stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הר קירסארג'
הערות שוליים

↑  "Mount Kearsarge, New Hampshire". Peakbagger.com. Retrieved 2013-01-31.
↑  "Rollins State Park". New Hampshire State Parks. Retrieved August 27, 2018.
↑  "New Hampshire County Prominence Peaks". Peakbagger.com. Retrieved 2013-01-31.
↑  "History of Rollins and Winslow State Parks" (PDF). NH State Parks. Retrieved January 29, 2020.
↑  "History of Rollins and Winslow State Parks" (PDF). NH Division of Parks and Recreation. Retrieved October 12, 2012.
הר קינג (אנטארקטיקה, הרי טולה)

ערך זה עוסק בהר בארץ אנדרבי שבאנטארקטיקה. אם התכוונתם להר אחר באנטארקטיקה בשם זה ראו הר קינג (אנטארקטיקה, חצי האי האנטארקטי); להרים אחרים בשם זה, ראו .
| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 גובה:  1,425 מ' 
 מיקום:  אזור הברית האנטארקטית,
 רכס הרים:  הרי טולה 
 קואורדינטות:  67°01′00″S 52°49′00″E﻿ / ﻿67.0167°S 52.8167°E﻿ / -67.0167; 52.8167
  (למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיהר קינג(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיהר קינג
 
הר קינג (באנגלית: Mount King) הוא הר בקצה המזרחי של הרי טולה בארץ אנדרבי, באזור מזרח אנטארקטיקה שבאנטארקטיקה (בשטח שאוסטרליה טוענת לריבונות עליו כחלק מהטריטוריה האנטארקטית האוסטרלית).
בבסיסו של הר קינג מצוי ראשו של קרחון ביוור.
גובהו של ההר 1,425 מטרים מעל פני הים.
פסגתו של ההר חלקה (אינה מחודדת).
היסטוריה > גילוי ומיפוי ההר

הר קינג התגלה ומופה בדצמבר 1958, על ידי מחלקת מזחלות הכלבים של משלחת המחקר האוסטרלית הלאומית לאנטארקטיקה בפיקודו של ג'י. ט. קנוקי ( G.A. Knuckey).
היסטוריה > מקור השם

ההר נקרא על שמו של פיטר וו. קינג (Peter W. King), קצין רדיו בתחנת מוסון בעונת המחקר 1957–1958, וחבר במחלקת מזחלות הכלבים של משלחת המחקר האוסטרלית לאנטארקטיקה.
הערות שוליים

↑  גאזט השמות האנטארקטיים הרשמי של ארצות הברית
1 2 3 4 5 6  מידע גאוגרפי והיסטורי
| הרי טולה |
| --- | --- | --- |
| הרים | אולדפילד • בונד • בסט • ברטלט • דגרפלדט • דנהאם • דאנג'י • הארדי • הארווי • המפסון • מוריסון • מילר • סוקק • סטורר • פורטאוס • פיתגורס • קייזר • קינג • רודס • ריידר • ריסר-לארסן |  |
| רכסי הרים | פיקוק |  |
| נונאטאקים | הארווי |  |
ויין דאונינג

| --- | --- |

ויין דאונינג, 1988.
 לידה:  10 במאי 1940 אילינוי, ארצות הברית
 פטירה:  18 ביולי 2007 (בגיל 67) פאוריה, ארצות הברית 
 מקום קבורה:  בית הקברות וסט פוינט 
 מדינה:  ארצות הברית 
 השכלה:  Tulane University Freeman School of Business  מכללת המלחמה של חיל האוויר  Peoria Notre Dame High School  האקדמיה הצבאית של ארצות הברית  Joint Forces Staff College 
 השתייכות:  הצבא האמריקני צבא ארצות הברית
 דרגה:   גנרל
 תפקידים בשירות
 מפקד הגדוד ה-2 ברגימנט הריינג'רס ה-75 מפקד החטיבה ה-3 בדיוויזיית השריון הראשונה מפקד רגימנט הריינג'רס ה-75 מפקד פיקוד המבצעים המיוחדים המשולבים מפקד פיקוד המבצעים המיוחדים
 פעולות ומבצעים
 מלחמת וייטנאם מבצע מטרה צודקת  מלחמת המפרץ
 עיטורים
  כוכב הכסף (2)  כוכב הארד (6)  מדליית השירות המצוין של מחלקת ההגנה (2)  לגיון ההצטיינות (4)   מדליית השירות המצוין(2)  לב הארגמן
 תפקידים אזרחיים
 סגן היועץ לביטחון לאומי לנושא לוחמה בטרור
 הנצחה
 שדה התעופה הבינלאומי של פאוריה, אילינוי, על שם גנרל ויין א. דאונינג
 
