stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אנדרו מקמהן
קריירה > Andrew McMahon in the Wilderness (2014-הווה) > תקופת Self-Titled Album (2014-2017)

ב-11 ביולי 2014, מקמהן פרסם באתר שלו שהמהלך הבאה בקריירה המוזיקלית שלו יהיה להופיע ולהוציא מוזיקה תחת הכינוי Andrew McMahon in the Wilderness.
ב-16 ביולי 2014, הוא הוציא את הסינגל הראשון תחת הכינוי הזה בשם "Cecilia and the Satellite" על שם בתו סיסליה. במהלך קיץ 2004, מקמהן הופיע עם מאט נתנסון וגאווין דגרו בהכנה לאלבום הסולו הראשון שלו, "Andrew McMahon in the Wilderness". האלבום יצא ב-14 באוקטובר 2014. מיני-אלבום בשם "The Canyons" יצא ב-20 בנובמבר 2015.
מקמהן חימם את ויזר ופאניק! אט דה דיסקו בסיבוב ההופעות שלהם Weezer & Panic! at the Disco Summer Tour 2016.
מקמהן כתב יחד עם לינדזי סטרלינג את השיר "Something Wild" וביצע אותו איתה. השיר הופיעה באלבום של סטרלינג "Brave Enough" והוא הופיע בכתוביות של הסרט "חברי הדרקון אליוט". הסינגל יצא ב-15 ביולי 2016.
קריירה > Andrew McMahon in the Wilderness (2014-הווה) > תקופת Zombies on Broadway (2017-2018)

ב-8 בספטמבר 2016, מקמהן שחרר סינגל חדש תחת השם Andrew McMahon in the Wilderness בשם "Fire Escape". אלבום הסולו השני שלי, "Zombies on Broadway", יצא ב-10 בפברואר 2017. ב-6 בינואר, מקמהן הוציא את הסינגל "So Close". מקמהן יצא לסיבוב הופעות לקידום האלבום ב-2017 באמריקה הצפונית, בריטניה ויפן.
מקמהן ולהקתו חיממו את בילי ג'ואל בשלוש הופעות.
באפריל ומאי 2018 מקמהן הופיע בסיבוב ההופעות בשם "The Pen and Piano Tour: An Acoustic Evening with Andrew McMahon in the Wilderness and Friends".
קריירה > Andrew McMahon in the Wilderness (2014-הווה) > תקופת Upside Down Flowers (2018-2022)

ב-18 במאי 2018 יצא הסינגל "Ohio" מתוך אלבום הסולו השלישי של מקמהן, "Upside Down Flowers". האלבום יצא ב-16 בנובמבר. ביום שיצא האלבום יצא הסינגל "Teenage Rockstars".
ב-6 בנובמבר 2019, מקמהן וזאק קלארק הודיעו שניהם שקלארק יעזוב את להקת Wilderness.
ב-2020, מקמהן הופיע בסיבוב הופעות בדרייב-אינים וביצע את כל האלבום "Everything in Transit" כדי לחגוג 15 שנה לאלבום יחד עם שירים אחרים של Something Corporate ו-Wilderness. באותה השנה הוכרז שמורגן פארוס תצטרף ל-Wilderness. ב-31 ביולי יצא הסינגל "Get On My Wave" שמקמהן כתב יחד עם קינג טאף. ב-1 בינואר 2021 יצא הסינגל "New Year Song".
ב-10 ביוני, הוכרז על סיבוב הופעות לקידום ספר הזיכרונות של מקמהן "Three Pianos".
בספטמבר, מקמהן ערך הופעה באנהיים, קליפורניה לחגוג את יום ההולדת ה-40 שלו. כחלק מההופעה, התרחש איחוד בהפתעה של Something Corporate.
קריירה > Andrew McMahon in the Wilderness (2014-הווה) > תקופת Tilt at the Wind No More (2022-הווה)

ב-18 באוגוסט 2022, מקמהן הוציא את הסינגל "Stars". ב-10 באוקטובר יצא הסינגל "Skywriting". ב-16 בנובמבר יצא הסינגל "VHS". ב-22 בדצמבר יצא הסינגל "Built to Last". ב-11 בינואר 2013 יצא הסינגל "Lying On The Hood Of Your Car".
ב-11 בינואר מקמהן גם פרסם את שם אלבום הסולו הרביעי שלו, "Tilt at the Wind No More" האלבום אמור לצאת ב-21 במרץ 2023.
משתתפים בהופעות > נוכחיים

אנדרו מקמהן - שירה, פסנתר, קלידים, מפוחית (2013 - הווה)
בובי "רו" אנדרסון / בוב אוקסלבאד: גיטרה, שירה (אורח 201–2017, חבר 2018 - הווה)
ג'יי מקמילן: תופים, כלי הקשה (2013 - הווה)
מורגן פארוס - כינור, קלידים, שירה(2020 - הווה)
מייקי "דה קיד" ווגנר: בס, קלידים, שירה, גיטרה, כלי הקשה (2013 - הווה)
משתתפים בהופעות > לשעבר

