stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יאיר שפירא
מחקריו > העלאת עצמות מנהיגים ציונים לארץ ישראל > אפר ומלט: מכס נורדאו ולידת התופעה של העלאת עצמות מנהיגים יהודים וציונים לארץ ישראל בעת החדשה

בשנת 2010 הגיש שפירא למכון ליהדות זמננו את עבודת המאסטר שלו אודות העלאת עצמותיו וקבורתו המחודשת של מכס נורדאו, ממייסדי התנועה הציונית והוגה רעיון יהדות השרירים. עצמותיו של נורדאו הועלו לארץ ישראל בשנת 1926 והוא נקבר בבית הקברות טרומפלדור בתל אביב. לצדו נקבר מאוחר יותר ראש-העיר הראשון של תל אביב, מאיר דיזנגוף שקידם ויזם את קבורתו של נורדאו בעיר. בעבודת התזה שלו, מסביר שפירא כיצד יש להבין את העלאת עצמות נורדאו וקבורתו המחודשת בתל אביב: "בשלהי אפריל 1926, בשעה ששרידיו של מאכס נורדאו, ממייסדי התנועה הציונית, היו בדרך לארץ ישראל, החלו ממשיכי דרכו לתפוס כי אירוע ללא תקדים עומד להתרחש לנגד עיניהם... במקביל להחלת המנדט הבריטי, צמחו, התגבשו והתחזקו ביישוב ובגולה קבוצות חברתיות ותרבותיות חדשות לצד ישנות. התחזקות של כמה קבוצות כמו מנהיגי העיר תל אביב לצד 'בני חוגו של הרצל', תופסת מקום מרכזי בתהליך העלאת שרידי נורדאו".
מחקריו > חקר תולדות יהודי גרמניה ועליית הקולנוע הציוני > הסרט "אדמה" (1948) ופועלו החינוכי של זיגפריד להמן

בשנת 2009 שוחזר בידי ארכיון הסרטים היהודיים ע"ש סטיבן שפילברג באוניברסיטה העברית הסרט הארצישראלי "אדמה" שנעשה בשנת 1947 על אודות החיים בכפר הילדים והנוער בן-שמן. הסרט בוים בידי הבמאי היהודי-שווייצרי הלמר לרסקי וביוזמתו של מייסד בן-שמן, ד"ר זיגפריד להמן. עד אז נחשב הסרט אבוד. בשנת 2010, במסגרת עבודתו כעמית מחקר בארכיון זה, כתב שפירא עבודת מחקר ראשונה שעסקה בניתוח של הסרט "אדמה", שזה מכבר התגלה ושוחזר. עד אז דנו החוקרים בגרסה שנייה של הסרט, שיצאה בארצות הברית ב-1949 ותחת כותרת שונה, "Tomorrow's a wonderful day" ("יום נפלא הוא המחר"). נכון ל-2016, מחקרו של שפירא על הסרט "אדמה" עתיד לראות אור בקרוב.
לקריאה נוספת

יאיר שפירא, ״מערת ניקנור בהר הצופים: הפנתאון שקדם להר הרצל״, ארץ ישראל, כ״ח (2007), עמ׳ 454 – 462.
הערות שוליים

↑  Shapiro Yair. The National Jewish Council and its Contribution to the Jewish Community in British Palestine, 1918 – 1948. Ph.D Program Proposal.
↑  רועי ינובסקי, מטייל נהרג בנפילה בנחל סמוך לים המלח, באתר ynet, 7 באפריל 2015
↑  יאיר שפירא, "חילופי הפיקוד באצ"ל בעת מלחמת העולם השנייה", האומה גיליון 122, חורף 1995/1996)
↑  Shapiro Yair. From Cave to Grave, Lecture given at the Anglo-Israel Archaeological Society, London, 22.3.2012, aias.org.uk
↑  יאיר שפירא, "שרוצה להיקבר שם אצל פינסקר: אתגרי צוואתו וקבורתו של מנחם מנדל אוסישקין", עת־מול 233, (2014), עמ' 19–22
1 2  יאיר שפירא, "מערת ניקנור בהר הצופים: הפנתאון שקדם להר הרצל", ארץ ישראל כ"ח, (2007), עמ' 454 – 462, עמ' 459
↑  יאיר שפירא, "אפר ומלט: מאכס נורדאו ולידת התופעה של העלאת עצמות מנהיגים יהודים וציונים לארץ ישראל בעת החדשה", עבודת מוסמך, המכון ליהדות זמננו, האוניברסיטה העברית בירושלים, 2010
↑  יאיר שפירא, ״עלילה, תמונה נעה ואוטוביוגרפיה״, בין אדמה לשמיים: אוסף מחקרים שנערכו במסגרת ארכיון הסרטים היהודיים ע״ש שפילברג (לזכר יאיר שפירא), 2015, עמ' 32 - 5
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007312668705171  VIAF: 298391977   WorldCat (עם VIAF): 298391977
טייסת 115

