stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יחסי יפן–סרביה
היסטוריה > שתי מלחמות העולם > מלחמת העולם השנייה

במלחמת העולם השנייה, סרביה הפכה לחלק מיוגוסלביה אשר הייתה חלק מבעלות הברית ויפן, אשר תמכה בגרמניה הנאצית, הייתה חלק ממדינות הציר. כתוצאה מהשתייכותם של שתי המדינות למחנות שונים במלחמה, היחסים הדיפלומטיים בין יפן לסרביה נחלו ירידה חדה וגדולה. חברות יפניות אשר פעלו ביוגוסלביה, גורשו על ידי המשטר היוגוסלבי בעקבות השתייכותה של יפן למדינות הציר.
עד שנת 1945, יפן וסרביה שמרו על השקפה שלילית בוטה זו על זו.
היסטוריה > יחסי יוגוסלביה–יפן

לאחר שתי מלחמות העולם, בימי השלטון של יוסיפ ברוז טיטו על יוגוסלביה, היחסים בין שתי המדינות עלו בעקבות הרצון הרב של טיטו להקים יחסים דיפלומטיים טובים בין יוגוסלביה ליפן. טיטו היה בין המנהיגים הקומונסטים היחידים שיצרו קשרים דיפלומטיים עם יפן. עד שנת 1991, כאשר יוגוסלביה התפרקה, היחסים בין שתי המדינות היו חמים ולבביים.
יחסים כלכליים

יפן היא שותפת הסחר הגדולה ביותר של סרביה באסיה. בשנת 2003 יפן תרמה 93 אוטובוסים עירוניים לבלגרד, בירת סרביה.
הייצוא היפני לסרביה עמד על 1.7 מיליארד ין בשנת 2015 וכלל בעיקר מכוניות, מוצרים כימיים וחלקי רכב. הייצוא הסרבי ליפן עמד על 27.8 מיליארד ין בשנת 2015 וכלל בעיקר פירות קפואים ויין.
נציגויות דיפלומטיות

יפן מיוצגת בסרביה בדרג השגרירות באמצעות שגרירות רשמית שהיא מחזיקה בבלגרד, בירת המדינה.
סרביה מיוצגת ביפן בדרג השגרירות באמצעות שגרירות רשמית שהיא מחזיקה בטוקיו, בירת יפן. סרביה מיוצגת ביפן גם בדרג הקונסולרי באמצעות קונסוליה רשמית אחת בעיר אוסאקה.
יפנים בסרביה

על פי הלשכה היפנית המרכזית לסטטיסטיקה בסוף שנת 2017 התגוררו בסרביה 159 אזרחים יפניים.
כריסטיאן פרדריק הולם

| --- | --- |

 לידה:  18 בפברואר 1804 קופנהגן, דנמרק 
 פטירה:  24 ביולי 1846 (בגיל 42) טיבולי, איטליה 
 מקום לימודים:  האקדמיה הדנית המלכותית לאמנויות יפות 
 תחום יצירה:  ציור 
 הושפע על ידי:  כריסטיאן דייוויד גבאיה, יוהאן פרדריק קלמנס 
 בן או בת זוג:  רוזלי הולם 
 
כריסטיאן פרדריק הולם (בדנית: Christian Frederik Holm;‏ 18 בפברואר 1804 –  24 ביולי 1846) היה צייר דני שידוע בעיקר בסצנות החיות והצייד שלו.
ביוגרפיה

אביו היה צורף. כבן יחיד, הוא היה צפוי להמשיך אחר מקצוע אביו, אך לאחר שהגיע לאקדמיה המלכותית הדנית לאמנויות יפות, החליט להפוך לאמן במקום זאת. הוא התחיל ללמוד חריטה אצל יוהאן פרדריק קלימן אך לבסוף בחר להיות צייר. בשנת 1823 הציג עותקים של ציורים של פרנס פורבוס הצעיר, שראה במוזיאון רייקס.
שנתיים לאחר מכן, הוא זכה במדליית כסף ולמד אצל כריסטיאן דייוויד גבאיה. בהתחלה הוא רצה להפוך לצייר קרבות, אך מאחר שהייתה תקופה ארוכה של שלום, לא הייתה לו הזדמנות לצפות בקרב באופן אישי. לאחר מכן עודד אותו גבאיה להיות צייר חיות, אך הוא המשיך בתוכניותיו והציג את פרשנויותיו לאירועים היסטוריים, כגון קרב לוטצ׳ן וקרב קולברגר הייד. הציור הנ״ל נרכש לאוסף המלכותי.
בשנת 1829 הוענקה לו מלגה קמרן המוקדשת לתמיכה באמנויות ובמדעים. המלגה נועדה לתמוך בו במשך שנתיים אך, בשנת 1830, המחצית השנייה הופסקה בגלל חוסר תוצאות מצידו. אף על פי כן, הוא נסע לדרזדן ומינכן וקיבל את עצתו של גבאיה – ויצר את ציורי החיות הראשונים שלו.
בשנת 1832 התחתן עם רוזלי פטיט (1807–1873) והתיישב במינכן.
שם הקריירה שלו התפתחה והוא הצליח במכירת ציור גדול המתאר צייד איילים למשפחה מפורסמת מהמבורג. הוא ערך מספר ביקורים ברומא, החל משנת 1838, והעביר את משפחתו לשם בשנת 1845. זמן קצר לאחר מכן הזמין ממנו המלך כריסטיאן השמיני מספר ציורים, חלקם לא הוצגו אלא רק לאחר מותו.
הוא ככל הנראה נפגע מעבודה בחוץ בשמש הקיץ החמה, ונפטר מספר ימים לאחר מכן.
אלמנתו רוזלי חזרה לקופנהגן עם ילדיהם ועסקה בתחריט, שאותו לימד אותה כריסטיאן.
הערות שוליים

