stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אנרג'י רוסתווי
תארים והשגים

הליגה הגאורגית :
אליפות (4): 2007, 2008, 2009, 2010
מקום שני: 1998, 1999, 2000, 2006
הגביע הגאורגי :
גמר: 2003, 2013
חצי גמר: 2010
הסופרקאפ הגאורגי :
זכייה (2): 2007, 2008
גמר: 2009
שחקנים בולטים בעבר ובהווה

גאורגיה אנטולי בויסה
גאורגיה גיאורגי גמקרלידזה
יווןגאורגיה איראקלי ג'פרידזה
ארצות הברית דומוניק טילפורד
ארצות הברית בלטון ריברס
קמרון סמואל לאמו
איי בהאמה טלבה טוג'יאני
סרביה ג'בו סטפנוב
קמרון גיבו יאנצ'ו
סרביה בויאן וקאדינוביץ'
אוקראינה אולג שפונט
אפקט לוציפר

אפקט לוציפר היא תאוריה פסיכולוגית התנהגותית, אשר פותחה על ידי הפסיכולוג האמריקאי פיליפ זימברדו. על פי תאוריה זו, לא קיימים אנשים טובים או רעים, אלא כוחות סביבתיים הם המביאים אנשים טובים לבצע מעשי רוע.
התאוריה פורסמה על ידי זימברדו בשנת 2007 בספרו "אפקט לוציפר", שנכתב על סמך תוצאות מחקריו במשך למעלה מ-30 שנה, החל מניסוי הכלא באוניברסיטת סטנפורד וכלה בחקירתו את ההתעללות בכלא אבו גרייב.
מקור השם

לדבריו של זימברדו, הוא כינה בשם זה את התאוריה ואת הספר, שכן לוציפר היה המלאך החביב על אלוהים, אך כאשר המלאך סירב לציית להוראותיו, אלוהים זרק אותו מגן עדן, ונעל אותו בתוך כלוב בגיהנום. מוסר ההשכל המקובל של הסיפור הוא כי אפילו המלאך האהוב על אלוהים ילך לגיהנום אם לא יציית לסמכות.
אנדרטת מנהלת המבצעים המיוחדים בצרפת

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  אנדרטה 
 על שם:  סוכני הארגון הבריטי בצרפת הכבושה במלחמת העולם השנייה
 מיקום:  ולנסיי 
 מדינה:  צרפת 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ? – 6 במאי 1991
 תאריך פתיחה רשמי:  6 במאי 1991 
 קואורדינטות:  47°10′02″N 1°33′25″E﻿ / ﻿47.167222222222°N 1.5569444444444°E﻿ / 47.167222222222; 1.5569444444444
  (למפת צרפת מוגדלת) פריז מרסיי ליון טולוז ניס נאנט שטרסבורג מונפלייה בורדו ליל רן ריימס לה האבר סנט אטיין אנז'ה גרנובל דיז'ון קורסיקה ספרד שווייץ גרמניה בלגיה לו. איטליה הממלכה המאוחדת תעלת למאנש הים התיכון האוקיינוס האטלנטי אנדרטת מנהלת המבצעים המיוחדים בצרפת(למפת צרפת רגילה) פריז מרסיי ליון טולוז ניס נאנט שטרסבורג מונפלייה בורדו ליל רן ריימס לה האבר סנט אטיין אנז'ה גרנובל דיז'ון קורסיקה ספרד שווייץ גרמניה בלגיה לו. איטליה הממלכה המאוחדת תעלת למאנש הים התיכון האוקיינוס האטלנטי אנדרטת מנהלת המבצעים המיוחדים בצרפת
 
אנדרטת מנהלת המבצעים המיוחדים בצרפת מנציחה את גבורת סוכני הארגון הבריטי בצרפת הכבושה במלחמת העולם השנייה, את בריתם עם אנשי המחתרת הצרפתית ואת שמותיהם של סוכני הארגון בצרפת שנפלו בעת מילוי תפקידם.
האנדרטה ניצבת בפאתי העיירה וָלַנְסֶה (Valençay) שבעמק הלואר, כ-200 קילומטרים דרומית לפריז. האנדרטה ניצבת במרכזה של כיכר במעגל תנועה. גובהה שמונה מטרים והיא כוללת עמוד בהיר ועמוד שחור שדיסקית בהירה מחברת ביניהם. העמוד השחור מסמל את הלילה והחשאיות שבחסותם נעשו רבות מפעולות הארגון והמחתרת הצרפתית והעמוד הבהיר מסמל את רוחם וגבורתם. צמד העמודים מסמל את שיתוף הפעולה ביניהם. הדיסקית מסמלת את הירח, שהיה עד לרבות מפעולותיהם. האנדרטה עוצבה על ידי אליזבת לוקס הריסון (Elizabeth Lucas Harrison). הקמתה מומנה מתרומות של יחידים וחברות בבריטניה וצרפת בהשתתפות ממשלות שתי הארצות.
בשולי הכיכר ניצבים לוחות זיכרון. עליהם מונצחים שמות 104 סוכני מחלקה F (צרפת) של מנהלת המבצעים המיוחדים - 91 גברים ו-13 נשים - שנפלו בעת מילוי תפקידם. מרביתם נרצחו במחנות ריכוז גרמניים לאחר שנאסרו.
האנדרטה נחנכה ב-6 במאי 1991, במלאת חמישים שנה להגעתו של הסוכן הראשון לצרפת, אשר צנח ממטוס לא הרחק מוולנסיי. טקס החנוכה נערך במעמד אליזבת, המלכה האם מבריטניה והשר הצרפתי לענייני ותיקי צבא אנדרה מריק (André Méric).
מדי שנה ב-6 במאי מתקיים טקס זיכרון ליד האנדרטה.
הערות שוליים

