stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
טרוחיו (פרו)
היסטוריה > הקמת העיר וימיה הראשונים

טרוחיו הייתה אחת מהערים הראשונות שהקימו הספרדים ביבשת אמריקה. הקונקיסטאדור דייגו דה אלמגרו הקים אותה ב-6 בדצמבר 1534, וקרא לה "ויה טרוחיו", על שם עיר הולדתו של פרנסיסקו פיסארו, טרוחיו שבספרד. פיסרו עצמו הכריז באופן רשמי על הקמתה ב-5 במרץ 1535, תחת השם "סיודד דה טרוחיו דה נואבה קסטייה", וב-23 בנובמבר 1537 הכריז עליה קרל החמישי באופן רשמי כעיר.
את העיר תכנן דון מרטין דה אֶסְטֶטֶה, והיא כללה בלוקים גדולים, שאורכם 150-130 מ'. אמת מים הובילה מים לעיר מנהר מוצ'ה הסמוך.
הספרדים ראו בעיר מרכז חשוב, בשל מיקומה באמצע הדרך מלימה לפיורה והנמל הטבעי שבוונצ'אקו (Huanchaco) הסמוכה, והפכו אותה למרכז האדמיניסטרטיבי באזור. עד 1544 כבר היו בה כ-300 מבנים והתגוררו בה כ-1,000 תושבים. כלכלתה התבססה על גידול קני סוכר, חיטה ובקר.
ב-1577 כונן האפיפיור גרגוריוס השלושה עשר את הדיוקסיה של טרוחיו, ובעיר החלו להיבנות מבנים דתיים רבים. בניית הקתדרלה הושלמה ב-1616. מבנים דתיים הוקמו מאוחר יותר גם בידי הישועים שהגיעו לעיר ב-1625 - תחילה סמינר דתי, ומאוחר יותר (1680) גם מנזר ובית חולים.
ב-14 בפברואר 1619 פקדה את טרוחיו רעידת אדמה חזקה שהחריבה מבנים רבים בעיר, והביאה למותם של 400 בני אדם. גלי צונאמי הרסו את כל הסירות בוונצ'אקו. העיר החלה בתהליך שיקום ממושך, במהלכו השתנה הסגנון הגותי-איזבליני שהיה מקובל בימיה הראשונים של העיר, ובתיה החדשים נבנו בסגנון מודרני יותר.
בין 1687 ל-1689 הוקמה חומה סביב העיר, שנועדה להגן עליה מפני התקפות אפשריות של שודדי ים. את החומה תכנן האדריכל האיטלקי ג'וזפה פורמנטו, על פי המודל לפיו נבנתה החומה של פירנצה. אורכה של החומה האליפטית היה 5.5 ק"מ, ולשם בנייתה השתמשו בכ-100 אלף לבנים. בחומה נבנו 15 צריחים מבוצרים ו-5 שערים.
בשלהי המאה ה-17 שוב ספגה העיר מכות קשות, עקב בצורות ומגפות שפקדו אותה. התאוששותה, בראשית המאה ה-18, הגיעה עקב אסון שפקד את העיר הצפונית לה, סָנְיָה, שנהרסה בשיטפונות ב-1720. במהלך המאה ה-18 סבלה גם טרוחיו מאסונות טבע שונים - רעידות אדמה (ב-1725 וב-1759) ושיטפונות (בשנים 1701, 1720, 1728 ו-1801), אך הם לא הסבו לה נזקים כמו רעידת האדמה של 1619.
היסטוריה > במהלך מלחמת העצמאות הפרואנית

טרוחיו הייתה אחד המרכזים בהם התגבשו רעיונות העצמאות הפרואנית. זמן קצר לאחר שחוסה דה סן מרטין החל במסעו לשחרור פרו, בספטמבר 1820, הכריז מושל העיר, חוסה ברנרדו דה טוֹרֶה טאגְלֶה על הקמתה של תנועה שמטרתה להביא לעצמאות עד סוף אותה שנה. בזמן ההכרזה הונף לראשונה דגל פרו, שעוצב בידי סן מרטין עצמו. ב-29 בדצמבר הכריזה העיר על עצמאותה, והייתה לראשונה בערי פרו לעשות כן. על כך אמר סן מרטין כי פרו חייבת את עצמאותה לטרוחיו.
זמן קצר לאחר שפרו כולה הכריזה על עצמאותה, ב-1821, קבע סן מרטין כי טרוחיו תשמש כבירתו של מחוז טרוחיו. החלטה זו אושררה בחוקת פרו מ-1823. בימיה הראשונים של המדינה הצעירה היה המחוז אי של יציבות, והמקום היחיד שבו הכלכלה ואספקת המזון היו יציבים. לזמן קצר, ב-1823, העיר אף שימשה כבירתה של פרו כולה. ב-1824 הגיע לעיר צבאו של סימון בוליבר, שסילק את גרעיני ההתנגדות הספרדיים האחרונים בפרו. זמן קצר אחר כך הוקמו בעיר בית המשפט העליון של פרו והאוניברסיטה הלאומית של טרוחיו.
ב-9 במרץ 1825 החליט הקונגרס הפרואני להנציח את חלקה של טרוחיו במאבק לעצמאות. הוא שינה את שם המחוז ל"לה ליברטאד" ("החירות") ואת שמה של העיר עצמה ל"סיודד בוליבר", על שם בוליבר. שמה של העיר שונה חזרה לטרוחיו כבר ב-1827, אך שם המחוז נותר בעינו עד היום.
היסטוריה > לאחר העצמאות

