stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אטלנטיס: שובו של מיילו

| --- | --- |
 בימוי:  ויקטור קוק, טאד סטונס 
 הופק בידי:  טאד סטונס 
 תסריט:  הנרי גילרוי 
 מדבבים:  ג'יימס ארנולד טיילור (Milo James Thatch) קרי סאמר (Kida) קוריי בורטון ז'קלין אובדרורס Jean Gilpin Don Novello פלורנס סטנלי ג'ון מהוני תומאס פ. וילסון קלנסי בראון פלויד "עורב אדום" וסטרמן פיל מוריס פרנק ולקר ביל פיגרבקה 
 מוזיקה:  Don L. Harper 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  אולפני דיסניטון, אולפני הנפשת הטלוויזיה של דיסני 
 חברה מפיצה:  Walt Disney Studios Home Entertainment, דיסני+ 
 שיטת הפצה:  ישירות לווידיאו, וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  20 במאי 2003 
 משך הקרנה:  77 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט הרפתקאות, סרט דרמה, סרט מדע בדיוני 
 סרט קודם:  אטלנטיס: האימפריה האבודה 
 אתר רשמי
 דף הסרט ב־IMDb
 
אטלנטיס: שובו של מיילו (באנגלית: Atlantis: Milo's Return) הוא סרט הנפשה אמריקאי שהופק על ידי Disney MovieToons ו-Disney Television Animation, אשר משמש כהמשכון לסרט "אטלנטיס: האימפריה האבודה". הסרט הופץ לראשונה ב-20 במאי 2003, כאשר הוא יצא באופן בלעדי למדיה הביתית.
תקציר העלילה

לאחר ירידת התרבות האטלנטית בעקבות שקיעת העיר, קידה, כעת מלכה ונשואה למיילו ת'אץ' (שהחליט להישאר באטלנטיס), משתמשת בלב אטלנטיס כדי להשיב לעיר את תפארתה. חבריו של מיילו ופרסטון וויטמור מגיעים לאטלנטיס; הגעתם אמנם בלתי צפויה, אך האטלנטים מקבלים את חבריהם הישנים בברכה. למרבה הצער, הם באו להודיע על יצור מסתורי שמאיים על העולם שבפני השטח. קידה חושדת שהיצור עשוי להיות ממוצא אטלנטי, מה שמעורר בה רגשות מעורבים לגבי החלטתו של אביה להסתיר את הקריסטל.
הם מגיעים לטרונדהיים, נורווגיה, ומגלים שהאיום המסתורי הוא היצור הידוע בשם קרקן, אשר תקף ספינות משא וגרר את המטענים שלהן לכפר על צוק. בתחילה, הם מניחים שמדובר במכונת מלחמה אטלנטית קדומה שפועלת בצורה לא מבוקרת (כמו הלוויתן מהסרט הקודם), אך מגלים שהשופט המקומי, אדגר וולגוד, כנראה שולט בקרקן. במהרה מתברר שהקרקן עצמו הוא המאסטר, אחרי שעשה עסקה עם וולגוד לשמר את חיי תושבי הכפר ואת חייו של אדגר בתמורה לנפשותיהם. כשמיילו וחבריו מפוצצים את הקרקן, חיי הנצח של וולגוד מגיעים לסיומם והוא מתפורר, ורוח הכפר משתחררת ונפגשת מחדש.
במקביל, קידה לומדת על העולם שבחוץ ומסתגלת היטב, אם כי היא עדיין חשה אשמה על כך שייתכן וישנן מכונות מלחמה אטלנטיות נוספות בעולם שגורמות לצרות, כמו הלוויתן. תעלומה חדשה מובילה אותם לדרום-מערב ארצות הברית, שם הם נתקלים ברוחות זאב ערבה המביעות התנגדות. הם מוצאים עיר נסתרת באריזונה עם ארכיטקטורה אטלנטית, שקידה מבינה שהיא מושבה אטלנטית נטושה. למרבה הצער, סוחר ערמומי בשם אשטין קרנבי מתכנן לשדוד את המקום עבור רווחיו, אך הרוחות הופכות אותו לאחת מהן. איש מסתורי בשם צ'קאשי, רוח רוחות הרוח ילידית, סומך עליהם ומוסר לקידה את ידע המקלט, ומדגיש שהיא זו שבידה להחליט על עתיד אטלנטיס.
עם שובם לאטלנטיס, מגלה מיילו שהמתחרה הוותיק של וויטמור, אריק הלסטרום, שאיבד את עסקיו בעקבות נפילת שוק המניות והשתגע, פרץ לאחוזת וויטמור בלילה וגנב חפץ עתיק - חנית בשם גונגניר, מקור אטלנטי. לאחר שהם מאתרים אותו בהרי נורווגיה הקפואים, הלסטרום, שמאמין שהוא אודין, מלך האלים הנורדי, רואה במיילו את האל לוקי ובקידה את בתו האבודה, ברונהילדה. "אודין" משתמש בחנית כדי להשליך את מיילו, מול, ויני ואודרי מחוץ ל"אסגרד" ולחטוף את קידה תוך שהוא מלביש אותה בלבוש נורדי מסורתי. הוא מגלה את כוונתו לסיים את העולם ברגנארוק, האפוקליפסה הידועה מהמיתולוגיה הנורדית. הוא יוצר מפלצת לבה ומפלצת קרח כדי להרוס את העולם, אך מטעני חבלה שממוקמים היטב על ידי ויני מסיחים את דעת המפלצות ומעניקים לקידה את הזמן הדרוש להחזיר את החנית ולהביס את המפלצות. במהלך המסע הזה, קידה מתחילה להבין את עוצמתו של הקריסטל האטלנטי ועל הצורך שלה להחליט האם להסתירו או לשתפו עם האנושות כולה.
לאחר שהשיבה את החנית, קידה מבינה שאביה טעה כשבחר להסתיר את הקריסטל מהאנושות. היא משלבת את החנית עם קריסטל הלב ומרימה את אטלנטיס מעל המים. דייגים נדהמים למראה העיר כולה עולה מהים לאחר שהייתה שקועה מעל 8,000 שנים. לראשונה מזה אלפי שנים, אטלנטיס נחשפת לעולם, כשמר וויטמור מקריין כיצד מעתה ואילך, העולם הפך למקום טוב יותר.
מקור הסרט

