stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דוקטור סליפ
רקע

בנובמבר 2009, במהלך סיור קידום מכירות לרומן אחר שלו, סטיבן קינג סיפר על הרעיון שלו להמשך לרומן "הניצוץ". הוא אמר שההמשך יעסוק באחת הדמויות מ"הניצוץ", דני טורנס, בשנות ה-40 לחייו, אשר יתגורר בניו-המפשייר, יעבוד בתור משגיח בהוספיס ויסייע לחולים סופניים לעבור מכאן עם סיוע של כוחות יוצאי דופן. מאוחר יותר, ב-1 בדצמבר 2009, קינג פרסם סקר באתר הרשמי שלו וביקש להצביע האם עליו לכתוב את הספר "דוקטור סליפ" או "המגדל האפל הרוח דרך חור המנעול". "דוקטור סליפ" זכה בסקר.
ב-23 בספטמבר 2011, קינג קיבל את פרס מייסון בטקס פרסי הסתיו של אירועי הספר באוניברסיטה על שם ג'ורג' מייסון בפיירפקס, וירג'יניה, במהלכו קרא קטע מתוך "דוקטור סליפ". מהדורת השמע של הרומן של קינג המגדל האפל: הרוח דרך חור המנעול 2012, הופצה לראשונה ב-24 באפריל 2012, ומכילה את הפרולוג של הרומן מוקרא על ידי המחבר.
בריאיון עם "אנטרטיינמנט ויקלי", קינג סיפר ששכר חוקר כדי לעבוד על ההמשכיות בין "הניצוץ" לדוקטור סליפ
הסיפור היה בחלקו בהשראת אוסקר, חתול טיפולי שלכאורה מסוגל לחזות את מותם של חולים סופניים; קינג אמר, "חשבתי לעצמי: 'אני רוצה לכתוב על זה סיפור.' ואז עשיתי את הקשר עם דני טורנס כמבוגר, כעובד בהוספיס. חשבתי: 'זהו זה. אני הולך לכתוב את הספר הזה.' החתול היה צריך להיות שם. זה תמיד לוקח לי שני דברים בשביל להתחיל. זה כמו החתול היה המשדר, ודני היה המנוע".
הוצאה לאור

ב-8 במאי 2012, סטיבן קינג הודיע באתרו שייתכן שהספר יצא לאור בינואר 2013. ניתן היה להזמין את הספר מראש באותו יום, והוא היה אמור לכלול 544 עמודים. עם זאת, התאריך המדויק הוזז למחרת, בתוספת ההצהרה כי מהדורה חדשה תהיה זמינה בקרוב, וההזמנות שכבר בוצעו, בוטלו. סטיבן קינג לא היה מרוצה מהטיוטה של הרומן והרגיש שהייתה דרושה עריכה רבה. ב-18 בספטמבר 2012, הוכרז תאריך הפרסום כספטמבר 24, 2013 . סמטרי דאנס גם פרסם את "דוקטור סליפ" כמהדורה מוגבלת בשלוש גרסאות: מהדורת מתנה (מוגבל ל-1,750 עותקים), מהדורה מוגבלת (מוגבל ל-700 עותקים), מהדורה מורחבת (מוגבל ל-52 עותקים), שני האחרונים חתומים על ידי סטיבן קינג וגם בידי המאיירים. ב-1 במרץ 2013, חשף האתר הרשמי של סטיבן קינג את כריכת הספר.
מהדורת האספנים הוכרזה באוגוסט 2013 על ידי Hodder & Staughton לפרסום בבריטניה, והייתה מוגבלת ל-200 עותקים ממוספרים, חתומים על ידי סטיבן קינג.
קטע מהספר פורסם ב-13 בספטמבר 2013 כנושא של בידור שבועי במגזין.
הסרט

ב־8 בנובמבר 2019, יצא הסרט 'דוקטור סליפ', והתרגשות הקהל הייתה גדולה. אך ביציאת הסרט לאקרנים, הסרט קיבל ביקורות מעורבות אך בעיקר חיוביות.
הערות שוליים

↑  "Doctor Sleep".
↑  admin, The Winners of the 2013 Bram Stoker Awards®, Horror Writers Association, ‏2014-05-11 (באנגלית אמריקאית)
↑  "Stephen King planning possible sequel to The Shining".
↑  "Doctor Sleep wins?"
↑  Larson, Susan (2011-09-24).
↑  http://www.stephenking.com/other/press_releases/wind_audio_press_release.pdf
↑  Stephen King: New details of 'The Shining' sequel 'Doctor Sleep' | Shelf Life | EW.com
↑  "Stephen King unearths origin of 'The Shining' sequel 'Doctor Sleep'".
↑  Stephen King sets release date for 'The Shining' sequel | Shelf Life | EW.com
↑  https://twitter.com/skdotcom_news/status/200225412259921921, Twitter
↑  Release Date?
↑  Doctor Sleep - Limited Editions From Cemetery Dance - Shipping 9/13
↑  Doctor Sleep - The Long Awaited Sequel to the Shining - Available 9.24.13
↑  Doctor Sleep - Stephen King
↑  Stephen King | Exclusive Excerpt of Doctor Sleep, stephenking.com (באנגלית)
גניזת אירופה