לאחר עצמאותה של פרו החל עידן של שגשוג בעיר. חקלאות קני הסוכר סביבה עברה תהליכי מודרניזציה, והדבר תרם לכלכלתה. פריחתו של ענף זה הביאה ליצירתה של אריסטוקרטיה מקומית, בעל חשיבות ברמה הלאומית. הפריחה הכלכלית הביאה עמה השקעות זרות, בעיקר מאנגליה ומגרמניה. גם העובדה שמלחמות הגנרלים שהתנהלו בלימה פסחו עליה תרמה להתפתחות העיר. ב-1840 התגוררו בטרוחיו כ-15 אלף תושבים, והיא החלה להתרחב גם אל מחוץ לחומותיה. הבתים שנבנו עתה היו בסגנון נאו-קלאסי, שרווח באותה תקופה.
התפתחות העיר נעצרה עקב מלחמת האוקיינוס השקט, שהתנהלה בין פרו ובוליביה לבין צ'ילה בין השנים 1883-1879. במהלך המלחמה הייתה נתונה העיר תחת כיבוש צ'יליאני במשך 3 שנים. הכוחות הצ'יליאנים, בפיקודו של פטריסיו לינץ', זרעו הרס בתעשיית הסוכר המקומית.
עם סיום המלחמה החלה העיר לשקם את עצמה, והמשיכה בתהליכי ההתפתחות וההתרחבות שלה. החומה נהרסה, ובאזור שהיה בעבר מחוץ לחומה נבנו השכונות צ'יקאגוֹ, אוּניוֹן ופדרו מוּנְיִיז. בנוסף, הוחל בהקמתם של בניין חדש לעירייה ושל תיאטרון, והכיכר המרכזית של העיר, פלאסה דה ארמאס, עוצבה מחדש. בשנות ה-30 של המאה ה-20, נסללו כבישיה של העיר.
היסטוריה > טרוחיו כיום

בשנות ה-50 וה-60 הואץ תהליך העיור שהגדיל במהירות את אוכלוסייתה של טרוחיו. סביב העיר צצו רבעים שונים, המכונים "pueblos jóvenes" ("ערים צעירות"), וביניהם אל פּוֹרְוֶוניר, לה אֶסְפֶּרָנְסָה ופְלוֹרֶנְסְיה דה מוֹרָה השוכנים צפונית-מזרחית למרכז ההיסטורי. שכונות מגורים אחרות הוקמו דרומית-מערבית למרכז ההיסטורי, לכיוון הים.
המשטר הצבאי שהונהג בפרו ב-1968 ביצע רפורמה אגררית שפגעה בחקלאות באזור, וכפועל יוצא מכך גם בכלכלת העיר. בצורת שנמשכה 4 שנים בראשית שנות ה-70 גרמה אף היא נזקים כבדים לחקלאות. כתוצאה מכך, כפריים רבים עברו להתגורר בתחומי העיר, בניסיון למצוא פרנסה חדשה. ב-1972 עמד מספר התושבים בעיר על כ-280 אלף, ב-1981 זינק ללמעלה מ-400 אלף וב-1990 כבר עמד על כ-590 אלף. על פי התחזיות, יחצה מספר תושביה את קו המיליון בשנת 2010.
העיר התפתחה באופן לא מבוקר, וללא תכנון. מאחר שהתפתחה בעיקר לרוחב, ולא לגובה, התקשתה העירייה באספקת שירותים שונים לתושביה, המתגוררים על פני שטח נרחב, ואלה התייקרו. ב-1995 הכריזה העירייה על תוכנית PLANDEMETRU (ראשי תיבות של "Plan de Desarrollo Metropolitano de Trujillo" - "התוכנית לפיתוח מטרופוליטני של טרוחיו"), שנועדה להציג תוכנית מסודרת להתפתחות העיר עד שנת 2010, והורחבה עד שנת 2015.
כלכלה

טרוחיו היא המרכז הכלכלי החשוב ביותר בצפון פרו. מאז התפתחות מערכות ההשקיה, צברה החקלאות סביב העיר תנופה. האזור ידוע כמרכז לגידולי אספרגוס, שפרו היא אחד מיצואניותיו הגדולות ביותר. גידולים נוספים כוללים, בין היתר, אורז, ארטישוק, פלפל, אבוקדו ומנגו.
בעיר עצמה תעשייה מפותחת של מפעלים בינוניים וקטנים לייצור נעליים ומוצרי עור. רבים מהם מתבססים על עבודת יד. תעשייה נוספת היא תעשיית המתכת, אף היא מבוססת על בתי מלאכה בסדר גודל קטן יחסית.
תיירות

