stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
לנקום
היסטוריה

החנות הראשונה של לנקום הוקמה בבריסל, בלגיה. החברה החלה בייצור בשמים ועבדה בשיתוף עם חברות אחרות. עקב הצלחתה התרחבה החברה והתמחתה גם בהכנת מוצרי טיפוח וקוסמטיקה.
היסטוריה > מובילות מותג

ב-1978 נבחרה הדוגמנית קרול אלט למובילה של מוצרי החברה ובכך הייתה לדוגמנית הצעירה שנבחרה לתפקיד. מאז נבחרו דוגמניות שונות ביניהן ראיסה אוליברה ושלום הרלו. הדוגמנית שהייתה מובילת המותג לזמן הארוך ביותר היא איזבלה רוסליני שהוחתמה בשנת 1982 והייתה מובילת המותג במשך 14 שנה. משנת 2005 מובילת המותג היא הדוגמנית דריה ורבובי. בשנת 2009 הפכה ביתה של רוסליני למובילת המותג.
בפרסומות של המותג הופיעו ידועניות רבות, ביניהן ז'ולייט בינוש, אומה תורמן, דרו ברימור, מינה סוברי, קייט וינסלט, ג'וליה רוברטס, פנלופה קרוז, אמה ווטסון ואן האת'וויי. הגבר הראשון שנבחר להיות מוביל מותג עבור מוצרי הטיפוח לגבר הוא השחקן קלייב אוון. החל מ-2019 הזמרת והשחקנית זנדאיה הצטרפה בתור הפנים של הבושם אידול[דרוש מקור].
בנובמבר 2024, הוכרז שאוליביה רודריגו מונתה לפרזנטורית של המותג.
הערות שוליים

↑  Latifah Muhammad, Olivia Rodrigo Is the New Face of Lancôme: ‘I’m Honored to Be Part of Their Family’, Billboard, ‏2024-11-19 (באנגלית אמריקאית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: n86093854  NKC: kn20050510018  VIAF: 134952520   WorldCat (עם VIAF): 134952520
ניו יורק, ניו יורק (מחזמר)

| --- | --- |
 תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 בימוי:  סוזן שטורמן
 מילות השירים:  ג'ון קנדר, פרד אב, לין-מנואל מירנדה
 מבוסס על:  הסרט ניו יורק, ניו יורק משנת 1977
 מוזיקה:  ג'ון קנדר, פרד אב
 מקום ההתרחשות:  ניו יורק
 תקופת ההתרחשות:  1946-1947
 מדינה:  ארצות הברית
 שפה:  אנגלית
 https://newyorknewyorkbroadway.com/
ניו יורק, ניו יורק (באנגלית: New York, New York) הוא מחזמר עם תסריט מאת דייוויד תומפסון ושרון וושינגטון, לחן מאת ג'ון קנדר ופרד אב ומילים לשירים מאת קנדר, אב ולין-מנואל מירנדה. המחזמר מבוסס באופן רופף על סרט בעל אותו שם משנת 1977 בבימויו של מרטין סקורסזה ובכיכובם של לייזה מינלי ורוברט דה נירו.
בשנת 2023 היה המחזמר מועמד לפרס טוני למחזמר הטוב ביותר.
הפקות > ברודוויי (2023)

הופעת הבכורה העולמית של המחזמר צפויה להתקיים בתיאטרון סנט ג'יימס (אנ') בברודוויי, כאשר ההצגות המקדימות יתחילו ב-24 במרץ 2023 וערב הפתיחה יתקיים ב-26 באפריל 2023, בכיכובם של קולטון ראיין בתור ג'ימי דויל ואנה אוזלה בתור פרנסין אוונס. הבמאית והכוראוגרפית היא סוזן שטרומן.
ב-1 בפברואר 2023, הוכרז על שאר צוות השחקנים אשר כולל בין היתר את קלייד אלבס, אמילי סקינר וג'נט דקל.
עלילה

השנה היא 1946, המלחמה הסתיימה, וניו יורק המתאוששת מתחילה להיבנות מחדש. בעוד קורות הפלדה מתנדנדות ממעל, לחבורת אמנים יש חלומות גדולים ומגוונים כמו העיר עצמה. אבל האם לזמרים, לרקדנים, למוזיקאים וליוצרים הללו יש את מה שנדרש כדי לשרוד במקום הזה, שלא לדבר על להצליח? אם הם יוכלו להצליח בעיר הזו, הם יוכלו להצליח בכל מקום.
דמויות וצוות שחקנים

| דמות | ברודוויי (2023) |
| --- | --- |
ג'ימי דויל: קולטון ראיין
פרנסין אוונס: אנה אוזלה
טומי קג'יאנו: קלייד אלבס
ג'ס ווב: ג'ון קליי השלישי
סופיה דיאז: ג'נט דקל
גורדון קנדריק: בן דייוויס
אלכס מאן: אוליבר פרוז
מתאו דיאז: אנג'ל סיגלה
מאדאם ולטרי: אמילי סקינר
רשימת שירים

