stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קאזאנלק
הקהילה היהודית

בעיר התגוררה קהילה יהודית קטנה אשר נוסדה בשלהי המאה ה-18 ומתועדת במקורות שניוניים במהלך המאה ה-19. לאחר קבלת העצמאות הבולגרית הותקפו היהודים על ידי התושבים הבולגרים מאחר שזוהו עם השלטון העות'מאני ותועדו מעשי רצח ואונס. בראשית המאה ה-20 נמנתה קהילת קאזאלנק ברשימת 34 הקהילות המאורגנות בממלכת בולגריה ומנתה כ-300 נפשות. הקהילה בנתה בית ספר יסודי ובית כנסת אחד. במהלך שנות ה-20 הייתה בעיר פעילות ציונית ענפה. בפרוץ מלחמת העולם השנייה נמנו בעיר כ 500 יהודים. ב-15 ביוני 1943 גורשו יהודים מהעיר לערי השדה והכפרים הסמוכים והורשו לחזור רק בתחילת אוקטובר. מרבית היהודים עלו למדינת ישראל בין השנים 1947–1949. ב-28 במאי 1949 בשלהי גל העלייה, ערך הקונסיסטוריון של יהודי בולגריה מפקד ובקאזאנלק נמנו 85 יהודים. בראשית המאה ה-21 לא התגוררו יהודים בעיר.
הרב הראשי הראשון ליהודי בולגריה המודרנית גבריאל אלמושנינו טען ששבתי צבי מת ונקבר בעיר קאזאנלק. בסיור שערך ב-1886 לעיתונאי אנגלי ציין שעל מצבתו של שבתי צבי בקאזאנלק נכתב: "משנה הדת, הנביא צבי שבתאי, בא מאזיא הקטנה וישב בשאלוניקי, משם עבר במדינת מוקדון, ואחר כך בגד באמונתו, ובפקודת השולטן הובא לבית האסורים, ואח"ן יצא לחופשי. פה מת ופה נקבר".
ערים תאומות

מצרים אלכסנדריה, מצרים
מצרים לוקסור, מצרים
צרפת גראס, צרפת
צרפת סנט הרבליין, צרפת
יוון וריה, יוון
רוסיה טוליאטי, רוסיה
יפן פוקויאמה, יפן
מקדוניה הצפונית קוצ'אני, מקדוניה הצפונית
הונגריה נג'קניז'ה, הונגריה
רומניה טרגובישטה, רומניה
ראו גם

הקבר התראקי בקאזאנלק
הערות שוליים

↑  חיים קשלס, דורות הראשונים, בתוך:אנציקלופדיה של גלויות-יהדות בולגריה, ירושלים, 1967, עמוד 65.
↑  חיים קשלס, המצב אחרי הגירוש, בתוך אנציקלופדיה של גלויות-יהדות בולגריה, ירושלים, 1967, עמוד 876.
↑  חיים קשלס, קורות יהודי בולגריה - כרך ד', מאחורי מסך הברזל, הוצאת דבר, תל אביב, 1969, עמוד 296.
↑  בולגריה, המגיד, 29 בספטמבר 1886.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007564210705171  BnF: cb16154378x (data)  GND: 4097754-7  LCCN: n83006055  NKC: ge372125  SUDOC: 182104575  VIAF: 150093232   WorldCat (עם VIAF): 150093232
קאלימנטן

| --- | --- |
 מדינה:  אינדונזיה אינדונזיה
 שטח:  544,150.07 קמ"ר
 גובה:  2,278 מטרים
 קואורדינטות:  1°S 114°E﻿ / ﻿1°S 114°E﻿ / -1; 114 
  מפת מיקום  מפה מפורטת    he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
בשפה האנגלית, קַלִימַנְטַן (באנגלית: Kalimantan) מתייחס לחלק האינדונזי של האי בורנאו, אולם באינדונזית, הוא מתייחס לאי כולו.
אטימולוגיה

מקור השם "קַלִימַנְטַן", ובאיות נפוץ נוסף "קְלֶמַנְטַן", מהמילה קלמנת'אנה בסנסקריט, שפירושה "אי של מזג אוויר בוער", המתאר את האקלים הטרופי, החם והלח שבו. קל פירושה זמן (או עונה/תקופה) ומנטן שפירושה רותח.
שטח

השטח האינדונזי מהווה 73% מהאי, ועליו 69.5% מהאוכלוסייה (13.77 מיליון, נכון למפקד של 2010). שאר האי מחולק לברוניי (400 אלף) ומזרח-מלזיה (5.63 מיליון).
שטחו הכולל ששייך לאינדונזיה הוא 544,150 קילומטרים רבועים (בלי השטח ששייך למלזיה וברוניי).
קאלימאכוס (פסל)

| --- | --- |
 לידה:  המאה ה־5 לפנה״ס אתונה העתיקה 
 פטירה:  המאה ה־5 לפנה״ס כנראה 
 תחום יצירה:  פיסול, אדריכלות 
 יצירות ידועות:  Venus Genetrix 
 
