stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אלכסנדר המילטון
מזכיר האוצר > וויסקי כהכנסה ממס

אחד ממקורות ההכנסה המרכזיים שהציע המילטון היה מס בלו על וויסקי. בחוק המכס הראשון של ינואר 1790, הציע לגייס שלושה מיליון דולרים לצורך הוצאות תפעוליות וריבית על החוב הפנימי והחיצוני בעזרת העלאת מכס על יינות, תה, קפה ומשקאות מזוקקים. הקונגרס סירב לכך (פרט למס על וויסקי). מדיסון הציע במקום מכס על סחורות מיובאות.
כיוון ששלושה רבעים מההכנסה הממשלתית הייתה מסחר עם בריטניה, וכתוצאה מההכנסות הצונחות, החליט המילטון לכלול בדו"ח על החוב הלאומי ב-1790 הצעה למס על אלכוהול ומכס יבוא על אלכוהול. שיעור המס היה מדורג. המילטון ידע שהמס לא יתקבל טוב בקרב האזורים הכפריים, אולם סבר שהמס עדיף על פני מס קרקע.
ההתנגדות הגיעה מבית הנבחרים של פנסילבניה. המחוקקים לא הצליחו לאכוף את חוקי המכס. המילטון היה מודע לכך וניסה להנחות פקחים לחפש סחורה מוברחת ולהחרימה. המילטון העדיף משפט עם חבר מושבעים למי שימצא אשם בהברחה. ב-1791, המקומיים החלו לאיים על הפקחים בטענה של חדירה לפרטיות. הם כיסו את הפקחים בזפת ונוצות והלקו בהם. המילטון ניסה להקטין את ההתנגדות ולהוריד את שיעורי המס, ללא הצלחה.
ב-1794 התעוררה התנגדות חריפה של הציבור למיסוי משקאות חריפים אשר הביאה למרד הוויסקי במערב פנסילבניה ווירג'יניה, שהיה המוצר החיוני ביותר לכלכלה המקומית. המילטון שראה בציות לחוק ערך חשוב, ליווה את גנרל הנרי לי השלישי ואת הנשיא וושינגטון על מנת לדכא את המרד. צעדיו של המילטון לתשלום החוב החיצוני של ארצות הברית היו חשובים לא רק בשל הניסיון החשוב והמוצלח להתמודד עם הבעיות הכלכליות של המדינה הצעירה, אלא גם משום שהביאו למפלגות הלאומיות הראשונות. המרד הסתיים ללא שפיכות דמים.
מזכיר האוצר > ייצור ותעשייה

הדו"ח הבא של המילטון היה הדו"ח על הייצור. אף על פי שהקונגרס ביקש ב-15 בינואר 1790, דו"ח בנוגע להגדלת העצמאות הכלכלית של המדינה, הדו"ח הוגש רק ב-5 בדצמבר 1791. בדו"ח, ציטט מ"עושר האומות" והתנגד לאסכולה הפיזיוקרטית ולחקלאות. הוא גם סירב לרעיונותיו של אדם סמית' בנוגע לאי מעורבות ממשלתית, שתזיק לסחר עם מדינות אחרות. הוא טען שהתמקדות בחקלאות תגרום לחיסרון בסחר מול אירופה. כלפי החקלאים, טען המילטון שהתעשייה תקדם את ענייניו ושהתעשייה פרודוקטיבית גם היא.
הצעותיו כללו תוכניות למכסי יבוא ובלו להעלאת רווחי המדינה על מנת לשלם את חוב המלחמה, כמו גם הצעות בענייני ימאות. בחבילה שהציג בפני הקונגרס האמריקאי ב-1791, הציע המילטון צעדים להגנה על התעשיות האמריקאיות שהיו אז בחיתוליהן. מכסים אלו סייעו רבות בהתפתחותה של התעשייה האמריקאית ב-150 השנים הבאות, בהן נשארו המכסים הגבוהים בתוקפם עד להתייצבות תעשייה אמריקאית מבוססת וחזקה.
המילטון היה בין הראשונים להכיר בשינויים הגדולים בתעשייה ובקפיטליזם בתקופתו, ובמיוחד במגמת התפתחות התעשייה בקנה מידה גדול שממומנת על ידי הון חיצוני. ב-1778 ביקר במפלים הגדולים על נהר הפסייק בניו ג'רזי, וסבר כי ניתן לנצל את אנרגיית המים לפיתוח תעשייה במקום. כשר האוצר קידם רעיון זה על ידי יִסוּד "האגודה להקמת תעשיות מועילות". על אף שהאגודה לא הגשימה את מטרתה הראשונית, היא החכירה את האדמות שסביב המפלים למפעלים מסוגים אחרים, והמשיכה לפעול במשך מאה וחמישים שנה. העיר שצמחה במקום – פטרסון, ניו ג'רזי, הפכה לאחד ממרכזי התעשייה החשובים לכותנה, פלדה ומשי, עד לדעיכתה לאחר מלחמת העולם השנייה.
מזכיר האוצר > המפלגות

