stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קורנל מקושינסקי
ספריו

שניים ללא חטא (1925) — סיפור אוטוביוגרפי על נעורי הסופר.
אנשים מצחיקים (1928)
שניים שגנבו את הירח (1928. תר' ענת זיידמן, 2002) - אלגוריה המתארת את עלילותיהם של שני נערים תאומים רעי לב הבורחים מביתם, מסתבכים בצרות שונות ופוגשים דמויות משונות עד שהם משתנים לטובה וחוזרים הביתה לאימם.
החרב השבורה (1930. תר' שלמה סקולסקי, 1958) — קורות נער חסר-כל, שירש אחוזה ומצא ידידים.
הנערה רטובת הראש (1932. תר' אהרן מזיא בשם הנערה מהבית הלבן, 1932) — נערה קונדסית, שאביה הסופר נספה בתאונה, מצליחה לרכך את לבה הקשה של דודתה העשירה והערירית.
קוֹז'וּלְקה מַאטוּלְקָה (1933) — סיפורי הרפתקאות.
שער הים (1934. תר' צבי ישיב, 1955) — נער יתום חובב-גאוגרפיה נעשה לספן.
פיקי מיקי (1935. תר' אנדה עמיר-פינקרפלד בשם מאורעות הרפתקאות של פיקי-מוש וגוג בן-כוש, 1945) — תעלולי קופים ביער.
איגרת מעולם האמת (1936. תר' דוד אליפלט, 1955; ענת זיידמן, 2003) — חיפוש בלשי אחרי אוצר בעקבות צוואה שנשרה מתמונה.
הסיפור על בסיה (1937. תר' שלמה סקולסקי בשם בתיה, 1956; יוכבד פרידמן בשם השערוריות של באשה, 2002) — יתומה מאומצת על ידי סופר ושאר אנשים בעלי לב.
השד מהשביעית (1937. תר' צבי ישיב בשם השד מכיתה ז', 1956; אורי אורלב בשם השד מהשביעית, 1990) — תלמיד בעל חוש בלשי מצליח לפענח תעלומה משפחתית, שמעורב בה הפרופסור המפוזר להיסטוריה.
מסע בסימן כלב (1938. תר' דוד אליפלט, 1955; אורי אורלב, 2000) — הרפתקאות שלושה תלמידים וכלב, שיצאו לטייל ברחבי פולין.
נער בעל כנפיים (1938. תר' צבי ישיב, 1954) — נער יתום הגדל על ידי ידידים-יריבים נעשה טייס מהולל.
הרעות

