stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
חוק דמי מחלה
היסטוריה חקיקתית

הצעת חוק דמי מחלה הוגשה לכנסת באוקטובר 1975 על ידי חבר הכנסת משה שחל. דברי ההסבר להצעת החוק מציגים את מטרתה:
בהתאם להצעת החוק נקבעה בחוק, שאושר 14 ביוני 1976, זכות לדמי מחלה כדלקמן:
עבור יום המחלה הראשון לא משולמים דמי מחלה.
עבור היום השני והשלישי למחלה: תשלום בגובה 37.5% מהשכר הרגיל.
עבור היום הרביעי ואילך, ועד מיצוי זכות המחלה של העובד: תשלום בגובה 75% מהשכר הרגיל.
בתיקון מס' 4 לחוק, משנת 2011, הוגדל גובה התשלום ל-50% מהשכר הרגיל עבור היום השני והשלישי למחלה, ול-100% מהשכר הרגיל עבור היום הרביעי ואילך, ועד מיצוי זכות המחלה של העובד.
בתיקון מס' 6 לחוק, משנת 2022, נקבע שעובד החולה במחלה ממארת או מחלה שנדרש בשלה טיפול קבוע בדיאליזה, ונדרש לבדיקות תקופתיות לאחר החלמתו זכאי לדמי מחלה גם בגין היום הראשון.
בתיקון מס' 3 לחוק, משנת 2009, נוסף לחוק סעיף 4א הקובע שאין לפטר עובד בתקופת מחלתו, עד מיצוי מלוא מכסת ימי המחלה שצבר (בגבולות 90 ימי מחלה).
הוראות החוק

חוק זה שונה מהותית מיתר חוקי המגן בתחום דיני העבודה. חוקי המגן חלים על כל העובדים, וקובעים זכויות מינימליות, שלא ניתן לפגוע בהן או להתנות עליהן בחוזה אישי שבין המעסיק לעובד. חוק דמי מחלה אינו חל על מי שנושא זה מוסדר לגביו במסגרת הסכם קיבוצי או הסדר קיבוצי, אך הוא חל על מי שנושא זה מוסדר לגביו בחוזה עבודה אישי. הזכות לדמי מחלה, דומה לזו שבחוק או טובה ממנה, מוסדרת לגבי עובדים רבים בהסכמים קיבוציים החלים עליהם, שלחלקם הוצאו צווי הרחבה שהרחיבו את תחולתם על כל העובדים בתחום מסוים במשק או אף בתחומים נוספים. לעובדים רבים אחרים מוסדרת הזכות בהסדרים קיבוציים החלים במקום עבודתם.
הוראות החוק > דמי מחלה

בהתאם לחוק, העובד זכאי ל-18 ימי מחלה בתשלום בשנה, בכפוף להמצאת אישור רפואי על מחלתו, כמפורט להלן. זכות זו ניתנת לצבירה עד 90 ימי מחלה. התשלום בעד ימי המחלה יתבצע כדלקמן:
עבור יום המחלה הראשון לא משולמים דמי מחלה. חולה במחלה ממארת או מחלה שנדרש בשלה טיפול קבוע בדיאליזה ונדרש לבדיקות תקופתיות לאחר החלמתו זכאי, החל מ-1 ביוני 2022, לדמי מחלה גם בגין היום הראשון.
עבור היום השני והשלישי למחלה: תשלום בגובה 50% מהשכר הרגיל.
עבור היום הרביעי ואילך, ועד מיצוי זכות המחלה של העובד: תשלום השווה לשכר הרגיל.
לעניין תקופת המחלה מבחין החוק בין שלושה סוגים של עובדים:
עובד במשכורת (עובד חודשי) – תקופת המחלה היא כל ימי מחלתו, לרבות ימי מנוחה שבועית וחגים;
עובד בשכר (עובד שעתי) שעבד עבודה מלאה אצל אותו מעסיק או באותו מקום עבודה – תקופת המחלה היא כל ימי מחלתו, למעט ימי מנוחה שבועית וחגים;
עובד לסירוגין (עובד בשכר שלא עבד עבודה מלאה אצל אותו מעסיק או באותו מקום עבודה) – תקופת המחלה היא כל ימי מחלתו, למעט ימי מנוחה שבועית וחגים, כפול היחס שבין הימים שעבד העובד ברבע השנה של העבודה המלאה ביותר שבשנים עשר החדשים שקדמו למחלה לבין ימי העבודה באותו רבע שנה.
כאשר רופא קבע שעובד אינו מסוגל לבצע עבודתו אלא באופן חלקי, והמעסיק הציע לו עבודה מתאימה אחרת, מלאה או חלקית, באותו מקום עבודה – לא יהיה העובד זכאי לדמי מחלה, אך שכרו בעבודה שהוצעה לו לא יפחת מהשכר שהיה מקבל אילו המשיך בעבודתו הקודמת.
החוק מתיר למעסיק לבטח את עובדיו בביטוח דמי מחלה, וביטוח זה פוטר את המעסיק מלשלם דמי מחלה.
עובד שבתקופת מחלתו עבד למעשה בשכר או בתמורה אחרת לא יהיה זכאי לדמי מחלה עקב אותה מחלה.
הוראות החוק > הוראות נוספות

