stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מרד גטו ורשה
כוחות ההתנגדות > סיוע פולני

הסיוע מחוץ לגטו היה מוגבל, אך ה"ארמייה קריובה" וה"גוארדיה לודובה", יחידות מהמחתרת הפולנית, תקפו כוחות גרמניים ליד חומות הגטו וניסו להבריח פנימה נשק, תחמושת, אספקה והוראות. גם האצ"י קיבל נשק מיחידה קטנה של ה"ארמייה קריובה", כולל מספר כלי נשק אוטומטיים. כמו כן סייעה המחתרת הפולנית בהעברת מידע ובשידורי רדיו, ומאוחר יותר מספר לוחמים ומפקדים מאי"ל ברחו מהגטו דרך מערכת הביוב בעזרת המחתרת הפולנית.
כך מעיד הדו"ח שנכתב על המרד על ידי המפקד הגרמני יירגן שטרופ:
"כשפלשנו לגטו בפעם הראשונה, היהודים ופורעי-חוק פולנים הצליחו לעצור את כוחותינו, שכללו טנקים ורכבים משוריינים, על ידי כוח-אש מרוכז ומוכן היטב. ... קבוצת הלוחמים העיקרית של היהודים, ובתוכם פורעי-חוק פולנים, נסוגו כבר במהלך היום הראשון והשני לכיכר מורנובסקי. שם קיבלו סיוע מעוד פולנים. מטרתם הייתה להחזיק בגטו בכל דרך במטרה למנוע מאיתנו לכבוש אותו. ... עוד פושעים פולנים מצאו מקלט בגטו, ולא היו ברשותנו כוחות לפרוץ את המבוך הזה. ... קבוצת לוחמים אחת הצליחה להשתלט על משאית ולברוח איתה, כשהגיחה מהביוב ברחוב פרוסטה (בין 30 ל-35 פושעים). ... הפושעים הפולנים והיהודים היו חמושים בקרבינים, נשק קל, ובמקרה אחד גם בתת-מקלע..."
למרות התיעוד הגרמני, היו ניצולים שהעידו על מציאות אחרת. בספרה "משני עברי החומה", ולאדקה מיד (פייגל פלטל), שהייתה חלק מההתנגדות היהודית בורשה, הקדישה פרק שלם לחוסר העזרה הפולנית: "ידענו שלמחתרת הפולנית היה מצבור של נשק. מיקולאי היה איתם בקשר, "הם כל הזמן מבטיחים הבטחות!", הוא אמר לי שוב ושוב. התבקשנו לחכות בסבלנות. (...) לעיתים קרובות שאלנו את עצמנו מדוע, למרות נכונותנו לשלם בנדיבות, המחתרת סירבה לסייע לנו. אנשי הקשר הפולנים תמיד היו מעורפלים, ופעמים רבות חשפו אותנו".
מספר ההרוגים

13,000 יהודים נהרגו בגטו במהלך המרד (כ-6,000 נשרפו בעודם חיים או שמתו משאיפת עשן). שארית התושבים, כ-50,000 במספר, נלכדו והועברו למחנות ריכוז והשמדה, שהעיקרי בהם הוא מחנה טרבלינקה.
כך נכתב בדיווחו של שטרופ לקרוגר, ב-16 במאי 1943:
"הרובע היהודי לשעבר של ורשה לא קיים יותר. הפעולה רחבת ההיקף נסתיימה בשעה 20:15 עם פיצוץ בית הכנסת הראשי. ... מספר היהודים הכללי הוא 56,065, וכולל גם יהודים שנתפסו וגם שהושמדו. ...מלבד 8 בניינים, כל אזור הגטו לשעבר הרוס לחלוטין. רק הקירות עומדים, במקומות בהם הבתים לא הופצצו."
לפי המניין בדו"ח של שטרופ, 16 נהרגו בקרב הכוחות הגרמנים, ו-85 נפצעו, מתוכם 60 מהואפן אס-אס. המספרים לא כללו משתפי פעולה יהודים, אך כן כללו כוחות לא-גרמניים ששירתו תחת פיקודו. סביר שמספר ההרוגים הגרמני גבוה הרבה יותר, שכן בעדותו העריך אדלמן שהיו כ-300 הרוגים גרמניים.
ישראל גוטמן, היסטוריון וחוקר שואה שהשתתף בעצמו במרד, טוען ש: "המספרים של שטרופ (16 הרוגים, 85 פצועים) לא יכולים להדחות מכל וכל, אך סביר שרשימתו לא הייתה שלמה, או חפה משגיאות. סביר להניח שהסתירו מהנייר רבים מההרוגים הגרמניים, אך עם זאת, גם מספר ההרוגים הגרמנים שצוטט על ידי מספר מקורות יהודיים בוודאי גבוה מן האמת". חוקר אחר, ראול הילברג, כן נוטה לקבל את המספרים הגרמניים הרשמיים. מצד שני, בדו"ח של שטרופ ישנן הערכות מוגזמות מאוד במספר ההרוגים מצד המורדים, ובהערכת כוחם.
מורשת מרד גטו ורשה

