stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
המאנקיז (סדרת טלוויזיה)
הערות שוליים

↑  "BBC - Comedy Guide - The Monkees". 12 בינואר 2005. אורכב מ-המקור ב-2005-01-12. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Gould, Jack (13 בספטמבר 1966). "TV: The Unpredictable Monkees Arrive on N.B.C.; Humor Played Up and Music Soft-Pedaled Jean Arthur and Jack Sheldon Also Bow". The New York Times – via NYTimes.com. {{cite news}}:  (עזרה)
קירור

קירור הוא תהליך הרחקת חום מחלל סגור או מחומר על ידי סילוקו למקום אחר; המטרה העיקרית של הקירור היא להוריד את טמפרטורת החלל הסגור או החומר ואחר כך להוסיף ולקיים טמפרטורה נמוכה זו. מאחר שחום זורם מעצמו רק מחומר או גוף בעל טמפרטורה גבוהה לחומר או גוף בעל טמפרטורה נמוכה (החוק השני של התרמודינמיקה), יוצא שכדי לגרום לחום לזרום בכיוון ההפוך נחוץ להשקיע עבודה מכנית.
תולדות הקירור > אסיף קרח

השימוש בקרח לקירור ועל ידי כך לשימור מזון ראשיתו עוד בזמנים פרהיסטוריים. אסיף עונתי של קרח ושלג היה במהלך ההיסטוריה מעשה של קבע ברוב התרבויות הקדומות: אצל הסינים, העברים, היוונים, הרומים והפרסים. קרח ושלג אוחסנו במערות או בשוחות, אשר כוסו בקש או בחומרי בידוד אחרים. הפרסים אחסנו קרח בבורות מקורים שנקראו יאחצ'אלים. הדבר איפשר את שימורם של מצרכי מזון למשך העונות החמות. פרקטיקה זו הוסיפה לפעול ביעילות מאות בשנים, ובתי קרח עדיין היו בשימוש במאה העשרים.
גילוי הקירור הכימי במאה ה-16 היה אחד הצעדים הראשונים לקראת פיתוח אמצעי קירור מלאכותיים. כאשר הוסיפו למים נתרן חנקתי (sodium nitrate) או אשלגן חנקתי (potassium nitrate), ירדה טמפרטורת המים ונוצר מעין אמבט קירור. בצרפת קיררו משקאות וליקרים על ידי סחרור בקבוקים ארוכי-צוואר במים ובהם מלחת (saltpeter) מומסת.
תולדות הקירור > ארגז קרח

במחצית הראשונה של המאה ה-19 היה אסיף הקרח עסק רחב-היקף באמריקה. פרדריק טיודור  (Frederic Tudor) מניו-אינגלנד, שנודע לימים בכינוי "מלך הקרח" (Ice King), פעל לפיתוח מבודדי חום טובים יותר, כדי שניתן יהיה לשנע מטעני קרח למרחקים גדולים, במיוחד לאזורים טרופיים.
פיתוח אמצעי הבידוד התרמי אפשרו גם בניית ארגזי קרח שדמו למקררים וארגזי קרח נישאים. לימים התחלף הקרח שבהם לקרח יבש שלא הרטיב את המזון כשהתחמם.
תולדות הקירור > מערכות הקירור הראשונות