↑  Christian Holm, www.kulturarv.dk
↑  "Rosalie Holm", www.kulturarv.dk
↑  Carl Frederik Bricka, 566 (Dansk biografisk Lexikon / VII. Bind. I. Hansen - Holmsted), runeberg.org (בדנית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb149693235 (data)  GND: 116965118  ISNI: 0000 0001 1625 4177  KulturNav: d94b41d5-47b2-472d-a6f4-3e28d262e941  LCCN: n88204401  RKD: 39215  ULAN: 500105909  VIAF: 39649687   WorldCat (עם VIAF): 39649687
יחסי מקסיקו – ערב הסעודית

| יחסי מקסיקו – ערב הסעודית |
| --- | --- |
מקסיקו: ערב הסעודית


מקסיקו: ערב הסעודית
שטח (בקילומטר רבוע)
1,964,375: 2,149,690
אוכלוסייה
131,133,866: 34,113,889
תמ"ג (במיליוני דולרים)
1,788,887: 1,067,583
תמ"ג לנפש (בדולרים)
13,642: 31,295
משטר
רפובליקה פדרלית: מונרכיה אבסולוטית

מלך ערב הסעודית סלמאן (מימין) נפגש עם נשיא מקסיקו אנריקה פניה נייטו בעת ביקור האחרון בערב הסעודית, ינואר 2016
יחסי מקסיקו–ערב הסעודית הם היחסים הדיפלומטיים בין מקסיקו לערב הסעודית. שתי המדינות חברות ב-G-20 ובאומות המאוחדות.
היסטוריה

מקסיקו וערב הסעודית החלו לקיים יחסים דיפלומטיים ב-12 בספטמבר 1952. ב-31 ביולי 1975, ביקר נשיא מקסיקו לואיס אצ'ווריה אלברס במשך חמישה ימים בערב הסעודית ונפגש עם המלך ח'אלד בג'דה. שני המנהיגים דנו גם על אירועים שהתרחשו במזרח התיכון באותה תקופה.
באוקטובר 1981, ביקר הנסיך הסעודי באותה תקופה, פהד, במקסיקו כדי להשתתף בכנס הבינלאומי בשיתוף פעולה ופיתוח, ונפגש עם נשיא מקסיקו, חוסה לופס פורטייו. ב-1981, פתחו שתי האומות שגרירויות כל אחת בבירת השנייה. ביוני 2010, ביקרה שרת החוץ המקסיקנית, פטריסיה אספינוסה, בערב הסעודית. ב-2012, שתי מדינות חגגו את יום השנה ה-60 לכינון היחסים הדיפלומטיים ביניהן. במרץ 2014, ביקר שר החוץ המקסיקני, חוסה אנטוניו מאדה קוריברניה, גם הוא בערב הסעודית.
בינואר 2016, ביקר נשיא מקסיקו, אנריקה פניה נייטו, באופן רשמי בערב הסעודית. במהלך הביקור הנשיא פניה נייטו נפגש עם המלך סלמאן ויחד הם חתמו על 17 הסכמים בילטרליים בנושאים שונים: שיתוף פעולה במאבק נגד פשע מאורגן; העלמת מס וביטול כפל מס; אנרגיה; מסחר; הגנה על השקעות, והסכמים על תרבות וספורט. בנוסף, הנשיא פניה נייטו העניק למלך סלמאן את תואר מסדר הנשר האצטקי.
יחסי מסחר

ב-2015, הסתכם סך כל הסחר בין שתי המדינות בכ-387 מיליון דולר. ערב הסעודית היא שותפת המסחר הגדולה ביותר של מקסיקו מבין המדינות הערביות וה-41 בעולם. היצוא העיקרי של מקסיקו לערב הסעודית כולל: חוטי נחושת, סגסוגת אלומיניום ודבש. היצוא העיקרי של ערב הסעודית למקסיקו כולל: דלק וגז פרופן. החברה הבינלאומית המקסיקנית, KidZania, מתופעלת בערב הסעודית.
משלחות דיפלומטיות

למקסיקו יש שגרירות בריאד.
לערב הסעודית יש שגרירות במקסיקו סיטי.
יוסי קינן

| --- | --- |

יוסי קינן
 לידה:  1949 (בן 75 בערך)
 מדינה:  ישראל 
 מקום לימודים:  בית צבי 
 פרופיל ב-IMDb
 
