אה"מ הוד
תאוריות מודרניות על אובדן האונייה

הסיבה המדויקת לאובדן הוד נותרה נושא לוויכוח. התאוריות העיקריות כוללות את הסיבות הבאות:
פגיעה ישירה מפגז חדרה למחסן התחמושת מאחור. פגז כזה יכול היה להגיע רק מביסמרק, שכן פרינץ אויגן כבר לא ירתה לעבר הוד בזמן הפיצוץ. כפי שצוין לעיל, גרסה זו של האירועים הייתה כמעט מובנת מאליה בזמן הטביעה. ספק התעורר לראשונה כתוצאה מעדויות של עדות ראייה כי הפיצוץ שהרס את הוד מקורו בסמוך לתורן הראשי, הרבה לפני המחסנים האחוריים (לדוגמה, הסקיצה שהוצגה שהוכנה לוועדת החקירה השנייה על ידי קפטן ליץ' מפרינס אוף ויילס).
בוועדה השנייה, עדים מומחים הציעו שמה שנצפה הוא הוצאת אוורור, דרך מאווררי חדר המנועים, של פיצוץ אלים - אך לא מיידי - או התפרקות במחסני הפגזים בקוטר 4 אינץ'. אותה התפרצות הייתה ממוטטת את המחיצה המפרידה בין מחסני הפגזים בקוטר 4 אינץ' לפגזים בקוטר 15 אינץ', וכתוצאה מכך מהר מאוד היה פיצוץ קטסטרופלי דומה לאלו שנראו בעבר בקרב יוטלנד. תאוריה זו אומצה בסופו של דבר על ידי המועצה.
פגז, שנפל ושט מתחת למים, פגע מתחת לחגורת השריון וחדר למחסן התחמושת. במהלך אותו קרב, פרינס אוף ויילס ספגה פגיעה כזו מפגז בקוטר 15 אינץ', שנסע מתחת למים לאורך כ-80 רגל (24 מטר), פגע כ-28 רגל (8.5 מטר) מתחת לקו המים, חדר למספר מחיצות קלות והתרומם, מבלי להתפוצץ, אל מחיצת הטורפדו. הוועדה השנייה ראתה בתאוריה זו לא סבירה, בטענה שהמרעום, לו היה עובד בכלל, היה מפוצץ את הפגז לפני שהגיע לאונייה. לפי החישובים של יורן, אחד הפגזים של ביסמרק שנפל כ-20 רגל (6.1 מטר) מהוד יכול היה לחדור את דופן האונייה מתחת לחגורת השריון והיה מתפוצץ בקרבת מחסני התחמושת של האונייה אם המרעום פעל.
האונייה הושמדה בפיצוץ הטורפדות שלה. על פי התאוריה של גודול, הטורפדות של האונייה יכלו להתפוצץ או על ידי האש המשתוללת על סיפון הסירה או, יותר סביר, על ידי פגיעה ישירה של ביסמרק. זה היה מפוצץ את דופן האונייה, והורס את חוזק הקורה של גוף האונייה; כוח המים הנכנסים לחור, במהירות של כמעט 30 קשרים (56 קמ"ש), יקטע את קטע הירכתיים משאר הגוף.
השריפה על סיפון הסירה חדרה למחסן התחמושת. העדויות שניתנו לוועדה השנייה הצביעו על כך שהדלתות של תא המטען של אספקת התחמושת בקוטר 4 אינץ' היו סגורות לאורך כל הקרב. עדיין ייתכן שדלת או תא מטען יכלו להיפתח על ידי פגז של האויב, ולהכניס להבות למחסן התחמושת. דרכים חלופיות לכניסת להבה יכלו להיות סידורי האוורור או האוורור של המחסנים או, כפי שהציע טד בריגס, דרך רצפת צריח תותחים בקוטר 15 אינץ'.
הפיצוץ בוצע על ידי תחמושת 4 אינץ' שאוחסנה מחוץ למחסנים. ב-1979, ההיסטוריון הימי אנטוני פרסטון טען שהמגזינים האחוריים של הוד היו "מוקפים בפגזי נ"מ נוספים בקוטר 4 אינץ' (102 מ"מ) מחוץ למנגנוני השריון. אחסון לא מוגן כזה יכול היה להתפוצץ גם על ידי אש על סיפון הסירה או על ידי פגז מביסמרק."
