stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
משה זמר
ביוגרפיה

נולד בשם מל זגר ב-1932 בקנזס סיטי שבמיזורי, וגדל בקליבלנד שבאוהיו. כשהיה בן 8 נפטרה אמו, ואביו מסר אותו לאימוץ לאחיו וגיסתו שמואל ושרה (לבית ריקלין) זגר באומהה שבנברסקה, ואצלם גדל והתחנך. ב-1945, לאחר מלחמת העולם השנייה, עבר עם משפחתו ללוס אנג'לס שבקליפורניה, שם הצטרפו לבית הכנסת הרפורמי "בית שלום" (Temple Beth Shalom), וזמר החל ללמוד שיעורי דת.
בשנת 1953 קיבל תואר ראשון בפסיכולוגיה מאוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס (UCLA).
בשנת 1960 הוסמך לרבנות בהיברו יוניון קולג' שבסינסינטי, אוהיו, מוסד ההכשרה האקדמי של היהדות הרפורמית, שם גם קיבל תואר דוקטור במדעי היהדות. בין 1960–1961 למד לתואר דוקטור באוניברסיטה העברית בירושלים. מונה לרב קהילת "עמנואל" (Temple Emanuel of Baltimore) בעיר בולטימור שבמרילנד, שם עבד עד שנת 1963.
בשנת 1963 עלה לישראל ונתמנה לרב "קהילת השרון", קהילה רפורמית בכפר שמריהו. בשנת 1964 הקים את קהילת "אמת וענווה" ברמת גן. בשנת 1968 ייסד את קהילת קדם בתל אביב ועמד בראשה במשך כ-20 שנה.
באוגוסט 1965 נישא לאילנה קורן, ובני הזוג היו הורים לשלושה.
היה חבר הנהלת התנועה ליהדות מתקדמת בישראל, חבר הנהלת איגוד הרבנים המתקדמים בארצות הברית (Central Conference of American Rabbis,‏ CCAR), כיהן כאב בית הדין של מועצת הרבנים המתקדמים בישראל (מר"ם), וכן היה מרצה בכיר ללימודי הלכה בהיברו יוניון קולג' בירושלים.
ב-1993 פרסם את ספרו "הלכה שפויה", שבו פרשׂ את חזונו בדבר הלכה מתקדמת, הנותנת תשובות עדכניות לצורכי הפרט והחברה בעת המודרנית.

ערך עם הרב וולטר ג'ייקוב את הסדרה בת 12 הכרכים "Studies in progressive halakhah" ('מחקרים בהלכה מתקדמת'), שכל כרך בה הוקדש לדיון בתחומים ספציפיים בהקשר להלכה ביהדות המתקדמת.
ב-2004 הוענק לרב זמר תואר דוקטור לשם כבוד במכון ללימודי יהדות (HUC) של היהדות המתקדמת בירושלים.
הרב זמר נפטר ב-3 בנובמבר 2011. נקבר בבית העלמין בקיבוץ קריית ענבים.
הותיר את אשתו, אילנה, את שלושת ילדיו, הילה, מוריה וברק, ונכדים.
מר"ם מעניקה פרס על שם הרב משה זמר לרב או לסטודנט לרבנות אשר חקר ויצר שאלות ותשובות אקטואליות בעניין העומד לדיון בציבוריות הישראלית.
ספריו

הלכה שפויה; הקדמה מאת השופט חיים כהן, תל אביב: דביר, תשנ"ד 1993.
Evolving Halakhah: A Progressive Approach to Traditional Jewish Law; with a foreword by Haim H. Cohn, Woodstock, Vt.: Jewish Lights Pub., 1999. (אנגלית: תרגום מעובד של: הלכה שפויה)
ספריו > בעריכתו

