stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ארנה שניידר הובר
קרירה אקדמאית

בשנים 1954-1951 הייתה ארנה פרופסור במכללת סוורתמור שם לימדה פילוסופיה ולוגיקה, אך, היא לא הצליחה לזכות בתפקיד קבוע. מאוחר יותר כשהצטרפה למעבדות בל היא עבדה בפיתוח מערכת הטילים האנטי-בליסטיים Safeguard, ובהמשך הפכה לאישה הראשונה שעמדה בראש מחלקה טכנית. היא הצטרפה למעבדות בל כמקורבת טכנית בכירה, וקודמה בשנת 1956. היא הייתה פעילה בתוכנית ההכשרה הפנימית לטכנולוגיות מבוססות מחשב- "המקבילה לתואר שני במדעי המחשב". הובר עבדה על יישומים גבוהים ברמות שונות כגון, תוכניות בקרת מכ"ם של מערכת ההגנה נגד טילים בליסטיים (שהיו מערכות ליירט ראשי נפץ טילים בליסטיים נכנסים). המחלקה שלה עבדה על שיטות בינה מלאכותית, מאגרי מידע גדולים ותוכנות עסקיות לתמיכה ברשתות טלפון גדולות. היא עבדה במעבדות בל במשך 32 שנים עד שפרשה בשנת 1987. בנוסף, כיהנה בדירקטוריונים בארגונים להשכלה גבוהה בניו ג'רזי, כחברה במועצת הנאמנים. היא תוארה כחזונית שהשפיע רבות בהגדלת סגל הנשים וכן ברישום "בוגרות התיכון הכי מוכנות" במדינה.
קרירה אקדמאית > המצאה

את רישומיה הראשונים של המערכת שלה היא ציירה כששהתה בבית החולים לאחר שילדה את אחת משלוש בנותיה. וזאת בזמן שהייתה בחופשת לידה מעבודתה במעבדות בל, שם התרחשו בעיות, כאשר מוקד טלפוני הוצף באלפי שיחות תוך זמן קצר, הכריע את הממסרים האלקטרוניים הלא אמינים, וגרם לכל המערכת "לקפוא". הובר השתמשה בידע שלה בתחום ההיגיון הסמלי ותורת המשוב כדי לתכנת את מנגנוני הבקרה של המוקד הטלפוני, לשימוש בנתונים אודות שיחות נכנסות, כדי לכפות סדר על המערכת כולה. היא השתמשה בשיטות אלקטרוניות ממוחשבות לניטור תדירות השיחות הנכנסות בזמנים שונים. השיטה שלה העניקה עדיפות לתהליכים שעניינם קלט ופלט של המעבר לתהליכים שהיו פחות חשובים, כמו שמירת רשומות וחיוב. המחשב, כתוצאה מכך, יתאים את קצב הקבלה של המוקד הטלפוני באופן אוטומטי, ויקטין מאוד את בעיית העומס. המערכת נודעה כשליטה בתוכנה המאוחסנת, תוצאת ההמצאה הייתה שירות הרבה יותר חזק למתקשרים בזמן טעינת השיא.
חיים אישיים

בשנת 1953 התחתנה עם צ'ארלס ווילסון הובר.
מחשבתה של הובר על ההמצאה התרחשה בזמן שהיא התאוששה בבית חולים לאחר שילדה את בתה השנייה, עורכי דין של מעבדות בל המטפלות בפטנט נאלצו ללכת לביתה ולבקר אותה בזמן שהייתה בחופשת לידה כדי שתוכל לחתום על הניירות.
פרסים והישגים

הובר הייתה אחת מחמשת האחוזים מהנשים שעשו דוקטורט במתמטיקה בשנות החמישים. היא קיבלה את פרס הישגי בוגרי מכללת וולסלי.
בנובמבר 1967, הוגשה בקשה לאחד הפטנטים התוכניים הראשונים שהונפקו (של הובר), הוא הונפק בשנת 1971. כתוצאה מהמצאתה, היא הפכה למפקחת האישה הראשונה של מחלקה טכנית במעבדות בל. היא עמדה בראש מחלקת תמיכה במבצעים בשנת 1987, וזאת לאחר שהייתה אחת העובדות הראשונות במעבדות בל.
בשנת 2008 הוענק לארנה שניידר הובר, על המצאתה, שכונתה צג בקרת משוב עבור מערכת עיבוד נתונים מאוחסנת בתוכנית, פטנט מס 3,623,007, והיא נבחרה כחברה בהיכל התהילה הלאומי של הממציאים. עקרונות המצאתה עדיין בשימוש בציוד טלקומוניקציה במאה ה-21.
הערות שוליים

