stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שולמית בת-דורי
פרסומיה

לשאלת הבחורה בארץ ישראל, ורשה: הקואופרטיב השומרי המרכזי, 1926.
אחי גיבורי התהילה: המחזה (תקציר) ב-3 מערכות (7 תמונות) על פי ספרו של הווארד פאסט; יחד עם מרדכי אמיתי, תל אביב: ההסתדרות הכללית של העובדים העברים בארץ ישראל – הוועד הפועל – מרכז לתרבות ולחינוך – המחלקה לאמנות ולספרות – המדור לבמאות, תשי"-.
המשפט: מבחר בשתי מערכות מימי מאורעות 1936 בארץ-ישראל, ורשה: הקואופרטיב השומרי המרכזי, 1939.
אניה סוערה: מחזה, שלש מערכות, שש תמונות. מרחביה: הקיבוץ הארצי השומר הצעיר, 1942.
בסימן הזמן: מערכון מחיי הקבוץ, תל אביב: מועדים, 1950.
בארות כאלה: מחזה בשלוש מערכות (חמש תמונות) מחיי קיבוץ בדרום, תל אביב: מרכז לתרבות ולחינוך, איגוד בימות החובבים בישראל, תשי"ט.
בן-האחרת: פרשת יפתח הגלעדי: בארבע מערכות, חיפה: [חמו"ל], -197.
ים ובית: סניון דרמטי ב-3 מערכות מחיי קבוצת דייגים: בעקבות ספוריו של אהרן מגד "רוח ימים", תל אביב: [חמו"ל], תשכ"-.
צריפים וירח: קומדיה מחיי קבוץ בשלוש מערכות, תל אביב: מועדים, 1970.
כזאת לא תפרח עוד לעולם: סיפורים, תל אביב: ספרית פועלים, תש"מ 1980.
לקריאה נוספת

רויטל איתן, התיאטרון של שולמית בת דורי, הוצאת ספרא ואסף מחקרים אוניברסיטת תל אביב, 2013
גיורא מנור, חזיונות גנרל מיתה (על הבמאית שולמית בת-דורי), הדים 10, 120 (1985), 56–58
חיים נגיד, 'שולמית בת-דורי – סוללת ובונה: על חלוצת היוצרים התיעודיים, סוללת הדרכים ופורצת המרחבים לתיאטרון הישראלי', גג (כתב-עת לספרות, ביטאון איגוד כללי של סופרים בישראל) 17 (2008), 56–67
אסתר כרמל-חכים, 'תיאטרון משלה', פנים (כתב-עת לתרבות, חברה וחינוך) 49 (2010), 19–30. המאמר באתר הסתדרות המורים)
הערות שוליים

↑  י. ג., הלנה גוטגלד, דבר, 25 באפריל 1958 (נקרולוג). וכן תערוכת ציורים של ה. גוטגלד-הוישפיגל, דבר, 22 במאי 1958; מ. מ., הציירת – אמו של שר, מעריב, 22 במאי 1958.
↑  שולה קשת, עידן התמימות - הצגת 'אחי גיבורי התהילה' בקיבוץ גבעת-ברנר, ספטמבר 1953, ישראל 1 (2002), 119–132.
↑  ראובן זיו, משמר העמק, פורטל ההנצחה של התנועה הקיבוצית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007306887405171  PLWABN: 9810640897105606  BnF: cb16947638d (data)  GND: 1016504349  ISNI: 0000 0000 2622 8469  LCCN: n83073841  SUDOC: 181823462  VIAF: 15180621   WorldCat (עם VIAF): 15180621
תומאש אויפלושי

תומאס אויפלושי (בצ'כית: Tomáš Ujfaluši; נולד ב-24 במרץ 1978) הוא כדורגלן עבר צ'כי ששיחק בעמדות הבלם והמגן הימני.
אויפלושי החל את הקריירה בסיגמה אולומואוץ, ושיחק במהלך הקריירה בליגות של גרמניה, איטליה, ספרד וטורקיה. הוא ייצג את נבחרת צ'כיה בכדורגל במונדיאל 2006, ובשתי אליפויות אירופה.
קריירת משחק

