stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מוזיאון ז'ול ורן

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  מוזיאון 
 על שם:  ז'ול ורן 
 כתובת:  maison bourgeoise, 3 rue de l'Hermitage 
 מיקום:  נאנט 
 מדינה:  צרפת 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ? – 12 באפריל 1978
 תאריך פתיחה רשמי:  1978 
 קואורדינטות:  47°12′06″N 1°34′38″W﻿ / ﻿47.201616°N 1.577347°W﻿ / 47.201616; -1.577347
 אתר רשמי
 he
 
מוזיאון ז'ול ורן ממוקם בצד של צוק בננט.
מוזיאון ז'ול ורן הוא מוזיאון, המוקדש לסופר הצרפתי ז'ול ורן. המוזיאון ממוקם בעיר נאנט שבצרפת ונפתח בשנת 1978, לציון 150 שנה להולדת ורן. המוזיאון ממוקם ברחוב 3, rue de l'Hermitage, נאנט.
תיאור

המוזיאון שוכן בבניין מסוף המאה ה-19, המשקיף על נהר הלואר. ז'ול ורן מעולם לא התגורר בבניין, אך סביבתו משקפת את האווירה שהשפיעה על יצירתו. להוריו של ורן היה בית בשכונת בס-צ'נטנאי הסמוכה.
במוזיאון יש אוסף של ממצאים, העתקים של המצאותיו, ומזכרות בהשראת כתביו. המוזיאון מחולק לשמונה חדרי נושא:
חדר המגורים של ז'ול ורן; עם כיסאות ושעון מחדר הכניסה שלו. כלי החרסינה שמוצגים בחדר נתרמו לעיר נאנט על ידי צאצאיו של ורן. לאורך הקריירה שלו, ורן קיבל את כלי החרסינה במתנה מעיתונאים זרים.
תחילת החלומות
הים, הים
שני ז'ולס
עולמות ידועים ובלתי ידועים
המסעות על הבמה
חדר קריאה ומשחקים
חדר אור-קולי
הבניין שופץ בשנת 2005, לציון מאה שנה למותו של ורן.
גלריה

חזית המוזיאון
הנחל מעבר לשער
מוזיאון החלל הרוסי

| --- | --- |


 מידע כללי
 סוג:  מוזיאון מדע
 כתובת:  מוסקבה 
 מיקום:  מוסקבה 
 מדינה:  רוסיה 
 בעלים:  ממשלת רוסיה 
 מבקרים בשנה:  750,000 (נכון ל־2019)
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ? – 10 באפריל 1981
 תאריך פתיחה רשמי:  10 באפריל 1981 
 מידות
 שטח:  8,400 מ"ר 
 קואורדינטות:  55°49′21″N 37°38′23″E﻿ / ﻿55.822571°N 37.639595°E﻿ / 55.822571; 37.639595
 www.space-museum.ru
  (למפת מוסקבה מוגדלת) מוזיאון החלל הרוסי(למפת מוסקבה רגילה) מוזיאון החלל הרוסי
 
מוזיאון החלל הרוסי (ברוסית: Мемориальный музей космонавтики; נקרא גם: "מוזיאון הרפתקאות החלל" או "המוזיאון לזכר הקוסמונאוטים") הוא מוזיאון במוסקבה, רוסיה, המוקדש לחקר החלל. הוא ממוקם בתוך בסיס אנדרטת כובשי החלל בנפת אוסטנקינו. המוזיאון מכיל מגוון רחב של תערוכות בנושא החלל, ומודלים המאפשרים לחקור את ההיסטוריה של הטיסה והאסטרונומיה בחקר החלל וגם טכנולוגיות בתחום החלל, וחלל בתחום האמנות. על פי לוח התיירות הרוסי באוסף המוזיאון ישנם כ-85,000 פריטים שונים, ו-300,000 מבקרים בשנה
היסטוריה

הקמת האנדרטה החלה בשנת 1964 אולם מוזיאון החלל שבתוכו נפתח רק שבע שנים מאוחר יותר. בטקס הפתיחה שהתקיים ב-10 באפריל 1981 לציון 20 שנה לטיסתו של יורי גאגרין לחלל, שהפך להיות האדם הראשון שהגיע לחלל, הוכרז "יום יורי גאגרין" בטקס מיוחד.
במקור המוזיאון התמקד באופן כמעט בלעדי על תוכנית החלל הסובייטית עם נושאים מרכזיים כגון הקוסמונאוטים הסובייטיים: "יורי גגרין וסרגיי קורוליוב, והחלליות ספוטניק ו-סויוז.
ב-"יום הקוסמונאוטים" 2009 נפתח המוזיאון מחדש לאחר שלוש שנים של שיפוץ ושל שיקום וגם שילש את שטחו והוסיף אגפים חדשים המוקדשים לתוכניות החלל ברחבי העולם, כולל ארצות הברית, אירופה, סין וגם של תחנת החלל הבינלאומית המוזיאון מציג כעת תערוכות פעילות, כמו כן שופצה גם שדרת הקוסמונאוטים המחברת את המוזיאון והאנדרטה עם תחנת הרכבת התחתית של מרכז התערוכה של כל רוסיה. המוזיאון הוא אחד האהובים על סטודנטים ברחבי העולם וגם אחד האטרקציות התיירותיות של העיר.
ראו גם

