stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
המלחמה הפינית
ערב הכרזת המלחמה

למרות העובדה שהמלחמה לא הוכרזה, חיילים רוסים חצו את הגבול ב-9 בפברואר 1808: ב-18 בפברואר (1 במרץ) נכנס הרוזן בוקסוודן להלסינגפורס; כוחות שוודים מצאו מקלט בסבורג. ב-23 בפברואר (6 במרץ) נסוג הרוזן קלינגספור לטמרפורס והורה לכל הכוחות הפזורים בצפון פינלנד לעבור לשם. לאחר מכן, ב-24 בפברואר (7 במרץ), נכבשה טוואסטהוס על ידי חיילים רוסים. ב-27 בפברואר (10 במרץ) הורה בוקסוודן לנסיך בגראציה לרדוף אחר קלינגספור כשהגנרל ניקולאי טוצ'קוב ינסה למנוע את נסיגתו. בוקסוודן עצמו החליט להתחיל במצור על סיבורג. תפיסת האי גוטלנד הייתה מכריעה למצור מוצלח, ממשלת שוודיה המודאגת שלחה כוחות גדולים של צי להחזיר את האי, ובכך מנעה ממגיני סיבורג לקבל תמיכה יעילה מהים. עם זאת, השוודים נסוגו בחופשיות לברגשטאד, אך סיבורג מ-21 באפריל (3 במאי) עד 26 באפריל (8 במאי) נכנעו לכוחות הרוסים. 7.5 אלף אסירים, יותר מאלפיים תותחים, עתודות ענק של נשקים מכל הסוגים ו-110 ספינות מלחמה הוחרמו ונלקחו על ידי צבא האימפריה הרוסית. מוקדם יותר, ב-6 במרץ (18), נכנע מבצר סארטהולם; כמעט באותה תקופה נכבשו כף גנגוט המבוצרת ואיי אלנד. השוודים ספגו אבדות רבות.
הכרזת מלחמה

הכרזת מלחמה רשמית מהצד הרוסי באה רק ב-16 במרץ 1808, כאשר התקבלה הידיעה כי המלך השוודי, לאחר שנודע לו על מעבר כוחות רוסיים מעבר לגבול, הורה על מעצרם של כל חברי השגרירות הרוסית בסטוקהולם. דעת הקהל בשוודיה לא הייתה בצד המלחמה ואמצעי החירום שהורה המלך בוצעו בחוסר רצון ובאי תמיכה עממית. גם ברוסיה, החברה החילונית ראתה רק במלחמה כשירות לנפוליאון בלחימה ולראשונה, אולי מאז שרוסיה הפכה למדינה, המלחמה זכתה לגינוי ציבורי נגד מלחמה התקפית על אויביה הקדומים, השוודים.
כישלון רוסי בתחילת הלחימה

בינתיים, בצפון פינלנד, הדברים קיבלו תפנית שלא לטובת לרוסיה. חייליו של טוכקוב ספגו אבדות וכוחם ירד ל-4.5 אלף חיילים. ב-6 באפריל, הכוחות הרוסים בפיקודו של קולנב תקפו את השוודים בסמוך לכפר סיייקג'וקי, אך לאחר שנקלעו למארב הובסו; לאחר מכן, ב-15 באפריל, הגיע אותו גורל לגזרה הרוסית ברבולקס ומפקד הגזרה הזו, הגנרל מ.ל. בולאטוב, שכבר נלחם בסדרת קרבות מוצלחים והביס כמה יחידות אויב, נפצע קשה ונלקח בשבי. בנוסף, ב-2 במאי ניצח הגנרל יוהאן אוגוסט סנדלס בפולקילה את חייליו של אובוכוב שניסה להגיע עם תגבורת סיוע לבולאטוב.
הפינים קמו נגד הרוסים וניהלו מלחמת גרילה, בפיקודם של קצינים שוודים, הם גרמו נזק רב לצבא הרוסי. בסוף אפריל 1808 הופיע משט שוודי באיי אלנד ובעזרת התושבים השוודים הכריחו את חייליו של קולונל וויץ' להיכנע. ב-3 במאי חתם האדמירל בודיסקו, שכבש את האי גוטלנד, על כניעה, שבזכותה חולייתו חזרה ללבוב באותן ספינות עליהן הגיעו לגוטלנד.
ב-14 במאי הגיע הצי האנגלי לגטבורג עם חיל עזר של 14 אלף איש בפיקודו של הגנרל מור, אך גוסטב הרביעי לא יכול היה להסכים עמו לגבי תוכנית הפעולה וכוחותיו של מור נשלחו לספרד; רק הצי האנגלי נותר לרשות המלך השוודי, המורכב מ-16 ספינות ו-20 ספינות אחרות. בינתיים, חיילים רוסים שפעלו בצפון פינלנד נסוגו לקואופיו. קלינגספור לא השלים את הצלחותיו במרדף מתמשך, אלא עצר בעמדה ליד הכפר סלמי, בהמתנה לבוא תגבורת משוודיה והגעת חיילים מהחוף המערבי של פינלנד. הכוחות הובסו בקרב למו ובוואסה. כשהוא מנצל זאת, הרוזן קמנסקי ב-2 באוגוסט שוב יצא להתקפה נגד השוודים.
הפסד השוודים בפינלנד

