stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סרגיס הראשון ג'אקלי
קורות חייו

סרגיס היה בנו של בֶּכָּה ג'אקלי, שנהרג בקרב כנגד המונגולים בשנת 1220, ונכדו של איוואן הראשון ג'אקלי (אנ'), אריסתווי ("דוכס") וסיפאהסלר ("קונסול") מסאמצחה. היה לו אח מבוגר, איוואן הידוע גם בשם פאפא, שלחם יחד עמו כנגד הכוחות הפולשים מהנסיכויות הבייליקיות באנטוליה בפיקודו של סבם בסביבות 1245. עד אז, ממלכת גאורגיה הייתה תחת הגמוניה פוליטית מונגולית והייתה בדעיכה.
מאוחר יותר מופיע סרגיס ברשומות ההיסטוריות בתור הסיפאהסלר של סאמצחה, ככל הנראה ירש את סבו איוואן הראשון, שנפטר כפי הנראה בסביבות 1247. סרגיס היה נאמן למלך דוד השביעי אולו (אנ'), אשר שהתקומם כנגד השליטה של האילח'אנים המונגולים והפקיד את כוחותיו תחת פיקודו של ג'אקלי ב-1260. בדצמבר 1260, פיקד סרגיס על כוח של 8,000 מורדים. הוא הצליח לתפוס כ-20,000 חיילים בראשות הגנרל המונגולי ארע'ון אקא (אנ') בסביבות טָשִׁיסְקָארִי (גאו') ואַחַלְדָּאבָּה (אנ'). בעוד מפגש ראשוני של 1,500 חיילי חיל החלוץ הגאורגי 1,500 כנגד 6,000 הפרשים של ארע'ון היה מוצלח, בסופו של דבר הוכרעו המורדים כאשר הכוחות העיקריים של ארע'ון הצטרפו ללחימה, לאחר שארע'ון שוכנע על ידי האציל הגאורגי שהיה נאמן לו, קָאחָה תּוֹרֶלִי (גאו'), מלסגת. סרגיס נסוג למפקדתו של המלך דוד השביעי באָצְקוּרִי (גאו'), ובמאי 1261 הוא הצליח לעצור את התקפתו של ארע'ון על מבצר אבותיו צִיחִיסְגְּ'ווָארִי (גאו'). מאוחר יותר ויתרו, דוד השביעי וסרגיס, על המאבק והצטרפו לדוד השישי נארין, בן דודו ושליט משותף של דוד השביעי במערב גאורגיה.
בשנת 1262 התלווה סרגיס לדוד השביעי לחצר האיל-חאן. דוד לקח על עצמו את האשמה במרד במטרה להציל את ממלכתו מפני זעמו של הולאגו חאן, תוך ציון השחיתות של פקידי המס של האיל-חאן כעילה למרד. בערך באותו זמן, הוא השתתף במאבקו של האיל-חאן נגד השליט המונגולי המתחרה ברקה חאן (אנ') מאורדת הזהב, ולפי הנטען הציל את חייו של הולאגו במהלך קרב. עם שובו לטביליסי נכלא סרגיס, אך שוחרר במהירות באמצעות התערבותו של האיל-ח'אן. בשנת 1266, לאחר שהרגיש כי נבגד, התנתק סרגיס מהחצר הגאורגית, אך נשאר וסאל נאמן לאיל-ח'אנים וקיבל מהולאגו מעמד של אינג'ו (גאו'). משמעות הדבר היא שסאמצחה הפכה למעשה לעצמאית מהכתר הגאורגי והוכפפה תחת שלטון ישיר של האיל-ח'אן. עם זאת, הקשר של סרגיס עם החצר הגאורגית לא נותק לחלוטין, מכיוון שמוזכר כמי שקיבל את אות הכבוד של "האדון הרם של האוצר" תחת דמטרה השני מגאורגיה (אנ') (1270–1289). בערוב ימיו חלה סרגיס וסיים את חייו לאחר שפרש במנזר סָפָארָה (אנ') תחת השם סָאבָּא, וירש אותו בנו בכה הראשון ג'אקלי. בכה בנה כנסייה במנזר והקדיש אותה לאביו, סאבא הקדוש, כשאביו היה עדיין בחיים.
הערות שוליים

