stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
רכס סאנדנס
הערות שוליים

1 2 3 4  מידע גאוגרפי
1 2  מידע גאוגרפי והיסטורי
↑  תיאור הרכס
↑  לפי מקור אחר שטחו של הרכס 252 קמ"ר.
↑  לפי מקור אחר שטחו של הרכס 207 קמ"ר.
↑  ראו ב"לקריאה נוספת" את תיאור הרכס בסקר הגאולוגי של ארצות הברית (הספר בעריכת Jane G. Ferrigno)
↑  לפי מקור אחר גובהו ממוצע של הרכס 1,899 מטרים מעל פני הים
↑  גובה פסגת באר שבע
↑  גבהי פסגות הרכס
רמי בר-ניב

| --- | --- |

 לידה:  1 בדצמבר 1945 (בן 78) תל אביב
 מוקד פעילות:  ישראל 
 כלי נגינה:  פסנתר 
 צאצאים:  טל בר-ניב 
 פרסים והוקרה:  פרס ישראל 
 www.ybarniv.com/Rami
 
רמי בר-ניב (נולד ב-1 בדצמבר 1945) הוא פסנתרן, מלחין ומורה ישראלי.
חייו > לימודים

בר-ניב, ילד תל אביב, הוא בוגר הקונסרבטוריון הישראלי למוזיקה בעיר, שם למד פסנתר אצל קרול קליין והלחנה אצל פאול בן-חיים, אלכסנדר אוריה בוסקוביץ' ועדן פרטוש. בשנת 1966 זכה במלגה מטעם קרן התרבות אמריקה-ישראל להמשך לימודיו במאנס קולג' למוזיקה בארצות הברית, שם למד אצל נדיה רייזנברג ואצל תאורטיקאי המוזיקה קרל שכטר. במהלך קיץ 1968 למד בר-ניב אצל צמד הפסנתרנים ורונסקי ובאבין.
חייו > קריירה כמבצע

בר-ניב מופיע בקונצרטים ברחבי העולם. ב-1974 ניגן את הקונצ'רטו לפסנתר מס' 23 של מוצרט עם התזמורת הפילהרמונית הישראלית בניצוח פול פאריי. כמו כן הופיע בישראל בסדרת רסיטלים עם הכנר שלמה מינץ והרבה לנגן עם הרכבים קאמריים שונים בישראל ומחוצה לה.
בר-ניב היה המוזיקאי הישראלי הראשון שניגן במצרים לאחר חתימת הסכם השלום עם מצרים בשנת 1979. ממשלת ישראל העניקה לו את פרס "המבצע המצטיין" לשנת 1989.
בר-ניב חיבר מספר רב של שירים ויצירות קצרות, וכן ערך שירים חסידיים, שיצאו לאור במכון למוזיקה ישראלית, בהוצאת מוזיקה ישראלית ובהוצאת אור-תו.
טים פייג' מן הניו יורק טיימס תיאר את הופעתו של בר-ניב בנגינת הקונצ'רטו הראשון לפסנתר של שוסטקוביץ' בניו יורק כ"מבריקה ואפקטיבית". בר-ניב הרבה להקליט לחברת CBS ולחברות אחרות, הן כסולן והן כנגן מוזיקה קאמרית.
בר-ניב הוא אביו של החצוצרן טל בר-ניב והשניים מרבים להופיע ברסיטלים משותפים.
הערות שוליים

↑  http://nadiareisenberg-clararockmore.org/nadia_students.htm
↑  יוחנן בוהם, מגזין ג'רוזלם פוסט, 23 ביולי 1982
↑  באתר הניו יורק טיימס
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007504667505171  LCCN: n93123418  MusicBrainz: ef3b371c-2829-48bc-a22c-5799041ec66e  VIAF: 1691076   WorldCat (עם VIAF): 1691076 
ליאונרד ברנשטיין מוחא כפיים לרמי בר-ניב הצעיר לאחר הופעתו באקדמיה למוזיקה בתל אביב. לימינו עדן פרטוש
רמי גאייאר

| --- | --- |

 לידה:  7 בפברואר 1975 (בן 49) מונפלייה, ארו, צרפת 
 מדינה:  צרפת 
 מקום מגורים:  מונפלייה 
 השכלה:  Preston Manor School 
 תקופת הפעילות:  מ-1999 
 www.nimportequi.com
 
רֶמי גאייאר (בצרפתית: Rémi Gaillard; נולד ב-7 בפברואר 1975 במונפלייה שבצרפת) הוא הומוריסט צרפתי, אשר העלה סרטונים פופולריים ליוטיוב שצוברים מיליוני צפיות. לאחר שאיבד את עבודתו בחנות נעליים, החל רמי להעביר את זמנו החופשי בלמתוח את הציבור.
רמי זכה לפרסום ראשון בטלוויזיה ב-2002 בגמר גביע צרפת. כשהוא מוסווה כשחקן קבוצת הכדורגל לוריאן חגג את ניצחון הקבוצה עם השחקנים, לחץ את ידו של נשיא צרפת דאז ז'אק שיראק וחתם לצלמים, בלי שאף אחד שם לב לכך שהוא לא שחקן בקבוצה.
נכון למרץ 2023 לערוץ שלו יש מעל 7.2 מיליון משתמשים רשומים, סך הכל 120 סרטונים שפורסמו, לסרטון הנצפה ביותר שלו יש מעל 88.96 מיליון צפיות, ויש לו כ-1,925 מיליון צפיות באופן מצטבר.
גאייר הופיע במספר אירועי ספורט, שעשועונים ועצרות פוליטיות.
סגנון