↑  אלו היו כרבע מארבע מאות הסוכנים שנשלחו לצרפת במהלך המלחמה.
אלפנט (משחית טנקים)

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  משחית טנקים
 מדינה מייצרת:   גרמניה הנאצית
 יצרן:  פורשה 
 שנת ייצור:  1943
 תקופת השימוש:  1943–הווה (כ־81 שנים) 
 מערכה מרכזית:  מלחמת העולם השנייה 
 יחידות שיוצרו:  91 
 מידע טכני
 אורך:  8.14 מטרים (כולל התותח)
 רוחב:  3.38 מטרים
 גובה:  2.97 מטרים
 משקל:  65 טון
 מהירות:  30 קמ"ש
 טווח פעולה:  150 ק"מ על כביש
 מנוע:  שני מנועי מייבאך 300 כ"ס (כ"א)
 שריון:  200 מילימטר
 צוות:  6 (נהג, מפעיל רדיו, מפקד, תותחן, שני טענים)
 מערכות נשק
 חימוש עיקרי:  תותח 88 מ"מ Pak 43/2 L/71
 חימוש משני:  שני מקלע MG34 בקוטר 7.92 מ"מ
 
האלפנט (סימונו הרשמי:(Panzerjäger Tiger (P) היה משחית טנקים כבד בשירות הורמאכט במלחמת העולם השנייה. כ-91 משחיתי טנקים מסוג אלפנט נבנו, ורובם שירתו בחזית המזרחית.. בעת שנכנס לשירות, היה האלפנט רכב משוריין בו שולבו התותח נגד-טנקי החזק ביותר שהיה בנמצא והשריון העבה ביותר בעולם, אך בגלל דברים אלו סבל הטנק מבעיות מכניות רבות (כגון שריפת המנוע או שבירת התמסורת) בגלל מסתו העצומה. במקור, נקרא הכלי פרדיננד, על שם מתכננו פרדיננד פורשה.
פיתוח ותכנון

האלפנט פותח בעקבות צורך במשחיתי טנקים בחזית המזרחית, שיהיו מסוגלים להתמודד בהצלחה עם הטנק הסובייטי החדש T34. 
כשנקבעו המפרטים לטנקי הטיגר החדשים, הגיש פורשה הצעה משלו, שהתחרתה בזאת של חברת הנשל. הדגם של הנשל נחשב כפשוט יותר לייצור המוני, ולבסוף הוחל בייצורו בשם טייגר 1; אך בינתיים יוצרו גם כ-100 דגמים מתכנונו של פורשה - כאמצעי ביטחון, למקרה של תקלה בלתי צפויה בייצור דגם הנשל. עתה הציע פורשה להיטלר - שהביע התעסקות יתרה בנושאים טכניים - להסב את דגמיו למשחיתי טנקים. ב-22 בספטמבר הוחלט כי משחיתי טנקים אלו יהיו בעלי שריון חזיתי בעובי 200 מ"מ, ותותח בקוטר 88 מ"מ.
בצוותו שישה אנשים, לרבות שני טענים לתותח 88 מ"מ. משקלו של הטנק הגיע ל-65 טונות, זאת בעקבות שריון החזית העבה, ומשקל כה רב הגביל את מהירות הדרך וניידות הכלי. בחלקו האחורי של הטנק הורכב תא משוריין גדול מקובע במקום צריח שהכיל את התותח ו-3 מאנשי צוות. בגלל שהמנוע הועבר למרכז הטנק, מפעיל הרדיו והנהג הופרדו משאר אנשי הצוות ויכלו לתקשר איתם רק בעזרת רדיו פנימי. שני המנועים מקוררי האוויר שהיו בשלדה המקורית הוחלפו על ידי שני מנועים 300 כ"ס HL 120 של מייבאך שהפעילו שני גנרטורים, שהניעו שני מנועים חשמליים שבתורם הפעילו את הזחלים. מלבד הצריכה הגבוהה מאוד של דלק, נזקק הכלי לטיפולים רבים. את הזחלים, לדוגמה, היה צריך להחליף כל 500 ק"מ.
באלפנט הורכב תותח 88 מ"מ מדגם PAK 43/2 ‏L/71. ה-L/71 פותח כתחליף לתותח נ"מ 88 שהוכח כיעיל ביותר כנגד טנקי בעלות הברית במערכה בצפון אפריקה. ל- L/71 היה קנה ארוך בהרבה מתותח ה-88 המקורי, שהעניק לו מהירות לוע גבוהה יותר, ויכולת חדירת שריון משופרת. העדר צריח מסתובב הגביל את גזרת הירי של התותח ל-25°, וכינון התותח נעשה על ידי כיוון הכלי כולו אל המטרה. גם כמות הפגזים של תותחו המעולה הייתה מוגבלת; בסך הכל היו בו 50 פגזים בהשוואה ל-92 בטנק הטיגר. המחסור בתחמושת התגלה כמגבלה טקטית חמורה, למרות שחמורה ממנה הייתה העובדה שהאלפנטים לא נשאו מקלע כלל. היה זה חיסרון קטלני למקרה שיעלה בידי רגלים של האויב להתקרב אליהם
העבודה על משחית הטנקים הושלמה בסך הכל בתוך חודשיים ובמאי 1943 היה הכלי מוכן לשימוש.
לאחר קרב קורסק בחזית המזרחית בספטמבר 1943, הוחזרו כל משחיתי הטנקים מסוג פרדיננד ששרדו את הקרב כדי לשפר אותם על סמך ניסיונם בקרב. במהלך אוקטובר ונובמבר 1943, 48 מתוך 50 משחיתי הטנקים ששרדו עברו שדרוג ונוספו להם מקלע MG34 בקדמת הצריח כדי לשפר את יכולתם כנגד חי"ר, פתח מיוחד למפקד על הצריח כדי לשפר את יכולת הראייה שלו, וצימריט(אנ') - ציפוי קרמי להגנה מפני מוקשים מגנטיים. כל התוספות הללו ושינויים קלים אחרים העלו את משקלו של הטנק מ-65 ל-70 טון. משחית הטנק המשופר כונה באופן לא רשמי האלפנט, וב-1 במאי 1944 נתן לו היטלר את שמו באופן רשמי.
שימוש בקרב

