stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אדון הכאוס

| --- | --- |

כריכות שני כרכי הספר.
 מידע כללי
 מאת:  רוברט ג'ורדן
 שפת המקור:  אנגלית
 סוגה:  פנטזיה אפית
 מקום התרחשות:  מחזור כישור הזמן - מקומות 
 הוצאה
 הוצאה:  ספרי טור 
 תאריך הוצאה:  1994
 מספר עמודים:  אדון הכאוס - 415 כס האמרלין - 450
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  אופוס
 תאריך:  1998
 תרגום:  בועז וייס
 מהדורות נוספות
 מספר כרכים:  אדון הכאוס כס האמרלין
 סדרה
 סדרת ספרים:  כישור הזמן
 ספר קודם:  אש הרקיע
 הספר הבא:  כתר החרבות
 
אדון הכאוס הוא הספר השישי מתוך סדרת הפנטזיה, מחזור כישור הזמן מאת רוברט ג'ורדן. בגרסה המקורית (באנגלית) נקרא הספר The lord of chaos ‏(LoC), ובגרסה המתורגמת לעברית הוא מחולק לשני כרכים: אדון הכאוס וכס האמירלין. בעברית יצא הספר לאור בהוצאת אופוס.
בתמונת הכריכה רואים את רנד לאחר שחרורו מהתיבה, ואאס סדאי, כנראה רפאלה בגלל הצעיף הכחול, נשבעת לו אמונים. ברקע זירת הקרב של בארות דומאי, כולל קרונות הרוסים ועופות דורסים חגים מעל גופות.
עלילה

בפרולוג מתואר לראשונה שאיול גאל כאשר דמנדרד מתייצב לפני אדון האופל ומקבל ממנו הוראות. אדון האופל לועג לרנד ומכנה אותו "אדון הכאוס" .
עלילה > אדון הכאוס

מורגז טרקנד, שברחה מכס האריה ומראבין ששלט בה, מחפשת דרך כדי לשוב לכסאה ומגיעה לאמדיצ'יה, הנשלטת בידי ילדי האור.
מאזרים טיים, הדרקון הכוזב החזק ביותר שהיה אי פעם, מגיע לקאמלין כדי לזכות בחנינה שרנד הכריז עליה. רנד אומר לו שפשעי שלושה עשר הארורים מגמדים את פשעיו של טיים (ומונה כמה מפשעי הארורים אותם זכר מהזכרונות של לואיס תרין), ורנד צריך את עזרתו. מאזרים נשבע לו אמונים, וממונה לראש חווה באנדור, שם מתאמנים גברים שיכולים לתעל את סאידין.
רנד מקבל מסרים מבלבלים מאלנה מוסבאני ווורין, שתי אאס סדאי שהכיר מהאג'ות הירוקה והחומה (בהתאמה), ומאלאידה ואליבארין, שתי אאס סדאי שלא רצה להכיר מהאג'ות האדומה והלבנה-שחורה, שמשמשות כראש המגדל הלבן. בדיפלומטיות הוא מחליט להקשיב ולא להקשיב לכולן. אלנה וורין הגיעו לשם משני נהרות עם חניכות פוטנציאליות, ולא בחרו עדיין צד במאבק בין האאס סדאי. אלנה קושרת את רנד כעוצר. מתברר שהוא יכול לגבור על שלוש אאס סדאי ביחד.
עלילה > כס האמירלין

