פלורנס קלי
בדיקת מפעלים ועבודת ילדים

אביה של קלי לקח אותה לסיור לילי במפעלי זכוכית כשהייתה צעירה. קלי נאבקה כדי להפוך עבודה זו לבלתי חוקית לילדים מתחת לגיל 14 ולהגביל את מספר שעות העבודה לילדים מתחת לגיל 16. היא ביקשה להעניק לילדים את זכות החינוך, וטענה שיש לטפח ילדים להיות אנשים אינטליגנטים, בתחילה בפילדלפיה ובניו יורק.
התפרקות נישואיה בסוף 1891 גרמה לקלי לעבור מניו יורק לשיקגו. בזמן שהתגוררה בהאל האוס מ-1891 עד 1899, כהונתה בראש לשכת עבודת הנשים של היישוב אפשרה לה לפעול נגד עבודה מנצלת של נשים וילדים ב"סדנאות זיעה" בבתים ובמפעלים.
ב-1892 ערכה קלי סקר של שכונות העוני בשיקגו לבקשת נציב העבודה האמריקאי, קרול ד' רייט, לאחר שהנרי דמארסט לויד המליץ עליה. הסקר חשף כי ישנם ילדים, החל מגיל שלוש, אשר עובדים ב"דירות שיכון צפופות". הסקר חשף גם כי נשים עבדו יתר על המידה עד לתשישות, עובדים שהיו בסכנה לדלקת ריאות וילדים עם כוויות. דיונים בנושא בקונגרס הובילו להגברת העניין ברפורמה באילינוי, אשר קלי לקחה חלק בארגונה. היא הפכה למנהיגה בקואליציה של עובדים וקבוצות אזרחיות בקמפיין למען חקיקה מתקנת. היא ובנות בריתה הביאו את מחוקקי המדינה לסיורים בסדנאות יזע.
מאוחר יותר בשנת 1892 הציעה קלי ללשכה לסטטיסטיקה של אילינוי לחקור את "שיטת ההזעה", "הנוהג של קבלנות עבודה בבתים של עניים". היא שכנעה את הלשכה לשכור אותה כדי לחקור את תנאי העבודה בתעשיית הביגוד בשיקגו. בדוח שלה תיארה מחקר לפיו פועלים עובדים עד 16 שעות ביום, שבעה ימים בשבוע ומקבלים שכר שאינו מאפשר לפרנס את המשפחה.
הקמפיין והמחקר של קלי הובילו לחקיקת חוקי עבודה חדשים ב-1893. בית המחוקקים של אילינוי העביר את חוק המפעלים הראשון המגביל עבודה לנשים לשמונה שעות ביום ואוסר העסקת ילדים מתחת לגיל ארבע עשרה. חוקי העבודה הללו מזוהים לעיתים כתחילתו של העידן הפרוגרסיבי.
כחלק מיישום הרפורמות, קלי הפכה לאישה הראשונה שכיהנה בתפקיד כלל-מדינתי כאשר המושל פיטר אלטגלד מינה אותה לתפקיד מפקחת המפעלים הראשית של מדינת אילינוי, תפקיד שלא היה קיים לפני כן ולא היה מוגדר כתפקיד לנשים. היא בחרה חמש נשים ושישה גברים שיסייעו לה. תושבת האל האוס, אלזינה סטיבנס, שימשה כאחת מעוזרות פקחי המפעל של קלי.
במהלך עבודתה בבית האל התיידדה עם פרנק אלן פטר כאשר הוא התבקש על ידי אוניברסיטת שיקגו לערוך מחקר על שכונות בשיקגו. לבקשתו של פטר, היא הוגדרה כחברה בחברה הספרותית של קורנל של אירווינג, כאשר הוא שהצטרף לפקולטה של קורנל.
קלי נודעה כבעלת תקיפות ואנרגיה עזה. האחיין של מייסדת האל האוס , ג'יין אדמס, כינה את קלי "הלקוחה הקשה ביותר במהומות הרפורמיות, הלוחמת המצוינת ביותר לחיים טובים עבור אחרים, שהאל האוס אי פעם ידעה".NAACP ועבודה על שוויון גזעי
לבקשת ויליאם אינגליש וולינג ומרי ווייט אווינגטון, קלי הפכה לחברה מייסדת של NAACP. כחברה במועצת המנהלים היא השתתפה בוועדות בנושא מועמדות, תקציב, סיוע פדרלי לחינוך, אנטי-לינץ' וההשקעה במניעת אי-השוויון על ידי קרנות בית הספר. לפי WEB DuBois, קלי שאלה שאלות נוקבות. הדיונים הציבוריים שלה כללו אנשים שחורים בכנסיות, פורומים של רווחה חברתית ואי שוויון חברתי.
