stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מוזיקה קלאסית ישראלית
תלמידי דור ההמשך > יואב תלמי

יואב תַלמִי (נולד ב-28 באפריל 1943) הוא מוזיקאי, מנצח ומלחין ישראלי המוזמן בקביעות להופיע כמנצח אורח עם תזמורות מרכזיות ברחבי העולם. תלמי התפרסם לראשונה כאשר הלחין בהיותו חייל בן 19 את מארש צה"ל, שיר הלכת הרשמי של צבא ההגנה לישראל.
תלמי נולד בקיבוץ מרחביה ולמד הלחנה וניצוח תזמורת בקונסרבטוריון הישראלי למוזיקה תל אביב. הוא המשיך בארצות הברית, בבית הספר ג'וליארד בניו יורק. בשנת 1963 הגיע המארש שהלחין למקום הראשון בתחרות המארשים הראשונה שהתקיימה בישראל, והיה למארש צה"ל, שיר הלכת הרשמי של צבא ההגנה לישראל – "צה"ל צועד".
בשנת 1966 זכה בפרס הניצוח על שם קוסביצקי במרכז טנגלווד למוזיקה. בשנת 1973 זכה גם בתחרות הניצוח של קרן רופרט בלונדון.
תלמי היה מנהל מוזיקלי של התזמורת הפילהרמונית של ארנהם משנת 1974 עד 1980. בשנים 1979–1980 כיהן כמנצח אורח ראשי של הפילהרמונית של מינכן.
בין השנים 1984–1988 היה המנהל המוזיקלי של התזמורת הקאמרית הישראלית, ושל האופרה הישראלית החדשה, שהיה גם בין מייסדיה, מ-1985 עד 1988.
תלמי כיהן גם כמנהל המוזיקלי של התזמורת הסימפונית של סן דייגו משנת 1989 עד 1996 והקליט איתה את יצירותיו התזמורתיות של הקטור ברליוז עבור חברת נקסוס. כיהן כמנצח הראשי של התזמורת הסימפונית של המבורג בגרמניה בשנים 2000 עד 2004.
כיהן כמנהל מוזיקלי ומנצח ראשי של התזמורת הסימפונית של קוויבק בקנדה מ-1998 עד 2011 והקליט 7 תקליטורים עבור חברות התקליטים המובילות בקנדה. ב-2011 התמנה תלמי למנצח אמריטוס של התזמורת הזאת, תואר שהוא מחזיק בו עד היום, לצד היותו ראש מחלקת הניצוח בבית הספר למוזיקה ע"ש בוכמן-מהטה באוניברסיטת תל אביב. בשנים 2013–2014 כיהן שוב כמנהל מוזיקלי של התזמורת הקאמרית הישראלית.
בין יצירותיו – אלגיה לכלי מיתר, טימפני ואקורדיון ("הרהורים על דכאו"). De Profundis - 4th movement למקהלה ותזמורת, Animi Motus לתזמורת ומקהלת ילדים (או נשים), מוזיקה לחליל וכלי קשת (זוכה פרס בוסקוביץ' 1963), Clarinet Quintet (זוכה פרס אקו"ם ע"ש אבידום 2018), והרבה יצירות אחרות ועיבודים להרכבים קאמריים.
קליטת מוזיקאים עולים > מוזיקאים עולים, ותיקים וחדשים

יוסף ברדנשווילי, מלחין, עלה מגאורגיה ב-1995
בלה שטיינבוק, פסנתרנית, עלתה מבלארוס ב-1994
ויטה גורביץ, מנצחת מקהלות וזמרת, עלתה מאוקראינה ב-1991
ברניקה גליקסמן, פסנתרנית, עלתה מרוסיה ב-1991
יבגני יהודין, קלרינטן, עלה מרוסיה ב-1991
איליה חפץ, מלחין, עלה מרוסיה בתחילת שנות ה-90
מקסים ונגרוב, כנר, עלה מרוסיה ב-1990
אלכסנדר פובולוצקי, כנר ומלחין, עלה מאוקראינה ב-1990
ואג פפיאן, פסנתרן, עלה מארמניה ב-1990
זלטה רזדולינה, מלחינה, עלתה מרוסיה ב-1990
לאונטי וולף, מנצח מקהלות, עלה מרוסיה ב-1990
מיכאל גורפינקל, קלרינתן, עלה מאוקראינה בשנת 1990
אסיה רודשטיין, כנרת ובונה כינורות, עלתה מברית המועצות ב-1989
לב סטרינקובסקי, בונה כינורות, עלה מאזרבייג'ן בסוף שנות ה-70
ויקטור דרביאנקו, פסנתרן ומורה לפסנתר, עלה מברית המועצות ב-1974
יוסף דורפמן, מלחין, עלה מברית המועצות ב-1973
מרק קופיטמן, מלחין, עלה מברית המועצות ב-1972
בוריס פיגובט, מלחין, עלה מברית המועצות ב-1990
מוסדות מוזיקליים

חיי המוזיקה בארץ ישראל של תקופת היישוב וראשית המדינה כללו מוסדות מוזיקליים רבים, תזמורות, מקהלות ומוסדות לימוד. להלן רשימה חלקית של החשובים שבהם.
מוסדות מוזיקליים > מקהלות

