stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מלחמת שאול בעמלק
הערות שוליים

↑  תלמוד בבלי, מסכת יומא, דף כ"ב, עמוד א'
↑  קהלת רבה, פרשה ז', פסקה ט"ז
1 2  הרב ישראל רוזן, על שאול ועמלק ועל "מהפכנות חדשנית", מגדים ט', תשרי תש"ן
↑  יוסף סלומון, מלחמת שאול בעמלק, בית מקרא מ"ט, טבת תשל"ב
↑  הרב אמנון בזק, מלחמת שאול בעמלק (1), באתר תורת הר עציון
1 2 3  הרב איתן שנדורפי, האם שאול שיקר לשמואל?!, באתר בני ציון
↑  ספר שופטים, פרק א', פסוק ז'
↑  אברבנאל על שמואל א', ט"ו, ז'
↑  הרב אמנון בזק, מלחמת שאול בעמלק (2), באתר תורת הר עציון
↑  רוני מגידוב, מדוע הודח שאול מהמלוכה, באתר מקראנט
| ספר שמואל |
| --- | --- | --- |
| תקופת עלי הכהן | הולדת שמואל • תפילת חנה • נבואת בית עלי • מלחמת אבן העזר הראשונה • החזרת ארון הברית לישראל והעלאתו לירושלים |  |
| תקופת שמואל הנביא | ארון הברית בשדה פלשתים • קרב מצפה • בקשת המלך • משפט המלך • תוכחת שמואל לעם |  |
| תקופת שאול המלך לפני משיחת דוד | משיחת שאול למלך • מלחמת שאול ונחש העמוני • מלחמת מכמש • יהונתן ויערת הדבש • מלחמת שאול בעמלק |  |
| תקופת שאול המלך לאחר משיחת דוד | משיחת דוד למלך • דוד וגוליית • ניסיונות שאול להמית את דוד • מבחן ראש החודש • בריחת דוד אל אכיש • הטבח בנוב עיר הכהנים • מרדף שאול אחר דוד במדבר יהודה • מפגש דוד ושאול במדבר עין גדי • סיפור נבל הכרמלי • מפגש דוד ושאול בגבעת החכילה • בעלת האוב מעין דור • מלחמת דוד בעמלק • המלחמה בגלבוע |  |
| תקופת דוד המלך בחברון | פילוג ממלכת שאול: בשורת הנער העמלקי • קינת דוד • מלחמת אבנר ויואב • רצח אבנר •  קינת דוד על אבנר • רצח איש בושת |  |
| תקופת דוד המלך בירושלים | כיבוש ירושלים בידי דוד • הקרב בעמק רפאים • העלאת ארון הברית • נבואת נתן • מפיבושת • מלחמת דוד בעמון וארם • מעשה דוד ובת שבע • משל כבשת הרש • מעשה אמנון ותמר • רצח אמנון • האישה החכמה מתקוע • מרד אבשלום • מרד שבע בן בכרי • האישה החכמה מאבל בית מעכה • סיפור רצפה בת איה • שירת דוד • דברי דוד האחרונים • המגפה בימי דוד |  |
| דמויות בולטות | עלי הכהן • אלקנה • חנה • שמואל הנביא • שאול המלך • יהונתן בן שאול • מיכל • דוד המלך • אחימלך בן אחיטוב • אבנר בן נר • נבל הכרמלי • אביגיל • יואב בן צרויה • אבישי בן צרויה • איש בושת • אבשלום • אמנון • תמר • מפיבושת |  |
מילים למנגינות

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  חיים חפר
 איורים:  אריה נבון
 שפת המקור:  עברית
 סוגה:  שירה
 הוצאה
 הוצאה:  הוצאת עמיקם
 תאריך הוצאה:  1961
 מספר עמודים:  137
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  001920144
מִלים למנגינות הוא אסופת שירים של המשורר הישראלי חיים חפר. האסופה כוללת מבחר משיריו המולחנים והאהודים, רובם נכתבו בין השנים 1941‏-1948. חלק מהשירים הוצגו במופע "תל אביב הקטנה". הספר ראה אור בשנת תשכ"א-1961 בהוצאת "עמיקם" של עמיקם גורביץ ועוטר בציוריו הצבעוניים של אריה נבון.
נושאי השירים הם חיי היומיום ביישוב, דמויות בחברה ויחסים בין אוהבים, אתרים בארץ ישראל, וחוויות המאבק בשלטון הבריטי ומלחמת העצמאות; הם מבטאים את רוח שנות הארבעים ומייצגים את הנושאים התרבותיים האהודים בחברה הישראלית בשני העשורים הראשונים למדינת ישראל.
שירים בקובץ

השירים בקובץ הובאו בפרקים:
שירים בקובץ > הסלע האדום

משלט עזוב - הולחן על ידי המלחין משה וילנסקי
הוא לא ידע את שמה - הולחן על ידי המלחין סשה ארגוב ובוצע בין השאר על ידי הזמר אריק איינשטיין
חיל רגלים - הולחן על ידי מאיר נוי ובוצע על ידי להקת פיקוד דרום
סיירים - הולחן על ידי סרז' גינזבורג
שלושה חיילים - הולחן על ידי אלונה טוראל ובוצע בין השאר על ידי להקת פיקוד מרכז
הסלע האדום - הולחן על ידי יוחנן זראי ובוצע על ידי אריק לביא
שירים בקובץ > שמאל ימין

