stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שלמה בן-יוסף
משפטו ומותו

נגד שלמה בן יוסף ושני חבריו הוגש כתב אישום באשמת החזקת נשק שלא כחוק, וכן ב"כוונה לגרום למוות או נזק אחר". העונש על כל אחד מהסעיפים הללו לפי התקנות לשעת חירום שהפעילו הבריטים בארץ היה מוות. על שלמה בן יוסף הגן עורך הדין אהרון חוטר ישי ועל אברהם שיין ושלום ז'ורבין הגן עורך הדין פיליפ יוסף (אז ג'וזף). עם סיומו של המשפט ב-3 ביוני 1938 הוכרז ז'ורבין כלא שפוי, ואילו שיין ובן יוסף נדונו למוות. עונשו של שיין הומתק בזכות גילו הצעיר.
דוד בן-גוריון, אז יו"ר ההנהלה הציונית, אף שהתנגד בתוקף לאצ"ל ובייחוד לניסיון הנקם של בן יוסף, נפגש עם הנציב העליון והפציר בו לחון את בן יוסף. בן יוסף התנגד לבקשות החנינה ודחה תוכנית של האצ"ל לשחררו מן הכלא. נחמיה בן תור כתב על כך בלקסיקון לח"י שנהג כך "כדי לקבוע את דמות העברי הלוחם ללא חת, המקריב בהדר את חייו למען עמו ומולדתו". לפני מותו כתב בן יוסף: "אני הולך למות, ואני בכלל לא מצטער. מדוע? מפני שאני הולך למות בעד ארצנו!".
יום לפני תלייתו כתב בן יוסף מכתב אל ראש בית"ר זאב ז'בוטינסקי: " יש לי הכבוד הגדול להודיעך כי מחר אני הולך למלאות את תפקידי הקדוש והאחרון, בתור מגיס של בית"ר בארץ-ישראל… אני מבטיחך הבטחה אחרונה שלי, שאני אלך לתליה בראש זקוף כמו בית"רי, ואני אמות עם שמך שכל כך יקר לי על שפתי".
מתוך תפיסה לפיה על איש המחתרת העברית להופיע באופן מהודר ולא להתבזות, נמנע מלאכול ולשתות ביומו האחרון היות שקרא שעם המוות פולט הגוף את הפרשותיו. כמו כן – מטעם זה הייתה בקשתו האחרונה סכין גילוח ומסרק, כדי להגיע את הגרדום מכובד ומטופח. בשבע בבוקר, שעה אחת לפני התלייה, הוא התרחץ, צחצח שיניו, הלך אל הגרדום בחיוך, בקומה זקופה, כשהוא שר משירי בית"ר, וכשהושמה השקית על ראשו קרא "יחי ז'בוטינסקי!".
בן יוסף הוצא להורג בתלייה בכלא עכו ב־29 ביוני 1938. בזמן תלייתו הוא שר את שיר ביתר. הוא היה הראשון מבין עולי הגרדום.
ביוני 2005 נמצאה צוואתו של בן יוסף, שנרשמה על אחד מדפי ספר בספריית הכלא, ונשמרה בבית פרטי במשך שישים ושבע שנים. לשון הצוואה: "כלום אין לי, כלום איני רוצה בשבילי. הכול לעם - לעם ישראל."
מהכלא כתב לאמו: "...הִתגאי בי, אמא, כי בנים אחרים לעם היהודי סיימו את חייהם באורח הרבה יותר מחפיר וטראגי. אני מצדי מתגאה מאד ומקבל את הכל בכבוד ובלב שמח... אל תדאגי לי כי אני אינני דואג כלל ואני שמח בחלקי מאד מאד..." את מכתבו לחבריו בבית"ר סיים: "מאמין אני שאחרי מותי לא יבליגו".
לאחר מותו

הוצאתו להורג של בן יוסף הרעישה את היישוב היהודי והביאה לגל של מחאות ושביתות.
ביום תלייתו, הורה מזכ"ל ההסתדרות דוד רמז להניף דגל שחור על בניין הוועד הפועל של ההסתדרות והשבית את עבודתה לאות אבל. אלא שאנשי שמאל, שהתנגדו לגילוי הסולידריות עם הרוויזיוניסטים, הורידו את הדגל.
במועצת רמת גן הוחלט לקרוא רחוב על שמו. אצ"ל בירושלים נקט בפעולות צבאיות. עקב פעולות המחאה נעצרו על ידי המשטרה הבריטית עשרות בית"רים, אנשי הצה"ר ורבים אחרים.
יושב ראש הסוכנות היהודית, דוד בן-גוריון, שעשה כל מאמץ למנוע את התלייה וגרס כי "בעד החטא שחטאו [בן-יוסף וחבריו] לא מגיע עונש מוות", התקומם נגד הגישה "שאסור לתלות יהודי בארץ ישראל... זהו סילוף האנושיות והציונות להגיד: בכלל מותר לתלות אדם. ובכל ארץ מותר לתלות יהודי - אבל אין לתלות יהודי בארץ ישראל... אני מסוגל להזדעזע מקיום תלייה בעולם, אבל אינני מזועזע מתליית יהודי בארץ ישראל. אני מתבייש מהמעשה שגרם לתלייה".
בן יוסף נקבר בראש פינה, בטקס בית"רי מלא. במכתב תנחומים לפלוגת בית"ר בראש פינה כתב זאב ז'בוטינסקי: "מגרדומו נעשה מגדל, מקברו - היכל, מזכרו - דת אזרחית".
בעקבות הוצאתו להורג של בן-יוסף, שינה ז'בוטינסקי את עמדתו לתמיכה בקו ה"תגובה" (במקום הבלגה).
הנצחה