גנרל ויין דאונינג
ויין אלן דאונינג (באנגלית: Wayne Allan Downing‏; 10 במאי 1940 - 18 ביולי 2007) היה גנרל אמריקאי אשר שימש כמפקד פיקוד המבצעים המיוחדים המשולבים ופיקוד המבצעים המיוחדים.
ביוגרפיה

דאונינג נולד וגדל בעיירה פאוריה שבמדינת אילינוי. דאוניג החל את דרכו בצבא ארצות הברית עם הרשמו למכללה הצבאית ווסט פוינט. לאחר שסיים את חוק לימודיו ב-1962, והוסמך כקצין בדרגת לוטננט. עם סיום לימודיו התגייס לצבא ועבר הכשרה כלוחם, קורס קציני חי"ר, קורס הסיירים והסמכה כצנחן. לאחר מכן שירת כמפקד מחלקה בחטיבת הצנחנים ה-173 ולחם במלחמת וייטנאם. בשנת 1966 שירת כמדריך וכמפקד פלוגה בבית הספר לחי"ר שבפורט בנינג. בשנים 1968–1969 שב לווייטנאם ולחם על כמפקד פלוגה ובהמשך כקצין מבצעים גדודי וחטיבתי בדיוויזיית החי"ר ה-25.
לאחר מכן שירת במשרד ההגנה. בתפקידו הבא שימש כקצין מבצעים וכמפקד הגדוד ה-2 ברגימנט הריינג'רס ה-75. בשנים 1982–1984 פיקד על החטיבה ה-3 בדיוויזיית השריון הראשונה ולאחר מכן על רגימנט הריינג'רס ה-75. בתפקידו הבא שימש כסגן מפקד פיקוד הכוחות המיוחדים ובהמשך מונה לסגן מפקד פיקוד האימונים וההדרכה של צבא ארצות הברית (TRADOC). לאחר מכן שימש דאונינג כמפקד פיקוד המבצעים המיוחדים המשולבים, בין היתר במבצע מטרה צודקת ובמלחמת המפרץ. בתפקידו האחרון שימש כמפקד פיקוד המבצעים המיוחדים, בין היתר בקרב מוגדישו. בפברואר 1996 פרש לגמלאות.
לאחר פיגועי 11 בספטמבר נקרא דאונינג לשוב לשירות המדינה ושימש כסגן היועץ לביטחון לאומי לנושא לוחמה בטרור במועצה לביטחון לאומי של נשיא ארצות הברית. דאוניג נפטר בשנת 2007.
הערות שוליים

↑  נואל מ' טיצ'י, וורן ג' בניס, החלטות, הוצאת מטר, 2011, עמוד 311.
↑  נואל מ' טיצ'י, וורן ג' בניס, החלטות, הוצאת מטר, 2011, עמוד 285.
↑  נועם אופיר, ציד הסקאדים הגדול, ביטאון חיל האוויר,  גיליון 148 (249), ‏ 01.12.2002.
↑  מרק באודן "התרסקות במוגדישו", הוצאת משרד הביטחון, 2002, עמודים 232-233.
↑  מרק בודן, בן לאדן - החיסול, אור יהודה: כנרת זמורה-ביתן, 2012, עמודים 147-148.
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: no2011135490  VIAF: 184197656   WorldCat (עם VIAF): 184197656
הר קירקבי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 גובה:  2,100 מ' 
 מיקום:  אזור הברית האנטארקטית,
 רכס הרים:  רכס פורתוס 
 קואורדינטות:  70°26′00″S 65°15′00″E﻿ / ﻿70.433333333333°S 65.25°E﻿ / -70.433333333333; 65.25
  (למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיהר קירקבי(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיהר קירקבי
 
הר קירקבי (באנגלית: Mount Kirkby) הוא הר שולחן (הר בעל פסגה שטוחה), גדול ובולט, בקצה הצפוני של רכס פורתוס, בהרי הנסיך צ'ארלס, באדמת מק. רוברטסון, שבאנטארקטיקה.
ההר ממוקם 6 קילומטרים ממזרח למסיב קרוהן.
אורכו של הר גדול זה 9 קילומטרים (בכיוון מזרח - מערב), ושיא רוחבו 4 קילומטרים (בקצהו המערבי); ההר מתחדד ונהיה צר יותר לכיוון מזרח.
גובהו של ההר 2,100 מטרים מעל פני הים; ההר מתנשא לגובה של 460 מטרים מעל הרמה המקיפה אותו.
היסטוריה > גילוי ההר

הראשונים שהגיעו אל ההר היו אנשי משלחת מטעם משלחת החקר האנטארקטית הלאומית של אוסטרליה, בפיקודו של וו. ג'י. בושר (W.G. Bewsher), בדצמבר 1956.
היסטוריה > מקור השם

