stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
נדב קנדר
ספריו

נדב קנדר - לילה, 2000
יופי זה כלום, מהדורות ארנה, 2001
אנשי אובמה, לונדון: גלריית פרחים, 2010
יאנגצה - הנהר הארוך, Hatje Cantz Verlag, ‏2010
גופות. 6 נשים, גבר אחד, Hatje Cantz Verlag, ‏2013
אבק, Hatje Cantz Verlag, ‏2014
קו אפל - שפך התמזה, לונדון: גלריית פרחים, 2017
תערוכות

2001 - "היופי של כלום", גלריית יאנסי ריצ'רדסון, ניו יורק
2005 - "שמור על מרחק", פאלה דה טוקיו, פריז
2005 -"אנשי אובמה", מוזיאון וגלריה לאמנות ברמינגהם (אנ'), ברמינגהאם, אנגליה
2010 - "יאנגצה - הנהר הארוך", גלריה M97, שנגחאי
2010 - "האנשים של אובמה - נדב קנדר / "המשפחה" - ריצ'רד אבדון, מוזיאון הקנדיז (אנ') ברלין, גרמניה
2010 - "זוכי פרס Prix Pictet",‏ Photo Élysée, לוזאן, שווייץ
2011 - "פורטרטים נבחרים 1999–2011", The Lowry, מנצ'סטר, בריטניה
2011 - "איזון אינסופי: אמנים וסביבה", המוזיאון לאמנויות הצילום(אנ'), סן דייגו
2011 - "מחוות גוף", מוזיאון הרצליה לאמנות עכשווית, ישראל
2011 - "יאנגצה - הנהר הארוך", ‏ Forum Fur Fotografie, קלן, גרמניה
2012 - "הדרך ל-2012", גלריית הדיוקנאות הלאומית, לונדון
2012 - "יאנגצה - הנהר הארוך", גלריית אדווין הוק, ציריך
2013 - "ציון דרך: שדות צילום", בית סאמרסט, לונדון
2014 - "יאנגצה - הנהר הארוך", מוזיאון פטריק וביאטריס האגרטי לאמנות(אנ'), מילווקי, ויסקונסין
2014 - "אבק", פסטיבל Rencontres d'Arles(אנ'), ארל, צרפת
2014–2015 - "בניית עולמות: צילום ואדריכלות בעידן המודרני":
2014 - מרכז האמנויות ברביקן, לונדון
2015 - המרכז השוודי לארכיטקטורה ועיצוב, סטוקהולם
2015 - Museo ICO, מדריד
2015 - "חסד הכוונה: צילום, אדריכלות ואנדרטה", ‏ Museum of Contemporary Photography (אנ'), שיקגו
2016 - "זוכי פרס Prix Pictet", בית מורביוב-אפוסטול ומוזיאון, מוסקבה
2017 - "בריטניה בפוקוס: היסטוריה צילומית", מוזיאון המדיה הלאומי, ברדפורד, בריטניה
2017 - "הוכחת חיים / Lebenszeichen Weserburg", מוזיאון וסרבורג, גרמניה
2017 - "נראה טוב: המבט הגברי מוואן דייק ועד לוסיאן פרויד", גלריית הדיוקנאות הלאומית של סקוטלנד
2018 - "גאות עוצמתית: 400 שנים של צ'טהם והים", מספנות היסטורית, לונדון
פרסים

2002 - פרס טרנס דונובן, החברה המלכותית לצילום, באת'
2008 - צלם הכסף של השנה, פסטיבל הצילום הבינלאומי ליאנג'ואו, סין
2009 - הזוכה, ב"פרי פיקטה" Prix Pictet (אנ') עבור "Yangtze - "The Long River
2009 - הצלם הבינלאומי של השנה, פרסי לוסי השנתי השביעי (אנ')
2011 - קטגוריית צילום, פרסי לונדון לאמנות וביצועים, לונדון (אנ')
2013 - פרס ראשון, דיוקנאות מבוימים סינגלים, World Press Photo, אמסטרדם
2015 - מלגת כבוד, החברה המלכותית לצילום, באת'
2019 - תרומה יוצאת דופן לצילום, פרסי הצילום העולמי של Sony, לונדון
הערות שוליים

↑  יובל סער, היועצים של אובמה נחשפים, באתר הארץ, 22 בינואר 2009
↑  דונלד טראמפ הוא איש השנה של המגזין טיים, באתר ישראל היום, 7 בדצמבר 2016
↑  נדב קנדר זכה בפרס Sony World 2019, באתר goodesign
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BIBSYS: 10076711  BnF: cb13737194j (data)  GND: 123076641  ISNI: 0000 0000 7838 3938  LCCN: no2001082537  NKC: zcu2017965381  NTA: 331262266  PIC: 19347  RERO: 02-A018412910  RKD: 234905  SNAC: w6hh8m04  SUDOC: 150489900  VIAF: 46938716   WorldCat (עם VIAF): 46938716 
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "נדב קנדר".
ניקולאס אמודיו

