stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
רמון השישי, רוזן טולוז
ביטול הנידוי והטלתו מחדש

הרוזן רמון מטולוז, שהבין מה עלול להתרחש והיה מודע לעוצמת הנידוי האפיפיורי, חיפש דרך להשלים עם הכס הקדוש ופנה לשם כך לאחד משליחי האפיפיור, איש בשם מילון. מילון הציב תנאיים קשים ומשפילים ובהם נסיעה לסן ג'יל, כדי להביע שם חרטה, מסירה מרצונו של שבעת טירותיו בפרובאנס והצטרפות למסע צלב. הרוזן עמד בכל התנאים, התייצב בכנסיית סן ג'יל כשרק מכנסיים קצרים ופשוטים לגופו, נתן לדיאקון לענוד לו עניבת חבל לצווארו ובעוד זה מוביל אותו בחבל דיאקון אחר הצליף בו ולבסוף בפתח הכנסייה השתטח אצה ופתח בתפילה בעוד השליח האפיפיורי אוכל להנאתו את ארוחת הצהריים. רוזן טולוז הכריז על הצטרפותו למסע הצלב האלביגנזי ונידויו בוטל.
הצבא הצלבני, שבראשו עמדו הדוכס הבורגונדי, הרוזן מנווארה, הצלבן הוותיק, סימון הרביעי דה מונפור, בישופים רבים וגם הרוזן מטולוז, כולם בראשי גדודיהם, פנה אל מונפלייה ואל מחוזותיו של ויקונט רמון רוג'ה אדון אלבי וקרקסון. רמון רוג'ה הלך בעקבות אדונו (היה וסל של רמון מטולוז) וקרוב משפחתו וחיפש דרך להשלים עם שליחי האפיפיור, אך ניסיונותיו נדחו והוא שב לאחוזותיו והכין אותן למלחמה ולמצור. הצלבנים יצאו לדרך, כבשו את בזייה וטבחו את תושביה ולאחר מכן את קרקסון. רמון השישי שב לאחוזותיו, אך מי שלקח את ההנהגה על הצלבנים, סימון הרביעי דה מונפור, המשיך בכיבושים, באמתלה של דיכוי הקתרים והשתלט על יותר ויותר יישובים וקרקעות, שחלקם היו שייכים לווסלים של רוזן טולוז.
בינואר 1211 ארנו אמורי האשים בכפירה כמה מראשי הציבור של טולוז וכשרמון השישי, רוזן טולוז, סירב לנקוט באמצעים נגדם נידה אותו מחדש. רמון, שקיבל עידוד מגיסו, פרו השני, מלך אראגון, ניסה לארגן נגד הצלבנים קואליציה עם שכניו, הרוזנים דה פואה וקומנז'.
קרב מירה

פרו השני, מלך אראגון, שהיה גיסו של רמון השישי מבית טולוז, היה גם האדון הפאודלי של רבים מאצילי חבל לנגדוק שנחלותיהם נכבשו על ידי סימון הרביעי דה מונפור, כולל רמון רוג'ה טרנקבל. הוא לא הכיר בכיבושיו של דה מונפור על בזייה וקרקסון, שהיו כפופות לו פאודלית והציע את עצמו מספר פעמים כמתווך בין הניצים. בגלל מאבקו במורים לא היה מסוגל לתמוך צבאית בגיסו, הרוזן מטולוז וגם לא רצה להסתכסך עם הכנסייה הקתולית, איתה היו לו יחסים מצוינים. ב-16 ביולי 1212 נחל, יחד עם בני בריתו, ניצחון גדול על המורים בקרב לאס נאבאס דה טולוסה ועטור בניצחון זה ניסה ללמד זכות על גיסו בפני האפיפיור אינוקנטיוס השלישי שהחליט לפתוח ויעוד בלה ואור. הוויעוד לא יצא לפועל וב-21 בינואר 1113 החליט פרו השני לקבל תחת חסותו את הרוזנים מבית טולוז, לה פואה, קומינז' והוויקונט מביארן.
פרו השני הטיל ב-8 בספטמבר 1213 מצור על אחת ממצודותיו של דה מונפור, מירה. אל צבאו התחברו במהרה הרוזנים דה פואה וקומינז' ורמון השישי הגיע עם מיליציה גדולה. לרשות צבאו של פרו השני ובני בריתו עמדו כאלפים ומתאיים פרשים ועשרים עד שלושים אלף לוחמים רגליים. לדה מונפור ולבן בריתו, הוויקונט מ-Corbeil, היו כ-900 פרשים ו-700 קשתים בין מגיני החומות. פייטרו הציב את מחנהו כך שאגף אחד נשען על נחל מקומי והאגף השני על ביצה.
ב-12 בספטמבר פרו השני שלח את המיליציה הטולוזית להתקפה על חומות מירה. ההתקפה נהדפה וגיחה מהירה של הפרשים הצלבנים המיומנים, שהתפצלו לשלושה ראשי חץ בהנהגתם של Guillaume des Barres, בוּשאר דה מארלי ודה מונפור עצמו, הפתיעה את צבאו של פרו השני שנאלץ להשתתף בתגרה שלא התכונן לה. שני פרשים צלבנים, אלן דה רוּאֶה ו-Florent de Ville החליטו לצאת ולהתקיף את מלך אראגון. פרו השני, שיצא בראש צבאו, הופל מסוסו ואף על פי שצעק שהוא המלך, הרגו אותו. צבאו של פרו השני נכנס לפאניקה ונפוץ לכל עבר ודה מונפור זכה בניצחון מוחץ. הרוזנים דה פואה וקומינז' שבו לאחוזותיהם ורמון השישי נמלט לאנגליה, אל חצרו של ג'ון, מלך אנגליה והשאיר לחברי מועצת העיר טולוז להתדיין עם הצלבנים.
הערות שוליים

