stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פמיניזם אסלאמי
פמיניזם באסלאם > פמיניזם בעולם > מעמד האישה במרוקו

השינוי במעמד האישה המרוקאית נגרם במידה רבה בשל מדיניות מכוונת "מלמעלה", כלומר, מן הממסד הפוליטי־דתי, והוא מתחיל קודם כל בתחום החקיקה. למשל, כבר ב־2004, שנה לאחר פיגועי טרור רבי נפגעים בקזבלנקה, החליט המלך על שינוי חוק המעמד האישי (המכונה מוּדַוַנַה). במסגרת השינוי נקבע בפעם הראשונה ששני בני הזוג הם ראשי משפחה משותפים, כתוצאה מכך בוטלה התפיסה שהאישה תלויה אך ורק ברצון בעלה, בנוסף, הועלה גיל הנישואין המינימלי (מ־15 ל־18), הפוליגמיה הוגבלה, גם בנושא הגירושין לנשים ניתנו יותר זכויות כמו היכולת והזכות לשמור בחזקתן את ילדיהן לאחר הגירושין. ניתן לראות כי מגמת השינוי בתחום זה נמשכה מאז, חרף התנגדויות והסתייגויות, בעיקר מצדם של גורמים אסלאמיסטיים, ובהם מפלגת "הצדק והפיתוח" (PJD), מפלגת השלטון בשנים האחרונות.
מלך מרוקו אינו עומד לבדו מול התהליך, לצידו ניצבים ארגוני החברה האזרחית החזקים של מרוקו, וארגוני הנשים שהלכו והתעצמו בשנים האחרונות. הארגונים הללו שבראשם עומדות לרוב נשים חילוניות ומשכילות מהערים הגדולות שהחלו להתרבות בשנים האחרונות יותר ויותר. כל הפעולות שעושות הנשים תורמות לתהליך באופן ישיר. לדוגמה נשים אלו השתתפו בהפגנות האביב הערבי במרוקו ב־2011, שבעקבותיהן שונתה חוקת הממלכה ועוגן בה בפעם הראשונה עקרון השוויון בין גברים לנשים.
פמיניזם באסלאם > פמיניזם בעולם > פמיניזם בטורקיה

קבוצת הליבה של הפמיניסטיות החלה את פעילותן הפוליטית בתנועות שמאל לפני שנת 1980. לאחר ההפיכה הצבאית בשנת 1980 שבלמה את התנועות החברתיות מצד שמאל וימין, החלה להתאסף קבוצה קטנה של נשים, בעיקר מאנקרה ומאיסטנבול, תחילה בבתים. אחר כך במקומות מפגש אחרים, כדי לדון ב"שאלת האישה". עד מהרה, הפעילות שלהם עברה לרחובות. הם פתחו בקמפיינים, פרסמו כתבי עת וארגנו הפגנות. לאחר שנות הרחוב של הפמיניזם התקיימה תקופת מיסוד שהחלה בתחילת שנות התשעים. פמיניסטיות חילוניות הפכו לשחקניות חשובות בארגונים ובאוניברסיטאות. האקטיביזם הפמיניסטי התפשט מהערים הגדולות לאזורים שונים בטורקיה. שמירת האלימות נגד נשים התמקדה בתחילת שנות האלפיים הפמיניסטיות היו מעורבות בתהליך הדיון של תיקון חוקים שיזמה הממשלה כחלק מהצעה להצטרף לאיחוד האירופי. הם גם הגבירו את הפעילות שלהם כדי לשפר את השתתפותן של נשים בפוליטיקה כמועמדות פוליטיות.
פמיניזם באסלאם > התקשורת האיסלמיסטית

התקשורת האיסלאמיסטית מתארת בכל מקום את הפמיניסטיות החילוניות כאויבות האיהות והמשפחה. מתארת את הפמיניסטיות החילוניות כנשים שמזלזלות בקונוטציות הקדושות הקשורות לבתולים במטרה להשיג חופש מיני. בנוסף, מדגישה כי הפמיניסטיות מנסות ליצור אנטגוניזם בין גברים ונשים ולא לשמור על השלום הקיים ביניהן. התקשורת מתארת את הפמיניסטיות החילוניות במונחים שליליים, העיתונות האיסלאמיסטית נותנת תמונה של נשים אסלאמיסטיות כקדושות, שבמאמציהן ללבוש מטפחות ראש באסלאם, מדוכאים על ידי המדינה החילונית.
פמיניזם באסלאם > מחקרים בנוגע לשיח פמיניסטי

