stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קרב רווה

קרב רווה התרחש בין 3 ל-11 בספטמבר 1914 בתחילת מלחמת העולם הראשונה, כחלק מקרב גליציה. בקרב נלחמו כוחות מהאימפריה האוסטרו-הונגרית והאימפריה הרוסית, באזור רווה-רוסקה (כיום באוקראינה). הקרב הסתיים בניצחון רוסי.
עם תחילת קרב גליציה, הארמייה הראשונה והרביעית של אוסטרו-הונגריה הצליחו להשיג ניצחונות בחלק הצפוני של החזית, בקרב קרשניק ובקרב קומרוב. אולם בחלק הדרומי בו היו הכוחות החזקים של הרוסים, הארמייה השנייה והשלישית נחלו הפסדים. לכן הארמייה האוסטרו-הונגרית הרביעית נשלחה דרומה, לעזור לארמייה השלישית שסבלה מאבדות רבות. בעקבות התנועה דרומה נוצר פער בין הארמייה הראשונה (הצפונית) לבין הארמייה הרביעית. הקרב החל כאשר הארמייה הרוסית השלישית ניצלה את הפער הזה תוך ניסיון לכתר את הארמייה הרביעית. במערכה השתתפו 9 דיוויזיות מכל צד, כאשר ידם של הרוסים על העליונה. הארמייה האוסטרו-הונגרית הרביעית עמדה בפני כיתור, והחלה בנסיגה, תוך אבדות רבות בנפש ובציוד לחימה. בגין תבוסה זו הודח מוריץ פון אופנברג מהפיקוד על הארמייה הרביעית, למרות שההוראה להחלץ לעזרת הארמייה השלישית הגיע ממפקד החזית קונרד פון הצנדורף.
ב-21 ביוני 1915 נכבשה רווה-רוסקה מחדש על ידי מדינות מעצמות המרכז במסגרת מתקפת גורליצה-טרנוב.
קרל יוהאן אדלרקרויץ

| --- | --- |

 לידה:  27 באפריל 1757 Kiala manor, פינלנד 
 פטירה:  21 באוגוסט 1815 (בגיל 58) סטוקהולם 
 מקום קבורה:  כנסיית רידרהולם 
 מדינה:  שוודיה 
 בן או בת זוג:  Henriette Amelie, Friherrinna Stackelberg (1792–1796) 
 צאצאים:  Fredrik Adlercreutz, Henrietta Adlercreutz 
 השתייכות:  צבא שוודיה 
 דרגה:  מייג'ור גנרל 
 פעולות ומבצעים
 מלחמת רוסיה-שוודיה 1788-1790  המלחמות הנפוליאוניות  קרב גרוסברן  קרב דנביץ  המלחמה השוודית-נורווגית (1814)  המלחמה הפינית  הקואליציה האנטי-צרפתית השישית  קרב לייפציג 
 עיטורים
 המסדר המלכותי של השרפים (25 בנובמבר 1811)  צלב גדול של לגיון הכבוד (1810)  אות המסדר מריה תרזיה בדרגת מפקד (1813)  אביר הצלב הגדול של מסדר החרב (28 באפריל 1808)  מפקד במסדר החרב (30 ביולי 1808)  מסדר העיט האדום (1814)  מסדר העיט השחור (1814)  אביר מסדר החרב (24 בינואר 1790)  מסדר החרב - מפקד הצלב הגדול (3 ביולי 1809)  מסדר גאורגיוס הקדוש, דרגה שנייה (1813)  אביר הצלב הגדול במסדר מריה תרזיה 
 
קרל יוהאן אדלרקרויץ
קרל יוהאן אדלרקרויץ (בגרמנית: Carl Johan Adlercreutz; ‏27 באפריל 1757 - 21 באוגוסט 1815) היה גנרל בצבא השוודי.
הצטיין במהלך המלחמה הפינית בה נלחמו השוודים מול הרוסים. לאחר שהמלחמה הסתיימה בהפסד שוודי בוצעה בשוודיה הפיכה שהדיחה את המלך גוסטב אדולף והעלתה לשלטון את בית ברנדוט. אדלרקרויץ היה מראשי המהפכה וממקום גלותו בשווייץ שלח לו המלך המודח מכתב נזעם בו הוא מוקיע אותו על בגידתו.
אדלרקרויץ פיקד על כוח שוודי שהשתתף בקרב לייפציג.
קרב אלאליה

קרב אלאליה (Alalia) הוא קרב ימי שניטש ב-535 לפנה"ס בחופי האי סרדיניה בין הפוקאים לבין האטרוסקים והקרתגים. תיאור הקרב על ידי ההיסטוריון היווני הרודוטוס הוא העדות הקדומה ביותר לשימוש באילי ניגוח בקרב ימי ובזה ייחודו.
רקע היסטורי