"שמאל ימין" ("קדימה הי") - הולחן על ידי יוחנן זראי ובוצע על ידי להקת הנח"ל
"הבגדים עושים את האדם" - הולחן על ידי סשה ארגוב ובוצע על ידי להקת הנח"ל
"שבע לירות וששים פרוטה" - הולחן על יד סשה ארגוב ובוצע על ידי להקת הנח"ל
תותחים במקום גרביים - הולחן על ידי משה וילנסקי ובוצע על ידי להקת הנח"ל
שירים בקובץ > הקטר

שיר הקטר - הולחן על ידי יוחנן זראי ובוצע על ידי אריק לביא
הרחוב במסחה - הולחן על ידי סשה ארגוב, ובוצע בין השאר על ידי אורי זהר, אריק לביא, התרנגולים ויהורם גאון
המורה לעברית" - הלחין מאיר נוי, ובוצע על ידי להקת "בצל ירוק"
"החלוץ בגדוד" - הלחין מאיר נוי, ובוצע על ידי להקת "בצל ירוק"
"הגאפירים" - הלחין מאיר נוי, ובוצע על ידי להקת "בצל ירוק"
"הפלמחניקים" - הלחין מאיר נוי, ובוצע על ידי להקת "בצל ירוק"
"שיר השומרות" - הלחין סשה ארגוב, ובוצע על ידי להקת הנח"ל
שירים בקובץ > תל אביב הקטנה

בחולות הולחן בלחן צרפתי
"טפוסים בתל אביב" - לחן עממי אנגלי
טיטינה ואפרים - חיים חפר עיבד את המילים, להן חובר לחנו של ג'וליאן פרדיננד, בוצע על ידי "להקת תל אביב הקטנה"
"שיר המחתרת" - הלחן עממי טורקי, ובוצע על ידי "להקת תל אביב הקטנה"
תל אביב הקטנה - הלחין פ' מיינביל, ובוצע על ידי "להקת תל אביב הקטנה"
שירים בקובץ > כתובת קעקע

"כתובת קעקע" - הלחינו מסקרוני ופנצרי, ובוצע על ידי "רביעיית מועדון התיאטרון"
"תן תרומה" - הלחין נ' סקוויטה ובוצע על ידי "רביעיית מועדון התיאטרון"
בבוכרה היפה - הלחן עממי בוכרי, ובוצע על ידי אריק לביא
"הזורעים בדמעה" - הלחין מתתיהו שלם ובוצע על ידי "להקת החמאם"
"אחות לנו קטנה" - הלחין סשה ארגוב, ובוצע על ידי "להקת החמאם"
"מחמוד" - הלחן עממי, ובוצע על ידי "להקת החמאם"
"אוה, יה ממשל" - הלחין בוב עזאם, בוצע על ידי "להקת החמאם"
שירים בקובץ > אינני אשם

אינני אשם - הלחין סשה ארגוב, בוצע על ידי "להקת בצל ירוק"
"הפרוצה והחלוצה" - הלחין סשה ארגוב, ובוצע על ידי הזמרת זהרירה חריפאי.
"הסוחרים" - הלחין מאיר נוי, ובוצע על ידי להקת "בצל ירוק"
"הזייפנים" - הלחין סשה ארגוב, בוצע על ידי להקת "בצל ירוק"
"כבוד עצמי" - הלחין לאפארג', בוצע על ידי "רביעיית מועדון התיאטרון"
אין כמו יפו - הלחין פ' לוריס, בוצע על ידי "רביעיית מועדון התיאטרון"
שירים בקובץ > קח את לִבי

דינה ברזלי - הלחין סשה ארגוב, בוצע על ידי "להקת הנח"ל"
"אוהבי הטבע" - הלחינו פ' פליפ ו-ס' ולרי, בוצע על ידי "להקת השריון"
"בואי, רוחלה" - הלחין ב' לילו, בוצע על ידי "להקת השריון"
"חנה" - הלחין סשה ארגוב, בוצע על ידי יפה ירקוני
זאת מרחוב פנורמה - הלחן עממי מקסיקני, בוצע על ידי "רביעיית מועדון התיאטרון"
"קח את לבי" - הלחינה ושרה נעמי פולני
"חדוה ואנחנו" - הלחין מאיר נוי, בוצע על ידי להקת "בצל ירוק"
שירים בקובץ > איריסים

איריסים - הלחן עממי יווני, בוצע על ידי אילנה רובינא, אריק איינשטיין ועופרה חזה
"בחלוני השמש רד" - הלחן עממי בוכרי, בוצע על ידי חיה הררית
"על הדרך" - הלחן עממי מקסיקני, בוצע על ידי אילנה רובינא
"מרים" - הלחין משה וילנסקי
האם האם - הלחין סשה ארגוב, ובוצע על ידי להקת "התרנגולים"
"רחוב שלמה המלך" - הלחין סשה ארגוב
"בראשית" - הלחין סשה ארגוב, בוצע על ידי להקת "בצל ירוק"
הערות שוליים

