stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
משטרי אחריות בדיני נזיקין
עוולה נזיקית > האשם

יסוד האשם – הפרה של חובה:
הפרת חובה מורכבת ממרכיב עובדתי וממרכיב נפשי.
כל התנהגות אנושית, במעשה או במחדל, יכולה להיות בסיס לעוולה – אם נתקיימו שאר יסודות העוולה. ההבחנה בין מעשה למחדל נעשית על ידי זיהוי גורם הסיכון. אם אדם יצר את הסיכון, ועדיין נמנע מעשיית מעשה, אזי מדובר במחדל. מכאן נובעת הבעייתיות של מחדל בדיני נזיקין; לא ניתן להטיל על אדם אחריות למנוע נזק שלא הוא יצר על פי דיני הנזיקין. לדיני הנזיקין אין אפשרות לתמרץ בני אדם למנוע סיכונים שלא הם יצרו, וזאת בניגוד לדיני העונשין שמענישים על מחדל גם ללא נזק.
הפתרון למחדלים הוא לבחור באופן שרירותי את האדם עליו מוטל למנוע את הסיכון. הבחירה היא אמנם שרירותית כביכול, אך מושתתת על הגיון בריא. כך ניתן להגיע לתוצאה היעילה. הבעייתיות היא כאשר לא כולם מודעים לקריטריונים.
עוולה נזיקית > נזק

רוב העוולות דורשות נזק. לא ניתן לתבוע אלא אם כן מתקיים נזק. רכיב הנזק הוא גם המפריד בין דיני הנזיקין לבין דיני העונשין. ישנו הבדל גדול גם מבחינה היסטורית – דיני העונשין התפתחו מתוך דיני הנזיקין. לדוגמה, בדיני העונשין ישנן עבירות ניסיון – אין הכרח שנגרם נזק או תוצאה.
בדיני נזיקין, ישנן שתי עוולות – תקיפה (§23) לפקודת הנזיקין והסגת גבול (§29) לפקודה – בהן לא בהכרח נגרם נזק. – שתי עוולות אלה הן עוולות per se. התנהגות שהיא רעה כשלעצמה, ובעלות חומרה רבה מבחינה מוסרית. הצדקה היסטורית: במשפט המקובל למדו על הזכות מן הסעד. היו צווים שאסרו על הסגת גבול ועל תקיפה.
עוולה נזיקית > קשר סיבתי

מוציא נזק לא צפוי או הליך גרימה לא צפוי. תנאי בסיסי בנזיקין זה הקשר הסיבתי צריך להחליט האם הוראות הפקודה חלות על העוולה הספציפית או לא. אם אין קשר סיבתי לא נחייב את האשם בתשלום.
יש להבחין בין קשר סיבתי עובדתי לקשר סיבתי משפטי:
קשר סיבתי עובדתי: קובע האם יש חבות ואם כן באיזה היקף, מבדילים בין נזק ראשוני לאחרון. המבחן הבסיסי הוא "מבחן הסיבה בלעדי אין" כלומר ללא מעשה או מחדל מסוימים מצד האשם הנזק לא היה נגרם.
קשר סיבתי משפטי: האם הסיכון שהתממש בפועל זהו הסיכון העוולתי? לדוגמה כאשר אדם יורה לעבר אדם אחר הוא לא מצפה שהניזוק ייפגע עקב נפילת גג בניין, קש"ס משפטי כולל גם דיון בריחוק הנזק כלומר עד כמה השרשרת ממשיכה.
משטרי אחריות בנזיקין (יסוד נפשי)