אנשי פוקאיה (Phokaia) שבאיוניה היו, לדברי הרודוטוס, חלוצי הקולוניזציה במערב מקרב היוונים. בשנת 540 לפנה"ס, עם כיבוש איוניה (החלק המערבי של אסיה הקטנה) בידי כורש מלך פרס, נטשו הפוקאים את עירם והפליגו אל אלאליה, קולוניה שייסדו עשרים שנים קודם לכן באי קורסיקה. בבואם שלחו ידם בשוד ימי של שכניהם הקרתגים בקורסיקה ובסרדיניה ושל האטרוסקים בחוף האיטלקי שמנגד לאיים. באותם ימים לא נחשב מעשה מעין זה לפשע או לפחיתות כבוד, אלא היה בן-לוויה לתחרות העזה בין ערים שעיקר כוחן ועושרן בא להן ממסחר ימי. הפוקאים עוררו אפוא עליהם את חמת שכניהם, אשר עשו יד אחת ונערכו לקרב ים לשם סילוק המתחרים הלא קרואים.
הקרב ותוצאותיו

לקרב במימי סרדיניה התייצב כל עם בשישים אניות, שהיו ככל הנראה אניות-חמישים (Pentekontoroi). הרודוטוס לא מספר כיצד נערכו הציים טרם הקרב ואף אינו מתאר את מהלכו. כל שאנו יודעים מפיו הן תוצאות ההתנגשות הימית: "ובהילחמם בקרב ים נחלו הפוקאים ניצחון קדמאי, כי ארבעים אניות אבדו להם ובעשרים הנותרות אי אפשר היה להשתמש כי אילי הניגוח נשברו". הפוקאים שאניותיהם הוטבעו ושחו לחוף נפלו בשבי הקרתגים והאטרוסקים, הובלו אל עריהם ונסקלו למוות באבנים. אלו שאניותיהם שרדו את הקרב נטשו את קורסיקה ועברו עם משפחותיהם ורכושם אל רגיון (היום רג'ו די קלבריה בדרום איטליה, מול מסינה).
לקריאה נוספת

כתבי הירודוטוס. מתורגמים מיוונית עם מבוא והערות מאת ד"ר אלכסנדר שור. ירושלים, הוצאת ראובן מס, תרצ"ה. העתק דיגיטלי באתר "דעת"
הרודוטוס. היסטוריה. תרגמו וכתבו מבואות: בנימין שימרון ורחל צלניק-אברמוביץ. פפירוס, בית ההוצאה - אוניברסיטת תל אביב, 1998
Herodotus. Translated by A.D. Godley. The Loeb Classical Library. Cambridge (MA), Harvard University Press, and London, William Heinemann, 1922 (reprinted 1971). Digitized copy in Perseus Digital Library
ראו גם

הקולוניזציה היוונית
הערות שוליים

↑  הרודוטוס, א', 166. ניצחון קדמאי, על שם קדמוס, הוא ניצחון שהושג באבידות כבדות, מעין ניצחון פירוס.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4693438-8
קוסקוס וודלרק

| קוסקוס וודלרק |
| --- | --- |
 איור של קוסקוס וודלרק
מצב שימור
 מצב שימור: בסכנת הכחדה סכנת הכחדה (EN) 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: קנגוראים
תת־סדרה:: דמויי-קוסקוס
משפחה:: קוסקוסיים
סוג:: קוסקוס
מין:: קוסקוס וודלרק
שם מדעי
 Phalanger lullulae ‏תומאס, 1896
תחום תפוצה


קוסקוס וודלרק (שם מדעי: Phalanger lullulae; מכונה גם קוואדוי) הוא מין של כיסאי ססגוני ונדיר בסוג קוסקוס שאנדמי למספר קבוצות איים קטנות בתוך ים שלמה מזרחית לגינאה החדשה ומצוי בסכנת הכחדה. פרוותו של מין זה בצבע שיש ומשובצת בכתמים לבנים וחומים והיא מתחלקת לשתי צורות עיקריות: הכהה והבהירה. הקוסקוס חי ביער טרופי, פעיל בשעות הלילה וניזון מעלי גפנים ומפירות. הוא חי בגפו רוב הזמן, בטריטוריה קבועה שמסומנת באמצעות בלוטות ריח. קוסקוס וודלרק הוא היונק היבשתי הגדול ביותר באיים שבהם הוא מצוי, ובית הגידול המיוער שלו באיים מאוים מצד הקמת מכרות זהב ובירוא יערות לתעשיית העץ או להפקת שמן דקלים.
מיון וטקסונומיה

קוסקוס וודלרק תואר מדעית בשנת 1898 על ידי הזואולוג הבריטי אולדפילד תומאס, ושייך לסוג קוסקוס בו נמצאים 12 מינים נוספים מלבדו; מבחינה מורפולוגית, הוא קשור בעיקר לקוסקוס קרקעי וקוסקוס אובי בעלי הגוף החסון והכבד, אולם מבחינה פילוגנטית עשוי להיות קרוב דווקא לקוסקוס צפוני וקוסקוס מזרחי החיים באיים אחרים בים שלמה. לקוסקוס וודלרק אין תת-מינים.
השם המדעי שניתן לו על ידי תומאס (Phalanger lullulae) משמעותו בלטינית "העכביש של לולולה", ומתייחס לתופעת הסינדקטיליה באצבעות רגליו האחוריות שמזכירה במידה מסוימת את רגלי העכבישים, ולכינוי הלטיני של האי וודלרק בו המין מצוי.
אנטומיה ומראה