Walter Jacob and Moshe Zemer (eds.), Progressive Halakhah: Essence and Application: Dynamic Jewish Law, Tel Aviv - Pittsburgh: Freehof Institute of Progressive Halakhah (Studies in progressive halakhah, v. 1), 1991. ("Product of the founding colloquium held in London during May 1990".)
Walter Jacob and Moshe Zemer (eds.), Rabbinic-Lay Relations in Jewish Law, Pittsburgh - Tel Aviv: Freehof Institute of Progressive Halakhah; Pittsburgh: Rodef Shalom Press (Studies in progressive halakhah, v. 2), 1993.
Walter Jacob and Moshe Zemer (eds.), Conversion to Judaism in Jewish Law: Essays and Responsa, Tel-Aviv: Freehof Institute of Progressive Halakhah (Studies in progressive halakhah, v. 3), 1994.
Walter Jacob and Moshe Zemer (eds.), Death and Euthanasia in Jewish Law: Essays and Responsa, Pittsburgh - Tel Aviv: Freehof Institute Progressive Halakhah; Pittsburgh, (Studies in progressive halakhah, v. 4) 1995. (Chiefly revisions of papers delivered at an international symposium of the Institute of Progressive Halakhah, Montreal, 1993.)
Walter Jacob and Moshe Zemer (eds.), The Fetus and Fertility: Essays and Responsa, Pittsburgh - Tel Aviv: Freehof Institute of Progressive Halakhah (Studies in progressive halakhah, v. 5), 1995.
Walter Jacob and Moshe Zemer (eds.), Israel and the Diaspora in Jewish Law: Essays and Responsa, Pittsburgh - Tel Aviv: Freehof Institute of Progressive Halakhah (Studies in progressive halakhah, v. 6), 1997. (Based on papers from the Institute’s sixth symposium, held in Jerusalem in March 1995.)
Walter Jacob and Moshe Zemer (eds.), Aging and the Aged in Jewish Law: Essays and Responsa, Pittsburgh - Tel Aviv: Freehof Institute Progressive Halakhah (Studies in progressive halakhah, v. 7), 1998.
Walter Jacob and Moshe Zemer (eds.), Marriage and Its Obstacles in Jewish Law: Essays and Responsa, Tel Aviv: Freehof Institute of Proogressive Halakah (Studies in progressive halakhah, v. 8), 1999.
Walter Jacob and Moshe Zemer (eds.), Crime and Punishment in Jewish Law: Essays and Responsa, New York: Berghahn Books; in association with the Solomon B. Freehof Institute of Progressive Halakhah (Studies in progressive halakhah, v. 9), 1999.
Walter Jacob and Moshe Zemer (eds.), Gender Issues in Jewish Law: Essays and Responsa, New York: Berghahn Books (Studies in progressive halakhah, v. 10), 2001.
Walter Jacob and Moshe Zemer (eds.), Re-examining Progressive Halakhah, New York: Berghahn Books (Studies in progressive halakhah, v. 11), 2002.
Walter Jacob and Moshe Zemer (eds.), Environment in Jewish Law: Essays and Responsa, New York: Berghahn Books; in association with the Solomon B. Freehof Institute of Progressive Halakhah (Studies in progressive halakhah, v. 12), 2003.
הערות שוליים

↑  הרב ד”ר משה זמר באתר "אבלים".
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007270123905171  BnF: cb13552586w (data)  GND: 121396746  ISNI: 0000 0000 6681 9351  LCCN: no94004848  NKC: jo2013790106  NTA: 191306665  SUDOC: 058934235  VIAF: 37773084   WorldCat (עם VIAF): 37773084
סויומבו

| --- | --- |

 פרטים
 תאריך אימוץ:  1686 
 
שתי וריאציות אפשריות של הסויומבו
הסויומבו (במונגולית:Соёмбо, ᠰᠣᠶᠤᠮᠪᠤ) הוא הסמל הרשמי של מונגוליה. הסויומבו הוא סימן ניקוד המציין את תחילת הטקסט בכתב סויומבו, כתב שהומצא ב-1686 ומטרתו לפרש מילים בודהיסטיות בטיבטית למונגולית, דבר שהיה בלתי אפשרי בכתב המונגולי.
צורת הסויומבו היא להבה שמתחתיה שמש וירח, משולש ומלבן, וסמל היין-יאנג. הלהבה מסמלת את העתיד, ההווה והעבר. השמש והירח מסמלים את השמים. המלבנים מסמנים נאמנות ונתינה. המשולשים מסמלים חרב וחץ. מעגל היין-יאנג מסמל את הצד הנקבי והצד הזכרי.
כיום ניתן לראות את הסויומבו ברחבי מונגוליה, החל מקירות של מקדשים וכלי קודש ועד לשטרות המטבע המונגולי טוגרוג, ואפילו על דגל המדינה.
נקודת חווארצ'יל

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 קואורדינטות:  64°17′04″S 62°05′55″W﻿ / ﻿64.28444444°S 62.09861111°W﻿ / -64.28444444; -62.09861111
  (למפת חצי האי האנטארקטי מוגדלת) בסיס חנרל ברנרדו אוהיגינס ריקלמהנקודת חווארצ'יל(למפת חצי האי האנטארקטי רגילה) בסיס חנרל ברנרדו אוהיגינס ריקלמהנקודת חווארצ'יל(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומינקודת חווארצ'יל(למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומינקודת חווארצ'יל
 