דיני הנזיקין לא מתעניינים בדרך כלל ביסוד הנפשי של גורם העוולה, מניע חיובי לא יכשיר פעולה אסורה, ומניע שלילי לא יקנה עלית תביעה אם ההתנהגות עצמה הייתה כדין. דיני הנזיקין מתרכזים ביסוד הנפשי העומד מאחורי ההתנהגות.
היסוד הנפשי בנזיקין שונה מעונשין: במסגרת השאלה מה יכול להיחשב כעוולה, דיני נזיקין דומים לדיני העונשין אך באופן פחות דרמטי מבחינים בין היסוד התודעתי לבין היסוד הרגשי/רצוני.
בכל הקשור למישור התודעתי - האם אני מודע למה שאני עושה? זו שאלה חשובה בדיני הנזיקין - מישור התודעה הוא מרכזי במישור הנפשי. האם הייתי מודע בפועל להתנהגות? או למחדל שלי? האם יש מודעות בכוח -לא הייתי מודע אך יכולתי להיות מודע, או שאין מודעות כלל - זו שאלה חשובה מאוד מבחינה נזיקית. לגבי היסוד הרצוני - זו שאלה פחות חשובה בנזיקין והרבה יותר חשובה בעונשין ולא במקרה. דיני הנזיקין עוסקים פחות
בגמול, עונש - והרבה יותר בלפצות. פחות חשוב לנו כמה אשמה מוסרית יש שם. לכן ההבחנה בין ידיעה לכוונה היא די חלשה בנזיקין - קיימת אך לא כה חשובה.
המקבילה של המדרג של היס"נ מעונשין נקרא משטרי אחריות - זה מקביל בעונשין לסוגים השונים של היסוד הנפשי.
המדרג של היסודות הנפשיים/משטרי אחריות:
פקודת הנזיקין לא מפרטת רמות של אחריות ולא מסווגת דרגות של רשלנות. בפקודה אין שימוש במונחים של אחריות מוחלטת, אחריות חמורה או מוגבלת, או אחריות רגילה, אנו מסיקים מתוכן העוולה ומהגדרת ההתנהגות האסורה מהו היקף האחריות והאם היא רגילה חמורה או מוחלטת.
מדרג היסודות הנפשיים בדיני הנזיקין – משטרי אחריות:
הסדר הוא מהמשטר הנוח ביותר לנתבע-המזיק ונסיים במשטר שהוא הכי טוב לתובע-הניזוק, ורוב הסיכויים שמנצחים איתו בנזיקין, נטל ההוכחה הוא על התובע ולכן הוא צריך להוכיח את היסוד הנפשי {משטר האחריות}.
מהו משטר האחריות הכי טוב לנתבע כאשר נגרם נזק? ייתכן שאני גורם נזק שאני אפילו לא צריך לשלם - כיוון שיש משטרי חסינות.
הבא בתור הכי טוב לנתבע - שהעוולה תדרוש כוונה: יצטרכו להראות שהתנהגותו גרמה לנזק ושיש קשר סיבתי בין ההתנהגות לנזק, אך זה לא מספיק - יצטרכו להראות שבאופן סובייקטיבי הייתה לו כוונה. דוגמה - תקיפה סעיף 23. אמרנו שבדיני הנזיקין ההבחנה כוונה וידיעה אינה כה חשובה - ביחד עם הכוונה אפשר לשים גם את הידיעה ואין הבדל משמעותי ביניהן. עוולה שדורשת ידיעה - גרם הפרת חוזה: מישהו מתערב בין צדדים בחוזה ואומר לחייב חוזי - אל תקיים את החוזה איתו, תקיים אותו איתי- סעיף 62 לפקודה.
- ההבחנה מה זה זדון לא כה חשובה, פעמים רבות הפסיקה פירשה את זה כידיעה. זאת כי ההבחנה בין כוונה לידיעה אינה כה חשובה. הזדון צריך להיות כלפי זה שאני יודע שאין ממש בתביעה הזו.
נטל ההוכחה הוא על התובע ולכן הוא צריך להוכיח את היסוד הנפשי.
מה המשטר הבא שהוא פחות טוב לנתבע אך עדיין לא טוב לתובע?
השלב הבא: רשלנות שהיא העוולה הכי גדולה בנזיקין, אחר כך יש לנו אחריות חמורה שהיא גם עוולה גדולה בנזיקין.
בסוף יש לנו אחריות מוחלטת שהיא הכי גרועה לנתבע.
- (באשמה מוסרית-כוונה- לא היית בסדר סובייקטיבית, ברשלנות לא היית בסדר אובייקטיבית ובאחריות מוחלטת אתה יכול בכלל להיות הכי בסדר ותצטרך לפצות).
סוגי האחריות-הגדרות:
במילים אחרות ההסדר יהיה-
א. חסינות-
ב. כוונה/ידיעה –
ג. רשלנות – ידיעה בכוח –
ד. אחריות חמורה –
ה. אחריות מוחלטת-
מרבית המקרים נשלטים או על ידי רשלנות או על ידי אחריות חמורה. ברשלנות די להראות שלנתבע ישנה אשמה חברתית, שהתנהג באופן בלתי סביר שסטה מאיזה שהוא סטנדרד. באחריות חמורה עצם הקשר הסיבתי בין הנזק להתנהגות הנתבע מספיקים כדי להקנות זכות לפיצוי.
משטרי אחריות בנזיקין (יסוד נפשי) > משטרי חסינות

חסינות – זהו משטר האחריות הכי טוב לנתבע כי הוא לא אחראי על תוצאות מעשיו, יש כמה סוגי חסינות:
קטינים - סעיף 9 לפקודה: ילדים מתחת לגיל 12 יכולים להזיק כרצונם ולא ניתן לתבוע כל עוד זה לא פלילי (פלילי זה מגיל 9). חסינות של קטין היא חסינות דיונית ולא מהותית, מכאן שמעביד של קטין אינו יכול להסתתר מאחורי חסינות של עובדו הקטין ויהיה אחראי באחריות שילוחית.
האחריות הדיונית משמע אי יכולת לתבוע ואין משמע אי קיומה של עוולה.
מאחר שלילדים מתחת לגיל 12 יש חסינות, האחריות לנזק שהילדים גרמו יכולה ליפול על הוריהם בטענת אחריות שילוחית.
שופטים – סעיף 8 לפקודה: כדי להעניק חופש פעולה לשופט הוענקה לו חסינות מאחריות בכל הנוגע להתנהגותו ולהחלטתו במסגרת ההליך השיפוטי. במשפט העברי חסינות שופטים היא סוגיה מאוד מורכבת ומסועפת, אך אכן עיקרון זה מקבל עיגון משמעותי.
ישנן חסינויות נוספות כמו חסינות עובדי ציבור ועובדי מדינה אך אין צורך בפירוט לצורך הגדרת המושג הנדון.
משטרי אחריות בנזיקין (יסוד נפשי) > כוונה

