stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
המחסור העולמי בשבבים (2020–)
תעשיות שנפגעו > מחשבים וכרטיסים גרפיים

הזמינות של כלל הרכיבים הנדרשים לבניית מחשב אישי שולחני הושפעה רבות בעקבות המחסור העולמי בשבבים. שתי יצרניות השבבים הגדולות, AMD ואינטל התקשו לעמוד בביקוש ההולך וגובר למוצריהם בעקבות מגפת הקורונה. יתרה מכך, המחסור העולמי גרם לקושי בקניית כרטיסים גרפיים, שכן גם שוק היד שנייה נתקל במחסור עקב עלייה בכריית מטבעות קריפטוגרפיים ב-2021. כמו כן, חברות השבבים AMD ו-Nvidia המובילות בתחום הכרטיסים הגרפיים, שחררו דגמים חדשים של כרטיסי הדגל שלהם במהלך המגפה. לדגמים חדשים אלו היה ביקוש רב ולעיתים נדירות היה ניתן למצוא במלאי כרטיסים אלו. אותו ביקוש רב נגרם גם כתוצאה מספסרים שלעיתים קרובות השתמשו בבוטים על מנת לקנות מרשתות קמעונאות מלאי גדול של כרטיסים בזמן קצר ביותר ולאחר מכן למכור את אותם כרטיסים ב-300% ממחירם המקורי ואף יותר מכך.
תעשיות שנפגעו > קונסולות משחקים

במהלך מגפת הקורונה, בתי הקולנוע והתיאטראות ברחבי העולם נסגרו על מנת למנוע את התפשטות המגפה, מה שגרם לכך שאנשים רבים פנו לאלקטרוניקה בידורית במהלך תקופות הסגרים והבידודים וכתוצאה מכך עלה הביקוש לקונסולות משחקים. עם השקת קונסולות הדור התשיעי לקראת סוף 2020, הביקוש עלה אף יותר, כאשר החברות סוני ומיקרוסופט דיווחו על שיאים בביקוש לקונסולות החדשות שלהן. בפברואר 2021 חברת מיקרוסופט חזתה כי המחסור בקונסולות Xbox Series X ו-S יימשך עד אמצע שנת 2021. במאי 2021 חברת סוני הזהירה כי המחסור בקונסולות פלייסטיישן 5 יימשך עד שנת 2022. שתי החברות השתמשו בשבבים תוצרת AMD שיוצרו במפעל TSMC שבטאיוואן, מה שהוסיף עומס נוסף על שרשרת האספקה העולמית. בעוד שבעיות האספקה נמשכו, בדומה לתעשיית הכרטיסים הגרפיים, גם בתעשיית קונסולות המשחקים ספסרים רבים קנו מלאי גדול של קונסולות אלו ומכרו אותם באתרים כמו איביי במחירים של פי 1.5 עד פי 2 ממחירם המקורי. חברת נינטנדו ייצרה כ-20% פחות קונסולות סוויץ'. החברה במקור תכננה לייצר כ-30 מיליון יחידות של הקונסולה, אך הספיקה לייצר רק 24 מיליון יחידות במהלך שנת הכספים, שנמשכה עד מרץ 2022.
תגובות > ממשלות

ב-24 בפברואר 2021, נשיא ארצות הברית ג'ו ביידן חתם על צו נשיאותי, בניסיון לטפל במחסור בשבבים על ידי בחינת אפשרויות לחיזוק שרשרת האספקה של מוליכים למחצה. מאוחר יותר באפריל, מנכ"לים של חברות טכנולוגיה גדולות ופקידי ממשל בארצות הברית השתתפו בפגישה וירטואלי עם הבית הלבן, על מנת לדון בשיפור החוסן של שרשרת האספקה של מוליכים למחצה. בפגישה וירטואלית נוספת שהתקיימה ב-23 בספטמבר 2021, הבית הלבן הפעיל לחץ על יצרני הרכב, יצרני שבבים וחברות אחרות לספק מידע על המחסור המתמשך שכפה קיצוצים בייצור הרכב בארצות הברית, ולקחת את ההובלה בתחום כדי לעזור בפתרון הבעיה.
בקיץ 2022 העביר הקונגרס של ארצות הברית את "חוק השבבים והמדע" (CHIPS and Science Act).
ב-15 בספטמבר 2021, נשיאת הנציבות האירופית, אורסולה פון דר ליין, הזכירה בנאום מצב האומה שלה את חוק השבבים האירופי (אנ') שהיה בתהליך חקיקה. בנוסף, הוכרז כי האיחוד האירופי ישתמש בחקיקה כדי לדחוף להגברת היציבות של שרשרת האספקה האזורית של מוליכים למחצה.
בדצמבר 2021 הציגה הודו את קווי היסוד של תוכנית לחיזוק בסיס ייצור השבבים שלה.
תגובות > חברות

