stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אוג הבורסקאים
תיאור הצמח

עץ או שיח נשיר לא דוקרני וחסר שרף.
העלים מסורגים, מורכבים-מנוצים אי-זוגיים (עלעל בקצה העלה), בכל עלה 5 עד 7 זוגות עלעלים שעירים, מחודדים בקודקודם ומשוננים. ללא לוואים.
הצמח הוא חד-ביתי. הפרחים קטנים חד-מיניים, בצבע ירוק-צהוב, מרוכזים בתפרחות גדולות מסוג אשכול.
הפרחים בעלי 5 עלי גביע -5 עלי כותרת. לפרחי הכר 5 אבקנים, ולפרחי הנקבה 3 עמודי שחלה.
הפירות קטנים עגלגלים ושעירים, גודלם עד חצי סנטימטר וצבעם אדום. הם מבשילים מסוף אוגוסט ועד תחילת דצמבר, בסוף הקיץ ועד תחילת הסתיו. הפרי הבשל שעיר ודביק, טעמו חמוץ ומשמש כתבלין רב-שימושי (מוכר כסומאק).
הוא מתפשט על ידי שלוחות ויוצר קבוצות סבוכות. הלבלוב מתרחש לקראת אפריל,
הפריחה מתחילת מרץ ועד סוף יוני. ובחודש אוקטובר העלים מצהיבים ונושרים, העלווה מתחדשת עם הפריחה.
מקור השם וזיהויו

אוג הבורסקאים מוכר יותר בשמו "סומאק". שם זה, מקורו כנראה בסורית, וממנה התגלגל לשפות האנגלית, איטלקית, צרפתית, גרמנית ועוד. "סֻמאק" משמעו אדום על שום צבעו זה של הפרי הבשל. במשנה כונה הצמח 'אוג'. טעמו של השם 'אוג' בעברית אינו ברור, ותמוה ביותר שהוא מופיע בתלמוד רק בשם זה, שכן נקרא בארמית גם אוגא. פרשני ימי הביניים מזהים את האוג של חז"ל עם ה"סמאק", השם שהשתמר לצמח זה בשפות השונות עד היום, ולפיכך זיהויו בימינו ודאי.
רוב המקורות המתייחסים לשימושיו התעשייתיים של האוג בעבר, מבליטים בראש ובראשונה את תפקידו בתעשיית העורות. דבר זה הוא שהעניק לצמח את כינויו 'הבורסקאים'.
צמח זה מוזכר בין הפירות שחייבים במעשר (מעשרות א', פאה ה') ובפאה (פאה א' ה'), אך אינם חייבים בדמאי (דמאי א',א')
שימושי הצמח > מאכל

מהמקורות התלמודיים עולה ששימושו העממי של האוג היה בעיקר למאכל, כפי שהדבר בימינו. מפירות האוג האדומים מכינים תבלין סומאק חמוץ, המופק מכסות השערות שעל גבי הפירות הבשלים וכן מקליפות הגרעינים. האבקה משמשת לתיבול סלטים, מיני תבשיל ומאפה. היא גם מוסיפה חמיצות וצבע אדום לתבשיל. כמו כן, התבלין הוא אחד המרכיבים בתערובת התבלינים הקרויה זעתר. את הפירות השלמים ניתן להשרות במים לקבלת משקה.
שימושי הצמח > צביעה

האוג על חלקיו השונים שימש בעבר להפקת צבע או כחומר מייצב. שורשי האוג מכילים חומר שצבעו כתום. בספרות יש עדות לכך שגם מהפירות ניתן להפיק חומרי צבע. מקליפת העץ, הפירות ובעיקר העלים מופק הצבע הצהוב. בהתחשב בתכונות החומציות של פירות האוג ותוצריהם, בהחלט ייתכן גם שחומץ המופק מהם שימש כחומר בסיסי מייצב בצביעה. הפקת צבע משורשי הצמח הייתה כנראה מוגבלת, שכן הכנת כמות מסחרית דורשת עקירת עצים רבים.
שימושי הצמח > בורסקאות

זהו שימוש מרכזי של האוג, ומופיע במקורות רבים. חומרי הטאנין שבצמח והשימוש בהם לעיבוד עורות ("בורסקאות" בארמית) הם שהקנו לצמח את שמו.
שלב חשוב ביותר בעיבוד העורות, לאחר ניקויים והסרת השיער, היה הבירוס, שבמהלכו נטבלים העורות בחומרים שונים למניעת ריקבון והקניית גמישות ועמידות לאורך זמן. בעת העתיקה היה הבירוס מבוסס בעיקרו על הטנין שהופק מחלקי צמחים. יתרונו של האוג על פני צמחים אחרים הוא באיכותו ובריכוזו הגבוה של הטנין המצוי בו. בורסקאים מקצועיים השתמשו בדרך כלל רק באבקת אוג.
בכתבי גניזת קהיר מוזכר שהאוג היווה מרכיב חשוב בתעשיית העור במאות ה-11 וה-12, וכי נסחר לאורך חופי לבנון, ארץ ישראל ומצרים. במאה ה-18 קיימות עדויות כי באירופה השתמשו רק באוג לבירוס. עדויות מארץ ישראל עצמה מעידות על שימוש באוג כמרכיב חשוב בתעשיית העורות עד ראשית המאה ה-20, עם הופעת תחליפי הבירוס הכימיים.
שימושי הצמח > שימושים רפואיים לפי מקורות קדומים ובימינו

