stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הבזאר הישן (סקופיה)

| --- | --- |

רחוב אופייני דרך הבזאר.
 מידע כללי
 סוג:  בזאר
 מיקום:  סקופיה 
 מדינה:  מקדוניה הצפונית 
 קואורדינטות:  42°00′03″N 21°26′13″E﻿ / ﻿42.000755555556°N 21.436955555556°E﻿ / 42.000755555556; 21.436955555556
  (למפת סקופיה מוגדלת) הבזאר הישן(למפת סקופיה רגילה) הבזאר הישן
 
הבזאר הישן של סקופיה או הבזאר העתיק של סקופיה (במקדונית: Стара скопска чаршија; בטורקית: Üsküp Türk Çarşısı; באלבנית: Çarshia e Vjetër e Shkupit) הוא חלק מסחרי ותרבותי-היסטורי שנמצא בסקופיה, מקדוניה הצפונית.
הנתונים המתועדים הראשונים על קיומו של הבזאר הישן הם מהמאה ה-12. בתקופת השלטון העות'מאני בסקופיה, המקום גדל במהירות לחלק המסחרי הגדול ביותר של העיר, עם כ-30 מסגדים, ארמונות ופונדקים רבים, וכמו כן אנדרטאות טורקיות אחרות. הבזאר נפגע קשות מרעידות האדמה של 1555 ו-1963, מהשריפה של 1689 ושתי מלחמות העולם, שלאחריהן הוא נבנה מחדש מספר פעמים. אך, למרות כל הנזק שנגרם, הבזאר הוא אנדרטת התרבות היחידה במקדוניה הצפונית, המכירה במורשתן של תרבויות וציוויליזציות רבות שהשתתפו בהקמתה.
מבני הבזאר הישן מתאפיינים באדריכלות עות'מאנית (אנ'), באדריכלות ביזנטית ובאדריכלות מודרנית. רבים מהבניינים ששימשו בעבר כלינת לילה למטיילים בסחר או כחמאמים לסגנים ומנהלים בעיר הועברו מחדש ומשמשים מקום לאירועי תרבות ואמנות. באזור הבזאר וסביבתו ישנם מספר מסגדים, שתי כנסיות ומגדל שעון, ובמחצית השנייה של המאה ה-20 נבנו מוזיאון מקדוניה הצפונית (אנ') והמוזיאון לאמנות עכשווית (מק').
עם אישור החוק על הבזאר הישן של סקופיה על ידי בית הנבחרים של מקדוניה הצפונית (אנ') ב-13 באוקטובר 2008, הוכרז הבזאר כאתר מורשת תרבותית בעלת חשיבות מיוחדת ומאז היא מוגנת על ידי המדינה. בתחילת 2010, הושקה תוכנית לחמש שנים להחייאת הבזאר, שמטרתה לשפץ ולתמוך במבני הבזאר, ולהשיג פיתוח כלכלי ותרבותי באזור הבזאר.
לקריאה נוספת

Г. Елезовиќ: „Турски споменици у Скопљу XXX“, Гласник Српског Научног Друштва, кн. 7-8, бр. 3-4, Скопје, 1930.
Г. Елезовиќ: „Турски споменици“, кн. 10 св. 1 (1348-1520), Српска Краљевска Академија, Београд 1940.
Лидија Богоевиќ: „Историски развиток на Скопската чаршија“, Скопје, 1966.
А. Николовски, К. Балабанов, Д. Ќорнаков: „Споменици на културата на Македонија“, Скопје, 1980.
Лидија Кумбараџи-Богоевиќ: „Османлиски споменици во Скопје“, Скопје, 1998.
С. Стојменов, И. Чоловиќ: „Поглед врз Старата скопска чаршија“, Делфина 3, Скопје, 2003.
M. Özer, Üsküp’te Türk Mimarisi (XIV-XIX y.y), Atatürk Kültür Dil ve Tarih Yüksek Kurumu, Ankara 2006.
Олга Арсова: „Етнолошка поставка во Музејот на Старата чаршија во просториите на Сули ан“, Материјали од документацијата на Музеј на град Скопје.
הערות שוליים

↑  Стара скопска чаршија: За чаршијата (אורכב 28.03.2012 בארכיון Wayback Machine), staracarsija.mk.
↑  Old Bazaaar - Skopje (אורכב 04.12.2012 ב Archive.today), Macedonia National Tourism Portal.
↑  „Звуците на чаршијата“ ќе го заживуваат старото градско јадро (אורכב 12.03.2016 בארכיון Wayback Machine), Утрински Весник, 13 септември 2010.
↑  Скопската чаршија доби заслужена заштита (אורכב 02.02.2014 בארכיון Wayback Machine), Вечер, 15 октомври 2008.
↑  Почнува ревитализацијата на скопската чаршија (אורכב 04.03.2010 בארכיון Wayback Machine), Дневник, 17 февруари 2010.
האוטוביוגרפיה של מלקולם אקס

