stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
תגובת פרידל-קרפטס
אצילציית פרידל-קרפטס > מנגנון התגובה

השלב הראשון מורכב מניתוק יון כלוריד ליצירת קטיון של אציל:
בהמשך יון האציליום מותקף נוקלאופילית על ידי הטבעת הארומטית:
לבסוף אניון כלוריד (או AlCl4-) עושה דה-פרוטונציה לטבעת ליצירת HCl, והזרז AlCl3 נוצר מחדש:
את הקטון בסוף התגובה ניתן לחזר ולהפוך לאלקאן מתאים באמצעות חיזור וולף-קישנר (Wolff–Kishner) או חיזור קלמנסן (Clemmensen). התוצאה הסופית תהיה דומה לאלקילציית פרידל-קרפטס.
הערות שוליים

↑  Jim Clark, FRIEDEL-CRAFTS REACTIONS OF BENZENE AND METHYLBENZENE
↑  Friedel-Crafts Acylation, organic-chemistry.org
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NDL: 00562092 
המנגנון של אלקילציית פרידל-קרפטס
Friedel–Crafts acylation overview
תגובת גטרמן-קוך
FC acylation step 1
FC acylation step II
סורסי

| --- | --- |
סמל סורסיסמל סורסי

 מדינה:  שווייץ שווייץ
 קנטון:   לוצרן
 שפה רשמית:  גרמנית שווייצרית סטנדרטית 
 על שם:  Suhre, אגם סמפאך 
 שטח:  6.06 קמ"ר
 גובה:  504 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיירה:  10,361 (31 בדצמבר 2020)
  ‑ צפיפות:  1,768 נפש לקמ"ר (31 בדצמבר 2020)
 קואורדינטות:  47°10′27″N 8°06′29″E﻿ / ﻿47.174166666667°N 8.1080555555556°E﻿ / 47.174166666667; 8.1080555555556 
 https://www.sursee.ch
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת שווייץ מוגדלת) ברן בזל ז'נבה ציריך לוגאנו לוזאן לוצרן סנט גאלן כור צרפת גרמניה איטליה אוסטריה ליכ.סורסי(למפת שווייץ רגילה) ברן בזל ז'נבה ציריך לוגאנו לוזאן לוצרן סנט גאלן כור צרפת גרמניה איטליה אוסטריה ליכ.סורסי(למפת לוצרן רגילה) לוצרן הוכדורף ויליזאו אשהולצמט מרבאך סורסי(למפת לוצרן מוגדלת) לוצרן הוכדורף ויליזאו אשהולצמט מרבאך סורסי  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
סורסי (באיטלקית ובצרפתית: Sursee; בגרמנית: Soorsi) היא עיירה בקנטון לוצרן בצפון־מרכז שווייץ.
היסטוריה

האזור היה מיושב מהתקופה הנאוליתית. קיימות עדויות נוספות ליישוב מתקופת הברונזה. מתחילת המאה ה־19 ועד לתחילת המאה ה־21 נמצאו פריטים מחרס, מאבני צור, מארד ועוד. במאה ה־8 נבנתה במקום כנסייה וסביבה התפתח היישוב. כבר במאה ה־13 היה היישוב לעיירה קטנה, ובשנת 1299 ניתנו לסורסי זכויות עיר על ידי דוכסי אוסטריה.
בשנת 2003 זכתה העיירה בפרס ואקר על שימור המורשת האדריכלית בה.
גאוגרפיה

העיירה ממוקמת בגובה של כ־500 מטרים מעל פני הים, לחופיו הצפוניים של אגם סמפאך (אנ'), בצפון קנטון לוצרן בשווייץ. היא נמצאת כ־20 קילומטרים מצפון־מערב לעיר לוצרן (בירת הקנטון), כ־25 קילומטרים מזרחית לעיר לנגלטל, כ־38 קילומטרים מדרום־מערב לציריך (העיר הגדולה בשווייץ) וכ־55 קילומטרים צפונית־מזרחית לבירת המדינה, ברן.
דמוגרפיה

נכון לשנת 2021, אוכלוסיית סורסי עומדת על קרוב ל־10,400 תושבים, מהם 83% שווייצרים, 2.5% גרמנים, 1.98% אסייתים, 1.68% איטלקים, 1.44% פורטוגלים והיתר אחרים. כשני שלישים מהאוכלוסייה הם בני 18–64.
| שנה | אוכלוסייה |
| --- | --- |
1860: 1,678
1880: 1,990
1900: 2,592
1920: 3,042
1941: 3,784
1960: 5,324
1980: 7,645
2000: 8,059
2020: 10,361
להלן גרף התפתחות האוכלוסייה ביישוב:
תחבורה

בצפון העיירה חולף הכביש המהיר מספר 2 החוצה את שווייץ לאורכה ועובר בערים לוגאנו, בלינצונה, לוצרן ובזל. הכביש מאפשר גישה לעיירה באמצעות מחלף. חולף בה גם כביש 23 (אראו–בורגדורף). בעיר ממקמת תחנת רכבת בעלת מספר רציפים. כמו כן, כשישה קילומטרים מצפון לעיירה, ליד היישוב טריאנגן (אנ'), ממוקם מנחת למטוסים קלים.
כלכלה

