stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דרכון ביומטרי
פריצת מנגנוני האבטחה בדרכונים הביומטריים

לאורך השנים הוצגו והודגמו פריצות של מערכות האבטחה של הדרכונים הביומטריים על ידי גורמים שונים:
בשנת 2008 צוות מחקר הצליח להוכיח שניתן לקבוע מהיכן השבבים בדרכון מבלי לדעת את הקוד אשר נדרש לצורך קריאת הנתונים. הצוות ביצע רישום של הודעות השגיאה של שבבי הדרכונים מהמדינות השונות. המידע שהצטבר שימש לצורך אימות המקום ממנו הגיע השבב.
בשנת 2005 מארק ויטמן ציין כי הקוד של הדרכונים הביומטריים ההולנדיים ניתן לפיענוח, דבר אשר יאפשר לגורמים עוינים לקרוא את השבב.
בשנת 2006 לוקאס גרינוולד הוכיח כי ניתן להעתיק נתונים משבב דרכון ביומטרי לכרטיס זיכרון סטנדרטי מתקן ISO 14443 באמצעות ממשק קריאת דרכונים אלחוטי ותוכנת העברת קבצים פשוטה.
בשנת 2008 יורן ואן ביק הוכיח כי לא כל מערכות בדיקת הדרכונים בודקות את חתימת ההצפנה בשבבי הדרכון[דרוש מקור].
בשנת 2005 מארק ויטמן הדגים כי ניתן לאחזר את קוד האימות האקטיבי.
ביקורת

הדרכון הביומטרי עורר מחאה מצד פעילים למען הזכות לפרטיות במדינות רבות בעולם, אשר מחו נגד העמימות באשר להיקף המידע שמאוחסן בשבבי הדרכונים ובאשר להשפעתו על חירויות הפרט. פעילים אלה ומומחים מתחומי הטכנולוגיה והמחשוב הביעו דאגה במיוחד מכך שהנתונים המאוחסנים על גבי המעגל המשולב שבדרכונים ניתנים לקריאה באמצעות טכנולוגיית RFID אלחוטית. על אף שהשימוש בטכנולוגיה זו מאפשר לעמדות הזיהוי לקרוא את המידע המאוחסן בדרכונים, היא תהיה עשויה גם לאפשר לכל אדם שברשותו ציוד קריאה מתאים לבצע את אותה הפעולה. במקרה שהפרטים האישיים ומספרי הדרכון המצויים על השבב אינם מוצפנים, המידע עשוי בסופו של דבר להגיע לידיים הלא נכונות.
ב-15 בדצמבר 2006, ה-BBC פרסם מאמר שעסק בדרכונים הביומטריים בבריטניה, אשר ציין כי:
"כמעט בכל מדינה בה מונפק דרכון זה ישנם מספר מומחי אבטחה אשר צועקים בקולי קולות: 'הדרכונים אינם מאובטחים. זה לא רעיון טוב להשתמש בטכנולוגיה זו'"
כמו כן, במאמר מצוטט מומחה אבטחה אשר מציין כי:
"ישנם מקומות בהם היישום נעשה באופן לא טוב - בשלב הראשון מתבצעת קריאת נתונים, לאחר מכן ניתוח הנתונים, עיבוד הנתונים ולבסוף אימות של הנתונים. ישנם פגמים טכניים רבים ביישום הטכנולוגיה, וישנן פונקציות שלא יושמו, כך שבעצם הם לא עושים את מה שהם אמורים לעשות. הם אמורים לספק רמת אבטחה גבוהה יותר, דבר אשר לא מתבצע בפועל."
צוות המחקר של ארגון Future of Identity in the Information Society (גוף מומחי אבטחה הממומן על ידי האיחוד האירופי) הביע אף הוא מחאה נגד הדרכונים הביומטריים של בריטניה וציין כי קיים חשש שהדרכונים ישמשו לצורך גנבת זהות.
בישראל

על מנת לאפשר הנפקת דרכונים ביומטריים בישראל הגישה הממשלה ב-27 באוקטובר 2008 לכנסת את הצעת חוק המאגר הביומטרי, התשס"ט-2008, והחוק אושר בדצמבר 2009, ונקבע שייכנס לתוקף ב-1 בינואר 2010 ובלבד שיאושרו תקנות לפי סעיפים אחדים בו. ב-16 במאי 2011 אישרה הממשלה את התקנות שהגיש השר הממונה, וב-2 ביוני 2011 אושרו התקנות בוועדת המדע של הכנסת, ובכך נכנס החוק לתוקף.
בשנת 2013 החל משרד הפנים בתקופת מבחן של הנפקת דרכונים ביומטריים, דבר שהתאפשר לאחר שבשנת 2009 חוקקה הכנסת את חוק הכללת אמצעי זיהוי ביומטריים ונתוני זיהוי ביומטריים במסמכי זיהוי ובמאגר מידע, התש"ע (2009). בשלב הפיילוט, שהתקיים עד סוף חודש מאי 2017, יכול היה כל אזרח לבחור בין הנפקת דרכון רגיל לדרכון ביומטרי. כל דרכון ביומטרי שהונפק, נכנסו פרטי בעליו (בהסכמתו) למאגר הביומטרי.
החל ב-1 ביוני 2017, ובהתאם לתיקון חקיקה שהתקבל בכנסת, החלה רשות האוכלוסין בהנפקת דרכונים ביומטריים בלבד.
בהתאם לחוק הביומטריה, המידע הביומטרי נשמר במאגר ייעודי המנוהל על ידי רשות נפרדת – הרשות לניהול המאגר הביומטרי.
טביעת אצבע של נושא הדרכון מועברת למאגר הביומטרי רק בהסכמתו. במקרה זה מונפק דרכון בעל תוקף לעשר שנים. אדם המסרב לאחסון טביעת האצבע שלו במאגר הביומטרי מקבל דרכון בעל תוקף לחמש שנים בלבד.
במהלך השנים דווח במספר הזדמנויות על קריעת דרכונים בביקורת הגבולות במטרה לעודד אזרחים להחליף את דרכונם לדרכון ביומטרי.
החל מ-24 באפריל 2024 ניתן להנפיק דרכונים ותעודות זהות ביומטריות באמצעות הגשת בקשה מקוונת בלי צורך להגיע אישית לרשות האוכלוסין וההגירה. במגבלות שונות.
ראו גם