גאייאר התפרסם בזכות סרטוניו המציגים את סגנון ההומור "השערורייתי", המערער את נורמות החברה:
גנבת כרטיס לוטו של מישהו והעמדת פנים שזכה.
הפיכת כיכר תנועה לבית ללא גג.
סרטוניו פורסמו בעיקר באתר stage6, אך היות שהאתר נסגר החל לפרסם את סרטוניו ביוטיוב. לרוב, רמי מותח אנשים אחרים ותוכניות טלוויזיה.
המוטו של גילארד הוא: "C'est en faisant n'importe quoi qu'on devient n'importe qui" (בצרפתית: "ברגע שעושים מה שלא יהיה, נהפכים למי שלא יהיה").
מרבית מתיחותיו מתועדות על ידי חברו גרגורי לפרגו.
מערכונים

רוב הסרטונים של רמי הם מתיחות בסגנון מצלמה נסתרת, לעיתים קרובות הוא מסווה את עצמו בתלבושות מוזרות בשביל מתיחותיו. בסרטונים מסוימים, גאייאר מלווה בקהל של חבריו, המתפקדים בתור פלאש מוב.
רמי צילם את מערכונו הראשון ב-1999 עם חברו במונפלייה, וב-2001, הוא השיק את אתרו nimportequi.com.
רמי השיג מוניטין ב-YouTube באמצעות פרודיות הרוקי בלבואה שלו, מתיחות בתחפושת פקמן, מתיחת עגלת מריו, וסרטוני הכדורגל שלו. המתיחות האחרונות שלו כרוכות לעיתים קרובות בלבישת תחפושות ענק של חיות שונות כגון: חזיר, כלב, חתול, צב, חילזון, דבורה, כריש, קנגורו, עכביש, בונה, זבוב, גורילה, תרנגולת, פינגווין, ג'ירפה, ארנב, פרפר, עטלף וכבשה.
באתר הרשמי שלו, לגאייאר ישנם 1.35 מיליארד צפיות בכל סרטי הווידאו שלו. כל סרטי הווידאו שלו הם בעלי לפחות 1,000,000 צפיות. לווידאו הפופולרי ביותר שלו, "Kangaroo", מעל 70 מיליון צפיות.
הערות שוליים

↑  Yanna Berman, Rémi GAILLARD YouTube stats and analytics, ThoughtLeaders, ‏8 למרץ 2023 (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb16730093n (data)  ISNI: 0000 0004 2519 0111  MusicBrainz: 0e7721f1-68fb-4c41-aa10-1c36ff9581a8  NTA: 391144324  VIAF: 305992727   WorldCat (עם VIAF): 305992727
שארל דה ברוקוויל

צ'ארלס מארי פייר אלברט, הרוזן של ברוקוויל (בלעז: Charles Marie Pierre Albert, Count de Broqueville, נולד ב-4 בדצמבר 1860 ונפטר ב-5 בספטמבר 1940) היה ראש ממשלת בלגיה אשר כיהן בזמן מלחמת העולם הראשונה. ברוקוויל כיהן כשתי כהונות לא רצופות: בשנים 1911–1918 ובשנים 1932–1934.
ביוגרפיה

נבחר לראשונה לבית הנבחרים בשנת 1892 מטעם אנטוורפן. הוא ייצג את אזור זה עד שנת 1919. כמנהיג המפלגה הקתולית, הוא נבחר לראשות הממשלה בשנת 1911. לפני פרוץ מלחמת העולם, התנגד ברוקוויל להצעת המלך אלברט הראשון לפריסת הצבא בגבול הצפוני ובמקום זאת הציב כוחות צבאיים בכל המדינה. לאחר פרוץ המלחמה בשנת 1914 יצאה הממשלה לגלות ללה האבר שבצרפת. במהלך המלחמה ברוקוויל ניסה לקדם מדיניות נייטרלית ולא לשתף פעולה באופן מלא עם מדינות ההסכמה. מדיניות זו החלישה את מעמדו של ברוקוויל בקרב חברי ממשלתו כתוצאה מכך התפטר מתפקידו כשר החוץ בינואר 1918 וכראש ממשלה במאי, כאשר איבד את תמיכת מפלגתו.
בין תפקידיו הפוליטיים הנוספים ניתן למנות את משרד התקשורת והתחבורה (1910-1912), משרד המלחמה (1912-1917), משרד החוץ (1917), משרד הפנים (1918–1919) ומשרד ההגנה (1926-1930)
ברוקוויל היה חבר במסדרים רבים וקיבל עיטורים רבים, ובהם: מסדר מיכאל הקדוש וג'ורג' הקדוש, מסדר השמש העולה, צלב המלחמה, מסדר לאופולד ולגיון הכבוד.
רכס פיירהולם

