stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מקס מנהיימר

| --- | --- |

 לידה:  6 בפברואר 1920 Nový Jičín, צ'כיה 
 פטירה:  23 בספטמבר 2016 (בגיל 96) מינכן, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 מדינה:  צ'כוסלובקיה, גרמניה המערבית 
 מקום קבורה:  Neuer Israelitischer Friedhof 
 מפלגה:  המפלגה הסוציאל-דמוקרטית של גרמניה 
 פרסים והוקרה:  פרס מינכן המוארת (2005)  פרס וילהלם אוגנר (2008)  European Award of Charles IV. (2012)  Medal for outstanding service to Bavaria in a united Europe (2015)  אביר בלגיון הכבוד (1993)  עיטור  מסדר הכבוד של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה בדרגת מפקד בכיר (2012)  מדליית הזהב הבווארית (2009)  צלב אושוויץ  מסדר ההצטיינות הבווארי  דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת מינכן  בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 
מקס מנהיימר בטקס לציון 57 שנה לשחרור מחנה דכאו (מאי 2002)
מקס מנהיימר (בגרמנית: Max Mannheimer‏; 6 בפברואר 1920 - 24 בספטמבר 2016) היה סופר, צייר וניצול שואה, שהקדיש את חייו למלחמה באנטישמיות בגרמניה שלאחר מלחמת העולם השנייה.
קורות חייו

מקס נולד בעיירה נויטיטשיין (כיום נובי יצ'ין) במוראביה, שבצ'כוסלובקיה (כיום צ'כיה), למרגרט ויעקב והיה הגדול מבין חמשת ילדיהם. רוב תושבי העיירה היו דוברי גרמנית.
במהלך אירועי ליל הבדולח, ב-10 בנובמבר 1938, נעצר אביו של מקס על ידי צבא גרמניה הנאצית, לאחר סיפוח חבל הסודטים באוקטובר 1938. מקס ומשפחתו גורשו מביתם, לאחר שהממשל הגרמני בצ'כיה התנה את שחרור האב ממעצר בעזיבתם את החבל.
ב-2 בפברואר 1943 גורשו מקס, אשתו ומשפחתו למחנה ההשמדה אושוויץ, לאחר מעבר במחנה הריכוז טרזיינשטט. באוקטובר 1943, נשלחו מקס ואחיו אדגר לגטו ורשה.
ביולי 1944 צעד מקס בצעדות המוות למחנה הריכוז דכאו, אליו הגיע ב-6 באוגוסט 1944. כעבור שלושה שבועות הועבר למחנה "Allach", אשר מוקם בתחומי דכאו, שם עבד במפעל של חברת BMW. בתחילת שנת 1945, הועבר מקס למחנה העבודה "מולדורף", אשר היווה שלוחה של מחנה דכאו.
ב-28 באפריל 1945 פונו מקס ויתר אסירי המחנה באמצעות רכבת, אשר שוחררה על ידי כוחות מהצבא האמריקאי ב-30 באפריל 1945. מקס, יחד עם אחיו אדגר, היו מבין היחידים ממשפחתו ששרדו את השואה: הוריו, אשתו, שתי אחיותיו ואחיו נרצחו בתאי הגזים באושוויץ.
לאחר המלחמה שקל מקס לעזוב את גרמניה, אך הוא התאהב בגרמנייה בשם אלפרידה איסלט, נישא לה, הקים עמה משפחה ונותר לגור במינכן, אליה עבר בשנת 1946. במשך שנים רבות נמנע מקס מעיסוק בעברו ובחוויותיו במחנות, ואף החל לעסוק בציור במהלך שנות ה-50, בניסיון להתמודד עם חוויותיו בשואה.
בשנת 1985 החל להקדיש את זמנו להוראת השואה ולמאבק באנטישמיות, והיה לאחד מנושאי דגל המאבק בימין הקיצוני בגרמניה. באותה שנה אף פרסם ספר זיכרונות בגרמנית בשם "יומן מאוחר" (Spätes Tagebuch), בו תיאר את קורותיו במהלך המלחמה.
במהלך השנים העביר מקס הרצאות לאלפי תלמידים וסטודנטים בבתי ספר, באוניברסיטאות ובאתרי הזיכרון במחנות. הוא עמד בראש עמותת אסירי דכאו והיה דמות מוכרת מאוד בקהילה היהודית הגרמנית ובחיי החברה והתרבות שלה. בזכות פועלו זכה מקס בפרסי הוקרה רבים, בהם "צלב הכבוד הפדרלי הגרמני" ועיטור "לגיון הכבוד" הצרפתי.
בשנת 2013 ליווה מקס את קנצלרית גרמניה אנגלה מרקל בביקור באתר הזיכרון במחנה דכאו, שהייתה הפעם הראשונה שבה קנצלר גרמניה מבקר במחנה. בשנת 2015 ליווה לסיור דומה את סגן נשיא ארצות הברית ג'ו ביידן.
בספטמבר 2016 נפטר מנהיימר כשהוא בן 96. לאחר מותו ספדה לו קנצלרית גרמניה, אנגלה מרקל והעלתה על נס את תרומתו למען הנצחת זכר השואה.
נטמן בבית העלמין היהודי החדש של מינכן.
בפני המרכז לתיעוד הנאציזם במינכן, שנפתח ב-2015, הוקמה כיכר הנושאת את שמו.
הערות שוליים

