stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
24K Magic (שיר)

24K Magic הוא שיר של הזמר-יוצר האמריקאי ברונו מארס מתוך אלבום האולפן הנושא את אותו השם. אטלנטיק רקורדס הוציאה את השיר כסינגל המוביל מתוך האלבום ב-7 באוקטובר 2016, להורדה דיגיטלית וסטרימינג. אטלנטיק סיפקה אותו כרצועה המיועדת להורדה מיידית למי שהזמין את האלבום מראש.
השיר קיבל מועמדויות רבות בטקס פרסי גראמי ה-60, וזכה בפרס גראמי להקלטת השנה.
רקע וכתיבה

מארס, פיליפ לורנס וכריסטופר ברודי בראון כתבו את השיר. כשהם מכנים את עצמם "שמפו פרס & קל", שולשתם טיפלו בהפקה, עם הפקה נוספת של הסטריוטייפס. השיר תואר כרצועת פאנק, דיסקו ו-R&B עכשווי, המושפעת מהיפ הופ. מגזין The A.V. Club הבחין כי ריף הסינתיסייזר והמקצב דומים לזה שב-"The Massage" של גראנדמאסטר פלאש והפלוריוס פייב. מילות השיר מתייחסות לפזרנות, זוהר ואורח החיים במסיבה.
קבלה ביקורתית

השיר התקבל באופן חיובי על ידי מבקרי המוזיקה. חלקם החמיאו לשירה של מארס והשוו אותה לזו של ג'יימס בראון, תוך שתיארו את השיר כמושך, מהנה ומעורר רגשות נוסטלגיה. אחרים מתחו עליו ביקורת על כך שהוא לא חדשני ומנסה לחקות את להיטו של מארס יחד עם מארק רונסון, "Uptown Funk", משנת 2014.
הצלחה מסחרית

השיר זכה להצלחה מסחרית גדולה. הוא הגיע למקום הרביעי מצעד הבילבורד הוט 100 ולמקום השלישי בקנדה הוט 100 ומצעד הסינגלים האוסטרלי. הוא קיבל את תואר הפלטינה המחומשת מאיגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי ומאיגוד תעשיית ההקלטות האוסטרלי. הוא קיבל גם פלטינה משושת מאיגוד תעשיית ההקלטות הקנדי. הסינגל הגיע למקום הראשון במצעד הסינגלים הניו זילנדי, וכן גם בצרפת, בלגיה (פלנדריה) וארגנטינה. בצרפת, קיבל השיר את תואר היהלום ובניו זילנד קיבל את תואר הפלטינה. במצעד הסינגלים הבריטי, הגיע השיר למקום החמישי, וזכה בתואר הפלטינה הכפולה מאיגוד תעשיית ההקלטות הבריטי.
וידאו קליפ

הווידאו קליפ לשיר פורסם ב-7 באוקטובר 2016 בערוץ היוטיוב של מארס, בסמוך לצאת הסינגל. הבמאי קמרון דאדי צילם את הקליפ יחד עם מארס. הוא מתאר את מארס וחבריו ללהקה חוגגים ונהנים בקזינו בלאס וגאס. בסוף הקליפ, מארס רוכב על אופנוע ים במזרקות של מלון בלאג'יו. נכון לנובמבר 2022, לקליפ למעלה מ-1.5 מיליארד צפיות.
נתוני מכירות

| מקום | תארים | מכירות |
| --- | --- | --- |
| אוסטרליה (ARIA) | פלטינה ×5 | 350,000 |
| בלגיה (BEA) | פלטינה | 20,000 |
| קנדה (Music Canada) | פלטינה ×6 | 480,000 |
| דנמרק (IFPI Danmark) | פלטינה | 90,000 |
| צרפת (SNEP) | יהלום | 233,333 |
| גרמניה (BVMI) | זהב | 200,000 |
| איטליה (FIMI) | פלטינה ×2 | 100,000 |
| יפן (RIAJ) | זהב | 100,000 |
| ניו זילנד (RMNZ) | פלטינה | 30,000 |
| פולין (ZPAV) | פלטינה | 50,000 |
| פורטוגל (AFP) | פלטינה | 10,000 |
| ספרד (PROMUSICAE) | פלטינה ×2 | 80,000 |
| שוודיה (GLF) | פלטינה | 40,000 |
| שווייץ (IFPI Switzerland) | זהב | 15,000 |
| הממלכה המאוחדת (BPI) | פלטינה ×2 | 1,200,000 |
| ארצות הברית (RIAA) | פלטינה ×5 | 5,000,000 |
נפת עזה (המנדט)

