stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
עופר ברגמן
הערות שוליים

1 2  ברגמן עופר | המחלקה למדע המידע | אוניברסיטת בר-אילן, באתר is.biu.ac.il
1 2  רשימת מאמרים, באתר Google Scholar
↑  Asis&t, Best JASIST Paper Award, Asis&t The Information Association for the Information Age
↑  Google Faculty Research Awards, Google Faculty Research Awards, http://services.google.com, 2012
↑  Google Faculty Research Awards, Google Faculty Research Awards February 2015, http://services.google.com, 2015
↑  The Science of Managing Our Digital Stuff, MIT Press, ‏November 2016 (באנגלית)
↑  Ofer Bergman, Ruth Beyeth-Marom, Rafi Nachmias, Noa Gradovitch, Steve Whittaker, Improved search engines and navigation preference in personal information management, Journal
ACM Transactions on Information Systems Volume 26 Issue 4, 2008, עמ' Article No. 20
↑  Ofer Bergman, Noa Gradovitch, Judith Bar-Ilan, Ruth Beyth-Marom, Folder versus tag preference in personal information management, Asis&t Information Science and Technology Volume 64, Issue 10, 2013, עמ' 1995–2012 doi: 10.1002/asi.22906
↑  Ofer Bergman, Steve Whittaker, Noa Falk, Shared files: The retrieval perspective, Journal of the Assocoation for Information Science & Technology Volume 65, Issue 10, 2014, עמ' 1949–1963
↑  Ofer Bergman, Ruth Beyth-Marom, Rafi Nachmias, The user-subjective approach to personal information management systems design: Evidence and implementations, Asis&t Information Science and Technology, 2007 doi: 10.1002/asi.20738
↑   ערן דינר, הבלגן במחשב ובנייד הולך ומצטבר? זה מה שכדאי לעשות, באתר TheMarker‏, 28 ביולי 2017
↑  Jacek Gwizdka, Yashar Moshfeghi, Javed Mostafa, Ofer Bergman, Frank E. Pollick, Applications of Neuroimaging in Information Science: Challenges and Opportunities, 2013
↑  Yael Benn, Ofer Bergman, Liv Glazer, Paris Arent, Iain D. Wilkinson, Rosemary Varley & Steve Whittaker, Navigating through digital folders uses the same brain structures as real world navigation, Scientific Reports 5, 2015 doi: 10.1038/srep14719
↑   עידו אפרתי, מחקר חדש: חיפוש קבצים במחשב פועל כמו ניווט בעולם האמיתי, באתר הארץ, 25 בנובמבר 2015
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007300439205171  ACM DL: 81100245005  BIBSYS: 1535375969254  dblp: 43/4482  ISNI: 0000 0000 6845 902X  LCCN: n2016038970  LNB: 000245739  NKC: utb2018984970  SUDOC: 202462978  VIAF: 137147118251826341620   WorldCat (עם VIAF): 137147118251826341620 
האזורים הנידונים במחקרו של ברגמן
מציצה

ערך זה עוסק בשאיבה באמצעות ואקום. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
תינוק מוצץ אצבעות
גבר מוצץ קשית שתייה כדי לשתות מים מבקבוק
מציצה היא הליך של יניקה באמצעותו מבוצעת שאיבת נוזל לוואקום חלקי או מלא. כל גורי היונקים נולדים עם רפלקס מציצה, אשר באמצעותו הם יונקים מזון נוזלי, כגון חלב. הגורים אינם צריכים ללמוד את הרפלקס מכיוון שהוא אינסטינקטיבי. בפעוטות רפלקס המציצה קיים מהלידה ועד גיל 4 חודשים. הרפלקס מתבטא בכך שכאשר נוגעים בזווית פי התינוק הוא מפנה את ראשו לכיוון בו ננגע, פותח פיו ומוכן למצוץ. ככל שהתינוק מתפתח, המציצה הופכת לפעולה רצונית יותר ויותר. מרכיב המציצה של התינוק נחשב לחלק ממנגנון בן שלושה שלבים: מציצה-בליעה-נשימה. הסנכרון בין שלושת אלה הוא הדפוס ההתפתחותי הראשון הדורש תזמון ורצף של תנועות, ומחקרים מצאו כי הוא קריטי להתפתחות הסנסורית-מוטורית, להתפתחות הקוגניטיבית, להתפתחות הדיבור והשפה, לוויסות פיזיולוגי-רגשי, לשליטה בתנוחה, לאכילה ולהאכלה, ולהתפתחות האישיות.
בעלי חיים בוגרים מסוימים משתמשים במציצה כדי לשתות, כגון בני האדם, המשתמשים בקשיות לשתייה, או העטלף הערפדי, הפוצע את טרפו ואז מוצץ את דמו. בעל חיים נוסף המוצץ דם היא העלוקה. היא עושה זאת באמצעות שלוש מלתעות המכילות כל אחת כ-100 שיניים זעירות. במקביל למציצה, העלוקה מחדירה חומר נוגד קרישה בשם הירודין, העוזר להמשיך את פעולת הניקוז.
הערות שוליים

