ביתר
ביתר במקורות התלמודיים

בתלמוד הבבלי ישנה עדות על הימצאות הסנהדרין בביתר:
אמר רב יהודה: אמר רב: כל עיר שאין בה שנַים לדבר (בשבעים לשון) ואחד לשמוע – אין מושיבין בה סנהדרי, ובביתר הוו שלושה וביבנה ארבעה.
הלכה זו קובעת כי בין חברי הסנהדרין צריכים להיות שלושה יודעי לשונות, על מנת למנוע אפשרות של סילוף תוכן העדויות עקב תרגום, ושתי הדוגמאות המובאות לכך הן ביתר ויבנה, בתור מקומות מושבה של הסנהדרין. חיזוק לעדות זו, המשיחה לפי תומה, מתקבל מאגרת רב שרירא גאון (המאה ה-10), בה כתב שרירא גאון:
וכיון דחרב בית המקדש ואזלו לבית תר וחרבה נמי בית תר ואיפליגו רבנן לכל צד.
תרגום: ומתוך שחרב בית המקדש הלכו (חכמים) לביתר, ומשחרבה גם ביתר, החלקו (נתפזרו) חכמים לכל צד.
לדעת אהרן אופנהיימר, העובדה שיבנה אינה נזכרת בדברים אלה של הרב שרירא גאון היא "מתמיהה", ולפיכך מוכיחה כנראה כי דבריו אינם מבוססים על דברי התלמוד הבבלי לעיל, אלא שהיה לפניו מקור נוסף.
על פי התלמוד הירושלמי נפלה ביתר בעקבות פעולתו של בוגד.
רבי אלעזר המודעי שהיה מנהיגם הרוחני של הנצורים בביתר היה שרוי בצום ובתענית, והיה ידוע כי כל עוד עומדת לנצורים זכותו של רבי אלעזר, הרי שהעיר לא תיפול. כותי אחד חדר לעיר, ודיבר עם רבי אלעזר המודעי דברים של מה בכך. משתפס בר כוכבא את הכותי, החשיד הכותי את רבי אלעזר המודעי בכך שהוא מתכוון למסור את העיר לאויב. בר כוכבא חקר את רבי אלעזר בדבר חשד זה, ורבי אלעזר הכחיש את הדברים. בר כוכבא לא האמין להכחשות, בעט ברבי אלעזר, והלה מת. לאחר מות רבי אלעזר נפסקה ההגנה האלוהית על העיר, והתאפשר לאדריאנוס לכבשה.
שלש שנים ומחצה עשה אדריינוס מקיף על ביתר. והוה ר' אלעזר המודעי יושב על השק ועל האפר ומתפלל בכל יום ואומר: רבון העולמים, אל תשב בדין היום, אל תשב בדין היום.
בעא אדריינוס מיזל ליה. אמר ליה חד כותיי: לא תיזיל לך, דאנא חמי מה מיעבד ומשלים לך מדינתא.
עאל ליה מן ביבא דמתינתא. עאל ואשכח רבי אלעזר המודעי קאים מצלי. עבד נפשיה לחיש ליה בגו אודניה.
חמוניה בני מדינתא ואייתוניה גבי בן כוזבא.
אמרון ליה: חמינן ההן סבא משתעי לחביבך.
אמר ליה: מה אמרת ליה ומה אמר לך?
אמר ליה: אנא אמר לך, מלכא קטל לי, ואי לא אנא אמר לך, את קטל יתי. טב לי מלכא קטל יתי ולא את.
אמר ליה: אמר לי דאננא משלים מדינתאי.
אתא גבי רבי אלעזר המודעי. אמר ליה: מה אמר לך הדין כותייא?
אמר ליה: לא כלום.
מה אמרת ליה?
א"ל: לא כלום.
יהיב ליה חד בעוט וקטליה. מיד יצאת בת קול ואמרה: "הוֹי רֹעִי הָאֱלִיל, עֹזְבִי הַצֹּאן, חֶרֶב עַל זְרוֹעוֹ וְעַל עֵין יְמִינוֹ, זְרֹעוֹ יָבוֹשׁ תִּיבָשׁ וְעֵין יְמִינוֹ כָּהֹה תִכְהֶה". הרגת את רבי אלעזר המודעי, זרוען של כל ישראל ועין ימינם. לפיכך זרועו של אותו האיש יבש תיבש ועין ימינו כהה תכהה. מיד נלכדה ביתר ונהרג בן כזובה.
תרגום לעברית: שלוש שנים ומחצה עשה אדריינוס מקיף על ביתר, והיה רבי אלעזר המודעי יושב על השק ועל האפר, ומתפלל בכל יום ואומר: 'ריבון העולמים, אל תשב בדין היום, אל תשב בדין היום'.

רצה אדריינוס לילך לו. אמר לו כותי אחד: 'אל תלך, שאני אראה מה יש לעשות, ואמסור את העיר בידך'.

נכנס (אותו הכותי) דרך ביבה של העיר. נכנס ומצא את רבי אלעזר המודעי עומד ומתפלל. עשה עצמו לוחש באזנו.

ראוהו בני העיר והביאוהו אצל בן כוזבא.

אמרו לו (לבן כוזבה): "ראינו זקן זה משוחח עם חביבך."