מקהלת פועלי תל אביב פעלה בעיר תל אביב משנות ה-20 ועד שנות ה-70 בניצוחו של המנצח והמלחין ישראל ברנדמן.
המקהלה הפילהרמונית תל אביב הוקמה בשנת 1940. מנצחה הראשון היה איתן לוסטיג. ממקהלה קאמרית קטנה התפתחה והייתה בשנות ה-50 למקהלה פילהרמונית של כ-100 חברים לצד התזמורת הפילהרמונית הישראלית. המנצח שלה בשנים האחרונות הוא לאונטי וולף.
מקהלת קול ציון לגולה
מקהלת רינת הייתה מקהלה ישראלית, שביצעה מוזיקה קלאסית ומוזיקה ישראלית ופעלה בשנים 1955–1994. המקהלה נוסדה על ידי גארי ברתיני בשנת 1955 עם קבוצה של תלמידי המדרשה למורים למוזיקה בתל אביב וב-1956 אימצה את השם "מקהלת רינת".
מקהלת צדיקוב פעלה ביפו. רוב חבריה היו יהודים יוצאי בולגריה. המקהלה זכתה לפרסום רב ולקהל אוהדים ניכר, בעיקר משנות ה-50 ועד שנות ה-70.
מקהלת האיחוד נוסדה בשנת 1955 על ידי המנצח והמלחין יהודה שרת כגוף המקהלתי של איחוד הקבוצות והקיבוצים. הזמרים והזמרות, חברי קיבוצים מכל רחבי הארץ, היו נפגשים לכנסים מרוכזים, אשר כללו חזרות והופעות לפני חברי הקיבוץ המארח. לאחר פרישתו של שרת בראשית שנות ה-60 החליפו אותו בניהול המוזיקלי ובניצוח על המקהלה יעל תבורי ואבנר איתי, אשר המשיך כמנצח יחיד (למעט הפסקות קצרות) עד שנת 1997.
המקהלה הקאמרית רמת גן הוקמה בשנת 1993 ופועלת בעיר רמת גן בתמיכת ראש העירייה והרשות לתרבות ולאמנות של העירייה. במקהלה מעל 50 זמרות וזמרים, רובם יוצאי המקהלות מקהלת רינת וזמרי קאמרן.
המקהלה הישראלית ע"ש גארי ברתיני, בהדרכתו ובניצוחו של רונן בורשבסקי, נוסדה בשנת 2009 כמקהלה מקצועית מודולרית בגודלה.
מוסדות מוזיקליים > אופרה

האופרה הארצישראלית
האופרה הארצישראלית בתקופת המנדט נוסדה בתל אביב בשנת 1923 ביוזמת מרדכי גולינקין, שהיה מנצח בבית האופרה של סנקט פטרבורג ברוסיה. האופרה הזמינה להופעותיה זמרים מארצות חוץ והופיעה בבתי קולנוע בעיר, משום שלא היו אולמות אחרים מתאימים. בשנת 1940 נסגרה האופרה הארץ-ישראלית עקב קשיי מימון ובעיות אחרות.
האופרה הארץ-ישראלית העממית קמה בשנת 1941 ביוזמת מרק לברי וגאורג זינגר כקואופרטיב של מנצחים, במאים, סולנים, נגני תזמורת, רקדניות ומקהלה, ו-15 עובדים טכניים. גולינקין לא היה חבר בקואופרטיב, ועבד על תקן של "מנצח כבוד". האופרה הארץ-ישראלית העממית פעלה עד שנת 1947, וגולת הכותרת של פעילותה הייתה הפקת האופרה העברית הראשונה: "דן השומר" של מרק לברי.
האופרה הלאומית הישראלית
בשנת 1947 הקימה אדיס דה פיליפ את האופרה הישראלית (עד קום המדינה נקראה "האופרה הארץ-ישראלית"). גולינקין כיהן בה כחבר הנהלה וניצח על הצגת הבכורה ב-15 באפריל 1948. בשנת 1958, אחרי קשיים וטלטולים, עברה האופרה למשכנה הקבוע בבניין קולנוע קסם, בפינת הרחובות אלנבי והרברט סמואל. כיום עומד במקום מגדל האופרה. בשנת 1982, לאחר מאבק קיום על רקע תקציבי וביקורת על איכות ההפקות, נסגרה האופרה.
האופרה הישראלית החדשה
האופרה הישראלית החדשה קמה בתל אביב משנת 1985, ביוזמת המועצה לתרבות ואמנות שליד משרד החינוך ובתמיכת שלמה להט, שכיהן באותו זמן כראש עיריית תל אביב-יפו וגם כחבר במועצת האופרה. למנכ"ל בית האופרה מונה אורי עופר, לשעבר מנכ"ל התיאטרון הקאמרי, והוא הוביל אותה יחד עם יואב תלמי שהיה אז מנהלה המוזיקלי של התזמורת הקאמרית הישראלית. המנהל המוזיקלי הראשון של האופרה היה גארי ברתיני. ההפקה הראשונה בבית האופרה, בעונת 8–1987, הייתה דידו ואניאס של הנרי פרסל. בשנת 1995 עלתה בהצגת בכורה עולמית האופרה "יוסף" של יוסף טל, ללברית של ישראל אלירז. כן העלתה האופרה את "מסע אל תום האלף" של יוסף ברדנשווילי, על פי ספרו של א. ב. יהושע.
משכנה הראשון של האופרה היה באולם תיאטרון נוגה בשדרות ירושלים ביפו. ב-1994 עברה האופרה למשכנה החדש במשכן לאמנויות הבמה בתל אביב.
באוקטובר 2016 החליטו לקרוא לבית האופרה על שמו של שלמה להט.
מוסדות לימוד > האקדמיה למוזיקה בתל אביב

