stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בית דין שרעי (ישראל)
השפעת המודרניזציה

כמו בתחומים רבים, התפשטות הליברליזם והגלובליזציה משפיעים גם על המנהג המוסלמי. קאדים מגיבים בצורות שונות על מפגש המודרנה עם המנהג המסורתי. פסיקתם מצטיינת בגישה דו-ערכית. במרבית המקרים מפרשים הקאדים את ההלכה בצורה הנאמנה להלכה הסדורה על פי האסכולה המסורתית, החנפית. אלה מנסים לבולל את המנהג ולהתאימו לשריעה. אך יש גם כאלה הסוטים מהאסכולה בשל פירושם הליברלי של ההלכה ומשלימים עם קיומו הריבוני של המנהג לצד ההלכה. הם מאמינים שתפקידם לשמר את האיזון הדינמי שבין ההלכה לבין המנהג המודרני.
יחסם של הקאדים כלפי החקיקה החילונית של הכנסת המכוונת במפורש כלפי בתי-הדין הדתיים גם מאופיינת בגישה דו-ערכית. רוב הקאדים אינם מתנגדים להתערבות הכנסת בנושאים, אשר נמצאים בסמכותם של בתי הדין הדתיים המוסלמים, להפך הם מעודדים קידום תיקונים בעלי אופי פרוצדורלי ופלילי. לעיתים נתקלים הקאדים בסתירה שבין החוק הדתי המוסלמי לבין החוק החילוני, כמו למשל נושא של אפוטרופסות על הילדים.
כיום ניתן לראות נושאים רבים שבהם ישנה התערבות רבה של הכנסת וכן יש צמצום רב בסמכויות בתי הדין השרעיים.
לקריאה נוספת

אהרן ליש, הערבים בישראל, ירושלים: האוניברסיטה העברית, 1981
ש. שעשוע, בתי דין מוסלמיים במדינת ישראל, חולון: חברת פרג' להדפסות, 1982
Aharon, Layish, The Saria in Israel, Tel Aviv: Tel Aviv University 1973
בית האופרה של דמשק

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  בית אופרה 
 כתובת:  דמשק 
 מיקום:  דמשק
 מדינה:  סוריה סוריה
 
 קואורדינטות:  33°30′44″N 36°16′43″E﻿ / ﻿33.51222222°N 36.27861111°E﻿ / 33.51222222; 36.27861111
 www.damascusopera.com
 he
 
בית האופרה של דמשק (בערבית: دَارُ الْأَسَدِ لِلثَّقَافَةِ وَالْفُنُونِ באנגלית: Damascus Opera House) הוא בית האופרה הלאומי של סוריה הממוקם בכיכר אומיה במרכז דמשק.
בית האופרה נבנה בשנת 2000, תוכנן על ידי חאפז אל-אסד בראשית שלטונו, אך נחנך על ידי בנו, בשאר אל-אסד ואשתו, בשנת 2004.
בית האופרה הוא משכנה של התזמורת הסימפונית הלאומית של סוריה (SNSO) המבצעת יצירות של מלחינים סורים.
מבנה

בית האופרה הוא מבנה רב-מפלסי הכולל שלושה אולמות:
אולם האופרה – קיבולת של 1,331 מושבים.
אולם הדרמה – כ-663 מושבים.
אולם רב-תכליתי – 237 מושבים.
מאז פתיחתו, שימש בית האופרה לקיום הופעות תיאטרון, קונצרטים של מוזיקה קלאסית ערבית ואירופאית וכן להקרנת סרטים, כולל פסטיבל הסרטים האירופי בסוריה, עד לפרוץ מלחמת האזרחים בשנת 2011.
מלחמת האזרחים

בשנת 2014, הותקף בית האופרה בירי מרגמות שיוחס למורדים המתנגדים לממשל הסורי. על פי דיווחים, נהרגו שני תלמידים מהמכון הגבוה לאמנויות הבמה הסמוך, ונפצעו נוספים.
הערות שוליים

↑  Ziad Adwan, The Opera House in Damascus and the ‘State of Exception’ in Syria, New Theatre Quarterly 32, 2016-08, עמ' 231–243 doi: 10.1017/S0266464X1600021X
↑  - YouTube, web.archive.org, ‏2021-05-17
↑  Dusan Stojanovic, In Damascus, opera house suffers modern tragedy, www.timesofisrael.com (באנגלית אמריקאית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz: f160a168-aa14-44e6-8e3f-53331abb45aa
ליה אדלשטיין-קשת

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  ישראל ישראל
 ענף מדעי:  ביולוגיה מתמטית, ביולוגיה פיזיקלית
 מקום מגורים:  ונקובר, קנדה קנדה
 עיסוק:  חוקרת, מרצה ומדענית
 מקום לימודים:  אוניברסיטת דולהאוס  מכון ויצמן
 מנחה לדוקטורט:  לי סגל
 מוסדות:  אוניברסיטת קולומביה הבריטית
 תלמידי דוקטורט:  Athan Spiros, Magdalena Luca, אלכסנדר מוגילנר, Gul Civelekoglu, James Watmough 
 פרסים והוקרה:  פרס נלסון קריגר, פרס על מחקר חברתי, פרס ארתור וינפרי, פרס ג'ון פון נוימן
 אתר רשמי
 
