stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בלארוסית
הגיית השפה וכתיבתה > עיצורים

| העיצורים הרגילים> הסימון הגרפי.קירילי | העיצורים הרגילים> הסימון הגרפי.לטיני | העיצורים הרגילים> הסימון הגרפי.ערבי | העיצורים הרגילים> תעתיק IPA.תעתיק IPA | העיצורים הרגילים> הערך הפונטי.הערך הפונטי |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Бб | Bb | ب | b ~ bʲ | נהגה כהגיית בי"ת |
| Цц | Cc | ڞ | ʦ | נהגה כהגיית צד"י מודרנית |
| Чч | Čč | چ | ʈʂ | נהגה כהגיית צד"י גרושה כשהלשון כפופה לאחור |
| Хх | Ch/ch | خ | x ~ xʲ | נהגה כהגיית כ"ף רפה |
| Дд | Dd | د | d | נהגה כהגיית דל"ת |
| Дж/дж | Dž/dž | ج | ɖʐ | נהגה כהגיית גימ"ל גרושה כשהלשון כפופה לאחור |
| Дз/дз | Dz/dz | ذ | ʣ | נהגה דְּזְ |
| Фф | Ff | ف | f ~ fʲ | נהגה כהגיית פ"א רפה |
| Ґґ | Gg | غ | g | נהגה כהגיית גימ"ל |
| Гг | Hh | ه | ɣ | נהגה כהגיית גימ"ל רפה (לרוב במזרח) או ה"א |
| Йй | Jj | ى | j | נהגה כהגיית יו"ד עיצורית |
| Кк | Kk | ق | k | נהגה כהגיית כ"ף |
| Лл | Łł | ل | l | נהגה כהגיית למ"ד הקרובה לעיתים לצליל ה-W |
| Мм | Mm | م | m ~ mʲ | נהגה כהגיית מ"ם |
| Нн | Nn | ن | n | נהגה כהגיית נו"ן |
| Пп | Pp | پ | p ~ pʲ | נהגה כהגיית פ"א |
| Рр | Rr | ر | r | נהגה כהגיית רי"ש מתגלגלת |
| Сс | Ss | ص | s ~ sʲ | נהגה כהגיית סמ"ך |
| Шш | Šš | ش | ʃ | נהגה כהגיית שי"ן ימנית |
| Тт | Tt | ط | t | נהגה כהגיית ת"ו |
| Ўў | Ŭŭ | و | w | נהגה כהגיית W אנגלית |
| Вв | Vv | و | v ~ vʲ | נהגה כהגיית בי"ת רפה |
| Зз | Zz | ض | z | נהגה כהגיית זי"ן |
| Жж | Žž | ژ | ʐ | נהגה כהגיית זי"ן דרושה בקירוב |
העיצורים המרוככים
| קירילי | לטיני | ערבי | תעתיק IPA | הערך הפונטי |
| Ць/ць | Ćć | س | ʈʂʲ | נהגה כהגיית צד"י דגושה מרוככת |
| Дзь/дзь | Dź/dź | ڎ | ɖʐʲ | נהגה כהגיית גמ"ל דגושה מרוככת |
| Ль/ль | Ll | ل | lʲ | נהגה כהגיית למ"ד |
| Нь/нь | Ńń | ن | nʲ | נהגה כהגיית נו"ן מרוככת |
| Сь/сь | Śś | ث | ʂʲ | נהגה כהגיית סמ"ך מרוככת או שי"ן מרוככת |
| Зь/зь | Źź | ز | ʐʲ | נהגה כהגיית זי"ן מרוככת או זי"ן דגושה מרוככת |
| Ть/ть | Tj/tj | ت | tʲ | נהגית כ תי"ו מרוככת (רק ברוסוציזמים) |
| Кь/кь | Kj/kj | ك | kʲ | נהגית ככ"ף דגושה מרוככת (כמו במילה כּיתה) |
הגיית השפה וכתיבתה > תנועות

| התנועות הרגילות> קירילי | התנועות הרגילות> לטיני | התנועות הרגילות> תעתיק IPA | התנועות הרגילות> הערך הפונטי | התנועות הרגילות>  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Aa | Aa | [a]  | נהגית כהגיית פתח |  |
| Ээ | Ee | [ɛ]  | נהגית כהגיית צירי |  |
| Іі | Іі | [i]  | נהגית כהגיית חיריק |  |
| Ыы | Yy | [ɨ]  | נהגית כחיריק עמוקה – אין מקבילה עברית |  |
| Oo | Oo | [ɔ]  | נהגית כהגיית חולם |  |
| Уу | Uu | [u]  | נהגית כהגיית שורוק |  |
התנועות המרוככות
| קירילי | לטיני | תעתיק IPA | הערך הפונטי |  |
| Яя | Ja/ja | ja | נהגית יַא |  |
| Ее | Je/je | jɛ | נהגית יֵה |  |
| Юю | Ju/ju | ju | נהגית יוּ |  |
| Ёё | Jo/jo | jɔ | נהגית יוֹ |  |
הגיית השפה וכתיבתה > ייחודיים לכתיב באלפבית הקירילי

