stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ג'יבריל רג'וב
עמדותיו

פרק זה טעון שכתוב. אנא תרמו לוויקיפדיה . ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
ג'יבריל רג'וב מרבה להתראיין לכלי תקשורת ישראליים וערביים. בחלק מהמקרים הוא מביע דעות בעד פתרון של שתי מדינות ובאחרות הוא קורא לשחרור כל פלסטין.
בשנים 2002–2003 השתתף רג'וב ביוזמת ז'נבה, במסגרתה הופיע ב"קמפיין הפרטנרים" באומרו: ”אני הפרטנר שלכם. אני חושב שיש הזדמנות היסטורית לנו ולכם. יש הנהגה פלסטינאית, בראשותו של אבו מאזן, והממשלה שלו בראשותו של סלאם פיאד, המתחייבת לפתרון של שתי מדינות לשני עמים, ויש קונצנזוס בעולם הערבי להכיר בקיומה של מדינת ישראל תמורת לשים קץ לכיבוש, ולפי דעתי האווירה הבינלאומית היא חיובית והיא תומכת בהשגת שלום והכרה הדדית ופתרון פוליטי לסכסוך שלנו. אני אומר לכם שיש פה הזדמנות, יש לכם פרטנר רציני, יש הנהגה פלסטינאית מתחייבת ומאמינה בפתרון של שתי מדינות”. כמו כן נטל רג'וב חלק פעיל בהסכם מיטשל ובשיחות עם ג'ורג' טנט.
מנגד, בראיון שנערך עמו בשנת 2007 והובא בערוץ 10 טען כי ”ישראל היא סרטן באזור. בשם אלוהים, אני בטוח שכל גרגיר מפלסטין ההיסטורית, מהים עד הנהר - ישוב אלינו!”.
עמדותיו > דרכי המאבק

ג'יבריל התבטא בחריפות נגד ישראל ותמך בכל אמצעי כדי להאבק בה ולהשיג את הפתרון הרצוי לו.
במאי 2013 אמר בריאיון כי ”עד עכשיו אין לנו (נשק) גרעיני, אבל בחיי אללה, אילו היה לנו (נשק) גרעיני - מהבוקר היינו משתמשים בו”. כמו כן אמר ”אנחנו הפלסטינים הם אויבי ישראל ולא אף אחד אחר”, ”ההתנגדות שלנו כאנשי תנועת פתח עוד נמצאת על סדר היום שלנו בכל צורותיה. בשלב הנוכחי אנחנו מרוצים מההתנגדות העממית”, ”אנחנו הפלסטינים הם מקור הדאגה של ישראל ולא אף אחד אחר. אנחנו נמצאים על הארץ הזאת, והארץ הזאת היא שלנו. הם האויב שלנו והמערכה שלנו היא מולם”, ”המערכה שלנו היא נגד הכיבוש הישראלי. האויב המרכזי שלנו, לא רק כפלסטינים, אלא כערבים וכמוסלמים, היא ישראל והכיבוש הישראלי”
ב-1 ביולי 2013, כחודש לפני ביקור שחקני ברצלונה ברשות הפלסטינית ובישראל השווה רג'וב הישראלים לנאצים, את גדר ההפרדה לחומת ברלין, והודיע שימחק מההתאחדות הפלסטינית לכדורגל כל חבר בה אשר ייכנס לפעילות ספורטיבית עם ישראל. באפריל 2014 השווה שוב בין הנאציזם לבין המדיניות הישראלית.
בסוף נובמבר 2023 אמר רג'וב כי הטבח בישובי עוטף עזה ב-7 באוקטובר 2023 היה תגובה טבעית לדיכוי של ישראל, והוא חלק ממלחמת ההגנה מצד הפלסטינים.
עמדותיו > יחסו לחמאס

רג'וב ידוע כבעל עמדות פרגמטיות ביחסו לחמאס. על אף שבעבר פעל נגד התנועה כראש הביטחון המסכל בגדה המערבית, הוא הרבה בהצהרות פייסניות כלפיה לאחר מות ערפאת. באוקטובר 2011 נשא רג'וב נאום בשם נשיא הרשות הפלסטינית מחמוד עבאס, בטקס שנערך לכבוד האסירים הביטחוניים ששחררה ישראל בעסקת שליט. בנאומו שיבח את חמאס על חטיפת החייל, ושיבח את האסירים המשוחררים כגיבורים.
עמדותיו > התבטאויות נוספות

במאי 2012 שודר ברשות השידור הפלסטינית נאום של רג'וב במסיבת עיתונאים של איגוד כתבי הספורט הערבים. בנאומו טען שהנורמליזציה עם הכיבוש בלתי אפשרית והוסיף: ”בפעם הבא אנחנו מוכנים להביא את הוועדה המבצעת במסוקים, כדי שהם לא יראו יהודים, לא יראו שטנים, ולא יראו ציונים בני כלבים.”
בראיון שהעניק לטלוויזיה הישראלית לאחר מבצע "עמוד ענן" בנובמבר 2012, הביע תמיכה בפתרון שתי המדינות וקרא לישראלים לשנות את תפיסותיהם: "אל תפרידו בין עזה לגדה המערבית, אנחנו עם אחד".
עם היוודע מותו של ראש הממשלה לשעבר, אריאל שרון, פרסם רג'וב את הודעתו בנושא וטען כי שרון היה "פושע שאחראי למותו של יאסר ערפאת", וקבל על כך ששרון לא נשפט בבית הדין הבינלאומי בהאג.
בפברואר 2018 הגיע עם פמלייתו לעמדה של משמר הגבול בחברון והטיח עלבונות בשוטרים. רג'וב פנה ללוחמת מג"ב ואמר: "תשתקי, לכי לעזאזל". בעקבות זאת הגיש משמר הגבול תלונה למנהלת התיאום והקישור חברון.
הערות שוליים

