stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
נייג'ל מנסל
קריירה > פורמולה 1 > ויליאמס: 1985-1988

בעונת המרוצים 1985 פרנק ויליאמס לקח את מנסל לנהוג לצידו של קקה רוזברג בקבוצת ויליאמס. מנסל אמר על קקה, שהוא "קרוב לוודאי היה העמית הטוב ביותר שהיה לי בקבוצה כלשהי". מנסל נהג במכונית "5 אדום", שלאחר מכן זכתה לפרסום רב באמצעות הפרשנות של מורי ווקר ב-BBC. במכונית זו נהג במשך הקריירה שלו בקבוצת ויליאמס וניומן/האס.
תחילת העונה הייתה דומה לעונות הקודמות של מנסל, למרות שהוא התחיל להתקרב להובלה ובעיקר לאחר שמנועי הונדה החלו להשתפר לקראת אמצע העונה. מנסל סיים במקום השני במרוץ בבלגיה ולבסוף ניצח במרוצו ה-72 בגרנד פרי אירופה במסלול ברנדס-האץ' בבריטניה. במרוץ לאחר מכן הוסיף ניצחון שני ברציפות בגרנד פרי דרום אפריקה. בזכות הישגיו אלה הפך מנסל לכוכב.
בעונת 1986, מנסל היה עמיתו של נלסון פיקה בקבוצת ויליאמס. הברזילאי אמר על מנסל שהוא "בור חסר השכלה", והעביר ביקורת על אשתו של מנסל, בעוד שמנסל עצמו בשיחות פרטיות אמר שפיקה לא עומד בלחץ ועוסק בעיקר בפוליטיקה פנימית. עם חמישה ניצחונות בעונה מנסל כמעט זכה באליפות, כשרק כשל בצמיג במרוץ סיום העונה באוסטרליה גרם לו להפסיד את התואר. מנסל סיים שני לפרוסט. ה-BBC בחר בו כאיש השנה בספורט בעקבות ההישגים של עונה זו.
מנסל זכה בשישה מרוצים נוספים בעונת 1987, כולל ניצחון אמוציונלי במסלול הביתי בסילברסטון, בו הוא צמצם יתרון של 30 שניות של פיקה ב-30 הקפות בלבד. בהקפת הניצחון עצר מנסל על המסלול ונישק את האספלט במקום בו הוא עקף את פיקה. המשך העונה האיר למנסל פחות, כשהוא מפספס החלפת הילוך בהקפה הראשונה במרוץ באיטליה וסובל מפציעה נוספת בגב כתוצאה מתאונה במוקדמות למרוץ ביפן. כתוצאה מפציעה זו הפסיד מנסל את מרוץ סיום העונה והאליפות נפלה לידיו של פיקה.
מנסל הפך לחביב הקהל, כשחוש ההומור המוצלח שלו וגישתו הלא־מתנשאת הזכירו לרבים את גרהאם היל המנוח, שלקח שתי אליפויות עולם במרוצי פורמולה 1 בשנות ה-60 של המאה ה-20. הוא היה פופולרי גם בגין הנהיגה המהירה והאגרסיבית שלו. יחד עם זאת, בקרב אנשי הפורמולה 1 הדעה עליו הייתה שהוא מתלונן כל הזמן על פרטים קטנים ובעיקר חושד שקושרים נגדו.
בעונת המרוצים 1988 איבדה קבוצת ויליאמס את המנועים המוגדשים של הונדה לטובת המנועים הרגילים של קבוצת ג'אד. עונה איומה עברה על מנסל בה הוא סיים רק שניים מתוך 14 מרוצים בהם השתתף. הוא לקה גם באבעבועות רוח לאחר שנדבק משני בניו ולא השתתף בשני מרוצים נוספים לאחר המרוץ בהונגריה בו השתתף. יחד עם זאת, כדי לא לאכזב את אוהדיו הצליח מנסל להתחרות במרוץ הביתי באנגליה וסיים במקום השני.
קריירה > פורמולה 1 > פרארי: 1989-1990