זיהוי ביומטרי
הערות שוליים

↑  Henning Richter,
 Wojciech Mostowski, and Erik Poll. Fingerprinting Passports
1 2  whatthehack
↑  Kim Zetter, wired Hackers Clone E-Passports. Wired. March 8, 2006
↑  David Reid, BBC ePassports 'at risk' from cloning. BBC. December 15, 2006
↑  מתן מיטלמן, תעודת הזהות הביומטרית נחשפת בפעם הראשונה; תוצע לאזרחים בחודשים הקרובים, באתר TheMarker‏, 9 במרץ 2011
↑  דני שדה, מ-1 ביוני יונפקו רק דרכונים ביומטריים: שאלות ותשובות, באתר ynet, 24 במאי 2017
↑  שמעון יעיש, התופעה נמשכת: "הרסו לי את הדרכון בנתב"ג", באתר ישראל היום, 11 בפברואר 2018
↑  רונית זילברשטיין, "השחיתו לנו דרכונים במעברי הגבול - והמליצו על ביומטרי", באתר ישראל היום, 1 באוקטובר 2017
↑  דין פישר, ‏החל מהיום: הוצאת דרכון ביומטרי מבלי להגיע ללשכה, באתר ‏מאקו‏, 30 באפריל 2024
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 7542539-7 
דרכון ישראלי ביומטרי
היונה והפרג

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  טימו ק. מוקה
 שפת המקור:  פינית
 סוגה:  רומן
 הוצאה
 תאריך הוצאה:  1970
 מספר עמודים:  118
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  הוצאת כרמל
 תאריך:  2002
 תרגום:  רמי סערי
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  002232529
היונה והפרג (בפינית: Kyyhky ja unikko) הוא שם הרומן האחרון שכתב הסופר והמשורר הפיני טימו ק. מוקה. היצירה, תיעוד ארוטי, פיוטי ונועז של מערכת יחסים, אשר גורפת נערה תמימה וגבר בשל ומתוסכל למערבולת מסחררת של כמיהה, תשוקה ואובדן חושים על רקע נופי האגמים והיערות של לפלנד, ראתה אור בשנת 1970, שלוש שנים לפני מות כותבה, ותרגומה העברי התפרסם בשנת 2002‏.
רקע היסטורי

בתשתית "היונה והפרג" קיימת בלדה צפונית, המתעדת קשר בעייתי, שבחורה צעירה ותמימה וגבר מבוגר נסחפים בה יחדיו לאבדון. סיפור הבסיס שברומן מתרחש בסוף שנות השישים, בתקופה שתהליכי ההגירה והעיור המהירים אשר פינלנד עברה בעקבות התוצאות המתמשכות של מלחמת העולם השנייה הגיעו לשיאם. תהליכים אלה גרמו שינויים חברתיים רבים, שעיקרם נבע מנטישת כפרים רבים בגלל נהירת תושביהם העירה. טימו ק. מוקה לא עסק בתיעוד היסטורי, אך רבות מיצירותיו - ואולי יותר מכול "היונה והפרג" - משמשות עדות חיה לחיי הכפרים שהלכו והתרוקנו מאחרוני תושביהם. ברומן "היונה והפרג" קיימת מודעוּת חברתית, אך ניתן לראות את עיקרו בסיפור האישי של המספר, המועבר כמעט תמיד בגוף ראשון.
תקציר העלילה

סיפור "היונה והפרג" ממוקם כולו בלפלנד: הדרום ואמריקה מופיעים בו כמקומות רחוקים ובלתי-נתפסים, הצפון הנידח והמסתורי הוא זירת ההתרחשויות וסביבתן הטבעית. הרומן מספר על אהבה - האמנם אהבה? תוהה הסופר במבוא ליצירה - אהבתם של פייטי המתקרב לאטו לגיל העמידה ושל דריה הצעירה ממנו בעשרים שנה. הרומן מספר גם על הסוף הטראגי של אהבה זו ועל הגורמים שהביאו להשתלשלות האירועים בקשר בין השניים.
ביקורות על הספר

