stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יחסי עיראק–רוסיה
יחסי עיראק-ברית המועצות

| יחסי ברית המועצות – עיראק |
| --- | --- |
ברית המועצות: עיראק


ברית המועצות: עיראק

ברית המועצות כוננה רשמית יחסים דיפלומטיים עם ממלכת עיראק ב-9 בספטמבר 1944. משטרו של המלך פייסל השני היה אנטי-קומוניסטי, ויצר קשרים עם מוסקבה בשל תלותו בבריטניה ובהסכם האנגלו-סובייטי של 1942. בינואר 1955 מתחה ממשלת ברית המועצות ביקורת על החלטת ממשלת עיראק להצטרף לברית בגדאד, שהביא לכך שעיראק הקפיטליסטית קיצצה את היחסים הדיפלומטיים עם הסובייטים. לאחר שהופל פייסל השני בהפיכה צבאית ב-14 ביולי 1958, הרפובליקה של עיראק שהוכרזה בראשות הגנרל עבד אל-כרים קאסם, כוננה מחדש את היחסים עם ברית המועצות במרץ 1959, וברית המועצות החלה למכור נשק לבגדאד. ברית המועצות סיפקה ציוד צבאי במידה משמעותית לעיראק, כמו מטוסים צבאיים (כולל מטוסי מיג), טנקים ומערכות טילי קרקע-אוויר, וכן סיוע של הצבא הסובייטי ויועצים אזרחיים שסיפקו סיוע טכני.
משטר הבעת' התקרב עוד יותר לברית המועצות, כאשר היחסים הגיעו לשיאם משנת 1969 עד 1973. שנת 1967 חתמה עיראק על הסכם עם ברית המועצות לספק לרוסים נפט, בתמורה לגישה רחבת היקף לנשק הגוש המזרחי. בשנת 1972 הורתה מצרים לאנשי הצבא הסובייטים במדינה לעזוב, ועיראק הפכה במהרה לאחת מבעלות בריתה הקרובות ביותר של ברית המועצות במזרח התיכון.. "הסכם ידידות ושיתוף פעולה" עיראקי-סובייטי ל-15 שנים נחתם באפריל 1972. הסובייטים סייעו לעיראקים בפיתוח שדה הנפט רומילה, וראש הממשלה הסובייטי אלכסיי קוסיגין השתתף בטקס גזירת הסרט. העיראקים השתמשו גם בנשק הסובייטי כדי לרסק את ההתקוממות הכורדית שהוביל מוסטפא ברזאני. המשטרה החשאית העיראקית קיבלה הכשרה מסוכנים סובייטים ומזרח גרמנים. הקשר בין שתי המדינות נחלש באמצע שנות השבעים, כאשר בגדאד ביקשה לתקן את הגבולות עם שכנותיה במפרץ ולקבל גישה לטכנולוגיה מערבית.
במשך כארבעים שנה עד הפרסטרויקה של גורבצ'וב בסוף שנות השמונים, שיתוף הפעולה הסובייטי-עיראקי היה צמוד ורב-פנים, ובמשך רוב התקופה הוא אף כונה רשמית "שותפות אסטרטגית". עם זאת, אין זה אומר שבמשך כל אותה תקופה היחסים ההדדיים שלהם היו תמיד ידידותיים באותה מידה וללא הבדלים פוליטיים רציניים. המלומד הקנדי אנדריי קרויץ מסביר שבגלל תמיכתם בתנועות השחרור הלאומיות, מספר מדינות חשובות בעולם השלישי, כולל עיראק, "הצהירו על ידידותן ושיפרו את היחסים עם ברית המועצות וצידדו בה במספר בעיות בינלאומיות". עם זאת בשום מקרה, מנהיגיהם "לא התפשרו על האינטרסים הלאומיים שלהם או הפכו לגרורות סובייטיות". ההתעניינות של בגדאד בשיתוף פעולה עם מוסקבה "התבססה על הצורך בפטרון רב עוצמה במאמציה להשיל את כל שרידי הקולוניאליזם המערבי ולהקים את עיראק כחברה אוטונומית לסדר העולמי של מדינות הלאום." לעומת זאת, במקביל, "האליטה העיראקית השלטת הראתה התנגדות עיקשת כלפי כל דבר אשר היה יכול להיחשב כהפרעה לענייניה הפנימיים של המדינה או כפגיעה בריבונותה של עיראק במדיניות הבינלאומית שלה."
החל משנות השבעים, כדי לקיים מדיניות חוץ עצמאית, החלה ממשלת עיראק לגוון את מערכות היחסים שלה עם ספקי הנשק הצבאי. על ידי רכישת נשק מצרפת, סין ברזיל, דרום אפריקה וארצות הברית, עיראק חיפשה דרך להבטיח שהיא תוכל למלא את צרכיה הצבאיים תוך הימנעות מהישענות יתר על ברית המועצות. עם זאת, הממשלה הסובייטית נותרה ספקית הנשק הראשית של הצבא העיראקי.
יחסי עיראק-ברית המועצות > הכיבוש העיראקי של כווית

