stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
משפט ההדחה השני של דונלד טראמפ
טיעוני סגירה

מנהלי ההדחה הציגו את טיעוני הסגירה שלהם ב-13 בפברואר. רסקין טען כי "הזנחת החובות של טראמפ [...] הייתה גורם מרכזי בהסתה שלו להתקוממות, ובלתי ניתן להפרדה ממנה", וכי שיחת הטלפון של טראמפ עם מנהיג הרפובליקנים בבית הנבחרים קווין מקארתי איששה כי אין הוא דאג לשלומם של חברי הקונגרס. מדליין דין הציגה סרטוני וידאו של טראמפ חוזר על "השקר הגדול". הסנאטור מייק לי קטע בקצרה את טיעוניהם כדי להתנגד לשימוש בסרטון, מכיוון שאסור לקבל ראיות חדשות במהלך טיעוני הסגירה, אך דין טענה כי ההצהרה כבר רשומה, ולכן היא הורשתה להמשיך ולהשתמש בה. ג'ו נגוס סיים דבריו בפנייה רגשית לסנאטורים והביע הרמזים למרטין לותר קינג, והזהיר מפני "עתיד אפל" לו הסנאטורים לא ירשיעו את טראמפ. נגוס הכחיש גם את טענות ההגנה על היעדר הליך הוגן בתואנה שההגנה הציגה את ראיותיה במלואן ודחתה הזמנות להעיד ולספק ראיות מחייבות, והצדיק את ההצגה של דמוקרטים שונים עושים שימוש בשדה הסמנטי של המילה "קרב" בכך שטען כי הצהרות אלה לא הסתיימו בניסיון לערער על תוצאות הבחירות.
עורך דינו של טראמפ, מייקל ואן דר וין, הציג טיעון סיום שהכיל טענות שגויות רבות ומשוללות בסיס. הוא טען, באופן כוזב, כי ההסתערות על הקפיטול הייתה "מתוכננת מראש על ידי קבוצת קיצוניות משמאל וימין". למעשה, ההסתערות התחוללה בידי פורעים המזוהים עם אידאולוגיה ימנית, שחלקם תכננו מראש את ההסתערות ואחרים שהשתתפו באופן ספונטני. ואן דר וין טען כי שום דבר שטראמפ אמר "לא יכול להתפרש אי פעם כמעודד או תומך בהתקוממות", אף שרבים מאלה שהסתערו על הקפיטול אמרו במפורש כי דבריו של טראמפ דרבנו אותם לפעול. תוך הדהוד טענות שטראמפ הצהיר בעבר, האשים ואן דר וין את הנשיא ג'ו ביידן ואת סגנית הנשיא קמלה האריס כי "מיאנו שוב ושוב לגנות" מעשי אלימות במהלך הפרות הסדר בקיץ 2020 על רקע המהומות הגזעיות; למעשה, ביידן והאריס גינו שוב ושוב התפרעויות, אלימות והפרות חוק. ואן דר וין הטיח בדמוקרטים טענות בדבר רדיפות שווא, וכינה זאת "העמדת פנים מוחלטת מן המסד ועד הטפחות" ו"מרדף משוגע ארוך שנים אחר נקמת דם" נגד טראמפ, וטען כי החשש של הדמוקרטים מפני טראמפ הוא סיכוייו להיבחר מחדש לנשיאות. את דבריו סיים בטענה כי ישנו "מסע צלב מוטרף", וקרא לסנאטורים שלא "לצעוד בדרך האפלה אלמוניות ופילוג". עוד הוא טען ללא כל בסיס כי "אחד האנשים הראשונים שנעצרו היה מנהיג אנטיפה", אף על פי שהרשויות הפדרליות לא קשרו את האיש המדובר, ג'ון ארל סאליבן (אנ'), לאנטיפה, וה-FBI מסר כי אין שום עדות למעורבות אנטיפה באירוע.
פסק הדין