מקור ההשראה של כותרת העמוד הקורינתי המצויר בידי קלוד פרו
קאלימאכוס היה פסל ואדריכל יווני שפעל במחצית השנייה של המאה ה-5 לפנה"ס. הוא נודע באתונה ובקורינתוס וככל הנראה גם נולד באחת משתי הערים.
חייו

קאלימאכוס נודע באתונה כבעל כישרון אסתטי בלתי רגיל ואף זכה לכינוי "katatêxitechnos" שפירושו פרפקציוניסט. חלק גדול מעבודותיו נהרסו ואבדו עם השנים אך נעשו מהם העתקים במאה השנייה על ידי פסלים רומיים. בין העתקים אלו פסלי ונוס, פסלי רקדנים לאקוניים ומאֶנדות. מבין יצירותיו שהשתמרו ניתן למנות את האפריז של ניקה במקדש אתנה שבאקרופוליס של אתונה.
היצירה הידועה ביותר, המיוחסת לו על פי האדריכל והסופר הרומי מרקוס ויטרוביוס פוליו היא עיצוב כותרת העמוד הקורינתי אשר אומץ כחלק מהסדרים הקלאסיים. הכותרת הקורינתית כוללת תבליטי עלים מסוג אקנתוס העוטפים את העמוד ונראים כתומכים את האבקוס. על פי ויטרוביוס, האגדה מספרת כי מקור השראתו של קאלימאכוס לכותרת היה סלסלת קש שהונחה על יד קברה של ילדה מעל שיח קטן של אקנתוס. בסלסלה היו כמה מצעצועיה והם כוסו בלבנה מלבנית על מנת להגן עליהם מפני הגשם. אילוסטרציה של מקור ההשראה צוירה על ידי הצרפתי קלוד פרו (כפי שנראה בתמונה משמאל).
הכותרת הקורינתית בעיצובו של קאלימאכוס שוכפלה והפכה לאידיאל עיצובי ששימש אדריכלים רבים. היא משמשת ככותרת עמודים ברבבות מבנים קלאסיים מתקופתו של קאלימאכוס ועד סגנונות אדריכליים מאוחרים עד כדי המאה ה-20.
עבודה נוספת המיוחסת לקאלימאוס היא בניית מנורת זהב אשר הייתה תלויה בתקרת האולם המרכזי של הארכתיאון. על פי הגאוגרף היווני מן המאה השנייה, פאוסניאס, שראה ותיאר בספרו יצירות רבות של קאלימאכוס, גאוניותה של מנורה זו הייתה הצורך למלאה מחדש רק פעם אחת בשנה.
גלריה

מצבת הגסו ממקרמיקוס (אנ') מאת קאלימאכוס במוזיאון הארכאולוגי הלאומי באתונה
מאֶנדה (אנ') רוקדת העתק רומי של תבליט שיש שמיוחס לקאלימאכוס במוזיאונים הקפיטולינים
קאלין רובינסקו

| --- | --- |

 לידה:  16 בספטמבר 1955 (בן 69) בוקרשט, הרפובליקה העממית הרומנית 
 מדינה:  קנדה 
 השכלה:  אוניברסיטת מקגיל  אוניברסיטת אוטווה  אוניברסיטת מונטריאול 
 פרסים והוקרה:  חבר במסדר קנדה 
 
קאלין רובינסקו (באנגלית: Calin Rovinescu; נולד ב-16 בספטמבר 1955) הוא מנכ"ל אייר קנדה.
ביוגרפיה

רובינסקו נולד בבוקרשט לאם מורה ואב אורולוג, בגיל 9 היגרה משפחתו לקנדה.
בשנת 1974 סיים ללמוד באוניברסיטת מקגיל, ב-1978 סיים תואר באוניברסיטת מונטריאול.
ב-1980 סיים תואר באוניברסיטת אוטווה.
הוא עבד בחברת דיני התאגידים "Stikeman Elliott" שם עסק בתחום של מימון תאגידים ורכישות.
בשנת 2000 החל לעבוד באייר קנדה, שם היה במספר תפקידים.
ב-2009 מונה למנכ"ל חברת התעופה וזאת בעקבות התפטרות המנכ"ל הקודם.
עבודתו כמנהל זכתה לתשבחות על כך שהציל את החברה מפשיטת רגל.
הוא קיבל תואר דוקטור לשם כבוד ממספר אוניברסיטאות.
הוא גם חבר בארגון יאט"א.
הערות שוליים

↑  קאלין רובינסקו – נשיא-מנכ"ל חדש לאייר קנדה, באתר Passportnews, ‏6 באפריל 2009
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
פיליפוס השלישי, מלך מוקדון

פיליפוס השלישי על מטבע, על הצד השני מופיעה ניקה - אלת הניצחון
פיליפוס השלישי לובש את פרוות האריה מנמאה, על הצד השני מופיע זאוס. המטבע הונפק בבבל שתחת שלטון סלאוקוס הראשון
פיליפוס השלישי מתואר כפרעה מצרי על תבליט מכרנך
פיליפוס השלישי ארהידאוס, מלך מוקדון (ביוונית עתיקה: Φίλιππος Γ; ‏359 - 317 לפנה"ס) אשר נולד בשם ארהידאוס (Ἀρριδαῖος) היה מלך מוקדון באופן רשמי בין 323 לפנה"ס עד מותו. הוא היה בנו של פיליפוס השני, מלך מוקדון, ואחיו למחצה של אלכסנדר הגדול. על פי הידוע הוא סבל מנכות נפשית ופיזית, והיה למעשה שליט בובה בידי הדיאדוכים.
ביוגרפיה > תחילת דרכו

