stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
צבי דקל
הנסיעה לברזיל

דקל ידע שעליו ללמוד אדריכלות נוף, או בשמה דאז "אדריכלות גנים". פירוק הקיבוץ יצר את ההזדמנות. דקל חזר לתל אביב, ועבד כגנן בעירייה. על הפרק עמדו לימודי אדריכלות נוף בלונדון, אך אברהם קרוון, שהתרשם מעבודותיו של האמן ואדריכל הנוף רוברטו בורלה מרקס בברזיל, יעץ לדקל לנסוע דווקא אל מרקס וללמוד ממנו את רזי המקצוע. דקל נסע לריו דה ז'ניירו, והתקבל שם אצל בני משפחה. דקל נפגש עם מרקס בסטודיו שלו והביא איתו ציורים ואישור מעיריית תל אביב, שעבד בה כגנן. מרקס התרשם מן הצעיר הנלהב מישראל, קיבל אותו לעבודה ובמהרה סוכם כי יישאר לעבוד לצידו. משהוחלט כי הוא נשאר, הצטרפו אליו אשתו ובתו לברזיל.
בסטודיו של מרקס עבדו אז עוד 17 מתכננים מרחבי העולם. בשלוש וחצי השנים הבאות דקל השתלב היטב בעבודת הסטודיו. בין מרקס לבין דקל נוצר קשר הדוק, והוא אף מונה לאחראי על פרויקטים. המשרד עבד על שורה של פרויקטים גדולים בוונצואלה, ודקל התבקש להצטרף לשלוחה של המשרד שם. דקל הבין שזה מבחינתו צומת דרכים - קריירה בדרום אמריקה או בישראל ולבסוף החליט לחזור לישראל.
הקמת משרד בישראל

ב-1960 חזר דקל לישראל, מצויד במטען הידע והניסיון שרכש במשרדו של מרקס. דקל עבר בחינה מקצועית אישית, שהכינו עבורו בטכניון ובפקולטה לחקלאות ברחובות, התקבל כחבר באיגוד אדריכלי הנוף בישראל, ואף שימש בהמשך כמזכירו. דקל ביקש להצטרף למשרדו של יוסף סגל, שעבד אז יחד עם אביו, יחיאל סגל, מראשוני אדריכלי הנוף בישראל. בהמשך הפך לשותף מלא במשרד, ושמו שונה ל"סגל-דקל". ב-1966 נפרדו השניים, ודקל פתח משרד משלו. שורה של פרויקטים תכנן אז, אשר זכו לחשיפה תקשורתית ניכרת, וכמה מהם קיבלו אף אותות הוקרה ופרסים מקצועיים.
ב-1972 חברו יוסף סגל ודקל מחדש למשרד משותף, ולאחר צירופו של אדריכל הנוף אורי מילר, שינה המשרד את שמו ל"תכנון נוף". המשרד היה לאחד משלושת המשרדים הגדולים בישראל, והעסיק מתכננים רבים. משרד "תכנון נוף" עסק בשלל פרויקטים בכל קני המידה ברחבי הארץ. שלושת השותפים נהגו לחלק ביניהם את האחריות על הפרויקטים, כך שאת רובם ניתן היה לשייך לאחד מן השלושה. עבודות תכנון רבות בהן עסק המשרד בתקופה זו זכו לסיקור תקשורתי ולהערכה מקצועית, כמו הפארק הלאומי בתמנע, מערכת השטחים הפתוחים בים המלח הכוללת טיילות המציעות מבטים אל הים, ומערכת השטחים הפתוחים של שכונת פסגת זאב בירושלים.
ב-1996 הצטרף למשרד אדריכל הנוף שלמה זאבי והפך בהמשך לשותף. לימים, יוסף סגל ואורי מילר פרשו מן המשרד. המשרד במתכונתו החדשה (לאחר איחוד עם משרד האדריכלים "יאיר אביגדור") המשיך לעסוק בטווח רחב של פרויקטים נופיים, והתמחה גם בפרויקטים מתאריים. המשרד המשיך לעסוק בפרויקטים מושכי עניין, אשר אחד מהם שהיה באחריותו של דקל, היה פרויקט השיקום של גן העצמאות בתל אביב. דקל זכה לשקם את הגן שתכנן במקור אברהם קרוון, אביו של חברו הטוב דני קרוון, ומי שהיה לו בעצמו מדריך ומלווה בראשית צעדיו המקצועיים.
דקל נפטר ב-13 באוקטובר 2024, בגיל 95.
סגנון אדריכלי > מקורות השראה והשפעה

