stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
נפתלי רוטנברג
הערות שוליים

↑  הרב פרופ' נפתלי רוטנברג (סא"ל): אסור שתהיה התנגשות בין פסיקת רבנים לפקודות הצבא, באתר רוח צוות - בטאון ארגון גמלאי צה"ל, ‏דצמבר 2011
↑  People, Love in Religion, ‏2015-09-11 (באנגלית)
↑  Religion, Law and International Relations Programme, Regent's Park College
↑  פרס ליבהבר, באתר מכון שכטר למדעי היהדות
↑  “Akiva Ben Yosef”; “Love your Neighbor in Judaism”; “Sexual Pleasure in Judaism”, in: Encyclopedia of Love in World Religions, Yudit Kornberg Greenberg, Editor, ABC-CLIO poblishers, Santa Barbara, California Denver, Colorado Oxford, England.
↑  למשל: HARMONY OF MIND AND BODY: THEORIES OF LOVE IN RABBINIC AND MYSTICAL LITERATURE By Naftali Rothenberg, in: Paul S. Fiddes, editor, LOVE AS COMMON GROUND, ESSAYS ON LOVE IN RELIGION, Lexington Books וכן: פרק שישי: הרמוניה בזוגיות, תורת האהבה של רבי עקיבא, עמ' 157-131.
↑  Naftali Rothenberg, משפט התורה ומשפט המדינה: השלמה או מסלול התנגשות?, ספר מיכאל - בין הזמן הזה לימים ההם
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007267387105171  BnF: cb14509909b (data)  GND: 108947864X  ISNI: 0000 0003 6772 4428  LCCN: n96104837  VIAF: 232682332   WorldCat (עם VIAF): 232682332
טיטו ורוחו

| --- | --- |

 סוגה:  דרמה 
 יוצרים:  דינה סנדרסון, יובל שפרמן 
 כותבים:  יובל שפרמן, דינה סנדרסון 
 בימוי:  יובל שפרמן 
 ארץ מקור:  ישראל 
 שפות:  עברית 
 מספר עונות:  1 
 מספר פרקים:  9
 שידור
 רשת שידור:  HOT3 
 תקופת שידור מקורית:  8 בפברואר 2024 – 4 באפריל 2024
 קישורים חיצוניים
 דף התוכנית ב-IMDb
 
טיטו ורוחו היא סדרת דרמה ישראלית שיצרו דינה סנדרסון ויובל שפרמן (שגם ביים את הסדרה), ובכיכובם של פבלו רוזנברג ומגי אזרזר. הסדרה היא סדרת המשך של הסדרה "אורי ואלה". הפקת העונה החלה בשנת 2022 והיא עלתה לשידור ב-8 בפברואר 2024 בערוץ HOT3.
עלילה

צוקי, מסעדן ושף-סלב נהנתן (פבלו רוזנברג) ובת זוגו עדן (מגי אזרזר), דוגמנית, עומדים להביא לעולם את בתם המשותפת, בזמן שסמדר, אשתו לשעבר של צוקי (שרית וינו-אלעד) חווה משבר נפשי. לאחר ניסיון ההתאבדות של סמדר היא מתארחת בביתם של צוקי ועדן, אחרי שאף קרוב משפחה אחר לא התייצב לעזרתה. בקו מקביל לעלילה הסוקרת את החיים הזוגיים של צוקי הסדרה עוקבת גם אחרי החיים המקצועיים של צוקי כשף, עם קיצוצים ושינויים שונים במסעדה שבבעלותו ובבעלות המנהל האישי שלו, אחיו מישאל (גיז'רמו (שמוליק) רוזנברג, אחיו של פבלו רוזנברג) שבעצמו מתמודד עם אתגרים בחיים האישיים ומאבק גירושים.
דמויות > דמויות ראשיות

צוקי "טיטו", שם לידה: צורעד (פבלו רוזנברג): שף כוכב והבעלים של המסעדה "פארולה".
מישאל "רוחו" (גיז'רמו (שמוליק) רוזנברג): אחיו ומנהלו האישי של צוקי, פרוד מאשתו וחי עם הבת שלו אצל אימו. משלם סכומי עתק לפרודתו שמסרבת להרפות מיחסיהם ומנסה לדחות את הגירושים.
עדן ירדני (מגי אזרזר): דוגמנית ובת זוגו של צוקי.
סמדר (שרה וינו אלעד): גרושתו של צוקי, סובלת מדיכאון ומנסה להתאבד.
דמויות > דמויות משנה

