stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
לא כזר
שחקנים

רוברט מיצ'ם - ד"ר לוקאס מארש
אוליביה דה הבילנד - קריסטינה הדוויגסון
פרנק סינטרה - ד"ר אלפרד בון
הערות שוליים

↑  The 28th Academy Awards | 1956, Oscars.org | Academy of Motion Picture Arts and Sciences (באנגלית)
יומנה של נואל

| --- | --- |

 מבוסס על:  The Noel Diary 
 בימוי:  צ'ארלס שייר 
 תסריט:  ריצ'רד פול אוונס, צ'ארלס שייר 
 שחקנים ראשיים:  ג'סטין הארטלי טריט ויליאמס ג'יימס רימר בוני בדליה אסנס אטקינס 
 מוזיקה:  דארה טיילור
 צילום:  אשלי רואו 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברה מפיצה:  נטפליקס 
 הקרנת בכורה:  24 בנובמבר 2022 
 משך הקרנה:  99 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט קומדיה, סרט חג המולד 
 דף הסרט ב־IMDb
 
יומנה של נואל (באנגלית: The Noel Diary) הוא סרט דרמה קומדיה רומנטית לחג המולד משנת 2022 בבימויו של צ'ארלס שייר, אשר נכתב על ידי רבקה קונור, דייוויד גולדן, צ'ארלס שייר וריצ'רד פול אוונס. בסרט מככבים ג'סטין הארטלי, בארט דוס, בוני בדליה, אסנס אטקינס וג'יימס רימר.
הסרט עלה לשידור ב-24 בנובמבר 2022 בנטפליקס.
עלילה

כאשר הסופר הפופולרי ג'ייק טרנר (ג'סטין הארטלי) חוזר לבית ילדותו בחג המולד, על מנת לסגור את עניינה של אמו המנוכרת שנפטרה, הוא מגלה יומן שעשוי להכיל מידע הקשור לעבר שלו ושל רייצ'ל (בארט דוס), אישה צעירה ומעניינת במסע משלה. רייצ'ל מופיעה בביתו בחיפוש אחר מידע על אמה הביולוגית, נואל, שבעבר הייתה האומנת של ג'ייק ואחיו בנג'מין. נואל הייתה בת 17 בזמן לידתה של רייצ'ל ונאלצה לוותר על ילדתה, מכיוון שלא יכלה להרשות לעצמה לטפל בה. ג'ייק ורייצ'ל יוצאים יחד למסע על מנת לגלות עובדות על עברם ולהחליט על עתידם.
דמויות

ג'סטין הארטלי בתפקיד ג'ייק טרנר
בארט דוס בתור רייצ'ל קמפבל
אסנס אטקינס בתפקיד נואל אליס
בוני בדליה בתור אלי פוסטר
ג'יימס רימר בתור סקוט טרנר
אהרון קוסטה גאניס בתפקיד מאט סגרטו
ג'ף קורבט בתור איאן פייג'
אנדריאה סווך בתור סבטלנה
לוצ'יה ספינה כבעלת חנות ספרים
הערות שוליים

↑  "'The Noel Diary' Netflix Christmas Movie: What We Know So Far". What's on Netflix. נבדק ב-21 באוקטובר 2022. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  https://netflixlife.com/author/rgaudens, Christmas with You release date, cast, synopsis, trailer, and more, Netflix Life, ‏2022-10-19 (באנגלית אמריקאית)
↑  "Justin Hartley To Star In Netflix Christmas Movie 'The Noel Diary' (EXCLUSIVE)". Yahoo!. נבדק ב-21 באוקטובר 2022. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "'The Noel Diary': Release Date, Cast, Trailer, And Everything We Know". Trill Mag. נבדק ב-21 באוקטובר 2022. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "The Noel Diary". The A.V. Club. נבדק ב-21 באוקטובר 2022. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "The Noel Diary". FilmAffinity. נבדק ב-21 באוקטובר 2022. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "First look at This Is Us star in new Netflix movie as release date is confirmed". Digital Spy. נבדק ב-21 באוקטובר 2022. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "The Noel Diary – Netflix". CinemaBlend. נבדק ב-21 באוקטובר 2022. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Plot: What's the story about?". Movie Insider. נבדק ב-21 באוקטובר 2022. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "What Is The Noel Diary All About?". Trending News Buzz. נבדק ב-21 באוקטובר 2022. {{cite web}}:  (עזרה)
להציל את מארק וואטני