| --- | --- |
 טריטוריה:  המנדט הבריטי המנדט הבריטי
 מחוז:  מחוז עזה
 ערים בנפה:  #יישובי הנפה
 בירת הנפה:  עזה
 תאריך ייסוד:  1920 
 שטח:  1,111,501 דונם (1945)
 תאריך נטישה:  1948 
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בנפה:  137,180 (1945)
 קואורדינטות:  31°31′00″N 34°27′00″E﻿ / ﻿31.516666944444°N 34.45°E﻿ / 31.516666944444; 34.45 
 אזור זמן:  UTC +2
  מפת מיקום  מפה מפורטת     לחצו כדי להקטין חזרה    לחצו להגדלה     he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
נפת עזה (באנגלית: Sub-district of Gaza) הייתה נפה במחוז עזה בימי המנדט הבריטי בארץ ישראל על שם העיר עזה.
לפי תוכנית החלוקה יועד רוב שטח הנפה למדינה הערבית, למעט יישובים יהודיים בשוליו הצפון-מזרחיים.
לאחר מלחמת העצמאות והסכמי שביתת הנשק של 1949 נותר צפון ומזרח הנפה במחוז הדרום במדינת ישראל ואילו מערבה ודרומה הפכו לרצועת עזה, שנשלטה על ידי מצרים.
אוכלוסייה

לפי סקר הכפרים 1945 בארץ ישראל, שערכו רשויות המנדט, היה סך האוכלוסייה בנפה 137,180 בני אדם שהתפלגו כדלקמן:
ערבים:134,290, מתוכם 1,250 נוצרים
יהודים: 2,890
יש להתחשב בעובדה שהנתונים האלה לא נבעו ממפקד אוכלוסין, אלא התבססו על מפקד האוכלוסין המנדטורי האחרון של 1931 בתוספת הגידול המחושב באוכלוסייה ונתוני ההגירה היהודית והערבית, (שהיו חלקיים בלבד).
שטח

בשנת 1945 היה סך שטח הנפה 1,111,501 דונמים. התפלגות השטח הייתה כדלקמן:
שטח בבעלות ערבית: 841,804 דונמים
שטח בבעלות יהודית: 49,260 דונמים
שטח בבעלות ציבורית (אדמות מדינה): 220,437 דונמים
יישובי הנפה

ערי הנפה:
עזה
אל-מג'דל
כפרים ויישובים:
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  אביחיל  איסדוד  באר טוביה  בורייר  ביצרון  בית ג'רג'ה (בערבית: بيت جرجه)  בית דראס  בית חאנון  בית לאהיא  בית עפא  בני סוהילה  בית טימא  ברברה  ברקה  אל-בטאני אל-ע'רבי (בערבית: البطاني الغربي)  אל-בטאני א-שרקי (בערבית: البطاني الشرقي)  ג'באליה  גברעם  ג'וליס  ג'וסיר (בערבית: جسير)  אל-ג'ורה  אל-ג'יה (בערבית: الجية)  אל-ג'לדיה (בערבית: الجلدية)  גן יבנה |  דורות  דימרה (בערבית: دمره)  דיר אל-בלח  דיר סניד  אל-הוג' (בערבית: هوج)  ה'ירביה (בערבית: هربيا)  חַ'אן יוּנֶס  ח'ירבת אל-חיסאס (בערבית: خربة الخِصاص)  ח'וזאעה (ח'ירבת אח'זאעה)  חמאמה  חתא (אנ') (בערבית: حتا)  יד מרדכי  יאסור (בערבית: ياصور)  כאוכבא (בערבית: كوكبا)  כופח'ה  כפר דרום  כפר ורבורג  אל-מסמיה  אַל-מֻחַרַּקַה  נגבה  נג'ד (בערבית: نجد)  נזלה (בערבית: نزله, כיום חלק מעזה) |  נעיליא (בערבית: نعليا)  ניצנים  נירים  נוסייראת  סוואפיר אל-ע'רביה (בערבית: السوافير الغربية)  סוואפיר א-שמאליה (בערבית: السوافير الشمالية)  סוואפיר א-שרקיה (בערבית: السوافير الشرقية)  סימסים (בערבית: سمسم)  ערב סוקריר (בערבית: عرب صقرير)  עבסאן אל-כבירה  עבסאן א-סע'ירה  עיבדיס (בערבית: عبدس)  עיראק אל-מנשייה  עיראק סווידאן  אל-פאלוג'ה  סומייל אל-ח'ליל  קדמה  קסטינה  כרתיא (בערבית: كرتيا)  תל א-תורמוס (בערבית: تل الترمس)  תקומה |
שבטים בדואים:
ג'באראת
תראבין
הערות שוליים