↑  Dr. Erna Schneider Hoover, Women, Art & Technology (באנגלית אמריקאית)
1 2  Women in History: Dr. Erna Hoover, PGi Blog, ‏2017-03-14 (באנגלית אמריקאית)
↑  NIHF Inductee Erna Schneider Hoover Invented the Telephone Switching System, www.invent.org (באנגלית)
1 2  Women in STEM: Erna Schneider Hoover, Meagan Pollock, PhD, ‏2012-09-03 (באנגלית אמריקאית)
↑  Erna Hoover | Lemelson, lemelson.mit.edu
↑  ארנה שניידר הובר | היא-סטוריה
↑  ענת מרדכי,'"`UNIQ--nowiki-0000000D-QINU`"'האם נשים לא מסוגלות להמציא פטנטים?, באתר Xnet‏, 21 באפריל 2012
| --- | --- |
בקרת זהויות :  dblp: 143/5068
פרס סטרגה

| --- | --- |
 מדינה:  איטליה 
 הגוף המעניק:  קרן בלונצ'י 
 תקופת הפרס:  1947–הווה (כ־78 שנים) 
 נקרא על שם:  סטרגה 
 www.premiostrega.it
 
הנימפאום של וילה ג'וליה ברומא, בו מוענק הפרס
פרס סטרגה (באיטלקית: Premio Strega) הוא הפרס הספרותי היוקרתי ביותר באיטליה. הפרס מחולק מדי שנה מאז 1947 ומוענק לסופר יחיד (או סופרת) עבור ספר שפורסם בין ה-1 במרץ בשנה הקודמת לבין וה-28 בפברואר בשנת הפרס.
היסטוריה

ב-1944, לאחר שחרור איטליה וכדרך ל"חזרה לנורמליות" לאחר תקופת הפשיזם והכיבוש הנאצי, כינסו מריה וגופרדו בלונצ'י בביתם שברומא סלון ספרותי שכלל מספר אישי תרבות ואינטלקטואלים. הסלון, שהתכנס בימי ראשון, כונה "החברים של יום ראשון" (Amici della Domenica). ב-1947 הציע אחד החברים בסלון, התעשיין והמצנט, גואידו אלברטי שברשותו הייתה גם הבעלות על מותג הליקר סטרגה, לתרום פרס ספרותי שנתי. השופטים שיבחרו את הזוכה יהיו "החברים של יום ראשון". הפרס הוענק באותה שנה לאניו פלאניאנו (Ennio Flaiano) על ספרו "Tempo di uccidere".
תקנון הפרס

הפרס מנוהל על ידי קרן מריה וגופרדו בלונצ'י (Fondazione Maria e Goffredo Bellonci). חברי חבר השופטים של ועדת הפרס מונים כ-400 אישי תרבות וספרות איטלקיים, על מנת להתקבל לחברות בוועדה יש צורך בהמלצתם של לפחות שני חברים מכהנים. בנוסף להם משתתפים בחבר השופטים עוד 220 אנשי תרבות איטלקים וזרים מטעם 30 מכוני תרבות איטלקים ברחבי העולם (כולל בישראל), 20 קוראים נבחרים ו-20 הצבעות קבוצתיות של בתי ספר, אוניברסיטאות ומועדוני קריאה. בסך הכול יש 660 מצביעים בחבר השופטים. עד מותה ב-1986 עמדה מריה בלונצ'י בראש ועדת הפרס.
מתוך ספרי השנה נבחרת "רשימה ארוכה" בת שנים עשר ספרים, מתוכה נבחרים חמישה ספרים ל"רשימה הקצרה", ממנה נבחר לבסוף הזוכה, בדומה לפרס בוקר הבריטי.
הפרס מוענק ביום חמישי הראשון של חודש יולי בנימפאום של וילה ג'וליה ברומא.
ממקבלי הפרס לאורך השנים

1950 - צ'זארה פבזה, עבור "הקיץ היפה" (La bella estate)
1952 - ג'ורג'ו באסאני, "חמישה סיפורי פרארה"
1953 - אלזה מורנטה, "האי של ארתורו"
1959 - ג'וזפה תומאזי די למפדוזה, "הברדלס"
1961 - רפאלה לה קפריה, "נפצע אנושות" (Ferito a morte)
1963 - נטליה גינצבורג, "לקסיקון משפחתי"
1975 - תומאזו לנדולפי, "אקראי"
1979 - פרימו לוי, "מפתח כוכב"
1981 - אומברטו אקו, "שם הוורד"
2001 - דומניקו סטרנונה, "ויה ג'מיטו" (Via Gemito)
2002 - מרגרט מצאנטיני, "אל תזוזי" (Non ti muovere)
2003 - מלניה ג' מאצוקו, "ויטה"
2006 - סנדרו ורונזי "כאוס רגוע" (Caos calmo)
2007 - ניקולו אמניטי, "כמצוות האל" (Come Dio comanda)
2008 - פאולו ג'ורדנו, "בדידותם של המספרים הראשוניים"
2009- טיציאנו סקארפה, "סטאבט מאטר"
2010 - אנטוניו פנאקי, Canale Mussolini
2011 - אדוארדו נסי, Storia della mia gente
2012 - אלסנדרו פיפרנו, Inseparabili
2013 - וולטר סיטי, Resistere non serve a niente
2014 - פרנססקו פיקולו, "הכמיהה להיות כמו כולם" Il desiderio di essere come tutti
2015 - ניקולה לג'יויה, La Ferocia
2016 - אדוארדו אלבינטי, "בית הספר הקתולי" La scuola cattolica
2017 - פאוֹלוֹ קוֹנייטי, "שמונה הרים" Le otto montagne
2018 - הלנה יאנצ'ק, "הבחורה עם הלייקה" La ragazza con la Leica
2019 - אנטוניו סקוראטי, "מ. בן המאה" M. Il figlio del secolo
2020 - סנדרו ורונזי, "יונק הדבש" Il colibrì
2022 - מריו דֶזִיאטי, "נעים ונדים" Spatriati
2023 - אדה ד'אדמו, ,כמו מאוויר" Come d'aria
הערות שוליים