פיליפוס נולד בשם ארהידאוס באזור שנת 359 לפנה"ס. אביו היה פיליפוס השני, מלך מוקדון ואמו הייתה אשה מלריסה בשם פילינה (Φίλιννα). לא ברור כמה חוקיים היו נישואיהם של הוריו. בשנת 356 לפנה"ס נולד לארהידאוס אח בשם אלכסנדר. אלכסנדר היה בנה של אשה אחרת של פיליפוס, אולימפיאס. מגיל צעיר התגלה שארהידאוס סובל ממוגבלויות פיזיות ונפשיות. לטענתו של פלוטרכוס, בילדותו הוא היה דווקא נער מחונן, אולם אולימפיאס הרעילה אותו והפכה אותו למוגבל, במטרה להוריש את הכתר לבנה. חלק מהחוקרים המודרניים מפקפקים בטענה זו. בשנת 337 לפנה"ס הציע פיקסדורוס שליט קאריה להשיא אחת מבנותיו לפיליפוס השני. פיליפוס סרב, והציע את ארהידאוס כבעל לנערה במקומו. אלכסנדר ואולימפיאס סברו שפיליפוס מתכוון בכך לחזק את מעמדו של ארהידאוס ולהפוך אותו ליורשו. אלכסנדר שלח שליח אל פיקסדורוס, שהציע לו לבקש דווקא את אלכסנדר כבעל לבתו. פיליפוס גילה את המזימה, העניש קשות את אלכסנדר וגירש כמה מחבריו מהארץ. למרות זאת, ארהידאוס, בשל מוגבלויותיו, מעולם לא נחשב איום רציני על אלכסנדר, וכאשר בשנת 336 לפנה"ס נרצח פיליפוס השני, אלכסנדר עלה על כס המלוכה ללא כל בעיות.
בשנת 334 לפנה"ס יצא אלכסנדר למסע המלחמה הגדול שלו. לא ידוע איזה תפקיד רשמי מילא ארהידאוס בתקופה זו, אולם אלכסנדר לקח אותו עמו למסעותיו. ככל הנראה חשש מפני אצילים במוקדון שעלולים לנצל אותו כדי לחולל מרד. בשנת 323 לפנה"ס מת אלכסנדר מוות מסתורי בבבל.
ביוגרפיה > הסכמי בבל

מותו של אלכסנדר יצר מבוכה רבה בקרב מצביאיה של מוקדון, כיוון שלא היו לו ילדים חוקיים. ארהידאוס היה לפיכך המועמד הטבעי למלוכה, אולם אשתו של אלכסנדר, רוקסנה, הייתה בהריון אותה עת. המצביא פרדיקס טען שאלכסנדר הפקיד בידיו את טבעת החותם וסמלי המלוכה, ולפיכך הציע להמתין חודש עד שרוקסנה תלד, ובהנחה ויהיה זה בן זכר, ימונה פרדיקס כעוצר לנסיך עד שיגדל. משמעותה האמיתית של הצעתו הייתה למעשה קיום שליטתו של עוצר במשך כמעט שני עשורים בממלכה. הצעתו של פרדיקס נתקלה בהתנגדות מצד החיילים העממיים יותר בצבא מוקדון, והללו פתחו במרד מזוין. פרדיקס שלח את מלאגרוס כדי להרגיע אותם, אולם הלה מרד בו והפך למנהיג המורדים. בהנהגתו של מלאגרוס, הם התנפלו על בבל, הבריחו ממנה את מפקדיהם, והכריזו על ארהידאוס כמלך מוקדון בשם "פיליפוס השלישי", על שם אביו. במעשה זה חטאו פעמיים למסורת המוקדונית העתיקה. בפעם הראשונה בכך שהתעלמו בבחירתם מן הכוחות המוקדוניים שנותרו במוקדון ובשנייה בכך שלא עירבו כלל את הפרשים (הטיירוי) בהכתרה. יתרה מכך, לא ברורה די הצורך חוקיות הכינוס. ייתכן, אמנם, שלאספת החיילים הייתה סמכות לבחור את המלך, אך אין לכך אזכור מפורש במקורות.
המצב היה עלול להיגרר למלחמת אחים בתוך הצבא המוקדוני, אך התמיכה בפיליפוס הייתה חלשה יחסית לנוכח העובדה שמלאגרוס לא הסתיר את שאיפותיו להיות למלך בעצמו. אז ילדה רוקסנה בן, אלכסנדר הרביעי, ו"אישים בעלי רצון טוב ביותר" כהגדרת דיודורוס, הצליחו להשכין שלום בין הצדדים. סוכם שפיליפוס ובנה של רוקסנה ימלכו במשותף. פרדיקס הסכים לקבל על עצמו את מלכותו של פיליפוס בתקווה שיהיה לו קל לשלוט במלך חולה הנפש, וקיבל את תפקיד העוצר. במסגרת הסכמי בבל מונו כל מצביאי המלך המנוח כשליטים זמניים בארצות שונות ברחבי האימפריה, ועד מהרה ניסה כל אחד מהם להפוך את עצמו למלך בארצו. כך פרצו "מלחמות הדיאדוכים".
ביוגרפיה > מלחמות הדיאדוכים