ב-13 בפברואר זוכה טראמפ בידי הסנאט, כאשר 57 סנאטורים הצביעו בעד הרשעתו ו-43 הצביעו נגד. שבעה סנאטורים רפובליקנים הצטרפו לסיעה הדמוקרטית והצביעו בעד הרשעת טראמפ: ריצ'רד בר מקרוליינה הצפונית, ביל קסידי מלואיזיאנה, סוזן קולינס ממיין, ליסה מרקאוסקי מאלסקה, מיט רומני מיוטה, בן סאס מנברסקה, ופט טומי מפנסילבניה. בכך, רומני כבר לא היה לסנאטור היחיד בהיסטוריה של ארצות הברית שהצביע בעד הרשעה של נשיא ממפלגתו שלו. חרף פסק הדין שזיכה את טראמפ, ההצבעה להרשעה הייתה ההצבעה הדו-מפלגתית ביותר בהליך הדחה אי פעם בהיסטוריה האמריקאית. כמו כן, עקב כך נעשה טראמפ לנשיא הראשון בהיסטוריה שזוכה פעמיים בידי הסנאט. ננסי פלוסי הייתה ליושבת ראש בית הנבחרים היחידה שהחלה בשני הליכי הדחת נשיא, ומינתה את מנהלי שני משפטי ההדחה, ששניהם הסתיימו בזיכוי.
אחרית דבר

לאחר זיכויו במשפט ההדחה בסנאט, המשיך טראמפ להתמודד עם צרות משפטיות, בהן איומים לנקיטה בצעדים פליליים או ליטיגציה אזרחית. הסיכוי שטראמפ עשוי להתמודד עם תביעה פלילית או תביעה אזרחית הנובעת מההסתערות על הקפיטול הועלה על ידי חברי קונגרס רפובליקנים אחדים, בהם חברת בית הנבחרים ליז צ'ייני, הסנאטור מרקו רוביו ומנהיג המיעוט מיץ' מקונל.
לשכת מזכיר המדינה של ג'ורג'יה פתחה בחקירה על אודות ניסיונותיו של טראמפ לבטל את תוצאות הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2020 במדינה, כולל שיחת טלפון בין הנשיא למזכיר רפאנספרגר. התובעת המחוזי של מחוז פולטון, פאני ויליס, פתחה גם היא בחקירה פלילית על האם טראמפ שידל להונאת בחירות, הפרה של החוק במדינת ג'ורג'יה. טראמפ עצמו הביע חשש כי הוא עשוי להיות מואשם בעבירות פליליות בגין מעשיו סביב ההסתערות על הקפיטול. ללא קשר לכך, טראמפ ניצב בפני חקירה של מדינת ניו יורק על אודות עסקות ארגון טראמפ במנהטן.
סעיף 3 לתיקון ה-14 לחוקת ארצות הברית פוסל מלשרת במשרה הן פדרלית והן מדינתית את כל מי שנשא שבועה להגן על החוקה ו"חולל התקוממות או מרי", או "העניק סיוע למדינת אויב". על אף שהסעיף, מבחינה מילולית, אינו מתאר באופן מפורש את האופן בו ניתן להפעילו, באמצעות תקדים בקונגרס ניתן להפעיל את הפסילה בידי רוב פשוט בשני בתי הקונגרס, וניתן להסיר אותה באמצעות רוב מיוחס בלבד. במהלך ההדחה השנייה של טראמפ בבית הנבחרים, סעיף 3 צוטט בסעיף ההדחה כחלק מהבסיס לפסילתו של טראמפ מכהונה בתפקיד עתידי. ברם, ישנה מחלוקת האם סעיף 3 יכול לשמש "דרך חליפית לפסילה [מתפקיד]" בשעה שהסנאט זיכה את טראמפ מהרשעה. דמוקרטים כמו ריצ'רד בלומנטל, כריס מרפי, דיק דרבין ובן קרדין, שקלו להפעיל את סעיף 3 כדי לאסור על טראמפ לשוב לחיים הפוליטיים, אם כי מהלך כזה ייכנס לטריטוריה חוקתית ומשפטית לא מוכרת.
דעת הקהל