| מערכה ראשונה> קיץ 1946 | מערכה שנייה> אביב 1947 |
| --- | --- |
• Morning in New York – אנסמבל: • "Along Comes Love" – פרנסין, ג'ימי, זמרים ברדיו
• "Cheering For Me Now" – אנסמבל: • "San Juan Supper Club" – ג'ימי, מתאו, ג'ס, אנסמבל
• "Major Chord" – ג'ימי, טומי: • "Quiet Thing" – ג'ימי
• New York In Summer – אנסמבל: • "A Simple Thing Like That (Reprise)" – אלכס, ג'ימי
• "Better Than Before" – מאדאם ולטרי: • Opera in New York – אנסמבל
• "One of the Smart Ones" – פרנסין: • "Sorry I Asked" – ג'ימי
• "Gold" – מתאו, סופיה: • "But the World Goes 'Round" – פרנסין
• "Wine and Peaches" – טומי, ג'ימי, פועלי בניין: • New York Concerto – אנסמבל
• "I Love Music" – ג'ימי, פרנסין: 
• "My Own Music" – ג'ס, ג'ימי, אנסמבל: 
סתיו 1946: קיץ 1947
• "I'm What's Happening Now" – פרנסין, מלצריות: • "Music, Money, Love" – ג'ימי
• New York in the Rain – אנסמבל: • "Light" – ג'ס, אנסמבל
• "A Simple Thing Like That" – מאדאם ולטרי, אלכס: • "New York, New York" – פרנסין
חורף 1946: 
• "Can You Hear Me?" – ג'ימי: 
• "Happy Endings/ Let's Hear It For Me" – פרנסין, אנסמבל: 
• New York in the Snow – אנסמבל: 
• "Marry Me" – ג'ימי:
פרסים ומועמדויות

| שנה | פרס | קטגוריה | מועמד | תוצאה | הערת שוליים |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2023 | פרס ליגת הדרמה | הפקת מחזמר יוצאת מהכלל | ג'ון קנדר, פרד אב, לין-מנואל מירנדה, דייוויד תומפסון, שרון וושינגטון | מועמדות |  |
| 2023 | פרס ליגת הדרמה | בימוי יוצא מהכלל של מחזמר | סוזן שטורמן | מועמדות |  |
| 2023 | פרס ליגת הדרמה | פרס הביצוע הנכבד | קולטון ראיין | מועמדות |  |
| 2023 | פרס ליגת הדרמה | פרס הביצוע הנכבד | אנה אוזלה | מועמדות |  |
| 2023 | פרס טוני | המחזמר הטוב ביותר | המחזמר הטוב ביותר | מועמדות |  |
| 2023 | פרס טוני | התסריט הטוב ביותר של מחזמר | דייוויד תומפסון, שרון וושינגטון | מועמדות |  |
| 2023 | פרס טוני | הביצוע הטוב ביותר על ידי שחקן ראשי במחזמר | קולטון ראיין | מועמדות |  |
| 2023 | פרס טוני | עיצוב הבמה הטוב ביותר של מחזמר | ביוולף בוריט | זכייה |  |
| 2023 | פרס טוני | עיצוב התלבושות הטוב ביותר של מחזמר | דונה זקובסקה | מועמדות |  |
| 2023 | פרס טוני | עיצוב התאורה הטוב ביותר של מחזמר | קן בילינגטון | מועמדות |  |
| 2023 | פרס טוני | עיצוב הסאונד הטוב ביותר | קאי הארדה | מועמדות |  |
| 2023 | פרס טוני | הכוראוגרפיה הטובה ביותר | סוזן שטורמן | מועמדות |  |
| 2023 | פרס טוני | התזמור הטוב ביותר | דריל וולטרס, סם דייוויס | מועמדות |  |
| 2023 | פרס צ'יטה ריברה | רקדן יוצא מהכלל במופע ברודוויי | קלייד אלבס | מועמדות |  |
| 2023 | פרס צ'יטה ריברה | כוראוגרפיה יוצאת מהכלל במופע ברודוויי | סוזן שטורמן | מועמדות |  |
| 2023 | פרס צ'יטה ריברה | אנסמבל יוצא מהכלל במופע ברודוויי | אנסמבל יוצא מהכלל במופע ברודוויי | זכייה |  |
| 2023 | פרס דרמה דסק | עיצוב תאורה יוצא מהכלל של מחזמר | קן בילינגטון | מועמדות |  |
| 2023 | פרס דרמה דסק | עיצוב תלבושות יוצא מהכלל של מחזמר | דונה זקובסקה | מועמדות |  |
| 2023 | פרס דרמה דסק | עיצוב במה יוצא מהכלל של מחזמר | ביוולף בוריט | זכייה |  |
| 2023 | פרס דרמה דסק | תזמור יוצא מהכלל | דריל וולטרס, סם דייוויס | מועמדות |  |
| 2023 | פרס דרמה דסק | כוראוגרפיה יוצאת הכלל | סוזן שטורמן | מועמדות |  |
| 2023 | פרס דרמה דסק | הופעת ראשית יוצאת מהכלל במחזמר | אנה אוזלה | מועמדות |  |
| 2023 | פרס מעגל המבקרים החיצוני | עיצוב תלבושות יוצא מהכלל | דונה זקובסקה | מועמדות |  |
| 2023 | פרס מעגל המבקרים החיצוני | עיצוב תאורה יוצא מהכלל | קן בילינגטון | מועמדות |  |
| 2023 | פרס מעגל המבקרים החיצוני | עיצוב סאונד יוצא מהכלל | קאי הארדה | מועמדות |  |
| 2023 | פרס מעגל המבקרים החיצוני | עיצוב הקרנה ווידאו יוצא מהכלל | כריסטופר אש, ביוולף בוריט | מועמדות |  |
| 2023 | פרס מעגל המבקרים החיצוני | תזמור יוצא מהכלל | דריל וולטרס, סם דייוויס | מועמדות |  |
| 2023 | פרס מעגל המבקרים החיצוני | בימוי יוצא מהכלל של מחזמר | סוזן שטורמן | מועמדות |  |
| 2023 | פרס מעגל המבקרים החיצוני | כוראוגרפיה יוצאת מהכלל | סוזן שטורמן | זכייה |  |
| 2023 | פרס מעגל המבקרים החיצוני | עיצוב במה יוצא מהכלל | ביוולף בוריט | זכייה |  |
| 2023 | פרס מעגל המבקרים החיצוני | מחזמר ברודוויי חדש יוצא מהכלל | מחזמר ברודוויי חדש יוצא מהכלל | מועמדות |  |
| 2023 | פרס מעגל המבקרים החיצוני | מבצע ראשי יוצא מהכלל במחזמר | קולטון ראיין | מועמדות |  |
| 2023 | פרס מעגל המבקרים החיצוני | מבצעת ראשית יוצאת מהכלל במחזמר | אנה אוזלה | מועמדות |  |
| 2023 | פרס מעגל המבקרים החיצוני | מוזיקה חדשה יוצאת מהכלל | ג'ון קנדר, פרד אב, לין-מנואל מירנדה | מועמדות |  |
הערות שוליים