בהכנות לעונת 1989 היה מנסל הבחירה האחרונה של אנצו פרארי המנוח לקבוצת הפורמולה 1 של פרארי לפני מותו באוגוסט 1988. מנסל תיאר בחירה זו כבוד זה כ"אחד הגדולים בקריירה שלי". באיטליה הוא נודע במהרה כ"il leone" ("האריה") על ידי קבוצת האוהדים של פרארי. בעונה זו חלו שינויים רבים בפורמולה 1, עם האיסור על שימוש במנועים מוגדשים (טורבו) ועם הכנסת תיבות הילוכים אלקטרוניות. מנסל האמין שהוא יוכל להתקדם בעונה זו ולאיים על תואר האליפות. הוא פתח את העונה בניצחון מפתיע במרוץ בברזיל, מסלול שהיה שנוא עליו במיוחד וביתו של יריבו המר נלסון פיקה. הוא אמר שהזמין כרטיסים לטיסה הביתה בשעה של אמצע המרוץ כי לא האמין שהמכונית תחזיק מעמד יותר מסיבובים ספורים. המשך העונה לא היה מוצלח כתחילתה וסומן בעיקר על ידי כשלים בתיבת ההילוכים. במרוץ בקנדה הוא נפסל כמו גם במרוץ בפורטוגל ולאחר מכן נאסר עליו להתחרות במרוץ העוקב בספרד. למרות כל הקשיים סיים מנסל במקום הרביעי באותה עונה וניצח במרוץ בהונגריה, בו זינק מהמקום השנים-עשר.
עונת 1990 הייתה קשה גם כן, עם בעיות נוספות באמינות של המכוניות. מנסל פרש משבעה מרוצים. בעונה זו היה מנסל שותף לאלן פרוסט, אלוף העולם המכהן, בקבוצת פרארי. אלן פרוסט נטל את עמדת הנהג הבכיר, תוך שהוא מגביר את תסביך הנחיתות של מנסל. מנסל מתאר תקרית אחת, במרוץ בבריטניה, שהמכונית לא התנהגה כפי שהוא ציפה לאחר שבמרוץ לפני כן זינק מהפול-פוזישן. כשהתעמת עם המכונאים הסתבר שפרוסט חשב שהמכונית של מנסל עדיפה ובהיותו הבכיר בקבוצה הוחלפו המכוניות ללא ידיעת מנסל. לאחר שפרש מהמרוץ, הודיע מנסל שיפרוש מתחרויות בפורמולה 1 בכלל. מנסל זכה במרוץ אחד באותה עונה, בפורטוגל וסיים חמישי באליפות. מנסל ביטל את הפרישה שלו כשפרנק ויליאמס החליט להחתים אותו. מנסל הכניס לחוזה סעיף שקובע שהוא מרכז הקבוצה, לאחר פרשיית ה"נהג המשני" שלו בפרארי. מנסל הרוויח בעונתו בוויליאמס 4.6 מיליון ליש"ט, מה שהפך אותו לספורטאי הבריטי המרוויח ביותר באותם זמנים.
קריירה > פורמולה 1 > ויליאמס: 1991-1992

ה"רומן" המחודש של מנסל בקבוצת ויליאמס היה מוצלח אפילו יותר מהראשון. בחזרה במכונית ה"5 אדום" שלו, הוא זכה בחמישה ניצחונות בעונת 1991, כשהמרוץ בספרד היה הזכור ביותר באותה עונה. במרוץ זה הוא סיים יחד עם איירטון סנה ואלן פרוסט כשהפרש של סנטימטרים בודדים מפריד בין המכוניות של השלושה, כשהם נוהגים במהירות שגבוהה מ-320 קמ"ש. במרוץ בבריטניה הפגין מנסל את הרוח הספורטיבית שלו, כאשר בהקפת הניצחון שלו הוא אסף למכוניתו את איירטון סנה, שמכוניתו כבתה בהקפה האחרונה של המרוץ. מנסל לקח את סנה עד לרחבת הטיפולים. למרות חצי שני מוצלח של העונה, שכלל גם רצף של שלושה ניצחונות רצופים, לא זכה מנסל באליפות באותה שנה בשל החלטתה של ויליאמס לפתח את תיבת ההילוכים החצי אוטומטית שלהם. בתחילת העונה צבר מנסל שש נקודות אליפות בלבד, לעומת 40 של סנה, ובסוף העונה היה זה סנה שלקח את האליפות ומנסל סיים שני אחריו.
עונת 1992 של מנסל הייתה אמורה להיות האחרונה שלו בסבב והחלה בחמישה ניצחונות רצופים, שיא עולמי שהושווה רק על ידי מיכאל שומאכר בשנת 2004. מנסל זכה באליפות העולם לנהגים, כשהוא מציב שיא עולמי נוסף למירב הניצחונות של נהג בעונה אחת (9) ושיא לזינוקים מהמקום הראשון (14). הוא הפסיד, בהפרש זעום, את המרוץ במונקו לסנה בחום רב, עקב תקר בצמיג, והגיע למקום השני, וכמעט התעלף על דוכן המנצחים. מנסל זכה באליפות כבר במרוץ בהונגריה, כשהוא מציב שיא לזכייה באליפות במספר מינימלי של מרוצים מאז שהעונה הוארכה ל-16 מרוצים. בעקבות הישגיו בעונה זו, זכה מנסל שוב בתואר איש השנה בספורט של ה-BBC. רק שלושה אנשים נוספים זכו בתואר זה פעמיים.
קריירה > CART > ניומן/האס: 1993-1994