↑  רפלקסים של תינוקות
עלוקה מוצצת דם
נעמה בצלאל

| --- | --- |

נעמה בצלאל
 לידה:  6 באוקטובר 1966 (בת 58) ירושלים, ישראל
 מדינה:  ישראל
 מקצוע:  מעצבת אופנה
 naamabezalel.com
נעמה בצלאל (נולדה ב-6 באוקטובר 1966) היא מעצבת אופנה ישראלית, שיצרה קולקציות בצורה קוהרנטית לקו הרומנטי והנוסטלגי, שהפך עם השנים להיות מזוהה עם המותג שלה. בצלאל מכונה "מלכת הרטרו" בשל היותה מעצבת ישראלית, שבכל שנות יצירתה, מושפעת ויוצרת בהשראת הרטרו ומביאה בעיצוביה את העבר אל ההווה. היא בעלת סטודיו ומתפקדת כמעצבת עצמאית וכמנהלת החברה הנושאת את שמה.
חייה האישיים

בצלאל נולדה בירושלים, בגיל 12 עברה עם משפחתה להתגורר בהרצליה. את כישרונה בעיצוב ואהבתה לאסתטיקה ירשה מאמה, שאהבה את מלאכות התפירה, רקמה וסריגה.
בשנת 1985 התגייסה לצה"ל ובמהלך תקופת שירותה הצבאי, שלבה בזמנה הפנוי לימודי תפירה וגרפיקה אשר תרמו לגיבוש החלטתה ללמוד עיצוב אופנה ובמסגרתם החלה לגבש תיק עבודות ולפתח את כישורי העיצוב. בשנת 1987, לאחר סיום שירותה הצבאי, נרשמה ללימודים במחלקת עיצוב אופנה בבית הספר הגבוה ללימודי טקסטיל ואופנה – "שנקר" ובשנת 1991, בגיל 25, סיימה את לימודיה שנמשכו ארבע שנים.
נכון לשנת 2014, נעמה בצלאל מתגוררת ברמת אפעל יחד עם בן זוגה ליאור ושלושת ילדיה.
תחילת דרכה כמעצבת

בשנת 1993, החליטה לצאת לדרכה העצמאית וליצור מותג משלה. בצלאל החלה את ראשית דרכה בעבודה מהבית, היא שכרה שתי תופרות ויצאה לדרכה העצמאית.
כעבור שנתיים, כשהחלה להתבסס בשוק האופנה הישראלי, עברה לסטודיו בנחלת בנימין שבתל אביב, והחלה לסלול את דרכה בזירה המקומית של עיצוב האופנה, כשהיא מקבלת חשיפה באמצעי התקשורת ובהכרה בה כאחת המעצבות המובילות בדור של המעצבים הצעירים שצמחו בארץ[דרוש מקור].
בשנת 2000, כאשר גיבשה קולקציה רחבה דייה עם סיפור ואמירה מאחוריה, פתחה את חנותה הראשונה ברחוב דיזנגוף שבתל אביב, בתקופה בה מספר החנויות של מעצבים היה מועט ביחס להיום. כעבור שנים, פתחה שתי חנויות נוספות בתל אביב והחליטה להפסיק את מכירת הסיטונאות ולהתמקד בחנויות שלה בלבד. החנויות השונות מעוצבות בשפת המותג ומשקפות את תפיסתה העיצובית המזוהה עם הקולקציות: קווים נקיים עם נגיעה אישית וטוויסט נוסטלגי, משנות ה-50, ה-60 וה-70, בדגש על פרטים וצבעוניות. החנויות מכילות, מלבד הבגדים, פרטי אספנות שונים המזמינים את הלקוחות לחיפוש ולהתנסות.
סגנון עיצובי > מקורות השראה