| --- | --- |

 מידע כללי
 גובה:  2,995 מ' 
 שטח:  285 קמ"ר 
 מדינה:  קנדה 
 מיקום:  אלברטה, קנדהקנדה
 רכס הרים:  הרי הרוקי הקנדיים 
 קואורדינטות:  51°10′N 115°18′W﻿ / ﻿51.17°N 115.3°W﻿ / 51.17; -115.3
  (למפת קנדה מוגדלת) אוטווה אדמונטון ויניפג ונקובר טורונטו מונטריאול מיסיסוגה קוויבק סיטי סנט ג'ונס רג'יינה שארלוטטאון ילונייף איקאלואיט וייטהורס ארצות הברית אלסקה גרינלנד איס. ים בופור מפרץ הדסון  ה ש ק ט  האוקיינוס האטלנטי רכס פיירהולם(למפת קנדה רגילה) אוטווה אדמונטון ויניפג ונקובר טורונטו מונטריאול מיסיסוגה קוויבק סיטי סנט ג'ונס רג'יינה שארלוטטאון ילונייף איקאלואיט וייטהורס ארצות הברית אלסקה גרינלנד איס. ים בופור מפרץ הדסון  ה ש ק ט  האוקיינוס האטלנטי רכס פיירהולם(למפת אלברטה רגילה) אדמונטון קלגרי רד דיר לת'ברידג' מדיסין הט גרנד פריירי קולומביה הבריטית הטריטוריות הצפון-מערביות ססקצ'ואן ארצות הבריתרכס פיירהולם(למפת אלברטה מוגדלת) אדמונטון קלגרי רד דיר לת'ברידג' מדיסין הט גרנד פריירי קולומביה הבריטית הטריטוריות הצפון-מערביות ססקצ'ואן ארצות הבריתרכס פיירהולם
 
רכס פיירהולם (באנגלית: Fairholme Range) הוא רכס הרים בהרי הרוקי הקנדיים, בפרובינציית אלברטה שבקנדה.
גאוגרפיה

צורת הרכס היא כצורת האות "S".
הרכס מגיע לגובה של 2,995 מטרים מעל פני הים (בהר גירואר).
הרכס ממוקם ממזרח לעמק נהר בואו, וגובל בצידו המערבי בכביש המהיר הטראנס קנדי.
חלקו הצפוני של הרכס נמצא בשטח הפארק הלאומי באנף, והרכס מגיע עד לגדה הדרומית של אגם מינוונקה.
שטחו של הרכס 285 קמ"ר.
הרכס אינו מכוסה קרחונים.
גאוגרפיה > פסגות הרכס

פסגות של הרכס הן:
| שם הפסגה | גובה במטרים | שם הפסגה באנגלית |
| --- | --- | --- |
| הר גירואר | 2,995 | Mount Girouard |
| הר אינגליזמאלדי | 2,964 | Mount Inglismaldie |
| הר פיצ'י | 2,935 | Mount Peechee |
| הר צ'ארלס סטיוארט | 2,809 | Mount Charles Stewart |
| הר גרוטו | 2,706 | Grotto Mountain |
| הר ליידי מקדולנד | 2,606 | Mount Lady Macdonald |
| הר הנסיכה מרגרט | 2,515 | Princess Margaret Mountain |
| סקוואז טיט | 2,514 | Squaw's Tit |
היסטוריה

באביב ובקיץ של 2003, רשות פארקי קנדה ביצעה שרפה מתוכננת ברכס, על מנת להפחית סיכוני שרפות יער, לפגוע בחיפושיות האורן ההרריות (Mountain Pine Beetle) התוקפות את האזור, וכן להגדיל שטחי מרעה לצאן.
במסגרת שרפה מתוכננת זו נשרפו 53,000 דונמים של יער.
כמו כן, במסגרת השרפה היזומה נכרתו 1,800 עצים נגועים בחיפושיות האורן ההרריות ונשרפו.
היסטוריה > מקור השם

שמו של הרכס ניתן לו על ידי ג'ון פאליסר בשנת 1859. הרכס נקרא על שם אחותו גרייס פיירהולם (שנישאה לוויליאם פיירהולם).
לקריאה נוספת

• Brian Patton, Bart Robinson, , PP 16, 32
• Brian Patton, , PP 13 - 14, 41
• , P 224
הערות שוליים

1 2  ראו ב"לקריאה נוספת" - U.S. Geological Survey Professional Paper.
1 2  מידע גאוגרפי על פסגת הרכס
1 2 3  מידע גאוגרפי
↑  לפי מקור אחר שטחו של הרכס 117 קמ"ר.
↑  לפי מקור אחר שטחו של הרכס 892 קמ"ר.
1 2 3  תיאור השרפה המתוכננת בשנת 2003 ושטחי השרפה באתר פארקי קנדה
↑  מקור שמו של הרכס
שטר ושוברו בצידו

