stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אטיין-ז'ול מארה
מארה והמצאת הכרונופוטוגרפיה > גילוי הצילום ככלי לחקר התנועה

מארה החל להשתמש במצלמה ככלי מרכזי בניסוייו בעקבות הצלם האנגלו-אמריקאי אדוארד מויברידג', שבעצמו החל את מחקרי הצילום שלו בהשפעת עבודתו המדעית של מארה. מארה לא התעניין במיוחד בצילום עד שראה ב-14 בדצמבר 1878, בשבועון המדע הפופולרי "La Nature", את המאמר "דהירת הסוס מיוצגת באמצעות צילום מהיר". במאמר נכללו תמונותיו של מויברידג', שהציגו סדרת תצלומים של סוסים מדלגים ודוהרים.
מויברידג' עבד כצלם בחוות הסוסים של לילנד סטנפורד משנת 1872. סטנפורד שאף לפתור את חידת דהירת הסוס, ולהוכיח כי ישנו רגע בו כל פרסותיו ניתקות מהקרקע בעת דהירתו. לאחר שקרא את מאמרו של מארה בנושא, שתמך בעמדתו, החליט סטנפורד לפתח מנגנון צילום שייצור עדות מצולמת לרגע שבו כל רגלי הסוס באוויר. מויברידג' נרתם לפרויקט, וביוני 1878 הם הצליחו לפתח מתקן חדשני: סוללת מצלמות שהוצבה לאורך מסלול הדהירה, ותנועת הסוס גרמה להפעלתה, בעזרת מנגנון אלקטרוני. התוצאה הייתה תריסר תמונות שהציגו את מגוון שלבי תנועת הסוס, ואימתה את ההשערה האינדוקטיבית של מארה.
כשראה מארה את רצף התמונות של מויברידג' בעיתון, הבין מיד שהצילום יכול לשמש להרחבת השיטות הגרפיות שלו. המדען הצרפתי התקשה לרשום בעזרת מכשיריו את תנועתן של ציפורים, משום שמכשיריו דרשו מגע פיזי עם אובייקט המחקר, ומגע זה הפריע לתנועת הציפורים. בנוסף, המגע באובייקט המחקר איפשר למבקריו לטעון שמכשירי הרישום שלו משנים את תנועת האובייקט, במקום לתעד את תנועתו הטבעית. מארה כתב למויברידג' מכתב מעל דפי La Nature, בירך אותו על הישגו ושאל אם יוכל לעזור לו עם מצלמותיו בפתרון שאלות שמטרידות אותו בקשר למעוף ציפורים. מויברידג' השיב למארה שצילום ציפורים יהיה משימה קשה, אך הוא ינסה לעשות כמיטב יכולתו. מויברידג' המשיך לפתח את מחקריו בארצות הברית, ובין שני האישים נותק הקשר לזמן מה. לאחר שלוש שנים, בסתיו 1881, בעת שמארה עסק במחקרי התעופה שלו, הגיע מויברידג' לאירופה לסדרת הרצאות על תצלומיו. הוא ניפגש עם מארה, שהזמין אותו לפתוח את סדרת ההרצאות במעונו, ב-26 בספטמבר, בפני אנשי מדע ותרבות מובילים. מויברידג' הציג את תצלומיו באמצעות מכשיר הזופרקסיסקופ שפיתח - מעין מקרן שהנפיש את תצלומיו והציג אותם כתמונות נעות - וזכה לתשואות הנוכחים. מארה התאכזב לגלות שבקשתו לתצלום תנועת ציפורים לא נענתה בהצלחה. מויברידג' הביא איתו תמונה של קבוצת ציפורים עפות שהייתה מטושטשת מדי ולא הציגה את רצף תנועות הכנף. מארה פנה לפיתוח מנגנוני צילום משל עצמו ושכלולם. במהרה הוא הבחין בבעייתיות שבשיטת הצילום של מויברידג': כדי למסור תנועה בצורה מדויקת היה על הצילום להראות "את היחסים שמתקיימים בכל רגע בין המרחק שנקלט והזמן שחולף", דבר שסוללת המצלמות של מויברידג' לא אפשרה.
מארה והמצאת הכרונופוטוגרפיה > רובה הצילום של מארה