לסרט "אטלנטיס: האימפריה האבודה" תוכנן סרט המשך בשם "רסיסים של כאוס", שבסופו של דבר ננטש עקב הצלחה חלקית של הסרט. סרט זה מורכב משלושה חלקים שונים, "קראקן", "רוח המערב" ו"חנית הגורל", שלמעשה נועדו להיות פרקים בסדרת טלוויזיה שמבוססת על הסרט בשם "צוות אטלנטיס" שמעולם לא הושלמה. הסדרה הייתה אמורה להציג פרקים אשר משלבים אגדות שונות כמו פק, המפלצת מלוך נס ולוחמי הטרקוטה.
יעקב יהודוביץ' צ'אפיצ'ב

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1909 נובורוסיסק, גוברניית צ'רנומורסקייה, האימפריה הרוסית האימפריה הרוסית   או פריז, צרפת צרפת
 נהרג:  9 במרץ 1945 (בגיל 36 בערך) ברסלאו
 מקום קבורה:  Soviet officers cemetery in Wrocław 
 מדינה:  ברית המועצות 
 השתייכות:  הצבא האדום הצבא האדום
 תקופת הפעילות:  1931–1945 (כ־14 שנים)
 דרגה:   מיור
 תפקידים בשירות
 סגן מפקד הגדוד לעניינים פוליטיים - תועמלן של גדוד סיור חי"ר מס' 243 על שם וולגה של חטיבת הסיור מס' 181 של הארמייה השישית
 פעולות ומבצעים
 קרב חלקין גול  מלחמת העולם השנייה החזית האוקראינית הראשונה
 עיטורים
 גיבור ברית המועצות (27 ביוני 1945) עיטור הכוכב הזהב  עיטור לנין  עיטור הכוכב האדום (4 ביוני 1943)  עיטור מלחמת המולדת מדרגה שנייה (6 בפברואר 1945)  מדליה על ההצטיינות בקרב (3 בנובמבר 1944)  מדליה על הגנת קווקז (1 במאי 1944)
 תפקידים אזרחיים
 חניך מספרה   שוליית סנדלרים   מסיק בדפו הקטרים   מחבר שירה   חבר בבאיגוד הסופרים של הרפובליקה האוטונומית קרים
 הנצחה
 פסלו הוצב בדפו של דז'נקוי   על שמונקרא רחוב בעיר דז'נקוי   בשנת 1983 לומדי בית הספר מס' 4 בדז'נקוי מצאו קרוביו בצרפת ומצאו בית בו גר בעיר ושמו צורף לשם תנועת הנוער של התנועה הקומוניסטית (פיונרים) של בית הספר   על הבית בו התגורר בסימפרופול הוצב קיר זיכרון על כך עם ציון עיטורו   מעבורת בקו "נמל קווקז - נמל קרים" נקרא בשם "מאיור צ'אפיצ'ב"   ב-8 במאי 2019 על בית הספר מס' 3 בעיר דז'נקוי הוצב קיר זיכרון עם שמו
 
יעקב יהודוביץ' צ'אפיצ'ב ( 1909, פריז או נובורוסייסק - 9 במרץ 1945, ברסלאו ) - משתתף במלחמה העולם השנייה, יהודי, סגן מפקד הגדוד לעניינים פוליטיים - תועמלן של גדוד סיור חי"ר מס' 243 על שם וולגה של חטיבת הסיור מס' 181 של הארמייה השישית בחזית האוקראינית הראשונה בדרגת מאיור שקיבל עיטור גיבור ברית המועצות לאחר מותו. משורר.
ביוגרפיה