אריק (מארק רוזנבאום) בן זוגה לשעבר של סמדר
מוריס (דובר קוסאשווילי) שף שמשתף פעולה עם צוקי בעבודה על מנות חדשות
ליטל (מירי נבו) אשתו של מוריס
קורל (ג'קי אזולאי) אחותה של עדן
אמא של עדן (עינת שרוף)
אתי (רינה מצליח) מתקשרת-מכשפה
פרודתו של מישאל (סיגל שחמון)
שני הברמן (רננה רז) פסיכולוגית קלינית
אורי גבריאל
טל גורדון
יניב ביטון
סטפן לגר
ארנון צדוק
טלי סיני ריקליס
נרקיס (שון סופטי)
פרסים ומועמדויות

| פרס | שנה | קטגוריה | עבור | תוצאה | מקור |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| פרס האקדמיה הישראלית לטלוויזיה | 2024 | סדרת דרמה | טיטו ורוחו | בהמתנה |  |
| פרס האקדמיה הישראלית לטלוויזיה | 2024 | שחקן ראשי בסדרת דרמה | פבלו רוזנברג | בהמתנה |  |
| פרס האקדמיה הישראלית לטלוויזיה | 2024 | שחקנית ראשית בסדרת דרמה | מגי אזרזר סבג | בהמתנה |  |
| פרס האקדמיה הישראלית לטלוויזיה | 2024 | שחקנית משנה בסדרת דרמה | שרה וינו-אלעד | בהמתנה |  |
| פרס האקדמיה הישראלית לטלוויזיה | 2024 | תסריט בסדרת דרמה | יובל שפרמן ודינה סנדרסון | בהמתנה |  |
הערות שוליים

↑  רועי אבן, ‏שיר של אש וקרח: "טיטו ורוחו" היא קלאסיקה בהתהוות, באתר ‏מאקו‏, 6 בפברואר 2024
↑  נעמה רק, ‏יוצרי "אורי ואלה" קולעים שוב: "טיטו ורוחו" מפלרטטת עם הסכנה, באתר "Time Out ישראל", 6 בפברואר 2024
↑   המועמדות והמועמדים לפרסי הטלוויזיה 2024, סרטון בערוץ "האקדמיה הישראלית לקולנוע וטלוויזיה", באתר יוטיוב, 2 במרץ 2025
פולקספארקשטדיון

| --- | --- |


האצטדיון ממבט על
 על שם:  Altona Volkspark 
 שמות קודמים:  פולקספארקשטדיון (1953–2001) AOL ארנה (2001–2007) נורדבנק ארנה (2007–2010) אימטק ארנה (2010–2015)
 מיקום:  המבורג, גרמניה
 קואורדינטות:  53°35′13″N 9°53′55″E﻿ / ﻿53.586944°N 9.898611°E﻿ / 53.586944; 9.898611
 אבן יסוד:  1951-1953
 תקופת הפעילות:  21 ביולי 1953 – הווה (71 שנים)
 שופץ:  1998-2000
 עלות הבנייה:  90 - 100 מיליון אירו
 בעלים:  המבורג 
 מפעיל:  Hamburger SV (football) 
 משטח:  דשא
 קבוצות:  המבורג
 מושבים:  57,274
 ממדי משטח:  105 × 68 מטר
 אתר רשמי
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת המבורג מוגדלת) פולקספארקשטדיון(למפת המבורג רגילה) פולקספארקשטדיון  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
פולקספארקשטדיון (בגרמנית: Volksparkstadion) הוא אצטדיון כדורגל הנמצא בעיר המבורג שבגרמניה. האצטדיון משמש כאצטדיונה הביתי של קבוצת הכדורגל המבורג. האצטדיון הוא אחד מ-12 האצטדיונים שאירחו את מונדיאל 2006. באצטדיון שוחקו ארבעה משחקים בשלב הבתים ומשחק אחד ברבע הגמר. כמו כן, אירח האצטדיון מספר משחקים במסגרת מונדיאל 1974 ויורו 1988.
היסטוריה