לאחר שהתוודע לתצלומיו של מויברידג' ולמגרעותיהם, פנה מארה לבנות מצלמה שתציין את הזמן שחלף במקביל לתמונה של תנועת העצם. תוך חמישה חודשים הציג את ה-fusil photographique (רובה הצילום) שלו בפני האקדמיה למדעים בפריז. אז'ן וזל תיאר את רובה הצילום של מארה בשבועון "La Nature", ב-22 במרץ 1879: "ההדק עובד בדומה לרובה, אך במקום להכות בפטיש, הוא פועל על תריס מלבני שחלון מעגלי נוקב במרכזו". "קנה הרובה מורכב מצינור המכיל עדשת מצלמה", הסביר מארה בעת שהציג את המצאתו בפני האקדמיה למדעים; "בגב, מוצמד היטב, מונח גליל אחורי רחב המכיל מנגנון של שעון. כאשר לוחצים על ההדק של הרובה מתחיל המנגנון לפעול, ומניע את כל חלקי המתקן. ציר מרכזי, שמסתובב כתריסר סיבובים בשנייה, מניע את כל חלקי האביזר. החלק החשוב ביותר הוא דיסק אטום שמנוקב חלונות צרים. הדיסק פועל כתריס ומאפשר חדירת אור מהעדשה שתים עשרה פעמים בשנייה, במהירות של 1/720 השנייה כל פעם". מאחורי התריס הונח לוח צילום בצורת עיגול או מתומן, שהסתובב בקצב קבוע. בעת הצילום הוטבעו ברציפות תריסר תמונות בשולי הלוח. מלבד המכניזם המחוכם של הרובה הושגה החשיפה המהירה הודות לרגישות הגבוהה של לוחות ג'לטין ברומיד הכסף ששווקו אז. לוחות יבשים אלו נמכרו לראשונה באופן מסחרי בשנת 1880, וזמינותם גרמה לגל של ניסויים בצילום מהיר ובצילום מדעי של תנועה.
למרות הצלחתו לא היה מארה שבע רצון ממצלמת הרובה, משום שהתצלומים שהפיקה היו מעטים וקטנים מדי, ולעיתים קשים להבחנה. כמו כן, התגלו בעיות טכניות רבות ודחופות במתקן. עם זאת, רובה הצילום סיפק רישום תנועה שונה מהותית מאלה שסיפקו מכשירי הרישום הגרפיים שפיתח קודם לכן. הרישומים הגרפיים לא יצרו תמונות של התנועות שאותן תיעדו, אלא ביטוי גרפי (לרוב קו) נמשך של תנועה, על-פני פרק זמן מוגדר מראש. המצלמה, לעומת זאת, רשמה בתמונות את הצורה החיצונית של התנועה. המצלמה אמנם לא דרשה מגע עם העצם המצולם, אך זאת במחיר קיטוע התנועה ואובדן הייצוג הרציף, הנמשך וה"נוזלי" שלה. על אף שמצלמת הרובה היוותה פריצת דרך חשובה, היא עדיין לא סיפקה את התוצאה שלה קיווה.
מארה והמצאת הכרונופוטוגרפיה > מחקרים מאוחרים

מארה קיווה לאחד בין תחומי האנטומיה והפיזיולוגיה. כדי לפענח טוב יותר את תצלומי הכרונופוטוגרפיה שיצר, אותם השווה לתמונות אנטומיות של גולגולות, מפרקים ושרירים מאותו המין. מארה הכין סדרת רישומים שהראו סוס בעת דהירה, ראשית עם בשר ועור, ואחר-כך כשלד.
מארה למד וצילם תמונות כרונופוטוגרפיות של סוסים, ציפורים, כבשים, חמורים, פילים, דגים, צבים, יצורים מיקרוסקופיים, רכיכות, חרקים וכדומה. יש המכנים את מפעלו זה "גן החיות המונפש של מארה". בנוסף ערך מארה את המחקר המפורסם שהוכיח כי חתולים נופלים תמיד על רגליהם. הוא ערך ניסויים דומים עם תרנגולות וכלבים וגילה שלהם יכולת כמעט זהה. בעזרת הצילום חקר גם את תנועת הגוף האנושי.
בשנת 1890 פרסם מארה את ספרו החשוב "מעוף הציפורים" (Le Vol des Oiseau) שהיה מאויר בתצלומים, תרשימים ואיורים רבים. בנוסף, יצר פסלים מדויקים להפליא של מגוון ציפורים במעופן. בשנת 1894 פרסם את מחקרו החשוב "התנועה" (Le Mouvement). לקראת סוף חייו חזר מארה לחקור תנועה של צורות מופשטות, כגון כדור נופל. עבודתו הגדולה האחרונה הייתה בחינה וצילום של נתיבי עשן. בשנת 1901 הצליח לבנות מכונת עשן בעלת 58 נתיבי עשן. הייתה זו אחת ממנהרות הרוח האווירודינמית הראשונות בעולם.
מארה והמצאת הכרונופוטוגרפיה > מכשור, מציאות וראייה במחקרי הצילום של מארה