במהלך כהונתו של המילטון כמזכיר האוצר, החלו להתגלות מחלוקות פוליטיות. ג'יימס מדיסון הוביל התנגדות בקונגרס לתוכניותיו של המילטון, ותומאס ג'פרסון הצטרף אליו כשחזר מצרפת. המילטון ובעלי בריתו כינו את עצמם הפדרליסטים. המתנגדים, שכונו המפלגה הדמוקרטית-רפובליקנית, נודעו כ"רפובליקנים".
המילטון הקים קואליציה לאומית שתתמוך בממשל ובתוכניותיו הכלכליות, ובעיקר בנייטרליות של וושינגטון בין בריטניה וצרפת. לעומתו, תומכי ג'פרסון התנגדו לבנקים ולערים ותמכו בצרפת. הם בנו קואליציה משלהם. שניהם קיבלו תמיכה מקומית, שניהם פיתחו עיתונים מפלגתיים שתקפו את היריבים. ב-1801 הקים המילטון עיתון יומי, שהפך ל"ניו יורק פוסט".
המאבק בין המילטון וג'פרסון הוא אחד מהגדולים בתולדות ההיסטוריה הפוליטית האמריקנית, ושניהם רצו במשרת היועץ הראשי של וושינגטון.
מזכיר האוצר > הסכם ג'יי ובריטניה

כשיצאו בריטניה וצרפת למלחמה בתחילת 1793, התייעצו ארבעת חברי הקבינט בנוגע לדרך פעולה, והסכימו להישאר נייטרלים. אולם ב-1794, הפכה המדיניות כלפי הבריטים לבעיה בין המפלגות. המילטון והפדרליסטים דרשו יותר סחר עם בריטניה, שותפת הסחר הבכירה של המדינה החדשה. הרפובליקנים ראו בבריטניה איום על הרפובליקניזם והציעו מלחמת סחר.
כדי להימנע ממלחמה, נשלח נשיא בית המשפט העליון ג'ון ג'יי לנהל משא ומתן עם הבריטים. המילטון הנחה את ג'יי, שהגיע להסכם שאותו הרפובליקנים דחו. המילטון השיג תמיכה להסכם, שעבר בסנאט ב-1795 לאחר חילוקי דעות רבים. ההסכם פתר את הבעיות מימי המהפכה, מנע את המלחמה, ואפשר עשור של סחר בין ארצות הברית ובריטניה.
כמה מדינות אירופאיות החליטו ליצור ברית נייטרלית שתמנע הפרת זכויותיהן. הקבינט התייעץ בנוגע להצטרפות אליה, והחליט שלא. המילטון חשף את ההחלטה החשאית במכתב לשגריר הבריטי. למרות זאת, הבריטים לא ראו בברית איום רציני.
מזכיר האוצר > הדו"ח השני על החוב הלאומי והתפטרות

המילטון התפטר מתפקידו ב-1 בדצמבר 1794, מכיוון שאשתו אליזבת עברה הפלה בעודו מדכא את מרד הוויסקי. לפני שעזב את תפקידו ב-31 בינואר 1795, הגיש תוכנית להמשך התמיכה במלווה הציבורי לצורך חיסול החובות. המילטון לא התלהב מכך שלא הייתה קיימת תוכנית ארוכת טווח לחיסול החוב. הוא הטיל מיסים חדשים, הפך ישנים לקבועים ודרש שימוש בעודף התקציבי מהמס על האלכוהול לצורך הורדת החוב. הצעותיו הפכו לחוק חודש לאחר התפטרותו. כעבור כמה חודשים חזר לעריכת דין בניו יורק.
לאחר תפקידו > הבחירות הנשיאותיות של 1796

פרישתו של המילטון ממשרד האוצר ב-1795 לא הוציאה אותו מהחיים הציבוריים. כששב לעסוק בעריכת דין, נותר המילטון קרוב לג'ורג' וושינגטון כיועץ וכחבר, ומקובל להניח כי המילטון השפיע על ניסוח נאום הפרידה של וושינגטון.
בבחירות של 1796, לפי החוקה באותה התקופה, יכול היה כל אחד מהאלקטורים להצביע פעמיים לשני אנשים שונים. מי שהיה מקבל הכי הרבה קולות היה הופך לנשיא, וזה שאחריו לסגנו. המערכת לא לקחה בחשבון את יצירת המפלגות. התכנון היה שכל הפדרליסטים יתמכו בג'ון אדמס, סגן הנשיא, ושכולם פרט לאחד יתמכו בתומאס פינקני.
אדמס התנגד להשפעה של המילטון על וושינגטון, והמילטון חשב שאדמס לא יהווה יורש ראוי לוושינגטון ולא היה יציב מבחינה רגשית. הוא לקח את הבחירות כהזדמנות: הוא הנחה את כל הצירים הצפוניים לתמוך באדמס ובפינקני, כדי למנוע מג'פרסון להיכנס לתפקיד. אולם הוא גרם לכך שהצירים מקרולינה הדרומית יתמכו בג'פרסון ופינקני. הרעיון היה שפינקני ישיג יותר קולות מאדמס, יהפוך לנשיא ואילו אדמס יישאר בתפקיד סגן הנשיא. לאחר שהפדרליסטים גילו על כך, הפדרליסטים הצפוניים תמכו באדמס ולא בפינקני, מה שהוביל לכך שהגיע למקום השלישי, וג'פרסון הפך לסגנו של אדמס.
לאחר תפקידו > הרומן עם מריה ריינולדס