הספינה התפוצצה על ידי התותחים שלה. בוועדה השנייה, עדי ראייה דיווחו על סוגים חריגים של פריקה מתותחי ה-15 אינץ' של הוד, מה שמעיד על כך שפגז יכול היה להתפוצץ בתוך התותח, ולגרום לפיצוץ בתוך בית התותחים. ייתכן שתחת לחץ הלחימה, אמצעי הבטיחות שהופעלו לאחר האסונות ביוטלנד כדי למנוע פיצוץ כזה להגיע למגזינים, היו יכולים להיכשל.
סקירה נרחבת של תאוריות אלו (למעט זו של פרסטון) ניתנת במאמרו של יורן מ-1987. המסקנה העיקרית שלה היא שהאובדן נגרם כמעט בוודאות על ידי פיצוץ של מחסן פגזים בקוטר 4 אינץ', אבל יש כמה דרכים שאפשר היה ליזום את זה, למרות שהוא שולל את השריפה בסיפון הסירה או את פיצוץ הטורפדות שלה כגורמים סבירים. לדעתו של יורנס, התמונה הפופולרית של צלילות פגזים החודרים לשריון הסיפון של הוד אינה מדויקת, שכן לפי הערכתו זווית הנפילה של פגזי ה-15 אינץ' של ביסמרק ברגע האובדן לא הייתה עולה על כ-14°, זווית כה לא טובה לחדירה של שריון אופקי שהיא למעשה מחוץ לקנה המידה של תרשימי החדירה הגרמניים העכשוויים. יתרה מכך, פרופילים ממוחשבים של הוד מראים שפגז שנופל בזווית זו לא יכול היה להגיע למחסן תחמושת אחורי מבלי לעבור קודם דרך חלק כלשהו של חגורת השריון. מצד שני, ניתן היה לחדור את חגורת ה-12 אינץ' אם הוד הייתה מתקדמת מספיק רחוק לפנייה האחרונה.
בדיקה של שרידי האונייה אישרה שהמחסנים האחוריים אכן התפוצצו. הירכתיים של הוד אותרו, כשההגה עדיין במקומו, ונמצא כי הוא היה מכוון שמאלה בזמן הפיצוץ. יתר על כן, חסר קטע מהחרטום מיד לפני צריח 'A', מה שהוביל את ההיסטוריון והמרצה בדארטמות' לשעבר אריק ג'יי גרוב ואת מנהיג המשלחת דייוויד מירנס להאמין ש"או רגע לפני או ממש אחרי עזיבת פני השטח, החרטום סבל מנזק פנימי מסיבי מפיצוץ פנימי", אולי פיצוץ חלקי של מחסני פגזי ה-15 אינץ' הקדמיים.
הוצע כי האש הקטלנית התפשטה מהקצה האחורי של האונייה דרך מכלי הדלק הימני, שכן הצד הימני של הוד "נראה שחסר רוב, אם לא כל, ציפוי בליטת הטורפדו שלו".
העדויות על ההריסה מפריכות את התיאוריה של גודול על פיצוץ טורפדו, בעוד שהעדויות של עדות הראייה על להבה ממחסן פגזי ה-4 אינץ' לפני הפיצוץ העיקרי מתנגשות עם התיאוריה לפיה הוד התפוצצה על ידי התותחים שלה. התאוריות האחרות המפורטות לעיל נותרות אפשרויות תקפות.
במחקרם על ההיסטוריה המבצעית של אוניית המערכה ביסמרק שפורסמה ב-2019, כולל התקשרותה עם הוד, הגיעו יורן, ויליאם גרזק ורוברט או. דולין ג'וניור למסקנה שההרס של הוד נגרם ככל הנראה מפגז של 380 מ"מ מביסמרק שחדר את שריון הסיפון והתפוצץ במחסן התחמושת האחורי של פגזי 4 אינץ', והצית את חומר הנפץ ההודף - הקורדיט שלו, שבתורו הצית את הקורדיט במחסן פגזי ה-15 אינץ' האחורי הסמוך. התפשטות מהירה של גזי הבעירה שנוצרו מהשריפה גרמה אז לכשל מבני, ועבר החוצה דרך דפנות האונייה כמו גם קדימה ולמעלה דרך פתחי חדר המכונות, העיפו את צריחי הסוללה הראשית האחוריים וגרמו לניתוק הירכתיים משאר גוף האונייה במחיצה המשוריינת האחורית.