אחד המאפיינים המרכזיים במחקרי הצילום של מארה הוא שאין להם מקבילה בראייה האנושית והם גם חסרי תקדימים ויזואליים, בהיעדר מכשירי רישום אחרים שיכלו לערוב למידע שתצלומיו הפיקו. במובן זה, תצלומיו אינם משעתקים מידע קיים, אלא מייצרים את המידע שהם מתעדים. כך נוצר קשר מורכב בין התצלום לבין המציאות אותה הוא כביכול מראה. הדמיון למציאות אינו נמדד עוד ביחס לרשמי החושים והראייה, אלא במידת מה, נגד הראייה הבלתי אמצעית.
תפיסת הדמיון של התצלום למציאות במחקריו של מארה מזכירה ניסויים מדעיים אחרים שנעשו בעזרת המצלמה באותה תקופה, כגון תצלומי הזהות שיצר אלפונס ברטיון והתצלומים המורכבים שיצר פרנסיס גולטון, בהם המצלמה לא מתעדת את מה שהעין ממילא רואה, אלא מייצרת מערכת מדידה ותיוק שמגדירה ומחלצת את זהות המצולם (ברטיון) או מייצרת תצלומים סטטיסטיים שמרכיבים יחד מספר רב של דימויים ליצירת טיפוס אידיאלי ממוצע (גולטון). מהרגע בו חצה הצילום את סף הראייה, תצלומים הפכו ליותר מאשר תמונות – הם הפכו למידע (data), וככאלו, המידע שבתצלומים אינו נגזר מהשוואתם למציאות, אלא לתצלומים אחרים. יתרה מזו, לאורך מחקריו טען מארה שמצלמותיו מבצעות בעצמן חלק ממטלות ה"חשיבה" שהיו עד כה מנת חלקו של המדען: "הקשיים עליהם נדרשו גלילאו או אטווד להתגבר כדי לקבוע את חוקיהם יחסכו בעתיד בכל המקרים המקבילים עבור אלו שישתמשו בכרונופוטוגרפיה למטרותיהם". ובמקום אחר טוען כי "מספר גדול של בעיות מכניות שפתרונן בעזרת חישוב יהיה לעיתים קשה מאוד להשגה ימצאו את פתרונן דרך יישום הכרונופוטוגרפיה בתנאים מאוד פשוטים" זאת משום ש: "הכרונופוטוגרפיה מספקת מבחינה ניסיונית את הפתרונות לבעיות שלעיתים קרובות קשה מאוד לפתור בעזרת חישוב". אי לכך, מסיק חוקר עבודתו של מארה, ג'וש אלנבוגן: "בהליכים של מארה, הצילום בו זמנית מייצר מידע שאין לו חלק בראייה שלנו, וכן ממלא חלקית את מקומה של עבודת המדען באספקת עיבוד סיסטמי של המידע. [...] מכשיריו של מארה חדלים מלהיות כמו עוד חוש אנושי, והופכים לחושים שרואים במונחים של חוק"
מארה ספג ביקורת קשה בנוגע לפן זה של שימושו בצילום מהפילוסוף והלוגיקן צ'ארלס סנדרס פֶּרְס, שתרגם לאנגלית את ״היסטוריה של הכרונופוטוגרפיה״ שכתב מארה, ואגב כך כתב עליו: ״זוהי שטות שלא ניתן להגות! בושה לאדם המשכיל. כאילו יכולה הייתה להיות סיטואציה אנלוגית לזו של גלילאו! האם המצלמה עומדת לספק לנו אינטליגנציה וגאונות? האין זה סימן להתדרדרותה של צרפת? האדם הזה חבר במכון [הצרפתי]! די בזה עבורי. איני רוצה לדעת דבר נוסף אודות שרלטן זה״
מארה והמצאת הכרונופוטוגרפיה > כרונופוטוגרפיה והמצאת הקולנוע

מחקרי הכרונופוטוגרפיה של מארה היו צעד מרכזי ומהותי בהמצאת הקולנוע. הוא היה הראשון להשתמש במצלמה בודדת כדי להפיק תצלומים על רצועה של סרט רגיש לאור בזמן אמת, מהר מספיק כדי ליצור מחדש אשליית תנועה עבור יותר מצופה אחד בו זמנית. ואולם, כפי שמציינת מרתה בראון במחקרה על מארה, "לא היה לו כל עניין ביצירת אשליה של תנועה, או כל אשליה אחרת, ותעשיית הראווה הגדולה שאנו קוראים לו סרט הקולנוע הושתתה על המוכנות של אלפי בני אדם לשלם עבור התענוג שגורמות האשליות. כך שהיסטוריה אמיתית של הקולנוע חייב לכלול יותר מאשר ההיסטוריה של ההמצאות הטכנולוגיות והמדעיות שסיפקו את החומרים הבסיסיים של הקולנוע. ... עם זאת, מארה היה תורם חיוני, גם אם בלי שהתכוון לכך, להיסטוריה בכללית של התמונות הנעות: המכשירים שפותחו במעבדתו מהוות את הבסיס הטכנולוגי של הקולנוע המסחרי".
מורשתו של מארה