↑  Baz Bamigboye, Lin-Manuel Miranda Teams With John Kander On New Broadway Musical Loosely Based On Martin Scorsese’s ‘New York, New York’; Susan Stroman Directing, Deadline, ‏2022-08-25 (באנגלית אמריקאית)
1 2 3 4  New Yok, New York, Playbill
↑  Logan Culwell-Block, Clyde Alves, Emily Skinner, Janet Dacal, More Join Cast of Broadway's New York, New York, Playbill, ‏February 01, 2023
↑  New York, New York, Broadway.com (באנגלית)
↑  צוות שחקנים מקורי באתר Playbill
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz release group: e40af52f-0278-4814-917f-c1f047ee551b
ליליאן בטנקור

| --- | --- |

 לידה:  21 באוקטובר 1922 הרובע השביעי של פריז, צרפת 
 פטירה:  21 בספטמבר 2017 (בגיל 94) ניי-סיר-סן, צרפת 
 שם לידה:  Liliane Henriette Charlotte Betsy Schueller 
 מדינה:  צרפת 
 מקום קבורה:  בית הקברות העתיק בניי-סיר-סן 
 בן או בת זוג:  אנדרה בטנקור (8 ביוני 1950–19 בנובמבר 2007) 
 פרסים והוקרה:  אבירה בלגיון הצרפתי (2001) 
 
ליליאן בטנקור (בצרפתית: Liliane Bettencourt;‏ 21 באוקטובר 1922 – 21 בספטמבר 2017) הייתה אשת עסקים ויורשת הון צרפתייה. בעת מותה, היא הייתה האישה העשירה בעולם, והאדם ה-14 בעושרו בעולם, עם הון בשווי של כ-40 מיליארד דולר.
ביוגרפיה