↑  וולטר, De la Croisade Contre les Languedociens, 1756.
↑  וולטר, De la Croisade Contre les Languedociens, 1756.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007452382205171  BnF: cb11940475p (data)  GND: 124208835  ISNI: 0000 0003 9105 820X  LCCN: n98097056  NTA: 245981640  SUDOC: 027341771  VIAF: 284838449   WorldCat (עם VIAF): 284838449 
פרו השני, מלך אראגון, גיסו של רמון השישי
ציור המתאר את קרב מירה
רובן בוריאני

רובן בוריאני (באיטלקית: Ruben Buriani; נולד ב-16 במרץ 1955) הוא כדורגלן איטלקי ששיחק בעמדת הקשר. לאחר הפרישה שלו, הוא שימש כמנהל הספורטיבי במערך הנוער של מילאן.
קריירת מועדונים

במהלך קריירת המועדונים שלו הוא שיחק עבור מועדוני כדורגל ברחבי איטליה כמו מילאן (שבמדיה שיחק בין שנת 1977 לשנת 1982), ספאל, מונצה, צ'זנה, רומא ונאפולי.
את הבכורה שלו במילאן ערך ב-11 בספטמבר 1977 בתיקו החוץ 1–1 מול פיורנטינה; הוא עזב את הקבוצה לאחר שהאחרונה נשרה לליגת המשנה בפעם השנייה בתולדותיה. בוריאני רשם 180 הופעות בכל המסגרות במדי מילאן ובהן כבש 14 שערים.
קריירה בינלאומית

במהלך הקריירה שלו ברמה הבינלאומית, בוריאני היה שותף לשני משחקים בלבד של הנבחרת האיטלקית. הופעות אלו היו במסגרת יורו 1980 ובשניהן הוא עלה כמחליף. באותו הקמפיין, נבחרת איטליה תחת הדרכתו של המאמן, אנצו ביארזוט, סיימה במקום הרביעי.
תארים > קבוצתיים

סרייה א' (1): 1978/79
סרייה ב' (1): 1980/81
גביע מיטרופה (1): 1982
סרייה ג': 1975/76
הגביע האיטלקי של הסרייה ג': 1974/75
תארים > אישיים

היכל התהילה של מילאן
רמון דיאס

רמון אנחל דיאס (ספרדית: Ramón Ángel Díaz; נולד ב-29 באוגוסט 1959 בלה ריוחה) הוא כדורגלן עבר ומאמן כדורגל ארגנטינאי המאמן את קבוצת ואסקו דה גאמה. הוא מכונה "אל פלאדו" (El Pelado) – הקירח.
דיאס, יחד עם אנחל לברונה (מאמנו לשעבר) וקרלוס ביאנצ'י, הם המאמנים עם מספר הזכיות הגדול ביותר בליגת העל הארגנטינאית, 7. דיאס מזוהה בעיקר עם קבוצת ריבר פלייט מארגנטינה, בה שיחק ואימן, ותחת הדרכתו זכתה ב-9 תארים.
קריירה כשחקן

דיאס החל לשחק במחלקת הנוער של ריבר פלייט. משחקו הראשון במדי הקבוצה היה ב-13 באוגוסט 1978. שנה מאוחר יותר הוביל דיאס יחד עם מראדונה את נבחרת ארגנטינה הצעירה לזכייה ראשונה בגביע העולם לנוער כשהוא מסיים כ"מלך השערים" של הטורניר עם 8 שערים.
דיאס שיחק עבור ריבר פלייט עד שנת 1981 וכבש לזכותה 57 שערים ב-123 הופעות. הוא זכה איתה ב-4 אליפויות (אליפות הנסיונל ב־1979 ו-1981, אליפות מטרופוליטנו ב-1979 ו-1980).
בשנת 1982 החל דיאס לשחק בנאפולי מהסרייה א', הוא כבש לזכותה 3 שערים ב-25 משחקים. אחרי עונה אחת עבר דיאס לאבלינו ושיחק בשורותיה עד שנת 1986, ערך 78 הופעות במדיה וכבש לזכותה 22 שערים, 10 מתוכם בעונתו האחרונה. ב-1986 עבר דיאס לפיורנטינה בה שיחק עד שנת 1988 כשהוא כובש 17 שערים ב-53 משחקים. עבר לאינטר מילאנו, בה שיחק בעונת 1988/1989, דיאס כבש 12 שערים ב-33 משחקים וזכה עם הקבוצה באליפות איטליה. ב-1989 עבר דיאס לשחק במונקו, הוא שיחק בשורותיה שנתיים וכבש לזכותה 24 שערים ב-60 משחקים.
ב-1991 חזר דיאס לארגנטינה לקבוצת האם שלו ריבר פלייט. הוא הוביל את הקבוצה לאליפות האפרטורה כשהוא מסיים כמלך השערים עם 14 שערים ב-17 משחקים. דיאס שיחק בקבוצה ב-3 טורנירים נוספים וכבש 13 שערים נוספים ב 35 משחקים.
בשנת 1993 חתם בקבוצת יוקוהמה מרינוס היפנית ונבחר למלך השערים של הליגה היפנית בעונתו הראשונה אחרי שכבש 28 שערים. בעונתו השנייה כבש 24 שערים ובסיומה הכריז דיאס על פרישתו כשחקן כדורגל.
נבחרת ארגנטינה