נולד בשנת 1909 בנובורוסייסק (על פי מקורות אחרים בפריז, דבר שלא אוזכר בשביל לא לסכן את המשפחה   ) במשפחת סנדלר  מקרימצ'קים . בשנת 1923 חזרה המשפחה לחצי האי קרים והתיישבה בדז'נקוי. רכש השכלה תיכונית לא מלאה. תחילה עבד כחניך מספרה, אחר כך כשוליית סנדלרים, ולאחר מכן כמסיק בדפו הקטרים בתחנת דז'נקוי . כתב שירים. השתתף בחייו של מועדון קרימצ'קים של סימפרופול ובישיבות "החולצה הכחולה". בשנת 1934 ערך את הופעת הבכורה שלו עם שיר בעיתון "קראסנוארמייץ". בשנים 1939 ו- 1943 פורסמו שני אוספי שירה שהוא כתב: "אומץ" ו"לקרים המולדת" . בשנת 1939 נהיה חבר באיגוד הסופרים של הרפובליקה האוטונומית קרים. בסוף שנות השלושים החל לפרסם בעיתון " חצי האי קרים האדום ".
גויס לצבא האדום ב-1931 . סיים קורסים של צוות פוליטיקה ובדרגת פוליטרוק זוטר, שירת תחילה כראש מועדון אוגדת סיור מס' 3 של הרפובליקה האוטונומית של חצי האי קרים, ואחר כך במזרח הרחוק . בתקופה בין השנים 1933–1937 שירת באוגדת הסיור השלישית של חי"ר כמפקד תותח. חבר במפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות מאז 1938. השתתף בקרבות מול הצבא היפני על נהר חלקין-גול בשנת 1939. בשנת 1940 סיים את לימודיו באקדמיה הצבאית-פוליטית. תחילה נשלח למערכת העיתון של חטיבת השריון. בהמשך 1940 שירת כמדריך-סופר בעיתון של אוגדת הטנקים ה-60.
בחזית מלחמת העולם השנייה מאז יוני 1941. תקופה קצרה, מינואר 1942, שירת במערכת העיתון של הארמייה הרביעית "בקרב על המולדת" בחזית וולחוב. מהעיתון עבר לגדוד כסגן מפקד לעניינים פוליטיים - תעמולן בגדוד סיור מס' 243 באוגדת סיור מס' 181 של חי"ר, בארמייה ה-6, של החזית האוקראינית הראשונה). התלבט בלש"ב בעיר ברסלאו (כיום - ורוצלב שבפולין).
ב־9 במרץ 1945, עם קבוצת סוכנים, חיסל והבריח עם רימונים מבית מבוצר חיילי ורמאכט. בקרב הזה גם נהרג. נקבר בבית העלמין של החיילים הסובייטים בוורוצלב.
ביוגרפיה > משפחה

הורים חוסלו בשואה בדצמבר 1941 על שטח החווה הממלכתית "קראסני".
אשתו יקטרינה והבת היחידה דולורס (ילידת 1937) התגוררה באודסה לאחר המלחמה.
האחיות אווה וסולטנה (סופיה) התגוררו בלנינגרד. האח - מארק צ'אפיצ'ב (1914, נובורוסייסק - 1942)בדרגת לויטננט כסגן מפקד פלוגת סיור, נהרג בהגנת סבסטופול.
אוספי שירה שכתב

שיר על החבר באראנוב: למקהלה דו-קולית / מוזיקה מאת נ 'זלינסקי; מילים מאת י צ'אפיצ'ב. - M.: מוזגיז, 1938
אומץ (שירים וזמר). - סימפרופול: קרימגיז, 1939.
לקרים הקרוב: שירים וזמר. - הוצאת הספרים של העיתון "חצי האי קרים האדום", 1943.
שורה שנקטע מכדור. - סימפרופול: קרים, 1965.
הערות שוליים