↑  הניצול שהקדיש את חייו למלחמה באנטישמיות הלך לעולמו, באתר ynet, 24 בספטמבר 2016
↑   עופר אדרת, מקס מנהיימר, מנושאי דגל המאבק באנטישמיות, מת בגיל 96, באתר הארץ, 24 בספטמבר 2016
↑  גרמניה: מקס מנהיימר, ניצול השואה שנאבק באנטישמיות, מת בגיל 96 - וואלה חדשות, באתר וואלה, 25 בספטמבר 2016
↑  Ruth bender, Max Mannheimer, Holocaust Survivor, Dies at 96, wsj.com, September 24, 2016
↑  הקדיש את חייו לזכר הקורבנות: ניצול השואה מקס מנהיימר נפטר בגיל 96, באתר ‏מאקו‏, 24 בספטמבר 2016
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007264925705171  PLWABN: 9810568107205606  CiNii: DA17119063  GND: 119495090  ISNI: 0000 0000 7864 0869  LCCN: n86030711  NDL: 01172644  NKC: jn19990005366  NTA: 071910956  SUDOC: 15549824X  VIAF: 98030772   WorldCat (עם VIAF): 98030772
סון גוהאן
ביוגרפיה בדיונית > דרגון בול זי > ילדות: פלישת הסאיינים וכוכב נאמק

במאנגה, סיפורו של גוהאן מתחיל בעקבות חטיפתו על ידי ראדיץ, דודו, לגזע הסאייני. בעוד גוקו מנצח ובולם את פלישת הגזע הסאייני בכדור הארץ, מצוקתו הקיצונית של גוהאן מתפוצצת כאשר כוחו הרדום משתחרר ומאפשר לו לפגוע בראדיץ. לאחר שפיקולו מתוודע לכך שכוחותיו הרדומים של גוהאן השתחררו, הוא ממהר לקחת אותו מידי ראדיץ.
לאחר שגוקו מת, מאמן פיקולו את גוהאן באמנויות לחימה מתקדמות ולשלוט באנרגיית הקי, על מנת שיוכל להביס את וג'יטה ונאפה, לוחמים סאיינים המנהיגים את הפלישה לכדור הארץ. פיקולו מודע לכך שאימונו של גוהאן, הבן של אויבו הגדול ביותר, מהווה סיכון. במהלך האימונים, נוצר בין פיקולו לגוהאן קשר עמוק, והשניים הופכים לחברים קרובים במיוחד, ולבסוף פיקולו אף מקריב את עצמו למען חיי גוהאן.
לאחר שגוהאן הופך לקוף ענק ("אוזארו") ומביס את וג'יטה (שהוחלש משמעותית במהלך הקרב בינו לבין גוקו), גוהאן נוסע יחד עם בולמה וקרילין לכוכב נאמק כדי להשתמש שם בכדורי הדרגון בול הנאמקיים מכיוון שבכדור הארץ הכדורים נהפכו לאבן, בעקבות מותו של קאמי, השומר של כדור הארץ והיוצר של כדורי הדרקון.
בנאמק החבורה פוגשת את וג'יטה, שמטרתו ומשאלתו היא לזכות בחיי נצח, ומשתפת איתו פעולה לאחר שגילו שאויבים חזקים, בשם כוח גיניו זומנו על ידי פריזה. לאחר קרב קשה שבו כוח גיניו מביסים את החבורה, מגיע גוקו ומציל אותם, על ידי הבסת חברי כוח גיניו, מלבד לקפטן גיניו שהיה בדרכו לפריזה עם כדורי הדרגון בול.
לאחר שהביא את הכדורים לידי פריזה חוזר קפטן גיניו לקרב, מביס את גוקו ומנסה לגנוב מוג'יטה את גופו, אך גוקו מונע זאת וגורם לקפטן לשנות את גופו ונשמתו עם צפרדע. לאחר שגנבו את הכדורים, החבורה הכניסה את גוקו למכונת ריפוי, ובזמן שוג'יטה ישן החליטו גוהאן וקרילין להשתמש בכדורים הקסומים כדי להחזיר את חבריהם לחיים. וג'יטה התעורר מאוחר מידי וברגע האחרון פריזה האיום הופיע, לאחר שהבין שפספס את ההזדמנות לזכות בחיי נצח, החליט לנקום בחבורה ולהרוג אותם. תחילה הוא נלחם בוג'יטה והקרב שקול, אך לאחר שהוא זמן מה מביס את וג'יטה בקלילות, ושנייה לפני שהוא הורג אותו מגיע גוקו שנרפא מפצעיו והתחזק.
וג'יטה מבקש מגוקו לפני מותו להרוג את פריזה בשל היותם בני שבט הסאיינים, שהושמדו על ידי פריזה בעבר. גוקו מסכים ונשבע להרוג את פריזה בשם שבט הסאיינים שרצח ובשם תושבי כוכב נאמק שהביס בקרב. וג'יטה מת ומיד לאחר מכן מתחיל הקרב על גורל היקום, תחילה פריזה חזק יותר ומצליח לשלוט בקרב אך ברגע שפריזה פוצע אנושות את פיקולו ומפוצץ את קרילין, חברו הטוב ביותר של גוקו לרסיסים, הופך גוקו לסופר-סאיין בפעם הראשונה ומביס את פריזה אך לא הורג אותו.
החבורה ביקשה משנרון להחזיר לחיים ולשגר לכדור הארץ את כל מי שנהרג על ידי פריזה ואת כל מי שנמצא בנאמק פרט לגוקו שביקש להישאר על מנת לסיים את מלאכתו ולחסל את פריזה. גוהאן, וג'יטה, קרילין ופיקולו חוזרים לחיים ומשתגרים ישירות אל כדור הארץ. וגוקו, שמרחם על פריזה, מצליח לברוח שניות ספורות לפני פיצוץ הכוכב, אך פריזה לא מת.
ביוגרפיה בדיונית > דרגון בול זי > סאגת האנדרואידים והקרב נגד סל

