הטבח בסניף מקדונלד'ס בסן איסידרו
הערות שוליים

↑  טיים לייף, 1993; דין וחשבון; עמוד 113; "אולם החובות לא הפסיקו להצטבר, ויום אחד החליט ג'יימס אוליבר הוברטי להסדיר את העניין אחת ולתמיד. לפני שאותו יום נגמר הוא ביצע את מה שהפך באותה העת למקרה הרצח ההמוני הנוראי ביותר בהיסטוריה האמריקאית: עשרים ואחד גברים, נשים וילדים נשחטו, ותשעה עשר אחרים נפצעו. כל הקורבנות היו זרים לחלוטין מבחינתו, אבל זאת לא הייתה הנקודה. להשתוות - זו הייתה הנקודה, לוודא כי, סוף כל סוף, החשבון התאזן".
↑  "צלפים משטרתיים מקבלים רק סיכוי אחד לפגוע במטרה", לוס אנג'לס טיימס, ריצ'רד הולגווין, 16 בנובמבר 1986; אורכב מהמקור ב-3 באוגוסט 2018.
1 2 3  "אלמנת המפגע חיה בסיוט", אלנסברג דיילי רקורד, 17 ביולי 1985; אורכב מהמקור ב-23 ביולי 2022.
1 2  טיים לייף, 1993; דין וחשבון; עמוד 123; "בפעם הראשונה, הכיר הוברטי בכך שאולי סבל מהפרעה נפשית. ביום שלישי, ה-17 בחודש, אנתה הבחינה בו יושב לצד הטלפון ושאלה לפשר העניין. הוא אמר לה שהתקשר למרפאה לבריאות הנפש וביקש לקבוע פגישה. הם היו אמורים לחזור אליו. אבל מספר שעות חלפו ללא שום שיחה חוזרת. היה זה אחד מצירופי המקרים המוזרים של הגורל, האדם במרפאה לא שמע כראוי את שמו של הוברטי, ורשם אותו באופן שגוי כשוברטי. בנוסף, נימתו הרגועה וקרת הרוח לא יצרה רושם כי המקרה היווה סכנת חיים מיידית, כך שהשיחה נרשמה כלא דחופה, והייתה אמורה לקבל מענה תוך ארבעים ושמונה שעות. עצבני, עלה הוברטי על האופנוע שלו ועזב את המקום בסערה".
1 2 3  "הרוצח ההמוני ג'יימס הוברטי חיפש אחר עזרה", יונייטד פרס אינטרנשיונל, מרטין פ. האוסמן, 2 באוגוסט 1984; אורכב מהמקור ב-23 ביולי 2022.
↑  טיים לייף, 1993; דין וחשבון; עמוד 124; "כעבור שעה שב הוברטי לביתם, ובאופן מפתיע, במצב רוח מרומם. אתנה הכינה פיצה, אותה אכל בהתלהבות, נרדם למשך זמן מה, והמתין לשיחת הטלפון שמעולם לא נעשתה. באותו אחר-הצהריים יצאה כל המשפחה לטיול רכיבה על אופניים, ומאוחר יותר עזבו אותם הבנות לעבודתן בתור שמרטפיות. באותו הערב שודר סרט אהוב על ג'ים ואתנה, והם צפו בו יחדיו".
↑  "ילד מהיר מחשבה בן אחת עשרה שרד משום שהעמיד פני מת", גיינסוויל סאן, אסושייטד פרס, תימות'י הרפר, 22 ביולי 1984; אורכב מהמקור ב-23 ביולי 2022.
1 2  "הכימיה של האלימות", מכניקה פופולרית, ג'ים וילסון, 1 במרץ 1998; אורכב מהמקור ב-16 במרץ 2005.
↑  לייטון, 2011; הרוצח ההמוני המודרני; עמוד 5; "במה שנדמה כניסיון אחרון להציל את חייו, הוא ניסה לקבוע פגישה במרפאה לבריאות הנפש, אך לא הצליח להשיג אחת. ביום הטבח ביקר בגן החיות בסן דייגו יחד עם משפחתו. בעודו בוהה בבעלי החיים הכלואים, אמר הוברטי לאשתו, ”החברה קיבלה את ההזדמנות שלה!”".
