stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
זכויות להט"ב בגינאה ביסאו
תנאי מחיה

מבין 19 מדינות אפריקאיות שנסקרו בשנת 2010, גינאה ביסאו נמצאה כאחת המדינות בעלות רמת הקבלה החברתית הגבוה ביותר כלפי הומוסקסואליות בסטנדרטיים אפריקאים.
דו"ח מעמד זכויות האדם של מחלקת המדינה של ארצות הברית בגינאה ביסאו לשנת 2012 מצא כי,
"לא קיימים חוקים שמפלים נטייה מינית. חוקים לאיסור אפליה אינם חלים על לסביות, הומוסקסואלים, טרנסג'נדרים וביסקסואלים (להט"ב). לא דווח על תקריות אלימות או הפרות אחרות של זכויות אדם שכוונו נגד יחידים על סמך נטייתם המינית או זהותם המגדרית. לא הייתה אפליה רשמית על בסיס נטייה מינית או זהות מגדרית בתעסוקה או גישה לחינוך ושירותי בריאות. עם זאת, על פי הנחיות הממשלה לגבי קצבאות דיור לעובדי מדינה, רק זוגות נשואים הטרוסקסואלים היו זכאים לדיור בגודל משפחתי, בעוד שזוגות חד-מיניים קיבלו הקצאה ליחידים. מעמד טאבו נגד הומוסקסואליות הגביל לעיתים קרובות הבעות של נטייה חד-מינית, אולם, החברה במדינה הוגדרה כסובלנית יחסית להומוסקסואלית על פי תוצאות מחקר משנת 2010 של מרכז המחקר פיו".
בשנת 2018 מנהל מקומי של מספר ארגונים לא ממשלתיים במדינה הצהיר כי התרחשו מקרים של אלימות נגד אזרחים על סמך נטייתם המינית או זהותם המגדרית בעודו הדגיש כי בגינאה ביסאו "לא קיימת הגנה משפטית עבור אזרחי להט"ב על סמך נטייה מינית או זהות מגדרית בחוקים נגד אפליה".
טבלת סיכום

| --- | --- |
פעילות הומוסקסואלית חוקית:  (מאז 1993)
גיל הסכמה שווה לזוגות הטרוסקסואלים:  (מאז 1993)
חוקים נגד אפליה בתעסוקה: 
חוקים נגד אפליה במתן סחורות ושירותים: 
חוקים נגד אפליה בכל התחומים האחרים (כולל אפליה עקיפה, דברי שטנה): 
נישואים חד-מיניים: 
הכרה בזוגיות חד-מינית (איחוד אזרחי, נישואי חוזה, ידועים בציבור): 
אימוץ משותף על ידי זוגות חד-מיניים: 
אימוץ ילד חורג בקרב זוגות חד-מיניים: 
גישה להפריה חוץ-גופית בקרב זוגות לסביות: 
הכרה משפטית בשינוי מגדר:  אין נתונים
לסביות, הומוסקסואלים, טרנסג'נדרים וביסקסואלים מוצהרים רשאים לשרת בצבא:  אין נתונים
איסור על ביצוע טיפול המרה בחוק: 
פונדקאות מסחרית לזוגות גברים הומוסקסואלים: 
גברים המקיימים יחסי מין עם גברים רשאים לתרום דם:
ראו גם

זכויות להט"ב
זכויות להט"ב באפריקה
הערות שוליים

↑  State-Sponsored Homophobia 2019: Global Legislation Overview Update, ilga.org
↑  "2011 Country Reports on Human Rights Practices: Guinea-Bissau, Bureau of Democracy, Human Rights and Labor, U.S. Department of State, p. 16", United States Department of State (באנגלית)
↑  Ministère de l'Europe et des Affaires étrangères, Adopter en Equateur, France Diplomatie - Ministère de l'Europe et des Affaires étrangères (בצרפתית)
↑  Wayback Machine, web.archive.org, ‏2013-01-16
↑  "2012 Country Reports on Human Rights Practices: Guinea-Bissau, Bureau of Democracy, Human Rights and Labor, U.S. Department of State, pp. 17–18", United States Department of State (באנגלית)
↑  State-Sponsored Homophobia 2019, ilga.org
ז'וזף ליוביל

| --- | --- |
ז'וזף ליוביל
ז'וזף ליוביל
 לידה:  24 במרץ 1809 סן-אומר, צרפת 
 פטירה:  8 בספטמבר 1882 (בגיל 73) rue de Savoie, הרובע השישי של פריז, צרפת 
 ענף מדעי:  מתמטיקה
 מקום מגורים:  צרפת
 מקום קבורה:  בית הקברות מונפרנאס 
 מקום לימודים:  אקול פוליטקניק (1827)  École des Ponts ParisTech 
 מנחה לדוקטורט:  סימאון דני פואסון, Louis Jacques Thénard 
 מוסדות:  אקול פוליטקניק (1838)  קולז' דה פראנס (1850–1882) 
 תלמידי דוקטורט:  אז'ן שרל קטלן, ניקולאי בוגייב 
 פרסים והוקרה:  מפקד בלגיון הכבוד (1879)  חבר זר של החברה המלכותית (21 בנובמבר 1850)  קצין בלגיון הכבוד (1861) 
 צאצאים:  Marie Liouville 
 הערות:  מושגים רבים על שמו, על שמו נקרא מכתש ליוביל
 