למרות זכייתו באליפות, מנסל הסתכסך עם קבוצת ויליאמס על רקע כלכלי ובעקבות הצטרפותו של אלן פרוסט לקבוצה. ויליאמס צרפו את פרוסט לקבוצה מאחר שבחרו ברנו כספקי המנועים לקבוצה, ולא הודיעו למנסל על הצטרפותו של פרוסט לקבוצה עד למרוץ השני של העונה במקסיקו. כתוצאה מכך, עזב מנסל את הקבוצה והצטרף למרוצי ה-CART בקבוצת ניומן/האס בעונת 1993. הוא תפס את המושב של מייקל אנדרטי, שבאופן אירוני הצטרף לקבוצת מקלארן במרוצי הפורמולה 1. במרוץ הפתיחה, באוסטרליה, היה מנסל ל"טירון" הראשון שמזנק מהפול-פוזישן ולאחר מכן שמנצח במרוץ הבכורה שלו. מספר שבועות מאוחר יותר הוא נפצע בגבו שוב כתוצאה מתאונה במרוץ בפיניקס. במרוץ באינדיאנפוליס 500, המסלול הסגלגל הראשון שלו, הוביל מנסל במשך רוב המרוץ וסיים שלישי. בסיום העונה ניצח בחמישה מרוצים וזה הספיק לו לסיים כאלוף כבר בעונת הבכורה שלו. בכך היה הנהג היחיד עד היום שהחזיק בתואר אלוף הפורמולה 1 וה-CART בו זמנית. ב-31 באוקטובר 1993 מנסל השתתף במרוץ ה-TOCA shootout בפארק דאנינגטון, כשהוא נוהג במכונית פורד מונדיאו לעיני קהל של 90,000 צופים. הוא פרש מהמרוץ לאחר התנגשות בגשר כתוצאה מתאונה עם טיף נידל. הוא איבד את הכרתו כתוצאה מהתאונה אבל השתקם באופן מלא. בעקבות העונה המוצלחת במרוצי ה-CART הוא זכה במספר פרסים מארגונים שונים.
בעונה הבאה סבל מנסל ממכונית ניומן/האס לא אמינה. בעונה זו גם איבד מנסל את אהדת הקהל, גם כתוצאה מהתנהגות גסה, בייחוד לאחר שהודח מהמרוץ היוקרתי אינדיאנפוליס 500 כתוצאה מתאונה. מנסל סירב לקבל טיפול בבית החולים במסלול ולשאלת עיתונאי שסיקר את המרוץ האם "דיבר עם דניס ויטולו", הנהג שהתנגש בו במרוץ, ענה מנסל: "לא יודע. דבר אתה איתו." מנסל גם הסתכסך עם מריו אנדרטי, לא מעט בשל התנהגותו של מנסל עצמו. מריו אמר מאז: "אני מניח שאם רוני פטרסון היה העמית הטוב ביותר שהיה לי בקבוצה, נייג'ל מנסל הוא הגרוע ביותר" ו-"הייתה לי הרבה הערכה אליו כנהג, אבל לא כאדם".
קריירה > השיבה לפורמולה 1 > ויליאמס: 1994

ובכל זאת חזר מנסל לפורמולה 1. לאחר מותו של איירטון סנה, הוא חזר לוויליאמס כשהוא מחליף את הטירון דייוויד קולתארד החל מהמרוץ בצרפת ועד לתום העונה. מנסל השתכר בערך 900,000 ליש"ט לכל מרוץ, בהשוואה לנהג הבכיר של הקבוצה, דיימון היל, שהשתכר רק כ-300,000 ליש"ט לכל העונה. מנסל זכה בניצחון האחרון שלו באוסטרליה, שהיה גם המרוץ האחרון בעונת 1994, כשהוא מקדים את שני המתמודדים על התואר דיימון היל ומיכאל שומאכר.
קריירה > השיבה לפורמולה 1 > מקלארן: 1995

מנסל סיים את הקריירה שלו בקבוצת מקלארן בעונת 1995, אבל, כשהוא מתוסכל מביצוע אחיזת הכביש של הרכב, הוא בחר לפרוש כבר אחרי שני מרוצים. הוא הפסיד גם את תחילת העונה לאחר שתא הנהג לא היה גדול מספיק בשבילו לשבת בו בנוחות.
קריירה > אליפות הטורינג הבריטית > פורד: 1998

מנסל חזר למרוצי המכוניות בשנת 1998 במרוצי אליפות הטורינג הבריטית, כשהוא נוהג במכונית פורד מונדיאו במשך שלושה חודשים. המכונית עצמה הייתה בלתי תחרותית והיצרן סיים במקום ה-7 מתוך 9 יצרנים באותה עונה. כשהמספר 5 תפוס על ידי ג'יימס תומפסון, מנסל התחרה במספר 55.
במרוץ הראשון שלו הוא פרש כבר אחרי שלוש הקפות הרצה, דבר שהעמיד אותו במקום ה-19 בזינוק למרוץ. ככל שתנאי המסלול השתנו והמסלול נהיה חלקלק, מנסל התקדם בדירוג ואף הוביל את המרוץ למשך כמה הקפות ולבסוף סיים במקום החמישי. המרוץ נחשב על ידי רבים כאחד הגדולים ביותר בתולדות מרוצי הטורינג.
במרוץ זה סיים מנסל במקום הגבוה ביותר באותה עונה, כאשר במרוצים הנוספים הוא מסיים במקומות האחד עשר והארבעה עשר. לאחר שלושת המרוצים בהם השתתף הוא סיים במקום ה-18 מתוך 21 נהגים באליפות.
קריירה > מרוצי גראנד פרי לוותיקים > 2005

