stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
האמנה האטלנטית
משמעות האמנה עבור האימפריאליזם הבריטי

הסעיף השלישי באמנה, לפיו בריטניה מכירה בזכות להגדרה עצמית ולממשל עצמי של כל העמים, עורר התנגדות בקרב גורמים אימפריאליסטיים בבריטניה. זאת לאור העובדה שבריטניה החזיקה באותה עת בקולוניות נרחבות באפריקה ובאסיה. בתחילה הוסכם בין הצדדים כי סעיף זה אינו תקף לגבי הקולוניות הבריטיות. אולם, במהרה הגיעו קריאות מצד קולוניות באסיה (בורמה, אינדונזיה, הודו ועוד) בדרישה להחיל את עיקרי האמנה גם על מדינותיהם. עקב חשיבותה המכרעת של השתתפות מדינות אלו במאמץ המלחמתי הכולל, ביקש רוזוולט להותיר פתרון סוגיה זו לאחרי המלחמה. ההכרה בזכות להגדרה עצמית של כל העמים, נתנה תקווה למנהיגי המאבק לעצמאות בקולוניות, והיוותה תקדים עליו התבססו בין השאר נלסון מנדלה ומהאטמה גנדי בדרישותיהם לעצמאות.
הערות שוליים

↑  Borgwardt, Elizabeth, A new deal for the world: America's vision for human rights, Harvard University Press, 2007, עמ' 29, ISBN 9780674281912
↑  Ibhawoh, B, Testing the Atlantic charter: Linking anticolonialism, self-determination and universal human rights, International Journal of Human Rights, 17 November 2014
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007258082605171  GND: 4289375-6  LCCN: n90608719  NARA: 10637708  NKC: unn2008491278  SUDOC: 03086299X  VIAF: 181917750   WorldCat (עם VIAF): 181917750 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אמנות והסכמים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
צ'רצ'יל ורוזוולט (מלווה בשני בניו) על סיפון ספינת הצי האמריקאי "אוגוסטה" ב-9 באוגוסט 1941
רבקה ליפשיץ

| --- | --- |

 לידה:  15 בספטמבר 1929 לודז', הרפובליקה הפולנית השנייה 
 פטירה:  1945 (בגיל 15 בערך) גרוס נינדורף, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 מדינה:  פולין 
 שפות היצירה:  פולנית 
 
רבקה ליפשיץ (15 בספטמבר 1929 – 1945?) הייתה נערה מתבגרת יהודייה פולנייה, שכתבה יומן אישי בעת שהותה בגטו לודז' בשואת יהודי פולין. היא שרדה את הגירוש למחנה הריכוז וההשמדה אושוויץ-בירקנאו ובעקבותיה הועברה לגרוס-רוזן ועבודות כפייה במחנה המשנה בכריסטיאנסטאדט. היא שרדה גם את צעדת המוות לברגן-בלזן, וזכתה לראות את שחרורה שם באפריל 1945. חולה מכדי לפנותה, היא הועברה לבית חולים בנינדורף, שם נפטרה.
יומנה, בן 112 עמודים, נכתב בין ה-3 באוקטובר 1943 לבין 12 באפריל 1944 בשפה הפולנית. הוא תורגם לאנגלית על ידי מלגורזאטה מרקוף. היומן פורסם לראשונה בארצות הברית בתחילת 2014, כ-70 שנה לאחר שנכתב.
קורות חיים

רבקה הייתה הבכורה מבין ארבעת ילדיהם של יעקב אהרון (יענקל) ליפשיץ ומרים שרה לבית זלוור. המשפחה נכלאה בגטו בלודז' לאחר פלישת גרמניה הנאצית לפולין. אמה מרים שרה טיפלה בילדים לבדה לאחר שבעלה ואביה של רבקה נפטר ב -2 ביוני 1941 בעקבות מכות מגרמנים שחטף ברחוב. מרים שרה עצמה נפטרה ב־8 ביולי 1942 ממחלת ריאות ותת תזונה.
רבקה גורשה לאושוויץ באוגוסט 1944, יחד עם אחותה ציפורה ושלוש בנות דודות: אסטוסיה (אסתר), חנוסיה (חנה) ומיניה (מינה). ציפורה אחותה הצעירה, נרצחה בתאי הגזים עם הגעתה. רבקה נשלחה לעבודה בקומנדו הנשים. לאחר מכן נשלחה עם שלוש בנות דודיה לגרוס-רוזן ונכלאה בכריסטיאנסטאדט בקרישטקוביצה, אחד משבעה מחנות המשנה לאסירות מפולין, הונגריה, צרפת, הולנד ובלגיה שעסקו בחפירת ביצורים נגד טנקים. משם היא פונתה שוב בצעדת מוות לברגן-בלזן, שם שוחררה יחד עם אסתר, חנה (אשר נפטרה ביום השחרור) ומינה ב -15 באפריל 1945, כשהיא חולה.
ביולי 1945 הועברה רבקה ליפשיץ ממחנה העקורים ברגן-בלזן, דרך מחנה המעבר בליבק, לבית חולים בנינדורף, גרמניה, חולה אנושה. המסמך האחרון שנמצא על ידי ארכיוני ארולזן - מרכז בינלאומי אודות רדיפות הנאצים הנושא את שמה, היה כרטיס רישום עקורים מ -10 בספטמבר 1945. לא נמצא אישור על מותה של רבקה, אם כי על פי עדותה של מינה בויאר משנת 1955 (בדפי העד של יד ושם), היא ככל הנראה נפטרה בבית החולים בנינדורף, בגיל 16.
היומן

