stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
נאו-אורתודוקסיה (יהדות)
לקריאה נוספת

Schwab S. "These and Those" and "Torah im Derech Eretz – a Second View" in Selected Essays, CIS Publishers, (1994) ISBN 1-56062-292-X
הערות שוליים

↑  הרב ד"ר יצחק ברויאר, מוריה, ירושלים: מוסד הרב יצחק ברויאר, תשפ"א, עמ' 141-143
↑  מופיע בהרבה מאוד מכתביו, בספרו "מוריה" כנזכר, גם בספרו "הכוזרי החדש" והאוטוביוגרפיה שלו "דרכי" ובספר "כתבים מימי השואה".
↑  Matthias Morgenstern, From Frankfurt to Jerusalem: Isaac Breuer and the History of the Secession Dispute in Modern Jewish Orthodoxy, Brill 2002. עמ' 170.
↑  מיכאל מאיר, בין מסורת לקדמה - תולדות תנועת הרפורמה ביהדות, מרכז זלמן שזר לתולדות ישראל, עמ' 97.
↑  רש"ר הירש, אגרות צפון, אגרת ה', באתר היברובוקס
↑  מרדכי ברויאר. 1990. עדה ודיוקנה. מרכז זלמן שזר, ירושלים. עמ' 37
↑  Michael Brenner, The Construction and Deconstruction of a Jewish Hero: Moses Mendelssohn's Afterlife in Early-Twentieth-Century Germany, בתוך: Lauren B. Strauss, Michael Brenner (עורכים), Mediating Modernity: Challenges and Trends in the Jewish Encounter with the Modern World : Essays in Honor of Michael A. Meyer, Wayne University Press, 2008. עמ' 282.
| זרמים ביהדות |
| --- | --- | --- |
| אורתודוקסים | חרדים (חסידים • ליטאים • חרדים ספרדים) • דתיים לאומיים (חרדים לאומיים) • אורתודוקסים מודרניים • נאו-אורתודוקסים |  |
| ליברלים | רפורמים • קונסרבטיבים (נאולוגים) • רקונסטרוקציוניסטים • התחדשות יהודית • חילונים-הומניסטים |  |
| תקופת בית שני | פרושים • צדוקים • איסיים • בייתוסים • תרפויטים • נצרות קדומה |  |
| ימי הביניים והעת החדשה המוקדמת | רבניים • קראים • שבתאים • פרנקיסטים |  |
| יהדות אורתודוקסית |
| --- | --- | --- |
| זרמים | חרדים (חסידים • ליטאים • חרדים ספרדים) • דתיים לאומיים (חרדים לאומיים) • אורתודוקסיה מודרנית • נאו-אורתודוקסיה |  |
| ארגונים רבניים | ק"ק כנסת ישראל • OU‏ • אגודת הרבנים • מועצת גדולי התורה • הרבנות הראשית לישראל • אגודת הרבנים בפולין • העדה החרדית • התאחדות קהלות החרדים • חבר הרבנים שעל ידי הפועל המזרחי • התאחדות הרבנים • ועידת רבני אירופה • מועצת חכמי התורה • מרכז רבני אירופה |  |
| הגות | עיקרי האמונה היהודית • תורה מן השמים • נצחיות התורה • אמונת חכמים • דעת תורה • טיעון העד (יהדות) |  |
עמאד עאסי

עמאד עאסי (בערבית: عماد عاصي; נולד ב-4 בספטמבר 1956) הוא ראש ראש המועצה המקומית כפר ברא.
ביוגרפיה

נולד לאחמד ורשיקה וגדל בכפר ברא. הבכור מבין ארבעה אחים ושלוש אחיות. למד בבית ספר יסודי כפר ברא ובכיתות י-יב למד בבית ספר יסודי כפר קאסם. המשיך לתיכון טירה וסיים את לימודיו התיכוניים בשנת 1974.
בשנים 1977–1990 שימש כמזכיר וגזבר המועצה כפר ברא.
לאחר מכן פתח משרד לייעוץ מס וראיית חשבון ועבד בו עד לבחירתו כראש מועצה.
בהמשך למד לתואר ראשון במשפטים בקריה האקדמית אונו. בשנת 2010 סיים את לימודי התואר והוסמך גם כמגשר.
בבחירות לרשויות המקומיות ב-2024 התמודד לראשות המועצה מול ראש המועצה המכהן מחמוד עאסי וגבר עליו עם 56.58% מהקולות לעומת 43.42% למחמוד עאסי.
בעבר שימש נציג ציבור מטעם המועצה. חבר עמותת אלחאג' ואלעומרה שפעלה לארגן משלחות אל ערב הסעודית לשם עלייה למכה. לסדר ולארגן משלחות למקומות קדושים למוסלמים בארץ ובעולם.
הוא נשוי למאהירה ואב לשניים. מתגורר בכפר ברא.
הערות שוליים