שמו של ההר ניתן לו על ידי ועדת השמות האנטארקטיים של אוסטרליה.
ההר נקרא על שמו של סידני לורימר קירבי (Sydney L. Kirkby), סוקר שעבד בתחנת מוסון בשנת 1956 ובשנת 1960.
הערות שוליים

↑  גאזט השמות האנטארקטיים הרשמי של ארצות הברית
1 2 3 4 5 6 7  מידע גאוגרפי והיסטורי באתר הסקר הגאולוגי של ארצות הברית
1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12  מידע גאוגרפי והיסטורי באתר הגאזט האנטארקטי האוסטרלי
↑  לפי מקור אחר, ומקור נוסף, גובהו של ההר 2,348 מטרים מעל פני הים.
| רכס אתוס |
| --- | --- | --- |
| קרחונים | סקילה |  |
| רכסים | ליאה • קוטרר |  |
| הרים | בול • גידינגס • מקנזי • פיטר |  |
| נונאטאקים | דוסון • האנט |  |
| רכס פורתוס |
| --- | --- | --- |
| קרחונים | כריבדיס • סקילה |  |
| רכסים | האלקומב • מרטין • קורי |  |
| הרים | גאסטון • גבאן • גרדנר • טאר • פולארד • קנהאם • קאצ'ליף • קירקבי • קרוהן • קרייטון |  |
| אתרים אחרים בהרי הנסיך צ'ארלס |
| --- | --- | --- |
| רכסים נוספים | אליסון • סאקסטון |  |
| הרים | בראון-קופר • פורקסט • קרטר |  |
| עמקים ומישורים | מדרון בנט |  |
| נונאטאקים | ארמוניני |  |
| מפרצים | ביינמדארט |  |
הנרי פרסי, הרוזן הראשון מנורת'מברלנד

טירת אניק, אחוזתו
הנרי פרסי, הרוזן הראשון מנורת'מברלנד, ברון פרסי הרביעי, מלך טיטולרי של האי מאן (באנגלית: Henry Percy, 1st Earl of Northumberland, 4th Baron Percy, titular King of Mann,‏ 10 בנובמבר 1341 - 20 בפברואר 1408), אביר הבירית, נינו של הנרי השלישי, מלך אנגליה. מראשי המרד נגד הנרי הרביעי, מלך אנגליה.
תולדות חייו

בנו של הנרי דה פרסי, הברון פרסי השלישי מאנשיו של אדוארד השלישי, מלך אנגליה ומרי מבית פלנטג'נט. כבר בגיל 23 מונה למפקד-המגן של אזור הגבול עם סקוטלנד (warden of the marches) ובעל סמכות הן לפעול בכוח צבאי נגד הסקוטים והן לקיים משא ומתן עם מנהיגיהם. הועלה לרמת רוזן על ידי ריצ'רד השני, מלך אנגליה. בין 1383 ל-1384 היה אדמירל הים הצפוני.
ב-1397 היה מתומכיו של הנרי בולינגברוק במרד נגד הכתר. עם שובו של בולינגברוק לאנגליה מגלותו בצרפת ב-1399 הצטרפו אליו בני פרסי עם אנשיהם בדונקסטר וצעדו עמו ללונדון, על מנת להדיח את המלך מכסאו. בולינגברוק הוכתר כמלך הנרי הרביעי וגמל למשפחת פרסי בנדיבות. פרסי עצמו מונה על ידי המלך למפקד הצבא המלכותי (Lord High Constable of England) ולמלך (בתואר) האי מאן. פרסי ובנו, הנרי פרסי נקראו לדכא את המרד הוולשי בהובלת אווין גלינדור.
המרד בהנרי הרביעי