ב-17 ביולי מנסל השתתף ב"מרוץ האגדות", מרוץ ראווה בנוריסרינג. הוא התחרה נגד אלופי עולם לשעבר ונהגים בכירים נוספים, ובהם ג'ודי שכטר, אלן פרוסט, מיק דוהאן, אמרסון פיטיפלדי וג'וני סקוטו, כשלכל נהג הזדמנות לנהוג במכוניות של היצרנים אאודי, מרצדס ואופל. פרוסט הוכרז על ידי המארגנים כמנצח במרוץ.
מנסל הפך לבעל מניות ונהג בסדר מרוצי הגראנד פרי לוותיקים. לאחר תקופה של פיתוח המכונית ובחינתה, זכה מנסל במרוץ הבכורה בנובמבר 2005.
קריירה > מרוצי גראנד פרי לוותיקים > 2006

לאחר הצלחת מרוץ הבכורה נקבעו ארבעה מרוצים נוספים בסבב האליפות לוותיקים בשנת 2006, כולל אחד בסילברסטון. מנסל זכה במרוץ הפותח בקטר באפריל לאחר זינוק מהפול-פוזישן. המרוץ במונזה בוטל בשל מגבלות רעש באזור, ובעיות טכניות מנעו את השתתפותו של מנסל במרוץ בסילברסטון.
מנסל ביצע גם מספר סיבובים במאי 2006 במסלול בברנדס-האץ', מקום זכייתו הראשונה במרוץ הפורמולה 1, כשהוא נוהג במכונית ה-BMW M3 GTR שאנדי פריו ניצח בה במרוץ ה-24 שעות בנורבורינג, במסגרת מרוצי הטורינג.
רשימת תארים

| קודם | תואר | יורש |
| --- | --- | --- |
| בארי מקוויגן  | איש השנה בספורט של ה-BBC   שנה: 1986 | פאטימה וויטברד |
| איירטון סנה | אלוף פורמולה 1   שנה: 1992 | אלן פרוסט |
| ליז מק'קולגן | איש השנה בספורט של ה-BBC   שנה: 1992 | לינפורד כריסטי |
| סטפן יוהנסון | טירון השנה במרוצי CART   שנה: 1993 | ז'אק וילנב |
| בובי רהל | אלוף מרוצי CART   שנה: 1993 | אל אונסר הבן |
לקריאה נוספת

המילטון, מוריס  Frank Williams Macmillan ISBN 0-333-71716-3
מנסל, נייג'ל My Autobiography Collins Willow ISBN 0-00-218497-4
BTCC Pages
Crash.net
הערות שוליים

↑  Murray Walker's F1 Greats Video
↑  Waltrip Heads Class of 2005 at Motorsports Hall of Fame
↑  Mansell, Nigel My Autobiography page 88 Collins Willow ISBN 0-00-218497-4
1 2  King Nigel Mansell Statistics
↑  Mansell, Nigel My Autobiography page 120 Collins Willow ISBN 0-00-218497-4
↑  grandprix.com: United States GP, 1984
↑  Mansell, Nigel My Autobiography page 141 Collins Willow ISBN 0-00-218497-4
↑  Mansell, Nigel My Autobiography page 199 Collins Willow ISBN 0-00-218497-4
↑  Mansell, Nigel My Autobiography page 222 Collins Willow ISBN 0-00-218497-4
↑  Hamilton, Maurice Frank Williams page 186 Macmillan ISBN 0-333-71716-3
↑  "Mario: Nige my worst team-mate". ITv-F1. אורכב מ-המקור ב-2007-09-29. נבדק ב-23 באוגוסט 2006. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Hamilton, Maurice Frank Williams page 244 Macmillan ISBN 0-333-71716-3
↑  Redshoes Archive:James Thompson - Honda Accord 1998
↑  Redshoes Archive:Nigel Mansell - Ford Mondeo 1998
↑  BTCC Pages:Donington Park June 14 1998
↑  Crash.net: Reid 150 Not Out
↑  BTCC Pages:Brands Hatch August 31 1998
↑  BTCC Pages:Silverstone September 20 1998
↑  BTCC 1988 Season
↑  "The € 500,000 Euro Race - World Champions in DTM Cars". DTM.de. נבדק ב-22 בדצמבר 2006. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Prost wins the €500,000 charity race". DTM.de. נבדק ב-22 בדצמבר 2006. {{cite web}}:  (עזרה). 
Note: In-depth information on times set by each driver do not appear to have been formally published by the organisers.
↑  Mansell secures GP Masters glory
↑  Odds against Mansell in GP Masters
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810592025005606  BNE: XX1014248  BnF: cb122042369 (data)  GND: 1208169661  ICCU: CFIV109368  ISNI: 0000 0001 0924 0930  LCCN: n92104231  MusicBrainz: 59cb0244-899f-4621-bf47-bda5239b54bb  NDL: 00471007  NKC: jn20000701139  NLA: 35075377  Trove: 819227  VIAF: 91419963   WorldCat (עם VIAF): 91419963 
מנסל במרוץ בגרמניה בשנת 1985
נייג'ל מנסל נוהג בעונת 1993 של מרוצי ה-CART בארצות הברית
מנסל מציג את מכונית ה-Jordan EJ14 בנהיגה ברחובות לונדון לפני המרוץ באנגליה בשנת 2004.
סזר פרנק

