stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
גילה
תחבורה

לצורך חיבור השכונה, שתוכננה ל-35,000 נפש, למרכז ירושלים, הוחל בתכנון כביש רחב של ארבעה נתיבים מרמות לגילה, שהיום נודע ככביש בגין. תוואי הכביש בקרבת גילה תוכנן להמשיך ישירות דרומה לחצות את העמק דרומית לאזור בו נמצא היום קניון מלחה, לעלות לגילה ולהתחבר לבית לחם. אולם אברהם יסקי, שתכנן את גילה מטעם משרד השיכון, לא רצה שהכביש יעבור דרך העמק ושכונת גילה ועל כן לחץ יחד עם משרד השיכון שהתוואי יעבור דרך בית צפאפא.
בהתאם לכך, הוחלט על סלילת כביש רחב משכונת פת לגילה. בפברואר 1975 החליטה ועדת התכנון והבנייה שהתוואי יעבור בתוך בית צפאפא ולא קרוב יותר לשרפאת, כדי לא לפגוע בעץ אלון עתיק ליד ביתו של מוסא אל-עלמי. תושבי בית צפאפא עתרו לבג"ץ, והעבודות על הכביש הוקפאו בעיצומן בסוף 1975. ביוני 1976 הורה בג"ץ, ברוב דעות, להחזיר את הדיון בכביש לוועדת התכנון, לאור החשש שמניעים זרים נכללו בשיקולים לבחירת התוואי. באוגוסט 1976 שבה ועדת התכנון ואישרה את התוואי דרך בית צפאפא. תושבי בית צפאפא שבו ועתרו לבג"ץ. הדיונים החוזרים על תוואי הכביש עכבו מאוד את סלילת הכביש ועד תחילת שנות ה-80 תושבי גילה נאלצו לנסוע בדרך חברון או דרך בית צפאפא.
מתחם מגורים ברחוב שלמה דוגה
שלט רחוב יפה רום 80 בשכונת גילה
רחוב לשם בגילה
רחוב צביה ויצחק בשכונה בשעת שקיעה
לקריאה נוספת

משה כוכבי, הסקר בארץ יהודה. יהודה, שומרון וגולן - סקר ארכיאולוגי בשנת תשכ"ח (עורך: משה כוכבי), תשל"ב, עמ' 19-89.
אבי עופר, הר יהודה בתקופת המקרא (עבודת ד"ר), אוניברסיטת תל אביב, 1993
הערות שוליים

↑  בקואורדינטות 31°43′52.31″N 35°11′12.05″E﻿ / ﻿31.7311972°N 35.1866806°E﻿ / 31.7311972; 35.1866806 הגובה 857 מטר לפי גוגל ארץ, ראו דיון בנושא בדף השיחה
↑  ראו מעמדה החוקי של ירושלים וכן המלחמה במזרח ירושלים (אנגלית)
↑  לפי אתר עיריית ירושלים
↑  ספר שמואל ב', פרק ה', פסוק כ' ספר דברי הימים א', פרק י"ד, פסוק י"א
↑  עמיחי מזר 32-31:1981, ושם סיפרות נוספת לזיהוי; 101:1990
↑  אבי עופר, הר יהודה בתקופת המקרא (עבודת ד"ר), אוניברסיטת תל אביב, 1993, עמ' 3: 34
↑  נתונים סטטיסטיים מאתר עיריית ירושלים
↑  רונן מדזיני, עשור אחרי: שכונת גילה נפרדת מחומות הבטון, באתר ynet, 15 באוגוסט 2010
↑  רונן מדזיני, למרות לחץ ארצות הברית: אושרה הרחבת שכונת גילה, באתר ynet, 17 בנובמבר 2009
↑  אובמה: הבנייה בגילה מסבכת אותנו, באתר ynet, 18 בנובמבר 2009
↑  גיל חלפון, אובמה: גילה היא התנחלות; פרס: גילה בדיוק כמו ת"א(הקישור אינו פעיל, 18.12.2021), 20 בנובמבר 2009, אתר hebrewnews
↑  אתר בית הספר התורני מדעי ממ"ד ב גילה(הקישור אינו פעיל, 18.12.2021)
↑  חוות דעת. מרכז חדשנות פדגוגי ללמידה בטבע, הממוקם בלב שכונת גילה באתר הטבע העירוני "ח'רבת ארזה". המרכז מכשיר ומלווה מורים ומורות בהוראה חוץ כיתתית פעילה ומגוונת, עוסק בליווי בתי ספר ובפיתוח פדגוגי בתחומי הלמידה המבוזרת., באתר עושים חינוך ירושלמי
↑  מרכזי החדשנות שכל ירושלמי חייב להכיר, באתר ‏מאקו‏, 28 ביוני 2021
↑  עמוס לבב, הכפר בית־צפפא זכה בעתירה לבג"ץ ־ איכלוס שכונת גילה בדרום ירושלים יתעכב בשנתיים, מעריב, 21 ביוני 1976
↑  בנייה חדשה בירושלים, מעריב, 21 בנובמבר 1975
↑  בימ"ש הורה לעכב סלילת הכביש לשכ' גילה בבירה, מעריב, 25 בדצמבר 1975
עמוס לבב, סלילת כביש בירושלים הופסקה - בצו ביהמ"ש, מעריב, 18 באפריל 1976
↑  ראו גם צע"ת נגד שר השיכון, דבר, 3 ביולי 1973
↑  אושרה הפקעת שטחים ל"כביש המריבה" ברמות, מעריב, 23 באוגוסט 1976
↑  עמוס לבב, בית המשפט העליון עיכב שוב סלילת הכביש לשכונת גילה, מעריב, 27 בדצמבר 1976
עמוס לבב, צו ביניים נוסף נגד הכביש לשכונת גילה, מעריב, 7 בפברואר 1977
עמוס לבב, סלילת הכביש לגילה עוכבה שוב בצו של בית המשפט, מעריב, 15 במרץ 1977
↑  צבי לביא, תושבי גילה דוהרים בכביש בית צפפה, מעריב, 2 בדצמבר 1979
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007465879305171  LCCN: no2009116614  VIAF: 158678365   WorldCat (עם VIAF): 158678365 
גילה, ירושלים, 2023
מורדות גילה, ירושלים, 2023
חומת מגן ברחוב המרגלית בגילה, להגנה מירי מבית ג'אלא; פורקה ב-2010
מבט מגילה לבית לחם (החומה פורקה ב-2010)
בית אור בית לילדים אוטיסטים
חורבת א-טייבה