דקל הושפע רבות מרוברטו בורלה מרקס. מרקס היה איש צמחייה, אמן יוצר ואספן נלהב של אמנות ילידית של אמריקה הלטינית. "החווה" (sitio) שבנה לעצמו הייתה מימוש של שלוש אהבותיו הגדולות. היא הייתה מרכז של איקלום צמחייה טרופית, סטודיו בו יצר את האמנות שלו ומקום בו ריכז את אוסף האמנות העשיר שלו. גם עבודתו כאדריכל נוף הייתה שילוב של מעשה אמנות, של שימוש ייחודי בצמחייה ושל מחוות לאמנויות ולסגנונות מקומיים. הוא יצר סגנון אדריכלי משלו, שאפשר לכנותו אולי "מודרניזם טרופי", אבל שלא כמודרניזם האירופי, גם רומנטי ומחובר לעבר ולמסורות עממיות, וכזה שאיננו נצמד לפונקציונליזם מחמיר. מרקס היה אמן השימוש היוצא מן הכלל בצמחייה, תוך הבלטת האיכויות העצמיות של כל צמח והפיסוליות שבו. בחלק מעבודותיו הוא יצר קומפוזיציות מורכבות המבליטות את אופיים של הצמחים. מרקס בלט גם בהקבצה של עצים מאותו המין לקבוצות מגובשות, ובעיקר התפרסם בכתמים הגדולים של צמחייה מאותו המין, כתמים צבעוניים וקווים בצורות חופשיות דמויות ציור, אשר הקנו לו את הכינוי "צייר בצמחים". את היכולות האלו הביא איתו דקל כשחזר לעבוד בישראל. במעבר מברזיל לישראל הוא היה צריך, אמנם, להחליף לחלוטין את אופי הצמחייה, ולעבור מ"פאלטה" עשירה וצבעונית לזו המקומית, הצנועה יותר. גם את אופן השימוש בעצים הביא דקל, כשהשתמש בקבוצות מגובשות, גדולות או קטנות, של עצים מאותו המין. לדקל הייתה משיכה לאמנות עוד לפני נסיעתו לברזיל. העבודה המשותפת עם מרקס חיזקה אצלו את הקשר שבין אדריכלות לבין אמנות, והוא שאף לשלב אמנות בעבודותיו גם בישראל.
סגנון אדריכלי > מאפיינים סגנוניים

קו ישיר חיבר בין סגנונו של דקל לבין זה של מרקס. דקל הרבה להשתמש באלמנטים גאומטריים מובהקים בתוכניותיו. השפה נעה מעיגולים ומקווים מעוגלים, לקווים ישרים אלכסוניים ולשאר מצולעים. בכל אחת מן העבודות הייתה בחירה עקבית באחת מן השפות העיצוביות האלו. ברובע אבישור בערד, בו העמדת כל הבניינים היא אורתוגונלית (אדריכלים: דוד בסט ואדם איל), שבר דקל את האורתוגונליות כשעיצב את קווי הפיתוח בין הבניינים. על מנת לייחד את החללים השונים, וליצור עניין בין בתי השיכון האחידים, הוא קבע לכל חלל שפה עיצובית משלו: אלכסונים, משושים או עיגולים. גם הקירות התומכים המלווים את בתי השיכון הארוכים בקווים אורתוגונליים, מקבלים שם קיטום פינות ביחידות אלכסוניות, ופניהם העליונים מקבלים גם הם אלכסונים כשהם מלווים מהלכי מדרגות.
סגנון אדריכלי > מודרניזם

דקל הגדיר עצמו כמודרניסט ותפס את עבודתו כביטוי של מודרניזם. על מנת לתאר את היסודות המודרניסטיים בעבודתו של דקל, ראוי לבדוק מהו מודרניזם ומה היא אדריכלות נוף מודרניסטית. אם המודרניות היא התאמה לתנאי התקופה העכשווית ולחדשנות שהיא מביאה איתה, הרי שמודרניזם הוא אימוץ מכוון ומודע של המודרניות. הגישה המודרניסטית באדריכלות הנוף מבוססת על האמונה כי אדריכלות הנוף, כשאר האמנויות, צריכה להתפתח בהתאמה עם התנאים החברתיים והטכנולוגיים של החיים העכשוויים. אלא שאדריכלות הנוף התמקמה תמיד מאחורי האמנויות האחרות באימוץ רעיונות חדשים, ודשדשה זמן רב בהגדרת המודרניזם שלה (Treib 1993). מארק טרייב (Marc Traib) מתאר את שלבי התפתחות התפיסות המודרניסטיות בתכנון של גנים ובאדריכלות הנוף, החל מאוונגארד ומקוביזם של שנות ה-20 של המאה ה-20 באירופה, דרך צמיחתם של אדריכלים מתווי דרך בארצות הברית ובבריטניה בשנות ה-30, ה-40 וה-50 של המאה ה-20, ועד לכיוונים המסתמנים בתקופתנו.
עבודות עיקריות