ברפואה האשורית והבבלית שימש הפרי לריפוי גירודים בראש, נפיחויות, חבלות ולהשקטת כאבי רגליים. הזרעים שימשו תרופה למחלות פנימיות. ברפואה הקלאסית שימש הפרי לטיפול בדיזנטריה ובכאבי אוזניים, והעלים שימשו לריפוי דלקות, חבורות ופצעים ולהקלת כאבי חניכיים. בימי הביניים נעשו בצמח שימושים רפואיים דומים, אך הוא שימש גם להפלת עוברים, לשיפור הראייה, לריפוי טחורים, והיווה מרכיב במשחות עיניים. ברפואה המסורתית בימינו משמשים הפירות לעידוד הזעה, להפסקת שלשול ולהורדת רמת הכולסטרול בדם.
שימוש נוסף בצמח היה באבקת הפרי, ששימשה למניעת הרטבות לילה והפרעות במתן שתן. כמו כן, ברפואה העממית המערבית הצמח משמש גם לטיפול בדלקות חניכיים וכן לדלקות כבד.
לקריאה נוספת

אנציקלופדיית החי והצומח של ארץ ישראל, כרך 10 – "צמחים בעלי פרחים א'", בעריכת דוד הלר ומיכה לבנה, הוצאת משרד הביטחון, 1982
זהר עמר, עדויות על נוף הצומח הטבעי ביהודה ובשומרון בימי-הביניים, שומרון ובנימין, ג (תשנ"ג), עמ' 124-122.
ד"ר שרה'לה אורן וד"ר חן שרמן, אז איפה הם האדומים ההם? נאות קדומים.
הערות שוליים

↑  אוֹג הבורסקאים באתר הרשימה האדומה של IUCN
↑  .Rhus L, POWO plants of the World Online. Published on the Internet
↑  אוג הבורסקאים, באתר צמחיית ישראל וסביבתה
1 2 3 4  להרחבה: זהר עמר, "אוג הבורסקאים בעת העתיקה", ישראל - עם וארץ, ז-ח (תש"ן-תשנ"ג), עמ' 198-191.
↑  אפרים לב וזהר עמר, סממני המרפא המסורתיים בארץ ישראל, ירושלים, תשס"ב, עמ' 60
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4344092-7
אכילאה אלף העלה

| אכילאה אלף העלה |
| --- | --- |
 אכילאה אלף העלה
מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: צומח
מערכה:: בעלי פרחים
מחלקה:: דו-פסיגיים
סדרה:: אסטראים
משפחה:: מורכבים
סוג:: אכילאה
מין:: אכילאה אלף העלה
שם מדעי
 Achillea millefolium ‏לינאוס, 1753
אכילאה אלף העלה (שם מדעי: Achillea millefolium) הוא צמח השייך למשפחת המורכבים. הצמח כולל כ-200 זני משנה אשר בתוכם פרחי בר ופרחי נוי גינתיים. חלק מהזנים הם בעלי שיח וחלקם רב שנתיים. תקופת פריחת האכילאה מתחילה מיוני ונמשכת עד אוקטובר.מוצא הצמח באירופה ואסיה מבריטניה ועד הרפובליקה העממית של סין.
תיאור

בפריחת הצמח נראים פרחיו ככיפה קמורה. בהיקף הכיפה קיים מעגל פרחים בעלי מבנה שטוח, ובתוכם קיימים פרחים שעליהם מאונכים ויוצרים מבנה צינורי. בתחילת תקופת רדת הגשמים מתפתחת בצמח שושנת עלים שכל אחד מהם באורך של כ-2 סנטימטרים. בתחילת האביב מאריכים גבעוליהם של האכילאות. עלי הצמח הם בצבע ירוק כהה. בישראל גדלים בר חמישה מינים של האכילאה, ועוד חמישה יובאו כפרחי נוי.
את פרחי האכילאה הקיפחת נהוג לייבש ולשומרם לנוי. שימוש נוסף הוא הפצת ריח טוב באמצעות הפרחים, בישראל מתבצע שימוש זה בעיקר באכילאה קטנת הפרחים – זן הגדל בצפון ישראל, מהרי יהודה ועד לגולן.
שימושים על פי מקורות קדומים