| --- | --- |

 לידה:  10 בדצמבר 1822 לייז', הממלכה המאוחדת של ארצות השפלה 
 פטירה:  8 בנובמבר 1890 (בגיל 67) פריז, צרפת 
 שם לידה:  César Auguste Jean Guillaume Hubert Franck 
 מקום קבורה:  בית הקברות מונפרנאס 
 מוקד פעילות:  פריז 
 מקום לימודים:  הקונסרבטואר של פריז, הקונסרבטוריון המלכותי של ליאז' 
 סוגה:  אופרה, סימפוניה, מוזיקה קלאסית 
 שפה מועדפת:  צרפתית 
 כלי נגינה:  עוגב 
 בן או בת זוג:  Félicité Saillot Desmousseaux (22 בפברואר 1848–?) 
 פרסים והוקרה:  אביר בלגיון הכבוד (6 באוגוסט 1885)  אביר במסדר הדקל האקדמי (1884) 
 www.cesar-franck.org
 פרופיל ב-IMDb
 חתימה:  
 
סֶזָר פְרַנק (בצרפתית: César Auguste Jean Guillaume Hubert Franck; ‏10 בדצמבר 1822 – 8 בנובמבר 1890) היה מלחין ונגן עוגב יליד בלגיה וממוצא גרמני, אחת הדמויות המרכזיות בעולם המוזיקה הצרפתי במחצית השנייה של המאה ה-19. פרנק נחשב לנציג המוזיקה הרומנטית הצרפתית ולבעל השפעה על התפתחות המוזיקה הצרפתית.
תולדות חייו

פרנק נולד בלייז' שבבלגיה לאב ממוצא גרמני ולאם גרמנייה. אביו טיפח תקוות להביאו לדרגת פסנתרן קונצרטים ושלח אותו ללמוד בקונסרבטואר בעיר. בגיל שלוש עשרה זכה פרנק בפרס על נגינתו בפסנתר. לאחר זכייתו בפרס עברה המשפחה להתגורר בפריז וב-1837 המשיך בלימודיו בקונסרבטואר של פריז. אחרי סיום לימודיו ב-1842 חזר פרנק לזמן קצר לבלגיה, אך ב-1844 חזר לפריז, שם נשאר עד סוף חייו. החלטתו לוותר על קריירה של וירטואוז חוללה מתח ביחסיו עם אביו בתקופה זו.
בשנותיו הראשונות בפריז עבד פרנק למחייתו בהוראת מוזיקה, הן באופן פרטי והן במוסדות חינוך. במשך שלושים שנה עבד כנגן עוגב בכנסיות וזכה למוניטין כמאלתר מעולה. בין השנים 1847 ל-1851 היה נגן העוגב בנוטרדאם דה לורט ומשנת 1851 עד 1858 — בכנסיית סן ז'אן-סן פרנסואה. בתקופה זו התוודע אל עבודתו של אריסטיד קאואייה-קול, בונה עוגבים צרפתי מפורסם, ואף עבד על פיתוח הטכניקה שלו כנגן עוגב ומאלתר.
ב-1858 החל לעבוד כנגן העוגב הראשי של כנסיית סן קלותילד בפריז, שם נשאר עד מותו. בתקופה זו החל לעשות לו שם כמאלתר. עם זאת, הקובץ הראשון של יצירותיו לעוגב יצא לאור רק בשנת 1868, כשפרנק היה בן 46, אף כי הכיל אחת מיצירות העוגב המשובחות ביותר שלו, ה-Grande Pièce Symphonique. משנת 1872 עד מותו כיהן כפרופסור לעוגב בקונסרבטואר של פריז, אך כיתתו הפכה במהירות לכיתת קומפוזיציה. בין תלמידיו היו ונסן ד'אנדי, גיום לקה, ארנסט שוסון, לואי ויירן ואנרי דיפארק. כנגן עוגב נודע בעיקר בכישוריו כמאלתר ורבים רואים בו, על יסוד שתים עשרה יצירות חשובות בלבד לעוגב, את גדול המלחינים לעוגב אחרי יוהאן סבסטיאן באך. יצירותיו היו מן המעולות שנכתבו לעוגב בצרפת במשך למעלה ממאה שנים, והניחו את היסוד לסגנון הסימפוני במוזיקה הצרפתית לעוגב. ה-Grande Pièce Symphonique שלו, יצירה בת 25 דקות, סללה יותר מכל אחת אחרת את הדרך לסימפוניות לעוגב של שארל-מארי וידור, לואי וירן ומרסל דופרה.
ב-1885 השלים פרנק את יצירתו "וריאציות סימפוניות לפסנתר ולתזמורת", יצירה המאופינת במלודיות שבה ובמהלכים הרמוניים לא שגרתיים. היא מסתיימת בפרק המזכיר במבנהו פרק מתוך סימפוניה.
ב-1890, בגיל שישים ותשע, כתב פרנק יצירה לכלי מיתר שהייתה יצירתו הראשונה שזכתה להצלחה מסחרית. גם לאחר שפרסם את יצירתו החשובה "סימפוניה ברה מינור" זכה לביקורות שליליות על יצירותיו. למשל, הקומפוזיטור שארל גונו שאמר "יצירה זו היא אישור לאי יכולת".
בשנת 1890 מת פרנק בפריז, לאחר שנפגע בתאונת דרכים ונפל למשכב. כמעט כל היצירות המפורסמות ביותר נוצרו בשנותיו האחרונות של חייו, והוא זכה לראות את הצלחתו רק בחודשיו האחרונים בלבד.
גוסטב דרפה אמר על פרנק:
"המוזיקה הזו... היא באמת אחותה של התפילה לא פחות משהיא אחותה של השירה: היא מובילה חזרה לשמיים ולעיר המנוחה."
יצירות חשובות

