stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יואל לוי
קורות חיים

לוי נולד בעיר סאטו מארה שבצפון מערב טרנסילבניה, ברומניה, ועלה לישראל בילדותו. הוא למד באקדמיה למוזיקה ע"ש רובין בתל אביב, וקיבל תואר מוסמך לאמנויות בהצטיינות.
בצעירותו יואל לוי ניגן בכינור בתזמורת הגדנ"ע תחת שרביטו של שלום רונלי-ריקליס. בהמשך, החל משנת 1975, היה נגן בכלי הקשה בתזמורת הפילהרמונית הישראלית. כמו כן למד ניצוח עד שנת 1976 אצל מנדי רודן באקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים.
לוי למד גם אצל פרנקו פרארה בסיינה ובאקדמיה סנטה צ'צ'יליה ברומא, אצל קיריל קונדראשין בהילברסום ובבית ספר גילדהול למוזיקה ודרמה בלונדון שבו סיים עם דיפלומה בשנת 1978. באותה השנה זכה בתחרות הבינלאומית לניצוח בבזאנסון. בשנים 1978–1980 היה עוזר מנצח ובשנים 1980–1984 מנצח הבית של תזמורת קליבלנד. בשנת 1979 הופיע בבכורה באירופה וניצח לראשונה על התזמורת הסימפונית של רדיו מערב ברלין.
בשנת 1988 התמנה לוי למנהל מוזיקלי ומנצח ראשי של התזמורת הסימפונית של אטלנטה. לוי פרש מתפקיד המנהל המוזיקלי בשנת 2000 ואת מקומו תפס רוברט ספאנו (לוי ממשיך לנצח על הקונצרטים בשני סופי שבוע בכל עונה). בשנת 2001 קיבל את אות אביר מסדר האמנויות והספרות מטעם ממשלת צרפת.
יואל לוי ניצח על התזמורת הפילהרמונית המלכותית של סטוקהולם בטקס הענקת פרס נובל לשנת 1991.
התזמורת הסימפונית של אטלנטה ניגנה בניצוחו בטקסי הפתיחה והנעילה של אולימפיאדת אטלנטה בקיץ 1996.
משנת 2005 הוא משמש יועץ מוזיקלי לתזמורת הרדיו הפלמי והוא שימש בעבר כמנצח אורח ראשי של התזמורת הפילהרמונית הישראלית.
ידועות במיוחד הקלטותיו עם התזמורת הסימפונית של אטלנטה של הסימפוניות מאת גוסטב מאהלר.
בשנים 2014–2019 שימש יואל לוי כמנצח הראשי של תזמורת רשות השידור הקוריאנית.
בין התזמורות עליהן ניצח לוי נמנות תזמורת הקונצרטהאוס של ברלין, התזמורת הסימפונית של בוסטון, התזמורת הסימפונית של בודפשט, התזמורת הסימפונית של שיקגו, תזמורת קליבלנד, תזמורת קופנהגן, התזמורת הפילהרמונית של לונדון, התזמורת הפילהרמונית של לוס אנג'לס, התזמורת הפילהרמונית של פראג והתזמורת הסימפונית הלאומית של ארצות הברית.
קורות חיים > חיים פרטיים

יואל לוי נשוי לג'קי פרלמן ויש להם שלושה בנים: אייל לוי, גיטריסט רוק, אמיר לוי, שחקן ובמאי תיאטרון, ודניאל לוי, מתופף.
פרסים ואותות הוקרה

1978 - פרס ראשון בתחרות הבינלאומית לניצוח בבזנסון בצרפת
1997 - דוקטור לשם כבוד באמנויות מטעם אוניברסיטת אוגלת'ורפ בברוקהייבן, ג'ורג'יה
2001 - אביר מסדר האמנויות והספרות של צרפת
לקריאה נוספת

Alain Pâris - Dictionnaire des interprétes, et de l' interprétation musicale au XXe siècle, Bouquins, Robert Laffont, " Paris, 1995
הערות שוליים

↑  באתר  2019 newspapers
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007312285505171  PLWABN: 9810637886105606  BIBSYS: 1075959  BnF: cb14198914v (data)  CiNii: DA12280196  GND: 133839966  ISNI: 0000 0000 8350 8352  LCCN: n79085217  LNB: 000053767  MusicBrainz: 57d9c52f-af53-41ff-a5f1-617ac096b580  NKC: xx0040992  SNAC: w6gn61f7  SUDOC: 080757472  VIAF: 2681602   WorldCat (עם VIAF): 2681602 
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007312285505171  PLWABN: 9810637886105606  BIBSYS: 1075959  BnF: cb14198914v (data)  CiNii: DA12280196  GND: 133839966  ISNI: 0000 0000 8350 8352  LCCN: n79085217  LNB: 000053767  MusicBrainz: 57d9c52f-af53-41ff-a5f1-617ac096b580  NKC: xx0040992  SNAC: w6gn61f7  SUDOC: 080757472  VIAF: 2681602   WorldCat (עם VIAF): 2681602 
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: רוברט שו | מנהל מוזיקלי, התזמורת הסימפונית של אטלנטה 1988 - 2000  | הבא: רוברט ספאנו |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: פרנק שיפוויי | מנהל מוזיקלי, התזמורת הפילהרמונית של בריסל 2001 - 2007  | הבא: מישל טבצ'ניק |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: ז'אק מרסייה | מנצח ראשי, התזמורת הלאומית של איל-דה-פראנס 2005 - 2012  | הבא: אנריקה מצולה |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: שיניק הם | מנצח ראשי, תזמורת רשות השידור הקוריאנית 2014 - 2019  | הבא: פייטארי אינקינן |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: שו צ'ונג | יועץ מוזיקלי ומנצח ראשי, התזמורת הסימפונית חיפה 2021 - ממשיך  | הבא: לא נקבע |
רנדי ניומן