1 2  סיפאהסלר (אנ') - 'מפקד הצבא' בפרסית. ראו גם אמירספסלר וספאהבד (אנ') בפרסית עתיקה - ראש האבירים/פרשים
↑  חאסינג'ו (גאו') - חסי או אינג'ו - אדמות החזקה של אילחיאנים בתקופת השלטון המונגולי באיראן. בתקופה זו, אינג'ו וחאסי הפכו לשם נרדף באיראן. אינג'ו נקראה על שם האדמה השייכת לאילח'אן ולבני משפחתו. חאסינג'ו כללה בעיקר אדמות שהוחרמו מאדונים פיאודליים מקומיים, בירושה מאב לבן והייתה פטורה ממסי מדינה. הכנסתו של חאסינג'ו הייתה רכושם האישי של האילח'אנים, והזכות לגבות מיסים בוטלה ברובה. במהלך תקופה זו ערערה מערכת חאסינג'ו את שלמות הממלכה הגאורגית.
↑  George A. Lane (2003), Early Mongol Rule in Thirteenth-Century Iran: A Persian Renaissance, A Persian Renaissance, p. 55. הוצאת ראוטלג', P.55, מסת"ב 0-415-29750-8
↑  וחושטי (אנ') (1745), ИСТОРИЯ ЦАРСТВА ГРУЗИНСКОГО (היסטוריה של ממלכת גאורגיה: חיי של סאמצחה-קלארג'תי), (ברוסית)
↑  ציסאנה אבולדזה, სარგის ჯაყელი / ციხისჯვარელი, ათაბაგი XIII ს. მეორე ნახევარი (דמויות גאורגיות היסטוריות), המרכז הלאומי לכתבי-יד של גאורגיה, (בגאורגית)
↑  פָּרְמֵן זַכַּרִיָּה (גאו') (1983), Памятники Восточной Грузии (מונומנטים של מזרח גאורגיה), מוסקבה
↑  ‏דוד חושטאריה‏ (Q130309911), Medival Georgian Churches: a concise Overview of Architecture, P.115 (באנגלית)
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: ראשון |  נסיך אתאבגות סאמצחה   1268–1285  | הבא: בֶּכָּה הראשון ג'אקלי |
לאון בונה

| --- | --- |

 לידה:  20 ביוני 1833 באיון, הפירנאים האטלנטיים, צרפת 
 פטירה:  8 בספטמבר 1922 (בגיל 89) Monchy-Saint-Éloi, אואז, צרפת 
 שם לידה:  Léon Joseph Florentin Bonnat 
 מקום קבורה:  Saint Étienne Cemetery 
 מקום לימודים:  בית הספר הלאומי הגבוה לאמנויות היפות 
 תקופת הפעילות:  1848–1922 (כ־74 שנים) 
 זרם באמנות:  האומנות האקדמית 
 הושפע על ידי:  חוסה דה מדרסו, פדריקו דה מדרסו, Léon Cogniet 
 יצירות ידועות:  Portrait of Isaac Dignus Fransen van de Putte (1822-1902). Colonial Minister (1863-66, 1872-74), Armand Fallieres, Interior of the Sixtine chapel 
 פרסים והוקרה:  פרס רומא (1857)  הצלב הגדול של המסדר האזרחי של אלפונסו XII (1918)  אות מסדר ההצטיינות במדעים ואמנויות של גרמניה 
 
לאון בונָה (בצרפתית: Léon Bonnat‏; 20 ביוני 1833 – 8 בספטמבר 1922) היה צייר צרפתי, קצין בלגיון הכבוד ופרופסור בבית הספר לאמנויות יפות.
ביוגרפיה

בונה נולד בבאיון, אך מ-1846 עד 1853 התגורר במדריד, שם היה לאביו חנות ספרים . בזמן שטיפל בחנות של אביו, הוא העתיק תחריטים של יצירות של המאסטרים הישנים, ופיתח תשוקה לציור. במדריד הוא קיבל את הכשרתו האמנותית הראשונה. מאוחר יותר עבד בפריז, שם נודע כאמן דיוקנאות חשוב.
דיוקנאותיו הרבים מראים את השפעתם של ולסקס, חוסה דה ריברה ומאסטרים ספרדיים אחרים, כמו גם טיציאן ואנטוני ואן דייק, שאת יצירותיהם למד במוזיאון הפראדו. יצירתו הציבה אותו בחזית הציור בצרפת בשנות ה-50 של המאה ה-19.
בפריז בונה עבד בסטודיו של צייר ההיסטוריה פול דלארוש (1854). למרות ניסיונות חוזרים ונשנים, הוא לא הצליח לזכות בפרס רומא, וקיבל רק מקום שני. עם זאת, קיבל מלגה ותמיכה ממשפחת פרסונאז שאפשרו לו לבלות שלוש שנים ברומא (1858–1860) באופן עצמאי. במהלך שהותו ברומא התיידד עם אדגר דגה, גוסטב מורו ואחרים.
קריירה

בונה זכה במדליית כבוד בפריז בשנת 1869, והפך לאחד האמנים המובילים בתקופתו. הוא זכה לתואר קצין בלגיון הכבוד והפך לפרופסור ב-Ecole des Beaux Arts בשנת 1882.
בונה היה פופולרי בקרב סטודנטים אמריקאים בפריז. בנוסף לשפה הצרפתית, הוא דיבר ספרדית ואיטלקית וידע אנגלית היטב, ועזר לאמריקאים שהיו חד-לשוניים בדרך כלל. במאי 1905 הוא ירש את הפסל פול דובואה כמנהל ה-Ecole des Beaux-Arts.
בשנת 1917 נבחר בונה לאקדמיה הלאומית לעיצוב כחבר כבוד.
ציורים

