stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מלודי גרנד פרי

| --- | --- |

 סוג:  תוכנית טלוויזיה, זיכיון מדיה, Eurovision Song Contest selection event 
 מייסדים:  NRK
 מועדים
 תאריכי פעילות:  1960–הווה (כ־64 שנים)
 www.nrk.no/mgp/
 
בוביסוקס!, אירוויזיון 1985
אלכסנדר ריבאק, זוכה אירוויזיון 2009
מלודי גרנד פרי (באנגלית: Melodi Grand Prix; מוכר גם כגרנד פרי ו-MGP) היא תחרות מוזיקה שנתית הנערכת בנורווגיה, והיא מאורגנת על ידי רשות השידור הנורווגית (NRK). הנציגות הנורווגית לאירוויזיון נבחרת באמצעות תחרות המלודי גרנד פרי. הפסטיבל משודר ברצף מאז שנת 1960, שנת הצטרפותה של נורווגיה לתחרות האירוויזיון. מהפסטיבל נבחרו שלושת הזוכים היחידים של נורווגיה באירוויזיון, בוביסוקס!, סיקרט גארדן ואלכסנדר ריבאק. רוב השירים המשתתפים בתחרות נכנסים למצעד הסינגלים השבועי הנורווגי ואף גם למצעד השנתי.
היסטוריה

נורווגיה הצטרפה לאירוויזיון במהדורתו הרביעית בשנת 1960. המלודי גרנד פרי הראשון נערך ב-20 בפברואר 1960, באוסלו, בירת נורווגיה. הזוכה בתחרות הייתה נורה ברוקסטדט עם השיר "Voi Voi", אשר זכה במקום הרביעי באירוויזיון 1960. ברוקסטדט נשלחה פעם נוספת לאירוויזיון לאחר שניצחה עם השיר "Sommer i Palma". בשנת 1970 התחרות לא התקיימה בשל פרישתה של נורווגיה מאירוויזיון 1970. בשנת 1991, התחרות בוטלה פעם נוספת עקב אי-היענות מזמרי המדינה להשתתף בתחרות. באותה השנה, הנציג והשיר הנורווגי נבחרו על ידי ועדה פנימית. עקב מיקומה הנמוך של נורווגיה באירוויזיון 2001, היא לא הורשתה להשתתף באירוויזיון 2002, לכן התחרות המקומית לא נערכה. בשנת 2020, אולריקה בראנדסטורפ זכתה בתחרות עם השיר "Attention", ונבחרה לייצג את נורווגיה באירוויזיון 2020. ב-18 במרץ 2020, איגוד השידור האירופי הכריז כי בעקבות מגפת הקורונה, תחרות האירוויזיון לשנת 2020 בוטלה. כפשרה, בראנדסטורפ הועלתה אוטומטית לגמר במלודי גרנד פרי 2021.
זוכים

כל זוכי המלודי גרנד פרי ייצגו את נורווגיה באירוויזיון. נורווגיה זכתה שלוש פעמים באירוויזיון, ב-1985, 1995 וב-2009. עם זאת, נורווגיה הגיעה למקום האחרון 11 פעמים, יותר מכל מדינה אחרת.
הטבלה הבאה מסכמת את השירים הנורווגים שהגיעו לאחד מחמשת המקומות הראשונים באירוויזיון:
| שנה | מבצע | שיר | מקום באירוויזיון | ניקוד באירוויזיון |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1960 | נורה ברוקסטדט | "Voi Voi" | 4 | 11 |
| 1966 | אוסה קלבלנד | "Intet er nytt under solen" | 3 | 15 |
| 1985 | בוביסוקס! | "La det swinge" | 1 | 123 |
| 1988 | קרוליין קרוגר | "For vår jord" | 5 | 88 |
| 1993 | סילייה ויגה | "Alle mine tankar" | 5 | 120 |
| 1995 | סיקרט גארדן | "Nocturne" | 1 | 148 |
| 1996 | אליזבת אנדריאסן | "I evighet" | 2 | 114 |
| 2003 | יוסטיין הסלגורד | "I'm Not Afraid to Move On" | 4 | 123 |
| 2008 | מריה האוקס מיטט | "Hold On Be Strong" | 5 | 182 |
| 2009 | אלכסנדר ריבאק | "Fairytale" | 1 | 387 |
| 2013 | מרגרט ברגר | "I Feed You My Love" | 4 | 191 |
| 2023 | אלסנדרה | "Queen Of Kings" | 5 | 268 |
הערות שוליים

↑  "Norwegian Music Charts - Hold On Be Strong". Norwegiancharts.com.
↑  Kennedy O'Connor, John (2007). The Eurovision Song Contest: The Official History. UK: Carlton Books. pp. 40–43. ISBN 978-1-84442-994-3.
↑  בעקבות התפשטות הקורונה: בוטל אירוויזיון 2020, באתר וואלה, 18 במרץ 2020
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz: f9e90204-d76a-460c-b290-9de756cc5344  VIAF: 287149106194668491416   WorldCat (עם VIAF): 287149106194668491416
מריקה

| מריקה |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: אווזאים
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: ברווזיים
סוג:: מריקה
שם מדעי
 Mareca ‏סטפנס, 1824