אויפלושי החל את הקריירה בקבוצת הנוער של סיגמה אולומואוץ. בגיל 18 עבר לקבוצה הבוגרת של המועדון, בה שיחק ארבע עונות וחצי.
במהלך עונת 2000/2001 עבר אויפלושי לקבוצת המבורג מהבונדסליגה. הופעת הבכורה שלו במדי המבורג הייתה ב-10 בדצמבר 2000, כשפתח בהרכב הקבוצה בניצחונה 2-1 על אנרגי קוטבוס. בעונת 2002/2003 סיימה המבורג במקום הרביעי בטבלה, וזכתה בגביע הליגה הגרמנית, לאחר ניצחון 4-2 בגמר מול בורוסיה דורטמונד. היה זה התואר הראשון בקריירה של אויפלושי.
עונה אחר כך סיימה המבורג במקום השמיני בטבלה, ובסיומה חתם אויפלושי בקבוצת פיורנטינה האיטלקית, שחזרה לסרייה א' לקראת אותה העונה. העונה הראשונה של אויפלושי בפיורנטינה הייתה קשה, כשהקבוצה שרדה בליגה רק בזכות מאזן טוב יותר בשמחקיה מול פארמה ובולוניה, שסיימו עם אותו מספר נקודות כמוה. במהלך העונה, במשחק מול רג'ינה, היה אויפלושי מעורב בקטטה בה הפשיל את מכנסי יריבו. בעונתו השנייה בקבוצה מונה צ'זרה פראנדלי למאמן פיורנטינה, שסיימה עונה מוצלחת במקום הרביעי. בעקבות פרשת שחיתות הופחתו ממאזנה 30 נקודות, מה שהציב אותה בסופו של דבר במקום התשיעי, אך מבחינה מקצועית הקבוצה חוותה שדרוג משמעותי. אף על פי שתופקד בעברו בעיקר כמגן ימני, תחת פראנדלי אויפלושי תופקד בעיקר בעמדת הבלם. לאחר שתי עונות נוספות בחלקה העליון של הטבלה, סיים אויפלושי את חוזהו בקבוצה, לאחר שרשם 123 הופעות ליגה במדיה, אך לא זכה עימה באף תואר.
עם תום חוזהו, לקראת עונת 2008/2009, עבר אויפלושי בהעברה חופשית לאתלטיקו מדריד הספרדית. בספרד חזר לשחק בעיקר כמגן ימני. בעונתו הראשונה בקבוצה סייע לה לסיים במקום הרביעי, כמו בעונה הקודמת, ולהעפיל לליגת האלופות. עונה אחר כך, אף על פי שסיימה רק במקום התשיעי בליגה, זכתה הקבוצה בטורניר הליגה האירופית הראשון בהיסטוריה, לאחר שהחליף את גביע אופ"א. אויפלושי פתח בהרכב אתלטיקו למשחק הגמר, בו ניצחה את פולהאם בתוצאה 2-1. עם פתיחת עונת 2010/2011, השלימה הקבוצה את הזכייה במשחק הסופר קאפ האירופי, כשניצחה את אלופת אירופה אינטר מילאן בתוצאה 2-0. אויפלושי פתח בהרכב קבוצתו במשחק. ב-19 בספטמבר 2010, בזמן הפציעות של הפסדה של אתלטיקו לברצלונה, הורחק אויפלושי בכרטיס אדום ישיר לאחר עבירה על ליונל מסי, שפצעה אותו בקרסול הימני. בעקבות ההרחקה הושעה אויפלושי על ידי ועדת המשמעת של הליגה לשני משחקים נוספים.
ב-20 ביוני 2011, עם סיום עונתו השלישית בקבוצה, אותה סיימה אתלטיקו במקום השביעי בליגה, חתם אויפלושי בקבוצת גלאטסראיי מטורקיה. בעונתו הראשונה בקבוצה פתח אויפלושי בכל משחקי קבוצתו בליגה, 39 במספר, וזכה עם הקבוצה באליפות ה-18 של המועדון. במשחק סיום העונה מול פנרבחצ'ה הורחק אויפלושי בכרטיס אדום. עונה אחר כך סבל אויפלושי מפציעה ארוכה, והפסיד את רוב משחקי קבוצתו עקב כך. למרות זאת, השלימה הקבוצה זכייה באליפות נוספת.
בסיום העונה חזר אויפלושי לצ'כיה כשחתם בקבוצת ספרטה פראג, אך משלא הצליח להתגבר על פציעתו, פרש כעבור מספר חודשים ממשחק פעיל בגיל 35, ועם פרישתו התמנה לתפקיד המנהל המקצועי בגלאטסראיי.
קריירת משחק > נבחרת צ'כיה

אויפלושי ערך את הופעת הבכורה שלו במדי צ'כיה כשהיה שחקנה של המבורג, ב-28 בפברואר 2001, במשחק ידידות מול מקדוניה בסקופיה. הוא ייצג את הנבחרת במוקדמות מונדיאל 2002, שם הודחה על ידי בלגיה בשלב הפלייאוף. ב-6 בספטמבר 2002, במשחק ידידות מול יוגוסלביה, כבש אויפלושי צמד בניצחון נבחרתו 5-0, במה שהיו לשעריו הבינלאומיים היחידים בקריירה. הוא העפיל עם נבחרתו לטורניר יורו 2004, ושיחק בארבעה משחקים במהלך הטורניר, כולל בניצחון 3-0 על דנמרק ברבע הגמר, ובהפסד בהארכה 1-0 ליוון בחצי הגמר.
אויפלושי רשם שתי הופעות בשלב הבתים של מונדיאל 2006 בגרמניה. הוא פתח בניצחון הנבחרת 3-0 על ארצות הברית, ובמשחק השני בשלב הבתים מול גאנה הורחק בכרטיס אדום ישיר בדקה ה-65, לאחר עבירה מאחור ברחבה. נבחרתו הפסידה במשחק 2-0, והוא ריצה את עונש ההרחקה במשחק מול איטליה בו הפסידה צ'כיה בתוצאה דומה והודחה מהמפעל.
אויפלושי העפיל עם נבחרתו לטורניר יורו 2008, אליו הגיע כקפטן הנבחרת. הוא שיחק בכל שלושת משחקיה של נבחרתו בטורניר, בו הודחה בשלב הבתים לאחר שסיימה שלישית. הוא הספיק לשחק עם נבחרתו במוקדמות מונדיאל 2010, ממנו לא העפילה. אויפלושי פרש מהנבחרת במהלך טורניר המוקדמות, ב-8 באפריל 2009, וזאת לאחר ביקורת שהועברה עליו ועל חמישה שחקני נבחרת נוספים שצולמו בבילוי לאחר הפסד הנבחרת לסלובקיה.
אויפלושי רשם בסך הכל 78 הופעות במדי הנבחרת, והוא מדורג תשיעי בטבלת ההופעות בנבחרת בכל הזמנים, וכבש במדיה שני שערים.
תארים