אנדרטת כובשי החלל
שדרת הקוסמונאוטים
הערות שוליים

| מוסקבה |
| --- | --- | --- |
| תולדות מוסקבה | נסיכות מוסקבה • הקרב על מוסקבה • מוסקבה החדשה |  |
| ממשל ופוליטיקה | ראש עיריית מוסקבה (1991 • 1996 • 1999 • 2003 • 2013 • 2018 • 2023 • 2028) הדומה העירונית של מוסקבה (1993 • 1997 • 2001 • 2005 • 2009 • 2014 • 2019) • בית עיריית מוסקבה • הבית הלבן • בניין הדומה • בניין גוסטרוי • בניין משרד החוץ |  |
| מחוזות מוסקבה | מחוז מרכז • מחוז צפון • מחוז צפון מזרח • מחוז מזרח • דרום מזרח • מחוז דרום • מחוז דרום מערב • מחוז מערב • מחוז צפון מערב • מחוז זלנוגרד • מוסקבה החדשה • טרויצק |  |
| השכלה ותרבות | האוניברסיטה הממלכתית • הספרייה הממלכתית • פסטיבל הסרטים הבינלאומי במוסקבה • התזמורת הפילהרמונית • VGIK |  |
| מוזיאונים | המוזיאון ההיסטורי הממשלתי • גלריית טרטיאקוב • מוזיאון פושקין • המוזיאון להיסטוריה של מוסקבה • המוזיאון לאדריכלות הרוסית ע"ש שצ'וסב • מוזיאון החלל הרוסי • המוזיאון הזואולוגי של אוניברסיטת מוסקבה • מרכז התערוכה של כל רוסיה • מרכז התערוכות והכנסים סוקולניקי |  |
| כיכרות | כיכר מנז' • כיכר רבוליוציי • כיכר תיאטרלנאיה • כיכר פושקינסקאיה • כיכר לוביאנקה • כיכר קומסומולסקאיה • כיכר בולוטנאיה • כיכר ארבאט • כיכר אירופה • כיכר סטאריה • כיכר טריומפלנאיה  • כיכר בורוביצקאיה |  |
| שדרות ורחובות | רחוב טברסקאיה • ארבאט • רחוב ארבאט החדש • קוטוזובסקי פרוספקט • פטרובקה • פרוספקט מירה • לנינגרדסקי פרוספקט • לנינסקי פרוספקט |  |
| מבני תרבות | תיאטרון בולשוי • תיאטרון הצבא הרוסי • קרמלין איזמאילובו |  |
| צבא וביטחון | משטרת העיר • לוביאנקה • בניין משרד ההגנה |  |
| כלכלת מוסקבה | מוסקבה סיטי • הבורסה • המטבעה • גום • צום • מוסאנרגו • MGTS |  |
| תחבורה ציבורית | מטרו • מטרו 2 • חשמלית • כביש הטבעת • הטבעת המרכזית • הקוטרים המרכזיים • נמל התעופה דומודדובו • נמל התעופה ונוקובו • נמל התעופה שרמטייבו • תחנת האוטובוסים המרכזית • תחנת האוטובוסים שערי דרום • תחנת האוטובוסים שערי צפון • מונורייל • רכבל • הרכבת המהירה לסנקט פטרבורג |  |
| כנסיות ומבני דת | קתדרלת ישו המושיע • בית הכנסת קורל • הקתדרלה הקתולית • מסגד הקתדרלה • מנזר דונסקוי • מנזר נובוספסקי • קתדרלת קאזאן • מנזר דנילוב |  |
| ספורט | המתחם האולימפי לוז'ניקי • קומפלקס הספורט אולימפיסקי • אולימפיאדת מוסקבה (1980) • קרמלין קאפ • מונדיאל 2018 • אוטקריטיה ארנה • VEB ארנה • VTB ארנה • RZD ארנה • מגה-ספורט ארנה • צסק"א ארנה • אליפות העולם באתלטיקה 2013 • גמר ליגת האלופות 2008 |  |
| פארקים וגנים ציבוריים | פארק זריאדיה • פארק גורקי • ודנ"ח • לוסיני אוסטרוב • פארק סוקולניקי • פארק איזמאילובסקי • פארק ביטצבסקי • אי החלומות |  |
| אנדרטאות ופסלים | הפועל ואשת הקולחוז • פסל פיוטר הגדול • אנדרטת מינין ופוז'ארסקי • אנדרטת כובשי החלל • שער הניצחון • פסל ולדימיר הגדול  • אנדרטת יורי גגארין |  |
| אתרי מורשת עולמית | הקרמלין • הכיכר האדומה • מנזר נובודוויצ'י • כנסיית העלייה השמיימה בקולומנסקויה |  |
לוי פסבקין

| --- | --- |

פסבקין עם רצת 800 המטרים ורה ניקוליץ
 לידה:  12 באפריל 1939 (בן 85)
 מידע כללי
 מדינה:  ישראל ישראל
 גובה:  1.73 מטר
 ספורט
 ענף ספורט:  אתלטיקה
 מועדון:  מכבי תל אביב
 הישגים
 שיאים אישיים:  100: 10.6 שניות (1963) שיא ישראלי בעבר
לוי פסבקין (נולד ב-12 באפריל 1939) הוא אתלט-עבר ישראלי. אלוף ישראל בריצת 100 מטר ובריצת 200 מטר ושיאן ישראל בריצת 100 מטר. ייצג את ישראל באולימפיאדה (טוקיו 1964). בשנת 2001 זכה בעיטור מכבי ישראל.
ביוגרפיה

