stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ראש המטה הכללי
היסטוריה

תפקיד הרמטכ"ל החל בארגון "ההגנה", שם נקרא בשם זה מי שעמד בראש המטה הכללי של "ההגנה". עם הקמת צה"ל, הוסבו מטכ"ל ההגנה והרמטכ"ל שעמד בראשו, יעקב דורי לעמוד בראש צה"ל.
הרמטכ"ל מתמנה רשמית לתקופת כהונה בת שלוש שנים, אשר ניתן להאריכה בשנה נוספת. יוצא דופן היה רפאל איתן אשר כהונתו הוארכה פעמיים, והוא כיהן במצטבר חמש שנים. מנגד, היו מספר רמטכ"לים אשר לא סיימו את תקופת כהונתם המלאה: יגאל ידין התפטר על רקע חילוקי דעות לגבי תקציב צה"ל. מרדכי מקלף כיהן בתפקיד במשך שנה אחת בלבד על פי בקשתו, דוד אלעזר נאלץ להתפטר על רקע המלצות ועדת אגרנט שחקרה את מלחמת יום הכיפורים, דני חלוץ התפטר בשל הביקורת על התנהלות מלחמת לבנון השנייה והרצי הלוי התפטר על רקע כשלון צה"ל במניעת טבח שבעה באוקטובר. כמו כן, שני רמטכ"לים ויתרו על חלק מהארכת כהונתם: אמנון ליפקין-שחק ביקש לסיים את תפקידו באמצע השנה הרביעית, על רקע רצונו לעבור לפוליטיקה ולהתמודד על ראשות הממשלה. חיים לסקוב ביקש שלא לכהן שנה רביעית על רקע חילוקי דעות שלו עם שמעון פרס.
בשנת 2005 אריאל שרון ושאול מופז לא האריכו את כהונתו של משה יעלון לשנה רביעית, במהלך שהתפרש כהדחה על רקע התנגדותו של יעלון לתוכנית ההתנתקות. על מנת למנוע בעיות כאלו בעתיד, וכפי שנעשה לגבי משרות אחרות כמו זו של נשיא המדינה, מינה שר הביטחון עמיר פרץ את רב-אלוף גבי אשכנזי בשנת 2007 לתקופה של ארבע שנים, ובכך הסיר את חוסר הוודאות בנוגע להוספת השנה הרביעית (אך לקראת סוף כהונת אשכנזי עלתה סוגיית הארכת כהונתו לשנה חמישית).
לאורך השנים מונו לתפקיד הרמטכ"ל קצינים שצמחו בחילות היבשה, לרוב יוצאי חטיבת גולני, הצנחנים וחיל השריון, פרט לרמטכ"ל דן חלוץ שהגיע מחיל האוויר. על אף שרמטכ"לים פיקדו על יחידות שונות בצה"ל טרם מינויים לתפקיד, כולם פיקדו על אחת מהחטיבות הלוחמות בצה"ל.
ראש המטה הכללי המכהן וה-24 במספר הוא רב-אלוף אייל זמיר, שנכנס לתפקיד ב-5 במרץ 2025.
עם סיום כהונתו, חלה על הרמטכ"ל (בדומה לבכירים נוספים במערכת הביטחון בישראל) תקופת צינון של שלוש שנים קודם שיוכל להיבחר כחבר הכנסת, להתמנות לשר בממשלה או להיבחר לראשות הממשלה.
רמטכ"לים לשעבר בפוליטיקה הישראלית

