stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
כנסיות השלום
היסטוריה

מלחמת שלושים השנה הסתיימה בשלום וסטפאליה ב-1648 שאימץ את העיקרון לפיו דתו של השליט היא דתם של נתיניו (לטינית Cuius regio eius religio). באותה עת הייתה שלזיה חלק ממלכות בית הבסבורג הקאתולית, וכעניין שבשגרה פרוטסטנטים נרדפו ולא נתאפשר להם לקיים את אמונתם. בסופו של דבר, בשנים 1651-1652, ובתיווכו של מלך שוודיה, הסכים השלטון להקמתן של שלוש הכנסיות בגלוגוב, יאבור ובשווידניצה. עם זאת, להיתר זה נלוו מספר תנאים - על הכנסיות להבנות מחומרים מתכלים בלבד, להיות מוקמות מחוץ לחומות הערים וכן להבנות בפרק זמן מוגבל. בנוסף נאסר לבנות מגדלי פעמונים לצידן. תנאים אלה נועדו למנוע מהפרוטסטנטים לבנות מבנים ייצוגיים או הגנתיים, והם אילצו את האדריכל אלברכט פון זביש (Albrecht von Sabisch), שהיה פעיל באזור ורוצלב, לאמץ פתרונות טכניים ואדריכליים בשימוש בעץ בהיקף ובתחכום שלא היו ידועים עד אז.
ההיתר הראשון ניתן לעיר גלוגוב ב-1651 ואתר הכנסייה שכן כ-300 מטרים מחוץ לחומות העיר. העבודות החלו מיד והכנסייה החלה לתפקד ככזו באוקטובר 1652. אולם הכנסייה נהרסה בסערה בקיץ 1654. כנסייה חדשה נבנתה בשנה שלאחר מכן אולם זו עלתה באש ב-1758 ותחתיה הוקמה כנסיית עשויה אבן. ההיתר לשתי הכנסיות האחרות ניתן ב-1652. הכנסייה ביאבור נבנתה בשנים 1654-1655, ובשווידניצה הוקם תחילה מבנה ארעי ב-1652, אשר הוחלף בכנסייה הנוכחית בשנים 1656-1657 הודות לתרומות. לכנסייה בשווידניצה נוסף חדר תשמישי הקדושה ב-1695, ובמאה ה-18 הוקמו לצידה מספר מבנים נוספים אשר שימשו למגורי הכמרים וכבתי ספר בלטינית ובגרמנית. במלחמות השלזיות הושמה שווידניצה במצור מספר פעמים, ולכנסייה נגרמו נזקים אשר תוקנו ב-1763.
שלוש הכנסיות סביב 1750
גלוגוב
יאבור
שווידניצה
הכנסיות

הכנסיות בנויות ממסגרות עץ שביניהן לוחות עץ עטופים בתבן ומחוזקים בחומר, והן נושאות גג רעפים. שתי הכנסיות נבנו בצורת בזיליקה עם גלריות פנימיות, אך הן שונות מעט זו מזו בתוכניתן. בשתיהן שלושה מעברים והן מסתיימות בצידן המזרחי בבית מקהלה ובפוליגון, אך בכנסייה שבשווידניצה הפך חלקה המזרחי של הכנסייה לחדר תשמישי קדושה.
הכנסיות > הכנסייה ביאבור

הכנסייה ביאבור מוקדשת לרוח הקודש, שטחה 1,180 מ"ר והיא מסוגלת להכיל 6,000 איש. אורכו של המבנה הוא 43.3 מטרים ורוחבו 26.8 מטרים. גובהו עד לתקרה בפנים המבנה הוא 16.4 מטרים, ועד לקצה הגג הוא מתנשא לגובה של 23.7 מטרים. בצידה הדרומי של הכנסייה ניצב מגדל פעמונים מלבני שהוקם לאחר ביטול האיסור בשנת 1707. קומתו הראשונה של מגדל הפעמונים עשויה אבן והקומות העליונות שצורתן כשל מתומן עשויות ממסגרות עץ. בתוך הכנסייה שתי קומות של גלריות ראשיות ושתי קומות של גלריות משנה שנוספו במאה ה-18. הגלריות מחולקות על ידי מסכים ומחיצות שיוצרים מערכת של ספסלים לבני האצולה המקומית ולחברי הגילדות. העיטורים כוללים 143 סצנות תנכיות. המזבח המרכזי עשוי ממספר קומות והוא מתוארך ל-1672.
הכנסיות > הכנסייה בשווידניצה

כנסיית שווידניצה מוקדשת לשילוש הקדוש ומשתרעת על שטח של 1,090 מ"ר. בכנסייה זו יכולים להיכנס 7,500 איש בעמידה ועד 3,000 בישיבה. כנסייה זו היא מבנה העץ הבארוקי הגדול באירופה. היא שוכנת מצפון למרכז העיר ונכללה בתחום חומה החיצונית שלה במאה ה-18. צורתה היא בקירוב כשל צלב יווני וגם בה גלריות המשתרעות על פני ארבע קומות. אורך המבנה הוא 45.1 מטרים ורוחבו מגיע ל-20.9 מטרים. רוחבה של הספינה הראשית הוא 11.5 מטרים וגובהה הוא 14.5 מטרים. מבחוץ המבנה מתנשא לגובה של 22.5 מטרים. את העיטורים הפנימיים החלו מוסיפים ב-1693, והמזבח הראשי החליף מזבח קודם ב-1752.
שבתאי בן חיים

| --- | --- |

 לידה:  1920 ה'תר"פ כורדיסטן
 פטירה:  10 במאי 2011 (בגיל 91 בערך) ו' באייר תשע"א
 מדינה:  ישראל 
 תקופת הפעילות:  ? – 10 במאי 2011 
 השתייכות:  חרדים לאומיים
 רבותיו:  הרב יצחק ברזאני, חכם סלימון ברזאני, חכם אברהם מנחם
 
