stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ויליאם סמית' (מושל ויסקונסין)
לקריאה נוספת

Sobel, Robert, and John Raimo, eds. Biographical Directory of the Governors of the United States, 1789–1978, Vol. 4, Westport, Conn.; Meckler Books, 1978, pp. 1733-1734
הערות שוליים

↑  Legislative Reference Bureau (1960). The Wisconsin Blue Book. Legislative Reference Bureau. p. 124.
↑  "William E. Smith". Genealogy Trails.
↑  Johnson, Rossiter and Brown, John Howard (1904). The Twentieth Century Biographical Dictionary of Notable Americans. Biographical Society.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1191269361  VIAF: 3623156434632512120003   WorldCat (עם VIAF): 3623156434632512120003
מרילין קווייל

מרילין טאקר קווייל (באנגלית: Marilyn Tucker Quayle; נולדה ב-29 ביולי 1949) היא עורכת דין וסופרת אמריקאית. היא נשואה לסגן הנשיא ה-44 של ארצות הברית, דן קווייל, ושימשה כגברת השנייה של ארצות הברית מ-1989 עד 1993.
ביוגרפיה > ראשית חייה וחינוך

מרילין טאקר נולדה ב-29 ביולי 1949 באזור מרידיאן-קסלר באינדיאנפוליס, אינדיאנה, למרי אליס (לבית קרייג, נפטרה 1975) ולוורן סמואל טאקר (נפטר ב-2004). ילדה רביעית מתוך שישה, יש לה שלוש אחיות (ננסי, סאלי וג'נט) ושני אחים (ג'יימס וויליאם). הוריה היו שניהם רופאים. סבה מצד אמה נולד במייבולה, סקוטלנד. היא קיבלה חינוך נוצרי קפדני. בני הזוג טאקר היו מעריצים ותיקים של קולונל רוברט ב' תיימה הבן, המייסד והכומר לשעבר של כנסיית ברצ'ה ביוסטון. שנים מאוחר יותר, כאשר תשומת הלב התקשורתית התמקדה באמונות הדתיות של משפחתה, אמרה מרילין קוויל בראיון ל-NBC: "גדלתי כאשר אמא שלי מאזינה לקלטות (של תיימה).... מעולם לא הקשבתי לו בנושאים חברתיים. עשיתי זאת. אפילו לא יודע שהוא דגל באף אחד". היא אכן מגנה על תורתו המקראית.
היא למדה בבית הספר התיכון ברוד ריפל ולאחר מכן קיבלה תואר ראשון במדעי המדינה מאוניברסיטת פרדו. בזמן שלמדה בקולג', היא שימשה כנערת פונפון וכגזברית בכיתתה הראשונה. מאוחר יותר היא למדה בבית ספר למשפטים בלילה וקיבלה תואר JD באוניברסיטת אינדיאנה, בית הספר למשפטים רוברט ה. מקיני. שם פגשה את דן קווייל, בנו של מו"ל עיתונים. השניים הוצבו לעבוד יחד על טיוטת גרסה של חוק עונש המוות של אינדיאנה. הוא חיזר אחריה במהירות, והם נישאו על ידי דיקן בית הספר למשפטים רק כמה שבועות לאחר מכן, ב-18 בנובמבר 1972. ב-1974 עברו שניהם את מבחן לשכת עורכי הדין; היא ילדה את ילדם הראשון רק כמה ימים לפני הבחינה.
ביוגרפיה > קריירה