שיח זה מייצג את קולות הנשים מהשוליים, קולות אלו בעצם אינם נראים ואינם נשמעים. מטרתו של שיח זה הוא לשפר את מעמדן של הנשים ובעצם להיאבק במעמדתן כקורבנות מוחלשים. הנשים הערביות והמוסלמים צריכות להתמודד עם דימוין בעייני העולם המערבי ובמקביל במאבקן הפנימי נגד דיכוין הפטריארכלי. כניסתן של נשים ערביות ומוסלמיות לשיח המחקרי מאפשרת שינוי בעל השפעה משמעותית במאבקים אלו. החוקרות הערביות אתגרו את המחקר והמהות הפמיניסטית האירופוצנטרית, והן הציעו תפיסות תאורטיות, מתודיות ואפיסטימלוגיות חלופיות לידע הקיים. מחקרים אלה אפשרו להן להגדיר את השיח על תרבותן שנעשו על ידי הבלטת התנאים הפוליטיים, הכלכליים, החברתיים והרב־גוניים בתוך קטגוריות הנשים הילידיות אשר טוענות כי גורמי הדיכוי השונים חוברים יחד להחלשת הנשים וזו בעצם הדעה הרווחת בקרבן בהקשר של מעמד, שייכות אתנית וגזע. טענתן היא כי דיכוי נשים מהעולם השלישי נקשר גם לדיכוי אימפריאלי ולא רק לדיכוי מגדרי ומעמדי.
היסטוריה

בתחילת יסוד האסלאם זכו הנשים לרפורמה בזכויותיהן בתחום הנישואין, הגירושין והירושה. בכך התקדמו הנשים כבר אז יותר מאשר בתרבויות רבות אחרות, כולל התרבות הנוצרית באירופה. על פי מילון אוקספורד של האסלאם תהליך השינוי שעבר מעמד האישה בחברות הערביות כלל איסור רצח תינוקות ממין נקבה והכרה בנשים כבנות אדם.
בשנת 1928 נזירה זיין א-דין סופרת לבנונית פרסמה מספר ספרים שנתקלו בהתנגדות עזה מצד הממסד.
בעידן המודרני נחשב קאסם אמין כאבי התנועה הפמיניסטית במצרים. הוא ביקר את מנהג ריבוי הנשים, את הרעלה ואת המנהג להפרדת עיסוקים מגדרית, וטען שמנהגים אלה סותרים את האסלאם.
בשנת 1956 נשים במצרים קיבלו זכות הצבעה, אך בניגוד לגברים רק אם הם יודעים לקרוא. דוריה שפיק הובילה מאבק לביטול אי-שוויון זה. אינג'י אפלטון פעלה לבחירת נציגת נשים לפרלמנט, אך היא הפסידה למועמד ממשלתי.
במאה ה-20 בלטה עאישה עבד א-רחמאן, גם היא ממצרים, ונוספה השפעה מצד הפמיניזם המערבי, כמו דרישות לזכות הצבעה לנשים לפרלמנט וזכויות אדם. בשנת 1940 זיינב אל-ע'זאלי הקימה ארגון פמיניסטי אסלאמי הראשון.
מאז שנות ה-70 בלטו סופרות מוסלמיות פמיניסטיות, שכתבו ספרים הדנים במערכת היחסים המגדרית בעולם המוסלמי. נשים אלו הושפעו מהתנועה הפמיניסטית המערבית שהדגישה את שחרור הנשים מהמבנה הפטריארכי. אחת הפמיניסטיות הראשונות הייתה נוואל א-סעדאווי, אשר ביקרה את היחס של החברה המוסלמית הערבית כלפי נשים וקראה לזכותן של נשים להציע פרשנויות פמיניסטיות לקוראן.
בשנות ה-90 החל זרם המכונה פמיניזם אסלאמי, אשר הונהג בידי נשים מוסלמיות משכילות. זרם זה הדגיש פסוקים בקוראן ואמירות התומכים בשוויון בין המינים. פמיניסטיות אלו אימצו פרדיגמות רפורמיסטיות אסלאמיות וניסו לאתר במסורת האסלאמית עובדות שמחזקות את מעמד הנשים המוסלמיות תוך תקיפת הפטריארכליות האסלאמית. ביניהן הייתה פאטמה אל מרניסי, אשר תמכה במתן זכויות לנשים ובשוויון בין המינים בהתבסס על הדוקטרינה האסלאמית. גם לילה אחמד, סופרת וחוקרת אסלאם מצרית-אמריקאית, טענה כי דיכוי האישה המוסלמית מתרחש בשל השקפות פטריארכליות בתרבות האיסלאמית ופרשנויות פטריארכליות של הקוראן, ולא בשל האסלאם עצמו.
ראו גם

מעמד האישה באסלאם
תנועות ליברליות באסלאם
אמינה וואדוד
לקריאה נוספת

John Esposito: Daughters of Abraham, University Press of Florida, 2002
הערות שוליים