↑  נתונים מסקר הכפרים (1945), שהוצגו מחדש בספר Hadawi, Village statistics 1945, Classification of Land and Area Ownership in Palestine, Beirut, 1970, ומהספר נסרקו לאתר PalestineRemembered.com.
| חלוקה מנהלית של המנדט הבריטי בארץ ישראל |
| --- | --- | --- |
| מחוז הגליל | נפת ביסאן • נפת טבריה • נפת נצרת • עכו • צפת |  |
| מחוז חיפה | חיפה |  |
| מחוז ירושלים | חברון • ירושלים • רמאללה |  |
| מחוז לוד | יפו • רמלה |  |
| מחוז עזה | באר שבע • עזה |  |
| מחוז שומרון | ג׳נין • טולכרם • שכם |  |
אלי ישראלי

| --- | --- |

אלי ישראלי בהלוויית עלי מוהר ב-2006
 לידה:  28 בנובמבר 1948 ישראל כפר מל"ל, ישראל
 פטירה:  19 במרץ 2020 (בגיל 71) ישראל תל אביב-יפו, ישראל
 מדינה:  ישראל ישראל
 תקופת הפעילות:  1970–2020 (כ־50 שנה)
 עיסוק:  שדרן רדיו וטלוויזיה, מנחה
אלי (אליעזר) ישראלי (28 בנובמבר 1948 – 19 במרץ 2020) היה שדרן רדיו וטלוויזיה ישראלי.
ביוגרפיה

נולד בכפר מל"ל לשושנה ויהודה ישראלי וגדל בתל אביב. 
מורה המוזיקה שלו בבית הספר היה יוסי ואלד.
בנעוריו (בגיל 16–18) התגורר שנתיים בברזיל, שם היו הוריו בשליחות מטעם המדינה. את שירותו הצבאי עשה בצנחנים, ולאחר שנפצע במלחמת ששת הימים, שוחרר.
ביוגרפיה > רדיו

את הקריירה הרדיופונית שלו החל ישראלי בקול ישראל בזכות חברו ללימודים באוניברסיטה, נסים קמחי, שביקש ממנו להחליפו כאיש פעלולים (אפקטים קוליים) בתוכנית "המסך עולה". בשנות ה-70, לאחר שלוש שנים שבהן שהה בברזיל, עבר ישראלי מקול ישראל לגלי צה"ל, ובה הגיש, בין השאר, את "מצעד הפזמונים הלועזי" (בעריכת דני קרפל, ומאוחר יותר, בעריכת יואב קוטנר), ואת התוכניות "גלגלי צהל" ו"ציפורי לילה". סגנון ההגשה הרדיופוני של ישראלי היה משוחרר וחופשי, דבר חריג ושונה מהמסורת של הרדיו הישראלי באותם ימים, שהיה רשמי ומוקפד יותר.
ישראלי תרם רבות בתחילת שנות ה-80 לפופולריות של המוזיקה הברזילאית, אליה נחשף בזמן שהותו עם הוריו שם, ונהג להשמיע מוזיקה מברזיל בתוכניות השונות שהגיש. בתוכניתו "ציפורי לילה ברזילאיות", הוא אף הקריא קטעים מספרות ברזילאית, ובהם ספרו של ז'ורז' אמאדו, "ים המוות".
במהלך שנות ה-80 החל ישראלי להגיש בגלי צה"ל תוכניות ספורט, ובהם את "צעד וחצי", שסיקרה את משחקי ליגת הכדורסל, ובהמשך גם את התוכנית "עושים ספורט", אותה הגיש לצד מגישים נוספים, ובהם איתן גרין, ציון נאנוס, ניב רסקין ואפי טריגר. הוא הגיש את תוכניות הספורט עד פיטוריו מהתחנה בנובמבר 2016.
סיום עבודתו בגלי צה"ל לאחר 42 שנים, לווה בטענות קשות של ישראלי על פיטורים בשל דעותיו הפוליטיות. בדצמבר 2016 הצטרף לצוות תוכנית הספורט של תחנת 103fm.
ביוגרפיה > טלוויזיה

בשנת 1983 הנחה את התוכנית "עוד להיט" למשך תקופה קצרה.
בשנת 1997, במקביל לעבודתו ברדיו, החל להנחות את השעשועון "מלך הטריוויה", בערוץ 3 בטלוויזיה בכבלים.
ביוגרפיה > פעילות נוספת

הופיע כמשתתף באחת מגרסאות הצגת הילדים עוץ לי גוץ לי, שכתב אברהם שלונסקי.[דרוש מקור]
בשנת 1988 הופיע כשדרן הרדיו במשחקי הכדורסל בסרטו של דובי גל, "מלך הסלים".
בשנת 1994 השתתף בתפקיד קריין קטעי קישור באלבום הקונספט, "רדיו בלה בלה", של להקת החברים של נטשה.
ישראלי היה ידוע באהבתו למוזיקה של להקת הביטלס ולמוזיקה ברזילאית. הוא היה חבר קרוב של הזמר אריק איינשטיין. כמוהו, היה אוהד מושבע של קבוצת הכדורגל הפועל תל אביב ושימש ככרוז במשחקיה הביתיים משך מספר שנים.
ישראלי היה חובב משחקי מילים ושעשועונים. בשנת 2017 הוא הנחה את כנס ההגיונריה ה-11, כנס חובבי תשבצי ההיגיון השנתי.
ביוגרפיה > משפחתו