ברית המועצות הייתה מאוד ביקורתית לגבי כיבוש כווית על ידי סדאם חוסיין ב-2 באוגוסט 1990, ותמכה בהחלטה של האו"ם המאשרת להשתמש בכוח צבאי, במידת הצורך, כדי לאכוף אמברגו נשק נגד עיראק. אולם התמיכה הצבאית של ברית המועצות בחוסיין עוררה גם ביקורת רבה מצד ארצות הברית ומדינות מערביות אחרות. בוושינגטון הבירה, המומחים למדיניות החוץ של קרן המורשת ג'יי פ. קוסמינסקי ומייקל ג'ונס כתבו ב-30 באוגוסט 1990 כי "תוך שהוא מגנה את הפלישה העיראקית, גורבצ'וב ממשיך לסייע לסדאם מבחינה צבאית. על ידי הודאתו במוסקבה, במסיבת העיתונאים הרשמית של ה-22 באוגוסט. עם קולונל הצבא האדום ולנטין אוגורצוב, 193 יועצי הצבא הסובייטים עדיין מתאמנים ומסייעים לכוחות חמושים של עיראק של מיליון איש. באופן פרטי, גורמים בפנטגון אומרים כי בין 3,000 ל-4,000 יועצים צבאיים סובייטים עשויים להיות בעיראק."
יחסים דיפלומטיים

עיראק מחזיקה ברוסיה שגרירות במוסקבה בלבד, מאידך, רוסיה מחזיקה בעיראק שגרירות בבגדאד, ו-2 קונסוליות בבצרה ובארביל.
מיכאל וייגל

| --- | --- |

 לידה:  1 באפריל 1970 (בן 54) רמת השרון, ישראל
 מדינה:  ישראל 
 תקופת הפעילות:  מ-1992
 מקום לימודים:  תיכון אלון רמת השרון  סטודיו למשחק ניסן נתיב 
 מספר צאצאים:  8 
 פרופיל ב-IMDb
 
מיכאל דוד וייגל (נולד ב-1 באפריל 1970). הוא שחקן קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון ישראלי. נחשב לאחד מגדולי השחקנים בקולנוע החרדי.
ביוגרפיה

וייגל נולד וגדל ברמת השרון כבן זקונים לזוג הורים ניצולי שואה וגדל כחילוני. אביו, שנולד באוסטריה ושרד את גטו טרזיינשטט, היה יו"ר אגודת הסטודנטים היהודים בווינה, ובישראל היה מנהל מחלקה אורתופדית בבית חולים השרון. אימו, חנה, נולדה בפולין, שרדה את גטו קרקוב והייתה במקצועה אחות רנטגן.
בילדותו נמשך לשני תחומים: טבע ותיאטרון. הרבה לעשות הצגות לחבריו, להתחפש ולשחק מול המראה. אביו, שהיה בעברו קוסם חובב, לימד אותו מספר קסמים ואיתם הופיע מול חבריו. על ילדותו סיפר וייגל בריאיון לעיתון בשבע: "ביום חול רגיל הייתי מסוגל להתלבש, וללכת מדלת לדלת כדי לעשות הצגות לשכנים... בגיל 10 כבר העברתי לחברים מעין חוג דרמה במקלט השכונתי. מאוד אהבתי את זה".
בוגר תיכון אלון במגמת תיאטרון.
בצה"ל שירת בתיאטרון צה"ל ואף פיקד שם על עודד מנשה, מיכל ינאי וניצן הס. מיד אחרי הצבא למד בסטודיו למשחק של ניסן נתיב.
ביוגרפיה > קריירה בטלוויזיה ובקולנוע

בין השנים 1992–1993 גילם את הבובה "אפילו" בתוכנית הטלוויזיה "המחסן של כאילו" בכיכובו של אריה מוסקונה ושודרה בערוץ הילדים. בשנת 1994 השתתף לצד נאור ציון, שרון אלימלך ונבו קמחי בתוכנית המערכונים "נפלו על הראש" ששודרה בשידורי "קשת" בערוץ 2. בין השנים 1996–1998 גילם את אבי אדיר לצד גילי שושן, דני שטג, אורנה פיטוסי ועינת ויצמן בסדרת הטלוויזיה המצליחה "הפוך". בין השנים 1998–2000 גילם את הבובה לואי בתוכנית הטלוויזיה לילדים "הביגבגים" ששודרה בערוץ הילדים. באותו שנה גילם את הבובה פיט בתוכנית עץ הפיטפוזים בערוץ הילדים. לאחר חזרתו בתשובה, ב-2004 גילם בוחן אתרוגים בסרטו של גידי דר "האושפיזין". ב-2012 גילם את שטרייכר בסרטה של רמה בורשטין "למלא את החלל". ב-2013 שיחק בסדרת הטלוויזיה "שטיסל". בשנת 2022 גילם רב ודיין בסרט "עקרה" שכתב וביים הרב מרדכי ורדי.
ביוגרפיה > קריירה בתיאטרון