בנבחרת ארגנטינה השתתף דיאס רק 24 פעמים בהן כבש 10 שערים. הוא זכה עם הנבחרת הצעירה בגביע העולם לנוער בשנת 1979 וסיים כמלך השערים של הטורניר עם 8 שערים. הוא היה בסגל ארגנטינה למונדיאל 1982 שנערך בספרד אך ריב בינו לבין דייגו מראדונה הביא לכך שמאמני הנבחרת נמנעו מלזמנו.
כמאמן כדורגל

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
דיאס מונה כמאמן ריבר פלייט בשנת 1995. בתקופה זו זכתה הקבוצה תחת הדרכתו ב-4 אליפויות, בגביע ליברטדורס ובטורניר סופרקופה סודאמריקנה. הוא אימן את הקבוצה עד פברואר 2000, שב אליה בשנת 2001 וזכה איתה באליפות נוספת בשנת 2002, אך חוזהו לא חודש, למרות רצונו, עקב סכסוך עם הנהלת הקבוצה. לאחר מכן אימן דיאס לתקופה קצרה את אוקספורד יונייטד מהקונפרנס נשיונל באנגליה ללא הצלחה יתרה.
בשנת 2005 מונה דיאס כמאמנה של סן לורנסו, מהקבוצות הוותיקות בליגה הארגנטינאית. דיאס הוביל את הקבוצה לאליפות בעונתו הראשונה ולאליפות הראשונה של הקבוצה לאחר 6 שנים. שני בניו, אמיליאנו ומיכאל, שיחקו תחתיו בסן לורנסו.
בשלהי 2012 חזר לאמן בריבר פלייט, כאשר בנו אמיליאנו, שפרש בינתיים ממשחק פעיל, משמש כעוזרו. בשנת 2014 הוא הוביל את הקבוצה לזכייה באליפות לאחר שש שנים ללא זכיות ובגביע לאומי – קופה קמפאונטו. מיד לאחר מכן, הוא פרש במפתיע.
בסוף 2014 מונה לאמן את נבחרת פרגוואי שהייתה בשפל אחרי שהגיעה למקום האחרון בדרום אמריקה במוקדמות מונדיאל 2014, והוביל אותה למקום הרביעי בקופה אמריקה 2015, לאחר ניצחון ברבע הגמר על ברזיל.
ב-13 באוקטובר 2016 מונה למאמן אל-הילאל הסעודית והוביל אותה לזכייה באליפות ובגביע, ב-21 בפברואר 2018 פוטר מתפקידו.
הערות שוליים

