stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
משפט רליך-קונדרשוב
תוצאות

היות ששיכון הוא קומפקטי אם ורק אם אופרטור השיכון (הזהות) הוא אופרטור קומפקטי, נובע ממשפט רליך-קונדרשוב שלכל סדרה חסומה במידה שווה במרחב  W^{1,p}(\Omega ) קיימת תת-סדרה המתכנסת במרחב  L^{q}(\Omega ). המסקנה הזאת ידועה כמשפט הבחירה של רליך-קונדרשוב.
משפט רליך-קונדרכוב שימושי להוכחת אי-שוויון פואנקרה לפיו לכל  u\in W^{1,p}(\Omega ) (כאשר  \Omega  עומד בתנאי משפט רליך-קונדרכוב) מקיים:
\|u-u_{\Omega }\|_{L^{p}(\Omega )}\leq C\|\nabla u\|_{L^{p}(\Omega )}
כאשר הקבוע C תלוי רק בערך p ובתכונות הגאומטריות של  \Omega  וכן
הוא הערך הממוצע של u בתחום  \Omega .
הערות שוליים

↑  Evans, Lawrence C. (2010). "§5.8.1". Differential Equations, Partial (2nd ed.). p. 290. ISBN 0-8218-4974-3.
משרד ההגנה (דנמרק)

| --- | --- |


בניין משרד ההגנה הדני
 מידע כללי
 מדינה:  דנמרק 
 תחום שיפוט:  דנמרק 
 סוכנות בת:  Danish Defence Command 
 תאריך הקמה:  27 במאי 1950
 ממשלה:  ממשלת דנמרק
 שר:  יעקב אלמן-ינסן
 תאריך כניסה:  15 בדצמבר 2022
 מטה מרכזי:  קופנהגן 
 עובדים:  20,000 (נכון ל־אוקטובר 2014) 
 תקציב:  21 מיליארד קרונות
 www.fmn.dk
 קואורדינטות:  55°40′40″N 12°35′11″E﻿ / ﻿55.677908324877°N 12.586487369093°E﻿ / 55.677908324877; 12.586487369093
 he
 
משרד ההגנה (בדנית: Forsvarsministeriet או בראשי תיבות: FMN) הוא משרד בממשלה הדנית, האחראי על יישום מדיניות הביטחון של ממלכת דנמרק. בראשו עומד השר, חבר הממשלה. באופן סמלי, המפקדת העליונה של כוחות ההגנה היא מלכת דנמרק, אולם המפקד בפועל הוא ראש הממשלה.
יעקב אלמן-ינסן ממפלגת ונסטרה מכהן כשר ההגנה מאז 15 בדצמבר 2022. הוא אחראי על ניהולו השוטף של הצבא כמו גם על גיוסו בשעת הצורך. הוא מדווח ישירות לראש הממשלה. ראש ההגנה (מקביל לרמטכ"ל) מדווח ישירות לשר.
משרד ההגנה נמצא ברחוב תעלת הולמנס 42 בקופנהגן.
נושא העגל

| --- | --- |

 מידע כללי
 תאריך יצירה:  570-560 לפנה"ס
 טכניקה וחומרים:  שיש
 ממדים בס"מ
 גובה:  165
 נתונים על היצירה
 זרם אמנותי:  archaic Greek sculpture 
 מיקום:  המוזיאון הארכאולוגי אתונה שביוון
 קואורדינטות:  37°58′06″N 23°43′43″E﻿ / ﻿37.96844444°N 23.7285°E﻿ / 37.96844444; 23.7285
 
נושא העגל (ביוונית: μοσχοφόρος; בתעתיק: מוֹסְכֿוֹפֿוֹרוֹס, moschophóros) הוא פסל שיש יווני, מן התקופה הארכאית, המתוארך לשנים 570–560 לפנה"ס. הפסל נמצא בחפירה ארכאולוגית באקרופוליס באתונה והוא מוצג כיום במוזיאון האקרופוליס באתונה.
הפסל, בגובה של 165 ס"מ, מציג גבר צעיר לבוש מעיל דק ארוך ופתוח, עטור זקן קצר, הנושא על כתפיו עגל. הדמות נמצאת בצעידה וידיה מצטלבות עם רגלי העגל על החזה. שרידי צבע מגלים כי העגל היה צבוע בגוון כחול-ירקרק. יש להניח כי חלקים נוספים של הפסל (כמו הזקן או המעיל) היו משוחים בצבע. פניו של הפסל מתוארים בהתאם לסגנון הארכאי - עיניו מודגשות וגדולות מעט והיו כנראה משובצות באבן צבעונית, שיער ראשו מעוצב בתסרוקת תלתלים דקורטיבית ועל פניו "חיוך ארכאי". גם תיאור הגוף משלב סממנים ארכאיים בשימוש בקווים גרפיים. עם זאת מורגשת בתיאור "ספונטניות" וחיות בהבעה ובתיאור השרירים אשר היו חסרים בפיסול של תחילת התקופה הארכאית.
אתונאי בשם '[ר]ומבוס', הזמין את הפסל וייתכן כי זה הוא דיוקנו. ייתכן כי הפסל מסמל את הקורבן אשר מביא הגבר למקדש ואולם ייתכן כי הוא זכה בעגל במשחקים הפאן-הלניים. מוטיב של אדם הנושא עגל או כבש ידוע באמנות היוונית בגרסאות ברונזה פשוטות אשר נמצאו במקדש הרמס בויאנוס (Viannos) אשר כרתים, וגם בפסל גדול שאינו גמור באי טסאוס (Thasos) אשר בים האגאי. דוגמאות אלו מקושרות בדרך כלל לחגיגות ואירועים דתיים אחרים.
ראו גם