בטנקור נולדה בפריז כליליאן שילר, בתם היחידה של מייסד חברת "לוריאל" אז'ן שילר, תומך נלהב בפאשיזם ומשתף פעולה עם המשטר הנאצי, ורעייתו, לואיז מדלן ברת'. בהיותה בת חמש נפטרה אמה, ולאחר מכן נישא אביה לאומנת האנגלייה שחינכה אותה בביתה. בגיל 15 היא הצטרפה לחברה של אביה כשוליה, ערבבה מוצרי קוסמטיקה והדביקה תוויות על בקבוקי שמפו.
בשנת 1950 היא נישאה לפוליטיקאי הצרפתי אנדרה בטנקור (אנ'), שכיהן כשר בממשלות צרפת בשנות ה-60 וה-70 ושימש כסגן יו"ר "לוריאל". בטנקור היה חבר ב"לה קגול", קבוצה צרפתית פשיסטית פרו-נאצית אלימה שאביה של ליליאן, אוהד נאצים, מימן ותמך בשנות ה-30 וחבריה נעצרו ב-1937. לאחר המלחמה, בעלה, כמו חברים אחרים ב"לה קגול", קיבלו משרות ב"לוריאל" למרות עברם. לאחר נישואיהם ב-1952 הם עברו לגור באחוזה בסגנון סטרים ליין בניי-סיר-סן. ב-1953 נולדה בתם פרנסואז בטנקור.
בשנת 1957, בטנקור ירשה את מניות "לוריאל" כשאביה נפטר, והפכה לבעל המניות העיקרית בתאגיד. בשנת 1963, החברה הונפקה בבורסת פריז, אך בטנקור המשיכה להחזיק במניות השליטה. ב-1974, מחשש שהחברה תולאם לאחר הבחירות בצרפת, היא החליפה כמעט מחצית ממניותיה ב-3% ממניות "נסטלה" שמצידה החזיקה במניות "לוריאל". ההסכם בין החברות הותר ב-2004.
בדצמבר 2008, נחשף כי בטנקור, הייתה בין קורבנות ההונאה של מנהל ההשקעות היהודי-אמריקאי ברנרד מיידוף.
באוגוסט 2012, מכרה את האי הפרטי שהיה בבעלותה באיי סיישל ברווח גדול פי שלושה ממחיר הקנייה. בטנקור מכרה את האי לארגון שימור שווייצי, שמטרתו שמירה על האוקיינוסים בעולם, שהפך אותו לשמורת טבע.
ביוגרפיה > הסכסוך עם בתה

בשנת 1987, לפי רוב הדיווחים, בטנקור פגשה את פרנסואה-מארי בנייה, סופר, אמן וצלם צרפתי, כשהוזמן לצלם אותה עבור המגזין הצרפתי Egoïste . במהלך השנים שלאחר מכן, בנייה ובטנקור התיידדו והיא הפכה לתומכת שלו, והעניקה לו מתנות המוערכות בשווי של עד 1.3 מיליארד אירו. מתנות אלו כוללות, בין היתר, פוליסת ביטוח חיים בשווי 253 מיליון אירו ב-2003, פוליסת ביטוח חיים נוספת בשווי 262 מיליון אירו ב-2006, 11 יצירות אמנות ב-2001 בשווי של 20 מיליון אירו, כולל ציורים של פיקאסו, מאטיס, מונדריאן, דלאוני ולגר, תצלום של מאן ריי הסוריאליסטי.
בדצמבר 2007, חודש בלבד לאחר מותו של אביה, הגישה בתה היחידה פרנסואז בטנקור מאיירס תלונה פלילית נגד בנייה, והאשימה אותו בניצול חולשה פיזית ופסיכולוגית לרווח אישי. כתוצאה מתלונתה, זרוע החקירות הפיננסיות של המשטרה הלאומית הצרפתית, פתחה בחקירה ולאחר שראיינה את חברי הצוות של בטנקור, הגישה כתב אישום בספטמבר 2009. המשפט נדחה שוב עד לסתיו 2010, לכל המוקדם, לאחר שפרטי הקלטות שנעשו על ידי עוזרה האישי של בטנקור, פסקל בונפוי, התפרסמו. הקלטות, שהועברו למשטרה, כללו יותר מ-21 שעות של שיחה והן נוצרו מפני שהעוזר חשש שבטנקור סובלת ממחלת אלצהיימר ומרמים אותו. הקלטות חושפות לכאורה כי בטנקור הפכה את בנייה ל"יורש הבלעדי" שלה, למעט למניות "לוריאל" שכבר הועברו לבתה ושני נכדיה. באוגוסט 2010 נושל פרנסואה-מארי בנייה מירושת בטנקור.
ב-6 בדצמבר 2010, בטנקור השלימה עם בתה, וסיימה סדרה של תביעות משפטיות. מדווח כי בטנקור ובנייה נפרדו, והוא נגרע בסופו של דבר מצוואתה של בטנקור. עם זאת, הסכסוך בין האם לבתה התחדש בקיץ שלאחר מכן, כאשר בטנקור אמרה שבתה צריכה לפנות לעזרה פסיכולוגית. באוקטובר 2011, בית משפט בצרפת פסק כי בטנקור אינה מסוגלת עוד לטפל בענייניה האישיים והעסקיים, והורה להעביר באופן זמני את ניהול ענייניה לידי בתה פרנסואז. החלטת בית המשפט סללה את הדרך להגשת בקשה רשמית מצד פרנסואז למינויה לאפוטרופוס של אמה.
ביוגרפיה > העלמת מס ושוחד לפוליטיקאים

