stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בג"ץ שליט
קורות המשפחה לאחר המשפט

בשנת 1972 עתר שליט בשנית לבג"ץ, הפעם בתביעה שירשמו גם את בנו השלישי באופן דומה - כיהודי או כעברי בלאומו. בפעם זו בג"ץ דחה את תביעתו, וזאת לאור השינויים שהוכנסו בחוק השבות בשנת 1970.
בשנת 1975 עזב שליט את משרתו כפסיכולוג הראשי של חיל הים והיגר מהארץ יחד עם משפחתו לשוודיה, שם עבד כפסיכולוג בצבא השוודי. בשנת 1981 התגרשו בני הזוג ושליט התחתן בשוודיה בשנית. שליט נפטר ב-1988 בעת ביקור בבריטניה.
ראו גם

שמואל אוסוואלד רופאייזן
לקריאה נוספת

"מיהו יהודי?: בית משפט העליון בפרשת שליט; בית המשפט העליון בפרשת רופאייזן; דעות חכמי ישראל; הוויכוח בכנסת; הוויכוח בציבור", בעד ונגד (ילקוט לבירור בעיות חברה ומדינה) 39, ז (תש"ל) 3–48.
פנינה להב, "זהות אישית וזהות קולקטיבית, מודרניות ויהודיות בפרשת שליט", בתוך: מנחם מאוטנר, אבי שגיא, רונן שמיר (עורכים),  רב-תרבותיות במדינה דמוקרטית ויהודית: ספר הזיכרון לאריאל רוזן-צבי ז"ל, תל אביב: הוצאת רמות – אוניברסיטת תל אביב, תשנ"ח, עמ' 409–439.
שחר ליפשיץ, "מיהו המחליט בשאלה "מיהו יהודי"?: על פרשת שליט ותפקידו הראוי של בית המשפט בחברה דמוקרטית", מחקרי משפט כב, 2 (תשס"ו), 269–326.
אליעזר דון יחיא, "דת וזהות לאומית בחקיקה, במשפט ובפוליטיקה: פרשת שליט והפולמוס בשאלת "מיהו יהודי"", בתוך: צבי צמרת וחנה יבלונקה (עורכים), העשור השלישי: תשכ"ח–תשל"ח, ירושלים: יד יצחק בן-צבי, תשס"ח, עמ' 379–400.
דפנה ברק-ארז, תקדימיוֹת - נשים קובעות תקדים במשפט הישראלי, כנרת, זמורה, דביר, 2024, הפרק "מיהו יהודי, מיהי יהודייה", עמ' 63–65.
הערות שוליים

↑  מוזכר בדבריו של שופט העליון חיים כהן, בפסק הדין בג"ץ 72/62 - אוסוולד רופאיזן נ' שר הפנים.
↑  ככתוב בפסק הדין.
↑  בג"ץ 58/68 בנימין שליט נ' שר הפנים, פ"ד כג(2) 477, ניתן ב-23.1.70
↑  בג"ץ 18/72 בנימין שליט נ' שר הפנים פ"ד כו (1) 334.
↑  Catane Mochè, qui est juif? le jugement de janvier 1970 de la Cour Supreme d’Israel, Paris : Editions Robert Laffont, c1990
↑  Yair Sheleg, Fateful years: 1970 - Welcoming their children's children, Ha'aretz, September 2, 2002
הנסיך ג'ורג', דוכס קנט

הנסיך ג'ורג' אדוארד אלכסנדר אדמונד (באנגלית: The Prince George Edward Alexander Edmund; ‏ 20 בדצמבר 1902 - 25 באוגוסט 1942) היה דוכס קנט. הנסיך ג'ורג' היה בנו הרביעי של המלך ג'ורג' החמישי, מלך הממלכה המאוחדת ומרי מטק.
הנסיך ג'ורג' נשא את התואר דוכס קנט משנת 1934 ועד מותו.
ביוגרפיה > ראשית חייו

הנסיך ג'ורג' נולד ב-20 בדצמבר 1902 בקוטג' יורק שבשטחי בית סאנדרינגהאם, בנורפוק שבאנגליה לאביו, הנסיך ג'ורג' (לימים המלך ג'ורג' החמישי) ולאשתו, הנסיכה מרי מטק. בעת הולדתו היה הנסיך ג'ורג' חמישי בסדר הירושה לכתר הבריטי.
ג'ורג' הוטבל בקפלה הפרטית של טירת וינדזור ב-26 בינואר 1903 על ידי פרנסיס פאג'ט, בישוף אוקספורד.
בצעירותו התחנך ג'ורג' על ידי מורה פרטי ולאחר מכן הצטרף לאחיו המבוגר, הנרי והחל ללמוד בבית הספר חצר סנט פיטרס (St. Peter's Court) בברודסטיירס שבקנט. בהגיעו לגיל 13, בדומה לאחיו הבכורים אדוארד ואלברט הצטרף לצי המלכותי והחל ללמוד במכללת הצי בבית אוסבורן ולאחר מכן למכללה הימית המלכותית בריטניה שבדרטמות'. לאחר תום לימודיו שירת באה"מ דוכס הברזל ובאה"מ נלסון עד שנת 1929.
לאחר שעזב את הצי המלכותי שירת זמן קצר במשרד החוץ של הממלכה המאוחדת, ולאחר מכן במשרד הפנים, והיה לבן משפחת המלוכה הראשון אשר שירת במשרדי הממשלה הבריטית.
בשנת 1939 נבחר לתפקיד המאסטר הגדול של הבונים החופשיים בממלכה המאוחדת, ונשא בתפקיד זה עד מותו
.
לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה שב לצי ושירת בדרגת תת-אדמירל. באפריל 1940 עבר לחיל האוויר המלכותי, ושירת במפקדת חיל האוויר.
ביוגרפיה > נישואיו