↑  דף הענקת העיטור ותיאור מעשה הגבורה בבסיס הנתונים "גבורת העם" (ברוסית)
↑  דף הענקת העיטור ותיאור מעשה הגבורה בבסיס הנתונים "גבורת העם" (ברוסית)
↑  דף הענקת העיטור ותיאור מעשה הגבורה בבסיס הנתונים "גבורת העם" (ברוסית)
↑  דף על שמו באתר "גיבורי המדינה" (ברוסית)
↑  דף הענקת העיטור ותיאור מעשה הגבורה בבסיס הנתונים "גבורת העם" (ברוסית)
↑  דף הענקת העיטור ותיאור מעשה הגבורה בבסיס הנתונים "גבורת העם" (ברוסית)
↑  דף הענקת העיטור ותיאור מעשה הגבורה בבסיס הנתונים "גבורת העם" (ברוסית)
↑  דף הענקת העיטור ותיאור מעשה הגבורה בבסיס הנתונים "גבורת העם" (ברוסית)
↑  דף הענקת העיטור ותיאור מעשה הגבורה בבסיס הנתונים "גבורת העם" (ברוסית)
↑  Yad Vashem: The World Holocaust Remembrance Center
↑  Э. А. Фейгин «Здравствуй, Чапичев!»
↑  Н. Пупкова «Офицер с душой поэта»
↑  Наградной лист: В наградном листе первоначально указывался как татарин.
↑  Ачкинази Б. М. Расскажите о крымчаках // Крымская АССР (1921-1945) / сост. Ю. И. Горбунов. — Симферополь : Таврия, 1990. — C. 202
↑  Русские поэты XX века, 1900—1955 : Материалы для библиогр. / А. К. Тарасенков, А. М. Турчинский. — М. : Яз. слав. культуры, 2004 (Калуга : ГУП Облиздат). — C. 722
1 2 3  Возможно, он был и нашим Героем
1 2  Они писали о войне : Яков Чапичев
אילת הראל

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  11 בינואר 1974 (בת 50) באר שבע, ישראל 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת תל אביב 
 מוסדות:  אוניברסיטת בן-גוריון בנגב 
 
אילת הראל (נולדה ב-11 בינואר 1974) היא פרופסור מן המניין למדע המדינה באוניברסיטת בן-גוריון בנגב, היא חוקרת בתחומי פוליטיקה, מגדר וקונפליקט.
ביוגרפיה

אילת הראל נולדה בבאר שבע וגדלה בבאר שבע ובעומר. בתם של אהובה, מורה ואורי הראל, מהנדס ומתכנן מיזוג אוויר ואחותם הצעירה של שלושה אחים. היא סיימה את לימודי הדוקטורט שלה בחוג למדע המדינה באוניברסיטת תל אביב, בהנחיית פרופ' גד ברזילי. הייתה עמיתת פוסט-דוקטורט בשנים 2008–2010 באוניברסיטת בן-גוריון בנגב, הייתה חוקרת אורחת במרכז נזריאן ב-UCLA בשנים 2011–2013 והצטרפה לסגל הבכיר של אוניברסיטת בן-גוריון בנגב ב-2013. מאז היא חוקרת ומרצה בתוכנית לניהול ליישוב סכסוכים ובמחלקה לפוליטיקה וממשל. בשנת 2017 זכתה בפרס גלאט המוענק למרצים מצטיינים באוניברסיטת בן-גוריון וב-2018 זכתה בפרס החוקרת הצעירה המצטיינת מטעם האגודה הבינלאומית ללימודי ישראל. בשנת 2018 קודמה לדרגת פרופסור חבר וב-2021 קודמה לפרופ' מן המניין.
ביוגרפיה > מחקר

עבודתה המחקרית של פרופ' הראל נמצאת בנקודות התפר שבין מדע המדינה, מגדר ותיאוריות ביקורתיות ללימודי ביטחון.
ביוגרפיה > מחקר > חקר חברות שסועות ודמוקרטיה

חלק ניכר מהמחקרים של הראל סובב סביב בנושא של חברות שסועות ושרידות דמוקרטיות. מוקדי המבחן בו עסקה היו בעיקר הודו וישראל, אך גם סרי-לנקה, קפריסין (לפני החלוקה) ומקדוניה. ספרה הראשון אשר פורסם ב-2010 עסק בסוגיה זו. הספר זכה בפרס הספר הטוב ביותר מטעם האגודה למדע הישראלית למדע המדינה והודפס באסיה בהודו במהדורה נוספת מחודשת בהוצאת בת של Cambridge University press, India Foundation Books ב 2013. בהמשך היא ערכה עם פרופ' ארתור שטיין (UCLA) ספר בנושא הפוליטיקה של סכסוכים אתניים ודתיים. במסגרת מחקרית זו הראל בחנה סוגיות כגון מעמדן של שפות מיעוט בדמוקרטיות, המורכבות של מתן זכויות קהילתיות בתחום הדת, ועלייתו של הימין הלאומני בחברות שסועות. במקביל לפיתוח תאורטי של סוגיות אלו, היא בחנה לעומק את סוגיית המגדר בסכסוכים בחברות שסועות וכיצד הקונפליקט משפיע על קבוצות חלשות בחברה, ובכללן הנשים ונשים מקהילות מיעוט. במסגרת מחקרים אלו היא ביקרה את הסיווג של מדען המדינה פרופ' ארנד ליפרהט אשר טען שהודו היא מקרה בוחן מוצלח של פשרה ושיתוף.
ביוגרפיה > מחקר > תיאוריות פמיניסטיות ללימודי ביטחון וסוגיית שילוב נשים בתפקידי לחימה ותומכי לחימה