קורוס
האקרופוליס באתונה
הערות שוליים

↑  ראו: אבי-יונה, מיכאל, תולדות האמנות הקלאסית, מוסד ביאליק, ירושלים, 2004, עמ' 65 (האות ר' היא השלמה).
↑  Spivey, Nigel, Understanding Greek Sculpture, Thames and Hudson, London, 1996, p.93-94.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 7845297-1
מריו מוניצ'לי

| --- | --- |

צילום מ-2007
 לידה:  16 במאי 1915 רומא, ממלכת איטליה 
 התאבד:  29 בנובמבר 2010 (בגיל 95) רומא, איטליה 
 מדינה:  איטליה, ממלכת איטליה 
 תקופת הפעילות:  1935–2010 (כ־75 שנים) 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת פיזה 
 בן או בת זוג:  Chiara Rapaccini (1974–2010) 
 פרסים והוקרה:  דוב הכסף לבמאי הטוב ביותר (1957)  דוב הכסף לבמאי הטוב ביותר (1982)  פרס אריה הזהב (1991)  פרס אריה הזהב (1959)  דוב הכסף לבמאי הטוב ביותר (1976)  אביר הצלב הגדול של מסדר ההצטיינות של הרפובליקה האיטלקית  Premio Cinearti La chioma di Berenice 
 פרופיל ב-IMDb
 
מריו מוניצ'לי (באיטלקית:Mario Monicelli, ‏ 16 במאי1915 - 29 בנובמבר 2010) היה במאי קולנוע ותסריטאי איטלקי, אחד מאבות הקומדיה הקולנועית האיטלקית או "הקומדיה בסגנון איטלקי", לצידם של דינו ריזי, לואיג'י קומנצ'יני, פייטרו ג'רמי ואטורה סקולה.
עם הסרטים הידועים שלו מחוץ לאיטליה נמנו I soliti ignoti ("החשודים הרגילים" או "העסקים המלוכלכים ברחוב מאדונה" ,1958), Guardie e ladri ("שוטרים וגנבים" 1951), La grande guerra (המלחמה הגדולה, 1959), ,L'armata Brancaleone צבא ברנקלאונה (1966)ו (ידידים שלי Amici miei (1975) ‏
מוניצ'לו היה שש פעמים מועמד לפרס אוסקר (פעמיים בקטגוריית התסריט המקורי הטוב ביותר, ארבע פעמים בקטגוריית הסרט הזר הטוב ביותר) וזכה בפרסים רבים עבור יצירותיו. ב-1991 קיבל את פרס אריה הזהב על מפעל חייו בפסטיבל הסרטים של ונציה.
קורות חייו

מריו מוניצ'לי נולד ב-1915 ברומא, בנו השני מתוך חמשת ילדיו החוקיים של תומאזו מוניצ'לי, עיתונאי ומבקר תיאטרון, מנישואיו למריה קאררי. ב-1946, כשמריו היה בן 21, אביו ירה בעצמו למוות עם אקדח אחרי שנשאר ללא תעסוקה.
הוא סיים לימודי היסטוריה ופילוסופיה, דבר המשתקף בתסריטיו המאוחרים.
כבר ב-1932 כתב בקורות סרטים, וכעבור שנתיים כחובב הפיק את סרטו הקצר הראשון.
ב-1936 היה לעוזר במאי קולנוע והחל מ-1942 חיבר תסריטים.
יחד עם סטנו עשה את עבודת הבימוי הראשונה ב-1949 . הסרטים "I soliti ignoti" ("החשודים הרגילים"). ("העסקים המלוכלכים ברחוב מאדונה" ,1958); "La grande guerra" ("המלחמה הגדולה", 1959) ;ו-"La ragazza con la pistola" ("הנערה עם אקדח", 1968) היו מועמדות לפרס אוסקר לסרט הבין-לאומי הטוב ביותר. הוא עצמו היה מועמד לפרס אוסקר על בימוי הסרט " I compagni - "החבר'ה", 1965) ושוב ב-1966 על התסריט של הסרט "קזנובה 70".
בפסטיבל ברלין ב-1957 זכה בפרס "דב הכסף" הראשון עבור סרטו "אבות ובנים". עבור בימויים של שני סרטים אחרים - Caro Michele ("מיקלה היקר", 1976) ו Il Marchese di Grillo- ("המרקיז דל גרילו ", 1981) זכה שוב ב"דב הכסף" ב-1976 וב-1982 בהתאמה. ב-1991 זכה בפרס "דב הזהב" על מפעל חייו.
יצירתו