 תפקידים נוספים:  רב מושב מנוחה ורב של מועצה אזורית לכיש
 
הרב שבתאי שבתאי (ה'תר"פ – ו' באייר ה'תשע"א; 1920 – 10 במאי 2011), הידוע בשם שבתאי בן חיים כיהן כרב ודיין בעיראק, ובישראל כרב המושב מנוחה והמועצה האזורית לכיש.
ביוגרפיה

נולד בשנת 1920 (ה'תר"פ) בכפר זֵבָּר בכורדיסטן לחיים ולכַתון. אמו מתה כחמישה חודשים אחרי לידתו. אביו נישא בשנית והמשפחה עברה לעיר עקרא שבכורדיסטן, שם למד בתלמוד תורה משנת 1925 (ה'תרפ"ה) עד שנת 1934 (ה'תרצ"ד) אצל חכמי כורדיסטן, בהם: חכם אברהם מנחם וחכם צמח ברזאני. עוד בצעירותו התגלה כעילוי והצטיין בבקיאותו ובאהבתו לספרי קודש, על אף שלמד בבית ספר ממלכתי של גויים. מוריו הציעו לאביו לשלוח אותו לעיר מוסול שבעיראק כדי שיתקדם יותר בלימוד התורה.
בשנת 1934 (ה'תרצ"ד) עבר ללמוד בישיבה גבוהה במוסול עד לשנת 1938 (ה'תרצ"ח) בה הוא למד שחיטה ובדיקה, רבנות, מוהלות ודיינות. לאחר סיום לימודיו בישיבה הגבוהה ניגש לבחינות בשחיטה ובדיקה, רבנות, מוהלות ודיינות, עבר אותן בהצלחה והוענק לו כתב הסכמה בנידון על ידי חכם סלימון ברזאני ממוסול העיראקית ועוד רבנים. בהגיעו לפרקו נישא למחבובה. למד גם קבלה עיונית ומעשית.
ב-14 בינואר 1938 התמנה למשרת דיין בבית הדין הרבני שבעקרא. המשרה אושרה גם על ידי ממשלת עיראק. בתקופה מאוחרת יותר למד תורה מפי חכמי כורדיסטן, בהם הרב יצחק ברזאני, רב ואב בית דין של העיר ארביל בכורדיסטן. על אף שהוסמך להיות שוחט ובודק עוד בשנת 1938 (ה'תרצ"ח) על ידי הרב אברהם מנחם, הרב יצחק ברזאני הסמיכו שנית לרב, לשוחט ובודק, מנקר ומוהל בשנת 1939 (ה'תרצ"ט). הרב שבתאי הסתובב בכפרים שבכורדיסטן על מנת לשחוט לאנשי הכפרים היהודים שלא היה להם רב ושוחט, היה מל את התינוקות ועורך חופה וקידושין.
שירת בצבא העיראקי והגיע לקצונה. בעת שירותו הצבאי ביקר בקבר נחום האלקושי ובקבר יונה הנביא, למרות האיסור המוסלמי על יהודים להיכנס לקבר יונה. בתקופת שירותו הקפיד לאכול אך ורק אוכל כשר, ולשמור על אורח חייו כאדם דתי, יחד עם לימוד תורה.
ב-21 במרץ 1951 (י"ג באדר ב' ה'תשי"א) עלה לישראל יחד עם אשתו והשתכן במעברות בטבריה. שם קיים קשר הדוק עם הרב מאיר ועקנין שהיה רבה של טבריה ואב בית הדין. על אף הסמכתו לרבנות בכורדיסטן, נבחן בשנית בארץ על ידי מספר דיינים שחתמו על הסמכתו לרבנות, ובמטרה שיהיה מוכר יותר נשלח להיבחן לרבנות גם אצל הרב עובדיה יוסף. הוא עבר בהצלחה את כל השאלות והפגין ידע רב.
בתקופת שהותו בארץ שירת במילואים, וכך הכיר את הרב שלמה גורן. זה האחרון הציע לו להיות רב צבאי אך הוא סירב.
בתחילת דרכו בישראל שימש כמורה ביישובי צפון הנגב, וב-6 במאי 1956 (כ"ה באייר ה'תשט"ז) קצת אחרי הקמתו של מושב מנוחה, התמנה למרא דאתרא של מושבי מנוחה וסגולה. שנים מאוחר יותר בשנת 1983 (ה'תשמ"ג), התמנה על ידי הרבנות הראשית לישראל כרב ראשי של מועצה אזורית לכיש. בין יתר פעולותיו שם פתח הרב שבתאי קורסים לשחיטה ובדיקה באמצעות הרב ד"ר גדליה הריס מנהל קרן ג'.
כמו כן היה הרב שבתאי חבר ב"בית הוועד" באבן שמואל, המיועד להשתלמות רבנים ושו"בים בהוראה הלכה למעשה. כמה מבין הלומדים כבר הוסמכו להוראה ולשו"ב על ידו. בין הרבנים שנכחו באותו בית הוועד הם: הרב מרדכי אליהו, הרב חיים דוד הלוי, הרב יוסף שרביט רבה של אשקלון, הרב בנימין אביעד רב אזורי של מועצה אזורית שפיר.
הרב שבתאי עסק בכל מקצועות הרבנות בחייו ורק בישראל לא רצה לשמש כדיין. פסיקותיו נהגו בדרך כלל על פי הרב יוסף חיים, ופסיקותיו דומות בדרך כלל לפסיקותיו של ידידו הראשון לציון הרב מרדכי אליהו, והוא שימר את מנהגיהם של יהודי כורדיסטן. עסק בקבלה עיונית ובקבלה מעשית (כתיבת קמיעות, גורלות, וכדומה).
הרב שבתאי נפטר בשיבה טובה ב-10 במאי 2011 (ו' אייר ה'תשע"א) - יום העצמאות ה-63 למדינת ישראל. הובא למנוחות בבית העלמין האזורי במושב זבדיאל .
לאחר פטירתו יצא לאור ספר אודותיו בשם "השבח לאל". בספר מובאים גם מדברי תורתו של הרב והגותו.
מפסיקותיו הידועות

