משימת קרולק-מנדנהול
דיווח ותחקיר > עימות

קרולאק ניסה להסביר את ההערכות המנוגדות בכך שהצביע על כך שמנדנהול סקר אזורים עירוניים, בזמן שהוא יצא אל הכפר, ו"היכן המלחמה"?. קרולאק טען כי נושאים פוליטיים בסייגון לא יפגעו בהתקדמות הצבאית, והצהיר כי "אנו יכולים להתנודד כדי לנצח במלחמה כשנהו נשאר בשליטה". עוזר שר החוץ, רוג'ר הילסמן,(אנ') טען כי ההבדל בין הדיווחים המנוגדים "הוא ההבדל בין השקפה צבאית לפוליטית". במהלך הוויכוח על ההבדלים בהשקפות, טען מנדהול שסייגון סבלה מ"התמוטטות כמעט מוחלטת" בעקבות פשיטות הפגודה. מנדנהול דיווח כי עובדי ציבור וייטנאמים חששו להיראות עם אמריקאים. הוא נזכר בביקור אחד שבו נאלץ להישאר בשקט בזמן שהמארח הווייטנאמי שלו התגנב בחדר, בחיפוש אחר מיקרופונים נסתרים. מנדנהול טען ש"סייגון הייתה כבדה באווירה של פחד ושנאה" וכי האנשים פחדו מדיים יותר מהווייט קונג. הוא דיווח שעובדי ציבור רבים כבר לא ישנו בבית עקב חשש למעצרי חצות על ידי המשטרה החשאית של נו. פקידים רבים בילו לאחרונה את עיקר יומם במשא ומתן לשחרור ילדיהם, שנכלאו בשל השתתפות בהפגנות פרו-בודהיסטיות. מנדנהול טען כי המהומה הפנימית נמצאת כעת בעדיפות גבוהה יותר מהמלחמה נגד הקומוניסטים.
מנדנהול גינה את מחוות הפיוס והרצון הטוב של סייגון כלפי הבודהיסטים כפעולה של יחסי ציבור. הוא דיווח כי נזירים(אנ') מאזורי פרובינציה שנעצרו בסייגון בשל הפגנות, לא הוחזרו למקומות מוצאם כפי שהובטח. מנדהול ציין שכאשר הנזירים שוחררו, פקידיו של דיים שמרו על תעודות הזיהוי שלהם. זה הביא למעצרם מחדש לאחר ניסיון לעזוב את הבירה. הנזירים סומנו אז כווייט קונג מכיוון שלא היו להם תעודות זיהוי ממשלתיות. כשהחדשות על טקטיקות כאלה התפשטו ברחבי הבירה, כמה נזירים חיפשו מקלט בבתי סייגון של קציני ARVN. מנדהול התעקש שארצות הברית אחראית למצב כי היא סייעה למשפחת נו להשיג כוח, חימושה ומימנה אותו. הוא נימק שכאשר דיים השתמש בנשק נגד בני עמו, וושינגטון לקחה גם אחריות. הוא הצהיר כי "סירוב לפעול יהווה התערבות בענייני וייטנאם באותה מידה כמו פעולה".
לפי מסמכי הפנטגון, "הכישלון הקריטי של שני הדו"חות היה להבין את התפקיד הפוליטי הבסיסי שהצבא בא לשחק בווייטנאם". המסמכים הגיעו למסקנה שה-ARVN הוא המוסד היחיד המסוגל להדיח ולהחליף את דיהם. Diệm ו-Nhu הבינו במלואם את האיום הפוטנציאלי, והגיבו בפרדיגמת ההפרדה והכיבוש. הם גזלו את זכותם של קידום קצינים בכירים ומינו גנרלים על סמך נאמנות לארמון, ונתנו פקודות ישירות לקצינים. פעולה זו גרמה לחוסר אמון עמוק בקרב הקצינים הבכירים ופיצלה את כוחם. קרולק לא הצליח להבין שאם המצב יתדרדר עד לנקודה שבה חוסר שביעות רצון עם דיהם מהווה אפשרות של ניצחון קומוניסטי, הגנרלים יתערבו בפוליטיקה בגלל מה שיקרה להם תחת השלטון הקומוניסטי. נראה שגם קרולאק ומנדנהול לא שיערו שאם חונטה צבאית תעלה לשלטון, ההשפעה המפלגתית של פוליטיקת הקידום של דיהם תתבטא כשהגנרלים מתחרים על השלטון. אף אחד מהזוג לא שם דגש על ההשפעות המזיקות שהיו נגרמות כתוצאה ממאבקים פוליטיים בין הגנרלים.