ז'וזף ליוביל (בצרפתית: Joseph Liouville;‏ 24 במרץ 1809 – 8 בספטמבר 1882) היה מתמטיקאי צרפתי שתרם רבות במגוון תחומים במתמטיקה כולל אנליזה מרוכבת, תורת המספרים וגאומטריה דיפרנציאלית וגם לפיזיקה ולאסטרונומיה.
ביוגרפיה

אביו של ליוביל שירת כקצין בצבאו של נפוליאון. את נעוריו בילה בעיר טול שבחבל לורן.
ב-1827 סיים ליוביל את לימודיו באקול פוליטקניק וב-1838 מונה לפרופסור במוסד. ב-1850 מונה לפרופסור למתמטיקה בקולז' דה פראנס וב-1857 מונה לפרופסור למכניקה בפקולטה למדעים של המוסד.
ב-1836 ייסד ליוביל את כתב העת האקדמי למתמטיקה Journal de Mathématiques Pures et Appliquées ("כתב עת למתמטיקה עיונית ושימושית") שפועל עד היום. ליוביל היה הראשון שהבין את החשיבות של תגליותיו של אווריסט גלואה ובשנת 1843 השקיע מספר חודשים בבחינת כתביו והבנת רעיונותיו ומילא חורים בהוכחותיו. ב-1846 פרסם בכתב העת שלו את ממצאיו של גלואה על פתרון משוואות באמצעות רדיקלים וחשף לעולם את תורת גלואה.
ליוביל פיתח קריירה פוליטית קצרה. הוא היה חבר באספה המכוננת של הרפובליקה הצרפתית השנייה ב-1848, אך פרש מפוליטיקה לאחר הפסד בבחירות ב-1849.
ב-1851 נבחר כחבר זר באקדמיה המלכותית השוודית למדעים. על שמו נקרא מכתש ליוביל בירח.
עבודתו המתמטית

תרומתו המוכרת ביותר של ליוביל לאנליזה היא הוכחת גרסה מוקדמת של משפט ליוביל באנליזה מרוכבת, תוצאה בסיסית בתחום.
ליוביל היה הראשון שהוכיח את קיומם של מספרים טרנסצנדנטיים בכך שהוכיח את משפט ליוביל לקירובים דיופנטיים שממנו עולה שמספרי ליוביל הם טרנסצנדנטיים. למשפט חשיבות באנליזה דיופנטית בשל החסם שהוא קובע על הסדר של קירוב דיופנטי של מספר אלגברי.
ליוביל השתמש בכלים אלגבריים (במה שידוע כיום כאלגברה דיפרנציאלית) כדי להוכיח לראשונה שקיימות פונקציות אלמנטריות שהפונקציה הקדומה שלהן אינה אלמנטרית. בפרט הוא הראה שפונקציית השגיאה אינה אלמנטרית. תוצאתו הבסיסית בתחום ידועה גם היא בשם משפט ליוביל.
יחד עם שארל שטורם פיתח את תורת שטורם-ליוביל שהיא כלי מקובל בפתרון משוואות דיפרנציאליות חלקיות כגון משוואת החום.
בגאומטריה דיפרנציאלית הגיע לתוצאות חשובות בחקר העתקות קונפורמיות.
בסך הכול כתב כ-400 מאמרים, מתוכם כ-200 עסקו בתורת המספרים, רבים מהם על הדדיות ריבועית.
ראו גם

משפטים על שמו של ליוביל
זבאלד בהאם

| --- | --- |

 לידה:  1500 נירנברג, דוכסות בוואריה 
 פטירה:  22 בנובמבר 1550 (בגיל 50 בערך) פרנקפורט, האימפריה הרומית הקדושה 
 תחום יצירה:  ציור 
 זרם באמנות:  רנסאנס גרמני 
 
זבאלד בהאם, 1549, Das Unmögliche (הבלתי אפשרי)
האנס זבאלד בהאם (בגרמנית: Hans Sebald Beham; ‏1500 – 22 בנובמבר 1550) היה צייר גרמני, מהידועים בתחומי ההדפס והחריטה על עץ.
ביוגרפיה

