stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
גן ריקי
תקציר העלילה

דויד גרוסמן כתב על ההצגה בתוכניית ההצגה של תיאטרון הבימה, 1988:
" מחזה על חייהם של בני ארבע. במילים אחרות: מחזה על קבוצה של אנשים שאינם שולטים לחלוטין בדחפיהם, ביצריהם ולפעמים אף לא בצרכיהם הגופניים. במידה ידועה הם נטולי עכבות מוסריות, נתונים בקלות לפיתויים ולהשפעות מכל סוג שהוא, מושפעים מאוד מתחושות קמאיות, מפחדים ראשוניים, סובלים (ואולי נהנים) מהזיות פרועות, אלימים ושבירים.
מחזה על חייהם של ילדים בני ארבע, על המורכבות והרגישות של אנשים בגיל זה, על היחסים שהם יוצרים ועל מאבקם לזכות באישור לקיומם הרופף.
תשעה ילדים מבלים בגן ריקי, ואנו מתוודעים למערכות היחסים המסובכות שביניהם, לדרך ראייתם את העולם ולתשע המשפחות שמהן באו ושעיצבו אותם.
כל החוויה העשירה ורבת-הרבדים הזו, כל האירועים והדמויות שבחיי גיבורי המחזה מועברים על הבמה באמצעות לשונם האותנטית, הפשוטה, כביכול, של ילדים בני ארבע."
המחזה בדפוס

דויד גרוסמן, גן ריקי, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2001.
ההפקות בתיאטרון המקצועי הישראלי

תיאטרון הבימה, הצגת בכורה: 7 במרץ 1988
יוצרים - בימוי : מיכאל גורביץ', תפאורה : משה שטרנפלד, תלבושות : ענת מסנר, מוזיקה : אבנר קנר, תאורה : אריה כץ.
שחקנים - איתמר : חיים חובה, דנוש : שלום שמואלוב, יפעת : ברוריה אלבק, רחל : אורנה רוטברג, ענת : שרה ליצ'י, נעם : רמי חזקיהו, יואב : דב רייזר, גילי : מיכאל כורש, נעמה : יעל אמיתי.
קופרודוקציה של תיאטראות הבימה וחיפה, הצגת בכורה: 27 בפברואר 2001
יוצרים - בימוי : איציק ויינגרטן, תפאורה ותלבושות : פרידה שהם, מוזיקה : אלון אולארצ'יק, תנועה : גליה פרדקין, תאורה : מאיר אלון.
שחקנים - רחל : אביגיל אריאלי, ענת : סיניה בן דור, דנוש : אמיר קריאף, יפעת : יעל הדר, איתמר : גיא זו-ארץ, גילי : שמוליק כהן, נעמה : טל צדקוני, נעם : אמיר קריאף, יואבי : דני שטג.
תיאטרון תמונע, הצגת בכורה: 2013
יוצרים - בימוי: שלמה פלסנר, ליווי אמנותי: עידו בורנשטיין, כוריאוגרפיה: רונית זיו, מוזיקה: אלברטו שוורץ, תפאורה ותלבושות: איה צייגר, תאורה: קרן גרנק.
שחקנים - שי אגוזי, טליה מנשה, אסתי זקהיים, שנטל כהן, חי מאור, נדב ניר, אודליה סגל, גל פרציגר, רמי קאשי.
כריכת הספר גן ריקי
ג'ון אאוקי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  22 באוקטובר 1956 (בן 67) יוקוהמה, יפן 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת טוקיו 
 תחום יצירה:  אדריכלות 
 www.aokijun.com
 
חנות לואי ויטון בגינזה, טוקיו (2004)
ג'וּן אַאוֹקי (ביפנית: 青木 淳; נולד ב-22 באוקטובר 1956 ביוקוהמה) הוא אדריכל ומעצב יפני. אאוקי התפרסם, בין היתר, כאדריכל שתכנן את רוב חנויות רשת האופנה לואי ויטון ביפן ובדרום מזרח אסיה. עבודה בולטת נוספת שלו היא תכנון מוזיאון אאומורי לאמנות.
אאוקי למד ארכיטקטורה באוניברסיטת טוקיו והחל לעבוד במשרדו של אראטה איסוזקי. שם עבד, בין היתר, לצידו של האדריכל שיגרו באן. ב-1991 פתח משרד עצמאי.
עבודות בולטות

