stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
רגאיי
רגאיי בישראל

שיר הרגאיי הראשון שהוקלט בישראל היה "Give Me" של להקת האריות. הוא יצא על תקליטון בשנת 1970 ואף מופיע באלבום האוסף שלהם שיצא בשנת 1997.
אחריו הגיע "אני חושב על הבית" של גבי שושן, מתוך אלבומו השני מ-1974.
השיר "שמש לך מצפים" של רמי פורטיס, שהופיע באלבומו הראשון "פלונטר" משנת 1978, זכה להצלחה בשידורי הרדיו. גם הזמר קובי רכט הוציא לאור שירים אחדים בסגנון הרגאיי, בין השאר "רגאיי הבטלן" ו"הכל נמס" – שניהם מתוך אלבומו "מסתובבת שמועה".
סצנת רגאיי של ממש החלה בישראל רק בתחילת שנות השמונים, עם הקמתה של תנועת הרגאיי הישראלית אשר התעסקה בעיקר בהבאת אמנים מחו"ל.
אלבום הרגאיי הראשון שהוקלט בישראל היה אלבום הבכורה של טוני ריי, ג'מייקני שהתאזרח בישראל.
ב-1985 נפתח מועדון ה"סווטו", שהפך למועדון הרגאיי הבולט בישראל. ב-1986 יצא אלבום הרגאיי ה"לבן" העברי הראשון, "לוקח את היום לאט", של הזמר אבי מטוס.
בשנת 1990 חזר טוני ריי לראש ההשמעות עם הלהיט "שוק הכרמל".
ב-1993 יצא האלבום שנחשב לאלבום ההיפ-הופ והראגמאפין העברי הראשון, "חומוס מטמטם" של נייג'ל האדמו"ר (יהושע סופר). בשנים אלה סצנת הרגאיי הייתה מצומצמת, ורק בשנת 2000 נפרצו גבולותיה עם צאת "כנען 2000", אלבומה השלישי של להקת שב"ק ס' אשר הוקלט בג'מייקה.
בשנות ה-2000 גדלה סצנת הרגאיי הישראלית בזכות מפיקים ישראלים כדוגמת גיל בונשטיין הנחשב לאבי הרגאיי בישראל ופילוני אשר הביאו זמרי רגאיי רבים להופעות בארץ, ודוקטור רגאיי שערך ושידר תוכנית רגאיי מיתולוגית שבועית במשך שנים ארוכות. בין אמני הרגאיי הבולטים בישראל כיום ניתן למנות את איאם, סילברדון, קוטג', סוליקו, פישי הגדול, אייזי ריידר סאונד (החיפאים), קרולינה ותומר יוסף, סולן להקת בלקן ביט בוקס. אמנים נוספים שהושפעו מאוד מרגאיי הם שוטי הנבואה, מוש בן-ארי, התקווה 6, מוקי ואור פשוט.
בשנת 2008, "נומרי הפקות", קבוצת צעירים מהנגב יזמה את פסטיבל "רגאיי במדבר", אירוע הרגאיי הגדול בישראל, שמתקיים אחת לשנה ומארח אמני רגאיי מחו"ל ומהארץ.
מורשת עולמית

בנובמבר 2018 הכירה אונסק"ו במוזיקת הרגאיי כמורשת תרבות עולמית.
הערות שוליים

↑  AFP, הרגאיי נכנס לרשימת המורשת העולמית, באתר ynet, 29 בנובמבר 2018
↑  יואב צרי (עגל), קיצור תולדות הרגאיי (1), באתר hoops, ‏6.4.2024
1 2 3  גילי חסקין, הראסטאפרי בין ג'מייקה לאתיופיה, באתר גילי חסקין מדריך חובק עולם, ‏6.4.2024
↑  גיל בונשטיין, ג'מייקה – קצב פעימות הלב, באתר מסע אחר, ‏6.4.2024
↑  Tom Bishop,‏ Ban threat aborts Sizzla UK tour, באתר חדשות BBC,‏ 4 בנובמבר 2004
↑  France cancels reggae star shows, באתר חדשות BBC,‏ 8 ביוני 2005
↑  Beenie Man banned from MTV gig, באתר חדשות BBC,‏ 26 באוגוסט 2004
↑  הדיווח באתר אונסק"ו
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007529442005171  LCCN: sh85112348  LNB: 000290908  NDL: 01024473  NKC: ph224432 
בוג'ו בנטון בהופעה
הפגנה נגד הומופוביה מול הופעתו של קפלטון בישראל. אחד משיריו ההומופובים, Bun Out Di Chi Chi, קורא לשרוף הומואים
קאי, הילד מהארגז