↑  ערפאת, דני רובינשטיין, עמ' 233, כנרת הוצאה לאור, 2001
↑  דיוקנו של מגורש, כותרת ראשית, 6 בינואר 1988
↑  אבי יששכרוף, צה"ל פרץ לבית אחיו של ג'יבריל רג'וב, באתר הארץ, 11 באפריל 2002
↑  ישראל תשחרר מהכלא את השייח' נאיף רג'וב, אחיו של ג'יבריל רג'וב, באתר הארץ, 19 ביוני 2010
↑  נעם רותם, נבחרים בכלא: הכירו את חברי הפרלמנט שישראל מחזיקה במעצר, באתר "שיחה מקומית", 5 ביוני 2015
↑  אבי יששכרוף, הכדור הוא עגול, הארץ 25 בספטמבר 2009
↑  אפרת וייס ופליקס פריש, הותר לפרסום: הפלסטינים פעלו לגייס חיילות ישראליות, באתר ynet, 2 בספטמבר 2002
↑  דני רובינשטיין, סופו של מנגנון הביטחון המסכל, באתר הארץ, 7 באפריל 2002
↑  מושל ג'נין: קיבלתי רשמית את תפקידו של רג'וב, באתר ynet, 4 ביולי 2002
↑  עלי ואקד, ערפאת מינה את רג'וב ליועץ לביטחון לאומי, באתר ynet, 25 באוגוסט 2003
↑  ג'יבריל רג'וב ימונה ליו"ר ההתאחדות הפלסטינית לכדורגל, באתר ynet, 3 במאי 2008
↑   עוזי דן, ג'יבריל רג'וב לפיפ"א: השעו את ישראל, באתר הארץ, 15 באוגוסט 2013
↑  אורי לוי, מסעות רג'וב במסדרונות פיפ"א מובילים לארץ לעולם לא, באתר כלכליסט, 16 באפריל 2015
↑  אלדד בק, ציריך, בדקה ה-90: רג'וב חזר בו מהדרישה לסילוק ישראל מפיפ"א, באתר ynet, 29 במאי 2015
↑  ספורט, ג'יבריל רג'וב לאוהדי כדורגל מוסלמים: "שרפו את חולצת מסי אם יגיע לישראל", באתר ynet, 3 ביוני 2018
↑   יהונתן ליס ורויטרס, ג'יבריל רג'וב בירך על ביטול המשחק: "כרטיס אדום לישראל", באתר הארץ, 6 ביוני 2018
↑  ישי פורת, תביעה נגד רג'וב וההתאחדות הפלסטינית, באתר ynet, 8 ביוני 2018
↑  יאיר קטן, רוסיה, פיפ"א תפתח בהליך משמעתי נגד ג'יבריל רג'וב, באתר ynet, 13 ביוני 2018.
↑  דוד בן שימול ומשה שיינמן, פיפ"א השעתה את ג'יבריל רג'וב לשנה, באתר ynet, 24 באוגוסט 2018.
↑  ג'יבריל רג'וב ב"קמפיין הפרטנרים", ערוץ ה-YouTube של יוזמת ז'נבה
↑  חדשות ערוץ 10 - 12.2.07
↑  אליאור לוי, ג'יבריל רג'וב: על ישראל לדאוג מאיתנו, אנו אויביה, באתר ynet, 4 במאי 2013.
↑  שמעון כהן, רג'וב: אם היה לנו נשק גרעיני היינו משתמשים בו, באתר ערוץ 7, 12 במאי 2013.
↑  בעת ביקור קבוצת ברצלונה ברש"פ: הטלוויזיה הפלסטינית מציגה את כל ישראל כ"פלסטין" , איתמר מרכוס ונאן ז'אק זילברדיק באתר מבט לתקשורת פלסטינית, 4 באוגוסט 2013, כולל סרטון מתורגם של הראיון
↑  שמעון כהן, רג'וב: היטלר היה לומד מישראל על מחנות השמדה, באתר ערוץ 7, 10 באפריל 2014.
↑  עינב חלבי, בכיר ברשות הפלסטינית מצדיק את טבח 7 באוקטובר: "חלק ממלחמת הגנה שלנו", באתר ynet, 28 בנובמבר 2023
יניב טוכמן‏, רג'וב: "הטבח הוא תגובה טבעית לדיכוי", זוהר: "נפעל להדחת נבחרת פלסטין", באתר וואלה, 28 בנובמבר 2023
↑  שמעון כהן, הצדעה בשם אבו מאזן לחוטפי גלעד שליט, באתר ערוץ 7, 7 בנובמבר 2011
↑  נציגו של עבאס משבח את חוטפי גלעד שליט, איתמר מרכוס ונאן ז'אק זילברדיק, מבט לתקשורת פלסטינית, 3 בנובמבר 2011
↑  ג'יבריל רג'וב: ישראלים הם שטנים וציונים בני כלבים, מבט לתקשורת פלסטינית
↑  AFP, הפלסטינים: "שרון פושע מלחמה, יגיע לגיהנום", באתר ynet, 11 בינואר 2014.
↑  מערכת ישראל היום, צפו: הפרובוקציה של ג'יבריל רג'וב במערת המכפלה, באתר ישראל היום, 14 בפברואר 2018
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1292103183  ISNI: 0000 0003 8765 5124  NTA: 236323849  VIAF: 280634538   WorldCat (עם VIAF): 280634538
המטה הלאומי להגנה על ילדים ברשת