ההבחנה בין ידיעה לכוונה הרבה פחות חשובה בדיני הנזיקין מענפי משפט אחרים, יהיה קשה להוכיח ולהראות זאת אם העוולה דורשת כוונה. לדוגמה סעיף התקיפה 23 לפקודה.
יחד עם הכוונה אפשר לשים ידיעה אין הבדל משמעותי.
משטרי אחריות בנזיקין (יסוד נפשי) > אחריות חמורה

אחריות ללא בדיקת אשמה עם הגנות האחריות קמה ללא צורך בהוכחת אשמה ואפילו אם בידי התובע להוכיח שהנתבע התרשל אין בכך צורך, די בעובדה שנגרם נזק. לדוגמה חוק האחריות למוצרים פגומים: בחוק זה קיימת מוטלת האחריות על היצרן לנזקים שעלולים להיגרם ממוצריו הפגומים, למעט אם יוכל היצרן לעמוד בהגנות הקבועות בחוק.
מה שמבדיל בין אחריות חמורה למוחלטת זה שבאחריות חמורה מכירים במספר הגנות המאפשרות לנתבע להתחמק מאחריותו ההגנות מתבססות על התנהגות התובע, עליו כלל לא דיברנו - דיברנו רק ביחס לנתבע עד כה.
זו שאלה אחרת מה החשיבות של התנהגות התובע - זה יעשה את ההבדל בין אחריות חמורה למוחלטת: באחריות מוחלטת הנתבע לא מעניין אותי - הוא בכל מקרה צריך לשלם, אך האחריות חמורה אני נותן לו הגנה אחת משמעותית: באחריות חמורה אני מאפשר לנתבע להתגונן באמצעות התנהגות התובע: אם התובע לא היה בסדר, באחריות חמורה זה מציל אותי. באחריות מוחלטת לא אכפת לי אם זה שדרסתי היה שיכור, ובאחריות חמורה זה יציל אותי.
משטרי אחריות בנזיקין (יסוד נפשי) > אחריות מוחלטת

אחריות מוחלטת הייתה קיימת בחקיקה הישראלית עד שנת 1995, וכיום, הוחלפה באחריות קפידה.
אחריות מוחלטת (לפני 1995): אחריות מסוג "אחריות מוחלטת" היא האפשרות המקלה ביותר על הניזוק במשפט הישראלי, שכן לפיה על הניזוק להוכיח הך שנפגע, קרי - שאירע המקרה הגופני המתואר בחוק, מבלי צורך להתייחס לנסיבות שהובילו למקרה. באופן זה, מרגע שהוכח קיומו של נזק או אירוע מסוים, מוטלת על הפוגע אחריות מוחלטת, מבלי שמהחוקק ובית המשפט מתייחסים למצבו התודעתי, מצבו הנפשי ונסיבותיו המסוימות שהובילו את המזיק לבצע את הנזק. ישנן מספר סיבות לסוג אחריות זו, בהן, רצון לחסוך לגבי עבירות קטנות יחסית את שלב הוכחת היסוד הנפשי של המבצע. וכן, הסדרת תקן התנהגותי בחברה, אשר הסוטה ממנו יעבור עבירה, מבלי משקל לנסיבות שגרמו לו לעבור אותה (לדוגמה, נסיעה ללא רישיון). על עבירות אחריות מוחלטת כמעט ואין הגנות, שכן - משהוכח עצם קרות האירוע, הוכחו כל הרבדים המשמעותיים לתיק. מסיבה זו, במהלך השנים, ביקרו בתי המשפט בישראל את מושג האחריות המוחלטת, וראו בעין לא יפה אחריות אשר שוללת מן הנאשם או הנתבע את היכולת להסביר ולהגן על עצמו, וכן מונעת מבית המשפט לעיין במחשבות והרגשות שהובילו לאירוע. בתגובה לדברי הביקורת, בתיקון ה-39 לחוק העונשין, הוחלפה האחריות המוחלטת באחריות קפידה: כלל העבירות בחוק העונשין המתייחסות בלשונן לאחריות מוחלטת, או פורשו בעבר על ידי בתי המשפט כעבירות אחריות מוחלטת, מפורשות כעת כעבירות אחריות קפידה.
אחריות קפידה (אחרי 1995): השוני בין האחריוּיוֹת בכך שבעוד על אחריות מוחלטת כמעט ואין הגנות, באחריות קפידה יכול הנאשם או הנתבע, לטעון להגנתו שעשה ככל הניתן כדי להימנע מהאירוע. הגנה זו היא הגנה חלשה ביותר, שכן על פי רוב בני אדם אינם עושים את "כל הניתן" ובכל רגע נתון כדי להימנע מביצוען של עבירות, ובכל זאת, היא שרישה וקיימת.
סקירת דין