ערך זה עוסק בסוג של עופות. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
מריקה (שם מדעי: Mareca; מברזילאית-פורטוגזית: "Marréco" - "ברווז קטן") הוא סוג של ברווזים קטנים מתת-משפחת ברווזים מצויים שבמשפחת הברווזיים. חלק מהחוקרים לא מסכימים על קיומו של סוג זה ומסווגים את המינים שלו בסוג המקורי - ברווז (Anas). באנגלית מינים אלו מכונים בשם " wigeon".
טקסונומיה

סוג זה תואר כבר ב-1824 בידי החוקר האנגלי "ג'יימס פרנסיס סטיבנס" (James Francis Stephens) אותו הוא נתן למין ברווז צהוב-מצח. במשך שנים נחשבו מינים אלה לחלק מהסוג ברווז. אולם על פי בדיקות מולקולריות שנערכו ב-2009 סיווגו חלק מהחוקרים את מיני הסוג ברווז לקבוצות נפרדות,  ובהמשך, כמה קבוצות כאלה סווגו כסוג נפרד.
אלו ברווזים קטני גוף בעלי צוואר קצר, מצח גבוה ולעיתים קרובות בעל עיטור צבעוני ומקור קצר. הם ניזונים כמו מרבית הברווזים המצויים באמצעות סינון של צמחי מים ושל יצורי מים קטנים.
מינים

בסוג זה מסווגים 5 מינים:
| שם | שם מדעי | תמונה | תפוצה |
| --- | --- | --- | --- |
| ברווז אפור | Mareca strepera |  | לאורך אירופה ואסיה ובמרכז אמריקה הצפונית |
| ברווז אדמוני | Mareca falcata |  | מזרח אסיה |
| ברווז צהוב-מצח | Mareca penelope |  | לאורך אירואסיה |
| ברווז צ'ילואה | Mareca sibilatrix |  | ג'ורג'יה הדרומית, איי אורקני הדרומיים ואיי שטלנד הדרומיים |
| ברווז אמריקאי | Mareca americana |  | אמריקה הצפונית מקנדה ואלסקה ודרומה עד לאמריקה המרכזית |

מין נוסף הוא ברווז אמסטרדם (Mareca marecula) שנכחד מהאי אמסטרדם.
מרגרטה, נסיכת פרוסיה

הנסיכה מרגרטה במדי הצבא הפרוסי
מרגרטה, נסיכת פרוסיה (Margarethe von Preußen, ‏22 באפריל 1872 - 22 בינואר 1954) הייתה בת הזקונים של פרידריך השלישי, קיסר גרמניה ורעייתו של פרידריך קרל, נסיך הסן.
ילדותה

הנסיכה מרגרטה ביאטריס פאודורה נולדה ב-22 באפריל 1872 בפוטסדאם, ילדתם השמינית והאחרונה של פרידריך, נסיך פרוסיה ורעייתו ויקטוריה, שהייתה בתה הבכורה של ויקטוריה, מלכת הממלכה המאוחדת. סנדקיה היו פדרו השני, קיסר ברזיל ומרגריטה, נסיכת סבויה, רעייתו של אומברטו הראשון, מלך איטליה.
אחיה הגדולים של מרגרטה - וילהלם, שרלוטה והיינריך היו קרובים מאוד לסבם הקיסר וילהלם הראשון ורעייתו אוגוסטה, נסיכת סקסה-ויימאר, בעוד שמרגרטה יחד עם אחיותיה הקרובות לה בגילן סופיה וויקטוריה היו קשורות מאוד לאימן ולסבתן, המלכה ויקטוריה. לאחר מותו של אביה כשהייתה בת 16 נותרה מרגרטה קרובה מאוד לאמה, הקיסרית האלמנה.
נישואים

הנסיכה מרגרטה התאהבה במקסימיליאן, נסיך באדן, אולם הוא אינו היה מעוניין בה והיא העבירה את רגשותיה לחברו הטוב פרידריך קרל, נסיך הסן, נינו של פרידריך וילהלם השלישי, מלך פרוסיה ולעתיד ראשו של בית הסן העתיק. הזוג נישא בברלין ב-25 בינואר 1893, יובל הכסף לחתונתם של הוריה של מרגרטה.
נישואיהם של בני הזוג היו מאושרים והם הולידו שישה בנים (מתוכם שני זוגות תאומים):
פרידריך וילהלם (1893–1916) - נהרג בקרב ברומניה במהלך מלחמת העולם הראשונה.
מקסימיליאן (1894–1914) - נהרג בקרב בצרפת במהלך מלחמת העולם הראשונה.
פיליפ (1896–1980) - ירש את אביו כראש בית הסה, נישא למפאלדה, נסיכת סבויה, בתו של ויטוריו אמנואלה השלישי, מלך איטליה.
וולפגנג (1896–1989) - אחיו התאום של פיליפ. נישא למריה אלכסנדרה, נסיכת באדן.
כריסטוף (1901–1943) - קצין בכיר בלופטוואפה במהלך מלחמת העולם השנייה, שם שימש כטייס וכן כראש שירות המודיעין של משרד התעופה בכפיפות ישירה להרמן גרינג, ונהרג במהלך המלחמה. נישא לסופיה, נסיכת יוון ודנמרק, אחותו של פיליפ, דוכס אדינבורו.
ריכארד (1901–1969) - אחיו התאום של כריסטוף, חבר המפלגה הנאצית.
בשנת 1918, זמן קצר לפני סיום מלחמת העולם הראשונה, הוצע לנסיך פרידריך קרל את כס המלוכה החדש של פינלנד, שהכריזה על עצמאותה מרוסיה. אולם עם תבוסתה של גרמניה במלחמה הרעיון נזנח, ופינלנד הפכה לרפובליקה.
בניה במלחמות