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  רבקה ליפשיץ
 שפת המקור:  פולנית
 הוצאה
 עורך:  אסתר פרבשטין מיכל אונגר והדסה חלמיש
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  מוסד הרב קוק
 תאריך:  2018
את היומן מצאה הרופאה זינאידה ברזובסקיה באושוויץ-בירקנאו בתחילת שנת 1945. ברזובסקיה נמנתה על רופאי הצבא האדום ששחררו את המחנה. רבקה כתבה ביומנה בפולנית, ביידיש ובעברית. היומן תיאר את חייה של רבקה יום אחרי יום – את מחשבותיה, את חלומותיה ואת רגשותיה. לאחר יותר מ-50 שנה, בהם נמצא היומן בידי ד"ר ברזובסקיה, מצאה אותו נכדתה אנה ברזובסקיה בין חפצים שהיו שייכים לאביה. ביוני 2008, היומן הובא למרכז זיכרון השואה השוכן בסן-פרנסיסקו.
עובדי מרכז השואה זיהו את כותבת היומן בעזרת דף העד שמילאה מינה בויאר בשנת 1995. צוות חוקרים של יד ושם יצר קשר עם המשפחה דרך בתה של מינה, הדסה חלמיש. את היומן העניקה נכדתה של ד"ר ברזובסקאיה למשפחה בשנת 2015. כעת הוא מאוחסן במוזיאון יד ושם בירושלים.
החלק האחרון ביומן מכיל את הקטעים הבאים שנכתבו בפולנית ספרותית; הם היו ההרהורים האחרונים של רבקה על יופיו של עולם הטבע בעת הצער:
וכך כתבה בגטו לודז', ב-12 באפריל 1944:
כמה יפה מזג האוויר היום! [..] עלתה במוחי מחשבה שאנחנו מקופחים מכל מה שיש בגטו הזה, אנחנו רק עבדים; עם כל כוח הרצון שלי אני מנסה להרחיק את המחשבות המטרידות האלה, ולא לקלקל את רגע השמחה הקטן שלי. זה כל כך קשה! כמה זמן, אלוהים? אני חושבת שהאביב האמיתי יגיע רק כשנשתחרר. אה, כמה אני מתגעגעת לאביב היקר והגדול הזה ...
ראו גם

ילדים בשואה
לקריאה נוספת

יזרעאל מירב, סקירת ספרים, בשביל הזיכרון ס"ח 32 (תשע"ט).
שפרה מישלוב, כמיהה וגעגוע, יומנה של ריבצ׳ה, הנערה מגטו לודז׳ (ידיעות ספרים, תשפ״ג).
הערות שוליים

1 2 3  JFCS, The Search for Rywka Lipszyc. JFCS Holocaust Center, San Francisco
↑  Rywka's Diary homepage. JFCS Holocaust Center, San Francisco
1 2 3  JFCS, Rywka Lipszyc, biography. JFCS Holocaust Center, San Francisco
↑  Geoffrey P. Megargee (2009), The United States Holocaust Memorial Museum Encyclopedia of Camps and Ghettos, 1933–1945. Chapter: "Christianstadt." Indiana University Press,
↑  JFCS, "The Discovery of the Diary", JFCS Holocaust Center, San Francisco
↑  Page 112 of the Diary in Polish (transcript, with weblinks). (Internet Archive) JFCS Holocaust Center, San Francisco.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007583929705171  PLWABN: 9810552815405606  BNE: XX5524472  BnF: cb16981184k (data)  CANTIC: a12259688  GND: 1065479905  ISNI: 0000 0004 3777 0148  LCCN: no2014133221  NKC: jo2015881986  SUDOC: 185933947  VIAF: 311116529   WorldCat (עם VIAF): 311116529 
גטו לודז' בשנת 1941
קומו