האכילאה היה ידוע בתרבויות שונות כבעל סגולות ריפוי בעיקר של פציעות. הצמח הוזכר על ידי פדניוס דיוסקורידס – רופא, פרמקולוג ובוטניקאי יווני מהמאה הראשונה לספירת הנוצרים, כצמח מרפא ששימש לטיפול בלב ובכיבים מודלקים. בימי הביניים שימש שורש הצמח בעיקר לטיפול בהכשות נחשים ובעקיצות של בעלי חיים ארסיים. השימוש בצמח לריפוי פצעי מלחמה ולעצירת דימומים היה נפוץ בקרב חיילים ולוחמים בתקופות שונות בעולם הקדום, בימי הביניים ואף בקרב שבטי האינדיאנים בצפון אמריקה ובקרב הלוחמים במלחמת האזרחים. כיום משמש שורש הצמח ברפואה העממית להקלה על כאבי רגליים, ואילו הזרעים משמשים לחליטת תה רפואי. האכילאה הריחנית משמשת בנגב את הבדואים לחיטוי פצעים וריפוי בעיות עיניים.
ראו גם

אכילאה
הערות שוליים

↑  אכילאה אלף העלה באתר הרשימה האדומה של IUCN
↑  אפרים לב וזהר עמר, סממני המרפא המסורתיים בארץ ישראל, ירושלים, תשס"ב, עמוד 70
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007539980505171  GND: 4136881-2  LCCN: sh2004001004
אלקה גדולה

| אלקה גדולה |
| --- | --- |

מצב שימור
 נכחד נכחד (EX) 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: חופמאים
תת־סדרה:: שחפאיים
משפחה:: אלקיים
סוג:: Pinguinus 
מין:: אלקה גדולה
שם מדעי
 Pinguinus impennis ‏לינאוס, 1758
תחום תפוצה


פוחלץ של אלקה גדולה
אלקה גדולה או אלקה ענקית (שם מדעי: Alca impennis או Pinguinus impennis) הוא מין נכחד של עוף ימי חסר יכולת תעופה ודמוי-פינגווין, אשר חי בצפון האוקיינוס האטלנטי. האלקה הגדולה היטיבה לצלול בים, גופה היה הידרודינמי והיא ניזונה מדגים. בעבר נחשבה האלקה הגדולה לגדולה ביותר מהחופמאים, אך תואר זה שייך כיום למיומנקלה שהתקיים במיוקן.
מאפיינים

האלקה הגדולה דומה בצורתה לפינגווין, ואורח חייה היה דומה לזה של הפינגווין. גם לאלקה הגדולה וגם לפינגווין התנוונו הכנפיים והפכו לסנפירים. היא הייתה גדולה בהרבה מכל האלקיים, הגדולה מעולם במשפחה והגיעה לגובה 75 עד 85 ס"מ ולמשקל של 5 ק"ג בקירוב.
האלקות חיו 10 חודשים בשנה בלב ים ורק הרבייה גרמה להן לעלות ליבשה. הן יכלו לנוע רק בקרקע שטוחה ולכן היו מוגבלות לאיים שאינם סלעיים ומלאי צוקים. בכל שנה הייתה הנקבה מטילה ביצה אחת ושני ההורים דגרו וטיפלו בצאצא.
האלקה הגדולה נתגלתה במאה ה-16 על ידי ז'אק קרטייה, צרפתי שניסה באותה עת לאתר את המעבר הצפון-מערבי. מיליוני אלקות חיו אז במושבות ענקיות בנות אלפי פרטים. בתחילה שימשה האלקה כמזון ליורדי הים שחמדו את בשרה. אחרי כן החלו לצוד אותה בשל נוצותיה, ובבשרה השתמשו גם לפיתיונות, עד כי האלקות חדלו לקנן בקרבת ניו פאונדלנד, שם נתגלו מקננים לראשונה. בכל העולם כולו נותרה מושבה אחת באי זעיר, 40 ק"מ מאיסלנד, אך במרץ 1830 התפרץ הר געש תת-ימי והחריב את האי. רק כמה עשרות זוגות שרדו את האסון והם הקימו מושבה באי אלדי, המרוחק רק 13 ק"מ מחופי איסלנד. משום שהאלקה הגדולה יכלה להתרבות רק במושבות גדולות יחסית, לא יכלו אותן אלקות להתרבות במקומות מבודדים כמו מפרצים נסתרים, הרחק מעינו של האדם, ועל כן בקרבת איסלנד נגזר גורלו של המין כולו להיכחד. ב-3 ביולי 1844 יצאו חוקרי טבע ללכוד את האלקות על ביציהן לשם הכנת אוספים חדשים, ומאז לא נראתה עוד אלקה גדולה.
שמו של הפינגווין בא לו משמה המדעי הקודם של האלקה הגדולה. המגלים הראשונים של הקוטב הדרומי פגשו עופות דומים לאלקה הגדולה וקראו להם פינגווינים.
הערות שוליים