1995 - גשר דו-מפלסי ותכליתי בעיר ממיהארה שבמחוז קומאמוטו (באי קיושו). פרס קומאמוטו לעיצוב נוף ב-1996.
1996 - בניין מגורים באדווארה. פרס יושיאוקה ב-1997.
1996 - מרכז שחייה בטויוסאקה, ניאיגטה
1997 - מוזיאון אגם פוקושימה בטויוסאקה שבמחוז ניאיגטה. פרס שנתי של המוסד הארכיטקטוני ביפן ב-1999.
1998 - בית ספר יסודי במיטסואה (מחוז נארה).
1999 - חנות לואי ויטון בנגויה. פרס ארכיטקטוני של מחוז אאיצ'י ב-2004.
1999 - בניין משרדים בג'ואטסו (ניאיגטה).
2002 - חנות לואי ויטון בשדרות אומוטסנדו (טוקיו).
2004 - עיצוב מחדש של חזית חנות לואי ויטון בניו יורק. זכה בפרס "חנות השנה" של כתב העת "Visual Merchandising and Store Design" ב-2004.
2004 - בניין מגורים בטוקיו
2005 - עיצוב מחדש של חנות לואי ויטון בהונג קונג.
2006 - בניין משרדים במאאבאשי (מחוז גונמה).
2006 - "הכנסייה הלבנה" כנסייה לחתונות במלון הייאט ריג'נסי באוסקה.
2006 - המוזיאון לאמנות באאומורי. זוכה התחרות לתכנון המוזיאון.
2007 - בניין מגורים בטוקיו
2008 - בניין משרדי חברת SIA באאויאמה בטוקיו.
2013 - גורד שחקים בשאנגחאי.
סגנון והשקפת עולם

אאוקי טוען כי סגנונו אינו מוכתב על ידי תאוריה, עיקרון או סגנון כלשהם. הוא אומר כי הדור של האדריכלים היפנים שקדם לו פעל ברוח האתוס הלאומי היפני באותן שנים של שיקום ארץ שנהרסה בעקבות מלחמת העולם השנייה. "עתה, כשהמטרה של מודרניזציה של יפן הושגה, הנושא שהאדריכלות ניצבת בפניו אינו יצירת דברים חדשים לחלוטין, אלא, כיצד לראות את המציאות."
אאוקי מכנה את סגנונו בשם "אדריכלות של שדה פתוח". הוא נזכר בילדותו, בעת ששיחק עם חבריו בשטחים פתוחים שסביב לשכונה בה גדל: "אולי הם היו מיועדים לסוג מסוים של בניה, אבל אז הם נותרו ריקים, כך שעשבים גדלו שם והם הפכו למרחבים מוזנחים. שדות פנויים אלה הפכו לגן משחקים מושלם עבורנו כילדים. תפקידם לא היה קבוע, כך שהם היו לחללים בהם אנשים יכולים לתקשר באופן חופשי. ביצירת מבנים אני רוצה להחיות את המנטליות של "שדות פנויים."
מבקר האדריכלות, נועם דביר, כתב אודות החנות של לואי ויטון בשדרות אומוטסנדו: "בחנות הזאת התמקד האדריכל בדימוי הקלאסי של מזוודות לואי ויטון הנערמות זו על זו. תחת ידיו נהפכו המזוודות לחללים מגוונים, הקשורים זה לזה באמצעות גרמי מדרגות, בעיצוב שקורא תיגר על הסדר המסורתי בחנות קמעונאית, שבה יש הפרדה בין קומות. במעבר הבלתי-אמצעי מחלל לחלל נפגש הקונה עם קני מידה משתנים וחווה חוויה שונה בכל חלק של החנות."
גלריה

חנות לואי ויטון ברופונגי, טוקיו (2003)
בנין משרדים בטוקיו (2008)
חנות לואי ויטון בשדרות אומוטסנדו (טוקיו)
חנות לואי ויטון בהונג קונג
הכניסה למוזיאון לאמנות באאומורי
הערות שוליים

1 2 3  Jun Aoki - Floating Spaces, באתר משרד ההסברה היפני
↑  jun aoki & associates: white chapel, osaka, japan, באתר Designboom‏, 13 במרץ 2009
↑  jun aoki: designboom interview, באתר Designboom‏, 1 באפריל 2009
↑  projects completed in 2008 by jun aoki & associates, באתר Designboom‏, 25 בדצמבר 2008
↑  jun aoki & associates: l'avenue shanghai a luxury retail space in china, באתר Designboom‏, 14 במאי 2013
↑  נועם דביר, קניות בטוקיו - הקשר בין אופנה עילית לאדריכלות עילית, באתר הארץ, 16 בספטמבר 2009
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BIBSYS: 4107600  BnF: cb169526221 (data)  GND: 128421177  ISNI: 0000 0000 8387 1565  LCCN: nr2006014511  NDL: 00754137  NLK: KAC200808594  SUDOC: 182238547  ULAN: 500252629  VIAF: 61507292   WorldCat (עם VIAF): 61507292
גבעת אוצה

| --- | --- |

 מידע כללי
 גובה:  1,491 מ' 
 מדינה:  בוטסואנה בוטסואנה
 מיקום:  ליד גבול בוטסואנה–דרום אפריקה
 קואורדינטות:  25°01′06″S 25°43′33″E﻿ / ﻿25.018333333333°S 25.725833333333°E﻿ / -25.018333333333; 25.725833333333
  (למפת בוטסואנה מוגדלת) גאבורון פרנסיסטאון מאון גנזי טסאבונג קניה מולפולולה סרובה נמיביה אנגולה זמביה זימבבואה דרום אפריקהגבעת אוצה(למפת בוטסואנה רגילה) גאבורון פרנסיסטאון מאון גנזי טסאבונג קניה מולפולולה סרובה נמיביה אנגולה זמביה זימבבואה דרום אפריקהגבעת אוצה
 