סעיף 4א לחוק דמי מחלה קובע שאין לפטר עובד בתקופת מחלתו, עד מיצוי מלוא מכסת ימי המחלה שצבר (בגבולות 90 ימי מחלה). זהו הסעיף היחיד בחוק שחל על כל העובדים בישראל.
הוראות לעניין אישור מחלה מרופא, מצויות בתקנות. בתיקון לתקנות נקבע שתבוטל החובה לפרט, במסגרת אישור מחלה, את האבחנה הרפואית. יחד עם זאת, נקבעה שם הוראה לפיה התקנות אינן גורעות מכל דין או הסכם לעניין זה.
חוקים נוספים לעניין דמי מחלה

דמי מחלה משולמים, על חשבון סך ימי המחלה של העובד, גם עבור תקופת היעדרותו מעבודה בגין מחלת ילד, מחלת בן זוג ומחלת הורה, בהתאם לתנאים שנקבעו בחוקים העוסקים בכך. בגין מחלת ילדים עד גיל 16 זכאי ההורה להיעדר עד שמונה ימים בשנה (בתנאי שההורה השני אינו מקבל דמי מחלה באותו זמן); הורה יחיד זכאי להיעדר עד 16 ימים בשנה, וכן קיימים הסדרים מיטיבים נוספים עבור מצבים של מחלה ממארת או עבור הורה לילד הסובל ממוגבלות.
בגין מחלת בן זוג או הורה, החולה במידה שבה הוא תלוי לחלוטין בעזרת הזולת לתפקודו היומיומי, זכאי העובד להיעדר עד שישה ימים בשנה. בגין בדיקות וטיפולים הקשורים להריון, רשאי בן הזוג להיעדר עד שבעה ימים על חשבון תקופת ימי המחלה העומדים לזכותו, וכן ניתן להיעדר במסגרת זו ביום הלידה.
משרד הבריאות פרסם תעודת מחלה גורפת, לפיה כל מבודדי הקורונה היו זכאים לדמי מחלה לפי חוק דמי מחלה. בג"ץ ביטל אותה ופסק כי מי שאין לו סימפטומים אינו "חולה" כמשמעות המונח בחוק. בעקבות זאת נקבעה בחוק מיוחד וזמני זכות ל"דמי בידוד", שגובהם נקבע לפי גובהם של דמי המחלה.
הערות שוליים

↑  הצעת חוק דמי מחלה, התשל"ו-1975, ה"ח 1210 מ-20 באוקטובר 1975
↑  חוק דמי מחלה, התשל"ו-1976, ס"ח 814 מ-24 ביוני 1976
↑  חוק דמי מחלה (תיקון מס' 4), התשע"א-2011, ס"ח 2285 מ-28 במרץ 2011
↑  חוק דמי מחלה (תיקון מס' 6), התשפ"ב-2022, ס"ח 2970 מ-11 במאי 2022.
↑  תיקון חוק דמי מחלה - מס' 3, במסגרת חוק ההתייעלות הכלכלית (תיקוני חקיקה ליישום התכנית הכלכלית לשנים 2009 ו-2010), התשס"ט-2009, ס"ח 2203 מ-23 ביולי 2009
↑   תקנות דמי מחלה (נהלים לתשלום דמי מחלה), תשל"ז–1976, ספר החוקים הפתוח, באתר ויקיטקסט
↑  תקנות דמי מחלה (נהלים לתשלום דמי מחלה) (תיקון), התשע"ה-2015 מיום 16 ביולי 2015
↑  היעדרות מעבודה עקב מחלת בן משפחה, באתר משרד העבודה, ‏24 בינואר 2021
↑  האם היעדרות בשל מחלת ילד מקימה זכאות לדמי מחלה?, באתר דין - עורכי דין ומידע משפטי בישראל, ‏4 באפריל 2016
↑  ימי מחלה עקב מחלת ילד, באתר כל זכות
↑  ימי מחלה עקב מחלת בן/בת הזוג, באתר כל זכות
↑  היעדרות מעבודה עקב מחלת בן/בת זוג, באתר מנוע הזכויות הלאומי, ‏25 למרץ 2024
↑  בג"ץ 1633/20, בג"ץ 2070/20, "סל" שירותי סיעוד ואח' נ' מדינת ישראל ואח'; ניתן ביום 27.7.2020.
↑  חוק התכנית לסיוע כלכלי (נגיף הקורונה החדש) (הוראת שעה) (תיקון מס' 3), התשפ"א-2020 מיום 19 בנובמבר 2020
חוק לעידוד תעשייה עתירת ידע

