stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ברטולד פרידלנדר
המכללה האקדמית הדסה

בשנת 2004 ייסד ועמד בראש החוג לביוטכנולוגיה במכללה האקדמית הדסה בירושלים, התוכנית הראשונה בישראל ללימודי תואר ראשון בתחום זה. הוא שימש כראש החוג עד אוגוסט 2012, אז נבחר לנשיא המכללה.
מאז כניסתו לתפקיד נשיא המכללה, מספר הסטודנטים גדל מ כ-2,100 סטודנטים בחוגים האקדמיים ובמכינות הקדם האקדמיות השונות ליותר מ-4,200. כמו כן, נוספו מספר חוגים חדשים: עבודה סוציאלית (B.S.W) כלכלה וחשבונאות (B.A.) מדעי ההתנהגות (B.A.) וניהול ארגוני שירות (M.A.).
פרופ' פרידלנדר פתח והרחיב את תוכנית המח"ר (החברה החרדית) של המכללה כך שהיום מדובר בתוכנית המח"ר הגדולה ביותר בארץ. המח"ר כולל היום כ-800 סטודנטים בתוכניות אקדמיות ובמכינות.
פרופ' פרידלנדר ייסד את הרשות למחקר ופיתוח במכללה בראשות פרופ' מיכאל ברמן. הרשות יצרה אפשרויות ופתחה דלתות לקרנות מחקר בארץ ובעולם. רשות המחקר עודדה את הסגל במכללה להיות שותף בחלקו ומוביל בחלקו במחקרים של האיחוד האירופי, קרן המחקר הישראלית ועוד, וזאת בנוסף לשיתוף פעולה מחקרי בין-חוגי.
במהלך שנות כהונתו הוקם המרכז לניהול קריירה במכללה המעניק לסטודנטים ולבוגרים יתרון בשוק העבודה. המרכז נותן שרות למספר גדל והולך של סטודנטים ושל בוגרים צעירים בשני הקמפוסים, על ידי סדנאות, יצירת קשרים עם מעסיקים והשמה.
פרידלנדר מתגורר במבשרת ציון. הוא אביו של פרופסור צבי פרידלנדר.
ג'וזף פיינדר

| --- | --- |

 לידה:  6 באוקטובר 1958 (בן 66) שיקגו, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת הרווארד, אוניברסיטת ייל, Shaker High School 
 שפות היצירה:  אנגלית, רוסית, פרסית 
 תקופת הפעילות:  מ-1983 
 josephfinder.com
 חתימה:   
 
ג'וזף פיינדר (באנגלית: Joseph Finder; נולד ב-6 באוקטובר 1958) הוא סופר יהודי־אמריקאי שנודע בעיקר בזכות כתיבת מותחני עסקים.
ספריו המזוהים ביותר עם סגנון הכתיבה שלו הם: "פרנויה", "המנכ"ל", "רצח בעיניים" ו"משחקי כוח".
ספרו "זהות שאולה", עובד לסרט קולנוע בכיכובם של מורגן פרימן ואשלי ג'אד.
קורות חייו

פיינדר נולד למשפחה יהודית בעיר שיקגו שבארצות הברית. את רוב ילדותו בילה עם משפחתו שעברה בין ארצות שונות, בהן הפיליפינים ואפגניסטן. לבסוף המשפחה שבה לארצות הברית והתיישבה בניו יורק.
פיינדר למד לתואר ראשון בלימודי רוסיה באוניברסיטת ייל וכן לתואר שני בחקר רוסיה באוניברסיטת הרווארד. ספרו הראשון שראה אור היה הספר העיוני "השטיח האדום: הקשר בין הקרמלין לבין אנשי העסקים החזקים ביותר באמריקה".
ב-2012 החלו צילומי הסרט פרנויה בהתבסס על ספרו של פיינדר, בעל אותו השם.
ספריו

השטיח האדום: הקשר בין הקרמלין לבין אנשי העסקים החזקים ביותר באמריקה (1983).
מועדון מוסקווה (1991) (בעברית: הוצאת שלגי-רמדור).
המוח הקטלני (1994) (בעברית: הוצאת שלגי-רמדור).
שעת האפס (1996) (בעברית: הוצאת נירם - הוצאה לאור).
זהות שאולה (1998) (בעברית: הוצאת נירם - הוצאה לאור). הופק לסרט (2002)
פרנויה (2004) (בעברית: ידיעות אחרונות - פרוזה, תרגמה שרון פרמינגר).
המנכ"ל (2005) (בעברית: ידיעות אחרונות - פרוזה, תרגמה שרון פרמינגר).
רצח בעיניים (2006) (בעברית: ידיעות אחרונות - פרוזה, תרגמה שרון פרמינגר).
משחקי כוח (2007) (בעברית: ידיעות אחרונות - פרוזה).
חשד (2015) (בעברית: ידיעות ספרים - פרוזה).
מחיר השתיקה (2015) (בעברית: ידיעות ספרים - פרוזה, תרגמה שרון פרמינגר).
ההחלפה‏ (2017) (בעברית: ידיעות ספרים - פרוזה, תרגמה שרון פרמינגר).
Judgement‏ (2019).
ספריו > סדרת ניק הלר