יוסי קינן (נולד ב-1949) הוא שחקן, במאי ומורה למשחק ישראלי.
ביוגרפיה

קינן נולד ב-1949 במרוקו, ועלה לארץ בגיל שלוש. סיים את לימודי המשחק בבית צבי ב-1975. ב-1979 יצא להשתלמות סדנאות משחק בניו יורק.
ב-2007 קיבל הסמכה להוראת התיאטרון והחינוך הבלתי פורמלי מטעם האוניברסיטה העברית בירושלים.
ביוגרפיה > תיאטרון

קינן שיחק כבר ב-1975, בתיאטרון האימפרוביזציה, בהדרכת הבמאי פיטר פריי. בין השנים 1976–1984 היה שחקן פעיל בתיאטרון החאן, והשתתף בהצגות: "מעשה נורא", "קדימה בית"ר", "אוכלים", "וולפונה", "מלחמות היהודים", "נופלים בפח", "35 במאי", "גימפל תם" (מחזמר) ועוד. במקביל שיחק ב-1985 בתיאטרון בית ליסין בהצגה "מצא אישה מצא טוב", וב-1986 בתיאטרון חזית בהצגות "החוג לדרמה" ו"סנג'ר". כן שיחק בתיאטרון ביממ"א בהצגות "הרוח בערבי הנחל" ו"מעבר לים", ובתיאטרון מסחרי בהצגות: "שותף לדירה", "הצעת נישואים", "להיות יהודי", "סלאח שבתי" ועוד.
ביוגרפיה > קולנוע וטלוויזיה

קינן השתתף במספר סרטים ישראלים: "גבעת חלפון אינה עונה" (1976), "מבצע יונתן (סרט)" (1977),"חמסין (סרט)" (1982), "ספר נשים" (1984) "קוקו בן 19" (1985), "בובה" (1987), "טיפת מזל" (1992), ו"קהילת קדושים". כן הופיע במספר סרטים מרחבי העולם: "דויד" (הפקה אמריקאית), "הנביאים" (דרום אפריקה), "קדחת המדבר" (גרמניה), "המרגל הבלתי אפשרי" (1987, הפקה של BBC),‏ "444 ימים" (הפקה אמריקאית) ועוד.
קינן השתתף גם בסרטים הקצרים "עובדיה" ו"אסיר תודה", וכן בהפקות של בתי ספר לקולנוע.
בטלוויזיה הופיע קינן בתוכניות "סיפורו של טייס", "תהילה לדוד", "צמות", "מקומון", "פאפא", "הילדים משכונת חיים", "קריאת כיוון", "חידון התנ"ך", "המסעדה הגדולה" ועוד.
ביוגרפיה > פרויקטים נוספים

קינן השתתף לאורך השנים בהצגות תיאטרון וקבוצות דיון סביב נושאים אקטואליים במכון הציוני בירושלים. ב-1985 הופיע בסדנאות יחיד של הפעלת הקהל בנושאי תיאטרון מגוונים, במסגרת אמנות לעם. במסגרת התיאטרון הקהילתי בהרצליה עבד עם קבוצות בהדרכה ובימוי.
קינן השתתף במספר פרויקטים לנוער. הוא היה אחראי לבימוי והדרכת נוער בתוכנית "רדיו עשרה" בכפר הירוק. בתיאטרון ירושלים השתתף בימי תיאטרון ארוכים לבתי ספר תיכוניים, שכללו סדנאות ומשחק. גם בבית צבי הדריך בני נוער בסדנאות ומשחק. עסק בהדרכה סדנאות ומשחק לקבוצות שחקנים מארצות הברית מטעם הסוכנות היהודית - הנוער והחלוץ. בקריית שלום הדריך נוער שוליים, בסדנאות ומשחק.
קינן השתתף בסדנה למספרי סיפורים בבית מדרש אלול בירושלים. כמו כן השתתף בתוכניות רדיו, דרמה, משחק, תסכיתים ועוד.
יחסי ניגריה–צ'ילה

| יחסי ניגריה–צ'ילה |
| --- | --- |
ניגריה: צ'ילה


ניגריה: צ'ילה
שטח (בקילומטר רבוע)
923,768: 756,102
אוכלוסייה
233,892,108: 19,788,712
תמ"ג (במיליוני דולרים)
362,815: 335,533
תמ"ג לנפש (בדולרים)
1,551: 16,956
משטר
רפובליקה פדרלית: רפובליקה דמוקרטית

יחסי ניגריה–צ'ילה הם יחסי החוץ בין צ'ילה וניגריה.
היסטוריה

שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים ב-5 באוקטובר 1961.
נציגויות דיפלומטיות

ניגריה מיוצגת בצ'ילה באמצעות שגרירותה בבואנוס איירס, ארגנטינה.
צ'ילה מיוצגת בניגריה באמצעות שגרירותה בניירובי, קניה.
יואן שה-קאי

יואן שה-קאי (מנדרינית תקנית: 袁世凱; פין-יין: Yuán Shìkǎi‏; 16 בספטמבר 1859 - 6 ביוני 1916) היה מצביא ומדינאי סיני שנודע בשל השפעתו בשלהי תקופת שושלת צ'ינג, חלקו במאורעות שהובילו להתפטרות הקיסר האחרון של סין, שלטונו האוטוקרטי כנשיא השני של הרפובליקה הסינית (לאחר סון יאט-סן), וניסיונו קצר הימים לחדש את המונרכיה הסינית כשהכתיר עצמו כקיסר סין.
פעילותו הציבורית עד מהפכת 1912