בהאם נולד בנירנברג, גרמניה, בשנת 1500. בגיל 25 גורש מהעיר לאחר שהואשם באי קבלת עקרונות הלותרניזם. בהמשך חייו נדד בערים שונות בגרמניה, ונפטר בפרנקפורט בשנת 1550. ביצירות שבהן חתם בשמו המפורש חתם השם "זבאלד בהאם" בלבד. אולם בכתיבת שמו בראשי תיבות הופיעה גם האות H. עד 1532 חתם על יצירותיו באותיות HSP, ומאז חתם באותיות HSB. בשנים שלאחר מותו התקבע השם "הנס" כאחד משמותיו, אף שאין ראיה לכך שזה היה שמו.
זבאלד בהאם היה אמן פורה ביותר. במהלך חייו יצר מעל 252 הדפסים, וכ- 1500 חריטות בעץ הידועות כיום. רבות מיצירותיו הודפסו בספרים. יצירותיו מאופיינות בריאליזם ובהקפדה מדוקדקת על פרטי העיצוב הקטנים ביותר.
בנוסף להדפסה כאיורים בספרים, הופיעו יצירותיו גם בקלפי משחק, טפטים, ושלטי אצולה.
חמישיית הפסנתר של שומאן

איור וציטוט מוזיקלי בכתב ידו של מנדלסון. בחלק העליון: אולם הגוונדהאוס הישן בלייפציג, שם התקיים ביצוע הבכורה של חמישיית הפסנתר מאת שומאן. בחלק התחתון: ציטוט מתוך האופרה "עלי באבא" של כרוביני.
חמישיית הפסנתר במי-במול מז'ור, אופ' 44 לפסנתר ורביעיית מיתרים מאת רוברט שומאן היא אחת מיצירותיו המוכרות ביותר של המלחין, והחמישייה היחידה שכתב. היא נכתבה ב-1842 ונועדה, כמו רבות מיצירותיו לפסנתר, לביצוע בידי אשתו קלרה. כיום היא נחשבת, לצד חמישיות הפסנתר של דבוז'אק ובראהמס, כאחת היצירות הגדולות בז'אנר.
שנת 1842 נחשבת "שנת המוזיקה הקאמרית" של שומאן – עד אז כמעט ולא התנסה בכתיבת מוזיקה קאמרית, אך בשנה זו, מלבד חמישיית הפסנתר, כתב גם שלוש רביעיות מיתרים, שלישיית פסנתר ורביעיית פסנתר. שומאן הוא המלחין החשוב הראשון שכתב חמישיית פסנתר בהרכב זה (פסנתר ורביעיית מיתרים), ובעקבותיו הפך ההרכב הזה להרכב הסטנדרטי של חמישיית פסנתר, ויצירות רבות נכתבו אחריו להרכב זהה.
קלרה שומאן ביצעה את החמישייה לראשונה ב-1843 באולם הקונצרטים גוונדהאוס בלייפציג, ולאורך חייה שבה וביצעה אותה פעמים רבות. היצירה זכתה לפופולריות רבה, אף כי פרנץ ליסט הסתייג ממנה כששמע אותה לראשונה, וקבע כי היא "לייפציגאית מדי" – כוונתו הייתה לכך שהיא שמרנית מדי, בניגוד לנטיותיו של ליסט עצמו, ההולך בגדולות. מעט אחרי צאתה של החמישייה לאור הציע שומאן למו"ל שלו, ברייטקופף את הרטל, להוציא לאור גם עיבוד לפסנתר בארבע ידיים, אך הצעתו לא התקבלה. רק ב-1854 חיבר יוהנס ברהמס, חברם הקרוב של שני בני הזוג, עיבוד כזה כמתנת יום-הולדת לקלרה שומאן.
כתב היד של היצירה שמור בספריית האוניברסיטה והמדינה בבון (Universitäts - und Landesbibliothek Bonn).
וריזמו (אופרה)

הווריזמו (איטלקית: Verismo) היה זרם מוזיקלי שרווח בעיקר באופרה האיטלקית (אך גם בזו הצרפתית) מסוף המאה ה-19 ועד לאמצע המאה העשרים.
מקורות הווריזמו

המונח "וריזמו" (Verismo) פירושו באיטלקית "אמיתיוּת" ומקורו בזרם הספרותי הנושא שם זה אשר רווח באיטליה במאה ה-19. הספרות הווריסטית, שנושא הדגל שלה היה ג'ובאני ורגה, מחבר הרומן "בית מאלאווליה", התמקדה בפשוטי העם ובדרמות של "האנשים הקטנים" ובחלה בסיפורים אפיים והירואיים על בני אצולה. הווריזמו באופרה התמקד בתחילתו אף הוא בפשוטי העם, דוגמת האופרות "ליצנים" מאת רוג'רו לאונקוואלו ו"אבירות כפרית" מאת פייטרו מסקאניי.
ייחודו של הווריזמו באופרה

