stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פרידריך וילהלם השני, מלך פרוסיה
ביוגרפיה

פרידריך וילהלם נולד ב-25 בספטמבר 1744 בברלינר שטאטשלוס, שבברלין, בירת ממלכת פרוסיה. אביו היה אוגוסט וילהלם, נסיך פרוסיה ובנו של פרידריך וילהלם הראשון, מלך בפרוסיה אשר כונה "המלך החייל". אמו הייתה לואיזה, דוכסית בראונשווייג-וולפנביטל. אביו מת בשנת 1758, ומכיוון שלדודו פרידריך השני, מלך פרוסיה ("הגדול") לא היו ילדים, כבר אז הפך ליורש העצר. פרידריך וילהלם התגלה כילד כאוהב הנאות מטבעו, והתנגד למאמץ ממושך מכל סוג שהוא.
בשנת 1765 נישא לאליזבת כריסטינה מבראונשווייג-וולפנביטל, נסיכת הכתר של פרוסיה בתו של קרל הראשון, דוכס בראונשווייג-וולפנביטל. הזוג התגרש ללא ילדים בשנת 1769. עוד באותה שנה נישא מחדש לפרדריקה לואיזה, נסיכת הסן-דרמשטדט בתו של לודוויג התשיעי, רוזן הסן-דרמשטדט. פרדריקה הייתה נאמנה לו, וילדה לו שבעה ילדים. עם זאת, במהלך חייו היה פרידריך וילהלם במערכות יחסים עם מספר פילגשים שילדו לו מספר בנים לא חוקיים.
פרידריך וילהלם נודע כאדם כבד משקל, אך בעל חזות נאה. הוא העריץ מוזיקה, ואמנים רבים, ביניהם מוצרט ובטהובן, הופיעו בטירתו. הוא גם החזיק תזמורת פרטית, והתפרסם כנגן צ'לו מוכשר. עם זאת, כפי שיתברר בשנות מלכותו, מלך חובב אומנות לא היה מה שנחוץ לפרוסיה של אמצע המאה ה-18 אלא מלך תקיף, נמרץ ואגרסיבי. דודו, שביקש לחשל את הנער לקראת מלכותו, העסיק אותו במשימות מנהליות וצבאיות שונות אותן מילא פרידריך וילהלם בהצלחה מועטה אם בכלל. המלך הביע חשש גלוי מהצפוי לפרוסיה כאשר יעלה אחיינו על הכס, על פי המסופר הוא הצהיר: "האחיין שלי יבזבז את האוצר, ידרדר את הצבא. הנשים ישלטו, המדינה תאבד" אולם פרידריך וילהלם בז לדודו הקפדן ולא לקח אותו ברצינות.
ב-17 באוגוסט 1786 מת המלך, ובהיותו איש חרב קפדן, השאיר אחריו צוואה מפורטת באשר לחלוקת רכושו, הסדרת יורשיו החוקיים וטקס הקבורה אשר ביקש לעצמו. אולם, בקשתו של המלך המנוח להיטמן בסמוך לכלביו בארמון סנסוסי לא מולאה בידי פרידריך וילהלם, שהורה לקבור אותו לצד אביו במצודת העיר פוטסדם.
שלטונו > מדיניות פנים

