stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מרטין קירשנר
ביוגרפיה > ילדות וצעירות

מרטין קירשנר נולד בברסלאו שבגרמניה (כיום העיר נמצאת בפולין) כבנם של מרגרטה קאלבק ושל השופט מרטין קירשנר האב (1912-1842) ששימש בברסלאו החל מ-1873 כיועץ מוניציפלי (חבר בממשל העיר) והחל מ-1879 כחבר בפרלמנט העיר. בשנת 1892 נבחר האב לסגן ראש העיר ברלין, בירת האימפריה (הקיסרות) הגרמנית והמשפחה עברה לגור בברלין. בשנים 1912-1899 כיהן האב כראש (Oberbürgermeister) העיר ברלין. רבים מבני המשפחה מצד האב עסקו החל מן המאה ה-18 בכירורגיה. אמו, מרגרטה, הייתה אחות המוזיקולוג מקס קאלבק שפעל בווינה.
קירשנר התקבל ללימודי רפואה באוניברסיטת פרייבורג רק אחרי הניסיון השני לעבור את מבחני הכניסה.
הוא למד רפואה בשנים 1904-1899 באוניברסיטאות פרייבורג, שטרסבורג (אז בגרמניה, בימינו - בצרפת), ציריך ומינכן. בשטרסבורג סיים את לימודי מדעי היסוד ברפואה עם הציון הגבוה ביותר, מה שנחשב להישג יוצא דופן בזמנו
סיים את לימודיו במינכן בשנת 1904 עם עבודה על הסירינגומייליה ועל טאבס דורסליס. הוא נסע לאחר מכן לברלין כדי לעבוד בתחום הרפואה הכללית בבית החולים "מואביט" תחת הדרכתו של הפנימאי רודולף פון רנפרס (1909-1854).
ביוגרפיה > פעילותו

אחרי שירותו הצבאי, בשנים 1910-1908 קירשנר השתלם בקליניקה הכירורגית האוניברסיטאית בגרייפסוואלד תחת הדרכתו של הכירורג ארווין פאיר (1947-1871), אחר כך, בשנת 1910 עבר יחד עם מורו לקניגסברג (אז בגרמניה, כיום קלינינגרד ברוסיה) על מנת לעבוד אצלו ואצל פאול לאופולד פרידריך (1916-1824). תחת הדרכתו של האחרון סיים עבודה חלוצית על השתלות גידים וחיתוליות. אחרי שעבד תקופה בלייפציג (1913) ופעל בתחום הכירורגיה הצבאית במשלחת הצלב האדום בסופיה ובאדירנה בימי מלחמות הבלקן (1913-1912), קירשנר גויס בשנים 1915-1914 ככירורג צבאי בחזית המערבית במלחמת העולם הראשונה. בשנת 1915 עקב מחלתו של פרידריך, התמנה קירשנר ליורשו בראש הקליניקה הכירורגית וכפרופסור לכירורגיה. בשנת 1916 התמנה כפרופסור מן המניין. עד שנת 1921 הוא ארגן מחדש את הקליניקה מן היסוד. לאחר מותו הפתאומי של פרופ' פרטס בשנת 1927, הוזמן קירשנר להחליפו בראש הקתדרה לכירורגיה של אוניברסיטת טיבינגן. גם שם בנה וארגן את הקליניקה מחדש לפי תוכניותיו.
בשנת 1932 דחה הזמנה לנהל את הקליניה הכירורגית האוניברסיטאית בהיידלברג, שהייתה בעיניו "הגרועה בגרמניה", מפני שלא התקבלה הצעתו לארגון מחדש של המוסד. בסופו של דבר עבר לשם כעבור שנה אחרי שהסכימו לתנאיו. עד שנת 1939 הקים שם קליניקה מודרנית, השוכנת עד ימינו בנוינהיימר פלד. אחרי שנת 1934, בימי השלטון הנאצי, פעל קירשנר ככירורג יועץ של הצבא.
בשנת 1942 עבר קירשנר ניתוח לכיב קיבה, שהסתבר כממאיר ומלווה בגרורות בכבד ובהתפשטות ללבלב. הוא נפטר עקב סרטן הקיבה בגיל 62, בהיידלברג. קירשנר היה נשוי משנת 1916.
במאמר הספד בשנת 1943 תיאר אותו מורו ארווין פאייר, כ"איש מעשה" (Tatenmensch). נהג בכבוד לעמיתיו, אך היה בדרך כלל אדם בקורתי מאוד, שלא סבל חוסר אובייקטיביות וחוסר היגיון.
ביוגרפיה > תרומותיו לרפואה