היתר לאכילת זרוע צלי בליל פסח במקום שנהגו, בניגוד לפסיקתו של הרב עובדיה יוסף שאסר זאת ודרש לבטל המנהג.
אמירת הלל ביום העצמאות בלא ברכה, אף על פי שהיה ראוי לומר בברכה מכל מקום עדיף לא להיכנס למחלוקת וספק ברכות להקל ויאמרו בתוך התפילה אך בלא ברכה עם שאר פסוקים הנהוגים. כמו כן מתיר להתגלח לכבוד יום העצמאות כהוראת הרב יצחק נסים.
לקריאה נוספת

שלו שבתאי, השבח לאל - קורות חייו ופועלו של הרב שבתאי בן חיים, הוצאת עטרת, שנת ה'תשע"ב. ספר אלבומי הכולל תמונות ופרקים מחייו.
מרדכי יונה, אנציקלופדיה של יהודי כורדיסתאן כרך ד, ירושלים תשע"ט.
הערות שוליים

↑  ספר "חכמי כורדיסתאן", חכם אברהם מנחם, עמ' 79, ירושלים שנת תשס"ה.
↑  ספר "תולדות יצחק" - קורות חייהם של הרבנים יצחק נח ויצחק ברזאני
↑  שמעון כהן, נפטר רב מועצת לכיש הרב שבתאי בן חיים, באתר ערוץ 7, 11 במאי 2011.
↑  ארץ חיים (סתהון) סימן תעו ס"ק א; שו"ת יחוה דעת חלק ג סימן כז; שולחן ערוך המקוצר חלק ג עמ' מט; הרב שבתאי בן חיים, השבח לאל עמ' 102; דעות אלו נסקרו בהרחבה במאמר הבא: אכילת זרוע צלי בליל פסח/ שלו שבתאי.
↑  לכלל ולפרט חלק א סימן ו; השבח לאל, עמ' 103.
↑  שו"ת יין הטוב ח"ב סימן יא עמ' רנט-רנג; לכלל ולפרט חלק א סימנים א-ב; השבח לאל, עמ' 103.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987008371179105171  VIAF: 133159032549001180028   WorldCat (עם VIAF): 133159032549001180028
מיכאיל איפוליטוב-איוואנוב

| --- | --- |

 לידה:  7 בנובמבר 1859 (יוליאני) גטצ'ינה, רוסיה 
 פטירה:  28 בינואר 1935 (בגיל 75) מוסקבה, ברה"מ 
 מקום קבורה:  בית הקברות נובודוויצ'יה 
 מוקד פעילות:  האימפריה הרוסית, ברית המועצות 
 מקום לימודים:  הקונסרבטריון של סנקט פטרבורג 
 סוגה:  אופרה 
 שפה מועדפת:  רוסית 
 בן או בת זוג:  Varvara Mikhailovna Zarudnaya (1883–ערך בלתי־ידוע) 
 פרסים והוקרה:  עיטור הדגל האדום של העמל  אמן העם של הרפובליקה הסובייטית הפדרטיבית הסוציאליסטית הרוסית 
 פרופיל ב-IMDb
 
מיכאיל מיכאילוביץ' איפוליטוב-איבנוב (ברוסית: Михаил Михайлович Ипполитов- Иванов; ‏ 19 בנובמבר 1859, רוסיה - 28 בינואר 1935) היה מלחין, מנצח ומורה רוסי, שבין תלמידיו היה גם אראם חאצ'טוריאן. אחת היצירות הידועות שלו היא "מצעד הסרדר", כחלק מן הסוויטה "רישומים קווקזיים".
חייו