| נבחרת ארגנטינה – מונדיאל 1982 |
| --- | --- | --- |
|  1 ארדילס •  2 באליי •  3 ברבאס •  4 ברטוני •  5 קלדרון •  6 דיאס •  7 פיליול •  8 גלבאן •  9 גאז'גו •  10 מראדונה •   11 קמפס •  12 הרננדס • 13 אולרטיקואצ'אה •  14 אולגין • 15 פסארלה • 16 פומפידו • 17 סנטמריה • 18 טרנטיני • 19 טרוסרו • 20 ולדאנו • 21 ולנסיה • 22 ואן טוינה • מאמן: מנוטי |  1 ארדילס •  2 באליי •  3 ברבאס •  4 ברטוני •  5 קלדרון •  6 דיאס •  7 פיליול •  8 גלבאן •  9 גאז'גו •  10 מראדונה •   11 קמפס •  12 הרננדס • 13 אולרטיקואצ'אה •  14 אולגין • 15 פסארלה • 16 פומפידו • 17 סנטמריה • 18 טרנטיני • 19 טרוסרו • 20 ולדאנו • 21 ולנסיה • 22 ואן טוינה • מאמן: מנוטי | ארגנטינה |
| נבחרת פרגוואי – קופה אמריקה 2015 (מקום רביעי) |
| --- | --- | --- |
|  1 ויאר •  2 פיריס •  3 קאסרס •  4 אגילר •  5 ולדס •  6 מולינס •  7 בובאדייה •  8 באריוס •  9 סנטה קרוס •  10 גונסאלס •   11 בניטס •  12 סילבה • 13 סמודיו •  14 דה סילבה • 15 קאסרס • 16 ארנדה • 17 רומרו • 18 ואלדס • 19 בלבואנה • 20 מרטינס • 21 אורטיגוסה • 22 אגילר • 23 אורטיס • מאמן: דיאס |  1 ויאר •  2 פיריס •  3 קאסרס •  4 אגילר •  5 ולדס •  6 מולינס •  7 בובאדייה •  8 באריוס •  9 סנטה קרוס •  10 גונסאלס •   11 בניטס •  12 סילבה • 13 סמודיו •  14 דה סילבה • 15 קאסרס • 16 ארנדה • 17 רומרו • 18 ואלדס • 19 בלבואנה • 20 מרטינס • 21 אורטיגוסה • 22 אגילר • 23 אורטיס • מאמן: דיאס | פרגוואי |
| נבחרת פרגוואי – קופה אמריקה 2016 |
| --- | --- | --- |
|  1 ויאר •  2 בלבואנה •  3 גומס •  4 א. פיריס •  5 ב. ואלדס •  6 סמודיו •  7 ח. בניטס •  8 רוחאס •  9 סנאבריה •  10 גונסאלס •   11 א. בניטס •  12 סילבה • 13 ריברוס •  14 דה סילבה • 15 איטורבה • 16 אורטיס • 17 אלמירון • 18 נ. ואלדס • 19 לסקאנו • 20 איילה • 21 רומרו • 22 בארטו • 23 ר. פיריס • מאמן: דיאס |  1 ויאר •  2 בלבואנה •  3 גומס •  4 א. פיריס •  5 ב. ואלדס •  6 סמודיו •  7 ח. בניטס •  8 רוחאס •  9 סנאבריה •  10 גונסאלס •   11 א. בניטס •  12 סילבה • 13 ריברוס •  14 דה סילבה • 15 איטורבה • 16 אורטיס • 17 אלמירון • 18 נ. ואלדס • 19 לסקאנו • 20 איילה • 21 רומרו • 22 בארטו • 23 ר. פיריס • מאמן: דיאס | פרגוואי |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BNE: XX1022692
רוברט פינסקי

| --- | --- |

 לידה:  20 באוקטובר 1940 (בן 83) לונג ברנץ', ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת סטנפורד, אוניברסיטת ראטגרס, תיכון לונג בראנץ' 
 שפות היצירה:  איטלקית, אנגלית 
 תקופת הפעילות:  מ-1968 
 הושפע מ:  צ'סלב מילוש 
 פרסים והוקרה:  מלגת גוגנהיים (1980)  Harold Morton Landon Translation Award (1995)  הפרס להנצחת שלי (1996)  Lenore Marshall Poetry Prize (1997) 
 
רוברט פינסקי (באנגלית: Robert Pinsky;‏ נולד ב-20 באוקטובר 1940) הוא משורר, סופר, מבקר, מתרגם ועורך יהודי-אמריקאי.
ביוגרפיה

רוברט פינסקי נולד בניו ג'רזי למשפחה יהודית אורתודוקסית ובילדותו למד מעט יהדות ועברית בבתי ספר יהודיים. למד לתואר ראשון באוניברסיטת ראטגרס ולתואר שני ושלישי באוניברסיטת סטנפורד. בעת לימודיו בסטנפורד התיידד עם המשוררים רוברט האס, ג'ון מתיאס, ואייבור וינטרס. לימים תרגם יחד עם רוברט האס את שירתו של המשורר הפולני הגדול צ'סלב מילוש. פינסקי היה פרופסור לאנגלית וכתיבה יצירתית באוניברסיטת בוסטון והיה עורך מדור השירה במגזין "Slate".
פינסקי היה מראשוני המשוררים האמריקאים שהכירו בכוח העצום של האינטרנט לקידום השירה. הוא יזם והשתתף בכמה מיזמי רשת, אמריקאים וכלל עולמיים, לקידום השירה כשליחה לעולם טוב יותר. הוא חבר האקדמיה האמריקנית לאמנויות ולספרות והאקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים.
פינסקי השתתף בהופעת אורח (בתפקיד עצמו), בעונה ה-13 של סדרת הטלוויזיה משפחת סימפסון, בפרק "ילדה קטנה בעולם הגדול" (Little Girl in the Big Ten) בה ליסה מתחזה לתלמידת קולג'.
רוברט פינסקי פרסם 20 ספרים שזכו להכרה נרחבת, כיבודים רבים והערכה. לעברית לא תורגם עד כה אף אחד מספריו. שירים בודדים משלו תורגמו בידי כמה מתרגמים, ביניהם יהונתן גפן, יעל גלוברמן, משה דור וחוה פנחס-כהן, ונדפסו בכתבי עת ספרותיים ובאנתולוגיות. בשנים 2013 ו-2015 היה אורח כבוד בכנס כיסופים בירושלים.
פרסים וציונים שזכה בהם על כתיבתו

