stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מארב כוח טייגר
רקע

במלחמת ששת הימים כבש צה"ל את שטח רמת הגולן מידי סוריה. לאחר המלחמה נותרה רמת הגולן בידי ישראל והוקמו בה מספר יישובים. צה"ל נערך בשורת מוצבים לאורך קו הפסקת האש, הקו הסגול, שעבר ממזרח לקו התילים. בשנים שלאחר מלחמת ששת הימים אירעו תקריות ו"ימי קרב" רבים בין ישראל לסוריה. במקביל, החלו מנהיגי סוריה ומצרים לתכנן מתקפה מתואמת, בשתי חזיתות, על ישראל.
לאחר קרב האוויר של 13 בספטמבר 1973 הוחלט בפיקוד הצפון להעלות כוננות ברמת הגולן. ב-26 בספטמבר, ערב ראש השנה, הוחלט להעלות אל רמת הגולן מסיני את גדוד 77, ומספר ימים לאחר מכן הוא תוגבר בשתי פלוגות, א' ו-ג', מגדוד 82, והועבר תחת פיקוד חטיבה 188. ב-5 באוקטובר הגיעו לרמת הגולן שאר גדודי החטיבה, אך פלוגה ג' נשארה תחת פיקוד גדוד 77 ולא שבה אל גדוד 82. הפלוגה כללה שמונה טנקים מסוג "שוט קל". אות הקריאה בקשר של הפלוגה במהלך המלחמה היה "טייגר".
עם פרוץ הלחימה נעה פלוגה ג', יחד עם גדוד 77, אל עבר פתחת קוניטרה. בסביבות השעה 17:15 הורה קצין האג"ם הפיקודי למח"ט 7, אביגדור (יאנוש) בן-גל, להקצות כוח שיאבטח את האגף הדרומי של החטיבה, בתפר שבין גזרתה לבין גזרת חטיבה 188. למשימה זו הוקצתה פלוגה ג', שנשלחה אל צומת רשת 53, בסמוך למוצב 110.
סביב השעה 18:00 החליט בן-גל, יחד עם מג"ד 77 אביגדור קהלני, להטיל על סמג"ד 77, איתן קאולי, את הפיקוד על המאמץ הדרומי של החטיבה, שכלל את פלוגה ג'. בסביבות השעה 18:30 ניתנה הפקודה לקאולי, והוא נע דרומה ובשעה 20:00 ביצע הערכת מצב יחד עם מפקדי הפלוגות שתחתיו. על פלוגה ג' הוטל לשלוח מחלקה בפיקוד הסמ"פ לבצע חסימה לכיוון מוצב 110, ומחלקה בפיקוד המ"פ לבלימה בצומת רשת 52 לכיוון דרום.
סביב השעה 01:00 חצתה חטיבה 43 מהדיוויזיה התשיעית הסורית, שמשימתה הייתה להגיע למחנה נפח ומשם לתפוס את גשר בנות-יעקב, את הגבול, ואז קיבלה פקודה לשלוח גדוד לעבר קוניטרה כדי לסייע לחטיבה 52 בכיבוש קוניטרה. מח"ט 43 שלח את גדוד 211 לנוע אל עבר קוניטרה דרך ציר ג'ויזה-עין זיוואן (ציר רשת).
בשעה 01:08 הורה קצין האג"ם הפיקודי למח"ט 7 לשלוח כוח שינוע אל עבר הכניסה לקיבוץ עין זיוון ויוודא כי לא התרחשה חדירת טנקים סוריים למקום. מח"ט 7 הטיל את המשימה על קאולי, שלקח איתו את מחלקה 1 מפלוגת טייגר בפיקוד אורי סגל. בשעה 02:54 הודיע קאולי כי המשימה בוצעה.
מארב הלילה

בשעה 03:05 הורה מח"ט 7 לקאולי לשלוח את פלוגה ג' דרומה, ולהחבירה לכוחות חטיבה 188 בצומת כודנה. בשעה 03:39, בעת תנועת פלוגה ג' דרומה, דחק בה מח"ט 7 לעבור לרשת הקשר החטיבתית של חטיבה 188. בסביבות השעה 03:50 נפגשו המחלקה בפיקוד זמיר המ"פ והמחלקה בפיקוד הסמ"פ בצומת רשת-קטקומבה. זמיר, שזיהה את הטנקים המתקרבים אליו מדרום, שאל בקשר את בני קצין, קצין אג"ם 188, אם אלו כוחותינו או אויב. קצין הודיע לו שמדובר באויב והורה לו להשמידו.
בשעה 03:55 החל זמיר לפרוס את המארב. כוח הסמ"פ נפרס ממזרח לציר רשת, כשפניו מערבה. כוח המ"פ נערך מצפון לצומת רשת-קטקומבה, והציב שני טנקים ממזרח לציר רשת ושני טנקים ממערב לציר. בשעה 04:05 זיהה זמיר שהכוח הסורי נכנס למארב והורה לכוחותיו לפתוח באש. עם מתן הפקודה האיר מ"מ 1, אורי סגל, את השיירה באמצעות זרקור. כ-15 טנקים ונגמ"שים נפגעו, והכוח הסורי התפצל - חלק נסוגו דרומה וחלק נערכו ממערב לציר רשת, באזור הכפר הנטוש עין עיישה. סביב השעה 07:00 נערכה הפלוגה מחדש ויצאה להתקפה על הכוח הסורי ממערב לציר. עד השעה 11:00 ניהלה הפלוגה אש אל עבר הכוחות הסורים בעין עיישה, ופגעה בכ-30–35 כלי רק"מ. בסביבות השעה 11:00 התארגנה הפלוגה ונעה צפונה מחשש שמספר טנקים הצליחו לחלוף על פניהם צפונה בעת הלחימה. הפלוגה נתקלה בטנקים סוריים מצפון לתל א-ריחניה ופגעה בהם. בשעה 13:30 הגיעה הפלוגה אל חפ"ק חטיבה 7, ביצעה מלא מחדש וחברה לגדוד 77 ברכס הבוסטר.
תוצאות הקרב