ג'ו האלרו - גיטרה, שירה (2013)
ג'רמי האצ'ר - גיטרה, שירה (2013)
זאק קלארק - גיטרה, גיטרה בס, אקורדיון, שירה (חבר 2013–2020, אורח 2022)
עבודות אחרות

ביולי 2006, מקמהן ייסד ארגון צדקה ללא מטרות רווח בשם "The Dear Jack Foundation" כדי לגייס כספים למחקר סרטן.
ב-26 באוקטובר 2021, מקמהן פרסם את הספר "Three Pianos: A Memoir".
חיים אישיים

ב-27 במאי 2005, מקמהן נאלץ לבטל את כל ההופעות הבאות שלו. אחרי בדיקה רפואית שהייתה קשורה למקרה של דלקת במיתרי הקול, מקמהן אושפז בבית חולים בניו יורק היכן שהוא אובחן בלוקמיה לימפוציטית חריפה ב-1 ביוני, אותו היום שבו הוא סיים להקליט את "Everything in Transit".
בחודשים הבאים, מקמהן קיבל טיפולים שונים בזמן שהוא עדכן את הבלוג שלו במצבו. ב-23 באוגוסט, האלבום "Everything in Transit" יצא ובאותו יום מקמהן עבר השתלת תא גזע שאחותו קייטי מקמהן תרמה לו. ב-2 בדצמבר, מקמהן חגג את היום ה-100 לאחר השתלת תא הגזע בהופעה ראשונה מזה חצי שנה.
מקמהן התחתן עם קלי האנש בדצמבר 2006. הבת שלהם, סיליה, נולדה ב-2014.
סרט דוקומנטרי בשם "Dear Jack" יצא ב-8 באוקטובר 2009. הסרט מתאר את מאבקו של מקמהן בלוקמיה.
הערות שוליים

↑  Jack’s Mannequin @ NYC 6/19 « inTuneMusic, web.archive.org, ‏2009-06-23
↑  New Faces: Something Corporate: Something Corporate : Rolling Stone, web.archive.org, ‏2009-04-14
↑  SoCo-Online, web.archive.org, ‏2007-06-20
↑  'Smash's' Surprising New Songwriters, HuffPost, ‏2013-01-22 (באנגלית)
↑  Brian Mansfield, Special for USA TODAY, Colton Dixon's sales soar after 'Idol' performance, USA TODAY (באנגלית אמריקאית)
↑  Centric Digital, AM in the Wilderness, AndrewMcMahon (באנגלית)
↑  Centric Digital, Cecilia and the Satellite, AndrewMcMahon (באנגלית)
↑  What Is The End Credits Song In ‘Pete's Dragon’? It's An Upbeat Collaboration, Romper (באנגלית)
↑  Centric Digital, New Song, AndrewMcMahon (באנגלית)
↑  Centric Digital, Coming To Japan in October!, AndrewMcMahon (באנגלית)
↑  Centric Digital, Zombies On Broadway' Coming 2/10 + Zombies in America Tour w/ Atlas Genius & Night Riots, AndrewMcMahon (באנגלית)
↑  Gabriel Aikins, Andrew McMahon announces 2018 US acoustic tour, Substream Magazine, ‏2017-12-05 (באנגלית אמריקאית)
↑  Centric Digital, New Song, AndrewMcMahon (באנגלית)
↑  Andrew McMahon (@amnthewilderness) on Instagram | Ghostarchive, ghostarchive.org
↑  Taylor Mims, Andrew McMahon Extends Drive-In Concert Series With Chicago Performances, Billboard, ‏2020-09-11 (באנגלית אמריקאית)
↑  Listen to new Andrew McMahon in the Wilderness song, "Get on My Wave" - Music News - ABC News Radio, web.archive.org, ‏2023-03-19
↑  Centric Digital, New Song:, AndrewMcMahon (באנגלית)
↑  Centric Digital, Welcoming 2021 with, AndrewMcMahon (באנגלית)
↑  Centric Digital, Just Announced: Three Pianos Tour!, AndrewMcMahon (באנגלית)
↑  Andrew McMahon surprises fans and reunites with Something Corporate in Anaheim, Orange County Register, ‏2022-09-10 (באנגלית אמריקאית)
↑  Andrew McMahon In The Wilderness Stars, ‏2022-08-18 (באנגלית אמריקאית)
↑  360 PSG, Andrew McMahon in the Wilderness is 'Skywriting', Niagara Frontier Publications
↑  Andrew McMahon in the Wilderness Stays Rooted in the Present on New Single “VHS”, FLOOD (באנגלית)
↑  Andrew McMahon in the Wilderness - Lying On The Hood Of Your Car (Official Video), נבדק ב-2023-03-19
↑  Carys Anderson, Andrew McMahon in the Wilderness shares Origins of new song "Lying on the Hood of Your Car": Exclusive, Consequence, ‏2023-01-11 (באנגלית אמריקאית)
↑  Andrew McMahon, Three Pianos: A Memoir, Princeton Architectural Press, 2021-10-26, ISBN 978-1-64896-020-8. (באנגלית)
↑  A Past That's Hard to Shake, jacksmannequin
↑  And suddenly, everything had changed...again, jacksmannequin
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 138599408  ISNI: 0000 0001 1463 0300  LCCN: no2009196039  LNB: 000313942  MusicBrainz: 9e335f69-bcb8-4ce6-92a5-4fa4d3c5717c  SNAC: w6846q30  VIAF: 103549923   WorldCat (עם VIAF): 103549923
גיטרה מזרחית

