stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
חמי בן נון
כתביו > מאמרים נבחרים > הטיות קוגניטיביות והחלטות שיפוטיות

המאמר מראה כיצד שופטים, האמורים להיות מומחים במשפט, לוקים בהטיות קוגניטיביות. השופט נדרש לשיפוט מהיר ומכיוון שלא עומד בידו זמן מספיק כדי לעבד את המידע הרב, הוא משתמש ב"כללי אצבע" המובילים להטיות קוגניטיביות. המאמר מציג את ההטיות הקלאסיות, רובן פרי מחקריהם של עמוס טברסקי ודניאל כהנמן, ולצידן העלה בן נון דוגמאות אפשריות להטיות שיפוטיות. במאמר הראה בן-נון כיצד ניתן לצמצם את ההטיות על ידי מודעות עצמית, סיפוק אמצעי התבוננות, הכרת ההטיות השונות והמחקרים שנעשו עליהן, ביאור כללי ההסתברות והסטטיסטיקה והכרתם וכן הכרת המקורות לטעויות בשיקול הדעת.
כתביו > מאמרים נבחרים > ייקוב הדין את הפשרה?

המאמר בוחן את סעיף 79א לחוק בתי המשפט – אחת משבע דרכי פשרה הקיימות במשפט הישראלי. הוא בודק את משמעות המונח 'פשרה', את הליך הפשרה, גבולותיה, כדאיותה, סיכוניה ותנאיה. דן ביחסי עורך-דין ולקוח בזיקה לפשרה, ובהרחבה, בפרקטיקת הערעור – על מה ניתן לערער במסגרת פסק דין שניתן על בסיס סעיף 79א דנן ומהם סיכויי הערעור עליו. המאמר מדגיש שלושה היבטים: מהותה של פשרה ספציפית זו כהסכמה משולשת שבין הצדדים ובית המשפט, עיתוי השימוש בהסכמה זו והיחס שבין ציפיות הצדדים לבין עילות הערעור על פסק דין שניתן לפי סעיף 79א.
כתביו > מאמרים נבחרים > משפט חוזר פלילי ואזרחי

המאמר סוקר את המשפט החוזר בדין הפלילי ובוחן את הסיבות לקיומו של משפט חוזר. הוא דן במקביל במשפט החוזר האזרחי, בסמכויות בית המשפט לבצעו ובוחן את הנסיבות האפשריות לכך שבית המשפט יאפשר את ההליך המשפטי מחדש (אפילו שנים לאחר מכן בניגוד לכללי ההתיישנות או כללי מעשה בית דין), כגון בעקבות תרמית או בעקבות התגלותן של ראיות שאילו עמדו קודם לכן בפני בית המשפט היה הוא מגיע לתוצאה שונה מזו שנתקבלה בפועל או גם בעקבות פגיעה יוצאת דופן בזכויות בעל הדין.
כתביו > מאמרים נבחרים > סרבנות 'אידאולוגית' בראי בתי המשפט

המאמר דן בהפרות חוק שנעשות על ידי אזרחים שמקבלים את החוק מבחינה עקרונית, אבל סבורים הוא פוגע במצפונם או מגבה מדיניות פסולה. בעוד שדעת הקהל חלוקה בדעותיה לגבי תופעת הסרבנות, הרי שבית המשפט אינו מתייחס לכוונת המבצע, כי אם לעצם ההפרה. המאמר עוסק בתופעת הסרבנות בבתי המשפט האזרחיים והצבאיים בישראל. לדעת מחבר המאמר קיימת נטייה של בתי המשפט לשמש כ"מחנך" בסוגיות פוליטיות, אבל זה אינו מתפקידם (לדידו של בן נון תפקיד בתי המשפט להכריע בדין ולא לעסוק בחינוך). המחבר סבור כי לעיתים ישנה תועלת מסוימת בהפרת חוק מטעמים אידאולוגיים, שכן הדבר נובע מפעילותם של אזרחים אחראים אוהדי הדמוקרטיה ויש לדון בכך במישור הפוליטי ולא במישור המשפטי. המאמר עוסק בין היתר בפרשת זונשיין, במכתב השמיניסטים, בפרשת השמיניסטים, בפרשת יונתן בן ארצי, בפרשת ליאורה מילוא וכן בהפרות חוק במהלך פינוי יישובים ובמסגרת תוכנית ההתנתקות.
כתביו > מאמרים נבחרים > הכול שפיט – קריסה תחת הניירת

המאמר דן בפיגור בכתיבת פסקי הדין של מערכת המשפט בישראל. הוא מתייחס להתאבדותו של השופט מוריס בן עטר, שנקלע למצוקה אחרי שלא הצליח לעמוד בקצב הטיפול בתיקים שניתנו לו ובמתן פסקי הדין. בן נון מפנה אצבע מאשימה אל עורכי הדין שמעמיסים על בתי המשפט עודף ניירת שרובה מיותרת ומציע שבתי המשפט יענישו את עורכי הדין הנוהגים כך בחומרה רבה. הוא סבור שפגיעה בכיסם של עורכי דין ובעלי דין תקטין באופן ניכר את העומסים על מערכת בתי המשפט.
כתביו > מאמרים נבחרים > 'הפרדת דת ומדינה' בהגותם של ישעיהו ליבוביץ ויוסף אגסי

