stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מרטין באקן
סטטיסטיקות > מועדונים

| עונה | קבוצה | ליגה | בליגה> הופעות | בליגה> שערים | בגביע> הופעות | בגביע> שערים | בגביע הליגה> הופעות | בגביע הליגה> שערים | באירופה> הופעות | באירופה> שערים | אחר> הופעות | אחר> שערים | סך הכול> הופעות | סך הכול> שערים |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1966/1967 | אברדין | סקוטלנדליגת העל הסקוטית | 4 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 4 | 0 |
| 1967/1968 | אברדין | סקוטלנדליגת העל הסקוטית | 25 | 2 | 3 | 0 | 5 | 0 | 2 | 1 | 0 | 0 | 35 | 3 |
| 1968/1969 | אברדין | סקוטלנדליגת העל הסקוטית | 27 | 2 | 6 | 0 | 6 | 1 | 4 | 0 | 0 | 0 | 43 | 3 |
| 1969/1970 | אברדין | סקוטלנדליגת העל הסקוטית | 19 | 2 | 5 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 24 | 2 |
| 1970/1971 | אברדין | סקוטלנדליגת העל הסקוטית | 34 | 2 | 4 | 0 | 6 | 0 | 2 | 0 | 0 | 0 | 46 | 2 |
| 1971/1972 | אברדין | סקוטלנדליגת העל הסקוטית | 25 | 1 | 2 | 0 | 6 | 0 | 4 | 0 | 0 | 0 | 37 | 1 |
| 1971/1972 | מנצ'סטר יונייטד | אנגליההליגה הראשונה של הפוטבול ליג | 13 | 1 | 2 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 15 | 1 |
| 1972/1973 | מנצ'סטר יונייטד | אנגליההליגה הראשונה של הפוטבול ליג | 42 | 0 | 1 | 0 | 4 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 47 | 0 |
| 1973/1974 | מנצ'סטר יונייטד | אנגליההליגה הראשונה של הפוטבול ליג | 42 | 0 | 2 | 0 | 1 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 45 | 0 |
| 1974/1975 | מנצ'סטר יונייטד | אנגליההליגה השנייה של הפוטבול ליג | 41 | 0 | 2 | 0 | 7 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 50 | 0 |
| 1975/1976 | מנצ'סטר יונייטד | אנגליההליגה הראשונה של הפוטבול ליג | 42 | 0 | 7 | 0 | 3 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 52 | 0 |
| 1976/1977 | מנצ'סטר יונייטד | אנגליההליגה הראשונה של הפוטבול ליג | 33 | 0 | 7 | 0 | 4 | 0 | 2 | 0 | 0 | 0 | 46 | 0 |
| 1977/1978 | מנצ'סטר יונייטד | אנגליההליגה הראשונה של הפוטבול ליג | 28 | 1 | 4 | 0 | 1 | 0 | 4 | 0 | 1 | 0 | 38 | 1 |
| 1978/1979 | מנצ'סטר יונייטד | אנגליההליגה הראשונה של הפוטבול ליג | 37 | 2 | 9 | 0 | 2 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 48 | 2 |
| 1979/1980 | מנצ'סטר יונייטד | אנגליההליגה הראשונה של הפוטבול ליג | 42 | 0 | 2 | 0 | 3 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 47 | 0 |
| 1980/1981 | מנצ'סטר יונייטד | אנגליההליגה הראשונה של הפוטבול ליג | 26 | 0 | 2 | 0 | 2 | 0 | 2 | 0 | 0 | 0 | 32 | 0 |
| 1981/1982 | מנצ'סטר יונייטד | אנגליההליגה הראשונה של הפוטבול ליג | 27 | 0 | 1 | 0 | 2 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 30 | 0 |
| 1982/1983 | מנצ'סטר יונייטד | אנגליההליגה הראשונה של הפוטבול ליג | 3 | 0 | 0 | 0 | 1 | 0 | 2 | 0 | 0 | 0 | 6 | 0 |
| 1983/1984 | אולדהאם אתלטיק | אנגליההליגה השנייה של הפוטבול ליג | 24 | 0 | - | - | - | - | - | - | - | - | 24 | 0 |
| 1984/1985 | אולדהאם אתלטיק | אנגליההליגה השנייה של הפוטבול ליג | 4 | 0 | - | - | - | - | - | - | - | - | 4 | 0 |
| סך הכול | סך הכול | סך הכול | 538 | 13 | 59 | 0 | 53 | 1 | 22 | 1 | 1 | 0 | 673 | 15 |
סטטיסטיקות > נבחרת לאומית

| נבחרת סקוטלנד> שנה | נבחרת סקוטלנד> הופעות | נבחרת סקוטלנד> שערים |
| --- | --- | --- |
| 1971 | 2 | 0 |
| 1972 | 6 | 0 |
| 1973 | 1 | 0 |
| 1974 | 7 | 0 |
| 1975 | 4 | 0 |
| 1976 | 2 | 0 |
| 1977 | 5 | 0 |
| 1978 | 7 | 0 |
| סך הכול | 34 | 0 |
מערב בלארוס