השתלטות עוינת (2009) (בעברית: ידיעות ספרים - פרוזה, תרגמה שרון פרמינגר).
סודות קבורים (2011) (בעברית: ידיעות ספרים - פרוזה).
מחשבה פלילית (2016) (בעברית: ידיעות ספרים - פרוזה).
House on Fire‏ (2020).
הערות שוליים

↑  Red Carpet: The Connection Between the Kremlin and America's Most Powerful Businessmen
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007297254205171  PLWABN: 9810652781405606  BIBSYS: 90624756  BNE: XX928211  BnF: cb12236204s (data)  CiNii: DA00823396  GND: 120872773  ISNI: 0000 0001 1229 8498  LCCN: n82134077  LNB: 000015839  NDL: 00439523  NKC: jn20001005150  NLG: 74859  NLK: KAC200409670  NTA: 075224453  SUDOC: 03107457X  Trove: 1285301  VIAF: 36971667   WorldCat (עם VIAF): 36971667 
ערך זה הוא קצרמרבנושא ספרות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
בנות בתיה

| --- | --- |

 מנהל כללי:  ישעיהו ליברמן 
 מיקום המטה:  ירושלים 
 
בנות בתיה (בשמה המלא - תנועת בנות בית יעקב בתיה) היא ארגון נוער לבנות חרדיות הפועלת בישראל מאז שנות השלושים, ומרכזה בירושלים. נכון ל-2022 כמנכ"ל התנועה משמש הרב ישעיהו ליברמן, וכמנהל-פועל בנו הרב ישראל ליברמן.
בין ערכיה המוצהרים של התנועה: השקפת עולם יהודית; תגבור החינוך הערכי, בפרט באזורי מצוקה; שירות למען הקהילה; צמצום פערים חינוכיים וחברתיים; חינוך לדו-קיום; הגשמה אישית.
היסטוריה

התנועה הוקמה על ידי הרב הלל ליברמן כמסגרת לחינוך משלים לבנות חרדיות הלומדות במערכת בתי הספר בית יעקב. מאז שנת 2005 מפעילה התנועה מסגרת חינוכית לבנות בחופשת הקיץ (פרויקט "אתנחתא"). על פי פרסומי התנועה השתתפו בפרויקט רבבות חניכות. התנועה נקראת על שם המורה בטי (בתיה) רוטשילד שהגיעה משווייץ לקראקא פולין בעקבות בקשתה של שרה שנירר.
בפולין פעלה התנועה במסגרת תנועת בנות אגודת ישראל.
בשנות הארבעים פרסמה התנועה עלון לחניכות בשם "הד בתיה", ממנו ראו אור קרוב לעשרים גיליונות, באופן לא סדיר. בשנות החמישים התפרסם "הד בתיה" כמדור בשבועון "המודיע לילדים" של אגודת ישראל. בעשורים הבאים התפרסם "הד בתיה" כעלון הדרכה למדריכות הארגון.
עליה לבתיה

עליה לבתיה הוא אירוע שמתקיים מדי שנה ומיועד לבנות בית יעקב שלומדות בכיתות ד' וזוהי שנתם הראשונה בתנועות בתיה. האירוע מתקיים בבניני האומה בירושלים.
היקף הפעילות

אומדן תנועות הנוער שפרסם משרד החינוך בסוף 2005 הראה כי בתנועה פעלו 17,400 חניכות, מתוך כ-150,000 חניכים בכלל תנועות הנוער בישראל (11.6%).
בסוף שנת 2006 היוו חניכות התנועה כ-14.6% מכלל חניכי תנועות הנוער בישראל. בשנים האחרונות התנועה היא הרביעית בגודלה בישראל (אחרי הצופים העבריים, הנוער העובד והלומד ובני עקיבא). לפי פרסומי התנועה היו בה בשנת 2008 49,532 חניכות ו-1,862 מדריכות, הפועלות ב-217 סניפים ב-52 יישובים.
פעילות התנועה תוקצבה במשך השנים על ידי משרד החינוך. בשנת 2002, למשל, קיבלה התנועה הקצבה של כ-1.16 מיליון ש"ח. בשנת 2005 הגיעה תמיכת משרד החינוך לכ-5.1 מיליון ש"ח. ב-2013 עצר משרד החינוך את התמיכה בתנועה בעקבות חשדות לדיווח כוזב אודות מספר הסניפים והיקף הפעילות. התנועה נהנית מתמיכה במישור המוניציפלי.
לקריאה נוספת

יהודית גולן, בית הלל: הרב ליברמן - האיש והמפעל (עמ' 514-489). ירושלים: ארגון בנות בית יעקב - בתיה, תשס"ט (הספר בקטלוג ULI)
הד בתיה, גיליון מס' 1. תל אביב. ט"ו מנחם-אב תש"ד (הספר בקטלוג ULI).
יוסף פונד, הקבצו צעירי יהודה: תנעות הנוער והצעירים של אגודת ישראל, ירושלים: כרמל, תשפ"ג.
הערות שוליים