לאחר קום מדינת ישראל, רצו לייחד את יום השנה לפרוץ מרד גטו ורשה כיום הזיכרון לשואה ולגבורה. אולם המרד בוורשה פרץ ב-19 באפריל 1943, י"ד בניסן ערב חג הפסח ה'תש"ג, וערב חג הפסח איננו תאריך מתאים ליום זיכרון לאומי. לבסוף הוחלט בשנת 1951 לקבוע את כ"ז בניסן – תאריך שהוא שישה ימים לאחר תום חג הפסח – עדיין קרוב לתאריך פרוץ מרד גטו ורשה, ושבוע לפני יום הזיכרון לחללי צה"ל. אמנם, חלקים מהציבור הדתי הסתייג מקביעת יום זיכרון בחודש ניסן, שעל פי ההלכה היהודית אסור לקיים בו ימי צום ותענית. התנגדות זו הביאה לנתינת דגש גדול יותר ליום הזיכרון שכבר נקבע על ידי הרבנות הראשית לישראל בעשרה בטבת. עם זאת, סמליותו הדתית של התאריך באה לידי ביטוי בכך שהוא חל בימי ספירת העומר שהם ימי אבל לעם ישראל. סמליותו הלאומית באה לידי ביטוי בכך שהוא חל שמונה ימים לפני יום העצמאות ובכך מדגיש את המעבר של הלאום היהודי "משואה לתקומה".
במרץ 2012, 69 שנים לאחר המרד, הוצב שלט הזיכרון לזכר מנהיג ארגון אצ"י פאוול פרנקל, במקום בו נספה. בטקס השתתף שר החינוך גדעון סער. ההחלטה להציב שלט זיכרון לזכרו התקבלה לאחר שראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו ביקש זאת מראש ממשלת פולין, דונלד טוסק, במהלך מפגש ממשלות ישראל ופולין, שהתקיים בפברואר 2011.
כמו כן, נקראו על שמו של פאוול פרנקל כיכרות בהרצליה, ברמת-גן, בלוד, ברחובות, בבאר שבע ובכפר סבא. ביישוב חוות יאיר יש טיילת על שם פרנקל ורודל (מפקד אצ"י וסגנו). ב-2 באפריל 2013, במלאת 70 שנה למרד גטו ורשה, הוציא השירות הבולאי בול דואר המציין את לחימת אצ"י במרד, ועליו ציור דמותו של פאוול פרנקל וציון שמו.
קיבוץ יד מרדכי קרוי על שמו של מרדכי אנילביץ', מנהיג האי"ל.
קיבוץ לוחמי הגטאות הוקם ברובו על ידי לוחמי הגטו ששרדו, ביניהם יצחק צוקרמן, צביה לובטקין וחווקה פולמן-רבן. בקיבוץ עומד מוזיאון בית לוחמי הגטאות, העוסק בהנצחת השואה בכלל ובהתנגדות היהודית בזמן השואה בפרט. הקיבוץ והמוזיאון עורכים מדי שנה ביום הזיכרון לשואה ולגבורה טקס, בו משתתפים מאות אנשים, ביניהם חניכי תנועות הנוער.
בשנת 1968, בעת ציון 25 שנים למרד, נשאל יצחק צוקרמן איזה לקח צבאי אפשר ללמוד מהמרד, וכך השיב:
"אני לא חושב שישנו צורך אמיתי לנתח את המרד במונחים צבאיים. זו הייתה מלחמה של פחות מאלף אנשים כנגד צבא אדיר ולאף אחד לא היה ספק מה תהיה התוצאה. המרד אינו מקרה שיש ללמדו בבתי ספר צבאיים. ... אם ישנו בית ספר שבו לומדים את הרוח האנושית, שם המרד צריך להיות מקצוע מרכזי. מה שחשוב ללמוד הוא הכוח שהפגינו הנערים היהודיים, אחרי שנים של עוני, מחסור והשפלה – הכוח לעמוד כנגד משמידיהם, ולבחור בעצמם איך ימותו, והבחירה הייתה: טרבלינקה או מרד."
תנועת הנוער העובד והלומד מקדישה חלק נכבד מן המסע התנועתי לפולין, שכותרתו "המסע לגילוי שורשי המהפכה הציונית ומרד תנועות הנוער – שואה וגבורה", ללימוד האתוס של מרד גטו ורשה. ההיגיון החינוכי של המסע מלווה את התפתחותה של התנועה הציונית בגולה, ומגיע לשיאו באירועי המרידות בגטאות וההתנגדות היהודית בתקופת השואה. כמו כן, עוסק המסע בהנצחת פעילות הארגון היהודי הלוחם וחבריו בגטו ורשה ובמקומות אחרים בפולין בתקופת השואה.
ל-25 מלוחמי מרד גטו ורשה הוענק בשנת 2011 אות הוקרה מטעם מדינת ישראל.
אחרון הלוחמים היהודיים ששרדו את מרד גטו ורשה, ליאון קופלמן, הלך לעולמו בגיל 97 באוגוסט 2021.
גלריית תמונות מתוך דיווחו של יירגן שטרופ להיינריך הימלר

