stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מערות אג'אנטה
תיאור מפורט של המערות > מערה 4

מבט מבחוץ והאולם הפנימי של מערה 4.
מערה 4, ויהארה (מנזר בודהיסטי), מומנה על ידי מתורה (Mathura), שכנראה לא היה אציל או אחד מאנשי חצר המלוכה, אלא בודהיסט עשיר אדוק בדתו. זו הוויהארה הגדולה ביותר בקבוצת המערות שנחנכו ראשונות בקבוצה השנייה, מה שמרמז שהיו למתורה עושר והשפעה עצומים מבלי שהיה נושא משרה בכירה במדינה. היא ממוקמת גבוה משמעותית, אולי משום שהאומנים הבינו שאיכות הסלע במפלס התחתון ובאותו גובה כשל המערות האחרות הייתה ירודה, והיה להם סיכוי טוב יותר לחצוב ויהארה מרכזית במקום גבוה יותר. אפשרות סבירה נוספת היא שהמתכננים רצו לחצוב בסלע בור מים גדול נוסף בצד שמאל של החצר למען דיירים נוספים, שיקוף של צד ימין, תוכנית המשתמעת מגובה התאים הקדמיים בצד שמאל.
דלת אולם אג'אנטה (מימין) ועמודי מערה
הסקר הארכאולוגי של הודו מתארך את המערה למאה השישית לספירה. ספינק, לעומת זאת, מתארך את חנוכת מערה זו מאה שנה קודם לכן, בערך בשנת 463 לספירה, בהתבסס על סגנון בנייה וכתובות אחרות. במערה 4 יש עדויות לקריסה דרמטית של תקרתה באולם המרכזי, כנראה במאה ה-6, דבר שנגרם על ידי גודל חלל המערה ופגמים גאולוגיים בסלע. מאוחר יותר ניסו האמנים להתגבר על פגם גאולוגי זה באמצעות העלאת גובה התקרה באמצעות חפירה עמוקה יותר בבזלת.
למערה יש תוכנית ריבועית, והיא כוללת דמות גדולה של בודהה בתנוחת הטפה המוקף מצדדיו על ידי בודהיסטוות ומעליו מרחפות נימפות שמימיות. היא מורכבת ממרפסת, אולם היפוסטילי, מקדש עם חדר כניסה וסדרת תאים לא גמורים. מנזר זה הוא הגדול ביותר מבין מערות אג'אנטה, והוא משתרע על שטח של כמעט 970 מטרים רבועים (35 מטרים × 28 מטרים). המשקופים המגולפים של דלת הכניסה מרהיבים ביופיים כשבצד ימין מגולף בודהיסטווה כמי שמגן בפני "שמונה הסכנות הגדולות". הקיר האחורי של המרפסת מכיל את פאנל התפילה של אוולוקיטשוורה. קריסת התקרה של המערה השפיעה כנראה על התוכנית הכוללת שלה, וגרמה לה להישאר בלתי גמורה. רק פסלו של בודהה והפסלים הגדולים האחרים הושלמו, ולמעט מה שהמממן ראה כאלמנטים החשובים ביותר, כל האלמנטים האחרים בתוך המערה לא צוירו מעולם.
תיאור מפורט של המערות > מערה 5

מערה 5, חפירה לא גמורה תוכננה כמנזר (10.32 מטרים × 16.8 מטרים). מערה 5 נטולת פיסול ואלמנטים אדריכליים למעט מסגרת הדלת. בפיתוחים המעוטרים על המסגרת יש דמויות נשיות עם יצורי מקארה מיתולוגיים הקיימים באומנויות ההודיות העתיקות ומימי הביניים. בניית המערה החלה כנראה בסביבות שנת 465 לספירה, אך ננטשה מכיוון שבסלע יש פגמים גאולוגיים. הבנייה חודשה בשנת 475 לספירה לאחר שהמלכים משושלת אסמקה התחילו מחדש בעבודות במערות אג'אנטה, אך ננטשה שוב כאשר האומנים והמממנים עצבו מחדש והתמקדו במערה 6 המורחבת הסמוכה למערה 5.
תיאור מפורט של המערות > מערה 6

