stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ציפור לאומית
טבלה לפי מדינות/טריטוריות עצמאיות > ל-נ

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| מדינה/אוטונומיה | ציפור לאומית ושמה המדעי  השם המדעי מקושר למיזם ויקימינים | תמונה | העוף הלאומי בסמל, דגל, בול וכדומה | הערות |
| לוקסמבורג לוקסמבורג | מלכילון אורנים Regulus regulus |  |  |  |
| לטביה לטביה | נחליאלי לבן Motacilla alba |  |  |  |
| ליבריה ליבריה | בולבול אפריקאי Pycnonotus barbatus |  |  | בסמל ליבריה מופיעה ציפור אחרת - יונה לבנה |
| ליטא ליטא | חסידה לבנה Ciconia ciconia |  |  |  |
| לסוטו לסוטו | מגלן מצויץ דרומי Geronticus calvus |  |  |  |
| מאוריציוס מאוריציוס | דודו אפור Raphus cucullatus |  | סמל מאוריציוס |  |
| מונטסראט מונטסראט (הממלכה המאוחדת) | עוף ממשפחת הפזאיים ששמו המדעי Icterus oberi |  |  |  |
| מיאנמר מיאנמר | טווסון אפור Polyplectron bicalcaratum |  |  |  |
| מלאווי מלאווי | עוף ממשפחת הטרוגוניים ששמו המדעי Apaloderma vittatum |  |  |  |
| מלזיה מלזיה | קלאו קרנפי Buceros rhinoceros |  |  |  |
| מלטה מלטה | צוקית בודדת (ממשפחת הקיכליים) Monticola solitarius |  |  |  |
| מקסיקו מקסיקו | עיט זהוב Aquila chrysaetos |  | סמל מקסיקו |  |
| נורווגיה נורווגיה | אמודאי אירופי (ממשפחת האמודאיים) Cinclus cinclus |  |  |  |
| ניגריה ניגריה | עגור כתר אדום-לחיים Balearica pavonina |  |  | בסמל ניגריה מופיע עוף אחר |
| ניו זילנד ניו זילנד | קיווי חום דרומי Apteryx australis |  | בול של ניו זילנד משנת 1898 |  |
| ניקרגואה ניקרגואה | עוף מסדרת הכחלאים ששמו המדעי Eumomota superciliosa |  |  |  |
| נמיביה נמיביה | ציפור שיר ששמה המדעי Laniarius atrococcineus |  |  | בסמל נמיביה מופיע עוף אחר. |
| נפאל נפאל | מונאל ההימלאיה (ממשפחת הפסיוניים) Lophophorus impejanus |  |  |  |
טבלה לפי מדינות/טריטוריות עצמאיות > ס-פ

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| מדינה/אוטונומיה | ציפור לאומית ושמה המדעי  השם המדעי מקושר למיזם ויקימינים | תמונה | העוף הלאומי בסמל, דגל, בול וכדומה | הערות |
| סאו טומה ופרינסיפה סאו טומה ופרינסיפה | אפרור אפריקני Psittacus erithacus |  |  סמל סאו טומה ופרינסיפה הציפור הלאומית מופיעה מימין, ואילו משמאל ציפור אחרת - בז |  |
| סודאן סודאן | לבלר Sagittarius serpentarius |  | סמל סודאן |  |
| סיישל סיישל | עוף ממשפחת התוכיים ששמו המדעי Coracopsis nigra כינויו: "תוכי סיישל שחור" |  |  | בסמל סיישל מופיע עוף אחר |
| סינגפור סינגפור | ציפור שיר  ממשפחת הצופיתיים ששמה המדעי Aethopyga siparaja |  |  |  |
| סמואה סמואה | יונת סמואה Didunculus strigirostris |  |  |  |
| סנט הלנה סנט הלנה (הממלכה המאוחדת) | חופמי סנט הלנה (ממשפחת החופמיים) Charadrius sanctaehelenae |  | סמל סנט הלנה |  |
| סנט וינסנט והגרנדינים סנט וינסנט והגרנדינים | עוף ממשפחת התוכיים ששמו המדעי Amazona guildingii |  |  |  |
| סנט לוסיה סנט לוסיה | עוף ממשפחת התוכיים ששמו המדעי Amazona versicolor |  | סמל סנט לוסיה |  |
| סנט קיטס ונוויס סנט קיטס ונוויס | שקנאי חום Pelecanus occidentalis |  | סמל סנט קיטס ונוויס |  |
| סרי לנקה סרי לנקה | תרנגול סרי לנקה Gallus lafayettii |  |  |  |
| עיראק עיראק | חוגלת סלעים Alectoris chukar |  |  | בסמל עיראק ציפור אחרת עיט זהוב |
| פולין פולין | עיטם לבן-זנב Haliaeetus albicilla |  | סמל פולין |  |
| פינלנד פינלנד | ברבור שר Cygnus cygnus |  |  |  |
| פלאו פלאו | עוף ממשפחת היוניים, ששמו המדעי: Ptilinopus pelewensis |  |  |  |
| הרשות הפלסטינית הרשות הפלסטינית | צופית בוהקת Cinnyris osea, המכונה באנגלית "Palestine sunbird" |  |  |  |
| פנמה פנמה | הרפיה Harpia harpyja |  | סמל פנמה |  |
| פפואה גינאה החדשה פפואה גינאה החדשה | בת עדן ראגי (ממשפחת העדניים) Paradisaea raggiana |  | סמל ודגל פפואה גינאה החדשה |  |
| פקיסטן פקיסטן | חוגלת סלעים Alectoris chukar |  |  |  |
| פרגוואי פרגוואי | פעמונית חשופת-גרון Procnias nudicollis |  |  |  |
| פרו פרו | כרבולתן הסלעים Rupicola peruviana |  |  |  |
טבלה לפי מדינות/טריטוריות עצמאיות > צ-ת