יצירתו של מוניצ'לי כוללת למעלה מ-60 סרטים כבמאי וכ-90 תסריטים. מעל גיל 90 היה עדיין פעיל ויצר את הסרט "ורדי המדבר" (Le Rose del deserto.) .לאסתטיקה החזותית של עבודותיו הייתה השפעה רבה על תרבות הפופ.
מריו מוניצ'לי מת בנובמבר 2010 לאחר שהשליך את עצמו ממרפסת של בית החולים סן ג'ובאני ברומא. הוא שהה שם לצורך טיפול בסרטן הערמונית
הנצחה

2015 - במלאת מאה שנה להולדתו של מוניצ'לי פסטיבל הסרטים הבינלאומי ה-72 של ונציה הנציח את הבמאי עם הקרנת גרסה משוחזרת עשל הסרט Vogliamo i colonnelli (1973) ופרויקט האמנות "
Fantasmi (פנטזיות). במסגרת הפרויקט של שותפתו הוותיקה של מוניצ'לי, קיארה רפאצ'יני (הידועה בשם הבמה RAP) עיבדה הקלטות שלא פורסמו משנות ה-1960 ועד שנות ה-1990, המציגות את יוצר הסרט על סט. מוניצ'לי התכוון במקור לזרוק את התעודות.
כשחקן

Rue du Pied de Grue 1979 - במאי: ז'אן-ז'אק גראן-ז'ואן
1980 Sono fotogenico במאי: דינו ריזי
1994 - La vera vita di Antonio H במאי: של אנצו מונטלאונה
1996 - Il ciclone - קול, במאי :לאונרדו פייראצ'וני
2003 - Under the Tuscan Sun (תחת השמש של טוסקנה), במאי: אודרי ולס
2005 - Nanà - במאי ג'וזפה ורלוטה
2006 - Adolfo Celi, un uomo per due culture -בתפקיד עצמו - סרט תיעודי, במאי: לאונרדו צ'לי
2007 - SoloMetro במאי:מרקו קוקורניה
2010 - L'ultima zingarata, במאי: פדריקו מיקאלי ויורי פארטיני
2010 - Qui finisce l'Italia, במאי: ז'יל קוטון
כשחקן > תסריטים עבור במאים אחרים

1947:  La figlia del capitano ; בימוי: מריו קמריני
1948:  Il cavaliere misterioso ; בימוי: ריקרדו פרדה
1948:  In nome della legge ; בימוי: פייטרו ג'רמי
1948:  Gioventù perduta ; בימוי: פייטרו ג'רמי
1949:  Il lupo della Sila ; בימוי: דויליו קולטי
1950: Il brigante Musolino ; בימוי: מריו קמריניi
1951:  Amo un assassino ; בימוי: בא'צו בנדיני
1951:  O.K. Nerone
1952:  Cinque poveri in automobile ; בימוי: מריו מאטולי
1953: Cavalleria rusticana ; בימוי: כרמינה גלונה
1953: !  Perdonami ; בימוי: מריו קוסטה
1954:  Giuseppe Verdi ; בימוי: רפאלו מטראצו
1961: (A cavallo della tigre ; בימוי: לואיג'י קומנצ'יני
1964:  Frenesia dell'estate ; בימוי: Lלואיג'י צאמפה
1965:  I nostri mariti  (תסריט הפרק השני)
נאג'דובוש

| --- | --- |

 מדינה:  הונגריה הונגריה
 חבל:  המישור הגדול הצפוני
 מחוז:  סבולץ'-סטמאר-ברג סבולץ'-סטמאר-ברג
 נפה:  נפת מאטסלקה
 שטח:  26.93 קמ"ר
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בכפר:  2,263 (1 בינואר 2020)
 קואורדינטות:  48°03′00″N 22°19′00″E﻿ / ﻿48.05°N 22.316666666667°E﻿ / 48.05; 22.316666666667 
 אזור זמן:  UTC +1
 https://www.nagydobos.hu/
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת הונגריה מוגדלת) בודפשט דברצן מישקולץ סגד פץ' גיור נירג'האזה קצ'קמט אוסטריה סלובקיה אוק. רומניה סרביה קרואטיה סל.נאג'דובוש(למפת הונגריה רגילה) בודפשט דברצן מישקולץ סגד פץ' גיור נירג'האזה קצ'קמט אוסטריה סלובקיה אוק. רומניה סרביה קרואטיה סל.נאג'דובוש  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
נאג'דובוש (בהונגרית: Nagydobos) הוא כפר במחוז סבולץ'-סטמאר-ברג שבצפון מזרח הונגריה.
יהודי נאג'דובוש

יהודים התיישבו בנאג'דובוש במחצית הראשונה של המאה ה-19 ורובם עסקו במסחר זעיר. בשנת 1830 הוקם בית כנסת והתנהלה במקום קהילה עצמאית ובשנת 1885 הסתפחה לקהילת מאטסלקה. הקהילה הפעילה בית קברות יהודי שקיים עד היום.
על פי הרשום במפקד קהילות הונגריה רב המקום היה הרב דוד יונגרייז שהיה אב בית הדין בנירמגייש.
באפריל 1944 נאספו יהודי העיירה ונכלאו בבית הכנסת שם הוחזקו במשך שלושה ימים ללא מזון ומשם הועברו לגטו מאטסלקה עם עוד 18,000 יהודי המחוז. בסוף מאי 1944 שולחו למחנה ההשמדה אושוויץ. אחרי השואה לא שבו יהודים לנאג'דובוש.
| שנה | מספר היהודים בכפר | כלל האוכלוסייה |
| --- | --- | --- |
| 1840 | 83 |  |
| 1880 | 141 | 1,601 |
| 1910 | 132 |  |
| 1920 | 127 |  |
| 1930 | 108 |  |
| 1941 | 113 | 2,446 |
לקריאה נוספת