גביע הליגה הגרמנית: 2002/2003
הליגה האירופית: 2009/2010
הסופר קאפ האירופי: 2010
אליפות טורקיה (2): 2011/2012, 2012/2013
הסופר קאפ הטורקי: 2012
הערות שוליים

↑  בילו עם נערות ליווי ונזרקו מנבחרת צ'כיה, באתר ONE‏, 8 באפריל 2009
| נבחרת צ'כיה – אולימפיאדת סידני 2000 |
| --- | --- | --- |
|  1 צ'באלובסקי •  2 לו. דושק •  3 פטרוש •  4 קובאץ' •  5 לנגייל •  6 טיצ'ה •  7 סיונקו •  8 אויפלושי •  9 יאנקולובסקי •  10 קוצ'רה •   11 בארוש •  12 פולאק • 13 בראבץ' •  14 לי. דושק • 15 ווזבאל • 16 שימאק • 17 היינץ • 18 דרובני • מאמן: ברוקנר |  1 צ'באלובסקי •  2 לו. דושק •  3 פטרוש •  4 קובאץ' •  5 לנגייל •  6 טיצ'ה •  7 סיונקו •  8 אויפלושי •  9 יאנקולובסקי •  10 קוצ'רה •   11 בארוש •  12 פולאק • 13 בראבץ' •  14 לי. דושק • 15 ווזבאל • 16 שימאק • 17 היינץ • 18 דרובני • מאמן: ברוקנר | צ'כיה |
| נבחרת צ'כיה – יורו 2004 |
| --- | --- | --- |
|  1 צ'ך •  2 גריגרה •  3 מארש •  4 גלאשק •  5 בולף •  6 יאנקולובסקי •  7 שמיצר •  8 פובורסקי •  9 קולר •  10 רוסיצקי •   11 נדבד •  12 לוקבנץ • 13 ייראנק •  14 וצ'ושק • 15 בארוש • 16 בלאז'ק • 17 הובשמן • 18 היינץ • 19 טיצה • 20 פלאשיל • 21 אויפלושי • 22 רוזנהאל • 23 קינסקי • מאמן: ברוקנר |  1 צ'ך •  2 גריגרה •  3 מארש •  4 גלאשק •  5 בולף •  6 יאנקולובסקי •  7 שמיצר •  8 פובורסקי •  9 קולר •  10 רוסיצקי •   11 נדבד •  12 לוקבנץ • 13 ייראנק •  14 וצ'ושק • 15 בארוש • 16 בלאז'ק • 17 הובשמן • 18 היינץ • 19 טיצה • 20 פלאשיל • 21 אויפלושי • 22 רוזנהאל • 23 קינסקי • מאמן: ברוקנר | צ'כיה |
| נבחרת צ'כיה – מונדיאל 2006 |
| --- | --- | --- |
|  1 צ'ך •  2 גריגרה •  3 מארש •  4 גאלאשק •  5 קובאץ' •  6 יאנקולובסקי •  7 סיונקו •  8 פובורסקי •  9 קולר •  10 רוסיצקי •   11 נדבד •  12 לוקבנץ • 13 ז'יראנק •  14 יארולים • 15 בארוש • 16 בלאז'ק • 17 שטיינר • 18 היינץ • 19 פולאק • 20 פלאשיל • 21 אויפלושי • 22 רוזנהאל • 23 קינסקי • מאמן: ברוקנר |  1 צ'ך •  2 גריגרה •  3 מארש •  4 גאלאשק •  5 קובאץ' •  6 יאנקולובסקי •  7 סיונקו •  8 פובורסקי •  9 קולר •  10 רוסיצקי •   11 נדבד •  12 לוקבנץ • 13 ז'יראנק •  14 יארולים • 15 בארוש • 16 בלאז'ק • 17 שטיינר • 18 היינץ • 19 פולאק • 20 פלאשיל • 21 אויפלושי • 22 רוזנהאל • 23 קינסקי • מאמן: ברוקנר | צ'כיה |
| נבחרת צ'כיה – יורו 2008 |
| --- | --- | --- |
|  1 צ'ך •  2 גריגרה •  3 פולק •  4 גאלאשק •  5 קובאץ' •  6 יאנקולובסקי •  7 סיונקו •  8 פנין •  9 קולר •  10 סברקוש •   11 ולצ'ק •  12 פוספש • 13 קאדלץ •  14 יארולים • 15 בארוש • 16 בלאז'ק • 17 מטיובסקי • 18 סיבוק • 19 סקאצל • 20 פלאשיל • 21 אויפלושי • 22 רוזנהאל • 23 זיטקה • מאמן: ברוקנר |  1 צ'ך •  2 גריגרה •  3 פולק •  4 גאלאשק •  5 קובאץ' •  6 יאנקולובסקי •  7 סיונקו •  8 פנין •  9 קולר •  10 סברקוש •   11 ולצ'ק •  12 פוספש • 13 קאדלץ •  14 יארולים • 15 בארוש • 16 בלאז'ק • 17 מטיובסקי • 18 סיבוק • 19 סקאצל • 20 פלאשיל • 21 אויפלושי • 22 רוזנהאל • 23 זיטקה • מאמן: ברוקנר | צ'כיה |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0000 5851 1760  NKC: xx0060705  VIAF: 85692429   WorldCat (עם VIAF): 85692429
שרלוט אאורבך