| --- | --- |

שיר הרעות בתקרת מוזיאון הרעות ליד מצודת כ"ח
 שיר בביצוע הצ'יזבטרון
 סוגה:  שיר עברי
 שפה:  עברית
 כתיבה:  חיים גורי
 לחן:  סשה ארגוב
 ביצועים מאוחרים:  שושנה דמארי  יהורם גאון  להקת הנח"ל
 גרסאות כיסוי:  פוליאנה פרנק
שיר הרעות באנדרטה לבוגרי בית הספר כדורי שנפלו במערכות ישראל
"הָרֵעוּת" הוא שיר עברי שנכתב על ידי חיים גורי והולחן על ידי סשה ארגוב. השיר נכתב בשלהי מלחמת העצמאות, כשנה לאחר פרוץ הקרבות, ועוסק בזכר הנופלים הישראלים במלחמה על הקמת המדינה. מאז הפך השיר לנכס צאן ברזל בתרבות הישראלית, והוא מושר לעיתים קרובות בטקסי זיכרון.
את השיר ביצעו במקור להקת הצ'יזבטרון, בתוכניתם השלישית, "הפלמחניק מחפש את המחר", שהופעותיה התקיימו בעיצומה של מלחמת העצמאות, עם גדעון זינגר כסולן. ביצועים ידועים נוספים של השיר הם של שושנה דמארי, יהורם גאון ולהקת הנח"ל בתוכניתם משנת 1972 "פלנחניק". בין חברי הלהקה המבצעים את השיר ירדנה ארזי, אפרים שמיר, ענת גוב (מיבר) ונעמי כפרי (גבע). מפקד הלהקה היה שמעון ויצמן.
במסגרת מצעד שירי היובל שנערך לכבוד חגיגות שנת ה-50 למדינת ישראל, זכה השיר במקום השני. במסגרת חגיגות שנת ה-60 למדינת ישראל נבחר השיר בגלי צה"ל על ידי חיילי צה"ל כשיר העברי האהוב ביותר בהקדימו את 'ירושלים של זהב'. ובמצעד "שיר השישים", בהצבעה שערכו הערוץ הראשון ורשת ג' זכה במקום השני.
השיר מייצג את האידיאלים החברתיים של תקופת תש"ח - ההקרבה למען המולדת, הדאגה של הפרט לכלל, אחוות הלוחמים ובעיקר את זכרם וקדושתם של הנופלים. המשפט "נזכור את כולם", המופיע בפזמון החוזר, הפך למוטו מרכזי של הנצחת חללי צה"ל.
השיר נכתב כשנה לאחר פרוץ מלחמת העצמאות, ומתייחס אל המציאות הזו בשורה "כבר שנה, ונותרנו מעט - מה רבים שאינם כבר ביננו". שימוש נוסף בלשון רבים בשיר כגון "הרעות נשאנוך בלי מילים אפורה עקשנית ושותקת" מדגיש את תחושת הקולקטיב, האחווה והרעות בין הלוחמים, זאת לעומת שירים עבריים רבים אחרים המדגישים דווקא את האובדן האישי כגון "אנחנו שנינו מאותו הכפר". ערך ה"רעות" הפך מאוחר יותר באופן רשמי לאחד מערכי צה"ל.
בשנות ה-90, לאחר רצח יצחק רבין בעצרת השלום בכיכר מלכי ישראל, הפך השיר לאחד הפזמונים המזוהים עם הרצח ומורשת רבין. רבין ציין לא אחת כי זהו השיר האהוב עליו, והוא הושמע בעצרת המרכזית לזכרו לאחר הרצח בביצועה של שושנה דמארי, וכן בעצרות הנוספות לזכרו.
בשנת 2000 הקליטה פוליאנה פרנק באלבומה "אחרי הציונות על שפת הים" את השיר בעיבוד חדש ללחנו של סשה ארגוב. העיבוד האלגי, להבדיל מן הנימה הצבאית כפי שהיא משתקפת בגרסה המסורתית, יחד עם ההגשה המיוחדת של שרון בן-עזר, מבליטים את תחושות האסון, האימה והאובדן האישי הגלומות בטקסט.
בשנת 2010 עוצב בול יום הזיכרון על סמך השיר, ובו הובא הבית הרביעי שלו.
ב-2014 נחנך במצודת כ"ח "מוזיאון הרעות", המציג את סיפור הקרבות לכיבוש המצודה במלחמת העצמאות. השיר נתן השראה לשם המוזיאון ומילותיו מוצגות על תקרת אולם המרכזי.
ב-2023, בעקבות הטבח בעוטף עזה בתחילת מלחמת חרבות ברזל, פרסמה תנועת החזית האזרחית גרסת כיסוי לשיר בביצוע ילדים שפונו מיישובי עוטף עזה.
הערות שוליים

↑  טלילה אלירם, "בוא, שיר עברי: שירי ארץ ישראל: היבטים מוזיקליים וחברתיים", הוצאת הספרים של אוניברסיטת חיפה, 2006, עמוד: 173
↑  החיילים בחרו: "שיר הרעות", באתר גלי צה"ל.
↑  תום שגב, שלושה שירים ועם, באתר הארץ, 1 במאי 2008
↑  להשוואה, ראו את השיר הבריטי אודת הזיכרון.
↑  מידע על בול יום הזיכרון לחללי מערכות ישראל התש"ע, באתר התאחדות בולאי ישראל
↑  נפשנו לא רק הומיה - היא גם לוחמת: ילדי העוטף חידשו את "שיר הרעות", באתר ערוץ 7, 19 בנובמבר 2023
↑   רונן טל, "שיר הרעות" שמופץ ברשתות מבזה את מורשתו, את מבצעיו הצעירים ואת הלוחמים בעזה, באתר הארץ, 22 בנובמבר 2023
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz work: e78db6e9-f817-440a-9c4a-1d88bb4b066a
אליעזר פרי (חבר הכנסת)

אליעזר פֶּרִי (וִילְדֶר-פראי) (2 בפברואר 1902 – 1 בדצמבר 1970) היה מראשי הקיבוץ הארצי השומר הצעיר, עיתונאי, ממנהיגי מפ"ם וחבר הכנסת מטעמהּ.
תולדות חייו