נינאב שחקרה את לוגיין אבלר, שסורס מסאידין, הצליחה במקרה לרפאותו. האאס סדאי הצהובות בסלידר הכעיסו אותה בכוונה כדי שתצליח לרפא גם את סיואן וליאן.
האאס סדאי בסלידר מחליטות למנות אמירלין, ובוחרות את אגוין אלוור. שריאם, האאס סדאי הבכירה ביותר שברחה מהמגדל, ממונה לשומרת הרשומות. ראשית אגווין ממנה לאאס סדאי ושולחת את נינאב ואליין לאבו דאר כדי למצוא את קערת הרוחות. מאט שהגיע כדי להכניס לשלישייה קצת שכל בראש, הצטרף למשלחת. אגווין שולחת משלחת גם לקאמלין, תשע אאס סדאי, מקום מושבו הארעי של רנד.
לקאירהיין, מקום מושבו השני של רנד, מגיעות שבע אאס סדאי שאלאידה שלחה, עם כמה משרתות. רנד מתמרן בין שתי המשלחות בלי להבטיח כלום, ורק עולה לכל האאס סדאי על העצבים. הוא הולך לחוות הגברים בצפון אנדור, ומגלה שקיבלה בינתיים את השם "המגדל השחור". הוא מעניק לגברים, אשמאן, דרגות.
בקאמלין איאלי מתנקש בחיי אאס סדאי חומה. חייה ניצלים אבל המשלחת של סלידר מנסות "לעשות שריר" לרנד ומרגיזות אותו. לעיר מגיעות במקרה ברה הרקין וקירונה נצ'ימאן, שתי אאס סדאי מהאג'ה הירוקה שהיו בדרכם צפונה לקאירהיין ובכך הגיע מספר האאס סדאי בקאמלין ל-13 (מספר הדרוש להקמת "מעגל שלם" של מתעלים) רנד שנבהל בורח לקאירהיין. בקאירהיין משלחת מהמגדל הלבן מצליחה לתפוס אותו לא מוכן. שש אאס סדאי- גלינה קסבן וקטרין אלרודין מהאג'ה האדומה-שחורה, קוירן סאלדיין, אריאן בהולוריס, אלזה פנפל (ירוקות) ועוד שתיים, תופסות אותו וכולאות אותו בתוך תיבה. הן לוקחות איתן גם את מין.
שש אאס סדאי כל פעם משמשות כסוהרות של רנד. הוא מנסה להימלט והורג שני עוצרים של אריאן. אריאן הזועמת לוקחת פיקוד על כליאתו ומכה אותו פעמיים כל יום. בדרך לכיוון צפון-מערב הם עוצרים בבארות דומאי. לשם מגיעים השאידו שרוצים לעצמם את רנד, פרין ואנשי שני נהרות עם ארם ולויאל- כשהם מונחים על ידי הזאבים, חמישה מהאאס סדאי של סלידר עם העוצרים כשהם מונחים על ידי חוש העוצר של אלנה ומביאות איתן את ברה, וורין וקירונה, והאשמאן בהנהגת מאזרים טיים. במקום מתפתח קרב ענק, והאשמאן לא מרחמים על אף אחד מהאויבים. רנד בתיבה מרגיש ששלוש משש האאס סדאי שמחזיקות את המחסום נגדו עסוקות קצת בקרב אחר, וכוחן חלש יותר בחזית שלו. לראשונה בהיסטוריה רנד משתף פעולה עם לואס תרין שמגולגל בראשו: לאט לאט הוא פורם שלושה קשרים, ומשאיר שלושה, ה"גג" הנחוץ לו לתעל. הוא מפוצץ את התיבה מבפנים ומפלס לו דרך מתוך המחנה, תוך שהוא משתק כל אאס סדאי של אלאידה שהוא רואה והורג אחת. ב"המלצת" לואס ת'רין הוא מחפש במיוחד ומוצא את קטרין ואריאן, אך מאוכזב לגלות שגלינה נעלמה.
עלילה > תוצאות הקרב

מתברר שהשלוש שרנד שיתק מסאידר היו אירגיין פטמד (מהאג'ה הירוקה), רונייל ווניוס וסשל אנדרלי (שתיהן מהאג'ה האדומה). השאידו בורחים, ארבע עשרה מהאאס סדאי של גלינה נתפסות (בלעדיה). עוד שתיים נהרגות- לייגין (כנראה על ידי רנד) ואמירה. שתים עשרה נמלטות. גלינה נתפסת על ידי השאידו הזועמים. שבע האאס סדאי מסלידר נשבעות אמונים לרנד, ועוד שתיים: אלנה, ברה, פאלדרין הרלה, סאוניד טרייהן וקירונה (כולן מהאג'ה הירוקה), מאסורי סוקווה וורין מת'וין (מהאג'ה החומה), מרנה אמברי (מהאג'ה האפורה) ורפאלה סינדל (מהאג'ה הכחולה).
חתול פרסי

| --- | --- |

 ארץ מוצא:  פרס (איראן)
 תכונות
 משקל:  3.5 ק"ג 
 תוחלת חיים:  12 שנים
 מיון
 משפחה:  חתוליים
 מין:  חתול הבית
 
חתול פרסי בעל פרווה לבנה
חתול פרסי בעל פרווה חומה-לבנה
חתול פרסי אפור
חתול פרסי (או כפי שנקרא בזמנו, "חתול ארוך שיער") הוא גזע של חתול הבית שהתפתח לראשונה בפרס (איראן).
היסטוריה של הגזע