↑  חברי המועצה 2024, באתר כפר ברא
↑  הודעות בדבר תוצאות הבחירות לרשויות המקומיות, לראש הרשות ולמועצת הרשות, ילקוט הפרסומים 12182, התשפ"ד, 12 במרץ 2024, עמ' 4903
↑  ת"צ (חיפה) 73082-12-18 - מוסטפא כראד ואח' נ' ועדת התיאום לעמותות החאג' והעומרה לממ ואח', באתר "תקדין"
גבירת האגם

ערך זה עוסק בדמות מיתולוגית. אם התכוונתם לאופרה מאת רוסיני, ראו .
| --- | --- |

 מידע
 מקצוע:  מכשף
 
גבירת האגם מספרת לארתור על אקסקליבר. אוברי בירדסלי, שלהי המאה ה-19
מרלין וגבירת האגם, 1912
גבירת האגם מוליכה את מרלין שולל. אדוארד ברן-ג'ונס, 1874
גבירת האגם (באנגלית: Lady of the Lake) היא דמות המוזכרת באגדות המלך ארתור. פיה או אלה זו העניקה למלך ארתור את החרב אקסקליבר ובסיום חייו הובילה את ארתור הגוסס לאבלון לאחר קרב קאמלאן. כמו כן גבירת האגם גידלה את לנסלוט לאחר מות אביו.
כותבים שונים נתנו לה את השמות נימוּאֶה (Nimue או Nimueh), ויויאן (Viviane), איליין (Elaine), ניניאן (Niniane) ונינֶוֶוה (Nyneve).
מקור הדמות

מקורה של דמות זו, ככל הנראה, באגדות פגאניות קלטיות קדומות. האזכור הראשון של האי אבלון - מקום מושבה של גבירת האגם, מוזכר בספרו של ג'פרי ממונמות': "היסטוריה רג'ום בריטניה" (ההיסטוריה של מלכי בריטניה). ג'פרי מציין כי החרב אקסקליבר (אותה הוא מכנה "קאליברן") חושלה באי זה, וכי ארתור נלקח אל האי לאחר הקרב עם מורדרד על מנת שירפא מפצעיו.
שרטיין דה טרוי מזכיר ברומן "Lancelot, the Knight of the Cart" כי את לנסלוט גידלה פיה אשר נתנה לו טבעת המגינה מפני קסמים. ביצירה בגרמנית: "Lanzelet" (לנסלוט) מאת אולריך פון צאטציקהובן וביצירה "Prose Lancelot" מתוארת גבירת האגם כמי שגידלה את לנסלוט לאחר מות אביו, המלך באן.
דמותה של גבירת האגם דומה לדמותן של הנראידה תטיס המוזכרת במיתולוגיה היוונית וייתכן שיש קשר בין מיתולוגיות אלו - השפעה שאירעה בזמן הכיבוש הרומי של בריטניה (גם תטיס מגדלת את בנה אכילס ונותנת לו הגנה מפני קסמים).
אזכורים ספרותיים > אגדות המלך ארתור

באגדות המלך ארתור מסופר על גבירת האגם הלומדת כישוף ממרלין שמתאהב בה, אך היא מסרבת להשיב לאהבתו עד לאחר שיגלה לה את קסמיו - וכאשר הוא מגלה לה היא כולאת אותו בתוך עץ או תחת אבן (בהתאם לגרסה).
בגרסה אחרת של הסיפור מדובר בשתי נשים, הראשונה - ויויאן נתנה לארתור את החרב אקסקליבר, אך דורשת ממנו בתמורה כי יעשה כרצונה במועד מאוחר יותר. לאחר עלייתו לשלטון מופיעה הגבירה בחצרו ודורשת את חייו של סר באלין. באלין כורת את ראשה ומגורש מהחצר. גבירת האגם השנייה - בשם ניניאן מטפלת בארתור לאחר שזה נפצע.
אזכורים ספרותיים > אזכורים מאוחרים

בשיריו של אלפרד טניסון "אידליות המלכים" מוזכרת גבירת האגם - אולם בהתבסס על הגרסאות המאוחרות של האגדה, טניסון מחלק את הגבירה לשתי דמויות - ויויאן המפתה והמרמה את הקוסם מרלין והגבירה הטובה שגידלה את לנסלוט והעניקה לארתור את החרב.
לדמותה של גבירת האגם תפקיד ראשי ב"ערפילי אבלון" מאת מריון זימר בראדלי. בספר זה גבירת האגם הוא תוארה של הכוהנת השולטת באבלון.
מיקום האגם