↑  דו"ח הוועדה לבדיקת מאפייני תנועות הנוער כבסיס לקריטריוני הקצאה, מוגש לשרת החינוך לימור לבנת ולמנכ"ל משרד החינוך רונית תירוש, 2003, לוח 2
↑  הועידה השלישית של "בנות אגודת ישראל", הצפירה, 29 באפריל 1931
↑  עולים לבתיה, באתר שיח סוד, ‏30 בנובמבר 2017
↑  פנינו אל השמש העולה, מצגת של משרד החינוך, 2005 )
↑  תוצאות אומדן תנועות הנוער של משרד החינוך, 2006
↑  מתוך גב חוברת "האור הגנוז" שהוציאה התנועה בשנת 2008
↑  יובל בנזימן, ‏מפקד תנועות הנוער 2002, באתר מרכז המחקר והמידע (ממ"מ) של הכנסת, 26 בדצמבר 2001
↑  דין וחשבון שנתי של משרד החינוך לשנת 2005, בעמוד 92
↑  מישאל לוי, ‏תמיכת משרד החינוך בתנועת הנוער החרדית 'בנות בתיה' הוקפאה, באתר כיכר השבת, 21 בנובמבר 2013
↑  ראו, למשל, פירוט הגופים המתוקצבים על ידי עיריית ירושלים, 2001 ; פירוט הגופים המתוקצבים על ידי עיריית חיפה, 2007 (קובץ אקסל)
| תנועות נוער וארגוני נוער בישראל |
| --- | --- | --- |
| אינם מזוהים פוליטית | אור לחינוך • אות הנוער • אחריי! • איגי • ארגון הצופים הערביים • האיחוד החקלאי • המכבי הצעיר • הנוער הדרוזי • הצופים הדרוזים • הצופים העבריים • הצופים הערבים האורתודוקסים • הצופים הערבים הקתוליים • התאחדות הצופים והצופות בישראל • התנועה החדשה • כנפיים של קרמבו • LEAD • נוער חובב תנ"ך • צופי בתי הספר הערביים והדרוזים • שומרי המפרץ |  |
| מזוהים עם השמאל הפוליטי | אג'יאל • בני המושבים • ברית הנוער הקומוניסטי הישראלי • המחנות העולים • הנוער העובד והלומד • הנוער הערבי החלוצי • השומר הצעיר • נוער הדמוקרטים • סדאקה רעות |  |
| מזוהים עם המרכז הפוליטי | נוער יש עתיד |  |
| מזוהים עם הימין הפוליטי | ההנהגה הצעירה באיחוד הלאומי‏ • הנוער הלאומי בית"ר • הנוער הציוני • נוער הליכוד |  |
| תנועות נוער דתיות | אריאל • בני עקיבא • הנוער הדתי העובד והלומד • נוע"ם • נוער תל"ם • עדת הצופים • עוז • עזרא |  |
| תנועות נוער חרדיות | אור ישראלי • בנות בתיה • היכלי ענ"ג • פרחי הדגל • נוער חב"ד • צבאות השם |  |
| ארגוני נוער השייכים לגופים ממסדיים | גדנ"ע • גדנ"ע אוויר • חוגי סיירות • מועצת התלמידים והנוער הארצית • מועצת תנועות הנוער בישראל • נוער מד"א • צופי אש |  |
| תנועות נוער שנסגרו | בית"ר • הצבעים שלנו • התנועה המאוחדת • טלנוער • נוער התחיה • נוער לנוער • עליית הנוער • צמרת• נוער העבודה • נוער מרצ |  |
| מושגי יסוד בהדרכה | חניך • מדריך נוער • בוגר • רכז • קבוצה • פעולה • מערך פעולות • גיבוש • הנהגת נוער • מתודיקה בהדרכה • מקורות ההשפעה של המדריך  • קורס הדרכה |  |
טיאגו ג'אלו

טיאגו עמנואל אמבאלו ג'אלו (בפורטוגזית: Tiago Emanuel Embaló Djaló; נולד ב-9 באפריל 2000 באמדורה שבפורטוגל) הוא כדורגלן פורטוגזי המשחק בעמדת הבלם בפורטו בהשאלה מיובנטוס.
קריירת מועדונים

ג'אלו גדל במחלקת הנוער של ספורטינג ליסבון. בעונת 2017/2018 שיחק בקבוצת המילואים של המועדון במסגרת הליגה הפורטוגלית השנייה.
בחודש ינואר 2019 חתם ג'אלו במילאן מהסרייה א' לקראת תום חוזהו בספורטינג ליסבון.
ב-1 באוגוסט 2019, מבלי שערך הופעה אחת במילאן, חתם ג'אלו על חוזה לחמש עונות בליל מליגת העל הצרפתית. ב-11 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בניצחון 1–2 על נאנט במסגרת המחזור הראשון בליגה לעונת 2019/2020. הוא זכה עם ליל באליפות צרפת בעונת 2020/2021.
ב-22 בינואר 2024 חתם ג'אלו על חוזה לשנתיים וחצי ביובנטוס מהסרייה א'. ב-25 במאי 2024 ערך את הופעת הבכורה שלו כאשר נכנס כמחליף בדקה ה-74 בניצחון 2-0 על מונצה.
ב-3 בספטמבר 2024 הושאל לפורטו.
תארים