האקדמיה למוזיקה בתל אביב הוקמה בשנת 1945 על ידי קבוצת נגנים יוצאי הונגריה: לורנד פניבש (כנר), אליס פניבש-רוזנברג (ויולנית/כנרת), ד"ר לסלו וינצה (צ'לן), אילונה וינצה-קראוס (פסנתרנית), עדן פרטוש (ויולן) ואלכסנדר אוריה בוסקוביץ' (מלחין). תחילה שכנה האקדמיה כדייר משנה במקלט הגימנסיה "שלווה" שברחוב רנ"ק. בשנת 1951 עבר משכנה של האקדמיה לבית הספר "תחכמוני" שברחוב ליליינבלום. בשנת 1966 עברה האקדמיה אל משכנה החדש בקמפוס של אוניברסיטת תל אביב ברמת אביב. עם מעבר זה נפרדה האקדמיה מן הקונסרבטוריון, שהיה עד אז חלק ממנה.
בשנת 2005 אוחדה האקדמיה עם המחלקה למוזיקולוגיה באוניברסיטת תל אביב, ושמו הנוכחי של המוסד הוא בית הספר למוזיקה ע"ש בוכמן-מהטה.
מוסדות לימוד > הקונסרבטוריון הארץ-ישראלי למוזיקה

הכנר אמיל האוזר ייסד בשנת 1933 את הקונסרבטוריון למוזיקה בירושלים והיה מנהלו הראשון. בין המורים במוסד היו חנוך יעקבי, תלמה ילין, יוסף (גרינטל) טל, גדעון שוקן, טובה ברלין-פפיש, יוכבד דוסטרובסקי, מקס למפל, שטפן וולפה, דניאל הופמקלר, צבי-הנרי רוטנברג, ג'ני שמרצלר. חלקם פרש והקים את האקדמיה, אחרי יותר מעשר שנים לקיומו. באוקטובר שנת 1945 נפתח סניף תל אביב של המוסד, אך מתח תמידי שרר בין שני חלקיו. בעקבות התמרמרות העובדים כנגד ההנהלה בשנת 1947 שינה המוסד את מבנהו ואף את שמו ל"קונסרבטוריון הירושלמי החדש והאקדמיה למוסיקה". לאחר תקופה סוערת של מאבקים פוליטיים, מקצועיים ואישיים התפצל הקונסרבטוריון: יוכבד דוסטרובסקי ניהלה את החלק "הפורש" – לימים "האקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים" – ויוסף גרינטל-טל מונה בשנת 1948 לנהל את החלק "המקורי", תפקיד שאותו מילא עד דעיכתו של המוסד בשנת 1952.
מוסדות לימוד > האקדמיה למוזיקה ולמחול על שם רובין בירושלים

האקדמיה למוזיקה ולמחול בירושלים הוא מוסד אקדמי להכשרת מוזיקאים ורקדנים,. משנת 1985 פועלת האקדמיה בקמפוס האוניברסיטה העברית בגבעת רם, אף שמדובר במוסד עצמאי. נשיא האקדמיה כיום הוא פרופ' ינעם ליף.
כשמצוקת המקום החריפה תרם סמואל רובין, נשיא קרן נורמן (כיום קרן התרבות אמריקה-ישראל), סכום כסף גדול לרכישת בית זלמן שוקן ברחוב סמולנסקין. עתה נקרא המוסד "האקדמיה למוסיקה על שם רובין בירושלים".
בשנת 1960 הוקמה המחלקה למחול ושם המוסד שונה פעם נוספת ל"האקדמיה למוסיקה ולמחול על שם רובין בירושלים". הלימודים במחלקה זו התבססו על שיטתה של מרתה גרהם.
בשנת 1985 עברה האקדמיה לקמפוס האוניברסיטה העברית בגבעת רם, הגם שהיא אינה תלויה מבחינה אקדמית או מנהלית באוניברסיטה העברית.
מוסדות לימוד > קונסרבטוריון רון שולמית

