stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
זלמן שזר
ביוגרפיה > ראשית חייו באירופה

שז"ר נולד כשניאור זלמן רוּבָּשוֹב ב-24 בנובמבר 1889 בעיירה מיר שבפלך גרודנו, בתחום המושב של האימפריה הרוסית (כיום במחוז הורדנה בבלארוס), למשפחת רבנים מחסידי חב"ד. הוא דור חמישה-עשר לרב יואל סירקיש, מחבר הב"ח. לימים שינה את שם משפחתו ל"שַזָּ"ר" – ראשי התיבות של שמו המלא (כהצעת הרב שמואל אהרון שזורי).
ילדותו עברה עליו בעיירה סטויבץ, שם הכיר את השפה, הספרות והתרבות העברית. ב-1903, בגיל 14, ערך את "הירחון: עיתון עברי אורגן ציוני", שכתב בכתב ידו והפיץ בעיירה ובסביבותיה. בשנת 1905, בגיל 16, הצטרף שזר למפלגת "פועלי ציון" בסטויבץ. בימי הצאר הרוסי נאסר על ידי השלטונות על פעילות עיתונאית פרו-סוציאליסטית.
בין השנים 1908–1912 למד באקדמיה לחכמת ישראל בסנקט פטרבורג. בפטרבורג פגש לראשונה בשנת 1909 באוניברסיטה את רחל כצנלסון, לימים אשתו. בשנת 1910 כיהן כמזכיר אספת הרבנים שנערכה בסנקט פטרבורג, שדנה בבעיות הנוגעות ליהדות רוסיה.
בשנת 1911 ביקר לראשונה בארץ ישראל, ושהה בה מספר חודשים. בעת שהותו בארץ ישראל, הכיר בחוות כנרת את רחל המשוררת ואף יצר עמה קשר רומנטי. יש הסוברים (כמו החוקרים יחזקאל צורף וד"ר תמר שכטר) כי שזר בדה את הרומן והעצימו, אף שסייע לא במעט למשוררת החולנית. רחל אף הקדישה לו כמה משיריה, כמו "גַּן נָעוּל". שיר זה, שהולחן בשנות ה-70, מבטא את כאבה לחוסר נכונותו של שזר לעזור לה. את השיר היא מקדישה "לזר", שמהווה אנגרמה לראשי תיבות שמו הקודם של שזר (זלמן רובשוב) והתנהגותו אליה כזר, אך אינה מגלה את זהותו.
לאחר הביקור בארץ ישראל, הפך לפעיל בולט בקונגרסים הציוניים, בכנסים יהודיים, בוועידות סוציאליסטיות בינלאומיות, ונבחר לוועד הפועל הציוני. כשפרצה מלחמת העולם הראשונה שהה שזר בגרמניה, ולא יכול היה לחזור לרוסיה; בגרמניה הפך לפעיל בתנועת העבודה הציונית ובארגון "החלוץ".
בשנים 1912–1919 למד היסטוריה ופילוסופיה באוניברסיטאות בפרייבורג, בשטרסבורג ובברלין. שזר כתב ופרסם מאז שנות ה-20' לחייו אינספור מאמרים בנושאים מגוונים הנוגעים לתולדות עם ישראל: אנקדוטות מחיי רבנים בימי הביניים, תולדות השבתאות, מצבם המדיני של יהודים בתחילת העת החדשה (בין השאר על מעורבותם של יהודים מסורתיים בהגנה על ערים ובלקיחת חלק פעיל במלחמות במאה ה-17 כחיילים בצבאות שונים), מחשבות ותובנות על השלטון העות'מאני בארץ-ישראל, היחסים בין הרעיון הציוני לסוציאליזם של משה הס, פרדינאנד לאסאל, וקרל מארקס, ועוד. חלק מהמאמרים פורסמו בקובץ שעצם שמו - "אורי דורות" - משקף את עומק הגותו היהודית-ציונית, עליה כתב ההיסטוריון בן ציון דינור את הדברים הבאים:
"רבי שניאור זלמן שזר הוא בן-בית 'כל-חוזה': הוא לא רק יודע, חש מתוך תפיסה רוחנית, מהירה וחריפה, את 'העתים', אלא חוזה את הקשר הפנימי בין 'העתים', קשר שרק מתוך חזיון, מתוך חזות-הכול ניתן לעמוד עליו, לחוש אותו, ורק איש היושב בשער המצפה וצופה יום-יום על משמרתו, מה מתרחש ומה עומד להתרחש בישראל, ניתן לו להבין ב'עתים', לחזות בצינורות-קשר בלתי-נראים בעבר ולהבחין בשבילי התהוות חדשה, חבויים במעבה השיגרה של יום-קטנות".
בראש חודש אייר תר"פ (1920) נישא שזר לרחל כצנלסון (לימים דודתו של שר המשפטים שמואל תמיר) בטקס שנערך בירושלים.
לזוג הייתה בת אחת - רודה שזר (1921–1983), שנולדה עם תסמונת דאון.
ביוגרפיה > ביישוב ובממשלה