בתחום האורתופדיה קירשנר התפרסם בתחום המתיחות השלדיות, הארכת העצמות ובמיוחד בהמצאת הסיכות מתכת הנושאות את שמו (K-wire, Kirschnerdraht) המשמשים לקיבוע חיצוני של שברי עצמות.
לקירשנר חבים גם שיטת פתיחה כירורגית של מפרק הברך.
קירשנר השתתף בעריכת מספר כתבי עת כירורגיים ונמנה עם המחברים של ספרי הכירורגיה החשובים במקצוע בתקופתו. הוא היה חבר מייסד של מערכת העיתון הכירורגי הנפוץ ביותר בארצות הדוברות גרמנית - דר כירורג (Der Chirurg).
ב-18 במרץ 1924 עורר קירשנר סנסציה כשביצע בקניגסברג את האמבולקטומיה המוצלחת הראשונה בעורק הריאתי - ניתוח על שם טרנדלנבורג, המנתח שהציע אותו.
קירשנר פיתח גם שיטה חדשה ליצירת וושט מלאכותי מתוך הקיבה, המוצרת בצורת צינור ומורמת עד ללוע, שיטה בשימוש עד לימינו. הוא הציג הוכחות שניתן לעשות זאת בלי לפגוע במערכת כלי הדם של הקיבה.
הנהיג שינויים בטכניקה של בסיני בניתוח בקע מפשעתי.
עשה שינויים גם בטכניקת הקרניוטומיה ותרם תרומות לנוירוכירורגיה על ידי הצעות לגבי הטיפול בכפיון הקורטיקלי.
הוא ביצע ניתוח סינכרוני בטני-סקרלי של קרצינומה של החלחולת
בשנת 1926 קבע קווים מנחים לטיפול בדלקת הצפק
תרם תרומות גם לפיתוח הכירורגיה הפלסטית כשהציע שינויים בטכניקת לנגנבק לניתוח החך השסוע וכן בניתוחי נרתיק - וגינופלסטיה.
קירשנר תרם לפיתוח שיטות הרדמה.
בשנת 1931 הציע שיטת הרדמה ספינלית היכולה להיות מותאמת מבחינת מינון החומר המאלחש ורמת ההרדמה. רק בשנת 1936 ביצע קירשנר אישית 3,500 ניתוחים בשיטת הרדמה זו.
בנוסף הוא פיתח טכניקת הרדמה מקומית תחת לחץ גבוה, בה השתמש ב-25,000 ניתוחים במהלך 12 שנים.
החומר המאלחש הוזרק תחת לחץ, בעזרת פחמן דו-חמצני או אוויר דחוס, בעזרת מכשיר מיוחד. כן השתמש קירשנר בהרדמה על ידי הזרקת טריברומואתנול. כמו כן הפיץ את השימוש בחוסם עורקים ברפואת החירום.
ניסח קווים מנחים לגבי טיפול העזרה הראשונה במקום התאונות. בדק אותם בשטח ופיתח אותם תוך כדי עבודתו בימי מלחמת העולם השנייה.
כתביו

קירשנר פרסם 249 מאמרים בכתבי עת רפואיים, השתתף בכתיבת 8 ספרי לימוד בכל תחומי הכירורגיה, וערך חמישה ג'ורנלים רפואיים.
בשנות השלושים השתלם אצלו ד"ר מייקל דבייקי מהחלוצים בעולם בכירורגית לב וכלי דם.
כתביו > מבחר ספרים ומאמרים

Kirschner und Alfred Schubert [עורכים]: Allgemeine und spezielle chirurgische Operationslehre, I–V, Berlin 1927–1940
(מרטין קירשנר ואלפרד שוברט - עורכים - ספר לימוד לכירורגיה כללית וייחודית - 5 כרכים)
Kirschner und Otto Nordmann [עורכים]: Die Chirurgie. Eine zusammenfassende Darstellung der allgemeinen und der speziellen Chirurgie, I–VI, Berlin - Wien 1926–1930
(קירשנר ואוטו נורדמן - עורכים - סינופסיס של כירורגיה כללית וייחודית, 6 כרכים)
Ein neues Verfahren der Ösophagusplastik, Archiv für klinische Chirurgie 114 (1920) 2–59
(שיטה חדשה לכירורגיה פלסטית של הוושט)
Ein durch die Trendelenburgsche Operation geheilter Fall von Embolie der Art. pulmonalis, Archiv für klinische Chirurgie 133 (1924) 312–359
(מקרה של ריפוי תסחיף של עורק הריאה באמצעות ניתוח ע"ש טרנדלנגבורג)
Die Behandlung der akuten eitrigen freien Bauchfellentzündung, Archiv für klinische Chirurgie 142 (1926) 253–311
(הטיפול בפריטוניטיס חריף מוגלתי חופשי)
Verbesserungen der Drahtextension, Archiv für klinische Chirurgie 148 (1927) 651–658
(שיפורים בשיטת המתיחה בעזרת חוטים)
Das synchrone kombinierte Verfahren bei der Radikalbehandlung des Mastdarmkrebses, Archiv für klinische Chirurgie 180 (1934) 296–308
(שיטה סינכרונית מורכבת בטיפול הרדיקלי של סרטן החלחולת)
Die fahrbare chirurgische Klinik (Röntgen-, Operations - und Schwerverletztenabteilung), Chirurg 10 (1938) 713–717
(בית החולים הכירורגי הנייד - מחלקה לרדיולוגיה, ניתוחים ולטיפול בפצעים קשים)
אותות הוקרה