פנקס הקהילות הונגריה, עמוד 367-368
נאג'-דובוש, בתוך: שלמה שפיצר, קהילות הונגריה: הקהילות החרדיות בהונגריה - תש"ד, ירושלים: מכון ירושלים, תשס"ט, עמוד 241. (נתוני האוכלוסין בספר מבוססים על מפקד קהילות הונגריה של המועצה המרכזית של יהודי הונגריה שנערך בפקודת שלטונות הכיבוש הנאצי באביב 1944)
הערות שוליים

↑  נתוני הכפר באתר הלמ"ס ההונגרי
↑  בית הקברות היהודי בנאג'דובוש
↑  תיעוד יהודים מנאג'דובוש שנרצחו בשואה באתר יד ושם
↑  מפקדי האוכלוסין של יהודי הונגריה, 1993
| יישובים במחוז סבולץ'-סטמאר-ברג |
| --- | --- | --- |
| ערי המחוז | נירג'האזה  |  |
| ערים |  איאק •  בקטלוראנטהאזה •  בלקאן •  צ'נגר •  דמצ'ר •  דומבראד •  פהרגיארמט •  איבראן •  קמצ'ה •  קישווארדה •  מאנדוק •  מאריאפוץ' •  מאטסלקה •  נאג'אצ'ד •  נג'הלאס •  נאג'קאלו •  נירבאטור •  נירלוגוש •  נירמדה •  נירטלק •  רקמז •  טיסלק •  טיסוושווארי •  אויפהרטו •  ואיה •  ואשארושנמן •  זאהון |  |
| כפרים | קנטוריאנושי • נירקאראס • אופאי • אפג' • הודאס • נירטורה • יאנד • נירבוגדאני • פאביאנהאזה • פילפשדרוץ • גבריין • גיורטלק • יארמי • קוצ'ורד • מרק • נאג'דובוש • נירצ'הוי • נירקאטה • נירמגייש • נירפרסניה • אקריטופילפש • פפוש • ראפולט • סמושסג • טיבורסאלאש • ואלאי • אנרץ' • דגה • פניישליטקה • גיולהאזה • יקה • קקצ'ה • לוופטרי • מזלדאן • נירלווה • נירטש • פפ • פאטרוהה • רטקזברנץ' • סבולצ'באקה • סבולצ'וורשמרט • טיסקניאר • אוידומבראד • אויקנז • נג'צ'רקס • נפקור • נירפזון • שנייה • סבולץ' • טימאר • טיסנג'פלו • בשנייד • לשקוד • לוולק • מג' • ניריברון • ניריאקו • נירקרץ' • פטנהאזה • רמוצ'האזה • רוהוד • ברבאש • ברגדרוץ • ברגשוראן • צ'רודה • גלנש • גמז'ה • גולאץ' • גיירה • הטפיירצ'ה • אילק • קישוורשאן • לוניה • מארוקפפי • מאטיוש • נג'וורשאן • אולצ'ווה • פוסטדובוש • טאקוש • טרפה • טיסאדון • טיסקרצ'ן • טיססלקה • טיסוויד • ואמושאטיה • ברקס • בסטרץ • גגן • קק • נירטט • סקיי • טיסראד • ושמגייר • בוטפלאד • צגנדאניאד • צ'הולץ • צ'אסלו • צ'גלד • דרנו • פילשד • גצ'אי • גרבולץ • גיגייה • יאנקמאיטיש • קרשמיין • קישר • קישהודוש • קישנמן • קישפלאד • קישסקרש • קלצ'ה • קמרה • מגושליגט • מאנד • מהטלק • מילוטה • נאבראד • נגיאר • נג'הודוש • נג'סקרש • נמשבורזובה • אולצ'וואפאטי • פניולה • פניגה • רוז'אי • שונקאד • סמושאיי • סמושאוילק • סטמארצ'קה • טיסבץ' • טיסצ'צ'ה • טיסקורוד • טיסטברק • טוניוגמטולץ' • טיוודר • טורישטוואנדי • טוריצ'ה • ואמושורוסי • זייטה • ז'רויאן • באטורליגט • אנצ'נץ' • קישלטה • נירבלטק • נירבוגאט • נירצ'אסארי • נירדרז' • נירגלשה • נירגיולאי • נירפיליש • נירוושווארי • אמביי • פנסלק • פיריצ'ה • פוצ'פטרי • טרם • בלשה • בוי • גאוואוונצ'לה • פסב • פורצ'למה • טיסברצל • טיסטלק • צ'נגרשימה • צ'נגראויפלו • קומלודטוטפלו • פאטיוד • סמושאנגיאלוש • סמושבץ' • סמושטטארפלווה • טיוקוד • אורה • בלקאן • בירי • בקן • ארפטק • גסטרד • קאלושמיין • סקוי • בנק • אפריישקה • גיירצ'קה • קומורו • טיסבזדד • טיסמוגיורוש • טיססנטמארטון • טוז'ר • ז'ורק • סורגלמטוש • טיסדדה • טיסדוב • טיסאסלאר |  |
| יישובים בנפת מאטסלקה |
| --- | --- | --- |
| יישובים | מאטסלקה • פאביאנהאזה • פילפשדרוץ • גבריין • גיורטלק • הודאס • יארמי • קנטוריאנושי • קוצ'ורד • מרק • נאג'דובוש • נאג'אצ'ד • נירצ'הוי • נירקאטה • נירמגייש • נירפרסניה • אופאי • אקריטופילפש • אר • פפוש • ראפולט • סמושקר • סמושסג • טיבורסאלאש • ואיה • ואלאי |  |
משה בילינסון

