stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ארמון אל-פאו

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  מבנה אדריכלי, ארמון 
 מיקום:  בגדאד 
 מדינה:  עיראק 
 
 קואורדינטות:  33°17′02″N 44°15′22″E﻿ / ﻿33.284°N 44.25608333°E﻿ / 33.284; 44.25608333
 he
 
ארמון אל פאו (בערבית: قصر الفاو; מכונה גם ארמון המים) ממוקם בבגדאד במרחק של כ-5 ק"מ (3.1 מייל) מנמל התעופה הבין-לאומי של בגדאד, עיראק. סדאם חוסיין הזמין את בנייתו בשנות ה-90 כדי להנציח את ההשתלטות מחדש של הכוחות העיראקים על חצי האי אל-פאו במהלך מלחמת איראן–עיראק.
ארמון אל-פאו ממוקם על מתחם נופש לשעבר במרחק של כ-5 קילומטרים מהאזור הירוק, אשר מכונה כיום האזור הבינלאומי או "IZ"[דרושה הבהרה]. במתחם וילות רבות וארמונות קטנים יותר, וכיום הוא אחד מבסיסי ארצות הברית/קואליציה הגדולים בעיראק (Camp Victory / Camp Liberty). הארמון מכיל למעלה מ-62 חדרים ו-29 חדרי רחצה. רבים מהחדרים הוסבו לשמש כמשרדים, ולאחר 2004 שימש הארמון כמפקדה של הכוח הרב-לאומי – עיראק (MNF-I), יחד עם מרכז המבצעים המשותף (JOC), ששימש במשך שנים כמרכז המבצעים המשותף ועבור החיל הרב-לאומי – עיראק (MNC-I) וכל ההיבטים המבצעיים של מלחמת עיראק. במתחם אגם מלאכותי המקיף את הארמון שבו גדל זן מיוחד של דג בס גדול המכונה בס סדאם, וכן קרפיונים גדולים. סדאם השתמש בעבר בארמון למסעות ציד ברווזים.
בגלל הנזק הקל מאוד לארמון אל-פאו ולמבנים אחרים שנמצאים במה שהיה מחנה ויקטורי, ההנחה הרווחת היא שמתכנני הפלישה ב-2003 התכוונו שאזור זה ישמש כמפקדה ושטח בסיס ראשי לאחר הלכידה כיבוש בגדאד. הארמון מוקף בחומות גבוהות עם מגדלי ביטחון שנבנו מראש, מה שתורם בקלות רבה יותר לשמירה ואבטחה עבור אתר הנופש לשעבר.
בשנת 2009, הקומיקאי סטיבן קולבר אירח שבוע של תוכניתו הקולבר ריפור מהארמון בשיתוף עם United Service Organizations.‏
הערות שוליים

↑  Newman, Bart (2008). Because of Baghdad. USA: Xulon Press. p. 48. ISBN 9781606470114.
1 2  Williams, Brian. "Saddam's Al Faw Palace Not At All What It Seems." NBC Nightly News, 8 May 2007.
↑  Hutchinson, Kristin "Members of B Company, 3rd Battalion, 144th Infantry Regiment, Pose Before Al-Faw Palace (אורכב 02.06.2008 בארכיון Wayback Machine)." The Dispatch, February 2007 (page 18).
↑  "Stephen Colbert films show in Iraq". www.army.mil (באנגלית). נבדק ב-14 ביולי 2022. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Colbert in fine form in Iraq". Los Angeles Times. 10 ביוני 2009. נבדק ב-14 ביולי 2022. {{cite news}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007555456105171  VIAF: 140786852   WorldCat (עם VIAF): 140786852 
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "ארמון אל-פאו".
המטרופוליט נאופיט מווידין

| --- | --- |

המטרופוליט קיריל (קונסטנטין קונסטנטינוב מרקוב)
 לידה:  29 ביוני 1868 קום דובאנג'י, האימפריה העות'מאנית האימפריה העות'מאנית (סמוך לסטארה זאגורה)
 פטירה:  26 בפברואר 1971  (בגיל 102) וידין הרפובליקה העממית של בולגריה הרפובליקה העממית של בולגריה
 מדינה:  בולגריה
 ידוע בשל:  חלקו במאבק נגד גירוש יהודי בולגריה אל מחנות ההשמדה הנאציים.
 השכלה:  הסמינר התאולוגי הבולגרי בקונסטנטינופול 
 תפקיד:  הפטריארך של הכנסייה הבולגרית בווידין
 תואר:  מטרופוליט
 תקופת כהונה:  1914 - 1971
 השקפה דתית:  נוצרית אורתודוקסית
 חתימה:   
 