בצפון העיירה ישנו אזור תעשייה. כמו כן נמצאים באזור אתרי מחנאות ואכסניות.
ספורט

בעיירה ממוקמים מגרשי כדורגל וכדורסל, מסלול גולף, מתחמי ספורט, זירת החלקה על הקרח ומועדון שיט.
ערים תאומות

ארצות הברית היילנד (אנ'), אילינוי, ארצות הברית
שווייץ מרטיני, ואלה, שווייץ
הערות שוליים

↑  Ständige Wohnbevölkerung nach Staatsangehörigkeitskategorie, Geschlecht und Gemeinde, definitive Jahresergebnisse, 2020, Bundesamt für Statistik, ‏1 בספטמבר 2021 (בגרמנית), אוכלוסייה ביישובי שווייץ
↑  Prehistoric Pile Dwellings around the Alps, UNESCO (באנגלית), מבנים פרהיסטוריים מסביב להרי האלפים, באתר אונסק"ו
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4106431-8  HDS: 000655  MusicBrainz: 395f6c02-513a-4665-8c32-d46241e2746e  VIAF: 150141848   WorldCat (עם VIAF): 150141848
סונו ג'וי

לוחם סומו מטיל זרים ביוקוהמה, בכרזה מ-1861
סונו ג'וי (ביפנית: 尊皇攘夷, מילולית: "כבדו את הקיסר, גרשו את הברברים") הייתה פילוסופיה פוליטית ותנועה חברתית יפנית ששאבה מהנאו-קונפוציאניזם. היא הפכה להיות המוטו של התנועה שפעלה להדחת שוגונות טוקוגאווה בשנות החמישים והשישים של המאה ה-19, בסוף תקופת אדו.
השפעות

עם הגעת כלי שיט זרים לחופי יפן בסוף המאה ה-18 וראשית המאה ה-19, עמדה מדיניות הבידוד של יפן בסימן שאלה. חלק ה"ג'וי" (גרשו את הברברים) ב"סונו ג'וי" קיבל משמעות של התנגדות להסכם קנגאווה, שבו אילצו האמריקאים את יפן לסחור עמם ב-1853. ההסכם נחתם תחת איומי ספינות התותחים של קומודור מת'יו פרי ונתקל בהתנגדות הסמוראים. העובדה שהשוגונות חתמה על ההסכם על אף התנגדות הקיסר הייתה הוכחה מספקת לסמוראים רבים שחלק ה"סונו" (כבדו את הקיסר) לא עמד במבחן המציאות, ורבים קראו להדחת השוגונות והחלפתה בממשלה שתציית לקיסר.
הססמה הפכה להיות קריאת הקרב של ההאן המורדים צ'ושו וסצומה, שזכו לתמיכת הארמון הקיסרי בקיוטו. הקיסר קומיי הפר מסורת בת מאות שנים והחל להתערב בענייני המדינה, התסיס כנגד ההסכמים, אף ניסה להתערב בסדר הירושה של השוגונות וב-1863 פרסם קומיי צו שקרא לסילוק הברברים. אף על פי שלשוגונות לא הייתה אפשרות לאכוף אותו, עורר הצו התקפות כנגד השוגונות עצמה וכנגד זרים ביפן, שהמפורסמת בהם הייתה תקרית נממוגי, בגינה נאלצה השוגונות לשלם לבריטניה פיצויים. התקפות אחרות כללו ירי תותחי חוף על ספינות זרות בעיר שימונוסקי.
פעולה זו הביאה בסופו של דבר לשינוי בתנועת סונו ג'וי. לאחר הפגזת הספינות הזרות דרשה ממשלת בריטניה תשלום פיצויים, ומשנדחתה הדרישה הפגיזו ספינותיה את בירת סצומה, קגושימה. תקרית זו הבהירה ליפנים שאין באפשרותם להילחם במעצמות הזרות, והתנועה הפנתה את מרצהּ להדחת השוגון, בתהליך שהסתיים ברסטורציית מייג'י.
הססמה מעולם לא הפכה למדיניות רשמית של הממשלה או אפילו של המורדים. על אף תוכנהּ, למורדים, ובעיקר לסצומה, היו קשרי מסחר עם המעצמות הזרות, דרכן רכשו רובים, כלי ארטילריה, ספינות וטכנולוגיה אחרת.
לאחר השלמת רסטורציית מייג'י והשבת השלטון לקיסר, החליפה את סונו ג'וי הסיסמה "מדינה עשירה, צבא חזק" (富国強兵), שקראה לתושבי יפן לאמץ את המודרניזציה.
בספרות

בספר גאי ג'ין של ג'יימס קלאוול מופיעות דמויות החברות בתנועת סונו ג'וי ונבחנת השקפת עולמם כלפי השוגונות והזרים.
תוכנית רייגן