ב-19 במרץ הגיע הקיסר אלכסנדר לאבו, לאחר שהורה לבלום את המתקפה באלנד. בתחילת אפריל מונה ברקלי דה טולי להחליף את בוריס נורינג. הפעולות הצבאיות התחדשו ומהצד הרוסי הן התנהלו בעיקר על ידי הפלוגה הצפונית, שכבשה ב-10 במרץ (22) את העיר אומאו. הכוחות השוודים נסוגו בחופזה. עוד לפני כיבוש אומאו ביקש הגנרל השוודי דובלן, שפיקד בווסטרו-בוטניה, מהרוזן שובאלוב להפסיק את שפיכת הדמים, שהייתה חסרת מטרה עקב השלום המתקרב והציע לוותר על כל הווסטרו-בוטניה לרוסים. שובאלוב הסכים, אך ברקלי דה טולי לא אישר זאת לחלוטין. הפלוגה הצפונית של הצבא הרוסי פתחה בלחימה מחודשת. בנוסף ננקטו צעדים לספק מזון לפלוגה, בו היה מחסור חמור.
כאשר ריקסדאג התכנס בסטוקהולם הכריז על דוכס סודרמנלנד כמלך קרל ה-13, הממשלה החדשה נטתה להצעתו של הרוזן ריד לדחוק את הרוסים אל מחוץ לבוטניה; פעולות האיבה התחדשו, אך ההצלחות של השוודים הוגבלו רק לתפיסת מספר עמדות; ניסיונותיהם להניע מלחמת נגד רוסיה נכשלו. לאחר מבצע מוצלח של הרוסים, גרנפורס חתם שוב על הסכם שביתת נשק, בין היתר בשל הצורך של הרוסים לספק לעצמם מזון. מכיוון שהשוודים סירבו בעקשנות למסור את איי אלנד לרוסיה, התיר ברקלי למפקד החדש של הגזרה הצפונית, הרוזן קמנסקי, לפעול על פי שיקול דעתו.
השוודים שלחו שתי יחידות נגד האחרון: האחד, בהובלת סנדלסה, הייתה אמורה להוביל התקפה מהחזית, והשנייה, תחת מוטס, לנחות בכפר רטן ולתקוף את הרוזן קמנסקי מאחור. אלא שמבצע זה הסתיים בכישלון; אך אז, בשל הדלדול הכמעט מוחלט של אספקת הצבא והמזון, נסע קמנסקי לפיטאו ועבר קדימה, לאומאו. כבר במעבר הראשון סנדלסה הופיע בפניו תוך דרישה לסיים בשביתת-נשק, שלא יכול היה לסרב לה בשל היעדר אספקה לחייליו בכל הדרוש.
תוצאות המלחמה

ב-5 בספטמבר (17) 1809, נחתם בפרידריכסגאם הסכם שלום, שסעיפיו העיקריים היו:
חתימת חוזה שלום של שוודיה עם רוסיה ובעלות בריתה;
קבלת החסימה היבשתית וסגירת הנמלים השוודים לבריטים;
הפיכת פינלנד, איי אלנד והחלקים המזרחיים של וסטרו-בוטניה ולפלנד לנהרות טורניאו ומוניו, לשטח בתחום שיפוט רוסי.
ראו גם

המלחמות הנפוליאוניות
לקריאה נוספת

Nordling, Carl. "Capturing ‘The Gibraltar of the North:’How Swedish Sveaborg was taken by the Russians in 1808." Journal of Slavic Military Studies 17#4 (2004): 715-725.
Mattila, Tapani (1983). Meri maamme turvana [Sea safeguarding our country] (בפינית). Jyväskylä: K. J. Gummerus Osakeyhtiö. ISBN 978-951-99487-0-6.
Norbert Götz. "The Good Plumpuddings’ Belief: British Voluntary Aid to Sweden During the Napoleonic Wars." International History Review 37 (2015) 3: 519–539.
Ордин К., Покорение Финляндии, ч. 1, СПБ, 1889. (רוסית)
Михайловский-Данилевский А. И., Описание финляндской войны в 1808-1809. СПБ, 1849. (רוסית)
Ниве П. А., Русско-шведская война 1808-1809, СПБ, 1910. (רוסית)
Захаров Г., Русско-шведская война 1808-1809, М., 1940. (רוסית)
Фомин А.А., Швеция в системе европейской политики накануне и в период русско-шведской войны 1808–1809 гг., М., 2003. (רוסית)
Hårstedt, Martin: Suomen sota 1808–1809. WSOY, 2007 (פינית). ISBN 978-951-746-659-2.
Lappalainen, Jussi T., Wolke Lars Ericson, Pylkkänen Aki: Sota Suomesta. Suomen sota 1808–1809. Helsinki: Tammi, 2007. ISBN 978-951-593-094-1.
Luoto, Reima T.A., Talvitie, Heikki ja Visuri, Pekka: Suomen sota 1808–1809. Taustat, tapahtumat, muistomerkit.. Espoo: Fenix-kustannus Oy, 2008. ISBN 978-951-862-183-9.
Osmonsalo, Erkki K.: Suomen valloitus 1808. Porvoo: WSOY, 1947.
Lappalainen, Wolke, Pylkkänen: Suomen sodan historia 1808–1809. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura / Karttakeskus, 2008 (פינית). ISBN 978-951-593-197-9.
הערות שוליים