ערך זה עוסק ברופא, עיתונאי ואיש ציבור ביישוב. אם התכוונתם לעיתונאי, מדפיס, סופר וגנאלוג יהודי-רוסי, ראו .
| --- | --- |

משה בילינסון, חצי שנה לפני מותו (1 במאי 1936)
 לידה:  5 באוקטובר 1889 ירוסלבל, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  19 בנובמבר 1936 (בגיל 47) פלשתינה (א"י), האימפריה הבריטית 
 מקום קבורה:  בית הקברות טרומפלדור 
 השכלה:  אוניברסיטת בזל 
 
פסל ד"ר משה בילינסון של בתיה לישנסקי בכניסה לבי"ח בילינסון
קבר משה בילינסון בבית הקברות טרומפלדור
משה בֶּילינסון (ברוסית: Моше (Моисей) Бейлинсон;‏ י' בתשרי תר"ן, 5 באוקטובר 1889, ליד ירוסלבל – ה' בכסלו תרצ"ז, 19 בנובמבר 1936, תל אביב), היה רופא, מחלוצי העיתונאים והפובליציסטים בארץ ישראל, ממנהיגי תנועת העבודה, חבר הוועד הפועל של ההסתדרות הכללית, חבר אספת הנבחרים והוועד הלאומי.
קורות חיים

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
משה בילינסון נולד ליד העיר ירוסלבל שברוסיה ביום כיפור שנת תר"ן (1889) לאהרן הכהן בילינסון, שהיה רוקח, ולבלה בתו של מרדכי פלונגיאן, ממשכילי וילנה. למד באוניברסיטאות מוסקבה, פרייבורג, ובזל והוסמך כדוקטור לרפואה. הצטרף לתנועה הסוציאליסטית הרוסית, וממנהּ עבר לציונות.
בין השנים 1917–1923 חי באיטליה, והיה פעיל בתנועה הציונית שם. באופן מיוחד קיים קשרים עם אנצו סירני אשר התגורר בביתו לאחר עלייתו ארצה,  ועם אלפונסו פצ'יפיצ'י  מנהיג ציוני, איש פירנצה.
בשנת 1924 עלה לארץ ישראל, התיישב במושבה פתח תקווה ועבד כפועל בחבורת "מעבר". בשנת 1925, עם ייסוד עיתון "דבר", נענה בילינסון להזמנת עורכו, ברל כצנלסון, הצטרף למערכת העיתון וכתב בו מאמרים. בילינסון, שהפך לדוברהּ הראשי של תנועת העבודה, ביטא בכתיבתו עמדות של איש מצפון, ובלט בביקורתו נגד ממשלת המנדט הבריטי.
בילינסון היה חבר הוועד הפועל של ההסתדרות הכללית של העובדים בארץ ישראל וחבר מרכז מפא"י. היה חבר באספת הנבחרים והוועד הלאומי.
בילינסון היה היוזם של הקמת "בית החולים למושבות יהודה והשרון", שלאחר מותו שונה שמו לבית חולים בילינסון (כיום קמפוס בילינסון בתוך מרכז רפואי רבין). בנוסף, היה יו"ר הוועד המפקח של קופת חולים.
בילינסון נפטר בה' בכסלו תרצ"ז, כתוצאה מהתקף לב, ונקבר בבית הקברות טרומפלדור בתל אביב.
הנצחה בבול דאר ישראלי

בתאריך 26 בנובמבר 2002, דאר ישראל הנפיק סדרה של 4 בולי דאר שכותרתה "פובליציסטים - עיתונאים פוליטיים". אחד מהבולים האלה הוקדש  להנצחת זכרו של משה ביילינסון שדיוקנו מופיע עליו. האמן יגאל גבאי עיצב את הסדרה. דאר ישראל מכר 722,760 של בול זה עד להפסקת המכירה.
כתביו