שיטת הקירור המלאכותי הראשונה הידועה לנו פותחה והודגמה הלכה למעשה על ידי ויליאם קאלן באוניברסיטת גלאזגו שבסקוטלנד ב-1748. קאלן יצר באמצעות משאבה, ואקום חלקי בתוך מכל ובו דיאתיל אתר. כתוצאה מכך האתר רתח בטמפרטורת הסביבה, תוך שהוא קולט את החום הכמוס הדרוש לשינוי מצב הצבירה שלו מאוויר הסביבה ועל ידי כך מקרר אותו. במהלך הניסוי אף נוצרה שכבה דקה של קרח, אך תוצאות הניסוי לא תורגמו באותו זמן לשפת מעשה.
ב-1805 תכנן הממציא האמריקני אוליבר אוואנס (Oliver Evans) מערכת קירור המבוססת על מחזור דחיסת אדים (vapour compression) ולאו דווקא על תמיסות כימיות או נוזלים נדיפים כמו אתר אתילי. הרעיון נותר על שולחן השרטוט בלבד.
ב-1820 הצליח המדען הבריטי מייקל פאראדיי (Michael Faraday) להפוך אמוניה וגזים אחרים לנוזלים על ידי שימוש בלחצים גבוהים ובטמפרטורות נמוכות.
ג'ייקוב פרקינס (Jacob Perkins), אמריקני תושב בריטניה, רשם ב-1834 את הפטנט הראשון של מערכת קירור בדחיסת אדים. הוא בנה מערכת אב-טיפוס שפעלה למעשה, אך לא הצליחה מבחינה מסחרית.
הפיזיקאי האמריקני ג'ון גורי (John Gorrie) תכנן ב-1842 את המערכת הראשונה לקירור מים כדי לייצר קרח. הוא אף הגה את הרעיון להשתמש במערכת הקירור שפיתח לשם קירור האוויר בבתים ובבתי חולים (כלומר למיזוג אוויר). במערכת שלו נדחס אוויר שאחר כך קורר חלקית באמצעות מים קודם שנתאפשר לו להתפשט בעודו מבצע חלק מן העבודה הדרושה להנעת מדחס האוויר. ההתפשטות האיזנטרופית גרמה להתקררות האוויר לטמפרטורה מספיק נמוכה להקפאת מים ולייצור קרח, או לשם הזרמתו "דרך צינור על מנת ליצור אפקט קירור במקום אחר" כפי שמציין הפטנט שהוענק לו על ידי משרד הפטנטים האמריקני ב-1851. גורי בנה מערכת אב-טיפוס שפעלה היטב, אך הייתה כישלון מסחרי.
אלכסנדר טווינינג (Alexander Twining) האמריקני החל לערוך ניסויים בקירור המבוסס על דחיסת אדים ב-1848, ורשם פטנטים ב-1850 וב-1853. לזכותו נזקפת תחילת הקירור המסחרי בארצות הברית ב-1856.
ג'יימס הריסון (James Harrison), שנולד בסקוטלנד והיגר לאוסטרליה, הכניס לשימוש מסחרי זמן קצר לאחר מכן מערכות קירור בדחיסת אדים למבשלות שיכר ולבתי אריזה לבשר. ב-1861 כבר פעלו תריסר מערכות קירור שלו.
מערכת הקירור הראשונה הפועלת על עיקרון ספיגת אדים ועשתה שימוש בגז אמוניה מומס במים (שנקרא "מי אמוניה", aqua ammonia) פותחה ב-1859 על ידי פרדיננד קארה (Ferdinand Carré) מצרפת וקיבלה פטנט ב-1860. מאחר שהאמוניה רעילה, לא נועדו מערכות קירור אלה לשימוש ביתי אלא רק לייצור קרח למכירה. ציבור הצרכנים באותה תקופה עדיין השתמש בארגז קרח ובקרח שנקנה אצל ספקים מסחריים, אשר רבים מהם עדיין אספו קרח ואחסנו אותו בבתי קרח.
תדיאוש לוֹאוּ (Thaddeus Lowe), מטיס כדורים פורחים אמריקני מתקופת מלחמת האזרחים, ערך במשך השנים ניסויים בתכונות של גזים. אחד מהישגיו הבולטים היה ייצור גז מימן בכמויות גדולות. הוא גם רשם כמה פטנטים למכונות לייצור קרח. מכונת הקירור שלו, ה-"Compression Ice Machine", כמעט וחוללה מהפכה בתעשיית האחסנה בקירור. ב-1869 רכש לואו יחד עם משקיעים נוספים אוניית קיטור ישנה, והתקין בה את מערכות הקירור שלו, והחל להוביל פירות טריים מניו יורק אל מפרץ מקסיקו ובשר טרי מגלווסטון, טקסס, חזרה לניו יורק. העסק נכשל בשל בורותו של לואו בענייני ספנות, ומשום שקשה היה לציבור להתרגל למחשבה, כי אפשר לצרוך בשר ששהה זמן רב כל כך מחוץ לבית האריזה.
מקררים ביתיים החלו להופיע בסביבות 1910. בית החרושת "קלווינטור" (Kelvinator) ייצר ב-1918 את המקרר הביתי הראשון לשוק האמריקני. "ג'נרל אלקטריק" הציג כמה מהמקררים ההרמטיים הראשונים שלו ב-1928, שנקראו "מוניטור טופ" (Monitor Top).
תולדות הקירור > התרחבות השימוש המסחרי