חורבת א-טייבה היא אתר ארכאולוגי ברמת הגולן שבו נחשפו שרידי יישוב יהודי קדום ובית כנסת, עליהם הוקם כפר ערבי בתקופה מאוחרת יותר. החורבה נמצאת על הגדה הדרומית של נחל עיט, דרום מערבית למושב אניעם.
ארכאולוגיה

על פי הסקר והמחקר שנערכו במקום, עולה כי הכפר של העת החדשה הוקם על חורבות היישוב היהודי הקדום. לעיתים ישירות על גבי קירות של היישוב העתיק. מדרום לכפר משתרעים שדות חקלאיים וממזרח לו, יש טרסות. המבנה המרכזי הוא של בית כנסת שנבנה באבני גזית. בחלק מהאבנים שלו נעשה שימוש משני. אבנים מעוטרות מבית הכנסת משולבות בבתים החדשים וחלקן מפוזרות בשטח החורבה.
ממצאים

ברחבי חורבת א-טייבה נמצאו בבנייה משנית אבנים מעוטרות המאפיינות בתי כנסת בגולן. בין האבנים יש כותרות, חוליות עמודים, קורת ארכיטרב ומשקוף מעוטר. ממצאים נוספים כוללים: אגן איגום, בית בד, בודדה, שכב ריחיים של חמור, משקולת קורה ובסיס בורג. הממצא הקרמי כולל חרסים מתקופת הברונזה, תקופת הברזל, התקופה ההלניסטית, התקופה הרומית הארץ ישראל, התקופה הביזנטית והתקופה הממלוכית. מצפון מזרח לאתר נתגלה בית הקברות הקדום של היישוב עם קברים חצובים בסלע.
הערות שוליים

1 2 3  בן אפרים יגאל, אפשטין קלר, אורמן דן, מעוז אורי צבי, יצחקי גל, אילן צבי, בן דוד חיים, פלאי גלעד, סקר רמת הגולן, באתר survey.antiquities.org.il
האחווה (כתב עת)

כתב העת "האחווה" (Fraternitatea) היה שבועון ציוני רומני שהחל את פעילותו בבוקרשט, רומניה במאה ה-19 בשנת 1879, והפסיק את פעילותו לאחר 6 שנים בגין גירוש עובדי כתב העת מרומניה בשל דעותיהם הציוניות. כתב העת שב לפעול בין השנים 1889–1890, ונוהל על ידי חברי תנועת "חובבי ציון".
כתב העת נחשב לאחד מהחשובים ביותר בשפה הרומנית במחצית השנייה של המאה ה-19 בשל תכניו המגוונים, ושימש כביטאונה של התנועה הציונית. סגנונו היה מיליטנטי. הוא התריס כנגד האנטישמיות המקומית, ודגל באמנציפציה של היהודים ברומניה.
כתב העת "האחווה" התמקד בעיקר בנושאי ציונות, שהעסיקו את העולם היהודי באותן שנים. עיתונאיו כתבו בעיקר על הדילמות הקשות איתן התמודדו היהודים בגולה. כמו כן כתב העת עסק גם במתן מענה לאותן דילמות ובשאלה שעלתה בציבור האם לקבל את המסר הציוני, לדחות אותו או לעמוד מהצד.
מבנה כתב העת ותכניו

בכתב העת הייתה חלוקה ברורה למדורים, שכן הוא בלט במגוון תחומי סיקור ופרשנות: החל במאמרי מערכת, דרך ידיעות מהארץ ומחו"ל, כתבות על הקהילות היהודיות וסקירת עיתונות יהודית מחו"ל, וכלה במדורי ספרות ותרבות. כמו כן כתב העת כלל מידע נרחב על אירועים מקומיים ובינלאומיים, ובפרט כאלה שהיו קשורים לתנועה הלאומית היהודית.
פעילותו של כתב העת