ליד ראש פינה קיימת האנדרטה לזכר שלמה בן יוסף במקום בו ניסה לפגוע באוטובוס ואנדרטה נוספת במערה בה הסתתר עם חבריו. מתחת לבית הפקידות בראש פינה הוקם מוזיאון קטן לזכרו של בן יוסף. חורשה על שמו, ניטעה על ידי קרן קיימת לישראל בשטח יער בית"ר, ליד המושב אמציה שבחבל לכיש.
על שמו נקראו רחובות רבים בערי ישראל: ירושלים, באר שבע, תל אביב - יפו, פתח תקווה, רמת גן, חיפה, נתניה, אשדוד, קריית עקרון, באר יעקב, בני ברק, גבעת שמואל, עכו, חצור הגלילית, לוד, רמלה ובת ים.
בתאריך 22 בדצמבר 1982 דאר ישראל הנפיק גיליון מזכרת  של 20 בולי דאר להנצחת "הרוגי מלכות בדור התקומה" . אחד מהבולים האלה הוקדש  לבן יוסף  שדיוקנו מופיע עליו.  האמנית רות בקמן מלכא עיצבה את  הדיוקן והאמן אריה גלזר עיצב את הגיליון.
המושב חוסן שבגליל נקרא בתחילה "נחלת שלמה" ע"ש בן יוסף, אולם ועדת השמות לא אישרה את השם.
דוד בן-יוסף שינה את שם משפחתו מ"שפיצר" ל"בן-יוסף" בהשראת סיפור גבורתו של שלמה בן-יוסף ששמע בתנועת הנוער.
לקריאה נוספת

יעקב וינשל, הראשון בכובשי ההר, תל אביב: הוצאת אל"ף, תשכ"ח. (הספר בקטלוג ULI)
שלום רוזנפלד (עורך), ספר שלמה בן יוסף, תל אביב: [חמו"ל], תרצ"ט-ת"ש
גלילה רון-פדר-עמית, לכבוש את ההר: סיפורו של שלמה בן-יוסף, תל אביב 1993.
אמיר גולדשטיין, שלמה בן-יוסף ומימוש אגדת הגרדום הרוויזיוניסטית, ציון עב, א (תשסז) 63-90.
אמיר גולדשטיין, גבורה והדרה - עולי הגרדום והזיכרון הישראלי, יד יצחק בן-צבי ומכון ז'בוטינסקי, 2011
משה בן-שאול, מעלות לוחמים - עשרים ושלשה פרקי לוחמים, הוצאת הדר, 1967, עמודים 28-39קבר שלמה בן יוסף בבית הקברות הישן של ראש פינה
הערות שוליים

↑  קציר-דמים של כנופית מרצחים בדרך עכו-צפת, דבר, 29 במרץ 1938; הלוית ארבעת חללי צפת, דבר, 30 במרץ 1938; האבודים עוד לא נמצאו, דבר, 30 במרץ 1938; בכור שחרור ואלגרה מוצרי נמצאו הרוגים, דבר, 31 במרץ 1938
↑  יוסף רוטבלאט, אברהם דניאלי, דוד בן גאון, זאב ענו נרצחו בדרך מחניתה, דבר, 17 באפריל 1938; חללי חניתה החדשים לבית עולמם, דבר, 18 באפריל 1938
↑  דוד בן-גוריון, זכרונות, כרך ה', הוצאת עם עובד, 1982, עמ' 221.
↑  נחמיה בן תור, לקסיקון לח"י, משרד הביטחון, ההוצאה לאור, 2007, עמ' 46
↑  שלמה בן יוסף, באתר של משרד החינוך
↑  שלמה בן יוסף, ואני מתגאה בזה שיש לי הכבוד להקריב את עצמי, באתר אוצרות, ‏28 בינואר 1938
↑  אלנקם, עמ' 134
↑  צוואת בן יוסף: כלום בשבילי. הכל לעם, באתר ערוץ 7, 15 ביוני 2005
↑  אניטה שפירא, ברל, חלק ב', עמ' 587.
↑  דוד בן-גוריון, זכרונות, כרך ה', עמ' 220/1. הוצאת עם עובד, 1982. הדברים נאמרו בישיבת מרכז מפא"י ב-29 ביוני 1938
↑  ספר שלמה בן-יוסף, עמ' 53.
↑  אביבה חלמיש, מבית לאומי למדינה בדרך, האוניברסיטה הפתוחה, כרך ג, יחידה 9, עמ' 224.
↑   חורשה לזכר עולה הגרדום שלמה בן יוסף, באתר ארכיון הסרטים הישראלי בסינמטק ירושלים, 1964
↑  יעקב צחור (עורך), בולי ישראל תש"ח -  תשס"ב,  קטלוג מס' 14, רשות הדאר - השירות הבולאי, כתר הוצאה לאור, 2008, עמ' 227
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007527032505171  PLWABN: 9810704666705606  BnF: cb16636873h (data)  ISNI: 0000 0003 7461 4534  LCCN: nr2003003827  VIAF: 130649371   WorldCat (עם VIAF): 130649371 
פיליפ יוסף (חבוש פאה) ולצדו אהרון חטר-ישי, במשפטם של בן יוסף, ז'ורבין ושיין. מאחור שלושת הנאשמים.
פתק בכתב ידו של בן יוסף מתא הגרדום. מוצג במוזיאון הלח"י.
הפגנות נגד תלייתו של בן יוסף. מתוך הארכיון הציוני
בול לזכרו
יאיר טאומן