מבט לכניסה ולשתי קומות (מימין) ואולם מפלס עליון
מערה 6 היא מנזר דו קומתי (16.85 מטרים × 18.07 מטרים). היא מורכבת ממקדש, אולם בשני המפלסים. המפלס התחתון מחוזק בעמודים ויש בו תאים צמודים. באולם העליון יש גם תאי משנה. המקדשים בשני המפלסים כוללים דמות בודהה בתנוחת ההוראה. במקום אחר, הבודהה מוצג במודרות שונות. הקירות במפלס התחתון מתארים את אגדות נס סרוואסטי והפיתוי של מארה. רק הקומה התחתונה של מערה 6 הושלמה. בקומה העליונה הלא גמורה של מערה 6 יש הרבה פסלי קדושים פרטיים, ומקדש בודהה.
המפלס התחתון של מערה 6 היה ככל הנראה החציבה המוקדמת ביותר בשלב הבנייה השני. שלב זה מאופיין בשימוש בנושאים של זרם המהאיאנה בבודהיזם והוא מסמל את תקופת הרנסאנס של שושלת וקאטאקה של שיקום אג'אנטה שהחל כארבע מאות לאחר בניית המערות בשלב הקודם של זרם טהרוואדה. נראה שהקומה העליונה לא הייתה מתוכננת בתחילת הבנייה, והיא נוספה במחשבה שנייה, כנראה בערך בזמן שהאדריכלים והאומנים נטשו את העבודות הנוספות על הסלע הפגום מבחינה גאולוגית של מערה 5 הסמוכה. גם במערה 6 התחתונה וגם במערה העליונה יש סימנים לטעויות ניסוי גסות ושגיאות בבנייה. עבודות המערות היו ככל הנראה בעיצומן בין השנים 460 עד 470 לספירה, והיא הראשונה שמציגה את הבודהיסטוות המלווים. בניית המערה העליונה החלה ככל הנראה בשנת 465, התקדמה במהירות והעמיקה הרבה יותר בסלע מאשר במפלס התחתון.
הקירות ומשקוף הדלת של המקדש בשני המפלסים מגולפים בצורה מורכבת. אלה מציגים נושאים כמו מקארות ויצורים מיתיים אחרים, אפסארות, פילים בשלבי פעילות שונים, נשים מנופפות לשלום או מסבירת פנים. המפלס העליון של מערה 6 הוא משמעותי בכך שהוא מציג בודהיסט אדוק בתנוחה כריעה לרגליו של בודהה, סימן לנוהלי הסגידה עד המאה ה-5. לבודהה הגדול של המקדש יש כס מלכותי משוכלל, אך הוא הסתיים בחופזה בשנת 477–478 לספירה, כאשר המלך הארישנה מת. בחדר הכניסה למקדש של המערה יש קבוצת פסלים לא גמורה של ששת הבודהות של העבר, שרק חמישה פסלים מהם גולפו. ייתכן שרעיון זה הושפע מהפסלים שנמצאו במערות באג במדינת מאדהיה פרדש.
הציור השלם ביותר במערה 6: בודהה יושב בתנוחת דארמה-צ'אקרה-מודרה
ציור המציג את הסגידה האדוקה לבודהה בזרם המהאיאנה
בודהה במפלס העליון, אייל מתחת ואפסארות מעל (תאורה מלאכותית)
חדר כניסה לחדר הקודש, במפלס העליון של מערת אג'אנטה מספר 6
יצירות אמנות על משקוף הדלת
תיאור מפורט של המערות > מערה 7

מבט חיצוני על מערה 7, והמקדש הפנימי
גם מערה 7 היא מנזר (15.55 מטרים × 31.25 מטרים), אבל בן קומה אחת. היא מורכבת ממקדש, אולם עם עמודים מתומנים ושמונה חדרים קטנים לנזירים. בודהה המקודש מוצג בתנוחת הטפה. ישנם לוחות אומנותיים רבים המתארים נושאים בודהיסטיים, כולל אלה של בודהה עם נגאמוצ'לינדה ואת נס סרוואסטי.
למערה 7 חזית מפוארת עם שני פורטיקו. במרפסת יש שמונה עמודים משני סוגים. לאחד יש בסיס מתומן עם אמאלאקה וכותרת לוטוס. השני חסר בסיס בעל צורה מובהקת, כולל עמוד מתומן עם כותרת פשוטה. המרפסת נפתחת לחדר כניסה מקורה. בצד שמאל של חדר כניסה זה נמצאים פסלים יושבים או עומדים כמו אלה של 25 בודהות יושבים מגולפים בתנוחות ובהבעות פנים שונות, ואילו בצד ימין 58 תבליטי בודהה יושבים בתנוחות שונות, כולם מונחים על לוטוס. בודהות אלה ואחרים על הקירות הפנימיים של חדר הכניסה הם תיאור פיסולי של נס סרוואסטי בתאולוגיה הבודהיסטית. בשורה התחתונה נראים שתי נאגות (נחשים עם ברדסים) המחזיקים את גבעול הלוטוס הפורח. חדר הכניסה מוביל אל המקדש דרך מסגרת השער. על מסגרת זו מגולפות שתי נשים העומדות על מקארות (יצורי ים מיתיים). בתוך המקדש נמצא הבודהה היושב על כס האריה בתנוחת רגליים צולבות, מוקף בדמויות אחרות של בודהיסטווה, שני מלווים עם צ'אורי ואפסארות מרחפות מעל.
אולי בגלל שברים בסלע, מערה 7 מעולם לא נחצבה עמוק מאוד לתוך הצוק. היא מורכבת רק משני הפורטיקו וחדר מקדש עם חדר כניסה, עם כמה תאים, אבל ללא אולם מרכזי. יצירות המערה עברו ככל הנראה שיפוצים ושיפורים לאורך זמן. הגרסה הראשונה הושלמה בשנת 469 לערך לספירה, הוסיפו כמות גדולה של בודהות שצוירו כעבור כמה שנים בין השנים 476–478 לספירה.
תוכנית מערה 7 (סקיצה של רוברט גיל, 1850)
מערה 7: בודהות על הקיר השמאלי בחדר הכניסה (סקיצה של ג'יימס ברג'ס, 1880)
בודהות על הקיר הימני של חדר הכניסה
המסדרון הנמוך לפני המקדש
תיאור מפורט של המערות > מערה 8