נכון למאי 2024 הצטרפו לפוליטיקה 14 רמטכ"לים לשעבר, יותר ממחצית מכלל הרמטכ"לים שכיהנו בישראל. הבולטות של בכירי מערכת הביטחון בפוליטיקה בישראל היא תופעה יוצאת דופן, ובמיוחד בקרב מדינות דמוקרטיות.[דרוש מקור]
משה דיין, הרמטכ"ל הרביעי, בשנת 1959. דיין נבחר לכנסת הרביעית כחבר הכנסת מטעם מפלגת מפא"י ומונה לשר החקלאות.
צבי צור נבחר לכנסת השישית מטעם רפ"י אולם פרש אחרי מספר שבועות. אחר כך היה עוזרו של דיין במשרד הביטחון.
חיים בר-לב מונה להיות שר המסחר והתעשייה זמן קצר לאחר פרישתו ב-1972, לאחר מכן מונה לשגריר ישראל ברוסיה.
יצחק רבין שהיה שגריר בארצות הברית נבחר לכנסת השמינית ומונה להיות שר העבודה. זמן קצר לאחר מכן, עם התפטרות גולדה מאיר, נבחר לראשות הממשלה. אחר כך היה שר הביטחון ושוב ראש הממשלה.
יגאל ידין נבחר לכנסת התשיעית בראשות מפלגת ד"ש שהקים, והתמנה לסגן ראש הממשלה מנחם בגין.
מוטה גור הצטרף אף הוא למפלגת העבודה לקראת בחירות 1981, ובממשלת פרס הראשונה היה לשר הבריאות.
רפאל איתן הצטרף למפלגת התחייה ולאחר מכן רץ עצמאית בראשות צומת, ב-1996 היה לסגן ראש הממשלה בממשלת נתניהו הראשונה.
אהוד ברק כיהן כראש ממשלה ושר ביטחון.
אמנון ליפקין-שחק כיהן כשר תחבורה.
שאול מופז כיהן כשר ביטחון.
משה יעלון כיהן אף הוא כשר ביטחון.
בני גנץ הצטרף לקראת הבחירות לכנסת העשרים ואחת למערכת הפוליטית. גנץ כיהן כשר ביטחון בשתי ממשלות וכשר ללא תיק בממשלת החירום וכחבר בקבינט המלחמה לאחר פרוץ מלחמת חרבות ברזל.
גבי אשכנזי הצטרף לקראת הבחירות לכנסת העשרים ואחת לרשימת "כחול-לבן" וכיהן כיו"ר ועדת חוץ וביטחון וכשר החוץ.
גדי איזנקוט הצטרף לקראת הבחירות לכנסת העשרים וחמש לרשימה "המחנה הממלכתי" ושימש כחבר כנסת. לאחר פרוץ מלחמת חרבות ברזל, הפך לשר ללא תיק בממשלת החירום וחבר בקבינט המלחמה.
| הרמטכ"ל | שנות פעילות בפוליטיקה | תפקידים בולטים | מפלגה / סיעה אליה השתייך |
| --- | --- | --- | --- |
| יגאל ידין | 1977–1981 | סגן ראש ממשלת ישראל | ד"ש |
| משה דיין | 1959–1981 | שר החקלאות, שר הביטחון, שר החוץ | מפא"י, רפ"י, המערך, העבודה, תנועה להתחדשות ממלכתית |
| צבי צור | 1965 | חבר הכנסת ה-6 | רפ"י |
| יצחק רבין | 1974–1995 | ראש ממשלת ישראל, שר הביטחון, שר העבודה | המערך, מפלגת העבודה הישראלית |
| חיים בר-לב | 1972–1992 | שר התעשייה והמסחר, שר המשטרה, שר הפיתוח | המערך |
| מוטה גור | 1981–1995 | שר הבריאות, שר בלי תיק, סגן שר הביטחון | המערך, מפלגת העבודה הישראלית |
| רפאל איתן | 1984–1999 | סגן ראש ממשלת ישראל, שר החקלאות, השר לאיכות הסביבה | התחיה, צומת, הליכוד-גשר-צומת |
| אהוד ברק | 1995–2001, 2007–2013, 2019 | ראש ממשלת ישראל, שר הביטחון, שר החוץ, שר הפנים, ראש האופוזיציה | מפלגת העבודה הישראלית, ישראל אחת, עבודה-מימד, מפלגת העצמאות, ישראל דמוקרטית |
| אמנון ליפקין-שחק | 1999–2001 | שר התחבורה, שר התיירות | מפלגת המרכז, ישראל אחת |
| שאול מופז | 2002–2015 | המשנה לראש הממשלה, סגן ראש הממשלה, שר הביטחון, שר התחבורה, ראש האופוזיציה | הליכוד, קדימה |
| משה יעלון | 2009–2016, 2019–2021 | המשנה לראש הממשלה, שר הביטחון, השר לנושאים אסטרטגיים | הליכוד, הליכוד ביתנו, תל"ם, כחול לבן, יש עתיד – תל"ם |
| גבי אשכנזי | 2019–2021 | שר החוץ | חוסן לישראל, כחול לבן |
| בני גנץ | 2019 ואילך | יושב ראש הכנסת, ראש הממשלה החלופי, שר הביטחון | חוסן לישראל, כחול לבן, המחנה הממלכתי |
| גדי איזנקוט | 2022 ואילך | שר בלי תיק | חוסן לישראל, המחנה הממלכתי |
ראו גם

סגן ראש המטה הכללי
לקריאה נוספת

מאיר פינקל, הרמטכ"ל: מחקר השוואתי של שישה היבטים בתפקודו של מפקד הצבא, הוצאת מודן והוצאת משרד הביטחון, 2018
גיא אביעד, הרמטכ"לים: ראשי המטה הכללי של צה"ל בשנים 1948–1963, הוצאת מודן, צה"ל/המחלקה להיסטוריה, משרד הביטחון, 2020
שי חורב, בחירת ראש המטה הכללי של צה"ל, חיפה: דוכיפת, 2019
שני אלמוג, השתקפויות של החברה בישראל בפקודות המנהיג הצבאי: ניתוח מקרה הרמטכ"ל, מערכות, מרץ 2022
הערות שוליים

