stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קרן השידור הציבורי (הולנד)
הערות שוליים

↑  Business Wire (2010-05-20). "Dutch Public Broadcasting Agency Selects Energy Efficient Data Storage by Inprove Powered By NexentaStor". Reuters (Reuters is not responsible for the content in this press release).
↑  "National Integrity System Assessment, Netherlands". Transparency International Netherlands (transparency.nl). נבדק ב-2014-11-23. The Dutch Foundation for Public Broadcasting (NPO) is the cooperation and coordination body for the implementation of the public media mission on a national level. The NPO is required to provide information to the Minister of OCW. Also, a report must be submitted annually.
↑  "Eurovision 2020 to be a co-production between Avrotros, NPO and NOS". EscXtra. 19 במאי 2019. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "EBU - Active Members". European Broadcasting Union. נבדק ב-2014-11-23.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz: f53f0d0d-d58c-40ed-a2e4-43eef0abe9ea
קרישנה לוי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  27 במאי 1964 (בן 60) ניו דלהי, הודו 
 מוקד פעילות:  צרפת 
 שפה מועדפת:  צרפתית 
 פרסים והוקרה:  Golden stars of French cinema (2003) 
 פרופיל ב-IMDb
 
קרישנה לוי (נולד ב-27 במאי 1964 בניו דלהי) הוא מלחין צרפתי.
הוא החל לנגן על פסנתר בגיל חמש. בגיל 18 עזב לארצות הברית שם למד בברקלי קולג' וסיים תואר בהלחנת מוזיקה לסרטים ותואר שני מהקונסבטריון של ניו אינגלנד. בין השאר כתב את המוזיקה לסרטים הישראלים הספציאליסט וסוף העולם שמאלה ולסרטים 8 נשים של פרנסואה אוזון ומעבר לכל חלום של טרסם סינג.
רוני גולדשטיין

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1971 (בן 53 בערך) 
 ענף מדעי:  ביקורת המקרא
 מקום מגורים:  ירושלים ירושלים
 עיסוק:  ספרות הנבואה, המזרח הקדום והסהר הפורה
 מקום לימודים:  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 מנחה לדוקטורט:  יאיר זקוביץ
 מוסדות:  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 תלמידי דוקטורט:  שירה ג'יין גולני
 בת זוג:  גילה וכמן
 
פרופ' רוני גולדשטיין הוא חוקר מקרא, פרופסור חבר בחוג למקרא באוניברסיטה העברית בירושלים.
גולדשטיין עוסק בספרות הנבואה, הן מבחינה ספרותית והן מבחינת האינטראקציה שלה עם המזרח הקדום והסהר הפורה. בנושאים אלה עסקו גם התזה (2000) וגם הדוקטורט שלו (2006), שנכתבו שניהם באוניברסיטה העברית, וכן ספרו "חיי ירמיהו" המבוסס על עבודת הדוקטורט, והמאמרים שפרסם. נכון לשנת 2023 הוא כותב את הפירוש לחלקו הראשון של ספר ישעיהו (פרקים א–לט, המכונים "ישעיהו הראשון") כחלק מסדרת "מקרא לישראל".
במשך כמה שנים עמד בראש תוכנית "רביבים". בין השנים 2020–2023 ערך את כתב העת תרביץ (עם שלמה נאה, שרית שלו-עיני ומשה הלברטל). מונה לפרופסור בשנת 2022.
מוריו של גולדשטיין, שלדבריו עיצבו את תפיסתו המחקרית, הם משה ויינפלד, שרה יפת, שלום מ' פאול, מנחם קיסטר, אלכסנדר רופא ויאיר זקוביץ.
גולדשטיין נשוי לד"ר גילה וכמן, חוקרת בתחום המדרש ואגדות חז"ל במכון שכטר.
ספריו

חיי ירמיהו: גלגולי המסורת על נביא החורבן עד שלהי התקופה המקראית, מוסד ביאליק, ירושלים 2013
קורדובה (ארגנטינה)

קורדובה (בספרדית: Córdoba) היא עיר הבירה של פרובינציית קורדובה, והעיר השנייה בגודלה בארגנטינה אחרי בואנוס איירס. היא מכונה 'לה דוקטה' ("המלומדת") מכיוון שהיא מהווה מרכז חינוכי חשוב באזור מאז תקופת הקולוניה הספרדית.
העיר ממוקמת לרגלי רכס הרים בשם 'סיירה צ'יקה' ונהר הסוקיה חוצה אותה מצד לצד. מבחינת מנהלית היא מחולקת ל-11 מרכזים קהילתיים שמטרתם לפזר את פעולותיה של העירייה. על פי מפקד האוכלוסין שנערך בשנת 2022 מנתה קורדובה 1,565,112 תושבים; מספר זה מעיד על מגמת ירידה בקצב גידול האוכלוסייה.
השטח העירוני מצטייר בצורה של ריבוע בעל צלע של 24 ק"מ, ומתפרש על 576 ק"מ.
היסטוריה

