stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
החטא הקדמון (קומיקס)
עלילה > סודות

ספיידרמן וסילק: פיטר פארקר מגלה שהעכביש הרדיואקטיבי שעקץ אותו והעניק לו בכך את כוחותיו, עקץ גם נערה נוספת בשם סינדי מון. היא נלקחה על ידי איזיקיאל סימס לבונקר מוגן, על מנת למנוע את חשיפתה לטורף מורלון ומשפחתו שחפצו בה. פארקר, שמאמין כי מורלון נהרג באירועי "ספיידרמן: האחר", משחרר אותה לחופשי. היא נוטלת את האלטר אגו "סילק", ובעזרת כוחותיה מתחילה לפעול כגיבורת-על. מאוחר יותר, מתברר כי שחרורה של מון הוא זה שהוביל לתחילת אירועי ספיידרמן: יקום העכביש.
תור, לוקי ואנג'לה: האחים תור ולוקי מגלים על קיומה של הממלכה העשירית "גן-עדן", ממנה מגיעה לוחמת שומרי הגלקסיה אנג'לה הנחשפת כבתו של אודין ואחותם. האחים יוצאים לחפש אחר אחותם בממלכה העשירית, זאת על מנת להתאחד איתה וללמוד על עברה. עם זאת, אנג'לה איננה מצליחה למצוא את עמק השווה עם אחיה ונלחמת בהם. בסופו של דבר, אודין משתחרר מגלותו ומצליח להרגיע את הרוחות. אנג'לה בוחרת שלא להתחבר אל השושלת שלה, על אף תחנוניו של אביה, והיא יוצאת לחקור את שאר הממלכות בחיפוש אחר הרפתקאות.
הענק הירוק ואיירון מן: בעקבות חיזיון מתעתע, ברוס באנר טועה לחשוב כי טוני סטארק התעסק עם פצצת הגמא והסיר את המיגון שלה בזמן שהיה נתון להשפעת אלכוהול, ובכך למעשה הוא האחראי ליצירת הענק הירוק. באנר משתמש בנסיוב אקסטרמיס ופותח במרדף אחר סטארק במטרה להורגו בחמת זעם, אך הוא מגלה יחד עם סטארק אמת אחרת לגמרי על אירועי העבר. שנים בטרם מי מהם הפך לגיבור-על, באנר וסטארק נפגשו כמדענים על מנת לחלוק זה עם זה את ממצאיהם המדעיים. סטארק העלה בפני באנר את חששותיו מסכנותיה של פצצת הגמא, אך באנר התעקש להמשיך במחקרו ללא שום שינויים. בניסיון להגן על עמיתו, סטארק פרץ למעבדה של באנר באישון לילה והסיר חלק נכבד ממיגון הפצצה על מנת להפחית את עצמת הנתזים שיעופו בגל ההדף. אם הוא לא היה עושה כך, באנר היה נהרג במקום מעצמת הפיצוץ - ולכן סטארק למעשה הציל את חייו. יתרה מכך, סטארק אף שלח לבאנר דואר אלקטרוני בבוקר הניסוי ובו הזהיר אותו מההשלכות המוטטיביות של פצצת הגמא, אך באנר העדיף שלא להקשיב לסטארק מתוך תסכול ואגו.
ארבעת המופלאים: הדבר מגלה כי ריד ריצ'רדס הצליח ליצור בעבר מכונה שהייתה יכולה להשיב את גופו למצב אנושי, אך ג'וני סטורם התעסק איתה וגרם לקצר חשמלי שהרס אותה. זו הייתה הפעם הראשונה וגם האחרונה בה ריצ'רדס הצליח למצוא נוסחה שתטפל במצבו של הדבר, ומעשו של סטורם קבר למעשה את האפשרות שהוא אי פעם ישוב לצורה אנושית.
דדפול: סוכני ארגון הביון "S.H.I.E.L.D.‎" אמילי פרסטון וסקוט אדסיט נחשפים לקיומה של המוטאנטית אלינור קאמאצ'ו, בתו מחוץ לנישואים של דדפול. הם מוצאים אותה באילינוי, אך נתקלים במארב של מרסק הדגלים וארגון הטרור "אולטימטום". במקביל, גם דדפול נזכר בקיומה של בתו - ויוצא להצילה. הוא מסרב לספר לה על שארותם, ונותן לפרסטון לגדל אותה במחשבה כי כך היא תזכה לילדות "נורמלית". בנוסף, אדסיט מגלה כי דדפול הוא זה שרצח את הוריו בשגעון כאשר סוכן "נשק אקס" באטלר השתלט על מוחו.
דרדוויל: בעקבות חיזיון מתעתע, מאט מורדוק טועה לחשוב כי אמו עזבה את אביו בעקבות אלימות. עם זאת, הוא מגלה לאחר עימות עם אמו כי האמת היא אחרת לגמרי. אימו סבלה מדיכאון לאחר לידה, והייתה מתוסכלת מכך שמאט אהב יותר את אביו מאשר אותה כבר בינקותו. הפרנויה שלה גרמה לה להאמין כי מאט היה "שליח השטן" שנשלח להפריד בין הזוג, ולכן היא ניסתה לפגוע פיזית בו ובאביו.
הווארד הברווז: נגלה כי השד ת'וג לא זימן את הווארד במקרה ליקום "ארץ-616", אלא כי הוא הוגלה על ידי אחיו מיקום "ארץ-791021" מתוך קנאתם אליו, היות שהוא היה היצור החכם ביותר בעולמו.
ביבליוגרפיה