סקר של רויטרס ומכון הסקרים "Psos Poll", שפורסם ב-22 בינואר 2021, מצא כי 51% מהאמריקאים תמכו בהרשעתו של טראמפ במשפט ההדחה, 37% התנגדו ו-12% אינם היו בטוחים. 55% מהאמריקאים תמכו בפסילתו של טראמפ בידי הסנאט מלמלא בעתיד משרה פדרלית, בעוד 34% התנגדו לצעד זה, ו-11% אמרו שהם לא בטוחים. סקר אחר של אוניברסיטת מונמאות' (אנ') שפורסם ב-25 בינואר מצא כי 52% מהאמריקאים תמכו בהרשעתו של טראמפ לעומת 44% התנגדו, ו-57% תמכו בפסילת טראמפ משירות ציבורי בעתיד.
מנתונים של סקר מאת ABC News בשיתוף Ipsos, אשר ראה אור ב-7 בפברואר, 56% מהאמריקאים העדיפו שהסנאט ירשיע את טראמפ ויפסול אותו כפועל יוצא מלכהן בתפקיד פדרלי, בעוד 43% התנגדו לכך. סקר של CBS News בשיתוף מכון המחקר הבריטי YouGov (אנ') פורסם ב-8 בפברואר, ולפיו 56% מאזרחי ארצות הברית תמכו בהרשעת טראמפ, כשמנגד 44% התנגדו.
סקר שהוזמן על ידי The Hill יחד עם HarrisX, פורסם ב-10 בפברואר, ומצא כי 52% מהאמריקאים תמכו בהרשעה לעומת 48% מתנגדים. באותו היום התפרסם סקר נוסף מאת אתר האינטרנט "Vox" וצוות החשיבה "Data for Progress", בו נמצא כי 12% מהרפובליקנים תומכים בהרשעת טראמפ לעומת 82% מהדמוקרטים ו-52% מהעצמאים התומכים בכך, וכי 69% מהרפובליקנים אמרו כי הם יטו פחות להצביע למועמד פוליטי ממדינתם אם הצביע בעד הרשעת טראמפ.
סקר של פוליטיקו והארגון "Morning Consult" שנערך לאחר זיכויו של טראמפ, הראה כי 54% מבוחרי המפלגה הרפובליקנית יצביעו לטראמפ אם יתמודד בבחירות המקדימות לנשיאות ארצות הברית במפלגה הרפובליקנית ב-2024, זינוק בן 12% לעומת סקר שנערך זמן קצר לאחר ההסתערות על הקפיטול, אך נתון שווה לשיעור התמיכה של טראמפ בנובמבר 2020 לאחר הבחירות לנשיאות באותו החודש.
ראו גם

