stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יגאל נזרי
ביוגרפיה

יגאל נזרי הוא בן למשפחה דתית בת שבעה ילדים. אמו, אסתר, נולדה בישראל להורים יוצאי מרוקו ואביו, אליהו, עלה בשנת 1963 ממרוקו. נזרי נולד וגדל ברחוב סטאנטון בחיפה, על גבול ואדי סאליב. בוגר הישיבה התיכונית "יבנה" בחיפה. שירת בצבא כמש"ק דת ברבנות הצבאית. אחרי רצח רבין הרגיש חוסר קשר מוחלט לחברה הציונית הדתית, הפסיק ללכת עם כיפה סרוגה, עבר לכיפה בוכרית ולבסוף עזב את העולם הדתי.
סיים את לימודי האמנות בבצלאל ב-1998, והשתתף במהלכם במסגרת חילופי סטודנטים בסמסטר בבית הספר קופר יוניון (Cooper Union) ניו-יורק ארצות הברית. כשחזר ב-1998 לישראל זכה בפרס הצטיינות מטעם "בצלאל" על תערוכת בוגרים. בתקופת לימודיו בבצלאל למד בקבוצה דתית עיונית בבית מדרש "יקר" יחד עם המשוררים בנימין שבילי ומשה בן אורות. במקביל היה פעיל חברתי בקשת הדמוקרטית המזרחית, ובתא הסטודנטים צ"ח — "סטודנטים למען צדק חברתי" שהקימו סטודנטים מהאוניברסיטה העברית בראשות משה בהר.
עם סיום לימודיו הציג תערוכת יחיד בגלריה המדרשה לאמנות של המכללה האקדמית בית ברל, שאצרה נעמי סימן-טוב. ב-1999 הציג בתערוכה הקבוצתית, "האמנות משפיעה", יחד עם אדם רבינוביץ ומיכל הלפמן.
זכה בפרס קיפר בציור/פיסול של קרן וולף ב-1999, ושהות בסטודיו במרכז העסקים בניו-יורק, ובאפריל 2001 השתתף ב-World Views Open Studio "תערוכת אמנים חברתיים במגדל החירות".
בעקבות התערוכה "שפת אם", שאצרה טל בן צבי, במשכן לאמנות בעין חרוד, והכנס והפסטיבל שהתקיימו באביב 2002 בסינמטק תל אביב, ערך את הספר "חזות מזרחית / שפת אם: הווה הנע בסבך עברו הערבי", שראה אור בהוצאת בבל. הספר כולל 12 מאמרים העוסקים במורשת התרבותית של המזרחים בישראל. בספר עולות לדיון שאלות כמו מידת ההשתייכות והזרות של מזרחים בני הדור השני והשלישי להגירה, מקומו הלשוני של המזרחי בעברית והנסיגה מן השפה הערבית.
ב-2002 הוצגה בגלריה דביר תערוכתו "חיים צומחים" שעסקה בשייכות ובשורשים תרבותיים. נזרי הציג על קירות הגלריה מיצב ציורי שמתייחס לשבעת המינים וכולל דימויים של פירות לצד דימויים של חיות.
עבודתו "טייגר" שיצר ב-2001, מיצג שהוא שמיכת צמר מפוליאסטר, צמר וליקרה, הגזורה ופרושה כפרוות חיה שניצודה, נרכשה על ידי מוזיאון ישראל ב-2005.
יגאל נזרי השלים את לימודי הדוקטורט בהיסטוריה ובלימודי יהדות באוניברסיטת ניו יורק, והוא מרצה להיסטוריה יהודית באוניברסיטת טורונטו.
בשנת 2015 יצאה לאור ספרה של שרה חינסקי, "מלכות ענווי ארץ: הדקדוק החברתי של שדה האמנות הישראלי", בהוצאת הקיבוץ המאוחד, אותו ערך וכתב בו פתח-דבר.
ספרו

חזות מזרחית/שפת אם, 2004, עורך: יגאל נזרי, הוצאת בבל.
תערוכות עיקריות

מראית אין – הבלתי נראה במציאות הישראלית,, מוזיאון ישראל, ירושלים, 26 אוקטובר, 1999 – 10 מאי, 2000
World Views Open Studio Exhibition",2001-2002 New Museum of Contemporary Art New York, NY, USA
חיים צומחים, 2002, גלריה דביר.
"אמנות הארץ 2005", 19–23 באוקטובר, מתחם רדינג, ת"א, "כוח", אוצר: דורון רבינא
סרק, CCA המרכז לאמנות עכשווית, 2005–2006, אוצרים:יהושע סימון וסרג'יו אדלשטיין.
ראו גם

אלה שוחט
שרה חינסקי
טל בן צבי
לקריאה נוספת

יגאל צלמונה, 100 שנות אמנות ישראלית, מוזיאון ישראל, ירושלים, 2010, עמ' 420–422.
Yigal Nizri, Cloud bench, Social Text, 72 (Volume 20, Number 3), Fall 2002, pp. 43-44
שאול סתר פוגש את יגאל נזרי, אתה לא פותח דלת ופשוט עובר חדר, סטודיו 159, מרץ-אפריל 2005, עמ' 24
הערות שוליים