במקום בו נמצא האצטדיון הנוכחי עמדו בעבר אצטדיונים נוספים. תחילה הוקם אצטדיון בשם Bahrenfelder שנחנך ב-13 בספטמבר 1925 במשחק שבו ניצחה אלטונה 3-2 את המבורג לעיני 25,000 צופים. באותה התקופה האצטדיון היה ידוע גם בשם אצטדיון Altonaer. בשנים 1951–1953 האצטדיון נבנה מחדש תוך שינוי שמו לפולקספארקשטדיון והוא נפתח באופן רשמי ב-12 ביולי. מרבית החומרים ששימשו לבניית האצטדיון הגיעו מהריסות רובע Eimsbüttel בעיר שנחרב בהפצצות של בעלות הברית במלחמת העולם השנייה. האצטדיון החדש הכיל 75,000 מקומות ושימש לאירועי הספורט השונים בעיר.
עם הקמת הבונדסליגה ב-1963 עברה המבורג לשחק בפולקספארקשטדיון שהיה גדול ומודרני יותר מאצטדיונם הקודם שהכיל 27,000 מקומות. מאז החלה המבורג לבסס את עצמה כקבוצת צמרת בגרמניה והיא זכתה באליפויות ב-1979, 1982 ו-1983.
ב-1998 החליטו בקבוצה להחליף את פולקספארקשטדיון באצטדיון חדש. מלבד העובדה שצעד כזה יעזור לגרמניה לזכות באירוח המונדיאל, הסיבה העיקרית להחלטה הייתה הקושי ההולך וגדל לעמוד בתקני הבטיחות באצטדיון כה מיושן. האצטדיון הישן נהרס כמעט לחלוטין ובמקומו נבנה אצטדיון הארנה החדש שניצב ב-90 מעלות ביחס לאצטדיון הישן כדי לאפשר זווית צפייה נוחה מכל היציעים וכדי לנצל טוב יותר את אור השמש. אישור הבנייה התקבל ב-30 באפריל 1998. האצטדיון נבנה ללא מסלולי הריצה שהיו באצטדיון הישן והגדילו את המרחק בין היציעים לכר הדשא. עלות הבנייה של האצטדיון החדש מוערכת ב-90 עד 100 מיליון אירו.
האצטדיון נחנך בשנת 2000 בהתמודדות בין נבחרות גרמניה ויוון שהסתיים בניצחון 2-0 של הנבחרת המקומית. במשחקי הליגה בגרמניה מכיל האצטדיון 57,274 מקומות אולם במשחקים בינלאומיים מופחתת כמות הקהל המקסימלית ל-51,500 מפני שאזורי העמידה ביציע מוסבים למקומות ישיבה. מלבד משחקי כדורגל משמש האצטדיון החדש לקונצרטים ולמופעים. ב-2004 נפתח באצטדיון מוזיאון המוקדש להיסטוריה של קבוצת הכדורגל של המבורג.
ב-2001 חתמה חברת AOL על חוזה עם קבוצת המבורג כנותנת החסות של האצטדיון ולכן נשא האצטדיון את שמה כשנקרא AOL ארנה. AOL שילמה 15.3 מיליון אירו תמורת החוזה שתוקפו פג ב-2006 אך הכיל אפשרות לחידוש. ב-29 במרץ 2007 קנה הבנק הגרמני HSH Nordbank את הזכויות על שם האצטדיון תמורת 25 מיליון אירו לאחר ש-AOL בחרה שלא לחדש את החוזה. ביולי 2010 רכשה חברת אימטק (Imtech) את הזכויות על שם האצטדיון למשך חמש שנים, ועד 2015 הוא נקרא "אימטק ארנה".
ב-12 במאי 2010 אירח האצטדיון את הגמר הראשון של הליגה האירופית בו ניצחה אתלטיקו מדריד את פולהאם בתוצאה 2-1.
בחודש יוני 2015 חזר שמו של האצטדיון ל"פולקספארקשטדיון".
גלריה

מבט מבפנים
חזית האצטדיון
ארז מירנץ

אין תמונה חופשית
ארז מירנץ (נולד במאי 1980) הוא מחזאי וסופר עברי, שמחזותיו הוצגו, בין השאר, בתיאטרון צוותא, בתיאטרון הלאומי "הבימה" ובפסטיבל ישראל. חתן פרס "האמן כאן" ליצירה בנושא זכויות אדם.
ביוגרפיה

מירנץ נולד וגדל ברמת גן, בן לאם ילידת בגדאד ולאב יליד ארץ ישראל ממוצא מזרח אירופי. סביו, אשר מירנץ, עלה מקוטנו (קוטנה) פולין ב-1935 ורוב משפחתו שנשארה בפולין נרצחה במחנה ההשמדה חלמנו.
בשנת 2004 סיים את לימודיו באוניברסיטת בר-אילן בחוגים לפילוסופיה כללית וספרות משווה, בין השאר השתתף במספר קורסים בתאוריה של התיאטרון.
ב-2006, בגיל 25, עלה מחזהו הקצר "שקמבה" - קומדיה על צעירה תל אביבית טבעונית ההופכת אט-אט לקניבלית. המחזה לא ביטא ביקורת על צמחונים או על אוכלי בשר אלא, כמאפיין צ'כובי, ביקורת על נפש האדם ויכולתה לנוע במהירות בין מצבי קיצון.
בהצגה שעלתה בצוותא, פרצו מריבות בין אוכלי הבשר לצמחוניים בקהל, מה שלדברי המחזאי: "הגשים את חזונו של ברכט, לעורר ויכוחים פוליטיים באמצע ההצגה".
מירנץ כתב טור סאטירי לאתר נענע10, טור שנחשב בשעתו פוגעני ולא תקין פוליטית, ביקורות תיאטרון לאתרים שונים ואף שידר תוכנית אקטואליה, הומור ותרבות בשם "על קצה הסקאלה" ברדיו סול ביחד עם מיקי וינשטיין. בנוסף השתתף בכתיבת סדרת מערכונים עם הקשרים ספרותיים והיסטוריים בשם "שעת נפש". מספר ממערכוני הסדרה עלו לרשת וחלקם שודרו ברדיו. בשנת 2016 עבר להתגורר בברלין וסיפוריו ומחזותיו תורגמו לשפה הגרמנית. באותה שנה הוענק לו פרס "האמן כאן" בידי תיאטרון קרוב מיסודו של ניקו ניתאי על יצירותיו "צמחים מטפסים" ו"תשלובת אבוטבול" העוסקות בזכויות אדם ועלו בפסטיבל "האזרח כאן". יחד עם הצייר דן אלון יצר את הנובלות הגרפיות "מונית הנפש" ו"אירו-באר". מירנץ הוא מפתח ז'אנר הדרמה-סופיה, עיבוד של ספרי פילוסופיה לבמה באמצעות דמות אלגוריות, הדרמה-סופיה הראשונה, "ביקורת התבונה" לפני הפילוסופיה של עמנואל קאנט, הוקראה בברלין בשנת 2023. ביחד עם אביב אריאל הקים מירנץ את להקת האינדי-פאנק, דיס-פאנק-שן.
מאפיינים ומוטיבים ביצירותיו