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  מלקולם אקס בשיתוף עם אלכס היילי
 שפת המקור:  אנגלית
 סוגה:  אוטוביוגרפיה
 נושא:  מלקולם אקס 
 מקום התרחשות:  ארצות הברית 
 הוצאה
 הוצאה:  Grove Press 
 הוצאה בשפת המקור:  Grove Press
 מקום הוצאה:  ארצות הברית
 תאריך הוצאה:  1965 
 תאריך הופעה ראשונה:  29 באוקטובר 1965
 
האוטוביוגרפיה של מלקולם אקס (באנגלית: The Autobiography of Malcolm X) היא אוטוביוגרפיה שכתב מלקולם אקס, מנהיג מוסלמי ופעיל זכויות אדם אמריקאי שחור, בשיתוף עם העיתונאי האמריקאי אלכס היילי. היא פורסמה ב־29 באוקטובר 1965, תשעה חודשים אחרי הירצחו של מלקולם אקס, ומבוססת על סדרת ראיונות עומק שערך עמו היילי בשנים 1963–1965. האוטוביוגרפיה בנויה כסיפור של צמיחה רוחנית, המשרטט את משנתו של מלקולם שדגל בגאווה שחורה, לאומיות שחורה ופאן־אפריקניות. אחרי הרצח הוסיף היילי אחרית דבר המתארת את שיתוף הפעולה בין השניים ואת האירועים בסוף ימיו של מלקולם אקס.
בעוד שמלקולם אקס עצמו וחוקרים בני זמנו ראו בהיילי סופר צללים, חוקרים מודרניים נוטים לראות בו שותף מרכזי לכתיבה, שהשתיק במכוון את קולו כמספר, כדי להעניק תחושה שמלקולם מדבר ישירות לקוראים. חלקם טענו שהבחירה לכתוב בגוף ראשון עודדה חקירה עצמית והאיצה שינויים בחייו של מלקולם, ואחרים הסבירו את הניסיון לצייר את היילי כסופר צללים כחלק מנרטיב שחור שביקש לראות בספר יצירה בלעדית של אדם שהיה מנהיג דינמי ו"קדוש מעונה". היילי אמנם התחייב לכתוב את הביוגרפיה "כפי שנמסרה", אבל חוקרים רבים סבורים שהשפיע על התכנים ועל הבחירות הספרותיות של מלקולם, ומתארים שיתוף פעולה שכלל גם מאבק כוחות בין מספר הסיפור לבין מעצבו. דוגמה בולטת לכך: אחרי שעזב את אומת האסלאם, ביקש מלקולם לכתוב מחדש את הפרקים המוקדמים שעסקו בארגון, ככתב תוכחה. היילי שכנע אותו להשאיר אותם כפי שהם, לצורך בניית מתח ודרמה. היילי אף שִכתב חלקים בספר כדי להעלים ממנו את מה שהחשיב כאנטישמיות של מלקולם.
עם פרסומה, תוארה האוטוביוגרפיה בניו־יורק טיימס כ"ספר מבריק, כואב וחשוב״. ב־1998 מגזין טיים הכתיר אותה לאחד מ"עשרת ספרי העיון שחובה לקוראם".
הסופר גיימס בולדווין והמחזאי ארנולד פרל עיבדו את הספר לסרט. התסריט שכתבו היה המקור לסרטו של ספייק לי ״מלקולם אקס״ (1992).
תקציר

"האוטוביוגרפיה של מלקולם אקס" מתארת את חייו של מלקולם אקס (1925–1965), שנולד בשם מלקולם ליטל והפך לפעיל זכויות אדם.
הספר מתאר את ילדותו (בנברסקה ואז במישיגן), את מותו של אביו בנסיבות לא ברורות, ואת אשפוזה של אמו בבית חולים פסיכיאטרי. בהמשך מתוארות שנות בגרותו המוקדמת בבוסטון ובניו־יורק, ומעורבותו בפשע מאורגן, שהובילה לשש וחצי שנות מאסר (1946–1952). בהמשך מתארת האוטוביוגרפיה כיצד עם שחרורו הצטרף מלקולם אל אלייז'ה מוחמד ואומת האסלאם (1952–1963), וצמח בארגון עד שהגיע למעמד של דובר ארצי. בהמשך מתוארות התפכחותו ביחס לארגון, שאותו עזב ב־1964, עלייתו לרגל למכה, שהניעה את תהליך המרתו לדת האסלאם הסוני, ונסיעותיו לאפריקה.
מלקולם אקס נרצח ב־1965 בעיר ניו־יורק, לפני שהושלמה כתיבת הספר. באחרית הדבר מסכם היילי את ימיו האחרונים של מלקולם אקס, ומתאר בהרחבה את חוזה העבודה בין השניים ואת השקפותיו האישיות על מושא הכתיבה.
סוגה וסגנון