בשנת 1924 עלה שזר לארץ ישראל, המשיך את פעילותו במפלגת אחדות העבודה (שהוקמה כמיזוג של פועלי ציון ו"הבלתי מפלגתיים") והיה בין מייסדי מפא"י, שנוצרה ב-1930 מאיחוד של אחדות העבודה עם הפועל הצעיר. שז"ר היה חבר בוועד הפועל של ההסתדרות הכללית, ונמנה עם צוות העורכים הראשון של עיתונה, "דבר" שנוסד ב-1935. לאחר מותו של ברל כצנלסון, בשנת 1944, נתמנה שז"ר לעורך הראשי של העיתון, וכיהן בתפקיד זה עד שנת 1949. נוסף על כך שימש כמנהל הוצאת הספרים "עם עובד", והיה חבר בהנהלת הסוכנות היהודית וראש המחלקה לחינוך ולתרבות של ההסתדרות הציונית העולמית.
בערך בשנת 1945 חיפש דוד רמז, יו"ר ישיבת הוועד הפועל של ההסתדרות באותה עת, חלופה עברית למילה אינטרפֵּלציה (interpellation) מעולם הפרלמנט; הוא פנה אל שזר, והלה הציע מיד לייחד להוראה זו את המילה הקיימת שאילתא (בעקבות הארמית שְׁאֵלְתָא; כיום מקובל הכתיב שאילתה).
בשנת 1946, לאחר השבת השחורה, ישבה הנהלת הסוכנות מחוץ לארץ ישראל, כאשר חברי הנהלת הסוכנות ששהו בארץ ישראל הושמו במעצר, נקבעה הנהלה זמנית של הסוכנות בישראל, שבה כיהן שזר יחד עם לוי אשכול ועם הרב מאיר בר-אילן. בעת "השבת השחורה", אישרה ההנהלה הזמנית של הסוכנות את הקמת 11 הנקודות בנגב, שאותה יזם אשכול. הנקודות הוקמו במוצאי יום הכיפורים תש"ז, והיו גורם עיקרי לכך שוועדת האו"ם לעניין ארץ ישראל (אונסקופ) תמליץ להכליל את הנגב בתחום המדינה היהודית.
עם קום המדינה, נבחר לכנסת הראשונה, והתמנה לתפקיד שר החינוך והתרבות בממשלת ישראל הראשונה. בימי כהונתו בתפקיד, נחקק חוק חינוך חובה, אולם פרצו סכסוכים רבים בנושא אופייה של מערכת החינוך במדינת ישראל (האם יונהג חינוך ממלכתי אחיד או חינוך לפי זרמים מפלגתיים). משבר נוסף בנושא החינוך לילדי מחנות העולים הוביל להקמת ועדת חקירה, ועדת פרומקין באוקטובר 1950. בעקבות פרסום מסקנות הוועדה, לא שב שזר לתפקיד שר החינוך בממשלה שהוקמה זמן קצר לאחר מכן.
שזר כיהן כחבר הכנסת גם בכנסת השנייה והשלישית.
ביוגרפיה > נשיא המדינה

לאחר מותו של הנשיא יצחק בן-צבי ב-1963 נבחר שזר לנשיאות המדינה, והחל לכהן ב-21 במאי 1963. ב-1968 נבחר לקדנציה שנייה, שהסתיימה ב-24 במאי 1973.
שזר מילא את תפקיד הנשיא בצנעה, ועמד מאחורי הקלעים של האירועים הפוליטיים. בתקופה זו בלטה בו מעט "תדמית זלמנית", לא מעט משום שמו וחזותו, והעובדה שהטלוויזיה הישראלית, שהחלה לשדר לקראת סוף תקופת כהונתו, ראתה בו דמות נוחה לסאטירה (אם כי בצעירותו היה רחוק מתדמיתו ה"זלמנית" ודווקא התאפיין כמחזר מוכשר).
שזר היה נשיא המדינה הראשון שערך ביקורים ממלכתיים בחו"ל, בין היתר כנציג המדינה בהלוויותיהם של ג'ון קנדי ווינסטון צ'רצ'יל. בשנת 1964 קיבל בישראל את פניו של האפיפיור פאולוס השישי, שביקר בישראל. היה זה הביקור הראשון של אפיפיור בישראל. בטקס קבלת הפנים לאפיפיור בירך הנשיא שזר את האורח ואת ברכתו סיים בציטוט, רב-משמעות לאותו אירוע, מדברי מיכה הנביא: ”כי כל העמים ילכו איש בשם אלוהיו ואנחנו נלך בשם ה' אלוהינו לעולם ועד”. בחירתו של הנשיא להביא בפני ראש הכנסייה הקתולית את דבריו אלה של הנביא נתקבלה באהדה על ידי רבים בישראל.
התעניינותו בתנ"ך הביאה את ראש הממשלה דוד בן-גוריון לייסד בימי כהונתו את החוג לחקר התנ"ך, אשר התכנס בבית הנשיא ובהשפעתו הפך ל"חוג הנשיא לחקר יהדות זמננו". כמו כן ייסד את "קרן עמו"ס" (הקרן לעידוד מלומדים וסופרים) לסיוע בהוצאה לאור של ספרות עברית. שזר היה גם הנשיא הראשון שהתגורר במשכן הנשיא הנוכחי.
ביוגרפיה > פטירתו והנצחתו