את פעילותו הציבורית החל בשנת 1883 בעודו קצין צעיר בשירותו בקוריאה. צה שי, הקיסרית האלמנה ועוצרת שושלת צ'ינג שיגרה כוח צבאי לקוריאה ומינתה את יואן לראש המטה הכללי. בזכות הצלחתו, מונה בגיל 21 לנציב הסיני בסיאול. בשנים אלו ריכז את הקשר הדיפלומטי ופיתח את המסחר בין שתי המדינות דבר אשר הביא לקירוב ביניהן. בשנת 1903 הוביל את התנועה להכנסת חידושים בצבא הקיסרי והקים שש דיוויזיות בהן השתמש כדי לדכא מרידות ובהן את מרד הבוקסרים. צבאו היה מאומן היטב על פי הדגם הגרמני וממנו יצאו בהמשך בעלי תפקידים והשפעה רבה בממשל. בתקופה זו כונה יואן "אבי אילי המלחמה". בשנת 1907 איבד את אהדת הקיסרית. בשנת 1908, עם מות הקיסרית האלמנה, ניסה יואן לתפוס את השלטון ומחשש לחייו אולץ לפרוש מהחיים הציבוריים.
פעילותו הפוליטית בתקופת המהפכה

ב-12 בפברואר 1912 חתמה הקיסרית האלמנה לונגיו בשם הקיסר בן השש פויי על מסמך אשר האציל את הסמכויות השלטוניות לידי יואן בשם "הבטחת" שלום לעם ושקט לקיסרות לצורך הקמתה של רפובליקה גדולה של סין עקב מהפכת שינהאי. מדינות המערב הפעילו אף הן לחץ למנותו למשרה משמעותית וסון יאט-סן הבין שהמעצמות תומכות ביואן והתפטר מכהונתו כנשיא זמני של הרפובליקה לטובת יואן לאחר כחודש מתחילת כהונתו, יואן נבחר על ידי האספה הלאומית הזמנית של סין לנשיא זמני.
תקופת נשיאותו והיותו "קיסר"

יואן שה-קאי מינה את עצמו לנשיא והשיג את הסכמת סון יאט-סן לכך. בשנים 1913–1916 שלט יואן על מרבית סין לאחר כישלונו של סון יאט-סן. יואן תמך בדיקטטורה נאורה במטרה להביא לאיחודה של סין תחת שלטונו ובמסגרת זו אסר את חברי הפרלמנט אשר לא סרו למרותו. הוא יסד את המפלגה הרפובליקנית שהתחרתה במפלגה הלאומית קוואמינטנג של סון יאט-סן.
בין השאר פעל בתקופת שלטונו להפסקת הסחר באופיום. במלחמת העולם הראשונה חתם בניגוד לרצונו על הסכם עם היפנים אשר כלל חמישה סעיפים ובהם מתן זכויות מיוחדות ליפן בחברת מכרות וכן מתן אישור ליפנים לאמן את הצבא הסיני. במהלך השנים ניסה למנות את עצמו לקיסר בעל שליטה בכל רחבי סין, אך הדבר זכה להתנגדות רבה ובסופו של דבר הוא לא הצליח בכך. יואן לקראת סוף שנת 1915 הקים את האימפריה הסינית מחדש אשר לפיה היה קיסר, מה שהותיר לו להתנהל באורך חיים ססגוני ולקחת כספים רבים למען הנאתו האישית מבנק המדינה. בתקופת שלטונו הוא חילק את המחוזות המינהליים של סין בין גנרלים שנשבעו אמונים לשלטונו, מה שמאוחר יותר לאחר מותו הוביל לתקופת המצביאים.
בשנת 1916 התפטר מהתפקיד הססגוני של קיסר ומכל המותרות שכללו שם זה, לאחר שלושה חודשים מת. שגריר אמריקאי אשר פגש אותו זמן קצר לפני מותו דיווח כי יואן נראה כ"רוח רפאים", יואן לא הצליח לעמוד בלחץ ובעבודה של לנהל את כל סין. לאחר מותו נכנסה סין לתקופה בת 5 שנים בה שררה אנרכיה שלטונית ולא נמצא מי שימלא את מקומו עד למינויו של סון יאט-סן.
יואן שה-קאי מושבע לנשיא זמני, 10 במרץ 1912
כריסטיאן פרוכטל

כריסטיאן פרוכטל (בגרמנית: Christian Früchtl; נולד ב-28 בינואר 2000 בבישופסמייס שבגרמניה) הוא כדורגלן גרמני המשחק בעמדת השוער בקבוצת לצ'ה מהסרייה א'.
קריירת מועדונים

