stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
עוקץ-עקרב
עוקץ-עקרב גלוני

עוקץ-עקרב גלוני (Heliotropium bacciferum) עוקץ-עקרב גלוני הוא בן-שיח מדברי נפוץ, שרוע, שגבעוליו העשבוניים זקופים ומגיעים לגובה 20 ס"מ, חלקיהם המעוצים אינם עולים על 5 ס"מ (אין גבעול ראשי). צמח בעל גוון ירוק משחיר (לא מאפיר). הגבעולים הירוקים מכוסים שערות זיפניות קצרות וצפופות המקנות לצמח גוון מאפיר. על פי רוב משחירים גם הענפים המתייבשים שנשארים בצד הצמח ומוסיפים על הגוון הכללי. העלים ירוקים, מחוספסים וצרים, דמוי אזמל, גלוניים בשפתם ואורכים פי 2 ויותר מרוחבם. הם כהים מאוד משחירים ומכוסים שערות זיפניות קצרות וצפופות המקנות לצמח את הגוון הכהה. הפרחים מסודרים בתפרחות, לאורך קצות הגבעולים. הפרחים קטנים, לבנים עם כתם צהוב קטן בלוע הפרח, אורכם 6 מ"מ קוטרם כ-3 מ"מ, אוגן הכותרת שלו זקוף וצר ואיננו פתוח לרווחה. אונות הכותרת מעוגלות, לעומת עוקץ-עקרב מדברי ועוקץ-עקרב ים המלח להם אונות כותרת משולשות ומחודדות, ואין שיניים זקופות מצויות בין האונות. המאבקים קבועים בגובה אמצע צינור הכותרת או למטה מזה. עמוד השחלה יושב בראש השחלה, הצלקת מורחבת בבסיסה אורך הצלקת גדול מרוחבה. עוקץ-עקרב גלוני גדל רק בערוצים חצציים קטנים, מישורים ובחולות לאורך הבקעה הדרומית מאזור אילת, ודרום הנגב והערבה המרכזית הדרומית עד ים המלח. מין סודני-מדברי המותאם לגדול בבתי גידול יבשים קיצוניים. גדל בערוצים קטנים או בסלעים במקומות החמים והיובשניים ביותר. הפריחה מסוף פברואר עד תחילת יוני, ועיקרה ממרץ מאי, אולם באתרים לחים הפריחה נמשכת בדלילות כל חודשי השנה. עוקץ-עקרב גלוני, עוקץ-עקרב מדברי, עוקץ-עקרב ים-המלח חולקים את אותו בית גידול. עוקץ עקרב גלוני נבדל מהם בקלות העלים שלו צרים ארוכים וגלוניים והאונות הכותרת שלו מעוגלות ולא משולשות חדות.
עוקץ-עקרב ים-המלח

עוקץ-עקרב ים-המלח (Heliotropium maris-mortui) הוא בן שיח מדברי ירוק-עד, לא מצוי, בלעדי (אנדמי) לבקעת ים המלח בישראל ובירדן. בסיסו מעוצה וגבעוליו עשבוניים, גובהו 15 עד 35 ס"מ, והוא משתרע על פי רוב על הקרקע ויוצר כר ירוק שקוטרו 20 עד 40 ס"מ, כולו מאפיר-מכסיף עז ומכוסה בלבד בהיר, כלומר שערות לבנות וקצרות. העלים קטנים, עגולים-אליפטיים, פזורים לאורך כל הגבעולים. התפרחות הממוקמות בקצות הגבעולים צורתן כזנב עקרב על עוקצו (מכאן שמו), אבל על פי רוב גבעול התפרחת ישר בדומה למינים נוספים. בכל תפרחת קבוצה של 5 עד 15 פרחים לבנים. הפרחים קטנים ולבנים ובעלי כתם צהוב בפתח צינור הכותרת. הגביע קצר בן 5 שיניים. צינור הכותרת שעיר מבפנים ומבחוץ, בולט החוצה מן הגביע באופן ברור ונפתח לאוגן גדול בן 5 אונות משולשות, שקודקודן החד כפוף ופונה למרכז. אוגן הכותרת שעיר בדלילות או קירח, שזהו סימן היכר מובהק. עוקץ-עקרב ים-המלח גדל בערוצים, במישורים, במדרונות חצציים וצדי דרכים במדבר החם, מתחת לקו גשם 100 מ"מ. הוא נפוץ לאורך ים המלח ובמדבר יהודה הנמוך, בעיקר על גבי מדרונות סלעיים, ונדיר וכתמי בנגב המזרחי, באזור המכתש הקטן ובאזור נחל צין. בבקעת ים המלח הוא מאכלס בעיקר בתי גידול חדשים, כמו 2 או 3 קווי חוף של ים המלח הנסוג, צדי דרכים ותשתית של נחלים המתחדשת עקב פעולות הסחיפה. עוקץ-עקרב ים-המלח דומה מאוד לעוקץ-עקרב עגול-עלים הנפוץ בשאר ישראל, באזור הספר ובחבל הים תיכוני היובשני, לשניהם עלים עגולים המכוסים לבד של שערות פשוטות ורכות אבל לעוקץ-עקרב עגול-עלים יש כותרת קירחת וצינור הכותרת קירחת לחלוטין מצדו הפנימי, והוא אינו בולט מהגביע. הפריחה בעיקר באביב, מסוף פברואר עד תחילת יוני ובתנאים טובים היא נמשכת באופן מצומצם כמעט כל השנה.
עוקץ-עקרב מדברי