מאוחר יותר, לוחמי ה-Z מתוודעים לקיומם של האנדרואידים של צבא הסרט האדום מפי לוחם שחזר מהעתיד בשם טראנקס, כאשר בעתיד ממנו הוא הגיע האנדרואידים זרעו הרס וחורבן. גוהאן מתאמן ביחד עם אביו ופיקולו, וכאשר האנדרואידים מגיעים מחלת לב מסתורית מכריעה את גוקו וגורמת לו להישאר מרותק למיטה במשך ימים ארוכים.
לאחר שהוא מתעורר גוקו מתוודע למקום במצפה של קאמי שנקרא "אולם הזמן ההיפרבולי" אליו הוא לוקח את גוהאן כדי שיתאמנו ביחד לקראת בואו של סל, ביו-אנדרואיד מרושע שמדען בשם ד"ר ג'ירו בנה להשמיד את גוקו. לאחר ימים ארוכים בחדר (בו יום על כדור הארץ שווה לשנה של אימונים בחדר) גוהאן הופך לראשונה לסופר סאיין ושם הם לומדים על השליטה בצורת הסופר סאיין.
במהלך האימונים גוקו לומד כי ייתכן וגוהאן יעבור אותו בכוחותיו. לאחר שהם יוצאים מהחדר גוקו מתמודד נגד סל אך מוותר כדי להביא את גוהאן לזירה. גוהאן מתמודד נגד סל אך חסרה לו את רוח הלחימה שיש לאביו וסל כמעט מכריע אותו. גוהאן מספר לסל על הכוחות הנסתרים שעזרו לו להתמודד נגד ראדיץ ופריזה, וזה מחליט לנסות להוציא ממנו את הכוח בעזרת פגיעה בחברים הקרובים שלו. לאחר שאנדרואיד 16 מקריב את חייו כדי לנסות להביס את סל, הזעם של גוהאן מתפרץ והוא הופך לסופר סאיין 2, איתו הוא בסופו של דבר מנצח את סל סופית באמצעות שיגור קאמהאמהא (אבא-בן). לאחר שגוקו הקריב את חייו כדי למנוע מסל להרוס את כדור הארץ, גוהאן התמנה למחליפו של גוקו שיגן על כדור הארץ בזמן שאביו איננו.
ביוגרפיה בדיונית > דרגון בול זי > בגרות והמאבק במאג'ין בו