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  14 במאי 1899 קרפלד, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 פטירה:  17 במרץ 1994 (בגיל 94) אדינבורו, הממלכה המאוחדת 
 ענף מדעי:  ביולוגיה, גנטיקה
 מקום מגורים:  גרמניה, סקולנד
 מקום לימודים:  אוניברסיטת אדינבורו (1936) 
 מנחה לדוקטורט:  הרמן מולר, Francis Crew 
 מוסדות:  אוניברסיטת אדינבורו 
 פרסים והוקרה:  מדליית דרווין לשנת 1977.
 תרומות עיקריות
 ממניחי היסודות למדע המוטגנסיס (mutagenesis).
 
שרלוט "לוטה" אאורבך (בגרמנית: Charlotte Auerbach;‏ 14 במאי 1899, קרפלד, גרמניה – 17 במרץ 1994, אדינבורו) הייתה ביולוגית וגנטיקאית יהודייה-אנגלייה, ילידת גרמניה. ממניחי היסודות למדע המוטגנסיס שכונתה לעיתים "האמא של המוטגסיס הכימי". אאורבך הייתה ידועה בעיקר בזכות הגילוי, ב-1941, שניתן לגרום למוטציות בגנים באמצעים כימיים – מוטגנסיס כימי. בהמשך פעילותה האקדמית רבת השנים הייתה ידועה בידע הרחב שלה בגנטיקה, בעיקר בנושא המוטציות.
קורות חייה

מוצא משפחתה הוא מברסלאו (כיום ורוצלב שבפולין). סבא שלה ליאופולד אאורבך היה שם פרופסור לאנטומיה. "מחלת פרידריך-אאורבך" ו"פלקסוס אאורבך" נקראים על שמו. שרלוט נולדה ב-14 במאי 1899 בקרפלד, להוריה פרידריך שהיה כימאי ואמה זלמה לבית זקס. ב-1904 עברה עם משפחתה לברלין, שם למדה בעממי ובתיכון. בשנת 1924 סיימה את לימודיה האוניברסיטאיים ועבדה כמורה בבתי ספר תיכוניים. ב-1933, בעקבות עליית הנאצים לשלטון, היגרה לסקוטלנד. ב-1939 קיבלה אזרחות בריטית, באותה שנה אמה הצטרפה אליה באדינבורו.
אאורבך לא נישאה מעולם. היא נפטרה באדינבורו ב-1994.
השכלה ומסלול מקצועי

אאורבך למדה, זואולוגיה, בוטניקה, כימיה ופיזיקה באוניברסיטאות ברלין, פרייבורג, שם למדה אצל האנס שְּפֵמָן, ווירצבורג. ב-1928 החלה לעבוד על דוקטורט בתחום הביולוגיה ההתפתחותית במסגרת מכון קייזר וילהלם לביולוגיה (Kaiser-Wilhelm-Institute für Biologie) אולם הפסיקה כעבור שנה. אאורבך המשיכה את לימודי הדוקטורט, ב"מכון לגנטיקה של בעלי חיים" של אוניברסיטת אדינבורו. את התואר קיבלה ב-1935. היא נשארה במכון עד תום פעילותה האקדמית. ב-1947 קיבלה דרגת מרצה. ב-1958 הועלתה לדרגת פרופסור חבר (1957 לפי מקור אחר). ב-1959 מונתה לראש היחידה למחקר מוטגנטי. ב-1967 מונתה לפרופסור מן המניין. ב-1969 פרשה לגמלאות.
פעילותה המדעית

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
הדוקטורט שלה, אותו סיימה ב-1935, עסק בהתפתחות הרגליים של זבוב הפירות.
בסוף שנות השלושים לימד באדינבורו פרופסור הרמן מולר הנחשב לאחד מאבות המוטגנסיס והוא שהפנה אותה לתחום מחקר המוטציות.
בכנס מדעי מרכזי על מוטציות גנטיות (Cold Spring Harbor Symposium on the gene and mutation) שהתקיים ב-1941 אמר הרמן מולר שכל הניסיונות ליצור מוטציות מלאכותיות באמצעים כימיים לא הניבו עדיין תוצאות חיוביות, אך שבועות אחדים לפני כן הצליחה אאורבאך לעשות ממש זאת. היא יצרה מוטציות בזבובי הפירות באמצעות גז חרדל אלא שניסויים אלו נעשו במסגרת מחקר סודי על גז החרדל ואסור היה לפרסמם. ההישג המחקרי המשמעותי הזה פורסם רק לאחר תום המלחמה, ב-1946.
פרסומים

