stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ליגת העל הטורקמנית
היסטוריה > לאחר התפרקות ברית המועצות (1992 ואילך)

הליגה הטורקמנית בכדורגל הוקמה בשנת 1992 אחרי התפרקות ברית המועצות, ופירוקה של ליגת העל הסובייטית. הליגה הצטרפה לפיפ"א תחת קונפדרציית הכדורגל של אסיה. בעונת הבכורה של הליגה השתתפו 15 מועדונים, והאלופה הראשונה הייתה קופטדאג אשגבאט. לאחר מכן הוקטנה הליגה ל-10 קבוצות, ובשנים הבאות ל-8 ול-6 בהדרגה. לאחר מכן הוגדלה ונעה בין 8 ל-11 משתתפות.
אליפויות לפי עונה

קבוצה המסומנת בכתב מודגש זכתה בגביע הטורקמני באותה העונה והשלימה דאבל מקומי.
| עונה | אלופה | סגנית | מקום שלישי |
| --- | --- | --- | --- |

| 1992 | קופטדאג אשגבאט | בלקן | אהל אקדסיאק |
| 1993 | קופטדאג אשגבאט | בלקן | בוזמאין |
| 1994 | קופטדאג אשגבאט | ניסה אשגבאט | מרו מארי |
| 1995 | קופטדאג אשגבאט | ניסה אשגבאט | בלקן |
| 1996 | ניסה אשגבאט | קופטדאג אשגבאט | אסקוואטורצ'י קארג'ו |
| 1997/1998 | קופטדאג אשגבאט | ניסה אשגבאט | דגדאן אשגבאט |
| 1998/1999 | ניסה אשגבאט | קופטדאג אשגבאט | דגדאן אשגבאט |
| 2000 | קופטדאג אשגבאט | בלקן | ניסה אשגבאט |
| 2001 | ניסה אשגבאט | קופטדאג אשגבאט | בלקן |
| 2002 | שגאדאם טורקמנבאשי | ניסה אשגבאט | גאראגום טורקמנבאט |
| 2003 | ניסה אשגבאט | בלקן | שגאדאם טורקמנבאשי |
| 2004 | בלקן | ניסה אשגבאט | מרו מארי |
| 2005 | HTTU אשגבאט | גאזצ'י גאזויאק | בלקן |
| 2006 | HTTU אשגבאט | בלקן | אשגבאט |
| 2007 | אשגבאט | HTTU אשגבאט | בלקן |
| 2008 | אשגבאט | HTTU אשגבאט | בלקן |
| 2009 | HTTU אשגבאט | בלקן | מרו מארי |
| 2010 | בלקן | אלטין אסיר | לבאפ |
| 2011 | בלקן | HTTU אשגבאט | אשגבאט |
| 2012 | בלקן | מרו | HTTU אשגבאט |
| 2013 | HTTU אשגבאט | בלקן | אלטין אסיר |
| 2014 | אלטין אסיר | אהאל | שגאדאם טורקמנבאשי |
| 2015 | אלטין אסיר | בלקן | אשגבאט |
| 2016 | אלטין אסיר | בלקן | אנרג'טיק טורקמנבאשי |
| 2017 | אלטין אסיר | אהאל | שגאדאם |
| 2018 | אלטין אסיר | אהאל | אנרג'טיק טורקמנבאשי |
| 2019 | אלטין אסיר | אהל | שגאדאם |
| 2020 | אלטין אסיר | אהאל | שגאדאם |
| 2021 | אלטין אסיר | אהאל | שגאדאם |
| 2022 | אהאל | אלטין אסיר | מרו |
| 2023 | ארקטג | אלטין אסיר | נביטצ'י |
זכיות לפי מועדונים

| מועדון | זכיות | סגנויות | מקום שלישי | עונות זכייה |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| אלטין אסיר | 8 | 2 | 1 | 2014, 2015, 2016, 2017, 2018, 2019, 2020, 2021 |
| קופטדאג אשגבאט | 6 | 3 | - | 1992, 1993, 1994, 1995, 1997/1998, 2000 |
| בלקן בלקנאבאט | 4 | 8 | 6 | 2004, 2010, 2011, 2012 |
| ניסה אשגבאט | 4 | 4 | 2 | 1996, 1998/1999, 2001, 2003 |
| HTTU אשגבאט | 4 | 3 | 1 | 2005, 2006, 2009, 2013 |
| אשגבאט | 2 | - | 3 | 2007, 2008 |
| אהאל | 1 | 6 | 1 | 2022 |
| שגאדאם טורקמנבאשי | 1 | - | 6 | 2002 |
| ארקטג | 1 | - | - | 2023 |
| מרו | - | 1 | 4 | - |
| גאזצ'י גאזויאק | - | 1 | - | - |
הערות שוליים

↑  עקב מלחמת העולם השנייה
מארי בורז'ואה

מארי בורז'ואה (בצרפתית: Marie Bourgeois) היא שפית צרפתיה שזכתה לדירוג שלושה כוכבים במדריך מישלן האדום בשנים 1933 עד 1937.
חייה