זלמן שזר נפטר ב-5 באוקטובר 1974, ונטמן בחלקת גדולי האומה בהר הרצל בירושלים. לזכרו הוקם מרכז זלמן שזר לחקר תולדות היהדות. החל משנת ה'תשמ"ו (1985) מוענק ביום האזכרה השנתי לנשיא שזר פרס שזר לחקר תולדות ישראל עבור ספר או כתב יד העוסק בתולדות עם ישראל.
דיוקנו הופיע על שטר של 200 שקלים חדשים.
על שמו נקראו נקראו רחובות בערי ישראל, ובהם שדרות שזר בכניסה לירושלים שבהן שוכנים בנייני האומה.
קשריו לחוגים חסידיים

כנצר למשפחה חב"דית, נשא שזר בגאווה את עובדת השתייכותו לחסידי חב"ד. הוא נהג לבוא מדי שנה בשנה להתוועדות "י"ט בכסלו" בכפר חב"ד, ואף נסע מספר פעמים לבקר את הרבי מנחם מנדל שניאורסון בבית מדרשו בברוקלין, והשתתף בהתוועדות. שז"ר סייע רבות להקמת כפר חב"ד ליד ראשון לציון בעזרת ההסתדרות והממשלה.
לקראת סיום כהונתו, שאל את הרבי האם להמשיך בכהונה שלישית לאחר שינוי חקיקה, ולאחר שהרבי השיב בשלילה הודיע על פרישתו. לאחר שחדל לכהן כנשיא הידק את קשריו עם החסידים והיה מגיע מדי פעם לתפילות בבית הכנסת צמח צדק של חסידי חב"ד, בעיר העתיקה בירושלים.
בשנות כהונתו תרם הנגיד סר יצחק וולפסון מבנה גדול בכפר חב"ד המוקדש לחסידי חב"ד וקרא לו "בית שזר", על שם ידידו נשיא המדינה. בחנוכת המבנה השתתפו רבים, והוא משמש כבית צעירי אגודת חב"ד בישראל, ממנו מופצת פעילות חב"ד לכל ישראל.
עוד כאשר התגורר בתל אביב, הכיר שזר את ר' שמואל מאיר אנשין, סוחר ספרים שהיה מראשוני חסידי ברסלב בירושלים. לפי מה שסיפר שזר ההיכרות ביניהם אירעה בביתו של יצחק בן צבי, שהיה מלקוחותיו של אנשין. בהמשך, הכיר אנשין לשזר את ר' ישראל דב אודסר מחסידות ברסלב, קשר שבהמשכו התפתח לידידות גדולה. שזר שמר על המכתבים ושלח אותם להדפסה וקרא לספר "אב"י הנחל" כרמז לשמו של הרב ישראל דב אודסר, (אב"י ראשי תיבות ישראל בער אודסר). במכתבים עצמם הרב אודסר כותב לשזר דברי חיזוק ממשנתו של רבי נחמן מברסלב וכותב אליו בצורה לבבית (’’עצמי ובשרי, מר זלמן שזר’’). שזר השיב על המכתבים ואף תמך כלכלית ברב אודסר. בהמשך התקרב ליהדות ולחסידות ברסלב, ואף הגיע מספר שנים להתפלל עם חסידי ברסלב ב"שול" בראש השנה.
ספריו

זלמן שזר כתב מאמרים וספרים רבים, רובם עוסקים בהיסטוריה של ארץ ישראל וכן בתנועת החסידות וביוגרפיות שונות.
בין ספריו:
צופייך צפת (הספר בקטלוג ULI)
על תלי בית פרנק (תרפ"ג). (הספר בקטלוג ULI); על תלי בית פרנק: רשמי אופנבך, עם אחרית דבר מעשה ידי יונתן מאיר, ירושלים וברלין: ספרי בלימה, תשפ"ד.
תולדות בקורת המקרא (תרפ"ה).
כוכבי בקר (קטעים אוטוביוגרפיים, תש"י). (הספר בקטלוג ULI)
אור אישים (רשימות ביוגרפיות, תשכ"ד). עליו זכה בפרס אוסישקין. (הספר בקטלוג ULI)
התקוה לשנת הת"ק - על רבי יצחק קנטריני וספרו "עת קץ". מאגנס, תש"ל. (הספר בקטלוג ULI)
אורי דורות (מחקרים בתולדות ישראל, תשל"א). (הספר בקטלוג ULI)
שאלו שלום ירושלים (תשל"ג).
לוית ניב (שירים ותרגומי שירה בעיקר מיידיש, תשל"ד). (הספר בקטלוג ULI)
ספור מעשה שבתי צבי (תשל"ח).
סופרו של משיח - לתולדותיו של שמואל פרימו, מזכירו של שבתאי-צבי, מאת ז. רובאשוב, ירושלים, מוסד ביאליק, תש"ל (הספר בקטלוג ULI)
מפרדס התנ"ך, החברה לחקר המקרא על ידי הוצאת קרית ספר, תשל"ט - יצא לאחר פטירתו (הספר בקטלוג ULI)
ציון וצדק: מבחר מאמרים בעניני תנועת העבודה בישראל, הוועד הפועל - המרכז לתרבות ולחינוך, 1971 (הספר בקטלוג ULI)
ספריו > רשימת כל חיבוריו