האוטוביוגרפיה בנויה כסיפור של צמיחה רוחנית. בדומה ל״וידויים״ של אוגוסטינוס, היא מתייחסת לחיי הנהנתנות המוקדמים של הגיבור, ומתארת שינוי פילוסופי־דתי עמוק. היילי וחוקר האוטוביוגרפיות אלברט א. סטון השוו אותה למיתוס של איקרוס. כוחו הרטורי של הטקסט נובע גם מהתהפוכות המהירות בקריירה של מלקולם, שמנעו כתיבת אוטוביוגרפיה במבנה מסורתי, ניפצו את אשליית קיומה של אישיות אחידה ומוגמרת, וחייבו פתיחות מתמדת לדרכי ביטוי ולרעיונות חדשים. האוטוביוגרפיה שואלת גם מרכיבי יסוד מצורות ספרותיות אמריקאיות אחרות: נרטיב ההמרה הפוריטני של ג'ונתן אדוארדס, ההתבוננות העצמית החילונית של בנג'מין פרנקלין וסיפורי עבדים אפרו־אמריקאים.
מורשת והשפעה

האוטוביוגרפיה, הנושאת מסר כפול של זעם ואהבה, הפכה לגורם השראה מרכזי והשפיעה על דורות של קוראים. היא זכתה לשבחים רבים ותוארה כספר מבריק ויוצא דופן, מרתק ומהפנט, וכאחד מעשרת ספרי העיון שחובה לקרוא. הספר נחשב לאחד הספרים המשפיעים ביותר בתרבות האמריקאית של סוף המאה העשרים, ובפרט לאוטוביוגרפיה האפרו־אמריקאית המשפיעה ביותר.
הביקורת על הספר התייחסה להיעדרם של תובנות וניתוח ביקורתי, ואלה הוסברו על רקע ציפייתו של מלקולם שהיילי יעסוק בתיעוד ולא בפרשנות.
לאוטוביוגרפיה ולעומד במרכזה הייתה השפעה מיוחדת על התפתחות תנועת האומנויות השחורות ועל התודעה הפוליטית של צעירים בשנות השישים המאוחרות של המאה העשרים. הסופרת בל הוקס כתבה שכסטודנטית צעירה, הספר שינה את החשיבה שלה על גזע ופוליטיקה. אריק הולדר, שכיהן כתובע הכללי של ארצות הברית, בחר בו כספר מומלץ לצעירים המגיעים לעבוד בוושינגטון.
מורשת והשפעה > הוצאה לאור ומכירות

הוצאת דאבלדיי (Doubleday) שהעניקה למלקולם והיילי מקדמה על סך 30,000 דולר לכתיבה, משכה את ידה מהחוזה שלושה שבועות אחרי הרצח, מחשש לביטחון עובדיה. מאוחר יותר באותה השנה (1965) פרסמה את הספר הוצאת גרוב (Grove Press), ומאז נמכרו ממנו מיליוני עותקים. ויליאם מנינג מארבל, היסטוריון שפרסם ביוגרפיה של מלקולם אקס, טען כי החלטת דאבלדיי הייתה ההחלטה הנוראית ביותר בהיסטוריה של תעשיית ההוצאה לאור.
מורשת והשפעה > תרגומים לשפות לועזיות ולעברית

הספר התפרסם ביותר מ־45 מהדורות שונות ובשפות רבות, אך לא תורגם לעברית. המשורר והסופר מתי שמואלוף, שעבודת התזה שלו עסקה במשמעויות הנרטיביות והמיתיות של הופעת דמותו של מלקולם אקס בסרטו של ספייק לי, תרגם לעברית את ארבעת הדפים הראשונים של האוטוביוגרפיה, שהתפרסמו באתר "רשימות" ב־2007.
דפוס האחים שולזינגר

דפוס האחים שולזינגר היה בית דפוס והוצאה לאור יהודי שפעל בניו יורק, מבתי הדפוס היהודיים הגדולים בעולם.
בית הדפוס התמחה בעיקר בצילום ספרים שנדפסו, ניקוי וריטוש הספרים, הגהתם ותיקוני תוכן. לפי גצל קרסל, הדפיס בית הדפוס במהלך שנות פעולתו יותר ממאה מיליון פריטי דפוס.
היסטוריה

בית הדפוס הוקם בידי מיכל יהושע (יליד 1906) ושמואל (יליד 1908), ילידי ירושלים ונכדיו של שמואל הומינר מבוני שכונות ירושלים. בצעירותם עבדו בירושלים בבית הדפוס של רפאל חיים הכהן ברחוב יפו ובבית חרושת למרצפות. ב-1928 ניצלו את אזרחותו האמריקנית של אביהם, ובאמצעות הפחתת מספר שנים בגילם קיבלו ויזה אמריקנית כילדים והיגרו לארצות הברית.
בתקופה הראשונה לשהותם בארצות הברית ניהל שמואל שולזינגר בית דפוס קטן בשם "National Printing Co.". ולאחר תקופה רכש אותו. הוא צירף אליו את אחיו מיכל יהושע כשותף והחליף את שם בית הדפוס ל"האחים שולזינגר" (Shulsinger Bros.) את הספר העברי הראשון בהוצאת בית הדפוס, ששה סדרי משנה בשני חלקים, הדפיסו ב-1944.
בסוף שנות ה-70, לאחר פטירת אחיו מיכל יהושע, עלה שמואל שולזינגר לישראל ומסר את בית הדפוס לידיה של בתו לאה.
דריל גרגורי

