stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
עוני (הלכה)
עוני ורכוש

"קוי העוני" שבמשנה מתייחסים למזון ולכסף. מה דינו של עני שאין לו מזון או כסף, אבל יש לו חפצים אחרים שיכל למכור תמורת מזון או כסף?
במשנה נאמר: "אין מחייבין אותו למכור את ביתו ואת כלי תשמישו".
מצד שני, בתוספתא נאמר: "היה משתמש בכלי זהב - מוכרן ומשתמש בכלי כסף; בכלי כסף - מוכרן ומשתמש בכלי נחושת; בכלי נחושת - מוכרן ומשתמש בכלי זכוכית".
על-פי ההסברים בתלמוד, פירש הרמב"ם כך:
אין מחייבים את העני למכור כלים אישיים, כגון: בגדים, מצעים וכלי אוכל; אבל מחייבים אותו למכור כלי מותרות, כגון מגרדת או עלי ומכתש העשויים מזהב וכסף, וכן מנורה ושולחן.
אין מחייבים את העני למכור במחיר הפסד, אלא מותר לו לקבל מעשר עני (או צדקה) עד שיצליח למכור אותם בשוויים (הדבר נוגע בעיקר לרכוש יקר, כגון בתים ושדות).
אין מחייבים למכור כשהעני לוקח צדקה בסתר, מאנשים פרטיים; אבל כשהעני כבר לוקח צדקה בגלוי, מקופת הצדקה הציבורית, הוא חייב למכור גם את כליו האישיים, ולקנות כלים פשוטים יותר. וכך נפסק בשולחן ערוך. הרב יעקב מדן הביא שני הסברים להבחנה זו:
"א. קופת הציבור נגבית בכפייה ולא בהתנדבות, ולכן אין רשות לאדם להפיל עצמו על קופת הציבור עד שימכור כלי תשמישו, ולפחות יחליפם בזולים יותר. אך לעניין צדקה ומתנות עניים, הניתנים בהתנדבות, אף שקביעת רף העוני אינה נמדדת בהכרח בכסף זמין, בכל זאת לא חייבו חכמים את העני למכור את כליו מפאת עוגמת הנפש הכרוכה בדבר."
"ב. קופת הציבור מתחלקת לעניי הקהילה, בניגוד ללקט, שכחה ופאה, מעשר עני וצדקה מאנשים פרטיים הניתנים לכל עני. לכן, יש בנטילה מקופת הציבור גזל עניים ברור יותר, שהרי הממון ניתן לאנשים מוגדרים, מכיוון שכך יש בקופת הציבור קני מידה מחמירים יותר לחלוקה."
אמנם, לפי רש"י בפירושו לתלמוד, אין מחייבים למכור גם כשהעני לוקח מהקופה הציבורית, אלא רק אם רימה ונטל צדקה שלא כדין מחייבים אותו למכור, כדין בעל חוב.
הרב רועי הכהן ז"ק סיכם את ההלכה בנושא: "ככלל, אין ליתן לאדם כספים כלשהם מקופת הצדקה הציבורית, אלא אם כן אין ברשותו רכוש או נכסים אותם ניתן לממש בכסף, אלא-אם-כן מדובר בהפסד משווי הקרן. זאת, על-מנת שלא לפגוע בעניים אמתיים, הסמוכים רק על שולחנה של קופת הצדקה הציבורית."
עוני וכושר-עבודה

במשנה נאמר, שמי שיש לו רק חמישים זוז אבל הוא יכול לסחור בהם ולהרויח, אינו נחשב לעני. מכאן, שהגדרת העוני בהלכה תלויה גם בכושר-העבודה של האדם. וכן נאמר בספר חסידים: "אם תראה איש שיכול ללמוד והוא מבין. וסופר שיכול לכתוב ואינם רוצים ללמוד ולכתוב - אם תתן להם צדקה קורא אני עליהם "לצדקה והנה צעקה". שנאמר "כי לא עם בינות הוא על כן לא ירחמנו עושהו ויוצרו לא יחוננו"." וכן הורה הרשד"ם: "שאין חילוק בין מי שיש לו [מאתיים זוז] ואינו רוצה להתפרנס, למי שאין לו מעות בעין ויכול להתפרנס ממקום אחר ממלאכה או אומנות או סחורה". וכן הורו בדורנו הרב צבי שפיץ, הרב אליעזר מלמד ועוד.
מצד שני, בהלכות דמאי נאמר, שמי שרוצה לאכול דמאי, רשאי להפקיר את כל נכסיו ולהפוך לעני. מכאן הסיקו חלק מהפוסקים, שמותר לאדם להימנע מעבודה ובכך להכניס את עצמו להגדרת "עני" הרשאי לקבל צדקה. כך כתב הנצי"ב: "כל שאין לו אף על היום אלא במלאכה, אין אנו מכריחים אותו לזה". וכן הרב משה פיינשטיין: "אם אירע שמחמת חשקו בלימוד התורה אינו רוצה לעסוק בנכסיו... יש לו רשות למכור תחילה מה שיש לו ולהתפרנס מזה, ואחר שיכלו המעות ההם יהיה רשאי אז ליקח צדקה, שהרי אז הוא ממש עני. ואף שהוא עצמו גרם לזה שלא בשביל לימוד תורה, והוא פושע, חייבין לפרנסו מצדקה." אמנם, ההיתר לאדם להפקיר את נכסיו נאמר רק לגבי דמאי ולא לגבי צדקה.
הרב רועי הכהן ז"ק סיכם: "נראה כי הדבר לא יצא מידי מחלוקת. לפיכך, אדם המסוגל לעבוד ואינו עובד - יידחה בקבלת כספים מקופת הצדקה הציבורית, מול עניים שאינם מסוגלים לעבוד, שכן אין ספק מוציא מידי ודאי. במקרה זה, תפקידם של מוסדות השלטון הוא לבחון ולבדוק כל אחד מהפונים לקבלת כספים מקופת הצדקה הציבורית, ואם הוא אכן מסוגל לעבוד, יש להבהיר לו במאור פנים כי אין אפשרות ליתן לו סיוע כספי, וכי עליו להתפרנס מיגיע כפיו."
ראו גם