משחיתי הטנקים פעלו ברמה פלוגתית, ולפעמים חולקו למחלקות כשחי"ר וטנקים אחרים מגנים על האגפים הפגיעים שלהם. בהתקפה, שימש האלפנט ככלי תקיפה ראשוני. בהגנה, הוא פעל ככוח עתודה שנועד לעצור כוחות שריון.
טבילת האש של הפרדיננד הייתה ביולי 1943, בקרב קורסק. בקרב השתתפו כל 91 הכלים למעט שניים. טקטיקת השריון הגרמנית בקורסק הייתה של טריז טנקים, שנקראה בפיהם פנצרקייל. פירוש הדבר היה שהטנקים הכבדים ביותר, הטיגרים או האלפנטים היוו את חוד הטריז במתקפה, וכך הוטלה ההבקעה על הטנקים בעלי הכושר הרב יותר להנחית ולספוג את המהלומות הקשות ביותר, ואחר כך ינצלו הטנקים הקלים יותר את ההצלחה. למרות שהצליחו להשמיד טנקים רוסיים רבים, הם סבלו מבעיות מכניות רבות. לאחר ארבעה ימי קרבות, כמחצית מהכלים יצאו משימוש, רובם בגלל בעיות מכניות וכתוצאה מפגיעות מוקשים בזחלים. האבדות מאש האויב היו נמוכות מאוד, בזכות השריון העבה של הפרדיננד שכמעט אף נשק נ"ט רוסי לא הצליח לחדור.
כאשר נעו האלפנטים להסתערות, נתגלעו חסרונותיהם. הם קרטעו לאיטם מבלי להיפגע אמנם בתוך מטר האש הנ"ט החזיתית הרוסית, אבל נפגעו בשריון הצד הדק יותר שלהם על ידי הפקפרונטים שהוצבו באגפים; או מצאו עצמם, לאחר שפרצו את קווי האויב, ללא סיוע. מרבית הטנקים הקלים יותר המלווים אותם לא הצליחו לשרוד די זמן כדי להישאר עמם, ולרוב האלפנטים לא היו מקלעים להגנה עצמית כנגד רגלי האויב. כדברי מפקד גייסות השריון הגרמניים היינץ גודריאן:
"הם עסקו בציד חוגלות בתותחים. הם לא הצליחו לשתק, ובוודאי שלא להשמיד, את המקלעים והרובים של האויב, וכך לא יכלו הרגלים לבוא בעקבותיהם. כאשר כבר הגיעו עד הארטילריה הרוסית, הם היו לבדם..."
רוב האבדות של הפרדיננד בקורסק נגרמו במתקפת הנגד של הסובייטים. ניסיונות לגרור משם את השלדות הפגועות כדי להכשירן מחדש לקרב סוכלו, שכן רכבי החילוץ החצי זחליים בני 18 הטונות, שבהם השתמשו הגרמנים בדרך כלל, לא הצליחו להזיזם, ורק טיגרים יכלו לגרורם. רבים נותרו בשדה הקרב. הפרדיננדים ששרדו המשיכו להילחם גם בקרב דנייפר בסוף 1943.
בשלב זה הוחזרו משחיתי הטנקים למפעל באוסטריה שם עברו שיפורים וזכו לשם אלפנט. על אף השיפורים שהותקנו בהם, חלק מהבעיות לא תוקנו לגמרי. ב-1944 הועברו האלפנטים לחזית באיטליה, אך לא היו יעילים בגלל משקלם העצום שמנע מהם לחצות כבישים וגשרים באיטליה. בגלל מחסור בחלקי חילוף ננטשו מרביתם או פוצצו על ידי צוותם. פלוגה אחת של אלפנטים נלחמה בהתקפת הסובייטים בפולין ב-1945, והאלפנטים האחרונים ששרדו השתתפו בקרב על ברלין.
יחס ההריגות לעומת אבדות של האלפנט עמד על קרוב ל-1:10, מה שהופך אותו לאחד ממשחיתי הטנקים המוצלחים ביותר בכל המלחמה. במהלך הקרב בקורסק, גדוד משחיתי הטנקים הכבדים ה-653 (שבו פעלו האלפנטים) טען שהצליח לפגוע בכ-320 טנקי אויב ואיבד רק כ-13 משחיתי טנקים. זאת בזכות עובי השריון וכוח האש האדיר, שנתנו לו יתרון גדול כשהיה בהגנה. אך לעומת זאת, חוסר בניידות ובעיות מכניות לא מעטות הפחיתו מיכולתו לשמש ככלי התקפי יעיל.
כלים ששרדו