Ьь – סימן רך, מרכך את העיצור שמופיע לפניו.
' – סימן קשה, מפריד בין עיצור רגיל לבין תנועה מרוככת.
הערות שוליים

↑  מוכרת כשפת מיעוט רשמית באוקראינה ובצ'כיה
↑  לפני a e o u או לבד
| שפות סלאביות |
| --- | --- | --- |
| מזרחיות | רוסית • אוקראינית • בלארוסית • רוסינית |  |
| מערביות | פולנית • צ'כית • סלובקית • שפות סורביות: סורבית עילית, סורבית תחתית • קשובית • שלזית |  |
| דרומיות | בולגרית • מקדונית • סלאבית כנסייתית עתיקה • סלובנית • סרבו-קרואטית: בוסנית, סרבית, קרואטית, מונטנגרית |  |
| שפות הודו-אירופיות |
| --- | --- | --- |
| שפות רומאניות | צרפתית • מונגאסקית • ארפיטנית • ולונית • אוקסיטנית • גסקונית • אראנית • קטלאנית • ספרדית • לאדינו • חכיתיה • גליסית-פורטוגזית • פורטוגזית • גליסית • אסטור-לאונית • אסטורית • לאונית • מירנדזית • איטלקית • קורסיקאית • ליגורית • נפוליטנית • סיציליאנית • סרדינית • איסטרית • פריאולית • לדינית • רומאנש • דלמטית • רומנית • מולדובנית • ארומנית • איסטרו-רומנית | בירוק כהה: מדינות עם רוב דובר שפות הודו-אירופיות. בירוק בהיר: מדינות עם מיעוט דוברי שפות הודו-אירופיות שקיבלו הכרה רשמית |
| שפות גרמאניות | אלמאנית • אלזסית • גרמנית שווייצרית • גרמנית • לוקסמבורגית • בווארית • ריפוארית • סקסונית עילית • יידיש • הולנדית • אפריקאנס • לימבורגית • סקסונית • זיילנדית • פריזית • סקוטית • אנגלית • דנית • שוודית • נורווגית ספרותית • איסלנדית • פארואזית • נורווגית חדשה | בירוק כהה: מדינות עם רוב דובר שפות הודו-אירופיות. בירוק בהיר: מדינות עם מיעוט דוברי שפות הודו-אירופיות שקיבלו הכרה רשמית |
| שפות סלאביות | אוקראינית • בלארוסית • רוסית • רוסינית • סלובקית • צ'כית • פולנית • פומרנית • קשובית • סורבית עילית • סורבית תחתית • בולגרית • מקדונית • סרבית • קרואטית • סלובנית • בוסנית • שלזית | בירוק כהה: מדינות עם רוב דובר שפות הודו-אירופיות. בירוק בהיר: מדינות עם מיעוט דוברי שפות הודו-אירופיות שקיבלו הכרה רשמית |
| שפות קלטיות | ברטונית • ולשית • קורנית • גאלית סקוטית • אירית • שלטה | בירוק כהה: מדינות עם רוב דובר שפות הודו-אירופיות. בירוק בהיר: מדינות עם מיעוט דוברי שפות הודו-אירופיות שקיבלו הכרה רשמית |
| שפות הודו-איראניות | סנסקריט • אסאמית • בנגלית • גוג'ראטית • הינדי • מאיטהילית • מראטהית • נפאלית • אורייה • פאלי • פנג'אבי • רומאני • סינדית • סינהלית • אורדו • דיבהי • דאמלי • דומאקי • גאוואר-באטי • קאלאשה • קשמירית • חוואר • קוהיסטנית • ניגאלאמית • פאשאי • פאלורה • שינה (שפה) • שומשתי • אשקום • קמוירי • קאטי (באשגלי) • פרסואנית (ווסי-וורי) • טרגמי • וואיגלית (קאלאשה-אלה) • פרסית • פאהלוי ("פרסית תיכונה") • פשטו • דארי של אפגניסטן • טג'יקית • אוסטית • כורדית • באלוצ'י • טאליש • טאטית • ג'והורי • ג'יהדי • דארי של זורואסטריאן • יאגנובי | בירוק כהה: מדינות עם רוב דובר שפות הודו-אירופיות. בירוק בהיר: מדינות עם מיעוט דוברי שפות הודו-אירופיות שקיבלו הכרה רשמית |
| שפות בלטיות | לטבית • ליטאית | בירוק כהה: מדינות עם רוב דובר שפות הודו-אירופיות. בירוק בהיר: מדינות עם מיעוט דוברי שפות הודו-אירופיות שקיבלו הכרה רשמית |
| אחר | יוונית • אלבנית • ארמנית | בירוק כהה: מדינות עם רוב דובר שפות הודו-אירופיות. בירוק בהיר: מדינות עם מיעוט דוברי שפות הודו-אירופיות שקיבלו הכרה רשמית |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007293790205171  BnF: cb12050272w (data)  GND: 4124742-5  LCCN: sh85018438  NDL: 00562862  NKC: ph119078
שדרות הרצל (רמלה)