עוקץ-עקרב מדברי (Heliotropium arbainense) הוא בן-שיח מדברי מצוי, ירוק-עד, מסועף ומכוסה כולו בשערות זיפניות צפופות וזקופות, בסיסו מעוצה וגבעוליו עשבוניים, גובהו 20 עד 35 ס"מ, ונופו כר ירוק חי (לא מכסיף) שקוטרו 25 עד 30 ס"מ. פרחיו הצעירים צהובים שהופכים לבנבנים עם בגרותם ולכן התפרחת נראית צירוף של נקודות צהובות ולבנות, שזהו סימן היכר מובהק. הוא מכיל בענפיו ובעליו חומרים אלקלואידים רעילים ולכן אין הוא נאכל על ידי אוכלי עשב. השם המדעי של הצמח נקרא על שם ואדי אל ארבעין בדרום סיני, שם התגלה לראשונה. העלים פשוטים, קטנים, דמוי ביצה מוארכת או דמויי אזמל, פזורים לאורך כל הגבעולים. הטרפים בעלי שפה גלית מעט, עורקי העלה שקועים מאד בצד העליון ובולטים בצד התחתון. התפרחות חסרות עלים וממוקמות בקצות הגבעולים צורתן כזנב עקרב על עוקצו (מכאן שמו), אבל, על פי רוב גבעול התפרחת ישר בדומה למיני מדבר נוספים והיא כך נראית רק בתפרחות הצעירות. הרווחים בין פרח לפרח גדולים יחסית. הפרחים גדולים יחסית, כוכביים, קוטרם כ-8 מ"מ וצהובים בהיפתחם לאחר שעות אחדות או למחרת הם מלבינים, לאחר האבקה. חרקים לומדים לבקר בפרחים הצהובים שבהם יש צוף. הגביע קצר בן 5 שיניים. צינור הכותרת קירח מבפנים וארוך בהרבה מאוגן הכותרת, והוא בולט החוצה מן הגביע באופן ברור ונפתח לאוגן גדול בן 5 אונות משולשות קהות (כוכביים), וישנה שן בין כל 2 אונות. פרודות הפרי קירחות וחבויות בתוך גביע משתייר. עוקץ-עקרב ים המלח גדל בערוצים, במישורים, ושקעים במדבר במידבר החם הקיצוני, מתחת לקו גשם 100 מ"מ. הוא פזור עד מצוי בכל החבל המדברי בישראל מבקעת ים המלח ודרומה. הוא פזור באזור ים המלח הדרומי ודרומה ומתמעט והופך לנדיר בחלקו הצפוני. נדיר מאוד בערוצים של הבקעה. הפריחה מסוף דצמבר עד סוף אפריל. עוקץ-עקרב ים-המלח נבדל מעוקץ-עקרב עגול-עלים בצינור כותרת שבולט מהגביע באופן ברור ושעיר מבחוץ ומבפנים, לעומת צינור כותרת שאינו בולט מהגביע וקירח לחלוטין מצידו הפנימי אצל ע"ע עגול-עגלים.
עוקץ-עקרב עגול-עלים

עוקץ-עקרב עגול-עלים (Heliotropium rotundifolium) הוא בן שיח מאפיר ירוק-עד, מעוצה בבסיסו ומסועף, הגדל בבתות ים תיכוניים, נפוץ למדי בבתות ספר הים תיכוניים, בערבות, במדבר (למשל בערוצים ובבתי גידול לחים בהר הנגב) אבל לא במדבר הקיצוני והוא חודר לבתות בחבל הים תיכוני על גבי סלעי קרטון. הוא שכיח בשטחים שהרעייה בהם חזקה, מכוון שאוכלי העשב אינם מחביבים אותם. במין זה נמצאו חומרים אלקלואידים הפוגעים בכבד של יונקים. הוא דומה לעוקץ-עקרב אירופי לעוקץ-עקרב אפור, אבל שני האחרונים צמחים עשבוניים חד-שנתיים. הגבעול מעוצה בבסיסו, גובהו 15 עד 25 ס"מ. ומכוסה בלבד (שערות קצרות והדוקות) אפור-מכסיף חזק. העלים כולם עגולים או עגולים פחות או יותר (דמוי ביצה רחבה), מרביתם בגודל 1 ס״מ, אפורים, בעלי שערות צפופות והדוקות שפתם אינה גלית (בשונה מעוקץ-עקרב גלוני). התפרחות ארוכות ומרובות פרחים אם כי גם רפות מאוד ודלילות. הגביע ארוך כאורך צינור הכותרת או קצר ממנו במקצת או הרבה. בכל אופן צינור הכותרת אינו בולט מגביע הפרח (בשונה מעוקץ-עקרב ים-המלח). צינור הכותרת שעיר מבחוץ וקירח לחלוטין מבפנים (בשונה מעוקץ-עקרב ים-המלח). הכותרת שאורכה 4 עד 6 מ״מ, קוטרה כ-4 מ"מ, לבנה ובעלי כתם צהוב קטן בפתח צינור הפרח. אונות פרח חדות ובעלות חוד קצר המופנה כלפי פנים (בשונה מעוקץ-עקרב אפור חודי אונות הכותרת שלו מופנים החוצה). בין אונות הכותרת אין שיניים. היא אינה שעירה בצדה הפנימי. המאבקים קבועים בגובה אמצע צינור הכותרת או למטה מזה. עמוד השחלה קצר בהרבה מהצלקת. אורך הצלקת גדול מרוחבה. הפרודות כרגיל 4, קטנות, דמויות ביצה ובעלות 3 מקצועות. הגביע נשאר זמן מה על הגבעול לאחר שנשרו מתוכו הפרודות. הפריחה מסוף מרץ עד תחילת אוקטובר.
עוקץ-עקרב צהוב