| --- | --- |

 לידה:  20 בינואר 1948 (בן 76) 
 ענף מדעי:  מתמטיקה 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 מנחה לדוקטורט:  ישראל אומן 
 מוסדות:  אוניברסיטת סטוני ברוק  אוניברסיטת רייכמן 
 תלמידי דוקטורט:  Timothy Mathews, Ismo Linnosmaa, Chien-Liang Chen, Chun-Hsiung Liao, Toker (Ugur) Doganoglu, Abdel-Hameed Nawar, Naoki Watanabe, Giorgos Stamatopoulos, יעל אוסין יצחקי, Andriy Zapechelnyuk, רם אורזך, Junichi Watanabe, יאיר זימון, Debapriya Sen, Abhijit Sengupta, Barry Feldman, Dachrahn Wu, In Sung Cho, Yan Chen, אריה גביוס, Artyom Jelnov 
 צאצאים:  יעל טאומן קלעי 
 
יאיר טאומן (Tauman; נולד ב-20 בינואר 1948) הוא פרופסור לכלכלה ומנהל המרכז לתורת המשחקים בכלכלה באוניברסיטת סטוני ברוק, סגן דקאן בית ספר אדלסון ליזמות באוניברסיטת רייכמן אותו ייסד כשהמוסד נקרא המרכז הבינתחומי הרצליה, שם כיהן כדיקן בית הספר למנהל עסקים.
ביוגרפיה

טאומן למד בתואר ראשון מתמטיקה וסטטיסטיקה, ותואר שני ושלישי במתמטיקה מאוניברסיטה העברית. את עבודת הגמר שלו לתואר מוסמך והדוקטורט כתב בהנחיית ישראל אומן, שדרכו החל להתעניין בתורת המשחקים. תחומי המחקר שלו הם תורת המשחקים וארגון תעשייתי. טאומן גם עוסק במחקר שימושים של תורת המשחקים בעולם העסקים, דוגמת ניהול מכרזים, רשתות התקשורת ומסחר אלקטרוני. שימש כמרצה בבית הספר למינהל עסקים קלוג באוניברסיטת נורת'ווסטרן בשיקגו, בפקולטה לניהול ע"ש קולר באוניברסיטת תל אביב ובאוניברסיטת המדינה של ניו יורק.
בשנת 1981 הוציא יחד עם ישראל אומן ושמואל זמיר את הספר "תורת המשחקים". מאז 1989 טאומן שותף לארגון כינוס בינלאומי שנתי בניו יורק בתורת המשחקים.
בשנות ה-90 של המאה ה-20 טאומן החל להיות מעורב בעולם העסקים, הוא היה אחד מהמשקיעים הראשונים בחברת גלילאו טכנולוגיות, שעסקה בפיתוח שבבי תקשורת, ונמכרה בעסקת מניות בשווי 2.7 מיליארד דולר לחברת מארוול טכנולוגיות האמריקאית בסוף 2000. ב-2005 ארגן קבוצת משקיעים ישראלית שהחלה לרכוש מניות בחברת QXL הבריטית, שהוקמה ב-1997 והפעילה אתר למכירות פומביות שהתחרה ב-eBay. בשיא בועת הדוט-קום הגיעה לשווי של 2 מיליארד דולר והתרחבה לרחבי אירופה, אך קרסה לאחר התפוצצות הבועה לשווי שוק של 25 מיליון דולר, וזאת לאחר איחוד מניות ביחס של 10 ל-1. הקבוצה השקיעה בחברה 15 מיליון דולר והחל מאבק שליטה עם הקרן הון סיכון הולנדית שהביא לעלייה מהירה במחיר מנית החברה. בסוף שנת 2007, לאחר עלייה של 2,000% במחיר המנייה ושיפור בתוצאות החברה, נמכרה החברה לנאספרס הדרום-אפריקאית ב-1.9 מיליארד דולר. חברי הקבוצה הרוויחו 300 מיליון דולר על השקעתם. כולל בהצעת מכר של מניות בהיקף של כ-50 מיליון דולר חצי שנה לפני המכירה.
בינואר 2010, מונה לדקאן בית הספר אריסון למינהל עסקים במרכז הבינתחומי הרצליה.
במאי 2011, היה בין המשקיעים בחברת מעבדות אנאפורנה, יחד עם אביגדור וילנץ שייסד את גלילאו טכנולוגיות, שנמכרה לחברת אמזון בינואר 2015.
משנת 2011 מכהן כדירקטור בבנק הפועלים. ב-2019 בית המשפט המחוזי בתל אביב קנס את טאומן, יחד עם דירקטורים אחרים ומנהלי הבנק, בגין רשלנותם על מתן אשראי והלוואות עתק, בסכום כולל של 150 מיליון שקל, לנוחי דנקנר וחברות פרטיות שהיו בבעלותו, למרות הסיכון הרב שהוא לא יעמוד בהחזרים (כפי שאכן קרה).
במרץ 2013, היה טאומן בין האנשים שנתנו ערבות בנקאית כדי לממן למפלגת יש עתיד את מערכת הבחירות.
ב-2021 היה טאומן מעורב בהשתלטות עוינת על חברת המידע הפיננסי הבריטית ADVFN, והדחת המייסד והמנכ"ל שלה קלם צ'יימברס.
טאומן הפיק סרט דוקומנטרי אודות אחותו בשם "אחותי תקווה" (My Sister Tikva), אשר נבחר בפסטיבל הסרטים הדוקומנטריים Chagrin כסרט הטוב ביותר בקטגוריית הסרטים הבינלאומיים.
בתו, פרופ' יעל טאומן קלעי היא מדענית מחשב וקריפטוגרפית.
הערות שוליים