הליך ההדחה של דונלד טראמפ
פרשת טראמפ–אוקראינה
הערות שוליים

| דונלד טראמפ |
| --- | --- | --- |
| הורים | פרד טראמפ • מרי טראמפ |  |
| אחים | מריאן טראמפ • פרד טראמפ (הבן) • אליזבת טראמפ • רוברט טראמפ |  |
| נשים | איוונה טראמפ • מרלה מייפלס • מלאניה טראמפ |  |
| ילדים | איוונקה טראמפ (הנשואה לג'ארד קושנר) • דונלד טראמפ ג'וניור • אריק טראמפ • טיפאני טראמפ • בארון ויליאם טראמפ |  |
| אירועים במהלך כהונתו הראשונה כנשיא ארצות הברית | השבעתו לנשיאות (2017) • עסקת הנשק האמריקאית–סעודית (2017) • התקיפה האמריקאית בסוריה (2017) • נאום ירושלים (2017) • פסגת ארצות הברית – קוריאה הצפונית בסינגפור (2018) • העברת שגרירות ארצות הברית בישראל לירושלים (2018) • פסגת האנוי (2019) • הכרת ארצות הברית בריבונות ישראל על רמת הגולן (2019) • הפסגה באזור המפורז הקוריאני (2019) • הליך הדחתו (2019) • התקיפה בנמל התעופה הבין-לאומי בבגדאד (2020) • עסקת המאה (2020) • מגפת הקורונה בארצות הברית (2020) • רצח ומחאות ג'ורג' פלויד (2020) • הסכמי אברהם (2020) • הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2020 • ההסתערות על הקפיטול (2021) • הליך הדחתו ומשפט ההדחה השני (2021) |  |
| אירועים במהלך כהונתו השנייה כנשיא ארצות הברית | השבעתו לנשיאות (2025) |  |
| דברים בבעלותו או על שמו | ארגון טראמפ • מגדל טראמפ העולמי • בניין טראמפ • מגדל טראמפ • הספרייה הנשיאותית על שמו • רמת טראמפ • מיס תבל • מיס ארצות הברית • נאופלפה דונלדטראמפי • לרשימת עסקיו המלאה |  |
| ספריו | טראמפ: האמנות שלי – איך לעשות עסקים (1987) •  טראמפ: להישרד בצמרת (1990) • טראמפ: אמנות הקאמבק (1997) • אמריקה שמגיעה לנו (2000) • איך להתעשר (2004) • הדרך לפסגה (2004) • טראמפ 101 (2006) • רוצים שתהיו עשירים: שני אנשים - מסר אחד (2006) • לחשוב בגדול - להצליח בגדול: בעסקים ובחיים (2007) • תחשוב כמו מנצח (2009) • מגדל טראמפ (2011) • אמריקה הנכה (2015) |  |
| אחר | אש וזעם • פרשת טראמפ–אוקראינה • דו"ח מולר • מחאות נגד דונלד טראמפ • טראמפיזם |  |
מפגיני טראמפ בעת ההסתערות על הקפיטול, 6 בינואר 2021
הנשיא הזמני של הסנאט פטריק לייהי, הפקיד הממונה על ההדחה, חותם על הזימונים אל משפט ההדחה לצד ג'ולי אדמס, מזכירת הסנאט של ארצות הברית, 27 בינואר 2021
יו"ר בית הנבחרים ננסי פלוסי חותמת על מסמכי ההדחה. מאחוריה, מימין לשמאל: סטני הוייר, אריק סוולוול, ג'ו נגוס וקת'רין קלארק, 13 בינואר 2021
חברי הסנאט חותמים בספר ההדחה, 26 בינואר
כתב ההגנה של הנשיא לשעבר דונלד טראמפ (לכתב ההגנה המלאה לחצו על התמונה)
זימונו של טראמפ למתן עדות בידי ג'יימי רסקין, ראש מנהלי ההדחה
ההחלטה הנוהלית שארגנה את כללי משפט ההדחה
סרטון אשר הציגו מנהלי ההדחה, בו מתועד סגן הנשיא מייק פנס מפונה מהקפיטול לאחר ההסתערות, 6 בינואר
סריול אטלנטי

| סריול אטלנטי |
| --- | --- |
 סריול אטלנטי
מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: מקריני סנפיר
מחלקה:: מקריני סנפיר
סדרה:: דקראים
תת־סדרה:: דמויי-דקר
משפחה:: צניניתיים
סוג:: סריול
מין:: סריול אטלנטי
שם מדעי
 Seriola dumerili ‏אנטואן ריסו, 1810

סֶרְיוֹל אַטְלַנְטִי (שם מדעי: Seriola dumerili) הוא מין דג טורף ממשפחת הצניניתיים מהסוג סריול והוא הגדול בבני משפחתו.
שמו העממי המקובל אצל הדייגים בישראל הוא אינטיאס וגם שולה. דג זה נחשב לדג מאכל משובח. משום שיש לו סנפיר וקשקשת, הדג כשר למאכל לפי היהדות.
תפוצה ואזורי מחיה

תפוצתו של הסריול האטלנטי בים התיכון, באוקיינוס האטלנטי, באוקיינוס השקט ובאוקיינוס ההודי. הוא נפוץ בעומקים של בין 20–70 מטר ועד עומק מקסימלי של 360 מטר. חי בקרבת שוניות, אוניות טבועות, משטחים סלעיים, גרוטאות וכן משטחים חוליים שלאורכם הוא נודד. דייגים מאמינים כי הדג נמשך במיוחד לסביבה מתכתית כגון אוניות טרופות ועצמים מתכתיים אחרים.
תיאור