גניזת אירופה הוא כינוי לקטעים רבים של כתבי יד עבריים שהשתמרו בספריות ובארכיונים באירופה בשימוש משני, בעיקר ככריכות לספרים או כתיקיות מסמכים.
שמה

הכינוי "גניזת אירופה" נטבע על ידי יעקב זוסמן, כפראפרזה על גניזת קהיר, על אף שבניגוד לגניזת קהיר, גניזת אירופה איננה "גניזה" במובנה ההלכתי כגניזת קהיר, ואף לא מקום אחד שבו רוכזו כל הקטעים, כבגניזה הקהירית.
רקע

במהלך ימי הביניים ותחילת העת החדשה, כאשר הנייר היה עדיין מצרך יקר, היה מקובל מטעמי חסכון לתלוש דפי קלף או נייר מחיבורים שאין בהם צורך ולהשתמש בהם לצורך כריכת ספרים אחרים או להכנת תיקיות לאגוד בהן מסמכים. הדבר היה נפוץ גם לכתבי יד שאינם עבריים. אלפי דפים כאלו נתלשו מכתבי יד עבריים (של ספרי קודש וכן של כתובות, גיטין ושטרות אחרים), לרוב לאחר שהספרים נבזזו או נשדדו מבעליהם היהודים ונשמרו בארכיונים ציבוריים או פרטיים, ספריות ומנזרים. פעמים רבות, נחתכו הדפים כדי להתאימם לגודל הנצרך. לפעמים שרידים רבים מאותו עותק התגלו, ולעיתים דפים בודדים. במקרים נדירים, שימשו חלקי הקלף להכנת נעליים, עור לתופים, מחבט טניס ויצירות אומנות. תופעה זו רווחה בעיקר במדינות מרכז ומערב אירופה (גרמניה, אוסטריה, איטליה, שווייץ, ספרד, צ'כיה, צרפת, יוון והונגריה. תופעה דומה התקיימה גם בתימן).
איסוף הממצאים ומחקרם

הידיעות על כתבי יד ששמורים בשימוש משני בספריות ובארכיונים במרכז אירופה החלו להגיע לידי חוקרי מדע היהדות בשלהי המאה ה-19. התייחסיות ראשונות אליהן מוצאים בשנת 1897 אצל מוריץ שטיינשניידר ואחריו אצל הרב שמחה אסף.
בשנת 1912 ניסו החוקרים יעקב נחום אפשטיין וזכריה שוורץ לכנס את כל הקטעים מהספרייה הלאומית בווינה.
בשנות השבעים והשמונים נאספו קטעים רבים מאיטליה.
פרופ' יעקב זוסמן גילה אלפי פריטים. הממצאים החשובים ביותר שגילה היו קטעים מכתב יד של "ספר ירושלמי" - נוסח מעובד של הירושלמי שכולל הוספות ממקורות אחרים, שהביאו לאישוש ההשערה אודות קיומו.
פרסומים

מגנזי אירופה שני חלקים מקיצי נרדמים תשע"ה.
גניזת איטליה
לקריאה נוספת

שמחה עמנואל, מבוא בתוך: "מגנזי אירופה" א, מקיצי נרדמים, ירושלים, ה'תשע"ה.
שמחה עמנואל, "גניזת אירופה" ותרומתה למדעי היהדות, בתוך "מדעי היהדות" חוברת 35, ה'תשנ"ה.
חננאל מאק, על ספרו של שמחה עמנואל - מאמר ביקורת על "מגנזי אירופה", קתרסיס 25, יולי 2016.
חננאל מאק, להכין מחבטי טניס מכתבי יד עבריים, הארץ, דצמבר 2015.
אברהם דוד ויוסף תבורי (עורכים), הגניזה האיטלקית, ירושלים ה'תשנ"ו.
יעקב זוסמן, שרידי ירושלמי - כת"י אשכנזי : לקראת פתרון חידת "ספר ירושלמי", קבץ על יד, יב (ה'תשנ"ד) עמ' 1–120.
מלאכי בית אריה, פאלימפססט מינכן: שרידי מגילה מלפני המאה השמינית, קריית ספר מג ה'תשכ"ח, עמ' 411–428.
יוסף שצמילר, ביקורת על "מגנזי אירופה", ציון פא, חוברת ג-ד, ה'תשע"ו, 515–516.
אברהם גרוסמן, מ'גניזת איטליה' שרידים מפירושי רבי יוסף קרא לתורה, פעמים 52 (ה'תשנ"ב), עמ' 16–36.
Andreas Lehnardt and Judith Olszowy­-Schlanger (eds.), Books within Books: New Discoveries in Old Book Bindings, European Genizah Texts and Studies Vol. 2, Leiden–Boston: Brill, 2014
הערות שוליים