מארי בורז'ואה נולדה בוייט-סיר-אן (Villette-sur-Ain). ב-1920 היא הקימה ביחד עם בעלה מסעדה צנועה ברחוב הראשי של חופה של פריאה (Priay) שבאן (Ain), ‏60 קילומטרים צפונית-מזרחית לליון. ב-1923 "אמא בורז'ואה" הייתה הזוכה הראשונה בפרס של מועדון  Club des Cent, על הצטיינותו של חדר האוכל שלה. ב-1927 היא זכתה בפרס הראשון בתחרות קולינארית בפריז ושש שנים מאוחר יותר, ב-1933 היא זכתה בשלושה כוכבים במדריך מישלן האדום, בשנה הראשונה שאלה ניתנו, והחזיקה בהם ארבע שנים, עד 1937.
מארי גאלאנט

| --- | --- |

 נתונים גאוגרפיים
 מיקום:  הים הקריבי 
 קואורדינטות:  15°56′00″N 61°16′00″W﻿ / ﻿15.933333333333°N 61.266666666667°W﻿ / 15.933333333333; -61.266666666667
 שטח:  171 קילומטר רבוע
 אורך:  15.6 קילומטר
 רוחב:  15.1 קילומטר
 נתונים מדיניים
 מדינה:  צרפת 
 אוכלוסייה:  11,528 (2013)
 אזור זמן:  UTC-4
 עיר ראשית:  גראן-בור 
  (למפת גוואדלופ מוגדלת) באס-טר גראן-בור לז אבים סנט-רוז לה דזיראד פואנט-א-פיטר הים הקריבימארי גאלאנט(למפת גוואדלופ רגילה) באס-טר גראן-בור לז אבים סנט-רוז לה דזיראד פואנט-א-פיטר הים הקריבימארי גאלאנט
 
מארי גאלאנט (בצרפתית: Marie-Galante) הוא אי בים הקריבי המהווה חלק מקבוצת איי גוואדלופ שבאנטילים הקטנים. האי מהווה חלק ממחוז צרפת מעבר לים גוואדלופ.
גאוגרפיה

שטח האי מארי גאלאנט כ-171 קמ"ר, ומתגוררים בו כ-12,009 תושבים (2006). מספר התושבים באי הולך ופוחת עקב הגירה שלילית: בשנת 1961 התגוררו באי 16,431 תושבים ובשנת 1991 כ-12,488 תושבים.
נכון לשנת 2006 צפיפות האוכלוסין באי היא 76 נפשות לקמ"ר.
האי מחולק אדמיניסטרטיבית לשלוש קומונות (communes):
קפסטר דה מארי גאלאנט (Capesterre-de-Marie-Galante) ששטחו 46.19 קמ"ר ומתגוררים בו 3,559 תושבים (1999).
גראן-בור (Grand-Bourg) ששטחו 55.54 קמ"ר ומתגוררים בו 5,934 תושבים (1999).
סן לואי (Saint-Louis) ששטחו 56.28 קמ"ר ומתגוררים בו 2,995 תושבים (1999).
לדעת להיכנע

תנועת הנשים הנכנעות קיבלה השראה מהספר, "לדעת להיכנע" מאת לורה דויל. תומכיה מציעים שנשים צריכות לוותר על מה שדויל רואה כשליטה בלתי הולמת על בעליהן ולהתמקד באושר שלהן כדי להחזיר את הרומנטיקה והאינטימיות לזוגיות שלהן.
פילוסופיה

מחברת ספר הליבה של תנועה זו גורסת כי היא לא דוגלת בהכנעה או בכניעה עצמית של האישה; היא מציעה לוותר על השליטה באחרים. אכן, בספרה Things Will Get as Good as You Can Stand (כותרת משנה של הספר: "כשתלמדו שעדיף לקבל מאשר לתת - המדריך המעשי של סופר-וומן לקבל במידה שהיא נותנת"), דויל אומרת שנשים דוחות שבחים, תוקף, ואפילו עזרה רק כדי להיות בשליטה על הבעל.
הכותבת עצמה כותבת:
כמו מיליוני נשים, לורה דויל רצתה שנישואיה יהיו טובים יותר. אבל כשניסתה לגרום לבעלה להיות יותר רומנטי, מועיל ושאפתני, הוא נסוג - והיא הייתה בודדה ומותשת מהשליטה על הכל. נואשת להתאהב בגבר שלה שוב, היא החליטה להפסיק להגיד לו מה לעשות ואיך לעשות את זה. כשדויל נכנע לשליטה, קרה משהו קסום. האיחוד שתמיד חלמה עליו הופיע. האיש שחיזר אחריה, חזר.
העיקרון הבסיסי של "האישה שנכנעה" הוא פשוט: השליטה שנשים מחזיקה בעבודה ועם ילדים חייבת להשאיר את דלת הכניסה לכל נישואין. המודל של לורה דויל לזוגיות מראה לנשים כיצד הן יכולות להביע את צרכיהן ולפגוש אותן תוך כבוד לבחירות של בעלה. כאשר הם עושים זאת הם מחיים את האינטימיות.
תנועת "נשים נכנעות" מתרכזת בשישה עקרונות בסיסיים:
אשה מוותרת על השליטה בחיי בעלה
היא מכבדת את החלטותיו במהלך חייו
היא מתאמנת בטיפול עצמי טוב (היא עושה לפחות שלושה דברים ביום להנאתה)
היא מתאמנת בהבעת הכרת תודה (תודה לבעלה על הדברים שהוא עושה)
אישה נכנעת אינה חוששת להראות את פגיעותה ולנקוט בגישה הנשית
היא סומכת עליו לטפל בכספי הבית
המחברת מדגישה שהשיטה שלה היא שאין לקבל בשום אופן המשך במערכת יחסים פוגעת, אלכוהוליסטית או בגידה.
לורה דויל מציינת את התמיכה הנשית כמרכיב קריטי להצלחה עבור האישה שבוחרת להיכנע. לשם כך ישנם מספר מאמנים מיומנים ברחבי העולם המסייעים לנשים ליישם את העקרונות בחייהם ובנישואיהם. ניתן להשיג סמינרים קבוצתיים פנים אל פנים, אימון טלפוני, מעגלי צ'אט מקוונים וסמינר מקוון.
ביקורת ושבח