בשנות השבעים של המאה ה-19 היו מבשלות השיכר הצרכניות הגדולות ביותר של יחידות קירור מסחריות, אם כי אחדות מהן עדיין הסתמכו על אספקת קרח טבעי. אף שתעשיית אסיף קרח גדלה לממדים עצומים במפנה המאות, זיהום ושפכים החלו מחלחלים אל הקרח הטבעי, המבשלות התלוננו על הקרח המזוהם, וכתוצאה מכך גברה הדרישה למערכות קירור מודרניות יותר ולמכונות ייצור קרח. המהנדס הגרמני קרל פון לינדה (Carl von Linde) פיתח ב-1895 תהליך לייצור תעשייתי של אוויר נוזלי ואחר כך גם של חמצן נוזלי לשימוש בטוח במקררים ביתיים.
קרונות רכבת מקוררים הופיעו לראשונה בשנות ה-40 של המאה ה-19, ושימשו להובלת מוצרי חלב למרחקים קצרים. ב-1867 רשם ג' ב' סאת'רלנד (J.B. Sutherland) ממישיגן פטנט למכונית קירור. היא צוידה במכלי קרח בשני קצותיה ובמדפי אוורור סמוך לרצפה, שגרמו לזרימה טבעית של  אוויר קר דרך ארגז המטען.
עד שנת 1900 אימצו בתי האריזה לבשר של שיקגו מערכות קירור מסחריות באמוניה. ב-1914 נמצאו מערכות קירור מלאכותי בכל מקום כמעט. בתי האריזה הגדולים לבשר, "ארמור" (Armour), "סוויפט" (Swift) ו"ווילסון" (Wilson), רכשו את יחידות הקירור היקרות ביותר, והתקינו אותן בקרונות רכבת, במסופי מטענים ובמחסנים בשטחי החלוקה המרוחקים.
רק באמצע המאה העשרים נבנו יחידות קירור לשם התקנה בנגררי משאיות (טריילרים). משאיות קירור משמשות להובלת מצרכים מתכלים, כמו מוצרי מזון קפואים, פירות וירקות וכן חומרים הרגישים לשינויי טמפרטורה. ברוב משאיות הקירור המודרניות נשמרת טמפרטורה בין 40°C- ל-20°C, והמעמס המקסימלי שלהן הוא 24 טון ברוטו לערך (באירופה).
תולדות הקירור > מקררים לשימוש ביתי

עם המצאת נוזלי קירור סינתטיים כמו פריאון, נתאפשר ייצור מקררים ביתיים בטוחים יותר לשימוש. במונח פריאון הכוונה ל-CFC ‏(Chlorofluorocarbon), הָלוֹקַרבּוֹן (Halocarbon) או הָלוֹאַלְקֵן (Haloalkane).
פריאון, שפותח בשנות העשרים המאוחרות, הוא רעיל ומסוכן הרבה פחות מכמה קררים שקדמו לו, כמו אמוניה, מתיל כלורי (methyl chloride) וגופרית דו-חמצנית (sulfur dioxide). לפריאון 12 נקודת רתיחה של 30°C-. המטרה הייתה לספק יחידות קירור לשימוש ביתי מבלי להשתמש בקררים רעילים. בה בעת צריכות היו היחידות להיות קטנות יותר, כשהמשמעות היא שימוש בקררים המסוגלים להרחיק חום רב יותר ומערכות הכוללות פחות חלקים ותופסות פחות מקום. חומר קירור כמו פריאון ענה על הדרישה.
הפטנטים הנוגעים לפריאון הוחזקו בתחילה על ידי תעשיית הרכב, אשר השתמשה בו למיזוג אוויר בכלי-רכב. ברם, המוצר היה לאין שיעור יותר שימושי מכדי שיוגבל לכלי רכב בלבד, ואומנם בשנות השלושים היה הפריאון זמין בשוק הפתוח. ב-1989 אסרה אמנת מונטריאול את השימוש בפריאון בשל הנזקים שהוא גורם לשכבת האוזון.
כיום מוחלף השימוש בפריאון בהדרגה ב-R-410A, תערובת כמעט אזיאוטרופית של הגזים מתאן דו-פלואורי ואתאן חמש-פלואורי, הנפוצה בשם המסחרי "פיורון" (Puron).
השימוש בקירור בימינו

היישום הנרחב ביותר של קירור בימינו הוא מיזוג האוויר של בתים פרטיים ומבני ציבור וקירור מוצרי מזון בבתים, במסעדות ובמחסנים.
במסחר ובתעשייה יש לקירור שימושים רבים. קירור משמש להפיכת גז לנוזל, כמו חמצן, חנקן, פרופן, מתאן. בבתי זיקוק לנפט, במפעלים כימיים ופטרוכימיים משתמשים בקירור בתהליכים מסוימים הצריכים להתבצע בטמפרטורות נמוכות.
קירור הוא דבר חיוני בעת הובלת מוצרי מזון וחומרים אחרים הרגישים לשינויי טמפרטורה, בין שההובלה נעשית במשאיות, קרונות רכבת, מטוסים או אוניות.
ראו גם

הומיאותרמיות
יאחצ'אל, שנבנה לפני כמה מאות שנים בקרמאן שבאיראן, ושימש לאחסון קרח בחודשי הקיץ
צפון ודרום (מיני-סדרה אמריקאית)

| --- | --- |

 מבוסס על:  צפון ודרום 
 סוגה:  דרמה, היסטוריה
 יוצרים:  דייוויד וולפר 
 כותבים:  דאגלס הייס 
 בימוי:  ריצ'ארד ט. הפרון 
 שחקנים:  ג'יימס ריד, פטריק סווייזי, קירסטי אלי, לזלי אן דאון, וונדי קילבורן, טרי גרבר, ג'ני פרנסיס ועוד.
 ארץ מקור:  ארצות הברית 
 שפות:  אנגלית 
 מספר עונות:  3 
 מספר פרקים:  15 
 הפקה
 מפיק:  דייוויד וולפר 
 חברת הפקה:  האחים וורנר טלוויזיה 
 צלמים:  סטיבן לרנר 
 מוזיקה:  ביל קונטי 
 אורך פרק:  90 דק' 
 שידור
 רשת שידור:  ABC (ארצות הברית) הערוץ הראשון (ישראל)
 תקופת שידור מקורית:  1985–1994
 