↑  טיים לייף, 1993; דין וחשבון; עמוד 124; "הם עצרו לאכול במקדונלד'ס, והמשיכו לטיול בגן החיות. לאורך הליכתם נזכרה אתנה כי בעלה אמר לה שחייו נגמרו. הוא התלונן, כפי שנהג לעשות, על הרעיונות הטובים ששלח לפנטגון. כמו כן התייחס לכך שהמרפאה לבריאות הנפש לא חזרה אליו. ”בכן”, אמר, ”החברה קיבלה את ההזדמנות שלה”".
↑  טיים לייף, 1993; דין וחשבון; עמוד 124; "חזרה בביתם, אתנה הלכה למטבח והכינה ארוחת צהריים לילדים, ולאחר מכן עלתה לחדר השינה בכדי לנוח. הוברטי נכנס פנימה לבוש בבגדים בצבעי הסוואה. ”אני רוצה לנשק אותך לשלום”, הוא אמר. היא נישקה אותו ושאלה האם התכוון לעזוב, שכן ארוחת הערב תהיה מוכנה בקרוב. הוא ענה בשלילה, והסביר כי הוא הולך לצוד".
1 2 3  "עשרים שנים לאחר מכן, הטבח בסניף מקדונלד'ס בסן איסידרו עדיין זכור", נורת' קאונטי טיימס, ג'סיקה גרסקו, 17 ביולי 2004; אורכב מהמקור ב-31 באוגוסט 2009.
↑  "בתו בת השתים עשרה של ג'יימס אוליבר הוברטי", יונייטד פרס אינטרנשיונל, 19 באוקטובר 1984; אורכב מהמקור ב-23 ביולי 2022.
↑  טיים לייף, 1993; דין וחשבון; עמוד 124; "זליה הייתה הבת המועדפת על הוברטי. היא ראתה אותו עוזב את הבית ונזכרה כי אמר לה, ”להתראות, אני לא אחזור”. הוא סחב משהו עטוף בשמיכה משובצת, וזליה ראתה את קנה הרובה מבצבץ דרכה".
↑  קות'ורן, טיבלס, 1993; מספר המתים מטפס; עמוד 316; "הוברטי פתח את המתקפה בסניף מקדונלד'ס הנמצא במרחק מאה ושמונים מטרים מביתו באזור מצחין בסן איסידרו".
↑  קות'ורן, טיבלס, 1993; מספר המתים מטפס; עמוד 317; "הוברטי נכנס לרכב המרקורי מרקיז שלו, אשר עטה מדבקה עליה נכתב ”אני לא חירש, אני פשוט מתעלם ממך”, ונסע לאורך מספר בניינים לעבר סניף מקדונלד'ס".
↑  קות'ורן, טיבלס, 1993; מספר המתים מטפס; עמוד 317; "בערך בשעה 04:00 בצהריים, הרימו הסועדים את מבטיהם מארוחות הביגמק שלהם כאשר אדם גדול וממושקף נכנס פנימה. הוא החזיק ברשותו אקדח בראונינג אוטומטי בקוטר תשע מילימטרים, שוטגאן בעל שנים עשר תאים בידו האחת, ותת מקלע עוזי חצי אוטומטי בקוטר תשע מילימטר שהשעין על כתפו".
1 2  קות'ורן, טיבלס, 1993; מספר המתים מטפס; עמוד 317; "הוא החל לצרוח, ”כולם לשכב על הרצפה או שאני אהרוג מישהו”. כל ארבעים וחמישה הלקוחות צייתו להוראותיו מיד, אך הוא רצח אותם בכל מקרה".
↑  "ניווה, אה, ניווה", הוושינגטון פוסט, טום שרווד, 21 ביולי 1984; אורכב מהמקור ב-23 ביולי 2022.
↑  טיים לייף, 1993; דין וחשבון; עמודים 126–127; "לפתע החל הוברטי לצעוק, על אף שהניצולים זכרו את דבריו בצורה שונה מעט, כל אחד מהם הסכים כי הנימה הכללית הייתה בסגנון של: ”שאף אחד לא יזוז או שאתם מתים!”, ”כולם לשכב על הרצפה!”, ”תשכבו על הרצפה או שאני ארצח אתכם!”, ”אני ארצח אתכם כמו שרצחתי אחרים!”".
↑  טיים לייף, 1993; דין וחשבון; עמוד 127; "קני ויליגס שמע צעקה מחרישה. ”חזירים מלוכלכים, בני זונות מוייטנאם”, צרח הוברטי. ”הרגתי אלף אנשים ואני אהרוג אלף נוספים!”".