↑  Ниве П. А. Русско-шведская война 1808—1809. — СПб.: Военная Типография, 1910. — 453 с.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007548528705171  KulturNav: a545e64f-406d-497e-b729-38f0dd65d1a7  LCCN: sh85116062  NKC: ph166077 
כניעת הכוחות השוודים.
סוזן שלבי מגופין

| --- | --- |

 לידה:  30 ביולי 1827 דנוויל, ארצות הברית 
 פטירה:  26 באוקטובר 1855 (בגיל 28) סנט לואיס, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 
סוזן שלבי מגופין (באנגלית: Susan Shelby Magoffin; ‏30 ביולי 1827 – 26 באוקטובר 1855) הייתה אשה אמריקאית אשר נישאה לסוחר וליוותה אותו במסע בשביל סנטה פה (אנ') בשלהי שנות ה-40 של המאה ה-19. ביומנה, בו תיעדה את המסע, נעשה שימוש נרחב כמקור היסטורי על אודות אותה תקופה.
ביוגרפיה

שלבי נולדה ב-30 ביולי 1827 למשפחה עשירה במטע המשפחה ליד דנוויל, קנטקי. סבה היה אייזק שלבי, גיבור מלחמת העצמאות האמריקאית והמושל הראשון של קנטקי. ב-25 בנובמבר 1845, בהיותה בת 18, נישאה לסמואל מגופין. סמואל היה בנו של מהגר אירי שזכה להצלחה כלכלית בקנטאקי. סמואל ואחיו ג'יימס ווילי מגופין סחרו בסנטה פה החל משנות ה-20 של המאה ה-19, נסעו ברחבי ארצות הברית ומקסיקו וזכו לעושר ניכר.
סמואל מגופין יצא עם כלתו למסע מסחר בתנאים נוחים ככל האפשר ועזב את אינדיפנדנס שבמיזורי ב-10 ביוני 1846. לפי סוזן מגופין, השיירה שלהם ”כללה ארבע עשרה עגלות גדולות, על כל אחת מהן שישה עולים, עגלת מטען אחת עם שני עולים, עגלת מטען אחת עם שתי פרדות (הנושאת את המשרתת שלי) כרכרה משלנו עם עוד שתי פרדות, ושני גברים על פרדות שמסיעים מלאי נוסף”. הם הביאו עימם למסע משרתת, טבח ולול של תרנגולות חיות סוזן חשבה שהיא ה"גברת האמריקאית" הראשונה שעברה את המסע הזה.
ב-31 ביולי 1846 חוותה סוזן מגופין הפלה ב-Bent's Fort, ממש לאחר יום הולדתה התשע-עשרה. בני הזוג הגיעו לסנטה פה, ניו מקסיקו ב-31 באוגוסט 1846. משם פנו דרומה לאל פאסו דל נורטה, צ'יוואווה וסלטיו. בריאותה של סוזן התדרדרה בעקבות תלאות המסע. בזמן שהייתה חולה בקדחת צהובה במטאמורוס, צ'יוואווה ילדה בן, שלא שרד. בני הזוג מגופין חזרו לקנטקי בשנת 1848, שם נולדה להם בת ב־1851. בשנת 1852 הם עברו לתחנת בארט, ליד קירקווד, מיזורי, שם קנה סמואל אחוזה גדולה. בריאותה של סוזן נפגעה באופן בלתי הפיך מהמסע. היא ילדה בת שנייה בשנת 1855 ונפטרה זמן קצר לאחר מכן, ב-26 באוקטובר 1855. סוזן מגופין נקברה בסנט לואיס, מיזורי .
סוזן מגופין החזיקה בדעות הקדומות שהיו נפוצות באותה תקופה לגבי אינדיאנים ומקסיקנים ושיערה שהם פרימיטיביים ואכזריים, אך שינתה את דעותיה לאחר שהכירה אותם יותר. לדוגמה, היא נדהמה מכך שאישה הודית אשר ילדה ילד בריא הלכה לנהר כעבור חצי שעה לרחוץ את עצמה ואת תינוקה, וחזרה על מנהג זה בכל יום. כך כתבה: ”ללא ספק נשים רבות בחברה המתורבתת נפגעות מטיפול זהיר מדי במהלך הלידה. המנהג הזה של ההית'ן אינו מסוכן אלא נחשב 'מנהג הטני '”. היא כתבה ”סברתי שהמקסיקנים חסרי עידון ושיקול דעת, כמו חיות לא חכמות, עד ששמעתי אחת מהן אומרת 'בוניטה מוצ'יטה' (ילדה קטנה ויפה) והדבר שינה את דעתי - הם בהחלט עם מהיר ונבון מאוד”. כשהגיעה לאל פאסו דל נורטה, סוזן התרשמה מאוד מהנימוסים המתורבתים ומהלמידה של המארחים המקסיקנים שלה.
יומנה של סוזן מגופין