צפון ודרום (באנגלית: North and South) היא מיני סדרת טלוויזיה אמריקאית אשר הופקה במקור לשידור ברשת ABC האמריקנית בין השנים 1985–1994. הסדרה מבוססת על טרילוגית הרומנים העונה לאותו השם, מאת ג'ון ג'ייקס. עלילת הסדרה עוקבת אחר עלילותיהם של שני חברים, אחד מצפון ארצות הברית והשני מדרום ארצות הברית לפני, במהלך ולאחר מלחמת האזרחים האמריקנית.
בישראל, הסדרה שודרה בערוץ הראשון בסוף שנות השמונים ובתחילת שנות התשעים.
רקע

הסדרה למעשה מורכבת משלוש מיני סדרות, כל אחת מבוססת על ספר אחר בטרילוגיית הספרים.
הסדרה הראשונה המורכבת משישה פרקים צולמה בשנת 1985, מבוססת על החלק הראשון של טרילוגיית הספרים בשם "צפון ודרום" (משנת 1982) ועוסקת בהתרחשויות עד פרוץ המלחמה.

הסדרה השנייה המורכבת משישה פרקים צולמה בשנת 1986, מבוססת על החלק השני של טרילוגיית הספרים בשם "אהבה ומלחמה" (משנת 1984) ועוסקת בהתרחשויות במהלך מלחמת האזרחים.

הסדרה השלישית המורכבת משלושה פרקים שודרה לראשונה בשנת 1994, מבוססת על החלק השלישי של טרילוגיית הספרים בשם "גן עדן וגהנום" (משנת 1987) ועוסקת בהתרחשויות לאחר המלחמה.
הסדרות עקבו אחר עלילת הספרים בדיוק רב יחסית אף על פי שקיימים שינויים רבים במיוחד בהשוואה לספר השני.
הדמויות הראשיות

אורי מיין (מגולם על ידי פטריק סווייזי)
ג'ורג' האזרד (מגולם על ידי ג'יימס ריד)
מאדלין פאבריי לאמוטה (מגולמת על ידי לזלי אן דאון)
קונסטנס פלין האזרד (מגולמת על ידי וונדי קילבורן)
ברט מיין האזרד (מגולמת על ידי ג'ני פרנסיס)
אשטון מיין (מגולמת על ידי טרי גרבר)
ורג'יליה האזרד (מגולמת על ידי קירסטי אלי)
צ'ארלס מיין (מגולם על ידי לואיס סמית')
מוד האזר (אינגה סוונסון)
הפרדת חומרים

הפרדת חומרים היא שם כולל למספר תהליכים, שבהם ניתן להפריד תערובות/תרכובות לחומרים המרכיבים אותם, כמו למשל: תערובת מי מלח תופרד למים ולמלח ובעוד מים יופרד לחמצן ולמימן. אבל ניקוז ומיצוי הם שיטות הפרדה שונות.
לשם מה להפריד חומרים

העולם רב בתערובות ובתרכובות שאותם לפעמים בני האדם מעוניינים להפריד על מנת לקבל את הרכיבים להם הם זקוקים, לשם כך פיתחו עם השנים טכנולוגיות שונות שבהן ניתן להיעזר על מנת להפריד את התרכובות או התערובות שברצוננו להפריד. במקרים מסוימים בהם אנו רוצים להפריד חומרים למטרות ניצול אותו החומר אנו דרושים להפרידו בצורה כלשהי בין אם זה בצורה פשוטה בעזרת אמצעים המצויים בכל אחד מן הבתים ובין אם זה הפרדת חומרים בדרכים מורכבות יותר על מנת לקבל את החומרים הדרושים ניתן להפריד תרכובות ותערובות בדרכים שונות,
תרכובות ניתנות להפרדה באמצעים כימיים כמו מיצוי וכרומוטוגרפיה בעוד שתערובות ניתנות להפרדה על ידי שימוש באמצעים פיזיקליים כגון סינון, חימום או קירור, מגנוט, אידוי וזיקוק.
שיטות הפרדה פיזיקליות > זיקוק

זיקוק: על פי שיטה זו נעשה תהליך של הפרדת תערובות נוזליים בהתבסס על הבדלי טמפרטורות הרתיחה שלהם. בתהליך זה נעשה פעולת הרתחה של התערובת ואת האדים המתקבלים אוספים לתוך מכל שבתוכו חוזרים האדים לחומר הנוזלי שהותך (נעשה תהליך של עיבוי), כך מרתיחים את התערובת עד שכל החומרים המרכיבים אותה הפכו לאדים (הנוזל הראשון שיתאדה הוא הנוזל עם טמפרטורת הרתיחה הנמוך ביותר, בנוסף, את כל הנוזלים שהתאדו אוספים לתוך כלים נפרדים מקוררים שכן האדים הופכים חזרה לנוזל, נעשה תהליך עיבוי).
שיטות הפרדה פיזיקליות > סינון