↑  Al-Ahram Weekly | Culture | Islamic feminism: what's in a name?, ‏2015-03-20
↑  International Congress on Islamic Feminism
↑  Islamic feminism: what's in a name?, Al-Ahram Weekly
↑  Ziba Mir-Hosseini, Beyond ‘Islam’ vs ‘Feminism’, IDS Bulletin 42, 2011-01, עמ' 67–77 doi: 10.1111/j.1759-5436.2011.00202.x
↑  Gul Aldikacti Marshall, A Question of Compatibility: Feminism and Islam in Turkey, Critique: Critical Middle Eastern Studies 17, 2008-01, עמ' 223–238 doi: 10.1080/10669920802405563
↑  John Esposito: Daughters of Abraham, University Press of Florida, 2002
↑  Women and Islam, Oxford Islamic Studies Online
קורט האזה

| --- | --- |

גנרל קורט האזה (מימין) עם גנרלפלדמרשל ארווין פון ויצלבן
 לידה:  15 בדצמבר 1881 באד הונף, הקיסרות הגרמנית הקיסרות הגרמנית
 פטירה:  9 בפברואר 1943 (בגיל 61) ברלין, גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית
 מקום קבורה:  Invalids' Cemetery 
 מדינה:  הרייך הגרמני 
 השתייכות:  הקיסרות הגרמנית הקיסרות הגרמנית   רפובליקת ויימאר רפובליקת ויימאר   גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית
 תקופת הפעילות:  1901–1943 (כ־42 שנים)
 דרגה:   גנרל אוברסט (ורמאכט)
 תפקידים בשירות
 מפקד הדיוויזיה ה-3   מפקד הדיוויזיה ה-17   מפקד הקורפוס ה-3   מפקד הארמייה ה-15
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם הראשונה   מלחמת העולם השנייה
 עיטורים
   צלב האבירים של צלב הברזל   צלב הברזל דרגה ראשונה   צלב הברזל דרגה שנייה   עיטור בית הוהנצולרן עם חרבות
 
גנרל אוברסט קורט האזה (בגרמנית: Curt Haase;‏ 15 בדצמבר 1881 – 9 בפברואר 1943), היה מפקד בכיר בוורמאכט שפיקד על קורפוס ועל ארמייה במלחמת העולם השנייה.
ביוגרפיה > קריירה מוקדמת

האזה נולד ב-15 בדצמבר 1881 בבאד הונף שהשתייכה לקיסרות הגרמנית. בשנת 1901 התגייס האזה לצבא הגרמני הקיסרי, והצטרף לרגימנט הארטילריה ה-65 (וירטמברג ה-4). האזה לחם כמפקד סוללה במלחמת העולם הראשונה, וב-8 באוקטובר 1914 הועלה לדרגת האופטמן. על פעולותיו בקרבות קיבל את עיטורי צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה, צלב האבירים של מסדר בית הוהנצולרן עם חרבות, וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918.
לאחר המלחמה נשאר האזה ברייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. ב-1 באפריל 1923 מונה האזה למפקד סוללה 9 בגדוד ה-3 של רגימנט הארטילריה ה-5 (וירטמברג), וב-1 בפברואר 1925 הועלה לדרגת מיור. ב-1 בנובמבר 1925 מונה לקצין מטה במחלקת חיל התותחנים במשרד המלחמה, וב-1 באוקטובר 1929 הועלה לדרגת אוברסט לויטננט. ב-1 בפברואר 1930 מונה למפקד הגדוד ה-2 של רגימנט הארטילריה ה-5 (וירטמברג), וב-1 באוקטובר 1932 הועלה לדרגת אוברסט, והועבר למפקד באגף ההדרכה של חיל התותחנים. במרץ 1935 מונה האזה למפקד הדיוויזיה ה-3, וב-1 ביוני 1935 הועלה לדרגת גנרל מיור. ב-1 במרץ 1936 מונה למפקד הדיוויזיה ה-17, וב-1 באוגוסט 1937 הועלה לדרגת גנרל לויטננט. ב-1 באוקטובר 1937 מונה למפקד הראשי של חיל התותחנים, וב-1 בנובמבר 1938 הועלה לדרגת גנרל חיל התותחנים. ב-16 בנובמבר 1938 מונה למפקד הקורפוס ה-3, ובמקביל כיהן גם כמפקד המחוז הצבאי ה-3.
ביוגרפיה > מלחמת העולם השנייה ואחריתו

בפרוץ המלחמה היה האזה מפקד הקורפוס ה-3 ופיקד עליו בפלישה לפולין, כחלק מהארמייה הרביעית במסגרת קבוצת ארמיות צפון. במהלך המערכה על צרפת לחם האזה עם הקורפוס שבפיקודו כחלק מהארמייה ה-12 במסגרת קבוצת ארמיות A, ועל הצלחתו בקרבות קיבל האזה ב-8 ביוני 1940 את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל.
ב-19 ביוני 1940 הועלה האזה לדרגת גנרל אוברסט, וב-14 בנובמבר 1940 פרש מתפקידו. ב-15 בפברואר 1941 מונה למפקד הארמייה ה-15, ופיקד עליה עד ה-1 בדצמבר 1942. ב-9 בפברואר 1943 מת האזה בברלין כתוצאה מהתקף לב או סרטן[דרושה הבהרה] בגיל 61.
קורט האמרין

קורט רולנד האמרין (בשוודית: Kurt Roland Hamrin;‏ 19 בנובמבר 1934 – 4 בפברואר 2024) היה כדורגלן שוודי. נכון להיום, הוא המבקיע השישי בטיבו בכל הזמנים בסרייה א' האיטלקית.
קריירה