יומן המסע של סוזן מגופין מתאר את המסע מתחילתו ועד 8 בספטמבר 1847. בני הזוג מגופין נסעו לאורך שביל סנטה פה לכיוון מקסיקו בעקבות הפלישה של צבא ארצות הברית במהלך מלחמת מקסיקו-אמריקאית (1846-1848). היומן מהווה מקור חשוב למידע על תנאי התקופה, האנשים והאירועים, ולעיתים קרובות מספק נקודת מבט נשית.
יומנה של סוזן מגופין > מעבר למישורים

המסע הוביל את בני הזוג מגופין מערבה מאינדפנדנס, מיזורי, על פני הערבות של מה שהיא כיום קנזס, שם צפתה סוזן בתאואים נודדים רבים. היא רשמה ”מרק כזה שהכנו מצלעות הדבשת, אחד החלקים המובחרים ביותר של התאו. לא אוכל כמותו במלונות הטובים ביותר בניו יורק ובפילאד. והחמאה הכי מתוקה והשמן הכי עדין שאי פעם טעמתי, אינם משתווים למח העצם שנלקח מעצמות הירכיים של התאו”. עם הזמן דעכה ההתרגשות וב- 13 ביולי סוזן כתבה:”חלפו על פנינו הרבה מאוד תאואים (כמה אלפים) הם חצו את הכביש שלנו מדי מאתיים או שלוש מאות מטרים. הם מכוערים מאוד, עם השיער הארוך והמדובלל מעל ראשיהם, והגבנון הגדול על גבם. והם נראים כל כך מגוחכים כשהם רצים” . סוזן צפתה בהליכי קבורה והתרשמה מהמאמצים הרבים שננקטו כדי להגן על הגופות מפני זאבים על כריית קבר עמוק, כיסוי שלו באבנים ודחיסת האדמה בעזרת בקר. הכרכרה של בני הזוג מגופין התהפכה ב-4 ביולי, וב-21 האוהל שלהם קרס בסערה עזה.
יומנה של סוזן מגופין > מבצר בנט וסנטה פה

סוזן חלתה, וכשהגיעו למבצר בנט ב-27 ביולי, הלכה לישון בחדרים הפרטיים המרווחים שהוזמנו עבורה. "צבא המערב" היה במבצר כאשר בני הזוג מגופין הגיעו, והתכונן לפלישה דרומה לניו מקסיקו. זמן קצר לאחר יום הולדתה התשעה עשר סוזן חוותה מהפלה טבעית אשר אילצה אותה לדחות את המשך המסע. בני הזוג עזבו את מבצר בנט ב-14 באוגוסט 1846, ומשם הגיעו ליישוב המקסיקני ב-Mora Creek ב-25 באוגוסט, אשר בו סוזן נדהמה מהדיור הפרימיטיבי. למחרת הגיעה ללאס וגאס, ניו מקסיקו . הם המשיכו דרומה לסנטה פה, אליה הגיעו ב-31 באוגוסט.
הצבא בפיקודו של הגנרל סטיבן וו. קירני נכנס לסנטה פה ב-15 באוגוסט 1846 ללא התנגדות, משום שהמושל המקסיקני מנואל ארמיג'ו הורה לחייליו לא להילחם. ייתכן שגיסה של סוזן, ג'יימס מגופין, אשר נשלח לפגישה עם ארמיג'ו, שיחד את ארמיג'ו כדי למנוע התנגדות. בסנטה פה הפכו בני הזוג מגופין לחלק מה"חברה הגבוהה" של העיירה, והכירו סוחרים עשירים, קציני צבא ובני אליטה של החברה ההיספאנית. סוזן תיארה את דוניה גרטרודס ברצלו כמנהלת "מונטה בנק" (משחק הימורים בקלפים שהיה מקובל באותה עת )   בסנטה פה, אישה מהודרת ובוגרת, ממולחת ובעלת אישיות מרתקת הדרושה כדי לפתות נוער סורר וחסר ניסיון להכנס לאולם ההתרוששות הסופית.
המבקרים כיום במצודת בנט יכולים להיכנס אל חדרה של סוזן, במפלס העליון בפינה הצפון מזרחית של הבניין. החדר מכיל שחזור של ריהוט שתואם לאותה תקופה.
יומנה של סוזן מגופין > דרומה אל מקסיקו