קורדובה נוסדה ב-1573 על ידי חרונימו לואיס דה קאבררה כמושבה ספרדית, ונקראה על שם העיר קורדובה שבספרד. ב-1610 אנשי ישועים הקימו את ה"קולחיו מקסימו", שנהפך ב-1613 לאוניברסיטת קורדובה (כיום האוניברסיטה הלאומית של קורדובה), אחת האוניברסיטאות העתיקות בדרום אמריקה.
לאחר סיומה של מלחמת העולם השנייה הפכה קורדובה למרכז תעשייה אווירית. הממשלה הארגנטינאית הציעה מקומות עבודה לטכנאים גרמנים מחברת פוקה-וולף וגייסה רבים מהם, בראשם קורט טאנק, שהיגרו לארגנטינה ב-1947 והשתקעו בקורדובה.
כלכלה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
כלכלת מחוז קורדובה, בארגנטינה, נהנית ממספר מאפיינים ייחודיים: המאפיינים האקלימיים, הטופוגרפיים, איכות הקרקע וכדומה אשר מקלים על פעילות כלכלית בענפים כגון כמו חקלאות, משק חי, ייעור וכרייה, זאת,  בנוסף להיותה מרכז תעשייתי חשוב, המתמחה בתעשיית מתכת, רכב, תעופה ואגרו-תעשייה, שירותים, מסחר ותיירות. התוצר הגולמי שלה שווה ערך ל-10% מהתוצר הלאומי של ארגנטינה.
חינוך

קורדובה הייתה במשך רוב תקופתה מרכז השכלה חשוב בארגנטינה. בעיר פועלות מספר אוניברסיטאות, בהן האוניברסיטה הלאומית של קורדובה, אחת העתיקות במדינה והשנייה בגודלה בארגנטינה, והאוניברסיטה הקתולית של קורדובה.
תחבורה

את קורדובה משרת נמל התעופה הבינלאומי אינחניירו אארונאוטיקו אמברוסיו טרבז'ה, הנמצא במרחק של כ-9 קילומטרים צפון-מערבית למרכז העיר. הנמל מציע טיסות לערים מרכזיות בארגנטינה, וכן ליעדים נוספים בדרום אמריקה.
קיימות תוכניות לבניית רכבת מהירה בקו בואנוס איירס-רוסאריו-קורדובה, וכן בניית רכבת תחתית בעיר, אך התוכניות נתקעו בגלל המשבר הכלכלי ב-2008.
ספורט

כמו בשאר ארגנטינה, גם בקורדובה כדורגל הוא הספורט הפופולרי ביותר. בעיר נמצאות קבוצת טאז'רס, שמשחקת בליגת העל הארגנטינאית, אינסטיטוטו דה קורדובה מליגת המשנה הארגנטינאית ובלגראנו גם כן מליגת המשנה הארגנטינאית
טאז'רס משחקת במגרש העירוני אצטדיון מריו אלברטו קמפס, אך יש לה גם את המגרש הביתי בו היא מתאמנת שנמצא בשכונת חרדין (Barrio Jardin)
אינסטיטוטו דה קורדובה משחקת במגרש הביתי שלה בשכונת אלטה קורדובה (Barrio Alta Córdoba)
בלגראנו משחקת במגרש הביתי שלה בשכונת אלברדי (Barrio Alberdi)
אינסטיטוטו דה קורדובה ידועה לציבור הארגנטינאי בעיקר בתור הקבוצה ממנה יצאו מריו קמפס זוכה ומצטיין מונדיאל 78' ופאולו דיבאלה שחקנה של יובנטוס ונבחרת ארגנטינה ובנוסף אליהם מהקבוצה יצא גם אוסבלדו סזאר ארדילס (זוכה מונדיאל 78' ביחד עם קמפס) שמוכר לציבור הישראלי בתור מאמנה של קבוצת הכדורגל בית"ר ירושלים בשנת 2006.
לארדילס יש יציע על שמו באצטדיון ע"ש קמפס.
ישראלים ילידי קורדובה

שלושה כלכלנים ישראלים מפורסמים נולדו בקורדובה, ושלושתם למדו כלכלה באוניברסיטה העברית בירושלים:
מריו בלכר
ליאו ליידרמן
מנואל טרכטנברג
ערים תאומות

ארצות הברית טמפה, פלורידה, ארצות הברית
איטליה טורינו, איטליה
רוסיה איז'בסק, רוסיה
הערות שוליים

↑  Cordoba La Docta -http://www.tango-tour.com.ar/cordoba.htm
↑  Clarín.com, Córdoba o Rosario: el censo reveló qué ciudad tiene más habitantes, Clarín, ‏2023-02-01 (בספרדית)
↑  http://www.cordoba.gov.ar/cordobaciudad/principal2/docs/informacionestrategica/sie/05-UrbanisticoyVivienda_Cap1.pdf
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007564220605171  BNE: XX453924  BnF: cb119412443 (data)  GND: 4213162-5  LCCN: n80040286  MusicBrainz: 1420ce10-868e-4347-ac9c-b439b86bc0cd  NARA: 10045340  NDL: 00628504  NKC: ge609739  SUDOC: 027351807  VIAF: 136037587   WorldCat (עם VIAF): 136037587
קרל פוהליג