במהלך שנות עבודתה פרסמה אאורבך 91 מאמרים מדעיים.
פעילותה הציבורית

אאורבך הייתה ליברלית בדעותיה. תומכת נלהבת של האגודה הבריטית למאבק בחימוש הגרעיני ומתנגדת לאפרטהייד.
תפקידים ואותות הוקרה

זוכת פרס קייס (Keith) של החברה המלכותית של אדינבורו – 1947 (לפי מקור אחד 1945).
תואר D.Sc (דוקטור למדעים) מאוניברסיטת אדינבורו – 1947.
חברת החברה המלכותית של אדינבורו – 1949.
חברת החברה המלכותית – 1957.
חברת האקדמיה הדנית למדעים – 1968
חוברת חגיגית לכבוד פרישתה לגמלאות, של כתב העת הבינלאומי Mutation Research – 1969.
חברת האקדמיה הלאומית למדעים (ארצות הברית) – 1970
זוכת מדליית דרווין של החברה המלכותית – 1977.
זוכת פרס גרגור מנדל של החברה הגרמנית לגנטיקה – 1984.
דוקטור לשם כבוד של אוניברסיטת קיימברידג'.
דוקטור לשם כבוד של אוניברסיטת דבלין.
דוקטור לשם כבוד של אוניברסיטת ליידן – 1975.
דוקטור לשם כבוד של אוניברסיטת אינדיאנה –1984.
רחוב באדינבורו נקרא על שמה.
הערות שוליים

↑  ביוגרפיה של אאורבך בכתב העת המדעי biospektrum (בגרמנית)
↑  קבוצת עצבים שהיא חלק ממערכת העצבים המעית
1 2  ביוגרפיה של אאורבך שנכתבה על ידי היסטוריונית המדע Annette Vogt (בגרמנית)
↑  שרלוט אאורבך: PROBLEMS IN CHEMICAL MUTAGENESIS (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007278337405171  PLWABN: 9810608271705606  BIBSYS: 2058785  GND: 104638605  ISNI: 0000 0001 1737 5579  LCCN: n50058185  LNB: 000047714  NKC: uk2007312619  NTA: 071683410  SNAC: w6w38b6s  VIAF: 2908149   WorldCat (עם VIAF): 2908149 
כביש על שמה של שרלוט אאורבך
שון או'קלי

שון תומאס או'קלי (באנגלית: Seán Thomas O'Kelly, באירית: Seán Tomás Ó Ceallaigh ‏ 25 באוגוסט 1882 – 23 בנובמבר 1966) היה מדינאי אירי שכיהן כנשיא אירלנד השני בין השנים 1959-1945. הוא היה חבר הדאל אירן, הבית התחתון מ-1918 ועד לבחירתו לתפקיד הנשיא. במשך תקופה זו הוא כיהן כשר לענייני ממשל מקומי (1939-1932) וכשר האוצר (1945-1939). כמו כן הוא כיהן כסגן ראש הממשלה בין השנים 1945-1932, כשבין השנים 1937-1932 הוגדרת תפקידו כ"סגן נשיא המועצה המנהלת" של מדינת אירלנד החופשית ובין השנים 1945-1937 הוגדר תפקידו כטנשטה.
ראשית חייו

שון או'קלי נולד בדבלין והתחנך בבית ספר קתולי. ב-1898 הוא החל לעבוד בספרייה הלאומית של אירלנד כעוזר זוטר. באותה שנה הוא הצטרף לליגה הגלית, ב-1910 הוא נעשה חבר בוועד המנהל שלה וב-1915 מונה כמזכיר הכללי שלה.
פעילות בשין פיין

או'קלי הצטרף לשין פיין מייד עם הקמתה. הוא מונה כמזכיר הכבוד של התנועה ב-1908 ושימש בתפקיד זה עד 1925. ב-1906 הוא נבחר כחבר במועצת העיר של דבלין וכיהן בתפקיד זה עד 1924. או'קלי היה אחד החברים המייסדים של "המתנדבים האירים", ארגון צבאי לאומי, ב-1913. 
במרץ 1915 נסע או'קלי לניו יורק כדי לידע את הארגון האירי הרפובליקני שם, Clan na Gael, אודות התוכניות למרד של האחווה הרפובליקנית האירית (Irish Republican Brotherhood). פטריק פירס מינה את או'קלי להיות ראש הסגל שלו במקרה שהתקוממות כזו אכן תתרחש. לאחר מרידת חג הפסחא ב-1916 נכלא או'קלי, שוחרר ונעצר שוב. הוא נמלט ממקום כלאו בבריטניה ושב לאירלנד.
הבחירות הכלליות – 1918