מלגת גוגנהיים (1980)
עיטור האקדמיה האמריקאית לשירה
פרס התרגום ע"ש הרולד מורטון לנדון (על תרגום "התופת" של דנטה אליגיירי (1995)
עיטור על שמו של המשורר ויליאם קרלוס ויליאמס
רוברט פינסקי נתמנה ל"משורר הקונגרס" (המשורר הלאומי ה-39) האמריקאי, וכיהן בתפקיד בין שנת 1997 ושנת 2000.
רליאנט סברה

| --- | --- |

Reliant Sabre
 מאפיינים כלליים
 נקרא גם:  Sabre Four
 יצרן:  רליאנט מוטורס
 שנות ייצור:  1961–1964
 הרכבה:  בריטניה בריטניה
 מודל אחריו:  רליאנט Scimitar
 סיווג:  מכונית ספורט
 מרכב:  Front-engine, rear-wheel-drive layout
 אורך:  4,051 - 4,191 מ"מ
 רוחב:  1,543 - 1,549 מ"מ
 גובה:  1,270 מ"מ
 משקל:  775 - 965 ק"ג
 בסיס גלגלים:  2,286 מ"מ
 מפרט טכני
 מנוע:  4 צילינדרים, בטור, 1,703 סמ"ק המפיק 91 כ"ס ב-5,000 סל"ד, יחס דחיסה 8.8:1, מאייד מסוג "Single Zenith 34VN downdraught" (מנוע "פורד קונסול" (אנ'))  6 צילינדרים, 2,553 סמ"ק המפיק 109 כ"ס ב-4,800 סל"ד, יחס דחיסה 8.3:1, מאייד מסוג "Zenith Downdraught" (מנוע פורד מדגם "פורד זודיאק")
 הילוכים:  תמסורת ידנית - 4 מהירויות מתוצרת "ZF"
 מהירות מרבית:  179 קמ"ש (מנוע 2,553 סמ"ק)
רליאנט סברה (באנגלית: Reliant Sabre) היא מכונית ספורט בעלת מרכב פיברגלס, בתצורות קופה ורודסטר מתוצרת יצרנית הרכב הבריטית רליאנט מוטורס (אנ') אשר יוצרה 1961–1964 בשיתוף יצרנית הרכב אוטוקרס הישראלית.
"רליאנט סברה" פותחה לאחר שיצחק שובינסקי מנכ"ל אוטוקרס ביקר בתערוכת מכוניות ספורט בשנת 1960 בלונדון והתרשם מדגם "Ashley (automobile)" (אנ') העשוי מפיברגלס ומשילדה שפיתח "Leslie Ballamy" (אנ'), וקיבל רישיון להרכיב דגמים בעלי תכונות דומות, בשותפות עם יצרנית הרכב הבריטית רליאנט מוטורס (אנ'). כך פותחו רליאנט סברה בבריטניה וסברה ספורט בישראל.
תצורות "רליאנט סברה"

2 דלתות - קופה
2 דלתות - רודסטר
מנועי "רליאנט סברה"

4 צילינדרים - 1.7 ליטר
6 צילינדרים - 2.6 ליטר
רליאנט סברה

יוצרו 208 יחידות
77 יחידות - מנוע 6 צילינדרים (75 יחידות בתצורת קופה, 2 יחידות בתצורת רודסטר)
2 מושבים
מנוע פורד
תאוצה בין 0 - 97 קמ"ש היא 12.2 שניות (מנוע 6 צילינדרים, 2,553 סמ"ק)
גלריה

"רליאנט סברה" - רודסטר
"רליאנט סברה"
"רליאנט סברה", שנת 1964
"רליאנט סברה", שנת 1964 - רודסטר
ראו גם

סברה ספורט
רליאנט Scimitar SS1
רליאנט רבל
רליאנט ראגאל
רליאנט רובין
רליאנט ריאלטו
רליאנט TW9
רליאנט פוקס
רליאנט Scimitar
הערות שוליים

↑  "רליאנט סברה" Sabhagertyinsurance.co.uk/price-guide
↑  "רליאנט סברה" sporting-reliants.com/Sabra
↑  "רליאנט סברה" - היסטוריה reliant.website/sabre_
↑  "רליאנט סברה 6 צילינדרים" motorsportmagazine.com/archive/article/may-1964/13/reliant-sabre-six-gt
↑  "רליאנט סברה 6" - מפרט sporting-reliants.com/Sabre%206
רובן (זמר)

| --- | --- |

רובן מופיע ב-2019
 לידה:  23 במרץ 1995 (בן 29) הרשטאד, נורווגיה נורווגיה
 שם לידה:  רובן מרקוסן
 מוקד פעילות:  נורווגיה נורווגיה
 תקופת הפעילות:  מ-2016
 עיסוק:  זמר, פזמונאי
 סוגה:  פופ
 שפה מועדפת:  נורווגית, אנגלית 
 חברת תקליטים:  יוניברסל מיוזיק גרופ
 פרסים והוקרה:  פרס שפלמן  ללהיט השנה (2019) 
 https://www.rubenofficial.com
 פרופיל ב-IMDb
 
רובן מרקוסן (בנורווגית: Ruben Markussen; נולד ב-23 במרץ 1995), ידוע בעיקר בשמו הפרטי, רובן, הוא זמר נורווגי.
ביוגרפיה

