stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פצצה על טנק
עלילה

ב-2022 פוגע כוכב שביט בכדור הארץ וגורם ל-11 שנות בצורת. ב-2033 מעט המים שנותרו מוחזקים על ידי תאגיד מים וחשמל (W&P) בראשות קסלי (מלקולם מקדואל). התאגיד משתמש במים כדי לשלוט באוכלוסייה. רבקה באק – "נערת הטנק" (לורי פטי) – היא חברה בקומונה באאוטבק האוסטרלי המפעילה את באר המים האחרונה שאינה ברשות התאגיד. בהתקפה על הקומונה, הורגים חיילי התאגיד את בן זוגה של נערת הטנק, ריצ'רד (בריאן וימר), וחוטפים אותה ואת חברתה הצעירה סאם (סטייסי לין רמסאוור). במקום להרוג אותה, קסלי מענה ומשעבד את נערת הטנק שמתריסה נגדו. נערת הסילון (נעמי ווטס) היא מכונאית סילון מוכשרת, אך מופנמת. היא ויתרה כבר מזמן על כל ניסיון לברוח מהתאגיד, ומעודדת את נערת הטנק לפעול כמוה ולעורר פחות בעיות עבור שוביהן, אך נערת הטנק מסרבת. בתוך העינויים שהם מעבירים אותה, אנשי התאגיד דוחפים אותה לתוך צינור ארוך, וממלאים אותו במים.
קבוצת "המרטשים" המסתוריים תוקפים את מתחם התאגיד, ובורחים לפני שהבחינו בהם. קסלי משתמש בנערת הטנק כדי לפתות את המרטשים לתוך שטח פתוח, אבל התנהלות הדברים אינה לפי תכנונו: קסלי נפצע ושתי הנערות מצליחות לברוח. נערת הסילון גונבת מטוס קרב של התאגיד, ונערת הטנק גונבת טנק, שבו היא מבצעת שינויים משמעותיים. השתיים לומדות מנערת הצוללת (אן קיוזאק), כי סאם עובדת במועדון סקס בשם "נוזל כסוף". הן מגיעות למועדון, מצילות את סאם מידיו של פדופיל, פני-עכברוש (איגי פופ), ואז משפילות את בעליה של המועדון, "המאדאם" (אן מגנוסון), בכך שמאלצות אותה לשיר את "Let's Do It" של קול פורטר, באיומי אקדח. בינתיים, פורצים חיילי התאגיד למקום ולוקחים את סאם בשבי. נערת הטנק ונערת הסילון סורקות את המדבר בחיפושים אחריה, ומוצאות את מקום המחבוא של המרטשים. הן מגלות שהמרטשים הם חיילי-על שהונדסו גנטית משילוב דנ"א של בני אדם ושל קנגורו על ידי אדם בשם ג'וני פרופט ("נביא"). נערת הטנק מתיידדת עם מרטש בשם בוגה (ג'ף קובר), בעוד מרטש בשם דונר (סקוט קופי) מגלה עניין רומנטי בנערת הסילון. למרות התנגדותו של המרטש T-סיינט (אייס-טי), שחושד בנערות, שולח מנהיג המרטשים דיטי (רג' י. קאת'יי) את השתיים לתפוס משלוח של כלי נשק. החברות מביאות את ארגזי הנשק חזרה למחבוא, על אף שרובם ריקים. כשהמרטשים מגלים את גופתו המתה של ג'וני פרופט באחד הארגזים, הם מבינים שהתאגיד הערים עליהם.
המרטשים והנערות מסתננים לתוך מתחם התאגיד, ופוגשים במארב. קסלי, שגופו שוחזר על ידי המנתח הקיברנטי צ'טסאי (ג'יימס הונג), מגלה כי הוא התקין על נערת הטנק מכשיר מעקב. דיטי נהרג בקרב, אך המרטשים מצליחים להפוך את היוצרות וגוברים על חיילי התאגיד. בינתיים, נערת הסילון הורגת את הסמל סמול (דון הארווי), שהיה מטריד אותה מינית. קסלי מגלה כי סאם נמצאת בצינור, ושחייה נתונים בסכנה בשל המים הגואים. נערת הטנק הורגת את קסלי באמצעות הטנק שלה, ואז מחלצת את סאם מהצינור. הסרט מסתיים ברצף אנימציה שמראה את המים מתחילים לזרום בחופשיות. נערת הטנק נוהגת במורד המפלים, כאשר בוגה נגרר אחריה על סקי מים, ואז הם עוברים מעל מפל מים, כשהם צועקים בשמחה.
סרט פולחן