קונסרבטוריון רון שולמית הוא קונסרבטוריון בירושלים, מיזוג של שני בתי ספר ותיקים למוזיקה – 'שולמית' ו'רון', שפעלו בתל אביב.
את קונסרבטוריון "שולמית" ייסדה שולמית רופין, רעייתו של ארתור רופין, שהייתה לפני נישואיה מורה לזמרה בברלין. הקונסרבטוריון נפתח ביפו בשנת 1910 והיה בית הספר למוזיקה הראשון מסוגו במזרח התיכון. בראש הוועד המפקח עמד מאיר דיזנגוף. בשנת 1926 היה בית הספר לקונסרבטוריון באופן רשמי. הכנר יאשה חפץ והפסנתרן ארתור רובינשטיין ביקרו בקונסרבטוריון סמוך להכרזתו הרשמית, ובשנת 1930 נערך בו קונצרט חגיגי לכבוד אלברט איינשטיין והנציב העליון הרברט סמואל.
קונסרבטוריון רון הוקם בתל אביב בשנת 1936 בהנהלת הכנר יריב אזרחי, בוגר קונסרבטוריון שולמית. בשנת 1961 הוחלט על מיזוג שני המוסדות לאחד, ובשנת 1972 נפתחו שתי שלוחות של הקונסרבטוריון המאוחד בירושלים. בהמשך נסגר סניף התל אביבי.
בין המורים בקונסרבטוריון רון-שולמית היו יואל אנגל, פאול בן-חיים, תלמה ילין ויהודה שרת. בין תלמידיו יצחק פרלמן, שלמה מינץ, רמי בר-ניב, ופנינה זלצמן.
מוסדות לימוד > בית הספר לחינוך מוזיקלי

המדרשה הממלכתית למחנכים למוזיקה נוסדה בתל אביב סמוך לקום המדינה. מייסדיה של המדרשה היו פרופ' ליאו קסטנברג ועמנואל עמירן. לאחר שנים רבות של פעילות בשעות אחר הצהריים בבניין של בית הספר היסודי "כרמל", עברה המדרשה לסמינר לוינסקי וכיום היא מהווה חלק ממנו בשמה העדכני כבית הספר לחינוך מוזיקלי.
מוסדות לימוד > התיכון לאמנויות על שם תלמה ילין

בית הספר התיכון "תלמה ילין" הוקם בשנת 1959 (שנת פטירתה של תלמה) ביוזמת מורי האקדמיה למוזיקה בתל אביב, בראשות מנהלה, פרופ' עדן פרטוש. מנהלו הראשון של בית הספר היה יצחק הירשברג. בית הספר נקרא על שמה של הצ'לנית תלמה ילין, שהייתה מחלוצות הפעילות והחינוך המוזיקלי הישראלי.
בתיכון שש מגמות לאמנות: מוזיקה קלאסית, מוזיקת ג'אז, מחול, תיאטרון, אמנות חזותית וקולנוע. בשל ייחודו מגיעים אליו תלמידים מכל רחבי ישראל. בנוסף על לימודי החובה במקצועות התאורטיים והמעשיים במגמות אלה, בית הספר מקיים תוכניות אמנותיות במהלך שנת הלימודים, ופסטיבל אמנויות שנתי, שבו התלמידים מציגים מגוון רחב של מופעים ותערוכות. בית הספר מחייב לימודים לתעודת בגרות עיונית מלאה, בנוסף על בחינות בגרות במקצועות האמנות.
לתלמה ילין שתי תזמורות – תזמורת סימפונית ותזמורת ביג בנד.
מוסדות לימוד > בית הספר התיכון לאמנויות "רננים"

בית הספר לאמנויות רננים נוסד ב-1960 בתל אביב על ידי יצחק הירשברג, שפרש מניהול בית הספר תלמה ילין לאחר חילוקי דעות עם הנהלת האקדמיה למוזיקה. בראשיתו היה "רננים" בית ספר למוזיקה, אך תוך שנים ספורות נוספו מגמות ציור, דרמה ומחול. בשנות קיומו קִיים בית הספר מופעי מוזיקה ומחול, הצגות תיאטרון ותערוכות ציור ופיסול והוציא בוגרים מצליחים בענפי האמנות השונים. בשנת 1967 נקלע בית הספר לקשיי תקציב, ובשנת 1975, לאחר מעברים ממקום למקום, נסגר סופית.
מוסדות לימוד > בית ספר למוזיקה רימון

בית ספר רימון הוא מוסד להוראת ג'אז ומוזיקה בת זמננו. בית הספר נוסד בשנת 1985 על ידי גורי אגמון, גיל דור, הארי ליפשיץ, אילן מוכיח ויהודה עדר, אשר היה היזם והמנהל הראשון של בית הספר. המנהל הנוכחי הוא המעבד והסקסופוניסט עמיקם קימלמן, בין המורים: עברי לידר, ערן צור, אבי סינגולדה, דן תורן, אילן מוכיח, שם-טוב לוי ואחרים. עד לפטירתם, לימדו בבית הספר גם עלי מוהר ואהוד מנור.
מוסדות לימוד > בית הספר לשירת מקהלה

בית הספר לשירת מקהלה ע"ש גארי ברתיני נוסד בשנת 1987 ביוזמתם של אבנר איתי, סטנלי ספרבר ומיכאל שני – שלושתם מנצחי מקהלות עתירי ניסיון וידועי שם בישראל. בית הספר, היחיד במינו בישראל, בא לענות על הצורך בזמרי מקהלה מיומנים, שנוצר עם העלייה במספר המקהלות, הקונצרטים והפסטיבלים למוזיקה ווקאלית בישראל. בית הספר פועל במכללת לוינסקי לחינוך.
מוסדות לימוד > עמותת נוער מוזיקלי בישראל