ב-22 ביולי 2021 אמר מנכ"ל אינטל, פט גלסינגר כי הוא צופה שהמחסור בשבבים יחמיר במחצית השנייה של 2021, וכי האספקה תחזור לשגרה רק אחרי שנה או שנתיים. ב-19 באוגוסט 2021 אמר ג'נסן הואנג, מנכ"ל Nvidia, כי הוא צופה שהמחסור יימשך גם בשנת 2022, בעוד שמנכ"לית AMD, ליסה סו (אנ'), אמרה ב-27 בספטמבר 2021 שהמחסור עשוי להיות פחות גרוע במהלך המחצית השנייה של 2022, על אף שהיא הזהירה מקשיי אספקה שיורגשו עד אז. עם זאת, מנכ"ל IBM, ארווינד קרישנה (אנ'), אמר ב-11 באוקטובר כי כל תחזית שלפיה המחסור בשבבים ייפתר עד סוף 2022 היא אופטימית, וכי הוא חושב שסביר יותר שהבעיה לא תיפתר במלואה עד 2023 או 2024.
ב-24 בספטמבר 2021 הודיעה חברת TSMC הטאיוואנית כי היא עובדת באופן פעיל עם כל בעלי העניין, ותומכת בהם כדי לגבור על מחסור השבבים העולמי, לאחר השתתפותה בפגישה הווירטואלית של הבית הלבן ב-23 בספטמבר. מוקדם יותר, באפריל 2021, הודיעה TSMC כי היא מתכננת להשקיע 100 מיליארד דולר בשלוש השנים הבאות כדי להגדיל את הקיבולת של מפעליה, ימים לאחר שהודיעה אינטל על תוכנית בעלות של 20 מיליארד דולר להרחבת יכולת ייצור השבבים שלה באריזונה. כבר במאי 2020, הודיעה TSMC על תוכניתה בגובה 12 מיליארד דולר לבנייה ולתפעול של מפעל מוליכים למחצה באריזונה, בנוסף למפעל של החברה שפועל בארצות הברית. הבנייה החלה ביוני 2021, כאשר ייצור השבבים אמור להתחיל ב-2024.
ב-20 בספטמבר 2021 אמרה מנכ"לית יצרנית הרכב האמריקאית ג'נרל מוטורס, מרי בארה, כי המחסור בשבבים אילץ חשיבה מחודשת לגבי שרשרת האספקה. בארה אמרה כי החברה תקנה יותר מוליכים למחצה ישירות מיצרני שבבים במקום מספקים, כדי להתאים את עצמה למחסור השבבים העולמי המתמשך.
ב-29 בנובמבר 2021, מנכ"ל ניסאן, מקוטו אוצ'ידה (אנ'), אמר בריאיון ל-BBC כי מוקדם מדי לומר מתי יתחדשו משלוחי השבבים, ולפיכך לא ניתן לדעת מתי ייצור המכוניות יתאפשר כרגיל.
התאוששות

על פי מאמר מיולי 2022 ב"קול אמריקה", ביוני 2022 התחלף המחסור בעודף היצע, עקב ירידה פתאומית בביקוש. חברת Micron Technology (אנ') האמריקאית הודיעה כי תצמצם את הייצור, וכי השינוי הפתאומי תפס את החברה בהפתעה. מומחים בתעשייה ציינו כי יצרניות רכב הזמינו כמות עודפת של שבבים בשני הרבעונים האחרונים. הביקוש הנמוך גרם לירידות מחירים חדות.
תדי איתן

תדי איתן (במרכז) יחד עם נחום שריג (משמאל) ועוזי נרקיס
תדי איתן נוהג בג'יפ בחברת חיילי הקומנדו הצרפתי
תדי איתן היה השם העברי שניתן לתָדֶה דִיפְרה (בצרפתית: Thadée Diffre‏; 24 באוקטובר 1912 – 30 בדצמבר 1971), צרפתי נוצרי שלחם כקצין בצבא צרפת החופשית בימי מלחמת העולם השנייה. הגיע לארץ ישראל כמתנדב בראשית מלחמת העצמאות והיה למפקד הקומנדו הצרפתי - גדוד פשיטה של לוחמים דוברי צרפתית במסגרת חטיבת הנגב של הפלמ"ח, שלחם בקרבות הנגב.
ראשית דרכו

תדי דיפרה נולד בשנת 1912 בעיר קמברה בצפון צרפת בסביבה בורגנית קתולית. ב-1936, בהיותו בן עשרים וארבע הצטרף לשירות הקולוניאלי הצרפתי ונשלח למלא תפקיד מינהלי בקונגו-ברזוויל, שהייתה אז מושבה צרפתית.
במלחמת העולם השנייה ולאחריה