מספר אגמים ברחבי הממלכה המאוחדת מקושרים עם גבירת האגם, ובהם: בריכת דוזמרי, לין לידו, לין אוגוון, בריכת לו ולוך ארתור.
פוקוס (הוצאה לאור)

| --- | --- |
פוקוס הוצאה לאור
פוקוס הוצאה לאור
 נתונים כלליים
 מייסדים:  ד"ר שאול טל
 תקופת הפעילות:  1972–הווה (כ־52 שנים)
 משרד ראשי:  רמת גן
 ענפי תעשייה:  הוצאה לאור
 מוצרים עיקריים:  ספרי בריאות
  
 https://www.focus.co.il
 
פוקוס היא הוצאת ספרים שנוסדה בשנת 1972 והחלה את דרכה כהוצאה לאור של ספרי צילום, אותם כתב מייסדה, ד"ר שאול טל. השם "פוקוס", שמזוהה עם תחום הצילום, נשאר עד היום, למרות שמאז פנתה ההוצאה לאפיקים אחרים.
בשנת 1988, עם כניסתו הנרחבת של המחשב האישי לשוק, הרחיבה פוקוס את פעילותה והוציאה לאור למעלה מ-300 ספרי מחשב.
בתחילת המאה ה-21, עם קריסת שוק ספרי המחשב התמקדה ההוצאה בספרי בריאות, צמיחה אישית, עזרה עצמית, הורות וזוגיות. מאז שנת 2000 הופיעו בהוצאה למעלה מ-200 ספרי בריאות בתחומים הרפואה המשלימה, כגון תזונה ודיאטה, רפואה מונעת, אורח חיים בריא, ריפוי טבעי ממחלות, חיים בריאים וארוכים, פעילות גופנית, בריאות המוח, איזון גוף-נפש ועוד. ההוצאה מתמקדת בגישות בריאותיות המציעות לעיתים טיפול ברפואה אלטרנטיבית.
מרבית ספרי הבריאות של פוקוס הם ספרים מתורגמים. מאז היווסדה הוציאה פוקוס לאור למעלה מ-600 ספרים, כאשר עשרות מהם זמינים גם בפורמט דיגיטלי.
הפארק הלאומי תאודור רוזוולט

| --- | --- |
תצורות הסלעים המכונים הודו ברחבי הפארק הלאומי תאודור רוזוולט
תצורות הסלעים המכונים הודו ברחבי הפארק הלאומי תאודור רוזוולט
 מידע כללי
 על שם:  תאודור רוזוולט 
 תאריך הקמה:  10 בנובמבר 1978
 מבקרים בשנה:  708,003 (נכון ל־2017)
 גוף מנהל:  שירות הפארקים הלאומיים של ארצות הברית
 נתונים ומידות
 שטח:  285 קמ"ר
 מיקום
 מדינה:  דקוטה הצפונית בארצות הברית
 מיקום:  מחוז בילינגס 
 קואורדינטות:  46°58′01″N 103°27′01″W﻿ / ﻿46.967021°N 103.450155°W﻿ / 46.967021; -103.450155
 Theodore Roosevelt National Park
  (למפת ארצות הברית מוגדלת) וושינגטון ניו יורק לוס אנג'לס שיקגו סן פרנסיסקו אטלנטה דאלאס יוסטון בוסטון סיאטל מיאמי ה א ט ל נ ט י  ה ש ק ט  מפרץ מקסיקו  קנדה מקסיקו איי בהאמה הפארק הלאומי תאודור רוזוולט (למפת ארצות הברית רגילה) וושינגטון ניו יורק לוס אנג'לס שיקגו סן פרנסיסקו אטלנטה דאלאס יוסטון בוסטון סיאטל מיאמי ה א ט ל נ ט י  ה ש ק ט  מפרץ מקסיקו  קנדה מקסיקו איי בהאמה הפארק הלאומי תאודור רוזוולט (למפת דקוטה הצפונית רגילה) ביסמרק פארגו גרנד פורקס מינוט מנדאן דיקנסון ויליסטון קנדה מ י נ ס ו ט ה  דקוטה הדרומית מ ו נ ט נ ה הפארק הלאומי תאודור רוזוולט (למפת דקוטה הצפונית מוגדלת) ביסמרק פארגו גרנד פורקס מינוט מנדאן דיקנסון ויליסטון קנדה מ י נ ס ו ט ה  דקוטה הדרומית מ ו נ ט נ ה הפארק הלאומי תאודור רוזוולט 
 