עמותת נוער מוזיקלי בישראל נוסדה בסוף שנות ה-50 של המאה ה-20 ביוזמת התזמורת הפילהרמונית הישראלית והפיקוח על החינוך המוזיקלי במשרד החינוך. הראשון לכהן כיושב ראש הנהלת העמותה היה עמנואל עמירן, ששימש אז כמפקח על החינוך המוזיקלי. המנכ"ל היה משה הוך, שהתמיד בתפקידו עד 1983. היו"ר הנוכחי הוא פרופ' צבי אבני ובתפקיד המנכ"ל כיהן עד 2013 ד"ר מאיר ויזל, שהיה נשיא הפדרציה הבינלאומית של הנוער המוזיקלי בשנים 1997–1999. משנת 2013 מנכ"לית העמותה היא הגברת אביטל רפופורט.
מורים ומבצעים ידועי-שם

ישראל הוציאה מתוכה במשך השנים מורים מן השורה הראשונה ומבצעים וירטואוזים בעלי שם עולמי, שהוציאו מוניטין למוריהם לנגינה. להלן רשימה חלקית של מורים ותלמידיהם, מן המפורסמים ביותר:
מורים ומבצעים ידועי-שם > מורים לכלי קשת

אילונה פהר, כינור. מתלמידיה: פנחס צוקרמן, שלמה מינץ, חגי שחם, יהונתן בריק, איתי שפירא
עדן פרטוש, ויולה, ממייסדי האקדמיה למוזיקה בתל אביב. מתלמידיו: זאב שטיינברג
לורנד פניבש, ממייסדי האקדמיה למוזיקה בתל אביב, כינור
אליס פניבש-רוזנברג, כינור וויולה. אחותו של לורנד פניבש, הייתה בין מייסדי האקדמיה למוזיקה בתל אביב. מתלמידיה: מרים פריד, כנרת
יהויכין סטוצ'בסקי, צ'לו
עוזי ויזל, צ'לו, מתלמידיו: הלל צורי
תלמה ילין, צ'לו
חיים טאוב, כינור, מתלמידיו: גיל שחם, גיא בראונשטיין
רבקה גולדגרט, כינור, מתלמידיה: יצחק פרלמן
מורים ומבצעים ידועי-שם > מורים לכלי נשיפה

יונה אטלינגר, אווה ווסרמן, קלרינט
יצחק קצפ, קלרינט מתלמידיו: חן הלוי, טדי ושלי עזרא, גיא יהודה, שירלי בריל, נור בן שלום, יגאל לוין
אורי טפליץ, חליל צד, יוסי ארנהיים
מרדכי רכטמן, בסון, מתלמידיו: עוזי שלו, מאוריציו פאז
מורים ומבצעים ידועי-שם > מורים לכלי פריטה

אירנה כגנובסקי, נבל, מתלמידיה: סיון מגן, גתית בועזסון
פרנק פלג, צ'מבלו, מתלמידיו: נעמי שמר
מורים ומבצעים ידועי-שם > מורים לפסנתר

פנינה זלצמן
אריה ורדי, חתן פרס ישראל למוזיקה לשנת 2017. מתלמידיו: אורית וולף, אסף זוהר, מיכל טל, ירון קולברג, יונתן ענר, שלומי שם-טוב, תומר לב, ארנון ארז, דוראל גולן, ולדימיר סברדלוב-אשכנזי, להב שני, גיל שוחט, שלמה גרוניך, אסתרית בלצן, סלים עבוד-אשקר, דניאל גורטלר, שלומי שבן, יפים ברונפמן, בוריס גילטבורג, יוסי בן נון, סיון סילבר, גיל גרבורג
רמי בר-ניב
מנדרו כץ
עמנואל קרסובסקי, תלמידיו: איתמר גולן, ירון טראוב, מתן פורת
ליאו קסטנברג
יוסף טל, מתלמידיו: יונתן זק,
שרה פוקסון
יהלי וגמן, מתלמידיו: דוד גריילסאמר, סיון סילבר, גיל גרבורג
אמה גורוכוב, מתלמידיה: ורדה נשרי, שולמית רן, שמעון כהן, חרות ישראלי, זמירה לוצקי
ויקטור דרביאנקו, מתלמידיו: תומר לב, ינון ברנתן
אילונה וינצה-קראוס, ממייסדי האקדמיה למוזיקה בתל אביב, יחד עם בעלה, הצ'לן לסלו וינצה, הכנר לורנד פניבש ואחותו, הכנרת והוויולנית אליס פניבש-רוזנברג. מתלמידיה: ברוך ארנון, אריה ורדי, נעה בלאס, רפי קדישזון, נעמי שמר, עדית צבי.
חנה שלגי, מתלמידיה: אורית וולף, להב שני, אסף זהר
ראו גם

זמר עברי
מוזיקה מזרחית
מוזיקה ערבית
מוזיקה יהודית
האיגוד הישראלי למוסיקולוגיה
המכון למוזיקה ישראלית
קול המוסיקה
כאן קול המוסיקה
הפונותיקה הלאומית
חנוך רון
נוער מוזיקלי בישראל
לקריאה נוספת