שטר ושוברו בצידו הוא ביטוי עברי לפיו יכול אדם ליהנות מיתרונות שמעניקה לו התנהגות מסוימת או מערכת נסיבות מסוימת, אך עליו להכיר בכך שהתנהגות זו או מערכת נסיבות זו יכולה לשלול יתרון המוענק לו או לחייב אותו, בהתקיים תנאים מסוימים, גם אם הדבר יהיה לרעתו.
הדימוי המובע בביטוי הוא כי הנהנה מהיתרונות שמעניקה התמורה לשטר שמסר, צריך לזכור כי בצידו של השטר יש שובר המחייב פרעונו אם וכאשר תתקיימנה הנסיבות המחייבות זאת.
הביטוי התגבש בפסיקה הישראלית לכלל ראייתי לפיו אדם מחויב לגרסה מסוימת אותה מסר, וכי אם גרסה זו מופרכת, הרי שעליו לשאת בתוצאות הנובעות מכך.
בהקשר של המשפט הישראלי, השתמש לראשונה בביטוי השופט משה זילברג בפסק דינו ע"פ 23/58 בעניין היועץ המשפטי נ. בייטנר, פ"ד יב (537), שם דן בעניינו של אדם שנאשם בכך שגרם לילד חבלה חמורה בכך שזרק עליו אבן ופגע בעינו. אותו אדם טען כי זרק את האבן לכיוון שונה לחלוטין, ולא התכוון לפגוע בילד. בית המשפט קבע:
כך, אם נותן הנאשם הסבר "תמים" לעובדה מרשיעה, והסבר זה נפסל (ובלשון הפסיקה "השובר נשבר"), אין ביכולתו להביא הסברים נוספים לעובדה המרשיעה, והעובדה המרשיעה יכולה לשמש כסיוע מקום בו זה נדרש.
שכיר (אופרת רוק)

שכיר היא אופרת רוק שנכתבה בידי יריב בן יהודה וארז כהן שגם הלחינו את המוזיקה, ועוסקת בצדדים האפלים של סביבת העבודה המודרנית. העלילה ממוקמת בחברת הייטק שעובדיה מחכים לרכישת החברה ולאקזיט שיאפשר לכולם להתעשר. בין הנושאים שהעלילה מציגה, יחסי מרות בעבודה, האיזון שבין העבודה לבין חיי משפחה, והלחץ שמקום העבודה מייצר בחיי העובדים.
הבימוי של אופרת הרוק נעשה בידי יוליה פבזנר ויואב הלוי, להפקה המוזיקלית בגרסת הבמה אחראי ארז כהן ושאר הנגנים בלהקה שהופיעה עם אופרת הרוק, "השכירים". ההפקה המוזיקלית של אלבום האולפן של "שכיר" נעשתה בידי אמיתי פריינטא, ארז כהן ויריב בן יהודה. הגרסה הראשונה של היצירה הועלתה בשנת 2011, ומאז הופיעה עד אפריל 2014 כ-40 פעמים. בתפקידים הראשיים שיחקו על הבמה יריב בן יהודה, מירב חזן, נעמי לבוב, עידו שן-צור ונינה ריאזנוב. הנגנים שהופיעו עם ההרכב הם ארז כהן, מידד מאירי, אורן הורביץ, יאיר ברוך ויריב בן יהודה.
ההפקה הופיעה על במות, "תמונע", "האזור", "הצוללת הצהובה", "אוזןבר", "תרבותא", "הביט", "אמפי הנוקדים", "מועדון הג'אז", "הפטריה", ובמות נוספות. בשנת 2014 זכתה אופרת הרוק בפרס פרינג' טיוב של מפעל הפיס.
עלילה

עומרי מתפרנס מהוראה, נשוי לענת שבהריון והשניים מתקשים להתפרנס. גל פרסומים בעיתונות על חברות ישראליות שנרכשו במאות מיליונים והביאו להתעשרות היזמים ועובדי החברה, משכנע את עומרי ללכת לראיון עבודה בחברת הייטק שמפרסמת כי היא עומדת להרכש בקרוב ושמחפשת איש מכירות. מנכ"ל החברה הזחוח, אמיר, מתרשם מעומרי החרוץ והתמים ומקבל אותו לעבודה. עומרי נהנה מיד משדרוג בשכרו ותנאים נלווים נוספים. בחברה מבקרים מידי תקופה משקיעים פוטנציאלים וכולם מתכוננים לבואם ומשננים מה מותר ומה אסור לומר למשקיעים כדי לא לפגוע בסיכויי המכירה של החברה. עומרי זוכה לאמון המנכ"ל ונשאב כמעט מיידית לימי עבודה שנמשכים לתוך הלילה, ומבלה פחות ופחות במחיצת אשתו וילדם שזה אך נולד. כעבור שלש שנים, העלילה מתמקדת בשבוע עבודה בן חמישה ימים שבו שוב אמורים לבקר בחברה משקיעים פוטנציאלים מאירופה. בתחילתו של השבוע מתממש רומן אסור בעבודה בין נועה, מנהלת כח האדם של החברה לבין עומרי, על רקע שעות העבודה הארוכות והתרחקות עומרי מאשתו ענת בשנותיו העסוקות בהייטק. בתחילת הרומן, עומרי עדיין זוטר ממנהלת כח האדם, אך שעומרי כובש את לב המשקיעים עם מצגת משכנעת במיוחד, זוכה לקידום שהופך את היוצרות והוא ממונה להיות סמנכ"ל המכירות של החברה והופך לבכיר ממנה. עומרי מנסה להפסיק את הרומן ונועה מתנגדת ומאיימת לחשוף את הרומן האסור. המשקיעים מודיעים כי הם רוכשים את החברה, ועומרי מתעמת עם מנכ"ל החברה, שמעוניין לפרוש עשיר, ומנסה לחייב את עומרי להחליפו. עומרי ניצב בפני בחירה מכרעת, לקבל בחיוב את קידומו למנכ"ל, או להתפטר. הקידום כולל בונוס של מיליון וחצי דולר, לצד ההבנה כי בזאת מוותר עומרי על נישואיו לענת בשל הרומן ואיומיה של נועה. לחלופין להתפטר, פירושו לוותר על הכסף והקריירה שבה בחר על לאותו הרגע. בסיומו של אותו שבוע מודיע עומרי לאשתו כי הוא מתכוון להתפטר, אך להפתעתו, היא מתנגדת לכך, ועתה לאחר שנים של התרחקות, האישה מעדיפה את הכסף על הבעל. עומרי מנסה לשכנע אותה שעדיין לא מאוחר והם יכולים לתקן את יחסיהם. סוף אופרת הרוק שונה כמה פעמים בהופעות השונות, כאשר בחלקן עומרי פורש ונלחם על נישואיו, ובחלקן, הוא מקבל עליו את ניהול החברה והולך אחרי הכסף בלב כבד.
השירים