מרילין ודן חזרו להנטינגטון, אינדיאנה ופתחו משרד עורכי דין משותף, קווייל וקווייל. היא עשתה את רוב העבודה המשפטית; הוא עבד בעיתון של אביו והתכונן להיכנס לפוליטיקה. בשנת 1976, הוא נבחר לקונגרס כרפובליקני, ולאחר מכן הם השעו את עיסוקם בעריכת דין. ב-1980 הוא נבחר לסנאט.
בשנת 1988, דן נבחר לסגן הנשיא לצידו של ג'ורג' ה. וו. בוש. לאורך הקריירה הפוליטית של בעלה, מרילין הייתה "תמיד היועצת הקרובה והכנה ביותר של בעלה". היא ניהלה קמפיין עצמאי במהלך הקמפיין לנשיאות. במהלך הקמפיין של 1988, היא הוצגה לעיתים קרובות בעיתונות כחכמה, קרה וקשוחה - הכוח מאחורי בעלה. אבל כגברת השנייה, היא מילאה תפקיד מסורתי בעיקר כמארחת, בעודה אם פעילה ומעורבת לשלושת ילדיהם הקטנים. היא גם עבדה למען גורמים כמו אבחון מוקדם של סרטן השד (אמה נפטרה מסרטן השד בגיל 56). עם אחותה ננסי, היא גם פרסמה רומן, "חבק את הנחש", מותחן על אשתו של סגן נשיא.
במהלך הקמפיין לנשיאות ב-1992, מרילין הייתה פעילה אקטיבית, נשאה נאום בוועידה הלאומית הרפובליקנית ובילתה יותר מ-40 יום במסלול הקמפיין. בנאומים שלה היא נקטה נושא חזק של "ערכי משפחה", והיא הייתה מאוד פופולרית בקרב שמרנים. בסופו של דבר, בוש וקווייל הפסידו בבחירות חוזרות באותה שנה, והזוג קווייל חזרו להנטינגטון, שם הצטרפה למשרד עורכי דין באינדיאנפוליס. מאוחר יותר עברו בני הזוג לאריזונה, שם בילה סגן הנשיא לשעבר הרבה משנותיו המעצבות.
בשנת 1996, קוויל קריין פרסומת עבור המועמד למושל אינדיאנה, סטיבן גולדסמית'. בשנת 2010, היא קריינה פרסומת למועמדת למשרת מושל ג'ורג'יה, קארן הנדל.
ב-2011, דווח שהיא התקשרה למושל אריזונה, ג'ן ברואר, בנוגע לתוכנית לחלוקה מחדש של אריזונה שהזיקה לבנה, חבר הקונגרס בנג'מין קווייל.
חיים אישיים

בני הזוג קווייל חיים בעמק פרדייז, אריזונה. יש להם שלושה ילדים: שני בנים, טאקר, מייסד חברת השקעות בשם Tynwald Capital, ובנג'מין, ששימש כחבר בבית הנבחרים של ארצות הברית ממחוז הקונגרס השלישי באריזונה בין השנים 2011–2013; ובת, קורין.
הערות שוליים

↑  "Ben Quayle ancestry". אורכב מ-המקור ב-16 באפריל 2015. נבדק ב-12 בינואר 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  Alessandra Stanley, "Marilyn Quayle: A New Second Lady", Time Magazine, January 23, 1989. Accessed January 21, 2010.
↑  "APn 10/05 1656 ELN-Quayle-Religion By EILEEN PUTMAN Associated Press Writer Omaha, Nebraska". אורכב מ-המקור ב-3 במרץ 2016. נבדק ב-30 בדצמבר 2006. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2 3  Morrison, Patt (5 באוקטובר 1988). "Marilyn Quayle : Long Before Dan Quayle Joined the Ticket, She Was His Adviser; Some Say She Could Be the Candidate". Los Angeles Times. נבדק ב-16 באפריל 2015. {{cite news}}:  (עזרה)
1 2  "J. Danforth Quayle, 44th Vice President (1989-1993)an Quayle". United States Senate. נבדק ב-16 באפריל 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  Cawley, Janet (19 בנובמבר 1990). "That Wacky Marilyn Quayle". Chicago Tribune. נבדק ב-16 באפריל 2015. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Miller, Alan C. (19 באוגוסט 1992). "Marilyn Quayle Has Unconventional Style : Politics: Vice president's wife is considered intelligent, demanding and ambitious. Speech to delegates may give her a higher profile". Los Angeles Times. נבדק ב-16 באפריל 2015. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  McDaniel, Ann L. (1 ביולי 1990). "In Her Own Image: Marilyn Quayle's New Appeal". Newsweek. נבדק ב-16 באפריל 2015. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Quayle, Marilyn T.; Northcott, Nancy T. (1992). Embrace the Serpent. Crown Publishers. ISBN 9780517588222.
↑  Rohter, Larry (28 באוקטובר 1992). "The 1992 Campaign: Candidate's Wife; Unrepentant, Marilyn Quayle Fights for Family and Values". New York Times. נבדק ב-16 באפריל 2015. {{cite news}}:  (עזרה)
1 2  Celock, John (6 בינואר 2012). "Marilyn Quayle, Dan Quayle's Wife, Said to Have Called Jan Brewer About Arizona Redistricting". Huffington Post. נבדק ב-16 באפריל 2015. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "The mystery voice is… - Karen Handel for Governor". אורכב מ-המקור ב-15 ביולי 2010. נבדק ב-12 ביולי 2010. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1215448120  ISNI: 0000 0000 6389 5455  LCCN: n91099016  NARA: 10572158  NLA: 35994966  SNAC: w6zj2v21  Trove: 1177436  VIAF: 45946694   WorldCat (עם VIAF): 45946694 
הסנאטור דן קווייל ואשתו מרילין משתתפים בטקס ההשקה של סיירת הטילים המונחית USS וינסנס (CG-49) ב־Ingalls Shipbuilding Corp בשנת 1984.
מרילין קווייל עם ראיסה גורבצ'ובה בתצוגת ספרים ופריטים אחרים בספריית הקונגרס ב-1990
מרילין קווייל משיקה את ה־USS וינסנס (CG-49) על ידי שבירת בקבוק שמפניה על החרטום שלה במהלך טקס ב־Ingalls Shipbuilding
סגן הנשיא דן קווייל והגברת השנייה מרילין קווייל במירוץ לתרופה בשדרת פנסילבניה, וושינגטון הבירה ב-1990
פנרים