שני בניה הבכורים של מרגרטה, פרידריך וילהלם ומקסימיליאן, נהרגו בקרבות מלחמת העולם הראשונה. לאחר המלחמה אימצו בניה פיליפ וכריסטוף את הנאציזם, בתקווה שהיטלר יביא יום אחד להשבתה של המונרכיה הגרמנית. הנסיך פיליפ נישא לבתו של ויטוריו אמנואלה השלישי, מלך איטליה ובשל קשריו לבית המלוכה האיטלקי מונה לסגל האישי של היטלר והיה הנסיך הגרמני הבכיר ביותר במשטר הנאצי. כשהבין לבסוף את מלוא המציאות של המפלגה הנאצית הוא ניסה להתפטר אך לא הותר לו לעשות כן, ובשנת 1943 נשלחו הוא ורעייתו למחנות ריכוז. הנסיכה מפאלדה מתה בבוכנוואלד בעוד שפיליפ הועבר בין פלוסנבירג לדכאו עד ששוחרר בשנת 1945 על ידי כוחות הצבא האמריקאי.
הנסיך כריסטוף היה תומך נלהב בנאציזם אולם לאחר קרב סטלינגרד נעשה מתוסכל ממגבלות תפקידו במלחמה וביקר את ההנהגה הגרמנית. הוא תכנן, כאחיו, לעזוב את המפלגה אולם לפני שניסה לעשות כן, נהרג בהתרסקות מטוס בשנת 1943. הנסיכה מרגרטה איבדה גם כלה נוספת במהלך המלחמה כשרעייתו של הנסיך וולפגנג, מריה אלכסנדרה, נסיכת באדן, נהרגה בהפצצה על פרנקפורט בינואר 1943.
שנותיה האחרונות

לאחר המלחמה אחוזתה של מרגרטה בקרונברג אים טאונוס נלקחה על ידי כוחות הכיבוש האמריקאים ושימשה כמועדון קצינים. בנובמבר 1945 מנהלת המועדון, סרן קת'לין נאש, גילתה בארמון את תכשיטי המשפחה שהוסתרו במרתף. התכשיטים, ששווים הוערך בלמעלה מ-2 מיליון ליש"ט, נגנבו על ידי נאש ובעלה והועברו לארצות הברית. רק בשנת 1951 נעצרו האשמים אולם 10 אחוזים בלבד מהתכשיטים שנגנבו הוחזרו למרגרטה ומשפחתה.
הנסיכה מרגרטה מתה באחוזתה ב-22 בינואר 1954, בגיל 81, בדיוק 53 שנים לאחר מותה של סבתה, המלכה ויקטוריה (גם המלכה ויקטוריה מתה בגיל 81).
מלודי מייקר

| --- | --- |

אחד הגליונות האחרונים של מלודי מייקר משנת 2000
 תדירות:  שבועון
 סוגה:  מגזין מוזיקה
 תאריכי הופעה:  ינואר 1926 – דצמבר 2000 (כ־74 שנים)
 שפה:  אנגלית
 מדינה:  בריטניה בריטניה
 ISSN:  0025-9012
 
מלודי מייקר (באנגלית: Melody Maker, ידוע גם בראשי התיבות MM) היה מגזין מוזיקה רב חשיבות. המגזין החל לצאת בבריטניה ב-1926 ויצא באופן סדיר מדי שבוע עד שאוחד בשנת 2000 עם מתחרהו, ה-NME‏ ("New Musical Express"). לדברי המו"ל שלו, IPC Media, היה זה מגזין המוזיקה הוותיק בעולם שיצא באופן סדיר. המגזין התייחד במאמרי ביקורת מעמיקים יחסית ובגישה אקדמית, צוננת ומרוחקת למושאי הסיקור שלו.
ציוני דרך בתולדות המגזין