ישעיהו ליבוביץ ויוסף אגסי סברו שיש להפריד את הדת מהמדינה – כל אחד מטעמיו שלו. לייבוביץ סבר כי מצב שבו הממסד הדתי כפוף לממסד החילוני מביא להשחתת הדת ומונע חינוך דתי והשפעה דתית על הציבור. לדעתו דווקא ההפרדה תביא למהפכה רעיונית שתשפיע על המדינה והחברה ותגביר את הישרדותו של העם היהודי. אגסי סבר שההפרדה חיונית לבניית מדינת לאום וכי היא תנאי לחיים תקינים ושוויוניים של חברה מודרנית ומתקדמת.
ספרים שכתב

חמי בן נון, מרי אזרחי, יער, 1992.
חמי בן נון, מגבלות השכל - על מחשבה מדע ואמונה - ישעיהו ליבוביץ ויוסף אגסי משוחחים, כתר, 1997.
חמי בן נון ואיריס גוטפרוינד, הערעור האזרחי, מחשבות, 1997.
חמי בן נון, הערעור האזרחי (מהדורה שנייה מורחבת ומעודכנת), ע.ד. ספרות משפטית, 2004.
חמי בן נון וטל חבקין, הערעור האזרחי (מהדורה שלישית מורחבת ומעודכנת), נבו, 2012
חמי בן נון, מרי אזרחי (מהדורה מחודשת), רסלינג, 2014.
Chemi Ben Noon, Civil Disobedience: The Israeli Experience, Paragon House Publishers, 2015.
ספרים וכתבי עת שערך

יעקובי יובל, בן נון חמי, שגב ליאורה, יקותיאלי ארנן, הכנה לבחינות פסיכומטריות, קידום, 1982 (במשך השנים יצאו עוד כ-20 מהדורות בהן השתתף בן נון בכתיבה).
ליאורה שגב יקותיאלי, שיפור תהליכי חשיבה, קידום,1987 (בן נון השתתף בעריכה, בייעוץ ובכתיבה).
פוליטיקה, גיליון 46, נובמבר 1992 (מוקדש לשפה העברית). בן נון היה עורך שותף.
ישעיהו ליבוביץ ויוסף אגסי שיחות על הפילוסופיה של המדע, בן נון ערך, הקדים מבוא ושכתב את הספר שיצא בהוצאת משרד הביטחון/האוניברסיטה המשודרת, 1996.
המאה העשרים (אנציקלופדיה מתורגמת של הוצאת גינס, שיצאה בעברית בהוצאת כתר, 1999. בן נון כתב ערכים וערך מדורים.
יוסף אגסי, מכתבים לאחותי, ידיעות אחרונות, 2000. בן נון ערך את המהדורה המחודשת של הספר.
ראובן ניר, משיכה, כנרת, 2000. בן נון ערך את הספר והקדים לו מבוא.
ברוך גרוס, דרכי במשפט, הוצאת המחבר, 2002. בן נון ערך את הספר.
חמי בן נון (עורך שותף עם יחיאל בהט), בכור היצירה – יובל ליצירתו של שלמה גיורא שוהם, הוצאת המרכז האקדמי שערי משפט, 2005. בספר זה הקדים בן נון מבוא.
התובענה היצוגית, חוברת נושא של כתב העת שערי משפט, אוגוסט 2005.
חמי בן נון (עורך), התבנות – הילד, המבוגר ותרבות מתחדשת מעולמות היצירה של תלמידיו וחבריו של משה כספי, שערי משפט, 2010. בספר זה שלו שני כרכים הקדים בן נון מבוא.
דעיכת הרוח – ספר יובל התשעים לכבוד שלמה גיורא שוהם, הוצאת אדרא, 2019. הספר כולל הקדמה שכתב בן נון.
הערות שוליים