Core:
Original Sin #0-8
Tie-ins:
All-New Invaders #6-7
Amazing Spider-Man Vol 3 #4-5
Avengers Vol 5 #29-34
Daredevil Vol 4 #6-7
Deadpool Vol 3 #29-33
Fantastic Four Vol. 5 #6-8
Guardians of the Galaxy Vol 3 #18-20
Mighty Avengers Vol 2 #10-12
Nova Vol. 5 #18-20
Operation S.I.N. #1-5
Original Sin: Secret Avengers Infinite Comic #1-2
Original Sins #1-5
Original Sin: Iron Man vs. Hulk 3.1-3.4
Original Sin: Thor & Loki: The Tenth Realm 5.1-5.5
Uncanny X-Men Vol. 3 #23-25
ביבליוגרפיה > אוספים

| שם | חוברות | תאריך יציאה | ISBN |
| --- | --- | --- | --- |
| "Original Sin" | Original Sin #0-8; Original Sins #1-5, Original Sin: Secret Avengers Infinite Comic #1-2 | 18 בנובמבר 2014 | ISBN 978-0785190691 |
| "Original Sin Companion" | Avengers #29-34; Deadpool #29-34; Mighty Avengers #10-12; All-New Invaders #6-7; Nova #18-20; Original Sin #3.1-3.4, 5.1-5.5; Fantastic Four #6-8, Daredevil #6-7; Amazing Spider-Man #4-5; Uncanny X-Men #23-25; Guardians of the Galaxy #18-20; Original Sin: Secret Avengers Infinite Comic #1-2 | 27 בינואר 2015 | ISBN 978-0785192121 |
הערות שוליים

↑  Original Sin #1
↑  Original Sin #2
↑  Original Sin #3
↑  Original Sin #4
↑  Original Sin #5
↑  Original Sin #6
↑  Original Sin #7
↑  Original Sin #8
↑  The Amazing Spider-Man Vol.3 #4-6
↑  The Amazing Spider-Man vol. 3 #9
↑  Original Sin #5.1-5.5
↑  Original Sin #3.1
↑  Original Sin #3.2
↑  Original Sin #3.3
↑  Original Sin #3.4
↑  Fantastic Four Vol. 5 #6-7
↑  Fantastic Four Vol. 5 #8
↑  Deadpool Vol.3 #29
↑  Deadpool Vol.3 #30-32
↑  Deadpool Vol.3 #33
↑  Daredevil Vol 4. #6
↑  Daredevil Vol. 4 #7
↑  Original Sins #2
האסכולה הווינאית השנייה

האסכולה הווינאית השנייה היא קבוצת מלחינים, שמרכיביה היו ארנולד שנברג ותלמידיו בווינה של ראשית המאה העשרים. מה שאפיין את המוזיקה שלהם בראשית הדברים היה האקספרסיוניזם הפוסט רומנטי ובהמשך, האטונאליות והטכניקה הסריאלית של שנברג, אם כי הוראתו של שנברג (כפי שעולה מספרי הלימוד השונים שפרסם) הצטיינה בגישה מסורתית ושמרנית ולא כללה דיון בשיטה הסריאלית שלו. (ה"אסכולה הווינאית הראשונה", שכמעט אין מתייחסים אליה אלא בהשוואה לשנייה, כוללת בדרך כלל את המלחינים שגרו ועבדו בווינה בסוף המאה ה-18 ובראשית המאה ה-19, בעיקר וולפגנג אמדאוס מוצרט, יוזף היידן, לודוויג ואן בטהובן ופרנץ שוברט.)
חבריה העיקריים של האסכולה, מלבד שנברג, היו אלבן ברג ואנטון וברן, אם כי היו מלחינים נודעים פחות, שראוי אולי לכלול אותם במונח הזה, כגון היווני ניקולאוס סקאלקוטאס וכן תלמידים צעירים, שהצטרפו ממש לפני התפרקותו של הטריומווירט לאחר קרוב ל-50 שנה, כמו הנס אייזלר, הנס ילינק ואחרים. עד אמצע המאה ה-20 היה מקובל לראות את שלושת חברי האסכולה העיקריים כמקשה אחת, שהרצון והמטרה מאחדים אותם, וגישה מוטעית זו העלימה כמעט מן העין את הניגודים שהיו קיימים ביניהם מבחינת הטיפוס, הכישרונות וההישגים. גישה זו תוקנה בראייה מרוחקת יותר במחצית השנייה של המאה ה-20.
פעילותה של האסכולה הווינאית, שראשיתה במפנה המאה, הגיעה לשיאה בשנות ה-20' של המאה, שיא שבא לביטוי בחיבור ווצק והסוויטה הלירית של ברג, היצירות הראשונות בשיטת שנים-עשר הטונים של שנברג והסימפוניה אופוס 21 של וברן, ובשיתוף יצירתי וידידות רוחנית בין המורה והתלמידים, כפי שאפשר ללמוד מחילופי המכתבים בין שנברג לברג ובין ברג לווברן. על הקשר הזה הקיץ הקץ בשנת 1933, עם עליית המשטר הנאצי לשלטון בגרמניה. שנברג, היהודי המומר, גלה לארצות הברית, אלבן ברג מת באופן פתאומי בשנת 1935 ווברן נהרג בידי חייל אמריקאי בספטמבר 1945.
שנברג