↑  צוות המשרוקית של גלובס, ‏האם ממשלת שרון הדיחה את משה יעלון מתפקיד הרמטכ"ל?, באתר גלובס, 28 במרץ 2023
↑  שלמה נקדימון, כך מינו כאן רמטכ"לים לפני וילה גלנט ולפני אהוד ברק, באתר הארץ, 10 בפברואר 2011
↑  גל פרל פינקל, מבחן תפקודו של רמטכ"ל, "עדכן אסטרטגי", כרך 23 גיליון 2, אפריל 2020, עמודים 103–106
↑   אמיר אורן, מ"פ צעיר עם שאיפות? בלי חטיבת הצנחנים זה לא יצליח, באתר הארץ, 19 ביוני 2022
1 2  מינויו של הרצי הלוי לרמטכ"ל אושר ב-23 באוקטובר 2022 על ידי ממשלת ישראל השלושים ושש בראשות יאיר לפיד בהמלצת שר הביטחון בני גנץ. המינוי נכנס לתוקף בעת כהונת ממשלת ישראל השלושים ושבע בראשות בנימין נתניהו, בה כיהן יואב גלנט כשר הביטחון.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987011902575905171 
דרגת ראש המטה הכללי, רב-אלוף
לאיפה שתלך

"לאיפה שתלך" הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת הישראלית עדן בן זקן את השיר הוציאו ב-25 בפברואר 2025 לאור חברות התקליטים שרית הפקות והליקון ארומה מיוזיק, כסינגל שלא מתוך אלבום אולפן.
רקע וכתיבה

"לאיפה שתלך" נכתב, הולחן והופק על ידי טהר שפי רפלד, דניאל צ'רננקו ונאור טיבי. השיר מתאר מערכת יחסים סבוכה, מלאת משיכה ותשוקה, אך גם ספקות ופחדים. הדוברת חשה שהיא חיה באשליית סיפור אהבה מושלם, אך המציאות טופחת על פניה. היא מנסה להגן על עצמה מפני כאב באמצעות ריחוק, אך בד בבד מתקשה לתת לעצמה לעזוב.
הצלחה מסחרית

"לאיפה שתלך" הפך ללהיט ברחבי מדינת ישראל הוא השומע רבות בתחנות הרדיו במדינה. במצעד הפזמונים של מדיה פורסט ישראל הגיע בשיאו למקום הרביעי.
מיקומי שיא

|   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ישראל | מדיה פורסט ישראל | 4 |  |
הערות שוליים

↑   לאיפה שתלך, סרטון  באתר יוטיוב
↑  מדיה פורסט - המצעד הישראלי השבועי, באתר מדיה פורסט, הגיע למיקום שיא בשבוע 10 של שנת 2025
| עדן בן זקן |
| --- | --- | --- |
| דיסקוגרפיה | דיסקוגרפיה |  |
| אלבומי אולפן | מלכת השושנים • תאמין לי • לזאת שניצחה • חיים שלי • מועבט • עם או בלי לאהוב • 7 • דם שלי |  |
| אלבומים אחרים | Live קיסריה 2022 • הרמיקסים • מופע העשור (Live) • תדע שאני פה |  |
| ערכים קשורים | NMC • ארומה מיוזיק • "אקס פקטור ישראל" |  |
| עדן בן זקן – סינגלים |
| --- | --- | --- |
| מלכת השושנים | "מנגינה" • "מלכת השושנים" • "שיכורים מאהבה" • "פיסה מזכרוני" • "אלבינה" |  |
| תאמין לי | "תאמין לי" • "כל העיר שלנו" • "תזיזו" • "אף אחד" • "אין לי אותך" • "הייתי חוזרת" |  |
| לזאת שניצחה | "לזאת שניצחה" • "רציתי" • "כולם באילת" • "צועקת" |  |
| חיים שלי | "תל אביב בלילה" • "בא לי לחבק אותך" • "חיים שלי" • "מקסיקו" • "מילה של גבר" • "יאסו" • "תגיד לי Je t'aime" • "חצי מדינה" • "תרקדו" |  |
| מועבט | "אגרוף" • "כשתבוא" • "קוקוריקו" • "אהבה של אמא (חיים שלי)" • "אנא מג'נונה" • "חיים מאושרים" • "מתגעגעת אותך" • "הגענו הבנות" • "מועבט" • "ברחובות של תל אביב" • "איך אתה הולך" |  |
| עם או בלי לאהוב | "עם או בלי לאהוב" • "סירי" • "מה איתי" • "ניסיתי" • "אלף כוכבים" • "עשית לי טוב" • "WTF" • "הבת שלך" • "שוב תגיד לי בואי" • "דינרו" • "פילטרים יפים" • "כמה שנים" • "מה קרה?" • "ממתק" • "בסוף כל יום" |  |
| 7 | "חמסה" • "משחק קלפים" • "ילדת רחוב" • "עמנואלה" • "כינורות" • "ראשון בבוקר" • "להיות שלך" • "ריגוש זמני" • "מילה טובה" |  |
| דם שלי | "דם שלי" • "היית אחותי" • "תמיד נשאר אני" • "חיפשתי אותו בנרות" |  |
| סינגלים אחרים | "הללויה" • "Fresh" • "שונה מהנוף" • "Bonsoir" • "הזמן שלנו" • "והיא שעמדה" • יש בי אהבה" • "קטן עלינו" • "מקלט בטוח" • "תהמר עליי" • "מי אני בלעדיך" • "מלאכים" • "עם בליוובל" • "100 קילומטר" • "מסיבת הרווקות" • "נשבעת אמונים" • "עוד טיפה" • "אדם אדם" ‏•‏‏ "לאיפה שתלך" |  |
| השתתפות בסינגלים | "מקסיקאנה" • "Godmother" |  |
| שירים אחרים | "הפשע המושלם" • "אולי תִּפָּתַח הדלת" |  |
בית הנבחרים של וירג'יניה