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| מדינה/אוטונומיה | ציפור לאומית ושמה המדעי  השם המדעי מקושר למיזם ויקימינים | תמונה | העוף הלאומי בסמל, דגל, בול וכדומה | הערות |
| צ'ילה צ'ילה | קונדור האנדים Vultur gryphus |  | סמל צ'ילה |  |
| צרפת צרפת | תרנגול הבית Gallus gallus |  | סמל התרנגול הגאלי על מדי נבחרת צרפת בכדורגל |  |
| קובה קובה | עוף ממשפחת הטרוגוניים ששמו המדעי Priotelus temnurus |  |  |  |
| קולומביה קולומביה | קונדור האנדים Vultur gryphus |  | סמל קולומביה |  |
| קוסטה ריקה קוסטה ריקה | עוף ממשפחת הקיכליים ששמו המדעי Turdus grayi |  |  |  |
| קוריאה הדרומית קוריאה הדרומית | עקעק זנבתן Pica pica |  |  |  |
| קזחסטן קזחסטן | עיט זהוב Aquila chrysaetos |  |  |  |
| קלדוניה החדשה קלדוניה החדשה (צרפת) | קגו Rhynochetos jubatus |  |  |  |
| קניה קניה | תרנגול הבית Gallus gallus עגור כתר אדום-לחיים Balearica pavonina | 1.  2.  | סמל קניה, ובמרכזו - תרנגול | שני העופות אינם רשמיים |
| רואנדה רואנדה | עגור כתר לבן-לחיים Balearica regulorum |  |  |  |
| רומניה רומניה | שקנאי לבן Pelecanus onocrotalus |  |  | בסמל רומניה מופיע עוף אחר |
| שוודיה שוודיה | שחרור Turdus merula |  |  |  |
| תאילנד תאילנד | פסיון אדום גב סיאמי Lophura diardi |  |  |  |
סמלים רב לאומיים שאינם בהכרח "ציפור לאומית" > העיט הדו-ראשי באירופה

עיט דו-ראשי הוא סמל קדום, המופיע בסמל של אימפריות ומדינות שונות באירופה בתקופות שונות, ועד ימינו. עוף זה לא נחשב כציפור לאומית.
אימפריות ומדינות בעבר: ארמניה הארסאכידית, האימפריה הביזנטית, האימפריה הרומית הקדושה, האימפריה הסלג'וקית הגדולה, האימפריה הרוסית, האימפריה האוסטרית,
הקונפדרציה הגרמנית, האימפריה האוסטרו-הונגרית, ממלכת יוגוסלביה, הרפובליקה האוסטרית הראשונה.
העיט הדו-ראשי נותר עד היום בסמליהן של חמש מדינות, ועד 2007 הופיע בסמל של ישות מדינית נוספת:
רוסיה
אלבניה
סרביה
מונטנגרו
ארמניה - בנוסף לעיט בעל ראש אחד, מופיע סמל מוקטן של עיט דו-ראשי
רפובליקה סרפסקה (ישות מדינית בתוך בוסניה והרצגובינה החל מ-1992) - בסמל שהיה נהוג בשנים 1992–2007
הוא גם הסמל של הנצרות היוונית-האורתודוקסית ושל הישות האוטונומית הר אתוס, וכן של ערים וחבלי ארץ שונים באירופה.
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| סמלה של הנצרות היוונית-האורתודוקסית ושל הישות האוטונומית הר אתוס | סמל רוסיה | סמל אלבניה | סמל סרביה | סמל מונטנגרו | סמל ארמניה | סמל סרפסקה עד 2007 |
סמלים רב לאומיים שאינם בהכרח "ציפור לאומית" > עיט ובז בארצות ערב

בסמליהן של ארצות ערב רבות מופיע עיט או בז בסמל המדינה, אך עופות אלו אינם מוכרים כציפורים לאומיות במדינות אלה (למעט באיחוד האמירויות הערביות). למעשה מדובר בסמלים לאומיים כלל ערביים:
עיט (עיט סלאח א-דין) - הסמל של צלאח א-דין: מצרים (ובעבר רע"ם), עיראק, ירדן, תימן, הרשות הפלסטינית.
בז/נץ (נץ קורייש) - הסמל של שבט קורייש (שבטו של מוחמד): סוריה, לוב (בזמן קדאפי), כווית, איחוד האמירויות הערביות.
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| סמל מצרים | סמל רע"ם | סמל עיראק | סמל ירדן |  | סמל הרשות הפלסטינית |
| סמל סוריה עד 2024 | נץ קורייש בסמל לוב כפי שמשמש את מרשל ח'ליפה חפתר, מפקד צבאי בממשלה בטוברוק | נץ קורייש בסמל סוריה (מ-2024) |  |  |  |
ראו גם