המטרופוליט נאופיט מווידין בלוויית בוריס השלישי, מלך בולגריה כפי שצולמו בספטמבר 1934.
שלט המוצב בסופיה להנצחת האישים שנאבקו נגד גירוש יהודי בולגריה למחנות ההשמדה ובכללם המטרופוליט נאופיט
המטרופוליט נאופיט מווידין (בבולגרית: Митрополит Неофит Видински‏; 29 ביוני 1868, קום דובאנג'י, האימפריה העות'מאנית - 26 בפברואר 1971, וידין, הרפובליקה העממית הבולגרית) היה איש הכנסייה האורתודוקסית הבולגרית, אשר כיהן כמטרופוליט של וידין מ-1914 ועד למותו, ונודע במאבקו נגד גירוש יהודי בולגריה אל מחנות ההשמדה.
קורות חייו

נולד בכפר קוּם דוּבאנג'י (בבולגרית: Кум Дуванджии), אשר לימים הפך לעיירה גלבובו בשם נִיקוֹלָה מִיטֶב קָארָאבּוֹב (בבולגרית:Никола Митев Караабов). ב-1900 סיים את האקדמיה לתאולוגיה(אנ') בסנקט פטרבורג. הוא ביצע שורת תפקידי כמורה בערים: סליבן, וידין וסופיה. ב-1905 עוטר בשם נאופיט וב-1909 מונה על ידי הסינוד למטרופוליט. באוקטובר 1914 מונה למטרופוליט של וידין ומ-1921 כיהן כחבר בסינוד הבולגרי ובהמשך כיהן כיושב הראש בפועל של הסינוד. במהלך מלחמת העולם הראשונה לאחר הכרעת המערכה על סרביה מונה למטרופוליט של סקופיה הכבושה ובמהלך תפקידו רקם קשרי ידידות עם הרב הראשי הממונה של העיר אברהם אסא.
ב-9 בספטמבר 1944 נערכה בבולגריה הפיכה שהובלה על ידי חזית המולדת. המשטר המלוכני הודח ובהדרגה השתלטו הקומוניסטים על המדינה והיא הפכה טוטליטרית. ב-1949 דרש סגן שר הפנים יונקו יונוב להדיח מתפקידו את המטרופוליט נאופיט בשל היותו גורם ראקציונרי בסינוד, ותומך בחשאי בדמוקרטיזציה של בולגריה. הפוליטביורו הבולגרי דחה את הצעתו, ונאופיט כיהן כמטרופוליט של וידין עד למותו ב-1971. ב-2024 הגישה עמותת "בית מורשת יהדות בולגריה ביפו", בשם ארגוני יוצאי בולגריה בישראל, בקשה ליד ושם להכרה בנאופיט כחסיד אומות העולם.
אירועי מלחמת העולם השנייה > ניסיון הגירוש הראשון

ב-1 במרץ 1941 הצטרפה בולגריה להסכם התלת-צדדי ובו ביום נכנס הצבא הגרמני לממלכה ללא התנגדות. ב-22 בפברואר 1943 חתם אלכסנדר בלב ראש הקומיסריון לענייני יהודים, הסכם בשם ממשלת בולגריה עם תיאודור דנקר נציג גרמניה הנאצית, במסגרתו הסכימו הבולגרים לגרש 20,000 יהודים מאזורי תראקיה ומקדוניה "לשטחים הגרמניים במזרח". לאישור הממשלה הבולגרית הוגש נוסח הכולל גם את גירוש יהודי בולגריה "הישנה" והיא אישרה אותו. משרד הפנים הבולגרי ערך רשימות ובהן מכסות מגורשים מערי בולגריה השונות. ברישומי משרד הפנים נכללו 99 יהודים מווידין שיועדו לגירוש ב-10 במרץ. בעקבות לחץ כבד שהופעל על הממשלה הבולגרית נדחה הגירוש למועד לא מוגדר.
המטרופוליט נאופיט שכיהן כיושב הראש בפועל של הסינוד הבולגרי, דרש להיפגש עם ראש הממשלה בוגדאן פילוב וביקש שיגלה מידת רחמים כלפי יהודי בולגריה, עוד ביקש להתייחס באופן שונה ליהודים שהתנצרו. השניים שוחחו ולא הגיעו להסכמה. נאופיט ציין בפני פילוב, שאף על פי שכל חייו היה אזרח בולגרי נאמן, הוא יפסיק לציית להנחיות הממשלה ויפעל לפי צו מצפונו. בעקבות השיחה זימן נאופיט ישיבה דחופה של כל חברי הסינוד בסופיה. ב-2 באפריל 1943 התכנס הסינוד בסופיה ובמהלכה, בהצעתו של נאופיט, נכתב ונשלח מכתב לראש הממשלה פילוב, עם העתק למלך בוריס השלישי. המכתב היה יוצא דופן בחריפותו ובו דרישה לחדול מרדיפות יהודים. בסיומו נכתב:
”הכנסייה אינה יכולה להימנע מלהזכיר את דבר האלוהים: "במידה אשר אתם מודדים, כך יימדד לכם"”
נאופיט שלח מכתב נוסף בו ביקשו ראשי הכנסייה להיפגש עם המלך בוריס וציין כי הכנסייה האורתודוקסית הבולגרית חרדה מכעסו של האל בשל מעשי הממשלה, וכי ראש הממשלה והמלך אינם קשובים לעמדתה. המלך בוריס נעלב מהנוסח החריף של המכתבים וחשש שהביקורת תגיע לידיעת הציבור הכללי. ב-15 באפריל נערכה הפגישה בין המלך בוריס לחברי הסינוד. בפגישה נשא המלך דברים בעלי אופי אנטישמי מובהק במשך כחצי שעה, ובין שאר הדברים ציין כי "תאוות הבצע של היהודים גורמת נזק כבד לאנושות מזה מאות בשנים". עם זאת, הבטיח בוריס לבדוק את היחס ליהודים המומרים. ראשי הסינוד התנצלו בפני המלך באם חש פגיעה אישית, אך חזרו על עמדתם כי החוק להגנת האומה פוגע ברוח העם הבולגרי ואינו מוסרי.
אירועי מלחמת העולם השנייה > גירוש יהודי סופיה