| --- | --- |
עטיפת המהדורה האחרונה
עטיפת המהדורה האחרונה
 מידע כללי
 מאת:  וולף דוריאן
 איורים:  פיליפ וכטר
 שפת המקור:  גרמנית
 סוגה:  ספר ילדים ונוער
 הוצאה
 תאריך הוצאה:  1926
 מספר עמודים:  86 (מהדורה אחרונה)
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  הוצאת עם עובד (מהדורה אחרונה)
 תאריך:  1943 (מהדורה ראשונה)
 תרגום:  מרים שטיין-גרוסמן (מהדורה אחרונה)
קאי, הילד מהארגז (בגרמנית: Kai aus der Kiste) הוא ספר ילדים ונוער מאת הסופר הגרמני וולף דוריאן (גר') (1892–1966), פורסם לראשונה כסיפור בהמשכים בעיתון ילדים ויצא כספר בשנת 1926. ביחד עם אמיל והבלשים שיצא ב-1929 היה לספר הילדים הפופולרי ביותר בגרמניה באותה תקופה. שני הסיפורים מתרחשים בברלין ובשניהם חבורת ילדי רחוב מתאגדים למטרה אחת ומנצחים. ב"קאי, הילד מהארגז" הם זוכים בחוזה פרסום גדול וב"אמיל והבלשים" הם תופסים גנב.
הספר תורגם לעברית לראשונה ב-1943 על ידי אברהם ברטורא בשם: "כף היד השחורה:סיפור מוזר מאד" ונדפס שוב ב־1947 ו-1955 בשם "ילדי הכרך". ב-1996 יצא בהוצאת עם עובד בשם הילד מהארגז. לאחר פניות רבות מילדים הוחלט להוציא לאור שוב את הספר ב-2012 בשם "קאי, הילד מהארגז", עם איורים חדשים מהמהדורה הגרמנית האחרונה.
ב-1989 הופק בגרמניה המזרחית סרט על פי הספר (גר').
העלילה היא על נער רחוב שמצליח בעזרת חבריו לקבל חוזה פרסומת לחברת סיגריות. לאחר מות הסופר זה שונה למפעל לשוקולד ובסרט הטלוויזיה, למפעל מסטיקים.
תקציר העלילה

ג'ו אלן ואן בראמס, מלך השוקולד מאמריקה, מגיע לברלין כדי להפיץ שם שני סוגי שוקולד שהוא מייצר - "טאט" ו"טיט". הוא מעוניין בפרסומאי שיפיץ את השוקולדים שלו.
למלון "אימפרטור" מביאים ארבעה נערים, ארגז ומבקשים מהשוער להעבירו לחדרו של ג'ון אלן. מהארגז יוצא נער לבוש בגדים מלוכלכים שמציג עצמו בשם קאי ומבקש להיות הפרסומאי שלו. קאי הוא ילד רחוב יתום שגר בחדר קטן עם אחותו אריקה שחולמת על נסיך שיביא לה בובה. קאי הוא ראש חבורה גדולה של ילדים שנקראת "היד השחורה". ג'ון אלן מזלזל בו אך קאי מתערב כי תוך זמן קצר כל העיר תדבר על "היד השחורה". ג'ון אלן מציע 1000 דולר אם יפסיד וקאי יכול להציע רק רוגטקה .
קאי מכנס את כל חבריו והם מסמנים במקומות שונים בעיר את הסמל שלהם - היד השחורה. למחרת כל העיר מדברת על כך. ג'ו אלן מכיר בהפסדו ונותן לקאי 1000 דולר. קאי מחלק זאת לחבריו ולוקח לעצמו דולר אחד ובו הוא קונה בובה לאחותו אריקה.
הפרסומאי העשיר אלכסנדר קובלסקי מתייצב לפני ג'ו אלן ומציע עצמו כפרסומאי לשקולד.ג'ון אלן מציע תחרות בין קובלסקי לקאי. קובלסקי יפרסם את שוקולד "טאט" וקאי וחבורתו יפרסמו את שוקולד "טוט". התחרות תארך 48 שעות. ג'ון אלן יסתובב בעיר ויחפש פרסומות. מי שיגיע ל-150 נקודות יוכרז כמנצח.
קובלסקי בטוח שינצח בעזרת כספו, הוא לא מכיר את כוחו של קאי וחבורת "היד השחורה" בפיקודו שבעזרת תחבולות משבשים את תוכניותיו.
קובלסקי מזמין 10.000 מודעות פרסומת "טאט" וקאי מטלפן לבית הדפוס ואומר שנפלה טעות וצריך לכתוב "טוט". קובלסקי מזמין 30 כדורים פורחים ובתוכם פתקאות "טאט" וכשהפתקים צונחים ארצה ממהרים ילדי "היד השחורה" לסלקם.
שוטרים רודפים אחרי קאי וחבורתו אך לא מצליחים לתפוס אותם.
קובלסקי בטוח בניצחונו ומזמין את ארוסתו לידיה לטיול בפארק. הוא מתאר לה את הטיולים שיעשו ברחבי העולם לאחר שיזכה בתחרות. הם יושבים על ספסל וכשהם קמים כתוב עליהם מאחור "טוט".
קאי זוכה לבסוף בתחרות וכעבור שתים עשרה שנים הוא בעל חברת פרסום גדולה שמעסיקה המוני עובדים.
הערות שוליים