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  10 בפברואר 1858 טפליצה, צ'כיה 
 פטירה:  17 ביוני 1928 (בגיל 70) בראונשווייג, רפובליקת ויימאר 
 מוקד פעילות:  אוסטריה 
 כלי נגינה:  פסנתר 
 
קרל פוהליג (גרמנית: Carl (Karl) Pohlig) היה מנצח גרמני.
בשנת 1901, בשטוטגרט, פוהליג היה למנצח הראשון שביצע את הגרסה המלאה והלא-מנוכשת של הסימפוניה השישית של ברוקנר. עד אז בוצעה סימפוניה זו קטעים-קטעים, או בגרסה מקוצרת של גוסטב מאהלר.
בשנת 1907 התמנה פוהליג למנצח תזמורת פילדלפיה, תפקיד בו כיהן עד 1912. הוא הזמין את סרגיי רחמנינוב להופעת בכורה בארצות הברית עם תזמורת פילדלפיה, בשנת 1909. פוהליג התפטר, עקב גילוי רומן שניהל מחוץ לנישואים עם מזכירתו השוודית, בשנת 1912. את מקומו תפס לאופולד סטוקובסקי.
קמיצה (אצבע)

| --- | --- |

 שיוך:  כף יד 
 מיקום אנטומי:  כף יד 
 אספקה עורקית:  עורקי האצבעות הכפיים המיוחדים 
 ניקוז ורידי:  palmar digital veins 
 תיאור ב:  המילון האנציקלופדי ברוקהאוס ואפרון 
 על שם:  מעשה הקמיצה בבית המקדש
 מזהים
 לטינית (TA98):  digitus quartus 
 טרמינולוגיה אנטומיקה:  A01.1.00.056 
 TA2 (2019):  154 
 FMA:  24948 
 מערכת השפה הרפואית המאוחדת:  C0230398 
 
אצבע קמיצה היא האצבע הרביעית בכף יד של אדם. היא ממוקמת בין האמה לזרת.
הקמיצה קצרה יותר מה'אמה' וארוכה יותר מהזרת. אך היחס בינה לבין האצבע המורה משתנה מאדם לאדם, אך על פי רוב היא ארוכה יותר מהאצבע. ראו להלן על יחס אצבעות. הקמיצה מתאפיינת בכך שקשה יותר לזקוף אותה אחורה וטווח התנועה שלה מצומצם יותר, מאשר של האצבעות האחרות, כפי הנראה שריד לתקופה בה האבות הקדמונים של בני האדם נהגו לנתר בין העצים והיו זקוקים למנגנון נעילה, כאשר היו נאחזים בענפים, על מנת שלא ליפול.
בתרבויות רבות נהוג לענוד את טבעת הנישואין על אצבע הקמיצה של יד שמאל.
מקור השם

השם 'קמיצה' מופיע בתלמוד במסכת מנחות ”זו זרת, זו קמיצה, זו אמה, זו אצבע, זו גודל” (תלמוד בבלי, מסכת מנחות, דף י"א, עמוד א').
מקור השם הוא בעבודת הקמיצה שהייתה נעשית במנחות, כשכהן היה קומץ את סולת המנחה בשלוש אצבעותיו: אצבע אמה וקמיצה. קמיצה אם כן היא האצבע האחרונה בטקס הקמיצה, ומכאן שמה.
אורך הקמיצה

אורך הקמיצה והיחס בינה לבין האצבע המורה מסומן לעיתים ב-2D:4D, ונמדד בדרך כלל ממקום החיבור של האצבע לכף היד עד לקצה האצבע. האורך הזה עשוי להשתנות מאדם לאדם.
קיימת טענה כי היחס מושפע מהחשיפה לאנדרוגנים, כגון טסטוסטרון, בעת ההתפתחות ברחם.[דרוש מקור]
יחס 2D:4D מחושב על ידי מדידת אורך האצבע המורה והקמיצה ביד ימין וחלוקתם זה בזה. אם האצבע המורה היא הארוכה מבין השתיים היחס יוצא גדול מאחד ואם הקמיצה ארוכה יותר היחס יוצא קטן מאחד.
על פי רוב אצל גברים האצבע המורה קצרה מן הקמיצה ואצל נשים היא שווה לה או ארוכה ממנה. מגוון מחקרים הדגימו קשר בין יחס 2D:4D לבין תכונות פיזיות והתנהגויות מסוימות.[דרוש מקור]
גלריה

אופן ביצוע פעולת הקמיצה
יד בה האצבע המורה קצרה מן הקמיצה כך שיחס 2D:4D קטן מ 1, מה שמצביע על חשיפה תוך רחמית גבוהה לטסטוסטרון
שמות אצבעות היד בעברית
קרולינה אוגוסטה, נסיכת בוואריה