בבחירות הכלליות שנערכו בשנת 1918 נבחר או'קלי מטעם השין פיין. יחד עם חברי פרלמנט אחרים במפלגתו הוא סירב לתפוס את מושבו בפרלמנט הבריטי. תחת זאת הם הקימו בדבלין פרלמנט אירי, שנקרא דאל אירן. או'קלי כיהן כיושב ראש הראשון שלו.
או'קלי שימש גם כשגריר של הרפובליקה האירית ודרש הכרה בה ושילובה בועידת השלום בפריז (1919) שהתקיימה לאחר מלחמת העולם הראשונה. בשעה שפנייתו לז'ורז' קלמנסו בסוגיה זו הייתה כנה, היא התעלמה מהעובדה שבמשך ארבע השנים הקודמות צרפת ובריטניה היו בעלות ברית. במאי 1920 שלח או'קלי מזכר אודות המצב הפוליטי באירלנד לאפיפיור בנדיקטוס החמישה עשר.
השותפות עם דה ואלירה

או'קלי היה שותף קרוב של איימון דה ואלירה. יחד איתו הוא הביע התנגדות לחתימת האמנה האנגלו-אירית בדצמבר 1921.
עם התפטרותו של דה ואלירה מתפקיד נשיא הרפובליקה האירית בינואר 1922, שב או'קלי מפריז לאירלנד כדי לנסות להגיע לפשרה כדי שדה ואלירה  יוכל לשוב לתפקידו. דה ואלירה הזועם דחה את ההצעה והורה לאו'קלי לשוב לפריז.
במהלך מלחמת האזרחים האירית, נכלא או'קלי עד דצמבר 1923. לאחר מכן הוא בילה את השנתיים הבאות כשליח של שין פיין בארצות הברית.
מייסד פיאנה פול

ב-1926, כאשר עזב דה ואלירה את שין פיין כדי לייסד את מפלגת פיאנה פול, שב או'קלי לאירלנד ומונה כסגן הנשיא של המפלגה הרפובליקנית החדשה. במרץ 1927 הוא נעשה לעורך של עיתון המפלגה ולקח חלק משמעותי בגיוס התמיכה בה לקראת הבחירות של יוני 1927.
ב-1932, כאשר דה ואלירה זכה בבחירות שנערכו באותה שנה ונעשה לנשיא המועצה המנהלת (ראש הממשלה) של מדינת אירלנד החופשית, הוא מינה את או'קלי כסגנו. כמו כן מונה או'קלי כשר לענייני ממשל מקומי. או'קלי זכה למוניטין שנוי במחלוקת על חלקו בניסיונות להשפיל את מי שהיה אז המושל הכללי של מדינת אירלנד החופשית, ג'יימס מק'ניל. תקריות כמו מניעת תזמורת הצבא האירי לבצע את תפקידיה הטקסיים בנוכחותו של מק'ניל או עזיבתם של או'קלי ושל שר ההגנה, פרנק אייקן, את הטקס שהתקיים בנציגות הצרפתית בדבלין עם הגעתו של מק'ניל, גרמו נזק לשמו הטוב ולתדמיתו של או'קלי, במיוחד כאשר תקריות אלה השיגו את התוצאה ההפוכה.
מק'ניל פרסם את התכתובות שלו בנושא עם דה ואלירה שבן הוצג זה האחרון כמטופש, לפני התפטרותו והשארת התפקיד לבחירת מושל כללי חדש בידי ואלירה שסלד מעצם האפשרות שהוא יהיה קשור באיזו שהיא צורה עם תפקיד זה. להפתעת רבים, לא נכלל או'קלי בין המועמדים לתפקיד, ובמקומו מונה דונאל באקלי, המושל הכללי האחרון של אירלנד.
מועמדות לנשיאות אירלנד – 1938

ב-1938 עלתה האפשרות שדה ואלירה ימליץ על או'קלי לתפקיד החדש של נשיא אירלנד שהיה אמור להחליף את תפקיד המושל הכללי על פי החוקה החדשה. בכל אופן, האפשרות שראש עיריית דבלין, אלפרד בריין, שהיה ידידו של או'קלי, יכנס למרוץ לנשיאות והידיעה שלא או'קלי ולא אף פוליטיקאי אחר לא יצליח להביס את בריין, גרמו בסופו של דבר להסכמה כלל-מפלגתית, על פי הצעת מפלגת פינה גייל, שהמועמד המתאים יהיה דאגלס הייד, אירי-פרוטסטנטי, שמועמדותו הוצגה כאות הערכה על פועלו לטובת החברה האירית. הייד היה חובב השפה האירית, שייסד את "הליגה הגלית", אגודה תרבותית שקידמה את שימור השפה, המוזיקה, המחול והמסורות האיריות.
שר האוצר

ב-1939 מונה או'קלי כשר האוצר. הוא הבטיח את קבלתו של חוק הבנק המרכזי ב-1942. ב-17 ביולי 1942, באחד השלבים בתהליך החקיקה של החוק, הוא דחף לכך שהביטחונות לאשראי שיינתן על ידי הבנק יהיו רכושם של בעלי המניות ולא רכושו של העם האירי.
נשיא אירלנד