|  מידע כללי |
| --- | --- |
 על שם:  בנימין זאב הרצל
 מיקום
 מדינה:  ישראל ישראל
 עיר:  רמלה
 קואורדינטות:  31°56′11″N 34°51′58″E﻿ / ﻿31.936388888889°N 34.866111111111°E﻿ / 31.936388888889; 34.866111111111
  מפת מיקום  מפה מפורטת   מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת גוש דן מוגדלת) שדרות הרצל(למפת גוש דן רגילה) שדרות הרצל(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום שדרות הרצל(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום שדרות הרצל  he שדרות הרצלhe שדרות הרצלמפת  __ רמלה (in English: Ramla) [‌השפלה וסביבותיה‌]מצפון: __ לוד (in English: Ludd), __ מועצה אזורית שדות דן (in English: Sdot Dan Regional Council) ממזרח: __ מועצה אזורית חבל מודיעין (in English: Hevel Modi'in Regional Council) ממזרח, מדרום וממערב: __ מועצה אזורית גזר (in English: Gezer Regional Council) ממערב: __ באר יעקב (in English: Be'er Ya'akov) tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
שדרות הרצל היא השדרה המרכזית בעיר רמלה, והיא קרויה על שמו של בנימין זאב הרצל. השדרה היא הארוכה ביותר בעיר.
היסטוריה

בעבר, שדרות הרצל הייתה הגבול המזרחי של רמלה.
השדרה היוותה חלק מהדרך ההיסטורית יפו–ירושלים כאשר רמלה היוותה תחנת ביניים. לאחר קום המדינה היוותה כביש תל אביב ירושלים הישן עם חיבור המשך לכביש 424. עם בניית כביש 1 חדל המעבר בו.
בשנות ה-90 נבנה כביש מעקף לשדרה כחלק מכביש 44.
בשדרה נמצאים מבנים של בית עיריית רמלה, הספרייה העירונית, מטה מחוז מרכז של המשטרה, בית יד לבנים ומוזיאון רמלה (מבנה בית העירייה הישן), שוק רמלה לוד, התחנה המרכזית של רמלה, קריית הממשלה וקריית מד"א.
עתיד השדרה

בעתיד, מתוכנן פרויקט פינוי-בינוי בשדרה.
הערות שוליים

↑  הילה קרן שטיינמץ, מיקומו ומקומו של השוק הישן ברמלה, באתר התיירות של רמלה
↑  פינוי-בינוי בעיר מעורבת: "גולת הכותרת של החיים המשותפים במדינת ישראל", באתר ynet, 20 ביולי 2022
הקרע ביהדות הונגריה

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |

משולש בתי-הכנסת בבודפשט (במרחק כמה מאות מטרים זה מזה): האורתודוקסי, המזוהה (בטעות) עם הסטטוס קוו, והנאולוגי.
הקרע ביהדות הונגריה, או חלוקת הקהילות (הונגרית: ortodox–neológ szakadás, "הקרע האורתודוקסי-נאולוגי"; יידיש: די טיילונג אין אונגארן, "החלוקה בהונגריה") היה הפיצול הממסדי שחל בציבור היהודי בממלכת הונגריה בשנים 1869 עד 1871, בין קהילות האורתודוקסים, הנאולוגים, והסטטוס קוו.
מראשית המאה ה-19, עם התפרקות החברה המסורתית ותחילת תהליך האמנציפציה ליהודים, גבר המתח בין המחדשים, ששאפו להשתלבות מיטבית בסביבתם, לבין השמרנים שביקשו להגן על הדת ואורחות החיים המסורתיים. בהונגריה היה העימות חריף במיוחד כיוון שהייתה האחרונה במרכז אירופה בה שרדה יהדות אורתודוקסית חזקה, שגובשה על ידי החת"ם סופר ותלמידיו בטרם הבשילו מגמות המודרניזציה, והייתה איתנה דיה לעמוד בלחצים החדשים. בשנות ה-60 של המאה ה-19, כשתהליכים אלה הגיעו לשיאם, הסלימה ההתנגשות בין האדוקים ליריביהם הליברלים והמודרניסטים, שנודעו בכינוי נאולוגים. הללו שילבו יחס חיובי לתרבות הסובבת עם אסכולה רבנית שנטתה לרוח אסכולת ברסלאו, והונהגו על ידי עסקנים כאיגנאץ הירשלר ובמידה פחותה על ידי רבנים כמו לאופולד לעף. במקביל התרחש מאבק קשה בתוך המחנה האורתודוקסי פנימה, בין תומכי הרב עזריאל הילדסהיימר, איש 'תורה עם דרך ארץ' שקיווה לאמץ את המודרנה יחד עם הקפדה דתית מחד, לבין קנאים קיצוניים שאסרו כל שינוי, בראשות הרב הלל ליכטנשטיין, מאידך. בתווך ניצבו מרבית רבני הונגריה האורתודוקסים שלא הזדהו לחלוטין עם עמדת מי מהם.
החיכוך הפנימי בין היהודים התפרץ ממש כשהממשלה הודיעה ב-1867 על כוונתה להקים ארגון קהילות מרכזי, שיהיה בעל סמכות להנהיג את כולם ולייצגם מולה. האורתודוקסים חששו משליטת יריביהם הנאולוגים בגוף החדש, ומחו על היוזמה. קונגרס הייסוד של הארגון, שנפתח בשלהי 1868, התנהל בצל המחלוקת. בפברואר 69' פרשו האורתודוקסים מהאסיפה ושכנעו את השלטונות להכיר בוועד עצמאי משלהם, שדגל בהפרדה מלאה מהמחנה האחר. בנוסף, התהווה אגף של קהילות הסטטוס קוו אנטה, שסירבו להסתנף לגופים אלה ונותרו עצמאיות. בעוד חלק מהקהלים בהונגריה עברו בשלמותם להשתייך לאחד משני הארגונים או נותרו מחוצה להם, במקרים רבים התפלגו יהודי אותו יישוב לשתיים ואף לשלוש עדות חדשות בהתאם לחלוקה הארצית. הפירוד בין הפלגים השונים היה אחד המאפיינים המרכזיים של יהדות הונגריה משנות ה-70 של המאה ה-19 ועד לחורבנה במלחמת העולם השנייה.
הפילוג > הסטטוס קוו