פרוכטל גדל במחלקות הנוער של SV בישופסמייס, SpVgg גרון-וייס דגנדורף ובאיירן מינכן. בשנת 2017 החל לשחק בקבוצת המילואים של באיירן מינכן.
ב-7 באוגוסט 2020 הושאל פרוכטל למשך עונת 2020/2021 לנירנברג מהבונדסליגה השנייה. הוא שימש כשוער מחליף, ולא שיחק במשך כל תקופת ההשאלה.
לקראת עונת 2021/2022 חזר פרוכטל לבאיירן מינכן. ב-14 במאי 2022 ערך את הופעתו היחידה בקבוצה הראשונה של המועדון, בתיקו 2-2 נגד וולפסבורג במסגרת המחזור ה-34 בבונדסליגה.
ב-15 ביוני 2022 חתם פרוכטל באוסטריה וינה מהבונדסליגה האוסטרית. בעונתו הראשונה במועדון ערך 34 הופעות ליגה.
ב-25 ביוני 2024 חתם בלצ'ה.
קריירה בינלאומית

פרוכטל היה חלק מסגל נבחרת גרמניה עד גיל 21 בטורניר אליפות אירופה עד גיל 21 בשנת 2023.
הערות שוליים

↑  Früchtl kommt von den Bayern באתר הרשמי של נירנברג, 7 באוגוסט 2020 (בגרמנית)
↑  Bayern confirm departures of two goalkeepers באתר Bulinews, ‏ 15 ביוני 2022 (באנגלית)
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "כריסטיאן פרוכטל".
יחסי ניגריה–צ'אד

| יחסי ניגריה–צ'אד |
| --- | --- |
ניגריה: צ'אד


ניגריה: צ'אד
שטח (בקילומטר רבוע)
923,768: 1,284,000
אוכלוסייה
233,892,108: 20,474,457
תמ"ג (במיליוני דולרים)
362,815: 13,149
תמ"ג לנפש (בדולרים)
1,551: 642
משטר
רפובליקה פדרלית: רפובליקה

יחסי ניגריה–צ'אד הם יחסי החוץ בין ניגריה וצ'אד.
סקירה כללית

החל מסוף שנות ה-80, ניגריה ראתה בצרפת את יריבתה העיקרית בניסיונה להתוות את מהלך ההתפתחות הפוליטית של מערב אפריקה. יחסיה הפטרנליסטיים בדרך כלל עם צ'אד התהדקו לאחר ההפיכה שהדיחה את הנשיא פרנסואה טומבלבאי ב-1975 לאחר מכן, הגבלת ההתרחבות הלובית תוך הימנעות מעימותים ישירים עם כוחות לוב הפכה גם היא למטרה חשובה. ניגריה נתנה חסות לשיחות בין הפלגים היריבים של צ'אד ב-1979 וקידמה עובד מדינה לא מוכר, מהמט שאווה לול, כראש ממשלת קואליציה של פשרה. מעמדו של לול כבובה ניגרית תרם להגברת ההתנגדות במהלך כהונתו הקצרה כנשיא ב-1979
שתי המדינות כוננו קשרים חזקים יותר במהלך שנות ה-80. בתקווה להפיק תועלת מסחרית ודיפלומטית על ידי הרחבת קשרי הסחר האזוריים, ניגריה החליפה את צרפת כמקור ההכנסות העיקרי של צ'אד לייצוא. הסכמי סחר דו-צדדיים כללו יצוא צ'אד של בעלי חיים, דגים יבשים וכימיקלים ויבוא של מוצרי מזון ומוצרים מיוצרים מניגריה. שתי הממשלות גם הכירו בערכו הפוטנציאלי של מגזר הסחר הבלתי פורמלי הגדול מעבר לגבולותיהן, שאף אחת מהמדינות לא הסדירה. בנוסף, התעשייה והמסחר הניגרית העסיקו כמה אלפי עובדים צ'אדים. לשתי המדינות יש מושבים במועצת הביטחון של האו"ם.
עם זאת, מערכת היחסים של צ'אד עם ניגריה לא הייתה נטולת מתחים. החל מסוף שנות ה-70, התרחשו עימותים סביב אגם צ'אד, שם קיוו שתי המדינות לנצל את עתודות הנפט. שתי המדינות גם ביקשו לנטרל את העימותים הללו, תחילה על ידי הקמת סיורים משותפים וועדה לתיחום הגבול מעבר לאגם בצורה ברורה יותר. ואז, בתחילת שנות ה-80, המפלס הנמוך של ימת צ'אד הביא לידי ביטוי שורה של איים זעירים, שהובילו למחלוקות נוספות ולשיבוש רשתות סחר בלתי פורמליות ארוכות שנים.
מערכת יחסים זו הייתה מסובכת גם בגלל חוסר היציבות של ניגריה עצמה בצפון, שנוצרה מהפונדמנטליזם האסלאמי הגואה. אלפי נפגעים התרחשו כתוצאה מעימותים אלימים בניגריה לאורך שנות ה-80. רוב האלימות הדתית הייתה ממקור ביתי, אבל המשטרה הניגרית עצרה כמה לובים, והחשש הניגרי מחדירת לוב דרך צ'אד התגבר.
מסע הצנע הכלכלי של ניגריה ב-1983 יצר מתחים גם עם מדינות שכנות, כולל צ'אד. ניגריה גירשה כמה מאות אלפי עובדים זרים, בעיקר מתעשיית הנפט שלה, שעמדה בפני קיצוצים דרסטיים כתוצאה מירידת מחיר הנפט בעולם. לפחות 30,000 מהמגורשים היו צ'אדים. עם זאת, למרות הלחצים הללו, הניגרים סייעו בעצירת תהליך השגת היציבות בצ'אד, ושתי המדינות אישרו את כוונתן לשמור על קשרים הדוקים.
שיתוף פעולה בלחימה בבוקו חראם