ב-1794 ניהל המילטון קשרים אינטימיים עם מריה ריינולדס, פרשה שפגעה בתדמיתו ומנעה את התקדמותו במעלה הסולם הפוליטי. בעלה של ריינולדס, ג'יימס, סחט מהמילטון כסף תוך שהוא מאיים עליו כי יחשוף את הבגידה בפני אשתו. כשנעצר ג'יימס ריינולדס בגין זיוף כספים, הוא בא במגע עם כמה רפובליקנים ג'פרסונאים בולטים, ביניהם ג'יימס מונרו וארון בר, ורמז להם כי המילטון מעורב במעשי שחיתות. הללו העלו את החשדות ויתר הרמזים שסיפק להם ריינולדס בפני המילטון, אשר עמד על דעתו כי לא עבר על החוק, אך הודה ברומן עם מריה ריינולדס.
עקב היעדר אשמה בנוגע לשחיתות, הבטיח מונרו שלא לפרסם את הפרשה. למרות זאת, שמועות שהתפשטו בנושא לאחר פרישתו, גרמו להמילטון לפרסם הודאה בפרשת האהבים אשר זעזעה את משפחתו ותומכיו. בתחילה האשים המילטון את מונרו בחשיפת הפרשה והפצת השמועות, והזמין אותו לדו-קרב. דו-קרב זה נמנע לאחר שארון בר הצליח לשכנע את המילטון כי לא מונרו הוא שהפיץ את הפרשה, עניין אירוני בהתחשב בכך שאותו בר, כאשר הפך לימים לסגן נשיא ארצות הברית, הזמין את המילטון לדו-קרב והרגו (ראו בהמשך).
לאחר תפקידו > המלחמה הבלתי רשמית מול צרפת

לקראת המלחמה הבלתי רשמית בין ארצות הברית לצרפת בין 1798 ל-1800, ובתמיכת וושינגטון (שמונה להנהיג את הצבא למקרה של פלישה צרפתית), מינה אדמס בחוסר רצון את המילטון לתפקיד מייג'ור גנרל. המילטון שירת כמפקח כללי של הצבא החל מ-18 ביולי 1798 ועד 15 ביוני 1800, כיוון שוושינגטון סירב לעזוב את אחוזתו שלא לצורך פיקוד בשדה הקרב. המילטון היה זה שהוביל את הצבא בפועל, לכעסו של אדמס. במקרה של מלחמה, טען המילטון שיש לכבוש את הקולוניות הצפון אמריקניות של בעלת בריתה של צרפת, ספרד, בגבול ארצות הברית. המילטון היה מוכן להצעיד את הצבא גם בדרום ארצות הברית, אולי כדי לחסל התנגדות לו ולאדמס בווירג'יניה.
כדי לממן את הצבא, ביקש המילטון מימון בעזרת מס ישיר. לאחר מכן עבר מס על בולים, בדומה למס שהטילו הבריטים, ומיסים על קרקע, בתים ועבדים בשיעורים שונים לפי מדינות. פנסילבניה התנגדה לכך.
המילטון סייע בפיתוח הצבא, ולאחר מותו של וושינגטון, הפך לגנרל המפקד של צבא ארצות הברית, אולם אדמס ניהל משא ומתן עם צרפת ומנע את המלחמה. לאחר שגילה אדמס שחברי הקבינט צייתו יותר להמילטון, הוא פיטר כמה מהם.
לאחר תפקידו > הבחירות ב-1800