ב-21 במאי 1943 החליטה הממשלה בולגרית לגרש את יהודי סופיה לערי השדה. בהנחיית המטרופוליט סטפן החלו כמרי הכנסייה הבולגרית לבצע טקסי הטבלה המוניים ליהודים שבחרו "להמיר את דתם" במטרה למנוע את גירושם. הממשלה הודיעה שלא תכיר ב"נוצרים החדשים" והמטרופוליט סטפן איים שיפיץ את המידע ברחבי בולגריה. כפועל יוצא מהעימות, החליט שר הפנים פטר גברובסקי להורות לסגור את הכנסיות בסופיה. סטפן מסר שהכנסייה לא תציית להנחיה. המטרופוליט נאופיט בתפקידו כיושב הראש בפועל של הסינוד, מסר למשרד הדתות, כי הכנסייה האורתודוקסית הבולגרית אינה מתכוונת לציית להחלטה והכנסיות לא יסגרו. מאוחר יותר ביטל גברובסקי את ההנחיה.
הערות שוליים

↑  נוסח ההסכם שנכתב ונחתם בברלין ולכן מצוין "במזרח".
↑  חיים קשלס, תעודות ומסמכים, בתוך:אנציקלופדיה של גלויות-יהדות בולגריה, ירושלים, 1967, עמוד 849.
↑  מיכאל בר-זוהר, הרכבות יצאו ריקות, הוצאת הד ארצי, אור יהודה, 1999, עמודים 152 - 158.
↑  חיים קשלס, קורות יהודי בולגריה, כרך ג' - תקופת השואה, הוצאת דבר, תל אביב, 1969, עמודים 157 - 159.
↑  מיכאל בר-זוהר, הרכבות יצאו ריקות, עמודים 183 - 184.
ליקוי ירח

ליקוי ירח באזור ירושלים ב-27 ביולי 2018.
לִיקּוּי יָרֵחַ או לִיקּוּי לְבָנָה (מכונה גם "ירח דם") הוא תופעה אסטרונומית שבה הירח מוחשך ומוצלל, כאשר הירח, כדור הארץ והשמש נמצאים בקו אחד (בקירוב), והירח נכנס לקונוס הצל של כדור הארץ.
הסבר אסטרונומי

ליקוי ירח, בניגוד לליקוי חמה, ייראה ברובו של כדור הארץ. בזמן ליקוי מלא הירח יהיה בצבע אדמדם עמום כיוון שאינו מואר ישירות מהשמש, אלא רק מאור שנשבר באטמוספירה של כדור הארץ באופן שמאפשר לו לעקוף את הצל שמטיל כדור הארץ. ליקוי הירח ארוך יחסית לליקוי חמה (כ-100 דקות), כיוון שבסוג כזה של ליקוי נכנס גוף קטן (הירח) לצלו של גוף גדול (כדור הארץ) בניגוד לליקוי חמה ולכן הדבר גורר לליקוי במשך כשעה ו-40 דקות. ליקוי ירח יכול להיגרם רק בזמן של ירח מלא, כלומר באמצע החודש העברי, משום שמיקומו של הירח אז ביחס לכדור הארץ הוא בצד הנגדי לכיוון השמש. עם זאת, לא בכל אמצע חודש נוצר ליקוי לבנה אלא רק כפעמיים-שלוש בשנה (בממוצע 2.4).
ליקוי הירח יכול להיות ליקוי ירח מלא – שבו כל הירח מוצלל, ליקוי ירח חלקי – שבו חלק מהירח מוצלל לגמרי וחלקו מוצלל באופן חלקי, או ליקוי ירח חצי צל – שבו חלקו מוצלל וחלקו מואר.
הסינים והבבלים הקדמוניים ידעו לחשב את מחזורי הליקוי כאלפיים וחמש מאות שנה לפני זמננו. הפילוסוף היווני אריסטו (במאה ה-4 לפנה"ס) צפה שכדור הארץ מטיל על פני הירח צל קמור ובכך הגיע למסקנה שכדור הארץ עגול ואינו שטוח.
אחריו האסטרונום היווני היפרכוס (שחי בשנים 180–125 לפנה"ס) הצליח לחשב את גודלו ומרחקו של הירח מכדור הארץ בעזרת תצפית על צל כדור הארץ בעת ליקוי ירח.
ליקוי ירח בתרבות