↑  ראו שו"ת מהרשד"ם יורה דעה קפד; בית דוד יורה דעה קמה ושו"ת קול גדול סימן נה המתארים את הנוהג הנפוץ בעירם סלוניקי במאה ה-16. וראו גם בספר חסידים סימן קמב, "יוסף אומץ" לר' יוסף יוזפא האן נוירלינגן עמ' 275–276 ו"סדר ברכות" לרבי יחיאל ב"ר ידידיה מארפטשיק, דף ט עמוד ג.
↑  לדעת קולט סירט, רבים מהדפים הללו נמכרו ביודעין לנוצרים, אך שמחה עמנואל מצמצם את חלקם של כתבי היד המכורים כדין. מקורות קדומים מזכירים כי כתבי היד נלקחו על ידי נוצרים במהלכן של פרעות.
↑  במהדורה העברית: "הרצאות על כתבי יד עבריים", ירושלים ה'תשכ"ה, עמ' 18
↑  באהלי יעקב, ירושלים ה'תש"ג, עמ' 23-21
↑  יעקב זוסמן, שרידי ירושלמי - כת"י אשכנזי : לקראת פתרון חידת "ספר ירושלמי", קבץ על יד, יב (ה'תשנ"ד) עמ' 1–120.
ג'סי סטיוארט

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  8 באוגוסט 1907 קנטקי, ארצות הברית 
 פטירה:  17 בפברואר 1984 (בגיל 76) Ironton, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת אנדרטת לינקולן, אוניברסיטת ואנדרבילט, מכללת פיבודי 
 פרסים והוקרה:  מלגת גוגנהיים (1937)  עמית האקדמיה האמריקאית לשירה (1960) 
 
ג'סי הילטון סטיוארט (באנגלית: Jesse Hilton Stuart;‏ 8 באוגוסט 1906 – 17 בפברואר 1984) היה סופר, מורה ומנהל אמריקאי. ידוע בעיקר בשל הסיפורים הקצרים, השירה והיצירות האוטוביוגרפיות שכתב. הוא נולד וגדל באזור כפרי בצפון מזרח קנטקי, והדבר מתבטא היטב בכתביו. הוא הוכתר כמשורר הלאומי של קנטקי ב-1954.
ילדותו ונעוריו

ג'סי סטיוארט נולד סמוך לריברטון, קנטקי, למיטשל ומרתה סטיוארט (הילטון), ב-8 באוגוסט 1906. במלחמת העולם השנייה שירת סטיוארט בחיל הים האמריקני, אך לא מצא שם את ייעודו. ב-1939 נשא את נעמי דין נוריס, מורה, שילדה לו את בתו, ג'סיקה ג'יין.
השכלה

לאחר שלוש דחיות משלושה קולג'ים, התקבל סטיוארט ללמודים ב־Lincoln Memorial University, ליד הרוגייט, טנסי. לאחר השלמת הלימודים חזר לסביבת ביתו, והחל ללמד בבית ספר תיכון סמוך. לאחר מכן, מונה למנהל בית ספר אחר, כעבור שנה עזב את עבודתו לטובת לימודים תואר שני באוניברסיטת ואנדרבילט שבנאשוויל, טנסי. לאחר מכן היה לתקופה מסוימת המפקח של בתי הספר במחוז מגוריו, שאחריה סיים את הקריירה החינוכית כמורה לאנגלית בבית הספר תיכון בפורטסמות' שבדרום אוהיו.
שירה

באחד הימים, בעוד סטיוארט חורש את שדהו, הוא עצר וכתב שורה ראשונה של סונטה: "I am a farmer singing at the plow". בתרגום לעברית: "אני הוא איכר ששר ליד המחרשה". זו הייתה בעצם השורה הראשונה מתוך שבע מאות ושלוש הסונטות שהוא יחבר בחייו ויכלול אותן בספרו "האיש ומחרשת לשון הפר". המשורר האירי ג'ורג ויליאם ראסל התבטא בשבחו של ספר זה ואמר עליו שהוא ספר השירה הטוב ביותר באמריקה מאז שנכתב הספר "עלי דשא" בידי וולט ויטמן. סטיוארט זכה בפרס המשורר הלאומי של קנטנקי בשנת 1954, ו-ב-1961 זכה בפרס השנתי של האקדמיה האמריקאית לשירה.
רומנים

הרומן הראשון שכתב סטיוארט היה "אילנות שבשמים" (פורסם ב-1940). הסיפור על חובב עבודת האדמה שרוצה שתהיה לו עוד אדמה מתרחש באזור הכפרי של קנטקי. סגנון כתיבתו פשוט ודליל. הרומן המפורסם והמצליח ביותר שלו יצא ב-1943, ונמכרו יותר ממיליון עותקים ממנו במשך שנתיים. על כתיבתו זכה בפרס על שם תומאס ג'פרסון. הוא היה השני הצעיר ביותר ברשימת 44 סופרים שפעלו במחצית הראשונה של המאה העשרים. (הצעיר ביותר היה ויליאם סארויאן). הרשימה פורסמה ב-1974.
סיפורים קצרים