השינוי בתפיסה הדרמטית, אשר בא לידי ביטוי בעיקר במושאי העלילה, היה אך משני לשינוי שהביא אתו הווריזמו בתפיסה המוזיקלית של האופרה; חשיבות הווריזמו ניכרת בחופש המלחין ממסגרות ומקונוונציות מוזיקליות שהיו נהוגות עד אז באופרה, כל זאת על מנת לשרת את הדרמה בצורה הטובה ביותר. זרימת העלילה נעשתה קולחת יותר ולא התחלקה עוד לקטעים נפרדים וכך ההתרחשות הדרמטית נעשתה מגובשת יותר והפכה כמעט מקשה אחת, ה"צבע" נעשה עשיר הרבה יותר הן מבחינת ההרמוניה והן מבחינת התזמור.
מהבל קאנטו עד לווריזמו

ניתן לומר כי בווריזמו קיבלה עליה האופרה האיטלקית באיחור ניכר את התמורות שחלו במוזיקה, במעבר מן התקופה הקלאסית לתקופה הרומנטית. בעוד שהמוזיקה בתקופה הקלאסית שמה דגש על עליונות האסתטיקה הצורנית, הרומנטיקה שאפה לתת חופש אמנותי לביטוי הרגש על חשבון שלמות צורנית זו. המוזיקה האינסטרומנטלית במהלך התקופה הרומנטית ואף המוזיקה הקולית הגרמנית-אוסטרית בתקופה זו התגמשו לנוכח תמורות אלה, ואילו באופרה האיטלקית ניתן לראות עד אמצע המאה ה-19 ואף אחריו מוזיקה הממשיכה את קו זרם הבל קאנטו ששורשיו בתקופת הבארוק. הבל קאנטו ראה בקול האנושי מטרה ולא אמצעי ובכך לא נתן לדרמה חשיבות עליונה. מסיבות אלה, העדיפו מלחיני הבל קאנטו להשתמש בצורות מוזיקליות היכולות להציג את הקול בצורה המחמיאה ביותר ולפיכך בחרו בצורות קלאסיות, סימטריות, מובנות, ואת חופש הפגנת הווירטואוזיות לראווה נתנו לאמן בקדנצות אשר לרוב היו מאולתרות. ורדי, אשר ברוב יצירותיו ניסה לשלב את האלמנט הדרמטי באלמנט הקולי אך עדיין נותר כפוף למסגרת הצורנית של הבל קאנטו, החל "לגשש" בערוב ימיו (אף לאחר מספר יצירות שכתב בסגנון ה"גראנד אופרה") בסגנון כתיבתו בחיפוש אחר כתיבה יותר "אמיתית" ופחות כפופה למבנים קבועים מראש. ניסיונות אלה באים לידי ביטוי בשתי האופרות האחרונות שחיבר: אותלו ופלסטף, שתיהן על פי מחזות מאת ויליאם שייקספיר. באופרות אלה ניתן לראות צעדים מוזיקליים ראשונים לעבר תפיסת הווריזמו.
מקובל לראות באופרה "אבירות כפרית" ("Cavalleria rusticana") מאת פייטרו מסקאני את "אבן הפינה" של הווריזמו. בעקבות אופרה זו נכתבו בסגנון הווריזמו אופרות רבות אשר מקובלות עד היום כנכסי צאן ברזל של הרפרטואר האופראי; אופרות כמו "מאדאם באטרפליי", "טוסקה", "ליצנים", "לה בוהם", "אנדריאה שנייה" מועלות על בימות האופרה בעולם דרך קבע. בעוד מסקאניי נתפס כחלוץ הזרם. פוצ'יני שילב באופרות שלו חוש תיאטרלי מובהק עם כתיבה מוזיקלית שידעה לספוג ולמזג את כל החידושים המוזיקליים של התקופה - החל בהרמוניה הכרומטית הווגנריאנית, דרך השימוש במעין לייטמוטיבים (אף זו השפעה וגנריאנית) וכלה בתזמור החושני של האימפרסיוניזם. כל זאת, תוך נתינת ה"נגיעה" המוזיקלית הייחודית לו ולסגנונו.
תמורות באופרה