רובן מרקוסן נולד ב-23 במרץ 1995 בעיר הרשטאד. רובן גדל בכפר ביארקוי, כפר בן 300 תושבים בצפון נורווגיה. מרקוסן התמודד עם בעיות נפשיות רבות מאז ילדותו, המוזיקה היוותה עבורו תרפיה. בשנת 2016 החל מרקוסן ליצור והוציא את ה-EP הראשון שלו, "East West", זה לא זכה להצלחה רבה. סינגל הבכורה של מרקוסן, "Walls" הגיע למקום השמיני במצעד הנורווגי וזכה להשמעות רבות ברשתות הזרמת המדיה. כתוצאה מכך, הוא עבר לאוסלו על מנת להתקדם בקריירה שלו. הוא הועמד לפרס בקטגוריית פריצת השנה בטקס פרסים שנערך בנורווגיה בשנת 2018.
הסינגל הבא שהוציא, "Lay By Me", זכה להצלחה בינלאומית לצד ההצלחה שלו זכה בנורווגיה, הוא השווה את הישג השיא שלו במצעד הנורווגי, מקום שמיני. הסינגלים שלו נכנסו למצעדים גם בשוודיה. מרקוסן חתם על חוזה הקלטות עם יוניברסל מיוזיק גרופ מיד לאחר הוצאת ה-EP השני שלו, "Melancholic" שזכה להצלחה בנורווגיה.
רובן הוא הומוסקסואל מוצהר.
דיסקוגרפיה > EP

2016 – East West
2018 – Melancholic
הערות שוליים

↑  Streamingsuksessen Ruben (23) fikk sosial angst som 13-åring: – Det er lov å ha det kjipt, וגה, 2018
↑  VGPride, וגה, 2019
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0004 7578 4946  MusicBrainz: 55ba68bb-c641-4a7a-8e22-65eda5e4f3c6
רחוב אילת

| --- | --- |
מבנה הטרנספורמציה ברחוב אילת.
מבנה הטרנספורמציה ברחוב אילת.
 מידע כללי
 על שם:  העיר "אילת"
 מיקום
 מדינה:  ישראל
 עיר:  תל אביב
 רובע:  5
 שכונה:  נווה צדק, פלורנטין, המושבה האמריקאית-גרמנית ביפו, שכונת נוגה.
 קואורדינטות:  32°03′26″N 34°45′43″E﻿ / ﻿32.05711111°N 34.76194722°E﻿ / 32.05711111; 34.76194722
  מפת מיקום  מפה מפורטת   מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת תל אביב מוגדלת) רחוב אילת(למפת תל אביב רגילה) רחוב אילת(למפת גוש דן רגילה) רחוב אילת(למפת גוש דן מוגדלת) רחוב אילת  he רחוב אילתhe רחוב אילתמפת  דרום __ תל אביב (in English: Tel Aviv) ויפו (in English: Jaffa) [‌גוש דן וסביבותיו‌]ממזרח: __ רמת גן (in English: Ramat Gan), __ גבעתיים (in English: Givatayim) מדרום: __ פארק אריאל שרון (in English: Ariel Sharon Park), __ חולון (in English: Holon), __ בת ים (in English: Bat Yam) ממערב: הים התיכון (in English: PAM) tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
מראה ברחוב
רחוב אילת ביפו הוא המשכה של דרך יפו עד שדרות ירושלים. הרחוב מהווה גבול בין השכונות: נווה צדק, פלורנטין, המושבה האמריקאית-גרמנית ביפו, ושכונת נוגה. בסוף רחוב זה נמצא "מגדל נווה צדק". בקצה רחוב אילת נמצא מבנה של תחנת השנאה שהוקם בשנות ה-30 של המאה ה-20 ומיועד לשימור. בתחילה נקרא הרחוב בשם: דרך הגמלים ולאחר מכן נקרא בשם: דרך שכם ואחר כך בשם: "רחוב מוסתקים" על שמו של "עלי אפנדי מוסתקים" שהיה איש עסקים ידוע ביפו.
לאחר קום המדינה נקרא בשם: רחוב 298 עד שהוחלף שמו לרחוב אילת. ברחוב כמה אתרים חשובים וגם היסטוריים כגון:
תחנת הרכבת יפו.
מוזיאון בתי האוסף לתולדות צה"ל במספר 50 פינת רחוב אליפלט.
מכון אבני המתפרש על פני 17 בניינים וסביבו חנויות רבות למוצרי אומנות.
בבניין מספר 21 שכנה הגימנסיה העברית "הרצליה" קודם שעברה אל בניינה השלישי ברחוב הרצל.
בבניין מספר 57 פעל בעבר קפה לורנץ - כיום מכון שכטר למדעי היהדות.
בקצה הרחוב ניצב מגדל נווה צדק
הרחוב הוא חלק מן הציר היסטורי דרך יפו-שכם המחבר את דרך יפו עם רחוב רזיאל ובו מצויים מבנים ערביים עתיקים.
קרלייל פלויד

| --- | --- |

משמאל לימין, יו"ר NEA דאנה ג'ויה עם חתני פרס האופרה לשנת 2008 - לאונטין פרייס, קרלייל פלויד וריצ'רד גאדס
 לידה:  11 ביוני 1926 לאטה, ארצות הברית 
 פטירה:  30 בספטמבר 2021 (בגיל 95) טאלאהאסי, ארצות הברית 
 מוקד פעילות:  ארצות הברית 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת סירקיוז, Converse University 
 סוגה:  אופרה 
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 פרסים והוקרה:  פרס איש המוזיקה צ'ארלס לוטון (2012)  מלגת גוגנהיים  המדליה הלאומית לאומנויות  היכל התהילה של אמני פלורידה 
 פרופיל ב-IMDb
 