פרידריך וילהלם התגלה במהרה כקפדן הרבה פחות מדודו. הוא עודד השקעות קטנות וסוחרים פרטיים באמצעות הפחתת דמי המכס, וביטול המונופול שהטיל דודו על מוצרים שונים כגון קפה טבק וסוכר, וסלילת דרכים נוחות. הוא גם עודד בתי ספר ואוניברסיטאות, והשלים את כתיבת ספר החוקים הפרוסי ("Allgemeines Landrecht für die Preußischen Staaten"), שבכתיבתו החל דודו. עם זאת, הוא הטיל מיסים חדשים שהכבידו בעיקר על האוכלוסייה הענייה, כגון מיסים על קמח, חיטה ומלח בישול.
פרידריך וילהלם גילה נטייה למיסטיקה כבר מגיל צעיר, הוא היה חבר במסדר צלב הוורד, אגודת סתרים אשר נוסדה על ידי כריסטיאן רוזנקרויץ במאה ה-15, והייתה מקושרת עם פרוטסטנטיות ולותרניות. פרידריך וילהלם היה נתון במידה רבה להשפעתו של יוהאן כריסטוף פון והלר (Johann Christoph von Woellner), שהיה אחד מראשי המסדר. והלר הפך עד מהרה לאיש סודו של המלך הצעיר, וכונה בידי אנשי התקופה "איש רמאות ומזימות". אולם השפעתו על המלך הייתה כה רבה, עד שפרידריך וילהלם מינה אותו ב-26 באוגוסט 1786 כ"היועץ החשאי למימון" (Geheimer Oberfinanzrath), מה שאפשר לווהלר לשלוט למעשה על חלק גדול מתקציבי המדינה. בהדרגה הוא הפך לשליט בפועל של הממלכה, וחלק גדול מהחלטותיו של המלך התקבלו למעשה על ידו. אנשי החצר שנאו את והלר התככן, והתנגדות זו מנעה בתחילה מפרידריך וילהלם למנות את והלר לתפקיד שהלה חשק בו, ראש המחלקה הדתית המלכותית. ביולי 1788 קיבל והלר סוף סוף את התפקיד, והחל לתכנן רפורמות לותרניות נגד ההשכלה בפרוסיה.
בלחצו של והלר, הוציא פרידריך וילהלם ב-9 ביולי 1788 צו מפורסם שאסר על לימוד של כל מה שלא כלול בכתבי הקודש הרשמיים. פרידריך וילהלם הדגיש את הצורך להגן על הנצרות מפני ההשכלה, והניח את מוסדות החינוך בפיקוח אנשי דת אורתודוקסיים. ב-18 בדצמבר 1788 פורסם חוק צנזורה חדש, שנועד כדי לאבטח את האורתודוקסיה של כל הספרים שפורסמו. חוק זה אילץ מספר עיתונים ומפרסמים גרמניים לפרסם אך ורק מחוץ לגבולות פרוסיה. לאישים כמו עמנואל קאנט נאסר לנאום בציבור.
שלטונו > מדיניות חוץ

גורלי בהרבה כלפי פרוסיה היה יחסו של פרידריך וילהלם לצבא ולמדיניות החוץ. שני המלכים הקודמים, פרידריך השני ופרידריך וילהלם הראשון, טיפחו מאוד את הצבא הפרוסי, שהיווה את מרכז המדינה. חלק מההיסטוריונים מגדירים את פרוסיה של אותה תקופה לא כמדינה שיש לה צבא, אלא כצבא שיש לו מדינה. עם זאת, על אף שהצבא העניק לפרוסיה יוקרה וניצחונות, פרידריך וילהלם השני לא מצא בו עניין. מה גם שהוא גילה שהתקציבים הרבים המושקעים בצבא וכן המלחמות הרבות שערך דודו מקשים מאוד על פרוסיה מבחינה כלכלית. הוא ויתר על תואר הכבוד המלכותי "מצביא" (Kriegsherr), שהפך בפועל את המלך למפקד העליון של צבא פרוסיה, והעניק אותו לראש הוועדה העליונה לענייני מלחמה קרל וילהלם פרדיננד, דוכס בראונשווייג-וולפנביטל. עם זאת, בהוראתו של פרידריך וילהלם פלש הצבא הפרוסי להולנד. המצב בהולנד היה לא יציב, וקרובי משפחתו ששלטו בהולנד קראו לו לעזרה. צבא פרוסי קטן הוצב בהולנד, ומאחר שהם לא קיבלו משכורות הם התפרנסו ממעשי ביזה וסחטנות. מאפיין נוסף במדיניות החוץ שלו היה נטישת המסורת האנטי-אוסטרית שהנהיגו קודמיו. הוא אף תמך באוסטריה במהלך המלחמה המשותפת שלה ושל רוסיה כנגד האימפריה העות'מאנית.
במקביל התעוררו באירופה שתי בעיות שדרשו את תשומת לבה של פרוסיה. הראשונה הייתה התפוררות האיחוד הפולני-ליטאי, שגררה בסופו של דבר את חלוקת פולין. אירוע נוסף היה הדחתו של לואי השישה עשר, מלך צרפת והמהפכה הצרפתית. באוגוסט 1791 נועד פרידריך וילהלם עם הקיסר האוסטרי לאופולד השני בעיר פינליץ. עיקר הוועידה עסק בחלוקת פולין בין שתי המדינות, אולם דובר שם בין היתר על המהפכה הצרפתית. לבסוף יצאו השליטים בהכרזה שהמהפכה הצרפתית אכן מהווה סכנה למונרכיות באירופה, ואם מדינות אחרות תתערבנה בנעשה בצרפת, אף אוסטריה ופרוסיה תצטרפנה למאמץ המלחמתי.
בעקבות ועידת פינליץ שינתה יקטרינה הגדולה, הצארינה של רוסיה, שלפני כן הייתה בעד המהפכה, דרסטית את תגובתה. היא התכחשה בפומבי להצהרותיה הליברליות והסתייגה לחלוטין מרעיונות המהפכה. מטרותיה בהצהרה זו היו כפולות, שכן היא שאפה גם לחסל את המהפכה הצרפתית, ובד בבד לגרור את אוסטריה ופרוסיה למלחמה במערב, מה שיאפשר לרוסיה להשתלט על יותר שטחים במסגרת חלוקת פולין. כמפקד הכוח הפרוסי שפלש לצרפת מינה פרידריך וילהלם את קרל וילהלם פרדיננד, דוכס בראונשווייג-וולפנביטל שעוד הספיק לשרת תחת פרידריך הגדול. הצבא הפרוסי נחל אומנם ניצחונות בתחילה, אולם בעקבות ההפסד בקרב ואלמי ב-20 בספטמבר 1792, נאלץ להסיג את כוחותיו. בהמשך, בעקבות מרידה בפולין, שיכלה להעניק תירוץ להשתלטות על שטחים חדשים בארץ זו, איבדו הפרוסים עניין בצרפת והפנו את צבאם אל פולין. פרידריך וילהלם חתם על הסכם נפרד עם צרפת שכונה "הסכם בזל", שנתפס בידי שאר המעצמות כבגידה. יצוין שתחת שלטונו הגיעה פרוסיה לשיא התפשטותה, אם כי התפשטות זו גם הקשתה עליה, שכן חלק גדול מהשטחים החדשים היו מיושבים במעט מאוד גרמנים אתנים.
פרידריך וילהלם מת ב-16 בנובמבר 1797 בפוטסדם. הוא נקבר בקתדרלת ברלין. ירש אותו בנו פרידריך וילהלם השלישי, שהזדעזע משלטונו של אביו שאותו החשיב לשחיתות והתנוונות של המדינה.
משפחתו