עוקץ-עקרב צהוב (Heliotropium digynum) הוא בן שיח מדברי לא מצוי, קטן ומסועף שכל פרחיו צהובים שהופכות לחום בהיר. אונות הכותרת מחודדות (משולשות וצרות) ואין שיניים משניות מצויות בין האונות, אבל יש קיפול בכל מפרץ שבין האונות. צינור הכותרת מכוסה שערות משי מבחוץ, קירח מבפנים. המאבקים קבועים בקרבת לוע הכותרת ולא המאבקים קבועים בגובה אמצע צינור הכותרת או למטה מזה כבשאר המינים בישראל. פרודות הפרי שעירות. העלים דמוי אזמל מוארכים וצבעם ירוק, מעט כהה. העלים המחוספסים קשים והגבעולים הקשיחים מכוסים שערות כוכביות זקופות, קצרות וקשות. מין זה גדל בעיקר בחולות הנודדים, ואף שולט שם. הוא עמיד לתנועת חול ולחשיפת שורשיו. השורש העומד חשוף מפתח קליפה קשה המונעת התייבשות, מאידך הצמח רגיש לכיסוי על ידי חול רב הקובר אותם כליל וגורם למותו. תפוצתו של עוקץ-עקרב צהוב היא בנגב הצפוני מערבי וגם בדרום הבקעה (בערבה) ובסיני. עוקץ-עקרב צהוב קרוב לעוקץ-עקרב מדברי, והוא נבדל ממנו באונות הכותרת המחודדות שלו, בגוון הקרם של פרחיו הבוגרים, בתפרחותיו הקצרות ומעטות פרחים ובבית גידולו החולי. הפריחה מסוף פברואר עד תחילת מאי.
עוקץ-עקרב ריחני

עוקץ-עקרב ריחני (Heliotropium suaveolens) הוא צמח עשבוני חד-שנתי לא מצוי, קטן עד בינוני, גובהו עד 30 ס”מ, זקוף ומסתעף מבסיסו. הוא נפוץ בבתות ובתי גידול מופרעים בעיקר על חול במישור החוף ועל אדמת בזלת ברמת הגולן. העלים דמויי ביצה רחבה ועליהם כסות דקה ולא צפופה של שערות קצרות, שרועות ושוות המקנות להם גוון מכסיף עדין. הפרחים גדולים יחסית (קוטרם 3 עד 5 מ”מ), מפיצים ריח עדין ונעים בשעות בין הערביים, לבנים ובעלי כתם צהוב עז קטן ולא בולט בלוע צינור הכותרת בשלב הנקבי של הפרח צבע הכתם הופך לצהוב בהיר. צינור הכותרת ארוך רק במקצת מאוגן הכותרת. צינור הכותרת קירח מבפנים ובעל שעירות דלילה או קרח בצידו החיצוני. אונות הכותרת מעוגלות בקודקודן. שם המין. המאבקים קצרים. פרי מורכב מ-2 עד 4 פרודות זעירות. עוקץ-עקרב ריחני פורח במשך כל הקיץ ויותר מסוף אפריל עד תחילת דצמבר.
עוקץ-עקרב שעיר

עוקץ-עקרב שעיר (Heliotropium hirsutissimum) הוא צמח עשבוני חד-שנתי לא מצוי. הפריחה מסוף אפריל עד תחילת נובמבר. ראו ערך מורחב.
עוקץ-עקרב שעיר-פרי

עֹקֶץ-עַקְרָב שְׂעִיר-פְּרִי (Heliotropium lasiocarpum) הוא צמח עשבוני חד-שנתי ים-תיכוני נדיר מאוד. גדל בבתי-גידול מופרים. הוא נדיר מאוד בגולן, בקעת חולה, הגליל התחתון, הרי יהודה, עמון, מואב. תפוצתו בעיקר באזורים החמים ממצרים עד דרום מזרח רוסיה האירופית ועד צפון מרכז סין.
הפרחים הדוקים זה לזה בצפיפות והתפרחת נראית כזנב רחב בו ניכרים שני טורים. הפרודות מכוסות בצפיפות שערות מפושקות.
לבלוב העלווה מסוף מרץ והקמילה באמצע אוקטובר. הפריחה מאמצע מאי עד תחילת ספטמבר. פרי ירוק מצוי מסוף מאי, פרי בשל מצוי בסוף אוגוסט והפצת הזרעים מתחילת ספטמבר ועד סוף נובמבר.
עוקץ-עקרב שרוע