1934 - יושב ראש איגוד הכירורגים הגרמנים.
1938 נבחר כחבר באקדמיה לאופולדינה בברלין
הערות שוליים

1 2 3 4  W.Huber
↑  מאותה מחלה נפטר גם הכירורג הנודע יוהאן פון מיקוליץ
↑  סיכות, פינים או מסמרים על שם קירשנר או "חוטי קירשנר" או "תיל קירשנר"
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BNE: XX1331214  BnF: cb111149709 (data)  CANTIC: a11259425  CiNii: DA02170078  GND: 116189800  ISNI: 0000 0000 8085 4532  LCCN: no2002061801  NKC: nlk20000091742  NTA: 070575568  SNAC: w6d83zj6  SUDOC: 083690026  VIAF: 5676025   WorldCat (עם VIAF): 5676025
מענית הפריש

| --- | --- |

 שיוך:  מוח האדם 
 תיאור ב:  האנטומיה של גריי (מהדורה 20) (820) 
 מזהים
 לטינית (TA98):  sulcus calcarinus 
 טרמינולוגיה אנטומיקה:  A14.1.09.225 
 TA2 (2019):  5486 
 מזהה נרולוקס:  birnlex_1086 
 מזהה נרוניימס:  44 
 FMA:  83749 
 
מענית הפריש (Calcarine Sulcus) הוא אזור אנטומי באונה העורפית אשר במוח האדם, המכיל בחלקו העליון והתחתון את רוב קליפת הראייה העיקרית (V1).
מבנה

מענית הפריש מתחילה ליד האונה העורפית בשני ענפים המתכנסים זה לזה והלאה לנקודה הנמצאת קצת מתחת לתִּפּוּחַ כפיס המוח (קצהו האחורי של כפיס המוח), שם הוא מתחבר בזווית חדה על ידי חלקו האמצעי של ההַמַּעֲנִית הַקָּדְקֳדִית וְהָעָרְפִּית (Parietoöccipital fissure). חלקו הפנימי של סדק זה מעלה את חשיבות הַפָּרִישׁ (calcar avis) שבקרן האחורית של החדר הצדי (Lateral ventricles).
תפקיד

מענית הפריש נמצאת היכן שקליפת הראייה העיקרית מרוכזת. שדה הראייה המרכזי ממוקם בחלקו האחורי של מענית הפריש ושדה הראייה הפריפריילי נמצא בחלקו הקדמי. שטח קליפת המוח המוקדש לכל מילימטר רבוע של שדה הראייה הוא מאוד לא פרופרציונלי. הרבה יותר שטח מן הקליפה מוקדש לעיבוד המידע שהגיע דרך המסלול העצבי שמקורו ברשתית, מאשר באזור אחרים. תופעה זו ידועה בשם הגדלה קליפתית (Cortical magnification).
הערות שוליים

↑  Wong A, Sharpe J (1999). "Representation of the visual field in the human occipital cortex: a magnetic resonance imaging and perimetric correlation". Arch. Ophthalmol. 117 (2): 208–17.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  TA98: A14.1.09.225 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אנטומיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מנגבי לבן-עורף

| מנגבי לבן-עורף |
| --- | --- |
 מנגבי לבן-עורף בגן החיות בלונדון
מצב שימור
 מצב שימור: פגיע פגיע (VU) 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: פרימטים
תת־סדרה:: בעלי אף יבש
משפחה:: קופים בעלי זנב
תת־משפחה:: גנונים
סוג:: מנגבי
מין:: מנגבי לבן-עורף
שם מדעי
 Cercocebus atys ‏Audebert, 1799
תחום תפוצה