מוצאו של החתול הפרסי הוא בפרס ובארצות אסיה התיכונה. בספרות המקצועית הוזכר ה"פרסי" בפעם הראשונה ב-1876 בשם "החתול האסיאתי", אך כבר כ-300 שנה לפני כן, במאה ה-16, נראו חתולים אלה באירופה, בתחילה באיטליה וצרפת. לשם הגיעו על ידי דיפלומטים שביקרו בפרס וסביבתה, התלהבו ושלחו אותם לארצותיהם באירופה. בתקופה זו מוכרים חתולים ארוכי פרווה נוספים - חתולי האנגורה. מוצאם בטורקיה, והם אבות אבותיהם של החתולים מגזע ה-Turkish Angora. גם חתולים אלה הגיעו לארצות אירופה ובעיקר לאנגליה.
יש הטוענים כי אבותיהם של החתולים הפרסיים הם דווקא אותם חתולי אנגורה, שזווגו עם חתולי בית קצרי פרווה או עם חתולים בעלי פרווה חצי ארוכה (באירופה). אחרים טוענים כי החתולים, שהגיעו לאירופה מפרס וסביבתה, זווגו עם חתולי האנגורה, ומשם הכול החל. יש להניח שכולם "התערבבו עם כולם", וזו הייתה תחילת הדרך. לאנגליה הגיעו שני סוגי החתולים. אלה שהגיעו מצרפת (וקודם מפרס) היו בעלי מבנה גוף יותר גוץ, והאחרים, חתולי האנגורה, היו בעלי מבנה גוף וראש יותר צרים ומוארכים.
מבנה הגוף ה"צרפתי" וגם הפרווה של חתולים אלה, שהייתה יותר מלאה וארוכה, התחבבו במהרה, ומלאכת גידול החתולים הותאמה למראה הזה.
החתולים הפרסיים הפכו לאהובים ופופולריים, והאופנה בימים ההם הכתיבה להצטלם עמם בכל הזדמנות. בד בבד גם עלתה הפופולריות של החתולים הפרסיים בתערוכות, והם היוו את גולת הכותרת, בתחילה באנגליה ובהמשך גם במקומות אחרים בעולם. כאילו לא די בכך, הם אף קיבלו חסות מלכותית מהמלכה ויקטוריה באנגליה, כאשר בבעלותה היו שני חתולים פרסיים כחולים. המלך אדוארד השביעי תרם פרסים מיוחדים לחתולים הפרסיים, אשר זכו בתערוכות בימים ההם.
בסוף המאה ה-19 הגיעו החתולים הפרסיים לאמריקה, וגם שם התחבבו במהרה. אז החלו לגדלם גם שם, ובהצלחה הולכת וגוברת, עד עצם היום הזה. בתערוכות בארצות הברית תפסו חתולים אלה תנופה והצלחה כה רבה, עד כי תשומת הלב אליהם עלתה אפילו על זו שניתנה לחתולי המיין קון המפורסמים בארצות הברית.
בתחילה כל החתולים עם פרווה ארוכה הוגדרו כחתולים ארוכי פרווה. עם הזמן הועדף המראה הגוצי יותר והחתולים ארוכי הפרווה התפצלו לשני גזעים; האחד הוא הפרסי הגוצי והרחב והשני הוא האנגורה הדק והעדין יותר במראהו. המראה העכשווי של החתול הפרסי הוא תוצאה של הרבעות מבוקרות שנעשו על ידי מגדלים במאה השנים האחרונות.
מראה כללי

לחתול הפרסי מבנה ראש עגול, עיניים פתוחות וגדולות שנמצאות לצידי הפנים. צבע העיניים תואם בדרך כלל את צבע הפרווה. צבעי הפרווה הם רבים ומגוונים: לבנים, שחורים, כתומים, אפורים, בצבע לילך, טאבים או טריקולורים (3 צבעים). הגוף מוצק וקצר, האף גבוה ופחוס מאוד, אוזניו נמוכות וקטנות. בשל פרוותו הארוכה במיוחד ופניו הקצרות החתול הפרסי זקוק לטיפוח יומיומי.
פעמים רבות אנשים נוטים להתבלבל בין החתול הפרסי לחתול הסיאמי, החתול הסיאמי שונה מאוד מהחתול הפרסי במראהו וגם באופיו. החתול סיאמי בעל פרווה קצרה, מבנה ראש מוארך ומחודד, ואילו החתול הפרסי, כפי שניתן לראות בתמונות, הוא בעל פרווה ארוכה ופנים שטוחות.
אופי

החתולים הפרסיים הם חתולים שקטים ואינם תוקפניים. לרוב יסתדרו עם חתולים ובעלי חיים אחרים, והם מרגישים בנוח בקרבת בני אדם. חתולים פרסיים רבים מעבירים חלק ניכר משעות היממה בשינה.
חתולים פרסיים אוהבים שמטפחים ומסרקים אותם, מסתדרים עם ילדים אך נמנעים ממשחקים רועשים וקולניים עימם. הם בעלי קולות שקטים ונעימים אך מתקשרים בעיקר באמצעות עיניהם.
חתולים פרסיים אוהבים את הביטחון של הקרקע ואינם נוהגים לקפוץ על מדפי ספרים גבוהים. הם נלהבים מאוד ממשחק עם צעצועים אך באותה מידה ניתן למצוא אותם שרועים ללא מעש על רצפת הבית ועל הספה בסלון.
חתול פרסי לא ידרוש מבעליו תשומת לב בלתי נדלית אך יתענג על תשומת הלב שתינתן לו. חתולים פרסיים הם עדינים ונהנים בביתם בין אם בעליהם נמצאים בדירה ובין אם לא, אך הם ישמחו לראות אותם שבים הביתה. החתול הפרסי הוא זן חתול הבית המשיר כמות שיער מועטה.
זנים > חתול פרסי אקזוטי > היסטוריה של הגזע