| --- | --- |

 לידה:  26 ביוני 1965 (בן 59) דאריין, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת המדינה של אילינוי 
 שפות היצירה:  אנגלית אמריקאית 
 פרסים והוקרה:  פרס שירלי ג'קסון לנובלה (2014) 
 darylgregory.com
 
דריל גרגורי (באנגלית: Daryl Gregory; נולד ב-1965) הוא סופר מדע בדיוני, פנטזיה וקומיקס אמריקאי. גרגורי זכה בפרס קרופורד לשנת 2009 על ספר הביכורים שלו, "פנדמוניום". הספר היה בין המועמדים הסופיים לפרס לוקוס ולפרס הפנטזיה העולמי.
קורות חיים

גרגורי נולד וגדל בשיקגו, אילינוי, עם שתי אחיותיו. הוא בעל תואר ראשון באנגלית ותיאטרון מאוניברסיטת המדינה של אילינוי (1987). בשנת סיום התואר שלו נישא לקטלין בישקה. לאחר קבלת התואר לימד בבית ספר תיכון במישיגן במשך שלוש שנים, ועבר לסולט לייק סיטי כשאשתו החלה לעבוד באוניברסיטת יוטה. כיום השניים מתגוררים בסטייט קולג', פנסילבניה, שם מועסקת אשתו באוניברסיטת פן סטייס. גרגורי עובד, במקביל לקריירה הספרותית שלו, כמתכנת ב"מיניטאב". לזוג שני ילדים, אמה ואיאן.
יצירתו

הסיפור הראשון שמכר גרגורי נקרא "In the Wheels" והוא נמכר למגזין "Science Fiction and Fantasy" בשנת 1990.
ספר הביכורים שלו, "פנדמוניום", פורסם בהוצאת דל ריי בשנת 2008. הוא זכה עבורו בפרס קרופורד היוקרתי לספר הפנטזיה הטוב ביותר בשנת 2009, והיה בין המועמדים הסופיים לפרס לוקוס ולפרס הפנטזיה העולמי.
פנדמוניום תורגם לעברית על ידי דוד חנוך ויצא בהוצאת גרף ב-2011.
ספרו השני, "האלף בית של השטן", פורסם גם הוא בהוצאת דל ריי, ב-2009. הספר הוכתר כאחד מהספרים הטובים ביותר באותה שנה על ידי המגזין "Publisher's Weekley"‏. הספר היה מועמד לפרס פיליפ קיי. דיק בשנת 2011. תורגם גם הוא לעברית על ידי דוד חנוך, ויצא לאור בהוצאת גרף. הספר זכה בפרס גפן לשנת 2014 בקטגוריית ספר המדע הבדיוני המתורגם הטוב ביותר.
ב-2011 יצא ספרו השלישי, "Raising Stony Mayhall", שהוגדר כאחד מספרי המדע הבדיוני הטובים של השנה על ידי Library Journal. באותה שנה יצא קובץ של סיפוריו הקצרים, בשם "Unpossible and Other Stories", בהוצאת Fairwood Press ‏. המגזין Publisher's Weekly ציין את הספר כאחד מחמשת ספרי המדע הבדיוני הטובים ב-2011.
במקביל לכתיבת רומנים, עוסק גרגורי גם בכתיבת קומיקס. ב-2010 גרגורי הוזמן על ידי Boom! Studios לכתוב בשותפות עם קורט בוזיאק את סדרת הקומיקס "Dracula: Company of Monsters", ולכתוב בעצמו את הסדרה "Planet of the Apes". עבור חברת IDW הוא כתב נובלה גרפית בשם "The Secret Battles of Genghis Khan", והיא פורסמה במרץ 2013.
מכתביו > ספרים

Pandemonium (Del Rey Books, 2008)
פנדמוניום (2011). מאנגלית: דוד חנוך. הוצאת גרף.
The Devil's Alphabet (Del Rey Books, 2009)
האלף בית של השטן (2013). מאנגלית: דוד חנוך. הוצאת גרף.
Raising Stony Mayhall (Del Rey Books, 2011)
Unpossible and Other Stories (Fairwood Press, 2011)
We Are All Completely Fine (Tachyon Publications, 2014)
כולנו ממש בסדר (2016). מאנגלית: דוד חנוך. הוצאת גרף.
מכתביו > סיפורים קצרים