קרולינה אוגוסטה, נסיכת בוואריה (בגרמנית: Karoline Auguste Prinzessin von Bayern‏; 8 בפברואר 1792 - 9 בפברואר 1873), הייתה נסיכה בווארית ואשתו של וילהלם הראשון, מלך וירטמברג, ולאחר מכן אשתו של פרנץ הראשון, קיסר אוסטריה.
ביוגרפיה

קרולינה אוגוסטה נולדה ב-8 בפברואר 1792 במנהיים, למקסימיליאן הראשון, מלך בוואריה ולאוגוסטה וילהלמינה, נסיכת הסן-דרמשטדט, בתם של גאורג וילהלם, רוזן הסן-דרמשטדט ומריה לואיזה אלברטינה, רוזנת ליינינגן-דאכסבורג-פאלקנבורג-היידסהיים. היא הייתה אחותם של אליזבת, מלכת פרוסיה (אשתו של פרידריך וילהלם הרביעי, מלך פרוסיה) ושל סופי, נסיכת בוואריה, אמם של הקיסרים פרנץ יוזף הראשון, קיסר אוסטריה ומקסימיליאן הראשון, קיסר מקסיקו.
ב-8 ביוני 1808 התחתנה קרולינה אוגוסטה עם וילהלם, נסיך הכתר של וירטמברג, אך לא היו להם ילדים, ובשנת 1814 התגרשו השניים, לאחר שקיבלו היתר מהאפיפיור.
ב-29 באוקטובר 1816 התחתנה קרולינה אוגוסטה עם פרנץ הראשון, קיסר אוסטריה, אך למרות שהנישואים היו מוצלחים לא היו להם ילדים. היא נעשתה פופולרית באוסטריה, והייתה פעילה בעבודה סוציאלית; היא הקימה מספר בתי חולים ובתי מגורים לעניים. לאחר מותו של בעלה בשנת 1835, היא עברה להתגורר בזלצבורג, וחיה שם בשקט עד מותה ב-9 בפברואר 1873, ביום שאחרי יום הולדתה ה-81.
קרישנה (נהר)

| --- | --- |

נהר קרישנה מאזור סריסליאם באנדרה פרדש
 מידע כללי
 אורך:  1,400 ק"מ
 ספיקה ממוצעת:  1,641 מ"ק לשנייה 
 אגן ניקוז:  258,948 קמ"ר 
 מוצא:  Mahabaleshwar (he) 
 גובה מוצא הנהר:  914 מטרים
 יובלים:  Bhima River, Tunga River, Malaprabha River, Nira River, Tungabhadra River, Musi River, Koyna River, Ghataprabha River 
 שפך:  מפרץ בנגל (he) 
 מדינות באגן הניקוז:  הודו הודו
 
 
נהר קרישנה (בטלגו: కృష్ణా నది; בהינדי: कृष्णा नदी) הוא נהר החוצה את רמת דקאן, והוא הנהר השלישי באורכו בהודו, אחרי גנגס וגודבארי. אורכו 1,400 ק"מ והוא הנהר הארוך ביותר במדינת אנדרה פרדש והשני באורכו במדינת קרנאטקה. הנהר זורם דרך מספר מדינות בהודו, ביניהן מהאראשטרה, טלנגאנה, אנדרה פרדש וקרנאטקה, ונשפך למפרץ בנגל.
נהר קרישנה הוא מקור מים חשוב להשקיה והיה חשוב אף יותר בתקופת עמק האינדוס, לשתייה ותעשייה עבור מיליוני אנשים. הנהר גם משמש לניווט ולתיירות.
לאורך נהר קרישנה ישנם מספר אתרים היסטוריים חשובים, ביניהם העיר העתיקה מקדש סנגאמסוואראם.
הערות שוליים

↑  river_basins - INDIA WRIS WIKI, web.archive.org, ‏2022-06-27
↑  Narendra Kumar, Sangameshwara Swamy temple rarely visible, www.thehansindia.com, ‏2021-08-01 (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007566053105171  GND: 4478193-3  LCCN: sh86006177  VIAF: 239633911   WorldCat (עם VIAF): 239633911
קרב מוגדישו

קרב מוגדישו (באנגלית: Battle of Mogadishu; בסומלית: Maalintii Rangers) נערך באוקטובר 1993 במוגדישו, בירת סומליה, בין כוחות אמריקאים ללוחמיו של מוחמד פארח איידיד (אנ'), שליט מקומי.
כוח עילית של הצבא האמריקני שכלל 160 לוחמים נשלח למוגדישו, כדי ללכוד שני בכירים בארגונו של איידיד. החיילים הגיעו לעיר באוויר וביבשה, ופעולתם הייתה אמורה להסתיים תוך כשעה. המבצע הסתבך כאשר שני מסוקי "בלאק הוק" הופלו והמבצע התארך ל-15 שעות – שבמהלכן נהרגו 19 חיילים אמריקאים ו-73 חיילים נוספים נפצעו. אחד מטייסי המסוקים נשבה על ידי לוחמי מיליציות סומלים, ושוחרר מאוחר יותר. מאות לוחמים סומלים ותושבים נהרגו בקרב.
קרב מוגדישו השפיע על מדיניות ארצות הברית בסומליה וברחבי העולם. לאחר הקרב נסוגה ארצות הברית מסומליה ונמנעה מלסכן את חייליה במשברים ברחבי העולם. מאורעות הקרב הונצחו בספרו של מארק באודן "בלאק הוק דאון" ובסרט בעל אותו שם המבוסס על הספר.
רקע