| --- | --- |
לוגו המטה הלאומי להגנה על ילדים ברשת
 מידע כללי
 מדינה:  ישראל
 סוכנות אם:  המשרד לביטחון פנים
 תאריך הקמה:  19 בנובמבר 2018
 מנהל:  שלי הרוש בדרגת ניצב משנה
 
המטה הלאומי להגנה על ילדים ברשת – 105 הוא מערך משולב אזרחי- משטרתי ייחודי בישראל ומחוצה לה. המטה הלאומי משלב את מישור האכיפה החוקית עם המישור הטיפולי, החינוכי והמניעתי כדי לפעול נגד פגיעות בקטינים במרחב המקוון במטרה ליצור סביבה וירטואלית בטוחה יותר עבור ילדים ובני נוער. המטה הלאומי הוקם מתוקף שתי החלטות ממשלה (החלטה 1006 מיום 14 בינואר 2016 והחלטה 1972 מיום 27 בספטמבר 2016) שהדגישו את הצורך בהקמת גוף שיוביל "מאבק נחוש ואפקטיבי למניעת תופעות של אלימות ופשיעה ברשת האינטרנט, בדגש על אלימות ופשיעה נגד ילדים ובני נוער". את המטה הלאומי הקים המשרד לביטחון הפנים ושותפים בו משטרת ישראל, משרד החינוך, משרד הבריאות, משרד העבודה, הרווחה והשירותים החברתיים ומשרד המשפטים.
המטה הלאומי הושק לציבור ב-19 בנובמבר 2018 והוא כולל מטה מקצועי, מוקד לאומי – 105 ויחידת משטרה ייעודית למאבק בפשיעה נגד קטינים במרחב המקוון. יחידות המטה הלאומי פועלות במגוון אפיקים לצמצום תופעות האלימות והפשיעה ברשת, בין השאר באמצעות פעולות הסברה להעלאת המודעות לגלישה בטוחה, תוכניות מניעה והדרכה, פעולות אכיפה ושיטור להגברת ההרתעה נגד עבריינות רשת, הפעלת מתנדבים ליצירת סביבה וירטואלית בטוחה ותפעול מוקד ארצי לפניות ולדיווח מסביב לשעון.
את פעילות המטה מנחה ועדת היגוי בין-משרדית בראשות מנכ"ל המשרד לביטחון הפנים. בוועדה חברים בין השאר ראש אגף חקירות ומודיעין כנציג מפכ"ל משטרת ישראל ומנכ"לי משרדי הממשלה השותפים. ועדת ההיגוי מתווה את מדיניות המטה ונהליו וראש אגף חקירות ומודיעין אחראי פיקודית על כלל פעילות המטה הלאומי.
מפקד היחידה הוא ניצב משנה שלי הרוש.
בשנת 2020 המטה עבר לסמכות המשרד לחיזוק וקידום קהילתי, אך שנה לאחר מכן הוחזר למשרד לביטחון הפנים.
ב-7 באוקטובר 2023, במהלך מבצע חרבות ברזל, פיקוד העורף ומשטרת ישראל הודיעו שהמוקד הוסב זמנית לשימוש מרכז לאיתור נעדרים.
יחידה 105 בלהב 433

היחידה המשטרתית 105 עוסקת באכיפת עבירות נגד קטינים ברשת באמצעות פעולות אכיפה יזומות, פעולות מניעה מצבית ושיטות שיטור וחקירה מגוונות. היחידה מורכבת ממפלג חקירות, ממפלג מודיעין ומהמוקד הלאומי 105 ומשרתים בה, בין השאר, מומחים לחקירות סייבר. היחידה כפופה ללהב 433.
יחידה 105 בלהב 433 > מוקד 105