| --- | --- |
סמל הטייסת
סמל הטייסת
 פרטים
 כינוי:  "טייסת הדרקון המעופף" או "הטייסת האדומה"
 כינוי עבר:  טייסת הזנב האדום
 מדינה:  ישראל ישראל
 שיוך:   חיל האוויר הישראלי
 סוג:  מטוסי ומסוקי קרב
 בסיס האם:   בסיס עובדה
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  8 ביולי 1954 כגף צילום – 1960 
 נתוני היחידה
 ייעוד:  מרכז לאימון מתקדם, טייסת בִּיוּם אויב, טייסת מתגברת בחירום.
 כלי טיס:  F-16D ("ברק דו מושבי"), בל 206 ("סייפן")
 כלי טיס בעבר:  F-16C (ברק חד מושבי) F-16A/B ("נץ") סקייהוק A-4H/N, מטאור, מוסקיטו, קוברה AH-1‏
סמלה של טייסת 115 על זנבו של מטוס נץ
מטוס ברק של הטייסת
טייסת 115 המכונה גם "טייסת הדרקון המעופף" או "הטייסת האדומה", היא טייסת מטוסי ומסוקי קרב בחיל האוויר הישראלי.
היסטוריה

הטייסת הוקמה ב-8 ביולי 1954 כגף צילום בטייסת האל ראות של החייל. לאחר הקמתה קיבלה הטייסת מספר מטוסי מוסקיטו, כמו כן גם כמה מטוסי מטאור. ביולי 1956 הפכה לטייסת עצמאית, בשנת 1960 הופסקה פעילותה של הטייסת לאחר שחיל האוויר הוציא משירותו את מטוסי המוסקיטו. מטוסי המטאור פוזרו בין טייסות אחרות.
בסוף שנת 1968 חידשה הטייסת את פעילותה וב-19 במרץ 1969 קלטה 24 מטוסי A-4H סקייהוק. הטייסת הופעלה מתל נוף והייתה לטייסת העיט השלישית. לפני מלחמת יום הכיפורים קיבלה הטייסת מטוסים מדגם N ("עיט משופר"), ובמלחמה הפעילה עירוב של מטוסי H ו-N.
שלושה ימים טרם פרוץ מלחמת יום הכיפורים נהרג מפקד הטייסת, סא"ל עמי גולדשטיין ("גולדי") בתאונת אימונים לילית בסיני. למפקד הטייסת מונה גיורא רום. לרום לא היה ניסיון קודם בהטסת מטוסי סקייהוק, אך עם פרוץ המלחמה סירב מפקד הבסיס רן פקר, לשחרר אותו מפיקוד על הטייסת, כך שטיסותיו הראשונות בסקייהוק היו גיחות תקיפה במצרים, בין היתר במבצע תגר בו תקפה הטייסת את בונקר מפקדת חטיבת ההגנה האווירית המצרית האחראית על הגנת צפון מזרח הדלתא ששכן בשדה תעופה מנצורה.
בשנת 1984 עברה הטייסת לבסיס נבטים החדש, ביחד עם טייסת 116.
במהלך שנות ה-90 היא נסגרה שנית, ונפתחה מחדש בשנת 2005 בעידודו של האלוף אליעזר שקדי במתכונתה החדשה.
"טייסת הדרקון המעופף" כיום היא טייסת ייחודית, שתפקידה לאמן את טייסות חיל האוויר הישראלי השונות (מוגדרת כ"מרכז לאימון מתקדם של חיל האוויר"). אל הטייסת מגיעים הטובים שבטייסי החיל, המבצעים גיחות בהן הם טסים לפי תו"ל (תורת לחימה) של האויב כנגד טייסי החיל, ומאמנים אותם בלוחמה אווירית. הכוח האווירי של הטייסת המדמה את האויב נקרא "הכוח האדום", והכוח האווירי של הטייסות המגיעות לבצע את האימון נקרא "הכוח הכחול". נוסף לכוחות ביום האויב האווירי, הטייסת מתייחדת גם בגף קרקעי משלה המפעיל אמצעים שונים לביום אויב המאיים על מטוסי ומסוקי החיל מהקרקע, כמו סוללות נ"מ.
בשלב הראשון הופעלו בטייסת כוחות ביום אויב (כח אדום) מטוסי קרב מדגם נץ, ולאחר מכן נוספו אליה מסוקי צפע, מסוק הסייפן, אמצעים לביום כוחות נ"מ ואף מערכות לוחמה אלקטרונית. הטייסת מרחיבה את פעילותה ללא הפסקה ומתמקצעת בבניית וביצוע אימונים עבור כלל מערכי החיל, ביניהם של מטוסי קרב, מסוקי קרב, מסוקי תובלה, מטוסי תובלה וכלי טיס בלתי מאוישים.
"טייסת הדרקון המעופף" היא הטייסת היחידה בחיל האוויר הישראלי המפעילה הן מטוסי קרב והן מסוקי קרב.
צוותי האוויר ובעלי דרגות הכתף בטייסת נוהגים לענוד דרגות בצבע אדום המסמלות את היותם חלק מ"כוח אויב".
כיום שוכן המרכז בבסיס עובדה שבדרום.
בשנת 2008 השתתפה הטייסת באימון בן שבועיים של 55 טייסי מסוקים מחיל האוויר הצ'כי, שבאו להתאמן בתנאי מדבר בישראל לקראת יציאתם לאפגניסטן. בדצמבר 2010, אירחה הטייסת בבסיס עובדה מטוסי טורנדו של חיל האוויר האיטלקי לצורך אימון משותף.
בדצמבר 2016, נפרדה הטייסת ממטוסי ה"נץ" (F-16A/B), ובאפריל 2017 קלטה במקומם את מטוסי ה"ברק" (F-16C/D).
ביולי 2024, נפרדה הטייסת ממטוסי ה"ברק 1" החד-מושביים (F-16C) שיצאו משירות.
סמל הטייסת