בעיתון הארץ, ספר זה תואר כ-"בלדה אפלה" המתארת מערכת יחסים "קרה", של אנשים בעלי נכות רגשית, ספר שסגנונו דומה יותר לשירה מאשר לפרוזה, ומעצים את תחושת הריחוק מגיבורי העלילה; "חוסר ההזדהות הזה, הריחוק והאי-נוחות אינם בשום פנים כישלון של המחבר, אלא כוונתו הישירה והמדויקת, שאותה הוא משיג בעזרת עידון לשוני וצורני ראויים לציון."
ראו גם

השיר על ילדי סיביר
הערות שוליים

↑  טימו ק. מוקה, היונה והפרג. תרגום מפינית, מבוא והערות: רמי סערי, הוצאת כרמל, תשס"ז-2002. ISBN 965-407-393-5
↑  טימו ק' מוקה, היונה והפרג, כרמל, 2002
↑  תמר לנדאו, גורלם נחרץ, באתר הארץ, 26 בינואר 2003
הטיימס

ערך זה עוסק בעיתון הלונדון טיימס. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |
לוגו העיתון
עמוד השער של ה"טיימס" מה-4 בדצמבר 1788
עמוד השער של ה"טיימס" מה-4 בדצמבר 1788
 תדירות:  עיתון יומי
 פורמט:  קומפקט
 מו"ל:  Times Newspapers Limited
 מייסד:  ג'ון ולטר 
 בעלים:  ניוז קורפ
 תאריכי הופעה:  1 בינואר 1785 – הווה (240 שנה) 
 שפה:  אנגלית בריטית
 מערכת:  וופינג, לונדון, אנגליה, הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת
 תפוצה:  359,960 עותקים ביום (נכון לפברואר 2020)304,000 מנויים למהדורה הדיגיטלית (יוני 2019)
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 ISSN:  0140-0460, 0956-1382, 1363-7746
 www.thetimes.com
 
"הטיימס" (באנגלית: The Times, בתרגום חופשי: "הזמנים ") הוא יומון בריטי נפוץ. יצא לאור לראשונה בלונדון ב-1785 בשם "The Daily Universal Register", והפך ל"טיימס" ב-1 בינואר 1788. ה"טיימס" ועיתון האחות שלו, הסאנדיי טיימס (שנוסד ב-1821), מוצאים לאור על ידי ניוז קורפ, בבעלותו של רופרט מרדוק.
ה"טיימס" הוא העיתון הראשון שנושא שם זה, והוא השאיל את שמו לעיתונים רבים ברחבי העולם, כמו ה"טיימס אוף אינדיה" (1838), "הניו יורק טיימס" (1851) וה"לוס אנג'לס טיימס" (1881). לשם הבדלה מתייחסים לעיתון, במיוחד בצפון אמריקה, בשם 'London Times' או 'The Times of London' או בעברית "הטיימס הלונדוני".
העיתון הוא גם היוצר של הגופן הנפוץ "Times Roman", שבמקור פותח על-ידי סטנלי מוריסון מהטיימס, בשיתוף פעולה עם תאגיד מונוטייפ.
למרות שה"טיימס" נחשב לרוב לעיתון ימין-מרכז בכתיבתו, ולרוב תומך של המפלגה השמרנית, הוא הביע תמיכה במפלגת הלייבור וטוני בלייר בבחירות הכלליות בבריטניה ב-2001 וב-2005. ב-2004, לפי סקר של חברת הסקרים "MORI", כוונות ההצבעה של ציבור הקוראים של הטיימס היו 40% לטובת המפלגה השמרנית, 29% לדמוקרטים הליברלים ו-26% לטובת הלייבור. מהדורה אמריקנית של העיתון יוצאת לאור מ-6 ביוני 2006.
היסטוריה > 1875 עד 1890