בשנת 1765 נישא לאליזבת כריסטינה מבראונשווייג-וולפנביטל, נסיכת הכתר של פרוסיה בתו של קרל הראשון, דוכס בראונשווייג-וולפנביטל. הזוג התגרש בשנת 1769.
פרדריקה (7 במאי 1767 - 6 באוגוסט 1820)
עוד באותה שנה נישא מחדש לפרדריקה לואיזה, נסיכת הסן-דרמשטדט בתו של לודוויג התשיעי, רוזן הסן-דרמשטדט. פרדריקה הייתה נאמנה לו, וילדה לו שבעה ילדים.
פרידריך וילהלם (3 באוגוסט 1770 - 7 ביוני 1840)
כריסטינה (1772 – 1773)
לודוויג (5 בנובמבר 1773 - 28 בדצמבר 1796)
וילהלמינה (18 בנובמבר 1774 - 12 באוקטובר 1837), התחתנה עם וילם הראשון, מלך הולנד
אוגוסטה (1 במאי 1780 - 19 בפברואר 1841), התחתנה עם וילהלם השני, הנסיך הבוחר מהסן
קרל
היינריך (30 בדצמבר 1781 - 12 ביולי 1846)
וילהלם (3 ביולי 1783 - 28 בספטמבר 1851)
במהלך חייו היה פרידריך וילהלם במערכות יחסים עם מספר פילגשים שילדו לו מספר בנים לא חוקיים, ביניהם פרידריך וילהלם, רוזן ברנדנבורג שהיה ראש ממשלת פרוסיה.
הערות שוליים

1 2 3  Friedrich Wilhelm II. Preußen Der dicke Lüderjahn, באתר preussenchronik
1 2 3  Der neue König macht wenig besser und vieles schlimmer, באתר preussenchronik
1 2 3  Friedrich Wilhelm II. König von Preußen, באתר האגודה להיסטוריה של ברלין
↑  ספר החוקים הפרוסי (בגרמנית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007261485005171  PLWABN: 9810643535805606  BIBSYS: 2019589  BnF: cb13490934x (data)  GND: 11869362X  ICCU: MUSV027787  ISNI: 0000 0000 7140 3094  LCCN: n84019519  MusicBrainz: ffd5552a-d752-4ecd-9b86-84cb333d6d45  NKC: jo2003168159  NTA: 071393757  RERO: 02-A012404516  SELIBR: 54164  SNAC: w61v62rq  SUDOC: 093108702  TePapa: 68104  VIAF: 5007   WorldCat (עם VIAF): 5007
עמק מהר"ל

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  עמק 
 על שם:  כרם מהר״ל 
 נתונים ומידות
 שטח:  4 קמ"ר 
 מיקום
 מיקום:  מועצה אזורית חוף הכרמל 
 קואורדינטות:  32°39′17″N 34°59′50″E﻿ / ﻿32.654684726614°N 34.997222211915°E﻿ / 32.654684726614; 34.997222211915
  (למפת הכרמל מוגדלת) עמק מהר"ל(למפת הכרמל רגילה) עמק מהר"ל(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום עמק מהר"ל(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום עמק מהר"ל
 