החתול האקזוטי נמנה עם הגזעים יצירי האדם. הרצון בחתול פרסי אך סדר יום עמוס מונע מהרבה אנשים לטפל בפרווה הארוכה הדורשת טיפוח יומיומי הובילו ליצירת הגזע בעל המראה והאופי של החתול הפרסי אך בעל פרווה קצרה.
ההתחלה של הגזע, לפני כ־40 שנה, לא הייתה מכוונת ליצירת חתול פרסי בעל פרווה קצרה אלא להכניס צבעים חדשים לגזע אחר, קצר השיער האמריקאי. מגדלי הגזע האמריקאי החלו לזווג חתולים קצרי פרווה אמריקאי (American Shorthair) עם חתולים פרסים כדי "להכניס" לגזע צבעים של החתול הפרסי. תוצאת זיווגים אלה לא עלתה בקנה אחד עם רצון המגדלים לחתול בעל מראה הגזע האמריקאי, מבנה הגוף של הצאצאים ומרקם הפרווה לא תאמו את הגזע ולכן לא יכלו להשתלב בתוכניות גידול של קצר השיער האמריקאי. ב-1966, דבר זה הביל מגדלים לנסות וליצור גזע חדש בעל המראה של החתול הפרסי אך בעל פרווה קצרה וסמיכה. הגזעים שהשתתפו ביצירת הגזע האקזוטי בנוסף לקצר השיער האמריקאי היו הרוסי הכחול והבורמזי. כמו כן המשיכו לזווג צאצאים קצרי פרווה עם חתולים פרסים והימלאים. זיווגים אלה מתבצעים עד היום כדי לשמר את המראה הגוצי והפנים הרחבות והקצרות.
סטנדרט הגזע, בדומה לחתול הפרסי קורא לחתול בכל מבנה קצר ורחב עם עיניים גדולות, אזניים קטנות הממוקמות רחוק זו מזו אך בעל פרווה קצרה וסמיכה. כיום החתולים האקזוטים מתחרים בתערוכות בהצלחה רבה, הם נשפטים בקטגוריה של ארוכי הפרווה כאשר הצבעים הפופולריים הם דוגמאות הטאבי למיניהן.
זנים > חתול פרסי אקזוטי > מראה כללי

לחתול האקזוטי מבנה ראש עגול, עיניים פתוחות וגדולות, שנמצאות לצידי הפנים. צבע העיניים תואם, בדרך כלל את צבע הפרווה.
צבעי הפרווה הם רבים ומגוונים: לבנים, שחורים, אדומים, כחולים, בצבע לילך, טאבים או טריקולורים (3 צבעים). הגוף מוצק וקצר, האף גבוה ופחוס מאוד, אוזניו נמוכות וקטנות.
בתרבות הפופולרית

הפוקימון פרסיאן מבוסס על החתול הפרסי[דרוש מקור].
מרדכי שפר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  15 בדצמבר 1941  (בן 83) תל-אביב, פלשתינה (א"י) 
 ענף מדעי:  מדע הטילים 
 מקום לימודים:  הטכניון – מכון טכנולוגי לישראל  אוניברסיטת סטנפורד 
 פרסים והוקרה:  פרס ביטחון ישראל 
 
מרדכי (מוטי) שפר (נולד ב-15 בדצמבר 1941) הוא מהנדס ישראלי, מומחה לפיתוח טילי יירוט, חתן פרס ביטחון ישראל בשנת 1978 על פיתוח מערכת ההנחיה של הטיל "פיתון 3". ידוע בהתנגדותו לפיתוחי מערכת הביטחון הישראלית של אמצעים ליירוט רקטות ובפרט כיפת ברזל.
ביוגרפיה

מרדכי שפר נולד בתל אביב כמרדכי שפרונג וגדל והתחנך בקיבוץ עין שמר. בשנת 1968 קיבל תואר ראשון בהצטיינות בהנדסת חשמל מהטכניון בחיפה. בשנת 1979 קיבל תואר שני בהנדסת חשמל מהטכניון. בשנת 1983 קיבל תואר דוקטור בהנדסת תעופה וחלל מאוניברסיטת סטנפורד שבקליפורניה, על תזה שכותרתה: "Estimation and control with cubic nonlinearities".
בשנת 1979, בעבודת המגיסטר שלו, שפר הציע וניתח את מודל כוונון ההגבר האוטומטי המרחבי והזמני ברשתית בתזה שכותרתה: "מודלים לעיבוד אות ברשתית העין".
בשנת 1983 פיתח שפר, בהתבסס על הדוקטורט שלו, שיטת הנחיה חדשה לטילי יירוט, המבטלת לחלוטין את תופעת ההתבדרות של מרדפים ומאפשרת להשיג פגיעות גוף בגוף כתקן במטרות המתמרנות אקראית בתאוצות קיצון. השיטה – Integrative Guidance Estimation and Control – יושמה בהצלחה בטילים "פיתון-4" ו"פיתון-5" של רפא"ל ובאמל"ח המונחה "עופר" של אלביט.[דרוש מקור]
בשנים 1968–1996 עבד ברפא"ל בפיתוח טילי יירוט. במסגרת זו היה שותף לצוות של רפא"ל, יחד עם גיורא שלגי, דן רוזן, משה גלמן, יוסף שלזינגר ואברהם דוידוביץ', שעסק בפיתוח טיל אוויר-אוויר "פיתון 3". על משימה זו הוענק לששת חברי הצוות פרס ביטחון ישראל לשנת 1978. שפר פיתח גם את מערכת ההנחיה של הטיל "פיתון 4" שהועתקה אחר כך גם לטיל "פיתון-5".
בשנת 2005 רשם שפר פטנט אמריקני על שיטה לדחיסת תחום דינמי של תמונות.
בשנת 2006 הציע מערכת חליפית לכל מיירטי הטילים הישראליים בשם "פעמון", הנעזרת ברשת לוויינים במסלול נמוך לצורכי איכון טילי המטרה והנחיית טילי הירוט. לדברי שפר, מערכת "פעמון" התקבלה לביצוע באותה שנה על ידי מחלקת מעט"ר (מערכות טילים ורקטות) ביחידת מחקר ופיתוח של מפא"ת אך בוטלה כשנה לאחר מכן על ידי דני גולד שהיה אז סגן ראש היחידה ואהוד ברק שהיה שר הביטחון.
בשנת 2007 רשם שפר פטנט אמריקני על המצאת ממיר אנלוגי לדיגיטלי (A/D) אסינכרוני הראשון בעולם. בשנת 2017 רשם שפר פטנט אמריקני על שיטה להעברת זווית הגלגול האינרציאלית של טיל מהקרקע לצירי גופו.
ביוגרפיה > תיאוריות קשר בהן מאמין שפר