ישראלי התגורר בתל אביב והיה אב לשלוש בנות. בתו מיה נשואה לשחקן יובל סגל.
בתו השנייה, ליבי, נשואה לכדורגלן העבר ישראל כהן.
בתו השלישית נועה, נשואה לעידן נחום.
בשנים האחרונות לחייו החל בתהליך של התקרבות לדת. בשנת 2012 הפך לטבעוני.
ישראלי נפטר ב-19 במרץ 2020 ממחלת ריאות ממנה סבל בשנים האחרונות לחייו, ונטמן בבית העלמין קריית שאול.
הערות שוליים

↑  יורם לובלינג,'"`UNIQ--nowiki-00000001-QINU`"'קרנבל בגלי צה"ל, דבר, 20 באוקטובר 1977
↑  משה מורד בפוסט פרידה מאלי ישראלי, בדף הפייסבוק של כאן תרבות, 19 במרץ 2020
↑  '"`UNIQ--nowiki-00000004-QINU`"' רז שכניק,'"`UNIQ--nowiki-00000005-QINU`"'כך גילה אלי ישראלי שפרש מגל"צ, באתר "ידיעות אחרונות", 8 בנובמבר 2016
↑  אלכסנדר כץ,'"`UNIQ--nowiki-00000007-QINU`"'יש חיים אחרי גל"צ: אלי ישראלי מצטרף לרדיו ללא הפסקה, באתר אייס, 23 בנובמבר 2016
↑  יורם לשם,'"`UNIQ--nowiki-00000009-QINU`"'מוח מחורפן, באתר nrg‏, 29 ביולי 2005
↑  טבעוניות - לא רק טרנד, באתר ‏מאקו‏, 14 ביולי 2012
↑  שגיא בן נון‏, מגיש הרדיו והטלוויזיה אלי ישראלי נפטר בגיל 71, באתר וואלה, 19 במרץ 2020
↑  מאור רחמני, ‏אלי ישראלי ז"ל הובא למנוחות, עם צעיף הפועל, באתר ONE‏, 20 במרץ 2020
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007593456405171  MusicBrainz: fb6c8ff3-0a3a-4f1e-ac7d-091d3a22b1dd  VIAF: 81146461463127730723   WorldCat (עם VIAF): 81146461463127730723 
מצבתו של אלי ישראלי בבית העלמין  קריית שאול
סבטלנה ברגר

| --- | --- |

 לידה:  1972 (בת 53 בערך) קריבי ריה, ברה"מ 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת תל אביב 
 תחום יצירה:  עיצוב במה, עיצוב תלבושות 
 פרסים והוקרה:  פרס התיאטרון הישראלי 
 
תפאורה ל"גן הדובדבנים" בתיאטרון החאן
ניר רון בהצגה "חוקר פרטי", תיאטרון החאן, 2011
מימין לשמאל: עירית פשטן, שמרית לוסטיג, ויטלי פרידלנד, ארז שפריר ואודי רוטשילד ב"אהובת הדרקון", החאן
סבטלנה בּרֶגֶר (ברוסית: Светлана Брегер) (נולדה ב-1972) היא מעצבת תפאורה ותלבושות ישראלית.
ביוגרפיה

ברגר נולדה בקריבוי רוג שבברית המועצות (כיום באוקראינה) לאנה וארקדי ברגר.
בין השנים 1987 ל-1991 למדה עיצוב אופנה ותלבושות לתיאטרון בקולג' בית הספר המקצועי לאמנות על שם גרקוב ברוסטוב על הדון ברוסיה. באוגוסט 1991 עלתה לישראל עם משפחתה.
בשנים 1993–1998 למדה עיצוב תפאורה לתואר ראשון ושני בחוג לתיאטרון של אוניברסיטת תל אביב.
עבודה בתיאטרון