במארב הלילה השמידה הפלוגה 30-35 טנקים ונגמ"שים סוריים והכוחות הסוריים נסוגו, וויתרו על כוונתם להתקדם אל קוניטרה מכיוון דרום. גדוד 211 מחטיבה 43 הסורית ספג אבדות כבדות וחדל להתקיים ככוח לוחם, והגדוד שנותר לחטיבה הועבר תחת פיקוד חטיבה 51 הסורית. בדיעבד כתב שר ההגנה הסורי מוסטפא טלאס, כי הדיוויזיה התשיעית הסורית נתקלה בכוח ישראלי, אותו חשבה בטעות לכוח חטיבתי, ולאחר שלא הצליחו להבקיע דרכו, נסוגו הכוחות הסוריים. בהמשך שבו חלק מהכוחות הסוריים ותקפו בעמק הבכא, שם התעמתו שוב עם טנקי כוח טייגר.
בהמשך המלחמה לקחו לוחמי הכוח חלק בקרבות הבלימה בעמק הבכא ולאחר מכן בקרבות לכיבוש המובלעת הסורית. במהלך הקרבות לא איבדו אף לוחם ואף טנק.
הנצחה ומורשת

לחימת כוח טייגר מהווה מופת למקצועיות ועוז רוח. על האופן בו לחם ופיקד על הכוח הוענק לסרן מאיר זמיר עיטור העוז. אופן לחימתם במארב הלילה נלמד באקדמיות הצבאיות ברחבי העולם לרבות בבית הספר לשריון של צבא ארצות הברית.
כוח טייגר היא פלוגת הטנקים היחידה שסיימה את מלחמת יום כיפור ללא כל נפגעים ואבדות. תא"ל במיל' עמוס גלבוע כתב כי ”זו תמונה נדירה במראות מלחמת יום הכיפורים שהציבור הורגל בהם. ולא רק זאת; בקרבות האחרים שניהלה הפלוגה של זמיר – בהמשך קרבות הבלימה בצפון הרמה, ולאחר מכן בקרבות של כיבוש המובלעת הסורית – לא איבדה הפלוגה אף טנק ואף לוחם”.
בשנת 2022 חודש אחד מטנקי השוט קל שהשתתפו במארב והוצב באתר הקרב, כאתר מורשת "מארב טייגר". האתר נמצא כ-2 ק”מ צפונה לאלוני הבשן על כביש 98 בהצטלבות עם דרך 9099. טנק זה הוא "טנק מְסַפֵּר" המאפשר להקשיב לסיפורם של לוחמי ומפקדי פלוגת טייגר. כמו כן הוקמה במקום על ידי ותיקי הכוח, עמדת מסבירן.
לקריאה נוספת

אילן סהר, עד קצה היכולת - חטיבה 7 במלחמת יום הכיפורים, מערכות, 2013
המארב הלילי של טייגר, מלחמת יום הכיפורים - מפי לוחמים, 1973, תיק - 1986-157-342
אילן סהר, הלחימה בדרום פתחת קוניטרה ובמוצב 109, המחלקה להיסטוריה, 2003
אילן סהר, עד קצה היכולת - חטיבה 7 בקרבות הבלימה, שריון גיליון 44, 2013, עמ' 83
הערות שוליים