ה"טיימס" נוסד בידי מוציא לאור בשם ג'ון וולטר ב-1 בינואר 1785 בשם The Daily Universal Register. וולטר גם היה העורך. הוא שינה את שם העיתון לאחר 940 מהדורות, ב-1 בינואר 1788, לשם "טיימס". ב-1803 הוא העביר את הבעלות על העיתון ואת תפקיד העריכה לבנו, ג'ון וולטר הבן. וולטר האב שהה 16 חודשים בכלא ניוגייט על הוצאת דיבה ב"טיימס", אבל ניסיונותיו החלוציים להשיג חדשות ברמת היבשת, במיוחד מצרפת, תרמו לבניית המוניטין של העיתון בקרב אנשי ממשל ומומחי כספים.
ה"טיימס" נעזר בתרומות משמעותיות מאישים בפוליטיקה, במדע, בספרות ובאומנות כדי לבנות את המוניטין שלו. למרות שעוד היה עיתון צעיר, הכנסות ה"טיימס" היו גדולות מאוד וגברו על אלו של עיתונים אחרים, ולכן איכות המידע שהופיע בו והמשכורות שנתן לכותביו היו טובות יותר מאלו של יריביו.
ב-1809 מונה ג'ון סטודארט לתפקיד העורך הכללי, והוחלף ב-1817 בידי תומאס בארנס. בתקופת כהונתו של בארנס ולאחר מכן בכהונתו של מחליפו, ג'ון תדאוס דיליין, גברה השפעת ה"טיימס" במיוחד על הפוליטיקה ועל העיר לונדון. העיתונאים המפורסמים פיטר פרייז'ר ואדוארד סטרלינג המציאו ל"טיימס" שמות סאטיריים כמו 'The Thunderer'. העלייה בתפוצה וברווחי העיתון התבססו בחלקם על אימוץ שיטת הדפסה מבוססת קיטור. הפצת העיתון ברכבות קיטור במהירות לריכוזים של אוכלוסייה עירונית עזרה להבטיח את הרווחיות של העיתון ואת השפעתו הגדלה.
ה"טיימס" היה העיתון הראשון ששלח כתבים צבאיים כדי לכסות קונפליקטים ברחבי העולם. ו.ה. ראסל, כתב של העיתון ששהה עם הצבא במלחמת קרים, היה בעל השפעה רבה עקב דיווחיו לאנגליה.
באירועים אחרים של המאה ה-19, ה"טיימס" התנגד לביטול חוקי הדגן, עד שבעקבות מספר הפגנות שונתה דעתם של חברי מערכת העיתון, ואז תמך העיתון בחוסר רצון בסיוע לקורבנות בצורת תפוחי האדמה באירלנד. העיתון תמך בהתלהבות בחוק הרפורמה הגדולה ב-1832, אשר הקטין את השחיתות והגדיל את ציבור הבוחרים (מ-400,000 אנשים ל-800,000 אנשים, עדיין רק חלק קטן מהאוכלוסייה). במהלך מלחמת האזרחים האמריקנית, ה"טיימס" ייצג את ההשקפה של המעמדות העשירים, לטובת הפורשים, אך לא תמך בעבדות.
ג'ון וולטר השלישי, נכדו של המייסד, ירש את העיתון מאביו בשנת 1847. העיתון המשיך לפעול באופן עצמאי, אך בשנות ה-50 של המאה ה-19 ה"טיימס" החל לסבול מהעלייה בהתפתחות מלחץ הפני, בעיקר מה"דיילי טלגרף" ומה"מורנינג פוסט".
ב-1875 כתב העיתון בפריז הנרי בלוויץ, שהתפרסם הן כעיתונאי והן בזכות התובנות שלו בדיפלומטיה, נפגש עם הדוכס דה דקאז', שר החוץ של צרפת, והוא חשף בפניו מידע על שליחות חסויה של שגריר צרפת בברלין, שדן בתוכניות הגרמניות לתקוף את צרפת, והוא ביקש מבלוביץ לפרסם את המידע. הוא עשה זאת, עורר סערה בדעת הקהל, ולמעשה מנע כל סיכוי לביצוע הכוונה הגרמנית. ההישג המפורסם ביותר של בלוביץ' היה ב-1878, כאשר הצליח להשיג את נוסח "הסכם ברלין" ולפרסם אותו בדיוק ברגע שבו נחתם בקונגרס ברלין.
היסטוריה > 1890 עד 1981

