stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פרץ רוזנברג
ביוגרפיה > לאחר מלחמת העצמאות

עם הקמת משטרת ישראל מונה רוזנברג לראש מדור מבצעי הקשר, אך לאחר הקמתו והשלמת לימודי אלקטרוניקה בטכניון חזר למשקו שהחל להקים במושב בית שערים לעבודת החקלאות. בשנת 1956 סייע להתאים לשימוש בעברית מספר מכונות הצפנה מסוג אניגמה, הם היו אמורות לשמש בזמן מבצע קדש, אך ברגע האחרון הוחלט לא להכניס אותם לשירות.
כחקלאי הבין עד מהרה את סוגיית חוסר המים במדינה הצעירה, והחל להמציא ולפתח עשרות פטנטים בתחום. בין המצאותיו: "שעון שבת" לברז, הנסגר אוטומטית אחרי זמן קבוע מראש והנסגר אוטומטית ברגע שהלחץ יורד בצינור כתוצאה מפיצוץ בו; מתז רוטט וממטירונים שונים כולל "המתפלל", בהשראת "אלי, אלי שלא ייגמר לעולם" של חברתו הצנחנית חנה סנש – וכן שיטות טפטוף זעיר וסינון מים, כל זה במסגרת חברת עין-טל אותה הקים בקיסריה.
משפחתו

הוריו, הלה ויחיאל מאיר רוזנברג, ילידי פלונסק, פולין, בני משפחה שהתגוררה בפלונסק מספר דורות; בישראל שימש יחיאל כמנהל המחלקה הטכנית בסולל בונה. אברהם רוזנברג, אחיו של יחיאל ודודו של פרץ כיהן כמנהל בתי הספר כדורי ופרדס חנה. אחד מאחיו של פרץ הוא האדריכל יחזקאל רוזנברג.
פרץ רוזנברג נשא לאישה את שרה ליברמן, בתו של צבי ליבנה מנהלל. בנו בכורו גדעון, ששמו כשם יחידת הגדעונים שרוזנברג נמנה עם ראשיה, נולד בעת שרוזנברג שהה במחיצת צוותו של טיטו. לזוג נולדו עוד בת ובן. בתו היא הסופרת והציירת נעמי ולך.
נטמן בבית העלמין של מושב בית שערים.
לקריאה נוספת

יונדב נבון, הצנחן הישראלי הראשון, במחנה, 11 ביוני 1968.
מרדכי נאור, טיטו – כפי שהכרתיו, במחנה, 22 בפברואר 1980.
הערות שוליים

1 2  ברז אוטומטי יביא לחסכון במים בחקלאות, למרחב, 12 באפריל 1965
ברז מנתי ליעוד ההשקאה, דבר, 27 באפריל 1966
↑  שי חורב, ספינות בטרם שחר - לקסיקון ההעפלה 1934 - 1948, הוצאת פרדס, 2004, עמ' 45, 48
↑  מוניה אדם, קשר אמיץ: מעלילות שירות הקשר של ה״הגנה״, הוצאת משרד הביטחון, 1986, עמ' 152
↑  אורי דרומי, נפרולוג, הארץ, 21 בדצמבר 2012
↑  אורי מילשטיין, ההיסטוריה של הצנחנים : ממלחמת העצמאות עד מלחמת לבנון, תל אביב: הוצאת שלגי, 1987-1985, עמ' 37
↑  Walter R. Roberts, Tito, Mihailović, and the Allies, 1941-1945, עמ' 117
↑  טדי פרויס, טיטו ופרץ רוזנברג, דבר, 26 ביולי 1977
↑  מיכאל דק, מודיעין - תפוח משוח בציאניד - האניגמה, כותרת ראשית, 2 בספטמבר 1987
↑  אודות החברה - סקירה כללית, באתר חברת ריין-טל
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007504295405171  VIAF: 308273324   WorldCat (עם VIAF): 308273324 
קברו של פרץ רוזנברג, בבית הקברות בבית שערים
גביע ה-MLS

| --- | --- |

 ענף:  כדורגל
 תאריך ייסוד:  1996
 ארגון מפעיל:  פדרציית הכדורגל של ארצות הברית
 מספר מתמודדים:  2 (בגמר)   12 (בפלייאוף)
 מדינות משתתפות:  ארצות הברית ארצות הברית   קנדה קנדה
 יבשת:  אמריקה הצפונית
 זוכה:  מועדון הכדורגל לוס אנג'לס (זכייה אחת)
 הכי הרבה זכיות:  לוס אנג'לס גלאקסי (6 זכיות)
 מפעל מקביל:  MLS
 MLSsoccer.com
 