בשנת 2013 יצא שפר נגד מערכת "כיפת ברזל", וטען שהדיבורים על הצלחתה המרשימה במהלך מבצע עמוד ענן הם משוללי יסוד, ושבפועל המערכת לא פוגעת במטרות. לדבריו, "גם 'כיפת ברזל' וגם 'שרביט קסמים' הם נגזרות של טילים מיושנים הסובלים משיטות הנחיה מיושנות". הוא חזר על עמדתו זו במהלך מבצע צוק איתן, שבו דווח על יותר מ-700 יירוטים של "כיפת ברזל", אך לטענתו בפועל המערכת לא פגעה במטרות.
לטענת שפר, ישראל סיפקה לאוקראינה את המערכת במהלך מלחמת אוקראינה–רוסיה וגם שם התברר כי היא אינה מתפקדת (עם זאת ועל אף דבריו של שפר, לא פורסם מעולם בתקשורת כי ישראל סיפקה לאוקראינה סוללת כיפת ברזל). בשנת 2017 טען על סמך ניתוח פטנטי היסוד של "חץ-2" ו"חץ-3" כי גם טילים אלה לא מסוגלים ליירט טילים. לטענת שפר, בכל ניסויי הקבלה של מיירטי הטילים הישראליים, דמיין המטרה מושחל בשלט-רחוק מהקרקע לתוך סל הרכישה של המיירט הנבחן ועל מסלול התנגשות איתו. בראיון עם אורי מילשטיין בינואר 2022 טען שפר כי מערכת הלייזר המפותחת בישראל, מערכת מגן אור לא מסוגלת ולא תהיה מסוגלת ליירט טילים ורקטות ואף טען כי המצגות על יעילות וכדאיות הפרויקט הן שקריות. שפר חזר על טענותיו אלה בחוברת "נפילה חפשית - אי מוכנות ישראל לטרור הטילי" אותה הוא מפרסם בפייסבוק[דרוש מקור]. בנובמבר 2022 הביע שפר טענות דומות לגבי פטנט היסוד של חץ-3 של תע"א וכן על מערכת ברק 8. על פי תאוריית הקשר שבה מאמין שפר, הרג המוסד אישים שידעו על אי יעילות מערכת כיפת ברזל וטיל החץ ובהם דני חזנובסקי, מיכה כהן, ראובן פדהצור ורוני דניאל.
תאוריית קשר נוספת שבה מאמין שפר היא שחטיפת שלושת הנערים בושלה על ידי ראש הממשלה בנימין נתניהו בסיוע הרמטכ"ל בני גנץ ושר הביטחון משה יעלון, ומי שהפעיל את המחבלים האחראים לרצח הנערים הם אנשי שב"כ ולא החמאס.
בשנת 2021 הציגה אירן את טיל אלמאס המבוסס על הטיל הישראלי ספייק. הטכנולוגיה הגיעה לאירן כנראה כנשק שלל במלחמת לבנון השנייה[דרוש מקור]. לשפר תאוריה אחרת הטוענת שרפאל מכרה תוכניות יצור של ספייק להודו שמייצרת אותם במפעל הרוסי אלמז-אנטיי ומשם המידע זלג לאירן.
באפריל 2024, במהלך מלחמת חרבות ברזל, לאחר שיגור טילים איראניים לעבר ישראל, עם תוצאת נזק מועטה, חזר על טענתו שלטילי החץ אין יכולת ליירט טילים בליסטיים ושום טיל חץ לא נורה במהלך ההתקפה. לטענתו במקום החץ נורו מאות טילי כיפת ברזל משודרגים אשר כולם נכשלו. כמו כן העלה השערה כי האיראנים שיגרו בכוונה טילים בעלי כמות נפץ נמוכה כאות אזהרה בלבד מול ישראל.
שפר גם מחזיק בתאוריית הקשר על זיוף הנחיתה על הירח.
הערות שוליים