הדיוקנאות שצייר בונה של ידוענים בני זמנו הן היצירות האופייניות ביותר שלו, אך יצירותיו החשובות הן ללא ספק ציוריו הדתיים רבי העוצמה, כמו "ישו על הצלב" "איוב", ואחרים. עם זאת, ההזמנות שקיבל לציורים דתיים והיסטוריים היו מועטות, ורוב התפוקה שלו מורכבת מדיוקנאות. הוא הפיק גם ציורי ז'אנר של איכרים איטלקים, ומספר קטן של סצנות מזרחיות.
הסופר אמיל זולא היה בין תומכיו של בונה. בונה היה צייר אקדמי, וחבר במכון, אחד מ-14 הציירים היחידים שהיה להם כוח מינהלי באקדמיה לאמנויות היפות. היו לו חברים וקשרים גם בין האמנים העצמאים של זמנו, כגון אדגר דגה, שאותו הכיר במהלך שהותו ברומא ושצייר שני דיוקנאות של בונה, ואדואר מאנה, שחלק את אהבתו לציור ספרדי. הוא תמך במועמדותו של אוגוסט רודן למכון, והגן על ההגשות של גוסטב קורבה לסלון.
מורה

כמורה עודד את חופש הביטוי והביצוע. הוא המליץ לנסוע למדריד לביקור במוזיאון הפראדו, והציג בפריז את הנטייה לצבע בדרך הספרדית, שהשפיעה על התפתחות הציור הצרפתי.
כמה מהתלמידים הבולטים יותר של בונה כוללים: ג'ון סינגר סרג'נט, סטנהופ פורבס, רוברט האריס (צייר), אלפרד פיליפ רול, ז'ורז' בראק, תומאס אייקינס, ג'ורג' ויליאם ג'וי, ראול דופי, ז'אן בראו, פרנקלין בראונל, פרד ברנרד, לואי ברוד, אלכסיי הרלאמוף, אלויסיוס אוקלי, אדוארד מונק, טריסטראם אליס, אנרי דה טולוז-לוטרק, נילס פורסברג, וולטר טינדייל, אמיל-לואי פובר, גוסטב קייבוט ואחרים.
שנים מאוחרות יותר

בשנותיו האחרונות הוא גרם לציור שלו להשתנות, מהשפעתם של ציירי המאה השבע-עשרה, לעבר חופש ביצוע מודרני יותר: גירוד במברשת ושימוש במרית, כמו גם סולם צבעים צבעוני יותר, כפי שמשתקף בדיוקן העצמי שלו במוזיאון הפראדו.
במחווה של הכרת תודה על העזרה שניתנה לו בצעירותו ובסיועו של אנטונין פרסונאז, בונה הקים מוזיאון בעיר הולדתו באיון - "מוזיאון בונה". רוב היצירות במוזיאון הן מאוספים אישיים של בונה שנאספו במשך חיים שלמים של נסיעות ברחבי אירופה. הוא כולל אוסף משובח במיוחד של רישומי מאסטר של לאונרדו דה וינצ'י ומיכלאנג'לו ואחרים.
בונה מת ב-8 בספטמבר 1922
הערות שוליים

↑  Chisholm, Hugh, ed. (1911). "Bonnat, Léon Joseph Florentin". Encyclopædia Britannica (11th ed.). Cambridge University Press.
↑  The World's Premier Online Auctions, invaluable.com (באנגלית)
↑  National Academicians | National Academy | National Academy Museum, web.archive.org, ‏2016-03-14
↑  World Wide Arts Resources.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007336297405171  PLWABN: 9810693299805606  BIBSYS: 2030466  BNE: XX4579563  BnF: cb13509169v (data)  CiNii: DA19129953  GND: 116241772  ISNI: 0000 0001 2017 3185  LCCN: n96008046  NKC: xx0137561  NTA: 148219950  RERO: 02-A003023591  RKD: 10393  SNAC: w6rx9ggf  SUDOC: 050293931  ULAN: 500016107  VcBA: 495/358138  VIAF: 19835381   WorldCat (עם VIAF): 19835381 
בונה, איוב
דניאל גולדשטיין-וולדמן

דניאל "דני" גולדשטיין-וולדמן (באנגלית: Danielle "Dani" Goldstein-Waldman; נולדה ב-6 בפברואר 1985) היא רוכבת קפיצות ראווה אמריקאית-ישראלית. ייצגה את ישראל באולימפיאדת טוקיו (2020).
ביוגרפיה