רשימת הפרסומים של זלמן שזר, בקטלוג הספרייה הלאומית
רשימת המאמרים של זלמן שזר באתר רמב"י
ספריו > ספרי יובל לכבודו

יצחק בן-צבי ומאיר בניהו (עורכים), ספר היובל לשניאור זלמן שזר: מחקרים ומקורות לתולדות התנועה השבתאית, ירושלים: מכון בן צבי על ידי קריית ספר, תש"ך-1960.
בן ציון לוריא (עורך), זר לגבורות - קובץ מחקרים במקרא, בידיעת הארץ, בלשון ובספרות תלמודית, ירושלים: הוצאת קריית ספר, תשל"ג (1973)
לקריאה נוספת

אברהם ליס (עורך), זלמן שזר, נשיא וסופר: ילקוט מאמרים ומסות על זלמן שזר בהגיעו לגבורות, תל אביב: הוצאת י"ל פרץ, תש"ל-1969.(הספר בקטלוג ULI)
דוד זכאי, חנוך ברטוב, ישעיהו אברך, זלמן שזר – דיוקנו של נשיא, תל אביב: עם עובד, 1973.
צבי לבנה, נחמן תמיר, אנשי העלייה השנייה - פרקי זכרונות -כרך ד, הוצאת המרכז לחינוך ותרבות תל אביב, 1972, עמודים א-י"ב
צבי יקותיאל, בשני עולמות, זלמן שזר: ביוגרפיה, הוצאת מאגנס, 2025
מגרש הזהב

|  קישורים חיצוניים |
| --- | --- |
 דף התוכנית ב-IMDb
 
מגרש הזהב (באנגלית: Court Of Gold) היא סדרה דוקומנטרית בנטפליקס, העוקבת אחר המסלול שעשתה נבחרת ארצות הברית בכדורסל בדרכה לזכות במדליית הזהב באולימפיאדת פריז (2024) ובאופן כללי יותר אחרי טורניר כדורסל הגברים באותה אולימפיאדה והנבחרות המובילות בו. הסדרה מורכבת משישה חלקים באורך של כארבעים דקות כל אחד, והיא כוללת ראיונות וניתוח מלווה של כדורסלנים, מאמנים ופרשנים.
הסדרה עלתה לשידור בפברואר 2025.
מבנה הסדרה

באופן רשמי, הסדרה עוקבת אחרי מסעה של הדרים טים לזכייה במדליית הזהב באולימפיאדה. למעשה, הסדרה עוקבת גם אחרי יריבותיה העיקריות של נבחרת ארצות הברית, כמו המארחת, נבחרת צרפת, נבחרת קנדה, נבחרת סרביה ועוד. הסדרה כוללת הצצה שוטפת למאחורי הקלעים של הנבחרות ברגעים של מנוחה, בשעות האימונים, בחדרי ההלבשה, במסגרת בילויים אחרים באולימפיאדה ועוד, ומשלבת שיחות עם כוכבים ונציגים מצוותי האימון של הנבחרות.
הסדרה פותחת במחנה האימונים של נבחרת ארצות הברית שנערך באוניברסיטת נבאדה, ומנתחת את השפעותיה של הדרים טים המקורית, שהופיעה באולימפיאדת ברצלונה (1992) ואת הפער שנסגר לאורך השנים מול נבחרות אחרות בעולם. הסדרה מנתחת את בחירת השחקנים והתגייסותם של כוכבי העל להופיע, בוחנת את היריבות שנוצרה מול נבחרת צרפת באולימפיאדת טוקיו (2020), עוקבת אחרי הגעת הנבחרות לפריז וההכנות האחרונות ועוברת לסיקור של משחקי הכדורסל באולימפיאדה עצמה. בסדרה משולבים גם סיפוריהם האישיים של לא מעט שחקנים, וסיפורים נרחבים יותר כמו פיצול יוגוסלביה למדינות קטנות ויצירתה של סרביה.
מרואיינים