ציפורים לאומיות בארצות הברית
חיה לאומית
הערות שוליים

↑  Elizabeth Atwood Lawrence, Symbol of a Nation: The Bald Eagle in American Culture,The Journal of American Culture 13(1) 1990 pp. 63 - 69
↑  The Eagle, Our National Emblem
↑  ארז ארליכמן,'"`UNIQ--nowiki-00000001-QINU`"'עם ישראל הכריע: הציפור הלאומית היא הדוכיפת, באתר ynet, 29 במאי 2008
↑  הצביעו לציפור הלאומית - החברה להגנת הטבע
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NDL: 01222800
יצחק לאור

| --- | --- |

צילום מ-2016
 לידה:  11 באפריל 1948 (בן 76) פרדס חנה, פלשתינה (א"י) 
 שם לידה:  יצחק לאופר 
 מדינה:  ישראל 
 לאום:  ישראלי
 עיסוק:  משורר, סופר, מחזאי ומבקר ספרות
 מקום לימודים:  אוניברסיטת תל אביב 
 שפות היצירה:  עברית
 תקופת הפעילות:  מ-1972
 פרסים והוקרה:  פרס היצירה לסופרים עבריים (2001)  פרס יהודה עמיחי  פרס ברנשטיין  פרס קוגל 
 yitzhaklaor.com
 
יצחק לאור (נולד ב-11 באפריל 1948) הוא משורר, סופר, מחזאי, עורך, מבקר ספרות ופובליציסט ישראלי, וכמו כן פעיל שמאל רדיקלי.
יצירתו נודעת בגישתה האנטי-ממסדית, ובפרט בביקורתו החריפה על מדיניות הביטחון של ישראל. ביקורתו מתבטאת גם במעשיו, בהם סירוב לשרת בשטחים, בעטיו ישב בבית כלא צבאי בשנת 1972. זכה בפרס ראש הממשלה לסופרים עבריים ובפרסים ספרותיים נוספים. בשנת 2021 מספר נשים האשימו את לאור בהטרדה מינית ואחת אף באונס, אך מעולם לא הוגש נגדו כתב אישום. בעקבות ההאשמות הופסקה עבודתו בעיתון הארץ.
ביוגרפיה

יצחק לאור נולד בפרדס חנה. אביו, יוזף לאופר, היה צאצא למשפחה מגליציה שנולד בעיר הגרמנית בילפלד ובעל השקפות סוציאליסטיות, שעלה לארץ בשנת 1934. אמו עלתה לארץ מריגה, לטביה.
לאור גדל בגבעתיים והיה פעיל בתנועות הנוער "הנוער העובד" ו"התנועה המאוחדת". את שירותו הצבאי עשה בנח"ל. בהמשך למד ספרות ותיאטרון באוניברסיטת תל אביב. הוא הצטרף לשמאל הישראלי החדש ואימץ עמדות אנטי-מיליטריסטיות ונגד הנוכחות הישראלית בשטחים שנכבשו במלחמת ששת הימים. על רקע זה בשנת 1972 סירב לשרת במסגרת המילואים בסיני ונעצר. ב-25 בנובמבר 1972 נמנה עם חברי שי"ח שהפגינו בשכם נגד ריסוס שדות הכפר עקרבה בידי צה"ל והכוונה להקים היאחזות נח"ל על האדמות. ב-11 במרץ 1973 הרשיע אותם בית המשפט הצבאי בשכם בקיום הפגנה בלתי חוקית וגזר עליהם 6 חודשי מאסר או קנס.
את עבודת הדוקטורט שלו: "הקומדיה של חנוך לוין: פטישיזם תיאטרוני כאופן קיום", כתב במסגרת בית הספר למדעי היהדות של אוניברסיטת תל אביב, 1999, בהדרכת פרופ' עוזי שביט.
מאז 1998 שימש כמבקר ספרות במדור "תרבות וספרות" של העיתון "הארץ". כמו כן, פרסם טורי דעה במדור הדעות של העיתון. בנוסף, שימש מרצה בחוג לתיאטרון ובחוג לספרות באוניברסיטת תל אביב וכמורה בבית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה בירושלים.
בשש השנים בהן יצא לאור הרבעון "מטעם: כתב עת לספרות ומחשבה רדיקלית" (2005–2011), לאור שימש כעורך שלו.
בשנת 2018, לאחר הגיעו לגיל 70, פרש לגמלאות.
לאור נשוי ואב לבן, מתגורר בתל אביב.
השקפתו הפוליטית