חוק לעידוד תעשייה עתירת ידע (הוראת שעה), התשפ״ג–2023 (מוכר גם בשם "חוק האנג'לים") הוא חוק שנועד לקדם תעשיות עתירות ידע בישראל, באמצעות יצירת תמריץ מס לעידוד השקעות של יחידים (אנג'לים) בחברות הזנק, השקעות שיסייעו להקמתן ולביסוסן שיתרמו, במידה ויצליחו, למשק.
החוק נחקק בשנת 2011, כפרק ז': תעשייה עתירת ידע - הוראת שעה, בחוק המדיניות הכלכלית לשנים 2011 ו-2012 (תיקוני חקיקה), התשע"א-2011 (שהוא חוק ההסדרים לשנים 2011 ו-2012), כהוראת שעה, המתייחסת להשקעות שייעשו עד סוף שנת 2015. באוגוסט 2023 הכנסת אישרה מחדש נושא זה, כחוק נפרד, חוק לעידוד תעשייה עתיקת ידע, כהוראת שעה עד לסוף 2026.
חקיקה זו היא חלק מתוכנית רחבה שגובשה על ידי צוות בין-משרדי בראשות מנכ"ל משרד האוצר בשיתוף רשות החדשנות, שנועדה לשמר את היתרון של ישראל בתחום התעשיות עתירות הידע.
מטרות החקיקה בחוק המקורי (2011)

התמריץ ב-2011 ניתן בדרך של התרת השקעה של יחידים במניות חברות עתירות מחקר ופיתוח כהוצאה מוכרת. רשות המיסים ציינה כי "מדובר בחקיקה ייחודית וחריגה בדיני המס", ולפיכך הדגישה כי אין לראות את העמדות שננקטו על ידה במימוש חקיקה זו, כמדיניות המשקפת את עמדתה בנסיבות אחרות.
דברי ההסבר להצעת החוק המקורי, המציגים את המניע לחקיקתו:
מטרות החקיקה בחוק המקורי (2011) > ההטבות שבחוק המקורי

על מנת לעודד משקיעים ברכישת מניות לשם השקעה במחקר ופיתוח, קובע החוק שיחידים הרוכשים מניות של חברות רלוונטיות יזכו להכרה בהשקעתם כהוצאה מוכרת.
החוק תקף להשקעות מזכות שבוצעו החל משנת 2011 ועד 2015 וסכום ההטבה המרבית במסגרת זו היא 5 מיליון ש"ח עבור השקעה של משקיע יחיד בחברת מטרה. התנאים להכרה בחברה כחברת מטרה הם:
החברה היא חברה ישראלית.
החברה קיבלה את אישור המדען הראשי של משרד התמ"ת לעיסוקה במחקר ופיתוח איכותי.
החברה אינה רשומה למסחר בבורסה לניירות ערך.
לפחות 75% מסכום ההשקעה ששולם עבור המניות, משמשים למימון מחקר ופיתוח בחברה.
לפחות 75% מהוצאות המחקר והפיתוח שהוציאה החברה במהלך תקופת ההטבה, הוצאו בישראל.
בשנת ההשקעה ובשנה שלאחריה הכנסותיה של החברה לא עלו על 50% מהוצאות המחקר והפיתוח שהוצאו על ידה.
הוצאות המחקר והפיתוח של החברה הוצאו לשם קידומו או פיתוחו של מפעל שבבעלותה.
הוצאות המחקר והפיתוח של החברה מהוות לפחות 70% מכלל הוצאות החברה.
לכל אחד מתנאים אלו קיימת תקופה מסוימת בה עליו להתקיים (לכל אחד תקופה שונה).
עיקרי החוק החדש (2023)

| --- | --- |

 פרטי החוק
 תאריך חקיקה:  25 ביולי 2023
 תאריך חקיקה עברי:  ז' באב תשפ"ג
 גוף מחוקק:  הכנסת העשרים וחמש
 חוברת פרסום:  ספר החוקים 3071 מ-31 ביולי 2016, עמ' 564
 הצעת חוק:  ממשלתית
 מספר תיקונים:  0
 נוסח מלא:  הנוסח המלא
 
החוק החדש שנחקק ב-2023 כולל שלושה סעיפים מרכזיים ובהם הטבות לאנג'לים המשקיעים בחברות בשלבים הראשונים, לחברות ישראליות הרוכשות חברות זרות ולחברות ישראליות המקבלות אשראי מגופים זרים:
ההטבה הראשונה מאפשרת לאדם בעל אמצעים לדחות חלק מתשלומי המס שלו (מכל סוג, גם מהכנסה הונית וגם מהכנסה פירותית) באמצעות השקעה בסטארט-אפ. כלומר, המשקיע ישלם מס על רווחיו רק כאשר ימכור את מניות החברה. במידה והחברה תסגר, לא ישולם המס כלל. ההטבה הזו הייתה קיימת בעבר, אך החוק הנוכחי מקל את התנאים לקבלת ההטבה.
ההטבה השנייה מאפשרת למשקיעי הייטק שמכרו מניות של חברת הזנק ישראלית (שרוב פעילותה מחקר ופיתוח טכנולוגי) לא לשלם מס מיד עם המכירה. במקום זאת, היא מעניקה להם אפשרות להשקיע בחברת מו"פ אחרת במהלך 12 החודשים שאחרי מכירת המניות שלהם. הטבה זו מוגבלת ל-5 מיליון שקל לחברה.
ההטבה השלישית מעודדת חברת הייטק ישראלית אחת לרכוש חברת הייטק ישראלית אחרת, ובכך להקטין את חבות המס השנתית שלה. בניגוד לחוק המקורי, בחוק החדש החברות גם יוכלו להתמזג, בשונה מהמצב כיום בו נדרשו החברות להמשיך להתקיים כישויות נפרדות. כך למעשה חברה טכנולוגית גדולה שרוכשת את השליטה בחברת טכנולוגיה אחרת, תוכל לנכות את ההוצאה על רכישת המניות מחבות המס שלה, בשיעורים שנתיים שווים במשך חמש שנים מיום הרכישה. כלומר, ההשקעה תותר כהוצאה לצורכי מס, בניגוד למצב כיום לפיו ההוצאה מותרת בניכוי רק בעת מכירת המניות.
עיקרי החוק החדש (2023) > הגדרות חברת מו"פ (רשימה חלקית)