נשיא ארצות הברית רונלד רייגן וראש ממשלת ישראל מנחם בגין
תוכנית רייגן הייתה מתווה לפתרון בעיות במזרח התיכון שפורסמה ב-1 בספטמבר 1982 על ידי נשיא ארצות הברית רונלד רייגן. התוכנית ניסתה למצוא פתרון לבעיותיהם של הפלסטינים ביש"ע דרך היחלשות אש"ף בלבנון, נסיגה ישראלית מכל השטחים ונתינת יד חופשית לירדן כגורם מרכזי באזור שיעניק חסות לממשל עצמי פלסטיני בגדה וברצועת עזה.
הערכתו של הבית הלבן הייתה שהסדר פוליטי בלבנון שיכלול נסיגה ישראלית זהירה (לאור החשש מעימותים בין יושבי האזור ואף חשש שיבוצעו מעשי טבח בין-עדתיים) ולאחריה ההכרה של ישראל בתוכנית, יגביר את אמינותה של ארצות הברית בעולם הערבי.
ראש ממשלת ישראל מנחם בגין התנגד באותה עת לנסיגה מיידית מלבנון, וכך נטל את העוקץ מהתוכנית, ממנה חשש, והיא לא התממשה והכריז כי הוא דוחה את התוכנית על הסף ואף אישר הקמת יישובים חדשים ביהודה ושומרון (בתגובה להצהרותיו של בגין החליט רייגן לעצור את אספקת המטוסים לישראל לתקופה של כ-3 חודשים), אם לא די בכך מתנחלים התראיינו לתקשורת הישראלית ודרשו חרף הצעתו של רייגן שממשלת ישראל תחיל את הריבונות בשטחים.
לקריאה נוספת

אברהם בן-צבי, מטרומן ועד אובמה: עליתם וראשית שקיעתם של יחסי ארצות הברית-ישראל, תל אביב: משכל, 2011.
הערות שוליים

↑  יצחק בן-חורין, וושינגטון, כשרייגן הקליט את בגין. השיחות נחשפות, באתר ynet, 9 בנובמבר 2014
↑  בעז, אדוני הנשיא, אני דוחה את דרישתך על הסף, באתר מידה, 6 בינואר 2014
↑   "קשקושים": תכנית השלום של רייגן לא עושה רושם על המתנחלים, סרטון  באתר יוטיוב (אורך: 1:16)
ערך זה הוא קצרמרבנושא ארצות הברית ובנושא ישראל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ניקולאס זייוולד

ניקולאס זייוולד (בגרמנית: Nicolas Seiwald; נולד ב-4 במאי 2001 בקוכל שבאוסטריה) הוא כדורגלן אוסטרי המשחק בעמדת הקשר בקבוצת ר.ב לייפציג ובנבחרת אוסטריה.
קריירת מועדונים

זייוולד הוא תוצר מחלקת הנוער של רד בול זלצבורג, אליה הגיע בשנת 2009. בשנת 2009 החל לשחק בליפרינג, קבוצת בת של המועדון.
ב-9 בספטמבר 2020 ערך את הופעת הבכורה שלו ברד בול זלצבורג, כשנכנס כמחליף בניצחון 10-0 על שוורץ-וייס ברגנץ במסגרת הסיבוב הראשון של הגביע האוסטרי לעונת 2020/2021. ב-21 בנובמבר ערך את הופעת הבכורה שלו בבונדסליגה האוסטרית, בהפסד 3-1 לשטורם גראץ במסגרת המחזור השמיני לעונת 2020/2021. בעונה זו, בה זכתה רד בול זלצבורג באליפות אוסטריה ובגביע האוסטרי, ערך זייוולד 15 הופעות ליגה.
ב-14 בספטמבר 2021 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת האלופות, בתיקו 1-1 נגד סביליה במסגרת שלב הבתים לעונת 2021/2022.
קריירה בינלאומית

ב-12 בנובמבר 2021 ערך זייוולד את הופעת הבכורה שלו בנבחרת אוסטריה, בניצחון 4-2 על נבחרת ישראל במשחק ידידות.
תארים

אליפות אוסטריה (2): 2020/2021, 2021/2022
הגביע האוסטרי (2): 2020/2021, 2021/2022
תארים > ר.ב. לייפציג

הסופר קאפ הגרמני: 2023
תוכנית רוג'רס

תוכנית רוג'רס הוא שמן של שלוש תוכניות שלום בין ישראל למצרים וירדן שהציע מזכיר המדינה האמריקאי ויליאם רוג'רס בשנים 1969–1971.
תוכנית רוג'רס הראשונה