פרי נולד בכפר סורוכוב (Surochów) שליד יארוסלאב, בממלכת גליציה שתחת שלטון האימפריה האוסטרו-הונגרית (כיום בדרום-מערב פולין). בסמוך לפרוץ מלחמת העולם הראשונה עבר להתגורר בעיר לבוב, ולמד בה בגימנסיה ממלכתית. נמנה עם מייסדי הגימנסיה היהודית בעיר, ובשנת 1921 היה בין ראשוני בוגריה. משנת 1916 היה חבר בקן המקומי של תנועת "השומר הצעיר", והיה חבר ההנהגה הראשית של התנועה ומשנת 1920 מזכירה. כן ערך את ביטאון התנועה, שיצא לאור בלבוב. בשנים 1922–1925 למד לימודי מדעי הרוח ומשפטים באוניברסיטת לבוב. בתקופת לימודיו היה ממייסדי הסתדרות "השומר הצעיר" העולמית וחבר הנהגתה העליונה. פרי עלה לארץ ישראל בשנת 1926, והיה חבר קיבוץ עלייה א'. בשנים הראשונות לחייו בארץ עבד בייבוש ביצות בזכרון יעקב ובסבלות בנמל חיפה, ונבחר למועצת פועלי חיפה.
פרי היה בין מייסדי תנועת הקיבוץ הארצי השומר הצעיר, ומשנת 1929 היה מראשוני חברי קיבוץ מרחביה. במסגרת "השומר הצעיר" והסתדרות העובדים הכללית נשלח בשנת 1930 לאירופה. בשנים 1933–1949 היה חבר מועצת ההסתדרות והוועד הפועל של ההסתדרות. בשנת 1943 היה בין מייסדי העיתון "על המשמר" והיה מעורכיו הראשיים עד שנת 1969. בשנת 1944 נבחר מטעם "חזית השמאל" לאספת הנבחרים הרביעית ובשנת 1948 היה בין מייסדי מפ"ם, מטעמה כיהן בכנסת הראשונה והשנייה.
ביחד עם יעקב ריפתין היה סמן שמאלי במפ"ם. הוא הצדיק את ההתנהגות של ברית המועצות במשפט הרופאים ובמשפטי פראג. במשך שנים הוא נמנה יחד עם ריפתין בין ראשי מחנה השמאל במפ"ם. בשנת 1963, בעקבות ארגון מחדש של מוסדות מפ"ם מצאו עצמם פרי וחבריו, אנשי השמאל במפלגה, מחוץ למזכירות מפ"ם החדשה. בשנת 1968, צורף פרי לוועידה המדינית של מפ"ם. בשנת 1969 פרש ביחד עם חבריו ממפ"ם בעקבות הצטרפותה לשורות המערך והיה ממייסדי "ברית השמאל". פרי כתב שבמשך זמן רב הייתה שחיקה בערכים של מפ"ם, אך כל עוד מפ"ם הייתה עצמאית הוא ראה סיכוי לתיקון הליקויים ונותר במפ"ם. משהוחלט על הצטרפות למערך החליטו הוא וחבריו לפרוש, שכן הוא אינו רואה עצמו במפלגה בה פנחס ספיר מוביל הקפאת שכר והגדלת רווחי הון ומשה דיין מוביל המשך הסטטוס קוו בשטחים ואי פריצת דרך לשלום.
נפטר בשנת 1970, בן 68, ונקבר בקיבוצו.
בשנת 1980 נקראה על שמו בפתח תקווה קריית אליעזר פרי, אשר ממוקמת ממזרח לשכונת עין גנים בעיר וממערב לכביש 40.
כתביו

דער אמת איבער ארץ-ישראל: א מרקסיסטישע אנאליז פון די לעצטע געשעענישן / ארויסגעגעבן דורך הנהגה העליונה פון השומר הצעיר, ורשה: הקואופרטיב השומרי המרכזי (ספרית הבוגר, 3), 1936. (ביידיש) ["האמת על ארץ-ישראל: ניתוח מרקסיסטי של המאורעות האחרונים"]
Was geht in Palästina vor?: Eine marxistische Analyse der letzten Ereignisse / Eleasar Prai, Tel Aviv: Hakibuz Haarzi "Hashomer Hazair" (Typ. Achduth), 1936. (בגרמנית)
קאמוניזם און מק"יזם /ארויסגעגעבן דורכן פארייניקטן יידישן ארבעטער וועלט-פארבאנד (פועלי-ציון - השומר הצעיר - לאחדות העבודה), תל אביב: מפלגת הפועלים המאוחדת, 1949. (ביידיש) ["קומוניזם ומק"יזם"]
אנחנו ועולם המהפכה, תל אביב: מפלגת הפועלים המאוחדת, 1950.
מבחר כתבים / (כינס וערך: דוד כנעני), קיבוץ מרחביה: הקיבוץ הארצי השומר הצעיר, מפלגת הפועלים המאוחדת, על המשמר, תשל"ב-1971.
הערות שוליים