גבעת אוצה (באנגלית: Otse Hill) היא ככל הנראה הנקודה הגבוהה ביותר בבוטסואנה, עם גובה מדווח של 1,491 מטר. היא ממוקמת בכפר אוטסה, מחוז דרום-מזרח. המקום הגבוה ביותר בו לפי נתוני SRTM הוא 1,486 מטר. מחלקת הסקרים והמיפוי משנת 1999 (גאבורונה) בנתה מפה טופוגרפית בה מוצגת "תחנה טריגונומטרית" בגבעה בגובה 1,491 מטר.
גם גבעת מונאלאונג (בגובה של 1,494 מטר) או גבעת טסודילו (בגובה של כ-1,400 מטר) נחשבות לעיתים קרובות כנקודה הגבוהה ביותר בבוטסואנה.
ערך זה הוא קצרמרבנושא הרים ובנושא גאוגרפיה של אפריקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
גרטנייט הראשון, מלך הפיקטים

גרטנייט (באנגלית: Gartnait I), בנו של גירום (Girom) היה מלך הפיקטים, במחצית השנייה של המאה השישית.
גרטנייט הוא השני מבין בניו של גירום שמלך על הפיקטים (אחיו דרסט הרביעי מלך לפניו, ואחיו וקיילטראם מלך אחריו). על פי "דברי ימי הפיקטים" גרטנייט מלך בין שש לשבע שנים, לאחר מות אחיו הבכור דרסט. לאחר מותו עלה לשלטון אחיו הצעיר קיילטארם.
גשר הרכבת מעל נחל יתלה
גלריה

גשר 8 מעל נחל יתלה, בשלבי הבנייה הסופיים, מאי 2013
גשר הרכבת מעל נחל יתלה במבט מצפון
הערות שוליים

↑  ציטוט של בינת שוורץ, סמנכ"לית תכנון ברשות הלאומית לדרכים, בבלוג של רומי שמאי, סטודנט הנאבק כנגד פרויקט נחל יתלה
↑  יעל דראל, סופית: הרכבת לירושלים תעבור בגשר שיפגע בטבע, באתר ynet, 4 באוגוסט 2009
| מסילת ירושלים - גנות |
| --- | --- | --- |
| תחנות | נתב"ג • ירושלים – יצחק נבון • ירושלים - מרכז (בתכנון) • ירושלים - החאן (בתכנון) | גשר הרכבת מעל עמק איילון |
| גשרים | מעל כביש 1 (גשר 1) • גשר 2 • גשר 3 • גשר 4 • גשר 5 • עמק איילון (גשר 6) • גשר 7 •  נחל יתלה (גשר 8) • גשר 9 • עמק הארזים (גשר 10) | גשר הרכבת מעל עמק איילון |
| מנהרות | מנהרת הרכבת ליד מחלף שפירים • מנהרה 1 • מנהרה 2 • מנהרה 3 • מנהרה 3A • מנהרה 4 | גשר הרכבת מעל עמק איילון |
ערך זה הוא קצרמרבנושא רכבות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
גמר ליגת האלופות 2004

גמר ליגת האלופות 2004 התקיים בפלטינס ארנה בגלזנקירכן, גרמניה ב-26 במאי 2004, ובו נקבע כי הזוכה בטורניר ליגת האלופות לעונת 2003/2004 היא פורטו מפורטוגל, שניצחה במשחק את קבוצת מונקו, השייכת לנסיכות מונקו ומייצגת את צרפת, בתוצאה 0–3. את השערים לפורטו כבשו קרלוס אלברטו, מצטיין המשחק דקו ודמיטרי אלניצ'ב.
פורטו הגיעה לגמר בפעם השנייה בתולדותיה, זכתה בתואר בפעם השנייה, ולראשונה מאז 1986/1987, אז ניצחה בגמר את באיירן מינכן. בכך היא השוויתה את הישגה של נוטינגהאם פורסט מאנגליה, עם מספר הזכיות הגבוה ביותר ללא הפסד בגמר, עם שתי זכיות. היא הייתה לקבוצה הראשונה מפורטוגל שמגיעה לגמר ליגת האלופות מאז בנפיקה ליסבון בעונת 1989/1990. למונקו הייתה זו הופעת הבכורה בגמר ליגת האלופות, והיא הפכה לקבוצה הצרפתית הרביעית בהיסטוריה שמופיעה בגמר המפעל (אחרי אולימפיק מרסיי, סטאד ריימס וסנט אטיין). בפעם הראשונה מאז הקמת ליגת האלופות, ולראשונה מאז גמר גביע אירופה לאלופות 1991, לא הופיעה בגמר אף נציגה מאנגליה, גרמניה, ספרד או איטליה.
שתי הקבוצות נחשבו לאנדרדוג מובהק במהלך הטורניר, ושתיהן הדיחו בשלב הנוק-אאוט של הטורניר אלופות אירופה לשעבר, כשפורטו הדיחה את מנצ'סטר יונייטד מאנגליה בשמינית הגמר, ומונקו הדיחה את שיאנית הזכיות ריאל מדריד מספרד בשלב רבע הגמר. את שתי הקבוצות הדריכו מאמנים צעירים ומבטיחים, כשאת מונקו הדריך דידייה דשאן, ואת פורטו הוביל ז'וזה מוריניו. יומיים לאחר הזכייה חתם מוריניו בקבוצת צ'לסי האנגלית.
לפורטו היה זה תואר אירופי שני ברציפות, לאחר זכייתה בגביע אופ"א בעונת 2002/2003, גם כן תחת הדרכתו של מוריניו.
הדרך אל הגמר > פורטו