כאשר פרצה מלחמת העולם השנייה לא גויס דיפרה לצבא צרפת מסיבות בריאות. למרות זאת, בקיץ 1940, לאחר נפילת צרפת, הוא נענה לקריאתו של הגנרל דה גול והצטרף לצבא צרפת החופשית. במסגרת זו תרם את חלקו להעברת אפריקה המשוונית הצרפתית לשלטון צרפת החופשית. השתתף בשנת 1941 במערכה בסוריה ובלבנון ונפצע בקרב.
כאשר החלים נשלח לצ'אד לשרת כקצין בדרגת סגן ברגימנט של חיילים מסנגל. במסגרת יחידה זאת השתתף באוגדה של פיליפ לקלרק בקרבות בחבלי פזאן וטריפוליטניה בלוב ובתוניסיה. בתוניסיה היה אחראי על גיוסם ליחידתו של לקלרק, של כאלף ומאתיים צעירים צרפתים, חלקם מאנשי צבא וישי. בהמשך שירת במשרדו של הנציב העליון של מושבות צרפת. לקראת המערכה על שחרור צרפת ב-1944 התנדב לגדוד שהשתתף במערכה. הוא סיים את המלחמה בדרגת קפיטן - סרן.
לאחר השחרור מילא תפקידים בכירים בשירות המדינה ונשלח למשימות שונות בארצות חוץ, בכללן לארצות הברית. בשנת 1947 התפטר מן השירות.
במלחמת העצמאות

כשפרצה מלחמת העצמאות החליט דיפרה להתנדב לעזרת היישוב. הוא יצר קשר עם אנשי "ההגנה" בצרפת, ועל סיבת התנדבותו הצהיר בפניהם:
אנשי "ההגנה", שבתחילה חששו לתת בו אמון, שלחו אותו לאימונים במחנה ליד העיר ליון ולאחר מספר שבועות שלחו אותו לארץ במסגרת המח"ל. הוא הגיע ממרסיי לנמל חיפה ב-26 באפריל 1948, בזמן שהבריטים עוד שלטו בארץ, בזהות בדויה של פליט מליטא. יצחק שדה קיבל את פניו של המתנדב בעל הניסיון הקרבי והטיל עליו לסייע בהקמת גדוד פשיטה שאליו צורפו עולים דוברי צרפתית, רובם מעולי מרוקו והיתר עולים מצרפת ומבלגיה. היחידה נקראה גדוד 75 וצורפה לחטיבה 7. דיפרה קיבל את השם העברי תדי איתן. תחילה לא בטחו בו מחשש שהוא סוכן זר, אך במעשיו הוא הוכיח את מסירותו ובאוגוסט 1948 נתמנה למפקד הגדוד. כשהוענקו דרגות לחיילי צה"ל ניתנה לו דרגת רב-סרן.
הגדוד סבל מבעיות קשות של משמעת, מוראל וציוד בתקופה שלאחר הקמתו, ולאחר מספר שבועות החליט דיפרה להסתפק ביחידה קטנה ואיכותית יותר. יחידה זו קיבלה את הכינוי "הקומנדו הצרפתי", ושובצה במסגרת הגדוד התשיעי, גדוד הפשיטה של חטיבת הנגב. במסגרת זו השתתפה היחידה במבצע יואב ובמבצע חורב. במבצע יואב, שנערך באוקטובר 1948, לחמה היחידה כחלק מן הכוח שפרץ לבאר שבע וטיהר את השטח הבנוי. במבצע חורב, שנערך בדצמבר 1948, השתתפה היחידה בקרבות לכיבוש משלטי הצבא המצרי על כביש באר שבע - ניצנה.
בקרבות אלה כבשה היחידה את אחד המשלטים. בהתקפת הנגד של המצרים החל הכוח לסגת והשאיר את ההרוגים על המשלט. את הפצועים הסתירו תחת מעביר מים והמשיכו להלחם עד שהמשלט נכבש מחדש. כאשר שבו אנשי היחידה אל מעביר המים גילו כי המצרים רצחו את הפצועים והתעללו בשמונת הגופות. היחידה הועברה לבאר-שבע להמשך התארגנות. במהלך מלחמת העצמאות נפגעו בקרבות מחצית מאנשי היחידה, לרבות תדי איתן עצמו, וחמישה עשר מהלוחמים נהרגו. לאחר מבצע חורב הועסקה היחידה בפעילויות אבטחת גבולות מרחב הנגב, מארבים ומיקוש צירי תנועה. בסוף שנת 1948 פורקה יחידת הקומנדו הצרפתי ותדי איתן פרש מצה"ל ושב לצרפת.
סוף דרכו