מפת היחידה הצפונית של הפארק
מפת היחידה הדרומית של הפארק
הפארק הלאומי תאודור רוזוולט (באנגלית: Theodore Roosevelt National Park) הוא פארק לאומי הכולל שלושה אזורים נפרדים של בתרונות ופרריה במערב מדינת דקוטה הצפונית בארצות הברית. הפארק קרוי על שם נשיא ארצות הברית תאודור רוזוולט. הפארק מנוהל על ידי שירות הפארקים הלאומיים של ארצות הברית, ומשתרע על שטח בן 285 קילומטרים רבועים בשלושה אזורים, היחידה הצפונית, היחידה הדרומית ויחידת חוות אלקהורן.
גאוגרפיה

הפארק הלאומי תאודור רוזוולט משתרע על שטח בן 285 קילומטרים רבועים במערב מדינת דקוטה הצפונית בתחומי המחוזות בילינגס (Billings County), ומקנזי (McKenzie County). הפארק משתרע על שלושה אזורים נפרדים: היחידה הצפונית (North Unit), היחידה הדרומית (South Unit) ויחידת חוות אלקהורן (Elkhorn Ranch Unit).
היחידה הדרומית של הפארק משתרעת לאורך כביש בין מדינתי 94 סמוך ליישוב הקטן מדורה (Medora). היחידה הצפונית הקטנה יותר שוכנת 130 קילומטרים צפונית ליחידה הדרומית, על כביש 85 של ארצות הברית, מעט דרומית לעיירה ואטפורד סיטי. שתי היחידות מוקפות בשטח המוגדר כשדות העשב הלאומיים של ארצות הברית (United States National Grassland) בניהול שירות היערות של ארצות הברית. חוות אלקהורן שוכנת על שטח של 880 דונם בין היחידה הצפונית ליחידה הדרומית כ-30 קילומטרים לכביש 85 וליישוב פיירפילד. הנהר ליטל מיזורי (Little Missouri) זורם דרך כל שלוש היחידות של הפארק. שביל מאאה דאהה הי (Maah Daah Hey Trail) מקשר בין שלוש היחידות.
הנוף האופייני בפארק הוא של בתרונות המכונות באנגלית Badlands, גבעות של סלעי משקע שעברו סחיפה במשך מיליוני שנים, וכן של פרריה, ערבות העשב שבהם רועים פרסתנים גדולים כדוגמת ביזון אמריקאי, אייל קנדי וכבש גדול-קרניים. כל הפארק מוקף בגדר בגובה 2 מטרים במטרה למנוע מהביזונים ומסוסי הפרא בתוך הפארק מלעבור לשטחים אחרים או מכניסה של מקנה של חוואים סמוכים. בעלי חיים אחרים מסוגלים לעבור מעל, מתחת או דרך הגדר במקומות מסוימים שתוכננו לכך.
אקלים

האקלים בפארק הלאומי תאודור רוזוולט אופייני למערב דקוטה הצפונית. הקיצים חמימים, כשהטמפרטורה הגבוהה הממוצעת בין 22°C ל-28°C מעלות. החורפים קרים מאוד כשהטמפרטורה הנמוכה הממוצעת יורדת מתחת לנקודת הקיפאון בין אוקטובר לאפריל. רוחות מנשבות באזור כל השנה ותנאי מזג האוויר יכולים להשתנות במהירות.
בפארק יורדים כ-380 מילימטרים של משקעים בממוצע בשנה, כולל 75 סנטימטרים שלג במהלך חודשי החורף. הגשמים נדירים, אבל סופת גשמים אחת יכולה להוריד כמויות גדולות של גשם. בקיץ מתחוללות לעיתים סופות ברקים עזות.
| אקלים בפארק הלאומי תאודור רוזוולט> חודש.טמפרטורה יומית מרבית ממוצעת (C°).טמפרטורה יומית מזערית ממוצעת (C°).משקעים ממוצעים (מ"מ) | אקלים בפארק הלאומי תאודור רוזוולט> ינואר.-2.6.-16.6.10 | אקלים בפארק הלאומי תאודור רוזוולט> פברואר.0.9.-13.2.10 | אקלים בפארק הלאומי תאודור רוזוולט> מרץ.6.5.-7.8.16 | אקלים בפארק הלאומי תאודור רוזוולט> אפריל.14.6.-1.4.33 | אקלים בפארק הלאומי תאודור רוזוולט> מאי.21.1.4.8.58 | אקלים בפארק הלאומי תאודור רוזוולט> יוני.26.2.9.9.79 | אקלים בפארק הלאומי תאודור רוזוולט> יולי.30.7.12.8.53 | אקלים בפארק הלאומי תאודור רוזוולט> אוגוסט.30.5.11.6.34 | אקלים בפארק הלאומי תאודור רוזוולט> ספטמבר.23.9.5.3.34 | אקלים בפארק הלאומי תאודור רוזוולט> אוקטובר.16.3.-0.8.24 | אקלים בפארק הלאומי תאודור רוזוולט> נובמבר.6.4.-7.6.14 | אקלים בפארק הלאומי תאודור רוזוולט> דצמבר.-0.3.-13.9.9 | אקלים בפארק הלאומי תאודור רוזוולט> שנה.14.5.-1.4.373 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
מקור: Medora
גאולוגיה