דניאל גולדשטיין נולדה בניו יורק שבארצות הברית, וגדלה בשכונת אפר איסט סייד. הוריה היו שחקני סקווש מקצועיים. בגיל 12 חגגה בת מצווה בישראל.
היא למדה תואר ראשון בכלכלה ופיתוח באוניברסיטת דיוק, והיא התגוררה בסידני שבאוסטרליה חצי שנה, שם למדה תכנון עירוני.
גולדשטיין החלה לרכוב בגיל שמונה, ועד גיל 12 למדה גם טניס. היא התחרתה בגרנד פרי הראשון שלה בגיל 16. היא זכתה באותה שנה במדליות זהב אישיות וקבוצתיות באליפות הרוכבים הצעירים בצפון אמריקה.
בשנת 2013, היא ייצגה את ישראל באליפות אירופה בקפיצות ראווה שהתקיימה בדנמרק. באותה שנה שימשה גולדשטיין בתור קפטנית נבחרת הקפיצות הישראלית שזכתה במדליית זהב במשחקי המכביה של שנת 2013.
בשנת 2015, היא העפילה לגמר באליפות אירופה שהתקיימה באאכן שבגרמניה ובשנת 2017, היא הייתה במקום התשיעי באליפות אירופה שהתקיימה בגטבורג שבשוודיה. באותה השנה היא זכתה בתחרות הגראנד פרי 9 שהתרחשה בפורטוגל.
בשנים 2018–2019, גולדשטיין ניצחה במקצה גרנד פרי 5* של רולקס שנתיים ברציפות.
בפברואר 2019, היא דורגה מספר 43 בעולם בקפיצות ראווה. באותה השנה היא ניצחה פעמיים במקצה גרנד פרי 5*, שהתקיימו בשאנגחאי שבסין ובברלין, בירת גרמניה, בהתאמה. בשנת 2020 היא ניצחה שוב במקצה גרנד פרי 5* שהתקיים בארצות הברית.
גולדשטיין ייצגה את ישראל באולימפיאדת טוקיו (2020), אך לא התחרתה מחמת פציעתו של סוסהּ.
חיים אישיים

ביוני 2019, היא התחתנה עם אלן וולדמן, מגדל ומאלף סוסים. הם מתגוררים בהולנד.
ב-2009 קיבלה גם אזרחות ישראלית.
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6  הוועד האולימפי | דניאל ג'י וולדמן
1 2  http://www.israel21c.org/horsing-around-for-israel/
↑  אורן אהרוני, טוקיו, הסוס של דני ג'י וולדמן נפצע, לא תשתתף בתחרות הקבוצתית, באתר ynet, 5 באוגוסט 2021
↑  Dani Goldstein and Alan Waldman are getting married, Equnews International (באנגלית)
|  משלחת ישראל לאולימפיאדת טוקיו (2020)  |
| --- | --- | --- |
|  אופניים | שלומי חיימי • עומר שפירא |  |
|  אתלטיקה | גירמה אמרה • סלאמוויט באיולין-טפרי • דיאנה ויסמן • מאור טיורי • מארו טפרי • אדוה כהן • איימרו עלמיה • לונה צ'מטאי-סלפטר • חנה קנייזבה-מיננקו |  |
|  בדמינטון | מישה זילברמן • קסניה פוליקרפובה |  |
|  בייסבול | נבחרת ישראל בבייסבול (ג'רמי בלייך • ג'ונתן דה-מארטה • ג'ואי ווגמן • בן וונגר • זאק וויס • ג'וש זייד • ג'ייק פישמן • אלכס כץ • אלון ליישמן • שלמה ליפץ • ג'ון מוסקוט • די ג'יי שרעבי • טל אראל • ריאן לברנוואי • ניק ריקלס • סקוט בורצ'ם • מיץ' גלסר • דני ולנסיה • זאק פנפראס • איאן קינסלר • טיי קלי • בלייק גיילן • אסף לוונגרט • רוב פולר) |  |
|  ג'ודו | גילי כהן • גילי שריר • טוהר בוטבול • רז הרשקו • ענבר לניר • שגיא מוקי •  תמנע נלסון-לוי • פיטר פלצ'יק • לי קוכמן • שירה ראשוני • ברוך שמאילוב • אורי ששון    נבחרת ישראל בג'ודו (גילי שריר • טוהר בוטבול • רז הרשקו • ענבר לניר • שגיא מוקי • תמנע נלסון-לוי • פיטר פלצ'יק • לי קוכמן • שירה ראשוני • ברוך שמאילוב • אורי ששון) |  |
|  גלישת גלים | ענת ליליאור |  |
|  הרמת משקולות | דוד ליטבינוב |  |
|  התעמלות אמנותית |  לינוי אשרם • ניקול זליקמן   נבחרת ישראל בהתעמלות אמנותית (אופיר דיין, קארין וקסמן, יוליאנה טלגין, יאנה קרמרנקו, נטלי רייץ) |  |
|  התעמלות מכשירים |  ארטיום דולגופיאט • ליהיא רז • אלכס שטילוב |  |
|  טאקוונדו |  אבישג סמברג |  |
|  טריאתלון | רן שגיב • שחר שגיב |  |
|  ירי תחרותי | סרגיי ריכטר |  |
|  שחייה | אביב ברזלי • איתי גולדפדן • אנסטסיה גורבנקו • מירון חרותי • יעקב טומרקין • גל כהן גרומי • דניס לוקטב • מיכאל לייטרובסקי • אנדראה מורז • דניאל נמיר • רון פולונסקי • תומר פרנקל |  |
|  שחייה אומנותית | שלי בובריצקי • עדן בלכר |  |
|  שחייה במים פתוחים | מתן רודיטי |  |
|  קשתות | איתי שני |  |
|  רכיבה | אשלי בונד • דניאל גולדשטיין-וולדמן • אלברטו משען • טדי ולוק |  |
|  שיט | נויה בר עם • שחר טיבי • יואב כהן • קטי ספיצ'קוב • שי קקון |  |
פאחרי

| --- | --- |

 לידה:  10 באפריל 1995 (בן 29) אזרבייג'ן באקו, אזרבייג'ן 
 שם לידה:  Fəxri İsmayılov 
 מוקד פעילות:  אזרבייג'ן 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה הממלכתית של באקו 
 שפה מועדפת:  אזרית, רוסית, אנגלית, טורקית 
 