על אף קרבתם למלך בראשית דרכו, תמיכתם בו לקראת הכתרתו והכיבודים שקיבלו בראשית מלכותו, מצאו עצמם בני פרסי במספר מחלוקות עם הכתר. הנרי לא שילם להם די, לדעתם, על משרת מגני הגבול הסקוטי; הוא חיזק ברית עם בית דנבאר הסקוטי, למורת רוחם ובפרט דרש שישוחררו השבויים הסקוטים שנשבו במהלך דיכוי המרד; המלך קידם את בנו, הנסיך הנרי והעניק לו סמכויות צבאיות בצפון ויילס, תוך דחיקתו של הוטספור מהפיקוד ולא הצליח (או לא ניסה מספיק) לפדות את אדמונד מורטימר, רוזן מורטימר ה-5, גיסו של הוטספור (אחי-אשתו) מהשבי הוולשי.
בקיץ 1403 הרימו בני פרסי את נס המרד ויצאו נגד המלך, אותו הגדירו כטירן. בראש המרד ניצבו תומאס פרסי, רוזן ווסטר, אחיו של הנרי פרסי ו"נסיך ויילס", אווין גלינדור. הוטספור החליט לצאת לקרב גלוי בשרוסברי עוד בטרם הגיע אביו עם צבאו מן הצפון. קרב שרוסברי התחולל ב-21 ביולי בין צבא המלך, שכלל כ-14,000 חיילים לצבא המורדים, שכלל 10,000. בפעם הראשונה בהיסטוריה ניצבו על אדמת אנגליה אלה מול אלה קשתים חמושים בקשת ארוכה. מספר האבדות היה גדול, ובהם הנרי פרסי (הוטספור) עצמו, אשר לפי חלק מהמקורות נפגע מחץ כאשר הרים את מגן-הפנים של קסדתו על מנת לסקור את שדה הקרב. בראותם שמנהיגם נפגע, נפוצו אנשיו המורדים וכוחות המלך ניצחו.
הנרי פרסי עצמו לא היה נוכח בשדה הקרב ולא היה מעורב באופן ישיר במרד ולפיכך לא הואשם על ידי המלך בבגידה, אולם תפקידו כמפקד הצבא נשלל ממנו.
ב-1405 תמך פרסי במרד שארגן ריצ'רד לה סקרופ, ארכיבישוף יורק נגד הנרי הרביעי. לאחר שהמרד נכשל, נמלט פרסי לסקוטלנד ואחוזתו, טירת אניק, הוחרמה ממנו על ידי הכתר.
ב-1408 פלש פרסי מסקוטלנד לאנגליה בראש צבא ונהרג בקרב ברמהם מור (Battle of Bramham Moor). ראשו נערף לאחר הקרב והוקע על גשר לונדון.
משפחתו

ב-1358 נשא לאשה את מרגרט נוויל (1339-1372) ונולדו להם ארבעה בנים (הנרי פרסי (הוטספור), תומאס, ראלף ואלן) ובת אחת (מרגרט). ב-1381 נשא לאשה את מוד לוסי (1343-1398).
בתרבות ובספרות

הנרי פרסי (הקרוי נורת'מברלנד) הוא אחת מהדמויות הראשיות במחזות שייקספיר הנרי הרביעי, חלק ראשון והנרי הרביעי, חלק שני.
בסדרה הפתן השחור מבוססת עליו דמותו של לורד פרסי פרסי מנורת'מברלנד (בגילומו של טים מקינרני).
הערות שוליים

↑  The Battle of Shrewsbury
המשבר הפיננסי של 1873

הסתערות משיכות על הבנק הלאומי הרביעי ברחוב נסאו בניו יורק, 4 באוקטובר 1873
המשבר הפיננסי של 1873 גרם לשפל כלכלי שנמשך כשש שנים ברחבי אירופה ואמריקה הצפונית. במדינות מסוימות, דוגמת בריטניה, ההשפעה התמשכה אף יותר – בבריטניה הוא פתח שני עשורים של קפאון כלכלי.
שפל זה זכה לכינוי "השפל הארוך" עד שאירועי 1929 האפילו עליו.
כמה וכמה גורמים עמדו מאחורי הבהלה בשווקים והשפל שגרמה, והיסטוריונים עודם מתלבטים אילו גורמים חשובים מאחרים. הגורמים המוסכמים הם אינפלציה שלאחר מלחמת האזרחים האמריקאית, השקעות ספקולטביות בקנה מידה גדול, בעיקר בתעשיית הרכבות, מאזן סחר גרעוני מנופח, השלכות של הזעזוע הכלכלי שגרמה מלחמת צרפת–פרוסיה של 1871, אובדן רכוש בקנה מידה גדול עקב שרפות בבוסטון ובשיקגו. כל אלו הטילו עול כבד מדי על הלימת ההון של הבנקים, אשר התדרדרה בניו יורק מ-50 מיליון דולר ל-17 מיליון דולר בלבד בספטמבר ואוקטובר 1873.
סימני המשבר הראשונים היו כשלים פיננסיים בווינה, בירת האימפריה האוסטרו-הונגרית.
גורמי השפעה בארצות הברית

לאחר מלחמת האזרחים האמריקאית החלו עבודות נרחבות וחריגות בגודלן בהנחת מסילות ברזל לרכבות. בין 1868 ל-1873 הונחו מסילות לאורך 53,000 קילומטר. מרבית ההשקעות הגיעו מסובסידיות והנחות ממשלתיות. תעשיית מסילות הרכבת הייתה המעסיק הגדול ביותר למעט החקלאות בשנים אלה, ועירבה הון רב, כמו גם נטילת סיכונים גדולים. ספקולנטים הזרימו הון חריג בגודלו, והתעשייה צמחה במהירות רבה, על אף שהתשואה על ההשקעות לא הייתה צפויה בטווח קרוב.
גורמי השפעה בארצות הברית > תקנת המטבע של 1873