אין בפקודת הנזיקין סעיפים המדברים על משטרי אחריות את האחריות הרלוונטית של עוולות אפשר להסיק מהעוולה עצמה, או ממה שמשתמע ממנה.
נושא משטרי האחריות אינו מוסדר בצורה חד משמעית בחקיקה הישראלית עם זאת ישנם מספר סעיפים בפקודת הנזיקין שמדברים על אחריות
מבט לעתיד

המבט ינבע מהגישה הכלכלית למשפט שבה יש חשיבות רבה לרכוש אך זה יעמוד בסתירה לרצון בית המשפט לחזק הגנה על הגוף ולהחליש אותה על רכוש.
בהצעת חוק דיני הממונות נושא האחריות בנזיקין המוזכרים בס' 364–372 מתייחסים לאופן שבו תחולק האחריות בין האחראים לנזק אם יש כמה כאלה, הצעת החוק מדברת גם על הגנות שיעמוד לזכות הנתבע כאשר לא יכול לצפות את הנזק ובעצם יגרמו לתובע להוכיח את אשמת הנתבע.
הצעת החוק שומרת על איזון בין הגישה הכלכלית של המשפט שמאדיר את עליונותו של הרכוש לבין רצון בית המשפט לשמור על קדושת הגוף ולהפוך את ההוכחה בדבר נזק שנגרם לגוף פחות קשה מאשר הייתה בעבר
רשימת מקורות > חקיקה

פקודת הנזיקין [נוסח חדש], התשכ"ח-1968
תזכיר חוק דיני ממונות, התשס"ו-2006,   באתר החקיקה הממשלתי
דברי ההסבר לתזכיר חוק דיני ממונות, התשס"ו-2006,   באתר החקיקה הממשלתי
רשימת מקורות > ספרים

שירלי דגן, סוגיות בדיני נזיקין.
עמוס הרמן, מבוא לדיני נזיקין.
ג' טדסקי, י' אנגלרד, א' ברק, מ' חשין, דיני נזיקין – תורת הנזיקין הכללית, הוצאת מאגנס, תשל"ז.
י' גלעד, "על גבולות ההרתעה היעילה בדיני נזיקין", משפטים כב (תשנ"ג) 421.
י' אנגלרד, "תרומת הפסיקה להתפתחויות בדיני נזיקין - דימויה העצמי ומציאות", עיוני משפט יא 67, התשמ"ו.
דיני נזיקין, ספר לימוד, הוצאת מחשבות.
רשימת מקורות > פסקי דין

רע"א 8304/99 צ'רקוב נ. חברת השמירה פ"ד נה (2) 37 (ס' 11–14).
ע"א 5604/94 חמד נ. מדינת ישראל, פ"ד נח (2) 498.
ע"א 224/51 פריצקר נ. פרידמן, פ"ד ז 674.
ע"א 9183/99 פניגשטיין נ. חברת חברי המהפך, פ"ד נח (4) 693.
ע"א 804/80 Sidaar Tanker Co. נ. קצא"א פ"ד לט (1) 393
ע"א 243/83 עיריית ירושלים נ. גורדון, פ"ד לט (1) 113.
דנ"א 5712/01 ברזני נ. בזק, פ"ד נז (6) 385.
ע"א 558/84 כרמלי נ. מדינת ישראל, פ"ד מא (3) 757,
בג"ץ 6126,6143/94 סנש נ' רשות השידור, פ"ד נג (3) 817,
ע"א 9185/03 טננבוים נ. הוצאת עיתון הארץ, פ"ד נח(1) 359.
ע"א 1081/00 אבנעל בע"מ נ. מדינת ישראל (מיום ה-17.1.05).
ע"א 515/63 נגר נ. דהרי פ"ד יח (2) 169.
ע"א 915/91 מדינת ישראל נ. לוי, פ"ד מח (3) 45.
ע"א 343/74 גרובנר נ. עיריית חיפה, פ"ד ל (1) 141.
ע"א 3124/90 סבג נ' אמסלם]
הערות שוליים