תולדות התפתחות התזמורות בישראל"/חנוך רון, הוצאת מקסם
"המוזיקאים הישראלים כיחידים: כיבוש בימות העולם/חנוך רון, הוצאת מקסם
"האופרה הישראלית: הרנסאנס החדש בחיי המוזיקה בישראל/חנוך רון, הוצאת מקסם
"היצירה המוזיקלית הישראלית: בחיפוש אחר הזהות הישראלית/חנוך רון, הוצאת מקסם
"נעימי זמירות ישראל"/יהודה כהן, הוצאת עם עובד 1991
"אלכסנדר אוריה בוסקוביץ', חייו, יצירתו והגותו"/יהואש הירשברג והרצל שמואלי/הוצאת כרמל ירושלים 1995
"פאול בן-חיים, חייו ויצירתו"/יהואש הירשברג, הוצאת עם עובד 1983
"המקצוע: מוזיקאי, תהליכי קליטה של המוזיקאים העולים"/יהואש הירשברג, בלה ברובר, מיכל בן-צור, מכון ירושלים לחקר ישראל 1997
"הפילהרמונית"/מיכאל אוהד, הוצאת כתר 1986
"מנגינה ישראלית"/נעם בן זאב, הוצאת הקיבוץ המאוחד 2009
"יחזקאל בראון, חייו ויצירתו", יחזקאל בראון, רֹתם לוז, יהואש הירשברג, הוצאת כרמל ירושלים 2017
אסף שלג, הטרופוניוֹת: טקסטורות מוזיקליות והיסטוריוגרפיות במוזיקה אמנותית ישראלית, עיונים: כתב עת רב-תחומי לחקר ישראל 27, 2017, הוצאת מכון בן-גוריון, אוניברסיטת בן-גוריון, עמ' 108–137
יוסף גולדנברג, היסטוריוגרפיה של מוזיקה ישראלית אמנותית: בעקבות המאמר של אסף שלג, עיונים: כתב עת רב-תחומי לחקר ישראל 28, 2017, הוצאת מכון בן-גוריון, אוניברסיטת בן-גוריון, עמ' 337–342
אסף שלג, מי הזיז את הצלילים שלי? תשובה לתגובתו של יוסי גולדנברג על מאמרי 'הטרופוניוֹת', עיונים: כתב עת רב-תחומי לחקר ישראל 29, 2018, הוצאת מכון בן-גוריון, אוניברסיטת בן-גוריון, עמ' 232–238
יהואש הירשברג ורקפת בר-שדה, "צבי אבני, חייו ויצירתו", הוצאת כרמל 2020
רפי לוין

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  13 באוגוסט 1948 (בן 76) ח' באב ה'תש"ח מחנה עקורים לכפלד, גרמניה 
 ענף מדעי:  פיזיקה
 מקום מגורים:  ישראל, ארצות הברית
 מקום לימודים:  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 תרומות עיקריות
 בתחום מוליכים למחצה
 
רפאל מתתיהו לוין (נולד ב-13 באוגוסט 1948, ח' באב ה'תש"ח, במחנה עקורים לכפלד, גרמניה) הוא פיזיקאי ומנהל ישראלי.
היה ממקימי חברת נשיונל סמיקונדקטור ישראל[דרוש מקור] ומנכ"ל משותף של החברה שהפכה לטאואר סמיקונדקטור, ולימים לטאואר-ג'אז.
פרסם מעל 20 מאמרים מדעיים וספר ביאור על ספר עמוס הנביא.
ביוגרפיה

לוין נולד ליעקב נתן ושרה איטה לוין, יוצאי פולין. עלה לישראל ב-1949.
גדל בשכונת רמת חן ברמת גן. למד בבית הספר הממלכתי דתי הרא"ה שברמת גן ובישיבת בני עקיבא נחלים.
את שירותו הצבאי עשה כלוחם בחטיבת הנח"ל.
בעל תואר ראשון בפיזיקה ומתמטיקה (1973) ותואר שלישי בפיזיקה (1979) מהאוניברסיטה העברית.
עבודת הדוקטורט שלו נעשתה בהדרכתו של פרופסור דוד שאלתיאל בנושא "חקר אינטראקציות חילוף ושדות גבישיים באבקות ובגבישים יחידים של תרכובות בין-מתכתיות".
קריירה

בין השנים 1979–1983, בבתר-דוקטורט שנעשה במעבדות בל שבניו ג'רזי, ארצות הברית, ולאחר מכן כחבר סגל במעבדות אלו, עסק במחקר ופיתוח של תהליכי ייצור של מעגלים משולבים.
ב-1983 עבר לעבוד בנשיונל סמיקונדקטור שבעמק הסיליקון סנטה קלרה (קליפורניה).
היה חבר בצוות שהקים את מפעל החברה במגדל העמק, ישראל.
בשנים 1983–1995 מילא שורה של תפקידי ניהול בכירים בנשיונל סמיקונדקטור ישראל ששמה הוחלף לטאואר סמיקונדקטור לאחר קנייתה ב-1992 בידי קבוצת משקיעים.
בשנים 1995–2003 שימש כמנכ"ל משותף של החברה ביחד עם ד"ר יואב ניסן-כהן. השניים הובילו את הקמת המפעל השני (FAB-2) של החברה.
בשנת 2003 פרש מתפקידו ומאז הוא עוסק במחקר וכתיבה בנושאים שונים ביניהם מקרא, התפתחות ההלכה והיסטוריה של עם ישראל בימי בית שני.
חיים אישיים