↑  אורי מילשטיין, מי יתעקש יותר, דבר, 30 בספטמבר 1983
↑  עיטור העוז שהוענק למאיר זמיר, באתר "בעוז רוחם"
↑  McCulloch, Oakland (2003). The Decisiveness of Israeli Small-Unit Leadership on the Golan Heights in the 1973 Yom Kippur War (PDF) (MSc).
↑  סהר (2003), עמ' 55
1 2 3  סהר (2003), עמ' 75
1 2  תא"ל (מיל.) עמוס גלבוע, הנמר שנשכח מסיפורי הגבורה, מבט מל"מ 79, תשע"ח 2017, עמ' 44–45
↑  פסח מלובני, "מלחמת השחרור" של אוקטובר 1973 בחזית הסורית, הוצאת המכון לחקר מלחמות ישראל, 2021, עמ' 148
↑  סהר (2003), עמ' 76
↑  סהר (2003), עמ' 80–81
↑  סהר (2003), עמ' 81
↑  דני אשר (ע), הסורים על הגדרות: פיקוד צפון במלחמת יום הכיפורים, מערכות, 2008
↑  סהר (2003), עמ' 81–82
↑  סהר (2003), עמ' 122
↑  מתי הוכרעה המערכה ברמת הגולן?, באתר במה להיסטוריה צבאית
↑  פסח מלובני, מצפון תפתח הרעה: צבא סוריה - עלילותיו ומלחמותיו - מבט מדמשק, תל-אביב: מכון לחקר מלחמות ישראל, וקונטנטו, 2014
↑  דניאלה שאול, הפלוגה שלא צריכה אנדרטה, שישי בגולן, 13 באוקטובר 2016
↑  עמוס גלבוע, ‏זו העת לעשות צדק היסטורי עם הכוח שלא נכנס לפנתיאון הגבורה, באתר מעריב אונליין, 28 בספטמבר 2017
↑  קורין אלבז-אלוש, 7 טנקים מול חטיבה סורית: "כוח טייגר" שהציל את הרמה מלמד את הדור הבא, באתר ynet, 4 באוקטובר 2022
↑  מיקום והסבר על אתר ההנצחה "כוח טייגר", באתר מסבירן
סקובי דו

| --- | --- |

הלוגו העברי של הזכיון בו נעשה שימוש בשנות ה-2000
 סוגה:  אנימצית מסתורין לילדים, קומדיה
 יוצרים:  ויליאם האנה וג'וסף ברברה
 כותבים:  ג'ו רובי, קן ספירס 
 מדבבים בעברית:  רשימת הסדרות שדובבו לעברית: ״סקובי-דו״ (מספר פרקים מהסדרה ״סקובי-דו, איפה אתה?״ ו-״המופע של סקובי-דו״. שודר בתחילת שנות התשעים בערוץ הילדים עם פתיח שונה, ונקרא בפשטות ״סקובי-דו״) ״מה חדש, סקובי-דו?״  ״סקובי-דו: מסתורין בע״מ״ ״סקובי-דו קול״ ״סקובי-דו 2: חופשי חופשי״
 ארץ מקור:  ארצות הברית
 שפות:  אנגלית 
 מספר עונות:  23 (כולל סדרות המשך/ספין אוף)
 מספר פרקים:  302 (כולל סדרות המשך/ספין אוף)
 הפקה
 מפיקים בפועל:  ויליאם האנה, ג'וזף ברברה, בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 חברת הפקה:  האנה-ברברה, האחים וורנר הנפשה 
 הפצה:  האחים וורנר טלוויזיה 
 אורך פרק:  30 דקות
 שידור
 רשת שידור:  CBS ‏(1969-1973)   ABC ‏(1976-1985, 1988-1991)   The WB ‏(2002-2005)   The CW‏ (2006-2008)   Cartoon Network‏ (1993-רץ)
 רשת שידור בישראל:  ערוץ המזרח התיכון   ערוץ 2   Cartoon Network   ערוץ הילדים
 תקופת שידור מקורית:  13 בספטמבר 1969 – הווה
 קישורים חיצוניים
 www.scoobydoo.com
 
סקובי דו (באנגלית: Scooby-Doo) היא סדרת אנימציה בת 392 פרקים, שהופקה לטלוויזיה במקור על ידי חברת האנה-ברברה משנת 1969 ועד היום. בישראל הסדרה שודרה בערוץ המזרח התיכון במשך שנים רבות כמו גם בערוץ 2 ובערוץ Cartoon Network, ב-HOT בין השנים 2000–2005, וביס בין השנים 2000–2009 וגם שודרה התוכנית מ-2002 בערוץ הילדים עם דיבוב. עם דמויות הסדרה נעשו עוד סרטים מצוירים באורך מלא ונוצרו מאות ספרי ילדים ו-9 סדרות קומיקס שונות.
בעקבות הצלחת הסדרה היא עובדה לארבעה סרטי קולנוע בז'אנר הלייב אקשן בשנים 2002, 2004, 2009 ו-2010, ואוזכרה בסדרות טלוויזיה שונות.
עלילה