משה בן מוש (מימין) ויהודה קיסר, מראשוני נגני הגיטרה המזרחית
גיטרה מזרחית הוא השם שניתן לסגנון הנגינה בגיטרה במוזיקה המזרחית הישראלית. הגיטרה המזרחית אינה כלי (אף על פי שיש כלי המזוהה ככזו) כי אם טכניקת נגינה. היא משמשת לנגינת סולואים ולעיתים נדירות גם כגיטרת קצב בסגנון הישראלי-ים תיכוני.
סגנונות הנגינה השונים בגיטרה המזרחית מקורם בחיקוי כלי מיתר אתניים מיוון ומארצות ערב. הנגינה בגיטרה בסגנון ה"מזרחי" היא למעשה חיקוי של הפריטה על גבי עוד, בוזוקי או כלים דומים המזוהים עם הז'אנר, באמצעות גיטרה, לרוב חשמלית.
היסטוריה

בשנותיה הראשונות של מדינת ישראל, הסגנון המוזיקלי הישראלי-ים תיכוני לא היה קיים. הראשונים שעסקו בדבר הגיעו מן הגלות בארצות שונות, וכל אחד הביא את מטענו התרבותי. ג'ו עמר הגיע ממרוקו והביא את הסגנון האנדלוסי, פילפל אל-מסרי עלה ממצרים והביא את הסגנון הערבי, ואת מה שחיבר ביניהם, הביא אריס סאן היווני שעוד כשהיה ילד בטברנות היווניות, היה מנגן בגיטרה כאילו היא בוזוקי, מנהג שנחשב אז כלא מקובל בקרב היוונים. אריס סאן נחשב לממציא סגנון הנגינה הזה, שלימים יהווה מוטיב מרכזי וחשוב בעיצוב הפסקול של המוזיקה המזרחית.
היסטוריה > צלילי הכרם והעוד

המשך התפתחותה של הגיטרה המזרחית התרחש בשכונת כרם התימנים שבתל אביב, בה קמה להקת "צלילי הבוזוקי" עם הגיטריסט משה בן-מוש אשר המשיך את הקו של אריס סאן, והלהקה הייתה מבצעת שירים יווניים בעיקר בשמחות ואירועים. במשך הזמן הם הכניסו יותר ויותר חומרים שלהם, שכללו שירי-עם, פיוטים ושירים מקוריים, ושינו שמם ל"צלילי הכרם", אך סגנון הנגינה נשמר ונותר מזוהה עם שירי הלהקה.
כמה שנים לאחר מכן, קמה להקת צלילי העוד, בה החל יהודה קיסר את דרכו כנגן צמרת בז'אנר הים-תיכוני. קיסר מספר שאת השכלתו המוזיקלית רכש מהאזנה לתקליטים בלבד, של אריס סאן ולד זפלין. בשלבים מתקדמים יותר, היה הולך להופעות של אריס סאן, מצויד בגיטרה, עוקב בקפידה אחרי תנועות האצבעות המהירות והמדויקות שלו, ומנסה להתחקות אחריהן. על כן הוא מעיד על עצמו שאינו יודע לקרוא תווים.
היסטוריה > ההפיכה לסגנון מקובל

השניים - קיסר ובן-מוש שכללו ופיתחו את צלילי הגיטרה שתורגמו מבוזוקי על ידי אריס סאן ולמעשה יצרו את סגנון הנגינה המזרחי בגיטרה, כפי שהוא מוכר לנו כיום.
בסוף שנות התשעים הביא איתו נגן הגיטרה אריק כהן את הסגנון הטורקי על הגיטרה, הוא החל להשתמש באפקט ״פייזר״ (Phaser) וכך קיבל צליל המדמה את צליל הבגלמה החשמלית, שבאה מטורקיה.
הנגינה המזרחית בגיטרה הייתה מרכיב בולט למדי במוזיקה שעשו חיים משה, זוהר ארגוב, ג'קי מקייטן ואמני חאפלות אחרים במוזיקה המזרחית של שנות ה-80. הנגינה המזרחית בגיטרה גם הייתה מרכיב בולט במוזיקה התימנית וקיבלה נתח משמעותי במוזיקה שעשה ציון גולן ואחרים בז'אנר מאז ועד היום. בן-מוש וקיסר ניגנו ברוב האלבומים וההופעות של אמנים אלה, והפכו למוזיקאים מבוקשים בקרב זמרים ואוהדים של הז'אנר הישראלי-ים תיכוני.
פופולריות הגיטרה המזרחית בנוף המוזיקלי בישראל צברה תאוצה ככל שהזמר המזרחי נכנס עמוק יותר ויותר ללב הקונצנזוס הישראלי. גם אמנים שלא מהז'אנר השתמשו בטכניקה זו בכמה משיריהם, ביניהם דני סנדרסון, עברי לידר, גלעד שגב ולהקת הדג נחש. במאה ה־21 ניתן לשמוע את הגיטרה המזרחית גם אצל אמני רוק פופולריים, דוגמת דודו טסה ולהקת Full Trunk.
מאפיינים וצורות נגינה