אליפות צרפת (1): 2020/2021
גביע האלופות הצרפתי (1): 2021
הגביע האיטלקי (1): 2023/2024
הערות שוליים

↑  Tiago Djalo arrives for Milan באתר Football Italia, ‏ 25 בינואר 2019 (באנגלית)
↑  Grand espoir du football portugais, Tiago Djaló est Lillois באתר הרשמי של ליל, 1 באוגוסט 2019 (בצרפתית)
↑  Juventus.com, Tiago Djaló joins Juventus - Juventus, Juventus.com (באנגלית)
↑  עם בלם מיובנטוס: יריבת מכבי ת"א מתחזקת, באתר ערוץ הספורט, 3 בספטמבר 2024
בית הספר לקולנוע בלודז'

| --- | --- |


 בית ספר לקולנוע
 על שם:  ליאון שילר 
 תקופת הפעילות:  16 במרץ 1948 – הווה (76 שנים) 
 בעלי תפקידים
 רקטור:  Milenia Fiedler 
 מיקום
 מדינה:  פולין פולין
 קואורדינטות:  51°45′28″N 19°28′21″E﻿ / ﻿51.757778°N 19.4725°E﻿ / 51.757778; 19.4725
 filmschool.lodz.pl
 he
 
בית הספר הלאומי לקולנוע, טלוויזיה ותיאטרון על שם ליאון שילר בלודז', הידוע בשם הקצר בית הספר לקולנוע בלודז' הוא מוסד אקדמי ללימודי קולנוע ותיאטרון בעיר לודז' שבפולין.
היסטוריה

בית הספר הוקם ב-8 במרץ 1948, על בסיס סדנה לסרטי נוער שהוקמה כבר ב-1945 על ידי אנטוני בוהדז'ביץ'. קודם לכן, בזמן מלחמת העולם השנייה היה בוהדז'ביץ' פעיל בארמייה קריובה (צבא המולדת), במהלך מרד ורשה, והיה ראש מחלקת הסרטים של לשכת המידע והתעמולה של מטה ארמייה קריובה.
עד 1958 התקיים בית הספר כשני בתי ספר נפרדים: האחד לשחקנים והשני ליוצרי קולנוע. בתי הספר ותעשיית הקולנוע הפולנית הועברו מוורשה לעיר לודז' לאחר מלחמת העולם השנייה. מהלך זה נתפס בתחילה כזמני, ולכן שמו של בית הספר לשחקנים היה בית הספר הגבוה הלאומי לתיאטרון בוורשה עם מקום מושבו בלודז'. מייסדו והרקטור הראשון שלו היה השחקן הפולני ליאון שילר, שעל שמו נקרא בית הספר. ב-1949 הוא חולק לשני סניפים; אחד עבר למעשה לוורשה והשני נשאר בלודז' בניהולו של קז'ימייז' דג'מק (מאז 1950).
השנים שקדמו למיזוג ב-1958 היו אלו שבהן יצרו אמנים בולטים של אסכולת הקולנוע הפולנית את המוניטין של בית הספר כמוסד ההשכלה הגבוהה הליברלי ביותר בפולין. בין הבוגרים הבולטים של אותה תקופה היו: אנדז'יי מונק, יאנוש מורגנשטרן, קשישטוף זנוסי, אנדז'יי ויידה, קז'ימייז' קוץ ורומן פולנסקי.
לאחר 1958, בית הספר הפך לגורם תרבותי חשבו בפולין, כאשר אמנים רבים שלא נתמכו על ידי השלטונות הקומוניסטיים הצטרפו אליו. מועדוני דיונים שונים וחופש הדיבור היחסי שקדם על ידי הרקטור, יז'י טופליץ, תרמו לכך. לדוגמה, שניים מתלמידי האוניברסיטה (יז'י מאטושקביץ ' וויטולד סובוצ'ינסקי) הפכו למוזיקאי הג'אז הראשונים בפולין, לאחר מלחמת העולם השנייה, שקיבלו אישור מהרשויות לארגן קונצרט. קירק דאגלס ביקר בבית הספר ב-1966.
לאחר אירועי המשבר הפוליטי בפולין ב-1968 הגיעה לסיומה הרוח החופשית של המוסד. טופליץ פוטר, וכך גם רוב המורים. עם זאת, עם עליית אדוורד גרק לשלטון ב-1970 בית הספר שוב החל לפרוח. טופליץ מצדו עזב את פולין לאוסטרליה וייסד שם את בית הספר הלאומי לקולנוע (אנ').
לבית הספר יש ארבעה בוגרים זוכי אוסקר: רומן פולנסקי, אנדז'יי ויידה, זביגנייב ריבצ'ינסקי והויטה ואן הויטמה. בנוסף, הבוגר קשישטוף קישלובסקי היה מועמד לאוסקר, אך לא זכה. גם פולנסקי וגם וויידה זכו פרס דקל הזהב של פסטיבל הקולנוע בקאן ב-1981 וב-2002, בהתאמה.
ב-2017 דורג בית הספר על ידי העיתון "הוליווד ריפורטר" כאחד מ-15 בתי הספר לקולנוע הטובים בעולם (מחוץ לארצות הברית).
קשרים עם ישראל