למרות כישלונו המסחרי, רכש הסרט בסיס אוהדים – ובעיקר אוהדות – שהפך אותו לסרט פולחן.
בחלוף השנים מאז צאתו, אומץ הסרט כסרט פולחן על ידי תת-תרבות הריוט גירל, תנועת פאנק פמיניסטית מחתרתית בארצות הברית. חוקרות הקולנוע אימלדה ולהאן ואסתר סונט כתבו ב-1997 על תרבות ההערצה של הסרט, כי על אף הפגמים והסתירות שבסרט, המעריצים רואים בהם בעיקר את מהותם המשעשעת אך בו-זמנית פוליטית, שמבטאת פלורליזם, ובעיקר פלורליזם מיני. גישותיו הפמיניסטיות של הסרט וביטוין הגבוה בעלילה, מהוות אחד הגורמים המרכזיים להפיכתו לסרט פולחן.
דמותה של נערת הטנק כפי שגילמה אותה פטי היא פופולרית במסגרת אירועי קוספליי, גם שנים רבות מאז יציאתו. עם השפעותיו התרבותיות של הסרט, ניתן למנות את הקליפ לשירה של אבריל לאבין "Rock n Roll" מ-2013, שהושפע ממנו רבות.
במהלך ראיון עמה שנכלל במהדורת הבלו-ריי של הסרט שיצאה ב-2013, נשאלה פטי מדוע לדעתה הסרט עדיין מעורר תהודה בקרב המעריצים, והיא השיבה: ”אין נוסחה שתסביר למה 'נערת הטנק' היא כל כך נפלאה, ואנשים אוהבים אותה כל כך... היא פשוט ייחודית, חדשנית, טרייה, והקדימה את זמנה, ואני שמחה שזכיתי לגלם אותה ושתמיד יהיה לי אותה.” לוק בקמסטר מה-BBC כלל את הסרט ב-2015 ברשימת "עשרת סרטי גיבורי העל המוזרים ביותר", וקבע כי טלליי ”הצליחה לקלוט 'וייב' סטימפאנק ראוותני שבאופן מוזר הוכח כממכר.”
נושאים עיקריים

בספרה משנת 1997 Trash Aesthetics: Popular Culture and Its Audience, כתבה דברה קרטמל שבעוד שבקומיקס נערת הטנק הייתה דמות לא-הרואית, או "אנטי-גיבורה בשוגג", הסרט מצייר אותה כגיבורה בסגנון "המערבי הקלאסי הגנרי", שבו ישנן הצדקות רגשיות ומוסריות למסע השחרור והנקמה נגד התאגיד, כתוצאה מכך שהייתה עדה לרצח של בן הזוג שלה, והיא עצמה נלקחה בשבי ושועבדה. קרטמל גם טוענת שדמותה של נערת הטנק בסרט מקבילה "לסמלים פוסט-פמיניסטיים מודרניים" אחרים, בכך שהיא מציגה דומיננטיות מינית נשית ו"היכרות ו'מגניבות' מודעת לגבי צורות של מיניות שהן 'מחוץ לחוק'", כגון אוננות, סאדו-מזוכיזם ולסביות.
בספרה משנת 2006 The Modern Amazons: Warrior Women On-Screen, כתבה דומיניק מיינון כי הסרט כולל תמות אנטי-ממסדיות, שלא כמו רבים מעיבודי הקולנוע לקומיקס אשר כוללים בדרך כלל "החפצה מינית נטולת הצדקה" של נשים, בעוד שהסרט הזה בולט בפמיניזם הבלתי מתפשר שלו, חוץ מאשר ה"קלישאה של תסביך הקורבן/נוקם". על פי מיינון, הסרט לועג לסטריאוטיפים על נשים: הדבר מודגם על ידי התגובות השנונות והמסרסות שלה לקסלי בזמן העינויים, והתגובה שלה למחשב האימונים שמורה לה כיצד לשנות את המראה שלה לפני שתפגוש את הגברים במועדון הסקס. המחשב נותן לה בגדים שנועדו לפתות, והוא מורה עליה להסיר את שיער הגוף שלה, להתאפר ולחבוש פאה, ואילו נערת הטנק מתעלמת לחלוטין מן העצות ומשנה את הבגדים שניתנו לה בהתאם לסגנונה האישי.
בספר משנת 2011, Cult Cinema, ארנסט מתיאס וג'יימי סקסטון דנים בסוגיה – האם סרטי פולחן שמתיימרים להיות פמיניסטיים היו באמת פמיניסטיים, או שמא נתפשים ככאלה "חלקית בשל השפעת הביטוי של גישות פמיניסטיות בעת הערכת הסרט". המחברים סברו כי "פצצה על טנק" הוא סרט פולחן פמיניסטי "אמיתי", בניגוד לסרטי הפולחן הפמיניסטיים של קתרין ביגלו וקתרין הארדוויק, אותם הם החשיבו כגבריים מדי וגם להוטים מדי לרצות את החברה ההטרונורמטיבית.
הפקה > קדם-הפקה