| --- | --- |

כרזת הסרט בישראל
 מבוסס על:  "לבד על מאדים" מאת אנדי ויר
 בימוי:  רידלי סקוט 
 הופק בידי:  סיימון קינברג, רידלי סקוט, מייקל שפר, אדיטה סוד, מרק הופמן
 תסריט:  דרו גודארד
 עריכה:  פייטרו סקאליה 
 שחקנים ראשיים:  מאט דיימון ג'סיקה צ'סטיין ג'ף דניאלס קייט מארה מייקל פניה שון בין סבסטיאן סטן צ'ואיטל אג'יופור אקסל היני
 מוזיקה:  הארי גרגסון ויליאמס 
 צילום:  דאריוז וולסקי 
 מדינה:  ארצות הברית
 חברת הפקה:  סקוט פרי הפקות, TSG אנטרטיינמנט, פוקס המאה ה-20 
 חברה מפיצה:  פוקס המאה ה-20
 שיטת הפצה:  הורדה דיגיטלית, וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  11 בספטמבר 2015 (TIFF)  30 בספטמבר 2015 בריטניה 1 באוקטובר 2015 ישראל 2 באוקטובר 2015 ארצות הברית
 משך הקרנה:  141 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  מדע בדיוני
 מקום התרחשות:  Acidalia Planitia, Mars, Hermes, המעבדה להנעה סילונית, נמל החלל קייפ קנוורל, Earth 
 תקופת התרחשות:  2035 
 תקציב:  108 מיליון דולר
 הכנסות:  630,161,890 דולר
 הכנסות באתר מוג'ו:   scott2016
 פרסים:  פרס גלובוס הזהב לסרט הטוב ביותר - קומדיה או מוזיקלי
 אתר רשמי
 דף הסרט ב־IMDb
 
להציל את מארק וואטני (באנגלית: The Martian, בתרגום חופשי לעברית: איש המאדים) הוא סרט מדע בדיוני אמריקאי שיצא לאקרנים ב-2015. הסרט, בבימויו של רידלי סקוט, מבוסס על הספר "לבד על מאדים" מאת אנדי ויר שפורסם ב-2011. בסרט מככב מאט דיימון בתור מארק וואטני, אסטרונאוט שננטש לבדו בכוכב הלכת מאדים.
עלילה

עלילת הסרט מתרחשת בשנת 2035. משימת Ares III למאדים נקלעת לסופת חול עזה על פני כוכב הלכת. חברי הצוות נאלצים לנטוש את עמיתם מארק וואטני, שהקשר עמו נותק, ולעזוב את הכוכב כשהם משוכנעים שמת.
וואטני חוזר להכרתו ומגלה שנפצע מרסיסים בבטנו שגם השביתו את משדר סימני החיים שלו. הוא מצליח להגיע למודול המגורים, אך הוא מאפשר תנאי מחיה לכחודש ימים בלבד. הוא לא מצליח ליצור קשר עם איש על מנת שיבואו לחלצו ומודע לכך שהמשלחת המתוכננת הבאה למאדים תגיע רק בעוד כ-4 שנים. הוא מחליט לנצל את כישוריו כמהנדס מכונות וכבוטנאי ולנסות לשרוד על אף כל הקשיים. על מנת לדאוג לאספקת מזון הוא מגדל תפוחי אדמה בתוך המגורים על מצע עפר שאסף ממאדים ובדישון מהפרשות חברי הצוות שנאספו בזמן שהותם. את המים משיג משרפת הידרזין עודף. הוא יוצר קשר עם כדור הארץ לאחר שמצליח לאתר ולהפעיל מחדש את החללית מארס פאת'פיינדר שנחתה על מאדים ב-1997 והרובר הנלווה שלה סוג'ורנר.
אנשי נאס"א מתכננים יחד עם צוות מהמעבדה להנעה סילונית תוכנית חילוץ, אך היא נכשלת. ריץ' פרנל, מומחה לאסטרודינמיקה, מציע לעשות שימוש בחללית הרמס עמה חוזרים עמיתיו לצוות של וואטני לכדור הארץ על מנת לחלץ את חברם. הוא מציע את "תמרון פרנל" בו תעשה ההרמס שימוש בכדור הארץ כבמקלעת כבידתית במטרה לחזור למאדים, אך התוכנית לא מאושרת על ידי ראש נאס"א מחשש לסיכון שאר האסטרונאוטים. מנהל הטיסה של Ares III מעביר בחשאי את התוכנית לצוות ההרמס והם מחליטים להוציאה לפועל למרות הסכנה לחייהם, אף על פי שהדבר יאריך משמעותית את שהותם בחלל ואף על פי שהם מודעים לכך שנאס"א תשעה אותם מכל פעילות עתידית. סיוע לא צפוי מתקבל גם ממינהל החלל הסיני, שמקריב משימה סודית אליה התכונן במשך שנים על מנת שהמשגר שלה ישמש לשיגור אספקה ל"הרמס" בטרם תעזוב את סביבת כדור הארץ בדרכה בחזרה למאדים.
במקביל על וואטני להגיע לבסיס הקדמי של משימת חקר המאדים הבאה (Ares IV), המרוחק כ-3,200 ק"מ ממקום הימצאו, שם נמצא רכב עזיבת מאדים שנחת כ-18 חודשים לפני תחילת משימת ארס 4 כדי לייצר דלק בעזרת תגובת סבטייה, תגובת מימן שהובא בטיל מכדור הארץ עם פחמן דו-חמצני מהאטמוספירה המאדימית, ליצירת מתאן שמשמש כדלק טילים. הוא מתנייד באמצעות רובר המיועד לנסיעה של עד 35 קילומטר בלבד ואספקה דלילה. בלית ברירה הוא נעזר לשם כך בגנרטור רדיואיזוטופי תרמואלקטרי תוך חשש מהרעלת קרינה. וואטני חובר לרכב עזיבת מאדים ונאלץ לפרקו על מנת להיפטר ממשקל עודף, כך שיוכל להיות משוגר למסלול גבוה בחלל ולחבור להרמס. אף על פי שרכב עזיבת מאדים אינו מגיע לגובה הרצוי, מצליח צוות ההרמס לחבור ולחלץ את וואטני בעזרת הליכת חלל.
שחקנים ודמויות