עוקץ-עקרב שרוע (Heliotropium supinum) הוא צמח עשבוני חד-שנתי לא מצוי, שרוע, מלבין-מאפיר של מעונות לחים. הצמח, שגובו 15 עד 40 ס"מ, מסועף מבסיסו, מכוסה בשערות ארוכות, זקופות ודלילות, ובין השערות האלה ישנן שערות קצרות, שרועות וצפופות. העלים דמויי ביצה, בעלי חוד קהה בראשם ושפתם אינה גלית. התפרחת קצרה יחסית, ובה פרחים לבנים זעירים שגודלם 1 עד 2 מ”מ אונות הכותרת מעוגלות בקודקודן ומסתיימות בחוד קהה. בין אונות הכותרת אין שיניים זקופות. אורך הצלקת גדול מרוחבה. עמוד השחלה ארוך מהצלקת. אונות הגביע אינן מתפשקות לצדדים בזמן הבשלת הפרי והגביע נושר יחד עם הפרי
הפרי אינו נפרד ל-4 פרודות בהבשלתו, ובכך הוא שונה משאר בני מינו. הפרודות נשארות מלוכדות לכדי פרודה גדולה (3 עד 4 מ״מ) ומבריקה, פחוסה בצדה האחד וקמורה בצדה השני ומעובה בשפתה הפרודה שבה רק זרע אחד ניתקת מהצמח יחד עם הגביע הסגור. עוקץ-עקרב שרוע גדל בקרקעות כבדות ובמיוחד של שלוליות חורף או שדות המוצפים בחורף. נפוץ ברוב אזורי צפון הארץ ומרכזה. הלבלוב בתחילת מאמצע מרץ והפריחה עיקרה מאמצע מאי עד תחילת נובמבר.
הערות שוליים

↑  Heliotropium, POWO plants of the World Online. Published on the Internet, ‏4-7-2024
↑  Heliotropium, WFO: World Flora Online. Published on the Internet, ‏6-2024
↑  עוקץ-עקרב, באתר צמחיית ישראל וסביבתה, ‏4-7-2024
1 2  א. פאהן, ד. הלר, מ. אבישי, מגדיר לצמחי התרבות בישראל, תל אביב: הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1998, עמ' 355-356
↑  מילון ילקוט הצמחים, באתר האקדמיה ללשון העברית, ‏1930
↑  צמחי ארץ ישראל (תש"ו), באתר האקדמיה ללשון העברית, ‏1946
1 2 3 4 5 6  נעמי פינברון-דותן, אבינעם דנין, המגדיר לצמחי בר בארץ ישראל, ירושלים: כנה, 1998, עמ' 525-30
1 2 3 4 5 6  מיכאל זהרי, מגדיר חדש לצמחי ישראל, מהדורה חדשה מתוקנת ומורחבת, תל אביב: עם עובד, 1989, עמ' 361-365
↑  Euploca ovalifolia, POWO plants of the World Online. Published on the Internet
↑  עוקץ-עקרב ביצני, באתר צמחיית ישראל וסביבתה
↑  דרור מלמד, עוקץ-עקרב ביצני, באתר צמח השדה
↑  Heliotropium curassavicum, POWO plants of the World Online. Published on the Internet
↑  עוקץ-עקרב בשרני, באתר צמחיית ישראל וסביבתה
1 2  עזריה אלון, מיכה לבנה, דוד הלר (ע), החי והצומח של ארץ ישראל, כרך 11, רמת גן: משרד הבטחון - ההוצאה לאור, החברה להגנת הטבע, 1983, עמ' 43-4
1 2 3  אורי פרגמן-ספיר, פרחי עין גדי וחוף ים המלח, ירושלים: העמותה לעידוד וקדום שמירת הטבע במזרח התיכון, 2008, עמ' 141-2
1 2  אבי שמידע, מדריך פרחי הבר בישראל, צמחיית המדבר, כרך ב, ירושלים: בית הוצאה כתר, 1988, עמ' 70, 84
↑  עוקץ-עקרב, באתר צמחיית ישראל וסביבתה, ‏4-7-2024
↑  אבינעם דנין, ערך מיכה לבנה (ע), הצומח בנגב: (מצפון לנחל פארן), תל אביב: ספרית פועלים והוצאת יחדיו, 1977
↑  Heliotropium lasiocarpum, POWO plants of the World Online. Published on the Internet
↑  עוקץ-עקרב שעיר-פרי, באתר צמחיית ישראל וסביבתה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007532169405171 
עוקץ-עקרב גלוני באילת
עוקץ-עקרב גלוני
עוקץ-עקרב מדברי מירדן
עוקץ-עקרב מדברי
עוקץ-עקרב מדברי
עוקץ-עקרב צהוב בירדן