זרם הווריזמו שינה בעצם את אופן התנהלותה של עלילת האופרה; את התנתקותו מ"כבלי" המאפיינים הקלאסיים, אשר נותרו באופרה עד למחצית השנייה של המאה ה-19 (זרם ה"בל קאנטו"), עשה במישורים שונים:
טשטוש ההבדלים בין האריה לרצ'יטטיב - בווריזמו קירבו המלחינים את הרצ'יטטיב והאריה זה לזה; האריות לא נכתבו עוד על פי משפטים מוזיקליים סימטריים המבוססים על דרגות ראשיות בסולם כי אם היו חופשיות לשוטט במרחב ההרמוני על פי רצון המלחין ועל מנת לשרת את הדרמה, וכמו כן מימד הזמן זכה לחופש שאינו תלוי באלמנטים צורניים. הרצ'יטטיב התרחק בווריזמו מה"רצ'יטטיבו סקו", אשר ניסה לחקות קצב דיבור אנושי, ושהיה נהוג מימיו של מוצארט ועד לתקופתו של רוסיני; הרצ'יטטיב באופרה הווריסטית היה תמיד מלווה על ידי התזמורת, ולא היה מושתת עוד על מקצבים סילאביים-דיבוריים הנשענים על מהלכים הרמוניים פשוטים.
הרחבת היריעה המוזיקלית של הסצנות הבימתיות - כתוצאה מטשטוש ההבדלים בין הרצ'יטטיב לאריה הסצנות הבימתיות נעשו כמעט מקשה אחת של זרימה דרמטית של העלילה, בניגוד לבל קאנטו, שבו כל מערכה וכל תמונה חולקה לקטעים מוזיקליים נפרדים לחלוטין.
הכנסת חידושים בתחום ה"צבע" המוזיקלי - כחלק מהמגמה להשתחרר ממאפיינים קלאסיים, התאפיין זרם הווריזמו בצבע מוזיקלי עשיר; השדה ההרמוני התפתח מאוד גם בכיוון הכרומטי, בהשפעתו של וגנר (למשל: האופרה "האדרת" מאת פוצ'יני) וגם באופנים אחרים המזכירים את האימפרסיוניזם (מודוסים, סולם פנטטוני, סולם אוקטטוני, סולם הטונים השלמים). כמו כן, אף התזמור התעשר מאוד; נוסו שילובים חדשים של כלים, התזמורת התרחבה וכללה בשורותיה לעיתים כלים שעד אותה תקופה לא היו חלק אינטגרלי מהתזמורת ברפרטואר האופראי.
מחברי אופרות בסגנון הווריזמו ויצירותיהם

| מלחין | אופרות |
| --- | --- |
פייטרו מסקאניי: אבירות כפרית, איריס, החבר פריץ.
רוג'רו לאונקוואלו: ליצנים, לה בוהם (אופרה שזכתה להצלחה, אך הצלחתה של האופרה הנושאת את אותו השם מאת פוצ'יני האפילה עליה), זאזה.
ג'אקומו פוצ'יני: לה בוהם, טוסקה, מאדאם באטרפליי, הטריפטיך (ג'אני סקיקי, האדרת, האחות אנג'ליקה), מנון לסקו, הנערה מן המערב, הסנונית. האופרה "טורנדוט" אמנם כתובה בסגנון הווריזמו אך משלבת מאפיינים רבים של סגנון הגראנד-אופרה.
אומברטו ג'ורדאנו: אנדראה שנייה, פדורה, מאדאם סן-ז'ן.
ריקרדו זנדונאי: אבירי אֶקֶבּוּ, פרנצ'סקה דה רימיני.
איטלו מונטמצי: אהבת שלושת המלכים.
גוסטב שרפנטייה: לואיז.
אלברטו פרנקטי: כריסטופר קולומבוס, גרמניה.
אלפרדו קטלאני: לה ואלי, לורליי
ארמנו וולף-פרארי: עדיי המדונה, סודה של סוזנה,
פרנצ'סקו צ'ילאה: אדריאנה לקוברר
לקריאה נוספת

Alan Mallach, The Autumn of Italian Opera: from Verismo to Modernism, 1890-1915, Northeastern University Press, 2007 (הספר בקטלוג ULI)
פייטרו מסקאני
ח'לוואת אל-ביאדה

ח'לוואת אל-ביאדה, בתחילת שנות ה-1850, מאת צ'ארלס ויליאם מרדית ון דה ולדה
ח'לוואת אל-ביאדה הוא שמם של בתי התפילה של הדרוזים. המקדש העיקרי של הדרוזים נמצא בח'לוואת אל-ביאדה בלבנון.
בית הספר הגבוה ללימודי הדת הדרוזית בלבנון

הח'לוואת אל-ביאדה הוא המקדש המרכזי ובית הספר התאולוגי של הדרוזים, הממוקם בלבנון ונוסד במאה ה-19 על ידי אל שייח' חמאד קאיס. הוא ממוקם ליד העיירה חאצביא במחוז נבטיה בדרום מזרח לבנון. הוא נחשב למרכז הדתי החשוב ביותר לדרוזים במזרח התיכון ומהווה המקום המרכזי ללימודי הדת הדרוזית. פוקדים אותו דרוזים מכל המדינות. נהוג לציין את הח'לוות כמקום בו התיישב מוחמד בן אסמאעיל א-דרזי במהלך הקריאה הדרוזית הראשונה. הוא כולל ספסל אבן גדול ועגול לצד עץ אלון עתיק המכונה ה"אראופגוס של הזקנים" וממוקם במקום מבודד בין טבע ועצים. הח'לוואת מספקת כארבעים הרמיטאז'ים של הדרוזים בתקופות שונות של השנה. בשנת 1838 נגנבו מהאתר עותקים של איגרות החוכמה על ידי פולשים שהגיעו ממצרים המבקרים מתבקשים בנימוס לבקש אישור מהשייח' התושב לפני הכניסה לאתר והנשים המבקרות מתבקשות לכסות את ראשן כנהוג לכבד את המקום.
ראו גם