עשה שבתך חול ואל תצטרך לבריות
לקריאה נוספת

הרב שלמה גורן, קביעת קו העוני לפי ההלכה, תורת המדינה, האידרא רבה, עמ' 358-384
הערות שוליים

↑  זאת בניגוד לקו העוני במדינת ישראל, המשמש למדידה בלבד ואין לו משמעות מעשית עבור הפרטים (אין הטבות מיוחדות עבור אנשים הנמצאים "מתחת לקו העוני").
1 2 3 4 5 6  הרב רועי הכהן זק, הקצאת משאבים ציבוריים, כרך יא בסדרת כתר - מחקרים בכלכלה ומשפט על-פי ההלכה. עמ' 328–346.
1 2 3 4  הרב יעקב מדן, "קו העוני בהלכה" (הקישור אינו פעיל, כ"א באדר ב' ה'תשפ"ב), עלון שבות 166 (תשס"ו). [נדפס מחדש בתוך חיותה דויטש, אליקים כסלו ובנימין לאו (עורכים), בצדק אחזה פניך: עניים ועוני בין תמיכה לצמיחה, ידיעות אחרונות וספרי חמד, 2010, עמ' 133–164.]
1 2 3 4  משנה פאה ח ז
↑  כך פירש ר' שמשון משאנץ על משנה פאה ח ז: "שיערו חכמים, שזהו שיעור הוצאתו במזונות ובמלבושיו לשנה"
1 2  אור זרוע א, הלכות צדקה יד
1 2 3  טור יורה דעה רנג
1 2 3  שולחן ערוך יורה דעה רנג
↑  רמב"ם הלכות מתנות עניים ט יג
↑  רמב"ם הלכות מתנות עניים ז א
↑  ספר מצוות קטן, סוף סימן רמח
↑  הרב יעקב אריאל, "מדיניות חברתית כלכלית", עמ' 54.
↑  תוספתא פאה ד#הלכה יא
↑  כתובות סח א
↑  רמב"ם הלכות מתנות עניים ט יד
↑  ספר חסידים/א'לה
↑  שו"ת מהרשד"ם, יורה דעה קסו
↑  בבא מציעא ט ב
↑  שו"ת משיב דבר ב ס
↑  שו"ת אגרות משה, יורה דעה ד לז ג
ספר דניאל

| --- | --- |
דניאל בגוב האריות. ציור מעשה ידי רובנס. מוצג בגלריה הלאומית לאמנות בוושינגטון די. סי.
דניאל בגוב האריות. ציור מעשה ידי רובנס. מוצג בגלריה הלאומית לאמנות בוושינגטון די. סי.
 תקופת התרחשות:  בין גלות יהויכין ועד לתחילת ימי הבית השני.
 סוגה:  ספרי נבואה 
 מספר פרקים:  12
 מספר פסוקים:  357
 סדרת ספרים:  כתובים
 הספר הקודם:  מגילת אסתר
 הספר הבא:  ספר עזרא
 דמויות מרכזיות:  דניאל
 יצירות נגזרות:  משתה בלשאצר, משתה בלשצר, The Burning Fiery Furnace, חוקי פרס ומדי, Susanna Bathing 
 
ספר דָּנִיֵּאל הוא אחד מהספרים בסדר כתובים בתנ"ך. הספר כתוב בעברית ובארמית.
זמנו של הספר

