stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
עלובי החיים

ערך זה עוסק בספר עלובי החיים. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |

כריכת הגרסה המחודשת של הספר
 מידע כללי
 מאת:  ויקטור הוגו 
 איורים:  אמיל בייאר 
 שפת המקור:  צרפתית 
 סוגה:  רומן 
 מקום התרחשות:  דין-לה-בן, Elephant of the Bastille, מונפרמי, מונטריי, פריז 
 הוצאה
 תאריך הוצאה:  1862 
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  ראו תרגומים לעברית
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  001321130, 001321131, 001321132, 001321128, 001321129, 001229663, 001047489, 002480669, 003243370, 001321127
 
איור מהספר "עלובי החיים" ובו מתוארת הילדה קוזט
עלובי החיים (בצרפתית: Les Misérables) הוא רומן משנת 1862 מאת הסופר הצרפתי ויקטור הוגו. עלילתו מתרחשת בצרפת במחצית הראשונה של המאה ה-19. הספר, העוסק בטבע האדם ובחיים, עוקב אחרי דמותו של ז'אן ולז'אן ואחרי ההתפתחויות בצרפת, תוך ביקורת חברתית נוקבת על תופעת העוני ויחסה של החברה הצרפתית לחלשים שבה: עניים, נשים, ילדים ועוד. הספר ניחן בצבעים עזים וניתוח מעמיק של דמויות, גם המשניות שבהן. "עלובי החיים" נחשבת ליצירה הגדולה ביותר של ויקטור הוגו, יחד עם יצירתו הגיבן מנוטרדאם.
מבנה הספר

במקור, מחולק הספר לחמישה חלקים, אך בתרגומים לעברית ישנן חלוקות שונות הנובעות מעיבוד וקיצור של הטקסט.
הוגו מקדיש חלק משמעותי מתוכו לכתיבה מסאית או פילוסופית שאינה מקדמת את העלילה ישירות, וכוללת את דעותיו בנושאים שונים ומגוונים כגון מקומה של צרפת בקרב האומות, תפקיד החינוך בקידום האנושות, חשיבות ההתקדמות המדעית, המנזר כמוסד שהיה נחוץ בעבר אך בזמן כתיבת הספר (כך על פי הוגו) אבד עליו הכלח, וכן התייחסות נקודתית לנושאים כמו ארכיטקטורה, שפה, בנייתה של מערכת הביוב בפריס, ועוד.
למרות שגיבור הראשי הוא ז'אן ואלז'אן, ישנו מספר רב של דמויות ראשיות נוספות מכל שדרות החברה, ביניהן צעירים וזקנים; גברים ונשים; עשירים ועניים.
תקציר העלילה > חלק ראשון