לאור היה בין הראשונים שסירב לשרת בשטחים, ועל כך ישב תקופה ממושכת בכלא בשנת 1972. היה חבר ב"יש גבול" בתקופת מלחמת לבנון הראשונה ובאינתיפאדה הראשונה, הקדיש שיר לסרבן חגי מטר ממכתב השמיניסטים באינתיפאדה השנייה, והשתתף בקמפיין הציבורי לשחרור חמשת הסרבנים.
על הציונות הדתית כתב שיר בשם "המנון לגוש" ובו השורות: "את חג חירותנו יום המצות הזה בקדושה ובנענועי גוף מתמכרים נחוג בהתכוונות ובמצותנו דם נערים פלסטינים", המזכירות עלילות דם מההיסטוריה היהודית בגולה. השיר היה אחד השירים הפוליטיים המפורסמים ביותר באותה עת, וצוטט במדורי החדשות של העיתונות היומית, אך צוטט שוב גם מאוחר יותר כדוגמה להסתה אנטישמית של השמאל הרדיקלי. על רקע השיר לא אושרה ההמלצה להעניק לו מענק יצירה מטעם קרן התרבות אמריקה-ישראל, מה שהביא להתפטרותם של חברי הוועדה הממליצה חנוך ברטוב, אסא כשר וגרשון שקד.
במהלך מבצע חומת מגן בשנת 2002 פרסם לאור מאמר ביקורת בכתב עת בריטי בו כתב:
יצחק לאור פרסם באופן תדיר מאמרי דעות ב"הארץ". אלה ממאמריו העוסקים בשאלות של שליטת ישראל בשטחים מבטאים עמדה שמאלנית רדיקלית. בראיונות בתקשורת הגרמנית, למשל, אמר שהוא רואה בישראל של היום מבצר אחרון של הקולוניאליזם בעולם.
לא פעם הוא הגדיר עצמו כ"שמאל פרו-פלסטיני" ותקף את האינטלקטואלים של השמאל הציוני. למשל, הוא ביקר את דויד גרוסמן על אסופת מאמרים שבה, לטענתו, נושא השואה זכה להתייחסות רבה מדי, והכיבוש – לביקורת עדינה מדי. מבחינה פוליטית לאור מזוהה עם חד"ש.
השקפתו הפוליטית > ביקורתו על האקדמיה בישראל

אגב כתיבתו בנושאי תרבות וספרות ב"הארץ" משלח לאור חיצי ביקורת לעבר עמיתיו באקדמיה. דוגמאות:
את רשימתו על הספר "ולטר בנימין, גרשם שלום: חליפת מכתבים" סיים במילים: "בנימין התאבד ב-1941. הפרק האחרון ברומאן חסר. תכופות השתעשעתי בכתיבה על פרופסור בנימין, העולה לארץ, נהפך לפרופסור מן המניין, נהפך לתככן ממוצע, מסרב לקבל דוקטור ערבי צעיר למחלקה שלו, אף שהלה מתדפק נואש על שערי הארץ, ומצד שני מקפיד להיות עמית מחקר במכון ואן ליר ובמכון הרטמן, ולקשור קשרים ולטוות חוטים: קדם את אנשי שלי, אקדם את אנשיך שלך. כמה שהתאבדות בגבול צרפת-ספרד נראית לרגעים יפה יותר." התבטאות בוטה של לאור ברשימתו זו, "אלמלא ידענו איך נהפך שלום, עם השנים, לשמוק אקדמי כמקובל באוניברסיטאות", עוררה את זעמם של אחדים מקוראי העיתון, שהגיבו במכתב למערכת. אחת מהמגיבים, רחל אליאור, כתבה, בין השאר, "עמדת השופט שנטל לאור לעצמו, שבשמה הוא מכנה את שלום באותו כינוי נלוז, היא עמדה שאין הוא ראוי לה, שכן אין לו הרגישות האנושית, מתינות המזג המתבקשת, ההכשרה הנדרשת והכלים הראויים לעסוק בה, שכן שיפוטו הגס העולה מבחירותיו הלשוניות מעיד על כך בעליל."
ברשימתו על הספר "כתבים מאוחרים" מאת מיכאיל בחטין כתב: "הספר החדש שלפנינו כולל הרבה רשימות קצרות, והוא מצטרף - אינו מחליף, למרבה הצער - את המכלול של תורת הספרות המשעממת, בהיותה תלויה יותר ויותר בפרוזה עברית גרועה, או בתרגומים של סיפורים קצרים. שהרי הפרופסורים המחליטים על חומר הלימודים הם גם מוכרי הספרים ועורכיהם (בזירה שאין שנייה לה בעולם הדמוקרטי)."
את רשימתו על הספר "כל השירים" מאת יאיר הורביץ חתם לאור במילים: "תהא ספרותך גדולה ככל שתהיה, אל תתלה תקווה במי שאתה לא דרוש לו. אמא שלי ניסחה את זה אחרת: 'מי שהולך לישון עם כלב, מתעורר עם פרעושים'." עורך הספר, מנחם פרי, הבין היטב שביקורת בוטה זו מופנית כלפיו, והתייחס אליה בתגובה נרחבת שבה ציין: "...מגיע לאור בסוף רשימתו לגולת הכותרת שלו, האובססיה החוזרת כמעט בכל מאמר שהוא מפרסם ב"תרבות וספרות" בשנתיים האחרונות, דהיינו להתקפה גסת-רוח עלי – ועל האקדמיה והחוג לספרות כמין מטונימיה שלי – התקפה שכמו תמיד נחבאת מאחורי כינויים ושמות-תואר, מבל להזכיר את שמי, וכך מתגוננת מפני תביעת דיבה." בהמשך תגובתו ציין פרי: "אכן, גיוסם של המתים, שאין בכוחם להכחיש, כדי לנהל את חשבונותיו עם מי שעודם חיים, הוא טכניקה חוזרת של לאור." את ביקורתו של לאור כלפיו מייחס פרי לכך שלאור לא קיבל את המשרה שאליה השתוקק בחוג לספרות באוניברסיטת תל אביב, חוג שפרי עמד בראשו.
בספרו "חנוך לוין - מונוגרפיה" מספר לאור על עבודת הדוקטורט שלו: "כתבתי את המחקר מתוך כוונה לזכות בפרנסה טובה ונוחה שיש גם לחוקרים פחות מבריקים. לא שיערתי את הקואליציה של הפוליטיקאים במוסדות האקדמיים, ברית הבינונים".
באחת התגובות למוסף הארץ נרמז שביקורתו של לאור על האקדמיה אינה נובעת ממניעים ענייניים אלא מתסכולו שלא הצליח לקבל משרה קבועה בשורותיה.
תלונות על פגיעה מינית