היה חבר (בין השאר לצד יוסי עיני, סיגלית פוקס, דוית גביש וגיא לואל) בקבוצה הראשונה של "צעירי הבימה" שהקים אילן רונן המנהל האמנותי של התיאטרון והעלתה הצגות בקו יותר צעיר ונועז. במסגרת קבוצה זו, בשנת 1996 גילם את ליגוריו במחזה "מנדרגולה", השתתף ב-1997 ב"ערב אימפרוביזציה - משחקי תיאטרון". באותה שנה גילם את יוסאריאן במחזה "מלכוד 22" שביים אילן רונן ע"פ ספרו של ג'וזף הלר והשתתף ב"סיפורי הבימה" - האירוע המרכזי של חגיגות 80 שנה לתיאטרון הבימה בו שחקנים וותיקים וצעירים מעלים את סיפור "הבימה". ב-1999 גילם את המספר ועוד דמויות במחזה שביים אילן רונן "מעגל הגיר הקווקזי" מאת ברטולט ברכט. בשנת 1998, לאחר סיום הסדרה "הפוך" גילם את יהודה עציון (מראשי המחתרת היהודית) בהצגה "מלחמת אחים" שכתב וביים אילן רונן ומשווה את הקוטביות הפוליטית של עם ישראל בימי בית שני לתקופתנו.
ביוגרפיה > חזרתו בתשובה

כבר בשנת 1996, בראיון הראשון שנערך עמו בעיתון "פנאי פלוס", התגלו נטיותיו הרוחניות, כאשר תיאר התרחשויות מיסטיות שאירעו מאחורי הקלעים של הסדרה "הפוך". הוא סיפר שם שלדעתו יש אלמנט נבואי בתסריט הסדרה, ושדברים שקרו בה התרחשו אחר כך במציאות. במהלך העבודה על ההצגה "מלחמת אחים" השחקנים ערכו במשך חצי שנה מחקר היסטורי-דתי-פילוסופי על העם היהודי בימים ההם, במהלכו שמעו שיעורים מרבנים וביקרו במנהרות הכותל. בעקבות כך התעניין וייגל ביהדות, החל תהליך של חזרה בתשובה בעזרת הרב יוסף שמואל גרליצקי והתקרב לחסידות חב"ד.
על תהליך חזרתו בתשובה אמר וייגל בריאיון לעיתון "בקהילה": "דרך העבודה שעשיתי ביקרתי במנהרת הכותל ועסקתי בנושא, התעוררה בי הנקודה היהודית. כך שבעצם (תיאטרון) "הבימה" החזיר אותי בתשובה...כשחזרתי בתשובה היה לי משבר לא קל, כי הרב הורה לי להמשיך בשגרת החיים למרות התהליך. להמשיך בעבודה ב"הבימה" כשאתה אדם חרדי, זה פשוט לא שייך. הייתי רץ במוצאי שבת מבית הכנסת לתיאטרון ולקהל של מאות אנשים שחיכה לי. הייתי עושה הבדלה בכניסה לאולם. עד שזה היה בלתי נמנע, ובפרשת "לך לך", קראו לי למשרדי "הבימה" ואמרו לי "לך לך", לשמחתי הרבה". בשנת 2003 יצרה הבמאית שרית אשכנזי לוי, סרט תיעודי על תהליך חזרתו בתשובה בשם "חזרה אחרונה".
מאז חזרתו בתשובה שיחק בעשרות רבות סרטי קולנוע חרדי של האחים גרובייס, יהודה גרובייס, "ניצוצות של קדושה", "פרי עץ הדעת", "האחים כהן וחצי", "אולפני דינור", "עולם ומלואו", בת מלך הפקות, מסורת הפקות ועוד. מלמד משחק בבית הספר למשחק "אספקלריא" ובתורת החיים - בית הספר לקולנוע יהודי.
בשנת 2018 גילם את אהרון מרגלית בהצגה "אתהלך" שכתב וביים בן לוין ע"פ הספר בעל אותו השם, בהפקת תיאטרון נקודה טובה. באותה שנה גילם כתפקיד ראשי את דמותו של פנחס - משגיח בישיבה חרדית בסרטו של שניאור אנטבי "מודה במקצת", לצד השחקנים שולי רנד, תומר קאפון, נתן נתנזון ועוד.
בשנת 2020 גילם את אביו של "יענקל'ה הכונס" בקליפ שהופק עבור טקס סיום הש"ס שנערך על ידי אגודת ישראל במחזור ה-13 של הדף היומי.
חיים אישיים

וייגל מתגורר בכפר חב"ד, נשוי לשלומית ואב לשמונה, חלק מבניו אף מופיעים איתו בהופעות.
הערות שוליים

↑  דודו כהן, הפוך על הפוך, באתר ערוץ 7, 7 בפברואר 2013
↑  תמר רותם, המיתון מאיים על תעשיית הסרטים החרדיים הפורחת, באתר הארץ, 13 בינואר 2003
↑  גואל פינטו, הלשון החלקה של המפלצת, באתר הארץ, 14 באוקטובר 2003
↑   מוטי שטיינמץ – "יענקל'ה הכונס" הקליפ הרשמי, וידאו קליפ של השיר  באתר יוטיוב (אורך: 11:37), 4 בינואר 2020
סקומברן זריז

| סקומברן זריז |
| --- | --- |

מצב שימור
 מצב שימור: קרוב לסיכון קרוב לסיכון (NT) 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: מקריני סנפיר
מחלקה:: מקריני סנפיר
סדרה:: דקראים
משפחה:: קולייסיים
סוג:: סקומברן
מין:: סקומברן זריז
שם מדעי
 Scomberomorus commerson ‏דה לאספד, 1800
תחום תפוצה