↑  "מטורף חמוש צורח, הרגתי אלף ואני אהרוג אלף נוספים", יונייטד פרס אינטרנשיונל, הילמר אנדרסון, 19 ביולי 1984; אורכב מהמקור ב-23 ביולי 2022.
1 2 3 4  "הטבח בקליפורניה: אנשים מתו תוך שניות", גיינסוויל סאן, אסושייטד פרס, לי סיגל, 20 ביולי 1984; אורכב מהמקור ב-23 ביולי 2022.
↑  "הטבח מעורר זיכרונות כואבים", לוס אנג'לס טיימס, ה. ג'. רזה, 18 באוקטובר 1991; אורכב מהמקור ב-23 ביולי 2022.
↑  "קורבנות הטבח: הסיפור", יונייטד פרס אינטרנשיונל, 22 ביולי 1984; אורכב מהמקור ב-23 ביולי 2022.
↑  פרנסקל, 2011; שבעים ושבע דקות בגיהנום; טבח; עמוד 72; "אורורה נורתה ברגלה בידי אחד מקליעי העוזי ונשכבה לצד גופתה של דודתה, עיניה סגורות בחוזקה, למעט שבריר שנייה בו ראתה את האיש שכיוון את מכונת הירייה השחורה והקטנה לעבר דודתה, בטרם החל לירות. גופתה של ג'קי קפצה ורעדה כאשר מטר האש הבלתי פוסק פגע בכתפיה, גבה, ישבנה, זרועה השמאלית, רגליה, צווארה וראשה. מאוחר יותר אמר המנתח בחדר המתים כי ספר ארבעים ושמונה פצעי ירי".
1 2  "חלק מקורבנות הטבח מתארים את האימה שחוו דרך תביעות משפטיות", לוס אנג'לס טיימס, ג'ים שכטר, 9 בפברואר 1986; אורכב מהמקור ב-23 ביולי 2022.
↑  פרנסקל, 2011; שבעים ושבע דקות בגיהנום; טבח; עמוד 70; "קית' החליק תחת השולחן יחד עם מתאו והוריו כאשר החדר החל להתפוצץ בשאון אינסופי של רעשי נפץ מחרישים. בלית' צרחה והחלה לבכות. קית' מעולם לא שמע משהו כל כך מחריד כמו מטר האש של הנשקים החצי אוטומטים, ועוד בתוך החלל הסגור והרגוע בסניף השכונתי של מסעדת מקדונלד'ס. הכל היה הפוך".
↑  פרנסקל, 2011; שבעים ושבע דקות בגיהנום; טבח; עמוד 76; "מאוחר יותר סיפר לו סבו את מה שאירע במקדונלד'ס, לפחות את מה שחשב שעליו לדעת. בלית' ומתאו מתו, אמר. אך הוא לא סיפר לילד המסכן כי שניהם נפגעו מספר פעמים, ככל הנראה בזמן שניסו לזחול לעבר דלת סמוכה. שניהם נשחטו כאשר נמלטו חזרה אל מתחת לשולחן".
↑  "ייתכן שפיטורים הרגיזו את הרוצח", קנברה טיימס, 21 ביולי 1984; אורכב מהמקור ב-23 ביולי 2022.
1 2  "יום השנה לטבח ההמוני: סן איסידרו עדיין רדופה בידי הטרגדיה", לוס אנג'לס טיימס, דייוויד פריד, מרג'ורי מילר, 14 ביולי 1985; אורכב מהמקור ב-23 ביולי 2022.
1 2  "רגע בהיסטוריה באורך שבעים ושבע דקות שלעולם לא יישכח", לוס אנג'לס טיימס, מייקל גרנברי, 16 ביולי 1989; אורכב מהמקור ב-23 ביולי 2022.
↑  פרנסקל, 2011; שבעים ושבע דקות בגיהנום; טבח; עמוד 73; "שיחת הטלפון הראשונה לשירותי החירום התקבלה בשעה 04:00 בצהריים, אולם השוטרים והפרמדיקים הופנו בטעות לסניף מקדונלד'ס אחר הרחוק כשלושה קילומטרים מהמקום בו הוברטי השתולל והרג אנשים".
1 2  "אחד השורדים הקטנים של הטבח חזר לביתו בשלום", מונטריאול גזט, 8 באוגוסט 1984; אורכב מהמקור ב-23 ביולי 2022.