הספר נפתח בסיפורו של ההגמון, שהוא איש קדוש ואוהב אדם, אשר מקדיש את כל כספי הכנסייה שמוקצבים לו לצדקה ועזרה לעניים. לאחר מכן העלילה עוברת להתמקד בז'אן ולז'אן, בן למשפחה ענייה שתומך באחותו ובשבעת ילדיה לאחר מות בעלה. לאחר שהמשפחה מגיעה לחוסר כול, הוא מתפתה לגנוב כיכר לחם אחת מחנותו של אופה, ונתפס. כעונש על מעשה זה הוא נשלח לרצות חמש שנים בכלא. עקב נסיונותיו התכופים לברוח, משך שהייתו בכלא הולך ומתארך עד לסך של 19 שנים. בכלא מטפח ולז'אן מרירות רבה כלפי האנושות כולה. לאחר שחרורו הוא נודד עם תעודת מסע צהובה, המעידה עליו כי הוא אסיר לשעבר, וגורמת לנידויו על ידי אנשי הכפרים אשר מפחד ומטעם דעותיהם הקדומות מסרבים להניח לו אף לאכול או לישון בפונדק בעד תשלום.
בעודו פונה לישון על ספסל אבן באמצע הכפר, מפנה אותו אישה זקנה לביתו של ההגמון, אשר מקבל אליו את הנווד בלא לשאול שאלות ומארחו. ולז'אן מקבל את הכנסת האורחים הזו אך כיוון שהוא מלא שנאה, הוא גונב מן ההגמון הזקן כמה כלי כסף ונמלט באישון לילה. השוטרים תופסים אותו ומובילים אותו בחזרה אל ההגמון על מנת שיאמת, כך הם מצפים, את דבר הגנבה, וישלח את ולז'אן בחזרה לכלא לשארית ימיו. ההגמון לא ממלא אחר ציפייה זו, הוא טוען בפני השוטרים ובפני ולז'אן המופתע כי הוא העניק לוולז'אן את הכלים היקרים ומעניק לו בנוסף את פמוטי הכסף אשר הלה "שכח" כאשר יצא בפעם שעברה. הוא "מזכיר" לוולז'אן בלחישה שלא ישכח כי הוא הבטיח לנצל את הכסף כדי לחזור למוטב ולעשות טוב.
אירועים אלו מעצבים מחדש את אישיותו של ולז'אן. הוא מגלה את הקדושה בדמותו של ההגמון, והוא נחוש בדעתו למלא אחר מצוותו של הלה. הספר עוקב אחרי ולז'אן כאשר הוא, בשם בדוי, מקים מפעל תכשיטים שמעסיק נשים עניות ואף הופך להיות ראש עיר ותורם לפיתוחו של האזור כולו. במסגרת תפקידו כראש עיר הוא פוגש בפנטין, אישה שהרתה מחוץ לנישואין ונאלצה למסור את ביתה למשפחה אחרת, על מנת שלא ידבק בה שם רע. לאחר שהאחראית מגלה את דבר החטא, היא דורשת את פיטוריה, וז'אן ואלז'אן נענה לדרישתה. פנטין נאלצת לרדת לזנות. היא מגיעה אל ואלז'אן מוכה וחולה, ועל ערש דווי הוא מבטיח לה לגאול את ביתה, קוזט, מידי המשפחה ששומרת עליה.
את חזרתו של ולז'אן למוטב עוצר שוטר קפדן בשם ז'אבר, הפועל על פי החוק היבש בלבד, ללא התחשבות ברווחת הכלל או באנשים הנפגעים כתוצאה מפעולותיו. ז'אבר היה בעברו סוהר בכלא שבו נאסר ולז'אן. הוא חושד בראש העיר ובטוח שהוא האסיר הנמלט ז'אן ולז'אן שהפר את תנאי שחרורו. ז'אבר מדווח לממונים עליו על חשדותיו, אך לאחר שהוא מקבל מכתב תשובה כי ז'אן ולז'אן נתפס, מתמלא ז'אבר רגשות אשם כיוון שחשד באדם מכובד. לכן הוא מספר לז'אן ולז'אן את הסיפור ומתפטר.
ראש העיר, ולז'אן, לא יכול להניח לאדם אחר לשאת את אשמתו הוא, שכן האדם שנתפס אינו ז'אן ולז'אן האמיתי, ומסגיר עצמו למשטרה. כשפנטין מגלה כי ולז'אן לא יחזיר לה את ילדתה, היא מתה מצער.
תוך כדי עבודת הפרך בכלא צצה לוולז'אן הזדמנות לברוח, והוא עושה זאת. ולז'אן יודע על קיומה של קוזט – בתה של פנטין שהושארה אצל משפחה אומנת על ידי אמה, אשר קיוותה להרוויח מעט כסף כדי שתוכל לתמוך בה לפני שתיקח אותה בחזרה. משפחה זו (משפחת נוכלים בשם תנרדייה) התעללה בילדה וסחטה כספים מאמה על מנת לקיים את בנותיה שלה. מאחר שפנטין מתה וז'אבר רודף אחריו, מחליט ולז'אן לברוח לפריז ולגדל שם את קוזט כאילו הייתה בתו.
תקציר העלילה > חלק שני

בחלקו השני של הספר מתמסר ולז'אן לטיפול בקוזט אשר מתבגרת והופכת לנערה על רקע האירועים שהובילו למרד הרפובליקני בפאריס של יוני 1832. אהבתה של זו מגלה אצל ולז'אן רגש שהוא לא הכיר קודם לכן – אהבה. קוזט מתאהבת בצעיר פריזאי (מריוס) אך ולז'אן, מפחד הזר ומקנאה, מנסה למנוע מהשניים להיפגש.
במקביל, בתו של תנרדייה, אפונין, מתאהבת גם היא במריוס ומצילה את חייו, אך לא מצליחה לרכוש את אהבתו ולבסוף נהרגת כאשר היא באה לפגוש את מריוס על המתרס. בעקבות החלטתו של ולז'אן להימלט עם קוזט לאנגליה, מחליט מריוס שבור-הלב להיענות להפצרותיו של מנהיג הסטודנטים המהפכניים אנז'ולרא ולהצטרף למהפכה. ז'אבר, שקודם לתפקיד מפקח ורדף אחרי ולז'אן עד לפריז במטרה לעצרו ולהחזירו לכלא, מצטרף למהפכנים כסוכן כפול על מנת להטעותם ולסייע לכוחות השלטון לדכא את המרד באיבו. לצערו, ז'אבר נחשף בידי פרחח רחוב בשם גברוש (בנם של תנרדייה) ונהפך לשבוי בידי המהפכנים.
בפרוץ המרד הרפובליקני בפאריס של יוני 1832, שולח מריוס את גברוש עם מכתב לקוזט בו הוא מספר לה שכיוון שהם לא יכולים להיות ביחד הוא הולך למות במתרס עם חבריו. המכתב מגיע לידי ולז'אן שמבין שקוזט אכן אוהבת את הצעיר, ומחליט ללכת למתרס ולהציל אותו. במהלך ההתקפה הראשונה מגלה ולז'אן גבורה יוצאת דופן ובתור פרס הוא מבקש ומקבל את הזכות לעשות את מה שהוא רוצה בז'אבר השבוי. ולז'אן לוקח את ז'אבר לסמטה ולמרבה הפתעתו של השוטר, הוא מחליט לשחררו ללא תנאי. הוא מתיר אותו, מגלה לו את שמו וכתובתו, יורה באוויר וכשחוזר למורדים אומר שעשה את אשר היה עליו לעשות וז'אבר מת.
כאשר נפרץ המתרס מציל ולז'אן את מריוס וממלט אותו דרך מערכות הביוב בחזרה לביתו. במערכת הביבים נשדדים ולז'אן ומריוס על ידי תנרדייה, שחושב את מריוס לגופה ואת ולז'אן לרוצחו. בהמשך, ליד הנהר, מתעמת ולז'אן בפעם האחרונה עם ז'אבר, שם למרבה הפתעתו של ולז'אן, מחליט ז'אבר – אחרי חיבוטי נפש כבדים – במקום לעצור את האיש שאחריו רדף כל חייו, לסייע לוולז'אן להביא את מריוס למקום מבטחים שם יקבל טיפול רפואי. אחרי שוולז'אן חוזר כדי להסגיר את עצמו הוא מגלה שז'אבר נעלם. מאוחר יותר מתגלה כי ז'אבר התאבד בקפיצה מגשר אל תוך נהר הסיין, מאחר שלא יכל להתמודד עם שברון האידאולוגיה שבה החזיק בקנאות במשך כל חייו.
לאחר נישואי קוזט למריוס מגלה ולז'אן לבעלה הטרי כי הוא אסיר נמלט. הלה, אשר אינו יודע כי ולז'אן הוא שהצילו, בטוח כי ולז'אן הוא פושע וכי כספו של ולז'אן אינו כשר. לפיכך, מנתק מריוס את קשריו של ולז'אן עם קוזט ודן בכך את ולז'אן למוות מצער הפרידה. בסוף הסיפור מגיע אל הבעל מידע אודות "פשעיו האמיתיים" של ולז'אן – מידע אותו מספק אדון תנרדייה כדי להכפיש את שמו של ז'אן ולז'אן – אך ההפך קורה ומריוס מכיר בכך שוולז'אן הוא האיש שהציל אותו ממוות וכן כי הוא לא רצח איש אלא היה, כהגדרתו, "אדם קדוש". הוא וקוזט מגיעים להיות עם ולז'אן ברגע מותו ומספיקים להיפרד ממנו לשלום.
המסרים בספר