חמזה בן-עלי
הנביא שועייב
הערות שוליים

↑  Nissim Dana, The Druze in the Middle East: Their Faith, Leadership, Identity and Status, Sussex Academic Press, 2003, ISBN 978-1-903900-36-9. (באנגלית)
↑  Mordechai Nisan (2002). Minorities in the Middle East: A History of Struggle and Self-Expression. McFarland. pp. 98–. ISBN 978-0-7864-1375-1. נבדק ב-11 בספטמבר 2012. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  Nissîm Dānā (2003). The Druze in the Middle East: Their Faith, Leadership, Identity and Status. Sussex Academic Press. pp. 38–. ISBN 978-1-903900-36-9. נבדק ב-11 בספטמבר 2012. {{cite book}}:  (עזרה)
1 2  Laurence Oliphant (28 במאי 2010). The Land of Gilead - With Excursions in the Lebanon. Read Books Design. ISBN 978-1-4460-0407-4. נבדק ב-11 בספטמבר 2012. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  הדרוזים
↑  Karl Baedeker (Firm); Albert Socin; Immanuel Benzinger; John Punnett Peters (1912). Palestine and Syria, with routes through Mesopotamia and Babylonia and the island of Cyprus: handbook for travellers. K. Baedeker. נבדק ב-11 בספטמבר 2012. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  Robert Boulanger (1966). The Middle East, Lebanon, Syria, Jordan, Iraq, Iran. Hachette. נבדק ב-11 בספטמבר 2012. {{cite book}}:  (עזרה)
וריה

| --- | --- |
תמונה פנורמית של העיר
תמונה פנורמית של העיר
 מדינה:  יוון יוון
 מחוז:  מרכז מקדוניה
 מחוז משנה:  אימאתיה
 שטח:  791 קמ"ר
 גובה:  128 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  43,212 (2021)
  ‑ צפיפות:  84 נפש לקמ"ר (2011)
 קואורדינטות:  41°31′N 22°12′E﻿ / ﻿41.517°N 22.200°E﻿ / 41.517; 22.200
 אזור זמן:  UTC +2
 http://www.veria.gr
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת יוון מוגדלת) אתונה סלוניקי הרקליון פטרס לאריסה יואנינה קומוטיני מיטילנה פלופונסוס רודוס כרתים טורקיה אלבניה בולגריה מקדוניה הצפונית  הים האגאי הים היוני הים התיכוןוריה(למפת יוון רגילה) אתונה סלוניקי הרקליון פטרס לאריסה יואנינה קומוטיני מיטילנה פלופונסוס רודוס כרתים טורקיה אלבניה בולגריה מקדוניה הצפונית  הים האגאי הים היוני הים התיכוןוריה  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
וריה (ביוונית: Βέροια) היא עיר במקדוניה שביוון, כ-60 ק"מ מערבית לסלוניקי. ידועה בעיקר בזכות הקבר המפואר המיוחס לפיליפוס השני מלך מוקדון, הנמצא ברובע ורגינה.
היסטוריה

וריה הייתה מיושבת כבר במאה העשירית לפני הספירה. בכתובים היא מוזכרת לראשונה אצל תוקידידס במחצית השנייה של המאה החמישית לפנה"ס. בשנת 168 לפנה"ס, לאחר ניצחון הרפובליקה הרומית במלחמה המקדונית השלישית, נכללה העיר באחת ממדינות החסות שהוקמו על ידי רומא. ב-146 לפנה"ס לאחר המלחמה המקדונית הרביעית, הפכה רומא את מקדוניה לפרובינקיה. באותו זמן החלו הרומאים בסלילת ויה אגנטיה, הדרך הרומית הראשית מרומא למזרח שעברה בווריה. העיר פרחה בתקופת האימפריה הביזנטית.
ב-1436 נכבשה וריה על ידי האימפריה העות'מאנית, ונשארה בשלטון עות'מאני קרוב ל-500 שנה. השלטון העות'מאני בווריה הסתיים ב-1912 עם הכיבוש היווני במהלך מלחמת הבלקן הראשונה.
הקהילה היהודית