↑  אלקה גדולה באתר הרשימה האדומה של IUCN
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007538421405171  BnF: cb15618774h (data)  GND: 4610335-1  LCCN: sh85056597
אלת טרבינת

| אלת טרבינת |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: צומח
מערכה:: בעלי פרחים
מחלקה:: דו-פסיגיים
סדרה:: סבוננאים
משפחה:: אלתיים
סוג:: אלה
מין:: אלת טרבינת
שם מדעי
 Pistacia terebinthus ‏לינאוס, 1753
תחום תפוצה

Pistacia terebinthus
אלת טרבינת (שם מדעי: Pistacia terebinthus), היא מין עץ ממשפחת האלתיים, הנפוץ בחורש הים תיכוני בחלקו המערבי של אגן הים התיכון, ממערב טורקיה ועד ספרד. זהו עץ נשיר דו-ביתי, בעל עלים מנוצים.
במזרח הים התיכון תופס את מקומו האקולוגי המין אלה ארצישראלית, הנבדל ממנו בעיקר במספר זוגות העלעלים ובכך שעלעליו מחודדים בקצותיהם. יש חוקרים הרואים בשני העצים תת-מינים של מין אחד, ואחרים מסווגים כל אחד כמין נפרד. שניהם נחשבים טקסונים ויקריים, כלומר טקסונים בעלי תכונות דומות המחליפים זה את זה באזורי תפוצה שונים. מצב שימור העץ הוא ללא חשש.
בשם "טרבינת" תוגרמה לרוב המילה "אלה" (כשם עץ) בתרגומי התנ"ך.
ראו גם

אלה (עץ)
הערות שוליים

↑  אלת טרבינת באתר הרשימה האדומה של IUCN
↑  Joan E. Taylor, The Asherah, the Menorah and the Sacred Tree, Journal for the Study of the Old Testament 20, 1995-06, עמ' 40 doi: 10.1177/030908929502006602
ערך זה הוא קצרמרבנושא בוטניקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אלמוג אש

| אלמוג אש |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: צורבים
מחלקה:: הידרתיים
סדרה:: Anthomedusae
תת־סדרה:: Capitata
משפחה:: אלמוגי אש
סוג:: אלמוג אש
שם מדעי
 Millepora ‏לינאוס, 1758
תחום תפוצה


אלמוג אש (שם מדעי: Millepora) הוא קבוצה טקסונומית בחסרי חוליות, ממלכת הצורבים, מחלקת הידרתים (Hydrozoa), מסדר האנטוטאקה (Anthoathecata) ממשפחת המיליפורידה (Milleporidae).
אלמוגי האש מונים כ־50 מינים הגדלים בשלל צורות - עטופים, מסועפים, עמודיים, מסיבים. המורפולוגיה שלהם מושפעת מאוד מהתנאים הסביבתיים שבהם הם גדלים, והם ידועים ביכולות פלסטיות פנוטיפיות. הם מפרישים שלד גירני ומסייעים לבניית השונית ואף מסוגלים לגדול על מצע של אלמוגים אחרים ובכך לדחוק אותם תחרותית
המושבות שלהם בנויות משני סוגי פוליפים, פוליפים המזינים את האלמוג - גאסטרואיד אשר מכילים חלל גאסטרוולי ופה ופוליפי הגנה - דאקטלוזואידים ללא פה אבל בעלי זרועות, שערות מיקרוסקופיות הלוקחות חלק במנגנון ההגנה של האלמוג. הפוליפים מסודרים כך שכל גאסטרולוזואיד מוקף בדאקטלוזואידים.
סימביוזה

בשלד הגירני של האלמוג ישנם מיקרואצות (זואוקסנטלות) החיות איתו בסימביוזה ומספקות לו נוטריינטים כמו מימן וזרחן ותוצרי הפוטוסינתזה כמו פחמן דו-חמצני, ובכך מסייעות בגדילתו. במקרים של התחממות מי הים המיקרואצות הללו עלולות לעזוב את האלמוג עקב תנאי עקה. מצב זה נקרא הלבנה והוא מתרחש ביותר ויותר שוניות אלמוגים בעולם עקב ההתחממות הגלובלית.
מנגנון ההגנה והרעל

האלמוג נמנה עם זני ה"צורבן", משום שעל שטח פניו מצויות שערות מיקרוסקופיות בעלות תאי צריבה עם כושר חדירה רב, פגיעתם באדם גורמת לחדירת הקוץ והרעלים לעור ונגרמת צריבה עזה המלווה בהתנפחות ממושכת של האיבר הנפגע. שערות מיקרוסקופיות אלו מסייעות גם בלכידת טרף ובהזנת האלמוג.
במחקר אשר בדק את הרעל הנמצא באלמוגי אש נמצא כי הוא מכיל 190 רעלנים משוערים בהם חומרים אנטיבקטריאליים כנגד חיידקים גראם-חיוביים וחיידקים גראם-שליליים וטוקסינים בעלי פעילות המוליטית כמו טריפסין וכימוטריפסין
הערות שוליים