חודשים ארוכים לאחר אישור תקנות הוועדה האורתודוקסית, הגיבו קהילות שמרניות רבות ברפיון לקריאות ההצטרפות. גם בקרב הנוטים לנאולוגיה היו כאלה שבחרו לא להסתנף ללשכה הארצית. קהילות עצמאיות אלה, בין אם נותרו מאוחדות כבטרם הקונגרס או שהתפצלו מיתר יהודי יישוביהם, נודעו כ"סטטוס קוו". היחסים בינן לשלטונות המשיכו להתנהל על בסיס פרטני, ללא זיקה לאחד משני הגופים. היה מגוון של עדות כאלה: בין היתר, רבים מהחסידים הקימו קהילות סטטוס קוו "ספרדיות" עצמאיות ('זעלבשטענדיגע ספרדים') שכן לא רצו להישלט על ידי ה"אשכנזים" בלשכה. דוגמה בולטת לכך הייתה סיגט, שנותרה בחוץ עד למותו של הייטב לב ב-1883. לאחר מכן צירף בנו חנניה את עדתו לאורתודוקסים; חסידי ויז'ניץ בסיגט, שהיו שרויים במחלוקת מתמדת עם משפחת טייטלבוים, ניצלו את ההזדמנות להקים קהילה ספרדית עצמאית משלהם, אליה הצטרפו אף היסודות המתקדמים בעיר.
גם רבנים מתנגדים חשובים נקטו בעמדה דומה. ירמיה לעוו התרחק מ'שומרי הדת' עם תום הקונגרס, וכתב לעמיתיו שלא יוכל לגייס די תומכים בקהילתו לעמדתם. הוא החל להתנגד לרעיון הפילוג, שנראה לו עתה שגוי ובלתי-הולם את המציאות. למרות לחץ כבד, נמנע מלספח את אויהל לארגון עד יומו האחרון. כמוהו עשה גם הרב מאיר פרלס מקראלי. מהר"ם שיק קבע בתשובה מאפריל 1872 כי בהתחשב בנסיבות הפילוג, כל מי שמסרב להיות חבר בוועדה עובר על איסור "לא תעמוד על דם רעך". תשובה זו הפכה בדיעבד למסמך מכונן של האורתודוקסיה בהונגריה, והעניקה כדברי כ"ץ "סנקציה הלכתית" לוועד, בהשוותה בין כל מי שסירב להצטרף אליו לחברי הארגון הנגדי. מקרה נוסף אירע ב-1881 בהעדיעס, עוד קהילה שנותרה לא משויכת, בה ביקש מיעוט להצטרף לאורתודוקסים. האב"ד המקומי ר' אליהו מנחם גויטיין שלח לרש"ר הירש שאלה והבהיר לו כי לדעתו פסק הדין הנזכר התייחס רק למקרים בהם לא התחייבה קהילת-האם לשמור על השולחן ערוך, תנאי שהתקיים בעירו. הירש הצדיק את טענותיו אך ביקשו לגנוז את התשובה כדי לא לפגוע בכבודו של מהר"ם שיק המנוח. עם חלוף השנים, רוב העדות שנותרו במעמד סטטוס קוו הלכו ונסחפו הרחק מהתנהלות מסורתית. הממסד האורתודוקסי ראה בדפוס זה אישור לצדקת דרכו.
לקריאה נוספת

יעקב כ"ץ, הקרע שלא נתאחה: פרישת האורתודוקסים מכלל הקהילות בהונגריה ובגרמניה. מרכז זלמן שזר, התשנ"ה.
יונאס קרונקאיטיס

| --- | --- |

יונאס קרונקאיטיס
 לידה:  1 בפברואר 1935 (בן 89) ליטא שירווינטוס, ליטא
 מדינה:  ארצות הברית 
 השתייכות:  צבא ארצות הברית צבא ארצות הברית  צבא ליטא
 תקופת הפעילות:  1959 1997 – 1985 2004 (כ־26 שנים)
 דרגה:   גנרולס מאיור
 תפקידים בשירות
 ראש ההגנה
 פעולות ומבצעים
 מלחמת וייטנאם
 