לקולקציות של בצלאל קו נוסטלגי המושפע מעשורים קודמים של המאה הקודמת, משנות ה-20 ועד שנות ה-70. בצלאל קשובה למגמות השולטות ולטרנדים העולמיים, אך אינה מוכתבת מהם. היא מעצבת על פי טעמה האישי תוך מתן ביטוי לפרשנות, לשפה ולסגנון הייחודיים לה. בעיצוביה, היא שואפת להביא את העבר אל ההווה בצורה עדכנית אך עם תזכורת נעימה מפעם.
לצד ההשפעות הנוסטלגיות, בצלאל בוחרת בכל עונה נושא לקולקציה שמעוצב בהשראת עולמה האישי והפנימי: חוויות אישיות, מקומות בהם ביקרה, סיטואציות והתנסויות, קונפליקטים בחייה, ספרים, טיולים בעולם וסרטי קולנוע, כל אלה משאירים חותם על עיצוביה.
דוגמאות להשפעות אלו על הקולקציות השונות:
הקולקציה של חורף 2008: הושפעה ממראות החורף האירופאי.
הקולקציה של חורף 2009: הושפעה מחוויה אישית עם העיסוק הנצחי בנושא 'הזמן'.
הקולקציה של קיץ 2009: הושפעה משנות ה-20 וה- 30 של המאה הקודמת, שאופיינו בקומבינזונים, תחרות ונשיות מתפרצת.
הקולקציה של חורף 2010: הושפעה ממוטיבים של תקופת הארט-דקו, שהתפתחה בין השנים 1920–1930, ולצידם הסרט "קוקו לפני שאנל" על חייה של המעצבת הנערצת על בצלאל.
הקולקציה של קיץ 2010: משלבת השראות מעשורים שונים.
הקולקציה של חורף 2011: הושפעה מחוויות אישיות מנסיעה לברלין.
הקולקציה של חורף 2012: הושפעה מביקור בברצלונה, בהשראת צילומי ארכיטקטורה אורבנית ושלל חוויות אישיות.
הקולקציה של קיץ 2012: הושפעה מחוויות אישיות של המעצבת שגובשו לרעיונות של צורה וצבע.
הקולקציה של קיץ 2013: הושפעה מהיריד השנתי "Fun Fair", המגיע בכל קיץ לעיירות קטנות.
הקולקציה של סתיו/חורף 2013 - 2014: הושפעה מאווירת יער קסומה בעקבות נסיעה לאזור היער השחור שבגרמניה
הקולקציה של קיץ 2014: הושפעה מספרי עיצוב פנים שבצלאל אוספת ומעולם ה-HOME STYLING.
כאדם נוסטלגי המושפע מצבעים, רהיטים, מוזיקה, תצלומים וריחות מן העבר, בצלאל שואבת השראה מטיולים בשוקי פשפשים ויש ברשותה אוסף גדול של חפצים אותם היא מחלקת בין החנויות, הסטודיו וביתה. האוספים שברשותה כוללים קופסאות פח בגדלים שונים, צעצועים (בעיקר בובות), תכשיטים (סיכות ראש, טבעות, עגילים ושרשראות), בורדות משנות ה-50 עד שנות ה-70, כלים מזכוכית מוראנו (מנורות, מאפירות, אגרטלים וקערות צבעוניות), אוסף תיקים שאת חלקם קבלה משתי סבתותיה, אוסף של ספרי ילדים, גלויות וברכות שנה טובה. כל אלה תורמים לאווירה הנוסטלגית של המקום בו היא מעצבת ומוכרת את עיצוביה ומהווים מקור נוסף להשראתה.
סגנון עיצובי > מאפיינים

בתפיסה העיצובית, אני רואה את לבוש האישה במראה כולל (טוטאל לוק) שיקי נשי ומתוחכם, עם סגנון אישי וקריצה נוסטלגית. הקו הוא נקי תוך דגש על חיתוכים מעניינים, נגיעות ייחודיות, וגזרות מדויקות שמחמיאות לגוף.
השפעות העבר באות לידי ביטוי בגזרות, בחיתוכים, בסילואטות, בבחירת הבדים ובאווירה הכללית העולה מהקולקציה. חלק גדול מהקולקציות כולל קו קז'ואל לכל שעות היום, ובמקביל קיים קו ערב זוהר ודרמטי יותר. הפריטים ניתנים לערבוב אחד עם השני, באינסוף אפשרויות ובעיקרון ה-Mix & Match.
בצלאל יצרה מותג עם זהות מוגדרת: גזרות רטרו שברובן קרובות ומדויקות על הגוף ולצידן גזרות משוחררות יותר, המאופיינות בוולנים בחצאיות, קפלים, קשירות מעודנות בצווארון החולצות, שרוולים תפוחים, עיטורי תחרה, טקסטילים דמויי גובלנים ושמלות קלאסיות קלילות עם כיווצים. כמו כן, היא משתמשת במוטיבים נאיביים שחלקם לקוחים מעולם הילדות: צווארוני בייבי ופפיונים. האלמנטים הללו בשילוב צבעים, שימוש רב בהדפסים של נקודות ודפוסים קטנים כמו פרחים, פירות וצורות גאומטריות בשילוב בדים רכים, משדרים נאיביות ושבריריות לצד עוצמה, רכות ועדינות, לצד חוזק ואסרטיביות. בצלאל טוענת כי ניגודים אלו בעיצוביה, משקפים את האישה המודרנית הנדרשת לעדינות ורכות מחד, ולחוזק ואסרטיביות מאידך. זהו ניגוד בין ציפיות החברה אל מול הציפיות של נשים מעצמן. היא מגדירה את הסגנון שלה כפונה לכל אוכלוסיית הנשים המודרניות, בעלות מודעות לעצמן ולסביבה, עצמאיות, דעתניות ואינטליגנטיות, המחפשות בגד נינוח ומחמיא שתוכלנה לבטא את אישיותן באמצעותו. הדגמים המגוונים פונים לנשים צעירות ומבוגרות כאחד, משנות ה-20 ועד שנות ה-70 לחייהן, רזות ומלאות כאחד, בטווח רחב של מידות 36–44. הגזרות השונות מתחשבות בגוף הנשי, מבליטות ומסתירות אי שלמויות בו זמנית.
מלבד בגדי נשים הכוללים גם ליין של שמלות כלה שעשויות מבדי סאטן ותחרה וקו הלבשה לילדות הנקרא "נעמונת", נעמה בצלאל עיצבה קו של מוצרי נייר המעוצבים בנקודות, נגיעות של אדום וסרטי בד קטנים, סדרת טיפוח הנקראת "פרפומריה" עם ניחוח נוסטלגי ואביזרים משלימים כמו צעיפים ותיקים.
ייצוג עיצוביה