ניקולאס אמודיו (בספרדית: Nicolás Amodio; נולד ב-10 במרץ 1983 במונטווידאו, אורוגוואי) הוא כדורגלן אורוגוואי ששיחק בנאפולי.
ביוגרפיה

ניקולאס אמודיו החל לשחק כדורגל מקצועי בשנת 2003 כאשר חתם בדפנסור ספורטינג. לאחר מספר עונות הוא עבר לאיטליה בה נקלט בקבוצה ששיחקה בליגה השלישית. לאחר שנה, ביחד עם עמיתו לקבוצה מריאנו בוגליאסינו (גם הוא מאורוגוואי הם עברו לנאפולי. לאחר שקבוצה ירדה לליגת משנה, ניקולאס אמודיו הושאל לקבוצות שונות באיטליה. לאחר עונת 2011 הוא חזר למולדת והחל לשחק בפניארול.
בשנת 2013 ניקולאס אמודיו חזר לאיטליה ושיחק בלצ'ה לצד מריאנו בוגליאסינו. בשנת 2015 הוא פרש ממשחק מקצועי.
נטליה זברבה

| --- | --- |

 לידה:  16 באפריל 1971 (בת 53) מינסק, ברית המועצות
 מדינה:  בלארוס בלארוס
 מקום מגורים:  בלארוס, גרמניה
 גובה:  174
 יד חובטת:  ימין
 פעילות כמקצוענית:  1988–2002 (כ־14 שנים)
 סה"כ פרסים שצברה:  7,792,503 דולר אמריקאי 
 יחידים
 מאזן קריירה:  252-434
 דירוג שיא:  5 (1989)
 זכיות בטורנירים:  - (טורנירי גראנד סלאם)
 זוגות
 מאזן קריירה:  170-714
 זכיות בטורנירים:  18 (טורנירי גראנד סלאם)
 שיאי גראנד סלאם
 זכיות 20 (18 בזוגות נשים, 2 בזוגות מעורבים)
 אליפות אוסטרליה הפתוחה:  רבע גמר (1995)
 אליפות צרפת הפתוחה:  גמר (1988)
 וימבלדון:  חצי גמר (1998)
 אליפות ארצות הברית הפתוחה:  רבע גמר (1993)
 
נטליה זברבה (ברוסית: Наташа Зверева;‏ נולדה ב-16 באפריל 1971) היא טניסאית עבר סובייטית שלאחר פירוק ברית המועצות המשיכה לשחק תוך ייצוג בלארוס. זברבה הייתה אחת משחקניות הזוגות הבולטות בעולם בשנות ה-90. היא זכתה ב-18 תחרויות גראנד סלאם לזוגות נשים ובסך הכל זכתה ב-80 טורנירים. בנוסף לכך היא זכתה 4 פעמים בתחרויות יחידות ופעמיים בתחרויות זוגות מעורבים בתחרויות גראנד סלאם. בתחרויות גראנד סלאם היא הגיע לגמר אליפות צרפת הפתוחה בשנת 1988 והפסידה לסטפי גראף.
בהיותה נערה היא ניצחה באליפות וימבלדון בשנת 1986 ובאליפות ארצות הברית הפתוחה בשנת 1987. לאחר מכך היא עברה לטניס מקצועי לנשים.
זברבה זכתה פעמיים בגראנד סלאם (זכייה ברצף בכל ארבעת טורנירי הגראנד סלאם) בתחרויות לזוגות נשים. בשנים 1992/1993 עם ג'יג'י פרנאנדס ובשנים 1996/1997 עם ג'יג'י פרנאנדס (3 זכיות) ומרטינה הינגיס (זכייה רביעית). בנוסף זכתה במדליית ארד בטורניר הזוגות באולימפיאדת ברצלונה בשנת 1992.
זברבה פרשה בשנת 2003 וכיום היא עוסקת באימון טניסאיות מבלארוס. היא מתגוררת בברלין.
סיכום הופעות בתחרוית זוגות נשים