ערך זה עוסק בעיר. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
כיכר סאן פידילי וכנסיית הקדוש
הקתדרלה
קומו (באיטלקית: Como, בניב לומברדי מערבי: Còmm), היא עיר באיטליה, בנפת קומו ומחוז לומברדיה, עם 84,500 תושבים, על השפה הדרומית של האגם לאריו, (Lario) שנקרא גם אגם קומו. קומו מרוחקת 50 קילומטרים ממילאנו. מאחר שהיא בנויה על צלע הר יש הפרשי גובה ניכרים בין חלקי העיר. מרכז העיר נמצא בגובה 201 מטר מעל פני הים, הקטע הנושק לאגם נמצא בגובה 192 מטרים מעל פני הים ובנקודה הגבוהה ביותר של העיר הגובה היא 1,136 מטרים. נהר אדה נשפך לאגם קומו בקוליקו וממשיך לזרום הלאה מלקו, מה שהופך את הזרוע הדרום מערבית של האגם, שעליה שוכנת קומו, למבוי סתום, וכך יוצא שקומו מוצפת לעיתים קרובות.
שטח וגבולות

שטח השיפוט של המחוז משתרע על שטח של 37.34 קילומטרים רבועים וגובל עם שווייץ ועם הערים: סן פרמו דלה באטאליה (San Fermo della Battaglia), סנה קומאסקו (Senna Comasco), טורנו (Torno), מונטאנו לוצ׳ינו (Montano Lucino), גראנדאטי (Grandate), קאזנאטי קון בירנאטי (Casnate con Bernate), קאפיאגו ינטימיאנו (Capiago Intimiano), ליפומו (Lipomo), טאבירניריו (Tavernerio), קאבאלאסקה (Cavallasca), ברונאטי (Brunate), צ׳ירנוביו (Cernobbio), מזליאניקו (Maslianico) ובאלביו (Blevio).
היסטוריה

בעבר שם העיר היה קומום (Comum), העיר הייתה במחוז שנקרא על ידי הרומאים גאליה קיסאלפינה והקלטים גרו שם. קאטו כתב שהגאלים האורובים כוננו את העיר ואחר כמה שנים הם התאגדו עם הגאלים האינסוברים.
שם העיר הופיע בפעם הראשונה כשסיפרו על המלחמות בין הרומאים לבין הגאלים. בשנת 222 לפנה"ס הצבא הרומאי החזיק את מחוז האינסוברים, בשנת 196 לפנה"ס קומו התקוממה עם העמים האחרים של איטליה הצפונית נגד הרומאים, אבל הקונסלוס מרקוס קלאודיוס מרקלוס ניצח אותם וקומו הפכה לקולוניה רומאית.
הקלטים המשיכו לאיים על העיר ולכן הרומאים שלחו מתיישבים חדשים: יוליוס קיסר שלח אל קומו יותר מ-3,000 מתנחלים, רומאים ויוונים. העיר החדשה נבנתה בעמק בעוד שהעיר הקלטית הייתה על צלע ההרים הסובבים; הרומאים קראו לקולוניה שלהם נובום קומום (Novum Comum, קומו החדשה). קומו הייתה קולוניה עד שנת 49 לפנה"ס, כשהפכה למוניקיפיום רומאי.
בשנת 250 ובשנת 335 הגרמנים האלמאנים התקיפו את העיר. במאה ה-4 הקיסרות הרומית הציבה צי באגם קומו על מנת להגן נגד העמים הברברים. קומו המשיכה להיות עיר חשובה גם כשהגותים והלומברדים פלשו אל המחוז ההוא של איטליה.
תחת הפרנקים, קומו הפכה לבירה של אחוזת רוזן. בשנת 951 אוטו הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ירד לאיטליה: בין התומכים שלו היה גם הבישוף של קומו, וולדו (Valdo).
בימי הביניים התמודדו על השלטון על קומו המשפחות ויטאני (Vittani) ורוסקא (Rusca). בסופה של מלחמת עשר שנים בין קומו לבין מילאנו, ב-27 באוגוסט 1127 הצבא של מילאנו ערך מצור על קומו, החומה וכל הבתים נהרסו והתושבים הוגלו.
בתקופת הערים החופשיות בימי הביניים, קומו לא השתייכה לליגה הלומברדית נגד האימפריה הרומית הקדושה, והשיגה שלטון בזכות הברית עם הקיסר פרידריך ברברוסה. בעזרתו של ברברוסה, בתי העיר הוקמו מחדש. גם החומה הוקמה, עם שלושה מגדלים בצד הפונה מילאנו. ברברוסה הקים טירה בגבעה קרובה לקומו, עם מגדל וחומה, טירת באראדלו (Baradello). בשנת 1159 הקיסר נכנס לעיר ושהה בה כמה ימים. האזרחים של קומו לחמו עם צבאות ברברוסה נגד מילאנו ובשנת 1162 השתתפו בהחרבת מילאנו כנקמה על המאורעות של שנת 1127.
בשנת 1521 הספרדים כבשו את העיר ואיגדו אותה לדוכסות מילאנו. תחת שליטת הספרדים אירעו מגפות בשנות 1576–1577 ו-1630–1631, וגם רעב בשנות 1591–1592 ו-1628–1629. מאז המאה ה-16 היו הרבה שודדים במיוחד בהרים סביב קומו: לכן המושל הספרדי אישר לנסוע עם כלי נשק. כל הבעיות האלה גרמו להתמוטטות הכלכלה של המחוז.
אחרי נסיגת הספרדים, דוכסות מילאנו עברה לאוסטריה בשנת 1713. ב-1796 נפוליאון בונפרטה כבש איטליה הצפונית, אבל ב-1815 קונגרס וינה נתן את קומו לאוסטריה מחדש. ב-1866 לומברדיה נכנס לממלכת איטליה. בסוף מלחמת העולם השנייה בעלות הברית (הממלכה המאוחדת וארצות הברית) החזיקו את העיר. ב-27 באפריל 1945 בניטו מוסוליני, שניסה להימלט לאוסטריה, נתפס על ידי פרטיזנים קרוב לקומו, וב-28 באפריל נורו מוסוליני ופילגשו על ידי שוביהם הפרטיזנים.
היסטוריה > יהודי קומו