נקודת חווארצ'יל (באנגלית: Hvarchil Point; בבולגרית: нос Хвърчил) היא לשון יבשה המכוסה בקרח היוצרת את הקצה הדרומי-מערבי של האי לקוואנט מול החוף המזרחי של האי בראבנט בארכיפלג פאלמר, שבאנטארקטיקה.
הנקודה ממוקמת 8.08 קילומטרים דרומית - דרומית-מערבית מנקודת מיטשל; 7.25 קילומטרים דרומית מערבית מכף קייזר; 5.15 קילומטרים צפונית מזרחית מנקודת מומינו; ו-2.7 קילומטרים מזרחית מנקודת בוו.
היסטוריה > גילוי ומיפוי הנקודה

הנקודה מופתה לראשונה על ידי סוקרים בריטיים בשנת 1980, ובשנית בשנת 2008.
היסטוריה > מקור השם

הנקודה נקראת על שם העיירה חווארצ'יל שבמערב בולגריה.
לקריאה נוספת

הגאזט האנטארקטי הבולגרי (בבולגרית)
הערות שוליים

↑  גאזט השמות האנטארקטיים של בולגריה
1 2 3 4 5 6 7 8  מידע גאוגרפי והיסטורי
| איים בארכיפלג פאלמר |
| --- | --- | --- |
| איים | אבוט • אולין • אומגה • אטא • אלפא • אלקה • אונוור • אפסילון • בראבנט • בוב • גאנד • גלארוס • דייוויס • דינק • דלתא • דרים • הארי • וינצקה • טאוור • למדא • לייז' • לקוואנט • פמפה |  |
| קבוצות איים | איי אומיקרון • איי טטראד • איי כריסטיאניה • איי מלכיור • איי סיגמא • איי פאי • איי פסי |  |
| איונים | סלע גריינדר |  |
האי בראבנט נראה מצפון-מזרח, כשברקע נמצא האי אנברס (מימין) וחצי האי האנטארקטי .
נץ דגים קטן

| נץ דגים קטן |
| --- | --- |

מצב שימור
 מצב שימור: קרוב לסיכון קרוב לסיכון (NT) 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: דורסי יום
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: נציים
תת־משפחה:: עיטים ימיים
סוג:: נץ דגים
מין:: נץ דגים קטן
שם מדעי
 Ichthyophaga humilis ‏מילר ושלגל, 1841

נץ דגים קטן (שם מדעי: Ichthyophaga humilis), הוא עוף דורס ממשפחת הנציים, הקרוב למיני העיטם, החי ממורדות ההימלאיה וברחבי דרום-מזרח אסיה והודו.
מאפיינים

נץ הדגים דומה לקרוביו, מיני העיטם, אך קטן מהם. ארכו מגיע ל-64 ס"מ ומוטת כנפיו מגיעה ל-1.2 מטר. הוא בעל נוצות חומות-אפורות עם קצוות כנפיים כהים יותר. הראש גדול עם עיניים צהובות ומקור שחור ומעוקל. כפות רגליו גדולות וצהובות והטפרים שחורים ומעוקלים.
הנץ מעופף מעל מקווי מים שונים כמו אגמים, נהרות איטיים, נחלים, בריכות, לגונות וחופי ימים טרופיים בחיפוש מזון. הנץ הוא אוכל דגים כמעט מובהק. הוא תופס את הדגים בעזרת טפריו הגדולים ועף איתם לקינו שבין העצים לאכול.
מצב השימור של נץ זה מוגדר קרוב לסיכון.
תת-מינים

Ichthyophaga humilis plumbea
Ichthyophaga humilis humilis
הערות שוליים

↑  נץ דגים קטן באתר הרשימה האדומה של IUCN
מקורות המשפט הבין-לאומי הפומבי

בניגוד למשפט המדינתי הפנים מדינתי, אשר מקורותיו ברורים וידועים ונקבעים במסגרת כללי היסוד של המשפט החוקתי של כל מדינה ומדינה, מקורותיו של המשפט הבין-לאומי הפומבי אינם ברורים.
סעיף 38 לחוקת בית הדין הבין-לאומי (היושב בהאג) קובע רשימה של מקורות שבית הדין צריך לפנות אליהם, ומהם אנו יכולים ללמוד מהם מקורות המשפט הבין-לאומי:
הסכמים בין-לאומיים.
המנהג הבין-לאומי.
עקרונות כלליים של המשפט.
כמו כן, סעיף 38 מונה שני מקורות משניים שניתן להיעזר בהם בזיהוי המקורות הראשוניים:
החלטות שיפוטיות.
כתביהם של גדולי הסופרים המומחים אשר לאומות השונות.
הסכמים בין-לאומיים (אמנות בין-לאומיות)