הספר נכתב במחצית השנייה של המאה ה-19 (1862), כ-70 שנה אחרי המהפכה הצרפתית וכשלושה עשורים בערך אחרי מהפכת יולי 1830, כאשר צרפת התנדנדה בין רפובליקה ומונרכיה ומצב העוני היה קשה ונורא.
המסרים בספר > ביקורת על מערכת הצדק והענישה בצרפת

הספר מכיל ביקורת קשה ונוקבת על מערכת הצדק, אכיפת החוק והענישה הצרפתית, שמתוארת כנוקדנית וחסרת-לב, הנטפלת אל העניים וחסרי הישע ולא אל הפושעים האמיתיים. ביקורת זו מבוטאת בספר בכמה נקודות:
תיאור הגיליוטינה בפרק הראשון, כמטונימיה למערכת הצדק הצרפתית.
נסיבות מאסרו של ז'אן ולז'אן, שנענש באכזריות וללא כל פרופורציה על כך שגנב לחם כדי להציל את אחותו מרעב.
תיאור "הנייר הצהוב" שמקבלים אסירים משוחררים ובפועל משמש כאות קין המונע מהם להשתקם.
המפקח ז'אבר, שוטר קפדן, וחסר רגש, אך הגון. ז'אבר הוא חסר לב וכל חייו מוקדשים רק לשירות החוק והסדר. ז'אבר הוא נאמן של הממסד, המכבד את הבורגני הממוסד ובז לאביון החי בשוליים ולפורעי החוק.
נסיבות מעצרה של פנטין, אחרי שהתנפלה על בורגני עשיר שתקף אותה. המשטרה נוטה לצדד דווקא בעשיר, כיוון שהוא היה אזרח ידוע ומכובד ואילו היא זונת רחוב.
משפטו של איש הנחשב בטעות לז'אן ולז'אן וחוסר נכונות השופטים להקשיב לטענותיו של האיש (שניצל רק הודות להתערבותו של ולז'אן).
מעצרם של משפחת ת'נרדייה בידי ז'אבר. אומנם ז'אבר מגיב בהגינות ויעילות ומצליח לעצור את משפחת הפשע, אך מהר מאוד הם מצליחים להשתחרר מבית הכלא ולהמשיך במזימותיהם.
המסרים בספר > חזרה בתשובה

ז'אן ולז'אן חוזר בתשובה והופך מפורע חוק ששונא את העולם לאיש רב-חסד המרחם על כולם ומנסה לעזור לכולם ככל שידו מגעת.
בסוף חייו, ז'אבר חוזר בו מדבקותו העיוורת בחוק, נותן חנינה לולז'אן, מאפשר לו להביא את מריוס לטיפול רפואי ואז נותן לולז'אן ללכת לדרכו ולבסוף מאבד את עצמו לדעת.
לאחר שאת המחצית הראשונה של חייו הקדיש מר מיריל לעולם ולתענוגותיו, הוא חוזר בתשובה ונהפך לכומר. בהמשך הוא אף ממונה כהגמון העיר דיניה ובמסגרת כהונתו כהגמון הוא חי חיים של הסתפקות במועט, בעוד את רוב קצבתו השנתית הוא מחלק לנזקקים.
המסרים בספר > אידיאליזם

בספר מופיע תיאור הירואי של מהפכני 1830 והסטודנטים בפריז. בייחוד אנז'ולרא המסור כולו למטרה ומריוס ואחרים המצטרפים אליו.
תרגומים לעברית