האמרין נולד בסטוקהולם שבשוודיה. שיחק בראשית הקריירה שלו במועדון המקומי א.י.ק סולנה, אליו הצטרף בעונת 1952-1953. בשנת 1956 הוא עבר לשחק באיטליה במדי יובנטוס, בה שיחק 23 משחקים בעונתו היחידה בקבוצה. אחרי אותה העונה, הוא הצטרף לפדובה, בה כבש 20 שערים ב-30 משחקים. גם בקבוצתו השנייה באיטליה הוא נשאר לשחק רק במשך עונה, וממנה המשיך לפיורנטינה ב-1958, בה שיחק 9 שנים עד שנת 1967. בתשע עונותיו במועדון הופיע ב-289 משחקי סרייה א' בהם כבש 150 שערים. בתקופתו בפיורנטינה הוא זכה עם הקבוצה בגביע האיטלקי פעמיים, ב-1961 וב-1966, ובנוסף זכה עם הקבוצה בגביע אירופה למחזיקות גביע ב-1961 ובגביע מיטרופה ב-1966. הוא עבר לשחק במדי מילאן ב-1967. במילאן שיחק האמרין שתי עונות, בהן זכה באליפות אחת, בגביע האלופות ב-1969 ובגביע אירופה למחזיקות גביע ב-1968. מועדונו האחרון באיטליה היה נאפולי, אליו הצטרף בשנת 1969. ב-1972 סיים האמרין את קריירת המועדונים שלו במועדון השוודי הקטן IFK סטוקהולם.
האמרין התיישב בפירנצה אחרי התקופה שלו בפיורנטינה, והמשיך לעקוב אחרי תוצאותיה של א.י.ק, ובדרך כלל היה נוסע לבקר בקיץ בשוודיה על מנת לצפות במספר משחקים של קבוצתו.
האמרין שיחק 32 פעמים במדי נבחרת שוודיה, בהן כבש 17 שערים, בין השנים 1953–1965. לרוב השוודים, האמרין זכור בזכות השער שכבש נגד מערב גרמניה בחצי הגמר של מונדיאל 1958. השער קבע את התוצאה 3-1 לטובת שוודיה, שהבטיחה בכך את העפלתה לגמר נגד ברזיל.
נפטר ב-4 בפברואר 2024, והיה עד למותו לשחקן האחרון ששיחק בגמר מונדיאל 1958 ונותר בחיים.
הערות שוליים

↑  "Hamrin, 1958 World Cup final's last survivor, dies". BBC Sport (באנגלית בריטית). נבדק ב-2024-03-31.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BIBSYS: 1689826982645  GND: 1318403480  ISNI: 0000 0000 5382 7600  SELIBR: 301726  VIAF: 39361782   WorldCat (עם VIAF): 39361782
קובזה

קובזה מודרנית
קובזה (ברומנית: Cobză) היא כלי מיתר שצובטים את מיתריו. הכלי הוא ממשפחת הלאוטה ונפוץ במזרח אירופה.
לקובזה יש תיבת תהודה נפוחה, ועל פניה פתחים צרים היוצרים צליל יבש אופייני. היא משמשת בעיקר ככלי ליווי ורק לעיתים רחוקות לניגון סולו. הקובזה מקובלת כאחד הכלים הקבועים בטאראף.
קומט (טנק)

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  טנק שיוט
 מדינה מייצרת:  בריטניה בריטניה
 יצרן:  ליילנד מוטורס 
 משתמשים עיקריים:  הצבא הבריטי 
 שנת ייצור:  1944
 תקופת השימוש:  1944–הווה (כ־80 שנה) 
 דגם קודם:  A30 צ'לנג'ר
 דגם עוקב:  צנטוריון
 מערכה מרכזית:  מלחמת העולם השנייה
 יחידות שיוצרו:  1,186 
 מידע טכני
 אורך:  7.65 מטר עם תותח קדימה
 רוחב:  3.04 מטר
 גובה:  2.66 מטר
 משקל:  33 טון
 מהירות:  47 קמ"ש על כביש
 טווח פעולה:  250-200 ק"מ
 מנוע:  600 כ"ס רולס-רויס מטאור V12 בנזין
 שריון:  101-14 מ"מ
 צוות:  5 (מפקד, תותחן, טען, נהג, נהג משנה)
 מערכות נשק
 חימוש עיקרי:  תותח 17 ליטראות 77 מ"מ
 חימוש משני:  שני מקלעי בזה 7.92 מ"מ
 
הקומט (באנגלית: Comet; מילולית, שביט) הוא טנק שיוט בריטי המבוסס על שלדת הקרומוול שיוצר לקראת סוף מלחמת העולם השנייה. הוא צויד בתותח 17 ליטראות, והיה לאחד מהטנקים הבודדים בצבא הבריטי שיכול היה להתמודד כנגד הטנקים הגרמניים כמו הפנתר והטיגר, אולם הגיע באיחור לשדות הקרב באירופה מכדי שתהיה לו השפעה של ממש. הקומט היה אחרון טנקי השיוט הבריטים במלחמת העולם השנייה.
פיתוח ועיצוב