בספטמבר 1968, כאשר התחדשה הלחימה בין ישראל למצרים עם פרוץ מלחמת ההתשה, מינה נשיאה החדש של ארצות הברית, ריצ'רד ניקסון, את מזכיר המדינה ויליאם רוג'רס להיות מתווך בסכסוך הישראלי-ערבי מטעמו.
ב-9 בדצמבר 1969 הציע רוג'רס את תוכנית השלום הראשונה שלו, לפיה תיסוג ישראל לגבול הבינלאומי עם מצרים ויובטח חופש השיט לכלי שיט ישראלים בתעלת סואץ. מעמדן של רצועת עזה ושארם א-שייח' יקבע במשא ומתן בין המדינות, וירושלים תישאר מאוחדת, אך תנוהל על ידי נציגי שלוש העדות הדתיות. הצעה זו נדחתה הן על ידי מצרים, שראתה בה ויתור גדול מדי לטובת ישראל, והן על ידי ישראל, שלא מצאה בה ערובות לביטחונה, קריאה למשא ומתן ישיר, או הבטחה לריבונות ישראלית בירושלים.
האמריקאים לא אמרו נואש וב-18 בדצמבר שילב נציג ארצות הברית באו"ם, צ'ארלס וודראף יוסט (אנ'), את ירדן בתוכנית. הוא הוסיף לתוכנית נסיגה ישראלית לקווי 1949 (בתיקונים מזעריים), מעמד שווה לישראל וירדן בירושלים בתחומי הדת, הכלכלה והמינהל האזרחי, חופש שיט לישראל במפרץ אילת, ושתינתן לפליטים אפשרות הבחירה בין שיבה לישראל לבין קבלת פיצוי כספי. ירדן אומנם הסכימה לדון בהצעה זו, אך ישראל דחתה אותה ב-22 בדצמבר.
תוכנית רוג'רס השנייה

לאחר כישלון התוכנית הראשונה, פרס רוג'רס ביוני 1970 תוכנית שנייה בפני הצדדים. הייתה זו תוכנית למשא ומתן בין ישראל ומצרים בחסות שליח האו"ם השוודי גונאר יארינג (שכבר היה מעורב בניסיונות השכנת שלום בין ישראל למדינות ערב). תוכנית זו התבססה על נסיגת ישראל משטחים שכבשה במלחמת ששת הימים בהתאם להחלטה 242 של מועצת הביטחון, הכרה הדדית של כל הצדדים בריבונותן של המדינות, שלמותן הטריטוריאלית, ועצמאותן המדינית, והסכמי שלום.
רוג'רס הציע שהשלב הראשון בתוכנית יהיה סיום מלחמת ההתשה וחידוש שביתת הנשק בין ישראל למצרים. ממשלת ישראל דחתה את ההצעה ב-21 ביוני, אולם הממשלה המצרית הודיעה שהיא מסכימה לדון ביוזמה.
בעקבות ההסכמה המצרית החל נשיא ארצות הברית ריצ'רד ניקסון ללחוץ על ראש ממשלת ישראל גולדה מאיר להסכים להצעה. הוא הבטיח שארצות הברית תערוב לריבונותה, שלמותה וביטחונה של מדינת ישראל ותשמור על מאזן החימוש באזור, והבהיר למאיר כי הדרישה היא לנסיגה ישראלית לגבולות בטוחים ומוסכמים ולא לגבולות הקו הירוק ושלא תיכפה על ישראל נסיגה לפני שיחתם הסכם שלום חוזי מחייב. כמו כן סוגיית הפליטים תטופל באופן שלא יפגע בקיומה של מדינת ישראל כמדינה יהודית.
בעקבות ההבטחות וההבהרות האמריקאיות הסכימה גם ממשלת ישראל ב-31 ביולי לדון בתוכנית באופן עקרוני, אולם בשל כך פרשה גח"ל מממשלת הליכוד הלאומי. הסכם הפסקת האש בין ישראל למצרים שסיים את מלחמת ההתשה נכנס לתוקף ב-7 באוגוסט. בו ביום הפרו המצרים את סעיף 3 בהסכם המחייב שימור הסטטוס קוו הצבאי כאשר קידמו טילי נ"מ לתוך תחום 50 הקילומטרים ממערב לתעלה וישראל, בתגובה, השעתה את השיחות בתיווכו של יארינג. השיחות חודשו חצי שנה מאוחר יותר בפברואר 1971.
תוכנית רוג'רס השלישית

ב-4 באוקטובר 1971 הגיש רוג'רס תוכנית שלישית לעיון הצדדים, אולם זו נדחתה עוד באותו היום על ידי ישראל, כיוון שלא נכתב בה שלאחריה יבואו מהלכים להשכנת שלום בין ישראל ושכנותיה.
סוחמאתא

