stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מיקה ולטרי
ביוגרפיה

מיקה ולטרי נולד בהלסינקי, בירת פינלנד. הוא היה בן חמש בהתייתמו מאביו, טוימי ולטרי, כומר לותרני שנפטר משחפת, ובילדותו חווה את זוועות מלחמת האזרחים בבירת פינלנד. לבקשת אמו, אולגה ולטרי לבית יוהנסון, ובעקבות אהבתו הנכזבת לסופרת אלינה וארה, אהבה שהביאה אותו אל סף התאבדות, התחיל בלימודי תאולוגיה באוניברסיטת הלסינקי בשנת 1926. אולם משבר רוחני שחווה בשנת 1927 גרם לו לנטוש את התאולוגיה לטובת הלימודים בפקולטה למדעי הרוח. הוא למד ספרות, אסתטיקה ופילוסופיה וסיים את חוק לימודיו בשנת 1929. בתחילת דרכו המקצועית עבד כעורך בהוצאת ספרים, לאחר מכן שירת במשרד ההסברה הפיני, ומאוחר יותר התמסר לכתיבה עיתונאית וספרותית.
ולטרי היה רק בן שבע-עשרה כשהתחיל את הקריירה הספרותית שלו בפרסום הנובלה "בבריחה מפני אלוהים", סיפור שמיסיון יורדי-הים הפינים דרבן אותו לכתוב. שנה לאחר מכן, בשנת 1926, התפרסם קובץ סיפוריו "העיניים המתות", ושנה מאוחר יותר ראו אור קובץ שיריו הראשון, "למרגלות הצלב שלך", ואוסף האגדות "נסיך ג'יניסטן". באותן שנים היה הסופר אחד החברים הפעילים ב"ברית נושאי האש", קבוצה של יוצרים פינים צעירים וליברלים, ששמה לה ליעד לפתוח את חלונותיה של פינלנד לאירופה. אולם מאוחר יותר נטש את הקבוצה והחל נוקט עמדות מדיניות, חברתיות ודתיות שמרניות.
אף שכיוצר נחשב ילד פלא של הספרות הפינית למן ראשית פרסומיו, הרי רק בעקבות פרסום הרומן הראשון שלו, "האשליה הגדולה" (1928), ספר שכתב במהלך שהותו בפריז בקיץ של שנת 1927, התחיל ולטרי להתפרסם בפינלנד כאחד מסופריה הצעירים והמחוננים של ארצו. הרומן שתיאר בחיוניות ובעוצמה את חיי הבוהמה ואת הדור העירוני אובד-העצות, שקם בעקבות מלחמת העולם הראשונה, מצא בקלות מסילות ללבבות קוראיו ונהפך במהרה לרב-מכר.
באביב של שנת 1931 נשא הסופר לאישה את מריטה לוקונן (1978-1909), ובינואר 1932 נולדה לשניים בתם היחידה, סטו ולטרי, שברבות הימים הייתה גם היא לסופרת. בשנת 1935 זכה ולטרי בפרס ממלכתי חשוב, ועוד לפני פרוץ מלחמת העולם השנייה התבלט כאחד הסופרים המצליחים ביותר בארצו. כדי לכלכל את משפחתו נקט ולטרי כללים מחמירים של משמעת עצמית ושל מוסר עבודה קפדני, ובמהלך הקריירה שלו כתב מאות מאמרים וביקורות, עשרים ושישה מחזות ויותר מארבעים רומנים ויצירות נוספות בסיפורת. סרטי קולנוע רבים אשר הופקו בפינלנד ומחוץ לגבולותיה מבוססים על תסריטיו ועל ספריו. כיהן במשך יותר מעשרים שנה כחבר באקדמיה הפינית. מצוקת חייו הממושטרים ולחצי העבודה דחפו את הסופר לעישון של כשתי חפיסות סיגריות ביום, לאלכוהוליזם ולתקופות ארוכות של דיכאון ונדודי שינה. אלה חייבו אותו להתאשפז כמה וכמה פעמים בבתי-חולים לחולי-נפש ולעבור ניתוח להסרת גידול סרטני מריאותיו בשנת 1968. נראה כי מות אשתו בשנת 1978 החיש את קץ חייו של ולטרי. הוא נפטר שנה אחריה, באוגוסט 1979, בהלסינקי.
ולטרי היה יוצר מגֻוון, והוא נחשב אחד הסופרים הפינים הפוריים, הרבגוניים והמוכשרים ביותר במאה העשרים. בנוסף על שפע הנובלות שכתב, הצטיין גם בכתיבת רומנים היסטוריים, שירה, משלים, סיפורים קצרים, מחזות, ספרי מסעות, מסות, סיפורי מתח, מאמרים, ביקורות, תסכיתים ותסריטים. כמו כן הרבה לתרגם לפינית, בעיקר מאיסלנדית, מאנגלית, מצרפתית ומשוודית.
ספריו בעברית