חלק הארי של התיירות המגיעה לטרוחיו (93%) היא תיירות פנים. מוקדי המשיכה העיקריים לתיירים הם האתרים הארכאולוגיים שסביבה, של תרבויות המוצ'ה והצ'ימו, ובראשם צ'אן צ'אן (שהוכרזה על ידי אונסק"ו כאתר מורשת עולמית ב-1986), ואקה דה לה לונה (מקדש הירח) וואקה דל סול (מקדש השמש). מקדשים נוספים, קטנים יותר הם ואקה דל דרגון (מקדש הדרקון וואקה דה לה אסמרלדה (מקדש האזמרגד). חופי הים הסמוכים לעיר מהווים אף הם מוקד משיכה לעיר, ובמיוחד חוף ונצ'אקו (Huanchaco), הפופולרי בקרב גולשים.
מדי ינואר נערכת בעיר תחרות ריקודי מארינרה, ובאוקטובר נערך פסטיבל האביב, הכולל תהלוכה ובה מלכות יופי מרחבי היבשת, לצד כלי רכב שעוצבו במיוחד לשם כך.
תיירות > המבנים במרכז ההיסטורי של העיר

מרכזה ההיסטורי של העיר מאופיין בארכיטקטורה ייחודית, הכוללת מבנים עם סורגי ברזל מעוצבים. טרוחיו הגישה לאונסק"ו את מועמדותה לקבלת מעמד של אתר מורשת עולמית בשל השילוב בין הארכיטקטורה שלה לבין האתרים הארכאולוגיים שבסביבתה.
עם האתרים החשובים בעיר נמנים אתרים אלה:
פלאסה דה ארמאס (Plaza de Armas) היא הכיכר המרכזית של טרוחיו. סביב הכיכר מבנים רבים מהתקופה הקולוניאלית ומתקופת מלכות המשנה של פרו, ובהם הקתדרלה. במרכז הכיכר פסל גדול המכונה אנדרטת החירות. מדי יום א' נערך בכיכר טקס הנפת הדגל, הכולל מצעד של אנשי צבא ותלמידים מבתי הספר בעיר.
קאסה דה לה אמנסיפסיון (Casa de la Emancipación) הוא בניין בעל חשיבות היסטורית גדולה עבור פרו, שכן בו נשמעו לראשונה בפומבי הקריאות לעצמאות, ב-1820. המבנה שימש את הקונגרס הפרואני הראשון, וכמעונו הרשמי של נשיא פרו חוסה דה לה ריבה אגוארו ב-1823. כיום מוצגות במבנה יצירות אמנות בצבעי מים מהמאה ה-19, ומתקיימים בו אירועי תרבות כגון קונצרטים ותערוכות מתחלפות.
קאסה גאנוסה (Casa Ganoza) נחשב לאחד המבנים המאפיינים את הארכיטקטורה של העיר. המבנה ידוע גם כ"בית דלת האריות" (la casa de la portada de los leones), על שום האריות המעטרים את דלתו הראשית.
הקתדרלה, השוכנת בפלאסה דה ארמאס, נבנתה בין השנים 1647 ל-1666, והיא מאופיינת בסגנונות בארוק ורוקוקו. בקתדרלה מוזיאון לאמנות דתית, ובו מוצגים עשויים זהב וכסף מתקופת מלכות המשנה של פרו.
קאסה קאלונחה (Casa Calonge). מבנה נאוקלאסי שנבנה במאות ה-18 וה-19. המבנה שימש את סימון בוליבר, בעת שהגיע לעיר, ושולחן הכתיבה שלו, לצד רהיטים אחרים מתקופתו, מוצגים בו.
קאסה דל מאריסקאל דה אורבגוסו (Casa del Mariscal de Orbegoso) היה ביתו של נשיא פרו לואיס חוסה דה אורבגוסו אי מונקאדה, בתקופה שקדמה לעצמאות פרו. במבנה מוצגים כמה מפריטיו האישיים, כגון ציורים, רהיטים מראות ומוצרי כסף, והוא משמש לעיתים גם כאכסניה לתערוכות אמנות.
כנסיית אל כרמן (Iglesia de El Carmen) נבנתה במאה ה-18. בכנסייה כ-150 ציורים מהמאות ה-17 וה-18, ובהם ציור של הסעודה האחרונה, מעשה ידיו של מורהו של פטר פאול רובנס, האמן ההולנדי אוטו ון פֶן.
כנסיית לה מרסד (Iglesia de la Merced) תוכננה בידי האדריכל הפורטוגלי אלונסו דה לאס נְיֶיבֶס במאה ה-17 בסגנון רוקוקו.
כנסיית סן אגוסטין (Iglesia de San Agustin) נבנתה בין המאות ה-16 וה-17, ובה מזבח בסגנון הבארוק ודוכן מעץ מוזהב מגולף. קירותיה הפנימיים מכוסים בציורי קיר המתארים את שנים עשר השליחים.
תחבורה