קוסקוס וודלרק הוא כיסאי שוכן-עצים בינוני, עם מבנה גוף גוצי וגמיש, ראש רחב בצורת אגס, לחיים נפוחות וחרטום קצר ומחודד. אוזניו קצרצרות ועגולות ועיניו גדולות ובולטות. זנבו ארוך וגמיש, כאשר חציו הראשון עבה ופרוותי וחציו השני חשוף ומחוספס עם יכולת לפיתה בענפים. יש לו כריות הצמדה בכפות וטפרים מעוקלים וחזקים המשמשים אותו לטיפוס על חופת היער הגבוהה. אצבעותיו מפוצלות לכיוונים מנוגדים על מנת להיטיב את אחיזתו בעצמים. אורך ראשו וגופו של קוסקוס וודלרק 36 סנטימטרים, אורך זנבו 31 סנטימטרים ומשקלו 2-1.4 קילוגרם. הנקבה כבדה במעט מן הזכר.
הפרווה של קוסקוס וודלרק צפופה וקצרה עם מרקם צמרירי רך. מין זה נבדל מיתר המינים בסוגו בצבעוניות הייחודית שלו שמזכירה סכמות הסוואה עם דפוסי צבע המדמים אפקטים של אור וצל; אף על פי שהעור שלו שחור, הצבע הכללי של הפרווה דומה לשיש עם תערובת של כתמים וטלאים בצבע לבן, חום-כהה, אוכרה וקרמל. תערובת הצבעים דמוית הפסיפס מגוונת במיוחד, ומשתנה בין קוסקוס לקוסקוס. נוסף על כך, ישנן שתי צורות עיקריות אצל המין: הצורה הבהירה והצורה הכהה.
בצורה הבהירה, הפרווה מתאפיינת בתערובת צבעים חיוורים דוגמת לבן, שמנת, וניל וזנגביל ומשובצת בכתמים וחברבורות קטנות בצבע חום כהה וחום אגוז; בצורה הכהה, הפרווה מתאפיינת בתערובת של צבעים כהים דוגמת חום-אפרורי, קפה וחום מהגוני, ומשובצת בכתמים וחברבורות קטנות בצבע לבן, קקאו ואוכרה. אצל שתי הצורות, יש לאורך הגב פס שחרחר כהה (בולט יותר בצורה הבהירה), והצד התחתון של הגוף בצבע לבנבן או אפרפר חיוור (בולט יותר בצורה הכהה), שמנומר בכתמים כהים. ראשו של הקוסקוס בצבע זהה לגוף, והפנים עשויות להיות בצבע אפרפר, לבנבן או שחרחר. על המצח יש חריץ שחור בולט, וקצה החוטם כהה בדרך כלל. האוזניים והאף בולטים בצבעם הוורוד, וסביב האוזניים יש לעיתים כתמים חיוורים. הזנב מנומר בבסיסו, וחלקו החשוף בצבע שחור מבריק.
תפוצה

קוסקוס וודלרק אנדמי לשתי קבוצות איים בתוך ים שלמה מזרחית לגינאה החדשה ששייכות מנהלית לפרובינציית מפרץ מילן של פפואה. הקבוצה הראשונה היא איי וודלרק, בהם הוא נמצא באי וודלרק (739 קילומטרים רבועים) ובאי מדאו (32 קילומטרים רבועים); הקבוצה השנייה היא איי אלקסטר שממוקמים 70 קילומטרים דרומית לוודלרק, ובהם הוא מצוי ככל הנראה רק באי אלקסטר (6.5 קילומטרים רבועים). ייתכן שמקור האוכלוסיות באלקסטר ומדאו בקוסקוסים שהובאו מוודלרק.
בית הגידול של הקוסקוס מורכב מיער גשם טרופי על חופים, שפלות וגבעות נמוכות. הקוסקוס מעדיף יערות יבשים מיערות לחים, ומסיבה זאת שכיח יותר בצד המזרחי של וודלרק ונדיר יחסית בג'ונגל הצפוף והלח בצד המערבי.
אקולוגיה