ב-1988, כשנה לאחר ההשקה של הקומיקס "נערת הטנק" בכתב העת הבריטי "דדליין" (Deadline), החל המו"ל טום אסטור לחפש אולפנים שיעבדו את הקומיקס לסרט קולנוע. בעוד שמספר אולפנים גילו בכך עניין, כולל ניו ליין סינמה, ההתקדמות בנושא הייתה איטית. רייצ'ל טלליי קיבלה במתנה עותק של הקומיקס, בזמן שצילמה את סרט הבכורה שלה, "פרדי מת: הסיוט האחרון" (1991). טלליי קראה את הקומיקס בין הטייקים, והחליטה שברצונה לביים את העיבוד הקולנועי שלו. היא יצרה קשר עם אסטור, ומכיוון שהוא לא הצליח להתקדם במידה ניכרת בניסיונות הפקת העיבוד הקולנועי במשך קרוב לשנה, הוא התיר לה לעבוד על הסרט. טלליי הציגה את ההצעה לסרט לאמבלין אנטרטיינמנט ולסרטי קולומביה, ושני האולפנים דחו אותה. טלליי בתורה דחתה הצעה מאולפני דיסני מכיוון שהיא לא חשבה שהאולפנים יאפשרו את רמת האלימות והתכנים המיניים שסברה שנדרשו לעלילה. לבסוף, הצעת אולפני MGM התקבלה בחיוב. טלליי עבדה בשיתוף פעולה הדוק עם יוצרי "נערת הטנק", אלן מרטין וג'יימי היולט, במהלך יצירת הסרט, ובחרה בקתרין הארדוויק כמעצבת האמנותית. האולפנים לא היה מרוצים מכך שהארדוויק, שלא הייתה מוכרת בזמנו, נבחרה על פני מעצבים מנוסים יותר, וטלליי הייתה צריכה לשכנע את המפיקים לאפשר להארדוויק לעבוד על הפרויקט. את התסריט כתב טדי סרפיאן, בתסריט הבכורה שלו, וגייל טטרסול נבחר כצלם. בשל הסברה כי MGM לא תאפשר הצגת יחסים זוגיים בין אדם לבעל חיים, הרומן בין נערת הטנק לבוגה נכתב רק בגרסה השנייה או השלישית של התסריט, אחרי שכל המעורבים ביצירת הסרט כבר הכירו את הדמויות היטב, ובשלב שבוגה "היה דמות ולא רק קנגורו [כך] שזה כבר לא היווה בעיה."
הפקה > ליהוק

MGM ערכו מבחני בד פתוחים בלונדון, לוס אנג'לס וניו יורק כדי ללהק את תפקיד נערת הטנק. טלליי סיפרה כי היו שסברו שמדובר בתעלול יחצני, סברה שהייתה ככל הנראה נכונה במידה מסוימת, מכיוון שהאולפנים כבר ביקש ממנה ללהק שחקנית אנגלייה מוכרת, אמילי לויד, אך זו הוחלפה לאחר שסירבה להסתפר בתספורת קצרה בשביל התפקיד. טלליי ליהקה במקומה את לורי פטי, האמריקאית, כי ”היא משוגעת בחייה האישיים ו[הסרט] צריך מישהי כזו”. MGM ביקשו מ-Deadline שיספקו רשימה של "ליהוקים אידיאליים" לסרט, ועם הבחירות שלהם היה מלקולם מקדואל בתפקיד קסלי, על אף שהם לא חשבו ש-MGM אכן יפנו אליו. מקדואל תיאר בצורה חיוביות את החוויה שלו בסרט, אמר כי היה לה את "אותו הטעם" כמו ב"תפוז המכני", ושיבח את טלליי ואת פטי. שחקנים רבים ביקשו מטלליי שתכלול אותם בסרט בהופעת קמע, אך היא סירבה כי לא רצתה שריבוי הופעות מסוג זה יאפילו על העלילה. רק שתי הופעות כאלו נקבעו – איגי פופ בתפקיד פני-עכברוש וביורק בתפקיד נערת הצוללת, אך מאוחר יותר ביטלה ביורק את הופעתה, הדמות נכתבה מחדש, והתפקיד ניתן לאן קיוזאק.
הפקה > צילומים

הסרט צולם תוך 16 שבועות, בשלושה אתרי צילום: סצנות מדבריות צולמו בווייט סאנדס, ניו מקסיקו, מועדון הנוזל הכסוף נבנה במרכז קניות נטוש בפיניקס, וכל שאר הסצנות צולמו בטווח של ארבעים קילומטרים בטוסון, אריזונה. סצנות רבות צולמו במכרה בור פתוח, ובאחד הימים נאלצו להפסיק את הצילומים בשל דליפה כימית. הצילומים הושלמו ב-27 בספטמבר 1994.
הפקה > אפקטים