אמר לו (בן כוזבה לכותי): "מה אמרת לו ומה אמר לך (רבי אלעזר המודעי)?"

אמר לו: "אם אני אומר לך יהרגני המלך, ואם לא אומר לך אתה הורגני; טוב לי שיהרגני המלך ולא אתה."

(הוסיף הכותי ו)אמר לו: "אמר לי (ר' אלעזר) שאני מוסר את העיר."

בא (בן כוזבה) אל רבי אלעזר המודעי. אמר לו: מה אמר לך הכותי הזה?

אמר לו (ר' אלעזר): "לא כלום."

(אמר לו בן כוזבה:) "מה אמרת לו (לכותי)?"

אמר לו (ר' אלעזר): "לא כלום."

בעט (בן כוזבה) בו (ברבי אלעזר) בעיטה אחת, והרגו.

מיד יצאה בת קול ואמרה: "הוֹי רֹעִי הָאֱלִיל, עֹזְבִי הַצֹּאן, חֶרֶב עַל זְרוֹעוֹ וְעַל עֵין יְמִינוֹ, זְרֹעוֹ יָבוֹשׁ תִּיבָשׁ וְעֵין יְמִינוֹ כָּהֹה תִכְהֶה".

הרגת את ר' אלעזר המודעי, זרועם של כל ישראל ועין ימינם. לפיכך זרועו של אותו האיש יבוש תיבוש ועין ימינו כהה תכהה.

מיד נלכדה ביתר ונהרג בן כוזבה.
בתיאור זה עולה כי תפילתו של רבי אלעזר המודעי מצילה את ביתר. המצור הממושך גורם לדמורליזציה דווקא אצל אדריאנוס. אז נחלץ לעזרתו שומרוני (כותי), חודר אל העיר בסתר ומסובב בתחבולה את הריגת ר' אלעזר המודעי בידי בר כוכבא. בהמשך הסיפור ישנו תיאור הטבח שבא בעקבות לכידת העיר והסיפור לפיו בן כוזיבא לא נהרג בידי אדם אלא מנכישת נחש. בהקשר זה מובא זיכרון חי מפי רבן שמעון בן גמליאל לפיו גם תלמידי בתי הספר בביתר (שמספרם מוצג בצורה מופלגת) הצטרפו ללחימה:
אמר ר' יוחנן: קול אדריינוס קיסר הורג בביתר שמונים אלף ריבוא. אמר ר' יוחנן: שמונים אלף זוג של תוקעי קרנות היו מקיפין את ביתר, וכל אחד ואחד היה ממונה על כמה חיילות; והיה שם בן כוזבה והיה לו מאתים אלף מטיפי אצבע. שלחו חכמים ואמרו לו: עד אימתי אתה עושה את ישראל בעלי מומים? אמר להם: וכי היאך אפשר לבדקם? אמרו לו: כל מי שאינו רוכב על סוסו ועוקר ארץ מן לבנון, לא יהיה נכתב באיסרטיא (חֵילות) שלך. היו לו מאתים אלף כך ומאתים אלף כך.
זוהי עדות המתארת את שיטת מבחני הקבלה לצבאו של בר כוכבא. בתחילה נהג בר כוכבא לכרות את אחת מאצבעותיהם של החיילים (או שעשו זאת בעצמם). אולם התנגדותם של החכמים בעניין גרמה לבר כוכבא לעוץ בהם כיצד הם חושבים שיש לבחון את חייליו. תשובתם הייתה שחייל ראוי בצבאו יכול לרכב על סוסו ותוך כדי דהירה לעקור ארז.
על טיב הדייק ומשמרות הפיטרול הרומיים סביב ביתר מרמזים דברי התוספתא במסכת יבמות:
...ושוב מעשה בששים בני אדם שירדו לכרכום ביתר, ולא עלה (חזר) אחד מהם, ובא מעשה לפני חכמים והשיאו נשיהם.
על פי המסורת נפלה ביתר ביום תשעה באב המועד לפורענות, הוא היום שבו חרב בית המקדש הראשון ובית המקדש השני:
בתשעה באב נגזר על אבותינו שלא יכנסו לארץ ישראל וחרב הבית בראשונה ובשניה ונלכדה ביתר ונחרשה העיר.
כיבוש ביתר על ידי הרומאים (על פי המסורת בתשעה באב של שנת 135), הריגת בר כוכבא והטבח בתושבי העיר היה למעשה סוף המרד והעצמאות היהודית בארץ ישראל עד קום מדינת ישראל.
במסכת ברכות מצוין כי חכמים הוסיפו ברכה נוספת בברכת המזון – ברכת הטוב והמטיב – כאשר התאפשרה הבאתם לקבורה של הרוגי ביתר, לאחר ששנים רבות מנעו הרומאים זאת כעונש על המרד:
'הטוב והמטיב' ביבנה תקנוה כנגד הרוגי ביתר, דאמר רב מתנא: אותו היום שניתנו הרוגי ביתר לקבורה תקנו ביבנה 'הטוב והמטיב'. 'הטוב' – שלא הסריחו, 'והמטיב' – שניתנו לקבורה.
בתשעה באב חורבן ביתר מוזכר בקינה: "בליל זה יבכיון". להלן הקינה על העיר: "וגם נלכדה בתר, והייתה לפח מוקשים".