סימפוניה ברה מינור
סונטה בלה מז'ור לכינור וְלִפסנתר
וריאציות סימפוניות לִפסנתר וּלְתזמורת
חמישיית פסנתר.
פרלוד, פוגה ווריאציה (לפסנתר).
לקריאה נוספת

Boyden, Matthew; Buckley, Jonathan (1994). Classical Music on CD-The Rough Guide. London: Rough Guides. ISBN 185828113X.
Davis, Elizabeth, (ed.) (1997). A Basic Music Library- Essential Scores and Sound Recordings. Chicago: American Library Association. ISBN 0838934617. {{cite book}}: |first= has generic name (עזרה)
הערות שוליים

↑  ג'רמי ניקולאס, מלחינים ששינו את העולם, מטר, עמ' 106
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007261386705171  PLWABN: 9810690413405606  BIBSYS: 90118753  BNE: XX1101888  BnF: cb13894116f (data)  BPN: 61052955  CANTIC: a12205205  CiNii: DA06040595  GND: 118534645  ICCU: LO1V132013  ISNI: 0000 0001 2096 3195  LCCN: n79130762  LNB: 000035459  Léonore: 148299  MusicBrainz: 69802473-e361-4e15-bbd8-53fe83cd1587  NDL: 00620680  NKC: jn20000601614  NLA: 36173205  NLG: 71402  NLK: KAC199609178  NSK: 000061186  NTA: 06881240X  RERO: 02-A003258845  SELIBR: 253159  SNAC: w6gh9fws  SUDOC: 027271625  Trove: 1223889  VcBA: 495/17227  VIAF: 66651702   WorldCat (עם VIAF): 66651702 
סזאר פרנק מנגן בעוגב
נקר מוצץ אדום-עורף

| נקר מוצץ אדום-עורף |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: נקראים
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: נקריים
סוג:: נקר מוצץ
מין:: נקר מוצץ אדום-עורף
שם מדעי
 Sphyrapicus nuchalis ‏ברד, 1858
תחום תפוצה


נקר מוצץ אדום-עורף (שם מדעי: Sphyrapicus nuchalis) הוא מין ממשפחת הנקריים החי ביערות קנדה ואמריקה הצפונית. נקר זה ניזון בעיקר מלשד עצים והוא קרוב למין נקר מוצץ צהוב-בטן, כשבעבר גם נחשב לתת-מין שלו.
תיאור