בין מורי ותלמידי בית הספר היו יהודים רבים, שחלקם עלו אחר כך לישראל. ביניהם פרופסור בנימין קורצקי שהקים את בית הספר הראשון בישראל לקולנוע - "המכון לצילום והסרטה", שהוקם בשנת 1963 בשכונת תל ארזה בירושלים, בתוך בית הספר המקצועי של משרד העבודה. מחזור ראשון של בית הספר החל ללמוד כבר ב-1961, אך הוא התמקד בלימודי צילום בלבד. שלוחה של בית הספר החלה לפעול ברמת גן ב-1966. בין בוגרי "המכון לצילום והסרטה" נמנים הבמאים ניסים מוסק ורפאל רביבו והצלמת אריאלה שביד. "המכון לצילום והסרטה" נסגר בתחילת שנות ה-70.
בוגרים ומורים נוספים של בית הספר שפעלו בישראל היו:
ד"ר רגינה דרייר-ספרד (1910–1991), ילידת ביאליסטוק, שלימדה היסטוריה של הקולנוע בלודז', ואחרי שעלתה לישראל, כיהנה כמרצה בכירה להיסטוריה ותאוריה של הקולנוע באוניברסיטת תל אביב.
זאב רב-נוף - מבקר קולנוע ומייסד יחידת ההסרטה של הגדנ"ע.
מירה המרמיש - במאית קולנוע שעלתה לישראל עם פרוץ מלחמת העולם השנייה, ב-1960 חזרה לפולין ללמוד בית הספר לקולנוע בלודז' ולבסוף השתקעה בלונדון.
חיים שרייבר - צלם קולנוע
מאז שנות ה-90 של המאה ה-20 מקיים בית הספר שיתוף פעולה עם בית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה בירושלים.
במאי 2008, במסגרת הפסטיבל הבינלאומי לסרטי סטודנטיות וסטודנטים תל-אביב התקיימה מחווה חגיגית במסגרתה הוקרנה אסופת סרטי בוגרים של בית הספר לקולנוע בלודז', במלאת ששים שנה להיווסדו.
הערות שוליים

↑  75 שנה לבית הספר לקולנוע בלודז' - אחד מבתי הספר הוותיקים לקולנוע בעולם - DignityNews.eu - כבוד האדם, באתר DignityNews.eu - כבוד האדם, ‏13 במרץ 2023
↑  חגי לוי, הבמאי קז'ישטוף זנוסי בישראל, לקראת רטרוספקטיבה מסרטיו,, חדשות, 1 במאי 1991
↑  דוד גרינברג, אנדרי ואידה והסרט הפולני, על המשמר, 11 בנובמבר 1960
↑  זאב רב-נוף, צמרת ללא שורשים, דבר, 9 בדצמבר 1977
↑  איתי שטרן, "הוליווד ריפורטר": סם שפיגל בין 15 בתי הספר לקולנוע הטובים בעולם, באתר הארץ, 17 באוגוסט 2017
↑  נחום ברנע, מסך בזבוז הכסף, דבר, 20 בנובמבר 1968
↑  עמיחי ישראלי, מיהו "טכנאי"? מיהו "הנדסאי? - משרד העבודה מקפח בוגרי קורס צילום מעטמו, דבר, 26 בפברואר 1971
↑  קורסים מקצועיים במקצועות ההסרטה נפתחו לאחרונה ברמת־גן, דבר, 15 בדצמבר 1966
↑  מחברת היא עולה הדשה מפולניה ששימשה דיקאן במכון הגבוה לקולנוע בלודז'., למרחב, 23 בינואר 1970
ורדה ציצ'יק, נחוץ בית ספר ממלכתי ברמה אקדמית ללימוד אמנות הקולנוע, מעריב, 29 ביולי 1971
↑  נתן גרוס, זאב רב-נוף - שבעה למותו, דבר, 2 באפריל 1979
↑  נעמי גל, בן או בת?, מעריב, 19 ביולי 1977
↑  נהרג בתאונת דרכים צלם הסרטים חיים שרייבר בן 93, באתר News1 מחלקה ראשונה, 24 בדצמבר 2019
↑  "עותק ראשון" הוא פסטיבל סרטי הגמר של בית הספר לקולנוע בירושלים, המתקיים במהלך שבוע החנוכה, במהלכו יוקרנו גם סרטים מבית הספר לקולנוע בלודז', חדשות, 18 בדצמבר 1992
בית הספר לקולנוע בירושלים - מחווה לביה"ס לקולנוע בלודז', חדשות, 25 בדצמבר 1992
↑  מרב יודילוביץ', מחווה לבית הספר הלאומי לקולנוע בלודז', באתר ynet, 25 במאי 2008
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987012250051805171  ISNI: 0000 0001 1541 0713  LCCN: n95044769  NKC: mzk2006357992  SUDOC: 170694534  VIAF: 154929687   WorldCat (עם VIAF): 154929687
בית הספר הצרפתי למקרא ולארכאולוגיה