סְקוֹמְבְּרָן זָרִיז (שם מדעי: Scomberomorus commerson), המוכר בשמו העממי פלמידה לבנה, הוא דג-ים טורף מהסוג סקומברן שבמשפחת הקולייסיים. הדג פלש לים התיכון באמצעות הגירה לספסית ומאז התבסס בו. זהו המין הגדול ביותר של מקרל.
תפוצה

תפוצתו של הסקומברן הזריז משתרעת על פני שטחים נרחבים סביב דרום-מזרח אסיה ומערבה עד החופים המזרחיים של אפריקה, ומהמזרח התיכון לאורך החופים הצפוניים של האוקיינוס ההודי ומגיע מזרחה עד פיג'י באוקיינוס השקט. הוא נפוץ משני צדי אוסטרליה מפרת' בחופים המערביים ועד סידני בחופים המזרחיים. הוא נמצא גם צפונה עד סין ואפילו יפן.
תפוצתו של הדג בים התיכון אינה סביבתו הטבעית. הדג פלש לים התיכון מים סוף דרך תעלת סואץ ונצפה לראשונה בסביבת הים התיכון בחופי ישראל בשנת 1935. מאז תועד בלבנון בשנת 1965, בטורקיה ב-1981, במצרים ובתוניס ב-1997. כיום הדג נפוץ בחופי ישראל.
תיאור

צבעו כחול בהיר עד אפור כהה לאורך הגב והצדדים הנחלש לכחול-כסוף אפרפר בבטן. לסקומברן הזריז יש דוגמת פסים אנכיים בחלק התחתון של צדדיו. הסקומברן הזריז הוא המקרל הגדול ביותר מהמקרלים האוסטרליים המגיע לאורך של כ-2 מטר ולמשקל של עד 70 ק"ג.
שלבי התפתחות

הסקומברן הזריז מטיל ביצים בתנאי אוקיינוס, במדפי שוניות. לביצים יש מעטפת שמן המסייעת להן לצוף ומחזיקה אותם בחלק העליון של עמודת המים שם הטמפרטורות גבוהות יותר, מחומצנות ובעלי שפע של מאגר פלנקטוני המשמש לתזונה לפגיות (לַרְוַוה) ברגע שיבקעו.
הרבייה היא עונתית אולם מתארכת במים טרופים חמימים. רבים מדייגי הסקומברן הזריז מתבססים על התקבצות הדג המתרחשת טרם עונת הרבייה. רוב הנקבות הנתפסות באזורי האקלים הצפוני בין יולי לדצמבר הן כאלו שהטילו לאחרונה את ביציהן או קרובות למועד זה. באופן כללי, זמן הטלת הביצים של הסקומברן הזריז מתרחש בדרך כלל בטמפרטורות גבוהות של המים המקדמות זמינות אופטימלית של מזון לגדילה והתפתחות מהירה של הפגיות. כשהפגיות הצעירות מתפתחות הן נעות מן המים הרחוקים מהחוף אל מי החופים ובסביבת שפכי נהרות, שם ימצאו בשלב המחזורי הצעיר של התפתחותן. בסביבה החופית תזונתן תכלול בעיקר פגיות ודגיגונים של דגים קטנים וסרטנאים קטנים עד שיגדלו מספיק כדי לצוד דגים קטנים ודיונונים. מחקרים אוסטרליים של מין זה הציעו כי הנקבות גדולות יותר מהזכרים. הנקבות של המין מגיעות לבגרות מינית בגיל של בערך שנתיים, ובאורך של בערך 80 ס"מ
הרגלי תזונה

הסקומברן הזריז הוא מין טורף, אופורטוניסט ורעבתן. כמו מינים נוספים בסוג הזה, מזונו מכיל בעיקר דגים קטנים וכמויות קטנות יותר של חסילונים ודיונונים.
הסקומברן הזריז נוהג לצוד את טרפו במרדף במים פתוחים, בסמוך לשוניות וגם בקרבה לחוף. הוא מסוגל לבתר בקלות את טרפו באמצעות שיניו החדות.
דיג

הסקומברן הזריז הוא מקרל נחשק מאוד באזור תפוצתו במערב האוקיינוס ההודי. דייגים חובבים דגים את הסקומברן הזריז מסירות בשיטת הטרולינג: גרירת דג או דמוי-דג כמה עשרות מטרים מהסירה תוך כדי שיט איטי; באמצעות הטלת דמוי-דג באמצעות חכה מהחוף וגרירתו חזרה; או באמצעות משיכת דמוי-דג שוקע מקרקעית הים ושחרורו בתנועות הקפצה. שיטות אלו מעוררות את יצר התקיפה אצל הסקומברן הזריז, משום שהן מדמות תנועת דג פצוע באמצעות תנודות שדמוי-הדג מחולל במים. הדג פופולרי מאוד בקרב דייגים חובבים בישראל. דיג מסחרי בעיקרו מתבסס על רשתות דיג אנכיות ומערך חכות. בהיבט השימור, המין קרוב לסיכון בשל ערכו המסחרי הגבוה וטעמו הנחשק של הדג שהוביל לדיג יתר באזורים רבים בתחומי תפוצתו.
ראו גם