נפילת משטר הדיכוי של זיאד בארה בסוף ינואר 1991 הובילה למאבקי שלטון אלימים. סומליה הגיעה למצב של אנרכיה ותושביה סבלו מאלימות ומרעב. בתגובה למשבר ההומניטרי, התקבלו באו"ם מספר החלטות שהביאו להקמת כוחות סיוע הומניטרי ושמירה על השלום בסומליה. ב-1993 נחת בסומליה כוח של האו"ם, קואליציה של כוחות ממדינות שונות ובראשן ארצות הברית.
אחד ממנהיגי הכוחות המקומיים שפעל בסומליה, היה מוחמד פארח איידיד, מנהיג שבט חבאר גידר, לשעבר ראש המטה הצבאי של בארה ושגרירו בהודו. איידיד וה-SNA‏ (Somali National Alliance), הזרוע הפוליטית-צבאית של החבאר גידר, לקחו חלק מרכזי בהפלת שלטונו של בארה, וכעת ביקשו לשלוט במדינה. השבטים האחרים, החלשים יותר, ביקשו להשתתף במאמצי האו"ם להשבת השלום ולהקמת דמוקרטיה.
כוח האו"ם, ה-UNITAF‏ (Unified Task Force – כוח משימה מאוחד), רובו מורכב מנחתים אמריקאים ומהדיוויזיה ההררית העשירית, הצליח להשתלט על מלחמות השבטים. אך לאחר עזיבתם של הנחתים ב-4 במאי וירידה בפעילות הדיוויזיה ההררית, שב המצב והתדרדר.
ב-5 ביוני עלה המון סומלי מהחבאר גידר על כוח של חיילי או"ם פקיסטנים. עשרים וארבעה חיילים נהרגו ותוקפיהם התעללו בגופותיהם. בתגובה הכריז האו"ם על ה-SNA כעוין וקרא לעצור ולשפוט את האחראים למארב.
ב-12 ביולי תקפו מסוקי קרב אמריקאים בשליחות האו"ם, אספה של מנהיגי חבאר גידר. באספה נכחו מכובדי וזקני השבט ומפקדים של הכוחות הצבאיים של ה-SNA. המסוקים שיגרו טילים על המבנה שבו נערכה האספה, וירו ממקלעיהם על הנוכחים. חמישים וארבעה ממכובדי חבאר גידר נהרגו וארבעה עיתונאים זרים שהגיעו לסקר את התקרית, נרצחו על ידי המון זועם. ההתקפה גרמה למנהיגי השבטים האחרים להתאחד מאחורי איידיד. מבחינת הסומלים, ההתקפה היוותה הכרזת מלחמה עליהם מצד האו"ם ומצד ארצות הברית בפרט.
לאחר שארבעה חיילים אמריקאים נהרגו מפגיעת מטען ובאירוע אחר נפצעו שבעה נוספים, הורה נשיא ארצות הברית, ביל קלינטון, על שליחת כוחות מיוחדים לסומליה במטרה ללכוד את איידיד. ב-23 באוגוסט הגיע לסומליה כוח המורכב מחיילי עילית של ארצות הברית במטרה ללכוד את איידיד ולהרוס את מנגנון השליטה שלו. הכוח כונה כוח משימה ריינג'ר (Task Force Ranger או בראשי תיבות TFR).
כוח המשימה האמריקאי לא הצליח ללכוד את איידיד, אך אנשיו נחלו הצלחות בפגיעה בשרשרת הפיקוד שלו. מספר מבצעים הובילו לתפיסת ולמעצר אנשי SNA ובראשם אוסמן אטו, האחראי על כספיו של איידיד ועל סחר בנשק.
מהלך הקרב > כוח משימה ריינג'ר ותוכנית הפעולה