ה"טיימס" עמד בפני פשיטת רגל פיננסית ב-1890 תחת ארתור פרייזר וולטר, אך הוא ניצל על ידי עורך נמרץ, צ'ארלס פרדריק מוברלי בל. במהלך כהונתו (1890–1911), ה"טיימס" נקשר למכירת אנציקלופדיה בריטניקה, תוך שימוש בשיטות שיווק אמריקאיות אגרסיביות, שהכניס הוראס אוורט הופר ומנהל הפרסום שלו, הנרי הקסטון. עקב מאבקים משפטיים בין שני הבעלים של בריטניקה, הופר וולטר מונטגומרי ג'קסון, ה"טיימס" ניתק את הקשר שלו איתם ב-1908 ונקנה על ידי איל העיתונים, אלפרד הארמסוורת', לימים לורד נורת'קליף.
במאמרי מערכת שפורסמו ב-29 וב-31 ביולי 1914, טען ויקהם סטיד, העורך הראשי של עיתון ה"טיימס", שהאימפריה הבריטית צריכה להיכנס למלחמת העולם הראשונה.
ב-8 במאי 1920, גם בהובלתו של ויקהם סטיד, תמך עיתון ה"טיימס" במאמר המערכת שהציג את עלילת הדם האנטישמית בדמות חיבור "הפרוטוקולים של זקני ציון" כמסמך אמיתי או אמיתי-למחצה, וכינה את ה"יהודים כסכנה הגדולה בתבל". במאמר שכותרתו "הסכנה היהודית, קונטרס מטריד: קריאה לחקירה", כתב סטיד על הפרוטוקולים של זקני ציון:
מה הם ה'פרוטוקולים' האלה? האם הם אותנטיים? אם כן, איזו אסיפה זדונית רקחה את התוכניות הללו והתמוגגה מהחשיפה שלהן? האם הם זיופים? אם כן, מאין נובע נכונותה המדהימה של הנבואה, נבואה שבחלקה שהתגשמה, בחלקה עד כה נעלמה מהתגשמות?"
.
בשנה שלאחר מכן, כאשר פיליפ גרייבס, כתב ה"טיימס" בקונסטנטינופול (איסטנבול), חשף את "הפרוטוקולים של ציון" כזיוף וכתאוריית קשר גרידא, הטיימס חזר בו ממאמר המערכת של השנה הקודמת.
בשנת 1922, ג'ון ג'ייקוב אסטור, בנו של הויסקונט הראשון אסטור, קנה את ה"טיימס" מיורשי הלורד נורת'קליף. העיתון מודעה לשמצה בשנות ה-30 של המאה ה-20, עם התמיכה שלו בפייסנות עם גרמניה הנאצית. העורך ג'פרי דוסון היה בעל ברית הדוק לאלו בממשלת בריטניה שתמכו הפיוס, בעיקר נוויל צ'מברלין. דיווחי חדשות גלויים של נורמן אבוט מברלין, שהזהירו מפני סכנת המלחמה, שוכתבו מחדש בלונדון כדי לתמוך במדיניות הפייסנות.
בין 1941 ל-1946, ההיסטוריון הבריטי אדוארד הלט קר היה עוזר עורך. קאר היה ידוע בטון הפרו-סובייטי העז של מאמרי המערכת שלו. בדצמבר 1944, כאשר פרצו באתונה קרבות בין צבא השחרר העממי של הקומוניסטים היוונים (אנ') לבין הצבא הבריטי, מאמר של קאר בטיימס צידד בקומוניסטים, מה שהוביל את וינסטון צ'רצ'יל לגנות אותו ואת המאמר בנאום בפני בית הנבחרים. כתוצאה ממאמר המערכת של קאר, ה"טיימס" נודע בכינוי, במהלך אותו שלב של מלחמת העולם השנייה, כ"הפועל היומי של שלושת הפני" (מחיר העיתון "העובד היומי" של המפלגה הקומוניסטית של בריטניה היה פני אחד).
ב-3 במאי 1966, הוא חידש את הדפסת החדשות בעמוד הראשון - בעבר העמוד הראשון נועד לפרסומות קטנות. בשנת 1966 מכרו בני משפחת אסטור את העיתון לאיל ההוצאה לאור הקנדי רוי תומסון. תאגיד תומסון הביא אותו לפעול יחד עם "הסאנדיי טיימס" תחת חברת אם אחת - Times Newspapers Limited.
סכסוך עם העובדים גרם להנהלה לסגור את העיתון למשך כמעט שנה מ-1 בדצמבר 1978 עד 12 בנובמבר 1979. הנהלת תאגיד תומסון נאבקה לנהל את העסק בצורה ריווחית, עקב משבר האנרגיה של 1979 ודרישות איגודי העובדים. ההנהלה חיפשה קונה שהיה בעמדה להבטיח את הישרדותם של שני הכותרים, והיה לו את המשאבים והיה מחויב למימון הכנסת שיטות הדפסה מודרניות. כמה רוכשים פוטנציאלים הופיעו, כולל רוברט מקסוול, טייני רולנד ולורד רותרמר; עם זאת, רק קונה אחד היה בעמדה לעמוד בתפקיד המלא של תומסון, איל התקשורת האוסטרלי רופרט מרדוק. רוברט הולמס א קורט, אייל אוסטרלי אחר ניסה בעבר לרכוש את הטיימס ב-1980.
הערות שוליים