| --- | --- |
 מדינה / טריטוריה:  בלארוס, פולין, ליטא
 
מערב בלארוס או מערב ביילורוסיה (בבלארוסית: Заходняя Беларусь; בפולנית: Zachodnia Białoruś; ברוסית: Западная Белоруссия) הוא שמו של האזור ברפובליקה של בלארוס של ימינו שהיה נתון תחת ריבונות הרפובליקה הפולנית השנייה בשנים 1919–1939, בתקופה שבין שתי מלחמות העולם, בהתאם להסכמי שלום שונים שיצרו את הגבולות המזרחיים של פולין לאחר שקיבלה את עצמאותה. לאחר סיום מלחמת העולם השנייה נמסר חבל הארץ לברית המועצות על ידי בעלות הברית, בעוד העיר ביאליסטוק וסביבותיה הוחזרו לפולין. עד התפרקות ברית המועצות היווה חבל מערב בלארוס חלק משמעותי משטחה של הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הבלארוסית, וכיום החבל מהווה שטח משמעותי מהרפובליקה של בלארוס, אחת מ-16 מדינות ברית המועצות לשעבר.
רקע

השטחים של בלארוס כמו גם אוקראינה, פולין והמדינות הבלטיות היו חזיתות משמעותיות במהלך מלחמת העולם הראשונה. מהפכת אוקטובר שמה קץ לקיומה של האימפריה הרוסית ויצרה את רוסיה הסובייטית. הסובייטים, ששאפו להתמקד בבניין המשטר החדש ברוסיה גופא נסוגו מהשותפות עם מעצמות המרכז במלחמה על ידי חתימת חוזה ברסט-ליטובסק ומסרו את שטחי מערב בלארוס לגרמניה למשך שמונה וחצי החודשים שלאחר מכן. הפיקוד העליון הגרמני ניצל חלון הזדמנות זו על מנת להעביר כוחות לחזית המערבית לצורך מתקפת האביב של 1918, בהשאירם ריק בשטח זה. הלא-רוסים שיישבו באדמות אילו ראו את ההסכם כהזדמנות לייסד מדינות עצמאיות תחת המטריה הגרמנית. שלושה שבועות לאחר חתימת חוזה ברסט-ליטובסק, ב-3 במרץ 1918, המועצה הבלארוסית המרכזית שזה עתה קמה הכריזה על הקמת הרפובליקה העממית הבלארוסית בשטחים הללו. הסובייטים כמו גם הגרמנים סירבו לרעיון זה. האמריקאים גם הם סירבו לכך. גורל חבל הארץ לא הוסדר בשלוש וחצי השנים לאחר מכן. המלחמה הפולנית-סובייטית שפרצה ב-1919 הייתה קשה, והסתיימה עם חתימת הסכם ריגה ב-1921. פולין והמדינות הבלטיות קמו כמדינות עצמאיות, וחבל הארץ של מערב בלארוס עבר לשלטון פולין, בעוד שחבל ארץ מזרח בלארוס עבר לשלטון ברית המועצות כאשר אחת מנקודות הגבול עברה בעיירה מיקשביץ'. בהתאם להסכם, ברית המועצות הסירה את תביעותיה לשטחי מערב בלארוס בעוד שפולין הסירה תביעותיה לשטחי מזרח בלארוס.
רקע > הראדה של הרפובליקה הבלארוסית הדמוקרטית בגלות

מייד לאחר שנחתם הסכם השלום בין רוסיה הסובייטית וגרמניה, הראדה של הרפובליקה הבלארוסית הדמוקרטית שזה עתה נוסדה, הניחה את הדרישות הטריטוריאליות שצוינה בצ'רטר השלישי. אותו מסמך גם הכריז על הסכם ברסט-ליטובסק שנחתם במרץ 1918 ככזה ללא תוקף כיוון שנחתם על ידי ממשלות זרות, שחילקו שטחים שלא שייכים להן. בינתיים, עד 1919 הבולשביקים השתלטו על מזרח בלארוס וגרמו ליציאת חברי הראדה הבלארוס לגלות בגרמניה, בעוד שמערב בלארוס, כאמור, הייתה לחלק מהרפובליקה הפולנית השנייה. הגבול הפולני-סובייטי החדש, עבר כאמור באמצע בלארוס, קיבל הכרה בינלאומית ואף אושרר על ידי ליגת האומות. לאורך התקופה של בין שתי מלחמות העולם, נשאר חבל ארץ מערב בלארוס בשליטת הרפובליקה הפולנית השנייה, עד 17 בספטמבר 1939, עת התחילה הפלישה הסובייטית לפולין בהתאם להסכם ריבנטרופ–מולוטוב.
הרפובליקה הפולנית השנייה