יצירותיו של מירנץ מרבות לעסוק בפער בין הרציונלי והמדעי לבין המיסטי והרגשי ללא הכרעה ביניהם. מוטיב נוסף הוא מאבק היחיד מול החברה: בייחוד גורלם של אמנים ואינטלקטואלים מול ההמון והחיים בשולי החברה.
ניתן לזהות אצל מירנץ גם השפעות של מחזאים כגון יונסקו, ברכט, חנוך לוין ובקט לצד סופרים כמו בורחס, גראס, קונדרה, וונגוט, קלייסט וקפקא, כמו כן, מיזוג של מקורות יהודים, נוצרים, מוטיבים מהתרבות הפופולרית ואלמנטים השאובים מהרוק האלטרנטיבי.
בכתיבתו של מירנץ התייחסות רבה להיסטוריה העגומה של העם היהודי ורפרנסים רבים לשואה, ששיאם בהצגת היחיד "ריאקציה" העוסקת בעו"ד ישראלי, דור שלישי לשואה המנסה לפתוח בחיים חדשים בברלין שלאחר נפילת החומה - הצגה שהוגדרה על ידי אחד מהמבקרים כ-"טיפול בהלם".
כמו כן ניתן לראות ביצירתו התיאטרלית, ההגותית והספרותית, עיסוק בנושאים "קשים לעיכול" כגון מחלות, רוע מטאפיזי ושטני, כליאה, שיגעון ועוד. ועם זאת, גם בתחומים אלו חותר מירנץ ביצירתו להארה ואופטימיות כלשהי בקיום האנושי, לעיתים בהצלחה, לעיתים באירוניה מקאברית. לעיתים הוא חותם על יצירתיו בשם ארז מירנץ הי"ד, או אמהי"ד, ראשי תיבות של ארז מירנץ השם יקום דמו.
הפקות של מחזותיו

2006 – "שקמבה" קומדיה. צוותא. בבימוי מירנץ ואלחנן שפירא.
2014 - "ריאקציה": פסטיבל ישראל: מרכז הבמה. בימוי אלעד שרעבי.
2014 - "צמחים מטפסים": פסטיבל "האזרח כאן": תיאטרון קרוב, הוצג גם בצוותא 2 ובאולם ברטונוב בתיאטרון הבימה. בבימוי אלעד שרעבי. המחזה עובד להיות חלק מהסרט רופוס, של הבמאי הקנדי-אמריקאי, מארס רוברג'
2016 - "תשלובת אבוטבול", פסטיבל האזרח כאן, תיאטרון קרוב. בבימוי קיריל לבמן.
2021 - מונית הנפש, פסטיבל Artspring, ברלין
2023 - ביקורת התבונה - תיאטרון Aufbau Tak, ברלין
פרסומים