מבט חיצוני על מערה 8 ותוכנית המערה. מערה 8 קטנה וממוקמת ברמה הנמוכה ביותר באג'אנטה, ממש מתחת למסלול בין מערות 7 ו-9.
מערה 8 היא מנזר נוסף שלא הושלם (15.24 מטרים × 24.64 מטרים). במשך עשורים רבים במאה העשרים שימשה מערה זו כחדר אחסון וחדר גנרטורים. היא נמצאת בגובה הנהר עם גישה נוחה, נמוך יחסית למערות האחרות, ולפי הסקר הארכאולוגי של הודו זה אולי אחד המנזרים הקדומים ביותר. חלק גדול מחזיתו נפגע, ככל הנראה ממפולת קרקע. חפירת המערות הוכחה כקשה במיוחד, וכנראה ננטשה לאחר הגעה לשבר גאולוגי הכולל שכבת מינרלים שמנע יצירת תגליפים יציבים.
ספינק, לעומת זאת, קובע כי מערה 8 היא אולי המערה הקדומה ביותר מהתקופה השנייה, והמקדש שלה הוא נוצר "במחשבה שנייה". ייתכן שמדובר במנזר המהאיאנה העתיק ביותר שנחפר בהודו, על פי ספינק. ייתכן שהפסל המקורי היה חופשי ולא מגולף מהסלע החי, כיוון שהוא נעלם. היו ציורים במערה, אך נותרו מהם רק שרידים.
תיאור מפורט של המערות > מערה 9

כניסה לאולם הפולחן במערה 9. משמאל: סקיצה משנת 1878.
מערות 9 ו-10 הן שני אולמות הצ'איטיה או הפולחן מהמאה ה-2 עד המאה הראשונה לפני הספירה - תקופת הבנייה הראשונה, אם כי שניהם עובדו מחדש בסוף תקופת הבנייה השנייה במאה ה-5 לספירה.
מערה 9 (18.24 מטרים × 8.04 מטרים) קטנה ממערה 10 (30.5 מטרים × 12.2 מטרים), אך מורכבת יותר. עובדה זו הובילה את ספינק לדעה שמערה 10 הייתה אולי במקור מהמאה הראשונה לפני הספירה, ומערה 9 כמאה שנים מאוחר יותר. "המקדשים" הקטנים הנקראים מערות A‏9 עד D‏9 ו-A‏10 גם הם מהתקופה השנייה. אלה הוזמנו על ידי אנשים פרטיים. לקשת מערה 9 יש בפרופיל שרידים המצביעים על כך שככל הנראה היו בה חלקים מעץ.
למערה צורת אפסיס מובהקת, ספינה, מעבר ואפסיס עם אייקון. אדריכלות ותוכנית המזכירים את אחת הקתדרלות שנבנו באירופה מאות שנים מאוחר יותר. המעבר כולל שורה של 23 עמודים. התקרה מקומרת. הסטופה נמצאת במרכז האפסיס, עם מסלול הליכה מסביב. הסטופה יושבת על בסיס גלילי גבוה. על הקיר השמאלי של המערה כוהני דת המתקרבים אל הסטופה, דבר המצביע על מסורת של סגידה.
לטענת ספינק, הציורים במערה זו, כולל הבודהות העומדים על העמודים, נוספו במאה החמישית. מעל העמודים וגם מאחורי הסטופה ציורים צבעוניים של הבודהה עם פדמאפני ווג'ראפני לידו, הם עונדים תכשיטים ושרשראות לצוואר, ואילו יוגים, אזרחים ונזירים בודהיסטים מתקרבים לבודהה עם זרים ומנחות, כאשר גברים לובשים מכנסי דוטי וטורבנים כרוכים סביב ראשיהם. על הקירות אפריזים של סיפורי הג'טאקה, אך כנראה משלב הטהרוואדה של בנייה מוקדמת. חלק מהלוחות והתבליטים בתוך ומחוץ למערה 10 אינם מתקשרים עם הנרטיב, אלא קשורים לאגדות בודהיסטיות. היעדר המשכיות נרטיבית זו יכול להיות משום שאלו נוספו על ידי נזירים שונים ותורמים רשמיים במאה החמישית בכל מקום בו היה מקום ריק. דבקות דתית זו ואופי אולם הפולחן של מערה זו הם הסיבה האפשרית לכך שנוספו ארבעה מקדשים קטנים מערות מ-A‏9 עד D‏9 בין מערה 9 למערה 10.
פסל בודהה במרפסת מערת 9
אולם האפסיס עם סטופה רגילה כדורית למחצה במרכז האפסיס
ציורים על עמודים
מערה 9: פרסקו עם בודהות בגלימות כתומות המוגנים על ידי מטריות צ'אטרה
תיאור מפורט של המערות > מערה 10