עמק מהר"ל הוא עמק קטן ששטחו כארבעה קמ"ר ב"כרמל הנמוך", במקום המפגש של נחל מערות ונחל חרובים. שמו של עמק מהר"ל נובע משמו של היישוב הסמוך כרם מהר"ל. עמק מהר"ל הוא הבקעה הגדולה ביותר באזור הכרמל ונמצאים בה ריכוזים יפים של סלעי טוף געשי בצבעים שונים. כיום מגדלים בעמק מהר"ל בעיקר בננות, שקדים, כרמים, פרחים וירקות. בשטח העמק נמצאת שמורת הטבע עמק מהר"ל (יש הטוענים כי השמורה נמצאת בבקעת שי"ר).
גאוגרפיה

עמק מהר"ל משתרע מצפון מזרח למושב כרם מהר"ל ומורכב מבקעה דרומית וצפונית. העמק נמצא במועצה האזורית חוף כרמל והיא משתייכת לכרמל הנמוך.
בעמק ניתן לראות את הפריחה המיוחדת והלבנה של נץ החלב, עירית גדולה וצמחייה ים תיכונית אופיינית לאזור- עצי זית עתיקים, עצי חרוב ואלת המסטיק. כמו כן החי בשמורה אופייני לכרמל וכולל שועלים, ארנבות, סנוניות, עורבנים שחורי כיפה, חוגלות והמון תלוליות של חולדים. בעמק יש גם אוכלוסייה גדולה של תורמוסים הפורחים באביב.
גאולוגיה

הטוף נוצר כתוצאה מהתפרצות געשית תת-ימית. הטוף הצטבר באזור וכוסה מאוחר יותר על ידי סלעי גיר. שברים גאולוגיים במזרח ובמערב העמק סייעו לבליית סלעי הגיר והדולומיט שהגנו על הטוף. הטוף הרך יותר נסחף במי הים וכך נוצר העמק. בצפון העמק נחשף טוף צהבהב דק. בחלק התחתון של העמק נמצאו שכבות טוף מעורבות בקירטון המכסות את שולי צפון העמק. בסלעי הגיר בעמק נמצאו הרבה מאובנים של בע"ח וצדפות. בעמק נמצא גם טוף בצבעים חום, אדום, ירקרק ושחור. על פי המסורת, בכפר הערבי איגז'ים הופק בעבר ברזל מן הטוף השחור על ידי הצלבנים על פי תגליות ממבצר עתלית ובקמרון של נמל הורדוס מקיסריה.
שמורת הטבע עמק מהר"ל

בעמק מהר"ל שמורת טבע שנקראת "שמורת טבע עמק מהר"ל" או "שמורת טוף מהר"ל". בשמורה יש ריכוז גבוה של חזירי בר בקיץ והיא מאופיינת בצמחייה של מישור החוף הצפוני. בקיץ 2007 סומן שביל מטיילים בתחומי השמורה (מסומן כחול 4277 וירוק 4278). זהו מסלול מעגלי באורך כ־3.5 ק"מ: הליכה של כקילומטר מכביש 7021 בין מטעים מגודרים עד הכניסה לשמורה (דרך מסומנת כחול, בתחילתה יש מחסום לרכב), ובשמורה עצמה שביל מעגלי באורך כק"מ וחצי, המקיף את מחשופי הטוף ויורד חזרה לכניסה לשמורה. הגישה למסלול זה היא מכביש 7021, כ־2.2 ק"מ מזרחית לצומת עופר בכביש 4. שביל טיול כחול 4286 (מחניון שבילי רון לחורבת כביר), חולף בשוליה הצפוניים של השמורה, אך ללא תצפית למחשוף הטוף השחור. כמו כן, ניתן לצפות אל שטח השמורה מכיוון דרך מסומנת ירוק 4276, המסתעפת מכביש 7021, 2 ק"מ מזרחית לצומת עופר על כביש 4. הדרך עצמה מובילה ליערות חוף הכרמל ומצפה עופר. בתחילתה של דרך זו, נמצא גם מחשוף הטוף המגוון, שאינו נכלל בשמורה וניתן לבקר בו.
לקריאה נוספת