| --- | --- |

רנדי ניומן ב-2008
 לידה:  28 בנובמבר 1943 (בן 81) לוס אנג'לס
 שם לידה:  Randy Newman
 מוקד פעילות:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1961 
 מקום לימודים:  האקדמיה למוזיקה ע"ש הרב אלפרט של  UCLA, אוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס, בית הספר התיכון יוניברסיטי 
 סוגה:  רוק, פופ, רית'ם אנד בלוז
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 כלי נגינה:  פסנתר, קלידים מוזיקליים 
 חברת תקליטים:  האחים וורנר רקורדס, אינטרסקופ רקורדס, Nonesuch Records, אלקטרה רקורדס, רפרייז רקורדס, וורנר רקורדס, וולט דיסני רקורדס, דרים וורקס רקורדס, קולומביה רקורדס 
 שיתופי פעולה בולטים:  עם דיסני בשיר "You've got a friend in me"
 בן או בת זוג:  Gretchen Preece (1990–?) 
 צאצאים:  Patrick Newman, אריק ניומן, Alice Newman, Amos Newman, John Newman 
 פרסים והוקרה:  פרס אנני (1996, 1997, 2000, 2007)  אגדות דיסני (2007)  פרס אמי לבידור בפריים טיים (1991, 2004, 2010)  היכל התהילה של הרוק אנד רול (2013)  כוכב בשדרת הכוכבים בהוליווד 
 www.randynewman.com
 פרופיל ב-IMDb
 
רנדל סטיוארט "רנדי" ניומן (באנגלית: Randall Stuart "Randy" Newman; נולד ב־28 בנובמבר 1943) הוא זמר, מלחין, פזמונאי, מפיק מוזיקלי ופסנתרן יהודי-אמריקאי, זוכה פרס האוסקר כמלחין של פסקול. ידוע בשיריו בעלי הצביון הקליל, החריף והעוקצני לעיתים, ובפסקולים שהלחין לסרטי קולנוע רבים בהוליווד.
ניומן ידוע בכישרונו לכתיבת מילים מתוך פרספקטיבה של "דמות" הרחוקה מאוד מחייו שלו עצמו, לעיתים קרובות תוך שימוש בעמדה של מספר לא מהימן. לדוגמה, השיר Sail Away נכתב כפרסומת של סוחר עבדים המעוניין לשכנע עבדים לעבוד איתו; המספר בשיר "מדע המדינה" הוא לאומן אמריקאי המתלונן על כפיות טובה כלפי אמריקה ומציע פתרון אכזרי ואירוני - "Let's drop the big one", כלומר - להטיל את פצצת האטום. אחד מלהיטיו הגדולים "Short People", נכתב מנקודת מבטו של משוגע ששונא אנשים נמוכים.
מאז שנות ה-80 ניומן בעיקר כותב מוזיקה לסרטים. בין הפסקולים שהלחין נמנים "צעצוע של סיפור", "פגוש את ההורים" ו"סיביסקיט". ניומן הלחין שישה פסקולים עבור חברת פיקסאר, לשלושת סרטי "צעצוע של סיפור", ולסרטים "באג לייף", "מפלצות בע"מ" ו"מכוניות".
ניומן זכה, בין השאר, בשני פרסי אוסקר, שלושה פרסי אמי, וארבעה פרסי גראמי. בשנת 2002 נוסף שמו של ניומן להיכל התהילה של המשוררים האמריקאיים (Songwriters Hall of Fame).
באפריל 2013 נכנס להיכל התהילה של הרוק אנד רול.
קורות חיים

ניומן נולד בלוס אנג'לס למשפחה יהודית-אמריקאית רבת כישרונות מוזיקליים. אמו, אדל "דיקסי" (לבית פוקס), הייתה מזכירה, ואביו, ג'ורג' ארווינג ניומן היה רופא פנימאי, שעסק גם בכתיבת שירים. דודיו, אלפרד, ליונל ואמיל היו מלחיני מוזיקה לסרטים. גם בני דודיו תומאס ודייוויד ואחיינו ג'ואי הם יוצרי מוזיקה לסרטים וכותבי שירים. בינקותו עברה משפחתו לניו-אורלינס שבלואיזיאנה, שם התגוררה משפחת אמו. ניומן חי בניו אורלינס עד גיל 11, ואז חזרה משפחתו ללוס אנג'לס. לאחר שסיים את לימודיו התיכוניים בלוס אנג'לס למד ניומן באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס (UCLA).
ניומן סיפר שבילדותו חווה אנטישמיות בארצות הברית, ואחד המקרים הראשונים שזכורים לו הוא כשהוזמן על ידי נערה לנשף ריקודים בקאנטרי קלאב בלוס אנג'לס, ואביה ביטל את ההזמנה של ניומן, והסביר לו שבתו לא הייתה צריכה להזמינו כיוון שיהודים לא מורשים להיכנס לקאנטרי קלאב בכלל.
מלחין לסרטים