בבחירות של 1800, ניסה המילטון לא רק לנצח את המועמדים הדמוקרטים-רפובליקנים, אלא גם את ג'ון אדמס ממפלגתו. בנובמבר 1799, חוקי הזרים וההסתה השאירו רק עיתון דמוקרטי-רפובליקני אחד בניו יורק סיטי. כשהעיתון פרסם כתבה בה נאמר שהמילטון ניסה לרכוש עיתון בפילדלפיה כדי לסגור אותו, תבע המילטון את העיתון והכריח את הבעלים לסגור אותו.
במאי 1800, נבחרה המועצה המחוקקת של ניו יורק שתבחר את האלקטורים. מועמדיו של בר הצליחו לנצח בבחירות והמילטון שכנע את המועצה המחוקקת היוצאת להעביר חוק לבחירות מיוחדות, בהן יבחר כל מחוז באלקטור. בנוסף תכנן מפה עם כמה שיותר מחוזות פדרליסטיים. ג'ון ג'יי, שהפך למושל, סירב לכך.
ג'ון אדמס התמודד יחד עם צ'ארלס קוטוורת' פינקני מקרולינה הדרומית (אחיו של תומאס פינקני מבחירות 1796). המילטון נסע ברחבי ניו אינגלנד, ושכנע אלקטורים לתמוך בפינקני בתקווה שייבחר לנשיא. שוב ניסה לשתף פעולה עם קרולינה הדרומית. הוא שכנע פדרליסטים להימנע מתמיכה עבור אדמס אם לא תהיה תמיכה בפינקני וניסה לשכנע אנשים בשחיתות של אדמס בתור נשיא. המילטון ציפה שהדרום יבחר בפינקני ובג'פרסון, כך שפינקני יוביל.
לאחר עימות אישי עם אדמס, פרסם המילטון עלון בו ביקר את אדמס, אף על פי שלכאורה הודיע על תמיכתו בו. הוא שלח את העיתון לפדרליסטים המובילים, אולם העתק הגיע אל הדמוקרטים-רפובליקנים שהפיצו אותו. נסיונותיו של המילטון למנוע את תמיכת המפלגה הפדרליסטית באדמס פיצלה את המפלגה ועזרה לניצחונם של הרפובליקאים הג'פרסוניים בבחירות לנשיאות ב-1800. מעמדו של המילטון נהרס בקרב הפדרליסטים.
ג'פרסון ניצח את אדמס, אולם גם הוא וגם סגנו, ארון בר, קיבלו 73 אלקטורים (אדמס היה במקום השלישי, פינקני ברביעי, וג'יי קיבל אלקטור אחד), והבחירה ביניהם עברה לבית הנבחרים. כמה פדרליסטים שהתנגדו לג'פרסון תמכו בבר, ובמשך שלושים וחמישה הסיבובים הראשונים, לא השיג ג'פרסון רוב. בית הנבחרים היה מפוצל ובר ניסה לקבל את תמיכת הפדרליסטים, אך המילטון תמך בג'פרסון, וכך גרם לאחד מהפדרליסטים להימנע בהצבעה. דבר זה הבטיח את בחירתו של ג'פרסון בסיבוב השלושים ושישה. אף על פי שהמילטון לא רצה את ג'פרסון כנשיא, הוא צוטט כאומר ש"לפחות ג'פרסון היה ישר" בניגוד לבר, שעליו טען שהוא אויב מר. בנוסף לכך, בר היה מהצפון ולא מווירג'יניה, ולכן רבים תמכו בו עד שהמילטון שכנע אותם. בר הפך לסגן הנשיא. ג'פרסון עצמו סירב להעמיד את בר לכהונה נוספת כסגן הנשיא, ולכן ניסה לרוץ למשרת מושל מדינת ניו יורק ב-1804, תחילה כפדרליסט ולבסוף כעצמאי. המילטון השתמש במלוא כוחו כדי להביס את בר.
לאחר תפקידו > דו-קרב עם בר

לאחר הבחירות לתפקיד המושל, בהן ניצח מועמדו של המילטון את בר, התייחס עיתון אחד ל"דעה נבזית" שד"ר צ'ארלס אי. קופר יִחס להמילטון לגבי בר. ידיעה זו נבעה כנראה מהערות שהמילטון נהג להשמיע בחוגים פרטיים לגבי יושרו של בר. בר, שחש כי נמצאה דרך להשיב מעט מכבודו, דרש התנצלות בכתב. המילטון סירב, כשהוא טוען כי אינו זוכר את האירוע עליו דיווח העיתון. לפי דרישת בר, נקבע דו-קרב ל-11 ביולי 1804, על מדף סלע בוויהוקן, ניו ג'רזי.
הדו-קרב החל עם שחר, וסגן הנשיא בר ירה בהמילטון מתחת לחזה. המילטון ירה באוויר והחטיא בכוונה (לאחר מכן נמצאו שני מכתבים שלו שבהם היה כתוב, כי לא ינסה לפגוע בירייה הראשונה שלו). לאחר פציעתו הקשה פונה המילטון לביתו של חבר במנהטן, שם שהה עד למותו ביום שלמחרת. המילטון נקבר בבית הקברות של כנסיית השילוש הקדוש במנהטן.
נגד בר, שעדיין כיהן כסגן הנשיא, הועלו האשמות ברצח ובפשעים חמורים נוספים, אך הוא לא הועמד לדין. הוא ברח לדרום קרוליינה, שם גרה בתו, וחזר לוושינגטון הבירה זמן קצר אחר כך על-מנת לסיים את כהונתו כסגן נשיא (שעתידה הייתה להסתיים ב-3 במרץ 1805). מכאן ואילך המשיכה שקיעתו הפוליטית.
חייו האישיים > משפחתו

המילטון נישא לאליזבת׳ סקיילר, בתו של גיבור המלחמה פיליפ סקיילר, ב-14 בדצמבר 1780 באחוזת סקיילר שבאולבני, ניו יורק. לשניים היו שמונה ילדים ביחד, ביניהם שניים בשם פיליפ. פיליפ הראשון, בנו הבכור של המילטון, נהרג בדו-קרב נגד ג'ורג' אייקר ב-1801 באותו מקום בו נהרג המילטון שלוש שנים לאחר מכן בדו-קרב נגד ארון בר. פיליפ השני, בן הזקונים של המילטון, נולד זמן קצר לאחר מות פיליפ הראשון ונקרא על שמו.
ילדיהם האחרים של הזוג היו אנג'ליקה (נולדה ב-25 בספטמבר 1784), שסבלה מהתמוטטות עצבים לאחר מות אחיה הגדול; אלכסנדר (נולד ב-16 במאי 1786); ג'יימס אלכסנדר (1788–1878), שהיה מזכיר המדינה בתקופת שלטונו של אנדרו ג'קסון; ג'ון צ׳רץ׳ (נולד ב-22 באוגוסט 1792); וילאם סטפן (נולד ב-4 באוגוסט 1797) ואליזבת׳ (נולדה ב-26 בנובמבר 1799).
חייו האישיים > דת