גביע ה-MLS (באנגלית: MLS Cup) הוא משחק גמר הפלייאוף לאחר סיום הליגה הסדירה של ה-MLS, הליגה הבכירה בכדורגל גברים בארצות הברית ובקנדה. כמו שאר הליגות בענפי הספורט השונים בצפון אמריקה, אלופת ה-MLS נקבעת על ידי פלייאוף לאחר סיום הליגה הסדירה, בניגוד לרוב ליגות הכדורגל ברחבי העולם שבהן הקבוצה בעלת מספר הנקודות הרב ביותר בסיום העונה מוכתרת כאלופה. ה-MLS בכל זאת מכבדת הישג זה על ידי הענקת תואר מגן האוהדים לקבוצה בעלת מספר הנקודות הרב ביותר בסיום העונה הסדירה. הקבוצה הזוכה בגביע ה-MLS, משתתפת בליגת האלופות של CONCACAF בעונה הבאה, ומתמודדת מול אלופת מקסיקו במסגרת משחק "אלוף האלופים" של שתי הליגות, בקיץ שאחרי הזכייה בגביע ה-MLS.
משחק גביע ה-MLS הראשון התקיים ב-20 באוקטובר 1996. כיום, משחק גביע ה-MLS מתקיים בדרך כלל בתחילת חודש דצמבר, שבו מתמודדות אלופת אזור מזרח נגד אלופת אזור מערב. לוס אנג'לס גלאקסי היא הקבוצה המצליחה ביותר במפעל עם 5 זכיות.
במהלך השנים, שימשו שלושה גביעים שונים כגביע (הפיזי) המוענק לזוכה: "גביע אלן רוטנברג" בשנים 1996-1998, "גביע אלן רוטנברג המחודש" בשנים 1999-2007, ואת "גביע פיליפ אנשוץ" מאז 2008.
משחקי הגמר > מקרא

| --- | --- |
מפתח
*: משחק שהוכרע בזמן ההארכה
†: משחק שהוכרע בפנדלים
משחקי הגמר > המשחקים

| עונה | תאריך | אלופה | תוצאה | סגנית | אצטדיון | צופים |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1996 | 20 באוקטובר | די.סי. יונייטד |  †3–2 * | לוס אנג'לס גלאקסי | אצטדיון פוקסבורו | 34,643 |
| 1997 | 26 באוקטובר | די.סי. יונייטד | 2–1 | קולורדו ראפידס | אצטדיון RFK | 57,431 |
| 1998 | 25 באוקטובר | שיקגו פייר | 2–0 | די.סי. יונייטד | רוז בול | 51,350 |
| 1999 | 21 בנובמבר | די.סי. יונייטד | 2–0 | לוס אנג'לס גלאקסי | אצטדיון פוקסבורו | 44,910 |
| 2000 | 15 באוקטובר | קנזס סיטי וויזרס | 1–0 | שיקגו פייר | אצטדיון RFK | 39,159 |
| 2001 | 21 באוקטובר | סן חוזה ארת'קווייקס | 2–1 * | לוס אנג'לס גלאקסי | אצטדיון קולומבוס קרו | 21,626 |
| 2002 | 20 באוקטובר | לוס אנג'לס גלאקסי |  †1–0 * | ניו אינגלנד רבולושן | אצטדיון ג'ילט | 61,316 |
| 2003 | 23 בנובמבר | סן חוזה ארת'קווייקס | 4–2 | שיקגו פייר | הום דיפו סנטר | 27,000 |
| 2004 | 14 בנובמבר | די.סי. יונייטד | 3–2 | קנזס סיטי וויזרס | הום דיפו סנטר | 25,797 |
| 2005 | 13 בנובמבר | לוס אנג'לס גלאקסי |  †1–0 * | ניו אינגלנד רבולושן | פיצה האט פארק | 21,193 |
| 2006 | 12 בנובמבר | יוסטון דינמו |  †1–1 † | ניו אינגלנד רבולושן | פיצה האט פארק | 22,427 |
| 2007 | 18 בנובמבר | יוסטון דינמו | 2–1 | ניו אינגלנד רבולושן | אצטדיון RFK | 39,859 |
| 2008 | 23 בנובמבר | קולומבוס קרו | 3–1 | ניו יורק רד בולס | הום דיפו סנטר | 27,000 |
| 2009 | 22 בנובמבר | ריאל סולט לייק |  †1–1 † | לוס אנג'לס גלאקסי | קווסט פילד | 46,011 |
| 2010 | 21 בנובמבר | קולורדו ראפידס |  †2–1 * | דאלאס | בימו פילד | 21,700 |
| 2011 | 20 בנובמבר | לוס אנג'לס גלאקסי | 1–0 | יוסטון דינמו | הום דיפו סנטר | 30,281 |
| 2012 | 1 בדצמבר | לוס אנג'לס גלאקסי | 3–1 | יוסטון דינמו | הום דיפו סנטר | 30,510 |
| 2013 | 7 בדצמבר | ספורטינג קנזס סיטי |  †1–1 † | ריאל סולט לייק | ספורטינג פארק | 21,650 |
| 2014 | 7 בדצמבר | לוס אנג'לס גלאקסי | 2–1 * | ניו אינגלנד רבולושן | סטאב האב סנטר | 27,000 |
| 2015 | 6 בדצמבר | פורטלנד טימברס | 2–1 | קולומבוס קרו | אצטדיון מפרה | 21,747 |
| 2016 | 10 בדצמבר | סיאטל סאונדרס | 0–0 † | טורונטו | בימו פילד | 36,045 |
| 2017 | 9 בדצמבר | טורונטו | 2–0 | סיאטל סאונדרס | בימו פילד | 30,584 |
| 2018 | 8 בדצמבר | אטלנטה יונייטד | 2–0 | פורטלנד טימברס | אצטדיון מרצדס-בנץ | 73,019 |
| 2019 | 10 בנובמבר | סיאטל סאונדרס | 3–1 | טורונטו | סנצ'ורילינק פילד | 69,274 |
| 2020 | 12 בדצמבר | קולומבוס קרו | 3–0 | סיאטל סאונדרס | אצטדיון מפרה | ללא (עקב מגפת הקורונה) |
| 2021 | 11 בדצמבר | ניו יורק סיטי |  †1–1 † | פורטלנד טימברס | פרובידנס פארק | 25,218 |
זכיות לפי קבוצות