עוד לפני שהתנדב לעזרת ישראל היה דיפרה מעוזריו האישיים של רנה פלוון, שר הכספים בממשלת צרפת. עם שובו לצרפת המשיך לכהן כעוזרו של פלוון, שהתמנה בשנת 1950 לראש ממשלת צרפת. באותה שנה יצא לאור בצרפת ספרו של דפרה "נגב, מתנדב צרפתי בראש אנשי הקומנדו של ההגנה" (במקור Negev. Volontaire français à la tête des commandos de la Haganah). בהמשך שימש יועץ בכיר לפליקס הופואה-בואני, נשיא חוף השנהב, שקיבלה את עצמאותה מצרפת בנובמבר 1958. דפרה היה פעיל במפלגה הגוליסטית הצרפתית, אך הודח ממנה בשנת 1970 בעקבות סכסוך עם חבר פרלמנט גוליסטי.
בדצמבר 1956 הגיע תדה דיפרה לביקור במדינת ישראל, ביקר בשדות הקרב בהם נלחם והניח זר פרחים על קברו של יצחק שדה.
תדה דפרה מצא את מותו ב-30 בדצמבר 1971 בעת שיצא מחנייה ואמבולנס פגע בו.
בשנת 2002 נוסד ברמלה בית ספר תיכון הנושא את שמו של תדי איתן.
ב-2004 קיבלו אלמנתו ובתו מידי שגריר ישראל בצרפת את אות מלחמת הקוממיות עבורו.
לקריאה נוספת

משה גבעתי, בדרך המדבר והאש - תולדות גדוד 9, ("מערכות" ומשרד הביטחון – ההוצאה לאור, 1994).
הערות שוליים

↑  ז'אק מוריס, מפקד "הקומנדו הצרפתי" שלחם במסגרת צה"ל בתש"ח - נהרג בתאונה, דבר, 4 בינואר 1972
"טדי איתן" איש מח"ל מתש"ח הובא למנוחות, מעריב, 6 בינואר 1972
↑  "הקומנדו שנשאר בחולות, ישראל השבוע, 21 באוקטובר 2021
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987010819827405171  VIAF: 309574990   WorldCat (עם VIAF): 309574990
מרי סייריני ברקינרידג'

מרי סייריני ברקינרידג' לבית בארץ' (באנגלית: Mary Cyrene Breckinridge;‏ 16 באוגוסט 1826 – 8 באוקטובר 1907) הייתה אשתו של ג'ון ברקינרידג' ושימשה כגברת השנייה של ארצות הברית מ-4 במרץ 1857 עד 4 במרץ 1861, בעוד בעלה היה סגן הנשיא ה-14 של ארצות הברית.
ביוגרפיה

מרי סייריני בארץ' נולדה ב-16 באוגוסט 1826 בג'ורג'טאון(אנ'), קנטקי לקליפטון רודס בארץ' ואלת'יה ויילי. הוריה מתו כשהייתה צעירה והיא התחנכה בפנימיות.
ב-12 בדצמבר 1843, לאחר חיזור קצר, היא נישאה לג'ון קייבל ברקינרידג', בנו של ג'וזף "קייבל" ברקינרידג' (1788–1823), מזכיר המדינה ה-13 של קנטקי, ומרי קליי סמית'. זמן קצר לאחר נישואיהם, הם רכשו בית תמורת 1,250 דולר בג'ורג'טאון ליד פרקטיקת עורכי הדין של ברקינרידג'.
לאחר שהסתיימה מלחמת האזרחים ב-1865, שבה שימש בעלה כמזכיר המלחמה האחרון של מדינות הקונפדרציה, הוא הועמד לדין על ידי הממשלה הפדרלית בגין בגידה. מחשש שיועמד למשפט, הוא נמלט מהמדינה, תחילה לטבע הפראי של פלורידה, ואז מעבר לאיים הקריביים לקובה.
ביוני 1865, ברקינרידג' התיישב תחילה בגלות בקנדה, חי בחו"ל במשך שלוש שנים, ונסע לאנגליה, צרפת והמזרח התיכון. משפחת ברקינרידג' בילתה את קיץ 1866 בניאגרה, בימת אונטריו, שם ביקרו עם בני משפחה וחברים, כולל בת דודתו מרי קאבל ברקינרידג' פורטר, אלמנתו של בן דודם קולונל פיטר א. פורטר, שמת במהלך הקרב על קולד הארבור, שבו נלחם עבור צד האיחוד.
המשפחה התיישבה בטורונטו, קנדה, שם פגש ברקינרידג' גולים אחרים מהקונפדרציה, כולל ג'פרסון דייוויס המשוחרר. בתם מרי הצהירה מאוחר יותר שהגלות הייתה הקלה שקטה עבור מרי ברקינרידג', אולם היא הייתה קשה לג'ון. מאוחר יותר הוא הצטרף מחדש למשפחתו בקנדה ועבר לגור בבית שהיה בטווח ראייה של גבול ארצות הברית. בעקבות החנינה של הנשיא אנדרו ג'ונסון לכל תומכי הקונפדרציה לשעבר ביום חג המולד 1868, חזרו ג'ון ומרי ברקינרידג' לארצות הברית בפברואר 1869.
ב-1875 התאלמנה מרי ברקינרידג'. מאוחר יותר היא מתה בביתה של בתה באוניברסיטת הייטס, ברונקס ב-8 באוקטובר 1907. היא נקברה בבית הקברות לקסינגטון בלקסינגטון, קנטקי.
משפחתה