7 שנים לאחר מכן, מסתבר שגוהאן הזניח את האימונים כדי לבחור לעצמו קריירה של אדם משכיל וחי יחד עם אימו צ'י צ'י ואחיו הקטן גוטן. גוהאן הולך בפעם הראשונה לתיכון אורנג' באורנג' סיטי, שם הוא נתקל בפושעים והוא מביס אותם בעזרת הפיכה לסופר סאיין. גוהאן, שלא רוצה שיגלו את זהותו, נעזר בתחפושת שהכינה עבורו בולמה ויוצא להילחם בפשע ולהציל את העיר תחת האלטר אגו "הסאייאמן הגדול", אך תלמידת תיכון עקשנית בשם ווידל, בתו של הרקול "מר שטן" עולה עליו ומאיימת לחשוף את זהותו אם הוא לא יירשם לתחרות אמנות הלחימה וילמד אותה לעוף.
גוהאן מלמד אותה לשלוט באנרגיה כמוהו ותוך כדי זה נרקם ביניהם קשר רומנטי. התחרות מגיעה וגוהאן מתמודד מול אדם מסתורי בשם קיביטו שדורש ממנו להראות את כוחותיו. גוהאן הופך לסופר סאיין 2 אך שם אורבים לו שני אנשים, ספופוביץ' ויאמו, משרתים של הקוסם באבידי, ושואבים לו את האנרגיה כדי לתרום אותה להחייאת מאג'ין בו – מפלצת שמטרתה לגרום הרס וחורבן תחת שליטתו של באבידי. מאג'ין בו בסופו של דבר מתעורר ומביס את גוהאן וכמעט גורם למותו אך הוא ניצל בזכות התערבותם של הקאי העליון וקיביטו שלקחו אותו לכוכב שלהם כדי לאמן אותו.
שם גוהאן מתאמן על ידי חילוץ חרב ה-Z ממקומה, חרב שאף אחד לא היה יכול לחלץ מקודם, ואימונים איתה. גוהאן למד לשלוט בחרב היטב אך היא נשברה ומתוכה יוצא הקאי הזקן שמעורר את כוחותיו הרדומים של גוהאן באופן מלא ובכך הופכים אותו לחזק בעולם. גוהאן חוזר לכדור הארץ להתמודד עם סופר בו, גרסה מרושעת גבוהה ושרירית של מאג'ין בו, שהכחיד את כל האנושות והרג את רוב חבריו ומשפחתו. גוהאן מצליח לגבור על סופר בו אך בו מערים עליו, בולע לתוכו את פיקולו וגוטנקס (גוטן+טראנקס) וגובר על גוהאן. בסופו של דבר הוא בעצמו נבלע על ידי סופר בו משם הוא חולץ חסר הכרה (ביחד עם פיקולו, גוטן, טראנקס ומאג'ין בו) על ידי גוקו ווג'יטה, מה שמחזיר את מאג'ין בו לצורתו המקורית: קיד בו. קיד בו מפוצץ את כדור הארץ ביחד עם גוהאן, פיקולו, גוטן וטראנקס, וכאשר הם חוזרים לחיים הוא תורם את האנרגיה שלו לגנקי דאמה של גוקו שבעזרתו גוקו מביס את קיד בו ומעלים אותו אחת ולתמיד.
ביוגרפיה בדיונית > דרגון בול סופר

פרק זה טעון שכתוב. אנא תרמו לוויקיפדיה . ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. הסיבה היא פירוט יתר. במיוחד בפסקאות של טורניר העוצמה ומורו.
ביוגרפיה בדיונית > דרגון בול סופר > המפגש עם לורד בירוס ותחייתו של פריזה

ארבע וחצי שנים לאחר השמדתו של קיד בו, גוהאן התחתן עם וידל וחי חיים של אקדמאי. הוא ווידל הוזמנו למסיבת יום ההולדת של בולמה שתהיה בספינה שלה, אך זה משתבש כאשר אל ההרס הלורד בירוס מגיע לכדור הארץ בכוונה להיאבק בסופר סאיין גוד (SSG). לאחר מאבק קצר נגד גוקו בכוכב של המלך קאי, בירוס מגיע לספינה של בולמה ושם הוא נלחם מול גוהאן ושאר לוחמי ה-Z, שהובסו בקלות על ידי אל ההרס. בהמשך גוהאן ביחד עם גוקו, גוטן, טראנקס, וג'יטה ואשתו וידל (כשהיא עוד הייתה בהריון עם בתם פאן) ביצעו טקס שבאמצעותו גוקו יוכל להפוך לסופר סאיין גוד בשביל שיוכל להילחם מול בירוס ואף על פי שגוקו הפסיד, בירוס החליט שלא להשמיד את כדור הארץ בגלל האוכל הטעים שיש בו. מספר חודשים אחרי שפאן נולדה, פריזה בעזרת הדרגון בול חזר לחיים בצורה מוזהבת ופלש לכדור הארץ כנקמה על מותו. גוהאן ביחד עם לוחמי ה-Z נאלצו להעסיק את פריזה וצבאו עד שגוקו ווג'יטה יחזרו לכדור הארץ. מפני שגוהאן הזניח את אימוניו, הוא הובס בקלות על ידי פריזה שעינה אותו עד שגוקו הגיע בזמן כדי להילחם בפריזה. אחרי מותו בפעם השנייה של פריזה, גוהאן ביקש מפיקולו לאמן אותו בשביל שיוכל להגן על המשפחה שלו מפני איומים שעתידים לבוא לכדור הארץ ופיקולו הסכים.
ביוגרפיה בדיונית > דרגון בול סופר > הטורניר נגד יקום 6 ושובו של טראנקס העתידי