המגזין החל כמסקר אירועי ג'אז בבריטניה ומשנות ה-30 בארצות הברית. בין מבקרי הג'אז שכתבו לעיתון נמנים ג'ון האמונד (אחד ממגלי הכישרונות החשובים בתולדות המוזיקה, שגילה בין השאר את בילי הולידיי, בני גודמן, ליונל המפטון, ארית'ה פרנקלין ובוב דילן) ולאונרד פד'ר.
בשנת 1952 החל המגזין לסקר רוק אנד רול. בשנת 1958 ייסד את מצעד המכירות של תקליטים אריכי-נגן (LP).
בשנות ה-60 סיקר המגזין את "לונדון החוגגת" (Swinging London), עתירת האירועים והלהקות הצעירות כמו הביטלס, האבנים המתגלגלות, היארדבירדס, ג'ימי הנדריקס ועוד. בראשית שנות ה-70 קידם המגזין להקות כסטילי דן, לד זפלין, פינק פלויד ודיפ פרפל וזמרים-יוצרים כקט סטיבנס, ניק דרייק וסנדי דני. לקראת סוף העשור סיקר המגזין בהרחבה את הרוק המתקדם והגלאם רוק. בכך ביסס המגזין בעריכת ריי קולמן (Ray Coleman) עמדה כנגד הפאנק (Punk), תוך תמיכה בכיוונים מוזיקליים "מסורתיים" יותר ומאמרי ניתוח אינטלקטואליים ורציניים.
אחד הכותבים הבכירים במגזין, ריצ'רד ויליאמס (Richard Williams), התנגד לגישה השמרנית של קולמן, שבעטיה, טען, איבד המגזין קוראים צעירים לטובת המתחרה, ה-"New Musical Express" ‏(NME). ב-1980 עזב ויליאמס את המגזין ובעקבותיו עזבו מספר כותבים ועורכים, חלקם ל-NME. ב-1981 נאלץ קולמן עצמו לעזוב את מלודי מייקר. בראשית שנות ה-80 המשיכו מכירות המלודי מייקר לצנוח.
1983 מסמנת שינוי מגמה לכיוון מוזיקת פופ. כריכת המגזין הפכה צבעונית והוא החל לקדם להקות כגון דוראן דוראן, יוריתמיקס, קג'גוגו (שנוסדה דרך מודעה במלודי מייקר) ומועדון תרבות. ב-1984 התמנה אלן ג'ונס (Allan Jones) לעורך ראשי, הוא השכיל לשלב במגזין סקירות על להקות "מחתרתיות" כגון הסמית'ס וניו אורדר. ב-1986 הצטרפו למלודי מייקר כוחות חדשים, כותבים לשעבר בפנזינים אוניברסיטאיים (כמו "המוניטור" של אוניברסיטת אוקספורד) וכתבים שסיקרו היפ הופ מ-NME, שפרשו מהמגזין המתחרה על רקע התנערותו ממוזיקה שחורה זו.
בראשית שנות ה-90 זיהה המגזין, באמצעות כתבו בארצות הברית אוורט טרו (Everett True) את צמיחת סצנת הגראנג' של סיאטל והיה מהראשונים לסקר את הסגנון החדש. במקביל סיקר המגזין (באיחור ניכר לעומת ה-NME) את מוזיקת האינדי והבריטפופ המקומית, אולם סיקורו היה ביקורתי וכותביו ניתחו בחריפות ובגישה אקדמית קרירה ומרוחקת את שיריהן ותקליטיהן של להקות פופולריות כבלר ואואזיס, עובדה שלא סייעה לקירוב קהל צעיר ונלהב. אולם, במקביל לצניחה בפופולריות, נותר המגזין כ"מגזין של מוזיקאים" ואחד המדורים החשובים בו היה מדור בו חיפשו מוזיקאים נגנים-עמיתים לשם שיתוף פעולה ויצירת להקות. ראשית להקת סווייד ב-1989 הייתה דרך מודעה כזו, כך נוסדה גם אירייז'ר.
בשנת 1997 עזב אלן ג'ונס את המגזין ויחד עמו החלו כותבים נוספים לעבור לשלל יוזמות חדשות שפרחו אז. מכירות המגזין התדרדרו עד כדי סגירתו למעשה ואיחודו עם המר שביריביו, NME.
עטיפות המגזין לאורך השנים

1996
1983
1979
1966
1932
הערות שוליים

↑  הודעת האיחוד ב-BBC
↑  ההיסטוריה של קג'גוגו
↑  7 עידני הרוק, BBC
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz: ee907461-814e-492b-973c-030341ea0a3c
מריה ראדוקנו

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  3 בנובמבר 1967 (בת 56) חוש, רומניה 
 מוקד פעילות:  רומניה 
 תקופת הפעילות:  מ-1984 
 סוג קול:  סופרן 
 שפה מועדפת:  רומנית 
 nm10993237/ פרופיל ב-IMDb
 
מריה ראדוקנו (ברומנית: Maria Răducanu; נולדה ב-3 בנובמבר 1967) היא זמרת רומנייה.
ביוגרפיה