פסבקין למד בית הספר העממי החיל. המורה לחינוך גופני ומאמן האתלטיקה מנחם קורמן הבחין בכישרונו בריצות קצרות והחל לאמנו באגודת מכבי תל אביב. בהמשך עבר להתאמן בהדרכתו של אברהם גרין, מאמן לאומי דאז.
ביוגרפיה > 1962

באליפות ישראל שנערכה במכון וינגייט בסוף יוני 1962 זכה במדליית ארד, בריצת 100 מטר בתוצאה של 10.9 שניות, אחרי הרי קנה מהפועל ראשון לציון (10.8 שניות) ועמוס גרודז'ינובסקי ממכבי תל אביב (10.8 שניות)
ביוגרפיה > 1963

בתחרות שנערכה באצטדיון המכביה בתל אביב בפברואר 1963 זכה פסבקין במדליית זהב בריצת 100 מטר בתוצאה של 10.8 שניות. בתחרות שנערכה בתל אביב במאי אותה שנה הוא הישווה את השיא הישראלי של דוד טבק בריצת 100 מטר בתוצאה של 10.6 שניות.
ביוגרפיה > 1964

באליפות ישראל שנערכה בשנת 1964 זכה בשתי מדליות זהב, בריצת 100 מטר בתוצאה של 10.8 שניות ובריצת 200 מטר בתוצאה של 22.4 שניות. בתחרות שנערכה בליון שבצרפת בסוף אוגוסט הוא ניצח בריצת 100 מטר בתוצאה של 10.7 שניות. שבועיים לאחר מכן, בתחרות שנערכה באצטדיון המכביה בתל אביב בספטמבר אותה שנה הוא קבע בריצת 100 מטר תוצאה של 10.6 שניות.
ביוגרפיה > 1964 > אולימפיאדה

באולימפיאדת טוקיו (1964) סיים פסבקין במקום 63 בריצת 100 מטר בתוצאה של 11.1 שניות.
ביוגרפיה > 1967

באליפות ישראל שנערכה באצטדיון האוניברסיטה בירושלים בשנת 1967 זכה במדליית זהב בריצת 100 מטר בתוצאה של 11.2 שניות.
ביוגרפיה > 1968

באליפות ישראל שנערכה באצטדיון רמת גן ברמת גן בסוף יוני 1968 זכה במדליית כסף בריצת 100 מטר בתוצאה של 10.9 שניות, אחרי משה פרידמן מהפועל עמק חפר (10.7 שניות).
ביוגרפיה > לאחר הפרישה

לאחר פרישתו, פעל פסבקין במחלקת האתלטיקה של מכבי תל אביב, ובהמשך, התמנה לסגן יושב ראש איגוד האתלטיקה. בתפקיד זה, פעל קבות לאיתורם ולהעלאתם של אתלטים בכירים יהודים לארץ. בין אלה: אלכס אברבוך, חנה מיננקו וקונסטנטין מטוסביץ'.
שיאים אישיים

ריצת 100 מטר: 10.6 שניות (1963) שיא ישראלי בעבר. בתחרות שהתקיימה ביוגוסלביה בספטמבר 1964, קבע פסבקין ,בעזרת רוח גבית מעל המותר, תוצאה של 10.4 שניות.
הערות שוליים

↑  תנועת מכבי ישראל
↑  ברוך שינברג, 5 שיאים ארצים באליפות ישראל באתלטיקה, דבר, 1 ביולי 1962
↑  ברוך שיינברג, תוצאה טובה משיא הנוער ב-1500 מ' ו-10.8 ש' ב-100 מ' - באתלטיקה קלה, דבר, 3 בפברואר 1963
↑  פסבקין גמא בצרפת ב-100 מטר ב-10.7 ש', דבר, 1 בספטמבר 1964
↑  יעקב פתאל, פסבקין רץ 100 מ' ב-10.6 שניות, דבר, 14 בספטמבר 1964
↑  דני מילין, השגים חלשים והשתתפות דלה בתחרויות אליפות ישראל באתלטיקה-קלה בבירה, דבר, 3 בדצמבר 1967
↑  יעקב פתאל, אסתר שחמורוב - תקוה גדולה שאכזיבה בגלל מאמנה, דבר, 30 ביוני 1968
↑
50 התוצאות הטובות בכל הזמנים - ריצת 100 מטר באתר איגוד האתלטיקה בישראל
↑  ישראל פז, פסבקין רץ 100 מ' בתוצאה של 10.4 שניות, באתר על המשמר, ‏09.09.1964
|  משלחת ישראל לאולימפיאדת טוקיו (1964)  |
| --- | --- | --- |
|  אתלטיקה | גדעון אריאל • עמוס גלעד • מיכל למדני • מרים סידרנסקי • לוי פסבקין |  |
|  קליעה | מקסים כהן • נחמיה סירקיס • חנן קריסטל |  |
|  שחייה | אברהם מלמד • גרשון שפע |  |
מוזיאון ומרכז הלימוד לשואה באל פאסו