מיום התאגדותה לא היה רשום נייר ערך כלשהו שלה למסחר בבורסה.
היקף ההכנסות הטכנולוגיות הכולל של החברה מיום התאגדותה עד תום השנה שקדמה לשנת המס לא עלה על 4.5 מיליון שקלים חדשים, והיקף ההכנסות הכולל של החברה באותה תקופה לא עלה על 12 מיליון שקלים חדשים.
היקף ההשקעות בחברה, וההלוואות שניתנו לה מיום התאגדותה, אינו עולה על 12 מיליון שקלים חדשים.
70% לפחות מהוצאות החברה, בתקופה שמיום התאגדותה עד תום השנה שקדמה לשנת המס, היו הוצאות למחקר ופיתוח.
הערות שוליים

↑  מאיר אורבך, שלמה טייטלבאום, הטבות להייטק: הכנסת אישרה את חוק האנג'לים, באתר כלכליסט, 26 ביולי 2023
↑  גד ליאור, אושר "חוק האנג'לים", המעניק הטבות מס למשקיעים בסטארטאפים ישראלים, באתר ynet, 26 ביולי 2023
↑  חוזר מס הכנסה מס' 12/2011 - התרת השקעה מזכה במניות חברת מטרה על ידי יחיד כהוצאה (הוראת שעה), באתר רשות המיסים
↑  הצעת חוק המדיניות הכלכלית לשנים 2011 ו-2012 (תיקוני חקיקה), התשע"א-2010, ה"ח הממשלה 541 מיום 18 באוקטובר 2010
↑  גד ליאור, אושר "חוק האנג'לים", המעניק הטבות מס למשקיעים בסטארטאפים ישראלים, באתר ynet, 26 ביולי 2023
דייגו מיליטו

דייגו אלברטו מיליטו (בספרדית: Diego Alberto Milito; נולד ב-12 ביוני 1979) הוא כדורגלן עבר ארגנטינאי ששיחק בעמדת החלוץ. הוא מכונה "אל פרינסיפה" ("El Principe"), ובעברית: "הנסיך".
אחיו, גבריאל, שיחק עמו בסרגוסה עד סוף עונת 2006/2007.
קריירת מועדוניי כדורגל

מיליטו החל את הקריירה ככדורגלן בראסינג קלוב, כשבמקביל שיחק אחיו גבריאל בקבוצה היריבה, אינדפנדיינטה. באחד ממשחקי הדרבי דרש דייגו מהשופט להרחיק את אחיו לאחר שלטענתו האחרון ביצע בו עבירה. "הנסיך" היה אחד החלוצים הטובים בליגה הארגנטינאית, כבש 34 שערים ב-137 הופעותיו במדי הקבוצה ועזר לה לזכות באליפות ב-2001.
בינואר 2004 עבר לקבוצת גנואה מסרייה ב' באיטליה באמצע העונה, אותה סיים עם 12 שערים ב-20 משחקים. בעונה שלאחר מכן הוביל את הקבוצה לעלייה לסרייה א' עם 21 שערים ב-39 משחקים, אך שערוריית מכירת משחקים הביאה להורדת הקבוצה לסרייה ג'. בעקבות כך החליטה הקבוצה להשאילו לריאל סרגוסה. בסך הכול כבש במדי הקבוצה 33 שערים ב-59 משחקים.
עונתו הראשונה של השחקן בליגה הספרדית הייתה מרשימה והוא סיים את העונה עם 15 שערי ליגה, בנוסף הצטיין גם במשחקי הגביע ואף כבש ארבעה שערים בניצחונה של סראגוסה על ריאל מדריד.
את עונת 2006/2007 סיים עם 23 שערים, שניים פחות ממלך שערי הליגה, ההולנדי רוד ואן ניסטלרוי. בכך ביסס את מעמדו כאחד החלוצים הטובים בליגה הספרדית.
מיליטו שיחק בסראגוסה במשך שלוש עונות בהן היו לו 108 הופעות בליגה וכבש 51 שערים.
בעונת 2007/2008 היה מבוקש על ידי מספר קבוצות בכירות מרחבי אירופה, אך ירד בסיומה עם סראגוסה לליגה השנייה. למרות התעניינות מצידן של קבוצות מרחבי אירופה, בחר מיליטו לבסוף להצטרף לגנואה סמוך לתום חלון, ההעברות בהעברה שהוערכה בשמונה מיליון אירו. החזרה לקבוצה הייתה מוצלחת, ומיליטו כבש חמישה שערים בחמשת המשחקים הראשונים בהם שיחק.
ב-21 במאי 2009 הצטרף לאינטר מילאנו. במהלך שהותו בקבוצה כבש מיליטו מספר שערים חשובים; ביניהם שער בכל אחד מהדרבים של מילאנו ושערים נגד צ'לסי (כדורגל) וברצלונה (כדורגל) במסגרת ליגת האלופות. הוא הוסיף לכבוש גם בגמר הגביע האיטלקי שנערך ב-5 במאי 2010 נגד רומא, שער שהביא את התואר הראשון שלו במדי אינטר. ב-16 במאי 2010 כבש שער מול רובור סיינה מבישולו של ארגנטינאי אחר, חאבייר זאנטי, שער שהתברר כשער האליפות, ובכך זכה באליפות הראשונה שלו בקריירה. ב-22 במאי הבקיע את שני השערים בניצחון קבוצתו על באיירן מינכן בתוצאה 0–2 בגמר ליגת האלופות ונבחר לתואר השחקן המצטיין של הגמר ביחד עם ווסלי סניידר.
לאחר הזכייה והשלמת הטרבל עם אינטר נבחר מיליטו כשחקן השנה של 2010 בליגת האלופות.
ב-19 ביוני 2014 חזר למועדונו הראשון וחתם בראסינג קלוב לחוזה לשנה וחצי.
נבחרת ארגנטינה