המידע ושיטות המחקר של מארה אומצו על ידי חלוצים בתחומי ידע רבים, והביאו לעיתים לתוצאות משמעותיות. מחקריו על תעופת הציפורים היו בעלי חשיבות לייסוד התעופה באירופה ואמריקה, ובמיוחד עבור ניסוייהם של האחים רייט. תיאורי התנועה האנושית של מארה עומדים בבסיס המדעי של תוכניות אימון גופני של חיילים ואתלטים. הטכניקות הגרפיות, הכרונופוטוגרפיות והסינמטוגרפיות של מארה אומצו ופותחו בידי פיזיולוגים ופסיכולוגים במטרה ליצור את ניהול העבודה המדעי, שהוביל למהפכה בתפיסת מושג הוצאת העבודה לפועל. בתחום ניהול התעשייה המדעי, אמצעי פירוק ומדידת התנועה האנושית של מארה שימשו בארצות הברית להגברת השליטה על התפוקה והיעילות של כוח העבודה. ולבסוף, מצלמת התנועה שפיתח הייתה גורם מפתח בכינון תעשיית התמונות הנעות.
השפעתו של מארה הורגשה במהרה גם בשדה האמנות. כבר בתקופת חייו ציירים ופסלים אקדמיים התייחסו לדימוייו (ולאלו של מויברידג') כמקור סמכותי לייצוג בני אדם וחיות בתנועה. פחות מעשור לאחר מותו, תמונותיו הועתקו ישירות או זכו להד ברור בעבודותיהם של ציירי אוונגרד רבים. ניתן לאתר את השפעתו של מארה, למשל, בציור "עירום יורד במדרגות" של מרסל דושאן משנת 1912, בו מנסה האמן לתאר את יחסי החלל והזמן על הבד. גם האמנים הפוטוריסטים האיטלקיים נשענו על תמונותיו של מארה כבסיס לתיאור דו־ממדי של תחושת זמן ודינאמיות.
פרסומים > ספרים

Physiologie médicale de la circulation du sang, basée sur l'étude graphique des mouvements du coeur et du pouls artériel, avec application aux maladies de l'appareil circulatoire, Paris: A. Delahaye (1863);
Etudes physiologiques sur les caractères graphiques des battements du coeur et des mouvements respiratoires et sur les différentes influences qui les modifient, Paris : G. Baillière (1865);
Du mouvement dans les fonctions de la vie: Leçons faites au Collège de France, Paris: G. Baillière(1868);
La machine animale. Locomotion terrestre et aérienne, Paris: G. Baillière (1873/74);
Physiologie expérimentale (1875);
Pression et vitesse du sang (1876);
La méthode graphique dans les sciences expérimentales (1878);
La circulation du sang à l'état physlologique et dans les maladies (1881) u.a.
Physiologie du mouvement. Le vol des oiseaux, Paris: G. Masson (1890)
Le Mouvement, Paris: G. Masson, (1894); also in English: Movement, London : William Heinemann (1895)
פרסומים > מבחר מאמרים

Inscription photographique des indications de l'électromètre de Lippmann, Comptes rendus hebdomadaires des séances de l'Académie des Sciences, 83 : 278-280 (1876)
Le fusil photographique, La nature : revue des sciences et de leurs applications aux arts et à l'industrie, 1882, 22 avril, p. 326-330
La photographie du mouvement, La nature : revue des sciences et de leurs applications aux arts et à l'industrie, 1882, 22 juillet, p. 115-116
The photographing of motion, Scientific American, 1882, September 9, p. 167
Emploi de la photographie instantanée pour l'analyse des mouvements chez les animaux, Comptes rendus hebdomadaires des séances de l'Académie des Sciences, 1882,94 : 1013-1020
La chronophotographie: nouvelle méthode pour analyser le mouvement dans les sciences pures et naturelles, Revue générale des sciences pures et appliquées, 1891,n° 2, p. 689 - 719 (כולל תמונות כרונופוטוגרפיה רבים שצילם מארה)
"La chronophotographie. Conférence faite au Conservatoire national des arts et métiers", le dimanche 29 janvier 1899, Annales du Conservatoire national des arts et métiers, 3e série, tome 1, 283 – 318.
פרסומים > מבחר מאמרים > מאמרים באנגלית