ב-1871 חדלה האימפריה הגרמנית להטביע את מטבע התאלר מכסף. כתוצאה מכך צנח הביקוש למתכת הכסף ומחיריה ירד. ירידה זו השפיעה לרעה בעיקר על ארצות הברית, בה נכרה רוב הכסף הגולמי. עקב זאת, נקבעה תקנת המטבע של 1873, אשר הלכה למעשה העבירה את ארצות הברית מבסיס דו מתכתי לבסיס זהב בלבד. בתוקף התקנות חדלה ממשלת ארצות הברית לרכוש כסף מתכתי מהציבור במחיר רשמי ומוכרז.
התקנה גרמה להתדרדרות נוספת במחיר כסף מתכתי, התדרדרות שבחלקה נבלמה על ידי הכנסת מטבע חדש, דולר סחר מוטבע מכסף לשימוש במסחר מול מדינות אסיה, בעיקר סין, והשקעות חדשות בתעשיית מכרות הכסף עקב גילוי מרבצים בעיר וירג'יניה שבמדינת נוואדה.
התקנה גרמה להתדלדלות יתרות הכסף בציבור, שעד אז היה יכול למכור כסף מתכתי לממשלה במחיר רשמי, והביאה לעליית שערי הריבית, שהעיקה על מגזרים שנסמכו על אשראי, כגון החוואים. הזעקה הציבורית שקמה גרמה לממשלה לחזור בה, ולקבוע בשנת 1878 את תקנת בלאנד-אליסון שהשיבה את הטבעת מטבעות הכסף.
האווירה שנוצרה בשל מדיניות מזגזגת זו הייתה של הימנעות מהתחייבויות לטווח ארוך, ובפרט מאיגרות-חוב.
בספטמבר 1873, הגיע המצב לכלל משבר. הבנק ג'יי קוּק, מאושיות הבנקאות האמריקאית של זמנה, מצא עצמו חדל-פרעון באיגרות חוב של חברת הרכבת "מסילת צפון הפסיפיק". ב-18 בספטמבר הגיש הבנק בקשת פשיטת רגל.
ההשפעה על ארצות הברית

פשיטת הרגל של בנק ג'יי קוק, ובעקבותיה של בנק הנרי קלוז, יצרה מפולת דומינו של חדלות-פרעון בנקאית והביאה לסגירה זמנית של בורסת ניו-יורק. מפעלים שמצאו עצמם נטולי קווי אשראי וללא יכולת לגייס הון החלו לפטר עובדים. הבהלה החלה בניו-יורק, ומשם התפשטה בהדרגה. ב-20 בספטמבר נסגרו שערי בורסת ניו-יורק לעשרה ימים. עד נובמבר כ-55 מחברות הרכבות פשטו רגל, ולמעלה מ-60 נוספות הצטרפו לגל פשיטות הרגל עד סיום העשור הראשון מאז פרוץ המשבר. הקמת מסילות ברזל, שהייתה מאבני התשתית של הכלכלה, התדרדרה מהנחת מסילות לאורך 12,000 קילומטר בשנת 1872 לכ-2,500 קילומטר בשנת 1875. כ-18,000 בתי עסק קרסו בין 1873 ל-1875. האבטלה טיפסה עד לשיא של 8.25% בשנת 1878. עבודות בניין נפסקו באמצען, המשכורות צנחו, נדל"ן איבד מערכו ורווחיות הקונצרנים נשחקה עד דק.
ההשפעה על ארצות הברית > שביתת רכבות

קיצוצי משכורת חדים גרמו לרבים מעובדי הרכבות לפרוץ בשביתה בשנת 1877, ולשתק את תנועת הרכבות בחלק גדול מארצות הברית, בפרט בפנסילבניה ובאזור שיקגו. הנשיא הייס שילח במפגינים את הצבא הפדרלי, ולמעלה מ-100 איש נהרגו במהומות שפרצו.
ההשפעה על ארצות הברית > קריסת תעשיית העץ

ביולי 1877 קרסו עסקי כריתת העץ, וכמה מאושיות התעשייה במישיגן פשטו את הרגל. בתוך שנה התפשט גל קריסות זה עד לקליפורניה.
ההשפעה על ארצות הברית > עליית כוחה של המפלגה הדמוקרטית

המיתון נפסק באביב 1879, אך המתיחות בין ציבור הפועלים למובילי הבנקאות והתעשייה נמשכה. הכלכלה המקרטעת הביאה מצביעים רבים לעבור להצבעה עבור הדמוקרטים בבחירות 1874, וכתוצאה הדמוקרטים היו לרוב בקונגרס. ממשל יוליסס גרנט לא השכיל לקיים מדיניות ברורה עבור מדינות הדרום, שמצאו עצמן תחת עול כפול של חובות כבדים ומיסוי כבד. התוצאה הייתה מעבר רבים מאזרחי הדרום לצדד במפלגה הדמוקרטית, והרפובליקנים אבדו חלק ניכר מכוחם. סיום המשבר התלווה לגל הגירה גדול לארצות הברית, גל שנמשך עד שנות ה-20.
ההשפעה על אירופה