ביוני 2010, נחשפו הקלטות ובהן נשמעה בטנקור מתכננת העלמת מס. בפרשה היו מעורבים גם שני שרים בממשלת צרפת, שהיו החשודים בקבלה לכאורה של תשלומי שוחד. מההקלטות עולה כי בטנקור העבירה 80 מיליון יורו לחשבונות בנק בשווייץ, והתכוונה להעביר את הכספים לסינגפור בעקבות חתימת הסכם מס בין צרפת לשווייץ. ההקלטות הן של שיחות בין בטנקור ליועץ הפיננסי שלה, שהתקיימו במהלך אותה השנה. עקב החשיפה הסתבכה בטנקור בשערורייה פוליטית מאחר שהקלטות גם תיעדו שיחה בין בטנקור לשר האוצר הצרפתי אריק וורת, ששידל עבודה עבור אשתו בניהול הונה של בטנקור, תוך שהוא מנהל, כשר האוצר, קמפיין ציבורי מתוקשר לתפוס מעלימי מס עשירים. יתרה מכך, בטנקור קיבל הנחה בתשלום מס של 30 מיליון אירו באותה עת.
ביולי 2010, השערורייה התרחבה, לאחר שרואת החשבון לשעבר של בטנקור, קלייר תיבו, טענה בראיון לאתר התחקירים הצרפתי Mediapart, שפוליטיקאים צרפתים שמרנים קיבלו לעיתים קרובות מעטפות עמוסות במזומן באחוזה של בטנקור בניי-סור-סיין. היא טענה כי וורת, בזמן שפעל כגזבר של מפלגת "האיחוד למען תנועה עממית" (UMP), קיבל במרץ 2007 מעטפה המכילה 150,000 אירו במזומן לקראת הקמפיין לנשיאות של ניקולא סרקוזי. היא גם העלתה, ואז חזרה בה, טענה שסרקוזי היה מבקר תכוף בביתה של בטנקור בזמן שהיה ראש עיריית ניי-סור-סיין מ-1983 עד 2002, וקיבל מעטפות המכילות מזומן. כמה ימים לאחר מכן, היא הכריזה שהופעל עליה לחץ על ידי המשטרה הצרפתית לחזור בה מעדותה על המזומנים הבלתי חוקיים של ניקולא סרקוזי. סרקוזי ומר וורת הכחישו את האשמות. בעקבות האשמות אלו, המשטרה הצרפתית פשטה על ביתה ועל משרדו של פטריס דה מסטר, העומד בראש קלמן, החברה שבבעלות בטנקור לניהול נכסיה. החוק הצרפתי מגביל תרומות פוליטיות ל-7,500 אירו למפלגות פוליטיות ו-4,600 אירו ליחידים. יש לשלם תרומות מעל 150 אירו בהמחאה עם זיהוי ברור של התורם. ביולי 2012 פשטה המשטרה על ביתו של סרקוזי בפריז, שבועות ספורים לאחר שאיבד את החסינות המשפטית שממנה נהנה כנשיא צרפת. בנובמבר 2012, נחקר בפרשה על ידי צוות בראשות שופט חוקר.
הערות שוליים

