stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ניאון
היסטוריה

ב-1898, זוהה הניאון (מהמילה היוונית Neos שפירושה "חדש") על ידי ויליאם רמזי ומוריס טרברס (Morris Travers) בעיר לונדון שבאנגליה. ניאון התגלה כאשר רמזי צינן דגימת אוויר עד שהפך לנוזל, ואז חימם את הנוזל וכבש את הגזים כשהם רותחים. את גז הניאון מצאו שני הכימאים הבריטיים ויליאם רמזי ומוריס טראוורס, ביוני 1898.
הם עשו זאת כאשר הם עדיין חגגו את גילוי גז הקריפטון במאי 1898, כאשר הם גילו עוד אחד - ניאון. רמזי האמין שהוא גילה דפוס של מיקום היסודות בטבלה המחזורית, וכאשר יש שיטה, יש מה לחפש. כאשר המדען יודע מה הוא מחפש יש לו סיכוי טוב יותר גם למצוא.
החוקרים חיפשו גז כבד לא פעיל, בתערובת הקרה של גזים ונוזלים שנשארו במכונת ההקפאה לאחר שהוציאו מהאוויר הנוזלי את ההליום והארגון. הם מצאו קריפטון. מה שהם לא ידעו שהם קיבלו יחד עם ההליום והארגון גם נאון.
לאחר שמצאו את היסוד הכבד הבא, ולאחר שראו דפוס במשקלים האטומיים, הם היו בטוחים שקיים גז חדש בין הליום וארגון. לכן הם פנו שוב למכונת האוויר הנוזלי שלהם, שיפרו את שיטת ההפרדה ומצאו גז חדש, כאשר העבירו דרך הגז זרם חשמלי הם גילו אור אדום בהיר שאנו מזהים היום עם שלטי הניאון.
תרכובות

הניאון יכול ליצור תרכובת עם פלואור במעבדה. לא בטוח כי הניאון יוצר תרכובות בטבע, אך כמה עדויות רומזות כי הדבר יכול להיות נכון. היונים Ne+, (NeAr)+, (NeH)+ ,(HeNe)+, נצפו במחקר עם ספקטרוגרף מסות.
צורה בטבע

הניאון נמצא לרוב בצורת גז אטומרי. הניאון נדיר באטמוספירת כדור הארץ והוא מהווה חלקיק אחד מתוך 65,000.
שילוט ניאון

נורת ניאון היא צינור מלא בגז האציל, אשר בשני קצותיו אלקטרודות. כאשר מושרה בין שתי האלקטרודות מתח גבוה מספיק, הגז מתחיל לזהור בצבע האופייני לו. המתח ההתחלתי הדרוש הוא גבוה יחסית, אך בזמן פעולתה, נורת ניאון צורכת כמות אנרגיה נמוכה, יחסית לנורת להט רגילה.
כדי לייצר נורות ניאון, משתמשים בצינורות זכוכית בקטרים שונים ומעוצבים לצורות שונות.
הצבע שמאפיין את הניאון עצמו הוא אדום-כתום.
ניתן להשפיע על צבע הנורה וליצור גוונים שונים (ביניהם כחול, ירוק ולבן), על ידי שימוש בארגון ואדי כספית (שהפליטה הראשונית היא באולטרה סגול) במקום בניאון, יחד עם ציפויים פלאורסצנטים שפולטים אור בצבעים שונים.
איזוטופים של ניאון