חיי היהודים בקומו היו קשים ונוכחותם נמשכה רק מעט שנים. הידיעה הראשונה על יהודים, בארכיון ההיסטורי של העיר, היא משנת 1435. בשנה הזו, קבוצת יהודים דרשו להתיישב בתוך העיר ולפתוח בנק. בשנת 1488 נערך במילאנו משפט גדול נגד 39 יהודים: האינקוויזיציה האשימה את היהודים בהחזקת ספרים המתנגדים לדת הנוצרית (התלמוד). אחד מהיהודים היה "שלומה מקומו". שלומה ושמונה יהודים אחרים הורשעו ונידונו למוות, אם כי עונשו הוחלף בסוף לקנס, והרבה עותקים של התלמוד נשרפו בכיכרי מילאנו.
בשנת 1594 נכתב ברישום קורות של העירייה: «Già più di vinti anni sono scacciammo i Giudei dalla citta, con qualche spesa e travaglio» (לפני עשרים שנה גרשנו את כל היהודים מהעיר עם כמה הוצאות ועמל רב).
יש הטוענים כי מוצא משפחת הרבנים קובו בסלוניקי הוא מעיר זו.
מונומנטים ובניינים

הנקודה המרכזית של העיר היא כיכר "סאן פידילי" (Piazza San Fedele), שהיה פורום העיר בעת הרומאים.
בין הבניינים העתיקים ביותר: הטירה "באראדלו" (Baradello) שנבנתה במאה ה-12, הקתדרלה הגותית, והברוליטו (Broletto), היכל העירייה העתיק, מבנה בעל חזית גותית ועיטור משיש לבן, אפור וורוד, שהקים ראש העירייה ברנארדו די קודאצו (Bernardo da Codazzo) בשנת 1215. הבניין שונה בשנת 1477 על פי סגנון הרנסאנס; לצדו עומד מגדל העירייה.
בנייתה של הקתדרלה של קומו התחילה בשנת 1397 על פי הסגנון הגותי והיא נבנתה כולה משיש. בשנים 1426–1596 שונתה הקתדרלה כך שתתאים לסגנון הרנסאנס ובנייתה הסתיימה ב-1770 כשחודשה כיפתה לכיפת רוקוקו מעוצבת על ידי פיליפו יוברה. לפני הקתדרלה הזאת הייתה באותו מקום כנסייה אחרת, בזיליקת מרים הקדושה הגדולה (Santa Maria Maggiore). פסלים של פליניוס הזקן ופליניוס הצעיר, שני עובדי אלילים בפסדה של קתדרלה נוצרית, מפורסמים מאוד. שני אומנים של הרנסאנס, האחים ג׳אקומו וטומאזו רודארי (Giacomo e Tommaso Rodari), פיסלו שני פסלים אלה.
בית הספר התיכון ("ליקיאון") "אלסנדרו וולטה" בעבר היה בית ספר של הישועים מאז 1589 עד 1773, כשפעילות המסדר של ישו נאסרה בכל הארצות. בשנת 1774 בית הספר הפך למוסד מלכותי והמדען אלסנדרו וולטה מונה למנהל. מלבד לזה, יש מונומנט לוולטה בכיכר מרכזי של העיר.
אולם התיאטרון הקהילתי ("טיאטו סוצ׳אלי", Teatro Sociale) הוקם בשנת 1811 בתוכנית של האדריכל יוסף קוזי (Giuseppe Cusi). ניקולו פאגאניני ופרנץ ליסט ביצעו בתיאטרון הזה.
בין המונומנטים מודרניים: המזרקה הענקית ברובע קאמירלאטא (Camerlata), מעוצבת על ידי האומנים האבסטרקטיים מאריו ראדיצ׳י (Mario Radice) וצ׳יסארי קאטאניו (Cesare Cattaneo); בניין המטה המקומי הקדום של המפלגה הפשיסטית ("קאסק דל פאשו", Casa del Fascio, 1936); המצבה לחללים במלחמת העולם הראשונה (1932) והמצבה לכל הפרטיזנים האירופיים (1983) עם תצוגה של אבנים ממחני ההשמדה הנאציים.
בעיר יש הרבה גנים עם חווילות הדורות. בין אלה ווילה אולמו (Villa Olmo).
הערות שוליים