עלובי-החיים: דרמה במערכה אחת / תרגום – פסח קפלן. (הבימה), תרע"ג
עלובי החיים: תרגם יעקב שטיינברג, אמנות [תרפ"ט–תר"ץ], אמנות (תשי"ד)
עלובי החיים / מספר על ידי ע' בן-אברהם; ציורים – שלי איידליץ, קלסיקונים מציירים לילדים, [תש"י]
עלובי החיים / עברית – זאב הרטבי, המתמיד, תשט"ו. תבל, [תשט"ז]. י’ שמעוני, תשכ"ב
עלובי החיים / עברית: אביטל ענבר. כתר הוצאה לאור, (1978). יצא במהדורה מחודשת, בשנת 2011, לרגל יציאת הסרט.
עלובי החיים / מאת ויקטור הוגו; תרגום, עיבוד ובמוי – מיכאל אוהד, איורים – רון יצחקי. ישרא-תו, 1987
שיאים

לאחר שסיים את כתיבת הרומן עלובי החיים, יצא ויקטור הוגו לחופשה. הוא הסתקרן לדעת אם מכירת הספר מצליחה ושלח למוציא לאור מכתב המכיל תו בודד: "?". התשובה, שלא אחרה לבוא, הכילה גם היא תו בודד: "!". בניגוד לחליפת המכתבים הזו, שנחשבת לקצרה מאז ומעולם, "עלובי החיים" מכיל את אחד המשפטים הארוכים בספרות העולמית. אורכו 823 מילים, 93 פסיקים, 51 נקודות ופסיקים ו-4 קווים מפרידים, והוא משתרע על פני כמעט שלושה עמודים.
המחזמר

במשך שנים רבות ניסו אמנים רבים לעבד את הרומן האפי לאופרה, אך רק בשנת 1976 הרים אלן בובליל את הכפפה. הוא קרא לשותפו קלוד-מישל שנברג לקרוא את הספר, ואחר הם החלו במלאכה. אחרי שנתיים של עבודה הם הוציאו תקליט קונספט באורך של שעתיים. האלבום זכה להצלחה גדולה ובשנת 1980 הועלתה ההפקה הראשונה של המחזמר "עלובי החיים" בצרפתית.
המחזמר זכה להצלחה מסחררת אך הציג רק 100 פעמים, משום שהתיאטרון התחייב להפקות אחרות.
המחזמר > בברודוויי ובווסט אנד

במאי אנונימי יחסית בשם פיטר פארגו הקשיב להקלטה הצרפתית והתאהב בה. הוא קרא לחברו קמרון מקינטוש להקשיב להקלטה. קמרון התאהב גם כן מיידית ושניהם התחילו במלאכת התרגום. ההפקה עלתה בווסט אנד בשנת 1987 וזכתה גם היא להצלחה מסחררת וענקית. המחזמר המקורי רץ ברציפות בווסט אנד מאז.
בברודוויי ההפקה עלתה לראשונה בשנת 1987 וירדה מן הבמות בשנת 2003. חודשה בשנת 2006 ושוב ב-2014.
המחזמר > עיבוד קולנועי

בשנת 2012, הבמאי טום הופר (נאום המלך) ואלן בובליל הפיקו את הסרט המבוסס על המחזמר. הסרט עטור כוכבים הוליוודים כגון יו ג'קמן, ראסל קרואו, אן האת'וויי, הלנה בונהם קרטר, סשה ברון כהן ואמנדה סייפריד. אך גם מביא לקדמת הבמה שחקנים חדשים יחסית כגון אדי רדמיין, סמנתה בארקס וארון טבייט. הסרט זכה גם הוא להצלחה גדולה והרוויח כ-400 מיליון דולר בקופות.
ראו גם

עלובי החיים (מחזמר)
עלובי החיים (סרט, 1978)
עלובי החיים (סרט, 2012)
עלובי החיים (מיני-סדרה, 2018)
הערות שוליים