נקר זה בינוני בגודלו באורך של 19 עד 21 ס"מ ובמשקל של 32 עד 66 גרם בקירוב. הוא בעל פלג וגף שחור מסורטט בלבן והראש שחור עם פסים שחורים-לבנים לאורכם כשהמצח והעורף אדומים והסנטר בעל פס אדום מוקף בפסים לבנים, והצוואר והחזה לבנים. לאורך הכנפיים ישנו פס לבן עבה לאורכם ושאר הכנפיים והזנב שחורים. בדומה לשאר הנקרים הוא בעל זנב נוקשה וכן רגליים חזקות מפוצלות העוזרות לו לטפס. הנקבות דומות לזכרים אך להם גרון עם פס אדום ותחתיו פס לבן.
נקר זה מצוי בסביבות מרכזה של אמריקה הצפונית בקנדה וארצות הברית לאורך האגן הגדול והרי הרוקי ביערות מחטניים ורחבי עלים. עם זאת בחורף הם נודדים דרומה עד למקסיקו וחוזרים צפונה באביב.
הנקרים ניזונים מלשד העצים אותו הם מנקרים מהקליפה ואוספים בלשונם וכן מלקטים חרקים שנמשכים לאותם חורים. הם מגוונים גם בפירות ובזרעים. הנקרים מקננים בעצים והנקבות מטילות לרוב 3 עד 7 ביצים לבנות, עליהם דוגרים במשך 12 עד 13 ימים. הצעירים מגיעים לבגרות קרוב לחודש מבקיעתם.
הערות שוליים

↑  נקר מוצץ אדום-עורף באתר הרשימה האדומה של IUCN
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007542250405171
נקר קיסרי

| נקר קיסרי |
| --- | --- |

מצב שימור
 מצב שימור: סכנת הכחדה חמורה סכנת הכחדה חמורה (CR) 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: נקראים
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: נקריים
סוג:: נקר קמפפילוס
מין:: נקר קיסרי
שם מדעי
 Campephilus imperialis ‏גולד, 1832
תחום תפוצה


נקר קיסרי (שם מדעי: Campephilus imperialis) הוא מין של עוף נדיר ממשפחת הנקריים אשר חי ביערות אמריקה הצפונית וייתכן שנכחד מהעולם.
מאפיינים

נקר זה הוא קרוב משפחתו של הנקר המגלני והוא בעל מראה דומה. הוא מגיע לאורך 56–60 ס"מ, מה שהופך אותו לגדול הנקרים מעולם. הנקר בעל מקור ארוך וצהוב המיועד לנקר עצים, עיניים לבנות, נוצות ראש וגוף שחורות, כנפיים לבנות והזכרים בעלי ציצה אדומה מעל ראשם. כמו רוב הנקרים הוא היה בעל רגליים בעלות ארבע אצבעות מקבילות, בצורה העוזרת לו לעמוד אנכי מעל ענף.
תפוצתו המקורית של הנקר היא סביב רכס סיירה מדרה אוקסידנטל שבמקסיקו והוא נמצא בין סונורה וצ'יוואווה לחליסקו ומיצ'ואקאן. תפוצתו הטבעית של הנקר הייתה ביערות מחטניים של אורנים הרריים בתחומי מקסיקו. הוא ניזון בקבוצות קטנות מזחלים שגדלו בין קליפות האורן. הנקרים התרבו בין פברואר ליוני והטילו 1–4 ביצים. בתנאים קשים הם יצאו לחיפושים נרחבים בחיפוש מזונם.
כיום נקר זה די נדיר עקב כריתת היערות והרשימה האדומה של IUCN הגדירה אותו כשרוי בסכנת הכחדה חמורה (CR). עם זאת יש אפשרות שבינתיים הנקר נכחד, כשהפעם האחרונה בה נראו פרטים שלו בטבע הייתה ב-1956.
הערות שוליים

↑  נקר קיסרי באתר הרשימה האדומה של IUCN
↑  ייתכן שנכחד מהעולם
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007549817805171
סופיה ברהה

| --- | --- |

 לידה:  24 באוגוסט 1559 טירת קנוטסתורפ, שוודיה 
 פטירה:  1643 (בגיל 83 בערך) אלסינור, דנמרק 
 בן או בת זוג:  אוטו ת'וט (1579–1588)  אריק לאנגה (1602–1613) 
 צאצאים:  טאגה ת'וט 
 
סופיה ברהה, תחריט על ידי הנס פיטר האנסן, עבור ה Illustreret Dansk Litteraturhistorie
סופיה ברהה (בדנית: Sophia Brahe;‏24 באוגוסט 1556–1643), הייתה אסטרונומית דנית, שעסקה גם בבוטניקה, ביולוגיה, גידול והכלאת צמחים ולמדה כימיה ורפואה. היא התפרסמה בכך שסייעה לאחיה טיכו ברהה בתצפיות ובמדידות שערך במסגרת המחקר שלו באסטרונומיה. כמו כן, כתבה את ההיסטוריה של אילנות היוחסין של משפחות אצולה דניות מתקופות מוקדמות.
חייה