ספר דניאל עוסק בתקופה שבין שמונה עשרה שנים לפני חורבן בית המקדש הראשון (אמצע מלכות יהויקים מלך יהודה), ועד לימי דריווש השני מלך פרס ומדי, כלומר - תחילת ימי הבית השני. התלמוד מייחס את חיבור הספר לאנשי כנסת הגדולה, היינו - לתחילת תקופת בית שני.
הספר מכיל התייחסות למאורעות היסטוריים, הן מתקופתו של דניאל עצמו (בעיקר ביחס לנבוכדנצר) והן לחזיונות נבואיים עתידיים העוסקים בשקיעת האימפריה הפרסית ועליית הממלכות היווניות (הדיאדוכים).
בקריאה ביקורתית של פרקי החזונות של ספר דניאל ניתן למצוא בספר רמיזות רבות לשלטון ההלניסטי בארץ ישראל, כמו לאלכסנדר מוקדון שכבש את ארץ ישראל מן הפרסים, ולממשיכיו - המלכויות של תלמי ושל סלאוקוס. דמות מפתח בחזונות היא אנטיוכוס הרביעי אפיפאנס, המכונה בספר דניאל "מלך הצפון". רבים מחזיונות דניאל מתארים את מלחמתו של אנטיוכוס בממלכת תלמי, ואת הגזירות שהטיל על קיום מצוות היהדות בשנים שלפני מרד החשמונאים.
רמזים על אחרית הימים בספר דניאל עשויים ללמד על תאריך חתימתו המשוער. כך נאמר במקום אחד כי ”עַד עֶרֶב בֹּקֶר אַלְפַּיִם וּשְׁלֹשׁ מֵאוֹת וְנִצְדַּק קֹדֶשׁ” (דניאל, ח', י"ד), וההשערה היא שמדובר על 1150 יום בהם יעמוד המקדש מחולל, כלומר עד חודש כסלו ג'תקצ"ז (165 לפנה"ס).
בסוף הספר חוזה דניאל: ”וּמֵעֵת הוּסַר הַתָּמִיד וְלָתֵת שִׁקּוּץ שֹׁמֵם יָמִים אֶלֶף מָאתַיִם וְתִשְׁעִים” (דניאל, י"ב, י"א); ולבסוף הוא מתקן שוב את התאריך: ”אַשְׁרֵי הַמְחַכֶּה וְיַגִּיעַ לְיָמִים אֶלֶף שְׁלֹשׁ מֵאוֹת שְׁלֹשִׁים וַחֲמִשָּׁה” (דניאל, י"ב, י"ב).
אף שלפי ביקורת המקרא ספר דניאל נחתם בסביבות מרד החשמונאים, שזורות בו אגדות קדומות יותר. רעיונות של שמירת מצוות תוך כדי סכנה, ותפילות שלוש פעמים ביום לכיוון ירושלים, מופיעים בו לראשונה במקורות יהודיים.
מבנה הספר

הספר מחולק לשניים - החלק הראשון מספר על חיי דניאל וחבריו בממלכות בבל ופרס (פרקים א-ו); החלק השני הוא חזיונות דניאל (פרקים ז-יב).
בתחילת הספר מסופר על ילדי משפחות מלוכה מממלכות שנכבשו על ידי בבל שהגלה נבוכדנצר לבבל. המלך מפקיד את הילדים בידי שר הסריסים. בין הילדים נמצא דניאל ועימו חנניה, מישאל ועזריה, ובהם מתגלה שילוב של חוכמה וצדק. דניאל וחבריו מחליטים לשמור את מצוות התורה על אף המציאות הבעייתית שבה הם נמצאים - החלטה המהווה אבן יסוד בהבנת דמותו של דניאל.
תפילת נבונאיד

במגילות קומראן נמצא ספר דניאל בגרסה מעט שונה, בה נמצאת תפילת נבונאיד. בחפירות הארכאולוגיות שנעשו בשנת 1956 בקומראן, נמצאה במערה מס' 4 קטע מגילה בשפה הארמית המכיל תפילה של המלך נבני מבבל המזוהה על ידי החוקרים כנבונאיד. על פי התפילה נבונאיד היה נגוע בשחין ולכן גלה לתימן. הוא פגש שם יהודי מבני גלות יהודה שהציע לו להתפלל לאלוהים, ובעקבות כך אלוהים כיפר לו על חטאיו והוא נתרפא. השערת החוקרים היא שאותו איש יהודי הוא דניאל.
תוספות מאוחרות

בתרגום השבעים נמצאות מספר תוספות לספר דניאל שאינן נמצאות בנוסח המסורה. תוספות אלו נחשבות ביהדות כחלק מהספרים החיצוניים, אף על פי שאינן ספר העומד בפני עצמו.
לקריאה נוספת

הרב יגאל אריאל, מור והדס: עיונים בדניאל ואסתר, חיספין תש"ס
נעמה גולן, סיפורי דניאל: ניתוח ספרותי של דניאל א-ו, עבודה לשם קבלת תואר דוקטור, אוניברסיטת בר-אילן, תשע"ז
הרב יעקב מדן, דניאל - גלות והתגלות, הוצאת תבונות, תשס"ו
אהרן מונדשיין, הפירוש הקצר לספר דניאל – ר' אברהם אבן עזרא; מהדורה ביקורתית בצירוף מבוא, ביאורים, מפתחות ונספחים, עבודה לשם קבלת תואר דוקטור, אוניברסיטת בר-אילן, תשל"ז
דליה עמארה, תרגום השבעים לספר דניאל: התרגום, המצע והעריכה, עבודה לשם קבלת תואר דוקטור, אוניברסיטת בן-גוריון, תשס"ו
רבקה רביב, חמודות אתה: דניאל וספרו באספקלריה של ספרות חז"ל, הקיבוץ המאוחד: ספריית הילל בן-חיים, תש"ף
אליעזר שלוסברג, תפיסות ושיטות בפירושו של רב סעדיה גאון לספר דניאל, עבודה לשם קבלת תואר דוקטור, אוניברסיטת בר-אילן, תשמ"ט
הרב שלומי בדש, חזון וחלומות: שיעורים על ספר דניאל, הוצאת מכון הר ברכה, 2021, תשפ"א.
John J. Collins, Daniel (Minneapolis: Fortress, 1993).
Alexander A. Di Lella, Daniel (AB; Garden City, NY: Doubleday, 1978).
James A. Montgomery, Daniel (ICC; Edinburgh: T&T Clark, 1927, 1964).
Norman W. Porteous, Daniel (OTL; London: SCM, 1965).
הערות שוליים