רבים מספריו התפרסמו בשפות שונות ברחבי העולם, ועד כה תורגמו לעברית שבעה מהם, חמישה מאנגלית ושניים מפינית:
"יוהנס אנגלוס" התפרסם בשם "המלאך השחור" בתרגום אהרן אמיר בהוצאת "צוהר" (1956) ובהוצאת "ביתן" (1991);
"שׂאנהת המצרי" בתרגום אהרן אמיר בהוצאת עם עובד (1964) ובהוצאת "זמורה-ביתן" (1988);
"טורמס, בן האלמוות" התפרסם בשם "טורמס האטרוסקי" בתרגום יאיר בורלא בהוצאת "מ. מזרחי" (1964);
"מיכאל קרווילקה" התפרסם בשם "כיסופי ההרפתקן" בתרגום אליעזר כרמי בהוצאת "מ. מזרחי" (1966)
"אויבֵי האנושוּת" התפרסם בשם "הרומאי" בתרגום אהרן אמיר בהוצאת "עם הספר" (1968) ובהוצאת "זמורה-ביתן" (1988).
"גבר זר בא למשק", תורגם במישרין מן המקור הפיני. הספר, בתרגום רמי סערי ובעריכתו, ראה אור בסדרת "צפון" של הוצאת הקיבוץ המאוחד (2006).
"נוף הירח / פיין ואן ברוקלין", תורגם במישרין מן המקור הפיני. הספר, בתרגום רמי סערי ובעריכתו, ראה אור בסדרת "צפון" של הוצאת הקיבוץ המאוחד (2014).
הערות שוליים

↑  שושנה ודל, המלאך השחור, הארץ, 8 בפברואר 1957
↑  ביקורת: אהוד בן עזר, "האטרוסקי לוולטר", למרחב, 19 בפברואר 1965
↑  בתיה גור, קריאות - גיבור מעורר דאגה - "הרומאי", מיקה ולטרי, מאנגלית: אהרון אמיר; זמורה־ביתן, כל העיר, 5 באוגוסט 1988
↑  ביקורת: דפנה שחורי, מובסים נופלים כל הגיבורים על האדמה האדישה, באתר הארץ, 31 בדצמבר 2006
רות אלמוג, כולם מחכים לסוף הטוב, לרצח, באתר הארץ, 15 בינואר 2007
↑  ביקורת: אילת נגב, "נוף הירח": הצצה להוויה הפינית, באתר הארץ, 18 באוגוסט 2014
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007303531405171  PLWABN: 9810608980905606  BIBSYS: 90146784  BNC: 000098977  BNE: XX965743  BnF: cb11928842b (data)  CANTIC: a10967308  CiNii: DA0434212X  GND: 118764160  ISNI: 0000 0001 2147 7949  LCCN: n78095466  LNB: 000002364  MusicBrainz: 40f16387-77b3-4e00-a8fe-a9ab6d632252  NDL: 00476797  NKC: jn19990008903  NLA: 35769847  NLG: 61511  NLK: KAC199629196  NSK: 000055477  NTA: 068549539  RERO: 02-A003956344  SELIBR: 229307  SUDOC: 027192326  Trove: 1079277  VcBA: 495/311534  VIAF: 111008219   WorldCat (עם VIAF): 111008219
רדיו אוראניה

לוגו של רדיו אוראניה
המלכה וילהלמינה מדברת ברדיו אוראניה
רדיו אוראניה (בהולנדית :Radio Oranje) היה שמה של תוכנית רדיו בשפה ההולנדית, ששודרה במסגרת השירות האירופי של ה-BBC להולנד, שנכבשה על ידי גרמניה הנאצית במהלך מלחמת העולם השנייה. תוכנית זו שודרה מלונדון בכל פעם במשך זמן של כ-15 דקות. השם "רדיו אוראניה" היה מחווה לבית המלוכה ההולנדי, בית אוראניה-נסאו.
התכנית כללה פרשנויות קצרות על אקטואליה ונאומים פוליטיים, וכן חדשות על הכוחות ההולנדים החופשיים, המושבות ההולנדיות וצי הסוחר ההולנדי. שידורי רדיו אוראניה היו נפרדים מהשירות ההולנדי של ה-BBC עצמו, ששידר רק תוכניות חדשות, ושלא כמו רדיו אוראניה, לא נשלט על ידי ממשלת הולנד בגלות.
רדיו אוראניה ביצע את השידור הראשון שלו ב-28 ביולי 1940. השידור כלל נאומים של שרים בממשלת הולנד החופשית שישבה בבריטניה, וכן נאומים של המלכה וילהלמינה. וילהלמינה דיברה ברדיו אוראניה 34 פעמים במהלך המלחמה.
שדרנים