↑  WoRMS - World Register of Marine Species - Milleporidae Fleming, 1828, www.marinespecies.org
↑  Sajal Ray, Genaro Diarte-Plata, Ruth Escamilla-Montes, Invertebrates: Ecophysiology and Management, intechOpen, 2020
↑  Ruppert, Edward E; Fox, Richard S; Barnes, Robert D, Invertebrate zoology : a functional evolutionary approach, Belmont, CA : Thomson-Brooks/Cole, 2004, עמ' 166
↑  William K. Fitt, Bleaching of the fire corals Millepora
↑  Víctor Hugo Hernández-Elizárraga, Andrea Ocharán-Mercado, Norma Olguín-López, Rosalina Hernández-Matehuala, Juan Caballero-Pérez, César Ibarra-Alvarado, Alejandra Rojas-Molina, New Insights into the Toxin Diversity and Antimicrobial Activity of the “Fire Coral” Millepora complanata, Toxins 14, 2022-03, עמ' 206 doi: 10.3390/toxins14030206
ערך זה הוא קצרמרבנושא בעלי חיים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אנונה קשקשית

| אנונה קשקשית |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: צומח
מערכה:: בעלי פרחים
מחלקה:: דו-פסיגיים קדומים
סדרה:: מגנולאים
משפחה:: אנוניים
סוג:: אנונה
מין:: אנונה קשקשית
שם מדעי
 Anona squamosa ‏לינאוס, 1753

פרי האנונה
אנונה קשקשית (שם מדעי: Annona squamosa) הוא עץ פרי ירוק-עד קטן יחסית בעל עלים צרים וחלקים, שצבעם ירוק בהיר. הפרי עגול ירקרק ומכוסה קשקשים בשרניים רבים. הפרי מכיל זרעים רבים וציפתו מתוקה, עסיסית וריחנית. מוצא העץ בשפלות הטרופיות של אמריקה המרכזית, טיפוס התפוצה סוב-טרופי. העץ גדל בארץ בתור גידול חקלאי במישור החוף.
ברפואה העממית משמשים הזרעים כתרופה כללית.
הערות שוליים

↑  אנונה קשקשית באתר הרשימה האדומה של IUCN
↑  אפרים לב וזהר עמר, סממני המרפא המסורתיים בארץ ישראל, ירושלים, תשס"ב, עמ' 80.
ערך זה הוא קצרמרבנושא בוטניקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
איילי מושק

| איילי מושק |
| --- | --- |
 אייל מושק סיבירי בטייגה
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: מכפילי פרסה
תת־סדרה:: מעלי גרה
משפחה:: איילי מושק
סוג:: אייל מושק
שם מדעי
 Moschidae ‏לינאוס, 1758

איילי מוּשְׁק (שם מדעי: Moschidae) היא משפחה מקבוצת פקוריים בתת-סדרת מעלי גירה, בת סוג יחיד – אייל מושק (Moschus), שבו 7 מינים.
גולגולת
הבלוטה הריחנית ושימושיה

בזכרים בוגרים של איילי מושק מצויה בלוטת ריח מיוחדת סמוך לאברי המין, המפרישה חומר ריחני בתקופת החיזור שלהם. מקור שמו של החומר יקר הערך, מושק, הוא בשפת הסנסקריט, ומשמעותו "אשך". חומר זה שימש מאז ימי קדם לייצור בשמים, אולם לשם הפקתו היה צורך בציד בעלי חיים אלה ובהריגתם. מחירו של קילוגרם מושק טבעי מגיע לעשרות אלפי דולרים, משום שמכל זכר ניתן להפיק רק 25 גרם מהחומר החום והשמנוני. כיום, ניתן לסנתז את המושקון, המרכיב העיקרי במושק, מה שמוזיל באופן ניכר את מחיר בשמי המושק ומאפשר להגן על חיות הבר, אשר מצב השימור שלהן הוגדר כפגיע על ידי איגוד השימור העולמי.
בספרות ההלכה

בתלמוד הבבלי מסכת ברכות נאמר: ”אמר רב חסדא אמר רב: על כל המוגמרות מברכין עליהן בורא עצי בשמים, חוץ ממושק שמין חיה הוא, שמברכין עליו בורא מיני בשמים”. בספרי הפוסקים נידונה שאלת כשרותו לאכילה של בושם זה.
לדעת הרמב"ם וההולכים בשיטתו, החומר הריחני שמפריש אייל המושק הוא בושם ה"מור" הנזכר בתנ"ך והמשמש כמרכיב בהכנת הקטורת ושמן המשחה. אחרים חולקים על זיהוי זה, ומזהים את המור עם בושם צמחי.
מינים