| --- | --- |

בתים נטושים בסוחמאתא, לצד אוהלים שהקימו עולים מצפון אפריקה בחוסן, 1949
 טריטוריה:  המנדט הבריטי המנדט הבריטי
 מחוז:  הגליל
 נפה:  נפת עכו
 שפה רשמית:  ערבית
 תאריך ייסוד:  קדום, עוד במאה השישית היה יישוב במקום
 שטח:  17,056 דונם עות'מאני (1945)
 גובה:  600 מטרים
 סיבת נטישה:  מלחמת העצמאות
 תאריך נטישה:  30 באוקטובר 1948
 יישובים יורשים:  חוסן, צוריאל וחלק ממעלות
 דת:  מוסלמים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ ביישוב לשעבר:  1,130 (1945)
 קואורדינטות:  33°00′19″N 35°18′14″E﻿ / ﻿33.0052°N 35.3038°E﻿ / 33.0052; 35.3038 
 אזור זמן:  UTC +2
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת הגליל המערבי מוגדלת) סוחמאתא(למפת הגליל המערבי רגילה) סוחמאתא(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום סוחמאתא(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום סוחמאתא  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
סוחמאתא (בערבית: سحماتا, שמשמעותו בשפה הסורית: אור וזריחה) הוא אתר ארכאולוגי בגליל העליון המתוארך לתקופה הכנענית והביזנטית. הוא מוכר היום בשם סוחמתא, למרות שעל פי הממצאים בכנסייה במקום, הוא נקרא Kh. ed Duweir, על גביו הוקם כפר ערבי שתושביו נמלטו ממנו במהלך מלחמת העצמאות. על אדמות הכפר יושבים היום היישובים חוסן וצוריאל, שכונותיה המזרחיות של העיר מעלות, ואגם מונפורט המלאכותי הנמצא למרגלות העיר.
היסטוריה

האזור בו שכן סוחמאתא היה מיושב בתקופה הכנענית. בחפירות שנערכו במקום בתקופת המנדט הבריטי, נתגלו בשטח הכפר שרידים ארכאולוגיים רבים, ובהם שרידי כנסייה ומנזר מהתקופה הביזנטית, רצפת פסיפס ומספר קברים. הפלישה הפרסית, בתחילת המאה השביעית, הובילה להחרבת הכפר.
שטחו הכפר הבנוי היה כ-135 דונם, עם שתי שכונות מרכזיות, ביניהן נמתחו שני רחובות מרכזיים, וסביבו השתרעו עוד כ-5 קמ"ר של כרמי זיתים, טבק וגידולים אחרים. בכפר התגוררו בסוף המאה ה-19 כ-400 תושבים, ומספרם עלה ל-622 בשנת 1922.[דרוש מקור: לכל המשפט] על פי סקר הכפרים שנערך בשנת 1945, הגיע מספר התושבים בכפר ל-1,130, והשטח הכפרי כלל 17,056 דונם טורקי, מתוכם 9,572 בבעלות פרטית ו-1,484 בבעלות ציבורית.. 95 אחוז מתושבי הכפר היו מוסלמים, והשאר נוצרים.
בשנת 1929, במאורעות תרפ"ט, הגן מוח'תאר הכפר הדרוזי פקיעין, עבדאללה צאלח, על יהודי פקיעין ומנע מתושבי הכפר הסמוך סוחמאתא לפגוע ביהודי הכפר. אנשי הכפר היו שותפים למרד הערבי הגדול, ובראשית 1938 הותקפה תחנת משטרה שהייתה בכפר, ואוישה בידי נוטרים ערבים, בידי עשרות אנשי כנופיות, שרצחו את מפקד המשמר, שבו את שאר השוטרים ולאחר מכן שחררו אותם. בעקבות אירוע זה הוחלט על סגירת מספר תחנות משטרה באזור. ביולי אותה שנה פשטו אנשי כנופיות מקרב תושבי הכפר על יהודי פקיעין, ותכננו להוציא להורג שני גברים יהודים שלכדו במקום. בהתערבותו של כאמיל חוסיין אפנדי ומספר מתושבי הכפר נסוגו מכוונתם, אך הכריחו את יהודי פקיעין לעקור ממקומם.
הכפר נכבש בבוקר ה-30 באוקטובר 1948 במסגרת מבצע חירם לסילוק צבא ההצלה מהגליל. בניגוד לכפרים אחרים באזורו שנכנעו ללא קרב, מסוחמאתא נורתה אש לעבר שיירת צה"ל שעברה למרגלותיו, והכפר נכבש לאחר קרב קצר על ידי כוחות מגדוד 11 של חטיבת עודד.
בתי הכפר שנותרו על תילם יושבו בעולים חדשים ובשנת 1950 פונו הבתים ונהרסו. מאוחר יותר הוקמו על אדמות הכפר היישובים חוסן, צוריאל וחלק ממעלות.
מרבית תושבי הכפר וצאצאיהם עברו ללבנון ולסוריה לאחר כיבוש הכפר, ומיעוט מתוכם עבר לכפרים סמוכים בשטח ישראל.
לקריאה נוספת