ניומן החל לעבוד כמלחין לסרטים בשנת 1971, כאשר החל לעבוד על סאטירה מאת נורמן ליר שנקראה תרנגול הודו קר (Cold Turkey). הוא חזר לעסוק בכך בשנת 1981, כאשר הלחין לסרט Ragtime, עליו היה מועמד לשני פרסי אוסקר.
ב-1986, כתב ניומן יחד עם סטיב מרטין ולורן מייקלס את המוזיקה לסרט Three Amigos, וסיפק את קולו גם באחד מהשירים.
ניומן הלחין את המוזיקה של ארבעת הסרטים הראשונים של דיסני ופיקסאר: צעצוע של סיפור ("You've Got a Friend in Me"), באג לייף, צעצוע של סיפור 2, ומפלצות בע"מ. בפסקולים אלו ניומן יצר סגנון ייחודי משלו, כך שניתן להאזין ללחניו ולזהות שהוא חיבר אותם.
ניומן גם חיבר את המוזיקה לסרטים ג'יימס והאפרסק הענק, מכוניות, צעצוע של סיפור 3, בית ספר למפלצות וצעצוע של סיפור 4.
בין הסרטים הנוספים שניומן יצר עבורם את הפסקול ניתן למצוא בין השאר את אבלון, התעוררות, פגוש את ההורים, סרט ההמשך פגוש את הפוקרס, ועוד. הפסקול שהוא כתב לסרט פלזנטוויל היה מועמד לפרס אוסקר.
אחת מעבודותיו המפורסמות והמזוהות ביותר עמו הייתה הלחנת הפסקול לסרט "הטוב מכולם", פסקול דרמטי ומועמד לאוסקר, שהוגדרה על ידי יותר ממבקר מחמיא אחד כמזכירה את סגנונו של המלחין קופלנד ("Coplandesque").
לניומן היה את הכבוד המפוקפק של קבלת המספר הגבוה ביותר של מועמדויות לאוסקר (חמש עשרה) ללא זכייה אחת. רצף זה נשבר כאשר ב-2001 זכה באוסקר על השיר הטוב ביותר עבור הסרט מפלצות בע"מ. כשעלה על הבמה לאחר תשואות רמות הוא פתח את הנאום שלו בהתרגשות אבל גם בשעשוע - "אני לא רוצה את הרחמים שלכם!" ("I don't want your pity"). מאידך, ניומן מחזיק בשיא-אוסקר נוסף: ב-1999 היה מועמד ל-3 פרסי אוסקר שונים על שלושה סרטים שונים. הוא לא זכה באף אחד מהם.
חוץ מלכתוב מוזיקה לסרטים, ניומן כתב מוזיקה גם לסדרות טלוויזיה, כמו שיר הנושא לסדרה זוכת האמי "מונק" - It's a Jungle Out There.
חלק משיריו של ניומן תורגמו לעברית, כמו למשל השירים "שירו של אלוהים" ו"שיר של רנדי ניומן" (שנקרא במקור Dayton, Ohio) שתורגמו שניהם על ידי יהונתן גפן.
מחזות זמר

בשנות ה-90, עיבד ניומן מחדש את פאוסט של גתה לאלבום קונספט חדש ומחזה מוזיקלי - פאוסט של רנדי ניומן ("Randy Newman's Faust"). לאחר שהציג את המחזה ב-1995 בתיאטרון "לה חויה" (La Jolla) בסן דייגו, הוא נעזר בדייוויד ממט כדי שיעזור לו לשכתב את הטקסט לפני השקתו המחודשת של המחזמר, על הבמה המרכזית של תיאטרון גודמן בשיקגו ב-1996. לקח הרבה שנים להפיק את "פאוסט" של ניומן, והמחזה נפגע מכך; הייתה בדיחה על כך שניומן התעקש להכניס מוזיקת גראנג' למחזמר, אבל היה צריך לעבד אותה כך שתתאים לרוח המחזה ולתיאורו של פאוסט כאחד שמשועבד לשטן על ידי מוזיקת הבי מטאל.
בשנת 2000 חברת הרפרטואר של החוף המזרחי הפיקה מחזה שנקרא חינוכו של רנדי ניומן (The Education of Randy Newman) מחזמר על מוזיקאי בעל דמיון רב לניומן האמיתי. המחזמר הוצג בניו אורלינס ולוס אנג'לס, ונבנה על פי האוטוביוגרפיה זוכת פרס הפוליצר "חינוכו של הנרי אדמס" ("The Education of Henry Adams"). יחד עם ג'רי פטץ' ומייקל רות', הוא ערך את שיריו ובחר מהם כמה שירים למחזמר שיתאימו כדי לתאר את חייו של אמן במחצית השנייה של המאה ה-20. לאחר הבכורה של המחזה ב-SCR, הוא עובד מחדש עם עוד כמה שירים שנכתבו במיוחד עבורו על ידי ניומן, והוצג בסיאטל על ידי תיאטרון ACT.
דיסקוגרפיה נבחרת