מוקד 105 זמין 24 שעות ביממה, 7 ימים בשבוע ונותן מענה לכל טווח הפגיעות והאיומים הנשקפים לילדים ולבני נוער ברשת. את המוקד מאיישים שוטרים ונציגים מהמשרדים השותפים במטה הלאומי – כולם עברו הכשרה ייעודית לטיפול ולסיוע בפניות העוסקות בפגיעה בילדים ברשת ובמקרי פשיעה נגד ילדים ברשת. בזכותם משמש המוקד כתובת לאומית לפניות ולדיווחים מהציבור ולמתן מענה מקצועי.
במישור הפלילי מטפל המוקד במגוון נושאים, בהם פגיעות מיניות לרבות פדופיליה ואינוס, הפצת תכנים בעלי אופי מיני, סחיטה, איומים, בריונות, במידת האפשר הסרת תמונות וסרטונים פוגעניים מהרשת ועוד. במישור האזרחי מטפל המוקד באירועים של ביוש, חרם ונידוי וכן בהשלכות החברתיות והנפשיות של פגיעות שעוברות את הרף הפלילי, למשל באמצעות עירוב צוות בית הספר שבו לומד הנפגע והרכבת תוכנית ליווי וטיפול לילד, לחבריו ולהוריו. המוקד מטפל גם באירועי מצוקה וחירום שעולה בהם חשש לחיי אדם.
זהו המוקד היחיד בעולם שמטפל במנעד כה רחב של פגיעות. מוקדים דומים במדינות אחרות ממוקדים בדרך כלל במענה לסוג אחד של פגיעות ולא מטפלים בפגיעות אחרות.
בכל אירוע של פגיעה בילדים ובבני נוער ברשת ניתן לפנות 24/7 למוקד הלאומי בטלפון 105.
יחידה 105 בלהב 433 > מוקד 105 > דסק השותפויות במוקד

בתוך מוקד 105 פועל דסק שותפויות ייחודי. את הדסק מאיישים עובדי המשרד לביטחון הפנים, מפקחות מהשירות הפסיכולוגי-ייעוצי ממשרד החינוך, עובדים סוציאליים מחוזיים לחוק הנוער ממשרד הרווחה ועובדי משרד הבריאות. בזכות העבודה המשולבת של השוטרים ועובדי הדסק במוקד יכול המטה הלאומי לתת מענה הוליסטי ומהיר לכל טווח הפגיעות בילדים ובבני נוער ברשת, בייחוד במקרים שדורשים תגובה משולבת של אכיפה וטיפול.
המטה המקצועי

המטה המקצועי משמש מוקד ידע מקצועי לאומי בנושא הגנה על ילדים ובני נוער במרחב המקוון. המטה המקצועי מוביל את הפעילות הלאומית למניעת פגיעה בילדים ונוער ברשת באמצעות מגוון אפיקי עשייה, לרבות:
איסוף שיטתי של מידע מגובה מחקרית בנוגע לשימושים של ילדים ובני נוער ברשת ובנוגע לאלימות ופשיעה מקוונת כלפי קטינים;
הכשרת מדריכים, מתנדבים ואנשי מקצוע בקהילה;
הפעלת מתנדבים;
קידום תוכניות מניעה והסברה ברשת וברשויות המקומיות;
ביסוס שיתופי פעולה וממשקי עבודה עם גופים שונים שעוסקים בנושאי הליבה של המטה הלאומי;
הפעלת מערך הסברה להנגשת המידע של המטה הלאומי לציבור הרחב;
התאמת טכנולוגיות מתקדמות להעלאת הביטחון של ילדים ובני נוער ברשת;
הצעות לקידום תיקוני חקיקה וקביעת הסדרים משפטיים בנושאים שבליבת העשייה של המטה הלאומי.
במטה המקצועי יושבים ביחד עובדים מהמשרדים השותפים. הם שותפים להתוויית מדיניות המטה הלאומי ומאפשרים פרספקטיבה רב-תחומית ובין-משרדית בעבודת המטה הלאומי. עוד הם מנהלים, מנחים ומלווים מקצועית את נציגי המשרדים היושבים בדסק השותפויות שבמוקד.
הערות שוליים

↑  החלטת ממשלה 1006 - הקמת מערך למניעת אלימות ופשיעה נגד ילדים ובני נוער ברשת (מערך מאו"ר), ‏14 בינואר 2016
↑  החלטת ממשלה 1972 - מערך למניעת אלימות ופשיעה נגד ילדים ובני נוער ברשת (מערך מאו"ר), ‏27 בספטמבר 2016
↑  צבי זרחיה, משרד הקידום הקהילתי של אורלי לוי ינהל תקציב של 785 מיליון שקל בקדנציה, באתר כלכליסט, 14 במאי 2020
↑  הוקם מרכז לאיתור נעדרים של פיקוד העורף והמשטרה: "להביא פרטים מזהים של הקרובים", באתר וואלה, 7 באוקטובר 2023
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987009674286805171
בירגו דיופ

| --- | --- |

 לידה:  12 בדצמבר 1906 דקר, סנגל 
 פטירה:  25 בנובמבר 1989 (בגיל 82) דקר, סנגל 
 מדינה:  סנגל 
 מקום לימודים:  בית הספר הלאומי לרפואה וטרינרית בטולוז 
 שפות היצירה:  צרפתית 
 פרסים והוקרה:  הפרס הגדול לספרות אפריקה השחורה (1964) 
 www.biragodiop.com
 
בירגו ישמעאל דיופ (צרפתית: Birago Ishmael Diop; ‏11 בדצמבר 1906 - 25 בנובמבר 1989) היה משורר ומספר סיפורים מסנגל מתנועת הנגריטוד, וטרינר ודיפלומט.
חייו