מספר חודשים לאחר תבוסתו של פריזה, גוהאן התאמן עם פיקולו בשביל שייכנס לכושר, וגוקו ווג'יטה הציעו לגוהאן ולפיקולו להצטרף אליהם לטורניר נגד יקום 6, פיקולו הסכים אך גוהאן לא היה יכול לבוא בגלל התנגשות בלוח הזמנים שלו, כי ביום שבו הטורניר התרחש, יש לו כנס חשוב שהוא צריך להיות בו ולכן ויתר על ההצעה. אחרי שהטורניר הסתיים, טראנקס מהעתיד חזר עקב פלישתו של גוקו בלאק לעתיד. טראנקס חיפש אחר גוהאן כי חשב שלא הפסיק להתאמן אחרי הקרב שלו נגד סל, אך הבין כי גוהאן החליט לחיות כאקדמאי ולא כלוחם. השניים נפגשו וגוהאן הציג לטראנקס את המשפחה שלו, אך שכח לשאול אותו מדוע טראנקס חזר עד שבולמה הסבירה לשאר החבורה שטראנקס חזר עקב פלישתם של זאמאסו העתידי וגוקו בלאק לעתיד של טראנקס ששם הם משמידים את האנושות. ידיעה זו זעזעה את גוהאן והוא שאל את גוקו איך אפשר לעצור אותם אך גוקו אמר שהוא לא יודע כי הוא ווג'יטה הובסו פעמיים על ידי הצמד, מה שהשאיר את החבורה בהלם. אחרי שגוקו, וג'יטה וטראנקס הביסו את גוקו בלאק וזאמאסו העתידי, טראנקס ומאי (שותפתו של הקיסר פילאף) מהעתיד נפרדים מגוקו וחבריו ולפני שהם חוזרים לעתיד, גוהאן, שנראה שהתאמן עם פיקולו בזמן האיום של זאמאסו, נפרד מטראנקס העתידי שנזכר בבכי בגוהאן מהעתיד שהיה עבורו המורה והחבר הטוב ביותר שלו ובזה שהוא נכשל בלהציל את העולם שלו מזאמאסו. גוהאן איחל לו ולמאי בהצלחה בעתיד החדש שאליו הם מגיעים.
הערות שוליים

↑  Dragon Ball Vol. 2 #11
↑  Dragon Ball Z Vol. 3 #29
↑  Dragon Ball Z Vol. 5 #?‎
↑  Dragon Ball Z Vol. 1 #9
↑  Dragon Ball Z Vol. 2 #12
↑  Dragon Ball Z Vol. 6 #61-62
↑  Dragon Ball Z Vol. 20 #233
| דרגון בול מאת אקירה טוריאמה |
| --- | --- | --- |
| מאנגה | דרגון בול (1984–1995) • דרגון בול סופר (2015–2024) |  |
| אנימה/ סדרות טלוויזיה | דרגון בול (1986–1989) • דרגון בול Z ‏(1989–1996) (דרגון בול Kai ‏(2009–2011; 2014–2015)) • דרגון בול GT ‏(1996–1997) • דרגון בול סופר (2015–2018) • דרגון בול דאימה (2024–הווה) |  |
| סדרות רשת | סופר דרגון בול גיבורים (2018–הווה) |  |
| ספיישלים לטלוויזיה | בארדוק אבא של גוקו (1990) • ההיסטוריה של טראנקס (1993) • מורשתו של גיבור (1997) • לופי X טוריקו X גוקו (2013) |  |
| סרטים ל-DVD | העולם של דרגון בול זי (2000) • התכנית להשמדת הסאיינים (חלק א', חלק ב') |  |
| סרטים קצרים | גוקו והחברים חוזרים (2008) • הפרק של בארדוק (2010) • התכנית להשמדת הסופר סאיינים (רימייק) (2010) |  |
| דרגון בול - סרטים | האגדה של שנרון (1986) • היפהפייה הנרדמת בטירת השטן (1987) • הרפתקה מיסטית (1988) • החזק מנצח (1996) |  |
| דרגון בול Z - סרטים | האזור המת (1989) • החזק בעולם (1990) • עץ העוצמה (1990) • הלורד סלאג (1991) • נקמתו של קולר (1991) • שובו של קולר (1992) • סופר אנדרואיד 13 (1992) • ברולי: הסופר סאייה האגדי (1993) • בוז'אק - שודד הגלקסיה (1993) • ברולי: השיבה (1994) • ביו-ברולי (1994) • מיזוג חדש נולד (1995) • אגרוף הדרקון של סון גוקו (1995) • קרב האלים (2013) • תחייתו של פ' (2015) |  |
| דרגון בול סופר - סרטים | ברולי (2018) • סופר הירו (2022) |  |
| דמויות | סון גוקו • פיקורו • סון גוהאן • מקיטה • פריז • סל • מאסטר רושי |  |
| משחקי וידאו | בודוקאי • בודוקאי טנקאיצ'י • זינוברס • זינוברס 2 • Dragon Ball FighterZ • קאקארוט |  |
| סרטי לייב אקשן | דרגון בול: אבולוציה (2009) |  |
ליגה טרזין

"ליגה טרזין" כך כונתה, על ידי האסירים, התארגנות של קבוצות כדורגל בין חומות של גטו טרזינשטט (טרזין בצ'כית), שקמה מתוך רצון ליצור חיי תרבות בתוך הגטו. שחקני הליגה היו בוגרים מעל גיל 18. הליגה פעלה בין השנים 1942 ל-1944..
פעילות הליגה בגטו