רק שני אלפנטים שרדו את המלחמה. אחד מהם נשבה על ידי הסובייטים בקורסק, והוא מוצג במוזיאון הטנקים בקובינקה ליד מוסקבה. אחר נשבה באנציו על ידי האמריקאים, וכעת הוא מוצג במוזיאון החימוש של צבא ארצות הברית במרילנד.
הערות שוליים

↑  Achtung Panzer- Panzerjäger Tiger(P) - Ferdinand - Elephant
↑  אורגיל, דאגלס. הטנק: עיונים בתולדות הטנק ובהתפתחותו, הוצאת מערכות, 1980, עמ' 182.
↑  Encyclopedia of German Tanks of World War Two, Peter Chamberlain and Hilary Doyle, 1999
↑  כנגד הפנצרקייל השתמשו הרוסים בשיטה שהועתקה מהגרמנים, ונודעה כ"פקפרונט". בשיטה זאת קובצו יחדיו עד עשרה תותחים נ"ט - לרוב התותח 76.2 מ"מ שלא יכל כלל לחדור את חזית האלפנט - בפיקודו של קצין יחיד, אשר באופן זה יכול להמטיר סערת אש נ"ט על מטרה יחידה. פקפרונטים אלה פוזרו לאורך המבלט בקורסק ולעומקו, וכך גם כאשר חלפה קבוצת טנקים גרמניים על פני קבוצה אחת כזאת, כמעט ודאי שתבוא עליהם התקפת-אגף מצד קבוצה אחרת.
↑  אורגיל, עמ' 187
↑  ^ "Ferdinand/Elephant". Achtung Panzer! Retrieved 2010-02-07.
| רק"מ של גרמניה הנאצית מימי מלחמת העולם השנייה |
| --- | --- | --- |
| טנקים קלים | פאנצר 35(t) • פאנצר 38(t) • פאנצר סימן 1 • פאנצר סימן 2 |  |
| טנקים בינוניים | פאנצר סימן 3 • פאנצר סימן 4 • פנתר |  |
| טנקים כבדים | טיגר 1 • טיגר 2 (קינגסטיגר) |  |
| משחיתי טנקים | פנצרייגר 1 • מארדר 1 • מארדר 2 • מארדר 3 • יאגדפנצר 38(t) הצר • נאזהורן • יאגדפנצר 4 • יאגדפנתר • אלפנט • יאגדטיגר • RSO |  |
| תותחי סער | שטוג סימן 3 • שטוג סימן 4 • שטורמהוביץ 42 • ביסון  • שטוג 33B • ברומבר • שטורמטיגר |  |
| ארטילריה מתנייעת | וספה • הומל • קרל גרט • לוריין 37L • גריל • פאנצר 1 siG33 • פאנצר 2 siG33 • פאנצרוורפר |  |
| רק"ם נגד מטוסים | פלאקפאנצר 38(t) • פלאקפאנצר 1 • פלאקפאנצר 4 |  |
| כלי רכב משוריינים | רק"ם סיור קל: Sd.Kfz. 223 • Sd.Kfz. 222 • Sd.Kfz. 221   רק"ם סיור כבד:  Sd.Kfz. 231 • 232 • 233 • 234 • 263 • 247 • M35 ADGZ |  |
| זחל"מים | Sd.Kfz. 2 • 4 • 6 • 7 • 8 • 9 • 10 • 11 • Sd.Kfz. 250 • 251  • 252 • 253 • 254 • SWS |  |
| רק"ם ניסיוני | פאנצר סימן 7 • פאנצר סימן 8 • נויבאופארצויג • שטורר אמיל • הוישרק 10 • פנתר 2 • פרויקט טנקי ה-E • ראט P.1000 • לנדקרוזר P.1500 • קוגלפנצר |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007583748705171  GND: 4279759-7  LCCN: sh2014001236 
אלפנט מושבת באיטליה, 1944
הטנק במוזיאון הטנקים בקובינקה
אלפנט במוזיאון החימוש בארצות הברית
אייפוד

ערך זה עוסק בנגן מולטימדיה נייד מתוצרת אפל. אם התכוונתם לתכליל חלבוני, ראו .
| --- | --- |