↑  תלמוד בבלי, מסכת בבא בתרא, דף י"ד, עמוד ב'
↑  הרקע המוביל לחנוכה בספר דניאל, באתר thetorah.co.il
↑  אלי אליאך, דניאל, אנטיוכוס וחנוכה, באתר מקרא וביקורת
↑  Andre LaCocque, Daniel in His Time, Columbia: University of South Carolina Press, 1988, pp. 7-8
↑  אם כי לפי פירושו של פנחס קהתי הכוהנים היו כל כך בורים שאפילו בארמית לא היו יודעים לקרוא.
↑  משנה, מסכת יומא, פרק א', משנה ו'
| ספרי התנ"ך |
| --- | --- | --- |
| תורה | בראשית • שמות • ויקרא • במדבר • דברים |  |
| נביאים | יהושע • שופטים • שמואל (א' וב') • מלכים (א' וב') • ישעיהו • ירמיהו • יחזקאל • תרי עשר (הושע ⁃ יואל ⁃ עמוס ⁃ עובדיה ⁃ יונה ⁃ מיכה ⁃ נחום ⁃ חבקוק ⁃ צפניה ⁃ חגי ⁃ זכריה ⁃ מלאכי) |  |
| כתובים | תהילים • משלי • איוב • שיר השירים • רות • איכה • קהלת • אסתר • דניאל • עזרא ונחמיה • דברי הימים (א' וב') |  |
| ספרי הברית הישנה |
| --- | --- | --- |
| החומש | בראשית • שמות • ויקרא • במדבר • דברים |  |
| ספרות ההיסטוריה | יהושע • שופטים  • רות • שמואל (א' וב') • מלכים (א' וב') • דברי הימים (א' וב') • עזרא החיצוני2 • עזרא • נחמיה • טוביה1 • יהודית1 • אסתר • ספר מקבים: א'1, ב'1, ג'2, ד'2 |  |
| ספרות החכמה | איוב • תהילים • ספר האודות (אנ')2 • משלי • קהלת • שיר השירים • חכמת שלמה1 • משלי בן סירא1 |  |
| נביאים גדולים | ישעיה • ירמיה • איכה • ברוך1 • איגרת ירמיהו2 • יחזקאל • דניאל |  |
| נביאים קטנים | הושע • יואל • עמוס • עובדיה • יונה • מיכה • נחום • חבקוק • חגי • צפניה • זכריה • מלאכי |  |
1 מצוי בקאנון הקתולי והאורתודוקסי, אך לא בקאנון הפרוטסטנטי.   2 מצוי רק בקאנון האורתודוקסי.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007286492705171  PLWABN: 9810645945305606  BIBSYS: 90551763  BnF: cb12065388z (data)  GND: 4011013-8  LCCN: n79007066  NLG: 280074  NSK: 000203133  SUDOC: 028917251  VIAF: 174158777   WorldCat (עם VIAF): 174158777 
משתה בלשאצר, רמבראנדט
פרס ארנסט בלוך

| --- | --- |
 תיאור:  פרס ספרותי גרמני
 מדינה:  גרמניה 
 הגוף המעניק:  מרכז ארנסט בלוך, לודוויגסהאפן 
 תקופת הפרס:  1985–הווה (כ־39 שנים) 
 נקרא על שם:  ארנסט בלוך 
 אתר רשמי
 
פרס ארנסט בלוך הוא פרס המוענק מדי שלוש שנים על ידי מרכז ארנסט בלוך ועיריית לודוויגסהאפן.
הפרס נוסד בשנת 1985 לציון 100 שנה להולדתו של הפילוסוף הגרמני ממוצא יהודי ארנסט בלוך. הפרס מוענק בעבור "יצירה יוצאת דופן או תרומה מדעית בעלת גישה פילוסופית... בעלת חשיבות לתרבותינו וניתוח ביקורתי של המציאות". סכום הפרס הוא כעשרת אלפים יורו. יחד עם הפרס המרכזי מוענק גם פרס קטן ליוצר צעיר בסך 2,500 יורו.
רשימת זוכי הפרס:
1985: פרס ראשי - דולף שטרנברגר; פרס משני - לא ניתן
1988: פרס ראשי - האנס מאייר; פרס משני - אנה צז'קה
1991: פרס ראשי - לשק קולקובסקי; פרס משני - פרנסואה וילמרט
1994: פרס ראשי - יירגן מולטמן; פרס משני - אלק קרוטשניט
1997: פרס ראשי - פייר בורדייה; פרס משני - מיכאל פאון
2000: פרס ראשי - אריק הובסבאום; פרס משני - נאביד קרמני
2003: פרס ראשי - איוון נייג'ל; פרס משני - ריינר מאסטטן
2006: פרס ראשי - דן דינר; פרס משני - קורליין אמק
2009: פרס ראשי - שילה בנחביב; פרס משני - ראלף בקר
2012: פרס ראשי - אבישי מרגלית; פרס משני - ליסה הרצוג
2015: פרס ראשי - אקסל הונת; פרס משני - אן קוטן
2018: פרס ראשי - אשיל מבמבה; פרס משני - מקסימילין פרובסט
עץ על מים