בשנים שלאחר כינון הרפובליקה הפולנית השנייה והחתימה על הסכם ריגה, התיישבו אלפי פולנים בחבל ארץ זה, כאשר רבים מהם (כולל וטרנים של מאבק העצמאות של פולין) קיבלו אדמות מהממשלה (אוסדניקים). במסגרת המשא ומתן שלו עם המנהיגים הבלארוסים הגולים בווילנה, יוסף פילסודסקי סירב לקריאות למתן עצמאות והקמת מדינה בלארוסית על שטחי מערב בלארוס. בדצמבר 1919 אף פוזרה הראדה הבלארוסית על ידי פולין, ובמקום זאת, בינואר 1920 גוף חדש בשם ראדה נאיוויז'שה (פולנית: Rada Najwyższa) הוקמה, ללא שאיפות לעצמאות, אלא לצורך תיאום בנושאי תרבות, חברה וחינוך. פילוסדקי ניהל משא ומתן עם המנהיגים הבלארוסים,, אך לבסוף נטש את רעיון האינטרמאריום, חזונו ליצירת מדינה שתורכב ממדינות סלאביות ובלטיות על שטחי מה שהיה פעם האיחוד הפולני-ליטאי, ובהם מערב בלארוס.
הרפובליקה הפולנית השנייה > פולוניזציה

בינואר 1921, רשם רכוש (סטרוסטה) מהעיר וילייקה כתב כי מצב הרוח בקרב האיכרים במערב בלארוס הוא אפתיה, לאחר שהמזון שהם מייצרים נלקח על ידי הצבא הפולני או הסובייטי. הוא הדגיש כי על אף שקמים הרבה בתי ספר בלארוסים בכל מקום, הם מחנכים לסנטימנטים אנטי-פולניים. ב-1928 היו 69 בתי ספר שלימדו בשפה הבלארוסית, בחבל מערב בלארוס. אגיטטורים בלארוסים שהוגלו משטחים אילו לברית המועצות נשלחו לכלא על ידי ה.נ.ק.ו.ד תחת האמתלה שהם לאומניים בורגניים. רוב התושבים הפולניים חבל הארץ תמכו במדיניות של אסימילציה תרבותית של הבלארוסים כפי שהציע רומן דמובסקי שהיה מדינאי מן הימין הפוליטי בימי הרפובליקה הפולנית השנייה, אשר ייסד את "המפלגה הלאומית דמוקרטית" (אנדקים) אשר הייתה בעלת השפעה רבה בפולין בין שתי מלחמות העולם. המדיה הלאומנית הבלארוסים הייתה תחת לחץ גובר וצנזורה מצד השלטונות הפולניים. באותה עת, בלארוסים חולקו מבחינה דתית ביחס של כ-70% אורתודוקסים ו-30% קתולים. הייתה אפליה מצד השלטונות כלפי הבלארוסים האורתודוקסים (הפולנים הם קתולים ברובם), והנהגת הכנסייה הפולנית הקתולית עודדה שימוש בשפה הפולנית בעת תפילות בכנסיות האורתודוקסיות (במקום בסלאבית כנסייתית עתיקה כפי שנהוג בחלק מהכנסיות האורתודוקסיות במדינות סלאביות)
הרפובליקה הפולנית השנייה > הרמאדה

בניגוד למיעוט (היותר גדול) האוקראיני שהתגורר בפולין באותה תקופה, הבלארוסים היו פחות פעילים ומעורבים מבחינה פוליטית. הארגון הבלארוסי הפוליטי הגדול ביותר היה איחוד הפועלים והאיכרים הבלארוסי, שכונה גם הראמאדה. ארגון זה קיבל סיוע לוגיסטי מברית המועצות ומהקומינטרן ושימש ככיסוי למפלגה הרדיקלית יותר, המפלגה הקומוניסטית של מערב בלארוס. הראמאדה הוצא מחוץ לחוק על ידי השלטונות הפולניים ומנהיגיו נכלאו לתקופות שונות בכלא, ואז נמסרו לברית המועצות, שם הוצאו להורג על ידי המשטר הסובייטי. הסובייטים גם "שיווקו" את הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הבלארוסית כבעלת אוטונומיה של ממש, וזאת כדי למשוך את הבלארוסים שחיו במערב בלארוס. תדמית זו קרצה לחלק ממנהיגים הפוליטיים במערב בלארוס, וחלקם, כמו פראנציסק אלאחנוביץ' או אולדזימיר ז'ילקה היגרו מפולין לברית המועצות, אך עד מהר מאוד היו קורבן לדיכוי הפוליטי בברית המועצות.
הפלישה הסובייטית לפולין, 1939

בשנת 1939, בעקבות הסכם ריבנטרופ–מולוטוב, פלשו הסובייטים לחבל מערב בלארוס וסיפחו אותו. השטח חולק בין  הרפובליקה הבלארוסית ואוקראינה, והעיר וילנה נמסרה לרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית של ליטא, שסופחה לברית המועצות אף היא. הסובייטים ביצעו קולקטיביזציה מיידית בשטחים החדשים, והחלו ברדיפות מידיות נגד פולנים, שחלק גדול מהם הוגלה לסיביר ולמרכז אסיה.
הפלישה הסובייטית לפולין, 1939 > מבצע ברברוסה