ב-12 באוקטובר 1934 הוענק לנסיך ג'ורג' התואר דוכס קנט לכבוד נישואיו המתוכננים למרינה, נסיכת יוון ודנמרק, בתו של ניקולאס, נסיך יוון ודנמרק. כמו כן הוענקו לו התארים רוזן סנט אנדרוז וברון דאונפאטריק. הנישואים נערכו ב-29 בנובמבר 1934 במנזר וסטמינסטר.
לבני הזוג נולדו שלושה ילדים:
הנסיך אדוארד, דוכס קנט (נולד ב-9 באוקטובר 1935)
הנסיכה אלכסנדרה מקנט (נולדה ב-25 בדצמבר 1936)
הנסיך מייקל מקנט (נולד ב-4 ביולי 1942)
הן בטרם נישואיו, והן לאחר הנישואים היה קנט ידוע ביחסים הרומנטיים שניהל, הן עם גברים והן עם נשים. בין היתר היו לנסיך יחסים רומנטיים עם זמרת הקברט האפריקאית פלורנס מילס; עם פופי בארינג, אשת חברה ובת למשפחת בנקאים עשירה; עם מרגרט, דוכסית ארגייל ועם השחקנית ג'סי מתיוז. כמו כן הנסיך ניהל מערכת יחסים רומנטית ממושכת עם המחזאי נואל קאוורד. ישנה סברה כי לנסיך היו קשרים רומנטיים עם אינדירה ראג'ה, המהראג'ה של קוך בחר; עם לואי פרדיננד, נסיך פרוסיה; ועם ההיסטוריון אנתוני בלאנט.
היסטוריונים סבורים כי תקופה ממושכת היה הנסיך מכור לסמים (ככל הנראה מורפיום וקוקאין), אולם נגמל מהתמכרות זו בשלהי שנות ה-20, קודם לנישואיו.
ביוגרפיה > מותו

הנסיך נהרג ב-25 באוגוסט 1942, בעת שהמטוס הימי בו טס התרסק ליד דנברת' שבקיית'נס בשל מזג אוויר גרוע. הנסיך היה בדרכו מאוונטון לאיסלנד ובהמשך לניופאונדלנד (באותה עת דומיניון של הממלכה המאוחדת).
הסופר צ'ארלס היגהאם טוען בספרו "דוכסית וינדזור: החיים הסודיים" כי הנסיך הוצא להורג על ידי השירות החשאי הבריטי בשל קשריו עם ראשי השלטון בגרמניה הנאצית. הסופרים לין פיקנט, קלייב פרינס וסטיבן פריור בספריהם "מוסר כפול: השתקת פרשת רודולף הס" ו-"מלחמתם של הוינדזורים" טוענים כי המטוס התרסק בעת שניסה לנחות ולאסוף את רודולף הס כחלק מתוכנית להגיע להסכם שלום עם גרמניה הנאצית.
הנסיך נקבר בטירת וינדזור, בסמוך לקברה של המלכה ויקטוריה. במותו של הנסיך, ירש אדוארד בנו את התואר "דוכס קנט".
סמל ותארים

הנסיך ג'ורג' היה אביר במסדר הבירית, מסדר הדרדר, מסדר מיכאל הקדוש וג'ורג' הקדוש ומסדר ויקטוריה המלכותי.
שלט האצולה הוענק לנסיך במהלך יום ההולדת ה-21 של אחיו, הנסיך הנרי, הדומה מאוד לשלט האצולה של אחיו, ושונה רק בתגי הסמל (כאשר באלה של הנסיך ג'ורג' מופיע עוגן כחול).
אזכורים תרבותיים

הנסיך מתואר בסרט הטלוויזיה של סטיבן פוליאקוף "הנסיך האבוד" משנת 2003. הסרט עוקב אחרי אחיו הצעיר, ג'ון, הסובל מאפילפסיה, אולם הנסיך ג'ורג' מתואר בסרט כיחיד מבני המשפחה אשר היה לו קשר עמוק עם ג'ון. עוד מתוארים בסרט קשייו במכללת הצי, והיחסים הקשים בינו ובין אביו, מלך אנגליה.
הסרט הדוקומנטרי "הדוד האבוד של המלכה" מתאר את הביסקסואליות של הנסיך, וכן המחזה משנת 2004 - "לילות אפריקה" עוסק בביסקסואליות שלו ובהתמכרותו של הנסיך לסמים.
הערות שוליים