מבקריה רואים בדויל דוגלת בכך שנשים צריכות להיות כנועות לבעליהן, אפילו מתייחסות ל"נשים סטפורפורד". הנציב לשעבר לזכויות אדם ולנציבות שוויון הזדמנויות לאפליה על רקע מין, פרו גוארד, השווה את התנועה לעבדות באומרו "אין דבר כזה מבוגר שיכול לחלוטין להכניע את עצמו לאדם אחר. זה נקרא עבדות ואני חושב שביטלנו את זה לפני כמה מאות שנים". היא גם טענה כי "אם גבר רוצה מערכת יחסים כזו, הוא למעשה לא רוצה מערכת יחסים, הוא רוצה בובה. הוא רוצה שליטה מוחלטת וזו לא ההגדרה של מערכת יחסים".
דויל משיבה כי נראה כי מבקרים רבים אינם יודעים מעט על העקרונות המתוארים בספר ופשוט מגיבים למה שהם מדמיינים שהספר אומר.
התומכים טוענים שלקחה באיזון התוכנית עובדת עבורם או אפילו הצילה את מערכות היחסים שלהם.
ספר המשך

The Surrendered Single הוא ספר שעוזר לרווקות למשוך גבר טוב לפי עקרונות הכניעה. דויל תומך בכניעת השליטה באחר. רווקה נכנעה היא אישה שבוחרת ליישם את עקרונות הכניעה על חייה כדי למשוך בשקט גבר טוב ולא לחפש נואשות בן זוג.
דויל אומר כי העקרונות הבסיסיים של סינגל נכנע הם שהיא:
מכירה ברצונה למשוך ולהינשא לגבר המתאים לה;
מרפה מהרעיון של אדם מושלם;
מקבלת מחמאות, מתנות, עזרה ודייטים בחינניות בכל הזדמנות אפשרית;
לוקחת אחריות ומתמקד באושר שלה ובהגשמתה;
מוותרת על השליטה בקצב החיזור;
שואפת להיות פגיעה;
מכבדת את רצונה להינשא, על ידי סיום מערכות יחסים ללא מוצא;
בודקת את הבטיחות לפני שהיא מסכנת את עצמה פיזית או רגשית.
הערות שוליים

↑  Doyle, Laura (פבר' 2006). Things Will Get as Good as You Can Stand (2 ed.). Simon & Schuster. ISBN 978-0743258623. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  Craig, Amanda (2004-09-01). "How i became a surrendered wife". Features. London: Sunday Times. אורכב מ-המקור ב-2011-06-06.
1 2  Cable, Amanda (2007-05-04). "I became a Stepford wife and saved my marriage". Daily Mail. London.
↑  Harvey, Peter; Greenaway, Nick (2007-06-03). "Under the thumb". 60 Minutes. Australia. אורכב מ-המקור ב-25 במרץ 2014. נבדק ב-27 באוגוסט 2013. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Edwards, Tamala (2001-01-14). "I Surrender, Dear". Time Magazine. New York.
↑  Laslow, I; Louise, C (ספט' 2005). "Review of Laura Doyle's "The Surrendered Wife"". Relationships. THI. אורכב מ-המקור ב-2016-04-07. נבדק ב-2019-10-16. {{cite web}}:  (עזרה)
מארש רדצקי