In the Wheels (Fantasy and Science Fiction Magazine, August 1990)
Taking the High Road (Amazing Magazine, September 1991)
The Sound of Glass Breaking (Antietam Review, Spring 1992)
An Equitable Distribution (Hitchcock's Magazine, October 1997)
Free, and Clear (Fantasy and Science Fiction, February 2004)
The Continuing Adventures of Rocket Boy (Fantasy and Science Fiction, July 2004)
Second Person, Present Tense (Asimov's Science Fiction Magazine, September 2005)
Gardening at Night (Fantasy and Science Fiction Magazine, April 2006)
Damascus (Fantasy and Science Fiction Magazine, December 2006)
Dead Horse Point (Asimov's Science Fiction Magazine, August 2007)
Unpossible (Fantasy and Science Fiction Magazine, October 2007)
The Illustrated Biography of Lord Grimm (Eclipse 2, October 2008)
Glass (Technology Review Magazine, November/December 2008)
What We Take When We Take What We Need (Subterranean Magazine, 2009)
Message From the Bubblegum Factory (in the anthology Masked, formerly known as With Great Power, 2010)
מכתביו > קומיקס

Dracula: Company of Monsters
Volume One (collects #1-4, tpb, 2011)
Volume Two (collects #5-8, tpb, 2011)
Volume Three' (collects *9-12, tpb, 2011
Planet of the Apes
Volume One (collects #1-4, tpb, 2011)
Volume Two (collects #5-8, tpb, 2012)
Issues #9-15, ongoing
The Secret Battles of Genghis Khan (tpb, 2012)
האסם (סרט)

| --- | --- |

 בימוי:  ג'סטין אם. סימאן 
 תסריט:  ג'סטין אם. סימאן
 עריכה:  ג'סטין אם. סימאן
 שחקנים ראשיים:  מיטשל מוסולינו  ויל סטאוט  לקסי דריפס
 מוזיקה:  ג'ייסון אינגליש ורוקי גריי
 צילום:  זיין הרשברגר
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  Nevermore Production Films
 חברה מפיצה:  Terror Films
 הקרנת בכורה:  12 במרץ 2016
 משך הקרנה:  90 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  אימה
 דף הסרט ב־IMDb
 
האסם (באנגלית: The Barn) הוא סרט אימה אמריקאי משנת 2016, אשר נכתב ובוים על ידי ג'סטין אם. סימאן ובו מככבים מיטשל מוסולינו, ויל סטאוט, לקסי דריפס, קורטלנד ווארד, ניקי האוול, ניקולאוס ג'ושוע, לינה קוויגלי, וארי להמן. הסרט מתרחש בשנת 1989 ועוסק בשני חברים אשר מקימים לתחייה קללה קטלנית.
עלילה

כל מה שסם וג'וש רוצים לעשות רוצים לעשות זה להשתעשע בליל כל הקדושים ולעשות קצת דברים שובבים לפניי שיסיימו את התיכון שנה הבאה. הם מחליטים ללכת להופעה ובדרך נתקלים באסם נטוש, אך מה שהם לא יודעים זה שבאסם שהם נמצאים בו יש קללה קטלנית שמעירה לחיים מפלצות.
ליהוק

מיטשל מוסולינו בתפקיד סם
ויל סטאוט בתפקיד ג'וש
לקסי דריפס בתפקיד מישל
קורטלנד ווארדארד בתפקיד כריס
ניקי האוול בתפקיד ניקי
ניקולאוס ג'ושוע בתפקיד ראסל
לינאה קוויגלי בתפקיד גברת ברנהרט
ארי להמן בתפקיד ד"ר רוק
ראיין נוגי בתפקיד שירלי גארט
דייוויד המפטון בתפקיד ג'ורג
ג'יימס וולדון בתפקיד מר דניאלס
ג'סטין מ. סימן בתפקיד בוגימן
ריק בילוק בתפקיד טיף
הוצאה

הסרט הוקרן בהקרנת בכורה ב-12 במרץ 2016 בפסטיבל "Fright Night Theatre" שהתרחש בקנדה ולאחר מכן הוקרן בפסטיבלים נוספים כמו פסטיבל סרטי האימה "Crimson Screen" שבארצות הברית ובפסטיבל סרטי האימה "Idaho" שהתקיים גם הוא בארצות הברית.
פרסים

הסרט היה מועמד למספר פרסים. הוא היה מועמד ל-7 פרסים בטקס פרסי "Maverick" ומתוך המועמדויות זכה בפרס "Best Original Score: Feature" אשר ניתן לרוקי גריי על המוזיקה בסרט. בסרט הפרסים של פסטיבל "Idaho" הוא זכה בפרס של הסרט הטוב ביותר ע"פ בחירת הקהל ובטקס "Crimson Screen Horror Film Fest" הוא היה מועמד ל-7 פרסים נוספים וזכה בשניים מהם בקטגוריות "הסרט העלילתי הטוב ביותר" ו"הצילום הטוב ביותר לסרט עלילתי".
הערות שוליים

↑  The Barn, 2016-03-12, נבדק ב-2020-11-16
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "האסם (סרט)".
הבזיליקה האופרזיאנית בפורץ'

