתפרסמה בתקופה מאוחרת, ורוב העוסקים בעניין לא הכירוה ולא הלכו בדרך הדומה לדרכו.
חסיד אומות העולם

נוכרי המקיים בקפדנות שבע מצוות בני נח משום שהאל ציווה לשומרן הוא חסיד אומות העולם ויש לו חלק לעולם הבא, אך אם קיימן מכיוון שהגיע אליהן מהכרע הדעת, לפי דברי הרמב"ם, אינו אלא מחכמיהם. גוי שעבר הליך גיור מול בית דין (נימול וטבל לשם גיור וקיבל על עצמו לקיים את המצוות) הריהו כישראל גמור.
בכל הדיבור על גויים יש להבחין בין עכו"ם (=עובדי כוכבים ומזלות), שנגדם נאמרו כל ההגבלות החמורות, לבין גויים שאינם עובדי אלילים, כגון מוסלמים וסיקים (וכן נוצרים אנטי-טריניטריסטים, בעיקר אוניטרים) המאמינים אף הם כיהודים באל אחד, או חסרי דת. עקב ההאשמות שהטיחו הנוצרים ביהודים כי הביטויים העוינים לגוי שבתלמוד מכוונים נגדם, נהגו היהודים (על דרך האפולוגטיקה) בשתי דרכים:
הסבירו כי הכוונה היא לעובדי אלילים בלבד.
שינו בתלמוד את הכינוי "גוי" ל"נוכרי", "ערל", "עכו"ם" ועוד (אלא שגם כאן נמצאו נוצרים שאמרו שנוטריקון של עכו"ם הוא: עובדי כריסטוס ומרים). שינויי הכינויים נעשו לעיתים בכפייה על היהודים מצד הנוצרים שאיימו לשרוף את ספריהם.
טומאת גויים

מן התורה גוי אינו מקבל טומאה ואינו מטמא כלל בחייו. הדבר נלמד מכך שבפסוקי המקרא על הטומאה נאמר שמצווה זו מופנית ל"בני ישראל". עם זאת, חכמים גזרו שגויים יחשבו כזבים לכל דבר ועניין. גזירה זו נועד למנוע מגורים משותפים של ישראל וגויים, בגלל נוהגי פריצות שרווחו בקרב גויים. בפרט מסוים הקלו חכמים, שזרע היוצא מגופו של גוי אינו מטמא. הדבר נועד להבליט את העובדה שזוהי גזירת חכמים, וכך ייזהרו שלא לשרוף תרומה וקדשים על טומאה זו. הגזירה חלה על גויים זכרים מגיל תשע ועל הנקבות מגיל שלוש.
הקרבת קורבן גוי

במספר מקומות בנביאים מבואר שגויים מקריבים קורבנות לה' בבית המקדש. במשנה במסכת שקלים מבואר שקורבנות נדרים ונדבות מקבלים מיד הגויים ומקריבים אותם. אולם בגמרא במסכת מנחות נחלקו רבי עקיבא ורבי יוסי הגלילי האם רק קורבנות עולה יכולים הגויים להקריב בבית המקדש (רבי עקיבא), או גם קורבנות שלמים וכדומה (רבי יוסי הגלילי).
להלכה פסק הרמב"ם שרק קורבנות עולה יכולים גויים להקריב:
ואחד אנשים ואחד נשים או עבדים מביאין כל הקרבנות, אבל העכו"ם אין מקבלין מהן אלא עולות בלבד, שנאמר: "ומיד בן נכר לא תקריבו את לחם אלוהיכם", אפילו עולת העוף מקבלין מן הנכרי אף על פי שהוא עובד ע"ז, אבל אין מקבלין מהן שלמים ולא מנחות ולא חטאות ואשמות, וכן עולות שאינן באות בנדר ונדבה אין מקבלין אותן מן הנכרי, כגון עולת יולדת וכיוצא בה מעולות שאינן באות משום נדר ולא משום נדבה
קיום מצוות על ידי גוי

על אף שהגוי מצווה רק בשבע מצוות בני נח, אין איסור לגוי לקיים את כל תרי"ג המצוות. מלבד שתי מצוות שניתנו לישראל בלבד, וגוי שיקיים אותם מתחייב מיתה:
קיום מצוות על ידי גוי > שמירת שבת לגוי