דיופ נולד בכפר ליד דקר ולמד רפואה וטרינרית באוניברסיטת טולוז שבדרום צרפת. לאחר סיום לימודים עבד כמנתח וטרינרי עבור המשטר הקולוניאלי הצרפתי ברחבי מערב אפריקה. במהלך עבודתו בשירות הציבורי, הוא כתב שירה, זכרונות, מחזה וליקט ועיבד סיפורי עם של הוולוף. בין 1960 ל-1964 שימש שגריר סנגל לתוניסיה.
המחזה "העצם" שכתב, הועלה בסוף שנות ה-70 בבימויו של פיטר ברוק בתיאטרונו בוף דה נור בפריז, בעיבוד התסריטאי והמחזאי הצרפתי ז'אן-קלוד קארייר והשחקן מאליק באונס ובמשחקו עם ברוס מאיר ויושי אוידה. המחזה תורגם לעברית בידי אוריאל זוהר והועלה בתיאטרון הטכניון ובאוניברסיטאות מורסיה ואליקנטה ספרד בשנת 1995.
הפוטש במרתף הבירה

הפּוּטש במרתף הבירה (בגרמנית: Hitler-Ludendorff-Putsch או Bürgerbräu-Putsch) הוא כינויו של ניסיון הפיכה (בגרמנית: Putsch) כושל נגד השלטון המרכזי בגרמניה בשנת 1923, שבו ניסה אדולף היטלר, יחד עם אריך לודנדורף וגורמים לאומניים נוספים, להשתלט על מינכן, מדינת בוואריה ולאחר מכן על גרמניה כולה. הפוטש אומנם נכשל, אך העלה את היטלר למעמד של דמות מרכזית בפוליטיקה הגרמנית.
רקע היסטורי

לאחר מלחמת העולם הראשונה הגישו בעלות הברית, ובעיקר צרפת ואנגליה, לממשלת גרמניה, במסגרת חוזה ורסאי, תביעה לתשלום פיצויים בסך 33 מיליארד דולר עבור נזקי המלחמה (שהם כ-470 מיליארד דולר במונחי 2020). בסתיו 1922 ביקשה ממשלת גרמניה דחייה בתשלומי הפיצויים, אך הצרפתים דחו את הבקשה. לאחר שממשלת גרמניה לא עמדה בתשלומים, השתלט הצבא הצרפתי על חבל הרוהר בגרמניה בינואר 1923. רוב האזרחים בגרמניה עמדו לצד הממשלה בהתנגדותה לשלם לצרפתים.
במקביל, סבלה גרמניה מהיפר אינפלציה, שהפכה למאפיין בולט של רפובליקת ויימאר: ערך המרק צלל מ-75 מרק לדולר ב-1921 ל-18,000 מרק לדולר בינואר 1923 וביולי 1923 הוא עמד על 160,000 מרק לדולר, ועד נובמבר 1923 עמד שער ההמרה על 4,000,000 מרק לדולר אחד. אזרחים גרמנים איבדו את כל חסכונותיהם, למשכורות ששולמו לא היה ערך בשל ערכו של המרק, מוצרי מכולת עלו מיליארדי מרקים, והתפרעויות בגלל חוסר במזון החלו ברחובות.
הנאצים, וגם קבוצות קיצוניות אחרות, הרגישו כי זה הזמן לפעול. גרמניה הייתה כמרקחה פוליטית, והמפלגה הנאצית, שמנתה כ-55,000 חברים, דרשה פעולה. אדולף היטלר הבין שהוא חייב לפעול או להסתכן באובדן המנהיגות על מפלגתו.
בראשית המאה ה-20 היו ברוב הערים הגדולות בבוואריה מרתפי בירה. מרתפי בירה היו מקומות התגודדות למאות עד אלפי אנשים. בלילות היו נוהגים הבאים לשתות בירה ולשקוע בוויכוחים פוליטיים[דרוש מקור] וחברתיים. במקומות אלו אף נהגו לערוך עצרות פוליטיות (מסורת שקיימת עד היום)[דרוש מקור]. הפוטש בוצע במרתף הבירה הגדול ביותר במינכן – הבּירגֶרבְּרוֹיְקֶלֶר (Bürgerbräukeller).
ההכנות לפוטש