כבר בשלהי 1941, בעקבות הניסיון המר של הבריטים בהיתקלויות עם השריון הגרמני במזרח התיכון, עלתה במטה הכללי הבריטי הדרישה לפתח טנק שיוט חדש עם תותח נ"ט בעל מהירות לוע גבוהה שיוכל להתמודד עם השריון הגרמני. המהנדסים הבריטים מ-Birmingham Carriage & Wagon ניסו להרכיב את תותח ה-17 ליטראות (76 מ"מ) החדש בקרומוול, אולם שלדת הטנק הייתה קטנה מכדי להכיל צריח גדול מספיק לתותח. כתוצאה מכך הם האריכו והרחיבו את השלדה של הקרומוול כדי שיוכל להחזיק את הצריח החדש. הטנק החדש, שנודע בשם A30 צ'לנג'ר(אנ'), לא היה הצלחה גדולה וסבל מלא מעט בעיות טכניות. על אף מגרעותיו הוא נכנס לייצור מוגבל בתחילת 1943, מאחר שהוא היה הטנק היחידי בארסנל הבריטי שיכול היה להתמודד מול הטיגר הגרמני.
במאי 1943 הועבר הפיתוח של הקרומוול לידי חברת ליילנד (Leyland), שהחלה לפתח טנק חדש המבוסס על שלדת הקרומוול. ביולי אותה שנה הוצגו התוכניות לטנק החדש בפני המטה הכללי, תחת הציון A34. ה-A34 השתמש בשלדה של הקרומוול עם שיפורים מכניים ותוספת שריון שהעלתה את משקל הטנק. על מנת שהצריח יוכל להכיל את תותח ה-17 ליטראות מבלי להרחיב את שלדת הטנק פיתחה חברת ויקרס ארמסטרונג גרסה חדשה של התותח עם קנה מקוצר ששקל פחות. דגם פיילוט ראשון של ה-A34 הושלם בפברואר 1944, והובא למבדקים. המטרה הייתה להתחיל בייצור הטנק מוקדם ככל האפשר ולשלוח אותו בדחיפות לשדות הקרב באירופה, אך נדרשו עוד מספר שיפורים בטנק לפני הכנסתו לייצור. ה-A34 הוכנס לייצור בחודשי הסתיו, ושמו שונה ל-קומט (שביט), כשהטנקים הראשונים מגיעים ליחידות הבריטיות במערב אירופה בחודש דצמבר. עד חודש ינואר 1945 נבנו כ-143 יחידות.
מאפיינים

הקומט היה למעשה גרסה משודרגת של הקרומוול עם רכיבים פנימיים זהים אך עם תוספת שריון, תותח משופר וצריח 
חדש. גם השלדה וגם הצריח הולחמו. המרחב הפנימי בטנק היה נוח ונגיש, עם שני פתחי מילוט לנהג ולמקלען. 
שלא כמו טנקי השיוט הבריטים הקודמים שהשתמשו במערכת צידוד צריח הידראולית, הצריח של הקומט הונע בצורה חשמלית, פיתוח שנוסה בהצלחה בצ'רצ'יל. חידוש נוסף בקומט היה תיבות משוריינות בהם אוחסנה התחמושת שהקטינו את הסיכוי להתפוצצות במקרה שהטנק נחדר על ידי פגז. המנוע בטנק היה מטאור V12 בנזין בעל הספק של 600 כוחות סוס (כמו אצל הקרומוול), ויחד עם מתלים משופרים וזחלים רחבים הקומט הגיע למהירות גבוהה של קרוב ל-50 קמ"ש ויכולת עבירות טובה.
הגרסה החדשה של תותח ה-17 ליטראות של הקומט נקראה 77 מ"מ, אף על פי שהייתה בעצם בקוטר 76.2 מ"מ, זאת כדי למנוע בלבול עם תותחי ה-17 ליטראות שנכנסו לשימוש בקרב הצבא הבריטי והאמריקאי. התותח השתמש באותה התחמושת של ה-17 ליטראות, אך יכולת החדירה שלו הייתה מעט יותר קטנה. עם פגז חודר שריון הוא היה יכול לחדור כ-109 מ"מ של שריון ממרחק של 457 מטרים בזווית של 30 מעלות.
ניסיון בקרב