פרדיקס שידך לפיליפוס את הנסיכה אורידיקה, שהייתה למעשה אחייניתו. אורידיקה הייתה אשה שאפתנית ורבת השפעה, אולם כל עוד היה פרדיקס חי שמרה על פרופיל נמוך. בשנת 320 לפנה"ס הובס פרדיקס במלחמת הדיאדוכים הראשונה, והדיאדוכים האחרים התכנסו והחליטו למנות עוצר חדש. תלמי הראשון הציע שכעוצרי הממלכה ימונו מצביא נוסף שנקרא גם כן ארהידאוס, יחד עם פאיתון, עד שיגדל אלכסנדר הרביעי. אורידיקה, שחפצה בתפקיד משמעותי יותר עבור בעלה מאשר תפקיד של שליט בובה, ניסתה לעורר מרד של החיילים כנגד הדיאדוכים, ואנטיפטרוס כמעט נהרג אולם חולץ בעור שיניו בידי אנטיגונוס וסלאוקוס. בסופו של דבר חתמו הדיאדוכים על הסכם טריפרדיסוס במסגרתו מונה אנטיפטרוס כעוצר החדש. לפיליפוס ולאורידיקי לא נותרה ברירה אלא לבוא עמו למוקדון.
עם זאת, בשנת 319 לפנה"ס מת אנטיפטרוס, והפתיע את כולם כאשר בבחירת יורשו, דילג על אנטיגונוס המנוסה ועל בנו הצעיר קסנדרוס, ומינה לתפקיד דיאדוך אפרורי ולא מוכר בשם פוליפרכון. קסנדרוס סירב להשלים עם כך, ופתח במלחמת הדיאדוכים השנייה. אורידיקי ופיליפוס החליטו בתחילה לתמוך בפוליפרכון, שהיה זקוק להם כיוון שאלכסנדר הרביעי היה אותה העת באפירוס. פוליפרכון רצה להבטיח לעצמו בעלי ברית, ובשמו של פיליפוס פרסם צו הקובע שכל הפוליס היווניות שהפכו לאוליגרכיות בידי אנטיפטרוס, יוכלו לחזור למעמדן הקודם כדמוקרטיות. כמו כן הודיע שכל הגולים, פרט לאלה שהורשעו ברצח, יוכלו לשוב לעריהם. עם זאת, לאחר תבוסת הצי של קלייטוס הלבן, איבדה אורידיקה את העניין בפוליפרכון, והחלה לקשור קשר עם קסנדרוס.
בעוד פוליפרכון נמצא במסע מלחמה ביוון, אורידיקה הכריזה על הפיכה בשם בעלה, ותפסה את השלטון בעיר הבירה פלה. אורידיקה הכריזה מטעם בעלה על ביטול עוצרותו של פוליפרכון, ועל מינויו של קסנדרוס לתפקיד. כמו כן היא ביטלה את מינויו של אאומנס כסטרטגוס של אסיה והחזירה לתפקיד את אנטיגונוס. שליח נשלח אל קסנדרוס, שהחל בדרכו למוקדון. עם זאת, פוליפרכון ביקש עזרה מאולימפיאס, אמו של אלכסנדר הגדול וסבתו והאפוטרופוסית של אלכסנדר הרביעי. אולימפיאס גייסה לעזרתה את צבאו של אחיינה איאקדס מלך אפירוס, והחלה במסע אל מוקדון. אנשיהם של פיליפוס ואורידיקה סירבו להרים את נשקם כנגד אמו של מלכם הנערץ, והם נלכדו בידי חיילי אולימפיאס. אולימפיאס שלחה למאסר את פיליפוס ואורידיקה, ומינתה את עצמה כעוצרת עבור נכדה. בשנת 317 לפנה"ס החליטה אולימפיאס שמסוכן מדי להשאיר אותם בחיים. פיליפוס הוצא להורג, ואורידיקה אולצה להתאבד. שנה לאחר מכן קסנדרוס תפס את השלטון, הוציא להורג את אולימפיאס והכתיר עצמו כמלך.
פיליפוס השלישי בתרבות