↑  Nizri, Yigal, Sharifan Subjects, Rabbinic Texts: Moroccan Halakhic Writing, 1860-1918, אוניברסיטת ניו יורק https://nyu.academia.edu/YigalSNizri/Dissertation
↑  ורד לי, מחטף מזרחי, באתר הארץ, 29 באוקטובר 2002
↑  תגובות למוסף "הארץ", באתר הארץ, 30 בינואר 2009
↑  תערוכות חדשות, באתר הארץ, 23 במאי 2002
↑  ביקורות:
קציעה עלון, הערת שוליים מס' 4, באתר הארץ, 15 ביוני 2005
יצחק לאור, הרוב הגדול של הישראלים המזרחים חי מתוך זרות כלשהי, או במובלעות של מזרח, באתר הארץ, 23 במרץ 2005
↑  חזות מזרחית / שפת אם: הווה הנע בסבך עברו הערבי, באתר מכונת קריאה, בבל
↑  סמדר שפי, קובייה לבנה עם סכך, באתר הארץ, 31 באוקטובר 2002
קציעה עלון, בעקבות התערוכה "זמן אמת" במוזיאון ישראל, טרמינל: כתב עת לאמנות המאה ה-21 גיליון 34, 2008, עמ' 6
↑  חללים נבראים מחדש, באתר הארץ, 22 באוקטובר 2002
↑  טייגר, באתר מוזיאון ישראל, ‏2021-02-17
↑  דנה גילרמן, שש יצירות ישראליות נרכשו למוזיאון ישראל, באתר הארץ, 21 במרץ 2005
↑   גליה יהב, גם לספר חדש של חוקרת התרבות שרה חינסקי, שיוצא שבע שנים אחרי מותה, יש איכות של פצצה מתקתקת, באתר הארץ, 23 באוקטובר 2015
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ICIA: 275162  NLI: 987007265904305171  BnF: cb17017002q (data)  ISNI: 0000 0000 6694 8970  LCCN: no2005051088  NTA: 322620066  ULAN: 500478389  VIAF: 56344605   WorldCat (עם VIAF): 56344605
יואן לי

| --- | --- |

לי, 2008
 לידה:  19 בנובמבר 1936 (בן 88) Shinchiku City, ממשלת יפן בטאיוואן 
 ענף מדעי:  כימיה
 מקום מגורים:  טאיוואן
 מקום לימודים:  האוניברסיטה הלאומית של טאיוואן  אוניברסיטת קליפורניה בברקלי  בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 מנחה לדוקטורט:  Bruce H. Mahan 
 מוסדות:  אוניברסיטת הרווארד  אוניברסיטת שיקגו  אוניברסיטת קליפורניה בברקלי  המכון הטכנולוגי של קליפורניה 
 תלמידי דוקטורט:  Paul Weiss 
 פרסים והוקרה
 תרומות עיקריות
 חקר בקינטיקה כימית וכימיה פיזיקלית
 
יואן לי (בפין-יין: Lǐ Yuǎnzhé, נולד ב-19 בנובמבר 1936) הוא כימאי מטאיוואן וזוכה פרס נובל לכימיה בשנת 1986. זכה בפרס נובל יחד עם ג'ון פולני ודאדלי הרשבאך על תרומתם בעניין הדינמיקה של תהליכים כימיים אלמנטריים. הזוכה הראשון בפרס נובל לכימיה אשר מגיע מטאיוואן. בשנת 2011 נבחר לכהונת נשיא המועצה הבינלאומית למדע.
ביוגרפיה

יואן לי נולד בעיר קטנה בצפון טאיוואן בשם שינצ'יקו. על סמך הישגיו הבולטים בתיכון החל ללמוד באוניברסיטה הלאומית של טאיוואן. בשנת 1959 קיבל תואר דוקטור. בשנת 1965 למד באוניברסיטת קליפורניה בברקלי. היה חבר בחבר הנאמנים הבינלאומי לכימיה משנת 1977 עד שנת 1984.
זכייתו בפרס נובל

לי עסק בחקר קינטיקה כימית. חקר את התלות של תגובה כימית באוריינטציה מולקולרית וביצע מחקרים אחרים הקשורים לאופי חומרי הביניים, דינמיקה של דעיכה, וזיהוי מנגנוני תגובה מורכבים. לשם כך, פרופסור לי השתמש בטכניקות פורצת דרך לזמנו, שנקראת "Crossed molecular beam" שבה יוצרים התנגשות בין אלומות של אטומים או מולקולות ליצירת תגובה כימית בה ניתן לעקוב אחרי הדינמיקה של התגובה ברמה של התנגשות אינדיבידואלית. עבודתו אפשרה לו ולצוותו להבין את הדינמיקה של תגובות כימיות יסודיות. על עבודתו בעניין זה הוא זכה בשנת 1986 בפרס נובל לכימיה, והיה לזוכה הראשון בפרס נובל לכימיה מטאיוואן.
חיים אישיים