"אחדות הניגודים": סיפור, באנתולוגיה "רגש ושכל – אנתולוגיה של פרוזה ישראלית חדשה". כתב הוצאה לאור, תל אביב, 2011
"אהבת הארץ על דרך השלילה": מאמר על תיאטרון האוונגרד של יוסף מונדי, כתב העת עכשיו 72, תל אביב, 2012. עורך: פרופ' גבריאל מוקד.
"יחסות פרטית מאד": סיפור באנתולוגיה "סופי הדרכים" בנושא אובדן וגעגוע. כתב הוצאה לאור, תל אביב 2013
"מלאכי המוסך" סיפור באסופה הקומית "סיפורים עם חוש הומור" הוצאת, "מנדליי מוכר ספרים ברשת" ו"ילדי הקומדיה" 2015. עורכים: יואב איתמר וורד זינגר.
יאיר אשכנזי, מחזות פרינג' יצאו לאור במהדורה אלקטרונית, באתר הארץ, 1 בדצמבר 2015
שני שירים בכתב העת "מקף" גיליון 5 שהוקדש לנושא "המשפחה". ספטמבר 2015. עורכים: חני שטרנברג ויואב איתמר.
Vereinigung der Gegensätze Und Eine ganz persönliche Relativität תרגום של שני סיפורים שלו לגרמנית. Dionysus verlag 2016.
Very private relativity, בתרגום לאנגלית באסופה השנתית של כתב העת האנגלי-הודי: The Bombay review.
שיר באנתולוגיה הארספואטית "שירה על שירה (אורכב 09.10.2016 בארכיון Wayback Machine)". עורכות: ציפי הראל ושושנה ויג. הוצאת "פיוטית". 2016.
"החיים הם הרע במיעוטו - כרך א'": סיפורים, מסות, פרגמנטים וציטוטים של אמהי"ד. עורך: דרור ניר קסטל. הוצאת ילדי הקומדיה 2016.
Robin der angel, כתב העת Bulletin, Aphorisma verlag, Berlin 2017.
End of the natural killing בכתב העת The write launch ארצות הברית, פברואר 2018.
"ימות המשיח" באסופה "סיפורים ושירים עם חוש הומור". עורך: דרור ניר קסטל הוצאת ילדי הקומדיה, רמת גן. יוני 2018
Arcangel Robin, Bandit Fiction Issue Two: Underdog, Summer 2018, Great Britain
פוסט אולימפי, סיפור קצר באנתולוגיה "סיפורים קצרים נבחרים מתחרות הסיפור הקצר על שם אפרים קישון, הוצאת "עברית", 2019. פורסם גם ב"הדור" השנתון העברי של אמריקה. כרך י', 2020, תש"ף. עמוד 65. עורך: לב חקק.
שלושה שירים בכתב העת "סלון הדחויים", גיליונות ב' וה'. בעריכת אלי יונה. 2019
La vida es la mejor de las malas opciones: 7 cuentos y una novela (Spanish Edition)
Arcangel Robin. The Bombay review Issue 25 – Israel – JanFeb, 2020
Therapy Taxi ("מונית הנפש" קומיקס שצויר בידי דן אלון), הוצאת HumDrum, ניו יורק, 2020.
Das Leben an sich ist das Gerinste aller Übel, Aphroisma Verlag, Berlin, 2020
סופו של ההרג הטבעי. נובלה. הוצאת בית אוצר, תל אביב 2020
ארז מירנץ, ‏"היום ילדי העולם השלישי שמחים", באתר מעריב אונליין, 5 בנובמבר 2020
עוינות כללית, כתב העת נתיבים, 2021
Das Kind mit den roten Haaren, (Kurzer Text), karussell, Literaturhaus Wuppertal  2024
Allgemeine Feindseligkeit, (Kurzgeschichte) Neolith, Universität Wuppertal 2024
Reaktion, Mono-Trauma - (Monodrama), AphorismA Verlag, Berlin, 2024
דולדן (רומן) כתב הוצאה לאור, 2025
הערות שוליים

↑  תיאטרון הבימה, צמחים מטפסים, באתר http://www.habima.co.il/perfs/1122, ‏יוני 2015
↑  מרב יודילוביץ', "מרכז הבמה": לא עוד הצגת יחיד, תיאטרונטו, באתר ynet, 13 במאי 2014
↑  דגנית לי הילמן, זיכרון גורלי (ארכיון)
↑  ראובן שבת, מתוך ריאיון עם ארז מירנץ לקראת בכורת "ריאקציה", באתר בידור ובמה, ‏יוני 2014 (ארכיון)
↑  ארז מירנץ, מבחרים טורים בבוקסר/רד נענע 10, באתר http://docu.nana10.co.il/Section/?SectionID=1687, ‏2009 (ארכיון)
↑  ארז מירנץ, באתר ביקורת ורשימות סוכן תרבות
↑  ארז מירנץ ומיקי וינשטיין, פודקאסטים נבחרים - על קצה הסקאלה, באתר http://www.icast.co.il/default.aspx?p=Podcast&id=462983
↑  דרור קסטל, מערכון "מי שמשחרר אסירים עם דם על הידיים בן זונה" עריכה ובימוי ארז מירנץ. משחק: ניר ביקלס, באתר https://www.youtube.com/watch?v=Ols2C7PNtIE, ‏2009
↑  "ווישפול ת׳ינקינג" מגזין שפיץ, ברלין.
↑  Humdrum - Wishful Thinking הוצאת ברחש.
↑  WAS FÜR EIN DRAMA! #2, 25.6.23, Aufbau Theater
↑  Dysfunction - אני ארסס
↑  קים ג'ונג און - דיס פאנק שן 2023.
↑  ירין כץ, ריאיון עם ארז מירנץ באתר "קורא בספרים"., באתר קורא בספרים
↑  רדיו סול, תוכנית מיוחדת של ארז מירנץ ליום הזיכרון לשואה
↑  גל קוסטוריצה, המלצה על ההצגה "ריאקציה" ב-88 אף.אמ - המלצה יומית
↑  ריאקציה, ריאקציה - פרומו להצגה
↑  דנה שוכמכר, "בגלל השואה ההיא", מעריב. "המגזין" 14 בינואר 2015
↑  רדיו קול נתניה, ריאיון עם ארז מירנץ לתוכנית התרבות "שווה שיחה", ‏30.8.2015
↑  רדיו אורנים: "על מחשבות ומחשבים", ריאיון עם ארז מירנץ אצל מוטי גרנר וענת קון אמן
↑  מרכז הבמה - פסטיבל מונודרמות מעולם אחר: ריאקציה, באתר merkaz-habama.blogspot.co.il
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007384163005171  GND: 1221165267  ISNI: 0000 0005 0089 4160  LCCN: no2019171468  VIAF: 48150380484413370996   WorldCat (עם VIAF): 48150380484413370996 
אושר בית הלחמי, יואל ברמן וטל גינת מתוך ההצגה "צמחים מטפסים"
לי און מזרחי