הסדרה מתמקדת בכלב דני ענק מדבר בשם סקובי דו, אשר בעליו הוא נורוויל "שאגי" רוג'רס בן ה-17 מהעיירה הבדיונית קולסוויל (Coolsville) שבאוהיו - כפי הנראה על חוף ימת אירי או בסמוך לו; בה קיימת אווירת מסתורין ומתחוללות לרוב פרשיות על-טבעיות לכאורה. הנ"ל הם חלק מחבורת נערים מתבגרים: פרד "פרדי" ג'ונס (בן 17), דפני בלייק, ווולמה דינקלי (בנות ה-16). בכל פרק, סקובי דו והחבורה נוסעים למקום חדש ברחבי ארצות הברית (לעיתים גם למקומות אחרים בעולם) בעזרת הוואן שלהם ופותרים תעלומות אשר בדרך כלל כוללות רוחות רפאים וכוחות על-טבעיים. בסוף כל פרק, החבורה מצליחה לפתור את התעלומה ולמצוא הסברים הגיוניים לכוחות העל טבעיים, אשר לרוב עומד מאחוריהם פושע אשר מנסה להידמות לדמות אימתנית בעזרת תחפושת אשר מיועדת להפחיד. למעשה, בסוף כל פרק החבורה תופסת את המרושע ומורידה לו את המסכה (לעיתים אף הפושעים מתחזים לאו דווקא לרוחות רפאים ומפלצות, אלא גם לאנשים אחרים כדי להקשות עוד יותר על פיצוח התעלומה), ואחרי כן אותו פושע אומר לאחר שנתפס: "והייתי מצליח לעשות זאת אלמלא הילדים החטטנים האלה והכלב המדבר/מעצבן שלהם".
בסדרה המקורית נדמה כי העיירה חסרת השם בה מתגוררת החבורה ממוקמת באזור החוף המערבי של ארצות הברית. החל מ-1988 העיירה שלהם הוצגה כ"קולסוויל", שלמרות היותה עיירה בעלת חוף ב"גור בשם סקובי-דו!", לפי הסרט משנת 2002 היא למעשה ממוקמת באוהיו בתוך היבשת והחוף שלה הוא של "נהר קולסוויל" הבדיוני בדרום ובמערב העיר. לפי סרט הטלוויזיה מ-2010 קולסוויל, בעלת 81,000 התושבים, רחוקה מימת אירי שהיא הים באוהיו (בצפון המדינה) ונמצאת במיקום של סביליה (אנ') (מדרום-מערב לעיר מדינה (אנ'), ממזרח ללונדון (אנ'), ממערב לוואדסוורת' (אנ') ומצפון-מערב לריטמן (אנ')) והים של קולסוויל הוא שוב "נהר קולסוויל" הבדיוני אך הפעם הוא זורם במזרח, בצפון ובמערב העיר.
הדמויות הראשיות > דמויות משנה חוזרות

סקראפי-דו (באנגלית: Scrappy-Doo) - האחיין הקטן של סקובי ובנה של אחותו שחקנית הקולנוע, רובי דו, שבשל הקריירה שלה והסימפתיה של סקראפי לסקובי מסרה אותו לאחיה שישמש לו כהורה מאמץ. סקראפי הוא כלב קטן שגם לו התנהגות אנושית ויכולת דיבור. הוא תמיד מנסה להיות קשוח ולא מפחד משום דבר, דמותו החצופה והפופוליסטית של סקראפי לא התחבבה על קהל המעריצים האמריקאי והוא הוצא מן הסדרה לאחר שנות ה-80. בשל כך בעיבוד הלייב אקשן הקולנועי הראשון של המותג סקראפי הוצג כדמות מעצבנת ושנואה אפילו על ידי דודו והחבורה שהוחרם וגורש מן הגיבורים עד שנהפך לאויב הראשי וראש כת השדים הטפילים. בדיבוב העברי של סקובי דו והאחים בו דובב בידי ניקו בר.
סקובי-דאם (באנגלית: Scooby-Dum) - דודנו של סקובי השייך לזוג מבוגר בשם סקילט שהיו בעלי ספינת שעשועים מביצת הוקייפינוקי שבג'ורג'יה. כלב דני לבן בעל כובע וקולר אדומים. בעת חקירה אחר רמזים נוהג הוא לשלוף זכוכית מגדלת מכובעו, במוצאו או במשמע המילה "רמז" הוא יחזור אחר המילה "דאם" 4 פעמים בלחן של הסימפוניה החמישית של בטהובן.
וינסנט ואן גול (באנגלית: Vincent Van Ghoul) - מכשף מזדקן אשר חי בהרי ההימלאיה, ומבוסס על השחקן שגילם אותו במקור: וינסנט פרייס. אחראי על שמירת תיבת 13 השדים והרוחות המסוכנים ביותר בעולם. בסדרה "מסתורין בע"מ" דמותו הוסבה לשחקן סרטי אימה אמריקאי שגר בקריסטל קוב ומיודד עם החבורה. בסרט "קללת רוח הרפאים" מתגלה כי סבא רבא שלו היה מכשף רשע שנהפך לשד החזק ביותר בתיבת השדים, אשר השמירה עליה עלתה לכאורה בחיי חברו הטוב ביותר של וינסנט.
פלים פלאם (באנגלית: Flim Flam) - ילד יתום וממולח ממוצא הודי שמתלווה לשאגי ולדפני במסעם ללכוד מחדש את 13 הרוחות. בסרט "קללת רוח הרפאים" הוא כבר נער בוגר אשר עוד מתגורר באותה העיירה בהרי ההימלאיה ועוסק בה כדוור וכבעל דוכן מזכרות בנושא השדים והרוחות אשר נלכדו מחדש לתיבה.
אלווירה (באנגלית: Elvira) - שחקנית של סרטי אימה. הופיעה לראשונה ב "סקובי-דו: בחזרה לאי המתים". נוהגת להתנהג בגותיות ולהיות מעוררת אימה. ע"פ הסרט "סקובי-דו: לילה של תחפושות" היא חובשת פאה שהיא למעשה קופה חיה, וכן נראה בסוף שהיא מפלצת באמת. מושא הערצתם של דפני, ששואפת להיות כמוה ולעיתים להיות כמוה, ושל ה"הדחליל" (ע"פ הסרט "סקובי-דו: לילה של תחפושות"). מבוססת על הדמות שגילמה השחקנית קסנדרה פטרסון.
סדרות, סרטי טלוויזיה וקולנוע > רשימת סרטי הטלוויזיה