↑  ראו: משלט עזוב, באתר shironet.
↑  ראו: הוא לא ידע את שמה, באתר .youtube .
↑  ראו: חיל רגלים, באתר shironet.
↑  ראו: אנו כיתת סיירים, באתר shironet.
↑  ראו: שלושה חיילים, באתר shironet.
↑  הסלע האדום, באתר shironet.
↑  ראו: קדימה הי, באתר shironet.
↑  ראו: תותחים במקום גרביים, באתר shironet.
↑  הקטר, באתר shironet.
↑  ראו: אורי שמיר וקהל שרים, בחולות, youtube.
↑  ראו: איריסים, באתר shironet.
מכון קרלסרוהה לטכנולוגיה

| --- | --- |


 מכון טכנולוגי
 תקופת הפעילות:  1825–הווה (כ־199 שנים)
 בעלי תפקידים
 מנהל:  Holger Hanselka (1 באוקטובר 2013–11 באוגוסט 2023) 
 צוות:  3,456
 סגל:  5,859
 סטודנטים
 כלל הסטודנטים:  25,196
 סטודנטים לתואר ראשון:  14,136
 סטודנטים לתואר שלישי:  664
 סטודנטים לתארים מתקדמים:  8,181
 שונות
 הון עצמי:  951.3 מיליון אירו
 מיקום
 מיקום:  קרלסרוהה, באדן-וירטמברג, גרמניה
 מדינה:  גרמניה גרמניה
 קואורדינטות:  49°05′59″N 8°25′55″E﻿ / ﻿49.0996°N 8.4319°E﻿ / 49.0996; 8.4319
 www.kit.edu
 he
 
מכון קרלסרוהה לטכנולוגיה (בגרמנית:  Karlsruher Institut für Technologie; בראשי תיבות: KIT) היא אוניברסיטה ציבורית, הממוקמת בקרלסרוהה שבגרמניה אשר הוקמה בשנת 1825.
מבין האישים הבולטים אשר למדו באוניברסיטה או למדו בה ניתן למנות את קרל בנץ, הרמן שטאודינגר, פריץ הבר והיינריך רודולף הרץ. המכון חבר ב-TU9, בוועידת בתי הספר האירופיים לחינוך ומחקר הנדסי מתקדם ובאגודת הלמהולץ.
נכון לשנת 2024 יש באוניברסיטה 11 פקולטות:
מתמטיקה
פיזיקה
כימיה וביולוגיה
מדעי הרוח והחברה
ארכיטקטורה
הנדסה אזרחית, גאולוגיה ומדעי האקולוגיה
הנדסת מכונות
הנדסת כימיה ותהליכים
הנדסת חשמל וטכנולוגיית מידע
מדעי המחשב
כלכלה וניהול
היסטוריה

האוניברסיטה הוקמה במתכונתה הנוכחית בשנת 2009 כאיחוד של האוניברסיטה המקומית עם מכללה טכנית שהוקמה עוד בשנת 1825. בשנות ה-60 של המאה ה-20 האוניברסיטה הובילה את המחקר הארצי במדעי המחשב.
דירוגים בין-לאומיים

דירוג שאנגחאי: 301–400 (2023)
Times Higher Education: מקום 140= (2024)
דירוג QS לאוניברסיטאות: 119 (2024)
מינדן-ראוונסברג

מינדן-ראוונסברג הייתה יחידה מנהלית פרוסית שהורכבה מנסיכות מינדן ורוזנות ראוונסברג בין השנים 1719 – 1807. הבירה הייתה מינדן. ב-1807 הפך האזור לחלק מממלכת וסטפאליה, מדינת חסות של צרפת הנפוליאונית. השטח הוחזר לפרוסיה לאחר מלחמות נפוליאון והפך לחלק מאזור מינדן בתוך המחוז הפרוסי החדש של וסטפאליה ב-1815.
גאוגרפיה

הפרובינציה הייתה מורכבת ממה שהיא כיום ארץ רוונסברג, בין יער טויטובורג לגבעות ויהן, וארץ מינדן, מצפון לוויהנגבירגה עד לשפלה הצפונית של גרמניה. מינדן-ראוונסברג תחומה במזרח על ידי הווזר, בעוד נהרות חשובים אחרים היו ה-Westfalian Aa וה-Else.
מינדן הייתה הבירה האזורית באותה תקופה, כאשר ערים אחרות כמו בילפלד והרפורד היו בעלות חשיבות נמוכה יותר. במינדן-ראוונסברג התגוררו 160,301 תושבים בשנת 1800 והיא כללה שטח של 2,113 קמ"ר בשנת 1806.
כיום

הטריטוריה של מינדן-ראוונסברג נמצאת כעת בצפון-מזרח נורדריין-וסטפאליה וחלק מאוסטוסטפאלן-ליפה. היא מקיפה בערך את המחוזות מינדן-ליבקה, הרפורד, צפון גוטרסלו ובילפלד, כעיר הגדולה והמרכז הכלכלי. מכיוון שהשתייכה לברנדנבורג-פרוסיה במשך מאות שנים, מינדן-ראוונסברג נחשבת היום כאזור תרבותי השונה משכניו על ידי הלותרניות שלו והתפתחותו הכלכלית המיוחדת.
הערות שוליים