Randy Newman -1968
Twelve Songs -1970
Randy Newman Live -1971
Sail Away -1972
Good Old Boys -1974
Little Criminals -1977
Born Again -1979
Trouble in Paradise -1983
Land of Dreams -1988
Randy Newman's Faust - 1995
Bad Love -1999
The Randy Newman Songbook Vol. 1 -2003
Harps and Angels - 2008
פרסים ומועמדויות

פרס אוסקר
1982-מועמד-שיר הנושא-"רגטיים"
1982-מועמד-הפסקול הטוב ביותר-"רגטיים"
1985-מועמד-הפסקול הטוב ביותר-"הטוב ביותר"
1990-מועמד-שיר הנושא-"Parenthood"
1991-מועמד-הפסקול הטוב ביותר-"Avalon"
1995-מועמד-שיר הנושא-"The Paper"
1996-מועמד-הפסקול הטוב הטוב ביותר למחזמר או קומדיה-"צעצוע של סיפור"
1996-מועמד-שיר הנושא-"צעצוע של סיפור"
1997-מועמד-פסקול מקורי עבור מחזמר או קומדיה-"ג'יימס והאפרסק הענק"
1999-מועמד-שיר הנושא-"בייב"
1999-מועמד-הפסקול המקורי עבר מחזמר או קומדיה-"באג לייף"
1999-מועמד-הפסקול הטוב ביותר-"פלזנטוויל"
2000-מועמד-שיר הנושא-"צעצוע של סיפור 2"
2001-מועמד-שיר הנושא-"פגוש את ההורים"
2002-מועמד-הפסקול הטוב ביותר-"מפלצות בע"מ"
2002-זוכה-שיר הנושא-"מפלצות בע"מ"
2007-מועמד-שיר הנושא-"מכוניות"
2010-מועמד-שיר הנושא-"הנסיכה והצפרדע"
2011-זוכה-שיר הנושא-"צעצוע של סיפור 3"
פרס גלובוס הזהב
1982-מועמד-שיר הנושא-"Ragtime"
1990-מועמד-שיר הנושא-"Parenthood"
1991-מועמד-הפסקול הטוב ביותר-"Avalon"
1996-מועמד-שיר הנושא-"צעצוע של סיפור"
1999--מועמד-הפסקול הטוב ביותר-"פלזנטוויל"
2000-מועמד-שיר הנושא-"צעצוע של סיפור 2"
גראמי
1983-מועמד-פסקול לסרט או טלוויזיה-"Ragtime"
1990-מועמד-שיר שנכתב עבור סרט או טלוויזיה-"Parenthood"
1992-מועמד-הלחנה אינסטרומנטלית עבור סרט או טלוויזיה-"Awakenings"
1992-מועמד-הלחנה אינסטרומנטלית עבור סרט או טלוויזיה-"Avalon"
2000-מועמד-שיר שנכתב עבור סרט או טלוויזיה-"באג לייף"
2000-זוכה-הלחנה אינסטרומנטלית עבור סרט או טלוויזיה-"באג לייף"
2001-מועמד-פסקול לסרט או טלוויזיה-"צעצוע של סיפור 2"
2001-זוכה-שיר נושא לסרט או לסדרה-"צעצוע של סיפור 2"
2003-מועמד-פסקול עבור סרט או טלוויזיה-"מפלצות בע"מ"
2003-זוכה-שיר שנכתב עבור סרט או טלוויזיה-"מפלצות בע"מ"
2004-מועמד-פסקול לסרט או טלוויזיה-"סיביסקיט"
2007-זוכה-שיר שנכתב עבור סרט או טלוויזיה-"מכוניות"
2011-מועמד-שיר שנכתב עבור סרט או טלוויזיה-"הנסיכה והצפרדע"
2011-זוכה-פסקול לסרט או טלוויזיה-"צעצוע של סיפור 3"
פרס אמי
1991-זוכה-הישג במוזיקה ומילים-"Cop Rock"
2004-זוכה-שיר נשא ופתיחה לסדרת טלוויזיה-"מונק"
אני (Annie)
1996-זוכה-מוזיקה בסרט אנימציה-"צעצוע של סיפור"
1997-זוכה-מוזיקה בסרט אנימציה-"Cat's don't Dance"
2000-זוכה-מוזיקה בסרט אנימציה-"צעצוע של סיפור 2"
2003-מועמד-מוזיקה בסרט אנימציה-"מפלצות בע"מ"
2007-זוכה-מוזיקה בסרט אנימציה-"מכוניות"
פרס BAFTA
1983-מועמד-שיר מקורי לסרט-"Ragtime"
אגודת מבקרי הקולנוע של שיקגו
1996-מועמד-מוזיקה לסרט-"צעצוע של סיפור"
1999-זוכה-מוזיקה לסרט-"באג לייף"
אגודת מבקרי הקולנוע של לוס אנג'לס
1981-זוכה-מוזיקה-"Ragtime"
אגודת מבקרי הקולנוע ברשת
1999-זוכה-מוזיקה לסרט-"פלזנטוויל"
הערות שוליים