פיליפוס השלישי מופיע בספרה של מרי רנו "משחקי קבורה" (Funeral Games) מ-1981, שם מוצעת בין היתר תאוריה על פיה קסנדרוס התעכב בכונה מלהגיע למוקדון והניח לאולימפיאס להרוג עבורו את פיליפוס. בספרה של אנאבל ליון (Annabel Lyon) משנת 2009, "שביל הזהב" (The Golden Mean), מתואר שפיליפוס למד בצעירותו אצל אריסטו לצדו של אלכסנדר, דבר שלא ידוע האם אכן קרה במציאות. אלכסנדר בתחילה נגעל מאחיו המוגבל, אולם לומד לאהוב אותו לפני שיוצא לכבוש את העולם. פיליפוס מופיע בסדרה היפנית המצוירת "Historie", העוסקת בחייו של אאומנס. הוא מופיע כילד מוגבל, אשר נעשה מאושר כאשר אאומנס בונה עבורו מרכבה צעצוע. הוא פורץ בבכי כאשר אלכסנדר הורס את הצעצוע שלו, אולם אאומנס בונה עבורו מרכבה חדשה.
לקריאה נוספת

דוד גולן, תולדות העולם ההלניסטי, ירושלים: הוצאת הספרים ע"ש י"ל מאגנס, מהדורה ראשונה תשמ"ג, מהדורה שנייה תשמ"ז.
Waldemer Heckel, The Marshals of Alexander's Empire, 1992, Routledge
Diodorus Siculus. Library of History. Translated by C.H. Oldfather, R.M. Geer, C.L. Sherman, F.R. Walton and C.B. Welles. Loeb Classical Library. Cambridge, MA, Harvard University Press; London, William Heinemann, 1933-1967.
Plutarch. Lives. Translated by Bernadotte Perrin. Loeb Classical Library. Cambridge (MA), Harvard University Press, and London, William Heinemann, 1914-1926. 11 vols. Digitized copy in: penelope.uchicago.edu
Arrian, The Campaigns of Alexander, translated by Aubrey de Sélincourt, Penguin Classics, 1958 and numerous subsequent editions.
Quintus Curtius Rufus. "Historiarum Alexandri Magni Libri Qui Supersunt" (בלטינית).
הערות שוליים

↑  פלוטרכוס, "חיי אלכסנדר", 77.
↑  גולן, עמ' 7.
↑  פלוטרכוס, "חיי אלכסנדר", 10.
↑  גולן, עמ' 8.
↑  גולן, עמ' 59.
↑  קורטיוס, ספר עשירי, 6.
↑  גולן, עמ' 60.
↑  מצב המחקר סוכם במאמר זה משנת 1985 ‏Edward M. Anson, Macedonia's Alleged Constitutionalism, The Classical Journal, Vol. 80, No. 4 (Apr. - May, 1985), pp. 303-316 ובהמשך בספר Μ. Β. Hatzopoulos, Macedonian institutions under the kings, 1996
↑  דיודורוס, ספר שבעה עשר, 7.
↑  Heckel, p. 137
↑  גולן, עמ' 69, הערה 27.
↑  דיודורוס, ספר שמונה עשר, 55.
↑  דיודורוס, ספר שמונה עשר, 56.
↑  גולן, עמ' 72.
↑  גולן, עמ' 73.
↑  דיודורוס, ספר תשעה עשר, 11.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987009287678605171  BnF: cb12218685s (data)  GND: 11902716X  ISNI: 0000 0000 2219 3449  LCCN: nr92018626  NTA: 202737454  SUDOC: 172085853  VIAF: 5731985   WorldCat (עם VIAF): 5731985
פרוטו-אנושית

| --- | --- |
 ראו גם:  שפה • כתב • רשימת שפות
 
פרוטו-אנושית (גם פרוטו-עולמית או פרוטו-סאפיינס, באנגלית: Proto-Human Langauge) היא שפה אם משוערת, שממנה התפתחו כל שפות העולם המדוברות בימינו.
הרעיון בדבר קיומה של השפה הוא בגדר השערה בלבד; בלתי ניתן לנתח את השפה באמצעות הכלים העומדים ברשות העוסקים בבלשנות היסטורית. על פי התומכים בהשערת קיומה של שפה זו, כל השפות הטבעיות נגזרו ממקור אחד, הוא השפה הפרוטו-אנושית. שפה זו דוברה, ככל הנראה, בתקופה הפלאוליתית התיכונה. כשפה שממנה התפתחו גם כל השפות הנכחדות שאותן מדבר האדם הנבון, מהשפה הזאת לא בהכרח התפתחו שפות אפשריות, שאותן דיבר האדם הניאנדרטלי.
מינוח

באופן כללי, לא קיים מונח מוסכם לתיאור השפה. מרבית היחס לנושא לא כולל את ציון שם השפה. ברם, השמות פרוטו-אנושית ופרוטו-עולמית נמצאים בשימוש תדיר. הבלשן מריט רולן נוהג להשתמש במונח פרוטו-סאפיינס לתיאור השפה.
תולדות הרעיון