איפוליטוב-איבנוב נולד בגטצ'ינה, סמוך לסנקט פטרבורג, לאב מכונאי מעובדי ארמון הצאר. איפוליטוב-איבנוב למד מוזיקה בבית והיה נער מקהלה בקתדרלה, שם המשיך בלימודי המוזיקה לפני שנכנס בשנת 1875 לקונסרבטוריון של סנקט פטרבורג. בשנת 1882 השלים את לימודי ההלחנה אצל ניקולאי רימסקי-קורסקוב, שהשפעתו ניכרת ביצירותיו.
משרתו הראשונה הייתה מנהל הקונסרבטוריון הממלכתי של טביליסי שבגאורגיה ומנצח תזמורת העיר. במשרה זו התמיד בשבע השנים הבאות. העניין שפיתח בתקופה זו במוזיקה של האזור משקף את העניין הכללי במוזיקה של מיעוטים שאינם סלאביים ושכנים אקזוטיים יותר, עניין כללי שהיה קיים ברוסיה בשנים ההן וזכה לעידוד רשמי גלוי, מסיבות אחרות, לאחר המהפכה.
בשנת 1893 התמנה איפוליטוב-איבנוב לפרופסור בקונסרבטוריון במוסקבה וניהל אותו משנת 1905 עד 1924. הוא היה מנצחן של האגודה הכוראלית הרוסית ושל להקות האופרה של מאמונטוב ושל זימין, ואחרי 1925 ניצח גם על תיאטרון בולשוי. הוא נודע כתורם לשידורי מוזיקה ולעיתונאות מוזיקלית.
מבחינה פוליטית, איפוליטוב-איבנוב שימר מידה של עצמאות. הוא היה נשיא אגודת הסופרים והמלחינים בשנת 1922, אבל לא היה שותף למריבות בין מוזיקאים, שרצו לעודד התפתחויות חדשות לבין אלה, שרצו לטפח אמנות פרוליטרית. סגנונו הוא נוצר בשנות ה-80' של המאה ה-19 בהדרכת רימסקי-קורסקוב, ואליו צירף עניין דומה במוזיקה עממית, בעיקר של גאורגיה, לשם חזר ב-1924 לשנה אחת לארגן מחדש את הקונסרבטוריון בטיביליסי. איפוליטוב-איבנוב מת במוסקבה בגיל 75.
יצירותיו

הסוויטה "רישומים קווקזיים", שנכתבה בשנת 1894, גם היא דוגמה למורשת רימסקי-קורסקוב, כמו גם להשפעת שיר העם, במקרה זה המוזיקה של גאורגיה, במוזיקה של איפוליטוב-איבנוב. יסוד זה ניכר ב"פתיחה אביבית" משנת 1882 ובסצנות התנכ"יות היוצרות את האופרה "רות".
יצירותיו של איפוליטוב-איבנוב כוללות אופרות, מוזיקה קאמרית ומספר רב של שירים. סגנונו דומה לזה של מורו, רימסקי-קורסקוב. פרט לסוויטה "רישומים קווקזיים" (1894), הכוללת את "תהלוכת הסרדר", קטע שמרבים להשמיע בנפרד, כמעט אין משמיעים את המוזיקה שלו כיום.
נוסף ליצירותיו המקוריות, השלים איפוליטוב-איבנוב את האופרה של מודסט מוסורגסקי, "הכלולות".
קהל

ערך זה עוסק בציבור אנשים. אם התכוונתם לעיר קהל בגרמניה, ראו .
קהל צופה במחזה בפארק שעשועים בהונג קונג
קהל באופרה הישראלית תל אביב-יפו
קהל הוא ציבור אנשים המתקבצים על מנת לצפות, להאזין או להשתתף בהתרחשות אמנותית, ספורטיבית, לימודית, מקצועית, חברתית או פוליטית. הקהל עשוי להימצא פיזית במקום האירוע, למשל באולם תיאטרון, אולם קונצרטים או מופע רוק, מגרש ספורט, הפגנה, קרנבל, כנסייה/בית כנסת/מקדש, ברחוב ועוד. מאידך הקהל עשוי להתקבץ וירטואלית, למשל קהל צופי תוכנית טלוויזיה, מאזיני רדיו או קוראי עיתון מסוים אינם מצויים יחדיו באותו מיקום, ולעיתים גם לא באותה עת.
מעורבות הקהל בהתרחשות עשויה לנוע בין אי-מעורבות כלל, מעורבות מינימלית כגון מחיאות כפיים או קריאת "אָמֵן" או מעורבות רבה ופעילה בתוכני האירוע, כמו למשל מעורבותם של צופי סרט הפולחן "מופע הקולנוע של רוקי" המתחפשים לדמויות מן הסרט ומשתמשים במגוון אביזרים כדי להמחיז את הסצנות המוצגות על המרקע. מעורבות קהל רבה מתקיימת גם במופעי בידור בהם שחקנים מקצועיים מציגים סיפור מסגרת מז'אנר התעלומה הבלשית תוך שילוב אנשים מהקהל בצוות השחקנים ואלתור העלילה תוך כדי התקדמותה.
ביהדות