↑  ריפתין ופרי סרבו להודות בסטייתם המחבלת, דבר, 3 באפריל 1956
↑  מ. מייזלס, דרכו של החשוד אהרן כהן, מעריב, 10 בנובמבר 1958
מ. מייזלס, צמרת מפ"ם נגד שיטת דה גול, מעריב, 19 בנובמבר 1962
↑  מ. שמריהו, השמאלנים אהרן כהן, ריפתין ואל. פרי לא נבחרו למוסדות מפ"ם, מעריב, 16 במאי 1963
↑  השמאלנים במפ"ם ייכללו במוסדות המפלגה החדשים, מעריב, 14 במאי 1968
↑  מת אלעזר פרי, מעריב, 2 בדצמבר 1970
↑  מדוע פרשנו ממפ"ם?, דבר, 11 ביולי 1969
↑  אתר עיריית פתח תקווה.
| חברי הכנסת הראשונה |
| --- | --- | --- |
| מפא"י | דוד בן-גוריון • משה שרת • אליעזר קפלן • (דוד רמז) • יוסף שפרינצק* • גולדה מאיר • יצחק בן-צבי • זלמן שזר • דב יוסף • חיים בן אשר • אברהם הרצפלד • עדה מימון • שלמה לביא • שמואל דיין • יוסף ברץ • יחיאל דובדבני • בבה אידלסון • פרץ נפתלי • פנחס לבון • זלמן ארן • בן-ציון דינור • אליהו הכרמלי • נטע הרפז • (יהודית שמחוני) • (אבא חושי) • יזהר סמילנסקי • ראובן שרי • יונה כסה • אפרים תבורי • (יוסף מיכאל לם) • (אריה שפטל) • (אברהם טביב) • צבי יהודה • עקיבא גוברין • יוסף אפרתי • אריה בהיר • חסיה דרורי • אליעזר ליבנה • דוד הכהן • ישראל גורי • עמי אסף • מאיר ארגוב • דבורה נצר • שרגא גורן • השל פרומקין • דוד בר-רב-האי • (יצחק קנב) • (הרצל ברגר) • (ז'ניה טברסקי) • (ישראל ישעיהו-שרעבי) • (ברוך אזניה) • (מנחם כהן) • (רפאל בש) |  |
| מפ"ם | (יצחק טבנקין) • מאיר יערי • יעקב חזן • נחום ניר-רפאלקס • אהרן ציזלינג • מרדכי בנטוב • ישראל גלילי • יעקב ריפתין • משה סנה • ברל רפטור • אליעזר פרי • משה ארם • חנה למדן • חנן רובין • ישראל בר-יהודה • מנחם בדר • פייגה אילנית • יצחק בן-אהרן • (דב בר-ניר) • (מנחם רצון) • (דוד ליבשיץ) |  |
| החזית הדתית המאוחדת | יהודה לייב פישמן מימון • יצחק מאיר לוין • חיים משה שפירא • משה אונא • בנימין מינץ • דוד צבי פנקס • מאיר דוד לוונשטיין • זרח ורהפטיג • אליהו-משה גנחובסקי • קלמן כהנא • מרדכי נורוק • יוסף בורג • אהרן-יעקב גרינברג • אברהם יהודה גולדראט • אברהם-חיים שאג • (משה קלמר) • (אליהו מזור) |  |
| תנועת החירות | מנחם בגין • אורי צבי גרינברג • יעקב מרידור • אריה בן-אליעזר • אברהם רקנאטי • יוחנן בדר • הלל קוק • חיים לנדאו • שמואל מרלין • חיים כהן-מגורי • אליהו לנקין • שמואל כץ • ערי ז'בוטינסקי • אסתר רזיאל-נאור |  |
| הציונים הכלליים | פרץ ברנשטיין • ישראל רוקח • שושנה פרסיץ • יוסף ספיר • יעקב קליבנוב • יעקב גיל • יוסף סרלין |  |
| המפלגה הפרוגרסיבית | פנחס רוזן • אברהם גרנות • אידוב כהן • יזהר הררי • ישעיהו פורדר |  |
| ספרדים ועדות מזרח | בכור-שלום שטרית • אליהו אלישר • אברהם אלמליח • משה בן-עמי |  |
| מק"י | שמואל מיקוניס • תופיק טובי • אליעזר פרמינגר • מאיר וילנר |  |
| הרשימה הדמוקרטית של נצרת | סיף א-דין א-זועבי, אמין-סלים ג'רג'ורה |  |
| מפלגת הלוחמים | נתן ילין-מור |  |
| ויצו | רחל כהן-כגן |  |
| התאחדות התימנים בישראל | זכריה גלוסקא |  |
בסוגריים - כהונה חלקית, * יו"ר הכנסת
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007475208605171  PLWABN: 9810641469305606  ISNI: 0000 0000 5147 5189  LCCN: nr91006328  VIAF: 41692786   WorldCat (עם VIAF): 41692786
אברהם סטופ

אברהם סטופ (19 באוקטובר 1897, טלוסטה – 26 בספטמבר 1968), היה פילוסוף וחבר הכנסת מטעם הציונים הכלליים בכנסת השנייה.
חייו