בין המרואיינים בסדרה מנבחרת ארצות הברית: המאמנים סטיב קר וגרנט היל, השחקנים סטפן קרי, באם אדבאיו, טייריס הליברטון, ג'ואל אמביד, קווין דוראנט, דוויין וייד ואנתוני אדוארדס, שחקני ומאמני עבר כמו כרמלו אנתוני וגרג פופוביץ', ופרשנים, אוהדים ובני משפחה ובהם ברק אובמה, סנופ דוג, מייק וילבון, ראיין רוזיליו, מליקה אנדריוס, וונדה דוראנט (אמו של קווין) ועוד.
בין המרואיינים מנבחרת סרביה: המאמין סבטיסלב פשיץ', השחקנים בוגדן בוגדנוביץ', אלכסה אברמוביץ', ניקולה יוביץ', ניקולה מילוטינוב, וסיליה מיציץ', ואניה מרינקוביץ' ואוגניין דובריץ', וכוכבי עבר ופרשנים ובהם ולאדה דיבאץ, סלובודן סרנץ', פרדראג דנילוביץ' ועוד.
בין המרואיינים מנבחרת צרפת: המאמן ונסן קולה, השחקנים ניקולא באטום, ויקטור ומבניאמה, רודי גובר ואוון פורנייה, וכוכבי עבר ופרשנים כמו בוריס דיאו, טוני פארקר, מהדי למריני ועוד.
בין המרואיינים מנבחרת קנדה: המאמנים ז'ורדי פרננדס ורואן בארט. השחקנים שיי גילג'ס-אלכסנדר, קלי אוליניק, אר. ג'יי. בארט, לוגנץ דורט, דילון ברוקס וג'מאל מארי, בני משפחתו של ברוקס וכוכב העבר סטיב נאש. בנוסף מרואיינים בסדרה גם מנבחרת גרמניה: המאמן גורדון הרברט ושחקן העבר דירק נוביצקי וכמו גם דייוויד בלאט.
הערות שוליים

1 2  Lena Smirnova, Netflix releases trailer for 'Court of Gold' basketball docuseries, olympics, ‏23.1.2025
↑  Netflix (2025-01-23), Court of Gold | Official Trailer | Netflix, נבדק ב-2025-02-23
↑  פחד בעיניים: 26 הסדרות החדשות הכי מעניינות שעולות החודש, באתר "Time Out ישראל", 1 בפברואר 2025
↑  עמיה טומן, ווידג'טים מדהימים של מסך נעילה של אייפון שאתה בטוח שתשתמש בו, באתר LSA Magazine, ‏23 בפברואר 2025
↑  Inside 'Court of Gold': Netflix docuseries exposes Serbia's struggles against Durant, basketnews.com (באנגלית)
↑  Deitsch, Richard. "Netflix's 'Court of Gold' sets the standard for sports documentaries in 2025". The New York Times (באנגלית אמריקאית). ISSN 0362-4331. נבדק ב-2025-02-23.
↑  Court of Gold: Basketball saved Kevin Durant, www.fiba.basketball, ‏2025-02-21 (באנגלית)
1 2 3  Netflix’s new U.S. basketball doc is a fun watch. The reality was better, washingtonpost, ‏20.2.2025
חנה סנש

ערך זה עוסק בלוחמת ומשוררת יהודיה. אם התכוונתם לאוניית מעפילים בשם זה, ראו .
| --- | --- |

 לידה:  17 ביולי 1921 י"א בתמוז תרפ"א הונגריה בודפשט, הונגריה
 הוצאה להורג:  7 בנובמבר 1944 (בגיל 23) כ"א בחשוון ה'תש"ה הונגריה
 מקום קבורה:  בית הקברות הצבאי בהר הרצל (28 במרץ 1950) 
 תאריך עלייה:  1939
 מדינה:  הונגריה 
 השתייכות:  חיל האוויר המלכותי חיל האוויר המלכותי מנהלת המבצעים המיוחדים
 תקופת הפעילות:  1943–1944
 דרגה:  אשת-אוויר סוג 2
 תפקידים בשירות
 צנחנית
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם השנייה
 תפקידים אזרחיים
 חלוצה, משוררת
 הנצחה
 קיבוץ יד חנה ספינת מעפילים תיכון טכנולוגי "חנה סנש" בית חנה סנש – קיבוץ שדות ים
 
קברה של סנש בהר הרצל בירושלים. טעות בתאריך לידתה תוקנה ב-2022.
חנה סנש בקיבוץ שדות ים
חנה סנש (בהונגרית: Szenes Anikó; "סנש אניקו"‎; י"א בתמוז תרפ"א, 17 ביולי 1921 – 7 בנובמבר 1944, כ"א בחשוון תש"ה) הייתה לוחמת ומשוררת יהודייה, מ"צנחני היישוב", שהתנדבה לשרת בצבא הבריטי במלחמת העולם השנייה נגד גרמניה הנאצית. צנחה לשטח הונגריה הכבושה, נתפסה, נחקרה בעינויים והוצאה להורג.
ביוגרפיה

חנה סנש נולדה בבודפשט שבהונגריה למשפחה יהודית ליברלית שהייתה מעורה בחברה הכללית. אביה, בֵּלָה סנש, היה עיתונאי, סופר ילדים ומחבר מחזות תיאטרון וקומדיות. בלה סנש נפטר כשחנה הייתה בת שש, ואמה, קתרינה סנש, גידלה אותה.
סנש התקבלה לבית ספר נוצרי קלוויניסטי לבנות, אך נטלה חלק בשיעורי יהדות שיועדו לתלמידים היהודים ובפעילות נוער בבית הכנסת הניאולוגי אליו השתייכה משפחתה. כאשר נבחרה למועצה הספרותית של בית הספר, נמנע ממנה למלא את התפקיד מסיבות אנטישמיות. היא נעשתה ציונית נלהבת לנוכח התפשטותה של האנטישמיות בהונגריה.
ביוגרפיה > עלייה לארץ ישראל