עד לשנת 1969, לא היה סמל לטייסת, בשל היותה גף צילום. ב-1969 עם קליטת מטוסי ה"עיט" (דגם H), אימצה הטייסת סמל של כימרה מכוּנפת, שהיה סימלו של להק־יירוט צרפתי Escadron de Chasse 2/2 Côte-d'Or (להק־יירוט 2/2 'חוף הזהב' ). להק־יירוט זו הורכב, בין היתר, ממטוסי אוראגן שהגיעו לארץ עם סמליהם הצרפתיים באוקטובר 1955, כך שטייסי חיל האוויר הישראלי, נחשפו באופן זה לסמל. בשנת 2007 נסגר להק היירוט Escadron de Chasse 2/2 Côte-d'Or ובמקומו הוקם להק־אימון 5/2 'חוף הזהב' (Escadron d'entraînement 5/2 Côte d'Or), וב-2016 שוב שוּנה מספרו ל-3/8. להק זה ממשיך לשאת את סמל הכימרה על חלק ממטוסיו, ומפעיל מטוסי אימון מסוג אלפה ג'ט (אנ').
ב-2005, עם פתיחתה המחודשת של טייסת 115, עוצב מחדש סימלה. הכימרה, מפלצת מכונפת בעלת ראש אריה הפכה לדרקון.
סמל טייסת SPA 65 של להק־יירוט 2/2 "חוף הזהב"
(Escadron de Chasse 2/2 Côte d'Or)
שהיווה השראה לסמל טייסת 115
סמלה הראשון של הטייסת
אחת מגרסאות פאטצ' הטייסת
אחת מגרסאות פאטצ' הטייסת
מפקדי הטייסת

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
| שם | תקופת פיקוד | הערות |
| --- | --- | --- |
| סרן עזריאל ספיבק | 1954 - 1956 | פיקד על הטייסת בהיותה גף צילום בבסיס חצור |
| רס"ן אלי איל | ? - 20 באוגוסט 1956 |  |
| רס"ן צבי לבון | 20 באוגוסט 1956 - נובמבר 1956 |  |
| רס"ן דני שפירא | נובמבר - דצמבר 1956 |  |
| סרן צבי לבון | דצמבר 1956 | ממלא מקום |
| סרן אייל אחיקר | אמצע 1957 | ממלא מקום |
| סרן זאב תבור |  | ממלא מקום |
| סרן אורי ירום | ינואר 1958 - ? |  |
| סא"ל אליעזר פריגת | 1969 - 1971 | הקמת הטייסת כטייסת סקייהוק |
| סא"ל עמי גדיש (גולדי) | 25/03/1971 - 03/10/1973 | נהרג בתאונה ב-3 באוקטובר 1973 |
| סא"ל  גיורא רום | 10 באוקטובר 1973 - ? |  |
| סא"ל רענן נאמן |  | מפקד הטייסת במלחמת לבנון הראשונה |
| סא"ל אמנון עין-דר | 2005 - 2007 | לימים תת-אלוף, ראש להק האוויר |
| סא"ל א' | 2020 - 2022 |  |
| סא"ל ש' | 2022 - |  |
ראו גם

טופ גאן – על הרעיון הראשוני של אימון מול אויב מבוים.
היחידה האדומה – יחידה יבשתית של צה"ל לביום אויב.
הערות שוליים