ערך זה עוסק ביצירה מוזיקלית. אם התכוונתם לרומן מאת הסופר יוזף רות, ראו .
מארש רדצקי
מארש רדצקי (בגרמנית: Radetzky-Marsch) היא יצירה מוזיקלית של יוהאן שטראוס האב. היצירה כתובה בצורת שיר לכת (מארש), ונקראת על שם המצביא האוסטרי יוזף רדצקי פון רדץ, יליד בוהמיה שחי בין השנים (1766-1858). היות שהיצירה היא מארש, עליה להיות בעלת משקל מרובע. ואכן, היצירה כתובה במשקל של ארבעה רבעים. היא נכתבה בסולם דו מז'ור שאינו כולל סימני היתק קבועים (בדומה למקבילו המינורי לה) הקל לקריאה ולנגינה. שני מאפיינים אלו והרקע ההיסטורי הלאומי של היצירה הם שהפכו אותה לקליטה ואהובה בכל העולם.
היצירה האהובה עובדה להרכבים, לפסנתרן בודד ואף לשש ידיים בפסנתר.
כבר בחייו היה רדצקי לאגדה, בזכות אומץ לבו והעובדה שתיקן את רושם התבוסות שצבא אוסטריה ספג מידי נפוליאון. יוהאן שטראוס האב הנציח את ניצחונו של רדצקי בקוסטוצה על המורדים מפיימונטה. מארש זה הוא מנגינה פופולרית ואהובה בכל העולם. תזמורות סימפוניות מנגנות אותו לעיתים קרובות כהדרנים – והקהל המתלהב מצטרף במחיאות קצביות למנגינה. מנצחים רבים אף נוהגים להסתובב לקהל ולנצח על מחיאות הכפיים כמו בקונצרט השנה החדשה בווינה.
היצירה נפתחת בקדמה שערכה זהה לרבע (המורכב משתי שמיניות). הנושא מאופיין ברצף שמיניות לגטו המסתיימות ברבע המודגש בסטקטו.
מדקדקי העברית בימי הביניים

חומש עם הערות מסורה בשולי הטקסט
שער "ספר השרשים" מאת יונה בן ג'נאח, כפי שהודפס בברלין תרנ"ו
מדקדקי העברית בימי הביניים הם שורה של מלומדים יהודים, החל מרב סעדיה גאון (רס"ג) במאה העשירית, אשר חקרו את הדקדוק ואוצר המילים של השפה העברית.
רבים מן המונחים והרעיונות שפיתחו משמשים את חוקרי העברית עד היום. תחום דקדוק העברית פעל תוך מגע הדוק לשני תחומים אחרים – פרשנות המקרא שנתחברה בתקופת הראשונים, ועולם הפיוט והשירה ששגשג בעיקר על רקע תור הזהב של יהדות ספרד.
היסטוריה

עוד לפני תחילת המחקר הדקדוקי פעלו בעלי המסורה, שהעלו על הכתב, בסביבות המאה השמינית, את אופן הקריאה של המקרא כפי שנמסר להם במסורת. התקיימו שלושה ענפים מרכזיים של המסורה – המסורה הטברנית, המסורה הבבלית והמסורה הארצישראלית – ובתוך כל זרם היו חלוקות משנה. בעלי המסורה המציאו את סימני הניקוד וטעמי המקרא, השתמשו בהם כדי לתאר את הדרך המדויקת של הקריאה בתורה, וצירפו הערות וחיבורים המסייעים לשמור על דיוק מסירת הנוסח. בעלי המסורה עדיין לא פיתחו חשיבה דקדוקית, אלא התרכזו בעיקר בתיעוד אופני הקריאה והנוסח, ולמעשה יצרו מעין "הקלטה" של נוסח התורה כפי שהיה בזמנם.
היסטוריה > בימי הביניים