מאמריו של בילינסון לוקטו והופיעו, שנים אחדות לאחר מותו, ב"כתבי משה בילינסון" בעריכתה של ברכה חבס, בהוצאת דבר:
בימי תחית איטליה, תל אביב: חברה, 1930.
פרקי בילינסון, עין-חרוד: הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1936.
במשבר העולם, תל אביב: הוצאת דבר, 1940. (מהדורה נוספת: תל אביב: ירון גולן, 1997.)
בדרך לעצמאות (עריכה: ברכה חבס), תל אביב: דבר, 1949.
לקריאה נוספת

'בילינסון, משה', בתוך: דוד קלעי, ספר האישים: לכסיקון ארצישראלי, תל אביב: מסדה – אנציקלופדיה כללית, תרצ"ז, עמ' 77–78. (הספר בקטלוג ULI)
ציון למשה בילינסון: דרכו ופועלו במלאת שנת אבלו, תל אביב: דבר, 1938.
הערות שוליים

↑  שמואל אוירבך, ביוגרפיה של יהודה מנחם אלפונסו פצ'יפיצ'י, ‏1984
↑  נסים לוי, יעל לוי, "רופאיה של ארץ-ישראל 1948-1799", הוצאת איתי בחור, מרץ 2012, עמוד 116
↑  יעקב צחור (עורך), בולי ישראל תש"ח - תשס"ב, קטלוג מס' 14, רשות הדאר - השירות הבולאי, כתר הוצאה לאור, 2008, עמ' 473
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007258484105171  PLWABN: 9811408504405606  GND: 126029334  ICCU: RAVV031800  ISNI: 0000 0001 1850 5208  LCCN: nr92000858  RERO: 02-A022615741  SUDOC: 142992011  VcBA: 495/100315  VIAF: 313235885   WorldCat (עם VIAF): 313235885
משרד ההגנה (הונגריה)

| --- | --- |

מטה משרד ההגנה ברחוב בלאטון 7, בודפשט
 מידע כללי
 מדינה:  הונגריה 
 תחום שיפוט:  הונגריה 
 תאריך הקמה:  1867
 ממשלה:  ממשלת הונגריה
 שר:  קרישטוף סלאי-בוברובניצקי
 תאריך כניסה:  24 במאי 2022
 מנהל:  טיבור בנקה 
 אתר רשמי
 
משרד ההגנה (בהונגרית: Honvédelmi Minisztérium או בראשי תיבות HM) הוא משרד בממשלה ההונגרית, האחראי על יישום מדיניות הביטחון של הונגריה. בראשו עומד השר, חבר הממשלה. השר העומד בראש המשרד אחראי על ניהולם השוטף של כוחות ההגנה ההונגריים, כמו גם על גיוסם בשעת הצורך. הוא מדווח ישירות לראש הממשלה. מפקד כוחות ההגנה (מקביל לרמטכ"ל) מדווח ישירות לשר.
בעקבות הפשרה האוסטרו-הונגרית של 1867, הוקמה ממשלה הונגרית עצמאית. במסגרת זו, הוקם "משרד ההגנה המלכותי" בבודפשט אשר היה אמון על ניהול החלק ההונגרי בצבא הקיסרי והמלכותי בתקופות שלום. במקביל אליו פעל משרד מלחמה אוסטרו-הונגרי משותף אשר פיקח על משרדי המלחמה של אוסטריה והונגריה ונטל את הפיקוד העליון על הצבא המשותף בתקופות מלחמה. עקבות קריסת האימפריה האוסטרו-הונגרית, הוקם מחדש "משרד ההגנה הלאומית" אשר פועל ברציפות (עם שינויים קטנים) עד ימינו.
קרישטוף סלאי-בוברובניצקי מכהן כשר ההגנה מאז 24 במאי 2022.
מערכת הגנה אקטיבית לטנקים

טנק מרכבה סימן 4מ חמוש במערכת מעיל רוח. מערכת הגנה אקטיבית המשלבת הגנה אקטיבית "רכה" הכוללת מערכות שיבוש ומערכת הגנה אקטיבית "קשה" ליירוט האיום במהלך מעופו.
תקריב על מערכת הגנה אקטיבית לטנקים "מעיל רוח" על מרכבה סימן 4מ. בתמונה נראים המכ"ם ומשגר אמצעי יירוט.
מערכת הגנה אקטיבית לטנקים היא מערכת הגנה אקטיבית עבור טנקים (וגם עבור רכב קרבי משוריין כבד) המונעת מהאיום הנורה לעברו לפגוע ברכב.
קיימים שני סוגי הגנה:
הגנה קשה (Hard Kill) משמעותה נטרול או יירוט האיום באופן פיזי במרחק בטוח מהטנק, באמצעות טיל מיירט, מטען רסס, תותח או קרן לייזר.
הגנה רכה (Soft Kill) משמעותה נטרול האיום באמצעות לוחמה אלקטרונית המשבשת ופוגעת במערכות הניווט וההנחיה של הטילים המונחים וגורמת לסטייתם מהמטרה.
מערכת הגנה אקטיבית אינה יכולה להחליף לחלוטין שריון פסיבי אלא נועדה להשלים אותו. מרוץ החימוש בין אמצעי לחימה נגד טנקים ושריון הראה שקצב התפתחות האיומים מהיר יותר מקצב פיתוח השריון וכי לא ניתן לעבות את שריון הטנק ללא הגבלה, שכן עיבוי שריון פירושו תוספת משקל ועומס נוסף על המנוע, דבר הגורם לפגיעה באחת היכולות החשובות של הטנק - יכולת התנועה והעבירות. נעשו מספר ניסיונות להתגבר על כך באמצעות תכנון מתוחכם יותר של השריון: שריון משופע, שריון מרוכב ומאוחר יותר גם מיגון כלוב ושריון ריאקטיבי.
פיתוחים ראשוניים החלו בסוף שנות ה-40 של המאה ה-20, שכן בתקופה זו איכות הפלדה הייתה נמוכה והמנועים היו חלשים יחסית. המערכות שפותחו בשנים אלו היו "צמודות דופן", אלו היו מבוססות על רשתות המקיפות את הצריח ויירוט פיזי של האיום באמצעות מטעני רסס.
בעשורים האחרונים פותחו מספר מערכות הגנה אקטיבית, בצל האיום הנשקף מפני רקטות נגד טנקים וטילים נגד טנקים: החל במערכת השטורה המורכבת משבשים ומיועדת לשיבוש מערכות ההנחיה של הטילים, עבור במערכת הארנה ליירוט פיזי וכלה במערכות מעיל רוח וחץ דורבן המבצעיות, המשלבות שיבוש של מערכות ההנחיה (הגנה "רכה") ויירוט של האיום בעזרת כדוריות מתכת (מטען רסס; הגנה "קשה").
סיבות לשימוש במערכת הגנה אקטיבית