בין שלושת החברים העיקריים באסכולה הווינאית השנייה היו הבדלים שאינם בני-גישור. שנברג היה בן למשפחה בורגנית, יהודית-וינאית, לעומת תלמידיו, שבאו שניהם מן המעמד הגבוה האוסטרי-גרמני. על אף היותו אוטודידקט, מצטיין שנברג במקוריות הן בכתיבתו והן ביצירתו המוזיקלית, באופן המזכיר את קרל פיליפ עמנואל באך. ספריו בתחום הרמוניה (1911) והקונטרפונקט הם היסודיים ביותר מבחינה מדעית שנכתבו בתקופתו. מסגנון הרומנטיקה המאוחרת של שירי גורה התקדם לטכניקת שנים-עשר הטונים, אותה גיבש והביא לשיא ב"ווריאציות לתזמורת" אופוס 31, באופרה הדודקפונית "מהיום למחר" וביצירותיו שנכתבו בשנים 1934 עד מותו ב-1951, בשבתו באמריקה, בהן האופרה משה ואהרון. עם זאת, עיקר חשיבותו של שנברג היא בהשפעתו כמורה להלחנה וכתאורטיקאי של המוזיקה. מבין יצירותיו, רק ליל הוד, "שירי גורה" ופיירו הסהרורי זכו לפרסום ולמספר רב של ביצועים מצליחים בתקופת חייו, אך השפעתו על עולם המוזיקה הייתה כבירה.
וברן

תקופת ההלחנה של אנטון וברן הייתה קצרה בהרבה מזו של מורו, רק 37 שנים. הצמצום הצלילי והצורני, ששנברג החל בו בתקופת יצירתו השנייה, מקצין אצל וברן במידה, המונעת כמעט אפשרות לקלוט את המוזיקה בחושים. אל טכניקת שנים-עשר הטונים הגיע במועד מאוחר יחסית, בנפרד מאלבן ברג, שמת בגיל צעיר יחסית ומשנברג, שהיגר לארצות הברית. סגנון הכתיבה של וברן, שבא לביטוי בווריאציות לפסנתר אופוס 27, מזכיר בפרדוקס שבפשטותו המורכבת את סגנון הפיסול של הנרי מור. היצירות שחיבר בעשור האחרון של חייו היו חתומות במידה רבה גם בפני חסידיו הנאמנים. וברן היה איש מקצוע בתחום מדע המוזיקה ואף מנצח קונצרטים מנוסה.
ברג

מותו של אלבן ברג בגיל 51 העמיד את תקופת יצירתו של 35 שנים בלבד, קצרה לא רק מזו של שנברג אלא אף מזו של וברן. בתחום החינוך וההוראה ובניתוחי המוזיקה שלו עלה ברג הן על שנברג והן על וברן, אם כי נפל מהם בתחומי הניצוח והנגינה. כמורה העמיד דור תלמידים, שלא נפל ברמתו מזו של תלמידי שנברג. בין תלמידיו היו תאודור אדורנו, וילי רייך ופריץ היינריך קליין. כמלחין, חתר לאיזון בין טכניקת שנים-עשר הטונים לטונאליות המסורתית, כמו שנברג, ויצירתו מקיפה, כזו של שנברג, מוזיקה לירית, סימפונית, דרמטית וקונצרטנטית, אך בתחום הדרמה המוזיקלית הצליח יותר ממנו בהלחנה על בסיס של שורות חופשיות ושל כתיבה דודקפונית מדויקת.
אין לדעת, איך היה ברג מתייחס ליצירות המאוחרות של וברן ושנברג, לו האריך ימים די הצורך להכירן. מבשרים מוקדמים ליסודות, שהתגלו מאוחר יותר באישיותם, הופיעו אצלו בשלב מוקדם בהרבה. אלבן ברג היה קשור בנפשו אל מהפכנות המאה  ה-19, שהקנתה כוחות מיוחדים ליצירתו ולחוקיה..
ראו גם