מבט מבחוץ והאולם פנימי של מערה 10
מערה 10, אולם תפילה גדול או צ'איטיה, מתוארכת למאה הראשונה לפני הספירה, יחד עם מערת ויהארה הסמוכה מספר 12. שתי מערות אלה הן בין הראשונות במתחם אג'אנטה. יש בה אולם בצורת אפסיס מרכזי גדול עם שורה של 39 עמודים מתומנים, ספינה המפרידה בין המעבר לסטופה בסוף לסגידה. לסטופה יש "פראדקשינה פאתה" (שביל הליכה מסביב).
מערה זו משמעותית מכיוון שקנה המידה שלה מאשש את השפעת הבודהיזם בדרום אסיה עד המאה הראשונה לפני הספירה וההשפעה המתמשכת שלה (אם כי ההולכת ומתמעטת) בהודו עד המאה ה-5 לספירה. יתר על כן, המערה כוללת מספר כתובות בהן חלקים מהמערה הם "מתנות של פראסדה" על ידי אנשים שונים, מה שמציין כי המערה הייתה ממומנת כמאמץ קהילתי ולא על ידי מלך יחיד או נושא משרה בכיר אחד. מערה 10 חשובה גם מבחינה היסטורית מכיוון שבאפריל 1819, קצין הצבא הבריטי ג'ון סמית' ראה את הקשת שלה והביא את תגליתו לידיעת הציבור במערב.
כמה מערות אחרות נבנו גם הן במערב הודו בערך באותה תקופה בחסות מלכותית. ההערכה היא כי הכרונולוגיה של מערות צ'איטיה המוקדמות היא כדלקמן: תחילה מערה 9 במערות מהאקאלי ואז מערה 12 במערות בהאג'ה, שתיהן קודמות למערה 10 של אג'אנטה. ואז, אחרי מערה 10 של אג'אנטה, בסדר כרונולוגי: מערה 3 במערות פיטלקורה, מערה 1 במערות קונדנה, מערה 9 באג'אנטה, שעם עיצוביה המעוטרים יותר, אולי נבנתה כמאה שנים מאוחר יותר, מערה 18 במערות נאשיק, ומערה 7 במערות בדסה, כדי להגיע לשיא עם "השלמות הסופית" של הצ'איטיה הגדולה במערות קרלה.
במערה 10 יש כיתוב בסנסקריט בכתב ברהאמי שהוא חשוב ארכאולוגית. הכתובת היא העתיקה ביותר באתר אג'אנטה, אותיות הברהאמי מתוארכות בפלאוגרפיה לבערך המאה השנייה לפני הספירה.
 תוכן הכתובת: "𑀯𑀲𑀺𑀣𑀺𑀧𑀼𑀢𑀲 𑀓𑀝𑀳𑀸𑀤𑀺𑀦𑁄 𑀖𑀭𑀫𑀼𑀔 𑀤𑀸𑀦𑀁" ופירושה: "המתנה של חזית מערה מאת וסיסתיפוטרה קטאהדי".
הציורים במערה 10 כוללים כמה ששרדו מהתקופה המוקדמת, רבים מתוכנית המודרניזציה שלא הושלמה בתקופה השנייה, ומספר גדול מאוד של ציורים מאוחרים וקטנים יותר, סביב 479–480 לספירה, כמעט כל הבודהות ורבים מהם עם כיתוב שם התורם מאנשים פרטיים. אלה נמנעו בעיקר מציור על התוכנית "הרשמית", ואחרי שמוצו העמדות הטובות ביותר נוצלו עמדות פחות בולטות שטרם צוירו. סך כל אלה (כולל אלה שאבדו מאז) היה כנראה מעל 300, ופרי מכחולם של אמנים רבים ושונים נראים לעין. הציורים רבים ומשתי תקופות, רבים מספרים את סיפורי ג'טאקה עם כיוון השעון. ניתן להבחין בציורים הן של זרם טהרוואדה והן של זרם מהאיאנה, אם כי הראשונים דהויים ומלוכלכים יותר ממאה ראשונה של פולחן טהרוואדה. מעניין כאן סיפור סאדנטה ג'טאקה - האגדה על הפיל בעלי ששת החטים, והשיאמה ג'טאקה - הסיפור על האיש שמקדיש את חייו לשרת את הוריו העיוורים. לדברי ההיסטוריונית האמנות האמריקאית ממוצא אוסטרי סטלה קרמריש, השכבה העתיקה ביותר של ציורי מערה 10 מתוארכת לשנת 100 לפני הספירה, והעקרונות שמאחורי הקומפוזיציה שלהם מקבילים לאלה מאותה תקופה בסאנצ'י ובאמארוואטי.
המצב של מערה 10 בשנת 1839
הבודהה בגלימה ארוכה וכבדה, עיצוב שמקורו באמנות גנדהארה
ציורים מתקופות מאוחרות עם דמויות אדוקות, על עמודים ותקרה
ציורים של בודהות ובודהיסטוות על הקשתות
תיאור מפורט של המערות > מערה 11