| --- | --- |

 אקדמיה
 תקופת הפעילות:  1890–הווה (כ־134 שנים) 
 מייסדים:  מארי-ז'וזף לגראנז' 
 בעלי תפקידים
 מנהל:  Jean Jacques Pérennès (2015–2023) 
 מיקום
 מדינה:  ישראל ישראל
 קואורדינטות:  31°47′06″N 35°13′49″E﻿ / ﻿31.785°N 35.2303°E﻿ / 31.785; 35.2303
 www.ebaf.edu
  (למפת ירושלים מוגדלת) בית הספר הצרפתי למקרא ולארכאולוגיה(למפת ירושלים רגילה) בית הספר הצרפתי למקרא ולארכאולוגיה(למפת הרי ירושלים רגילה) בית הספר הצרפתי למקרא ולארכאולוגיה(למפת הרי ירושלים מוגדלת) בית הספר הצרפתי למקרא ולארכאולוגיה
 
מנזר סנט אטיין - בו שוכן בית הספר
בית הספר הצרפתי בירושלים למקרא ולארכאולוגיה (צרפתית École biblique et archéologique française de Jérusalem, ראשי תיבות EBAF) הוא מוסד לימודים אקדמי צרפתי, שנוסד בשנת 1890 על ידי נזירי המסדר הדומיניקני, ומנוהל על-ידם מאז. בית הספר מתמחה בלימוד ובמחקר בתחומי המקרא והארכאולוגיה. הוא שוכן במתחם מנזר סנט אטיין בדרך שכם 6 בירושלים.
היסטוריה

בית הספר נוסד במנזר סנט אטיין בירושלים ב-15 בנובמבר 1890, על ידי האב הדומיניקני מארי ז'וזף לגראנז' (Lagrange;‏ 1855-1938). הוא הוקם כ"בית הספר המעשי ללימודי המקרא" (École Pratique d'Études Bibliques), ורק בשנת 1920 הוכר באופן רשמי גם כבית ספר לארכאולוגיה ושמו שונה בהתאם. שינוי זה נבע מאופי פעילותו של המוסד במשך שלושים השנים הראשונות לקיומו. בעת הקמתו היה בית הספר למוסד הקבע הראשון מסוגו בארץ ישראל, ופעל בו צוות קטן בהנהגתו של האב לגראנז' שעסק בניתוח המקרא ובארכאולוגיה, לצד מחקרים בתחומי ההיסטוריה, הלשון, האפיגרפיה ועוד. על הישגיהם החשובים של חוקרי בית הספר נמנים גילוי מפת מידבא, הפיענוח הראשון של האלפבית האוגריתי ומעורבותם המרכזית בתרגום ובפירוש מגילות מדבר יהודה.
בית הספר קיים מדי פעם הרצאות לקהל הרחב.
יחסיו של בית הספר עם הכס הקדוש לא היו טובים בתחילת דרכו, ולגראנז' נחשד בנטיות מודרניות. בית הספר אף נסגר לפרק זמן קצר, ובשנת 1909, בעקבות סכסוך בין הדומיניקנים לישועים, הורה הוותיקן על ייסוד מוסד ישועי מתחרה בדמות המכון האפיפיורי למקרא, המסונף לאוניברסיטה האפיפיורית הגרגוריאנית.
אחד מבוגרי בית הספר הוא חסיד אומות העולם ג'וזפה ג'ירוטי.
בית הספר והמחקר הארכאולוגי