↑  אודות, אתר הפדרציה לבוררות
↑  עמליה ארגמן ברנע, "השלושה שישברו את השיטה", מוסף שבעה ימים, ידיעות אחרונות מס' 939, 5 בפברואר 1982, עמ' 41.
↑  יעקובי י., בן-נון ח., שגב ל., יקותיאלי א. הכנה לבחינות פסיכומטריות (קידום, 1982).
↑  הלשכות החשאיות של מסדר הבונים החופשיים בישראל - נחשפות, באתר יוטיוב, ‏29 באפריל 2023
↑  "Obstructing the Realization of Civil Responsibility: Political, Sociological, and Psychological Aspects of Civil Responsibility": Nimrod Bar-Am & Stefano Gatti editors Encouraging Openness p.333, (Springer 2017)
↑  ח' בן נון, ב' שנור וא' כתבן "תיקון אולם: התנהגויות מכבידות וכבוד בית המשפט" המשפט כ (תשעה) 11.
↑  "ליבוביץ כופר או מאמין" (הוצאת כתר, 2002.)
↑  ח' בן נון "הטיות קוגניטיביות והחלטות שיפוטיות" שערי משפט ה (2009) עמ' 177–242.
על כך ראו גם: ח' בן נון "הטיות קלאסיות של שופטים ודרכים להתמודד אתן", עלון השופטים ע"ש השופט ברוך ז"ל, גיליון מס' 26 פברואר 2013.
↑  ח' בן נון (עם עמוס גבריאלי) "ייקוב הדין את הפשרה?" הפרקליט מ"ו חוברת ב-2002 עמ' 257.
↑  ח' בן נון "משפט חוזר פלילי ואזרחי – הדין הנוהג ומגמות חדשות" – ספר עדי אז"ר (המשפט כרך יב) (2007) עמ' 58-37.
↑  ח' בן נון "סרבנות 'אידאולוגית' בראי בתי המשפט ובתי הדין הצבאיים בישראל" קריית המשפט כרך ט (2011) עמ' 63-1
↑  ראו גם: "סירוב אזרחי: מוסרי או פוליטי?" קתרסיס תשס"ח-2007 עמ' 70-38.
↑  "Rebelion Protest and Other Animals" in Conscientious Objection from religious Pacifism to Political Protest, The Israeli Institute for Military Studies (1992) pp. 209-220.
↑  ח' בן נון "קריסה תחת הניירת" על התאבדותו של מוריס בן עטר ז"ל מקור ראשון 2 ביולי 2011.
↑  ח' בן נון "כשאת אומרת "הפרדת דת ומדינה" למה את מתכוונת? – 'הפרדת דת ומדינה' בהגותם של ישעיהו ליבוביץ ויוסף אגסי" שערי משפט ג 2 תשס"ד עמ' 391-375.
↑  "שלמה גיורא שוהם והגותו", עמ' 55-7.
↑  ראו עוד: "היש להטיל על תובע נטל לפנות לנתבע לפני הגשת בקשה לאישור תובענה כייצוגית?" (עם טל חבקין) עלי משפט תשע"ד
↑  "משה כספי: צעיר לנצח", עמ' 154-7.
↑  בתוך הספר מופיע מאמר של בן-נון הנקרא "דעיכת הרוח?" (שם עמ' 91) – המאמר בוחן את דעיכתה של הרוח באקדמיה הישראלית וקובע כי הרוח לא דועכת לחלוטין וכי יש לה עדיין תקווה.
טריטוריית איווה

| --- | --- |
סמל

 
 הטריטוריה שלא הפכה למדינת איווה ב-1846 הפכה לשטח לא מאורגן. הממשלה לאזור זה תתארגן כחלק מטריטוריית מינסוטה ב-1849.
 ממשל
 עיר בירה:  ברלינגטון (1838–1841)   איווה סיטי (1841–1846)
 היסטוריה
 תאריכי הקמה:  1838 
 תאריכי פירוק:  1846 
 ישות קודמת:   טריטוריית ויסקונסין
 ישות יורשת:  איווה איווה
 
טריטוריית איווה הייתה טריטוריה מאוגדת מאורגנת של ארצות הברית שהתקיימה מ-4 ביולי 1838 עד 28 בדצמבר 1846, כאשר החלק הדרום-מזרחי של הטריטוריה התקבל לאיחוד כמדינת איווה. לשאר השטח לא היה ממשל טריטוריאלי מאורגן עד שטריטוריית מינסוטה התארגנה ב-3 במרץ 1849.
היסטוריה

רוב השטח בשטח היה במקור חלק מרכישת לואיזיאנה והיה חלק מטריטוריית מיזורי. כאשר מיזורי הפכה למדינה ב-1821, אזור זה (יחד עם הדקוטות) הפך למעשה לשטח לא מאורגן. האזור היה סגור למתיישבים לבנים עד שנות ה-30 של המאה ה-19, לאחר סיום מלחמת הבלאק הוק. האזור הוצמד לטריטוריית מישיגן ב-28 ביוני 1834. בישיבה נוספת של האספה המחוקקת השישית של מישיגן שהתקיימה בספטמבר 1834, מחוז איווה חולק לשני מחוזות על ידי שרטוט קו מערבה מהקצה התחתון של האי רוק בנהר המיסיסיפי. הטריטוריה שמצפון לקו זה (שהחל ממש דרומית לדבנפורט של היום) נקראה מחוז דובוק, וכל האזור מדרום לו היה מחוז דה מוינס. כאשר מישיגן הפכה למדינה ב-1836, האזור הפך למחוז איווה במערב טריטוריית ויסקונסין – האזור שממערב לנהר המיסיסיפי.
הגבולות המקוריים של הטריטוריה, כפי שנקבעו ב-1838, כללו את מינסוטה וחלקים מהדקוטות, המשתרעים על כ-500,000 קמ"ר של אדמה.
ברלינגטון הייתה הבירה הזמנית; איווה סיטי סומנה כבירה הטריטוריאלית הרשמית בשנת 1841. פורט סנלינג היה ממוקם בצד המערבי של המיסיסיפי והציב אותו בתוך הטריטוריה עד להקמת המדינה.
כשאיווה הפכה למדינה ב-28 בדצמבר 1846, לא נעשו כל הוראות לארגון רשמי של שאר השטח. מורגן ל. מרטין, הנציג הטריטוריאלי של ויסקונסין לקונגרס, דחף הצעת חוק לארגון טריטוריה של מינסוטה אשר תקיף את הארץ הזו. בעוד הצעת החוק עברה בבית הנבחרים, היא לא עברה בסנאט. במושב הבא הוגשה בסנאט הצעת חוק מאת סטיבן א. דאגלס אך גם לא עברה. המצב נפתר כאשר טריטוריית מינסוטה אורגנה ב-3 במרץ 1849, יום לפני סיום הקונגרס.
במפקד האוכלוסין של ארצות הברית משנת 1840, 18 מחוזות בטריטוריית איווה דיווחו על ספירות האוכלוסייה הבאות:
| דרגה | מחוז | אוכלוסייה |
| --- | --- | --- |
| 1 | ואן ביורן | 6,146 |
| 2 | לי | 6,093 |
| 3 | דה מוינס | 5,577 |
| 4 | הנרי | 3,772 |
| 5 | דובוק | 3,059 |
| 6 | ג'פרסון | 2,773 |
| 7 | מוסקטין | 1,942 |
| 8 | לואיזה | 1,927 |
| 9 | וושינגטון | 1,594 |
| 10 | ג'ונסון | 1,491 |
| 11 | ג'קסון | 1,411 |
| 12 | לין | 1,373 |
| 13 | סדאר | 1,253 |
| 14 | סקוט | 1,240 |
| 15 | קלייטון | 1,101 |
| 16 | קלינטון | 821 |
| 17 | ג'ונס | 471 |
| 18 | דלאוור | 168 |
|  | לא מאוגד | 900 |
|  | טריטוריית איווה | 43,112 |
ממשל