הדגם המקובל ביותר של גיטרה חשמלית המשמש להפקת צליל "מזרחי", הוא Gibson ES-335 - גיטרה חשמלית בעלת תיבת תהודה שפותחה בארצות הברית כדי לשמש לסגנונות הג'אז והבלוז, אולם אריס סאן עשה בה שימוש נרחב והיא הפכה מזוהה עמו מאוד, לכן ממשיכי דרכו השתמשו בדגם זה גם כן, וכך גם ממשיכי דרכם, וכך הפך הדגם לכלי המרכזי במוזיקה המזרחית. עוד גיטרה שהפכה לידועה בז'אנר המזרחי בקרב נגנים, היא גיטרת Gibson SG. דגם זה הפך לידוע בזכות הגיטריסט יהודה קיסר, שניגן את כל האלבום הראשון של זוהר ארגוב עם הגיטרה. ל-SG אמנם אין תיבת תהודה, אך בזכות השימוש באותם פיקאפים כפולי סליל הנמצאים ב-ES-335 מתקבל בשתי הגיטרות צליל דומה.
מאפיינים וצורות נגינה > הסגנון היווני

זהו הסגנון המקורי של אריס סאן, המדמה בוזוקי. סגנון זה מצריך לרוב מהירות נגינה גבוהה, כשבסוף פראזה מוזיקלית, הנגן מגביה את המיתר במהירות רבה, ויוצר צליל מהיר שנעשה גבוה יותר ויותר לקראת סופו.
יש שיאמרו שהנגינה בגיטרה עדיפה על בוזוקי, מכיוון שיש בה 6 מיתרים, ומנעד גדול יותר, בעוד שלבוזוקי יש רק ארבעה (אמנם כפולים). מיתרי הבס שלה מאפשרים להגיע לצלילים נמוכים שבוזוקי לא יוכל לנגן.
מאפיינים וצורות נגינה > הסגנון הערבי

זהו סגנון שמדמה את העוד המסורתי, ויש בו שימוש בעיקר במיתריה הנמוכים של הגיטרה. ישנם נגנים הנעזרים במתקן מיוחד דמוי קאפו המונח מתחת למיתרים כ"שריג" צף ומאפשר לגיטרה לנגן גם רבעי-טונים, בעיקר בסולמות ה"ביאת" וה"ראסת'".
מאפיינים וצורות נגינה > הסגנון הטורקי

חיקוי של הסאז והבגלמה. יש נגנים המכניסים שריגים נוספים בין השריגים הקיימים בגיטרה כדי לחלק את הגיטרה (שכבר מחולקת לחצאי-טונים) לרבעי-טונים.
סגנון זה מתאפיין בנגינה מהירה ורצופה, שבה הנגן נע בין כמה צלילים בכל פריטה בודדת.
מאפיינים וצורות נגינה > הסגנון ה"כפול"

בעבר כשהגיטרה המזרחית עוד הייתה חדשה, נעשה שימוש בשתי גיטרות שניגנו בו-זמנית את אותו תפקיד בהרמוניה או במרווח של אוקטבה, וזה יצר צליל עשיר יותר. לחלופין, בהקלטות אולפניות, הגיטריסט היה מנגן את שני התפקידים בנפרד. יהודה קיסר היה נוהג להשתמש בפריטה היברידית - כלומר ניגן את שני התפקידים יחדיו, כשהוא משתמש במפרט על מיתר אחד, ובאצבע על מיתר אחר, אולם לא תמיד הטכניקה הזו אפשרית - מנעד המיתרים מוגבל.
במהלך שנות ה-90 נכנס אפקט המשמש להכפלת הצליל של גיטרה בודדת, ומעניק לה את הצליל העשיר שמספקת נגינה כפולה.
נגנים מפורסמים בישראל

בישראל, יחד עם יהודה קיסר ומשה בן מוש נמנים גיטריסטים שונים בז'אנר המזרחי כמו:
אריק כהן
עומרי זליג
יוני קיסר
מני אליהו
אבי בן שטרית
יוני קובני
אורי בראונר כנרות
בן ביטון
יוחאי ג׳רפי
דודו קומה
ראם שי
Gibson ES-335 הידועה בישראל כ"גיטרה המזרחית"
דילן מינט

| --- | --- |

מינט (2018)
 לידה:  29 בדצמבר 1996 (בן 28) אוונסוויל, אינדיאנה, ארצות הברית ארצות הברית
 שם לידה:  Dylan Christopher Minnette 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-2005
 עיסוק:  מוזיקאי
 פרופיל ב-IMDb
 