↑  נחום רקובר "המשפט העברי בחקיקת הכנסת – המקורות היהודיים בשילובם בדיוני הכנסת ובחוקי מדינת ישראל", בהוצאת ספרית המשפט העברי, משרד המשפטים ומורשת המשפט בישראל (תשמ"ט-1988), כרך ראשון עמ' 911–916 חוק לתיקון פקודת הנזיקין האזרחיים (תיקון מס' 3), באתר דעת.
הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואין לראות בו ייעוץ משפטי.
| דיני נזיקין |
| --- | --- | --- |
| העוולות הספציפיות | תקיפה • כליאת שווא • גרם הפרת חוזה • הסגת גבול • הפרת חוזה נישואין והפרת חוזה עקב שביתה והשבתה כחריג לגרם הפרת חוזה • מטרד לציבור • מטרד ליחיד • הפרעה לאור שמש ומניעת תמיכה • תרמית • שליחת יד • נגישה |  |
| עוולת הפרת חובה חקוקה | הפרת חובה חקוקה |  |
| עוולת הרשלנות | התרשלות • חובת הזהירות • הדבר מעיד על עצמו • חובת הראיה ברשלנות |  |
| קשר סיבתי | קשר סיבתי משפטי • קשר סיבתי עובדתי |  |
| נזק | נזק כלכלי טהור • נזקי ריקושט • נזק בלתי ממוני טהור • גולגולת דקה • פגיעה באוטונומיה • ריחוק הנזק • עקרון הקטנת הנזק |  |
| נזיקין מתחום הרפואה | רשלנות רפואית • הסכמה מדעת • הולדה בעוולה • הפלה בעוולה • חוק זכויות החולה |  |
| לשון הרע | ההגנה על הפרטיות בנזיקין • לשון הרע על המת ולשון הרע על ציבור • הגנת "אמת דיברתי" בלשון הרע • הגנת תום הלב בלשון הרע |  |
| עוולות מסחריות | גנבת עין • פגמי ייצור והעדר אזהרות • גזל סוד מסחרי • פגמי תכנון |  |
| עוולות חוקתיות | עוולות חוקתיות |  |
| הגנות | מעשה של מה בכך • קטין • הגנה עצמית • כורח |  |
| דוקטרינות המשפיעות על החיוב בנזיקין | אשם תורם כהגנה מוחלטת • אשם תורם כהגנה יחסית • הסתכנות מרצון • אשם תורם וקטינים • מעילה בת עוולה לא תצמח תרופה • התיישנות בנזיקין |  |
| ריבוי מעוולים | ריבוי מעוולים • מעוולים במשותף • נזק שאינו ניתן לחלוקה |  |
| אחריות שילוחית | אחריות שילוחית ואחריות מעביד • אחריות מעסיק קבלן • אחריות משתף ומשדל • אחריות רשויות ציבור ועובדי מדינה |  |
| פיצויים | פיצויים עונשיים • הטבת נזקי גוף • תשלום עתי ותשלום חד-פעמי • פיצוי ללא הוכחת נזק |  |
| מטרות דיני הנזיקין | צדק מתקן • צדק חלוקתי • הרתעה |  |
| ערכים נוספים בדיני נזיקין | כללי ברירת הדין • המחאת תביעה • מלחמה בדיני הנזיקין • מחדלים בנזיקין |  |
בטי מיי טייגר ג'אמפר

| --- | --- |

 לידה:  27 באפריל 1923 אינדיאנטאון, ארצות הברית 
 פטירה:  14 בינואר 2011 (בגיל 87) 
 מדינה:  ארצות הברית 
 פרסים והוקרה
 היכל התהילה של נשות פלורידה (1994) 
 
בטי מיי טייגר ג'אמפר, הידועה גם בשם פוטאקי (באנגלית: Betty Mae Tiger Jumper, AKA Potackee;‏ 27 באפריל 1923 – 14 בינואר 2011) הייתה האישה הראשונה ועד כה היחידה לשמש כראשת השבט של אומת הסמינול של פלורידה. טייגר, שהייתה אחות סיעודית, הייתה בין מייסדי עיתון השבט הראשון ב-1956, ושימשה כעורכת העיתון העיקרי של השבט בשנות ה-1970, The Seminole Tribune, ועבור פועלה זכתה בפרס מפעל חיים מאגודת העיתונאים הילידים. ב-2001 היא פרסמה את ספר זיכרונותיה, A Seminole Legend.
טייגר הייתה בת השבט הראשונה לסיים לימודי בית ספר תיכון ותוכנית לימודי סיעוד. בנוסף לעבודתה בעיתון, היא הייתה מנהלת התקשורת של השבט.
תחילת דרכה