↑  Come d’aria di Ada D’adamo vince la LXXVII edizione del Premio Strega, https://premiostrega.it/, ‏6.7.2023
אליפות וימבלדון 1985

| --- | --- |

המגרש המרכזי
 ענף:  טניס 
 תקופת התחרות:  24 ביוני 1985 – 7 ביולי 1985 (14 ימים) 
 מספר תחרות:  99 
 כספי זכייה:  £1,934,760
 עיר מארחת:  אצטדיוני הטניס בווימבלדון 
 זוכה:  גברים:בוריס בקר (גרמניה המערבית) נשים:מרטינה נברטילובה (ארצות הברית) זוגות גברים:היינץ גונטהארד (שווייץ)/בלץ טרוצ'י (הונגריה) זוגות נשים:קתי ג'ורדן (ארצות הברית)/אליזבת סמיילי (אוסטרליה) זוגות מעורבים:פול מקנמי (אוסטרליה)/מרטינה נברטילובה (ארצות הברית)
 
 → אליפות וימבלדון 1984 אליפות וימבלדון 1986 ← 
 
אליפות וימבלדון 1985 הייתה תחרות טניס שנערכה על מגרשי הדשא של אצטדיוני הטניס בווימבלדון. התחרות התחילה ב-24 ביוני והסתיימה ב-7 ביולי. תוכנית התחרות כללה תחרויות גברים, תחרויות נשים ותחרויות זוגות גברים, זוגות נשים וזוגות מעורבים.
באליפות זו מרטינה נברטילובה מארצות הברית זכתה בשתי תחרויות בשנה הרביעית ברציפות.
הפרסים

משתתפי האליפות קיבלו את הפרסים הבאים:
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| תחרות | תחרות | מנצח | גמר | חצי הגמר | רבע הגמר | הסיבוב הרביעי | הסיבוב השלישי | הסיבוב השני | הסיבוב הראשון |
| בודדים | גברים | £130,000 | £65,000 | £32,500 | £16,500 | £8,680 | £4,864 | £2,865 | £1,750 |
| בודדים | נשים | £117,000 | £58,500 | £28,500 | £13,954 | £6,950 | £3,750 | £2,210 | £1,350 |
| זוגות | זוגות גברים | £47,500 | £23,750 | £11,880 | £5,450 | £2,810 | £1,490 | £870 | - |
| זוגות | זוגות נשים | £41,100 | £20,550 | £9,500 | £4,360 | £2,100 | £1,100 | £640 | - |
| זוגות | זוגות מעורבים | £23,400 | £11,700 | £5,850 | £2,730 | £1,370 | £680 | £300 | - |
סך הפרסים באליפות היה £1,934,760.
התחרות > תחרות זוגות גברים

בתחרות השתתפו 64 זוגות. 16 זוגות דורגו:
פט פלמינג וג'ון מקנרו (ארצות הברית ארצות הברית), מנצחי תחרויות 1979, 1981 ו-1984-1983, הודחו בחצי הגמר
פאבל סלוז'יל ותומאס שמיד (צ'כוסלובקיה צ'כוסלובקיה), הודחו בסיבוב השני
קן פלאק ורוברט סגוסו (ארצות הברית ארצות הברית), הודחו בסיבוב הראשון
סטפן אדברג ואנדרס יאריד (שוודיה שוודיה), הודחו בסיבוב השלישי
פט קאש וג'ון פיצג'רלד (אוסטרליה אוסטרליה), הפסידו במשחק הגמר
מארק אדמונדסון וקים וארוויק (אוסטרליה אוסטרליה), הודחו בסיבוב הראשון
יואכים ניסטרום ומאטס וילנדר (שוודיה שוודיה), הודחו בסיבוב הראשון
היינץ גונטהארד (שווייץ שווייץ) ובלץ טרוצ'י (הונגריה הונגריה), ניצחו בתחרות
פול אנאקון (ארצות הברית ארצות הברית) וכריסטו ואן רנסבורג (דרום אפריקה (1928–1994) דרום אפריקה), הודחו ברבע הגמר
ברודריק דייק וּוֹלי מסור (אוסטרליה אוסטרליה), הודחו בסיבוב הראשון
פרנסיסקו גונסאלס (פרגוואי פרגוואי) ומאט מיטשל (ארצות הברית ארצות הברית), הודחו בסיבוב הראשון
אנרי לקונט ויאניק נואה (צרפת צרפת), הודחו בסיבוב השני
סמי ג'יאמלבה וטוני ג'יאמלבה (ארצות הברית ארצות הברית), הודחו בסיבוב השני
קווין קורן וסטיב דנטון (ארצות הברית ארצות הברית), הודחו ברבע הגמר
סטיב מייסטר ואליוט טלצ'ר (ארצות הברית ארצות הברית), הודחו בסיבוב השלישי
פטר דוהן ומייקל פאנקוט (אוסטרליה אוסטרליה), הודחו בסיבוב הראשון
במשחק הגמר היינץ גונטהארד משווייץ ובלץ טרוצ'י מהונגריה נפגשו עם ט קאש וג'ון פיצג'רלד מאוסטרליה וניצחו אותם ב-4 מערכות.
התחרות > תחרות זוגות נשים