הוא כתב כ-460 סיפורים. הסיפור הקצר הראשון שנקרא "הביצה בקן" נכתב כשהיה בשנתו השנייה בבית הספר התיכון. הסיפור עוסק בתרנגול מהמשק שלו שמפריע לשכנים ומושך אליו את התרנגולות. לאחר שני עשורים הוגש הסיפור ללא שינוי לירחון האטלנטיק, שפרסם אותו בפברואר 1943. הסיפור הופיע לאחר מכן גם באחד מקובצי הסיפורים שהוציא סטיוארט.
אחד מסיפוריו הידועים ביותר הוא "עץ הדובדבן השבור", שפורסם לראשונה במגזין אסקווייר בינואר 1939. בסיפור זה מורה בבית ספר מעניש את תלמידו להישאר בבית הספר לאחר הלימודים ולעבוד כדי לשלם על הנזק שעשה לעץ דובדבן. אבי הילד מגיע לבית הספר כדי לריב עם המורה, הוא מאיים עליו, אך לבסוף המורה גורם לאב להבין את חשיבות ההשכלה והחינוך שבמעשהו של המורה. הסיפור נכלל בתוכנית הלימודים לבחינת הבגרות באנגלית בישראל.
הביוגרפיות

נושא החינוך וההשכלה מופיע תכופות בספריו.
מותו

סטיוארט מת ב-17 בפברואר 1984 במוסד הסיעודי ג'ו לין שליד בית ילדותו, בעיר איירונטון שבאוהיו, בגיל 76.
שמורת הטבע

התנאים הטבעיים באזור מגוריו ניכרו היטב בכתביו. לפני מותו תרם 2.89 קמ"ר משטחי יערותיו לוועדת שמורות הטבע של מדינת קנטאקי. השמורה מוקדשת להנחלת מורשתו הסביבתית ודואגת שאזור זה יישאר ברובו טבעי ולא מפותח בידי אדם. מערכת שבילי סיור בשמורה פתוחה לאורך כל השנה בשעות היום, לקהל הרחב.
היי האוס

|  נתונים כלליים |
| --- | --- |
 מייסדים:  לואיז היי 
 תקופת הפעילות:  1984–הווה (כ־41 שנים) 
 מיקום המטה:  קרלסבד 
  
 www.hayhouse.com
 
היי האוס (באנגלית: Hay House) הוא בית הוצאה לאור של ספרי מחשבה חדשה ועזרה עצמית שנוסד בשנת 1984 על ידי המחברת לואיז היי, והוציאה לאור ספריה, "רפא את הגוף שלך" ו"אתה יכול לרפא את חייך". היי האוס כולל את בתי הדפוס New Beginnings Press, Princess Books, Smiley Books, ו-Balboa Press.
בשנת 2005 מנחה הרדיו מנהל סאמר מקסטראוויק פיתח והשיק תחנת הרדיו אינטרנט, "Hay House Radio Network".
משרדי היי האוס הראשיים בקרלסבד, קליפורניה, ומחלקות בינלאומיות נוספות קיימות בממלכה המאוחדת, אוסטרליה, הודו, ודרום אפריקה.
הערות שוליים

↑  Q&A: Reid Tracy; president, Hay House Inc. (אורכב 11.06.2008 בארכיון Wayback Machine), Michael Kinsman, December 4, 2005, San Diego Union-Tribune
↑  FOREWORD THIS WEEK 6.14.06 forewordmagazine.com.
↑  About Hay House louisehay.com.
↑  "About Hay House Books".
↑  MARK OPPENHEIMER (4 במאי 2008). "The Queen of the New Age". New York Times. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Hay House Radio Official website.
↑  Hay House, U.K. Official website
↑  Australia Official website
↑  Hay House India Official Website
↑  Hay House South Africa bodyandmind.co.za.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: n90720199  MusicBrainz: 4f51b8dc-20cf-40aa-8ce6-86ad4691506e  VIAF: 147880820   WorldCat (עם VIAF): 147880820
ה.ס וונג

| --- | --- |

תצלומו המפורסם יום שבת העקוב מדם
 לידה:  1900 בייג'ינג, שושלת צ'ינג 
 פטירה:  9 במרץ 1981 (בגיל 81 בערך) טאיפיי
 לאום:  סין
 תחום יצירה:  צילום
 יצירות ידועות:  יום שבת העקוב מדם
 
ה.ס וונג (במנדרינית תקנית: 王小亭 נולד ב-1900 - 9 במרץ 1981) היה צלם עיתונות סיני. צילומו המפורסם ביותר הוא "יום שבת העקוב מדם", תצלום של תינוק בוכה, זמן קצר לאחר הפצצת תחנת הרכבת הדרומית של שאנגחאי (אנ') בסין על ידי כוחות יפנים במסגרת קרב שאנגחאי (אנ') שנערך במלחמת סין–יפן השנייה.
קריירה