סטופ נולד בטלוסטה שבגליציה. למד בישיבה עד הגיעו לגיל 17, אז למד בגימנסיה בלבוב והמשיך בלימודי היסטוריה ופילוסופיה באוניברסיטת לבוב. במהלך לימודיו היה פעיל בתנועה הציונית ונמנה עם ראשי התנועה בגליציה המזרחית. סטופ היה ממייסדי תנועת הנוער הציוני אחווה בגליציה, ושימש כיו"ר תנועת "החלוץ" הכלל ציוני בפולין. בשנת 1932 הוסמך כדוקטור לפילוסופיה.
במשך שנים רבות ערך סטופ את העיתון הציוני היידי "ציוניסטישע וואָך" (יידיש: "השבוע הציוני"). כן היה המזכיר הכללי האחרון של ההסתדרות הציונית בגליציה המזרחית. בשנת 1935 נבחר לוועד הפועל של ההסתדרות הציונית, תחילה כסגן ולאחר מכן כחבר הוועד, והיה חבר נשיאות הוועד הפועל הציוני. בשנת 1939 עלה לארץ ישראל, ועמד בראש "המפדה האזרחי ושיכון אזרחי" שפעל לבניין מגורים לעולים חדשים וותיקים.
במשך שנים רבות היה סטופ חבר ההנהלה העולמית והארצית של הציונים הכלליים. עם קום המדינה היה לממלא מקום במועצת המדינה הזמנית, ובשנת 1951 נבחר לכהן כחבר הכנסת בכנסת השנייה.
סטופ נפטר בספטמבר 1968 ונקבר בבית הקברות נחלת יצחק. היה נשוי ואב לשניים.
ספרו

אברהם סטופ, לדמותה של טלוסטה היהודית: אונדזער שטעטל, תשכ"ו-1965.
הערות שוליים

↑  מי ממלא את מקומם של 13 חברי מועצת המדינה שנשארו בירושלים?, יום יום (עיתון ערב), 4 ביוני 1948
↑  ד"ר אברהם סטופ, דבר, 27 בספטמבר 1968
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007590859105171  VIAF: 497144783073259045431   WorldCat (עם VIAF): 497144783073259045431 
ערך זה הוא קצרמרבנושא חברי הכנסת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
יום אחד באוקטובר

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  יאיר אגמון, אוריה מבורך 
 שפת המקור:  עברית 
 נושא:  מתקפת הפתע על ישראל, מלחמת חרבות ברזל, גבורה 
 הוצאה
 הוצאה:  הוצאת קורן ירושלים 
 תאריך הוצאה:  מרץ 2024 
 מספר עמודים:  328 
 קישורים חיצוניים
 מסת"ב:  978-965-526-372-5, 978-1-59264-688-3
 הספרייה הלאומית:  997012877649805171
 
יום אחד באוקטובר - ארבעים גיבורים, ארבעים סיפורים הוא ספר שכתבו יאיר אגמון ואוריה מבורך בעקבות טבח שבעה באוקטובר. הספר מגולל את סיפוריהם של 40 ישראלים שהצילו בגבורה חיי אדם במלחמה. הספר יצא לאור בהוצאת קורן-מגיד במרץ 2024.
הספר נכתב כפרויקט דוקומנטרי, והוא מביא את הסיפורים בגוף ראשון על בסיס ראיונות מתומללים מפיהם של אנשים שהיו נוכחים באירועים, חלקם גיבורי הספר עצמם, ובמקרים אחרים מפיהם של קרוביהם. הרעיון לכתיבת הספר עלה בהוצאה לאור, ומבורך המשמשת כעורכת הראשית של ההוצאה רתמה אליו את אגמון. את הראיונות שהיוו את הבסיס לכתיבתו ערכו מלבד הכותבים ארבעה מראיינים נוספים: מיכל קורניץ, אור מנחם, משה יהודה אקרמן וגל עבדו והם תומללו על ידי לאוולין לנדו. את העטיפה עיצב דוב אברמסון.
בין הסיפורים המובאים בספר, סיפוריהם של ענר שפירא, רמי דוידיאן, יותם חיים ועוד.
הספר עמד במשך 11 שבועות בראש רשימת רבי המכר של רשתות הספרים, וזכה לתג 'ספר זהב' על ידי רשת סטימצקי המעיד על מכירת עשרות אלפי עותקים. הוא אף עמד בראש מצעד רבי המכר של עיתון ישראל היום לשבוע הספר. חלק מהכנסות הספר נתרמו לעמותת 'סולמות' המספקת ליווי למספר קהילות מעוטף עזה בתהליך השיקום בעקבות אירועי ה-7 באוקטובר.
באוגוסט 2024 הודיעה ההוצאה על תרגום הספר לאנגלית.
הערות שוליים