דילן כריסטופר מינט (באנגלית: Dylan Christopher Minnette; נולד ב-29 בדצמבר 1996) הוא שחקן ומוזיקאי אמריקאי. התפרסם בסרטי הקולנוע "אסירים", "לא לנשום" ו"הבית הפתוח", ותפקידו הנודע ביותר הוא דמותו כקליי ג'נסן בסדרה "13 סיבות" מבית היוצר של נטפליקס, המבוססת על רומן בשם זהה.
ביוגרפיה

מינט נולד באוונסוויל שבאינדיאנה, בן יחיד לרובין ולקרייג מינט. בהמשך עברה המשפחה לשמפיין שבאילינוי, שם גר כחמש שנים, ומאוחר יותר עבר ללוס אנג'לס כדי לקדם את קריירת המשחק שלו.
קריירה > משחק

התפקיד הראשון שלו היה תפקיד אורח בסדרת הנוער "דרייק וג'וש". מאוחר יותר הופיע בתפקידים שוליים בסרטים ובסדרות שונים. תפקידים משמעותיים יותר שלו בטלוויזיה הם בין היתר דמותו של מייקל סקופילד הצעיר בסדרה "נמלטים", שבה הוא שיחק בחמישה פרקים, ודמותו של קליי נורמן בסדרה "להציל את גרייס".
מינט שיחק גם ב"אנטומיה של גריי" ילד שמגיע לבית החולים להשתלת אוזניים על ידי מארק סלואן.
ב-2010 השתתף בעונה השישית של הסדרה "אבודים" בארבעה פרקים, בתור דייוויד שפרד, בנו של ג'ק שפרד.
הוא שיחק לצד קלואי גרייס מורץ במותחן "תן לי להיכנס", שיצא גם הוא בשנת 2010. בנוסף הופיע בסדרה של ABC "סקנדל" כבן הנשיא. בשנת 2012 שיחק בסדרת הדרמה "להתעורר". בשנים 2013-2014 שיחק בסדרת מארוול "סוכני ש.י.ל.ד" בתפקיד דוני גיל. בשנת 2014 שיחק בקומדיה "אלכסנדר והיום הנורא, האיום, המבאס והגרוע ממש".
בשנת 2015 שיחק בסרט הפנטזיה "צמרמורת" בתפקיד זאק. בשנת 2016 שיחק בסרט האימה "לא לנשום", לצד ג'יין לוי.
החל משנת 2017 הוא מככב בתפקיד ראשי בסדרת הדרמה "13 סיבות", סדרה מקורית של נטפליקס, בתפקיד קליי ג'נסן. את תפקיד זה גלם במשך 4 עונות עד לסיומה בשנת 2020. עוד ב-2017, שיחק מינט בסרט הדרמה הקומי-ביוגרפי "אמן האסון". שביים, הפיק ושיחק בתפקיד ראשי ג'יימס פרנקו, ומבוסס על ספר באותו שם מאת גרג ססטרו.
בשנת 2018 שיחק בסרט האימה "הבית הפתוח" של נטפליקס.
בשנת 2022 שיחק בתפקיד חוזר במיני סדרת הטלוויזיה "הנושרת" של רשת הולו.
קריירה > מוזיקה

מינט הוא הסולן והגיטריסט של להקת הרוק אלטרנטיבי "Wallows", לצד קול פרסטון (תופים) ובריידן למסטרס (שירה, גיטרה). לפני 2017 הם היו ידועים בשם "The Feaver".
בשנת 2010 הופיעו בפסטיבל "Summer Meltdown", פסטיבל להעלאת המודעות לאוטיזם שנערך באזור הפסיפיק נורת' וסט. בשנת 2011 הלהקה הופיעה בפסטיבל ואנס וארפד טור ולאחר מכן הופיע במגוון אירועים ומועדונים בלוס אנג'לס בין היתר הופיעו במועדון הלילה ויסקי אה גוגו. שירם "Bleeding Man", שימש כשיר לפרומו העונה השנייה של הסדרה "שעה מכושפת". בשנת 2014 הוציאה הלהקה את הEP הראשון שלהם שנקרא "The Narwhals" בהפקה עצמאית.
במהלך 2017 הוציאה הלהקה ארבעה סינגלים "Pleaser", "Sun Tan", "Uncomfortable" ו-"Pulling Leaves Off Trees". בשנת 2018 חתמה הלהקה עסקה עם חברת התקליטים אטלנטיק רקורדס, ובאפריל של שנה זו הוציאו את ה-EP השני שלהם, "Spring", בהפקתם של החברה אטלנטיק רקורדס. ה-EP כולל את הסינגלים "Pictures of Girls" ו-"These Days". במרץ 2019 הוציאו את אלבום הבכורה שלהם "Nothing Happens", ממנו בלטו הסינגלים Are You Bored Yet?" (בו אירחו את הזמרת קלייר קוטרל), "Scrawny" ו-"Sidelines". ב-23 באוקטובר 2020 שוחרר לאוויר ה-EP השלישי של ההרכב, "Remote", ממנו יצאו הסינגלים "OK", "Nobody Gets Me (Like You)", ""Virtual Aerobics" ו-"Quarterback".
פילמוגרפיה > קולנוע