↑  טיים לייף, 1993; דין וחשבון; עמודים 130–131; "שעון הקיר במסעדת מקדונלד'ס צלצל רק עשר דקות לאחר יריית השוטגאן הראשונה, כאשר זוג מקסיקני, אסטולפו פליקס בן השלושים ואחת, ואשתו מרסילה בת העשרים ושלוש, נכנסו פנימה עם בתם בת ארבעת החודשים, קרליטה. פליקס הבחין בחלונות המנופצים אך לא שמע קולות ירי. הוא הניח שהדמות שהתקרבה לעברם התכוונה לתקן את החלונות. אותו אדם צעק משהו לעברם, אבל פליקס ואשתו לא דיברו אנגלית. לאחר מכן הרימה הדמות שוטגאן והחלה לירות. הכדורים פגעו באשתו של פליקס ובתינוקת, ופגעו בו בבטנו. היא מעדה אחורה כנגדו. הוא לקח את התינוקת המדממת ממנה, והם החלו לרוץ לעבר מגרש החנייה של סניף הדואר הקרוב".
↑  "קורבנות תמימים שילמו את מחירו של אדם זועם", השליח, 22 ביולי 1984; אורכב מהמקור ב-8 בדצמבר 2015.
↑  פרנסקל, 2011; שבעים ושבע דקות בגיהנום; טבח; עמוד 73; "זוג מקסיקני מבוגר, מיגל ואליסיה ויקטוריה, הגיעו למקום בכדי להזמין טייק אוויי של המבורגרים שרצו לקחת איתם חזרה לטיחואנה. אפילו בגיל שבעים וארבע, מיגל החזיק את ידה של אשתו האהובה בת השישים ותשע, אך כאשר עמד לפתוח עבורה את הדלת, פגשו שניהם את הוברטי פנים אל פנים".
↑  פרנסקל, 2011; שבעים ושבע דקות בגיהנום; טבח; עמוד 73; "מיגל קרס על הרצפה והחל לנגב את הדם מפניה של אשתו בזמן שקילל את הוברטי. אבל הוברטי לא היה מוכן לאכול חרא ממקסיקנים. הוא קילל את האיש הזקן בחזרה, ואז הצמיד את קנה השוטגאן שלו לפניו לפני שלחץ על ההדק".
↑  "זיכרון הטבח במקדונלד'ס", איסט ביי טיימס, אסושייטד פרס, 18 ביולי 2004; אורכב מהמקור ב-23 ביולי 2022.
↑  פרנסקל, 2011; שבעים ושבע דקות בגיהנום; טבח; עמוד 73; "הוברטי שמר על כולם בהיכון, יורה בדלתות, בחלונות, ולמעשה בכל תנועה שראה בחוץ. הוא החזיק במאה שבעים וחמישה שוטרים מסביבו. כל האזור הבין מדיני מסביב נסגר, וסגר הוטל לאורך שישה בלוקים".
↑  פרנסקל, 2011; שבעים ושבע דקות בגיהנום; טבח; עמוד 75; "עשר דקות לאחר שיחת הטלפון הראשונה, הקימה המשטרה מפקדה במרחק מספר בניינים, ותוך עשר דקות נוספות, הייתה המסעדה כבר מוקפת כולה".
↑  טיים לייף, 1993; דין וחשבון; עמוד 132; "באותה העת, במפקדת משטרת סן סייגו, השוטרת קתרין ננס החלה לאסוף כלי נשק מיוחדים ולהרכיב קבוצה טקטית. אך זמן רב כבר חלף מאז השעה 04:00 בצהריים, שעת העומס כבר החלה, ואנשי הכוחות המיוחדים היו מפוזרים בכל העיר. כמעט שעה שלמה חלפה בטרם התכנסה הקבוצה בזירת הירי, ושחררה את השוטרים המבוהלים שהיו הראשונים להגיב והקיפו כעת את המסעדה".
↑  פרנסקל, 2011; שבעים ושבע דקות בגיהנום; טבח; עמוד 73; "מתוך מה שהצליחו השוטרים לראות, היו בתוך המסעדה כמה מפגעים. נעשה שימוש ביותר מדי כלי נשק בשביל שיהיה זה רק אדם אחד. אך הם לא יכלו לראות יותר מדי משום שחלונות המסעדה, אשר היו עשויים מזכוכית חזקה במיוחד, נשברו בצורה דמוית קורי עכביש בשל הקליעים שנורו דרכם".
↑  קות'ורן, טיבלס, 1993; מספר המתים מטפס; עמוד 318; "צלפי המשטרה נצרו אש במשך יותר משעה מאחר שחששו כי המפגע החזיק בבני ערובה. כמו כן לא ניסו ליצור עמו קשר דרך הטלפון, בעזרת מגפון, ולא באמצעים אחרים".