הראל ערכה סדרה גדולה של מחקרים על מגדר, צבא וביטחון, הנשענים על תיאוריות פמיניסטיות וביקורתיות בלימודי ביטחון. במסגרתן היא חקרה את השתלבותן של נשים בחדרי מלחמה באזורי גבול ואת חוויותיהן של נשים תומכות לחימה בצה"ל, במיוחד בתפקודם בחדרי מלחמה קדמיים. מאמרה בנושא זה זכה בפרס המאמר המצטיין מטעם מטעם מכון כנרת על שם דן שומרון, במסגרת הכנס השנתי של אגודת חוקרי צבא-חברה בשנת 2020. נוסף לכך, היא חקרה יחד עם פרופ' שיר דפנה-תקוע את המאבק של נשים לאינטגרציה בצבא בתפקידים הנחשבים גבריים וכן את המשמעות של טראומה מקרב אצל נשים. נקודת המבט הרב-תחומית שלהן אשר משלבת פוליטיקה ויחסים בינלאומיים מחד ולימודי טראומה ואלימות מאידך, היא חדשנית ומאתגרת גבולות דיסציפלינריים. ספרם המשותף בנושא, Breaking the Binaries in Security Studies: A Gendered Analysis of Women in Combat, ראה אור בהוצאת הספרים של אוניברסיטת אוקספורד ב-2020. הספר זכה בפרס מטעם אגודת ERGOMAS לספר המצטיין של השנה.
ביוגרפיה > מחקר > חקר סוכנות (Agency) של נשים מקהילת מיעוט בישראל

הראל עורכת מחקר בשנים אלו אודות נרטיבים של סוכנות בקרב נשים מקהילת מיעוט, בשיתוף עם פרופ' בקי קוק מאוניברסיטת בן-גוריון. במחקר זה נערכת התבוננות עמוקה אודות המונח "סוכנות" ונבחן מונח זה בקרב נשים במיקומים שונים – בעיקר נשים מקהילות שמרניות ובעלות אופי פטריארכלי.
ביוגרפיה > מחקר > מתודולוגיות איכותניות

הראל עורכת מחקרים שהם בעיקרם איכותניים ופרסמה גם מאמרים מתודולוגיים אשר שופכים אור על היישום של המתודולוגיות, כדוגמת – המשמעות של שתיקה במחקר ובראיונות אישיים; ניתוח היישום של מדריך ההקשבה שהגתה קרול גיליגן; וכן יתרונותיהם של ראיונות קבוצתיים.
חיים אישיים

מתגוררת עם משפחתה בדרום. ידועה כאוהדת של הפועל באר שבע בכדורגל.
פרסים

פרס עבודת דוקטורט מצטיינת – 2006 – מטעם האגודה הישראלית למדע המדינה
פרס גלאט להצטיינות בהוראה 2017 – מטעם אוניברסיטת בן-גוריון
פרס החוקרת הצעירה המצטיינת 2018 – מטעם Association for Israel Studies
פרס המאמר המצטיין – 2020 – מטעם מכון כנרת ע"ש דן שומרון לקשרי חברה, ביטחון ושלום, מכללת כנרת.
פרס מרצה מעוררת השראה - 2021 - מטעם אוניברסיטת בן-גוריון בנגב, על חוות דעת מעולות ויוצאות דופן מהסטודנטים.
ספרים שכתבה או ערכה

The Challenge of Sustaining Democracy in Deeply Divided Societies: Citizenship, Rights, and Ethnic Conflicts in India and Israel. Lanham: Lexington Books. The book was awarded the Israeli Political Science Association's prize for the best book of 2010
The Challenge of Democracy: Citizenship, Rights, and Ethnic Conflicts in India and Israel. South Asian edition. New Delhi: Cambridge University Press India and Foundation Books
Affect, Interest, and Political Entrepreneurs in Ethnic and Religious Conflicts. With Stein, Arthur. New York & London: Routledge. ISBN 9780815396116
Breaking the Binaries in Security Studies: A Gendered Analysis of Women in Combat. With Daphna-Tekoah, Shir. New York: Oxford University Press
הראל-שלו, אילת ודפנה-תקוע, שיר, על ביטחון וחוסר ביטחון: הקרב הכפול של נשים לוחמות / פרדס, 2021
שבט הקונה

| --- | --- |

אחד מאיי סאן בלאס בו חיים בני שבט הקונה
 ריכוזי אוכלוסייה עיקריים
 פנמה פנמה קולומביה קולומביה
 שפות
 קונה (אנ')
שבט הקונה הוא שבט אינדיאני שחי באיי סאן בלאס שבפנמה, באמריקה המרכזית.
אופי חיי השבט