עוקץ-עקרב שרוע
צוקית בודדת

| צוקית בודדת |
| --- | --- |
 זכר  נקבה
מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: ציפורי שיר
תת־סדרה:: דמויי־דרור
משפחה:: חטפיתיים
סוג:: צוקית
מין:: צוקית בודדת
שם מדעי
 Monticola solitarius ‏לינאוס, 1758
תחום תפוצה


Monticola solitarius solitarius
צוקית בודדת (שם מדעי: Monticola solitarius) היא מין של ציפור שיר מהסוג צוקית. אוכלוסיותיה של הצוקית הבודדת בצפון אפריקה, דרום-מזרח אסיה ואירופה יציבות (אינן נודדות), ואילו אוכלוסיותיה בחלקים אחרים של אסיה נודדות בחורף לדרום-מזרח אסיה, לאפריקה שמדרום לסהרה ולהודו. בישראל יציבה מצויה למדי בצפון הארץ ובמרכזה.
המין סווג לראשונה טקסונומית על ידי קארולוס לינאוס בשנת 1758, במהדורה העשירית של ספרו סיסטמה נטוראה ("מערכת הטבע"), תחת השם Turdus solitarius. תרגום שם המין מלטינית הוא "בודד", וזהו מקורו של השם העברי.
גודלה של הצוקית כגודל הזרזיר: אורכה נע בין 21 ל-23 ס"מ. הצוקית הבודדת מאופיינת במקורה הארוך והחזק, וצבע הנוצות האופייני לבני תת-המין השלט (solitarius) ותת-המין longirostris הוא כחול מתכתי, בעוד כנפיהם שחורות. צבעיהם של פרטים צעירים ונקבות בולטים פחות, כאשר גבם ועורפם אפורים כהים, ובטנם וחזם אפורים-בהירים ומנומרים. M. s. philippensis שונה במראו משאר תת-המינים, בעוד צבע נוצותיו הוא אדמדם-ערמוני מאמצע הבטן ועד לחלקו התחתון של הזנב. כל תת-המינים שונים במראם משאר המינים בסוגם, בשל העובדה שקצה זנבם לא אדמדם.
הצוקית הבודדת מצויה באזורים הרריים, והקן מוקם בדרך כלל בחורים בעצים או בצוקים. הנקבה מטילה 3–5 ביצים. הצוקית הבודדת היא אוכלת כל, וניזונה ממגוון רחב של חרקים וזוחלים קטנים, בנוסף לפירות יער וזרעים.
הצוקית הבודדת היא הציפור הלאומית של מלטה.
תת-מינים

ישנם חמישה תת-מינים:
M. s. (לינאוס, 1758) - צפון-מערב אפריקה, דרום אירופה, מצפון טורקיה עד אזור גאורגיה ואזרבייג'ן.
M. s. longirostris (בלית', 1847) - יוון, דרום ומערב טורקיה, מהמזרח התיכון עד אזור הרי ההימלאיה, צפון-מזרח אפריקה והודו.
M. s. pandoo (סקייז, 1832) - ממרכז הרי ההימלאיה עד למזרח סין, צפון וייטנאם ואיי סונדה הגדולים.
M.s.philippensis (מולר, 1776) - ממונגוליה וסחלין במזרח, ליפן בדרום ולפיליפינים בצפון, ומצפון-מערב סין לאינדונזיה.
M. s. madoci (צ'ייסן, 1940) - חצי-האי המלאי וצפון סומטרה.
הערות שוליים

↑  צוקית בודדת באתר הרשימה האדומה של IUCN
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007561621705171 
ערך זה הוא קצרמרבנושא עופות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ציפורני-חתול מצויות

איור של ציפורני חתול מצויות
ציפורני-חתול מצויות (שם מדעי: Calendula arvensis), הוא מין של צמח בר ממשפחת המורכבים, בעל פרחים צהובים או כתומים.
ציפורני-חתול מצויות הוא פרח עשבוני חד-שנתי שנפוץ ברחבי אירופה והמזרח התיכון ומשם התפשט ברחבי העולם. הפרח נפוץ מאוד בחבל הים תיכוני בארץ ישראל, בה הוא פורח בחורף ובאביב, מדצמבר ועד אפריל.
העלים מסודרים על הגבעול בצורה לוליינית (מסורגים), אורכם נע בין 5 ל-18 סנטימטרים. הם פשוטים, והם מכוסים במעט שערות. פרחי התפרחת הם צהובים-כתומים; קוטרה של התפרחת לא עולה בדרך כלל על 3 סנטימטר. היא מכילה הן פרחים צינוריים במרכז, והן פרחים לשוניים בהיקף. יש להם ניחוח פיקנטי.
מקור שמו העברי של הצמח, ציפורני חתול, נובע מהעובדה שפירותיו של ציפורני החתול, הנוצרים רק בפרחים הלשוניים, כפופים כלפי המרכז ודומים בצורתם זו לציפורניים שלופות של חתול.
בישראל גדלים בבר עוד שלושה מינים מהסוג ציפורני חתול:
ציפורני-חתול מכונפות (Calendula tripterocarpa)
ציפורני-חתול עבות (Calendula pachysperma)
ציפורני-חתול ארץ-ישראליות (Calendula palaestina)
המינים דומים מאוד ויזואלית אחד לשני, ובפרט לציפורני-חתול מצויות וניתן להבחין ביניהם רק באמצעות בחינת הפרי. המין הנפוץ ביותר בישראל הוא ציפורני-חתול מצויות וכל שאר המינים נדירים יחסית בארץ ישראל. הם פורחים החל מתחילת החורף ועד אמצע האביב (חודשי דצמבר-אפריל). הם פורחים בכל החבל הים תיכוני, מהצפון ועד לנגב הצפוני. בחורף ניתן לראות לצד ציפורני-החתול גם כלניות פורחות.
גלריית תמונות