במסגרת מבצע ברברוסה לכיבוש ברית המועצות על ידי גרמניה הנאצית, רוב מערב בלארוס היה לחלק מהנציבות הרייך אוסטלנד, בתור ה-Generalbezirk Weißruthenien האזור הכללי של רותניה הלבנה. עד סוף 1942 איוואן ירמצ'נקה הקים את הארגון הפרו-נאצי BNS עם כ-30,000 חברים. משטרת העזר הבלארוסית הוקמה. היה לה תפקיד משמעותי בהשמדת היהודים בבלארוס, במיוחד במסגרת הגל השני של חיסולי הגטו, החל מפברואר-מרץ 1942.
שנתיים מאוחר יותר, במסגרת התקפת הנגד של הצבא הסובייטי, יוסיף סטלין התעקש בועידת טהראן ב-1943 כי רוב מערב בלארוס תסופח לרפובליקה הסובייטית הבלארוסית לאחר סיום המלחמה. בספטמבר 1944 שוחרר באופן סופי כל אזור מערב בלארוס.
הפלישה הסובייטית לפולין, 1939 > סובייטיזציה

האוכלוסייה הפולנית גורשה ויושב מחדש בשטחים המוחזרים, שטחים שהיו חלק מגרמניה ונמסרו לפולין לאחר המלחמה.
במסגרת הסכם הגבול בין ברית המועצות והרפובליקה העממית של פולין שנחתם ב-16 באוגוסט 1945, 17 ראיונים (ועוד 3 ראיונים ממחוז ברסט) נמסרו לפולין וצורפו לוויוודת ביאליסטוק. שאר השטחים סופחו למחוז הורדנה ברפובליקה הסובייטית הבלארוסית.
לאחר הסיפוח לברית המועצות הולאמו המפעלים והחוות החקלאיות אורגנו בקולחוזים ובסובחוזים (חוות ממשלתיות).
כיום

כיום בשטח ההיסטורי של מערב בלארוס נמצאים מחוזות גרודנו, ברסט וחלק ממחוז מינסק. באזור זה קיים מיעוט פולני, ירושת תקופת שלטון פולין במקום. כמו כן, ניתן למצוא כנסיות פולניות-קתוליות.
מערכת הקול

| --- | --- |

חתך סגיטלי (אנ') של מערכת הקול האנושית
 שיוך:  ישות אנטומית מסוימת 
 
מערכת הקול היא סך כל האיברים המשמשים להפקת הקול אצל בני האדם ובעלי החיים. אצל היונקים מערכת הקול מורכבת מהחלל הגרוני, הלוע, החלל האפי ואצל חלק מהיונקים היא כוללת גם שקי אוויר.
ישנם מספר סוגים של קולות:
קולות גרוניים
קולות ללא עצירה
קולות שפתיים
קולות לשוניים
מלחמת האימפריה העות'מאנית–הליגה הקדושה

מלחמת האימפריה העות'מאנית–הליגה הקדושה (בטורקית: Osmanlı-Kutsal İttifak Savaşları, בגרמנית: Großer Türkenkrieg ("המלחמה הטורקית הגדולה"), בפולנית: V wojna austriacko-turecka ("המלחמה האוסטרית-טורקית")) הייתה מלחמה בין האימפריה העות'מאנית לבין הליגה הקדושה (אנ') שהורכבה מהאימפריה הרומית הקדושה, האיחוד הפולני-ליטאי, הרפובליקה של ונציה ובהמשך גם רוסיה הצארית. המלחמה הסתיימה בתבוסה עות'מאנית וחתימת הסכם קרלוביץ. היסטוריונים הדוגלים בתזת השקיעה מציינים מלחמה זו כשלב השלישי והמכונן בעיצובו של תהליך שקיעתה של האימפריה העות'מאנית. מלחמה זו מיצבה את הצארות הרוסית כמעצמה דומיננטית במערכת הבריתות גם במרכז ומערב אירופה.
רקע