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 סוג:  מוזיאון להנצחת זכר השואה 
 מיקום:  טקסס 
 מדינה:  ארצות הברית 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1994
 תאריך פתיחה רשמי:  1994 
 קואורדינטות:  31°48′59″N 106°31′26″W﻿ / ﻿31.8165°N 106.524°W﻿ / 31.8165; -106.524
 אתר רשמי
 he
 
מוזיאון השואה ומרכז הלימוד של אל פאסו (באנגלית: The El Paso Holocaust Museum and Study Center) הוא מוזיאון לחקר והנצחת השואה בעיר אל פאסו, במדינת טקסס בארצות הברית. המוזיאון נוסד בשנת 1994 על ידי ניצול השואה הנרי קלן.  הוא הוקם למטרות חינוך והקניית ידע על הדיקטטורה הנאצית, מחנות הריכוז שהקימו הנאצים ותנועות ההתנגדות במהלך מלחמת העולם השנייה .  המימון למוזיאון באמצעות תרומות ומענקים.
כניסה, שעות

הכניסה חופשית לקהל הרחב. המוזיאון פתוח שישה ימים בשבוע. הוא סגור בימי שני, ברוב החגים הלאומיים, בפסח, ראש השנה ויום כיפור .
הערות שוליים

↑  "About Henry Kellen". El Paso Holocaust Museum. אורכב מ-המקור ב-26 בינואר 2012. נבדק ב-23 בפברואר 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "EP Holocaust Museum". El Paso County. נבדק ב-23 בפברואר 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Hours and Closures". El Paso Holocaust Museum. אורכב מ-המקור ב-26 בינואר 2012. נבדק ב-23 בפברואר 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0000 9227 8157
ליבנאו

| --- | --- |
סמל ליבנאו

הטירה המקומית
 מדינה:  גרמניה גרמניה
 מדינה:  ברנדנבורג ברנדנבורג
 מחוז:  אוברשפרוואלד-לאוזיץ
 ראש העיר:  הלמוט ונצל (Helmut Wenzel)
 תאריך ייסוד:  המאה ה-8 או המאה ה-9
 שטח:  139.32 קמ"ר
 גובה:  52 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  15,726 (31 בדצמבר 2022)
  ‑ צפיפות:  115 נפש לקמ"ר (2018)
 קואורדינטות:  51°52′04″N 13°58′08″E﻿ / ﻿51.867874°N 13.968828°E﻿ / 51.867874; 13.968828 
 אזור זמן:  UTC+1
 https://www.luebbenau-spreewald.de/
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת גרמניה מוגדלת) שטוטגרט מינכן ברלין קלן ברמן המבורג פרנקפורט הנובר דיסלדורף לייפציג דרזדן נירנברג קיל בון מגדבורג ארפורט רוסטוק מיינץ פרייבורג שוורין לוקס. הולנד בלגיה צרפת דנמרק צ'כיה פולין אוסטריה שווייץ הים הבלטי הים הצפוניליבנאו(למפת גרמניה רגילה) שטוטגרט מינכן ברלין קלן ברמן המבורג פרנקפורט הנובר דיסלדורף לייפציג דרזדן נירנברג קיל בון מגדבורג ארפורט רוסטוק מיינץ פרייבורג שוורין לוקס. הולנד בלגיה צרפת דנמרק צ'כיה פולין אוסטריה שווייץ הים הבלטי הים הצפוניליבנאו(למפת ברנדנבורג רגילה) פוטסדאם קוטבוס פרנקפורט אורניינבורג אברסוולדה פאלקנזה ברנאו שליד ברלין  שוודט קניגס ווסטרהאוזן פולין סקסוניה סקסוניה-אנהלט סק. הת.  מקלנבורג-מערב פומרניה ברליןליבנאו(למפת ברנדנבורג מוגדלת) פוטסדאם קוטבוס פרנקפורט אורניינבורג אברסוולדה פאלקנזה ברנאו שליד ברלין  שוודט קניגס ווסטרהאוזן פולין סקסוניה סקסוניה-אנהלט סק. הת.  מקלנבורג-מערב פומרניה ברליןליבנאו  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
ליבנאו/שפרוולד (בגרמנית: Lübbenau/Spreewald, בסורבית תחתית: Lubnjow/Błota) היא עיר בת 17,897 תושבים במחוז אוברשפרוואלד-לאוזיץ (אנ'), במדינת ברנדנבורג שבגרמניה. העיר ממוקמת בשפרוולד, בערך 82 קילומטרים דרום-מזרחית לברלין, בירת גרמניה.
זהו מרכז התיירות הראשי של השפרוולד, שאליו מגיעים עשרות אלפי תיירים מדי שנה. אחד מהכינויים שנתנו לה לאורך השנים היה: "עיר המלפפונים", בזכות תעשיית המלפפונים המסורתית הקיימת בה עד היום.
גאוגרפיה