למרות שהגיע באיחור לשדות הקרב באירופה, הקומט הספיק להשתתף בקרבות בגרמניה בין החודשים מרץ ומאי 1945, אולם לא בקרבות שריון בשריון משמעותיים. היחידה הראשונה שקיבלה לידיה את הקומט הייתה הבריגדה המשוריינת ה-29 מהדיוויזיה המשוריינת ה-11. בדצמבר 1944 נסוגה הבריגדה מהלחימה בדרום הולנד לבריסל שבבלגיה כדי להחליף את טנקי השרמן שברשותה בקומט. אולם מתקפת הפתע הגרמנית בארדנים שינתה את התוכניות, והבריגדה נדרשה בדחיפות להגיע עם השרמנים שלהם ולהדוף את המתקפה. בתום שלושה שבועות חזרה הבריגדה לבלגיה כדי להשלים את האימונים וההסבה לקומט.
הקומט הוכיח עצמו כטנק מהיר ואמין לעומת הקרומוול וה-A30 צ'לנג'ר, וכטנק הבריטי הראשון שהתקרב מבחינת ביצועים וכוח אש לפנתר הגרמני. תותח ה-77 מ"מ היה מדויק ביותר, ויכול היה לירות פגזים נפיצים עוצמתיים ביותר.
הקומט נשאר בשירות הצבא הבריטי עד שנות ה-60'. לאחר המלחמה שירתו הקומטים בכוחות הכיבוש בגרמניה, באזור תעלת סואץ ובפלשתינה. ב-1949 הוכנס יורשו של הקומט, הצנטוריון, לשימוש בקרב הצבא הבריטי ומרבית יחידות השריון באירופה ובמזרח התיכון עברו הסבה לטנק החדש. למרות זאת הקומט נשאר בשירות בצבא הבריטי בברלין עד 1957 ובהונג קונג עד 1959. הקומט יחד עם הקרומוול שימשו לאימונים של הצבא הטריטוריאלי (Territorial Army).
ביבליוגרפיה

Major James. Bingham ,(1971). AFV Weapons Profile No. 25: Cromwell and Comet. Profile Publications Ltd.
Fletcher, David. The Universal Tank: British Armor In The Second World War. HMSO 1993
Chamberlain, Peter; Chris Ellis. British and American Tanks of World War Two: The Complete Illustrated History of British, American and Commonwealth Tanks, 1939-45. Cassell 2002
Crawford, Steve (2000). Tanks of World War II. MBI Publishing Co.
Miller, David (2000). The Illustrated Directory of Tanks of the World. Salamander Books
קומט במוזיאון לשריון בפינלנד.
טנק הקומט בפינלנד.
פרנצווארוש (רובע 9)

| --- | --- |


 מידע כללי
 סוג:  רובע בבודפשט 
 על שם:  פרנץ השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה 
 מיקום:  בודפשט 
 מדינה:  הונגריה 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1792
 תאריך פתיחה רשמי:  1792 
 מידות
 שטח:  12.53 קמ"ר 
 קואורדינטות:  47°28′00″N 19°05′00″E﻿ / ﻿47.466666666667°N 19.083333333333°E﻿ / 47.466666666667; 19.083333333333
 www.ferencvaros.hu
  (למפת בודפשט מוגדלת) פרנצווארוש(למפת בודפשט רגילה) פרנצווארוש
 
בניין המוזיאון לאמנויות שימושיות
כנסיית פרנצ'סקו הקדוש מאסיזי בפרנצווארוש ב-Bakáts tér
הפסל הניצב בצד שמאל של השער הראשי של ה-Közvágóhíd. הפסל הברלינאי ריינהולד בגאס ייצר אותו במקור מאבן, שנוצקה בארד ב-1937
פרנצווארוש או רובע 9 של בודפשט (בהונגרית: Budapest IX. kerülete) הוא אחד הרבעים של בירת הונגריה בצד של פשט. שמו ההיסטורי המסכם היה אכן Ferencváros (העיר של פרנץ), המשמש גם את עיריית הרובע. הרובע קיבל את השם הזה בשנת 1792 לרגל עלייתו לכס המלכות של פרנץ הראשון, מלך הונגריה, הלא הוא פרנץ השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה.
מיקום

גבולותיו הרובע מצפון מערב, רובע 5. מצפון מזרח, רובע 8, מדרום מזרח, רובע 10 וגם רבעים 19 ו-20. שכנתה הדרומית מעבר לענף הדנובה של ראצקווה היא רובע 21, צ'פל, ובמערב מעבר לדנובה (בצד של בודה) הוא רובע 11.
היסטוריה