לאורך השנים, השתתפה בצלאל בתצוגות קבוצתיות של מספר מעצבים בפורומים שונים ובנושאים שונים, תצוגות אופנה למען מטרות שונות, לעיתים חברתיות ולעיתים קונספטואליות: שבוע האופנה בתל - אביב, תצוגת מחווה ל"דיסני", בשבוע האופנה גינדי בתל אביב, תצוגת אופנה העונה לשם "לגעת בצבע" של חברת "טמבור", תצוגות אופנה למגזר החרדי-דתי, תצוגת אופנה של בוגרי שנקר, תצוגת קימונו ל"ביוטי סיטי", תערוכת בובות בשיתוף "עמותת אחת מתשע" ו"אקסנט", במוזיאון הבובות ביפו ועוד.
בקמפיינים שונים מצולמות דוגמניות הלובשות את העיצובים של בצלאל, כאשר חלקן הגדול התפרסמו מספר שנים אחרי שדגמנו עבורה. כך היה למשל במקרים של יעל גולדמן, יוליה פלוטקין, פולינה אלברשטיין.
בגדיה מיוצגים בפרסומות שונות, סרטים, סדרות ותוכניות בידור, כגון "סרוגים" ו"ארץ נהדרת".
מעורבות חברתית

בצלאל לוקחת חלק בתצוגות אופנה, שהרווחים ממכירת הפריטים בהן נתרמים לגופים שונים. לדוגמה: שיתוף פעולה עם "החצר הנשית", עמותה המעניקה סיוע לנערות ולנשים צעירות במצבי מצוקה וסיכון, השתתפות בתצוגת אופנה שההכנסות ממכירותיה נתרמות לאגודה למלחמה בסרטן, עיצוב מארז של שירי אהבה, שהרווחים ממכירתו יועברו ל"עמותת מסל"ן", מרכז סיוע לנפגעי ונפגעות תקיפה מינית ואלימות בנגב ועוד'. כמו כן בצלאל תורמת בגדים לעמותות שונות התומכות בנשים החוות אלימות במשפחה.
לקריאה נוספת

אורלי רובינזון, סצנת עיצוב, בן שמן: מודן, 2010
הערות שוליים

1 2  נעמה בצלאל באתר עירתחתית
↑  נעים להזכיר: נעמה בצלאל, באתר Point of Fashion
↑  הדס שואף, היא היתה רוצה להיות נערת רוק, באתר Xnet‏, 10 באפריל 2011
↑  ראיון עם נעמה בצלאל על לימודי אופנה לאתר "לימודים בישראל"
↑  איתי יעקב, ביקור בית: אצל מעצבת האופנה נעמה בצלאל, באתר Xnet‏, 4 באוקטובר 2012
↑  שירה ברויאר, המילה האחרונה של נעמה בצלאל, באתר הארץ, 16 ביוני 2002
↑  50 האנשים הכי משפיעים באופנה, באתר ynet, 11 באפריל 2004
↑  האתר האישי של נעמה בצלאל
↑  קולקציות מתוך האתר האישי של נעמה בצלאל
↑  "האוספים שלי", מתוך האתר האישי של נעמה בצלאל
↑  אורלי רובינזון, סצנת עיצוב, בן שמן: מודן, 2010.
↑  פלורה צפובסקי, נעמה לא נמה, באתר nana10‏, 15 ביוני 2007
↑  כתבה על נעמה בצלאל: מעצבת החודש, באתר האישי של נעמה בצלאל
↑  נעמה אמיתי פאר, זמן סוכר, באתר האישי של נעמה בצלאל
↑  יעל בן ישראל, ‏בואי כלה: מעצבים תורמים שמלות כלה למען "החצר הנשית" ביפו, באתר גלובס, 25 בדצמבר 2013
עיצוב המאופיין בקריצה לרטרו מתוך קולקציית חורף 2012/13, בהשראת הסרט "שוקולד" שעלילתו התרחשה בסוף שנות ה-50 בצרפת.
קיץ 2014 – "משחק הכיסאות", בהשראת ספרי עיצוב פנים והום סטיילינג. העיצוב מאופיין במוטיבים נאיביים וקריצה וינטג'ית: חולצת תחרה עם צוארון בייבי וחצאית מנוקדת.
ענת אנגל

| --- | --- |

 לידה:  28 ביולי 1972 (בת 52) 
 שם לידה:  ענת וייס 
 ענף מדעי:  רפואה פנימית 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת תל אביב  אוניברסיטת בן-גוריון בנגב 
 מוסדות:  המרכז הרפואי ע"ש אדית וולפסון  פיקוד העורף  המרכז הרפואי שמיר 
 מספר צאצאים:  2 
 