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 | 14 | 15 | 16 | 17 | 18 | 19 | 20 | 21 | 22 | 23 | 24 | 25 | 26 | 27 | 28 | 29 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | ברית המועצות | ברית המועצות | ברית המועצות | ברית המועצות | ברית המועצות | ברית המועצות | בלארוס | בלארוס | בלארוס | בלארוס | בלארוס | בלארוס | בלארוס | בלארוס | בלארוס | בלארוס | בלארוס |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| תחרות | 1986 | 1987 | 1988 | 1989 | 1990 | 1991 | 1992 | 1993 | 1994 | 1995 | 1996 | 1997 | 1998 | 1999 | 2000 | 2001 | 2002 | יחס | ניצ'-הפס' |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| אליפות אוסטרליה הפתוחה |  |  |  |  | רבע גמר | רבע גמר | רבע גמר | זכייה | זכייה | גמר | רבע גמר | זכייה | גמר | גמר | סיבוב שני |  |  | 3 / 11 | 47–8 |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| אליפות צרפת הפתוחה |  |  | סיבוב שלישי | זכייה | גמר | גמר | זכייה | זכייה | זכייה | זכייה | גמר | זכייה | גמר | רבע גמר | סיבוב שלישי |  | סיבוב ראשון | 6 / 14 | 63–8 |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| אליפות וימבלדון |  | סיבוב ראשון | גמר | גמר | חצי גמר | זכייה | זכייה | זכייה | זכייה | גמר | חצי גמר | זכייה | גמר | חצי גמר | חצי גמר |  | סיבוב שני | 5 / 15 | 66–10 |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| אליפות ארצות הברית הפתוחה |  | סיבוב ראשון | סיבוב שני | רבע גמר | חצי גמר | זכייה | זכייה | חצי גמר | חצי גמר | זכייה | זכייה | גמר | גמר | סיבוב שלישי |  |  | סיבוב שלישי | 4 / 13 | 54–10 |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| ניצ'-הפס' | 0–0 | 0–2 | 8–3 | 14–2 | 16–4 | 20–2 | 22–1 | 22–1 | 22–1 | 22–2 | 18–3 | 23–1 | 20–4 | 13–4 | 7–3 | 0–0 | 3–3 | 18 / 53 | 230–36 |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
תחרות סוף שנה
| תחרות סוף שנה |  |  | גמר | גמר | רבע גמר | רבע גמר | חצי גמר | זכייה | זכייה | גמר | חצי גמר | רבע גמר | זכייה |  |  |  | A | 3 / 11 | 17–8 |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
סיכום
| דירוג בסוף שנה | 111 | 94 | 11 | 6 | 5 | 3 | 2 | 3 | 1 | 4 | 9 | 1 | 1 | 12 | 25 | NR | 46 |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
סוטור מונטגרנרו

ההיכל הביתי הנוכחי פלאסאבלי
סוטור באסקט מונטגרנרו (באיטלקית: Sutor Basket Montegranaro) היא קבוצת כדורסל איטלקית מהעיר מונטגרנרו. המתמודדת בליגה השישית האיטלקית.
היסטוריה

הקבוצה הוקמה בשנת 1947, ושיחקה בליגה הראשונה עד לשנת 1961. מאז שיחקה הקבוצה בליגות הנמוכות.
בעונת 2004/05 הגיעה הקבוצה לגמר הפלייאוף של הליגה השנייה, אך הפסידה לקבוצת וירטוס בולוניה. בעונה שלאחר מכן שוב הגיעה לגמר הפלייאוף וניצחה קבוצות מרימיני ורייטי והעפילה בחזרה לליגה הראשונה.
ההישג הגדול ביותר של הקבוצה הוא ההגעה לחצי גמר הגביע האיטלקי בעונת 2010/11, בו הפסידה לקבוצת מונטפסקי סיינה 80-67. בעונת 2011/12 החל לאמן את הקבוצה הישראלי שרון דרוקר, שהוחלף בהמשך על ידי ג'ורג'יו ואלי.
לקבוצה אין היכל ספורט בעיר האם. ולכן היא מארחת את משחקי בית שלה בהיכל הספורט פלאסאבלי (ארמון סאבלי), הממוקם בעיר פורטו סן ג'ורג'יו, במרחק 22 קילומטרים ממונטגרנרו, המכיל 3,800 מקומות ישיבה.
תארים והישגים

הגביע האיטלקי :
חצי גמר: 2011
שחקנים בולטים בעבר ובהווה

ארצות הברית ברנדון האנטר
ארצות הברית שאמונד ויליאמס
ארצות הברית מארדי קולינס
ארצות הברית ג'יימי סקין
יוון קוסטס וסיליאדיס
נזריה

| --- | --- |

 תחום:  להט"ב, פמיניזם
 מדינה:  הודו 
 מטה הארגון:  דלהי
 תקופת הפעילות:  2014–הווה (כ־10 שנים) 
 אתר רשמי
 
נזריה (באנגלית: Nazariya) היא קבוצה ללא כוונת רווח קווירית-פמיניסטית המבוססת בדלהי שבהודו. הקבוצה הוקמה באוקטובר 2014, ומאז התרחבה למקומות נוספים בדרום אסיה.
מקור השם

המילה "נזריה" (Nazariya) פירושה "אופן ראייה", או "נקודת מבט". השם משקף את מטרת הקבוצה להשמיע פרספקטיבות מהשוליים, 'על מנת לסתור את "ההגמוניה של ההטרונורמטיביות" הרעילה של החברה'.
סוגיות מרכזיות