| הדמות בסרט | שחקן/ית | תיאור |
| --- | --- | --- |
| מארק וואטני | מאט דיימון | אסטרונאוט, מהנדס מכונות ובוטנאי אמריקאי במשימת Ares III, שננטש לבדו למשך כ-550 ימי מאדים במאדים, ונאלץ למצוא דרך לשרוד |
| קומנדר מליסה לואיס | ג'סיקה צ'סטיין | גאולוגית, מפקדת המשימה Ares III |
| בת' יוהנסן | קייט מארה | מתכנתת, מפעילת מערכת של משימה Ares III |
| מייג'ור ריק מרטינז | מייקל פניה | טייס המשימה Ares III |
| דוקטור כריס בק | סבסטיאן סטן | רופא המשימה Ares III |
| אלכס ווגל | אקסל היני | כימאי ואסטרופיזיקאי גרמני, נווט המשימה Ares III |
| תיאודור סנדרס | ג'ף דניאלס | מנהל נאס"א |
| מיטש הנדרסון | שון בין | מנהל הטיסה של Ares III |
| וינסנט קאפור | צ'ואיטל אג'יופור | מנהל המשימות למאדים בנאס"א |
| ריץ' פרנל | דונלד גלובר | פיזיקאי בנאס"א מומחה לאסטרודינמיקה, שמציע את תוכנית ההצלה |
| מינדי פארק | מקנזי דייוויס | אחראית קשרי לוויינים בנאס"א. הראשונה לגלות שמארק וואטני חי |
| ברוס נג | בנדיקט וונג | מנהל המעבדה להנעה סילונית |
| אנני מונטרוס | קריסטן ויג | מנהלת קשרי המדיה של נאס"א |
הפקה

צילומי הסרט בוצעו במהלך שלושה וחצי חודשים באולפני קורדה בהונגריה, לצורך תפאורת נופי מאדים בוצעו צילומים בוואדי רם שבירדן בו אבני חול אדומות.
נאס"א סייעה ליוצרי הסרט בשיווקו ובייעוץ טכני על מנת לשוות לו אמינות. היא אישרה ליוצרי הסרט לעשות שימוש נרחב בלוגו שלה, הקרינה את הסרט לצוות תחנת החלל הבינלאומית וכן לצוות נבחר של אסטרונאוטים ומדענים במרכז החלל ג'ונסון ובמרכז החלל קנדי. באתרה התייחסה נאס"א לטכנולוגיות שהוצגו בסרט והשוותה אותן לטכנולוגיות הקיימות בהן עושה שימוש. סמוך ליציאת הסרט לאקרנים, הודיעה נאס"א כי נמצאו עדויות לקיום של מים זורמים על פני המאדים.
הקרנת הבכורה של הסרט התקיימה ב-11 בספטמבר 2015 במסגרת פסטיבל הסרטים הבינלאומי בטורונטו.
ביקורת

הסרט זכה לביקורות חיוביות מצד הצופים ומצד מבקרי הקולנוע. באתר ביקורות הסרטים Rotten Tomatoes קיבל הסרט דירוג "טריות" של 91% מכלל הצופים ומהמבקרים. אן הורנדיי מהוושינגטון פוסט העניקה לסרט 3.5 כוכבים מ-4 וציינה שהסרט מספק דוגמה מלהיבה ומרעננת כיצד מדע יכול להיות "מגניב". ג'ו מורגנשטרן מהוול סטריט ג'ורנל ציין שמה שכל כך מרגש בסרט הוא שבראש ובראשונה זהו סרט על מה זה להיות אנושי. הוא הוסיף שגם ידיעת קו העלילה הכללי לא תכין את הצופה למגוון ולמורכבות יוצאת הדופן של חגיגת המדע הבדיוני המוצגת בסרט.
הסרט זכה בפרס גלובוס הזהב לסרט הטוב ביותר - קומדיה או מוזיקלי ומאט דיימון זכה בפרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר ורידלי סקוט היה מועמד לפרס הבמאי הטוב ביותר. הסרט היה מועמד ל-7 פרסי אוסקר בקטגוריות הסרט הטוב ביותר, השחקן הראשי הטוב ביותר, התסריט המעובד הטוב ביותר, הסאונד הטוב ביותר, עריכת הסאונד הטובה ביותר, העיצוב הטוב ביותר והאפקטים הטובים ביותר ולא זכה באף קטגוריה. כמו כן היה מועמד לשישה פרסי באפט"א בקטגוריות הבמאי, השחקן הראשי, הסאונד, עיצוב ההפקה, אפקטים חזותיים והעריכה הטובה ביותר, אך לא זכה באף קטגוריה.
ביקורת > ביקורת בישראל