| שנה | סרט | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2007 | משחק החיים | בילי |  |
| 2007 | פרד קלאוס | ילד יתום |  |
| 2008 | חברים בשלג | נואה פראמן |  |
| 2008 | הקליקה | טוד ליונס |  |
| 2010 | תן לי להיכנס | קני |  |
| 2013 | יום הפועלים | הנרי ווילר |  |
| 2013 | אסירים | ראלף דובר |  |
| 2014 | אלכסנדר והיום הנורא, האיום, המבאס והגרוע ממש | אנתוני קופר |  |
| 2015 | צמרמורת | זאק קופר |  |
| 2016 | לא לנשום | אלכס |  |
| 2018 | הבית הפתוח | לוגן וולאס |  |
| 2022 | צעקה | ווס היקס |  |
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| שנה | סדרה | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2005 | דרייק וג'וש | ג'פרי | פרק: "The Demonator" |
| 2005 | שני גברים וחצי | צ'רלי הרפר בצעירותו | פרק: "I Always Wanted a Shaved Monkey" |
| 2006-2005 | נמלטים | מייקל סקופילד בצעירותו | תפקיד חוזר; (עונות 2-1); 5 פרקים |
| 2006 | מד טי.וי | בילי | פרק: "#11.18" |
| 2006 | השנה ללא סנטה קלאוס | איגי | סרט טלוויזיה של NBC |
| 2010-2007 | להציל את גרייס | קליי נורמן | תפקיד ראשי; (3 עונות); 40 פרקים |
| 2007 | האנטומיה של גריי | ריאן | פרק: "Haunt You Every Day" |
| 2008 | הלוחשת לרוחות | פירס וילקינס | פרק: "Stranglehold" |
| 2008 | חוקי המשחק | ניקי | פרק: "Buyer's Remorse" |
| 2008 | המנטליסט | פרנקי אוקיפ' | פרק: "Red Hair and Silver Tape" |
| 2009 | על טבעי | דני קרטר | פרק: "Family Remains" |
| 2010 | אבודים | דייוויד שפרד | 4 פרקים |
| 2010 | מדיום | קמרון | פרק: "Bring Your Daughter to Work Day" |
| 2011-2010 | גברים בגיל הזה | ריד | 4 פרקים |
| 2011 | שקר לי | נואה | פרק: "Rebound" |
| 2011 | Against the Wall | ריאן ספנסר | פרק: "Obsessed and Unwanted" |
| 2011, 2013 | שעה מכושפת | קורי / צ'אד | 2 פרקים |
| 2012 | להתעורר | רקס בריטן | תפקיד ראשי; 13 פרקים |
| 2012 | חוק וסדר: מדור מיוחד | לוקאס גאבארדלי | פרק: "Learning Curve" |
| 2012 | המפענחת: פשעים חמורים | אבי שטראוס | פרק: "The Ecstasy and the Agony" |
| 2013 | ניקיטה | סטיבן טאצארוב | פרק: "Reunion" |
| 2013 | תצילו אותי | בן תומפקינס | פרק: "The Book of Beth" |
| 2014 | סוכני S.H.I.E.L.D. | בליזארד | 2 פרקים |
| 2014 | סקנדל | פיטצ'גראלד "ג'רי" ג'וניור | תפקיד חוזר; (עונות 4-3); 6 פרקים |
| 2020-2017 | 13 סיבות | קליי ג'נסן | תפקיד ראשי; (4 עונות); 49 פרקים |
| 2022 | הנושרת | טיילר שולץ | מיני-סדרה |
דייוויד בורליוק

| --- | --- |

 לידה:  21 ביולי 1882 Semyrotivschyna, אוקראינה 
 פטירה:  15 בינואר 1967 (בגיל 84) סאותאמפטון, ארצות הברית 
 מקום לימודים:  בית הספר לאמנות באודסה על שם גרקוב 
 תחום יצירה:  שירה, futurism, אמנות חזותית, פוטוריזם 
 זרם באמנות:  Russian Futurism 
 הושפע על ידי:  Luigi Iorini 
 
דייוויד בורליוק (באנגלית: David Burliuk ברוסית: Давид Давидович Бурлюк;‏  21 ביולי 1882 – 15 בינואר 1967) היה משורר, אמן, פובליציסט ומאייר ספרים בשפה הרוסית הקשור לתנועה הפוטוריסטית, הנאו-פרימיטיביסטית והפוטוריזם. בורליוק מתואר לעיתים קרובות כ"אבי הפוטוריזם הרוסי".
ביוגרפיה