עדות כתובה ראשונה על קיום קהילה יהודית מופיעה בברית החדשה: שם מסופר על ביקורו של פאולוס בבית הכנסת בווריה, ביקור המיוחס לעשור הששי של המאה הראשונה. הקהילה מוזכרת בדיווח של נוסע עות'מאני מהמאה ה-15. לאחר גירוש ספרד, בסוף אותה מאה, הגיעו אליה יהודים רבים. באמצע המאה ה-19 חלה פריחה של הקהילה. באותה תקופה שופץ בית הכנסת, ונבנו רבים מהבתים המפוארים של ברבוטה, הרובע היהודי.
במלחמת העולם השנייה הייתה וריה בחלק של יוון שהיה בכיבוש גרמני ישיר. במאי 1943 נשלחו רוב יהודי העיר למחנות ההשמדה, מיעוטם ברחו להרים או הוסתרו על ידי תושבי העיר חסידי אומות העולם. מתוך 950 יהודי העיירה שרדו 111.
מאז 2008 החל תהליך של שימור הרובע היהודי. בית הכנסת שופץ והוא פתוח לביקור. כן שופצו בית הרב ובנינים נוספים המשמשים כבניני ציבור.
גלריה

בית הכנסת המשופץ בווריה
ארון הקודש
בתים ברובע היהודי לשעבר
בית הרב
ראו גם

ורגינה
לקריאה נוספת

לאה בורנשטיין מקובצקי וברכה ריבלין, "וריה", בתוך: ברכה ריבלין (עורכת), פנקס הקהילות: (10) יוון, ירושלים: יד ושם, תשנ"ט 1998, עמ' 110–116.
הספר "צללים על העיר" מאת יוליוס יורגוס, הוצאת Eurasia, אתונה (ביוונית[דרושה הבהרה])
הערות שוליים

↑  מעשי השליחים, פרק 17
↑  זכרונות אשר מור
↑  קיצור תולדות קהילת וריה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007567084305171  GND: 4079180-4  LCCN: n82150439  VIAF: 146607937   WorldCat (עם VIAF): 146607937 
ערך זה הוא קצרמרבנושא יישובים ביוון. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ז'וזף חדיד

| --- | --- |

ז'וזף חדיד, 2017
 לידה:  8 בינואר 1986 (בן 38)
 מוקד פעילות:  צרפת 
 עיסוק:  זמר-יוצר
 סוגה:  שאנסון, מוזיקת רוק
 שפה מועדפת:  צרפתית 
 כלי נגינה:  גיטרה, גיטרה בס, מערכת תופים
 www.maisonrock.com
 פרופיל ב-IMDb
 
ז'וזף חדיד (בצרפתית: Joseph Chedid; נולד ב-8 בינואר 1991), הוא זמר-יוצר צרפתי.
קורות חייה

ז'וזף חדיד למד גיטרה ותופים מגיל שלוש עשרה, ואת שיריו הראשונים הוא כתב בגיל ארבע עשרה. הוא בחר את שמו האמצעי כשם במה שלו, כהומאז' למוצא המצרי-לבנוני של משפחת אבותיו.
קריירה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. יש להשלים את הקריירה משנת 2015.
ב-2014 הקליט את אלבום הסולו הראשון שלו בהפקה עצמית, Maison Rock, ממנו מכר 550 עותקים באתר שלו. ממאי 2015 השתתף בסיור הקולקטיבי של משפחת חדיד, לצד אביו לואי, אחיו מתייה ואחותו אנה. בסוף 2015 החל את סיבוב הופעות הסולו הראשון שלו, כולל ביקור ב-"Divan du Monde" בנובמבר 2015 וב-"La Maroquinerie" בפברואר 2016.
דיסקוגרפיה

אלבומי סטודיו
2015: Maison Rock
2019: Source
2022: Souffle
הערות שוליים

↑  Le Coup de Coeur de Sophie Hoffmann, France Inter, ‏2015-10-13 (בצרפתית)
↑  Selim, voyage en terre psychédélique - L'Humanité, https://www.humanite.fr, ‏2015-09-18 (ב־)
↑  La Maison Rock de Joseph Chedid aka Selim | THE ARTS FACTORY MAGAZINE (ב־)
↑  La famille Chedid, Mireille Mathieu et Tino Rossi font l'actualité musicale, www.rtl.fr, ‏2015-10-20 (ב־)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb16582645m (data)  ISNI: 0000 0003 6786 0681  MusicBrainz: 3a3a4bb9-4a1d-4498-86ba-54ef30f9ca21  SUDOC: 175190151  VIAF: 233400389   WorldCat (עם VIAF): 233400389 
ערך זה הוא קצרמרבנושא מוזיקאים ובנושא צרפתים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "ז'וזף חדיד".
ח'ירבת סאפא

| --- | --- |
 טריטוריה:  הרשות הפלסטינית הרשות הפלסטינית
 נפה:  חברון
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בכפר:  1,105 (2006)
 קואורדינטות:  31°38′32″N 35°06′02″E﻿ / ﻿31.642333333333°N 35.100427777778°E﻿ / 31.642333333333; 35.100427777778 
 אזור זמן:  UTC +2
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת הרי ירושלים מוגדלת) ח'ירבת סאפא(למפת הרי ירושלים רגילה) ח'ירבת סאפא(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום ח'ירבת סאפא(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום ח'ירבת סאפא  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
ח'ירבת סָאפָא (בערבית: خربة صافا תעתיק: צאפא. הפירוש המילולי: נקייה, או: בהירה) הוא כפר פלסטיני קטן בנפת חברון, 12 ק"מ צפונית־מערבית לחברון. ושייך מנהלית לבית אומר.
בכפר ובסביבתו מספר מעיינות, כמו: עין אל-מסייה, עין ג'ינן, עין ח'לת אל-פורן, המשמשים לשתייה ולהשקיית גידולים חקלאיים.
אוכלוסייה