ציפורני-חתול מצויות (פרח ופרי)
ציפורני-חתול מצויות (פרח)
ציפורני-חתול מצויות (פרח)
פרח סגור
ציפורני חתול בטבע
בנס ציונה
ציפורני חתול מצויות Calendula arvensis, ישראל.
צולל ימי

| צולל ימי |
| --- | --- |
 צולל ימי
מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: אווזאים
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: ברווזיים
תת־משפחה:: ברווזים צוללים
סוג:: צולל
מין:: צולל ימי
שם מדעי
 Aythya marila ‏לינאוס, 1761
תחום תפוצה


Aythya marila
צולל ימי (שם מדעי: Aythya marila) הוא מין ברווז בסוג צולל השייך לתת-המשפחה ברווזים צוללים. ברווז זה חי בחלק הצפוני של כדור הארץ באירופה, אסיה ואמריקה הצפונית, לאורך החופים והאגמים וגם בטונדרות של אלסקה ורוסיה ובאזור הטייגה. בישראל אפשר למצוא אותו חורף בעמק החולה ובכנרת.
ברווז זה מגיע לאורך 39–56 ס"מ, ולמשקל 726–1,360 גרם. הוא בעל נוצות שחורות עם בטן וצידיים לבנים, כנפיים מנומרות כסופות-אפורות וצוואר וראש ירוקים כהים. העיניים צהובות והמקור השטוח תכול. הנקבה חומה ברובה, אך בעלת ראש שחור, מקור תכול וסביבו אזור לבן ועיניה צהובות.
ברווזים אלה חיים רוב הזמן על פני הים או באגמים גדולים ורוב זמנם מצויים במים. הם צוללים כדי להשיג את מזונם המורכב מתולעים, צמחייה מימית, רכיכות ודגיגים.
גדילה

הצולל הימי גדל בטונדרה וטייגה. כעת מוערך ששבעים וחמישה אחוזים מאוכלוסיית הצולל הימי מתפתחת באלסקה. הצולל הימי בדרך כלל מתחיל לגדול בגיל שנתיים אף על פי שהוא מתחיל לקנן כבר בהגיעו לגיל שנה.
צוללים ימיים זכרים משתמש בשריקה רכה וזריזה בשביל למשוך את תשומת לבם של הנקבות בתקופת החיזור (בין סוף החורף עד תחילת האביב), בדרך חזרה לאזור הגדילה שלהם. צוללים ימים מסוג נקבה משמיעים קול אחד, "ארר-ארר-ארר-ארר" צורם. החיזור של הצולל הימי הוא מסובך ומסתיים בצורת זוגות של זכר ונקבה. הקן של צולל ימי הוא בעצם שקע באדמה, שאותו הנקבה מרפדת.
אחרי שהנקבה מטילה את הביצים, הזכר נוטש אותה והולך עם זכרים אחרים לאגמים, אליהם הם חוזרים באופן שנתי. באגמים האלה יש מזון ומחסה. הנקבה מטילה שש עד תשע ביצים ואז דוגרת עליהם במשך עשרים ושישה עד עשרים ושמונה ימים. האפרוחים שרק בקעו מכוסים בפלומה וזמן מה לאחר מכן הם יכולים ללכת, לשחות, להאכיל את עצמם ועוד, אבל רק אחרי ארבעים עד ארבעים וחמישה ימים אחרי הבקיעה. האפרוחים הפגיעים עוקבים אחרי אמם. הצעירים נחשפים לטורפים רבים כמו: שועלים, ינשופים, בואשים, דביבונים, זאבים ואיומים רבים אחרים.
שימור

לפי IUCN הצולל הימי נמצא בדרגה מוגנת ועם הכי פחות חשש לסכנת הכחדה. בזמן ספירת האוכלוסייה של המין, הוא נספר ביחד עם מין דומה - צולל קטן (Aythya affinis), מכיוון שאי אפשר להבדיל בין המינים בצילום אווירי. מוערך שבערך כאחד עשר אחוזים מהצוללים יבשתיים.
מאז שנות השמונים אוכלוסיית הצוללים הימיים קטנה באיטיות. הגורמים העיקריים לכך הם: מחסור במקומות גידול ושינויים בבית הגידול, חומרים מזהמים, וסיכויי ההישרדות הנמוכים של הנקבות.
ב-2010 נספרו 4.2 מיליון צוללים, אבל מעריכים שמתוכם רק 1,200,000 עד 1,600,000 הם צוללים ימיים.
הערות שוליים