↑  אברהם ברטורא, בלקסיקון הספרות העברית החדשה
זינגר הנטר

| --- | --- |

Singer Hunter
 מאפיינים כלליים
 נקרא גם:  "זינגר 14/50" (באוסטרליה)
 יצרן:  Singer Motors (אנ')
 שנות ייצור:  1948–1952
 הרכבה:  בריטניה בריטניה
 מודל קודם:  זינגר SM 1500
 מודל אחריו:  Singer Gazelle (אנ')
 סיווג:  מכונית משפחתית
 אורך:  4,470 מ"מ
 רוחב:  1,600 מ"מ
 גובה:  1,626 מ"מ
 בסיס גלגלים:  2,718 מ"מ
 מפרט טכני
 מנוע:  4 צילינדרים בטור, 2 שסתומים לצילינדר, 1,497 סמ"ק המפיק 46.9 כ"ס (דגם "Hunter S")  4 צילינדרים בטור, 2 שסתומים לצילינדר, 1,497 סמ"ק המפיק 73.7 כ"ס, יחס דחיסה 8.0:1 (דגם "Hunter 75")
 הילוכים:  תמסורת ידנית - 4 מהירויות
 מהירות מרבית:  113 ק"מ
זינגר הנטר (באנגלית: Singer Hunter) היא מכונית משפחתית מתוצרת יצרנית האופנועים והמכוניות הבריטית Singer Motors (אנ') אשר יוצרה בין השנים 1954–1956 בבריטניה.
"זינגר הנטר"

יוצרו 4,772 יחידות.
4 דלתות.
6 נוסעים (3+3).
דלתות אחוריות - "דלתות התאבדות" (ציר פתיחת הדלת מנוגד לכיוון תנועת הרכב).
מנוע קדמי.
סוג הנעה: הנעה אחורית.
מנוע בנזין.
סורג הרדיאטור היה מסורתי, ומכסה המצנפת היה בנוי מפיברגלאס.
מחיר היחידה בשנת 1948, בבריטניה עמד על 1,199 לירה שטרלינג (דגם בסיסי).
באוסטרליה הדגם היה קרוי "זינגר 14/50".
"זינגר הנטר" > דגמים

"Hunter S" - הורכב מאייד בודד, תאוצה בין 0-96.5 קמ"ש היא 31.4 שניות.
"Hunter 75" - הורכב מאייד כפול, תאוצה בין 0-96.5 קמ"ש היא 26.3 שניות.
תמונות

"זינגר הנטר"
"זינגר הנטר", שנת 1956
"זינגר הנטר"
"זינגר הנטר"
"זינגר הנטר"
"זינגר הנטר"
"זינגר הנטר", שנת 1956
"זינגר הנטר", שנת 1955
ראו גם

זינגר SM 1500
זינגר וולוג
הערות שוליים

↑  "זינגר הנטר" singercars.com/profiles/hunter
↑  "זינגר הנטר" motorbase.com/vehicle/profile/singer-hunter
↑  David Culshaw, Peter Horrobin: The Complete Catalogue of British Cars 1895–1975. Veloce Publishing, Dorchester 1997, ISBN 1-874105-93-6, S. 271–278
↑  G. Robson: A–Z of British Cars 1945–1980. Herridge, Devon 2006. ISBN 0-9541063-9-3
↑  "זינגר הנטר" - תמונות simoncars.co.uk/singer/shunter
↑  "זינגר 14/50" באוסטרליה trove.nla.gov.au/newspaper
↑  "זינגר הנטר" classiccarcatalogue.com/SINGER
↑  דגם Hunter S - תמונות britishcarmuseum.co.nz/singer
↑  דגם Hunter 75 flickr.com/photos/42220226
גוטברוד סופריור

| --- | --- |

Gutbrod Superior
 מאפיינים כלליים
 יצרן:  Gutbrod (אנ')
 שנות ייצור:  1950 – 1954
 הרכבה:  גרמניה המערבית גרמניה המערבית
 אורך:  3,560–3,600 מ"מ
 רוחב:  1,490 מ"מ
 גובה:  1,365-1,485 מ"מ
 משקל:  650-790 ק"ג
 בסיס גלגלים:  2,000 מ"מ
 מפרט טכני
 מנוע:  2 צילינדר, מחזור שתי פעימות, 593 סמ"ק המפיק 20 כ"ס  2 צילינדר, מחזור שתי פעימות, 663 סמ"ק המפיק 26 כ"ס (מאפריל 1953 בדגם "לוקסוס 700")  2 צילינדר, מחזור שתי פעימות, 663 סמ"ק המפיק 30 כ"ס, יחס דחיסה 8.0:1 (מאפריל 1953 בדגם "לוקסוס 700")
 הילוכים:  תמסורת ידנית - 3 מהירויות
 מהירות מרבית:  100 קמ"ש (מנוע 593 סמ"ק), (דגמים: "סופריור 600", "סופריור 600 לוקסוס")  105 קמ"ש (מנוע 593 סמ"ק, דגם "Gutbrod Superior 600 Luxus Einspritzmotor")
 צריכת דלק:  7.0–7.5 ליטר ל-100 ק"מ
גוטברוד סופריור (בגרמנית: Gutbrod Superior (גר')) היא מכונית סופרמיני בתצורת "סדאן-קופה" מתוצרת יצרנית הרכב הגרמנית Gutbrod (אנ') אשר יוצרה בין השנים 1950–1954 בגרמניה.
בשנת 1956 שלדת דגם טרול (מכונית) מתוצרת "Troll Plastik & Bilindustri"  הנורווגית נלקחה מדגם "גוטברוד סופריור". נוספו לשלדה 15 ס"מ. יוצרו 5 יחידות.
תצורות