בהגרלת שלב הבתים שובצה פורטו בבית ו', יחד עם ריאל מדריד, אולימפיק מרסיי ופרטיזן בלגרד. לאחר תיקו במשחק החוץ מול פרטיזן והפסד ביתי לריאל מדריד, לאחר שכבר הובילה במשחק, השכילה פורטו לצבור נקודה אחת בלבד בשני המשחקים הראשונים. אמנם, הקבוצה ידעה להתאושש ורשמה רצף של שלושה ניצחונות רצופים, ביניהם שני ניצחונות רצופים מול מרסיי, ובמחזור הסיום, לאחר שכבר הבטיחה את עלייתה, סיימה בתיקו מול ריאל מדריד. פורטו כבשה בכל אחד ממשחקי שלב הבתים לפחות שער אחד, וסיימה שנייה בטבלת הבית.
| שלב הבתים - פורטו> קבוצה | שלב הבתים - פורטו> משחקים | שלב הבתים - פורטו> ניצחונות | שלב הבתים - פורטו> תיקו | שלב הבתים - פורטו> הפסדים | שלב הבתים - פורטו> שערי זכות | שלב הבתים - פורטו> שערי חובה | שלב הבתים - פורטו> הפרש שערים | שלב הבתים - פורטו> נקודות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| ספרד ריאל מדריד | 6 | 4 | 2 | 0 | 11 | 5 | 6+ | 14 |
| פורטוגל פורטו | 6 | 3 | 2 | 1 | 9 | 8 | 1+ | 11 |
| צרפת אולימפיק מרסיי | 6 | 1 | 1 | 4 | 9 | 11 | 2- | 4 |
| סרביה פרטיזן בלגרד | 6 | 0 | 3 | 3 | 3 | 8 | 5- | 3 |
בשלב שמינית הגמר פגשה פורטו את אלופת אירופה לשעבר, מנצ'סטר יונייטד. המשחק הראשון נערך באצטדיון הדרגאו, ביתה של פורטו. מנצ'סטר יונייטד הובילה במשחק, אך פורטו רשמה מהפך מרשים עם שני שערים של בני מקארתי, והגיעה לגומלין ביתרון של שער. במשחק הגומלין באולד טראפורד כבש פול סקולס שער יתרון עבור מנצ'סטר, שהקנה לה יתרון בשערי חוץ בסיכום שני המשחקים, אך בדקה האחרונה כבש קושטיניה שער שוויון דרמטי ששלח את פורטו לרבע הגמר.
בשלב רבע הגמר פגשה פורטו את אולימפיק ליון מצרפת, שהייתה לקבוצה השנייה מתוך שלוש קבוצות צרפתיות שפורטו פגשה במהלך הטורניר. פורטו ניצחה במשחקה הביתי בתוצאה 0–2, ובמשחק הגומלין הובילה פעמיים, מצמד שערים של מאניש, אך ליון הצליחה להשוות פעמיים בדרך לשוויון 2-2, שהספיק לפורטו כדי להעפיל לחצי הגמר.
בשלב חצי הגמר פגשה פורטו קבוצה מפתיעה נוספת, דפורטיבו לה קורוניה מספרד. השער היחיד בשני המשחקים נכבש במשחק הגומלין באצטדיון ריאזור, ביתה של לה קורוניה, כשבדקה ה-60 כבש דרליי בפנדל והעלה את פורטו לגמר עם 0–1 בסיכום שני המשחקים.
הדרך אל הגמר > מונקו