↑  עיתון ה"טיימס" השמרני תומך בטוני בלייר, באתר הארץ, 5 ביוני 2001
↑  רונן לב, ‏הטיימס הבריטי עושה עלייה לארה"ב - החל מה-6 ביוני, באתר גלובס, 28 במאי 2006
↑   דניאלה שחם־ליפסון, סיפורה של אחת ההדלפות העיתונאיות הגדולות בהיסטוריה, באתר הארץ, 23 ביוני 2016
↑  רויטרס, ניוז אינטרנשונל תמכור את מטה החברה במזרח לונדון ותזנח את כוונתה לשפצו, באתר TheMarker‏, 5 בספטמבר 2011
↑  שאול צדקה, פוטרו עובדי ה"טיימס" ו'הסנדיי טיימם', דבר, 24 בפברואר 1982
↑  רוברט לה פרנקו, פורבס, ‏העולם על פי מרדוק, באתר גלובס, 9 ביולי 1998
↑  מלחמת העיתונים, חדשות, 10 ביוני 1987
↑  אלי שאלתיאל, הפרוטוקולים של זקני 'טיימס' - המאבק על הלחי השניה, כותרת ראשית, 11 במאי 1983
↑  איריס קלקא (לונדון), הצנזור הישראלי אסר "טיימס" פרסם דווקא, חדשות, 9 בינואר 1985
↑  ניקול קראו, השופט פסק לטובת לוצ'אנסקי בתביעת הדיבה נגד הטיימס, באתר הארץ, 30 באפריל 2001
↑  ניקול קראו, איש העסקים הרוסי נאבק בטיימס הלונדוני לטיהור שמו, באתר הארץ, 10 באפריל 2001
↑  כתב לשעבר ב"טיימס": המו"ל מכתיב מדיניות פרו-ישראלית בגלל ידידותו עם שרון, באתר הארץ, 10 בספטמבר 2001
ניקול קראו, רוב ההכרעות העובדתיות במשפט הדיבה לוצ'אנסקי נגד הטיימס - לטובת העיתונאי, באתר הארץ, 18 באפריל 2001
↑  רונן לב, ‏גידול של כמעט פי שניים בהפסד השנתי לטיימס הלונדוני, באתר גלובס, 5 במאי 2004
↑  "הטיימס" הלונדוני יופץ בגרסת טבלואיד, באתר הארץ, 23 בנובמבר 2003
↑  הערכה: תפוצת ה"טיימס" גדלה בכ-10% בזכות הוצאת מהדורת הטבלואיד, באתר הארץ, 23 בדצמבר 2003
↑  שרון שדה, קטן יותר, גדול יותר, באתר הארץ, 19 בינואר 2004
שירות רויטרס, ‏סליחה? ה"טיימס" הלונדוני בפורמט של צהובון? אכן כך, החל ממחר, באתר גלובס, 31 באוקטובר 2004
↑  הגרדיאן, אתר "טיימס" הלונדוני איבד 90% מקוראיו לאחר שדרש תשלום מהגולשים, באתר הארץ, 27 ביולי 2010
↑  ג'ון גאפר, ‏מרדוק נאלץ לוותר על העממיות לטובת הרווחיות, באתר גלובס, 30 במאי 2010
↑  סוכנויות הידיעות, מרדוק מודה: העיתונות המודפסת הפסידה בקרב מול גוגל, באתר TheMarker‏, 5 באוקטובר 2012
↑  סוכנויות הידיעות, תפוצת "טיימס" הלונדוני ירדה מתחת ל-500 אלף עותקים, באתר הארץ, 12 בספטמבר 2010
↑  מערכת גלובס ספורט, ‏פיפ"א תחקור לעומק את "פרשת השוחד", באתר גלובס, 19 באוקטובר 2010
↑   אנשיל פפר, עיתוני בריטניה מפתיעים מתמיד בהמלצותיהם למי להצביע בבחירות לפרלמנט, באתר הארץ, 6 במאי 2015
↑   אנשיל פפר, העיתונים השמרנים בבריטניה הפנו עורף לקמרון בעד היציאה מהאיחוד, באתר הארץ, 22 ביוני 2016
↑   אנשיל פפר, הרב הראשי של בריטניה יצא נגד קורבין, והפך לנושא המדובר ביותר בבחירות, באתר הארץ, 27 בנובמבר 2019
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007586291805171  MusicBrainz: c7d6199e-7c73-49bd-ab90-8f98a9cf3a6d  VIAF: 858145424673486830237   WorldCat (עם VIAF): 858145424673486830237 
קצין בריטי פצוע קורא את דו"ח ה"טיימס" על סוף מלחמת קרים בציורו של ג'ון אוורט מילייס, Peace Concluded.
הנרייטה הרץ

| --- | --- |

הנרייטה הרץ, כפי שצוירה בידי אנטון גראף בשנת 1778
 לידה:  5 בספטמבר 1764 ברלין, ממלכת פרוסיה 
 פטירה:  22 באוקטובר 1847 (בגיל 83) ברלין, ממלכת פרוסיה 
 מדינה:  ממלכת פרוסיה 
 מקום קבורה:  Friedhof II der Gemeinde Jerusalems- und Neue Kirche 
 שפות היצירה:  גרמנית 
 בן או בת זוג:  מרכוס הרץ 
 פרסים והוקרה:  קבר של כבוד 
 
הנרייטה הרץ (בגרמנית: Henriette Herz, נולדה כהנרייטה דה-למוס; 5 בספטמבר 1764 – 22 באוקטובר 1847), סופרת ובעלת סלון ספרותי בתקופת הסער והפרץ, יהודיה-גרמנית מומרת. אשתו של הרופא והסופר מרקוס הרץ וחברתה הקרובה של דורותיאה מנדלסון, בתו של משה מנדלסון.
חייה

הרץ נולדה למשפחת רופאים מוכרת בברלין, מאנוסי פורטוגל ונתחנכה במגוון שפות. אביה בנימין דה למוס היה מנהל בית החולים היהודי בברלין, ואמה הייתה אסתר לבית דה שרלוויל. בגיל 12 אירוסיה לרופא המבוגר ממנה מרקוס הרץ וכעבור כשנתיים נישאה לו.
הישגיה של הרץ בתחום הספרות הם בעלי חשיבות פחותה, ואילו הישגה הבולט בתולדות הספרות הוא בניהול אחד מן הסלונים הספרותיים החשובים ביותר, בשנים 1780–1803. סלון זה היה פורץ דרך. בתחילה נהג בעלה לארח אורחים רמי מעלה מתחומי הפוליטיקה והתרבות, בעוד הנרייטה מסבה בחדר סמוך עם נשותיהם. חוג נשים זה הקים רשת חברתית "לטיפוח החברות" ועסק בעיקר ביצירות הסער והפרץ של יוהאן וולפגנג פון גתה. זו הייתה ראשיתו של "פולחן גתה" בספרות הגרמנית. משני חוגים אלה - של הגברים ושל הנשים - התפתח אחד הסלונים החברתיים המובילים בברלין, שבו הסבו פוליטיקאים, מדענים, אמנים, אנשי רוח ופילוסופים בסביבה חופשית ופתוחה, בלתי תלויה במעמד, שכמוה לא עמדה לרשותם במקום אחר. בין אורחי הסלון היו האחים אלכסנדר ווילהלם פון הומבולדט, ז'אן פול, רחל ורנהגן (אז עדיין רחל לוין, בעצמה בעלת סלון ספרותי מוביל). פרידריך שלגל פגש בסלון את דורותיאה פייט, שהייתה אחר כך לאשתו. זרמים ספרותיים שונים ורעיונות מכל חוגי החברה נפגשו כאן בצורה מפרה וברוח הנאורות. הקשרים החברתיים שנרקמו בין מלומדים גרמנים וצרפתים, בין אמנים ומדענים, תרמו להתפתחותה התרבותית של ברלין ושל פרוסיה.
עם מות בעלה בשנת 1803, נאלצה הרץ לצמצם את פעילותה ולהתחבר למעגלים ספרותיים וחברתיים אחרים, למשל זה של רחל ורנהגן. החל בשנת 1813 הקדישה עצמה לחינוך של ילדים עניים, אך תהילתה כבעלת הסלון הספרותי דבקה בה. בשנת 1817 המירה דתה לנצרות פרוטסטנטית, כיהודים משכילים רבים אחרים באותה התקופה. היא קבורה בבית העלמין השני של קהילת הקתדרלה הגרמנית וקתדרלת ירושלים, בקרויצברג.
משפחת מובשוביץ