את העיסוק הדקדוקי בימי הביניים החל רס"ג שפעל במאה העשירית. במקביל לפעולתם של מדקדקים ערביים שהחלו לחקור את דקדוק לשון הקוראן פנה רס"ג לעסוק בדקדוק לשון המקרא. לתועלת מחברי הפיוטים כתב את "ספר צחות הלשון", ובו כללים דקדוקיים עבור המשוררים, וכן את "האגרון", מילון עברי מצומצם. הוא בעצמו חיבר מספר רב של פיוטים ובהם המחיש את התפיסה הלשונית שלו.
את מלאכתו של רס"ג, המשיכו תלמידיו דונש בן לברט ומנחם בן סרוק, שחיברו ספרי דקדוק, בין השאר לתועלת המשוררים והפייטנים. במחצית המאה ה-10 בן סרוק חיבר את "מחברת מנחם" – מילון ללשון העברית וללשון הארמית המצויות במקרא. ה"מחברת" מכנסת (מחברת, מהפועל לחבר) מילים מן הלשונות הללו. המחברת נפוצה במהירות אצל הרבנים ופרשני המקרא; בין השאר מצטט אותה רש"י בפירושיו למקרא, כאשר הוא מבאר מילים קשות: "מנחם חיברו בחלק...".
דונש בן לברט חיבר ספר שיצא בתקיפות נגד "המחברת" של מנחם בן סרוק; הוא תקף אותו תחילה בענייני דת והוקיע אותו על כך שהתנגד לדברי חז"ל. הוא גינה את בן סרוק על כך שנמנע מהשוואה ללשון הערבית. ספרו נקרא "תשובות דונש בן לברט" (עם הכרעות רבנו תם). בנוסף על כך, כתב דונש גם בערך 200 השגות על רס"ג. המהדורה של ספר זה נקראת "תשובת דונש בן לברט על רס"ג". דונש היה גם המדקדק הראשון שהבחין בין פועל עומד לפועל יוצא, וגם הראשון שמיין פעלים לבניינים כבדים וקלים באמצעות השורש פע"ל.
המחלוקת בין אסכולת דונש לאסכולת מנחם נמשכה עוד דורות רבים. על השגות דונש השיבו תלמידי מנחם בן סרוק, הם תקפו אותו על שימושו בערבית במשקלים ובדקדוק. גם אברהם אבן עזרא כתב ספר הגנה על רס"ג. יהודי בן ששת, תלמידו של דונש, נחלץ להגנתו ויצא בכעס רב-נגד ההתקפות על דונש. רבנו תם, נכדו של רש"י, כתב הכרעות בין שתי האסכולות. רבי יוסף קמחי, אביו של רד"ק, צידד בדונש.
רבי יהודה חיוג' חידש את תפיסת השורש השלָשי בעברית. את תפיסותיו פיתח והעמיק רבי יונה אבן ג'נאח, שנחשב לגדול מדקדקי העברית בימי הביניים. תפיסת השורש השלשי אומצה במהירות רבה על ידי חכמי ספרד, אבל התעכבה מלהגיע לצרפת ולאשכנז; העיונים הדקדוקיים של רש"י בפירושו לתורה מבוססים עדיין על התפיסה הישנה של מהות השורש. גם אחרי אבן ג'נאח המשיכו להיכתב ספרי דקדוק עבריים, למשל בידי רבי דוד קמחי ובתקופה מאוחרת יותר בידי רבי אליהו בחור.
מדקדקי העברית והמילונאים עסקו כמעט אך ורק בלשון המקרא, מכמה טעמים. לשון המקרא נחשבה כעברית האותנטית והמדויקת ביותר, "לשון הקודש", בעוד לשון חז"ל נחשבה, לפחות אצל חלק מהמדקדקים, כשפה משובשת ומעורבת בלשונות אחרות. ההתמקדות במקרא הייתה גם תגובה ומשקל נגד למדקדקים הערביים שעסקו בפרטי פרטים בחקר לשון הקוראן ובמניית מעלותיה ויתרונותיה. אצל רס"ג הייתה לעיסוק בלשון המקרא חשיבות גם במסגרת מאבקו בקראים ובפרשנות שלהם למקרא. ולבסוף, אצל רבים מהמדקדקים היה העיסוק בדקדוק לשון המקרא חלק מן הפרשנות המקראית, למשל אצל רש"י. אחד מן החריגים הבודדים להעדפת העיסוק בלשון המקרא הוא ספר "הערוך" של רבי נתן מרומי, שהוא מילון ללשון התלמוד.
ראו גם

תקופת הביניים של העברית
תור הזהב של יהדות ספרד
שירת ימי הביניים של יהדות ספרד
הערות שוליים

↑  מהדורת לונדון הייתה נפוצה, מהדורה חדשה יותר היא של רובלס, גראנדה
מאכלי ים

| --- | --- |

 
 מאכלים
 סוג:  מזון, רכיב קולינרי, aquatic product 
 
דוכן מאכלי ים בטאיוואן
מאכלי ים הם מגוון של בעלי חיים וצמחים המשמשים למאכל אדם, אשר נשלו מן הים או גודלו בבריכות מיוחדות לכך.
מאכלי הים מתחלקים לשלוש קבוצות: דגים, פירות ים ואצות ים. יונקי ים, כגון לווייתנים, דולפינים, אריות ים וכלבי ים וכדומה, אינם חוקיים כיום לציד ולמאכל בישראל כמו ברוב חלקי העולם.
דגים

ישנו מגוון רחב מאוד של דגים שדייגי העולם שולים מן הים. את חלקם ניתן לאכול בשלמותם (לאחר שנוקו מאיברים פנימיים ומעצמות חיצוניות שעלולות לפצוע), חלקם נמכרים ונאכלים בתור פילה (לאחר שהוצאה מהם גם האידרה - השלד הפנימי) וחלקם נאכלים בפריסות מיוחדות.
דגים פופולריים בישראל הם:
דגי הקיפון (בורי), דגי ים החיים בשפכי נחלים, שמגדלים גם בבריכות.
דגי הדניס שמגדלים בבריכות מי ים באזור אילת.
דגי הטונה, שהם דגי ים גדולים.
סרדינים, דגים קטנים המשווקים לרוב בקופסאות שימורים.
דגי הסלמון, שגדלים גם במי ים וגם במים מתוקים.
דגי קרפיון, דגי מים מתוקים המשמשים בין היתר במאכל האשכנזי המסורתי געפילטע פיש.
דגי האמנון (מושט), שמגדלים בבריכות מים מתוקים וגם דגים בכנרת.
דגי נסיכת הנילוס, דגים גדולים המיובאים מאגם ויקטוריה שבאפריקה.
דג שמך (פורל או טרוטה), דג מים מתוקים שמגודל בארץ במספר קיבוצים בגבול הצפון.
פירות ים