עץ על מים הוא אלבום האולפן התשיעי של הזמר הישראלי, עמיר בניון, שיצא בשנת 2012.
מהאלבום יצאו חמישה סינגלים; הסינגל הראשון היה אחרי שנקרע הים, הוא יצא לאור ביוני 2011 ומילותיו חוברו על ידי רעייתו של בניון, מרים. הסינגל השני הוא השיר עד מתי אשר יצא לתחנות הרדיו באוקטובר 2011, והפך במהרה ללהיט גדול. הסינגל השלישי הוא שיר אהבה שנקרא אם אשכחך אהובתי, אשר הפך גם הוא ללהיט עם צאתו, בדצמבר 2011. סינגל רביעי נקרא כמו תינוק אשר יצא בינואר 2012 וכבש את ראשות מצעד הפזמונים של רשת ג', 'מקום בצמרת'. הסינגל החמישי נקרא טבעות. סינגל נוסף שיצא הוא שיר הנושא של האלבום עץ על המים שיצא לרדיו במאי. באוגוסט 2012 הוציא לאור סינגל שביעי מתוכו מלך בשדה (תודה).
חמישה מהשירים באלבום נכתבו בידי אשתו של בניון, מרים. כמו כן הוא כולל גרסת כיסוי לשירה של נעמי שמר, כמו חצב.
האלבום זכה לביקורות אוהדות מאוד.
בעקבות האלבום יצא בניון לסיבוב הופעות הנושא את שם האלבום.
רשימת השמעה

| מס' | שם | משך |
| --- | --- | --- |
| 1. | עץ על מים  | 2:59 |
| 2. | כמו תינוק  | 3:42 |
| 3. | אחרי שנקרע הים  | 4:31 |
| 4. | עולם חדש  | 3:39 |
| 5. | אל תוך האור  | 2:48 |
| 6. | מלך בשדה (תודה)  | 3:33 |
| 7. | כמו חצב  | 4:02 |
| 8. | אם אשכחך אהובתי  | 3:12 |
| 9. | עד מתי  | 2:46 |
| 10. | לאן אלך מרוחך  | 4:21 |
| 11. | טבעות  | 3:18 |
| 12. | שיר מולדת  | 3:41 |
| 13. | אם יש לך רגע  | 3:00 |
פונפון

כומתה עם פיף בצבע אדום
פונפון או בעברית פיף הוא גדיל כדורי רך או קווצת חוטים או סרטים. פיף יכול לבוא בצבעים, גדלים וזנים רבים, והם עשויים ממגוון רחב של חומרים כמו צמר, כותנה, נייר וכדומה.
פונפונים משמשים כקישוט לבגדים ונמצאים גם בשימוש בקרב מעודדות וכן על ידי אוהדי ספורט.
'פונפון' הוא שיבוש עברי של המילה הצרפתית פומפום (pompon), שמשמעותה זהה. המילה העברית 'פיף' מופיעה במשנה ומובנה מקלעת חוטים.
שימוש בפונפונים לעידוד

לרוב, השימוש בפונפונים נעשה בזוגות (אחד בכל יד), אבל זה עשוי להשתנות עם דרישות מסוימות של הכוריאוגרפיה של ריקוד.
מרבית הפונפונים המשמשים לעידוד הם קלי משקל, עלותם זולה והם מופיעים בצבעים שונים, על ידי צוות העידוד ולעיתים גם נמכרים לצופים באירוע.
השימוש בבגדים

הפונפון משמש כקישוט לכובעים, גרביים, שמלות, צעיפים, ובגדים אחרים. לעיתים מופיע הפונפון כחלק מתרבות הלבוש. למשל, למדי חיל הים הצרפתי ישנו פונפון בולט התפור במרכז הכומתה. למלחים הבלגים יש גרסה דומה בצבע תכלת. בנעלי החתונה המסורתיות של האיטלקים יש פונפון קטן, וכדומה.
השימוש בבגדים > אנשי דת קתולים

אנשי דת קתולים מהתקופה הרומית, נהגו ללבוש כומתה עם פונפון תפור במרכזה. צבע הפונפון ציין על דרגתו של הלובש אותה. הכמרים נהגו ללבוש את הכומתה השחורה עם פונפון בצבע שחור, להגמונים (Prelates) היה פונפון בצבע ארגמן, על הכומתות השחורות שלהם והצ'מברליינים (Chamberlains) נהגו ללבוש פונפון סגול. הבישופים והארכיבישופים לבשו כומתה סגולה עם פונפון באותו הצבע. לכומתה האדומה של הקרדינל לא היה פונפון, אלא לולאה אדומה בלבד. האפיפיור לא חבש כלל כומתה. לכמה מן הקהילות דתיות היו כומתות ייחודיים, כגון קהילת Norbertines שלבשו כומתה בצבע לבן עם פונפון באותו הצבע. כמה אבות סנט פרנסיס לבשו כומתה חומה עם פונפון שחור. קהילות אחרות עשויים היו ללבוש כומתה שחורה עם פונפון לבן, ירוק או כחול, או הכומתה השחורה של הכמורה החילונית.
הערות שוליים