ליה אדלשטיין-קשת (באנגלית: Leah Edelstein-Keshet) היא פרופסור לביולוגיה באוניברסיטת קולומביה הבריטית בוונקובר. אדלשטיין-קשת התפרסמה בזכות תרומתה לביולוגיה מתמטית ולביופיזיקה. מחקרה עוסק בתחומים רבים כגון: ביולוגיה תאית, ביוכימיה, מודלים מתמטיים בביולוגיה, ואקולוגיה, ומתמקד בתנועת תאים ושלד התא, השפעת אותות בתאים על צורתם ותפקודם, מודלים פיזיולוגים של מחלות, ואגרסיביות בקרב בעלי חיים.
קורות חיים > חיים אישיים

אדלשטיין-קשת נולדה בישראל למשפחה של הורים אקדמאיים. אביה היה מתמטיקאי ואמה ביולוגית ימית. בילדותה נהגה לעזור לאמה בעבודתה הביולוגית, לדוגמה בהרכבת דגמים של אצות שהיא אספה. אדלשטיין-קשת עברה עם משפחתה לקנדה כשהייתה בת 12.
קורות חיים > קריירה

עשתה תואר ראשון במתמטיקה באוניברסיטת דלהוסי בהליפקס, נובה סקוטיה. המשיכה לתואר שני והצטרפה לתוכנית מחקר בביולוגיה מתמטית, תחום שעוסק במתמטיקה שימושית ובעיקר בשימושיה בתחום הביולוגי. לאחר סיום התואר השני היא עברה לישראל. אדלשטיין-קשת עשתה את הדוקטורט שלה במכון ויצמן, בהנחיית לי סגל. לאחר סיום הדוקטורט בשנת 1982, אדלשטיין-קשת עבדה כמרצה באוניברסיטת בראון ובאוניברסיטת דיוק. ב-1989 היא החלה לעבוד באוניברסיטת קולומביה הבריטית בוונקובר, ושם גם קיבלה את הפרופסורה שלה ב-1995. אדלשטיין-קשת נשארה באוניברסיטת קולמביה הבריטית בתור חוקרת ומרצה במתמטיקה ובביולוגיה מתמטית עד היום. ב-1984 אדלשטיין הצטרפה ל-SIAM (אנ'), האגודה למתמטיקה תעשייתית ושימושית. בשנים 1995–1997, אדלשטיין-קשת הייתה נשיאת האגודה לביולוגיה מתמטית (אנ'), האישה הראשונה בתפקיד זה
מחקר

עבודת הדוקטורט של אדלשטיין-קשת עסקה במודלים מתמטיים לחיזוי צורת מושבות עובש. בתחילת שנות ה-90 חקרה ביחד עם תלמידה לשעבר, אלקס מוגילנר את הסידור העצמי של רשתות החלבון אקטין והשפעתו על תנועת התא. בשנת 2002 הם פרסמו את המודל המתמטי הראשון לארגון העצמי של רשתות אקטין בצד התנועתי של התא. בשנת 2010 אדלשטיין-קשת החלה לחקור את הקשר בין אותות פנימיים בתאים של איקריוטים. עבודתה של אדלשטיין-קשת עוסקת גם בפיתוח מודל של פיזיולוגיה ומחלות (כמו סוכרת אוטואימונית), והתנהגות ואגרסיביות ביצורים חיים.
פרסים והוקרה

פרס קריגר-נלסון של החברה המתמטית הקנדית ב-2002
פרס האגודה הקנדית למתמטיקה יישומית ותעשייתית ב-2016
פרס ארתור וינפרי של האגודה לביולוגיה מתמטית ב-2021
פרס ג'ון פון נוימן (אנ') של האגודה למתמטיקה תעשייתית ושימושית ב-2022
בנוסף, פרס של החברה לביולוגיה מתמטית נקרא על שמה, פרס ליה אדלשטיין-קשת בהוקרה להיותה הנשיאה הראשונה של הארגון. הפרס ניתן בשתי דרכים: לנשים בתחילת דרכן ולנשים שיש להן כברת דרך בתחום.
ספרים

Leah Edelstein-Keshet (2017) Differential Calculus for the Life Sciences.
Lee A Segel and Leah Edelstein-Keshet (2013) A Primer on Mathematical Biology, SIAM.
Edelstein-Keshet, L (2005; originally 1988) Mathematical Models in Biology, reprinted by SIAM under the "classics" editions.
הערות שוליים