יאן דה הרטוג
לו דה יונג
הרמן דה מאן
א' דן דולארד
יטי פרל
מונחים קשורים

Radio Vrij Nederland - (רדיו חופשי הולנד) קודמו של רדיו אוראניה ששודר לתקופה קצרה מפריז בשנת 1940.
Radio Herrijzend Nederland - השירות שהחליף את רדיו אוראניה, שפעל מאולפנים זמניים בחלקה הדרומי של המדינה המשוחררת בשנת 1944/45.
Radio Belgique - התוכנית המקבילה של בלגיה
רדיו לונדון - גרסת צרפת החופשית
הערות שוליים

↑  על השפעתו של רדיו אוראניה על אנה פרנק, באתר יד ושם
נמרוד אשל

| --- | --- |

נמרוד אשל, בדרגת חובל שני, מבצע תצפית כוכבים עם סקסטנט, באוניית חברה לשירות ימי עתיד, 1954
 לידה:  27 ביולי 1925 עין חרוד, ישראל 
 פטירה:  15 בספטמבר 2015 (בגיל 90) 
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  בית הספר המחוזי ע"ש רוזה כהן 
 
נמרוד אשל (27 ביולי 1925 – 15 בספטמבר 2015) היה רב חובל, מנהיג פועלים, סופר ומתרגם שנודע כמנהיג שביתת הימאים שנערכה ב-1951. קודם לכן, היה לוחם בפלמ"ח ובפלי"ם ופעיל במוסד לעלייה ב'.
ביוגרפיה

אשל נולד בעין חרוד. אמו הייתה שלומית גולומב (1982-1904), אחותו של אליהו גולומב. אביו, יהושע אייזיק (אשל), היה בן למשפחה חקלאית ברוסיה, עלה לארץ ישראל ב-1913, היה חבר בגדוד העבודה, ממייסדי עין חרוד, ובעל השקפת עולם קומוניסטית. לימים היה יהושע אשל מפקד שירות האוויר של "ההגנה".
ילדותו ונעוריו של נמרוד אשל עברו עליו בשכונת בורוכוב בגבעתיים, אליה עברה המשפחה. למד בבית הספר המחוזי ע"ש רוזה כהן לילדי עובדים בגבעת השלושה, במחזור אחד עם רחבעם זאבי, רפי איתן וישעיהו גביש.
לדבריו נמשך עוד מילדות אל הים וקרא כל ספר על ים וימאות שנפל לידיו. בגיל 17 הצטרף לצי סוחר כנער סיפון וכעבור זמן קצר התגייס לפלוגה ד' של הפלמ"ח והגיע לפלי"ם, הפלוגה הימית של הפלמ"ח.
בפלמ"ח עסק בעיקר בפעילות העפלה כימאי על אוניות "ההגנה" שהעלו מעפילים מארצות אירופה לאחר מלחמת העולם השנייה במסגרת המוסד לעלייה ב'. עסק גם בפעילות חינוכית לנוער שעל גבי האוניות ונפגש עם ניצולי השואה במחנה עקורים ליד מילאנו. בכ"ט בנובמבר 1947 שהה, יחד עם מלווים אחרים, על סיפון אוניית "החלוץ" (ששמה שונה ל"כ"ט בנובמבר") בשעה שגורשה למחנה מעצר בקפריסין. המלווים נשארו עם המעפילים, הכשירו אותם להגנה במחנות המעצר ועלו איתם ארצה עם הקמת המדינה.
במלחמת העצמאות שירת ב"גדוד הפשיטה" של חטיבת הנגב. לאחר השחרור הצטרף לצים כחובל.
ביוגרפיה > מרד הימאים

בנובמבר 1951 התכנס כינוס איגוד הימאים, שמנה כ-2,000 ימאים, ואשל נבחר ליושב ראש הכינוס. בכינוס נערכו בחירות דמוקרטיות לאיגוד ונבחרה רשימה לא מפלגתית בשם "נציגי כינוס הימאים", שהציגה תביעות לשיפור תנאי הימאים ששירתו ברובם על אוניות צים, שהייתה בשליטת ההסתדרות והממשלה, בשליטת מפא"י. ההסתדרות והממשלה סירבו להכיר בוועד הנבחר ומינו ועד אחר מטעמם. כתגובה פרצה שביתה, שהייתה הגדולה עד אז בארץ, בהנהגתו של אשל.
הימאים התבצרו על האוניות וסירבו להפעיל אותן, בעוד ההסתדרות והממשלה ניסו להפעילן על ידי שוברי שביתה, במקביל להתנגשויות אלימות מול הימאים השובתים שנערכו על ידי המשטרה ועל ידי אנשי פלוגות "הסדרן" של הפועל, בראשות מועצת פועלי חיפה. כאשר המרד לא נשבר, נשלחו מלשכת ראש הממשלה ושר הביטחון דוד בן-גוריון צווי קריאה לשירות מילואים לאשל ולשאר מנהיגי המרד. למעשה היה זה צו שנועד להרחיק את מנהיגי המרד (אף על פי שהם הצליחו להתחמק מפעם לפעם). אורך השירות הבלתי קצוב מראש נמשך כשנה. בתום השנה נחתם הסכם, שאחד הסעיפים בו היה "שלא תהיה נקמנות כנגד מנהיגי השביתה".
למרות סעיף האי-נקמנות נמנעה מאשל עבודה ב"צים" ובמשך 13 שנה הפליג על אוניות חברה לשירות ימי עתיד. על חוויותיו בתקופה זאת כתב בספר "הקברניט דאוטי נשלח לגמלאות". במסגרת זאת הוסמך גם לרב חובל. לאחר תפקידו האחרון כרב חובל, על המעבורת "בילו", שימש כמפקח ימי בנמל אשדוד. ב-1968 התמנה למנהל אגף הספנות והנמלים שליד משרד התחבורה. בסוף 1970 התמנה למנכ"ל צים-קווי נוסעים, כשעוד לפני כן, במקביל להיותו מנהל אגף הספנות, שימש כמנכ"ל החברה הממשלתית "קווים", שהחזיקה בשתי אוניות: "דן" ו"נילי" שהושאלו לחברת צים.
ביוגרפיה > פעילות פוליטית