בתחרות השתתפו 64 זוגות. 16 זוגות קיבלו דירוג:
מרטינה נברטילובה ופם שרייבר (ארצות הברית ארצות הברית), מנצחות תחרויות 1981-1984, הפסידו במשחק הגמר
קלאודיה קודה-קילש (מערב גרמניה מערב גרמניה) והלנה סוקובה (צ'כוסלובקיה צ'כוסלובקיה), הודחו בחצי הגמר
קתי ג'ורדן (ארצות הברית ארצות הברית) ואליזבת סמיילי (אוסטרליה אוסטרליה), ניצחו בתחרות
האנה מנדליקובה (צ'כוסלובקיה צ'כוסלובקיה) וונדי טרנבול (אוסטרליה אוסטרליה), הודחו בחצי הגמר
ברברה פוטר ושרון ולש (ארצות הברית ארצות הברית), הודחו ברבע הגמר
סבטלנה פרחומנקו ולריסה סבצ'נקו (ברית המועצות ברית המועצות), הודחו ברבע הגמר
בטינה בונגה ואווה פאף (מערב גרמניה מערב גרמניה), הודחו בסיבוב השלישי
רוזלין פיירבנק (דרום אפריקה (1928–1994) דרום אפריקה) ואן הובס (בריטניה בריטניה), הודחו בסיבוב הראשון
בטי נגלסן ואן וייט (ארצות הברית ארצות הברית), הודחו בסיבוב השלישי
ג'ו דורי (בריטניה בריטניה) וכריס אוורט (ארצות הברית ארצות הברית), הודחו ברבע הגמר
אליס בורגין ואליסיה מולטון (ארצות הברית ארצות הברית), הודחו בסיבוב השלישי
לאה אנטונופוליס וקנדי ריינולדס (ארצות הברית ארצות הברית), הודחו בסיבוב הראשון
??
וירג'יניה וייד (בריטניה בריטניה) ואנדראה טמשברי (הונגריה הונגריה), הודחו ברבע הגמר
קרלינג באסט (קנדה קנדה) ואנדראה לנד (ארצות הברית ארצות הברית), הודחו בסיבוב השני
בברלי מולד (דרום אפריקה (1928–1994) דרום אפריקה) ופולה סמית' (ארצות הברית ארצות הברית), הודחו בסיבוב השלישי
במשחק הגמר קתי ג'ורדן מארצות הברית ואליזבת סמיילי מאוסטרליה נפגשו עם מרטינה נברטילובה ופם שרייבר מארצות הברית וניצחו אותן ב-3 מערכות.
התחרות > תחרות זוגות מעורבים

בתחרות השתתפו 64 זוגות. 8 זוגות קיבלו דירוג:
ג'ון לויד (בריטניה בריטניה) וונדי טרנבול (אוסטרליה אוסטרליה), מנצחי תחרויות 1984-1983, הודחו ברבע הגמר
פול מקנמי (אוסטרליה אוסטרליה) ומרטינה נברטילובה (ארצות הברית ארצות הברית), ניצחו בתחרות
רוברט סגוסו ואן סמית' (ארצות הברית ארצות הברית), הודחו בסיבוב השני
פאבל סלוז'יל והלנה סוקובה (צ'כוסלובקיה צ'כוסלובקיה), הודחו ברבע הגמר
סטיב דנטון (ארצות הברית ארצות הברית) וג'ו דורי (בריטניה בריטניה), הודחו ברבע הגמר
מארק אדמונדסון (אוסטרליה אוסטרליה) וקטי ג'ורדן (ארצות הברית ארצות הברית), הודחו בחצי הגמר
ג'ון פיצג'רלד ואליזבת סמיילי (אוסטרליה אוסטרליה), הפסידו במשחק הגמר
סקוט דייוויס ובטי נגלסן (ארצות הברית ארצות הברית), הודחו בחצי הגמר
במשחק הגמר פול מקנמי מאוסטרליה ומרטינה נברטילובה מארצות הברית שיחקו נגד ג'ון פיצג'רלד ואליזבת סמיילי מאוסטרליה וניצחו אותם ב-3 מערכות.
ישראל בווימבלדון