עמיר אידלמן וליאור אנמר, אתרים גאולוגיים בישראל, 2014, עמ' 123–128.
הערות שוליים

↑  מדריך ישראל החדש- הכרמל וחופו ורמות מנשה, משרד הביטחון, 2001
↑  קום התהלך בארץ, משרד הביטחון, 1985
| רכס הכרמל |
| --- | --- | --- |
| הרים, עמקים ונקודות ציון גאוגרפיות | בקעת אלון • הר אלון • הר אורן • הר חורשן • הר ערקן • הר שוקף • הר סומק • הר טללים • חניון האגם •  מצוק מגדים • עין ורדיה • עין עמיקם • עמק מהר"ל •  סטלה מאריס • רום כרמל • חוטם הכרמל |  |
| נחלים | נחל אבן  • נחל אורן • נחל אזוב  • נחל אחוזה  • נחל אלרואי • נחל בוסתן • נחל גחר • נחל גיבורים • נחל גלים • נחל דורים • נחל הוד • נחל ורדיה • נחל חוסיפה • נחל חיק • נחל חרובים • נחל יגור • נחל כלח • נחל לוטם • נחל מגדים • נחל מהר"ל • נחל מערות • נחל נדר • נחל מעפילים • נחל נץ • נחל נשר • נחל סבך • נחל סעדיה • נחל ספונים • נחל עובדיה • נחל עמיק • נחל עמירם • נחל קטיע • נחל רקית • נחל רקפת • נחל שיח • נחל תן |  |
| אתרים ארכאולוגים | חורבת דובה • חורבת כרך • חורבת סומקה • חורבת קסטרא • חורבת רקית • מבצר ראש מיה • מחצבות קדומים • מערת אורן • מערות אורנית • מערת גמל • מערת הגדי • מערת הנחל • מערת תנור • מערת כבארה • מערת מיסליה • מערת ספונים • מערת רקפת • נווה דוד |  |
| נקודות ציון | בית אוליפנט • גבעת ההגנה • חוות משמר הכרמל • חורשת הארבעים • בית סוהר דמון • מלון יערות הכרמל • מקאם הנביא אבו אברהים • מצפה עופר • משמר הכרמל • קרן הכרמל • פארק הכרמל • פארק נשר • בית הקברות הצבאי בעספיא |  |
| יישובים | חיפה • נשר • טירת כרמל • דלית אל-כרמל • עספיא • יגור • בית אורן • גבעת וולפסון • ניר עציון • עין הוד • ימין אורד • עין חוד • כרם מהר"ל • עופר • מאיר שפיה • פוריידיס • זכרון יעקב • מעיין צבי |  |
| שונות | גאולוגיה של הכרמל • השרפה בכרמל בשנת 1989 • השרפה בכרמל בשנת 2010 • כביש 672 • כביש 705 • כביש 721 • כביש 7212 • דרך נוף כרמל • מטמון עספיא • חזירי הבר בחיפה • מלון יערות הכרמל • ההר הירוק תמיד  • גל השריפות בישראל בשנת 2016  • יקבי כרמל |  |
פרה על כר דשא מול מחשופי הטוף בעמק מהר"ל
מאובנים שנמצאו בסלע גיר בעמק מהר"ל
שמורת הטבע עמק מהר"ל
ריצ'רד בנט קרמייקל

מקום הולדתו של ריצ'רד בנט קרמייקל בסנטרוויל, מרילנד (בית ויליאם קרמייקל, בערך 1804)
ריצ'רד בנט קרמייקל (באנגלית: Richard Bennett Carmichael‏; 25 בדצמבר 1807 – 21 באוקטובר 1884) היה פוליטיקאי אמריקאי ממרילנד.
קרמייקל נולד ב-25 בדצמבר 1807 בסנטרוויל, מרילנד, ולמד באקדמיה בסנטרוויל ובקולג' דיקינסון של קרלייל, פנסילבניה, וסיים את לימודיו בפרינסטון קולג' ב-1828. הוא למד משפטים, התקבל ללשכת עורכי הדין ב-1830, והחל לעסוק בכך בסנטרוויל.
קרמייקל שימש כחבר בבית הנבחרים של מרילנד בשנת 1831 ושוב בין 1841 – 1866. הוא נבחר כג'קסוני לקונגרס העשרים ושלוש וכיהן מ-4 במרץ 1833 עד 3 במרץ 1835. הוא חידש את עיסוקו בעריכת הדין לאחר מכן.
קרמייקל היה ציר לוועידות הלאומיות הדמוקרטיות בשנים 1856, 1864, 1868 ו-1876, שופט של בית המשפט המחוזי מ-1858 עד 1864, ויושב ראש בית המשפט המחוזי של מחוז קווין אן, מרילנד ב-1861. הוא כיהן כחבר ונשיא הוועידה החוקתית של המדינה ב-1867. הוא מת ב"וויי" ליד קרמייקל, מרילנד, ונקבר בקבורת המשפחה ב"וויי".
ריצ'רד קרמייקל היה נינו של ויליאם קרמייקל.
מעצרו