יונאס אלגירדאס קרונקאיטיס (בליטאית: Jonas Algirdas Kronkaitis;‏ נולד ב-1 בפברואר 1935) הוא איש צבא ליטאי בדימוס. שרת בצבא ארצות הברית, וב-1997 חזר לליטא ומונה לסגן שר ההגנה, ולאחר מכן לראש ההגנה (מקביל לרמטכ"ל) של הכוחות המזוינים של ליטא.
ביוגרפיה

קרונקאיטיס נולד בשירווינטוס ב-1 בפברואר 1935. ב-1944 עזבה משפחתו את ליטא, וב-1949 היגרה לארצות הברית. ב-1959 הוא התגייס לצבא ארצות הברית. בין 1960 ל-1963 הוא שרת בגרמניה, ובין 1965–1971 לחם במלחמת וייטנאם. במקביל, הוא למד באוניברסיטת סירקיוז וסיים תואר ראשון במנהל עסקים. כמו כן למד במכללת הפיקוד והמטה הכללי של ארצות הברית ובמכללת המלחמה של צבא ארצות הברית. ב-1985 הוא פרש מהצבא האמריקני.
ב-1997 הוא חזר לליטא, שבינתיים השתחררה מהכיבוש הסובייטי. בשל ניסיונו הצבאי הוא מונה לסגן שר ההגנה. ב-1 ביולי 1999 הוא מונה לראש ההגנה (מקביל לרמטכ"ל). בתפקידו זה הוא הוביל את הצטרפות ליטא לנאט"ו. הוא סיים את תפקידו ב-30 ביוני 2004.
ב-2006 הוא היה חבר בוועדה שחקרה את מותו המסתורי של הפוליטיקאי ויטאוטאס פוציונאס. ב-2007 הוא התפטר מהוועדה בטענה לחוסר יעילות שלה.
חלם

ערך זה עוסק בעיר בפולין. אם התכוונתם למוטיב בפולקלור היהודי, ראו .
חֶלְם (בפולנית: Chełm, ‏האזנהקובץ:Pl-Chełm.ogg‏Ⓘ‏; באוקראינית: Холм או Хелм; בגרמנית: Cholm; ביידיש: כעלם שנהגה כבעברית: חֶלְם) היא עיר במזרח פולין. העיר שוכנת במחוז לובלין, ממזרח לעיר לובלין וכ-20 ק"מ מגבול אוקראינה. בשנת 2005 נאמדה אוכלוסיית חלם בכ-72,595 נפש.
יהודים ישבו בעיר מאות בשנים והייתה בה קהילה יהודית גדולה. במסורת היהודית המזרח אירופאית התפרסמה חלם כבירת הטיפשות והאבסורדיות, ואגדות חכמי חלם הפכו לנכסי צאן ברזל של הפולקלור וההומור היהודיים.
היסטוריה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
חלם קיימת כעיירה מאז המאה ה-10. בשנת 981 היא הייתה לחלק מקייב-רוס, ובין שנת 1018 ל-1031 היא הייתה לחלק מפולין. ב-1233 העיירה קיבלה זכויות של עיר, והייתה לבירת האליץ'-ווהלינה. ב-1235 קבע הרוזן דנילו רומנוביץ' את חלם כמקום משכנו והקים בה מצודה. ב-1261 הטטרים שצרו על העיר הצליחו לכבוש אותה. ב-1366 המלך קזימיר הגדול סיפח את העיר והמחוז לפולין, והפך את חלם למקום מושבו של הבישוף המחוזי. בעקבות חלוקת פולין העיר סופחה לאימפריה הרוסית.
לאחר מלחמת העולם השנייה עבר הגבול בין פולין לברית המועצות בסמוך לחלם, קילומטרים אחדים ממזרח לעיר. בעקבות כך, בהתאם להסכם בין פולין לברית המועצות תושבים אוקראינים של העיר הועברו לעיירה קיברצי. כיום זהו גבול פולין-אוקראינה, עובדה המעלה את חשיבותה הכלכלית של חלם כעיר סחר בקצה המזרחי של האיחוד האירופי. מעבר הגבול פולין-אוקראינה בסמוך לחלם הוא מהעמוסים ביבשת אירופה למעבר סחורות בין האיחוד האירופי לבין הגוש הסובייטי לשעבר, ופרנסי חלם צופים שעובדה זו תיתן דחיפה לפיתוח העיר.
יהודי חלם