אייל מושק סיני (Moschus berezovskii)
אייל מושק אלפיני (Moschus chrysogaster)
אייל מושק כהה (Moschus fuscus)
אייל מושק ההימלאיה (Moschus leucogaster)
אייל מושק סיבירי (Moschus moschiferus)
אייל מושק קשמירי (Moschus cupreus)
אייל מושק אנחווי (Moschus anhuiensis)
ראו גם

אלקרן הגדות
איילון
הערות שוליים

↑  תלמוד בבלי, מסכת ברכות, דף מ"ג, עמוד א'
↑  משנה ברורה, סימן רט"ז, סעיף קטן ז'
↑  משנה תורה לרמב"ם, הלכות כלי המקדש והעובדין בו, פרק א', הלכה ג'; הלכות כלי המקדש והעובדין בו, פרק ב', הלכה ד'.
אנפה (סוג)

| אנפה |
| --- | --- |
 אנפה אפורה
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: שקנאים
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: אנפתיים
סוג:: אנפה
שם מדעי
 Ardea ‏לינאוס, 1758

אנפה אפורה ואנפה ארגמנית בהודו
אֲנָפָה (שם מדעי: Ardea) הוא סוג של עופות מים גדולים ממשפחת האנפתיים החיים ברחבי ביצות בכל היבשות.
האנפה היא עוף מים גדול בעל מקור ארוך בצבע אפור או צהוב בדרך כלל ובעל קצה חד, שבו האנפה משתמשת כדי לתקוף את טרפה במהירות. היא חיה באזורי ביצות, נהרות וכדומה ואף בחופים, ואורבת בין העשבים לטרף כמו דגים, צפרדעים או אפרוחי ברווזים. היא מחכה לרגע המתאים, תוקפת את טרפה ממארב ובולעת אותו בשלמותו. לעיתים היא משתמשת במקורה כבחנית ותוקעת אותו עמוק בגוף הטרף, בדרך שפוצעת את איבריו הפנימיים ומקשה עליו להימלט.
חלקן מתלהקות בחבורות הכוללות אנפות אחרות, מגלנים, חסידות, פלמינגו ושקנאים. הן גם מקננות בלהקות על ענפי עצים.
המינים של סוג זה הם הגדולים ביותר במשפחת האנפתיים ומגיעים לאורך 100 ס"מ ואף יותר. המין הגדול ביותר הוא אנפת גוליית, אשר מוטת כנפיה מגיעה לאורך 185–230 ס"מ ,אורך המקור עד 25 ס"מ וגובהה עולה על 150 ס"מ.
מינים

אנפה כחולה גדולה (Ardea herodias)
אנפה אפורה (Ardea cinerea)
אנפת גוליית (Ardea goliath)
אנפת קוקוי (Ardea cocoi)
אנפה לבנת-צוואר (Ardea pacifica)
אנפה שחורת-ראש (Ardea melanocephala)
אנפת הומבולט (Ardea humbloti)
אנפה לבנת-מקור (Ardea insignis)
אנפה גדולת-מקור (Ardea sumatrana)
אנפה ארגמנית (Ardea purpurea)
לבנית גדולה (Ardea alba)
לבנית בינונית (Ardea intermedia)
המינים אנפה צבועה ולבנית קטנה הועברו לסוג לבנית (בעבר לצד עוד מינים כמו לבנית גדולה ולבנית בינונית).
אנפה ירוקה

| אנפה ירוקה |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: שקנאים
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: אנפתיים
סוג:: אנפה ירוקה
מין:: אנפה ירוקה
שם מדעי
 Butorides virescens ‏לינאוס, 1758
תחום תפוצה


אנפה ירוקה (שם מדעי: Butorides virescens) היא מין אנפה מהסוג אנפה ירוקה אשר חיה באמריקה הצפונית לגדות אגמים, נהרות רדודים, ביצות ואף בחופים בין דרום ארצות הברית, מקסיקו ואמריקה המרכזית. היא הופצה בידי האדם לאירופה.
אנפה זו קטנה יחסית ואורכה עד 35-48 ס"מ, מוטת כנפיים של 64-68 ס"מ ומשקל של 200 גרם בממוצע. היא נמוכה ובעלת צוואר קצר ורחב, ציצות מעל ראשה וגוף עגלגל. צבעה חום-ערמוני בצוואר, החזה והפנים. מקורה צהוב וארוך והכיפה והלחיים שחורים. הרגליים ורודות והכנפיים והגב צבועים בירוק-כחול מסורטט בלבן.
האנפות מתקבצות סביב שפת המים ושם אורבות לדגים ויצורי מים דומים, אותם הם חוטפות במקורם החד. כמה אנפות למדו לדוג לצד אנשים באמצעות פיתיון של לחמים המושכים דגים לעברן.
אנפות אלה נפוצות ואינן מצויות בסכנה בטבע.
תת-מינים