בעולם העתיק ליקויי ירח היו מאורעות מפתיעים, שלעיתים נתפסו כהפרה של הסדר הרגיל של גרמי השמיים, ולכן כותבים רבים חשבו אותם ראויים לציון מיוחד, ועדויות לגבי ליקויי ירח בתרבויות שונות נשמרו. אסטרונומים יכולים לעיתים להצביע על הזמן המדויק שבו התקיים ליקוי ירח, וכך לעזור לתארך אירועים.
לדוגמה, טקיטוס מתאר בספרי השנים מקרה שבו חיילים רומים, שחזו בליקוי ירח, התייחסו לאירוע כאל סימן רע לבאות, ושינו את התנהגותם בעקבותיו:
בליל אימים ומחולל פשעים הביאה יד המקרה את הרווחה. בשמים הבהירים חשכה פתאום הלבנה. החיילים, אשר סיבת הדבר נעלמה מהם, ראו בו סימן למסיבות השעה. את ליקוי המאור המשילו למאמציהם הם ודימו כי עתיד חפצם להצליח בידם אם יוחזר לאלה ברק זוהרה. לפיכך הקימו שאון בקול כלי נחושת ובבליל צלילי חצוצרות ושופרות, וככל שהאירו או קדרו פני הלבנה, שמחו או התעצבו. אך כשהתקשרו עבים שכיסוה מעיניהם, חשבו כי הסתתרה באפלה, וכיוון שהיו נוטים לאמונות תפלות, ככל מי שעברו רוח עוועים, קוננו כי אות הוא להם, שצפויים הם ליגיעת עולם וכי האלים מסתירים מהם פנים בשל פשעיהם... [דרוסוס] היה סבור, כי עליו להפיק תועלת מהלך רוח זה ואת אשר זימן המקרה לידו להופכו לדבר חכמה.
עדות זו מראה על קיומן של אמונות תפלות לגבי המקור לליקויי ירח, אך לא כל הכותבים בעת העתיקה החזיקו באמונות כאלה, וטקיטוס עצמו מתאר את התנהגות החיילים כנובעת מבורות ואמונות תפלות. הוא גם מציין שמפקדם, נירון קלאודיוס דרוסוס, לא היה שותף לאמונות החיילים ושאף לנצלן. כיום, ניתן לתארך את ליקוי הירח ל-27 בספטמבר 14.
ליקוי ירח בתרבות > ביהדות

במסורת היהודית ניתן למצוא התייחסויות שונות לתופעה: מצד אחד, הנביא ירמיהו קבע שבני ישראל אינם צריכים לפחד מאותות השמים, כלומר מליקויי המאורות; ומצד שני, בתלמוד הבבלי מובאת האמונה כי ליקוי ירח הוא סימן רע לישראל כיוון ש'ישראל מונין ללבנה', כלומר החודש בלוח העברי מבוסס על מחזור הירח, סיבה אחרת היא שהירח נחשב פטרונו של יעקב, כלומר ישראל. את דברי ירמיהו שאין לישראל סיבה לחשוש מליקוי מאורות, מפרש התלמוד כתקפים "בזמן שישראל עושין רצונו של מקום" כלומר שומרים תורה ומצוות. בסיכומו של דבר על פי ההלכה היהודית אין מייחסים חשיבות מעשית לליקויי המאורות.
רבי שלמה אבן גבירול בפיוטו כתר מלכות אומר שליקוי הירח מלמד אותנו שכל דבר הוא ביד ה': "וּבְלֵיל אַרְבָּעָה עָשָׂר, אִם יַעֲמְדוּ עַל קַו הַתְּלִי שְׁנֵיהֶם / וְיַפְרִיד בֵּינֵהֶם אָז הַיָּרֵחַ לֹא יָהֵל אוֹרוֹ / וְיִדְעַךְ נֵרוֹ: לְמַעַן דַּעַת כָּל­‑עַמֵי הָאָרֶץ, כּיִ בְרוּאֵי מַעֲלָה, וְאִם הֵם יְקָרִים, / עֲלֵיהֶם שׁוֹפֵט לְהַשְׁפִּיל וּלְהָרִים."
המהר"ל, בספרו "באר הגולה", עוסק בדברי הגמרא במסכת סוכה ומעלה את השאלה כיצד ניתן לקשור את התרחשות ליקוי המאורות בהתנהגות האדם, בעוד שדבר ידוע הוא שהדבר קורה ויקרה ממילא בדרך הטבע:
בתרוצו מזכיר המהר"ל את אחד מעקרונותיו החשובים – "סבת הסבה", ונדרש גם לנגזרות העולות ממנו:
שד"ל טען, שהאמונה בהשפעתם של ליקויי המאורות על המציאות אינה אמונה יהודית:
ראו גם