ביהדות, קהל הוא גם ציבור המתפללים בבית כנסת או הנוכחים בטקס דתי (כגון בר מצווה, חתונה). בהקשרים אלו יש המתייחסים לנוכחים בביטוי: "קהל קדוש". בגולה המילה "קהל" שימשה לעיתים במשמעות הקהילה היהודית או ראשי הקהילה.
פנציר-S1

| --- | --- |

מערכת נ"מ פנציר-S1 על משאית קאמאז 8*8 KAMAZ-6560
 מידע כללי
 סוג:  מודל נשק 
 מדינה מייצרת:  רוסיה רוסיה
 יצרן:  Ulyanovsk Mechanical Plant 
 משתמשים עיקריים:  הכוחות המזוינים של הפדרציה הרוסית, הכוחות המזוינים של עיראק, צבא אלג'יריה 
 שנת ייצור:  2008–הווה
 תקופת השימוש:  2012–הווה (כ־13 שנים) 
 דגם קודם:  9K22 טונגוסקה
 מערכה מרכזית:  מלחמת האזרחים באוקראינה, מלחמת האזרחים בסוריה, מלחמת האזרחים בתימן 
 יחידות שיוצרו:  200 (נכון ל־2014) 
 מידע טכני
 אורך:  3.2 מ' 
 משקל:  90 ק"ג 
 מהירות:  1,300 מ'/ש' 
 צוות:  3 מפעילים
 מערכות נשק
 קליבר:  30 מ"מ
 סוגי תחמיש:  טילי 57E6
 משקל פגז:  0.97 ק"ג
 קצב אש:  2,500 כדורים לדקה לכל תותח
 מהירות לוע:  960 מטר לשנייה
 טווח מקסימלי:  0.2 מטר - 4 ק"מ   אנכי: עד 3 ק"מ
 חימוש משני:  2 תותחי 30 מ"מ מדגם 2A38M
 
| --- | --- |

 מידע בסיסי
 קוד נאט"ו:  Greyhound 
 ייעוד:  טיל קרקע-אוויר
 ארץ ייצור:  רוסיה 
 יצרן:  Ulyanovsk Mechanical Plant 
 מלחמות ומבצעים:  מלחמת האזרחים באוקראינה, מלחמת האזרחים בסוריה, מלחמת האזרחים בתימן 
 תקופת השירות:  2012–הווה (כ־13 שנים) 
 משתמשים:  הכוחות המזוינים של הפדרציה הרוסית, הכוחות המזוינים של עיראק, צבא אלג'יריה 
 פלטפורמת שיגור:  פנציר-S1
 מאפיינים כלליים
 הנעה:  מנוע רקטי דלק מוצק
 משקל:  90 ק"ג
 ממדים
 אורך:  3.2 מטר
 קוטר:  0.17 מטר
 ביצועים
 מהירות:  1,300 מטר לשנייה
 טווח:  20 ק"מ
 גובה טיסה:  15,000 מטר
 ראש קרב והנחיה
 ראש קרבי:  20 ק"ג
 מרעום:  מגע וקרבה
 הנחיה:  שגר ועדכן 
 
מערכת הנשק של הפנציר-S1
פנציר S-1 (ברוסית: Панцирь-С1, או בציון: 96К6; בקוד דיווח נאט"ו: SA-22 Greyhound) היא מערכת משולבת של תותחים וטילי קרקע-אוויר, טקטית וניידת נגד כלי טיס וטילי שיוט. המערכת מיוצרת על ידי משרד התכנון KBP בטולה, רוסיה. מערכת הפנציר S-1 היא שיפור ישיר של קודמתה, SA-19/SA-N-11.
היסטוריית פיתוח

מערכת הפנציר-S פותחה החל משנת 1990 כמחליפה ל-9K22 טונגוסקה. אב הטיפוס הושלם ב-1994 והוצג שנה לאחר מכן בתערכות הסלון האווירי במוסקבה. הפיתוח הואט באותה תקופה בשל המצב הכלכלי הגרוע ברוסיה, אך חודש בתמיכת הלקוח הראשון, איחוד האמירויות, בשנת 2000.
דרישת איחוד האמירויות הייתה למכ"ם המסוגל לעקוב גם אחר מטרות קרקע, בתוספת תותחים וטילים משופרים, מה שהאט מעט את סיום הפיתוח. ניסויים חיים נערכו ביוני 2006 במטווח קפוסטין יאר באסטרחן. בדיקות סופיות במאי 2007 כללו מסע מזורז של הכלים לאורך 250 ק"מ לעמדת ירי בלתי מוכנה, כדי לדמות משימת הגנה אוויריות אופיינית.
תיאור כללי של המערכת

כל מרכיבי המערכת מותקנים על כלי רכב אחד הנושא הן את מכ"מי החיפוש והעקיבה והן את משגרי הטילים והתותחים על מערכותיהם. כלי הרכב המוביל את המערכת השתנה בין הגרסאות השונות והיה לרוב משאית כבדה בעלת הנעה 8x8 מסוג URAL-5323, KAMAZ-6560, MZKT-7930 או שלדה זחלית בלארוסית מסוג GM-352M1E, שהיא כפי הנראה היחידה המאפשרת ירי בתנועה. כמו כן קיימת גרסה נייחת להתקנה על כלי שיט.
הצריח נושא 12 טילי 57E6 או 57E6-E בשתי קבוצות בנות 6 צינורות שיגור, אחת בכל צד של הצריח. הטיל הוא דו שלבי מונע בדלק מוצק, כשהשלב העליון צר מהתחתון. ראש הקרב מכיל מרעומי קרבה ומגע וחומר נפץ מרסק במשקל 16 ק"ג. הטיל כולו שוקל 65 ק"ג, מגיע למהירות מרבית של 1,100 מטר לשנייה וטווחו היעיל 1–12 ק"מ.
צמד תותחי 2A38M בקוטר 30 מ"מ מצוידים ב-700 פגזים מסוגים שונים. התותחים מגיעים לקצב אש של 2,500 פגזים לדקה וטווחם מגיע עד 4 ק"מ. התותחים בשילוב הטילים יכולים ליירט מטרות מנמיכות טוס ביותר, כטב"מים ואף טילי שיוט בגובה שאינו נמוך מ-15 רגל (כחמישה מטרים מעל פני הקרקע).
המכ"מים פועלים בתדרים המילימטריים והסנטימטריים. טווח הגילוי הוא 30 ק"מ וטווח העקיבה הוא 24–28 ק"מ למטרה בעלת שטח חתך מכ"ם של 2 מטר מרובע. בנוסף למכ"ם קיימת במערכת בקרת האש גם מערכת הדמיה תרמית באינפרה אדום עם עיבוד אות ספרתי ועקיבה אוטומטית. מערכות זולות המיועדות לייצוא מכילות בקרת אש אלקטרו-אופטית פשוטה יותר.
תצורות הפעלה מבצעית