פאחרי איסמאילוב (באזרית: Fəxri İsmayılov; נולד ב-10 באפריל 1995), הידוע בשם הבמה פאחרי (Fahree), הוא זמר-יוצר אזרי. ייצג יחד עם אילקין דובלטוב את אזרבייג'ן באירוויזיון 2024 עם השיר "Özünlə apar".
ביוגרפיה

הוא נולד ב-10 באפריל 1995 בבאקו. גדל במשפחה אמנותית, שבה אביו היה מתופף ג'אז וסבו היה שחקן. לפאחרי תואר שני במשפטים.
ב-17 ביוני 2022 הוציא פאחרי את סינגל הבכורה שלו, "Dance".
בסוף אוקטובר 2023 הכריז תאגיד השידור האזרי İctimai Television כי פאחרי הוא מופיע ברשימה הקצרה של המועמדים שייצגו את אזרבייג'ן באירוויזיון 2024. ב-7 במרץ 2024, הודיע כי פאחרי נבחר לייצג את אזרבייג'ן באירוויזיון 2024 יחד עם אילקין דובלטוב. ב-7 במאי עלה הצמד על בימת חצי הגמר הראשון של התחרות, וביצע את שירו "Özünlə apar". אזרבייג'ן לא נמנתה בין עשר המדינות שהעפילו לגמר. מאוחר יותר נודע כי היא דורגה במקום ה-14 עם 11 נקודות.
הערות שוליים

↑  Maude, James (2024-03-07). "Fahree to represent Azerbaijan at Eurovision 2024!". escunited.com. ארכיון מ-2024-03-07. נבדק ב-2024-03-08.
↑  "Fahree will represent Azerbaijan in Malmö". eurovision.tv. European Broadcasting Union. 2024-03-07. ארכיון מ-2024-03-07. נבדק ב-2024-03-08.
↑  "Dance - Single by Fahree". Spotify. ארכיון מ-2024-03-08. נבדק ב-2024-03-08.
↑  Granger, Anthony (29 באוקטובר 2023). "Azerbaijan: Live Auditions Take Place in Baku for Eurovision 2024". Eurovoix. ארכיון מ-2023-10-29. נבדק ב-29 באוקטובר 2023. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Stephenson, James (6 בנובמבר 2023). "Azerbaijan: Six Acts Remain in Contention for Eurovision 2024". Eurovoix. ארכיון מ-2023-11-06. נבדק ב-6 בנובמבר 2023. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Brown, Alistair (2024-03-07). "Azerbaijan: Fahree To Eurovision 2024". Eurovoix. ארכיון מ-2024-03-07. נבדק ב-2024-03-08.
| אזרבייג'ן אזרבייג'ן באירוויזיון |
| --- | --- | --- |
| השתתפויות | 2008 • 2009 • 2010 • 2011 • 2012 • 2013 • 2014 • 2015 • 2016 • 2017 • 2018 • 2019 • 2020 • 2021 • 2022 • 2023 • 2024 |  |
| נציגי המדינה | אלנור חוסיינוב וסמיר ג'וואדזאדה • אייסל טיימורזאדה וארש • סאפורה אליזאדה • אל וניקי • סבינה באבאייבה • פאריד מאמאדוב • דילארה קזימובה • אלנור חוסיינוב • סמרה רחימלי • דיאנה האג'ייבה • אייסל • צ'ינגיז מוסטפייב • סמירה אפנדי • סמירה אפנדי • נדיר רוסטמלי • טוראלטוראןX • פאחרי ואילקין דובלטוב |  |
| שירי המדינה | "Day After Day" • "Always" • "Drip Drop" • "Running Scared" • "When the Music Dies" • "Hold Me" • "Start a Fire" • "Hour of the Wolf" • "Miracle" • "Skeletons" • "X My Heart" • "Truth" • "Cleopatra" • "Mata Hari" • "Fade To Black" • "Tell Me More" • "Özünlə apar" |  |
| ערכים קשורים | אירוויזיון 2012 • יחסי אזרבייג'ן–ארמניה באירוויזיון • İctimai Television |  |
בשנים שלא מופיעות ברשימה נעדרה אזרבייג'ן מהתחרות.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz: 37233bf3-d42d-4674-8da4-c7694a634280  VIAF: 19171591356003231510   WorldCat (עם VIAF): 19171591356003231510
הנס לאופולד מאייר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  31 במרץ 1871 וינה, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  28 בנובמבר 1942 (בגיל 71) טרזיינשטט, צ'כיה 
 מדינה:  אוסטריה 
 מקום מגורים:  Praha II 
 מעסיק:  אוניברסיטה הגרמנית בפראג 
 פרסים והוקרה:  פרס ליבן (1905) 
 