בספטמבר 1923 הודיע הקאנצלר גוסטאב שטרזמאן על חידוש תשלום פיצויי המלחמה על פי חוזה ורסאי, ועל הפסקת פעולות ההתנגדות בחבל הרוהר. הודעה זו גרמה לזעם רב בחוגים לאומניים, שהיו חזקים במיוחד בבוואריה. הקבינט של בוואריה מינה את הלאומן גוסטב פון קאהר כראש המדינה הבווארית בעל סמכויות דיקטטוריות. היה חשש כי בוואריה תפרוש מן המדינה, או גרוע מכך, תתחיל מרידה קיצונית ימנית שתתפשט ותגיע בסופו של דבר עד ברלין. בשלטון בבוואריה, שביצע פעולות התגרות נגד הממשל המרכזי, עמד טריומווירט: גוסטב פון קאהר, לצידו מפקד הרייכסווהר בבוואריה, הגנרל אוטו פון לוסוב (Otto von Lossow), ועמם האנס ריטר פון זייסר (Hans Ritter von Seißer), מפקד משטרת המדינה הבווארית. אלו שמרו על איזון עדין בין פעולות מתגרות נגד השלטון המרכזי, ובין שמירת הסדר בבוואריה ושמירת האיחוד הגרמני.
תוכניתו של היטלר, אז עדיין מנהיג פלג קיצוני קטן ובלתי מוכר מחוץ לבוואריה, הייתה להעמיד את שלושת אלו במצב שבו ייאלצו לפעול נגד השלטון המרכזי. להכריח אותם להכריז על מרידה מזוינת, להשתלט על הכוחות שתחת פיקודם, ויחד עמם לצעוד לברלין, כפי שעשה שנה לפני כן בניטו מוסוליני באיטליה ב"מצעד על רומא". לצידו של היטלר בתוכנית זו עמד הגנרל אריך לודנדורף, גיבור מלחמת העולם הראשונה, ולמעשה שַליטה של גרמניה בין 1916 ל-1918 אשר חש סימפתיה להיטלר, והתייחס אליו ואל תוכניותיו באהדה.
מששמע היטלר כי קאהר קבע נאום פומבי ל-8 בנובמבר בשעות הערב, חשש כי קאהר, לוסוב וזייסר, הולכים לפעול בלעדיו. קאהר ניתק מהיטלר מגע וסירב להיפגש עמו, דבר שרק הגביר את חששותיו של האחרון. אותו ערב החליט היטלר להלום; הוא – ועמו לודנדורף ופלוגות הסער (SA) – יכריחו את קאהר, לוסוב וזייסר להכריז על מרידה ולעלות על ברלין.
ביצוע הפוטש

ב-8 בנובמבר 1923 צעד היטלר יחד עם פלוגת חיילי סער אל אולם הכינוס, אשר התקיים בבית בירה בשם בירגרברויקלר ("Bürgerbräukeller" ברחוב רוזנהיימֶר (Rosenheimer Straße) 15 במינכן, ומכאן כינויו של האירוע), תוך שהוא גורם לפאניקה כללית באולם. הוא ירה ירייה לתקרה ואז צעק "שקט". היטלר עלה על הבמה וצעק:
המהפכה הלאומית פרצה. האולם נכבש על ידי שש מאות אנשים מזוינים. בל יעיז איש לעזוב את המקום. אם לא ישרור שקט מיד אצווה להעמיד מכונת ירייה ליד פתח היציאה. הקסרקטינים של הרייכסווהר ושל המשטרה נכבשו. הרייכסווהר והמשטרה מתקרבים ובראשם נישאים דגלי צלב הקרס.
אמנם שום דבר מזה לא היה נכון, אך באולם איש לא ידע זאת.
פון קאהר, לוסוב וזייסר לא השתכנעו בתחילה להצטרף אל הפוטש. כל איומיו של היטלר, לרבות נפנוף באקדחו, לא הועילו. עם זאת, בשעה מאוחרת בלילה הגיע למקום הגנרל לודנדורף, ואז הביעו השלושה תמיכה רפה בפוטש. אולם אז הגיעה הודעה אל היטלר, כי פלוגות הנאצים אשר נשלחו להשתלט על מחנות הצבא לא הצליחו במשימתם, והוא החליט להגיע לשם בעצמו. עם עזיבתו של היטלר את המקום, הצליחו שלושת המנהיגים לשכנע את לודנדורף בדברי חלקלקות שהם ישמרו אמונים להיטלר, ועזבו את המקום. באותו זמן ניסה היטלר לשכנע את החיילים להיכנע, אך ללא הצלחה. לאחר כישלונו חזר היטלר לאולם, וגילה להפתעתו שקאהר, לוסוב וזייסר נעלמו, וכי חיל המצב של מינכן מגלה התנגדות עזה לפוטש.
למחרת בבוקר הפרו שלושת המנהיגים את הבטחתם ללודנדורף באומרם שזו הוצאה מהם באיומי אקדח. הם הורו על פירוק המפלגה הנאצית ועל פירוק פלוגות הסער שלה. היטלר החליט שאם יצעד עם לודנדורף, בראש פלוגות הסער, אל מרכזה של מינכן, יצליח להתגבר על ההתנגדות ללא שפיכות דמים. היטלר לא בחל ברצח כשזה שירת את מטרותיו, אך לודנדורף נרתע מהרג של שוטרים וחיילים בווארים, אשר בסופו של דבר שירתו אף הם את המטרה הלאומית. סמוך לצהרי היום שלמחרת ההשתלטות על בית הבירה, יצאו היטלר ולודנדורף, בראשות שלושת אלפים מפלוגות הסער, במצעד, כשהם מניפים את דגל צלב הקרס, וקוראים למרד נגד הממשלה המרכזית.
פלוגת שוטרים חסמה את דרכם ברחוב צר, ולאחר חילופי דברים קצרים פתחו השוטרים באש. 13 נאצים ושלושה שוטרים נהרגו בחילופי האש ורבים מהנאצים נפצעו, וביניהם הרמן גרינג והיטלר שנפצעו באופן קל (גרינג נפצע מכדור בירכו והיטלר נקע את כתפו בעת הנפילה). היטלר הצליח להימלט אך נעצר כעבור יומיים. שאר מנהיגי המרד נאסרו במקום, למעט גרינג ורודולף הס שהצליחו להימלט לאוסטריה.
כישלון הפוטש ומשפט הקושרים