הניסיון הרציני הראשון לשחזר את הבסיס של שפה זו בוצע על ידי הבלשן האיטלקי אלפרדו טרומבטי. על כך הוא כתב בספרו L'unità d'origine del linguaggio, שיצא לאור בשנת 1905. לפי השערתו של טרומבטי, המקור הקדמון המשותף של כל השפות המדוברות בימינו דובר לפני 100,000 עד 200,000 שנה.
בשלהי המאה התשע עשרה ובראשית המאה העשרים, הסתייגו בלשנים רבים מרעיון השפה הקדמונית המשותפת.
תולדות הרעיון > אוצר מילים

| משפחת שפות | מי? | מה? | שתיים | מים | אצבע | יד | יד | ברך | שיער | אף, ריח |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| שפות קוסיאן | !kū | ma | ǀkam | k´´ā | ǁkɔnu | ǁkū | ǂhā | ǁgom | ǀʼū | čʼū |
| שפות נילו-סהריות | na | de | ball | nki | tok | kani | boko | kutu | sum | čona |
| שפות ניז'ריות-קונגולזיות | nani | ni | bala | engi | dike | kono | boko | boŋgo | butu |  |
| שפות אפרו-אסיאתיות | k(w) | ma | bwVr | akʼʷa | tak | ganA |  | bunqe | somm | suna |
| שפות כרתווליות | min | ma | yor | rtˢʼqʼa | ert | tʼotʼ | qe | muql | toma | sun |
| שפות דראווידיות | yāv | yā | iraṇṭu | nīru | birelu | kaŋ | kay | meṇḍa | pūṭa | čuṇṭu |
| שפות אירו-אסיאתיות | kʷi | mi | pālā | akʷā | tik | konV | bhāghu(s) | bük(ä) | punče | snā |
| שפות סינו-דנא-קווקז | kʷi | ma | gnyis | ʔoχʷa | tok | kan | boq | pjut | tˢʰām | suŋ |
| שפות אוסטריות | o-ko-e | m-anu | ʔ(m)bar | namaw | ntoʔ | xeen | baɣa | buku | śyām | iǰuŋ |
| שפות הודו-פסיפיות |  | mina | boula | okho | dik | akan | ben | buku | utu | sɨnna |
| שפות אבוריג'יניות | ŋaani | minha | bula | gugu | kuman | mala | pajing | buŋku |  | mura |
| שפות אמריקאיות ילידיות | kune | mana | pʼāl | akwā | dɨkʼi | kano | boko | buka | summe | čuna |
בהתבסס על ההקבלות המרובות הללו, ערך רולן ברשימה מספר שורשים מהשפה הקדמונית:
ku = "מי"
ma = "מה"
pal = "שתיים"
akwa = "מים"; מכאן באות המילים aqua בלטינית (שמשמעותה מים), aka ביפנית (淦, שמשמעותה מי שיפוליים), kaw בשפות קונג (אנ') המדוברות באפריקה הדרומית (שמשמעותה גשם) ו-uk בשפת יוקטק (אנ') של בני המאיה (שמשמעותה שתייה).
tik = "אצבע"
kanV = "יד"
boko = "יד"
buŋku = "ברך"
sum = "שיער"
čuna = "אף, ריח"
תולדות הרעיון > תחביר

רולן שחזר את סדר המלים במשפט: נושא-מושא-פועל (SOV). לדוגמה, במקום לומר "האיש הולך אל הנהר הרחב" כמו בעברית, היו דוברי הפרוטו-אנושית של רולן אומרים "האיש - הנהר הרחב אל - הולך".
ראו גם

שפה אם
דקדוק אוניברסלי
הערות שוליים

↑  מריט רולן, ג'ון בנגסטון (1994). "גיזרונים כלל-עולמיים".  On the Origin of Languages: Studies in Linguistic Taxonomy. (באנגלית)
↑  נמצא בשימוש אצל הארולד פלמינג (2003) (באנגלית) וג'ון בנגסטון (2007).
↑  רולן, מריט (1994). The Origin of Language: Tracing the Evolution of the Mother Tongue. (באנגלית)
↑  עושים היסטוריה 327: השפה האינדו-אירופאית הקדומה, חלק א' (ש.ח.), 41:45 באתר "עושים היסטוריה".
↑   Tower of Babel vs Linguistics - the quest for the first language, סרטון באתר יוטיוב. (באנגלית)
פרננדו סן אמטריו

פרננדו סן אמטריו לארה (בספרדית: Fernando San Emeterio Lara; נולד ב-1 בינואר 1984 בסנטנדר, קנטבריה, ספרד) הוא כדורסלן עבר ספרדי ששיחק בעמדות הקלע והסמול פורוורד.
עונת השיא בקריירה של סן אמטריו הייתה במדי קאחה לבוראל ויטוריה, בעונת 2010/2011, שבה זכה במדי ויטוריה בתואר ה-MVP של הליגה הספרדית, ונכלל בחמישיות הכלל-עונתיות של הליגה ושל היורוליג. על אף הישגיו האישיים של סן אמטריו באותה עונה, ויטוריה הגיעה רק עד שלב חצי הגמר בליגה ועד שלב רבע הגמר בפלייאוף היורוליג.
קריירת משחק > קריירת מועדונים