לי נשוי ואב לשלושה ילדים. הוא אחד מ-22 חתני פרס נובל שחתמו על המניפסט ההומני.
פרסים והוקרה

honorary doctor of Louis Pasteur University (12 בנובמבר 1997)
קצין בכיר של מסדר ההצטיינות הלאומי (2 באוקטובר 2012)
פרס פטר דביי (1986)
דוקטור לשם כבוד מהאקדמיה הסינית למדעים (1987)
מדליית קלארק קר (1998)
פרס ארנסט לורנס (1981)
מדליית הזהב על שם אותמר (2008)
המדליה הלאומית למדעים (1986)
מדלית קולו (2011)
פרס פאראדיי (1992)
פרס נובל לכימיה (1986)
דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת ואסדה
דוקטור לשם כבוד מהאוניברסיטה הסינית של הונג קונג
פרס קמיל דרייפוס
עמית החברה הפיזיקלית האמריקאית
דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת ווטרלו
עמית האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים
דוקטור לשם כבוד של אוניברסיטת הונג קונג
דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת אוטווה
מלגת גוגנהיים
יובל ארנון-אוחנה

יובל ארנון-אוחנה
יובל ארנון-אוחנה (1942–2019) היה מזרחן ישראלי. שרת במוסד למודיעין ותפקידים מיוחדים בתפקידים מחקריים ומבצעיים. עבד כחוקר ומרצה באוניברסיטת תל אביב, אוניברסיטת חיפה, אוניברסיטת רייכמן ואוניברסיטת אריאל בשומרון. תחומי מחקריו וספריו כוללים את הסכסוך הישראלי-ערבי, המרד הערבי הגדול, אש"ף, וכן עליית ביתא ישראל - יהדות אתיופיה, ומובלעת הר הצופים. ממייסדי כוכב יאיר.
ביוגרפיה

יובל ארנון-אוחנה נולד בתל אביב בשנת 1942, בנם של נצחיה ואליהו אוחנה, ונכדו של הרב הראשי בקהיר ומאוחר יותר בחיפה, הרב נסים אוחנה.
למד בתיכון הגמנסיה העברית הרצליה בתל אביב במגמת מזרחנות. בשנת 1960 התגייס לצה"ל לנח"ל המוצנח, במסגרתו שירת ועבד בקיבוץ שדה-בוקר, שם התוודע ליהושע כהן, אז מאבטחו האישי של דוד בן-גוריון בקיבוץ. בשנת 1961 שירת יובל כ"שוטר"-חייל במובלעת הר-הצופים.
עם שחרורו מצה"ל בשנת 1963 פנה ללימודי מזרחנות באוניברסיטת תל אביב, והצטרף כחוקר במכון שילוח לחקר המזרח-התיכון ואפריקה.
בשנת 1968 יצאו יובל וחיים אפרת, עובדי מכון שילוח, לבצע מחקר שטח בקרב תושבי מחנה הפליטים ג'לזון מצפון לרמאללה. תוצאותיו פורסמו בעברית ובאנגלית - "סקר העמדות הפוליטיות של תושבי מחנות הפליטים בגדה המערבית" (וראו ברשימת הפרסומים).
את התואר השני סיים בשנת 1970 באוניברסיטה העברית בירושלים, בהנחייתו של פרופ' גבריאל בר, ומחקרו "פלאחים במרד הערבי בארץ-ישראל 1936-1939" מתאר את החברה הערבית הכפרית והכנופיות בתקופת המרד הערבי הגדול. המחקר ראה אור כספר ב-1978.
את התואר השלישי בנושא "המאבק הפוליטי הפנימי בחברה הפלסטינית 1929-1939", כתב בהנחייתו של פרופ' שמעון שמיר באוניברסיטת תל אביב, ולצורך המחקר יצא בשנת 1973 ללימודים בלונדון ב־SOAS-School of Oriental & African Studies בהנחייתו של פרופ' P.M.Holt (Peter Holt).
בשנת 1974 גויס למוסד למודיעין ולתפקידים מיוחדים, למחלקת המחקר, בראשותו של יצחק אורון. מחלקה זו הוקמה כחלק ממסקנות ועדת אגרנט, בעקבות מלחמת יום-הכיפורים. לאחר כשלוש שנים עזב לצורך השלמת הדוקטורט שהוגש ב-1978, וב-1981 ראה מחקרו אור כספר תחת הכותרת "חרב מבית" (1981).
במקביל להשלמת הדוקטורט הוזמן ארנון-אוחנה לעבוד כמרצה באוניברסיטת חיפה על ידי פרופ' גדי גילבר, שכיהן כראש החוג ללימודי המזרח התיכון. ב-1981 פרסם באנגלית את הספר PLO-Strategy and Tactics אותו כתב יחד עם אריה יודפת. הספר תורגם לעברית וראה אור ב-1985 בשם "אש"ף – דיוקנו של ארגון".
בשנת 1981 חזר ל"מוסד", שם פעל רבות והגיע לתפקיד ראש חטיבה. במהלך שנות עבודתו מילא תפקידים שונים, חלקם תפקידי מחקר וחלקם תפקידי שטח מבצעיים. כמו-כן לקח חלק בהדרכה, ובהרצאות במכללה הבין-זרועית לפיקוד ומטה של צה"ל (פו"ם). בשנת 1999 פרש לגמלאות מ"המוסד".
לאחר פרישתו, הצטרף לסגל המרצים במכללת יהודה ושומרון באריאל, שהפכה לימים לאוניברסיטת אריאל, וסייע להקמת המחלקה ללימודי המזרח התיכון. כן לימד במכללת רייכמן (כיום אוניברסיטת רייכמן).
בשנת 2000 הוסמך כמורה דרך מטעם משרד התיירות, דרך אוניברסיטת בר-אילן. באותה תקופה גם לימד במכינה קדם-צבאית "אדרת" שעורים בנושאי ארץ-ישראל והמזרח-התיכון.
ארנון-אוחנה נפטר ב-2019.
מחקרו האחרון - קו החריש והאש