↑  גיורא רום,"צבעוני ארבע", ידיעות ספרים, 2008, עמוד 161, "בסוף הפגישה אני נשאר איתו לשיחה בארבע עיניים. 'רן, אני יודע שאתה מינית אותי לפקד על הטייסת ואני מודה לך על כך, אבל נראה שהמלחמה טרפה את הקלפים. אם אתה רוצה, מצא לך מפקד עם ניסיון בסקייהוק ואני אחזור למיראז'ים.' מסיבה שלא נהירה לי עד עצם היום הזה, מסתכל עלי רן ואומר, 'אני רוצה שתמשיך. חזור לטייסת ותמשיך לפקד'."
↑  גיורא רום,"צבעוני ארבע", ידיעות ספרים, 2008, עמוד 164, "אני משער שהמתח גובר ככל שאנחנו מתקרבים לנקודת המשיכה, אבל הריכוז הנדרש כדי לעשות את הדברים הנכונים גובר ברוב המקרים על המתח ועל הפחד ומאפשר להטיס את המטוס גם בתנאים הקיצוניים של קרב. הפעם משתחררות הפצצות של מטוסי כבר ביעף הראשון".
↑  כתבה בחדשות ערוץ 2
↑  כל יום פורים: טייסת ביום האויב של החיל, באתר חיל האוויר הישראלי, 12.03.2017
↑  טייסת ביום האויב של החיל קלטה "ברק", באתר חיל האוויר הישראלי, 03.04.2017
↑  עמית מרצ'לי, ‏סוף עידן ה״ברק 1״ החד מושבי בחיל-האוויר, באתר חיל האוויר הישראלי, 15 ביולי 2024,
 חיל האוויר נפרד מה"ברק 1" החד מושבי, באתר צה"ל, 18 ביולי 2024.
↑  בעברית אין מילה מקבילה שמתארת במדויק את המונח הצבאי הצרפתי Escadron. המשמעות היא "טייסת־על" או להק המורכב ממספר טייסות־משנה או גפים (המכונים בצרפתית Escadrille או SPA) שייעודם הוא אחיד, כמו להק־יירוט (Escadron de Chasse), להק־סיור (Escadron de Reconnaissance) או להק־תובלה (Escadron de Transport). שיטת הארגון של חיל האוויר הצרפתי השתנתה מספר פעמים מאז הוּקם החיל, כך שטייסות־על אלו, הורכבו לעיתים מ-2 טייסות משנה ולעיתים מ-3 טייסות משנה.
↑  Escadron de chasse 2/2 Côte d'Or, באתר techno-science.net.
| טייסות חיל האוויר הישראלי |
| --- | --- | --- |
| מטוסי קרב |  הפטישים (69) •  הקרב הראשונה (101) •  הנמר המעופף (102) •  העקרב (105) •  חוד החנית (106) •  אבירי הזנב הכתום (107) •  העמק (109) •  אבירי הצפון (110) •  הדרקון המעופף/ הטייסת האדומה (115) •  אריות הדרום (116) •  הסילון הראשונה (117) •  העטלף (119) •  אבירי הזנב הכפול (133) •  נשר הזהב (140) •  התוכי המנפץ (149) •  האחת (201) •  הנגב (253) •  מרכז המדינה (254) |  |
| מסוקים |  הצרעה (113) •  מובילי הלילה (114) •  דורסי הלילה (118) •  ציפורי המדבר (123) •  החרב המתהפכת (124) •  המסוקים הקלים (125) •  מגע הקסם (190) •  מגיני המערב (193) |  |
| תובלה, כיבוי, בקרה ומודיעין |  הגמל המעופף/ הטייסת הראשונה (100) •  הפילים (103) •  ענקי המדבר (120) •  הנחשון (122) •  אבירי הציפור הצהובה (131) •  מלכי האוויר (135) •  ההוקאיי (192) •  טייסת הכיבוי (249) |  |
| כלי טיס מאוישים מרחוק |  עוף החול (144) •  האיל הנוגח (147) •   ציידי הצללים (160) •  הנחש השחור (161) •  ציפורי האש (166) •  המל"טים הראשונה (200) •  הנשר הלבן (210) •  הברון האדום |  |
| טייסות מדמי טיסה |  טייסת מאמני כטב"ם ומסוקים (320) •  טייסת מאמני קרב (420) |  |
| ניסוי |  טייסת מרכז ניסויי טיסה (5601) |  |
| כנף 2 | טייסת 150 • טייסת 199 • טייסת 248 |  |
| הטייסות הראשונות | טייסת תל אביב (1) • טייסת הנגב (2) • טייסת הגליל (3) |  |
צוות אוויר בטייסת האדומה
איור מיראז' 3 של להק־יירוט 2/2 'חוף הזהב' הצרפתי, הנושא את סמל הכימרה המכוּנפת
יהדות כף ורדה

המיקום של קייפ ורדה
יהדות כף ורדה היא הקהילה היהודית בכף ורדה, רפובליקה המורכבת מקבוצת איים באוקיינוס האטלנטי, כ-500 קילומטרים מערבית לאפריקה.
היסטוריה

היסטוריונים מסכימים שראשית האוכלוסייה היהודית של כף ורדה בתקופות האינקוויזיציה הספרדית והפורטוגזית עם הרדיפות של יהודים ספרדים ופורטוגזים שלעיתים קרובות נאלצו לכפור ביהדותם או להימלט ממולדתם, או שניהם. במהלך התקופה הקולוניאלית המוקדמת הייתה בכף ורדה הפורטוגזית אוכלוסייה של "לנסאדוס" (שפירושו "הזרוקים") המורכבת מאנוסים גולים ונוצרים חדשים.
כשיהודים הגיעו לראשונה לאי סנטיאגו הם מיד הוכנסו לגטו בבירת כף ורדה, פראיה. למרות מצב זה הם הצליחו להשפיע על התפתחותה של כף ורדה; הם עבדו כסוחרים ובמקרים בודדים כסוחרי עבדים עבור העולם החדש. הנוצרים החדשים הורשו לסחור כל עוד הם לא התחרו במונופולי המסחר הפורטוגלים. עד לשנת 1548 היהודים נשלחו על ידי ממשלת פורטוגל לאי סנטו אנטאו כאסירים וכגולים.
בשנת 1672, הוקם סניף של האינקוויזיציה הפורטוגזית בכף ורדה וכתוצאה ישירה הוחרמו מרכזי מסחר יהודיים. רבים מהנוצרים החדשים הסתירו את זהותם היהודית האמיתית עד לסוף המאה ה-17, כאשר דעכו רעיונות האינקוויזיציה והרדיפה הדתית.
זרם שני של יהודים הגיע לכף ורדה במאות התשע עשרה והעשרים ממרוקו וגיברלטר. היהודים ברחו מרדיפות ובחיפוש אחר הישגים מסחריים. רבים מיהודי מרוקו הגיעו מהערים טנג'יר, רבאט ומוגאדור, והחלו לעבוד בתעשיית הפחם או לסחור בעורות, והתיישבו במיוחד בבואה ויסטה ובמאיו. רבים מהמהגרים הללו היו רווקים והחלו להתחתן עם האוכלוסייה המקומית. קהילות יהודיות החלו לשגשג באיי סנטיאגו, סאו ויסנטה וסנטו אנטאו.
עם זאת, עד סוף המאה ה-20 מרבית הקהילה היהודית עזבה את כף ורדה למדינת ישראל או נטמעה במדינה הקתולית. נותרו ארבעה בתי קברות יהודיים באיי כף ורדה:
פראיה סיטי, האי סנטיאגו – בית קברות יהודי קטן נפרד.
העיר פונטה דו סול – האי סנטו אנטאו – מספר רב של קבורות בין יהודיות.
קמפינאס – פנה דה פרנקה – האי סנטו אנטאו – שש מצבות יהודיות.
פול, האי סנטו אנטאו – שוחזר ב-1999.
המאה ה-21