אשליית הירח
ליקוי חמה
הערות שוליים

↑  הטקסט, בתרגום לאנגלית
↑  Stothers, R. B., "Dark Lunar Eclipses in Classical Antiquity", Journal of the British Astronomical Association, Vol. 96, NO.2/FEB, P. 95, 1986
↑  ספר ירמיהו, פרק י', פסוק ב': "כֹּה אָמַר ה', אֶל-דֶּרֶךְ הַגּוֹיִם אַל-תִּלְמָדוּ, וּמֵאֹתוֹת הַשָּׁמַיִם אַל-תֵּחָתּוּ, כִּי-יֵחַתּוּ הַגּוֹיִם מֵהֵמָּה"
↑  תלמוד בבלי, מסכת סוכה, דף כ"ט, עמוד א'
↑  ילקוט שמעוני, פרק יב' רמ"ז
↑  בנימין שמואלי, הידברות, ליקוי חמה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007531366805171  BNE: XX544897  BnF: cb11978629m (data)  GND: 4170432-0  LCCN: sh85040737  NKC: ph135117  SUDOC: 027828565 
תרשים המתאר התרחשות ליקוי ירח
ליקוי ירח מעל האקרופוליס באתונה.
ליקוי הירח של ה-3 במרץ 2007 (שעון גריניץ') בלידס, אנגליה.
רגימנט חיל האוויר המלכותי

| --- | --- |

 "Per Ardua" "הדרך הקשה"
 פרטים
 כינוי:  "קופי סלעים"
 מדינה:  הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת
 שיוך:  חיל האוויר המלכותי חיל האוויר המלכותי
 סוג:  כוחות הקרקע והכוחות המיוחדים של חילות האוויר
 בסיס האם:  בסיס חיל האוויר המלכותי הונינגטון
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  1 בפברואר 1942 – הווה (83 שנים)
 נתוני היחידה
 כוח אדם:  כ-1,920 סדירים ו-570 במילואים
 פיקוד
 יחידת אם:  כוח ההגנה של חיל האוויר RAF Force Protection Force
 דרגת המפקד:   קומודור אוויר
רגימנט חיל האוויר המלכותי (באנגלית: Royal Air Force Regiment) הוא כוח אוויר יבשתי הפועל במסגרת חיל האוויר המלכותי הבריטי (RAF). ביחד עם משטרת חיל האוויר (RAF Police) הם מהווים את "כוח הגנת כוחות חיל האוויר" (RAF Force Protection Force) הכפוף לקבוצה 2 בפיקוד חיל האוויר (No 2 Group).
תפקידו "להגן על חיל האוויר המלכותי בכל מקום בו הוא פועל, בבריטניה או מחוצה לה, ובכך הוא מגן על האומה הבריטית ותומך באינטרסים שלה בעת שלום ובעת מלחמה.
היסטוריה

הרגימנט הוקם ב־1942 מיחידות של שריוניות שפעלו בעיראק כבר משנות ה-20 של המאה ה-20. על פי ההסכם האנגלו-עיראקי הותר לבריטים להותיר על אדמת עיראק שני בסיסי RAF גדולים, ומכיוון שכך פעל הכוח הבריטי בעיראק עד מלחמת העולם השנייה ואף בראשית המלחמה במסגרת ה-RAF. במסגרת זו הוקמו שתי פלוגות שצוידו בשריוניות רולס-רויס ושמשו להגנת הבסיסים. יחידות אלו לחמו לאחר מכן בקרבות המערכה במזרח התיכון, המערכה במדבר המערבי והמלחמה האנגלו-עיראקית. ב־5 בפברואר 1942 הוקם רגימנט ה־RAF באמצעות צו מלכותי. יחידות השריוניות של ה־RAF אוחדו במסגרת הכוח החדש במהלך הלחימה שלאחר מכן. במהלך המלחמה גדל הכוח עד ל־66,000 איש, וכלל גם יחידות צנחנים ונ"מ, שהשתתפו בכל זירות הלחימה.
לאחר המלחמה הוסב ייעודו של הכוח לאבטחת מתקני ה־RAF ברחבי העולם. יחידות מרגימנט ה־RAF השתתפו במלחמת פוקלנד, ובמלחמת המפרץ הראשונה וכן בפעולות ה־RAF בקוסובו, סיירה לאון ואפגניסטן בתחילת המאה ה-21.
משימות וארגון

לרגימנט שבע טייסות שדה סדירות ושש טייסות מילואים המאורגנות ב־7 כנפות. שש כנפות להגנת הבסיסים מפוזרות ברחבי בריטניה. כנפות 2 ו-8 מיועדות להוביל מבצעי פריסה של כוחות משלוח והן מתמקדות ביכולות הניוד הייחודיות של הרגימנט ומשטרת חיל האוויר בכלי רכב משוריינים (גלגלים) ובהפעלת כלבים למשימות צבאיות. כנף 2 גם מספקת בקרי אוויר למרכזי מאמץ אש משולבים (JTAC) לתאום הסיוע האווירי. ארבע כנפות ההגנה האחרות הן רב משימתיות. הן אחראיות על הגנת בסיסי הבית ואבטחת נכסי חיל האוויר באזור גאוגרפי מסוים, וכן בעלות יכולת לפרוס עם טייסות הבסיס ולספק הגנה ואבטחה בכל מקום בעולם.
משימות וארגון > משימות > הגנת כוחות חיל האוויר