יהודים החלו להגיע לעיר למן המאה ה-15. מיקומה של חלם על אם הדרך בין לובלין לקובל, ובהגדרה רחבה יותר בין ורשה לקייב, תרמו להתפתחותה כעיר סחר חשובה ויהודים עשו בה חיל בעסקיהם. לפני מלחמת העולם השנייה מנתה הקהילה היהודית של חלם כ-15,000 איש - כמחצית האוכלוסייה של העיר.
יהודי חלם התפרנסו ממלאכה וממסחר, בעיקר ממסחר בבעלי חיים ומייצור וממסחר של עורות. בחלם פעלו שלושה בנקים יהודיים, בתי דפוס של יהודים, חברות צדקה וסעד מסורתיות, וכן סניף של טא"ז - ארגון הבריאות היהודי.
מוסדות החינוך היהודי היו חדרים מסורתיים שבהם למדו ילדים עברית ופולנית, בית ספר עממי יהודי ביידיש, בית ספר עברי של רשת "תרבות", כמה ישיבות, בית ספר דתי לבנות, גימנסיה עברית (נסגרה ב-1935) וגימנסיה יהודית בפולנית.
בחלם פעלו מפלגות ציוניות שונות, אגודת ישראל והבונד, והיו מיהודי העיר גם חברים במפלגה הקומוניסטית הפולנית. היו בעיר ספרייה ומועדון ספורט יהודיים, ויצאו בה לאור שלושה עיתונים ביידיש.
בין האישים הבולטים בעיר יש למנות את רבי אליהו בעל שם מחלם (1520 בערך - 1583), רב ומקובל; הרב שלמה מחלם (1717 בערך - 1781), מחבר "מרכבת המשנה"; והרב יוסף קזיס, תלמיד החוזה מלובלין ומייסד חסידות חלם.
מרדכי עברי עמד בראש מפלגת פועלי ציון שמאל ומפלגה זאת עשתה בשנת 1924 קואליציה עם המפלגה הפולנית ועל כן התמנה לסגן ראש העיר חלם.
בשנת 1930 נרצח על מדרגות ביתו על ידי מתנגדים פוליטיים אנטישמיים פולנים. הרוצחים היו עובדי עירייה שרצו לסלק את המפלגה היהודית מהקואליציה.
יהודי חלם > במלחמת העולם השנייה

במהלך השואה רצחו הנאצים ובעלי בריתם את רוב היהודים בחלם. במלחמת העולם השנייה כבשה גרמניה הנאצית את חלם בתחילת ספטמבר 1939, נסוגה ממנה ב-25 בספטמבר 1939 מפני הכוחות הסובייטים, אך שבה אליה ב-9 באוקטובר 1939 על פי הסכם ריבנטרופ–מולוטוב. עם נסיגת הסובייטים לפולין המזרחית, נלוו אליהם מאות מיהודי חלם.
ב-1 בדצמבר 1939 הורה המפקד הגרמני הנאצי של חלם, פישר, לראש הקהילה היהודית א' בידרמן לרכז 2,000 גברים יהודים בני 16–60 בכיכר השוק. בצעדת המוות של חלם הובלו להרוביישוב. כאלף נרצחו בדרך, והנותרים אולצו לחצות בשחייה את נהר בוג ורובם טבעו. רק כ-150 הצליחו לשוב לחלם.
בדצמבר 1939 נתמנה בחלם יודנראט של 10 חברים, ובראשו עמד י' פרנקל. בסוף אוקטובר 1940 הוקם גטו בחלם, והעברת היהודים אליו נמשכה עד סוף מרס 1941 תוך שהגרמנים מחרימים רכוש ומטילים תשלומי כופר גבוהים.
בסוף 1941 נסגר הגטו, ועל שעריו שמרו שוטרים גרמנים ופולנים. בגטו הוקם "שירות סדר", מעין משטרה יהודית, שכללה 150 איש, והתנהלה על ידי יהודי בשם פנחס, שכונה "פנחסל'ה דער יידישער קומיסאר" (המפקח היהודי), אשר סייע לגרמנים בביצוע אקציות.
ב-11 וב-12 במאי הובאו לגטו חלם כ-2,000 יהודים מסלובקיה. בחג השבועות, 21-23 במאי 1942 נעשתה האקציה הראשונה, אז גורשו כ-4,300 יהודים מגטו חלם, מקומיים ופליטים, למחנה ההשמדה סוביבור. ביוני 1942 נעשתה האקציה השנייה, אז גורשו עוד 600 יהודים מגטו חלם לסוביבור. יהודים רבים נורו ברחובות ובבתים. ב-5 באוקטובר 1942, נשלחו עוד כ-1,000 מיושבי הגטו לסוביבור. ב-27 וב-28 באוקטובר 1942 נעשתה עוד אקציה, ובה גורשו כ-3,300 יהודים מהגטו, מקומיים ופליטים, לוולודבה (Włodawa) ברגל. מרביתם נרצחו בדרך, והמעטים שהגיעו לוולודווה גורשו משם לסוביבור.
האקציה הסופית בחלם התרחשה ב-6 וב-7 בנובמבר 1942. באקציה זו גורשו שאר יהודי חלם, כ-4,000 איש, לסוביבור. הגירוש עצמו התנהל אגב טבח בהמוני יהודים. לאחר הגירוש קיבלו המוני פולנים אישור לפרוץ לגטו על מנת לבזוז את בתיו, ויהודים רבים שנתגלו בבונקרים בתוך הגטו נרצחו באכזריות על ידיהם. בנוסף, 150 שוטרי "שירות הסדר" היהודי נרצחו בסמוך למטה הגסטאפו. מספר היהודים שנרצחו בשטח העיר עצמה מוערך בכ-3,000 נפשות.
50 פועלי כפייה יהודים ששרדו אחרי אקציה זו גורשו לסוביבור בינואר או בפברואר 1943. יהודים מחלם שירתו ביחידות פרטיזנים מחוגי השמאל הפולני שהתארגנו ביערות סביב חלם.
לאחר כיבוש חלם בידי הצבא האדום, התגייס הפרטיזן יוסף סרצ'וק להקים מחדש את "המועצה היהודית" של חלם. לאחר הקמת הוועד היהודי המרכזי של יהודי פולין, מונה סרצ'וק באופן פורמלי לראש הוועד היהודי בעיר. לקראת ראש השנה 1946 הקים סרצ'וק גם בית כנסת בעיר.
חיי קהילה יהודיים נמשכו בעיר עד 1950. מאותה שנה, בעיקר בשל האנטישמיות בפולין, היגרו רוב יהודי חלם לישראל, ארצות הברית ודרום אפריקה.
כיום, לא ידוע על יהודים בחלם.
אגדת חכמי חלם