המילטון היה נוצרי פרסביטריאני אדוק ובנעוריו התפלל בכל בוקר. אולם במהלך המהפכה הפך לליברלי יותר והחל לנטוש את הדת. כמו אדמס, פרנקלין וג'פרסון, החל לאמץ את הדאיזם, שהאמין ביקום שאותו ברא האל שהפסיק להתערב בו. המילטון האמין שהנצרות היא מערכת של צדק קוסמי ומוסרי.
האגדה טוענת שכששאלו את המילטון מדוע לא מופיע אלוהים בחוקה, הוא טען בפשטות כי "שכח". בנוסף, כשביקש בנג'מין פרנקלין לפתוח כל מושב בתפילה, טען המילטון שאין צורך בעזרה זרה. במהלך המהפכה הצרפתית, תמך בשימוש בדת בשביל הפוליטיקה, טען שג'פרסון הוא אתאיסט, ושהנצרות לא תסבול את ג'פרסון. לאחר 1801 תמך יותר בנצרות ובאיגודי הצדקה. לאחר שנורה, דיבר על אמונתו באלוהים.
המילטון כיבד את היהודים. במקום הולדתו הייתה אוכלוסייה יהודית גדולה איתה היה בקשר. הוא למד עברית מקראית בתור ילד וידע את עשרת הדיברות בשפתם המקורית. המילטון האמין שהשגחה אלוהית היא שהובילה את היהודים להצלחה, והזהיר שמי שמנסה לפגוע ביהודים משמיד את הנצרות.
המילטון ופוליטיקה מודרנית

המילטון הוא שסלל את הדרך לכוח הכלכלי והצבאי האמריקאי. ייתכן כי התרומה החשובה ביותר שלו היא ביסוס עליונותה של הרשות המבצעת על פני הרשות המחוקקת. בזמן יסוד הרשויות האלה, לא היה ברור מי מבין השתיים תגבר, במיוחד בנוגע לקביעת מדיניות, שהייתה אמורה להיות משימה של הרשות המחוקקת. מההתחלה, המילטון קבע תקדים כחבר קבינט בכך שהגה תוכניות פדרליות, העלה אותן על הכתב כהצעות חוק, הביא אישית לאישורן בקונגרס, ויישם אותן. כל זאת בעוצמה ניהולית כזאת שהותירה את הרשות המחוקקת כמעין "צופה מן הצד", שרק אישרה את תוכניותיו ולא התערבה בהן.
מורשתו של המילטון כוללת גם את הפירוש הפרו-פדרליסטי שלו לחוקה האמריקאית. אף כי החוקה נוסחה בצורה לא ברורה לגבי יחס הכוחות בין הממשל הפדרלי לממשלי המדינות, המילטון תמך בכוח גדול יותר לפדרציה. כך, כשר האוצר, הוא ייסד, כנגד התנגדות חזקה ממזכיר המדינה (תומאס ג'פרסון), את הבנק הלאומי הראשון של ארצות הברית. המילטון עיגן את צדקת יצירת הבנק הזה, יחד עם כוחות פדרליים חזקים אחרים, בכוח החוקתי של הקונגרס להדפיס כסף ולווסת את המסחר הבין-מדינתי. ג'פרסון, לעומתו, הבין את החוקה בצורה יותר מילולית, ולא מצא בה כל התייחסות לבנק לאומי. מחלוקת זו יושבה לבסוף על ידי בית המשפט העליון של ארצות הברית ב"מקכולוך נגד מרילנד", שבעצם תמך בעמדתו של המילטון בכך שהעניק לממשל הפדרלי סמכות נרחבת לבחור את הדרכים ליישם את הכוחות שניתנו לו על ידי החוקה.
בנושא העבדות, עוד במהלך המהפכה ניסה לגייס שחורים לצבא, עם הבטחה לחופש. המילטון טען שהעבדות הייתה פסולה מבחינה מוסרית, והוביל איגוד שאסר על סחר עבדים בניו יורק. לאחר מותו, הצליח האיגוד לאסור על העבדות בניו יורק.
תמונתו של המילטון החלה להופיע במלחמת האזרחים האמריקנית על שטרות ה-2$, 5$, 10$, ו-50$, דבר שסימל את ההתנגדות האידאולוגית שלו לרעיונות של הקונפדרציה הדרומית. דיוקנו עדיין מופיע על שטרות של עשרה דולר.
בתרבות המודרנית