↑  Randy Newman, Heart, Donna Summer among 2013 Rock and Roll Hall of Fame inductees, ‏דצמבר 2012 (באנגלית)
↑  אור ברנע, רנדי ניומן ודונה סאמר להיכל התהילה של הרוק, באתר ynet, 11 בדצמבר 2012
↑  אורנה פנפיל, נולד בארה"ב, חדשות, 24 בנובמבר 1988
↑  אתר מימה, שיר של רנדי ניומן
↑  יהונתן גפן באתר "סטריאו ומונו"
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007312085105171  PLWABN: 9810560225205606  BIBSYS: 44446  BNE: XX1110568  BnF: cb13897935n (data)  CiNii: DA12627216  GND: 118734709  ISNI: 0000 0001 0897 0392  LCCN: n85194022  LNB: 000115205  MusicBrainz: da7bb7d8-557d-4635-9ca1-e6e985525bd5  NKC: xx0052357  NTA: 070117527  SELIBR: 350061  SNAC: w6hh7fz7  SUDOC: 128708905  VIAF: 47557171   WorldCat (עם VIAF): 47557171
הפלישה לעיראק

הפלישה לעיראק בשנת 2003 הייתה השלב הראשון במלחמת עיראק. הפלישה החלה ב-20 במרץ 2003 ונמשכה יותר מחודש, כולל 26 ימים של פעולות קרב משמעותיות, בהן כוח משולב בראשות ארצות הברית שכלל חיילים מארצות הברית, הממלכה המאוחדת, אוסטרליה ופולין, פלש לרפובליקת עיראק. ב-9 באפריל, 22 ימים לאחר היום הראשון של הפלישה, נכבשה העיר הבירה בגדאד על ידי כוחות הקואליציה, בקרב בגדאד שנמשך שישה ימים. שלב זה במלחמה הסתיים באופן רשמי ב-1 במאי כאשר נשיא ארצות הברית, ג'ורג' בוש, הכריז על "סיום פעולות הקרב העיקריות" בנאום "המשימה הושלמה", לאחריו הוקמה הרשות הזמנית של הקואליציה (CPA) כהתארגנות הראשונה מתוך מספר ממשלות מעבר שהוקמו עד הבחירות לפרלמנט העיראקי בינואר 2005. כוחות צבא ארצות הברית נותרו בעיראק עד נסיגת ארצות הברית מעיראק ב-2011.
במהלך שלב הפלישה הראשוני (19 במרץ – 1 במאי) הקואליציה שלחה 160,000 חיילים לעיראק. 130,000 מהם (73%) היו אמריקאים, 45,000 חיילים בריטים (25%), 2,000 חיילים אוסטרליים (1%), וכ-200 קומנדו פולני מיחידת "JW גרום" (0.1%). 36 מדינות נוספות היו מעורבות בהשלכות הפלישה. כהכנה לפלישה, כ-100,000 חיילים אמריקאים התמקמו בכווית עד 18 בפברואר. כוחות הקואליציה קיבלו גם תמיכה מהפשמרגה באזור הכורדי בעיראק.
לפי נשיא ארצות הברית, ג'ורג' בוש, וראש ממשלת הממלכה המאוחדת, טוני בלייר, מטרת הקואליציה הייתה "לפרק את עיראק מנשק להשמדה המונית, לסיים את תמיכתו של סדאם חוסיין בטרור ולשחרר את העם העיראקי", למרות שזמן קצר לפני תחילת הפלישה, צוות הביקורת של האומות המאוחדות בראשות הנס בליקס הצהיר כי לא נמצא כל ראיה לנשק להשמדה המונית. אחרים שמו דגש גדול יותר על השפעת פיגועי 11 בספטמבר, על התפקיד ששיחק שינוי החשיבה האסטרטגית של ארצות הברית, ועליית "אג'נדת החירות". לפי בלייר, הטריגר היה כישלונה של עיראק לנצל את "ההזדמנות האחרונה" לפירוק מנשק גרעיני, כימי וביולוגי, אשר אנשי ממשל בארצות הברית ובבריטניה התייחסו אליו כ"איום מיידי ובלתי נסבל על שלום העולם".
הפלישה קדמה למתקפה אווירית על ארמון הנשיאות בבגדאד (ער') ב-20 במרץ 2003. ביום למחרת, כוחות הקואליציה ביצעו חדירה למחוז בצרה מנקודת הצבירה שלהם סמוך לגבול עיראק-כווית. בזמן שכוחות מיוחדים ביצעו תקיפה אמפיבית מהמים במפרץ הפרסי כדי לאבטח את בצרה ושדות הנפט הסמוכים, צבא הפלישה העיקרי עבר דרומה לעיראק, תפס את האזור והשתתף בקרב נצאריה ב-23 במרץ. התקפות אוויריות רחבות היקף בכל רחבי המדינה נגד פיקוד ושליטה עיראקי גרמו לכאוס בצבא המגן ומנעו התנגדות אפקטיבית. ב-26 במרץ, בריגדת הצנחנים ה-173 הוטסו לאזור העיר הכורדית ארביל, שם הצטרפו לכוחות מורדים כורדים ונטלו חלק במאבקים נגד צבא עיראק, כדי לאבטח את צפון המדינה. הכוחות המרכזיים של הקואליציה המשיכו את דרכם לעומק עיראק ונתקלו בהתנגדות מועטה. רוב הצבא העיראקי הובס במהרה והקואליציה תפסה את בגדד ב-9 באפריל. פעולות נוספות בוצעו נגד כיסים של צבא עיראק, כולל כיבוש כירכוכ ב-10 באפריל, וכיבוש תיכרית ב-15 באפריל. נשיא עיראק סדאם חוסיין ומנהיגי המדינה הסתתרו בזמן שכוחות הקואליציה השלימו את כיבוש המדינה. ב-1 במאי, נשיא ג'ורג' בוש הכריז על סיום פעולות הקרב העיקריות: בכך הסתיים שלב הפלישה והחל שלב הכיבוש הצבאי של עיראק (אנ'). ב-13 בדצמבר סדאם חוסיין נתפס במבנה תת-קרקעי ליד תיכרית, עיר הולדתו.
רקע