↑  קות'ורן, טיבלס, 1993; מספר המתים מטפס; עמוד 318; "בשעה 05:00 בצהריים שכך הירי. עובד מקדונלד'ס זחל החוצה מתוך המרתף עם מידע חשוב בידיו. הוברטי לא החזיק בבני ערובה".
↑  קות'ורן, טיבלס, 1993; מספר המתים מטפס; עמוד 318; "צוות הכוחות המיוחדים קיבל אור ירוק. ”ברגע שתשיגו ראות נקייה של המפגע תהרגו אותו”, הפקודה הורתה".
↑  פרנסקל, 2011; שבעים ושבע דקות בגיהנום; טבח; עמוד 75; "בשעה 05:05 בצהריים, יותר משעה לאחר שפתח הוברטי באש, מפקד הכוחות המיוחדים נסע במהירות לעבר סן איסידרו, כאשר שמע שאנשיו קיבלו אור ירוק להרוג את המפגע אם תזדמן להם ראות נקייה שלו".
↑  פרנסקל, 2011; שבעים ושבע דקות בגיהנום; טבח; עמוד 72; "הוא האזין לרדיו וחיכה לשמוע אחר שידורי חדשות שיהפכו אותו למפורסם".
↑  "ניצול הטבח במקדונלד'ס אומר כי המשטרה יכלה להציל חיים נוספים", יונייטד פרס אינטרנשיונל, 30 ביולי 1984; אורכב מהמקור ב-23 ביולי 2022.
↑  "ניצול הקטל הגשים את חלומו להפוך לשוטר", סן דייגו יוניון טריביון, 18 ביולי 2004; אורכב מהמקור ב-23 ביולי 2022.
1 2 3  "ניצולים משחזרים את הטבח בסניף מקדונלד'ס בסן איסידרו שהתרחש לפני שלושים שנים", חדשות קוסי, סטיב בוש, 19 ביולי 2014; אורכב מהמקור ב-8 בדצמבר 2015.
↑  קות'ורן, טיבלס, 1993; מספר המתים מטפס; עמוד 318; "הנס הוא שחלק מהאנשים הצליחו בכלל לברוח - וכי עשרה אנשים יצאו מהמסעדה בחיים. חמישה מהם התחבאו במחסן".
1 2  "זיכרון האימה שהתרחשה במקדונלד'ס עשר שנים קודם לכן", השליח היומי, 17 ביולי 1994; אורכב מהמקור ב-23 ביולי 2022.
↑  קות'ורן, טיבלס, 1993; מספר המתים מטפס; עמוד 318; "אחד הכבאים נפגע לאחר שהקליע עבר דרך הכבאית ושפשף אותו קלות בראשו".
↑  "עשרים ואחד אנשים נורו למוות במקדונלד'ס", היסטוריה, 18 ביולי 1984; אורכב מהמקור ב-23 ביולי 2022.
↑  "הטבח במקדונלד'ס הטיל טראומות פיזיות ונפשיות", לוגאנספורט פארוס טריביון, 22 ביולי 1984; אורכב מהמקור ב-11 בדצמבר 2015.
1 2 3  "הטבח במקדונלד'ס שינה את הדרך בה המשטרה פועלת", רשת החדשות בכבלים, ג'ים קאוואנה, 24 ביולי 2009; אורכב מהמקור ב-23 ביולי 2022.
1 2 3  "טבח בסן איסידרו", סינון סן דייגו, 18 ביולי 1984; אורכב מהמקור ב-20 בנובמבר 2011.
↑  פרנסקל, 2011; שבעים ושבע דקות בגיהנום; טבח; עמוד 75; "הכדור פגע במרכז חזהו של ג'יימס הוברטי והתפוצץ לתוך עמוד השדרה שלו, מרסק את לבו לחתיכות קטנות".
↑  "עשרים ואחד מתו בטבח בסן איסידרו", סן דייגו יוניון טריביון, 19 ביולי 1984; אורכב מהמקור ב-23 ביולי 2022.