כבר בשנות ה-40 של המאה ה-20 הבינו מפתחי הטנקים את המגבלות של השריון. בתקופה ההיא, איכות הפלדה הייתה נמוכה ויעילות השריון הייתה תלויה בעוביו ומשקלו; כלומר שריון עמיד היה נדרש להיות עבה וכתוצאה מכך שקל הרבה. תוספת המשקל הגדולה יצרה עומס על המנוע והמערכות האוטומטיביות, דבר שפגע ביכולת העבירות והניידות של הטנק. הרצון ליצור טנק בעל יכולת עבירות גבוהה תוך מתן הגנה מרבית הוא המניע המרכזי לפיתוח ושימוש במערכות הגנה אקטיביות.
במקביל לפיתוח מערכות הגנה אקטיביות נעשו ניסיונות לתכנן את השריון הפסיבי באופן מתוחכם יותר. דוגמה לכך היא השריון המשופע של ה-T-34 הסובייטי במלחמת העולם השנייה. פיתוח נוסף היה שריון מרוכב שעשוי מסגסוגות חומרים מתכתיים וקרמיים בהרכבים שונים ולא רק מפלדה הומוגנית. השריון המרוכב סיפק יותר הגנה בפחות משקל והוא אומץ על ידי מדינות רבות כשריון פסיבי לכלי הרכב המשוריינים שלהן. עם זאת, גם אמצעי הלחימה נגד הטנקים התפתחו, וטילים מתקדמים יכולים לחדור גם שריון משופע וגם שריון מרוכב. פתרונות ביניים נוספים היו מיגון כלוב ומיגון ריאקטיבי.
לאחר מלחמת יום הכיפורים ומלחמת אפגניסטן התבררה היעילות של נשק נגד טנקים בשדה הקרב ומתכנני הטנקים הבינו שבמרוץ החימוש בין אמצעי הנ"ט לשריון, אמצעי התקיפה תמיד יובילו. ההתפתחות המשמעותית של כלי הנשק נגד טנקים הייתה מהירה יותר מקצב התפתחות השריון, הן הפאסיבי והן הריאקטיבי. אמצעי הנ"ט השתפרו מאוד הן מבחינת הקטלניות, יכולת החדירה, הטווח, הניידות ותנאי השיגור, והן מבחינת זמינות. כתוצאה מכך היה השריון הפסיבי בנחיתות ומתכנני הטנקים החלו לנקוט בגישה חדשה: בנוסף לתכנון שריון חזק יותר באמצעות מבנה פיזי, הרכב כימי או הגדלת העובי - הוחלט גם לנסות גישה של יירוט האיום לפני שהוא פוגע בטנק, וזוהי ההגנה האקטיבית.
ההגנה האקטיבית מאפשרת התמודדות בפני רקטות, טילים ופגזים, ולמעשה, יוצרת סביב הטנק אזור מוגן מפני כלי נשק אלה, בעוד משקלה הוא קטן מאוד ביחס לשריון, ויעילותה רבה מאוד. עם זאת חשוב להדגיש שמערכת הגנה אקטיבית איננה מהווה תחליף מלא לשריון פסיבי, אלא מהווה מערכת משלימה ומתגברת כנגד איומי קצה גבוהים (בעיקר רקטות נ"ט, טילי נ"ט ופגזים), בעוד השריון הפסיבי משמש לגיבוי וכן נגד איומי קצה נמוכים (כגון קליעים קטני-קליבר, רסיסים ומטעני חבלה).
סיבות לשימוש במערכת הגנה אקטיבית > ההבדלים בין שריון למערכת הגנה אקטיבית