בני הזוג מגופין יצאו לדרום ב-7 באוקטובר 1846, עשרה ימים לאחר הצבא. בנסיעה לאורך El Camino Real de Tierra Adentro, המסלול הראשי דרומה, הם נתקלו באינדיאנים של פואבלו, אנשי החקלאות העיקריים של ניו מקסיקו. סוזן גילתה שניתן למכור להם בקבוקי זכוכית ריקים במחיר כפול מהמחיר בו נמכרים בקבוקים מלאים בארצות הברית. בני הזוג בילו זמן מה בסן גבריאל, שם סוזן לקתה במחלה עם חום. אחת הנשים במקום לימדה אותה להכין טורטיות, שלדעתה דרשו הרבה יותר מדי עבודה, וגם לימדה אותה טכניקות סריגה. כשעזבו את המקום בסוף ינואר 1847 נסעו בני הזוג דרומה דרך ה־Jornada del Muerto ל־Doña Ana . מרד הטאוס פרץ, ולכן הם חששו מהתקפה מצד מקסיקנים בנוסף לסכנות המסע במדבר.
באל פאסו דל נורטה ב-17 בפברואר 1847 הם התארחו בביתו של הכומר Ramón Ortiz y Miera, בית רחב ידיים מוקף פרדסים וכרמים. האב אורטיז היה לאומן אשר נלקח בשבי על ידי קולונל דוניפן בשל קריאתו להתנגדות חמושה כנגד הצבא האמריקני. למרות זאת, הוא היה ידוע בהיותו מארח אדיב למבקרים. סוזן נדהמה מהאווירה המתורבתת בבית, ובמיוחד התרשמה מילדה קטנה ש"...רק בת שש, נושאת איתה את הכבוד של בנותינו בנות השמונה-עשרה. זה משך את תשומת ליבי במיוחד בערב שבו באתי, בארשת של גברת שהתרגלה לחברה, היא נכנסה לחדר, עם קידה מנומסת ו'בונוס טארדס', לחצה את ידי והתיישבה."
בני הזוג מגופין המשיכו דרומה בעקבות צבאו של קולונל דוניפן, ובריאותה של סוזן התדרדרה עקב תנאי הנסיעה. היומן שלה מסתיים ב-8 בספטמבר 1847.
ייצוג בטלוויזיה

השחקנית לינדה מארש גילמה את דמותה של סוזן שלבי מגופין בפרק 1965, "No Place for a Lady" בסדרת האנתולוגיה Death Valley Days . השחקן סיימון סקוט גילם את סמואל מגופין, ורונלד וו. רייגן גילם את איש הגבול ויליאם בנט .
שביל סנטה פה
סנטה פה בשנת 1846
El Camino Real de Tierra Adentro
אימפריית הפשע

| --- | --- |

פתיח הסדרה
 סוגה:  פשע, מאפיה, דרמה תקופתית, פוליטיקה
 יוצרים:  טראנס וינטר 
 בימוי:  מרטין סקורסזה, טים וון פטון 
 שחקנים:  סטיב בושמי מייקל פיט קלי מקדונלד מייקל שאנון גרטשן מול שיי ויגהאם אלכסה פאלאדינו ג'ק יוסטון מייקל סטולברג סטיבן גראהם וינסנט פיאצה פאז דה לה הוארטה מייקל קנת' ויליאמס פול ספארקס דבני קולמן
 פרסים:  פרס גלובוס הזהב   2 פרסי גילדת שחקני המסך
 פסקול:  Boardwalk Empire Volume 3: Music from the HBO Original Series, Boardwalk Empire Volume 2: Music from the HBO Original Series, Boardwalk Empire Volume 1: Music from the HBO Original Series 
 ארץ מקור:  ארצות הברית 
 שפות:  אנגלית 
 מקום התרחשות:  ניו ג'רזי, שיקגו, ניו יורק 
 מספר עונות:  5 
 מספר פרקים:  56 
 הפקה
 מפיק:  טראנס וינטר 
 מפיקים בפועל:  טרנס וינטר, מרטין סקורסזה, מארק וולברג, טים ואן פאטן וסטיבן לוינסון.
 חברת הפקה:  HBO
 הפצה:  הולו, HBO Max 
 אתר צילומים:  גרינפוינט שבברוקלין
 טכניקת צילום:  מצלמה יחידה 
 אורך פרק:  50-60 דקות
 שידור
 רשת שידור:  HBO
 רשת שידור בישראל:  yes Drama HD
 תקופת שידור מקורית:  19 בספטמבר 2010 – 26 באוקטובר 2014 
 קישורים חיצוניים
 אתר רשמי
 דף התוכנית ב-IMDb
 