מבט מבחוץ על מערה 11: בודהה עם חסיד כורע
מערה 11 היא מנזר (19.87 מטרים × 17.35 מטרים) מהמאה החמישית המאוחרת. במרפסת המערה יש עמודים עם קורות מתומנות ובסיסים מרובעים. בתקרת המרפסת יש עדויות לעיצובים פרחוניים ותבליטים שנסחפו. ניתן להבחין רק בפאנל המרכזי בו נראה הבודהה עם כוהני דת שעומדים בתפילה לפניו. בפנים המערה בנויה מאולם עם ספסל סלע ארוך שנפתח לשישה חדרים. ספסלי אבן דומים נמצאים במערות נאשיק. מרפסת עמודים נוספת מסתיימת במקדש עם בודהה יושב כנגד סטופה שלא הושלמה, והיא כוללת ארבעה תאים.
במערה כמה ציורים המציגים את בודהיסטוות ואת הבודהה. מתוכם, ציורים של הפדמפני, זוג שהתכנס לתפילה, זוג טווסים ודמות נשית שרדו במצב הטוב ביותר. המקדש של מערה זו עשוי להיות בין המבנים האחרונים שנבנו באג'אנטה מכיוון שהוא כוללת שביל הליכה סביב הבודהה היושב.
תיאור מפורט של המערות > מערה 12

אולם מערה 12, עם תאי נזירים. בכל תא יש שתי מיטות אבן.
על פי הסקר הארכאולוגי של הודו (ASI), מערה 12 (14.9 מטרים × 17.82 מטרים) היא מנזר בשלב המוקדם של הטהרוואדה מהמאה ה-2 לפני הספירה עד המאה הראשונה לפני הספירה. עם זאת, ספינק מתוארך את המערה רק למאה הראשונה לפני הספירה.
המערה ניזוקה כשהקיר הקדמי שלה קרס לחלוטין. בשלושת קירותיה בפנים יש שנים עשר תאים, שבכל אחד מהם שתי מיטות אבן.
תיאור מפורט של המערות > מערות 13, 14, 15 ו-A‏15

מערה 13 היא מנזר קטן נוסף מהתקופה המוקדמת, המורכב מאולם עם שבעה תאים, שגם כל אחד מהם עם שתי מיטות אבן, כולן מגולפות מתוך הסלע. בכל תא יש מיטות חצובות עבור הנזירים. בניגוד להערכה של ASI, גופטה ומהג'אן מתארכים את שתי המערות הללו בערך מאתיים עד שלוש מאות שנים מאוחר יותר, בין המאה הראשונה לשנייה לספירה.
מערה 14 היא מנזר לא גמור נוסף (13.43 מטרים × 19.28 מטרים), אך היא נחצבה מעל מערה 13. במשקוף דלת הכניסה מגולפים סצנות של סלאבהנג'יקה.
מערה 15 היא מנזר שלם יותר (19.62 מטרים × 15.98 מטרים) עם עדויות לכך שהיו בו ציורים. המערה מורכבת מאולם בן שמונה תאים המסתיים בקודש הקודשים, חדר כניסה ומרפסת עם עמודים. התבליטים מראים את בודהה, בעוד שבודהה בקודש הקודשים יושב בתנוחת סימהסאנה. מסגרת הדלתות של מערה 15 כוללת גילופי יונים שאוכלות דגן.
מערה A‏15 היא המערה הקטנה ביותר עם אולם ותא אחד מכל צד. הכניסה שלה ממוקמת ממש מימין לכניסה המעוטרת בפיל למערה 16. זו מערת טהרוואדה עתיקה עם שלושה תאים הנפתחים סביב אולם מרכזי זעיר. הדלתות מעוטרות במעקה ובדפוס קשת. הייתה בה כתובת בכתב עתיק, שאבדה.
מערה 13
מערה 14
מערה 15
מערה A‏15
פנים מערה A‏15
תיאור מפורט של המערות > מערה 16