הקבוצה שואפת להעלות מודעות אצל קבוצות ויחידים אשר עובדים על נושאים של אלימות מגדרית, חינוך, בריאות, ותעסוקה, מנקודת מבט של לסביות, ביסקסואליות וטרנסג'נדרים ("לט"ב"). העבודה מתבצעת דרך מחקר, קמפיינים, הערכות ופיתוח כישורים. נזריה גם חושפת לציבור את חייהן של לט"ביות כדי להעלות את המודעות לצרכים שלהן.
חלק מהנושאים שהקבוצה מוצאת צורך לעסוק בהם על מנת ליצור חברה שוויונית יותר בהודו כוללים:
מודעות ל-HIV ואיידס
רגישות כלפי מגוון זהויות מגדריות ומיניות
הפללת פרקטיקות מיניות שעל פי חוק נחשבות "נגד סדרי הטבע" (סעיף 377 לחוק הפלילי)
אי-הכללה של אנשים קווירים בהתערבות חינוכית, בריאותית ובנושאי אלימות
אי-הכללה ואפליה נגד אנשים קווירים בסביבות עבודה
חוסר תמיכה בערים פחות מרכזיות ובעיירות ובאזורים כפריים
חוסר בהצטלביות בשיח ובגישות לגבי זהויות
צוות

הפעילות שהקימו את הארגון וממשיכות למלא תפקידים מרכזיים בתפקודו:
ריטמבהארה מהטה — אחראית על פיתוח ארגוני, יישום תוכניות, וגיוס כספים.
ריטופרנה בורה — אחראית על גיוס כספים, פיתוח תוכניות ונטוורקינג.
פורינימה גופטה — חברת הוועד המנהל. פמיניסטית ופעילת זכויות האזרח.
הערות שוליים

↑  "In freeing Shivy, Delhi HC made observations which are a major boost for LGBT rights in India". The News Minute. 2015-10-07.
↑  "Queer Spaces in Delhi: Of Access, Law and Class Privilege". The Quint.
↑  "In homophobic India, the gay party is rocking - Times of India". The Times of India.
↑  "Rise of the Queer". Millennium Post.
↑  "37 Years Since the Rainbow First Fluttered, Where are we Headed?". The Quint.
↑  "PURNIMA GUPTA - Din - 07115106 - Director | ECORPINFO". ecorpinfo.com.
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "נזריה".
נירית הקמה

| נירית הקמה |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: צומח
מערכה:: בעלי פרחים
מחלקה:: דו-פסיגיים
סדרה:: סוככאים
משפחה:: סוככיים
סוג:: נירית
מין:: נירית הקמה
שם מדעי
 Ridolfia segetum ‏Moris
נִירִית הַקָּמָה (שם מדעי: Ridolfia segetum) היא צמח עשבוני חד-שנתי ממשפחת הסוככיים. מוצאו באזור אגן הים התיכון.
מאפיינים

גובהה של הנירית עשוי לעלות מעל למטר. הנירית נפוצה בארץ ישראל בשדות במרכז ובצפון. עליה מנוצים לאונות דקות. הצמח מכיל שמן אתרי בעל ריח, ולכן משמש כתבלין בתעשיית הכבושים. הצמח מכונה לעיתים גם "שמיר". תפרחתו מרובת פרחים אשר צבעם צהוב. כל חלקי הצמח העל-קרקעיים נאכלים מבושלים או כשהם לא מבושלים.
הנירית אינה רק צמח החשוב לתעשיית המזון אלא גם משמשת ברפואה. הערבים השתמשו בצמח כתרופה להסדרת המחזור החודשי לנשים, להגדלת כמות החלב בבלוטות החלב של האישה המיניקה, כתרופה נגד עצירות, לטיפול ולמניעת שיעול. כמו כן, שימשה גם כדי להפיג גזים מהבטן ולרפא מחלות דרכי הנשימה ולטיפול בכינים.
נירית היא יחידה ממינה בישראל. הפריחה בארץ ישראל היא בחודשים אפריל עד יוני. היישוב הקהילתי נירית באזור השרון קרוי על שם הצמח.
נטליה דנקו

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1892 טביליסי, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  18 במרץ 1942 (בגיל 50 בערך) Irbit, רוסיה 
 
נטליה יאקובלבנה דַנְקוֹ (דנקו-אלכסיינקו, ברוסית: Ната́лья Я́ковлевна Данько́‏, Данько́-Алексе́енко;‏ 1892 – 1942) הייתה פסלת-קרמיקה סובייטית.
ביוגרפיה