משקיעים יקרים
ראיון עבודה
מי המלך של המשרד
תן לי מהכל
יום ראשון
יום שני – המשקיעים הארופאים מגיעים
ראשון-שני-שלישי-רביעי-חמישי
רק יזיזים
יום שלישי
הקידום
יום רביעי – איש המכירות/להשיג את האיש על הקו
יצאתי חרא
רעבים
רומן במשרד
אלמנת ההייטק
יום חמישי – הם קונים אותנו/הסיוט
אבא ידאג
חמישי בערב – זה עוד לא מאוחר
שלום אלהים
שארל דה בריו

| --- | --- |

 לידה:  20 בפברואר 1802 לוון, צרפת 
 פטירה:  8 באפריל 1870 (בגיל 68) בריסל, בלגיה 
 שם לידה:  Charles-Auguste de Bériot 
 מקום קבורה:  Laeken Churchyard 
 מוקד פעילות:  לוון 
 שפה מועדפת:  צרפתית 
 כלי נגינה:  כינור 
 בן או בת זוג:  מריה מאליברן (מרץ 1836–?) 
 צאצאים:  Charles-Wilfrid de Bériot 
 פרופיל ב-IMDb
 
שארל אוגוסט דה בריו (בצרפתית: Charles Auguste de Bério;‏ 20 בפברואר 1802 – 8 באפריל 1870) היה כנר ומלחין בלגי.
קורות חייו

דה בֶּריו נולד בלוון, שם קראו רחוב על שמו. בשנת 1810 עבר לצרפת ולמד נגינה בכינור אצל ז'אן-פרנסואה טיבי, תלמיד של ג'ובאני בטיסטה ויוטי, שעודד אותו בהמשך הקריירה. בנגינתו ניכרת גם השפעתו של פגניני. דה בֶּריו שימש ככנר הלשכה לשארל העשירי, מלך צרפת ולוילם הראשון, מלך הולנד וקצר הצלחה בסיור קונצרטים בלונדון, בפריז ובמרכזי מוזיקה חשובים באירופה.
בריו חי עם הזמרת מריה מאליברן שילדה לו בן בשנת 1833. השניים נישאו בשנת 1836, כשמאליברן השיגה את ביטול נישואיה הקודמים. מנדלסון כתב אריה בליווי כינור סולו במיוחד בשביל הזוג, אך מאליברן מתה אותה שנה מפגיעות שסבלה כתוצאה מנפילה מסוס.
דה בריו חי לאחר מות מאליברן בבריסל ומיעט להופיע בפומבי. עם זאת, ב-1841 יצא לסיור בגרמניה, שם נשא אישה שנייה, מריה הובר.
בשנת 1843 התמנה דה בריו למדריך ראשי לכינור בקונסרבטוריון של בריסל, שם ייסד את האסכולה הפרנקו-בלגית לנגינה בכינור. ראייתו הלכה 
ונחלשה. הוא פרש מעבודתו בשנת 1852 וב-1858 התעוור כליל. שיתוק שפגע בזרועו השמאלית שם קץ לקריירה שלו בשנת 1866. בין תלמידיו ידועי-השם הוברט ליאונרד, אנרי וייטאן והיינריך וילהלם ארנסט.
דה בריו כתב יצירות רבות לכינור, בהן עשרה קונצ'רטי, שכמעט ואינם מושמעים כיום. לעומת זאת, חיבוריו הפדגוגיים עודם בשימוש לתלמידי כינור. בנו, שארל-וילפריד דה בריו, היה מורה לפסנתר, שלימד את מוריס ראוול, אנריקה גרנדוס ואחרים.
בקונצ'רטי שלו עשה דה בריו שימוש בטכניקת נגינה חלוצית, ולחיבוריו נודעת חשיבות רבה לתלמידי כינור רציניים כהכנה להיכרות עם הקונצ'רטי המפורסמים של גדולי המלחינים בתקופה הרומנטית. החשובים בקונצ'רטי שלו הם מס' 9 בלה מינור אופוס 104 ומספר 7 בסול מז'ור אופוס 76. שניהם יצאו על תקליטור בהוצאת נאקסוס, המתכננת להשלים את הקלטות כל שאר הקונצ'רטי שלו לכינור. הוצאת התווים שירמר ממשיכה להוציא את החלק הראשון של "מתודת הכינור" אופוס 102 מאת דה בריו, ואת "30 תרגילים קונצרטיים ראשונים" שלו, אופוס 123. גם הוצאת פיטרס ממשיכה להוציא את יצירת ההדרן המפורסמת לכינור ותזמורת "תמונה לבלט" אופוס 100 ברדוקציה לכינור ופסנתר.
רפי קוט