היא נולדה בשם בטי מיי טייגר ב-27 באפריל 1923 במחנה סמינולי סמוך לאינדיאנטאון שבפלורידה. היא הייתה בתם של אדה טייגר, אישה סמינולית משבט הנחש, ולוכד צרפתי. סבתה הסמינולית נתנה לה את השם השבטי שלה, פוטאקי. על פי המנהג המטרילינארי של הסמינול, בטי מיי קיבלה את שם משפחתה מאמה.
באומת הסמינול הייתה התנגדות חריפה לנישואי תערובת, וילדים שנולדו מנישואים כאלה לעיתים היו ננטשים בביצת האוורגליידס למות שם. כשבטי מיי הייתה בת חמש, מספר אנשי רפואה סמינולים איימו להוציא אותה ואת אחיה להורג, כי אביהם היה לבן. הדוד-רבא שלה התנגד לאותם גברים, והעביר את המשפחה לשמורה בדניה, שבמחוז בראוורד, שם הממשלה הגנה על הילדים. המשפחה ויתרה על נכסים והכנסות כדי לקיים מעבר זה.
בטי מיי דיברה את השפות קריק ומיקסוקי מינקות, ונהנתה לשמוע את קרובי משפחתה מספרים את סיפורי השבט שהועברו בעל פה מאבותיהם. "אלה היו סיפורים שלימדו אותך איך לחיות", היא אמרה. מאוחר יותר העלתה את הסיפורים על הכתב כדי שיהיו זמינים לדורות הבאים.
בתור נערה, טייגר הייתה נחושה גם ללמוד לקרוא ולכתוב באנגלית. במערכת החינוך המופרדת גזעית של פלורידה, לא הסכימו לקבל בני סמינול בבתי הספר הלבנים ואף לא בבתי הספר השחורים. לפיכך, טייגר החליטה ללמוד בפנימיה ממשלתית לאינידאנים, ונרשמה במוסד כזה בצפון קרולינה, יחד עם בת דודתה מרי ואחיה הקטן הווארד.
בבית הספר, שהיה בעיקר של שבט הצ'רוקי אך כלל 700 תלמידים דוברי מגוון שפות, היא התחילה ללמוד אנגלית בגיל 14. יחד עם בת דודתה, היא הייתה לבת השבט הראשונה (מכל מגדר) להשיג השכלה פורמלית, והראשונה משבטה ללמוד לקרוא ולכתוב אנגלית. היא סיימה את לימודי התיכון ב-1945, ונרשמה ללימודי סיעוד בבית החולים האינדיאני קאיווה באוקלהומה, וסיימה את לימודי התעודה כעבור שנה. בשבט הסמינול המסורתי, רבים הסכימו להיות מטופלים רק על ידי מרפאים שבטיים. רבים מבני משפחתה החזיקו בתפקידי מרפאים: אמה, דודים, והדוד-רבא ג'ימי. בניגוד לגברים, אמה הסכימה גם לקבל רפואה לבנה ובתי חולים, בגישה שכל מה שיכול לסייע לאנשים חולים הוא לגיטימי.
חיי משפחה

לאחר שסיימה את לימודי הסיעוד, טייגר חזרה לפלורידה, שם עברה הכשרת שטח. היא נישאה למוזס ג'אמפר, ולהם נולדו בן, מוזס, ושתי בנות שמו בגיל ינקות. אחרי זה, השניים אמצו שתי ילדות משבט הסמינול, בטנר רוג'ר וסקרלט.
קריירה

בטי מיי טייגר ג'אמפר עבדה כאחות במשך 40 שנה, ופעלה כדי לשפר את מערכת הבריאות בקהילת הסמינול. היא הייתה נוסעת והולכת ברגל ברחבי אזורים גדולים מאוד ומרוחקים כדי להגיע לסמינולים שהיו צריכים טיפול רפואי, ויחד עם עוד אחות חיסנה ילדים רבים בפעם הראשונה. היא ואמה, שהייתה מיילדת, הצליחו לשכנע נשים ללכת לבית החולים בעת הצורך, ובכך חיברו בין הרפואה המסורתית ושל העולם החדש.
ב-1967, טייגר-ג'אמפר נבחרה כראשת השבט הראשונה, כעשור לאחר ששבטה זכה בהכרה פדרלית. היא תפקדה כצ'יף במשך כארבע שנים, והייתה חברה במועצת השבט במשך כ-16 שנים. תחת הנהגתה, השבט עבר מסף פשיטת רגל ב-1967 ליתרה של כחצי מיליון דולר כפרשה מתפקידה ב-1971.
היא ייסדה את הארגון שבטים דרומיים ומזרחיים מאוחדים (USET), שנועד לנהל תוכניות בריאות וחינוך עבור שבטים חברים; הארגון גם הפך ללובי חזק מול הקונגרס האמריקאי. ב-1970 היא הייתה אחת משתי הנשים שמונו על ידי הנשיא ריצ'רד ניקסון לקונגרס הלאומי להזדמנויות עבור אינדיאנים.
ב-1956, טייגר-ג'אמפר הייתה בין מייסדי עיתון שבטי קטן, Seminole News. העיתון עבר מספר גלגולים, כולל סגירה, עד שבשנת 1970 קם עיתון שבטי חדש, שנקרא לימים The Seminole Tribune. טייגר-ג'אמפר עבדה כעורכת העיתון מספר שנים, וגם הייתה מנהלת התקשורת של השבט. היא כתבה מאמרים רבים על מסורות שבטיות ותרבות הסמינול. בשנת 1999, לעיתון היה צוות של לפחות עשרה עובדים (אינידאנים ולבנים), והיה מופץ ברחבי ארצות הברית והעולם. אגודת העיתונאים הילידים העניקה לטייגר-ג'אמפר את פרס מפעל החיים הראשון מטעמה.
שנים אחרונות ומותה