נטליה דנקו נולדה בשנת 1892 בטיפליס במשפחת עובדי הרכבות - יעקב אפנסביץ' ואולגה יוסיפובנה דנקו. בשנים 1900–1902 למדה במכללה לאמנות סטרוגנוב במוסקבה. אחר כך למדה באולפנים פרטיים שונים. בשנים 1906–1908 למדה אצל הלמר ג'נסון בווילנה. בשנים 1908–1909 למדה בפטרבורג בסדנאות של ל. ו. שרווד ו-ו.ו. קוזנצוב. בשנים 1909–1914 עבדה בעיקר בפטרבורג הבירה, שם עסקה בעיטור פיסול של בנייני האדריכלים ו. שצ'וקו., א. א. פומין ואחרים. בשנת 1911 ביצעה עבודות פיסול בתערוכות ברומא ובטורינו. מאז שנת 1914, יחד עם ו. קוזנצוב, עבדה בבית המלאכה לפיסול של בית החרושת הקיסרי לחרסינה בפטרוגרד. בשנת 1919 היא הפכה לראש מחלקת הפיסול של המפעל.
נטליה דנקו יצרה יותר מ-300 עבודות פיסול. הידועות ביותר: "איש הצבא האדום", "עובד רוקם את הדגל", "המלח" (1919), "השוטרת" (1920), "המובילים", "מגדת עתידות", "רעב", "כלי שחמט" (1922), "פועלת", "אישה עם חציר" ואחרים. היא גם יצרה דיוקנאות של ניז'ינסקי, אנה אחמטובה ומאיירהולד (1935). רבות מהיצירות המוקדמות עוצבו על ידי אחותה של נטליה, ילנה דנקו. 24 יצירות פרפור שלה הוצבו בעולם הראשי של טרמינל הנהר הצפוני במוסקבה.
במהלך המלחמה הפטריוטית הגדולה הייתה נטליה דנקו בלנינגרד הנצורה. בסוף פברואר 1942, יחד עם אחותה ואמה, היא פונתה לעיר אירביט. לאורך הדרך, עקב השפעות התשישות, נפטרו האחות והאם. נטליה דנקו עצמה מתה ב-18 במרץ 1942, זמן קצר לאחר שהגיעה לאירביט.
עבודותיה

תחנת נהר הצפון (מוסקבה)
תחנת המטרו תאטרלנאיה (מוסקבה)
משפחתה

אבא - יעקב אפנסביץ' דנקו (1860 -?) - פעיל בתנועה המהפכנית.
אחות - ילנה יאקובלבנה דנקו (1898–1942) - סופרת ואמנית סובייטית.
כתובת מגוריה

מיוני 1935 עד 27 בפברואר 1942 - התגוררה ברחוב גדות תעלת גריבודוב 9, דירה 57 בלנינגרד.
כלי שחמט מפורצלן (1922).
דמות חרסינה בתחנת המטרו תאטרלנאיה (1938).
נטליה טנה

| --- | --- |

 לידה:  1 בנובמבר 1984 (בת 39) לונדון, הממלכה המאוחדת 
 שם לידה:  Natalia Gastiain Tena 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת, ספרד 
 תקופת הפעילות:  מ-2002
 מקום לימודים:  בית הספר בדאלס 
 פרסים והוקרה:  פרס גאודי לשחקנית הטובה ביותר (2015) 
 פרופיל ב-IMDb
 
נטליה גאסטיאין טנה (באנגלית: Natalia Gastiain Tena; נולדה ב-1 בנובמבר 1984) היא שחקנית ומוזיקאית אנגלייה. טנה מוכרת בזכות גילום דמותה של נימפדורה טונקס בארבעה מסרטי "הארי פוטר" ובזכות הופעתה בתור אושה (אנ') בסדרה "משחקי הכס" (2013-2011, 2016) של רשת HBO המבוססת על סדרת הספרים של ג'ורג' ר. ר. מרטין, "שיר של אש ושל קרח".
ביוגרפיה

טנה נולדה בלונדון, אנגליה, בת להורים ספרדים, מריה טנה, מזכירה, וחסוס אנדרו גאסטיאין, נגר. משפחתה במקור ממוצא אקסטרמדורי ובסקי. טנה למדה בבית הספר בידיילס (אנ'), פנימייה עם חינוך מעורב מגדרית בכפר סטיפ (אנ') שממוקמת ליד עיר השוק פיטרספילד (אנ') במחוז המפשייר.
טנה למדה לנגן על פסנתר על ידי אמה בגיל חמש, בהשפעת המוזיקה של צ'אק ברי. לאחר מכן, בגיל 18, טנה חזרה לבית הוריה בלונדון וניגנה עבור כסף ברכבת התחתית של לונדון. תוך כדי עבודה עם קבוצת תיאטרון בינלאומית בשם KneeHigh, שם הורשו לבחור כלי לנגן, טנה החליטה ללמוד נגינה על אקורדיון.
קריירה