| --- | --- |
החותם הרשמי של בית הנבחריםהחותם הרשמי של בית הנבחרים
 מדינה:  וירג'יניה וירג'יניה
 סוג:  בית תחתון
 הרכב
 מספר מושבים:  100
 התפלגות מושבי בית הנבחרים
   המפלגה הדמוקרטית (55)   המפלגה הרפובליקנית (45)
 בחירות
 בחירות קודמות:  בחירות 2019
 בחירות הבאות:  בחירות 2021
 מנהיגים
 יושבת ראש:  איילין פילר-קורן (מאז 8 בינואר 2020)
 מנהיג הרוב:  שארנל הירינג (מאז 8 בינואר 2021)
 מנהיג המיעוט:  טוד גילברט (מאז 8 בינואר 2020)
 משכן
 מליאת בית הנבחרים המדינתי
 קפיטול מדינת וירג'יניה, ריצ'מונד
 אתר אינטרנט
  אתר האינטרנט הרשמי של בית הנבחרים של וירג'יניה
 
בית הנבחרים של וירג'יניה (באנגלית: Virginia House of Delegates) הוא הבית התחתון באספה הכללית של וירג'יניה, לצד הסנאט של וירג'יניה. בבית הנבחרים ישנם 100 חברים הנבחרים לתקופות כהונה בנות שנתיים. שלא כמו רוב מדינות ארצות הברית, בחירות אלה מתקיימות במהלך שנים אי-זוגיות. בראש הבית עומד יושב ראש בית הנבחרים, הנבחר מבין חברי הבית בידי עמיתיו. יושב הראש בדרך כלל מגיע ממפלגת הרוב, ומתוקף תפקידו הופך לחבר העצמתי ביותר בבית הנבחרים מבחינת סמכויותיו.
הבית חולק תחומי שיפוט חקיקתיים עם הסנאט של וירג'יניה, הבית העליון של האספה הכללית של וירג'יניה. בית הנבחרים הוא היורש המודרני של בית השׁוֹעִים (House of Burgesses), שהתכנס לראשונה בג'יימסטאון בשנת 1619. בית הנבחרים מחולק לסיעות של המפלגה הרפובליקנית ושל המפלגה הדמוקרטית. בנוסף ליו"ר ישנם תפקידי הנהגה אחרים — מנהיג הרוב, מצליף הרוב, יו"ר סיעת הרוב, מנהיג המיעוט, מצליף המיעוט, יו"ר סיעת המיעוט ויושבי ראש ועדות בית הנבחרים. לצד וירג'יניה, רק וירג'יניה המערבית ומרילנד מכנות את בית הנבחרים שלהן כ-"House of Delegates" (תרגום מילולי: "בית הנציגים").
השכר השנתי לחברי בית הנבחרים הוא 17,640 דולר אמריקאי בשנה. כל נציג מייצג בערך 84,702 אנשים. על המתמודדים לבית הנבחרים להיות בני 21 לפחות בעת הבחירות; תושבי מחוז הבחירה אותו הם מבקשים לייצג; ובעלי זכות הצבעה למחוקקי האספה הכללית. המושב הרגיל של האספה הכללית אורך 60 ימים במהלך שנים זוגיות, ובשנים אי-זוגיות מתכנס בית הנבחרים לתקופה בת חודש ימים בלבד, אלא אם הוחלט להאריך את המושב ברוב של שני שלישים בשני בתי האספה הכללית.
ב-4 בנובמבר 2020, יום בחירות 2020 בארצות הברית, אישרו תושבי וירג'יניה תיקון חוקתי שההעביר את הסמכות לשנות את הרכב מחוזות הקונגרס ומחוזות הבחירה בווירג'יניה מידי האספה הכללית, והעניק אותה לגוף ציבורי חדש המונה 16 חברים, המחולקים לשמונה מחוקקים ושמונה אזרחים. מפת מחוזות הבחירה שתיצור ועדה זו כפופה לאישור האספה הכללית, אך המחוקקים אינם יכולים לשנות את הצעות הוועדה.
הערות שוליים