תפקידו העיקרי של הרגימנט להגן על שדות תעופה ולאבטח את נכסי חיל האוויר. בנוסף להגנת הבסיסים, הוא מספק הגנה לכוחות משלוח הפרוסים בשדות תעופה קדמיים בחו"ל.
משימות וארגון > משימות > השתתפות בקרב המשולב

הרגימנט מצוות בקרי אוויר למרכזי מאמץ אש משולבים (JTAC) של הצבא הבריטי ושל חיל נחתים לתאום הסיוע האווירי.
משימות וארגון > משימות > מבצעים מיוחדים

פשיטה מוצנחת והשתלטות על שדות תעופה של היריב ואבטחתם לשימוש.
הגנה על כוחות משלוח, אבטחת מנחתים, שדות תעופה קדמיים ואתרי מפתח, כולל סיורים אלימים מחוץ למתחם הבסיס כדי להרתיע, לאתר ולהשמיד איומים.
כוחות טקטיים מיוחדים לקבוצת תמיכה בכוחות המיוחדים (SFSG).
סיוע לכוחות זרים - ייעוץ והדרכה לכוחות הביטחון המקומיים
משימות וארגון > טייסות שדה

טייסות השדה של הרגימנט פועלות כפלוגת חי"ר מוגברת הכוללת כ-175 לוחמים ותמכי לחימה. יחד עם טייסות משטרת חיל האוויר הן מרכיבות את כנפות הגנת הכוח המגנות על כוחות חיל האוויר בבסיסי הבית ובפריסות עם כוחות משלוח. הן נמצאות בכוננות גבוהה לפריסה ברחבי העולם .
משימות וארגון > טייסות שדה > כנף הגנת הכוח 2 בסיס לימינג

טייסת 2 (טייסת II) - יחידת עילית המספקת כוחות הגנה, בקרי אוויר טקטים (TACP) וצוותי צלפים לקבוצת התמיכה בכוחות המיוחדים" (SFSG). לוחמיה מאומנים לבצע פשיטות מוצנחות ולהשתלט על שדות תעופה קדמיים, לאבטח נקודות תדלוק ואתרי מפתח. ממוקמת ב בסיס חיל האוויר הונינגטון.
טייסת 34 - מספקת כוחות הגנה לכוחות משלוח. מצוידת בשריוניות יבילות אוויר. ממוקמת ב בסיס חיל האוויר לימינג.
טייסת מילואים 609
משימות וארגון > טייסות שדה > כנף הגנת הכוח 3 בסיס מרהאם

טייסת 15 - מספקת הגנה על כוח הטורנדו
טייסת מילואים 2620
משימות וארגון > טייסות שדה > כנף הגנת הכוח 5 בסיס לוסימות'

טייסת 51 - בכוננות גבוהה לפריסה ברחבי העולם
טייסת מילואים 603
משימות וארגון > טייסות שדה > כנף הגנת הכוח 7 בסיס קונינגסבי

טייסת 63 - מספקת הגנה על כוח הטייפון. בנוסף בעלת תפקיד טקסי "טייסת צבעי המלכה" המייצגת את חיל האוויר באירועים ממלכתיים. ממוקמת בבסיס חיל האוויר נורסאולט.
טייסת מילואים 2623
משימות וארגון > טייסות שדה > כנף הגנת הכוח 8 בסיס וודינגטון

טייסת 1 - מספקת הגנה על יחידות המודיעין (ISTAR) של חיל האוויר. מצוידת בשריוניות יבילות אוויר. ממוקמת בבסיס חיל האוויר הונינגטון.
טייסת מילואים 2503
ראו גם

כוחות הקרקע והכוחות המיוחדים של חילות האוויר
הכוחות המיוחדים של הממלכה המאוחדת
טייסות טקטיות מיוחדות בחיל האוויר האמריקאי
הערות שוליים