הסמכויות הביצועיות של הטריטוריה היו נתונות למושל, למזכיר (שבמקרה של מוות, הדחה, התפטרות או היעדרות משטחו של המושל היו לו סמכויות מושלות והיה ממלא תפקידים מושלים), גזבר ומבקר.
ממשל > בית מחוקקים

סמכויות החקיקה היו נתונות לאספה המחוקקת של טריטוריית איווה, שכמו זו של טריטוריית ויסקונסין הייתה מחולקת לבית עליון בשם "המועצה" (אם כי חלק מההיסטוריה החקיקתית מתייחסת למועצה כסנאט) של 13 חברים, ובית נציגים של 26 חברים.
הערות שוליים

↑  Forstall, Richard L. (ed.). Population of the States and Counties of the United States: 1790–1990 (PDF) (Report). United States Census Bureau. pp. 55–57. נבדק ב-18 במאי 2020. {{cite report}}:  (עזרה)
יוהאן וילהלם רנגל

רנגל (מימין) עם נשיא פינלנד ריסטו רייטי
יוהאן וילהלם (יוקה) רנגל (באנגלית: Johan Wilhelm (Jukka) Rangell; ‏25 באוקטובר 1894 – 12 במרץ 1982) היה פוליטיקאי פיני, ראש ממשלת פינלנד בשנים 1941–1943.
ביוגרפיה

רנגל רכש השכלה כעורך דין. בתחילת הקריירה עבד כבנקאי בבנק המרכזי של פינלנד. עוד לפני מלחמת העולם השנייה הייתה לו היכרות קרובה עם ריסטו רייטי, קודמו בתפקיד ולאחר מכן נשיא פינלנד בתקופת כהונתו. הוא מילא תפקיד מרכזי סביב אולימפיאדת הקיץ 1940, שהועברה מטוקיו להלסינקי אך לבסוף בוטלה בשל פרוץ מלחמת החורף בין ברית המועצות לפינלנד ב-1939.
לאחר שרייטי נבחר לנשיא פינלנד (בעקבות התפטרות קודמו קיוסטי קליו), התקדם רנגל לתפקיד ראש הממשלה, ב-4 בינואר 1940. במסגרת תפקידו עסק בעיקר בסוגיות כלכליות, בעוד מדיניות החוץ הייתה נתונה בעיקר להשפעתם של רייטי, שר החוץ ויטינג, ומפקד הכוחות הצבאיים מנרהיים. פעולותיו הלוחמניות של הקבינט בראשותו במלחמת ההמשך מול רוסיה, זכו לתמיכת הפרלמנט. הוא הגן על כיבוש מזרח חבל קרליה, אך הפינים נאלצו לסגת מהאזור בהסכם מוסקבה (1944).
במהלך ביקורו של היינריך הימלר מגרמניה הנאצית בפינלנד באוגוסט 1942, היסה רנגל את שאלותיו של הימלר לגבי המיעוט היהודי בארצו, באמירתו הידועה "Wir haben keine Judenfrage" ("לנו אין בעיה יהודית").
לאחר המלחמה, ב-1946, הורשע לצד פוליטיקאים רבים בבית המשפט בפשעים נגד השלום (במשפטים שנערכו לפי דרישת ברית המועצות) ונידון ל-6 שנות מאסר. הוא זכה לחנינה ב-1949. לאחר שחרורו הוא לא חזר לפוליטיקה, אך המשיך להיות מעורב באולימפיאדת הלסינקי (1952) ובוועד האולימפי הבינלאומי, עד 1967. כן היה חבר במועצת המנהלים של בנק קנסליס-אוסק-פנקי.
חזיית הנקה