1 2 3  Nature or Nurture? My Mathematical, Biology Upbringing, Science, ‏20/2/2004
1 2 3 4  Profiles in Biophysics-Leah Edelstein-Keshet, Biophysical Society, ‏אפריל 2013 (באנגלית)
↑  Leah Edelstein-Keshet
1 2  Mathematics Genealogy Project-Leah Edelstein-Keshet, MathSciNet
↑  Le Prix Krieger-Nelson 2003 Krieger-Nelson Prize.
1 2 3 4  Leah Edelstein-Keshet is the 2022 SIAM John von Neumann Prize Lecturer, Siam News
↑  Leah Edelstein-Keshet Prize, Society for Mathematical Biology
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007450937605171  BIBSYS: 90388498  CANTIC: a11366394  CiNii: DA02701673  dblp: 58/5383  GND: 1046879049  ISNI: 0000 0001 0949 8835  LCCN: n87873263  LNB: 000135871  MGP: 17743  NKC: ntk2014813628  NTA: 073591076  ORCID: 0000-0002-2233-690X  SUDOC: 090236556  VIAF: 3998917   WorldCat (עם VIAF): 3998917
אמרת כנף

.
.
אמרות כנף צרפתיות בחדר המדרגות של המכון הצרפתי בתל אביב
אמרת כנף או משפט מפתח (נקרא לעיתים catch phrase) הוא ציטוט שנאמר בהקשר כלשהו, התפרסם מאוד, נותר בזיכרון ונוהגים לשוב ולהזכירו. אמרות כנף מקיפות תחומים רבים ולרוב מסתתרות בהן אירוניה או עוקצנות. רבות מאמרות הכנף מיוחסות לאישים מפורסמים ורבות אחרות נאמרו על ידי דמות בספר, סרט או מחזה. חלק מאמרות הכנף הופכות ל"סימן המסחרי" של האדם או הדמות שאמרו אותן.
בשונה מפתגם, אמרת כנף לא משמשת בהכרח ללימוד מוסר ולא נושאת בהכרח מסר אוניברסלי, אלא לרוב מייצגת משמעות היסטורית חד-פעמית.
היווצרותן של אמרות כנף

לעיתים נוצרת אמרה באופן מפורש ומודע כעצם בעל חיים עצמאיים שנועד להיחרט בזיכרון. כזו היא אמרתו של קאטו הזקן הרומי, "מלבד זאת אני סבור שיש להרוס את קרתגו", שבה סיים כל נאום שלו (קרתגו הייתה אויבתה המושבעת של רומי באותה עת). פעמים אחרות נאמרה (או נכתבה) אמרת הכנף במסגרת רחבה יותר, ורק לאחר מכן הוענקו לה חיים עצמאיים. דוגמה לכך היא הספר "מכתם לעגנון - אסופת פתגמים מתוך כתביו", שבו ליקט אורי סלע מתוך כתביו של ש"י עגנון משפטים הראויים להפוך לאמרות.
אמרות כנף שנמסרו מפי דמויות בדיוניות

מאות אמרות כנף מקורן במחזותיו של ויליאם שייקספיר. עשרות מהן נתרמו על ידי המלט, אחד המחזות הנודעים ביותר של שקספיר ובכלל. ביניהן: "להיות או לא להיות, זו השאלה", "מילים, מילים, מילים", "אל המנזר לכי", ועוד.
בספרו של הסופר הצ'כי ירוסלב האשק, החייל האמיץ שווייק, קובע הגיבור, שווייק, להיפגש עם דמות אחרת בקפה 'הגביע' "בשש אחרי המלחמה", ביטוי שהפך לאמרת כנף.
בסרט שליחות קטלנית אומרת דמות "המחסל" את המשפט "אני אחזור" (I'll be back), שהפך לאמרת כנף, וכמעט לסמל המסחרי של השחקן ארנולד שוורצנגר. לאחר הצלחת הסרט, ניסו התסריטאים והבמאים של רבים מסרטיו הבאים לתת לו "אמרת כנף" כזו שתסמל את הסרט כולו, ובחלק לא מבוטל מהמקרים אף הצליחו.
בסרטי ג'יימס בונד אומרת הדמות ג'יימס את המשפט החוזר בכמעט כל הסרטים: "השם הוא בונד, ג'יימס בונד", והפך לאחד מהמשפטים הידועים בקולנוע.
בעולם הקומיקס של מארוול נמצאת אמירת הכנף "הנוקמים התאחדו!" ("!Avengers Assemble") אשר נאמרת כל פעם כשחבורה יוצאת לקרב. המשפט עצמו הופיע בסרט "הנוקמים: סוף המשחק", לאחר שקפטן אמריקה מזמן את המיולניר לידו, ופותח את הקרב הסופי נגד ת'אנוס.
המשפט מסרט הפולחן "הנסיכה הקסומה" (1987) "שלום! שמי הוא איניגו מונטויה, הרגת את אבי, היכון למות!" ("!My name is Inigo Montoya. You killed my father. Prepare to die.") הפך למטבע לשון וקיימות עליו פרודיות רבות. ובשנת 2002 בחר בו מכון הסרטים האמריקאי כאחד מסרטי האהבה הגדולים בכל הזמנים.
קובצי אמרות