פרנצווארוש יכול להביט אחורה למאות רבות של היסטוריה. המקורות הארכאולוגיים והכתובים העדכניים ביותר מוכיחים שבאזור התחום על ידי גשר החירות של היום, גשר פטפי ושדרת פרנץ שהיא קטע של השדרה הגדולה, היה יישוב כבר במאה ה-13 מתקופת בית ארפאד של ממלכת הונגריה הראשונה שנקרא Szenterzsésébetfalva (בקיצור Szentfalva). ליישוב היה כבר כנסייה עצמאית. ב-19 בספטמבר 1526, הצבא הטורקי שניצח בקרב מוהאץ חצה לאחר מכן לגדה השמאלית של הדנובה והצית את העיר פשט. אז כנראה גם היישוב סנטפלבה נהרס. במהלך המאה וחמישים שנות כיבוש טורקי (הונגריה העות'מאנית), האזור התרוקן, האוכלוסייה ברחה ולא שבה. רק לאחר כיבושה מחדש של בודה ב-1686, החל אכלוס מחדש של הפרבריים הדרומיים של פשט.
הפיתוח של הפרנצווארוש הפנימי של היום החל באמצע שנות המאה ה-18, עם ההתיישבות ההדרגתית. אורחים שהגיעו אל מול השער הדרומי המוקף חומה של העיר פשט, עצרו מול שער קצ'קמט. היו אלה סוחרי בקר ופרשיהם שהגיעו מטרנסילבניה (היה חלק מהונגריה במשך 900 שנה) ומהמישור ההונגרי הגדול, כדי למכור את הבקר שלהם בירידים של פשט. בכיכר קאלווין, אז שוק סנה, היה המקום שבו יכלו בעלי החיים שלהם וגם הם עצמם לנוח בפעם הראשונה כשהגיעו לפשט. בעלי הפונדקים ובעלי הטברנות ששירתו אותם בנו באופן הגיוני למדי את הפונדקים והטברנות על החלקות הקרובות לשוק סנה. הפרק הראשון של העיור קשור אפוא לסחר בבעלי חיים מחד גיסא, ולתעשיית ההסעדה מאידך גיסא.
בשנת 1792 נפטר לאופולד השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, (גם מלך הונגריה). כיורשו עלה לכס המלכות פרנץ השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה. אזרחי החלק הזה המתפתח של העיר חשבו שהגיע הזמן שהאזור יקבל שם נפרד, בדיוק כמו פרברי פשט האחרים, טרזווארוש (רובע 6), ליפוטווארוש, ויוז'פווארוש (רובע 8). הם שלחו עצומה למועצת העיר כדי שתעביר את בקשתם לרישום למועצת המושלים ולמלך. הפלטין שאנדור ליפוט בתמליל שלו מ-4 בדצמבר 1792 הודיע לכותבים על המענה לבקשה, שהמלך נתן לה את הסכמתו והאזור שמדרום לפשט יכול להיקרא פרנצווארוש.
בשנת 1806 נערך מפקד אוכלוסין בהונגריה, נספרו בפרנצווארוש 1831 תושבים ו-220 מבנים. בשלב זה, התעצב פרנצווארוש הפנימי של היום, נבנה ונוצרו קוי הרחובות. מידת העיור מוכחת על ידי העובדה שכבר בסוף המאה ה-18 פעל ברחוב ראדאי של היום בית ספר יסודי בשפה הגרמנית, ומשנת 1803 התקיים חינוך גם בשפה ההונגרית בבית הספר בכיכר סנה.
שנת 1896 התבררה כשנה חשובה ביותר לא רק עבור הונגריה ובודפשט (חגיגות ה-1000 שנה - המילניום - של התיישבות המדיארים במרכז אירופה), אלא גם עבור פרנצווארוש. כתוצאה מסדרת חגיגות המילניום, הרובע התעשר במספר מבני ציבור שקיימים עד היום. בשנה זו נמסר גשר פרנץ יוז'ף (גשר החירות של היום), שהבטיח את החיבור בין פשט לבין בודה כגשר הדרכים השלישי בבודפשט אחרי גשר השלשלאות וגשר מרגיט. המוזיאון לאמנויות שימושיות נחנך באוקטובר אותה שנה, שהפך בצדק לאחד מסמליה של הבירה עם המורשת האדריכלית הייחודית שלה. גם השוק המרכזי של בודפשט הושלם ב-1896, ועם מסירתו הרשמית של קטע שדרת פרנץ, נפתחה גם השדרה הגדולה לכל אורכה. בתחילת המאה, פרנצווארוש, שנקראה גם "הקיבה של בודפשט" בגלל יחידות תעשיית המזון שלה, הגיעה לאותה נקודה שהייתה המפותחת ביותר בתולדותיה.
אוכלוסייה

| מספר תושבים> שנה | מספר תושבים> אוכלוסייה |
| --- | --- |
1870: 21,189
1880: 30,284
1890: 42,647
1900: 70,343
1910: 88,035
1920: 91,128
1930: 98,861
1941: 109,817
1949: 93,975
1960: 94,717
1970: 109,810
1980: 90,095
1990: 78,422
2001: 62,995
2011: 61,553
2022: 59,244
ספורט

אחת מאגודות הספורט הגדולות במדינה, ה-FTC, פועלת כאן, ואצטדיון הכדורגל שלה, Groupama Aréna, ממוקם בדרך אילאי.
אזורים ציבוריים חשובים

כיכר קאלווין (צד דרום)
שדרת בית המכס (Vámház körút} (החלק הדרומי של השדרה הקטנה)
שדרת קניבש קלמן (Könyves Kálmán körút) (הקטע הדרומי של שדרת הטבעת הונגריה)
שדרת פרנץ (Ferenc körút) (החלק הדרומי של ה-השדרה הגדולה )
דרך אילאי
ועוד אתרים
גלריה

אצטדיון אלברט פלוריאן
כיכר בקאץ'
גשר ראקוצי
צילום אויר של התיאטרון הלאומי (החדש)
בית חולים סנט אישטוואן ממעוף הציפור
מאמרים קשורים