יהודים ישבו בעיר חלם מאות בשנים והייתה בה קהילה יהודית גדולה, עיר מלאה חכמים וסופרים. בין היתר, יצא מן הקהילה הרב שלמה מחלם שהתפרסם בחיבורו "מרכבת המשנה". 
בהשפעת הספרות המשכילית התפרסמה חלם כבירת הטיפשות והאבסורדיות, ואגדות חכמי חלם הפכו לנכסי צאן ברזל של הפולקלור וההומור היהודיים. הכינויים חכמי חלם או חלמאים הפכו למושגים המרמזים לבריות שמעשיהן טיפשיים ואבסורדיים. לא ידוע מדוע דווקא חלם נבחרה לייצג "עיר של טיפשים". קיימת סברה, אותה הציג החוקר אורי סלע בספרו מלה בסלע, לפיה הסיבה נעוצה במילה הפולנית "חולם", שפירושה "טיפש". ומצד שני ייתכן אף כי מקור הביטוי "חולם" בפולנית בא משמה של העיר[דרוש מקור].
ראו גם

מנהרות הגיר של חלם
לקריאה נוספת

מ. צאנין, חלם בתוך: תל עולם: מסע על פני מאה קהילות נחרבות, תל אביב: המנורה, 1962. עמ' 66–68 (תיאור של המקום מיד לאחר מלחמת העולם השנייה ומבט האוכלוסייה המקומית על חיסול היהודים והשימוש בשללם)
יהושע שגיא, ולאדק זה רק שם זמני, כפי שסיפר ליפמן שניידר, ירושלים: הוצאת ל’ שניידר, [תשמ"ט-1989]
הערות שוליים

↑  על צעדת המוות מחלם, באתר יד ושם
1 2  חן מלול, חכמי חלם: הקהילה היהודית שזכתה לשיימינג לא מוצדק, בבלוג "הספרנים" של הספרייה הלאומית, מרץ 2022
↑  ראו: יגאל אורן, "חוג הארץ השלם" מאת רבי שלמה החלמאי: סיפורו של ספר, מרכז ההנצחה, בית יד לבנים, קריית טבעון; יונה אסתרקין, מפגש בן דורי: האחים בן זאב בהצגת ילדים חדשה, באתר nrg‏, 19 באוגוסט 2008
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 5298105-8  MusicBrainz: a5aed6e5-d69b-480b-bdd2-0c9dd9d8a525  NKC: ge181918  VIAF: 125144814485282630585   WorldCat (עם VIAF): 125144814485282630585 
בית הקברות היהודי בחלם
תקופת הגיבוש האתיופית

תקופת הגיבוש או תקופת השיקום הייתה מעין תקופת רסטורציה אתיופית במהלכה האימפריה האתיופית, שהייתה בתהליכי התפוררות עברה תהליך איחוד והקיסר קיבל את כוחו בחזרה. בתקופה זו נערכה מודרניזציה מסוימת במדינה, כשברקע הכוחות הקולוניאליסטים השולטים מסביבה.
הקיסר הגונדרי, יואס הראשון, נרצח ב-1769 בידי ראס מיכאל(מכונה בכרוניקה של תקופת השופטים "קתליה נגוס"-הורג הקיסר) ויחד איתו פחתה חשיבותם של הקיסרים הגונדרים . לאחר מכן נשלטה האימפריה האתיופית על ידי מיכאל סהול, הראס של תיגראי שאייש את אזור גונדר ובאגמדיר. האימפריה נשארה במצב כאוטי, וסבלה מעימותים וממלחמת אזרחים, שנמשכו עד אמצע המאה ה-19. תקופה זו של שיקום אתיופיה נפתחה רשמית עם הכתרתו של הדג'זמאץ קאסה היילו לקיסר תוודרוס השני ב-1855 שמאחד את אתיופיה, מנסה לחסל את השיטה הפיאודלית ולמשוך את הכנסייה תחת שלטון הממשלה. תקופה זו מסתיימת עם התבוסה האתיופית תחת שלטונו של הקיסר היילה סלאסי במלחמה האיטלקית-אתיופית השנייה שהתרחשה ב-1936.
תקופת האיחוד: תוודרוס השני > רקע: עלייתו של כאסה היילו