במהלך פגישת ה-NSC, פרדריק נולטינג – שקדם לודג' כשגריר ארצות הברית בדרום וייטנאם – הסתבך בניתוח של מנדנהול. נחשב כמתנצל של דיהם, נולטינג ציין שמנדנהול היה פסימי לגבי דרום וייטנאם במשך מספר שנים. מקלין חיזק ודחף את השקפתו של מנדנהול עוד יותר, וקרא לממשל להפעיל לחץ ישיר על סייגון על ידי השעיית סיוע לא צבאי, בניסיון לגרום לשינוי משטר. במילותיו של מקלין:
This would unavoidably be dangerous. There was no way to be sure how events would develop. It was possible, for example, that the Vietnamese forces might fragment into warring factions, or that the new government would be so incompetent and/or unstable that the effort against the Viet Cong would collapse. The US should therefore resolve now to introduce American combat forces if necessary to prevent a Communist triumph midst the debris of the Diệm regime.
"מסמכי הפנטגון" סברו שמקלין הבין את המלכודות של חונטה צבאית שקרולאק ומנדנהול התעלמו ממנה. בלי קשר, מקלין הגיע למסקנה שארצות הברית צריכה להמשיך בטיפוח שינוי משטר, לקבל את ההשלכות ולשקול הכנסת כוחות קרב אמריקאים כדי לעצור ניצחון אפשרי של הווייט קונג.
פגישת ה-NSC שמעה אז את התחזית העגומה של פיליפס לגבי המצב בדלתא המקונג. הוא טען כי תוכנית המלט האסטרטגית הייתה חורבן בדלתא, וקבע כי הם "נלעסים לחתיכות על ידי הווייטקונג". כאשר צוין כי פיליפס היה עד לאחרונה לקרב בדלתא, קנדי ביקש מפיליפס את הערכתו. פיליפס השיב: "טוב, אני לא אוהב לסתור את הגנרל קרולק, אבל אני חייב לומר לך, אדוני הנשיא, שאנחנו לא מנצחים במלחמה, במיוחד בדלתא. החיילים משותקים, הם בצריפים, וזה מה שקורה בפועל במחוז אחד שנמצא ממש ליד סייגון." פיליפס טען כי הסרת Nhu היא הדרך היחידה לשפר את המצב. פיליפס טען כי האמצעי היחיד להרחקת נהו הוא להביא את קולונל אדוארד לנסדייל, פעיל ה-CIA שביסס את עמדתו של דיהם עשור קודם לכן, הצעה שקנדי דחה. פיליפס המליץ על שלושה אמצעים:
הפסקת הסיוע לכוחות המיוחדים של ARVN של קולונל Lê Quang Tung, שקיבל את פקודותיו ישירות מהארמון ולא מפקודת הצבא. טונג הוביל את הפשיטות על פגודות בודהיסטיות ב-21 באוגוסט, בהן נהרגו מאות והתרחש הרס פיזי נרחב. הכוחות המיוחדים שימשו בעיקר לדיכוי מתנגדי משטר ולא למלחמה בקומוניסטים.
קיצוץ כספים למרכז הקולנוע, שהפיק סרטים הגיוגרפיים על בני הזוג Nhus.
להמשיך בפעולות חשאיות שמטרתן להפריד ולהכפיש את טונג והמייג'ור גנרל Tôn Thất Đính. דין היה המושל הצבאי של סייגון ומפקד חיל ה-ARVN III. דין היה הגנרל הצעיר ביותר בהיסטוריה של ה-ARVN, בעיקר בשל נאמנותו למשפחת נגו.
בוויכוח שלאחר מכן שאל קנדי את פיליפס מה יקרה אם נהו יגיב לקיצוץ על ידי הפניית כספים מהצבא כדי לתמוך במזימות האישיות שלו. כאשר קנדי שאל אם נהו יאשים את ארצות הברית בהידרדרות צבאית כלשהי כתוצאה מכך, פיליפס השיב שה-ARVN יתקומם, מכיוון שקציני ה-ARVN שהיו ברשימת הלהיטים של וייטקונג לא יאפשרו לקומוניסטים להשתחרר. פיליפס אמר שאם נהו ינסה להסיט את הסיוע הצבאי הרחק מהחיילים כדי לתמוך במזימותיו האישיות, האמריקאים יוכלו להעביר את הכסף ישירות לאזור הכפרי במזוודות.