סופיה ברהה נולדה בשנת 1556 בטירת קנוטסתורפ, בפרובינציה סקונה, דנמרק, האחרונה מבין עשרת ילדיהם של אוטה ברהה, יועץ למלך דנמרק, ובאטה בילה שהייתה הבכירה בין נשות החצר של מלכת דנמרק, סופיה ממקלנבורג-גיסטרו, ושמשה כגבירה אשר על הגלימות של המלכה. אחיה הגדול, המבוגר ממנה ב-10 שנים היה האסטרונום טיכו ברהה.
סופיה החלה לסייע לאחיה בתצפיותיו האסטרונומית כבר בשנת 1573, וביקרה תכופות במצפה הכוכבים אורניבורג (Uranienborg) שהקים אחיה על האי ון (Hveen) שהיה שייך אז לדנמרק. עבודתם המשותפת של האח והאחות שימשה בסיס למחקר המודרני על תנועת כוכבי הלכת. טיכו ציין שהוא לימד את סופיה בוטניקה וכימיה, ויעץ לה לא ללמוד אסטרונומיה, אך הוא התגאה בכך שהיא למדה אסטרונומיה בכוחות עצמה מתוך ספרים בגרמנית ובלטינית. משפחתה התנגדה לעיסוק של שני האחים במדע כי הדבר מחשב עיסוק שאינו ראוי לבני אצולה, אך כדברי טיכו, סופיה הייתה נחרצת בדעתה.
ב-1576 בהיותה בת 20, נישאה סופיה לאוטו ת'וט (Otto Thott) בן ה-33. לשניים נולד ילד בשם טאגה ת'וט (Tage Thott) ב-1580. ב-23 במרץ 1588, אוטו ת'וט מת. לאחר מותו, גידלה סופיה את בנם וניהלה את אחוזתו באריקסהולם (Ericksholm) ברווחה עד שבנם הגיע לבגרות ויכול היה לקבלה לאחריותו. במהלך אותן השנים היא הפכה לבוטניקאית ובנוסף המשיכה בלימודי כימיה ורפואה והקימה באריקסהולם גנים. את לימודי הכימיה והרפואה הגשימה על פי תפיסתו של פאראצלסוס, רופא, אלכימאי ואסטרולוג שווייצרי מראשית המאה ה-16, שנחשב לאחד מאבותיה של הרפואה המודרנית. היא גם המשיכה לעזור לטיכו ברהה בתיעוד מיקומיהם של כוכבי הלכת וליצור הורוסקופים.
במהלך ביקוריה במצפה הכוכבים אורניבורג, פגשה סופיה באריק לאנגה (Erik Lange) אציל, אמיד ומשכיל שהתעניין מאוד באלכימיה ובמיוחד בייצור זהב. וב-1590 השניים התארסו. לאנגה השתמש במרבית הונו למימון הניסויים שערך באלכימיה ונאלץ לחמוק מנושיו ולנסוע לגרמניה לחפש פטרון למחקריו. דבר זה דחה את נישואי הזוג וסופיה המתינה לו 11 שנה בהן המשיכה לגדל את בנה. היא ניסתה לעזור ללנגה כספית ומישכנה את אריקסהולם אצל אחיה סטין ברהה (Steen Brahe). כאשר בנה גדל ויצא ללימודים מחוץ לדנמרק, החליטה סופיה להצטרף ללנגה. היא מצאה אותו בהמבורג חסר כל. השניים נישאו בסופו של דבר ב-1602 באקנפרדה (Eckenförde).
סופיה ואריק לנגה חיו בעיר זו בעוני מרוד למשך זמן מה ובאותה תקופה כתבה סופיה לאחותה מרגרטה ברהה (Margarethe Brahe) מכתב שבו תיארה את חיי העוני שאילצו אותה להגיע לחתונתה לבושה בגרביים קרועים ולהחזיר את חליפת החתונה של בעלה למשכונאי, אחרי החתונה. במכתב זה היא מביעה כעס על משפחתה על כך שנמנעו ממנה כספים המגיעים לה ומשום שלא קיבלו את בחירתה ללמוד מדעים.
ב־1613 מת אריק לנגה, שהתגורר בפראג מאז שנת 1608. סופיה ברהה תכננה להיקבר בפראג גם היא ואף מימנה את שיפוץ הכנסייה המקומית, איבטופטה, (Ivetofta kyrka), אך ב-1616 חזרה לדנמרק ומכסה ארון הקבורה שלה נותר עד היום בכנסייה ללא שימוש. עם שובה לדנמרק היא התמקמה בעיר אלסינור (Helsingør). את שנותיה האחרונות הקדישה לכתיבת ההיסטוריה הגנאלוגית של משפחות אצולה דניות. כתביה נמצאים עד היום בספריית אוניברסיטת לונד (Lund).
סופיה ברהה מתה ב-1643 באלסינור ונקברה עם משפחת ת'וט בקריסטיאנסטד (Kristianstad), בכנסיית טרפלדיגהטס (Trefaldighets kyrka). לאחר כמה שנים העביר טאגה, בנה של סופיה, את גופתה לקבורה במאוזולאום המשפחתי ליד כנסיית טורלוסה (Torrlösa). המאוזולאום נהרס בשנת 1862, אבל ב-1914 הונחה אבן זיכרון על המקום בו היה קבור ארונה.