מנגבי לבן-עורף או מנגבי הפיה וכן מנגבי אפרורי (שם מדעי: Cercocebus atys) הוא מין של קוף ממשפחת קופים בעלי זנב החיי ביערות אפריקה המערבית ונמצא בסכנת הכחדה עקב בירוא יערות.
המנגבי יכול להגיע למשקל 10 ק"ג. הוא בעל פרווה אפורה-כסופה ובעל פנים לבנות ועורף לבן. העיניים בולטות וצבעם ורדרד. החזה לבן וגם הבטן, אך הרגליים והזנב אפורים.
קוף זה הוא מטפס טוב החי בין ענפי העצים של יערות הגשם הטרופיים. הוא חי גם בביצות, ביצות מנגרובים, יערות פתוחים ושדות מיוערים. הוא ניזון הן מהחי והן מהצומח, בעיקר מזרעים ומפירות, אך גם מבעלי חיים קטנים.
קופי המנגבי יכולים לחיות בקבוצות של עד 95 פרטים, אך בדרך כלל הם יכללו פחות פרטים. הקבוצה צועדת יחדיו ביער ומחפשת מזון ואם אחד מחבריה מבחין בטורף הוא משמיע אזעקה אותה כל חברי הקבוצה שומעים ומגיבים. הם יכולים לקפוץ מיד למטה או אל ענפים נמוכים וסבוכים בהם טורפיהם לא יכולים להגיע.
הם נטרפים על ידי נמרים, עופות דורסים, נחשים גדולים ושימפנזות.
לקוף זה 2 תת-מינים:
Cercocebus atys atys
Cercocebus atys lunulatus
הערות שוליים

↑  מנגבי לבן-עורף באתר הרשימה האדומה של IUCN
↑  מילון בעלי חיים: נכר (תשל"ב), 1972, באתר האקדמיה ללשון העברית
מנאל מחאמיד

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1 במאי 1976 (בת 48) מועאוויה, ישראל
 מקום לימודים:  המכללה האקדמית בית ברל (2002)  אוניברסיטת תל אביב  אוניברסיטת חיפה 
 תחום יצירה:  ציור, פיסול, מיצב 
 manalmahamid.com
 
מנאל מחאמיד (בערבית: منال محاميد; נולדה ב-1 במאי 1976) היא אמנית פלסטינית בעלת אזרחות ישראלית, שנולדה בכפר מועאוויה שכיום חלק מבסמ"ה שבמחוז חיפה ליד אום אל-פחם. חיה ויוצרת בחיפה.
ביוגרפיה

מנאל נולדה למשפחה בת שבעה אחים ואחיות. החלה ללמוד אמנות חזותית בתיכון, והשתתפה בחוגים לאמנות באום אל-פחם, שדחפו אותה להמשיך בלימודי האמנות.  בשנים 2015 ו-2016 לימדה באקדמיה הארצית לאמנות ברמאללה, סיימה תואר ראשון במדרשה לאמנות בבית ברל בשנת 2002, ותואר שני באוניברסיטת חיפה בשנת 2006. כמו כן למדה אוצרות ומוזיאולוגיה באוניברסיטת תל אביב.
עבודתה האמנותית

מחאמיד מתמחה בכמה מדיומים אמנותיים, ביניהם ציור, פיסול, צילום, מיצבי ווידאו ומדיה מעורבת. היא עוסקת בנושאים מחיי היום-יום ובמבנה העמוק המרחבי של החברה הפלסטינית בישראל בדגש על מרחבים נשיים ומעמדיים. המיצבים של מחאמיד עשויים מחומרים עדינים כמו זכוכית, נייר, פרחים מפלסטיק ולעיתים מזכוכית המציגים נושאים רגישים מעולמה הפנימי כמו זהות ושייכות. העבודות של מחאמיד מתמקדות בהיבטים של חיי היומיום, ומשחקת ברכיבים כמו זמן, מקום, והשלכות היסטוריות. בתהליך היצירתי שלה בעקבות האמת, תוך כדי שימוש במחקר, היא מעריכה ושואלת על אירועים היסטוריים ובוחנת את ההבנה הליניארית של זמן[דרושה הבהרה]. מחאמיד מבקשת לתקן את הסדקים בחברה המפוצלת על ידי דיכוי ואובדן הזהות.
מחאמיד השתתפה בתערוכות בלונדון, שיקגו, דיסלדורף, חיפה, רמאללה, אום אל-פחם, יריחו ועוד ביותר מ-50 תערוכות משותפות.
בתערוכת היחיד שלה "אנא מן הונא" (אני מכאן) שהוצגה בגלריה ג'ולי מ. בתל אביב (2012) הציגה מחאמיד את נושא הזהות והשייכות בדרך ישירה למדיי, בהציבה בתים מזכוכית שנשרים כבדים נחים עליהם. מקצת הבתים בעלי חזות מערבית, ושום גבול אינו מפריד בינם לבין שאר הבתים בעלי החזות המזרח תיכונית. בתערוכת יחיד אחרת שלה “Gazella, Gazella, Gazella, Palestinian Gazelle”,שנפתחה בחיפה בשנת 2017, כללה מחאמיד כל מיני אמצעים אמנותיים כמו פסלים, צילומים, וידאו ארט וציורים שכולם נוגעים באייל הפלסטיני[דרושה הבהרה]. מחאמיד קיבלה את ההשראה שלה משלט שראתה במהלך ביקורה בגן החיות בקריית מוצקין, שהיה כתוב עליו בערבית ובאנגלית את השם המדעי לצבי ארץ-ישראלי "האייל הפלסטיני" אך בעברית "צבי ישראלי". היא השתמשה באייל כמטפורה כדי לענות על שאלות הנוגעות לשאלת הזהות הפלסטינית. במבט ראשון נראה לנו צבי רגיל, אך במבט מקרוב אנו מבחינים ברגלו הקטועה, שנקטעה בגלל המחלות שמתפשטות בקרב הצבאים בגן החיות. האייל מופיע כמוטציה, לא שלם, מבוית ומעורר אצל הצופה תחושה מוזרה ולא נוחה בגן החיות שמכיל מארז מפוברק של מחזה מינים מ"נוף הטבע"[דרושה הבהרה]. בנוסף לכך, האייל נמצא בסכנת הכחדה אבל מחאמיד לא תיתן לאיילים למות. בפרויקטים שלה היא מציגה את החיה היפה במטרה להיאבק בהכחדה שלה. כך למשל, בסרטון של 8 דקות רצה מחאמיד בשטחי הגדה המערבית, מהצפון ועד הדרום בזמן שהיא נושאת פסל לבן של אייל עם רגל קטועה. בראיון בערבית היא מציינת כי היא לא מוצאת את הריצה כדבר מרפא, אלא זה נותן לה להרגיש חופשייה, רחוקה משאלת הזהות.
בפרויקט האחרון של מחאמיד "work in progress" משנת 2018, ממשיכה האמנית לבחון את הזהות הפלסטינית, ואת היחס המורכב של הפלסטיני עם סביבתו, בהקשר של הסכסוך הישראלי-פלסטיני מאז 1948. בפרויקט חוזרת מחאמיד לקרוא את ההיסטוריה של הסביבה הפלסטינית באמצעות מחקרה האינטלקטואלי והוויזואלי שמתמקד בבסיס הסכסוך התרבותי והאינטלקטואלי עם התנועה הציונית.
פרסים