למרי וג'ון ברקנרידג' שישה ילדים, ביניהם:
ג'וזף קייבל ברקינרידג' השני (1844–1906), עורך דין בולט בניו יורק שנישא לסאלי פרנסס ג'ונסון, בתו של רוברט וורד ג'ונסון.
קליפטון רודס ברקינרידג' (1846–1932), חבר קונגרס בארקנסו, שנישא לקתרין קרסון.
פרנסס "פראני" ברקינרידג' (1848–1924), שנישאה לג'ון אנדרו סטיל (1840–1921).
ג'ון מילטון ברקינרידג' (1849–1850), שמת צעיר.
ג'ון וית'רספון "אוון" ברקינרידג' (1850–1892), חבר באספת מדינת קליפורניה מ-1884 עד 1885, שנישא ללואיז טביס, בתו של לויד טביס, הנשיא הראשון של בנק וולס פארגו.
מרי דשה ברקינרידג' (1854–1928), שנישאה לצ'ארלס אנסון מאלטבי (נולד ב-1848).
נכדיה כללו את ג'יימס קרסון ברקינרידג' (1877–1942), לוטננט גנרל של חיל הנחתים של ארצות הברית ומרי קרסון ברקינרידג' (1881–1965), אחות-מיילדת ומייסדת שירות אחיות הגבול.
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6  MacLean, Maggie (23 בספטמבר 2009). "Mary Breckinridge". civilwarwomenblog.com. Civil War Women | Women of the Civil War and Reconstruction Eras 1849–1877. נבדק ב-3 בינואר 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Crist, Lynda Lasswell (12 במרץ 2012). The Papers of Jefferson Davis: 1871-1879 (באנגלית). LSU Press. ISBN 9780807139073. נבדק ב-3 בינואר 2017. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  Davis, William C. (13 בינואר 2015). Breckinridge: Statesman, Soldier, Symbol (באנגלית). University Press of Kentucky. ISBN 9780813159973. נבדק ב-3 בינואר 2017. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  "Kentucky Digital Library". kdl.kyvl.org. University of Kentucky. נבדק ב-3 בינואר 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "The Breckinridge Family Papers (Library of Congress)". www.loc.gov. אורכב מ-המקור ב-2004-12-11.
↑  "OLD MYSTIC SHRINER DEAD.; John A. Johnson, Also a Knights Templar, Was 95 Years Old". The New York Times. 10 באוקטובר 1907. נבדק ב-3 בינואר 2017. {{cite news}}:  (עזרה)
1 2 3  Heck, Frank H. (13 בינואר 2015). Proud Kentuckian: John C. Breckinridge, 1821-1875 (באנגלית). Lexington, Kentucky: University Press of Kentucky. ISBN 9780813150383. נבדק ב-3 בינואר 2017. {{cite book}}:  (עזרה)
1 2  Goan, Melanie Beals (1 בספטמבר 2012). Mary Breckinridge: The Frontier Nursing Service and Rural Health in Appalachia (באנגלית). UNC Press Books. ISBN 9781469606644. נבדק ב-3 בינואר 2017. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  "Breckinridge". אורכב מ-המקור ב-2009-08-31. נבדק ב-2009-08-17.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: n2012025420  SNAC: w6z61kpz  VIAF: 233929350   WorldCat (עם VIAF): 233929350
אורד צ'ארלס וינגייט

ערך זה עוסק בקצין בריטי שתמך בציונות. אם התכוונתם לאוניית מעפילים, ראו .
| --- | --- |

מייג'ור גנרל אורד צ'ארלס וינגייט
 לידה:  26 בפברואר 1903 נייניטל שבצפון הודו
 נהרג:  24 במרץ 1944 (בגיל 41) Kingdom of Manipur, הראג' הבריטי 
 מקום קבורה:  בית הקברות הלאומי ארלינגטון 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד, הממלכה המאוחדת 
 כינוי:  הידיד
 השכלה:  האקדמיה הצבאית המלכותית בווליץ'  בית הספר ללימודי המזרח ואפריקה של אוניברסיטת לונדון  בית הספר צ'רטרהאוס 
 מספר צאצאים:  1 
 השתייכות:  הצבא הבריטי הצבא הבריטי
 תקופת הפעילות:  1921 – 24 במרץ 1944 (כ־23 שנים)
 דרגה:   מייג'ור גנרל
 תפקידים בשירות
 מפקד פלגות הלילה המיוחדות   מפקד כח גדעון   מפקד הצ'ינדיטים
 פעולות ומבצעים
 המרד הערבי הגדול בארץ ישראל מלחמת העולם השנייה: המערכה במזרח אפריקה, המערכה על בורמה
 עיטורים
 אות השירות המצוין 
 הנצחה
 מכון וינגייט   ימין אורד   יער וינגייט   מקד"צ ימין אורד   רחובות וכיכרות בערי ישראל
 