רפי קוט (נולד ב-2 במאי 1953) הוא שחקן ומאמן כדוריד עבר ישראלי. שיחק בתפקיד המרכז (רכז). משמש כמנהל הנבחרות הצעירות של נבחרת ישראל בכדוריד משנת 2012.
קריירה

בתחילת שנות ה-70 שיחק בקבוצה המאוחדת של מכבי רמת גן ומכבי פתח תקווה שבהמשך נקראה מכבי פתח תקווה בלבד. הקבוצה, שאומנה על ידי משה לגיל, השיגה זכייה ראשונה בתולדותיה בגביע המדינה בעונת 1976/1977. גם בעונות הבאות המשיכה הקבוצה בתנופה וזכתה באליפות המדינה בעונות 1977/1978, 1979/1980 ו-1980/1981; כמו כן זכתה בגביע נוסף בעונת 1980/1981 בה הודרכה על ידי יעקב סנדלר.
לאחר שנמנה עם נבחרת העתודה של ישראל בכדוריד, הוזמן ב-1974 לראשונה לנבחרת ישראל. בה שיחק עד 1977.
בהמשך שיחק במכבי ראשון לציון (עונות 1982/1983 ו-1983/1984). בעונת 1982/1983 זכתה הקבוצה בגביע, וב-1984 אף הגיעה להתמודדות מול ברצלונה מליגת הכדוריד הספרדית בחצי גמר גביע אירופה למחזיקות גביע. המשיך ושיחק בהפועל פתח תקווה בעונת 1984/1985 עד פרישתו עקב פציעה בגיל 32 בלבד.
לאחר פרישתו המשיך בענף ואימן את מכבי ראשון לציון כאשר בעונת 1985/1986 זכה איתה בדאבל הראשון שלה ולאחר מכן אימן גם במכבי פתח תקווה, מכבי נתניה ואס"א תל אביב.
בשנים שלאחר מכן עזב את תחום האימון ופנה לתחום המסעדנות בניהול של בית הקפה "קפולסקי" ברמת גן עד לחזרתו לענף הכדוריד בעונת 2007/2008 לאימון הקבוצה המאוחדת של פ"ת - עירוני פתח תקווה, כאשר בעונות שלאחר מכן הוא אימן במכבי קריית מוצקין, הפועל פתח תקווה בעונת 2010/2011 שחזרה כתוצאה מפירוק הקבוצה העירונית ואיתה הוא עלה ליגה מהארצית אל הליגה הלאומית ובשנה לאחר מכן את קבוצתו האחרונה באימון מכבי "ארזים" רמת גן איתה עלה לליגת העל עד מינויו כמנהל נבחרות ישראל (בוגרים ועתודה) בשנת 2012.
תארים

כשחקן:
מכבי פתח תקווה
אליפויות (3): 1979/1980,1977/1978, 1980/1981
גביע המדינה (2): 1976/1977, 1980/1981
מכבי ראשון לציון
גביע המדינה (1): 1982/1983
תארים אישיים:
שחקן השנה של "ידיעות אחרונות" 1980/1981
כמאמן:
מכבי ראשון לציון
אליפות המדינה (1): 1985/1986 - דאבל
גביע המדינה (1): 1985/1986 - דאבל
הפועל פתח תקווה
עלייה לליגה לאומית עונת 2010/2011
מכבי "ארזים" רמת גן
עלייה לליגת העל עונת 2011/2012
הערות שוליים

↑  ברוריה ביגמן, צרפתי וסאמט למכבי ראשל"צ, מעריב, 20 במאי 1984
1 2  "כולם היו בניי - זה סיפוק גדול", באתר 103fm
↑  עמנואל יקותיאל, מכבי פ"ת - אלופת הכדוריד, מעריב, 15 במאי 1978
↑  3 נופו מסגל הכדוריד, מעריב, 12 בספטמבר 1971
↑  ש. סדן, הנבחרת תתחיל את סיורה במשחק נגד גרמניה, מעריב, 17 בנובמבר 1974
↑  עמנואל יקותיאל, סלע היה שווה זהב, מעריב, 23 במאי 1983
רכס פיירווד'ר