סן אמטריו החל לשחק באופן מקצועני בקבוצת ויאדוליד, ששיחקה בליגת העל הספרדית, בעודו בן 17. סן אמטריו שיחק בקבוצה במשך 5 עונות, שבהן הפך אט אט לשחקן מוביל בקבוצה. בשנת 2006 הצטרף סן אמטריו לקבוצת ז'ירונה מהליגה הבכירה, שם שיתף פעולה עם ויקטור סאדה, וזכה עם הקבוצה בעונתו הראשונה בגביע היורוצ'לנג'. בעונה הבאה השתתף עם ז'ירונה בגביע יול"ב, שבו הפסידה בגמר לקבוצת חובנטוד בדאלונה, שבה הצטיין רודי פרננדס. אחרי שתי עונות אלו, בהן הגיע עם הקבוצה פעמיים ברציפות לשלב רבע הגמר בפלייאוף הליגה ובגביע המלך, עזב את ז'ירונה ועבר לטאו ויטוריה.
בעונתו הראשונה בקבוצה סיים איתה במקום הראשון בעונה הסדירה בליגה, והגיע איתה עד לגמר, שבו הפסידה לברצלונה. הקבוצה זכתה בעונה זו בגביע ובסופרקופה והגיעה לשלב ההצלבה ביורוליג. בעונה הבאה זכה סן אמטריו עם ויטוריה באליפות עם ממוצעים של 10.9 נקודות, 4 ריבאונדים ו-3.2 אסיסטים, כאשר בפלייאוף ממוצעיו היו 10 נקודות, 3.8 ריבאונדים ו-1.9 אסיסטים. במדי ויטוריה חווה סן אמטריו את התקופה הטובה בקריירה שלו, כאשר עונת 2010/2011 הייתה עבורו עונת שיא: הוא זכה בתואר ה-MVP של הליגה ונבחר לחמישיות העונה של הליגה ושל היורוליג. בעונה זו העמיד ביורוליג מדד יעילות של 19.1 למשחק ב-33.4 דקות בממוצע.
בעונה שלאחר מכן הגיעה קבוצתו לחצי גמר הפלייאוף בליגה ובגביע, ובשלוש העונות שאחריהן הגיעה רק עד סדרת רבע הגמר בליגה. ביורוליג הישג השיא של הקבוצה בארבע השנים הללו היה הגעה לשלב ההצלבה, בעונת 2012/2013. אחרי עונת 2014/2015 עזב סן אמטריו את ויטוריה, אחרי ששימש בה כקפטן במשך מספר עונות. מאז עונת 2015/2016 משחק סן אמטריו בולנסיה. בעונתו הראשונה בקבוצה הגיע איתה לחצי גמר הפלייאוף בליגה. בעונת 2016/2017 נבחר לחמישייה השנייה של העונה ביורוקאפ, אחרי שהוביל את קבוצתו לגמר המפעל בו הפסידה למאלגה, כאשר היא מנצחת את הפועל ירושלים בסדרת חצי הגמר בתוצאה 2:1.
ב-1 ביולי 2021 הודיע סאן אמטריו על פרישתו ממשחק פעיל.
קריירת משחק > קריירה בינלאומית

סן אמטריו זכה עם הנבחרת הצעירה של ספרד במדליית ארד במשחקי הים התיכון 2005, שנערכו על אדמת מולדתו. הוא היה חבר בנבחרת ספרד הבוגרת בין 2010 ל-2015, ושיחק במדיה בשישה טורנירים גדולים: אליפות העולם בכדורסל 2010, יורובאסקט 2011, טורניר הכדורסל של אולימפיאדת לונדון 2012, יורובאסקט 2013, יורובאסקט 2015 ויורובאסקט 2017. בטורנירים אלו הוא זכה בשתי מדליות ארד (יורובאסקט 2013 ו-2017), מדליית כסף (אולימפיאדת 2012) ובשתי מדליות זהב (יורובאסקט 2011 ו-2015).
בסך הכל שיחק סן אמטריו במדי נבחרתו 42 פעמים בטורנירים גדולים והעמיד ממוצעים של 3.4 נקודות, 1.2 אסיסטים ו-1.9 ריבאונדים ב-14.2 דקות (נכון ל-2016).
תארים > מועדונים

יורוצ'לנג' (1):
2006/2007
הסופר קאפ הספרדי בכדורסל (1):
2008
גביע המלך הספרדי בכדורסל (1):
2008/2009
אליפות ליגת העל הספרדית בכדורסל (1):
2009/2010
אליפות ליגת העל הספרדית בכדורסל (1):
2016/2017
חמישיית העונה ביורוליג (1):
2011
חמישיית העונה בליגת העל הספרדית (1):
2011
MVP של ליגת העל הספרדית בכדורסל (1):
2011
החמישייה השנייה של העונה ביורוקאפ (1):
2017
תארים > נבחרת

משחקי הים התיכון (1):
2005: ארד
יורובאסקט (2):
2011, 2015
מקום שלישי (2):
2013, 2017
אולימפיאדה (1):
לונדון 2012: כסף
קאליניבקה

קאליניבקה (באוקראינית: Калинівка; בפולנית: Kalinówka, קאלינובקה; ביידיש: קאַלענעווקע) היא עיר במחוז ויניצה שבאוקראינה, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית.
תולדות היישוב