שלמה גליקשטיין השתתף בתחרות הגברים. בסיבוב הראשון הוא שיחק נגד חוסה לופס מספרד וניצח ב-3 מערכות. בסיבוב השני הוא ניצח את פרנסיסקו גונסאלס מפרגוואי ב-4 מערכות. בסיבוב השלישי הוא שיחק נגד איוואן לנדל הצ'כי והפסיד ב-4 מערכות.
בנוסף לתחרות יחידים גליקשטיין השתתף בתחרות זוגות גברים לצד טים וילקינסון מארצות הברית. בסיבוב הראשון הם שיחקו נגד אלופי התחרות והפסידו ב-4 מערכות.
בוריס בקר, מנצח התחרות
מרטינה נברטילובה, מנצחת התחרות
החטא (פרנץ פון שטוק)

| --- | --- |

 מידע כללי
 צייר:  פרנץ פון שטוק 
 תאריך יצירה:  1893 
 טכניקה וחומרים:  קנבס, צבע שמן 
 ממדים בס"מ
 רוחב:  59.5 ס״מ 
 גובה:  94.5 ס״מ 
 נתונים על היצירה
 מספר יצירה:  7925 (Bavarian State Painting Collections) 
 מיקום:  פינקוטק החדש
 
החטא (בגרמנית: Die Sünde) הוא ציור משנת 1893 מאת האמן הגרמני פרנץ פון שטוק. שטוק יצר שתים-עשרה גרסאות ידועות של הציור. כמה מהן מוצגות בפינקוטק החדש שבמינכן, בהגלריה הלאומית בברלין, בגלריה לאמנות מודרנית בפלרמו, במוזיאון האמנות פריי בסיאטל ובוילה שטוק במינכן, שם הציור מוצג ב"קונסטלר-אלטר" (Künstleraltar) של האמן. הציור מתאר את חוה העירומה, כשלגופה כרוך נחש גדול. בפינה הימנית העליונה מופיע שדה בהיר, בעוד שאר הרקע שרוי באפלה.
היסטוריה

קדימון לציור זה היה איורו של שטוק, "היסטוריה של אלגוריות ואמבלמות" (History of the Allegories and Emblems), שפורסם בשנת 1884. איור זה מציג דמות נשית ניצבת בין עמודים בעלי כותרות דוריות. עמודים חצי-דוריים עם כותרות בסגנון זה מהווים גם את מסגרת הציור המאוחרת משנת 1893. בתקופה זו, טיפוס האישה הפתיינית החל לצבור פופולריות – אישה רחבת עיניים, בלבוש דל של סוף המאה ה-19, בתנוחה מפתה, שהפכה לסימן ההיכר של שטוק. המוטיב פותח כהמשך לציורו "חושניות" (Die Sinnlichkeit) משנת 1889.
"החטא" הוצג לראשונה בשנת 1893, בתערוכת הפתיחה של הזצסיון במינכן, ועורר סערה. הציור נרכש על ידי מוזיאון הפינקוטק החדש במינכן והפך לפריצת הדרך הקריטית והמסחרית של שטוק. הציור נחשב ליצירה אמבלמטית של הזרם הסימבוליסטי. בשנת 1899 זכה הציור במדליית הזהב הממלכתית לאמנים זרים בווינה.
בוילה שטוק, שהושלמה בשנת 1898, יש לציור משמעות מיוחדת. משנת 1901 תלויה גרסה של "החטא" במסגרת מוזהבת על מעין "מזבח" בסטודיו של שטוק, שנחשב ל"מרכז הרוחני והחללי של הבית.
תיאור היצירה

האישה המוצגת היא אנה מריה ברנדמאייר מבאיירדילינג, אהובת נעורים ודוגמנית של שטוק, שנמצאת בקשר עין עם הצופה. פניה מוצלות, אבל אישוני עיניה הגדולות עם הדגשות לבנים נראים מופנים לצד שמאל. הפה סגור. בהשוואה לשאר הפנים, עיניים אלו יוצרות ניגוד קיארוסקורו חזק. השיער השחור הארוך מקיף את הגוף הכמעט לבן עם שדיו הנראים למחצה. הפטמות והטבור יוצרים משולש מתוח כלפי מטה עם נקודותיהם בהרכב הציור.
הציור נמצא באוסף הפינקוטק החדש מאז 1893. "החטא" הוא דיוקן חזיתי למחצה; פניה של האישה מוצגות בפרופיל תלת-רבעי, ואילו פניו של הנחש מופיעות במבט חזיתי.
האישה המתוארת היא אנה מריה ברנדמאייר מביירדילינג, אהובת נעוריו של שטוק והדוגמנית שלו, שמקיימת קשר עין עם הצופה. פניה מוצללים, אך אישוניה הגדולים והמבריקים פונים הצידה שמאלה. פיה סגור. עיניה בולטות על רקע הפנים ויוצרות ניגוד עז של קיארוסקורו. שערה השחור הארוך עוטף את גופה הבהיר, ששדיה חשופים למחצה. פטמותיה וטבורה יוצרים משולש הפוך, המהווה אלמנט מרכזי בקומפוזיציה.
נחש ענק בצבע כחול כהה, מעוטר בדוגמאות כחול-בהיר, מתפתל סביב גופה וצווארה, כשראשו מונח על כתפה הימנית וחזהּ ומביט ישירות אל הצופה. ראש הנחש כולל עיניים נוצצות ופה פתוח, שבו נראים ניביו, המעצימים את תחושת הסכנה. המוטיב של הנחש, המשולב בדמות נשית, מתקשר לחטא הקדמון כפי שהוא מתואר בספר בראשית. הנחש בציור מסמל פיתוי וסכנה.
מעל ובצד ימין של גוף האישה הבהיר, מופיעה יריעת בד בגוון כתום לוהט, שעשויה לרמז על אש הגיהנום המאיימת על החוטאים. בחלק זה של הציור מופיעה גם חתימתו הבולטת של שטוק, באותיות האופייניות לו: FRANZ STVCK. יתרת הרקע שחורה ושטוחה, נטולת עומק.
למסגרת האדריכלית של הציור משמעות מיוחדת. היא נועדה להדגיש את ייחודיות היצירה בתערוכות הצפופות של התקופה ולמשוך את תשומת ליבו של הצופה. כמו כן, על המסגרת מופיע שם היצירה בפונט אופייני לתקופה: "DIE SUENDE". בגרסאות אחרות מופיעה הכתיב DIE SVENDE, כשהאותיות V ו-E מחוברות בליגטורה. פרט זה מעיד על ניסיונו של שטוק כמאייר וכאמן גרפי. שטוק ראה במסגרות שיצר חלק בלתי נפרד מיצירתו, ושילב אותן בקפידה בתהליך האמנותי שלו.
גרסאות