פירות ים הם בעלי חיים שאינם דגים, הגדלים במים (בעיקר בים, אך גם במים מתוקים), ומשמשים למאכל אדם. הם כוללים בעלי חיים סרטנאים וחסרי חוליות. המונח "פירות ים" מתייחס בשפות שונות לקבוצות בעלי חיים שונות, באיטלקית כל מאכלי הים נקראים "Frutti di mare" ואילו בצרפתית המונח "Fruits de mer" דומה לשימוש שלו בעברית (בעלי חיים סרטנאים, צדפות וחסרי חוליות, אך לא דגים). במשך ההיסטוריה היו פירות הים לעיתים קרובות מזון זמין וזול למדי לבני אדם שגרו בקרבת החוף. אם כי אזור מזרח הים התיכון (כולל ארץ ישראל), עני ב"פירות ים", מאחר שבאזור זה אין בים חומרי דישון טבעיים, שבאים בדרך כלל עם זרימה של נהרות גדולים אל הים. בנוסף רוב החופים באזור חוליים ולא סלעיים, ואילו חופים סלעיים הם אלה שבעלי חיים שהם "פירות ים" נקשרים אליהם.
פירות ים > סוגי פירות ים

פירות ים נפוצים כוללים:
חסילונים (שרימפס).
קלמארי - חלקיו (זרועות וראשים) של דיונון קטן. צורת ההכנה המסורתית היא טיגון בשמן עמוק ובציפוי פריך.
צדפות (מולים). במנה מסורתית בצרפת מבשלים אותן ברוטב יין לבן, חמאה, בצלצלי שאלוט ופטרוזיליה קצוצים דק.
צדפות (אויסטרים), אשר מוגשות בדרך כלל חיות על מצע של קרח.
קוקי סן ז'אק (סקאלופ) - צדפה.
קיפודי ים
צלופח - המוכר ביותר הוא צלופח מים מתוקים הידוע בשם אונאגי (Unagi), המשמש כמרכיב בסושי.
תמנון
סרטן
לובסטר - סרטן גדול בעל צבתות.
פירות ים > ערך תזונתי

לפירות ים ערך תזונתי חיובי והם כוללים מספר רכיבי תזונה חיוניים, בהם חלבון וברזל, אך מעט שומן. בין פירות הים העשירים בחלבון נמנים השרימפס, צדפות ולובסטר. שרימפס גם עשירים בברזל ואומגה 3. במחקרים התגלה כי הם גם עשירים ב"כולסטרול הטוב" (HDL) (אנ'). תזונאים מציינים כי לצריכת פירות הים יתרון ברור על פני צריכת בשר, שכן הם דלים בקלוריות ושומן, ודלים במיוחד בשומן רווי שהוא הגורם העיקרי למחלות לב.
האויסטר נחשב כאפרודיזיאק מאחר שהוא מכיל אבץ המסייע ליצירת ההורמון טסטוסטרון.
פירות ים > יבוא ושיווק בישראל

פירות ים אינם כשרים למאכל לפי ההלכה היהודית, ואינם נפוצים למאכל בישראל. עם זאת שיווק של פירות ים מהדגה המקומית, בעיקר שרימפס מהזנים קריסטל וקסטניה, היה זמין במשך השנים, בנמל יפו ונמל הקישון (בו פעל גם מתקן להקפאת הדגה ליצוא, כולל פירות ים). בנמל יפו אף פעלה מאז סוף שנות ה-50 מסעדת פירות ים בשם "ג'נט", ואילו בחיפה פעלה מסעדת ג'קו מאכלי ים. ב"ספר התענוגות" של עמוס קינן, שיצא לאור ב־1970, הוא כלל תפריטים של פירות ים וכתב על: "סרטני חוף נהדרים העולים 3 לירות הקילו בלבד ומי שיודע להגיע עד נמל הקישון, למשל, יכול להשיג שם את מיטב החסילונים כמעט באפס מחיר".
בשנות ה-70 ושנות ה-80 נפתחו מסעדות נוספות שהגישו פירות ים בתל אביב, באילת, ואף בירושלים. עם העלייה בביקוש לפירות ים, ביקשו מספר חברות אישור ממשרד המסחר והתעשייה לייבא אותם לישראל, אך הממונה על יבוא דגים לא נתן אישור בטענה שהם לא כשרים. עקב כך הגישה ב-1989 חברה בשם "עם חופשי" עתירה לבג"ץ, בטענה שאיסור הייבוא אינו חוקי וזכתה. החברה החלה ליבוא גם בשר לא כשר ולא רק פירות ים. באותה תקופה גם הקימה חברת טבעול, יחד עם קיבוץ אילון את חברת "שף הים" לייצור " פירות ים כשרים", על ידי עיבוד של חלבון דגים שיקבל צורה, טעם וצבע של פירות ים, לאור העלייה בפופולריות של פירות ים והרצון לאפשר למכור מוצר דומה לקהל שומר הכשרות.
עם התרת היבוא של פירות ים לישראל בשנות ה-90 חלה עליה בצריכה שלהם, חברת "מעדני מזרע" גם החלה ליבוא אותם. בהמשך חברות רבות נוספות, גם מספר המסעדות המגישות פירות ים גדל באופן משמעותי. בנוסף ניתן פטור ממכס על פירות ים ודגים שאינם גדלים בישראל.
ב-2015 הוקמה חוה לגידול שרימפס בקיבוץ כפר רופין. ובקיבוץ רביבים הוקמה ב-2016 חברת "אקו-שרימפ" המתמחה בפיתוח מתקנים לגידול שרימפס.
אצות הים