↑  אפרת נוימן, "אין כמעט שטח בתורת המשחקים שלא מצטטים בו את פרופ' אומן", באתר הארץ, 10 באוקטובר 2005
↑  ליאור הנר, הרשת במה וכולנו שחקנים, באתר הארץ, 21 במאי 2006
1 2  ליאור דטל, יאיר טאומן - דקאן ביה"ס למינהל עסקים בבינתחומי, באתר הארץ, 5 בינואר 2010
↑  אפרת נוימן, קבוצת יאיר טאומן כבר ברווח של 9 מיליון דולר, באתר הארץ, 30 במאי 2005
↑  אפרת נוימן, אשף המשחקים: פרופ' יאיר טאומן יודע לתרגם תיאוריות אקדמיות למיליוני דולרים, באתר TheMarker‏, 21 במרץ 2008
↑  דפנה מאור, מארוול קונה את גלילאו ב-2.7 מיליארד דולר, באתר TheMarker‏, 17 באוקטובר 2000
↑  אפרת נוימן וליאון איצקר, קבוצת משקיעים ישראלית הכוללת את רוני יצחקי, שמעון וינטרוב ופרופ' יאיר טאומן, נלחמת על מניות חברת QXL, באתר TheMarker‏, 3 באפריל 2005
↑  אפרת נוימן, איך עשה יאיר טאומן 9 מיליון דולר מתורת המשחקים, באתר TheMarker‏, 30 במאי 2005
↑  אפרת נוימן, הנוסחה של הפרופסור למתמטיקה: רווח של 37 מיליון דולר בחצי שנה, באתר TheMarker‏, 13 בספטמבר 2005
↑  אפרת נוימן, שיחקו אותה: רווח של 300 מיליון דולר בשנתיים, באתר הארץ, 18 בדצמבר 2007
↑  אפרת נוימן, אחרי עלייה של 1,400% במניית QXL: הצעת מכר לקבוצת יצחקי-ויינטרוב-טאומן בהיקף של כ-50 מיליון דולר, באתר הארץ, 16 ביוני 2007
↑  שלומית לן, ‏נמאס לו לגדל זיתים: הסטארט-אפ החדש של אביגדור וילנץ, באתר גלובס, 29 במרץ 2012
↑   ענבל אורפז, אמזון מפעילה צוות פיתוח בישראל; במו"מ לרכישת אנפורנה לאבס ב-400 מ' ד', באתר TheMarker‏, 22 בינואר 2015
↑   שלי אפלברג, תקדים: בכירים לשעבר בבנק הפועלים יידרשו לשלם לבנק קנס של 15.6 מיליון שקל, באתר TheMarker‏, 9 ביולי 2019
↑   שוקי שדה, מיהם האנשים שנתנו ערבות ליאיר לפיד?, באתר TheMarker‏, 29 במרץ 2013
 צבי זרחיה, מיהם 79 בעלי ההון שנתנו ליש עתיד ערבות לפני הבחירות, באתר TheMarker‏, 26 במרץ 2013
↑  שי אספריל, ‏מאחורי סכסוך השליטה הזה עומדות שתי דמויות מפתיעות: מתמטיקאי ישראלי ועיתונאי בריטי ממונקו, באתר גלובס, 20 באפריל 2022
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007268722805171  BnF: cb129377425 (data)  dblp: 65/3126  GND: 170089533  ISNI: 0000 0000 7982 7457  LCCN: n89106035  MGP: 93317  SUDOC: 056886322  VIAF: 8971970   WorldCat (עם VIAF): 8971970
רוני יובל