אם מיניקה עם חזיית הנקה
חזיית הנקה היא חזייה ייחודית המאפשרת לנשים מיניקות להחזיק את התינוק, ליזום הנקה ללא מאמץ ולספק תמיכה מרבית לשד. ייחודיותה של חזיית הנקה הוא בעיצובה המורכב משני גביעים וכן דשים הצמודים לכל גביע על ידי וו או אבזם. עיצוב המאפשר לאישה לפתוח ביד אחת את החזייה ולחשוף את הפטמה של השד על מנת להניק.
חלקי חזיית ההנקה

חזיית הנקה מורכבת מהחלקים הבאים:
גביע - בכל חזייה יש שני חלקי בד בצורה המדמה גביע שמטרתו לכסות את השד. הגביעים הם חלקי החזייה אשר מחזיקים את השדיים במקום ומשמשים כגורם המרכזי בתמיכה של החזה הנשי. הגביעים הם אלו שעוזרים להרים את החזה כלפי מעלה או פנימה וכן ליצירת מחשוף.
כתפיות החזייה - בכל חזייה יש שתי כתפיות. הכתפיות הן חלקי החזייה אשר כרוכים מסביב לכתפיים. כתפיות אלו מציעות תמיכה לאו דווקא כלפי מעלה. הכתפיות מספקות תמיכה לחזה על ידי ייצוב השדיים. הכתפיות הן החלקים הבודדים בחזייה שניתנים לשינוי והתאמה מרבית לגוף האישה על ידי האישה עצמה.
רצועת החזייה - רצועה זו היא החלק של החזייה המתפתל סביב צלעות החזה ומתחת לשדיים. רצועת החזייה מהווה אלמנט חשוב בתמיכת החזייה, כיון שהיא מחזיקה את גביעי החזייה במקומם וכתפיות החזייה מחוברות אליה.
כנפיים - כנפי החזייה הם חלק מרצועת החזייה, אשר נמתחים מהצד של הגביע עד לאחור הרצועה, לחלק בה היא נסגרת. בכל חזייה יש שתי כנפיים, כנף אחת לכל צד של הרצועה.
גשר - הגשר היא חתיכה בד קטנה הממוקמת בין שני גביעי החזייה. אף על פי שמדובר בחתיכה קטנה של בד, היא מיועדת להשאיר את הגביעים של החזייה בקדמת הגוף, מונעת מהשדיים לזוז או לצאת מהמרכז. הגשר אמור להיות ממוקם צמוד לגוף האישה.
וו/כפתור/דש - מאפשר פתיחה או סגירה של גביע החזייה או הכיסוי לגביע בעת פעולת ההנקה הרצויה. לכל גביע יש וו/כפתור/דש במעלה הגביע, על מנת שהאישה תוכל לפתוח או לסגור בקלות בהתאם לדרישה.
סוגרים - קרסים הסוגרים את החזייה בקדמת החזייה או מאחורה, בהתאם לסוג החזייה.
מטרותיה של חזיית ההנקה

לחזיית ההנקה מספר תפקודיים חיוניים עבור האישה ההרה והמיניקה, ביניהם:
חזיית ההנקה מעוצבת בצורה דינאמית, כזו שנותנת מענה לחזה שגדל במהלך ההריון וההנקה. יש הממליצים ללבוש חזיית הנקה החל מהחודש הרביעי להריון ועד סוף ההנקה. אצל רוב הנשים החזה מתחיל לגדול כבר בתחילת ההריון, מתייצב בשליש השני של ההריון וגדל מעט עוד בסוף ההריון. גדילה משמעותית נוספת של החזה תתרחש כמה ימים לאחר הלידה והתחלת ייצור החלב. חזיית ההנקה נותנת את התמיכה המרבית לחזה של האישה שעובר שינויים רבים בתקופת ההריון וההנקה.
חזיית ההנקה מעוצבת ממגון רחב של חומרים כגון כותנה, ליקרה וסיבי מייקרו. חומרים אלו נותנים לאישה הרגשת נוחות ותמיכה ומאפשרים שימוש יומיומי לאורך זמן. רוב חזיות ההנקה עשויות מכותנה כיון שזהו בד גמיש המאפשר זרימת אוויר ומונע הצטברות של נוזלים. במאה העשרים ואחת רוב חזיות ההנקה משלבות בין כותנה ובין מיקרופייבר - בדים בעלי תכונת אווריריות, המגבירה נוחות.
חזיית ההנקה מיועדת לחליצה קלה של פיטמת שד, כזו שתאפשר לאישה המיניקה הן להחזיק את התינוק והן לשלוף את הפיטמה. לשם פעולת חליצה זו, חזיית ההנקה עשויה משני גביעים, ולכל גביע מחובר וו במעלה הגביע. כאשר אישה רוצה לחלוץ את השד היא יכולה לפתוח את הוו וכך הגביע אשר מכסה את השד נפתח. ניתן לבחור בין שני סוגי חזיות הנקה: אלו שכל הגביע נפתח בהן ואלו שמושכים את הגביע הצידה כדי לחשוף את השד.
רוב חזיות ההנקה עשויות ללא תפרים באזור גביע החזייה וזאת על מנת למנוע גירוי בפיטמת השד, שגם ככה מגורה מפעולת ההנקה.
גביע החזייה צריך להיות גמיש, כך שניתן יהיה, במידת הצורך להוסיף רפידה. רפידות אלו מסתירות את הפיטמה שלעיתים בולטת וסופגות את החלב המטפטף, מעבר לפעילות ההנקה.
החברה המערבית אינה מעודדת הנקה בציבור ולכן רוב הנשים מעדיפות שהשד יהיה מכוסה בזמן הנקה. חזיית ההנקה מאפשרת כיסוי של החזה בעת הנקת התינוק.
בחירת חזיית הנקה והתאמתה