ענת אנגל (שם נעורים: וייס; נולדה ב-28 ביולי 1972) היא רופאה ישראלית, מנכ"לית המרכז הרפואי וולפסון בחולון, החל מאפריל 2018. היא מומחית ברפואה פנימית ובמנהל רפואי.
ביוגרפיה

אנגל גדלה והתחנכה בעיר בת ים, ובהמשך בעיר חולון.
למדה במסגרת העתודה האקדמית בפקולטה לרפואה של אוניברסיטת תל אביב והיא מוסמכת במנהל מערכות בריאות מאוניברסיטת בן-גוריון בנגב.
בתפקידה האחרון בצה"ל, שימשה כסגנית מפקד מחלקת הרפואה בפיקוד העורף.
אנגל כיהנה כסגנית מנהל המרכז הרפואי אסף הרופא במשך כחמש שנים, וכעוזרת למנכ"ל משרד הבריאות, רוני גמזו. בשנת 2010 התנדבה במסגרת המשלחת הרפואית של צה"ל להאיטי, שהוגדר כאזור מוכה אסון לאחר רעידת האדמה שהתרחשה שם.
אנגל משמשת כמרצה בפקולטה לרפואה באוניברסיטת תל אביב, בבית הספר לבריאות הציבור, ומנחה סטודנטים לרפואה בבית הספר לרפואה.
חיים אישיים

אנגל מתגוררת בהרצליה. היא נשואה לדר' יצחק אנגל, מנהל יחידת עמוד שדרה במרכז רפואי מאיר ואם לשני ילדים.
משאב מערכת

במחשבים, משאב, משאב מערכת או משאב מחשב (באנגלית: System resource) הוא כל רכיב פיזי או וירטואלי במחשב המוגבל בזמינותו. כל רכיב המחובר למחשב הוא משאב וכך גם כל רכיב פנימי.
משאבי מערכת מרכזיים

זמן מעבד
זיכרון מחשב, ובפרט זיכרון גישה אקראית וזיכרון וירטואלי
נפח אחסון על דיסק קשיח
רוחב פס בגישה לרשת
כל ציוד היקפי חיצוני: מדפסת, מקלדת, עכבר וכדומה
ניהול משאב מערכת

קיימות מספר אפשרויות לניהול משאב מערכת:
ידית משאב (resource handle) – מזהה ייחודי למשאב שאותו יש להחזיק כדי לגשת אליו. הידית יכולה להיות חסרת משמעות ואז היא לרוב מקבלת ערך של מספר שלם המזוהה גלובאלית במערכת, או שהיא יכולה להיות מצביע המאפשר גישה למידע נוסף מעבר לנגישות למשאב. ידיות נפוצות בגישה לשקעים (sockets) ולקבצים (file descriptor).
מעקב משאבי (resource tracking) – יכולת של מערכת ההפעלה או כל יישום מחשב אחר לשחרר את המשאב המשותף לאחר השימוש בו, גם במקרה שהוא לא שוחרר על ידי המשתמש שהקצה אותו. איסוף זבל הוא מימוש למעקב משאבי זיכרון שמבוצע בסביבות הרצה וירטואליות כגון Java.
הגבלת גישה למשאב – הגבלת הגישה למשאב על ידי אובייקטי סינכרון שונים. השימוש באובייקטים אלו עלול להוביל לקיפאון. לעיתים הגבלת הגישה נעשית באמצעות תור, כמו במקרה של הגישה לזמן מעבד, הנעשה על ידי אלגוריתם התזמון של סדרן התוכניות הפועל כחלק מליבת מערכת ההפעלה.
עדי שורק

ערך זה עוסק בסופרת, עורכת וחוקרת ישראלית. אם התכוונתם לחייל צה"ל שנהרג במלחמת יום הכיפורים, ראו .
| --- | --- |

 לידה:  1970 (בת 54 בערך) נס ציונה, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  אוניברסיטת תל אביב 
 בן או בת זוג:  עידן צבעוני 
 
עדי שורק (נולדה ב-1970, נס ציונה) היא סופרת ישראלית, חוקרת ספרות יהודית ועורכת-מייסדת של סדרת הפרוזה "ושתי" בהוצאת רסלינג.
ביוגרפיה