בישראל ציינו מבקרי הקולנוע לשלילה את בחירת מפיצי הסרט המקומיים לתרגום שמו בצורה שנבחרה, כנראה ברמיזה לסרט קודם של דיימון, "להציל את טוראי ריאן".
דיוקים מדעיים

כאשר נכתב הספר השתדל המחבר אנדי ויר לתאר את האירועים בצורה מדעית מדויקת. הבמאי רידלי סקוט המשיך בכך וקיבל ייעוץ מדעי מג'יימס גרין, ראש החטיבה למדעים פלנטריים באגודה האמריקנית לאסטרונומיה. גרין אמר על התוצר הסופי שהוא "ריאלי באופן סביר". עם זאת, יש כמה פרטים שאינם תואמים את המציאות.
סופות חול בעוצמה של 190 קמ"ש אמנם מתחוללות על המאדים אבל היות שהאטמוספירה של המאדים דלילה פי מאה מזו של כדור הארץ, אין ביכולתן לגרום נזק ממשי, לבטח לא כזה המתואר בסרט.
כח המשיכה על פני המאדים הוא רק 40% מזה של כדור הארץ מה שהיה אמור להשתקף בבירור בדרך ההליכה של מארק וואטני על המאדים, אולם הליכתו נראית רגילה לחלוטין.
משימה למאדים מתוכננת לפי חלונות שיגור בהם כדור הארץ ומאדים קרובים זה לזה קרבה מרבית. חלונות כאלה מתרחשים כל 26 חודשים. לכן זמן השהייה על המאדים הוא כ-500 ימים בעוד שבסרט המשימה תוכננה ל-31 ימים בלבד. אומנם אפשרי לשלוח לפרק זמן קצר זה, אבל לא סביר, בהתחשב בהשקעה העצומה הכרוכה בשיגור יחסית לתועלת מזמן השהייה הקצר. כמו כן, בשהייה קצרה זו המסע חזרה לכדור הארץ יהיה ארוך משמעותית.
הכנסות

בסוף השבוע הראשון להקרנתו הכניס הסרט כ-54 מיליון דולר ברחבי ארצות הברית ועוד כ-45 מיליון דולר ברחבי העולם. בכך היה לסרט עם ההכנסות הגבוהות ביותר לסוף השבוע הראשון להקרנה במהלך חודש אוקטובר לאחר הסרט כוח משיכה מ-2013. סך הכל הכניס הסרט כ-630 מיליון דולר ברחבי העולם.
היסטוריה של אוסטרליה

ההיסטוריה של אוסטרליה התחילה כשהאדם הראשון היגר ליבשת אוסטרליה מצפון כדור הארץ, לפני 40,000 - 45,000 שנים. ההיסטוריה הכתובה של אוסטרליה קצרה בהרבה והחלה כאשר מגלי ארצות הולנדים הגיעו ליבשת לראשונה במאה ה-17. קיימים מספר נושאים מעוררי מחלוקת במחקר ההיסטוריה האוסטרלית, כגון הקולוניזציה הבריטית והיחס לאבוריג'ינים, ילידי אוסטרליה הקדומים.
פרהיסטוריה