בשלוש ושלושים בערך אחר הצהרים של 3 באוקטובר 1993 יצא כוח אמריקאי מיוחד למוגדישו בכוונה ללכוד שניים מאנשיו הבכירים של איידיד.
הכוח שיצא למבצע הורכב מפלוגה מיחידת הריינג'רס של צבא ארצות הברית, מפלוגה של כוח דלתא, ממסוקים וטייסים של יחידת העילית הרגימנט האווירי למבצעים מיוחדים ה-160 ומכוחות סיוע. בסך הכול כ-160 אנשים, תשעה עשר כלי טיס ושנים עשר כלי רכב קלים.
הכוח צריך היה להשתלט על בניין הסמוך למלון אולימפיק, בשולי שוק בקרה שהיה מעוז של אנשי חבאר גידר, ולעצור את הבכירים ששהו בו. התוכנית כללה הגעה במסוקים אל המבנה, כיתורו והשתלטות על יושביו. לאחר מכן פינוי של הלוחמים והעצורים בשיירת רכבים שהחלה לעשות את דרכה מבעוד מועד אל המבנה. המבצע צריך היה להימשך מתחילתו ועד סופו כשעה.
מהלך הקרב > כוחות או"ם נוספים

בקרב השתתפו בסופו של דבר כוחות או"ם נוספים שעיקרם היו גדוד מהדיוויזיה ההררית העשירית של צבא ארצות הברית, גדוד מצבא פקיסטן וגדוד מצבא מלזיה. בקרב השתתפו גם נגמ"שים מלזים וטנקים של הפקיסטנים.
מהלך הקרב > הלוחמים הסומלים

הלוחמים הסומלים פעלו בדרך כלל במסגרות קטנות ולא מאורגנות. הקבוצות הורכבו משכירי חרב מנוסים, נאמנים שבטית לאיידיד. הם נהגו לצרוך בקביעות סם ממריץ דרך לעיסת קאת ("גת"), שגרם להם לפעול באגרסיביות וללא מורא. לשיא השפעתו של הקאת, היו נתונים הסומלים בשעות הצהריים המאוחרות. הלוחמים היו חמושים בנשק קל וברקטות שונות נגד טנקים, בעיקר רקטות RPG-7. ברשותם היו גם כלי רכב המצוידים במקלעים כבדים.
הסומלים העריכו שנקודת התורפה של האמריקאים הייתה המסוקים שלהם. המסוק היווה סמל לעליונות כוחות האו"ם, אך גם מטרה נוחה להתקפה לאחר הפלתו. הסומלים ידעו שהפלת מסוק תגרור את האמריקאים לנהל קרב מגננה סטטי, המנוגד לדרך הפעולה הרגילה של היחידות המיוחדות – מבצעים מפתיעים, מהירים וקצרים. קרב הגנה יקל על הסומלים לפגוע בחיילים האמריקאים.
כדי לפגוע במסוקים עשו הסומלים שימוש לא רגיל ברקטות ה-RPG. הם החליפו את מרעומי ההקשה במרעומי השהיה הגורמים לרקטות להתפוצץ גם ללא פגיעה ישירה ולגרום לנזק בסביבתן. טכניקת הירי כללה שכיבה פרקדן על הקרקע, כשחלקו האחורי של משגר הרקטה מופנה לבור עמוק שנחפר מראש, שאפשר את מתח הירי ומנע מרשף הרקטה לפגוע בלוחם.
על פי הערכות, השתתפו בקרב בין 2,000 ל-4,000 לוחמים סומלים, כמעט כולם מה-SNA.
מהלך הקרב > מוגדישו ושוק בקרה

ב-1993 הייתה מוגדישו בירת סומליה, עיר פגועה והרוסה משנים של מלחמת אזרחים. העיר השוכנת לחופי האוקיינוס ההודי בנויה בצפיפות. רחובות וסמטאות לא סלולים נעים בין מבנים נמוכים ופחונים. בין המבנים היו חומות גבוהות ועצים או קקטוסים נמוכים. חלק ממבני העיר נהרסו במהלך המלחמה המתמשכת וברחובותיה נותרו ערימות של פסולת והריסות.
שוק בקרה בעיר והרחובות הסמוכים לו כונו "הים השחור". הים השחור נשלט על ידי שבט החבאר גידר, אנשי איידיד, כך שכוחות האו"ם הפקיסטנים נמנעו מלהגיע אליו. ריכוזם של אנשי איידיד יצר את המקום היחידי במוגדישו בו הם יכלו לרכז כוחות תוך פרק זמן קצר. שוק בקרה עצמו היה אחד משווקי הנשק הגדולים באפריקה, והוא הכיל כמויות גדולות של נשק ותחמושת.
השפעת הקרב על מדיניות ארצות הברית

כבר בבוקר 4 באוקטובר שודרו ברשת החדשות CNN צילומים מאירועי הקרב. עיסה מוחמד, עיתונאי סומלי, הצליח לתעד את ההמון הסומלי מתעלל בגופות הלוחמים מאתר ההתרסקות השני. הצילומים עוררו תגובה חזקה בדעת הקהל האמריקאי ובקונגרס של ארצות הברית שצפו בגופות חיילים שנשלחו לסומליה מטעמים הומניטריים, נגררים ברחובות מוגדישו על ידי הסומלים שאמורים היו להיעזר בהם. הממשל האמריקאי החליט לעצור את פעילות כוח המשימה ריינג'ר ולסגת מסומליה.
כנקודת מפנה במדיניות החוץ של ארצות הברית, לאחר הקרב ולאורך שנות ה-90 של המאה ה-20, נמנע הממשל האמריקאי מהתערבות במשברים מקומיים באופן שיסכן את חיילי ארצות הברית. ב-1994 נמנעה ארצות הברית כליל מהתערבות ברצח העם ברואנדה ובמהלך מלחמת בוסניה הסתפקה בהפעלת כוחות מהאוויר בלבד.
בלאק הוק דאון