סקובי-דו בהוליווד (1979) -שאגי וסקובי מואסים בחייהם השגרתיים ומנסים את מזלם בהוליווד, תוך כדי השתתפות בסרטים למרות הקשיים שבדרך.
סקובי דו והאחים-בו (1987) - שאגי יורש אחוזה מדודו הקולונל ביוריגארד ומוצא עצמו בעיירה שכוחת אל ורדופת רוחות ופושעים בדרום ארצות הברית.
סקובי דו ובית הספר ע'ול (1988) - שאגי והכלבים מתקבלים לעבודה כמורי ספורט בבית ספר יסודי אך בפועל מוצאים את עצמם עובדים בבית ספר לילדיהם של מפלצות אמיתיות מפורסמות.
סקובי דו! והזאב הסרבן (1988) - שאגי שמנהל קריירה מוצלחת כנהג מרוצים נהפך לאדם זאב בניגוד לרצונו בידי ערפד מנהיג כנופיית יצירים על-טבעיים שמעוניין להפוך אותו למשרתו לנצח.
סקובי-דו בלילות ערב (1994) - חליף צעיר מהעולם הערבי ממנה את סקובי ושאגי לטועמי המזון המלכותיים שלו.
הפרויקט סקובי-דו (1999) - פארודיה רשמית של סקובי-דו על פרויקט המכשפה מבלייר.
סקובי-דו והלילה של המתים החיים (2001) - פארודיה קומית על "סרטי הסקובי-דו החדשים", החבורה נותנת טרמפ לגארי קולמן אך מכונת המסתורין מקרטעת והם נאלצים לבלות את הלילה בטירה רדופת רוחות בבעלות דייוויד קרוס.
סקובי-דו 3: התעלומה מתחילה (2009) - סרט פריקוול לא מצויר לסרטי הקולנוע. לאחר מריבה באוטובוס בית הספר, וריתוק שבא לאחריה מתחילה להיווצר חברות בין 4 בני נוער מרקעים שונים. החברות מקבלת תפנית כאשר 3 רוחות רפאים תוקפות את תיכון קולסוויל וגורמות למנהל דידל להשבית את המוסד. נוצר לציון 40 שנה לבכורה של סקובי-דו.
סקובי-דו 4: קללת מפלצת האגם (2010) - סרט פריקוול לא מצויר נוסף לסרטי הקולנוע. דודה העשיר כקורח של דפני מעיירה בדיונית על חוף ימת אירי בשם "אירי פוינט" (צפונית-מזרחית לקליבלנד) מזמין אותם לעבוד אצלו בכפר נופש בקיץ, אך מתגלה כי האגם הסמוך לו רדוף מאות שנים.
סדרות, סרטי טלוויזיה וקולנוע > רשימת סרטי קולנוע

סקובי-דו (2002) - שנים לאחר פירוק החבורה והמשך לקריירות עצמאיות, סקובי דו והחבורה מוזמנים לאי נופש בקרבת אוסטרליה לפתור תעלומה עבור בעלי המקום המיליארדר, עליהם להתאחד לצורך פתרון התעלומה למרות משקעי העבר שגרמו להם להתפצל.
סקובי-דו 2: חופשי חופשי (2004) - החבורה נהנית מפרסום רב בקולסוויל ובחניכת תערוכה במוזיאון המקומי לקרימינולוגיה עליהם, כאשר דמות מסתורית מופיעה ומחריבה את השמחה עם הפיכת תחפושות המפלצות בתערוכה למפלצות אמיתיות באמצעות כוח על-טבעי. החבורה מואשמת בחוסר יעילות ומנסה לתפקד תחת סיקור תקשורתי עוין.
סקובי דו! (2020) - סרט המהווה אתחול לכל סרטי הלייב אקשן שהופקו. היה אמור לצאת לקולנוע בחודש מאי, אך עלייתו בוטלה עקב מגפת הקורונה שהתרחשה באותה השנה. בהמשך, הופץ באולמות קולנוע נבחרים בחודש יולי.
הערות שוליים

↑  בין היתר באופן פארודי בסדרות ארתור, סאות' פארק, ג'וני בראבו, איש משפחה, על טבעי ובסרטים ג'יי ובוב השקט מכים שנית ולוני טונס: חוזרים לאקשן
↑  Jon Colton Barry, It's been cancelled.https://twitter.com/lainasparetime/status/874820760602202113 …, @joncoltonbarry, ‏2017T21:22 (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007292600705171  ISNI: 0000 0004 7165 0924  LCCN: sh00004210 
החבורה - משמאל: דפני, שאגי (למעלה), וולמה (למטה), פרדי וסקובי דו
אורן בונאוונטור

| --- | --- |

 מידע כללי
 צייר:  פול סיניאק 
 תאריך יצירה:  1893 
 טכניקה וחומרים:  קנבס, צבע שמן 
 ממדים בס"מ
 רוחב:  81 ס"מ 
 גובה:  65.7 ס"מ 
 נתונים על היצירה
 מספר יצירה:  74.142 (יוסטון) 
 מיקום:  Audrey Jones Beck Building
 