בפברואר 2015 עלה בניו יורק באוף ברודוויי מחזמר על חייו של אלכסנדר המילטון. המחזמר נכתב על ידי לין-מנואל מירנדה, והוא מבוסס על ביוגרפיה של המילטון מאת ההיסטוריון רון צ'רנאו. באוגוסט 2015 עבר המחזמר מאוף ברודוויי לברודוויי, שם זכה להצלחה. ב-14 במרץ 2016 הוזמנו צוות השחקנים להופיע בבית הלבן מול ברק אובמה, נשיא ארצות הברית, משפחתו ונוכחים נוספים. באותה שנה שבר המחזמר שיא בכך שקיבל 16 מועמדויות לפרס טוני. הוא זכה ב-11 פרסי טוני באותה שנה.
ראו גם

תקנון הקונפדרציה
הקונגרס הקונטיננטלי
הערות שוליים

↑  Alexander Hamilton: The Man Who Made Modern America, American Library Association
| הקצינים הבכירים, הגנרלים המפקדים וראשי המטה של צבא ארצות הברית |
| --- | --- | --- |
| המפקד העליון | ג'ורג' וושינגטון | דגל הדרגה של ראש מטה צבא ארצות הברית |
| הקצינים הבכירים | הנרי נוקס • ג'ון דופטי • ג'וסיה הרמר • ארתור קלייר • אנתוני ווין • ג'יימס וילקינסון • ג'ורג' וושינגטון • אלכסנדר המילטון • ג'יימס וילקינסון • הנרי דירבורן • ג'ייקוב בראון | דגל הדרגה של ראש מטה צבא ארצות הברית |
| הגנרלים המפקדים | ג'ייקוב בראון • אלכסנדר מקומב • וינפילד סקוט • ג'ורג' מקללן • הנרי האלק • יוליסס ס. גרנט • ויליאם שרמן • פיליפ שרידן • ג'ון סקופילד • נלסון מיילס | דגל הדרגה של ראש מטה צבא ארצות הברית |
| ראשי המטה | סמואל יאנג • אדנה צ'אפי • ג'ון בייטס • פרנקלין בל • לאונרד ווד • ויליאם וות'רספון • הודג' סקוט • טסקר בליז • פייטון מרץ' • ג'ון פרשינג • ג'ון היינס • צ'ארלס סומראל • דאגלס מקארתור • מאלין קריג • ג'ורג' מרשל • דווייט אייזנהאואר • עומר בראדלי • ג'וזף לוטון קולינס • מת'יו רידג'וויי • מקסוול טיילור • ליימן למניצר • ג'ורג' דקר • ארל ווילר • הארולד ג'ונסון • ויליאם וסטמורלנד • ברוס פאלמר • קרייטון אברמס • פרידריק וינד • ברנארד רוג'רס • אדוארד מאייר • ג'ון וקהאם • קארל ואונו • גורדון סאליבן • דניס ריימר • אריק שינסקי • פיטר סקומייקר • ג'ורג' קייסי‎ • מרטין דמפסי • ריימונד אודיירנו • מארק מילי • ג'יימס מקונוויל • רנדי ג'ורג' | דגל הדרגה של ראש מטה צבא ארצות הברית |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007262340405171  PLWABN: 9810572541605606  BIBSYS: 13004631  BNC: 000104597  BNE: XX1300537  BnF: cb121043321 (data)  CANTIC: a10659547  CiNii: DA00567773  GND: 118545302  ICCU: RAVV012292  ISNI: 0000 0001 2101 9825  LCCN: n79021633  LNB: 000083886  NARA: 10581887  NDL: 00467848  NKC: jn19981001393  NLA: 35165662  NLG: 126267  NLK: KAC199611348  NSK: 000051715  NTA: 068351704  RERO: 02-A012313196  SELIBR: 286098  SNAC: w67n11t3  SUDOC: 029409268  Trove: 848603  US Congress: H000101  VcBA: 495/145648  VIAF: 66496514   WorldCat (עם VIAF): 66496514 
הבית בנביס שבו נולד המילטון. המבנה הנוכחי נבנה מחדש לאחר שנהרס.
הסמל המשפחתי בצבע
תצלום של דיוקן מיניאטורי של המילטון בגיל 15, זמן קצר לפני שעזב את סנט קרואה. זהות הצייר לא ידועה.
פסלו של המילטון מחוץ לאולם שנקרא על שמו באוניברסיטת קולומביה בניו יורק סיטי
ציור של המילטון במדים
כניעתו של קורנווליס, ציור שמן מ-1820. המילטון הוא השמאלי מבין ארבעת האנשים שעומדים בקצה הימני של הציור.
אחד מהמטבעות הראשונים שהוטבעו בארצות הברית
הסכם ג'יי
ציור של המילטון
פסלו של המילטון ברוטונדה של ארצות הברית
הדו-קרב בין המילטון לבר
קברו של המילטון
דמותו של המילטון על שטר 10$
מרידה (אמיצה)