אורד צ'ארלס וינגייט (באנגלית: Orde Charles Wingate;‏ 26 בפברואר 1903 – 24 במרץ 1944) היה קצין בצבא הבריטי, שהתמחה בלוחמה זעירה (גרילה) והיה תומך נלהב של המפעל הציוני. בעת שירותו בארץ ישראל יזם וינגייט בשנת 1938 את הקמתן של פלגות הלילה המיוחדות, יחידות ששולבו בהן חיילים בריטיים וצעירים יהודים מישובי האזור שהשתייכו לארגון ההגנה.  ווינגייט כונה "הידיד" בשל הזדהותו המוחלטת עם המפעל הציוני ועל שום תרומתו לביטחון "המדינה שבדרך". במלחמת העולם השנייה שירת באפריקה ובאסיה. הוא נהרג בהתרסקות מטוס בהודו, בדרגת מייג'ור גנרל (המקבילה לאלוף).
קורות חיים

וינגייט נולד בנייניטל שבצפון הודו, שהייתה באותה תקופה מושבה בריטית (הראג' הבריטי). משפחתו, ממוצא סקוטי, השתייכה לכת נוצרית אדוקה בשם "אחוות פלימות'", שהתנתקה מהכנסייה האנגליקנית במאה ה-17. הוא נקרא אורד על פי שם נעוריה של אמו, שהשתייכה למשפחת אורד-בראון.
אביו ג'ורג', שהיה בן 51 בעת הולדת בנו, שירת בצבא הקבע, ואורד זכה לחינוך נוצרי נונקונפורמיסטי דתי ופרו-ציוני מגיל צעיר, ברוח עקרונות משפחתו. בגלל היותו נונקונפורמיסט, היה פטור מהשתתפות בתפילות בימי לימודו בבית הספר הפרטי היוקרתי צ'רטרהאוז.
בשנת 1921 התקבל לאקדמיה הצבאית המלכותית בוולוויץ', לונדון, שהייתה מכללה להכשרת קציני תותחנים והנדסה. באוגוסט 1923 סיים את לימודיו, ובאותה שנה מונה לקצין תותחנים. הוא למד את השפה הערבית בבית הספר למדעי המזרח התיכון בלונדון, ובשנת 1928 נשלח לסודאן בסיוע קרוב משפחתו, רג'ינלד וינגייט, ששירת כמושל המדינה, לאחר ששנה קודם לכן סייר שם באופן פרטי בעת חופשה אותה נטל לצורך זה.
וינגייט הוצב בצבא סודאן, ועסק בלכידת סוחרים וציידים בגבול אתיופיה. הוא שינה את שיטת הפעולה מסיורים רגילים למארבים. ב-1933, עם תום תקופת שירותו בסודאן, יצא למסע במדבר לוב בחיפוש אחרי שרידי צבאו האבוד של כנבוזי השני ואחרי זרזורה האגדית. משהסתיים מסעו בלא ממצא ראוי לשמו שב לבריטניה והוצב בחיל התותחנים. במרץ אותה שנה הפליג באלכסנדריה לאנגליה. בעת שהגיע לאנגליה פגש את אשתו לעתיד, לורנה פטרסון, על אף שהיה מאורס לבחורה בשם אניד ג'לי. שנתיים אחר כך, בשנת 1935, נישאו וינגייט ופטרסון, שהייתה בת 18 באותה שנה. בספטמבר 1936 נשלח לארץ ישראל, בתפקיד קצין מודיעין. אשתו התלוותה אליו לארץ-ישראל.
קורות חיים > שירותו בארץ ישראל