הבתרונות של הפארק הלאומי תאודור רוזוולט החלו להיווצר לפני למעלה מ-65 מיליון שנים בתקופת הפלאוקן. החלק המערבי של אמריקה הצפונית עבר תהליכים של קימוט בתהליך בניית הרים, הקרוי האורוגנזה הלרמידית. משקעים רבים נוצרו כתוצאה מסחיפה של ההרים בשל פעולת מים, רוחות וקפיאה. משקעים אלו, בצורת חול, טין ובוץ, נישאו במימי נהרות קדומים שזרמו מזרחה והושקעו בשכבות. במקביל התפרצו הרי געש בדקוטה הדרומית, מונטנה ואיידהו ופלטו כמויות גדולות של אפר געשי. חלק מאפר זה נישא ברוחות ובמימי הנהרות לדקוטה הצפונית והצטבר במים עומדים. עם הזמן הפכו משקעי החול, הטין והבוץ לשכבות של אבן חול, אבן טין ואבן בוץ, בעוד ששכבות האפר הפכו לחרסית בנטוניט.
הנוף המשיך להשתנות בתקופות שבאו אחר-כך. המשקעים מההרים במערב המשיכו להגיע במהלך מרבית תקופות האאוקן, האוליגוקן והמיוקן. ואז, כשהחלה תקופת הפליוקן הפכה סחיפה לתהליך הגאולוגי הדומיננטי, והשכבות החלו להיסחף. נהרות התפתלו בעמקים הרדודים והנרחבים של מישורי מזרח מונטנה ומערב הדקוטות. אף שהנהרות שינו את מסלולם פעמים רבות במהלך השנים, לאחד הנהרות, שזרם בסוף תקופת הפליוקן לפני כשני מיליון שנים, היה מסלול כמעט זהה לנהר ליטל מיזורי של ימינו. נהר זה זרם צפונה והתמזג עם הנהר ילוסטון הקדום שנשפך לנהר המיזורי שזרם אז צפונה דרך ססקצ'ואן ומניטובה בקנדה של ימינו עד למפרץ הדסון.
בתקופת הפליסטוקן, תקופה של עידני קרח רבים שהחלה לפני שני מיליון שנים התפשטו משטחי קרח יבשתיים גדולים דרומה מקנדה של ימינו והגיעו עד לגבול העליון של היחידה הצפונית של הפארק של ימינו. הקרח חסם את דרכם של הנהרות שזרמו צפונה, ואילץ אותם ליצור נתיבים חדשים מזרחה ודרומה, וגרם להם להישפך לנהר המיסיסיפי במקום למפרץ הדסון. הקרחונים הסיעו סלעים ממרחק רב והשקיעו אותה בקצה גבול ההתפשטות שלהם ביחידה הצפונית של הפארק. סלעים אלו מכונים סלעים תועים. סלעים אלו בולטים במיוחד משום שהם עשויים גרניט, סלע יסוד שאינו מצוי בשום מקום אחר בשכבות סלעי המשקע של הפארק. כאשר הקרח נסוג לבסוף היו הליטל מיזורי והמיזורי מקובעים בערוצים החדשים שלהם. המסלול החדש של הליטל מיזורי היה תלול יותר ולכן הנהר זרם מהר יותר והתחתר לעומק בקרקע, כשהוא חוצב את דרכו בקלות בסלעי המשקע הרכים. הנהר ויובליו חצבו את הטופוגרפיה הייחודית של הבתרונות של ימינו.
גאולוגיה > מאובנים