למרות העדר מחקר מקיף על האקולוגיה של המין, משלחת מחקר של אוניברסיטת אוקספורד שביקרה באי בשנת 1987, הצליחה להשיג מידע כללי על ההתנהגות ואורח החיים באמצעות מעקב עם משדרי רדיו. קוסקוס וודלרק שוכן רוב הזמן על העצים וממעט לרדת לאדמה; הוא פעיל בשעות הלילה ויוצא לליקוט מזון לאחר רדת החשיכה. במהלך היום, הקוסקוס מוצא מחסה בסבך אפיפיטים או בחללי עצים בגובה נמוך ומבלה את הזמן בשינה; להוציא את מקלטי השינה שממוקמים בגובה נמוך, כמעט כל התנועה שלו מתרחשת על חופת היער הגבוהה.
פעילותו של הקוסקוס מתמקדת סביב גוש עצים עתיקים וגבוהים שבתוכם הוא לן, נע ותר אחר מזון; המין טריטוריאלי, ומסמן את שטחו עם הפרשה לבנה ודביקה מבלוטות הריח שלה ניחוח מתכתי. הקוסקוס חי בבדידות בדרך כלל, ומפגשים בינו לבין בני מינו מלווים בגילויי תוקפנות ורפרטואר קולות מגוון שכולל נהמות, נביחות, ויבבות שמזכירות בכי של תינוק.
על פי ילידי איי וודלרק ואלקסטר, קוסקוס זה ניזון בעיקר משני מיני גפן הנמצאים בשפע באיים וכן מצוף של שיח האוג; מיני הגפנים טרם זוהו על ידי חוקרי הטבע. סביר להניח, שהקוסקוס ניזון מעלים, פירות, חרקים ואפילו מכרסמים קטנים. אף על פי שהקוסקוס מצוי גם בסמיכות למגורי אדם באיים, הוא אינו נוהג לפשוט על גינות בלילה כמרבית הקוסקוסים, ולכן אהוד על המקומיים בתור יונק לא מזיק.
קוסקוס וודלרק הוא היונק היבשתי הגדול ביותר שחי באופן טבעי על אדמת האי וודלרק (להוציא את חזיר הבר שהובא על ידי האדם); היונק היחיד שמטפס על עצים מלבדו הוא הכיסאי הקטן - דאון הסוכר שניזון מזחלים ופירות. היונקים העיקריים באי שמתחרים עם הקוסקוס על מקורות המזון בחופת היער הגבוהה הם ארבעה מינים של עטלפי פירות: שועל-מעופף ממושקף, שועל-מעופף קטן, עטלף שפופרת גדול ועטלף חשוף-גב פאניט. שאר היונקים באי הם סדרת המכרסמים או העטלפים, וניזונים ממקורות מזון מגוונים: חולדה פולינזית, חולדה מזרחית, מלומיס הערבה, כנפן מצוי, פרספון, נשפון צמרירי, אשמן, ועטלף פרחים מצוי.
לקוסקוס וודלרק אין טורפים טבעיים באיים דוגמת נחשים ארסיים או עופות דורסים; טורפי האי - פתן הים וחנק שפוע חוטם - מהווים איום בעיקר עבור דו-חיים ומכרסמים קטנים ואינם מסוגלים לטרוף קוסקוס בוגר.
המידע אודות הרבייה של המין מועט למדי; המשלחת מאוניברסיטת אוקספורד תפסה חמש נקבות במהלך ביקורה באוגוסט 1987. שתיים מתוכן נשאו צאצאים בלתי מפותחים, אחת נשאה על גבה גור מתבגר, ושתיים היו ללא צאצאים. חוקרי המשלחת הסיקו מכך שהקוסקוס מתרבה לאורך השנה ללא עונה קבועה.
ההיריון נמשך בסביבות 13 ימים, לאחריהם הקוסקוסית ממליטה גור יחיד. הגור מבלה בכיס מספר חודשים ולאחר מכן עובר לרכב על גבה עד יציאתו לעצמאות. במהלך התקופה הארוכה עד לגמילה, הרכב החלב משתנה בהתאם לגודלו של הגור: בתחילה הוא דליל ומורכב מסוכרים ולאחר מכן הופך למרוכז ושומני יותר. תוחלת החיים אינה ידועה.
איומים