| סמל | (p)‏Z> התרגשות אנרגטית | (n)‏N> התרגשות אנרגטית | מסה איזוטופית (u)> התרגשות אנרגטית | זמן מחצית חיים | ספין גרעיני | שכיחות האיזוטופ (כשבר מולרי מהיסוד) | טווח השינוי הטבעי (כשבר מולרי מהיסוד) |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 16Ne | ‏10 | 6 | 16.025761(22) | [KeV‏ (37)122] 9E-21 s | 0+ |  |  |
| 17Ne | ‏10 | 7 | 17.017672(29) | ms‏ (6)109.2 | 1/2- |  |  |
| 18Ne | ‏10 | 8 | 18.0057082(3) | s‏ (8)1.672 | 0+ |  |  |
| 19Ne | ‏10 | 9 | 19.0018802(3) | s‏ (5)17.296 | 1/2+ |  |  |
| 20Ne | ‏10 | 10 | 19.9924401754(19) | יציב | 0+ | 0.9048(3) | 0.8847-0.9051 |
| 21Ne | ‏10 | 11 | 20.99384668(4) | יציב | 3/2+ | 0.0027(1) | 0.0027-0.0171 |
| 22Ne | ‏10 | 12 | 21.991385114(19) | יציב | 0+ | 0.0925(3) | 0.0920-0.0996 |
| 23Ne | ‏10 | 13 | 22.99446690(11) | s‏ (12)37.24 | 5/2+ |  |  |
| 24Ne | ‏10 | 14 | 23.9936108(4) | min‏ (2)3.38 | 0+ |  |  |
| 25Ne | ‏10 | 15 | 24.997737(28) | ms‏ (8)602 | (3/2)+ |  |  |
| 26Ne | ‏10 | 16 | 26.000461(29) | ms‏ (1)197 | 0+ |  |  |
| 27Ne | ‏10 | 17 | 27.00759(12) | ms‏ (2)32 | (3/2+)# |  |  |
| 28Ne | ‏10 | 18 | 28.01207(16) | ms‏ (22)18.3 | 0+ |  |  |
| 29Ne | ‏10 | 19 | 29.01939(29) | ms‏ (5)15.6 | (3/2+)# |  |  |
| 30Ne | ‏10 | 20 | 30.02480(61) | ms‏ (2)5.8 | 0+ |  |  |
| 31Ne | ‏10 | 21 | 31.03311(97)# | ms‏ (8)3.4 | 7/2-# |  |  |
| 32Ne | ‏10 | 22 | 32.04002(86)# | ms‏ (9)3.5 | 0+ |  |  |
| 33Ne | ‏10 | 23 | 33.04938(86)# | ns‏ 260> | 7/2-# |  |  |
| 34Ne | ‏10 | 24 | 34.05703(87)# | [µs‏ 1.5<] ms‏ 1# | 0+ |  |  |
אן דסייה

| --- | --- |

 לידה:  1645 צרפת
 פטירה:  17 באוגוסט 1720  (בגיל 75 בערך) פריז, צרפת
 שם לידה:  Le Fèvre 
 מדינה:  צרפת 
 עיסוק:  בלשנית, מתרגמת, סופרת, מבקרת ועורכת ספרות קלאסית
 שפות היצירה:  צרפתית
 בן זוג:  אנדרה דסייה
 חתימה:   
 
אן לה פַבְרֵה דסיֵיה, (בצרפתית: ,Anne Le Fèvre Dacier נולדה: 1645, צרפת), הידועה בשם מאדאם דסייה, הייתה חוקרת, מתרגמת, מבקרת ועורכת של ספרות קלאסית. בין היתר, תרגמה את האיליאדה וכתבה ביקורת על תרגומו של אלכסנדר פופ לאודיסיאה. פעלה לקידום הספרות העתיקה ועשתה שימוש בשליטתה הגבוהה בשפה הלטינית ובשפה היוונית למטרה זאת, וכן כמקור הכנסה.
הסופר הצרפתי ז'יל מנאז' הקדיש לה את יצירתו, שבה שימש אפיון דמותה-שלה, לצד אפיון דמותה של הציירת ההולנדית אנה מריה ואן סכורמן, כדי להציג דוגמאות עיקריות במאמרים שנועדו לקדם השכלה לנשים במהלך המאות הבאות.
חיים מוקדמים והשכלה

תאריך לידתה המדויק אינו ידוע, והמקורות חלוקים בדעותיהם בנוגע אליו: האנציקלופדיה האינטרנטית לפילוסופיה הציעה את השנה 1647 כשנת לידתה, אנציקלופדיית בריטניקה הציעה את שנת 1654, ואילוהאנציקלופדיה הקתולית הציעה את שנת 1651. במסמך תיעודי משנת 1854 נרשם כי נפטרה בגיל 68, נתון שמרמז כי נולדה בין השנים 1651-1652. בהתבסס על נתונים מרישומי הקהילה שבה נולדה, הוטבלה אן בתאריך 24 בדצמבר 1645.
בשנותיה הראשונות גדלה בקהילת טרוילי אשר בפרובינציית טורן, בה נולדה גם אחותה מרגריט. שארית ילדותה עברה עליה בסומיר, עיירה בעמק הלואר שבצרפת. את השפה הלטינית והשפה היוונית העתיקה למדה מאביה, טאנגי לה פאבר.
ב- 29 באוקטובר 1662 נישאה לז'אן לסנייה השני. בנם טנגי, שנולד בינואר 1669 נפטר שלושה שבועות לאחר לידתו. הזוג נפרד בסביבות שנת 1670. בשנת 1683 נישאה לאחד מתלמידיו של אביה, אנדרה דסייה, (שעסק אף הוא במחקרי ספרות קלאסית ובתרגומים, אף על פי שעבודתו נחשבת בקרב עורכי אנציקלופדיות כנחותה לאין שיעור משלה).
מהדורות ותרגומים קלאסיים