סקומברן מלכותי
הערות שוליים

↑  סקומברן זריז באתר הרשימה האדומה של IUCN
1 2  סקומברן זריז מאתר הוועדה המדעית לחקר הים התיכון - CIESM.
1 2  Fishbase
↑  Fishnet | The Fish Files
↑  http://www.nt.gov.au/d/Content/File/p/Fishnote/FN40.pdf(הקישור אינו פעיל, 15.8.2021)
↑  20 species of grouper fish are endangered
תפיסות מסחריות של סקומברן זריז, בטונות מ 1950 ועד 2009
דייג צעיר עם סקומברן זריז בגודל ממוצע בדרווין (הטריטוריה הצפונית)
אפרים פודוקסיק

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  23 במאי 1973 (בן 51) לנינגרד 
 ענף מדעי:  מחשבה מדינית 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה העברית בירושלים  אוניברסיטת קיימברידג' 
 מוסדות:  האוניברסיטה העברית בירושלים (2004)  אוניברסיטת בילקנט (2002–2004) 
 אתר רשמי
 
אפרים פודוקסיק (נולד ב-1973) הוא פרופסור חבר באוניברסיטה העברית בירושלים והוא מתמחה במחשבה מדינית ותולדות הרעיונות.
ביוגרפיה

פודוקסיק נולד בלנינגרד שבברית המועצות ועלה לארץ בשנת 1991. את התואר הראשון והשני שלו קיבל במחלקה למדע המדינה באוניברסיטה העברית (למד גם לתואר ראשון בתקשורת), ובשנת 2002 הוענק לו תואר דוקטור על ידי אוניברסיטת קיימברידג'. בנוסף למד גרמנית במכון גתה בברלין.
בין השנים 2002–2004 לימד מחשבה מדינית באוניברסיטת בילקנט (אנ') שבטורקיה, ומאז 2004 הוא מלמד מחשבה מדינית במחלקה למדע המדינה באוניברסיטה העברית. הוא מתמחה בתולדות המחשבה המדינית ובתולדות הרעיונות באופן כללי – במיוחד של אנגליה וגרמניה בעת החדשה – וכן בתיאוריה פוליטית, במיוחד במושגים של חופש ולאומיות.
בכתבה שפורסמה בהארץ באפריל 2023 אמר פודוקסיק כי הצביע לליכוד בכל מערכת בחירת מאז הבחירות לכנסת הארבע עשרה ולראשות הממשלה ב-1996. אולם לאחר הרפורמה המשפטית בישראל מביע פודוקסיק הסתייגות מדרכה של ממשלת ישראל השלושים ושבע בכלל ומתומכי הרפורמה בליכוד בפרט.
הערות שוליים

↑   ליזה רוזובסקי, ההפיכה המשטרית הגבירה את האכזבה מהליכוד, ודוברי הרוסית בישראל נעים למרכז, באתר הארץ, 21 באפריל 2023
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007442987905171  BIBSYS: 13059392  BnF: cb166820303 (data)  GND: 1025718283  ISNI: 0000 0000 3820 2039  LCCN: nb2003067749  NKC: jo2013741592  NTA: 271484284  RERO: 02-A022013687  SUDOC: 139473009  VIAF: 36429600   WorldCat (עם VIAF): 36429600 
ערך זה הוא קצרמרבנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אייזיק קפלן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1919 דרום אפריקה
 פטירה:  2012 (בגיל 93 בערך)
 תאריך עלייה:  1952
 תפקידים:  מנהל המחלקה לכירורגיה פלסטית וכוויות בבית החולים ביילינסון
 בן או בת זוג:  מאשה קפלן (?–2012) 
 
אייזיק קפלן (באנגלית: Isaac Kaplan; ‏1919 – 2012) היה פרופסור לכירורגיה וכירורגיה פלסטית, מייסד ומנהל המחלקה לכירורגיה פלסטית וכוויות בבית החולים ביילינסון (1958-1989), מפתח מכשיר לייזר "שרפלאן" לכירורגיית לייזר (1972), מהמובילים של כירורגית לייזר בישראל ובעולם, מחלוצי הכירורגיה הפלסטית בישראל.
קורות חיים