סקר פלאונטולוגי גילה יותר מ-200 אתרים של מאובנים בתצורות הסלעים המכונים "סנטינל ביוט" (Sentinel Butte) ו"בוליון קריק" (Bullion Creek) בסלעי המשקע בבתרונות של צפון דקוטה. האתרים מכילים שפע של מאובנים של צדפות של מים מתוקים, שבלולים, קרוקודילים, אליגטורים, וצבים.
בין התגליות הבולטות היה מין נכחד של זוחל המכונה צ'מפסוזאורוס (Champsosaurus) מהסדרה הקדומה כוריסטודרה. היה זה זוחל שחי לפני כ-55 מיליון שנים, שאורכו מעל לשלושה מטרים, בעל חרטום צר ורגלים אחוריות חזקות שאפשרו לצ'מפסוזאורוס לזנק אל הטרף שכלל ככל הנראה דגים, צבים ורכיכות. עדות לכך משמש מאובן של שריון צב עם סימני נשיכה.
סוג המאובן הנפוץ ביותר שנתגלה היה עצים מאובנים, כולל גזעי עצים שקוטרם נע בין שניים לשניים וחצי מטרים. מרבית העצים היו מחטניים כדוגמת עצי סקוויה וטקסודיון דו-טורי (Taxodium distichum). מאובנים אלו מעידים שהפארק היה פעם בקצה המזרחי של אזור שטוח וביצתי עתיר בנהרות שהתפרשו בצורה מניפה לתוך דלתה. באזור ביצתי זה גדלו יערות של עצי סקוויה, טקסודיון דו-טורי, מגנוליה ומינים נוספים אוהבי מים שגדלו בסמוך למים הרדודים או בתוכם.
ענפים ועלים מהעצים שנשרו למים מצטברים לשכבת כבול. עם הזמן, לחץ מהשכבות שמצטברות מעל גורמים לשינויים כימיים בכבול והוא הופך לסוג הפחם הקרוי ליגניט. כשתאודור רוזוולט התגורר בבתרונות בשנות ה-80 של המאה ה-19 הוא ועובדיו נהגו לכרות ליגניט ממורדות הגבעות לשימוש בתנורים.
גאולוגיה > עיצוב הנוף של ימינו

תהליכים גאולוגיים ממשיכים לעצב את הבתרונות. כמות המשקעים השנתית הממוצעת באזור היא סביב 380 מילימטרים. זו אומנם כמות קטנה, אבל הגשמים, שאינם יורדים לעיתים תכופות, מגיעים במטחים כבדים. חלק מהמים נספג באדמה ובסלעים וחלק זורם בערוצים. קטעי מדרונות הספוגים במים ניתקים לעיתים וזורמים במורד הגבעות.
ברקים ושריפות של עשבים בערבה עלולים להצית את שטחי הליגניט שנחשפו, והפחם יכול לבעור במשך שנים. בבערה "נאפים" שכבות הסלע מעל לשכבות הליגניט הבוערות תוך יצירת סלע קשה המכונה בפי הגאולוגים קלינקר (clinker), והמקומיים מכנים אותו סקוריה. הסלע מקבל גוון אדמדם כתוצאת מהתחמצנות הברזל המשתחרר מהפחם הבוער. שריפות הפחם מוסיפות גוון לבתרונות ומסייעות בעיצובן. הסלע האפוי עמיד יותר לסחיפה מסלעי המשקע וברבות הימים יוצרת הסחיפה ערבוביה של תילים, רכסים והרי כפתור שפסגתם היא שכבת סקוריה אדומה עמידה.
"תצבירי כדורי תותח" (Cannonball Concretion) היא תופעה גאולוגית מעניינת הקיימת ביחידה הצפונית. תצביר (concretion) הוא סוג סלע הנוצר בתוך סלעי משקע כדוגמת פצלים או אבן חול. התצבירים נוצרים כשמינרלים שוקעים סביב ליבה. כאשר הסלע המקיף אותם נסחף "כדורי התותח" נחשפים על פני השטח.
אקולוגיה

השכבות החשופות של הבתרונות הן תוצאה של תהליכים גאולוגיים שנמשכו מיליוני שנים ונמשכים גם בימינו. הרוחות הנושבות דרך קבע וסופות גשם הזלעפות הבלתי סדירות ממשיכים לשנות את הבתרונות. הקרקע שזזה עקב סחיפה גורמת לאתגר קבוע בתחזוקת הכבישים והמבנים. שריפות עשב מציתות את רצועות הפחם התת-קרקעיות והבערה משנה את המבנה של הסלעים מעל פני השטח. אבל הבעיה העיקרית בפניה נצבים שומרי הפארק הם התושבים. מערב דקוטה הצפונית חווה שגשוג כלכלי בשל גילוי נפט ולכן יש גידול בכמות התושבים ופיתוח סביבתי מואץ. אחת ההשפעות של גידול זה הוא זיהום אור הלוך וגובר ועקב כך נפגעת הצפייה בכוכבים, שהיא אחת הפעילויות המוצעות בפארק.
אקולוגיה > צמחייה