ב-1566 הלך לעולמו הסולטאן סולימאן הראשון והותיר אימפריה עות'מאנית רחבת ידיים הכוללת גם שטחים נרחבים באירופה אשר הצריכו מנגנוני מינהל אזרחי באיילטים מחד ושמירת כוח צבאי חזק ומאומן מאידך. בשיאה של האימפריה הניבה שיטת ניהול האיילטים יתרונות רבים, שהמרכזיים ביניהם היו היכולת לגייס צבא גדול וממושמע ללא צורך במימונו על ידי אוצר האימפריה, הקמת מנגנון פקידותי מרכזי מצומצם בעיקר בשל העובדה שגביית המיסים נוהלה על ידי מנגנון השלטון המקומי ויצירת זיקה לשלטון העות'מאני באיילטים באמצעות מוטבי הטימארים.
אך, מנגנוני השלטון המקומי בלווי פמליית מושלי האיילטים הפכו מנופחים ובזבזניים, נוצרו מוקדי כוח לא פורמליים שפגעו במנגנון השלטון המקומי, הכוח הצבאי שנותב מהאיילטים בעתות מלחמה לא היה סדיר ומקצועי ברמה נאותה, לא התאמן על בסיס קבוע ולקה גם בציודו, וזאת משום שהמושלים ובעיקר הסיפאהים לא רצו להשקיע מהונם למימון נאות של הכוחות ובמקרים לא מעטים אף היו חסרי מוטיבציה בהצטרפות לצבא הסולטאן. בנוסף, מספר מוטבי הטימאר שלא היו בעלי רקע צבאי הלך וגדל.
מול הקיבעון העות'מאני התחזק בהדרגה כוחן של האימפריה הרומית הקדושה ובתוכה ממלכת הבסבורג ושל רוסיה הצארית אשר הפכה בהדרגה למעצמה אירופית מובילה. עוד התחזק כוחה של הרפובליקה של ונציה. צבאותיהן של מעצמות אלו הפך מודרני, שכלל את שיטות הלוחמה והצטייד בנשק חדיש. כבר במהלך המלחמה ההבסבורגית-עות'מאנית (1591–1606) הצליחו האוסטרים לבלום את התקדמות העות'מאנים במרכז אירופה וחזרו ובלמו את העות'מאנים מהגעה לווינה, גם במהלך המלחמה ההבסבורגית-עות'מאנית (1663–1664). בזירת הים התיכון המשיכו העות'מאנים בדומיננטיות שלהם ואף כבשו את כרתים. העות'מאנים והטטרים העמיקו את חדירתם לשטחי האיחוד הפולני-ליטאי וכבשו את פודוליה.
חדירה זו הובילה לעימות מול הרוסים ובמהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית (1676–1681) נבלמה התקדמות העות'מאנים ונהר הדנייפר נקבע כקו הגבול בין שתי הישויות. חמש שנים מאוחר יותר פרצה המלחמה העות'מאנית-רוסית (1686–1700) אשר הייתה חלק מהמערכה הכוללת של הליגה הקדושה נגד העות'מאנים.
מהלך הקרבות

ב-1679 התחוללה בווינה מגפת דבר ובמהלכה נפטרו כ-76,000 מתושביה שהיוו חמישית מאוכלוסייתה. במקביל, קמה אופוזיציה חזקה לממלכת הבסבורג באזורים הצפוניים של ממלכת הונגריה (סלובקיה המודרנית) וטרנסילבניה שהובלה על ידי מנהיגי אוכלוסייה שאינה קתולית. מקצת מהשליטים המקומיים הפכו לווסאלים עות'מאניים. העות'מאנים העריכו שהחולשה האוסטרית עקב המגפה בשילוב האופוזיציה החזקה, יסייעו להם לכבוש את וינה. באפריל 1683 הורה הסולטאן מהמט הרביעי לצבאו לנוע לכיוון וינה, לצור עליה ולכובשה. הכוח העות'מאני מנה 150,000 חיילים לעומת כ-84,000 של האוסטרים. ב-11 בספטמבר 1683, התחולל קרב וינה ובמהלכו הביסו הכוחות הנוצריים בפיקודו של יאן סובייסקי את העות'מאנים, תוך שהסבו להם אבדות כבדות מאד.
ב-1684, ביוזמת האפיפיור אינוקנטיוס האחד עשר הוקמה הליגה הקדושה אשר איחדה את כוחות המעצמות המרכזיות מתוך תפישה שהוכחה כנכונה, שאיחוד הכוחות במספר חזיתות יכריע את הצבא העות'מאני. כוחות "הליגה הקדושה" ניצלו את המומנטום שנוצר לאחר הניצחון בקרב וינה, תקפו את הכוחות העות'מאניים וכבשו מידיהם שטחים נרחבים. ב-1686, לאחר חתימת הסכם השלום עם הפולנים הצטרפו הרוסים ל"ליגה הקדושה" ושנה מאוחר יותר פתחו במתקפה על חצי האי קרים. הקרבות בחצי האי קרים נמשכו עד 1689, הסתיימו בתבוסה רוסית אך ריתקו כוחות עות'מאניים לא מבוטלים לאזור והעניין החליש את הצבא העות'מאני במרכז אירופה (אנ').
ב-1687 נערך ליד העיר מוהאץ' קרב מוהאץ' השני ובמהלכו הביס צבא הליגה הקדושה בפיקודו של קרל החמישי, דוכס לורן את צבא האימפריה העות'מאנית. כ-10,000 חיילים עות'מאנים נהרגו לעומת כ-600 בקרב ההבסבורגים. כתוצאה מהתבוסה פרץ מרד בכוחות הצבא שהוביל בהמשך להדחתו של הסולטאן מהמט הרביעי ולהכתרת אחיו סולימאן השני. הכוחות האוסטרים המשיכו בהתקדמותם וכבשו את סלאבוניה וטרנסילבניה. במקביל, תקפו הוונציאנים את העות'מאנים באזור מוראה ודלמטיה וכבשו שטחים מידיהם.
ב-1695, יצאו הרוסים למערכה באזור אזוב ושנה מאוחר יותר עלה בידיהם לכבוש את מצודת אזוב. בספטמבר 1697 ספגו העות'מאנים תבוסה מוחצת סמוך לעיר סנטה (בסרביה המודרנית) ואיבדו 30,000 לוחמים. שנה מאוחר יותר נהדף כח פרשים טטרי ליד העיר פודהייצה אשר בחבל פודוליה וסולק משטחי האיחוד הפולני-ליטאי.
ב-1699 לאחר תבוסות קשות במספר חזיתות, נאלצו העות'מאנים לחתום על הסכם קרלוביץ ובמסגרתו נמסרו רוב שטחן של ממלכת הונגריה, טרנסילבניה וסלאבוניה לחזקת ממלכת הבסבורג, פודוליה הועברה לשליטת האיחוד הפולני-ליטאי, ודאלמטיה ומוראה נמסרו לחזקת הרפובליקה של ונציה.
השלכות המלחמה > באימפריה העות'מאנית