במהלך מלחמת האזרחים האמריקנית, השופט ריצ'רד בנט קרמייקל היה שופט בית המשפט המחוזי במחוזות קנט, קווין אן, קרוליין וטלבוט. בנובמבר 1861, פקידים פדרליים עצרו שלושה גברים שהואשמו בהתערבות בהליך הבחירות לאחר שפגעו במפלגות האיחוד בעצרת. בניגוד למעצרים השרירותיים ולניצול לרעה של חירויות האזרח, קרמייקל הורה לחברי המושבעים הגדולים להפליל את האנשים שביצעו או סייעו למעצרים כאלה. כתוצאה מכך, שר החוץ ויליאם סיוארד הורה על מעצרו של השופט קרמייקל.  ב-27 במאי 1862, גנרל צבא האיחוד, ג'ון אדמס דיקס, הוציא בתורו צווים למעצרו של השופט קרמייקל, שנחשד כעת כאוהד דרומי. יותר מ-125 צירים וחיילים הקיפו את בית המשפט, שניים מהם נכנסו לאולם ותפסו את קרמייקל. אדם בשם ג'ון ל. בישופ הכה את קרמייקל מעל ראשו באקדחו עד שהשופט נהיה מחוסר הכרה. קרמייקל נגרר מהאולם ונלקח בספינת קיטור לפורט מק'הנרי. שישה חודשים לאחר מכן הוא שוחרר מבלי שהואשם או נשפט מעולם על פשע כלשהו.
הערות שוליים

↑  "Suspension of Civil Liberties in Maryland: The Case of Richard Bennett Carmichael". Teaching American History in Maryland. Maryland State Archives. אורכב מ-המקור ב-19 במאי 2008. נבדק ב-16 במאי 2008. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  US Congress: C000160
דייוויד ג'ייקובס (אתלט)

דייוויד הנרי ג'ייקובס (באנגלית: David Henry Jacobs;‏ 30 באפריל 1888 - 6 ביוני 1976) היה אצן יהודי-וולשי, אלוף אולימפי בריצת שליחים 4x100 מטר ובכך היה ליהודי הבריטי הראשון שזכה במדליית זהב אולימפית.
ביוגרפיה

ג'ייקובס נולד וגדל בקרדיף, ויילס. בנם של ג'ון ג'ייקובס (לשעבר יעקב), שהיה סוחר מלונדון. זכה פעמים רבות בתואר אלוף וויילס, אך לא הצליח לזכות בתואר אליפות בריטניה.
ביוגרפיה > 1912

בתחרות שנערכה בלונדון ב-22 ביוני הוא קבע בריצת 100 יארד שיא אישי חדש של 10.0 שניות ובריצת 200 מטר שיא אישי חדש נוסף של 21.9 שניות.
ביוגרפיה > 1912 > אלוף אולימפי

באולימפיאדת סטוקהולם הוא זכה במדליית זהב בריצת שליחים 4x100 מרט ביחד עם הנרי מקינטוש, ויקטור ד'ארצ'י וווילי אפלגארת' בתוצאה של 42.4 שניות, לפני שוודיה (42.6 שניות). בשלב רבע הגמר הוא השווה בריצת 100 מטר את השיא האולימפי בתוצאה של 10.8 שניות ועלה לשלב חצי הגמר, שבו סיים שני במקצה שלו אחרי אלווה מאייר מארצות הברית (10.7 שניות) ולא עלה לריצת הגמר. בשלב רבע הגמר בריצת 200 מטר הוא סיים ראשון במקצה שלו בתוצאה של 23.2 שניות ועלה לשלב חצי הגמר, שבו סיים שני במקצה שלו אחרי רלף קרייג מארצות הברית (21.9 שניות) שזכה במדליות הזהב בריצות ל-100 מטר ול-200 מטר.
ג'ייקובס פרש מספורט תחרותי לאחר מלחמת העולם הראשונה.
הוא נפטר בל'אנדידנו, גוויניד' בהיותו בן 88, בזמן חופשה בלונדון. נקבר בבית קברות יהודי, באיסטהאם, לונדון. בזמן מותו היה למדליסט הזהב האולימפי הוותיק ביותר בבריטניה.
שיאים אישיים

ריצת 100 מטר: 10.8 שניות (1912)
ריצת 200 מטר: 21.9 שניות (1912)
ריצת 400 מטר: 49.8 שניות (1913)
משושה החורף