האסכולה הווינאית הראשונה
מוזיקה קלאסית בתקופה המודרנית
הערות שוליים

↑  ה. פ. רדליך, "אלבאן ברג", הוצאת עידית 1958, תרגום יצחק הירשברג, עמ' 11-12
↑  רדליך, עמ' 13
↑  רדליך, עמ' 14
↑  רדליך, שם
↑  מקס פאדיסון, "אדורנו, תאודור", מילון גרוב למוזיקה ומוזיקאים אונליין
↑  ירג שטנצל, "וילי רייך", מילון גרוב אונליין
↑  דאגלאס ירמן, "אלבן ברג" 3, גרוב אונליין
↑  רדליך, 15
↑  רדליך, שם
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007534905205171  GND: 4189860-6  LCCN: sh2002002866  NKC: xx0119290  VIAF: 147125863   WorldCat (עם VIAF): 147125863
הילד הכחול

| --- | --- |

 מידע כללי
 צייר:  תומאס גיינסבורו 
 תאריך יצירה:  1770 בערך
 טכניקה וחומרים:  קנבס, צבע שמן 
 ממדים בס"מ
 רוחב:  123.8 ס״מ 
 גובה:  179.4 ס״מ 
 נתונים על היצירה
 זרם אמנותי:  הרומנטיקה 
 מספר יצירה:  21.1 (ספריית הנטינגטון) 
 מיקום:  ספריית האנטינגטון (אנ'), סן מרינו, קליפורניה (אנ')
 
הילד הכחול (באנגלית: The Blue Boy) הוא ציור שמן שצייר תומאס גיינסבורו. הציור נמצא כיום בבעלות ספריית האנטינגטון (אנ') בסן מרינו, קליפורניה (אנ').
הערות שוליים

↑  The Blue Boy, web.archive.org, ‏2010-06-19
↑  "Thomas Gainsborough's Blue Boy to return to the UK after 100 years". BBC News (באנגלית בריטית). 2021-06-29. נבדק ב-2023-05-08.
↑  Susan Stamberg, A mad scientist and his bird in a bubble: The story behind a peculiar painting, NPR, ‏2 בפברואר 2022
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007415142805171  GND: 4631702-8  LCCN: n98082987  VIAF: 179144776   WorldCat (עם VIAF): 179144776 
העמוד הראשי של מגזין "בלו בוי"
הדיוויזיה ה-297 (ורמאכט)

| --- | --- |
סמל הדיוויזיה
סמל הדיוויזיה
 פרטים
 מדינה:  גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית
 שיוך:   ורמאכט
 סוג:  חיל רגלים
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  1 בפברואר 1940   1 באפריל 1943 – 25 בינואר 1943   8 במאי 1945
 מלחמות:  מלחמת העולם השנייה
 פיקוד
 מפקדים:  ראו בהמשך
הדיוויזיה ה-297 הייתה דיוויזיה של הוורמכאט במהלך מלחמת העולם השנייה. הדיוויזיה לחמה במבצע ברברוסה, והושמדה בקרב סטלינגרד. לאחר מכן הוקמה הדיוויזיה מחדש, ולחמה בסרביה ובקרואטיה עד סוף המלחמה.
היסטוריה > הקמה ראשונה

הדיוויזיה הוקמה ב-1 בפברואר 1940, והועמדה תחת פיקוד מקס פפר. במהלך מבצע ברברוסה לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס ה-44 במסגרת הארמייה השישית, ולאחר מכן כחלק מארמיית הפאנצר הראשונה ומהארמייה ה-17, ולחמה בקרב אומן ובכיתור הגדול בקייב. באוקטובר הועברה הדיוויזיה תחת פיקוד הקורפוס ה-55 שהיה חלק מהארמייה ה-17, ובנובמבר הועברה הדיוויזיה לארמייה השישית, כחלק מהקורפוס ה-11, ה-55, וה-51 לסירוגין.
במהלך מתקפת הקיץ הגרמנית בשנת 1942, לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס ה-51, ולאחר מכן כחלק מקורפוס הפאנצר ה-24 במסגרת הארמייה השישית. בספטמבר הועברה הדיוויזיה תחת פיקוד הקורפוס ה-4 שהיה חלק מארמיית הפאנצר הרביעית, והחל מדצמבר חלק מהארמייה השישית, ולחמה בקרב סטלינגרד.
ב-17 בינואר 1943 מונה פפר למפקד הקורפוס ה-4, ומוריץ פון דרבר מונה במקומו למפקד הדיוויזיה, וב-25 בינואר נכנעו שרידי הדיוויזיה ונלקחו לשבי.
היסטוריה > הקמה שנייה

ב-1 באפריל 1943 הוקמה הדיוויזיה מחדש בצרפת, וביולי אותה שנה הועברה הדיוויזיה לסרביה. הדיוויזיה לחמה בסרביה כנגד הפרטיזנים של טיטו כחלק מארמיית הפאנצר השנייה, ובשנת 1945 נהדפה לעבר קרואטיה, שם נכנעה לכוחות היוגוסלבים בסוף המלחמה.
מפקדים

| שם | כהונה | הערה |
| --- | --- | --- |
| מקס פפר | 1 בפברואר 1940 - 17 בינואר 1943 |  |
| מוריץ פון דרבר | 17 בינואר 1943 - 25 בינואר 1943 |  |
| פרידריך וילהלם דויטש | 1 באפריל 1943 - 17 בפברואר 1944 | הקמה שנייה |
| אוטו גולמן | 17 בפברואר 1944 - 26 באוקטובר 1944 | הקמה שנייה |
| אלברכט באייר | 26 באוקטובר 1944 - 8 במאי 1945 | הקמה שנייה |
הבני

| הבני |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: תוכאים
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: דרראים
סוג:: הבני
שם מדעי
 Agapornis ‏סלבי, 1836
תחום תפוצה