תדמית חיי המותרות שיוחסו לפֿנרים בוולאכיה: ניקולאיה מברוגני נוסע ברחובות בוקרשט במרכבה רתומה לאיילים (שנות השמונים המאוחרות של המאה ה-18)
פֿנרים או יוונים פֿנרים (ביוונית: Φαναριώτες (פֿאנאריוטס), ברומנית: Fanarioţi, בסרבית: Фанариоти, Fanarioti) היו בני משפחות יווניות חשובות שהתגוררו בפֿנר (Fener, Φανάρι של ימינו)(אנ'), הרובע היווני העיקרי של קונסטנטינופול (איסטנבול), מקום מושבו של הפטריארך האקומני.
הפֿנרים שלטו במנהל של הפטריארכט, ולעיתים תכופות התערבו בבחירת הכמרים הבכירים ובכלל זה בבחירת הפטריארך האקומני עצמו, שהיה "ראשון בין שווים" בין בישופי הכנסייה האורתודוקסית המזרחית. אחדים מבני משפחות אלה, שקנו להן עושר והשפעה רבים, מילאו במאה ה-17 תפקידים אדמיניסטרטיביים ופוליטיים רמי-דרג באימפריה העות'מאנית. מ-1699 עד 1821 שרתו פנרים כדרגומנים בשירות הממשל העות'מאני ("השער הנשגב") ושגרירים זרים. יחד עם ראשי הכנסייה והנכבדים המקומיים מן הפרובינציות ייצגו פנרים את המעמד היווני השליט בתקופת השלטון העות'מאני ביוון עד ראשיתה של מלחמת העצמאות. פנרים מילאו תפקיד מכריע במהלך המלחמה הזאת והשפיעו על החלטות האספה הלאומית, הגוף הייצוגי של המהפכנים היוונים, שהתכנס שש פעמים בין השנים 1821 ו-1829.
בין השנים 1711 ל-1821 מונו פנרים אחדים לגוספודרים או "דוֹמְנים" (Domni) - שליטים - של נסיכויות הדנובה (נסיכות מולדובה וולאכיה), בדרך כלל לאחר שקודמו ממשרות דרגטורי; תקופה זו נקראת בהיסטוריה הרומנית בשם "התקופה הפנרית".
גם בהיסטוריה של סרביה תחת השלטון העות'מאני הישיר קיימת תקופה הנקראת כך. אחרי ביטול הפטריארכיה הסרבית של פץ' בשנת 1766 מונו בארץ זאת בישופים יוונים, שנקראו אף הם "פנרים", והם היו רחוקים מעולמם הרוחני של צאן מרעיתם המקומי.
ראו גם

נסיכויות הדנובה
שליטי נסיכות מולדובה
שליטי ולאכיה
המלחמות העות'מאניות-רוסיות
אוקספורדשייר

אוקספורדשייר (באנגלית: Oxfordshire) הוא מחוז באזור דרום-מזרח אנגליה.
גאוגרפיה

המחוז גובל בנורת'האמפטונשייר, בבקינגהאמשייר, בברקשייר, בווילטשייר, בגלוסטרשייר ובווריקשייר.
המחוז מחולק לחמישה תת-מחוזות (לפי מיקומם במפה משמאל):
אוקספורד
צ'רוול
וייל אוף וייט הורס ("עמק הסוס הלבן" - קרוי על שם הסוס הלבן של אפינגטון)
מערב אוקספורדשייר
מזרח אוקספורדשייר
הגדולה בערי המחוז היא אוקספורד, הידועה באוניברסיטת אוקספורד הממוקמת בה ובהוצאת הספרים הוצאת אוניברסיטת אוקספורד הפועלת בה.
הנקודה הגבוהה במחוז היא גבעת הסוס הלבן שגובהה 261 מטרים.
היסטוריה