↑  אלי אליהו, 150 שנה אחרי, עלובי החיים רלוונטי מתמיד, באתר הארץ, 29 בדצמבר 2011
↑  נועה מנהיים, עלובי החיים שלאחר המוות, באתר הארץ, 8 בפברואר 2013
↑  איתמר זהר, חגיגות חצי היובל למחזמר "עלובי החיים", באתר הארץ, 11 באוקטובר 2010
↑  רוזלין סאלקס, הניו יורק טיימס, "עלובי החיים" בגרסת מקינטוש, באתר הארץ, 4 בפברואר 2013
| עלובי החיים מאת ויקטור הוגו |
| --- | --- | --- |
| יצירות | עלובי החיים (רומן, 1862) • עלובי החיים (סרט, 1978) • עלובי החיים (מחזמר, 1980) • עלובי החיים (סרט, 2012) • עלובי החיים (מיני-סדרה, 2018) |  |
| דמויות | ז'אן ולז'אן • ז'אבר • פנטין • קוזט • מריוס פונמרסי • אפונין • אנז'ולרה • גברוש • ת'נרדייה |  |
| שחקנים בולטים | אבי טולדנו • אדי רדמיין • אלברט כהן • אלי דנקר • אמנדה סייפריד • אן האת'וויי • ארון טבייט • דודו פישר • הלנה בונהם קרטר • יבגני שפובלוב • יו ג'קמן • ליאה סלונגה • ליאור ייני • מאט לוקאס • מייקל בול • ניק ג'ונאס • סמנתה בארקס • סשה ברון כהן • עידו מוסרי • פטי לופון • פיליפ קוואסט • קולם וילקינסון • ראסל קרואו • רוג'ר אלם • רינת גבאי • ריקי גל • שלומית אהרון • ששי קשת • תיקי דיין |  |
| שירים נבחרים | Do You Hear the People Sing?‏ • I Dreamed a Dream‏ • One Day More‏ • Bring Him Home‏ • Stars‏ • On My Own‏ • Who Am I?‏ • Master of the House‏ • Suddenly‏ |  |
| ויקטור הוגו |
| --- | --- | --- |
| ספרים | האן מאיסלנד • בוג ז'רגל • יומו האחרון של נידון למוות • הגיבן מנוטרדאם • עלובי החיים • תיל של הים • האדם הצוחק • שנת התשעים ושלוש |  |
| מחזות | אינז דה קסטרו • קרומוול • הרנני • מריון דה לורמה • המלך נהנה • לוקרציה בורגיה • מארי טיודור • אנג'לו, העריץ מפדובה • לה אסמרלדה • רועי בלאס • הבורגרים • טורקמדה |  |
| סיפורים קצרים | קלוד גה |  |
| אוספי שירה | אודות ושירים שונים • אודה נובלית • אודות ובלדות • שירי המזרח • עלי הסתיו • שירי דמדומים • קולות פנימיים • קרני האור והצללים • העונשים • הרהורים • אגדת הדורות (חלק ראשון) • שירי הרחובות והיער • השנה הנוראה • האמנות בלהיות סבא • אגדת הדורות (חלק שני) • האפיפיור • רחמים עליונים • ארבע רוחות הרוח • סופו של השטן • Dieu • כל הלירות • שנות האופל • אלוף אחרון • אוקיינוס, ערימת אבנים • החלק האחורי של הדף • עבודות ילדות ונוער |  |
| כתבים אחרים | הריין • נפוליאון הקטן • ויליאם שייקספיר • מעשים ומילים • ההיסטוריה של הפשע • דתות ודינים |  |
| קרובים | האיגוד הבינלאומי לספרות ואמנות • ועידת ברן • בית האוטוויל • בית ויקטור הוגו • ליאופולדין הוגו (בת) • פרנסואה-ויקטור הוגו (בן) • אדל הוגו (בת) • ז'אן הוגו (נכדה) • לאופולד הוגו (אבא) • ז'ולייט דרואה • שדרת ויקטור הוגו (בפריז) • פסל של ויקטור הוגו |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007603863005171  BNE: XX2025184  BnF: cb13516296h (data)  GND: 4139746-0  LCCN: no96003851  NLA: 35807313  SUDOC: 027354636  VIAF: 199740584   WorldCat (עם VIAF): 199740584
מיצובישי פאג'רו ג'וניור

| --- | --- |

Mitsubishi Pajero Junior
 מאפיינים כלליים
 נקרא גם:  Mitsubishi Pajero Jr
 יצרן:  Mitsubishi Heavy Industries
 שנות ייצור:  1995 – 1998
 הרכבה:  יפן יפן
 מודל אחריו:  מיצובישי פאג'רו iO
 סיווג:  SUV בגודל בינוני
 מרכב:  מנוע קדמי, הנעה כפולה 4x4
 אורך:  3,500 מ"מ
 רוחב:  1,545 מ"מ
 גובה:  1,660–1,710 מ"מ
 משקל:  940-980 ק"ג (ריק)
 בסיס גלגלים:  2,200 מ"מ
 מפרט טכני
 מנוע:  4 צילינדרים, 16 שסתומים, 1,094 סמ"ק המפיק 80 כ"ס ב-6,500 סל"ד
 הילוכים:  תמסורת ידנית - 5 מהירויות  תמסורת אוטומטית - 3 מהירויות
 מהירות מרבית:  135 קמ"ש
מיצובישי פאג'רו ג'וניור (ביפנית: パジェロジュニア, באנגלית: Mitsubishi Pajero Junior) הוא SUV בגודל קטן, מתוצרת התאגיד הרב-לאומי מיצובישי מוטורס היפני, אשר יוצר בין השנים 1995 – 1998 ביפן.
"מיצובושי פאג'רו ג'וניור"

4 נוסעים.
3 דלתות.
מנוע קדמי - 1.1 ליטר.
סוגי הנעות: תצורת הנעה אחורית 4x2, משמשת לביצועי כביש ולמטרות צריכת דלק, תצורת הנעה כפולה 4x4.
מנוע בנזין.
סדרות