בשנת 1945 נבחר או'קלי בבחירות כלליות לתפקיד נשיא אירלנד ופרש מתפקידיו בממשלה. בשנת 1952 הוא נבחר ללא מתנגדים לתקופת כהונה שנייה. בתקופת כהונה זו הוא ערך ביקורים במדינות רבות באירופה וב-1959 הוא נשא נאום בפני שני בתי הקונגרס של ארצות הברית. הוא פרש בתום תקופת כהונתו השנייה באותה שנה והוחלף על ידי פטרונו, איימון דה ואלירה.
בתקופת כהונתו כנשיא לא הזדמן לאו'קלי להעביר נוסחים של הצעות חוק לעיונו של בית המשפט העליון על פי סמכותו לפי סעיף 26 לחוקה. ב-1947 הוא כינס את מועצת המדינה כדי שתשקול את ההעברה לעיון בית המשפט של חלק 3 של חוק הבריאות, שסביבו פרץ משבר פוליטי, אך בסופו של דבר הכריע נגד העברת החוק לבית המשפט העליון.
ארבע פעמים במהלך תקופת כהונתו פיזר או'קלי את הפרלמנט על פי הצעת הטישך (ראש הממשלה). באף אחד מהמקרים לא נוצר מצב בו ראש הממשלה איבד את אמון הפרלמנט, כך שאו'קלי לא יכול היה להפעיל את סמכותו על פי החוקה לסרב לפזר את הפרלמנט על פי הצעתו. אחד המקרים הללו היה מורכב יותר. ב-1949, כאשר ממשלת האחדות הובסה בהצבעת מחטף בפרלמנט על נושא כלכלי, קיבל או'קלי עצה ממזכירו, מייקל מק'דנפי, שבאפשרותו לסרב להצעה של ראש הממשלה. בכל אופן, על בסיס הצבעה חוזרת שנערכה ביום המחרת ובה נצחה הממשלה, הגיש ראש הממשלה, ג'ון קוסטלו את בקשתו לאו'קלי שיפזר את הפרלמנט.
נשיא אירלנד > ביקורו בארצות הברית

או'קלי היה נשיא אירלנד הראשון שביקר בארצות הברית. הביקור נערך בחודש מרץ 1959. הוא הוזמן לנאום בפני שני בתי הקונגרס, אירוע חשוב לאירלנד, שנתפס כהכרה של ארצות הברית במדינה הצעירה ובעומד בראשה. ההיסטוריון ג'ון לי ציין כי הביקור סימל את סיומה של התקופה בה היו יחסי אי אמון בין ארצות הברית לבין אירלנד בעקבות מלחמת העולם השנייה. הן אירלנד והן ארצות הברית היו מדינות נייטרליות בשלבים הראשונים של המלחמה, אך ארצות הברית הצטרפה למלחמה ב-1941. העובדה שאירלנד המשיכה לדבוק בעמדתה הנייטרלית, הרגיזה את הפוליטיקאים האמריקאים במהלך המלחמה ולאחריה. משמעות הזמנתו של הנשיא לנאום בפני הקונגרס, הייתה שארצות הברית העניקה מחילה לאירלנד.
מותו

שון או'קלי מת ב-23 בנובמבר 1966 בגיל 84, חמישים שנה לאחר מרידת חג הפסחא שהעלתה אותו על הבמה הציבורית. הוא נקבר בבית הקברות גלאסנווין שבדבלין. אשתו השנייה, פיליס, שאותה הוא נשא לאישה ב-1936. פיליס איבדה את תינוקה הראשון ולא הייתה מסוגלת ללדת ילדים נוספים. אשתו הראשונה הייתה אחותה של פיליס, מרי קייט, שאותה הוא נשא לאישה ב-1918. היא נפטרה בגיל 56 ב-1934. לזוג לא היו ילדים.
הערות שוליים

↑  "Mr. Seán T. O'Kelly". Oireachtas Members Database. Retrieved 11 February 2012.
↑  "Seán T. O'Kelly". ElectionsIreland.org. Retrieved 11 February 2012.
↑  Letter to Clemenceau Feb 1919
↑  O'Kelly and Gavan Duffy to Clemeceau, June 1919
↑  Memorandum by Sean T. O'Ceallaigh to Pope Benedict XV
↑   סרטון על או'קלי, כתבה  באתר יוטיוב
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: דאגלס הייד | נשיא אירלנד  1945-1959 | הבא: איימון דה ואלירה |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BNE: XX5457032  GND: 1084235498  ISNI: 0000 0000 4000 4007  LCCN: no97023801  VIAF: 11908904   WorldCat (עם VIAF): 11908904
שיר על נחלים

"שיר על נחלים" (מוכר גם כ"מי הנחלים") הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת הישראלית אילנית בשנת 1983. את השיר הוציאה לאור חברת התקליטים הד ארצי בשנת 1984, והוא נכלל כרצועה השישית באלבום האולפן ה-17 של הזמרת, אולי עוד פעם.
על השיר