העיירה ליבנאו ממוקמת בחלקו הצפוני של מחוז אוברשפרהוולד-לאוזיץ שבדרום ברנדנבורג, כ-35 ק"מ מערבית לקוטבוס וכ-50 ק"מ צפונית לבירת המחוז, זנפטנברג (Senftenberg).
החלק הצפון-מזרחי של העיר, שכולל את העיר העתיקה של ליבנאו, הרבעים לדה ולייפה וחלקים מן הרבעים בובליץ, קרימניץ, ראגו וצרקוויץ, שוכן בתוך השמורה הביוספרית שפרוולד. לאורך גבולה הצפון-מזרחי של העיר זורם הנהר גרוסס פליס (Großes Fließ), יובל של נהר שפרה.
היסטוריה

ליבנאו הוזכרה לראשונה במסמך מכירות בשנת 1315, אך האמונה היא כי היישוב קדום בהרבה, בשל חפירות מתחת לטירה המקומית, המעידות על התיישבות מהמאה ה-8 או ה-9.
בשנים 1364–1635 הייתה ליבנאו חלק מממלכת בוהמיה. לאחר מכן, עד שנת 1815, הייתה ליבנאו חלק מנסיכות הבוחר מסקסוניה, ומשנת 1815 עד 1918 נשלטה על ידי ממלכת פרוסיה.
חלוקה מנהלית

העיר מורכבת מן הרבעים הבאים:
ליבנאו/שפרוולד (Lübbenau/Spreewald)
בישדורף (Bischdorf)
בובליץ (Boblitz)
בויכו רבתי (Groß Beuchow), הכולל את בויכו (Klein Beuchow)
קלסו רבתי (Groß Klessow), הכולל את קלסו (Klein Klessow) ורדליץ (Redlitz)
ליבנאו רבתי (Groß Lübbenau)
הינדנברג (Hindenberg)
ראדן רבתי (Groß Radden), הכולל את ראדן (Klein Radden)
קיטליץ (Kittlitz), המורכב מאייסדורף (Eisdorf), מליכטנאו (Lichtenau) ומשנפלד (Schönfeld)
קרימניץ (Krimnitz)
לדה (Lehde)
לייפה (Leipe)
ראגו (Ragow)
צרקוויץ (Zerkwitz)
הערות שוליים

↑  Lübbenau in the Spreewald | sights & events - Spreewald Tourismus, www.spreewald.de
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007567341005171  GND: 4129505-5  LCCN: n88135585  MusicBrainz: 95045d7a-b373-408c-97f2-76ff38a5c2a3  VIAF: 153711702   WorldCat (עם VIAF): 153711702 
סירת תיירים על תעלת שפרוולד ברובע לדה של העיר
ליאוניד אידלמן

| --- | --- |

 לידה:  27 בספטמבר 1952 (בן 72) ריגה, ברה"מ 
 תפקידים:  רופא מרדים 
 
ליאוניד אידלמן (נולד ב-27 בספטמבר 1952) הוא רופא ישראלי, יושב ראש ההסתדרות הרפואית בישראל בשנים 2009–2018 ונשיא ההסתדרות הרפואית העולמית החל מאוקטובר 2018, פרופסור חבר קליני בחוג להרדמה וטיפול נמרץ, בית הספר לרפואה, של אוניברסיטת תל אביב, מנהל מחלקת ההרדמה בבית החולים בילינסון.
ביוגרפיה

אידלמן נולד בריגה (אז בברית המועצות; כיום בלטביה). סיים את לימודי הרפואה בבית הספר לרפואה של העיר ריגה. בשנת 1987 עלה לישראל. הוא התמחה בהרדמה בבית החולים הדסה עין כרם. לאחר מכן יצא להשתלמויות בבתי חולים בלונדון שבבריטניה ובניו יורק, פיטסבורג ואטלנטה שבארצות הברית. הוא חבר החברה האמריקנית של הרופאים המרדימים (American Society of Anesthesiologists).
אידלמן משמש כמנהל מחלקת ההרדמה, רפואה סב-ניתוחית ורפואת כאב של המרכז הרפואי רבין. הוא כיהן בעבר כיושב ראש איגוד הרופאים המרדימים בישראל. פרופסור חבר קליני בחוג להרדמה באוניברסיטת תל אביב.
בספטמבר 2009 נבחר אידלמן לתפקיד יושב ראש ההסתדרות הרפואית בישראל (הר"י). קודם לבחירתו היה סגן יושב ראש ההסתדרות הרפואית ויושב ראש חטיבת רופאי בתי החולים של שירותי בריאות כללית.
בשנת 2011 עמד בראש שביתת רופאים שנמשכה 158 יום ובמהלכה שבת שביתת רעב. במהלך השביתה נתגלע קרע בין הרופאים המתמחים ובין הר"י, וקרע זה נמשך גם לאחר סיום השביתה. הרופאים המתמחים, ואתם ועדי הרופאים בחלק מבתי החולים, הביעו התנגדות להסכם הקיבוצי שאידלמן הוביל לחתימתו.
בעקבות ההתנגדות להסכם, ובעיקר לחובת דיווח הנוכחות האלקטרוני שבו, הוקם ארגון רופאי בתי החולים (ארב"ל) אשר שם לו למטרה החלפה של ראשי ההסתדרות הרפואית. כצעד ראשון, הודח אידלמן עצמו מראשות ועד הרופאים במרכז רפואי רבין.
ב-29 באפריל 2014 נבחר ברוב גדול לתקופת כהונה נוספת כיושב ראש ההסתדרות הרפואית ובספטמבר 2018 סיים את כהונתו.
ב-2015 עמד בחזית מאבק הרופאים נגד חוק הזנה בכפייה.
ב-16 באוקטובר 2017 נבחר לנשיא ההסתדרות הרפואית העולמית, ונכנס לתפקידו ב-1 באוקטובר 2018.
לקראת הבחירות לכנסת ה-22 הוכרז כמועמד מפלגת ישראל ביתנו לתפקיד שר הבריאות.
חיים אישיים