מוצרי האייפוד. מימין לשמאל: טאץ', קלאסיק, נאנו, שאפל.
מוצרי האייפוד. מימין לשמאל: טאץ', קלאסיק, נאנו, שאפל.
 מידע כללי
 סוג:  מותג נגני מדיה ניידים
 מפתח:  אפל
 יצרן:  אפל 
 תאריך הפצה:  2001
 תאריך הפסקת שיווק:  2022
 יחידות שנמכרו:  390,000,000 (נכון ל־דצמבר 2014) 
 מידע טכני
 מעבד:  סמסונג ARM ו-Apple A8
 מידות
 iPod
 
אייפוד (באנגלית: iPod) היה מותג של נגני מולטימדיה ניידים (MP3), שעוצב ושווק על ידי חברת אפל. המותג הושק באוקטובר 2001. קו האייפודים הורכב מנגן הדיסק-הקשיח בסגנון המקורי אייפוד קלאסיק, האייפוד טאץ', האייפוד נאנו, והאייפוד שאפל. נגנים ישנים יותר הם האייפוד מיני ואייפוד פוטו. כמו נגני מדיה אחרים, האייפוד היה יכול לשמש גם ככונן אחסון מידע. בשנת 2014 הופסק שיווק וייצור של האייפוד קלאסיק. בשנת 2022 הודיעה אפל כי תפסיק את ייצור האייפוד, והגרסה האחרונה תהיה זמינה לרכישה עד גמר המלאי.
מוצרים > אייפוד קלאסיק

האייפוד קלאסיק מבוסס על דיסק קשיח, ומגיע בגודלי דיסק של 80, 120 או 160 גיגה בייט. גודל המסך בדגם הקלאסיק הוא 2.5 אינץ' – גודל הנחשב לגדול במיוחד בשוק נגני המדיה. הוא מסוגל לנגן שירים, תמונות, וידאו, ואף להריץ משחקים. קיימות בו עוד אפליקציות כגון שעון עולמי, סטופר וכדומה. הנגן מתאפיין בחיי סוללה ארוכים ומאפשר עד 40 שעות של נגינת מוזיקה.
במהלך כנס של אפל בספטמבר 2007, סטיב ג'ובס, מנכ"ל אפל לשעבר הציג את הדור השישי של האייפוד, שהוצגו מעתה בשם "קלאסיק". דור זה התאפיין במארז דק יותר ובחיי סוללה שהגיעו עד ל-40 שעות של נגינת מוזיקה ו-7 שעות של הצגת וידאו. צידו הקדמי של האייפוד מהדור השישי בנוי מאלומיניום במקום מפלסטיק, והאייפוד הלבן המוכר הוחלף בכסוף. בדור השישי הוצג גם ממשק חדש לגמרי, שכלל יותר גרפיקה ואת האפשרות Cover Flow, שמאפשרת ניווט בין אלבומי המוזיקה על ידי הצגת תמונות האלבומים בזה אחר זה. עם השקת דור זה של האייפוד, הופסק ייצור הגרסה המיוחדת iPod U2.
באירוע Let's Rock של אפל בספטמבר 2008, גרסת ה-80 גיגה הוחלפה על ידי גרסת 120 גיגה, וגרסת ה-160 גיגה הוצאה מהקו.
נכון להיום האייפוד קלאסיק הוא האייפוד היחיד שאינו תומך בשפה העברית בשום צורה.
הגרסה האחרונה של האייפוד קלאסיק הוא מגיע עם דיסק קשיח בגודל 160 גיגה והגרסה האחרונה תומכת ב-Genius Mixes.
כאשר אפל הכריזה על האייפון 6 עם נפח זיכרון של 128 גיגה, הוצא האייפוד מפס הייצור וממדפי החנויות. אולם ניתן לרכושו בחנויות כגון איביי במחירים גבוהים בהרבה מהמחיר המקורי.
נוסף על כך האייפוד קלאסיק הוא האייפוד היקר ביותר מכל הסדרה – 1,400 שקלים לדגם הבסיסי.
מוצרים > אייפוד נאנו

האייפוד נאנו הוצג לראשונה בספטמבר 2005. הנאנו משלב את האפשרויות של הקלאסיק ושל השאפל. הוא יועד להחליף את האייפוד מיני, שייצורו הופסק באותו היום. החלפתו של המיני הפתיעה את העיתונות ואתרי המעריצים של אפל באינטרנט לגמרי, על אף שהיו לפני כן שמועות על אייפוד חדש מבוסס על זיכרון הבזק. אולם, על הפסקתו של המיני לא הייתה שום התראה מוקדמת. העבודה על הנאנו החלה רק תשעה חודשים לפני שהושק. הנאנו כולל גרסה מוקטנת של המסך הצבעוני וגלגל הכפתורים של הקלאסיק. למסך יש אותה הרזולוציה של הקלאסיק. הסוללה ושאר החלקים הפנימיים הוקטנו, כמו המיני.
לנאנו הקיים כעת יש מסך בגודל 2.5 אינץ', תמיכה מלאה בעברית והוא מגיע בתשעה צבעים שונים. בעל מצלמת וידאו, רדיו FM ומיקרופון, מוזיקה, ותומך במשחקים שקיימים ב-iTunes. הנאנו קיים בגרסה של 8 גיגה ו-16 גיגה. הסוללה יכולה להספיק לכ-24 שעות מוזיקה ולכ-8 עד 15 שעות וידאו.
מוצרים > אייפוד שאפל