↑  בית-המלך והאימפריה עטופים יגון: גוויתו של הדוכס מקנט נמצאה, המשקיף, 27 באוגוסט 1942.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9811545131205606  BnF: cb16565254s (data)  CWGC: 2436351  GND: 118935925  ISNI: 0000 0000 4634 1995  LCCN: nr89003846  NKC: xx0016002  ULAN: 500444423  VIAF: 37715549   WorldCat (עם VIAF): 37715549 
הנסיך ג'ורג' עם הנסיך אדוארד בסמוך לאחוזת רידו, בעת ביקור מלכותי לקנדה ב-4 באוגוסט 1927.
שלט האצולה של הנסיך.
הנסיכה אליס, רוזנת אתלון

| --- | --- |

 לידה:  25 בפברואר 1883 טירת וינדזור, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  3 בינואר 1981 (בגיל 97) ארמון קנזינגטון, הממלכה המאוחדת 
 שם מלא:  אליס מרי ויקטוריה אוגוסטה פאולין
 מדינה:  הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד, הממלכה המאוחדת 
 מקום קבורה:  בית הקברות המלכותי, פרוגמור 
 בן או בת זוג:  אלכסנדר קיימברידג', רוזן אתלון הראשון (10 בפברואר 1904–16 בינואר 1957) 
 
 
 פרסים והוקרה
 המסדר המלכותי של ויקטוריה ואלברט  מסדר המשפחה המלכותית של המלך ג'ורג' השישי  מסדר המשפחה המלוכתית של המלכה אליזבת השנייה 
 
 חתימה:   
 
הנסיכה אליס, רוזנת אתלון (באנגלית: Princess Alice, Countess of Athlone;‏ 25 בפברואר 1883 – 3 בינואר 1981) הייתה בת למשפחת המלוכה הבריטית, והייתה הנסיכה הבריטית שהאריכה הכי הרבה שנים. הנסיכה אליס הייתה נכדתה האחרונה של המלכה ויקטוריה ששרדה. בעלה של אליס, אלכסנדר קיימברידג', רוזן אתלון הראשון, כיהן כמושל הכללי של קנדה.
ביוגרפיה > ראשית חיים

הנסיכה אליס נולדה ב-25 בפברואר 1883 בטירת וינדזור ללאופולד, דוכס אולבני, שהיה בנה הצעיר של ויקטוריה, מלכת הממלכה המאוחדת, ואשתו הלנה, נסיכת ולדק ופירמונט. היא הוטבלה בקפלה הפרטית של טירת וינדזור ב-26 במרץ 1883 בשם המלא אליס מרי ויקטוריה אוגוסטה פאולין, ונקראה אליס על שם דודתה מצד האב, אליס, נסיכת הממלכה המאוחדת. הסנדקים שלה היו: ויקטוריה, מלכת הממלכה המאוחדת, אוגוסטה, נסיכת סקסוניה-ויימאר-אייזנך, וילם השלישי, מלך הולנד, לודוויג הרביעי, הדוכס הגדול של הסן, הלנה, נסיכת נסאו, אדוארד השביעי, ויקטוריה, הנסיכה המלכותית, וילהלם השני, מלך וירטמברג, פאולינה, נסיכת ולדק ופירמונט ואוגוסטה, נסיכת הסן-קאסל.
הנסיכה אליס הייתה אחת הנשאיות גן ההמופיליה שמקורו היה במלכה ויקטוריה. הנסיכה אליס ירשה את הגן מאביה, שמת מהמחלה כשהייתה בת שנה.
ביוגרפיה > נישואין ומשפחה