במאי 2014, בעקבות חטיפת הנערות בניגריה,
שר ההגנה הלאומי של צ'אד, Benaindo Tatola, נפגש עם שר ההגנה של קמרון, אדגרד אלאן מב נגו ביאונדה. "נגו אמר שגם צ'אד פרסה כוחות לעבוד יחד עם כוחות קמרונים בגבולות עם ניגריה. הוא גם אמר שכוחות משתי המדינות יעברו לניגריה וילחמו בבוקו חראם בשיתוף עם כוחות ניגריה."
כריסטיאן פרדיננד אבל

| --- | --- |

תמונה, לפי השערה, של כריסטיאן פרדיננד אבל ושלושה מבניו
 לידה:  אוגוסט 1682 הנובר, נסיכות קאלנברג 
 פטירה:  3 באפריל 1761 (בגיל 78) קתן, אנהלט-קתן 
 מוקד פעילות:  גרמניה, האימפריה הרומית הקדושה 
 שפה מועדפת:  גרמנית 
 כלי נגינה:  כינור, ויולה דה גמבה, צ'לו 
 צאצאים:  קארל פרידריך אבל, ארנסט אוגוסט אבל, לאופולד אוגוסט אבל, ארנסט היינריך אבל 
 
כריסטיאן פרדיננד אָבֶּל (בגרמנית: Christian Ferdinand Abel;‏ יולי או אוגוסט 1682 – 3 באפריל 1761 או 1737) התפרסם כאחד מגדולי הכנרים והצ'לנים בגרמניה של תקופת הבארוק ובעיקר עשה לו שם כווירטואוז בוויול.
ביוגרפיה

כריסטיאן פרדיננד נולד בהנובר, בנו של המלחין, הכנר ונגן העוגב קלאמור היינריך אבל. במשך תקופה מסוימת שירת כריסטיאן בצבא השוודי של קארל השנים עשר, מלך שוודיה בזמן הכיבוש של צפון גרמניה. הוא נשא לאישה את אנה כריסטיאנה הולם השוודית.
לאחר תום שירותו הצבאי נסע אבל לברלין, שם כיהן בתפקיד חשוב בתזמורת החצר של פרידריך הראשון, מלך פרוסיה. הוא נשאר בתפקידו זה עד לפירוק התזמורת בידי פרידריך וילהלם ב-1713. הוא עבר עם אחדים מעמיתיו לקטן לעבוד בתזמורת החצר שם ככנר ונגן ויולה דה גמבה תחת שרביטו של אוגוסטין ריינהרדט שטריקר. אבל המשיך לנגן בתזמורת גם בהנהגת ממשיכו של שטריקר, יוהאן סבסטיאן באך. באך היה סנדק לבתו של אבל, סופי-שרלוטה, שנולדה ב-6 בינואר 1720 בקטן. באותה שנה התלוו אבל ובאך אל לאופולד, נסיך אנהאלט-קטן במסעו לקרלובי וארי (קרלסבד).
קיימת סברה לפיה חיבר באך את שלוש טריו סונאטות שלו לוויולה דה גמבה וצ'מבלו, רי"ב 1027-1029 בשביל אבל, כמורו של לאופולד בנגינה בוויול. כמו כן הועלתה ההשערה כי באך הלחין במקור גם את שש הסוויטות לצ'לו רי"ב 1011-1007, בעבורו.
ב-1723 עזב באך את קטן כדי להיכנס לתפקידו כמנצח המקהלה של כנסיית תומאס הקדוש בלייפציג, ומשרתו בתזמורת העירונית נשארה פנויה. אבל תפס את מקומו כ"מוזיקאי ראשי" (Premier-Musicus) של תזמורת החצר. אבל נשאר בקטן עד סוף חייו ושם גם נקבר.
בנו של אבל, קארל פרידריך אבל, שנולד ב-1723 בקטן, היה גם הוא מלחין פורה ווירטואוז ויולה דה גמבה נודע. פרסומו העיקרי בא לו מייסוד קונצרטי באך-אבל יחד עם יוהאן כריסטיאן באך בלונדון, הקונצרטים הראשונים למנויים באנגליה. בנו הבכור, לאופולד אוגוסט אבל היה גם הוא מלחין וכנר.
הערות שוליים

↑  Siegmund Schultze Johann Sebastian Bach, Reclam, 1976, Leipzig, עמוד 78
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb173224010 (data)  GND: 131992775  ISNI: 0000 0000 1978 9276  MusicBrainz: 825db9d2-9dcd-4961-9071-454829c9a762  VIAF: 67614926   WorldCat (עם VIAF): 67614926
יצחק מיכאל שילה

| --- | --- |

יצחק מיכאל שילה
 לידה:  23 באוגוסט 1920 ט' באלול ה'תר"ף פולין בנדין, פולין
 פטירה:  15 בינואר 2007  (בגיל 86) כ"ה בטבת ה'תשס"ז ישראל חיפה, ישראל
 מדינה:  ישראל ישראל
 תקופת הפעילות:  1937–2007 (כ־70 שנה)
 בן או בת זוג:  אביבה גור שילה 
 פרופיל ב-IMDb
 