על אף הצלחתו הרבה, לא הצליח מיליטו לתפוס מקום של קבע בסגל נבחרת ארגנטינה. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בינואר 2003, במשחק הידידות מול הונדורס.
על אף הסטטיסטיקה המרשימה שימש בשנותיו האחרונות בקריירה כמחליפו של הרנן קרספו. מרבית הופעותיו היו מול נבחרות קטנות ובמסגרת סגלים שהורכבו משחקני ליגת העל הארגנטינאית. לזכותו ארבעה שערים ב-21 הופעות.
מיליטו זומן לסגל נבחרת ארגנטינה למונדיאל 2010, אך כמעט ולא זכה לשחק, מה שעורר תהיות רבות בקרב צופי הכדורגל כיוון שמיליטו עבר עונה טובה ולמרות זאת, מאמן ארגנטינה, דייגו ארמנדו מראדונה החליט לא לשתפו.
תארים

אליפות ארגנטינה (2): 2001, 2014
אליפות איטליה: 2009/10
הגביע האיטלקי (2): 2009/10, 2010/11
הסופר קאפ האיטלקי: 2010
ליגת האלופות: 2009/10
אליפות העולם לקבוצות: 2010
חלוץ השנה של אופ"א: 2009/10
השחקן המצטיין בגמר ליגת האלופות 2010
שחקן השנה בליגה האיטלקית: 2009/10
בולגריה