בקומיקס, המרטשים הרבה יותר דומים לקנגורו. אולם, טלליי רצתה להשתמש בשחקנים אמיתיים ולא בפעלולנים בתחפושות, ועל כן היא ביקשה מהיולט לעצב את הדמויות שלהם מחדש כדי להפוך אותם ליותר אנושיים, באופן שיאפשר הבעות פנים של שחקנים אנושיים. ההפקה שלחה בקשות ל"טובי המאפרים ועורכי האפקטים" בתעשייה, ובהם סטן וינסטון, שעבודתו כוללת את סרטי "שליחות קטלנית", "שובו של הנוסע השמיני" ו"פארק היורה". טלליי לא ציפתה לקבל ממנו תגובה, וכאשר אכן הגיב, לא חשבה שתוכל להרשות לעצמה לעבוד עם הסטודיו שלו במסגרת גבולות התקציב של הסרט. וינסטון התעקש לעבוד על הפרויקט, ואמר שהמרטשים הם ”הדמויות הטובות ביותר ש[הסטודיו שלו] יזכה לעשות”, והוריד לחצי את מחיר שירותי הסטודיו שלו כדי לעמוד בתקציב הסרט. שמונה מרטשים מופיעים בסרט, ארבעה מהם בתפקידים עיקריים, והאחרים הופיעו בעיקר ברקע. לכל מרטש היו אוזניים וזנבות עם מנגנון מכני, שהופעלו בשלט רחוק, ולמרטשים שהופיעו ברקע היו גם אפים מכניים שהופעלו בשלט רחוק או על ידי תנועת פיות השחקנים. האיפור וההכנה של כל אחד מהמרטשים הצריכו עבודה של כארבע שעות, ושלושה טכנאים מהסטודיו של וינסטון עבדו במהלך הצילומים על הבעות הפנים והתנועות של המרטשים. לא נעשה כל שימוש בבובות או באפקטים דיגיטליים עבור דמויות המרטשים.
הפקה > גמר-הפקה

חליפת עירום של מרטש בשילוב פין תותב נוצרה עבור בוגה וצולמה בסצנה שלאחר הסקס, אך נחתכה מהסרט בעקבות דרישה של האולפנים. הסצנה החלופית שנכללה בסרט הציגה את בוגה בלבוש מלא, ו"נערכה ביתר זהירות", על פי דברה קרטמל. בניגוד לרצונה של טלליי, האולפנים ערכו עוד מספר שינויים בסרט. הסצנה בה קסלי מענה את נערת הטנק צומצמה מאוד, בטענה שהיא נראית "מכוערת מדי" בזמן העינויים. גם סצנה שהראתה את חדרה של נערת הטנק, שהיה מקושט בעשרות דילדואים, מצאה את דרכה לרצפת חדר העריכה, כמו גם סצנה בה היא שמה קונדום על בננה וזורקת אותה על חייל. האולפנים שינו גם את סצנת הסיום של הסרט – שהייתה אמורה להראות את נערת הטנק מגהקת.
פסקול

פסקול הסרט הורכב על ידי קורטני לאב; גריים רוול הלחין את המוזיקה המקורית. להקתה של לאב, הול, תרמה את השיר "Drown Soda". גרג גראפין מהלהקה בד רליג'ן היה אמור לשיר את הדואט "Let's Do It, Let's Fall in Love" עם ג'ואן ג'ט, אך בשל הגבלות חוזיות הוא הוחלף על ידי פול וסטרברג מלהקת הריפלייסמנטס. Devo הקליטו גרסה חדשה של השיר שלהם "Girl U Want" עבור הסרט, מכיוון שהם היו מעריצים של הקומיקס. הפסקול כלל את שירה של ביורק "Army of Me" לפני שהוא יצא כסינגל. בגלל כישלונו של הסרט בקופות, ביורק וחברת ההקלטות שלה החליטו לא להשתמש בצילומים מהסרט בקליפ של השיר.
השיר "Mockingbird Girl" של The Magnificent Bastards (פרויקט של סקוט וילנד) הוקלט במיוחד עבור אלבום הפסקול לאחר שלאב שאלה את וילנד אם ברצונו לתרום שיר. הסינגל הגיע למקום ה-27 במצעד הרוק בארצות הברית, ולמקום ה-12 במצעד הרוק המודרני. השיר "2¢" של Beowülf גם מופיע בסרט; טלליי ניסתה לשכנע את חברת ההקלטות שיכללו את השיר בפסקול הסרט, אך נענתה בשלילה. במקום זאת, היא ביימה את הקליפ של השיר, שכולל גם קטעי אנימציה וגם צילומים מהסרט.
אלבום הפסקול יצא במרץ 1995 על ידי חברות ההקלטה האחים וורנר ואלקטרה רקורדס במשותף. האלבום עצמו זכה לתשבחות, אך מכירות האלבום לא ענו על הציפיות, כנראה בגלל הכישלון הקופתי של הסרט.
| Tank Girl Official Soundtrack> מס' | Tank Girl Official Soundtrack> שם | Tank Girl Official Soundtrack> ביצוע | Tank Girl Official Soundtrack> משך | Tank Girl Official Soundtrack>  | Tank Girl Official Soundtrack>  | Tank Girl Official Soundtrack>  | Tank Girl Official Soundtrack>  | Tank Girl Official Soundtrack>  | Tank Girl Official Soundtrack>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | Ripper Sole  | Stomp | 1:42 |  |  |  |  |  |  |
| 2. | Army of Me  | ביורק, גרהאם מאסי, נלי הופר, מריוס דה וריס | 3:56 |  |  |  |  |  |  |
| 3. | Girl U Want  | Devo | 3:51 |  |  |  |  |  |  |
| 4. | Mockingbird Girl  | The Magnificent Bastards featuring Scott Weiland | 3:30 |  |  |  |  |  |  |
| 5. | Shove  | L7 | 3:11 |  |  |  |  |  |  |
| 6. | Drown Soda  | הול | 3:50 |  |  |  |  |  |  |
| 7. | Bomb  | Bush | 3:23 |  |  |  |  |  |  |
| 8. | Roads  | פורטיסהד | 5:04 |  |  |  |  |  |  |
| 9. | Let's Do It  | ג'ואן ג'ט ופול וסטרברג, עם בריאן בייקר | 2:23 |  |  |  |  |  |  |
| 10. | Thief  | בלי | 3:12 |  |  |  |  |  |  |
| 11. | Aurora  | Veruca Salt | 4:03 |  |  |  |  |  |  |
| 12. | Big Gun  | אייס טי | 3:54 |  |  |  |  |  |  |
| משך כולל: | משך כולל: | משך כולל: | 42:29 |  |  |  |  |  |  |
| שירים נוספים בסרט> מס' | שירים נוספים בסרט> שם | שירים נוספים בסרט> ביצוע | שירים נוספים בסרט> משך | שירים נוספים בסרט>  | שירים נוספים בסרט>  | שירים נוספים בסרט>  | שירים נוספים בסרט>  | שירים נוספים בסרט>  | שירים נוספים בסרט>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | B-A-B-Y  | רייצ'ל סוויט |   |  |  |  |  |  |  |
| 2. | Big Time Sensuality  | ביורק |   |  |  |  |  |  |  |
| 3. | Blank Generation  | Richard Hell & The Voidoids |   |  |  |  |  |  |  |
| 4. | Disconnected  | Face to Face |   |  |  |  |  |  |  |
| 5. | Shipwrecked  | Sky Cries Mary |   |  |  |  |  |  |  |
| 6. | Theme From Shaft  | אינסטרומנטלי |   |  |  |  |  |  |  |
| 7. | 2¢  | Beowülf |   |  |  |  |  |  |  |
| 8. | Wild, Wild Thing  | איגי פופ |   |  |  |  |  |  |  |
יציאה לאקרנים