בהגרלת שלב הבתים הראשון שובצה מונקו בבית ג', לצידן של דפורטיבו לה קורוניה, פ.ס.וו. איינדהובן וא.א.ק. אתונה. לאחר שני ניצחונות, בחוץ מול איינדהובן (1–2) ובבית מול א.א.ק. אתונה (0–4), הפסידה מונקו בחוץ משער בדקות הסיום, 0-1 ללה קורוניה. במשחק הבא, אירחה מונקו את לה קורוניה, והפעם הביסה אותה בתוצאה 3–8, שיא השערים למשחק בעידן ליגת האלופות. חלוץ הקבוצה, דדו פרשו, כבש ארבעה שערים באותו משחק. מונקו המשיכה לשתי תוצאות תיקו וסיימה את שלב הבתים עם 11 נקודות והמקום הראשון בבית, כשהיא מקדימה את לה קורוניה בנקודה אחת.
| שלב הבתים - מונקו> קבוצה | שלב הבתים - מונקו> משחקים | שלב הבתים - מונקו> ניצחונות | שלב הבתים - מונקו> תיקו | שלב הבתים - מונקו> הפסדים | שלב הבתים - מונקו> שערי זכות | שלב הבתים - מונקו> שערי חובה | שלב הבתים - מונקו> הפרש שערים | שלב הבתים - מונקו> נקודות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| צרפת מונקו | 6 | 3 | 2 | 1 | 15 | 6 | 9+ | 11 |
| ספרד דפורטיבו לה קורוניה | 6 | 3 | 1 | 2 | 12 | 12 | 0 | 10 |
| הולנד פ.ס.וו. איינדהובן | 6 | 3 | 1 | 2 | 8 | 7 | 1+ | 10 |
| יוון א.א.ק. אתונה | 6 | 0 | 2 | 4 | 1 | 11 | 10- | 2 |
בשלב שמינית הגמר פגשה מונקו את לוקומוטיב מוסקבה הרוסית. במשחק הראשון, באצטדיון לוקומוטיב, מונקו הפסידה בתוצאה 1–2, אך ניצחון ביתי 0–1 משער של פרשו בגומלין העלה אותה בזכות שערי החוץ לשלב רבע הגמר.
ברבע הגמר פגשה מונקו את קבוצת הפאר הספרדית, ריאל מדריד. מונקו הגיעה לאצטדיון סנטיאגו ברנבאו במדריד כאנדרדוג מובהק, והצליחה להוביל במחצית בתוצאה 0–1 משער של סבסטיאן סקילאצ'י, אך ריאל מדריד הפכה את התוצאה במחצית השנייה עד ליתרון של 1–4. פרננדו מוריינטס, שהושאל באותה העונה מריאל מדריד למונקו, כבש מול קבוצת האם שלו שבע דקות לסיום כדי לקבוע 2–4. במשחק הגומלין באצטדיון לואי השני, ביתה של מונקו, ריאל מדריד הובילה 0–1 משערו של ראול, שקירב אותה לחצי הגמר, אך מהפך מרשים של מונקו, שהחל בשער שוויון של לודוביק ז'ולי בתוספת הזמן של המחצית הראשונה, והמשיך בשער נוסף של ז'ולי ושער נוסף של מוריינטס מול קבוצת האם שלו, קבעו ניצחון 1–3 והעלו את מונקו לחצי גמר המפעל בזכות שערי חוץ.
בחצי הגמר שוב הפגינה מונקו יכולות קאמבק מרשימות. היא פגשה את צ'לסי מאנגליה, וניצחה 1–3 במשחק הבית. במשחק הגומלין בסטמפורד ברידג', צ'לסי כבר הובילה 0–2, תוצאה שהייתה מעלה אותה בזכות שערי החוץ, אך מונקו חזרה והשוותה ל-2-2, על מנת להעפיל לראשונה בתולדותיה לגמר המפעל.
סיכום המשחק > מחצית ראשונה

מונקו פתחה את המשחק בצורה טובה, כשכבר לאחר שתי דקות, קפטן מונקו לודוביק ז'ולי יצא להתקפה מתפרצת, אך שוער פורטו, ויטור באיה, יצא כ-20 מטר משערו והרחיק את הכדור. לאחר 23 דקות, ז'ולי נפצע והוחלף על ידי דדו פרשו. סרט הקפטן הועבר לג'וליאן רודריגז. בדקה ה-39 נכבש השער הראשון במשחק והיחיד במחצית הראשונה. כדור שהוגבה על ידי פאולו פריירה לכיוון הרחבה מאגף ימין, מצא את קרלוס אלברטו, חלוצה של פורטו שהיה אז בן 19 בלבד, שהצליח להשתלט ולבעוט את הכדור הקופץ בתוך הרחבה לפינה הגבוהה של שוער מונקו, פלביו רומא. במהלך החגיגות הוריד השחקן את חולצתו, וספג כרטיס צהוב, אחד מבין שלושה שנשלפו במשחק - כולם לחובת פורטו. המחצית הגיעה לסיומה בתוצאה 0–1 לפורטו.
סיכום המשחק > מחצית שנייה