האמנה היא במידת מה המקבילה במשפט הבין-לאומי הפומבי לחקיקה במשפט המדינתי.
סעיף 2 לאמנת וינה 1969 (אמנת האמנות) מגדיר אמנה כ"הסכם בין-לאומי הנערך בכתב בין מדינות ומוסדר על ידי המשפט הבין-לאומי". עם זאת, מוכר כי אמנה בין-לאומית יכולה לנבוע מהסכם של ארגון בין-לאומי וגם אין צורך שתעשה בכתב.
האמנה, בניגוד למנהג, מבטיחה ודאות אולם היא חלה רק על הצדדים החותמים על האמנה.
מאידך, הליך יצירת האמנה אינו הליך מהיר ויכול להימשך שנים רבות. כך לדוגמה אמנת וינה שנערכה ב-1969, נכנסה לתוקף רק בשנת 1980 לאחר ש-35 מדינות אשררו אותה (תנאי זה נדרש באמנה עצמה).
המנהג הבין-לאומי

הסעיף מגדיר: "המנהג הבין-לאומי הוא ראיה לנוהג כללי שנתקבל בבחינת דין".
הגדרה זו מורכבת משני חלקים:
נוהג כללי - אלמנט חיובי הקיים בפרקטיקה.
שנתקבל בבחינת דין (אלמנט המתבסס על Opinio Juris - על פסק דין או עמדה משפטית, שהוא למעשה אלמנט סובייקטיבי הנוצר באמצעות דעתו של השופט הבא להחליט אם מדובר במנהג או לא).
שני החלקים צריכים להתקיים על מנת שניתן יהיה לקבוע אם קיים מנהג, ולא די באחד בהם.
דוגמה לנוהג כללי שלא נתקבל בבחינת דין - הוא נוהג פריסת השטיח האדום בפני מנהיג זר ברדתו מהמטוס בבואו לבקר במדינה זרה - זה נוהג כללי המבוצע בכל מדינות העולם, אך אין הוא מעיד על קיומה של חובה משפטית לפרוס שטיח אדום - אם נשיא ארצות הברית יבוא לבקר בישראל ולא יפרסו לו את השטיח הדבר לא יוביל לסנקציות באו"ם נגד מדינת ישראל.
דוגמה זו ממחישה את חשיבות קיומו של הרכיב השני שמבדיל בין כללי נימוס בין-לאומיים (הדדיות) לבין הכללים המחייבים משפטית.
מנהג בין-לאומי הוא למעשה כלל ברירת מחדל - המדובר במשפט מנהגי - ופונים אליו רק במקרה שאין אמנה בין-לאומית.
המנהג הבין-לאומי > התייחסות המדינות השונות למנהג הבין-לאומי

התייחסות של המשפט הפנימי של המדינות למנהג הבין-לאומי שונה מהתייחסות המשפט הפנימי לאמנות.
במשפט הישראלי, לדוגמה, אמנה צריכה להיקלט באמצעות חוק של הכנסת, ובלא חוק שכזה אין לאמנה כל תוקף במשפט הישראלי הפנימי אף אם מדינת ישראל חתמה על האמנה. בניגוד לאמנה, למנהג הבין-לאומי יש תוקף מחייב גם במשפט הפנימי.
המנהג הבין-לאומי > בדיקת קיומו של נוהג > בודקים רק מדינות עיקריות ורלוונטיות

נוהג כללי נוצר על ידי "זמן וחזרה" - הנוהג צריך להתקיים לאורך זמן ולחזור על עצמו מספר פעמים בפעולותיהן של מספר מדינות. פסק הדין פאקט האבנה (Paquete Habana) משנת 1900 אשר נדון בפני בית המשפט הפדרלי של המחוז הדרומי של פלורידה, דן בתחולתו של המנהג על המשפט הפנימי.
בית המשפט קובע כי מצד אחד לא מספיק לבדוק מה עושות שתי המדינות שהן צד לסכסוך (כי זה לא כללי) ומאידך לא ניתן לבדוק מה עושות כל המדינות (כי אף פעם לא תהיה הסכמה בין כל מדינות העולם). מסיבה זו מחליט בית המשפט כי על מנת לבדוק אם קיים מנהג יש לבדוק את ההתנהגות של מדינות מסוימות. באותו מקרה תפסה ארצות הברית כלי שיט של מדינת קובה והלאימה אותו. על מנת לבדוק אם ניתן לעשות זאת בדק בית המשפט מה עושות מדינות שהן מעצמות ימיות - בריטניה, צרפת, הולנד וארצות הברית וקובע למעשה כי יש לעשות חיתוך בין שני קריטריונים בבחירת המדינות לצורך ההשוואה.
מחד בוחר בית המשפט מדינות שהן מעצמות, מאידך בוחר מדינות ימיות, ולמעשה בית המשפט עושה חיתוך בין קבוצת ה"מעצמות" לקבוצת "המדינות הימיות". המסקנה העולה מפסק הדין שיש לבחון את מעשיהן של המדינות העיקריות והרלוונטיות. כך לדוגמה, בסכסוך בנושא נפט נבחן את נוהג המדינות שיש בהן נפט. בסכסוך בנושא לוויינים נבחן את נוהגן של כל המדינות שלהן יש לוויינים, ובסכסוך בנושא שטחים כבושים יש לבחון את נוהגן של כל המדינות המחזיקות בשטחים כבושים.
המנהג הבין-לאומי > בדיקת קיומו של נוהג > בחינת עמדה של מדינה ביחס לנוהג