שבט הקונה יושב באיי סאן בלאס הנקראים בפי המקומיים "קונה יאלה". זהו ארכיפלג של 365 איים מצפון לפנמה, בים הקריבי, בסמוך לגבול קולומביה החבל כולל גם את רצועת החוף והג'ונגל כמה קילומטרים לעומק היבשת. בני הקונה מנהלים בטריטוריה שלהם אוטונומיה מוחלטת. על אף שהחוק הפנמי חל עליהם, בפועל אורח חייהם מנוהל באופן עצמאי. הם מחולקים ל-49 קהילות עם מושל מקומי לכל קהילה. שלושת מושלי-העל הממונים על עסקי השבט כולו נפגשים באי המרכזי פעמיים בשנה, מחליטים החלטות ומעבירים אותן לשבט בקונגרס גדול.
בני הקונה נישאים רק בינם לבין עצמם, ומי שמפר את חוק המסורת ונישא לזר שאינו בן קונה מחויב לעזוב את האיים.
אופי חיי השבט > תעסוקה

בני שבט הקונה חיים מדיג ומחקלאות, בעיקר מטעי עצי קוקוס. על איים אחדים בנוי יישוב שלם בצפיפות, איים אחרים מאוכלסים רק בבתים בודדים בין עצי הקוקוס. התנועה בין האיים נעשית בעזרת סירות קאנו. בבקרים משיטים את הילדים אל האי המרכזי ששם נמצא בית הספר, ובמהלך היום הנשים שטות לקניות באחד האיים.
ענף תעסוקה מרכזי נוסף באיים הוא תיירות, ורבים מבני השבט מתפרנסים מהסעת תיירים מאי לאי. הגשם באיים מועט מאוד ולא ניתן לקיים חקלאות ירקות. המים ברובם מליחים ומשמשים לרחצה. את מי השתייה מביאים בסירות מהנהרות בפנמה ובאזור.
באי פורווניר ישנן בקתות קש עבור שיכון תיירים. באי הכלב- איסלה פרו יש עצי קוקוס רבים ושוניות.
שבט הקונה מאופיין באמנות אריגה ייחודית הנקראת "מולה". האריגים עשויי הטלאים משמשים כקישוט וכבגדי היום-יום של הנשים.
אופי חיי השבט > מסחר עם קולומביה

קרבת סאן בלאס לגבול קולומביה הופכת את האיים לאזור סחר ומעבר. הסוחרים מקולומביה מגיעים לאיים הפנמיים בערך אחת לשבוע, וכמו במסחר הקדום לפני המצאת הכסף, הם אוספים את פירות הקוקוס ונותנים בעדם סחורות שונות ללא תיווך של כסף.
יוסף באשי (שחקן)

ערך זה עוסק בשחקן קולנוע. אם התכוונתם לפרופסור לחינוך, ראו .
| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  26 בינואר 1931 ירושלים, פלשתינה (א"י)
 פטירה:  11 בפברואר 2014  (בגיל 83)
 עיסוק:  שחקן קולנוע ותיאטרון
 פרופיל ב-IMDb
 
יוסף באשי (26 בינואר 1931 - 11 בפברואר 2014) היה שחקן קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון ישראלי.
ביוגרפיה

באשי נולד ב-1931 בירושלים, למד משחק לאחר שירותו בצה"ל. שיחק בסרטי קולנוע, בתיאטרון ובתוכניות טלוויזיה.
ביוגרפיה > קולנוע

שיחק בסרטים: הם היו עשרה (1960), הנחשקת (1967), קוני למל בתל אביב (1976), בדרנית בחצות והצילו את המציל (1977),
השועל בלול התרנגולות ומיליונר בצרות (1978), פצעי בגרות 80 (1980), כביש ללא מוצא (1982) וקוני למל בקהיר (1983).
ביוגרפיה > טלוויזיה

ב-1974 הופיע בדרמה כנרת כנרת בערוץ הראשון. ב-1979 שיחק בתפקיד אבו נג'יב בסדרה ללימוד ערבית, ג'ארכ קריבכ, ששודרה בטלוויזיה הלימודית. ב-1982 השתתף בסדרה מישל עזרא ספרא ובניו של הערוץ הראשון.
ביוגרפיה > תיאטרון

שיחק בתיאטראות שונים, בהם תיאטרון חיפה, תיאטרון האוהל ותיאטרון אורנה פורת. בין השאר הופיע בהצגות הבאות: קריזה, מעגל הגיר הקווקזי, אנטיגונה, בשפל, חשמלית ושמה תשוקה, ריצ'רד השלישי, שידוכים, ציד המכשפות, הניצול.
אסיה ח'אנום

| --- | --- |

 לידה:  1820 מזנדראן
 פטירה:  1886 (בגיל 66 בערך) עכו
 מקום קבורה:  חיפה
 כינויים נוספים:  נוואב, בויוק ח'אנום, חדרת-י ח'אנום
 השקפה דתית:  הדת הבהאית
 בן זוג:  בהאא אללה
אסיה ח'אנום (פרסית : آسيه خانم 1820 - 1886) הייתה אשתו הראשונה של בהאא אללה, מייסד הדת הבהאית. בהאאללה ואסיה ח'אנום נתפסו כ"אב העניים" ו"אם הנחמה" הודות לנדיבותם יוצאת הדופן והיחס שלהם כלפי העניים. בהאא אללה, יחד עם אסיה ח'אנום וילדיהם, נחשבים למשפחה הבהאית הקדושה.
רקע – לידתה והמשפחה שלה