הקרנת הבכורה של הסרט הייתה ב"תיאטרון הסיני מאן" ההיסטורי בהוליווד, ב-30 במרץ 1995. אחר כך הוא הוצג ב-1,341 בתי קולנוע ברחבי ארצות הברית. הסרט הכניס $2,018,183 בקופות בסוף-השבוע הראשון ו-$2,684,430 במהלך השבוע הראשון כולו. בסיומו של השבוע השני, הסרט הכניס $3,668,762 בלבד, כאשר סכום ההכנסות הסופי מהקופות בארצות הברית הסתכם ל-$4,064,495. בהפצה הבינלאומית, הסרט הוסיף כ-$2,000,000 לסכום הכולל, כנגד תקציב הפקה של 25 מיליון דולר.
ביקורת

באתר Rotten Tomatoes, הסרט זכה ל-38% ביקורות חיוביות, עם דירוג ממוצע של 4.9 מתוך 10. למאר הפילדסון מה-BBC נתן לסרט כוכב אחד מתוך חמישה, ואמר: ”למרבה הצער, ה-BBC אינו משלם עבור ביקורות של מילה. אם היה עושה כן, הביקורת הזו הייתה כוללת רק את המילה: 'מייגע'.” רוג'ר איברט נתן לסרט שניים מתוך ארבעה כוכבים. הוא שיבח את השאפתנות והאנרגיה של הסרט, אך אמר ש”לא היה אכפת לי מהסרט יותר מרגע פה או שם, ולאחר זמן-מה, האנרגיה המשוגעת של הסרט התישה אותי.”
פטי עצמה זכתה לשבחים עבור הופעתה, והיו מבקרים שטענו שהיא הייתה הדבר המוצלח היחיד בסרט "הדי חובבני". ג'ונתן רוזנבאום וג'נט מזלין כתבו ביקורות חיוביות, ורוזנבאום אמר שהסרט הרבה יותר מצחיק וכיפי מאשר "באטמן לנצח". גם מזלין אהבה את הופעתה של פטי ואת ההומור של הסרט. לאונרד קליידי ממגזין "וראייטי" נתן ביקורת מעורבת.
לקריאה נוספת

Wynne, Frank (1995). The Making of Tank Girl. London: Titan. ISBN 978-1-85286-621-1.
צ'ארלס ג'ינר

| --- | --- |
 לידה:  4 במרץ 1878 קאן, צרפת 
 פטירה:  6 בינואר 1952 (בגיל 73) לונדון, הממלכה המאוחדת 
 מקום קבורה:  קרמטוריום גולדרס גרין 
 מקום לימודים:  Académie Vitti 
 תחום יצירה:  אמנות חזותית 
 זרם באמנות:  קמדן טאון 
 פרסים והוקרה:  מפקד במסדר האימפריה הבריטית (1950)  Associate Member of the Royal Academy of Arts (24 באפריל 1942) 
 
צ'ארלס אייזיק ג'ינר (באנגלית: Charles Isaac Ginner‏; 4 במרץ 1878 – 6 בינואר 1952) היה צייר נופים בריטי. הוא היה מקורב לספנסר גור והרולד גילמן וחבר בקבוצת קמדן טאון.
ראשית חייו