כניעת יהודי הגטו
כניעת לוחמים
יהודים שהוצאו מן המחבוא
לוחם שנתפס
שריפת הגטו
יהודי קופץ אל מותו תחת להיכנע
יהודיה מנסה להימלט בקפיצה ממרפסת
תמונת לוחמות החלוץ שנתפסו בגטו ורשה. מימין מלכה זדרויביץ', היחידה ששרדה את השואה
גופות לוחמים שנתפסו והוצאו להורג
יהודי יוצא ממחבואו מתחת לרצפת בונקר
ראו גם

השואה – מונחים
טוסיה אלטמן
מרד ורשה
דו"ח שטרופ
אנדרטאות גבולות גטו ורשה
לקריאה נוספת

ליאון יוריס, מילא 18, רומן על מרד גטו ורשה.
דני דור (עורך), גיבורים ונואשים – 60 שנה למרד גטו ורשה, הוצאת בית לוחמי הגטאות.
חנה קראל, להקדים את אלוהים, מפולנית משה טאובה, הוצאת מודן, 2001.
מריאן אפלבאום, בחזרה לגטו ורשה – התקוממות האיגוד הצבאי היהודי, הוצאת יד ושם, 2004.
ישראל גוטמן, "איך כותבים היסטוריה – על מרד גטו ורשה", ילקוט מורשת 80, הוצאת מורשת בית עדות ע"ש מרדכי אנילביץ', ת"א, דצמבר 2005.
ישראל גוטמן, מרד הנצורים: מרדכי אנילביץ’ ולחימת גיטו ורשה, הוצאת מורשת בית עדות ע"ש מרדכי אנילביץ', 1993.
משה ארנס, דגלים מעל הגטו, ידיעות ספרים, 2009.
"המורדים האחרונים" (סרט דוקומנטרי – 2007) – סיפורם של הלוחמים האחרונים במרד גטו ורשה
איתמר לוין ושלומית לן, הקרב האחרון, ידיעות ספרים, 2009.
חיים לזר ליטאי, מצדה של ורשה – הארגון הצבאי היהודי במרד גיטו ורשה Z.Z.W, בהוצאת מכון ז'בוטינסקי, תל אביב, תשכ"ג.
'מרד גטו ורשה – הסיפור שלא סופר' – תקציר מתוך הסרט הדוקומנטרי על גבורתם של לוחמי האצ"י במרד גטו ורשה
מרד גיטו ורשה בעיני האויב, הדו"חות של הגנרל יירגן שטרופ, הוצאת יד ושם, 1966
ד"ר אוגוסט גראבסקי (חוקר ב-ZIH, המכון להיסטוריה יהודית בוורשה), האצ"י במרד גטו ורשה
חוי דרייפוס, גטו ורשה – הסוף, אפריל 1942 – יוני 1943, הוצאת יד ושם, 2018.
ישראל גוטמן, יהודי ורשה 1939–1943: גטו, מחתרת, מרד, הוצאת יד ושם, 2011.
נעימה ברזל, עד כלות ומנגד: המפגש בין מנהיגי מרד הגטאות לבין החברה הישראלית, הוצאת הספרייה הציונית, 1998.
מארק אדלמן, הגטו לוחם: צעירי הבונד בגטו ורשה, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2001.
יונת סמואה

| יונת סמואה |
| --- | --- |

מצב שימור
 מצב שימור: סכנת הכחדה חמורה סכנת הכחדה חמורה (CR) 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: יונאים
משפחה:: יוניים
סוג:: Didunculus 
מין:: יונת סמואה
שם מדעי
 Didunculus strigirostris ‏ג'רדין, 1845

איור של היונה
יונת סמואה או יוֹנָה שִׁנָּנִית (שם מדעי Didunculus strigirostris) היא מין של יונה גדולה הנמצאת בסכנת הכחדה חמורה. אנדמית לאיי סמואה שבדרום האוקיינוס השקט, וקרובת משפחתם של הדודו ושל הסוליטר רודריג שנכחדו. היא המין היחיד שנותר בתוך הסוג Didunculus. את שמה קיבלה בגלל גודל המקור שלה וצורתו דמוית השן.
היונה נמצאת בסכנת הכחדה חמורה עקב אובדן בתי גידול, ציד, סופות ציקלונים ובית גידול קטן.
הקליידוגרמה שיצרה בת' שפירו, פרופסור לאבולוציה ואקולוגיה באוניברסיטת קליפורניה בסנטה קרוז,, בשיתוף פעולה עם עמיתים למחקר בשנת 2002, מצביעה על קשרי המשפחה הקרובים של יונת סמואה בתוך משפחת היוניים. קליידוגרמה דומה התפרסמה בשנת 2007. בקליידוגרמה זו התחלפו המיקומים בין יונת הכתר ויונת סמואה ונוספו בבסיסה יונת הפסיון (Otidiphaps nobilis) ויונת-קרקע עבת-מקור  (Trugon terrestris).
הערות שוליים