↑  Alwin Hanschmidt: Das 18. Jahrhundert (1702–1803). In: Wilhelm Kohl (Hrsg.), Geschichte Westfalens, Bd.1., S. 605–686, Monika Lahrkamp: Die französische Zeit. In: Wilhelm Kohl (ed.), Geschichte Westfalens, Bd.2, S. 1–44.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4039408-6
מחזה מוסר

פתיחת מחזה המוסר "העולם והילד" (Mundus et Infans) מ-1522.
מחזה מוסר הוא סוג של מחזה אלגורי, שבה חווה הפרוטגוניסט (הדמות המרכזית במחזה) דילמות מוסריות, בהן הוא נדרש לבחור בין היושר והטוּב האלוהי, לבין הרוע. מחזות מסוג זה היו נפוצים באירופה במאה ה-15 וה-16. מבחינה היסטורית מחזה המוסר הוא החוליה המקשרת בין המחזות הדתיים של ימי הביניים למחזות החילוניים המאוחרים יותר. מחזה מוסר מתאפיין בדמויות אלגוריות כגון אהבה, ידידות, רכוש, מוות, תשוקה, קנאה.
בניגוד למה שאולי מצופה מהשם, המחזות אינם בהכרח הרצאות למדניות יבשות, אלא בהחלט משעשעות.
אחד המחזות העבריים הידועים בסוג זה הוא המחזה "לישרים תהילה" של הרמח"ל.
ראו גם

כל אדם
ביקור הגברת הזקנה
מונורייל

המונורייל בדיסניוורלד.
מוֹנוֹרֵייל או רכבת חד־פסית (באנגלית: Monorail) היא רכבת עירונית הנעה על גבי קורה הנתמכת על ידי עמודים תומכים.
הגדרת המונורייל

המונורייל נוסע על קורות בטון או פלדה בפישוק כשהאחיזה נעשית באמצעות צמיגים. הקורות מסוגלות לתת רמת גמישות מסוימת להתפתלויות והתעקלויות – הן מסוגלות ליצור עקומה ברדיוס של 45 עד 60 מטר. הקורות עליהן נוסעת המונורייל נתמכות על ידי עמודים בגובה של בין 6.5 ל־12 מטר מעל הקרקע. בסיאטל, הקורות מרובעות בעובי של 1.219 מטר והן מונחות במרחק של כ־24 מטר האחת מהשנייה, כאשר ישנם זוג קורות עבור רכבות המגיעות בכיוונים מנוגדים. יש אף המרחיבים את ההגדרה לכל מסילה עילית על עמודים וכוללים אף רכבות הנתלות בגבן (בדומה לרכבל) על גבי מסילה עילית המונפת על עמודים ולא רק לרכבות הרוכבות על מסילת המונורייל.
הגדרת המונורייל > יתרונות

המונורייל העירוני יכול להגיע למהירות של עד כ־80 קמ"ש.
המונורייל נוסע במפלס שונה מכלי רכב הנמצאים בכבישים ולכן לא יכול להיווצר מצב של תאונה.
המונורייל כרוך סביב הקורות באמצעות הגלגלים ולכן לא סביר מצב שבו המונורייל תרד מהפסים.
המונורייל מונע על ידי מערכת חשמלית בלתי מזהמת.
למונורייל צמיגי גומי ולכן הוא שקט יותר מרכבת.
חלק מהמונוריילים הם אוטונומיים (ללא נהג).
הגדרת המונורייל > חסרונות

המונורייל דורש מסלול משלו.
המסוט, מתקן המטה כיוון רכבות ממסלול למסלול, תמיד ישאיר מסלול אחד תלוי בין שמים לארץ. מונורייל הנע על מסלול זה בטעות יכול לרדת מהפסים ואף ליפול מספר מטרים לקרקע.
במרבית המדינות אין תקנים מיוחדים עבור העמודים התומכים ולכן נוטים לייצר עמודים אלו על פי שיטות הקניין.
נוסעים אינם יכולים לצאת מהמונורייל בשעת חירום עקב גובהו הרב.
עלות התקנתו ותפעלו של המונורייל גבוהה מזו של רכבת קלה.
בישראל

בישראל אין מערכת רכבות מונורייל אף שהוצע לשלב מונורייל במסלול קצר בין פרויקט שער העיר ו"מתחם האלף" הנמצאים בראשון לציון.
בשנות ה-60 היו הצעות להתקין מונורייל בתל אביב.
מקומות שבהם קיים מונורייל