"האחווה" עיצב מחדש את מעמדם של היהודים ברומניה, עד כדי כך שלעיתים נאלצו האנטישמים המקומיים לחזור בהם מדעותיהם הקיצוניות נגד היהודים. כתב העת לא חשש להגדיר את הבעיות בהן נתקלו היהודים ברומניה, ואף עודד את היהודים לפעילות משפטית, פוליטית ואזרחית. כמו כן כתב העת חיזק את מעמדם של היהודים בכך שסיפק להם תחושה של שותפות מלאה בחיים הקהילתיים ברחבי העולם ובארץ ישראל. כתב העת "האחווה" נאבק גם נגד המדיניות האנטי יהודית אשר בלטה בקרב מפלגות, ממשלות ואישים.
ב-1885, בעקבות מאמריו הפולמוסיים של כתב העת, גורשה מרומניה קבוצה של 12 עיתונאים יהודים, כולל מנהל כתב העת, אליאס שוורצפלד, שהואשמו בפעולות נגד המדינה.
פתיחת כתב עת מתחרה

אחת השאלות הגדולות שבהן עסק כתב העת הייתה שאלת העלייה לארץ ישראל. הלאומיות היהודית במאה ה-19 הציעה שני פתרונות עיקריים. האחד - יצירת אומה עברית חדשה, החיה בארץ האבות; והשני - הגשמת אוטונומיה תרבותית בתוך המדינות הזרות. כותבי כתב העת תמכו בפתרון השני והתנגדו לעלייה לארץ באופן נחרץ, אף על פי שלא כל יהודי רומניה תמכו בדעה זאת. אחד מעורכי כתב העת, אברהם גולדפן, שעמד בראשו, יצא הוא נגד כתב העת משום שהוא עצמו תמך בעלייה לארץ ישראל. הוא הסתכסך בשל כך עם העורך יצחק אוירבך, שהתנגד לדעותיו. אברהם גולדפן פוטר ממערכת כתב העת בשל כך, והקים כתב עת חדש בשם "המגן", אשר תמך בריש גלי בעלייה לארץ ישראל והתחרה בכתב העת "האחווה"
הערות שוליים

↑  The Romanian Jewish Community, www.romanianjewish.org
1 2  YIVO | Schwarzfeld Family, www.yivoencyclopedia.org (באנגלית)
1 2  ישראל קלויזנר, חיבת ציון ברומניה, הוצאה לאור, עמ' 160
1 2  ליביו רוטמן וקרול ינקו, תולדות היהודים ברומניה, מרכז גולדשטיין - גורן לתולדות היהודים ברומניה, המכון לחקר התפוצות, אוניברסיטת תל אביב, עמ' 261-265
↑  שמואל אלמוג, לאומיות, ציונות, אנטישמיות, הספרייה הציונית, 1992, עמ' 33-34
↑  קהילת בוקרשט, באתר א.מ.י.ר (ארכיון)
יצחק בלוך

ערך זה עוסק במלונאי ישראלי. אם התכוונתם לאדריכל ליטאי יהודי, ראו .
| --- | --- |

 לידה:  20 באפריל 1913 וינוהרדיב, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  4 במרץ 1994 (בגיל 80) 
 מדינה:  ישראל 
 
יצחק (ארנסט) בלוך (20 באפריל 1913 – 4 במרץ 1994) היה מבכירי המלונאים בישראל. חבר הנהלת התאחדות בתי המלון במשך יותר מ-40 שנה והיושב ראש שלה בשנים 1972–1976. יליד הונגריה, ניהל את נציבות בית"ר בצ'כוסלובקיה, פעיל בתנועה הרוויזיוניסטית, בנה וניהל מספר בתי מלון בארץ, בהם מלונות "שולמית", "נוף" ו"נוף הכרמל" בחיפה.
רקע