ספרו המקיף ביותר של יובל אודות הסכסוך הישראלי-פלסטיני, ובו סקירה מפורטת על הסכסוך בממדיו השונים. החל מהממדים ההיקפיים – החברה, המשפט הבין-לאומי, הדמוגרפיה, התרבות, וההקשר למיעוט הערבי בישראל; עבור לממדים המרכזיים – המימד המדיני (מהתקופה העות'מאנית אל קום המדינה, תקופת אש"ף, אוסלו וההתנתקות), ניתוח הסכמי השלום שלא צלחו, וחוזי השלום שעודם עומדים; המימד האסלאמי (תפיסת המלחמה והשלום באסלאם, מאפייני הג'האד), המקומות הקדושים, והמימד הצבאי; וכלה בממדים המהווים את ליבת הסכסוך – הקרקע, ההבדל בין מישור החוף לבין ההר, ונושא הפליטים הפלסטיניים ו"זכות השיבה". הספר כולל סקירה היסטורית אודות המפגש בין התנועה הציונית לתנועה הלאומית הפלסטינית. בסוף הספר מציג יובל הצעה לפתרון אפשרי לסכסוך – "שלום המחרשה", באמצעות ריבונות פסיפס, כדרך לדו קיום אפשרי.
חיים אישיים

יובל ארנון-אוחנה, היה נכדו של הרב נסים אוחנה, ששימש כרב ראשי בקהיר ובחיפה. היה נשוי לחמדה, ולהם ארבעה ילדים. יחד היו ממייסדי היישוב כוכב יאיר, כביטוי לתפיסת עולמם שייחסה חשיבות רבה לקשר האדם לקרקע.
פרסומים

ספרים
קו החריש והאש, מאה שנות סכסוך על ארץ ישראל, 1860–2010, הוצאת אחיאסף, נתניה, 2013.
מרד ערבי בארץ ישראל 1936 – 1939, הוצאת ספרים אריאל, ירושלים, 2013. (הרחבה בת חמישה פרקים של ספר מס' 6, ראו להלן).
על משמר הר הצופים, הוצאת ספרים אריאל, ירושלים, 2008.
הגדת יציאת אתיופיה, הנה קם עם ומתחיל ללכת, עדויות של ילדים ובני נוער הכותבים את קורות מסעם הרגלי במדבר דרך סודאן לירושלים, הוצאת המרכז למורשת המודיעין, משרד הביטחון ההוצאה לאור, 2005.
.JEWIS EXODUS FROM ETHIOPIA, Children describe their journey from Ethiopia to Jerusalem through Sudan,WITH ALEC BRAIZBLATT (ED'S), Ariel University Center and Intelligence Heritage And Commemoration Center, 2010. (עריכה מחדש, תוספות ותרגום של ספר מס' 4).
פלאחים במרד הערבי בארץ-ישראל 1936 – 1939, הוצאת מכון שילוח, אוניברסיטת תל אביב, מהדורה ראשונה 1978, מהדורה שנייה 1982.
חרב מבית – המאבק הפוליטי הפנימי בתנועה הלאומית הפלסטינית 1929 – 1939, הוצאת הדר ומכון שילוח, אוניברסיטת תל אביב, מהדורה ראשונה 1981, מהדורה שנייה 1982.
P.L.O. STRATEGY AND TACTICS, Croom Helm Ltd. London and New York, with Dr. ARIE YODFAT, 1981.
אש"ף – דיוקנו של ארגון, הוצאת ספריית מעריב, תל אביב 1985, עם ד"ר אריה יודפת.
כוכב-יאיר – ההתחלה: 30 שנה ליישוב, 35 שנה לעלייה על הקרקע, 2017.
מאמרים
סקר העמדות הפוליטיות של תושבי מחנות הפליטים בגדה המערבית, ערכו יובל ארנון וחיים אפרת, בתוך שמעון שמיר, עמנואל מרקס ויואל בן-פורת, ג'לזון – מחנה פליטים בגדה המערבית, הוגש למכון ראנד, 1968.
"זכות השיבה", בתוך יוסף אחימאיר (עורך), האומה – במה למחשבה לאומית, גיליון מס' 141, סתיו תשס"א, 2000.
ישראל מול החמא"ס, בתוך יוסי אחימאיר (עורך), האומה, גיליון מס' 163, אביב תשס"ו, אפריל 2006.
BANDS IN THE PALESTINIAN ARAB REVOLT BETWEEN 1936 AND 1939, ;of The ISRAEL ORIENTAL SOCIETY, Vol. 15, Number 2, Jerusalem, July 1981. .
אש"ף – הארגון ומטרותיו, בתוך סקירה חודשית, הוצאת מערכות, חוברת 12, דצמבר 1979.
פסיפס, הצעה להסדר קרקעי ביהודה ושומרון, מרכז אריאל למחקרי מדיניות, נייר עמדה מס' 145, אדר ב' תשס"ג, מארס 2003.
· SAUDI ARABIA IN 1967, IN DANIEL DISHON (ED.) MIDDLE EAST RECORD 1967, Tel Aviv University, The SHILOAH Center For Middle east Studies, Jerusalem, 1971.
· AL-FATH, THE PALESTINIAN ORGANIZATIONS, IN 1968, IN DANIEL DISHON (ED.) MIDDLE EAST RECORD 1968, Tel Aviv University, The SHILOAH Center For Middle East Studies, Jerusalem, 1973.
· THE PEOPLE'S REPUBLIC OF SOUTH YEMEN IN 1968, IN DANIEL DISHON (ED.) THE MIDDLE EAST RECORD 1968, Tel Aviv University, The SHILOAH Center For Middle East Studies, Jerusalem, 1973.
· SAUDI ARABIA IN 1968, IN DANIEL DISHON (ED.) MIDDLE EAST RECORD 1968, Tel Aviv University, The SHILOAH Center For Middle East Studies, Jerusalem,1973
SURVEY OF POLITICAL ATTITUDS IN THE REFUGEE CAMPS OF THE WEST BANK, JALAZUN – A WEST BANK REFUGEE CAMP, PRESENTED TO THE RAND CORPORATION, 1968
Bands In The Palestinian Arab Revolt Between 1936 and 1939, Structure and Organization, In: Asian and African Studies, Journal of the Israel Oriental Society, Vol. 15, Number 2, Jerusalem, July 1981.
במכון שילח פרסם ארנון-אוחנה במסגרת השנתון The Middle East Record, את הערכים על סעודיה, מדינות המפרץ והרפובליקה של דרום תימן, שבהמשך ראו אור במסגרת האנציקלופדיה העברית.
הערות שוליים