מדרגות כניסה למערה 16 חד קומתית, עם פילי אבן וחזית עם עמודים (מימין). אולם פנימי עם פסל בודהה יושב (משמאל).
מערה 16 שוכנת במיקום מעולה בסמוך לאמצע האתר והיא מומנה בחסות ורהאדבה (Varahadeva), שר שושלת וקאטאקה תחת המלך הארישנה. הוא הקדיש אותה לקהילת הנזירים, עם כיתוב שמביע את רצונו, שהלוואי ו"העולם כולו (...) ייכנס לאותו מצב אציל של שלווה נקייה מצער ומחלות" ומאשר את דבקותו באמונה הבודהיסטית: "לגבי החוק הקדוש כבן לוויה היחיד, (הוא היה) מסור מאוד לבודהה, מורה העולם". הוא היה, קובע ספינק, כנראה מישהו שסגד גם לבודהה וגם לאלים ההינדים, כשהוא מכריז על מורשתו ההינדית בכתובת במערות גאטוטקצ'ה הסמוכות. הנזיר הסיני שוואנדזאנג מהמאה השביעית תיאר את המערה ככניסה לאתר.
מערה 16 (19.5 מטרים × 22.25 מטרים × 4.6 מטרים) השפיעה על הארכיטקטורה של האתר כולו. ספינק וחוקרים אחרים מכנים אותה "המערה המכריעה" המסייעת להתחקות אחר הכרונולוגיה של השלב השני והסיום של בניית מתחם המערות כולו. מערה 16 היא מנזר מהאיאנה ויש בה סידור סטנדרטי של פתח ראשי, שני חלונות ושני פתחים למעברים הצדדים. ממדי המרפסת של מנזר זה הם 19.5 מטרים × 3 מטרים, בעוד שהאולם המרכזי הוא כמעט ריבוע מושלם כשכל צלע באורך 19.5 מטרים.
הכתובת במערה 16 של ורהאדבה, עם תרגום לאנגלית
הציורים במערה 16 רבים. הנרטיבים כוללים סיפורי ג'טאקה שונים כגון האסטי, מהומגגה ואגדות סוטסומה. ציורי קיר אחרים מתארים את המרת ננדה, נס סרוואסטי, מנחת סוג'טה, ביקורו של אסיטה, חלום מאיה, סיפורי הטרפושה ובאליקה ופסטיבל החריש. ציורי הפרסקו של האסטי ג'טאקה מספרים את סיפורו של פיל בודהיסטווה שלומד על קבוצה גדולה של אנשים שגוועים ברעב, ואז אומר להם לרדת מתחת לצוק שבו יוכלו למצוא אוכל. הפיל מקריב את עצמו על ידי קפיצה מהצוק, ובכך להפוך למזון כדי שהאנשים יוכלו לשרוד. ציורי קיר אלה נמצאים משמאל לכניסה, במסדרון הקדמי והנרטיב עוקב אחר כיוון השעון.
ציורי הקיר של מהומגגה ג'טאקה נמצאים על הקיר השמאלי של המסדרון, המספר את סיפורו של ילד בודהיסטווה. לאחר מכן, במסדרון השמאלי נמצאת האגדה סביב המרת הדת של ננדה - אחיו למחצה של בודהה. הסיפור המתואר הוא אחת משתי הגרסאות העיקריות של אגדת ננדה במסורת הבודהיסטית, אחת שבה ננדה רוצה לנהל חיים חושניים עם הילדה שזה עתה נישא לה והבודהה לוקח אותו לגן עדן ובהמשך לגיהנום כדי להראות את הסכנות הרוחניות. של חיים חושניים. לאחר ציורי הקיר של ננדה, המערה מציגה בודהות מאהנושי, ואחריהם כוהני דת מעופפים עם מנחות הסוגדים לבודהה ובודהה המורה היושב בתנוחת "דרמה צ'אקרת מודרה".
הקיר הימני של המסדרון מציג את סצנות מחייו של הבודהה. אלה כוללים את החלבנית סוג'טה המציעה אוכל לבודהה עם קערת קבצנות בשמלה לבנה, טפוסה ובאלוקה לצד הבודהה לאחר שהם מציעים חיטה ודבש לבודהה כנזיר, הבודהה העתידי היושב לבדו מתחת לעץ, והבודהה בפסטיבל החריש. ציור קיר אחד מראה את הוריו של בודהה מנסים להניא אותו מלהיות נזיר. אחר מראה את הבודהה בארמון המוקף על ידי גברים במכנסי דוטי ונשים בסארי כאשר התנהגותו מציגה את ארבעת הסימנים המרמזים על כך שהוא עתיד לוותר על הבלי העולם. בצד זה של המסדרון מוצגים גם ציורים המציגים את הבודהה העתידי כתינוק עם אסיטה, חכם בעל מראה דמוי רישי. לדברי ספינק, חלק מציורי מערת 16 לא הושלמו.
ההמרה של ננדה, השואף לחושניות, לבודהיזם, המסדרון השמאלי
סצנת פרסקו של הארמון, המסדרון הימני של מערת 16
הבודהה בשלב של סיגוף, מקבל חלב אורז מתוק מסוג'טה
ציור בודהות מאנושי במערה 16
מערה 16: מלך מחווה כבוד לבודהה
תיאור מפורט של המערות > מערה 17