משפחת מובשוביץ היא משפחת רבנים לויים בבלארוס וברוסיה, שצאצאיה מכהנים כרבנים וראשי ישיבות בישראל.
הענף הידוע הוא של הרב נח מובשוביץ, מחבר הספר "עולת נח". עוד מרבני משפחת מובשוביץ: הרב דניאל מובשוביץ מקלם, הרב ישראל מובשוביץ, חתנו של הרב שלמה פוליצ'ק ורבה של קהילת "הילקרסט ג'ואיש סנטר" בניו יורק.
המשפחה > ראש המשפחה

הרב נח הלוי מובשוביץ - בן הרב בנימין הלוי. סנדקו היה רבי נח מלכוביץ', שהורה לקרוא לו על שמו. היה רב בסמולוביץ שבמחוז מינסק ובמלסטובקה שבמחוז מוהילב, בלארוס, למעלה מחמישים שנה. מחבר הספר "עולת נח" (נדפס בספר "נועם אחים", הכולל גם את ספרו של אחיו, מרדכי, "לולאות החוכמה").
גם אחיו שימשו ברבנות:
הרב מרדכי הוכמן, אב"ד קלווריה
הרב אביגדור גבריאלוב, אב"ד דז'קובקה
המשפחה > ראש המשפחה > בניו

הרב מרדכי שלמה הלוי מובשוביץ (תרכ"ב, 1862 – ט"ו באייר תרפ"ח, 1928) - רבה של מלסטובקה (קרסונופוליה) במשך כעשרים וחמש שנה. נישא לגיטל, בת הרב יעקב שנפיר משקלוב. במשך שמונה שנים למד שם כשהוא סמוך על שולחן חותנו, ומסר שיעורי תורה ללמדני העיר. בשנת תרמ"ט (1889) התמנה כרב בקניזיץ. כעבור שלוש שנים, בשנת תרנ"ב (1892), עבר לכהן כרב בזורביץ. בשנת תרס"ב (1902), לאחר פטירת אביו, התמנה תחתיו כרבה של מלסטובקה, וכיהן בתפקידו למעלה מעשרים וחמש שנה, עד סוף ימיו. נקבר בעירו מלסטובקה. אשתו עלתה לארץ ישראל, נפטרה בי"ד בסיוון תרצ"ה ונקברה בבית הקברות נחלת יצחק. חלק מחידושיו נדפסו, יחד עם חידושים של אחיו, בספר "דרכי אבות". מעט מחידושי התורה שלו הדפיס בנו, הרב ישראל מובשוביץ, בספרו "עטרת ישראל".
הרב יוסף אליהו הלוי רייז - אב"ד נובוזינקוב.
הרב בנימין הלוי מובשוביץ - אב"ד סטרוסליה
הרב אליעזר הלוי מובשוביץ – רב בתל אביב. בתו יוכבד נישאה לבן דודה ישראל מובשוביץ.
הרב משה הלוי מובשוביץ - אב"ד קצ'טוקוביץ
המשפחה > ראש המשפחה > בניו > בני הרב מרדכי שלמה מובשוביץ (דור ראשון)