↑  האומה, 1 באוגוסט 2019.
יחזקאל קוטשר

| --- | --- |

תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  1 ביוני 1909 טופולצ'אני, סלובקיה 
 פטירה:  12 בדצמבר 1971 (בגיל 62) לוס אנג'לס, ארצות הברית 
 ענף מדעי:  בלשנות
 מקום מגורים:  הונגריה, ישראל
 מקום קבורה:  הר המנוחות 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה העברית בירושלים  ישיבת מרכז הרב 
 מוסדות:  אוניברסיטת בר-אילן 
 תלמידי דוקטורט:  אלישע קימרון, משה בר־אשר 
 פרסים והוקרה:  פרס ישראל (1961) 
 תרומות עיקריות
 חקר לשון חז"ל וכתבי יד שונים (בהם כתב יד קאופמן ומגילות מדבר יהודה).
 
יחזקאל קוּטשר (1 ביוני 1909, י"ב בסיוון ה'תרס"ט - 12 בדצמבר 1971) היה בלשן ופילולוג ישראלי בתחום חקר השפה העברית, יליד סלובקיה. היה פרופסור באוניברסיטה העברית בירושלים ובאוניברסיטת בר-אילן ברמת גן. חתן פרס ישראל במדעי הרוח.
ביוגרפיה

קוטשר נולד בעיירה טופולצ'אני שבסלובקיה, אז בממלכת הונגריה. למד בישיבה בעיר הולדתו ובפרנקפורט, שם סיים את לימודיו התיכוניים. עם עלייתו לארץ ישראל, בשנת 1931, למד בישיבת מרכז הרב ובבית מדרש למורים של תנועת המזרחי. שנים ספורות לימד בבתי ספר בתל אביב ובירושלים.
בשנת 1941 סיים לימודי בלשנות עברית באוניברסיטה העברית. שנה לאחר מכן מונה קוטשר למזכיר המדעי של ועד הלשון העברית ומשנת 1949 החל להרצות באוניברסיטה העברית בתחום הבלשנות. בשנת 1955 הועלה לדרגת מרצה. בעבודתו זו המשיך עד לפטירתו. בשנת 1960 מונה לפרופסור. משנת 1958 החל ללמד גם באוניברסיטת בר-אילן. משנת 1965 היה עורך כתב העת "לשוננו" ומשנת 1955 חבר האקדמיה ללשון העברית.
עבודתו המחקרית כללה את חקר לשון חז"ל וכתבי יד שונים (בהם כתב יד קאופמן ומגילות מדבר יהודה). בעבודותיו הוכיח שכתב היד של קאופמן הוא כתב היד המדויק ביותר של המשנה. מבין מגילות מדבר יהודה הצביע קוטשר על כך שמגילת ישעיהו א' איננה הנוסח העתיק ביותר של הכתב, על אף השינויים הרבים שבו מנוסח המסורה, וזאת בהסתמך על הידלדלות במספר המילים היחידאיות ושימוש נרחב במאפייני השפה הארמית.
קוטשר העמיד תלמידים רבים בתחום הבלשנות, בהם: גד בן עמי צרפתי, גדעון הנמן, מנחם מורשת ומשה בר אשר.
בשנת 1961 זכה בפרס ישראל למדעי הרוח. באותה שנה יצא לאור הספר "מילים ותולדותיהן", העוסק בחקר גיזרוניי של מילים עבריות שהושפעו מיוונית, מפרסית, מארמית וכו'.
יחזקאל קוטשר ייסד את העמותה 'האגודה לשיקום משפחות נזקקות בירושלים', שמאוחר יותר נקראה 'למען נזקקי ירושלים' וכיהן כנשיאה הראשון.
קוטשר נפטר בפתאומיות בלוס אנג'לס, בעת שנת שבתון מעבודתו באוניברסיטה העברית. הוא נטמן בהר המנוחות בירושלים.
בירושלים קיים רחוב על שמו בשכונת רמות.
הערות שוליים