קיימות אחת-עשרה גרסאות נוספות של "החטא" מאת פרנץ שטוק, ביניהן גרסה זו כציור שמן בעל מסגרת מוזהבת מעוצבת. עם זאת, ארבע מהגרסאות אבדו.
חושניות, תחריט, 1889
החטא, 1893 ניו פינקוטק, מינכן. הצבעים חמים יותר בתצלום זה של הציור. מספר מלאי 7925. אוספי ציור ממלכת בוואריה - פינקוטק חדש במינכן. שמן על בד, 94.5X59.5 ס"מ.
ציור שמן, 1897
החטא, 1906
החטא עם מסגרת, מספר זהות: FV 72, c. 1912, הגלריה הלאומית הישנה, ברלין. שמן על בד, גובה x רוחב: 88 x 52.5 ס"מ.
פרשנות

על פי פרשנים בני זמנו, הציור נועד להציג את האישה כבעלת "מיניות שאינה יודעת שובע" וכ"מפתה של הגבר". פרשנויות מודרניות נוטות לראות ביצירה דווקא את אופייה הבימתי, השטוח והצללתי של הקומפוזיציה. בהתאם לכך, הנחש אינו אלא אמצעי להצגת גופה של האישה, שמקבל בציור תפקיד של פיתוי. מי שנמשך אליו, כך משתמע, צריך לחשוש מאש הגיהנום, המסומלת באזור הכתום בפינה הימנית העליונה.
שטוק עושה שימוש מחוכם במוטיבים מוסריים בני תקופתו, כגון אלו שהכנסייה קידמה, כדי להפעיל שליטה על הדחף המיני האנושי. ביצירתו, הוא מנצל ומצמצם את הגוף הנשי לכלי המשמש את רצונו לכוח – בין אם במונחים של קריירה, הכרה אמנותית או עושר חומרי.
פרשנות > השוואה לעבודה בהשראה

הנרי אוסאווה טאנר השתמש באלמנטים מציורו של שטוק בעת יצירת"שלומית", יצירה המתארת את בתו של הורדוס אנטיפס, שביקשה את ראשו של יוחנן המטביל. בדומה לשטוק, טאנר מאיר בגוון כחול את גופה של האישה הכמעט עירומה, תוך שהוא מכסה או "מערף" את ראשה באמצעות צל.
טאנר נטה להשתמש בכחול כצבע בעל משמעות רוחנית, אך בהקשר זה ניתן לייחס לו משמעויות של משפט אלוהי, אבדון או מוות.
שטוק השתמש בצבעים, בדומה ליוהאן וולפגנג פון גתה, כאלמנט בעל ערך פסיכולוגי. הוא אף ציין פעם כי כחול יכול לסמל "מסתורין, נצח ורוגע".עם זאת, בהקשר של "החטא" של שטוק, אין זה נכון לייחס לכחול משמעויות אלו. בהתאם לקומפוזיציה, הכחול הפרוש על גופה של האישה, בשילוב עם פניה המוצללים, עשוי לסמל מוות או אבדון. בשונה מציורי טאנר, הדמות הנשית בציורו של שטוק אינה מביעה אימה; הכחול מלווה את המסתורין והפיתוי, תוך שהוא פועל הן כהזמנה והן כאזהרה.
גופה המפתה של הפאם פאטאל, שנועד לעורר תשוקה, מוקף באפלה, בעוד שהכתם הכתום שמעל כתפה של האישה עשוי לסמל את הגיהנום.
הערות שוליים