↑  "Virginia House of Delegates". DailyPress.com. Retrieved September 11, 2008.
↑  Proposed Amendments for 2020, באתר מחלקת הבחירה של וירג'יניה (באנגלית)
| בתי מחוקקים בארצות הברית |
| --- | --- | --- |
| הקונגרס | בית הנבחרים של ארצות הברית • הסנאט של ארצות הברית |  |
| מדינות | אוהיו (בית הנבחרים • הסנאט) • אוקלהומה (בית הנבחרים • הסנאט) • אורגון (בית הנבחרים • הסנאט) • איווה (בית הנבחרים • הסנאט) • איידהו (בית הנבחרים • הסנאט) • אילינוי (בית הנבחרים • הסנאט) • אינדיאנה (בית הנבחרים • הסנאט) • אלבמה (בית הנבחרים • הסנאט) • אלסקה (בית הנבחרים • הסנאט) • אריזונה (בית הנבחרים • הסנאט) • ארקנסו (בית הנבחרים • הסנאט) • ג'ורג'יה (בית הנבחרים • הסנאט) • דלאוור (בית הנבחרים • הסנאט) • דקוטה הדרומית (בית הנבחרים • הסנאט) • דקוטה הצפונית (בית הנבחרים • הסנאט) • הוואי (בית הנבחרים • הסנאט) • וושינגטון (בית הנבחרים • הסנאט) • ויומינג (בית הנבחרים • הסנאט) • ויסקונסין (אספת המדינה • הסנאט) • וירג'יניה (בית הנבחרים • הסנאט) • וירג'יניה המערבית (בית הנבחרים • הסנאט) • ורמונט (בית הנבחרים • הסנאט) • טנסי (בית הנבחרים • הסנאט) • טקסס (בית הנבחרים • הסנאט) • יוטה (בית הנבחרים • הסנאט) • לואיזיאנה (בית הנבחרים • הסנאט) • מונטנה (בית הנבחרים • הסנאט) • מיזורי (בית הנבחרים • הסנאט) • מיין (בית הנבחרים • הסנאט) • מינסוטה (בית הנבחרים • הסנאט) • מיסיסיפי (בית הנבחרים • הסנאט) • מישיגן (בית הנבחרים • הסנאט) • מסצ'וסטס (בית הנבחרים • הסנאט) • מרילנד (בית הנבחרים • הסנאט) • נבדה • נברסקה • ניו ג'רזי (האספה הכללית • הסנאט) • ניו המפשייר (בית הנבחרים • הסנאט) • ניו יורק (האספה • הסנאט) • ניו מקסיקו (בית הנבחרים • הסנאט) • פלורידה (בית הנבחרים • הסנאט) • פנסילבניה (בית הנבחרים • הסנאט) • קולורדו (בית הנבחרים • הסנאט) • קונטיקט (בית הנבחרים • הסנאט) • קליפורניה (אספת המדינה • הסנאט) • קנזס (בית הנבחרים • הסנאט) • קנטקי (בית הנבחרים • הסנאט) • קרוליינה הדרומית (בית הנבחרים • הסנאט) • קרוליינה הצפונית (בית הנבחרים • הסנאט) • רוד איילנד (בית הנבחרים • הסנאט) |  |
| אחרים | מחוז קולומביה • איי הבתולה של ארצות הברית • איי מריאנה הצפוניים (בית הנבחרים • הסנאט) • גואם • סמואה האמריקנית (בית הנבחרים • הסנאט) • פוארטו ריקו (בית הנבחרים • הסנאט) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007371407305171  GND: 5037519-2  LCCN: n79018462  VIAF: 132066712   WorldCat (עם VIAF): 132066712
נטע ליבר שפר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1972 (בת 53 בערך) ישראל
 מקום לימודים:  בצלאל ירושלים, אוניברסיטת חיפה
 תקופת הפעילות:  מ-2001
 תחום יצירה:  ציור
 פרסים והוקרה:  פרס עידוד היצירה מטעם משרד התרבות, פרס ע"ש חיים שיף
 
נטע ליבר שפר (נולדה ב-1972) היא ציירת ישראלית, זוכת פרס עידוד היצירה מטעם משרד התרבות ופרס ע"ש חיים שיף לאמנות פיגורטיבית־ריאליסטית. עבודותיה עוסקות בזכרונות ושכחה אישיים וקולקטיבים. היא הציגה במגוון תערוכות יחיד ותערוכות קבוצתיות ועבודותיה נכללות בין היתר באוסף מוזיאון ישראל, מוזיאון פתח תקווה, אוסף קרן מנדל, אוסף בצלאל ובאוספים פרטיים. חלק מסגל ההוראה במחלקה לאמנות במכללת סמינר הקיבוצים.
ביוגרפיה

ליבר שפר נולדה בישראל. סיימה תואר ראשון ותואר שני באמנות.
ב-2018 הציגה את תערוכת היחיד "שדים מרוסנים למחצה" בגלריה דנה בקיבוץ יד מרדכי. התערוכה, אותה אצרה רווית הררי, כללה רישומי ענק שמתארים וכאילו מנסים לשחזר את הקליניקה של זיגמונד פרויד בווינה, לפני שעקר ללונדון ב־1938.
ב-2019 הציגה במוזיאון על התפר בירושלים תערוכת יחיד - "המאויים", המתבססת על מאמר בשם זה של פרויד. המאמר מתאר את נפשו של האדם המודרני ואת אי יכולתו להיחלץ מתחושת הזרות בתוך האינטימיות המאיימת עליו. התערוכה כללה 9 איורי שמן של מסכות מוות ורישומי פחם גדולים, בהם היא לכדה את שארית הזיכרון מהמת באמצעות דמותו במסכה.
ב-2023 זכתה בפרס ע"ש חיים שיף לאמנות פיגורטיבית־ריאליסטית. הפרס כולל מענק כספי בסך 10,000 דולר, ותערוכת יחיד מלווה בקטלוג במוזיאון תל אביב לאמנות שנפתחה ביוני 2024. מנימוקי השופטים לזכייתה: "עבודתה של נטע ליבר שפר בולטת בממדיה העצומים, עושר הפרטים ובאמביציה של "סיפור המסגרת" שמאגד אותם. ליבר שפר נעה בווירטואוזיות בין עבודות המכסות את קירות הגלריה ומטעות את העין לראות ברישום את המשכה של אדריכלות החלל... הרישום בידיה הופך לכלי אפקטיבי ביצירת חוויית צפייה מושכת עין ולב, אך גם כאמצעי חוקר ומתעד המתחקה אחר שרידים תרבותיים, היסטוריות ידועות יותר ופחות, וכזה היכול להשיב חיים במה שנידון לכליה ושכחה".
בראיון שנערך עימה אמרה ליבר שפר על עבודתה: "אני מרבה לעסוק בנושא הזמן על פניו השונים, בשאלות שנסובות סביב זיכרון, שיכחה והתכלות. הרבה מהעבודות שלי עוסקות בסוגיות או בדימויים שהתרחשו בעבר ושאני מוצאת אותם רלוונטיים לחיינו כאן ועכשיו."
השכלה