ייסוד המנזר ובית הספר שבו היו כרוכים בחשיפתם, בדרך מקרה בשנת 1882, של שרידי כנסייה מן התקופה הביזנטית, מצפון לשער שכם בירושלים, באתר שזוהה על ידי הנוצרים כמקום סקילתו של סטפנוס אטיין, הקדוש הנוצרי הראשון. בניית המנזר על כל אגפיו נדחתה מפאת החפירה הארכאולוגית במשך שנים אחדות, אך הבנייה שילבה לאחר מכן את השרידים העתיקים ושימרה אותם.
בשנותיו הראשונות עסקו חוקרי המוסד בעיקר בפרשנות כתבי הקודש ואילו עבודות השדה הראשונות שלהם התרכזו בגאוגרפיה ההיסטורית, בטופוגרפיה ובהיסטוריה האדריכלית של ירושלים. כאלה הם, למשל, חיבורו הגדול של האב פליקס-מארי אַבֵּל על ספרי המקבים; ובעיקר ספריהם של לואי-איג ונסאן ואַבֵּל על ירושלים בתקופת המקרא ובימי הבית השני.
אל נושא החפירה הארכאולוגית, נכנסו אנשי ה"אקול ביבליק" בשלב מאוחר יותר. בשנים הראשונות, היה זה בעיקר האב ונסאן. בין השנים 1911-1909, ליווה ונסאן את משלחתו השערורייתית של מונטגיו פארקר, ודאג לתעד את התגליות. וכך, אף על פי שלא הייתה לו יד בהכוונת החפירה, הצליח להציל מידע על תולדותיה של "עיר דוד". מיד לאחר מלחמת העולם הראשונה, חשפו ונסאן ועמיתיו את שרידי הפסיפס שבצבץ בעקבות פגיעת פגז תותח ליד עין דוק בנערן שמצפון ליריחו, וחשפו את שרידיו של בית-כנסת יהודי - הראשון מבתי הכנסת שנחשפו בארץ מן הטיפוס שרוצף בפסיפסים מעוטרים ב"גלגל המזלות", ארון קודש, מנורות וכתובות הקדשה.
בשנות הארבעים והחמישים היה האב רולאן דה וו לארכאולוג הפעיל של בית הספר הצרפתי, ולאחד הארכאולוגים שלא התמחה בחקר תקופה מסוימת דווקא, אלא הרחיב את תחומי התעניינותו. יחד עם האב א' מ' סטֵב (A.M. Steve) חפרו ליד הכנסייה הצלבנית שבאבו ע'וש. התגלית החשובה ביותר באתר זה הוא הח'אן מן התקופה המוסלמית הקדומה. העיבוד המדעי של הממצא, ובעיקר כלי החרס, היה לנקודת אחיזה חשובה בחקר תקופה זו שאיננה משופעת בממצאים מתוארכים.
שמו של דה וו קשור בעיקר בשתי החפירות הגדולות ביותר שנערכו מטעם ה"אקול ביבליק". תחילה בתל אל-פארעה (צפון), המזוהה עם תרצה, בירתה הראשונה של ממלכת ישראל. אך דווקא השרידים מתקופת הברונזה הקדומה, לשלביה השונים, וביניהם ביצורי העיר על שערה, הם שהצעידו את מחקרה של תקופה זו - המשתרעת למלוא אורכו של האלף השלישי לפסה"נ - צעד משמעותי קדימה.
גולת הכותרת של חפירותיו הייתה ח'רבת קומראן שלחוף ים המלח, יישובה המרכזי של כת המגילות הגנוזות. החפירה התנהלה בשנות החמישים כמפעל משותף של ה'אקול ביבליק', מוזיאון רוקפלר (שבאותם ימים היה מוסד מדעי עצמאי) ומחלקת העתיקות של ממשלת ירדן, וזאת בעקבות גילוי המגילות באתר זה שנים אחדות קודם לכן. האתר הקדום שבח'רבת קומראן הוא אתר יחיד במינו מבחינת תולדותיו, וכפי שעולה מן החפירות - גם מבחינת אופיו. דה וו חפר את האתר בשלמותו.
בשנות השבעים חזרו אנשי ה'אקול ביבליק' למפעל חפירות נוסף, בתל כיסון שבעמק עכו. מפעל זה אורגן כמשלחת משותפת של חוקרים אחדים, מהם מן האקול, מהם ממוסדות אחרים, ותרמו בכך תרומה משמעותית לחקר אזור הגליל המערבי.
בית הספר כיום

בית הספר מוסמך להעניק תואר הסמכה ותואר של דוקטור במדעי המקרא. הקורסים המוצעים על ידי בית הספר הם בתחומי הברית הישנה, הברית החדשה, הרמנויטיקה, ארכאולוגיה של ארץ ישראל, כתבים חיצוניים ושפות. בספריית בית הספר, השייכת למנזר סנט אטיין, כ-400,000 כותרים בסך הכול הכוללים יותר מ-130,000 ספרים וכ-400 כתבי עת. הספרייה מתגאה באוסף של כ-20,000 צילומים של ארץ ישראל והמזרח התיכון, רובם מתחילת המאה ה-20, ובאוסף של מפות.
בית הספר מוציא לאור רבעון מקצועי בשם "סקירה תנכית" (Revue Biblique), ונודע גם בפרסומים לציבור הרחב, שהידוע שבהם הוא תרגום צרפתי של התנ"ך, המוכר כתנ"ך ירושלים (Bible de Jérusalem). פרסומים נוספים כוללים את כתבי העת "חדשות ירושלים" (Nouvelles de Jérusalem) ו"לימודים תנכיים" (Les Études Bibliques).
ראו גם

מנזר סנט אטיין
לקריאה נוספת

פ' בנואה, בית הספר הצרפתי למקרא ולארכאולוגיה בירושלים, קדמוניות 11 (1970), עמ' 108.
צבי שילוני, המנזר הדומיניקני של סן-אטיין ובית הספר הצרפתי למקרא וארכאולוגיה בירושלים, קרדום (אריאל), 10–11 (1980), עמ' 19–25
האב ז'אן מישל דה טראגון ואלי שילר, אוסף הצילומים של בית הספר הדומיניקני למקרא וארכאולוגיה בירושלים, אריאל, 216 (2017), עמ' 105-127
P. Benoit, Activités archéologiques de l'École Biblique et Archéologique Française à Jérusalem depuis 1890, Revue biblique 94/3 (1987), pp. 397–424.
Bendict T. Viviano, Profiles of Archaeological Institutes: École Biblique et Archéologique Française de Jérusalem, The Biblical Archaeologist 54, The American schools of Oriental Research, 1991
הערות שוליים