הבזיליקה האופרזיאנית בפורץ' (קרואטית Eufrazijeva bazilika u Poreču; איטלקית Basilica Eufrasiana di Parenzo) היא בזיליקה בעיר פורץ' באיסטריה שבקרואטיה, ויחד עם המתחם הבישופי שבו היא ממוקמת, היא הוכרזה ב-1997 כאתר מורשת עולמית. המתחם כולל את הבזיליקה, חדר תשמישי הקדושה, בפטיסטריום, מגדל פעמונים ואת ארמון הארכיבישוף הסמוך. הבזיליקה המוקדשת למריה, אם ישו נחשבת לדוגמה לאדריכלות ביזנטית מוקדמת באזור וידועה בעיקר בשל הפסיפסים העשירים שבה.
היסטוריה

הבזיליקה הוקמה באמצע המאה ה-6 בתקופתם של הבישוף אופרזיוס שעל שמו היא קרויה והקיסר יוסטיניאנוס הראשון, באתר בו ניצבו שלוש בזיליקות קודמות החל במאה ה-4. הכנסייה הראשונה במקום הייתה בית תפילה פשוט בתוך בית מגורים רומי, שהוקם בשנת 313, ועצמותיו של המרטיר מאורוס הקדוש, הבישוף הראשון של העיר, הונחו בה. כנסייה זו הורחבה ושופצה ונוסף לה אולם שני בהמשך המאה ה-4. במאה ה-5 נבנתה כנסייה חדשה באתר ובה שלושה מעברים. הכנסייה הנוכחית הוקמה באמצע המאה ה-6 על ידי אופרזיוס ובכתובת שקבע באפסיס ציין כי הכנסייה הקודמת שניצבה במקום הייתה במצב מדורדר ונעדרת עיטורים. מחקרים שנערכו במקום קבעו כי הצהרתו של הבישוף הייתה מוגזמת במידת מה, והכנסייה שהקים התבססה על שלושה מהקירות ההיקפיים של קודמתה, וכן התגלו עקבות פסיפסים שהיו קבועים בה.
לצד הבזיליקה החדשה הקים אופרזיוס מספר מבנים נוספים שכללו אטריום בכניסה למבנה, בפטיסטריום, ארמון בישופות גדול בין הבזיליקה לחוף הים שמצפון לה, וקפלה קטנה צפונית-מזרחית לה. כל המבנים עוטרו בעושר בפסיפסים, אלבסטר, שיש, דר וסטוקו. תוספות מאוחרות למבנה כללו את מבנה ה"קנוניקה" מ-1257 ואת מגדל הפעמונים מהמאה ה-16, וכן מספר מבנים משניים כמו חדר המלבושים מהמאה ה-15 ושתי קפלות מהמאות ה-16 וה-19.
המתחם

הבזיליקה מחולקת לשלושה מעברים שבצידם המזרחי שלושה אפסיסים שהמרכזי שבהם גדול וגבוה משני האחרים, וקבועים בו ארבעה חלונות. הקיר המערבי, הצפוני והדרומי של הבזיליקה השתייכו לכנסייה הקודמת שניצבה במקום קודם לכן, וכך גם בסיסיהם של שתי שורות בנות תשעה עמודים כל אחת, המחלקות את החלל הפנימי של המבנה. העמודים פשוטים אך נושאים כותרות מעוטרות בסגנונות שונים. כותרות העמודים בכל זוג בשתי השורות זהות. העמודים נושאים שתי ארקדות של קשתות המצופות בסטוקו. המזבח שהוקם בשנת 1277 תופס את רוב שטחו של האפסיס המרכזי, ומעליו חופה גדולה הנישאת על ידי ארבעה עמודי שיש.
המוטיב העיקרי באפסיס שצורתו כשל חצי כיפה, הוא פסיפס הבתולה האוחזת בישו ומעליהם יד המחזיקה בזר והמייצגת את האל-האב. מצדדיהם ניצבים מלאכים, מרטירים מקומיים ודמותו של הבישוף אופרזיוס האוחז בדגם של הבזיליקה. מעל לחצי הכיפה פסיפס נוסף ובו נראים ישו האוחז בספר פתוח הנושא את הכיתוב "Ego sum Lux vera" ("אני האור האמיתי") ומשני צדדיו 12 השליחים. הקשת שמתחת לפסיפס זה מעוטרת בפסיפסים עגולים שבהם נראה "שה האלוהים" ושתים-עשרה קדושות מעונות. שני הפסיפסים העיקריים בין חלונות האפסיס מתארים את הביקור ואת הבשורה. האפסיסים המשניים מעוטרים גם הם בפסיפסים.
רק חלקים מארמון הבישוף המקורי שנבנה במאה ה-6 שרדו, והמבנה הנוכחי הוא תוצר של שינויים ותוספות במשך מאות שנים, והוא פונקציונלי במראהו. לפי דיווחים מהמאה ה-16 הבפטיסטריום והאטריום היו אותה עת במצב של הרס, אך הם שופצו באופן מקיף בשנים האחרונות באופן ששימר את מראם המקורי.
דפסון

|  נתונים כימיים |
| --- | --- |
 מסה מולרית:  248.061949 יחידת מסה אטומית מאוחדת 
 בטיחות
 קטגוריית סיכון בהריון:  קטגוריית סיכון B2 (אוסטרליה), קטגוריית סיכון C 
 מזהים
 קוד ATC:  J04BA02, D10AX05 
 מספר CAS:  80-08-0
 PubChem:  2955
 ChemSpider:  2849
 