כאשר ירצה בית המשפט לבדוק את קיומו של נוהג, עליו להשתמש בכלים של המשפט הפנימי והפוליטיקה הפנימית של המדינה:
חקיקה לאומית.
הצהרות של מדינאים ופוליטיקאים.
צווים והוראות של רשויות המדינה.
החלטות בתי המשפט הלאומיים.
המנהג הבין-לאומי > בדיקת קיומו של נוהג > כמה פעמים צריכה התנהגות לחזור על עצמה על מנת שתחשב מנהג

בפסק דין ניקרגואה נגד ארצות הברית קובע בית הדין הבין-לאומי כי לא ניתן לצפות שבפרקטיקה של מדינות הפעלתם של כללים תהיה מושלמת, ואין לצפות שמדינות תמנענה באופן עקבי מפעילות מסוימת (במקרה זה שימוש בכוח) כדי שיקבע שיש מנהג; די בכך שהתנהגות מדינות תואמת באופן כללי את הכלל - במקרים שבהם התנהגות מדינות לא תואמת את הכלל תחשב ההתנהגות כהפרות של הכלל ולא כיצירת כלל חדש.
מדינה יכולה להתנהג באופן דומה זמן רב ואז לחרוג מאותו אופן - החריגה אינה אומרת שהכלל לא קיים, אלא שהמדינה הפרה את הכלל.
דוגמה לקביעה זו ניתן לראות גם בהחלטה המייעצת בעניין מדיניות הנשק הגרעיני מיולי 1996. בהחלטה זו קבע בית הדין הבין-לאומי כי די בהתנהגות של מספר קטן של מדינות כדי לקבוע שקיים כלל (אם אין חילוקי דעות ביניהן) ואין צורך במספר רב של מדינות.
המנהג הבין-לאומי > משמעות קיום מנהג בין-לאומי

מנהג בין-לאומי מחייב את כל מדינות העולם - בין אם הסכימו לו או לאו; אמנות מחייבות רק את הצדדים החתומים על האמנות.
המנהג הבין-לאומי > בעיות בהסתמכות על מנהגים

קיומו של מנהג מתגלה רק בדיעבד. רק כאשר מדינה אחת תובעת מדינה אחרת בשל הפרה של המנהג יישב בית הדין הבין-לאומי ויחליט אם קיים מנהג או לא ואם הייתה הפרה או לא. אין מדובר בכלל צופה פני עתיד (כמו חוק של מדינה שכולם יודעים אותו מראש) אלא בדבר שקשה לצפותו מראש.
היחס בין אמנה למנהג

אין היררכיה נורמטיבית בין אמנה למנהג והיחס ביניהן במשפט הבין-לאומי הוא שווה.
אם יש סתירה בין אמנה ומנהג, שניהם נמצאים באותו רובד נורמטיבי היררכי ומתייחסים אל שניהם כאל חוקים בעלי אותו מעמד - ויש לנהוג לפי כללי הפרשנות המקובלים בחקיקה פנימית:
"מאוחר ומוקדם" - פועלים לפי המאוחר מביניהם;
"כללי וספציפי" - מתייחסים לספציפי.
לדוגמה: במקרה של מנהג קודם ואמנה ספציפית - הוראות האמנה גוברות.
דוגמה לכללים אלה ניתן לראות בפסק דין המדף היבשתי משנת 1969 (North Sea Continental Shelf). באותו מקרה מדובר היה בסכסוך בגין שימוש במדף היבשתי באירופה בין דנמרק, הולנד וגרמניה. דנמרק והולנד היו חתומות על אמנה משנת 1958 בדבר השימוש במדף היבשת. גרמניה לא הייתה חתומה על אותה אמנה ולכן לא חייבה אותה.
דנמרק והולנד טענו כי האמנה שנכתבה בשנת 1958 שיקפה מנהג בין-לאומי שהיה קיים קודם לכן. בית המשפט קבע שאין מנהג כזה, אך קובע שבאופן תאורטי הדבר ייתכן. טענה נוספת שנטענה על ידי דנמרק והולנד הייתה כי מאז החתימה על האמנה הפך הכלל למנהג בין-לאומי המחייב את כולם. בית המשפט קבע כי באופן תאורטי זה אפשרי אך זה לא המקרה. כדי שיקרה מצב כזה, קובע בית המשפט כי הסעיף באמנה צריך להיות סעיף בעל אופי מיוחד של יצירת נורמה ולא די בקיומו של סעיף המתייחס רק לצדדים הספציפיים החתומים על האמנה.
עקרונות כלליים של המשפט הבינ"ל