ערך זה עוסק במדינה באירופה שבה חיים מרבית הבולגרים. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
איוון אלכסנדר צאר האימפריה הבולגרית השנייה והמשפחה המלכותית, המלכה תאודורה (שרה, בת הקהילה היהודית מטרנובו) ובנם איוון שישמן
בּוּלְגַרְיָה, או בשמה הרשמי: הָרֶפּוּבְּלִיקָה הַבּוּלְגָרִית (בבולגרית: Република България) היא מדינה בחצי האי הבלקני, במזרח אירופה. היא גובלת ברומניה בצפון, בים השחור במזרח, ביוון ובטורקיה מדרום, ובמקדוניה הצפונית ובסרביה במערב. מבחינה מנהלית, מחולקת בולגריה ל-28 מחוזות, סופיה היא בירת בולגריה וב-2011 נמנו בה 1.2 מיליון תושבים, מתוך 6 מיליון בבולגריה כולה. לאורך גבולה הצפוני של המדינה עובר תוואי הדנובה ובמזרחה היא גובלת בים השחור. בבולגריה שני רכסי הרים מרכזיים: הרי הבלקן והרודופי.
שבטים תראקים התיישבו באזור בולגריה עוד במהלך המאה ה-12 לפנה"ס, אך ההיסטוריה הלאומית הבולגרית החלה בשלהי המאה ה-7, תקופת האימפריה הבולגרית הראשונה אשר בראשית המאה ה-9 הפכה למעצמה אזורית וליריבתה של האימפריה הביזנטית. במקביל אימצו הבולגרים את הנצרות האורתודכסית. ב-1018 עלה בידי הביזנטים להכריע את הבולגרים והם איבדו את עצמאותם המדינית למשך 167 שנים. ב-1185 הוקמה האימפריה הבולגרית השנייה אשר הייתה לפרקים עצמאית ולפרקים וסלית של אורדת הזהב והאימפריה הביזנטית. בשלהי המאה ה-14 פלש צבא האימפריה העות'מאנית לאזור בולגריה והכריע את הבולגרים. העות'מאנים שלטו בבולגריה עד לתבוסתם על ידי צבא האימפריה הרוסית במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878). לאחר המלחמה, הוקמה נסיכות בולגריה מתוקף סיכומי קונגרס ברלין.
ב-1908 הפכה בולגריה לממלכה תחת המלך פרדיננד הראשון. הבולגרים לחמו במלחמת הבלקן הראשונה, השנייה ובמלחמת העולם הראשונה ובכולן, לאחר הצלחות ראשוניות הובסו ואיבדו שטחים נרחבים ובכלל זה המוצא לים האגאי. במרבית שלבי מלחמת העולם השנייה, הייתה בולגריה בעלת בריתה של גרמניה הנאצית ואף חתמה על ההסכם התלת-צדדי. עם זאת, צבא בולגריה לא השתתף בפועל בקרבות לצד הוורמאכט. במהלך תקופה זו אימצה בולגריה מדיניות גזע והחילה על יהודי בולגריה את החוק להגנת האומה. במרץ 1943 גירשו הבולגרים לטרבלינקה את 11,343 יהודי תראקיה, מקדוניה הווארדארית ופירוט ונכשל ניסיון גירושם של יהודי בולגריה "הישנה". בספטמבר 1944 הופל השלטון המלוכני בהפיכת חזית המולדת הבולגרית ובהמשך עלה בידי המפלגה הקומוניסטית להשתלט באלימות על המדינה והיא הפכה לרפובליקה עממית. בולגריה הייתה גרורה נאמנה של ברית המועצות וחברה בברית ורשה. טודור ז'יבקוב היה שליטה בפועל של בולגריה למשך מרבית שנות השלטון הקומוניסטי והוא הפך לסמלה של התקופה. אירועי סתיו העמים לא פסחו על המדינה, ב-1989 הודח ז'יבקוב וב-1991 הפכה המדינה לרפובליקה והונהגה חוקה חדשה. בולגריה היא דמוקרטיה פרלמנטרית, נשיאה נבחר אחת ל-5 שנים ובפרלמנט הבולגרי 240 חברים.
לאחר קריסת השלטון הקומוניסטי עברה בולגריה מכלכלה מתוכננת לכלכלה חופשית. המעבר המהיר לווה במשבר כלכלי חריף שהוביל גם למשברים פוליטיים. בשנת 2004 הצטרפה בולגריה לברית נאט"ו, ב-2007 הפכה לחברה באיחוד האירופי, הצטרפות שהובילה לתנופת פיתוח ובכלל זה פיתוח תשתיות כגון חיבורה של המדינה לנתיבי התעבורה הפאן-אירופיים.
בשלהי העשור הראשון של המאה ה-21 הושפעה כלכלת בולגריה מהמשבר הכלכלי העולמי, אחוזי האבטלה האמירו ונרשמה הגירה משמעותית מהמדינה, בעיקר הגירת עבודה, שצמצמה את אוכלוסייתה לכ-7 מיליון לעומת כ-9 מיליון שהתגוררו במדינה באמצע שנות ה-80.
היסטוריה > האימפריה הבולגרית הראשונה

הגם שאזור בולגריה יושב עוד במהלך המאה ה-12 לפנה"ס בידי שבטים תראקים, הרי שההיסטוריה הלאומית הבולגרית מתחילה עם כינונה של האימפריה הבולגרית הראשונה על ידי הנסיך אספרוך ב-680. בראשית המאה ה-9 הפך אותה החאן טרבל למעצמה אזורית ובהמשך ב-866 הוטבל בוריס הראשון לנצרות האורתודוקסית, תוך שהבולגרים מאמצים את האלפבית הגלגוליטי. החל מאמצע המאה ה-10 החלה דעיכה הדרגתית בכוחה של הממלכה הבולגרית, תוך שהביזנטים נוגסים בשטחיה. ב-1018 נכנע הצאר הבולגרי פרסיאן השני לצבאו של בסיליוס השני קיסר האימפריה הביזנטית ואזור בולגריה הפך לישות וסלית ביזנטית למשך 167 שנים.
היסטוריה > האימפריה הבולגרית השנייה

ב-1185 מרדו האחים איוון ופטר אסן בשלטון הביזנטי וייסדו ישות עצמאית שנודעה בהמשך כאימפריה הבולגרית השנייה. בראשית המאה ה-13 חלשה האימפריה על שטחי בולגריה של ימינו וכן תראקיה ומקדוניה הווארדארית. ב-1242 הפכה האימפריה לוסלית של אורדת הזהב ובהמשך נחלש כוחה מאוד בשל מלחמת אזרחים. ב-1362 פלש צבא האימפריה העות'מאנית בראשות הסולטאן מוראט הראשון וב-1396 נכבשה העיר הבולגרית האחרונה וידין.
היסטוריה > תחת השלטון העות'מאני