↑  NO 2 GROUP, Royal Air Force
1 2  FORCE PROTECTION, Royal Air Force
↑  RAF Regiment, Royal Air Force
↑  Staff; Ministry of Defence, Air Staff. "British Air and Space power doctrine AP3000 Edition 4" (PDF). RAF. MoD. אורכב מ-המקור (PDF) ב-11 ביוני 2014. נבדק ב-3 באוקטובר 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Haux, Hailey (4 באפריל 2013). "A jump to the past: Airmen remember historic airdrop". United States Air Force. United States Air Force. אורכב מ-המקור ב-6 באוקטובר 2014. נבדק ב-25 בספטמבר 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  No. 2 Force Protection Wing deploy to Jordan, Royal Air Force
1 2  5 Force Protection Wing are deploying to Nigeria, Royal Air Force
↑  No. 2 Squadron RAF Regiment, Elite UK Force
מסוק וסטלנד לינקס מזרוע האוויר של הצבא הבריטי ולוחמי הרגימנט סמוך לשדה התעופה בבצרה, במהלך הפלישה לעיראק, 2003.
בקרי אוויר קדמיים מטייסת 6 של הרגימנט, 2013
אדמיאל קוסמן

| --- | --- |

 לידה:  20 באוגוסט 1957 (בן 67) חיפה, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 מקום לימודים:  בצלאל אקדמיה לאמנות ועיצוב ירושלים, אוניברסיטת בר-אילן 
 שפות היצירה:  עברית 
 פרסים והוקרה:  פרס ברנשטיין (1991)  פרס ברנר (2000)  פרס היצירה לסופרים עבריים (1992) 
 
אַדְמיאל מאיר קוֹסְמן (נולד ב-20 באוגוסט 1957) הוא משורר ישראלי, פרופסור למדעי היהדות באוניברסיטת פוטסדאם, והמנהל האקדמי של המכון להכשרת רבנים רפורמים ע"ש גייגר בברלין.
ביוגרפיה

קוסמן נולד בשנת 1957 בחיפה. הוא נשוי בשנית ואב לארבעה. הוא מחלק את זמנו בין ירושלים לברלין. למד בישיבת נתיב מאיר, ולאחר מכן בישיבת הכותל אצל הרב שג"ר. לאחר שירותו הצבאי למד בבית-הספר לאמנות בצלאל.
קוסמן סיים את הדוקטורט במחלקה לתלמוד באוניברסיטת בר-אילן בשנת 1993 בהצטיינות יתרה. בשנת 1997 מונה למרצה בכיר, ובשנת 2003 התמנה לפרופסור מן המניין ולבעל הקתדרה ללימודים רבניים שהוקמה במחלקה ללימודי הדתות באוניברסיטת פוטסדם. משנת 2014 הוא מנהל את בית הספר לתאולוגיה יהודית בברלין.
בעבודתו הנוכחית הוא משלב הוראה בתחום האקדמי עם עבודת חינוך יהודי בסמינר לרבנים, וכמו כן הוא מתאם את לימודי הרבנים-לעתיד עם המסגרות שבהן התלמידים שוהים שנה או שנתיים בישראל. בנוסף לכך הוא מעורב בברלין ומחוצה לה בפעילות הקשורה לדיאלוג הבין-דתי.
קוסמן פרסם כחמישים מאמרים אקדמיים במחקר ההלכה, האגדה ובחקר הפנומנולוגיה של הדת, ומאות מאמרים פופולריים.
הוא ידוע גם כמשורר, ופרסם תשעה ספרי שירה: "ואחרי מוראות מעשה-השיר", מסדה, 1980; "בגדי נסיך", כתר, 1988; "סמרטוטים-רכים", 1991; "מה אני יכול", 1995; "הגענו-לאלוהים", 1998; "פירוש חדש-בס"ד", 2000. ארבעת הספרים האחרונים ראו אור בסדרת ריתמוס, הוצאת הקיבוץ המאוחד. "ארבעים שירי אהבה ושני שירי אהבה נוספים לאלוהים" (הקיבוץ המאוחד, 2003) ו"סידור אלטרנטיבי: לשבעים ואחד שירים חדשים" (הקיבוץ המאוחד, 2007) ראו גם הם אור בהוצאת הקיבוץ המאוחד (הספרים האחרונים יצאו בתבנית אלבומית בצירוף עבודות אמנות של מאיה כהן לוי), וספרו האחרון "קטעים איתך" (2011). כמו כן ערך יחד עם מירון איזקסון את האנתולוגיה לשירה אמונית "שירה חדשה" ("אפיריון", 1997).
בראשית שנות ה-90 של המאה ה-20 נמנה קוסמן, לפי ירון אביטוב, בין קבוצת סופרים דתיים שנחשבו בעיני הביקורת כ'יורשיה הרוחניים של זלדה' (מלבדו הוא מונה את: אסתר אטינגר, יונדב קפלון, חיה אסתר וחנה בת שחר). בשנת 1991 זכה בפרס ברנשטיין לשירה, בשנת 1992 בפרס ראש הממשלה, ובשנת 2000 בפרס ברנר.
מבחר שירים משלו תורגם על ידי ליסה כץ ושלומית נעים-נאור ויצא לאור בהוצאת זפיר האמריקאית בספר בשם Approaching You in English, Zephyr Press 2011.
קוסמן הוא בעל הטור "אוצר קטן" בעיתון "הארץ", המתפרסם לסירוגין כבר למעלה מעשור ונודעה לו השפעה רבה על המגמה הכללית של ההתעניינות והשיבה הלא-אורתודוקסית אל ארון הספרים היהודי בארץ. במדור זה מגלה קוסמן נקודות-מגע אפשריות בין המקורות היהודים המסורתיים ובין אופני מחשבה הלקוחים מדתות אחרות ומההגות הפוסט-מודרנית - ומחברן לשאלות התרבות והדת האקטואליות.
מעבודותיו בתחום המחקר ראוי לציון ספרו "מסכת גברים: רב והקצב ועוד סיפורים: על גבריות, אהבה ואותנטיות" שראה אור בשנת 2002 ואחריו: "מסכת נשים: חוכמה, אהבה, נאמנות, תשוקה, יופי, מין, קדושה" שראה אור בשנת 2007 (בהוצאת כתר). ספרו העיוני השלישי "נשיות בעולמו הרוחני של הסיפור התלמודי" ראה אור בהוצאת הקיבוץ המאוחד בשנת 2008.
ספריו > ספרי שירה