בילדותה ובנעוריה התגוררה בנס ציונה, בקיבוצים אלומות ועין גב, בחיפה ובעיירה פייר לון (Fair Lawn) שבמדינת ניו ג'רזי בארצות הברית. משנת 1992 היא מתגוררת בתל אביב. במשך כעשור התפרנסה מצביעה אמנותית ("שתי צבעיות"). בגיל 27 החלה בלימודי ספרות באוניברסיטת תל אביב, שאותם סיימה בהצטיינות. במקביל ערכה פעילות תרבותית וערבי קריאה במועדון "הגדה השמאלית".
בשנת 2001 ראה אור ספרה הראשון "שבע מטרוניתות", זוכה המקום השני בפרס מוזס. בשנת 2004 יסדה את "ושתי" – סדרה לפרוזה סיפית מתורגמת בהוצאת רסלינג. הסדרה מתמקדת ביצירות הבוחנות את גבולות הכתיבה, מערבות נושאי טאבו ומאתגרות סוגות ספרותיות. בשנה זו אף ראתה אור הנובלה "חללים" פרי עטה. בשנת 2005 ראה אור ספרה "תיירות פנים", בשנת 2013 התפרסם "לפעמים מאבדים אנשים", זוכה פרס לייב גולדברג, ובשנת 2018 ראה אור הרומן "נתן". בשנת 2019 זכתה בפרס ראש הממשלה לסופרים עבריים.
בשנת 2014 שבה ללימודים גבוהים לתואר שני, אותם סיימה בהצטיינות יתרה. שם עבודת המחקר שכתבה בחוג לספרות: "ערימה ופקעת – עירוב הגוף והכתב ביצירתו של ש"י עגנון". העבודה דנה בתצורות מורכבות של איסוף ידע בספרות. תצורות אלו קשובות למובנים חושניים (גופניים) שאינם ניתנים לביטוי פשוט במילים והן דומות לערימה (ערימת ספרים, למשל) או לפקעת חוטים. בשנת 2018 החלה בכתיבת דוקטורט בנושא "הספרות כעיר מקלט – קריאה תלמודית ביצירות של ש"י עגנון וז'ורז' פרק" (בית הספר לתרבות, המחלקה לספרות, אוניברסיטת תל אביב, מנחה: פרופ' גלילי שחר).
פרסמה עד כה חמישה ספרי פרוזה ושתי נובלות. מלבדם, סיפורים ומסות פרי עטה ראו אור בכתבי עת ובאנתולוגיות שונים כגון: "אורות", "סטודיו", "רסלינג", "הכיוון מזרח", "גרנטה", "מעבורת". לצד פעילותה הספרותית, פועלת כאמנית בין תחומית המציגה מיצבי-כתב.
בת זוג לעידן צבעוני ולהם בן ובת, מתגוררת בתל אביב.
יצירה בפרוזה