על מנת לקבוע אילו עקרונות כלליים קיימים במשפט הבין-לאומי ניתן לבחון מערכות חוקים לאומיות, פסקי דין לאומיים, מערכות פנים מדינתיות, ולראות מה משותף לכל שיטות המשפט.
כללים המשותפים לכל שיטות המשפט (כמו כללי הפרשנות לעיל, וכן כלל מעשה בית דין (Res Judicata) או כלל "כל הפרה מזכה סעד" קיימים בכל שיטות המשפט ולכן הן קיימים גם במשפט הבין-לאומי.
החלטות שיפוטיות

אמנם כלל התקדים המחייב אינו קיים במשפט הבין-לאומי (הכלל קיים רק בשיטת המשפט המקובל), ובית הדין יכול לסטות מהחלטותיו הקודמות, עדיין יכול בית הדין להסתמך על החלטותיו הקודמות (אף שאינו חייב לעשות כן).
כתבי מלומדים

כתבי מלומדים כשלעצמם לא מחייבים אך יכולים לשמש כראייה למקורות משפטיים מחייבים כגון מנהג ועקרונות כלליים.
החלטות העצרת הכללית של האו"ם

מקור זה אינו מופיע בסעיף 38 לעיל אך החלטות העצרת הכללית, אף שאינן מחייבות מבחינה משפטית (להבדיל מהחלטות מועצת הביטחון) יכולות ליצור למעשה מנהג בין-לאומי (אולם בדרך כלל כאשר מועברת החלטה כזו, לרוב דווקא המדינה הרלוונטית להחלטה מתנגדת לה, ולכן לא ניתן לומר שיש מנהג).
הערות שוליים

↑  Statute of the International Court of Justice (ארכיון)
↑  Vienna Convention on the Law of Treaties between States and International Organizations or between International Organizations
↑  Olivier Corten & Pierre Klein ed., The Vienna Convention on the Law of Treaties: A Commentary, Oxford University Press, עמ' 39
↑  Vienna Convention on the Law of Treaties, סעיף 84
נוסחת לייבניץ ל-π

תמונתו של גוטפריד וילהלם לייבניץ
במתמטיקה, נוסחת לייבניץ ל-π,ידוע גם כנוסחת לייבניץ גרגורי על שם גוטפריד וילהלם לייבניץ וג'יימס גרגורי, היא הנוסחה:
או ברישום מקוצר:
הוכחה

ניתן להוכיח טענה זו בקלות על ידי טור טיילור של פונקציה הופכית של טנגנס (נקראת טור גרגורי) שאומרת:
ולהציב x = 1 ונקבל בקלות את הנוסחה.
הנה הוכחה נוספת:
ניתן להבין מהשורה האחרונה כי:
מכאן עבור n שואף לאינסוף, ניתן לראות כי:
 {\frac {\pi }{4}}\;=\;\sum _{k=0}^{\infty }{\frac {(-1)^{k}}{2k+1}}.
נקודת טשטגו

|  נתונים גאוגרפיים |
| --- | --- |
 קואורדינטות:  65°44′00″S 62°09′00″W﻿ / ﻿65.7333°S 62.15°W﻿ / -65.7333; -62.15
 נתונים מדיניים
 על שם:  Tashtego 
  (למפת חצי האי האנטארקטי מוגדלת) בסיס חנרל ברנרדו אוהיגינס ריקלמהנקודת טשטגו(למפת חצי האי האנטארקטי רגילה) בסיס חנרל ברנרדו אוהיגינס ריקלמהנקודת טשטגו(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומינקודת טשטגו(למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומינקודת טשטגו
 
נקודת טשטגו או נקודת טאשטגו (באנגלית: Tashtego Point) היא לשון יבשה סלעית בחוף המזרחי של ארץ גרהאם, שבאנטארקטיקה.
הלשון מהווה את הקצה המזרחי של המצוק המהווה את הגדה הדרומית של קרחון סטאב.
היסטוריה > גילוי ומיפוי לשון היבשה