צילום מחתונתם של יצחק ואביבה שילה. יצחק עומד מימין ולשמאלו אימו, צביה שולמן
יצחק שילה עם אביבה והוריה מיכאל ומרים גור
יצחק מיכאל שילה (שולמן) (23 באוגוסט 1920 – 15 בינואר 2007) היה שחקן תיאטרון וקולנוע ישראלי שהשתתף גם בסדרות וסרטים אמריקאים, התפרסם בעיקר בשנות ה-50 ושנות ה-60 של המאה ה-20.
ביוגרפיה

נולד בבנדין שבפולין במשפחה בת חמישה ילדים ולמד בילדותו בגימנסיה יבנה בעיר. בגיל 10 עבר עם משפחתו לקטוביץ.
עלה לישראל עם משפחתו בגיל 14, ולמד בגימנסיון ערב בהנהלת יצחק הירשברג. בגיל 16 החל ללמוד משחק בסטודיו של צבי פרידלנד במקביל לעבודתו כנער שליח בעיריית תל אביב.
בשנת 1938 היה בין החניכים הראשונים שהתקבלו לתיאטרון הבימה וזכה כשחקן מתחיל בין השאר לתפקידים ראשיים בהצגות "אהבת ציון", "משפט דרייפוס" ו"משפחת היינה" (מאת סמי גרונמן).
בשנת 1947 עבר לתיאטרון הקאמרי ובשנים 1950–1951 השתלם בבלט ובפנטומימה אצל אטיין דקרו בפריז. ב-1952 נישא לשחקנית אביבה גור, בתם של מרים ברנשטיין-כהן ושל מיכאל גור.
בשנת 1956 זכה במלגה מטעם המכון הבינלאומי לתיאטרון (ITI) ושהה עם רעייתו בלונדון. שם נולדה בתם תמר. בתקופה זו השתתף שילה בכמה סרטי קולנוע בריטיים וכן השתלם בלימודי משחק.
ב-1957 הוזמן על ידי יוסף מילוא לגלם את התפקיד הראשי במחזה "רומיאו ויוליה".
ב-1958, בעקבות קשיים כלכליים של הקאמרי, עזב הזוג לניו יורק, שם זכתה אביבה בתפקיד ראשי בברודוויי. גם שילה זכה להופיע בהצגות בברודוויי.
השניים שבו לישראל ב-1961, לאחר ששילה הוזמן לשחק בתיאטרון חיפה שזה עתה הוקם. שם השתתף בהצגות: ריצ'רד השלישי, "רשומון", "אנדורה", "ציד המכשפות" ו"סדום סיטי" (מאת בנימין גלאי).
בסוף שנות השישים חזר לתיאטרון הבימה.
בשנת 1977 קיבל מלגה להשתלמות בתיאטרון מממשלת צרפת ושהה שם מספר חודשים.
שילה פרש לגמלאות בשנת 1985. לאחר מכן שהה עם רעייתו כשלוש שנים בארצות הברית. בשנת 1989 שבו לארץ והופיע מדי פעם בסרטי קולנוע ישראלים וזרים.
בשנת 1973 החל לצייר. עבודותיו הוצגו בתערוכת יחיד בלוס אנג'לס וב-1992 בתערוכה משותפת לו ולבתו תמר בהבימה.
במהלך הקריירה שלו שיחק גם בתיאטרונים צוותא בתל אביב והחאן הירושלמי.
בינואר 2007 שילה נפצע פצעים אנושים בעת שנפל בזמן אזכרה לרעייתו אביבה, ונפטר מאירוע מוחי ימים אחדים לאחר מכן. הוא נטמן בבית העלמין בעין הוד. הותיר אחריו את בתו ונכדים.
ב-2014 יצא ספר זיכרונותיו בשם "ללא איפור".
הצגות בהן השתתף

הצגות בולטות נוספות בהן שיחק: "טרטיף", "הצל" מאת יבגני שוורץ, "כטוב בעיניכם", "חשיבותה של רצינות", "הוא הלך בשדות", "מלחמת בני אור" (מאת משה שמיר), "ציד המכשפות", "השחף", "מלחמה ושלום", "הטירה", "משפט דרייפוס", "אנדורה", "יוהנה הקדושה" (מאת ג'ורג' ברנרד שו), "רעל ותחרה", "אויב העם" (מאת הנריק איבסן), "קליגולה" (מאת יעקב שבתאי), "בקץ הימים" (מאת חיים הזז), "הם יגיעו מחר" (מאת נתן שחם), "בת השחף" ו"טוני היפה" (מאת יהושע סובול).
סרטים בהם השתתף

ב-1950 השתתף בתפקיד ראשי בסרט "קללה לברכה". שילה הופיע בסרטו של רומן פולנסקי "תינוקה של רוזמרי" בשנת 1968, בסרט "השוד המושלם" לצידו של סטיב מקווין" בשנת 1968, ב"לגנוב את השמיים" (1988)  ובסרט "תיבת נגינה" לצידה של ג'סיקה לאנג (1989). בין הסרטים העבריים בהם שיחק שילה: "דיזנגוף 99", "קללה לברכה", "גבעה 24 אינה עונה", "פיצוץ בחצות", "הבן האובד", "אריאנה", "פורטונה", "התרנגול", "סוסעץ", "החורף האחרון", "עמוד האש" ו"המרחק" של דן וולמן.
לקריאה נוספת