ב-3 בפברואר 2010 פורסם באתר "העוקץ" פוסט של אשכר אלדן כהן בשם "על האונס", שבו סיפרה שלפני כ-20 שנה נאנסה בביתה על ידי גבר שהכירה. תוך ימים ספורים נפוצו שמועות כי מדובר בלאור. ב-17 בפברואר הוצג בתוכנית הטלוויזיה "המקור" תחקיר שבו סיפרו נשים אחדות כי סבלו הטרדה מינית ותקיפה מינית מצד לאור, בעת שעבד באוניברסיטת תל אביב, בעיתון "הארץ" ובבית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה, ונטען שפוטר משם בשנת 2002 לאחר שסטודנטית התלוננה כי כפה עליה מגע מיני. לאור הכחיש טענות אלה.
למחרת השידור הגישה אשכר אלדן-כהן תלונה למשטרה נגד יצחק לאור בגין אונס. התלונה לא נחקרה על ידי המשטרה בשל הגבלות חוק ההתיישנות. יתר התלונות על הטרדה מינית התייחסו בחלקן לתקופה שקדמה לחוק למניעת הטרדה מינית שחוקק בשנת 1998. לאור הגיב במאמר פרי עטו במקומון "העיר תל אביב", שבו קרא למסע נגדו "עלילת דם", וטען שיחסי המין עם אלדן-כהן היו בהסכמתה המלאה. בהמשך למאמרו של לאור הופיעו תגובות של אחד עשר אנשים ובהם אשכר אלדן-כהן, רביב דרוקר, עפר שלח ואורית קמיר, שמרביתם שוללים את דבריו ואת גישתו של לאור.
מאז פרסום הטענות נגד לאור נחסמה האפשרות להגיב למאמריו באתר "הארץ", משום שרבות מהתגובות לא התייחסו לתוכן מאמריו אלא לנושא ההאשמות. מו"ל העיתון, עמוס שוקן, הבהיר שהעיתון ממשיך להעסיק את לאור מכיוון שבדק את ההאשמות ומצא כי הן חסרות בסיס.
החלטת ועדת פרס לנדאו של מפעל הפיס להעניק ללאור פרס לשירה ב-2014 גררה ביקורת, בעיקר עקב התלונות כלפיו על הטרדה מינית. בעקבות הלחץ הציבורי הורה דירקטוריון קרן לנדאו של מפעל הפיס על בחינה מחודשת של הענקת הפרס. בשיאה של הסערה, עיתון "הארץ", שבו עובד לאור, יצא במאמר מערכת שהביע מחאה על שלילת הפרס מלאור. בסופו של דבר ביטל מפעל הפיס את הענקת הפרס ללאור. בתגובה לביטול הפרס, הגיש לאור תביעה בבית המשפט המחוזי בתל אביב במטרה לשנות את החלטת מפעל הפיס. בעתירתו כתב לאור כי ועדת השיפוט חרגה מסמכותה והנתונים שעליהם התבססה ההחלטה לבטל את הפרס היו ידועים לוועדת השיפוט, ואין ביכולתה לברר את הטענות. לאור הדגיש כי מעולם לא הוגש נגדו כתב-אישום והוא מעולם לא הורשע בשום ערכאה פלילית. בתהליך הגישור שבעקבות העתירה הוסכם שמפעל הפיס יפצה את לאור ב-40,000 ש"ח.
במרץ 2021 פרסם אתר "המקום הכי חם בגיהנום" עדויות של נשים רבות על הטרדה מינית מצידו של לאור.
בעקבות זאת הצהיר מו"ל עיתון "הארץ", עמוס שוקן, כי לאור לא יפרסם יותר בעיתונו.
תביעת לשון הרע