1 2  "Franz von Stuck: Die Sünde (The Sin)". Sotheby's. נבדק ב-2016-05-26.
↑  Brodskaïa, Natalia (2012). Symbolism. New York: Parkstone International. p. 180. ISBN 978-1-78042-811-6.
↑  Albert Ritthaler, "Die Sünde", in Klaus Weschenfelder (direction), Franz von Stuck, Spiel und Sinnlichkeit. Koblenz. 1998 (German)
↑  Hans Meissner, Franz Stuck, Berlin, Leipzig, 1899 (German)
↑  Heinrich Voss, "Franz von Stuck 1863–1928. Werkkatalog der Gemälde mit einer Einführung in seinen Symbolismus", in Materialien zur Kunst des neunzehnten Jahrhunderts, Band 1. Prestel, Munich, 1973 (German)
↑  Heinrich Voss (1973). Franz von Stuck 1863–1928. Werkkatalog der Gemälde mit einer Einführung in seinen Symbolismus In: Materialien zur Kunst des neunzehnten Jahrhunderts [Franz von Stuck 1863-1928. Catalog raisonné of the paintings with an introduction to its symbolism In: Materials on Art of the Nineteenth Century] (בגרמנית). Vol. 1. Munich: Prestel. p. 299. ISBN 3-7913-0337-6.
↑  "FRANZ VON STUCK (1863-1928)Die Sünde, 1893".
↑  "Die Sünde Bild um 1912". Staatliche Museen zu Berlin.
1 2 3  Khalid, Farisa. "Henry Ossawa Tanner, Angels Appearing before the Shepherds".
↑  Eschrich, Brian (2006). "Pleasure and Pain: The Dual Aspects of Sin". English 151/History of Art 156, Brown University.
"שלומית", מעשה ידי הנרי אוסאווה טאנר
ארטוסתנס

| --- | --- |

 לידה:  276 לפנה"ס קירנה, מצרים התלמיית
 פטירה:  194 לפנה"ס (בגיל 82 בערך) אלכסנדריה, מצרים התלמיית
 שם לידה:  Ἐρατοσθένης 
 ענף מדעי:  אסטרונומיה, מתמטיקה, גאוגרפיה, שירה
 מקום מגורים:  מצרים התלמיית
 מוסדות:  הספרייה הגדולה של אלכסנדריה 
 פרסים והוקרה:  מכתש ארטוסתנס על הירח, הנפה של ארטוסתנס, תקופת ארטוסתנס בהיסטוריה גאולוגית של הירח, הרי ארטוסתנס (תת-ימיים) במזרח הים התיכון
 תרומות עיקריות
 מדידת ההיקף של כדור הארץ, חישוב מרחק עד השמש
 
אֵרָטוֹסְתֶנֶס (ביוונית: Ερατοσθένης;‏ 276, קירנה – 194 לפנה"ס, אלכסנדריה) היה מתמטיקאי, גאוגרף ואסטרונום יווני. הישגו החשוב ביותר הוא מדידת היקף כדור הארץ לראשונה. הישג בולט נוסף שלו הוא הצגת שיטה למציאת כל המספרים הראשוניים (עד למספר נתון), הקרויה על-שמו: הנפה של ארטוסתנס.
בנוסף, ארטוסתנס התעניין במדעי היקום, בשירה, בתיאטרון, בספרות, בגאוגרפיה, באתלטיקה (בצעירותו), במתמטיקה ובטבע. בשנת 240 לפנה"ס מונה על ידי תלמי השלישי כיורשו של אפולוניוס מרודוס כמנהל הספרייה הגדולה של אלכסנדריה.
חיבר ספרים ברבים מתחומי ידיעותיו (כ-50 חיבורים שלו נזכרים במקורות שונים). רוב החיבורים שלו אבדו, ורק אחדים נמצאו. כמשורר, חיבר שירים על נושאים מיתולוגיים, שנועדו, לדבריו, לשעשוע ולא ללמידה. ארטוסתנס בלט גם בתחום הספרות; ספרו על סדר הזמנים היה ניסיון ראשוני בקביעת זמנים למאורעות ספרותיים ומדיניים חשובים ממלחמת טרויה עד מותו של אלכסנדר מוקדון.
ביוגרפיה

ארטוסתנס נולד בשנת 276 לפנה"ס, בעיר קירנה. אביו היה אגלאוס. בתקופת צעירותו, קירנה פרחה ושגשגה בתחומים כמו כלכלה, תרבות וידע ולמידה. ארטוסתנס היה חלק מתהליך זה - הוא למד בגימנסיון בעיר, שם רכש ידע בכתיבה, קריאה, אריתמטיקה, שירה ומוזיקה. בנוסף, היה פעיל אתלטית בתקופה זו. בהמשך חייו עבר לאתונה, שם למד את האסכולה הסטואית מפיו של מייסדה, זנון מקיטיון. מורים נוספים שלימדו אותו היו אריסטו מכיוס, קאלימאכוס וארקסילאוס, מראשי האקדמיה האפלטונית.
כתוצאה מעבודתו הטובה בתחומי דעת רבים, תלמי השלישי מינה אותו לספרן בספרייה הגדולה של אלכסנדריה. ארטוסתנס הסכים לתפקיד, וכתוצאה מכך עבר לאלכסנדריה, שם נשאר עד סוף חייו. כחמש שנים לאחר מכן, מונה על ידי השליט המצרי לספרן הראשי. במסגרת תפקיד זה, דאג להרחבת כמות ההעתקים בספרייה, וליצירת עליונותה על פני ספריית פרגמון. בנוסף, היה ממוריו של תלמי הרביעי.
לקראת סוף חייו איבד ארטוסתנס את הראייה, דבר שמנע ממנו להמשיך לקרוא ולראות את נפלאות הטבע. עניין זה דיכא אותו עד כדי כך שהרעיב עצמו למוות בשנת 194 לפנה"ס, בגיל 82.
תפיסותיו