ישנו שפע ספרי אמרות, שהאמרות מקובצות בהם על פי קטגוריות אחדות:
לפי נושאים, למשל: אהבה, כישרון, כעס וכו'. דוגמה לכך הוא ספרו של אדיר כהן, "ספר הציטטות הגדול", שיצא לאור בשנת 1996, ובו 560 עמודים של ציטטות המקובצות לפי נושאים.
לפי אומרן, למשל אמרות המיוחסות לאיינשטיין, לצ'רצ'יל וכו'. לעיתים יוצא ספר אמרות שמכיל ציטוטים של אישיות אחת שהרבתה באמרות שפר. כזה הוא מארק טוויין, למשל.
חלק ניכר מהפעילות של איסוף אמרות עבר בשנים האחרונות אל האינטרנט, אך עדיין יוצאים לאור גם ספרי אמרות (שהם מרכיב בסיסי בקטגוריה הקרויה "ספרי מתנה").
אמרות כנף שיוחסו לאישים מפורסמים באופן שגוי

לעיתים מיוחסת לאדם אמרה שאותה לא אמר. להלן מבחר דוגמאות לכך:
האמרה "אם אין לחם, שיאכלו עוגות" מיוחסת למארי אנטואנט, כאמרה שמעידה על חוסר רגישותו של המעמד הגבוה בצרפת שלפני המהפכה הצרפתית למצוקותיו של העם, כאשר למעשה בספרו של ז'אן-ז'אק רוסו שיצא לאור ב־1766, כשאנטואנט הייתה בת 10, ארבע שנים לפני נישואיה ללואי ה־16, ניתן למצוא את המשפט S’ils n’ont plus de pain, qu’ils mangent de la brioche", היינו, "אם אין להם לחם, שיאכלו בריוש", כך שהביטוי היה בשימוש לפני זמנה. יש טוענים כי משפט זה נאמר לראשונה על ידי דוכסית של טוסקנה בסביבות 1760 או מוקדם יותר, ואומץ שנים מאוחר יותר על ידי אחותה של מארי אנטואנט, מריה קרולינה, מלכת נאפולי[דרוש מקור].
"הגם אתה, ברוטוס?", מילותיו האחרונות של יוליוס קיסר על בגידת חברו ומי שלפי השמועות הלא-נכונות היה בנו הבלתי חוקי מרקוס יוניוס ברוטוס, הושמו בפיו על ידי שייקספיר במחזהו "יוליוס קיסר".
האמירה המפורסמת של שרלוק הולמס לעוזרו: "אלמנטרי, ווטסון יקירי" (Elementary, my dear Watson) לא נזכרת בשום מקום בספרים המקוריים של ארתור קונאן דויל.
אמרתו של וולטר "אינני מסכים עם אף מילה מדבריך, אך אגן עד מוות על זכותך להשמיעם" לא נמצאת בשום מקום בכתביו, ולמעשה נטבעה בספר עליו שנכתב על ידי הסופרת אוולין ביאטריס הול.
ראו גם

ויקיציטוט - מאגר ציטוטים אינטרנטי רב־לשוני חופשי המופעל על ידי קרן ויקימדיה
הוצא מהקשרו
לקריאה נוספת

אורי סלע, "כנפיהן של אמרות", בספרו מלה בסלע, כתר הוצאה לאור, 1990.
אוספים של אמרות כנף:
איתן בן-נתן (ליקט תרגם וערך), אוצר הציטטות : מן ההגות והספרות העולמית לדורותיה ומן המקורות העבריים העתיקים והחדשים, הוצאת מאגנס, 2008.
ישראל דוידזון, אוצר המשלים והפתגמים מספרות ימי הבינים, הוצאת מוסד הרב קוק, תשי"ז (1956).
אדיר כהן, ספר הציטטות היהודי הגדול, כנרת 2003
דוד שחם, ציטטות לכל עת, כתר 2007, (קריאת הספר בתצוגה מקדימה באתר "גוגל ספרים" )
שמוליק קלוסקי, שירים הם פתגמים
הערות שוליים

↑  ססיל אדמס, Did Marie Antoinette really say "let them eat cake"?‎, אתר StraightDope.com,‏ 24 באוקטובר 1986
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NKC: ph123722
בוד גאיה

בוד גאיה (בהינדי, बोधगया. בתעתיק לאנגלית, Bodh Gayā) היא עיירה קטנה במדינת ביהאר שבהודו, הממוקמת במקום בו על פי המסורת הגיע גאוטמה בודהה להארה (פאלי: bodhi). עבור בודהיסטים, בוד גאיה היא החשובה ביותר מבין ארבעת מוקדי העלייה לרגל הקשורים לחיי הבודהה, הכוללים גם את קושינגר, לומביני וסרנת.
חשיבות המקום

