מריה אלווירה סלזאר
ביוגרפיה

סלזאר נולדה בשכונה "הוואנה הקטנה" שבמיאמי, בתם של מהגרים לארצות הברית שגלו מקובה. היא גדלה בבית דו-לשוני, ולמדה אנגלית וספרדית כאחד. חלק מילדותה העבירה בפוארטו ריקו. סלזאר למדה בבית הספר התיכון דירבון שבקורל גייבלס, וסיימה את לימודיה הגבוהים במכללת מיאמי דייד. בשנת 1983 השלימה לימודי תואר ראשון בתקשורת המונים מאוניברסיטת מיאמי, ובשנת 1995 קיבלה תואר שני במנהל ציבורי מבית הספר לממשל ע"ש ג'ון פיצג'רלד קנדי באוניברסיטת הרווארד. ב-1983 החלה לראשונה את עבודתה כעיתונאית, ככתבת כללית בערוץ 23 שבמיאמי.
בשנת 1984 שימשה ככתבת פוליטית בכירה במהדורת החדשות הלאומית בטלוויזיה הספרדית של "הרשת הבין-לאומית הספרדית", שלימים תהפוך לערוץ "Univision" (יוניוויז'ן). ב-1988 החלה לעבוד כשליחת יוניוויז'ן אל הבית הלבן ולהפנטגון, וכעבור שלוש שנים, ב-1991, החלה לנהל את דסק אמריקה המרכזית של הערוץ כאשר סיקרה את מלחמת האזרחים באל סלוודור. בשנת 1993 החלה לעבוד ברשת "טלמונדו", ושימשה מאוחר יותר ככתבת פוליטית בכירה בטלמונדו בהוואנה. ב-1995, סלזאר ריאיינה את פידל קסטרו, נשיא מועצת המדינה של קובה, במשלחת הדיפלומטית של קובה לאומות המאוחדות. סלזאר טוענת שהיא העיתונאית האמריקאית דוברת-הספרדית היחידה שראיינה את קסטרו בארבע עיניים.
סלזאר בילתה שלושה עשורים בעבודה עיתונאית בטלמונדו עד שנת 2002, אז עזבה את תחנת הטלוויזיה זו והמשיכה ככתבת ברשת הטלוויזיה "אמריקה TV 41". כעבור שנה עברה לערוץ טלוויזיה אחר. ב-2003 ראיינה את העריץ הצ'יליאני אוגוסטו פינושה. ריאיון זה עם פינושה צוטט בידי השופט הצ'יליאני חואן גוזמן כבסיס משפטי לקביעה כי פינושה כשיר נפשית לעמוד לדין בעוון הפרת זכויות האדם בצ'ילה. במהלך עבודתה העיתונאית ראיינה מספר אישים, בהם ביל קלינטון, ג'ורג' ווקר בוש, ויסנטה פוקס, קרלוס סלינס, חוסה מריה אסנאר, אלווארו אוריבה, חואן מנואל סנטוס ומאמא תרזה. בהמשך מיצבה עצמה כאשת תקשורת שמרנית בפוקס ניוז, והתארחה בתוכניותיהם של שון האניטי, טאקר קרלסון ואחרים.
בינואר 2018 דיווח העיתון "Miami Herald" כי חברת הקונגרס הפורשת, אליאנה רוס-לאטינן, המייגת את מחוז הקונגרס ה-27 של פלורידה מאז 1989, נועדה בפרטיות עם סלזאר. כעבור חודשיים, בחודש מרץ, הכריזה סלזאר על התמודדותה אל בית הנבחרים של ארצות הברית במחוז הקונגרס ה-27. מחוז זה, הכולל בתוכו את מיאמי ביץ', מרבית מיאמי, קורל גייבלס וקהילות אמידות אחרות, נתון למגמה דמוקרטית מאז בחירות האמצע ב-2012. יריבה העיקרי בבחירות המקדימות, ברונו בארירו, מתח עליה ביקורת על הריאיון שערכה ב-1995 עם פידל קסטרו בו התייחסה לעריץ הקובני כ"מפקד", וכן על אמירתה בפוקס ניוז ב-2016 כי ההפשרה שהנהיג ברק אובמה ביחסי ארצות הברית–קובה היא "אצילית". סלזאר דחתה את הביקורת, טענה כי הייתה מהמבקרים הנחרצים של התחממות היחסים, וב-28 באוגוסט זכתה במועמדות המפלגה. יריבתה הדמוקרטית הייתה דונה שלאלה, לשעבר מזכירת הבריאות ושירותי האנוש בממשלו של ביל קלינטון. עימותי הבחירות התנהלו בספרדית בלבד (כ-63% מאוכלוסיית המחוז היא לטינית), מה שהקנה לסלזאר יתרון ברור על אף שקשרה עצמה לנשיא טראמפ שלא היה פופולרי במחוז, והשתיים מיאנו להתעמת זו עם זו באנגלית בשל סכסוכים. בסופו של דבר, ביום הבחירות הכלליות, גברה שלאלה על סלזאר עם כ-52% מקולות הבוחרים.
כעבור שנתיים, בבחירות 2020, שלאלה וסלזאר ניצבו אחת בפני השנייה בשנית, אך הפעם סלזאר ניצחה וגרפה כ-51% מהקולות. בבחירות אלה הדמוקרטים היו בטוחים בניצחונה של שלאלה, שטענה כי ארבעת הסקרים שמטה הבחירות שלה הזמין לפני הבחירות הוליכו אותה שולל ושייחסה את התחזקות הרפובליקנים במחוז להתקפותיה של סלזאר כנגד האידאולוגיה הסוציאליסטית לכאורה של שלאלה בקרב האוכלסייה הקובנית. סלזאר הושבעה לתפקיד עם התכנסות הקונגרס ה-117 של ארצות הברית.
סלזאר תומכת בישראל וזוכה לתמיכה של מספר רבנים במיאמי. במהלך מבצע שומר החומות פרסמה בעמוד הפייסבוק שלה הודעת תמיכה בישראל וגינוי חמאס.