"נכתב בחפצים – סיפורי חלום ווידויים", קובץ סיפורים, ידיעות ספרים (סדרת "ניירות ערך" בעריכת סלין אסייג, עורכת הספר: מעיין איתן) 2024 – אישה יוצאת למסע בעיר. מבטה מתעכב על חסרי הבית ועל האבודים; בזכותם תוכל לבחון מחדש זיכרון משפחתי כמוס. המסע מסתעף כשנשזרים בו קרעי חלום וּוידויים, המסכנים את הסדר הקיים. במהלך הספר האני נעשה גמיש, ואנו נעים עמו: מעיין פלאי נהפך לגל כביר, צמד שדיים נהפך לשלושה, דוב קוטב מאיים לטרוף את הבת הקטנה, הנה אנחנו בערימה של חסרי בית, האם אלה שברי עברנו, או שמא פיסות מעתידנו? אנחנו מתוודעים למתים, מנסים למצוא מרפא לשלושה ילדים קבצנים ובעיקר מבקשים שלא לשכוח בעֵרוּת את מה שכתב הלילה בחפצים.
"ונציה", נובלה, תרסט, (עורך: עודד מנדה-לוי) 2024 – ונציה שוקעת בעקבות קטטה שמסתבכת בין ריבוא תיירים המצלמים את עצמם ב"מוט סלפי". איש אינו יודע כיצד החלה אותה קטטה מחרידה, עד שעלה מן התהום פנקס רשימות השופך אור חדש על האירועים, שאותו כתבה הסופרת A אחת מן הנעדרות הרבות.
"נתן", רומן, כתר, (עורך: עודד וולקשטיין) 2018 – נתן, איש עסקים מצליח שאיבד את פרנסתו והסתבך בחובות כבדים, משאיר את משפחתו בישראל ונוסע לאמריקה לחפש עבודה. הוא ישן אצל ידיד בברוקלין וחולם להתקבל לריאיון אצל איל ההון האל גריפית', שבכוחו – כך מספרים לו – לשנות הכל. בעיר הגדולה נחשפת בפני נתן חברת השפע, בה היה עד לא מזמן שותף מצליח. אך לא רק אמריקה – כסימן לעולם חדש ולתקווה – נחשפת בפניו באופן מתעתע, אלא גם ישראל, מולדתו, שמובנת לו לפתע כמרחב רווי סדקים ופערים. מועמד הרשימה הארוכה בפרס ספיר, זוכה פרס ראש הממשלה לסופרים עבריים לשנת 2019.
"לפעמים מאבדים אנשים", ידיעות ספרים, (עורכת: נוית בראל) 2013 – בדירות שעוברים מהן ונעלמים בהן, מתוך הכרה כואבת על בית ותקופה שאבדו, מבעד לרגעים שוליים לכאורה, נוצק "לפעמים מאבדים אנשים" – ספר שבמרכזו מבט על סיטואציות ממשיות ומדומיינות כאחת. זוכה פרס לייב גולדברג לשנת 2012.
"תיירות פנים", קובץ סיפורים, ידיעות ספרים, (עורכת: מיכל בן-נפתלי) 2005 – מקבץ מספר סיפורים קצרים וכן שלושה מחזורים הערוכים על פי סדר הא"ב: "אלף-בית תל אביב", אלף-בית אישה" ו"אלף בית חיפה". לכל מחזור חוקיות כתיבה משלו הקובעת את נושאי הערכים – המרכיבים את הלקסיקון שהוא מייצר. תנועת השפה במקרה זה יוצרת מעברים בין טקסטים אינטימיים לבין טקסטים בעלי אופי לאקוני ורוקמת מעין מילון ומפה פרטיים-ציבוריים.
"חללים", רסלינג, 2004, בתוך "חללים, שדות תעופה, קניון – סיפור ושתי מסות" בשיתוף עם עידן צבעוני ועודד מנדה-לוי – מתאר מסע פרגמנטרי בבתים שונים המצויים במהלך בנייתם וכן במגדלי עזריאלי שאף הם הולכים ונבנים. הגיבורה, צבעת המתמחה בצביעה אמנותית, מתארת את מפגשיה עם פועלים, בעלות-בית, עובדים זרים וארכיטקטים. הטקסט כתוב באופן המשלב מסה ופרוזה.
"שבע מטרוניתות" רומן, ידיעות ספרים, (עורכת: לילי פרי) 2001 – מורכב משתי עלילות מקבילות: האחת מתארת אישה צעירה המתגוררת בדרום תל אביב וכושלת לביים סרט והשנייה מתארת פרגמנטים של זכרונות ילדות. לקראת סוף הרומן מתלכדות העלילות והגיבורות נפגשות בבית חולים שבו הייתה מאושפזת הילדה. איגנץ, הקבצן מספרו של עגנון "אורח נטה ללון", הוא אחת הדמויות בספר – לצד שבע מטרוניתות, פועלים זרים הגרים בסמוך ועוד. זוכה המקום השני בפרס מוזס לכתבי-יד בשנת 1999.
יצירה בין-תחומית

"עיר מקלט" מיצב-כתב ("המקרר", תל אביב 2019) אוצרות: איריס פשדצקי. במרכז המיצב מרצפות טקסטואליות התלויות במכסים של ארגז ארכיב. הן מהדהדות יומן-מקום שנכתב בידי האמנית בכיכר התרבות (כיכר הבימה) בתל אביב, במשך שנה (סתיו 2014 – קיץ 2015) ומתמודדות עם תהום המקלט העצום החפור תחת הכיכר, ועם כיסוייו: דלתות סתרים מרוצפות, הנפתחות בעת מלחמה ומובילות אליו. המבנה הגרפי של העבודה מתכתב הן עם המרצפות המחפות על המקלט בכיכר הבימה והן עם צורת דפי תלמוד העוסקים בערי מקלט. המארג שנוצר מבקש לבדוק מהו מקלט כמבנה לשוני-תרבותי – מתוך עמידה על פערים וזיקות בין עיר המקלט שנועדה למנוע מעגלי דם, לבין המתרחש בתל אביב כיום.
"המבקש לחם" מיצב-כתב ("המקרר", תל אביב 2018) אוצרות: גילי זיידמן ואיריס פשדצקי. במרכז המיצב עומדת עגלת-קניות גדושה בטיוטות ובנירות קמוטים. בה חבויים פרגמנטים המתעדים את הוויית דרי-הרחוב בתל אביב, שברי-ציטוט המתייחסים למצבי עוני וחוסר-בית במסורת היהודית ופסוק-שיר בערבית שניטל מבית עתיק. הם מערבים מארג תרבותי שנוצר בהוויית גלות ייחודית, עם המתקיימים במרחב היום-יום, כגולים בעירנו. מן הצד עורב משקיף על שברי המילים וערֵב להן, כדר-רחוב קדום ועכשווי.
"מואזין" מיצב-סאונד (פסטיבל מוסררה מיקס, 2013) הנחיה והשתתפות בשיתוף עם ליאור פינסקי וסטודנטים מהמחלקה לניו מדיה בבית-הספר מוסררה לאמנות. אוצרים: שרון הורודי ושראון פז. עיבוד מוזיקלי לטקסטים שנוצרו בעת קריאת המואזין בידי סטודנטים שהשתתפו בשיעור כתיבה. צליליו התערבו במעשה ידם והיוו לו השראה משנעתרו לנוכחות המיוחדת במרחב.
"פורנוטומיה" מיצג בין-תחומי ("הבימה", 2001) יחד עם האמנית ורה קורמן והאופנאית נאית רוזנפלדר. אוצרת: נטעלי בראון.
"ושתי" מיצב-כתב (אוניברסיטת תל אביב 2000) יחד עם האמניות רחל מוזס וורה קורמן.
"כפרה" צעדה (רחובות תל אביב, אוקטובר 2000) יחד עם האמנית רחל מוזס, הסופר והעורך עידן צבעוני, אמנים נוספים ואקטיביסטים.
מבחר ספרים בעריכתה – סדרת ושתי