ב-1422 הוצא להורג בבלגרד קונסטנטין השני, קיסר בולגריה שליט הישות החצי עצמאית צארות וידין ובולגריה נכבשה כולה בידי העות'מאנים, אשר פעלו למיגור משפחות האצולה הבולגריות, ביצעו טרנספר אוכלוסיות ותהליך אסלום מואץ של האזור. לאחר תקופתו של מהמט הרביעי החל תהליך נסיגתה של האימפריה העות'מאנית ובולגריה הפכה לאזור קרבות מול האימפריה הרומית הקדושה מחד והאימפריה הרוסית מאידך.
במהלך המאה ה-19 איבד השלטון העות'מאני המרכזי את אחיזתו ובולגריה הייתה נתונה בידי ואלים שנחשבו מושחתים ונקטו במדיניות עצמאית, תוך התמרמרות גוברת של האוכלוסייה הנוצרית. במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878) נכבשה בולגריה בידי צבא האימפריה הרוסית ובולגריה הוכרה כנסיכות עצמאית מתוקף סיכומי חוזה סן סטפנו. בהמשך, צומצמו גבולותיה מתוקף סיכומי קונגרס ברלין עניין שהיווה אחד מהגורמים למלחמות האזוריות ב-66 השנים שבאו לאחריו.
היסטוריה > ממלכת בולגריה

ב-1879 נבחר הנסיך הגרמני אלכסנדר בטנברג לנסיך בולגריה והוא החל במלאכת שיקום הנסיכות החדשה ופיתוחה לאחר כ-500 שנות שלטון עות'מאני. רשמית, כפופה הייתה הנסיכות לסולטאן העות'מאני, אך ב-1885 סיפח בטנברג את פלך רומליה המזרחית, דרום בולגריה של היום אשר היה חלק מהאימפריה העות'מאנית, בעקבות ועידת ברלין מ-1878. הדבר הוביל למלחמת בולגריה–סרביה (1885) שהסתיימה בניצחון בולגריה, אך בטנברג נאלץ להתפטר לאחר הפיכה והפיכת נגד בשל חוסר גיבוי מהמעצמות. במקומו נבחר כנסיך בולגריה (המאוחדת) פרדיננד הראשון. הוא פעל להקמת תשתיות מודרניות במדינה והחל בפעולות פיתוח נרחבות בעיקר בבירה סופיה. מיד אחרי מהפכת "הטורקים הצעירים" ב-1908 הכריז על עצמאות בולגריה והפיכתה לממלכה. פרדיננד נטל לעצמו התואר של מלך (צאר). הוא נקט במדיניות חוץ הרפתקנית תוך שהוא מסתייע בקצונה צבאית לאומנית במטרה להחזיר את ממלכתו לגבולות שנקבעו בחוזה סן סטפנו. לאחר הצלחות במלחמת הבלקן הראשונה תקפה בולגריה את בנות בריתה והובסה במלחמת הבלקן השנייה. פחות משנתיים מאוחר יותר חזר פרדיננד על טעותו והצטרף למעצמות המרכז במלחמת העולם הראשונה, בשל הבטחות עותמאניות לתוספת שטח לבולגרים. פרדיננד היה שותף לתבוסתן. בהתאם לחוזה ניי שכפו מדינות ההסכמה, הפסידה בולגריה לא רק את מעט השטחים בהם זכתה בסוף מלחמות הבלקן אלא גם שטחים נוספים שחויבה למסור לסרביה, ליוון ולרומניה. פרדיננד נאלץ לוותר על הכתר ובנו בוריס השלישי הומלך תחתיו.
בולגריה שלאחר מלחמת העולם הראשונה נקלעה למשבר כלכלי, חברתי ופוליטי קשה שלווה במעשי אלימות רבים ומספר הפיכות וניסיונות הפיכה כושלים, תוך שהמלך עצמו ניצל ממספר ניסיונות התנקשות בחייו. מאמצע שנות ה-30, החלה בולגריה להתקרב לגרמניה הנאצית במטרה לזכות בתמיכתה להשבת השטחים שנגרעו ממנה במסגרת חוזה ניי. בראשית מלחמת העולם השנייה הכריזה בולגריה על נייטרליות, אך ב-1 במרץ 1941 הצטרפה להסכם התלת-צדדי והפכה לבת ברית של מדינות הציר. בוריס הכריז מלחמה על בריטניה הגדולה וארצות הברית אך לא על ברית המועצות וסירב להענות לדרישותיו של היטלר לשלוח את צבאו להילחם בחזית המזרחית. באוגוסט 1943 נפטר המלך בוריס, בנו בן ה-7 הומלך כסימאון השני והוקמה מועצת עוצרים. בלחץ התבוסות הגרמניות והתקדמות בעלות הברית בכל החזיתות, החלה בולגריה לשנות בהדרגה את עמדותיה והתהליך הואץ בראשית 1944, כאשר חילות האוויר של בנות הברית החלו להפציץ את סופיה ומטרות אחרות בממלכה. ב-5 בספטמבר 1944 הגיע הצבא האדום לנהר הדנובה וצלח אותו לשטח בולגריה תוך הכרזת מלחמה עליה. ב-9 בספטמבר 1944 התחוללה הפיכה שהובלה על ידי חזית המולדת הבולגרית, בה הייתה למפלגה הקומוניסטית עמדה דומיננטית שנסמכה על הצבא האדום, אשר כוחותיו הגיעו לסופיה בו ביום. הצבא הבולגרי הצטרף הפעם לצד המנצח בהתקדמות הצבא הסובייטי בעקבות הגרמנים הנסוגים והשתתף בכיבוש הונגריה וחלקים מאוסטריה. ב-15 בספטמבר 1946 בוטלה המלוכה בבולגריה במשאל עם.
היסטוריה > לאחר מלחמת העולם השנייה