בתחומי העיר טרוחיו כ-4,000 ק"מ של כבישים. כביש מס' 1 הפרואני, החוצה את המדינה מצפון לדרום עובר בעיר, והוא מקשר אותה עם פיורה וצ'יקלאיו הצפוניות לה ועם לימה הדרומית לה. הכביש הוא חלק מהכביש הפאן-אמריקאי, החוצה את יבשת אמריקה מאלסקה ועד ארגנטינה.
שדה התעופה קפיטן פַאפּ קרלוס מרטינס דה פִּינִיוֹס מוגדר רשמית כנמל תעופה בינלאומי, אך הוא משרת טיסות פנים בלבד, לערים לימה, צ'יקלאיו וטומבס.
נמל סאלאווֶרי (Salaverry) משמש את מרבית הייצוא של טרוחיו ומחוז לה ליברטאד. בנמל עוגנות מעת לעת ספינות נוסעים וספינות של חיל הים הפרואני, אך עיקר שימושו הוא לספינות משא.
חינוך

בטרוחיו פועלים 13 מוסדות להשכלה גבוהה, יותר מבכל עיר אחרת בפרו. בנוסף על האוניברסיטה הלאומית של טרוחיו, שהוקמה ב-1824, הוקמו בה, מאז 1988, 5 מכללות פרטיות. 7 אוניברסיטאות ומכללות פרואניות נוספות מחזיקות בה שלוחות.
ערים תאומות

ניקרגואה מנגואה, ניקרגואה
טונה כחולת-סנפיר פסיפית

| טונה כחולת-סנפיר פסיפית |
| --- | --- |
 
מצב שימור
 מצב שימור: קרוב לסיכון קרוב לסיכון (NT) 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: מקריני סנפיר
מחלקה:: מקריני סנפיר
סדרה:: דקראים
משפחה:: קולייסיים
סוג:: טונה
מין:: טונה כחולת-סנפיר פסיפית
שם מדעי
 Thunnus orientalis ‏טמינק ושלגל, 1844

טונה כחולת-סנפיר פסיפית (שם מדעי: Thunnus orientalis) הוא מין של דג ממשפחת הקולייסיים השייך לסוג טונה.
אורכה של טונה זו מגיע לשלושה מטרים ומשקלה ל-450 ק"ג. היא בעלת גוף בצורת דמעה לו סנפירים ישרים וחזקים מעל ומתחת לגוף המעניקים לו מהירות והזנב ישר ומפוצל ועוזר להניע את הטונה במהירות של 48 קמ"ש. הפה ענקי והעיניים גדולות. טונה זו כמו קרובותיה יכולה לחיות במים קרים הודות לדמה המחומם יותר מהמים סביבה.
הטונות נודדות סביב האוקיינוסים בחיפוש אחר טרף הכולל מינים רבים של דגים קטנים כמו סרדינים, עפיאניים ומקרלים וכן דיונונים וחסילונים וגם מסרטן אוקיינוס אדום. הקטנים ניזונים גם מפלנקטון. בתנאים טובים הטונות מתקהלות יחדיו ולפעמים הם ניזונים עם דגים טורפים אחרים, כרישים, עופות ים או דולפינים.
הטונה נפוצה ברחבי צפון האוקיינוס השקט ממזרח אסיה לחופי מערב אמריקה הצפונית אך נודדת גם לדרום האוקיינוס השקט. הם מתרבים בעיקר במזרח אסיה סביב ים הפיליפינים וים יפן אך חלק נודדים לעוד אזורים. הם נודדים גם לדרום האוקיינוס השקט סביב לאוסטרליה, ניו זילנד ופולינזיה הצרפתית.
טונה זו מצויה בסכנת עקב דיג מופרז בשביל בשרה המשובח.
ראו גם

טונה כחולת-סנפיר
הערות שוליים

↑  טונה כחולת-סנפיר פסיפית באתר הרשימה האדומה של IUCN
חפיי

| --- | --- |

פוטומונטז' של חפיי
 מדינה:  הרפובליקה העממית של סין הרפובליקה העממית של סין
 מחוז:  אנחווי
 על שם:  Nanfei River, Dongfei River, בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 שטח:  11,473 קמ"ר
 גובה:  37 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בנציבות העירונית:  9,369,881 (2020)
  ‑ במטרופולין:  5,118,199 (2020)
  ‑ צפיפות:  816.7 נפש לקמ"ר (2020)
 קואורדינטות:  31°51′50″N 117°16′51″E﻿ / ﻿31.86389°N 117.28083°E﻿ / 31.86389; 117.28083 
 אזור זמן:  UTC +8
 http://www.hefei.gov.cn
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת הרפובליקה העממית של סין מוגדלת) בייג'ינג שאנגחאי צ'ונגצ'ינג שנג'ן הונג קונג צ'נגדו שניאנג שיאן חרבין אורומצ'י שינינג רוסיה מונגוליה קזחסטן קיר. ט. פק. הודו נפאל ב. בנ. מיאנמר תאי. לא. וי. הפ. ד.ק צ.ק יפןחפיי(למפת הרפובליקה העממית של סין רגילה) בייג'ינג שאנגחאי צ'ונגצ'ינג שנג'ן הונג קונג צ'נגדו שניאנג שיאן חרבין אורומצ'י שינינג רוסיה מונגוליה קזחסטן קיר. ט. פק. הודו נפאל ב. בנ. מיאנמר תאי. לא. וי. הפ. ד.ק צ.ק יפןחפיי    מיקומה של חפיי במחוז אנחווי tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
חֶפֵיי (בסינית: 合肥; בפין-יין: Héféi; מילולית: "צומת נהרות פיי") היא נציבות עירונית, עיר הבירה והעיר המאוכלסת ביותר במחוז אנחווי שבמזרח הרפובליקה העממית של סין. העיר מהווה את המרכז הפוליטי, הכלכלי והתרבותי של מחוז אנחווי. על פי מפקד האוכלוסין משנת 2020 אוכלוסיית הנציבות העירונית מנתה כ-9.37 מיליון תושבים, מתוכם כ-5.1 מיליון בשטח האורבני.
גאוגרפיה ואקלים