↑  העלאות באוניברסיטה העברית, חרות, 9 באוגוסט 1955, עמ' 4
↑  ישיבת האקדמיה ללשון העברית, שערים, 28 בדצמבר 1955, עמ' 3
↑  אשר וייזר, מגילת ישעיהו בהארה לשונית, הצופה, 29 בינואר 1960, עמ' 5 ו-6 (חלק 1, חלק 2)
↑  ראו מאמרו של משה בר-אשר, פרופ' יחזקאל קוטשר ז"ל האיש המורה והחוקר, מעריב, 24 בדצמבר 1971, עמ' 35
↑  חתני פרס ישראל תשכ"א, על המשמר, 27 באפריל 1961, עמ' 3
↑  מרדכי בן-אשר, על גלגולי מילים, על המשמר, 2 ביוני 1961, עמ' 5;
ז. בן-דוד, "מילים ותולדותיהן", הבוקר, 16 ביוני 1961, עמ' 5;
שמעון תורר, תולדות המלה וגלגוליה, חרות, 30 ביוני 1961, עמ' 5;
מ. הנדל, 2 ספרים על לשון, למרחב, 21 ביולי 1961, עמ' 6;

גד בן-עמי צרפתי, "מלים ותולדותיהן" ליחזקאל קוטשר, לשוננו לעם יב, תשכ"א, עמ' 254–261
↑  מת פרופ' יחזקאל קוטשר, דבר, 13 בדצמבר 1971, עמ' 2
↑  פרופ' קוטשר למנוחות, דבר, 17 בדצמבר 1971, עמ' 4; פרופ' קוטשר הובא למנוחות, מעריב, 17 בדצמבר 1971, עמ' 3
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007264081105171  BIBSYS: 90059100  BnF: cb119873063 (data)  CiNii: DA0204543X  GND: 120723832  ISNI: 0000 0001 0903 5777  LCCN: n80139063  NKC: xx0227030  NTA: 069204381  SNAC: w64t7wg1  SUDOC: 027937658  Trove: 994929  VIAF: 56618618   WorldCat (עם VIAF): 56618618
יונה תדיר

| --- | --- |

 לידה:  5 באוקטובר 1943 (בן 81) ירושלים, פלשתינה (א"י) 
 מדינה:  ישראל 
 
יונה תדיר (נולד ב-5 באוקטובר 1943, ו' בתשרי ה'תש"ד) הוא גינקולוג, פרופסור מן המניין נלווה באוניברסיטת קליפורניה באירווין ובאוניברסיטת תל אביב.
ביוגרפיה

נולד בירושלים כצאצא לדור חמישי בארץ מצד אימו רבקה, וכבן לדוד וולץ-תדיר, שעלה לארץ כאתלט ״קרב 10״ יחד עם נבחרת ספורטאי ״מכבי ורשה״ שהגיעו למכביה השנייה (1935) שנשארה בישראל ובכך, ניצלה מהשואה. וולץ-תדיר היה בין מקימי תשתית הספורט ב-״הפועל״ והוועד האולימפי הישראלי.
שירת כחובש קרבי בחיל השריון וכמפקד קורס חובשים קרביים. את שירות המילואים ביצע כרופא ביחידת החילוץ 669 בדרגת רס״ן (מיל').
קריירה רפואית ואקדמית