זוכרות את סוחמאתא, בהוצאת "זוכרות"
הערות שוליים

↑  ברובם, מיעוט קטן של נוצרים
↑  Yoav Lerer, Suẖmata, Survey: Final Report, Hadashot Arkheologiyot: Excavations and Surveys in Israel / חדשות ארכיאולוגיות: חפירות וסקרים בישראל 121, 2009
↑  Sami Hadawi, Village statistics 1945, Classification of Land and Area Ownership in Palestine, Beirut, 1970 דפים סרוקים באתר פלסטין רממברד
↑  אלעד בן-דרור, ‏'שומר החומות האחרון הראשון': יצחק בן־צבי ויהודי פקיעין, קתדרה 147, ניסן תשע"ג, עמ' 128
↑  מסיפורי הנוטרים הערבים שנשבו, דבר, 3 בפברואר 1938
↑  בוטלו תחנות משטרה, הצופה, 10 בפברואר 1938
↑  החלום היהודי של פקיעין, באתר ישראל היום, 3 באפריל 2015
↑  גבריאל לוריא, ‏מבצע "חירם" - סיפור המערכה, מערכות 194, ינואר 1963, עמ' 15
↑  סיפור כיבוש הכפר מתוך ספר על גדוד 11
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007467838705171 
שרידי הכנסייה בסוחמתא
סונה

ערך זה עוסק בדרך חייו של הנביא מוחמד. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
סונה (בערבית: سُنَّة, תעתיק מדויק: סֻנָּה) פירושה אורח חיים, נוהג, מנהג.
בתקופה הקדם-אסלאמית בחצי האי ערב (תקופת ה"ג'אהיליה", קרי, תקופת הבערות, לפי האסלאם) המושג "סונה" שימש לתאר את אורחות החיים הראויים לחיקוי של אבות השבט. במסורת המוסלמית הפך המונח למציין את הרגלי החיים של נביא האסלאם מוחמד ואת הפעולות הדתיות שהנהיג במהלך 23 שנות שלטונו, שכל מוסלמי מצווה לחקותם ולדבוק בהם (לזרמים שונים באסלאם אי-הסכמה לגבי איך לבצע חלק מפעולות אלה).
בסונה נכללו המנהגים והדעות של העדה המוסלמית בראשיתה, ולמעשה היא התקבלה כתורה שבעל-פה של האסלאם, כפרשנות המוסמכת לתורה שבכתב, היא הקוראן. את תיאור מעשיו של מוחמד קיבלו המוסלמים דרך מלוויו של הנביא ("א-צַחַאבַּה"), שדיווחו על מעשיו ודבריו בחדית' אך גם במנהגים ומסורות שעברו מאב לבן לאורך השנים (כגון תפילות מיוחדות).
באסלאם השיעי ה"סונה" היא מעשיהם ודבריהם של הנביא מוחמד, בתו פאטִמה ושנים-עשר האימאמים השיעים.
הסונה היא אוסף של מסורות שהועלו על הכתב, המתארות את אורח החיים של נביא האסלאם מוחמד, אמרותיו ומנהגיהם של חסידיו הראשונים. המוסלמים הנוהגים על פי הקוראן והסונה נקראים "מוסלמים סונים". רוב המאמינים המוסלמים בעולם כיום הם סונים.
ראו גם

חדית'
מתן
הערות שוליים

↑  מנחם מילסון, سنة, מילון ערבי-עברי, ‏האוניברסיטה העברית בירושלים
| אסלאם |
| --- | --- | --- |
| חמשת עמודי האסלאם | שהאדה (העדות) • אלצלאה (התפילה) • אלזכאה (הצדקה) • צום • אלחאג' (העלייה לרגל) | אללה, שמו של האל בדת האסלאם |
| פלגים עיקריים | אסלאם סוני • אסלאם שיעי | אללה, שמו של האל בדת האסלאם |
| אישים מרכזיים | מוחמד • ח'ליף ושושלות הח'ליפים • נביאי האסלאם • אימאם שיעי • מהדי • בני לווייתו של מוחמד • נשות מוחמד | אללה, שמו של האל בדת האסלאם |
| דמויות היסטוריות נוספות | פאטמה בת מוחמד • עבדאללה אבן א-זובייר • אבו להב | אללה, שמו של האל בדת האסלאם |
| קרבות בראשית האסלאם | קרב בדר • קרב אוחוד • קרב השוחה • קרב ח'ייבר | אללה, שמו של האל בדת האסלאם |
| אנשי דת (עולמא) | מאלכ אבן אנס • אל נעמאן בן ת'אבת אבו חניפה • אחמד אבן חנבל • מוחמד אבן אידריס א-שאפעי • אבן חג'ר אל-עסקלאני • אל-ע'זאלי | אללה, שמו של האל בדת האסלאם |
| ערים קדושות | מכה • אל-מדינה • ירושלים • נג'ף • כרבלא • כופה • כאט'מיה • משהד • סאמרא | אללה, שמו של האל בדת האסלאם |
| האתרים הקדושים ביותר | מסגד אל-חראם • מסגד הנביא • מסגד אל-אקצא | אללה, שמו של האל בדת האסלאם |
| חגים | הג'רה • לוח השנה המוסלמי • עיד אל-פיטר • עיד אל-אדחא • עשוראא • ארבעין • לילת אל-קאדר | אללה, שמו של האל בדת האסלאם |
| מבנים | מסגד • מינרט • מחראב • הכעבה • אדריכלות איסלאמית | אללה, שמו של האל בדת האסלאם |
| תפקידים דתיים | אייתולה • מרג'ע • אימאם • מולא • קאדי • מופתי • מואזין |  |
| טקסטים וחוקים | קוראן • חדית' • אסנאד • מתן • תפסיר • סונה • פיקה • פתווה • שריעה |  |
| אסכולות השריעה | חנפית • חנבלית • ג'עפרית • מאלכית • שאפעית |  |
| אסכולות הכלאם | אשעריה • ג'בריה • מאתורידי • מורג'יאה • מֻעתזילה |  |
| פלגים שיעים | את'נא עשריה • אסמאעיליה • זיידים |  |
| פלגי הח'וארג' | צאפריים • אזארקה • איבאדיה |  |
| תנועות | סופיות • והאביה • סלפיה • אסלאמיזם • אסלאם ליברלי |  |
| פלגים אחרים | אומת האסלאם • חמשת האחוזים • המסורים • אחמדים • זקרי • עלווים |  |
| אמונות קשורות | באביזם • בהאאים • יזידים • סיקיזם |  |
פורטל אסלאם • מונחים בסיסיים • כל הערכים
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007548599705171  GND: 4222036-1  NKC: ph126275  TDVİA: sunnet--peygamber 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אסלאם. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ניקולאס השני, דוכס לורן