ב-2001 פרסמה טייגר-ג'אמפר את ספר זכרונותיה, A Seminole Legend (אגדה סמינולית), ופתחה אתר אינטרנט. היא סיפרה בראיון שהיו לה שלוש מטרות בחיים: "לסיים את לימודי בית הספר, ללמוד סיעוד ולעזור לבני עמי, ולכתוב שלושה ספרים". היא סברה שהיא הצליחה במטרותיה, ויותר. המטריארכית האחרונה של שבט הנחש, טייגר-ג'אמפר מתה בשנתה ב-14 בינואר 2011.
ספרים

And With the Wagon - Came God's Word
Legends of the Seminoles, illustrated by Guy La Bree (children's book, 1994)
with Patsy West, A Seminole Legend (2001)
בנוסף, קריינה טייגר-ג'אמפר סיפור סמינול מסורתי, "אשת התירס".
מורשת והכרה

ב-1989, העיתון החודשי  The Seminole Tribune היה העיתון הילידי הראשון לזכות בפרס העיתונות על שם רוברט פ. קנדי. באותה שנה, העיתון היה גם מועמד לפרס פוליצר.
ב-1994, טייגר-ג'אמפר הוכנסה להיכל התהילה לנשים של פלורידה.
זכתה בפרס המורשת Folklife מטעם מחלקת המדינה של פלורידה.
קיבל תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת פלורידה סטייט.
ב-1997 היא קיבלה את פרס מפעל החיים הראשון מטעם אגודת העיתונאים הילידים.
גם ב-1997, זכה העיתון The Seminole Tribune בחמישה פרסים מטעם אגודת העיתונאים הילידים.
ב-1997, מונתה טייגר-ג'אמפר לאשת השנה מטעם הוועדה למעמד האישה של פלורידה.
הערות שוליים

↑  "Betty Mae Jumper interview". Seminole Oral History Collection, Samuel Proctor Oral History Program. University of Florida Digital Collections. 28 ביוני 1999. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Interview, p. 4
↑  Interview, p. 11
↑  Interview, p. 7
↑  Interview, pp. 14-15
↑  Interview, p. 8
↑  Interview, p. 9
↑  Interview, p. 18
↑  Anthony Man, "Betty Mae Tiger Jumper, 88, Seminole leader dies", Sun Sentinel, 15 January 2011
↑  "About Us", The Seminole Tribune, 2013
↑  "Betty Mae Jumper. 1923- :Inducted 1994" Florida Women's Hall of Fame
↑  Betty Mae Tiger-Jumper and Patsy West, A Seminole Legend, University Press of Florida, 2001
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb14416512f (data)  GND: 13134921X  ISNI: 0000 0000 7842 113X  LCCN: n93123557  VIAF: 57742708   WorldCat (עם VIAF): 57742708 
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "בטי מיי טייגר ג'אמפר".
גודג'י קוק

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  4 בינואר 1952 (בת 73) שמורת המוהוק סנט ריג'ס, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 השכלה:  דארטמות' קולג'  מכללת סקידמור  אוניברסיטת קורנל 
 בן או בת זוג:  Jose Barreiro 
 
שרל אליזבת טקציציאקאווה "גודג'י" קוק (באנגלית: Sherrill Elizabeth Tekatsitsiakawa “Katsi” Cook; נולדה ב-4 בינואר 1952) היא מיילדת ילידית-אמריקאית משבט המוהוק, ופעילה למען איכות הסביבה, בריאות נשים וזכויות ילידיות. היא ידועה בעיקר בשל המחקר שערכה בקהילתה, אומת המוהוק של אקווססנה, במדינת ניו יורק בנושאי צדק סביבתני ובריאות רבייתית.
היא המנכ"לית של עמותת Running Strong for American Indian Youth, ומייסדת של הארגון Woman is the First Environment Collaborative אשר תומך בפרויקטי בריאות קהילתיים המבקשים להעצים נשים ילידות בכל הגילאים ולהגדיל את הידע לגבי בריאות רבייתית. היא הקימה מספר ארגונים המשרתים את קהילת אקווססנה, כולל תוכנית לבריאות נשים ופרויקט ניטור חלב אם.
תחילת דרכה

הצעירה מבין ארבעה ילדים, ג'ודג'י קוק נולדה ב-4 בינואר 1952, לקאוונאיין אוולין מונטור קוק, ויליאם ג'ון קוק בשמורת המוהוק סנט ריג'ס, או אומת המוהוק של אקווססנה. אביה, בוגר דארטמות' קולג', היה טייס שנלחם במלחמת העולם השנייה ובמלחמת קוריאה. הוא מת בתאונת מטוס כשקוק הייתה בת תשעה חודשים. אמה נפטרה כשקוק הייתה בת 11. את המשך ילדותה העבירה קוק אצל סבתה מצד אביה, קנטירס אליזבת הרן קוק, שהייתה מיילדת בקרב האקווססנה.
קוק התחנכה בפנימיה קתולית, אך כבר בגיל נעורים החלה להאמין ולחיות על פי דת הלונגהאוס הילידית המסורתית. היא למדה במכללת סקידמור מ-1970 עד 1972, אז החלה ללמוד בדארטמות' קולג', כחלק ממחזור הנשים הראשון של המכללה. זמן קצר לאחר מכן, היא עזבה את בית הספר כדי להשתתף בתנועה האינדיאנית האמריקאית (AIM), תנועה למען זכויות ילידיות. היא נישאה ליוחניו בריירו, אקדמאי ופעיל למען זכויות ילידים מקובה; לזוג נולדו חמישה ילדים.
קריירה