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
ארטוסתנס האמין כי בכל אומה יש טוב ורע. במסגרת אמונה זו, מתח ביקורת על אמירתו של אריסטו, לפיה כל מי שאינו יווני הוא ברברי, ויש לשמור על טוהר הגזע היווני.
מדידת היקף כדור הארץ

אחד מהישגיו החשובים של ארטוסתנס הוא מדידת היקף כדור הארץ בקירוב.
ארטוסתנס ידע שבעיר אסואן שבמצרים קיימת באר שתחתיתה מוארת כולה ללא צל בצהרי מועד ההיפוך של הקיץ. כלומר השמש נמצאת בדיוק מעליה. ההנחה באותה תקופה שאסואן שוכנת בדיוק על חוג הסרטן ולכן ביום זה השמש נמצא בזנית כלומר ב-90 מעלות לקרקע. בעירו, אלכסנדריה, הצפונית יותר, מדד ארטוסתנס את אורך הצל שמטיל עמוד אנכי ומצא שאורכו שווה ל- {\frac {1}{8}} גובה העמוד; על פי הכלל  \arctan {\left({\frac {1}{8}}\right)}\approx 7.2, נובע כי הזווית בין קרני השמש לעמוד האנכי היא 7.2 מעלות. לכן, אורך זה הוא  {\frac {7.2}{360}}={\frac {1}{50}} של המעגל. אם מניחים שאלכסנדריה נמצאת במדויק מצפון לאסואן, נובע מן המדידות הללו כי המרחק מאסואן לאלכסנדריה הוא החלק האחד מחמשים מהיקפו של כדור הארץ (במעגל העובר דרך מרכז הכדור, ודרך אסואן ואלכסנדריה).
מדיווחי הנוסעים בשיירות הסחר היה ידוע לאנשי אלכסנדריה כי המרחק מעירם לאסואן הוא כ-5,000 סטדיות, שהן כ-925 קילומטרים - וכך העריך ארטוסתנס את היקף כדור הארץ ב-250,000 סטדיות. בתקופתו של הרודוטוס, כמאתיים שנה לפני ארטוסתנס, היה אורך הסטדיה 185 מטרים - ואם כיוון ארטוסתנס לסטדיות באורך כזה, הרי שלפי האומדן שלו היקף כדור הארץ הוא כ- 46,250 קילומטרים - סטיה של 15% בלבד מן ההיקף האמיתי.
מספר גורמי שגיאה פגמו בדיוק המדידה המקורית של ארטוסתנס. ראשית, אסואן אינה ממוקמת בדיוק על חוג הסרטן, או בדיוק מדרום לאלכסנדריה. כמו כן המרחק בין הערים אינו 925 קילומטר. בנוסף, השמש אינה מקור אור נקודתי - קוטרה הזוויתי של השמש בעיני המתבונן מכדור הארץ הוא כמחצית המעלה. הגורם העיקרי לחוסר הדיוק הוא הקושי למדוד את מרחקה של השמש מן הזנית בצהרי היום: בעין בלתי מזוינת, מוגבל הדיוק של מדידה כזו לכרבע מעלה. הדיוק של מדידת ארטוסתנס נובע בחלקו מקיזוז בין גורמי השגיאה השונים.
התוצאה שקיבל ארטוסתנס התקבלה בהערכה בין בני דורו, ונחשבה אמינה עוד מאות שנים אחר-כך, עד להופעת הקרטוגרפיה של תלמי, שבה חושב היקף כדור-הארץ באופן שגוי ביותר.
התיאור של מדידת היקף כדור הארץ על ידי ארטוסתנס, ידוע לנו כיום בזכות ספרו של קלאומדס "על התנועות הסיבוביות של הגופים השמימיים", שיצא לאור במאה ה-1 לספירה, כ-300 שנה לאחר חייו של ארטוסתנס.
הנפה של ארטוסתנס

הישג חשוב נוסף של ארטוסתנס הוא מתחום המתמטיקה - הצגת שיטה למציאת כל המספרים הראשוניים עד מספר נתון.
על פי השיטה, יש לרשום בטבלה את כל המספרים עד המספר הנתון. ראשית, יש להתחיל מהראשוני הראשון, 2, ולסמן בטבלה את כל הכפולות שלו. לאחר מכן, בכל שלב יש לקחת את המספר הבא שלא הורד (שיהיה בהכרח ראשוני), ולסמן את כל הכפולות שלו, עד שלא נותרים עוד מספרים.