| מועדון | זכיות | סגנויות | שנות זכייה | שנות סגנות |
| --- | --- | --- | --- | --- |

| לוס אנג'לס גלאקסי | 5 | 4 | 2002, 2005, 2011, 2012, 2014 | 1996, 1999, 2001, 2009 |
| די.סי. יונייטד | 4 | 1 | 1996, 1997, 1999, 2004 | 1998 |
| יוסטון דינמו | 2 | 2 | 2006, 2007 | 2011, 2012 |
| סיאטל סאונדרס | 2 | 2 | 2016, 2019 | 2017, 2020 |
| קולומבוס קרו | 2 | 1 | 2008, 2020 | 2015 |
| ספורטינג קנזס סיטי | 2 | 1 | 2000, 2013 | 2004 |
| סן חוזה ארת'קווייקס | 2 | 0 | 2001, 2003 |  |
| שיקגו פייר | 1 | 2 | 1998 | 2000, 2003 |
| טורונטו | 1 | 2 | 2017 | 2016, 2019 |
| ריאל סולט לייק | 1 | 1 | 2009 | 2013 |
| קולורדו ראפידס | 1 | 1 | 2010 | 1997 |
| פורטלנד טימברס | 1 | 1 | 2015 | 2018 |
| אטלנטה יונייטד | 1 | 0 | 2018 |  |
| מועדון הכדורגל לוס אנג'לס | 1 | 0 | 2022 |  |
| ניו אינגלנד רבולושן | 0 | 5 |  | 2002, 2005, 2006, 2007, 2014 |
| ניו יורק רד בולס | 0 | 1 |  | 2008 |
| דאלאס | 0 | 1 |  | 2010 |
ה-MVP של משחק הגמר

| שנה | זוכה | עמדה | מועדון |
| --- | --- | --- | --- |
| 1996 | בוליביה מרקו אצ'ווארי | קשר | די.סי. יונייטד |
| 1997 | בוליביה חיימה מורנו | חלוץ | די.סי. יונייטד |
| 1998 | פולין פיטר נוואק | קשר | שיקגו |
| 1999 | ארצות הברית בן אולסן | קשר | די.סי. יונייטד |
| 2000 | ארצות הברית טוני מאולה | שוער | קנזס סיטי וויזרס |
| 2001 | קנדה דווין דה רוזריו | חלוץ | סן חוזה ארת'קווייקס |
| 2002 | גואטמלה קרלוס רואיז | חלוץ | לוס אנג'לס גלאקסי |
| 2003 | ארצות הברית לנדון דונובן | חלוץ | סן חוזה ארת'קווייקס |
| 2004 | ארצות הברית אלקו אסקנדריאן | חלוץ | די.סי. יונייטד |
| 2005 | גואטמלה ג'ילרמו רמיראז | קשר | לוס אנג'לס גלאקסי |
| 2006 | ארצות הברית בריאן צ'ינג | חלוץ | יוסטון דינמו |
| 2007 | קנדה דווין דה רוזריו | קשר | יוסטון דינמו |
| 2008 | ארגנטינה גיז'רמו בארוס שלוטו | קשר | קולומבוס קרו |
| 2009 | ארצות הברית ניק רימאנדו | שוער | ריאל סולט לייק |
| 2010 | ארצות הברית קונור קייסי | חלוץ | קולורדו ראפידס |
| 2011 | ארצות הברית לנדון דונובן | חלוץ | לוס אנג'לס גלאקסי |
| 2012 | ארצות הברית עומר גונזאלס | מגן | לוס אנג'לס גלאקסי |
| 2013 | צרפת אורליאן קולין | מגן | ספורטינג קנזס סיטי |
| 2014 | אירלנד רובי קין | חלוץ | לוס אנג'לס גלאקסי |
| 2015 | ארגנטינה דייגו ואלרי | קשר | פורטלנד טימברס |
| 2016 | שווייץ סטפן פריי | שוער | סיאטל סאונדרס |
| 2017 | ארצות הברית ג'וזי אלטידור | חלוץ | טורונטו |
| 2018 | ונצואלה ג'וזף מרטינז | חלוץ | אטלנטה יונייטד |
| 2019 | ספרד ויקטור רודריגס | קשר | סיאטל סאונדרס |
| 2020 | ארגנטינה לוקאס זלאריאן | קשר | קולומבוס קרו |
| 2021 | ארצות הברית שון ג'ונסון | שוער | ניו יורק סיטי |
| 2022 | ארצות הברית ג׳ון מקארתי (כדורגל) | שוער | LAFC |
שחקנים שזכו מספר פעמים בגביע ה-MLS