מקור שמו של המחוז באנגלית סקסונית: "אוקסנפורד" - "מעבר השוורים", היה מעבר רדוד בנהר התמזה. האזור לא היה מיושב בתקופה הרומית, וראשית ההתיישבות באזור העיר אוקספורד מקורה במאה השמינית. אלפרד הגדול נולד בוואנטאז' שבברקשייר, בתחום המחוז.
ראשיתו של מחוז אוקספורדשייר בראשית המאה העשירית. באותה עת היו גבולות המחוז נהר התמזה בדרום, אזור הקוטסוולדס במערב, אזור הקילטרנס במזרח, ואזור המידנלנדס בצפון.
האזור היה בעל חשיבות היסטורית וכלכלית, בשל השדות הפוריים שבו, ובשל מיקומו במרכז אנגליה. האוניברסיטה שנוסדה בעיר המחוז אוקספורד ב-1096 הייתה למוסד תרבותי רב חשיבות, ששמעו יצא למרחק, כבר בימי הביניים.
אזור הקוטסוולדס היה במהלך המאה ה-13 למרכז של גידול וסחר בצמר.
האזור נותר אזור חקלאי שליו, והמהפכה התעשייתית הגיעה אליו בשלב מאוחר יחסית. חברת מנועי מוריס הייתה חברת התעשייה הכבדה הראשונה שפעלה במחוז, וזו נוסדה בשנת 1912.
המיכון החקלאי והתיעוש במאה ה-20 שינו את פני התעסוקה במחוז. בראשית המאה ה-20 לא היה במחוז כל תיעוש, ובשלהי המאה ה-20 פחות מאחוז מאוכלוסיית המחוז עוסק בחקלאות.
לאורך ההיסטוריה חולק המחוז ל-14 תת-מחוזות: באמפטון, באנבורי, בינפילד, בלוקסהאם, בולינגדון, צ'אדלינגטון, דורצ'סטר, אוולמה, לנגטריי, לווקנור, פיירטון, פלאוליי, תיים ווטון.
כלכלה

גידול התוצר הגולמי המיוצר במחוז, נתונים במיליוני ליש"ט:
| שנה | תוצר מחוזי גולמי | חקלאות | תעשייה | שירותים |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1995 | 7,607 | 120 | 2,084 | 5,404 |
| 2000 | 10,594 | 80 | 2,661 | 7,853 |
| 2003 | 12,942 | 93 | 2,665 | 10,184 |
השכלה

במחוז פועלים 23 בתי ספר פרטיים ו-35 בתי ספר ממלכתיים.
כמו כן פועלות במחוז שתי אוניברסיטאות: אוניברסיטת אוקספורד הנודעת ואוניברסיטת אוקספורד ברוקס. שתיהן ממוקמות בעיר אוקספורד. ורקסטון קולג' ממוקמת בבאנבורי שבמחוז.
מבנים בעלי חשיבות

בוודסטוק ממוקם ארמון בלנהיים, שנבנה על ידי האדריכל ג'ון ואנברו עבור ג'ון צ'רצ'יל, דוכס מרלבורו הראשון, לאחר ניצחונו בקרב בלנהיים. גני הארמון תוכננו על ידי אדריכל הגנים לנסלוט בראון בצורת מצעד צבאי.
בתי אחוזה גדולים נוספים הממוקמים במחוז הן בית צ'סטלטון ופארק סטונור.
בעיר אוקספורד מבנים היסטוריים רבים, המשמשים את הקולג'ים השונים המרכיבים את אוניברסיטת אוקספורד מאז הקמתה.
ערים עיקריות

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
| ערים לפי גודלן | עיר | אוכלוסייה | שנה |
| 1 | אוקספורד | 155,000 |  |
| 2 | באנבורי | 52,000 |  |
| 3 | אבינגדון | 36,000 |  |
| 4 | ביקסטר | 28,672 |  |
| 5 | ויטני | 23,765 | 2001 |
| 6 | דידקוט | 22,700 |  |
| 7 | קידלינגטון | 17,000 |  |
| 8 | קרטרטון | 14,000 |  |
| 9 | ת'יים | 12,000 |  |
| 10 | הנלי שעל התמזה | 10,513 |  |
הערות שוליים

↑  משרד הסטטיסטיקה הלאומית.
↑  נתונים מעוגלים
↑  לרבות ציד ויערנות
↑  לרבות תחום האנרגיה והבניה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4102814-4  MusicBrainz: 44e5e20e-8fbc-4b07-b3f2-22f2199186fd  NKC: ge753213
שרלוט נסמית'

| --- | --- |

 לידה:  17 בפברואר 1804 אדינבורו, הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 פטירה:  26 ביולי 1884 (בגיל 80) פאטני, הממלכה המאוחדת 
 תחום יצירה:  ציור 
 
שרלוט נסמית' (באנגלית: Charlotte Nasmyth‏; 17 בפברואר 1804 – 26 ביולי 1884) הייתה ציירת סקוטית שיצירותיה נחשבו בזמנו כ"פנינים", ואשר נכללות באוספים של הגלריה הלאומית של סקוטלנד ומוזיאונים אחרים.
ביוגרפיה