↑  צולל ימי באתר הרשימה האדומה של IUCN
↑  צולל ימי, באתר www.discus.co.il
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007532853505171
פרוטיאה

ערך זה עוסק בצמח. אם התכוונתם לרשת דיור מוגן בישראל, ראו .
| פרוטיאה |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: צומח
מערכה:: צמחים וסקולריים
סדרה:: פרוטנאים
משפחה:: פרוטאיים
סוג:: פרוטיאה
שם מדעי
 Protea ‏לינאוס, 1753

פרוטיאה (שם מדעי: Protea) הוא סוג של צמחים פורחים מדרום אפריקה. לעיתים הפרוטיאה נקראת גם ״עצי הסוכר״ - sugarbushes (אפריקאנס: suikerbos). במסורת המקומית, פרח הפרוטיאה מייצג שינוי ותקווה. השימוש בפרחי הפרוטיאה לצורכי נוי וקישוט מקובל מאוד ברחבי העולם ואף בישראל יש חקלאים המגדלים אותם לצורך זה, אם כי הענף לא התפתח כל כך עקב קשיים שונים בגידול הצמח.
אטימולוגיה

סוג הפרוטיאה נקראה בשנת 1735 על ידי קרל לינאוס על שמו של האל היווני פרוטאוס, שיכול היה להחליף את צורתו כרצונו. הסיבה לשם זה כי קיים מגוון כה רחב של צורות לפרח זה. הסוג של לינאוס נוצר על ידי מיזוג מספר סוגים שפורסמו בעבר על ידי הרמן בוארווה, למרות שלא ידוע בדיוק אילו מהסוגים של בוארווה נכללו בפרוטיאה של לינאוס היות שעם כל פרסום השתנו הסוגים של הפרוטיאה.
טקסונומיה

משפחת הפרוטיאות (Proteaceae) שאליו משתייך זן הפרוטיאה היא זן עתיק בין מכוסי הזרע. עדויות מאובנים אבקה מציע זני הפרוטיאה הקדומים גדל ביבשת גונדוואנה בתקופת הקרטיקון העליון, לפני 75-80 מיליון שנה. משפחת הפרוטיאות נחלקת לשני תתי משפחות: הפרוטיאודיאה (Proteoideae), נפוץ בדרום אפריקה, וגרווילאודיה (Grevilleoideae), המרוכז באוסטרליה, בדרום אמריקה ואזורים קטנים נוספים של גונדוואנה שכיום הם חלק ממזרח אסיה. באפריקה קיים סוג זה במדגסקר, ואילו דרום אמריקה ואוסטרליה חולקות הרבה סוגים נפוצים - הדבר מצביע על היפרדות מאפריקה הרבה לפני שהם נפרדו זה מזה.
הפצה

רוב הפרוטיאות צומחות מדרום לנהר לימפופו (Limpopo River) עם זאת, פרוטיאת הקילימנג'רו נמצאת באזור העליון של הפארק הלאומי- הר קניה. 92% מהמינים צומחים רק בממלכת אזור הכף, שהוא חגורת קרקע צרת חוף הררית המשתרעת מקלנוויליאם עד לגרהאמסטאון שבדרום אפריקה. את המגוון העשיר ויוצא הדופן של המינים הצומחים בפלורסטיק קייפ מייחסים כי הוא נגרם חלקית על ידי הנוף המגוון שכולל אזורים שונים שבו אוכלוסיות יכולות להיות מבודדות אחת מהשנייה ועם הזמן להתפתח כמינים נפרדים שונים.
היסטוריה בוטנית

פרוטיאה משך את תשומת הלב של בוטנאים בביקור כף התקווה הטובה במאה ה-17. מינים רבים הוכנסו לאירופה במאה ה-18 ונהנו מפופולריות ייחודית בזמן בקרב בוטנאים.
רבייה