↑  א"ל פרומקין וא' ריבלין "תולדות חכמי ירושלים" ח"ג, ירושלים תרפ"ט, עמ' 278
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007564225205171  BNE: XX453845  BnF: cb12123222m (data)  GND: 4085313-5  HDS: 007045  ISNI: 0000 0001 2293 7441  LCCN: n80038199  MusicBrainz: 7496f50a-e0d9-4817-836e-8408b0697050  NKC: ge424547  NLA: 35902303  RERO: 02-A003123198  SUDOC: 029652820  VcBA: 497/20036  VIAF: 144872845   WorldCat (עם VIAF): 144872845 
ווילה אולמו (Villa Olmo)
אדאבאיו אדדג'י

| --- | --- |

 לידה:  21 בדצמבר 1930 לייבו אודה, ניגריה 
 פטירה:  25 באפריל 2018 (בגיל 87) לאגוס, ניגריה 
 מדינה:  ניגריה 
 השכלה:  בית הספר לממשל ע"ש קנדי באוניברסיטת הרווארד  אוניברסיטת לונדון 
 פרסים והוקרה
 עמית האקדמיה האפריקאית למדעים (1991) 
 
אדאבאיו אדדג'י (באנגלית: Adebayo Adedeji; 21 בדצמבר 1930 –  25 באפריל 2018) הוא פוליטיקאי ניגרי, ששימש כתת-המזכיר הכללי של האומות המאוחדות.
ראשית חייו

לאחר בית הספר, אדדג'י למד בקולג' האוניברסיטאי באיבדן באוניברסיטת לסטר, שם קיבל תואר ראשון במדעים (B.Sc.) בשנת 1958. הוא השלים קורס נוסף לתואר שני באוניברסיטת הרווארד בשנת 1961 עם תואר שני במינהל ציבורי (M.P.A.).
לאחר סיום לימודיו, הועסק בתחילה בשירות הציבורי הניגרי לפני שהפך לפרופסור למינהל באוניברסיטת איף בשנת 1966. בשנת 1967 קיבל דוקטור לפילוסופיה (דוקטורט לכלכלה) מאוניברסיטת לונדון.
קריירה

בשנת 1971 מונה לשר לפיתוח כלכלי ושיקום בממשלתו של הנשיא יקובו גובון. הוא כיהן בתפקיד זה עד 1975. בתפקיד זה היה פעיל במשא ומתן שהביא ליצירת קהילת מדינות מערב אפריקה (ECOWAS).
לאחר מכן החל אדדג'י בקריירה בשירות האומות המאוחדות ושימש כתת-המזכיר הכללי וראש הנציבות הכלכלית של האומות המאוחדות לאפריקה עד לשנת 1991. לאחר שובו לניגריה הקים אדדג'י מוסד מחקר בשם ACDESS (ראשי תיבות של - African Center for Development and Strategic Studies) ובמסגרתו הוא פעיל מאז. המכון הוקם בעיר איג'בו-אודה, עיר בת חצי מיליון תושבים במדינת אוגון במערב ניגריה. אדדג'י פרסם מאמרים רבים בשאלות הנוגעות לכלכלת מדינות אפריקה, לפיתוחן ולדמוקרטיזציה שלהן. אדדג'י התבטא כי חובן החיצוני של מדינות אפריקה הרסני יותר מהמלחמות אותן הן חוות. . אדדג'י תומך בשיתוף פעולה אזורי בין מדינות אפריקה, והיה פעיל ביצירת הסכמי סחר אזוריים שהתגבשו לכלל ישות הקרויה COMESA - השוק המשותף למזרח ודרום אפריקה.
ספרים ופרסומים