בשנת 1920 ו-1930, עבד וונג בסין כצלם עם מספר סוכנויות שונות. התצלום המפורסם שלו, יום שבת העקוב מדם", נודע במספר שמות כגון "התינוק הסיני", "התינוק הסיני חסר האם", "התינוק בתחנת הרכבת בשאנגחאי" ו"תינוק שאנגחאי, צולמה במהלך קרב שאנגחאי במלחמת סין-יפן השנייה. בתצלום נראה תינוק בוכה היושב לבדו על רציף תחנת הרכבת ההרוסה, כשלגופו בגדים הנראים שרופים ומוכתמים בדם. התצלום עורר סערה ציבורית ונחשב לאחד התצלומים המשפיעים ביותר בעולם. בתוך שנה מיום פרסומו, התצלום נראה על ידי יותר מ-136 מיליון איש. בשנת 2010, זכה וונג בפרס כעיתונאי אסיאתי-אמריקאי על ידי התאחדות העיתונאים האמריקאית האסיאתית.
וונג צילם סרטי חדשות נוספים המכסים את ההתקפות היפניות בסין, כולל קרב שוז'ו (אנ') במאי 1938 והפצצות האוויר בגואנגג'ואו בחודש יוני. לעיתים הוא העמיד את עצמו בסכנה על מנת לצלם. פעם נקלע לאזור שהופצץ על ידי מטוסים יפניים. לאחר שהכעיס את היפנים על ידי תיעוד האלימות של התקפותיהם, ממשלת יפן הקצתה סכום של 50,000 דולר על מי שיסגירו לרשויות. בסין, פעל וונג בהגנה בריטית, אך המשיך להיות נתון לאיומי מוות של לאומנים יפנים אשר גרמו לו לעזוב את שאנגחאי עם משפחתו ולעבור להתגורר בהונג קונג.
חיים מאוחרים

וונג עבר לטייפה בשנות השבעים ונפטר מסוכרת בביתו בגיל 81 ב-9 במרץ 1981.
ראו גם

יום שבת העקוב מדם
הערות שוליים

↑  HONOR ROLL LIST: Pioneers, past and present, aaja-la.org
↑  1938, web.archive.org, ‏4 ביוני 2011
↑  Paul French, Through the Looking Glass: China's Foreign Journalists from Opium Wars to Mao, Hong Kong University Press, 1 במאי 2009, ISBN 978-962-209-982-1. (באנגלית)
↑  John Faber, Great News Photos and the Stories Behind Them, Courier Corporation, 1 בינואר 1978, ISBN 978-0-486-23667-4. (באנגלית)
↑  Ministry of Foreign Affairs, Republic of China (Taiwan), Culture, science and education, Taiwan Today, ‏1 במאי 1981 (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PIC: 274954  RKD: 407754
היברננסיס

קטע מתוך ההיברננסיס
היברננסיס (Collectio canonum Hibernensis) הוא קובץ החוקים הנוצרי המקיף המוקדם ביותר במערב הלאטיני. זהו קובץ סיסטמטי המחולק לספרים (libri) ולפרקים (capitula) הערוכים לפי נושאים. הנושאים שהטקסט עוסק בהם רבים ומגוונים, ובהם: ההיררכיה הכנסייתית, דיני אישות, קבורה, ארגון מדיני, עשיית צדק, ואף מגבלות על אכילת מזונות מסוימים. מחבריו הם ככל הנראה רובן (Ruben) מדראיניש (Dairinis) וקו כוכבני (Cú Chuimne) מאיונה (Iona). לפי הכרוניקה של אלסטר, הראשון מת בשנת 725 והאחרון בשנת 747. הטקסט אמנם כתוב בלטינית, אך כולל מספר מונחים משפטיים איריים ואזכורים של דמויות מן ההיסטוריה האירית, כגון פטריק הקדוש.
ההיברננסיס השתמר בכתבי יד מיבשת אירופה בלבד: שבעה מתוכם משמרים את הטקסט בשלמותו, אך בנוסף עליהם ישנם מעל מאה עותקים חלקיים ופרגמנטים, המעידים על תפוצתו הנרחבת של הטקסט. בעותקים השלמים הטקסט מחולק ל-65, 68 או 69 ספרים. להיברננסיס נודעה השפעה רבה על התגבשות החוק הכנסייתי בימי הביניים ביבשת אירופה. מובאות מן הטקסט ניתן למצוא בקובצי חוקים רבים, והוא מצוטט בין השאר על ידי סדוליוס סקוטוס (Sedulius Scottus) ואינטלקטואלים בחצר הקרולינגית כגון אלקווין (Alcuin) וקטוולף (Cathwulf).
מדובר בטקסט הראשון שעשה שימוש שיטתי בתנ"ך ובברית החדשה למטרות חקיקה, והוא מעיד על מעמדו המרכזי של התנ"ך בעולמם הרוחני של מלומדים איריים בני התקופה. לשם כך היה על מחברי הטקסט להצדיק את השימוש בתנ"ך בהקשר נוצרי והם עשו זאת תוך הסתמכות על ציטוטים מאבות הכנסייה (רובם הוצאו מהקשרם) ועל חיבוריהם של מלומדים איריים. הסעיפים מהם מורכב ההיברננסיס הם למעשה ציטוטים המקובצים תחת ראשי פרקים, כאשר כל ראש פרק מציג כלל מסוים. לדוגמה: בספר "על אודות אכילת בשרים" (De carnibus edendis) ניתן למצוא פרקים כגון "מדוע כל בעל חיים שהומת ללא הקזת דם הוא נבלה" (De eo quod omne animal mortuum sine effusione sanguinis morticinum est), או "על אודות האיסור על אכילת סוסים" (De esu equorum illicito), והמקורות המצוטטים בפרקים אלה הם ספר ויקרא, תאודורוס (Theodorus) מקנטרברי (Canterbury), והירונימוס (Hieronymus). בסך הכל מצטט ההיברננסיס מכתביהם של למעלה מ-60 מחברים שונים, והודות לכך הוא המפתח המקיף ביותר הקיים להיכרותנו עם ספרים שהיו קיימים באירלנד לפני הגעת הוויקינגים לאי בסוף המאה השמינית.
לקריאה נוספת