The history of chronophotographyIn : Annual report of the Board of Regents of the Smithsonian Institution (…) for the year ending June 30, 1901, 1902,pp. 317-340 (סקירה באנגלית על ניסוייו של מארה בכרונופוטוגרפיה)
לקריאה נוספת

Braun, Marta, Picturing Time: The Work of Etienne-Jules Marey (1830-1904), Chicago: University of Chicago Press, 1992.
Braun, Marta, The Expanded Present: Photographing Movement, in: Ann Thomas, Beauty of Another Order: Photography in Science, Yale University Press, 1997, pp. 150–185
Dagognet, François, Etienne-Jules Marey: A Passion for the Trace, Zone Books 1992
Ellenbogen, Josh, 2012. Reasoned and Unreasoned Images: The Photography of Bertillon, Galton, and Marey, Pennsylvania: The Pennsylvania State University Press.
Mannoni, Laurent, Etienne-Jules Marey, la mémoire de l’oeil, Paris, Milan, La Cinémathèque fran¸caise, Mazzotta, 1999
Lefebvre, Thierry, Malthête, Jacques & Mannoni, Laurent (editors). Lettres d’Etienne-Jules Marey - Georges Demenÿ, 1880-1894. Paris, AFRHC / Bibliothèque du ﬁlm, 1999
Thierry Lefebvre, "Marey and chronophotography" (אורכב 24.05.2006 בארכיון Wayback Machine)
לפיס לזולי

| --- | --- |

 תכונות המינרל
 הרכב כימי:  תערובת של מינרלים
 מערך קריסטלוגרפי:  אין, לפיס לזולי היא סלע. המרכיב העיקרי, לזוריט, מופיע בדרך כלל כדודקהדרון.
 צורת הגביש:  קומפקטי
 צבע:    כחול בגוונים שונים, מכחול כהה ועד תכלת, מנומר בכתמים של קלציט לבן ופיריט מוזהב.
 ברק:  עמום
 שקיפות:  אטום
 פצילות:  אין
 שבירה:  בלתי שווה, דמוית קונכייה
 קשיות:  5–5.5 בסולם מוס
 משקל סגולי:  2.7–2.9
 שרטוט:  כחול בהיר
מחרוזת מלפיס לזולי ואגט מתקופת הברונזה הבייניימית סוף האלף ה-3 לפנה"ס, נמצאה בקבר. (מוזיאון הכט בחיפה)
לַפִּיס לַזוּלִי (או לַפִּיס בלבד באנגלית - Lapis lazuli) או אבן תכלת היא אבן חן יקרה למחצה המצויה בשימוש האדם עוד מהתקופה הפרהיסטורית. הדוגמה העתיקה ביותר הידועה לשימוש כזה נמצאה במרגרה (Mehrgarh) שבתת-היבשת ההודית, אתר נאוליתי שנמצא בין פקיסטן לאפגניסטן ומתוארך לאלף השביעי לפנה"ס. אבן חן זו, שגוונה כחול עמוק אטוּם, הייתה מבוקשת מאוד על ידי פרעוני מצרים העתיקה, כפי שניתן להיווכח מהשימוש הרב שנעשה בה באוצרות רבים שנחשפו בקברי הפרעונים. האבן פופולרית מאוד גם כיום.
תיאור

מבחינה גאולוגית, לפיס לזולי הוא סוג של סלע. בניגוד לרוב סוגי אבני החן, לפיס לזולי איננה מינרל טהור, אלא תערובת של מינרלים שונים. המרכיב העיקרי בה הוא לזוריט (25% עד 40%), שהוא פלדשפטואיד (סוג של מינרל טקטוסיליקטי) המורכב מנתרן, אלומיניום, צורן, גופרית וכלור ונוסחתו הכימית היא: [Na,Ca)8[(S,SO4,Cl2)|Al6Si6O24).
רוב ההרכבים של לפיס לזולי מכילים גם קלציט (לבן), סודליט (כחול) ופיריט (צהוב מתכתי). מרכיבים נוספים אפשריים הם אוגיט, דיופסיד, אנסטטיט, נציץ, האיאין, הורנבלנדה ונוסאן. חלק מהמופעים של לפיס לזולי מכילים כמויות זעירות של גייריט, סוג של המינרל לולינגיט העשיר בגופרית.
גושי לפיס לזולי מצויים בדרך כלל בתוך שיש גבישי והם נוצרים כתוצאה מהתמרת מגע, כאשר מחדר מאגמטי, לרוב של גרניט, בא במגע עם אבן גיר.
צבען של האבנים היקרות ביותר הוא כחול עז, מנוקד בדלילות בנקודות של פיריט זהוב. באבן טובה אסור שיהיו עורקים של קלציט לבן, וגבישי הפיריט הכלולים באבן חייבים להיות קטנים. מחירן של אבנים המכילות עודף של קלציט או פיריט הוא נמוך. מאידך, כתמי פיריט הם אמצעי חשוב לווידוא שהאבן היא אכן אמיתית והם אינם מורידים מערכה של האבן. לעיתים קרובות נוהגים לצבוע אבני לפיס מאיכות נמוכה על מנת לשפר את צבען, אך ניתן להבחין בכך בשל הגוון הכחול הכהה מאוד.
שימושים

