מרקסיזם אנליטי
ביקורת על האסכולה

ישנה ביקורת על המרקסיזם האנליטי, בכך שאיננו מרקסיסטי. המרקסיזם האנליטי הגיע לעולם מתוך מוטיבציה לשמור על התוכן של תורת קרל מרקס, גם תוך ויתור על המתודולוגיה בה השתמש מרקס, היות שהיא נתפסת על ידי חברי האסכולה, ככזו שלא ניתן להצדיק. משם ספרו של ג'ארלד אלן כהן "Karl Marx's Theory of History: A Defence" שפורסם בשנת 1978 והצית את הדיון האנליטי בהגותו של מרקס, אפשר להבין את המוטיבציה של האסכולה בעת שנולדה - הגנה על הרעיונות של מרקס. כך שכדי לדון בביקורת על המרקסיזם האנליטי שאיננו מרקסיסטי, יש תחילה לענות על השאלה: מהו מרקסיזם? התוכן או המתודולוגיה?
אם מקבלים את הטענה שמרקסיזם הוא התוכן, נראה שהמרקסיסטים האנליטים לא חששו לבקר גם את התוכן של המרקסיזם. דוגמאות לכך ניתן למצוא בספרו של אלסטר "הקדמה לקרל מרקס" בו כתב שסוציאליזם מדעי, מטריאליזם דיאלקטי וכלכלה מרקסיסטית מתו, ובמיוחד אבני הבניין של הכלכלה המרקסיסטית: תאוריית הערך של העבודה (שפשטה רגל מבחינה אינטלקטואלית) והנטייה של שיעור הרווח לרדת. בדומה לו רומר בספרו "היסודות האנליטיים של התאוריה הכלכלית המרקסיסטית" הותיר על כנה ככזו שניתן להצדיק, רק את תאוריית הניצול המרקסיסטית, שגם אותה ביקר מאוחר יותר.
אם מקבלים את הטענה שהמתודולוגיה היא מרקסיזם, אפשר יהיה להבחין בין חברי האסכולה "מרקסיזם אנליטי" שמקבלים את המתודולוגיה המרקסיסטית לבין אלה שאינם, ולטעון שיש פילוסופים באסכולת המרקסיזם האנליטי שהם מרקסיסטים, או יש כתבים שלהם שהם כאלה, ויש פילוסופים באסכולה כמו אלסטר ורומר ששללו את המתודולוגיה המרקסיסטית, שכתביהם אינם מרקסיסטים.
אם מקבלים את הטענה שתיאוריה כלשהי היא מרקסיסטית בשל העמדה שהיא מחזיקה נגד ניצול, במה מרקסיזם אנליטי שונה מתפיסות שמאל אחרות שמתקיימות אפילו במסגרת הכלכלה הנאו-קלאסית? האם אפשר להצדיק את היותה של אסכולה מרקסיסטית רק בשל המוטיבציה הראשונית שלה להגן על תורת מרקס?
בפרק "The Primacy of the Productive Forces" בספר של ג'ארלד אלן כהן, הוא מביא טיעונים להגנת תזת הקדימות של מרקס בין היתר באמצעות עידון שלה. כלומר הוא מנסה להגן לא רק על התוכן המרקסיסטי, אלא גם על המתודולוגיה המרקסיסטית. כהן לא רק רוצה להדוף את הביקורת על הניתוח המרקסיסטי של הקדימות אלא גם לבסס את הטענה על הבכורה של כוחות הייצור על יחסי הייצור. כהן מבחין בין הטענה שכוחות הייצור הם ראשוניים והם אלה שקובעים את יחסי הייצור, לבין הטענה שיש להם מעמד בכורה, יש להם קדימות הסברית למבנה הכלכלי. הקדימות היא שיחסי הייצור מוסברים על ידי רמת ההתפתחות של כוחות הייצור. יחד עם המוטיבציה של כהן להגן על מרקס, ניתן גם לראות את אחד מעמודי התווך של המרקסיזם האנליטי - אי קבלת טענות מרקס כמובנות מאליהן, אלא טענות שיש לבסס אותן.