| גביעי MLS | שחקנים (שנות זכייה) |
| --- | --- |
6: לנדון דונובן ('01, '03, '05, '11, '12, '14)
5: ג'ף אגוס ('96, '97, '99, '01, '03), טוד דוניבנט ('03, '05, '11, '12, '14) ובריאן מולאן ('02, '03, '06, '07, '10)
4: חיימה מורנו ('96, '97, '99, '04), קרייג וייבל ('02, '03, '06, '07), דוויין דה רוסריו ('01, '03, '06, 07), אדי רובינסון ('01, '03, '06, '07), וג'וש סאנדרס ('03, '05, '11, '12)
3: דרלינגטון נאגבה ('15, '18, '20), ריצ'רד מולרוני ('01, '03, '07), מרקו אטצ'ברי ('96, '97, '99), בריאן קאמלר ('96, '97, '99), ג'ון מאסנר (96, 97, 99), קלינט פאי ('96, '97, '99), אדי פופ ('96, '97, '99), ריצ'י ויליאמס ('96, '97, '99), כריס אולברייט ('99, '02, '05), בריאן צ'ינג ('03, '06, '07), ג'סי מרש ('96, '97, '98), אלחנדרו מורנו ('02, '06, '08), אזרה הנדריקסון ('02, '04, '08), פאט אונסטאד ('03, '06, '07), ויטור גומס פריירה ג'וניור ('11, '12, '14), אומר גונזלס ('11, '12, '14), רובי קין ('11, '12, '14), אדולף יוסף דלה גרזה ('11, '12, '14), חוסה לאונרדו ריביירו דה סילבה ('11, '12, '14) והקטור חימנז ('11, '12, '20)
חמאד אבו רביעה

חמאד אבו רביעה (בערבית: حماد أبو ربيعة; 1929 – 12 בינואר 1981) היה איש ציבור ופוליטיקאי בדואי-ישראלי.
ביוגרפיה

אבו רביעה נולד בתל מלחתה, למד בבית הספר לילדי הבדואים בבאר שבע ומגיל 18 היה שייח' שבט אבו רביעה, לאחר מות אביו, חליל אבו רביעה. כשייח' של השבט דאג להקמת בית ספר יסודי ובית ספר תיכון לילדי השבט, שהוקם סמוך לכביש באר-שבע ערד.
ב-1973 החליטו מנהגי הבדואים בנגב להקים רשימה עצמית לקראת הבחירות לכנסת השמינית, הרשימה הערבית לבדואים וכפריים, אבו רביעה נבחר לעמוד בראש הרשימה. הרשימה זכתה בבחירות במנדט אחד ואבו רביעה היה לבדואי הראשון שנבחר כחבר כנסת. אבו רביעה גר בעת שנבחר בבית אבן סמוך לתל מלחתה, לבית ולאזור כולו לא היה קווי טלפון, ולא כבישים סלולים. בעקבות דרישה של מזכירות הכנסת הותקן טלפון בביתו, בנובמבר 1974.
ב-10 במרץ 1974 הצביע בעד הקמתה של ממשלת ישראל השש עשרה, לאחר שהצטרף למערך, וכעבור שלושה חודשים גם עבור ממשלת ישראל השבע עשרה (ממשלת יצחק רבין הראשונה).
נאבק למען זכויות הערבים בישראל ובמיוחד בנושא האדמות, פעל נגד הפקעת אדמות וביקש לקבל ההכרה בבעלות הבדואים על אדמתם בנגב. השתתף בעצרת שהייתה בסכנין ב-14 בפברואר 1976, שבה הוכרז על שביתה כללית במגזר הערבי ובעקבות המשך הפקעת האדמות, פרש, יחד עם סיעת קידמה ופיתוח מהמערך ב-8 ביוני 1976 ויחד הם הקימו את הרשימה הערבית המאוחדת, בה היו שלושה חברים: חמאד אבו רביעה עצמו, סיף-אלדין אל-זועבי וג'בר מועדי.
בבחירות לכנסת התשיעית, במאי 1977, זכתה הרשימה הערבית המאוחדת רק במנדט אחד והוחלט לקיים רוטציה על מנת לאפשר לכל שלושת הנציגים לכהן בכנסת. אבו רביעה נכנס לכנסת במקומו של סיף-אלדין אל-זועבי, שהתפטר לאחר שתי שנות כהונה בכנסת, באפריל 1979. במהלך כהונתו עסק אבו רביעה במאבק נגד הפקעת חלקים נרחבים מאדמות השבט, לצורך הקמת בסיס נבטים ושדה תעופה עבור חיל האוויר. בסיס נבטים הוקם בעקבות הסכם השלום עם מצרים והצורך לפנות בסיסים בסיני. לצורך הפינוי הוכנה הצעת חוק לפינוי ופיצוי בעלי האדמות משבט אבו רביעה. בנוסף נאבק נגד השתלטות של תושבי בית יתיר על אדמה חקלאית, שאותה עיבד שבט אבו רביעה בניגוד לחוק, סמוך ליער יתיר.
ביוגרפיה > ההתנקשות בחייו