בשנת 2002 ביצעה את הופעת הבכורה שלה הייתה בדרמה הקומית "רווק פלוס ילד" בה גילמה את נערת הגראנג' אלי. הסרט בוים על ידי האחים כריס וייץ ופול וייץ (אנ'), והוא מבוסס על הרומן על הילד" (אנ') משנת 1998 מאת הסופר ניק הורנבי.
בשנת 2005 שיחקה בתפקיד משני בדרמה הקומית הביוגרפית "גברת הנדרסון גאה להציג" בבימויו של סטיבן פרירס על פי תסריט מאת מרטין שרמן.
בשנת 2007 הופיעה טנה בסרט "הארי פוטר ומסדר עוף החול" בתפקיד הקוסמת נימפדורה טונקס ממסדר עוף החול. הסרט הוא החמישי בסדרת סרטי הארי פוטר המבוסס על הספר באותו שם מאת הסופרת הבריטית ג'יי קיי רולינג. את הסרט ביים דייוויד ייטס על פי תסריט של מייקל גולדנברג (אנ'). טנה גילמה את הדמות גם בסרטי ההמשך "הארי פוטר והנסיך חצוי-הדם" (2009), "הארי פוטר ואוצרות המוות - חלק 1" (2010) ו"הארי פוטר ואוצרות המוות - חלק 2" (2011).
בשנת 2011 החלה לשחק את הפראית אושה (אנ') בסדרת הפנטזיה האמריקאית "משחקי הכס" אשר נוצרה על ידי צמד המפיקים האמריקאים-יהודיים דייוויד בניוף וד. ב. וייס עבור רשת HBO האמריקאית. הסדרה מבוססת על סדרת הספרים "שיר של אש ושל קרח" מאת הסופר האמריקאי ג'ורג' ר. ר. מרטין.
בשנת 2014, טנה גילמה אישה חולת נפש בפרק "White Christmas" מתוך הסדרה "מראה שחורה".
בשנת 2015 כיכבה במיני-סדרת האימה העל-טבעית "נפולת" של שירות הסטרימינג נטפליקס, בתור ג'ניפר פרסטון, צלמת עיתונות שנתקלת באירועים על-טבעיים שנגרמו בעקבות פיצוץ שאירעה במועדון לילה עתידני.
בשנת 2017 החלה לשחק את דמותה של שרה מורטן בסדרת הדרמה "חוכמת ההמונים" ברשת CBS, לצידם של מוניקה פוטר וג'רמי פיבן על פי תסריט של הסופרים הישראלים דרור משעני ושירה חדד. בנובמבר של אותה שנה בוטלה הסדרה לאחר עונה אחת.
פילמוגרפיה > קולנוע

| שנה | סרט | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2002 | רווק פלוס ילד | אלי |  |
| 2005 | The Fine Art of Love | ורה |  |
| 2005 | גברת הנדרסון גאה להציג | פגי |  |
| 2007 | הארי פוטר ומסדר עוף החול | נימפדורה טונקס |  |
| 2008 | Lecture 21 | תומסון |  |
| 2009 | הארי פוטר והנסיך חצוי-הדם | נימפדורה טונקס |  |
| 2010 | רחם | רוז |  |
| 2010 | Ways to Live Forever | אנני |  |
| 2010 | הארי פוטר ואוצרות המוות - חלק 1 | נימפדורה טונקס |  |
| 2011 | הארי פוטר ואוצרות המוות - חלק 2 | נימפדורה טונקס |  |
| 2011 | רוצה אותך במקום | מורלו |  |
| 2012 | בל אמי | רייצ'ל |  |
| 2014 | 10,000 km | אלכס |  |
| 2015 | SuperBob | דוריס |  |
| 2017 | אהבה | מרצ'ה |  |
| 2017 | העוגן והתקווה | קאט |  |
| 2020 | אני אוהבת אותך, טמבל | ראקל |  |
| 2020 | Baby | אלבינואה |  |
| 2020 | Sangre | גבריאלה |  |
| 2022 | Borderline | ג'ואן |  |
| 2023 | ג'ון וויק 4 | קטיה |  |
| TBA | Up on the Roof | אמילי |  |
| TBA | The Last Moon | קייט |  |
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| שנה | סדרה | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2005 | רופאים | איימי אמרסון | פרק: "Boundaries" |
| 2006 | Afterlife | ג'מה טיילור | פרק: "Mirrorball" |
| 2011 - 2013; 2016 | משחקי הכס | אושה (אנ') | 16 פרקים |
| 2012 | לגדול בלי בושה | אפארסידה | פרק: "The Brazilian Effect" |
| 2012 | פלקון | כריסטין פררה | מיני-סדרה |
| 2013 | Ambassadors | טניה | מיני-סדרה |
| 2014 | מראה שחורה | ג'ניפר | פרק: "White Christmas" |
| 2015 | נפולת | ג'ניפר פרסטון | מיני-סדרה |
| 2015 | The Refugees | אמה אוליבר | תפקיד ראשי; 8 פרקים |
| 2017 - 2018 | חוכמת ההמונים | שרה מורטן | תפקיד ראשי; 13 פרקים |
| 2018 | Origin | לנה פירס | תפקיד ראשי; 10 פרקים |
| 2019 | המנדלוריאן | שיאן | פרק: "Chapter 6: The Prisoner" |
| 2021 | Wolfe | ואל קינטה | תפקיד ראשי; 6 פרקים |
| 2022 | Vardy v Rooney: A Courtroom Drama | רבקה ורדי (אנ') | מיני-סדרה |
נירית ירון

| --- | --- |

 לידה:  16 בנובמבר 1960 (בת 63) 
 מדינה:  ישראל 
 מקום לימודים:  בית צבי 
 בן זוג:  שלמה גרוניך
 פרופיל ב-IMDb
 