סינון הוא תהליך אשר מפריד תערובות לגורמים שלהם, הוא תהליך פיזיקלי פשוט שניתן לעשות אפילו בציוד ביתי פשוט (אף על פי שככל שיהיה בעזרת ציוד טוב יותר יהיה מדויק יותר) ובדרך כלל משתמשים בו לצורך הפרדת מוצקים מתוך נוזל כלשהו. הסינון מבוסס על כך שחלקיקי הנוזלים שמחוברים בקשר חלש יחסית יכולים להתנתק לפסק זמן קצר ולעבור דרך חורי המסננת בעוד שחלקיקי המוצקים שמחוברים בקשר חזק יחסית לא יכולים להתנתק לפסק זמן הקצר ולעבור דרך חורי המסננת ולכן נשארים בתוכה. (חשוב להוסיף שאפשר גם להפריד בין מוצקים בעלי גדלים שונים) קיימים שני מקרים:
לקבלת המוצק, מסננים ולוקחים את מה שנשאר על המסננת.
לקבלת הנוזל, מניחים כלי כלשהו מתחת למסננת אליו יגיע הנוזל והחלקים הקטנים. גודל החורים הוא הקובע אילו חומרים מהתערובת יישארו במסננת ואילו יעברו הלאה.
החסרונות בסינון הם שככל שאתה מסנן יותר, החומרים מסתננים לאט יותר.
שיטות הפרדה פיזיקליות > הפרדת פאזות

הפרדת פאזות היא פעולת הפרדה בין חומרים כימיים בה לוקחים תערובת של חומרים ועל ידי שינוי הלחץ או הטמפרטורה במערכת מגיעים למצב בו חלק מהחומרים נמצאים בפאזה אחת (למשל, נוזל) וחלק מהם נמצאים בפאזה אחרת (למשל,גז). מובילים את החומרים למכל, הנקרא מפריד, שבו הנוזלים יוצאים מחלקו התחתון והגזים מחלקו העליון. הפרדת פאזות יכולה להיות גם הפרדה בין שתי פאזות נוזליות עם צפיפות שונה, למשל הפרדה בין מים לשמן. מים הם נוזל בעל צפיפות גדולה יותר משמן ולכן במקרה זה הם יקראו "הפאזה הכבדה" ושמן יקרא "הפאזה הקלה". בשיטה זו מכניסים את התערובת למכל עם ברז בתחתית, כך שהפאזה בעלת הצפיפות הנמוכה יותר תצוף מעל הפאזה בעלת הצפיפות הגבוהה יותר. באמצעות הברז מרוקנים את הפאזה התחתונה למכל אחר עד שהגבול בין הפאזות מגיע לברז. במכל עם הברז תישאר הפאזה הקלה.
שיטות הפרדה כימיות > מיצוי

מיצוי הוא תהליך אשר משמש להפרדת חומרים בתוך תערובת נוזלית (מיצוי הנקרא מיצוי נוזל-נוזל) ובנוסף משמש גם להפרדת חומרים בתערובות מוצקים (מיצוי הנקרא נוזל-מוצק). תהליך זה מתבצע כאשר מוסיפים לתערובת חומר שיש ביכולתו להמס את החומר שאנו רוצים להפרידו, לאחר הוספתו של החומר הממס, מרחיקים את החומר שאנו רוצים לקבל עם הפאזה הנוזלית שנוצרה באמצעות מכשיר הפרדה כמו משפך מפריד. לאחר שבידנו את החומר שברצוננו לקבל עלינו להיפתר מהחומר הממס על ידי אידוי בחימום תחת ריק.
שיטות הפרדה כימיות > כרומטוגרפיה

כרומוטוגרפיה היא שיטת הפרדה המאפשרת להפריד, לזהות ולקבוע את כמות החומרים הנמצאים בתערובת. משתמשים בשיטה זו בתחומים רבים כגון: מחקר, זיהוי פלילי, מזון והרפואה.
פירוש המילה כרומטוגרפיה הוא צביעה גרפית – כרומו: צבע, גרפיה: גרף.
הערות שוליים