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
ארצות הברית ג'קסונוויל
יפן טוקיו
יפן אוסקה
יפן נהה
יפן צ'יבה
יפן מחוז אאיצ'י
ברזיל סאו פאולו (בבנייה)
ארצות הברית לאס וגאס
איחוד האמירויות הערביות דובאי
מלזיה קואלה לומפור
הרפובליקה העממית של סין שאנגחאי
ארצות הברית סיאטל
ארצות הברית לאס וגאס
ארצות הברית ניוארק
ארצות הברית אנהיים
ארצות הברית סקרמנטו
ארצות הברית סיאטל
הממלכה המאוחדת סטפורדשייר
הודו מומבאי
דרום קוריאה דאיגו
סינגפור סינגפור
טורקמניסטן אשגבאט
רוסיה מוסקבה
גרמניה וופרטל
גרמניה דרזדן
ספרד סרגוסה
איטליה בולוניה
מקסיקו מקסיקו סיטי (Aerotrén – בנמל התעופה)
גרמניה דיסלדורף (Sky Train – בנמל התעופה)
תאילנד בנגקוק
מצרים קהיר (בבנייה)
ניגריה פורט הרקורט (בתכנון)
ערב הסעודית ריאד (בתכנון)
הערות שוליים

↑  רַכֶּבֶת חַד־פַּסִּית במילון תחבורה יבשתית (תשע"ב), באתר האקדמיה ללשון העברית
↑  נעמה ריבה, שער העיר הגרנדיוזי של ראשון לציון בכניסה הדרומית לאיילון, באתר Xnet‏, 26 בדצמבר 2012
↑  בודקים הקמת רכבת חד־פסית, על המשמר, 30 בנובמבר 1961
| אמצעי תחבורה |
| --- | --- | --- |
| חלליים | מעבורת חלל • חללית • רכב הנחיתה הירחי • רכב הנדידה הירחי • תרמיל ריחוף |  |
| אוויריים | אוויריים |  |
| ממונעים | מטוס (מטוס סילון · מטוס קרב · מטוס מנהלים · מטוס מטען · מטוס קל · מטוס דו-כנפי) •  מסוק • ספינת אוויר • צפלין • תרמיל ריחוף |  |
| לא ממונעים | כדור פורח • דאון  • מצנח רחיפה • גלשן אוויר |  |
| ימיים | ימיים |  |
| ממונעים | אונייה (מכלית · מכלית נפט · אוניית צובר · אוניית נוסעים · משחתת · נושאת מטוסים) • סירת מנוע • אופנוע ים • יאכטה  • צוללת (צוללת גרעינית) • מעבורת (נחתת) • רחפת • ואפורטו |  |
| לא ממונעים | מפרשית (דאו) • גלשן רוח • סירה (סירת הצלה · קיאק · קאנו · גונדולה) • רפסודה • חסקה • אַרְבָּה • בוצית • ג'ונקה • אוניית מפרשים • אוניית קיטור |  |
| יבשתיים | יבשתיים |  |
| מכוניות | מכונית מיקרו •  מכונית מיני •  סופרמיני •  משפחתית •  משפחתית גדולה •  מונית • ניידת משטרה • גראן טוריסמו • מכונית משוריינת  • מיניוואן • אמבולנס • קרון מתים • קלנועית • מכונית ספורט • רודסטר • קבריולה • מכונית-על • מעונוע |  |
| רכבות | רכבת מהירה • רכבת פרוורית • רכבת בין-עירונית • רכבת נוסעים דו-קומתית • רכבת קלה • רכבת תחתית • מונורייל • פוניקולר • רכבל • חשמלית • גונדולה • קטר • קרון |  |
| אוטובוסים | אוטובוס מפרקי • אוטובוס קומתיים • אוטובוס נמוך-רצפה • מיניבוס • אוטובוס תלמידים • טרוליבוס • מערכת אוטובוסים מהירה |  |
| דו-גלגלי ממונע | אופנוע • קורקינט ממונע • קטנוע  • רכינוע |  |
| רכבי שטח | טרקטור • ג'יפ • SUV • טרקטורון • באגי • תומקאר • גארדיום • אוונגרד • רכבי שלג (אופנוע שלג · חתול שלג · מפלסת שלג) • רכב קרבי משוריין (טנק · נגמ"ש · שריונית · זחל"ם) • ציוד מכני הנדסי (דחפור · מחפר · יעה אופני · מיני-מעמיס · מחפרון · מפלסת) |  |
| משאיות | טנדר (מטענית) • מסחרית (ואן) • טיולית • כבאית • משאית עפר • משאית סמי-טריילר • פול-טריילר • רכבת כבישים |  |
| מונעים בכוח אדם | אופניים (אופני טנדם · חד-אופן · אופנוח · תלת-אופן) • קורקינט • גלגיליות • סקייטבורד  • אפריון • ריקשה • מגלשיים • עגלת תינוק |  |
| מונעים בכוח בהמה | כרכרה • מרכבה • מזחלת •  קוודריגה •  דיליז'נס • עגלה • קרון |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4136049-7  NDL: 00567838
מיכאל אסף

| --- | --- |

 לידה:  3 במאי 1896 לודז', האימפריה הרוסית 
 פטירה:  1 בינואר 1984 (בגיל 87) תל אביב-יפו, ישראל 
 שם לידה:  מיכאל אוסובסקי 
 מדינה:  ישראל ישראל
 השכלה:  אוניברסיטת הומבולדט של ברלין 
 מעסיק:  האגודה הישראלית ללימודי המזרח התיכון והאסלאם 
 פרסים והוקרה:  פרס סוקולוב  יקיר העיר תל אביב-יפו 
 