יצחק בלוך נולד לשמואל ובלומה בעיר סעלוש שבהונגריה (לאחר המלחמה בצ'כוסלובקיה) למשפחה יהודית, מסורתית וציונית. בנעוריו ייסד את תנועת "השומר קדימה" שאחר כך התמזגה לתוך תנועת בית"ר בצ'כוסלובקיה. מיד לאחר שסיים בית ספר תיכון (הגימנסיה העברית במונקאץ' שברוסיה הקרפטית) נבחר לנהל את תנועת בית"ר בצ'כוסלובקיה.
בשנת 1933, בעודו סטודנט שנה ב' למשפטים באוניברסיטת פראג, נקרא בלוך על ידי זאב ז'בוטינסקי ללונדון לשם ניהול קרן תל חי. לאחר מספר שנים של שהייה בלונדון, במחיצתו של ז'בוטינסקי, הוחלט להעתיק את משרדי קרן תל-חי לתל אביב ולשם כך עלה לארץ ישראל ב-1938. בשנותיו הראשונות בארץ היה בלוך מפעילי האצ"ל בחיפה ואף נעצר על ידי הבריטים בבתי הסוהר בעכו ובלטרון (במסגרת השבת השחורה 1946, בה נעצרו ראשי ומנהיגי היישוב העברי). בשנת 1949 היה בלוך מועמד לכנסת הראשונה מטעם ברית הציונים הרוויזיוניסטים. לאחר שתנועת הרוויזיוניסטים דחתה את הצעתו של מנחם בגין להצטרף לתנועת החירות, תנועת הרוויזיוניסטים לא נכללה בכנסת הראשונה לעומת תנועת החירות, שקיבלה 14 מנדטים.
ב-1948 נכנס בלוך לעסקי המלונאות והקים את מלון "נוף כרמל" בכיכר היינריך היינה. בשנת 1956 רכש את מלון "שולמית" בחיפה. בשנת 1974 הקים גם את מלון "נוף" במרכז הכרמל. במשך השנים ניהל גם את מלון השרון בהרצליה ומלונות נוספים.
כבר משנתו הראשונה בעסקי המלונאות ועד יום מותו היה בלוך חבר הנהלת התאחדות המלונות בישראל. בשנים 1972–1976 כיהן גם כיו"ר התאחדות בתי מלון בישראל. בשנת 1984 הוענק לו עיטור המלונאות.
בשנת 1965 נפטרה בתו בת ה-16 יעל.
יצחק בלוך השאיר אחריו אישה, שרה (לבית בוניה ומרדכי גימלשטיין), שני ילדים ושישה נכדים.
הערות שוליים

↑  יעל בלוך ז"ל בדרכה האחרונה, חרות, 6 בדצמבר 1965.
זאסטוונה

אנדרטה לזכר קדושי קהילת זאסטוונה (זסטבנה) שנספו בשואה, בבית העלמין בחולון
זאסטוונה או זסטבנה (באוקראינית: Заставна בגרמנית וברומנית: Zastavna) היא עיר במחוז צ'רנוביץ באוקראינה. בעבר בצפון בוקובינה. ממוקמת כ-30 קילומטר צפונית לבירת המחוז צ'רנוביץ. בעלת אוכלוסייה של 8,866 נפש (2001).
העיר נזכרת בפעם הראשונה בשנת 1589. מקור השם מהמילה האוקראינית Заставна שמשמעותה "שער".
הקהילה היהודית

לקהילה היהודית של זאסטוונה השתייכו מלבד יהודי העיירה, יהודים מ-29 כפרים הסובבים את העיר. בין מלחמות העולם חיו בזאסטוונה כ-650 יהודים – כשמינית מאוכלוסייתה.
ליהודים הייתה חשיבות כלכלית, למרות היותם מיעוט באוכלוסייה האוקראינית באזור. הם התפרנסו מחקלאות, מהפעלת טחנות קמח, ממסחר בתבואה וממסחר זעיר. כמעט כל האחוזות היו בבעלות יהודית. כמו כן מפעל הסוכר, האלכוהול וטחנת הקמח היו בבעלות של יהודים.
בעיירה היו מוסדות יהודים: "תלמוד תורה", מוסד ויצו, מוסדות ציוניים. ההשפעה הניכרת של היהודים הגיעה לשיאה בבחירתו של זיגמונד וויסגלס (Siegmund Weissglass) ציוני ידוע, לראש העיר היהודי הראשון והיחידי.
בית ספר יהודי נפתח על ידי קבוצת גבירים בראשות אמיל שכט (Emil Schecht) מי ששימש במשך זמן רב גם כסגן ראש העיר.
לאחר פרוץ מלחמת העולם הראשונה ב-1914, עזבו רוב יהודי העיר לווינה, רובם חזרו לאחר המלחמה.
לאחר מלחמת העולם הראשונה עם קריסת האימפריה האוסטרו-הונגרית, עברה זאסטוונה לשלטון רומני כחלק מאיחוד בוקובינה עם רומניה במסגרת "רומניה הגדולה".
לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה, על פי הסכם ריבנטרופ-מולוטוב סופחה זסטוונה, ביוני 1940 עם כל צפון בוקובינה, לברית-המועצות. הסובייטים הגלו לסיביר משפחות יהודיות אמידות ופעילים ציונים ומשפחותיהם. מוסדות הקהילה היהודיים ובתי העסק נסגרו, והסחורות הוחרמו.
ביוני 1941 כבשו את זאסטוונה כוחות גרמניים ורומניים. היהודים רוכזו בגטו סגור. חיילים מיחידות גרמניות ורומניות רצחו סמוך לכיבוש כמעט את כל היהודים ביישובים הסמוכים לזאסטוונה, ורק מעטים מהם הצליחו לברוח לגטו שלה. גברים יהודים נשלחו לעבודות כפייה, נתפסו בני ערובה יהודים, חופש התנועה של היהודים הוגבל, והם הצטוו לשאת טלאי צהוב.
ב-14-13 באוקטובר 1941 גורשו יהודי הגטו לטרנסניסטריה. במהלך הצעדה לאדינטי (Edineti) שבבסרביה (Bessarabia) מתו רבים. בטרנסניסטריה פוזרו היהודים מזאסטוונה בכמה מחנות וגטאות: אובודובקה (Obodovka), ברשד (Bershad), טולצ'ין (Tulchin) וימפול (Yampol). רק מעטים מיהודי העיר והסביבה (כעשירית מהמגורשים) שרדו את השואה ואת רדיפות הנאצים והרומנים.
תמונות