דפסון, כדור תלת־ממדי
דפּסוֹן, הידוע גם כ-Diaminodiphenyl Sulfone (DDS) הוא אנטיביוטיקה שנפוץ להשתמש בה לטיפול בצרעת בשילוב עם ריפמפיצין וקלופאזימין (באנגלית: Clofazimine). בנוסף לכך, נהוג להשתמש בתרופה לטיפול באקנה ומחלות עור אחרות. אפשר להשתמש בתרופה כמשחה או כטבליות.
תופעות לוואי חמורות עלולות לכלול: ירידה בתאי דם, המוליזה; במיוחד אצל אנשים שסובלים מחוסר האנזים G6PD או רגישות יתר. תופעות לוואי נפוצות כוללות בחילות ואובדן התיאבון. תופעות לוואי אחרות כוללות דלקת כבד ומספר סוגים של פריחות בעור. אף על פי שזה לא ברור לגמרי האם בטוח להשתמש בתרופה במהלך הריון או לא, כמה רופאים ממליצים להמשיך בטיפול לנשים עם צרעת אפילו במהלך הריון.
דפסון נחקר לראשונה כאנטיביוטיקה בשנת 1937. השימוש בו כטיפול בצרעת החל בשנת 1945. התרופה נמצאת ברשימת התרופות החיוניות של ארגון הבריאות העולמי, התרופות החשובות ביותר הנדרשות בכל מערכת בריאות בסיסית. הצורה האוראלית זמינה כתרופה גנרית והיא לא יקרה במיוחד.
שימושים רפואיים

בדרך כלל, דפסון משולב עם ריפמפיצין וקלופאזימין לטיפול בצרעת.
הוא משמש לטיפול וגם למניעת דלקת ריאות מפנימוציסטיס קריניי (PCP). דפסון גם כן משמש למנוע טוקסופלזמוזיס, אצל אנשים שאינם מסוגלים לסבול טרימיתופרם (באנגלית: trimethoprim) עם סלפימיתוקסאזול (באנגלית: sulfamethoxazole).
דפסון עשוי לשמש לטיפול בעקיצות ששן חום שהפכו לנקרוזה. דפסון יחד עם דיאטה ללא גלוטן עשוי גם לעזור עם dermatitis herpetiformis.
דפסון אוראלי היה אחד מהתרופות הראשונות המשמשות לטיפול באקנה בינוני עד חמור, ועדיין משמש מדי פעם לטיפול באקנה במקרים חמורים. צורה אקטואלית של דפסון היא גם יעילה עם פחות תופעות לוואי.
עדיין לא ברור אם השילוב עם פירימיתאמין (באנגלית: pyrimethamine) שימושי במניעת המלריה.
תופעות לוואי

תסמונת רגישות יתר מדפסון מתפתחת אצל 0.5%–3.6% מאנשים שטופלו בתרופה, עם שיעור תמותה של 9.9%.
תופעות לוואי > דם

תופעות הלוואי המשמעותיות ביותר של תרופת הדפסון הן המוליזה (שעלולה להוביל לאנמיה המוליטית) ומטהמוגלובינמיה. כ-20% מהחולים שטופלו בדפסון סובלים מהמוליזה. תופעה זו נפוצה וחמורה יותר אצל חולים עם חוסר באנזים G6PD. דווח מקרה של המוליזה אצל ילוד מדפסון בחלב אם. אגרנולוציטוזיס מתרחש לעיתים רחוקות כאשר דפסון בשימוש לבד, אבל מתרחש בתדירות גבוהה יותר בשילוב עם טיפולים למניעת מלריה. חריגות במבנה תאי דם לבנים, כוללים אנמיה אפלסטית, הם נדירים, אך הם הגורם למרבית מקרי המוות המיוחסים לדפסון.
תופעות לוואי > כבד

דלקת כבד רעילה וצהבת דווחו על ידי היצרן. צהבת עלולה להתרחש גם כחלק מתגובת הדפסון או תסמונת דפסון. דפסון מעובד על ידי מערכת ציטוכרום P450 (באנגלית: (Cytochromes P450 (CYPs), במיוחד איזואנזים CYP2D6, ו-CYP2B6 ו-CYP2C19.
תופעות לוואי > עור