הצמחייה בפארק הלאומי תאודור רוזוולט היא פסיפס מגוון של סוגי צמחים טבעיים במקביל לבתי הגידול השונים: המורדות הדרומיים שטופי השמש והצחיחים יותר כנגד המורדות הצפוניים המיוערים, מישורי ההצפה וערבות העשב. בפארק זוהו 400 מיני צמחים.
שטחי היערות בפארק קטנים, אבל הם בית גידול חשוב. יש שני סוגי יערות בפארק: חורשות ערער ויערות עצים רחבי עלים. חורשות הערער נפוצות על המדרון הצפוני של הגבעות שם הם מוגנים מהשמש ושומרות על הקרקע מסחף. משום כך המדרון הצפוני תלול פחות מהמדרון הדרומי הצחיח. עצים רחבי עלים גדלים על קרקעית נחלים או במישורי ההצפה של הנהר ליטל מיזורי, היכן שיש שפע יחסי של מים וכוללים אולמוס אמריקאי (Ulmus americana), אדר מילני (Acer negundo) וצפצפה.
ערבות העשב הם מקור מזון עיקרי לפרסתנים הגדולים ולנובחניות. בין סוגי העשב הגדלים בערבות: Distichlis spicata (באנגלית Saltgrass)‏, Pascopyrum smithii (באנגלית Western wheatgrass)‏, Stipa comata (באנגלית Needle-and-thread grass) ו-Schizachyrium scoparium (באנגלית Little Bluestem). שפע מיני הצמחים בערבות העשב תורם לפריחה מרהיבה בשלהי האביב וחודשי הקיץ. בין פרחי הבר Pulsatilla סוג של כלנית הקרוי באנגלית pasque flower, חמנית ואסתר.
היסטוריה > פרהיסטוריה

הידע על העבר הפרהיסטורי של אזור הפארק מוגבל משום שנתגלו בו מעט מאוד חפצים פרהיסטוריים, ועם זאת חפצים אלו מעידים כי אזור הבתרונות היה מיושב במשך אלפי שנים. במקומות אחרים בדקוטה הצפונית מצאו ארכאולוגים חפצים בני 11,000 שנים, אבל בפארק עצמו לא נתגלו חפצים בני גיל זה. ייתכן שהאזור לא היה מיושב אז, או שתהליכי הסחיפה הפעילים מאוד מחקו זכר להם. בפארק נתגלו חפצים מהתקופה הארכאית באמריקה הצפונית (משנת 5,500 לפנה"ס ועד שנת 500 לספירה), כולל חוד חנית שנוצר מצור מאזור הנהר נייף (Knife River), וכמה ראשי חץ. ראשי חץ ושברי חרס מעידים על נוכחות תושבים מהתקופה המכונה מסורת פליינס וודלנד (Plains Woodland Tradition) המתוארכת לאלף הראשון לספירה. לתקופה מאוחרת יותר שייכים ראשי חץ, שברי חרס מדגמים שונים, ושרידים של מחנה שבו עיבדו ביזונים שניצודו, והם מתוארכים לתקופה המכונה "מסורת פרהיסטורית מאוחרת / כפרי המישורים (Late Prehistoric / Plains Village Tradition). ההנחה היא שכל התגליות הארכאולוגיות מצביעות על אנשים שבאו לצוד, ואולי גם ללקט חומרים אחרים, אבל אין שום עדות על יישובי קבע באזור.
היסטוריה > שבטי אינדיאנים