מזון נוסף שניתן לשלות מן הים הוא "אצות הים", אשר לרוב משמשות כתיבול או תוספת לארוחה, מאכל שבו משתמשים באצות ים, הוא הסושי היפני.
בריאות > ריכוז כספית

מאכלי ים ובכללם דגי ים מסוימים, הם בעלי נטייה טבעית לרכז כספית בגופם. זאת בשל הנטייה של כספית להיאגר ברקמות השריר, שחלקן בקרב דגים טורפים גדול יותר. הכספית נאגרת בגוף הדגים ולא מתנקה מהם עד מותם. דגים כגון טונה, מקרל, כרישים עשויים להכיל ריכוז גבוה של כספית. משרד הבריאות אינו ממליץ על אכילת מאכלי ים לנשים בהיריון וה-FDA אינו ממליץ על אכילת יותר משני מאכלי ים בשבוע. ב-2012 התפרסם מחקר של איגוד רופאי ילדים אמריקני	הממליץ להגביל מתן שימורי טונה לילדים לפעמיים בחודש מפאת הכמות הגדולה של הכספית שנמצאת בשימורים
בריאות > אלרגיות

מאכלי ים שונים, הם אלרגני מזון ידועים. בני אדם אלרגיים עשויים להיחשף למגוון תגובות אלרגיות בעקבות אכילתם ובחלק מהמקרים אף לשוק אנפילקטי.
הערות שוליים

↑  רונית פנסו, ‏צוללים קדימה, באתר גלובס, 4 בדצמבר 2008
↑  עכבר העיר, למה אין לנו פירות ים?, באתר הארץ, 29 ביולי 2004
↑  הערכים התזונתיים של דגים ופירות ים, באתר אכול ושאטו, ‏13 ביולי 2006
↑  מיכל רז חימוביץ', ‏קופת השרצים רושמת, באתר גלובס, 14 בספטמבר 2006
↑  אוכל, חדשות, 16 בינואר 1987
1 2  מיכל פלטי, פעם סרטנים ותמנונים הושלכו בחזרה לים כי לא היה להם ביקוש, באתר TheMarker‏, 11 באוקטובר 2004
↑  שלל הדייג הימי מנוצל במלואו הודות ליצוא, על המשמר, 9 בינואר 1958
מיתקן להקפאת דגים נחנך בנמל הקישון, דבר, 20 בספטמבר 1959
דג מהספינה ישר לחדר־הקירור, על המשמר, 27 באפריל 1977
↑  יוסף בר, על דגים ועל חתולים, מעריב, 18 בנובמבר 1958
מועדוני לילה – בארים – מסעדות, הארץ, 8 בדצמבר 1961
ג'נט - מסעדה למאכלי ים, הארץ, 10 בספטמבר 1961
רותם מימון, המדריך לפינות הנסתרות של יפו, באתר הארץ, 15 בפברואר 2015
↑  ריטה גולדשטיין, ‏אחרי הודעת הסגירה: הגלגול החדש של ג'קו מאכלי ים, באתר ‏מאקו‏, 1 ביוני 2020}
אחרי כמעט 50 שנה: ג'קו בשוק התורכי נסגרה, באתר כלבו – חיפה והצפון, 31 במאי 2020
↑  רונית פנסו, ‏חופת שרצים, באתר גלובס, 8 בנובמבר 2007
↑  מנחם תלמי, מאכלי ים בצפון תל־אביב, מעריב, 3 במרץ 1971
מנחם תלמי, ברכת הים לכיס מבורך, מעריב, 7 במרץ 1973
↑  המפלט האחרון, חדשות, 14 במאי 1987
שאול אברון, פסטות טובות, רק קליינטים אין, חדשות, 10 בפברואר 1987
↑  מנחם תלמי, דגים ופירות הים בירושלים, מעריב, 21 בספטמבר 1978
מצודג, חוצות־היוצר, מאכלי ים ופירות ים, כל העיר, 23 ביוני 1989
↑  רונית אנטלר, תמ"ס לא התיר לייבא שרימפס מנימוקי כשרות, חדשות, 25 בספטמבר 1989
↑  נווית זומר, הותר יבוא מוגבל של פרי ים, חדשות, 24 ביוני 1991
נווית זומר, לראשונה: התמ"ס התיר יבוא של בשר לא כשר, חדשות, 25 בנובמבר 1991
↑  נווית זומר, עם חופשי הקימה חברה חדשה לשיווק הבשר הלא-כשר שתייבא, חדשות, 26 בנובמבר 1991
↑  עתי"ם, בגליל יוקם מפעל ליצור פירות ים כשרים, מעריב, 10 ביולי 1989
נווית זומר, טבעול נכנס לשותפות במפעל לתחליפי פירות ים, חדשות, 2 באוגוסט 1989
↑  מיכל הולצמן, עוד תחליף - פירות ים, כשרים למהדרין; "מעדנים בנוסח שרימפס", מעריב, 5 ביוני 1990
אדי גל, המוציא שרימפס מהטבע, חדשות, 26 באוגוסט 1992
↑  נווית זומר, מזרע תייצר סטייקים מבשר יענים, ותייבא מבחר פירות ים, חדשות, 23 ביוני 1992
↑  עכבר העיר, מסעדות: דגים, פירות ים, שרימפס, קלמרי, באתר הארץ, 16 בפברואר 2009
↑  זהבה דברת, ‏יש הרבה דגים בים, באתר גלובס, 23 בפברואר 1999
אורה קורן, שרימפס בזול: לפיד הותיר פטור על יבוא מאכלי ים יוקרתיים, באתר TheMarker‏, 13 במאי 2013
↑  מרב סריג, ‏שרימפס מייד אין בית שאן, באתר גלובס, 5 במרץ 2015
↑  נדב בית הלחמי, מיזוגים ושותפויות בעמק הירדן, באתר TheMarker‏, 6 בפברואר 2022
↑  ד"ר איתי גל, הנחיות חדשות לילדים: טונה – רק פעמיים בחודש, באתר ynet, 23 בספטמבר 2012
↑  Canadian Health Ministry, Seafood (Fish, Crustaceans and Shellfish) - One of the ten priority food allergens (ארכיון)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007565744005171  GND: 4114550-1  NKC: ph137482
מארשוזאורוס