מיכאל אסף (אוסובסקי) (כ"ח בניסן תרמ"ו, 3 במאי 1896 – כ"ו בטבת תשמ"ד, 1 בינואר 1984) היה מזרחן ועיתונאי ישראלי, חוקר תולדות הערבים בארץ ישראל. היה היושב ראש הראשון של האיגוד הארצי של עיתונאי ישראל, חתן פרסי מוסד ביאליק וסוקולוב ויקיר העיר תל אביב-יפו.
תולדותיו

מיכאל אסף נולד בעיר לודז' שבפולין הקונגרסאית. בילדותו למד ב"חדר" וקיבל חינוך בבית ספר תיכון. בנעוריו הצטרף לתנועת הנוער "השומר הצעיר". בגיל 21 היה מנהל בית הספר העברי הראשון בעיר הולדתו לודז', ולאחר מכן שירת בצבא הפולני. היה חבר בתנועת "צעירי ציון" והיה ראש קן "השומר הצעיר" בעירו.
היה ממייסדי קבוצת ההכשרה החקלאית "סיגניובקה" מטעם "החלוץ" ליד לבוב שבגליציה, והיה חבר בהנהגתה הראשית.
יחד עם חבריו עלה לארץ ישראל בשנת 1920 בתקופת העלייה השלישית. בשנותיו הראשונות בארץ היה חלוץ, עבד בסלילת כביש חיפה–ג'דה, בהכנת התשתית למושבה בנימינה, בקבוצת גן שמואל ובחקלאות באום-אל-עלק במסגרת קבוצת ההכשרה החקלאית "סיגניובקה" שבהנהלתו. באותה תקופה כתב בקובץ "קהיליתנו" על הסופר יוסף חיים ברנר, ועל נושאי חינוך ותרבות בכתב העת "הפועל הצעיר".
אסף השתלב במפלגת "הפועל הצעיר" ולאחר מכן במפלגת מפא"י, אשר בשורותיה מילא שורה של תפקידים רבים בתחומי תרבות וחינוך; היה ציר בוועידת הייסוד של ההסתדרות ונבחר למועצת ההסתדרות הראשונה, לוועד הפועל של ההסתדרות ולמזכירות הראשונה בראשותו של דוד בן-גוריון. תפקידו היה מזכיר ועדת התרבות המרכזית ועובד במחלקה הערבית שלה. ב-1924 נשלח על ידי הסתדרות העובדים לברלין לשמש כמזכיר הוועד למען ארץ ישראל העובדת. שם החל ללמוד ערבית ומזרחנות בסמינר המזרחני של האוניברסיטה; איתו למדו גם רוברט ולטש ומשה חיים שפירא. כעבור שני סמסטרים נאלץ לשוב לארץ ישראל, ובישראל למד ערבית מדוברת מפי פרדסן ערבי צעיר מיפו; מפי נַסיבּ בַּכּרי, ידידו של לורנס איש ערב, שברח מסוריה וחי ביפו; ומפי יהודי צעיר מיפו – ציון אלוף (לימים שופט) – שאסף הציע לו חדר בביתו בתנאי שידבר איתו רק בערבית.
מיכאל אסף נפגע בתאונת דרכים בחצותו את הרחוב ליד בית האבות ברמת אביב שבו התגורר בשנותיו האחרונות, בדרכו להדלקת נר של חנוכה עם ניניו. הוא נפטר כתוצאה מתאונה זו ב–1 בינואר 1984.
מיכאל אסף ציווה את גופתו למדע ונקבר ב-1985 בבית העלמין בחולון לצד רעייתו ואחיותיו.
מזרחנות

ראשית התעניינותו של אסף בשפה הערבית הייתה בעירו לודז' בפולין. מאז שעלה לארץ ישראל עסק רבות בחקר הערבים בארץ ישראל ובהערכת מגמות בחברה הערבית במדינת ישראל. אסף היה עיתונאי שרוב עבודתו הייתה בעיתונות הערבית-ישראלית, שאליה הגיע מתוך אמונה בכוחה של העיתונות לשמש גשר תרבותי וחברתי בין ערבים ליהודים בארץ ישראל. משנת 1927 היה עובד קבוע בעיתון  דבר, ומרכז המדור הערבי שבו. הוא ערך את השבועון הערבי של ההסתדרות שנוסד בשנת 1937 "חקיקת אל אמר" (האמת שבדבר), ואחרי הקמת מדינת ישראל בשנים 1948 – 1960 את העיתון היומי "אל-יום". כמו כן, אסף היה מפעילי "החברה המזרחית הישראלית". לקראת הקמת המדינה באפריל 1948 השתתף בוועדה לקביעת שם המדינה בערבית.
אסף כתב מאמרים רבים בעברית ובערבית, חלק מהם תורגם לשפות שונות. פרסם ספרים על "תולדות היחסים בין יהודים וערבים בארץ ישראל משנת 1860 עד 1948", "תולדות הערבים בארץ ישראל", "ארץ ישראל תחת שלטון הצלבנים הממלוכים והטורקים", "לורנס בחיים ובאגדה" ועוד. מעבודתו המחקרית הסיק, כי בדורו לא ייכון שלום עם הערבים וכי התנועה הלאומית הערבית לא תשלים עם המפעל הציוני, אלא לאחר תקופה ארוכה של התחזקות והתבצרות של מדינת ישראל כמדינה יהודית –ציונית. הוא התנגד לפינוי יהודה ושומרון, אך האמין בחזון הפשרה הטריטוריאלית כמו ב"תוכנית אלון" ושלל את רעיון ארץ ישראל השלמה.
פעילותו הציבורית