לאחר שהגיע לארץ ישראל, הוצב וינגייט בתפקיד קצין מודיעין במפקדת הדיוויזיה החמישית שבחיפה בדרגת קפטן. לאחר דיכוי השלב הראשון של המרד הערבי, במהלך אוקטובר 1936, עבר וינגייט לשרת בענף המודיעין (I Branch) במפקדה הכללית של הצבא בירושלים. וינגייט עסק בתקופה זו באיסוף מודיעין מהעיתונות הערבית והעברית, תרגומו לאנגלית ובניית מאגר מידע על הדמויות הבולטות בארץ.
במסגרת תפקידו, יצר וינגייט קשרים עם בכירים בהנהגת היישוב העברי ומערך המודיעין של ההגנה, ובהם חיים ויצמן, משה שרת, יוחנן רטנר, דוד הכהן, עמנואל וילנסקי, ראובן שילוח ואחרים. וינגייט הציג את עצמו בגלוי כציוני, המאמין בזכותם של היהודים להקים מדינה עצמאית בארץ ישראל. הוא אף ניסח לוויצמן טיוטת הצעה להקמת צבא במדינה היהודית, העתידה לקום בעקבות המלצות ועדת פיל. בעקבות הזדהות זו של וינגייט עם הציונות, הפך "הידיד שלך", שם הקוד שניתן לו על ידי שילוח ו-וילנסקי, לכינוי "הידיד", בו נודע ביישוב כולו.
במהלך החודשים מרץ ואפריל 1938 שהה וינגייט בקיבוץ טירת צבי לשם הגיע לאחר ששמע על גבורת הלוחמים בהדיפת ההתקפה של הפורעים הערבים. משם סייר וינגייט בגליל ובעמק יזרעאל, על מנת לבחון שיטות למניעת הברחה של אמצעי לחימה ולוחמים אל תוך הארץ, על ידי אנשי הכנופיות הערביות. בסיוריו נעזר בנוטרים בני היישובים היהודים, ויצר קשרים עם המנהיגות היהודית המקומית ובראשם גרשון ריטוב - המוכתר של טירת צבי . בעקבות סיורים אלה, הקים וינגייט ביוני 1938 את יחידת פלגות הלילה המיוחדות (פל"מ), שהורכבה מכ-40 חיילים בריטיים ומכ-75 נוטרים יהודים, חברי ההגנה. בתקופה זו התגורר וינגייט בקיבוץ עין חרוד. וינגייט גיבש עבור היחידה תפיסת פעולה חדשנית, שהתבססה על שימוש במודיעין מדויק, בתחבולות ובחשאיות. היחידה פעלה במתכונת שגיבש וינגייט כחצי שנה בסך הכול, מתוכה ארבעה חודשים בלבד תחת פיקודו. למרות זאת, זכתה הפל"מ להצלחות מבצעיות חריגות, ופעולות לוחמיה גרמו ל-17% מכלל האבדות שנגרמו לכנופיות הערביות בכל הארץ במהלך תקופה זו. וינגייט עצמו קודם בעקבות זאת לדרגת מייג'ור (רס"ן) והוענק לו העיטור "צלב השירות המצוין", השני בחשיבותו באימפריה הבריטית.
באוקטובר 1938 חזר וינגייט לאנגליה. במהלך שהותו בממלכה, נפגש עם אישים בכירים במערכת הפוליטית הבריטית, ובהם שר המושבות מלקולם מקדונלד, חבר הפרלמנט וינסטון צ'רצ'יל ואיל העיתונות הלורד ביוורברוק. בפגישותיו עמם ניסה וינגייט לשכנע את בני שיחו להביא לאימוץ מדיניות פרו-ציונית על ידי ממשלת בריטניה, ולדחות על הסף את דרישות הערבים. מפגשים אלה עוררו את מורת רוחם של הממונים עליו, להדחתו מהפיקוד על הפל"מ ובסופו של דבר גם להרחקתו מארץ ישראל. במאי 1939 הורה משרד המלחמה הבריטי לווינגייט לחזור לאנגליה כיוון שעמדותיו הפרו-ציוניות מסוכנות לכתר.
קורות חיים > שירות במלחמת העולם השנייה