צ'ארלס אייזק ג'ינר נולד ב-4 במרץ 1878 בקאן, בנו השני של איזק בנג'מין ג'ינר, רופא בריטי. הייתה לו אחות צעירה יותר, רובי (נולדה ב־1886).
הוא התחנך בקאן במכון סטניסלס.
בגיל צעיר ג'ינר גיבש את רצונו להיות צייר אבל הוריו הסתייגו מהחלטתו. כשהיה בן שש-עשרה סבל מדלקת ריאות ונסע בספינה סביב דרום האוקיינוס האטלנטי והים התיכון כדי להחלים, בשובו לקאן, עבד במשרד מהנדסים, ובשנת 1899, בגיל 21, עבר לפריז ללמוד אדריכלות.
בשנת 1904 הסירו הוריו את התנגדותם להיותו צייר, וג'ינר נכנס לאקדמיה ויטי, פריז, שם לימד אנרי מרטין, אך ג'ינר הוכשר בעיקר עם הצייר פול ג'רוויס, שהסתייג משימושו של ג'ינר בצבעים בהירים. בשנת 1905 עבר ג'ינר ללמוד באקדמיה לאמנויות יפות בפריז, אך לאחר שנה חזר לאקדמיה ויטי, אחרי שג'רוויס עזב את המוסד ההוא. המורה החדש העיקרי שלו היה הספרדי הרמנגילדו קמרסה, שהסתייג מהערצתו של ג'ינר את וינסנט ואן גוך.
קריירת ציור

בשנת 1908 עזב ג'ינר את האקדמיה ויטי ועבד בעצמו בפריז, ולקח שעורים אצל וינסנט ואן גוך, פול גוגן ופול סזאן.
בשנת 1909 ביקר ג'ינר בבואנוס איירס, ארגנטינה, שם ערך את תערוכת היחיד הראשונה, שעזרה להכיר בדרום אמריקה את הפוסט-אימפרסיוניזם. ציורי השמן שלו הראו את השפעתו של ואן גוך על מריחת הצבע שלו.
בשנת 1910 נסע ג'ינר ללונדון, לכהן בוועדה של התערוכה השלישית של התאחדות האמנים. הרולד גילמן וספנסר גור הפכו לחבריו ושכנעו אותו להתיישב בלונדון. תחילה התגורר בבאטרסי (Battersea), אך אחר כך בקמדן טאון, שם היה השכן של גילמן וגור והשתתף בקביעות בשעות אחר הצהריים במפגשים ברחוב פיצרוי 19 ופגש את רוברט בוואן, ג'ון נאש, אלברט רוטנשטיין, ג'ייקוב אפשטיין, וולטר בייס, וולטר סיקרט ולוסיאן פיסארו.
בשנת 1911 הוא הפך לחבר בקבוצת קמדן טאון ובשנת 1913 של קבוצת לונדון, ובשנת 1914 מקבוצת שוק קומברלנד. ב-1914 הוא הופיע במשותף עם גילמן בגלריה גופיל.
במהלך מלחמת העולם הראשונה, בשנת 1916 לערך, גויס ג'ינר ושירת תחילה בחיל חימוש של הצבא המלכותי, ועבר לחיל המודיעין ובסופו של דבר גויס ליחידות הקנדיים, שעבורם עשה ציור של מפעל למילוי אבקת שרפה בהורפורד.
במהלך מלחמת העולם השנייה הוא היה אמן מלחמה רשמי, והתמחה בציור סצנות נמל והפצצה של מבנים בלונדון.
בשנת 1942 הוא הפך לעמית באקדמיה המלכותית לאמנויות, שם דגל בקבלת אמנים צעירים יותר.
גלריית טייט בלונדון וגלריות רבות אחרות מחזיקות את עבודתו.
בגלריית הדיוקנאות הלאומית, לונדון, יש דיוקן עצמי מדויק בדרך כלל.
הוא נפטר בלונדון ב־6 בינואר 1952.
מועצת האמנויות בבריטניה קיימה תערוכה לזכרו בשנים 4–1953.
הערות שוליים

↑  Ginner, (Isaac) Charles (1878–1952), painter, Oxford Dictionary of National Biography (באנגלית)
↑  Robert Upstone, Modern Painters: The Camden Town Group, exhibition catalogue, Tate Britain, London
↑  J. Rothenstein, 'Charles Ginner 1878–1952', in J. Rothenstein, Modern English Painters Sickert To Smith (1952), p. 188–193
| --- | --- |
בקרת זהויות :  AGSA: 3766  BNE: XX5332621  GND: 1256099651  ISNI: 0000 0000 6706 3605  LCCN: nr89004012  NGV: 4230  NKC: xx0230192  RKD: 31805  SNAC: w62j6n1j  TePapa: 874  ULAN: 500021853  VIAF: 44142414   WorldCat (עם VIAF): 44142414
פרסי הקולנוע של נוליווד 2014

| --- | --- |
 תאריך:  18 באוקטובר 2014 
 מיקום:  לאגוס 
 רשת שידור:  Nollywood Movies
 המועמדים והזוכים הבולטים
 הסרט הטוב ביותר:  A Mile From Home
 הבמאי הטוב ביותר:  קנת גיאנג
 סרט קצר:  Brave
 תסריט:  דזמונד אווביאגלה
 →2013 2015←
 