היה יו"ר אגודת העיתונאים בתל אביב, ועם הקמת האיגוד הארצי של עיתונאי ישראל בשנת 1962 נבחר ליו"ר הראשון שלו וכיהן בתפקיד זה כעשור.
בשנת 1936 זכה בפרס מוסד ביאליק בתחום המדע המקורי (יחד עם חיים בר-דרומא) על הכרך הראשון של ספרו "תולדות הערבים בארץ ישראל".
בשנת 1981 זכה בפרס סוקולוב לעיתונאות מטעם עיריית תל אביב.
בשנת 1983 קיבל את אות יקיר העיר תל אביב וכן נערך לכבודו סימפוזיון על "המגמות הערביות כלפי ישראל" מטעם אוניברסיטת תל אביב והעיתון "דבר", בהשתתפות נשיא המדינה יצחק נבון.
מיכאל אסף פעל שנים רבות בראש ועדת הביקורת של מגן דוד אדום.
מכתביו (מבחר) > חיבורים מפרי עטו

אסף. (מיכאל אסף), ברנר., בתוך: קהליתנו, תרפ"ב.
לורנס בחיים ובאגדה, תל אביב: הוצאת דבר, תרצ"ו.
הציונות והסוציאליזם והבעיה הערבית, תל אביב: חמו"ל, 1938.
המזרח התיכון: גאוגרפיה חבלית ואזורית, [תל אביב]: הוצאת מישלב - מכון ישראלי להשכלה - מפעלי תרבות וחינוך, 1976, 1979, תשמ"ב 1982.
תולדות הערבים בארץ-ישראל, תל אביב: הוצאת דבר, תרצ"ה-תש"א.
תולדות התעוררות הערבים בארץ ישראל ובריחתם, תל אביב: תרבות וחינוך: בשיתוף עם הוצאת דבר, 1967-1970.
התנועה הערבית בארץ-ישראל ומקורותיה: בשבעה פרקים, תל אביב: הוצאת המשמרת הצעירה למפלגת פועלי ארץ ישראל, 1947.
די מוסולמענישע קאנפערענץ אין ירושלים און דער פאנאיסלאמיזם (פון דייטש: ב’ צווייבוים), וילנה: ציוניסטישע ביבליאטעק, 1932.
مائة سنة من تأريخ اليهود: ١٨٤٠ - ١٩٣٩ / تأليف ميخائيل اساف, يروشلايم - القدس: قسم الناشئة التابع لادارة الجمعية الصيونية, ١٩٤٣.
מכתביו (מבחר) > ספרים שערך

(עם נחום בנארי), לאיחוד הציוני-סוציאליסטי : של פועלי ארץ-ישראל: (קובץ מאמרים ודברי חברים בכינוס גבת, תש"ה, בהוצאת הוועדה המרכזת של החוגים להקמת האיחוד, תל אביב: (בהוצאת מפלגת פועלי ארץ ישראל), דפוס "דבר", תש"ו.
מכתביו (מבחר) > מאמרים

מיכאל אסף, גבולות ומגבלות, דבר, 5 באפריל 1968
מיכאל אסף, העיוורון של תומכי גוש אמונים, דבר, 13 באוגוסט 1979
לקריאה נוספת

'אסף (אוסובסקי), מיכאל', בתוך: דוד קלעי, ספר האישים: לכסיקון ארצישראלי, תל אביב: מסדה – אנציקלופדיה כללית, תרצ"ז, עמ' 54. (הספר בקטלוג ULI)
חוברת פרסי עיריית תל אביב-יפו - פרס סוקולוב לעיתונאות 9/4/1981- עמ' 20.
תעודת יקיר העיר תל אביב-יפו 1983  - מאת עיריית תל אביב-יפו.
הערות שוליים

↑   אמנון להב, אום אל עלק 1919–1923, באתר הספרייה הווירטואלית של מטח.
↑  שלמה שבא, ה"ערביסט" האשכנזי הראשון, דבר, טור 3, 30 באוקטובר 1970.
↑  חברי הוועדה היו דוד רמז, בכור שטרית, ומיכאל אסף. דוח הוועדה לקביעת השם בערבית נמצא בארכיון המדינה, תיק ג-23 / 123.
↑  מאיר בן-גור, הדמות שאהבנו, שלושים למותו של מיכאל אסף, מעריב, 30 בינואר 1984
↑  טכס חלוקת הפרסים מטעם מוסד ביאליק, דואר היום, 6 בינואר 1936
↑  נחום ברנע, "זאב" ומיכאל אסף - חתני פרס סוקולוב לעתונות, דבר, 9 באפריל 1981
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007257954805171  PLWABN: 9810643482505606  GND: 1046576496  ISNI: 0000 0003 7384 9868  LCCN: n97089675  NTA: 24321393X  SUDOC: 254229557  VIAF: 32980925   WorldCat (עם VIAF): 32980925
מכונת מלחמה (סרט)