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
| מפקדי אוכלוסין - ח'רבת צאפא | מפקדי אוכלוסין - ח'רבת צאפא | מפקדי אוכלוסין - ח'רבת צאפא |  |
| שנה | תושבים | מקור | הערות |
| 1961 | 261 |  |  |
| 1997 | 795 |  |  |
| 2006 | 1,105 | (*) |  |
| 2017 | 1,299 | (*) |  |
(*) נתוני הלשכה הפלסטינית המרכזית לסטטיסטיקה
היסטוריה

ב-1883 תיאר סקר ארץ ישראל המערבית את הכפר כ"כפר קטן, עם באר מצפון, על המדרון המערבי ממש מתחת לקו פרשת המים."
הערות שוליים

1 2  Palestine Remembered, خربة صافا - Kh. Safa ח'רבת צאפא, Palestine Remembered
| דגל הרשות הפלסטיניתיישובי נפת חברון |
| --- | --- | --- |
| ערים | חברון • דורא • חלחול • יטא • דאהרייה |  |
| מועצות מקומיות | בני נעים • בית עווא • בית אולא • בית אומר • דיר סאמת • אידנא • ח'אראס • נובא • סעיר • א-סמוע • צוריף • תרקומיא • תפוח |  |
| כפרים | אום אל-ח'יר • אל-בקעה • בית עמרה • בית ענון • בית כאחיל • בית א-רוש אל-פוקא • אל-בורג' • דיר אל-עסל אל-פוקא • א-דווארה • חדב אל-פוואר • אל-חילה • חוריז • אמריש • ג'בעה • ח'ירבת כרמה • אל-כרמל • ח'אלת אל-מאיה • חֻ'רסא • אל-כום • ח'ירבת סאפא • ח'רבת זנוטה • ח'ירבת א-סימיא • מג'ד • קַלְקַס • קילה • רמאדין • א-ריחייא • א-שויוח' • שיוח' אל-ערוב • א-סורה • א-טבקה • אל-עודייסה • זיף • ראבוד • קורייסה |  |
| מחנות פליטים | אל-ערוב • אל-פוואר |  |
נפות הרשות הפלסטינית
ערך זה הוא קצרמרבנושא הרשות הפלסטינית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
חיים גולדברג (כדורגלן)

חיים גולדברג (נולד ב-30 בנובמבר 1964) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת הקשר בשנות ה-80 של המאה ה-20.
קריירה

גולדברג גדל במחלקת הנוער של מכבי תל אביב והיה קפטן קבוצת הנוער. הופעתו הראשונה בקבוצה הבוגרת הייתה ב-3 בדצמבר 1983 נגד מכבי פתח תקווה במסגרת הליגה הראשונה. בעונתו הראשונה שיחק ב-4 משחקים בלבד ובסופה הושאל לעונה אחת למכבי פתח תקווה שאחריה חזר והפך לשחקן הרכב בקבוצה.
ב-15 בדצמבר 1985 כבש במשחק הליגה נגד בית"ר ירושלים לאחר 30 שניות בלבד, ובכך הפך לכובש השער המהיר ביותר בליגה הראשונה. ב-9 ביוני 1987 כבש שער בקרב הפנדלים בניצחון הקבוצה בגמר גביע המדינה נגד מכבי חיפה.
ב-1988, בעקבות ריב מתוקשר עם כוכב מכבי תל אביב אבי כהן, עזב גולדברג את הקבוצה לאחר 3 עונות בהן זכה בשני גביעי מדינה, פעם אחת באלוף האלופים ופעמיים בגביע ליליאן, והצטרף להפועל צפרירים חולון. לאחר שנתיים בחולון, וירידת הקבוצה לליגת המשנה, עבר גולדברג לגור בארצות הברית כשהוא עדיין חתום בקבוצה.
גולדברג שיחק בנבחרת הצעירה וזכה איתה במדליית זהב במשחקי המכביה השתים-עשרה ב-1985, ואף כבש במשחק הגמר.
תארים

גביע המדינה (2): 1986/1987, 1987/1988
אלוף האלופים (1): 1988
גביע ליליאן (2): 1986/1987, 1987/1988