"Pajero Jr. ZR-I" - יוצר מ-26 באוקטובר 1995 – ינואר 1997. הדגם היה מצויד במגוון מתקנים כסטנדרט כמו מיזוג אוויר, בלמים נגד נעילה (ABS), כרית אוויר של SRS (צד הנהג), חלונות קדמיים חשמליים, מראות דלת חשמליות וכניסה ללא מפתח.
"Pajero Jr. ZR-II" - יוצר מינואר 1997 – יוני 1998, מפרט זהה ל-"ZR-I", בתוספת מכשירים דיגיטליים שכללו מד טמפרטורה, מצפן, מד טמפרטורה חיצוני ושעון.
"Pajero Jr. McTwist" - סדרה מוגבלת (עד 1,000 יחידות), יוצרה בין אוקטובר 1996 – יוני 1998.
"Pajero Jr. Lynx" - סדרה מוגבלת (עד 1,000 יחידות), יוצרה בין מאי 1997 – יולי 1997.
"Pajero Jr. Flying Pug" - סדרה מוגבלת (גרסת "רטרו"), יוצרו 139 יחידות בין ספטמבר 1997 – יוני 1998.
סדרות > מכירות

30,605 יחידות (שנת 1995).
24,690 יחידות (שנת 1996).
13,934 יחידות (שנת 1997).
149 יחידות (שנת 1998).
תמונות

"מיצובישי פאג'רו ג'וניור"
"מיצובישי פאג'רו ג'וניור"
"מיצובישי פאג'רו ג'וניור"
"מיצובישי פאג'רו ג'וניור"
"מיצובישי פאג'רו ג'וניור"
"מיצובישי פאג'רו ג'וניור"
"מיצובישי פאג'רו ג'וניור" דגם "Jr. Flying Pug"
ראו גם

מיצובישי מוטורס
מיצובישי פאג'רו מיני
מיצובישי פאג'רו iO
מיצובישי פאג'רו אבולושן
הערות שוליים

↑  "מיצובישי פאג'רו ג'וניור" ברוסית כולל תמונות drom.ru/catalog/mitsubishi/pajero_junior
↑  "מיצובישי פאג'רו ג'וניור" tradecarview.com/specifications/mitsubishi/pajero_jr
↑  "מיצובישי פאג'רו ג'וניור" auto-data.net/en/mitsubishi-pajero-junior-1.1-80hp
קניון מרבל

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  קניון 
 מיקום
 מיקום:  אריזונה 
 קואורדינטות:  36°51′49″N 111°35′25″W﻿ / ﻿36.863622222222°N 111.59015277778°W﻿ / 36.863622222222; -111.59015277778
  (למפת אריזונה מוגדלת) פיניקס טוסון מסה סקוטסדייל סופרייז יומה פלגסטף גרנד קניון ק ל י פ ו ר נ י ה  נבדה יוטה קו. נ י ו מ ק ס י ק ו  מקסיקוקניון מרבל(למפת אריזונה רגילה) פיניקס טוסון מסה סקוטסדייל סופרייז יומה פלגסטף גרנד קניון ק ל י פ ו ר נ י ה  נבדה יוטה קו. נ י ו מ ק ס י ק ו  מקסיקוקניון מרבל
 
קטע מקניון מרבל, צולם מהנהר
קניון מרבל (באנגלית: Marble Canyon, מילולית "קניון השיש") הוא קניון בנהר הקולורדו השוכן במדינת אריזונה. הקניון מתחיל על פי הגדרה אחת בליז פרי, או, על פי הגדרה אחרת, בסכר קניון גלן, כ-26 קילומטרים מליז פרי במעלה הנהר, ומסתיים בשפך של הקולורדו הקטן לנהר הקולורדו, נקודה שממנה מתחיל הגרנד קניון.
מקור השם

מסע המחקר המאורגן הראשון שעבר דרך קניון מרבל היה מסע המחקר של ג'ון וסלי פאוול ב-1869. פאוול, גידם כתוצאה מפציעה משירותו בצבא הצפון בתקופת מלחמת האזרחים בארצות הברית ארגן משלחת מחקר שהפליגה בסירות עץ בנהר גרין מנקודה בסמוך לעיירה גרין ריוור ביוטה. המשלחת שטה במורד הנהר גרין עד למפגשו עם הנהר קולורדו ומשם המשיכה דרך קניון קטרקט, קניון גלן, וקניון מרבל, ובסופו של דבר חצתה את הגרנד קניון לפני שסיימה את מסעה בסמוך לשפך הנהר וירג'ין.
כל שמות הקניונים שהוזכרו נקבעו במהלך משלחת זו על ידי פאוול. שמו של הקניון, באנגלית "קניון השיש" הוא שם שגוי מבחינת זו שאין שיש בקניון. אף שפאוול היה מודע לכך בעת שנתן שם לקניון נדמתה לו אבן הגיר של קירות הקניון שעברה ליטוש על ידי פעולת המים כשיש. ובמילותיו, ”לעתים קרובות אבן הגיר של הקניון מלוטשת, תוך יצירת שיש יפהפה. לעתים יש לסלעים גוונים רבים – לבן, אפור, ורוד, וסגול, עם כתמי זעפרן”.
אתרים בקניון