המחצית השנייה נפתחה כשפורטו נסוגה אחורה ומזמינה את מונקו להתקיף. חסרונו של ז'ולי הורגש, מונקו חסרה יצירתיות בחלק הקדמי, ונתפסה שוב ושוב במלכודת הנבדל של פורטו. בסך הכל נתפסה מונקו 19 פעמים בנבדל במהלך המשחק. כעבור שעה של משחק, הוחלף כובש השער קרלוס אלברטו בדמיטרי אלניצ'ב. 11 דקות אחר כך, בדקה ה-71, איבד פרננדו מוריינטס כדור עמוק בחלק המגרש של פורטו, שיצאה למתפרצת, ובסיומה חילופי מסירות בין אלינצ'ב לדקו הסתיימו בבעיטה מדויקת של דקו מתוך הרחבה אל הרשת. ארבע דקות בלבד אחר כך, התקפה מתפרצת נוספת של פורטו הגיעה לדרליי, שמסר לרחבה כדור שפגע בסבסטיאן סקילאצ'י, שנכנס לשחק רק שלוש דקות קודם לכן. הכדור הקופץ הגיע לאלניצ'ב שפרץ לבד לגמרי באגף שמאל של הרחבה, והמחליף הוסיף שער שלישי לזכות קבוצתו עם בעיטה חזקה וגבוהה מול רומא שיצא לעברו. היה זה השער שקבע את תוצאת הסיום, 0-3 לפורטו שזוכה בתואר השני בתולדותיה.
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 26 במאי 2004 | פורטוגל פורטו | 3 - 0 | מונקו צרפת | פלטינס ארנה, גלזנקירכן, גרמניה צופים: 53,053 שיפוט: דנמרק קים מילטון נילסן |
| 26 במאי 2004 | קרלוס אלברטו  39'   דקו  71'   דמיטרי אלניצ'ב  75' | (סיקור) |  | פלטינס ארנה, גלזנקירכן, גרמניה צופים: 53,053 שיפוט: דנמרק קים מילטון נילסן |
סיכום המשחק > הרכבי הקבוצות

| --- | --- |
              פורטו :               מונקו
סיכום המשחק > נתוני משחק

|  | פורטו | מונקו |
| --- | --- | --- |
| שערים | 3 | 0 |
| בעיטות לשער | 6 | 8 |
| בעיטות למסגרת | 4 | 0 |
| החזקת כדור | 45% | 55% |
| קרנות | 4 | 7 |
| עבירות | 20 | 17 |
| נבדלים | 11 | 19 |
| כרטיסים צהובים | 3 | 0 |
כרטיסים אדומים: 0
גדי רול

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1959 (בן 65 בערך) תל אביב-יפו, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 עיסוק:  במאי תיאטרון, מתרגם
 
איפיגניה - תיאטרון באר שבע, 2012
איפיגניה - באר שבע
בית ברנרדה אלבה - התיאטרון העירוני בלגרייד בקובנטרי, אנגליה, 2008
מחלת נעורים - התיאטרון העירוני בלגרייד, 2007
דון ז'ואן חוזר מהמלחמה - Teatr Polski, 2007
דון ז'ואן חוזר מהמלחמה - Teatr Polski, 2007
מידה כנגד מידה - תיאטרון החאן, ירושלים, 1998
מידה כנגד מידה - החאן, 1998
השודדים - האקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה, 2003
גדי רוֹל (נולד ב-1960) הוא במאי תיאטרון ומתרגם ישראלי. פרופסור חבר בחוג לאמנות התיאטרון באוניברסיטת תל אביב.
קורות חייו

גדי רול נולד בתל אביב לפסנתרנית והמוזיקולוגית מיכל זמורה כהן (לימים מנהלת חטיבת המוזיקה בקול ישראל וראש האקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים) וליצחק רול (מתכנן תערוכת העשור למדינת ישראל, יריד המזרח בגני התערוכה ותערוכת הפרחים בחיפה), ולו אחות אחת גדולה ממנו. ב-1963, כשגדי היה בן שלוש, נפטר אביו, וב-1966 נישאה אמו לשופט בית המשפט העליון חיים כהן, שגידל וחינך את גדי בירושלים.
גדי רול החל לעסוק בתיאטרון כשחקן בגיל עשר. בשנים 1969–1970 השתתף בתסכיתים במחלקת הדרמה של רשות השידור. בגיל שתים עשרה החל לשחק ב"במת עשרה" תיאטרון הנוער של עיריית ירושלים. ב-1973 שיחק בלהקת הפרינג' "אבראקאדאבקא - קבוצת ליצנים עושה תיאטרון בובות" ובשנת 1975 כשעזבה הלהקה ללונדון, הצטרף אליה והשתתף אתה בפסטיבלים רבים באירופה ביניהם פסטיבל אביניון ו"פסטיבל השוטים" באמסטרדם. בשנת 1974 היה חבר בלהקת הפרינג' "הצוענים", מיסודה של קרן ירושלים.
ב-1976 היה חבר בלהקת הפנטומימה של סולט לייק סיטי ביוטה, ארצות הברית (Great Salt Lake City Mime Troupe, Yuta USA). ב-1977 נסע לסבב הופעות ביחד עם ה-British Friends Road Show – להקת הייצוג של המועצה הבריטית לתרבות ולאמנות. בשנים 1978–1980 שיחק בתיאטרון באר-שבע, בתקופה שגרי בילו ניהל אותו.
ב-1981 שיחק באחד התפקידים הראשיים בסרט הקולנוע של מירה רקנאטי "אלף נשיקות קטנות", בתפקיד מיקה. הסרט השתתף בפסטיבל קאן.
פעילותו כבמאי ומורה