בשנת 1994 כוננו יחסי ישראל–כף ורדה. בשנת 1995 הוקמה "אגודת הידידות כף ורדה–ישראל" כדי להחיות את החיים היהודיים באיים. אולם לא נותרו במדינה יהודים ואין קהילה יהודית מאורגנת. אחד האנשים הבולטים בכף ורדה עם מוצא יהודי היה קרלוס אלברטו וואנון דה קרוואלו ויגה, ראש ממשלת הכף מ-1991 עד 2000, שהוא נכדם של מהגרים יהודים מגיברלטר.
כמה צאצאים של האוכלוסייה היהודית המוקדמת יותר יזמו פרויקט בשם "פרויקט המורשת היהודית של כף ורדה" שמטרתו העיקרית היא לשקם את בתי הקברות היהודיים באיים שונים וליצור ארכיון המפרט את אבותיהם היהודים של כף ורדה.
באפריל 2013 הודיע ג'ון וואנון, חבר הנהלה של פרויקט המורשת היהודית, כי הקבוצה, בגיבוי כספי של מלך מרוקו, מתכננת לחנוך מחדש חלקת קבורה בפראיה. ממשלת מרוקו הייתה "מיטיבה גדולה, יחד עם מגוון תורמים יהודים ולא-יהודים אחרים, למאמצים לשמר ולשחזר את אתרי המורשת שלה", לפי נשיאת הארגון קרול קסטיאל השאיפה היא "לכבד את הזיכרון ולחקור את התרומות של המשפחות היהודיות הספרדיות הרבות שהיגרו לכף ורדה ממרוקו וגיברלטר באמצע המאה ה-19". פרויקט זה היה נושא למאמרים בהפורוורד: הוקרה להיסטוריה היהודית של כף ורדה (2009); השבוע היהודי בוושינגטון: שימור נישה יהודית שואפת לכבד את רוחות הרפאים של כף ורדה (2009); ודווח בסוכנות הטלגרפית היהודית: רשויות כף ורדה מקדמות את שימור היהודים (2010)
הערות שוליים

1 2  לובן, ריצ'ארד. "יהודים בכף ורדה ובאזור חוף גינאה". אורכב מ-המקור ב-25 באוגוסט 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  יהדות כף ורדה, באתר היסטוריה יהודית וירטואלית
1 2  "פרויקט מורשת יהודי כף ורדה".
↑  גוטמן, נתן (2009). "מכבדים את ההיסטוריה היהודית של כף ורדה". הפורוורד.
↑  גרינברג, ריצ'ארד (2009). "קבוצת שימור יהודית מבקשת לכבד את רוחות הרפאים של כף ורדה". אורכב מ-המקור ב-26 באפריל 2013. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  קאמפיס, רון (2010). "רשויות כף ורדה מקדמות את שימור היהודים". JTA.
| יהדות אפריקה |
| --- | --- | --- |
| צפון אפריקה | אלג'יריה • הרי האטלס • לוב • מצרים • מרוקו • סודאן • תוניסיה (יהדות ג'רבה • יהדות קרתגו) |  |
| אחרות | אוגנדה • אנגולה • אסוואטיני • אריתריאה • אתיופיה •גאנה • ג'יבוטי • גינאה ביסאו • דרום אפריקה • זימבבואה • זמביה • חוף השנהב • כף ורדה • לסוטו •  מאוריציוס • מאלי • מוזמביק • ניגריה • נמיביה • קניה |  |
| ראו גם | אבאיודאיה • האיגבו • למבה |  |
טרומס