לי און שמעון מזרחי (נולד ב-24 באוקטובר 2002) הוא כדורגלן ישראלי המשחק בעמדת המגן השמאלי בבית"ר ירושלים. אביו הוא מגן העבר איתן מזרחי.
קריירה

מזרחי התחיל את הקריירה שלו בקבוצת הילדים של בית"ר ירושלים כקשר. בבית"ר שיחק עד גיל 18 אז עבר להפועל תל אביב. ב-1 באוגוסט 2021 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בניצחון 0–1 נגד מכבי פתח תקווה. ב-8 בינואר 2022 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל בניצחון 0–1 נגד הפועל חיפה.
ב-25 ביוני 2022 חתם לשלוש שנים בבית"ר ירושלים, בה הוסט לעמדת המגן השמאלי. ב-14 בינואר 2025 כבש את שערו הראשון בבוגרים כאשר כבש את שער הניצחון מול הפועל עכו במסגרת שמינית גמר גביע המדינה. ב-16 במרץ הבקיע את שער הבכורה שלו בליגה בתיקו 3-3 נגד מכבי חיפה.
תארים

גביע המדינה: 2022/2023
הערות שוליים

↑  מאור רחמני, ‏מהנוער בבית"ר להפועל ת"א: לי און מזרחי חתם, באתר ONE‏, 2 בדצמבר 2020
↑  מוטי פשכצקי, ‏לי-און מזרחי חתם ל-3 שנים בבית"ר ירושלים, באתר ערוץ הספורט, 25 ביוני 2023
↑  שלומי אהרוני, הוא רק בן 21 והוא נראה כמו אחד הכדורגלנים הוותיקים בבית וגן, באתר Mynet ירושלים, 5 בינואר 2024
כפר סבא

כְּפַר סָבָא (ההגייה התקנית: כפר סָבָ֫א, ההגייה הרווחת: כפר סַ֫בָּא) היא עיר במחוז המרכז בישראל. היא הוכרזה כעיר בשנת 1962. שטחה כ-14 קמ"ר, ובספטמבר 2019 התגוררו בה כ-101,456 תושבים על 37,613 בתי אב. כפר סבא היא מרכז מנהלי ומסחרי, של מוסדות חינוך ושירותי רפואה לאזור דרום השרון, ויש בה מרכז תעשייה גדול. העיר חברה בארגון פורום ה-15.
היסטוריה > מתקופת בית שני ועד המאה ה-20

ישוב בשם כפר סבא מוזכר לראשונה בכתבי יוסף בן מתתיהו בתיאור מלחמותיו של המלך החשמונאי אלכסנדר ינאי:
"ובא (אנטיוכוס דיוניסוס) ליהודה עם שמונת אלפים חיילים חמושים ושמונה מאות פרשים, ואלכסנדרוס (ינאי) שפחד מפני הסתערותו חפר תעלה עמוקה בכפר־סבא..."
בספרו מלחמות היהודים, מספר יוסף בן מתתיהו על הקמת העיר אנטיפטריס (לימים תל אפק):
"עמק כפר סבא, העמק היפה במלכותו, המלא נחלי מים ועצי חמד."
משמעות השם "סבא" היא "הסב (אבי האב)" בארמית.
כפר סבא נזכרת בתלמוד הבבלי פעמיים:
"מעשה בשקמה של כפר סבא שהיו מוחזקין בה טומאה."
על פי התלמוד הירושלמי, הייתה כפר סבא קצה התחום שתלותו הכלכלית בנמל קיסרי הייתה רבה, עד כדי שהיו אמוראים שהתירו את הפירות בשוק כפר סבא ללא הפרשת תרומות ומעשרות, בהנחה שהם מיובאים מארץ אחרת ופטורים מתרומה (ירושלמי מסכת דמאי טז, ב). כפר סבא גם מוזכרת בכתובת רחוב בכתיב: "כפר סבה". העתק של הכתובת נמצא בתוך העיר.
כיום מזהים את מיקום כפר־סבא של תקופת בית שני עם היישוב הערבי באותו שם, שהתקיים באזור שיכון קפלן של היום. עדויות על יישוב ערבי זה מצויות בכתביהם של הגאוגרפים הערביים אל־מֻקַדַסִי ונאצר כוסרו מהמאה ה-10. היישוב הערבי כפר סאבא נראה במפת ארץ ישראל שצייר האנגלי ויליאם וי (William Wey) ב-1462, אך הוא ממוקם בין הר תבור לטבריה. במפת הקרן לחקר ארץ ישראל מ-1880 מסומן כפר סאבא 2.5 קילומטר מערבית לקלקיליה. בתקופת המנדט הבריטי התגוררו ביישוב זה כ-800 תושבים, רובם בני שבט עֻבֵּידָיֶה השייך לברית שבטי אבו כישכ.
היסטוריה > הקמת כפר־סבא היהודית