ניקולאס השני, דוכס לורן (בגרמנית: Nikolaus II. von Lothringen; ‏6 בדצמבר 1609 - 25 בינואר 1670), היה דוכס לורן בשנת 1634.
ביוגרפיה

ניקולאס נולד ב-6 בדצמבר 1609 בננסי, לפרנץ השני, דוכס לורן וכריסטינה מזאלם, בתם של פאול, רוזן זאלם ומארי לה ונור. מכיוון שלא היה אמור לעלות לשלטון, הוא מונה בשנת 1619 לבישוף טול. בנערותו הוא למד פילוסופיה ותאולוגיה באוניברסיטת פונט-א-מוסון בין השנים 1622–1629, ובמהלכם הוא השלים תזה על סקרמנט הכפרה, אשר הודפס בהולנד בשנת 1627 עם הקדשה מהאפיפיור אורבנוס השמיני. ב-19 בינואר 1626 הוא מונה לקרדינל, אולם המינוי מעולם לא הפך למעשי.
בשנת 1633 פלש הצבא הצרפתי לדוכסות לורן, בשל תמיכת קרל הרביעי, דוכס לורן בגאסטון, דוכס אורליאן, ובשנת 1634 נאלץ קרל להתפטר מתפקידו, וניקולאס עלה לשלטון במקומו. בעקבות כך התפטר ניקולאס מכהונותיו הדתיות, וב-18 בפברואר אותה שנה הוא התחתן עם בת דודתו קלוד פרנסואז ד'לורן, בתם של היינריך השני, דוכס לורן ומרגריטה גונזאגה, ממנה נולדו לו 5 ילדים. זמן קצר לאחר עלותו לשלטון החתימו הצרפתים את ניקולאס על הסכם שהכיר בזכויות שלטונם בדוכסות, ובעקבות כך באפריל אותה שנה התפטר ניקולאס מתפקידו וברח מהדוכסות, תוך שהוא מחזיר את זכויות השלטון לאחיו קרל. בשנת 1661 עזבו הצרפתים את הדוכסות, וב-25 בינואר 1670 מת ניקולאס בננסי.
משפחתו

ב-2 באפריל 1637 התחתן ניקולאס עם קלוד פרנסואז ד'לורן, בתם של היינריך השני, דוכס לורן ומרגריטה גונזאגה, ממנה נולדו לו 5 ילדים:
פרדיננד פיליפ, נסיך הכתר של לורן (1639–1659)
קרל החמישי, דוכס לורן (1643–1690), התחתן עם אלאונורה מריה יוזפה מאוסטריה
אנה אלאונורה מלורן (1645–1648)
אנה מריה תרזה מלורן (1648–1661)
מריה אנה מלורן (1648–לא ידוע)
תרבות יום א'

תרבות יום א' הוא פרויקט תרבות צה"לי, במסגרתו משתתפים חיילי צה"ל בשירות סדיר, בעיקר חיילים קרביים ותומכי לחימה, באירועי תרבות, בדגש על הופעות תיאטרון. לבד מתיאטרון מופעי התרבות במסגרת הפרויקט כוללים גם הופעות מוזיקה, מחול וקולנוע. הפרויקט מתקיים לעיתים במסגרת סדרות חינוך, ומתקיים בדרך כלל בימי ראשון - ומכאן שמו. בשם זה מכונים גם סיורים לימודיים ואחרים שחיילי צה"ל בשירות סדיר משתתפים בהם - בדרך כלל בימי ראשון, בהם הם חוזרים לבסיסיהם.
כיום, הפעלת הפרויקט נמצאת תחת מדור תרבות ביחידת תרבות וכלים חינוכיים בחיל החינוך והנוער.
היסטוריה ומבנה