רול החל את דרכו כבמאי משנה של הבמאית נולה צ'לטון בהצגה "אחרון הפועלים" מאת יהושע סובול בתיאטרון בית ליסין ב-1981. כעבור שנה החל ללמד משחק ולביים בבית הספר למשחק בית צבי, בו הוא שימש כמורה למשחק במשך כשלושה עשורים. בשנים 1981–1992 ביים תשע עשרה הצגות בבית צבי, ובתיאטראות הספרייה, באר שבע, התיאטרון לילדים ונוער, בית ליסין, הקאמרי והחאן.
בשנים 1990–1991 לימד משחק בסמינר הקיבוצים, בשנים 1990–1992 שימש כדרמטורג הבית בתיאטרון בית ליסין, בשנים 1990–1993 לימד משחק בסטודיו של יורם לווינשטיין, בשנים 1992–1993 כיהן כמנהל אמנותי של פסטיבל חיפה להצגות ילדים.
בשנים 1993–1996 גדי רול כיהן כמנכ"ל ומנהל אמנותי של התיאטרון העירוני באר-שבע. היה זה המינוי הצעיר ביותר בישראל של מנהל תיאטרון עד אותה עת. אז התגבשה תפישת עולמו התיאטרונית והוא החל לביים ולהפיק כמנהל אמנותי תוך שימת דגש על קלאסיקות ומחזאות בינלאומית עכשווית. בתקופה זו שאף לבסס את בחירת הרפרטואר תוך העדפת שיקולים אמנותיים על פני שיקולים מסחריים והביא במאים ויוצרים רבים מחו"ל לביים בבאר-שבע.
ב-1996 הצטרף לסגל האקדמיה למוזיקה ולאמנויות הדרמה של לונדון (LAMDA), בה הוא מלמד עד היום. ב-1997 ביים את ההצגה "הצילו" מאת אדוארד בונד בסטארי תיאטר (Stary Teatr) בקרקוב, פולין, הפקה שרצה ברפרטואר במשך ארבע שנים.
מאז שנת 1997 ביים הפקות בתיאטרון הרפרטוארי האמריקאי (ART) בוסטון, באקדמיה למוזיקה ולאמנויות הדרמה של לונדון (LAMDA), האקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה (RADA), במרכז הדרמה (Drama Center) לונדון, ב-Teatr Stary בקרקוב, ב-Teatr Polski בורוצלב, בתיאטראות הבימה, החאן, חיפה ובאר שבע בישראל ובתיאטרון בלגראד בקובנטרי, אנגליה.
בשנים 2006–2008 כיהן כמנכ"ל שותף ומנהל אמנותי בתיאטרון העירוני בלגרייד בקובנטרי, אנגליה.
רול תרגם עשרה מחזות מאנגלית לעברית.
בשנת 2010 החל ללמד בחוג לאמנות התיאטרון של אוניברסיטת תל אביב, בתחילה כמורה מן החוץ, וב-2015 הצטרף לסגל האקדמי כמרצה מן המניין והוא משמש בה כמורה לבימוי עד היום (2024). בשנת 2018 מונה לפרופסור חבר בפקולטה לאמנויות של אוניברסיטת תל אביב. בשנים 2020—2022 כיהן כמנהל אמנותי של תיאטרון האוניברסיטה.
סגנון עבודתו

גדי רול עוסק בתיאטרון מודרני. העניין המקצועי שלו הוא באירוע התיאטרוני, בצורה התיאטרונית, במניפולציה של הצורה ובכתיבתן של שפות תיאטרוניות חדשות. הוא נוטה לביים מחזות קלאסיים, כי הם מקנים לו תשתית סולידית מספיק לבנייתה של שפה חדשה.
בהצגות רבות הוא משתית את ההפקה על אלמנטים פיזיים וחזותיים וניכר שהוא עושה שימוש זהה בחשיבותו בכל האמצעים העומדים לרשותו: משחק, חלל, תפאורה, תאורה, סאונד ותנועה והצגותיו נחשבות לויזואליות מאוד.
לדעתו על החוויה האומנותית לזמן עבור הצופה מפגש עם עצמו, ברמה רגשית או חשיבתית, ובכך להביא לשינוי, גם אם רגעי, בתפיסת עולמו או בהבנתו את עצמו; על החוויה האומנותית להכיל יותר ממה שהצופה יכול להפנים במבט ראשון ועליה לעסוק במצב האדם ונסיבות קיומו.
הערות שוליים

↑  עיבוד מודרני למחזה מאת פדריקו גרסיה לורקה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007383057005171  VIAF: 99151963673300310743   WorldCat (עם VIAF): 99151963673300310743
גרטנייט הרביעי, מלך הפיקטים