מערה 17: מבט מבחוץ ואולם פנימי עם פסל בודהה יושב.
מערה 17 (34.5 מטרים × 25.63 מטרים), יחד עם מערה 16 עם שני פילי אבן גדולים בכניסה, ומערה 26 עם בודהה הישן, היו חלק מהמערות הרבות בחסות ורהאדבה, ראש ממשלת וקאטאקה ההינדית. במערה 17 היו תורמים נוספים כמו אופנדרגופטה, מלך המשנה שבתחומו שכנה אג'אנטה, כפי שמעידה הכתובת בה.
המערה מפגינה עיצוב מתוחכם של ויהארה גדולה, יחד עם כמה מהציורים השמורים והידועים ביותר של כל המערות. בעוד שמערה 16 ידועה בתיאור סיפורי חייו של בודהה, ציורי מערה 17 משכו תשומת לב רבה בגין התשבחות לסגולות אנושיות על ידי סיפור אגדות ג'טאקה. הנרטיב כולל תשומת לב לפרטים וריאליזם שההיסטוריונית האמנות האמריקאית ממוצא אוסטרי סטלה קרמריש מכנה "אלגנטיות מפוארת" שהושגה על ידי אומנים יעילים. האומנים הקדמונים, קבעה קרמריש, ניסו להראות רוח הנושבת על פני שדות על ידי הצגת הדגן המתכופף בגלים, ושפע דומה של רצפים קצביים המגלגלים סיפור אחר סיפור, ומציגים חזותית את המטאפיזי.
הכתובת במערה 17 עם תרגום לאנגלית
מנזר מערה 17 כולל מרפסת עם עמודים שכל אחד מהם בעל סגנון מובהק, עיצוב פריסטיל (4 שורות עמודים במקביל לקירות) לאולם הפנימי, חדר קודש הקודשים שנמצא עמוק במערה, חלונות ודלתות גדולים יותר לאור נוסף, יחד עם גילופים נרחבים משולבים של אלים ואלות הודיות. צורת האולם של מנזר זה היא ריבועית על שטח בן של 380.53 מטרים רבועים, עם 20 עמודים. קנה המידה הגדול של החציבה גרם גם לטעויות בהוצאת סלע רב מדי כדי לעצב את הקירות, קובע ספינק, מה שהוביל למערה להתרחב בחלקה האחורי.
במערה 17 יש כתובת אחת ארוכה של המלך אופנדרגופטה בה הוא מסביר כי הוא "הוציא עושר רב" על בניית הוויהארה הזו, וגרם בכך לסיפוק רב למאמינים. בסך הכל ידוע כי אופנדרגופטה מימן לפחות 5 מהמערות באג'אנטה. ייתכן שהוא הוציא יותר מדי כספים על עיסוקים דתיים, מכיוון שבסופו של דבר הוא הובס על ידי התקפות שושלת אסמקה.
במערה 17 יש שלושים ציורי קיר גדולים. ציורי מערה 17 מתארים את בודהה בצורות שונות ובתנוחות שונות - ויפאסי, סיקי, ויסבבהו, קרקוצ'צ'נדה, קאנאקאמוני, קשיאפה וסקיאמוני. כמו כן מתוארים אוולוקיטשוורה, סיפורם של אודיין וגופטה, סיפורם של נאלגירי, גלגל החיים, פאנל שחוגג מוזיקאים הודים קדומים שונים ופאנל המספר על משלחתו של הנסיך סימהלה לסרי לנקה. ציורי הקיר הנרטיביים מתארים את סיפורי הג'טאקה השונים כמו שדאנטה, האסטי, האמסה, וסנטארה, סוטאסומה, מהאקפי (בשתי גרסאות), סראבהמיגה, מחצ'צ'ה, מטיפוסקה, שיאמה, מהישה, ואלאהאסה, סיבי, רורו וניגרודמיגה. התיאורים שזורים בנורמות של החברה והתרבות במחצית האלף הראשון. הם מראים נושאים מגוונים כמו ספינה טרופה, נסיכה המתאפרת, אוהבים בסצנות של התמזמזות, וסצנת שתיית יין של זוג כשהאישה והגבר יושבים מאוהבים. כמה ציורי קיר מנסים להראות את דמויות המפתח מחלקים שונים בסיפורי ג'טאקה על ידי תיאור משותף של בעלי חיים ומלווים באותה סצנה.
וסנטארה ג'טאקה: סיפורו של המלך הנדיב וסנטארה
שדנטה ג'טאקה: פיל בעל שישה חטים התורם את חטיו
ציור המתאר את "דרפנה סונדארי", אישה המביטה במראה
הבודהה בקודש הקודשים של מערה 17
מוזיקאי עם אלאפיני וינה ליד אינדרה.
תיאור מפורט של המערות > מערה 18

מערה 18 היא חלל מלבני קטן (3.38 מטרים × 11.66 מטרים) עם שני עמודים מתומנים המוביל לתא נוסף. תפקידה אינו ברור.
תיאור מפורט של המערות > מערה 19 (המאה ה-5 לספירה)