בעשרות שנות עבודתו כאדריכל נוף בישראל עסק דקל ביותר מ-1,000 פרויקטים כמתכנן, כאדריכל מוביל וכאדריכל שותף.
| משרד | שנה | שמורות טבע וגנים לאומיים | פארקים עירוניים | שכונות מגורים | קיבוצים |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| עצמאי | 1966 | תל דן |  |  |  |
|  | 1967 | נחל עיון (התנור) |  | רובע אבישור, ערד |  |
|  | 1968 | עין חמד |  | רובע יעלים, ערד |  |
|  | 1968 | אתר אנדרטת חטיבת הנגב |  |  |  |
|  | 1968 | חי-בר יטבתה |  |  |  |
|  | 1969 | כוכב הירדן |  |  |  |
|  | 1969 | מבצר יחיעם |  |  |  |
| תכנון נוף | 1972 |  |  | רובע טללים, ערד |  |
|  | 1973 | פארק קנדה, לטרון |  |  |  |
|  | 1976 |  | פארק וולפסון, תל אביב |  |  |
|  | 1977 |  | פארק גני יהושע, תל אביב | שכונה י"א, באר שבע | גונן, מזרע, יקום, געש, רוחמה |
|  | 1980 |  | גן הוורדים, ירושלים |  |  |
|  | 1982 |  | טיילת עין בוקק |  |  |
|  | 1985 |  | גן התמרים, עין בוקק |  |  |
|  | 1985 |  | פארק מנחם בגין, תל אביב |  |  |
|  | 1987 |  |  | פסגת זאב, ירושלים |  |
|  | 1989 |  | פארק ירוחם |  |  |
|  | 1989 |  | טיילת אלברט, מצפה רמון |  |  |
|  | 1991 | פארק תמנע |  |  |  |
|  | 1991 |  | פארק נחל בקע, באר שבע |  |  |
|  | 1993 | צריף בן-גוריון, שדה בוקר | גן המייסדים, חדרה |  |  |
|  | 1993 | מצדה |  |  |  |
|  | 1998 |  | גן הדסה, באר שבע |  |  |
|  | 1998 |  | דרך החוגגים, אילת |  |  |
|  | 2004 |  | טיילות החוף, נתניה |  |  |
|  | 2006 | אנדרטת חטיבת הראל | פארק שחמון, אילת |  |  |
| מנעד | 2009 |  | חידוש גן העצמאות, תל אביב |  |  |
פרסים

1969 - פרס קרוון לאדריכלות נוף על תכנון רובע אבישור בערד
1982 - פרס רוקח על תכנון פארק הירקון בתל אביב-יפו
1987 - פרס קפלן על תכנון שכונת פסגת זאב בירושלים
2013 - פרס קרוון על תכנון פארק המסילה בירושלים, בצוותא עם האדריכלים יאיר אביגדור ושלומי זאבי
עבודות נבחרות

פארק וולפסון בתל אביב
גן וואהל לוורדים בירושלים
פסל של רמי אביצור, פארק שחמון באילת
אנדרטת חטיבת הנגב בבאר שבע
פארק הירקון בתל אביב
פארק תמנע
שמורת עיון, 1967
רובע אבישור, ערד, 1969
אנדרטת חטיבת הנגב, באר שבע בשיתוף עם הפסל דני קרוון, 1974
גן וואהל לוורדים, ירושלים, 1981
פארק וולפסון, תל אביב, 1983
טיילת אלברט, מצפה רמון בשיתוף עם הפסל ישראל הדני, 1989
גן פסלים, מצפה רמון בשיתוף עם הפסל עזרא אוריון, 1989
גן הדסה, באר שבע בשיתוף עם הפסל ישראל הדני, 1998
גן המייסדים, חדרה בשיתוף עם הפסל דני קרוון, 1998
פארק שחמון, אילת
פארק תמנע
פארק מנחם בגין, תל אביב
לקריאה נוספת

נורית ליסובסקי (עורכת): ארץ הצבי והדקל – מבטים על עבודתו של אדריכל הנוף צבי דקל, הוצאת בבל ומשכל, 2021
Braun Editorial Staff, 1000x Landscape Architecture, BRAUN, 2008 (p.921)
הערות שוליים

↑  מים נופלים בצפון, מעריב, 31 במרץ 1967
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987010188580305171  LCCN: no2023138174  VIAF: 9725162985521486300004   WorldCat (עם VIAF): 9725162985521486300004
לזאר יובאנוביץ'

לזאר יובאנוביץ' (בסרבית: Lazar Jovanović; נולד ב-13 ביולי 1993 באוז'יצה שברפובליקה הפדרלית של יוגוסלביה) הוא כדורגלן סרבי המשחק בעמדת קשר הכנף בראדניק סורדוליצ'ה מליגת העל הסרבית.
קריירת מועדונים

יובאנוביץ' גדל במחלקות הנוער של ידינסטבו אוז'יצה וסלובודה אוז'יצה. הוא שיחק במועדונים סלובודה אוז'יצה במסגרת ליגת העל הסרבית וליגת משנה הסרבית, מלאדוסט לוצ'אני, בוראץ צ'אצ'אק וראדניצ'קי ניש במסגרת ליגת העל הסרבית, ופיוניק ירוואן במסגרת ליגת העל הארמנית.
ב-7 באוגוסט 2022 חתם במכבי בני ריינה, העולה החדשה לליגת העל הישראלית. בדצמבר 2022 שוחרר מהמועדון. באוגוסט 2023 חזר לרדינצקי ניש ובינואר 2024 עבר לראדניק סורדוליצ'ה.
קריירה בינלאומית