הרב דניאל מובשוביץ (תרנ"ט – י"ח באייר תשל"ד) – היה אב"ד זורביץ ברוסיה. נישא לאסתר ליבא, בתו של הרב שמואל יצחק יפה, חתנו של הרב יוסף דב סולובייצ'יק בעל "בית הלוי", לימים רב בתל אביב. בשנת תרצ"ג עלה הרב דניאל מובשוביץ לארץ ואף הוא כיהן כרב שכונת צ'לנוב ובית כנסת פועלי צדק בתל אביב.
הרב ישראל מובשוביץ (נפטר: ט' בתשרי תשי"ד) – ממלא מקום דודו הרב משה מובשוביץ כאב"ד קצ'טוקוביץ ברוסיה. נשא את בת דודו הרב אליעזר מובשוביץ. בשנת תרצ"ב עלה לארץ ישראל ושימש רב בית הכנסת חשמונאים ודיין בתל אביב. חיבר את הספר "עטרת ישראל" ובו כינס גם מחידושי התורה של סבו, אביו ודודיו".
הרב יוסף אליהו מובשוביץ (נפטר: י"ט בשבט תש"ך) – עלה לארץ ישראל, כיהן כרב של בת שלמה. נקבר בבית הקברות נחלת יצחק.
הרב בנימין מובשוביץ – מילא את מקום אביו כרבה של קניזיץ ולאחר עלותו לארץ ישראל כיהן כרבה של הרצליה.
ירוחם לייב מובשוביץ.
מרים, אשת הרב צבי יהודה אדלשטיין – רבה של רמת השרון, מחבר הספר "הוד צבי".
רייזל, אשת הרב יהודה יצחק ברמן – כיהן כרב בתל אביב.
יוכבד (הבכורה), אשת גרשון אלינסון.
רבקה, אשת הרב מרדכי שמואל קרול – כיהן כרב בזורביץ ובנובוגרוד סיבריסק. בשנת תרצ"ב עלה לארץ וכעבור שנה התמנה לרבו של כפר חסידים. מחבר הספר "משא דמשק".
לאה, אשת הרב אלתר הילביץ - מעורכי האנציקלופדיה התלמודית. נפטרה מספר שנים לאחר נישואיהם.
דבורה, התגוררה בתל אביב.
המשפחה > ראש המשפחה > בניו > משפחת הרב מרדכי שלמה מובשוביץ (דור שני)

הרב מרדכי שלמה (ב"ר דניאל) מובשוביץ (מחבר "שלמי מרדכי" על הרמב"ם; נפטר: תשמ"ג)- שימש כרב בית כנסת חשמונאים.
הרב צבי (ב"ר דניאל) מובשוביץ - הממלא את מקום אביו כרב שכונת צ'לנוב ורב בית כנסת פועלי צדק. חתנו של הרב בן ציון ברוק.
הרב מנחם שלמה בורנשטיין האדמו"ר מסוכטשוב-רדומסק, חתנו של רבי דניאל מובשוביץ, שכיהן גם כרב שכונת יד אליהו בתל אביב.
הרב שמואל דוד (ב"ר יוסף אליהו) מובשוביץ, חתנו של הרב בן ציון ברוק, היה ר"מ בישיבת בית יוסף נובהרדוק שייסד חותנו בירושלים, ומהדיר תורני המתמחה בתורת הגר"א. הוציא את סדרת ספרי "שדה אליהו".
הרב יצחק זאב זלץ, חתנו של רבי יוסף אליהו מובשוביץ, שו"ב בהרצליה.
הרב חיים (ב"ר בנימין) מובשוביץ שימש עד לשנת תשע"א (2011) כרב בית הכנסת אור לישראל בהרצליה.
הרב בן ציון (ב"ר בנימין) מובשוביץ היה ר"מ ומנהל ישיבת השרון. לפרנסתו עסק בגידול אתרוגים אותם שיווק תחת השם "אתרוגי מובשוביץ", נפטר כ"ו אייר תשע"ח.
נח (ב"ר בנימין) מובשוביץ התיישב בשנות ראשית המדינה ומלחמת העצמאות בקיבוץ סעד שבסמוך לרצועת עזה ולאחר מכן התיישב בכפר מרדכי, היה בעל משק ומדריך חקלאי.
הרב יצחק יחיאל יעקבוביץ, רבה של הרצליה, חתנו של הרב בנימין מובשוביץ.
הרבנים לבית אדלשטיין גרשון אדלשטיין ויעקב אדלשטיין וגיסם הרב ראובן יוסף גרשונוביץ.
הרב מרדכי שלמה ברמן ב"ר יצחק יהודה, מראשי ישיבת פוניבז'.
הרב רפאל וכסלבוים, שהיה ראש ישיבת איתרי לצעירים. חתנו של רבי יצחק יהודה ברמן.
עסקן המזרחי יהודה אלינסון. בנו של גרשון אלינסון.
הרב שלמה נח קרול (ב"ר מרדכי שמואל), רב המושב חמ"ד וממייסדי ארגון יד לאחים - חתנו של הרב יעקב לנדא.
חתניו של רבי מרדכי שמואל קרול הם הרב אליהו אליעזר מישקובסקי, הרב יעקב ניסן רוזנטל ואחיינו הרב יעקב אדלשטיין.
המשפחה > ראש המשפחה > בניו > משפחת הרב מרדכי שלמה מובשוביץ (דור שלישי)

הרב יוסף אליהו מובשוביץ בן רבי שמואל דוד, רב שכונת קריית משה בירושלים ומראשי מוסד הרב קוק.
נכדו של הרב יוסף אליהו, סרן יפתח עין, נהרג בלבנון במבצע שלכת בשנת תשל"ח.
הרב אליעזר כהנמן חתן רבי מרדכי שלמה ברמן
הערות שוליים

↑  אתר היברובוקס
↑  ראו עליו חוברת זיכרון נר ליהודא באתר אוצר החכמה
המגירה השלישית של סבא

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  ג'ודי טל קופלמן
 שפת המקור:  עברית
 סוגה:  ילדים
 הוצאה
 הוצאה:  ידיעות ספרים
 תאריך הוצאה:  2003
 הוצאה בעברית
 מספר עמודים:  32
המגירה השלישית של סבא הוא ספר ילדים על השואה מאת ג'ודי טל-קופלמן