הוא הדג הגדול ביותר במשפחת הצניניתיים, ומגיע לאורך של עד 1.9 מטרים ולמשקל של כ-80.6 קילוגרם. ממדיו השכיחים של מין זה הם כמטר ובמשקל של כ-18 קילוגרם. צבע גופו העליון כסוף-כחלחל או ירוק כהה, חלקו התחתון בצבע לבן-כסוף וקו צד מוזהב עובר לאורך גופו, רצועה חומה המתחילה מהלסת העליונה חוצה את אזור העין ועד סנפיר הגב, רצועה זו תהפוך לכהה יותר במהלך הציד והתזונה. שם הדג באנגלית הוא AmberJack המתורגם ל'צנינית הענבר' על שם צבע רצועה בצבע חום-זהוב לאורכו של הדג.
ביולוגיה

דג פלגי (של הים הפתוח) זה הוא שחיין חזק ומהיר הנודד בעקבות זרמי הים המשתנים והטמפרטורה המשתנה שלהם ונמצא רוב הזמן בתנועה. סריול אטלנטי הוא צייד רב-עוצמה הניזון מדגים אחרים וחסרי חוליות כגון דיונונים ותמנונים.
בארצנו, פרטים גדולים של סריול אטלנטי יתקרבו לאזור החוף עם ירידת טמפרטורת המים בסביבות חודש אוקטובר, כאשר ישנו מתאם בין התנהגות זו להמצאות דיונונים רבים בתנאים אלו בקרבת החוף, אשר מהם הוא ניזון בעונה זו. עם עליית טמפרטורת המים, בעונת האביב, פרטים גדולים ישובו לעומקים גדולים יותר שם הטמפרטורה תהיה נמוכה יותר.
מעט ידוע על רביית המין, מאמינים כי הרבייה מתרחשת סביב שוניות ואוניות טבועות בשל המצאות צעירים בסביבה זו בחודשי הקיץ. הנקבה מאריכה חיים יותר מהזכר, ותגיע לבגרות מינית בגיל מאוחר יותר ממנו, כאשר הזכר יגיע לבגרות בגיל 4 שנים, והנקבה בגיל 5. הביצים של הסריול אטלנטי הם פלגיים (נסחפים בזרמי הים הפתוח). דגיגונים צעירים ימצאו בסמיכות לצמחייה או פסולת צפים בים הפתוח של האוקיינוס. פרטים צעירים נוטים ליצור להקות קטנות או חיים בגפם, ככל שהדג יתבגר התנהגות זו תפחת והדג יחיה בגפו. תוחלת החיים של דג זה אינה ידועה בוודאות אולם ביולוגים מאמינים כי היא מגיעה לכל הפחות ל-17 שנה.
דיג

סריול אנטלנטי הוא דג נחשק בענף הדיג החובבני היות שהוא דג רב-עוצמה העשוי להגיע לגדלים מרשימים, ומספק מאבק קשה, עיקש וממושך ללוכדיו ומהווה אתגר של ממש. החל מחודש אוקטובר דייגי החוף ישליכו חכתם למים עם דיונון טרי או חי המשמש לפתיון ודייגי הסירה ישתמשו בשיטה דומה בקרבת שוניות לא הרחק מהחוף. דג זה נחשב לדג מאכל משובח.
שמו העממי הנפוץ ביותר של הדג הוא אינטיאס או שולה (מקור השם שולה מערבית), שם עממי פחות נפוץ הוא אריצ'ולה.
ראו גם

סריול ריבוליאנה
הערות שוליים

↑  סריול אטלנטי באתר הרשימה האדומה של IUCN
↑  מילון בעלי חיים: דגי הגרם (תשע"ב), 2012, באתר האקדמיה ללשון העברית
↑  סריול אטלנטי מאתר פיש בייס (באנגלית)
↑  סריול אטלנטי מאתר Marine Species Identification Portal (באנגלית)
↑  סריול אטלנטי מאתר Florida Museum of Natural History (באנגלית)
↑  סריול אטלנטי מאתר MarineBio (באנגלית)
1 2 3  סריול אטלנטי מאתר Florida Museum of Natural History (באנגלית)
↑  סריול אטלנטי מאתר "מבשלים"
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NDL: 001106059 
שם הדג באנגלית הוא AmberJack המתורגם ל'צנינית הענבר' על שם צבע הרצועה הזו שעוברת לאורכו של הדג.
סריול אטלנטי, צולם עם הגעתו למרכז לחקר ימי של אוניברסיטת מיאמי.
וולטר הדלסטון