הרמן ווסרשליבן 1966 Die irische Kanonensammlung, ed. F.W.H. Wasserschleben, Leipzig 1885, reprinted
ארנסט דומלר E. Dümmler, ed. Cathwulfi epistulae, Monumenta Germaniae Historica, Epist. IV, 1895, pp. 501-5
דין סימפסון D. Simpson, ed., Sedulius Scottus, Collectaneum miscellaneum, Corpus Christianorum Continuatio Mediaevalis, 1988
פרגוס קלי F. Kelly, A Guide to Early Irish Law, Dublin 1988
תומאס צ'ארלס אדוורדס T.M. Charles-Edwards, The Early Medieval Gaelic Lawyer, Quiggen Pamphlet 4, Cambridge 1999
לוטה קרי L. Kéry, Canonical Collections of the Early Middle Ages (ca. 400-1140), Washington D.C. 1999, pp. 73-8
תומאס צ'ארלס אדוורדס T.M. Charles-Edwards, "Early Irish Law", in A New History of Ireland I, Oxford 2005, pp. 331-70
רואי פלכנר R. F|echner, "Libelli et commentarii aliorum: The Hibernensis and the Breton Bishops", in K. Ritari and A. Bergholm, eds., Approaches to Religion and Mythology in Celtic Studies, Cambridge 2008, pp. 100–119
גור וידאל

| --- | --- |

 לידה:  3 באוקטובר 1925 וסט פוינט, ארצות הברית 
 פטירה:  31 ביולי 2012 (בגיל 86) הוליווד הילס, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מקום קבורה:  בית הקברות רוק קריק 
 שם עט:  Edgar Box 
 מקום לימודים:  אקדמיית פיליפ אקסטר, Sidwell Friends School, בית הספר סנט אלבנס 
 שפות היצירה:  אנגלית 
 סוגה:  מסה, דרמה 
 זרם ספרותי:  ספרות פוסט-מודרנית 
 יצירות בולטות:  מיירה ברקינרידג' 
 תקופת הפעילות:  מ-1946 
 בן או בת זוג:  Howard Austen   Howard Austen (1950–2003) 
 פרסים והוקרה:  פרס הספר הלאומי (1993)  פרס אדגר (1955)  פרס הספר הלאומי (2009)  אביר מסדר האמנויות והספרות  בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 
גור וידאל, 2008
יוג'ין לותר גור וידאל (באנגלית: Eugene Luther Gore Vidal; ‏3 באוקטובר 1925 – 31 ביולי 2012) היה סופר שכתב 23 ספרים, חמישה מחזות, תסריטים וסיפורים קצרים רבים, יותר ממאתיים מאמרים וזיכרון דברים. שניים מספרי סדרת אמריקה האימפריאלית שלו, "לינקולן" ו- "1876", היו נושאים לכתבות ראשיות ב"טיים" וב"ניוזוויק", בהתאמה. ב-1993 זכה קובץ ביקורות שכתב, "ארצות הברית: מאמרים 1952-1992", בפרס הספר הלאומי. הוא זכה בפרס מטעם פסטיבל הסרטים בקאן לתסריט הטוב ביותר עבור "האיש הטוב מכולם" (המבוסס על מחזהו המצליח). וידאל התגורר לסירוגין ברוואלו שבדרום איטליה (סמוך למפרץ נאפולי), ובלוס אנג'לס, ארצות הברית.
חייו