קפלן נולד בשנת 1919 בדרום אפריקה. בעת מלחמת העולם השנייה שירת בצבא הבריטי בצפון אפריקה. בשנת 1950 סיים את לימודי הרפואה באוניברסיטת ויטווטרסנד ביוהנסבורג שבדרום אפריקה.
קפלן עלה לישראל בשנת 1952. בשנת 1954 סיים התמחות בכירורגיה כללית בבית החולים האוניברסיטאי "הדסה" שבירושלים. בשנת 1955 סיים קפלן תת-התמחות בכירורגיה פלסטית בחסות סר הרולד גיליס באנגליה.
בשנים 1955–1958 עבד קפלן כרופא בכיר וסגן מנהל המחלקה לכירורגיה פלסטית בביה"ח "הדסה" תחת ניהולו של פרופסור צבי נוימן. בשנים 1958–1989 הקים ועמד בראש המחלקה לכירורגיה פלסטית משחזרת ומקסילופציאלית בבית החולים ביילינסון שם ייסד גם את היחידה לחיך ושפה שסועים.
בשנת 1967 הקים את יחידת הכוויות הראשונה בישראל.
בשנים 1968–1969 עמד בראש צוות בינלאומי בחסות "ארגון רפואי בינ"ל לרווחת ילדים" וייסד את בית החולים לכירורגיה פלסטית ומקסילופציאלית לילדים בסייגון במהלך מלחמת וייטנאם.
קפלן נבחר בשנת 1969 ליושב ראש האיגוד הישראלי לכירורגיה פלסטית ואסתטית, והחליף את הפרופ' נחום בן-חור.
בשנים אלה התמנה כפרופסור לכירורגיה ובעל קתדרה לכירורגיה פלסטית בבית ספר לרפואה באוניברסיטת תל אביב.
בשנת 1975 ייסד את החברה הבינלאומית לכירורגית לייזר ורפואה וכיהן כנשיאה עד 1979.
קפלן ייסד את "החברה הישראלית לכירורגית לייזר ורפואה" וכיהן כנשיאה עד 1995.
קפלן נפטר בשנת 2012. השאיר אישה: מאשה (לבית ויינגרטן, בתו של מרדכי וינגרטן) ובת, כרמי הראל.
מכשיר לייזר "שרפלאן" לכירורגיית לייזר

בשותפות עם המהנדס עוזי שרון פיתח בשנת 1972 את מכשיר לייזר "שרפלאן" לכירורגית לייזר. מאז ואילך עסק קפלן במחקר רפואי בפיתוח מכשירי לייזר רפואיים למיניהם. מכשיר הלייזר הראשון בעולם המחליף את אזמל הניתוח במקרים רבים.
קפלן אפיין את הצורך הרפואי במכשיר הלייזר ועזר רבות בהפצת המכשיר ברחבי העולם בענפי הכירורגיה השונים. לורד דייוויד אואן (אז דר' דייוויד אואן, שר הבריאות האנגלי) התעניין בהכנסת כירורגית לייזר לאנגליה, ולאחר שצפה בו מנתח בלייזר רכש מכשירי לייזר לשימוש בענפי הכירורגיה השונים באנגליה.
פרסים ותארים

בשנת 1975 הוענק לקפלן את פרס קריסטיאן ברגר בדנמרק
בשנת 1991 קיבל קפלן פרס ע"ש דיפנבאך עבור כירורגיה פלסטית
בשנת 1999 קיבל קפלן פרס לזכר ויליאם ב. מרק (איגוד הלייזר בכירורגיה ורפואה בארצות הברית)
בשנת 1999 קיבל קפלן פרס מצוינות אקדמית מטעם הפדרציה הציונית הדרום אפריקאית.
בשנת 1979 הפך קפלן לנשיא כבוד לכל החיים של החברה הבינלאומית לכירורגיה וכירורגיית לייזר
ב-1989 הוענק לקפלן פרופ' אורח באוניברסיטה הלאומית של קורדובה בארגנטינה
ב-1995 פרופ' כבוד באוניברסיטה הלאומית של קורדובה בארגנטינה
בשנת 1993 – פרופ' אורח של אוניברסיטת אסקונסיון בפרגוואי
בשנת 1994 פרופסור כבוד בבית הספר לרפואה בבייג'ינג שבסין
בשנת 1999 קיבל קפלן תואר "חוקר בשיתוף פעולה" מטעם משרד המדע והטכנולוגיה של קובה
פרסומים

קפלן פרסם כ-200 מאמרים מקצועיים
קפלן כתב 2 ספרים בכירורגיה פלסטית כולל הספר הראשון בכירורגיה פלסטית בשפה העברית.
קפלן כתב 4 ספרים בכירורגית לייזר
קפלן כתב מספר פרקים בספרים העוסקים בלייזר ברפואה וכירורגיה.
קפלן הדריך יותר מ-600 רופאים בכל ענפי הכירורגיה על עבודה עם לייזר.
לקריאה נוספת

ממחקריו של אייזיק קפלן - אתר PubMed
דור המייסדים - האיגוד הישראלי לכירורגיה פלסטית, פרופ' אייזיק קפלן(הקישור אינו פעיל)
פרופ' אבי עורי - זיכרונות אישים
טיפול בלייזר (A Tribute To A True Laser Pioneer: The Late Professor Isaac Kaplan)
"Laser Surgery Pioneer Prof. Isaac Kaplan, 1919-2012" (הארץ באנגלית, 24 באוגוסט 2012, אורי דרומי)
הערות שוליים