1 2  דברי ההקדמה לספר
↑  דפנה לוי, "הלו סבא, בוקר טוב, איך מפעילים טנק?", באתר ישראל היום, 9 במאי 2024
↑    רעות גזבר, ‏יום באוקטובר שטרם נגמר, בעיתון מקור ראשון, 11 באפריל 2024
↑   גילי איזיקוביץ, למעלה מ-80 ספרים שעוסקים ב-7 באוקטובר כבר ראו אור, והמגמה צפויה להתגבר, באתר הארץ, 25 ביוני 2024
↑  מערכת ספרים, רבי המכר של ישראל היום: שבוע הספר בשיא, באתר ישראל היום, 27 ביוני 2024
↑  אלדה נתנאל, הכנסות ממכירת הספר יום אחד באוקטובר נתרמו לתמיכה בתושבי עוטף עזה, באתר יישובניק נט
↑  פוסט בדף הפייסבוק של ההוצאה
וולודימיר פרסיוק

| --- | --- |

 לידה:  9 ביולי 1987 (בן 37) Maidan, אוקראינה 
 מדינה:  אוקראינה 
 השכלה:  אוניברסיטת לבוב 
 תפקיד:  חבר המוצעה העליונה (27 בנובמבר 2014–29 באוגוסט 2019) 
 מפלגה:  פוליטיקאי עצמאי 
 פרסים והוקרה:  Registered firearms  Award "For achievment" 
 
וולודימיר זינובייביץ' פרסיוק (באוקראינית: Володимир Зіновійович Парасюк; נולד ב-9 ביולי 1987) הוא דמות ציבורית אוקראינית. חבר הראדה העליונה של הכינוס ה-8 מנובמבר 2014 עד אוגוסט 2019. בעבר - פעיל של יברומאידאן.
ביוגרפיה

וולודימיר פרסיוק נולד ב-9 ביולי 1987 במחוז לבוב. למד בפקולטה לאלקטרוניקה של אוניברסיטת לבוב עם תואר אלקטרוניקה פיזית וביו-רפואית; לא השלים את לימודיו, לקח חופשה אקדמית. לאחר מכן סיים בלמידה מרחוק את לימודיו בפקולטה לכלכלה של אוניברסיטת לבוב.
במחנות למד על המאורעות באוקראינה בשנות ה-20 ועל הרעב באוקראינה בשנים 1932–1933.
במהלך המלחמה במזרח אוקראינה, הוא היה מפקד פלוגה 4 של גדוד דניפר-1 של המנהלה הראשית של משרד הפנים של אוקראינה במחוז דנייפרופטרובסק.
פרסיוק השתתף באירועי יורומיידן כמפקד "המאה הקרבית".
במהלך הקרב על אילובאיסק ב-29 באוגוסט 2014, הוא נפצע ונלכד על ידי תומכי הרפובליקה העממית של דונצק הבלתי מוכרת, אך ב-1 בספטמבר הוא הוחזר לצבא האוקראיני.
בשנת 2014 הוא נבחר ראדה כעצמאי תוך זכייה בבחירות שנערכו במחוז לבוב. במהלך הכהונה הוא היה מעורב במספר שערוריות. למסמכים שהוא הגיש לוועדת הבחירות של שנת 2019 לא היו תקינות. מכיוון שמסמכים הוגשו ביום האחרון המותר לפי החוק, לא היה ניתן לתקן אותם והוא נפסל מהשתתפות בבחירות.
הערות שוליים

↑  https://file.liga.net/persons/parasyuk-vladimir
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810555110105606  VIAF: 1347151778252618130008   WorldCat (עם VIAF): 1347151778252618130008 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
דמוגרפיה של לונדון

| --- | --- |
 מדינה:  הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  9,006,352 (2018)
  ‑ צפיפות:  5,729 נפש לקמ"ר (2018)
       70 נפש להקטאר      45–70 נפש להקטאר      25–45 נפש להקטאר      10–25 נפש להקטאר      10–5 נפש להקטאר      5–0 נפש להקטאר
 