↑   איי.פי, האישה העשירה בעולם מתה בגיל 94, באתר TheMarker‏, 21 בספטמבר 2017
↑  שולר אף מימן את פעילות ארגון הטרור הפאשיסטי אנטישמי לה קגול, אשר תמך בצרפת של וישי, עם שליטה של הנאצים
1 2 3  ספי הנדלר, הדרמה סביב ליליאן בטנקור, בעלת חברת הקוסמטיקה "לוריאל", היא סיפור על כסף, וגם על אנטישמיות, באתר הארץ, 16 ביולי 2010
1 2  מיכאל בר-זוהר, הצד האפל של ענקית הקוסמטיקה "לוריאל", באתר הארץ, 23 ביולי 2010
↑  הארץ, בעלי השליטה בלוריאל מתירים הסכם שמנע מהחברה התרחבות, באתר הארץ, 4 בפברואר 2004
↑  שירות בלומברג, ‏גם ליליאן בטנקור, האישה העשירה בעולם, איבדה כספים אצל מיידוף, באתר גלובס, 24 בדצמבר 2008
↑  נדן פלדמן, יורשת אימפריית הקוסמטיקה לוריאל מכרה אי ברווח של 200%, באתר TheMarker‏, 1 באוגוסט 2012
↑  דפנה מאור, הבת, האם והצלם השרמנטי, באתר הארץ, 12 במאי 2009
↑  סוכנויות הידיעות, ‏הכביסה המלוכלכת של נשות אימפריית הקוסמטיקה, באתר גלובס, 7 ביולי 2010
↑  פרשת לוריאל: הצלם נושל מירושת המיליארדים, באתר גלובס, 29 באוגוסט 2010
↑  שירות פייננשל טיימס, ‏יורשת אימפריית הקוסמטיקה ל'וריאל, ליליאן בטנקור, ובתה הכריזו על סיום המריבה, באתר גלובס, 7 בדצמבר 2010
דנה הרמן, צרפת: פרשת בטנקור תמה, החקירה הפוליטית תימשך, באתר הארץ, 8 בדצמבר 2010
↑  דנה הרמן, בית משפט בצרפת: בטנקור אינה כשירה לנהל את עסקיה, באתר הארץ, 18 באוקטובר 2011
↑  סוכנויות הידיעות, ניהול נכסיה של ליליאן בטנקור - האשה העשירה באירופה - הועבר לידי בתה, באתר TheMarker‏, 17 באוקטובר 2011
↑  נמרוד הלפרן ורונית דומקה, יורשת לוריאל מואשמת  בהונאת מס  שבה מעורבים שרים בממשלת צרפת, באתר הארץ, 23 ביוני 2010
↑  לה מונד, דיווח: נשיא צרפת ניקולא סרקוזי קיבל תרומת בחירות לא חוקית, באתר הארץ, 7 ביולי 2010
שירות פיננשל טיימס, ‏[https://www.globes.co.il/news/article.aspx?did=1000572515 "כל הפוליטיקאים היו באים כדי לקבל את המעטפות, שלעיתים הכילו אפילו 200 אלף
אירו"], באתר גלובס, 7 ביולי 2010
↑  דנה הרמן, כתבת "הארץ" באירופה, חושפת פרשת המעטפה של ניקולא סרקוזי נסוגה מטענותיה, באתר הארץ, 11 ביולי 2010
↑  הגרדיאן, "הנשיא של העשירים" שסידר ג'וב לבנו וקיבל מעטפות כסף הולך הביתה, באתר TheMarker‏, 8 במאי 2012
↑  רויטרס, משטרת צרפת פשטה על ביתו של ניקולא סרקוזי בחשד לקבלת תרומות אסורות, באתר הארץ, 3 ביולי 2012
↑  רויטרס, סרקוזי ייחקר בחשד לקבלת תרומות לא חוקיות מהאשה העשירה בצרפת, באתר TheMarker‏, 21 בנובמבר 2012
שירות רויטרס, ‏סרקוזי יעיד בפני שופטים בסוגיית מימון קמפיין הבחירות ע"י האישה העשירה בצרפת, באתר גלובס, 21 בנובמבר 2012
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810567705405606  BnF: cb14405650t (data)  GND: 1139463470  ISNI: 0000 0003 8286 9262  LCCN: n2003051799  NKC: js20061006002  NTA: 287519813  SUDOC: 061175676  VIAF: 267387846   WorldCat (עם VIAF): 267387846
יעקב שמעוני

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  9 באפריל 1915 ברלין, הקיסרות הגרמנית 
 פטירה:  22 באוקטובר 1996 (בגיל 81) ירושלים 
 מדינה:  ישראל 
 מקום קבורה:  הר המנוחות 
 תאריך עלייה:  1936
 
יעקב שמעוני (או סימון; 9 באפריל 1915 – 22 באוקטובר 1996) היה מורה ומזרחן ישראלי, ממקימי שרות הידיעות של ההגנה (ש"י) ומראשוני משרד החוץ הישראלי.
ביוגרפיה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
שמעוני נולד  ב-1915 בברלין בשם יעקב סִימוֹן למשפטן פריץ סימון וללוטה לבית סלין. אחיו נספה בשואה. ב-1933 רכש שמעוני תעודת בגרות (אביטור), בשנים 1934–1935 ריכז את תנועת "החלוץ" בגרמניה, ובשנת 1936 עלה לארץ ישראל. בארץ הצטרף לקיבוץ גבעת חיים ושימש כמורה וכמנהל בית הספר. בין השנים 1938–1940 למד בבית המדרש למורים בירושלים.
בשנת 1941 הצטרף אל שירות הידיעות של "ההגנה" (ש"י), וריכז שם את הלשכה הערבית עד לשנת 1942. במהלך פעילותו הכין לראשונה אינדקס מסודר עם מידע ופרטים על אישים פלסטינים. אחר כך ניהל את המחלקה ללוחמה פסיכולוגית של "ההגנה" ושל צה"ל. הוא יזם שידורים בערבית וחיבר את מרבית "סיפורי דאוד אל נאטור".
בתקופת המנדט היה ראש מדור המחקר באגף הערבי של המחלקה המדינית של הסוכנות היהודית. עם קום המדינה עבר למשרד החוץ. בזמן מלחמת העצמאות היה המנהל בפועל של המחלקה לענייני המזרח התיכון במשרד החוץ. ב-1952 נשלח לארצות הברית ושימש בתפקיד יועץ בוושינגטון הבירה. ב-1955 מונה לשגריר בבורמה, וב-1957 כיהן כשגריר לא תושב בלאוס, בקמבודיה בציילון ובפיליפינים. בשנים 1968-1964 שימש כשגריר בשוודיה וב-1976 מונה לשגריר בשווייץ
החל מ-1957 שימש שמעוני כמרצה אורח במחלקה למדע המדינה באוניברסיטה העברית. הוא כתב ספרים ומאמרים רבים בענייני הערבים, מדינות ערב, המזרח התיכון ואסיה. שמעוני כתב ערכים באנציקלופדיה העברית וערך בה את מדור ההיסטוריה המודרנית של המזרח התיכון. היה בין עורכי כתב העת "המזרח החדש". בנוסף, עסק בתרגום ספרים מגרמנית לעברית.
שמעוני היה נשוי למרים (שיינברון) מ-1938 עד למותה ב-1982 ואב לשלושה ילדים.
נפטר בירושלים בגיל 81.
ארכיונו וספריו שמורים בספריית אוניברסיטת חיפה.
ספריו