2 דלתות, 2 נוסעים סדאן-קופה.
2 דלתות, 2 נוסעים ספורט רודסטר קבריולה.
3 דלתות - סטיישן (יוצר משנת 1952).
תצורות > דגמי "סדאן-קופה"

"Gutbrod Superior 600".
"Gutbrod Superior Luxus 600".
"Gutbrod Superior 600 Luxus Einspritzmotor".
"Gutbrod Superior 700 Luxus Einspritzmotor".
"Gutbrod Superior Luxus 700" (מאפריל 1953).
"Gutbrod Superior Luxus 704" (מאפריל 1953).
תמונות

"גוטברוד סופריור"
"גוטברוד סופריור 700E"
"גוטברוד סופריור 700E"
"גוטברוד סופריור", שנת 1951
"גוטברוד סופריור"
"גוטברוד סופריור 700 לוקסוס", שנת 1952
"גוטברוד סופריור" ספורט רודסטר, שנת 1952
"גוטברוד סופריור" ספורט רודסטר
"גוטברוד סופריור" ספורט רודסטר
ראו גם

גוטברוד אטלס
הערות שוליים

↑  "גוטברוד סופריור" zwischengas.com/de/FT/diverses/Gutbrod
↑  טרול(מכונית) summer-arrives.blogspot.com/2006/12/troll-automobile
↑  Reinhard Lintelmann: Die Motorroller und Kleinwagen der fünfziger Jahre. 3. Auflage, Verlag Walter Podszun, Brilon 1995, ISBN 3-86133-136-5, S. 59–62.
↑  "גוטברוד סופריור" ספורט רודסטר carfolio.com/specifications/models/car
↑  "גוטברוד סופריור 600" rmsothebys.com/en/auctions/BW13/The-Bruce-Weiner-Microcar-Museum/lots/r110-1951-gutbrod-superior-600
↑  "גוטברוד סופריור 600" קבריו-לימוזין, שנת 1951 - מפרט  automobile-catalog.com/make/gutbrod/superior/superior_cabrio-limousine/1951
↑  "גוטברוד סופריור 600 לוקסוס" microcarmuseum.com/tour/gutbrod-superior
↑  דגם "גוטברוד סופריור" e autozeitung.de/gutbrod-superior-700-e
נילס פוליט

נילס פוליט (בגרמנית: Nils Politt; נולד ב-4 במרץ 1994) הוא רוכב אופני כביש גרמני בקבוצת יו. איי. אי. אמירטס.
ביוגרפיה

פוליט נולד ב-4 במרץ 1994 בקלן.
הוא התחיל לרכוב בקבוצת שטולטינג החובבנית ב-2013, באותה שנה סיים במקום השני באליפות גרמניה בנגד השעון עד גיל 23 וב-2014 סיים ראשון באותה התחרות, ב-2015 הגן בהצלחה על התואר.
ביוגרפיה > קטושה (2016–2019)

פוליט החל לרכוב בקטושה בשנת 2016, אף על פי שחתם שם כבר ב-2015. הוא סיים במקום התשיעי במרוץ שלושת הימים של דה פאנה-קוקסייד.
ב-2017 סיים במקום השישי במרוץ אטואל דה בסז' בצרפת. הוא סיים במקום השלישי באליפות גרמניה בנגד השעון, 1:17 דקות אחרי טוני מרטין המנצח, ובמקום הרביעי במרוץ הכביש. פוליט ערך את הופעת הבכורה שלו בטור דה פראנס ובגרנד טור בכללי, הוא שימש בעיקר כפועל של חברי קבוצתו וסיים במקום ה-95 הכללי.
ב-2018 פוליט סיים שביעי בפריז - רובה, 2:31 דקות אחרי פטר סאגאן המנצח, כשהוא הראשון מתוך דבוקה של שבעה רוכבים. הוא סיים חמישי באליפות גרמניה בנגד השעון ונבחר שוב לטור דה פראנס, גם הפעם שימש רק כפועל וסיים במקום ה-87 הכללי. פוליט רשם את הניצחון המקצועני הראשון שלו בטור של גרמניה, כשהוא מנצח את הקטע הרביעי וגם מסיים במקום השני הכללי. במרוץ האחרון שלו בעונה, ספארקסן מונסטרלנד ג'ירו, סיים במקום השלישי.
ב-2019 פוליט רשם התקדמות גדולה, והראה יכולת גבוהה מאוד בקלאסיקות האביב. זה התחיל עם מקום שישי ב-E3 בינקבנק קלאסיק ולאחר מכן מקום חמישי ברונדה ון פלנדרן, אך רגע השיא שלו בעונה הגיע כשסיים שני בפריז - רובה, שנחשב למרוץ החד יומי הנחשב ביותר בענף, כשהוא מפסיד לפיליפ ז'ילבר בספרינט סיום. פוליט סיים רביעי במרוץ הרונד אום קלן ובאליפות גרמניה באופני כביש, ושני בנגד השעון. הוא השתתף בפעם השלישית ברצף בטור דה פראנס, התוצאה הטובה ביותר שלו הייתה מקום שמיני בקטע החמישי. הוא סיים במקום החמישי בטור בריטניה וזכה במדליית כסף יחד עם נבחרתו, גרמניה, במקצה המעורב באליפות העולם בנגד השעון.
ביוגרפיה > Israel Start-Up Nation (2020)