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  15 במאי 1969 (בת 55) 
 מדינה:  ישראל ישראל
 השכלה:  סטודיו למשחק ניסן נתיב  אוניברסיטת תל אביב  אוניברסיטת רייכמן 
 
רוני יובל (נולדה ב-15 במאי 1969) היא מנחת טלוויזיה, משפטנית, וזמרת קלאסית ישראלית.
ביוגרפיה

יובל היא בתם של הפילוסוף ירמיהו יובל והסופרת שושנה יובל. אחיה הוא הסופר יונתן יובל.
גדלה בירושלים ולמדה בתיכון ליד האוניברסיטה ובסטודיו למשחק ניסן נתיב. בשירותה הצבאי שירתה בגלי צה"ל.
היא בוגרת תואר ראשון בפסיכולוגיה ותואר שני במוזיקולוגיה ובזמרה קלאסית מאוניברסיטת תל אביב, ולימודי שירה ב-Manhattan School of Music בניו יורק. כמו כן סיימה לימודי משפטים במרכז הבינתחומי הרצליה והתמחתה בבית המשפט המחוזי בתל אביב אצל השופט עודד מודריק.
בסיום לימודיה יובל השתלמה בטיפול זוגי ומשפחתי ועוסקת בתחום.
בטלוויזיה הגישה את התוכנית "תחנה מרכזית"- מהדורת החדשות המקומיות, בשנות ה-90 של המאה העשרים, של הטלוויזיה בכבלים בתל אביב וגבעתיים, והנחתה בערוץ הראשון את התוכנית בוקר טוב ישראל עם נועם אבירם.
הנחתה את הקדם אירוויזיון לשנת 1992 ביחד עם נועם אבירם.
בין 2002 ל-2005 הגישה בערוץ 10 את תוכניות האקטואליה היום שהיה (עם גיא זוהר) ו'האולפן המרכזי' (עם גלעד עדין) ומאוחר יותר, את השעשועון "ג'פרדי".
ב-2006 הגישה בערוץ 2 את תוכנית האקטואליה "העולם הבוקר".
ב-2009 הגישה את התוכנית "מפגש יוצרים" בערוץ הראשון.
כמוזיקאית, הופיעה כמצו-סופרן בהרכבים קלאסיים שונים, בין השאר עם שלומי שבן (פסנתר), עם התזמורת העירונית הרצליה, וניהלה הרכב קולי של האוניברסיטה הפתוחה.
חיים אישיים

יובל אם, ונמצאת במערכת יחסים זוגית.
הערות שוליים

↑  ערן הדס, השעשועון "ג'פרדי" יוקדם, "עם ישראל לייב" תזוז, באתר ynet, 17 בפברואר 2002
↑  אורי אילון, ישראל 10 מבקשת לצמצם את לוח השידורים, באתר הארץ, 27 במרץ 2003
↑  רוני יובל עוזבת את 10, באתר וואלה, 16 באוגוסט 2005
↑  ליאור ליברובסקי , תוכנית שבועית, החל מהלילה, בהגשת רוני יובל, תדון ביצירה דוקומנטרית מזוויות שונות, תלווה את יוצרים ואת הסרטים המשתתפים בתחרות; ער, באתר ביזפורטל, 9 ביולי 2009
↑  מוזיקה בקמפוס, באתר האוניברסיטה הפתוחה
ערך זה הוא קצרמרבנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אברהם גורלי

אברהם גורלי,  בשנת 1950 (בערך)
אברהם גוֹרָלִי (בּרוֹנזַפט) (15 באוקטובר 1910 – 11 באוקטובר 1954) היה עורך דין ישראלי, ד"ר למשפטים, ראש השירות המשפטי של "ההגנה" וצה"ל (לימים הפרקליטות הצבאית).
ביוגרפיה