בפברואר 2019 פרסם פוסט בפייסבוק שבו מופיעה תמונתו של עמית סגל, ובסמוך אליה הכיתוב "א. היטלר". הפוסט הוסר על ידו לאחר שעות ספורות, והוא התנצל על "תעלול בלתי מוצלח", כדבריו. בעקבות הפוסט הגיש נגדו סגל תביעת לשון הרע על סך של כ־140 אלף ש"ח. המשפט הסתיים בפשרה, שלאור יתנצל בדף הפייסבוק שלו, וישלם לסגל סכום שלא יפורסם.
פרסים ואותות כבוד

1981 – פרס קוגל על "מחוץ לגדר"
1991 – פרס היצירה לסופרים עבריים
1992 – פרס ברנשטיין לשירה על "לילה במלון זר"
1994 – פרס הספרות הישראלית על "עם, מאכל מלכים"
1994 – פרס נח מוזס לספרות על "ועם רוחי גווייתי"
2001 – פרס ראש הממשלה לסופרים עבריים
2007 – פרס יהודה עמיחי על "עיר הלוויתן"
ספריו

"מחוץ לגדר" – קובץ סיפורים קצרים
"באביב, אחרי המילואים" – קובץ סיפורים קצרים (הוצאת כתר)
"עם, מאכל מלכים" – רומן (הוצאת הקיבוץ המאוחד)
"ועם רוחי גווייתי" – רומן
"הנה אדם" – רומן (2002, הוצאת הקיבוץ המאוחד)
"אפרים חוזר לצבא" – מחזה (1984, הוצג בתיאטרון חיפה)
"אנו כותבים אותך מולדת" – קובץ מסות (הוצאת הקיבוץ המאוחד)
"נסיעה" – שירה (1981, הוצאת ספרית פועלים)
"רק הגוף זוכר" – שירה (1985)
"שירים בעמק הברזל" – שירה (1990, הוצאת עם עובד)
"לילה במלון זר" – שירה (1992, הוצאת הקיבוץ המאוחד)
"אוהב ימים" – שירה (1996, הוצאת הקיבוץ המאוחד)
"כאין" – שירה (הוצאת הקיבוץ המאוחד)
"שירים 1972-1992" – מבחר שירים מכל התקופות (2002, הוצאת הקיבוץ מאוחד)
"דברים שהשתיקה (לא) יפה להם" – קובץ מסות (2002, הוצאת בבל)
"עיר הלוויתן" – שירה (2004, הוצאת הקיבוץ המאוחד)
"ורד צלע" – קובץ סיפורים קצרים (2006, הוצאת הקיבוץ המאוחד)
"יעמוד בני" – שירה (2007, הוצאת הקיבוץ המאוחד)
"חנוך לוין: מונוגרפיה" (2010, הוצאת הקיבוץ המאוחד)
"ספר העדר" – שירים (2012, הוצאת הקיבוץ המאוחד)
"חיים אחד: מבחר ושירים חדשים" – שירים (2016, הוצאת הקיבוץ המאוחד ומוסד ביאליק)
The Myths of Liberal Zionism". 2009. London and New York: Verson"
Le Nouveau Philosemitisme Europeen, et Le "camp De La paix" en Israel, Paris: La Fabrique, 2007"
"עם, מאכל מלכים" – רומן (הוצאה מחודשת 2013, ידיעות ספרים)
"אהבת עולם" – רומן (2014, ידיעות ספרים)
"צד מערב", מסות, סדרת (נוודים) הוצאת (אפיק – ספרות ישראלית), 2017
"כי הזמן תמים" (שירה) הוצאה עצמית (טימון), 2022
"זמן רע לליריקה" (מסות) הוצאה עצמית (טימון), 2024
תרגומים של ספריו:
Steine, Gitter, Stimmen" 2003. Zurich: Unionsverlag
Ecce homo. 2005. Zurich: Unionsverlag
El nuevo filosemitismo europeo y el "campo de la paz" en Israel.2012. Prólogo a cargo de: José Saramago
(הספר תורגם לאנגלית ולספרדית וכולל הקדמה של ז'וזה סארמאגו)
Yitzhak Laor, Auf dieser Erde, die in Schönheit gehüllt ist und Wörtern misstraut, Übersetzung: Anne Birkenhauer, 2018, Abbindung Michal Rubens, The Red Sofa, Nachwort. Michael Krueger 240 Seiten Matthes / Seitz Berlin
(יצחק לאור, על האדמה הזאת, המכוסה ביופי וחושדת במילים, תרגום מעברית: אנה בירקנהאואר 2018, על העטיפה ציור של מיכל רובנס, "הספה האדמה", 240 עמ', אחרית דבר: מיכאל קריגר, הוצאת מאתס וזייץ, ברלין)
לקריאה נוספת