↑  טיים לייף, 1993; דין וחשבון; עמוד 138; "השוטר ר. או. בראון הוביל כוח קטן לתוך המסעדה. ”ראיתי אדם לבוש בחולצה אדומה ובמכנסיים בצבעי הסוואה שוכב על הרצפה”, הוא דיווח. ”ראיתי גם כלי נשק אשר דמה לעוזי או לתשע מילימטרים אוטומטי שוכב לרגליו. כיוונתי את האקדח שלי לעבר החשוד אפילו שנראה כי הוא כבר מת. לאחר מכן ראיתי ילדה זזה מתחת לדוכן השירות. כשהיא הרימה את ראשה והסתכלה עליי שאלתי אותה האם האיש שאליו כיוונתי את האקדח שלי היה החשוד. היא אמרה שכן”".
↑  "בתו של רוצח מקדונלד'ס מייעצת לתינוק של הקורבנות מסן ברנרדינו", סן דייגו יוניון טריביון, דבי בייקר, 23 באוגוסט 2016; אורכב מהמקור ב-23 ביולי 2022.
↑  פרנסקל, 2011; שבעים ושבע דקות בגיהנום; טבח; עמוד 72; "חלק מהגופות עדיין אחזו בהמבורגרים שאכלו. אחרים ניסו לעצור את הדימום בעזרת מפיות של מקדונלד'ס, אך לא הצליחו להציל את חייהם".
↑  פרנסקל, 2011; שבעים ושבע דקות בגיהנום; טבח; עמוד 72; "הוא ירה מאתיים ארבעים ושבעה כדורים ותרמילים. באותה העת כבר מתו או גססו כעשרים ואחד בני אדם, ותשעה עשר פצועים שכבו מכל עבר. שלושה עשר מהמתים נורו בראשם, שבעה בחזהם, ואחד, קרלוס רייס הקטן, בגבו".
↑  "מוות ודם במקום של צחוק", הוושינגטון פוסט, ג'יי מת'יוס, טום שרווד, 20 ביולי 1984; אורכב מהמקור ב-23 ביולי 2022.
↑  פרנסקל, 2011; שבעים ושבע דקות בגיהנום; טבח; עמוד 72; "המטורף ירה לכל עבר בזמן שהלך הנה והנה בתוך המסעדה. הוא החזיק כלי נשק בשתי ידיו. הוא צרח קללות שונות ודיבר אל האנשים שעמד להרוג. הוא אמר להם ששירת בווייטנאם ושלא חשש להרוג את כולם".
↑  "אחד הניצולים מהטבח במקדונלד'ס חולק על טענות המשטרה", יונייטד פרס אינטרנשיונל, 30 ביולי 1984; אורכב מהמקור ב-23 ביולי 2022.
↑  טיים לייף, 1993; דין וחשבון; עמוד 113; "הוברטי נולד ב-11 באוקטובר 1942, בקנטון, אוהיו, עיר תעשייתית במרחק שמונים קילומטרים מקליבלנד".
↑  "איקל אי. הוברטי", פולדטרי; אורכב מהמקור ב-23 ביולי 2022.
1 2 3  "רוצח ההמונים: תמיד מאוד בודד ונורא עצוב", יונייטד פרס אינטרנשיונל, ביל קרדוסו, 22 ביולי 1984; אורכב מהמקור ב-17 ביולי 2021.
↑  טיים לייף, 1993; דין וחשבון; עמוד 113; "כאשר היה ג'ים בן שלוש, מעט יותר מפעוט, נדבק בפוליו וסבל מדבר שכינה אביו בשם ”שיתוק עוויתי”. הוא נאלץ לעטות אביזרי עזר עשויי עור ומתכת על רגליו, וכאשר הוריד אותם לבסוף נותר עם צליעה מוזרה".
↑  אולשאקר, דאגלס, 2001; צל של אדם חמוש; עמוד 232; "ג'ים הצעיר, אשר נלחם כבר בפוליו ונאלץ להשתמש באביזרי עזר על רגליו שהובילו את חבריו לכיתה לצחוק עליו, לא הצליח להבין איזה מין אלוהים יגרום לכזה כאב, ואף ייקח ממנו את אמו".
1 2  "רוצח ההמונים גילה עניין רב בכלי נשק בצעירותו", ניו יורק טיימס, ג'ון הולושה, 21 ביולי 1984; אורכב מהמקור ב-23 ביולי 2022.
↑  טיים לייף, 1993; דין וחשבון; עמוד 114; "שנים לאחר מכן, נזכר המורה, ”אני לא יכול להאמין שהכשלתי אותו ואיני זוכר אותו”. הערתו האחרונה סיכמה את תקופתו של הנער בבית הספר. ג'ים סיים את לימודיו בצורה שאף אחד לא זכר, במקום החמישים ואחד מתוך שבעים ושבעה התלמידים בשכבה".