לאחר מות אביה בשנת 1672, עברה דסייה לפריז ולקחה עמה חלק ממהדורת הספרים של קאלימאכוס, שאותה הוציאה לאור בשנת 1674. בעזרת חברו של אביה, פייר דניאל הואט (שהיה עוזר-מורו של יורש העצר הצרפתי), זכתה בעבודה נוספת: היא הוזמנה להפיק מהדורות לסדרות ספרי קלאסיקה לטיניים.
בשנת 1681 יצאה לאור גרסת הפרוזה שלה ליצירות המשוררים היווניים הליריים בני המאה השישית והשביעית לפנה"ס, אנאקראון וסאפפו. בשנים שלאחר מכן, פרסמה גרסאות פרוזה מפרי עטו של מחזאי הקומדיות הרומאי פלאוטוס (1683), את 'פלוטוס' ו'עננים' מאת אריסטופאנס (1684), וכן שש קומדיות מאת המחזאי הרומאי פובליוס טרנטיוס אפר (1688).
בשנת 1684 עברו אן דסייה ובעלה אנדרה אל העיר קאסטר במטרה להתמסר ללימודי תאולוגיה. בשנת 1685 העניק להם המלך הצרפתי לואי ה-14 פנסיה לרגל מעברם לכנסייה הקתולית. אן ואנדרה דסייה שיתפו פעולה ביניהם בשני תרגומים: 'רעיונות' מאת מרקוס אורליוס (1691) ו'חיי אישים' מאת פלוטרכוס (1694).
בשנת 1699 הופיע תרגום הפרוזה של אן דסייה לאיליאדה של הומרוס. בזכות תרגומה זה זכתה להערכה בחוגי הספרות הצרפתית. תשע שנים מאוחר יותר יצא לאור תרגום דומה לאודיסיאה, מאת המשורר אלכסנדר פופ. חוות דעת שפרסמה אן דסייה על תרגום זה (1715-1720) הקנתה לה אהדה גם באנגליה.
המחלוקת בקרב אנשי הספר

היצירה "איליאדה" גרמה למחלוקת ספרותית מפורסמת. בשנת 1714 פרסם הסופר אנטואן הודאר דה לה מוטה גרסה פואטית ל"איליאדה". הגרסה הייתה מקוצרת ושונתה בהתאם לטעמו האישי, ואליה צורף מאמר בשם "שיח על הומרוס", שבו ציין את הסיבות לכך שהומרוס לספק את טעמו הביקורתי. תגובתה של אן דסייה לא איחרה להגיע: עוד באותה השנה פרסמה מאמר בשם "על הסיבות להשחתת הטעם הטוב", שנועד להגן על יצירת הומרוס, ושבו היא פיתחה אסתטיקה פילוסופית משל עצמה. היא הדגישה את חשיבות הטעם כאינדיקטור לרמת הציוויליזציה, הן המוסרית והן האומנותית, שבתוך תרבות מסוימת.
לה-מוטה דבק במשנתו, והיה מרוצה כשזכה לתמיכתו של הסופר והכומר הקתולי ז'אן טראסון. האחרון הוציא לאור בשנת 1715 שני ספרים בשם "מאמר ביקורת על איליאדה" ובהם טען כי המדע והפילוסופיה, ובמיוחד המדע והפילוסופיה של הפילוסוף והמתמטיקאי רנה דקארט, תרמו לפיתוח המוח האנושי עד כדי כך שמשוררי המאה ה-18 עדיפים לאין שיעור על פני המשוררים מתקופת יוון העתיקה.
עוד באותה שנה פרסם הפילוסוף וההיסטוריון הצרפתי קלוד בופייה את המאמר "הומרוס במחלוקת", שבו הגיע למסקנה כי שני הצדדים מסכימים לגבי העובדה שהומרוס היה אחד מהגאונים הגדולים ביותר שידע עולם הספרות. זמן קצר לאחר מכן (ב-5 באפריל 1716) נפגשו אן דסייה ולה-מוטה בביתו של איש הרוח ז'אן בפטיסט-אנרי דה ואלינקור והרימו כוסית לכבוד בריאותו של הומרוס.
הערות שוליים

1 2  Sofia Frade, Rosie Wyles, Edith Hall (ע), Ménage's Learned Ladies: Anne Dacier (1647-1720) and Anna Maria van Schurman (1607-1678), Women Classical Scholars: Unsealing the Fountain from the Renaissance to Jacqueline de Romilly, Oxford: Oxford University Press, 2016, ISBN 9780198725206
↑  Jean Delisle, Portraits de traductrices, Canada: University of Ottawa Press, 2002, עמ' 14, ISBN 978-2-7603-0546-5
↑  Eliane Itti, , L’acte de baptême d’Anne Le Fèvre (Mme Dacier) : Is-sur-Tille, 24 décembre 1645, Cahiers du centre de généalogie protestante 142, 2008, עמ' 90-103
↑  Lettres de Jacques Richier de Cerisy à Élie Bouhéreau, des 30 IX et 28 X 1662 (Dublin, Marsh's Library, Fonds Élie Bouhéreau, 44. Z 2.2.14).
↑  "The Encyclopedia Britannica". Encyclopædia Britannica. 24 November 2017.
↑  Chisholm, Hugh, ed. (1911). "Dacier, André s.v. Anne Lefevre". Encyclopædia Britannica. Vol. 7 (11th ed.). Cambridge University Press. pp. 727–728.
1 2  One or more of the preceding sentences incorporates text from a publication now in the public domain: This cites:

C. A. Sainte-Beuve, Causeries du lundi, vol. ix.

J. F. Bodin, Recherches historiques sur la ville de Saumur (1812–1814)

P. J. Burette, Éloge de Mme Dacier (1721)

Mémoires de Mme de Staël (1755)

E. Egger, L'Hellénisme en France, ii. (1869)

Mémoires de Saint-Simon, iii.

H. Rigault, Histoire de la querelle des anciens et des modernes (1856).
1 2 3  The Feminist Companion to Literature in English, eds Virginia Blain, Patricia Clements and Isobel Grundy (London: Batsford, 1990), p. 259.
↑  John J. Conley in Internet Encyclopedia of Philosophy
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007303726705171  PLWABN: 9810658949805606  BIBSYS: 15205  BNC: 000036218  BNE: XX5786200  BnF: cb121747468 (data)  CANTIC: a11287652  CiNii: DA08081006  GND: 118670840  ICCU: SBLV195512  ISNI: 0000 0001 2282 7058  KulturNav: bd28f982-0aee-4e2c-a67b-b8a08a92ba44  LCCN: n85196209  NKC: mzk2008473380  NLA: 35405090  NLG: 71585  NTA: 068584520  SELIBR: 259849  SUDOC: 030303508  Trove: 941119  VcBA: 495/6043  VIAF: 88047228   WorldCat (עם VIAF): 88047228 
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "אן דסייה".
בוסטרופידון

כתיבת בוסטרופידון בכתובת הפורום (אחת הכתובות הלטיניות העתיקות ביותר)
בּוּסטרוֹפֵידוֹן (בעברית: "חריש השור") היא שיטת כתיבה אשר שימשה בעיקר בכתבי יד עתיקים, בה נכתבות השורות תוך שינוי כיוון הכתיבה והאותיות בכל שורה. מקור השם בשפה היוונית - βοῦς (בּוּס - "שור") + στροφή (סטרופה - "לפנות") או "הליכת השור" - והוא מתייחס לכך שהכתיבה נעשית בצורה המזכירה את כיוון ההליכה של שור החורש בשדה.
שפות עתיקות רבות במזרח התיכון הקדום נכתבו בוסטרופידון. ביוונית ניתן למצוא כתיבה מסוג זה בעיקר בכתבים עתיקים או ארכאיים - השימוש בשיטה זו הלך ופחת לאורך התקופה ההלניסטית. בכתובת הפורום - אחת הכתובות הלטיניות העתיקות ביותר - כתוב הטקסט בבוסטרופידון, אך אינו סימטרי - השורות 1,3,5,7,9,11,12,14,16 נכתבו מימין לשמאל, שורות 2,4,6,8,10,13,15 נכתבו משמאל לימין, וכן כתובות השורות 8,9 ו-16 הפוך (תחתית-מעלה).
כתובות בוסטרופידון נמצאו גם באי הפסחא: כל שורה שנייה נכתבה בהיפוך של 180 מעלות במקום בכתב ראי. שפת הרונגו-רונגו אשר בה נכתבו לא פוענחה מעולם.
סוג כתיבה זה הוא מוטיב חוזר בספר "כימים אחדים" של מאיר שלו.
לעיתים נעשה שימוש אנלוגי בביטוי "בוסטרופידון" בתחומים אחרים על מנת לתאר תנועה חוזרת ונשנית מסוג זה.
ראו גם

כתב ראי
כתב
סצ'ליסקה נובה

סצ'ליסקה נובה (באוקראינית: Нові Стрілища - נובי סטרילישצ'ה; בפולנית: Strzeliska Nowe; ביידיש: סטרעלסק) היא עיירה במחוז לבוב שבמערב אוקראינה, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
תולדות היישוב

סצ'ליסקה נובה נזכרת לראשונה בשנת 1375, ובשנת 1513 הוענקו לה זכויות עיר וניתנו לה היתרים לקיום ימי שוק וירידים שנתיים. בשנת 1913 נפגעה העיירה קשות משריפה שפקדה אותה, ובשנת 1921, בהתאם להסכם ריגה, נכללה בתחום הרפובליקה הפולנית השנייה.
יהודי סצ'ליסקה נובה