עד לשישה רכבי פנציר S-1 יכולים לפעול בתצורות הבאות:
פריסה עצמאית: כל רכב שיגור הוא יחידה עצמאית לחלוטין המגלה, רוכשת, עוקבת ומיירטת את מטרותיה.
סוללה: רכב שיגור אחד מתפקד כמרכז בקרת אש השולט ב-3–5 כלים אחרים המקבלים מידע מטרה ממנו ומבצעים את פקודות האש.
פריסה מול עמדת פיקוד נייחת: עמדת פיקוד נ"מ מרכזית שולחת הוראות אש לכלים הניידים. ניתנת להפעלה עם מכ"ם גילוי מוקדם ארוך טווח.
תפוצת המערכת

איחוד האמירויות הערביות איחוד האמירויות הערביות: 50 כלים הוזמנו במאי 2000. מחציתם על כלי-רכב זחליים.
אלג'יריה אלג'יריה: 38 כלים בקירוב הוזמנו, כחלק מעסקת נשק גדולה בשווי 8 מיליארד דולר.
סוריה סוריה: 36 כלים הוזמנו כחלק מעסקת נשק של מיליארד דולר. אספקה החלה באוגוסט 2007. השבועון "ג'יינס דיפנס ויקלי" דיווח במאי 2007 שעשרה כלים עתידים להמסר לאיראן עד סוף 2008
איראן איראן: ככל הנראה עשרה כלים שהועברו מסוריה.
חזבאללה חזבאללה: מספר מערכות שככל הנראה הוברחו מסוריה. רובן הושמד במבצע "אוויר הרים" שביצע חיל האוויר במהלך שנת 2024.
פעילות מבצעית

ב-22 ביוני 2012, הפילה יחידת פנציר-S1 סורית מטוס F-4 פנטום טורקי מול חופי העיר לטקיה. לפי מקורות ישראלים הרוסים כנראה מעורבים בהפלת המטוס כאזהרה לכוחות נאט"ו שלא להתערב צבאית במלחמת האזרחים בסוריה.
במהלך התקיפות האוויריות של ישראל על מטרות איראניות בסוריה ב-10 במאי 2018 סוללת פנציר-S1 (קוד נאט"ו SA-22) שתקפה את מטוסי חיל האוויר הישראלי הושמדה.
ב-21 בינואר 2019, במסגרת תקיפות תגובה נגד תשתיות איראניות בסוריה, השמיד חיל האוויר הישראלי לפחות שתי סוללות פנציר-S1 סוריות אחרי שאלה פתחו באש חרף האזהרה שהעבירה ישראל לסורים.
הערות שוליים

↑  http://www.janes.com/press/features/pr070518_1.shtml
↑  יואב זיתון, להפיל מטוס ישראלי: התחבולות שחיסלו את תוכנית העל של חיזבאללה, ו"השוק" מהפעולה בסוריה | מיוחד, באתר ynet, 14 בדצמבר 2024
↑  ynet, דיווח: רוסים השתתפו בהפלת המטוס הטורקי, באתר ynet, 1 ביולי 2012.
↑   
שגיאות פרמטריות בתבנית:אתר צה"ל 
סוג לא תואם [ 3 ]  תיעוד: הרגע בו השמידו מטוסי הקרב של חיל האוויר את הסוללה הסורית, באתר צה"ל, 10 במאי 2018.
↑   תיעוד מתקיפת מטוסי הקרב בשטח סוריה, באתר צה"ל, 21 בינואר 2019,
מערכת אתר חיל-האוויר, ‏חיל-האוויר תקף מטרות איראניות בסוריה, באתר חיל האוויר הישראלי, 21 בינואר 2019.
| רק"מ מדינות הגוש הסובייטי לאחר מלחמת העולם השנייה |
| --- | --- | --- |
| טנקים | T-84 Oplot-M • T-90 • T-84 • T-80 • T-72 • IT-1 • T-64 • T-62 • PT-76 • T-55 • T-10 • ארמטה T-14 |  |
| נגמ"שים | BTR-152 • BTR-94 • BPM-97 • BTR-90  • BTR-80 • BTR-70 • BTR-60 • BTR-40 • BTR-4 • BTR-3 • BTR-D • BTR-50 • MT-LB |  |
| נגמ"שי לחימה | BMPT • BTR-T • BMD-3 • BMD-2 • BMD-1 • BMP-3 • BMP-2 • BMP-1 • ‏T-15 ארמטה |  |
| תותחים מתנייעים | 2S1 גווזדיקה • ‏SO-152 • ‏2S4 טולפן • ‏2S5 גיאטסינט-S • ‏2S7 פיון • ‏2S9 נונה • ‏2S19 MSTA‏ • ‏‏2S23 נונה-SVK • ‏2S25 Sprut-SD • ‏2S31 וונה • ‏ASU-57 • ‏ASU-85 • ‏A-222 ברג |  |
| ארטילריה רקטית | BM-14 • ‏BM-21 גראד • ‏BM-24 • ‏BM-25 • ‏BM-27 אוראגן • ‏TOS-1 • ‏BM-30 סמרץ' |  |
| טילי קרקע-קרקע | 2K6 לונה • 9K52 לונה-M • ‏OTR-21 טוצ'קה • OTR-23 אוקה • 9K720 איסקנדר • K-300P בסטיון-P |  |
| רק"ם נ"מ | ‏SA-22 • SA-19  • ZSU-23-4 • ZSU-57-2 • BTR-152A\D\E • BTR-40A |  |
| מערכות קרקע-אוויר | SA-4 • ‏SA-6 • ‏SA-8 • ‏SA-9 • ‏‏SA-10 • ‏SA-11 • ‏‏SA-12 • ‏SA-13 • ‏SA-15 • ‏SA-17 • ‏SA-19 • ‏‏SA-20 • ‏‏SA-21 • ‏‏SA-22 |  |
גרעיני הבסיס