השאפל הוא גרסת iPod שמותאם לניגון אקראי או על-פי רשימות השמעה, הוא ללא מסך ולכן הוא קטן הרבה יותר משאר הדגמים.
הוא מבוסס זיכרון פלאש, מה שמאפשר לבצע איתו פעילות גופנית מבלי לפגוע במכשיר ולשבש את פעולתו.
בגרסתו הראשונה המעטפת של הנגן הייתה מפלסטיק לבן בלבד, מהגרסה השנייה המעטפת צבעונית ומתכתית.
מוצרים > אייפוד טאץ'

ה-iPod טאץ' מקביל לאייפון, מלבד העובדה שאינו מבצע תקשורת סלולרית. המכשיר משמש כנגן מוזיקה, מחשב כף יד ופלטפורמת Wi-Fi ניידת. המכשיר הושק לראשונה בספטמבר 2007. שמו של המכשיר ניתן לו בגלל מסך המגע, שהוא ממשק המשתמש העיקרי של המכשיר. בשנת 2015 הוכרז הדור השישי לאייפוד טאץ' הכולל מעבד A8 מהיר הרבה יותר, מצלמה 8 מגה פיקסל, צבעים חדשים ומערכת ההפעלה iOS 11 העדכנית ביותר, אך העיצוב והגודל של המכשיר נשארו זהים.
קו המוצרים הנוכחי

| שם | תמונה | תיאור | חיבור | דרישות מינימליות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| קלאסיק |  | נגן מדיה, המודל הראשון של מכשירי האייפוד, הוצג לראשונה בשנת 2001. | מחבר 30 פינים רגיל | מק: 10.4   חלונות: XP |
| נאנו |  | נגן מדיה דיגיטלי. הדור הראשון של המכשיר בסוף שנת 2005 היה המחליף של האייפוד מיני. האייפוד נאנו מבוסס על זיכרון פלאש יצאו 7 דורות שונים למכשיר. | מחבר לייטנינג | מק: 10.6   חלונות: XP |
| שאפל |  | נגן מוזיקה מבוסס על זיכרון פלאש. ללא מסך. | מחבר אוזניות | מק: 10.5   חלונות: XP |
| טאץ' (מגע) |  | מחשב כף יד ופלטפורמת Wi-Fi ניידת. המכשיר הושק לראשונה בספטמבר 2007. שמו של המכשיר ניתן לו בגלל מסך המגע, שהוא ממשק המשתמש העיקרי של המכשיר. המסך מאפשר ריבוי נקודות המגע המורגשות עלי ידי הזרם החשמלי שעובר באצבע. ה-iPod טאץ' מקביל לאייפון, מלבד העובדה שאינו מבצע תקשורת סלולרית. | מחבר לייטנינג | מק: 10.6   חלונות: XP |
פריצת המכשיר (לאייפוד טאץ' בלבד)

מכשירי אייפוד תוכננו על ידי אפל כך שיריצו רק תוכנות שאושרו בחתימה מוצפנת על ידי אפל. גורמים שונים יצרו תוכנות המאפשרות לערוך שינוי קל בקושחה (firmware) של המכשיר, כך שיעקוף את בדיקת החתימה. פריצת המכשיר מאפשרת, בגרסאות שונות, שליטה מלאה על מראה המכשיר באמצעות ערכות נושא, והתקנה של תוספים וכלים שימושיים למערכת ההפעלה תוספים אגב שחלקם אומצו על ידי אפל במהלך השנים, בנוסף בעזרת הפריצה ניתן להתקין כלים המאפשרים התקנה של תוכנות הזמינות בחנות ה-App Store של אפל בלי לשלם עליהן (דבר שהפך את הפריצה לפופולרית מאוד).
אפל טוענת כי פריצת המכשיר אינה חוקית ותביא לביטול האחריות עליו. ספריית הקונגרס בארצות־הברית קבעה ביולי 2010 כי הליך הפריצה אינו מהפרות זכויות היוצרים המכוסות ב"חוק המילניום הדיגיטלי" (DCMA). כלל זה אינו חל על הורדת תוכנות בלי תשלום. בין מפתחי פורצי התוכנה לאפל מתנהל מאבק מתמשך בו עדכוני תוכנה או קושחה של אפל מחוללים במערכת ההפעלה של המכשיר שינוי המבטל את הפריצה ומסיר תוכנות שהורדו בחסותו, כשמפתחי תוכנות הפריצה עמלים על דרכים לעקוף שינויים אלו.
מכירות