הנס לאופולד מאייר (31 במרץ 1871 - 28 בנובמבר 1942) היה כימאי יהודי אוסטרי.
קורות חיים

מאייר למד באוניברסיטת פרייברג לכרייה ולטכנולוגיה (אנ'), באוניברסיטת וינה לטכנולוגיה ובאוניברסיטת היידלברג. הוא סיים את הדוקטורט שלו ב-1894. הוא שימש כמרצה באוניברסיטת וינה לטכנולוגיה, וכפרופסור באוניברסיטת קארל בפראג. הוא היה חבר באקדמיה לאופולדינה. הוא קיבל את פרס ליבן ב-1905, שבע שנים לפני שאחיו הצעיר, סטפן מאייר, קיבל את הפרס ב-1913. הוא נהרג במחנה הריכוז טרזינשטט בסוף 1942.
הערות שוליים

1 2  Hans Johannes Leopold Meyer, geni_family_tree, ‏1871-03-31
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007274028705171  BnF: cb12327201z (data)  CANTIC: a11796613  CiNii: DA06596402  GND: 129697028  ISNI: 0000 0001 2141 6468  LCCN: n86868334  NKC: kv2011663758  NTA: 163411433  SUDOC: 123419948  VIAF: 84073580   WorldCat (עם VIAF): 84073580
קזחסטן באירוויזיון הילדים

| --- | --- |

 מדינה:  קזחסטן קזחסטן
 רשת שידור:  KCH
 השתתפות ראשונה:  בלארוס מינסק, 2018
 זכיות:  0
 השתתפויות:  5
 היעדרויות:  1
 אירוח האירוויזיון:  לא אירחה
 השתתפות אחרונה:  ארמניה ירוואן, 2022
קזחסטן השתתפה לראשונה באירוויזיון הילדים 2018 שהתקיים בבלארוס ב-25 בנובמבר 2018.  הנציגה שלה היא דנאליה טולאשובה, ששרה את השיר "Өзіңе сен", שפירושו: "תאמין בעצמך".
היסטוריה

ב-25 בנובמבר 2017, הביעה קזחסטן רצון להשתתף באירוויזיון הילדים 2018. ב-22 בדצמבר 2017 קזחסטן החלה להיות חברה באיגוד השידור האירופי, מה שהעלה את הסיכויים של קזחסטן להשתתף באירוויזיון הילדים 2018.
במאי 2018 הודיעה קזחסטן כי היא תעשה את הופעת הבכורה שלה בתחרות אירוויזיון הילדים 2018. באותה שנה דנאליה טולאשובה יצגה את קזחסטן עם השיר "Өзіңе сен" ("תאמין בעצמך") והגיעה למקום השישי עם 171 נקודות.
ביולי 2019 הודיעה קזחסטן כי היא תשתתף באירוויזיון הילדים 2019. רשות השידור הקזחית בחרה את ירז'אן מקסים לייצג את המדינה עם השיר "Armanyńnan qalma" ("אל תחמיץ את החלום שלך"). קזחסטן הגיעה באותה שנה למקום השני עם 227 נקודות, בהפרש של 51 נקודות מהמקום הראשון.
באירוויזיון הילדים 2020 קזחסטן יוצגה על ידי קרקאט בשאנובה והשיר "Forever". קזחסטן הגיעה שוב למקום השני, הפעם עם 152 נקודות. נכון ל-2023 זהו המיקום הטוב ביותר של המדינה בתחרות.
באירוויזיון הילדים 2021 קזחסטן יוצגה על ידי אלינור חאמזין ובקנור ז'אניבק והשיר "World of Fairytales". קזחסטן הגיעה למקום השמיני עם 121 נקודות.
באירוויזיון הילדים 2022 קזחסטן יוצגה על ידי דוד צ'רלין והשיר "Jer-Ana" ("אמא אדמה"). השיר הגיע למקום ה-15 והאחד לפני האחרון עם 47 נקודות. נכון ל-2023 זוהי התוצאה הגרועה ביותר של קזחסטן באירוויזיון הילדים.
ביוני 2023 קזחסטן הודיעה שלא תשתתף באירוויזיון הילדים 2023 . זוהי הפעם הראשונה שקזחסטן פרשה מהתחרות.
המבצעים והשירים שייצגו את קזחסטן באירוויזיון הילדים