ערבי ארץ ישראל, תל אביב: עם עובד (סדרת 'מכורה'), תש"ז.
המיעוט הערבי במדינת ישראל / מאת יעקב שמעוני, ירושלים: המכון להשכלה ציונית (סדרת 'ספרית כיס מדינית'), 1950.
מדינות ערב / מאת יעקב שמעוני, תל אביב: ההסתדרות הכללית של העובדים העברים בארץ ישראל - המרכז לתרבות והסברה, בהשתתפות דבר (סדרת 'כדור הארץ: סדרת חוברות על עמים ומדינות', חוב' א), תשי"ב. (מהדורות נוספות: עם עובד ('ספרית עינות'), תשי"ט; "מדינות ערב בימינו", עם עובד, תשכ"ה; "מדינות ערב: פרקי היסטוריה מדינית", עם עובד, תשל"ז; שם, תשמ"ח-1988.)
אסיה בימינו: פרקי היסטוריה מדינית (מפות - מרדכי ברנר), תל אביב: הוצאת יזרעאל, תשכ"ב-1961.
בעיות חברתיות ומדיניות במדינות החדשות בדרום מזרח אסיה, רחובות: המחלקה לפרסומים (בסדרת 'לקט הרצאות על ארצות מתפתחות'), תשכ"ב.
תגובה: בדידות בעולם שותק, על כישלון מרד הכורדים / יעקב שמעוני, ירושלים: משרד החינוך והתרבות - אגף הנוער - המחלקה לחינוך חברתי, [תשל"ה].
לקסיקון פוליטי של העולם הערבי / יעקב שמעוני, ירושלים: כתר, 1988.
Political dictionary of the Middle East in the twentieth century ; edited by Yaacov Shimoni and Evyatar Levine, [Jerusalem]: Jerusalem Publishing House Ltd.; distributed in the United States and Canada by the Library Services division of the New York Times, [1972].
Political dictionary of the Middle East in the 20th century / edited by Yaacov Shimoni and Evyatar Levine ; supplement edited by Itamar Rabinovich and Haim Shaked, New York: Quadrangle/the New York Times Book Co., 1974. (באנגלית)
Political dictionary of the Arab world / Yaacov Shimoni, New York: Macmillan Pub.Co; Jerusalem: Jerusalem Pub. House, 1987. (באנגלית)
The Biographical dictionary of the Middle East / Yaacov Shimoni, New York: Facts on File, 1991. (באנגלית)
ספריו > בעריכתו או בהשתתפותו

לקסיקון פוליטי של המזרח התיכון במאה ה-20 / בעריכת יעקב שמעוני, אביתר לוין (עריכה לשונית ותרגום מאנגלית: אריה זיו), ירושלים: ג.א. בית ההוצאה הירושלמי, 1971. (מהדורה נוספת ב-1974, עם 'נספח 1971-1974' בעריכת חיים שקד ואיתמר רבינוביץ.)
תעודות ודמויות מגנזי הכנופיות הערביות במאורעות 1936–1939 / מאת עזרא דנין בהשתתפות יעקב שמעוני, ירושלים: הוצאת הספרים ע"ש י"ל מאגנס, תשמ"א.
שלך בידידות: התכתבות / אטה מירון, יעקב שמעוני (תרגום מכתבים: ידידיה פלס), תל אביב: הקיבוץ המאוחד, 1994.
Lastträger bin ich : Jüdische Jugendgeschichten aus dem neuen Palästina / herausgegeben Jaakow Simon. Mit vielen Bildern von Bernhard Gelbart, Berlin: Kedem, 1936. (בגרמנית)
ספריו > תרגומיו

ארתור רוזנברג, הריפובליקה הגרמנית: לידתה ושקיעתה / מגרמנית: יעקב שמעוני, תל אביב: עם עובד, תש"ג.
מקס בר, חמישים שנות סוציאליזם בינלאומי: פרקי זכרונות / תרגם מאנגלית: יעקב שמעוני, עין חרוד: הקיבוץ המאוחד, תש"ח.
הערות שוליים