1999–1997 - כיתת אמן בהנחיית ישראל הירשברג.
1999–1995 - B.F.A המחלקה לאמנות בצלאל ירושלים.
2009–2007 - M.F.A בהצטיינות, אוניברסיטת חיפה, החוג לאמנות.
תערוכות יחיד

2001 – 'עבר מתמשך' - גלריית משרד בתל אביב. אוצרת: רחל סוכמן.
2004 – 'עיר מקלט', גלריית קיבוץ ראש הנקרה. אוצרת: רבקה סיני.
2006 – 'מרחב מחיה', גלריית עינגע, תל אביב. אוצרת: נטע אשל.
2012 – 'סיפור כיסוי', גלריה בינט, תל אביב, אוצר: גבי בינט
2013 – 'ההפלגה הגדולה', גלריה מנשר לאמנות, תל אביב. אוצר: עודד ידעיה
2018 – 'שדים מרוסנים למחצה', גלריה דנה, יד מרדכי. אוצרת: רווית הררי
2019 – 'המאויים', מוזיאון על התפר, ירושלים. אוצר: רפי אתגר
2021 – 'ו' קצוות', בית האמנים, ירושלים. אוצרת: שלומית ברויר
2022 – 'מקוננים', הגלריה הערונית ראשון לציון. אוצרת: אפי גן
2024 - 'על תקוות וחלופות אחרות' מוזיאון תל אביב לאמנות. אוצרת ענת דנון סיון
מבחר תערוכות קבוצתיות

2001 – 'אמניות ב-T שירט' - גלריית 'משרד בתל אביב'. אוצרת: רחל סוכמן
2003 – 'פעילות מבוימת', גלריית מרכז לאמנות, מוסררה, ירושלים, אוצר: גיא שהם
2003 – 'מחורבותיך אבנך' - גלריית זמן לאמנות, תל אביב. אוצר: גדעון עפרת
2004 – 'רשמים 2 -רישום, שירה', גלריית בית האמנים, ירושלים. אוצר: דרור בורשטיין
2008 – 'הבתים שבבית גרים בדירות', מוזיאון פתח-תקווה. אוצרת: ענת גטניו.
2008 – 'אבק, שריפה, גז', גלריית מנשר לאמנות, תל אביב. אוצר: עודד ידעיה
2009 – 'Explosion', גלריה Freestudios, ז'נבה, שווייץ. אוצרת: קרן בר גיל.
2009 – 'חשיפה לצפון'- סדנאות האמנים, תל אביב. אוצרת: ורד זפרן גני
2010 – 'חציית הפנטזיה', גלריית טבי דרזנר, תל אביב. אוצרת: קרן בר גיל
2010 – 'Animamix Biennial' –מוזיאון לאמנות עכשווית (MOCA) שנחאי, סין. אוצרת: פרופ' ויקטוריה לו.
2011 – 'ארשת פנים' מוזיאון תל אביב לאמנות. אוצרת: שרה ריימן
2011 – 'הקהילה הבאה', מוזיאון חיפה. אוצרות: יעלה חזות, לי ווינברג
2012 – 'המומיה העליזה', מוזיאון רמת גן. אוצרת: מירה חנן אבגר
2014 – 'בבואה' יחסי ציור צילום באמנות ישראלית, גלריה חנינא, ת"א. אוצר: יוחאי רוזן
2016 – 'משא דומה', בית האמנים תל אביב. אוצרת: ורדה גינוסר
2018 – '1948', מוזיאון העיר חיפה, אוצרים: דר' מאג'ד ח'מרה ועינבר דרור לקס
2019 – 'על שיער ורחצה', בית האמנים, ת"א. אוצרים: אירית לוין ואריה ברקוביץ'
2022 – 'תוכנית, פעולה', גלריה מקום לאמנות, תל אביב אוצר: יאיר ברק
2022 – 'חושך זה וזה', הביאנלה לרישום. המפעל, ירושלים, אוצר מידד אליהו
פרסים