נולדה אסיה יאלרודי בכפר יאל רוד במזנדיראן, שבפרס למשפחת אצילים עשירה. אביה, מירזא אסמאעיל יאלרודי, היה שר בחצרו של מלך פרס, הוא היה עשיר ובעל השפעה ניכרת בקרב המלך. מעט ידוע על ילדותה של אסיה ח'אנום, אבל אפשר לומר שהיא בהחלט הייתה משכילה, ולמדה לקרוא ולכתוב בפרסית ובערבית.
נישואין

בשנת 1832 התחתן אחיה הבכור, מירזא מחמוד, עם אחותו הבכורה של בהאא אללה, שרה. שרה ח'אנום ובעלה תכננו לשדך בין אחיה לאסיה ח'אנום, וכך קרה. באוקטובר 1835, התחתנה אסיה בת ה-15 עם בהאאללה שאז היה בן 18, הטקס היה מפואר ועצום.
השנים הראשונות לנישואין היו מאושרות. לשניים נולדו שבעה ילדים: כאט'ם (אנ'), צאדיק, עבאס, עלי מוחמד, בהייה (אנ'), מהדי (אנ') ועלי מוחמד. רק שלושה מהם - עבאס, בהיה ומירזא מהדי - שרדו לבגרות, והם היו נאמנים מאוד לאמם. אסיה ח'אנום הייתה קרובה מאוד לילדיה, ולקחה חלק עצום בחינוך שלהם במיוחד בנה עבאס שקיבל אחר כך את הכינויי עבדאלבהאא.
הגליות

בשנת 1852, בעלה נעצר בשל היותו באבי, ביתה נבזז והמשפחה נותרה בעוני. אסיה חיה בפחד ממקרה שבעלה יוצא להורג, היא ראתה באבים נלקחים מ"סיאה-צ'אל" ונהרגים מדי יום. היא מכרה חלקים מהנדוניה שלה והשתמשה בהם לשחד לפעמים את השומרים כדי שיתנו מזון לבעלה. אבל בסוף צו ההגליה הגיע והמשפחה גורשה לבגדאד.
כשבעלה הוגלה בינואר 1853, היא ליוותה אותו. היא התכוננה לקראת המסע שלה כי היא ידעה שהגלות קשה. אז היא הייתה בהריון וזה הקשה עליה מאוד. בהאא אללה החליט לסגת לכורדיסטן והשאיר את שני אחיו מירזא מוסא ומירזא יחיא כדי לטפל במשפחה. מנקודת מבט בהאית, סובח-י אזל היה לעיתים קרובות אכזרי למשפחה וכאשר התינוק של אסיה היה צריך רופא הוא אסר על אסיה להשיג אחד.[דרוש מקור] הילד, שאותו כינתה 'עלי-מוחמד' על-שם הבאב, מת בסביבות 1855 כשהיה בן שנתיים בערך, וזה השפיע עליה מאוד. התקופה בבגדאד הייתה קשה מאוד עבור אסיה ח'אנום; ההגליה, הפרידה מבנה מהדי שהשאירה אותו בפרס אצל סבתו ודודה שלו בגלל בעיות רפואיות, אובדן של הילד שלה והפרידה מבעלה, כל זה השאיר אותו במצב נפשי ופיזי קשה מאוד.
המשפחה גורשה שוב לאסטנבול בשנת 1863. בתקופה זו התנחמה אסיה בזה שבעלה היה איתה למרות החשש מפרידה על הזמן. זמן קצר לאחר הגעתם לקונסטנטינופול הוגלו לאדירנה. המסע היה מסעיר ומייגע בחורף המר.
בשנת 1868 הוטל צו מלכותי על הבאבים/הבהאים למאסר ולבידוד תמידיים במאחזים מרוחקים של האימפריה העות'מאנית - פמגוסטה, קפריסין למירזא יחיא ואנשיו, ועכו, בארץ ישראל העות'מאנית, עבור בהאא אללה ואנשיו. שוב ובפעם האחרונה הוגלתה המשפחה לעיר הכלא עכו. זה היה ללא ספק המקום ההרסני ביותר שהמשפחה הייתה בו. יחד עם אסיה ח'אנום היו בנה, בתה, בנה מירזא מהדי, בעלה ועוד בהאים. הבהאים הגיעו בקיץ. לתושבי עכו נאמר כי השבויים החדשים הם אויבי המדינה, של אלוהים ושל דתו, וכי כל שיתוף פעולה איתם אסור בהחלט. הציבור היה תוקפני ודבר זה הטריד אותה מאוד.
תקופת עכו