נירית ירון (נולדה ב-16 בנובמבר 1960) היא במאית, פזמונאית ותסריטאית ישראלית.
ביימה את הקליפ "נגעה בשמים" של משינה.
ביוגרפיה

ב-1979 נישאה למוזיקאי שלמה גרוניך, ממנו התגרשה ב-1989. ירון כתבה כמעט את כל תמלילי אלבומו "צמר גפן מתוק" שיצא ב-1982 ובהם "נואיבה" ו"עכשיו זה שנינו".
כמו כן כתבה את תמלילי שיר השבוע בתוכנית זהו זה!, שהבולטים שבהם יצאו ב-1986 על גבי התקליט "אמא שלי תמיד רצתה שהבן שלה יהיה בטלוויזיה".
ב-1982 השתתפה בסרטה של מירה רקנאטי "אלף נשיקות קטנות".
ירון עבדה כמלהקת בסרט "אבא גנוב 1" בבימויו של ינקול גולדווסר, כתבה את הסדרה "לא כולל שירות", וכתבה תסריט וביימה את הסרט "סיפורי תל אביב".
בן זוגה של ירון הוא הפרסומאי אודי פרידן. ביימה בין השאר את הפרסומת למשקה "תפוזינה" של משרד הפרסום ראובני פרידן, פרסומת ל"נמס בכוס" ופרסומת למרק הנמס "רגע חם" של אסם. ב-2004 נדחתה תביעת דיבה שהגישה עם פרידן נגד אתר וואלה בעקבות כתבה ארסית בנושא זה.
אחותה, צפנת, הייתה נשואה למוזיקאי שם טוב לוי.
פילמוגרפיה כבמאית

סרט בית (דוקומנטרי), 1984
ילדים ישראלים, 1984
ילדה גדולה, 1987, 46 דקות.
סיפורי תל אביב, 1992, 108 דקות (קרדיט משותף עם איילת מנחמי)
סטנלי פרוזינר

| --- | --- |

 לידה:  28 במאי 1942 (בן 82) דה מוין, איווה, ארצות הברית 
 ענף מדעי:  ביוכימיה
 מקום מגורים:  ארצות הברית
 מקום לימודים:  בית הספר לרפואה ע"ש פרלמן באוניברסיטת פנסילבניה  אוניברסיטת קליפורניה בסן פרנסיסקו  תיכון וולנט הילס 
 מוסדות:  אוניברסיטת קליפורניה בסן פרנסיסקו  אוניברסיטת קליפורניה בברקלי 
 פרסים והוקרה:  פרס אלברט לסקר למחקר רפואי בסיסי (1994)  גראן פרי שארל-לאופולד מאייר (1996)  פרס בריסטול-מאיירס סקוויב למחקר נוירוביולוגיה (1994)  פרס המחקר של מקס פלנק (1992)  חבר זר של החברה המלכותית (15 במאי 1997)  פרס ריצ'רד לונסברי (1993)  פרס קרן רוברט וקלייר פסראו לתרומות ייחודיות למחקר הניורופסיכאטרי (1995)  מדליית סיר הנס קרבס (1999)  פרס קרן מטלייף למחקר רפואי של מחלת אלצהיימר (1991)  פרס קיו למחקר רפואי (1996)  פרס פוטמקין (1991)  פרס דיקסון ברפואה (1993)  פרס וולף לרפואה (1995)  פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה (1997)  פרס קרן גיירדנר הבינלאומי (1993)  מדליית בנג'מין פרנקלין (1998)  המדליה הלאומית למדעים (2009)  פרס לואיזה גרוס הורביץ (1997)  פרס פאול ארליך ולודוויג דרמשטדטר (1995)  פרס הומבולדט  עמית אלכסנדר פון הומבולדט 
 תרומות עיקריות
 גילוי הפריונים
 
סטנלי בן פרוזינר (באנגלית: Stanley B. Prusiner; נולד ב-28 במאי 1942) הוא נוירולוג וביוכימאי יהודי-אמריקאי, מנהל המכון למחלות נוירודגנרטיביות באוניברסיטת קליפורניה בסן פרנסיסקו (UCSF). גילה את הפריונים – גורמי מחלה מדבקים ובעלי יכולת רבייה המורכבים מחלבון בלבד. על תרומתו בגילוי הפריונים זכה בפרס לסקר בשנת 1994, פרס וולף לרפואה לשנת 1996 ובפרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה לשנת 1997.
נולד בדה מוין שבאיווה, למד לתואר בוגר בכימיה באוניברסיטת פנסילבניה וקיבל תואר דוקטור לרפואה מבית הספר לרפואה הסמוך. סיים התמחות בנוירולוגיה ב-UCSF בשנת 1974 והצטרף שם למחלקת הנוירולוגיה.
נינה רומשקובה