הפלישה לעיראק הייתה תוצאה ישירה של ההתמודדות עם ההשלכות של פיגועי 11 בספטמבר בשנת 2001. ממשל ג'ורג' בוש, הנשיא ה-43 של ארצות הברית, האשים את עיראק בתמיכה בטרור ובפיתוח נשק להשמדה המונית, במיוחד נשק כימי וביולוגי, ואף טען כי עיראק עשויה לפתח נשק גרעיני. ארצות הברית קידמה במועצת הביטחון של האומות המאוחדות צעדים להטלת סנקציות חמורות יותר על עיראק, ולדרוש ממנה לפרק את תוכניות הנשק שלה, אך לא הצליחה לשכנע את המועצה לנקוט בפעולה צבאית.
רקע > ניסיונות למנוע מלחמה

בדצמבר 2002, נציג ראש המודיעין העיראקי, הגנרל טאהר ג'ליל חבוש אלתַכְרִיתי, יצר קשר עם ראש המחלקה המרכזית ללוחמה בטרור לשעבר של סוכנות הביון המרכזית וינסנט קניסטררו וקבע כי סדאם "ידע שיש קמפיין לקשר אותו ל-11 בספטמבר ולהוכיח שיש לו נשק להשמדה המונית". עוד הוסיף קניסטררו כי "העיראקים היו מוכנים להיענות לחששות הללו". "דיווחתי על השיחה לדרגים בכירים במחלקת המדינה ונאמר לי לעצור והם יטפלו בזה". קניסטרארו הצהיר כי ההצעות שהוצעו כולן "נהרגו" ​​על ידי ממשל ג'ורג' בוש, מכיוון שהן אפשרו לסדאם להישאר בשלטון, תוצאה שנראתה כבלתי מתקבלת על הדעת. הוצע שסדאם חוסיין יצא לגלות, אם יורשה לו לשמור על מיליארד דולר. היועץ לביטחון לאומי של נשיא מצרים חוסני מובארכ, אוסאמה אל-באז, שלח הודעה למשרד החוץ האמריקני כי העיראקים רוצים לדון בהאשמות כי למדינה יש נשק להשמדה המונית וקשרים עם "אל-קאעידה". עיראק גם ניסתה להגיע לארצות הברית באמצעות שירותי הביון הסורים, הצרפתים, הגרמנים והרוסים.
בינואר 2003, הלבנוני-אמריקאי עימאד אל-חאג' נפגש עם מייקל מאלוף ממשרד התוכניות המיוחדות של משרד ההגנה האמריקני. אל-חאג', תושב ביירות, גויס על ידי המחלקה לסייע במלחמה בטרור. הוא דיווח כי מוחמד נאסיף, עוזרו הקרוב של נשיא סוריה בשאר אל-אסד, הביע תסכול על הקשיים של סוריה ליצור קשר עם ארצות הברית, וניסה להשתמש בו כמתווך. מאלוף ארגן לאל-חאג' פגישה עם ריצ'רד פרל, אז ראש מועצת מדיניות ההגנה. בינואר 2003 נפגש אל-חאג' עם ראש פעולות החוץ של המודיעין העיראקי, חסן אל-עוביידי. אל-עוביידי אמר לאל-חאג' שבבגדאד לא מבינים למה הם "על המוקד", ושאין להם נשק להשמדה המונית. לאחר מכן הוא הציע לוושינגטון לשלוח 2000 סוכני FBI כדי לאשר זאת. בנוסף, הוא הציע הקלות בנפט, אך הצהיר שסדאם לא יוותר על השלטון. במקום זאת הציע שניתן לקיים בחירות בעוד שנתיים. מאוחר יותר, עוביידי הציע לאל-חאג' לנסוע לבגדד לשיחות והוא הסכים. מאוחר יותר באותו חודש נפגש אל-חאג' עם הגנרל חבוש וסגן ראש הממשלה העיראקי טארק עזיז. הוצע שתינתן עדיפות עליונה לחברות אמריקאיות בתחום זכויות נפט וכרייה, בחירות בפיקוח האו"ם, בדיקות אמריקאות של עד 5,000 פקחים, למסור את סוכן אל-קאעידה עבדול רחמן יאסין, מהטרוריסטים המבוקשים ביותר על ידי ה-FBI שהיה במעצר עיראקי מאז 1994, ולתת "תמיכה מלאה לכל הצעה אמריקאית בתהליך השלום הישראלי-פלסטיני". הפנטגון הכחיש שוולפוביץ או רמספלד הכירו תוכנית כזו.
מבצע חופש לעיראק