וינגייט, ששירת כמפקד יחידת נ"מ בבריטניה, הציע עם פרוץ מלחמת העולם השנייה (1939-1945) להקים צבא יהודי בארץ ישראל. הוא הוצב בסודאן, והקים יחידת גרילה בשם כוח גדעון (על שם השופט התנ"כי גדעון), שהורכבה מלוחמים בריטים, סודנים, אתיופים ומספר ותיקים מההגנה. היחידה החלה לפעול בפברואר 1941, ותקפה מטרות איטלקיות באתיופיה, במסגרת המערכה במזרח אפריקה. הוא קודם לדרגת לוטננט-קולונל ופיקד על היחידה, שמנתה כ-1,700 לוחמים ולקחה בשבי כ-20,000 איטלקים. ביוני 1941 חזר וינגייט לקהיר, וחלה במלריה. בעקבות מצבו הנפשי הלקוי, וכנראה גם בהשפעת תרופה שנטל נגד מלריה, הוא ניסה להתאבד בדקירה. אחרי תקופת החלמה בבריטניה הוא נשלח להודו.
בפברואר 1942 קודם לדרגת קולונל, והקים יחידת גרילה שפעלה בבורמה. אחרי כיבוש בורמה על ידי היפנים שב להודו, ומונה למפקד חטיבת חיל רגלים, שהפכה בפיקודו לחטיבה מובחרת.
בעקבות הניסיון שצבר בלוחמה זעירה בארץ ישראל ובאתיופיה, פיתח וינגייט השקפה, לפיה כוח קטן יכול לנהל לוחמת-חדירה ארוכת טווח מסוג חדש. על-פי דבריו, "אם אתה בצבא, אתה חייב לעשות משהו יוצא דופן כדי שיבחינו בכך". הפשיטה הראשונה של כוחות וינגייט החלה ב-8 בפברואר 1943, כאשר 3,000 חיילים בריטיים חצו את הנהר צ‘ינדווין ונכנסו לבורמה. מטרת המבצע הייתה לנתק מסילת ברזל באזור. המבצע עבר בהצלחה יחסית לאחר שמסילת הברזל נותקה, אך הכוח נתקל בהתנגדות יפנית. לאחר קרבות קשים, הצליחו לשוב להודו פחות מ-2,200 חיילים מהכוח, תוך שהם נאלצים להשאיר את מרבית הפצועים מאחור. המבצע זכה לתהודה רבה ברחבי העולם, ולכוח של וינגייט הוענק הכינוי "צ'ינדיטים", על שם החיה המיתולוגית שחציה נשר וחציה אריה, שעל פי המסורת הבורמזית שמרה על הפגודות. על אף הסיום הצורם, נחשבה אז הפעולה להצלחה, והובילה לאישור של פעולות דומות בגזרות אחרות. למרות נחיתותם המספרית, הצליחו הצ‘ינדיטים לפגוע שוב ושוב ביפנים, ולשבש את תוכנית הפלישה שלהם להודו, ובכך תרמו לכישלונה. הם גם הוכיחו כי היפנים אינם האדונים הבלעדיים של הג'ונגל, וכי הלוחמים הבריטיים מסוגלים להתמודד עמם בהצלחה גם בשטח זה.
עם זאת, פועלו של וינגייט באותה תקופה זכה גם לביקורת, והוויכוח על כך הפך לפולמוס היסטורי שנפרס על פני כמאה ספרים ומאמרים רבים.
וינגייט היה לעיתים אדם חסר עכבות, במיוחד בכך שעקף מדי פעם את סמכותם של קצינים בכירים, ובניצול גישתו הישירה אל ראש הממשלה דאז, וינסטון צ'רצ'יל, שהעריך אותו מאוד. הוא רכש לא מעט אויבים בארמייה ה-14, כאשר הרחיב את יחידתו מחטיבה לדיוויזיה. אופיו כלל כנראה הפרעה דו-קוטבית שבעקבותיה נהג לפעמים להלך במחנה, לבוש בקסדת שעם ובידו שוט זנב סוס לסילוק זבובים. כמו כן הוא סירב להתרחץ וניקה את גופו רק בקרצופים נמרצים במברשת נוקשה. וינגייט, שנהג לאכול בצלים חיים להנאתו, טען במהלך ארוחת צהרים במשרד המלחמה כי הוא "אוהב בשר פיתון מבושל, שטעמו כבשר עוף".
וינגייט הוזמן ללונדון על ידי ראש הממשלה הבריטי, צ'רצ'יל, והופיע בוועידת קוויבק הצבאית באוגוסט 1943, בה הרצה בנושא לוחמת גרילה. עם שובו להודו הוא קודם לדרגת מייג'ור-גנרל, וקיבל פיקוד על שש חטיבות. הוא תכנן תקיפה נוספת בבורמה, שכללה הקמת בסיסים מבוצרים בשטח היפני. התקיפה החלה ב-6 במרץ 1944 והצליחה לעכב את כוחות הצבא היפני, שניסו לכבוש את הודו. בתוך כך חלה וינגייט במחלת טיפוס הבטן.
קורות חיים > מותו

ב-24 במרץ 1944 ביקר וינגייט בשלושה בסיסי צבא שהוקמו בבורמה. המטוס שבו טס חזרה להודו (B-25 מיטשל של חיל האוויר האמריקני), התרסק באזור מניפור, ועשרת נוסעיו נהרגו. שרידי גופתו של וינגייט נמצאו בשטח ההתרסקות, יחד עם גופותיהם של תשעת החיילים האחרים, והועברו לקבורה בהודו בקבר אחים. בשטח אותר גם כובע השעם שלו. בעקבות הסכמים בין בריטניה לארצות הברית, ומפני ששבע מתוך הגופות בקבר האחים היו של חיילים אמריקאיים, הועברו לבסוף השרידים לארצות הברית לבית הקברות הלאומי ארלינגטון (במדינת וירג'יניה שבארצות הברית).
בנו של וינגייט, ג'ונתן, שנפטר בשנת 2000, שירת כקצין תותחנים בצבא הבריטי, ופרש בדרגת קולונל (המקבילה לאלוף-משנה).
תרומתו לכוח המגן העברי

הדעה המקובלת בישראל[דרוש מקור] היא שווינגייט היה איש צבא מקורי, נועז ובעל חזון, שדרכי פעולתו וחשיבתו בנושאים צבאיים היוו תשתית חשובה לבנייתו של כוח המגן העברי, שהוביל כעבור כעשר שנים לצה"ל. הוא נחשב לאחד המייסדים המרכזיים של תורת הלחימה של "ההגנה". תפישתו הצבאית התבססה על איסוף מודיעין מדויק לפני המבצע (המכונה בצה"ל מל"מ), יוזמה, התקפיות, ניצול יתרון הלילה, שימוש ביחידות קטנות ומובחרות, וכן העברה של עיקר הלחימה מהר ככל האפשר לשטח האויב - כללים שהפכו ליסודות של תורת הלחימה של צה"ל בראשיתו. תפישה זו כונתה באותה עת "היציאה מן הגדר", והייתה שונה לחלוטין מתפישת הלחימה שקדמה לה אשר התבססה על שמירה פסיבית על יישובים ועל מארבים.