גורלי נולד בשם אברהם בּרוֹנזַפט בסתיו 1910 בקובל שבווהלין, בנם של נחמה וברכיהו ברונזפט. בילדותו, בפרוץ מלחמת העולם הראשונה, עברה משפחתו לפולטאבה, שם למד בבית ספר עממי, וב-1921 שבה המשפחה לקובל, והוא וסיים את לימודיו בגימנסיה העברית של רשת "תרבות". לאחר מכן למד משפטים באוניברסיטת וילנה, וכעבור שנתיים עבר ללמוד באוניברסיטת ורשה, שם סיים את לימודיו.
בשנת 1934 עלה לארץ ישראל, התיישב בירושלים והתמחה אצל עורך הדין מרדכי לבנון בעיר. ב-1937 נישא לברכה (בוניק) פריד, בתם של רבקה ואהרן פריד, שעברה לקובל בילדותה. לזוג נולדו שלושה ילדים.
משנת 1936 היה פעיל ב"הגנה". מילא תפקידים שונים, בהם שומר, מפקד עמדה, קצין תרבות, קצין ביטחון, קצין זהירות וקצין מטה של מחוז ירושלים, ולבסוף היה ממונה על משפטי חברי "ההגנה" בירושלים וכיהן כסנגור של אסירי הארגון בבתי הדין הצבאיים של ממשלת המנדט.
בנוסף לעבודתו כעורך דין, פעל לפיתוח ההשכלה המשפטית בארץ. הוא ייסד את "הספרייה המשפטית" ובמסגרתה ערך והוציא ספרי חוק ומשפט יסודיים. כן פרסם במשך שנים בעיתונות העברית בארץ מאמרים בנושאים מדיניים ובסוגיות של יחסי היישוב וממשלת המנדט.
בשנים 1936–1938 היה חבר מערכת "דבר".
ביוני 1945 קיבל תואר דוקטור מהאוניברסיטה העברית בירושלים. הדיסרטציה שלו, "שאלת המיעוט היהודי בחבר הלאומים", נעשתה בהדרכת נורמן בנטוויץ', ובשנת 1952 התפרסמה כספר בהוצאת "ספריה משפטית".
עם פרוץ מלחמת העצמאות התמנה לתפקיד התובע הכללי (התוכ"ל) הראשי של "ההגנה" (ראש השירות המשפטי של הארגון), ועם הקמת צה"ל היה לתובע הכללי הראשון של צה"ל, בדרגת סגן-אלוף. גורלי היה מעורב בפרשת טוביאנסקי: הוא ייעץ לאיסר בארי, ראש הש"י, על הקמת בית דין השדה, והוציא את צו המעצר ל-10 ימים נגד טוביאנסקי. בעקבות המשפט של בארי, שבו העיד, האשים גורלי את היועץ המשפטי לממשלה, יעקב שמשון שפירא, בניהול המשפט נגד בארי ממניעים זרים. בעקבות דברים אלו, הגיש היועץ המשפטי לממשלה כתב אישום על לשון הרע נגד גורלי. המשפט, שנערך בבית המשפט המחוזי בתל אביב, החל בדצמבר 1949, בפני השופט פנחס אבישר. הוא הורשע ונקנס, אולם הגיש ערעור לבית המשפט העליון וזוּכה. שופטי העליון כתבו ש"מנקודת ראות ציבוריות יש למתוח בקורת על תגובת גורלי" אולם קבעו שפעל בתם לב.
בסוף דצמבר 1948 החליף אותו עורך הדין אהרן חטר-ישי (שהחליף את התביעה הצבאית לפרקליטות הצבאית, והיה לפרקליט הצבאי הראשי הראשון).
עם סיום תפקידו שב לעבודתו כעורך דין במשרדו, משרד ד"ר א. גורלי ושות', בתל אביב, ירושלים ובאר שבע. כיהן כיועץ המשפטי של הסוכנות היהודית. בשנותיו האחרונות גר ברח' אחוזת בית 3 בתל אביב.
גורלי נפטר בסתיו 1954 בעקבות תאונת דרכים בדרך מבאר שבע לתל אביב, לאחר שנרדם בנהיגה. בן 44 במותו. נקבר בבית העלמין בהרצליה בהלוויה רבת-משתתפים.
אחיו התאום משה גורלי היה מוזיקולוג ומבקר מוזיקה, חתן פרס אנגל (תש"ם).
בנו הבכור, רני (ברכיהו) גורלי (1938), הוא ממייסדי יודפת, ולימים, בגיל 43, היה אף הוא לעורך דין; בנו נחמיה (חמי) גורלי הוא אדריכל; ובתו חגית מלצר היא מורה לשיטת אלכסנדר. נכדו הוא המוזיקאי ארי גורלי.
מפרסומיו

חוק הדירות והעסקים: חוקים, פסקי-דין ופירושים, ירושלים: מסדה, תש"א.
סדרת "ספריה משפטית" בעריכת א' גורלי – "פקודת ממשלת המנדט, מעובדת לפי צורכי מדינת ישראל".
שאלת המיעוט היהודי בחבר הלאומים: תולדותיה והתפתחותה של הגנת המיעוטים על ידי חבר הלאומים והפטיציות היהודיות; מבוא מאת נ. בנטויץ, ירושלים: ספריה משפטית, תשי"ב 1952.
לאחר מותו:
חוק ומדיניות: מבחר כתבים, ירושלים: קריית ספר, תש"ך.
Law of Landlord and Tenant in Palestine: Collection of Ottoman Laws, Ordinances and Rules and Digest of Cases Decided by the Supreme Court and District Courts, Jerusalem: Hashiloah Co., 1947. (Issued in 3 parts.)
לקריאה נוספת

'ד"ר אברהם גורלי, ראש השירות המשפטי', בתוך: צבי ענבר, מאזניים וחרב: יסודות המשפט הצבאי בישראל, תל אביב: מערכות; הפרקליטות הצבאית הראשית, 2005, עמ' 162.
הערות שוליים