הליטוש מקנה לאבן ברק עשיר, שעליו שומרים באמצעות ציפויה בשעווה שקופה או בשרף. באבן נעשה שימוש בתכשיטים, גילופים, קופסאות קטנות, מוזאיקות, עיטורים וכדים. באדריכלות נעשה בה שימוש כחיפוי לקירות ועמודים בארמונות ובכנסיות.
שימוש נוסף בה הוא טחינתה של האבן ועיבודה על מנת ליצור את הפיגמנט אולטרמרין, המשמש להכנת צבעי טמפרה, ולעיתים רחוקות לצבע שמן. השימוש בו כפיגמנט לצבע שמן פסק בתחילת המאה ה-19 כשחומר סינתטי, זהה בהרכבו הכימי והקרוי לעיתים קרובות "אולטרמרין צרפתי", נעשה זמין.
אטימולוגיה

המילה הראשונה בשם, "לפיס" (lapis), מקורה בלטינית ופירושה "אבן". המילה השנייה, "לזולי", מקורה במילה הלטינית מימי הביניים "לזולום" (lazulum), שמקורה במושג בערבית "(אל-)לזוורד", שמקורו בפרסית "לאזוורד" (لاژورد); היה זה שמו של המקום שבו כרו לפיס לזולי, אך בשל הקשר לאבן החן שינה המושג את משמעותו למשמעות: "הצבע הכחול". זהו המקור המשותף למילה באנגלית azure, למילה בספרדית ובפורטוגזית azul ולמילה האיטלקית azzurro, שמשמעותן: "תכלת". לכן ניתן להבין את צמד המילים "לפיס לזולי" כ"אבן תכולה".
לאבן הוצעו כמה שמות בעברית: "תכולית", "אבן התכלת", ו"אבן כחל". משערים כי ה"ספיר" המופיעה בתנ"ך כאבן החושן המיוחסת לשבט יששכר.
ומוזכרת בספר שמות כ"ד י': "וַיִּרְאוּ אֵת אֱלֹהֵי יִשְׂרָאֵל וְתַחַת רַגְלָיו כְּמַעֲשֵׂה לִבְנַת הַסַּפִּיר וּכְעֶצֶם הַשָּׁמַיִם לָטֹהַר".
וגם בספר איוב כ"ח ו': "מְקוֹם-סַפִּיר אֲבָנֶיהָ; וְעַפְרֹת זָהָב לוֹ".
וכן ה"ספירוס" המוזכר על ידי פליניוס הזקן כאבן כחולה עם נקודות זהובות, הן בעצם לפיס לזולי, והשם "ספיר" המקובל כיום לקורונדום בעל הגוון הכחול, הוא בעצם כינוי מודרני.
מרבצים

אבני הלפיס לזולי המשובחות ביותר מצויות באבן הגיר של עמק הנהר קוקחה (Kokcha) שבמחוז בדח'שאן שבצפון מזרח אפגניסטן. ממרבצים אלו במכרות של סאר-אי-סאנג כורים כבר יותר מ-6,000 שנים. בדח'שאן הייתה מקור ללפיס לזולי עבור מצרים העתיקה והתרבויות של מסופוטמיה, כמו גם התרבויות המאוחרות יותר של יוון העתיקה ושל רומא העתיקה. בשיא פריחתה של תרבות עמק האינדוס, בערך במאה ה-21 לפנה"ס, הוקמה המושבה שורטוגאי של העיר האראפה בסמוך למכרות הלפיס לזולי. ב-1271 ביקר מרקו פולו במכרות.
בתקופה שבה הייתה אפגניסטן תחת כיבוש סובייטי, בשנות ה-80 של המאה ה-20, נהגו לוחמי המחתרת האפגנים לפרק מוקשים ופגזי נפל סובייטיים ולהשתמש בחומר הנפץ שחילצו מהם לכריית לפיס לזולי, על מנת לממן את מאבקם.
בנוסף למרבצים האפגניים, נמצאים מרבצי לפיס לזולי במקורות רבים אחרים, אלא שבהם היא בגוון כחול בהיר ועל כן נחשבת באיכות נמוכה. בין המקורות, החשוב ביותר נמצא בהרי האנדים סמוך לאובאייה (Ovalle) שבצ'ילה. מקורות חשובים פחות נמצאים מדרום וממערב לימת באיקל שברוסיה, סיביר (ששימשה מקור לעבודות האמנות של סין), אנגולה, בורמה, פקיסטן, ארצות הברית (קליפורניה וקולורדו), קנדה והודו.
לפיס לזולי בהיסטוריה ובתרבות