תמונת הבית הכנסת הגדול
הערות שוליים

1 2  זסטוונה (Zastavna) | האנציקלופדיה של הגטאות, באתר יד ושם
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007557492805171  LCCN: n84036071  VIAF: 145463389   WorldCat (עם VIAF): 145463389
אנכסגורס

| --- | --- |

 לידה:  500 לפנה"ס קלזומנאי, טורקיה 
 פטירה:  428 לפנה"ס (בגיל 72 בערך) למפסקוס, טורקיה 
 שם לידה:  Ἀναξαγόρας 
 זרם:  האסכולה הפלורליסטית
 תחומי עניין:  מטאפיזיקה, אסטרונומיה
 עיסוק:  מתמטיקאי, אסטרונום, פיזיקאי, פילוסוף, סופר 
 הושפע מ:  אמפדוקלס
 השפיע על:  סוקרטס, אריסטו
 
אַנַכְּסָגוֹרַס (ביוונית Αναξαγόρας‏; 500 לפנה"ס - 428 לפנה"ס) היה פילוסוף ואסטרונום יווני.
ביוגרפיה

אנכסגורס נולד בקלזומנאי שליד סמירנה (איזמיר בימינו) שבאסיה הקטנה. בשנת 464 לפני הספירה לערך עבר לאתונה והחל ללמד בה פילוסופיה. עם תלמידיו נמנו המדינאי פריקלס והמחזאי אוריפידס, ונראה שגם על סוקרטס הייתה לו השפעה רבה. אנכסגורס היה הראשון שמצא את ההסבר המדעי לליקויי המאורות, כשהוא מבסס את קביעתו על כך שהמטאורים, השמש ושאר גרמי השמים הם מסות של ברזל לוהט.
הכוכבים הם אבנים כבדות ומאירים בגלל התנגדות האתר המסתובב, והם נסחפים בכוח במערבלו ובלחצו של הסיבוב...השמש גדולה מן הפלופונז. אין לירח אור משלו, אלא הוא מקבלו מן השמש...הירח הוא מיושב ויש עליו הרים ועמקים.
אנכסגורס הושפע מרעיונו של אמפדוקלס שאת כל השינויים והתהליכים בטבע וכן את טיב הדברים שבו יש להסביר באמצעות שינויים והבדלים בכמויות של היסודות המרכיבים אותם (ולכן הם משתייכים לזרם הפלורליסטי). אולם בעוד אמפדוקלס חשב כי ישנם ארבעה יסודות עיקריים בעולם (אדמה, מים, רוח, אש), טען אנכסגורס כי לא הגיוני הדבר שחומרים כמו זהב או בשר יוכלו להיווצר רק מארבעה יסודות אלו. לכן גרס שהטבע מורכב מאינסוף יסודות ראשוניים ובלתי משתנים, שעוברים שינויים בכמויותיהם בתוך עצמים כגון זהב או בשר, וכך יוצרים את כל שיש.
יש לשער, שבכל הדברים המורכבים נמצאים חומרים רבים מכל המינים וזרעים מכל הדברים אשר להם צורות וצבעים וטעמים מכל המינים.
אנכסגורס האמין שאין התהוות וכיליון מוחלטים ואין חלל ריק; לפיכך לא ניתן להגיע לחלק הקטן ביותר, אלא תמיד לקטן יותר ממנו, מה שיוצר רציפות בחומר.
העולם כולו עשוי מעירובם של גופים קטנים שהם החלקים השווים...ובקטן אין קטן ביותר, אלא תמיד יש קטן ממנו, שהרי היש לא יחדל מהיות.
מקור השינוי ביסודות האינסופיים נובע מן השכל עצמו, נוס (Νούς), המייצג גם את הראשית.
השכל הוא עקרון התנועה...כל השאר יש לו חלק בכל, אבל השכל אין לו גבול והוא אדון לעצמו ואינו מעורב בשום דבר...בכל מושל השכל...מופרד הצפוף מן הקלוש, החם מן הקר, הבהיר מן הכהה והיבש מן הלח ויש חלקים רבים מדברים רבים, אבל אין דבר נפרד כולו מחברו או מובדל כולו ממנו, בלתי אם השכל.
השינוי הנראה לעין המתחולל בעצמים אינו אלא השינוי בריכוז היסודות והיחס בין כמויותיהם. כל עצם, חי צומח או דומם, מכיל בתוכו את כל אותם הזרעים הללו בכמויות שונות ומשתנות וכך הצליח אנכסגורס להסביר את ריבוי כל הדברים שבטבע. נוסף על כך, כל אימת שננסה לחלק עצם מסוים, תמיד תתקבל חתיכה, אומנם קטנה יותר, אך כזו המכילה את כל אותם יסודות, זרעים, הקיימים בטבע.
הואיל ומספר חלקי הקטן כמספר חלקי הגדול, משמע שגם הכול נמצא בכל. ואין הוויה בנפרד, כי אם הכל יש לו חלק בכל דבר. הואיל ואין בנמצא קטן ביותר, אי אפשר שיופרד ויהיה לעצמו, כי אם הכול נמצא יחד.
אנכסגורס הואשם בכפירה באלים לאחר שהביע את הרעיון שהשמש היא כדור מתכת לוהט, ונידון לגלות. ייתכן שההאשמות נגדו נבעו, לפחות בחלקן, מניסיון של אויביו הפוליטיים של פריקלס לפגוע בתדמיתו. לאחר שהוגלה מאתונה עבר לגור בלמפסקוס, ומת בה כעבור חמש שנים.
על שמו נקרא מכתש אנכסגורס על הירח.
הערות שוליים