↑  משפחת פריד אהרון באתר ארגון יוצאי קובל בישראל.
↑  כך על פי דבריו, המובאים אצל צבי ענבר, מאזניים וחרב: יסודות המשפט הצבאי בישראל, תל אביב: מערכות; הפרקליטות הצבאית הראשית, 2005, עמ' 162.
↑  ירושלים: הוענק תואר "ד"ר לפילוסופיה", דבר, 15 ביוני 1945.
↑  ד. ישי, התובע הצבאי לשעבר דר. גורלי במשפט בארי: "ייתכן שהייתי תמים בהאמיני לש"י", חרות, 24 באוקטובר 1949; יעקב גל, שלישו של בן-גוריון, התוכ"ל דר גורלי והאלוף יגאל אלון – מעידים במשפט בארי, מעריב, 24 באוקטובר 1949, המשך; הנאשם, איסר בארי, מוסר את עדותו בבית-הדין: "גורלי אמר לי שיש יסוד להביא את טוביאנסקי לבי"ד שדה", על המשמר, 26 באוקטובר 1949, המשך.
↑  נתחדש משפטו של ד"ר גורלי, דבר, 16 בינואר 1950
↑  הבוקר תביעת היועץ המשפטי נגד עו"ד גורלי, חרות, 2 בדצמבר 1949. ראו עוד: בהמשך עדותו בביה"מ מגלה עו"ד גורלי: פרשת הריגה ועינויים ע"י בארי והש"י; שפירא ביקש להושיב את גורלי על ספסל הנאשמים במקום בארי, חרות, 17 בינואר 1950, המשך; הסניגור מגולל פרשת היחסים המתוחים בין שפירא וגורלי, חרות, 24 בינואר 1950.
↑  ד"ר גורלי, התוכ"ל הצבאי לשעבר, נמצא חייב בדין, חרות, 24 בינואר 1950
↑  החל הדיון בערעורו של עו"ד גורלי, חרות, 21 ביולי 1950.
↑  עו"ד א. גורלי נהרג בתאונה, על המשמר, 11 באוקטובר 1954.
↑  מנקודת ראות ציבוריות יש למתוח בקורת על תגובת גורלי, הַבֹּקֶר, 2 באוגוסט 1951
↑  עו"ד א. גורלי נהרג בתאונה, דבר, 11 באוקטובר 1954; עו"ד א. גורלי נהרג בתאונה, על המשמר, 11 באוקטובר 1954.
↑  אהרון דולב, פקיד הסוכנות הופך ל"קבלן משפטי", מעריב, 4 בפברואר 1955.
↑  א. גורלי למנוחות, על המשמר, 13 באוקטובר 1954.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007307766405171  ISNI: 0000 0000 6897 0493  VIAF: 237510661   WorldCat (עם VIAF): 237510661
סדריק

| --- | --- |

דמות מצוירת, סדריק
 מדבבים:  רועי ויינברג 
 ארץ מקור:  צרפת צרפת
 מספר עונות:  3
 מספר פרקים:  156
 הפקה
 הפצה:  נטפליקס 
 אורך פרק:  13 דק'
 שידור
 רשת שידור:  צרפת France 3
 רשת שידור בישראל:  ערוץ הילדים   kidZ
 תקופת שידור מקורית:  23 בדצמבר 2001 – 12 בדצמבר 2002
 קישורים חיצוניים
 אתר רשמי
 דף התוכנית ב-IMDb
 
סדריק (בצרפתית: Cédric) היא סדרת הנפשה צרפתית המבוססת על הקומיקס הבלגי "סדריק". הסדרה בדיבובה המקורי בצרפת שודרה בערוץ France 3 בין 23 בדצמבר 2001 ל-12 בדצמבר 2002, כחלק מרצועות שידור לילדים בערוץ ולאחר מכן שודרה בשידורים חוזרים בערוצים אחרים בשפה הצרפתית.
בישראל שודרה הסדרה בערוץ הילדים באמצע העשור הראשון של המאה ה-21. החל מ-1 בינואר 2017 משודרת הסדרה גם בערוץ KidZ (שנקרא בתחילתו yes KidZ).
תקציר העלילה

סדריק הוא ילד בן שמונה, אשר חייו משתנים כאשר תלמידה חדשה מגיעה לבית ספרו. התלמידה החדשה היא ילדה בת גילו ממוצא סיני בשם צ'ן, וסדריק מתאהב בה. בהדרכת סבו ליאופולד וידידו הטוב ביותר כריסטיאן, הוא מנסה לכבוש את לבה של צ'ן בכל מיני דרכים שונות. לסדריק יש יריב אשר מאוהב גם הוא בצ'ן - ילד עשיר בשם ניקולס דאוניי-דשרניי-דה-בנטו.
סדריק הוא ילד מקסים ושובב עם לב רחב. הוריו של סדריק לא ממש מבינים אותו, והיחיד שמקשיב לבעיות שלו הוא סבא שלו, בעיות של ילד בן 8: החברים בבית ספר, המורים, הציונים, הילדה שהוא אוהב ועוד. המשפט הקבוע של סדריק בכל סוף פרק הוא: "החיים יפים כשאתה בן 8 ומאוהב".
דמויות > הדמויות הראשיות