לוין נשוי לוורדה ואב לשלושה ילדים.
אחיו של לוין, אפרים לוין, אף הוא דוקטור לפיזיקה.
הערות שוליים

↑  אריאל אטיאס, טאואר לא עוצרת: ראסל אלוואנגר צופה הכנסות של יותר ממיליארד דולר ולא חושש מהחובות, באתר ביזפורטל, 7 באפריל 2010
↑  רפאל לוין, עמוס: הנביא מתקוע - עיונים בספר עמוס, ירושלים, ראובן מס, 2015
↑  קרן צוריאל, ‏טאואר סמיקונדקטור: "בעצם, המשבר עדיין לא נגמר", באתר גלובס, 2 באוגוסט 2000
↑  סופי שולמן מאת אורה קורן, חילופים בצמרת טאואר - כרמל ורניה יתמנה למנכ"ל זמני ויו"ר, באתר הארץ, 4 במרץ 2003
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007264431205171  LCCN: no2016031625  VIAF: 297451491   WorldCat (עם VIAF): 297451491
פרנסיסקו גבידיה

| --- | --- |

 לידה:  29 בדצמבר 1863 סן מיגל, אל סלוודור 
 פטירה:  24 בספטמבר 1955 (בגיל 91) סן סלוודור, אל סלוודור 
 מדינה:  אל סלוודור אל סלוודור
 
פרנסיסקו גבידיה (29 בדצמבר 1863, בסן מיגל – 24 בספטמבר 1955, בסן סלוודור) היה סופר, מחנך ועיתונאי סלוודורי. יצירותיו פותחו מרומנטיקה לכיוונים מעוררי מחשבה ואופי תפיסתי. ביצירותיו, הושפע גבידיה משירה צרפתית של אותה תקופה והוא הוביל את רובן דריו לאותו זרם ספרותי.
מסלול השירה שלו דומה לאחד ממסלולי התיאטרון שלו כפי שהוא מציג בדרמות "יופיטר" (1885), "דובי" (1889), "ספירה של סן סלוודור או האלוהים של הדברים" (1901), "לוסיה לאסו או שודדי הים" (1914), "מגדל השן" (1920) ו-"שיר הדרמה נסיך הקלשון" (1944).
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007404242505171  BNE: XX1282519  BnF: cb12773595q (data)  CANTIC: a10658610  GND: 1057045012  ISNI: 0000 0000 2874 0706  LCCN: n85097441  NTA: 070492891  SELIBR: 398919  SUDOC: 071555080  VIAF: 34584740   WorldCat (עם VIAF): 34584740 
ערך זה הוא קצרמרבנושא סופרים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
חברת מרבי השכלה

חברת מרבי השכלה (או חברת מפיצי השכלה) בישראל בארץ רוסיה (ראשי התיבות OPE) הייתה אגודה יהודית שפעלה במזרח אירופה במחצית השנייה של המאה ה-19. היא הוקמה ב-1863 בסנקט פטרבורג ביוזמת הנדבנים היהודים ממשפחת גינזבורג, שהיו גם המממנים העיקרים לפעילותה. מטרתה המוצהרת הייתה לקדם את הפצת ההשכלה והידיעות המדעיות והכלליות בקרב כלל הציבור היהודי. הבנקאי יוסף גינצבורג היה יו"ר האגודה עד 1878, ובשנים 1878 עד 1909 החליף אותו בנו, הוראצי גינצבורג. המזכיר הראשון של האגודה (במונחי ימינו - המנכ"ל) היה יהודה לייב גורדון.
בראשיתה המשיכה חברת מרבי השכלה את הקו המשכילי הראשון המתמקד בהשכלה עברית, אולם במהלך השנים החלה להתמקד יותר ויותר בהשכלה לועזית, בעיקר ברוסית. עם הופעתן של רוחות לאומיות-יהודיות בין משכילים, בלטה העובדה כי החברה הייתה אגודתם של משכילים אקולטוריסטיים, או 'מתבוללים' תרבותיים – וזאת בשונה מאלה שחפצו לטפח השכלה יהודית ולאומית.
יהודה לייב פינסקר היה חבר באגודה. אירועים אנטישמיים ברוסיה בראשית שנות ה-70 של המאה ה-19 גרמו לו להתפרץ בזעם ולנטוש בהפגנתיות את חברת מרבי השכלה, בטענה כי בעוד היהודים נרדפים ברוסיה, עסוקה החברה הזו במגדל השן המנותק.
אחרי מהפכת אוקטובר (1917) עברה חברת מפיצי השכלה לריגה שבלטביה.
החברה תמכה בגימנסיון העברי, אשר פעל עד לכיבוש לטביה על ידי ברית המועצות בשנת 1940.
ראו גם