ב-10 בפברואר 1904 נישאה הנסיכה אליס לבן דודה מדרגה שנייה, אלכסנדר קיימברידג', רוזן אתלון הראשון, אחיה של מרי מטק (לימים המלכה מרי, בת זוגו של ג'ורג' החמישי, מלך הממלכה המאוחדת).
לנסיך ולנסיכה מטק היו שלושה ילדים:
הנסיכה מאי מטק (1906–1994) נישאה לסר הנרי אייבל סמית בשנת 1931
הנסיך רופרט מטק (1907–1928) נהרג בתאונת דרכים
הנסיך מוריס מטק (1910) נפטר בגיל חמישה חודשים
בעלה קיבל את תואר הרוזן מאתלון בשנת 1917 במקום נסיך טק לאחר שמשפחת המלוכה ויתרה על תארים גרמניים. לאחר פרישתו של הרוזן משירות צבאי לאחר מלחמת העולם הראשונה, ביתם של בני הזוג בלונדון היה דירות בארמון קנזינגטון; בשנת 1923 הם רכשו גם בית כפרי, פארק ברנטרידג' במערב סאסקס.
הנסיכה אליס הייתה הסנדקית של ביאטריקס, מלכת הולנד, שהיא נכדתה של בת דודתה הראשונה מצד אמה, וילהלמינה, מלכת הולנד.
הרוזן מונה למושל הכללי של איחוד דרום אפריקה, וכיהן בין 1924–1931. הנסיכה אליס ליוותה אותו והייתה הויסרין באותה תקופה.
עם מותו הפתאומי של ג'ון באקן הפופולרי בשנת 1940, קנדה מצאה את עצמה ללא מושל כללי בזמן מלחמה. למרות כוונתן רבת השנים של ממשלות קנדה לגוון את המשרד ולמנות אזרחים קנדים כמושלים כלליים – אוסטרליה כבר עשתה זאת עם מינויו של סר אייזק אייזקס למושל הכללי שלה ב-1931 – המלחמה נראתה כתקופה לא מוצדקת עבור התעסקות חוקתית ומשפחת המלוכה זכתה לתמיכה ציבורית נרחבת במהלך הסיור המלכותי של 1939. כאחיה של המלכה מרי ומושל כללי לשעבר של עוד אחת ממדינות חבר העמים הבריטי, לורד אתלון נראה כמועמד משביע רצון, וראש הממשלה יעץ למלך למנות אותו.
בתקופת המלחמה רבים מבני המלוכה באירופה מצאו מקלט בבית של אליס ובעלה.
ביוגרפיה > חיים ציבוריים

במהלך חייה, הנסיכה אליס ביצעה התקשרויות רבות ולקחה חלק ברבות מהפעילויות שמשפחת המלוכה הייתה מעורבת בהן. מלבד חובותיה הרגילות כסגנית של מושל דרום אפריקה ולאחר מכן קנדה, היא השתתפה בהכתרתם של ארבעה מלכים בריטים: אדוארד השביעי,ג'ורג' החמישי, אדוארד השמיני ואליזבת השנייה כמו גם את ההכתרה של המלכה ההולנדית יוליאנה. היא גם הייתה הקולונל העליון של שתי יחידות צבא בריטיות ויחידה אחת של הצבא הרודזי. במהלך מלחמת העולם השנייה הייתה מפקדת כבוד של חטיבת הנשים של חיל האוויר הקנדי. בשנת 1950 היא הפכה לקנצלרית הראשונה של אוניברסיטת איי הודו המערבית (אז המכללה האוניברסיטאית של איי הודו המערבית). כקנצלרית, היא ביקרה באוניברסיטה מדי שנה, והתארחה כאורח של סר קנת' בלקבורן, המושל הכללי של ג'מייקה ואשתו.
משנות השלושים ועד שנות השישים כיהנה כיו"ר המועצה (הגוף המנהל) של רויאל הולוויי קולג', אוניברסיטת לונדון. עם בעלה, בתה וחתנה, ייצגה הנסיכה אליס את המלך בחתונתה של יוליאנה מהולנד בשנת 1937 עם ברנהרד, נסיך ליפה-ביסטרפלד.
הנסיכה ובעלה ביקרו בבחריין ובערב הסעודית בחורף 1938. היא הייתה הראשונה במשפחת המלוכה הבריטית שביקרה במדינה והיחידה שפגשה את המלך עבד אל-עזיז. אחיינו לורד פרדריק קיימברידג' ליווה אותם בביקורים. בערב הסעודית ביקרה הנסיכה אליס בריאד, בהוף ודמשק ופגשה את נורה בינת עבדול רחמן, אחותו של המלך ובני משפחת המלוכה הסעודית.
בשנת 1966 פרסמה הנסיכה אליס את זיכרונותיה בספר זיכרונות.
הערות שוליים

↑  https://www.nytimes.com/1981/01/04/obituaries/princess-alice-at-london-home-a-grandchild-of-queen-victoria.html
↑  https://web.archive.org/web/20110806125845/http://users.uniserve.com/~canyon/christenings.htm#Christenings
↑  https://archive.aramcoworld.com/issue/196901/discovery.the.story.of.aramco.then-chapter.7.dammam.no.7.htm
↑  https://artdaily.cc/news/32327/Royal-Pictures-by-South-African-Artist--Jacob-Hendrik-Pierneef--on-Sale-at-Bonhams-in-London#.YHw0u-gzZPY
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810641718905606  BnF: cb162971574 (data)  GND: 136989977  ISNI: 0000 0000 8025 8554  LCCN: n2017045012  NTA: 070166528  SNAC: w6vm5tq1  VIAF: 300616564   WorldCat (עם VIAF): 300616564
טירת מונטה כריסטו

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  מוזיאון, שאטו 
 כתובת:  1, avenue du Président-John-Kennedy 
 מיקום:  Le Port-Marly 
 מדינה:  צרפת 
 בעלים:  אלכסנדר דיומא האב 
 מייסדים:  אלכסנדר דיומא האב 
 הקמה ובנייה
 סגנון אדריכלי:  אדריכלות הרנסאנס 
 