בדומה לחזייה רגילה, התאמת חזיית הנקה יכולה להיות משימה לא פשוטה, באשר התאמה לא נכונה יכולה להביא לנזקים בריאותיים בגוף האישה ולכן יש לשים לב לנקודות הבאות:
כתפיות החזייה צריכות להקיף את גב האישה ולהיות מתוחות במידה מספקת על גוף האישה.
גביעי החזייה צריכים להקיף את רקמת השד ללא בליטות או תוספות ליד בית השחי ובבית החזה. בד הגביע צריך להיות הדוק לשד האישה. החלק התחתון של הגביע אמור להיות שטוח כנגד בית החזה של האישה.
המרכז המחבר בין גביעי החזייה, המכונה גשר, אמור להיות מונח באופן שטוח על חיבור בית החזה.
הכתפיות והרצועות האחוריות צריכות להיות רחבות מספיק כדי לתת תמיכה מספקת לחזה האישה המשתנה.
חזיות רגילות אינן מומלצות על ידי רופאים במהלך תקופת ההנקה. חזיות רגילות יכולות להפעיל לחץ על רקמת השד ולסתום את צינורות החלב, דבר שיכול להביא לזיהום (אם הסתימה לא מטופלת). בנוסף חזייה רגילה לא מספקת תמיכה מרבית הנדרשת לשד האישה בשלב זה.
על חזיית ההנקה להיות נוחה, קלה לתפעול ותומכת, במידה כזו שתתאפשר זרימה תקינה של דם וחלב בשד האישה המניקה.
סוגים של חזיות הנקה

יש מגוון גדול של חזיות הנקה, אין המלצה גורפת על סוג מסוים אך חשוב שאישה תבחר את החזייה הנוחה עבורה. בין סוגי חזיות ההנקה הקיימות במאה העשרים ואחת:
חזיות הנקה עם ברזלים –לחזייה מסוג זה יש ברזלים בתחתית כל גביע חזייה, המיועדים להרים את השדיים כלפי מעלה. נשים בעלות חזה גדול במיוחד או בעיות גב מעדיפות סוג זה של חזיית הנקה, כיון שהיא מספקת תמיכה מרבית לחזה של האישה. חסרונה הוא, הסיכון בסתימת צינוריות החלב ולכן מומלץ לא לישון עם חזייה זו.
חזיות הנקה ללא ברזלים – אישה שהתרגלה ללבוש חזייה ללא ברזלים לפני ההיריון, סביר שתעדיף חזייה מסוג זה גם במהלך ההיריון וההנקה, אף על פי שהחזה גדול יותר מהמידה אליו היא מורגלת. חזייה זו היא חזייה רגילה לכל דבר, אך גביעי החזייה מרופדים או שלכל גביע של וו/דש לפתיחתו.
חזיות הנקה עם פתיחה לכל השד – חזייה זו מאפשרת חשיפה של כל השד על ידי פתיחת כל גביע או הזזתו לצד החזייה. פתיחת הגביע נעשית ביד אחת והיא נוחה במיוחד. חזיות מסוג זה מתאימות במיוחד לשינה והנקה במהלך הלילה.
חזיות הנקה עם פתיחה חלקית של השד - חזייה זו מאפשרת חשיפה חלקית של השד במהלך ההנקה. פתיחת חלק קטן של גביע החזייה באופן קל ונוח מתבצעת על ידי פתיחה של תופסן המצוי בדרך כלל בחלק העליון של הגביע או בחלק המרכזי המחבר בין שני צדדי החזייה. נשים אשר מתביישות בהנקה בציבור מעדיפות סוג זה של חזייה.
חזייה מרופדת - חזייה זו מסתירה את הפטמות של השד, אשר יכולות לבלוט אצל אישה מיניקה. בחזייה זו בד הגביע הוא עם ריפוד עבה במיוחד.
רוב החזיות בעבר הוצעו רק בצבע לבן, החל משנות ה-90 של המאה העשרים, קיימות חזיות הנקה במגוון צבעים והדפסים לבחירת האישה.
ראו גם