הנקודה נסקרה וצולמה על ידי סקר שטחי חסות איי פוקלנד בשנת 1947.
היסטוריה > מקור השם

שמה של הנקודה ניתן לה על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים של בריטניה.
הנקודה נקראת על שם "טשטגו" - דמות מספרו של הרמן מלוויל, "מובי דיק".
שם זה ניתן בדומה לשמות אתרים נוספים באזור, הקרויים על שם דמויות מהספר.
לקריאה נוספת

• Defense Mapping Agency 1992, , P 276
הערות שוליים

↑  גאזט השמות האנטארקטיים הרשמי של ארצות הברית
1 2 3 4 5 6  מידע גאוגרפי והיסטורי
↑  אתרים נוספים הקרויים על שם דמויות מהספר "מובי דיק"
| אתרים הקשורים ל-"מובי דיק" ספרו של הרמן מלוויל בארץ גרהאם |
| --- | --- | --- |
| קרחונים | מאפל • מלוויל • סטאב • סטארבק • פלאסק |  |
| הרים, רמות ומצוקים | מעבר בלקינגטון • פסגת גבריאל • פסגת דאגו • הר מייהו • פסגת ספאוטר • הר פדאללה • צוקי פיפ • פסגות פיפין • הר קוויקווג |  |
| לשונות יבשה | נקודת טשטגו |  |
סאלחה קאסין

| --- | --- |

 לידה:  18 במאי 1878 
 פטירה:  9 באפריל 1964 (בגיל 85) 
 מדינה:  מצרים מצרים
 תקופת הפעילות:  1904–1960 (כ־56 שנים)
 עיסוק:  שחקנית
 פרופיל ב-IMDb
 
סאלחה (מימין) ואחותה הצעירה, השחקנית גרציה קאסין (משמאל)
סאלחה קאסין (בערבית: صالحة قاصين, בתעתיק מדויק: צאלחה קאצין; 18 במאי 1878, קהיר – 9 באפריל 1964) הייתה שחקנית תיאטרון וקולנוע יהודייה-מצרייה, ילידת קהיר, שהתגלתה על ידי מחמוד חיגאזי (محمود حجازي), אחיו של סלאמה חיגאזי (אנ'). נחשבה לאישה הראשונה ששיחקה על הבמה במצרים (עד אז הופיעו רק גברים, כולל בתפקידי נשים).
החלה את קריירת התיאטרון שלה בשנת 1904, בגיל 26, כשעבדה עם השייח' סלאמה חיג'אזי ובהצגה "הקורבן של המושחתת" (ضحية الغاوية). היא גם שיחקה בלהקת עזיז עיד ובהצגה "המלך פוחד" (ألملك يهوب). היא עבדה גם בתיאטרון של נגיב א-ריחאני (אנ'). בנוסף, שיחקה גם ביותר מ-180 סרטים, קריירה אותה החלה בסוף שנות החמישים לחייה שם נודעה בתפקידי משנה כ"זקנה הצורמנית" ששוכחת הכל מהר, למרות היותה הכוכבת היפהפייה בימי התיאטרון בצעירותה.
בחייה הפרטיים ניהלה בצעירותה רומן סוער ומלא קנאות עם נגיב אל-ריחאני, אשר תיאר אותה כאהבתו הראשונה. הרומן לא מוצה לכדי נישואין כי הוא היה נוצרי והיא יהודיה.
לאחר מכן נישאה שלוש פעמים(פעם עם יהודי ועוד פעמיים עם מוסלמי). לפי שמועות עיקשות היא התאסלמה ב-1929, בעוד אחותה הצעירה, השחקנית גרציה קאסין, עלתה לישראל. בערוב ימיה סבלה ממחלת אלצהיימר ומעוני קיצוני. במצוקתה ריחם עליה האומן ג'ורג' אַבְּיַד (ער'), אשר שכר לה חדר בחצר ביתו, ושם נפטרה ב-9 באפריל 1964.
פילמוגרפיה