משושה החורף (כחול) ומשולש החורף (אדום)
משושה החורף הוא מערך דמיוני של שישה כוכבים בהירים בשמי החורף היוצרים צורת משושה. קודקודי המשושה הם הכוכבים (מהקודקוד הצפון מערבי ועם כיוון השעון) קאפלה, אלדברן, ריג'ל, סיריוס, פרוקיון וקסטור או פולוקס, כולם עם בהירות נראית מדרגה מתחת ל-2 (מתחת ל-1.2 אם פולוקס משמש כקודקוד הצפון מזרחי). ששת הכוכבים ניתנים לצפייה כמעט מכל מקום על כדור הארץ, למעט דרום ניו זילנד, דרום צ'ילה וארגנטינה ואזורים מצפון לחוג הארקטי. צורת המשושה בולטת לעין בעיקר בחודשים דצמבר עד מרץ. בתוך המשושה בולט הכוכב ביטלג'וז שאינו מהווה חלק ממנו, אך יוצר עם סיריוס ופרוקיון צורת משולש כמעט שווה-צלעות שמכונה לעיתים משולש החורף.
כל אחד מכוכבי המשושה שייך לקבוצת כוכבים אחרת והקבוצות הן (בהתאמה לסדר הכוכבים לעיל) עגלון, שור, אוריון, כלב גדול, כלב קטן ותאומים.
ראו גם

משולש הקיץ
משולש האביב
ג'ובאני מארטינלי

| --- | --- |

 לידה:  22 באוקטובר 1885 מונטניאנה, איטליה 
 פטירה:  2 בפברואר 1969 (בגיל 83) הר סיני ווסט, ארצות הברית 
 מקום קבורה:  קמפו ורנו 
 מוקד פעילות:  איטליה, ממלכת איטליה 
 סוג קול:  טנור 
 שפה מועדפת:  איטלקית 
 בן או בת זוג:  Adele Martinelli 
 צאצאים:  Bettina Martinelli, Antonio Martinelli 
 www.giovannimartinelli.net
 פרופיל ב-IMDb
 
ג'ובאני מארטינלי
ג'ובאני מארטינלי (באיטלקית: Giovanni Martinelli;‏
22 באוקטובר 1885 - 2 בפברואר 1969) היה טנור איטלקי באופרה.
ביוגרפיה וקריירה

מארטינלי נולד בעיר מונטאגאנה, צפון איטליה, ב-1885 (אם כי יש גורסים, שנולד קודם לכן). אחרי שירות כקלרינטן בתזמורת צבאית, למד במילאנו, שם ערך את הופעת הבכורה שלו באופרה ארנאני של ג'וזפה ורדי. דיק ג'ונסון בהנערה מהמערב, היה התפקיד שאפיין אותו בתחילת הקריירה שלו ובו הופיע לראשונה ברומא בניצוח ארטורו טוסקניני, בשנת 1911. באותה שנה הופיע בתפקיד זה גם בברשה, נאפולי וג'נובה, ובשנה שלאחריה באופרה של מונטה קרלו ובלה סקאלה. קבאראדוסי בטוסקה היה תפקיד הבכורה שלו בבית האופרה המלכותית, קובנט גארדן בלונדון ובארצות הברית, כאשר הוזמן לשיר בפילדלפיה ב-1913.
ב-20 בנובמבר 1913 הופיע לראשונה במטרופוליטן אופרה בניו יורק, בתפקיד רודולפו ב"לה בוהם", והרשים את המאזינים בקלות שבה הפיק את הדו גבוה ובצליל קולו הזך והצלול. במשך 32 עונות היה עמוד התווך של הלהקה, עמה שר 926 פעמים ב-36 תפקידים, בעיקר בתפקידי טנור ספינטו ראשיים באופרות של ורדי ופוצ'יני: אותלו (תפקיד ראשי), ראדאמס באאידה, מאנריקו באיל טרובטורה, דון אלבארו בכוחו של גורל, קאלאף בטורנדוט ודיק ג'ונסון ב"הנערה מן המערב", כמו כן, מארטינלי הופיע כארנולד בווילהלם טל מאת רוסיני, אלעזר ב"היהודיה" מאת ז'אק פרומנטל הלוי, קאניו באופרה ליצנים מאת רוג'רו ליאונקוואלו, אנצו בלה ג'וקונדה של פונקיילי, דון חוזה בכרמן של ביזה, וסקו דה גאמה ב"האפריקאית" של מאיירבר ופוליאונה בנורמה של בליני.
מארטינלי הופיע גם בבוסטון, סן פרנסיסקו ושיקגו, שם ניסה את כוחו לעיתים קרובות בתפקידים חדשים לפני ששר אותם במטרופוליטן.
מחוץ לארצות הברית הופיע מארטינלי במיטבו בפריז ובבואנוס איירס; מוזר, אך דווקא באיטליה מולדתו לא הזדמן לו לשיר בשיא יכולתו. בשנת 1937 חזר ללונדון לשיר בקובנט גארדן, שם הופיע בהצלחה רבה ב"אותלו" ובתפקיד קאלאף ב"טורנדוט" מול אווה טרנר. הוא פרש מן הבימה בשנת 1960,אם כי הופיע עוד פעם אחת אחרונה בגיל 82, בתפקיד הקיסר אלטום ב"טורנדוט", בסיאטל.
מארטינלי נחשב גם כיום ליורשו של אנריקו קארוזו, והוא זוכה להערכה רבה בשל טכניקת השירה המעולה שלו, יכולתו הטובה לשלוט בנשימתו ודרך ההתבטאות האצילית שלו, שלא מנעה ממנו להפליג בפרצי רגש תיאטרליים בתפקידים שהצדיקו זאת, כגון קאניו. מבקרים רבים רואים בו את הטנור הטוב ביותר באופרות של ורדי מאז 1920, כאשר קארוזו נאלץ לפרוש כתוצאה ממחלה. במוזיקה קלילה ולירית יותר, לעומת זאת, היה מועד לנוקשות ולנמרצות יתרה.
מארטינלי היה בשיאו מבחינה אמנותית וקולית בשנות ה-20. הוא הופיע בסרט של האחים וורנר, שהוקרן ב-6 באוגוסט 1926 בתיאטרון האחים וורנר בניו יורק במקביל לאטרקציה הראשית של אותו ערב, הסרט דון ז'ואן של ג'ון ברימור. האריה צולמה על במה שחיקתה את התפאורה במערכה הראשונה של "ליצנים" במטרופוליטן אופרה.
בחייו הפרטיים יצא למארטינלי שם של נער-שעשועים, במידת מה, בעל רעמת שיער מרשימה, שהכסיפה עם הגיל. הוא נפטר בניו יורק ב-1969.
הקלטות