כמה אתרים מהתקופה ההיסטורית (1742–1880), התואמים למסורות שבעל פה, נתגלו בפארק כולל מעגלי אבן, גלעד מאבנים ובקתות חרוטיות מגזעי עצים. שתיים מבקתות אלו, ששימשו כנראה למגורים בעת הנחת המלכודות העונתית לעיטים, עדיין עומדות על תילן. מבנים אלו מעידים שהשימוש באזור הבתרונות לציד, לליקוט ולמסעות רוחניים לא השתנה במשך אלפי שנים.
מגוון רחב של שבטים השתמש באזור הבתרונות. הקבוצות המשמעותיות ביותר היו המנדאן (Mandan) וההידאצה (Hidatsa), ששטחי ציד הביזונים המסורתיים שלהם כלל את אגן הניקוז של הליטל מיזורי. שבטים נוספים שפקדו מדי פעם את האזור כללו את הקרואו, הבלאקפוט, הגרוס ונטרה (Gros Ventre), האוג'יבווה, הקרי והסו. בני שבטים אלו הגיעו לאזור על מנת לצוד ולסחור בתחנת המסחר פורט יוניון.
לכידת עיטים הייתה רכיב חשוב בתרבות שבטי המנדאן וההידאצה. לכידת עיטים הייתה מותרת רק לאנשים מסוימים ורק בתקופות מסוימות בשנה (שחפפו לנדידת העיטים). לפני לכידת העיט היה הצייד חייב לצום ולהתפלל ואז חפר בור במקום אותו בחר נכנס לתוכו וכיסה אותו במארג של ענפים ועשבים. על המארג הוא הניח כפיתיון ארנבת שעורה נפשט. כשעיט היה נוחת על הפיתיון היה האיש מזנק ותופס את העיט ברגליו. הוא היה נוטל מהעיט נוצות נבחרות ואז משחרר אותו. אם העיטים היו מרובים היה הצייד הורג את העיט על מנת לקחת כנף שלמה או זנב.
הביזון היה חיה חשובה נוספת במסורת של הילידים. השטחים התלולים של הבתרונות הקלו על הציד שאפילו לא חייב שימוש בכלי נשק. כל מה שנדרש מהציידים היה לגרום לעדר הביזונים לפתוח בדהרת מנוסה ואז להוביל אותם לתהום. בכמה אתרים בפארק יש עדויות למקומות שבהם עיבדו את גוויות הביזונים. לילידים של המישורים הגדולים היה שימוש לכל חלק בגוף הביזון. החלקים החשובים ביותר היו הבשר למזון והעור לביגוד, שמיכות וכיסוי של הטיפי. חלקים אחרים שימשו בפולחנים ולהכנת כלים, תרופות וקישוטים.
הילידים הגיעו לבתרונות בשל מגוון של סיבות רוחניות. במיתולוגיה של חלק מהשבטים שימשו הגבעות כבית של רוחות של חיות, ותכלית מסע לגבעה מסוימת הייתה השתתפות בפולחן ספציפי לרוח החיה של הגבעה שבו יצרו תרופות. הבתרונות היו גם מקום מבודד ששימשו למסעי חזון שבהם היו המשתתפים מתבודדים, מתפללים ונמנעים ממים ומזון עד שחוו חזון מעולם הרוחות.
היסטוריה > תאודור רוזוולט

תאודור רוזוולט הגיע לבתרונות של דקוטה הצפונית בפעם הראשונה בספטמבר 1883 במטרה לצוד ביזונים והתאהב באורח החיים הפרוע וב"חופש המושלם" של המערב. הוא השקיע 14,000 דולרים בחוות "צלב מלטה" (Maltese Cross Ranch), שכבר נוהלה בידי סילוון פריס (Sylvane Ferris) וביל מריפילד (Bill Merrifield), כ-11 קילומטרים דרומית למדורה. באותו חורף בנו פריס ומריפילד את בקתת צלב מלטה (ראו תמונה בפסקת התיירות). לאחר שאשתו ואמו נפטרו באותו יום, 14 בפברואר 1884, ולאחר שהפסיד בניסיונו למנוע את בחירת המועמד הרפובליקני לנשיאות ארצות הברית, חזר תאודור רוזוולט לחווה בדקוטה הצפונית כשהוא מעדיף להתבודד וזקוק לזמן על מנת לרפא את כאבו. באותו קיץ הוא הקים חווה שנייה, חוות אלקהורן (Elkhorn Ranch), כ-55 קילומטרים צפונית למדורה, שעבור הפעלתה הוא שכר שני חוטבי עצים ממדינת מיין: ביל סיוול (Bill Sewall) ווילמוט דואו (Wilmot Dow). תאודור רוזוולט גילה עניין רב בחוותיו ובציד במערב ותיאר את חוויותיו במאמרים שהודפסו בעיתונים במזרח ארצות הברית ובכתבי עת. הוא כתב שלושה ספרים על חייו במערב: "מסעות הציד של חוואי" (Hunting Trips of a Ranchman), "חיים בחווה ומשעול הציד" (Ranch Life and the Hunting Trail) ו"צייד אזור הבראשית" (The Wilderness Hunter).
רוזוולט כבר היה פולטיקאי משופשף והוא הביא מניסיונו לפעול לטובת האינטרסים המשותפים של אזרחי המערב. הוא הוביל בהצלחה ניסיונות לארגן חוואים לדון בבעיות של רעיית יתר ובבעיות משותפות אחרות. פעילותו הובילה להקמת אגודת החוואים של ליטל מיזורי (Little Missouri Stockmen's Association). הוא גם תיאם מאמצים לשימור והקים את מועדון בון וקרוקט (Boone and Crockett Club), שמטרתו העיקרית הייתה שימור חיות הציד הגדולות ובתי הגידול שלהם. אחרי החורף הקשה של 1886–1887, שגרם למות כל עדר הבקר שלו ושל מתחריו, ולאובדן חצי מההשקעה שלו בת 80,000 דולרים, חזר רוזוולט למזרח ארצות הברית. עם זאת, חוויותיו מהחיים כחוואי וכצייד עיצבו את דעותיו והשפיעו על מדיניות השימור האגרסיבית בה נקט כנשיא ארצות הברית (1901–1909).