במרץ 1980, דרש ג'בר מועדי מאבו רביעה להתפטר על מנת שיוכל להיכנס לכנסת במקומו, על פי הסכם הרוטציה. אבו רביעה סירב בטענה שעליו לטפל בחוק לפיצוי בעלי האדמות משבטו, ולא יוכל לעשות זאת אם יתפטר. נעשו ניסיונות לשכנעו להתפטר מתפקידו לאחר שלא התפטר, פנה מועדי לבית המשפט, אך תביעתו נדחתה מאחר שעל פי החוק התפטרות מהכנסת צריכה להיעשות מרצון חופשי, ובית המשפט לא יכול לאכוף הסכמי רוטציה.
אבו רביעה המשיך לקבל איומים טלפוניים על חייו ועל חיי משפחתו, אך סירב בתוקף להתפטר. מתוך חשש, הוא שכר לעצמו שני שומרי ראש אישיים. לאחר כתשעה חודשים, אבו רביעה שילם למועדי 60 אלף שקלים בתמורה לביטול הסכם הרוטציה. משוכנע מכך שהסכנה חלפה, אבו רביעה פיטר את שומרי ראשו. כמה שבועות אחר כך, ב-12 בינואר 1981, הגיע אבו רביעה למשכן הכנסת. במזנון שבמשכן שוחח עם משה שחל, ומאוחר יותר גם עם שמעון פרס. ב-20:00 עזב את המשכן ונסע למלון הולילנד בירושלים. לאחר שחנה בכניסת המלון, הגיעו שני רעולי פנים, ירו באבו רביעה בעודו במכונית, וברחו באמצעות ג'יפ. בניו של מועדי הורשעו ברצח ונכלאו, ולאחר כעשר שנים קיבלו חנינה ושוחררו. מועדי נכנס לכנסת במקום אבו רביעה, והמשיך לכהן בה עד לפיזורה כעבור כחמישה חודשים. אבו רביעה הובא לקבורה בבית הקברות בכסייפה.
הערות שוליים

1 2  משולם עד, שייך אבו רביע מועמד בדווי ראשון לכנסת, דבר, 26 באוגוסט 1973
↑  תלמידים בדואים במעבדות אוניברסיטה, למרחב, 15 באפריל 1971
↑  יוסף וקסמן, השייחים הבדואים יתמודדו בבחירות ברשימה עצמאית, מעריב, 3 באוגוסט 1973
↑  אדי סופר, שייח אבו־רביע: בדווי ראשון בכנסת, מעריב, 8 בינואר 1974
↑  ג'ונתן ברודר, הח"כ הבדווי ערך "חפלה" ל־2000 קרואים, מעריב, 15 במרץ 1974
↑  אבישי אמיר, טלפון מותקן בביתו של ח"כ בהשקעה של רבע מיליון, מעריב, 27 בנובמבר 1974
↑  יהושע ביצור, אחרי פולמוס חריף בן 11 שעות אושרה הממשלה ברוב של 62 16 הצביעו בעד 46 * נגד 9 * נמנעו בתוכם 4 מהקואליציה, מעריב, 11 במרץ 1974
↑  מנחם רהט, הבדואים ב"שטח "9 בגליל רוצים לעקור לשטח חדש, מעריב, 17 בפברואר 1974
↑  שלמה גבעון, הבדווים ננגב דחו ההצעה להסדר בעיית הקרקעות, מעריב, 2 בנובמבר 1975
↑  אין מדובר ברשימה הערבית המאוחדת (רע"ם) (שהוקמה לקראת הכנסת ה-14) אלא בסיעה קודמת בשם זה.
↑  בדוויי הנגב דוחים הצעות הממשלה להסדר הקרקעות, דבר, 9 באוגוסט 1976
↑  תגובות נרגזות במערך על פרישתם של הח"כים הערביים, מעריב, 1 ביוני 1976
↑  שתי רשימות ערביות יופיעו יחדיו בבחירות, מעריב, 2 במרץ 1977
↑  השייך הבדווי אבו-רביע הושבע כח"כ, דבר, 4 באפריל 1979
↑  פרם אצל אבו־רביע: בעד הפקעות תוך תשלום פיצוי הוגן, דבר, 27 בנובמבר 1979
↑  הוראת פינוי לבדווים באיזור נמל התעופה שיקום בנגב, דבר, 17 בדצמבר 1978
↑  יהושע ביצור, ועדת השרים שוב תדון בהפקעת אדמות הבדווים, מעריב, 31 ביולי 1979
↑  5 דונם שלחין תמורת כל 100 דונם קרקע, מעריב, 7 בדצמבר 1979
↑  משולם עד, שבט אבו־רביע: מתיישבי יתיר עלו על אדמתנו, דבר, 9 בספטמבר 1979
↑  ירון אנוש, צו זמני אוסר על גרעין יתיר לעבד חלקה בנגב, מעריב, 12 בספטמבר 1979
↑  מועדי דורש מאבו רביע לפנות את מקומו בכנסת, מעריב, 21 בינואר 1980
↑  שלמה גבעון, "חיילים דרוזים באו לשכנעני שאפנה מקומי", מעריב, 28 באפריל 1980
↑  שלמה גינוסר, האם כל רוטציה פסולה?, דבר, 16 בספטמבר 1980
↑  זהר בלומנקרנץ, ברוך מאירי ויהושע ביצור, ב-4 כדורים בצווארו נרצח השייח אבו רביע בפתח מלון "הולילנד", מעריב, 13 בינואר 1981
↑  עמית סגל, סיפורה של הפוליטיקה הישראלית, עמ' 116–117.
↑  בהודעתו במשטרה סייף מעדי מתאר בפרטי־פרטים איך רצח את אבו־רביע, דבר, 2 בדצמבר 1981
↑  שלושת בניו של מועדי הואשמו ברצח ח"כ אבו רביע, דבר, 11 בפברואר 1981
↑  עשרות אלפים ליוו את השייך אבו רביע למנוחות, דבר, 14 בינואר 1981
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987012750668005171  GND: 1148551484  VIAF: 4834151353532052720006   WorldCat (עם VIAF): 4834151353532052720006
רמו פרוילר