בשנת 1939 עלתה לארץ ישראל עם סרטיפיקט שקיבלה מויצו. היא למדה שנתיים בבית הספר החקלאי לבנות של חנה מייזל שוחט בנהלל, והצטרפה לקבוצת צעירים שהקימו את קיבוץ שדות ים. בתקופה זו אף הדריכה בקן של הנוער העובד והלומד בקריית חיים.
ביוגרפיה > התנדבות לצבא הבריטי

ב-1943 התנדבה לצבא הבריטי, והצטרפה לקבוצת צנחנים שנועדו לצנוח על אדמת אירופה, במסגרת המאבק בגרמניה הנאצית. שם הצופן שלה היה "הגר". ב-15 במרץ 1944 צנחו חנה סנש, ראובן דפני, יונה רוזן ואבא ברדיצ'ב ביוגוסלביה, ליד הגבול ההונגרי, שם הצטרפו לקבוצת פרטיזנים מקומית. ביוני 1944, חצתה סנש את הגבול להונגריה ונתפסה על ידי חיילים הונגרים. היא נשלחה לכלא בבודפשט, עיר הולדתה, שם נחקרה בעינויים. מותה תועד בפרוטוקולים "האסירה בת 23. במצב בריאותי טוב. היא עונתה קשות אבל סירבה להסגיר את חבריה או לבקש חנינה. כיתת היורים לא דייקה בירי, והיא סבלה במשך זמן ארוך עד שליבה הפסיק לפעום."
ביוגרפיה > העמדתה לדין והוצאתה להורג

סנש הועמדה לדין בבית דין צבאי הונגרי באשמת ריגול ובגידה במולדת (שהרי נולדה בהונגריה), אך עוד קודם שהסתיים משפטה הוצאה להורג, ב-7 בנובמבר 1944 (כ"א בחשוון ה'תש"ה).
לאחר מותה, בגיל 23, בבגדיה של סנש נמצאו שתי פתקאות. באחת מהן כתבה מספר חרוזים, בהם חזתה את קיצה, ובשנייה כתבה בקשת סליחה מאמה. סנש ניהלה יומן עד יומה האחרון. יומן זה יצא לאור בעברית ב-1946. אלמונים הביאוה לקבר ישראל, ב"חלקת המרטירים", בבית העלמין היהודי בבודפשט.
במהלך מעצרה פעלה אימה קטרינה ככל יכולתה להצילה. במשפט קסטנר העידה קטרינה כי ניסתה שוב ושוב להיפגש עם ישראל קסטנר, על מנת להשתמש בקשריו ההדוקים עם ראשי האס.אס על מנת שיתערב ויסייע להצלת בתה, אך הוא נמנע מלהיפגש איתה בכל התקופה הרלוונטית. קטרינה וגיורא, אחיה של חנה, טוענים בתוקף כי קסטנר נמנע במכוון מהצלתה.
בתחילת 1947, ניסה מפקד ההגנה במזרח אירופה, יעקב סלומון, להתחקות אחר גורלה של סנש בימיה האחרונים. אנשיו, יוסף מאיר וחנה ריבלין, עקבו אחר המשפט שנערך לשופטה של סנש, בטענות ששפט אותה כמרגלת ולא כשבוית מלחמה, ושלא הודיע לעורך דינה לפני הוצאתה להורג. בנוסף, נפגשו סלומון ואנשיו עם אישה שישבה עם סנש בכלא והעידה על ימיה האחרונים. פרטים על התנהלות המשפט ועל העדות, נמסרו למזכירות הקיבוץ המאוחד בדו"ח שכתבה ריבלין במאי 1947.
ביוגרפיה > הבאת ארונה לישראל

במרץ 1950 הובא ארונה של חנה סנש מבודפשט לווינה, שם קיבלה אותו משלחת רשמית של מדינת ישראל, שכללה גם את אחיה של סנש, גיורא. מווינה הובא הארון על סיפון האונייה "קדמה" עד סמוך לחופי הארץ וכאן קיבלו את פניו שלוש ספינות מלחמה של חיל הים הישראלי. הארון הועבר בטקס צבאי לאחת מאוניות המלחמה הישראליות, הוצב על סיפונה כשהוא עטוף בדגל הלאום, מכוסה פרחים ומוקף במשמר כבוד. ב-26 במרץ 1950, הגיע הארון לנמל חיפה. המונים חלקו לחנה סנש כבוד במסע ההלוויה שהתחיל ברחובות חיפה והמשיך בקיבוץ שדות ים שסנש הייתה מראשוניו. שם הוצב ארונה עם משמר כבוד ב"בית חנה סנש" שנחנך באותה שנה. מסע ההלוויה המשיך אחר כך לתל אביב והסתיים בחלקת "יד לצנחני היישוב בארץ שנפלו באירופה" בהר הרצל בירושלים, שבו הובאו לאחר מכן לקבורה גם הצנחנים חביבה רייק ורפאל רייס. מאחורי הארון צעדו אמה, קתרינה סנש, אחיה, גיורא סנש ויואל פלגי, נציג הקבוצה של חנה סנש במחנה שדות ים. ראש הממשלה דוד בן-גוריון, שרי הממשלה והרמטכ"ל יגאל ידין הניחו זרי פרחים ופלוגת צנחנים ירתה מטח כבוד לזכרה עם סתימת הגולל.
ביולי 1993, בהנחיית ממשלת הונגריה, הוצא על ידי בית המשפט העליון של צבא הונגריה פסק דין המבטל את פסק הדין שנקבע לחנה סנש ואת גזר דין המוות שהוטל עליה.
משפחתה