| --- | --- |

שחקנית בתחפושת של מרידה בדיסנילנד
 יוצרים:  ברנדה צ'פמן
 גילום הדמות:  איימי מנסון (עד עצם היום הזה)
 דיבוב:  קלי מקדונלד
 דיבוב בשפה העברית:  אילנית גרשון
 מידע
 שם אמיתי:  הנסיכה מרידה משבט דנברוך
 שיוך:  נסיכות דיסני
 אזרחות:  סקוטית
 דמויות קשורות
 משפחה:  המלך פרגוס (אב) המלכה אלינור (אם) הנסיכים האריס, יוברט והאמיש (אחים קטנים)
מרידה (באנגלית: Merida) היא הדמות והגיבורה הראשית של סרט ההנפשה ממוחשבת של פיקסאר, "אמיצה" משנת 2012. הדמות נוצרה על ידי הבמאית ברנדה צ'פמן. מרידה מדובבת במקור על ידי השחקנית קלי מקדונלד, ובעברית על ידי אילנית גרשון.
מרידה היא נסיכת דיסני האחת עשרה והסקוטית היחידה. היא גם הנסיכה הראשונה הרווקה של דיסני והנסיכה היחידה שנוצרה באולפני פיקסאר.
פיתוח

לפי פרי רוחה של הבמאית המקורית, ברנדה צ'פמן, מרידה היא הדמות הראשית הנשית הראשונה. באופן כללי מרידה קיבלה ביקורות טובות, חלקן אמרו שהיא "נשימת אוויר נקי בקרב הנסיכות, ומתוך תרבות שדיסני עדיין לא חקרה. יש לה תפקיד טוב לבנות אשר רוצות לצאת ולעשות זאת. מרידה היא לא עלמה במצוקה ולא אצילה, היא קרע בין לעשות מה שמצפים ממנה וללכת אחרי לבה. האנשים שגרים בסקוטלנד יקבלו את מרידה בברכה."
פיתוח > קונספט וכתיבה

הנסיכה מרידה בת 16. היא בתם של המלך פרגוס והמלכה אלינור, אשר מושלים בממלכה סקוטית. המסורת של המלכה אלינור מצפה שמרידה תיקח בעל ותהיה נערה מלכותית והולמת, כאשר מרידה מגיעה לקונפליקט ההתנהגות הנחושה והפזיזה שלה שולטת בגורלה. מרידה מעולה בקליעה למטרה בחץ וקשת והיא אחת מהקשתות הכי מומחיות בממלכה. היא גם מומחית בחיתות, קרב-חרבות ורכיבה מסביב לכפר על הסוס שלה, אנגוס. למרות העזיבות, האישיות החזקה, למרידה יש רכות בלב, במיוחד כלפי שלושת האחים הקטנים שלה, האריס, יוברט והאמיש. היא לא מפונקת ולמרות המריבות עם אמה היא אוהבת את הוריה.
פיתוח > דיבוב

מרידה דובבה על ידי השחקנית קלי מקדונלד. מקדונלד נשכרה כדי להחליף את ריס וית'רספון, אשר הייתה אמורה לדבב את מרידה במקור.
שני השירים בסרט "לגעת בשמים" ו"אל האוויר הפתוח" הושרו על ידי ג'ולי פאוליס בתור המחשבות מחוץ למסך של מרידה.
פיתוח > אישיות ועיצוב

למרידה יש שיער אדום ארוך מתולתל, עיניים כחולות, עור בהיר וגוף דק. הלבוש שלה הוא שמלה מסורתית בצבע ירוק-כחול ברקת, עשויה מצמר עם חתך אפנתי על מנת לזוז במהלך הקשתות. כאשר הלורדים מגיעים לטורניר המשחקים, היא לבושה בשמלה חלקה בצבע טורקיז שנראית מימי הביניים עם שרוולים ארוכים, עיטורי זהב וחרוזי זהב, יחד עם מצנפת לבנה וכתר על ראשה. היא גם מופיעה עם גלימה שחורה עם אבזם מוזהב. הקשת של מרידה נמצא מאחורי גבה, מעבר לכתף, עם חצים באשפה מעור בצבע חום מסביב למותן. בסצנה האחרונה, מרידה נראית לבושה בשמלה בצבע כחול כהה עם שבלונות בצבע ירוק בהיר.
הופעות > ראלף שובר את האינטרנט

גרסת "מטא" של הדמות מופיעה עם נסיכות דיסני נוספות בסרט ראלף שובר את האינטרנט. כאשר הנסיכות מדברות עם וונלופה פון שווייץ, מרידה דיברה בשפה זרה, ואנה ומואנה הסבירו לוונלופה כי היא מאולפן אחר ושהן לא מבינות מה היא אומרת.
הופעות > עד עצם היום הזה

דמותה של מרידה הופיעה בסדרה עד עצם היום הזה בפרק השישי של העונה החמישית שם היא גולמה על ידי השחקנית איימי מנסון, בפרק 6 "הדוב והחץ" מרידה מצילה את אחיה בעזרתה של בל. בפרק 9 "מלך הדובים" מרידה מאחדת כוחות עם מולאן ורובי נגד המלך ארתור וזלינה המכשפה המרשעת מן המערב בערב הכתרתה של מלכת דנברוך.
הופעות > משחקי וידאו

מרידה הופיעה במשחק Temple Run: Brave, ספין-אוף למשחק Temple Run, המשחק יצא שבוע לפני הפצת הסרט. מרידה ואביה המלך פרגוס הם הדמויות היחידות אשר ניתן לשחק בהן. המשחק קיבל ביקורות טובות מהמבקרים.
הערות שוליים