ב-29 בינואר 2017 ערך יובאנוביץ' את הופעת הבכורה שלו בנבחרת סרביה בתיקו 0-0 מול נבחרת ארצות הברית במשחק ידידות.
הערות שוליים

↑  יגאל גולדשטיין, ‏בני ריינה החתימה שחקן כנף מסרביה, באתר ערוץ הספורט, 7 באוגוסט 2022
↑  יגאל גולדשטיין, ‏ריינה הגיעה לסיכום על עזיבת יובאנוביץ', באתר ערוץ הספורט, 7 בדצמבר 2022
O-Zone

| --- | --- |
 תקופת הפעילות:  1998–2005 (כ־7 שנים)
 סוגה:  מוזיקת דאנס אלקטרונית, מוזיקת פופ, יורודאנס 
 חברת תקליטים:  פולידור רקורדס, מאשרום רקורדס, אווקס טרקס, Cat Music 
 פרסים והוקרה:  פרסי ECHO (2005) 
 פרופיל ב-IMDb
 חברים
 דן בלן ארסניי טודירש ראדו סירבו 
 
O-Zone הוא הרכב יורודאנס מולדובני אשר ידועה בעיקר בזכות הלהיט "Dragostea Din Tei" משנת 2003. הלהקה הוקמה במקור בשנת 1999 והתפרקה לבסוף בשנת 2005.
היסטוריה

הלהקה הוקמה בשנת 1998 בקישינב שבמולדובה וכללה בתחילה רק את הצמד דן בלן ופטרו יליחובסקי. לאחר שיליחובסקי החליט לפרוש הצטרפו ללהקה ראדו סירבו וארסניי טודירש.
בשנת 1999 הלהקה הוציאה לשווקים את אלבום הבכורה הראשון שלה "Dar, unde ești?".
הלהקה זכתה להצלחה בינלאומית בשנת 2004 כאשר היא הוציאה לשווקים את אלבום האולפן השני שלה "DiscO-Zone" אשר כלל את הלהיט "Dragostea Din Tei" שהגיע לצמרת המצעדים ברחבי אירופה, כולל בצרפת, גרמניה ובריטניה. הלחן והפזמונים הקליטים, אותם הלהקה שרה ברומנית, וכמו גם הויראליות של הווידאו קליפ לשיר, תרמה לכך שהשיר זכה לפופולריות רבה באינטרנט וכמו גם לפארודיות וגרסאות כיסוי רבות. הלהקה הצליחה למכור לאורך השנים מעל ל-12 מיליון עותקים של הסינגל "Dragostea din tei" ומעל ל-2.5 מיליון עותקים של האלבום "DisO-Zone".‏
בתחילת 2005 הלהקה התפרקה וכל אחד מחברי הלהקה המשיך בקריירות סולו.
בשנת 2017 הלהקה התאחדה על מנת לבצע סדרה של קונצרטים ברחבי רומניה ומולדובה.
חברי הלהקה

דן בלן – חבר מייסד, שירה, קלידים, מפיק
ארסניי טודירש – שירה
ראדו סירבו – שירה
דיסקוגרפיה

אלבומי אולפן
1999 - Dar, unde ești?
2004 - DiscO-Zone
סינגלים
2003 - "Dragostea Din Tei"
2004 - "Despre Tine"
הערות שוליים

↑  DiscO-Zone (CD liner notes). O-Zone. Cat Music. 2003. 6420565000309.{{cite AV media notes}}:  תחזוקה - ציטוט: others in cite AV media (notes) (link)
1 2  "Radu si Arsenie de la O-Zone vor ca trupa sa se reuneasca" (ברומנית). נבדק ב-7 ביוני 2010. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "O-zone, a successful band". artline.ro. בנובמבר 2008. נבדק ב-12 באוקטובר 2009. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Dan Balan: 'Le spun americanilor că sunt român din Chişinău'" [Dan Balan: 'I tell Americans that I am a Romanian from Chişinău']. Adevărul (ברומנית). 7 בדצמבר 2009. נבדק ב-14 באוגוסט 2024. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Marica, Irina (8 במאי 2017). "Famous Moldovan pop band reunites after 12 years for Europe Day concert in Bucharest". Romania Insider (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-12 בינואר 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0001 2248 8260  LCCN: no2005083725  MusicBrainz: 5cb608ea-bd36-4a33-b9a5-822c7fc4194d  NKC: xx0026362  RERO: 02-A011000915  VIAF: 168963022   WorldCat (עם VIAF): 168963022
איוויצה דראגוטינוביץ'

איוויצה דראגוטינוביץ' (בסרבית: Ивица Драгутиновић; נולד ב-13 בנובמבר 1975) הוא כדורגלן עבר סרבי ששיחק במעדת המגן השמאלי.
קריירת מועדונים