עבודתה הראשונה של ברגר בעיצוב תיאטרון ב-1998 הייתה עיצוב התפאורה למחזה "התחתונים" מאת קארל שטרנהיים, בתיאטרון הבימה, בבימויו של גדליה בסר ובכיכובו של דורון תבורי. בשנה שלאחר מכן עיצבה את התפאורה למחזה "צל חולף" מפרי עטו ובבימויו של מיקי גורביץ' בתיאטרון החאן, מאז היא עובדת ברציפות בעיצוב בתיאטרון הרפרטוארי.
עיצבה תפאורות ותלבושות בתיאטרון הבימה, התיאטרון הקאמרי, תיאטרון החאן הירושלמי, תיאטרון גשר, תיאטרון חיפה, תיאטרון באר שבע, אנסמבל תיאטרון הרצליה, תיאטרון יידישפיל, תיאטרון אורנה פורת לילדים ולנוער, תיאטרון הילדים מדיטק חולון, תיאטרון תמונע, קבוצת מחול נעה דר והסטודיו למשחק ניסן נתיב.
בין השאר, עבדה עם הבמאים מיקי גורביץ', יבגני אריה, ישראל גוריון, עודד קוטלר, גדליה בסר, רוני ניניו, אודי בן-משה, רפי ניב, משה נאור, בן לוין, מוטי אברבוך, רביד דברה, חגית רכבי ניקוליבסקי, רוני פינקוביץ', מישה לוריה ועירד רובינשטיין.
ברגר היא זוכת פרס הבמה לילדים ונוער לשנים 2009-2008 על עיצוב התפאורה להצגת "אמיל והבלשים" במדיטק, בבימויו של רפי ניב.
בשנת 2018 זכתה בפרס התיאטרון הישראלי על עיצוב התפאורה להצגה "מלך הכלבים" בתיאטרון בית לסין.
ב 2022 זכתה בפרס הבמה לילדים ונוער על עיצוב התפאורה להצגה "אלי", תיאטרון אורנה פורת בבימויו של עמית אפשטיין.
הייתה מועמדת לפרס התיאטרון הישראלי :
לשנת 2011 על עיצוב התפאורה להצגה "חוקר פרטי" בחאן הירושלמי בבימויו של מיקי גורביץ'.
לשנת 2012 על עיצוב תפאורה להצגה " החולה המדומה" בתאן הירושלמי בבימויו של אודי בן-משה.
לשנת 2013 על עיצוב תלבושות להצגה "הגיבן מנוטרדם" בתיאטרון באר שבע בבימויו של עידו ריקלין.
בשנת 2012 חידשה ביחד עם מעצבים נוספים את פעילות אמב"י - האגודה למעצבי במה בישראל והיא נמנית עם הוועד המנהל של האגודה.
חיים פרטיים

ברגר נשואה לעיתונאי תני גולדשטיין ואם לשתי בנות. היא מתגוררת ברמת גן.
הערות שוליים

↑  מאיה כהן,'"`UNIQ--nowiki-00000000-QINU`"'והזוכה הוא: "סוס אחד נכנס לבר", באתר ישראל היום, 25 במאי 2018
↑  רוני אפרת‏, הוכרזו המועמדים לפרסי התיאטרון 2011, באתר וואלה, 21 במרץ 2012
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987009157168705171  VIAF: 16160665158703362351   WorldCat (עם VIAF): 16160665158703362351
קפיצה במוט

קפיצה במוט
קפיצה במוט היא מקצוע המשתייך לענף האתלטיקה הקלה. המתחרה במקצוע זה ינסה לקפוץ מעל לרף שהונח בגובה מסוים, תוך כדי שימוש בריצה לתנופה ובמוט כדי לדחוף את עצמו כלפי מעלה ברגע הניתור. היכולות הנדרשות מקופץ במוט הן מהירות, זריזות ושליטה בטכניקת הקפיצה. כמו כן, גם בחירת המוט והתאמתו לקופץ מהווים גורמים משמעותיים במידת הצלחת הקפיצה.
התפתחות הספורט

מקורות הספורט, ככל הנראה, ביוון העתיקה. גם הקלטים באנגליה ובני האי כרתים העתיקים נהגו לקפוץ במוט - אבל לא כספורט, אלא כאמצעי לחצות תעלות, שוחות ושאר מקומות לא עבירים.
קפיצה במוט בצורה המוכרת לנו כיום תועדה לראשונה ב-1791, בבית ספר בשנפפנטאל, גרמניה [דרוש מקור]. תיעודים נוספים קיימים משנת 1826 מבריטניה, שם נערכו תחרויות בהשתתפות 1300 מתחרים בסך הכל, בהן הקופצים הגיעו עד לגובה של 3.3 מטר. הענף התפשט לארצות הברית לקראת סוף המאה ה-19, שם החלו להשתמש במשטחי חול לצורך ריכוך הנחיתה על הקרקע. תחילה, מוטות הקפיצה היו עשויים מחומרים נוקשים כגון במבוק ואלומיניום. מוטות קפיצה גמישים נוצרו לראשונה באמצע המאה ה-20 מחומרים מרוכבים כגון פיברגלאס וסיבי פחמן, שאפשרו לקופצים להגיע לגבהים חדשים.
הספורט כיום