 קואורדינטות:  48°53′08″N 2°06′12″E﻿ / ﻿48.885556°N 2.103333°E﻿ / 48.885556; 2.103333
 אתר רשמי
  (למפת צרפת מוגדלת) פריז מרסיי ליון טולוז ניס נאנט שטרסבורג מונפלייה בורדו ליל רן ריימס לה האבר סנט אטיין אנז'ה גרנובל דיז'ון קורסיקה ספרד שווייץ גרמניה בלגיה לו. איטליה הממלכה המאוחדת תעלת למאנש הים התיכון האוקיינוס האטלנטי טירת מונטה כריסטו(למפת צרפת רגילה) פריז מרסיי ליון טולוז ניס נאנט שטרסבורג מונפלייה בורדו ליל רן ריימס לה האבר סנט אטיין אנז'ה גרנובל דיז'ון קורסיקה ספרד שווייץ גרמניה בלגיה לו. איטליה הממלכה המאוחדת תעלת למאנש הים התיכון האוקיינוס האטלנטי טירת מונטה כריסטו(למפת איל-דה-פראנס רגילה) פריז ורסאי מלאן אוורי פונטואז נורמנדי סאנטר-עמק הלואר בורגון פראנש-קונטה  גר. אסט  או-דה-פראנס קרטיי מוטירת מונטה כריסטו(למפת איל-דה-פראנס מוגדלת) פריז ורסאי מלאן אוורי פונטואז נורמנדי סאנטר-עמק הלואר בורגון פראנש-קונטה  גר. אסט  או-דה-פראנס קרטיי מוטירת מונטה כריסטו
 
טירת מונטה כריסטו (בצרפתית: Château de Monte-Cristo) היא טירה בצרפת, שנבנתה לפי הזמנתו של אלכסנדר דיומא האב ונועדה לשמש למגוריו ולמקום בו יוכל להתרכז בכתיבה.
הטירה נבנתה בין השנים 1844–1847 על ידי האדריכל היפוליט דוראן בפארק בגודל תשעה דונמים, בסגנון אנגלי, בפורט-מארלי, אִיוְולִי֫ן. המבנה הוקם בסגנון נאו-רנסאנס עם שלוש קומות מעל קומת הקרקע והמרתפים. על הכן של דלת הכניסה, ניצב שלט האצולה עם שלושה נשרים של ממשפחת דייווי דה לה פאיטרי, שאליה השתייך דיומא, מלווה במוטו האישי של המחבר: "J'aime qui m'aime".
ארמון ד'איף

בחלק מהקרקע היה אגם קטן ובמרכזו אי מלאכותי, עליו הוקם ארמון בן שתי קומות בנוי מלבנים אדומות ולבנות. בארמון זה נהג דיומא לעבוד בקומת הקרקע ולנוח בקומה השנייה. שם הארמון מרמז למקום הכליאה של גיבור הספר הרוזן ממונטה כריסטו.
אחרי דיומא

מהפכת 1848 פגעה קשה בהכנסותיו של דיומא והתיאטרון ההיסטורי שלו פשט רגל. בשנת 1853 מכר דיומא, בלחץ הנושים, את האחוזה. מכאן ואילך היא עברה מיד ליד עד שהתדרדרה. בשנת 1969, שלוש הקומונות של פורט-מארלי, פק, מרלי-לה-רואה ואגודת ידידי אלכסנדר דיומא רכשו את האחוזה והחלו לשקם אותה.
בשנת 1975 סווגה האחוזה כמונומנט היסטורי של צרפת, ובשנת 1987 נרשמה ככזו. חזיתות הבניין, גגות הבניין, חדר האורחים המורי בקומה השנייה, שאטו ד'איף, הגשר והפארק, הכניסה לשטח הטירה עם בנייני שירות ומזרקות נמצאים תחת הגנה.
לקריאה נוספת

ARTICLES Alexandre Dumas and Monte-Cristo (באנגלית)
הערות שוליים

↑  Le château de Monte-Cristo : le paradis terrestre d’Alexandre Dumas (בצרפתית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 244357678   WorldCat (עם VIAF): 244357678 
ארמון ד'איף
מריה לואיזה, נסיכת שלזוויג-הולשטיין

מריה לואיזה, נסיכת שלזוויג-הולשטיין (פרנצ'סקה יוזפה לואיזה אוגוסטה מריה כריסטינה הלנה, באנגלית: Princess Marie Louise of Schleswig-Holstein; ‏12 באוגוסט 1872 – 8 בדצמבר 1956), הייתה נכדתה של ויקטוריה, מלכת הממלכה המאוחדת.
ביוגרפיה > ראשית חייה