אייפוד עוצב על ידי חטיבת העיצוב התעשייתי באפל בראשותו של ג'ונתן אייב כנגן קטן ובעל ממשק משתמש המנוהל כמעט כולו על ידי גלגל גלילה, עם ממשק חיבוריות מבוסס FireWire ו-USB 2.0.
נכון בסוף שנת 2004 שלט האייפוד ב-92 אחוז מכלל שוק הנגנים הדיגיטליים מבוססי הדיסק הקשיח בארצות הברית וב-65 אחוז משוק הנגנים בכללו. קצב המכירות הנוכחי של הנגן מגיע, לפי הערכות, לכמיליון עותקים ויותר מדי חודש.
האייפוד יכול לנגן קובצי שמע מסוגים שונים כמו MP3,‏ WAV,‏ AAC,‏ M4A,‏ AIFF, ועוד. הוא אינו מסוגל לנגן קובצי WMA או RealAudio ותמיכה בתבניות קובץ אלו אינה צפויה בעתיד הקרוב.
מכשירי אייפוד מיועדים לעבוד עם תוכנת iTunes של אפל, המאפשרת הורדת שירים, סרטים ותוכנות טלוויזיה למחשב, לנגנים השונים, ניהול ספריות מוזיקה והשמעת מוזיקה במחשבי מקינטוש ו"חלונות". המכשיר כולל סוללה פנימית הנטענת באמצעות חיבור למחשב (דרך כבלי FireWire, USB או 2.0 USB) או באמצעות חיבור לחשמל.
הדור הראשון של מכשירי אייפוד שימשו אך ורק לנגינת מוזיקה. מאוחר יותר נוספו יכולות מוגבלות של עזר דיגיטלי אישי (PDA) כמו אחסון והעתקת כתובות ומידע על פגישות למחשבי מקינטוש וכן הצגת הודעות והקלטת הודעות בנוסח "טייפ מנהלים". אפל גם הוציאה גרסת אייפוד המאפשרת אחסון והצגה של תמונות.
הדור החמישי שיצא לקראת סוף 2005 מאפשר גם לראות סרטים באורך מלא וסדרות טלוויזיה. דגם זה נקרא לכן על פי רוב "אייפוד וידאו" אף שאפל משווקת אותו כאייפוד עם וידאו.
בשנת 2008 עם הצגת גרסת התוכנה השנייה לאייפון ולאייפוד טאץ' פתחה אפל חנות אפליקציות (תחת אייטיונס המאפשרת לבעלי מכשירים אילו להוריד תוכנות ולהפעיל אותן על הנגן הנייד.
כמובילה בשוק, ספגה אפל ביקורת מיצרניות נגנים מתחרות על כך שאינה מאפשרת להם להשתמש בתקן ניהול זכויות דיגיטלי (DRM) שלה, המכונה "FairPlay". החברה ספגה ביקורת מחנויות מוזיקה מקוונות מתחרות (לעיתים בניהול של יצרניות נגנים) על כך שאייפוד אינו מנגן קבצים מוגנים בשיטות הגנה אחרות, כמו אלו הקיימים בקובצי WMA. מצב זה דוחף משתמשי אייפוד להשתמש ב-iTunes ולא בחנויות מקוונות אחרות, ומעודד משתמשי iTunes לרכוש את אייפוד ולא נגנים אחרים.
מצב עניינים זה הוביל ביולי 2004 את חברת ריל-נטוורקס (RealNetworks), בעלת תקן נגינה מתחרה וחנות מקוונת מתחרה להוציא את "הארמוני" ("Harmony"), תקן המחקה את הגנת FairPlay של אפל ומאפשר נגינת קבצים שהורדו מחנותם על מכשירי אייפוד. אפל האשימה את ריל-נטוורקס באימוץ טקטיקה ואתיקה של האקרים ומאוחר יותר עדכנה את הקושחה למכשירי האיי-פוד כך שלא יוכלו לנגן קבצים המוגנים על ידי הארמוני.
בשנת 2006 שוחררו כמה ממוצרי החברה כאשר הם נגועים בווירוס RavMonE.exe.
בפברואר 2007 פרסם סטיב ג'ובס (מנכ"ל אפל) מכתב פתוח בו הוא קורא לתעשיית המוזיקה לזנוח את ה-DRM ולמכור שירים ללא הגבלות באינטרנט בכלל ובחנות המוזיקה iTunes בפרט. חברת EMI שמעה בקולה של אפל והחלה למכור שירים ללא DRM (זכויות יוצרים דיגיטליות) בחנות המוזיקה המקוונת של אפל iTunes במה שמכונה iTunes Plus, בעוד שאר החברות פנו למתחרה הגדולה של אפל בתחום מכירת השירים ברשת, אמזון, והחלו למכור את המוזיקה שלהן ללא ניהול זכויות יוצרים דיגיטלית.
ניתן לקנות אפליקציות דרך חנות האפליקציות (Appstore). אפליקציות ניתנות לפיתוח עם התוכנה של אפל: iPhone SDK.
ראו גם

נגן מדיה נייד
Cowon - יצרן נגני מדיה ניידים מתחרה
הערות שוליים

↑  עידן בן טובים, ‏פרידה מהגאדג'ט ששינה את עולם המוזיקה והטכנולוגיה, באתר Geektime‏, 11 במאי, 2022
↑  iPod touch will be available while supplies last, באתר אפל, 10 במאי 2022
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007544639605171  BnF: cb14548815k (data)  GND: 4744904-4  LCCN: sh2004002275  NKC: ph556424 
iPod Classic
אייפוד נאנו
אליהו לנדא

ערך זה עוסק בנכד הגר"א. אם התכוונתם לראש ישיבת חב"ד, ראו .
| --- | --- |

הרב אליהו לנדא
 לידה:  1873 
 פטירה:  1946 (בגיל 73 בערך) 
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי בהר הזיתים 
 תקופת הפעילות:  ?–1946 
 