↑  יונת סמואה באתר הרשימה האדומה של IUCN
↑  יונה שיננית במילון בעלי חיים: נכר (תשל"ב), 1972, באתר האקדמיה ללשון העברית
↑  קליידוגרמה של יונת כתר, על פי שפירו 2002 The Dodo and the Solitaire: A Natural History, Jolyon C. Parish, Indianan university press, 2013, עמ' 340
↑  הדף מופיע בויקיפדיה בשפות אחרות https://en.wikipedia.org/wiki/Thick-billed_ground_pigeon
↑  Mitochondrial and Nuclear DNA Sequences Support a Cretaceous Origin of Columbiformes and a Dispersal-Driven Radiation in the Paleogene ‏ באתר עיתון אוקספורד
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007542219305171
סובחי א-טופיילי

סובחי א-טופיילי (בערבית: صبحي الطفيلي, תעתיק מדויק: צבחי אלטפילי; נולד ב-1948) הוא איש דת מוסלמי-שיעי לבנוני, המזכ"ל הראשון של ארגון הטרור "חזבאללה". בשנת 1998 הודח מהארגון.
ביוגרפיה

א-טופיילי נולד ככל הנראה ב־1948 בבריטל (אנ') שבנפת בעלבכ.
עם ייסודו של ארגון חזבאללה בתחילת שנות ה-80, טופיילי מונה למזכ"ל הארגון, וקיבל תמיכה איתנה מהאייתוללה רוחאללה ח'ומייני. טופיילי דגל בחזון של תאוקרטיה אסלאמית. לפיכך, התנגד להסכם טאיף מ-1989, שסיים את מלחמת האזרחים בלבנון, והביא להכרה ברפובליקה הלבנונית. סוריה, שתמכה בהסכם, ביקשה מאיראן להביא להחלפתו של טופיילי בשל נוקשותו הדתית. ב-1991 הוא הוחלף בעבאס מוסאווי.
לאחר מבצע ענבי זעם ב־1996 החל טופיילי להטיף נגד הנהגת חזבאללה, לאחר שנטשה לטענתו את מחויבותה לרווחת העדה השיעית. הוא קרא לכונן מהפכת רעבים שתחליף את חזבאללה, שזנח את ערכיו. במרץ 1998 פשטו על אזור בעלבכ כוחות צבא לבנון, בסיוע כוחות סוריים, ופרקו את נאמני טופיילי מנשקם.
טופיילי מרבה להעביר ביקורת על הנהגת איראן וחזבאללה בראשות חסן נסראללה, בין השאר על רקע מעורבותם במלחמת האזרחים בסוריה.
הערות שוליים

1 2  יוחאי סלע,'"`UNIQ--nowiki-00000004-QINU`"'סובחי אל-טופיילי נגד חסן נסראללה, באתר מגזין המזרח התיכון, ‏3 במרץ 2007
↑  יאסר עוקבי,'"`UNIQ--nowiki-00000007-QINU`"'‏ראש בראש בחיזבאללה: הקרב של מייסד הארגון מול המזכ"ל נסראללה, באתר מעריב אונליין, 2 בינואר 2017
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
יונת ניקובר

| יונת ניקובר |
| --- | --- |

מצב שימור
 מצב שימור: קרוב לסיכון קרוב לסיכון (NT) 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: יונאים
משפחה:: יוניים
סוג:: Caloenas
מין:: יונת ניקובר
שם מדעי
 Caloenas nicobarica ‏לינאוס, 1758

יונת ניקובר או יוֹנָה נִיקוֹבָּרִית (שם מדעי: Caloenas nicobarica) היא השריד האחרון מהסוג Caloenas שחי כיום, וקרובת משפחה של הדודו, שנכחד במחצית השנייה של המאה ה־17 ושל קרוב משפחתו סוליטר רודריג. יונת ניקובר היא יונה גדולה וצבעונית שחיה באיי ניקובר. היא מסוגלת לעבור מרחקים גדולים בתעופה מעל הים ומאי לאי.
בעבר היו מינים נוספים בסוג זה כמו יונה ירוקה מנוקדת.
לאחר הצלחה בריצוף ה-DNA של ציפור הדודו, הציע צוות המחקר מאוניברסיטת קליפורניה שאחראי לריצוף, להשתמש בשיבוט לצורך החזרה של ציפור הדודו, זאת תוך שימוש ביונת הניקובר, לה יש את ה-DNA הדומה ביותר לדודו.
הקליידוגרמה שיצרה בת' שפירו, פרופסור לאבולוציה ואקולוגיה באוניברסיטת קליפורניה בסנטה קרוז, בשיתוף פעולה עם עמיתים למחקר בשנת 2002, מצביעה על קשרי המשפחה הקרובים של יונת הכתר בתוך משפחת היוניים. קליידוגרמה דומה התפרסמה בשנת 2007. בקליידוגרמה זו התחלפו המיקומים בין יונת הכתר ויונת סמואה ונוספו בבסיסה יונת הפסיון (Otidiphaps nobilis) ויונת־קרקע עבת־מקור  (Trugon terrestris).
הערות שוליים