בוד גאיה מפורסמת במקדשים הרבים שבה, המושכים אליהם עולי רגל מכל רחבי העולם. האתר החשוב ביותר הוא מקדש מהאבודהי שבו נמצא "כס היהלום" (Vajrasana) ועץ הבודהי הקדוש הסמוך לו.
זרמים בודהיסטיים שונים ממדינות שונות בנו בבוד גאיה מקדשים, וכך לקהילות בודהיסטיות מבהוטן, בורמה, וייטנאם, טיאיוואן, יפן, מונגוליה, נפאל, סין, סרי לנקה, קמבודיה, ותאילנד, יש מקדשים ומרכזים משלהן, שכל אחד מהם נבנה בהתאם למסורות האדריכליות האופייניות למדינת המוצא.
לא רחוק ממקדש מהבודהי נמצא מתחם הקלאצ'קרה מאידן (Kalachakra Maidan), המשמש כאתר ההוראה השנתי של הדלאי לאמה. הלימוד מתקיים בדרך כלל בתחילת ינואר ומושך אליו אלפי עולי רגל מרחבי העולם.
בנוסף לעולי הרגל המגיעים למקום למטרות דתיות, האתר מהווה גם מוקד תיירותי, בשל הריכוז של סגנונות בודהיסטיים ארכיטקטוניים שונים מכל רחבי העולם.
בשנת 2002, הוכר מקדש מהבודהי כאתר מורשת עולמית של אונסק"ו.
באמונה הבודהיסטית

על פי המסורת הבודהיסטית, הנסיך גאוטמה סידהרתה, הגיע בסביבות שנת 500 לפני הספירה במסעותיו לגדות נהר הפלגו ליד העיירה גאיה. הוא עצר לייד עץ הבודהי ולאחר שלושה ימים ושלושה לילות של מדיטציה, הוא הגיע להארה. לאחר מכן הוא בילה שבעה שבועות במדיטציה, וביסס את חווית ההארה שלו. לאחר מכן נסע לסרנת, שם החל ללמד בודהיזם. תלמידיו החלו לבקר באופן קבוע במקום בו זכה להארה, בירח המלא של חודש ווסק (אפריל-מאי) בלוח השנה ההינדואי. מאוחר יותר, המקום הזה נקרא בוד גאיה.
באמונה הבודהיסטית > עץ הבודהי

העץ הנמצא כיום במקום, ממין פיקוס קדוש, איננו העץ המקורי שתחתיו זכה בודהה בהארה, שכן המקום היה חרב במשך מאות בשנים לאחר מלחמות הדת בין הבודהיסטים להינדואיסטים ולמוסלמים. אולם מעץ המהאבודהי המקורי נלקח זרע, שהובא לסרי לנקה ונקרא "ג'יה סרי מהאבודהי", וזרע ממנו הוחזר להודו ונשתל בבוד גאיה.
היסטוריה

ההיסטוריה של בוד גאיה מתועדת במסמכים ובכתובות רבות, במיוחד בסיפוריהם של עולי הרגל הסינים פקאשיין (המאה החמישית) ושוואנדזאנג (המאה השביעית). היא הוותה מרכז הבודהיזם העולמי עד לשקיעתה של דת זו בהודו במאה ה-13.
ישנן עדויות המייחסות את בניית מקדש המהאבודהי במקום לאשוקה, קיסר האימפריה המאורית. עדויות אחרות תומכות בכך שהמקדש נבנה או נבנה מחדש בזמן אימפריית קושאן במאה ה-1. כשהבודהיזם נחלש בהודו בעקבות מלחמות דת עם הינדים ומוסלמים, המקדש ננטש ונקבר מתחת לשכבה עבה של אדמה וחול עד שנשכח.
במאה ה-19, אלכסנדר קנינגהם מהאגודה הארכאולוגית הבריטית ערך חפירות במקום ואף שחזר חלקים גדולים של המקדש. החל מ-1949, לאחר שהודו קבלה את עצמאותה, החלו מדינות רבות לבנות במקום מקדשים.
הערות שוליים

↑  The Office of His Holiness The Dalai Lama, The 14th Dalai Lama (באנגלית)
↑  Dawa Tsering, His Holiness the Dalai Lama will Give Three-day Teachings at Kalachakra Teaching Ground in Bodhgaya - Central Tibetan Administration, ‏2023-12-27 (באנגלית אמריקאית)
↑  Mahabodhi Temple Complex at Bodh Gaya, whc.unesco.org
↑  Huu Phuoc Le, Buddhist Architecture, Grafikol, 2010, עמ' 36, ISBN 978-0-9844043-0-8. (באנגלית)
↑  Bodh Gaya | Buddhist Pilgrimage, Sacred Site, Mahabodhi Temple | Britannica, www.britannica.com (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007557394805171  GND: 4258189-8  LCCN: n83150615  NKC: ge731459  VIAF: 149636495   WorldCat (עם VIAF): 149636495 
עץ הבודהי על רקע סטופות ועולי רגל
בלוק M.B. 200