ראדוקנו נולדה בעיר חוש, היא למדה ספרות צרפתית באוניברסיטת יאשי ולאחר מכן גם למדה באוניברסיטת בוקרשט. היא נחשבת למוזיקאית אוטודידקטית, סגנונה המוזיקלי משלב ג'אז עם מוזיקה עממית, ב-2002 הוציאה לראשונה אלבום ולאחר מכן הוציאה מספר אלבומים נוספים, היא הייתה מועמדת למספר פרסים על עבודתה המוזיקלית.
היא דיבבה את אריאל בדיבוב הרומני לסרט בת הים הקטנה, היא ביצעה את התפקיד גם בסדרה בת הים הקטנה.
היא מושוות רבות לזמרת מריה טנאסה.
מצובו

| --- | --- |
מראה העיירה
מראה העיירה
 מדינה:  יוון יוון
 מחוז:  אפירוס
 יחידה אזורית:  יואנינה
 גובה:  1,160 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיירה:  2,337 (2021)
 קואורדינטות:  39°46′0″N 21°11′0″E﻿ / ﻿39.76667°N 21.18333°E﻿ / 39.76667; 21.18333
 www.metsovo.gr
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת יוון מוגדלת) אתונה סלוניקי הרקליון פטרס לאריסה יואנינה קומוטיני מיטילנה פלופונסוס רודוס כרתים טורקיה אלבניה בולגריה מקדוניה הצפונית  הים האגאי הים היוני הים התיכוןמצובו(למפת יוון רגילה) אתונה סלוניקי הרקליון פטרס לאריסה יואנינה קומוטיני מיטילנה פלופונסוס רודוס כרתים טורקיה אלבניה בולגריה מקדוניה הצפונית  הים האגאי הים היוני הים התיכוןמצובו  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
מצובו (יוונית: Μέτσοβο; ארומנית Aminciu) היא עיירה בהרי פינדוס, במחוז אפירוס, בצפון יוון. במצובו התגוררו בשנת 2011 6,196 תושבים. העיירה היא המרכז הגדול ביותר של הוולאכים ביוון. בשנת 2009 חוברה העיירה אל הכביש המהיר אגנטיה אודוס.
תיירות במצובו

מצובו היא יעד תיירות פופולרי. בתי העיירה צבועים לבן, עם גגות רעפים אדומים. העיירה היא מרכז לייצור גבינות ויין. בעיירה בתי מלון קטנים רבים. בחורף פועל בקרבתה אתר סקי קטן. בקיץ העיירה היא מוקד למטיילים באזור.
מריה קרולינה, נסיכת שתי הסיציליות (1820–1861)

מריה קרולינה, נסיכת שתי הסיציליות (באיטלקית: Maria Carolina di Borbone-Due Sicilie;‏ 29 בנובמבר 1820 – 14 בינואר 1861), הייתה בתו של פרנצ'סקו הראשון, מלך שתי הסיציליות ואשתו של האינפנטה קרלוס, רוזן מונטמולין.
ביוגרפיה

מריה קרולינה נולדה ב-29 בנובמבר 1820 בנאפולי, לפרנצ'סקו הראשון, מלך שתי הסיציליות ומריה איזבלה מספרד, בתם של קרלוס הרביעי, מלך ספרד ומריה לואיסה מפארמה. בשנת 1830 מת אביה פרנצ'סקו הראשון, מלך שתי הסיציליות, ואחיה פרננדו השני, מלך שתי הסיציליות עלה לשלטון במקומו. ב-10 ביולי 1850 התחתנה מריה אנטוניה עם האינפנטה קרלוס, רוזן מונטמולין, אך לא היו להם ילדים. ב-14 בינואר 1861 מתה מריה קרולינה במפתיע בטריאסטה, יחד עם בעלה וגיסה האינפנטה פרננדו דה בורבון וברגנסה.
מרדכי כומטיאנו

| --- | --- |
 לידה:  המאה ה־15 
 פטירה:  1487 קונסטנטינופול, האימפריה העות'מאנית 
 מדינה:  האימפריה העות'מאנית 
 השקפה דתית:  יהדות 
 
הרב מרדכי כומטיאנו (ה'ק"ץ, 1430 בערך, קונסטנטינופול (כיום איסטנבול) - ה'ר"מ 1480 בערך) היה מחשובי חכמי טורקיה במאה ה-15.
ביוגרפיה

נולד בסביבות שנת 1430 בקושטאנדינא לרב אליעזר כומטיאנו, וגר בה שנים רבות. בצעירותו למד אצל הרב חנוך סאפורטה (צפורטא), מגדולי חכמי קטלוניה שהיגר לטורקיה. בשלב מסוים עבר להתגורר באדריאנופול.
חיבר את הספר "כתר תורה" על המקרא, ופירושים לכתביהם של חכמים מן הראשונים, בהם: ספר "יסוד מורא", "ספר השם" ו"ספר האחד" של רבי אברהם אבן עזרא; "מורה הנבוכים" ו"ביאור מילות ההגיון" של הרמב"ם. השגות שכתב על דברי אבן עזרא עוררו עליו ביקורת, והוא התפלמס בעניין זה עם הרב שבתי כהן בן מלכיאל.
בין תלמידיו היו גם חכמים קראיים כמו אליהו בשייצי, יוסף רביצי וכלב אפנדופולו, והוא כתב כי קיבל במסורת מחכמי ספרד שאין להימנע מללמד תורה לבני הקראים.
לקריאה נוספת