קרלייל סשנס פלויד (באנגלית: Carlisle Sessions Floyd;‏ 11 ביוני 1926 – 30 בספטמבר 2021) היה מלחין אופרה אמריקאי. פלויד, בנו של כומר מתודיסטי, ביסס רבות מיצירותיו על הווי החיים בדרום ארצות הברית. האופרה המוכרת ביותר שלו, "סוזנה" (1955), מבוססת על הסיפור מעשה שושנה, אחד מן התוספות לספר דניאל, אך עלילתה מתרחשת בטנסי הכפרית של אמצע המאה ה-20 והיא נכתבה בניב דרומי אופייני.
ראשית חייו

פלויד נולד בעיירה לאטה אשר במדינת דרום קרוליינה שבדרום ארצות הברית בשנת 1926, לאב ששימש ככומר בכנסייה המשתייכת לזרם המתודיסטי בנצרות. בשנת 1943 התחיל פלויד ללמוד בקונברס קולג' בספרטנבורג, דרום קרוליינה. שם למד נגינה בפסנתר אצל ארנסט בייקון. כאשר בייקון קיבל משרה באוניברסיטת סירקיוז במדינת ניו יורק, עבר פלויד צפונה בעקבותיו וסיים שם את לימודי התואר הראשון בשנת 1946.
כעבור שנה התקבל פלויד לסגל מורי הפסנתר באוניברסיטת המדינה של פלורידה אשר מקום מושבה בעיר טלהסי. שם התגורר למשך שלושים שנה במהלכן נהיה לפרופסור להלחנה. את תואר המוסמך קיבל מאוניברסיטת סירקיוז בשנת 1949.
קריירה

האופרה הראשונה של פלויד הייתה "דמדומים איטיים" ללברית שכתב בעצמו (נוהג שהתמיד בו מאז ועד למותו). הפקת האופרה התרחשה בסירקיוז שבמדינת ניו יורק בשנת 1949. האופרה הבאה שלו, "הפליטים", הוצגה בטלהסי שבפלורידה ב-1951, אך הוסרה לאחר מכן.
האופרה הבאה של פלויד הייתה להצלחה הגדולה ביותר שלו - "סוזנה". היא בוצעה לראשונה באוניברסיטת המדינה של פלורידה בפברואר 1955, עם פיליס קרטין בתפקיד הראשי ומאק הארל בתפקיד הכומר אולין בליטץ'. כעבור שנה עלתה האופרה באופרה של ניו יורק, עם קרטין ונורמן טרייגל (בהצלחה הגדולה הראשונה שלו) בתפקיד בליטץ', בניצוח אריך ליינסדורף. בעקבות השבחים הרבים שזכתה להם, בשנת 1958 נשלחה הפקת האופרה של ניו יורק, בבימוי פרנק קורסארו, לתערוכה העולמית של בריסל, עם קרטין, טרייגל וריצ'רד קאסילי.
מאוחר יותר בשנת 1958, הועלה מחזה נוסף של פלויד, "אנקת גבהים", המבוסס על הספר אנקת גבהים מאת הסופרת הבריטית אמילי ברונטה. המחזה הוצג לראשונה באופרה של סנטה פה, כאשר קרטין בתפקיד הגיבורה הראשית.
המחזה "ייסורי ג'ונתן וייד" הועלה בשנת 1962. עלילתו מתרחשת בדרום קרוליינה בימי תקופת השיקום שלאחר מלחמת האזרחים האמריקנית. המחזה הבא שלו היה "עובר האורח ומולי סינקלייר", קומדיה על מתיישביה הסקוטים של דרום קרוליינה. לאחר מכן הועלה "מרקהיים", על פי עלילתו של רוברט לואיס סטיבנסון. מחזה זה הוצג לראשונה בשנת 1966, באופרה של העיר ניו אורלינס.
המחזה הבא שלו, "על עכברים ואנשים" (על פי עלילת על עכברים ואנשים מאת ג'ון סטיינבק), הועלה באופרה של סיאטל בשנת 1970, בבימויו של קורסארו. מונודרמה על אלינור מאקוויטניה, "פרח ונץ", עלתה בהצגת בכורה בג'קסונוויל, פלורידה, עם משחק של קרטין ובבימוי קורסארו. הפקה זו עלתה בהמשך בקרנגי הול.
"הבובה של בילבי" (על פי ספרה של אסתר פורבס) הועלתה לראשונה בגרנד אופרה של יוסטון ב-1976, עם כריסטופר קין כמנצח ודייוויד פאונטני כמפיק. ב-1976 חבר פלויד לדייוויד גוקלי בייסוד "סטודיו האופרה של יוסטון", תוכנית הכשרה, בניהול האופרה של יוסטון, לצעירים המתבלטים בכישרונם, הן זמרים והן מאמני רפרטואר מקצועיים. בין השנים 1976 ל-1996 כיהן פלויד כפרופסור בקתדרת מ. ד. אנדרסון בבית הספר למוזיקה של אוניברסיטת יוסטון. ביוסטון הושמעה לראשונה בשנת 1981 גם "וילי סטארק" (בעקבות רוברט פן וארן), בבימויו של הרולד פרינס.
לאחר הפסקה של קרוב לעשרים שנה, עלתה בשנת 2000 האופרה האחרונה של פלויד בהצגת בכורה ביוסטון - "קוֹלְד סאסי טְרי". האופרה מבוססת על הרומן היחיד של הסופרת אוליב אן ברנס, הנושא את אותו השם. פטריק סאמרס ניצח, ברוס ברספורד ביים ופטרישה ראסט עמדה בראש צוות המבצעים.
קרלייל פלויד חיבר בשנות ה-50 סונאטה לפסנתר בשביל רודולף פירקושני, שניגן אותה ברסיטל בקרנגי הול, אך לאחר זאת נשכחה היצירה מלב עד שדניאל רוונאף (Daniell Revenaugh) הקליט אותה ב-2009, בגיל 74. הפסנתרן עבד עם המלחין ללמוד את היצירה (פלויד עצמו מעולם לא למד אותה), והחזרות וההקלטה החיה עצמה הונצחו בסרט. ההקלטה נעשתה על פסנתר הסטיינוויי, בעיצובו המיוחד של הצייר הבריטי לורנס אלמה-טאדמה (אנ'), שפיאר את אולם הכניסה של הבית הלבן בתקופת נשיאותם של תאודור רוזוולט ווודרו וילסון.
פלויד הלך לעולמו ב-30 בספטמבר 2021.
יצירות עיקריות