דראגוטינוביץ' התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של פולימליה. בקיץ 1993 הצטרף לבור מהליגה היוגוסלבית השנייה. כעבור שנה חתם בבוראץ' צ'צ'אק עמה עלה לליגת העל היוגוסלבית בסיום העונה הראשונה.
בקיץ 1996 הצטרף לגנט מליגת העל הבלגית. ב-10 באוגוסט 1996 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 1-3 נגד שרלרואה. בקיץ 2000 הצטרף לסטנדרד לייז'.
ב-31 באוגוסט 2005 דראגוטינוביץ' חתם בסביליה מליגת העל הספרדית. בשתי עונותיו הראשונים במועדון, רשם שתי זכיות בגביע אופ"א, אחת בגביע המלך הספרדי, הסופר קאפ הספרדי והסופר קאפ האירופי. ב-25 באוגוסט 2007 היה זה שנתן את הטיפול הראשוני לחברו לקבוצה אנטוניו פוארטה שהתמוטט במהלך משחק הליגה נגד דפורטיבו לה קורוניה ובכך הציל את חייו, אך פוארטה נפטר בבית החולים שלושה ימים לאחר מכן.
ב-24 בנובמבר 2009, דראגוטינוביץ' הבקיע שער עצמי בהפסד 1-0 לאוניראה אורזיצ'ני במסגרת שלב הבתים של ליגת האלופות. בתחילת עונת 2010/2011 נפצע וחזר לשחק כדורגל רק ב-11 במאי 2011 במשחק החוץ נגד אוססונה. ב-26 במאי הודיע על עזיבת המועדון ויותר מאוחר פרש מכדורגל.
קריירה בינלאומית

ב-13 בדצמבר 2000 דראגוטינוביץ' ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת יוגוסלביה בתיקו 1-1 נגד יוון. במהלך קמפיין מוקדמות מונדיאל 2006, דראגוטינוביץ' היה חלק מרביעיית ההגנה שספגה רק שער אחד במהלך הקמפיין וסיימה במקום הראשון בבית המוקדם.
ב-12 בספטמבר 2007 נקלע לעימות עם מאמן פורטוגל לואיס פליפה סקולארי במהלך המשחק בין שתי הנבחרות, שהביא להרחקת השחקן לשני משחקים. את מונדיאל 2010, דראגוטינוביץ' החמיץ בגלל פציעה בגיד האכילס.
תארים

גביע המלך הספרדי: 2006/2007, 2009/2010
הסופר קאפ הספרדי: 2007
גביע אופ"א: 2005/2006, 2006/2007
הסופר קאפ האירופי: 2006
זבוב הפירות הים תיכוני

| זבוב הפירות הים תיכוני |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: פרוקי-רגליים
מחלקה:: חרקים
סדרה:: זבובאים
תת־סדרה:: זבובים
משפחה:: זְבוּבֵי-פְּרִי
סוג:: Ceratitis
מין:: זבוב הפירות הים תיכוני
שם מדעי
 Ceratitis capitata ‏ויידמאן, 1824

זבוב פירות
זבוב הפירות הים תיכוני, הידוע גם כ"פריזבוב ים תיכוני" או "זבוב הים התיכון", ובשמו המדעי: Ceratitis capitata, הוא מין זבוב הגורם לנזקים נרחבים לגידולי פירות חקלאיים. למרות שמו, אזור מחייתו הטבעי של זבוב זה הוא מערב אפריקה הטרופית, אולם הוא חדר לאזורים שונים בעולם, רחוק מאזור מחייתו הטבעי, כולל אגן הים התיכון, דרום ומרכז אירופה, אוסטרליה, וכן מרכז ודרום אמריקה, והוואי.
מחזור חיים

הזבוב הוא מין רב פונדקאים ובעולם ידועים למעלה מ-250 מינים של פירות אותם הוא תוקף ביניהם הדרים (כל המינים) נשירים כמו תפוח אגס ורימון, גלעיניים כמו אפרסק ושזיף, מנגו, גפן ותאנה, מינים אקזוטיים כמו גויאבה פיטנגו ופג'ויה וכן ירקות כמו פלפל ועגבנייה.
אורכו של הזבוב כ- 5 מ"מ, צבעו חום צהבהב. לנקבה צינור הטלה דמוי מחט באמצעותו היא קודחת בקליפת הפרי נקב לעומק 2 - 5 מ"מ ומטילה בתוכו מספר ביצים. הרימות בוקעות, נוברות אל הציפה ומתפתחות. לאחר שהגיעו לאורך 1 ס"מ הן יוצאות מהפרי מבעד לנקב בקליפה, קופצות לקרקע ומתגלמות בעומק רדוד (עד 5 ס"מ). הבוגר מגיח מהאדמה. כעבור מספר ימים הוא מגיע לבגרות מינית ומתחיל דור חדש. הזבוב חי מספר חודשים, לרוב פחות מחצי שנה. נקבה מטילה במהלך חייה כמה מאות ביצים. הביצים, הרימות והגלמים של הזבוב חבויים (בפרי או באדמה) ורק הבוגרים גלויים וחשופים לטיפולי הדברה.
התפתחות הזבוב תלויה במזג האוויר. בקיץ, דור אחד נמשך חודש. בחורף פעילותו מואטת מאוד ודור נמשך שלושה חודשים. בחורף חמים, הזבובים נשארים פעילים ועלולים להסב נזקים גם בזנים חורפיים.
מזון הבוגר: מיץ פירות, צוף, טל דבש, פירות רקובים ולשלשות של ציפורים ולטאות.
לזבוב בדרך כלל יכולת מוגבלת לעבור מרחקים גדולים (בין מאות מטרים ועד עשרות קילומטרים). לכן הגורם להתפשטותו בעולם הוא הסחר העולמי בפירות טריים שגרם להפצת פירות נגועים ברימות למרחק אלפי קילומטרים ממקום גידולו הטבעי.
זבוב הפירות הים תיכוני כמין פולש