במהלך השביתה נפגש אשל עם המשורר יבי, שארגן לו פגישה עם חברת הלשכה הפוליטית של מק"י (המפלגה הקומוניסטית הישראלית), אסתר וילנסקה. אשל ווילנסקה המשיכו להפגש אך אשל חבר לסיעה השמאלית במפ"ם, בראשות משה סנה, ואל מק"י הגיע בעקבות פירוק הסיעה ב-1953. לדברי אשל: ”מבחינתי, ההצטרפות (למק"י) הייתה צעד אידאולוגי, הקשור בפעילות ציבורית, ובמיוחד בפעילות למען העובדים, וגם מחויבות ארגונית. ידעתי שהארגון הקומוניסטי בעצם מנוגד לאופי האנרכיסטי שלי. אבל משהחלטתי, הייתי ממושמע. פעלתי בסניף ת"א ובסניף חיפה...בשנות עבודתי כימאי, הכרתי קומוניסטים רבים בארצות שונות, וקשרתי איתם קשרי ידידות. הייתי אוהד שרוף של ברית-המועצות. אבל גם באותן שנים לא סברתי, שכל החוכמה נמצאת בברית-המועצות או אצל סטלין. נוכח התופעות שהתרחשו ונחשפו בברית-המועצות, הגעתי למסקנה, ששינוי חברתי שאינו דמוקרטי אינו טוב... אני מקווה, שגם הקומוניסטים למדו מניסיונם.”
שנים לאחר שחזר אשל לישראל ועזב את מק"י, התמנה למנהל אגף הספנות והנמלים במשרד התחבורה והיה יושב ראש הוועדה הבין משרדית לחינוך ימי.
ביוגרפיה > פעילות תרבותית

נמרוד אשל סיפר את סיפוריו, סיפורי פלי"ם, סיפורי מרד הימאים וסיפורי הפלגות, במסגרות שונות (בהן תוכניות האירוח של יוסי אלפי). הוא שיתף פעולה עם נתן זך בתרגום ספרי המסעות של ג'וזף קונרד. תרגומיו זכו להערכה אמנותית, בין היתר מאת המתרגם עמינדב דיקמן.
אשל היה חבר ועדה למונחי תחבורה ימית באקדמיה ללשון העברית שפרסמה מילון למונחי ים וימאות. כמו כן, חיבר ספרים נוספים, שאת חלקם אף אייר בעצמו, וכתב מאמרים שפורסמו בבמות שמאל שונות.
הוא למד ולימד במכללה החברתית-כלכלית.
נמרוד אשל נפטר בשנת 2015, והובא למנוחות בבית העלמין בקיבוץ שדות ים.
היה נשוי לברכה ולהם שלושה ילדים. בתו, תמי, נשואה לשחקן יוסי פולק. בתו, יעל, פסיכולוגית מומחית בטיפול זוגי ממוקד רגש. נכדו, יונתן פולק, הוא מראשי הארגון "אנרכיסטים נגד גדרות".
ספריו

העפלה במאבק על הקמת המדינה: סיפור אישי, אגודת דור הפלמ"ח, 1980
דרך אניה בלב ים: סיפורים, הוצאת ירון גולן, 1996
הקברניט דאוטי נשלח לגמלאות, ספריית פועלים, 1991
שביתת הימאים, עם עובד, 1994
סיפורי ים: השותף הסודי ועוד סיפורים, הוצאת כרמל, 2001. תרגומי סיפורים של ג'וזף קונרד (השותף הסודי), ארנסט המינגוויי (אחרי הסופה), אדגר אלן פו (נחיתה אל תוך המאלסטרום), ג'ק לונדון (שוט מערבה) וסטיבן קריין (הסירה הפתוחה)
ג'וזף קונרד, קו הצל. מאנגלית: עודד פלד. בעריכת נתן זך ורב־חובל נמרוד אשל. ספריית פועלים, 2001
הנרי וואדסוורת' לונגפלו, שירת היואתה (אפוס אינדיאני), הוצאת שוקן, 2001
הערות שוליים