מארטינלי הקליט מספר רב של תקליטים בתהליכים אקוסטיים וחשמליים. בהקלטות שלו משנות ה-20 מופיעים גם זמרים מפורסמים מאותה תקופה כגון רוזה פונסל וג'וזפה דה לוקה.
יונוס מוסא

יונוס דימוארה מוסא (באנגלית: Yunus Dimoara Musah; נולד ב-29 בנובמבר 2002 בניו יורק שבניו יורק, ארצות הברית) הוא כדורגלן אמריקאי המשחק בעמדת הקשר במילאן מהסרייה א' ובנבחרת ארצות הברית.
ביוגרפיה

מוסא נולד בניו יורק כאשר אמו הגנאית הייתה בחופשה בארצות הברית. גם אביו הוא גנאי. לאחר לידתו עבר להתגורר באיטליה.
קריירת מועדונים > תחילת הקריירה

מוסא החל לשחק באקדמיה של ג'ורג'ון, ובשנת 2012, בגיל 9, עבר למחלקת הנוער של ארסנל מהפרמייר ליג.
קריירת מועדונים > ולנסיה

בקיץ 2019 חתם מוסא בוולנסיה מהלה ליגה, והחל לשחק בוולנסיה ב', קבוצת המילואים של המועדון.
לאחר הגעתו של המאמן החדש חאבי גארסיה, בילה מוסא את קדם עונת 2020/2021 עם הקבוצה הראשונה של המועדון. ב-13 בספטמבר 2020 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הראשונה של המועדון, בניצחון 2–4 על לבאנטה במסגרת המחזור הראשון בליגה לעונת 2020/2021. ב-1 בנובמבר הבקיע מוסא את שער הבכורה שלו במועדון, בתיקו 2-2 נגד חטאפה במסגרת המחזור השמיני בליגה, והפך למבקיע הלא-ספרדי הצעיר ביותר בהיסטוריה של ולנסיה, בגיל 17 שנים ו-338 ימים. ב-4 בדצמבר 2020 האריך מוסא את חוזהו במועדון עד לשנת 2026. בעונתו הראשונה בקבוצה הראשונה של המועדון ערך מוסא 32 הופעות ליגה והבקיע שער אחד.
קריירת מועדונים > מילאן

ב-4 באוגוסט 2023 חתם לארבע שנים במילאן מהסרייה א'.
קריירה בינלאומית

בצעירותו, מוסא היה זכאי לייצג ברמה הבינלאומית את ארצות הברית, גאנה, איטליה ואנגליה. הוא שיחק בנבחרות הצעירות של אנגליה.
ב-12 בנובמבר 2020 ערך מוסא את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ארצות הברית, בתיקו 0-0 נגד נבחרת ויילס במשחק ידידות. ב-15 במרץ 2021 הצהיר מוסא כי ימשיך לשחק עבור נבחרת ארצות הברית, על-אף שבאפשרותו לייצג נבחרות אחרות מכיוון שלא שיחק במשחק תחרותי במדי נבחרת ארצות הברית.
נכלל בסגל נבחרת ארצות הברית לטורניר מונדיאל 2022 ולקופה אמריקה 2024.
תארים

ליגת האומות של צפון אמריקה (3): 2023/2024, 2022/2023 ,2019/2020