תקופת עכו הייתה מצערת עבור אסיה ח'אנום, כפי שהיה עבור רבים של הבהאים, בשל מותם של שלושה בהאים והתנהגות עוינת של האוכלוסייה המקומית. הבהאים היו כלואים בתנאים מזוויעים בתוך תאים המכוסים עפר וביוב ולא קיבלו מזון מספיק במשך שנתיים. לא רק זאת אלא שעבור אסיה היה עוד אסון וזה מותו של הבן הצעיר והאהוב עליה; מהדי. מותו גרם לה כאב רב - עד כדי כך שמשפחתה חששה לחייה. על פי הבהאים, בהאאללה היה היחיד שהצליח לעזור לאשתו בזה שהבטיח לה שילדם נמצא בגן עדן.
ב -1870 הוקלו התנאים על המשפחה, והם הועברו מבית הכלא. אנשי עכו התחילו לכבד את הבהאים ובמיוחד את עבדול בהאא (הבן הבכור של אסיה ח'אנום – עבאס). עבדול בהאא היה מסוגל לארגן בתים למשפחה, והמשפחה עברה בסוף אל אחוזת בהג'י בסביבות 1879. אסיה סייעה באופן אישי לנשים ולילדים בעכו כדי שיחלימו, אף על פי שהייתה חסרת כוח. אסיה בילתה את רוב זמנה באדיקות ולמשפחתה. בהאאללה קרא לה "נוואב", זה כינוי מכובד שאצילים פרסיים נותנים לנשותיהם. היא הייתה ידועה גם ב"בויוכ ח'אנום" (הגברת הגדולה) והוא גם קרא לה וורקייה-עוליה (עלת הקודש הגדולה).
פטירתה

אסיה נפטרה בשנת 1886, בגיל 66, עם בהאאללה לצדה. אוכלוסיית עכו התאבלה על מותה ; בהלווייתה השתתפו מוסלמים, נוצרים ודרוזים. בהאאללה ציין כי לאחר מות אשתו, אורו הופנה אל החושך, שמחתו לעצב והרוגע לתסיסה.לאחר מותה היו עוד כמה מקרי מוות שפגעו במשפחה: שנה לאחר מכן נפטר מירזה מוסא, אחיה של בהאאללה, ואחריו נפטר בנו של עבדולבהא ונכדו של בהאאללה (חוסיין בן החמש). בהאאללה, שנפגע קשות ממוות אשתו, כתב מספר כתבים לכבודה של אסיה. באחד שנחשף זמן קצר לאחר מותה, הוא מתאר אותה כ"מלווה", שהיא הייתה נאמנה בכל עת, ששתתה מ"גביע" המצוקה ושיבחה את עמידותה ומסירותה. הוא תיאר את מותה כאירוע העצוב השני ביותר עבור הבהאים - הראשון הוא מותו של חדיג'ה-בגום (אשתו של הבאב). אסיה נקברה במקור בבית קברות מוסלמי עם בנה, מירזא מהדי, אך בדצמבר 1939 הוצאה גופתה ונקברה מחדש בגנים מתחת לקשת על הר הכרמל בחיפה, באזור הקרוי כיום הגנים המונומנטליים.
קבורתה מחדש בהר הכרמל

לאחר מות אסיה בשנת 1886, היא נקברה בבית קברות מוסלמי בעכו. עולי רגל מערביים ומזרחיים נסעו לבית הקברות כדי לבקר את קברה ואת קברו של מירזא מהדי. ב -1932 נפטרה בתה (בהייה ח'אנום) ורצונה היה להיקבר ליד אמה ואחיה. שוגי אפנדי (הנכד של עבדולבהאא) החליט אחרי חמישים ושלוש שנים מאז מותה של אסיה להעביר את שרידי גופתה ואת בנה, להיקבר ליד בתה בכרמל. הם הוסרו ממקומם הקודם, והגופות הושארו במקדש הבאב עד סיום סידורי הקבורה.
לאחר שהעביר את השרידים בהצלחה, שוגי אפנדי קבר את השניים זה ליד זה בטקס בדצמבר 1939.
לקריאה נוספת

(Momen, Moojan. Baha'u'llah: A Short Biography. Oneworld Publications (2007.
(Balyuzi, H.M.. Bahá'u'lláh, King of Glory. Oxford, UK: George Ronald (2000.
(Effendi, Shoghi. God Passes By. Baha'i Publishing Trust (1944.
(Khan, Janet . Advancement of Women: A Bahá'í Perspective. Bahá'í Publishing Trust (1998.
(Phelps, Myron Henry . The master in ‘Akka’. United States : Kalimat (1985.
Cole, Juan (1998). Modernity and the Millennium. Columbia University Press.