טרומס (בנורווגית: Troms) הוא מחוז לשעבר בנורווגיה. למחוז גבול משותף עם המחוזות פינמרק ונורדלנד, וגובל בחלקו המזרחי בשוודיה. טרומס הוא המחוז ה-4 הגדול ביותר מבחינת שטח וה-15 הגדול ביותר מבחינת אוכלוסייה. מנהל המחוז נמצא בטרומסה.
ב-1 בינואר 2020, לאחר השינויים המנהליים בנורווגיה, הוא מוזג עם מחוז פינמרק הסמוך ליצירת מחוז טרומס ופינמרק החדש.
הוא גבל במחוז פינמרק מצפון מזרח ובמחוז נורדלנד מדרום מערב.  ממערב נמצא הים הנורווגי.
המחוז כולו, שהוקם בשנת 1866, היה ממוקם צפונית לחוג הארקטי. עיריית מחוז טרומס הייתה הגוף המנהל של המחוז, שנבחרה על ידי אנשי טרומס, ואילו מושל מחוז טרומס היה נציג של המלך והממשלה של נורווגיה. במחוז התגוררו 167,207 תושבים בשנת 2019.
סמל

הסמל של טרומס נעשה על ידי הלוורד טרייטברג ואומץ בהחלטה המלכותית ב-15 בינואר 1960.
גאוגרפיה

טרומס, כשהוקם, היה ממוקם בחלקו הצפוני של חצי האי הסקנדינבי. בשל המרחק הרב לאזורים הצפופים יותר ביבשת, זהו אחד האזורים הפחות מזוהמים באירופה. לטרום קו חוף מחוספס ומוטה מאוד הפונה לים הנורווגי. עם זאת, האיים הגדולים וההרריים לאורך החוף מספקים נתיב מים מוגן מבפנים
אקלים

לטרומס יש קיץ קצר וקריר, אבל חורפים מתונים למדי לאורך החוף בגלל הים הממוזג. הטמפרטורות בדרך כלל נמוכות מהקפאה במשך כחמישה חודשים (8 חודשים בהרים), מתחילת נובמבר ועד תחילת אפריל, אך אזורי החוף מתמתנים על ידי הים: עם יותר מ-130 שנות הקלטות מזג אוויר רשמיות, טמפרטורת החורף הקרה ביותר אי פעם שנרשמה בטרומס היא 20.1- מעלות צלזיוס בפברואר 1985. השיא בכל הזמנים של טרומס הוא 33.5 מעלות צלזיוס שנרשם בברדופוס ב-18 ביולי 2018. ההפשרה יכולה להתרחש גם באמצע החורף. לרוב היה שלג בשפע, ומפולות שלגים לא היו נדירות בחורף. עם המערביות הרווחות, באזורי השפלה ממזרח לרכסי ההרים יש פחות משקעים מאשר באזורים שממערב להרים.
| אקלים בטרומס> חודש.טמפרטורה יומית מרבית ממוצעת (C°).טמפרטורה יומית מזערית ממוצעת (C°).משקעים ממוצעים (מ"מ) | אקלים בטרומס> ינואר.-2.2.-6.5.95 | אקלים בטרומס> פברואר.-2.1.-6.5.87 | אקלים בטרומס> מרץ.-0.4.-5.1.72 | אקלים בטרומס> אפריל.2.7.-2.3.64 | אקלים בטרומס> מאי.7.5.2.0.48 | אקלים בטרומס> יוני.12.5.6.1.59 | אקלים בטרומס> יולי.15.3.8.7.77 | אקלים בטרומס> אוגוסט.13.9.7.8.82 | אקלים בטרומס> ספטמבר.9.3.4.5.102 | אקלים בטרומס> אוקטובר.4.7.0.7.131 | אקלים בטרומס> נובמבר.0.7.-3.0.108 | אקלים בטרומס> דצמבר.-1.3.-5.4.106 | אקלים בטרומס> שנה.5.1.0.1.1,031 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
מקור: המכון המטאורולוגי הנורווגי
אקלים > אור שמש

זוהר הקוטב הוא מראה שכיח בכל טרומס, אך לא בקיץ מכיוון שאין חושך. כמו בכל האזורים בקווי הרוחב הקוטביים, ישנן שינויים קיצוניים באור יום בין עונות השנה. כתוצאה מכך, אור היום גדל (בסוף החורף והאביב) או פוחת (בסתיו) ב-10 דקות מיום אחד למשנהו.
טבע

העמקים המוגנים בפנים טרומס הם בעלי קו העצים הגבוה ביותר (החום והאורך בקיץ הם הגורם המגביל), כאשר ליבנה פלומתי מגיע לגובה של 700 מ' (2,300 רגל) במורד הדרומי של נג'וניס; בכל רחבי מחוז טרומס עצי ליבנה יוצרים את קווי העץ, לרוב 200 מטר מעל לעצים אחרים. רוואן, אספן, ערבה, אלמון אפור ודובדבן ציפורים נפוצים בגבהים התחתונים.
כלכלה