כאשר שימוש מקומי, דפסון יכול לגרום לגירוי קל בעור, אדמומיות, עור יבש, צריבה וגרד. כאשר נעשה שימוש בדפסון יחד עם מוצרי בנזואיל פרוקסיד, עלולים להופיע כתמי עור צהובים או כתומים זמניים.
תופעות לוואי > תופעות לוואי אחרות

תופעות לוואי אחרות נפוצות כוללות בחילה, כאב ראש, ופריחה. בנוסף לנדודי שינה, פסיכוזה, ונוירופתיה פריפרית. השפעה על הריאות מתרחשת רק לעיתים נדירות, ועלולות להיות חמורות, אך בדרך כלל הן הפיכות.
מנגנון פעולה

כאנטיביוטיקה, דפסון מעכב סינתזת חיידקי חומצת dihydrofolic, באמצעות תחרות עם חומצת para-aminobenzoic על האתר הפעיל של synthase dihydropteroate. למרות שמבחינה מבנית דפסון שונה ממשפחת הסולפונאמידים, יש לו אותו מנגנון פעולה.
כאשר נעשה שימוש בדפסון לטיפול בבעיות עור שבהן אין לחיידקים תפקיד, מנגנון הפעולה של דפסון אינו ברור. לדפסון יש השפעות אנטי-דלקתיות והשפעה על המערכת החיסונית.
כחלק מפרץ הנשימה שמשמש נויטרופילים להרוג את החיידקים, Myeloperoxidase ממיר מי חמצן H2O2 לחומצה תת-כלורית (באנגלית: hypochlorous acid HOCl). החומצה הזאת היא החומצה החזקה ביותר שנוצרת על ידי נויטרופילים, ועלולה לגרום לנזק משמעותי ברקמות הגוף בהימצאות דלקת. דפסון עוצר את ה-Myeloperoxidase בצורת ביניים לא פעילה, מה שגורם לעיכוב האנזים. הדבר מונע הצטברות של חומצת היפוכלורוס, ומפחית את הנזק לרקמות במהלך דלקת.
עיכוב Myeloperoxidase גם הוצע כמנגנון חוסך-נוירון להפחתת דלקת במחלות ניווניות כגון מחלת אלצהיימר ושבץ.
למרות שדפסון אנטי-דלקתי ולא סטרואיד, הוא לא מתאים להגדרה הרגילה של NSAID (נוגדי דלקת שאינם סטרואידים). על פי ההגדרה, משפחת ה-NSAID חוסמים cyclo-oxygenase כמנגנון הפעולה העיקרי שלהם, אשר דפסון לא עושה.
הדפסון חסר ריח, אבקת גבישים לבנה עד קרמי-לבנה עם טעם מעט מריר.
היסטוריה

בתחילת המאה ה-20, הכימאי הגרמני פאול ארליך היה מפתח תאוריות של רעילות סלקטיבית מבוססות במידה רבה על היכולת של פיגמנטי צביעה מסוימים להרוג את המיקרואורגניזמים. גרהרד דומק, שמאוחר יותר זכה בפרס נובל למאמציו, פרץ דרך בשנת 1932 עם גילוי הפרונטוזל האדום האנטי-בקטריאלי (באנגלית: sulfonamidochrysoidine). מחקרים נוספים באותו הקשר פתחו את הדרך לתרופת הסולפונאמידים, הסוכן הפעיל של הפרונטוזל, על ידי דניאל בווית (באנגלית: Daniel Bovet) והצוות שלו במכון פסטר (1935), ולאחר מכן הדפסון פותח באופן עצמאי על ידי ארנסט פורניו (באנגלית: Ernest Fourneau) בצרפת. ועל ידי גלאדווין בטל (באנגלית: Gladwin Buttle) בבריטניה.
ראו גם

אנטיביוטיקה
דלקת כבד
נויטרופילים
סולפונאמידים
הבחירות הכלליות בגרינלנד 2021

הבחירות הכלליות התקיימו בגרינלנד ב-6 באפריל 2021, ובהן נבחרו כל 31 חברי הפרלמנט. מפלגת אינואיט אטקטיגיט זכתה בבחירות, והביסה את המפלגה סיומוט שזכתה בכל מערכות הבחירות מאז שנת 2009. אינואיט אטקטיגיט זכו ב-12 מושבים בפרלמנט, ואילו סיומוט רק עשרה.
רקע

בנובמבר 2020, ראש ממשלת גרינלנד, קים קילסן, הפסיד בבחירות המקדימות של מפלגתו, "סיומוט" לאריק ינסן. על אף שהפסיד, קילסן לא פרש מתפקידו כראש הממשלה. היריבות בין השניים גרמה לכך שמפלגת הדמוקרטים נסגה מן הקואליציה, והותירה את מפלגת סיומוט עם 12 מושבים בפרלמנט (מיעוט לעומת האופוזיציה). לאחר שקילסן כשל בהקמת קואליציה חדשה, הפרלמנט הגרינלנדי הצביעו בעד לקיום בחירות בזק במדינה.