↑  יונת ניקובר באתר הרשימה האדומה של IUCN
↑  אסור לפספס‏, גילוי גנטי מסעיר יחזיר את ציפור הדודו שנכחדה לפני מעל 300 שנה?, באתר וואלה, 2 באפריל 2022
↑  קליידוגרמה של יונת כתר, על פי שפירו 2002 The Dodo and the Solitaire: A Natural History, Jolyon C. Parish, Indianan university press, 2013, עמ' 340
↑  הדף מופיע בויקיפדיה בשפות אחרות https://en.wikipedia.org/wiki/Thick-billed_ground_pigeon
↑  Mitochondrial and Nuclear DNA Sequences Support a Cretaceous Origin of Columbiformes and a Dispersal-Driven Radiation in the Paleogene ‏ באתר עיתון אוקספורד
ערך זה הוא קצרמרבנושא עופות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ג'יאר דוידוב

| --- | --- |

 לידה:  8 באוקטובר 1979 י"ז בתשרי תש"ם אזרבייג'ן אזרבייג'ן
 נהרג:  7 באוקטובר 2023 (בגיל 43) כ"ב בתשרי ה'תשפ"ד רעים, ישראל
 מדינה:  ישראל ישראל
 מספר צאצאים:  4
 השתייכות:   משטרת ישראל
 דרגה:    ניצב משנה
 תפקידים בשירות
 מפקד תחנת רמת נגב  מפקד ימ"ר לכיש  מפקד תחנת משטרת רהט
ג'יאר דוידוב (8 באוקטובר 1979, י"ז בתשרי ה'תש"ם – 7 באוקטובר 2023, שמחת תורה, כ"ב בתשרי ה'תשפ"ד) היה קצין משטרה ישראלי בדרגת סגן ניצב, ומפקד משטרת רהט במשטרת ישראל. נהרג בעת מילוי תפקידו בטבח שבעה באוקטובר.
קורות חייו

דוידוב נולד לגלינה ושאול באזרבייג'ן, במשפחה בת ארבעה ילדים. עלה עם משפחתו לישראל ב-1980.
דוידוב התגייס למשטרת ישראל במרץ 2001 ושירת כקצין משמר הגבול במחוז הדרום. בהמשך שימש כמפקד תחנת המשטרה ברמת נגב וכקצין מודיעין בבאר שבע. כבר באותה תקופה פורסמו הצלחותיו.
קורות חייו > ימ"ר לכיש

בשנת 2019 מונה למפקד היחידה המרכזית של לכיש, אחת משלוש היחידות המרכיבות את מחוז דרום. במסגרת האזור התקיימו ארגוני פשע מאורגן מובילים, כולל ארגוני מאפיה רבים שמוצאם מרוסיה, גאורגיה והקווקז, כמו גם ראשי פשע מאורגן בישראל. הוא הכריז מלחמה על ארגוני הפשיעה, דאג להגשת עשרות כתבי אישום נגד עבריינים בעלי פרופיל גבוה ולהרחקתם הפיזית מהאזור. היה ממונה על "פיצוח" עשרות מקרים, ותחת פיקודו סוכלו מעל 30 ניסיונות לרצח, הוגשו כתבי אישום נגד עשרות עבריינים מסוכנים, חלקם בכירים ביותר, הרחקת עבריינים מאזור הדרום לתקופות ארוכות והחזרת הביטחון והשקט לתושבים. נחשב בתקשורת ל"אימת הפשע המאורגן בישראל". בשנת 2021 הוענק ליחידה המרכזית בפיקודו אות הצטיינות מטעם מפכ"ל המשטרה.
קורות חייו > תחנת רהט

בדצמבר 2022 מונה למפקד המשטרה ברהט. בשנת 2023 מונה להוביל את הקמתה של יחידה משטרתית מחוזית חדשה במחוז הדרום.
קורות חייו > קרבות הבלימה בטבח השבעה באוקטובר

נהרג יום לפני יום הולדתו ה-44 בקרב יריות עם מחבלים פלסטינים באזור קיבוץ רעים במהלך מתקפת הפתע של חמאס שפתחה את מלחמת חרבות ברזל. יחד עמו נהרגו בקרב שלושה שוטרים נוספים.