בלוק M.B.200 (בצרפתית: Bloch M.B.200) היה מפציץ צרפתי משנות ה-30.
מבנה

ה-M.B.200 היה מטוס דו מנועי בעל כנף גבוהה, וכני נסע מקובעים. מאז כניסתו לשירות ב-1934 נבנו יותר מ-200 מטוסים מסוג זה עבור חיל האוויר הצרפתי, ואחרים נמכרו לצ'כוסלובקיה. עם זאת, עד מהרה התיישן הדגם, ועם פרוץ מלחמת העולם השנייה נחשב לדגם שחלף זמנו.
ב-1932 פרסם חיל האוויר הצרפתי דרישה למפציץ לפעולה בשעות היום והלילה. ב-1933 הטיסה חברת בלוק הצרפתית את שלושת אבות הטיפוס הראשונים, וב-1934 הזמין חיל האוויר הצרפתי 30 מטוסים שסופקו לו עוד באותה השנה. המטוס יוצר גם על ידי חברות צרפתיות אחרות כברז'ה, לואר, אנריו, פוטז ו-SNCASO, ובסך הכל סופקו לצבא הצרפתי 208 מטוסים.
באמצע שנות ה-30 בחרה צ'כוסלובקיה במטוס לשימוש חיל האוויר שלה כחלק מתוכנית מודרניזציה. לאחר קבלת רישיון ייצרו מפעלים בצ'כוסלובקיה 124 מטוסים, שהיו כמעט זהים לדגם הצרפתי המקורי. עם כיבוש צ'כוסלובקיה על ידי הנאצים, עברו מספר מטוסים לשירות הלופטוואפה ואחרים סופקו לבולגריה.
במהלך מלחמת העולם השנייה נעשה במטוס שימוש מוגבל. השימוש העיקרי נעשה בו על ידי צבא צרפת של וישי במהלך המערכה בסוריה ובלבנון בשנת 1941, כאשר השתמשו בו להפצצת יום כנגד ספינות בריטיות.
בית הכנסת נידחי ישראל

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  בית כנסת 
 מיקום:  ברידג'טאון 
 מדינה:  ברבדוס 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1654
 תאריך פתיחה רשמי:  1654 
 
 קואורדינטות:  13°05′58″N 59°36′55″W﻿ / ﻿13.099416666667°N 59.615222222222°W﻿ / 13.099416666667; -59.615222222222
  (למפת ברבדוס מוגדלת) ברידג'טאון ספייטסטאון אויסטינס בת שבע הולטאון קראב היל גרינלנד הילבי הים הקריביבית הכנסת(למפת ברבדוס רגילה) ברידג'טאון ספייטסטאון אויסטינס בת שבע הולטאון קראב היל גרינלנד הילבי הים הקריביבית הכנסת
 
שער הכניסה למבנה
קברים בחצר בית הכנסת
אולם התפילה
בית הכנסת נידחי ישראל הוא בית כנסת ספרדי השוכן ברובע סנט מייקל שבברידג'טאון, בירת ברבדוס, והוא בית הכנסת הפעיל היחיד בעיר. בית הכנסת הוא אחד העתיקים בהמיספירה המערבית והוא מוכר כאתר בעל חשיבות לאומית, ונכלל מאז שנת 2011 בהכרזת ארגון אונסק"ו על העיר כאתר מורשת עולמית.
המבנה

המבנה הרבוע מתנשא לגובה של 12 מטרים ובו שתי קומות. קירותיו בעובי של כ-60 ס"מ מעוגלים בארבע פינותיו, ועל גגו העשוי מעץ הוא נושא מעקה מסוגנן. חלונות קומת הבניין השנייה מחודדים והוא מכוסה בטיח בגוון ורדרד. מעל ארון הקודש נקבע חלון עגול עשוי זכוכית צבעונית, ובו נראה מגן דוד. באולם התפילה ובעזרת הנשים ניצבים ספסלי עץ מהגוני משוחזרים, הפונים אל הבימה. 8 נברשות משוחזרות תולות מהתקרה ומאירות את האולם, ואליהן מצטרפות 12 מנורות קיר. עמודי שיש איטלקי מחלקים את חלל אולם התפילה ונושאים את משקלה של עזרת הנשים. בית הכנסת יכול להכיל כ-300 מתפללים.
בבית הקברות שבחצר בית הכנסת כ-400 מצבות הנושאות כיתובים בעברית, אנגלית ולאדינו. בשנת 2008 נחשפו בחצר בית הכנסת שרידיו של מקווה, ככל הנראה מהמאה ה-17. באותה שנה נפתח בבניין סמוך שהוקם בשנת 1750, מוזיאון המספר את סיפורה של הקהילה היהודית של ברבדוס.
היסטוריה