כיום, מקצוע הקפיצה במוט הוא אחד מארבעת מקצועות הקפיצה באתלטיקה, הוא ענף אולימפי וגם המקצוע השמיני בקרב עשר. מכיוון שהקפיצה במוט והקפיצה לגובה הן קפיצות אנכיות, התחרויות במקצועות אלה מנוהלות בצורה זהה. כל קופץ יכול לבחור את הגובה בו הוא ירצה להתחיל להתחרות. לאחר מכן, הוא מקבל שלושה ניסיונות לעבור את הגובה. אם הקופץ עובר את הגובה, הוא עובר לגובה הבא, שם יהיו לו עוד שלושה ניסיונות. אם הקופץ מפיל את הרף שלוש פעמים ברציפות, הוא מודח מהתחרות, והגובה הרב ביותר שהוא עבר ירשם כתוצאתו. במהלך התחרות, הקופצים יכולים לדלג על גבהים. אם קופץ פוסל פעם אחת בגובה מסוים, הוא יכול לבחור לדלג על הגובה הזה, ולעבור לגובה הבא, אך הוא יקבל רק שני ניסיונות לעבור אותו. בדומה לכך, אם קופץ פוסל פעמיים בגובה מסוים, הוא יכול לדלג לגובה הבא, אך הוא יקבל רק הזדמנות אחת לעבור אותו.
המתחרה שעבר את הגובה הרב ביותר, הוא המנצח בתחרות. אם תוצאתם של שני קופצים ומעלה זהה, המנצח הוא זה שפסל פחות פעמים בגובה האחרון אותו עבר. אם לשני קופצים כמות זהה של פסילות בגובה האחרון אותו עברו, הקופץ בעל כמות הפסילות הנמוכה ביותר בכל קפיצותיו, הוא המנצח.
במידה והשוויון נשמר, המתחרים ינסו לעבור גובה נוסף. במידה ויש שוויון בין שני קופצים שאינם מתחרים על מדליה, הם לרוב לא ידרשו לנסות לעבור עוד גובה, והשוויון ישמר.
המתקנים הנחוצים לצורך קיום תחרות קפיצה במוט, דומים למתקנים הנחוצים לקיום תחרות קפיצה לגובה - מזרן, רף, ועמודים מתכווננים, שבאמצעותם קובעים את גובה הרף.
אם המוט שאיתו האתלט קופץ עובר בגובהו את הרף והפילו, תינתן לאתלט פסילה, גם אם הצליח לעבור את הגובה. אם המוט נשבר במהלך ניסיון קפיצה, הקפיצה לא נחשבת, ולקופץ ניתן ניסיון נוסף.
לקופץ יש זמן מוגבל בו הוא צריך לבצע קפיצה. הזמן המוגבל משתנה בהתאם לרמת התחרות, ובהתאם למספר הקופצים שנשארו בתחרות. במידה והקופץ לא מצליח לקפוץ בפרק הזמן הזה, תירשם לו פסילה.
שיאי עולם > נשים

אצטדיון - ילנה איסינבייבה (רוסיה רוסיה), קבעה 5.06 מטר, ב-28 באוגוסט 2009, בציריך שבשווייץ
אולם - ג'ן שור (ארצות הברית ארצות הברית), קבעה 5.03 מטר, ב-30 בינואר 2016, בברוקפורט, ניו יורק שבארצות הברית
שיאי עולם > גברים

אצטדיון - ארמנד דופלנטיס (שוודיה שוודיה), קבע 6.26 מטר ב-25 באוגוסט 2024, בפולין.
אולם - ארמנד דופלנטיס (שוודיה שוודיה), קבע 6.27 מטר ב-28 בפברואר 2025, בפראן, קלרמון, צרפת.
מועדון 6 מטר

"מועדון 6 מטר" הוא כינוי לקופצים במוט שעברו את הגובה 6 מטרים.
בשנת 1985 סרגיי בובקה, באותה העת מברית המועצות, זכה להיות הקופץ הראשון שצלח את גבול 6 המטרים. "מועדון 6 מטר" מורכב מגברים בלבד.
מועדון 6 מטר > קופצי מוט מפורסמים

סרגיי בובקה (אוקראינה אוקראינה) - הקופץ הראשון שעבר 6 מטרים, שבר את שיאי העולם 35 פעמים. אחרי שפרש החזיקו שיאיו באולם ובאצטדיון עוד 21 ו-26 שנים בהתאמה.
קורנליוס וורמרדאם (ארצות הברית ארצות הברית) - שיאן עולם בתקופת מלחמת העולם השנייה, החזיק בשיא העולם במשך 17 שנים.
בוב ריצ'רדס (ארצות הברית ארצות הברית) - אלוף אולימפי פעמיים ברציפות (הלסינקי 1952 ומלבורן 1956).
בוב סיגרן (ארצות הברית ארצות הברית) - אלוף אולימפי (מקסיקו סיטי 1968) ושיאן העולם בעבר.
ארמנד דופלנטיס (שוודיה שוודיה) - אלוף אולימפי פעמיים ברציפות, פעמיים ברציפות אלוף עולם ושיאן העולם הנוכחי.
קופצות במוט הטובות בהיסטוריה