חפיי משתרעת על פני 11,473 קמ"ר במרכז מחוז אנחווי, כ-400 ק"מ צפון-מערבית לעיר שאנגחאי. אגם צ'או (אנ') השוכן בדרום-מזרח הנציבות הוא אחד מאגמי המים המתוקים הגדולים בסין. הטמפרטורה השנתית הממוצעת בחפיי היא 16.18 מעלות צלזיוס. כמות המשקעים השנתית בעיר היא בסביבות 1,000 מילימטרים, כאשר מרבית הגשמים יורדים בין מאי עד אוגוסט.
חלוקה מנהלית

הנציבות העירונית חפיי מנהלת 4 מועצות, 4 נפות ונפה עירונית אחת.
| שם | כתב סיני | פין-יין | אוכלוסייה (מפקד 2020) | שטח | צפיפות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| מועצת יאוהאי | 瑶海区 | Yáohăi Qū | 1,328,507 | 245.8 | 5,405 |
| מועצת לו'יאנג | 庐阳区 | Lúyáng Qū | 697,293 | 133.7 | 5,214 |
| מועצת שושאן | 蜀山区 | Shŭshān Qū | 1,874,930 | 673.4 | 2,784 |
| מועצת באוחה | 包河区 | Bāohé Qū | 1,217,469 | 295 | 4,127 |
| נפת צ'אנגפנג | 长丰县 | Chángfēng Xiàn | 783,982 | 1,835 | 427.3 |
| נפת פיידונג | 肥东县 | Féidōng Xiàn | 884,792 | 2,171 | 407.6 |
| נפת פיישי | 肥西县 | Féixī Xiàn | 967,508 | 1,697 | 570.1 |
| נפת לו'ג'יאנג | 庐江县 | Lújiāng Xiàn | 888,238 | 2,350 | 378 |
| הנפה העירונית צ'אוהו | 巢湖市 | Cháohú Shì | 727,162 | 2,073 | 350.8 |
ערים תאומות

יפן קורומה (אנ'), פוקואוקה, יפן
סיירה לאון פריטאון, סיירה לאון
בורונדי בוג'ומבורה, בורונדי
ארצות הברית קולומבוס, אוהיו, ארצות הברית
דנמרק אולבורג, דנמרק
ספרד ליידה, קטלוניה, ספרד
קוריאה הדרומית וונג'ו (אנ'), קוריאה הדרומית
אוסטרליה דרבין (אנ'), ויקטוריה, אוסטרליה
הממלכה המאוחדת בלפסט, צפון אירלנד, הממלכה המאוחדת
גרמניה אוסנבריק, סקסוניה התחתונה, גרמניה
רוסיה אופה, בשקורטוסטן, רוסיה
הערות שוליים

↑  China: Ānhuī (Prefectures, Cities, Districts and Counties) - Population Statistics, Charts and Map, www.citypopulation.de
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007566716005171  GND: 4111404-8  LCCN: n81071213  MusicBrainz: 227f6371-6c41-406e-87cd-07a0aa623d32  NKC: xx0037507  VIAF: 158285566   WorldCat (עם VIAF): 158285566 
ערך זה הוא קצרמרבנושא גאוגרפיה של סין ובנושא יישובים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
טונה זהובה

| טונה זהובה |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: מקריני סנפיר
מחלקה:: מקריני סנפיר
סדרה:: דקראים
משפחה:: קולייסיים
סוג:: טונה
מין:: טונה זהובה
שם מדעי
 Thunnus albacares ‏בונאטר, 1788

טונה זהובה או טונה זהובת סנפיר (שם מדעי: Thunnus albacares) הוא מין של דג ממשפחת הקולייסיים הנפוץ ברחבי האוקיינוסים הטרופיים והסובטרופיים.
מאפיינים