ספרים מתורגמים:
השימוש במילים – נטלי סארוט (תרגום מצרפתית – חגית בת-עדה), 2004.
דיוקן האמן ככלב צעיר – דילן תומאס (תרגום מאנגלית – עודד פלד), 2004.
פריז, צרפת – גרטרוד שטיין (תרגום מאנגלית – עדית שורר, אחרית דבר – ד"ר אורלי לובין), 2004.
מניפסט החלאה – ואלרי סולאנס (תרגום מאנגלית ועריכה מדעית – דלית באום), 2005.
פרוסט – סמואל בקט, (תרגום מאנגלית – עדית שורר, תרגום מובאות מצרפתית – הלית ישורון, עריכה מדעית – פרופ' אברהם עוז), 2005.
אולי הלב – אמילי דיקנסון (בתרגום ובעריכת לילך לחמן), 2006.
נדז'ה – אנדרה ברטון (תרגום מצרפתית – מיכל בן-נפתלי), 2007
ממערב לירדן – לילא חלבי (תרגום מאנגלית – דפנה רוזנבליט), 2008.
האירוע – אנני ארנו (תרגום מצרפתית – נורה בונה), 2009.
נמר מנייר – זכריא תאמר (תרגום מערבית – אלון פרגמן), 2012.
אורליה שטיינר – מרגריט דיראס (תרגום – מאיה מיכאלי, עריכה מדעית ד"ר דפנה שניצר), 2014.
הזיכרון שוחח איתי והסתלק – סלמאן נאטור (תרגום מערבית – יהודה שנהב-שהרבני), 2014.
אני אצמח ואניב פירות; תאנים – פיאם פילי (תרגום מפרסית – אורלי נוי), 2015.
טירת אוטרנטו – הוראס וולפול (תרגום מאנגלית – יהונתן דיין), 2017.
ספרי מקור
חללים, שדות תעופה, קניון – סיפור ושתי מסות, עדי שורק, עידן צבעוני, עודד מנדה-לוי, 2004.
ספר, ילדות – מיכל בן-נפתלי, 2007.
על הפרישות – מיכל בן-נפתלי, 2009
המעבר בתעלות הדמע תקין – נועה צדקה, 2010.
אנתולוגיות ספרות בהשתתפותה (מבחר)

"תסתכלו עליו", (סיפור), בתוך: "תוכו רצוף אהבה", שי צור ומיכל חרותי (עורכות), הוצאת ידיעות אחרונות, 2005.
"תמו כלים וניקוד" (מסה), בתוך: "איך נקרא אבות ישורון", לילך לחמן (עורכת), הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2011.
"פליטה" ו"מסגר" (סיפורים), בתוך "שתיים", תאמר מסאלחה, תמר וייס, אלמוג בהר (עורכים), הוצאת כתר, 2014.
"קשור בסרט" (סיפור), בתוך "גם אצלכם זה בוכה?", ריקי כהן (עורכת), בוקסילה, אסופה דיגיטלית, 2013.
הערות שוליים

↑  משרד התרבות והספורט הכריז על הזוכות והזוכים בפרסי היצירה לסופרים עבריים ע"ש לוי אשכול לשנת 2019, באתר משרד התרבות והספורט, ‏24 בדצמבר 2019
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007297384205171  BnF: cb15020512n (data)  GND: 1221229613  ISNI: 0000 0000 6660 1811  LCCN: nr2001018160  VIAF: 7665369   WorldCat (עם VIAF): 7665369
עינב שיף

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1986 (בן 38 בערך) ישראל 
 מדינה:  ישראל ישראל
 מעסיק:  ידיעות אחרונות 
 קישורים חיצוניים
 טוויטר:  Einavschiff
 
עינב שיף (נולד ב-1986) הוא עיתונאי, פובליציסט, מבקר טלוויזיה ומוזיקה ישראלי. כיום משמש כמבקר הטלוויזיה של עיתון "ידיעות אחרונות" ומגיש רדיו בתחנת רדיו תל אביב, 102FM. בעבר היה סגן עורך מוסף "7 לילות" של ידיעות אחרונות, עורך מדור התרבות של אתר וואלה, ונמנה עם צוות הכותבים של האתר במשך כעשור ככתב במדורי התרבות, החדשות והספורט.