בהלווייתו השתתפו מאות אנשים, בהם מפכ"ל המשטרה והשר לביטחון לאומי.
לאחר נפילתו הועלה לדרגת ניצב משנה. הותיר אחריו אישה, ארבעה ילדים, הורים ושני אחים. התגורר עם משפחתו בבאר שבע.
הערות שוליים

↑  "The Chief of the Rahat police, Sen. Giyar Davidov, was killed today". Cedar News (בערבית). 2023-10-08. נבדק ב-2023-10-07.
↑  שמעון איפרגן,'"`UNIQ--nowiki-00000006-QINU`"'‏שלישיית האחים שמייבשת את הסמים בישראל, באתר ‏מאקו‏, 25 באפריל 2013
↑  שמעון איפרגן,'"`UNIQ--nowiki-00000008-QINU`"'‏כך הפך מפקד ימ"ר לכיש, ג'י.אר דוידוב, לאימת העבריינים הבכירים בישראל, באתר ‏מאקו‏, 9 באוקטובר 2022
↑  מילן מועלם, השנה של ימ"ר לכיש - ריאיון עם ג' אר דוידוב, אתר "זירת אשקלון", 22 במאי 2022
↑  שמעון איפרגן,'"`UNIQ--nowiki-0000000B-QINU`"'‏ג'יי אר דוידוב, מפקד משטרת רהט, נהרג בקרב ליד רעים, באתר ‏מאקו‏, 7 באוקטובר 2023
↑  הותר לפרסום: מפקד תחנת רהט ושלושה שוטרים נרצחו במתקפת הטרור על הנגב, באתר br7news.co.il
↑  בחדשות ערוץ 7
↑  שמעון איפרגן,'"`UNIQ--nowiki-0000000E-QINU`"'‏מאות השתתפו בהלווייתו של מפקד תחנת רהט, ג'יי אר דוידוב, באתר ‏מאקו‏, 9 באוקטובר 2023
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987012802870105171 
סמ"ש טל דוידוב, בנו של נצ"מ ג'יאר דוידוב ז"ל, מקבל את נשקו האישי של אביו ג'יאר דוידוב.
מפקד משמר הלאומי דרום ניצב משנה אלי אבוטבול ובנו של ג'יאר דוידוב וסמ"ש טל דוידוב.
מיכל רובינשטיין שמגר

| --- | --- |
תמונה לערך
 לידה:  6 בדצמבר 1943 (בת 81) תל אביב
 השכלה:  הפקולטה למשפטים, האוניברסיטה העברית בירושלים
 תפקידים בולטים:  סגנית נשיא בית המשפט המחוזי בתל אביב  אשת נשיא בית המשפט העליון מאיר שמגר  ראש מחלקת הערעורים בבית המשפט המחוזי בתל אביב  יו"ר ועדת רובינשטיין לבחינת הדרכים להגברת השימוש בגישור בבתי המשפט  יו"ר ועדת ההיגוי של התוכנית להגברת השימוש בגישור בבתי המשפט  סגנית יו"ר דירקטוריון פרס בראשית  יו"ר אגודת הידידים של הקונסרבטוריון הישראלי למוסיקה תל אביב  יקירת הקונסרבטוריון הישראלי למוסיקה תל אביב
מיכל רובינשטיין שמגר (נולדה ב-6 בדצמבר 1943) היא שופטת ישראלית בדימוס. אלמנת נשיא בית המשפט העליון מאיר שמגר. כיהנה 26 שנים במערכת המשפט. תחילה כשופטת בית משפט השלום בתל אביב, לאחר מכן כיהנה בבית המשפט המחוזי בתל אביב ובשבע השנים האחרונות עד לפרישתה כיהנה כסגנית נשיא בית המשפט. פעלה להגברת השימוש בגישור במערכת בתי המשפט, והייתה יו"ר ועדה, על שמה, שבחנה דרכים להגברת השימוש בגישור. פעילה כבוררת וכמגשרת במשכן לבוררות ופתרון סכסוכים. פעילה חברתית והוכתרה כ'יקירת' הקונסרבטוריון הישראלי למוזיקה תל אביב.
ביוגרפיה