| --- | --- |

 שיוך:  set of nuclei of neuraxis, ישות אנטומית מסוימת 
 מזהים
 לטינית (TA98):  nuclei basales 
 טרמינולוגיה אנטומיקה:  A14.1.09.501 
 TA2 (2019):  5559 
 מזהה נרולוקס:  birnlex_826 
 מזהה נרוניימס:  224 
 FMA:  84013 
 קוד MeSH:  A08.186.211.200.885.287.249 
 מזהה MeSH:  D001479 
 מערכת השפה הרפואית המאוחדת:  C0004781 
 
מיקום גרעיני הבסיס
גרעיני הבסיס (TA:‏ Nuclei basales; נקראים גם הגרעינים הבזאליים או Basal ganglia) הם קבוצה של גרעינים במוח, שממוקמים בעומק המוח הגדול, מתחת לקליפת המוח בבסיס המוח הקדמי ובקצה העליון של המוח האמצעי.
גרעיני הבסיס מעורבים בפעילות של זיכרון העבודה. הם פועלים בתיאום עם קליפת המוח הקדמית כדי לסנכרן ולבצע התנהגויות מתוכננות ורצוניות המצריכות את מערכות השליטה הלימביות, הקוגניטיביות והמוטוריות.
מרבית גרעיני הבסיס משמשים כיחידה תפקודית שפועלת במסגרת המערכת המוטורית ומסייעת לאזורים המוטוריים בקליפת המוח להוציא לפועל תנועות רצוניות של השרירים.
רוב המידע שמגיע לגרעיני הבסיס מתקבל מכל האזורים של קליפת המוח ומהחומר השחור.
גרעיני הבסיס שולחים מידע לאזור המוטורי המשלים ולתצורה הרשתית.
גרעיני הבסיס אחראיים ללמידה ויישם של תמורות מורכבות בתגובות לגירויים כמו שימוש נכון בכללי הדקדוק, בנוסף עבור אנשים רב לשוניים יש לו תפקיד בבחירת השפה המתאימה להקשר.
מרכיבים

גרעיני הבסיס כוללים את:
הסטריאטום , מעורב בתכנון ושליטה במסלולי תנועה ובתהליכים קוגניטיביים אחרים. הוא משמש כיחידת הקלט של גרעיני הבסיס, מקבל מידע מקליפת המוח הקדם-מצחית ומעורב בהנחיית ההתנהגות לעבר הגשמת מטרות רצויות על ידי בחירה וארגון של סדר הפעולות הנדרש. הסטריאטום מכיל את:
הגרעין הזנבי (Caudate nucleus)
הפוטמן (Putamen)
גרעין האקומבנס (NAc - Nucleus accumbens) - ממוקם בסטריאטום ומעורב במנגנוני חיזוק וקשב.
הגלובוס פלידוס-הגרעין החיוור. (Globus pallidus). כולל חלק פנימי וחלק חיצוני. אחראי על תפקודים מוטוריים.
החומר השחור (Substantia nigra)
הגרעין התת-תלמי (Subthalamic nucleus)
גרעיני הבסיס נוצרים מחלקים שונים במהלך ההתפתחות העוברית של המוח. הגרעין הזנבי, הפוטמן והגלובוס פלידוס שייכים למוח הגדול.
אלו הם הגרעינים האחראיים על התפקודים המוטוריים של גרעיני הבסיס.
מקורו של הגרעין התת-תלמי הוא במוח הביניים והחומר השחור הוא חלק מהמוח האמצעי וממוקם בגזע המוח.
פעילות מוטורית

גרעיני הבסיס ידועים בזכות התפקוד המוטורי שלהם. הם משתתפים בוויסות התנועה של הגוף והם חשובים לרכישה של מיומנויות מוטוריות.
פעילות מוטורית > הסבר כללי