↑  על ידי מנהלו של המוסד אדואר פול דורם, ראו (Dhorme) DIES DIEM DOCET: THE DECIPHERMENT OF UGARITIC
↑  ועדה ירדנית לענייני מגילות ים המלח, חרות, 6 במרץ 1957
↑  המרב אמרפל, השקפה, 4 בפברואר 1908
↑  הרצאה ע"ד החפירות, החרות, 4 בפברואר 1914
↑  כינוסים מסיבות והרצאות, משמר, 23 במאי 1946
↑  בעולם הגדול, מעריב, 27 באפריל 1956
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007309183105171  BnF: cb11875532b (data)  GND: 1020152-X  ISNI: 0000 0001 2176 741X  LCCN: n83216702  NKC: kn20020910003  SUDOC: 026523051  VIAF: 144983197   WorldCat (עם VIAF): 144983197
אסי טובי

אסף (אסי) טובי (נולד ב-27 בינואר 1972) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת החלוץ, ובעונת 1999/2000 היה מלך השערים של ליגת העל.
קריירה

טובי החל לשחק כדורגל במחלקת הנוער של שמשון תל אביב, ובעונת 1990/1991 עלה לקבוצה הבוגרת של המועדון, במדיה רשם הופעה בגמר גביע המדינה ב-1990, בו הפסידה קבוצתו להפועל כפר סבא. טובי המשיך לשחק במדי הקבוצה עד לשנת 1994, עת עבר לקבוצת הפועל צפרירים חולון. בהמשך שיחק בהפועל כפר סבא ובהפועל ירושלים, במדיה הופיע בגמר גביע המדינה, בו הפסידה הקבוצה למכבי חיפה. ב-17 במאי 1998 ערך טובי את הופעתו היחידה בנבחרת ישראל, וכבש שער וגם בישל לאלון מזרחי בניצחון 5–1 על לטביה.
בעונת 1998/1999 שיחק טובי בהפועל תל אביב, במדיה כבש עשרה שערי ליגה וזכה עמה בגביע המדינה לאחר ניצחון על בית"ר ירושלים במשחק הגמר. עונת השיא של טובי הייתה 1999/2000, כשזכה בתואר מלך השערים של ליגת העל לאחר שכבש 27 שערים במדי מכבי פתח תקווה. באותה עונה זכה עם הקבוצה בגביע הטוטו, ובמדיה שיחק גם בעונה שלאחר מכן.
בקיץ 2001 עבר טובי למועדון ספורט אשדוד, ואחרי עונה אחת עבר לקבוצת הפועל נצרת עילית מהליגה הלאומית. בשלהי הקריירה הספיק לשחק במדי מכבי אחי נצרת והפועל פתח תקווה. טובי חזר בשנת 2005 לשחק במדי הפועל ירושלים בליגה הלאומית שם הפך למלך השערים של הליגה עם 16 כיבושים. לאחר מכן עבר טובי להפועל רמת השרון, בשורותיה שיחק משחק אחד לפני שפרש ממשחק פעיל בשנת 2006 בעקבות חזרתו בתשובה.
בשנת 2007 שב טובי לשחק וחתם בקבוצת מכבי עמישב פתח תקווה מליגה א'. לאחר מכן שיחק שנתיים במכבי השקמה/רמת חן מליגה א', עד שפרש סופית בשנת 2010. בסך הכל כבש טובי במהלך הקריירה 104 שערים בליגת העל.
חיים אישיים

טובי חזר בתשובה, כשתהליך התקרבותו לדת החל עוד כשהיה שחקן פעיל. הוא נשוי בשנית, ולו שני ילדים מאשתו אורה וארבעה ילדים מאשתו הראשונה דורית. מתגורר ברעננה וכיום רב קהילת המניין הספרדי חנקין ברעננה.
תארים

גביע המדינה: 1998/1999
גביע הטוטו: 1999/2000
מלך השערים של ליגת העל: 1999/2000
מלך השערים של הליגה הלאומית: 2005/2006
הערות שוליים

↑  מאיר ריפמן, אליך, גדעון, ‏5 ביוני 1990
↑  גביע 1990 – מוזיאון הפועל כפר סבא
↑  עידן חגי, אסי טובי: "המצפון לא איפשר לי לשחק בשבת", באתר nrg‏, 4 באוקטובר 2006
↑  "הכולל זה המגרש הביתי שלי. לא מתגעגע לכדורגל", באתר ערוץ הספורט, 11 בספטמבר 2024
↑  תומר כהן, מלך השערים שחזר בתשובה: "המסר של רבי אלעזר טלטל אותי", באתר ערוץ 2000, ‏9 בספטמבר 2024