תרבות (רשת חינוך)
לקריאה נוספת

יהודה לאון רוזנטל, תולדות חברת מרבי השכלה בישראל: בארץ רוסיא משנת תרכ"ד (1863) עד שנת תרמ"ו (1885) / יוצאות לאור על ידי יהודא (לעאָן) בהר’ משה הלוי ראָזענטהאַל, סנקט פטרבורג: דפוס צ"ה פינס, תרמ"ו 1885-תר"ן.
רפי סער

סער בהפגנה כנגד הרפורמה המשפטית, 20 בפברואר 2023
רפי סער (נולד ב-25 בספטמבר 1967) הוא פוליטיקאי ומנהל ישראלי המכהן כראש עיריית כפר סבא החל מ-2018. בין השנים 1994–2004 כיהן במספר תפקידים בעיריית כפר סבא.
ביוגרפיה

סער נולד בבית היולדות הישן בכפר סבא ב-1967 בשם "רפאל סעדון". הוא גדל בעיר ולמד בבית ספר התיכון "כצנלסון" שבה. בצבא שירת בחיל ההנדסה.
סער עבד בהסתדרות, עד שב-1994 עבר לעבוד בעיריית כפר סבא, עת מונה לראש מינהלת אזורי התעשייה ופרויקט "מחיר למשתכן" בשכונת הדרים. לאחר מכן, מונה לעוזרו האישי של יצחק ולד כסמנכ"ל, ובהמשך ב-2002 מונה למנכ"ל העירייה. ולד החליט שלא להתמודד בבחירות של 2003 ועם בחירתו של יהודה בן חמו לתפקיד ראש העיר, סער סיים את תפקידו בעירייה בתחילת 2004.
בשנת 2008 התמודד על תפקיד ראש מועצת כוכב יאיר-צור יגאל, אך הפסיד לראש המועצה המכהן באותה עת, יעקב ממן. סער שימש כחבר מועצה באופוזיציה.
מ-2009 עד 2014 שימש כמנכ"ל עיריית הוד השרון. אחר כך, עבד במשרד התקשורת כראש מטה המנכ"ל ובהמשך, כיועץ ומנהל ברשות מקרקעי ישראל ובמשרד הפנים.
באפריל 2024 נבחר סער לשמש כיו״ר אשכול רשויות השרון. מסגרת של שיתופי פעולה בין הרשויות המקומיות בשרון בתחומי הביטחון, הסביבה, הכלכלה, החברה והתשתיות.
ביוגרפיה > ראש עיריית כפר סבא

ב-12 ביולי 2018 הכריזה מפלגת העבודה על תמיכתה בסער לראשות עיריית כפר סבא. ב-30 באוקטובר 2018 התמודד מול מספר מועמדים וביניהם יוסי סדבון, וב-13 נובמבר 2018 הם עלו לסיבוב השני. סער זכה בכ-53.2 אחוזים מהקולות והוא מכהן מאז כראש עירית כפר סבא.
בבחירות 2024 התמודד לכהונה נוספת וקיבל 46.89% מהקולות, בפער של 757 קולות מהדר לביא, ונבחר להמשיך ולכהן בראשות עיריית כפר סבא לחמש שנים נוספות. למועצת העיר, רשימתו קיבלה 4 מנדטים.
חיים אישיים

סער הוא בעל תואר ראשון במדעי המדינה ובסוציולוגיה ותואר שני במנהל עסקים - שניהם מאוניברסיטת בר-אילן ובוגר המכון לשלטון מקומי
סער נשוי למיטל ואב לשלושה.
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7 8  אריה אברמזון, מהילדות בששת הימים ועד הלשכה ברחוב ויצמן: המרוץ לצמרת של רפי סער, צומת השרון, 22 בנובמבר 2018
1 2  סער של יום חדש: רפי סער הוא ראש העירייה החדש של כפר סבא. צפו בחגיגות, צומת השרון, 14 בנובמבר 2018
1 2  רפי סער יתמודד על ראשות כוכב יאיר, באתר nrg‏, 19 ביולי 2008
↑  ממן יעקב, באתר News1 מחלקה ראשונה, 13 בינואר 2011
↑  כתבי העיתון, רפי סער – ראש עיריית כפר סבא, נבחר לתפקיד יו״ר אשכול רשויות השרון, השרון פוסט, 16 באפריל 2024
↑  אייל יצחקי, סער נבחר ליו"ר אשכול רשויות השרון: "ניצבים מול אתגרים משמעותיים", צומת השרון, 17 באפריל 2024
↑  רענן בן צור, איתי בלומנטל, מתן צורי, גלעד מורג ואסף קמר, שנה לבחירות המקומיות - בצל שחיתויות ופלילים, באתר ynet, 27 בנובמבר 2017
↑  הולכים לסיבוב שני. המנצחים הגדולים של הערב: רפי סער ומרצ, צומת השרון, 31 באוקטובר 2018
↑  אתר האינטרנט של עיריית כפר סבא, באתר www.kfar-saba.muni.il
↑  בזכות 757 קולות: רפי סער זכה בקדנציה נוספת כראש עיריית כפר סבא | ישראל היום, באתר www.israelhayom.co.il, ‏2024-02-29
↑  אייל יצחקי, רפי סער בתגובה ראשונה לאחר שזכה בבחירות: "גאה להמשיך את שליחות חיי", צומת השרון - כפר סבא, 29 בפברואר 2024