אורן בּוֹנָאוַונְטוּר (בצרפתית: Le Pin Bonaventure) הוא ציור שמן בסגנון פוינטיליסטי משנת 1893 מאת האמן הצרפתי הנאו-אימפרסיוניסט פול סיניאק. מוצג כיום בבניין אודרי ג'ונס בק שבמוזיאון לאמנויות יפות ביוסטון, טקסס, ארצות הברית.
תיאור היצירה

הציור מתאר עץ אורן גדול, ככל הנראה אורן הצנובר (Pinus pinea), במרכז הקומפוזיציה. העץ בעל נוכחות מרשימה, עם גזע כהה וצמרת עשירה בצבעים חיים, המעניקים לו תחושת תנועה ועוצמה. הענפים וכתר העץ מצוירים בגוונים מגוונים, בשימוש בטכניקת הפוינטיליזם, היוצרת אפקט רוטט ומלא חיים. ברקע הציור ניתן להבחין בגבעות רחוקות ושייטים הנהנים מהמים, אך הם מופיעים כאלמנטים משניים ביחס לעץ המרכזי. קווי המתאר של הגבעות מטושטשים במכוון, כאשר סיניאק מחליף קווים חדים בנקודות צבע המרכיבות את הדימוי בעין הצופה. השימוש בצבעים כהים, ובהם גווני סגול, מעניק לציור טונליות עמוקה, המדגישה את כוחו של העץ ואת אווירת הטבע הדומיננטית. הקומפוזיציה כולה יוצרת תחושה שהתמונה חורגת מעבר לגבולות הבד, מה שמדגיש את עוצמת הטבע ואת הדינמיות של הסצנה.
סגנון וטכניקה

סיניאק, ממובילי סגנון הפוינטיליזם, יצר את הציור באמצעות הנחת נקודות צבע קטנות זו לצד זו, במטרה שהן יתמזגו בעין הצופה ולא ישתלבו ישירות על הבד. טכניקה זו, שהושפעה מעבודתו של ז'ורז' סרה, שמה דגש על פירוק האור והצבע באופן מדעי ומחושב. ביצירה זו ניתן לראות כיצד סיניאק מפרק את הקווים המסורתיים ומחליף אותם בנקודות צבעוניות, במיוחד בקווי המתאר של הגבעות הרחוקות. השימוש המוקפד בנקודות צבע מאפשר משחקי אור ויוצר מראה דינמי וחי, התואם את עקרונות הנאו-אימפרסיוניזם.
הערות שוליים

1 2  Art History Co, The Bonaventure Pine: Paul Signac, arthistory.co, ‏2019-07-20 (באנגלית אמריקאית)
ניופאונדלנד ולברדור

ניופאונדלנד ולברדור (נהגה "נִיוּפֶנְלֶנד", באנגלית: Newfoundland and Labrador; בצרפתית: Terre-Neuve-et-Labrador) היא העשירית והאחרונה מבין הפרובינציות שהצטרפה לקנדה.
גאוגרפיה

ניופאונדלנד ולברדור היא הפרובינציה המזרחית ביותר של קנדה, והיא ממוקמת בקצה הצפון-מזרחי של צפון אמריקה ומהווה חלק של הפרובינציות האטלנטיות. בירתה של הפרובינציה היא סנט ג'ונס (עיר זו היא גם הגדולה בערי הפרובינציה הזו). הפרובינציה מורכבת מהאי ניופאונדלנד וחלק מחצי האי לברדור השוכנים לחוף האוקיינוס האטלנטי. הפרובינציה גובלת יבשתית בעיקר עם קוויבק הנמצאת מערבה לה, אך גם עם טריטוריית נונאווט, לאורך גבול קצר באי קיליניק.
באי אוכלוסייה מאוד גדולה של אייל קורא הנאמדת ב-100,000 פרטים.
שם הפרובינציה

בעת הצטרפותה לקנדה נקראה הפרובינציה "ניופאונדלנד" אולם החל משנת 1964 קראה ממשלת הפרובינציה לעצמה "ממשלת ניופאונלנד ולברדור" וב-6 בדצמבר 2001 שונתה חוקת קנדה על מנת לשנות את שמה הרשמי של הפרובינציה ל"ניופאונדלנד ולברדור".
השם ניופאונדלנד הוא תרגום מפורטוגזית של Terra Nova. השפעתם של מגלי הארצות הפורטוגזיים ניכרת גם בשם "לברדור", שהגיע משמו של הנווט הפורטוגזי ז'ואו פרננדז לברדור.
אוכלוסייה

נכון ל-2015, גרים בפרובינציה כ-527,756 בני אדם. מתוכם, כ-1.5% מזהים את עצמם כאינואיטים, ועוד קרוב ל-4.5% כאינדיאנים או מטיס. שאר התושבים מזהים עצמם כאירופאים או קנדים. תושבי האי דוברים עגה של אנגלית הקרויה אנגלית ניופאונדלנד וכן שתי עגות נוספות, להן מספר דוברים מועט והן על סף הכחדה: צרפתית ניופאונדלנד ואירית ניופאונדלנד.
בשנות ה-70 של המאה ה-20 היו בפרובינציה מעל 550,000 תושבים, אולם הגירה שלילית הביאה להתמעטות האוכלוסייה בפרובינציה. עם זאת, מאז 2008 נרשמת עליה איטית בכמות התושבים בפרובינציה.
היסטוריה > האי ניופאונדלנד