לאחר מיזוגה של קבוצת קטושה עם קבוצת Israel Cycling Academy (בהמשך שמה שונה), שבפועל גרם לכך שאקדמי תהיה בעלת השליטה, הצטרפו מספר רוכבים מקטושה לקבוצה, ביניהם פוליט.
ביוגרפיה > בורה–הנסגרוהה (2021–)

ב-3 באוגוסט 2020 הודיעה קבוצת בורה–הנסגרוהה הגרמנית שתצרף את פוליט לשורותיה החל משנת 2021 לאחר שחתם על חוזה לשלוש שנים.
ביוגרפיה > התמודדויות בגרנד טורס

| גרנד טורס | 2017 | 2018 | 2019 | 2020 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
 הג'ירו ד'איטליה: —
|  הטור דה פראנס | 95 | 87 | 64 | 120 |
 וואלטה אספניה: —
הערות שוליים

↑  Roubaix runner-up Politt signs with Israel Cycling Academy: Daily News Digest, cyclingtips.com
↑  Nils Politt signs three-year deal with Bora-Hansgrohe, VeloNews.com
באין מדינה יש אזרחים

| --- | --- |

סמליל התוכנית
 שיר הנושא:  זמן להתעורר
 סוגה:  תיעודי
 ארץ מקור:  ישראל ישראל
 שפות:  עברית
 מספר פרקים:  2
 הפקה
 מפיק:  עידית קלינגר
 מפיקים בפועל:  יהונתן חבר, תום רענן
 חברת הפקה:  העמק תקשורת
 עורכים:  אבי זילברברג
 בעלי תפקידים נוספים:  תחקיר: עמית קמינסקי
 אורך פרק:  55-56 דקות
 שידור
 רשת שידור:  כאן 11
 פורמט (תמונה):  16:9, HDTV
 תקופת שידור מקורית:  8 בנובמבר 2023 –  15 בנובמבר 2023
 קישורים חיצוניים
 האתר הרשמי
באין מדינה יש אזרחים היא תוכנית תעודה ישראלית בשני חלקים המורכבת מ-12 סרטים קצרים, העוסקת ביוזמות ההתנדבותיות האזרחיות של העורף הישראלי במלחמת חרבות ברזל, ששודרה מ-8 בנובמבר עד 15 בנובמבר 2023 בכאן 11.
רקע

ב-7 באוקטובר 2023 בוצע טבח שבעה באוקטובר על ידי מחבלים מרצועת עזה. כתוצאה מכך, מדינת ישראל נקלעה ללא הכנה למצב יוצא דופן ביטחונית ואזרחית כאשר לא לכל הצרכים מוכן מענה, בעקבות כך קמו יוזמות אזרחיות לסיוע בנושאים שונים.
תוכן

כל חלק מורכב משישה סרטים קצרים שיצרו מספר יוצרים ויוצרות. הסרטים מתעדים מאז תחילת המלחמה את המתנדבים שפועלים בתחומים שאינם קיבלו מענה מלא מצד רשויות המדינה: איתור נעדרים, זיהוי גופות, משלוחי מזון, בגדים ותרופות, טיפולים בטראומה, השתתפות בלוויות, תמיכה במשפחות בשבעה וחילוץ בעלי חיים שנעזבו.
פרקים

| חלק | שם הסרט | בימוי | תאריך שידור מקורי ישראל | נתוני צפייה> אחוזי צפייה | נתוני צפייה> מספר צופים | מקור |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | לחם עבודה | נטע שושני | 8 בנובמבר 2023 | 2.7% | 70,000 |  |
| 1 | סוף המסיבה | בת דור אוז'לבו | 8 בנובמבר 2023 | 2.7% | 70,000 |  |
| 1 | חמ"ל נחמה | עידית אברהמי | 8 בנובמבר 2023 | 2.7% | 70,000 |  |
| 1 | כל הטוב הזה | אוהד מילשטיין | 8 בנובמבר 2023 | 2.7% | 70,000 |  |
| 1 | צבא ההסברה | שני חזיזה | 8 בנובמבר 2023 | 2.7% | 70,000 |  |
| 1 | מהמקום הכי נמוך | איריס זכי | 8 בנובמבר 2023 | 2.7% | 70,000 |  |
| 2 | חוצות את הקווים | הניה ברודבקר | 15 בנובמבר 2023 | 2% | 49,000 |  |
| 2 | במקום הכי נורא | גדי אייזן | 15 בנובמבר 2023 | 2% | 49,000 |  |
| 2 | שטחים פתוחים | ג'ולי שלז | 15 בנובמבר 2023 | 2% | 49,000 |  |
| 2 | עזרה ראשונה | לימור פנחסוב | 15 בנובמבר 2023 | 2% | 49,000 |  |
| 2 | חיי כלב | יעל קיפר, רונן זרצקי | 15 בנובמבר 2023 | 2% | 49,000 |  |
| 2 | מדינה בטראומה | הדר קליינמן צדוק, תמנע גולדשטיין חטב | 15 בנובמבר 2023 | 2% | 49,000 |  |
↑  המדרוג נכתב על פי נתוני צפייה ראשוניים, כולל צפייה נדחית עד 2:00 בלילה
↑  במגזר היהודי
↑  באוכלוסייה הכללית
ביקורת