מוקד השליטה על הפעילות הרצונית של שרירי השלד הוא באזורים המוטוריים בקליפת המוח, שממוקמים בחלקה האחורי של האונה המצחית. אזור זה יוזם תנועה, ושולח פקודות שיורדות דרך חוט השדרה לשרירים השונים. במקביל, נשלח מידע גם לאזורים המסייעים לביצוע התנועה, בעיקר גרעיני הבסיס והמוח הקטן. שם מתקבלות החלטות שונות לגבי התנועה כגון מהירותה, העיתוי שלה, מיקומה המדויק וכו' והמידע מוחזר אל קליפת המוח וכך שולט בזמן אמת על מאפייני התנועה ואופן ביצועה.
הפנמה של מיומנות מוטורית מאפשרת לאדם להשתמש בה על ידי הפעלה של גרעיני הבסיס ולכן אינה דורשת פעילות מרובה של קליפת המוח הקדם-מצחית.
זאת הסיבה לכך שהתנהגויות אוטומטיות מצריכות פחות משאבי קשב עם התקדמות תהליך הלמידה.
פעילות מוטורית > מסלולי מידע

הבנת הפעילות נעוצה בהבנת הקשרים בין גרעיני הבסיס לשאר המוח ובין הגרעינים לבין עצמם.
גרעיני הבסיס מקבלים קלט מקליפת המוח, ומוציאים אליה פלט דרך התלמוס. פלט זה הוא מעכב: ככל שגרעיני הבסיס מוציאים יותר פלט לתלמוס, כך מתקבל פחות עירור של קליפת המוח המוטורית ולפיכך תתבצע פחות תנועה של השרירים.
הקלט מקליפת המוח מגיע אל הסטריאטום (הגרעין הזנבי והפוטמן). בשלב זה יכול המידע ללכת בשני מסלולים:
המסלול הישיר - אל הגלובוס פלידוס הפנימי, וממנו ישירות לתלמוס. מסלול זה מוציא פחות פלט מעכב לתלמוס, ולכן הוא גורם לתנועתיות רבה יותר.
המסלול הלא ישיר - אל החלק החיצוני של הגלובוס פלידוס, משם אל הגרעין התת-תלמי, אל הגלובוס פלידוס הפנימי ולבסוף לתלמוס. מסלול זה מוציא יותר פלט מעכב לתלמוס, ולכן הוא גורם לפחות תנועה של השרירים.
שיווי המשקל העדין בין המסלול הישיר והלא ישיר מווסת על ידי החומר השחור, שמפריש את המוליך העצבי דופמין לסטריאטום. אופי המסלולים העצביים האלה משתקף בהפרעות מוטוריות שנובעות מניוון בגרעיני הבסיס: במחלת פרקינסון הפגיעה מפרה את האיזון לכיוון המסלול הלא-ישיר, ולכן מתקבלת תת-תנועתיות, ואילו במחלת הנטינגטון האיזון מופר לכיוון ההפוך, ולכן אחד התסמינים הוא תנועתיות-יתר.
את פעולתם של הגרעינים מסבירים על ידי תאוריית המעצור. תאוריה זו גורסת, שבכל רגע אנו מדכאים אפשרויות תנועתיות רבות כדי להתרכז אך ורק בפעולה שבה אנו מעוניינים. לדוגמה, בעת ישיבה אנו מדכאים את כל התנועות, אך משמרים רפלקסים תנוחתיים מסוימים.
פעילות מוטורית > מוליכים עצביים

בגרעיני הבסיס ניתן למצוא שלושה מוליכים עצביים יסודיים:
דופמין - יוצא מהחומר השחור אל הסטריאטום ומדכא את גרעיני הבסיס, וכך מעודד תנועה.
GABA - משמש כמוליך העצבי העיקרי בגרעיני הבסיס ובפלט שיוצא מהם, ואחראי לפעולה המעכבת של גרעיני הבסיס.
אצטילכולין - מצוי בין תאים בגרעיני הבסיס, מעודד את הפעילות המדכאת של גרעיני הבסיס.
גרעין האקומבנס ומסלול התגמול

למרות הכללתו בקבוצת גרעיני הבסיס ומיקומו בין הגרעין הזנבי לפוטמן, גרעין האקומבנס אינו מעורב בפיקוח על תנועה. לגרעין האקומבנס יש תפקיד חיוני במערכת החיזוק במוח, אשר יוצרת תחושה של הנאה בתגובה לגירויים שנתפסים כחיוביים. המסלול העצבי העיקרי במערכת זו הוא המסלול המזולימבי, אשר מתחיל בגרעינים של הטגמנטום הגחוני במוח האמצעי. בעת הפעלה של מערכת החיזוק, תאי העצב בטגמנטום הגחוני מפרישים דופמין לתוך גרעין האקומבנס. מערכת זו מסייעת ללמידה בכך שהיא מגדילה את ההסתברות לחזרה על ההתנהגות שבוצעה בעת הפעלתו של מסלול זה. מסלול התגמול במוח ממלא תפקיד פעיל גם בתהליכים של התמכרות לסמים.
תפקידים נוספים

מחקרים חדשים מצביעים על קשר של גרעיני הבסיס גם לרגשות ולקוגניציה. מחקרים אלה מחלקים את תפקידי גרעיני הבסיס לתפקידים מוטוריים המתרכזים בפוטמן, ולתפקידים רגשיים וקוגניטיביים שמקורם בגרעין הזנבי. בכך ניתן להסביר את המתרחש במחלת הנטינגטון. במחלה זו רואים ניוון של שני גרעינים אלה, יחד עם תסמינים משולבים של בעיות מוטוריות וקוגניטיביות.