אף על פי שילידי האי וודלרק כרתו עצים במשך אלפי שנים, היקף הכריתה היה קטן למדי ולא היווה איום משמעותי לקוסקוס; על פי נתוני לוויין, בעשור הראשון של המאה ה-21 נכרתו על ידי תושבי האי כ-2,000 דונם של יערות שהיוו כ-1.7% מכלל היערות באי. בתקופה זו, צמחו מחדש 284 דונם של יער כך שבחישוב הכללי האי איבד 1.3% בלבד בין 2000 ל-2012. בניגוד לאזורים אחרים בפפואה שבהם היערות נמצאים בבעלותם של הקהילות המקומיות, באי וודלרק היערות נמצאים בבעלות ממשלתית, והתושבים נאבקים מזה עשרות שנים לקבל עליהם בעלות. הבעלות הממשלתית על היערות מאפשרת לפקידי ייעור מושחתים לעשות בהם סחר לא חוקי עם חברות עצים גדולות, ועל פי ההערכות, כ-70% מבירוא היערות בפפואה נעשה בצורה לא חוקית.
בשנת 2007, חברת ביו-דלק מלזית ניסתה להשיג אישור מהרשויות הפפואניות לכריתת כ-70% מהיערות באי עבור הפקת שמן דקלים, אולם תוכנית זו נבלמה לאחר התנגדות תושבי האיים לפגיעה בנוף האקולוגי ובפאונה הייחודית של האי. בשנת 2014 לעומת זאת, החברה הפפואנית-מלזית קרידל שמושבה בפורט מורסבי, הצליחה להשיג בדרך לא ידועה אישור לכריתת 40-20% מיערות האי עבור תעשיית העץ מרשות היערות הלאומית, והחלה לנהל משא ומתן לקבלת אישור מנציבות היערות המחוזית למרות התנגדות המקומיים.
מלבד כריתת היערות לתעשיית העץ, הצמחייה באי וודלרק נפגעת גם מפעולות שונות הקשורות בחיפוש וכריית מינרלים; באי קיימים מרבצי זהב גדולים שמשכו אליהם מחפשי זהב וחברות כריה כבר משנת 1895. תאגיד בריק גולד, חברת הכריה ניוקראסט וחברת הכריה הרמוני גולד, מחזיקות באי מספר מכרות זהב מהגדולים בעולם (מיסימה, פרג'רה, עמק הידן והאי ליהיר). בין 2014 ל-2019, חברת קולה גולד האוסטרלית וחברת גיאופסיפיק ריסורס לטשו גם הם עיניים לאי והצליחו לרכוש לבסוף זיכיונות לפעולות כריה על עשרות אלפי דונמים משטחי האי; על פי ההערכות, החברות הללו מתכננות להשתמש במפרץ הסמוך לאי כדי להיפטר מעשרות טונות של פסולת רעילה ופסולת כריה. יש תוכניות נוספות להקמת מכרות וקידוחי יהלומים שצפויים לגרום לזיהום ניכר באזור מעבר לפגיעה המיידית בפלורה המקומית. בדומה למתרחש אצל חברות העצים, גם כאן תושבי האי מאשימים בשחיתות את הסוכנויות הממשלתיות (דוגמת הרשות למשאבים ומינרלים) ובכך שהן עוקפות את הרשויות המקומיות ומחכירות את שטחי האי על דעת עצמן לחברות זרות.
מצב שימור

מגמת האוכלוסייה של קוסקוס וודלרק עדיין יציבה לעת עתה, אולם למרות זאת הוא מסווג על ידי הרשימה האדומה של IUCN במצב השימור סכנת הכחדה (EN), בשל התפוצה הגאוגרפית המוגבלת שלו (3 איים בלבד) שגודלה הכולל אינו עולה על 1,300 קילומטרים רבועים. האיומים העיקריים המרחפים על קוסקוס וודלרק באיים, הם פעולות הכריה והכריתה שצפויות לגרום לפגיעה מרחיקת לכת בית הגידול שלו. איום אפשרי נוסף הוא הכנסה פיראטית בעתיד של מיני קוסקוס אחרים לא-ילידים דוגמת קוסקוס צפוני וקוסקוס מזרחי הנמצאים באיים אחרים בים שלמה, ושעלולים לגרום לתחרות על מקורות מזון עם קוסקוס וודלרק ולהדבקתו במחלות.
אף על פי שהמין ניצוד לעיתים למאכל על ידי תושבי האיים, הציד לא מהווה איום משמעותי מכיוון שבשר הקוסקוס אינו מבוקש כבשר החזירים והדגים, ועליה מסוימת ברמת הציד מתרחשת רק כשהים סוער מדי מכדי לצאת לדיג. משלחות ראשונות של חוקרים שביקרו בצד המערבי של וודלרק בשנת 1956 דיווחו שהמין נדיר, אולם משלחות מאוחרות יותר שביקרו בצד המזרחי של וודלרק ובאי אלקסטר בשנת 1978, דיווחו שהוא די נפוץ אפילו בסמיכות למגורי אדם. לא ידוע האם המין קיים באזורים מוגנים כלשהם, ויש צורך מיידי בביטול תוכניות הכריתה והכריה שצפויות לפגוע אנושות ביערות האי.
הערות שוליים

↑  קוסקוס וודלרק באתר הרשימה האדומה של IUCN
דגימה של קוסקוס וודלרק מהצורה הכהה.
מין של אוג שמשמש כפריט מזון חשוב לקוסקוס וודלרק.
שועל-מעופף ממושקף מתחרה עם הקוסקוס על מקורות מזון באיים.
מפת איי וודלרק.
קמפבל קידס

קמפבל קידס (באנגלית: Campbell's Kids) הם הדמויות המצויות בקמפיינים הפרסומיים של חברת מרק קמפבל (אנ'). צוירו לראשונה בשנת 1904 על ידי המאיירת גרייס דרייטון (אנ'). הדמויות הן ילדים חמודים שהפכו מיד לפופולריות. עם הזמן, הופיעו בבובות, ספרי בישול, כרטיסי ברכה, צלחות, חולצות טריקו ועוד. הם מייצגים את חברת מרק קמפבל עד היום והם סמל מוכר ביותר של החברה.