רובינשטיין שמגר נולדה בתל אביב. אביה אליעזר בודנקין, נולד בפינסק, בלרוס. היה קולונל בצבא הבריטי במלחמת העולם השנייה. כאל"ם יסד את להק הציוד של חיל האוויר הישראלי עם הקמתו. עם שחרורו הקים וניהל את חברת מחצבי ישראל וייסד את בנק ירושלים.
רובינשטיין שמגר למדה בבית ספר תיכון חדש בתל אביב וסיימה את לימודיה התיכוניים בשנת 1961. הייתה חניכה ומדריכה בתנועה המאוחדת בצהלה. התגייסה לצבא בשנת 1961 לחיל האויר ושירתה כקצינה בדרגת סגן.
למדה משפטים באוניברסיטה העברית בירושלים וסיימה לימודיה בשנת 1967. התמחתה אצל פרקליט מחוז ירושלים והדרום, ואצל ח"כ ועו"ד גדעון האוזנר. בשנים 1968 עד 1971 הייתה עוזרת בכירה ליועץ המשפטי לממשלה מאיר שמגר. הייתה שליחת מחלקת העלייה בסוכנות היהודית בניו יורק בשנים 1971 עד 1974.
למדה בשנים 1971-72 לתואר MBA ב-New York Institute of Technology.
בשנים 1975 עד 1978 הייתה מפקחת ברשות לרישום והסדר זכויות מקרקעין ומנהלת לשכות הרישום בפתח תקווה ובנתניה.
בשנים 1987 עד 1994 הייתה שופטת בבית משפט השלום בתל אביב. שפטה בעניינים מקומיים, עניינים בתחום דין פלילי בישראל ובתחום משפט אזרחי. טיפלה בתיקים מורכבים כגון התיק ידיעות אחרונות ותיק פירוק השיתוף ב״הגוש הגדול״ בתל אביב.
בסוף שנת 1994 התמנתה כשופטת בבית המשפט המחוזי בתל אביב. עסקה בתחום המעמד האישי, משפט אזרחי, והייתה חברה בהרכבי ערעורים אזרחי ופלילי. כמו כן הייתה שופטת בבית המשפט לעניינים מנהליים שהוקם מכוח חוק בתי משפט לעניינים מינהליים.
במקביל לכהונתה כשופטת, השופטת רובינשטיין שימשה כיו"ר הוועדה לבחינת הדרכים להגברת השימוש בגישור בבתי המשפט בישראל.
בשנת 2006 מונתה לסגנית נשיא בית המשפט המחוזי בתל אביב.
בשנת 2013 פרשה לגמלאות. עם הפרישה לגמלאות כיהנה כבוררת ומגשרת במשכן לבוררות ופתרון סכסוכים.
עם פרישתה מכס השיפוט החלה רובינשטיין שמגר לפעול במסגרת הקונסרבטוריון הישראלי למוזיקה תל אביב, ע"ש לין ותד אריסון. היא התמנתה ליו"ר אגודת הידידים של הקונסרבטוריון ופעלה רבות לקידום פעולתו. בשנת 2024 היא הוכרזה כ'יקירת הקונסרבטוריון'.
רובינשטיין שמגר נבחרה כמחליפה של מאיר שמגר כסגנית יו"ר הדירקטוריון של פרס בראשית.
חייה האישיים

רובינשטיין שמגר הייתה נשואה לפרופ' איתן רובינשטיין המנוח. איתן היה מומחה עולמי למחלות זיהומיות. הוא עבד בבתי חולים בישראל, ארצות הברית וקנדה. יש לה ממנו שלושה ילדים. היא נישאה בשנית למאיר שמגר, נשיא בית המשפט העליון בישראל המנוח.
לואיזה אדמס

לואיזה קת'רין אדמס (באנגלית: Louisa Catherine Adams‏; 12 בפברואר 1775 – 15 במאי 1852) הייתה אשתו של נשיא ארצות הברית ג'ון קווינסי אדמס, והגברת הראשונה של ארצות הברית בין השנים 1825–1829.
ביוגרפיה