| --- | --- |

קרחון בריידי והר לה פרוז שברכס פיירווד'ר
 מידע כללי
 גובה:  4,671 מ' 
 שטח:  9,938 קמ"ר 
 מדינה:  קנדה, ארצות הברית 
 מיקום:  אלסקה, קנדהקנדה
 רכס הרים:  רכס סנט אליאס 
 אורך הרכס:  141 ק"מ 
 קואורדינטות:  58°54′26″N 137°31′36″W﻿ / ﻿58.907222222222°N 137.52666666667°W﻿ / 58.907222222222; -137.52666666667
  (למפת אלסקה מוגדלת) ג'ונו אנקורג' פיירבנקס סיטקה קטצ'יקן אנאלסקה בארו נום קוצביו קנדה רוסיה האוקיינוס השקט ים ברינג ים צ'וקצ'י ים בופוררכס פיירווד'ר(למפת אלסקה רגילה) ג'ונו אנקורג' פיירבנקס סיטקה קטצ'יקן אנאלסקה בארו נום קוצביו קנדה רוסיה האוקיינוס השקט ים ברינג ים צ'וקצ'י ים בופוררכס פיירווד'ר(למפת יוקון רגילה) וייטהורס דוסון סיטי ווטסון לייק אלסקה הטריטוריות הצפון-מערביות  קולומביה הבריטית ים בופוררכס פיירווד'ר(למפת יוקון מוגדלת) וייטהורס דוסון סיטי ווטסון לייק אלסקה הטריטוריות הצפון-מערביות  קולומביה הבריטית ים בופוררכס פיירווד'ר
 
רכס פיירווד'ר (באנגלית: Fairweather Range) הוא שמו של רכס הרים הממוקם על הגבול בין מדינת אלסקה שבארצות הברית ופרובינציית קולומביה הבריטית שבקנדה.
גאוגרפיה

הרכס הוא הרכס הדרומי ביותר בהרי סנט אליאס.
חלקו הצפוני של הרכס ממוקם בשטח הפארק הפרובינציאלי טאטשנשיני-אלסק, וחלקו הדרומי ממוקם בשטח הפארק הלאומי גליישר ביי (הפארק הוכרז על ידי אונסק"ו כשמורה ביוספרית בינלאומית ב-1986, וכאתר מורשת עולמית ב-1992)
שיא גובהו של הרכס (בהר פיירווד'ר) 4,671 מטרים מעל פני הים.
שטחו של הרכס 9,938.
אורכו של הרכס 141 קילומטרים (בכיוון צפון - דרום); ורוחבו של הרכס 148 קילומטרים (בכיוון מזרח - מערב).
גאוגרפיה > אתרים ברכס

ברכס מצויים הר פיירווד'ר (הנקודה הגבוהה ביותר בקולומביה הבריטית), הר קווינסי אדמס (שגובהו 4,150 מטרים מעל פני הים), הר לה פרוז, הר אורוויל, הר וילבר, והר קרילון.
ברכס נמצא שבר פיירווד'ר (Fairweather Fault), העתק חילוף גאולוגי פעיל המהווה חלק מהעתק המלכה שרלוט העתק זה הוא הגבול בין שני לוחות טקטוניים – הלוח הפסיפי והלוח הצפון-אמריקאי.
תצלום פנורמי של רכס פיירווד'ר - מבט מהאוקיינוס השקט. במרכז התמונה ההרים קריון, דאגלט ולה פרוז.
היסטוריה > גילוי הרכס

הרכס נצפה לראשונה בשנת 1778 על ידי קפטן ג'יימס קוק. הרכס נראה לאחר מספר ימים של מזג אוויר סוער ולכן נקרא "פיירווד'ר" (באנגלית: "מזג אוויר יפה").
היסטוריה > מקור השם

שמו של הרכס ניתן לו בשנת 1891, על ידי הסקר הגאודטי וסקר החופים של ארצות הברית (U.S. Coast and Geodetic Survey).
הרכס נקרא על שמו של ההר הגבוה ביותר בו, אשר כאמור נקרא על שם מזג האוויר שהיה בעת שגילו אותו.
ראו גם

רכסי אלסק - רכס הרים ממזרח לרכס פיירווד'ר
רכס סנטניאל - רכס הרים מצפון מערב לרכס פיירווד'ר
לקריאה נוספת

• edited by John B. Anderson, Gail Mowry Ashley, , P 80
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6  מידע גאוגרפי
↑  לפי מקור אחר שטחו של הרכס הוא 7,942 קילומטרים רבועים.
↑  שטח הרכס
1 2 3  מידע היסטורי
1 2 3  מקור השם
שבויים בלבנון

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  עפר שלח ויואב לימור
 שפת המקור:  עברית
 סוגה:  עיון, אסטרטגיה, מלחמה
 נושא:  מלחמת לבנון השנייה 
 הוצאה
 הוצאה:  ידיעות ספרים
 תאריך הוצאה:  2007
 מספר עמודים:  437
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  002554248
 