הרב אליהו לנדא (כ"ד בתמוז ה'תרל"ג, 19 ביולי 1873, - כ"ד בתמוז ה'תש"ו, 23 ביולי 1946), היה ידוע בכינויו "נכד הגר"א" (אם כי היה בעצם בן נינו של הגר"א) ו"גואל התנ"ך".
המו"ל של כתבי הגאון מווילנה ותלמידיו, מאבות הגנאלוגיה היהודית, והמדפיס של התנ"ך העברי הראשון בארץ ישראל שהוכן כולו בידי יהודים. כמו כן הכניס לדפוס בארץ ישראל את השימוש במטריצות.
לקריאה נוספת

ישראל רוזנסון, "בית הכנסת שעל שם גאון עוזנו", ישראל רוזנסון ויוסף ריבלין (עורכים), תלמידי הגר"א בארץ ישראל : היסטוריה, הגות, ריאליה, מכללת אפרתה, 2010.
אלגעמיינער זשורנאל

| --- | --- |

 פורמט:  טבלואיד 
 מייסד:  גרשון ג'ייקובסון 
 תאריכי הופעה:  25 בפברואר 1972 – הווה (52 שנים)
 שפה:  אנגלית, יידיש 
 מערכת:  ניו יורק 
 מדינה:  ארצות הברית 
 ISSN:  1084-4317
 www.algemeiner.com
 
דער אלגעמיינער זשורנאל (בתרגום חופשי מיידיש: "העיתון הכללי"; מכונה בקיצור אלגעמיינער) הוא שבועון יהודי היוצא לאור בארצות הברית מאז 1972 והעיתון הנפוץ בעולם בשפת היידיש. החל מ-1989 המגזין יוצא בשפה האנגלית בשם Algemeiner, עם עמוד קבוע ביידיש. בנוסף, יוצא מוסף חדשות בפורמט טבלואיד שכולו ביידיש. לעיתון גם מגזין אינטרנטי באנגלית. המגזין מזוהה עם הימין הפוליטי בישראל ובארצות הברית.
היסטוריה

לאחר שהעיתון דער מארגן זשורנאל הפסיק לצאת ב-1971 מטעמים כלכליים, פנה הרבי מלובביץ' לרב שניאור זלמן גוראריה שהוא רוצה שיצא עיתון שמיועד לא רק ליהודים דתיים אלא ליהודים בכלל, בעצת ידידים הוא פנה לגרשון ג'ייקובסון שיקבל את ניהול העיתון, האחרון נכנס לפגישה אצל הרבי מלובביץ' לקבל פרטים על העיתון, והרבי הציע לו שיקרא לעיתון "דער אלגעמיינער זשורנאל" שפירשו שהוא מיועד לכולם, באותו הזדמנות שאל ג'ייקובסון את הרבי האם שהעיתון יהיה מטעם חב"ד, אז הרבי אמר לו שהעיתון לא יהיה מזוהה עם חסידות חב"ד אך הוא יכול להביע את הדעות של חב"ד, אבל שיהיה שם גם דעות מכל הסוגים, הגיליון הראשון יצא ביום שישי י' באדר תשל"ב, 25 בפברואר 1972.
העיתון נתן במה לדעות ומגוונות, ולעיתים הופיעו בו גם דברי ביקורת כלפי הרבי מלובביץ'. בעיתון היה מדור בשם "דעתי" שהיה דבר המערכת אותו כתב העורך הראשי ג'ייקובסון בכל פעם על נושא אחר, בין הכותבים הקבועים היה שלמה שמיר, נתן ילין-מור, אלי ויזל, הרב הליטאי דוד דב הולנדר ועוד. כמו כן הופיעו בו בקביעות טורי אורחים מאת אישים מיהדות ארצות הברית. הקו הכללי של העיתון הוא פרו-ישראלי והוא מרבה ללחום באנטישמיות. הסנטור לשעבר ג'ו ליברמן תיאר את העיתון ואת קרן ג'ייקובסון כ"תומכים בעובדות האמת בכל הנוגע לעם היהודי ומדינת ישראל".
משנת 1987 עד 1992 התפרסם בעיתון אחת לשבועיים שיחה של הרבי מלובביץ' בשפת היידיש.
בשנת 1989 החל העיתון להוציא גם מוסף בשפה האנגלית על מנת להרחיב את מעגל הקוראים, ומאז 2009 המגזין המרכזי יוצא באנגלית. בשנת 2011 נפתח אתר חדשות אינטרנטי באנגלית. תפוצת המהדורה המודפסת נעה בין 18,000 ל 23,000 עותקים. בעבר תפוצתו התקרבה ל-100,000 עותקים.
ג'ייקובסון היה עורך העיתון ויו"ר מועצת המנהלים של העיתון היה ד"ר אלי ויזל. מרכז המערכת שוכן בניו יורק.
לאחר פטירתו של ג'ייקובסון ממשיכה משפחתו להוציא את העיתון. בנו סימון ג'ייקובסון הוא המנהל והמוציא לאור ובן נוסף, הרב יוסף יצחק ג'ייקובסון עורך את העיתון בשפת היידיש.