לואיזה נולדה בלונדון לקת'רין נות' ג'ונסון (Catherine Nuth Johnson), שהייתה אנגלייה ולג'ושוע ג'ונסון (Joshua Johnson), סוחר אמריקאי שהיה לקונסול ארצות הברית בלונדון החל משנת 1790 (אף שהתגוררו בעיר קודם לכן). בהיותה בת שלוש עברה משפחתה לנאנט שבצרפת עקב תמיכתה במהפכה האמריקאית.
ג'ון קווינסי אדמס פגש את לואיזה בלונדון בשנת 1794, בהיותו דיפלומט מטעם ארצות הברית בהולנד. הם נישאו שלוש שנים מאוחר יותר בכנסיית כל הקדושים שליד המצודה. באותה עת היה אבי בעלה ג'ון אדמס נשיא ארצות הברית. בני הזוג עברו לגור בברלין שבפרוסיה בשל תפקידו הדיפלומטי של בעלה כשגריר שם. אדמס הגיעה לראשונה לארצות הברית בשנת 1801. לאחר הגעתה לארצות הברית התגוררו בני הזוג בביתם בקווינסי שבמדינת מסצ'וסטס, בביתם שבבוסטון ובביתם אשר בוושינגטון.
כאשר ג'ון קווינסי אדמס מונה כשגריר ארצות הברית הראשון ברוסיה ב-1809 עברה עם בעלה, ועם בנם בן השנתים צ'ארלס פרנסיס אדמס (Charles Francis Adams) לסנקט פטרבורג. שני בניהם הגדולים נשארו בבוסטון להמשיך בלימודיהם.
אדמס התקשתה להסתגל למנהגים הזרים ברוסיה. בתם נפטרה זמן קצר לאחר לידתה בשנת 1811.
בשנת 1814 במסגרת שיחות השלום בין בריטניה וארצות הברית עברו בני הזוג לגנט (מה שהוביל להסכם גנט). ולאחר מכן מונה בעלה לשגריר בממלכה המאוחדת (תפקיד אותו נשא אף אביו) ובני הזוג עברו ללונדון במאי 1815, שם נשארו להתגורר כשנתיים. הם גרו באילינג, שהיה אז כפר מחוץ ללונדון כדי לחסוך בהוצאותיהם.
עם מינויו של ג'ון קווינסי אדמס לתפקיד מזכיר המדינה של ארצות הברית בממשלת ג'יימס מונרו בשנת 1817 עברו בני הזוג לוושינגטון.
אדמס הפכה חלק מהחברה הגבוהה של וושינגטון והייתה ידועה במסיבות שארגנה לאנשי הסגל הדיפלומטי, ומסיבות התיאטרון שלה.
בבחירות לנשיאות ארצות הברית 1824 ניצח בעלה לאחר מאבק מתיש שהוכרע על ידי בית הנבחרים של ארצות הברית. בשנת 1825 עברו בני הזוג לבית הלבן, שם לקתה בדיכאון לאחר מסע הבחירות הקשה של בעלה, וצימצמה את כמות המסיבות והאירועים בהם לקחה חלק למינימום ההכרחי.
לאחר הפסדו של בעלה בחירות לנשיאות ארצות הברית 1828, חשבה אדמס כי ישובו לביתם בבוסטון, אולם בעלה התמודד ונבחר לקונגרס בשנת 1831 והזוג נשאר בוושינגטון הבירה.
ג'ון קווינסי אדמס נפטר בשנת 1848 בהיותו בבניין הקפיטול. לואיזה נשארה לגור בוושינגטון ונפטרה בשנת 1852 בהיותה בת 77.
לואיזה נקברה לצד בעלה, וכן לצד חמיה ג'ון אדמס ואשתו אביגייל אדמס בכנסייה הקהילתית המאוחדת הראשונה (United First Parish Church) המכונה "כנסיית הנשיאים" (Church of the Presidents) בקווינסי שבמסצ'וסטס.
עד למלניה טראמפ לואיזה אדמס הייתה היחידה מבין הגברות הראשונות של ארצות הברית שנולדה מחוץ לשטח ארצות הברית (או שלוש עשרה המושבות שהיו לארצות הברית).
לקריאה נוספת

Allgor, Catherine. Parlor Politics: In Which the Ladies of Washington Help Build a City and a Government. Charlottesville: University Press of Virginia, 2000.
ליגוריה

ליגוריה (באיטלקית: Liguria) הוא מחוז חוף בצפון מערב איטליה. המחוז גובל בצרפת במערב, במחוז פיימונטה בצפון ובאמיליה-רומאניה ובטוסקנה במזרח. המחוז שוכן על חופיו של הים הליגורי, חלקו הצפוני של הים התיכון, ונחשב לעיקר שטחה של "הריביירה האיטלקית".
בירת המחוז היא העיר ג'נובה.
גאוגרפיה ואקלים

המרכיבים הבולטים בגאוגרפיה של ליגוריה הם חוף הים הליגורי, הרי האפנינים שבצפון מזרח המחוז והרי האלפים שבצפון מערב המחוז. גובה קו פרשת המים הוא כ-1,000 מטר אך חלק מההרים מתנשאים לגובה של מעל 2,000 מטר והפסגה הגבוהה במחוז היא מונטה סקארלו (Monte Saccarello), הנמצאת על הגבול עם צרפת, בגובה של 2,201 מ'.
החוף המתפתל לאורך 350 ק"מ, נפרש מלה ספציה שבמזרח ועד ונטימיליה שבמערב. מתוך שטח המחוז, כ-65% הוא שטח בעל אופי הררי וכ-35% הוא שטח בעל אופי גבעי. שטחים מישוריים קטנים קיימים בשפך הנהר מגרה (אנ') (ליד לה ספציה) ובאזור העיירה אלבניה (בנפת אימפריה). כ-12% משטח זה מוגדר כמשאבי טבע, והוא כולל בין היתר: שמורת טבע לאומית אחת, שני פארקים קטנים ושלוש שמורות טבע.
המדף היבשתי הוא צר ותלול ויורד במהירות לעומק הים. שפכי הנחלים יוצרים מפרצים קטנים, אך אלו ברובם קטנים ואינם די עמוקים כדי לקיים נמל גדול. נמלים שכאלו נמצאים רק בנמלים הטבעיים בג'נובה ובלה ספציה.
השילוב של טבעת הגבעות וההרים הקרובות לים, יחד עם הים עצמו, אחראים לאקלים ממוזג במשך כל השנה. הטמפרטורות הממוצעות בחורף הן 7–10 מעלות צלזיוס ובקיץ - 23–24 מעלות.
רמת המשקעים עשויה להיות גבוהה. קרבת ההרים לחוף יוצרת השפעה אורוגרפית (אנ'). בג'נובה ובלה ספציה עשויים לרדת עד 2,000 מ"מ בשנה, בעוד שבאזורים אחרים כמות המשקעים מתאימה לאקלים הים תיכוני ומגיעה לכ-500–800 מ"מ לשנה.