הדמוגרפיה של לונדון מנותחת על ידי הלשכה הלאומית לסטטיסטיקה, והיא מתייחסת לסיטי של לונדון, רובעי לונדון, לונדון הפנימית, לונדון החיצונית וכל לונדון רבתי.
אוכלוסייה

| אוכלוסיית לונדון לאורך ההיסטוריה> שנה | אוכלוסיית לונדון לאורך ההיסטוריה> אוכלוסייה | אוכלוסיית לונדון לאורך ההיסטוריה>  |
| --- | --- | --- |
| 50 | 50–100 |   |
| 140 | 45,000–60,000 |   |
| 300 | 10,000–20,000 |   |
| 800 | 10,000–12,000 |   |
| 1000 | 20,000–25,000 |   |
| 1100 | 10,000–20,000 |   |
| 1200 | 20,000–25,000 |   |
| 1350 | 25,000–50,000 |   |
| 1500 | 50,000–100,000 |   |
| 1600 | 200,000 |   |
| 1700 | 550,000–600,000 |   |
| 1750 | 700,000 |   |
| 1801 | 959,300 |   |
| 1851 | 2,363,000 |   |
| 1901 | 6,506,954 |   |
| 1951 | 8,196,978 |   |
| 2001 | 7,322,400 |   |
| 2018 | 9,006,352 |   |
קבוצות אתניות > פריסה גאוגרפית

| לבנים | אסייתים | שחורים | ערבים |
| --- | --- | --- | --- |

| תת-קבוצות לבנות | תת-קבוצות אסייתיות | תת-קבוצות שחורות |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| לבנים-בריטים | אסייתים-הודים | שחורים-אפריקנים |  |  |

| לבנים-אירים | אסייתים-פקיסטנים | שחורים-קאריביים |  |  |

| לבנים אחרים | אסייתים-בנגלדשים |  |  |  |

|  | אסייתים-סינים |  |  |  |
שפה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
דת

| קבוצות דתיות בלונדון (2011)> קבוצה | קבוצות דתיות בלונדון (2011)> אוכלוסייה | קבוצות דתיות בלונדון (2011)>  % | קבוצות דתיות בלונדון (2011)>  |
| --- | --- | --- | --- |
| נוצרים | 3,957,984 | 52.9 |   |
| מוסלמים | 1,012,823 | 13.5 |   |
| הינדים | 411,291 | 5.5 |   |
| יהודים | 148,602 | 2.0 |   |
| סיקים | 126,134 | 1.7 |   |
| בודהיסטים | 82,026 | 1.1 |   |
| אחרים | 47,970 | 0.6 |   |
| חסרי דת | 1,694,372 | 22.6 |   |
| סה"כ | 7,481,202 | 100 |  |
דת > פריסה גאוגרפית

| נוצרים | מוסלמים | הינדים | יהודים |
| --- | --- | --- | --- |

| סיקים | בודהיסטים | אחרים | חסרי דת |
ראו גם

דמוגרפיה של הממלכה המאוחדת
הערות שוליים

↑  רוב שטחים אלו הם נהר התמזה, פארקים, אגמים ושטחים פתוחים.
↑  לא נכללו בספירה 692,739 תושבי לונדון אשר נמנעו מלציין את השתייכותם הדתית.
↑  "Historical Overview of London Population", London Online
↑  "Greater London, Inner London & Outer London Population & Density History", DEMOGRAPHIA
1 2  "2011 Census: QS201EW - Ethnic group", NOMIS
1 2  "2011 Census: QS208EW - Religion group", NOMIS
חורבת כורכוש

| --- | --- |

 מידות
 גובה מעל פני הים:  441 מ' 
 מיקום
 מיקום:  מערבית לאריאל
 קואורדינטות:  32°05′16″N 35°06′54″E﻿ / ﻿32.087837°N 35.115138°E﻿ / 32.087837; 35.115138
 he
 
חורבת כורכוש היא אתר ארכאולוגי בדרום־מערב השומרון הכולל שרידים החל מתקופת הברזל דרך התקופה ההלניסטית והביזנטית עד לימי הביניים. באתר ישנם שרידי יישוב קדום ומערכת קבורה יהודית מפוארת מהתקופה ההלניסטית. האתר ממוקם בצמוד ומערבית לפארק תעשיות אריאל, מזרחית לכפר הערבי בורוקין ודרומית לכביש 5.
תולדות המחקר

האתר תואר לראשונה בידי ויקטור גרן שביקר בו ב־8 ביוני 1870. גרן דיווח על כפר ערבי חרב שמכיל בתוכו בורות מים מתקופות קודמות. גרן לא הבחין בנקרופוליס הסמוך, שהתגלה לראשונה בידי אנשי הקרן לחקר ארץ ישראל בשנת 1873 ונכלל בכרכי סקר ארץ-ישראל המערבית, תוך התמקדות בשש מערות הקבורה המרכזיות.
האתר נסקר שוב בידי אנשי בית הספר הצרפתי למקרא ולארכאולוגיה ולאחר מלחמת ששת הימים, נסקר בידי יוסף פורת במסגרת סקר החרום ובסקרים נוספים שנערכו בידי שמעון דר, ישראל פינקלשטיין, יצחק מגן ודביר רביב.
ביולי 2021 נהרס מבנה ערבי בלתי חוקי שפלש לפאתי החורבה, הנמצאת בשטחי C.
היסטוריית היישוב