בנקודה בה נשפך הנהר פאריה (Paria) לקולורדו מצפון שוכן אתר ליז פרי. האתר שוכן בתוך עמק פתוח במורד הנהר והוא המקום היחיד בטווח של מאות קילומטרים שבו ניתן לחצות את נהר הקולורדו. האתר שימש במהלך ההיסטוריה כנקודת חצייה חשובה והחל מאמצע המאה ה-18 הוא היה אתר של מעבורת שהופעלה על ידי ג'ון דויל לי (John Doyle Lee‏; 1877-1812), שעל שמו קרוי האתר. שירות המעבורת שבוצע בליז פרי בעזרת סירות המשיך ברציפות במשך 60 שנים עד שהוחלף בגשר שהוקם בתחילת המאה ה-20. האתר משמש כיום נקודת השקה למטיילים המבצעים שיט רפטינג דרך הגרנד קניון.
שירות המעבורות בליז פרי הפסיק לפעול עקב הקמת גשר נאוואחו מעל לקניון מרבל בסמוך לליז פרי ב-1929. הגשר היה נקודת חציה העיקרית של הקולורדו עד שנבנה גשר קניון גלן בסוף שנות ה-50 של המאה ה-20. על הגשר נאוואחו עבר כביש 89 עד שהוקם גשר קניון גלן וכביש 89 החל לעבור דרכו. מספרו של הכביש העובר על גשר נאוואחו שונה מאז לכביש 89A.
קניון מרבל מסמן את הגבול המערבית של שמורת האינדיאנים של בני הנאוואחו הקרויה אומת נאוואחו.
עד 1975 היה קטע הנהר שבין הגרנד קניון לליז פרי חלק מהפארק המכונה "המונומנט הלאומי קניון מרבל" (Marble Canyon National Monument). באותה שנה הוא שולב הפארק בשטח הפארק הלאומי גרנד קניון
קניון מרבל הוא האתר של אחד ממיזמי הסכרים הגדולים על הקולורדו, "סכר מרבל קניון". המיזם הוצע ותנאיו נחקרו בתחילת שנות החמישים על ידי לשכת הטיוב של ארצות הברית, המיזם נתקל בהתנגדות רצינית, במיוחד מארגון מועדון סיירה, כאשר ממשלת אריזונה שקלה מחדש את ההצעה כחלק ממיזם מרכז אריזונה (Central Arizona Project) בין השנים 1965 ל-1968. רעיון הסכר ננטש לבסוף ב-1968. חורי מחקר נקדחו בתצורת אבן גיר רדוול של קירות הקניון בשלבים הראשונים של המיזם שננטש, וניתן עדיין לראות אותם בנקודת מייל 39.2 (המרחק נמדד מליז פרי).
אקולוגיה

קניון מרבל הוא בית הגידול היחידי למין קקטוס Pediocactus bradyi המצוי בסכנת הכחדה.
הערות שוליים

↑  Marble Canyon: Beginning of the Grand Canyon.
↑  Glenn Rink, Grand Canyon River Guides BQR, Life at the Marble Canyon Damsites, spring 1997
↑  Pediocactus bradyi. The Nature Conservancy.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007561412505171  LCCN: sh2003007087 
מנוחת הצהריים בקניון מרבל של משלחתו השנייה של ג'ון וסלי פאוול
נהר הקולורדו בקטע מקניון מרבל, הגדה השמאלית (הדרומית) בנויה מאבן גיר מואב בעובי שבין 120 ל-180 מטרים ומעליה שכבה בעובי 150 מטרים של אבן גיר רדוול
שירי סוף הדרך

לאה גולדברג, 1964
שירי סוף הדרך הם שלושה שירים שנכתבו על ידי המשוררת הישראלית לאה גולדברג.
"שירי סוף הדרך" התפרסמו בפעם הראשונה ב-1954 בדבר הפועלת.
השירים, אשר עוסקים במחזור המוות והחיים, זכו לפופולריות ומוקראים באירועי מעבר כגון בת מצווה וטקסי אזכרה, הולחנו ובוצעו, בין השאר, על ידי שם-טוב לוי, גידי גוב, נחמה הנדל  ומבצעים אחרים מהציבור הרחב.
בכל שיר יש שני בתים, ובכל בית ארבע שורות.
שיר ראשון - הדרך

הַדֶּרֶךְ יָפָה עַד מְאד - אָמַר הַנַּעַר.
הַדֶּרֶךְ קָשָׁה עַד מְאֹד - אָמַר הָעֶלֶם.
הַדֶּרֶךְ אָרְכָה עַד מְאֹד - אָמַר הַגֶּבֶר.
יָשַׁב הַזָּקֵן לָנוּחַ בְּצַד הַדֶּרֶךְ.

צוֹבְעָה הַשְּׁקִיעָה שֵׂיבָתוֹ בְּפָז וָאֹדֶם,
הַדֶּשֶׁא מַבְהִיק לְרַגְלָיו בְּטַל-הָעֶרֶב,
צִפּוֹר אַחְרוֹנָה שֶׁל יוֹם מֵעָלָיו מְזַמֶּרֶת:
- הֲתִזְכֹּר מַה יָּפְתָה, מַה קָּשְׁתָה, מָה אָרְכָה הַדֶּרֶךְ?
שיר ראשון - הדרך > תוכן השיר

בשיר יש פרידה של הזקן מהחיים. הנער, העלם והגבר הם הדרך (המסמלת את החיים), אך הזקן כבר התעייף ויושב לנוח בצד הדרך. הנער, שעודו צעיר וחושב שהחיים יפים ומהנים, אומר כמה הדרך יפה. העלם, שמתחיל לעבוד, מגלה מהר מאוד שהדרך גם קשה ולא הכל מהנה. הגבר, שחי זמן רב, רואה שהדרך ארוכה. בבית השני של השיר הראשון, מתואר סוף דרכו של הזקן, שנח לצד הדרך, והשקיעה צובעת שיבתו בפז ואדום, ובאותו רגע שואלת אותו ציפור: התזכור מה יפתה, מה קשתה, מה ארכה הדרך?
בשיר אין חריזה, אך יש אנאפורה של המילים: הדרך, עד מאוד, אמר. הניגודים בשיר הם: שקיעה מול זריחה, דיבור מול ישיבה שקטה.
שיר שני - אמרת