יהודים ישבו בעיירה מהמחצית השנייה של המאה ה-17, ומהמאה ה-18 נודעה העיירה ברבניה, בהם רבי אורי מסטרליסק מייסד חסידות סטרליסק. בתחילת המאה ה-20 נמנו בעיירה 1,597 יהודים, ובין מלחמות העולם נמנו בה 1,066 יהודים, רוב תושביה, אשר השתייכו ברובם לחסידות בלז. בשנים אלה פעלו בעיירה גם תנועות נוער ציוניות.
תחת הכיבוש הגרמני, בקיץ 1942, גורשו יהודי העיירה לבוברקה הסמוכה, וחלקו את גורל יתר יהודי המקום.
אסטל האריס

| --- | --- |

האריס בבכורה לסרט "פוניו על הצוק ליד הים", 2009
 לידה:  22 באפריל 1928 ניו יורק, ניו יורק, ארצות הברית 
 פטירה:  2 באפריל 2022 (בגיל 93) פאלם דזרט, קליפורניה, ארצות הברית 
 שם לידה:  Estelle Nussbaum 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  1977–2019 (כ־42 שנים)
 מספר צאצאים:  3 
 פרסים והוקרה:  פרס אגודת מבקרי הטלוויזיה והסרטים ברשת (1998) 
 פרופיל ב-IMDb
 
אסטל האריס (באנגלית: Estelle Harris;‏ 22 באפריל 1928 – 2 באפריל 2022) הייתה שחקנית, מדבבת וקומיקאית יהודיה-אמריקאית. מוכרת בזכות הקול הצרחני והצורם במתכוון שהשתמשה בו בצורה תיאטרלית כדי לשחק ולדבב דמויות שונות. נודעת בתפקידה כאסטל קוסטנזה, אמא של ג'ורג' בסיטקום "סיינפלד", קולה של גברת תפוח אדמה בסרטי האנימציה "צעצוע של סיפור" מבית פיקסאר, וכמיוריאל בקומדיית המצבים "החיים היפים של זאק וקודי".
ביוגרפיה

נולדה בשם אסטל נוסבאום (Estelle Nussbaum) במנהטן, ניו יורק שבארצות הברית, היא הבת הצעירה יותר של אייזק "אירה" ואנה נוסבאום, מהגרים יהודים-פולנים שהיו בעלי חנות ממתקים.
קריירה

האריס ידועה בעיקר בשל תפקיד משנה כאסטל קוסטנזה, אמו של ג'ורג' (ג'ייסון אלכסנדר) ואשתו של פרנק (ג'רי סטילר) בסיטקום "סיינפלד".
קולה בתפקיד גברת תפוח אדמה ב"צעצוע של סיפור", וכמיוריאל ב"החיים היפים של זאק וקודי" בערוץ דיסני. כמו כן הופיעה בקליפ המוזיקה של השיר "Online" של בראד פייזלי.
ב-1997 שיחקה בסרט "קומדיה בלב ים" לצידו של ג'ק למון.
קולה של האריס משמש גם בדמות אמא ליפסקי בסדרה "קים פוסיבול", הגברת הזקנה בסרט "אחי הדוב", אודרי בסרט "מרד החיות", גברת בוגין בסרט "חיית המחמד של המורה", סילביה סילבר בסרט "מקודם" (2015) ובסרט "לשחק את מונה ליזה", ואימו המנדנדת של מלאך המוות ב-"איש משפחה".
חיים אישיים

מאז 1953, הייתה נשואה לאיש מכירות של ציוד חלונות בשם סיי האריס, לזוג היו שני בנים ובת. בעלה הלך לעולמו בינואר 2021.
האריס נפטרה ב-2 באפריל 2022. הותירה אחריה גם שלושה נכדים ונין.
הערות שוליים

↑  Archives, Los Angeles Times (באנגלית אמריקאית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987008914689905171  GND: 125475752X  LCCN: no2002039290  MusicBrainz: bdde6b4c-490a-4bec-b7b2-d5a875f14135  VIAF: 2421159156318312180008   WorldCat (עם VIAF): 2421159156318312180008
קרח

ערך זה עוסק בצורת המוצק של מים. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
קרחון ליד יוקולסרלון (אנ'), איסלנד
קרח הוא צורת המוצק של מים. הקרח הוא בעל מבנה גבישי. בלחץ של אטמוספירה אחת, המעבר בין קרח לבין המצב הנוזלי של מים מתרחש בטמפרטורה של 0 מעלות צלזיוס.
תכונות פיזיקליות