ב-1913 למדה את דפוסי השקעת הכספים הפדרליים בחינוך. היא הבחינה בחלוקה לא שוויוניות לבתי ספר לבנים לעומת בתי ספר לשחורים. זה הניע אותה ליצור את הצעת חוק האפליה בסטרלינג, שהיה מתקפה נגד חוק סטרלינג טאונר אשר הציע הקצבה פדרלית של 2.98 דולר לנפש עבור מורים לילדים צבעוניים ו-10.32 דולר לנפש לילדים בבתי ספר לבנים, ב-15 בתי ספר בדרום ובוושינגטון DC. ה-NAACP החזיק בעמדה שהחוק ינציח את האפליה וההזנחה המתמשכת של בתי הספר הציבוריים לאנשים שחורים. קלי ו-WEB DuBois היו בדעות חלוקות לגבי הדרך לתקוף את הצעת החוק הזו. קלי רצתה להוסיף נוסח שמבטיח חלוקה שוויונית של המימון ללא קשר לגזע. DuBois האמין שצריך להוסיף סעיף ספציפי לגזע מכיוון שהוא ידרוש מהממשלה הפדרלית לוודא שבתי הספר לשחורים יקבלו יחס הוגן.
קלי האמינה שאם יתווסף משהו בנוגע לגזע להצעת החוק, היא לא תעבור בקונגרס. היא רצתה להעביר את הצעת החוק ולאחר מכן לשנות את השפה. לכן, עם אישור הצעת החוק, היא קראה לחלוקה שווה לבתי הספר שתטופל על ידי המדינות על בסיס אוכלוסייה. עדיין נותר ספק האם המדינות יחלקו את הכסף באופן שווה או לא.
קלי לא הסכימה עם NAACP ו-WEB DuBois גם בנושאים אחרים. חוק שפרד-טאון היה הנושא השנוי ביותר במחלוקת ביניהם. החוק סיפק סיוע לאמהות וילדים במהלך ההיריון והינקות. ה-NAACP ו-DuBois התנגדו להצעת החוק מכיוון שלא היו הוראות למניעת אפליה בחלוקת כספים לאמהות שחורות. בניגוד לעמדתה לגבי חלוקה שוויונית של קרנות חינוך, קלי לא דרשה שום הוראות לחלוקה שוויונית, שכן היא ידעה שהצעת החוק לעולם לא תעבור אם נושא הגזע יועלה, במיוחד עם ההתנגדות שכבר הייתה קיימת במדינות הדרום. קלי האמינה שחשוב יותר להעביר את החקיקה, אפילו במתכונתה המצומצמת, כדי שהמימון יובטח ויתקיים העיקרון של רווחה סוציאלית. בסופו של דבר, קלי זכתה לתמיכת ה-NAACP בנושא והבטחה לפקח על הצעת החוק אם תעבור ולפעול למען תמיכה בכולם, ללא קשר לגזע.
בשנת 1917, צעדה במצעד המחאה השקטה בניו יורק אשר התנגדה לאלימות של אזרחים לבנים נגד אנשים שחורים במהומות הגזע של מזרח סנט לואיס, אילינוי באותה שנה. כדי ללחוץ על הקונגרס לקדם חקיקת אנטי-לינץ' היא פנתה לליגת הנשים הלאומית בבקשה לתמוך בהצעת החוק נגד לינץ' של דייר ב-1922. למרות חוסר הפעולה של הליגה, קלי סיפקה סדרה של מכתבים לארתור ב. ספינגרן מה-NAACP ב-1926 על מקרי הלינץ' הרבים בארצות הברית. כדי לקבל תמיכה מהתקשורת, קלי גם הציע לעורכי עיתונים שהתנגדו ללינץ' להתפרסם.
קלי השתמשה בכוחה בקונגרס ובקשריה האישיים כדי למנוע חוקים מפלים, בעיקר בנושא השקעה כספית בתקציבי חינוך. ב-1921 היא דחפה את מועצת המנהלים של ה-NAACP להתנגד להצעות חוק שמפלות על סמך גזע בהשקעה בחינוך. קלי נודעה כמייסדת מסורת מפורסמת המחאה נגד אפליה גזעית, שהתרחשה באמצע המאה ה-20.
עם יציאתו של " Birth of a Nation ", קלי ומנהיגי NAACP אחרים הפגינו בערים רבות נגד הסרט בטענה שהוא מייצג פרשנות גזענית על אנשים שחורים. בשנת 1923 נאבקה קלי על קבלת האגודה הלאומית של נשים צבעוניות כחברה בוועדת הקונגרס המשותפת לנשים, שהוקמה ב-1920. היא הצליחה בינואר 1924, כאשר 15 מתוך 17 ארגונים כללו חברי NACW.