Butorides virescens anthonyi
Butorides virescens bahamensis
Butorides virescens frazari
Butorides virescens maculata
Butorides virescens virescens
אלה (עץ)

| אלה |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: צומח
מערכה:: בעלי פרחים
מחלקה:: דו-פסיגיים
סדרה:: סבוננאים
משפחה:: אלתיים
סוג:: אלה
מינים
 בין מיני האלה: אלה אטלנטית  אלה אמיתית - P. vera  אלה ארצישראלית  אלת המסטיק - P. lentiscus  אלת הכלאיים
שם מדעי
 Pistacia ‏לינאוס, 1753
עץ אלה עתיק
אֵלָה (שם מדעי: Pistacia) הוא סוג עץ במשפחת האלתיים, שכמה ממיניו נפוצים בארץ ישראל. לחלק מהמינים פירות טובים למאכל.
מינים שונים של כנימות נטפלים למינים שונים של אלה, והם מכונים כנימות האלה. כנימות אלה יוצרות עפצים בעלי צורות שונות, המשתנים ממין אחד של כנימה למשנהו.
בין מיני האלה:
אלה אטלנטית (Pistacia atlantica, נפוצה מהגולן והגליל העליון עד הר הנגב)
אלה אמיתית או אלת הבֻּטנה (Pistacia vera, פריו של זן זה מכונה "פיסטוק")
אלת טרבינת (Pistacia terebinthus, נפוצה באזור הים-תיכוני המערבי)
אלה ארצישראלית (Pistacia palaestina, נפוצה באזור הים-תיכוני של ישראל). יש הרואים בה תת-מין של אלת טרבינת.
אלת המסטיק (Pistacia lentiscus, נפוצה באזור הים-תיכוני של ישראל, השרף המופק מתוך הגזע של זן זה נקרא "מסטיקא"
אלת הכלאיים
מקור השם

מקור שם העץ אלה, כמו גם שם העץ אלון (ואף "אילן" המופיע בלשון חז"ל), במילה "אל", בהקשר של עץ מקודש לאלים; המילה "אלה" (או "אלת" בסיומת ת' נקבית) שימשה באוגרית כשם נרדף לאשרה. השם "אלה" מופיע בתנ"ך פעמים רבות, ויש המזהים את ה"בטנים" שהוזכרו ברשימת "זמרת הארץ" (בראשית מג יא) כפירות האלה האטלנטית, בין היתר בשל השתמרות שם העץ בערבית כ'בטם'.
חשיבות בימי קדם

לעיתים קרובות נזכרים האלון והאלה יחד בתנ"ך, למשל "עַל־רָאשֵׁי הֶהָרִים יְזַבֵּחוּ וְעַל־הַגְּבָעוֹת יְקַטֵּרוּ תַּחַת אַלּוֹן וְלִבְנֶה וְאֵלָה כִּי טוֹב צִלָּהּ..." (הושע פרק ד פסוק יג). הושע מתאר את החטאים הפולחניים של העם שנעשו תחת עצי האלון, הלבנה והאלה ומאשים אותם בעבודה לאלוהים אחרים מיהוה, ואכן, יחד עם המילה "אילן" המאוחרת בהרבה, השורש המשותף להם הוא "אל" המרמז על החשיבות הפולחנית של העצים בימי קדם.
חשיבות בימי קדם > אזכורים בתנ"ך

האלה מופיעה פעמים רבות בתנ"ך, להלן מקצת מהאזכורים:
יעקב – "וַיִּטְמֹן אֹתָם יַעֲקֹב תַּחַת הָאֵלָה אֲשֶׁר עִם־שְׁכֶם" בראשית פרק ל"ה פסוק ד
גדעון בן יואש – "וַיָּבֹא מַלְאַךְ יְהוָה, וַיֵּשֶׁב תַּחַת הָאֵלָה אֲשֶׁר בְּעָפְרָה, אֲשֶׁר לְיוֹאָשׁ, אֲבִי הָעֶזְרִי..." שופטים פרק ו' פסוק י"א
שאול המלך – "וַיָּקוּמוּ, כָּל-אִישׁ חַיִל, וַיִּשְׂאוּ אֶת-גּוּפַת שָׁאוּל וְאֵת גּוּפֹת בָּנָיו, וַיְבִיאוּם יָבֵישָׁה; וַיִּקְבְּרוּ אֶת-עַצְמוֹתֵיהֶם תַּחַת הָאֵלָה, בְּיָבֵשׁ, וַיָּצוּמוּ, שִׁבְעַת יָמִים." דברי הימים א' פרק י' פסוק י"ב
אבשלום בן דוד – "וְאַבְשָׁלוֹם רֹכֵב עַל-הַפֶּרֶד, וַיָּבֹא הַפֶּרֶד תַּחַת שׂוֹבֶךְ הָאֵלָה הַגְּדוֹלָה וַיֶּחֱזַק רֹאשׁוֹ בָאֵלָה וַיֻּתַּן בֵּין הַשָּׁמַיִם וּבֵין הָאָרֶץ, וְהַפֶּרֶד אֲשֶׁר-תַּחְתָּיו, עָבָר. וַיַּרְא אִישׁ אֶחָד, וַיַּגֵּד לְיוֹאָב; וַיֹּאמֶר, הִנֵּה רָאִיתִי אֶת-אַבְשָׁלֹם, תָּלוּי, בָּאֵלָה." שמואל ב' פרק י"ח
ישעיהו – "וְעוֹד בָּהּ עֲשִׂרִיָּה, וְשָׁבָה וְהָיְתָה לְבָעֵר: כָּאֵלָה וְכָאַלּוֹן, אֲשֶׁר בְּשַׁלֶּכֶת מַצֶּבֶת בָּם--זֶרַע קֹדֶשׁ, מַצַּבְתָּהּ." ישעיהו פרק ו' פסוק י"ג
שם האלה בארמית הוא בוטמא, וזהו גם השם הארמי של הבטנים המקראיים. לפי דעה אחת בתלמוד, האלה נכללת בתוך עשרה מיני הארזים, כלומר עצי סרק שהאדם מחשיב רבות את השימוש בענפיהם או גזעיהם, כארז.
ראו גם