↑  Estimation and Control with Cubic Nonlinearities - קישור למאמר
↑  (US 6,901,164)
↑  Image compression with dynamic programming, גוגל פטנט
↑  תקציר ההרצאה על מיזם פעמון בכנס BMD אתר טכנולוגיות
↑  Asynchronous analog to digital converter, נבדק ב-2023-05-13
↑  (934,US 9,605)
↑  רן אדליסט, חתן הפרס לביטחון ישראל מסביר: למה כיפת ברזל היא בלוף?, "סופהשבוע", 31 במרץ 2013 (מאורכב מהמקור (הקישור אינו פעיל, 26 במאי 2023))
↑  גלי גינת‏, הבכיר הישראלי שבז לכיפת ברזל: "בלוף, לא יירטה כלום", באתר וואלה, 13 ביולי 2014
↑  פוסט מאת מוטי שפר, 18 בנובמבר 2022
↑  פוסט מאת מוטי שפר
↑  ד"ר אורי מילשטיין, האם המוסד חיסל את המפקח מטעם האמריקנים על פיתוח טיל "חץ", באתר News1 מחלקה ראשונה, 24 בנובמבר 2021
↑  פוסט של מוטי שפר, 28 בנובמבר 2022
↑  מכתב של מוטי שפר לממונה על הביטחון במערכת הביטחון 18 ביוני 2014, עמוד הפייסבוק של שפר
↑  פוסט בפייסבוק של מוטי שפר, 13 ביולי 2020
↑   מרדכי שפר, סרטון  באתר יוטיוב (אורך: 1:06:07)
↑   המומחה העולמי לטילים ד"ר מוטי שפר: "שום טיל אירני לא הופל על ידי טיל ישראלי בהתקפת הטילים האיראנית", סרטון בערוץ "ד"ר אורי מילשטיין", באתר יוטיוב (אורך: 01:14:00)(דקה 40:00)
↑  פוסט מאת מוטי שפר, 24 ביולי 2022
שריונית וייט

| --- | --- |

 מידע כללי
 מדינה מייצרת:  ההגנה ההגנה
 שנת ייצור:  1948
 מערכה מרכזית:  מלחמת העצמאות
 מידע טכני
 אורך:  5.6 מ'
 רוחב:  2.0 מ'
 מנוע:  בנזין 110 כ"ס תוצרת חברת "וייט"
 שריון:  6.4 - 13 מ"מ
 מערכות נשק
 חימוש עיקרי:  בדרך כלל מקלע MG34 או MG37
 חימוש משני:  בדרך כלל מקלע MG34
שריונית וייט הנקראת גם שריונית סקאוט היא רכב קרבי משוריין שנבנה על ידי המחלקה הטכנית של ארגון ההגנה במטרה להוות את עמוד השדרה של השריון ולאפשר לו לפעול ככוח התקפי כנגד הכוחות הערביים בתש"ח. בצה"ל היא כונתה בשם: "וייט" (בהתאם לשם החברה שייצרה את המנוע). 
השריונית נבנתה על בסיס שריונית אמריקאית קלה מסוג שריונית סיור M3. זו הייתה שריונית סיור ופיקוד שנבנתה עבור הצבא האמריקני ושמשה למספר מטרות כגון סיור, רכב פיקוד, קישור, אמבולנס וכדומה. כך למשל כאשר פלשו הכוחות האמריקנים לצפון אפריקה בפקודו של גנרל פאטון, שמשה שריונית כזאת כרכב הפיקוד שלו.
רקע

בתחילתה של מלחמת העצמאות נקט ארגון "ההגנה" באסטרטגיה מגננתית כאשר עיקר דאגתו התמקדה בקיום הקשר היבשתי בין יישובי הפריפריה למרכז. שיטת הפעולה הייתה תנועה בשיירות כאשר האמצעי העיקרי להגנתן היו משורייני ה"סנדוויץ'". משוריינים אלה נבנו על בסיס משאיות עליהן נבנו תאי לחימה שמוגנו בשריון משתי שכבות פח ברזל כשביניהן שכבה עבה (2.5 ס"מ) של עץ קשה.
מגרעותיהם היו: תוספת משקל רב שפגע בביצועים כגון: תנועה איטית, קשיים בעלייה והתחממות המנוע, עבירות נמוכה, כושר ייצור אש מוגבל לאשנבי הירי ועייפות הלוחמים לאחר מספר שעות פעולה בתוך קופסאות פלדה חמות אלה. משוריינים אלה היוו פתרון סביר עד מרץ 1948 כאשר הערבים שכללו את שיטות ההתקפה על השיירות והכוחות היהודיים נאלצו להבטיח את התנועה על ידי תפיסת שטחים שולטים לאורך צירי התנועה והחזקתם בצורה זמנית או קבועה.
יצחק שדה שהיה ידוע במחשבתו המקורית גילה עניין בשריון עוד לפני מלחמת העצמאות. הוא סבר שמשורייני הסנדוויץ' עקב מוגבלותם אינם מתאימים לאתגרים שיעמדו בפני כוחות ההגנה ולכן חשוב להקים שריון מסוג אחר- שריון התקפי. בעקבות העימותים הראשונים התגבשה אצל שדה ההערכה שהתבססה על מרכיב של יחסי הכוחות שבין היישוב היהודי לערבים (1:2).
מכאן הוא הסיק:
הכרעת הערבים תושג באמצעות טקטיקה התקפית.
היכולת הטכנולוגית של היהודים תאפשר שימוש בשריון תוך ניצול היכולת האיכותית לעומת נחיתותם המספרית.
בעיני רוחו ראה שדה שימוש בשריוניות בעלות צריח חמושות במקלעים עם יכולת תנועה ועבירות טובה. ביטוי ראשון לכך ניתן למצוא בדבריו בפגישתו עם בן-גוריון ב-8 בינואר 1948. ב-22 בפברואר 1948 מונה שדה לראש יחידת שירות המשוריינים - שמ"ש.
שימוש מבצעי