אדבאיו אדדג'י פרסם מספר רב של ספרי מומחים שעסקו במיוחד בהתפתחות אפריקה. העבודות החשובות ביותר שלו כוללות:
אפריקה בתוך העולם: מעבר לנישול ותלות (1991)
דרום אפריקה ואפריקה: בתוך או בנפרד? (1996)
ניגריה: התחדשות מהשורשים? המאבק להתפתחות דמוקרטית (1997)
הבנה ושליטה בסכסוכים באפריקה - החיפוש אחר שלום בר-קיימא וממשל טוב (1999)
דמוקרטיה ממוקדת-אנשים בניגריה? החיפוש אחר מערכות ממשל חלופיות (2000)
EUROSAI

| --- | --- |
סמליל הארגון
 מדינה:  ספרד 
 מטה הארגון:  מדריד 
 תקופת הפעילות:  1990–הווה (כ־35 שנים) 
 www.eurosai.org
 
ארגון מוסדות הביקורת העליונים של אירופה (באנגלית: EUROSAI, ראשי תיבות: European Organisation of Supreme Audit Institutions) הוא אחת משבע קבוצות עבודה אזוריות של הארגון הבינלאומי של מוסדות הביקורת העליונים (INTOSAI), הכולל את מוסדות הביקורת העליונים של 186 מדינות, והוא רשום כארגון תומך של האו"ם.
נכון להיום (2015) חברים בארגון 50 מוסדות ביקורת: מוסדות הביקורת העליונים של 49 מדינות באירופה ובית המשפט האירופי לביקורת. עם חברי הארגון נמנה גם מבקר המדינה של ישראל. מטה הארגון ממוקם במדריד.
היסטוריה

ארגון EUROSAI הוקם בשנת 1990 ומנה אז 30 מוסדות ביקורת חברים (מוסדות הביקורת העליונים של 29 מדינות באירופה ובית המשפט האירופי לביקורת).
הארגון הוא הצעיר מבין שבע קבוצות העבודה האזוריות של INTOSAI, אולם הרעיון להקים ארגון אירופי של מוסדות הביקורת הועלה כבר בזמן ייסודו של ארגון INTOSAI בשנת 1953. הצעדים המעשיים הראשונים לקראת הקמתו של EUROSAI נעשו בשנת 1974, עם כינוסו של הקונגרס השמיני של INTOSAI במדריד. בשנים 1989–1975 גיבשו מוסדות הביקורת העליונים של איטליה וספרד, בשיתוף ועדת הקשר של ראשי מוסדות הביקורת העליונים של מדינות הקהילה הכלכלית האירופית, את הטיוטות הראשוניות של תקנון EUROSAI, ובכך נסללה הדרך לייסוד EUROSAI. ביוני 1989 אימץ הקונגרס השלושה עשר של INTOSAI, שהתקיים בברלין, את "הצהרת ברלין" שכללה, בין היתר, את ההסכם להקמת הארגון האירופי של מוסדות הביקורת העליונים.
בנובמבר 1990 התקיימו במדריד הוועידה המכוננת והקונגרס הראשון של EUROSAI. בכינוס זה נבחרו הנשיא הראשון של EUROSAI וחברי מועצת המנהלים, התקנון נידון ואושר והוקמו המטה והמזכירות הקבועים.
מטרות הארגון

מטרות הארגון, המוגדרות בסעיף 1 לתקנונו, הן לקדם את שיתוף הפעולה המקצועי בין המוסדות החברים בו, לעודד חילופי מידע בין מוסדות ביקורת, לקדם מחקר בנושא הביקורת במגזר הציבורי, לעודד את יצירתן של משרות מרצים בנושא זה באוניברסיטאות ולפעול להאחדת המינוחים בתחום הביקורת במגזר הציבורי.
מוסדות הארגון

שלושה גופים עומדים בראש EUROSAI ומנהלים את פעילותו: הקונגרס, מועצת המנהלים והמזכירות.
מוסדות הארגון > הקונגרס

על פי תקנון EUROSAI, הקונגרס הוא המוסד בעל הסמכות העליונה בארגון. הקונגרס מתכנס אחת לשלוש שנים, בהשתתפות נציגים של כל המדינות החברות בארגון. עד כה התקיימו הקונגרסים האלה:
1990 - במדריד, ספרד (הוועידה המכוננת)
1993 - בסטוקהולם, שוודיה
1996 - בפראג, צ'כיה
1999 - בפריז, צרפת
2002 - במוסקבה, רוסיה
2005 - בבון, גרמניה
2008 - בקראקוב, פולין
2011 - בליסבון, פורטוגל
2014 - בהאג, הולנד
2017 - באיסטנבול, טורקיה
2020 - נדחה עקב הקורונה,  הקונגרס התקיים בשנת 2021 בבמקוון ברפובליקה הצ'כית
2024 - מתוכנן להתקיים בישראל
מוסדות הארגון > מועצת המנהלים