↑  Murphy, Mekado (2012-06-15). "Pixar's 'Brave': How the Character Merida Was Developed". The New York Times. נבדק ב-2012-07-03.
↑  Trimble, Irene (2012). Brave : the junior novelization. New York, N.Y.: Random House. p. 4. ISBN 0736429123.
↑  Edwards, Joyce (July 25, 2013). "The Real Women Behind Disney Princesses". Yahoo! Movies.
↑  Vasile, Cosmin (9 באפריל 2013). "Temple Run: Brave for Android Now Available for Free Download [Updated]". softpedia. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Temple Run: Brave coming to iOS, Android on June 14". NDTV Gadgets.
↑  "Temple Run: Brave". Slide to Play.
וויסקי ודמעות

וויסקי ודמעות הוא אלבומו השני של הראפר הישראלי אביחי נפתלי. האלבום יצא לאור ב-15 בספטמבר 2022, כאשר הוא מורכב מ-10 שירים, ואורכו 29 דקות ו-11 שניות. אלבום זה מוקדש לזכר חברו, נועם "נומי" כהן אשר נהרג בתאונת אופנוע כשנה קודם לכן.
מתוך האלבום יצאו כסינגלים "השקיעות של יפו", "ער", "מה יהיה" ו"אלפא (בן שלי)". באלבום זה, מתארחים אומנים כמו רון כהן, נעה שאואט ותום גוטמן, הלא הוא טיאובי.
רקע והפקה

כל שירי האלבום הופקו על ידי אביחי נפתלי, שהיה אחראי גם על מרבית הלחן והמילים, אף על פי שהיו שותפים בו אומנים אחרים לכתיבה והלחנה כמו רון כהן, נעה שאואט וטיאובי בשירים בהם השתתפו ואלמוג יצחק בשיר "לא נרגע".
הוצאה

בשנת 2021, נפתלי החל לעבוד על יצירת אלבום שני, כאשר ב-19 בספטמבר של אותה השנה יצא הסינגל הראשון, "השקיעות של יפו". ב-7 בנובמבר, הסינגל השני, "ער", יצא לאור לצד וידאו קליפ בסגנון אנימציה, אותו הפיק שגיא קמעו; נפתלי החליט להקדיש שיר זה לזכרו של הראפר נועם "נומי" כהן. הסינגל הבא, שנקרא בשם "מה יהיה", יצא לאור בשיתוף פעולה עם רון כהן ב-11 באוגוסט 2022. כמו כן, בעת הוצאת הסינגל, נחשף שם אלבומו הקרוב של נפתלי, "וויסקי ודמעות". הסינגל הרביעי והאחרון באלבום, "אלפא (בן שלי)", יצא כעשרה ימים לפני תאריך שחרורו הרשמי של האלבום ביחד עם וידאו קליפ, שהופק אף הוא על ידי שגיא קמעו. בנוסף לכך, באותו היום הודיע ברשת החברתית פייסבוק על מופע השקה לאלבום אשר יתקיים בלבונטין 7 בתל אביב ב-22 באוקטובר. ב-15 בספטמבר 2022, האלבום שוחרר במלואו בפלטפורמות השונות. כמו כן, נפתלי הודיע שהאלבום "וויסקי ודמעות" מוקדש כל כולו לנועם "נומי" כהן.
רשימת רצועות

| מס' | שם | משך |
| --- | --- | --- |
| 1. | וויסקי ודמעות  | 3:03 |
| 2. | פלפפפפם  | 3:06 |
| 3. | מטאור  | 2:57 |
| 4. | השקיעות של יפו  | 2:26 |
| 5. | אלפא (בן שלי)  | 2:53 |
| 6. | מה יהיה (עם רון כהן)   | 3:00 |
| 7. | ער  | 2:48 |
| 8. | עוד יום (עם נעה שאואט)   | 3:05 |
| 9. | לא נרגע  | 3:00 |
| 10. | תיקון (עם טיאובי)   | 2:48 |
| משך כולל: | משך כולל: | 29:11 |
הערות שוליים

↑  רן בוקר, הראפר נועם "נומי" כהן נהרג בתאונת אופנוע בגיל 29, באתר ynet, 2 באוקטובר 2021
1 2  "בשעה טובה האלבום החדש שלי "וויסקי ודמעות" בחוץ, ומוקדש כולו לנומי" באתר פייסבוק
↑  אביחי נפתלי - השקיעות של יפו באתר יוטיוב
↑  אביחי נפתלי - ער באתר יוטיוב
↑  אביחי נפתלי ורון כהן - מה יהיה באתר יוטיוב
↑  אביחי נפתלי - אלפא (בן שלי) באתר יוטיוב
↑  בשעה טובה אחרי יותר מדי זמן הופעת בכורה לאלבום "וויסקי ודמעות" באתר פייסבוק
↑  אביחי נפתלי - ״וויסקי ודמעות״ יחד עם אורחים מיוחדים
↑  אביחי נפתלי - וויסקי ודמעות - האלבום