במצרים העתיקה הייתה הלפיס לזולי אבן חן מועדפת בקמעות ובקישוטים כמו חרפושיות. גם האשורים והבבלים השתמשו באבן לגילוף חותמות גליליות. אתרי קבורה מצריים המתוארכים לתקופה שקדמה ל-3000 לפנה"ס, מכילים אלפי פריטי תכשיטים, רבים מהם מלפיס לזולי. אבקת לפיס שימשה את הגבירות המצריות כאיפור צללית לעיניים.
כפי שחקוק בפרק 140 של ספר המתים המצרי, נחשבה אבן לפיס לזולי המגולפת בצורת עין־אדם ומשובצת בזהב, כקמע בעל עוצמה כבירה. ביום האחרון של החודש הושמה מנחה לפני העין הסמלית הזו, בשל האמונה שביום זה הניחה ישות עילאית סמל כזה על ראשה.
הקברים המלכותיים העתיקים שבאור, הסמוכים לנהר פרת שבדרום עיראק, הכילו יותר מ-6,000 פסלונים של ציפורים, צבאים ומכרסמים, כמו גם צלחות, חרוזים וחותמות גליליות, כולם מלאכת מחשבת של גילוף בלפיס לזולי. חפצים מגולפים אלו הגיעו בלא ספק מהמכרות שבבדקשן שבצפון אפגניסטן. בשירה שומרית ואכדית ישנה התייחסות אל לפיס לזולי כאבן חן ההולמת תפארת מלכות.
בשירה האוגריתית נפוצים ה"יקנים", אבני הכחל, כסמל ליוקרה: כך למשל, בחתונת ירח ונכל מובטחים בין אוצרות המוהר "יקנים טהורים".
הרומאים האמינו כי לפיס הוא אפרודיזיאק (סם המעורר תשוקה מינית). בימי הביניים האמינו כי האבן שומרת על בריאות הגפיים ומשחררת את הנפש מטעויות, קנאה ופחד. כמו כן רווחה אמונה כי ללפיס יש סגולות רפואיות. נהגו לטחון את האבן, לערבבה בחלב ולמרוח את התערובת כרטייה לפרונקלים ולכיבים.
רבים מגוני הכחול המופיעים בציורים, החל מכתבי היד המאוירים של ימי הביניים וכלה בלוחות הקיר של הרנסאנס, נוצרו מלפיס לזולי. גם הגוון הקרוי "כחול של וורונץ" המהווה רקע לציורים על קירות המנזר וורונץ ברומניה מבוסס בעיקר על לפיס לזולי. האבן נטחנה וזיהומים נופו ממנה על מנת לבודד את המינרל לזוריט שמרכיב את הפיגמנט אולטרמרין. מינרל זוהר וצלול זה היה בין המקורות הבודדים לצבע הכחול שהיה זמין לציירים לפני המאה ה-19, ומחירו היה גבוה. כשציור טמפרה הוחלף על ידי צבעי שמן בתקופת הרנסאנס, גילו הציירים שהזוהר של האולטרמרין דוהה מאוד כשהוספה האבקה הטחונה לצבע השמן. עובדה זו, יחד עם המחיר הגבוה, גרמה לירידה בשימוש בלפיס לזולי. מאז שהתגלתה במאה ה-19 הגרסה הסינתטית של האולטרמרין ונוספו גוני כחול נוספים (כדוגמת כחול קובלט), פסק כמעט לחלוטין הייצור והשימוש בסוג הטבעי, אף על פי שכמה חברות צבעים עדיין מייצרות אותו, ונעשה בו שימוש בעיקר לצורך שחזור ציורים אך גם על ידי ציירים שעדיין נמשכים לברק ולהיסטוריה הרומנטית שלו.
בארצות הברית, באוסטרליה ובתאילנד לפיס לזולי היא אבן ההולדת התחליפית של החודשים ספטמבר ודצמבר.
אזכורים בספרות ובשירה