| --- | --- |

כרזת הסרט
 בימוי:  דייוויד מיכוד 
 הופק בידי:  בראד פיט 
 תסריט:  דייוויד מיכוד 
 עריכה:  פיטר סקיברס 
 שחקנים ראשיים:  בראד פיט  אנטוני הל  אנטוני הייאס  טופר גרייס  ויל פולטר טילדה סווינטון  בן קינגסלי
 מוזיקה:  ניק קייב  וורן אליס
 צילום:  דאריוז וולסקי 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  נטפליקס 
 חברה מפיצה:  נטפליקס 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה, direct-to-video 
 הקרנת בכורה:  ארצות הברית 26 במאי 2017
 משך הקרנה:  122 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט קומדיה, סרט פעולה, סרט מלחמה 
 תקציב:  60 מיליון דולר
 דף הסרט ב־IMDb
 
מכונת מלחמה (באנגלית: War Machine) הוא סרט מלחמה סאטירי אמריקאי, העוסק במלחמת אפגניסטן. עלילת הסרט מבוססת על סיפורו של הגנרל סטנלי מק'קריסטל.
עלילה

הדמות הראשית בסרט היא הגנרל גלן מקמהון (בראד פיט) - איש צבא אמריקני ותיק, קשוח ועטור שבחים. מקמהון מתמנה למפקד כוחות נאט"ו באפגניסטן, אולם עד מהרה מגלה שהמלחמה באפגניסטן שונה באופן מהותי מהמלחמות שאליהן הוא התרגל. הוא מבין שהמלחמה באפגניסטן מתנהלת בעיקר בתקשורת ובדעת הקהל, ולפיכך מזמין לאפגניסטן את שון קולן (סקוט מק'ניירי), כתב ציני מהרולינג סטון כדי שיעניק סיקור אוהד למלחמתו.
כדי לחזק את שלטון נאט"ו באפגניסטן מחליט מקמהון לצאת למבצע צבאי לכיבוש מחוז הלמנד ודורש לשם כך 40,000 חיילים מנשיא ארצות הברית ברק אובמה (רג'י בראון). הנשיא מסכים לשלוח רק 30,000 חיילים, וגם את ההקצאה הזו הוא מתנה בכך שהחיילים יתפנו מאפגניסטן כעבור 18 חודשים. כשמקמהון ואנשי צוותו רואים זאת בחדשות, הם פורקים את תסכולם על הנשיא וממשלו בנוכחותו של קולן. כדי להשיג את 10,000 החיילים הנוספים הדרושים למבצע שלו, יוצא מקמהון לאירופה, ומצליח לשכנע את ממשלות צרפת וגרמניה לשלוח כוחות נוספים לאפגניסטן. "מבצע מוסטארק" יוצא לדרך בברכתו של נשיא אפגניסטן חמיד כרזאי (בן קינגסלי) במטרה לכבוש את מחוז הלמנד. תוך זמן קצר נקלע המבצע לצרות כאשר חיילים אמריקנים הורגים בטעות ילדים אפגניים. אולם בעוד המבצע בשיאו, מפרסם קולן את התחקיר שלו ברולינג סטון, ומתברר שמדובר בסיקור עוין למדי המתאר את אזלת ידם של כוחות נאט"ו באפגניסטן ומדווח גם על התבטאויותיהם של מקמהון ואנשיו כנגד הנשיא ונסיעתם לאירופה.
קולן מהרהר בהשפעות של מאמרו ומקווה שהוא ישכנע את ממשלת ארצות הברית להפסיק את המלחמה המיותרת באפגניסטן, אולם תחת זאת הממשל מחליט פשוט לפטר את מקמהון ולשלוח גנרל חדש במקומו.
הרקע לסרט

הסרט מבוסס על סיפורו של סטנלי מק'קריסטל, אשר מונה בידי אובמה למפקד כוחות נאט"ו באפגניסטן. ב-2010 נתן מק'קריסטל ראיון שערורייתי למייק הייסטינגס - כתב הרולינג סטון, ובו מתח ביקורת חריפה כנגד אובמה וסגנו ג'ו ביידן. מק'קריסטל זומן לשיחת בירור עם הנשיא אובמה, עזב את תפקידו כמפקד הכוחות באפגניסטן ולבסוף פרש מהצבא. מאוחר יותר פרסם הייסטינגס את הסיפור בספרו "המבצעים".
מכונת נייר

מכונה לייצור נייר בסגנון פורדריניר במפעל בפלורידה, 1950 בערך
מכונת הנייר המודרנית מבוססת לרוב על עקרונותיה של מכונת פוֹרְדְרִינִיר (Fourdrinier machine), שמייצרת נייר רציף באמצעות ארבעה חלקים נפרדים: יצירה, דחיסה, ייבוש ויישור. את העקרונות לייצור המכונה הניח הממציא הצרפתי לואי-ניקולא רובר בסוף המאה ה-18, והם פותחו עוד בראשית המאה ה-19 על ידי האחים האנגלים סילי והנרי פורדריניר (Sealy and Henry Fourdrinier), שעל שמם קרויה המכונה.