| מארשוזאורוס |
| --- | --- |
איור של מארשוזאורוס  השוואה של מארשוזאורוס לאדם
תקופה
יורה עליון 155–152 מיליון שנה לפני זמננו PreЄ Є O S D C P T J K Pg N     
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: זוחלים
סדרה:: בעלי אגן דמוי לטאה
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: פיאטזקזאוריים
סוג:: מארשוזאורוס
שם מדעי
 Marshosaurus

מארשוזאורוס (שם מדעי: Marshosaurus) הוא סוג של דינוזאור טורף ממשפחת הפיאטזקזאוריים שחי בסוף היורה לפני 152–155 מיליון שנה. מאובני דינוזאור זה נמצאו בתצורת מוריסון שביוטה וכנראה גם בקולורדו. הדינוזאור קיבל את שמו כמחווה לפלאונטולוג המפורסם עותניאל צ'ארלס מארש.
המארשוזאורוס היה דינוזאור טורף בינוני בגודלו. החוקר גרגורי ס. פאול חישב שהגיע לאורך 4.5 מטר ולמשקל של כ-200 ק"ג. גולגולתו הגיעה לאורך 60 סנטימטרים והייתה בעלת דמיון לאלוזאורוס, אך היה בה דמיון גם לגולגולת טירנוזאורוס. בימינו משויך המארשוזאורוס לקבוצת המגלוזאורים, והוא היה מאבותיהם של המגלוזאורוס ושל הספינוזאורוס.
המארשוזאורוס חי בסביבה לחה של נהרות וביצות וכן של יערות מחטניים וציקסאים. דינוזאור זה היה בין טורפי העל של האזור וניזון ממיני דינוזאורים אחרים כמו הקמפטוזאורוס ואולי מזאורופודים גדולים. עם זאת, בסביבה היו טורפים גדולים יותר כמו הטורווזאורוס, האלוזאורוס והזאורופגנקס שייתכן שיתחרו בו ואף טרפו פרטים פגיעים שלו.
מאובנים לאומיים בארצות הברית

מפה המציגה בכחול את המדינות (43) בהם יש מאובן לאומי. רק 7 מדינות הצבועות באפור חסרות מאובן לאומי
לרוב מדינות ארצות הברית יש מאובנים המסמלים את המדינה. רק לשבע מתוכן אין מאובן לאומי - ארקנסו, הוואי, אינדיאנה, איווה, מינסוטה, ניו המפשייר ורוד איילנד
. עם זאת כמה ממדינות אלה מציינות דינוזאור לאומי (לארקנסו) או אבן לאומית כתחליף לכך. בחלק מהמדינות המאובן יכול להיות של דינוזאור לאומי בנוסף על היותו מאובן לאומי, כמו הסטגוזאורוס של קולורדו.
המאובנים הלאומיים התווספו לכל מדינה, רובם החל משנת 1980 ומעטים קצת לפני כן, כאשר רבים מאובנים אלה התאבנו באותה מדינה ובה התגלו וזכו לפרסום. מאובנים בעלי ממצא יחיד או תצורות בהם נמצאו מאובנים של מינים שונים לא זוכים לרוב להיות מאובנים לאומיים, אלא בעיקר מין אחד בעל כמה ממצאים במדינה.
ראו גם

אבני מדינות ארצות הברית
פרחי מדינות ארצות הברית
הערות שוליים

↑  List of State Fossils
↑  במקור המאובן נחשב לשל המין Ecphora quadricostata, אך התברר שמאובן כזה לא התגלה במרילנד והמאובן הנכון שייך למין זה
↑  שבה המין טרדו נאוואליס
↑  האלוזאורוס היה גם הדינוזאור הלאומי עד 2018, אז הוחלף ביוטרפטור ממין Utahraptor ostrommaysi
↑  החל מ-2014 הלבנתן משמש כמאובן הימי הלאומי. זו המדינה היחידה בה יש חלוקה למאובנים יבשתיים וימיים לאומיים
↑  כמאובן היבשתי הלאומי