אריאל הירשפלד, סיגל נאור פרלמן (עורכים), אל בשר הלשון – עיון ומחקר ביצירתו של יצחק לאור, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2012
אילת נגב, שיחות אינטימיות, הוצאת ידיעות אחרונות, 1995, הפרק "יצחק לאור – אורח במלון זר", עמ' 297–305
רוז'ה פלנצבוים גבר, להתגעגע לקיוטו: פנטזיית הזהב בשירתם של יצחק לאור ואגי משעול, רסלינג, 2016
הלית ישורון, איך עשית את זה? – ראיונות 'חדרים', הוצאת הקיבוץ המאוחד/ספרי סימן קריאה, 2016, עמ' 385–315, ראיון עם יצחק לאור מספטמבר 2001.
קובי נסים, שפה נשוכה, על המשמר, י' בחשוון תשנ"ג, 6 בנובמבר 1992, עמוד 18. על: יצחק לאור, לילה במלון זר: שירים (תל אביב: הקיבוץ המאוחד, 1992)
יצחק לאור, אחרי החתונה, באנתולוגיה "תמונה קבוצתית" (ספרות ישראלית במאה ה-21), עמ' 366–369, הוצאת כרמל, 2017
אליפות צרפת הפתוחה 1968

| --- | --- |

 ענף:  טניס 
 תקופת התחרות:  27 במאי 1968 – 9 ביוני 1968 (14 ימים) 
 מספר תחרות:  67 
 עיר מארחת:  פריז 
 אצטדיון:  אצטדיון רולאן גארוס
 זוכה:  גברים:קן רוזוול (אוסטרליה) נשים:ננסי ריצ'י (ארצות הברית) זוגות גברים: קן רוזוול/פרד סטולי (אוסטרליה) זוגות נשים: פרנסואז דיר (צרפת)/אן היידון ג'ונס (הממלכה המאוחדת) זוגות מעורבים:פרנסואז דיר/ז'אן קלוד ברקלה (צרפת)
 
 → אליפות צרפת הפתוחה 1967 אליפות צרפת הפתוחה 1969 ← 
 
אליפות צרפת הפתוחה 1968 הייתה תחרות טניס שנערכה על מגרשי חימר באצטדיון רולאן גארוס בפריז. התחרויות התחילו ב-27 במאי והסתיימו ב-9 ביוני. זו הייתה האליפות ה-67 מאז ייסודה.
זו הייתה האליפות הראשונה של "העידן הפתוח" בו גם מקצוענים קיבלו אישור להשתתף בתחרות. כמו כן, עבור השתתפות באליפות הספורטאים החלו לקבל פרסים משמעותיים.
התחרות > תחרות זוגות גברים

בתחרות השתתפו 60 זוגות. מנצחי תחרות 1967 ג'ון ניוקומב וטוני רוץ' (אוסטרליה אוסטרליה) לא השתתפו בתחרות. להלן הזוגות שקיבלו דירוג:
רוד לייבר ורוי אמרסון, (אוסטרליה אוסטרליה), הפסידו במשחק הגמר
קן רוזוול ופרד סטולי, (אוסטרליה אוסטרליה), ניצחו בתחרות
בוב יואיט ופרו מקמילן (דרום אפריקה (1928–1994) דרום אפריקה), הודחה בחצי הגמר
אנדרס חימנו (ספרד ספרד) ופנצ'ו גונסאלס (ארצות הברית ארצות הברית), הודחו ברבע הגמר
איליה נסטסה ויון ציריאק (רומניה (1965-1989) רומניה), הודחו בחצי הגמר
אוון דוידסון (אוסטרליה אוסטרליה) ומייקל סנגסטר (בריטניה בריטניה), הודחו בסיבוב השלישי
תומאס קוך וז'וזה מנדרינו (ברזיל ברזיל), הודחו ברבע הגמר
ג'ון אלכסנדר ודיק קרילי (אוסטרליה אוסטרליה), הודחו בסיבוב השני
מנצחי תחרות 1967 ג'ון ניוקומב וטוני רוץ' (אוסטרליה אוסטרליה) לא השתתפו בתחרות. במשחק הגמר קן רוזוול ופרד סטולי (אוסטרליה אוסטרליה) נפגשו עם רוד לייבר ורוי אמרסון (אוסטרליה אוסטרליה) וניצחו ב-3 מערכות. לכל טניסאי מזוג מנצחים זה היה הניצחון השני בתחרות זוגות גברים באליפות צרפת הפתוחה, אך עם פרטנרים שונים.
התחרות > תחרות זוגות נשים

בתחרות השתתפו 32 זוגות. להלן זוגות שזכו בדירוג:
רוזמרי קזאלס ובילי ג'ין קינג (ארצות הברית ארצות הברית), הפסידו במשחק הגמר
פרנסואז דיר (צרפת צרפת) ואן היידון ג'ונס (בריטניה בריטניה),ניצחו בתחרות
מריה בואנו (ברזיל ברזיל) וננסי ריצ'י (ארצות הברית ארצות הברית), הודחו בחצי הגמר
אנט ואן זיל ופטריסיה וולקן (דרום אפריקה (1928–1994) דרום אפריקה), הודחו בחצי הגמר
קרן קרנצקה וקרי מלוויל (אוסטרליה אוסטרליה), הודחו בסיבוב הרביעי
גלינה בקשייבה ואנה דמיטרייבה (ברית המועצות ברית המועצות), הודחו ברבע הגמר
איטקה וולבקובה וולאסטה וופיצ'קובה (צ'כוסלובקיה צ'כוסלובקיה), הודחו בסיבוב הרביעי
אדה בודינג ואילזה בודינג (גרמניה המערבית גרמניה המערבית), הודחו בסיבוב הרביעי
מנצחות תחרות 1967 פרנסואז דיר (צרפת צרפת) וגייל שריף (אוסטרליה אוסטרליה) השתתפו השנה עם פרטנרים חדשים. במשחק הגמר פרנסואז דיר (צרפת צרפת) ואן היידון ג'ונס (בריטניה בריטניה) נפגשו עם רוזמרי קזאלס ובילי ג'ין קינג (ארצות הברית ארצות הברית) וניצחו ב-3 מערכות.
התחרות > תחרות זוגות מעורבים