אימפריית הפשע (באנגלית: Boardwalk Empire;‏ בתרגום לעברית: "אימפריית הטיילת") היא סדרת טלוויזיה אמריקאית ששודרה ברשת הכבלים HBO. הסדרה נוצרה על ידי טרנס וינטר, מכותביה הראשיים של "הסופרנוס", על-פי ספר באותו שם מאת נלסון ג'ונסון. בין כותבי הסדרה היה גם התסריטאי היהודי - אמריקאי, איתמר מוזס. להפקת הסדרה שותפים גם מארק וולברג ומרטין סקורסזה, שביים את פרק הפיילוט. הסדרה עלתה לשידור בארצות הברית ב-19 בספטמבר 2010 ונרכשה לשידור ב-160 מדינות ובהן גם ישראל בה היא משודרת על ידי חברת yes.
הסדרה מספרת על היווצרות הפשע המאורגן בשנות ה-20 של המאה ה-20 באטלנטיק סיטי, ניו ג'רזי. הסדרה נפתחת בערב כניסת חוק היובש לתוקף, ונושא הברחת אלכוהול והפצתו הוא חלק מרכזי בסדרה. בין היתר, הסדרה עוסקת בנושאים אקטואליים וחברתיים מהתקופה כמו זכות הצבעה לנשים והחיים לאחר מלחמת העולם הראשונה. דמויות היסטוריות רבות מהתקופה מופיעות בסדרה בשמן האמיתי, כגון הגנגסטרים אל קפונה, ג'וני טוריו, ג'ים קולוסימו, ארנולד רוטשטיין, לאקי לוצ'יאנו ומאיר לנסקי, נשיא ארצות הברית וורן הרדינג, ראש ה-FBI ג'ון אדגר הובר, ג'וזף קנדי, המתאגרף ג'ק דמפסי, והבדרנים סופי טאקר ואדי קנטור.
הפרק האחרון של הסדרה שודר ב-26 באוקטובר 2014.
עלילה

הסדרה ממוקמת באטלנטיק סיטי, בשנות העשרים של המאה הקודמת, ומתחילה עם ההכרזה הרשמית על תקופת היובש בה נאסרו ייצור ומכירת אלכוהול בארצות הברית. אנוך "נאקי" תומפסון גזבר העיר של אטלנטיק סיטי ופוליטיקאי מושחת שבעצם מנהל את העיר, מחליט להתעשר על ידי סיפוק האלכוהול להמונים הצמאים למשקה. חייו של נאקי, כמו גם הטיילת שהביאה להתפתחותה של אטלנטיק סיטי, הופכים לגדושים בפשע, סקס והימורים, ושניהם מהווים מוקד משיכה למאפיונרים. "הצד האפל של החלום האמריקאי" מכנה זאת סקורסזה. מה שנראה לנאקי כרעיון טוב בהתחלה מתברר כלא פשוט והוא נגרר בעקבות המגע עם הגנגסטרים והאלכוהול האסור לבור אפל של אלימות ואכזריות.
דמויות

אנוק "נאקי" תומפסון (סטיב בושמי) - הגזבר המושחת של מחוז אטלנטיק, ואישיות פוליטית חזקה. דמותו מבוססת על אנוך ל. ג'ונסון.
ג'יימס "ג'ימי" דרמודי (מייקל פיט) - בן חסות של נאקי, רדוף זכרונות וחוויות מהמלחמה בה לחם.
תומאס דרמודי (בריידי נון) בנו של ג'ימי
מרגרט שרודר (קלי מקדונלד) - אלמנה אירית צעירה, ואם. בהמשך, המאהבת של נאקי תומפסון.
נלסון ואן אולדן (מייקל שאנון) - סוכן פדרלי האוכף את איסור מכירת המשקאות החריפים בארצות הברית (1919-1933) תקופה בה התיקון ה-18 נכנס לחוקית
אליאס (איליי) תומפסון (שיי ויגהאם) - אחיו הצעיר של נאקי, ושריף מחוז אטלנטיק.
ווילי תומפסון (בן רוזנפילד) - בנו של איליי
אנג'לה דרמודי (אלכסה פאלאדינו) - הידועה בציבור של ג'ימי, ואם בנו הקטן.
ארנולד רוטשטיין (מייקל סטולברג) - איש מאפיה ניו יורקי מתוחכם ורב עוצמה.
אל קפונה (סטיבן גראהם) - איש מאפיית שיקגו, אלים, עם דחף חזק ובלתי נשלט להשתלב בעסקי הסחר הלא חוקי.
אלברט "צ'וקי" ווייט (מייקל קנת' ויליאמס) - גנגסטר אפרו אמריקאי רב עוצמה של מחוז אטלנטיק ומנהיג הקהילה השחורה בעיר.
צ'ארלס "לאקי" לוצ'יאנו (וינסנט פיאצה) - מאפיונר סיציליאני-אמריקאי.
ג'יליאן דרמודי (גרטשן מול) - אמו של ג'ימי העוסקת בשירותי מין לפרנסתה.
ריצ'רד הארו (ג'ק יוסטון) - צלף לשעבר בצבא ארצות הברית שנפגע קשות בפניו בעת לחימה ונאלץ לעטות מסיכה כדי להסתיר את הפציעה, חברו הקרוב של ג'ימי.
קומודור לואיס קייסטנר (דבני קולמן) - מורו הרוחני של נאקי, ואביו של ג'ימי.
ג'יפ רוזטי (בובי קנאבלי) - גנגסטר סיציליאני הנהפך לאויבו המרכזי של נאקי בעונה השלישית.
ד"ר ולנטין נרסיס (ג'פרי רייט) - גנגסטר קר רוח מהארלם, מהדמויות המובילות בעונה הרביעית.
מאיר לנסקי (אנטול יוסף) - גנגסטר צעיר בן חסותו של רוטשטיין.
לוסי דנציגר (פאז דה לה הוארטה) - הסקס הקבוע של נאקי, שכל הזמן שהיא איתו אדי מפריע להם.
אדי קסלר (אנתוני לק'ורה) - העוזר האישי של נאקי, שתמיד מפריע לו וללוסי.
מיקי "דוייל" קוזיק (פול ספארקס) - יבואן ויצרן של אלכוהול משובח, שעושה עסקים עם נאקי, ושינה את שמו לדוייל, כי זה נשמע יותר יפה.
אוון סלייטר (צ'ארלי קוקס) - עושה דברו ובן חסותו של נאקי תומפסון.
מייקל תומפסון (צ'ארלי פלאמר) - בנו של אליאס (איליי) תומפסון
ג'ון אדגר הובר (אריק לדין) - ראש הלשכה הפדרלית לחקירות (FBI)
בילי ווינסלו (צ'ייס קולמן) - פושע ושותפו של דרמודי.
סקירה