↑  "גירושים" בין חומרים: שיטות הפרדה, באתר davidson.weizmann.ac.il
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007531616305171  BNE: XX529245  BnF: cb11942910z (data)  GND: 4078395-9  LCCN: sh85120087  NKC: ph116128 
זיקוק
סינון של דבש
מיצוי
מכשור מודרני אוטומטי לביצוע כרומטוגרפיית חילוף יונים
טוקאי אסו

| --- | --- |

בקבוק של טוקאי אסו 5 פוטון
 מוצא:  הונגריה 
 
בקבוק של תמצית טוקאי
טוקאי אסו (בהונגרית: Tokaji aszú; באופן מילולי: האסו של טוקאי) או בקיצור אסו-aszú, הוא יין קינוח המיוצר באמצעות ענבים עם ריקבון אציל המכונה גרגרי ענבי אסו, המיוצר באזור היין חבל טוקאי. הוא המפורסם מבין יינות טוקאי. הוא מיוצר בטכנולוגיה בת מאות שנים, שבסיסה הוא בציר מאוחר של ענבים מיובשים ותהליך ייננות מיוחד לאחר מכן. עוד יותר מיוחדת מהאסו היא תמצית טוקאי (הידועה גם כנקטר או תמצית טבעית), שמשמעותה מיץ סמיך מאוד שזורם החוצה ונלכד תחת משקלו שלו במהלך אחסון גרגירי האסו. אין לבלבל אותו עם תמצית אסו (aszúeszencia), שכעת אינו עוד בסיווג של יינות אסו, ופירושו יין עם תכולת אסו של יותר מ-6 פוטונים (פוטון הוא סל לבציר ענבים בעל מידות קבועות של 28–30 ליטר). הדמיון הזה בשם גרם להרבה אי הבנות. על פי חוק היין, מאז בציר 2008, לא ניתן עוד להשתמש בשם aszúessencia.
טכנולוגיה

ריקבון האציל, נגרם על ידי עובש של פטרית ה־Botrytis cinerea במקרה של שילוב חיובי של גורמים אחרים (אקלים, זני ענבים וכו') (שמתרחש שם שנה אחר שנה). במקרה של מזג אוויר מתאים (יבש ושטוף שמש) ומעל רמת סוכר Klost0 19-20 (Klosterneuburger Mostwaage), גרגרי ענבי האסו נדבקים, ומתחילה היווצרות של ריקבון אצילי. את הענבים המצומקים ממיינים בזה אחר זה, וכך מתחיל הבציר (אחד אחד בוצרים ביד מהאשכול את הענבים המצומקים). נהגו לאסוף אותו בחביות עץ, לכתוש, ואז לערבב אותו במכל עם 136.6 ליטר תירוש או יין מאותו בציר, להשרות למשך 1.5-1 ימים (להמסת תכולת הסוכר, החומצה והטעם של גרגיר האסו), אז נסחט מה שנקרא בצק אסו, והתירוש שהוכנס לחביות לתסיסה. 136.6 ליטר הוא תכולת החבית שמשתמשים בה.
האסו מקבל את השם הסופי שלו לפי כמה פוטון הוא מכיל (כמות הפוטון שהוספו לחבית של יין (6,5,4,3 פוטון). לפני חוק היין, יינות אסו היו צריכים להיות מיושנים לפחות כמספר הפוטון שהוספו לחבית, ולכן הם שוחררו 3–6 שנים מאוחר יותר. על פי הרגולציה הנוכחית, יש ליישן לפחות 3 שנים לפני יציאתו לשוק, מתוכן לפחות 18 חודשים בחביות עץ. כיום לא מודדים אותו עם פוטון וחבית ספציפיות, אבל ההליך זהה. האסו מיושן בחביות עץ המוצבות במבוכי מרתפים שנחצבו בריוליט, לרוב באורך של מאות מטרים. תבנית המרתף האצילי, Cladosporium cellare, המכסה בעבותות את קירות המרתפים (אופיינית לאזור, שנמצאת רק שם ובמרתפים לאורך הריין), מבטיחה את האיכות המיוחדת של האסו בעת ההבשלה. הוא מגיע לקיבולת הביקבוק שלו בגיל 8–10 שנים.
הטוקאי אסו האיכותי ביותר מיוצר סביב העיר טוקאי, סביב הכפרים טרצל, טולצ'ווה, מאד, ארדבניה, בודרוגקרסטור, שארושפטק ו- טאיה שבכולם הייתה אוכלוסייה יהודית ובמיוחד חסידית גדולה עד השואה.
היסטוריה

על פי האגדה, ייצור יין האסו הומצא על ידי לאצקו מטה ספשי, כומר החצר של ז'וז'אנה לוראנטפי, ומאוחר יותר מטיף מ ארדבניה, שהכין את יין האסו הראשון מפרי מענב האורמוס של הנסיכה, שגדל באזור שאטוראליאויהיי והפתיע את האדוניתו ביין זה בתור יין פסחא. האותנטיות של נתונים היסטוריים אלה אושרה בזמנו באמצעות רישומו/תיעודו של פרנץ קזינצי, שבו הזכיר את פטר קזינצי, מנהל האחוזה של הנסיכה, כמקור הנתונים ההיסטוריים האמורים. האגדה הופרכה מאז באופן אמין על ידי ההיסטוריון אישטוואן זלנק.
המציאות היא, שכבר הרבה לפני כן, כנראה במחצית הראשונה של המאה ה-16 הכינו יין אסו בכפרים בסביבה. האזכור המוקדם ביותר נובע ממכתב ירושה של משפחת גארי משנת 1571.
לקריאה נוספת