תחילתה של הקהילה היהודית בברבדוס עם הגעת ראשוני היהודים לאי בשנת 1628. באמצע המאה ה-17 הגיעו לברבדוס כ-300 יהודים מרסיפה שבברזיל, אשר נמלטו אליו ממנה בשל רדיפות הפורטוגזים. יהודים אלה הקימו את בית הכנסת בשנת 1654. המבנה ניצב על תילו עד שנהרס בסופת הוריקאן בשנת 1831. הוא הוקם מחדש ונחנך ב-1 באפריל 1833, אך הקהילה היהודית באי הלכה והתדלדלה, ובאמצע שנות ה-20 של המאה ה-20 נותר בברבדוס יהודי שומר מצוות בודד. בית הכנסת ננטש ונמכר בשנת 1929.
במשך השנים עבר המבנה שינויים רבים: עזרת הנשים שהייתה ערוכה כמרפסת בצורת האות ח' מעל האולם המרכזי, הפכה לקומה השנייה של המבנה, החלונות המחודדים והרצפה הוחלפו, וגג המבנה על המעקה המקיף אותו כוסה. המבנה עבר מיד ליד פעמים רבות ושימש, בית היתר, כמחסן, ספרייה, משרדים וכמעוזו של מועדון למרוצי סוסים. בית-הקברות שבחצר בית הכנסת הפך לאתר השלכת פסולת.
בשנת 1983 השתלטה ממשלת ברבדוס על המבנה במטרה להורסו ולהקים תחתיו בית משפט. שנתיים לאחר מכן, ב-1985, בעקבות מחאה מצד הקהילה היהודית באי שמנתה אותה עת כשישים איש, מסרה ממשלת ברבדוס את הבניין לידי "הקרן הלאומית של ברבדוס" (The Barbados National Trust). שיפוץ המבנה בעלות של כמיליון דולר החל בשנת 1986 והשיב אותו למצבו המקורי. לבית הכנסת הוחזרו תשמישי הקדושה המקוריים שהוחזקו משך השנים במוזיאון ברבדוס ובבית כנסת בלונדון, ודלתו שנקבעה בבית פרטי הותקנה מחדש. בית הקברות נוקה מאשפה, ועם סיום העבודות חזר הבניין לשמש כבית כנסת.
הערות שוליים

↑  בית הכנסת הראשון נוסד ב-1636 ברסיפה, ברזיל
↑  לפי גרסה אחרת ב-1651.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007406169305171
בית מרלבורו

| --- | --- |
בית מרלבורו מכיוון דרום
בית מרלבורו מכיוון דרום
 מידע כללי
 סוג:  אחוזה 
 שימוש:  מגורי שרה צ'רצ'יל, דוכסית מרלבורו ודוכס מרלבורו בעת ששהו בלונדון, בשנים 1711 עד מותם  מגורי הנסיך מוויילס, לימים המלך אדוארד השביעי בשנים 1863–1901  מגורי מרי מטק, אלמנתו של המלך ג'ורג' החמישי בשנים 1936–1953  מזכירות חבר העמים הבריטי מ-1953
 על שם:  שרה צ'רצ'יל, הדוכסית ממרלבורו 
 כתובת:  סנט ג'יימס 
 מיקום:  הסיטי של וסטמינסטר 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 בעלים:  הכתר 
 מייסדים:  שרה צ'רצ'יל, הדוכסית ממרלבורו 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1711
 תאריך פתיחה רשמי:  1711 
 אדריכל:  כריסטופר רן 
 סגנון אדריכלי:  אדריכלות ג'ורג'יאנית 
 מידות
 קומות:  4 
 
 קואורדינטות:  51°30′18″N 0°08′09″W﻿ / ﻿51.505°N 0.13583333333333°W﻿ / 51.505; -0.13583333333333
 אתר רשמי
  (למפת לונדון מוגדלת) קנט סארי ברקשייר בקינגהאם הרטפורדשייר אסקסבית מרלבורו(למפת לונדון רגילה) קנט סארי בר. בקי. הרטפורדשייר אסקסבית מרלבורו(למפת הסיטי של וסטמינסטר רגילה) הפרלמנט הבריטיבית מרלבורו(למפת הסיטי של וסטמינסטר מוגדלת) הפרלמנט הבריטיבית מרלבורו
 
בית מרלבורו (באנגלית: Marlborough House) הוא בית אחוזה בווסטמינסטר שבלונדון, אנגליה. המבנה ממוקם במאל, ממזרח לארמון סנט ג'יימס.
היסטוריה

המבנה הוקם עבור שרה צ'רצ'יל, דוכסית מרלבורו, שהייתה ידידתה הקרובה ואשת סודה של המלכה אן, על ידי האדריכל כריסטופר רן בשנת 1711. המבנה שימש את הדוכסים ממרלבורו בעת ששהו בלונדון.
בשנת 1817 עבר המבנה לידי בית המלוכה הבריטי. בשנות ה-20 של המאה ה-19 נערכו תוכניות להריסת המבנה ולבנות במקום מבנה טרסות בדומה לטרסת בית קרלטון, אולם התוכנית לא יצאה אל הפועל.
המבנה הורחב בשנים 1861–1863 לבקשת הנסיך מוויילס, על פי תוכניות של האדריכל סר ג'יימס פנתרון.
בין השנים 1863–1901 התגורר במבנה הנסיך מוויילס, לימים המלך אדוארד השביעי. בתקופה זו הפך המבנה למרכז חיי החברה הגבוהה של לונדון.
בשנת 1936 עברה להתגורר במבנה המלכה האם מרי מטק, אלמנתו של המלך ג'ורג' החמישי. לאחר מותה, בשנת 1953 תרמה המלכה אליזבת השנייה את המבנה למזכירות חבר העמים הבריטי, המשתמשת בו כיום.
לאחר הקמתו היו לבית מרלבורו שתי קומות בלבד, כפי שניתן לראות מאיור זה משנת 1750 לערך.
איור של חזית המבנה שפורסם בשנת 1850. איור זה קודם להוספת קומה נוספת לאגפי המבנה.
בית יעקב הנרי