היה נשוי לד"ר ילנה אידלמן (רופאה) עד לפטירתה ב-2022, והוא אב לשניים, תושב תל אביב.
השתלמויות

King's College Hospital, London, UK
Presbyterian Hospital -University of Pittsburgh, Pittsburgh, USA
Mount Sinai Medical Center, New York, USA
Crawford Long Hospital-Emory University, Atlanta, USA
ראו גם

ההסתדרות הרפואית בישראל
הערות שוליים

↑  SLATECH, ההסתדרות הרפואית בישראל | גאווה ישראלית! פרופ' ליאוניד אידלמן נבחר לנשיא ההסתדרות הרפואית העולמית – אוקטובר 2017, באתר www.ima.org.il
↑  אתר בית החולים בילינסון - מחלקת הרדמה - פרופ' ליאוניד אידלמן
↑  רויטל בלומנפלד‏, הרופאים יעתרו נגד ההזנה בכפייה: "לא נשתתף בעינויים", באתר וואלה, 30 ביולי 2015
↑  רותם אליזרע, טענות: פרופ' אידלמן, נשיא ההסתדרות הרפואית העולמית, העתיק נאומו, באתר ynet, 7 באוקטובר 2018
↑  יעקב בר-און, ‏אידלמן: "אבוא למשרד הבריאות עם רוח מאוד קרבית, אי אפשר להמשיך ככה", באתר מעריב אונליין, 1 באוגוסט 2019
↑  ד"ר ילנה אידלמן ז"ל, באתר "אבלים", 17 בנובמבר 2022
פרופ' ליאוניד אידלמן בהפגנת הרופאים הגדולה בירושלים, 31 ביולי 2011
מובלעת ג'זין

מובלעת ג'זין הייתה מובלעת בחלקה הצפוני של רצועת הביטחון בין השנים 1985 עד 1999 עליה היה אחראי צבא דרום לבנון. המובלעת הייתה סביב העיירה הנוצרית ג'זין, מרכז תיירות ונופש של עשירים לבנוניים ממוצא נוצרי בעיקר. העיירה עצמה נמצאת כ-35 ק"מ צפונית למטולה והמובלעת "מתחה" את צפון רצועת הביטחון עד אליה על מנת לשמור על רציפות טריטוריאלית. המובלעת כללה כמה כפרים והייתה בהתחלה בשטח כולל של כ-210 קמ"ר שהלכו והצטמצמו, יחד עם כמות כוחות צד"ל, עד לנסיגה מלאה ב-1 ביוני 1999, כשנה לפני נסיגת צה"ל מלבנון.
בין השנים 1976 ל-1982 נשלט האזור על ידי הסורים, בהסכמה ישראלית שנכללה בהבנות הקו האדום. ב-1984, כאשר התפנה צה"ל מרוב שטח לבנון, נמלטו אליו כ-35,000 פליטים נוצרים שנסו מחשש לחיסולם מצד הדרוזים. באזור התארגן כוח נוצרי ששמר עליהם ועל הכפרים הנוצריים באזור שמנו אז כ-15,000 תושבים. כוח זה הפך ב-1985 לגדוד בצבא דרום לבנון תחת פיקודו של גנרל אנטואן לאחד ופלוגה נוצרית של צבא לבנון אשר פעלו בשיתוף פעולה. שיתוף הפעולה בין צבא לבנון וצד"ל הופסק בתקופה זו והחלה להתפתח לחימה סביב מובלעת ג'זין כנגד גורמי טרור, בעיקר ארגון חזבאללה. עם השנים צומצמה נוכחות צד"ל במובלעת תוך כדי שכוחותיו ספגו אבדות רבות וקשות. הגדוד שב-1985 מנה יותר מ-600 חיילים הצטמצם לכדי כ-120 בתחילת שנת 1999. ב-1 ביוני 1999, התמוטטה המובלעת ומרבית כוחות צד"ל נסוגו ממנה למעט כ-200 חיילים שבחרו להישאר במקום ולהיכנע לצבא לבנון, הם נדונו לתקופות מאסר בין שנה לעשר שנים. בזמן הנסיגה נשארו רק כ-3,500 תושבים בכפרים שבאזור ג'זין.
מבחינת ישראל, יציאת צד"ל ממובלעת ג'זין לא השפיעה ברמה הטקטית על ההגנה על גבול הצפון. לעומת זאת, הייתה לה משמעות אסטרטגית ומדינית רבה והשלכות על נסיגת צה"ל מלבנון כעבור שנה. הנסיגה ממובלעת ג'זין הייתה כבר לאחר הבטחתו של אהוד ברק, עם היבחרו לראשות הממשלה בישראל, להוציא את כל כוחות צה"ל מלבנון. פינוי ג'זין הביא לשינוי ביחסים שבין צה"ל וצד"ל באופן כזה שהעמיד בשאלה את שיתוף הפעולה בין הכוחות לקראת יציאת צה"ל מרצועת הביטחון.
מפת רצועת הביטחון. הקו המקוטע בצפון המפה מסמן את שטחה של מובלעת ג'זין
הערות שוליים