מסטיקא
פיסטוק
הערות שוליים

↑  עגבנייה, באתר האקדמיה ללשון העברית, ‏17 בדצמבר 2018
↑  Joan E. Taylor, The Asherah, the Menorah and the Sacred Tree, Journal for the Study of the Old Testament 20, 1995-06, עמ' 40 doi: 10.1177/030908929502006602
↑  ראש השנה כג א
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007550813905171  LNB: 000330507 
ערך זה הוא קצרמרבנושא בוטניקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אנפת קוקוי

| אנפת קוקוי |
| --- | --- |
 אנפת קוקוי
מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: שקנאים
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: אנפתיים
סוג:: אנפה
מין:: אנפת קוקוי
שם מדעי
 Ardea cocoi ‏לינאוס, 1766
תחום תפוצה


אנפת קוקוי (שם מדעי: Ardea cocoi) היא מין של עוף מים מהסוג אנפה החי באמריקה הדרומית בביצות ואגמים רדודים לאורך כל היבשת, חוץ מהרי האנדים וחלק מארגנטינה. בעבר היא נחשבה לתת-מין של אנפה אפורה אך הופרדה ממנה למין עצמאי.
אנפה זו מגיעה לאורך 95–130 ס"מ, מוטת כנפיים של 421–455 מ"מ ולמשקל 1.14-3.2 ק"ג. דבר זה עושה אותה לגדולה ביותר מבין אנפות אמריקה הדרומית לאחר המין אנפה כחולה גדולה, החיה בקצה הצפוני של אמריקה הדרומית. האנפה בעלת נוצות אפורות עם חזה, בטן וצוואר לבנים, ראש בעל כיפה שחורה ועורף בעל ציצת נוצות שחורות. המקור ארוך, חזק וכתום, הרגליים שחורות ועל הגרון ישנם פסים עדינים שחורים.
האנפה משוטטת באזורי ביצות, גדות נהר ואגמים טרופיים, בקצה יערות גשם, במנגרובים וחופים ואפילו בכמה איים ממוזגים כמו איי פוקלנד. היא מחפשת מזון בלהקות של עופות מים רבים וחוטפת עם מקורה דגים שונים, בעיקר מיני חריתאים, יונקים קטנים, דו-חיים, כמה חרקים, סרטנים ומנבלות.
לאנפה עצמה יש כמה טורפים ובראשם קרקרה דרומית, הטורפת אפרוחים צעירים.
הערות שוליים

↑  אנפת קוקוי באתר הרשימה האדומה של IUCN
אנפה דגה מין ממשפחת השרייניים.
אלקה חדת-מקור

| אלקה חדת-מקור |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: חופמאים
תת־סדרה:: שחפאיים
משפחה:: אלקיים
סוג:: אלקה
מין:: אלקה חדת-מקור
שם מדעי
 Alca torda ‏לינאוס, 1758
תחום תפוצה


אלקה באי גוטלנד
אלקה חדת-מקור או אלקה (שם מדעי: Alca torda) היא מין גדול, יחידי בסוגו ממשפחת האלקיים - עופות ים קטנים החיים רק באזור הארקטי שלחופי האוקיינוס האטלנטי. עוף זה הוא קרובה של האלקה הענקית שנכחדה והוא מבין המינים הגדולים במשפחתו, אך קטן ממיני האוריה.
תת-מינים

ישנם 2 תת-מינים של האלקה:
Alca torda torda
Alca torda islandica