אבישי סלע מאתר "TimeOut" נתן לתוכנית ביקורת חיובית וכתב עליה שהיא ”כנראה הסדרה הכי כואבת, הכי מעצבנת – ועם זאת, הכי אופטימית שמופיעה עכשיו על המסך”.
יש שביקרו את המסר "אין מדינה" וטען שמדובר בניצול התנדבויות לצורך קמפיין פוליטי של "הכל קורס": ”נראה שמדובר במסמך פוליטי... כספי המדינה משמשים ליצירת מסמך הכפשה מופרך כנגדה. לא מובן איך מפרויקט של אזרחים טובים שמבינים כי ישראל הקטנה שלהם יצאה מתאונת טוטאל־לוס, ומתקשה, כמה מפתיע, לנהל אירוע כאוטי, הגיעו פה לטייטל מפוצץ כמו "באין מדינה"... כשבארה"ב מכים איתני הטבע, אזרחיה הולכים לישון על רצפת אולמות ספורט”, גם השימוש בלהיט המזוהה עם המחאה נגד הממשלה כפסקול בסרט אוזכר בהקשר זה.
ביקורת נוספת טענה לסלקטיביות בבחירת היוזמות המסוקרות: ”לפחות מחציו הראשון של הפרויקט נוצר הרושם המוטעה שמדינת תל אביב החילונית התגייסה לטובת הפריפריה [...] לא רואים בקרב האזרחים המתנדבים לא חרדים, לא מתנחלים, לא תושבי פריפריה וגם לא ערבים”.
הערות שוליים

↑  רייטינג: ערוץ 14 נחלש, אבל עדיין שני לחדשות 12 שחוגגת, באתר אייס, 9 בנובמבר 2023
↑  רייטינג: ערוץ 14 שוב עוקף את רשת 13, חדשות 12 מובילה, באתר אייס, 16 בנובמבר 2023
↑  אבישי סלע, הסדרה הזו היא דף ראשון במסקנות ועדת החקירה על מחדלי הממשלה, באתר "TimeOut, ‏9 בנובמבר 2023
↑  נועם פתחי, "באין מדינה יש אזרחים" של כאן 11: איך זה קשור לכך שאין לנו מדינה יותר?, באתר ישראל היום, 16 בנובמבר 2023
1 2   אלישיב רייכנר, ‏לידיעת יוצרי התאגיד: יש מדינה ויש גם מתנדבים שאינם חילונים, בעיתון מקור ראשון, 9 בנובמבר 2023
ג'קומו קברנגי

| --- | --- |

 לידה:  8 בספטמבר 1744 (יוליאני) Rota d'Imagna, איטליה 
 פטירה:  18 בפברואר 1817 (יוליאני) (בגיל 72) סנקט פטרבורג, האימפריה הרוסית 
 מקום קבורה:  בית הקברות לזרב  בסנקט פטרבורג במתחם המנזר אלכסנדר נבסקי 
 זרם באמנות:  קלאסיציזם 
 הושפע על ידי:  Giovanni Raggi, פאולו פוזי, Stefano Pozzi, Anton Raphael Mengs, Nicola Giansimoni 
 יצירות ידועות:  מכון סמולני, Hermitage Theatre, ארמון אלכסנדר, האקדמיה הרוסית למדעים 
 
ג'אקומו קברנגי (ברוסית: Джа́комо Кваре́нги; באיטלקית: Giacomo Quarenghi, נהגה באיטלקית "קוארנגי"; 20 בספטמבר 1744, ברגמו – 2 במרץ 1817, סנקט פטרבורג) אדריכל ניאו קלאסי שפעל בעיקר ברוסיה.
ג'קומו קברנגי
ביוגרפיה