בהקשר האוסטרלי מתאר המונח פרהיסטוריה את כל התקופה שבין התיישבות האדם הראשון באוסטרליה, עד להופעתה של היסטוריה כתובה בנוגע ליבשת. מוערך כיום כי פעילות אנושית החלה באוסטרליה לפני כ-41,000 - 48,000 שנים (ויש הסבורים אף כי לפני 68,000 שנים). היסטוריה כתובה בנוגע לאוסטרליה הופיעה לראשונה ב-1606, בתיאור של מגלי ארצות אירופיים. לפיכך, בניגוד להיסטוריה של מדינות או אזורים אחרים, הפרהיסטוריה האוסטרלית מגיעה עד שלהי העת החדשה (במונחים אירופאיים).
חפירות ארכאולוגיות שנערכו באוסטרליה מעלות כי היבשת הייתה מיושבת במשך לפחות 40,000 שנים, על ידי ציידים-לקטים בני תקופת האבן שנדדו מדרום-מזרח אסיה. קיים מספר רב של אתרים מתקופה זו, בין היתר חפירות המצביעות על התיישבות אנושית באזור מעלה נהר סוואן ווילגי מיאה במערב אוסטרליה; וחפירות המעידות על פעילות אנושית בטסמניה שהחלה לפני כ-30,000 שנים (כאשר האי טסמניה עדיין היה מחובר ליבשת אוסטרליה בגלל ירידת מפלס הים בעידן הקרח). קיימות גם עדויות - אשר תוקפן מעורר מחלוקת בקהיליה המדעית - לפיהן אוסטרליה הייתה מיושבת כבר לפני 60,000 ואף 120,000 שנים - קיימים מחקרים פלינולוגיים אשר טוענים כי קיימת עלייה בקיומן של שריפות לפני כ-120,000 שנים. פעילות זו פורשה כקשורה לפעילות אנושית, אך פרשנות זו נתונה במחלוקת.
בשנת 2017, מחקר גנטי בגנומים מיטוכונדרים שמוצו משיער של 111 ילידים אוסטרלים חישב בעזרת שעון מולקולרי הערכה שמרנית ליישוב אוסטרליה לפני לפחות 50 אלף שנה, בהתאמה טובה עם תארוך מרבית האתרים הפרהיסטוריים הקדומים ביותר. המחקר גם חישב שמרבית חופי היבשת יושבו בגל התיישבות אחד לפני 45 אלף עד 49 אלף שנים.
המיתולוגיה האבוריג'ינית מתייחסת לזמן יצירת היבשת כ"זמן החלום". עם זאת, קשה לכמת את מספר המתיישבים הראשונים באוסטרליה או את טבעם, בשל הפיכת הסוגיה לסוגיה פוליטית: האם כל האבוריג'ינים בני עם אחד וצריכים להיות מאוחדים במאבקם להכרה בתרבותם; או שמקורם מעממים שונים. עם זאת, היפרדות בין הקבוצות השונות התרחשה הלכה למעשה לפני 18,000 שנים, כאשר האבוריג'ינים בטסמניה הופרדו משאר האבוריג'ינים באוסטרליה. יישובים במקומות אחרים אשר נפרדו מן היבשת האוסטרלית - מצר בס והאי קנגורו - הפסיקו להתקיים לפני 9,000 שנים.
פרהיסטוריה > קשרים עם אסיה

מאות בשנים לפני הגעת האירופאים לאוסטרליה, התקיימו קשרי מסחר בין האבוריג'ינים בצפון היבשת (במיוחד היונגלו בארץ ארנהם) לבין דייגים וסוחרים ממקאסאר (כיום בירת דרום סולאווסי באינדונזיה). אלה האחרונים הגיעו לחופי צפון אוסטרליה על מנת לשלות ולסחור במלפפוני ים. ביקורים אלה הותירו את חותמם על תושבי צפון אוסטרליה הילידיים, בתחומים כמו שפה, אמנות, כלכלה, ואפילו גנטיקה - הם דומים בתחומים אלה לקבוצות הנמצאות מצפון לים אראפורה וים בנדה. אנשי מקסאר הביאו לאבוריג'ינים סכינים, טבק, בגדים ואורז תמורת הזכות לשלות את מלפפוני הים. הם גם הביאו עמם את מחלת האבעבועות השחורות. ייתכן, כי אנשי מקסאן הביאו גם את בשורת האסלאם לאוסטרליה.
ב-2002 פרסם הבריטי גאווין מנזיס ספר שנוי במחלוקת, הטוען כי הסינים, בפיקודו של הסריס ג'נג חה הצליחו לגלות את יבשת אמריקה כמו גם את אוסטרליה בשנת 1421. אין תימוכין לתאוריה, אך ייתכן ומפותיו של ג'אנג - אם אמת בתאוריה - שימשו את האירופאים בהגעה לאוסטרליה. עם זאת, אחת מן המפות המוקדמות של העולם, שהכין הכומר הישועי האיטלקי מטאו ריצ'י בזמן שהותו רבת השנים בסין ב-1603, הותירה חלל ריק במקום שבו נמצאת אוסטרליה. במקום הריק נכתב שאיש מעולם לא היה בארץ הדרומית, ולפיכך לא ידוע עליה כלום. באותיות קטנות יותר, באותיות סיניות, כתב את השם "ארץ האש" ו"ארץ התוכים", שמות המצביעים על כך שהסינים היו מודעים לקיומה של אוסטרליה.
מסעות אירופיים לגילוי ארצות