שורה בצהוב מסמלת ניצחון של המתמודדת באותה תחרות

 שורה באפור מסמלת תחרות בה המתמודדת הגיעה למקום השני

 שורה בחום מסמלת תחרות בה המתמודדת הגיעה למקום השלישי

 שורה באדום מסמלת תחרות בה המתמודדת דורגה במקום האחרון

 שורה בירוק-זית מסמלת תחרות ממנה המתמודדת פרשה או שלא השתתפה לאחר שכבר נבחר שיר
| שנה | מבצע | שיר | תרגום לעברית | גמר | ניקוד |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2018 | דנאליה טולאשובה | "Өзіңе сен" | "תאמין בעצמך" | 6 | 171 |
| 2019 | ירז'אן מקסים | "Armanyńnan qalma" | "אל תחמיץ את החלום שלך" | 2 | 227 |
| 2020 | קרקאט בשאנובה | "Forever" | "לנצח" | 2 | 152 |
| 2021 | אלינור חאמזין ובקנור ז'אניבק | "World of Fairytales" | "עולם האגדות" | 8 | 121 |
| 2022 | דוד צ'רלין | "Jer-Ana" | "אמא אדמה" | 15 | 47 |
לא נטלה חלק בשנת 2023
ראו גם

מדינות שלא משתתפות באירוויזיון
אירוויזיון הילדים 2018
כלב נגד טנקים

כלבים במצעד צבאי בכיכר האדומה במוסקבה, 1 במאי 1938
כלב נגד טנקים הוא כלב שנרתם לחומרי נפץ ואומן  לרוץ תחת טנקי אויב. כאשר הכלב הגיע ליעדו, חומרי הנפץ התפוצצו.
הסובייטים אימנו כלבים אלו באמצעות הנחת מזון מתחת לטנקים. הכלבים הופעלו על ידי ברית המועצות במהלך מלחמת העולם השנייה כנגד טנקים גרמניים, אך היות שבאימונים נעשה שימוש בטנקים סובייטים, אשר בשונה מהטנקים הגרמניים פעלו על דיזל ולא על בנזין, הכלבים העדיפו לרוץ דווקא אל מתחת לטנקים הסובייטיים, אשר נדפו ריח דיזל ולא אל טנקי האויב. למעשה, הכלבים אף לא גילו התלהבות לרוץ לכיוון טנקים פעילים כלל. כך הפכו הכלבים הללו לקטלניים עבור שני הצדדים שבשדה הקרב.
הצבא הגרמני למד את השימוש בכלבים נגד טנקים (Hundeminen) ובחזית המזרחית כלבים נורו מיד, בטענה שהם נגועים בכלבת. כתוצאה מכך התמעטו הכלבים, מה ששיבש את השימוש בכלבים כנשק מפתיע.
השימוש בכלבים נגד טנקים הופסק סופית בשנת 1942, לאחר שהכלבים אילצו דיוויזיית טנקים סובייטית שלמות לסגת. לפי הנתונים הסובייטים, הושמדו במהלך המלחמה כ-300 טנקי אויב באמצעות כלבים נגד טנקים. לפי אותם נתונים, בקרב קורסק לבדו הושמדו בדרך זו 12 טנקים גרמניים.
ראו גם

בעלי חיים בשירות כוחות הביטחון
דולפין לוחם
הנרי אדמס

| --- | --- |
צילום מ-1885 מאת הצלם ויליאם נוטמן
צילום מ-1885 מאת הצלם ויליאם נוטמן
 לידה:  16 בפברואר 1838 בוסטון, ארצות הברית 
 פטירה:  27 במרץ 1918 (בגיל 80) וושינגטון די. סי., ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מקום קבורה:  אנדרטת אדמס 
 אירועים משמעותיים:  מלחמת האזרחים של אמריקה
 שם עט:  Frances Snow Compton 
 עיסוק:  היסטוריון
 מעסיק:  אביו   אוניברסיטת הרווארד
 מקום לימודים:  אוניברסיטת הרווארד
 שפות היצירה:  אנגלית 
 תחום כתיבה:  היסטוריה   אוטוביוגרפיה וביוגרפיות   רומנים   מסות
 יצירות בולטות:  חינוכו של הנרי אדמס   מון סן מישל ושארטר   דמוקרטיה (רומן)
 בן או בת זוג:  Marian Hooper Adams (27 ביוני 1872–1885) 
 פרסים והוקרה:  פרס פוליצר (1919)
 
הנרי ברוקס אדמס (באנגלית: Henry Brooks Adams; ‏ 16 בפברואר 1838 – 27 במרץ 1918 היה היסטוריון, עיתונאי, מסאי וסופר אמריקאי. הוא היה צאצא למשפחת הפוליטיקאים אדמס, שמקרבה קמו שני נשיאי ארצות הברית. הוא כיהן למשך שבע שנים כפרופסור להיסטוריה של ימי הביניים באוניברסיטת הרווארד. קיבל אחרי מותו - ב-1919 - פרס פוליצר על ספרו האוטוביוגרפי - "חינוכו של הנרי אדמס".
קורות חייו > ילדות וצעירות