קברנגי נולד באיטליה ב-1744. בצעירותו למד ועסק בציור ברומא, היה רב כשרוני ונגע בספרות ובמוזיקה. עם הזמן החל לעסוק בארכיטקטורה, והצליח מאוד. בגיל 30, הוא כבר היה אדריכל מפורסם, ובנה מבני ציבור במונקו, ובווינה. באיטליה, המבנה היחיד שלו היא כנסיית Subiaco.
בגיל 35, בינואר 1780, הגיע קברנגי לסנקט פטרבורג בהזמנתה של המלכה יקטרינה הגדולה והחל לתכנן מבנים בהיקף נרחב. המבנה המשמעותי הראשון של קברנגי ברוסיה היה הארמון בפארק האנגלי "פטרוף". מאוחר יותר אף בנה את "מכון סמולני" שנחשב לעבודה הטובה ביותר שלו.
קברנגי עבד ברוח פלדיו ובית הספר האיטלקי החדשה בסגנון ניאו קלסיציסטי אלגנטי ואצילי. המבנים שלו נעשו תמיד עם טעם, פרופורציות והרמוניה. עבודותיו הן דוגמאות טובות של קלאסיציזם בוגר בארכיטקטורה הרוסית. למרות זאת היו שהתנגדו לו והאשימו אותו בערבוב גס של אלמנטים אדריכליים שונים.
בסוף שנת 1810, עזב בפעם האחרונה את סנט פטרבורג לברגמו, שם הוא התקבל בכבוד. עם זאת, בשנת 1811 מיהר לשוב לרוסיה, בשל כוונתו של נפוליאון לפלוש לרוסיה. ג'אקומו מת ב-1817 ברוסיה.
כיום, נמצאות כ-30 עבודות של האדריכל ברחבי ברית המועצות ובמיוחד בסנט פטרבורג.
ג'יימס פרנסיס ברנס

ערך זה עוסק באיש ציבור אמריקני. אם התכוונתם לדמות קומיקס מבית מארוול קומיקס, ראו .
ג'יימס פרנסיס ברנס (באנגלית: James F. Byrnes;‏ 2 במאי 1882 –  9 באפריל 1972) היה שופט ופוליטיקאי אמריקאי ממדינת קרוליינה הדרומית. כחבר המפלגה הדמוקרטית כיהן ברנס בקונגרס, כמזכיר המדינה ובתפקידים נוספים בממשל, וכשופט בבית המשפט העליון של ארצות הברית. הוא גם כיהן כמושל קרוליינה הדרומית ה-104, ובכך הוא היה אחד הפוליטיקאים המעטים שכיהנו בדרג בכיר בכל שלוש הזרועות של הממשל הפדרלי של ארצות הברית, וכן פעיל בממשל המדינתי.
ביוגרפיה

ברנס נולד וגדל בצ'ארלסטון, קרוליינה הדרומית. הוא ניהל קריירה משפטית בסיוע דודנו, המושל מילס בנג'מין מקסוויני. ברנס נבחר לבית הנבחרים של ארצות הברית וכיהן בו בשנים 1911–1925. הוא היה בעל ברית קרוב של הנשיא וודרו וילסון ובן חסותו של הסנאטור בנג'מין טילמן. הוא ניסה להתמודד בבחירות לסנאט של ארצות הברית ב-1924, אך הפסיד בהפרש קטן לקולמן ליווינגסטון בליז, שזכה לגיבוי הקו קלוקס קלאן. ברנס העביר אז את משרד עורכי הדין שלו לספרטנבורג שבקרוליינה הדרומית, והכין את עצמו לחזרה לפוליטיקה. ב-1930 הוא הביס את בליז בהפרש קטן בבחירות המקדימות של המפלגה הדמוקרטית ונבחר לסנאט.
ההיסטוריון ג'ורג' מוורי כינה את ברנס "חבר הקונגרס הדרומי המשפיע ביותר מג'ון קלהון ועד לינדון ג'ונסון". כחבר הסנאט, תמך ברנס בצעדי המדיניות של ידידו משכבר הימים, הנשיא פרנקלין דלאנו רוזוולט. הוא תמך בניו דיל ושאף להשקעות של הממשל הפדרלי במיזמי המים של קרוליינה הדרומית. הוא גם תמך במדיניות החוץ של רוזוולט, קרא לנקיטת יד קשה נגד האימפריה היפנית וגרמניה הנאצית. מצד שני, ברנס התנגד לחקיקת חוקים נגד מעשי לינץ' ונגד כמה מחוקי העבודה שהוצעו על ידי רוזוולט, כמו "חוק יחסי העבודה ההוגנים" (Fair Labor Standards Act of 1938), שקבע תשלום שכר מינימום. ב-1941 מינה רוזוולט את ברנס כשופט בבית המשפט העליון של ארצות הברית, אך לאחר כניסתה של ארצות הברית למלחמת העולם השנייה הוא ביקש ממנו למלא תפקידים ברשות המבצעת. במהלך המלחמה ניהל ברנס את "המשרד ליציבות כלכלית" (Office of Economic Stabilization) ואת "המשרד לגיוס המלחמתי" (Office of War Mobilization) והיה מועמד להחליף את הנרי וולאס כשותפו למרוץ של רוזוולט בבחירות לנשיאות של 1944, אך תחת זאת נבחר הארי טרומן כמועמד המפלגה הדמוקרטית לסגן הנשיא על ידי ועידת המפלגה הארצית.
לאחר מותו של רוזוולט, שימש ברנס כיועצו הקרוב של טרומן וביולי 1945 הוא מונה כמזכיר המדינה של ארצות הברית. בתוקף תפקידו זה השתתף ברנס בוועידת פוטסדאם ובוועידת השלום בפריז. עם זאת, היחסים בין ברנס לבין טרומן החלו להתערער ובינואר 1947 הוא התפטר מתפקידו. הוא שב לכהן במשרה נבחרת ב-1950 כאשר נבחר למשרת מושל קרוליינה הדרומית.
כמושל, התנגד ברנס להחלטת בית המשפט בפסק דין בראון נגד מועצת החינוך ושאף למסד את דוקטרינת נפרד אבל שווה כחלופה מציאותית לביטול ההפרדה הגזעית בבתי הספר. אף על פי שהוא המשיך להיות חבר המפלגה הדמוקרטית, הוא תמך ברוב מועמדי המפלגה הרפובליקנית לנשיאות לאחר 1948 ותמך במעבר של סטרום ת'ורמונד אל המפלגה הרפובליקנית ב-1964.
ראשית חייו