היטלר נאסר, ועם כישלון ההתקוממות, נראה היה שזהו גם קיצה של המפלגה הנאצית. משפטו של אדולף היטלר, בעוון בגידה, לא גרם לסיום הקריירה הפוליטית שלו כפי שאפשר היה לצפות. במידה רבה סימן משפטו את הפיכתו לדמות בעלת משקל לאומי, וחשיבות הפורצת את גבולות הפוליטיקה הבווארית.
בן לילה הפך אדולף היטלר לאישיות פוליטית ידועה הן בגרמניה והן בשאר מדינות העולם בעקבות כיסוי עיתונאי מקיף של המאורעות. השופטים במשפט סנסציוני זה, נבחרו על ידי אוהד נאצי בממשל הבווארי והרשו להיטלר להשתמש באולם בית המשפט כבמה להצגת רעיונותיו הפוליטיים. במקום לכפור בהאשמות שהובאו בפניו, הודה היטלר ברצונו להחליף את הממשלה והתווה את רעיונותיו, תוך שהוא מצייר את עצמו כפטריוט ואת הממשלה הדמוקרטית ואת מייסדיה כבוגדים. "אני לבדי נושא באשמה. אבל אינני פושע בגלל זה. אם ניצב אני לפניכם היום כמהפכן, הרי זו מהפכה כנגד המהפכה. אין דבר כזה בגידה בבוגדים של 1918". העיתונים צטטו רבות מדבריו של היטלר, וכך ניתנה לאנשים רבים ההזדמנות להכיר את האיש ואת רעיונותיו, אשר צברו כך את התנופה שהייתה דרושה להיטלר.
היטלר הורשע בדין וקיבל עונש של חמש שנות מאסר, אך עם זכות לשחרור מוקדם על התנהגות טובה כבר לאחר שישה חודשים. האמת הייתה שהשופטים כלל לא רצו למצוא את אדולף היטלר אשם, והרשיעו אותו רק לאחר שהובטח להם שהוא יקבל שחרור מוקדם. גם מנהיגים נאצים אחרים שהועמדו לדין נידונו לעונשים קלים. גנרל לודנדורף נמצא אשם אך זוכה בזכות פעולותיו במלחמת העולם הראשונה ומעמדו הרם. ד"ר וילהלם פריק הורשע בסיוע בבגידה ונידון ל-15 חודשי מאסר, אולם שוחרר בערבות לאחר כחמישה חודשים. ארנסט רהם נמצא אשם ונידון לחמישה חודשי מאסר.
ב-1 באפריל 1924 נלקח היטלר לכלא לנדסברג, שם קיבל תא מרווח. הותר לו לקבל מתנות, מבקרים מתי שרצה, והותר לו להכניס את מזכירו הפרטי רודולף הס. בתאו שבבית הסוהר היה פוסע הלוך ושוב ומכתיב למזכירו רודולף הס את רעיונותיו. תוצאת הכתבה זו הייתה הכרך הראשון של ספרו מיין קמפף.
מרתף הבירה לאחר ההתנקשות

מדי שנה, ב-8 בנובמבר, נהג היטלר להגיע למרתף הבירה ולנאום באירוע לציון יום השנה לפוטש הכושל. בשנת 1939 ניצל גאורג אלזר אירוע זה כדי לנסות להתנקש בחיי היטלר. הוא הטמין פצצה בעמוד ליד דוכן הנואמים במרתף. אולם, באותה שנה יצא היטלר מהמרתף מוקדם מהצפוי והוא לא נפגע בפיצוץ. בשנה שלאחר מכן הפציצו הבריטים את מינכן ב-8 בנובמבר ופצצה אחת פגעה במרתף.
בשנת 1958 נפתח מרתף הבירה מחדש.
תוצאות היסטוריות של הפוטש

הפוטש סימן את נקודת המפנה בקריירה הפוליטית של היטלר. מנואם בווארי אלמוני וחסר שם הפך היטלר למנהיג לאומי, ועמד כשווה בשורה אחת עם אישיות לאומית כגנרל לודנדורף. המשפט נתן להיטלר במה, והוא ניצל אותה באופן מיטבי.
אך מעבר לכך, הסיק היטלר שתי מסקנות חשובות:
האחת, כי את השלטון לא יכבוש בכוח. היטלר היה צופה חריף בהתרחשויות היסטוריות והיה מהיר להסיק מסקנות. הפוטש חשף את רפובליקת ויימר בנקודות החזקות שלה, אך גם בחולשותיה. ברור היה כי השמרנים הלאומיים, אשר היו אמורים להיות הכוח המניע מאחורי ההתנגדות לרפובליקת ויימר, לא ימהרו לתת את השלטון בידי תועמלן נודד ממפלגה בווארית ננסית, גם אם זה יאיים עליהם באקדח. את הברית עם השמרנים, ההכרחית לכיבוש השלטון, יש לכרות, אם כן, באמצעים חוקתיים, שלא לומר דמוקרטים. לאחר שיוותרו מרצונם על עמדות הכוח שלהם, ניתן יהיה לזכות בשלטון במקומם.
השנייה, הייתה מסקנה אישית. עד הפוטש סבר היטלר כי תפקידו בהתקוממות הלאומית יהיה זה של "המתופף", "האגיטטור" שסאי ההמונים. הוא סבר שכדי לקבל לגיטימציה מהציבור הוא יזדקק לדמויות לאומיות ולגיטימיות לצידו, כלודנדורף או פון קאהר, וכי הוא יהיה בבחינת "מבשר" או "נושא הכלים" למנהיג האמיתי של המרד הלאומי. עתה גברה בהיטלר ההרגשה כי הוא עצמו המנהיג, וכי זהו תפקידו וייעודו. הוא ראה את לודנדורף בחוסר אונים שלו וברפיסות שהפגין, כאשר שחרר את פון קאהר, לוסוב וזייסר, וסירב לנקוט פעולה נחרצת ואלימה. היטלר ראה כיצד הקהל נענה לנחישות שהפגין הן במהלך הפוטש והן לאחריו, בבית המשפט. עתה גמלה בו ההבנה כי הוא המנהיג האמיתי, "הפיהרר", שהאומה מצפה לבואו. תחושה זו לא עזבה אותו עד ליום מותו.
ראו גם