היכל מכרזי שלטונות המס
לוחות זיכרון ברובע 9 של בודפשט
מכללת מאטה זלקה
ראו גם

אתר האינטרנט של שיכון יוז'ף אטילה
עובדות מעניינות על פרנצווארוש מהעבר
אזרחי כבוד
מפעל הטבק לשעבר של פרנצווארוש
משרד חילופי טבק ומחסן טבק לשעבר
מאמר על כיכר מרקושובסקי
לקריאה נוספת

לקסיקון שמות הרחובות המלא של בודפשט (ספרינטר הוצאה לאור, 2003)
הערות שוליים

↑  "Közvágóhíd". אורכב מ-המקור ב-2020-08-28. נבדק ב-2011-06-05.
|  בודפשט  |
| --- | --- | --- |
| אתרים עיקריים | בניין הפרלמנט ההונגרי • בזיליקת אישטוון הקדוש • גבעת הטירה • ארמון בודה • ארמון שנדור • האי מרגיט • המוזיאון הלאומי של הונגריה • מוזיאון האמנויות היפות • מוזיאון הטכנולוגיה והתחבורה ההונגרי • ארמון גרשם • בית האופרה • כנסיית מתיאש • באסטיון הדייגים • פסל החירות • בית הקפה אבזיה • בית הקפה היפני • היכל האמנות (בודפשט) • טירת ויידהוניאד • אנדרטת המילניום • אוסף הטקסטיל של גולדברגר • תיאטרון האופרטה של בודפשט • תיאטרון ארקל • קפה ז'רבו • מסעדת גונדל • מרתף מתיאש • התיאטרון הלאומי (בודפשט) • גן החיות והבוטני (בודפשט) • אקווינקום |  |
| גשרי בודפשט | גשר מגיירי • גשר ארפאד • גשר מרגיט • גשר השלשלאות • גשר אליזבת • גשר החירות • גשר פטפי • גשר ראקוצי •  גשר הרכבת המחבר (הדרומי) • גשר הרכבת המחבר (הצפוני) |  |
| בתי כנסת ואתרים יהודיים | בית הכנסת הגדול של בודפשט • בית הכנסת ברחוב קזינצי • בית הכנסת רומבך • גטו בודפשט • בית הכנסת של ראקושפלוטה • בית הכנסת ברחוב פאווה • בית הכנסת בדרך פרנקל לאו • בית הכנסת בכיכר טלקי • בית הכנסת של אובודה • בית הכנסת של רחוב וישגראדי • בית הכנסת בדרך דוז'ה ג'רג' • בית הכנסת בבודהוואר • בית הכנסת באויפשט • בית הכנסת של פשטארז'בט • בית הכנסת של קבאניה • בית הכנסת של כיכר בתלן • המוזיאון והארכיון היהודי-הונגרי • המרכז לזיכרון ותיעוד השואה • בית הזכוכית (בודפשט) • בית המדרש לרבנים  בבודפשט • נעליים על הדנובה • בית כנסת בית שלום (בודפשט) • |  |
| בתי קברות יהודים | בית הקברות היהודי ברחוב קוזמה • בית הקברות היהודי ברחוב שלגוטאריאני • בית הקברות היהודי ברקושקרסטור • בית הקברות היהודי פרקשרט • בית הקברות היהודי ברחוב גראנאטוש • בית הקברות היהודי ברחוב צ'רס • בית הקברות היהודי של אובודה • בית הקברות היהודי של בודה • בית הקברות היהודי של ראקושליגט |  |
| תחבורה | כביש הטבעת • קלטי פאייאודבר • ניוגטי פאייאודבר • דלי פאייאודבר • הרכבת התחתית של בודפשט • נמל התעופה הבין-לאומי בודפשט פרנץ ליסט • רכבת הילדים של בודפשט • רכבת גלגלי שיניים (בודפשט) • שדרת הטבעת הונגריה • השדרה הקטנה (בודפשט) • השדרה הגדולה (בודפשט) • הרכבת הפרברית של בודפשט |  |
| כיכרות | כיכר בלאהה לואיזה • אוקטוגון (בודפשט) • כיכר הגיבורים • כיכר ניוגטי • כיכר דיאק פרנץ • כיכר החירות בבודפשט • כיכר ורשמארטי |  |
| ספא (מרחצאות) | ספא סנט לוקאץ' • ספא גלרט • ספא דגאי • מרחצאות פלטינוס • ספא סצ'ני |  |
| אחר | בודה (עיר) • פשט (הונגריה) • אובודה • אויפשט • דנובה • הפארק העירוני • פארק ממנטו • נפליגט • אוניברסיטת אטווש לוראנד • שדרות אנדראשי • יהדות הונגריה • השוק המרכזי של בודפשט • רחוב ואצי • אוניברסיטת בודפשט לטכנולוגיה ולכלכלה • אוניברסיטת מוהולי-נאג' לאמנות ועיצוב • היכל האמנות (בודפשט) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NKC: ge884221