במהלך שנות ה-1970 וה-1980, עבדו קוק ובריירו עם מועצת ראשי השבט להקמת והפעלת עיתון בשם Akwesasne Notes, שכלל מאמרים על בני האקווססנה או כאלה שרלוונטיים לקהילתם.
ב-1977 החליטה קוק להיות למיילדת, לאחר שהשתתפה בכנס ילידי, שם שמעה דוברות שהדגישו את התפקיד החשוב שמשחקת לידה מסורתית בהחלת אוטונומיה גופנית לנשים ילידות; שליטה על רבייה וילודה אף נחשבה כאמצעי חשוב בפני עצמו להשבת ריבונות ילידית. היא השלימה הכשרה כמיילדת רוחנית בארגון "החווה" (ארגון רוחני המושתת על ערכים של אי-אלימות) בטנסי בשנת 1978, ואחריו גם עברה הכשרה קלינית בתוכנית ההכשרה לבריאות נשים באוניברסיטת ניו מקסיקו.
קוק השתתפה בישיבה המייסדת של ארגון Women of all Red Nations ‏(WARN) ב-1978, ולאחר מכן השתתפה בפרויקט פתיחת קליניקה בבית ספר ילידי מטעם הארגון בסנט פול שבמינסוטה. שם היא הקימה את הפרויקט לבריאות נשים כיוזמה קהילתית. ב-1980 חזרה קוק לאקווססנה והמשיכה שם את הפרויקט.
באקווססנה, קוק המשיכה לעבוד כמיילדת, כולל במתן טיפול טרום לידתי, שירותי מיילדות, טיפול שלאחר הלידה, תכנון המשפחה, ייעוץ משפחתי, ושירותים אחרים. היא גם עזרה לפתח את בית ספר החופש של אקווססנה – בית ספר ילידי עצמאי שנוסד בשנת 1979.
נהר סנט לורנס, העובר דרך שמורת האקווססנה, ואדמות השמורה עצמה נמצאים בסמיכות למפעלי ג'נרל מוטורס (GM) ובסמוך לאתרי הפסולת של החברה. ב-1981, מחלקת שימור הסביבה של מדינת ניו יורק הודיעה כי נמצא החומר הכימי הרעיל PCB במי התהום מתחת לאדמות ג'נרל מוטורס, ומאוחר יותר גם בבארות פרטיים בשמורה. גילוי הזיהום עלה בקנה עם מספרים גבוהים של הפלות ומומים מולדים בקרב האוכלוסייה המקומית.
חוקרים מטעם בית הספר לרפואה מאונט סיני דגמו את הקרקע במשך שנות השבעים, אך לא בדקו את ההשפעה על חלב אם ותינוקות יונקים. כשקוק חזרה ללמוד לתואר בביולוגיה וחברה בחוג לאקולוגיה אנושית באוניברסיטת קורנל ב-1984, היא פתחה מחקר חלב אם בשמורת האקווססנה בשיתוף פעולה עם סטודנטים נוספים וכימאי ממשרד הבריאות של ניו יורק בשם בריאן בוש. פרויקט בריאות נשים שהקימה הפך לתוכנית ניטור חלב אם, אשר ממשיך לספק שירותי בריאות ומידע עד היום. כתוצאה, קוק שימשה כמתווכת גם במחקרים מאוחרים יותר בין הקהילה המדעית, משרדים ממשלתיים והשבט.
קוק המשיכה לפעול בתנועות למען בריאות נשים בזירה המקומית, הארצית והבינלאומית. היא נסעה לגואטמלה לעבוד לצד מיילדות מעם המאיה, והייתה המייסת הילידית של מרכז לידה שש האומות באונטריו שבקנדה, שעורך את תוכנית המיילדות הילידית ומשתתף ביוזמות של חינוך קהילתי. היא חברת דירקטוריון של רשת בריאות הנשים הלאומית (National Women's Health Network), וכן של המועצה הילידית הלאומית למיילדות בקנדה, האחראית על חקיקה בנושא מיילדות ודואגת שזכויות ילידיות יכובדו בכל חקיקה כזו. ב-2009, היא הייתה מייסדת שותפה של מועצת קונונ:קווה, מועצה שבטית באקווססנה בהנהגת נשים, שמטרתה להעצים נשים בקהילה ולקדם מדיניות ממוקדת-נשים למיגור מעגלי אלימות בקהילה.