רֵמוֹ מרקו פְרוֹילֶר (בגרמנית: Remo Marco Freuler; נולד ב-15 באפריל 1992) הוא כדורגלן שווייצרי המשחק בעמדת הקשר בבולוניה בהשאלה מנוטינגהאם פורסט ובנבחרת שווייץ.
קריירת מועדונים

פרוילר התחיל את הקריירה שלו בקבוצת הילדים של הינויל, בגיל 13 הצטרף לוינטרטור. בסוף עונת 2009/2010 הצטרף לקבוצה הבוגרת וערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה ב-1 במאי בניצחון 0–3 נגד שפהאוזן.
בקיץ 2010 חתם בגראסהופרס ציריך בה שיחק רוב העונה בקבוצת הנוער, ולקראת סיום העונה הצטרף לקבוצה הבוגרת.
בינואר 2012 חזר לווינטרטור מהליגה השווייצרית השנייה. ב-4 במרץ 2012 הבקיע צמד בניצחון 1–4 נגד קריינס. וינרטור דורגה במקום העשירי בליגה טרם הגעתו, ופרוילר הצליח לעזור לקבוצה לסיים את העונה במקום הרביעי.
ב-18 בפברואר 2014 פרוילר חתם בלוצרן מליגת העל השווייצרית. ב-2 במרץ פרוילר ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה במשחק הליגה נגד סנט גאלן. עונת 2014/2015 הייתה עונת השיא של פרוילר בקריירה, בה הוא כבש שבעה שערים ובישל חמישה ב-33 משחקי ליגה.
ב-19 בינואר 2016 פרוילר חתם באטאלנטה מהסרייה א' תמורת 2 מיליון אירו. ב-7 בפברואר פרוילר ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה במשחק הליגה נגד אמפולי. ב-2 במאי 2016 הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה במשחק הליגה נגד נאפולי.
ב-14 באוגוסט 2022 חתם פרוילר בנוטינגהאם פורסט. ב-28 באוגוסט ערך הופעת בכורה בקבוצה, בהפסד 0–2 לטוטנהאם הוטספר.
ב-1 בספטמבר 2023 עבר לבולוניה בהשאלה. בסיום העונה חתם על חוזה בקבוצה.
קריירה בינלאומית

ב-1 ביוני 2017 פרוילר ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת שווייץ בניצחון 0–1 נגד בלארוס.
פרוילר נכלל בסגל הנבחרת לקראת מונדיאל 2018.
נכלל בסגל נבחרת שווייץ לטורניר מונדיאל 2022. נכלל בסגל נבחרת שווייץ ליורו 2024.
הערות שוליים