דייוויד בורליוק נולד ב-1882 בסמירוטיבקה (כעת אוקראינה) בנפת חרקוב שבאימפריה הרוסית, אחיו האמן ולדימיר בורליוק במשפחה שחלקה צאצאים של הקוזקים האוקראינים שמילאו תפקידים בכירים. אמו, לודמילה מיכנביץ', הייתה ממוצא בלארוסי.
השכלה וקריירה

מ-1898 עד 1904 למד בבתי ספר לאמנות בקאזאן ואודסה, וכן באקדמיה המלכותית במינכן. בגלל דמותו השופעת והמוחצנת באקדמיה של מינכן, הוא כונה "סוס ערבות פראי".
ב-1907 יצר קשר עם עולם האמנות הרוסי; הוא פגש והתיידד עם מיכאיל לריאונוב, ושניהם נחשבים ככוחות מרכזיים בקירוב לעולם האמנות המודרנית. ב-1908 נערכה תערוכה עם קבוצת זבנו ("הקישור") בקייב על ידי דייוויד בורליוק יחד עם ולדימיר בראנוף-רוסין, אלכסנדר בוגומזוב, אחיו ולדימיר בורליוק ואלכסנדרה אקסטר. התערוכה הייתה כישלון משום שכולם היו ציירים לא ידועים. האחים בורליוק ולריאונוב עברו לביתם של האחים, שם עבודתם הפכה לאוונגרדית יותר. באותו סתיו, בעת ביקורם באקסטר, הם ארגנו תערוכה שהתקיימה ברחוב; מהלך הזה היה מוצלח, וגויס מספיק כסף כדי לעבור למוסקבה.
הקבוצה הספרותית הפוטוריסטית הוקמה בשנת 1910 על ידי דייוויד בורליוק ואחיו בביתם ליד חרסון, ואליהם הצטרפו במהירות וסילי קמנסקי וולימיר חלבניקוב, עם אלכסי קרוצ'ניק וולדימיר מאיאקובסקי שהצטרפו אליה. זמן קצר לאחר מכן, הקבוצה תהפוך לקובו-פוטוריזם ספרותי, הצורה השלטת של הפוטוריזם ברוסיה.
מההתחלה ועד סופה, לתנועה הקובו-פוטוריזם תמיד לוותה באווירה של שערורייה. האמנים והמשוררים קראו תיגר על הציבור על ידי הליכה במרחבים ציבוריים לובשים בגדים מגוחכים וצבעו את פניהם, על ידי כתיבת מחזות בלתי מובנים לציבור ועל ידי הוויכוחים בינם לבין הקהל בדברי השירה שלהם. גם במלחמת העולם הראשונה פעילותם נמשכה: במסיבת חג המולד של 1915, בהנחיית ליליה ואוסיפ בריק, העץ נתלה מהגג, הפוך, והאורחים הגיעו באיפור מוזר. הפוטוריזם הרוסי יסתיים רק לאחר המהפכה של 1917.
מ-1910 הוא היה חבר בקבוצת אוונגרד במוסקבה, ובין 1910 ל-1911 למד בבית הספר לאמנות באודסה. לאחר 1911 התרכז דייוויד בשירה ובמניפסטים פוליטיים. בשנים 1911 עד 1913 למד בבית הספר לציור, פיסול ואדריכלות במוסקבה, ובאותה שנה השתתף בתערוכה הקבוצתית של הפרש הכחול (Blau Reiter) במינכן, שכללה גם את אחיו ולדימיר. הוא גם תרם מאמר למגזין של הקבוצה.
בדצמבר 1912 היה בורליוק מחבר שותף ואחד מהחותמים הרבים על המניפסט "סטירה בפני טעם הציבור". אחד המניפסטים המרכזיים של הפוטוריזם הרוסי, תנועה של משוררים ואמנים רוסים, שאימצה את עקרונות ה"מניפסט העתידני" של פיליפו מרינטי.
בשנת 1913, הוא גורש מהאקדמיה לאמנות, כמו גם מאיקובסקי. באותה שנה ייסד בורליוק את מיזם ההוצאה לאור של קבוצת הסופרים העתידנית Hylaea.
מ-1915 עד 1917, הוא התגורר באורל בנסיעות תכופות למוסקבה ולפטרוגרד (סנט פטרסבורג). ב-1917 השתתף בתערוכה עם קבוצת האוונגרד בסלון האמנים במוסקבה, שכללה את אלכסנדרה אקסטר וקזימיר מלביץ'.
ב-1916 גויס אחיו ולדימיר בורליוק לשירות צבאי, וב-1917 נהרג במלחמת העולם הראשונה בסלוניקי. בשנה שלאחר מכן, בעקבות נפילת האנרכיזם, ברח בורליוק מרוסיה והחל את מסעו לארצות הברית, מסע שעשה דרך סיביר, יפן וקנדה. המסע לא הושלם עד 1922. [6] הוא שמר על קשר עם חבריו הפוטוריסטים ברוסיה, אף שלא ידע מילה באנגלית, הצליח להתיידד עם האמנית והפטרונית קתרין דרייר, והתבסס בין האמנים של בארצות הברית מ-1922.
תקופת ארצות הברית