בניופאונלנד מצויה ההתיישבות הראשונה של אירופאים ביבשת אמריקה. ההתיישבות הויקינגית בל'אנס או מדוז נוסדה בשנת 1000 לספירה (אזור זה הוכרז על ידי אונסק"ו כאתר מורשת עולמית). במרוצת השנים נעלמו התיישבויות אלו.
על פי עדויות מסוימות, ייתכן כי האי התגלה מחדש כבר בשנת 1472 על ידי החוקר הפורטוגזי ז'ואאו קורטה-ריאל אשר קרא לאי "האדמה החדשה" (טרה נובה - Terra Nova). גילוי זה, אם אכן קרה, הוא הגילוי הראשון (מאז הוויקינגים) של יבשת אמריקה לבני אירופה - כעשרים שנה לפני קולומבוס, אך כיום לא ניתן להוכיח טענה זו.
היסטוריה > מושבה בריטית

ג'ון קבוט היה הראשון שגילה את האי באופן ודאי, והכריז עליו כמושבה של בריטניה בשנת 1497 (חמש שנים בלבד לאחר גילוי אמריקה על ידי כריסטופר קולומבוס). עיר הבירה של ניופאונדלנד, סנט ג'ונס, היא היישוב האירופאי הראשון באמריקה; העיר נוסדה עם גילוי האי ב-1497.
מאוחר יותר התיישבו באי שבטי האינדיאנים מי'מאק ובאותוקס.
בין השנים 1610–1728 מונו לאי מושלים. הראשון בהם היה ג'ון גאי אשר מונה מושל המושבה קופרס קוב. מושלים נפרדים מונו למושבות נוספות על האי. בשנת 1638 אוחדו כל המושבות באי למושבה אחת, וסר דייוויד קירק מונה למושל האי.
בשנות ה-90 של המאה ה-17 ניסה פייר לה מויין ד'איברוויל לכבוש את האי וכמעט הצליח.
בשנת 1823 מונתה מועצה למושבה בעקבות מאבק שניהלו הרפורמיסטים ג'ון קנט, ויליאם קארסון ופטריק מוריס. מועצה זו כונתה אז (והיום) "בית המועצה". המועצה הייתה מפולגת בין הפרוטסטנטים והקתולים באי. בשנת 1842 אוחדה המועצה עם המועצה המחוקקת של ניופאונדלנד ובשנת 1848 הופרדה לשני בתים נפרדים.
היסטוריה > הדומיניון של ניופאונדלנד

בשנת 1854 ניתן למושבת ניופאונלנד שלטון עצמאי על ידי הממשלה הבריטית. בשנת 1869 דחו תושביה את ההצעה להתאחד עם קנדה. בשנת 1907 קיבלה ניופאונדלנד עצמאות ביחד עם ניו זילנד, והיא הפכה ממושבה לדומיניון.
היסטוריה > ניופאונדלנד במאה ה-20

במלחמת העולם הראשונה השתתף גדוד של אנשי ניופאונדלנד במלחמה במסגרת הכוחות של האימפריה הבריטית. רוב אנשי הגדוד נהרגו ב-1 ביולי 1916 בקרבת בומונט האמל, ביום הראשון של הקרב על הסום, דבר שהוביל לקשיים כלכליים בדומיניון (בשל המחסור באנשים בעקבות האובדן).
בשנות ה-20 של המאה ה-20 היו במושבה שערוריות פוליטיות רבות אשר פגעו בכלכלת המושבה. ראש הממשלה של המושבה, סר ריצ'רד סקווירס, נעצר בשל שחיתות בשנת 1923, דבר שהוביל לנפילת ממשלתו.
השפל הגדול הגביר את הקשיים הכלכליים של הדומיניון. ב-5 באפריל 1932 צעדו כ-10,000 איש אל בניין המועצה, והביאו לבריחתם של הצירים מן הבניין. הממשלה שנבחרה בעקבות אירוע זה קראה לבריטניה לקחת שליטה על הדומיניון עד אשר הדומיניון תהיה מוכנה לשלטון עצמי.
בעקבות בקשה זו, בשנת 1934, ויתרה הדומיניון על השלטון העצמי שלה וחזרה להיות מושבה בריטית.
היסטוריה > פרובינציית ניופאונדלנד ולברדור