שמו בלידה היה יוג'ין-לואי וידל. הוא נולד בווסט-פוינט, ניו יורק, באקדמיה הצבאית של ארצות הברית, שם שימש אביו, יוג'ין וידאל, כמדריך אווירונאוטיקה. מאוחר יותר אימץ וידאל כשמו הפרטי את שם משפחתו של סבו מצד אמו.
הוא גדל בוושינגטון הבירה, ולמד בבית הספר סנט אלבנס. סבו, תומאס גור, שהיה סנאטור דמוקרטי מאוקלהומה, היה עיוור, ווידאל הצעיר נהג להקריא לו בקול ולשמש לעיתים קרובות כמכוון שלו, ובכך היה נגיש עוד מילדותו, שלא כשאר הילדים, אל נפתולי הפוליטיקה האמריקאית. הבדלנות בה דגל הסנטור גור הייתה אחת מאמונות היסוד של משנתו הפוליטית של וידאל, שהייתה תמיד ביקורתית באשר למה שהוא כינה "האימפריאליזם האמריקני".
בשנת 1943, לאחר סיום לימודיו באקדמיית פיליפס אקסטר, התגייס לצבא ארצות הברית. במשך חלק גדול משנות המאה ה-20 המאוחרות הוא התגורר לסירוגין ברוולו שבאיטליה שליד החוף של אמאלפי, ובלוס אנג'לס שבקליפורניה. בשנת 2003 מכר את ביתו שברוולו ומאז בילה את עיקר זמנו בלוס אנג'לס. בנובמבר 2003 נפטר הווארד אוסטן, בן זוגו של וידאל. בפברואר 2005 קבר וידאל את עצמותיו של בן זוגו בחלקת קבר השמורה לשניהם בבית קברות בוושינגטון הבירה. מערכת יחסים ארוכה ומוצלחת זו הייתה, כעדות וידאל עצמו (גם בשידור וגם בכתביו האוטוביוגרפיים), נטולת מין בשנותיה האחרונות. הוא סיפר אף כי לפחות פעמיים קיים יחסים מיניים עם נשים. בכל מקרה, היה מיודד עם נשים לרוב, שהוקסמו מחריפותו ואישיותו.
וידאל הוא חבר כבוד של האגודה החילונית הלאומית של ארצות הברית.
נפטר ב-31 ביולי 2012.
דעות פוליטיות שנויות במחלוקת

וידאל החשיב עצמו "רפורמטור (=מתקן) קיצוני", ותואר כמי שרוצה להחזיר את הרפובליקניות הטהורה של אמריקה המוקדמת. כתלמיד המכינה, הוא תמך בתנועה "אמריקה ראשונה". שלא כמו תומכים אחרים של תנועה זו, המשיך להחזיק באמונה, כי ארצות הברית לא הייתה צריכה להתערב במלחמת העולם השנייה (אף על פי שנדמה כי הוא מאמין שהסיוע החומרי לבעלות הברית היה נכון). כמו כן, הוא העלה את תאוריית הקשר, כי הנשיא רוזוולט דחף את היפנים לתקוף את ארצות הברית ובכך לאפשר לה להיכנס למלחמה, היות שהאמין שהיה לנשיא מידע מוקדם על ההתקפה על פרל הארבור טרם התרחשותה.
כפעיל פוליטי, היה וידאל מועמד המפלגה הדמוקרטית לקונגרס מטעם צפון מדינת ניו-יורק. הוא קיבל את מספר הקולות הרב ביותר שקיבל מועמד דמוקרטי מזה 50 שנה. משנת 1970 ועד 1972 הוא היה אחד מחברי הנהלת מפלגת העם, ובשנת 1982 היה מועמד המפלגה הדמוקרטית לסנאט מטעם מדינת קליפורניה, אך סיים במקום השני מתוך 9 מועמדים (וזכה בחצי מיליון קולות).
מעשי וידאל היו שנויים במחלוקת בעיקר בנושא יחסו לטרוריסט טימותי מקווי. השניים החליפו מכתבים כאשר מקווי היה בכלא, ווידאל האמין שהיו לו משתפי פעולה או שהוא הופלל. וידאל העלה את האפשרות שאולי ההתקפה הטרוריסטית בוצעה על ידי ה-FBI עצמו על מנת להעביר חוקים אנטי-טרוריסטיים מחמירים יותר.
דעות פוליטיות שנויות במחלוקת > דעותיו בנושא אירועי ה-11 בספטמבר

וידאל היה ממבקריו הבולטים של ממשל בוש הבן, כפי שהיה גם לגבי ממשלים הקודמים, היות שבעיניו בוש נחשב לדוגל במדיניות של התפשטות טריטוריאלית, בין אם ברורה ובין אם מרומזת. פעמים רבות העלה וידאל את הנקודה הזו בראיונות ומאמרים, ובאחד מספריו האחרונים אף כתב שהאמריקנים "נשלטים עכשיו בידי אנשי פנטגון צמאי נפט, כמו בוש, צ'ייני, רמספלד ודומיהם". הוא טען, שבמשך מספר שנים קבוצת פוליטיקאים זו ומקורבייה מתכוונים לשלוט במקורות הנפט של מרכז אסיה (אחרי שלדעתו, הצליחו להשתלט באופן אפקטיבי על מקורות הנפט של המפרץ הפרסי בשנת 1991, בעקבות מלחמת המפרץ). בנוגע לפיגועי 11 בספטמבר, וידאל כתב כיצד התקפת טרור כזו, שהוא טוען שלמודיעין האמריקני היו ידיעות מראש עליה, הייתה תירוץ עבור הממשל למימוש התוכניות שהוכנו עוד באוגוסט 2001 לפלישה לאפגניסטן בחודש אוקטובר.
וידאל דן במחדל ההגנה של הממשל בעת האירועים של ה-11 בספטמבר, כולל העיכוב בהזנקת מטוסי תקיפה לאוויר כדי להפיל את המטוסים החטופים, וזאת לעומת מה שהיה מתבקש להתרחש לאחר הודעה על חטיפת מטוס. אם בכלל, הוא טוען, אפשר להניח שהמחדלים הגדולים הללו היו בבחינת חוסר יכולת ולא כוונה מראש.[דרוש מקור]
הערות שוליים