בניו יורק פיתח בורליוק פעילות בקבוצות פרו-סובייטיות, ולאחר שכתב שיר לרגל יום השנה ה-10 למהפכת אוקטובר, ביקש במיוחד לזכות בהכרה כ"אבי הפוטוריזם הרוסי". הוא היה תורם קבוע בעיתון הקול הרוסי. בורליוק פרסם את אוספיו, חוברותיו ומגזיניו יחד עם אשתו מריה ניקיפורובנה, ובאמצעות חברים הפיץ את הפרסומים הללו בעיקר בתוך ברית המועצות .
בשנת 1925, בורליוק היה מייסד שותף של איגוד המאסטרים המהפכניים של אוקראינה עם החברים אלכסנדר בוגומזוב, וסילי ירמילוב ואחרים. ב-1927 השתתף בתערוכה של המגמות האמנותיות האחרונות במוזיאון הרוסי בלנינגרד (סנט פטרסבורג), יחד עם קזימיר מלביץ', אלכסנדר שבצ'נקו ולדימיר טאטלין.
תקופת ארצות הברית > שנים מאוחרות יותר

ב-1940 עתר בורליוק לממשלת ברית המועצות בבקשה לבקר במולדתו. בתמורה, הוא הציע אוסף עצום של חומר ארכיוני הנוגע לבן זמנו ולחברו ולדימיר מיאקובסקי, אותו הציע בורליוק לתרום למוזיאון מיאקובסקי בנוסף ליותר מ-100 ציורים מקוריים. בקשותיו של בורליוק נדחו. הוא הורשה לבקר בברית המועצות רק בשנים 1956 ו-1965.
בשנת 1962, הוא ואשתו נסעו לאוסטרליה שם ערך תערוכה בגלריות מורטון, בריזבן. זו הייתה התערוכה האוסטרלית היחידה שלו. במהלך שהותו שם, צייר בורליוק כמה סקיצות ועבודות עם נוף אוסטרלי.
מ-1937 עד 1966, פרסמו בורליוק ואשתו, מרוסיה, את Color & Rhyme, כתב עת שעסק בעיקר בשרטוט פעילותו של בורליוק.
ברליוק חי בהמפטון בייס בלונג איילנד במשך כ-20 שנה עד שמת בלונג איילנד, ניו יורק. הבית והסטודיו שלו עדיין קיימים.
הערות שוליים

↑  Pg. 77, Nabokov and his fiction: new perspectives by Julian W. Connolly
↑  About David Burliuk | Futurism and After: David Burliuk, 1882-1967, ukrainianmuseum.org
↑  Gray, Camilla. The Russian Experiment in Art: 1863–1922. Thames & Hudson. pp. 111–31
↑  Leach, Robert. Russian Futurist Theatre: Theory and Practice. Edinburgh University Press. pp. 42–4.
↑  Stephanie Barron and Maurice Tuchman, The Avant-Garde in Russia, 1910–1939: New Perspectives. Los Angeles, CA: Los Angeles County Museum of Art, 1980; pg. 128.
↑  Tupytsin, Margarita (2018). Russian Dada, 1914–1924. Spain: MIT Press and the Museo Reina Sofia. pp. 151–153.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007259364205171  PLWABN: 9810693739305606  BnF: cb12592426f (data)  CiNii: DA04881918  GND: 119298023  ISNI: 0000 0001 1440 3386  LCCN: n84147694  LNB: 000329517  NDL: 00464029  NKC: jn20011211182  NTA: 098773755  RKD: 9796  RSL: 000082972  SELIBR: 221890  SNAC: w6x63ptf  SUDOC: 086124188  ULAN: 500026962  VIAF: 27185777   WorldCat (עם VIAF): 27185777 
דייוויד בורליוק, 1910
דייוויד בורליוק, אחיו ולדימיר בורליוק, 1913
המחוז הצבאי של עבר הקווקז

המחוז הצבאי של עבר הקווקז (Закавказский военный округ‏-КЗакВО) או האוקרוג הצבאי של עבר הקווקז היה מחוז (אוקרוג) צבאי של צבא הסובייטי שנוסד במאי 1921 לאחר איחודן של גאורגיה, ארמניה ואזרבייג'ן למסגרת הרפובליקה הסוציאל-פדרטיבית הסובייטית של עבר הקווקז. במשך 17 שנה התקיימו בסיסים צבאיים בגאורגיה ובארמניה. לאחר סגירת הבסיסים בגאורגיה בשנים 2006 ו-2007 נותר לה בסיס אחד בגיומרי ארמניה.