שרלוט נולדה בכנסיית סנט אנדרו, אדינבורו, אחת מאחד עשר ילדים, כולל שש בנות, של אלכסנדר נסמית', "אמן הנוף החשוב של ימיו". שרלוט, בשיתוף עם אחיה פטריק נסמית', ג'יין, ברברה, מרגרט, אליזבת, ואן, עבדה כעוזרת בסטודיו של אביה באדינבורו, וגם לימדה שיעורי אמנות.  לאחר מות אביהם ב-1840, מורשתו ומכירה פומבית של 155 מציורי המשפחה העניקו לאחיות נסמית' עצמאות כלכלית, ואיפשרו להן לעבור לאנגליה.
בין 1831 ל-1866 הציגה שרלוט את נופיה הרומנטיים ויצירות אחרות באקדמיה המלכותית הסקוטית, בחברה המלכותית לאמנים בריטים, באקדמיה המלכותית ובמוסדות נוספים. היא ציירה בעיקר בצבעי שמן, ולפעמים בצבעי מים, וכן הפיקה כמה תחריטים. נושאיה כוללים נופים של צפון ויילס ואזורים שונים של אנגליה, כמו גם סקוטלנד, מה שמצביע על כך שהיא נסעה רבות ברחבי בריטניה.
היא הייתה האמנית הפורה ביותר מבין שש האחיות. סופרים מודרניים תיארו אותה כ"הכי ראוותנית והכי פרועה", מבקרים בני זמנה תיארו את ציוריה של שרלוט כ"פנינים קטנות", "תמונות של חדרים קטנים... שנועדו... להוות אוצר אינדיבידואלי משלו." גזעי עצים מסוקסים עם ענפים שבורים היו הנושא המועדף על שרלוט, ומבקר ב-1866 כתב על אחד מהנופים שלה, "זהו החלק המשובח ביותר של ציור עצים בתערוכה - נמרץ, חד ויפה בצבע."
שרלוט נפטרה בפוטני, סארי, ב-26 ביולי 1884.
גלריה

לוך מארלו
נוף פסטורלי
הכניסה ללוך קתרין
מבט על טירות אלוה וסטירלינג
הערות שוליים

1 2 3  "Nasmyth Family, (per. 1788–1884), painters and art teachers: Charlotte Nasmyth". Oxford Dictionary of National Biography. Oxford Dictionary of National Biography (online ed.). Oxford University Press.
1 2 3  Gray, Sara (2009). "Nasmyth, Misses Anne Gibson, Barbara, Charlotte, Elizabeth Wemyss, Jane, and Margaret: Charlotte Nasmyth". The Dictionary of British Women Artists. Casemate Publishers. p. 194
1 2  Nedanic, Stana (2006). "NASMYTH, Charlotte". The Biographical Dictionary of Scottish Women. Edinburgh: Edinburgh University Press
↑  "William Nicholson: Charlotte Nasmyth, 1804 - 1884. Artist". National Galleries Scotland.
↑  "Prints by Charlotte Nasmyth". The British Museum.
↑  "Royal Scottish Academy's Exhibition". Caledonian Mercury. 3 April 1858. p. 3.
↑  Newcastle Journal. 7 July 1864. p. 2.
↑  "Exhibition of the Royal Scottish Academy". The Scotsman. 24 April 1844. p. 4.
↑  "Exhibition of Works of Art at the Music Hall". Shrewsbury Chronicle. 21 September 1866. p. 6.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  RKD: 58884  ULAN: 500002216  VIAF: 95694071   WorldCat (עם VIAF): 95694071
טוסין אייגון

אולוואטוסין "טוסין" אייגון (באנגלית: Oluwatosin "Tosin" Aiyegun; נולד ב-26 ביוני 1998 בלאגוס שבניגריה) הוא כדורגלן בניני-ניגרי המשחק בעמדת החלוץ בקבוצת לוריאן מליגת העל הצרפתית ובנבחרת בנין.
קריירת מועדונים

אייגון גדל במחלקת הנוער של ריאל סאפייר הניגרית. ב-3 במרץ 2017 חתם בוונטספילס מליגת העל הלטבית. הוא ערך 72 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע 33 שערים.
ב-2 בספטמבר 2019 חתם אייגון על חוזה לארבע שנים בפ.צ. ציריך מליגת העל השווייצרית. הוא ערך 91 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע 31 שערים.
ב-25 ביולי 2023 חתם אייגון על חוזה לארבע שנים בלוריאן מליגת העל הצרפתית.
קריירה בינלאומית