↑  מודעת אבל על מותו של אייזיק קפלן
↑  העמותה הישראלית למנתחים פלסטים אסתטיים, רשימת יושבי ראש האיגוד מ-1965
↑   עופר אדרת, "החלטתי שכמה שקשה יהיה לי - כל הזמן אלך עם חיוך על הפנים", באתר הארץ, 7 באוקטובר 2022
↑  ריינגולד, אוריאל: הלייזר של עוזי, "הארץ", 10.5.1973 ע' 14
↑  פרופ' יצחק קפלן פעל כיועץ לשימוש בלייזר לצרכים רפואיים. שמו של המכשיר נקרא על שם השניים: שרון-קפלן
↑  Isaac Kaplan and Uzi Sharon: CURRENT LASER SURGERY, Annals of the New York Academy of SciencesVolume 267, Issue 1, Article first published online: 16 DEC 2006
↑  ISAAC KAPLAN, RALPH GER’ and UZI SHARON: THE CARBON DIOXIDE LASER IN PLASTIC SURGERY: British Journal of Plastic Surgery (1973), 26, 359-362
↑  KAPLAN, I ., SHARON, U, and GER, R. (1973). “The carbon dioxide laser in clinical surgery”. In Laser applicarions in medicine and biology Vol. 2, Plenum Press, N.Y., ed. By Wolbarsht, M.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007285364905171  CiNii: DA0369151X  ISNI: 0000 0003 7744 602X  LCCN: n83158472  NKC: kup19990000046572  VIAF: 36889653   WorldCat (עם VIAF): 36889653
סרטיפיקט

שלושה עמודים מדרכון משפחתי ובו חותמות המתארות את מסלול הגעת מעפילים על סיפון הקזבק מרומניה לארץ ישראל: בתמונה העליונה תמונת ויזה מטעם ממשלת המנדט הבריטי המקציבה כשלושה שבועות להגעה מטורקיה לארץ ישראל. בצדה השני של התמונה אישור מעבר מטעם המנדט בסוריה בזמן המסע; בתמונה האמצעית אישור מעבר בסוריה-לבנון מטעם ממשלת צרפת; בתמונה התחתונה אישור שהייה קבועה בארץ ישראל מטעם ממשלת המנדט שניתן בנמל חיפה.
תעודת נישואים פיקטיבית שניתנה לזוג רווקים לצורך השגת סרטיפיקט לעלייה לארץ
סֶרטִיפִיקָט (באנגלית: Immigration certificate, מילולית: אשרת הגירה), היה הכינוי שניתן לאשרת העלייה לארץ ישראל בתקופת המנדט הבריטי. רישיון העלייה חולק על פי מכסות שנקבעו על ידי הבריטים במשא ומתן בינם לבין ההנהלה הציונית, בהסתמך על תקנות הספר הלבן הראשון.
רקע היסטורי

בעקבות טענות הערבים על פגיעה בפרנסתם כתוצאה מהמוני העולים היהודים לארץ, פרסם שר המושבות הבריטי וינסטון צ'רצ'יל ביולי 1922 את המסמך שכונה הספר הלבן הראשון. מסמך זה קבע בין היתר כי העלייה היהודית לארץ ישראל תוגבל למכסה אותה תהיה מסוגלת הארץ לקלוט מבחינה כלכלית, מבלי שהדבר יהפך לעול על כתפי תושבי הארץ הקיימים. למעשה מדיניות של רישוי עליה החלה כבר מדצמבר 1920, כחצי שנה לאחר החלת הממשל הצבאי הבריטי בארץ ישראל, אז החלה בריטניה במדיניות של הגבלת עלייה יהודית באמצעות רישוי מיוחד.
לשם מימוש החלטות הספר הלבן הנפיקו שלטונות המנדט רישיון עליה מיוחד, אשר כונה "סרטיפיקט". הנציב העליון הרברט סמואל הגדיר קבוצות זכאות לקבלת סרטיפיקט:
סרטיפיקט מסוג A, או Capital certificate יועדו לבעלי הון שיכלו להשקיע בארץ, לא הוגבלה הגירתם של מי שענו על קריטריונים אלו. היו ארבע תת-קטגוריות:
A1 - בעלי הון שיוכלו להשקיע בארץ 1,000 לירה שטרלינג לפחות. (עד סוף 1937 היה אפשר לקבל סרטיפיקט בקונסוליה הבריטית בלי להמתין לאישור שלטונות ההגירה של המנדט). מכיוון שדובר בסכום כסף גבוה שלאדם מהשורה היה קשה לגייס, נתנו לעיתים המוסדות הציוניים (ההסתדרות הציונית והסוכנות היהודית) הלוואות ליהודים מהגולה על מנת שיעמדו בתנאי התשלום וכך יכנסו בצורה חוקית לארץ ללא ניצול המכסה הרגילה
A2 - גברים בעלי מקצועות חופשיים, שיכלו להוכיח שברשותם הון של 500 סטרלינג לפחות
A3 - גברים בעלי מקצוע בעלי הון של 250 לירה שטרלינג לפחות, שמחלקת ההגירה העריכה שיש להם סיכוי רב להיקלט בשוק העבודה
A4 - גברים שיכלו להוכיח כי הם בעלי הכנסה של 4 סטרלינג לחודש לפחות, שאינה הכנסה מעבודה ושהיו בעלי כישורי עבודה
A5 - מי שברשותם 500 לירה שטרלינג פנויים להשקעה בשוק המקומי, בתחום שאינו מהווה תחרות בלתי הוגנת בעסקים קיימים, אישור מותנה על פי הערכת מחלקת ההגירה
סרטיפיקט מסוג B - נועד למי שגוף יציב ערב לקיומם, היו שלוש תת-קטגוריות:
B1 - יתומים, שמוסדות בארץ הבטיחו את החזקתם עד שיוכלו לפרנס את עצמם
B2 - אנשי דת שקיומם מובטח על ידי מוסד דתי או קהילה
B3 - סטודנטים שהתקבלו למוסדות להשכלה גבוהה, בדרך כלל עם הבטחת מלגה כלשהי
סרטיפיקט מסוג C - לבעלי הכשרה מקצועית חיונית שקיבלו סרטיפיקט מסוג שדיול
סרטיפיקט מסוג D - נועד לעולים התלויים בתושבי קבע (זכאי איחוד משפחות, למשל) או בעולים מאחת מן הקטגוריות A,B,C. מספר העולים לא הוגבל אבל הקולט היה חייב להוכיח יכולת לפרנס את העולה שלא יפול למעמסה על הציבור
על מנת לנצל ככל האפשר את מכסת הסרטיפיקטים המצומצמת, רווחה תופעה של נישואים פיקטיביים בין רווקים לרווקות, מכיוון שסרטיפיקט אחד שימש גם לעליית זוג. תופעה נוספת הייתה נישואים פיקטיביים של בנות חו"ל לילידי הארץ שיצאו למטרה זו לחוץ לארץ. אף על פי שהנישואים היו פיקטיביים, דרשה הרבנות מבני הזוג גירושין לחומרא לאחר העלייה.
לקריאה נוספת