לפי תחזית הייצור היו אמורות 20 שריוניות לצאת מהיצור בחודש מאי. 
הפעילות המבצעית הראשונה שלהן נעשתה על ידי גדוד 73 בפיקודו של חיים לסקוב בהתקפה על משטרת לטרון. חטיבה שבע בפיקודו של שלמה שמיר והגדוד המשוריין - גדוד 73 הוקמו בחיפזון. לפי התוכנית המקורית תוכננו בגדוד להיות שלוש פלוגות: אחת עם זחלמ"ים ושתיים עם שריוניות. בפועל רק 9 שריוניות בפלוגה אחת של גדוד 73 (יותר מאוחר נקרא גדוד 79) לקחו חלק בהתקפה במסגרת "מבצע בן נון ב'" (ליל 30-31 במאי).
תקן הגדוד כלל שתי פלוגות שריוניות, בכל פלוגה שלוש מחלקות ובכל מחלקה שלוש שריוניות.
סך הכל 9 שריוניות בפלוגה ו-18 שריוניות בגדוד. 
בפועל צוותו לכל שריונית 3 - 5 לוחמים בפיקודו של מפקד כיתה.
את תקני כוח האדם לגדוד המשוריין, כתב סגנו של חיים לסקוב ברוך פרידמן (ארז), שהיה המפקד היחידי בעל ניסיון קרבי בפיקוד והפעלת משוריינים וטנקים באותו הזמן בגדוד.
רק פלוגה אחת של שריוניות לקחה חלק בהתקפה הראשונה על לטרון. הפלוגה השנייה לא סיימה את האימון וההצטיידות שלה.
השריוניות הראשונות סופקו לצבא במאי 1948. הקרב הראשון בו נטלו חלק היה ההתקפה על לטרון. 
בקרבות מבצע דני (יולי 48) התברר שהן נחותות לעומת שריוניות האויב המצוידות בתותחים כמו שריוניות המרמון הרינגטון.
בסך הכל ייוצרו 71 שריוניות וייט.
רק בחודש יוני לאחר קרבות לטרון, בוצעו ניסיונות חדירות השריון שלהן כדי לבחון את מידת עמידותן לנשק קל. כמו כן נבחנו אז יכולות התנועה והתפעול שלהן.
לאחר ההתקפה הכושלת של גדוד 82 המשוריין על עיראק אל-מנשיה (קריית גת) בה הוכחו המגבלות של טנקי ה-H-39 הוצ'קיס, הוחלט להוציאם משימוש. 3 תותחים פורקו מצריחי הטנקים האלה והותקנו בצריחי השריוניות. היו אלה תותחים קצרי קנה בקוטר 37 מ"מ, (ראו תמונה למעלה).
ייצור השריוניות נמשך וביולי הגיע מספרן ל-50, מהן 40 מסוג "וייט". בשלב זה הן פעלו פרט לגדוד הממוכן 79 (מקודם 73) גם בגדוד המשוריין 82, גם בגדוד 9 של חטיבת הנגב וכן בחטיבות החי"ר. 
נחיתותן אל מול השריוניות נושאות התותח מצאה ביטוי בדו"ח של גדוד 82 מקיץ 48. משלב זה ואילך החלה מגמה של ציוד הצריחים בתותחים. מגמה זו התחזקה במיוחד לאחר קרבות עשרת הימים. 
בגדוד 82 הייתה שריונית אחת עם תותח 2 ליטראות ובגדוד 79 שתיים. המקור לתותחים היו כנראה תותחי שלל. מקור נוסף לתותחים היו תותחי ה-37 מ"מ הקצרים שפורקו מטנקי ההוצ'קיס. היתרון שלהן לעומת הטנקים היה במהירות התנועה וגמישות הפעלתן.
התפקידים שהוטלו עליהן בהמשך היו בעיקר סיורים, חסימות, אבטחה וכדומה.
אם נשפוט לפי הציפיות הראשונות, הרי שהשריוניות לא הצליחו לעמוד בציפיות אלה. יחד עם זאת הן מילאו תפקידים משניים חשובים בשדות הקרב של תש"ח.
התקוות הגדולות שתלו בתחילת מלחמת העצמאות בשריוניות נושאות מקלעים התבססו על מחשבה של לחימה כנגד ערבים מקומיים. עם פלישת צבאות ערב הסדירים ולאחר ההתקלויות הראשונות עם שריון האויב, נחשפה נחיתותן והתקוות הפכו לאכזבות. למרות זאת הן היוו פתרון אופטימלי בתנאי מחסור ומיגבלות מדיניות והיוו ביטוי לשאיפות לעשות את המירב בכוחות עצמאיים ללא תלות מבחוץ.
אחרית דבר

במסגרת הארגון מחדש של צה"ל לאחר מלחמת העצמאות, נועדו השריוניות לשמש כרק"מ של פלוגות הסיור החטיבתיות במסגרת חטיבות החי"ר.
הכנסתן לפלוגות התעכבה משום שהן היו אמורות לעבור שיקום. בסופו של דבר הן לא שוקמו והוצאו מהמערך. ככל הנראה פורקו.
לא ידוע מדוע צה"ל לא דאג לשמר לפחות שריונית אחת מסוג זה במוזיאון בתי האוסף של צה"ל שביפו.
אחרית דבר > הדגם המשוחזר