בשנת 1967, החל את לימודי הרפואה באוניברסיטת וינה, המשיך באוניברסיטת תל אביב וסיים בהצטיינות בשנת 1974. מאותה השנה ועד לשנת 1980, התמחה בגינקולוגיה ומיילדות במחלקת נשים בבי״ח בילינסון, תחת הניהול של פרופ׳ סידני יואל-כהן ופרופ׳ ירדנה עובדיה.
במקביל, בשנת 1976, התמחה באנדוקרינולוגיה של הרבייה (Reproductive Endocrinology) בבי״ח שיבא אצל פרופ׳ ברונו לוננפלד, ושנתיים לאחר מכן, התמחה במיקרו-כירורגיה גינקולוגית אצל פרופ׳ R.M.L. Winston בבי״ח Hammersmith בלונדון.
בשנים שלאחר מכן, ביצע השתלמויות נוספות בתחום הכירורגיה האנדוסקופית אצל פרופ׳ קורט סם (אנ') בגרמניה, וכן בתחום ההפריה חוץ-גופית (IVF) ב-Bourne Hall Clinic באנגליה אצל Steptoe & Edwards, הנחשבים לפורצי הדרך בתחום. התמחויות אלו היוו את הרקע להקמת היחידה לכירורגיה אנדוסקופית בשנת 1983, ואת יחידת ההפריה החוץ גופית בבי״ח בילינסון, אותה ניהל במשך 6 שנים בשנים 1985–1991. בשנתיים האחרונות בתפקיד, שימש גם כסגן מנהל מחלקת הנשים במקום.
תדיר פיתח ציוד לכירורגיה זעיר-פולשנית וטיפולי פיריון, המתבסס על טכנולוגיות שונות כגון קרני לייזר: לפרוסקופ משולב לייזר (1979), מערכת מיקרומניפולציה לטיפולי הפריה חוץ-גופית (1989), מורסילטור חשמלי להוצאת שרירני רחם בלפרוסקופיה (יחד עם פרופ׳ שטיינר מאוניברסיטת ציריך, 1992), ספקולום לטיפול Photodynamic Therapy בצוואר הרחם, התקן תוך רחמי מפזר אור לטיפולים בחלל הרחם, ופיתוח מערכת אבחון מיקרוסקופי בלתי פולשני לטיפול בתסמיני גיל המעבר בדופן הנרתיק על בסיס Optical Coherence Tomography.
בין השנים 1991 ל-1998, שימש כמנהל רפואי למכון המחקר Beckman Laser Institute and Medical Clinic באוניברסיטת קליפורניה באירוויין (UCI) . לאחר סיום תפקידו ועד לשנת 2003, ניהל את רשת בתי החולים ״רמת-מרפא״ במסגרת ״אסותא מרכזים רפואיים״.
בשנת 2007, הקים וניהל את מרכז שרירני הרחם (Uterine Fibroids) במחלקת נשים בבי״ח בילינסון עד לשנת 2011.
לאחר סיום תפקיד הניהול של מכון המחקר Beckman Laser Institute ולאורך כל שנות הפעילות הניהולית והקלינית בישראל (1998–2024) נמנה במקביל גם עם הסגל האקדמי באוניברסיטת קליפורניה, במחקר והוראה.
תדיר שימש גם כעורך משנה לעיתון Lasers in Surgery and Medicine בארה״ב, וזכה בשנת 2021 לעיטור ״פרס מפעל חיים״ ע״י American Society for Laser Medicine and Surgery (ASLMS) על תרומה רבת שנים לפיתוח טכנולוגיות חדישות בתחום הלייזר הרפואי.
במהלך הקריירה, חיבור מעל 200 מאמרים בספרות הרפואית ו-4 ספרים בתחום רפואת הנשים, שימושי לייזר ברפואה, וכן חיבר את הספר ״רפואת הנשים בישראל 1850–2023״.
בין השנים 2005–2024, שימש כעורך אתר האינטרנט של האיגוד הישראלי למיילדות וגינקולוגיה.
פעילות ספורטיבית

תדיר הוא גם שחיין בקבוצות "אקוותיקים" בקיבוץ גבעת חיים ו- “Mission Viejo Nadadores" בקליפורניה.
תדיר מחזיק בשיאי הגילאים בישראל בסגנונות החתירה והפרפר. במסגרת פעילותו, זכה במדליית זהב מאליפות העולם בשחייה למאסטרס (2019 – דרום קוריאה), מדליה ארד במשחה 50 מ׳ פרפר באליפות אירופה (קאדיז, ספרד, 2009), מדליית כסף באליפות אירופה (2022 - רומא) במשחה 50 מטר חתירה, ארד באליפות העולם ביפן 2023, ומדליות זהב במשחקי המכביה בין השנים 2005–2022.
חיים אישיים

נשוי למרים תדיר (זליצקי). לזוג שלוש בנות, ענת הדס ויעל, ושבעה נכדים.
הערות שוליים