הנסיכה מריה לואיזה נולדה באכסניית קמברלנד שבוינדזור גרייט פארק, לכריסטיאן, נסיך שלזוויג-הולשטיין, בנם השלישי של כריסטיאן אוגוסט השני, דוכס שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-אוגוסטנבורג ולואיזה סופיה פון דנסקאולד-סמסו, ולהלנה, נסיכת הממלכה המאוחדת, ילדתם החמישית ובתם השלישית של ויקטוריה, מלכת הממלכה המאוחדת ושל אלברט, נסיך סקסה-קובורג-גותה. היא הוטבלה ב-18 בספטמבר 1872. הסנדקים שלה היו פרנץ יוזף הראשון, קיסר אוסטריה ומריה, מלכת הנובר.
הוריה של מריה לואיזה התגוררו בבריטניה והנסיכה נחשבה כחברה במשפחת המלוכה הבריטית. על פי צו מלכותי מה-15 במאי 1867 הוענק לילדיו של הנסיך כריסטיאן התואר "הוד מעלתו". לפיכך, מלידתה נקראה הנסיכה מריה לואיזה בבריטניה, בתואר "הוד מעלתה הנסיכה מריה לואיזה משלזוויג-הולשטיין".
ב-1885 היא הייתה השושבינה בטקס הנישואין של דודתה מצד אמה, ביאטריס, נסיכת הממלכה המאוחדת עם הנרי, נסיך בטנברג.
ביוגרפיה > נישואין

ב-6 ביולי 1891 נישאה הנסיכה מריה לואיזה לאריברט, נסיך אנהלט בקפלת סנט ג'ורג' שבטירת וינדזור. הנסיך אריברט היה בנם השלישי של פרידריך הראשון, דוכס אנהלט ושל אשתו אנטוינטה, נסיכת סקסוניה-אלטנבורג. בן דודה של מריה לואיזה, וילהלם השני, קיסר גרמניה, היה פעיל מאוד בהסדרת השידוך.
עם זאת, הנישואין היו בלתי מאושרים ולא הניבו צאצאים. שנים לאחר מכן נטען שאריברט היה למעשה הומוסקסואל ואף נתפס במיטה עם משרת, על ידי מריה לואיזה או על ידי אביו. בדצמבר 1900 עשה חמיה של מריה לואיזה שימוש בזכותו כדוכס אנהלט, לבטל את הנישואין. הנסיכה מריה לואיזה, ששהתה אז בביקור רשמי בקנדה, שבה מיד לבריטניה. בזיכרונותיה היה התייחסה לשבועות הנישואין שלה כמחייבות והיא מעולם לא נישאה שנית. עם זאת, היא מתייחסת בזיכרונותיה בזעם לנישואיה וברור שהיא סלדה מבעלה לשעבר.
ביוגרפיה > תפקידים מלכותיים

לאחר ביטול הנישואין, הקדישה הנסיכה מריה לואיזה את עצמה לארגוני צדקה ושמשה כפטרונית של האומנויות. היא השפיעה על בנייתו של בית הבובות של המלכה מרי. היא ייסדה את מועדון הנערות של ברמונדזי שפעל כבית חולים במהלך מלחמת העולם הראשונה. היא גם הייתה פעילה בעבודה של בית החולים של הנסיך כריסטיאן בווינדזור. היא לקחה חלק באירועים הרשמיים של המשפחה המלכותית, כגון טקסי הכתרה והלוויות, בכלל זה בטקסי ההכתרה של ג'ורג' השישי ושל אליזבת השנייה.
ביוגרפיה > פעילות בצופים

ב-1919, קיימה הנסיכה מריה לואיזה פגישה עם קבוצת צופים מסטרייטהאם, שבדרום לונדון. הקבוצה מינתה אותה כמנהיגת הכבוד שלה. הנסיכה התרשמה מאוד מהקבוצה ומאמות המידה הגבוהות שלה, שהיא הכריזה על הקבוצה כעל שלה ומאז הקבוצה מכונה "קבוצת צופי הים הרביעית של סרייטהאם של הנסיכה מרי לואיז".
ביוגרפיה > מלחמת העולם הראשונה

ביולי 1917, כאשר שינה ג'ורג' החמישי, מלך הממלכה המאוחדת את שם בית המלוכה הבריטי מבית סקסה-קובורג-גותה לבית וינדזור, הוא גם הורה למספר רב של בני דודים שלו וקרוביו מקשרי נישואין, שהיו נתינים בריטים, להפסיק להשתמש בתואריהם ובשמות המשפחה הגרמנים שלהם. מאחר שמעולם הן לא נשאו תארים או שמות משפחה אחרים, החלו הנסיכה מרי לואיז ואחותה הרווקה, הלנה ויקטוריה, נסיכת שלזוויג-הולשטיין, להיקרא פשוט בשמות "הוד מעלתה הנסיכה מרי לואיז" ו"הוד מעלתה הנסיכה הלנה ויקטוריה" ובכך הן קיבלו את ההבחנה המוזרה שהן למעשה לא חברות בשום משפחה מלכותית כל שהיא. גישה זו הייתה שונה מזו שהתקבלה על ידי קרובי משפחתו האחרים של המלך, שוויתרו על כל תואריהם, לא רק אלה הגרמנים, וקיבלו תוארי אצולה בריטים. למרות שתואריהן נגזרו ממוצאו של אביהן, ואת התואר "הוד מעלתה" הן קיבלו על פי צו מלכותי של המלכה ויקטוריה, הן לא נחשבו רשמית נסיכות של הממלכה המאוחדת. יחד עם זאת, רווקותן של הנסיכות והזכות להיקרא בתואר "הוד מעלתה" גרמו להן למצבים מביכים, כך שהיה זה קל יותר לאפשר להן לשמור על מעמדן כנסיכות ולהתחמק מהשאלות של המשפחה הקרובה.
ביוגרפיה > שנותיה האחרונות