1 2  תמר גוז'נסקי, הצלחת הימאים: אחדות, עקשנות ותמיכה ציבורית, באתר המפלגה הקומוניסטית הישראלית, 9 ביוני 2008
↑  מתוך הסרט "גשר בים" (הפקה: חיים חפר, במאי ומראיין: מנשה רז) במרכז הפלמ"ח
↑  יהושע גלבוע, נמרוד אשל, הארץ, 11 בספטמבר 1968, קטע ביניים במאמר, הארץ, 11 בספטמבר 1968
↑  אריאלה ראובני, נמרוד אשל יתמנה מנכ"ל "צים - קווי נוסעים", דבר, 26 בנובמבר 1970
↑  תת-הוועדה למונחי תחבורה ימית, באתר האקדמיה ללשון העברית; כעת, בארכיון האינטרנט
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007299065205171  PLWABN: 9810552631905606  ISNI: 0000 0000 7855 0353  LCCN: n88247828  VIAF: 172149233314976510490   WorldCat (עם VIAF): 172149233314976510490 
נמרוד אשל בעת שירותו בפלי"ם
כריסטיאן קייג'

| --- | --- |

כריסטיאן, מרץ 2020
 לידה:  30 בנובמבר 1973 (בן 50) קיצ'נר, אונטריו, קנדה
 שם במה:  כריסטיאן כריסטיאן קייג' קונקיסטאדור דוס
 כינוי:  קפטן כריזמה
 משקל:  96 ק"ג
 גובה:  1.85 מטר
 מקום מגורים:  טמפה, פלורידה, ארצות הברית
 לאום:  אמריקאי
 קריירה מקצוענית:  1995–2014 (כ־19 שנים)
 מאמנים:  דורי פאנק ג'וניור רון האצ'יסון
 ליגות:  AEW
וויליאם ג'ייסון ריסו (באנגלית: William Jason Reso; נולד ב-30 בנובמבר 1973) הידוע יותר בשם הבמה שלו, כריסטיאן קייג' הוא שחקן ומתאבק קנדי, המופיע בארגון ההיאבקות All Elite Wrestling‏ (AEW). בנוסף, הוא מופיע בארגון ההיאבקות Impact Wrestling. הוא מוכר בעיקר בשל תקופותיו בארגוני ההיאבקות WWE ו-Total Nonstop Action Wrestling‏ (TNA), שבהם הופיע תחת שמות הבמה, כריסטיאן וכריסטיאן קייג', בהתאמה. ריסו החל להתאבק ביוני 1995 לאחר שהתאמן תחת הדרכתם של דורי פאנק ג'וניור ורון האצ'יסון.
ריסו החל להתאבק בארגונים העצמאיים הקנדיים בשנת 1994, לעיתים כמתאבק יחידים ולעיתים כמתאבק זוגות ביחד עם חברו הטוב, אדם קופלנד (הידוע יותר בשם הבמה אדג'). ארבע שנים לאחר מכן, ריסו חתם על חוזה פיתוח בארגון ה-World Wrestling Federation‏ (ה-WWF, כיום ה-WWE), כך שהוא היה מעורב בעלילה, שבה הוא האח של אדג'. ריסו ערך את קרב הבכורה שלו בשנה לאחר מכן ובמהרה זכה באליפות הראשונה שלו, שהייתה האליפות במשקל בינוני. אדג' וכריסטיאן מיתגו את עצמם כצמד בעל דמויות רעות וביחד הם הצליחו לזכות באליפות הזוגות שבע פעמים. בשנת 2001, נפרדו דרכי השניים, וכריסטיאן הפך למתאבק יחידים. בתחרות היחידים, כריסטיאן זכה באליפות אירופה, באליפות ההארדקור ובאליפות הבין יבשתית של ה-WWF/E.
בנובמבר 2005, ריסו חתם בארגון בארגון Total Nonstop Action Wrestling‏ (TNA) תחת שם הבמה כריסטיאן קייג' ובמהלך שהותו בארגון הוא זכה פעמיים באליפות העולם במשקל כבד של NWA. הוא עזב את הארגון לקראת סוף שנת 2008 ושב בחזרה לארגון ה-WWE. בתקופת החזרה שלו, הוא זכה באליפות ECW ובאליפות העולם במשקל כבד, פעמיים בכל אחת. בנוסף לכך, הוא אלוף הטריפל קראון ה-23 ואלוף הגראנד סלאם ה-11 בהיסטוריה של ה-WWE.
ביוגרפיה