קיימות עדויות על גילוי אוסטרליה עוד מתחילת המאה ה-17. הפעם הראשונה שאירופאים הגיעו לאוסטרליה הייתה ב-1606, כשהנווט ההולנדי וילם יאנסזון, שהגיע עם הספינה "דויפקן" למפרץ קרפנטאריה ותיעד את הגאוגרפיה של החוף המערבי של חצי האי כף יורק. ב-1616, הולנדי נוסף, דירק הארטוך, הותיר צלחת בדיל במפרץ הכרישים במערב אוסטרליה שבו ציין את ההגעה למקום; ב-1642 הגיע אבל טסמן לאי אשר כיום נקרא על שמו, טסמניה, ונקרא קודם לכן "ארץ ון-דימן", על שם אחד ממנהלי חברת הודו המזרחית ההולנדית. הולנדים אלה עבדו עבור חברת הודו המזרחית ההולנדית, לה היו כבר שלוחות באינדונזיה. במקרים רבים הגיעו ספינות אל החוף המערבי של אוסטרליה, בשל שיטת הניווט ההולנדית לכיוון אינדונזיה. המקרה הידוע ביותר של הגעת ספינה אל החוף המערבי הוא התנפצות הספינה בטביה, שלאחריו התרחש מרד וטבח בספינה.
קיימות גם תאוריות הטוענות כי היה גילוי מוקדם יותר של אוסטרליה, על ידי נווטים פורטוגלים, אבל אין מידע רב שיתמוך בתאוריות אלו. כבר ב-1400 קיים דיווח של מרקו פולו על אזור דרומית לאסיה, אך פולו לא סיפק (וכנראה לא היה יכול לספק) מידע מעבר לכך.
במהלך המאה ה-17 וראשית המאה ה-18 מגלי ארצות אחרים מאירופה החלו להגיע לאזור ולמפות את מה שהם קראו "הולנד החדשה". לא היו בשלב זה ניסיונות להקים התיישבות באזור. האנגלי הראשון שהגיע לחוף הצפון-מערבי של אוסטרליה היה ויליאם דמפייר, שהגיע לאוסטרליה ב-1688, ותיאר ביומניו את הצמחייה ובעלי החיים שראה. דמפייר הוא הראשון אשר תיאר את מין החיות הייחודי לאוסטרליה, "חיות מקפצות גדולות".
בשנת 1770 יצאה משלחת על גבי הספינה "אֶנְדֶוור" (Endeavour), תחת פיקודו של קצין הצי המלכותי הבריטי ג'יימס קוק, על מנת למפות את החוף המזרחי של יבשת אוסטרליה. הוא הגיע ראשית לניו זילנד, ומשם הגיעה הספינה למפרץ בוטאני ב-29 באפריל 1770. קוק המשיך במסעו צפונה ולפני שעזב את האזור, הכריז במצר טורס כי האזור ש"גילה" שייך לכתר הבריטי ושמו "ניו סאות' ויילס" (מילולית: ויילס הדרומית החדשה). בשונית המחסום הגדולה עלתה ספינתו על שרטון ונדרש זמן לתקנה - זמן זה הושקע בחקר מיני החיים והצמחים הייחודיים לאזור, בייחוד על ידי הבוטניקאי ג'וזף בנקס, אשר היה חבר במשלחתו של קוק. בשל העובדה כי מסעו של קוק הוביל בסופו של דבר להתיישבות האירופית הראשונה באוסטרליה, לעיתים סוברים בטעות כי קוק הוא זה אשר "גילה" את אוסטרליה, אף על פי שמסעו של יאנסזון קדם לו ב-160 שנים.
דיווחיו של קוק לגבי הארץ החדשה עוררו עניין בפתרון הפוטנציאלי שלה לצפיפות האוכלוסין אשר ממנה סבלה בריטניה באותה תקופה, לאחר איבוד הקולוניות בצפון אמריקה. ב-13 במאי 1787 יצאו 11 ספינות הצי הראשון מנמל פורטסמות' באנגליה לכיוון מפרץ בוטאני. שתי התרומות האחרונות לגילוי אוסטרליה היו של מתיו פלינדרס וג'ורג' בס - שני אנגלים אשר היו הראשונים למפות את קו החוף האוסטרלי; והצרפתי ניקולה בודן, שמיפה את קו החוף האוסטרלי באותן שנים, 1802-1803.
מסעות אירופיים לגילוי ארצות > תאוריית גילוי אוסטרליה בידי הפורטוגזים

אף על פי שרוב ההיסטוריונים מסכימים שהגילוי האירופאי של אוסטרליה החל ב-1606 עם מסעו של הנווט ההולנדי וילם יאנסזון על סיפונה של הדויפקן, ישנן גם מספר תאוריות על גילויים אפשריים אחרים. הגילוי נטען לזכותן של סין, צרפת, ספרד ואפילו לזכותם של הפיניקים, אך אחת מהתאוריות הנתמכות ביותר היא תאוריית גילוי אוסטרליה בידי הפורטוגזים.
מסעות אירופיים לגילוי ארצות > תאוריית גילוי אוסטרליה בידי הפורטוגזים > התאוריה