טונה זו היא דג גדול מאוד ומגיעה לאורך מרבי של 2.2–2.4 מטר. הדג הגדול ביותר שנתפס היה בחצי האי באחה קליפורניה והגיע למשקל 184 ק"ג. זוהי אחת מהגדולות שבטונות אך קטנה יותר ממיני הטונה כחולת סנפיר.
הטונה בעלת סנפירים בולטים וצהובים כשמה, עם סנפיר גב ישר, 2 סנפירים ארוכים המתעקלים כסהר בתחילת הזנב מלמעלה ומלמטה ועל הגב יש שורה של קוצים צהובים. הזנב גדול ומחודד והוא עוזר לטונה להאיץ לעבר טרפה במהירות עצומה. הראש קטן ואפור-כחול והעיניים יכולים לנוע אחורה בעת הצורך. הצידיים כחולים-לבנים והבטן לבנה.
הטונה שוחה ברחבי האוקיינוסים הפתוחים באזור הטרופי. רוב הטונות שוחות בתחום של ה-100 מטר העליונים. תיעוד של טונה מהאוקיינוס ההודי גילה כי 85% מזמנה במים העליונים, אך היא צוללת בשאר הזמן עד לעומק 1,160 מטר. להקות של טונות שוחות ומחפשות אתרי הזנה טובים, כמו בסמוך לאיים ולמדף היבשתי. הטונה בעלת דם חם, מה שעוזר לה לשחות במים קרים יותר משאר הדגים.
הטונה היא טורפת שבשל גודלה יכולה לצוד את מרבית הדגים הקטנים ממנה. לעיתים ללהקות הטונות מתלווים אוכלי דגים נוספים כמו דולפינים, פוקנות, אריות ים, כרישים ואף כריש לווייתני. הטונה מעדיפה בעיקר דגים קטנים המצויים בלהקות עצומות באוקיינוס כמו סרדין, מקרל, אנשובי, דגים מעופפים ודגים נוספים מסדרת החניתאים, פנסאים ואף מיני טונות קטנות מהסוג Auxis. הטונה נעה במהירות לעבר טרפה ובולעת אותו בשלמותו.
הערות שוליים

↑  טונה זהובה באתר הרשימה האדומה של IUCN
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007531839005171  NDL: 00575728
יום המודעות למחלת הצליאק

יום המודעות הבינלאומי לצליאק הוא מועד החל בתאריך ה-13 בספטמבר. היום עוסק בהעלאת המודעות למחלת הצליאק ולקשיים בהם נתקלים הסובלים ממנה. היום הוכרז בשנת 2007 על ידי הסנאט של ארצות הברית.
רקע

בשנת 2007, החליט הסנאט של ארצות הברית על הגדרת ה-13 בספטמבר 2007 כ"יום המודעות למחלת הצליאק". התאריך הנבחר הוא יום הולדתו של סמואל ג'י, רופא ילדים שהיה הראשון שפרסם תיאור קליני של מחלת הצליאק. בין הנימוקים להחלטה על ציון יום זה היו העובדה שהמחלה טרם אובחנה אצל רוב האנשים עם צליאק, אף על פי שעיכוב באבחון עלול להוביל לבעיות רבות עבור החולים בה. מאז, מאשרר הסנאט את ההחלטה בכל שנה.
ציון היום

היום מצוין בארצות הברית על ידי הקרן הלאומית למודעות לצליאק (NFCA) אשר בכל שנה מודיעה על הזוכה ב"הגרלה ללא גלוטן" שזוכה במסע קניות גדול ללא גלוטן. הקרן הלאומית גם מקיימת גיוס כספים מיוחד לכבוד היום, ומקיימת סעודה ענקית ללא גלוטן לכל מי שרוצה בכך.
ראו גם

מחלת הצליאק
הערות שוליים

↑  NATIONAL CELIAC DISEASE AWARENESS DAY, ‏10.9.2007
↑  US SENATE DESIGNATES SEPTEMBER 13TH AS NATIONAL CELIAC AWARENESS DAY, Beyond Celiac, ‏12.9.2012
ערך זה הוא קצרמרבנושא בריאות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
טונה כחולת-סנפיר צפונית

טונה כחולת-סנפיר צפונית או טוּנָה הָדִּית  (שם מדעי: Thunnus tonggol) הוא מין של דג ממשפחת הקולייסיים השייך לסוג טונה. הטונה מצויה בימי האזור האינדו-פסיפיים. היא דומה במראה לטונה כחולת-סנפיר דרומית אך קטנה יותר.
טונה זו יכולה להגיע לאורך 145 ס"מ ולמשקל 35.9 ק"ג. טונה זו כחולת גוף וסנפירים אך קצרה יותר, קטנה יותר ובעלת סנפירי חזה קצרים. הטונה מגיעה לבגרות איטית יחסית לשאר הטונות אך חיה יותר זמן.
כמו שאר דגי הטונה דג זה הוא טורף גדול הניזון ממיני מקרל, סרדין ואנשובי ודגים מתקהלים נוספים. הטונה היא דג מאוד מהיר היכול להוריד את סנפירו הגדול בצלילה ישירה אחרי הטרף.
לא ידוע מה מצב שימורה אך ייתכן כי היא תהיה בסכנה בעתיד.
ראו גם