1 2 3 4 5  "המחשבה הפיזיקאלית בהתהוותה". מוסד ביאליק
↑  Thomas Heath, A History of Greek Mathematics, Oxford, 1921, עמ' 172
| פילוסופיה קדם-סוקרטית |
| --- | --- | --- |
| האסכולה המילטית | תאלס • אנכסימנדרוס • אנכסימנס |  |
| האסכולה הפיתגוראית | פיתגורס • אלקמאון מקרוטון • היפאסוס • פילולאוס • ארכיטאס |  |
| אפסוס | הרקליטוס |  |
| האסכולה האלאטית | קסנופנס • פרמנידס • זנון מאליאה • מליסוס |  |
| האסכולה הפלורליסטית | אנכסגורס • ארכלאוס • אמפדוקלס |  |
| האסכולה האטומיסטית | לוקיפוס • דמוקריטוס |  |
| סופיזם | פרוטגורס • גורגיאס פרודיקוס • היפיאס • פרקידס • היפון • דיוגנס מאפולוניה |  |
ראו גם קטגוריה:פילוסופים קדם-סוקרטים
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007257734705171  PLWABN: 9810624879505606  BIBSYS: 90126901  BNC: 000062646  BNE: XX1166401  BnF: cb12185392s (data)  CANTIC: a10487086  CiNii: DA16320623  GND: 118502727  ICCU: MILV081098  ISNI: 0000 0000 8015 3963  LCCN: n50051902  NKC: jo2015853772  NLG: 44488  NSK: 000640617  NTA: 069276021  RERO: 02-A000007444  SELIBR: 301027  SNAC: w6v42j0b  SUDOC: 086453009  VcBA: 495/43808  VIAF: 24645587   WorldCat (עם VIAF): 24645587
מאיר וייסגל

| --- | --- |

מאיר וייסגל ואשתו שירלי בעת קונצרט הפתיחה החגיגי של היכל התרבות בשנת 1957
 לידה:  10 בנובמבר 1894 קיקול, רפובליקת פולין 
 פטירה:  29 בספטמבר 1977 (בגיל 82) רחובות, ישראל 
 מדינה:  ארצות הברית, ישראל 
 השכלה:  תיכון מוריס 
 
מאיר וייסגל (בשנות העשרים לחייו)
מאיר וולף וייסגל (Meyer Wolfe Weisgal, על פי רוב Meyer W. Weisgal;‏ 10 בנובמבר 1894 – 29 בספטמבר 1977) היה מהאבות המייסדים של מכון ויצמן למדע שכיהן כנשיאו וכיו"ר הוועד הפועל שלו. הוא נודע בכישוריו בתחום גיוס הכספים והאדמיניסטרציה וכן כיד ימינו של ד"ר חיים ויצמן. וייסגל היה תועמלן של התנועה הציונית ושל מוסדות היישוב בקרב יהודי ארצות הברית.
קורות חיים