ריסו נולד ב-30 בנובמבר 1973 בקיצ'נר, אונטריו קנדה והוא בן לאבא אמריקאי ואמא קנדית. עוד בילדותו, הוא היה מעריץ היאבקות ובנוסף לכך הוא שיחק הוקי קרח. ריסו גר בהאנטסוויל ובגרנד וואלי, לפני שעבר לאורנג'וויל, שם פגש לראשונה באדם קופלנד, הידוע יותר בשם הבמה שלו, אדג', שהפך לחברו הטוב ביותר ולשותפו בעתיד.
סגנון היאבקות ואישיותו

בשנת 2005 לערך, כריסטיאן החל בבניית קהל מעריצים נאמן, למרות דמותו הרעה, כשהוא קרא לקהל זה בשם "Peeps" (מילת קיצור סלנג למילה "אנשים"). במהלך הקריירה שלו הנחה תוכנית אירוח בשם "The Peep Show".
כריסטיאן השתמש במהלך ה-Killswitch כמהלך הסיום שלו, כשבתקופות מסוימות נקרא בשם Unprettier. בנוסף, הוא השתמש במהלך הספיר כמחווה לחברו, אדג' ובמהלך הפרוג ספלאש לזכרו של אדי גררו המנוח.
חיים אישיים

התחתן ב-25 במאי 2001 עם דניס, דוגמנית גרמנייה, שפגש באנגליה במסע ההופעות.
בדצמבר 2013 נולדה לו ולדניס בת בשם איילה.
המשפחה גרה בטמפה שבפלורידה.
אליפויות והישגים

הישגים בארגון ההיאבקות East Coast Wrestling Association - ECWA
אליפות במשקל כבד של ECWA (פעם אחת)
הישגים בארגון ההיאבקות Insane Championship Wrestling - ICW
אליפות זוגות הרחוב של ICW (פעם אחת)  - עם סקסטון הארדקאסל
הישגים בארגון ההיאבקות International Wrestling Alliance - IWA
אליפות הזוגות של IWA (פעם אחת)  - עם ארל דה אורדרלי
הישגים בארגון ההיאבקות Pennsylvania Championship Wrestling - PCW
אליפות במשקל כבד של PCW (פעם אחת)
הישגים במגזין ההיאבקות Pro Wrestling Illustrated - PWI
PWI דירג אותו במקום ה-7 מתוך 500 המתאבקים הטובים ביותר לשנת 2007
קרב השנה (2000)  - עם אדג' נגד הדאדלי בויז וההארדי בויז בקרב סולם משולש ברסלמניה 16
קרב השנה (2001)  - עם אדג' נגד הדאדלי בויז וההארדי בויז בקרב שולחנות, סולמות וכיסאות משולש ברסלמניה 17
הישגים בארגון ההיאבקות Total Nonstop Action Wrestling / Impact Wrestling
אליפות העולם של אימפקט (פעם אחת)
אליפות העולם במשקל כבד של NWA (פעם אחת)
קרב גאונטלט על הזהב (2008 – אליפות העולם במשקל כבד של TNA)
פרסי סוף השנה של TNA (פעמיים)
הרגע הזכור של השנה (2005)
במי לצפות בשנה הבאה‏ (2005)
הישגים בארגון ההיאבקות World Wrestling Federation/Entertainment - WWF/E
אליפות ECW (פעמיים)
אליפות העולם במשקל כבד (פעמיים)
אליפות אירופה של ה-WWE (פעם אחת)
אליפות ההארדקור של ה-WWF (פעם אחת)
אליפות במשקל בינוני של ה-WWF (פעם אחת)
האליפות הבין יבשתית של ה-WWF/E‏ (4 פעמים)
אליפות הזוגות העולמית של ה-WWF/E‏ (9 פעמים)  - עם אדג' (7), לאנס סטורם (1) וכריס ג'ריקו (1)
אלוף הטריפל קראון ה-23
אלוף הגראנד סלאם ה-11
הישגים במגזין ההיאבקות Wrestling Observer Newsletter - WON
צמד השנה (2000)
הקרב הגרוע של השנה (2006)  - באטל רויאל של TNA ב-26 באוקטובר בתוכנית !Impact
פילמוגרפיה > קולנוע

| שנה | סרט | תפקיד |
| --- | --- | --- |
| 2007 | לירות כדי להרוג | המאבטח של הסנאטור |
| 2007 | Dark Rising | ריקי |
| 2009 | Bloodstained Memoirs | כריסטיאן קייג' |
| 2010 | Medium Raw: Night of the Wolf | פיט גאלאנט |
| 2018 | SuperGrid | קורטיס |
| 2020 | Cagefighter: Worlds Collide | סטיבן דרייק |
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| שנה | סדרה | תפקיד |
| --- | --- | --- |
| 2006 | קזינו סינמה | כריסטיאן קייג' |
| 2014–2015 | הייבן | מקיו |
| 2017 | Murdoch Mysteries | לאונרד סטוקר |
| 2019 | Knight Fight | מארח |
בזמן שהותו בארגון ההיאבקות TNA, הוא היה פעמיים אלוף העולם במשקל כבד של NWA
כריסטיאן זכה פעמיים באליפות ECW, כשחזר ל-WWE בשנת 2009
ונוס המנצחת