קאליניבקה נוסדה בתחילת המאה ה-18, ונזכרת לראשונה בכתובים בשנת 1774. בשנת 1935 הוענקו ליישוב זכויות עיר, ופיתוחו הואץ עם חיבורו לצומת של מסילות ברזל.
יהודי קאליניבקה

בשנת 1897 נמנו בעיר 1,052 יהודים, קרוב למחצית מתושביה. במהלך מלחמת האזרחים ברוסיה נרצחו בעיר 10 יהודים בפוגרומים שנערכו בה בידי חיילים ופורעים אוקראינים, ורבים אחרים נשדדו. בתקופה הסובייטית נמנו בעיר כ-1,000 יהודים, ופעלו בה מועצה יהודית ממלכתית ובית ספר יידי. בשנת 1934 סגרו השלטונות את בית הכנסת האחרון שעוד פעל בעיר.
ב-22 ביולי 1941, חודש לאחר פרוץ מבצע ברברוסה, נכבשה העיר בידי הגרמנים, ואלו החלו מיד בחטיפת יהודיה לעבודות כפייה, ותוך זמן קצר ריכזו את כולם בגטו סגור שהוקם בה, בו סבלו היהודים מרעב כבד וממגפות. בהמשך, התארגנה בגטו קבוצת מחתרת, בראשות יפים קמניצקי, אשר יצרה קשר עם יחידות פרטיזנים סובייטיות, אך לא הספיקה להוציא לפועל את תוכנית ההתנגדות שלה.
ב-30 במאי 1942 רוכזו כ-500 היהודים שנותרו בגטו שבעיר, וכן כ-200 יהודים נוספים מסביבת העיר, באורווה בקולחוז סמוך, ושם נרצחו. 33 בעלי מלאכה יהודים מהעיר שהושארו בחיים הוצאו להורג באוגוסט 1942. בד בבד, ערכו הגרמנים מצוד ממושך אחר יהודים מסתתרים בעיר ובסביבתה.
פסגת עקבה

שרון, בוש ואבו מאזן לוחצים ידיים מיד לאחר הקראת ההצהרה לעיתונות
פסגת עקבה (גם ועידת עקבה) הייתה ועידה חד-יומית במטרה לקדם את תהליך השלום בין ישראל והפלסטינים, על פי מתווה "מפת הדרכים".
הפסגה התקיימה במהלך האינתיפאדה השנייה, ב-4 ביוני 2003 בהשתתפות ראש ממשלת ישראל אריאל שרון, ראש ממשלת הרשות הפלסטינית מחמוד עבאס, עבדאללה השני, מלך ירדן ונשיא ארצות הברית ג'ורג' בוש.
ראש הרשות הפלסטינית יאסר ערפאת שהיה נתון תחת מצור במוקטעה לא נכח בוועידה לאור התנגדות ישראל.
הפסגה ותוצאותיה

ב-24 ביוני 2002 הציג ג'ורג' בוש את חזונו המדיני לפתרון הסכסוך הישראלי-פלסטיני. בעקבות הנאום נוסחה מפת הדרכים לפתרון הסכסוך, בהתאם לנאומו של בוש, על ידי הקוורטט.
ממשלת ישראל תחת סייגים מסוימים והרשות הפלסטינית הביעו את נכונותן לפעול ליישום מפת הדרכים.
פסגת עקבה היוותה למעשה הצעד הראשון בניסיון להניע את מפת הדרכים.
יום לפני הפסגה שחררה ישראל כמחווה לרשות הפלסטינית מאה אסירים פלסטינים, רובם עצירים מנהליים. רק שניים מהמשוחררים הוגדרו אסירים עם "דם על הידיים", בהם מחבל מקרר התופת בכיכר ציון.
במסגרת הפסגה נועדו ראש ממשלת ישראל, ראש הרשות הפלסטינית ונשיא ארצות הברית. הוועידה ננעלה בהצהרה משותפת שבה הביעו את מחויבותם למפת הדרכים.
ראש ממשלת ישראל, אריאל שרון, התחייב לפנות מאחזים לא מאושרים והצהיר כי ישראל מכירה בחשיבות רצף טריטוריאלי למדינה פלסטינית בת-קיימא.
ראש ממשלת הרשות, מחמוד עבאס, גינה טרור נגד ישראלים והתחייב לפעול על מנת לפרק את ארגוני הטרור ולהביא לסיום האינתיפאדה השנייה.
כשישה ימים לאחר הוועידה (10.06), ניסתה ישראל להתנקש בבכיר חמאס עבד אל-עזיז א-רנתיסי. יום לאחר מכן (11.06) ביצע החמאס פיגוע בקו 14 בירושלים ובו נהרגו 17 בני אדם ולמעלה ממאה נפצעו.
כאמור, הפסגה הייתה אמורה להיות הראשונה מבין סדרת מגעים בין הישראלים לפלסטינים אולם בשטח לא הובילה לרגיעה והאינתיפאדה המשיכה. בעקבות האירועים האלימים הוקפאו המגעים בין הצדדים וחודשו שוב רק כשנה וחצי מאוחר יותר בפסגת שארם א-שייח' (פברואר 2005).