אייגון נולד בניגריה לאב ניגרי ולאם בנינית. ב-24 במרץ 2022 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בנין, בניצחון 4-0 על נבחרת ליבריה במשחק ידידות. במשחק זה הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת.
תארים

הגביע הלטבי (1): 2016/2017
אליפות שווייץ (1): 2021/2022
הערות שוליים

↑  Der FC Zürich verpflichtet Offensivspieler Tosin Aiyegun באתר הרשמי של פ.צ. ציריך, 2 בספטמבר 2019 (בגרמנית)
↑  Aiyegun Tosin s'engage avec les Merlus באתר הרשמי של לוריאן, 25 ביולי 2023 (בצרפתית)
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "טוסין אייגון".
Slumber Party

Slumber Party (בעברית: מסיבת פיג'מות) הוא שיר שהוקלט על ידי זמרת הפופ האמריקנית בריטני ספירס לאלבום האולפן התשיעי שלה, Glory, בהשתתפות הזמרת האמריקאית טינשיי. הסינגל יצא ב-16 בנובמבר 2016. גרסת השיר בהשתתפות הזמרת האמריקאית טינשיי יצאה רק במהדורה המחודשת של האלבום.
רקע והוצאה

בספטמבר 2014, ספירס פרסמה תמונה באולפן, כאות רמז שהיא מקליטה שיר חדש.
ב-14 באוקטובר 2016, הזמרת האמריקנית טינשיי רמזה על חשבון האינסטגרם שלה, שהיא מקליטה שיר בשיתוף פעולה "אגדי" באמצעות הכיתוב: "חלומות אמיתיים".
מאוחר יותר, ב-25 באוקטובר 2016, ספירס פרסמה תמונה של עצמה עם טינאשיי על סט קליפ הווידאו של השיר, עם הכיתוב: "השכנים אומרים שאנחנו עושים רעש ...".
ב-16 בנובמבר 2016 יצאה לאור גרסת הרמיקס להורדה דיגיטלית דיגיטלית, ולאחר מכן הוא נשלח לרדיו האמריקאי ב-22 בנובמבר 2016 בתור הסינגל השני באלבום.
ביקורות

השיר זכה לביקורות חיוביות רבות מצד מבקרי המוזיקה והכתבים. עלים קארג' שיבח את עבודתה של בריטני וציין כי השיר "חלומי" בעיניו, וכן שבריטני לא באמת הקליטה שיר כזה מאז Blackout.
גם מבקר המוזיקה ראסל וורפילד שיבח את השיר ואמר כי להיט זה של בריטני עשוי להיות הלהיט הגדול ביותר מאז Womanizer.
וידאו קליפ

הקליפ המוזיקלי לשיר בוים על ידי קולין טילי, וצולם ב-25 באוקטובר 2016.
הקליפ המלא שוחרר ב-18 בנובמבר 2016, והוקרן לראשונה בדף הסנאפצ'אט של MTV, זמן קצר לפני שפורסם בעמודים הרשמיים של Vevo ו-YouTube.
קליפ הווידאו מציג את ספירס וטינשיי במהלך מסיבת תחפושות בתוך אחוזה, שם הן נראות בחדרים מלאים בועות, עשן ואורות מהבהבים.
מיקומי שיא

|   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  אוקראינה | טופ-היט | 27 |  |
|  ארצות הברית | בילבורד הוט 100 | 86 |  |
|  הולנד | מצעד 40 הסינגלים ההולנדיים | 100 |  |
|  הונגריה | Rádiós Top 40 | 13 |  |
|  ספרד | PROMUSICAE | 39 |  |
|  סקוטלנד | מצעד הסינגלים הסקוטי | 90 |  |
|  צרפת | SNEP | 121 |  |
|  קנדה | קנדה הוט 100 | 51 |  |
|  רוסיה | טופ-היט | 76 |  |
|   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2017)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2017)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2017)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2017)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ארצות הברית | בילבורד הוט 100 | - |  |
|  ארצות הברית | מצעד שירי הדאנס קלאב | 17 |  |
איתמר ויצמן

| --- | --- |

 לידה:  28 במרץ 1992 (בן 32) תל אביב, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 ידוע בשל:  מייסד תנועת V15  יועץ לשעבר של ראש הממשלה אהוד ברק  מייסד הוצאת הספרים רדיקל
 השכלה:  בוגר החוג להיסטוריה של המזרח התיכון, אוניברסיטת תל אביב.
 עיסוק:  פוליטיקה, ייעוץ אסטרטגי, אקלים
 תפקיד:  פעיל פוליטי, יועץ, ומרצה
 