נינה אפולונובנה רומשקובה-פונומריובה (ברוסית: Нина Аполлоновна Ромашкова-Пономарëва;‏ 27 באפריל 1929 – 19 באוגוסט 2016) הייתה אתלטית סובייטית. הייתה פעמיים ברציפות אלופה אולימפית (הלסינקי 1952 ומלבורן 1956), אלופת אירופה (ברן 1954), 8 פעמים אלופת ברית המועצות (1951–1956, 1958–1959) ושיאנית עולם בזריקת דיסקוס.
הייתה לספורטאית הראשונה מברית המועצות שזכתה במדליית זהב אולימפית.
ב-19 באוגוסט 2016 נפטרה רומשקובה.
ביוגרפיה

רומשקוב נולדה בסברדלובסק. בשנת 1947 החלה ללמוד בפקולטה לחינוך גופני במכון הפדגוגי שבסטברופול ושם החלה להתאמן באתלטיקה. היא התאמנה בהדרכתו של דמיטרי מרקוב ובשנת 1949 זכתה במדליית ארד באליפות ברית המועצות בזריקת דיסקוס ובשנת 1951 זכתה לראשונה במדליית זהב באליפות ברית המועצות בזריקת דיסקוס.
ביוגרפיה > אלופה אולימפית

באולימפיאדת הלסינקי (1952) זכתה רומשקובה במדליית זהב בזריקת דיסקוס בשיא אולימפי חדש של 51.42 מטר, לפני בנות ארצה יליזבתה בגריאנצבה (47.08 מטר) ושיאנית העולם נינה דומבדז'ה (46.29 מטר) ובכך הפכה לספורטאית הסובייטית הראשונה שזכתה במדליית זהב אולימפית.
ביוגרפיה > שיאנית עולם

שלושה שבועות לאחר זכייתה ההיסטורית במדליית זהב במשחקים האולימפיים, בתחרות שנערכה באודסה, אוקראינה ב-9 באוגוסט קבעה רומשקובה שיא עולם חדש של 53.61 מטר, שיפור לשיא העולם בן השנה ו-3 חודשים של נינה דומבדז'ה (53.37 מטר) שיא זה החזיק מעמד חודשיים ונשבר על ידי דומבדז'ה (57.04 מטר).
ביוגרפיה > אלופת אירופה

באליפות אירופה שנערכה בברן, שווייץ בשנת 1954 זכתה רומשקובה במדליית זהב בזריקת דיסקוס בתוצאה של 48.02 מטר, לפני בנות ארצה אירינה בגליאקובה (45.79 מטר) וגלינה זיבינה (44.77 מטר)
באולימפיאדת מלבורן (1956) זכתה רומשקובה במדליית ארד בזריקת דיסקוס בתוצאה של 52.02 מטר, אחרי אולגה פיקוטובה מצ'כוסלובקיה שקבעה שיא אולימפי חדש של 53.69 מטר ואירינה בגליאקובה (52.54 מטר) ולא הצליחה להגן על תוארה.
באולימפיאדת רומא (1960) זכתה רומשקובה במדליית זהב בזריקת דיסקוס בפעם השנייה, בשיא אולימפי חדש של 55.10 מטר, לפני בת ארצה טמרה פרס (52.59 מטר) וליה מנוליו מרומניה (52.36 מטר).
באליפות אירופה שנערכה בבלגרד, סרביה בשנת 1962 סיימה רומשקובה במקום שישי בזריקת דיסקוס בתוצאה של 51.03 מטר.
באולימפיאדת טוקיו (1964) סיימה רומשקובה במקום 11 בזריקת דיסקוס בתוצאה של 52.48 מטר.
לאחר שפרשה מספורט תחרותי עבדה רומשקובה כמאמנת אתלטיקה בקייב ואחר כך במוסקבה. נקברה בבית העלמין הצבאי הפדרלי שבמחוז מוסקבה.
תארים והישגים

בשנת 1957 הוענק לרומשקובה עיטור הדגל האדום של העמל.
שיאים אישיים

זריקת דיסקוס: 56.62 מטר (1955)
ראו גם

מדיה וקבצים בנושא  בוויקישיתוף
התפתחות שיא העולם בזריקת דיסקוס (באנגלית)
ניקולאיה קוסטין

| --- | --- |

דיוקן על גבי בול דואר של רפובליקת מולדובה משנת 2002
 לידה:  1660 מולדביה 
 פטירה:  1712 (בגיל 52 בערך) מולדביה 
 מדינה:  מולדביה 
 
ניקולאיה קוסטין (ברומנית: Nicolae Costin;‏ 1660–1712) היה אציל (בויאר) רומני מנסיכות מולדובה, שנודע בכרוניקן וכווריניק גדול של מולדובה, כסופר ומתרגם. הוא היה בנו השני של הכרוניקן מירון קוסטין.