הפרויקט המקורי של "תרבות יום א'" הוא חלק מענף התרבות בחיל החינוך והנוער. ראשיתו בשנת 1987, בתקופת כהונתו של נחמיה דגן כקצין חינוך ראשי.  הפרויקט מבוסס על תרומות בלבד ולא על תקציב צה"ל, ובראשית קיומו נשען בעיקר על תרומותיו של הפילנתרופ צ'ארלס ברונפמן, וכלל הצגות תיאטרון בלבד. במהלך השנים התרחב הפרויקט, ובשנת 2003 מספר המשתתפים בו היה כ-45,000 חיילים. המופעים נבחרים על ידי ועדת רפרטואר מיוחד הכוללת חיילים וקצינים, הבוחרים מופעים שיתאימו לערכי צה"ל. על התנהלות הוועדה נמתחה לעיתים ביקורת בשל הצגות שבוטלו או חוסר מגוון במופעים. בשנת 2006 כלל הפרויקט הופעות של תיאטרון הבימה, תיאטרון הקאמרי, בית ליסין ותיאטרון גשר. באמצע העשור הראשון של המאה ה-21 כמות המשתתפים בפרויקט ירדה משמעותית, עד ל-8,700 בשנת 2005. המממן העיקרי של תגבור הפרויקט לאחר שנות שפל אלו היה מפעל הפיס, שתרם לו 800,000 שקלים לאחר ההתנתקות בעבור מימון הפרויקט לחיילים שהשתתפו בה. שנה לאחר מכן תרם המפעל עוד כ-650,000 לפרויקט. מרכזי התרבות העיקריים בהם הוא מתקיים נמצאים באשקלון, באר שבע, ירושלים ותל אביב. בשנת 2016 ממממניו העיקריים של הפרויקט היו מפעל הפיס, קרן לב"י והאגודה למען החייל.
בתחילת העשור השני של המאה ה-21 ירדה פעילות הפרויקט באופן משמעותי, בעיקר עקב בעיות מימון. ב-2014 הפרויקט שינה את אופיו, בכך שהמשיך לכלול מופעי תרבות חיצוניים לחיילים בהיקף קטן, אך כלל גם מופעים שבהם תיאטראות וצוותי תרבות שונים הגיעו לבסיסי צה"ל. בשנת 2015 חודשה הפעילות בהיקף מלא, במטרה לספק לכל חייל מופע תרבות אחד בשנה לפחות. בפיגוע הדריסה בטיילת ארמון הנציב בינואר 2017 נרצחו ארבעה חיילים בידי מחבל, שדרסם במשאית בדרכם לאירוע תרבות יום א' - שהיה חלק מסדרת חינוך בנושא ירושלים במסגרת קורס קצינים.
הערות שוליים

↑  מילון צהל, באתר פז"ם
1 2 3  מרב יודילוביץ', תרבות יום א' לחיילי ההתנתקות, באתר ynet, 15 באוגוסט 2005
1 2  מור שני‏, תרבות יום א' מתרחבת, באתר וואלה, 14 במרץ 2006
↑  מרב יודילוביץ', ג'וני לא שב משדה הקרב, באתר ynet, 14 בינואר 2002
↑  יוחאי עופר, תרבות יום א': תיאטרון הקאמרי מגיע לבסיסים, באתר nrg‏, 5 במרץ 2014
↑  מתן חצרוני, ‏אחרי שנתיים: תרבות יום א' חוזרת, באתר ‏מאקו‏, 4 ביוני 2015
↑  הנפגעים הם חיילים שסיירו בירושלים במסגרת "תרבות יום א", באתר ערוץ 7, 8 בינואר 2017
↑  ניר חסון, עידו אפרתי, שלוש חיילות וחייל נהרגו בפיגוע דריסה בירושלים, באתר הארץ, 8 בינואר 2017
סטטוס: ידידים

| --- | --- |

 בימוי:  גווין וייסן 
 תסריט:  גווין וייסן 
 עריכה:  Mollie Goldstein 
 שחקנים ראשיים:  פרדי היימור אלישה סילברסטון בלייר אנדרווד סשה ספילברג מרקוס קארל פרנקלין אן דווד ריטה וילסון אליזבת ריזר סם רוברדס אמה רוברטס מייקל אנגרנו Andrew Levitas 
 מוזיקה:  Alec Puro 
 צילום:  בן קטשינס 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברה מפיצה:  סרצ'לייט פיקצ'רס, Goldcrest Films, נטפליקס 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  29 בספטמבר 2011 
 משך הקרנה:  84 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  קומדיה רומנטית, סרט דרמה, סרט נעורים 
 הכנסות באתר מוג'ו:   homework2011
 אתר רשמי
 דף הסרט ב־IMDb
 
סטטוס: ידידים (באנגלית: The Art of Getting By) הוא סרט קולנוע אמריקאי מסוגת דרמה רומנטית שביים גווין וויסן משנת 2011. הסרט בכיכובם של פרדי היימור ואמה רוברטס.