פרס משרד התרבות לעידוד היצירה 2019
פרס שיף לאמנות פיגורטיבית ריאלסטית 2023
הערות שוליים

↑  יובל סער, פורסמו שמות הזוכים והזוכות בפרסי משרד התרבות לשנת 2019, באתר מגזין פורטפוליו, ‏2020-05-20
1 2  מוזיאון תל אביב, נטע ליבר שפר היא הזוכה בפרס ע"ש חיים שיף לאמנות פיגורטיבית־ריאליסטית לשנת 2023, באתר Facebook
↑  אמנות - סגל ההוראה, באתר סמינר הקיבוצים
↑  לי ברבו, המלצת השבוע: "שדים מרוסנים למחצה", באתר ערב רב
↑  אייל סיני, תערוכות בנושא הדמוקרטיה במוזיאון על התפר, באתר כל העיר ירושלים, ‏2019-09-26
↑  המאויים, באתר מוזיאון קו התפר
↑  חגית פלג רותם, מה קורה // נטע ליבר שפר, באתר מגזין פורטפוליו, ‏2019-01-04
↑  נטע ליבר שפר בגלריה בינט, באתר ארטפורטל
↑  שדים מרוסנים למחצה - נטע ליבר שפר, באתר גלריה דנה
↑  יובל סער, תערוכות מרץ-מאי 2021 בבית האמנים ירושלים, באתר מגזין פורטפוליו, ‏2021-03-21
↑  נטע ליבר שפר: על תקוות וחלופות אחרות / מוזיאון תל אביב לאמנות, באתר www.tamuseum.org.il
שדים מרוסנים למחצה. צילום אבי אמסלם
דורון אלמוג

| --- | --- |

 לידה:  18 במאי 1951 (בן 73) ישראל ראשון לציון, ישראל
 מדינה:  ישראל ישראל
 השכלה:  בית הספר הריאלי העברי בחיפה 
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 תקופת הפעילות:  1969–2003 (כ־34 שנים)
 דרגה:    אלוף
 תפקידים בשירות
 מפקד סיירת צנחנים  מפקד גדוד הנח"ל המוצנח  מפקד בסיס האימונים של חטיבת הצנחנים  מפקד גדס"ר צנחנים  מפקד יחידת שלדג  מפקד חטיבת הצנחנים  מפקד עוצבת עמוד האש  קצין חי"ר וצנחנים ראשי  מפקד אוגדת עזה  ראש חטיבת התורה וההדרכה  מפקד פיקוד הדרום
 פעולות ומבצעים
   מלחמת יום הכיפורים   מבצע שלום הגליל   המערכה ברצועת הביטחון האינתיפאדה הראשונה האינתיפאדה השנייה
 עיטורים
   פרס ישראל על מפעל חיים
 תפקידים אזרחיים
 יו"ר הכפר השיקומי עדי נגב- נחלת ערן, איש עסקים, יו"ר הסוכנות היהודית
 
סא"ל אלמוג במלחמת לבנון הראשונה, 1982
אלמוג עם ראש הממשלה אריאל שרון
גדוד 299 (גדוד חרב הדרוזי) נפרד מפיקוד הדרום ועולה צפונה. בתמונה מפקד פיקוד הדרום, האלוף דורון אלמוג במהלך טקס הפרידה בערב היחידה שנערך בנוכחתו ובנוכחות מפקדים אחרים מהפיקוד, דצמבר 2001
דורון אלמוג (נולד ב-18 במאי 1951) הוא יושב ראש הסוכנות היהודית, אלוף במילואים בצה"ל ופעיל חברתי למען אנשים עם לקות שכלית המשולבת בלקות נוספת. הוא משמש יו"ר הכפר השיקומי "עדי נגב נחלת ערן".
אלמוג הוא חתן פרס ישראל על תרומה מיוחדת לחברה ולמדינה לשנת ה'תשע"ו.
ביוגרפיה