| דירוג | תוצאה | אצטדיון/אולם | אתלטית | לאום | תאריך | מיקום |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | 5.06 מטר | אצטדיון | ילנה איסינבייבה | רוסיה רוסיה | 29 באוגוסט 2009 | ציריך, שווייץ |
| 2 | 5.03 מטר | אולם | ג'ן שור | ארצות הברית ארצות הברית | 30 בינואר 2016 | ברוקפורט, ארצות הברית |
| 3 | 5.01 מטר | אצטדיון | אנג'ליקה סידורובה | רוסיה רוסיה | 9 בספטמבר 2021 | ציריך, שווייץ |
| 4 | 5.00 מטר | אצטדיון | סנדי מוריס | ארצות הברית ארצות הברית | 9 בספטמבר 2016 | בריסל, בלגיה |
| 5 | 4.95 מטר | אצטדיון | קייטי מון | ארצות הברית ארצות הברית | 26 ביוני 2021 | יוג'ין, ארצות הברית |
| 6 | 4.94 מטר | אצטדיון | אלייזה מקרטני | ניו זילנד ניו זילנד | 17 ביולי 2018 | Jockgrim, גרמניה |
| 7 | 4.91 מטר | אצטדיון | יאריסלי סילבה | קובה קובה | 2 באוגוסט 2015 | בקום, גרמניה |
| 7 | 4.91 מטר | אצטדיון | קטרינה סטפנידי | יוון יוון | 6 באוגוסט 2017 | לונדון, הממלכה המאוחדת |
| 9 | 4.90 מטר | אולם | דמי פיין | ארצות הברית ארצות הברית | 20 בפברואר 2016 | ניו יורק, ארצות הברית |
| 9 | 4.90 מטר | אצטדיון | הולי ברדשאו | בריטניה בריטניה | 27 ביוני 2021 | מנצ'סטר, אנגליה |
קופצי המוט הטובים בישראל

אלכס אברבוך - שיאן ישראל הנוכחי (5.93), סגן אלוף העולם (אדמונטון 2001) ופעמיים ברציפות אלוף אירופה (מינכן 2002 וגטבורג 2006)
דני קרסנוב - שיאן ישראל בעבר, השתתף ב-3 אולימפיאדות והגיע פעמיים לשלב הגמר
נעמה ברנשטיין שיאנית ישראל (4.35)
הערות שוליים

↑  http://www.pureskyvaulting.com/Some%20Cool%20Stuff/First25Pages.pdf
↑  Ocala Star-Banner - חיפוש בארכיונים באמצעות חדשות Google, באתר news.google.com
↑  19 ימים אחרי פריז: ארמנד דופלנטיס שבר את שיא העולם בקפיצה במוט בפעם העשירית, באתר ynet, 25 באוגוסט 2024
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007534280805171  GND: 4056685-7  LCCN: sh85142425  NKC: ph180940
חצי

מציאת חצי בבנייה בסרגל ובמחוגה. E היא נקודת האמצע של הקטעים AB ו-CD.
מטבע חצי שקל חדש
חצי הוא התוצאה של חלוקת דבר מה שלם לשני חלקים שווים בגודלם. במתמטיקה, הוא ההופכי של 2, וכשבר הוא מסומן כ-½. חצי הוא מספר רציונלי, הוא השבר היסודי הלא טריוויאלי הגדול ביותר. לחצי יש שני ייצוגים עשרוניים: הראשון והמוכר הוא 0.5 והשני הפחות אינטואיטיבי הוא ‎0.499999...‎ זאת בדומה ל-1=‎0.999...‎.
על פי הגדרת החילוק, הכפלה בחצי היא חלוקה בשתיים. דוגמה נפוצה לשימוש מתמטי בחצי היא בחישוב שטח משולש: שטח המשולש = בסיס × גובה × ½. בבנייה בסרגל ומחוגה ניתן למצוא חצי של קטע.
חצי הוא השבר הנפוץ ביותר בשימוש יומיומי ופרט למתמטיקה, השימוש בו הוא גם במתכונים, מידות ועוד; מטבע שערכו חצי נהוג במדינות רבות בעולם. כמו כן, חצי הוא מהשברים הבודדים אשר הופיעו במכונות כתיבה.
דור

ערך זה עוסק בתקופה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
חמישה דורות של משפחה אחת, ארמניה 1901
דור הוא כלל בני האדם השייכים לשכבת גיל, זמן או תרבות מסוימת. בהשאלה, מתאר המונח שלב בהתפתחות של ציוד טכני עד התיישנותו.
במשפחה

פער או אורך הדורות הוא ממוצע הפרש השנים בין הצאצאים לבין האב או האם. לפי ממוצע הפרשי הגיל הקיימים בין האיש לאישה בנישואים, טווח הדורות ביחס לאב הוא בדרך כלל גדול יותר מאשר לאם. כתוצאה מכך, בכל עשרה דורות פער הדורות ביחס לאב גדול יותר בדור אחד מאשר ביחס לאם.
החל מהמאה ה-18 ואילך, בעקבות שינויים כגון התגברות התעשייה והעיור, דחיית גיל הלידה הראשונה, אורך הדור במדינות המפותחות הלך והתארך. כיום ממוצע של אורך דור במדינות אלו הוא כ-28 שנה. באמצע המאה ה-20, הצטמצם אורך הדורות במדינות הללו בשנים אחדות, לאחר שרוב הילדים נולדו לאמהות בנות פחות מ-25 שנים. מגמת ירידה זו התהפכה בעשורים אחרונים של המאה ה-20, ובחלק גדול מהמדינות המפותחות פער הדורות ביחס לאם שוב גדל לממוצע של כ-28 שנה, כאשר גרמניה הייתה זו שחוותה את העלייה המשמעותית ביותר: מ-24 שנים בשנת 1970 ל-30 שנה בשנת 2008. דור ממוצע בישראל באותה שנה היה 27 שנים, ובארצות הברית 25 שנים, גידול של 3.6 שנים מאז 1970. במדינות מתפתחות, הגיל הממוצע של נשים בזמן הלידה הראשונה עודנו עומד על 20 שנה לערך.
בעולם החי והצומח