↑  טיים לייף, 1993; דין וחשבון; עמוד 114; "ג'ים הוברטי נרשם למכללת מאלון, מוסד לימודי קטן בעל אופי קווייקרי בקנטון, בו למד סוציולוגיה, בטרם שינה את דעתו לגבי הקריירה שלו, ועבר למוסד ללימודי קבורה בפיטסבורג, פנסילבניה".
↑  טיים לייף, 1993; דין וחשבון; עמוד 116; "בתו הראשונה של הוברטי, זליה, נולדה ב-1972, זמן מה לאחר שהחל לעבוד כרתך. בת נוספת, קסנדרה, נולדה כעבור שנתיים".
↑  טיים לייף, 1993; דין וחשבון; עמוד 118; "מזגו היה פראי ופתאומי, והוא נהג לסטור לבנותיו מעת לעת ולהכות את אתנה כשהתעצבן. ”באופן כללי, זו הייתה בדרך כלל רק מכה אחת”, היא אמרה. אולם במקרה אחד הוא הכה אותה נמרצות ו”דפק לי את הלסת”, כפי שניסחה זאת, ולעיתים אף נהג לכוון את אקדחיו לעברה. במקרה אלים במיוחד הצמיד סכין קצבים לגרונה של בתו הצעירה, קסנדרה".
↑  "אביו של רוצח ההמונים אומר כי האלימות של בנו אינה מובנת", הוושינגטון פוסט, ארתור ס. בריסביין, 21 ביולי 1984; אורכב מהמקור ב-23 ביולי 2022.
↑  טיים לייף, 1993; דין וחשבון; עמוד 139; "ביום שלאחר הטבח הגיעו העיתונאים לאוהיו וביקרו את ארל הוברטי, האב בן השבעים ושלוש שבנו חי ומת בצורה כה רעה. האיש הזקן החל לעסוק בציור בשנות פרישתו, והצביע לכיוון ציור קנבס שזה עתה סיים. ”ציירתי את זה עבור הכנסייה שלי”, אמר. ”ישנן שתים עשרה כבשים, אתם רואים, ליד נהר הירדן, והרועה שלהן משגיח עליהן. אבל יש אחת, בודדה. זו הכבשה האבודה..”, הוא החל לבכות. ”אתמול היה היום הנוראי ביותר בחיי”, אמר. ”אני מרגיש כל כך רע עבור כל האנשים האלו”.
↑  "אלמנתו של מפגע הטבח במקדונלד'ס שבה לביתה", חדשות לודי סנטינל, 27 ביולי 1984; אורכב מהמקור ב-23 ביולי 2022.
↑  "אלפיים אנשים בטקס האשכבה", קנברה טיימס, 23 ביולי 1984; אורכב מהמקור ב-23 ביולי 2022.
↑  "זיכרונות הניצולים מהטבח: שני סיפורים שונים: זה לא דבר שאתה שוכח, אומרת אתנה הוברטי", לוס אנג'לס טיימס, דייוויד פריד, מרג'ורי מילר, 14 ביולי 1985; אורכב מהמקור ב-23 ביולי 2022.
↑  "חייהם הקשים של משפחת הרוצח ממקדונלד'ס", גיינסוויל סאן, 18 ביולי 1985; אורכב מהמקור ב-23 ביולי 2022.
↑  "מטורף ירה בעשרים ושניים אנשים במקדונלד'ס היה מתבודד וחובב כלי נשק", מונטריאול גזט, 20 ביולי 1984; אורכב מהמקור ב-23 ביולי 2022.
↑  "הבאת פרחים והמשקל של תעלומה נוראית שמעולם לא תיפתר", יונייטד פרס אינטרנשיונל, מרטין פ. האוסמן, 21 ביולי 1984; אורכב מהמקור ב-23 ביולי 2022.
↑  "קורבנותיו של רוצח ההמונים נקברים בידי משפחותיהם", קנטאקי ניו ארה, 18 ביולי 1984; אורכב מהמקור ב-23 ביולי 2022.
↑  "תושב החוף הורג עשרים במסע קטל במסעדה", ניו יורק טיימס, 19 ביולי 1984; אורכב מהמקור ב-23 ביולי 2022.