↑  פונפון, פומפון ופיף, בדף הפייסבוק של האקדמיה ללשון העברית
קבוצת ילדים המשתמשים בפונפונים במהלך ריקוד
פאראפסיכולוגיה

פאראפסיכולוגיה (מילולית: "מעבר לפסיכולוגיה" או "מחוץ לפסיכולוגיה") היא תחום פסאודו-מדעי, העוסק בתופעות כגון טלפתיה, תפיסה על-חושית, חיזוי העתיד, טלקינזיס (פסיכוקינזיס). מושגים אלו מתארים תופעות בהן נעשה לכאורה שימוש בכישורים נפשיים ורוחניים לשם השפעה על-טבעית על הסביבה הפיזית או על בני אדם.
היסטוריה

ב-1882 נוסד בלונדון הארגון הראשון לחקר התופעות העל-טבעיות. החברה למחקר פסיכי (Society for Psychical Research) כינו אותו מקימיו – אנשי האקדמיה, המדע והספיריטואליזם המובילים באנגליה של אותה תקופה. מטרותיו היו "לבחון ללא דעה קדומה או משוא פנים, ובגישה מדעית, אותן יכולות אנושיות, אמיתיות או משוערות, שנראות כבלתי מוסברות בכל דרך השערה מוכרת".

גישה מדעית זו נבעה הן מהתמורה העצומה שחלה באותה תקופה ביחס ל"על-טבעי", והן מתוך ההתנגדות הגדולה למדיומים שרלטנים שצצו בזמן ההוא ברחבי אנגליה.
זמן קצר לאחר מכן נוסדו ארגונים דומים בארצות הברית, ברוסיה ובצרפת. בכל המקרים הייתה המטרה לבור את המוץ מהתבן של מעשי שרלטנות והולכת שולל, ולגלות את האמת מאחורי הלא-יאומן. המחקר התמקד תחילה באירועים על-טבעיים מסורתיים, כמו העלאת רוחות רפאים, כתיבה אוטומטית ופולטרגייסט (רוחות שאין להן דמות). אבל מאוחר יותר התמקדה תשומת הלב במה שנודע כתופעות PSI (על שם האות היוונית ψ, הפותחת את המילה פסיכה = נפש). כללית, תופעות הפסי נחלקות לשתי קבוצות עיקריות:
Extra-Sensory Perception) ESP) – התפיסה העל-חושית העוסקת בשידור או בקבלת ידע לאחרים או מהם בצורה שאינה אפשרית בכל דרך "נורמלית" (דהיינו, שהמדע תופס בכלים העומדים לרשותו). קבוצה זו מתחלקת לכמה קטגוריות: טלפתיה, ראייה מרחוק (Clairvoyance) והידיעה מראש (אם בצורת חלום נבואי, או בראיית תמונות ורמזים למה שיקרה).
Psychokinesis) PK) – הזזת חפצים והשפעה על אנשים וחפצים בלי שימוש בכוח פיזי מוכר, כולל כיפוף מתכות והפעלת דוממים (או הדממת גופים נעים או פעילים).
טלפתיה

כשנוסדו הארגונים הראשונים לחקר התופעות העל-טבעיות, שמאוחר יותר קיבלו את השם פאראפסיכולוגיה (ביוונית – מעבר לפסיכולוגיה, או דומה לפסיכולוגיה) הייתה מטרתם חקר הטלפתיה (ביוונית: טֶלֶ = רחוק, למרחק; פתוס = רגש) – היכולת להעביר מחשבות, רגשות ותחושות מאדם לאדם.
רוב המדענים שוללים קיומה של טלפתיה שכן טרם נמצאו ניסויים מדעיים המצליחים להדגים את קיומה.
חקר הטלפתיה קיבל תנופה מדעית בראשית שנות ה-30, עם תחילת המחקרים שערך הפרופסור האמריקני לפסיכולוגיה מאוניברסיטת דיוק, ג'וזף בנקס ריין, שכינה את התופעה תפיסה על-חושית. יחד עם עמיתו לאוניברסיטה, קרל זנר, פיתח ריין חמישה קלפים נושאי צורות (ריבוע, עיגול, כוכב מחומש, גלים וסימן +) שאותם היה צריך לנחש "קורא המחשבות". בכל הניסויים הללו לא נמצאו הוכחות חותכות לקיומה של טלפתיה.
באותה תקופה ניסה החוקר הסובייטי ל. וסילייב מאוניברסיטת לנינגרד להפנט אנשים ממרחק 1,000 מייל ולהשפיע עליהם בכוח הטלפתיה. הניסויים נערכו גם דרך מסכי מיגון אטומים לגלים אלקטרומגנטיים, מה שהוביל את וסילייב להשערה כי במקרה של ה-PSI לא מדובר בגלים כאלה, אלא באנרגיה אזוטרית ואקזוטית ייחודית. אין הוכחות להצלחתם של ניסויים אלה.
בערך באותו זמן עשה לעצמו שם בברית המועצות וולף מסינג, מי שנחשב על ידי חסידיו לגדול הטלפתים בכל הזמנים, שהתמחה בקריאת מחשבות. מחקרים טוענים כי רוב הפרטים הביוגרפיים אודות מסינג הם בדויים.
Clairvoyance (ראייה מרחוק)