↑  Squad Announcement בחשבון הטוויטר הרשמי של נבחרת שווייץ, 9 בנובמבר 2022
↑  Ryan DabbsContributions from Matthew Walthert last updated, Switzerland Euro 2024 squad: Murat Yakin's full team, fourfourtwo.com, ‏2023-10-03 (באנגלית)
| נבחרת שווייץ – מונדיאל 2018 |
| --- | --- | --- |
|  1 זומר •  2 ליכטשטיינר •  3 מובאנג'ה •  4 אלבדי •  5 אקאנג'י •  6 לאנג •  7 אמבולו •  8 פרוילר •  9 ספארוביץ' •  10 ג'אקה •   11 בהראמי •  12 מבוגו • 13 רודריגס •  14 צובר • 15 דז'מאילי • 16 פרננדס • 17 זקאריה • 18 גבראנוביץ' • 19 דרמיץ' • 20 דז'ורו • 21 בירקי • 22 שר • 23 שאקירי • מאמן: פטקוביץ' |  1 זומר •  2 ליכטשטיינר •  3 מובאנג'ה •  4 אלבדי •  5 אקאנג'י •  6 לאנג •  7 אמבולו •  8 פרוילר •  9 ספארוביץ' •  10 ג'אקה •   11 בהראמי •  12 מבוגו • 13 רודריגס •  14 צובר • 15 דז'מאילי • 16 פרננדס • 17 זקאריה • 18 גבראנוביץ' • 19 דרמיץ' • 20 דז'ורו • 21 בירקי • 22 שר • 23 שאקירי • מאמן: פטקוביץ' | שווייץ |
| נבחרת שווייץ – יורו 2020 |
| --- | --- | --- |
|  1 זומר •  2 אמבאבו •  3 וידמר •  4 אלבדי •  5 אקאנג'י •  6 זקאריה •  7 אמבולו •  8 פרוילר •  9 ספארוביץ' •  10 ג'אקה •   11 ורגאס •  12 מבוגו • 13 רודריגס •  14 צובר • 15 סואו • 16 פאסנאכט • 17 בניטו • 18 מחמדי • 19 גבראנוביץ' • 20 פרננדס • 21 אומלין (משחק ראשון) / קובל (יתר המשחקים) • 22 שר • 23 שאקירי • 24 אומרגיץ' • 25 ג'ומרט • 26 לוטומבה • מאמן: פטקוביץ' |  1 זומר •  2 אמבאבו •  3 וידמר •  4 אלבדי •  5 אקאנג'י •  6 זקאריה •  7 אמבולו •  8 פרוילר •  9 ספארוביץ' •  10 ג'אקה •   11 ורגאס •  12 מבוגו • 13 רודריגס •  14 צובר • 15 סואו • 16 פאסנאכט • 17 בניטו • 18 מחמדי • 19 גבראנוביץ' • 20 פרננדס • 21 אומלין (משחק ראשון) / קובל (יתר המשחקים) • 22 שר • 23 שאקירי • 24 אומרגיץ' • 25 ג'ומרט • 26 לוטומבה • מאמן: פטקוביץ' | שווייץ |
| נבחרת שווייץ – מונדיאל 2022 |
| --- | --- | --- |
|  1 זומר •  2 פרננדס •  3 וידמר •  4 אלבדי •  5 אקאנג'י •  6 זקאריה •  7 אמבולו •  8 פרוילר •  9 ספארוביץ' •  10 ג'אקה •   11 שטפן •  12 אומלין • 13 רודריגס •  14 אייבישר • 15 סואו • 16 פאסנאכט • 17 ורגאס • 18 ג'ומרט • 19 אוקפור • 20 פריי • 21 קובל • 22 שר • 23 שאקירי • 24 קון • 25 רידר • 26 ישארי • מאמן: יאקין |  1 זומר •  2 פרננדס •  3 וידמר •  4 אלבדי •  5 אקאנג'י •  6 זקאריה •  7 אמבולו •  8 פרוילר •  9 ספארוביץ' •  10 ג'אקה •   11 שטפן •  12 אומלין • 13 רודריגס •  14 אייבישר • 15 סואו • 16 פאסנאכט • 17 ורגאס • 18 ג'ומרט • 19 אוקפור • 20 פריי • 21 קובל • 22 שר • 23 שאקירי • 24 קון • 25 רידר • 26 ישארי • מאמן: יאקין | שווייץ |
| נבחרת שווייץ – יורו 2024 |
| --- | --- | --- |
|  1 זומר •  2 סטרגיו •  3 וידמר •  4 אלבדי •  5 אקאנג'י •  6 זקאריה •  7 אמבולו •  8 פרוילר •  9 אוקפור •  10 ג'אקה •   11 שטפן •  12 מבוגו • 13 רודריגס •  14 צובר • 15 זסיגר • 16 סיירו • 17 ורגאס • 18 דואה • 19 אנדוייה • 20 אייבישר • 21 קובל • 22 שר • 23 שאקירי • 24 ישארי • 25 אמדוני • 26 רידר • מאמן: יאקין |  1 זומר •  2 סטרגיו •  3 וידמר •  4 אלבדי •  5 אקאנג'י •  6 זקאריה •  7 אמבולו •  8 פרוילר •  9 אוקפור •  10 ג'אקה •   11 שטפן •  12 מבוגו • 13 רודריגס •  14 צובר • 15 זסיגר • 16 סיירו • 17 ורגאס • 18 דואה • 19 אנדוייה • 20 אייבישר • 21 קובל • 22 שר • 23 שאקירי • 24 ישארי • 25 אמדוני • 26 רידר • מאמן: יאקין | שווייץ |
אוטווה

ערך זה עוסק בבירת קנדה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
רחוב באוטווה
אנדרטת המלחמה הלאומית של קנדה
אוטווה (באנגלית ובצרפתית: Ottawa) היא בירת קנדה.
אוכלוסיית אוטווה מונה כ-883,000 תושבים, ואוכלוסיית המטרופולין של העיר מונה כ-1,200,000 תושבים. העיר ממוקמת בעמק אוטווה, על הגדה הדרומית של נהר אוטווה, בפרובינציית אונטריו, בגבול הפרובינציה עם פרובינציית קוויבק. העיר מרוחקת 400 ק"מ מטורונטו (שהיא בירת הפרובינציה אונטריו – אך לא של המדינה) הממוקמת מערבית לה, ו-190 ק"מ ממונטריאול הממוקמת מזרחית לה.
בניגוד לפדרציות אחרות, כמו ארצות הברית, מקסיקו, ברזיל, הודו ואוסטרליה הבירה לא נמצאת במחוז פדרלי נפרד אלא באונטריו, שהיא אחת הפרובינציות של המדינה. יתרה מזו, אוטווה היא אף לא בירתה של אונטריו, בירת אונטריו היא טורונטו.
היסטוריה