ואחרי מוראות מעשה השיר, הוצאת מסדה (1980)
בגדי נסיך, הוצאת כתר (1988) (זכה בפרס ברנשטיין)
סמרטוטים רכים, הוצאת הקיבוץ המאוחד (1990)
מה אני יכול, הוצאת הקיבוץ המאוחד (1995)
הגענו לאלוהים, הוצאת הקיבוץ המאוחד (1998) (זכה בפרס ברנר)
פירוש חדש בס"ד, הוצאת הקיבוץ המאוחד (2000)
ארבעים שירי אהבה: ושני שירי אהבה נוספים לאלוהים, הוצאת הקיבוץ המאוחד (2003)
סידור אלטרנטיבי: לשבעים ואחד שירים חדשים, הוצאת הקיבוץ המאוחד (2007)
קטעים איתך: שירים, (הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2012)
Approaching You in English, Zephyr Press, 2011
ספריו > ספרי עיון

מסכת גברים: רב והקצב ועוד סיפורים על גבריות, אהבה ואותנטיות בסיפור האגדה ובסיפור החסידי, ושתי הערות על יצירות קולנוע, הוצאת כתר, 2002
מסכת נשים: חוכמה, אהבה, נאמנות, תשוקה, יופי, מין, קדושה - קריאה בסיפורים תלמודיים ורבניים ושני מדרשי שיר, הוצאת כתר, 2007
נשיות בעולמו הרוחני של הסיפור התלמודי, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2008
(2009) Men’s World: Reading Masculinity in Jewish Stories in a Spiritual Context
(Gender and Dialogue in the Rabbinic Prism (Studia Judaica; de Gruyter, New York and Berlin 2012
מסכת שלום: הסכסוך הישראלי-ערבי לאור מקורות מדרשיים ורבניים, הוצאת ידיעות אחרונות, 2014
לקריאה נוספת

דרור אידר, 'מתחת ומעבר לגדרות: עיון ביצירתם של יוסף צבי רימון ואדמיאל קוסמן', תרבות יהודית בעין הסערה, תשס"ב-2002.
יערה בן-דוד, 'עם עטיפות הנפש או בלעדיהן': אדמיאל קוסמן, "סמרטוטים רכים", אהבה ממבט שני, תשנ"ז-1997.
אילן שיינפלד, 'כרובים מרוממים', דימוי, 4, תשנ"ב-1992.
הערות שוליים

↑  ירון אביטוב, הדתיות היא רק פרט פיקאנטי, כל העיר, 2 במרץ 1990
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007303058005171  BnF: cb145202623 (data)  GND: 138324654  ISNI: 0000 0001 0918 4633  LCCN: nr88008290  NSK: 000420693  NTA: 35217661X  RERO: 02-A022513004  SUDOC: 154654841  VIAF: 78782520   WorldCat (עם VIAF): 78782520
סדאם חוסיין

סדאם חוסיין עבד אל-מג'יד א-תיכּריתי (בערבית: صدام حسين عبد المجيد التكريتي; 28 באפריל 1937 – 30 בדצמבר 2006) היה נשיא עיראק משנת 1979 ועד כיבוש בגדאד במלחמת עיראק ב-2003. הוא היה דמות מרכזית במפלגת הבעת', הוא דגל בפאן-ערביות חילונית וסוציאליזם. הוביל את הפיכת 17 ביולי 1968 שהביאה את הבעת' לשלטון. כהונתו התאפיינה בשלטון סמכותני וכוחני, תוך דיכוי זכויות אדם והגבלות על קבוצות אתניות ודתיות. הוא עצמו חי חיי פאר והדר בארמונות שונים אשר בנה מכספי המדינה ברחבי עיראק.
חוסיין יזם את מלחמת איראן–עיראק (1980–1988) ומלחמת המפרץ (1991). בשנים האחרונות לנשיאותו, הוא נלחם במלחמת עיראק, אשר הסתיימה בהדחתו ובמשפט על פשעים נגד האנושות. הוא הורשע ונגזר עליו עונש מוות בתלייה, אשר בוצע ב-30 בדצמבר 2006.