החצר הפנימית של מבנה בגטו בשם "דרזדן" שימשה כמגרש מרכזי למשחקים. הליגה הייתה אוסף קבוצות כדורגל, שהורכבה מהאסירים היהודים - מבוגרים וצעירים, שבכל אחת מהן שבעה שחקנים. ביניהם שחקנים בוגרים יותר ששיחקו לפני שהגיעו לגטו, חלקם אף בקבוצות מקצועניות. כל קבוצה התמודדה עם מחסור בשחקנים מפני שמדי פעם, במועד המשלוחים למחנות ההשמדה, חלק מהשחקנים בליגה הועלו על הטרנספורטים לאושוויץ. מי שנותר במחנה, המשיך לשחק.
בין השנים 1942–1944, התקיימו מאות משחקי כדורגל במגרש שאולתר באחד הקסרקטינים בטרזנשטט לעיני אלפי צופים שבאו כדי לשכוח את הרעב, המצוקה, החולי והמוות, וכל זה תחת אימת הטרנספורטים (משלוחים של יהודים מן הגטו למחנות ההשמדה).
האסירים הקימו בראשות פרדי הירש ליגת כדורגל מאורגנת שהתנהלה במשך שלוש שנים. הכדורגל הפך לפעילות חברתית מרכזית בגטו, שגרמה ליהודים להתנתק לרגע מהמצוקה והזוועות עימן התמודדו, והסבה להם רגעי אושר מעטים. ליגת טרזין הצטמצמה במהלך השנים לשש קבוצות, ושחקנים עברו מקבוצה לקבוצה כדי למלא את הקבוצות.
חלק משמות הקבוצות נבע משמותיהן של אגודות ספורט יהודיות ("מכבי", "הגיבור", "הכוח"), קבוצות אחרות העידו על מוצא השחקנים ("פראג", "בוהמיה", "ספרטה", "הולנדיה", "וינה"), אולם רובן נקראו לפי שמות מקומות העבודה של האסירים בגטו ("התובלה", "הטיפול בנוער", "מחסן הביגוד", "מרכז העבודה", "הטבחים", "הקצבים", "החשמלאים", "הגננים", "הבנאים"). מקומות העבודה היו אלה שדאגו לתוספת תזונה לשחקנים. כך הפך הספורט להיות אחד מנתיבי המילוט הזמניים לחיים הנורמליים.
הנצחת הליגה בימינו

באפריל 2009 הוצגה התערוכה "ליגה טרזין" של האמן והאוצר גיא רז בגלריה נלי אמן בתל אביב. התערוכה לוותה בכנס עיון בשיתוף עם מוזיאון בית טרזין והוצגה לאחר מכן גם במוזיאון בר דוד בקיבוץ ברעם ובמשכנות שאננים בירושלים. בספטמבר 2009 הוזמן גיא רז לאצור תערוכה בשם "ליגה טרזין - נעורים וספורט בגטו טרזיינשטאט" בבית טרזין בגבעת חיים איחוד. התערוכה הסתיימה בשנת 2019. אחת לשנה נערך במוזיאון טורניר נוער לזיכרון, עם קבוצות הנושאות את שם קבוצות ליגה טרזין בגטו. בינואר 2012, הקימו עותק של התערוכה באצטדיון המושבה בפתח תקווה.
בית טרזין המשיך את הפרויקט שנקרא "ליגה טרזין" על ידי קיום תוכניות חינוכיות בנושא ספורט בשואה, טורנירי זיכרון שנתיים, הפקת סרט תיעודי LIGA TEREZIN וסדרות הרצאות בגרמניה ובישראל המלוות את הקרנת הסרט.
בשנת 2012 נוצר העתק של התערוכה היא בחדר האח"מ של מאיר שמיר, לשעבר הבעלים של הפועל פתח תקווה, שבחר להקים אותה בתא הכבוד שלו באצטדיון, וזאת על רקע גל האלימות ההולך וגובר בכדורגל הישראלי. בנוסף ראה שמיר לנכון להנציח את הספורט היהודי בתקופת השואה, דווקא בסמוך לכר הדשא של הכדורגל הישראלי.
סרט תעמולה גרמני שצולם בגטו טרזין על החיים בגטו, מציג בתוכו 4 וחצי דקות של משחק כדורגל שנערך בגטו טרזיינשטאט. הקהל שנכח במגרש, חצר קסרקטין דרזדן בגטו, קיבל הוראות להתלהב ולהיראות שמח אל מול המצלמות. יום הצילומים של המשחק היה ב-1 בספטמבר 1944 את הסרט ביים במאי יהודי, קורט גרון, שלא ממש ידע מה כוונות הנאצים ונשלח עוד לפני עריכתו לאושוויץ. את הסרט סיים צוות צ'כי ורק חלק קטן מסרט התעמולה התגלה אחרי המלחמה.
ב-22 בנובמבר 2021 נערך טקס הענקת פרס יוליוס הירש של התאחדות הכדורגל הגרמנית ובו זכה לראשונה ישראלי, עודד ברידא, חבר בית טרזין מיוזמי פרויקט LIGA TEREZIN.
החל מינואר 2024, הסרט התיעודי נפתח לצפייה חופשית ביוטיוב, בשלוש שפות - אנגלית, גרמנית ועברית.
הערות שוליים