נקודת הקיפאון של המים יורדת כשנמצאים בתוכם מומסים היוצרים תערובות אוטקטיות. בארצות קרות מנצלים עובדה זו בחורף לשם מניעת הצטברות קרח על הכבישים והמדרכות באמצעות פיזור גבישי מלח בישול על הכבישים הקפואים. המלח מתמוסס במים, מוריד את נקודת הקיפאון, ומונע התגבשות קרח עד ירידה נוספת בטמפרטורות.
לקרח למעלה מ-15 פאזות שונות. הרוב המוחלט של הקרח בכדור הארץ הוא בצורת גביש משושה המכונה Ih. בחלל החיצון נפוצות צורות אחרות של קרח.
במספר מקומות בעולם קיימת תופעה של היווצרות נטיפי קרח. אחד מהם wasserfallen נמצא בעיירה הגרמנית kirkel. בימים קפואים, המים הזורמים החוצה קופאים לנטיפי קרח דקים באורך מטר.
תכונות פיזיקליות > האנומליה של המים

בניגוד לרוב החומרים, כאשר מים הופכים למוצק, כלומר לקרח, הנפח שלהם גדל (ומשקלם הסגולי קטן). נפח המים מינימלי בטמפרטורה של 4 מעלות צלזיוס. תופעה זו מכונה בשם האנומליה של המים.
תהליך הפיכת קרח ממצב צבירה מוצק לנוזל נקרא "התכה" או "הפשרה" ולא "המסה".
צפיפות קרח ב-0° - 0.917 גרם לסמ"ק
צפיפות מים ב-0° - 0.998 גרם לסמ"ק
ב-4° צפיפות המים מרבית : 1 גרם לסמ"ק.
התופעה נגרמת בשל קשרי המימן שבין מולקולות המים. אטום חמצן יכול ליצור קשר עם אטום מימן במולקולה שכנה, אבל רק אם אטום המימן יהיה בזווית הנכונה – מופנה לכיוון החמצן ורחוק מהמימנים האחרים. הסידור שמאפשר קשרים כאלו בין מולקולות המים אינו צפוף במיוחד (מה שיוצר חללים ריקים בתוך המבנה הגבישי) כמודגם באיור המציג את המבנה הגבישי של הקרח. דווקא כאשר המים מתחממים מספיק כדי שתנועת המולקולות תתגבר על המשיכה ההדדית, יכולות מולקולות המים להתקרב יותר זו לזו וכך המים הנוזלים "מתכווצים".
לתופעה זו מספר השלכות מעשיות:
כאשר מקפיאים כלי סגור מלא לחלוטין במים, הוא עשוי להתפוצץ.
קרח צף על פני מים (למשל, קוביות קרח בכוס מים או קרחונים בים).
פרויקט חבקוק הוא פרויקט של הצי הבריטי במלחמת העולם השנייה אשר היה מבוסס על עובדה פיזיקלית זו. מטרתו הייתה בניתה של נושאת מטוסים עשויה פייקריט (תערובת של נסורת וקרח), כך שלא ניתן יהיה להטביעה.
התהליך בו אדי מים הופכים לקרח קרוי ריבוץ.
מערכות ביולוגיות

בגופם של אורגניזמים חיים, המים הוא מרכיב מרכזי. בחשיפה לטמפרטורות חיצוניות נמוכות, מתחיל תהליך הקפאון בהתגבשות המים לגבישי קרח זעירים. המבנה הגבישי של הקרח הוא בעל קצוות חדים, ועל כן תנועת הגבישים בתוך הנוזל התאי עלולה לגרום לקריעת קרומי התאים ובכך למעשה להרוס אותם. זהו הנזק שנגרם בעת כוויות קור או כאשר מניחים לירקות קפואים להפשיר. כל עוד הנוזל התאי קפוא לחלוטין, לא נוצר נזק לקרום התא מאחר שאין תנועה בתוך התא. מצב הביניים בו קיימים גבישים, וגם נוזל, הוא המסוכן.
כדי להתגבר על נזקים מסוג זה נוקט הגוף החי באסטרטגיות שונות:
פעילות מטבולית לחימום הגוף.
ריכוז גבוה של מלחים בתא כדי להוריד את נקודת הקפאון ובכך למנוע את קפיאת הרקמה.
במידה שרקמה ביולוגית קופאת, כדי להימנע מנזק יש לחממה בצורה מהירה ביותר ולא להפשירה, כדי להימנע ככל האפשר ממצב הביניים בו ישנם גבישי קרח הנעים בנוזל התאי.
פיסול בקרח

פיסול בקרח הוא צורה של פיסול העושה שימוש בקרח כחומר הגלם.
אורך החיים הקצר של פסלי הקרח מקשר אותם לאירועים מיוחדים ויוצאי דופן.
פסלים העשויים מקרח יכולים להיות ריאליסטיים או מופשטים. כמו כן הם יכולים להיות פרטי נוי בלבד או לשמש לצורך מעשי כלשהו. כגון בית מלון מקרח
קרח בהלכה היהודית