סדריק דופון (רועי ויינברג): הדמות הראשית בסדרה, בן 8 בכיתה ב'. חברו הטוב ביותר של כריסטיאן. מאוהב בצ'ן, התלמידה הטובה ביותר בכיתה, אף על פי שהוא הכי גרוע. תחביביו העיקריים הם לגלוש על סקייטבורד, לשמור על קליגולה, כלבתה של גברת ברנרד, ולהשיג כסף באמצעות עבודה זו, לנקות חלונות, לסחוב סלים לאנשים, לטפל בבעלי חיים, לתרום מזון לבית ולנקות רחובות.
צ'ן ליאופין (לני כהן/דנה אברהם-סמו): ילדה ביישנית מסין. אהבת חייו של סדריק. נוהגת להגיד ל' במקום ר' (עקב העובדה שהיא סינית). התלמידה הטובה ביותר בכיתה. בעונה הראשונה לומדת עברית מסדריק. מחבבת את סבו ליאופולד. חזקה במיוחד.
כריסטיאן (אלון ברנד/אסתי ברעד פורים): חברו הטוב ביותר של סדריק ולומד בכיתתו. מרכיב משקפיים ואח של אדליין, שניהם ילדים לאם חד-הורית. מאוהב בקפריס.
ניקולס דאוניי דשניי דבנטו (מאי רוזנר): ילד שחצן הלומד בכיתתו של סדריק ונחשב ליריבו. מאוהב בצ'ן ומנסה להרחיק אותה מסדריק. סדריק לעומת זאת, משוכנע כי צ'ן אוהבת את ניקולס עקב היותו עשיר. נוהג לספר שאבות אבותיו היו קיסרים רומאים. יש לו כלב בשם טיבריוס. בדרך כלל מדבר במבטא שירשים את הבנות.
דמויות > דמויות משניות

דמויות שלומדות בכיתה של סדריק:
מארווין (שיר כהן): ילד הלומד בכיתתו של סדריק הנוהג לחבוש כובע הפוך. לרוב משתמש בשיטות אותן למד בסרטים בטלוויזיה. חברו הטוב ביותר של ג'ק.
ג'ק: ילד שקט שחובב מסיבות. חברו הטוב ביותר של מארווין.
קפריס: אהבת חייו של כריסטיאן. באה מאפריקה. ספורטיבית, מבלה את שעות הפנאי שלה בלרוץ מסביב לפארק.
אדליין: אחותו של כריסטיאן. חברתה הטובה ביותר של צ'ן.
סופי: אחת מהחברות הטובות ביותר של צ'ן, השתיים משחקות יחדיו בחבל.
ואלרי: חברתן הטובה ביותר של סופי וצ'ן, יש להן תחביבים משותפים. שונאת בנים, אך נאלצת להתמודד עם זה בכיתה.
פליקס: ילד בריון. אחותו מופיעה בתוכנית הטלוויזיה "שירו שיר".
לורנס: ילד ביישן. צ'ן מתבלבלת בינו לבין סדריק בטלפון. בן להורים גרושים.
סלין: אוהבת מסיבות. יש לה כלב בשם נפוליאון. סבה חבר טוב של ליאופולד.
סטיבן: שוויצר כמו ניקולס, מומחה לאמנויות לחימה.
יולנדה: הדודנית של סדריק מצד אביו. ילדה שווייצרית, חכמה וספורטיבית. חברה של ניקולס.
דמויות נוספות:
מרי רוז דופונט (איריס זינגר): אמו של סדריק, בתם של ליאופולד ומטילדה ואשתו של רוברט.
רוברט דופונט (אבי מאיר וענונו/דני שגב): אביו של סדריק ומוכר שטיחים סינים. בעלה של מרי רוז וחתנו של ליאופולד, אשר מקיימים יחסי יריבות. משקיע וקנאי ללימודיו של סדריק.
ליאופולד (אלברט כהן): סבא של סדריק, אביה של מרי רוז ובעלה של מטילדה, שנפטרה ממחלה בגיל צעיר. מקיים יחסי יריבות עם חמו, רוברט. כשהיה בן 14 אביו נפטר והוא התחיל לעבוד כפועל פסי רכבת. נוהג לומר שהוא הולך לבית אבות לעיתים. מכנה את נכדו "איש קטן" ונחשב לאחד האנשים הבודדים המבינים את סדריק.
מטילדה/מרתה: אשתו של ליאופולד, אשר לפי סיפוריו, נפטרה ממחלה בגיל צעיר עוד לפני שסדריק נולד.
נלי (אסתר אתי קסטרו/עדי קוזלובסקי): מחנכת הכיתה של סדריק שנוהגת לזעוף בעיקר עליו, אך לפעמים מופתעת ממנו לטובה. חברתו של אוליבר.
אוליבר: החבר של נלי, המורה לספורט בבית הספר ואחראי על הטיולים השנתיים. לא אוהב במיוחד את סדריק.
הפועל לב ירושלים

הפועל לב ירושלים היא קבוצת כדורסל נשים מהעיר ירושלים. הקבוצה החלה את דרכה ב-2021 בליגה הארצית והשלימה שתי עליות ליגה בשתי עונות. החל מעונת 2023/24 הקבוצה מתמודדת בליגת העל ומארחת את משחקיה הבייתיים בהיכל הספורט מלחה. במרץ 2024 זכתה הקבוצה בגביע המדינה בכדורסל.