הנסיכה מרי לואיז נכחה בארבעה טקסי הכתרה של מלכי בריטניה. טקס ההכתרה של אדוארד השביעי והמלכה אלכסנדרה ב-1901, טקס ההכתרה של ג'ורג' החמישי והמלכה מרי ב-1911, טקס ההכתרה של ג'ורג' השישי והמלכה אליזבת וטקס ההכתרה של אליזבת השנייה ב-1953. ב-1956 היא פרסמה את זכרונותיה, "זכרונותי משישה מלכים". היא מתה בביתה שבלונדון כמה חודשים לאחר מכן ונקברה בבית הקברות המלכותי פרוגמור בווינדזור גרייט פארק.
רודולף גוטשלק

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  6 באוקטובר 1901 ברנבורג, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 פטירה:  18 ביוני 1987 (בגיל 85) 
 מדינה:  ישראל 
 תקופת כהונה:  ? – 18 ביוני 1987 
 תקופת הפעילות:  ? – 18 ביוני 1987 
 
רודולף גוטשלק (1901 – 1987) היה מוותיקי עורכי הדין בחיפה. בשנת 1942, בתקופת מאתיים ימי החרדה, השתתף בחפירת הביצורים על הר הכרמל שנועדו למטרת הגנה על היישוב מפני פלישת הנאצים לארץ ישראל וקיבלו לימים את הכינוי "מצדה על הכרמל".
ביוגרפיה

רודולף גוטשלק נולד בעיר ברנבורג שבמזרח גרמניה, למד משפטים ונשא תואר דוקטור למשפטים. לאחר עליית הנאצים לשלטון עלה בשנת 1934 לארץ ישראל.
ב-26 באפריל 1937 נערך טקס בו הצטרפו 12 עורכי דין חדשים וד"ר גוטשלק ביניהם להסתדרות עורכי הדין (הגוף שקדם ללשכת עורכי הדין). החברים החדשים הוצגו בפני ריצ'רד ג'וזף מנינג שופט בית המשפט העליון המנדטורי. בזאת החלה דרכו של ד"ר גוטשלק כעורך דין בארץ ישראל.
לאחר שהוסמך עבד ד"ר גוטשלק במשרדו של עורך הדין מקס זליגמן ובהמשך עבר לחיפה. הוא עסק במשפט אזרחי ובמרוצת הזמן היה לאחד מעורכי הדין הבכירים בחיפה. בשנות חיו האחרונות היה דיין בית הדין המשמעתי הארצי של לשכת עורכי הדין.
ביוגרפיה > בתקופת מאתים ימי החרדה

במהלך שנת 1942, בתקופה שקיבלה לימי את הכינוי "מאתיים ימי חרדה", כאשר היישוב היהודי בארץ ישראל עמד בפני סכנת כיבוש של גרמניה הנאצית, נרקמה תוכנית לריכוז כל האוכלוסייה היהודית במובלעת באזור חיפה והגליל, כשייסוגו הבריטים מן הארץ, ולהילחם עד האיש האחרון. התוכנית, נקראה במטה ההגנה בשם "תוכנית חיפה" וניתן לה הכינוי "מצדה על הכרמל" (או "תוכנית המבצר האחרון"). במסגרת התוכנית החלה חפירת תעלות וביצורי על הר הכרמל.
בין הארגונים שנטלו חלק במלאכה הייתה לשכת עורכי הדין בחיפה. הלשכה קראה לחבריה להשתתף בהקמת מערך ההגנה על ההר. אחד מעורכי הדין שהתנדבו למשימה היה הד"ר גוטשלק. מצויד בטורייה הוא עבד לצד חברי ההגנה וחיילים בריטים בהקמת הביצורים. לימים סיפר על כך בנו של ד"ר גוטשלק. הבן תיאר את אווירת החרדה שאחזה באנשי היישוב באותה עת. לדברי הבן חזר ד"ר גוטשלק יום אחד מעבודת הביצורים לביתו והכריז: "עם טורייה אי אפשר לנצח את הגרמנים". ימים מעטים לאחר מכן הוא קנה כרטיסי נסיעה לדרום אפריקה כדי למלט את משפחתו מארץ ישראל. אשתו סירבה לעזוב את הארץ והמשפחה נשארה בארץ.
ביוגרפיה > משפט אמה ברגר