| עונה | עונה | פרקים | פרקים | שודרה לראשונה> הפרק הראשון | שודרה לראשונה> הפרק האחרון |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | 1 | 12 | 12 | 19 בספטמבר 2010 | 5 בדצמבר 2010 |
|  | 2 | 12 | 12 | 25 בספטמבר 2011 | 11 בדצמבר 2011 |
|  | 3 | 12 | 12 | 16 בספטמבר 2012 | 2 בדצמבר 2012 |
|  | 4 | 12 | 12 | 8 בספטמבר 2013 | 24 בנובמבר 2013 |
|  | 5 | 8 | 8 | 7 בספטמבר 2014 | 26 באוקטובר 2014 |
הפקה

הסדרה מבוססת על ספרו של נלסון ג'ונסון Boardwalk Empire: The Birth, High Times, and Corruption of Atlantic City, ושואבת השראה מסוימת מדמות היסטורית אמיתית מהתקופה בשם אנוך ל. ג'ונסון, אם כי על פי טרנס וינטר הספר הוא נקודת מוצא בלבד לסדרה, וכן נבחר לשנות את שם המשפחה מג'ונסון לתומפסון כדי לא לכבול את ידי ההפקה להיצמד מדי לפרטים הביוגרפיים של ג'ונסון.
טרנס וינטר מתאר את העבודה הצמודה עם מרטין סקורסזה ככמעט סינרגיה מושלמת. מרטין סקורסזה היה מעורב בסדרה עוד בטרם טרנס וינטר הגיע אליה כמפיק וכותב, והשניים היו נוהגים להיפגש מדי יום ראשון בטרם החלו הצילומים על מנת לתכנן את הסדרה. הם החליטו יחד על ליהוק והפקה וסקורסזה ביים את הפרק הראשון וכתב את המדריך לבמאים שיביימו את שאר פרקי הסדרה על מנת שיאמצו את הסגנון הקולנועי שיצר. מרטין סקורסזה אף היה מעורב בעריכה, ועל פי בקשתו צילומי העונה השנייה יותאמו ללו"ז שלו על מנת שיוכל לביים בה כמה שיותר פרקים.
הסדרה צולמה על סט מיוחד שנבנה בגרינפוינט שבברוקלין. סט הטיילת עצמו, באורך של 92 מטרים, עלה 5 מיליון דולר, והוא נבנה במשך 3 חודשים. הסט מציג חזית מדויקת של אטלנטיק סיטי בשנות העשרים, ועל מנת לשמור על תחושת האותנטיות, כל צילומי השמים, קו הרקיע ומזג האוויר עברו טיפול דיגיטלי ששיווה להם מראה של התקופה, הבגדים של הניצבים עוצבו בהשראת התקופה ובעזרת המכון לאופנה, מוזיאון המטרופוליטן, ומוזיאון ברוקלין בעוד השחקנים עצמם לבשו מגוון בגדי וינטג' אמיתיים משנות העשרים בהשאלה ממוזיאונים וחנויות מתמחות. כל הריהוט ועיצוב הפנים משתמש אף הוא בחפצים מהתקופה.
HBO השקיעה סכומים עצומים בסדרה, פרק הפיילוט עלה 18 מיליון דולר (הפיילוט היקר בהיסטוריה) ועלות כל העונה הראשונה עומדת על פי הערכות על 65 מיליון דולר. זוהי ההפקה הגדולה והמורכבת ביותר בטלוויזיה, בכל זמן נתון היו על הסט 40 מאפרים ו-20 מלבישים, שטיפלו בשחקנים ובניצבים. צוות ההפקה, כולל שחקנים, עמד על 1200 אנשים ו-2000 ניצבים. 500 חברות הפקה שונות - מקייטרינג ועד אינסטלציה - היו מעורבות בהפקת 12 פרקי הסדרה, שצולמו במשך 200 ימים. על פי דיווחים HBO השקיעה סכום חסר תקדים בקידום הסדרה, בין 30 ל-40 מיליון דולר.
ביקורות ופרסים