2002 - דיוקן ראשון, פרס מפעל הפיס לאמן צעיר, מפעל הפיס
2002 - מלגה, המדרשה-בית הספר לאמנות, מכללת בית ברל, כפר סבא
2002 - מלגת קרן שרת, הקרן תרבות אמריקה-ישראל
2002 - מלגת אל-קטאן, רמאללה
2004 - מלגת מחייה, טאון האוס גלרי, קהיר
2006 - מלגת הצטיינות, אוניברסיטת חיפה, חיפה.
2008 - פרס האמן של ריוואק ביאנלה, ראמאללה.
תערוכות יחיד

2007 - “Love Me, Love Me Not”, Haifa University
2008 - “Dry ice”, The "Delfina" foundation, London
2012 - “Ana men Hona”, Um El Faheem Gallery
2017 - “Gazella, Gazella, Gazella, Palestinian Gazelle”, Mnjam, Haifa
2017 - “ The Tale of A Gazelle”, Gallery One Ramallaha.
2018 - “Work In Progress”, Bab IdDeir Art Gallery, Bethlehem
תערוכות קבוצתיות

2010 - "Jericho 10000", Jericho.
2011 - certified copy, Beit-Hagefen Cultural Center, Haifa
2012 - “SPRING, 2012”, MECA, JERSEY CITY
2012 - “Elbostan in silwan”, Al Bustan community Center, silwan, Jerusalem
2013 - “Refraction: Moving images on Palestine", p21, London
2013 - “Karat 21”, Bet Hagefen Haifa
2014 - "Manam", Qalandiya Intr., Arab Culture Center, Haifa
2014 - "Half Meeting", Alkhorbi, Haifa
2014 - “Dance With The Owl”, Haifa Museum
2015 - “What’s Next", Palestinian Art Court “Al-Haosh”, Jerusalem
2015 - “The identity of the Palestinian artist: ", Umm El Fahem Gallery
2015 - “Salman", Canaan art gallery, Tamra
2015 - “The Gift ", Al-Ma’amal Foundation for Contemporary Art, Jerusalem
2015 - “Depositary dimension", Haifa City Museum
2015 - “Stone Corner”, Haifa, Bet El Karma
2015 - “Controversy”, Haifa Feminist Center
2015 - “Al-khourba”, Haifa University
2015 - “Rethink Palestine”, Jericho workshop
2016 - "Palatine Format Actual”, D’art contemporain briech, Asilah,
2016 - "The People of the Sea", Qalandiya Intr., Arab Culture Center, Haifa
2017 - "Sensorial Immunity”, Gallery One Ramallah
2017 - “Reviewing oneself & The Art Of Living”, The Walled Off Hotel Gallery, Bethlehem
2017 - "More Of Bethlehem”, Bab IdDeir Art Gallery, Bethlehem
2019 - "Limitless", The Gallery at The Walled Off Hotel, Bethlehem
2018 - "Live in Palestine", A Space Gallery, Toronto.
2018 - "live in Palestine", AXENÉO7, Gatineau, Canada
2018 - "Subcontracted Nations", A. M. Qattan Foundation Cultural Centre, Ramallah
2018 - “On women In Revolutions”, Birzeit University Museum & Gallery One Birzeit-Ramallah
2019 - "keepers of our Eternal Flame", Yasser Arafat Museum, Ramallah
2019 - "Intimate Terrains: Representations of a Disappearing Landscape", Palestinian Museum, Birzeit.
הערות שוליים