יהודה הלוי לעוויק (יה"ל), תולדות הרה"ח ר' מרדכי כומטינו ז"ל (בעקבות הח' חיו"ג ז"ל), בתוך תלפיות, ברדיטשוב תרנ"ה. מספור עצמי 1-34.
דב שוורץ ואסתי אייזנמן, פירוש קדמון על מורה הנבוכים: ביאורו של ר׳ מרדכי בן אליעזר כומטינו למורה הנבוכים לרמב״ם, אוניברסיטת בר-אילן, 2016. עמ' 7–32.
ז'ן-כריסטוף אטיאס, הפירוש כדיאלוג: מרדכי בן אליעזר כומטינו על התורה, קושטא, 1460, ירושלים, הוצאת מאגנס, תשס"ז.
הערות שוליים

↑  טווח השנים כאן לפי עבודתו של חיים יונה גורלנד. שמעון מרכוס, לתולדות היהודים באדריאנופולי, סיני שנה י"ד כרך כ"ט, תשי"א, עמ' שיח, נוקב בשנים 1420-1486.
↑  חיים יונה גורלנד קיבל את תואר המגיסטר שלו עבור התזה (М. Куматяно, ученый раввинъ, математикъ и экзегетъ изъ Константинополя: его жизнь, сочиненія и соотечественники какъ изъ раввинистовъ, такъ и караимовъ) שכתב על תולדות חייו של כומטיאנו ובני דורו. העבודה נדפסה באחת מחוברות "גנזי ישראל" בסנט פטרבורג (1865-1866) בשפה הרוסית, ותורגמה לעברית בידי צייטלין בכתב העת "העברי" (1873 גליונות 14-15).
↑  הספר זמין לעיון מקוון (לגלול לעמ' 697 בקובץ הווירטואלי).
| פרשני מורה הנבוכים |
| --- | --- | --- |
| מתרגמים | שמואל בן יהודה אבן תיבון • יהודה אלחריזי • מנדל לפין • יוסף קאפח • מיכאל שורץ • הלל גרשוני |  |
| פרשנים ראשונים | משה בן שלמה מסלרנו • שם טוב בן יוסף אבן פלקירה • אברהם אבולעפיה • יוסף אבן כספי • משה נרבוני • האפודי • אשר קרשקש • זכריה הרופא • מרדכי כומטינו • שם טוב בן יוסף אבן שם טוב • יצחק אברבנאל • דוד בן יהודה מסר לאון • מרדכי יפה  • רבי דוד ברבי יהושע הנגיד |  |
| פרשנים מהעת החדשה | שלמה מימון • יהודה אבן שמואל • ליאו שטראוס • שלמה אבינר • מפעל משנה תורה |  |
| תרגומים לשפות אחרות | שלמה מונק (צרפתית) • שלמה פינס (אנגלית)  • אלכסנדר אלטמן (גרמנית) • מיכאל שניידר (רוסית) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007306844705171  BnF: cb12294157v (data)  GND: 119155370  ISNI: 0000 0000 6679 051X  LCCN: n92099358  NKC: ola20231194326  SELIBR: 253824  SUDOC: 031791506  VIAF: 77119418   WorldCat (עם VIAF): 77119418 
ערך זה הוא קצרמרבנושא רבנים ובנושא האימפריה העות'מאנית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מרגלית מתתיהו

| --- | --- |

 לידה:  1935 (בת 89 בערך) תל-אביב, פלשתינה (א"י) 
 מדינה:  ישראל 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת בר-אילן 
 שפות היצירה:  עברית, לאדינו 
 
מרגלית מתתיהו (נולדה ב-1935) היא משוררת דו-לשונית בשפות עברית-לאדינו, פרסמה 15 ספרי שירה.
קורות חיים

מרגלית מתתיהו, נולדה בתל אביב להורים ילידי סלוניקי.
מתתיהו למדה ספרות עברית ופילוסופיה באוניברסיטת בר-אילן. עוסקת במחקר העיתונות הספרדית-יהודית והשירה, שראתה אור בסלוניקי בין השנים 1940-1860. מאמריה התפרסמו בעברית ובלאדינו בארץ וברחבי העולם. כותבת טור קבוע בכתב העת "על הדרך" לספרות, אמנות ותרבות עכשווית.
מתתיהו פרסמה כמה ספרי שירה בעברית ובלאדינו.
מתתיהו, ממייסדי דור ההמשך להנצחת קורבנות השואה מבין יהודי יוון, יצרה את הסרט "טולדו – הסוד החבוי", המספר על חייהם המלאים והעשירים של יהודי טולדו בספרד, בטרם הגירוש ב-1492.
מרגלית הייתה חברת הוועד של אגודת הסופרים העברים, שימשה כמזכ"ל התאחדות אגודות הסופרים בישראל. היא חברה באקדמיה העולמית לשירה מטעם אונסקו בוורונה, איטליה ומשמשת כנשיאת כבוד של אגודת הסופרים כותבי ספרדית בישראל AIELC.
פרסים והוקרה