↑  למות בבירות - אדם ארנון, עמ' 222.
מוזל (מחוז)

מוזל (בצרפתית: Moselle) הוא מחוז במזרח צרפת בחבל גראנד אסט, הנקרא על שם הנהר מוזל. עיר המחוז היא מץ שהיא גם העיר הגדולה במחוז.
היסטוריה

המחוז הוקם ב-4 במרץ 1790 והוא אחד מ-83 המחוזות המקוריים שנוצרו לאחר המהפכה הצרפתית. ב-1793 סופחו למוזל שטחים שנכבשו מהאימפריה הרומית הקדושה אך רובם הוחזרו במסגרת חוזה פריז משנת 1814 שנחתם לאחר תבוסת נפוליאון לקואליציה האנטי-צרפתית השישית. מספר יישובים ובהם תולי (כיום בגרמניה) אשר היו בשטח המחוז כשהוקם נלקחו מצרפת. שטחים נוספים הועברו לשליטת אוסטריה ולאחר מכן לשליטת פרוסיה לאחר חוזה פריז משנת 1815. לאחר מלחמת צרפת–פרוסיה 80% שטחי מוזל סופחו על ידי האימפריה הגרמנית בטענה כי התושבים באזורים אלו דוברים גרמנית. המחוז חדל מלהתקיים ב-18 במאי 1871 כאשר שארית המחוז בצרפת הועברה למרת ומוזל ואילו בגרמניה שטחי מוזל היוו חלק מאלזס-לורן. לאחר מלחמת העולם הראשונה המחוז נוצר מחדש ב-1919, אך בגבולות שונים. לאחר כיבוש צרפת ב-1940 על ידי גרמניה הנאצית המחוז שוב סופח לגרמניה, ובתום המלחמה חזר לידי צרפת.
עד סוף שנת 2015 השתייך המחוז לחבל לורן.
בעיר אמנוויל פועל גן החיות שהוא בין הפופולריים בצרפת.
מובי דיק (וידאו)

| --- | --- |

מתוך "מובי דיק"  תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 בימוי:  גיא בן-נר
 מדינה:  ישראל 
 הקרנת בכורה:  2000 
 משך הקרנה:  12:35 ד'
 שפת הסרט:  ללא פסקול
 
מובי דיק הוא סרט וידאו ארט שנוצר על ידי האמן גיא בן-נר בשנת 2000.
בן-נר יצר פרודיה על סיפורי הרפתקאות, כדוגמת מובי דיק ורובינזון קרוזו, על ידי שיחזורם בתוך המסגרת הביתית-משפחתית שלו. לבד מן השימוש בחשיפת אמצעי הייצור של הסרט, השתמש בן-נר גם בדימויים הקוטעים את רצף העלילה ומהווים מעין הרחבה ופרשנות על הנרטיב העיקרי של הסרט.
במובי דיק המבוסס על הרומן של הרמן מלוויל, בן-נר ובתו, אליה, מעלים הצגה במטבח ביתם, כשבן-נר מגלם את מרבית הדמויות, ובעזרת אביזרים בסיסיים החלל הופך לדמוי ספינה, בה החלל הביתי הופך לסיפורו של מובי דיק בלב ים. כיור המטבח והארונות הופכים לאוניה "פקווד". וממש בדומה למשחק ילדים, שינויים קטנים אחרים משנים את המרחב הביתי בו סנפירו של הלוויתן הוא קלקר חצוי ומגולף, הנע על גבי הרצפה, עולה ויורד, מדמה בתנועתו את תנועתו של הלוויתן במים.
במובי דיק, בן-נר מציג את המאבק בין רב החובל "אחאב" ללווייתן הגדול, בפשטות ובאירוניה, על ידי פעלולי מצלמה הקיימים מתקופת ראשית הקולנוע, והופכים את הסצנות לחלק מסלפסטיק מכוון המתאים לסרט אילם הנועד להגביר את ערנות הצופים לכל הבעת פנים ותנועת גוף.
עוזי צור מתאר את יחסיו של בן-נר עם ילדיו בסרטיו כ"מתח שבין הגבר, האב, האמן, לבין יוצאי-חלציו, שיצר-הקיום שלהם בא לתפוס ולמלא את מקומו בעולם אחרי שיפיקו ממנו את כל הדרוש להם.".
היצירה הוצגה במוזיאון ישראל בירושלים, ובמוזיאון לאמנות מודרנית בניו יורק.
הערות שוליים