חזית הכניסה ואולם הפולחן, מערה 19, בחסות המלך אופנדרגופטה.
מערה 19 היא אולם פולחן (צ'איטיה-גריהא, 16.05 מטרים × 7.09 מטרים) המתוארך למאה החמישית לספירה. האולם מציג בודהה מצויר, המתואר בתנוחות שונות. הביקור באולם פולחן זה מתחיל כיום דרך מה שהיה בעבר חדר חצוב. קיומו של חדר זה לפני האולם מרמז כי התוכנית המקורית כללה חצר בסגנון מנדלה למאמינים להתכנס ולהמתין, כניסה וחזית לחצר זו, אלו חרבו ואבדו. מערה 19 היא אחת המערות הידועות בפיסול שלה. הם כוללים דמויות נאגה עם חופת נחש המגנה על הבודהה, בדומה לאלה שנמצאו עבור אייקונים רוחניים במסורות ההינדיות והג'ייניות העתיקות. שתי דמויות יאקשה דווראפאלה (רוח שומר הסף) משני צדי קשת הכניסה, זוגות מעופפים, בודהה יושב, בודהות עומדים וראיות לכך שהתקרה הייתה פעם צבועה.
מערה 19 התבססה על התוכנית והניסויים במערה 9. היא חרגה באופן משמעותי מהמסורת הקודמת של טהרוואדה, על ידי גילוף בודהה לתוך הסטופה, החלטה שספינק קבע שבוודאי הגיעה מ"הדרגים הגבוהים ביותר" של הממסד הבודהיסטי מזרם המהאיאנה של המאה החמישית לספירה משום שהמלך והשושלת שבנו מערה זו היו מהמסורת ההינדית של השיוויזם. כנראה חציבת מערה 19 והסטופה הסתיימו בשנת 467 לספירה, ועבודות הגימור והעבודה האמנותית במערה נמשכו בתחילת שנות ה-70 של המאה החמישית, אך גם היא הייתה מערה שלא הושלמה כשהוקדשה בשנת 471 לספירה.
חזית הכניסה של אולם הפולחן מערה 19 מעוטרת. שני עמודים עגולים עם דפוסי פרחים מחורצים וזרים מגולפים תומכים במרפסת הכניסה. הכותרת היא לוטוס הפוך המתחבר לאמאלאקה. משמאל עומד בודהה בתנוחת "וארדה האסטה מודרה" כשמאמין משתטח לרגליו. מימין תבליט של אישה שידה אחת אוחזת בכד ואחת נוגעת בסנטרה. מעל יושב בודהה במודרה של מדיטציה. מימין לכניסה נמצא פסל "אם וילד". הדמות עם קערת קבצנות היא הבודהה, וצופים בו אשתו ובנו.
אולם הפולחן במבנה אפסיס עם 15 עמודים המחלקים אותו לשני מעברים צדדיים וספינה אחת. העמודים העגולים כוללים תבליטים פרחוניים וקורות מחורצות ומעליהם בודהה בכותרות. בסמוך לבודהה שבכותרות נמצאים אפריזים של פילים, סוסים ואפסארות מעופפות מהסגנון המצוי גם במקומות אחרים בהודו, המשקף את הסגנון של יצירות האמנות של אימפריית גופטה. לדברי שארמה, הדמיון לצ'איטיה הגדולה במערות קרלה, שנבנו במאה השנייה לספירה, מעיד על כך שייתכן שמערה 19 מעוצבת בעקבותיה.
הקירות ותקרת המעברים הצדדיים בתוך אולם הפולחן מכוסים בציורים. אלה מראים את הבודהה, הפרחים ובמעבר השמאלי שוב את אגדת "האם והילד".
על פי תוכנית מערה 19 נראה שפעם הייתה בה חצר ויצירות אמנות נוספות
נגאראג'ה (מלך הנחשים) עם אשתו המחזיקה לוטוס
לספינה 15 עמודים עם תבליטי בודהה
ציורי בודהה במעבר הצדדי של מערה 19
תיאור מפורט של המערות > מערה 20

מערה 20: מבט מבחוץ והמקדש הראשי עם עמודים
מערה 20 היא אולם מנזר (16.2 מטרים × 17.91 מטרים) מהמאה ה-5. בנייתו, כך קבע ספינק, החלה בשנות ה-60 של המאה החמישית על ידי המלך אופנדרגופטה, עם רצונו המוצהר "לגרום לעץ הגדול של המעלה הדתית לצמוח". העבודה במערה 20 נמשכה במקביל למערות אחרות. במערה 20 יש פירוט אנין טעם, קובע ספינק, אך היא הייתה בעדיפות פחותה יחסית למערות 17 ו-19. העבודות על מערה 20 הופסקו לסירוגין והמשיכו בעשור שלאחר מכן.
הוויהארה מורכבת ממקדש, ארבעה תאים לנזירים ומרפסת עמודים עם שני חלונות שנחצבו בסלע להכנסת אור. לפני הכניסה לאולם המרכזי, משמאל למרפסת המקורה שני בודהות שנחצבו מעל החלון והתא הצדדי. בתקרת האולם הראשי שרידי ציור. דמות הבודהה במקדש מוצגת בתנוחת הטפה. המערה ידועה בפיסול של שבעה בודהות עם מלווים על המשקוף. במרפסת המערה יש כתובת הקדשה בסנסקריט בכתב ברהאמי, שבה מכונה המערה כמנדאפה.
רבים מהגילופים הציוריים והקישוטיים במערה 20 דומים לאלו במערה 19, ובמידה פחותה לאלו שנמצאים במערה 17. ייתכן כי אותם אדריכלים ואומנים היו אחראים להתפתחותן של שלוש המערות. מסגרות הדלתות במערה 20 הן משהו ייחודי באתר אג'אנטה. גם הקישוטים חדשניים במערה 20, קבע ספינק, כמו קישוט שמראה את הבודהה יושב על רקע שתי כריות ו"עץ מנגו עמוס פירות מאחוריו".