העיר טרומסו, בחלק המרכזי הצפוני, הייתה מושב המחוז ונמל ימי ארקטי, ומקום מושבה של האוניברסיטה הצפונית בעולם, שנודעה במחקר אודות זוהר הקוטב. באוניברסיטת טרומסו נמצא מצפה אסטרופיזי בסקיבוטן. טרומסו הייתה העירייה היחידה במחוז לשעבר עם גידול אוכלוסין חזק; ברוב הנפות הקטנות יותר חלה ירידה באוכלוסיות כאשר הצעירים והמשכילים עברו לערים, לעיתים קרובות בחלק הדרומי של נורווגיה. הרסטאד הוא מרכז מסחרי לחלק הדרומי של המחוז לשעבר, ונבחר על ידי סטטויל כמשרדו הראשי בצפון נורווגיה.
לאורך החוף ובאיים הדיג הוא הדומיננטי. יש גם חקלאות מסוימת, במיוחד בחלק הדרומי של המחוז לשעבר, בו יש עונת גידול ארוכה יותר. בלספיורד נחשבת לעיתים קרובות לעירייה הצפונית ביותר עם פעילות חקלאית משמעותית בנורווגיה, אם כי יש גם חקלאות צפונה יותר.
הכוחות הצבאיים הנורווגיים היו מעסיקים חיוניים בטרומס לשעבר, עם מקום מחלקת הצבא השישי, תחנת האוויר ברדופוס, כנפי המסוקים ותחנות הרדאר במחוז. ישנם בתי חולים בטרומסו (בית חולים אוניברסיטאי ובית חולים ראשי בצפון נורווגיה) ובהרסטאד.
טרומס לא הייתה רכבת, אך בשנת 2013 ממשלת פינלנד הביעה עניין בבניית רכבת מרשת הרכבות הפינית למתקני נמל בסקיבוטן, אם כי הם גם הצהירו כי אינם יכולים לממן הרבה מהעלות.
היסטוריה

טרומס קיימת מאז תקופת האבן הקדומה, ויש גילופי סלע פרהיסטוריים בכמה מקומות (למשל איבסטד ובלספיורד). אנשים אלה התפרנסו מציד, דיג ומלקט.
הראשונים מבין הקבוצות האתניות הנוכחיות שהתיישבו במחוז היו העם הסמי, שאכלס את סאפמי, אזור גדול בהרבה ממחוזות נורדלנד, טרומס ופינמרק של ימינו. עדויות ארכאולוגיות הראו כי תרבות מבוססת ברזל נורדית בשלהי תקופת הברזל הרומית (200–400 לספירה), מגיעה עד צפונה עד קרלסוי (ליד טרומסו של ימינו), אך לא צפונית-מזרחית יותר.
הנורדים עם הברזל והחקלאות שלהם התיישבו לאורך החוף ובכמה מהפיורדים הגדולים יותר, בעוד שהסמים חיו באותם אזורי פיורדים, בדרך כלל רק בפיורד ובפנים. החל מהמאה העשירית, יישובים נורדיים מתחילים להופיע לאורך החוף צפונה יותר, ומגיעים אל מה שהוא כיום מחוז פינמרק.
דרום ואמצע טרומס הייתה ממלכה קטנונית בעידן הוויקינגים, ונחשבה לחלק מהאלוגאלנד. אוטאר מהאלוגאלנד פגש את המלך אלפרד הגדול בסביבות 890. המנהיג הוויקינגי טורה הונד היה מושבו בברקוי. על פי הסאגות, Tore Hund חנית את המלך אולב הרלדסון בקרב סטיקלסטאד. הוא גם סחר ולחם בביארלמאנד, כיום אזור ארכנגלסק בצפון רוסיה. [16] טרונדנס (הרסטאד של היום) היה גם מרכז כוח ויקינגי מרכזי, ונראה שהיה מקום התכנסות.
נפות

במחוז טרומס היו בסך הכל 24 נפות.
הערות שוליים

↑  Astrid Rommetveit, Kulderekorder - der DU bor, NRK, ‏2009-02-13 (ב־)
↑  https://web.archive.org/web/20040614073527/http://eklima.met.no/
↑  Tromsø, Norway - Sunrise, sunset, dawn and dusk times for the whole year, Gaisma (באנגלית)
↑  Siden du har prøvd å nå, har fått ny adresse. - Miljødirektoratet, Miljødirektoratet/Norwegian Environment Agency (בנורווגית ספרותית)
↑  Katainen: Railway to Arctic Ocean is a great opportunity, Barentsobserver (באנגלית)
| מחוזות וטריטוריות בלתי נפרדות של נורווגיה |
| --- | --- | --- |
| רשימת מחוזות מאז 2020 | אגדר • אוסלו • ויקן • וסטלן • וסטפול וטלמרק • טרומס ופינמרק • טרנדלג • ינלנה • מרה ורומסדל • נורדלנד • רוגלנד |  |
| מחוזות לשעבר | אופלנד • אסטפול • אקרסהוס • בוסקרוד • הדמרק • הורדלנד • וסטפול • טלמרק • טרומס • מזרח אגדר • מערב אגדר • סון או פיורנה • פינמרק |  |
| טריטוריות בלתי נפרדות | יאן מאיין • סבאלברד |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007557407405171  BnF: cb119807740 (data)  GND: 4426683-2  ISNI: 0000 0004 0451 2185  LCCN: n83140969  MusicBrainz: 17735446-0490-4b1a-bcd2-856d8c4d20c6  VIAF: 245818526   WorldCat (עם VIAF): 245818526
טקטקנז