בתחילה נוסדה כפר סבא כ"מושבת בת" של המושבה פתח תקווה. כ-7,000 דונם מאדמות כפר־סבא נרכשו ב-1892 על ידי קבוצת יזמים יהודים מפתח תקווה ובראשם יחיאל מיכל פינס וחתנו נח קרלינסקי. מטרתם הייתה להציע את האדמות למכירה ליהודים עשירים מהגולה; הרעיון היה לטעת מטעי שקדים בחלקות וכשהעצים יתנו פרי יעלו בעלי החלקות לארץ. למרות ניסיונות הפרסום דרך משרד שהוקם בפריז ובעיתונות היהודית של אותם ימים כדוגמת "המליץ", הקנייה התבררה כלא מוצלחת, שכן האדמות נמצאו במקום שומם, מוזנח ורחוק מכל יישוב יהודי. לאחר הכישלון רכש הברון רוטשילד את האדמות ב-1896, ובתחילת המאה ה-20 הן עברו לידי חברת יק"א שקיבלה מהברון את הטיפול במושבותיו. חברת יק"א ניסתה ללא הצלחה לגדל במקום יסמין לתעשיית הבשמים.
בתרס"ג (1903), הנחשבת כיום כשנת הקמת היישוב היהודי בכפר־סבא, מכרה החברה את מקצת האדמות לאנשי ירושלים ואת רובן לאיכרי פתח תקווה, כדי שיתיישבו בהן אנשי הדור השני – בני האיכרים. חלק מאדמות אלו נמכר לאחרים, בעיקר לעולים חדשים. המתיישבים הראשונים היו בני פתח־תקווה וחלוצי העלייה השנייה שעבדו באזור שישה ימים בשבוע ונהגו לחזור לפתח־תקווה לקראת השבת. הם התפרנסו מכרמי שקדים, גפנים וזיתים. 12 המתיישבים הראשונים של כפר סבא הם יצחק שיינפיין, דב סקיבין, נתן רפופורט, דב ויינברג, יוסף סוסנובסקי, יואל אוברוצקי, בן-ציון זטלר, יהושע וישני, אליעזר נלקין, חיים סוסנובסקי, ברוך פריבר ואברהם קמינסקי. ראש הוועד הראשון של כפר סבא היה עקיבא ליברכט - אחד ממתיישבי פתח תקווה שקנו את האדמות.
ב-1906 נחפרה הבאר ההיסטורית בעומק של 18 מטרים, הנמצאת כיום מאחורי בניין העירייה ("הח'אן"), ולצידה ניטעו שני עצי אקליפטוס על ידי יצחק שיינפיין, שהופיעו לאחר מכן בסמל העיר כפר סבא. בין החלוצים שעבדו בכפר־סבא היו דוד בן-גוריון (אז דוד גרין) וברל כצנלסון. בן-גוריון כתב לאביו באביב 1907 כדלקמן:
"מאחורי הפסח אני עובד פה. האוויר צח ובריא מבפתח־תקווה כי כפר־סבא נמצאת על רמה גבוהה ומוקפת הרים."
ברל כצנלסון סיפר אחר־כך:
"אני ביליתי את החורף הראשון שלי בארץ־ישראל (1909) בכפר־סבא. הייתי שם כל ששת ימי השבוע וביום ששי לאחר העבודה, שגמרו אותה בהקדם, היינו לוקחים את הנעליים, או הסנדלים, או המגפיים, על הכתף והולכים ברגל לפתח־תקווה."
בשנת 1908 אריה חיימוביץ' רכש קרקעות רבות באזור ועבר להתגורר ביישוב. השלטון העות'מאני סירב לתת רישיונות בנייה, ועל כן נאלצו המתיישבים הראשונים להתגורר בצריף. בהמשך, התגוררו המתיישבים בבניין מוארך בן קומה אחת שבגג הרעפים שלו נקבעו חלונות. הבניין המוארך שימש בעיקר כאורווה לבהמות אך היו בו גם שני חדרי מגורים (בניין הח'אן, כיום נמצאים בו משרדים של עיריית כפר־סבא). צורת יישוב ארעית זו נמשכה עד שנת 1912.
בשבת נחמו שנת תר"ע (1910), נתקל שומר ערבי שהועסק על ידי בעלי האדמות מפתח תקווה בקבוצה של גנבי שקדים מקלקיליה השכנה וירה בהם. כתוצאה מהירי נהרג אחד הגנבים. כתגובה פרצו עשרות ערבים זועמים לח'אן של כפר־סבא, הכו את יושביו היהודים, שברו ובזזו ציוד ולקחו בשבי שני שומרים יהודים, ראש השומרים אהרן אוסטרובסקי וחיים סוסנובסקי. תגבורת שהגיעה מפתח־תקווה אחרי כמה שעות ניהלה משא ומתן עם נכבדי קלקיליה, בעקבותיו שוחררו השניים ואף שולמו פיצויים בגין הנזקים לרכוש.
ההתקפה עוררה התרגשות בארץ ישראל ובעולם היהודי, והוחלט להפוך את כפר־סבא ליישוב קבע. הבתים הראשונים נבנו בסיוע הלוואה מחברת עזרה של יהודי גרמניה בתוואי שכיום הוא רחוב הרצל. הבתים הוסוו אז כרפתות בשל היעדר היתרי בנייה. בניית הבתים הסתיימה ב-1913, והיא הוכרה כמושבה בפני עצמה.
היסטוריה > מלחמת העולם הראשונה ופרעות תרפ"א