אָמַרְתָּ: יוֹם רוֹדֵף יוֹם וְלַיְלָה - לַיְלָה.
הִנֵּה יָמִים בָּאִים - בְּלִבְּךָ אָמַרְתָּ.
וַתִּרְאֶה עֲרָבִים וּבְקָרִים פּוֹקְדִים חַלּוֹנֶיךָ,
וַתֹּאמַר: הֲלֹא אֵין חָדָשׁ תַּחַת הַשֶּׁמֶשׁ.

וְהִנֵּה אַתָּה בָּא בַּיָּמִים, זָקַנְתָּ וְשַׂבְתָּ,
וְיָמֶיךָ סְפוּרִים וְיָקָר מִנְיָנָם שִׁבְעָתַיִם,
וַתֵּדַע: כָּל יוֹם אַחֲרוֹן תַּחַת הַשֶּׁמֶשׁ,
וַתֵּדַע: חָדָשׁ כָּל יוֹם תַּחַת הַשֶּׁמֶשׁ.
שיר שני - אמרת > תוכן השיר

השיר השני עובר מדיבור על הזקן ותיאורו לדיבור אל הזקן ושיקוף תפיסתו את חייו. שתי הפסקאות מביאות את הניגוד בין תפיסת חיו של הזקן בצעירותו לבין תפיסתו בזיקנתו. בבית הראשון כתוב: "אמרת יום רודף יום ולילה לילה" כלומר, שכל יום הוא אותו דבר. "ותראה ימים וערבים פוקדים חלונך ותאמר: הלא אין חדש תחת השמש". כל זה קרה כשהזקן היה בצעירותו וזלזל בחיים, אך בבית השני, כשהאיש מזדקן ושערו הופך שיבה - הוא אומר "ותדע: כל יום אחרון תחת השמש, ותדע: חדש כל יום תחת השמש". הזקן משנה את דעתו ומבין את החידוש בכל יום נוסף.
בשיר שני בתים בני ארבע שורות כל אחד, יש בשיר אמצעי ספרותי של תשובה ושאלה.
המשפט "ותדע כי אין חדש תחת השמש" נאמר בהשראה מדברי שלמה המלך, מחבר ספר קהלת: ”מַה שֶּׁהָיָה הוּא שֶׁיִּהְיֶה וּמַה שֶׁנַּעֲשָׂה הוּא שֶׁיֵּעָשֶׂה וְאֵין כָּל חָדָשׁ תַּחַת הַשָּׁמֶשׁ”.
שיר שלישי - תפילה

לַמְּדֵנִי, אֱלֹהַי, בָּרֵך וְהִתְפַּלֵּל
עַל סוֹד עָלֶה קָמֵל, עַל נֹגַהּ פְּרִי בָּשֵׁל,
עַל הַחֵרוּת הַזֹּאת: לִרְאוֹת, לָחוּשׁ, לִנְשֹׁם,
לָדַעַת, לְיַחֵל, לְהִכָּשֵׁל.

לַמֵּד אֶת שִׂפְתוֹתַי בְּרָכָה וְשִׁיר הַלֵּל
בְּהִתְחַדֵּשׁ זְמַנְּךָ עִם בֹּקֶר וְעִם לֵיל,
לְבַל יִהְיֶה יוֹמִי הַיּוֹם כִּתְמוֹל שִׁלְשׁוֹם.
לְבַל יִהְיֶה עָלַי יוֹמִי הֶרְגֵּל.
שיר שלישי - תפילה > תוכן השיר

השיר השלישי עובר מהדיבור אל הזקן למונולוג של הזקן עצמו. השיר פונה לאלוהים בתפילה על הרצון והכמיהה של השר אותו שחייו לא יהפכו עליו להרגל, ושלא יפסיק להתפעל מהדברים הקטנים, לא ייקח אותם כמובנים מאליהם, וידע להודות עליהם.
"תפילה" הוא שיר הודיה ובקשה לאל השלובות במילות השיר זו בזו. המשוררת הדוברת בגוף ראשון יחיד מבקשת מהאל את היכולת לברך ולהתפלל - לשאת תפילה אליו, על כל תופעה בטבע הסובב במחזור החיים מהבשלות ועד הקמילה: „עַל סוֹד עָלֶה קָמֵל, עַל נֹגַהּ פְּרִי בָּשֵׁל” - כמו בשיריה האחרים („הדרך יפה עד מאוד”), בכל שלבי החיים הכוללים את הילדות, הצעירות, הבחרות, הבגרות והזיקנה. האני השרה מהללת את חוויית הקיום האנושי באשר היא המזדהרת מול נוכחות האל. הקיום האנושי על פי גולדברג הוא החופש הנובע מנוכחות האל האינסופי בחייה- הַחֵרוּת - להיות ולמצות את מגוון ומירב קשת התחושות, הרגש והתודעה שנחון בהם האדם.