↑  ליגה טרזין - ligaterezin, באתר www.ligaterezin.com
↑  ציון נאנוס, ‏"המשחק היה החיים שלנו", באתר ‏מאקו‏, 20 באפריל 2009
↑  כדורגל בצל המוות, באתר ynet, 8 באפריל 2013
↑  "ליגת טרזין": ישראל נשארת בבונקר, באתר ynet, 8 באפריל 2013
↑  שחר שקלש, ‏‏ניצחון הרוח: ליגת טרזין היוותה מפלט זמני מצרות השואה, באתר ספורט1, 12 באפריל 2018
↑  גטו טרזיינשטאט - ligaterezin, באתר www.ligaterezin.com
צ'אק רוב

צ'ארלס ספיטאל רוב (באנגלית: Charles Spittal Robb; נולד ב-26 ביוני 1939) הוא פוליטיקאי אמריקאי לשעבר, שכיהן כמושלה ה-46 של קהיליית וירג'יניה בשנים 1982–1986, ולאחר מכן היה חבר הסנאט של ארצות הברית בשנים 1989–2001 מטעמה. רוב, חבר המפלגה הדמוקרטית, הוא חתנו של נשיא ארצות הברית לשעבר לינדון ג'ונסון. ב-2004 מונה לשבת בראשות "הוועדה ליכולות המודיעין של ארצות הברית ביחס לנשק להשמדה המונית", לצד המשנה לתובע הכללי לשעבר לורנס סילברמן, והוא סיים תפקיד זה בשלהי מרץ 2005.
ביוגרפיה > ראשית חייו

צ'ארלס רוב נולד בפיניקס, בירת אריזונה, בנם של פרנסס הווארד (לבית וולי) וג'יימס ספיטאל רוב. הוא גדל באזור מאונט ורנון שבמחוז פיירפקס אשר בווירג'יניה וסיים את לימודיו בבית הספר התיכון מאונט ורנון. הוא למד באוניברסיטת קורנל בטרם השלים לימודי תואר ראשון באוניברסיטת ויסקונסין–מדיסון ב-1961, שם היה חבר באחוות כי פי.
רוב, חייל משוחרר מחיל הנחתים של ארצות הברית ובעל תואר בוגר לשם כבוד מ"בייסיק סקול", בית הספר לקצינים של חיל הנחתים, היה לעוזר חברתי בבית הלבן במהלך שנות ה-60 של המאה ה-20. שם הוא פגש את לינדה ג'ונסון, בתו של נשיא ארצות הברית, לינדון ג'ונסון, אליה נישא כעבור מן מה. טקס חתונתם התקיים ב-9 בדצמבר 1967 בבית הלבן.
אחרי חתונתם, רוב המשיך לשרת בחיל הנחתים ואף יצא לסבב לחימה במלחמת וייטנאם, שם פיקד על פלוגה אחת של הגדוד השלישי בחיל הנחתים השביעי, ועל לחימתו עוטר בכוכב הארד ובצלב האבירות של ממשלת דרום וייטנאם. לאחר קידומו לדרגת מייג'ור, הצטרף רוב למחלקת הלוגיסטיקה של דיוויזיית הנחתים הראשונה.
לאחר המלחמה השלים רוב ב-1973 לימודי תואר שני במשפטים בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת וירג'יניה, והיה עוזרו המשפטי של ג'ון ד. בוצנר הבן, אז שופט בבית המשפט הפדרלי הרביעי לערעורים של ארצות הברית. אחר כך הוא התגורר ביישוב מקלין שבצפון וירג'יניה והחל להתמחות בעריכת דין במשרד עורכי הדין "ויליאמס וקונולי". רוב התחיל להיות פעיל בפוליטיקה של וירג'יניה כדמוקרטי, והיה חבר בוועדה הדמוקרטית של מחוז פיירפקס ובוועדה הדמוקרטית של מרכז מדינת וירג'יניה.
ביוגרפיה > מושל וירג'יניה

בשנת 1977 זכה רוב בבחירות לתפקיד סגן מושל וירג'יניה, היחיד מבין שלושת הדמוקרטים שהתמודד על תפקיד ציבורי ברמה ארצית ושזכו באותה השנה. הוא כיהן בתפקיד מ-14 בינואר 1978 עד 16 בינואר 1982.
רוב הוביל את הכרטיס הדמוקרטי לתפקיד מושל וירג'יניה וסגנו בבחירות 1981. שלושת הדמוקרטים שהתמודדו לתפקיד המושל, סגן המושל והתובע הכללי הצליחו להיבחר לתפקידים אלה בכך שפנו לשמרנים שהסירו תמיכתם ביריבו הרפובליקני של רוב, ג'יי מרשל קולמן. הדמוקרטים בווירג'יניה שוב זכו בכל שלושת תפקידים בכירים אלה ב-1985, ניצחון אשר נתפש כתמיכה מפלגתית בהנהגה של רוב. במהלך תקופה בה סגנוני תקשורת פוליטית החלו להעדיף סאונד-בייטס, רוב נודע כמי שמדבר בפסקאות על סוגיות מדיניות מורכבות. בתקופת כהונתו כמושל ייסד רוב את התאחדות המושלים הדמוקרטים ב-1983.
מבחינה פוליטית, רוב היה מתון, ונודע באופן כללי כשמרן פיסי, תומך בביטחון לאומי ופרוגרסיבי בסוגיות חברתיות. כמושל, הוא איזן את תקציב המדינה מבלי להעלות מסים, והקדיש מיליארד דולר אמריקני נוספים לתקציב החינוך. הוא מינה מספר שיא של נשים ובני מיעוטים לתפקידים ציבוריים, כולל אפרו-אמריקאים ראשונים לבית המשפט העליון של וירג'יניה. הוא היה מושל וירג'יניה הראשון זה 25 שנה שהוציא לפועל עונש מוות. רוב היה גורם מרכזי בעריכת הסופר טיוזדיי במדינות דרום ארצות הברית במטרה להסב להן כוח פוליטי רב יותר. הוא גם נמנה בין מייסדי מועצת המנהיגות הדמוקרטית — ארגון ללא כוונת רווח של המפלגה הדמוקרטית אשר שם פעמיו להטות את המפלגה לכיוון המרכז מהתפנית השמאלנית אשר פקדה את המפלגה בשנות ה-70 של המאה ה-20.
ביוגרפיה > בסנאט האמריקאי > שערוריות ופרשיות