עם עלייתה הפכה "אימפריית הפשע" לסדרה הנצפית ביותר של HBO מזה 6 שנים, וחודשה לעונה שנייה. הסדרה זכתה לביקורות חיוביות ומשבחות מידי המבקרים (שצפו ב-6 פרקים עוד בטרם עלתה) שציינו לטובה את העובדה שהיא טובה מפרק לפרק.
ב-2011 זכתה הסדרה בפרס גלובוס הזהב בקטגוריית סדרת הדרמה הטובה ביותר, וסטיב בושמי זכה בפרס על משחקו בסדרה. כמו כן, זכתה הסדרה בפרס גילדת שחקני המסך, בקטגוריית אנסמבל השחקנים הטוב ביותר בסדרת דרמה.
התוכנית הייתה מועמדת ל-18 פרסי אמי ב-2011. בין הקטגוריות: "סדרה הדרמה הטובה ביותר", "שחקן ראשי בסדרת דרמה" (סטיב בושמי), "שחקנית משנה בדרמה" (קלי מקדונלד) ו"בימוי בסדרת דרמה".
שירות הביון הכללי (סוריה)

| --- | --- |

 מידע כללי
 מדינה:  סוריה 
 תאריך הקמה:  26 בדצמבר 2024 
 מנהל:  Anas Khattab 
 מטה מרכזי:  דמשק 
 
שירות הביון הכללי (בערבית: جهاز المخابرات العامة) היא סוכנות ממשלתית לביון, ביטחון וריגול הפועלת בסוריה מאז דצמבר 2024, כיורשתו של מינהל הביטחון הכללי שפורק. הארגון כפוף לממשלת סוריה, מהווה חלק מקהילת המודיעין הסורית ואחראי על כל פעילויות המודיעין במדינה מטעם היאת תחריר א-שאם, שאנשיו מאיישים את מרבית התפקידים.
מאז השתלטות היאת תחריר א-שאם בדצמבר 2024, נעצרו על ידי הארגון מאות אנשי משטר אסד. מטה הארגון נמצא בדמשק הבירה.
היסטוריה

שירות הביון הכללי הוקם ב-26 בדצמבר 2024 על ידי ממשלת המעבר בסוריה וירש את מנהלת המודיעין הכללית של משטר אסד.
לראש השירות מונה אנס חסן ח'טאב, שעמד בראש מנגנון הביטחון הכללי בהיאת תחריר א-שאם והיה חבר בג'בהת א-נוסרה שקדמה לה. על הארגון הוטל לשמש כסוכנות לאיסוף מודיעין באמצעות מודיעין אנושי ומודיעין ממקורות גלויים למען האינטרסים הלאומיים של סוריה. לסוכנות סמכויות ותפקידים רבים והיא אחראית בין השאר על איסוף מודיעין, ביטחון לאומי, מלחמה בטרור, אבטחת סודות מדינה, בקרה על סוכנויות ממשלתיות אחרות ועוד.
משימות

תפקידיו כוללים:
איסוף מודיעין לטובת המדינה
סיכול ריגול ופעילותם של מרגלים הפועלים במדינה.
חקירות: חקירה ותשאול עצירים וחשודים בפגיעה במדינה.
פיקוח ואבטחה: פיקוח על אבטחת נכסים אסטרטגיים של המדינה, כגון מתקנים מסווגים.
הערות שוליים

↑  سوريا.. أنس خطاب رئيساً لجهاز الاستخبارات العامة
↑  تعيين أنس خطاب رئيساً لجهاز الاستخبارات العامة في سوريا // אנאס חטאב מונה לראש שירות הביון הכללי הסורי, syria.tv
↑  יובל גומא, אלג'ולאני מינה בכיר בדאע"ש לתפקיד ראש המודיעין הכללי בסוריה, באתר אפוק, ‏2024-12-28
ערך זה הוא קצרמרבנושא סוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
כי האדם עץ השדה (שיר)

| --- | --- |

 סינגל בביצוע נורית גלרון
 מתוך האלבום שירים באמצע הלילה
 יצא לאור:  1981
 חברת תקליטים:  CBS ישראל
 כתיבה:  נתן זך
 לחן:  שלום חנוך
"כי האדם עץ השדה" הוא שיר עברי מאת נתן זך, שהלחין שלום חנוך, שביצעה לראשונה נורית גלרון בשנת 1981 ושחידש חנוך ב-1983. השיר הפך למעין פיוט מודרני, הנחשב לנכס צאן ברזל בזמר העברי, מושמע תדיר בימי זיכרון וכן מוזכר בהקשר לט"ו בשבט.