המלחמה חשפה כשלים רבים בזרועות הצבא העות'מאני ומנגנוני הממשל באיילטים השונים.
התבוסה המוחצת במלחמה הובילה לתהליך רפורמות ארוך ומדורג. הממשל העות'מאני יצא מנקודת הנחה שהתפישה הבסיסית של החלוקה המנהלית ואופיו הבסיסי של ניהול האיילטים הוא נכון, אלא שלאורך השנים נפלו בו פגמים וליקויים והיה צורך לתקנם ולהשיב את הסדר על כנו, כפי שהיה בתקופת סולימאן הראשון. רק מאוחר יותר, במהלך המאה ה-19 השתנתה התפישה וגרסה כי יש לשנות מהיסוד את אופן ההתנהלות וליצור מערכת מודרנית וחדשה, אשר תחליף את קודמתה ותוכל להקביל למערכות השלטון של המעצמות האירופיות. כך נולדה תקופת הטנזימאט.
בתקופת שלטונו של מוסטפא השני, לאחר הסכם קרלוביץ, הנהיג השער הנשגב ביוזמת הווזיר הגדול אמג'זדה חוסיין פאשא קפרולו מספר רפורמות במטרה לייצב את כלכלת האימפריה, להבריא את מנגנוני הממשל ולהחזיר את מעמדה מתקופת סולימאן הראשון. רפורמות אלו התבססו על תיקונים במנגנון הקיים וכללו גם תיקונים בשיטת הטימאר, בנוסף לרפורמות בצבא ובמינויים במערכת הפרובינציאלית.
לתקופה מסוימת נראה היה כי הרפורמות מחזירות את האימפריה העות'מאנית להישגי העבר. העות'מאנים הביסו את הרוסים במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית (1710–1711) והחזירו לידם את מבצר אזוב, ניצחו את הוונציאנים במהלך המלחמה הוונציאנית-עות'מאנית (1714–1718) והחזירו לידיהם את מוראה. אך, במהלך המלחמה ההבסבורגית-עות'מאנית (1716–1718) שוב הובסו העות'מאנים, איבדו שטחים באירופה ונאלצו לחתום על הסכם שלום פוז'ארוואץ.
השלכות המלחמה > ההשלכות על קהילות יהודיות

הקהילות היהודיות באזורי סרביה המודרנית, בוסניה, הרצגובינה וקוסובו נפגעו קשות במהלך הלחימה.
ב-6 בספטמבר 1688, כבש צבא ממלכת הבסבורג בפיקודו של מקסימיליאן השני עמנואל את בלגרד. באותה העת מנתה הקהילה היהודית בבלגרד כ-800 נפשות. 100–150 מבני הקהילה נמלטו מהעיר בטרם כיבושה. האוסטרים בזזו את בית הכנסת והעלו אותו באש ובהמשך, בזזו את בתי השכונה היהודית ובתי העסק. על העות'מאנים שנותרו בעיר ובני הקהילה היהודית הוטלו עבודות כפייה במסגרתן פינו את גוויות החללים ופינו הריסות מרחובות העיר. לאחר תום עבודות הכפייה נאסרו כל בני הקהילה. כ-600 מבני הקהילה הובלו במסע רגלי לאורך 180 קילומטרים למחנה מעצר ליד מצודת טברג'ה (בקרואטית: Tvrđa) אשר באוסייק. חלקם היו ערומים או ערומים למחצה. הם נכלאו ונכבלו באזיקים. רבע מהמגורשים שרדו את המסע הרגלי ואת תנאי המעצר עד להגעת כספי פדיון השבויים. כ-45 מהמגורשים שכללו את הרב הראשי יוסף אלמושנינו, נכבדי ועשירי הקהילה הובלו למחנה מעצר בניקלשבורג ושם נפטר הרב אלמושנינו.
ב-1689 כבשו כוחות הליגה הקדושה בפיקודו של הנסיך אויגן מסבויה את אזור קוסובו והחריבו את העיר האסטרטגית נובו ברדו. יהודי העיר נטשו אותה, עברו למיטרוביצה ולפרישטינה וייסדו שם קהילות חדשות. האוסטרים כלאו יהודים מסקופיה במחנה מעצר הסמוך לפרישטינה. ב-1697 כבשו כוחות הליגה הקדושה את אזור בוסניה ובכלל זה העיר סרייבו והעלו באש את העיר ובכלל זה הרובע היהודי ובית הכנסת של הקהילה.
הערות שוליים