הבני או תוכי אהבה (שם מדעי: Agapornis) הוא סוג תוכים ממשפחת הדרראים החיים באפריקה שמדרום לסהרה ומין אחד חי במדגסקר.
מאפיינים

ההבני הוא קטן, גופו ירוק ברובו, ראשו אפור עד ורוד ומקורו קטן וכהה. שמו מרמז על התנהגותו המונוגומית שכן פרטים בטבע נצפים יושבים זה מול זה במשך רגעים ממושכים על הענף.
כמרבית התוכים הוא ניזון בעיקר מפירות, ירקות, עשבים וזרעים. תזונתם של כמה מהמינים מתבססת על חרקים שונים הנמשכים כמותם לתאנים. זן אחד ניזון רק מתאנים צעירות, דבר המקשה על גידולם בשבי.
תוכי זה נפוץ בערבות אפריקה, באזורים הסמוכים למקורות מים ומשמש כחיית מחמד נפוצה ברחבי העולם. הוא אינו מסוגל לבטא מילים אך ניכר באינטליגנציה גבוהה. בדומה לרוב התוכים בשבי הוא מקבל צבעים שונים וכך מופיעים גם בגרסאות כחולות, אדמדמות ולבנות. תוחלת חייו בשבי נעה בין 10–15 שנים.
מינים

בסוג 9 מינים:
הבני צהוב ענק (Agapornis personatus)
הבני שחור כיפה (אנ') (Agapornis fischeri)
הבני ורוד פנים (Agapornis roseicollis)
הבני ליליאני (Agapornis lilianae)
הבני שחור לחי (Agapornis nigrigenis)
הבני שחור כנף (Agapornis taranta) (אנ')
הבני אדום ראש (Agapornis pullarius) (אנ')
הבני אפור ראש (Agapornis canus) (אנ')
הבני שחור קולר (Agapornis swindernianus)
דראגן סטויקוביץ'

דראגן סטויקוביץ' (בסרבית:  Драган Стојковић; נולד ב-3 במרץ 1965 בניש) הוא כדורגלן עבר סרבי ששיחק בעמדת הקשר ההתקפי, וכיום מאמן כדורגל.
סטויקוביץ', שנודע בכינויו פיקסי, הוא מהשחקנים הבולטים בכדורגל היוגוסלבי והסרבי בכל הזמנים. הוא זכה בגביע אירופה לאלופות עם אולימפיק מרסיי הצרפתית, אחרי שהיה משחקניה הבולטים של הכוכב האדום בלגרד. בשלהי הקריירה זכה להישגים גם ביפן עם קבוצת נגויה גראמפוס. הוא ייצג את נבחרת יוגוסלביה משנת 1983 ועד לפירוקה ב-1992, וכן את נבחרת סרביה בגלגוליה המוקדמים. במשך שנים הוביל את הנבחרת כקפטן, ולזכותו הופעות בשני טורנירי מונדיאל, שתי אליפויות אירופה ושני טורנירים אולימפיים.
לאחר פרישתו כיהן כנשיא התאחדות הכדורגל הסרבית, ולאחר מכן כנשיא הכוכב האדום בלגרד. בהמשך פנה לקריירת אימון, אותה החל בקבוצה בה פרש, נגויה גראמפוס.
קריירת משחק > ראדניצקי ניש

סטויקוביץ' החל את דרכו בקבוצת הנוער של ראדניצקי ניש. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במדי הקבוצה הבוגרת בליגת העל היוגוסלבית בעונת 1981/1982, הופעתו היחידה באותה העונה. בעונה שלאחריה כבר השתלב בהרכב הקבוצה, וכבש שער אחד ב-17 הופעות בדרך למקום הרביעי בטבלה. סטויקוביץ', שהחל את דרכו כחלוץ בטרם הוסט לתפקיד הקשר ההתקפי. בעונת 1985/1986 סייע לקבוצתו לחזור לליגה הבכירה, לאחר שירדה לליגת המשנה עונה קודם לכן, עם ארבעה שערים ב-25 הופעות. הייתה זו עונתו האחרונה של סטויקוביץ' בקבוצת נעוריו, במדיה ערך שבעים הופעות ליגה וכבש שמונה שערים.
קריירת משחק > הכוכב האדום בלגרד

לקראת עונת 1986/1987 עבר סטויקוביץ' לקבוצת הפאר היוגוסלבית, הכוכב האדום בלגרד. כבר בעונת הבכורה שלו בקבוצה קבע סטויקוביץ' שיא קריירה אישי של 17 שערי ליגה ב-32 הופעות, והיה למלך שערי הליגה של הקבוצה. הוא סייע לה לסיים את העונה במקום השלישי, שתי נקודות בלבד מהפסגה. עונה אחר כך שוב היה סטויקוביץ' למלך שערי הליגה של קבוצתו, ולסגן מלך השערים בליגה היוגוסלבית, עם 15 כיבושים ב-28 הופעות, שסייעו לקבוצתו להשיב את תואר האליפות בפער נקודה מפרטיזן בלגרד. באותה עונה זכה לראשונה בתואר כדורגלן העונה ביוגוסלביה. סטויקוביץ' הוסיף לכבוש במאזן דו-ספרתי כשהכוכב האדום סיימה כסגנית האלופה לעונת 1988/1989, וזכה בפעם השנייה ברציפות בתואר כדורגלן העונה. בעונתו הרביעית והאחרונה בקבוצה זכה סטויקוביץ' עם הכוכב האדום בדאבל המקומי, לאחר שקבוצתו הקדימה בראש הטבלה את דינמו זאגרב בהפרש ניכר של 11 נקודות. במקביל, הניפה הקבוצה את הגביע היוגוסלבי לאחר שגברה 0:1 בגמר על היידוק ספליט, עם סטויקוביץ' בהרכב.
קריירת משחק > אולימפיק מרסיי והלאס ורונה