בין 1944 ל-1947 התחולל מאבק אלים על אופייה הפוליטי של בולגריה בין מרכיבי חזית המולדת והוא הסתיים בניצחון המפלגה הקומוניסטית, בולגריה הפכה לרפובליקה עממית ובהדרגה לגרורה סובייטית. עם מותו של גאורגי דימיטרוב לגרורה מלאה. בהמשך, נטל טודור ז'יבקוב בהדרגה את השליטה על מוסדות המפלגה ומנגנוני השלטון והפך לשליט אבסולוטי במדינה.
ב-1971 הונהגה בבולגריה חוקה חדשה ויחסית ליברלית יותר, תוך שבמקביל ממנה ז'יבקוב את עצמו לתפקיד יושב ראש מועצת המדינה. סתיו העמים לא פסח על בולגריה ובנובמבר 1989 החלו בסופיה הפגנות המונים בדרישה לשינוי המשטר. ז'יבקוב הודח ובמקומו מונה פטר מלאדנוב ליושב ראש מועצת המדינה. בבחירות שנערכו ב-1990 זכתה המפלגה הסוציאליסטית הבולגרית שהונהגה בידי הקומוניסטים לשעבר ואנדריי לוקאנוב נבחר לראש הממשלה. בעקבות מהומות על רקע כלכלי התפטר ראש הממשלה לוקאנוב, נערכו שוב בחירות שבהן ניצחה קואליציה אנטי קומוניסטית, אך המצב הפוליטי המשיך להיות בלתי יציב והשלטון התחלף תכופות.
הציבור הבולגרי מאס בשני הכוחות הפוליטיים המרכזיים וב-2001 הקים סמיון סקסקובורגותסקי, בנו של המלך בוריס השלישי, תנועה פוליטית חדשה. סקסקובורגותסקי רץ בראשה לבחירות ונבחר לראשות הממשלה. גם מהלך זה לא ייצב את הכלכלה הבולגרית וב-2005 נבחר סרגיי סטאנישב אשר הצליח להעלות את רמת החיים בבולגריה, אך הואשם במעשי שחיתות. על סטאנישב נמתחה ביקורת קשה גם מצד האיחוד האירופי וב-2009 נבחר בויקו בוריסוב לראש ממשלת בולגריה. ב-2013 התפטר בוריסוב על רקע גל מחאות בבולגריה בשל יוקר המחיה. המערכת הפוליטית הבולגרית נכנסה לתקופת אי יציבות וב-2014 התפטר גם מחליפו של בוריסוב פלמן אורשרסקי.
ב-5 באוקטובר 2014 נערכו בחירות כלליות לפרלמנט ובהן זכתה מפלגתו של בויקו בוריסוב ל-32.66% מקולות הבוחרים וחזית "הקואליציה למען בולגריה" בהנהגת המפלגה הסוציאליסטית ל-15.4% מהקולות. התנועה לזכויות וחירות בהנהגת ליוטבי מסטאן הפועלת לזכויות המיעוטים בבולגריה (טורקים ובני רומה), שמרה על כוחה והשיגה כ-15% מקולות המצביעים. המפלגה הלאומנית והאנטישמית "אטאקה" זכתה ל-4.52% מקולות הבוחרים לעומת 9.36% בבחירות 2009.
בנובמבר 2016 נערכו הבחירות לנשיאות בבולגריה ובהן זכה רומן ראדב אשר נתמך על ידי המפלגה הסוציאליסטית והידוע כפרו רוסי מובהק. ראדב גבר על מועמדת מפלגת השלטון צֶצֶקָה צָצֶ'בָה. בעקבות תוצאות הבחירות התפטר בוריסוב. בבחירות שנערכו במרץ 2017 הגדילה מפלגתו של בוריסוב את כוחה. ב-4 במאי החל בכהונתו השלישית כראש ממשלה.
בקיץ 2020 פרץ גל מחאה במדינה שנמשך חודשיים רבים, וכלל הפגנות ועימותים בערים המרכזיות בין שוטרים למפגינים שדרשו את התפטרות ראש הממשלה בוריסוב, על רקע אישומים בשחיתות, התערבות במערכת המשפט והתרפסות בפני אילי הון. לאחר הבחירות באפריל 2021 המערכת הפוליטית הבולגרית נכנסה לתקופת אי יציבות שכללה 4 מערכות בחירות בפחות משנתיים.