בדיני מקוואות משמש הקרח כאחת מהאופציות למלא מקווה במים כשרים. עקרונית אסור למלא את המקווה במים "שאובים" אבל מים שהתגבשו ונעשו שלג או ברד או קרח, אין בהם פסול שאיבה, וגם אם יכניסו אותם לתוך כלי, כיוון שהם יכולים לעמוד בלעדיו, אין הם נחשבים בכך שאובים, ואינם נפסלים למקווה.
וככה עושים בפועל במקוואות רבים: מקפיאים מים בחדר הקפאה והופכים אותם לגושי קרח, מובילים את גושי הקרח על משטחים של עץ שאינם כלי, ומניחים את גושי הקרח להפשרה סמוך למקווה כדי שהמים שיֵצאו מהקרח יימשכו על גבי הקרקע ויכנסו למקווה. אמנם יש מפקפקים בכך מחמת שחוששים לשיטות יחידים שונות, ולכן לכתחילה יש להעדיף לעשות מקווה על ידי מי גשמים, אולם בשעת הצורך לדעת רוב הפוסקים אפשר להכין מקווה על ידי הבאת גושי קרח.
גלריית תמונות

קשת. פיסול בקרח
טירה. פיסול בקרח
שכבת קרח דקה על מדרכה
מכונה ליצור קרח
ראו גם

שלג
ברד
גשם
קרח יבש - כינויו של המצב המוצק של פחמן דו-חמצני.
קרח שחור
קוביית קרח
הערות שוליים

↑  הלכות מקוואות מתוך הספר פניני הלכה של הרב אליעזר מלמד
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007538548805171  BnF: cb11976453f (data)  GND: 4013994-3  LCCN: sh85063965  NARA: 10640872  NDL: 00566627  NKC: ph242469 
גביש של קרח: העיגולים הכחולים הם אטומי החמצן, הלבנים הקטנים הם אטומי המימן והקווים השבורים הם "קשרי המימן" כלומר הקשרים הנוצרים בין חמצן במולקולה אחת למימן של מולקולה שכנה. כפי שניתן לראות, הסידור שמאפשר למולקולות המים להימצא בזווית ה"נכונה" זו ביחס לזו משאיר הרבה מקום פנוי ביניהן.
קוביות קרח לקירור משקאות
קרח עוטף ענף קפוא
הצטברות גבישי קרח על חלון מטוס בגובה רב
נטיפי קרח wasserfallen בעיירה הגרמנית kirkel, בחודש ינואר 2024
ניצב (אמנות הבמה)

השחקן בראד פיט התחיל את קריירת המשחק כניצב
ניצב, ולעיתים סטטיסט, הוא שחקן בתפקיד שולי אשר אינו מערב מלל או יכולות משחק מיוחדות. הניצב, מופיע לרוב כדמות אחת מתוך רבות ברקע ההתרחשות המצולמת, בלא שדמותו נושאת השפעה עלילתית, כי אם משלימה אווירה מבוקשת זו או אחרת. על כן, קרוי הניצב בתעשיית הבמה גם "Non-actor". ניצב שמבצע קטע דיבור, או שורת דיאלוג, קרוי "ביט" (Bit Part).
הפקות שדורשות ניצבים שוכרות אותם על-פי רוב ליום צילומים אחד או יותר. ברוב המקרים, הניצב נבחר על פי מראהו החיצוני ומאפיינים פיזיים התואמים את סוג הדמויות שאותן מבקש התסריט לשזור ברקע מאחורי הדמויות הראשיות.
הפקות מסוגים שונים דורשות היקף משתנה של ניצבים: סרטי מלחמה לדוגמה, דרמות היסטוריות רחבות-יריעה או לחלופין אופרות-ענק, עושים שימוש במספר רב של ניצבים – לעיתים מאות. השחקנים הזוטרים נקראים לבוא על-פי רוב עם בגדיהם היומיומיים, בהתאם לצורכי הסצנה שבה הם יופיעו, ובמידת הצורך מולבשים במקום, וברוב המקרים משולמים על פי יום עבודה. לעיתים קרובות יום כזה עשוי לארוך שעות רבות ולכלול רק אפיזודות צילום מועטות, שביניהן הפוגות ארוכות שבהן הניצב נותר על הסט. רבים מהשחקנים הידועים ביותר על המסך החלו את דרכם כניצבים: בראד פיט, שירלי טמפל, סילבסטר סטאלון ואחרים.
במרבית הפעמים סוכנויות שחקנים או אף סוכנויות-ניצבים ייעודיות מספקות את הניצבים להפקות השונות, כאשר באחדות מארצות המערב, האחרונים זוכים להגנתם של איגודים מקצועיים. בישראל פועלות סוכנויות שחקנים המגייסות ניצבים לסרטוני פרסומת, לסדרות טלוויזיה, לסרטי קולנוע ולמגוון הפקות מקור.
הופעת קמע היא סוג של הופעת ניצב קצרצרה ביותר, של ידוען או של אחד מאנשי ההפקה, שאינו שחקן, בסרט או על הבמה. אלפרד היצ'קוק, למשל, הופיע בהופעת קמע, בכ-37 מתוך 52 סרטיו הוא. דויד גרוסמן הופיע בהופעת קמע בסרט "מישהו לרוץ איתו", שהופק על פי ספרו. סטן לי הופיע בהופעת קמע בכל סרטי מארוול וסוני עד למותו.
שבט דן