| --- | --- |

 מידע כללי
 פַּסל:  אנטוניו קנובה 
 תאריך יצירה:  1809-1805
 טכניקה וחומרים:  שיש קרארה 
 ממדים בס"מ
 רוחב:  192 ס״מ 
 גובה:  92 ס״מ 
 נתונים על היצירה
 זרם אמנותי:  נאו-קלאסיציזם 
 מספר יצירה:  LIV (גלריה בורגזה) 
 מיקום:  גלריה בורגזה רומא שבאיטליה
 
"ונוס המנצחת" (בלטינית: Venus Victrix) או "פולין בונפרטה כוונוס המנצחת" הוא פסל בסגנון נאו-קלאסי, המציג את דמותה של פולין בונפרטה, ונוצר על ידי הפסל האיטלקי אנטוניו קנובה בראשית המאה ה-19.
תיאור

הפסל "ונוס המנצחת" מציג את דמותה של פולין בונפרטה בדמות האלה ונוס. היא מתוארת בעירום חלקי, יושבת בהסבה כשבד מכסה את מבושיה ורגליה. על ידה האחת צמיד, ובידה השנייה היא מחזיקה בתפוח, המהווה סמל (אטריביוט) לדמותה של ונוס (אפרודיטה) ב"משפט פאריס". הדמות שוכבת על גבי מזרן מפוסל, המוצב על גבי כן בצורה של ספה רומית, המעוטרת בקישוטים מוזהבים ובחיקוי של בד.
הפסל הוזמן על ידי בעלה של בונפרטה, קמילו בורגזה, הנסיך השישי מסולמונה, אציל רומאי מבית בורגזה, ששימש גם כשליחו של האפיפיור פיוס השביעי. הוא שואב את השראתו ממסורת אמנותית הלקוחה מן האמנות הרומית של גילום אלים על ידי בני אצולה. למרות זאת, העירום בפסל איננו שכיח בעבודות מסוג זה. קנובה התבקש בתחילה לתאר את בורגזה כאלת הציד דיאנה, אולם על פי המסורת בורגזה צחקה מהצעה זו, משום שהאלה דיאנה היא אחת משלוש "האלות הבתולות", ואילו בורגזה נתפשה כבעלת מיניות חופשית.[דרוש מקור]
הפסל נוצר בשיש על ידי קנובה בין השנים 1805–1809 ברומא. הוא הוצב בתחילה בבתיו של קמילו בורגזה בטורינו ובגנואה, ובשנת 1838 בקירוב הועבר אל גלריה בורגזה ברומא, שם הוא מוצג כיום. פסל גבס ששימש כמודל עבודה מוצג כיום במוזיאון קנובה, הנמצא בפוסגנו (Possagno) שבאיטליה. פסל זה ניזוק בשנת 1917 מהפצצה בזמן קרב מונטה גראפה, אז נקטע ראשו של הפסל. בשנת 2020 נקטעו אצבעות רגלי הפסל, בשל תייר שישב על היצירה, בזמן שניסה לצלם סלפי.
הערות שוליים

↑  A Clumsy Museum Visitor Snapped the Toes Off a Historic Sculpture in Italy While Trying to Pose for a Selfie in Its Lap, artnet News, ‏2020-08-03 (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  Bildindex: 07602572
זלדה פיצג'רלד

| --- | --- |

הנערה זלדה סֵייר בשלהי שנות העשרה
 לידה:  24 ביולי 1900 מונטגומרי, ארצות הברית 
 פטירה:  10 במרץ 1948 (בגיל 47) אשוויל, ארצות הברית 
 שם לידה:  Zelda Sayre 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מקום קבורה:  St. Mary's Catholic Cemetery 
 מקום מגורים:  מונטגומרי, אנטיב, פריז, מפרץ צ'ספיק 
 שם עט:  Sayre, Zelda, Fitzgerald, Mrs. F. Scott, Fitzgerald, Zelda Sayre, Fitzgerald, Mrs. Francis Scott Key 
 מקום לימודים:  תיכון סידני לניר 
 שפות היצירה:  אנגלית 
 תקופת הפעילות:  מ-1920 
 בן או בת זוג:  פרנסיס סקוט פיצג'רלד (3 באפריל 1920–21 בדצמבר 1940) 
 צאצאים:  פרנסיס סקוט פיצג'רלד 
 פרסים והוקרה:  היכל התהילה של נשות אלבמה (1992) 
 חתימה:   
 