הבהלה והמיתון השפיעו על כל מדינות אירופה המתועשות.
ההשפעה על אירופה > גרמניה ואוסטריה-הונגריה

הקמת תאגידים קיבלה עידוד מחקיקה ליברלית, ואיפשרה כינון יוזמות כלכליות חדשות כגון הדויטשה בנק. האופוריה עקב הניצחון במלחמה והכסף שזרם בעקבות הפיצויים ששילמה צרפת ניפחו את שוק הנדל"ן הזינו את שוק המניות ומימנו את תעשיית הרכבות, הקמת בתי חרושת, נמלים וספינות קיטור - אותן תעשיות שצמחו באופן לא מרוסן בארצות הברית.
לאחר ניצחונו של ביסמרק במלחמה החל תהליך להוצאת כסף מתכתי משוק המטבע. התהליך החל ב-23 בנובמבר 1871 והגיע לשיאו בביטול כל המטבעות העשויים כסף וכינון בסיס זהב רשמי לגרמניה ב-9 ביולי 1873.
ב-9 במאי 1873 התרסקה בורסת המניות של וינה, שלא יכלה עוד לתמוך את הבועה של התרחבות מופרזת, פשיטות רגל והשקעות ספקולטיביות. סדרה של התרוקנות בנקים מאמצעי תשלום באה בעקבות ההתרסקות, וצימצמה את ההון הדרוש לאשראי עסקי.
בברלין קרסה חברת הרכבות של בתל הנרי שטרסברג, עקב הסדר גרוע עם ממשלת רומניה, ובועת ההשקעות הספקולטיביות התנפצה. ההצטמצמות בהון הזמין החריפה היות שבספטמבר 1873 תם הסדר התשלומים מצרפת לגרמניה של תום המלחמה. "התרסקות המכוננים" הזו, כפי שכונתה, באה שנתיים לאחר כינון האימפריה הגרמנית.
באירופה ההתאוששות מהמשבר הייתה מהירה הרבה יותר מאשר בארצות הברית. העסקים בגרמניה נמנעו מאותם קיצוצי משכורת חריפים, שדירדרו את יחסי העבודה בארצות הברית. ההתאוששות לוותה בנימה אנטישמית, כשבעלי עסקים האשימו את היהודים בהפסדים שנגרמו בקריסה.
הייתה זו התסיסה האנטישמית החמורה ביותר בגרמניה (וצרפת) מאז מסעות הצלב או מגפת המוות השחור. המסיתים טענו כי היהודים "חסרי מוסר" ושהצלחותיהם בעשרות השנים האחרונות נבעו מתחבולות ערמומיות. לדברי ההיסטוריון של האימפריה של ביסמרק, פולקר אולריך, התפרצות האנטישמיות הייתה התוצאה "החמורה והמתמשכת ביותר", כמו גם "תולדתו החולנית ביותר" של המשבר הכלכלי הזה, והפכה ל"מרכיב עיקרי בתרבותה הפוליטית" של הקיסרות הגרמנית עד סופה ב-1918.
ההשפעה על אירופה > בריטניה

למשבר תרמה פתיחת תעלת סואץ. חלק ניכר מהסחר הבריטי התבסס על ספנות ממזרח למערב סביב כף התקווה הטובה, וקווי הספנות נתקלו בקשיים עקב משטר הרוחות המערביות של הים התיכון. המיתון הארוך הביא לפשיטות רגל, אבטלה מאמירה, עצירת עבודות ממשלתיות, והאטת סחר שנמשכו עד שנת 1879.
ההשפעה על אירופה > בריטניה > בהשוואה לגרמניה

בעוד הבריטים התאימו עצמם באופן פאסיבי לצמצום הביקושים, גרמניה יצרה ביקושים יזומים על ידי שינויים מבניים בשוק ההון והזרמת הון לתשתיות מודרניות, כמו תשתיות חשמל לקווי רכבות, בהשוואה לצמצום בהזרמת ההון הממשלתי בבריטניה באותה תקופה. להבדל זה מייחסים את ההתאוששות המהירה יותר בגרמניה.
ההשפעה על אירופה > האימפריה העות'מאנית

בשולי אירופה, גם האימפריה העות'מאנית נפגעה. הגידול בסחר החוץ האט, תנאי סחר החוץ הורעו, מחירי החיטה הידרדרו והחקלאים נפגעו.
ההשפעה על אירופה > רוסיה ויהדות אירופה