בול המוקדש לשבט דן
שֵׁבֶט דָּן הוא אחד משבטי ישראל המוזכרים בתנ"ך. השבט נקרא על שם דן, בנו החמישי של יעקב, בנה בכורה של בלהה, שפחתה של רחל.
ברכות לשבט > ברכת יעקב

בברכת יעקב מוזכר דן במקום השביעי, מיד לאחר בניה של לאה, כלומר דן מוזכר כבכור בני השפחות.
”דָּן יָדִין עַמּוֹ--כְּאַחַד שִׁבְטֵי יִשְׂרָאֵל; יְהִי-דָן נָחָשׁ עֲלֵי-דֶרֶךְ, שְׁפִיפֹן עֲלֵי-אֹרַח--הַנֹּשֵׁךְ עִקְּבֵי-סוּס, וַיִּפֹּל רֹכְבוֹ אָחוֹר;
לִישׁוּעָתְךָ קִוִּיתִי ה'.” (בראשית, מ"ט, ט"ז).
ברכות לשבט > ברכת משה

בברכת משה לשבטים בפרשת וזאת הברכה נאמר
”וּלְדָן אָמַר: דָּן גּוּר אַרְיֵה יְזַנֵּק מִן הַבָּשָׁן” (דברים, ל"ג, כ"ב).
השבט במדבר > משפחות השבט

בספר בראשית נכתב ”וּבְנֵי דָן חֻשִׁים” (ספר בראשית, פרק מ"ו, פסוק כ"ג), ובספר במדבר ”אֵלֶּה בְנֵי דָן לְמִשְׁפְּחֹתָם לְשׁוּחָם מִשְׁפַּחַת הַשּׁוּחָמִי” (ספר במדבר, פרק כ"ו, פסוק מ"ב). ברשימות המשפחות של ספר דברי הימים לא נמנו משפחות השבט. הפרשנים המסורתיים ראו ב'חשים' וב'שוחם' את אותה משפחה. בנוסף, עלו מספר הסברים לביטוי התמוה 'בני דן' שנכתב בלשון רבים. יש שכתבו שזהו ביטוי תקין למרות שמדובר בבנו היחיד של דן, ויש שכתבו שבתחילה היו עוד בנים ורק חושים שרד.
השבט במדבר > סמלי השבט

אבן החושן שעליה נחרט שמו של דן היא הלשם. דגל השבט היה ציור של נחש על רקע בצבע ספיר, הנחש נבחר בעקבות ברכת יעקב ”יְהִי דָן נָחָשׁ עֲלֵי דֶרֶךְ” (ספר בראשית, פרק מ"ט, פסוק י"ז). חיל הצנחנים שמשתייך לפיקוד מרכז אימץ מכאן את הנחש כסמלו.
שבט דן מקושר לחודש תשרי או חשוון או טבת או תמוז.
השבט במדבר > נשיאי השבט

בתחילת נדודי בני ישראל במדבר היה אחיעזר בן עמישדי הנשיא. בכניסה לארץ ישראל היה הנשיא בקי בן יגלי. בחטא המרגלים היה עמיאל בן גמלי נציג שבט דן.
השבט במדבר > המסע במדבר

בתיאור מחנה בני ישראל בספר במדבר, דן מופיע כראש הדגל של בני השפחות חוץ משבט גד המסתפח לדגל של שבט ראובן. מקום חנייתו של השבט היה מצפון למשכן בראש, יחד עם אשר ונפתלי (במדבר, כ"ז).
בעת המסע במדבר היה שבט דן השבט השני בגודלו. 62,700 נפש במניין הראשון (במדבר, ב'), ו-64,400 נפש במפקד השני (במדבר, כ"ו). אף על פי כן דן נמנה במקום העשירי בלבד בשני המִּפקדים. גם את קורבנו בעת חנוכת המשכן הוא העלה ביום העשירי בלבד.
על פי המסורת, היה שבט דן המאסף, ההולך בסוף המחנה, ותפקידו היה לאסוף את הדברים האבודים של השבטים ולהשיב את האבידה.