ב-1991 טענה הדוגמנית טאי קולינס, לשעבר מיס וירג'יניה, כי ניהלה רומן עם רוב שבע שנים קודם לכן, אם כי מעולם לא אוששו טענותיה והיא לא הציעה לעיתונות שום הוכחה לטענות אלה. רוב הכחיש שניהל עם קולינס רומן, אך הודה בכך שהוא חלק עמה בקבוק שמפניה וקיבל ממנה עיסוי בחדר בית המלון שלו בהזדמנות אחת. זמן קצר לאחר הטחת ההאשמות, קולינס קיבלה לידיה סכום כספי סודי על הצטלמות בעירום עבור מגזין פלייבוי. כמו כן, לפי שמועות אחדות נכח רוב בעודו מושל וירג'יניה במסיבות חוף בהן נעשה שימוש בקוקאין. שמועות אלה מעולם לא אומתו, חרף חקירה אינטנסיבית של כתבים ופעילים פוליטיים. הוא הכחיש זאת בתוקף עם העלאת הנושא במהלך מסע הבחירות לסנאט בשנת 1988. רוב הכחיש בתוקף את טענות אלה באמתלה כי מעולם לא ראה קוקאין.
באותה השנה בה התפרסמו טענותיה של קולינס, שלושה מעוזריו של רוב התפטרו לאחר שהודה במעשים לא חוקיים הקשורים בשיחת טלפון של מושל וירג'יניה דאג וילדר (ויריב פוטנציאלי בבחירות המקדימות במפלגה הרפובליקנית לקראת הבחירות לסנאט ב-1994) אשר הוקלטה באופן לא חוקי. שערוריית שיחת הטלפון הגיעה לחקירה של חבר מושבעים גדול פדרלי, אחרי שנטען כי אנשיו של רוב ואף רוב עצמו קשרו קשר להפיץ את תוכן שיחת הטלפון שהוקלט באמצעות מומחה לאלקטרוניקה. רוב וצוותו טענו כי לא היו מודעים לעובדה כי שיחות טלפון סלורליות מוגנות על ידי אותם חוקים המסדירים קווי טלפון יבשתיים. חבר המושבעים הגדול סיים את חקירתו בת 18 החודשים בהצבעה בה הוחלט שלא להגיש כתב אישום נגד רוב. היחסים בין הסנאטור למושל תוארו בכלי התקשורת כ"משטמה".
ביוגרפיה > קריירה לאחר הסנאט

לאחר שתי כהונותיו בסנאט, כיהן רוב בחבר האורחים של האקדמיה הימית של ארצות הברית והחל ללמד בבית הספר למשפטים באוניברסיטת ג'ורג' מייסון. ב-6 בפברואר 2004 מונה רוב לשבת בראשות "הוועדה ליכולות המודיעין של ארצות הברית ביחס לנשק להשמדה המונית", לצד המשנה לתובע הכללי לשעבר לורנס סילברמן. הייתה זו ועדה עצמאית שהוטל עליה לבחון את יכולות קהילת המודיעין האמריקאית על רקע מלחמת עיראק ולחקור אפשרויות לפיתוח נשק להשמדה המונית בבגדאד. ב-2006 מונה לכהן במועצה המייעצת למודיעין של נשיא ארצות הברית. הוא גם היה חבר בקבוצה למחקר עיראק ביחד עם מזכיר ההגנה של ארצות הברית לשעבר ג'יימס בייקר. מאמר שפורסם בעיתון "הניו יורק טיימס" ב-9 באוקטובר 2006 זקף לזכותו של רוב את תואר "החבר היחיד בקבוצה שהסתכן מחוץ ל'אזור הירוק' הנשלט על ידי אמריקה במהלך ביקור שנערך בבגדאד". רוב מכהן מאז 2001 כחבר בוועד הנאמנים של תאגיד Mitre Corporation. רוב משמש כמנהיג עמית של הפרויקט לביטחון לאומי (NSP) במרכז למדיניות דו-מפלגתית. הוא גם חבר לשעבר בוועד השלישייה.