הפיכה
פוטש יולי
דגל הדם
לקריאה נוספת

ויליאם ל. שיירר, עלייתו ונפילתו של הרייך השלישי, הוצאת שוקן, 1976.
יואכים פסט, היטלר, דיוקנו של לא איש, בית הוצאה כתר, 1986.
הערות שוליים

↑  חצי מליון מארק פרס למגלי עקבות המתנקשים, הַבֹּקֶר, 10 בנובמבר 1939
↑  מרתף השיכר במינכן נפגע מפצצה בריטית, הצופה, 10 בנובמבר 1940
↑  נפתח מחדש מרתף הבירה במינכן, הַבֹּקֶר, 26 בדצמבר 1958
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007529117505171  BnF: cb11965998b (data)  GND: 4160047-2  LCCN: sh85054593  NKC: ph1213491  SUDOC: 027666565 
לוחית זיכרון לזכר חללי הפוטש מכוחות המשטרה
מארינפלאץ, הכיכר המרכזית במינכן, במהלך הפוטש
ה"פלדהרנהלה" (Feldherrnhalle) שבמינכן – תחנתו האחרונה של הפוטש
הנאשמים בפוטש. אריך לודנדורף והיטלר עומדים במיקום חמישי ושישי משמאל. ארנסט רוהם ניצב לפני היטלר מימין. רק שניים מהנאשמים, היטלר ווילהלם פריק, היו לבושים בבגדים אזרחיים. הדמויות האחרות בתמונה (משמאל לימין): פרנט, ד"ר ובר, קיבל. השלישי מימין ברוקנר ובקצה הימני וגנר
אורי טולדנו

| --- | --- |

 לידה:  21 במרץ 1985 (בן 39) תל אביב, ישראל
 שם במה:  Kayma
 תקופת הפעילות:  מ-2006
 מקום לימודים:  SAE Institute
 סוגה:  רוק מוזיקת פופ
 כלי נגינה:  גיטרה, גיטרה בס, סינתיסייזר, פסנתר, מערכת תופים
 www.modekayma.com
 
אוֹרִי טולדנו (נולד ב-21 במרץ 1985) הוא אמן יוצר, זמר, ומפיק מוזיקלי ישראלי הידוע בשם הבמה שלו - "KAYMA" (קיימא).
ביוגרפיה

אורי טולדנו נולד בתל אביב לליאורה גל ולזמר אבי טולדנו
, אשר ייצג את ישראל בתחרות האירוויזיון 1982. לטולדנו שני אחים גדולים, ערן וטל ושלושה אחים קטנים מנישואיו השניים של אביו, בהם הזמרת ליהי טולדנו.
ב-2005 לאחר שירותו הצבאי, עבר טולדנו לארצות הברית שם התגורר בין היתר בניו יורק, נאשוויל, מיאמי ולוס אנג'לס, שם התגורר כארבע שנים. בתקופה זו הוא התחתן, וכעבור כשנתיים התגרש. במהלך שהותו בארצות הברית למד לימודי סאונד והפקה מוזיקלית במכון SAE היוקרתי, והחל לכתוב, לקריין ולהפיק ג'ינגלים לפרסומות עבור ערוץ טלוויזיה ישראלי בחו״ל.
ב-2009, עם חזרתו לארץ, ייסד אורי את הבר מועדון ״סטריאוטייפ״ ברחוב אלנבי 99, ובמקביל, הרצה וריכז את מגמת הסאונד במכללה האקדמית אונו, (מיסודה של "מכללת הד").
בשנת 2014, ייסד יחד עם זוגתו את חברת המוזיקה ואולפן ההקלטות Snowstar.Company, תחתיו כתב והפיק מוזיקה מקורית לסדרות טלוויזיה והלחין ג'ינגלים מסחריים עבור חברות גדולות ומותגים מפורסמים, בהם: בירה גולדסטאר, סודה סטרים, פייבר, אינטל, סובארו, יוניליוור, וויבס אודיו (אנ'), מלונות פתאל, בנק לאומי ועוד.