ללא איפור: זיכרונות - יצחק שילה; הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2014
יחסי ניגריה–פולין

| יחסי ניגריה–פולין |
| --- | --- |
ניגריה: פולין


ניגריה: פולין
שטח (בקילומטר רבוע)
923,768: 312,685
אוכלוסייה
233,892,108: 38,438,419
תמ"ג (במיליוני דולרים)
362,815: 811,229
תמ"ג לנפש (בדולרים)
1,551: 21,105
משטר
רפובליקה: רפובליקה פדרלית

יחסי ניגריה–פולין הם היחסים הבילטרליים בין ניגריה לפולין.
היסטוריה

ניגריה ופולין הן מדינות דמוקרטיות, בעלות ברית של ארצות הברית, עם שוק חופשי וכלכלות מתעוררות ביבשות. לאחרונה ניגריה ופולין נקטו בצעדים להעמקת הקשר הבילטרלי בין שתי המדינות.
שגרירות ניגריה בוורשה
שגרירות פולין באבוג'ה
נציגויות דיפלומטיות

ניגריה מחזיקה בפולין שגרירות בוורשה.
פולין מחזיקה בניגריה שגרירות באבוג'ה.
יון גורידי

יון גוּרִידִי אלדאלור (בבסקית: Jon Guridi Aldalur; נולד ב-28 בפברואר 1995) הוא כדורגלן ספרדי המשחק בקבוצת דפורטיבו אלאבס מהלה ליגה. הוא משחק בעיקר כקשר מרכזי והתקפי, אך יכול לשחק גם כקיצוני ימני או מגן ימני.
קריירה > ריאל סוסיאדד

נולד באזפייטיה, גיפוזקואה, חבל הבסקים. גורידי הוא בוגר מחלקת הנוער של ריאל סוסיאדד.
גורידי כבש את שער הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת ב-10 באוקטובר 2015, כאשר כבש בדקה האחרונה. ב-10 בפברואר שלאחר מכן חידש את חוזהו עד 2018.
גורידי ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הראשונה ובלה ליגה ב-18 במרץ 2017, במשחק חוץ מול היריבה המקומית דפורטיבו אלאבס, שהסתיים בהפסד 0–1. לקראת עונת 2017/2018 הועלה סופית לסגל הקבוצה הבוגרת.
גורידי כבש את שער הבכורה שלו בלה ליגה ב-3 בנובמבר 2019, כאשר קבוצתו הפסידה 2–4 נגד אלצ'ה.
קריירה > השאלה למירנדס

בינואר 2019 הושאל גורידי למיראנדס, ועזר לקבוצה לעלות מהליגה השלישית בסיום העונה. ההשאלה שלו הוארכה לעונה 2019/2020.
קריירה > חזרה מהשאלה

עם חזרתו מהשאלה, גורידי צורף לסגל הקבוצה הראשונה בליגה הראשונה, וכבש את שער הבכורה שלו בקטגוריה ב-22 במאי 2022, היחיד של קבוצתו בהפסד 1–2 מול אתלטיקו מדריד.
קריירה > אלאבס

ב-11 ביולי 2022 חתם גורידי על חוזה לארבע שנים עם דפורטיבו אלאבס, שירדה לליגה השנייה, ועזר לה לעלות בחזרה בשנה שלאחר מכן.
ביאורים

↑  בבסקית השם נהגה "יון"
יחסי דרום אפריקה – קובה

| יחסי דרום אפריקה – קובה |
| --- | --- |
דרום אפריקה: קובה


דרום אפריקה: קובה
שטח (בקילומטר רבוע)
1,219,090: 110,860
אוכלוסייה
64,192,939: 10,969,035
תמ"ג (במיליוני דולרים)
377,782: 107,352
תמ"ג לנפש (בדולרים)
5,885: 9,787
משטר
דמוקרטיה פרלמנטרית: רפובליקה סוציאליסטית

יחסי דרום אפריקה–קובה הם יחסי החוץ בין קובה לבין דרום אפריקה. היחסים היו מתוחים בתקופת האפרטהייד.
יחסים בתקופת האפרטהייד

קובה גינתה את ממשלת האפרטהייד בדרום אפריקה ודרשה לשחרר את נלסון מנדלה. שתי המדינות נלחמו זו בזו במלחמת האזרחים באנגולה עד 1988: ממשלת האפרטהייד בדרום אפריקה תמכה באיחוד הלאומי האנטי-קומוניסטי הלאומי לעצמאות מוחלטת של אנגולה (UNITA) וקובה תמכה בתנועת העם הסוציאליסטית למען שחרור אנגולה (MPLA). בשנת 1988 חתמו קובה, אנגולה ודרום אפריקה על הסכמי ניו יורק, שבמסגרתו קובה משכה את חייליה מאנגולה בתמורה לכך שדרום אפריקה תעניק לנמיביה עצמאות.