מרגלית מתתיהו זכתה בפרסים הבאים:
בשנת 1995 בפרס המקסיקני הבינלאומי לספרות ע"ש פרננדו חינו
בשנת 1996 בפרס ספרותי לשירה "אטיניאו דה חאין" מטעם העיר חאין באנדלוסיה, ספרד
בשנת 1999 בפרס "היצירה ע"ש ראש הממשלה"
בשנת 2003 בפרס "השירה" מהאקדמיה "מזרח-מערב" של קורטיאה דה ארג'ס רומניה
בשנת 1997 הוקמה אנדרטה לזכר היהודים תושבי השכונה "פואינטה קאסטרו" של העיר לאון, בספרד, בה נחקקו שורות מאחד משיריה.
בשנת 2002 נקראה על שמה ככר בפארק ברובע "פואינטה קאסטרו" שבעיר לאון בספרד.
מספריה

מבעד לשמשה: שירים (תל אביב: הוצאת טרקלין, 1976)
אי-שקט קיצי ((תל אביב: עקד, תשל"ט 1978)
קלפים לבנים: שירים (תל אביב: עקד, תשמ"ג)
חשופה: שירים (תל אביב: עקד, תשמ"ח 1987)
חצר חרוכה: שירים (תל אביב: עקד, תשמ"ח 1988), מכיל 31 עמודים
אלגריקה: שירים (תל אביב: עקד, תשנ"ב 1992)
מדרגות של חצות: שירים (תל אביב: תג, תשנ"ה 1995)
Matriz de luz: poesía en judeo-español (Tel Aviv : Editorial Tag, 1997)
Vela de la luz: poesía en ladino (León: Ponteaérea, 1997)
Kamino de tormento (Cuenca: Toro de Barro, 2000)
Bozes en la Shara (Cuenca: Toro de Barro, 2001)
Vagabundo eterno = Vagabondo eternel / acuarelas, Juan Fernández (León: Ayuntamiento de León, Consejalía de Cultura, 2001)
להעיר את השתיקה: שירים (תל אביב: עקד, תשס"ד 2003)
Asiguiendo al Esfuenio / introducción, Carlos Morales (Ourense: Linteo poesía, 2005)
הספק: סיפורים קצרים (תל אביב: בת אור, 2010)
הערות שוליים

↑  הסרט "טולדו – הסוד החבוי", באתר בית לייוויק
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007265002405171  PLWABN: 9810589988605606  BIBSYS: 27975  BNE: XX1409060  GND: 1053271468  ISNI: 0000 0000 6636 0210  LCCN: n86066064  VIAF: 308693186   WorldCat (עם VIAF): 308693186
מריה קנטקוזינו

| --- | --- |

 לידה:  20 ביולי 1820 הורודניצ'ן, רומניה 
 פטירה:  29 באוגוסט 1898 (בגיל 78) avenue de Villiers, הרובע השבעה-עשר של פריז, צרפת 
 מדינה:  רומניה 
 בן או בת זוג:  אלכסנדרו קנטקוזינו (1836–?)  פייר פובי דה שאבאן (21 ביולי 1897–?)  תאודור שסריו (1853–1856)  פייר פובי דה שאבאן 
 
פורטרט של מריה קנטקוזינו שצויר על ידי בעלה, הצייר פייר פובי דה שאבאן
מריה קנטקוזינו (ברומנית: Maria Cantacuzino;‏ 1822 - אוגוסט 1898) הייתה אשת החברה הגבוהה בנסיכות מולדובה ומודל של כמה ציירים ידועים.
ביוגרפיה