ג'יימס פרנסיס ברנס נולד וגדל בצ'ארלסטון, קרוליינה הדרומית. אביו, ג'יימס פרנסיס ברנס האב, נפטר שישה שבועות לפני לידתו. אמו, אליזבת מקסוויני ברנס, אישה ממוצא אירי אמריקאי, הייתה תופרת. בשנות ה-80 של המאה ה-19 עברה להתגורר עמם דודתו האלמנה ושלושת ילדיה. אחד מהם היה פרנק ג' הוגן, לימים נשיא לשכת עורכי הדין של ארצות הברית. בגיל 14 עזב ברנס את בית הספר הקתולי סנט פטריק כדי לעבוד במשרד עורכי דין וכדי להיות קצרן בבית משפט. המשפט הבולט ביותר שהוא עסק בו בעבודת הקצרנות היה משפטו של סגן מושל קרוליינה הדרומית ג'יימס טילמן, שנשפט ב-1903 על רצח עורך עיתון. ב-1906 נשא ברנס לאישה את מוד פרקינס בוש מהעיר אייקן. לזוג לא נולדו ילדים. באותה עת הוא המיר את דתו מהנצרות הקתולית לנצרות האפיסקופלית.
ב-1900, מונה ברנס על ידי דודנו, מושל קרוליינה הדרומית מילס בנג'מין מקסוויני, כפקיד בלשכתו של השופט רוברט אלדריץ' באייקן. עקב הדרישה להיות בן 21 כדי לקבל את המשרה, שינו ברנס, אמו ומקסוויני את תאריך הלידה שלו לזה של אחותו לאונורה. בהמשך הוא למד משפטים בקריאה עצמית בהדרכתו של עורך דין, וב-1903 הוא התקבל ללשכת עורכי הדין. ב-1908 הוא מונה כיועץ המשפטי של הסבב השני של קרוליינה הדרומית, תפקיד בו הוא כיהן עד 1910. ברנס היה בן חסותו של בנג'מין טילמן ולעיתים קרובות הייתה לו השפעה ממתנת על הסנאטור הרתחן תומך ההפרדה הגזעית.
חבר בית הנבחרים של ארצות הברית

ב-1910 ניצח ברנס בבחירות המקדימות של המפלגה הדמוקרטית כמועמד למשרת חבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הבחירה השני של קרוליינה הדרומית, שהיה אז מחוז בחירה בטוח של המפלגה. הוא ניצח גם בבחירות הכלליות והחל לכהן בבית הנבחרים ב-1911, נבחר מחדש שש פעמים נוספות, וכיהן בו עד 1925.
ברנס הוכיח את עצמו כמחוקק מבריק, עבד מאחורי הקלעים כדי ליצור קואליציות, ונמנע מלהתאפיין כנואם בולט כפי שהיו רוב חברי הקונגרס הדרומיים. הוא היה לבעל ברית קרוב של נשיא ארצות הברית וודרו וילסון, שלעיתים קרובות העדיף להפקיד משימות פוליטיות חשובות בידיו של חבר הקונגרס הצעיר, במקום בידיהם של המחוקקים המנוסים. בשנות ה-20 הוא קידם את "תנועת הכבישים הטובים" (Good Roads Movement), שהסבה את תשומת ליבם של נהגים ופוליטיקאים לתוכניות סלילת כבישים רחבות היקף.
שופט בבית המשפט העליון של ארצות הברית

כגמול לתמיכתו בו בנושאים חשובים רבים, מינה הנשיא רוזוולט את ברנס ביוני 1941 כשופט בבית המשפט העליון של ארצות הברית. ברנס היה השופט העליון האחרון שהוסמך כעורך דין לאחר הכשרה למקצוע בקריאה עצמית והאחרון שמעולם לא למד בבית ספר למשפטים. ברנס התפטר מכהונתו על כס השיפוט לאחר 15 חודשים בלבד כדי לעמוד בראש "המשרד ליציבות כלכלית". בהיסטוריה של בית המשפט העליון רק שופט אחד, תומאס ג'ונסון, כיהן פחות זמן ממנו.