"שיר על נחלים" נכתב על ידי רחל שפירא והולחן על ידי הנרי בראטר, שגם הפיק אותו. הוא בנוי בידי שני בתים, כשלאחר כל אחד מבוצע הפזמון. בשיר מדמה המשוררת את מי הנחלים לדבר מרגיע ומאחד. "שיר על נחלים" זכה להצלחה גבוהה במצעד של רשת ג', כשבשיאו דורג במקום החמישי. במצעד סוף השנה של התחנה הגיע למקום ה-26. כמו כן, גם במצעד השבועי של גלי צה"ל דורג במקום השישי.
מיקומי שיא

|   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (1983)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (1983)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (1983)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (1983)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ישראל | מדיה פורסט ישראל | - |  |
|  ישראל | רשת ג' | 5 |  |
|  ישראל | גלי צה"ל | 6 |  |
|   ‏‏‏  מצעדי סוף השנה (1984)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדי סוף השנה (1984)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדי סוף השנה (1984)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדי סוף השנה (1984)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ישראל | מדיה פורסט ישראל | - |  |
|  ישראל | רשת ג' | 26 |  |
הערות שוליים

↑  שיר על נחלים – פזמונט, באתר pizmonet.co.il
↑  אולי עוד פעם באתר סטריאו ומונו
↑  אפי נצר - הערוץ הרשמי (2023-03-31), שיר על נחלים - אפי נצר וחברים (1990), נבדק ב-2024-07-03
↑  מילות השיר, באתר שירונט
↑  מצעד השנתי תשמ"ד (1984) פזמונט
| אילנית |
| --- | --- | --- |
| אלבומי אולפן | עמיחי בגבול ירדן • אילנית לילדים • אילנית בשירי חגים לילדים (מס' 1) • אילנית (1972) • אילנית (1974) • להיטים לילדים • שירי משוררים לילדים • שירו שיר לשמש • בואו ונשיר ביחד • טיול לילי ושירים אחרים שאני אוהבת • סולו? הופעה פומבית • תקליט מס' 20 במקצב ברזילאי ובשירים נבחרים • שירים שילדים אוהבים והשירים היפים של מרים ילן-שטקליס • רגשות מעורבים • אל הדרך • מתנה לילדים – השירים שכל הילדים אוהבים • אולי עוד פעם • סרט בשחור לבן • בוא נתחיל מבראשית • חלום ברזילאי • ישראלית |  |
| אלבומי אוסף | הלהיטים הגדולים של אילנית ואילן ואילנית • שירי הייצוג של ישראל • להיטי הזהב של אילנית • ארבעה צדדים • עכשיו כולם ביחד • 21 הלהיטים הגדולים של אילנית • כבר אחרי חצות – אוסף שירי אהבה • נאסף תשרי, אוסף מס. 3 • אי שם – אוסף שירי הפופ והייצוג • ללכת שבי אחרייך – אוסף שירי ארץ ישראל • כל מקום – אוסף שירים בינלאומיים • שיר של יום חולין – אוסף הבלדות • ושוב איתכם – אוסף שירי אילן ואילנית • המיטב • אוסף להיטים • שירים ליום חולין – אוסף כפול |  |
| ערכים קשורים | אירוויזיון 1973 • ישראל באירוויזיון 1973 • אירוויזיון 1977 • ישראל באירוויזיון 1977 • אילן ואילנית • שלמה צח |  |
| אילנית – שירים |
| --- | --- | --- |
| שנות ה-60 | "שיר בארבעה בתים" |  |
| שנות ה-70 | "אהבתה של תרזה די מון" • "רק הירח" • "פעם לאהוב" • "לאורך השדרה שאין בה איש" • "איש הסתיו" • "גוליבר" • "אי שם" • "אין מקום בחוף" • "עכשיו אני יודע" • "אחיי גיבורי התהילה" • "ללכת שבי אחרייך" • "אהבה אחת קטנה" • "אבל המנגינה" • "Chaque matin la joie du monde" • "אם ייפול הכוכב שלי" • "עיר אחרת" • "כי הנני בא" • "כשקיבלו את התורה" • "כשיבוא שלום לארץ" • "שירו שיר לשמש" • "שלום" • "כך היה כך יהיה" • "הכרתי פעם איש" • "האוניות חזרו" • "ילד בקרקס" • "עפרוני" • "דניאל" • "שיר של יום חולין" • "אל תשמעי לקול ליבך" • "ארץ" • "אדם רחוק" • "אהבה היא שיר לשניים" • "הנה הלילה" • "תבורכי" • "הנה ימים באים" • "הנה בא השלום" • "רגשות מעורבים" • "היי דנה" |  |
| שנות ה-80 | "אני לא מאמינה" • "פעם בשנה" • "חמסין של ניסן" • "הבית של פיסטוק" • "בשביל אל הכפר" • "עד עולם" • "אל הדרך" • "פרפר נחמד" • "נחמה" • "בשורה טובה" • "תצלום ישן" • "הלב" • "שיר על נחלים" • "אולי עוד פעם" • "בואו בואו" • "אם ובנה" • "בללייקה" • "עכשיו כולם ביחד" • "חלק בעולם" • "הנחמה היחידה" • "רק בינתיים" • "סרט בשחור לבן" • "קחי נשימה" • "חבר" |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz release group: 912e1c08-98cd-48fd-be5f-1063288a4df2  MusicBrainz work: 7fd2910c-3d7a-4620-bda4-295c3ae81f50