זלדה סֵייר פיצג'רלד (באנגלית: Zelda Sayre Fitzgerald;‏ 24 ביולי 1900, מונטגומרי, אלבמה, ארצות הברית – 10 במרץ 1948, אשוויל, קרוליינה הצפונית, ארצות הברית) הייתה ילדתם הצעירה של שופט בית המשפט העליון באלבמה, אנתוני דיקסון סיירה, ומיני באקנר מאכן סיירה, זוג בולט ממעמד הביניים ובעל שורשים בהיסטוריה של מונטגומרי והקונפדרציה, וסופרת ואשת בוהמה (פלאפרית) אמריקאית, ואשתו של הסופר סקוט פיצג'רלד.
זלדה נישאה לסקוט פיצג'רלד ב-1920. ב-26 באוקטובר 1921 נולדה בתם היחידה, פרנסיס "סקוטי" פיצג'רלד. בשנים 1931-1924 שהו השניים בפריז. במחצית הראשונה של שנות העשרים, היא תרמה לעיתים קרובות את דעותיה על אהבה מודרנית, נישואין וגידול ילדים לתקשורת.
ב-1930 אושפזה זלדה לראשונה, לאחר שהתישה עצמה באימוני בלט, ואובחנה אצלה סכיזופרניה. בבית החולים כתבה את הרומן הראשון שלה "שמור לי את הוואלס" (1932). הפיצג'ראלדים נפרדו בשנת 1934, למרות שמעולם לא התגרשו. בין השנים 1936 ל 1940, זלדה התגוררה בבית החולים היילנד באשוויל, צפון קרוליינה, וסקוט התדרדר לאלכוהוליזם ואלמוניות ספרותית. ב-1939 נפרדו בני הזוג בפעם האחרונה. ב-1940 נפטר סקוט. ב-1948 נהרגה זלדה כתוצאה משרפה בבית החולים.
כסמל תקופה וכסמל תרבות

בני הזוג פיצג'רלד גילמו בעיני עיתוני התקופה את שנות העשרים הסוערות, ומהווים עד היום את אחד מסמלי שנות העשרים. פיצג'רלד כונתה בידי בעלה בתואר "המתירנית האמריקאית הראשונה".
לקריאה נוספת

Nancy Milford, Zelda Fitzgerald: A Biography, Bodley Head, 1970 (הספר בקטלוג ULI)
James Robert Mellow, Invented Lives: F. Scott and Zelda Fitzgerald, Houghton Mifflin, 1984 (הספר בקטלוג ULI)
Matthew J. Bruccoli (ed.), The Collected Writings of Zelda Fitzgerald, University of Alabama Press, 1997 (הספר בקטלוג ULI)
Jackson R. Bryer (ed.), Cathy W. Barks (ed.), Dear Scott, Dearest Zelda: the Love Letters of F. Scott and Zelda Fitzgerald, St. Martin's Press, 2002 (הספר בקטלוג ULI)
Linda Wagner-Martin, Zelda Sayre Fitzgerald: An American Woman's Life, Palgrave Macmillan, 2004 (הספר בקטלוג ULI)
Judith Mackrell, Flappers: Six Women of a Dangerous Generation: Josephine Baker - Tallulah Bankhead - Diana Cooper - Nancy Cunard - Zelda Fitzgerald - Tamara De Lempicka, Farrar, Straus and Giroux, 2014 (הספר בקטלוג ULI)
Sarah Bartlett Churchwell, Careless People: Murder, Mayhem, and the Invention of The Great Gatsby, Penguin Press, 2014 (הספר בקטלוג ULI)
הערות שוליים

↑  How Crazy Was Zelda?
↑  Zelda Sayre Fitzgerald 1900-1948, http://fscottfitzgeraldsociety.org
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007261249905171  PLWABN: 9810566217405606  BIBSYS: 90558502  BNE: XX935827  BnF: cb119028534 (data)  CiNii: DA02535417  GND: 118533606  ICCU: RAVV045598  ISNI: 0000 0001 1025 7588  LCCN: n50003067  MusicBrainz: c4b72498-fee8-4d5d-bfa6-3bba3be7e945  NDL: 00620661  NKC: jn20000700538  NLA: 36535483  NLG: 64413  NLK: KAC201903031  NTA: 06928296X  RERO: 02-A003246531  SELIBR: 285866  SNAC: w6mq5s8n  SUDOC: 026866048  Trove: 1278513  ULAN: 500014816  VIAF: 44298777   WorldCat (עם VIAF): 44298777 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אוינונה

| --- | --- |

 אב:  צברן 
 בן או בת זוג:  פאריס 
 צאצאים:  קוריתוס 
 
אוינונה (ביוונית עתיקה: Οἰνώνη) הייתה נימפה אוריאדית במיתולוגיה היוונית שהפכה להיות אשתו הראשונה של פאריס, נסיך טרויה, בטרם התאהב בהלנה היפה מספרטה.