מאיר וייסגל נולד בשנת 1894 בעיירה קיקול שבפולין, בן לשלמה חיים ולאה לבית פרידמן. קיבל חינוך יהודי מסורתי. בשנת 1905 היגר לארצות הברית עם הוריו.
בשנים 1916–1914 למד באוניברסיטת קולומביה קורסים בעיתונאות וסיים בהצטיינות את הקורסים שלמד.
בארצות הברית עבד וייסגל כפעיל התנועה הציונית, הוא תמך בחיים ויצמן ולואי ליפסקי מול לואיס ברנדייס במאבק על השליטה בציונות העולמית ב-1921. בין היתר ערך את ביטאון ארגון ציוני אמריקה New Palestine ("ניו פלסטַיין") ועסק באמרגנות תערוכות ואירועים המוניים. על רקע עליית היטלר לשלטון הפיק את האירוע "אגדה של עם", הפקת ענק שהופיעה בחוף המזרחי של ארצות הברית ואת ההצגה "הדרך הניצחית" של מקס ריינהרדט עם טקסט של פרנץ וורפל ומוזיקה מאת קורט וייל. לאחר מכן היה מנהל ביתן היישוב היהודי בארץ ישראל בתערוכה העולמית של ניו יורק (1939).
בשנת 1941 וייסגל מונה לנציגו הרשמי של חיים ויצמן בארצות-הברית ופעל רבות בשיתוף עם ויצמן להשגת התמיכה של ארצות הברית בהקמת מדינת ישראל.
בשנת 1949 עלה וייסגל לישראל עם רעייתו. כמקורבו, עוזרו ואיש אמונו של חיים ויצמן, התגייס ויסגל לסיוע בהקמתו של מכון ויצמן ובפיתוחו. בין השנים 1954–1967 כיהן כיו"ר הוועד הפועל של המכון ובין השנים 1967–1970 כיהן כנשיאו.
במקביל לפעולתו במכון ויצמן, ולאורך כל חייו, עסק מאיר וייסגל בפעילות ציבורית ענפה בין היתר בהקמת הבונדס לישראל יחד עם הנרי מונטור, בפעילות ביטחונית ופוליטית ואף בסיוע בהפקת הסרט "אקסודוס", אשר נעשתה בישראל. וייסגל אף הופיע למספר שניות בסרט בדמותו של בן-גוריון, בסצנת הכרזת העצמאות של מדינת ישראל. כמו כן גילה כל חייו חיבה לתרבות היידיש ולתמיכה בה.
בשנת 1958 שימש בתפקיד מרכזי בוועדת העשור שהייתה אחראית לארגון חגיגות העשור למדינת ישראל.
מאיר וייסגל נפטר בשנת 1977. עד ליומו האחרון היה הדמות הדומיננטית במכון ויצמן.
חיים אישיים

היה נשוי לשירלי הרשפלד משנת 1923, ואב לשלושה: עמנואל (מנדי), חיה (הלן) אמיר, ודוד. בנו עמנואל היה לשחקן קולנוע וטלוויזיה המוכר בשם מייקל וייג'ר (אנ') ששיחק בשנת 1955 בסרט גבעה 24 אינה עונה.
המפיקים עמי אמיר ואסף אמיר והמוזיקאי דני אמיר הם נכדיו.
פעילות במכון ויצמן

מיד עם הגעתו ארצה פעל וייסגל להסבת שם המכון, אשר נקרא עד אז "מכון דניאל זיו", על שמו של הנשיא הראשון של מדינת ישראל, אותו העריץ (וייסגל נהג לכנות את ד"ר ויצמן בשם "הצ'יף" או "צ'יף יקר"). הסבת שמו של המכון נעשתה על דעתו של ד"ר חיים ויצמן ובהסכמתה של משפחת זיו.
וייסגל עצמו לא היה מדען ולא התיימר להבין בעניינים מדעיים; בשל כך עסק וייסגל על תקן "משמש החכמים", כך כהגדרתו. וייסגל פעל ללא ליאות להבטחת המימון הדרוש למכון ויצמן, ונודע בשיטות יצירתיות ומיוחדות לגיוס תרומות למען המכון.
הוקרה והנצחה

בסוף שנת 1964, עם יום הולדתו השבעים, קיבל וייסגל תואר דוקטור לשם כבוד ממכון ויצמן – התואר הראשון מסוג זה שהוענק במוסד.
באותה שנה קיבל וייסגל אזרחות-כבוד של רחובות. כמו כן הוקמה לכבודו קרן סיוע לישראלים וזרים ללמוד ולחקור במכון ויצמן; הסכום הראשוני שהושקע בקרן – 7 מיליון דולר.
לאחר פטירתו, נקרא פארק המים הגדול ברחובות על שמו. וכן רחוב ראשי בקריית המדע. וייסגל ורעייתו טמונים בחלקה מיוחדת במכון ויצמן לרגלי הגבעה שבה שוכן בית הנשיא הראשון.
פרסומיו

מאיר ו' ווייסגאל (עורך), חיים וויצמן, בונה ציון המדינאי ואיש המדע (מתורגם מאנגלית על ידי מתרגמים שונים; דברי מבוא: פליכס פרנקפורטר), ירושלים: האוניברסיטה העברית, תש"ו. (יצא באותה שנה במהדורה מיוחדת: תל אביב: יבנה.)
מאיר ו' וייסגל ויואל כרמיכאל (עורכים), חיים ויצמן: ילקוט פרקי חיים (הספר תורגם מן השפה האנגלית על ידי צוות מתרגמים של הספרייה הציונית; עריכה לשונית: שמשון מלצר), ירושלים: הספרייה הציונית על יד הנהלת ההסתדרות הציונית, תשכ"ד. (יצא במספר מהדורות)
מאיר ו. ווייסגל (עורך כללי), כתבי חיים וויצמן, 11 כרכים, ירושלים: מוסד ביאליק, יד וויצמן, תשל"ט–תש"ל 1970–1979.
Meyer W. Weisgal (ed.), Theodor Herzl: A Memorial, New York: Brooklyn Daily Eagle, 1929.
Meyer W. Weisgal (ed.), Chaim Weizmann: Statesman, Scientist, Builder of the Jewish Commonwealth (foreword by Felix Frankfurter), New York: Dial Press, 1944.
Meyer W. Weisgal and Joel Carmichael (eds.), Chaim Weizmann: A Biography by several hands (with a preface by David Ben-Gurion), London: Weidenfeld and Nicolson, 1962.
Meyer Weisgal (General editor), The Letters and Papers of Chaim Weizmann, 25 v., London: Oxford University Press, 1968-1984.
מאיר וייסגל, עד כאן: אוטוביוגרפיה (תרגום מאנגלית: חיים גליקשטיין), ירושלים – תל אביב: ווידנפלד וניקולסון: ספרית מעריב, תשל"ב.
ווי עס וואלט נעכטן געווען --- פון קיקל ביז מלכות ווייצמאן: אויטאביאגראפיע (איבערגעזעצט: א. אלפערין), תל אביב: המנורה, תשל"ד. (ביידיש)
Meyer Weisgal ... So Far: An Autobiography, New York: Random House, 1971. (also: London – Jerusalem: Weidenfeld and Nicolson together with the Ma'ariv Book Guild, 1971.)
Der lange Weg nach Jerusalem: Erinnerungen eines Optimisten (Aus dem Englischen von Wilhelm Duden), Frankfurt am Main: Ullstein, 1973. (בגרמנית)
לקריאה נוספת