↑  נסרין עוואד, שיחה עם האמנית החזותית: מנאל מחאמיד, באתר international art colony, ‏2019(הקישור אינו פעיל)
↑  מצקל יהודית, מרשים: סדרת תערוכות לאמנים צעירים, מרשים: סדרת תערוכות לאמנים צעירים, מוזיאוני חיפה, מוזיאון חיפה לאמנות, 2005
1 2  פריד אבו שקרה, זהות האמן הפלסטיני: בין מסורת, תרבות, מודרנה וגלובליזציה, הגלריה לאמנות אום אל פחם, 2015
↑  פתיחת תערוכת "האייל הפלסטיני", באתר ערב 48, ‏2017
↑  sara elkamel, manal mahamid: between the personal and the political
↑  gallery bab addeir, manak mahamid: work in progress
מנגבי מצוייץ

| מנגבי מצוייץ |
| --- | --- |
 מנגבי מצוייץ
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: פרימטים
תת־סדרה:: בעלי אף יבש
משפחה:: קופים בעלי זנב
תת־משפחה:: גנונים
סוג:: מנגבי מצוייץ
שם מדעי
 Lophocebus ‏פלמר, 1903
תחום תפוצה


מנגבי מצוייץ (שם מדעי: Lophocebus) הוא סוג של קופים מתת-משפחת הגנונים שבמשפחת קופים בעלי זנב החיים רק ביערות מערב אפריקה המשוונית. הם קרוביהם של המנגבים האמיתיים (Cercocebus) ובעבר נחשבו לחלק מהם. בסוג זה ישנם 6 מינים.
אלו קופים שחורים בעלי ציצת שערות ופנים שחורות. הם חיים על העצים ועל הקרקע ובעלי זנב ארוך וכפות חזקות. כמו רוב הפרימטים הם אוכלי כל וניזונים מהחי והצומח.
מינים

מנגבי אפור-לחיים (Lophocebus albigena)
מנגבי שחור-כיפה  (Lophocebus aterrimus)
Lophocebus opdenboschi
מנגבי אוגנדי (Lophocebus ugandae)
Lophocebus johnstoni
Lophocebus osmani
בעבר היה שייך לסוג המין היחידי קיפונג'י (Rungwecebus kipunji).
מישל רבל

| --- | --- |

 לידה:  20 באוגוסט 1938 (בן 86)
 ענף מדעי:  ביוכימיה
 מקום מגורים:  צרפת, ישראל
 פרסים והוקרה:  חבר האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים ופרס ישראל לרפואה לשנת תשנ"ט
 תרומות עיקריות
 מחקר האינטרפרון שהוביל לפיתוח תרופה לטיפול במחלת הטרשת הנפוצה ופעילות בתחום האתיקה במדע
מישל רֶבֶל (נולד ב-20 באוגוסט 1938) הוא ביוכימאי ישראלי. עד 2010 היה פרופסור מן המניין במחלקה לגנטיקה מולקולרית במכון ויצמן למדע. חתן פרס ישראל לרפואה לשנת תשנ"ט.

מישל רבל נודע במחקר האינטרפרון שהוביל לפיתוחה של תרופה לטיפול במחלת הטרשת הנפוצה, וכן הוא עוסק באתיקה ומוסר במדע. הוא יושב ראש המועצה הלאומית לביואתיקה בישראל, וחבר האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים והוועדה הבינלאומית לביו-אתיקה של אונסק"ו. הוא כיהן שלוש שנים כיו"ר הוועדה הלאומית לביוטכנולוגיה, בה הוא חבר. רבל חבר בוועדות משרד הבריאות: ועדת הלסינקי (הוועדה לאישור ניסויים בבני אדם) והוועדה למעמד העובר. נוסף לזכייתו בפרס ישראל זכה רבל בפרס א.מ.ת לשנת 2004 בתחום מדעי החיים (ביוטכנולוגיה וחקר המוח) ובפרס מיכאל לנדאו לביוטכנולוגיה.
רבל פרסם למעלה מ-200 עבודות שונות בתחומי מחקרו. הוא מרצה בפני קהלים שונים בתחומי התמחותו. הוא מרבה להרצות על השאלות האתיות הנוגעות לשיבוט ולשימוש בתאי גזע עובריים. כאדם דתי, ראייתו את הצד המוסרי של המדע משולבת בהיבטים של מחשבת ישראל והמוסר המתבטא בהלכה היהודית.
מישל רבל חבר בחוג "עוז ושלום - נתיבות שלום" ובתנועת מימד, שבמסגרתה הוצב במקום ה-102 ברשימת עבודה-מימד בבחירות לכנסת ה-17.
קורות חייו