פרסומת עם קמפבל קיד
היסטוריה

חברת מרק קמפבל קיבלה את ההחלטה ליצור את דמות הפרסומת שלה, הידועה כ-"קמפבל קידס" בשנת 1904. הן ראו שיש צורך בדמות שתסמל את מרק קמפבל. המאיירת גרייס דרייטון, הידועה בעיצוב ספרי ילדים ורצועות קומיקס, הייתה מוכרת בסגנון הדמויות העגולות והשמנמנות שלה. היא יצרה את הדמויות עם פנים עגולות, עיניים רחבות ואף קטנטן. המנהלים של קמפבל אהבו את הסגנון הזה וכך הוקם "קמפבל קידס".
בזמן הזה, דמויות אילו הופכות לסמל לרעיון של בריאות בעיני הציבור. חברת מרק קמפבל השתמשה בהן במודעות ברשתות שידור החל משנת 1905, כל מודעה הכילה מילים מסוימות וסמלים. התגובה של הציבור הייתה מהירה, ואנשים ביקשו לקבל עותקים של המודעות. החברה הענתה וביקשה רק חמישה עשר סנטים לכיסוי דמי המשלוח. בקשות כאלה המשיכו להתקבל שנים רבות, והן הרגישו את הפופולריות הגדולה שהיה לילדי קמפבל. האמהות תלו את המודעות בחדרי הילדים, והמורים תלו אותן בכיתות הלימוד.
באותה שנה, חברת קמפבל הופיעה בפעם הראשונה במודעות במגזינים כמו "Ladies' Home Journal" (אנ') ואחר כך ב-"Good Housekeeping" (אנ') ורק ב-1909 הם התווספו לעיתון "Sattery Evening Post" (אנ') במודעות האלו, הילדים של קמפבל הופיעו בתוך דימויים בולטים, וקמפבל החליטה להפוך אותם לסמלי החברה. הדמויות של קמפבל קיד הפכו לפופולריות כל כך שהן הופיעו בדברים רבים. ילדים מכל רחבי ארצות הברית אמרו, "אני ילד קמפבל" השימוש במשפצים ובדמויות מוכרות היה מקובל בזמן ההוא. חברות שונות ניסו לקדם את מוצריהן על ידי השימוש בדרך זו. חברת קמפבל לא הייתה היחידה שהשתמשה באסטרטגיה הזו, אך הצליחה בה מאוד.
התמקדות בצרכנים

הילדים היו דמויות שמופיעות בפרסומות, אך הם גם תרמו לרעיונות חברתיים חשובים. הם הביאו אידאולוגיות שעוסקות ברווח החברה, והם ניסו להתעסק במה שהצרכנים המבוגרים רוצים לראות בעצמם. בתחילת המאה ה-20, הופיעה באמריקה תרבות מודרנית שהאמינה בהתקדמות וביכולות האדם. הילדים של קמפבל הושטו ביד תרבות כזו, והם ניסו להעביר מסר של אופטימיות ונאמנות למותג ולמדינה. אנשי פרסום אמרו שהם עוזרים להתקדמות על ידי עזרה לצרכנים לבחור מוצרים בצורה יעילה. אנשי עסקים ראו את עצמם כאנשים שמקדימים שינוי על ידי ייצור משאבים, וכך הם תרמו לתרבות. מפרסמים הבינו שנשים הן הצרכניות המרכזיות של המוצרים הרבים, ולכן הם תיארו במודעות איך נשים יכולות להשתמש בטכנולוגיות מוכרות כדי לשפר את המשפחה שלהן על פי ערכים מתקדמים.
התמקדות בצרכנים > תקני תברואה

במאה ה-20, התרחש תהליך שיפור רב בכללי החיים בארצות הברית. חברות רבות ניסו לייצר מוצרים שיעזרו להתמודד עם בעיות בריאות. במיתר הזמן הראשון של הפרסום של קמפבל, החברה מתמקדת בנשים צרכניות ומנסה ליצור בהן חשש לגבי תפקידן כאמהות ובעלות בית. המסר הוא שמרק קמפבל יספק לא רק נוחות, אלא גם בריאות לילדיהן. המרקים הם "בריאים ומהימנים לחלוטין" והם התוצאה של שילוב טוב ואיכותי של חומרים, עם הכנה משודרגת, כך אומץ מסר במודעה משנת 1906. אחד מהמסרים המתמשכים ביותר שבודגו במודעות היה הבריאות של הילדים. ילדים משומנים, שמחים ובריאים שימשו כדי לפרסם את היתרונות הבריאותיים של מוצר לאמהות, שהיו מדמיינות את ילדותן בין הדמויות המאושרות. ילדי קמפבל היו הדמויות שייצגו את אסטרטגיית הפרסום הזו, והם הבטיחו שהמרק של קמפבל יסייע להם להתמודד עם מחלות.
מפרסמים השתמשו בטכטיקות שיצרו אימה כדי לשכנע אמהות לרכוש את המזון שלהן. בעבר, תמותת תינוקות וילדים הייתה איומה בפועל על אמהות, ולכן הפרסומות ניסו להציג כי רק ברכישת המזון הנכון יש תקווה לשמור על בטיחות ילדיהן. במסגרת זו, הפרסומות של קמפבל הורידו לאמהות להאמין שמרק הקמפבל לא רק יהיה תזונתי לילדיהן, אלא גם יספק להם את הטעם שהם אוהבים.
התמקדות בצרכנים > דרוויניזם חברתי