מאורעות הקרב הונצחו על ידי הסופר מרק באודן (Mark Bowden) בספרו מ-1999 "בלק הוק דאון". באודן ביסס את תיאור הקרב על ראיונות שערך עם מרבית החיילים והמפקדים האמריקאים וכן עם חלק מהלוחמים הסומלים ותושבי העיר. בשנת 2001 יצא לאקרנים סרט הקולנוע בלאק הוק דאון, אשר מציג את הקרב בפירוט תוך נאמנות רבה למתואר בספר.
הקרב והפעילות של כוחות האו"ם בסומליה מוזכרים במשחקי מחשב דוגמת Delta Force: Black Hawk Down שיצא לאור ב-2003.
הערות שוליים

↑  גל פרל פינקל וסא"ל ירון,מבצע "קרנף": מה כדאי לחטיבת הקומנדו ללמוד מרגימנט הריינג'רס של צבא היבשה האמריקני, מערכות 488, יולי 2020, עמוד 42.
↑  באתר Foreign Affairs
↑  גל פרל פינקל, "אין ספק שננצח בקרב, אבל אנחנו עלולים להפסיד במלחמה", באתר זמן ישראל, 5 בפברואר 2020
↑  הערך בוויקיפדיה באנגלית Delta Force: Black Hawk Down
↑  הספר "התרסקות במוגדישו", באתר "סימניה"
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007590769205171  LCCN: sh2012002954 
בניין המטרה נראה ברקע מימין. התמונה צולמה על ידי כוח הכיתור בזמן הקרב והיא ככל הנראה היחידה שצולמה על ידי כוחות הקרקע האמריקאים
רכב חמוש נושא לוחמים סומלים במוגדישו
מפת אזור הקרב במוגדישו. באדום "הים השחור" שסובב את שוק בקרה ובשוליו מלון אולימפיק בשחור. כוכבים אדומים מציינים את אתרי ההתרסקות. בכחול בסיס הכוחות האמריקאים (בחלקו השמאלי-תחתון של האיור) והאצטדיון ששימש מפקדה לכוחות האו"ם וכונה "האצטדיון הפקיסטני" (בחלקו הימני-עליון של האיור)
קינוקפאליה

קינוקפאלוס בכרוניקות נירנברג (1493)
קינוקפאליה הוא מונח המגדיר ייצוג של דמות אנושית בעלת ראש של כלב או תן. המילה Cynocephalus, בלטינית, משמעה ראש של כלב. המונח הלטיני מקורו ביוונית: κυνο (כלב) ו-κεϕαλ (ראש). משמעות נוספת של המושג, אם כי נדירה יותר, היא כינוי לסוגי קופים, בדרך כלל בבון, שראשו כלבי למראה.
קינוקפאליה בתרבות

בתרבויות שונות לאורך ההיסטוריה היו ייצוגים של דמויות קינוקפאליות. הנודע שבהם הוא כריסטופורוס הקדוש, המיוצג כקינוקפאלוס בנצרות האורתודוקסית ונחשב כזה גם אצל הבישוף הגרמני וולטר פון שפייר, שטען שראשו הפך אנושי כאשר קיבל על עצמו את הנצרות. מקור הקינוקפאליה בתרבות המערבית בהשפעה של ייצוגי האלים המצריים אנוביס, סת והפי על התרבות היוונית העתיקה.
קינוקפאליה בתרבות > קינוקפאליה ב"עיר האלוהים"

הפילוסוף והתאולוג אוגוסטינוס נוגע בחיבורו החשוב "עיר האלוהים" בקינוקפאליה, ודן בסוגיות כמו האם ניתן לראות בקינוקפאלים צאצאיו של אלוהים, האם הם בני אנוש, ואף מעלה את השאלה האם הם קיימים במציאות.
קינוקפאליה בתרבות > ייצוגים מודרניים

קיימים גם ייצוגים מודרניים לקינוקפאליה. אחד הבולטים בהם הוא הנובלה הגרפית "מאוס", בה מיוצגים אמריקאים כבעלי ראש כלב, ואת הרומן של אומברטו אקו "באודולינו" בו הגבור מתעמת עם אנשי קינוקפאלוס, ועוד.
ראול מרטין

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1974 (בן 50 בערך) 
 לאום:  ספרדי
 תחום יצירה:  אמנות פלאונטולוגית
 זרם באמנות:  היפר-ריאליזם
 הושפע על ידי:  ריצ'רד אסטס, צ'אק קלוז ואנטוניו לופס גרסיה
 יצירות ידועות:  ציור של דיינוסוכוס מזנק על אלברטוזאורוס
 