לפיס לזולי מוזכרת פעמים רבות באפוס השומרי "עלילות גילגמש". כך למשל קרניו של השור הקדוש עשויות מלפיס לזולי.
כאמור לעיל, ה"יקנים" מופיעים כסמל יוקרה בשירה האוגריתית.
"לפיס לזולי" הוא שיר שכתב ויליאם בטלר ייטס.
לפיס לזולי מוזכרת בשירו של רוברט בראונינג, "The Bishop Orders His Tomb at Saint Praxed's Church".
בשירה של מריאן מור (Marianne Moore - משוררת קנדית 1887–1972) "קמע", המצוטט על ידי ת. ס. אליוט בספרו "מבוא לשירים נבחרים של מריאן מור", מוזכרת לפיס לזולי בבית הבא: "של לפיס לזולי,/חרפושית מן הים,/כשכנפיה פרושות" ("Of lapis-lazuli,/A scarab of the sea,/With wings spread-" ). בפסקה הבאה מעלה אליוט את השאלה: "איני יכול לראות מה עושה ציפור מגולפת מלפיס לזולי עם רגלים מ"אלמוג", אבל אפילו גם כאן המקצב, השימוש בקצב, וסמכותיות מסוימת בסגנון מייחדים את השיר".
בשירה של לורנה קרוזיר (Lorna Crozier - משוררת קנדית, נולדה ב-1948) "קיר ההנצחה" ("The Memorial Wall"), אדם צעיר שמגיע ממונטנה על מנת למצוא את שם אחיו צובע דלת צדדית בלפיס לזולי.
בספרו של רוברט היינליין "די זמן לאהבה" (יצא לאור בעברית בהוצאת כתר בתרגום דפנה לוי בשנת 1983) קורא לזרוס לונג, הדמות הראשית בספר, לאחת משתי בנותיו, התאומות המשובטות, לפיס לזולי.
בספרה של טרייסי שבלייה, "נערה עם עגיל פנינה", מוזכר הצבע הנ"ל בתור הצבע היחיד אותו לא הרשה ורמיר לחרייט לטחון, והוא לבדו עשה זאת.
בספרו של דן בראון "התופת", מתוארת דמותה של ד"ר אליזבת סינסקי, מנהלת ארגון הבריאות העולמי, כעונדת תליון בצורת מטה אסקלפיוס העשוי מלפיס לזולי.
בסדרת הספרים מאת אנג'י סייג' "ספטימוס היפ", מוזכרת אבן הלפיס לעיתים קרובות, למשל בקירות במקומות מפוארים (הארמון, בית הדרקונית, הדרך למעבדת האלכימיה וכו') או החומר ממנו עשויים חפצים מיוחדים (אבן המסא, קערות ההתמרה המשולשת וכו').
בספרה של סימונה ואן דר פלוכט "כחול הירח" (NACHTBLAUW) מוזכרת אבן הלפיס לזולי כאשר קתרין מייצרת ממנה את הצבע המשמש לציור הקנבס הראשון שלה. וכאשר היא מקבלת צמיד עשוי מאבני לפיס לזולי. הצבע הכחול הוא מוטיב חוזר בספר. בהוצאת כנרת זמורה ביתן, 2018. תרגם מהולנדית: ד"ר אורן שדה-לייכט.
לקריאה נוספת

Bakhtiar, Lailee McNair. Afghanistan's Blue Treasure Lapis Lazuli. Front Porch Publishing, 2011 ISBN 978-0615573700
Bariand, Pierre, "Lapis Lazuli". Mineral Digest, Vol 4. Winter 1972
Bowersox, Gary W.; Chamberlin, Bonita E. (1995). "Gemstones of Afghanistan". Geoscience Press. Tucson, AZ. ISBN 0945005199
Herrmann, Georgina. "Lapis Lazuli: The Early Phases of Its Trade". Oxford University Dissertation, 1966
Korzhinskij, D.S. "Gisements bimetasomatiques de philogophite et de lazurite de l'Archen du pribajkale". Traduction par Mr. Jean Sagarzky-B.R.G.M., 1944
Lapparent A.F., Bariand, P. et Blaise, J., "Une visite au gisement de lapis lazuli de Sar-e-Sang du Hindu Kouch, Afghanistan". C.R. Somm.S.G.P.p. 30, 1964
Oldershaw, Cally (2003). "Firefly Guide to Gems". Toronto: Firefly Books. ISBN 1552978141
Wise, Richard W. Secrets Of The Gem Trade, The Connoisseur's Guide To Precious Gemstones. 2016. ISBN 9780972822329
Wyart J. Bariand P, Filippi J. "Le Lapis Lazuli de Sar-e-SAng". Revue de Geographie Physique et de Geologie Dynamique (2) Vol. XIV Pasc. 4 pp. 443–448, Paris, 1972