על פי התקנון, במועצת המנהלים של EUROSAI שמונה חברים: ארבעה חברים מן המניין (ראשי מוסדות הביקורת העליונים שאירחו את שני המפגשים הרגילים האחרונים של הקונגרס, ראש מוסד הביקורת העליון שיארח את המפגש הרגיל הבא של הקונגרס, והמזכיר הכללי של EUROSAI) וארבעה חברים שאינם מן המניין, שנבחרים על ידי הקונגרס לתקופה של שש שנים (בכל שלוש שנים מתחלפים שניים מן החברים). ראשי מוסדות הביקורת העליונים החברים במועצת המנהלים של INTOSAI והם חברי EUROSAI משתתפים אף הם בישיבות מועצת המנהלים כמשקיפים.
מוסדות הארגון > המזכירות

מקום מושבה של מזכירות EUROSAI הוא במוסד העליון לביקורת של ספרד (בית הדין de Cuentas), שבו ממוקם גם המטה הראשי של הארגון.
תוכנית אסטרטגית

הקונגרס השמיני של EUROSAI בליסבון אישר את התוכנית האסטרטגית הראשונה של הארגון לשנים 2011-2017. תוכנית זו מגדירה את משימתו של הארגון, את החזון שלו ואת ערכיו:
המשימה: חברי EUROSAI יעבדו יחד על מנת לחזק את הביקורת במגזר הציבורי במדינות אירופה, ובכך יתרמו לעבודתו של INTOSAI.
החזון: EUROSAI יקדם את הממשל התקין, ובכלל זה ערכים של אחריות, שקיפות ויושרה. הוא יספק מסגרת דינמית לשיתוף פעולה בין חברי הארגון ויסייע להם במילוי תפקידם בצורה הטובה ביותר.
הערכים: עצמאות, יושרה, מקצועיות, אמינות, כוללניות, שיתוף פעולה, חדשנות, קיימות, כבוד לסביבה.
התוכנית האסטרטגית מבוססת על ארבע מטרות אסטרטגיות, המשקפות את הצרכים ואת סדר העדיפויות של הארגון:
מטרה 1 - בניית יכולת: EUROSAI מחויב לפיתוח של מוסדות ביקורת עליונים חזקים, עצמאיים ומקצועיים ביותר. בניית היכולת של מוסדות הביקורת העליונים משמעה פיתוח מיומנויות, ידע ודרכי עבודה ההופכים את מוסד הביקורת ליעיל יותר. זאת בהתבסס על נקודות חוזק קיימות ובאמצעות חיזוק נקודות החולשה.
מטרה 2 - תקנים מקצועיים: כדי שמוסדות הביקורת העליונים יוכלו לבצע את תפקידם במיומנות ובמקצועיות יש צורך במסגרת עדכנית של תקנים מקצועיים בינלאומיים. INTOSAI מפתח מערכת של תקנים כאלה, ועם השלמת הפיתוח יקדם את עמידתם של המוסדות החברים בתקנים אלה, בהתאם למשימותיהם וצורכיהם.
מטרה 3 - שיתוף ידע: על מנת לחזק את הביקורת ולהנהיג נורמות של מתן דין וחשבון, מינהל תקין ושקיפות במגזר הציבורי באזור, שם לו EUROSAI למטרה לשפר את שיתוף הידע, המידע והניסיון בין חבריו ובין שותפים חיצוניים.
מטרה 4 - ממשל ותקשורת: על מנת לבצע את משימתו ביעילות וכדי לשפר את היכולת להתמודד עם הדרישות של חבריו, EUROSAI צריך להיות מנוהל היטב. מודל הניהול הנוכחי תוכנן לפי העקרונות של ממשל תקין ותקשורת יעילה. מודל זה גם משקף את היעדים האסטרטגיים של הארגון, מעודד את המעורבות הרחבה ביותר האפשרית של החברים בו בעבודתו של הארגון ובונה קשרים חזקים בין כל גופי EUROSAI המשתתפים ביישום התוכנית האסטרטגית.
בול דואר גרמני משנת 2005 שהונפק לרגל הקונגרס השישי בבון
ג'ירף רוטשילד

| ג'ירף רוטשילד |
| --- | --- |

מצב שימור
 מצב שימור: קרוב לסיכון קרוב לסיכון (NT) 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: מכפילי פרסה
תת־סדרה:: מעלי גירה
משפחה:: ג'ירפיים
סוג:: ג'ירף
מין:: ג'ירף מנומר
תת־מין:: ג'ירף רוטשילד
שם מדעי
 Giraffa camelopardalis rothschildi ‏ליידקר, 1903
תחום תפוצה
   תפוצת הג'ירף לפי תת-המינים, G. c. rothschildi הוא נושא הערך