המשפט המפורסם ביותר של ד"ר גוטשלק היה המשפט בו הוא יצג את אמה ברגר בפני בית המשפט העליון בירושלים. אמה ברגר (1920 – 1984) הייתה גרמניה נוצרייה שהתיישבה בזכרון יעקב בשנת 1963. היא הגיעה לישראל על רקע אמונתה כי בעתיד תתחולל אפוקליפסה וישראל תהיה מקום היחיד שיינצל. היא עסקה בהבאת קבוצות מגרמניה לארץ ויסדה את "קהילת בית אל". היא רכשה מספר נכסים בזכרון יעקב לאירוח המבקרים מגרמניה ולשימוש חברי הקהילה. בשנת 1969 רכשה בית הארחה בזכרון יעקב בשם "פנסיון דורה שוורץ", שנסגר בשנת 1968 והוצע למכירה. הדבר עורר התנגדות בקרב תושבי זכרון יעקב שטענו כי הקהילה היא כת מיסיונרית וחששו שתביא להתיישבות רחבה של גרמנים ביישובם. הם הביעו מחאתם בהפגנות ובציור צלבי קרס על קירות נכסי הקהילה. גם המועצה המקומית ניסתה לסכל את העסקה וניסתה לעניין גופים ואישים שונים לשם רכישתו על ידה והדבר לא עלה בידה. ראש המועצה ניסה לשכנע את אמה ברגר לוותר על הרכישה לטובת המועצה המקומית אך היא סירבה בנימוק כי "אלוהים ציווה עליה לקנות את המקום הזה".
אז שידלה המועצה את בנה של אמה ברגר שהיו זכויות חכירה בנכס. דורה שוורץ הגישה תביעה נגד המועצה בבית משפט השלום בחיפה שפסק לטובתה וקבע כי המועצה לא פעלה בתום לב.
כשנכשלה המועצה בניסיונה לסכל את המכירה בדרך זו, ניסתה דרך אחרת: היא החלה בהליכים להפקעת הקרקע והגישה לוועדה מקומית לתכנון ולבנייה תוכנית לשינוי תוכנית המתאר שכללה הפקעה נרחבת של עשרות דונמים של קרקע בסביבת הפנסיון, בהם גם שמונת הדונמים עליהם שכן הפנסיון.
ב-25 באפריל 1972 החלה הוועדה לדון בתוכנית. ד"ר גוטשלק שייצג בפני הוועדה את אמה ברגר אמר בדיון:
ד"ר גוטשלק הוסיף כי השאלה האם זה ראוי שגרמנים ירכשו קרקעות בישראל איננה צריכה להשפיע על הדיון מאחר שמדינת ישראל היא מדינת משפט וצדק ואין המטרה מקדשת את האמצעים. הוא טען כי מטרתה של המועצה המקומית היא שקופה וכי המדובר איננו שטח הדרוש למועצה למטרות ציבוריות, אלא להפקעת השטח מידי הבעלים החוקיים. הוועדה לא קיבלה את טיעוניו של ד"ר גוטשלק והחליטה לאשר את התוכנית.
בעקבות החלטת הוועדה הגיש ד"ר גוטשלק בשמה של אמה ברגר עתירה לבג"ץ. בית המשפט העליון שדן בעתירה החליט ביום 19 בספטמבר 1973 לקבל את העתירה. בפסק הדין אמר השופט צבי ברנזון:
במרוצת השנים שחלפו מאז המשיכו בני קהילת "בית אל" לפתח תעשייה ייחודית של ייצור מערכות לסינון אוויר נגד לוחמה כימית וביולוגית המספקת חדרי פיקוד ובתי חולים ניידים וממוגנים לצבאות נאט"ו ומוכרת מסכות לארצות רבות.
ספרו

בשנת 1957 יצא לאור ספר פרי עטו של ד"ר רודולף גוטשלק (בשם העט ראובן בן דור) ששמו "הרי מואב סיפורים זכרונות 1957". הספר כולל סיפורים המבוססים על אירועים ואנשים אמיתיים בארץ ישראל בין השנים 1936 ל-1948, כאשר כל השמות בספר הם דמיוניים.
הערות שוליים

↑  ניר חסון, בונקרים נגד הנאצים || הפנסיונר שחופר את "מצדה על הכרמל", באתר הארץ, 30 בדצמבר 2012
1 2  יואל דר, החל הדיון בהפקעת הלק מאדמות אמה ברגר בזכרון, דבר, 26 באפריל 1972
↑  בג"ץ 392/72 אמה ברגר נ' הוועדה לתכנון ולבניה, פ"ד כז (2) 764;
דפנה ברק-ארז, תקדימיוֹת - נשים קובעות תקדים במשפט הישראלי, כנרת, זמורה, דביר, 2024, הפרק "אמה ברגר מגיעה מגרמניה", עמ' 66–71
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BIBSYS: 6079806  ISNI: 0000 0004 3492 9512  LCCN: no95058520  RERO: 02-A011123617  SUDOC: 117291757  VIAF: 218429752   WorldCat (עם VIAF): 218429752