↑  ראו: אדלשטיין, סרג'יו, גיא בן-נר, דיוקן עצמי כאיש משפחה, הקיבוץ המאוחד, תל אביב, 2005, עמ' 105.
↑  עוזי צור בין אדם למקום: תערוכת אמנות עכשווית מקוריאה וישראל, באתר בין אדם למקום
↑  דנה גילרמן, מוזיאון ישראל רכש יצירות של יעל ברתנא, גיא בן נר וזויה צ'רקסקי, באתר הארץ, 8 ביוני 2004
מולאס

קונגלומרט מולאסי
בגאולוגיה, מוֹלאס או משקע מולאסי הוא מושג המשמש להגדרת משקעים וסלעי משקע דוגמת אבן חול, פצלים וקונגלומרט שנוצרו אל מול רכס הרים מתרומם. סלעים אלה נוצרים בסביבה יבשתית ואגמית אך גם בסביבה ימית רדודה כתוצאה מהצטברות משקעים באגן קדמי – אגן השקעה המתפתח בקדמת הרכס המתרומם ובמקביל לו.
מקור המושג מולאס באיטלקית (molle – רך) ובלטינית (mollis), והוא גם שמו של מיקום מייצג: אגן מולאס – אגן קדמי בצפון-מערב הרי האלפים הגובל מצדו השני ברכס הרי היורה. המושג נטבע בשנת 1779 על ידי המדען השווייצרי הוראס-בנדיקט דה סאסור (Horace-Bénédict de Saussure,‏ 1740–1799), ומאוחר יותר שימש גם להגדרת אבן חול דקת-גרגר שהתגבשה במהירות למרגלות האלפים.
משקעים מולאסיים ממלאים לעיתים כליל את קער האגן הקדמי ביוצרם משטח השקעה שטוח. הם עשויים להיות עבים מאוד סמוך למורדות קדמת הרכס ודקים בחלקים אחרים שלהם. מבנים גדולים דמויי עדשה של משקעים מולאסיים יוצרים טריז קלאסטי.
באגנים אלה עשויים לחול מעוות וקימוט מאוחרים להשקעה.
לקריאה נוספת

Encyclopedia of Geology, Elsevier Academic Press, First edition 2005, ISBN 0-12-636380-3
Richard C. Selley, Applied Sedimentology, Academic Press, Secon edition, 2000, ISBN 0126363757
הערות שוליים

↑  מולאס במילון מרים ובסטר
ערך זה הוא קצרמרבנושא גאולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
לקוסט

| --- | --- |


 נתונים כלליים
 מייסדים:  רנה לקוסט, אנדרה גילייה 
 תקופת הפעילות:  1933–הווה (כ־91 שנים) 
 מיקום המטה:  פריז 
 ענפי תעשייה:  activities of head offices, קמעונאות 
 מוצרים עיקריים:  ביגוד, בושם, שעון יד, הנעלה, אביזרי עיניים 
  
 www.lacoste.com
 
לקוסט (בצרפתית: Lacoste) היא חברת ביגוד צרפתית שנוסדה ב-1933 על ידי הטניסאי רנה לקוסט. החברה מוכרת בגדים, נעליים, בשמים, חפצי עור, שעונים, משקפי שמש וחולצות טניס ("חולצות פולו"). החברה מזוהה עם סמל התנין הירוק המוטבע על בגדיה.
היסטוריה

רנה לקוסט הקים את La Chemise Lacoste בשנת 1933 עם אנדרה גילייה, הבעלים והנשיא של חברת ייצור הסריגים הצרפתית הגדולה ביותר באותה תקופה. הם החלו לייצר את חולצת הטניס המהפכנית שלקוסט עיצבה ונלבשה על מגרשי הטניס עם לוגו התנין רקום על החזה. החברה טוענת שזאת הדוגמה הראשונה לשם מותג שהמופיע בחלקו החיצוני של פריט לבוש. החל משנות החמישים ייצרה איזוד בגדים המכונים איזוד לקוסט ברישיון למכירה בארצות הברית. שותפות זו הסתיימה בשנת 1993 כאשר לקוסט השיב לעצמו זכויות בלעדיות בארצות הברית להפצת חולצות במותג משלה. בשנת 1977, Le Tigre Clothing הוקמה בניסיון להתחרות ישירות עם לקוסט בשוק האמריקאי, ומכרה מגוון בגדים דומה, אך הציגה נמר במקום תנין.
בשנת 2005 נמכרו כמעט 50 מיליון מוצרים של לקוסט בלמעלה מ-110 מדינות. הפופולריות של לקוסט גדלה עקב חתימת חוזי חסות בין לקוסט למספר טניסאים, בהם הטניסאים האמריקאים אנדי רודיק וג'ון איסנר, רישאר גאסקה הצרפתי, מדליסט הזהב האולימפי השווייצרי סטאן ואוורינקה. לקוסט גם החלה להגדיל את נוכחותו בענף הגולף.