בשנת 1946 נערכה הצבעה לבחירת אספה לאומית אשר תכריע בשאלת עתידה של ניופאונדלנד. האספה הצביעה בעד עריכת משאל עם בשאלה האם לשוב ולהיות עצמאיים. בריטניה הודיעה למושבה כי היא מסרבת לשאת בעלויות הכלכליות של ניהול המושבה, והציעה כי אחת האפשרויות שתעמודנה בפני המצביעים תהיה הצטרפות לקנדה.
משאל ראשון נערך ב-3 ביוני 1948. 44.6% תמכו בשלטון עצמאי, 44.1% תמכו בהצטרפות לקנדה ו-14.3% תמכו בהישארות כמושבה בריטית. מכיוון שלפי החוק הבריטי נדרש רוב של יותר מ-50% על מנת להעביר את משאל העם, ולכן המשאל נפסל.
המשאל השני נערך ב-2 ביולי 1948, בו התבקשו התושבים לבחור בין שתי האפשרויות הראשונות. 52% הצביעו בעד הצטרפות לקנדה ו-48% תמכו בעצמאות. ניופאונדלנד הצטרפה לקנדה ב-31 במרץ 1949.
סמלי ניופאונדלנד

| --- | --- |
שפות רשמיות: אנגלית
חיה רשמית: קאריבו
ציפור רשמית: תוכי ים אטלנטי
מחצב רשמי: לברדוריט
פרח רשמי: פרח קנקן סגול (Sarracenia purpurea)
עץ רשמי: ספרוס שחור
המנון לאומי: אודה לניופאונדלנד
חג לאומי: 24 ביוני - יום הגילוי
קדוש נוצרי: יוחנן המטביל
טרטן רשמי: 
חותם רשמי:
ראו גם

ניופאונדלנד (אי)
ניופאונדלנד (דומיניון)
חצי האי לברדור
ברתולד אוארבך

| --- | --- |

תמונה מ-1850
 לידה:  28 בפברואר 1812 לוח שנה לא ידוע, גרגוריאני משוער נורדשטטן, הורב אם נקאר, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 פטירה:  8 בפברואר 1882 לוח שנה לא ידוע, גרגוריאני משוער קאן, צרפת 
 מדינה:  ממלכת וירטמברג 
 שם עט:  Theobald Chauber 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת טיבינגן, אוניברסיטת היידלברג, אוניברסיטת מינכן, גימנסיית אברהרד לודוויג 
 שפות היצירה:  גרמנית, אנגלית 
 יצירות בולטות:  Auerbachs Volkskalender 
 פרסים והוקרה:  אות המסדר מקסימיליאן של בוואריה למדעים ואמנויות (1876)  מסדר העיט האדום דרגה 4 
 
ברתולד אַוּאֶרבַּך (בעברית לעיתים בהשפעת היידיש: אוֹיֶרבַּך (אויערבאך); בגרמנית: Berthold Auerbach; ‏28 בפברואר 1812 – 8 בפברואר 1882) היה סופר ומשורר יהודי-גרמני, אשר היה הסופר הגרמני הנקרא ביותר בתקופתו. הפופולריות שלו אפשרה לו לפעול בגלוי כנגד האנטישמיות בגרמניה, אולם בערוב ימי הוא איבד את אמונתו שיהודים יוכלו להשתלב במדינה.
קורות חיים

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
אוארבך נולד בשם משה (מוישה) ברוך אַוּאֶרבָּכֶר (Moses Baruch Auerbacher) בעיירה נורדשטטן (גר') שבממלכת וירטמברג (אז חלק מהקונפדרציה של הריין, כיום בגרמניה). מילדותו, הוריו ייעדו אותו לרבנות, ועל כן למד בישיבה בהכינגן אצל הרב חיים דישפק ובבית הספר לדת בקרלסרוהה.
בהמשך למד לימודי תאולוגיה ופילוסופיה באוניברסיטאות טיבינגן, מינכן והיידלברג. אך בעקבות חברותו בתנועת הסטודנטים המהפכנית, נאסר על ידי השלטונות, ושחרורו והמשך לימודיו הותנו בכך שלא יקבל שום תפקיד רבני. מאז אוארבך התמסר ללימודי ספרות. תחילה עסק בכתיבה ופרסום בתחום ה"יהדות בספרות התקופתית", ובהמשך פרסם מספר רומנים בנושאים הלקוחים מההיסטוריה של עם ישראל. מתוך סדרת פרסומים זו, הוא קצר הצלחה יחסית בספרים "שפינוזה" ו"משורר וסוחר" שגיבורו הוא אפרים משה קוה (תורגם לעברית בשם "אפרים קוה"). בספרו "שפינוזה" מופיע לראשונה סיפורו של הגולם מפראג, ויש מייחסים לאוארבך את המצאתו של הסיפור.
את תהילתו והפופולריות הרבה שלו רכש לאחר שעסק ביצירותיו בפשוטי העם, האיכרים ומעמד הביניים, ובכך יצר לעצמו קהל קוראים נרחב ועממי יותר ונחשב לסופר הגרמני הנקרא ביותר בתקופתו. הוא יצר ז'אנר חדש ומצליח מאוד בספרות הגרמנית של סיפורים עממיים וסנטימנטליים מחיי הכפר, תחת השם "סיפורי כפר מהיער השחור". בין סיפורים אלו בלט הספר "יחיפיה", גרסה מודרנית של סיפור סינדרלה. הספר הפך לרב המכר הגדול של התקופה ופורסם בחמישים מהדורות לפחות, וכמו כן תורגם לעברית שלוש פעמים. אוארבך הפך לאהוב ונערץ הן בעיני הקוראים הפשוטים והן בעיני האינטלקטואלים אניני הטעם. הוא מונה ליועץ ספרותי של חצר המלכה אוגוסטה בברלין וזכה לעיטורים ולאותות כבוד.