נטען שראייה מרחוק היא היכולת הטלפתית הדרמטית ביותר, שכן ברוב המקרים היא נוגעת דווקא לאסונות העתידים להתרחש או לאלה שקורים לאדם קרוב באותה שעה ממש ובמקום אחר בעולם. במקרים מסוימים הנדידה במרחבי הזמן מתרחשת כביכול דווקא בעבר, כאשר סיוטים ישנים מתעוררים. ה"שיוט" הזה בחלל ובזמן יכול להיעשות על ידי אדם או באמצעות חפץ. רוב החוקרים סבורים כי אין הוכחה מדעית לקיומה של התופעה[דרוש מקור].
שניים מהמקרים היותר מפורסמים של ראייה מרחוק עתידית נוגעים לאסון טביעתה של האנייה טיטניק באפריל 1912, ולהתרסקות ספינת האוויר הבריטית הנסיונית R101 באוקטובר 1930. הנשיא האמריקני אברהם לינקולן חזה את מותו כמה לילות לפני הירצחו; רציחתו של הארכידוכס פרנץ פרדיננד מאוסטרו-הונגריה, שהציתה את אש מלחמת העולם הראשונה, נחזתה בחלום על ידי הבישוף ג'וזף לאניי; מארק טוויין חזה את מותו של אחיו. אל מול תופעות אלה טוענים הספקנים[דרוש מקור] כי כל אדם חולם בימי חייו חלומות רבים על העתיד להתרחש, אלא שרובם אינם מתגשמים, ולכן התגשמותם של חלק זעום מהחלומות אינה מוכיחה מאומה.
כמו במקרים רבים אחרים יצאו אנשי המדע נגד התקֵפות המדעית של התופעה. ארתור קסטלר, הסופר הבריטי שהיה מעורב רבות בחקר העל-חושי, השיב כי אם היכולת העל-חושית היא נחלת בודדים, ודאי שלא יוכלו לענות על הקריטריונים הרגילים של הסתברות (כ-25%).
סופר אחר, האמריקני ויליאם ג'יימס, גילה את ליאונורה פייפר, עקרת-בית מבוסטון שהפכה להיות "המדיום הרוחנית הגדולה ביותר בכל הזמנים". היא הצליחה לספר פרטים מדויקים על אדם או על אירוע באמצעות חפצים הקשורים לאדם או לאירוע המדוברים. במהלך הקריירה הארוכה שלה היא העלתה כביכול מאות פעמים שורת רוחות מרשימה של אנשים שנפטרו זה מכבר. צורה זו של ראייה מרחוק כונתה בזמנו "פסיכומטריה" (לא לבלבל עם מבדקי האישיות המקובלים כיום, או הפסיכומטרי) – ראייה באמצעות חפצים, המשמשת כיום בעיקר לאיתור נעדרים ולהטלת קללות (או הסרתן). ג'ראר קרויזה ההולנדי היה אחד המדיומים היותר מפורסמים שנטען כי סייעו רבות למשטרה באיתור רוצחים ונעדרים על סמך חפצים. אין הוכחה או עדות לכל סיוע על טבעי כזה.
אורי גלר היה בין המפורסמים שהצליחו לכאורה לזהות בהצלחה מדהימה חפצים שונים שהיו סגורים במכלי מתכת. הספקן הידוע ג'יימס רנדי וחוקרים רבים אחרים טוענים כי גלר הוא מאחז עיניים וכי כוחותיו העל-טבעיים לכאורה לא הוכחו.
השלכה

השלכה מוגדרת כיכולת להעלות באוב דמויות ואירועים מן העבר, המופיעים לפתע בזמן הווה, בדרך כלל באתר שקשור במוות, או באסון אחר. בניגוד לזיהוי אירועים ואנשים מן העבר באמצעות חפצים, ההשלכה לעבר נוגעת יותר לרוחות מתים. לעיתים ההשלכה באה בזמן הווה, כשאדם מדמיין לראות מישהו או משהו. אין כל הוכחה מדעית לקיומה של השלכה, לקיומן של רוחות בכלל ורוחות מתים בפרט.
רבים אחרים תיארו יציאה אל מחוץ לגוף הגשמי (תופעות שזכו לשמות Out-of-Body, חוויית סף מוות ומסע אסטראלי), ביניהם הסופר ארנסט המינגוויי. מחקר שנערך בשנות ה-70 גילה, כי בקרב כ-95% מהתרבויות יש אמונה בהתנסויות מחוץ לגוף וכי מספר עצום של אנשים התנסה בחוויה.
המרחק מחֶקר התופעות הללו לניסויים למטרות צבאיות היה קטן. הסובייטים והאמריקנים החלו בשנות ה-70 בניסויים שבחנו ראייה ממרחק (Remote Viewing) – האם ה"נשמה" מסוגלת להתרומם לנקודת התצפית של לוויין ריגול ולחזות במתקנים צבאיים באמצעות המחשבה. אין כל עדות להצלחתם או תקפותם של ניסויים כאלה.
אחת האגדות בהן מאמינים חסידי הפאראפסיכולוגיה טוענת כי היציאה הזו מחוץ לגוף מקשרת את הטלפתיה וההשלכה לפולטרגייסט (בגרמנית: שד דופק, או מרעיש). הכוונה לרוחות עליזות המטרידות את בני האדם בקולות מוזרים, הזזת חפצים ללא מגע יד אדם ועוד. מה שבתקופות קדומות נתפס ככניסת שד לגופו של אדם (איחוז), הפך בעידן הספיריטואליסטי לישויות לא מזיקות בדרך כלל. אם אותן רוחות הטרידו, נקראו מגרשי שדים מקצועיים לגרשן (תופעה הרווחת במגזר הערבי על ידי השייחים מגרשי הג'ינים).
פסיכוקינזיס (טלקינזיס)