↑  הקבר של יעקב שמעוני בהר המנוחות, באתר BillionGraves.
↑  Shimoni Ya'aqov (formerly Simon Jakob), מסמך באתר ארכיון המדינה
↑  בני מוריס, לידתה של בעיית הפליטים הפלסטינים 1947–1949, עמ' 200.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007278336705171  BIBSYS: 13586  BNE: XX1061789  BnF: cb122105429 (data)  CiNii: DA05523775  GND: 103639640  ICCU: IEIV031530  ISNI: 0000 0003 6961 9306  LCCN: n50057612  NTA: 07135185X  SUDOC: 030752205  VIAF: 239297621   WorldCat (עם VIAF): 239297621
לוי יצחק הירושלמי

| --- | --- |

הירושלמי, 2004
 לידה:  29 בינואר 1927 ירושלים, פלשתינה (א"י) 
 פטירה:  26 באפריל 2007 (בגיל 80) תל אביב-יפו, ישראל 
 מקום קבורה:  עינת 
 מדינה:  ישראל ישראל
 תקופת הפעילות:  1947–2007 (כ־60 שנה)
 פרסים והוקרה:  יקיר העיר תל אביב-יפו (2006) 
 
לוי יצחק הירושלמי (29 בינואר 1927 – 26 באפריל 2007) היה עיתונאי ישראלי, יושב-ראש האיגוד הארצי של עיתונאי ישראל.
ביוגרפיה

לוי יצחק הירושלמי נולד בירושלים בשם יצחק נחום לוי, דור שביעי בארץ ישראל, בנם של הרב יעקב לייב לוי ושיינה לבית הורוביץ, בתו של הרב יוסף גרשון הורוביץ, ראש ישיבת מאה שערים ורב שכונת מאה שערים ומראשי המזרחי בארץ. אבותיו, ר' יעקב יהודה לייב לעווי (לוי) משלשין (Ślesin) ור' מנחם מנדל משקלוב, היו מראשי היישוב היהודי בעיר. הוא גדל בשכונה החרדית מאה שערים, כשהייתה בעלת אופי דתי לאומי. סבו, רב השכונה וראש הישיבה המרכזית בה, הסמיכו לרבנות. אך כעבור זמן יצא בשאלה ועזב את החברה החרדית. בתחילה הצטרף לתנועת ברית החשמונאים הקשורה לבית"ר, ואחר כך לנוער העובד ולארגון "ההגנה".
בשירותו במלחמת העצמאות כתב ב"דבר ירושלים". בשנת 1950 החל לכתוב בעיתון "הדור", שהיה עיתון ערב בבעלות מפא"י, וכיהן כמזכיר מערכת העיתון. בשלב מאוחר יותר נהיה דובר מפא"י. ב-1956 שימש כמזכירו של פנחס לבון בעת שהלה כיהן כמזכ"ל ההסתדרות, זאת בתקופת הפרשה. היה עורך הדו-שבועון "מן היסוד". בשנות השישים הצטרף לעיתון "מעריב", ובו כתב מאות מאמרים במשך שנים רבות. בשנת 1985 מונה לסגן עורך "מעריב", תפקיד שבו כיהן עד לשנת 1991. עמד שנים מספר בראש האיגוד הארצי של עיתונאי ישראל. בשנותיו האחרונות כתב באתר האינטרנט "פוליטינט".
ב-2006 קיבל את אות יקיר תל אביב.
חיים אישיים

היה נשוי לאלישבע, ולהם שני בנים, אבי ועמי ובת בשם אורנה.במשך שנים התגורר בבית מגורי העיתונאים – בניין מגורים בשכונת יד אליהו בתל אביב שבו התגוררו כמה עיתונאים מרכזיים, ובהם יוסף לפיד ויגאל לב.
אחותו מלכה היא אמם של הרב יוסף כרמל - מראשי מכון ארץ חמדה ושולמית קורייזר אשתו של הרב יהודה קרויזר ואמו של ח"כ יצחק קרויזר.
ספריו

לפתחו של בור: סיפורי ירושלים (צייר: משה בן שאול), תל אביב: אור, תשכ"ט 1969. (סיפורים קצרים)
הכיפה השלטת, תל אביב: הקיבוץ המאוחד, 1997. (על החברה החרדית והדתית בישראל)
רוחות במרתף: תסכית[דרוש מקור]
בעריכתו:
יובל החמישים הסוכנות היהודית לארץ ישראל: תרפ"ט–תשל"ט, ציריך 1929 – ירושלים 1979, ירושלים: הסוכנות היהודית לארץ ישראל, 1979. (אלבום)
הערות שוליים

↑  ראו רקע: שמואל שי, סיפורי החברה הסגורה, דבר, 28 במרץ 1969 (כולל תצלום דיוקנו); וכן ביקורות: גבריאל ברטל, עימות של עולמות, דבר, 18 באפריל 1969; מרדכי אבישי, בין החומות – מקרוב ומבפנים: סיפורי ירושלים של לוי יצחק הירושלמי, מעריב, 25 באפריל 1969.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007311484005171  BnF: cb15555044k (data)  ISNI: 0000 0000 6661 9421  LCCN: no92011838  VIAF: 37231039   WorldCat (עם VIAF): 37231039 
ראש המפד"ל, זבולון המר ולוי יצחק הירושלמי במסיבת עיתונאים בבית סוקולוב בתל אביב, דצמבר 1975
לוי יצחק הירושלמי, 1984