זבוב הפירות הים תיכוני חדר לישראל בשנת 1904. הוא חדר לארבע מדינות בארצות הברית (הוואי, קליפורניה, טקסס ופלורידה), אולם הושמד בכל המדינות זולת הוואי. הזבוב פלש אף לניו זילנד ולצ'ילה, ואף בארצות אלה הוכחד בהצלחה.
בשל יכולת הפלישה שלו, הזבוב נחשב למזיק הסגר במספר מדינות בעולם שמהוות יעד לייצוא. לכן, על מנת לייצא פרי טרי יש להבטיח שיהיה נקי לחלוטין מהזבוב. עיקר ההתמודדות עם הזבוב מתבצעת במטעים ובפרדסים על ידי ריסוס פיתיון מורעל בחומר הדברה. הזבוב הבוגר שנמשך לפיתיון (חומר חלבוני שעבר פירוק ומשחרר אמוניה) נקטל על ידי חומר ההדברה. פרי המיועד למדינות הסגר עובר גם טיפול אחר קטיף ששולל לחלוטין כל אפשרות פלישה.
משאבים רבים ויקרים הושקעו בניסיונות להכחיד פלישות של זבוב הפירות לארצות ולאזורים שונים בעולם. שימוש בשיטות הדברה ביולוגית, בין היתר בהפצת זבובים עקרים, הביאה להכחדת זבוב הפירות הים תיכוני מאזורים שונים.
פיזיולוגיה של גפי הפה

לזבובים גפי פה מסננים-יונקים אשר מותאמים להמסה ספיגה וניגוב של מזון. גפי הפה מורכבים מחדק (proboscis) גמיש, דמוי קונוס הפוך, ובקצהו אונות ספוגיות (labella) אשר מחורצות באמצעות תעלות הנקראות pseudotracheae המנקזות את בלוטות הרוק, יונקות וסופגות את המזון הנוזלי לכיוון הוושט.
כמו זבובים רבים אחרים, מצויד הזבוב בקולטני חישה על גבי רגליו הקדמיות, במקטע הדיסטלי של פיסת הרגל  (Tarsum). בסיסם של אותם שערות חישה קיימים מספר נוירונים - תאי חוש, בעלי דנדריט (אמצעי הקלט של תא העצב) שנכנס לשערה ואקסון שיוצא מהשערה, מתלכד עם אקסונים דומים ויוצר עצב שמגיע לגנגליונים (צמתים עצביים מרכזיים בגוף החרק). בפיסת הרגל קיימים חמישה קולטנים סלקטיביים ביותר: כימורצפטור לסוכר, שני כימורצפטורים למלח, היגרורצפטור לחישת לחות ומכנורצפטור לחישת מגע. בתגובה לחישה של חומרים בריכוז סף מסוים - משוגרת תשדורת עצבית מהרצפטורים הנ"ל אל הגנגליון ומובילה לתגובה המוכרת בספרות כרפלקס שליפת החדק  (Proboscis extention reflex). סף התגובה של הרפלקס תלוי במצבו הפיזיולוגי מטבולי של הזבוב. המאזן האנרגטי של החרק, מצבו ההתפתחותי, כמו גם הזמן שחלף מאז הגירוי האחרון - כך שהסף הנדרש להפעלת הרפלקס קטן ביחס הפוך לזמן שחלף מאז התגובה הרפלקסיבית האחרונה.
לקריאה נוספת

פרופ' צבי אבידב, מזיקי צמחים בישראל, עמ' 280-281, ירושלים התשכ"א.
אולימפיאדת השחמט

| --- | --- |

אולימפיאדת השחמט ה-35, ב-2002, בבלד
 ענף:  שחמט 
 ארגון מפעיל:  פיד"ה 
 תקופת התחרות:  1924–הווה (כ־100 שנה) 
 
אולימפיאדת השחמט היא אירוע שחמט דו שנתי המאורגן על ידי פיד"ה, ומתקיים באופן לא רשמי מאז 1924, ובאופן רשמי מאז 1927.
היסטוריה