↑  השלב הראשון היה מותו של סולימאן הראשון, השלב השני היה תקופת סולטנות הנשים.
↑  ‏Jonathan A. Grant,‏ Rethinking the Ottoman "Decline", באתר muse.jhu.edu, אוחזר ב-4 בספטמבר 2014 (באנגלית).
↑  אוריאל הד, "מוסדות האימפריה העות'מאנית", עריכה: רחל סימון ויהושע פורת, האוניברסיטה העברית - המכון ללימודי אסיה ואפריקה, 1973, עמ' 83-82.
↑  אוריאל הד, "מוסדות האימפריה העות'מאנית", עמ' 87–88
↑  אהוד טולידאנו, מבוא לתולדות האימפריה העות'מאנית, תל אביב: משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 1985, עמ' 85–88
↑  ג'ני לבל, עד הפתרון הסופי, היהודים בבלגראד 1541–1942, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2006, עמודים 65–80
↑  הקהילה היהודית בפרישטינה, בתוך: צבי לוקר (עורך), פנקס הקהילות - יוגוסלאוויה, הוצאת יד ושם, ירושלים, 1988, עמ' 281 - 284.
↑  קהילת סרייבו, באתר הספרייה היהודית המקוונת, אוחזר ב-3 בספטמבר 2014 (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007295744405171  NKC: ph1125594
מקס דנינג

מקס דנינג (בגרמנית: Max Dehning; נולד ב-9 בספטמבר 2004) הוא אתלט גרמני, אלוף עולם עד גיל 20 (קאלי 2022) ושיאן אירופה עד גיל 23 (90.20 מטר) בהטלת כידון.
ביוגרפיה > 2022 > אלוף עולם עד גיל 20

באליפות העולם עד גיל 20 שנערכה באוגוסט זכה במדליית כסף בהטלת כידון בתוצאה של 77.24 מטר.
ביוגרפיה > 2023 > אלוף אירופה עד גיל 20

באליפות אירופה עד גיל 20 שנערכה באוגוסט בירושלים שבישראל זכה במדליית כסף בהטלת כידון בתוצאה של 78.07 מטר.
ביוגרפיה > 2024 > שיאן אירופה עד גיל 23

בתחרות שנערכה ב-25 בפברואר בגרמניה קבע שיא אירופה עד גיל 23 חדש של 90.20 מטר, והפך, בגיל 19, למטיל הכידון הצעיר בהיסטוריה שמטיל אל מעבר ל-90 מטר.
שיאים אישיים

הטלת כידון: 90.20 מטר (2024)
מקס דל ואיה

מקס דל ואיה (בספרדית: Max del Valle Levy - Maduro,‏ 27 בפברואר 1911 - 20 בדצמבר 1979) היה נשיא פנמה במשך שבעה ימים בפברואר 1967 (8 - 15 בפברואר). היהודי הראשון שכיהן בתפקיד זה במדינה זו. היה סגן נשיא פנמה לפני כן ואחרי כן, במשך ארבע שנים סך הכל (1 באוקטובר 1964 - 30 בספטמבר 1968). דודו של הנשיא היהודי הפנמי השני אריק דל ואיה.
קורות חיים

דל ואיה נולד ב-1911 למשפחה יהודית בפנמה סיטי בירת פנמה והיה יהודי מאמין, שאף היה רשום כמתפלל קבוע בבית הכנסת "קול שארית ישראל". יחד עם אחיינו אריק דל ואיה ויהודי שלישי בשם חוזה דומינדור בזן הוא הקים ב-1960 את המפלגה הרפובליקנית הפנמית השמרנית -  Partido Republicano, PR, שנתמכה על ידי קהילת העסקים היהודית הקטנה של פנמה והייתה בעצם יורשתה של המפלגה הימנית שקדמה לה עוד משנת 1932, Liberal Renewal Party - PLR.
ב-1964 נבחר דל ואיה לסגן נשיא פנמה, תחת הנשיא מרקו אורליו רובלס, שנתמך על ידי המפלגה הרפובליקנית, למרות שלא השתייך לה. הבחירות היו דמוקרטיות לחלוטין, הבחירות הדמוקרטיות האחרונות בפנמה למשך כעשרים שנה. בחירות 1968 כבר היו מלוות בטענות מירמה וזיופים והצבא התערב אז לראשונה בתוצאותיהן והדיח את הנשיא שנבחר בהן. הצבא שלט במדינה בפועל, החל מאותה עת ועד הפלישה האמריקאית והפלת מנואל נורייגה בדצמבר 1989.
נשיא פנמה

ב-1967, השנה השלישית לכהונת הצמד רובלס - דל ואיה הדיח הפרלמנט את הנשיא רובלס ומינה את דל ואיה סגנו, לנשיא המדינה. המינוי היה קצר מועד במיוחד, בשל התנגדות הצבא שהיה כבר אז הכוח החזק בפנמה. הגנרל בוליבר ולרינו מפקד המשמר הלאומי לחץ על הפרלמנט ורובלס הוחזר לתפקידו כעבור שבעה ימים ודל ואיה חזר למלא את תפקיד סגנו עד תום כהונת רובלס.
בנאום שנשא עם בחירתו לנשיאות פנמה, אמר דל ואיה - "מהיום יש בעולם שני נשיאים יהודים. נשיא מדינת ישראל, ואני". ולשגריר בריטניה בפנמה, ששמע את דבריו ואמר לו שגם לבריטניה היה את בנימין ד'יזרעאלי, אמר דל ואיה - "אבל ד'יזרעאלי היה ראש ממשלה ואילו אני נשיא".
דל ואיה נפטר ב-1979, בפנמה סיטי. אחיינו אריק דל ואיה נבחר לנשיאות המדינה באמצע שנות השמונים והיה הנשיא היהודי השני שלה.
ראו גם