הפלישה החלה במבצע רחב בשם "חופש לעיראק", שכלל התקפות אוויריות ראשוניות על מטרות אסטרטגיות בעיראק, כולל ארמונות סדאם חוסיין ובסיסים צבאיים. המטרה הייתה להדיח את נשיא עיראק, סדאם חוסיין, ולמגר את משטר הדמים שלו. תוך ימים ספורים, כוחות קואליציה בראשות ארצות הברית נכנסו לעיראק מכיוון דרום, דרך כווית, והחלו בתנועה לעבר בגדאד, בירת עיראק. הכוחות האמריקאיים, יחד עם כוחות קואליציה מבריטניה, אוסטרליה ופינלנד, ביצעו את המבצע בסדרה של פעולות צבאיות מהירות. הם החלו בשורה של קרבות גדולים שהתפשטו בכל רחבי המדינה.
המבצע, חלק ממלחמת עיראק, החל ב-20 במרץ 2003, עם תקיפות אוויריות רחבות ולאחר מכן פעולות קרקעיות נרחבות. נפתחה מתקפה אווירית אינטנסיבית בפיקוד הגנרל טומי פרנקס, עם הפצצות על מתקנים צבאיים, תשתיות עיראקיות ויעדים אסטרטגיים. המטרה הייתה לשתק את יכולת ההתנגדות של עיראק ולחסום את המשטר. הצבא האמריקאי עשה שימוש בטכנולוגיות מתקדמות כמו נשק מונחה, וכן בטכניקות של לחימה משולבת עם כוחות צבאיים נוספים מקואליציית המדינות. לאחר התקפות האוויר, כוחות קרקעיים אמריקאיים נכנסו לעיראק דרך דרום המדינה.
הכוחות העיראקיים נתקלו בקשיים רבים מול המתקפות הכבדות, ומאמצי ההתנגדות של הצבא העיראקי התרסקו במהרה. ההתנגדות העיראקית הייתה פחותה ממה שציפו האמריקאים, והם התקדמו במהירות לעבר בגדאד. ב-9 באפריל 2003, כוחות קואליציה בראשות ארצות הברית פלשו לעיר, שנכנעה במהרה. לאחר הקרב, החלה הקואליציה במרדף אחר סדאם חוסיין, שנמלט מהעיר. למרות מאמצי הביון, הוא נעלם מהרדאר עד שנלכד ב-13 בדצמבר 2003.
השפעות הפלישה

הפלישה לא רק הפילה את סדאם חוסיין אלא גם הובילה לכאוס פוליטי וכלכלי בעיראק. לאחר הפלת המשטר, עיראק הייתה במצב של אנרכיה, שגרם למרד של קבוצות שונות, כולל המיליציות שיעיות ופלגים סונים, ותסיסה שהובילה לאלימות רחבה. בעקבות זאת, עיראק הייתה נתונה למלחמת אזרחים. בנוסף, הפלישה גרמה לנזק בלתי הפיך לכלכלה העיראקית ולתשתיותיה. במהלך המלחמה שפרצה בעקבותיה, מאות אלפי אזרחים עיראקים איבדו את חייהם, ומיליונים אחרים הפכו לפליטים. גם מבחינה בינלאומית המלחמה עוררה זעם גובר, והפלישה פגעה במעמדה של ארצות הברית בדעת הקהל העולמי. לאחר הפלת סדאם חוסיין, עריאק נותרה תחת כיבוש אמריקאי, והממשל האמריקאי היה אחראי לניהול המדינה במשך כמה שנים. בזמן זה החל הליך שיקום איטי של המדינה. לבסוף, לאחר מספר משברים פוליטיים וצבאיים, ארצות הברית החלה לצמצם את כוחותיה בעיראק. הייתה לכך השפעה רבה על המזרח התיכון, במיוחד על יציבותה של עיראק, על האזור הסוני והיחסים עם איראן.
דעת הקהל

סקר שנערך בינואר 2003 עבור CBS מצא כי 64% מהאמריקאים תמכו בפעולה צבאית נגד עיראק; עם זאת, 63% רצו שבוש ימצא פתרון דיפלומטי במקום להילחם, ו-62% האמינו כי האיום של טרור נגד ארצות הברית יגדל עקב מלחמה כזו.
במהלך מלחמת עיראק, התגלו כ-5,000 ראשי חץ כימיים, פגזים או פצצות תעופה, אך אלו נבנו עוד לפני מלחמת המפרץ של 1991 וננטשו. גילויים אלה של נשק כימי לא תמכו בהסבר של הממשל לפלישה. בספטמבר 2004, קופי אנאן, המזכיר הכללי של האומות המאוחדות, כינה את הפלישה לא חוקית על פי המשפט הבינלאומי ואמר שהיא הפרה את אמנת האומות המאוחדות.
דעת הקהל > התנגדות