קאסה היילו נולד ב-1818 לתוך המציאות של תקופת השופטים האתיופית, תקופה זו שהתאפיינה במלחמת אזרחים ובמלחמה בין מצביאים, נסיכים ואצילים מקומיים שחלקו את האימפריה ביניהם ולחמו באופן קבוע. קיסרי השושלת הסולומונית של אותה תקופה היו למעשה בובות שנתמכו על ידי מצביא אחד, והופלו על ידי מצביא אחר וחוזר. אזורים באימפריה שהיו ממלכות אוטונומיות כמו גוג'אם ושאווה נשלטו על ידי ענפים אחרים של השושלת הסולומונית ובשאווה השליט המקומי סהלה סלאסי הכריז על עצמו כמלך.
בתחילה קאסה היילו התחיל את דרכו כשיפטה מכיוון שהקיסר יוהנס השלישי השתלט על קווארה האחוזה הפיאודלית של משפחתו של קאסה היילו הוא התמרד כנגדו והוצא אל מחוץ לחוק. קאסה היילו אגר עם הזמן כוח ותמיכה מהתושבים, שלהם הוא חילק כסף ודגן ובהמשך היה מסוגל לא רק לשלוט באדמת אבותיו קווארה אלא היה מסוגל לשלוט בכל מחוז דאמבייה.
תקופת האיחוד: תוודרוס השני > הלחימה כנגד צבא הקיסר

כאשר תוודרוס השני נעשה חזק מדי מכדי שאפשר להתעלם ממנו, הוא מונה לדג'אזמאץ של קווארה על ידי הקיסרית מנאן והתחתן עם נכדתה תוובץ' עלי, בתו של ראס באגמדיר עלי השני וסגן הקיסר ב-1845. באוקטובר 1846 תקף קאסה היילו ובזז את אזור דאמבייה, בינואר 1847 הוא המשיך בתוכניתו לכבוש את גונדר. כאשר קאסה ביטל את תוכניתו לכיבושה של גונדר, הקיסרית מנאן שלח את צבאה צפונית לאגם טאנה, קאסה היילו הביס בקלות את צבא הקיסרית ולקח אותה בשבי יחד עם בעלה הקיסר יוהנס השלישי. בנו החורג של הקיסר וסגנו עלי השני בחר לתת ולשאת עם קאסה היילו, עלי השני נתן לקאסה היילו לשלוט בכל האזור שמצפון וממערב לאגם טאנה ובתמורה לכך שישחרר את אמו מהשבי.
משנת 1852 ועד ל-1855 אחרי סדרת לחימה עיקשת בין הצדדים ללא שום הפסד של קאסה היילו הקיסרית מאנן ובנה עלי השני נהרגו בקרב אישחל.
תקופת האיחוד: תוודרוס השני > המערכה במזרח: וולו, וג ולסתה

לאחר שהצליח להביס את צבא הקיסר תוודרוס היה כעת השליט המרכזי ביותר בצפון ולכן הוא החליט שכעת זה הזמן לאחד את האימפריה תחת שלטון אחד וחזק. הוא החל לצעוד עם כוחותיו אל עבר מחוזות וואלו, לסתה וווג במרץ 1855 והוביל מערכה אכזרית להכפפת האזור תחת שלטונו. השליטים המקומיים שושלת יג'ו והזאגווה התנגדו באופן עז לכוחותיו של הקיסר כמו כן גם המאמדוץ' המוסלמים. בווג ובלסתה הלחימה הייתה אכזרית ואחת מהדוגמאות הם שהיורש לכתר וגשום מהזאגווה גברה מדהין הוצא להורג ונתלה על עץ. מהלך זה של הקיסר גרם לפחד וכעס בווג ובלסתה. במחוז וואלו במקביל התנהל מאבק ירושה בין האחים למחצה לכתר וואלו משושלת המאמדוץ' אבא ווטאוו והאימאם אמאדה מאבק שהגיע ללוחמה בין המחנות אך שניהם התאחדו בסופו של דבר ונלחמו כנגד הקיסר באכזריות רבה. המשך המערכה בוואלו הוביל להתנגדות רבה יותר והקיסר השיב באכזריות שכללה קטיעת איברים. בסופו של דבר הקיסר לכד את אבא ווטאוו וכלא אותו במקדלה ב-12 בספטמבר ובכך הסתיימה הלחימה בת שבעת החודשים לכיבוש וואלו ביום השני לראש השנה האתיופי. מאוחר יותר האימאם אמאדה נתפס גם הוא ויחד עם תומכיו האצילים נאסר. אמאדה הוטבל לנצרות והקיסר הפך לסנדק שלו. מקדלה נהפכה לבית כלא של אסירים פוליטיים.