מריה קנטקוזינו נולדה באחוזת הורודניצ'ן (Horodniceni), באזור סוצ'אבה, בנסיכות מולדובה. היא הייתה השביעית מבין 18 הילדים של הלוגופט הגדול ניקולאה קאנטה (Nicolae Canta). האב, שהיה משכיל וידע שפות זרות (קרא את הומרוס במקור), השגיח בכישוריה האמנותיים וטיפח אותם. באפריל 1834 הופיעה בפני קהל באירועים לכבוד פאבל קיסליוב, המושל שעמד לעזוב. בגיל 16, בלחץ האם, הושאה לבן של בעל אחוזה שכנה, אך במהרה התגרשה מבעלה ונישאה לבן משפחתה, הנסיך אלכסנדרו קנטקוזינו-קנאזול (Alexandru (Alecu) Cantacuzino Kneazul), חדרן של הצאר הרוסי, מקורב של אלכסנדרו יואן קוזה וחבר של וסילה אלכסנדרי. מריה קנטקוזינו, לצד אחותו של אלכסנדרי ועוד כמה גבירות נכבדות, היו העילית הנשית הבולטת בחיי הרוח והחברה ביאשי.
וסילה אלכסנדרי התאהב במריה קנטקוזינו. הוא ליווה אותה, בשנת 1850 עד צ'רנוביץ (את יתרת הנסיעה עשתה בליווי אחיו של וסילה אלכסנדרי, ינקו), בנסיעתה על פני אירופה אל איי דרום צרפת, שם קיוותה להבריא ממחלתה (כנראה שחפת). ב-1852 כתב אלכסנדרי את שיר האגדה "Mărioara Florioara" ("מריוארה פלוריוארה"), שפורסם ב-1853 והוקדש למריה קנטקוזינו.
בצרפת הצטרפה מריה קנטקוזינו לניקולאה בלצ'סקו, שגם הוא חלה בשחפת ושניהם נסעו לאיי דרום צרפת, לאקלים שהתאים יותר למחלתם. מצבו של בלצ'סקו היה קשה יותר ומריה, שהתגוררה איתו, סייעה בידו על ידי כך שכתבה, לפי הכתבתו, פרקים בספרו: "ההיסטוריה של הרומנים תחת שלטונו של מיהאי האמיץ". בלצ'סקו ניסה לשוב לנסיכות ולאכיה בעזרת דרכון עותמאני, שהשיג בפריז, אך שלטונות ולאכיה לא נתנו לו להיכנס והוא נסע לאיטליה, שם מת.
לזוג אלכסנדרו ומריה קנטקוזינו היה בית בפריז והם השתלבו בחברה הגבוהה ובחברה האינטלקטואלית, כשהם מופיעים יחד לאירועים. בביתם התארחו אמנים רבים, בהם גם ויקטור הוגו, שהיה אסיר תודה למריה קנטקוזינו על סיוע שהגישה לו כשנמלט מצרפת בגלל עמדתו נגד נפוליאון השלישי. גם תאודור שסריו (Théodore Chassériau), תאופיל גוטייה, ז'ול מישלה וארנסט רנן היו בין באים ביתם.
מריה דגמנה לתאודור שסריו ובין השניים התפתחו קשרים מעבר לכך. מאוחר יותר, בסביבתו של הצייר, הכירה מריה צייר נוסף, פייר פובי דה שאבאן והחלה לדגמן גם עבורו ולמעשה הייתה הדוגמנית הראשית שלו. בציור שבו שלומית בת הרודיאס תובעת את ראשו של יוחנן המטביל מהורדוס, דגמנה מריה את שלומית ואת הורדוס דגמן אנטול פראנס. מריה עודדה את דה שאבאן, שבאותה תקופה טרם זכה להצלחה, ובנוסף להיותה דוגמניתו הייתה גם ליועצת שלו בנושאים אומנותיים ובהמשך התפתחו ביניהם גם יחסים רומנטיים.
לאחר שבעלה נסע ליאשי מריה נשארה לבדה בבית הפריזאי ולאחר מות שסריו, בגבור בדידותה היא עברה אל הסטודיו של דה שאבאן. לאחר מות בעלה, ב-1884, מריה ודה שאבאן נישאו. מריה ליוותה את עשייתו של דה שאבאן עד מותה במשך כארבעים שנה ועל כך אמר עליה דה שאבאן:
”Ce que je suis et ce que j'ai fait c'est a elle que je dois.‏”
חודשיים אחר מותה של מריה, נפטר גם דה שאבאן.
הערות שוליים

↑  Mihai Sorin Rădulescu, מאמר על ציור של פייר פובי דה שאבאן בכתב העת הרומני "רומניה הספרותית".
↑  בתרגום לעברית: "כל מה שאני וכל מה שהשגתי אני חייב לה".
מרדכי יצחק רבינוביץ

רבי מרדכי יצחק אייזיק רבינוביץ
רבי מרדכי יצחק אייזיק רבינוביץ (תרט"ז, 1856, זאגר חדש – ה' בסיוון תר"ף, 22 במאי 1920) היה רב ודרשן ליטאי. רבן של ליגום, סלנט וממל.
ביוגרפיה

נולד בזאגר חדש, בשנת תרט"ז (1856), לרב דובר רבינר, מצאצאי הרב מרדכי רבינר רבה הראשון של בויסק מחבר ספר השו"ת "גדולת מרדכי".
למד אצל אביו עד גיל 14, התפרסם כעילוי והיה בקי בסדר נשים ובסדר נזיקין. בהמשך היה לתלמידם של רבי ישראל ליפקין מסלנט, רבי מאיר מיכל רבינוביץ משאט, שנודע בחיבורו "המאיר לעולם"; ושל רבי ירוחם יהודה ליב פרלמן, "הגדול ממינסק".
הוא היה דרשן מפורסם וכתב הרבה בכל חלקי התורה, תשובות הלכתיות, לצד חידושים ופרשנות על התלמוד הבבלי. חלק מכתביו נדפסו, וזכו לפרסום רב. ידועים פסקיו בענייני שימוש והדלקה מושהית של חשמל בשבת.
שימש כרבן של קהילות שונות ברחבי ליטא, ובהן: ליגום, סלנט וממל.
נפטר בקניגסברג בשבת ערב חג השבועות, ה' בסיוון תר"ף, 22 במאי 1920, ונקבר בעיר רבנותו האחרונה ממל.
משפחתו

בנו הוא הרב אליעזר יהודה רבינוביץ, מחבר ספר השו"ת "עין יהודה" רבה האחרון של ממל, שנספה בשואה. בתו דבורה פרל נפטרה בפרנקפורט בכ"א באדר תר"ף. בת אחרת, ד"ר בתיה רבינוביץ, עלתה לישראל.
מחיבוריו

שמן למנחה - על מנחת חינוך, וילנא תרע"ב
דעת מרדכי - חלק א, קיידן, תרצ"ט
דעת מרדכי - חלק ב, ירושלים: מוסד הרב קוק, תשי"ט
תֹמר דבורה, ריגה, תרפ"ט