איתמר ויצמן (נולד ב-1992) הוא פעיל פוליטי, ממייסדי תנועת V15, ומייסד הוצאת הספרים "רדיקל"
הוא עיתונאי לשעבר, מרצה,  יועץ פוליטי, ושותף ומנהל תחום אקלים בקרן ההשקעות Firstime.
ביוגרפיה

ויצמן נולד בתל אביב ולמד בבית החינוך ע"ש א"ד גורדון. אמו חני הייתה מנהלת בית ספר, ומאוחר יותר עמדה בראש אגף החינוך בעיר, ואביו, ירון ברודסון, ניהל עסק להפצת משחקי מחשב.
בשנת 2006 החל ללמוד בחוג להיסטוריה של המזרח התיכון באוניברסיטת תל אביב במסגרת התוכנית למצוינות אקדמית לנוער, הוא השלים את התואר לפני שהתגייס לצבא.[דרושה הבהרה].
בשנת 2008 התגרשו הוריו של ויצמן, והוא אימץ את שם משפחתה של אמו.
ביוגרפיה > פעילות פוליטית

בשנת 2009 החל לכהן כיו"ר נוער מרצ, ובגיל 17, לקראת הבחירות לכנסת השמונה עשרה, שימש כמתמחה בלשכת חבר הכנסת ניצן הורוביץ. בשנים 2010–2011 ניהל קמפיינים בתנועת גרינפיס הבינלאומית.
בדצמבר 2014, הקים את תנועת V15 עם שותפו, נמרוד דוויק.
בין השנים 2016–2020 ייעץ עבור אהוד ברק בענייני קמפיינים ודיגיטל. בשנת 2019 עמד בראש מטהו של ברק וניהל עבורו את הקמפיין לקראת הבחירות לכנסת העשרים ושתיים.
ביוגרפיה > פעילות בתחום התקשורת

בשנים 2007–2008 כתב עבור וואלה!. בשנת 2010 עבד ככתב במקומון "העיר", בשנת 2011 התגייס לגלי צה"ל, הוא שירת ככתב וסיקר את תחום התרבות, החל משנת 2020 הוא בעל טור ובלוג ב"הארץ".
יזמות

בשנת 2021 הצטרף כמרצה ללימודי אקלים בבית הספר לאדריכלות "נגב" במכללת סמי שמעון. במקביל, ייסד את הוצאת הספרים העצמאית רדיקל, המוקדשת לתחום הפוליטיקה, החברה והאקלים.
ויצמן משמש כשותף ומנהל תחום האקלים בקרן ההשקעות הון סיכון Firstime.
ב-2022 מונה לראש צוות בפורום האקלים שהקים נשיא המדינה יצחק הרצוג.
הערות שוליים

↑  מאיר אורבך, יונתן קולבר מצטרף לקרן האקלים של Firstime, באתר כלכליסט, 1 בנובמבר 2021
↑  40/40 הצעירים המבטיחים של מגזין TheMarker, באתר הארץ
↑  אמנון דירקטור, זווית, עיר ירוקה: תל אביב בצמרת תעשיית הקלינטק העולמית, באתר ynet, 25 במרץ 2022
↑  ארי ליבסקר, "הקפיטליזם יציל את כדור הארץ", באתר כלכליסט, 31 במרץ 2022
↑   אלירן רובין, האפליקציה הישראלית שרוצה להיות Airbnb של הטיולים עוברת לבלוקצ'יין, באתר TheMarker‏, 11 בפברואר 2018
1 2 3  ארי ליבסקר, "הקפיטליזם יציל את כדור הארץ", באתר כלכליסט, 31 במרץ 2022
↑  מהפך אל הפח: הכישלון הצורב של V15, הארץ, 18.03.2015 
 "לאן נעלמה התנועה שגרמה לנתניהו להאמין 'ששלטון הימין בסכנה' בבחירות 2015?", גלובס, 15.2.2019
↑   רדיקל, אנחנו לא מפחדים מרעיונות נועזים, ואתם?, באתר הארץ, 1 באפריל 2020
↑   רדיקל, עבור מהפך אנרגטי ותעשייה ירוקה דרוש קבינט אקלים, באתר הארץ, 1 ביולי 2021
↑   איתמר ויצמן, 5 התיקים שהשמאל צריך לדרוש, באתר הארץ, 25 באפריל 2021
↑   שירה מייקין, איתמר ויצמן ויונתן יעקבזון: "30 שנה הפקרנו את משבר האקלים למדענים", באתר הארץ, 3 באוקטובר 2022
↑  רדיקל, אנחנו לא מפחדים מרעיונות נועזים, ואתם?, באתר הארץ, 1 באפריל 2020
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987012126017005171
חפץ (מחזה)

| --- | --- |

 כתיבה:  חנוך לוין
 מדינה:  ישראל
 הצגת בכורה:  מרץ 1972, תיאטרון חיפה
 מספר מערכות:  2
 שפה:  עברית
חֵפֶץ הוא מחזה בן שתי מערכות מאת חנוך לוין משנת 1972. המחזה, שנדחה על ידי "התיאטרון הקאמרי" ו"הבימה", הועלה בתיאטרון חיפה והיה להצלחתו הגדולה, הביקורתית והקופתית, הראשונה של לוין.
רקע