תאוריית גילוי אוסטרליה בידי הפורטוגזים בין 1521 ל-1524 נתמכת בידי מספר כותבים, שנשענים על מספר אמונות ודעות. אמונות אלו הן:
קיומה של אדמה גדולה, הנקראת ג'אווה לה גרנדה, הנמצאת בין אינדונזיה לאנטארקטיקה במספר מפות צרפתיות, מפות דייפ, הנושאות ציורים פורטוגזים הדומים לחופה הצפון-מזרחי של אוסטרליה.
נוכחותם של הפורטוגזים בדרום-מזרח אסיה החל מן המאה ה-16, ובמיוחד הגילוי והכיבוש של טימור ב-1516 - פחות מכ-500 קילומטר מחופה של אוסטרליה.
מספר עתיקות שנמצאו על חופיהן של אוסטרליה וניו זילנד, שאולי קשורות למסעות הפורטוגזים לאוסטרליה.
התיישבות וקולוניזציה

ראשיתה של מושבת הכתר הבריטית בניו סאות' ויילס בהקמתה של מושבת עונשין.
הרעיון להקמת מושבת העונשין באוסטרליה היה של שר הפנים הבריטי, הויסקונט תומאס טאונסנד, שנשא בתואר "ברון סידני". כתוצאה מיוזמה זו הפליגו ב-13 במאי 1787 מנמל פורטסמות' 11 ספינות שנשאו כ-800 אסירים, מתוכם קרוב ל-600 גברים וכן כ-600 אנשי צוות ונוסעים לכוון היבשת שנחשבה אז כבלתי מיושבת.
על צי האניות פיקד קפטיין ארתור פיליפ. האוניות הפליגו דרך טנריפה, ריו דה ז'ניירו, חזרה לכף התקווה הטובה ומשם ליבשת אוסטרליה.
האניה הראשונה הגיעה ב-18 בינואר 1788 למפרץ בוטאני ושאר האניות הגיעו בהדרגה עד ל-20 בינואר. המפרץ הוערך כלא מתאים לעגינה ולהתיישבות ולכן צי האניות המשיך לפורט ג'קסון. שמו של המקום שונה למפרץ סידני על שם יוזם המסע. יום ההגעה למפרץ סידני, 26 בינואר 1788. מצוין כיום כ"יום אוסטרליה", החג הלאומי.
השנים הראשונות של המושבה היו קשות: כשליש מן האסירים היו אסירים פוליטיים מהתקוממויות שנערכו שאותה תקופה באירלנד. לא האסירים ולא החיילים שהופקדו לשמור עליהם היו בעלי ידע חקלאי נרחב, והם התקשו להתמודד עם העונות האוסטרליות.
טסמניה (שנקראה אז ארץ ואן דימן, "ודן דימן לנד") יושבה ב-1803 והפכה למושבה נפרדת ב-1825. בריטניה טענה לבעלות על מערב אוסטרליה ב-1829. בין השנים 1836–1863 הוקמו מושבות בחלקים אחרים באוסטרליה: ניו סאות' ויילס חולקה לאוסטרליה הדרומית (1836), המושבה ויקטוריה ב-1851 וקווינסלנד ב-1859. הטריטוריה הצפונית הוקמה ב-1863 כחלק מדרום אוסטרליה. ויקטוריה ודרום אוסטרליה הוקמו כ"מושבות חופשיות" (כלומר, לא כמושבות עונשין), אם כי ויקטוריה הסכימה לקבל אסירים שהועברו אליה מטסמניה. גם מערב אוסטרליה הוקמה כמושבה חופשית, אך בשל מחסור בכח אדם הסכימה לקבל אסירים לשטחה. ניו זילנד הייתה גם היא חלק מ"ניו סאות' ויילס" עד 1840, ואז הפכה למושבה בפני עצמה. בין 1840 ל-1868 ירדה כמות המורשעים שהועברו לאוסטרליה. בסך הכול, כ-160,000 גברים ונשים הועברו לאוסטרליה כאסירים.
התיישבות וקולוניזציה > מרד הרום ב-1808

בתחילת ימיה של הקולוניה הבריטית באוסטרליה שימש הרום כמטבע עובר לסוחר וזאת עקב הפופולריות שלו מחד והמחסור במטבעות מאידך. שתיית הרום פיצתה את המתיישבים הראשונים על חוסר הנוחות ועל תנאי החיים הדלים והדבר הביא להתפשטות תופעות לא רצויות של שכרות. ב-1808 החליט המושל הבריטי, ויליאם בליי (שפיקד כ-20 שנה קודם לכן על הבאונטי), לאסור על שימוש ברום כתמורה לסחורות, כדי להחליש את כוחם של סוחרי הרום ושל תאגיד South Wales Corps. ההתנגדות לא איחרה לבוא וב-26 בינואר 1808 צעדו המתנגדים, חמושים בכידונים, אל עבר בית הממשל, והשתלטו עליו. בליי הושם במעצר למשך כשנה וג'ורג' ג'ונסטון, מראשי המתנגדים, שלט בקולוניה. רק ב-1810 הושב הסדר על כנו וכוח צבאי שנשלח מבריטניה סיים את שליטת המורדים בקולוניה.
הממשל הקולוניאלי ובהלת הזהב