מישל רבל נולד ב-1938 בשטרסבורג שבצרפת. הוריו, גסטון וסיזל, היו פעילים בקהילה היהודית באלזס ואביו כיהן כנשיא קהילת נפת בא-רן שבחבל (Président du Consistoire du Bas-Rhin). רבל למד לתואר ראשון בביולוגיה באוניברסיטת שטרסבורג ובשנת 1963 קיבל תואר דוקטור (Ph.D) בביוכימיה. באותה שנה גם סיים לימודי רפואה בבית הספר לרפואה באותה אוניברסיטה. בין השנים 1963 ל-1965 עשה פוסט-דוקטורט בבית הספר לרפואה של אוניברסיטת הרווארד בארצות הברית ובמכון ויצמן למדע בישראל. בשנים 1965–1968 עסק במחקר במסגרת מכון פסטר בפריז. שם עבד עם ראש המכון, פרנסואה גרוס (François Gros) ובמחיצתם של זוכי פרס נובל לפיזיולוגיה ורפואה לשנת 1965, פרנסואה ז'קוב וז'אק מונו.
בשנת 1968, בעקבות מלחמת ששת הימים, עלה לישראל עם משפחתו. הוא התקבל לעבודה במכון ויצמן וב-1973 מונה לפרופסור מן המניין במחלקה לביוכימיה. בהמשך התמנה לראש המחלקה לווירולוגיה. מחקריו בתחום בידוד החלבונים אינטרפרון-בטא ואינטרלויקין-6 הובילו בשנת 1978 להקמת חברת אינטרפארם, שייצרה תרופות המבוססות על גילויים אלה למחלת הטרשת הנפוצה. מכון ויצמן ופרופ' רבל עצמו זכו לתמלוגים גבוהים בזכות זאת.
בשנת 1977 התמנה לחבר במועצה הלאומית לביוטכנולוגיה מרגע הקמתה, וכיהן כיושב ראש שלה בשנים 1999–2001.
בשנת 1999 זכה בפרס ישראל ברפואה על פיתוח תהליך ייצור האינטרפרון. בשנת 2004 זכה בפרס א.מ.ת. בנימוקי מתן הפרס נאמר: "... מהמובילים בעולם במחקר הביוטכנולוגיה. מחקריו האקדמיים הפוריים הניבו טיפולים רפואיים חדשים למחלות רבות, והפכו להצלחה ביוטכנולוגית גדולה." בשנת 2002 התמנה כחבר במועצה הלאומית למחקר ופיתוח אזרחי, ובאותה שנה התמנה לנציג ישראל בוועדה הבינלאומית לביו-אתיקה של אונסק"ו. באוקטובר 2004 הקימה ממשלת ישראל את המועצה הלאומית לביו-אתיקה, ורבל הועמד בראשה. בדצמבר 2005 התמנה לחבר באקדמיה הלאומית הישראלית למדעים.
את אשתו קליר, בעלת תואר דוקטור בביופיזיקה, פגש בבית הספר היהודי בשטרסבורג. השניים נישאו ב־1959 ונולדו להם ארבעה ילדים. שניים מילדיהם עוסקים ברפואה: פרופ' אריאל רבל הוא מומחה בגינקולוגיה ומיילדות ועוסק בהפריה רפואית וכירורגית במרכז הרפואי הדסה. בתם פרופ' שושנה רבל-וילק היא מנהלת היחידה להמטו-אונקולוגית ילדים בבית חולים שערי צדק, פרופסור באוניברסיטה העברית בירושלים וראש החוג לרפואת ילדים. היא נשואה לרב שלמה וילק, ראש ישיבת ההסדר מחנים ורב קהילת עמק רפאים בירושלים. בן אחר, שמואל רבל הוא מנהל מחלקה במשרד החוץ הישראלי. בנם הנוסף, עמוס, נהרג אחרי שירותו הצבאי.
עבודתו המדעית