אלמוג נולד בראשון לציון, בנם הבכור של בת-עמי (תמי) לבית פרוסקובר ומתתיהו (מתי) אברוצקי. אחיו הם ערן, מודי והכתב רותם אברוצקי. הוא בוגר הפנימיה הצבאית לפיקוד שליד בית הספר הריאלי העברי בחיפה. בשנת 1969 התגייס לצה"ל, התנדב לצנחנים ושובץ בגדוד 202. בצנחנים עבר קורס מ"כים חי"ר. ב-1970 עבר את טבילת האש שלו כשהשתתף כלוחם במבצע רודוס, פשיטה על האי שדואן. בהמשך השלים קורס קציני חי"ר. לאחר קורס קצינים שימש כמפקד מחלקה בצנחנים בגדוד 202. כמפקד פלוגה בגדוד 202 השתתף ב-20 בפברואר 1973 במבצע ברדס 54–55, שכלל פשיטה מהים על בסיסי מחבלים לחופי טריפולי בלבנון. בהמשך תפקידו כמ"פ בגדוד פרצה מלחמת יום הכיפורים. אלמוג לחם בקרב ואדי מבעוק והיה מועמד לצל"ש על פועלו. במלחמה זו נהרג אחיו הצעיר, ערן, ששירת בחיל השריון ברמת הגולן.
לאחר המלחמה שימש אלמוג כמפקד פלוגה מסייעת בגדוד 202, בין היתר במלחמת ההתשה במובלעת הסורית ובקרבות על שיא החרמון, שם פיקד על מבצע "אורלנד 2". תפקידו הבא היה מפקד סיירת צנחנים, שאותה הוביל במבצע יונתן, שבמהלכו היה הלוחם הראשון שכף רגלו דרכה בשדה התעופה באוגנדה, סיירת הצנחנים, הייתה לכוח הראשון שפעל באנטבה. לוחמיה, שקפצו מן המטוס הראשון בעודו נוחת על המסלול, אבטחו את נחיתת שלושת המטוסים האחרים, הניחו פנסים על מסלול הנחיתה החשוך כדי לעשותו מואר בעבור המטוסים הנוחתים והשתלטו על מגדל הפיקוח החדש. תפקידו הבא של אלמוג היה מפקד גדוד הנח"ל המוצנח, אותו הוביל במבצע מוביל ובמבצע סיגל. במלחמת של"ג, בעודו מפקד על בסיס האימונים של חטיבת הצנחנים, הוביל את גדס"ר צנחנים שאיגד תחתיו לראשונה את היחידות החטיבתיות. כוחו של אלמוג נקרא בשם "כוח עוגן", והוא עמד בראשו מהנחיתה בשפך נהר האוואלי ועד המצור על ביירות. אלמוג אמר על חלקו במלחמה: ”במלחמת שלום הגליל הלכתי ברגל שבעים קילומטר, לחמתי שבעה ימים, קרב אחרי קרב, מארב אחרי מארב”.
בשנים 1982–1984 פיקד אלמוג על יחידת שלדג, והוביל אותה במבצע משה. ב-1988 קיבל לידיו את הפיקוד על חטיבת הצנחנים, והוביל אותה בפעולות הביטחון השוטף והמבצעים המיוחדים בלחימה כנגד המחבלים בדרום לבנון, שהבולט שבהם היה מבצע שומרי יער, פשיטה של סיירת צנחנים בעומק לבנון. ב-1990 מונה למפקד עוצבת עמוד האש וב-1991 לקצין חי"ר וצנחנים ראשי. תפקידו הבא היה מפקד אוגדת עזה. בתפקידו זה פיקד, בין היתר, על מבצע בו הרגו לוחמי יחידת שמשון את עימאד עקל שרצח במו ידיו עשרה חיילים ואזרחים. לאחר מכן, בשנים 1997–2000, עמד בראש חטיבת התורה וההדרכה.
בסוף שנת 2000, אחרי פרוץ האינתיפאדה השנייה, החליף את האלוף יום טוב סמיה כמפקד פיקוד הדרום. במשך כהונתו הצליח לשמור את הטרור שמקורו ברצועת עזה ברמה נמוכה יחסית ולמנוע זליגת טרור מהרצועה אל תוך ישראל. תקריות בולטות בתקופתו כללו השמדת 4 טנקים ממטעני גחון רבי עוצמה, דבר שהגדיל את השימוש בדחפורים משוריינים לפתיחת צירים וחישוף. בשנת 2003 סיים את תפקידו, והוחלף על ידי דן הראל.
ביוגרפיה > לאחר שחרורו מצה"ל

ב-2006 מונה אלמוג לעמוד בראש ועדת חקירה צבאית (ועדת אלמוג), שמונתה כדי לחקור את מחדלי חטיפת שני חיילי צה"ל: אהוד גולדווסר ואלדד רגב והנסיבות שהובילו למלחמת לבנון השנייה. דורון אלמוג קיבל את אות אביר איכות השלטון לשנת 2007 בקטגוריית צבא וביטחון "בהוקרה על תרומה ייחודית, הן בשירות הצבאי והן בחיים האזרחיים, להגנה על החלש וחסר הישע ולחיזוק איכות החברה והשלטון בישראל".
נגד אלמוג הוצא בבריטניה צו מעצר, מאחוריו עמד ארגון פלסטיני-בריטי שיוצג על ידי עו"ד דניאל מחובר, בחשד לעבירות על אמנת ז'נבה. צו המעצר התייחס למעורבותו בהרס כ-50 בתי פלסטינים ברפיח בעקבות רציחת חיילי צה"ל באזור. אלמוג, שטס לבריטניה במטוס של אל על על מנת לגייס כספים לפעילות חברתית אזרחית, הוזהר על ידי השגריר הישראלי, צבי חפץ, ברגע הנחיתה כי הוגש נגדו צו המעצר. הוא נותר במטוס, בהתאם להמלצת הפרקליטות, ושב לישראל, מחשש שייעצר. בסופו של דבר בוטל הצו ושר החוץ הבריטי, ג'ק סטרו, התנצל בפני עמיתו הישראלי, סילבן שלום, על הפרשה. למשך מספר שנים לאחר התקרית נאלץ אלמוג לפנות לפרקליטות המדינה על מנת שתאשר כל יציאה שלו לחו"ל לאחר בדיקה משפטית בארץ היעד.