↑  סוכנויות הידיעות, מת הסופר והמחזאי גור וידאל, באתר ynet, 1 באוגוסט 2012
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007282794805171  PLWABN: 9810666273305606  BIBSYS: 90069693  BNC: 000099868  BNE: XX959388  BnF: cb119282164 (data)  CANTIC: a10175155  CiNii: DA01336481  GND: 118804421  ICCU: CFIV041949  ISNI: 0000 0001 2283 3466  LCCN: n79040150  LNB: 000021296  NDL: 00459742  NKC: jn19990008780  NLA: 35581562  NLG: 71382  NLK: KAC199628805  NSK: 000041966  NTA: 068576404  RERO: 02-A000172575  SELIBR: 275127  SNAC: w6xj0f8p  SUDOC: 027184161  Trove: 1003082  ULAN: 500350798  VIAF: 98281411   WorldCat (עם VIAF): 98281411 
גור וידאל (1948). צילם: קארל ואן וכטן
פטגוטיטאן

| פטגוטיטאן |
| --- | --- |

תקופה
קרטיקון עליון, 100–95 מיליון שנה לפני זמננו PreЄ Є O S D C P T J K Pg N     
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
קבוצה:: דינוזאוריה
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: זוחלים
סדרה:: בעלי אגן דמוי לטאה
תת־סדרה:: דמויי זאורופודים
אינפרא־סדרה:: זאורופודה
על־משפחה:: טיטאנוזאוריה
קבוצה:: לונגקוזאוריה
סוג:: פטגוטיטאן
מין:: Patagotitan mayorum
שם מדעי
 Patagotitan ‏קרבז'ידו, פול ועמיתיהם (2017)‏

עצם הירך (femur) של פטגוטיטאן. גובהה 238 ס"מ.
עצמות הזרוע והרגל הקדמית.
עצם הירך (femur) ומאחוריה איור המתאר את מקומה בשלד.
איור של פטגוטיטאן עם פטרוזאורים
פטגוטיטאן (שם מדעי: Patagotitan‏) הוא סוג של דינוזאור זאורופוד מענף טיטאנוזאוריה שנודע בגודלו הרב. הפטגוטיטאן היה אחד הדינוזאורים הגדולים ביותר שחי אי־פעם, הן מבחינת אורך והן מבחינת משקל: אורכו מוערך כ־37–40 מטר, גובהו כ־15–20 מטר ומשקלו כ־69–77 טונות. הפטגוטיטאן חי בדרום אמריקה בתקופת הקרטיקון כ־95–100 מיליון שנים לפני זמננו. הוא נתגלה ב־2014 בפרובינציית צ'ובוט שבפטגוניה, ארגנטינה וב־2017 תואר וסווג רשמית. פירוש שמו המדעי הוא "הטיטאן מפטגוניה", ואילו שם המין נקרא על שם משפחת Mayo שאירחה את הפלאונטולוגים שחפרו את המאובנים.
גודל

פטגוטיטאן הוא הדינוזאור הגדול ביותר הידוע מחומר מאובנים טוב, ואחד הגדולים ביותר שחיו אי־פעם. בעת גילויו הוערך גודלו של פטגוטיטאן ב־40 מטר אורך ומשקל של 77 טון מטרי, וגובה של 20 מטר. לפי הערכות אלה היה הפטגוטיטן הדינוזאור הגדול ביותר שחי אי־פעם, באותו סדר גודל של הארגנטינוזאורוס והפוארטזאורוס, ואפילו קצת גדול יותר. עם התקדמות המחקר על המאובנים שנמצאו השתנו הערכות אלה, והם קטנו במקצת: משקל של 69 טון ואורך של 37 מטר. כעת הן קטנות מההערכות המרביות על גודלו של הארגנטינוזאורוס אך עדיין באותו סדר גודל.
גודל > הערכות ראשוניות (2014)

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
ממדים וגדלים
| מאפיין | גודל ביחידות מטריות | גודל ביחידות בריטיות/אמריקאיות |
| אורך | 40 מטר | 130 רגל |
| משקל | 77 טון = 77,000 ק"ג | 85 טון קצר |
| גובה | 20 מטר | 65 רגל |