פסיכוקינזיס מוגדרת היכולת להזיז עצמים, או להשפיע באמצעותם על אנשים. אורי גלר עורר את התעניינות העולם ב-1973, כאשר הופיע בתוכנית טלוויזיה בבריטניה ובשידור חי כופף כביכול מזלגות וחידש פעילות של שעון מקולקל. מאז הוא הצליח כביכול לעצור את הביג בן ולשבש את מערכת המחשב של רשת עיתונים גרמנית – הכול לכאורה בנוכחות מצלמות. מספר פעמים הצליחו עורכי תוכניות טלוויזיה להוכיח כי גלר מכין מראש כפיות הניתנות לכיפוף, ומבצע את שאר הפעלולים שלו באמצעות אחיזת עיניים פשוטה. למעשה, כבר באמצע המאה ה-19 סערה בריטניה מכוחם של מדיומים להרקיד שולחנות ולהביא את תשובות המתים באמצעותם. לדעת המדענים, אין שום עדות אמינה לתקשורת עם מתים או ליכולתם להרקיד שולחנות.
כמה שנים מאוחר יותר חקרה מרי קירי, יחד עם בעלה פייר, את המדיום האיטלקייה יוּסֶפּיה פָלָדינו, שטענה כי הכוח המנחה אותה, ג'ון קינג, מסוגל להניע חפצים.
יכולת ההשראה המחשבתית על עצמים דוממים הובילה כמה חוקרים לתיאור המוח כמעין תחנת ממסר, ההופכת אנרגיה פיזיקלית במתח נמוך לאנרגיה פסיכית במתח גבוה. הטענת אנרגיה אנושית בחפצים דוממים מאפשרת שימוש באותם חפצים לצורך הילינג ואפילו לשם חיסול חרקים. טענות אלה נחשבות על ידי רוב החוקרים לפסבדו-מדע חסר ערך ונטול כל תקפות או הוכחה. איש לא הגדיר או הוכיח מעולם קיומה של אנרגיה פסיכית.
הוועדה לאנרגיה אטומית בארצות הברית הודתה, כי גילתה עניין באבטחת הנשק הגרעיני באמצעות התפיסה העל-חושית – שיתוק טילים בזמן חירום, או הפעלתם באמצעות טכניקת הטלקינזיס. אין כל עדות להצלחתה של תוכנית כזו.
ראו גם

אנדריאה פוהריץ'
תקשור
העין השלישית
מנטליסט
לקריאה נוספת

רוני שיר, מאגיה ומיסטיקה ביהדות, הוצאת כתר, 1997
רוני שיר, אלוהים קטנים, הוצאת כתר, 1998
חנן אברהם, לוחמה על-חושית, הוצאת אור עם, 1996
אורי גלר, גאי ליון פלייפייר, תופעת אורי גלר. הוצאת כתר, 1988
לייל ווטסון, על טבע, תרגם מאנגלית: יואש מייזלר, בהוצאת זמורה ביתן, 1973, 1984
?Psychic Warfare - Fact or Fiction (עורך: John White) (הוצאת The Aquarian Press, 1988)
ניב הדר לחשוף את הבלתי נודע. הוצאת הפקות מעולם אחר 2002
אבשלום אליצור, זמן ותודעה - תהיות חדשות על חידות עתיקות, סדרת אוניברסיטה משודרת, בהוצאת משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 1994, עמ' 121–137.
הערות שוליים

↑  ארתור קסטלר,  האמנם צירוף מקרים - הפאראפסיכולוגיה לאור הפיזיקה החדשה (תרגמה מאנגלית: נורית גורן; הביא לדפוס יחיעם פדן), הוצאת עם עובד, 1975.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007546290305171  BNE: XX525855  BnF: cb11932730t (data)  GND: 4044631-1  LCCN: sh85108405  LNB: 000052694  NDL: 00576348  NKC: ph115672  TDVİA: parapsikoloji
עץ סוסלין

בתורת הקבוצות, עץ סוסלין הוא עץ מגובה ω1, כך שכל ענף וכל אנטי-שרשרת הם לכל היותר בני מנייה.
העניין העיקרי בעצי סוסלין הוא זיהוי מתי הם קיימים, וזאת כיוון שקיומו של עץ סוסלין אינו תלוי באקסיומות המקובלות של תורת הקבוצות, אקסיומות צרמלו-פרנקל.
עצים אלו נקראים על שמו של המתמטיקאי הרוסי מיכאיל סוסלין (אנ') ‏(1894–1919).
כל עץ סוסלין הוא עץ אהרונשיין.