בתחילת שנת 1972 עודד קוטלר, המנהל האמנותי של תיאטרון חיפה, נסע לתל אביב כדי לשוחח עם המחזאי והבמאי חנוך לוין. באותה עת לוין היה במאי מנודה עקב המהומה שנוצרה לאחר שהעלה את "מלכת אמבטיה". הוא חי בתנאי עוני, ואף תיאטרון לא היה מעוניין ביצירותיו.
קוטלר החליט להעלות בתיאטרון חיפה מחזה של לוין, על אף התנגדות הוועדה האמנותית של התיאטרון, שחששה שאירוע כזה ירתיע את המנויים. החששות התבדו, וההצגה זכתה להצלחה.
תקציר העלילה

המחזה מתחיל שבועיים לפני חתונתם של פּוגרָא ווַרשביָאק. הוריה של פוגרא, טיגלך וכלמנסע, יוצאים לבקר את בתם וארוסה. חפץ, לא יוצלח, קרוב משפחה רחוק שלהם, מתגורר בביתם זה 17 שנה. חפץ נעלב מאוד מכך שהודיעו לו על החתונה זמן קצר מראש ובדרך אגב ומציק להם. בתגובה, טיגלך (שמצידו מושפל על ידי אשתו ובתו), יוזם מחזה קומי שבו הוא וכלמנסע מציגים בפניו את סיפור חייו בצורה קומית, ובו חפץ מוצג כדמות נלעגת. פעם הוא מוצג כמציצן שמנסה להציץ לכלמנסע העירומה דרך חור המנעול ופעם אחרת מציגים אותו כמי שלא נוקף אצבע כשאימו על ערש דווי. חפץ בייאושו מחליט לקפוץ מהגג ביום חתונתה של פוגרא.
פוגרא מתייחסת בהתנשאות אל הוריה ואל בעלה ורשביאק המתרפס אליה ומעריצה בצורה עיוורת. כל הדמויות לועגות לחפץ ומשפילות אותו, למעט חנה צ'רליץ' המלצרית בבית הקפה. חפץ מזמין את חבריו וקרוביו לצפות בהתאבדותו. אדש-ברדש, חברו של חפץ, היפוכונדר החדור רחמים עצמיים, מבקש את ידה של חנה המלצרית לאחר התלבטויות רבות, וזו נענית מיד. אך לבסוף היא חוזרת בה מההחלטה להינשא, כשהיא נוכחת לדעת עד כמה הוא מעורר רחמים.
חפץ מצפה שיניאו אותו מהתאבדותו, אולם להפך, כולם מעודדים אותו לכך. וכשמגיע הרגע להתאבד, הוא אינו מוצא אומץ לכך ומתחרט, אבל פוגרא הנוכחת במקום דוחפת אותו מהגג.
הצלחת המחזה

בראיון לבועז כהן אמר קוטלר: "ההצלחה הרקיעה שחקים, שמעה של 'חפץ' יצא ורבים צבאו על דלתות התיאטרון, ישבו על המדרגות, עמדו במעברים, נתלו על מעקים. היסטריה. לא ידעתי שאפשר לשאוג כך מצחוק במהלך הצגה ולהריע ממושכות כל כך בסופה, בקידת השחקנים לקהל. ההימור שלי על חנוך היה נכון."
המחזה זיכה את לוין בפרס נשיא המדינה לספרות לשנת תשל"ב; אולם לוין סירב לקבל את הפרס מידי הנשיא זלמן שזר, וכתב לו: "לאחר פרסום ברבים על מורת-רוחך מהענקת הפרס על שמך עבור המחזה "חפץ"... כפי שנמסר, נעוצה הסיבה בהצגתי הקודמת "מלכת אמבטיה". לפיכך, אני רואה לי לכבוד לשחרר אותך ממעמד הפגישה עמי ומוותר על הפרס". המחזה נכלל בתוכנית הלימודים הישראלית בספרות עברית וכללית של משרד החינוך לחטיבה העליונה.
המחזה בדפוס

חפץ: מחזה בשתי מערכות, תל אביב:  ספרי סימן קריאה, / מפעלים אוניברסיטאיים להוצאה לאור, 1972.
מחזות 1 - חפץ ואחרים, ספרי סימן קריאה / הוצאת הקיבוץ המאוחד.