מלחמת העולם הראשונה הייתה תקופה קשה לתושבי כפר־סבא. הטורקים החרימו בהמות-עבודה ויבולים, מעט מהתושבים גויסו לגדודי העבודה הטורקיים, חורשות האקליפטוסים נגדעו כדי לשמש חומר הסקה לקטרים ועל אלה נוספה מכת ארבה ב-1915, שפגעה קשה בכל הצומח.
באביב 1917 מצאו רבים מהמגורשים מגירוש תל אביב מקלט זמני בסוכות שבנו מעצי אקליפטוס בשולי המושבה כפר־סבא. חוסר התנאים הסניטריים גרם למגפות ורבים מהמגורשים מתו. בבניין הח'אן הוקם בית חולים ארעי וצוות רפואי קטן ניסה לעזור כמיטב יכולתו. ד"ר הלל יפה שבקר בכפר־סבא בתחילת 1918 כתב ביומנו:
"כמעט כל היישוב בכפר־סבא חולה, מלוכלך, לקוי בכינים. יש שם 250 חולים. כ־25 מתים כל שבוע."
רבים מהפליטים מתו אלמונים והם קבורים עד היום בקבר אחים בסמוך לבית הקברות הצבאי של כפר־סבא.
במשך כשנה שכנה כפר־סבא על קו החזית בין הצבא הבריטי לצבא הטורקי, והיא נחרבה בהפגזות של שני הצדדים. בספטמבר 1918 כשכבשו האנגלים את כפר־סבא, היא הייתה הרוסה לחלוטין, בפעם השנייה תוך שמונה שנים. חלק מהנפגעים היהודים היו פליטים מתל אביב ומפתח תקווה אשר צעדו לקראת הצבא הבריטי שהתקדם ממעברות הירקון לכיוון טירה, שהייתה מפקדת הצבא העות'מאני באזור. הפליטים היהודים הרעבים באו לבקש מזון מהחיילים הבריטיים. הבריטים חשבו אותם לחיילים טורקים שלבשו בגדים אזרחיים וירו בהם.[דרוש מקור]
הניסיון לשקם את היישוב לאחר המלחמה לא עלה יפה. במאי 1921 פרצו ברחבי הארץ פרעות תרפ"א. ועד ההגנה בפתח־תקווה שחשש ליישובים הקטנים כפר־סבא ועין־חי (כיום כפר מל"ל), הסמוכים למתפרעים בקלקיליה, הורה על פינויים. כשחזרו התושבים לכפר־סבא כעבור כמה שבועות מצאו כי כל הבתים נבזזו והועלו באש.
ב-1922 חזר אלכסנדר נורדשטיין עם משפחתו לכפר סבא והיה הראשון מבין העוזבים שעשה זאת. בהגיעם לאדמתם נאלצו לישון באוהל עד שאלכסנדר שיקם את הבית. משפחת נורדשטיין חייתה בבדידות במקום מכיוון שרק ב-1923 הגיעו שאר המתיישבים מפתח תקווה החלו לבנות את כפר־סבא בפעם השלישית והפעם לתמיד.