מאיר ו' וויסגל איננו (Meyer W. Weisgal, 1894-1977), רחובות: מכון ויצמן למדע, תשל"ז.
Edward Victor (ed.), Meyer Weisgal at Seventy: An Anthology, London: Weidenfeld and Nicolson, 1966.
The Odyssey of an Optimist, Meyer W. Weisgal: An Anthology / by his contemporaries, New York: Atheneum, 1967. (Portions of the book were previously published in Meyer Weisgal at Seventy: An Anthology.)
הערות שוליים

↑  ב"אנציקלופדיה לחלוצי היישוב ובוניו" כתוב שווייסגל סיים תואר בעיתונאות, אך באוטוביוגרפיה שלו, הוא כותב שלמד רק קורסים ולא השלים תואר מלא.
↑  ראו: רן בר-יעקב, "מדינה יהודית בפלאשינג מדוז": הביתן הארץ-ישראלי ביריד העולמי בניו יורק, עת־מול 220 (2011), 10–13.
↑  פרופ. אלברט סייבין מתחיל היום בתפקידו כנשיא מכון וייצמן, מעריב, 1 בינואר 1970.
↑  אברהם פלג, מעתה: דוקטור מאיר ווייסגל, מעריב, 30 באוקטובר 1964.
↑  אזרחות־כבוד של רחובות למאיר וייסגל, דבר, 11 בנובמבר 1964.
↑ ח. יעד, קרן של 7 מיליון דולר לכבוד מאיר וייסגל: סעודה חגיגית בבית מלון בניו־יורק, מעריב, 10 בדצמבר 1964;
ח. יעד, יום הולדת... למאיר'קה, מעריב, 22 בדצמבר 1964.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007269844905171  BnF: cb12757050x (data)  GND: 119159503  ISNI: 0000 0001 1079 6792  LCCN: n50051687  NTA: 070566143  SUDOC: 188983686  VIAF: 101619687   WorldCat (עם VIAF): 101619687
הורנוסטייפל

| --- | --- |
 מדינה:  אוקראינה אוקראינה
 מחוז:  מחוז קייב מחוז קייב
 מחוז משנה:  וישגורוד
 תאריך ייסוד:  1294
 שטח:  3 קמ"ר
 גובה:  112 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בכפר:  1,033
 קואורדינטות:  51°04′15″N 30°15′08″E﻿ / ﻿51.070833333333°N 30.252222222222°E﻿ / 51.070833333333; 30.252222222222 
 אזור זמן:  UTC+2
  מפת מיקום  מפה מפורטת  .  (למפת אוקראינה מוגדלת) קייב דניפרו אודסה לבוב דונצק חרקיב רוסיה בלארוס פולין ס. הו. רומניה מול. סר. הים השחור  ים אזוב  קריםהורנוסטייפל(למפת אוקראינה רגילה) קייב דניפרו אודסה לבוב דונצק חרקיב רוסיה בלארוס פולין ס. הו. רומניה מול. סר. הים השחור  ים אזוב  קריםהורנוסטייפל  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
הורנוסטייפל (ביידיש: האָרנאָסטײַפּל – מבוטא "הוֹרְנוֹסְטַייפְּל" או "הורניסטייפיל", באוקראינית: Горностайпіль - "גורנוסטייפִּיל", ברוסית: Горностайполь - "גורנוסטייפּוֹל") הוא כפר באוקראינה, במחוז-המשנה וישגורוד שבמחוז קייב. הכפר שימש כביתה של חסידות הורנוסטייפול, ענף של בית צ'רנוביל וצאצאית של חסידות אניפולי.
גאוגרפיה

הכפר שוכן באוקראינה ליד נהר טטריב וליד מאגר המים קייב. הכפר היה כלול במחוז-המשנה צ'רנוביל שבוטל ב-1988, והוא אחד הבודדים אשר ממוקם מחוץ לאזור ההרחקה של תחנת הכוח הגרעינית צ'רנוביל.