המשבר הכלכלי הכה גם באימפריה הרוסית. התעמולה האנטישמית שהאשימה את היהודים במשבר, הביאה ב-1881 לפוגרומי "הסופות בנגב", שבעקבותיהם כתב יהודה לייב פינסקר את ספרו אוטואמנסיפציה.
הערות שוליים

↑  Musson (1959)
↑  "What history teaches us about the welfare state". The Washington Post. 29 באוגוסט 2011. נבדק ב-10 בספטמבר 2011. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Richardson (2007) p. 131
↑  White (2011) p. 17
↑  Oberholtzer, A History of the United States Since the Civil War (1926) 3:79–122
↑  Unger (1964) ch 8
↑  Loomis (1968), pp. 219–220, 224–225
↑  Wheeler (1973), p. 81.
↑  Loomis (1968), pp. 119–120.
↑  Masur (1970), p. 65.
↑  Charles Poor Kindleberger, Historical Economics: Art or Science? Berkeley, CA: University of California Press, 1990; pg. 321.
1 2  Paul Kleppner, "The Greenback and Prohibition Parties," in Arthur M. Schlesinger (ed.), History of U.S. Political Parties: Volume II, 1860-1910, The Gilded Age of Politics. New York: Chelsea House/R.R. Bowker Co., 1973; pg. 1556.
↑  Lord Keynes (2012-01-26). "Social Democracy for the 21st Century: A Post Keynesian Perspective: US Unemployment, 1869–1899". Socialdemocracy21stcentury.blogspot.com. נבדק ב-2013-12-08.
↑  Rezneck (1950)
↑  Among the lumbering firms that failed were the Danaher & Melendy Company and Oliver O. Stanchfield of Ludington, Michigan, and Cushman, Calkins & Company and Tyson, Sweet & Company of Manistee, Michigan. History of Manistee, Mason and Oceana Counties, Michigan (1882), "History of Mason County", p. 50, and "History of Manistee County", pp. 52, 53 (separate pagination).
↑  Loomis (1968), pp. 241–243.
↑  משבר הסאבפריים של 1873, באתר הארץ, 6 באוקטובר 2008
↑  Masur (1970), pp. 63–65.
↑  Charles Savoie, (באפריל 2005). "Monetary Madhouse". Silver-Investor.com. אורכב מ-המקור ב-2012-02-27. נבדק ב-10 בספטמבר 2011. {{cite web}}:  (עזרה)תחזוקה - ציטוט: extra punctuation (link)
↑  Manchester (1968), p. 135.
↑  Marek (1974), pp. 181–182.
↑  Masur (1970), pp. 64–65.
↑  Marek (1974), pp. 182–183.
1 2  Masur (1970), pp. 74–75.
↑  Marek (1974), p. 182.
↑  Masur (1970), pp. 75–76.
↑  עמוס אילון, רקוויאם גרמני - יהודים בגרמניה לפני היטלר - 1743 - 1933, תרגם מאנגלית דני אורבך, הוצאת דביר, 2004; עמ' 210.
↑  עמוס אילון, רקוויאם גרמני, עמ' 213-212.
↑  The economic development of the American nation, p. 356, Reginald Charles McGrane, Ginn & Co., Boston 1950.
↑  W. B Sutch, The long depression, 1865–1895 (1957)
↑  Park, Young Goo (1997). "Depression and capital formation: The United Kingdom and Germany, 1873–96". Journal of European Economic History. 26 (3): 511–534.
↑  Pamuk, Sevket (1984). "The Ottoman Empire in the 'Great Depression' of 1873–1896". Journal of Economic History. 44 (1): 107–118. doi:10.1017/S0022050700031399.
משטרת ניו-יורק מפזרת באלימות מפגינים מובטלים בכיכר טומפקינס, 1874.
"יום שישי השחור" בבורסת וינה, 9 במאי 1873
הרפובליקה הצ'כוסלובקית השלישית

הרפובליקה הצ'כוסלובקית השלישית (בצ'כוסלובקית: Československá republika) הייתה מדינה שהוקמה מחדש ב-1945 לאחר מלחמת העולם השנייה, והתקיימה עד לשנת 1948, אז הפכה למדינה קומוניסטית.
רקע

במרץ 1939 פלשה גרמניה הנאצית לשארית צ'כוסלובקיה שנותרה לאחר הסכם מינכן והקימה את הפרוטקטורט של בוהמיה ומוראביה, אשר היה תחת שליטה גרמנית במהלך מלחמת העולם השנייה. מאידך, הרפובליקה הסלובקית הייתה חלק ממדינות הציר עד לכיבושה במהלך המרד הסלובקי בשנת 1944. הקרב האחרון שהתרחש בזירה האירופית במהלך המלחמה היה הקרב על פראג במאי 1945.
היסטוריה