בתום העונה סיים סטויקוביץ' את דרכו בקבוצה, לאחר ארבע עונות בקבוצה בהן כבש 54 שערי ליגה ב-120 הופעות. הוא הצטרף לקבוצת הכוכבים של אולימפיק מרסיי, באימונו של פרנץ בקנבאואר ובשיתוף פעולה עם כוכבים רבים באותה התקופה, ובהם ז'אן-פייר פאפן, אריק קנטונה, כריס וודל, דידייה דשאן, ז'אן טיגנה ועוד. סכום הרכישה הוערך בכ-5.5 מיליון ליש"ט, והציפיות מהקבוצה היו גבוהות מאוד. כבר בשלבי העונה המוקדמים סבל סטויקוביץ' מפציעה בברכו, ונאלץ לעבור ניתוח בגרמניה שהשבית אותו לחודשים ארוכים מהמגרשים. הוא הוגבל ל-11 הופעות ליגה בלבד באותה העונה, אך היה שותף לזכייתה של הקבוצה באליפות צרפת. במהלך פגרת החורף של אותה העונה הוחלף בקנבאואר בריימונד גותאלס, שהוביל את הקבוצה להופעתה הראשונה בהיסטוריה בגמר גביע אירופה לאלופות. יריבתה של מרסיי בגמר הייתה קבוצתו הקודמת של סטויקוביץ', הכוכב האדום בלגרד, גם היא בהופעה הראשונה אי פעם בגמר המפעל. סטויקוביץ', שהיה בועט פנדלים מוצלח, עלה כמחליף בדקה ה-112 בזמן ההארכה. כאשר המשחק הגיע לדו-קרב בעיטות עונשין, הודיע סטויקוביץ' למאמנו כי הוא אינו מעוניין לקחת חלק בדו-קרב מול קבוצתו לשעבר, ובסיום הפסידה מרסיי את התואר לכוכב האדום בבעיטות ההכרעה.
בתום עונה אחת, ולאחר שלא הצליח לשמור על כושר ויכולת יציבה, הושאל סטויקוביץ' להלאס ורונה מהסרייה א'. הוא כבש שער ליגה אחד בלבד ב-19 הופעות, וירד עם קבוצתו לסרייה ב' בתום העונה, אז שב לקבוצת האם שלו, אולימפיק מרסיי. בעונת 1992/1993 הורד סטויקוביץ' לקבוצת המילואים של המועדון, אך נכלל בסגל הקבוצה בזכייה ההיסטורית בליגת האלופות באותה עונה, וזאת על אף שלא נטל חלק במשחק הגמר מול מילאן. הוא שב לסגל הבכיר עונה אחר כך, וכבש חמישה שערי ליגה ב-18 הופעות. מרסיי סיימה את העונה כסגנית האלופה.
קריירת משחק > נגויה גראמפוס

המצב הכלכלי הקשה של מרסיי וחוסר היציבות של סטויקוביץ' הובילו לפרידה הדדית, ושלחו את השחקן לנגויה גראמפוס מליגת העל היפנית במהלכה של עונת 1994. קפטן הקבוצה היה אז גארי ליניקר, ועד תום העונה כבש סטויקוביץ' שלושה שערי ליגה ב-14 הופעות. עונה אחר כך הצטרף לקבוצה המאמן ארסן ונגר. תחת הצרפתי קיבל סטויקוביץ' את סרט הקפטן במקומו של ליניקר שעזב, וערך ארבעים הופעות ליגה בהן כבש 15 שערים. באותה העונה זכתה הקבוצה בגביע הקיסר, לאחר שהביסה בגמר 0–3 את סאנפרצ'ה הירושימה. באותה העונה זכה סטויקוביץ' בתואר כדורגלן העונה ביפן. נגויה גראמפוס זכתה בגביע נוסף בעונת 1999, כשגברה פעם נוספת על סאנפרצ'ה הירושימה, הפעם בתוצאה 0–2. סטויקוביץ' כבש את שערה השני של קבוצתו.
סטויקוביץ' הוסיף לשחק בשורות הקבוצה עד לתום עונת 2001, ורשם 184 הופעות ליגה במדיה, בהן כבש 57 שערים. בתום העונה הוא פרש ממשחק פעיל בגיל 36.
קריירה ניהולית > התאחדות הכדורגל היוגוסלבית