ראול מרטין (בספרדית: Raúl Martín) הוא צייר ומאייר ספרדי המתמחה באמנות פלאונטולוגית, ענף של אמנות ומדע העוסק בשחזור אמנותי של בעלי חיים ובתי גידול פרה-היסטוריים הנחקרים במסגרת מדע הפלאונטולוגיה. הוא ידוע בעיקר בזכות איורי הדינוזאורים והתנינאים שלו, שמצוירים בסגנון היפר-ריאליסטי ומופיעים במוזיאונים רבים בכל העולם כולל במוזיאון האמריקאי להיסטוריה של הטבע, מרכז המדע של מרילנד וחברת פורט פק לפלאונטולוגיה. בנוסף, הוא פרסם בכתבי עת ומגזינים רבים בהם סיינטיפיק אמריקן ונשיונל ג'יאוגרפיק. הוא עובד עם המחלקה לפלאונטולוגיה של האוניברסיטה האוטונומית של מדריד בספרד, בה הוא גר.
מרטין מצייר בסגנון היפר-ריאליסטי ולמד ציור בכוחות עצמו (אוטודידקט). הוא שואב השראה מציירים היפר-ריאליסטים בהם ריצ'רד אסטס, צ'אק קלוז ואנטוניו לופס גרסיה. מבחינת טכניקה, הוא מצייר בצבעי אקריליק אך גם בצבעי שמן, פסטל ועפרונות. מאז שנות ה-2000 הוא מצייר גם באמצעות מחשב. יצירתו הידועה ביותר היא כנראה הציור של התנינאי הענק דיינוסוכוס המזנק על אלברטוזאורוס, שהתפרסמה בנשיונל ג'יאוגרפיק ב-2009. יצירות נודעות נוספות הם של סרקוסוכוס, טירנוזאורוס רקס וזאורופודים ענקיים דוגמת ארגנטינוזאורוס, סופרזאורוס ודיפלודוקוס.
רום וראמבל

| --- | --- |

 סוגה:  ילדים, אנימציה
 בימוי:  רועי גבע
 מדבבים:  אשלי באל Brian Drummond Marÿke Hendrikse טבית'ה סנט ג'רמיין אנדריאה ליבמן Rebecca Shoichet 
 מדבבים בעברית:  מיה אלון, לורן סביר, מאיה לבני, עדי בר לב, איתי סולומון, יעל יקל, גילן שחף
 ארץ מקור:  סין, קנדה
 שפות:  אנגלית 
 מספר עונות:  1
 מספר פרקים:  52 פרקים
 הפקה
 אורך פרק:  11 דקות
 שידור
 רשת שידור:  יוטיוב 
 רשת שידור בישראל:  ערוץ הופ!
 תקופת שידור בישראל:  2019 – הווה
 קישורים חיצוניים
 דף התוכנית ב-IMDb
 
רום וראמבל (באנגלית: Rev & Roll, "רב ורול") היא סדרת אנימציה לילדים סינית-קנדית בהפקה משותפת של DHX (בוב הבנאי, סמי הכבאי) ו-Alpha Group (מטוסי על). הסדרה עלתה לשידור בדיבוב לעברית בערוץ הופ! בשנת 2019.
עלילת הסדרה

רום הוא ילד הרפתקן וביחד עם חברו ראמבל, רכב שטח חייכן, הוא יוצא להרפתקאות חדשות. רום וראמבל מתגוררים בעיירה "מפגש הפגוש" שם כלי רכב ואנשים חיים זה לצד זה. רום וחבריו רוכבים על הרים ונוסעים דרך יערות סבוכים בזכות היכולות המדהימות של כלי הרכב. אם הדברים לא מסתדרים רום יכול ללחוץ על כמה כפתורים כדי שראמבל יעשה בדיוק מה שצריך לעשות בשביל לפתור את הבעיה.
דמויות מרכזיות

רום - ילד הרפתקן בן 8 שאוהב ליצור יש מאין ויודע איפה הכיף נמצא. לרום יש דמיון מפותח ובכל פעם יש לו רעיון כיצד להציל את המצב.
ראמבל - רכב ענק ורב עוצמה אך עם תכונות אופי של כלב מתוק! הוא "חיית המחמד" המושלמת של רום וכולם אוהבים את האישיות הנמרצת והנלהבת שלו. אף על פי שראמבל אינו יכול לדבר כמו בני אדם, הוא תמיד יודע על מה רום חושב.
קינומקס

| --- | --- |

 נתונים כלליים
 תקופת הפעילות:  1996–הווה (כ־28 שנים) 
  
 www.kinomax.ru
 
קינומקס (ברוסית: Киномакс) היא מפעילת רשת בתי קולנוע רוסית. הרשת מאגדת 36 בתי קולנוע ב-24 ערי רוסיה. לפי Nevafilm Research, החברה מדורגת במקום הרביעי מבחינת מספר בתי הקולנוע ברוסיה.