ממבט ראשון הפרשנות של כהן נראית כעידון של תפיסת מרקס, אולם כהן מבקש לבסס את דבריו על כתביו של מרקס. הוא לא רק רוצה להביא פרשנות שיכולה ליצור מתודולוגיה שתשמר על התוכן של המרקסיזם, אלא הוא רוצה לטעון שזוהי הכוונה של מרקס עצמו, "מי שמבין אחרת, לא מבין נכון את מרקס". כהן מתייחס לביקורת נוספת שיש על המרקסיזם והוא ההסבר הטלאולוגי הקיים בתזת הקדימות, גם עם ביקורת זו כהן מתמודד על ידי עידון הטענה של מרקס. במקום לטעון שישנה התפתחות בכוחות הייצור, הנחה שישנו דטרמיניזם לגביהם, הוא טוען שישנה אבולוציה ולפעמים רגרסיה, לכוחות הייצור ישנה נטייה להתפתח. זו נראית הנחה מתקבלת על הדעת כאשר אנו בוחנים את ההיסטוריה, ורואים שלעיתים היה קפאון, לעיתים רגרסיה ולעיתים התקדמות מהירה, אבל במגמה ארוכת הטווח ישנה התפתחות.
המאמר של כהן לאור השאלה: "האם "מרקסיזם אנליטי" מרקסיסטי? מעלה שאלה נוספת: האם מרקסיזם הוא מי שרואה את הפרשנות שלו את מרקס כמחויבת לדרך שמרקס ניתח את העניינים בהם דן? נראה שכהן גם רוצה להציע תיאוריה שתואמת לטענות המרכזיות של מרקס, וגם לעגן פרשנות זו בכתביו. דהיינו, חשוב היה לכהן שהפרשנות תהיה נאמנה לדרך בה מרקס ראה את הדברים.
אחד המבקרים החריפים של המרקסיזם האנליטי, הוא פרופ' מייקל לייבוביץ (Michael A. Lebowitz), כלכלן מרקסיסטי, אחת הביקורות שלו על המרקסיזם האנליטי שהוא ויתר על תזת הקדימות. הוא מסביר שהראיה בחלקים כקודמים לשלם ושיחד הם יוצרים את השלם ומשאילים לו את התכונות שלהם, כדבר שלא יכול להיות רחוק יותר מנקודת המבט של מרקס. היות שהאינטרס הפרטי לפיו על פי המרקסיסטים האנליטיים הפרט פועל, כבר נקבע מבחינה חברתית, שאותו ניתן להשיג רק בתנאים שהציבה החברה ובאמצעים שמספקת החברה. בניגוד לפרשנות של כהן את מרקס ולמתודולוגיה בה נוקט אלסטר תוך נטישה מודעת של המתודולוגיה המרקסיסטית, לייבוביץ טוען שעל פי המרקסיזם לפרטים האטומיסטים אין קיום עצמאי. התכונות של האינדיבידואלים, בניגוד לתפיסה הקרטזיאנית (הפילוסופיה המכניסטית) שהשלם משאיל את תכונותיו מהחלקים מהם הוא מורכב, האינדיבידואלים בעלי תכונות מעצם היותם חלקים ממכלול מסוים, מהשלם.
הניתוח של מרקס נועד לחשוף את הלא ברור במבנה של המערכת הכלכלית הבורגנית, את הקשרים הנסתרים שלה. רק לאחר ניתוח החברה, מרקס פונה לחקור את הפרטים ואת התודעה שלהם. לאחר שכוחות הייצור התפתחו מהכלכלה הפאודלית, נחשפו החוקים הפנימיים של הייצור הקפיטליסטי, באמצעות ההתנהגות של בעלי הון בודדים. מרקס מנתח את התחרות שהיא הביטוי של התנהגות הפרטים, אבל רק לאחר חקר כוחות הייצור. הוא מבין את התחרות תחת מה שמתאפשר על ידי כוחות הייצור. על פי לייבוביץ הניתוחים של כהן ושל אלסטר שנותנים ביטוי לאינדיבידואלים מחוץ להבנה של כוחות הייצור, היא חקירה הפוכה מזו שצריכה להיות.
לייבוביץ לא שולל את הכלים האנליטיים, אלא טוען שיש להשתמש בהם תחת התמות המרקסיסטיות. אפשר לנתח על פי תורת המשחקים את התנהגות הפרטים, אולם רק לאחר חקר כוחות הייצור שהם אלה שמביאים את האינדיבידואלים להתנהג כפי שהם מתנהגים.