לאחר פרישתו ממשחק פעיל, התמנה סטויקוביץ' לתפקיד נשיא התאחדות הכדורגל היוגוסלבית, והחליף בתפקיד את כדורגלן העבר מיליאן מיליאניץ' שכיהן בו מאז 1992. מינויו של סטויקוביץ' זכה לתמיכה פומבית רחבה, בשל היותו אחד מבכירי הכדורגלנים בתולדות המדינה.
באחת מהחלטותיו הראשונות, מינה סטויקוביץ' את דיאן סביצ'ביץ', ששיחק עמו בכוכב האדום ובנבחרת ופרש זמן קצר קודם לכן ממשחק פעיל, לתפקיד מאמן הנבחרת. סביצ'ביץ' לא הצליח להוביל את הנבחרת להישגים, וב-2003 התפטר מתפקידו. סטויקוביץ' החתים את מאמנה לשעבר של הנבחרת, איליה פטקוביץ', כמחליפו של סביצ'ביץ', בהחלטה שהתבררה כמוצלחת במיוחד.
הישג השיא של הנבחרת בתקופת שלטונו בהתאחדות הגיעה במשחקי מוקדמות מונדיאל 2006, תחת המאמן פטקוביץ'. הנבחרת, שהשתתפה בטורניר כ"סרביה ומונטנגרו", העפילה מהמקום הראשון בבית ללא הפסדים, תוך שהיא מקדימה בין היתר את ספרד, בוסניה והרצגובינה ובלגיה. במהלך תפקידו בהתאחדות נבחר סטויקוביץ' כחבר הוועדה הטכנית של אופ"א וחבר ועדת הכדורגל של פיפ"א לתקופה של כשמונה שנים.
קריירה ניהולית > הכוכב האדום בלגרד

ביולי 2005 התמנה סטויקוביץ' לתפקיד נשיא הכוכב האדום בלגרד. הוא החליף בתפקיד את כדורגלן העבר דראגן דז'איץ', שפרש מהתפקיד עקב מצבו הבריאותי. אחת ההחלטות הראשונות של סטויקוביץ' בתפקידו החדש היה החלפת המאמן ומינויו של וולטר זנגה, שהיה למאמן הזר הראשון בתולדות המועדון. הוא ניצל את קשריו ביפן מתקופתו ככדורגלן, והביא את חברת טויוטה, ששימשה כבעליה של קבוצת נגויה גראמפוס בה שיחק, להשקיע בקבוצה כנותנת המימון הבכירה ששמה אף הופיע על חולצות השחקנים. למעגל המשקיעים הוסיף סטויקוביץ' חברות סרביות ותיקות ובהן טלקום סרביה ודלתא הולדינג, שהרחיבו את מעגל המימון למועדון. הוא המשיך את קו הרכש של קודמו בתפקיד, שעיקרו היה פיתוח שחקנים ממחלקת הנוער של המועדון או רכישת כישרונות ממועדונים קטנים יותר במדינה, ומכירתם בסכומים גבוהים כאשר מעמדם בליגות אירופיות בכירות יותר צובר תאוצה. הכוכב האדום זכתה בדאבל מרשים בעונה הראשונה של סטויקוביץ' כנשיא. גם בגביע אופ"א רשמה הקבוצה משחקים מרשימים, ובהם הדחתה של ספורטינג בראגה בסיבובי המוקדמות וניצחון ביתי על רומא בשלב הבתים, אך הודחה מהמפעל בדקות הסיום של המחזור האחרון בשלב והבתים ולא הגיעה לשמינית הגמר.
לקראת העונה הבאה, ובניגוד לציפיות האוהדים שעלו בעקבות ההישגים המרשימים של הקבוצה, התפרקה הכוכב האדום מנכסיה הבולטים ביותר, כאשר הצעד הראשון היה מכירתו של שוער הקבוצה, ולדימיר סטויקוביץ', לנאנט הצרפתית. מהלך זה עורר את חמתם של אוהדי הקבוצה, אך סטויקוביץ' הסביר כי הצעד היה בלתי נמנע ונועד לכסות את גירעונה של הקבוצה, שעלה לרמות גבוהות בעקבות שנים של ניהול קלוקל ואי עמידה בהבטחות מצד נותני מימון ראשיים. מספר רב של שחקנים שבלטו בזכייתה של הקבוצה בדאבל נמכרו, כולל כוכבי הקבוצה ניקולה ז'יגיץ' וננאד קובאצ'ביץ'. הכוכב האדום שמרה על תואר האליפות (בעונה הראשונה של ליגת העל הסרבית החדשה), ובכך השלימה שתי זכיות רצופות תחת סטויקוביץ' כנשיא. ב-12 באוקטובר 2007 התפטר סטויקוביץ' מתפקידו כנשיא הקבוצה.
קריירת אימון > נגויה גראמפוס