גוי ששובת בשבת ממלאכה חייב מיתה בידי שמים, וכך אמרו בתלמוד במסכת סנהדרין:
ואמר ריש לקיש: גוי ששבת – חייב מיתה, שנאמר "ויום ולילה לא ישבותו". ואמר מר: אזהרה שלהן זו היא מיתתן. פשיטא. אמר רבינא: אפִלו בשני בשבת.
קיום מצוות על ידי גוי > תלמוד תורה לגוי

מצווה נוספת שקיים איסור על גוי לקיים היא מצוות תלמוד תורה (מלבד דברים השייכים לשבע מצוות בני נח שחייב בהם), גוי שעבר ולמד תורה חייב מיתה בידי שמים. וכך אמרו בתלמוד במסכת סנהדרין:
אמר רבי יוחנן: עובד כוכבים שעוסק בתורה חייב מיתה, שנאמר (ספר דברים, פרק ל"ג, פסוק ד'): "תּוֹרָה צִוָּה לָנוּ מֹשֶׁה מוֹרָשָׁה" - לנו (עם ישראל) מורשה, ולא להם (הגויים).
קיום מצוות על ידי גוי > מילת גוי

ישנה מחלוקת ראשונים ואחרונים גדולה האם מותר ליהודי למול גוי לשם מצווה אך ללא גיור. מאז האמנציפציה והתגברות תופעת נישואי תערובת בין יהודים לגויות התעוררה שאלה נוספת בדבר מילת בני היהודים והגויות, שגררה מספר פולמוסים בעיתונים ובכתבי עת שונים בתפוצות.
ראו גם

גר
גר תושב
שבע מצוות בני נח
גוי של שבת
טוב שבגויים הרוג
גרינגו
לקריאה נוספת

ישי רוזן צבי, עדי אופיר, מגוי קדוש לגוי של שבת האחר של היהודים: קווים לדמותו, הוצאת כרמל, 2021
מנחם קלנר, גם הם קרויים אדם – הנכרי בעיני הרמב"ם, אוניברסיטת בר-אילן, 2016
הערות שוליים

↑  ”וּמִי גּוֹי גָּדוֹל אֲשֶׁר לוֹ חֻקִּים וּמִשְׁפָּטִים צַדִּיקִם כְּכֹל הַתּוֹרָה הַזֹּאת אֲשֶׁר אָנֹכִי נֹתֵן לִפְנֵיכֶם הַיּוֹם” (ספר דברים, פרק ד', פסוק ח'); ”... וְכָל יִשְׂרָאֵל עֹבְרִים בֶּחָרָבָה עַד אֲשֶׁר תַּמּוּ כָּל הַגּוֹי לַעֲבֹר אֶת הַיַּרְדֵּן” (ספר יהושע, פרק ג', פסוק י"ז)
↑  משנה, מסכת אבות, פרק ג', משנה י"ד
↑  תוספתא, ברכות, ו, יח.
↑  תלמוד ירושלמי, מסכת ברכות,  פרק ט', הלכה א'. ושם נאמר שברכת 'שלא עשאני אשה' נאמרת מכיוון: שאין האשה מצווה על המצות. היו מן הראשונים (למשל רש"י על תלמוד בבלי, מסכת מנחות, דף מ"ג, עמוד ב') שהסבירו את הברכה באופן שונה: הודיה על תרי"ג מצוות שבהן זכה היהודי, בעוד שהנוכרי חייב בשבע מצוות בני נח בלבד.
↑  ראו דקדוקי סופרים למסכת מנחות מג, ב, עמ' 109–110, הע' ד.
↑  למשל: אברהם ברלינר, "הערות על הסידור" בתוך הנ"ל, כתבים נבחרים, א, ירושלים, תש"ה, עמ' 21 צוריאל אדמנית, בתוך הזרם ונגדו, תל אביב, תשל"ז, עמ' 105.
↑  השאלה עולה לא אחת בספרות השו"ת המקוונת, ראו למשל ב-שאלה שהופנתה לרב יובל שרלו.
↑  Joseph Tabory, The benedictions of self-identity and the changing status of women and of Orthodoxy, Kenishta 1, 2001, עמ' 107-138
↑  בעיקר במסכת עבודה זרה.
↑  ספר ויקרא, פרק ט"ז, פסוקים ל"ג–ל"ד.
↑  תלמוד בבלי, מסכת גיטין, דף ס"א, עמוד א'
↑  תלמוד ירושלמי, מסכת בבא מציעא,  פרק ב', הלכה ה'
↑  משנה תורה לרמב"ם, ספר שופטים, הלכות מלכים ומלחמות, פרק ח', הלכה י"א.
↑  רמב"ם, הלכות איסורי ביאה, פרק יד.
↑  תלמוד בבלי, מסכת שבת, דף פ"ג, עמוד ב'
↑  שם ובתלמוד בבלי, מסכת שבת, דף י"ז, עמוד ב'
↑  תלמוד בבלי, מסכת שבת, דף י"ז, עמוד ב'
↑  תלמוד בבלי, מסכת נידה, דף ל"ד, עמוד א'
↑  תלמוד בבלי, מסכת עבודה זרה, דף ל"ז, עמוד א', משנה תורה לרמב"ם, ספר טהרה, הלכות מטמאי משכב ומושב, פרק ב', הלכה י'.
↑  למשל בספר ישעיהו, פרק ס', פסוק ז', וכן ספר זכריה, פרק י"ד, פסוק ט"ז
↑  משנה, מסכת שקלים, פרק א', משנה ה'
↑  תלמוד בבלי, מסכת מנחות, דף ע"ג, עמוד ב'
↑  להרחבה בעניין זה, ובטעמים מדוע לדעת רבי עקיבא גויים יכולים להקריב רק קורבן עולה, ראו במאמרו של הרב יאיר וייץ האם גוי יכול להקריב קרבן לה'?,
הבהרה:  המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואין לראות בו פסיקה הלכתית.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4670965-4  NKC: ph935731
גאורג השני, דוכס סקסוניה-מיינינגן