1936 – המנון הרדיו (ער')
1936 – הלבן והשחור
1939 – דינרים (ער')
1942 – על במת החיים (ער')
1945 – בן האדם (ער')
1945 – סיפור אהבה (ער')
1946 – שחרזאדה (ער')
1946 – מבט ראשון (ער')
1946 – העבר הלא נודע (ער')
1947 – ליבי, מדריכי (ער')
1949 – המודעות לארנק (ער')
1950 – השראה (ער')
1952 – תמונת החתונה (ער')
1952 – כרצונך (ער')
1952 – מגיע לך (ער')
1954 – בנות חוה (ער')
1954 – אמריקאי מטנטה (ער')
1954 – הבטחה (ער')
1954 – כלת יום הולדת הנביא מוחמד (ער')
1955 – בנות הלילה (ער')
1955 – צחוק הגורל
1957 – טהורה (ער')
1958 – איסמאעיל יס בבית החולים למשוגעים (ער')
1958 – השדה הקטנה (ער')
1958 – עם הימים
1959 – מלון ההפתעות (ער')
1960 – ירח דבש בצלי (ער')
הערות שוליים

1 2  صالحة قاصين - الدهليز, dhliz.com
1 2 3 4  "مهجة القلب" صالحة قاصين... تقاضت 100 جنيه ذهبي وكسرت احتكار الرجال التمثيل, السياسة جريدة كويتية يومية | Al SEYASSAH Newspaper, ‏25 באפריל 2021 (באנגלית)
↑  [https://elcinema.com/en/person/1005775/ Salha Kasin(1878 - 1964)صالحة قاصين
], באתר elcinema.com
1 2 3 4  صالحة قاصين ديانتها تاريخ ميلادها ووفاتها معلومات عنها وصور (בערבית)
1 2  من عائلة يهودية وحبيبة الريحاني.. ماذا تعرف عن صالحة قاصين سيدة المسرح الأولى؟, honna.elwatannews.com
1 2
1 2  صالحة قاصين, مدونة كان زمان
↑  Atef Ali, صالحه قاصين احبها الريحاني ورفضت الهجرة لإسرائيل, الخبر الفوري, ‏7 בספטמבר 2019 (בערבית)
↑  (صالحة_قاصين) - wikipe.wiki, www.wikipe.wiki
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים ובנושא קולנוע. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
נץ פסכיאטוס

| נץ פסכיאטוס |
| --- | --- |
 נץ פסכיאטוס
מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: דורסי יום
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: נציים
סוג:: נץ
מין:: נץ פסכיאטוס
שם מדעי
 Accipiter fasciatus ‏ויגורס והורספילד, 1827

נץ פסכיאטוס (שם מדעי: Accipiter fasciatus) הוא מין של נץ ממשפחת הנציים המצוי באוסטרליה ובאיי אוקיאניה הקרובים לה, כמו גינאה החדשה, חלק מאינדונזיה, ונואטו, פיג'י ואיים קטנים נוספים. ממצאים מנורפוק יכולים להזדהות כמין נץ אחר, או אולי כתת-מין שלא נודע.
מאפיינים

מין נץ זה דומה מאוד למין האוסטרלי Accipiter cirrocephalus, אך גדול ממנו. הנץ מגיע לאורך 40–55 סנטימטרים, בעל מוטת כנפיים של 75–95 סנטימטרים ומשקלו הממוצע 220 גרם בזכרים ו-355 גרם בנקבות. צבע הנץ חום עם בטן וחזה אפורים מסורטטים בשחור. העיניים והמקור גדולים וצהובים וקצה המקור שחור. האצבעות צהובות ומעוקלות ובקציהם טפרים חדים.
תפוצת הנץ היא ברחבי החורשים ויערות הגשם של צפון אוסטרליה ושל האיים מסביבה ולעיתים מגיע לערים. הוא ממתין על ענפים נבחרים ומתצפת על טרף קטן החולף תחתיו. המזון העיקרי שלו הוא עופות קטנים יותר כמו יוניים, קקדואיים, תוכונים, פרושיים, סבכיי פיות, פיפיון וגם ברווזיים ותרנגולים. הוא טורף גם יונקים כמו חולדות, עטלפים וארנבונים. רוב הזמן הוא ממתין לטרף שיעבור תחתיו ואז צולל בהדרגה אליו, אך כאשר עוברת להקת עופות הוא חולף במהירות רגילה אליה. הוא יאכל גם זוחלים, דו-חיים או אף חרקים. הנצים עלולים להיפגע מעופות אגרסיביים כמו עורבים או עקעק אוסטרלי תוקפניים.
הוא מקנן על צמרות העצים והנקבה מטילה  2 עד 4 ביצים. הדגירה נמשכת 30 יום וגידול הצעירים 31 יום נוספים עד הגיעם לבגרות.
תת-מינים

A. f. fasciatus
A. f. buruensis
A. f. didimus
A. f. dogwa
A. f. helmayri
A. f. natalis
A. f. polycryptus
A. f. savu
A. f. stresemanni
A. f. tjendanae
A. f. vigilax
A. f. wallacii
הערות שוליים

↑  נץ פסכיאטוס באתר הרשימה האדומה של IUCN