ב-22 בינואר 2008, לקראת עונת 2008 בליגת העל היפנית, חזר סטויקוביץ' לקבוצה בה פרש ממשחק, נגויה גראמפוס, הפעם בתפקיד המאמן. הקבוצה סיימה את העונה החולפת במקום ה-11, ומינויו של סטויקוביץ' התקבל בחשש מסוים בקרב האוהדים בשל חוסר ניסיונו כמאמן. עם זאת, הוא הוביל את הקבוצה למקום השלישי והמפתיע בליגה היפנית, ארבע נקודות בלבד פחות מהאלופה קאשימה אנטלרס, והוביל אותה לראשונה בתולדותיה להשתתפות בליגת האלופות האסיאתית.
בעונת 2009 הוביל סטויקוביץ' את קבוצתו לראשונה בליגת האלופות האסייתית. לאחר שסיימה ראשונה בשלב הבתים ללא הפסד, הדיחה הקבוצה את שתי בנות ארצה, גמבה אוסקה בשמינית הגמר וקווסאקי פרונטייל ברבע הגמר, ונעצרה רק בחצי הגמר מול אל-איתיחאד הסעודית. בליגה לא הצליחה הקבוצה לשחזר את ההצלחה וסיימה תשיעית בלבד. במהלך העונה, במפגש ליגה בין קבוצתו לבין יוקוהמה אף. מרינוס, הדהים סטויקוביץ' את הקהל כאשר כבש בבעיטת יעף מהאזור הטכני שלו בצדי המגרש. בעקבות פציעה של אחד מהשחקנים, הרחיק שוערה של יוקוהמה את הכדור לחוץ. סטויקוביץ' קם ממושבו על ספסל הקבוצה, ושלח את הכדור בבעיטת יעף שעלתה גבוה ונחתה רק ברשת. על אף שהמעשה היה מרשים כשלעצמו, סטויקוביץ' הורחק מהמגרש על ידי שופט המשחק.
הישג השיא של סטויקוביץ' עם הקבוצה הגיע בעונת 2010. סטויקוביץ' הוביל את נגויה גראמפוס לזכייה באליפות יפן לראשונה בתולדות המועדון, ועשה זאת באופן מרשים בפער של עשר נקודות מהסגנית גמבה אוסקה. סטויקוביץ', שזכה בתואר מאמן העונה ביפן באותה העונה, הודה כי למד רבות מארסן ונגר, שאימן אותו כאשר שיחק בקבוצה היפנית והוביל את הקבוצה לעונת השיא שלה עד אז, זכייה בגביע הקיסר וסגנות בליגה בעונת 1995. ונגר עצמו בירך את סטויקוביץ' על הזכייה בתואר, ואף ציין כי כאשר יסיים את תפקידו בארסנל, הוא רואה בסטויקוביץ' כיורש המועדף עליו בתפקיד.
עונה אחר כך, התקרבה הקבוצה תחת סטויקוביץ' לזכייה נוספת באליפות, אך סיימה במקום השני בטבלה, עם נקודה אחת בלבד פחות מהאלופה קאשיווה רייסול. בליגת האלופות האסייתית הודחה הקבוצה בשלב שמינית הגמר. סטויקוביץ' נותר בתפקידו שנתיים נוספות, בהן הקבוצה לא הצליחה להגיע להישגים. היא הגיעה פעם נוספת לשמינית גמר ליגת האלופות האסייתית, ובליגה סיימה במרכז הטבלה בלבד בשתי העונות. בתום עונת 2013 התפטר סטויקוביץ' מתפקידו לאחר שש עונות.
קריירת אימון > גואנגג'ואו R&F

ב-24 באוגוסט 2015, חמישה מחזורים לסיום העונה בליגת העל הסינית, התמנה סטויקוביץ' לתפקיד מאמן גואנגג'ואו R&F, שנלחמה על חייה בליגה. הוא החליף בתפקיד את קוסמין קונטרה, שסיים את דרכו בעקבות התוצאות החלשות של הקבוצה, והצליח עד לסיום העונה לשמור על הקבוצה בליגה הבכירה, במרחק שתי נקודות בלבד מהקו האדום. בעונת 2016 פתחה הקבוצה את העונה כשהיא נעה בין מרכז ותחתית הטבלה. הגעתו של ערן זהבי ממכבי תל אביב במהלך העונה שיפרה באופן משמעותי את יכולת הקבוצה. זהבי כבש 11 שערי ליגה ב-15 הופעות, וסייע לקבוצתו שהעפילה עד לחצי גמר הגביע הסיני לראשונה מזה 13 שנים, וסיימה את העונה במקום השישי בטבלה, שיפור של שמונה מקומות מהעונה החולפת.
בינואר 2020 הוחלט על עזיבתו של סטויקוביץ׳ לאחר 5 שנים בהם היה מאמן הקבוצה.
קריירת אימון > נבחרת סרביה

ב-3 במרץ 2021 מונה סטויקוביץ' למאמנה של נבחרת סרביה. ב-26 ביוני 2024 פוטר סטויקוביץ' מתפקידו, לאחר שנבחרת סרביה לא הצליחה להעפיל לשמינית גמר היורו 2024.
תארים > תארים כשחקן

אליפות יוגוסלביה (2): 1987/1988, 1989/1990
הגביע היוגוסלבי: 1989/1990
ליגת האלופות: 1992/1993
אליפות צרפת: 1990/1991
גביע הקיסר (2): 1995, 1999
מדליית ארד אולימפית: לוס אנג'לס 1984
נבחרת הטורניר: מונדיאל 1990
כדורגלן השנה ביוגוסלביה (2): 1988, 1989
כדורגלן השנה ביפן: 1995