גאורג השני, דוכס סקסוניה-מיינינגן (בגרמנית: Georg II, von Sachsen-Meiningen;‏ 2 באפריל 1826 – 25 ביוני 1914) היה דוכס של סקסוניה-מיינינגן בין השנים 1866–1914.
ביוגרפיה > ראשית חייו

גאורג נולד ב-2 באפריל 1826 במיינינגן, שהשתייכה לדוכסות סקסוניה-מיינינגן, לאביו ברנהרד השני, דוכס סקסוניה-מיינינגן, ולאמו מריה פרדריקה, נסיכת הסן-קאסל, בתו של וילהלם השני, הנסיך הבוחר מהסן. גאורג היה הילד היחיד להוריו, עד ללידת אחותו אוגוסטה, נסיכת סקסוניה-מיינינגן בשנת 1843.
גאורג גדל תחת פיקוחם של הוריו ושל סבתו לואיזה אלאונורה, נסיכת הוהנלוהה-לאנגנבורג, שהחדירה לו את מורשתו ואת תחושת החובה לשלוט בדוכסות. במהלך מלחמת שלזוויג הראשונה פיקד גאורג על רגימנט פרוסי, ולחם עמו בהצלחה רבה במהלך הקרבות בשנת 1849.
בשנת 1862 התחתנה אחותו עם מוריץ, נסיך סקסוניה-אלטנבורג, בנו הצעיר של גאורג, דוכס סקסוניה-אלטנבורג. הזוג היה אביהם של ארנסט השני, דוכס סקסוניה-אלטנבורג, שהיה הדוכס האחרון של הדוכסות.
ביוגרפיה > שלטונו

ב-20 בספטמבר 1866 נאלץ ברנהרד השני, דוכס סקסוניה-מיינינגן לוותר על השלטון לטובת בנו גאורג, בעקבות תבוסת אוסטריה במלחמת אוסטריה–פרוסיה. שלא כמו אביו, גאורג היה נאמן לפרוסים בזמן המלחמה, ואף קיבל דרגת גנרל לוטננט בצבא הפרוסי. כמו כן בניגוד להוריו, גאורג הכיר טוב את הפוליטיקה הפרוסית, וידע שכוונותיהם מעשיות. במהלך מלחמת צרפת–פרוסיה גאורג הוביל שני רגימנטים של חיילים ממיינינגן, ואף זכה בכבוד של לכידת הדגלים הצרפתיים הראשונים בקרב ורט. לאחר מכן, נלחם גאורג כמעט בכל הקרבות שהיו במהלך המלחמה. גאורג היה חלק מהפמליה של וילהלם הראשון, קיסר גרמניה בכניסתו לפריז, והוא נשאר חבר קרוב של הקיסר עד מותו.
ב-25 ביוני 1914 מת גאורג בעיר באד-וילדונגן, ובמקומו עלה לשלטון בנו הבכור ברנהרד השלישי, דוכס סקסוניה-מיינינגן.