הנרי אדמס נולד ב-1838 בבוסטון באחת המשפחות הידועות ביותר בארצות הברית.
הוריו היו צ'ארלס פרנסיס אדמס האב (1807–1886) ואביגייל לבית ברוקס (1808–1889).
סבו מצד האב, ג'ון קווינסי אדמס וסבא רבא שלו, ג'ון אדמס, אחד מאבות המייסדים של המדינה, כיהנו כנשיאי ארצות הברית.
הסב מצד האם, פיטר צ'רדון ברוקס, נמנה עם הסוחרים האמידים והמשגשגים במאסצ'וסטס. הסבא רבא השני, נתניאל גורהם, נמנה עם חותמי החוקה.
בתום לימודיו באוניברסיטת הרווארד ב-1858 הפליג הנרי אדמס לטיול הגדול באירופה שבמהלכו השתתף בהרצאות למשפט אזרחי באוניברסיטת ברלין וטייל בגרמניה במשך שנתיים. בין היתר ביקר בפסטיבל ביירויט ובמסבאה המפורסמת "הופברויהאוס" במינכן. בהמשך טייל אדמס גם בבלגיה, הולנד, איטליה וצרפת. באיטליה פגש את ג'וזפה גריבלדי.
בשנות החמישים לחייו התקבל אדמס לאחוות פי-קאפא-פסי בטקס שנוהל על ידי הריס ג'. ריאן, ששימש כשופט להנדסת חשמל בתערוכה הקולומביאנית משנת 1893. באמצעות ארגון זה היה אדמס גם חבר באיגוד הספרותי ארווינג.
קורות חייו > בימי מלחמת האזרחים

אדמס שב מאירופה באמצע מערכת הבחירות הסוערת ב-1860. ניסה שוב לעבוד בתחום המשפטים משרד "רופס אנד גריי" של השופט הורס גריי, אך לזמן קצר בלד.
אביו, צ'ארלס פרנסיס אדמס האב, שאף להיבחר מחדש בחבר בבית הנבחרים של ארצות הברית. אחרי שנבחר הוא ביקש מהנרי להיות מזכירו האישי, לפי מסורת של יחסי אב-בן שנודעה במשפחה מזמנו של ג'ון אדמס וג'ון קווינסי אדמס, דבר שרמז גיצ'ארלס פרנסיס בחר בהנרי כיורשו הפוליטי. הנרי הסכים עם לא מעט היסוסים וספקות.

באותה תקופה עבד אדמס גם ככתב בעילום שם של העיתון Boston Daily Advertiser" של צ'ארלס הייל.
קורות חייו > לונדון, 1861–1868

ב-19 במרץ 1861 מינה הנשיא אברהם לינקולן את צ'ארלס פרנסיס אדמס האב כשגריר ארצות הברית בממלכה המאוחדת. הנרי ליווה את אביו ללונדון כמזכירו האישי. בלונדון הוא היה גם כתב בעילום שם עבור העיתון ניו יורק טיימס.
שני האדמסים עשו עבודה מאומצת כדי לנטר את המזימות הדיפלומטיות של קונפדרציית הדרום וניסו למנוע את בנייתן במספנות הבריטיות של אניות המלחמה של הקונפדרציה שאיימו על הסחר של ארצות הברית והפעילו עליה המצור. (ראו "תביעות אלבמה").
בכתבותיו ב"ניו יורק טיימס קרא אדמס לסבלנות כלפי בריטניה, שתוך כדי הצהרה על נייטרליות הכירה בפועל בקונפדרציית הדרום כצד במלחמה ותמכה בה. בעת שהותו בלונדון הוא התוודע לאישים רבים, ביניהם צ'ארלס לייל, פרנסיס ט. פלגרייב, ריצ'רד מונקטון מיילנס, ג'יימס מיילנס גאסקל וצ'ארלס מיילנס גאסקל, אף רוברט בראונינג, צ'ארלס דיקנס ואלג'רנון צ'ארלס סווינברן. בעזרת חברו הקרוב צ'ארלס מיילנס גאסקל ושל אשתו, ליידי קתרין (לבית וולופ), הוא עזר להנרי ג'יימס להתקבל בחוגי החברה הבריטית

תוך כדי מילוי התפקיד, רכש אדמס הצעיר ניסיון בדיפלומטיית המלחמות וספג השפעות מהתרבות האנגלית, במיוחד מכתבי ג'ון סטוארט מיל.
הוא קרא את ספרו של מיל Considerations on Representative Government על ההכרח בקיומה של אליטה נאורה, מוסרית והחכמה אשר תספק מנהיגות לממשלה הנבחרת על ידי ההמונים והחשופה לדמגוגיה, בורות ושחיתות. הנרי כתב לאחיו צ'ארלס שמיל שכנע אותו כי ה"דמוקרטיה היא עדיין מסוגלת לתגמל משרת ציבור מצפוני".

השנים בלונדון היבאו את אדמס למסקנה שיוכל לספק מנהיגות בקיאה ומצפונית באמצעות עבודה ככתב ועיתונאי.
קורות חייו > החזרה לאמריקה

ב-1868 חזר אדמס לארצות הבריתו והתיישב בוושינגטון די.סי.
בה התחיל לעבוד כעיתונאי. הוא ראה את עצמו כהולך בדרך המסורת ששאפה לאידיאל הדמוקרטי של המאות ה-17 וה-18. השחיתות של ממשל הנשיא גראנט ושל יורשיו החרידה אותו.
הוא היה נחוש לחשוף את השחיתות הפוליטית בעבודתו העיתונאית.
וריתק במאמריו את המשכילים המובילים בוושינגטון די.סי ובבוסטון.