ג'ירף רוטשילד או ג'ירף ברינגו (שם מדעי: Giraffa camelopardalis rothschildi) הוא אחד מתשעת תת-המינים של הג'ירף . תת-מין זה נמצא בסכנת הכחדה, רק כמה מאות פרטים חיים בימינו בטבע.
ג'ירף רוטשילד נקרא על שמו של וולטר רוטשילד, מייסד מוזיאון טרינג (אנ') (Tring museum). שמו הנוסף של הג'ירף, ג'ירף ברינגו, הוא על שם אגם ברינגו (אנ') באזור קניה. שם נוסף הוא "ג'ירף אוגנדי", מפני שג'ירף זה חי, בין השאר, באוגנדה.
נותרו מעט מאוד מקומות שבהם ניתן לראות את הג'ירף רוטשילד בטבע, כאשר נקודות בולטים הם הפארק הלאומי אגם נאקורו בקניה והפארק הלאומי מפלי מורצ'יסון (אנ')בצפון אוגנדה.
מאפיינים

ג'ירף רוטשילד הוא אחד הזנים הקלים לזיהוי, בשל צבע פרוותו: בעוד שלג'ירף המרושת יש כתמים חומים כהים וביניהם קווים מפרידים לבנים, ג'ירף ברינגו מזכיר יותר את ג'ירף המסאי. לעומת זאת, בניגוד לג'ירף המסאי, ג'ירף רוטשילד חיוור ופרוותו בצבע חום כתמתם. ג'ירף רוטשילד מתאפיין בעיקר בשל "גרביו" הלבנות.
עוד אמצעי זיהוי הוא קרניו. ג'ירף רוטשילד הוא הזן היחיד שנולד עם חמש קרניים, בדרך כלל. חמש הקרניים מורכבות משתי הקרניים הרגילות, קרן על המצח ושתיים מאחורי האוזן (בעברית ניתן לתאר את קרניי הג'ירף כבליטות גרמיות, בהיעדר מילה אחרת).
ג'ירף רוטשילד הוא אחד מזני הג'ירפה הגבוהים ביותר, ומתנשא עד לגובה של שישה מטרים. משקלו יכול להגיע ל-1133 ק"ג.
ג'ירפי רוטשילד מזדווגים בכל עונות השנה, ולרוב (למעט מקרים נדירים) ממליטים ולד אחד, לאחר הריון של 14 עד 16 חודשים. הם חיים בעדרים קטנים של זכרים ונקבות עם צאצאים ונפגשים רק למטרות רבייה.
הזכרים גבוהים יותר מן הנקבות ולרוב כהים יותר, אך זהו לא אמצעי מספיק על מנת להבדיל בין המינים.
הערות שוליים

↑  ג'ירף רוטשילד באתר הרשימה האדומה של IUCN
↑  Adam Atwood, Rothschild Giraffe (Giraffa camelopardalis rothschildi), Giraffe Facts and Information, ‏2014-03-13 (באנגלית אמריקאית)
↑  Rothschild's Giraffe Joins List of Species Threatened by Extinction, African Wildlife Foundation (באנגלית)
הגבר המושלם (סרט, 2015)

| --- | --- |

 בימוי:  פאקו קבזאס 
 תסריט:  מקס לנדיס 
 עריכה:  טום וילסון
 שחקנים ראשיים:  סם רוקוול ריזה ג'יימס רנסון טים רות' אנה קנדריק אנסון מאונט מייקל אקלונד 
 מוזיקה:  ארון זיגמאן 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  Focus Features 
 חברה מפיצה:  Focus Features, נטפליקס 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  15 באפריל 2016 
 משך הקרנה:  95 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  קומדיה רומנטית, סרט פעולה 
 מקום התרחשות:  ניו אורלינס 
 תקציב:  8 מיליון דולר
 הכנסות:  $397,903
 דף הסרט ב־IMDb
 
הגבר המושלם הוא סרט פעולה-קומדיה אמריקאי בבימויו של פאקו קבזאס. הסרט נכתב על ידי מקס לנדיס, ומככבים בו סם רוקוול, אנה קנדריק, טים רות', ג'יימס רנסון, אנסון מאונט, מיכאל אקלונד.
הסרט עוקב אחר אישה צעירה (אנה קנדריק) המיואשת מקשרים זוגיים, אשר מגלה כי החבר החדש שלה (סאם רוקוול) הוא רוצח שכיר מקצועי בעל ערכים מיוחדים. הסרט יצא לאקרנים בארצות הברית ב-8 באפריל 2016.