לאחר התחדשות המשחקים האולימפיים בתקופה המודרנית, הוצע שהשחמט יהיה ענף ספורט באולימפיאדה, אך הקושי להבדיל בין שחקן חובב לשחקן מקצועני בתחום השחמט, מנע את קבלת השחמט כענף אולימפי. בתקופה בה התקיימו הדיונים התקיימו שתי אולימפיאדות שחמט לא רשמיות. הראשונה התקיימה ב-1924 בפריז שבצרפת, שבה הגיעה צ'כוסלובקיה למקום הראשון, הונגריה למקום השני ושווייץ למקום השלישי. השנייה התקיימה ב-1926 בבודפשט שבהונגריה - הונגריה זכתה במקום הראשון, יוגוסלביה בשני ורומניה בשלישי. ב-1936, במינכן שבגרמניה, התקיימה האולימפיאדה הלא רשמית השלישית והסתיימה בניצחון הונגריה.
ב-1927, בלונדון שבאנגליה, התקיימה אולימפיאדת השחמט הרשמית הראשונה ומאז ועד 1939 התקיימו סך הכל שמונה אולימפיאדות שחמט רשמיות. לאחר מלחמת העולם השנייה, בדוברובניק שביוגוסלביה, התחדשו אולימפיאדות השחמט והתנהלו בקביעות דו שנתית.
ישראל אירחה פעמיים את אולימפיאדת השחמט, ב-1964, בתל אביב וב-1976, בחיפה. ארצות ערב, מדינות הגוש הקומוניסטי ועוד מדינות עוינות לישראל, החרימו את אולימפיאדת השחמט בחיפה. לוב קיימה אירוע מתחרה בטריפולי, שם זכתה אל סלוודור במקום הראשון, תוניסיה בשני ופקיסטן בשלישי.
נבחרת ישראל באולימפיאדות

ב-1976, בהיעדר רוב המתחרות החזקות ממזרח אירופה, זכתה נבחרת ישראל לשחמט במקום הראשון בין נבחרות הנשים. ההישגים הגדולים של נבחרת הגברים הגיעו רק בעשור הראשון של שנות ה-2000: ב-2006 זכתה ישראל במקום הרביעי באולימפיאדה שנערכה בטורינו, ב-2008 במדליות הכסף באולימפיאדה שנערכה בדרזדן, וב-2010 במדליות הארד באולימפיאדה שנערכה בחנטי-מנסייסק.
פיליפ מלאדנוביץ'

פיליפ מלאדנוביץ' (בסרבית: Филип Mлaдeнoвић; נולד ב-15 באוגוסט 1991) הוא כדורגלן סרבי המשחק בעמדת המגן השמאלי בפנאתינאיקוס.
קריירת מועדונים

מלאדנוביץ' התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של בוראץ' צ'אצ'אק ובגיל 19 עלה לקבוצה הבוגרת.
ב-17 בדצמבר 2011 מלאדנוביץ' חתם לארבע שנים בכוכב האדום בלגרד. ב-5 באוקטובר 2013 מלאדנוביץ' הגיש בקשה להתרת חוזהו במועדון וב-23 בנובמבר בקשתו התקבלה והוא הפך לשחקן חופשי.
ב-23 בפברואר 2014 חתם לשלוש שנים בבאטה בוריסוב מליגת העל הבלארוסית. ב-15 במרץ ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 0-1 נגד מינסק במסגרת הסופר קאפ הבלארוסי בו גם כבש את שער הבכורה שלו בקבוצה. ב-29 בספטמבר 2015 הבקיע צמד במסגרת שלב הבתים של ליגת האלופות במשחק נגד רומא.
ב-5 בינואר 2016 חתם לשלוש וחצי שנים בפ.צ. קלן מהבונדסליגה.
ב-1 ביולי 2020 חתם לשלוש שנים בלגיה ורשה מליגת העל הפולנית. ב-14 באוגוסט 2020 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 1-6 בהופעת הבכורה שלו בניצחון 6–1 בגביע הפולני נגד בלצ'טוב. ב-2 בנובמבר 2020 הבקיע את שער הליגה הראשון שלו עבור לגיה בניצחון 0-3 נגד ורטה פוזנן. ב-2 במאי 2023 היה שותף לזכייה של לגיה בגביע הפולני אחרי ניצחון בגמר נגד ראקוב צ'נסטוחובה, אולם כעבור שלושה ימים הורחק מהמגרשים לשלושה חודשים וקיבל קנס של 120 אלף זלוטי בגלל התנהגות בלתי הולמת.
ב-12 ביוני 2023 חתם לשנתיים בפנאתינאיקוס מליגת העל היוונית.
קריירה בינלאומית

ב-31 במאי 2012 מלאדנוביץ' ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת סרביה בהפסד 2-0 לצרפת.
נכלל בסגל הנבחרת לקראת מונדיאל 2022 ויורו 2024.
תארים