Tokaji Aszu (באנגלית)
Palacktolmács – Tokaji palacktörténet – https://vimeo.com/130119246
Tokaj-hegyalja világörökségi borvidék tudástára (טוקאי אזור מורשת עולמית)
A legdrágább tokaji aszúk kóstolója (טעימות יינות אסו)
Hilóczky Adalbert: Aszúbor készítés-módja, melly szerint mindenki tökéletes aszúbort készíthet...; Beimel Ny., Pest, 1846
Reneszánsz bor, reneszánsz élet, Tokaj reneszánsza. A magyarországi tokaji aszúk és aszúkészítmények. Tokaji reneszánsz varázs. Tátrai Zsolt fényképező borászmester, Tokajbor-Bene Pincészet, Bodrogkeresztúr fényképkiállítása; szerk. Csoma Zsigmond; Magyar Mezőgazdasági Múzeum, Bp., 2008
Zelenák István: Szepsi Laczkó Máté és a tokaji aszú; Önkormányzat, Erdőbénye, 2012.
Zelenák István: A tokaji aszú titkai; Agroinform, Bp., 2012
Aszú- és pezsgőkiválóságok könyve, 2016 / Tokaji aszú and Hungarian sparklinig wine excellence, 2016; Wine Trend Kft., Bp., 2016
הערות שוליים

↑  https://szabadfold.hu/zoldfold/nektarsirato-valtozott-a-bortorveny-251971/
↑  6477587. "Szepsi Laczko Mate HU.pdf". Issuu (באנגלית). נבדק ב-2021-04-20.{{cite web}}:  תחזוקה - ציטוט: numeric names: authors list (link)
פרסומת של טוקאי אסו, תמונה מאת הצייר הספרדי לואיס ריקרדו פאלרו, (1887)
הלחימה ברצועת עזה לאחר מבצע צוק איתן

הלחימה ברצועת עזה לאחר מבצע צוק איתן (ספטמבר 2014 עד מרץ 2018) הם סדרה של עימותים שהתרחשו בין ישראל לחמאס, הגורם השולט ברצועת עזה, החל מגמר מבצע צוק איתן, ועד לחודש מרץ 2018, אז החלו הפלסטינים בסדרת הפגנות ומהומות אלימות על גדר המערכת סביב רצועת עזה בארגון חמאס.
רקע

לאחר מבצע צוק איתן בקיץ 2014 השתרר שקט יחסי משני צדי הגבול. על פי המרכז למורשת המודיעין מרכז המידע למודיעין ולטרור, הייתה ירידה דרסטית בירי הרקטות לישראל. בסך הכל נורו בשנה הראשונה לאחר המבצע 12 רקטות לכיוון הנגב המערבי ועוטף עזה. הייתה זו השנה השקטה ביותר מאז עלה חמאס לשלטון ברצועת עזה ב-2007 ועד לאותה שנה. כשנה לאחר המבצע ציין שר הביטחון לשעבר, משה יעלון: "חמאס מפגין מחויבות להפסקת האש". ברוב המוחלט של ירי הרקטות במהלך תקופה זו סניף ארגון המדינה האסלאמית ברצועת עזה נטל אחריות על ירי הרקטות.
הפרות השקט > 2014

שקט זה הופר מדי פעם:
ב-16 בספטמבר, כמספר שבועות לאחר המבצע, נורתה רקטה שהתפוצצה סמוך לגדר המערכת במועצה אזורית אשכול. לא נשמעה אזעקת צבע אדום.
ב-31 באוקטובר נורתה רקטה שהתפוצצה סמוך לאחד הקיבוצים במועצה אזורית אשכול. לא נשמעה אזעקת צבע אדום. זאת הפעם השנייה שהשקט הופר מאז מבצע צוק איתן.
ב-19 בדצמבר, כארבעה חודשים לאחר המבצע, נורתה רקטה מרצועת עזה לחבל אשכול, ובתגובה תקף חיל האוויר שטח אימונים של הזרוע הצבאית של החמאס באזור ח'אן יונס.
ב-24 בדצמבר פתחו מחבלים פלסטינים בירי צלפים אל עבר כוח שעסק בעבודות תחזוקה על גדר המערכת של ציר הוברס. צה"ל השיב אש ובמקום התפתחו חילופי אש כבדים בהם נפצע קשה חייל צה"ל ומנגד נהרג לפחות מחבל אחד.
ב-26 בדצמבר נשמעה אזעקת צבע אדום ביד מרדכי ובנתיב העשרה. רקטה שוגרה מצפון הרצועה והתפוצצה בשטח הפלסטיני.
הפרות השקט > 2015