גרטנייט הרביעי (באנגלית: Gartnait IV; נפטר ב-663) בנו של דומנייל או דונגייל (Gartnait mac Domnaill או Gartnait mac Dúngail) היה מלך הפיקטים. גרטנייט מלך כשש שנים, החל משנת 657 ועד מותו.
גרטנייט עלה לשלטון לאחר מותו של קודמו, טאלורגאן או טאלורקן.
על פי "דברי ימי הפיקטים" מלך גרטנייט שש שנים או שש שנים ומחצה. תאריך מותו מתועד ב"דברי ימי אלסטר" וב"דברי ימי טיגרנאך".
על פי רשימות המלכים הפיקטים מלך אחריו אחיו, דרסט השישי.
ברט בראון

| --- | --- |

בראון בשנת 2015
 לידה:  16 בפברואר 1961 (בן 63) פורטלנד הדרומית שבמיין, ארצות הברית
 עמדה:  מאמן
 מכללה:  אוניברסיטת בוסטון
 קבוצות כמאמן
 1988–1993   1993–1998   2000–2002   2007–2013   2013–2020:  מלבורן טייגרס (עוזר)   נורת' מלבורן ג'איינטס   סידני קינגס   סן אנטוניו ספרס (עוזר)   פילדלפיה 76'
 הישגים כמאמן
 2 אליפויות ליגת ה-NBL‏ (1994, 2002)   מאמן העונה של ליגת ה-NBL‏ (1994)
 קבוצות כג'נרל מנג'ר
 2018:  פילדלפיה 76'
ברט ויליאם בראון (באנגלית: Brett William Brown; נולד ב-16 בפברואר 1961) הוא מאמן כדורסל אמריקאי. בין השנים 2013–2020 שימש כמאמן הראשי של קבוצת פילדלפיה 76' מליגת ה-NBA, ובין השנים 2009–2012 אימן את נבחרת אוסטרליה בכדורסל.
נעורים ומכללות

בראון נולד בעיר פורטלנד הדרומית שבמיין, ובשנתו האחרונה כתלמיד ב"תיכון פורטלנד הדרומית" הוביל את נבחרת הכדורסל שלו לזכייה באליפות התיכונים של מדינת מיין, תוך שהוא נבחר לחמישיית העונה של ליגת התיכונים. מאמן קבוצת התיכון באותה תקופה היה בוב בראון, אביו של ברט.
בין השנים 1979–1983 למד בראון באוניברסיטת בוסטון, ושיחק בקבוצת הכדורסל שלה תחת המאמן ריק פיטינו, חבר היכל התהילה לעתיד. בעונת 1982/1983 היה שותף להעפלתה של אוניברסיטת בוסטון לטורניר אליפות המכללות לראשונה מאז שנת 1959. בארבע עונותיו כרכז בקבוצה רשם ממוצעים צנועים של 5.3 נקודות ו-3.2 אסיסטים למשחק.
בעונת 1983/1984, בסיום לימודיו האקדמיים, היה חלק מצוות האימון של ג'ון קיוסטר באוניברסיטת בוסטון.
קריירת אימון > ליגת ה-NBL

בשנת 1987 יצא בראון לטייל באזור אוקיאניה, ובעת שהותו באוסטרליה יצר קשר עם מאמן קבוצת מלבורן טייגרס המקומית, לינדסי גייז, אשר בסופו של דבר צירף אותו לצוות האימון של הקבוצה. ב-5 השנים הבאות שימש כעוזר מאמן של הטייגרס, ובשנת 1993 קיבל את תפקיד המאמן הראשי של קבוצת נורת' מלבורן ג'איינטס. כבר בעונתו הראשונה כמאמן ראשי זכה בתואר "מאמן העונה", לאחר שהוביל את קבוצתו לזכייה השנייה בתולדותיה באליפות ליגת העל האוסטרלית.
בקיץ 1998 חזר בראון לארצות הברית, ועבד ללא תשלום במחלקת התפעול של קבוצת סן אנטוניו ספרס בעונת 1998/1999, בסיומה זכתה הקבוצה באליפות ליגת ה-NBA.
בין השנים 2000–2002 אימן את קבוצת סידני קינגס האוסטרלית, מה שהקל על עבודתו במקביל כעוזר מאמן נבחרת אוסטרליה.
קריירת אימון > נבחרת אוסטרליה

בין השנים 1995–2003 היה בראון עוזר מאמן בנבחרת אוסטרליה בכדורסל, במקביל לעבודתו עם נורת' מלבורן ג'איינטס, סידני קינגס וסן אנטוניו ספרס. בשנת 2009 מונה למאמן הראשי של הנבחרת, ותחתיו סיימה הקבוצה במקום העשירי באליפות העולם בכדורסל 2010. באולימפיאדת לונדון (2012) העפיל עם נבחרת אוסטרליה לשלב רבע הגמר, בו הודחה על ידי נבחרת ארצות הברית אשר זכתה בהמשך במדליית הזהב. נבחרתו של בראון סיימה את הטורניר במקום השביעי, עם מאזן כולל של 3 ניצחונות ו-3 הפסדים.
קריירת אימון > סן אנטוניו ספרס

לקראת עונת 2002/2003 מונה בראון לתפקיד "מנהל פיתוח שחקנים" בסן אנטוניו ספרס, ובחמש העונות הבאות הופקד בעיקר על פיתוח שחקני הספסל של הקבוצה. בשנת 2007 קודם לתפקיד עוזר מאמן בסן אנטוניו, ועד 2013 המשיך לשמש כעוזר מאמן בכיר, לצד מייק בודנהולצר, תחת גרג פופוביץ' אשר הפך לאחד מחבריו הקרובים ביותר. בעונות 2003, 2005 ו-2007 זכה עם הספרס ב-3 אליפויות NBA נוספות.