אמה של חנה, קטלין או קתרינה סנש, ואחיה של סנש, גיורא, התיישבו בחיפה. אמה נפטרה בישראל בשנת 1992 בגיל 96.
גיורא סנש נפטר בשנת 1995, והשאיר אחריו שני בנים: איתן ודוד; וחמישה נכדים: רקפת, לילך, דגנית, עומר ועדי.
דוד סנש, לימים פסיכולוג, נלקח לשבי במצרים במהלך מלחמת יום כיפור.
בן דוד של אביה של חנה סנש, אנדור סנש (1899–1935) היה משורר, מתרגם ועיתונאי בהונגריה. בנו של אנדור, איבאן סנש (1924–2010) היה סופר, מחזאי וזמר-יוצר בהונגרית. בתו, אנדראה סנש (ילידת 1962) הייתה אשת טלוויזיה, מפיקה, עיתונאית ופסיכולוגית.
שירתה ומורשתה

סנש כתבה את שיריה בחשאי, וכולם התגלו רק לאחר מותה. שניים משיריה הנודעים הם "אשרי הגפרור" ו"הליכה לקיסריה", המוכר יותר במילותיו "אלי, אלי, שלא ייגמר לעולם".
דמותה של חנה סנש משמשת מופת, ודורות חונכו עליה. סנש הפכה לסמל בהקרבתה למען מדינה עברית ובעמידתה האיתנה בעינויי השבי. תרמו למעמדה הסמלי, ששאר הצנחנים לא זכו לו, שיריה, מכתביה והכתבים הרבים שהשאירה.
שירתה ומורשתה > שיריה הנודעים

שיריה של חנה סנש "אשרי הגפרור", "הליכה לקיסריה" ו"בדידות" הולחנו בידי אברהם דאוס, דוד זהבי וגל שריג, וזכו לביצועים של זמרים רבים, בהם, בין היתר, אילנה רובינא, חנן יובל, נתנאלה, גדעון זינגר, נורית גלרון, גלי עטרי ומזי כהן, עפרה חזה, שלמה בר, עמיר בניון, וצילה דגן.
שירתה ומורשתה > שיריה הנודעים > אשרי הגפרור

אַשְׁרֵי הַגַּפְרוּר שֶׁנִּשְׂרַף וְהִצִּית לֶהָבוֹת,
אַשְׁרֵי הַלְּהָבָה שֶׁבָּעֲרָה בְּסִתְרֵי לְבָבוֹת.
אַשְׁרֵי הַלְבָבוֹת שֶׁיָדְעוּ לַחְדוֹל בְּכָבוֹד...
אַשְׁרֵי הַגַּפְרוּר שֶׁנִּשְׂרַף וְהִצִּית לֶהָבוֹת.
שירתה ומורשתה > שיריה הנודעים > הליכה לקיסריה

אֵלִי, אֵלִי
שֶׁלֹּא יִגָּמֵר לְעוֹלָם
הַחוֹל וְהַיָּם,
רִשְׁרוּשׁ שֶׁל הַמַּיִם,
בְּרַק הַשָּׁמַיִם,
תְּפִלַּת הָאָדָם.
בדידות
לוּ פָּגַשְׁתִּי אָדָם הַמֵּבִין אֶת הַכֹּל –

בְּלִי מִלִּים וּבְלִי חֵקֶר,

בְּלִי וִדּוּי וּבְלִי שֶׁקֶר,

בְּלִי לִשְׁאֹל.


אֶפְרֹשׂ לְפָנָיו כְּמַפָּה לְבָנָה

אֶת הַלֵּב וְהַנֶּפֶשׁ –

הַזָּהָב וְהָרֶפֶשׁ

וְהוּא יָבִין רַב הֲבָנָה.


וּכְשֶׁשָּׁדַדְתִּי הַלֵּב,

כְּשֶׁהַכֹּל הֵרַקְתִּי וּמָסַרְתִּי,

לֹא אַרְגִּישׁ צַעַר וּכְאֵב,

אֵדַע כִּי הִתְעַשַּׁרְתִּי.
שירתה ומורשתה > שיריה הנודעים > הורה לבת גולה

ב-1994, התגלה שיר נוסף שכתבה חנה סנש בפברואר 1943, ונותר בין כתביה. השיר "הורה לבת גולה" מתאר את הניגוד שבו עומדת צעירה יהודייה המגיעה לארץ מאירופה – ניגוד בין רצון להשתלב בשמחה ובנעורים המגלמים את החזון הציוני החדש, ומתבטאים בריקוד ההורה, לבין תחושת הבדידות והגעגועים למשפחה, לתרבות ולשפה שהשאירה מאחור.
השיר זכה לפרסום מחודש בתקשורת לאחר שהולחן בשנת 2012 על ידי נורית הירש וזכה לביצוע של ירדנה ארזי, ששוחרר לרדיו במרץ 2013, ונכלל באלבומה "געגועים לנחל".
הוֹרָה רוֹעֶשֶׁת, גּוֹעֶשֶׁת, סוֹעֶרֶת, 

פּוֹרֶצֶת, בּוֹעֶרֶת סְבִיבִי

בְּקֶסֶם שֶׁל קֶצֶב מִגִּיל וּמֵעֶצֶב

מוֹשֶׁכֶת גּוּפִי וְלִבִּי.