הפלישה נתקלה בהתנגדות עזה מצד כמה מבעלות בריתה של ארצות הברית, לרבות ממשלות צרפת, גרמניה וניו זילנד. המנהיגים שלהם טענו כי לא הייתה ראיה לנשק להשמדה המונית בעיראק ושהפלישה לא הייתה מוצדקת בהקשר של הדו"ח של ועדת הניטור, האימות והפיקוח של האו"ם (UNMOVIC) מ-12 בפברואר 2003.
ב-15 בפברואר 2003, חודש לפני הפלישה, התקיימו הפגנות נגד מלחמת עיראק ברחבי העולם נגד מלחמת עיראק, כולל עצרת של 3 מיליון איש ברומא, שהוזכרה בספר השיאים של גינס כהפגנה הגדולה ביותר נגד מלחמה אי פעם. לפי האקדמאי הצרפתי דומיניק רייני, בין 3 בינואר ל-12 אפריל 2003, השתתפו 36 מיליון אנשים ברחבי העולם בכמעט 3,000 הפגנות נגד מלחמת עיראק.
הערות שוליים

↑  רן דגוני, וושינגטון, ‏הנשיא בוש: נוכיח בשבוע הבא שסדאם מייצר ומסתיר נשק להשמדה המונית, באתר גלובס, 29 בינואר 2003
↑  דרכו של סדאם, באתר ynet, 10 בפברואר 2003
↑  יואל גוז'נסקי, מדינות המפרץ בסביבה אסטרטגית משתנה, המכון למחקרי ביטחון לאומי (עמ' 22-23)
↑  מאת נתן גוטמן, ארה"ב ובריטניה הבינו כי אין להן רוב במועצת הביטחון - ומשכו את הצעת ההחלטה על עיראק, באתר הארץ, 17 במרץ 2003
↑  שי אילן‏, סדאם הסכים לצאת לגלות תמורת מיליארד ד', באתר וואלה, 30 בספטמבר 2007
1 2 3 4 5  מאת נתן גוטמן, עיראק הסכימה לפשרה לפני המלחמה - כדי למנוע העימות, באתר הארץ, 6 בנובמבר 2003
פקח האו"ם עוקב סוקר נשק בעיראק
שני טנקים מסוג M1 אברמס של חיל הנחתים האמריקאי מפטרלים ברחובות בגדאד, עיראק ב-14 באפריל 2003.
תקיפות מתקני נשק כימי בסוריה

תקיפת מתקני הנשק הכימי בסוריה היו שתי תקיפות ישראליות של אתרי נשק כימי בסמוך לדמשק וחומס בסוריה, שבוצעו ב-5 במרץ 2020 וב-8 ביוני 2021. התקיפות נועדו לבלום מאמץ סורי לחידוש הייצור של גז עצבים מסוג סארין. שמונה בני אדם נהרגו בתקיפה ב-2021.
שימוש סורי בנשק כימי

מאז פרוץ מלחמת האזרחים בסוריה, עשה משטרו של אסד שימוש בנשק כימי במספר אירועים. נשיא ארצות הברית ברק אובמה, הגדיר את השימוש בנשק נגד אזרחים כ"קו אדום", ב-2013 איים לתקוף בסוריה בעקבות סדרת תקיפות כימיות בדרום המדינה, בהן נהרגו מאות. כחלופה לתקיפה, סיכמו ארצות הברית ורוסיה כי סוריה תפורק מהנשק הכימי שברשותה, כולל גז העצבים. משטר אסד העביר חלק ממאגרי הנשק הכימי לכוחות בינלאומיים. במערב העריכו כי שמר חלק ממנו וכן את היכולת לייצרו. ב-2014, דווח על שימוש נוסף בנשק כימי נגד אזרחים בסוריה.
התקיפות

ישראל הורתה על המתקפות בהתבסס על מידע מודיעיני שהראה שממשלת סוריה רוכשת חומרים כימיים הדרושים ליצור מחדש של הנשק הכימי, עליו ויתרה לכאורה שמונה שנים לפני כן.
התקיפות > 2020

ב-5 במרץ 2020 תקפה ישראל בסוריה במסגרת הניסיון למנוע מאסד לבנות מחדש מאגר של נשק כימי. אותה תקיפה, כך דווח, כוונה נגד וילה ומתחם נוסף בפרבר סמוך לחומס, העיר השלישית בגודלה במדינה שבעבר היוותה מוקד לפעילות של המשטר בכל הנוגע לפיתוח נשק כימי.
התקיפות > 2021

ב-8 ביוני 2021, לפי פרסומים זרים תקפה ישראל בחומס ובדמשק ופגעה ביכולת זו. כלי התקשורת בסוריה דיווחו על תקיפות אוויריות ישראליות, והמרכז הסורי לזכויות אדם דיווח על שמונה הרוגים מתוכם שבעה חיילים, בהם קצין בכיר ומהנדס שעבד במעבדה צבאית חשאית.