בתחרות השתתפו 48 זוגות. להלן זוגות שזכו בדירוג:
בילי ג'ין קינג (ארצות הברית ארצות הברית) ואוון דוידסון (אוסטרליה אוסטרליה), מנצחי תחרות 1967, הפסידו במשחק הגמר
אן היידון ג'ונס (בריטניה בריטניה) ויון ציריאק (רומניה (1965-1989) רומניה), הודחו ברבע הגמר
אנט ואן זיל ופרו מקמילן (דרום אפריקה (1928–1994) דרום אפריקה), מנצחי תחרות 1966, הודחו בחצי הגמר
אן היידון ג'ונס (ארצות הברית ארצות הברית) ובוב יואיט (דרום אפריקה (1928–1994) דרום אפריקה), הודחו בחצי הגמר
ננסי ריצ'י וקליף ריצ'י (ארצות הברית ארצות הברית), הודחו בחצי הגמר
קרן קרנצקה וריי רפלס (אוסטרליה אוסטרליה), הודחו בסיבוב השני
פרנסואז דיר וז'אן קלוד ברקלה (צרפת צרפת), ניצחו בתחרות
רוזי דרמון ופייר דרמון (צרפת צרפת), הודחו ברבע הגמר
במשחק הגמר פרנסואז דיר וז'אן קלוד ברקלה (צרפת צרפת) נפגשו עם בילי ג'ין קינג (ארצות הברית ארצות הברית) ואוון דוידסון (אוסטרליה אוסטרליה) שהיו מנצחי תחרות 1967 וניצחו אותם בשתי מערכות.
קן רוזוול, מנצח התחרות
ספינת תסאוס

תסאוס ואריאדנה נמלטים בספינה, פרסקו מפומפיי, 35–45 לספירה
ספינת תסאוס הוא שמו של פרדוקס פילוסופי העוסק בסוגיית שמירת הזהות של אובייקטים לאחר שינוי מרכיביהם. במילים אחרות, פרדוקס זה דן בשאלה אם חפץ שהיה מורכב מפרטים רבים ממשיך לשמור על זהותו גם כשאותם הפרטים מוחלפים. הפרדוקס נקרא על שם ספינתו של תסאוס, הגיבור המיתולוגי היווני ומייסדה האגדי של אתונה.
סיפור הפרדוקס

הספינה העומדת במרכז הפרדוקס היא הספינה שבה שט תסאוס מכרתים אל אתונה לאחר שקטל את המינוטאורוס, אותה מפלצת כלאיים שחציה אדם וחציה שור. פלוטרכוס, ההיסטוריון היווני בן המאה ה-1, מספר:
האתונאים שמרו על אונייה זו בעלת שלושים המשוטים, שבה שט תסאוס עם העלמים וחזר בשלום, עד ימיו של דמטריוס מפלרום. הם היו מוציאים ממנה מפעם לפעם את הקורות הישנות וקובעים תחתיהן אחרות חדשות וחזקות, עד שהאונייה נעשתה דוגמה לשאלה הפילוסופית על דברים שגדלים; יש אומרים שהיא היא, ויש אומרים שאין היא היא.
הפרדוקס על פי סיפור זה הוא כדלקמן: אוניית הקודש "דליאס" עוגנת בנמלה של אתונה. לאחר זמן רב נראה כי העץ שממנו מורכבת הספינה מתחיל להרקיב. מתקבלת ההחלטה להחליף את קורות הספינה אחת אחרי השנייה, כדי לשמור על תפקודה התקין. במקביל מחליטים אנשי הנמל לבנות מחסן מיוחד שאליו יוכנסו קורות העץ הישנות. בשנה הראשונה מחליפים מלחי הספינה חמישים קורות מתוך כמה המאות שמרכיבות את הספינה, בשנה השנייה חמישים קורות נוספות ולאחר כמה שנים מסתיים סבב חילופי הקורות וכל הקורות שמרכיבות את הספינה הן חדשות. במשך אותן השנים נשמרו הקורות הישנות במחסן שנבנה לצורך כך. כעת, לאחר שכל הקורות הוחלפו בספינה המקורית החליטו עובדי הנמל להשתמש בקורות הישנות ולהרכיב מהן ספינה. הם לוקחים את הקורות הישנות של ספינת תסאוס, בונים מהן ספינה ומציבים אותה ליד הספינה שקורותיה חדשות. וכעת נותרת השאלה איזו מהספינות היא ספינתו של תסאוס.