בשנת 2009 הוחלט במוזיאון השריון שיש לעשות מאמצים על מנת לשמור ולהציג דגם אחד של שריונית כזאת. היות שלא הושארה אף שריונית מסוג זה למזכרת, נרכש מרכב של שריונית כמו המקוריות מסוג M3 באנגליה. המרכב הגיע לארץ עם חוסרים רבים. 
עבודת השחזור בוצעה על ידי אמן המתכת שלום בלוך. בקיץ 2009 סופקה השריונית המשוחזרת ומוצגת מאז לראווה במוזיאון השריון בלטרון. (תמונות למעלה).
לקריאה נוספת

ד"ר עמיעד ברזנר, ניצני השריון, משרד הביטחון, 1995.
"ביטאון השריון" מס' 28, מאי 2008.
שלמה שמיר, "בכל מחיר לירושלים", משרד הביטחון, 1994.
שריונית וייט, מבט מאחור, לטרון 2009
שריונית וויט חמושה בתותח 37 מ"מ קצר שפורק מטנק הוצ'קיס H-39, מפעל שמ"ש, 1948
שריונית וייט עם זוג מקלעי מ.ג. 34
הרכב מקדימה - שריונית וייט של חטיבה 7
מערכת זיהוי תווי פנים

מבט מלפנים על מצלמת מעקב בעלת פנס תת-אדום המחוברת למערכת זיהוי פנים. האור בלתי נראה לעין, ומספק סביבה מוארת לכל אורך היממה עבור מצלמות המעקב.
מבט מהצד
מערכת זיהוי תווי פנים היא אפליקציית מחשב אשר מסוגלת לזהות או לאמת את זהותו של אדם באופן אוטומטי, על בסיס תצלום דיגיטלי או מקור וידאו. אחת הדרכים לעשות זאת היא באמצעות השוואת תכונות תווי הפנים בתמונה לתמונות המצויות במאגר נתונים.
שימוש

מערכות זיהוי הפנים משמשות כיום בעיקר במערכות אבטחה, ופעמים רבות הן משולבות עם מערכות זיהוי ביומטריות נוספות כגון זיהוי טביעות אצבע וזיהוי קשתית העין.
גם מערכות אזרחיות עושות שימוש במערכות זיהוי פנים: רשת מזון מהיר משתמשת במערכות לזיהוי בהזמנת מוצרים, במחנה נוער באריזונה המערכת שולחת באופן אוטומטי להוריהם של הנערים תמונות של ילדם מבלה, ובבית חולים בקולורדו מערכת הזיהוי מוודאת את זהות החולה שמקבל את הטיפול.
טכניקות > זיהוי תווי פנים דו-ממדי

חלק מהאלגוריתמים מזהים תווי פנים על ידי אלימינציה של תכונות שונות שאינן רלוונטיות לצורך הזיהוי. לדוגמה, ייתכן ואלגוריתם ינתח את המיקום היחסי, הגודל והצורה של העיניים, האף, עצמות הלחיים והלסת של אדם. תכונות אלה משמשות לאחר מכן לצורך איתור של תמונות אחרות בהן קיימות תכונות תואמות. אלגוריתמים אחרים מנרמלים את כל מאגר הנתונים המכיל את תמונות הפנים, לאחר מכן דוחסים את הנתונים הקיימים ורק הנתונים הנחוצים לצורך זיהוי תווי הפנים נשמרים. רק לאחר מכן נערכת ההשוואה בין התמונה שנלקחה ובין מאגר הנתונים של תווי הפנים.
טכניקות > זיהוי תווי פנים תלת-ממדי

זיהוי תווי פנים תלת-ממדית היא טכניקה חדישה נוספת אשר הוכח בעבר כי היא מצליחה להשיג רמת דיוק גבוהה יותר. טכניקה זו משתמשת בחיישנים תלת־ממדיים על מנת לאסוף נתונים על צורת הפנים של האדם. מידע זה משמש לאחר מכן לצורך זיהוי תכונות ייחודיות על שטח הפנים כמו גודל העיניים, האף והסנטר.
אחד היתרונות של זיהוי תווי הפנים התלת-ממדי הוא שטכניקה זו אינה מושפעת משינויים בתאורה, להבדיל מן הטכניקות האחרות. היא יכולה לזהות גם פנים ממגוון של זוויות כולל מן הצד (פרופיל).
טכניקות > ניתוח מרקם העור

טכניקה חדישה נוספת משתמשת בפרטים ויזואליים על העור, אשר נאספו אל מאגר הנתונים מתוך צילומים דיגיטליים או תמונות סרוקות. טכניקה זו הופכת את הקווים הייחודים, הדפוסים וכן כתמים המופיעים על העור למידע נוסף אשר עוזר לזהות את האדם.
ניסויים שונים הוכיחו כי טכניקות ניתוח מרקם העור מסוגלות להגדיל את האפקטיביות של מערכות זיהוי תווי הפנים ב-20 עד 25 אחוזים.