הפרוטיאה מעובדת כיום בלמעלה מ-20 מדינות. והרבייה מוגבלת לאקלים ים תיכוני ולתת יבשת טרופית. ישנן שלוש קטגוריות של תכונות אשר צריכות להתקיים לפני פיתוח זנים חדשים.טיפוח הפרוטיאה לוקח זמן רב ולכן תכנון טוב בעת פיתוח תוכנית הרבייה ומטרותיה הוא בעל חשיבות גבוהה. מינים אחדים של פרח הפרוטיאה, כמו פרח פרוטיאה המלך, הם פרחים מאביקים עצמיים. מיני פרוטיאה אחרים, לעומת זאת, כמו Cordata פרוטיאה, פרוטיאה decurrens ואת scabra פרוטיאה הם עצמיים בקנה ובכך עליהם להסתמך על אבקנים שנישאים באוויר עבור קבוצת זרע מתאימה. המאביקים העיקריים בטיפוח פרוטיאה הם ציפורים וחרקים מעופפים. שילובים בין סוגי זני האבקות היא מועדפת כיוון ששיטת הרבייה הזו מספקת מגוון גנטי באוכלוסייה. כאשר בטיפוח Proteas, מגדלים משתמשים האבקת יד כשיטה אחרת להעביר אבקה מפרח אחד למשנהו.
השלבים הבאים נמצאים בשימוש על ידי מגדלים לביצוע האבקה ידנית:
כיוס התפרחת, אשר מכילה פרחים סגורים בלבד, עם שקית ניילון.
קיצוץ 10-20 פרחים ברחבי הקיבול ברגע שהפרחים הראשונים יפתחו
אחרי שלושה ימי ניתן להתחיל את האבקה באמצעות הנחה על ידי קיסם שיניים. הפרח אמור שוב להיות מכוסה בשקית פלסטיק ומסומן עם מידע המכיל תג לגבי הזרע וכן מועד האבקה. צעד זה אמור לחזור שוב ושוב עד שכל הפרחים נפתחים.
קצירת ראש זרע לאחר 9 -12 חודשים לאחר שיובש בטמפרטורות פחות או יותר ב-40 °C כדי להסיר את המשקעים שבזרע.
הנבטת הזרעים בסתיו באמצעות מים חמים ותנאים אופטימליים.
הפרוטיאה (Proteas) פורח בדרך כלל בזמן האביב. המבנה הכללי של ראש פרח פרוטיאה מורכב ממסה של פרחים על כלי קיבול העשוי מגבעול חזק הניצב לו. השחלה מוגנת על ידי כלי הקיבול ובכך לא גלויה כאשר מסתכלים על הפרחים, האבקנים לעומת זאת, מופיעים בחלק העליון של הפרח ובכך יכולים בקלות להעביר את האבקה אל החרקים והציפורים ינדדו איתם למקומות אחרים ויעזרו בהנבטתם.
ישנן ארבע שיטות עיקריות של בחירת פרחים פרוטיאה לגידול נוסף: מבחר המוני, ברירת שבטי צמח יחיד, מבחר ההיברידי, ומבוקרי אבקת מהמבחר ההיברידי. ארבע השיטות העיקריות לטיפוח צמחים פרוטיאה הן רבייה מינית (טיפוח עם זרע). כאשר הפרוטיאה Proteas מעובדת באמצעות זרעים, הצעד הראשון בתהליך הטיפוח הוא לחטא את הזרעים על ידי השריה במים בטמפרטורה של 50 מעלות צלזיוס במשך 30 דקות. הנביטה של הזרעים תתרחש על פני תקופה של 14 עד 28 ימים. הזרעים הנובטים צריכים להיות נטועים בתוך גובה בינוני בעציצים כי השורשים המתפתחים אורכם בערך 10mm. שיטה נוספת לגידול היא ריבוי וגטטיבי (טיפוח עם גזרים), אשר ממשמש כדי להשיג אוכלוסייה פרוטיאה גדולה של הגנוטיפ הזהה. שיטת טיפוח זה מאפשרת גידול צמחי פרוטיאה היברידיים ללא איבוד של מאפייניהם הייחודיים.
סיווג

פרח הפרוטיאה נמצא בתוך המשפחה הענקית של הפרוטאיים (Proteaceae), ובתת-משפחת הפרוטאים (Proteoideae), אשר מונים זנים בדרום אפריקה ובאוסטרליה.
לקריאה נוספת

Littlejohn, G.M. (2002). Breeding Technology for Protea. Fynbos Research.
המין Protea Eximia
צוקית חכלילית

| צוקית חכלילית |
| --- | --- |
 זכר בספרד
מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: ציפורי שיר
תת־סדרה:: דמויי־דרור
משפחה:: חטפיתיים
סוג:: צוקית
מין:: צוקית חכלילית
שם מדעי
 Monticola saxatilis ‏לינאוס, 1766
תחום תפוצה


Monticola saxatilis
צוקית חכלילית (שם מדעי: Monticola saxatilis) הוא מין של ציפור שיר ממשפחת החטפיתיים. תחום התפוצה שלה מתפרש מדרום אירופה, דרך מרכז אסיה, ועד לצפון סין. כל האוכלוסיות נודדות בחורף אל אפריקה שמדרום לסהרה. הצוקית נצפית לעיתים נדירות בצפון אירופה. בישראל חולפת נדירה למדי, בעיקר באביב, באזורים הרריים. דוגרת נדירה בחרמון, ונדירה ביותר בגליל.
מאפיינים

אורכה של הצוקית נע בין 17 ל-20 ס"מ. צבעיו של הזכר בקיץ ייחודיים, וניתן לזהותו בקלות: ראשו כחול-אפרפר, בטנו, חזהו וחלקו התחתון של הזנב כתומים, הכנפיים חומות כהות והגב לבן. צבעיהם של הנקבות והצעירים בולטים פחות: הגב אפור-כהה מנומר, בעוד צבעיהם של הבטן והחזה בהירים יותר, וגם הם מנומרים.
בתי הגידול המועדף על הצוקית הם גבעות, והצוקיות מצויות בדרך כלל ברום של מעל 1,500 מטרים מעל גובה פני הים. הקן מוקם בחללים בסלעים ובצוקים, והנקבה מטילה 4–5 ביצים בתטולה. הצוקיות החכליליות הן אוכלות-כל, וניזונות ממבחר מיני חרקים, פירות יער ולטאות קטנות.