↑  LASER ENERGY AND MINIMALLY INVASIVE SURGERY - Society of Laparoscopic & Robotic Surgeons, ‏2021-02-04 (באנגלית אמריקאית)
↑  R. A. Steiner, E. Wight, Y. Tadir, U. Haller, Electrical cutting device for laparoscopic removal of tissue from the abdominal cavity, Obstetrics and Gynecology 81, 1993-03, עמ' 471–474
↑  OCT angiography in the monitoring of vaginal health, pubs.aip.org
↑  Beckman Laser Institute – From benchtop to bedside, ‏2024-01-09 (באנגלית אמריקאית)
↑  Yona Tadir – Beckman Laser Institute (באנגלית אמריקאית)
↑  פרס מפעל חיים הוענק לפרופ' תדיר מהאגודה האמריקאית ללייזר ברפואה, באתר Doctor Only
↑  יונה תדיר, רפואת הנשים בישראל 1850-2023
↑  האיגוד הישראלי למיילדות וגינקולוגיה
↑  סיפורו של יונה תדיר - אלוף העולם למאסטרס | 40 שנה חלפו מאז פרש יונה תדיר משחייה תחרותית עד שחזר למים. בשנים האלו הפך לפרופסור לרפואה, הקים משפחה וצבר שם עולמי בתחומו. אחרי 40 שנה הוא הגיע למועדון... | By איגוד השחייה בישראל Israel Swimming Association | Facebook, נבדק ב-2024-01-31
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007310070705171  ISNI: 0000 0004 0242 0535  VIAF: 297699341   WorldCat (עם VIAF): 297699341 
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "יונה תדיר".
יוסף זקבך

פרופסור יוסף זקבך, 2012
יוסף זקבך (נולד בברלין ב-1934) הוא חוקר, מחבר ועורך עשרות ספרים מדעיים בבוטניקה. לפני צאתו לגמלאות היה מרצה בכיר באוניברסיטה העברית.
ביוגרפיה

יוסף זקבך נולד ב-1934 בעיר ברלין שבגרמניה, בהיותו כבן שלוש עלה וגר עם משפחתו בחיפה ואחר כך במושב בשדה יעקב בעמק יזרעאל, בו למד בבית ספר עממי. לאחר שנת לימודים בכפר הרואה, הפסיק את לימודיו כדי לעזור בפרנסת משפחתו. הוא שירת בנח"ל בשנים 1952–1954. לאחר השלמת בגרות אקסטרנית, השלים תואר ראשון בבוטניקה וביוכימיה מאוניברסיטת בר-אילן.
בשנים 1961–1969 שהה בארצות הברית לשם לימודים והשתלמות מקצועית. הוא למד במחלקה לבוטניקה של אוניברסיטת שיקגו של קליפורניה, וקיבל תואר שלישי ב-1965. השלים את לימודי הפוסט דוקטורט במכון הטכנולוגי של קליפורניה Caltech שבפסדינה (קליפורניה) ב-1968. ב-1967 לימד ביולוגיה באוניברסיטה של מדינת קליפורניה (CSU) ובשנים 1968–1969 עמד בראש מחקר חלל ביולוגי בשם "פרויקט נוגה" באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס (UCLA).
לאחר שובו ארצה הצטרף לפקולטה לכימיה באוניברסיטה העברית בירושלים כמרצה בכיר בכימיה אורגנית והיה לעמית מחקר בקבוצת פרופסור ארנסט דוד ברגמן לחקר הכימיה של אצות.
במהלך השנים הבאות ערך מחקרים באוניברסיטת בר-אילן ובאוניברסיטת תל אביב, לימד בבית הספר לרפואה של האוניברסיטה העברית, בטכניון ובמכללת אריאל ועמד בראש קרן מחקר מטעם האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים. לימד בבית הספר לתלמידי חוץ לארץ של האוניברסיטה העברית ובמכללה לבנות בירושלים. הוא היה המזכיר האקדמי והדיקן בבית הספר הגבוה לטכנולוגיה בירושלים. כמו כן, בשנים 1992–1998 הוא שימש מפקח ארצי למורי הכימיה במנהל לחינוך התיישבותי במשרד החינוך.
החל מ-1980 השתתף בעשרות רבות של פגישות מדעיות וכנסים מדעיים בינלאומיים בחו"ל, ושימש מרצה בתחומי מדעי החיים והאסטרו-ביולוגיה. עם קבלת מלגת DAAD מטעם ממשלת גרמניה עבד בשנת 1988 שלושה חודשים במחקר מדעי באוניברסיטת טובינגן ויצא לסבב הרצאות ברחבי גרמניה. ב-1990 יצא לשנת שבתון באוניברסיטת לוס אנג'לס ובהמשך גם באוניברסיטת הרווארד. בשנת 2006 קבל גם מלגת DAAD לשהייה באוניברסיטת מינכן.
בשנים 1997–1998 שימש ראש קתדרה ראשון וכפרופסור לביולוגיה באוניברסיטת לואיזיאנה (LSU) בבאטן-רוז, לואיזיאנה ארצות הברית.
ב-1994 הוציא את ספרו הראשון בהוצאת קלובר, והוסיף לערוך עשרות רבות של ספרי מחקר בהוצאות המדעיות של קלובר, הוצאת שפרינגר ובהוצאות נוספות.
מאז 1999 ועד היום משמש כחבר בוועדה לארגון כנסי אסטרוביולוגיה (SPIE), והחל מ-2013 הוא חבר ועדת העורכים של הירחון Life.
יוסף ורעייתו פרן מתגוררים באפרת. להם חמישה ילדים ושלושים ושנים נכדים. בנם אלי (אנ') הוא עיתונאי ואיש תקשורת בלוס אנג'לס.