שמו המקורי של היישוב אינו ידוע. אך לפי הממצאים באתר הוא שכן במרחק ־ מה מכל מוקד עירוני.
ההשערה הראשונית של חוקרים כדוגמת שמעון ריקלין ויצחק מגן היא כי האוכלוסייה במקום הייתה שומרונית או פגאנית. אך מחקרים מאוחרים יותר המתבססים גם על העובדה שהאתר הזה כמו גם ארבעה אתרי קבורה נוספים בדרום השומרון מערות עבוד, תל תבנה, חורבת כפר ביתא ודיר א - דרב, נמצאים מדרום לקו הגבול הצפוני של ממלכת יהודה. לכן ובהתאם לממצאים נוספים בדרום השומרון, מזהים את מערכת הקבורה באתר, כמערכת קבורה יהודית, המזכירה את מערכות הקבורה הירושלמיות, כדוגמת מערת אום אל עמד, קברי המלכים וקברי הסנהדרין. כולן זוהו כמערכות קבורה יהודיות. בחפירות בסביבת האתר נתגלו שרידי מחצבות, גת, מתקנים נוספים ומספר מגדלים מהתקופות הרומית והביזנטית ייחס את המגדלים לאוכלוסייה שומרונית.
הקברים

כ־200 מטרים מזרחית לשרידי היישוב, כחלק ממחצבה שכנראה שימשה לבניית בתי היישוב מתגלה מערכת הקבורה המרשימה של חורבת כורקוש. המערכת כוללת 16 מערות קבורה בעלות כוכים ובין היתר בחלקן חצובים מספר קברי שוקת באוויר הפתוח. גולת הכותרת באתר היא מערת הקבורה המרכזית שמעוטרת באופן מפואר ובסגנון של הקברים המפוארים מירושלים בשלהי תקופת הבית השני. שאר הקברים, שנחצבו באופן פשוטיo יותר עשויים במתכונת די אחידה – חדר מבוא בעל קמרון חביתי, פתח שנסתם באבן גולל, וחדר קבורה עם בור עמידה מרכזי שסביבו חצובים כוכים גדולים, שלהן אבני גולל משל עצמם. למספר מהקברים הללו עיטורים אדריכליים, כדוגמת חציבה המדמה אבני גזית עם סיתות שוליים או עמודים עם כותרות דוריות.
בעבר הקבר המפואר המרכזי באתר, לא היה בגובה פני השטח, אלא היה כחלק ממצוק, בדומה לקברים בנחל קידרון. הקבר עצמו הוא בעל חזית מרשימה, בעבר עמדו בחזיתו שני עמודים שלא שרדו. לקבר יש מבוא, מקמרים בכל צד, פתח שמוביל לחדר קבורה עם מקמרים וכוכים. מעל הקבר המרכזי הייתה חזית אטית. חלק מהעיטורים והחרותות שהיו בחזית הקבר נעלמו עם השנים, בעקבות חפירות שוד במקום.
לקריאה נוספת

יצחק מגן, "קברים מעוטרים בסגנון ירושלמי בשומרון ובהר חברון", קדמוניות 123, 2002, עמ' 28–37 (המאמר זמין לצפייה במאגר JSTOR לאחר הרשמה)
דן בר"ג, "קברים מעוטרים בסגנון ירושלמי בשומרון ובהר חברון — הערות למאמרו של יצחק מגן, קדמוניות 123 (תשס"ב) עמ' 37-28", קדמוניות 124, 2002, עמ' 125–126 (המאמר זמין לצפייה במאגר JSTOR לאחר הרשמה)
אורית פלג־ברקת, "הקברים המעוטרים של ירושלים בשלהי ימי הבית השני: השפעתם על עיטורי חזיתות הקברים בשומרון וביהודה" בתוך: יהושע בן אריה ואחרים (עורכים), חקר ירושלים לתקופותיה : חומר ודעת, יד יצחק בן-צבי, 2015, עמ' 73–121 (ובעיקר עמ' 91–99) (גרסה מקוונת באתר Academia.edu)
דביר רביב, "הקברים המפוארים מימי הבית השני שבמערב השומרון: תובנות חדשות" בתוך: אהרן טבגר, זהר עמר ומרים ביליג (עורכים), במעבה ההר – מחקרי הר אפרים ובנימין – קובץ שלישי, אריאל – טלמון, 2014, עמ' 109–142 (גרסה מקוונת באתר Academia.edu)
Clude R. Conder & Horatio H. Kitchener, The Survey of Western Palestine : Memoirs of the Topography, Orography, Hydrography, and Archaeology – Vol. II: Samaria, Palestine Exploration Fund, London, 1882, pp. 337–340 (גרסה מקוונת באתר ארכיון האינטרנט)