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  בניין 
 מיקום:  בופרט 
 מדינה:  ארצות הברית 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1794
 תאריך פתיחה רשמי:  1794 
 סגנון אדריכלי:  אדריכלות פדרלית 
 מידות
 קומות:  2.5 
 
 קואורדינטות:  34°43′04″N 76°40′04″W﻿ / ﻿34.7178°N 76.6678°W﻿ / 34.7178; -76.6678
  (למפת קרוליינה הצפונית מוגדלת) ראלי שארלוט גרינסבורו פאייטוויל וילמינגטון גרינוויל וירג'יניה טנסי קרוליינה הדרומית  ג'ורג'יה האוקיינוס האטלנטי בית יעקב הנרי(למפת קרוליינה הצפונית רגילה) ראלי שארלוט גרינסבורו פאייטוויל וילמינגטון גרינוויל וירג'יניה טנסי קרוליינה הדרומית  ג'ורג'יה האוקיינוס האטלנטי בית יעקב הנרי
 
שלט ההנצחה לצד בית יעקב הנרי
בית יעקב הנרי הוא ביתו של החבר היהודי הראשון בבית המחוקקים של קרוליינה הצפונית, יעקב הנרי (1775-1847), שנבחר לתפקידו זה ב-1808 לאחר מאבק נגד התקנה החוקתית שהייתה תקפה בקרוליינה באותם ימים, שחייבה הצהרת אמונים של נבחרי ציבור בברית החדשה, וחסמה למעשה בני דתות שאינן נצרות להיבחר לתפקידים אלו.
נאומו של הנרי נגד התקנה, היה בין הביטויים הראשונים של זכויות יהודים בארצות הברית, ונחשב לאבן דרך ביחסי דת ומדינה בארצות הברית.
הבית ממוקם בעיר בופרט (אנ'), שבמחוז קרטרט (אנ') בקרוליינה הצפונית, והוא נכלל ברשימת האתרים ההיסטוריים הלאומיים (ה-NRHP) (אנ'), החל משנת 1973
הערות שוליים

↑  המסמך הרשמי להכללת הבית ברישום האתרים ההיסטוריים הלאומיים.
ערך זה הוא קצרמרבנושא ארצות הברית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
בניין איימס

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  גורד שחקים 
 שימוש:  משרדים
 על שם:  Ames family 
 כתובת:  קורט סטריט 1 בוסטון, מסצ'וסטס
 מיקום:  בוסטון 
 מדינה:  ארצות הברית
 בעלים:  אוניברסיטת סאפוק 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  1889–1893 (כ־4 שנים)
 תאריך פתיחה רשמי:  1893 
 אדריכל:  שפלי, רוטאן וקולידג' 
 סגנון אדריכלי:  אדריכלות רומנסקית ריצ'רדסונית 
 מידות
 גובה:  57.3 מ' 
 קומות:  13 
 
 קואורדינטות:  42°21′32″N 71°03′28″W﻿ / ﻿42.3589°N 71.05786°W﻿ / 42.3589; -71.05786
 Historic Ames Boston Hotel
  (למפת בוסטון מוגדלת) בניין איימס(למפת בוסטון רגילה) בניין איימס
 
בניין איימס (באנגלית: Ames Building) הוא גורד שחקים הממוקם ברחוב קורט 1 בעיר בוסטון, מסצ'וסטס, ארצות הברית. הבניין מתנשא לגובה של 57.3 מטרים, הוא תוכנן על ידי משרד האדריכלים
שפלי, רוטאן וקולידג' ונבנה בין השנים 1889–1893. משנת 1893 שבה הושלמה בנייתו ועד שנת 1915 שבה הושלם מגדל בית המכס בעיר, נחשב בניין איימס לגבוה בבוסטון. זאת אף שהוא נמוך מצריח כנסיית האמנה, שהושלמה ב-1867. בניין איימס נחשב לגורד השחקים הראשון בבוסטון.
ראו גם

גורדי שחקים מוקדמים
הערות שוליים

↑  בניין איימס באתר Emporis
בלוז מדרגות הרבנות

| --- | --- |
 סינגל בביצוע הכל עובר חביבי
 יצא לאור:  1984 
 סוגה:  בלוז 
 שפה:  עברית 
 אורך:  3.47 דק' 
 כתיבה:  אמנון דנקנר 
 לחן:  יובל דור 
 
"בלוז מדרגות הרבנות" (מוכר גם בשם: "אני ארקוד על מדרגות הרבנות") הוא שיר שנכתב על ידי העיתונאי והסופר אמנון דנקנר והולחן על ידי יובל דור.