סרטי נוליווד הפרסים של שנת 2014 התקיימו ב-18 באוקטובר 2014 במלון אינטרקונטיננטל, בלאגוס.
פרסים > פרסי הקהל

השחקנית הטובה ביותר -מרסי ג'ונסון
השחקן הטוב ביותר - אודולדה אדקולה
הסרט המצליח ביותר בקופות - Weekend Getaway
הערות שוליים

↑  "Mercy Johnson Battles Chioma Akpotha, 6 Others For Best Actress Award". pulse.ng.
↑  "2014 Nollywood Movie Awards: Full List of Winners and Review (Part 1)". 360nobs.com. 31 באוקטובר 2014. {{cite web}}:  (עזרה)(הקישור אינו פעיל)
↑  A Mile from Home, IMDB, ‏2013
↑  Itoro, IMDB, ‏2013
ואלוויס ביי

| --- | --- |
סמל ואלוויס בייסמל ואלוויס ביי

מראה העיר מהאוויר
 מדינה:  נמיביה נמיביה
 מחוז:  ארונגו
 ראש העיר:  דרק קלאזן   (Derek Klazen)
 שפה רשמית:  אנגלית
 תאריך ייסוד:  1840
 שטח:  11 קמ"ר
 גובה:  6.0 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  102,704 (2023)
 קואורדינטות:  22°57′22″S 14°30′29″E﻿ / ﻿22.95611°S 14.50806°E﻿ / -22.95611; 14.50806
 אזור זמן:  UTC +1
 www.walvisbaycc.org.na
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת נמיביה מוגדלת) וינדהוק סווקופמונד צואמב קיטמנסהופ אנגולה זמביה בוטסואנה דרום אפריקה האוקיינוס האטלנטי ואלוויס ביי(למפת נמיביה רגילה) וינדהוק סווקופמונד צואמב קיטמנסהופ אנגולה זמביה בוטסואנה דרום אפריקה האוקיינוס האטלנטי ואלוויס ביי  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
ואלוויס ביי (באנגלית: Walvis Bay, באפריקאנס: Walvisbaai, בגרמנית: Walfischbucht או Walfischbai. משמעות כל השמות: "מפרץ הלויתן") היא עיר בנמיביה וכן שמו של מפרץ שעל חופו היא שוכנת. אוכלוסיית העיר מונה 62,096 תושבים נכון לשנת 2011 ושטחה הוא 11 קמ"ר.
המפרץ שימש כמקום מקלט לספינות בשל היותו נמל מים עמוקים טבעי, היחידי לאורך כל חופי נמיביה, המוגן על ידי לשון היבשה פליקן פוינט (Pelican Point). בהיותם בית גידול ימי עשיר בפלנקטון, היוו מימי המפרץ משכן לכמות גדולה גדולה של לווייתנאים, שמשכו אליהם ציידי ליוויתנים וספינות דיג. ההולנדים קראו למקום Walvisch Baye והאנגלים Whale Bay. במסגרת תביעת השטח הסופית של המקום, הוא נקרא Walfish Bay, לאחר מכן Walvish Bay ולבסוף Walvis Bay. כמו כן הוא קרוי Walwich Bay או Walwisch Bay.
בנמל אסטרטגי זה התחלפו המחזיקים במשך הזמן. חשיבותו של הנמל על נתיב השיט מסביב לכף התקווה הטובה משכה את תשומת לבם של המעצמות הקולוניאליות מאז גילויו. עובדה זו מסבירה את המעמד המדיני המורכב של ואלוויס ביי במשך השנים.
העיר ממוקמת במרחק קצר מצפון לחוג הגדי ושוכנת על הדלתה של נהר קויסב (Kuiseb) ועל הקצה של מסילת הברזל הטרנס-נמיבית לבירה וינדהוק ושל הכביש המחבר בין שתי הערים.
ואלוויס ביי, על המפרץ הגדול שלחופו היא שוכנת ועל דיונות החול שמקיפות אותו, מהווה את מרכז התיירות של נמיביה. מוקדי משיכה נוספים הם: אי ציפורים מלאכותי, מרכז לאיסוף גואנו, בריכות אידוי למלח, אוכלוסיית עופות עשירה ומוזיאון.
אצטדיון הכדורגל, שמשמש כביתן של שתי קבוצות בליגת העל הנמיבית, ממוקם גם הוא בעיר ואתר הנופש החופי לאנסטרנד (Langstrand) שוכן ק"מ ספורים מצפון לה. כל העיר מהווה אזור סחר חופשי והדבר מהווה גורם חשוב בכלכלה המקומית.
היסטוריה