הַרֶגֶל צוֹעֶדֶת, הַשֶּׁכֶם רוֹעֵד, 

הַשִּׁיר מִתְלַקֵּחַ, הַזֶּמֶר לוֹהֵט

רִקּוּד וְשִׁירָה, תְּפִלָּה בְּלִי מִלָּה

אֶל אֵל הֶעָתִיד, אֶל אֵל יְצִירָה.



וּלְפֶתַע דְּמוּת מְרַחֶפֶת לְנֶגֶד עֵינָי

זְרוֹעִי הִתְּחַמְקָה מֵחִבּוּק חֲבֵרָי

לִבִּי מִתְּנַכֵּר לַשִּׁירָה הַגּוֹעֶשֶׁת

קְרוֹבָה וּרְחוֹקָה אֶת כֻּלִּי הִיא כּוֹבֶשֶׁת.



עֵינַיִם כְּחֻלּוֹת

מַבָּט כֹּה שׁוֹאֵל

שְׁתִיקָה עֲצוּבָה וּפֶה עַקְשָׁנִי,

גּוֹבֵר בִּי הַשֶּׁקֶט

נִשְׁאָרְתִּי עוֹמֶדֶּת

בֵּין מֵאָה, בּוֹדֶדֶת, הִיא וָאֲנִי.
שירתה ומורשתה > יומנה

קטעים מיומנה פורסמו לאחר מותה, ובהם הציטוט הבא:
"אינני זוכרת אם סיפרתי כבר שאני ציונית... אני מרגישה שעכשיו אני יהודייה בעלת הכרה, ובכל מאודי. אני מתגאה ביהדותי ומטרתי לעלות לארץ-ישראל ולהשתתף בבניינה...
רעיון אחד מעסיק אותי ללא הרף: ארץ ישראל.
לאחר מותה נמצא בבגדיה השיר האחרון שכתבה, מ-20 ביוני 1944, ימים ספורים לאחר מעצרה (בתרגומו של אביגדור המאירי):
אחד – שנים – שלשה... שמונה האורך

שני צעדים הוא רוחב הצלע –

החיים מרפרפים בסימן שאלה.



אחד – שנים – שלשה ... אולי עוד שבוע

או סוף הירח ימצאני פה עדיין.

אך ממעל לראשי – האין.



כעת בחודש יולי בת כ"ג אהי

במשחק נועז עלי מספר עמדתי

הקוביה כרכרה, הפסדתי.
שירתה ומורשתה > כתביה שראו אור

הכינור, מחזה מחיי הקיבוץ, הקיבוץ המאוחד, 1946
ללא שפה: שירים, (תרגום: חלקם בידי איתמר יעוז-קסט וחלקם בידי אביגדור המאירי), תל אביב: הקיבוץ המאוחד, 1986
אלי אלי, שלא יגמר לעולם: שירים ופרקי יומן (עורך: עוזי שביט), בני ברק: הקיבוץ המאוחד, 2005
את לבדך תביני: מכתבי חנה סנש, 1935–1944 (עורכים: אנה סלאי, גדעון טיקוצקי ואיתן סנש), בני ברק: הקיבוץ המאוחד, 2014.
הנצחה

על שמה נקראה אוניית מעפילים "חנה סנש", שהצליחה להבקיע את המצור על חופי הארץ בליל 25 בדצמבר 1945, והביאה לחוף נהריה 252 מעפילים.
תמונותיה נמצאות במאגר המידע במחנה המעצר בעתלית.
על שמה קרוי הקיבוץ יד חנה.
בתאריך 22 בדצמבר 1982, דאר ישראל הנפיק גיליון מזכרת של 20 בולי דאר שכותרתו "הרוגי מלכות בדור התקומה". אחד מהבולים האלה הוקדש להנצחת זכרה של חנה סנש שדיוקנה מופיע עליו.
בראשית נובמבר 2007 הועברה אבן מצבתה של חנה סנש מבית העלמין היהודי בבודפשט והוצבה ליד "בית חנה" בקיבוץ שדות ים. המצבה הובאה בסיוע משרד הביטחון, והונחה בטקס צבאי ובהשתתפות בני משפחה ואנשי ציבור.
הציירת האמריקאית ג'ולי רוברטסון (Julie Robertson) העמידה ציור קיר גדול במזרח העיר סן דייגו, המתאר את חנה סנש.
35 רחובות ברחבי ישראל נקראים על שמה.
סנש מונצחת באנדרטת הצנחנים ליד תל נוף
1950, "בית חנה סנש", שדות ים. חודש ונחנך ביולי 2021 במלאת 100 שנים להולדתה של סנש