הגביע הסרבי: 2011/2012
ליגת העל הבלארוסית: 2014, 2015
הגביע הבלארוסי: 2014/2015
הסופר קאפ הבלארוסי: 2014, 2015
הגביע הפולני: 2018/2019
הסופר קאפ הפולני: 2019
ליגת העל הפולנית: 2020/2021
הגביע הפולני: 2022/2023
הגביע היווני: 2023/2024
נבחרי העונה בליגת העל הסרבית: 2011/2012
כדורגלן החודש בליגת העל הפולנית: פברואר 2019
שחקן העונה בליגת העל הפולנית: 2020/2021
מגן העונה בליגת העל הפולנית: 2020/2021
אברהם נוחם

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  8 בפברואר 1923  (בן 101) 
 מדינה:  ישראל 
 
אַבְרָהָם נוֹחַם (נולד ב-8 בפברואר 1923) הוא צייר ופסל ישראלי. נושאי מרבית ציוריו הם ישראליים-לאומיים ויהודיים. נוחם מציג את ציוריו ופסליו במוזיאון – גלריה "מסר התנ"ך", אשר ביישוב עלמון – ענתות, ליד ירושלים.
ביוגרפיה

אברהם נוֹחַם נולד בשנת 1923 בירושלים. משפחת אביו של אברהם נוחם, שמואל נחמה, עלתה לארץ ישראל מיוון בתחילת המאה ה-18. אימו, שרה, הייתה ממשפחת עזרא מחברון, משפחה אשר עלתה לארץ מספרד לאחר גירוש היהודים שם ב-1492. אביו של שמואל, רחמים נחמה, נולד בין חומות העיר העתיקה, היה ממייסדי שכונת יגיע כפיים (1906) בירושלים ועבד כאח בבית החולים אוולינה דה רוטשילד בירושלים.
אברהם הוא הבכור בין 8 אחים ואחיות, במשפחתו דיברו בשפת הלדינו.
נוחם עבר מבחני בגרות אקסטרניים ואחריהם המשיך ללימודים בסמינר לחינוך ולאחר מכן באוניברסיטה העברית בחוגים לכלכלה והמזרח התיכון. הוא עסק בהוראה ובניהול בית ספר לעולים במעברת תלפיות. בזמן לימודיו ולאחר מכן עבד בעבודות שונות בפקידות ובסטטיסטיקה.
נוחם היה מעורב במסגרת פעילות ארגונית ורעיונית מפלגת פועלי ארץ ישראל- מפא"י וכך גויס לארגון ההגנה ב-1945 ועם תחילת ההתקפות של הערבים שירת שלוש שנים כחובש צבאי, רובן כחובש גדודי. במלחמת העצמאות נלחם בקרבות בירושלים ובסביבתה. כמו כן נטל חלק במלחמת קדש, מלחמת ששת הימים ומלחמת יום הכיפורים.
נוחם היה נשוי לארינה לבית נגלר, להם נולדו בת, ליאור, ובן, אמיר.
כיום נשוי לבלה לבית קיל, אשר עלתה מריגה, לטביה. הם הורים לדניאל ומיכאל (בניה של בלה מנישואיה הקודמים, שאותו אימץ), שרילי ונילי.
ציורים – סגנון אמנותי

אברהם נוחם נכנס לתחום האמנות במטרה לנסות להביע השקפת עולם ציונית ויהודית, בצורה אמנותית (ולא רק בכתובים), בפיסול ובעיקר בציור. תחילה, הוא החליט להתמקצע מבחינה טכנית ולכן בשנים הראשונות יצירתו עסקה במגוון נושאים: נופים, דיוקנאות, טבע ודומם. בהמשך נושאי הציורים הפכו להיות רוחניים, ציוניים ולאומיים: ירושלים, דמויות תנ"כיות (מאברהם ועד ישעיהו ), דמויות היסטוריות (מהרמב"ם ועד דוד בן-גוריון). הסגנון האמנותי הוא מעורב ורב תחומי.
פסלים

פסליו ברובם מציגים ביטויים של זוגיות בסגנון סימבולי מודרני.
מוזיאון – גלריה "מסר התנ"ך"

יש לציין שאברהם נוחם הוא אמן המונע מהשקפת עולם אידאית ולא מתוך צורך כלכלי או מקצועי ולכן יש כיום ברשותו את עבודותיו מארבעים שנותיו האחרונות, והן מוצגות במוזיאון שהוא, יחד עם רעייתו, בלה נוחם, הקימו בעלמון ענתות.
גד רפן

| --- | --- |

 לידה:  18 בספטמבר 1945 (בן 79) עין חרוד
 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:   צבא ההגנה לישראל
 דרגה:    סגן
 תפקידים בשירות
 מפקד מחלקת טנקים בחיל השריון
 פעולות ומבצעים
   מלחמת ששת הימים
 עיטורים
   עיטור הגבורה
 
גד רֶפֶּן (נולד ב-18 בספטמבר 1945) הוא לוחם בחיל השריון שקיבל את עיטור הגבורה עבור לחימתו בקרב עמק דותן במלחמת ששת הימים.