בראשית 2015 נשמר השקט באופן יחסי, ובחודשים אפריל ומאי היה אירוע שיגור רקטות אחד בחודש. בחודש יוני עלה קצב השיגורים והיו חמישה אירועים. בחודש יולי שוב היה אירוע שיגור אחד בלבד. כל הרקטות נפלו בשטחים פתוחים או בשטח הרצועה. בתגובה לכל אחד מהשיגורים תקף צה"ל יעדי טרור ברצועה.
הפרות השקט > 2015 > אוגוסט 2015

באוגוסט וספטמבר גבר קצב השיגורים, וכיפת ברזל יירטה מספר רקטות מעל ערי ישראל.
ב-1 באוגוסט בשעות הלילה, נורו שתי רקטות לעבר מועצה אזורית אשכול, שתיהן נפלו סמוך לגדר המערכת, אחת בשטח הישראלי ואחת בשטח הפלסטיני.
ב-6 באוגוסט בשעות הלילה, נורה מטח של שלוש רקטות לעבר מועצה אזורית אשכול, שלושתן נפלו בשטח הרצועה, אחת בסמוך לגדר המערכת.
ב-7 באוגוסט בשעות הצהריים, נורה מטח של שלוש רקטות לעבר מועצה אזורית אשכול, אחת נפלה בשטח פתוח באזור קיבוץ כיסופים, השאר נפלו בשטח הרצועה, בתגובה צה"ל תקף תשתית טרור במרכז הרצועה, ארבעה פעילי חמאס נפצעו.
ב-12 באוגוסט לפנות בוקר, נורו שתי רקטות לעבר מועצה אזורית חוף אשקלון, שתיהן נפלו בשטח הרצועה בסמוך לגדר המערכת.
ב-17 באוגוסט בשעות הלילה, נורתה רקטה לכיוון מועצה אזורית אשכול, הרקטה נפלה בשטח הרצועה בסמוך לגדר הגבול.
ב-27 באוגוסט בלילה, נורתה רקטה לכיוון מועצה אזורית אשכול, הרקטה התפוצצה בשטח פתוח בסמוך לקיבוץ ניר יצחק. בתגובה, צה"ל תקף אתר ששייך לחמאס במרכז רצועת עזה.
הפרות השקט > 2015 > ספטמבר 2015

ב-1 בספטמבר לפנות בוקר, נשמעה אזעקה בקיבוץ יד מרדכי ובנתיב העשרה. שיגור הרקטה נכשל ונפל בשטחי הרצועה. בשעות הלילה, נורו שתי רקטות לעבר ישראל, אחת פגעה בגדר הגבול וגרמה לנזק לגדר, השנייה פגעה בפגיעה ישירה בבית ברצועת עזה, תושב הרצועה נפצע קל מרסיסים.
ב-2 בספטמבר ירו מחבלים לעבר נתיב העשרה, 2 בתים נפגעו מכדורי 0.5 אינץ' המשמשים מקלעים ורובי צלפים כבדים. באחד הבתים שהו ילדים אותם החטיאו הכדורים שפגעו בטלוויזיה שלידם. צה"ל הודיע שככל הנראה מדובר בירי תועה מאימוני חמאס ובתגובה הפציץ את מתקן האימונים שממנו נורו הקליעים.
ב-18 בספטמבר בשעות הערב נשמעה אזעקה בעיר שדרות ובסביבתה, רקטה אחת פגעה פגיעה ישירה בעיר שדרות וגרמה נזק לבתים וכלי רכב, אישה אחת נפצעה קל. רקטה נוספת התפוצצה בשטחי הרצועה. לאחר כשלוש שעות נשמעה אזעקה באזור אשקלון, רקטת גראד אחת יורטה על ידי מערכת כיפת ברזל. בתגובה, צה"ל תקף בלילה שלוש תשתיות טרור ברצועת עזה.
ב-19 בספטמבר בשעות אחר הצהריים, חמאס הודיע כי השתלט על מזל"ט צה"לי בשטח צפון הרצועה, בצה"ל לא התייחסו לדיווח.
ב-20 בספטמבר נכשל ניסיון שיגור רקטה מצפון הרצועה לעבר ישראל, הרקטה התפוצצה באוויר וחלקיה נפלו בשטח הרצועה.
ב-21 בספטמבר בלילה נורתה רקטה מרצועת עזה והתפוצצה בתוך חממות של נתיב העשרה, נזק קל נגרם לחממות.
ב-26 בספטמבר נכשל ניסיון שיגור רקטת גראד, הרקטה התפוצצה במהלך השיגור.
ב-29 בספטמבר בשעות הלילה נשמעה אזעקה בעיר אשדוד וכמה יישובים הסמוכים לה, רקטת גראד אחת יורטה על ידי מערכת כיפת ברזל. בתגובה תקף חיל האוויר ארבע מטרות בצפון ובמרכז הרצועה, שלוש תשתיות של חמאס ותקיפה נוספת על מקום יציאת הרקטה.
ב-30 בספטמבר נכשל ניסיון שיגור של רקטה לעבר אזור שער הנגב, הרקטה נפלה בשטח הרצועה כקילומטר אחד מגדר המערכת.