דמדומים איטיים" (1949)
"סוזנה" (1955)
"אנקת גבהים" (1958)
"ייסורי ג'ונתן וייד" (1962)
"עובר האורח ומולי סינקלייר" (1963)
"מרקהיים", 1966
"על עכברים ואנשים" (1970)
"פרח ונץ" (1972)
"הבובה של בילבי" (1976)
"וילי סטארק" (1981)
"קוֹלְד סאסי טְרי" (2000) (יצא בעברית בשם "בצל האילנות האהובים", הוצאת לדורי, תרגום שלומית קדם)
פרסים ומועמדויות

מענק קרן גוגנהיים (1956)
ציון לשבח מן האיגוד הלאומי של מנצחים ומלחינים אמריקאים (1957)
"פרס עשרת הצעירים הראשונים במעלה של האומה" מלשכת המסחר הצעירה של ארצות הברית (1959)
פרס הפרופסור המצטיין של אוניברסיטת מדינת פלורידה (1964)
קביעת הערכה מאת הרשות המחוקקת של אוניברסיטת מדינת פלורידה (1972)
תואר דוקטור לשם כבוד מדיקינסון קולג' (1983)
פרס המכון הלאומי לאופרה על שירות לאופרה האמריקאית - אות הכבוד הרם ביותר שהמכון מעניק (1983)
קבלה לאקדמיה האמריקנית לאמנויות ולספרות (2001)
מדליית האמנויות הלאומית מן הבית הלבן ‏ (2004)
עיטור כבוד לאומי לאמנויות, אות כבוד מטעם האופרה על מפעל חיים (2008)
"פי מו אלפא סינפוניה איש המוזיקה" - עיטור הכבוד הגבוה ביותר לחבר האחוות המוזיקה האמריקאית לשנת 2012
דיסקוגרפיה

"סוזנה" (סטאדר, האדלי, ראמי; נאגנו, 1993-94) וירג'ין קלאסיקס
"סוזנה" (קרטין, קאסילי, טרייגל; אנדרסון, 1962) [חי] VAI
"מסע צליינות": קטעים: (טרייגל; טורקנובסקי, 1971) אוריון
"עובר האורח ומולי סינקלייר" (נוויי, טרייגל; רודל, (1963) VAI
"מארקהיים" (שו, טרייגל; אנדרסון, 1966) [חי] VAI
"של עכברים ואנשים" (פוטראל, גריפי, הוקינס; סאמרס, 2002) הקלטות אולבני
"קולד סאסי טרי" (ראסֶט; סאמרס, 2000) [חי] הקלטות אולבני
וידאוגרפיה

"סוזננה": תמונת התחייה (טרייגל; יסטאדט, טרייגל, 1958) [חי] אגודת בל קאנטו
"וילי סטארק" (ג'סי; ג' קין, מקדונאף, 2007) [חי] ניופורט קלאסיק
הערות שוליים

↑  הספר תורגם לעברית בהוצאת לדורי, בשם "בצל האילנות האהובים", תרגום שלומית קדם
↑  "Carlisle Floyd Biography". Boosey & Hawkes, Inc. נבדק ב-2008-08-13.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007349670605171  PLWABN: 9810568756005606  BNE: XX1639892  BnF: cb13963125q (data)  GND: 134903730  ISNI: 0000 0000 8016 8276  LCCN: n85186919  LNB: 000037145  MusicBrainz: b4153442-e641-4528-8e3b-b252693ebe51  NTA: 364272880  SELIBR: 284545  SUDOC: 250687062  Trove: 1589155  VIAF: 102398619   WorldCat (עם VIAF): 102398619 
דגם D-274 בעיצוב מיוחד בבית הלבן