הדיון הזה באיך אמהות יכולות להשפיע על בריאות וצורת החיים של ילדיהן בסביבה כלכלית מתחרתית, ניתנה חשיבות רבה להחלטות חכמות שיכולות לשנות את הדרך שבה ילדים גדלים ומתפתחים להצלחה. הרעיון הזה טוען שאמהות יכולות להשפיע על בריאות ומראה החיצוני של ילדיהן דרך התזונה שהן מספקות להם. בפרסומות, טוענים שהחלטות המטבח של הנשים יכולות להשפיע לא רק על בריאות הילדים שלהן, אלא גם על החברה והמדינה בהן הן חיות.
בובות

בשנת 1909, הוצג לראשונה המרק של קמפבל, שהפך לסימן מסחרי של מוצר אמריקאי. בשנת 1909, חברת קמפבל הוציאה לשוק מוצר חדש: בובת קמפבל קיד. הבובה הראשונה בסדרה הייתה דמות קטיפה ממולאת, אך הבובות המוכרות יותר הופיעו בשנת 1910 מטעם חברת EI Horsman. הבובות היו מאוד פופולריות, ובין השנים 1910 ו-1912, נמכרו אלפי בובות דרך קטלוגים שונים. הבובות היו זמינות במגוון גדלים, סגנונות והרכבים. המשפחה של הבובות הייתה נרחבת והן היו פופולריות במשך עשורים ועד שנות ה-40 כחפצים לילדים.
בתחילת המאה ה-20, שוק הצרכנים שהתעסק עצמו בצעצועים ובובות, התנהל באופן ששינה את הדרך בה צעצועים ובובות הוצעו לציבור. צעצועים ובובות הפכו להיות מותגים שרוצים לקדם את המותג שלהם. הבובות של קמפבל קיד היו דוגמה מושלמת לשילוב בין מזון וצעצוע. הילדים הבריאים והמאושרים שהפכו לשם מזון בריא הופיעו כבובות, וההורים העניקו אותן לילדיהם. בעוד שילדים הפכו לחשובים כקניין רגשי והביאו אהבה למשפחה, הופיעו הוריהם באהבה דרך "המספר והעלות של הצעצועים שנתנו לילדיהם". זה הוביל להיותם חלק גדול יותר משוק הצרכנים, וחברות כמו קמפבל הבינו את השינוי הזה וקדמו צעצועים עם מותג ידוע. הבובות של קמפבל קיד, עם המראה המושקע והסמלים של התקופה, הפכו לחלק מאופנה חדש של בובות והעידו על דמיון ומערכות יחסים אישיות.
אבולוציה

עם הזמן, הילדים של קמפבל התאימו את עצמם לשינויים בתרבות ובתחומי הרווחה הגופנית המשתנים. בשנות ה-20, הבנות של קמפבל התחילו ללבוש שמלות חביבות. ילדי קמפבל אחרים למדו להשתמש בטלפונים, טסו במטוסים, נהגו במכוניות וגם טיילו במצרים. תמונות אלו מראות את השינויים הגדולים בחייהם, כאשר כיום הטלפון הפך ללווי בכל מקום, הנסיעה המפורסמת של צ'ארלס לינדברג, הבנייה של גורדי השחקים וגם גילוי קבר המלך תות ענח' אמון. בנוסף לכל, הקמפבל קידס לא הופיעו יותר בכל פרסומת של חברת קמפבל.
בשנות השלושים, בתקופת השפל הגדול, מפרסמים טענו שהקמפבל קידס אינם מתאימים לתקופות הכלכליות המסובכות. אף עם זאת, מפרסמים השתמשו בסלוגן "M’m! M’m! Good!" והשמעות של ילדי קמפבל קיד הופיעו בתוכניות רדיו. במסרי הפרסומות, ילדים התחפשו כשוטרים, עובדי שירות, מאמני קרקס, נערים מתופפים וכדומה, מהם ביקשו לציבור לאכול את מרק הקמפבל קיד.
בשנות ה-40, במהלך מלחמת העולם השנייה, התרחשו חיסולים בכמויות רבות של נייר עיתון, וזה השפיע גם על תחום הפרסומות ועל ייצור המרקים. זה הביא לכך שהקמפבל קידס לא הופיעו בצורה מובגרת כמו בשנים הקודמות. בעת שהם הוצגו, הם היו מזוהים עם המלחמה והשתתפו בייצור בתפקידים כמו מוכרי אגרות מלחמה או כסוהרים בהתקפה אווירית. בשנת 1944, חברת מרק קמפבל זכתה בפרס ההישג ממשרד המלחמה האמריקאי בזכות תרומתה למאמץ המלחמתי.
בשנות ה-50, עם התפשטות הטלוויזיה וההתרגשות מהחיים הביתיים, הקמפבל קידס חזרו לשטח. מוצרי קמפבל קיד ממגוון הסוגים מילאו את המדפים בחנויות ובמכולות. כשהם הופיעו בטלוויזיה לראשונה, לילדי קמפבל נתנו להם עיניים גדולות יותר, לבשו בגדים חדשים, וגם הראשים שלהם נראו קצת יותר מרובעים. בפרסומות, הם שרו את "שיר החוש מרק" וזכו שוב להיכנס ללב הציבור דרך הפרסומות של קמפבל. בשנת 1955, הילדים חגגו את יום הולדתם החמישים.
הקמפבל קידס הפכו פעילים יותר בשנות ה-80, הם השתתפו בכדורגל, כדורסל, התעמלות, הרמת משקולות, סקי והחלקה על הקרח. קמפבל קידס גיוון גם כן, ולבסוף לקחו על עצמם גזעים ואתניות שונות. הם עדיין דגלו בחיים בריאים וכעת קידמו הערכה עצמית בריאה.
הקמפבל קידס הופיעו בתחילת המאה ה-21 בצורת דמויות תלת-ממדיות, העדכונים האלו הוצעו כדי להפוך את הילדים לרלוונטיים יותר ולתאר אותם בסגנונות עכשוויים כמו אנימה.
הערות שוליים