אזור אוטווה היה מקום מושבם של אינדיאנים משבט אלגונקווין אשר קראו לנהר אוטווה "קיצ'י סיבי" או "הנהר הגדול". ההתיישבות האירופאית הראשונה באוטווה הייתה קהילה שהוקמה בצד קוויבק של הנהר בשנת 1800 על ידי פילמון רייט. רייט גילה כי ניתן להעביר עצים בדרך הנהר למונטריאול והקים במקום תעשיית כריתת עצים.
בעקבות מלחמת 1812 הוחלט ליישב במקום משפחות של חיילים, וכן הממשל הבריטי מימן תוכניות ליישב במקום מתיישבים אירים קתוליים שהיגרו לאזור קנדה.
השלמת הקמת תעלת רידו שהוקמה על ידי קולונל ג'ון ביי בשנת 1831 וחיברה את העיר לקינגסטון הביאה לפיתוח העיר. צידה המערבי של התעלה כונה "העיר העליונה" בו ממוקם כיום בניין הפרלמנט, וצידה המזרחי "העיר התחתונה" שהייתה אזור צפוף שהיווה שכונות עוני ורבו בו המגפות, כגון מגפת החולירע של שנת 1832 ומגפת הטיפוס של שנת 1847.
עם השלמת התעלה הפכה אוטווה למרכז של כריית עצים ואף כונתה על שמו של הקולונל "ביטאון" – עירו של ביי, עד שהושב לה שמה הקודם – אוטווה בשנת 1855.
ב-31 בדצמבר 1857 התבקשה המלכה ויקטוריה לבחור בירה לפרובינציית קנדה (שאז כללה את שטחי קוויבק ואונטריו) והיא בחרה את אוטווה שבאותה עת הייתה רק כפר קטן. הבחירה במיקום זה, מלבד יופיו הטבעי של המקום, נבעה מכך, שהיה על אזור הגבול בין אזורים המאוכלסים באוכלוסייה צרפתית גדולה מצד מזרח, לבין אזורים שבהם אוכלוסייה דוברת אנגלית, בצד הדרום-מערבי. בנוסף, לאור התבוסה במלחמת 1812, ולאור פגיעותן של הערים האחרות לצבא האמריקאי בשל היותן קרובות לגבול עם ארצות הברית נבחרה עיר הרחוקה מהגבול. סיבה נוספת הייתה המרחק ממרכזי האוכלוסייה של צפון אמריקה הבריטית של אותה עת – ומיעוט האוכלוסייה בעיר, דבר שהבטיח קושי רב למרוד במוסדות השלטון.
בשנת 1867 נוסדה מדינת קנדה ואוטווה הפכה לבירתה הרשמית של המדינה העצמאית החדשה. בנייני השלטון המקוריים בסגנונם הגותי נהרסו באופן חלקי בשריפה שפרצה ב-3 בפברואר 1916. בית הנבחרים עבר זמנית בשל השריפה לבניין המשמש כיום המוזיאון לטבע של קנדה ובאותה עת נקרא "המוזיאון לזכר המלכה ויקטוריה", ובשנת 1922 שוחזרו מחדש בנייני השלטון שהפכו עם הזמן לסמל העיר.
ב-5 בספטמבר 1945, עם תום מלחמת העולם השנייה אירע באוטווה האירוע שהחל למעשה את המלחמה הקרה – נספח הצפנים של שגרירות ברית המועצות איגור גורזנקו ערק למערב עם ניירות המוכיחים שברית המועצות מפתחת פצצת אטום.
ב-2001 אוחדה העיר העתיקה של אוטווה (בה היו 350,000 תושבים באותה שנה) עם הפרוורים נפין (135,000 תושבים), קנטה (70,000), גלוסטר (120,000), רוקלייף פארק (2,100), ואנייה (17,000), וקמברלנד (55,000). כמו כן אוחדה העיר עם הערים וסט קרלטון (55,000), אוסגוד (13,000), רידו (18,000) ו-גולבורן (24,000).
מבנים בעלי חשיבות

אחד המבנים הידועים בעיר הוא מבנה הפרלמנט, וכן בית ראש ממשלת קנדה. אתר חשוב נוסף הוא אחוזת רידו – ביתו של המושל הכללי של קנדה.
בעיר מספר רב של מוזיאונים ובהם הגלריה הלאומית של קנדה, מוזיאון המלחמה הקנדי, מוזיאון המדע והטכנולוגי הקנדי, המוזיאון האווירי הקנדי, המוזיאון לטבע של קנדה, והמוזיאון הקנדי לתרבות הממוקם מעברו השני של נהר אוטווה, בפרובינציית קוויבק. בעיר גם האנדרטה הלאומית לשואה.
גאוגרפיה

העיר ממוקמת בגדה הדרומית של נהר אוטווה וחוצים אותה נהר רידו ותעלת רידו.
החלק העתיק בעיר מכונה "העיר התחתונה" והוא ממוקם בין התעלה והנהרות.
אוטווה מורכבת מ-11 ערים היסטוריות שאוחדו כיום לעיר אחת.
תחבורה

בקרבת העיר נמצא נמל התעופה הבין-לאומי מקדונלד קרטייה, כמו כן מגיעים לעיר קווי אוטובוסים רבים וקווי רכבת.
בעיר פועלת רכבת קלה הקרויה "רכבת ה-או".
תעלת רידו היוצאת מקינגסטון מסתיימת בעיר בין גבעת הפרלמנט ושאטו לורייה. בחורף, קופאת התעלה ומאפשרת החלקה על הקרח למרחק של 7.8 ק"מ ובכך התעלה היא משטח ההחלקה הארוך בעולם.
כלכלה

רוב תושבי העיר מועסקים על ידי הממשל הפדרלי הקנדי או בתעשיות היי טק, טלקומוניקציה וטכנולוגיה סביבתית. בעיר משרדים של החברות: אלודו, מיטל, שופיפיי, נורדיון, מעבדות אבוט, אלקטל, IBM, בל קנדה, ג'נרל דיינמיקס, טלוס, קורל, קוגנוס, בנק MBNA.
ספורט

באוטווה פועלת שתי קבוצות מקצועניות בכירות – אוטווה סנטורס, קבוצת הוקי קרח שהוקמה בשנת 1992 ומשחקת בליגת ה-NHL, ואוטווה רדבלאקס המשחקת בליגת הפוטבול הקנדית (CFL) מאז 2010.
בעיר פועלות קבוצות כדורסל וכדורגל החברות בליגות משניות.