לאחר מלחמת העולם השנייה, הוקמה המדינה מחדש (להוציא את רוס התת-קרפטית, שסופחה לברית המועצות). ב-4 באפריל 1945 הוקמה ממשלה של החזית הלאומית הצ'כוסלובקית בקושיצה, ובמאי 1945 עברה הממשלה לפראג. החזית הלאומית נשלטה על ידי שלוש מפלגות: המפלגה הקומוניסטית, המפלגה הסוציאל-דמוקרטית והמפלגה הסוציאליסטית לאומית. המיעוט הגרמני הוגלה לגרמניה.
בבחירות שהתקיימו במאי 1946 זכתה המפלגה הקומוניסטית ב-38% מהקולות. אדווארד בנש המשיך לכהן כנשיא הרפובליקה ומנהיג המפלגה הקומוניסטית, קלמנט גוטוולד, התמנה לראש הממשלה. הקומוניסטים החזיקו במספר משרדי מפתח בממשלה, בהם משרד הפנים ומשרד האינפורמציה ופעלו להשתלט על מוקדי הכוח במדינה. הממשלה הגבילה הוצאת עיתונים למפלגות ציבוריות כדי למנוע עשיית רווחים מעיתונות שהיא "שירות ציבורי". בשנת 1947, בלחץ הקומוניסטים, חוקק חוק שחייב עיתונאים להשתייך לאיגוד העיתונאים ואסר על עיסוק בעיתונות בידי מי שאינו חבר באיגוד. חוקי האיגוד נקבעו בידי שר האינפורמציה הקומוניסטי.
ב-13 בפברואר 1948 פיטר שר הפנים ואצלב נוסק (שהיה חבר המפלגה הקומוניסטית) 8 קצינים בכירים ממשטרת צ'כוסלובקיה. הפיטורים גרמו לפרוץ משבר קואליציוני בממשלה. שרים מהמפלגה הלאומית הסוציאליסטית האשימו את שר הפנים בכך שהקצינים פוטרו על רקע פוליטי, מכיוון שלא היו תומכי המפלגה הקומוניסטית. הם דרשו מגוטוולד את פיטוריו של שר הפנים. כאשר תביעתם נדחתה, הגישו את התפטרותם לנשיא. תקוותם הייתה, שכל השרים שאינם חברי המפלגה הקומוניסטית יפעלו כמותם ויתפטרו, הממשלה תתפרק והנשיא יצטרך להכריז על פיזור הפרלמנט ועריכת בחירות חדשות.
אך, השרים מהמפלגה הסוציאל-דמוקרטית לא תמכו במהלך ולא התפטרו. כתוצאה מכך זכה גוטוולד לרוב בממשלה (14 מתוך 26 שרים). הוא פנה אל הנשיא וביקש מהנשיא לאשר את התפטרות השרים ואישור למנות שרים חדשים. בינתיים ארגנה המפלגה הקומוניסטית שביתות במפעלים והפגנות ברחבי המדינה כאות תמיכה בפעולות של גוטוולד. בסופו של דבר נאלץ הנשיא אדווארד בנש להיכנע ללחץ הקומוניסטים ולאשר את דרישותיו של גוטוולד. השרים המתפטרים הוחלפו בקומוניסטים.
במאי 1948 אישרה האספה הלאומית של צ'כוסלובקיה חוקה חדשה אשר התבססה על קווי יסוד מטעם המפלגה הקומוניסטית. הנשיא בנש סירב לחתום על החוקה החדשה והתפטר מתפקידו. מרגע זה הפך קלמנט גוטוולד דה פקטו לשליט צ'כוסלובקיה. ב-14 ביוני 1948 נבחר גוטוולד רשמית לנשיא צ'כוסלובקיה.
לאחר מכן

בעקבות ההפיכה הצ'כוסלובקית 1948 הפכה צ'כוסלובקיה למדינה קומוניסטית ולגרורה של ברית המועצות כמו שאר מדינות הגוש המזרחי. בשנת 1968 הנהיג אלכסנדר דובצ'ק רפורמות פוליטיות שכונו "האביב של פראג". רפורמות אלו הסתיימו כאשר ב-20 באוגוסט פלשו צבאות ברית ורשה לפראג, ועד מהרה הושלטו על המדינה אנשי הקו הנוקשה בראשות גוסטב הוסאק, ששלטו במדינה עד מהפכת הקטיפה בשנת 1989.
הערות שוליים

↑  שפות מוכרות נוספות: גרמנית, רוסינית, יידיש
↑  חוק העיתונות בטשכיה, הצופה, 10 בדצמבר 1947
↑  Communism in Czechoslovakia, 1948-1960, page 556