האירופאי הראשון שהגיע לאזור היה הנווט הפורטוגזי דיוגו קאו, שעגן בכף קרוס (Cape Cross) שמצפון למפרץ ב-1485. אחריו עגן במימי המפרץ בארתולומיאו דיאש ב-8 בדצמבר 1487, במהלך מסעו לגילוי נתיב השיט מזרחה מסביב לכף התקווה הטובה. הוא קרא למפרץ בשם "מפרץ סנטה מריה של קונסייסאו (בפורטוגזית: O Golfo de Santa Maria da Conceição). יחד עם זאת, הפורטוגזים מעולם לא תבעו בעלות על ואלוויס ביי.
עם ההררו (Herero) שישב במקום קראו לו אזורונגונדו (Ezorongondo) פעילות כלכלית מועטה התקיימה במקום עד לסוף המאה ה-19. במסגרת המרוץ לאפריקה השתלטה בריטניה על המפרץ ועל השטח שמסביבו והתירה למושבת הכף לספחו לשטחה בשנת 1878, הן כדי לעצור את השאיפות הגרמנית באזור והן כדי להבטיח את המעבר הבטוח של הספינות הבריטיות מסביב לכף התקווה הטובה. ממשלת מושבת הכף צפתה נכונה את החדירה לאזור של הגרמנים, ששאפו להגן על מכרות היהלומים שבאזור גריקואלנד (Griqualand) וביקשו לעצמם את כל שטחה של דרום-מערב אפריקה, אך כאן חסמו אותם הבריטים. כתוצאה מכך, כאשר השתלטו הגרמנים על האזור, רק ואלוויס ביי נותרה כמובלעת מחוץ לתחום שלטונם. ב-1910 ואלוויס ביי, יחד עם מושבת הכף, הפכו לחלק מדרום אפריקה שהוקמה אז. כתוצאה מכך, התעוררו חילוקי דעות עם גרמניה על גבולות המובלעת. הסכסוך יושב לבסוף ב-1911 ושטחה של מובלעת ואלוויס ביי היה 1124 קמ"ר.
המובלעת נכבשה על ידי הגרמנים במהלך המערכה בדרום-מערב אפריקה במלחמת העולם הראשונה. אך כוחות ההגנה של דרום אפריקה גירשו משם את הגרמנים ב-1915 וואלוויס ביי השתלבה במהרה בשטחי הממשל הצבאי שהונהג בשטחי דרום-מערב אפריקה. בהמשך קיבלה דרום אפריקה את שטחי דרום-מערב אפריקה הגרמנית כמנדט מסוג "C" מחבר הלאומים. החוק האזרחי הושב בדרום-מערב אפריקה ב-1921 וניהולה של מובלעת ואלוויס ביי הועבר לדרום-מערב אפריקה מתוקף חוק שנחקק על ידי הפרלמנט של דרום אפריקה ב-1922
בשנת 1971, צפתה דרום אפריקה שבקרוב תאבד את שליטתה על דרום-מערב אפריקה. מסיבה זו היא החזירה את ואלוויס ביי למעמד של מובלעת השייכת למושבת הכף. ב-1977, בניסיון למנוע איבוד שליטה על המובלעת לטובת ארגון SWAPO, הטילה ממשלת דרום אפריקה מחדש את השליטה על ואלוויס ביי ואישרה מחדש את תביעת הריבונות שלה בהתבסס על הבעלות המקורית על השטח. ב-1978 יזמה מועצת הביטחון של האו"ם ניהול משא ומתן בין דרום אפריקה לבין הממשל העתידי של נמיביה כדי לפתור את סוגיית הסטטוס המדיני של ואלוויס ביי.
ב-1990 זכתה נמיביה בעצמאותה, אך ואלוויס ביי נותרה תחת ריבונותה של דרום אפריקה. בחצות ה-28 בפברואר 1994 העבירה דרום אפריקה באופן רשמי את הריבונות על ואלוויס ביי ועל איי פינגווין (Penguin Islands) לנמיביה.
חינוך

מערכת החינוך של העיר כוללת מספר בתי ספר ציבוריים-ממשלתיים וכן כמה בתי ספר פרטיים וגני ילדים. מוסד-על תיכוני השוכן בעיר הוא המכון הנמיבי ללימודי ימאות ודייג. האוניברסיטה הבינלאומית לניהול (International University of Management) והקולג'  Monitronics Success College מחזיקים קמפוסים בעיר.
דיג

מספר רב של חברות דיג פועלות בוואלוויס ביי ומבצעות דיג של דגי מקרל, אנצ'ובי, בקלה, שפמנון, טונה, סרדין וסוגים רבים אחרים.
תרבות וספורט

בתחומה של ואלוויס ביי נמצאים שטחים פתוחים, נופים יפים ומגוון מיוחד של צמחים ובעלי חיים ימיים. היא מותאמת מאוד לפעילות פנאי, ספורט אתגרי כמו גלישת חול, הפרחת עפיפונים, גלישת גלים, שחיה, דיג, שיט מפרשים, גולף ופעילויות ספורט אחרות. הפעילויות הימיות מתבצעות בלגונה של ואלוויס ביי, בדלתה של נהר קויסב ובחוף הים.
דיונת חול באורך של 2 ק"מ מאפשרת לים להישאר חלק בכל רוח חזקה, אידיאלי לסירות מפרש.
העיר היא ביתם של שני מועדוני כדורגל Eleven Arrows F.C. ו- Blue Waters F.C שמשחקים בליגת העל בכדורגל של נמיביה.