ב-1851 התגלו מרבצי זהב באוסטרליה. בסוף שנות ה-50 של המאה ה-19 התחילה "בהלת זהב" באוסטרליה, אשר משכה ליבשת מהגרים אירופאיים (בעיקר בריטים, ואירים, אשר איבדו 2% מאוכלוסייתן לטובת אוסטרליה בתקופה זו) כמו גם מצפון אמריקה ומסין. המהגרים החדשים אשר הפכו לרוב האוכלוסייה, דחקו את רגליהם של האסירים לשעבר. הם הביאו עימם תרבות פוליטית דמוקרטית, כולל דרישה למשפט עם חבר מושבעים, שלטון ייצוגי וחופש הביטוי. ב-1854 התרחש "מרד ביצורי יוריקה" (Eureka Stockade), בין כורי הזהב לבין הממשל הקולוניאלי, אשר בישר למעשה את ניצני הלאומיות האוסטרלית. ההתיישבות המהירה פגעה קשות באוכלוסיית האבוריג'ינים. מוערך כי אלה איבדו בין השנים הראשונות שפגשו אירופאים לתחילת המאה ה-20 כ-90% מן האוכלוסייה המקורית. זאת, בראש ובראשונה בשל הידבקות במחלות "אירופאיות", נגדן לא היה להם חיסון טבעי (אבעבועות שחורות, חצבת, אך גם מחלות קלות יחסית לאדם המחוסן כנגדן כמו שפעת ואבעבועות רוח). בנוסף, במקרים רבים נדחקו האבוריג'ינים מאדמותיהם או נרצחו בידי מתיישבים.
בין 1855 ל-1890, קיבלו שש מושבות בנפרד אוטונומיה חלקית מול האימפריה הבריטית. הממשל הקולוניאלי בלונדון שמר על השליטה על נושאים כגון יחסי חוץ, ביטחון ותנועת סחר בינלאומי. תקופת השגשוג הכלכלי שהביאה עמה הבהלה לזהב הסתיימה עם מיתון חריף ומשבר כלכלי בשנות ה-90 של המאה ה-19. המשבר הביא לעלייתה של מפלגת הלייבור האוסטרלית.
אוסטרליה במלחמות העולם

ב-1 בינואר 1901 הוכרזה פדרציה של המושבות באוסטרליה תחת מסגרת של דומיניון של האימפריה הבריטית. בהמשך אותה השנה נחקק חוק מדיניות ההגירה של אוסטרליה שהגדיר את זהותה האירופית של המדינה והערים קשיים על כניסתם של מהגרים מארצות לא אירופאיות. מכיוון שלא ניתן היה לקבוע חוק המפלה על בסיס אתני, מבלי ליצור קונפליקט מול בריטניה, וכן מול יפן בעלת בריתה, על פי החוק מהגרים יכלו להיכנס אם הצליחו במבחן שמטרתו לבדוק בקיאות בסיסית בשפה אירופית.
ב-9 במאי 1901 פתח נסיך הכתר ג'ורג' את הפרלמנט האוסטרלי. המדינה הפדרלית החדשה גם הכריזה על כוונתה לבנות עיר בירה בניו סאות' ויילס, ואף הקצתה לצורך זאת ב-1911 את "שטח הבירה האוסטרלית", שבו תוקם קנברה. בין 1901 ועד ההכרזה הרשמית על קנברה כבירה ב-1927, שימשה מלבורן כבירה. יורשו של ג'ורג' החמישי (שיוכתר אחר כך כג'ורג' השישי, מלך הממלכה המאוחדת), פתח את הדיון הראשון של הפרלמנט האוסטרלי ב-1927. אוסטרליה הייתה אחת המדינות הראשונות בעולם אשר נתנו לנשים שוויון פוליטי - החל מ-1902.
כוחות הצבא האוסטרלי - ניו זילנדי (אנזא"ק) השתתפו בשתי מלחמות העולם כבעלי ברית של בריטניה. במלחמת העולם הראשונה ספגו האוסטרלים אבדות קשות בקרבות גליפולי. החוויות הקשות בגליפולי הביאו לכך שיום הקרב, 25 באפריל, יצוין באוסטרליה ובניו זילנד כ"יום אנזא"ק", יום לזכר החיילים שנפלו במערכה זו ובמערכות אחרות. בין היתר, במהלך מלחמה זו השתתפו בכיבוש ארץ ישראל. במלחמת העולם השנייה השתתפו במאמץ הצבאי הבריטי בצפון אפריקה, באוקיינוס השקט ובאגן הים התיכון. ב-1942 הופצצה העיר דרווין על ידי היפנים. עם זאת, עם התבוסות הקשות שספגה בריטניה במלחמת העולם השנייה והחשש האוסטרלי מפלישה יפנית, פנו האוסטרלים לארצות הברית כבעלת ברית חדשה ושמו קץ לשיתוף הפעולה ההדוק שלהם עם בריטניה.