בעולם החי והצומח מציין דור את הפריטים המופרדים מקו המוצא. חילופי דורות יכולים להתרחש כאן לסירוגין כתוצאה מרבייה מינית ורבייה אל-מינית. במחזור חייו של כל צמח מהפשוט ביותר ועד למורכב ביותר יש שני דורות שונים: דור שתאיו הפלואידיים גמטופיט מתחלף בדור שתאיו דיפלואידיים ספורופיט.
בעולם החי והצומח > בעיית הדורות

הגדרת המונח "דור" שהציג קארל מאנהיים במסגרת הסוציולוגיה של הידע שלו, במאמרו "בעיית הדורות" משנת 1923, אינה מבוססת על טווח שנים מסוים, אלא על חוויה דורית משותפת, ועל אירועים היסטוריים המטביעים חותם על הילדים שחוו אותם. לפי הגדרה זו, בתקופה של התפתחויות חברתיות מהירות יהיו פחות מקבצים של חילופי דורות. מנהיים הדגיש גם שלא כל דור יגיע לאופי עצמי מגובש, משום שתנאי חשוב להיווצרות של דור בפועל הוא כאמור התרחשות אירוע היסטורי חשוב בפרק זמן מוגדר.
מאנהיים הבחין בין המושגים "יחידות דוריות", "הקשרים דוריים" ו"אחסונים דוריים". אחסון דורי הוא מונח כללי, שחל על כל מי שנולד בו זמנית "באותו מרחב היסטורי-חברתי; באותם חיים היסטוריים משותפים". הקשר דורי הוא קשר שמתווסף, "החולק גורל משותף", ונוטל חלק בזרמים האינטלקטואליים של התקופה. הקשר דורי זה כולל מספר יחידות דוריות. חברי יחידה דורית קשורים באופן הדוק יותר, בכך שהם מעבדים באותה צורה את האירועים האינטלקטואליים של התקופה: הם חולקים "כיוונים בסיסיים ועקרונות מעצבים", המחברים אותם לקבוצה וגורמים לתגובה אחידה למגמות הרווחות ולאירועי השעה.
מאנהיים מייחס לתודעה קולקטיבית השפעה מכרעת על עמדות הפרט, וממעיט בגורמים מעצבי זהות אחרים כמשפחה ורמת השכלה. גישה זו נתמכה במספר מחקרים, ואף נעשה בה שימוש בהיסטוריוגרפיה הישראלית.חוקרים אמריקאים אחדים הטילו ספק בהשערותיו.
בסוציולוגיה

השימוש במושג דור במובן הסוציולוגי או התרבותי הרחב רווח מאז ימי קדם. עם זאת, הרעיון של דור חברתי במובן שבו הוא משמש היום, צבר תאוצה לקראת סוף המאה ה-19, כאשר לפני כן שימש המושג בעיקר ככינוי לכלל האנשים החיים באותה תקופה, כפי שהגדיר בשנת 1863 המילונאי הצרפתי אמיל ליטרה את המילה "דור": "סך האנשים החיים פחות או יותר באותו הזמן".
בתחילת המאה ה-20 החל להעשות שימוש במילה כדי לתאר הבדלים בין הדור המבוגר לדור ה"צעיר", כאשר במקביל, התפתח המחקר הסוציולוגי על הגדרת הדורות, עם מונחים כגון "דור סוציולוגי" ו"יחידות דוריות" שהוטבעו על ידי הוגים אירופיים כגון קרל מאנהיים ואורטגה אי גאסט. גם הרטוריקה הפוליטית באירופה החלה לעשות שימוש במושגים ככוח ההתחדשות והשינוי של דור הנוער החדש, בהשפעת תנועות כסער ופרץ, איטליה הצעירה וגרמניה הצעירה.
המגמות הללו של הבחנה בין תבניות תודעתיות וחברתיות שונות אצל אנשים על בסיס קבוצות גיל, באו בעיקר בעקבות תהליכי התיעוש ורעיונות עידן הנאורות ששינו את פניה של אירופה באמצע המאה ה-18. כך, למשל, אפשרויות הניידות החדשות הביאו לכך שיותר צעירים בחברה המודרנית גדלו בסביבות שונות מאבותיהם, שהם בתורם איבדו לעיתים את ההערכה כלפי כישוריהם וחכמתם בשל שינויים טכנולוגיים וחברתיים מהירים. פערים אלה הגבירו את המתח הבין-דורי בין הדור המבוגר לדור המתבגר, שלעיתים פיתח עוינות כלפי התרבות וערכי המבוגרים.