הלבשה תחתונה
אופנה
הערות שוליים

↑  Chan, C. Y., Yu, W. W., & Newton, E. (2001). Evaluation and analysis of bra design. The Design Journal, 4(3), 33-40.
↑  http://www.alternet.org/story/59877/a_social_history_of_the_bra
↑  "ההיסטוריה של החזיה", באתר עושים היסטוריה עם רן לווי
1 2  Luciani, J. (2009). The Bra book: The fashion formula to finding the perfect bra. Benbella Books.
↑  http://www.younderwear.com/מילון-מונחים.html
↑  http://www.neatorama.com/2014/03/17/An-Uplifting-Story-The-History-of-the-Bra
↑  https://news.google.com/newspapers?nid=1915&dat=19870127&id=0-0gAAAAIBAJ&sjid=HXIFAAAAIBAJ&pg=1246,5224644&hl=iw
↑  Nursing brassiere. U.S. Patent No 2,315,614, 1943.
↑  Sanchez, Mary M. "Maternity and nursing brassiere with strap variations." U.S. Patent No. 5,024,628. 18 Jun. 1991.
↑  חזיית הנקה באתר תינוק- הפורטל המוביל להריון ולידה
יום רוסיה

מצעד ביום רוסיה, מוסקבה, 2013
אירועי יום רוסיה בככר האדומה, 2009.
יום רוסיה (ברוסית: День России) הוא החג הלאומי של הפדרציה הרוסית הנחגג כל שנה מאז 1992, ב-12 ביוני. החג מציין את הכרזת הריבונות הממלכתית של הרפובליקה הסובייטית הסוציאל-פדרטיבית של רוסיה, תהליך שהוביל להתפרקות ברית המועצות והיותה של רוסיה מדינה עצמאית. החג מדגיש את המדינתיות של רוסיה, היותה מדינה ריבונית ונערכים בו אירועים המציגים את התרבות וההיסטוריה של העמים השונים של המדינה.
רקע

במסגרת תהליך ההתפרקות של ברית המועצות בסוף שנות ה-80 החלו מגמות אירידנטליות גם ברוסיה עצמה. ב-1990, הכריז הסובייט העליון של הרפובליקה הרוסית הסובייטית הסוציאליסטית (RSFSR) על ריבונותה של הרפובליקה הרוסית ועל הכוונה לקיים מדינה חוקתית דמוקרטית בתוך מסגרת פוליטית רופפת יותר שתקום על יסוד ברית המועצות. ההכרזה כללה את העקרונות הבאים:
עדיפות לחוקה לחוקים של הרפובליקה הרוסית על פני החקיקה הסובייטית (עיקרון הריבונות).
הזדמנויות שוות לכל האזרחים, מפלגות פוליטית וארגונים ציבוריים במדינה (עיקרון השוויוניות בפני החוק)
הצורך להרחיב את הזכויות של המחוזות והרפובליקות בתוך שטחה של רוסיה (עיקרון הפדרליזם).
ההכרזה נחתמה על ידי מי שהיה אז יושב ראש הסובייט העליון של הרפובליקה הרוסית, בוריס ילצין. יום ההכרזה, ה-12 ביוני, נחגג כיום הלאומי ברוסיה מאז 1992.
מנהגים בחג

יום רוסיה הוא יום חופש. צו נשיאותי שהוציא הנשיא ילצין ב-2 ביוני 1994 הגדיר את התאריך שוב כיום לאומי. בצו נשיאותי מ-16 ביוני החג נקרא באופן רשמי "יום רוסיה".
ב-2002 קודקס העמל (קובץ חוקי עבודה) נתן תוקף משנה לשם החג ובכך הוא הפך רשמית ליום חג. ברחבי המדינה נערכים אירועים שונים כגון קונצרטים ומופעי זיקוקי די נור. בארמון הקרמלין הגדול השוכן בקרמלין של מוסקבה בטקס המשודר בטלוויזיה מקבלים אישים בעלי הישגים בתחום הספרות, מדעים וסיוע הומניטארי את הפרס הממלכתי של רוסיה (רוסית: Государственная Премия Российской Федерации).
ברבות השנים נערכו אירועים שונים ברחבי המדינה: במהלך אירועי החג ב-2003 נערך מופע אווירי של "האבירים הרוסיים" בו מטוסי קרב של מיג וסוחוי יצרו שובל עשן בטריקולור של דגל רוסיה. ב-2004 נערך בכיכר האדומה מצעד צבאי היסטורי, המשתתפים בו, חיילים של הצבא הרוסי ונציגי המחוזות השונים במדינה, לבושים בתלבושות הלאומיות, הציגו תאריכי ציון חשובים בהיסטוריה הרוסית. ב-2007, בקראסנויארסק, אנשים הלבושים בטריקולור הרוסי, אדום כחול ולבן, יצרו שרשרת אנושית באורך קילומטר. ב-2008 בעיר טומסק נערך "קרנבל עץ" בו הוצג מטבע רובל רוסי ענק. בעיר סמרה, נערך שחזור של כוחותיהם של מינין ופוז'רסקי שנלחמו נגד הכובשים הפולנים במסגרת מלחמת רוסיה-פולין של 1618-1605. ב-2009 תושבים בעיר וולגוגרד יצרו מפה של המדינה בגודל 35 מטר רבוע. בסבסטופול אזרחים צעדו ברחבי העיר תוך שהם נושאים דגל של המדינה באורך 30 מטר. באותה שנה, במוסקבה, בכיכר המהפכה הותקנה בובת חוחלומה בגובה שני מטר. כמו כן, במגדל אוסטנקינו דגל רוסיה הונף בפעם הראשונה.
רוסיה נוהגת לציין את החג גם בשגרירויותיה ברחבי העולם. ב-15 ביוני 2018 אף נערך לראשונה אירוע חגיגי בחצר סרגיי בירושלים.
הערות שוליים

