מיקרוביולוגיה
היסטוריה

עוד בזמנים קדומים, מאות שנים לפני תגלית המיקרוביולוגיה, עשו בני אדם שימוש בשיטות שונות של מיקרוביולוגיה של מזון ליישום ניצול של מיקרואורגניזמים, כמו בייצור יין, לחם וגבינות, כמו גם שיטות שימור מזון כגון המלחה וייבוש. עם זאת הדבר בוצע על בסיס ניסוי וטעיה ללא הבנת עקרונות היסוד שמעורבים בנושא. משום כך כאשר במהלך המאה ה-19 התקיימה בעיה בקרב יצרני יין בצרפת הם היו חסרי אונים ופנו למומחים כמו פסטר כדי שינסה להבין מדוע חלק מהיין מתקלקל.
עוד לפני המאה ה-17, שבה החלו לחקור את החיידקים, העלו מספר חוקרים השערות בנוגע לאופן העברת מחלות. כך למשל בשנת 1020 פורסם הספר הקנון של הרפואה שנכתב על ידי אבן סינא המתאר את המחלות הידועות בתקופתו. בספר מוצגת ההשערה בנוגע לשחפת ומחלות מידבקות אחרות שהן עוברות באוויר. הוא אף ממליץ לטפל בהתפשטות המחלות בעזרת בידוד.
בשנת 1546, ג'ירולמו פרקסטורו שיער בספרו על הדבקה ומחלות מידבקות כי המחלות נגרמות מיצורים חיים.
1677: גילוי הבקטריות על ידי אנטוני ואן לוונהוק שנחשב לאבי תורת המיקרוביולוגיה. הוא כינה יצורים אלו אנימלקולס, בלטינית: יצורים קטנים. למעשה ייתכן כי הישועי הגרמני אתנסיוס קירכר צפה במיקרואורגניזמים אלה לפני כן, בספר שנכתב ב-1646. עם זאת הוא כתב את ספריו בלטינית ואילו לוונהוק כתב מכתבים אל לחברה המלכותית לקידום המדע בלונדון, כך שרוב החוקרים והמלומדים שמעו על קיום החיידקים על פי פרסומיו של לוונהוק.
1828: כריסטיאן גוטפריד אהרנברג היה הראשון שהשתמש בשם בקטריה.
1840: הפתולוג הגרמני יאקוב הנלה מעלה את התאוריה למחלות מידבקות.
1857–1895: לואי פסטר נותן אישושים במחקריו כי המחלות נגרמות על ידי מיקרואורגניזמים. הוא היה הראשון שביצע מחקרים מסודרים על מספר מחלות ועל חיסונים. במחקריו דחה את תאוריית הספונטניות.
1873–1882: הרופא והחוקר הגרמני רוברט קוך הצליח לגלות את החיידק הגורם למחלת השחפת. בנוסף ניסח (ביחד עם הנלה) את העיקרים של קוך הקובעים אם ומתי אורגניזם הוא פתוגני מנקודה זו תאוריית החיידקים כגורמי מחלות מבוססת בצורה משכנעת מספיק ומושכת מספר גדל והולך של חוקרים ומוסדות מחקר לתמוך בה ולקיים מחקרים נוספים לאורה בסיוע השיטה של קוך.
1884: הרופא הדני הנס כריסטיאן גראם המציא שיטה ראשונית לסיווג חיידקים. השיטה נקראת על שמו צביעת גראם.
1912: פאול ארליך פיתח לראשונה טיפול יעיל נגד עגבת.
1917: גילוי הבקטריופאג' על ידי המיקרוביולוג האנגלי פרדריק טוורט והביולוג הקנדי ממוצא צרפתי, פליקס ד'ארל (Félix d'Hérelle).
1928: הרופא והגנטיקאי פרדריק גריפית' גילה שחיידקים יכולים להעביר חומר תורשתי בתהליך שנקרא טרנספורמציה. הגילוי הזה הוא אבן היסוד של הגנטיקה המולקולרית.
1929: אלכסנדר פלמינג גילה חומר אנטי-בקטריאלי שאותו כינה פניצילין. הפניצילין הוא האנטיביוטיקה הראשונה שהתגלתה.
1944: אלברט שץ וזלמן אברהם וקסמן גילו את הסטרפטומיצין שהייתה התרופה האנטיביוטית הראשונה מסוגה שנתגלתה, ממשפחת ה'אמינו-גליקוזידים' והתרופה הראשונה שהופקה למחלת השחפת.
1960: פרנסואה ז'קוב וז'אק מונו ערכו לראשונה ניסוי באופרון לבקרת ביטוי הגנים באופרון. מחקר זה היווה דוגמה ראשונה לוויסות רמות מנגנון האנזימים בכל התאים בדרך של שעתוק.
1977: קארל ווס חקר את הRNA הריבוזומלי וגילה צורת חיים שלישית, הארכאונים (Archaea), בנוסף לאאוקריוטים ולחיידקים.
1986: בשימוש באחד מהאנזימים של החיידק Thermus aquaticus, קארי מוליס המציא את ה-PCR, טכניקה מרכזית בביולוגיה מולקולרית שמאפשרת הגברה של קטעי DNA ספציפיים. טכניקה זו נמצאת בשימוש עד ימינו בין השאר לזיהוי מינים נכחדים בהמצאות ה-DNA וכן לבדיקות זירות פשע ובדיקת אבהות.
1995: בוצע מיפוי שלם ראשון של הגנום של החיידק Haemophilus influenzae על ידי קרייג ונטר וחבריו ב-TIGR (המכון למחקר גנטי). מיפוי זה היה מיפוי הגנום השלם הראשון של יצור חי.