שבויים בלבנון הוא ספר עיון מאת העיתונאי והפובליציסט עפר שלח, פרשן ערוץ 10 ומעריב אשר בעברו שימש כמפקד פלוגה בצנחנים במילואים ולחם במלחמת לבנון הראשונה, ויואב לימור, הפרשן הצבאי של ערוץ 1, העוסק במלחמת לבנון השנייה. הספר דן במלחמה בעיקר מזווית הראייה של מקבלי ההחלטות הבכירים שבצד הישראלי, ובהם ממשלת ישראל והמטה הכללי של צה"ל. אירועי המלחמה מתוארים בספר בעיקר מזווית זו, זולת מספר מהלכים בולטים, אותם ניתחו הכותבים ברמה יותר פרטנית ובהם קרב בינת ג'בייל, מבצע שינוי כיוון 11, מבצע משקל סגולי ומבצע חד וחלק.
הספר בוחן כיצד התרחשה חטיפת חיילי צה"ל בגבול לבנון בידי מחבלי חזבאללה, והאם ניתן היה למונעה. כמו כן מתאר הספר את מה שהמחברים מתארים ככשירות לקויה של צה"ל, אי מימוש התוכנית המבצעית ללחימה בחזבאללה, והזדמנויות שהוחמצו לסיום מהיר ומוצלח של המלחמה. הרקע שהוביל למלחמה והסיבות שהביאו לכישלון המקצועי שנחלו יחידות רבות של צה"ל נבחנים אף הם. הספר מתבסס על תחקירי צה"ל, פרוטוקולים של דיונים ומאות ראיונות עם שרים בממשלה, קצינים בכירים ומומחים מישראל ומחו"ל. הספר מתאר את הפיקוד העליון של הצבא כמי שהוכה בליקוי מאורות.
לדברי המחברים, הרמטכ"ל, רב-אלוף דני חלוץ, כמעט שלא נועץ בכלל בפורום המטה הכללי ולא טרח לכנסו. לפי הספר, מוצב הפיקוד העליון לא הופעל, ובדיונים לא היה מי שהעז לצייר לנוכחים את המצב נכוחה. ראש אגף המבצעים האלוף גדי איזנקוט, בעברו מפקד חטיבת גולני אשר שירת שנים ארוכות בלבנון, מצטייר מן הספר כאחד האלופים הבודדים במטה הכללי שהעזו לחלוק על הרמטכ"ל חלוץ, ועל המהלכים שהציע. ראייתו המפוכחת גרסה כי אין להגיב בלבנון מתוך כעס וכי יש לתקוף תשתיות לבנוניות ולהפעיל את תוכנית 'שוברת הקרח' שכללה תקיפה נרחבת של יעדי חזבאללה בלבנון. הספר סוקר בין השאר את התחקירים שביצע צה"ל לאחר המלחמה, ובהם התחקיר שביצע האלוף במילואים יורם יאיר לעוצבת הגליל, והדו"ח שהגיש האלוף במילואים עמירם לוין בנוגע לתפיסת ההפעלה של צה"ל במלחמה.
הפרשן הצבאי רון בן ישי מתח ביקורת על הספר וטען כי הוא מכיל מידע סודי שחשיפתו סייעה לחזבאללה.
הערות שוליים

↑  אוהד גרינוולד‏, ”פרשנים כאן לא מבינים טלוויזיה”, באתר וואלה, 27 ביולי 2010.
↑  גל פרל, מהו היעד? מהי המשימה? מיהו האויב? ומה אנחנו צריכים לעשות במקרה של חתונת אמת?, הבלוג על הכוונת, ‏ 27 ביוני 2013.
↑  עפר שלח, יואב לימור, שבויים בלבנון: האמת על מלחמת לבנון השנייה (עורך: איתי כץ), תל אביב: משכל, 2007, עמוד 191.
↑  עפר שלח, יואב לימור, שבויים בלבנון: האמת על מלחמת לבנון השנייה (עורך: איתי כץ), תל אביב: משכל, 2007, עמודים 179-181.
↑  עפר שלח, יואב לימור, שבויים בלבנון: האמת על מלחמת לבנון השנייה (עורך: איתי כץ), תל אביב: משכל, 2007, עמודים 248-263.
↑  עפר שלח, ספרו החדש של דן חלוץ - מפגן של חולשה, באתר nrg‏, 9 בפברואר 2010.
↑  עפר שלח, יואב לימור, שבויים בלבנון: האמת על מלחמת לבנון השנייה (עורך: איתי כץ), תל אביב: משכל, 2007, עמוד 179.
↑  עפר שלח, יואב לימור, שבויים בלבנון: האמת על מלחמת לבנון השנייה (עורך: איתי כץ), תל אביב: משכל, 2007, עמוד 400.
↑  עפר שלח, יואב לימור, שבויים בלבנון: האמת על מלחמת לבנון השנייה (עורך: איתי כץ), תל אביב: משכל, 2007, עמוד 42.
↑  עפר שלח, יואב לימור, שבויים בלבנון: האמת על מלחמת לבנון השנייה (עורך: איתי כץ), תל אביב: משכל, 2007, עמוד 237.
↑  עפר שלח, יואב לימור, שבויים בלבנון: האמת על מלחמת לבנון השנייה (עורך: איתי כץ), תל אביב: משכל, 2007, עמוד 198.
↑  לי-אור אברבך, מתכוננים למלחמה, באתר nrg‏, 29 בנובמבר 2007.