↑  טיים לייף, 1993; דין וחשבון; עמוד 139; "משום שמרבית הקורבנות היו היספנים, מספר תיאוריות הציעו כי מניעיו של הוברטי היו גזעיים לחלוטין. מפקד משטרת סן דייגו ויליאם קולנדר פטר את ההשערות הללו. ”הוא לא אהב אחד”, אמר".
↑  "סניף מקדונלד'ס בסן איסידרו לא ייפתח שוב", הוושינגטון פוסט, ג'יי מתיוס, 25 ביולי 1984; אורכב מהמקור ב-23 ביולי 2022.
↑  "סניף מקדונלד'ס בו התרחש הטבח נהרס", יונייטד פרס אינטרנשיונל, מרטין פ. האוסמן, 27 בספטמבר 1984; אורכב מהמקור ב-23 ביולי 2022.
↑  "סניף מקדונלד'ס בו התרחש הטבח עתיד להפוך לאתר הנצחה עבור הקורבנות", רידינג איגל, 7 בספטמבר 1984; אורכב מהמקור ב-23 ביולי 2022.
↑  "אתר הנצחה עתיד להיבנות במקום בו נהרגו עשרים ואחד אנשים", חדשות לודי סנטינל, 18 ביולי 1990; אורכב מהמקור ב-23 ביולי 2022.
↑  "רשת מקדונלד'ס מתכוונת לבנות מחדש סניף נוסף במרחק שני בלוקים מזירת הטבח", לוס אנג'לס טיימס, מרג'ורי מילר, 2 בינואר 1985; אורכב מהמקור ב-23 ביולי 2022.
↑  "קרן הטבח בסן איסידרו משלמת שלוש מאות וחמישים אלף דולרים", לוס אנג'לס טיימס, 24 במרץ 1985; אורכב מהמקור ב-23 ביולי 2022.
↑  "קשתות זהב נוחתות", לואיסטון דיילי סאן, 25 ביולי 1984; אורכב מהמקור ב-23 ביולי 2022.
↑  "אלמנתו של הוברטי מבקשת לעזור למשפחות הקורבנות", היום, 28 ביולי 1984; אורכב מהמקור ב-23 ביולי 2022.
↑  "שלושים ושתיים שנים לאחר הטבח בסניף מקדונלד'ס", חברת השידור הלאומית סן דייגו, מאט רסקון, 18 ביולי 2016; אורכב מהמקור ב-23 ביולי 2022.
↑  "האנדרטה מוקדשת לזירת הטבח לאחר זמן רב", לוס אנג'לס טיימס, ראסל בן עלי, 14 בדצמבר 1990; אורכב מהמקור ב-23 ביולי 2022.
↑  "עשור לאחר מכן, סן איסידרו עדיין זוכרת את עשרים ואחד קורבנות הירי", יומן הסיקור של לאס וגאס, רייצ'ל קרוסבי, 2 באפריל 2018; אורכב מהמקור ב-23 ביולי 2022.
↑  "העיר מנצחת בשימוע שעסק בתגובת המשטרה בטבח בסן איסידרו", לוס אנג'לס טיימס, ג'ים שכטר, 25 במרץ 1987; אורכב מהמקור ב-22 ביולי 2022.
↑  "תביעותיהם האחרונות של ניצולי הטבח נדחו: בתי המשפט: ארבעת התיקים, בהם מעורבים הניצולים וקרובי המשפחות של הקורבנות מהטבח בסניף מקדונלד'ס ב-1984, הפכו למיושנים, אומר השופט", לוס אנג'לס טיימס, אלן אברהמסון, 28 באוגוסט 1991; אורכב מהמקור ב-23 ביולי 2022.
1 2 3  "מקדונלד'ס הוזכרה בתביעה משפטית", קנברה טיימס, 20 ביולי 1986; אורכב מהמקור ב-23 ביולי 2022.
↑  "ניצולי הטבח במקדונלד'ס שהוביל למותם של עשרים ואחד אנשים", יונייטד פרס אינטרנשיונל, סנדרה נ. מיצ'יוקו, 20 ביולי 1984; אורכב מהמקור ב-23 ביולי 2022.
↑  "האלמנה אומרת כי מקנאגטסים הם שהובילו לירי ההמוני", בריאן טיימס, 18 בספטמבר 1987; אורכב מהמקור ב-23 ביולי 2022.
↑  "יום רביעי הארור", בסיס הנתונים האינטרנטי לסרטים; אורכב מהמקור ב-23 ביולי 2022.
↑  "77 דקות", בסיס הנתונים האינטרנטי לסרטים; אורכב מהמקור ב-23 ביולי 2022.