היסטוריה של פנמה
הערות שוליים

↑  מרדכי ארבל, הנשיא היהודי השני בעולם, 21 באוגוסט 2002
מקדונל דאגלס X-36

המקדונל דאגלס X-36‏ (Tailless Fighter Agility Research Aircraft) היה מטוס ניסוי ללא טייס לבחינת יכולות טיסה ללא כנפי זנב.
תכנון ופיתוח

ה-X-36 נבנה בקנה מידה של 28% מגודלו של מטוס קרב בגודל סטנדרטי והוטס מרחוק על ידי טייס שהוצב בתחנת בקרה על הקרקע. המטוס לא כלל כנף זנב ובמקומו כלל כנפוני ייצוב קדמיים, מאזנות חצויים ומערכת הנעה וקטורית מתקדמת. למרות זאת המטוס לא היה יציב הן בנסיקה והן בסיבסוב ועל כן צויד המטוס במערכת טוס על חוט לייצוב הטיסה.
המטוס טס לראשונה ב-17 במאי 1997 וביצע סך הכל 31 טיסות מוצלחות, שהביאו לסיום התוכנית לאחר שכל מטרותיה הושגו. באוגוסט 1997, כאשר התוכנית עדיין פעלה, אוחדה מקדונל דאגלס אל תוך בואינג, ועל כן המטוס מזוהה לעיתים כבואינג X-36.
ה-X36 השיג יכולות תמרון גבוהות מאוד שהיו אידיאליות למטוסי קרב. למרות התאמתו הפוטנציאלית והצלחתו לא פותח מטוס קרב אמיתי המבוסס על ה-X-36.
בתצוגה

מטוס X-36 אחד מוצג במוזיאון הלאומי של חיל האוויר של ארצות הברית סמוך לדייטון, אוהיו. מטוס שני מוצג במרכז המחקר של חיל האוויר האמריקאי בבסיס חיל האוויר אדוארדס בקליפורניה.
ראו גם

מטוסי ה-X
מקדח בורות

מקדח בורות נייד "טאטרה-דרילר" של חיל ההנדסה הקרבית.
מקדח בורות או מכונת קידוח הוא ציוד מכני הנדסי המשמש לקידוח בורות ופירים בתוך הקרקע. לקידוח בורות יש חשיבות רבה במגוון עבודות הנדסה, בנייה ועבודות עפר. המקדחים נבדלים זה מזה בגודלם, בעומק החפירה המרבי ובניידותם: ישנם מקדחים מתנייעים המותקנים על גבי טרקטור זחלי או על גבי משאית, ויש מקדחים נייחים (בדרך כלל גדולים) שמורכבים באתר העבודה ולא מסוגלים לנוע. ישנם גם מקדחים ימיים המותקנים על גבי אסדות או ספינות.
שימושים

יציקת כלונס קידוח בהכנת יסודות למבנה.
בניית מבנים תת-קרקעיים.
חפירת בארות לשאיבת או ניקוז מי תהום.
קדיחת פירי אוורור וכוות כניסה במנהרות תת-קרקעיות וצינורות ביוב.
קידוח בור לשם יציקת חומר (בטון, מים, חומר נפץ וכו') בחלל קרקעי (מנהרה או צינור).
חשיפת חללים תת-קרקעיים, ובפרט חישוף מנהרות לחימה וטרור.
חיל ההנדסה הקרבית של צה"ל משתמש במקדחי בורות, כגון טאטרה-דרילר, על מנת לחשף מנהרות לחימה ברצועת עזה ולהשמידן.
שיטות קידוח

טחינה באמצעות ספירלה או אוגר כאשר מעוניינים בקידוחים רדודים.
הקשה באמצעות אזמל כבד (תלוי על כבל ומונע באמצעות גלגלת) המרסק את הסלע בבסיס הקידוח, והמטחן (הרסק) נאסף בהפסקות שבין ההקשות או באמצעות פינוי בלחץ אוויר (מיקרופייל).
קידוח באמצעות מכונת קדיחה סיבובית בעלת ראש קשיח, כשהמטחן מוצא באמצעות בוץ צמיג המוזרק בצינור המרכזי, עולה בהיקף החיצוני ומטייח את קירות הקידוח.
ראו גם

מיקרופייל
אסדת אלכסנדר קיילנד
מקדונלד מאריגה

מקדונלד מאריגה וניאמה (באנגלית: ‏McDonald Mariga Wanyamaקובץ:McDonald Mariga Wanyama.ogg‏Ⓘ‏; נולד ב-4 באפריל 1987) הוא כדורגלן עבר קנייתי ששיחק בעמדת הקשר האחורי.