איחוד רבנים גולי פולין וליטא ביפן, "בקשה לסיוע בקבלת סרטיפיקטים לא"י", מוריה שנה כט, גיליון ה-ז (שמא-שמג), עמ' נו-נז
פרופ' יהודה לפידות התנועה הרוויזיוניסטית והעלייה הבלתי לגאלית 1934-1942
אהוד גרף

אין תמונה חופשית
אהוד גרף (נולד ב-23 באוקטובר 1948) הוא עיתונאי ומגיש ישראלי. בין היתר הגיש את הפינה "שישים שניות" בתחנת הרדיו גלי צה"ל לאורך שנים רבות.
קורות חייו

גרף שירת בגלי צה"ל כמגיש חדשות וכקריין במשך כ-47 שנים. בין היתר הגיש את התוכנית "קולה של אמא" ואת הפינה "60 שניות על", ששודרה משנת 1981.
במהלך עבודתו כעורך, כמפיק וכמגיש, יצר כ-150 תוכניות תעודה, בהן עסק בדפוסי חיים, דמויות ופעולות בשנות טרום המדינה, בפרופילים של נופלים ובעולם היהודי. בתחום זה ביצע את עבודתו המקיפה ביותר: 12 תוכניות בשתי סדרות תעודה עם יהודים במערב אירופה.
שימש גם כראש מחלקת "האומר והתעודה" בתחנה, והיה אמון על תוכניות כמו "שעה היסטורית", "שאלות אישיות", "ספרים רבותי ספרים" ו"חכמים בלילה". כחלק מתפקידו זה, היה אחראי, בין השאר, על מכלול השידורים בימי הזיכרון לשואה ולגבורה ולחללי מערכות ישראל ונפגעי פעולות האיבה. גרף היה מופקד על שדורים מיוחדים על אודות דוד בן-גוריון, מלחמת ששת הימים ומלחמת יום הכיפורים.
עבודתו העיתונאית זכתה לציון לשבח בפרס ישראל והתפוצות מטעם אגודת העיתונאים בירושלים והסוכנות היהודית.
במהלך שנות עבודתו זכה גרף שבע פעמים בפרס מפקד גלי צה"ל ובפרס "בני ברית" לעיתונות. בנוסף, שימש גם כשדר באירועים ממלכתיים כמו טקס הדלקת המשואות בהר הרצל, מצעד החיים בפולין ומפגני צה"ל השונים. שיחק בסרט "רשות נחיתה".
בשנת 2010 קיבל את אות הרמטכ"ל כעובד צה"ל מצטיין. בשנת 2015 זכה במסגרת ערב הרדיו בכנס אילת לעיתונות בפרס על מפעל חיים ברדיו.
גרף הוא גם סוציולוג ואנתרופולוג.
באוגוסט 2013 פרש לגמלאות, אך ממשיך לשדר בגלי צה"ל.
ממשיך להנחות באופן קבוע את טקס יום הזיכרון בקריית אונו, עיר מגוריו.
חיים אישיים

מתגורר בקריית אונו.
הערות שוליים

↑  על טקס יום הזיכרון בגן הגיבורים בקריית אונו
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007375772605171  VIAF: 34151963611800310673   WorldCat (עם VIAF): 34151963611800310673