טקטקנז (בהונגרית: Taktakenéz) הוא כפר במחוז בורשוד-אבאוי-זמפלן שבצפון מזרח הונגריה.
בטקטקנז חיו מעט יהודים ובמקום היה בית קברות יהודי.
| שנה | כמות יהודים | כלל האוכלוסייה |
| --- | --- | --- |
| 1840 | 5 |  |
| 1880 | 53 | 641 |
| 1910 | 9 |  |
| 1920 | 10 |  |
| 1930 | 13 |  |
| 1941 | 12 | 1,277 |
טקטיקה

טקטיקה היא אופן ההוצאה לפועל של יעדים ומטרות להשגה באופן מיידי וקצר מועד. לדוגמה במלחמה – בחירת אופן פעולה קונקרטי, במטרה לזכות בניצחון בקרב ספציפי. זאת, להבדיל מאסטרטגיה, שהיא הצבת היעדים ארוכי הטווח ותכנון אופן הפעולה הכולל ומטרותיו.
כך למשל ישנה אפשרות שצד מסוים יזכה בניצחון טקטי בקרב, אך יחווה הפסד אסטרטגי במלחמה בשל אי הגשמת היעדים במהלך הכולל של העימות. מכך נגזר הביטוי "ניצח בקרב אך הפסיד במלחמה".
המונח משמש לא רק בהקשרים צבאיים אלא גם בהקשרים אזרחיים כגון כלכלה, שיווק, משחקים, משא ומתן, ספורט ותחומים רבים אחרים.
ראו גם

אסטרטגיה צבאית
לקריאה נוספת

ב. א. פרידמן, על הטקטיקה, משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 2021
אלישיב שמשי, נוע כבר, לכל הרוחות!" על מהירות בשדה הקרב, הוצאת מערכות ומודן
יו ג'ונסון

ערך זה עוסק ביו ג'ונסון. אם התכוונתם ליינן, ראו .
יו ג'ונסון איש השנה של השבועון טיים - 1933
יו סמואל ג'ונסון (Hugh Samuel Johnson; ‏ 5 באוגוסט 1882 – 15 באפריל 1942) היה איש צבא ומנהלן ציבורי אמריקני.
ג'ונסון נולד בקנזס בשנת 1882. לאחר שסיים את האקדמיה הצבאית האמריקנית בשנת 1903, ג'ונסון הפך לקצין בצבא ארצות הברית. ג'ונסון שירת תחת הגנרל ג'ון פרשינג במלחמה במקסיקו בשנת 1916.
כאשר נכנסה ארצות הברית למלחמת העולם הראשונה היה ג'ונסון בין מנסחי "חוק השירות הסלקטיבי" מכוחו מגייסים עד היום את חיילי ארצות הברית בזמן שלום. בשנת 1918 קיבל ג'ונסון דרגת בריגדיר גנרל.
בשנת 1933 מונה ג'ונסון על ידי הנשיא פרנקלין דלאנו רוזוולט לעמוד בראש "מִנְהָל השיקום הלאומי" (NRA). ה-NRA שימש חלק חשוב במדיניות הניו דיל של רוזוולט אשר נועדה להוציא את אמריקה מן השפל הגדול אליו נקלעה בשנת 1929. המנהל יצר כללים לתחרות הוגנת בתעשייה האמריקנית. הוא נתן זכויות לעובדים ולפועלים, יצר מקומות תעסוקה, ודאג לאכיפת חוקי שעות העבודה המקסימליות והמינימליות. בשנת 1935 הוכרזה פעילות ה-NRA כבלתי חוקתית על ידי בית המשפט העליון של ארצות הברית, בכך שהוא מפר את זכויות המדינות.
במסגרת פעילותו ב-NRA ארגן ג'ונסון אלפי עסקים על פי כללי "המסחר ההוגן" שיצר. על מאמצים אלו הוכתר בשנת 1933 לאיש השנה של השבועון טיים.
ג'ונסון עבר לתפקיד ניהולי ב"מנהל לקידום העבודה" WPA - גוף שתפקידו היה ליצור מקומות עבודה, ואשר דאג לעבודות יזומות בהיקף לאומי. לאחר פרישתו מה-WPA ניהל רשת עיתונים עד למותו בשנת 1942.
טקיוקי מיקמי

זהו שם יפני; שם המשפחה הוא .
| --- | --- |

טקיוקי מיקמי
 לידה:  1933 (בן 91 בערך) ניאיגטה, האימפריה היפנית
 מידע כללי
 מדינה:  יפן 
 ספורט
 ענף ספורט:  שוטוקאן
 הישגים
 דרגה:  דאן 9
 
טָקָיוּקי מיקמי (ביפנית: 三上 孝之, נולד ב-1933) הוא מאמן קראטה יפני בשיטת שוטוקאן, בעל דרגה של דאן 9 בשיטה זו. זכור במיוחד התיקו שחלק יחד עם הירוֹקָזוּ קָנאזאווה ב"אליפות קראטה לכל יפן" לשנת 1958. בשנה העוקבת היה מיקמי ל"אלוף הקוּמיטֶה", כמו גם "אלוף הקאטה". בשנת 1961 הצליח שוב להעפיל למקום הראשון בתואר "אלוף הקאטה". מיקמי היה הראשון שסיים את תוכנית האימונים למאמנים של ארגון JKA, אותו ייסדו מָסָטוֹשי נָקָיָמָה וגיצ'ין פוּנאקוֹשי.