באוניברסיטת הרווארד ובמכון פסטר עסק רבל במנגנון השעתוק. בעוד שז'קוב ומונו פיתחו את המודל שלהם על חיידקי Escherichia coli, מחקרו של רבל בהרווארד היה ביונקים. לעובדה זו נודעה חשיבות בעתיד לפיתוח תרופות בהנדסה גנטית ממקור קרוב למין האנושי.
יחד עם גרוס, גילה את מנגנון האתחול של סינתזת חלבונים—התהליך שבו מתחיל תרגום ה-RNA על ידי הריבוזומים. במכון ויצמן למדע המשיך בקו מחקר זה תוך התמקדות בהשפעת האינטרפרון על RNA נגיפי. יחד עם חוקרים אחרים במכון ובמעבדות מחקר מחוץ לישראל תיאר את המנגנונים המולקולריים לפיהם גורם האינטרפרון לעיכוב שעתוק ותרגום של RNA נגיפי בתאי יונקים הנגועים בנגיף. יותר מאוחר מצא איך לשבט גנים מושרי אינטרפרון (Interferon-induced gene); בעזרתם הוכיח את פעילותו של אינטרפרון-בטא המוזרק לאדם. מחקר זה הביא לשימוש באינטרפרון בטא ממקור אנושי כדי ליצור תרופות נגד הרפס ויבלות עור באברי המין הנגרמות עקב נגיף הפפילומה האנושי.
במהלך שנות ה-80 של המאה העשרים, פיתח תהליך ייצור אינטרפרון-בטא רקומביננטי בהנדסה גנטית. התהליך הפך למסחרי במעבדות אינטרפארם והוא מופק כתרופה תחת השם המסחרי רֶבִּיף (Recombinant Beta Interferon). החשיבות הגדולה של תרופה זו היא במתן מענה לטרשת נפוצה.
בן אחר למשפחת הציטוקינים הוא אינטרלויקין-6. חלבון זה המשמש כ"שליח כימי" במערכת החיסון של הגוף נחקר ויוּצר בשיטות הנדסה גנטית משורת תאי CHO (שמקורן משחלות של אוגר סיני) במעבדתו של פרופ' רבל. בעיקר נחקרה השפעת האינטרלויקין-6 על בקרת הגידול של תאי סרטן והתמיינותם. נמצא שבעוד שהאינטרפרון מעכב את הפגיעה במיאלין (דה-מיאליזציה) במחלת הטרשת הנפוצה, הרי האינטרלויקין-6 ונגזרותיו מקדם את יצירת המיאלין מחדש (רה-מיאליזציה). המחקר הוא גם בעל פוטנציאל לטיפול בסרטן העור מסוג מלנומה ממאירה.
מחלקתו של רבל ממשיכה לעסוק בנושאי הנדסה גנטית, גידול תאי גזע ושימוש בהם וייצור כימרות.
אתיקה ומוסר במדע

כמדען וחבר בוועדות אתיקה שונות עוסק רבל במספר תחומים הנמצאים בחזית האתיקה המדעית והנוגעים כולם לנושאים גנטיים, שחלקם חוקר הוא בעצמו. תפיסתו המוסרית תומכת בגישה ליברלית המעודדת מחד את המחקר המדעי ויישומו לטובת האדם, תוך בקרה ופיקוח של רשויות ממלכתיות ובינלאומיות למניעת שימוש לרעה מאידך. בראייתו הוא משלב גם את הבנתו על הדרך שבה תופסת ההלכה היהודית את תרומתו של האדם ליצירה האלוהית.
אתיקה ומוסר במדע > הגנום האנושי

פרויקט הגנום האנושי, שמטרתו הייתה מיפוי ופיענוח הרצף של גנום האדם, העלה שאלות אתיות הנוגעות לזהות האדם כאינדיבידואל, הבדלים בין אוכלוסיות והתורשה כקובעת את התכונות לעומת הסביבה והחינוך. בעיקר הובע החשש להתעוררות מחודשת של תורות הגזע למיניהן. חשש אחר הוא ניצול המידע המושג לשם פעולות גנטיות, כגון שיבוט בני אדם, השבחת הגזע או מתן אפשרות נרחבת להורים, שלא על בסיס רפואי, לקבוע כיצד יראו ויתנהגו ילדיהם. פרופ' רבל השתתף בשנת 1977 בניסוח ההצהרה האוניברסלית של אונסק"ו בדבר הגנום האנושי וזכויות האדם (Universal Declaration on the Human Genome and Human Rights), שקבעה שהמחקר ויישומו פותחים פתח לשיפור בריאות האדם והאנושות אך מדגישה שהמחקר צריך לכבד את כבוד האדם, חירות האדם וזכויותיו ומניעת כל צורה של אפליה המבוססת על תכונות גנטיות.
היבט אחר של הגנום האנושי הוא יצירת מאגר פרטי או לאומי של DNA שיילקח מקבוצות גדולות של אוכלוסיות, בריאים וחולים, וישמש לצורך מחקר ופיתוח תרופות (ואולי גם לזיהוי חללים ולסיוע בחקירות פליליות). בדו"ח של הוועדה לביואתיקה בראשותו של רבל הומלץ להקים רשות מפקחת ("הרשות לאוספים של דגימות ומידע גנטי של אוכלוסיות בישראל"), אשר תקבע את הכללים האתיים למחקר ולשימוש במידע ותפקח על המחקר עצמו.