↑  Campbell Kid, Gouverneur Museum (באנגלית)
↑  Kathie Tietze says, Who were the Campbell Kids? Find out about the vintage cartoon mascots for Campbell's Soup - Click Americana, clickamericana.com, ‏2021-04-19 (באנגלית אמריקאית)
פרסומת המקדמת את מרק קמפבל כבחירה הבריאה
ילדה קטנה משוחחת עם בובת קמפבל קיד
ילדים משחקים עם בובת קמפבל קיד
ילד קמפבל התחפש לג'ורג' וושינגטון לחגיגות העצמאות המאתיים של ארצות הברית.
רבקה רובין

| --- | --- |

רבקה רובין, 1936
 לידה:  15 במאי 1906 מינסק 
 פטירה:  2 במרץ 1987 (בגיל 80) מוסקבה 
 מדינה:  הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הבלארוסית, האימפריה הרוסית, ברית המועצות 
 מקום קבורה:  בית קברות ווסטריאקובסקויה 
 מקום לימודים:  Maxim Tank Belarusian State Pedagogical University 
 שפות היצירה:  יידיש, רוסית, בלארוסית 
 בן או בת זוג:  מאיר אקסלרוד 
 צאצאים:  אלנה אקסלרוד 
 
רבקה רובין (15 במאי 1906, מינסק – 2 במרץ 1987, מוסקבה) הייתה סופרת, מבקרת ספרות ומתרגמת. היא כתבה ביידיש, תרגמה לרוסית מיידיש, בלארוסית ורומנית.
ביוגרפיה

רובין נולדה בעיר מינסק שבאימפריה הרוסית (כיום בירת בלארוס) למשפחת אמנים.
ב-1930 סיימה לימודי ספרות במכון הפדגוגי של מינסק, יותר מאוחר השלימה את לימודיה באקדמיה למדעים של בלארוס. ב-1931 החלה לפרסם ביקורות ספרותיות בכתב עת "שטערן" ויותר מאוחר ב"סאוועטיש היימלאנד" (שהייתה חברת מערכת שלו מראשיתו) ו"פאלקסשטימע". ב-1934 הצטרפה לאגודת הסופרים של ברית המועצות (אנ'). ב-1934 עברה למוסקבה והחלה ללמד במחלקה ליידיש במכון הפדגוגי של מוסקבה (אנ').
באמצע שנות השלושים החלה לפרסם עבודות ביקורת על יצירותיהם של מספר סופרי יידיש. יחד עם נחום אויסלנדר, אהרן גורשטיין ויחזקאל דוברושין הייתה תרומה נכבדת לחקר הקלאסיקונים של ספרות יידיש. ב-1943 פרסמה ב-ניו יורק קובץ חיבורים בשם "יידישע פרויען" (נשים יהודיות). ב-1949 התפרסם בניו יורק קובץ חיבורים מאת סופרי יידיש סובייטים בשם "אויף נייע וועגן" (על דרכים חדשות), שבו תיארו את שנות מלחמת העולם השנייה, ורובין הייתה אחת ממחבריו.
משפחתה

הייתה נשואה לצייר היהודי-סובייטי מאיר אקסלרוד, אחיו של המשורר זליג אקסלרוד.
בתה ילנה אקסלרוד היא משוררת ומתרגמת ישראלית הכותבת ברוסית.
נכדה מיכאל יחילביץ הוא צייר ישראלי.
הערות שוליים

↑  רבקה רובין, במהדורת האינטרנט של האנציקלופדיה היהודית בשפה הרוסית (ברוסית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007458506605171  PLWABN: 9810581852905606  GND: 1116984539  ISNI: 0000 0000 6895 4688  LCCN: n79127114  NTA: 29913654X  VIAF: 97134491   WorldCat (עם VIAF): 97134491 
דיוקנה של רבקה רובין מאת בעלה, מאיר אקסלרוד