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  | שריון (פסיבי) | מערכת הגנה אקטיבית |
| משקל | עשרות טונות | מאות קילוגרמים |
| יעילות ביחס למשקל | סבירה | גבוהה במיוחד |
| מחיר בדולרים | מאות רבות עד מיליונים | כמה מאות אלפים בודדים |
| הגנה מפני | כל סוגי האיומים | רקטות, טילים ופגזים נגד טנקים |
| נטרול | ספיגת האיום | שיבוש או יירוט האיום |
| גילוי | לא נדרש | יש צורך בזיהוי ואימות |
| נזק סביבתי | לא קיים | קיים |
| סיכון לחיילי חי"ר | לא קיים | קיים בחלק מהמערכות |
בטבלה מפורטים בקיצור ההבדלים בין שריון למערכת הגנה אקטיבית. ההבדל הראשון הוא המשקל והיעילות ביחס אליו, בעוד שריון שוקל עשרות טונות ומספק הגנה חלקית בלבד מפני פגזים ורקטות וטילים נגד טנקים, מערכת הגנה אקטיבית מספקת הגנה מלאה, ולכן, היעילות שלה ביחס למשקל היא מעולה. בנוסף לכך, המחיר של מערכת הגנה אקטיבית זול יותר ממחירו של שריון מרוכב ושריון ריאקטיבי.
החסרונות הגדולים של מערכת הגנה אקטיבית ביחס לשריון מפורטים בהמשך הטבלה. מערכת הגנה אקטיבית אינה מגינה בפני מטעני גחון ומטעני צד, הנפוצים מאוד בקרב ארגוני גרילה ובמסגרת לוחמה בשטח בנוי כנגד טנקים, והוכיחו עצמם כיעילים פעמים רבות. בנוסף, מערכת הגנה אקטיבית מצריכה טכנולוגיה מתקדמת מאוד הכוללת זיהוי ואימות, היא גורמת לנזק סביבתי ולעיתים מסכנת חיילי חי"ר כך שאינם יכולים לפעול ברדיוס של עשרות מטרים מהטנק, דבר המגביל מאוד את תרומתו של הטנק בשדה הקרב ובפרט בלוחמה בשטח בנוי.
סוגי מערכות > מערכת הגנה רכה עבור טנקים

החל משנות ה-70 של המאה ה-20, בעקבות הופעתם של טילים מונחים נגד טנקים, החל הפיתוח של מערכות הגנה אקטיביות "רכות" שמטרתם היא לשבש את מערכת הניווט והנחיה של הטילים, ובכך לגרום להם לסטות ממסלולם לעבר הטנק.
במערכות הגנה אקטיבית "רכות" יש חשיבות פחותה למדידת טווח האיום המתקרב, ולכן השימוש הוא לרוב בגילוי ועקיבה בגלאי לייזר (LWS) ובחיישנים אלקטרו-אופטיים (EOS) בשל העובדה כי הם זולים יחסית למערכת מכ"ם. ישנם מערכות בהם נעשה שימוש רק בגילוי ועקיבה בגלאי לייזר בשל מחירו, זאת על חשבון יכולת הגילוי והנטרול של איומים שהנחייתם אינה מבוססת לייזר. אמצעי נוסף שנפוץ בחלק ממערכות הגנה אקטיביות ה"רכות" הוא מדוכות עשן מתקדמות, המאפשרות בקרה ותמרון ברמות שונות עליהם שולט המחשב של מערכת ההגנה האקטיבית.
אמצעי הנגד המתקדם והמוביל עבור מערכות ההגנה האקטיביות הוא שבש אלקטרו-אופטי בתחום התת-אדום. הוא פותח במטרה לתת מענה לטילים נגד טנקים המונחים באמצעות מד-זווית אלקטרו-אופטי מעמדת השיגור. השבש פועל כך שהוא נקלט במד הזווית כטיל המונחה ושולח למשגר אותות שגויים, שגורמים לו לסטייה מהמסלול שיפגע בטנק. כיום משתמשים באמצעי זה בשבשי לייזר בהספק נמוך (LR) אך בעבר היה שימוש במנורות תת-אדום.
עם זאת, מערכות הגנה אקטיביות "רכות" אינן באות במקום פיתוח של שריון פסיבי כבד ומתקדם (שבדרך כלל עשוי משריון מרוכב מתקדם ולעיתים קרובות כולל גם שריון ריאקטיבי משוכלל), ולרוב מותקנות בנוסף אליו במטרה להעניק שכבה הגנת נוספת, זאת בשל מחירה הנמוך לרוב של מערכת הגנה אקטיבית "רכה".
סוגי מערכות > מערכת הגנה קשה עבור טנקים

המערכות הראשונות שפותחו במטרה להעניק לטנקים הגנה אקטיבית היו מערכות הגנה אקטיבית "קשות", זאת בשל העובדה כי בעת שפותחו המערכות על ידי האמריקאים והסובייטיים, לרקטות שאיימו על הטנקים לא הייתה מערכת הנחיה שהיה ניתן לשבש. בנוסף, מערכת הגנה "קשה" מספקת מענה למגוון רחב של איומים, וזו הסיבה כי פותחו במהלך השנים מערכות רבות ושונות במטרה להעניק לטנקים הגנה אקטיבית.