טונה כחולת-סנפיר
הערות שוליים

↑  טונה כחולת-סנפיר צפונית באתר הרשימה האדומה של IUCN
↑  לפי החלטות האקדמיה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007599894205171
יחסי ארמניה–תאילנד

| יחסי ארמניה–תאילנד |
| --- | --- |
ארמניה: תאילנד


ארמניה: תאילנד
שטח (בקילומטר רבוע)
29,743: 513,120
אוכלוסייה
2,968,413: 71,655,872
תמ"ג (במיליוני דולרים)
24,212: 514,945
תמ"ג לנפש (בדולרים)
8,157: 7,186
משטר
רפובליקה: מונרכיה (בפועל משטר צבאי)

הקונסוליה של תאילנד בירוואן
יחסי ארמניה–תאילנד הם יחסי החוץ בין ארמניה ותאילנד.
סקירה כללית

שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים ב-7 ביולי 1992. בינואר 1998 פתחה ארמניה קונסוליית כבוד בבנגקוק, ובפברואר 2000 פתחה תאילנד קונסוליית כבוד בירוואן. בשנת 2001 חתמו שתי המדינות על הסכם למניעת כפל מס, ובשנת 2002 הן חתמו על הצהרה משותפת על חברות ושותפות בין המדינות.
יחסים כלכליים

בשנת 2018 הסתכם הסחר בין המדינות ב-23.6488 מיליון דולר, כאשר היבוא הארמני מתאילנד הסתכם ב-22.8607 מיליון דולר, ואילו היצוא הארמני לתאילנד הסתכם ב-788.1 אלף דולר.
נציגויות דיפלומטיות

ארמניה מחזיקה בתאילנד קונסוליית כבוד בבנגקוק.
תאילנד מיוצגת בארמניה באמצעות שגרירותה במוסקבה, רוסיה, ובנוסף מחזיקה קונסוליית כבוד בירוואן.
טיטן 3E

טיטן 3E שנקרא גם טיטן IIIE וידוע גם בשם טיטן III-קנטאור הוא משגר לוויינים וחלליות אמריקאי ששוגר 7 פעמים בין 1974 ל-1977. המשגר הוא בן למשפחת טילי הטיטן. משגר זה שימש לשיגור מספר משימות מפורסמות ביותר של נאס"א ביניהם גשושיות וויאג'ר וויקינג.
הטיטן 3E הוא משגר בעל שלושה שלבים שפותח מהטיטן 3D אך עם שלב עליון מסוג קנטאור D להגברת יכולת הנשיאה. המשגר "טיטן 3E" היה הראשון ממשפחת הטיטן שהשתמש בשלב קנטאור, שלב ששימש גם את הטיטן 4 מאוחר יותר. למשגר יכלו להוסיף גם שלב רביעי מסוג "סטאר-37E", ובתצורה זו שיגרו שני לווייני הליוס. שלב הסטאר-37E שימש גם בשיגורי גשושיות מתוכנית וויאג'ר אך הם נחשבו כמטען יותר מאשר כשלב במשגר.
כל שבעת השיגורים שבוצעו (מתוכם שישה מוצלחים) בוצעו מכן שיגור LC-41 בנמל החלל קייפ קנוורל, פלורידה.
יוסף אפרתי (רב)

| --- | --- |

הרב אפרתי נואם באירוע (2006)
 לידה:  1953 (בן 71 בערך) ה'תשי"ג ישראל
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  ישיבת חורב  ישיבת כרם ביבנה 
 השתייכות:  חרדים ליטאים
 אב:  שמעון אפרתי 
 
הרב אפרתי (עומד בשמאל התמונה) בעת ביקור ניחום אבלים של הרב שטינמן בבית הרב אלישיב לאחר פטירת בתו דינה עטיל ברלין
לוגו הכשרות של הרב אפרתי
הרב יוסף יקותיאל אפרתי (נולד בשנת ה'תשי"ג, 1953) הוא ראש בית מדרש גבוה להלכה בהתיישבות החקלאית, חבר ועדת הרבנים של דגל התורה ומומחה בתחום הכשרות. במקביל, שימש במשך כ-20 שנה כעוזרו האישי של הרב יוסף שלום אלישיב, מנהיג הציבור החרדי-ליטאי.
ביוגרפיה

נולד בישראל, לרב שמעון אפרתי, ראש מחלקת הכשרות ברבנות הראשית לישראל. למד בישיבה התיכונית חורב בירושלים ובישיבת כרם ביבנה. בשנות ה-70 נישא לצביה, בתו של פנחס שינמן.
במהלך השנים שינה את השתייכותו המגזרית מן הציבור הדתי-לאומי לחרדי. מאז שנות ה-90 שימש כעוזרו הראשי של מנהיג הציבור הליטאי הרב יוסף שלום אלישיב (נפטר ב-2012), ונחשב לבעל השפעה עליו.
לאחר פטירת הרב אלישיב הפנה הרב אפרתי את שאלותיו ההלכתיות והציבוריות לרב אהרן לייב שטינמן ולרב חיים קניבסקי. בשנת ה'תשע"ד מונה על ידי הרב שטינמן לחבר ועדת הרבנים של דגל התורה ושנה לאחר מכן לחבר ועדת הרבנים של דגל התורה בירושלים.
הרב אפרתי הוא מומחה בנושאי כשרות ובמצוות התלויות בארץ. בין היתר פעל כנגד היתר המכירה. בשנות ה-80 שימש כחבר מערכת הכשרות של בד"ץ מחזיקי הדת של חסידות בעלז. כיום מנהל מערכת כשרות עצמאית בתחום הפירות והירקות בשם "כשרות למהדרין". הוא ראש בית המדרש להלכה בהתיישבות החקלאית ובעבר שימש כראש המחלקה למצוות התלויות בארץ במועצה הדתית ירושלים. הוא משתף פעולה עם מקימי "בד"צ קהילות".
מספריו