↑  Постановление Верховного Совета Российской Федерации от 11 июня 1992 г. N 2981-I «О праздничном дне 12 июня»
↑  Россияне отмечают главный праздник страны. Dni. 12 ביוני 2015. נבדק ב-12 ביוני 2015. {{cite news}}:  (עזרה)
טלהסי

טלהסי (באנגלית: Tallahassee) היא עיר הבירה של מדינת פלורידה בארצות הברית. העיר היא גם בירת מחוז לאון שבפלורידה.
אטימולוגיה

טלהסי היא מילה אינדיאנית שמשמעותה שדות ישנים או עיר ישנה.
היסטוריה

טלהסי נבחרה לבירת פלורידה עוד לפני שפלורידה הפכה להיות אחת ממדינות ארצות הברית. באותו זמן הייתה הטריטוריה לא מיושבת למעט שתי ערים: פנסקולה וסיינט אוגוסטין. טלהסי נבחרה בשל היותה באמצע הדרך בין שתי ערים אלה.
גאוגרפיה

שטחה של העיר 254.4 קמ"ר מתוכם 247.9 קמ"ר הם שטחי יבשה ו- 6.6 קמ"ר שטחי מים (2.59%).
שלא כשאר פלורידה שהיא מישורית ברובה, טלהסי בנויה באזור הררי יחסית לשאר חלקי המדינה.
אקלים

בטלהסי יש אקלים סובטרופי לח עם קיצים ארוכים וחורפים קצרים וקלים. זו אחת הערים הבודדות במדינה שנרשמות בה למעלה מ-38 מעלות צלזיוס, בממוצע 2.4 יום בשנה. שיא הטמפרטורה שנמדדה בעיר היה 41 מעלות צלזיוס ב-15 ביוני 2011.
הטמפרטורה הממוצעת ביולי, החודש החם ביותר, היא 27 מעלות צלזיוס. לעומת זאת, העיר קרירה יותר באופן משמעותי בחורף, כשהטמפרטורה הממוצעת בינואר, החודש הקר בשנה, היא 10.5 מעלות צלזיוס. בעיר ישנם במוצע כ-32 לילות בשנה בה הטמפרטורות יורדות אל מתחת ל-0 בעיקר בין נובמבר למרץ.
השכלה

בעיר נמצאות מספר אוניברסיטאות, בהן אוניברסיטת מדינת פלורידה (כ-40,000 תלמידים) ואוניברסיטת איי ו-אם של פלורידה (כ-13,000 תלמידים. מוסד השכלה גבוהה זה היה במקורו מיועד לשחורים ועדיין מרבית אוכלוסיית התלמידים בו שחורים). בעיר נמצאת גם המכללה הקהילתית טלהסי (כ-12,000 תלמידים) שהיא המכללה האזורית המשרתת את אזור טלהסי.
תחבורה

בעיר נמצא שדה התעופה האזורי טלהסי ועוברת בה אוטוסטרדה מספר 10, כביש מהיר שחוצה את כל ארצות הברית מחוף לחוף בחלקה הדרומי של ארצות הברית.
אוכלוסין

נכון למפקד 2010 אומדן אוכלוסיית טלהסי היה 181,376. היו 74,815 משקי בית, ב-21.3% מהם גרים ילדים מתחת לגיל 18. 27.7% היו זוגות נשואים שחיו יחד, 14.4% היו בעלי בית ללא בן זוג, ו-53.7% היו לא של משפחות. 34.1% ממשקי הבית היו מורכבים מיחידים שגרים לבד ו-6.7% היו אנשים שגרים לבד בגיל 65 ומעלה. גודל משק הבית הממוצע היה 2.23 וגודל המשפחה הממוצע היה 2.88. ילדים מתחת לגיל 5 היו 5.5% מהאוכלוסייה, אנשים מתחת לגיל 18 היו 17.2%, ואילו בני 65 ומעלה 8.1%. הגיל הממוצע היה 26 שנים. לכל 100 נקבות היו 89.5 זכרים. לכל 100 נקבות מגיל 18 ומעלה היו 86.7 גברים.
אחוז האנשים מתחת לרמת העוני הוערך בכ-30.2%.
ערים תאומות

לטלהסי חמש "ערים תאומות" (נכון ל-6 ביולי 2011):
ישראל רמת השרון, ישראל
רוסיה קרסנודאר, רוסיה
אירלנד סלייגו, אירלנד
גאנה קונונגו (אנ'), גאנה
ממלכת ארצות השפלה סנט מארטן, ממלכת ארצות השפלה
יאקופו קונטאריני

שלט האצולה של יאקופו קונטאריני.
יאקופו קונטאריני (באיטלקית: Jacopo Contarini;‏ 1194–1280) היה הדוכס ה-47 של ונציה. קונטאריני כיהן כדוג'ה מה-6 בספטמבר 1275 ועד ויתורו על כיסאו ב-6 במרץ 1280.