שו"ת "ישא יוסף" - מכיל פסקי הלכות והוראות של הרב אלישיב בנושאים שונים, ה'תשע"א.
הערות שוליים

↑  אבישי בן חיים, ‏מוקדי כוח והשפעה חוץ פרלמנטריים בחברה החרדית, בארכיון האינטרנט של אתר "אנשים ישראל", (בפרק 'משמשים בקודש ועוזרים לגדולי הרבנים')
↑  ידיעה על מינוי חברי מערכת הכשרות תשמ"ט, בידיעון קהל מחזיקי הדת בארץ הקודש, תשמ"ט, באתר היברובוקס
↑  קלמן ליבסקינד, השגחה כפולה, באתר nrg‏, 26 בנובמבר 2004
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007260734905171  BnF: cb13189659w (data)  GND: 1073336875  LCCN: nr93038077  VIAF: 34599679   WorldCat (עם VIAF): 34599679 
ערך זה הוא קצרמרבנושא ישראלים ובנושא רבנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
יוסף אפשטיין

| --- | --- |

 לידה:  16 באוקטובר 1911 זמושץ', האימפריה הרוסית 
 הוצאה להורג:  11 באפריל 1944 (בגיל 32) מצודת הר ולריאן, צרפת 
 מדינה:  צרפת, פולין 
 מקום קבורה:  איברי-סיר-סן 
 מקום מגורים:  הרובע הארבעה-עשר של פריז 
 השכלה:  אוניברסיטת ורשה 
 מפלגה:  המפלגה הקומוניסטית של צרפת, המפלגה הקומוניסטית של פולין 
 פרסים והוקרה:  מוות למען צרפת 
 
יוסף אפשטיין (בצרפתית: Joseph Epstein; נולד ב-16 באוקטובר 1911 - הוצא להורג ב-11 באפריל 1944 במבצר מון ואלרין, צרפת), נודע גם בשמות קולונל ז'יל וז'וזף אנדריי, היה פעיל קומוניסט יהודי, יליד פולין, וממנהיגי תנועת ההתנגדות הצרפתית במלחמת העולם השנייה. הוא הוצא להורג בידי הגרמנים.
פעיל במפלגה הקומוניסטית

יוסף אפשטיין נולד בזמושץ', פולין ולמד משפטים באוניברסיטת ורשה. שם התוודע אל המפלגה הקומוניסטית הפולנית ובהמשך הצטרף לשורותיה.
בשנת 1931 נעצר על ידי המשטרה אחרי שנשא דברים בהפגנה קומוניסטית אבל שוחרר לאחר שבועות אחדים. הוא נמלט לצ'כוסלובקיה, שם ביקש מקלט מדיני, אך פנייתו נדחתה. אפשטיין חזר לפולין וגורש בצו השלטון.
בטור, צרפת, שם ארגן מהגרים, פגש אפשטיין ונשא לאישה את פולה גרינפלד. משטרת צרפת קיבלה מידע מן הקונסוליה הפולנית על חברותו במפלגה הקומוניסטית ואפשטיין נעצר ואולץ לעזוב את טור. הוא ואשתו עברו לבורדו, שם המשיכו בלימודים. הוא ארגן סטודנטים לקולקטיב ומונה לוועדה המחוזית של המפלגה הקומוניסטית הצרפתית. בשנת 1933 נסע לפריז. בשנה שלאחריה עבר אפשטיין את הבחינה האחרונה שלו וקיבל תואר במשפטים, אבל נאסר עליו לעסוק בעריכת דין, כיוון שלא היה צרפתי.
מאבק מזוין

בשנת 1936 התגייס אפשטיין לצד הרפובליקנים במלחמת האזרחים בספרד ולקח חלק בהגנה על אירון, שם נפצע קשה. בינואר 1938 פיקד על סוללת התותחים של הקומוניסטים הרומנים, טודור ולדימירסקו, בגונדת אנה פאוקר.
עם שובו לצרפת בסוף 1938, נכלא בגור, מחנה מעצר לפליטים פוליטיים וחברי הבריגדות הבינלאומיות.
בשנת 1939 התגייס לשורות צבא פולין, אבל פרש ממנו עקב האנטישמיות ששררה שם, והצטרף ללגיון הזרים הצרפתי. בשנת 1940 נפל בשבי הגרמנים ונשלח לסטאלאג IVB, מחנה לשבויי מלחמה. אפשטיין ברח מן המחנה ונמלט לשווייץ אבל גורש לגרמניה. הוא הצליח להשיג תעודות מזויפות ועבר לפריז.