וולטר דרלינגטון "די" הדלסטון (באנגלית: Walter Darlington "Dee" Huddleston‏; 15 באפריל 1926 — 16 באוקטובר 2018) היה פוליטיקאי אמריקאי חבר המפלגה הדמוקרטית, שייצג את קהיליית קנטקי בסנאט של ארצות הברית בשנים 1973–1985. הדלסטון הפסיד בבחירות לסנאט שנערכו ב-1984 למיץ' מקונל בפער זעום בן כ-5,200 קולות, שהיוו 0.4% מקולות הבוחרים.
ביוגרפיה

הדלסטון נולד בבורְקֶסוויל שבדרום קנטקי. לאחר שסיים את לימודיו התיכוניים התגייס לצבא ארצות הברית ושירת בתור תותחן טנקים באירופה במהלך מלחמת העולם השנייה ואחריה בשנים 1944–1946. לאחר מכן למד באוניברסיטת קנטקי בתמיכת "חוק ההסתגלות מחדש של יוצאי צבא" (G.I. Bill), וסיים את לימדיו ב-1949. ב-1947 נישא הדלסטון למרתה ג'ין פירס, שנפטרה ב-2003. אחר שסיים את לימודיו הגבוהים עבד הדלסטון כמנהל מדור הספורט והתוכן של רדיו WKCT בבאולינג גרין שבקנטקי. ב-1952 התמנה למנהל הכללי של תחנת הרדיו WIEL בעיר אליזבתטאון השוכנת בצפון במדינה. בהמשך התמנה לנשיא איגוד השדרים בקנטקי.
הדלסטון נכנס לפוליטיקה ב-1964 כשנבחר לסנאט של מדינת קנטקי. הוא היה חבר בסנאט של קנטקי עד דצמבר 1972, ולתקופה מסוימת היה מנהיג הרוב בסנאט. ב-1972 התמודד הדלסטון על אחד משני מושביה של קנטקי בסנאט של ארצות הברית שהתפנה בעקבות פרישתו של הסנאטור הרפובליקני ג'ון שרמן קופר. בבחירות הכלליות הצליח לגבור על לואי נון הרפובליקני, שזה עתה סיים את כהונתו כמושל קנטקי ברוב דחוק של 51%. הדלסטון נבחר מחדש ב-1978 עם 61% מקולות הבוחרים כשהוא מביס את לואי ר. גודנר ג'וניור, חבר בית הנבחרים של קנטקי מלואיוויל.
ב-1984 ניצב הדלסטון בפני מיץ' מקונל מהמפלגה הרפובליקנית, השופט המחוזי של מחוז ג'פרסון. מקונל זכה לתמיכה פוליטית עקב סדרה של תשדירי תעמולת בחירות טלוויזיוניות שלעגו לנוכחותו של הדלסטון בסנאט. מקונל האשים אותו כי העמיד את "ההתקשרויות הפרטיות שלו לפני תחומי האחריות שלו בסנאט". חרף תשדירי בחירות אלה לאורך כל מערכת הבחירות היה המירוץ בין השניים צמוד במיוחד, והגיע לתומו עם ניצחון דחוק ביותר של מקונל, שגבר בקושי של הדלסטון עם רוב בן 0.4%.
הדלסטון היה ידוע כחבר באגף המתון של המפלגה הדמוקרטית, כפי שהיה אופייני לחברי המפלגה מקנטקי. בשלהי שנות ה-80 של המאה ה-20 היה הדלסטון חבר במועצה הלאומית של יועצי הפדרציה לרפורמה בהגירה לארצות הברית, קבוצה המתנגדת להגירה אל ארצות הברית הדוגלת בהורדת שיעור המהגרים החוקיים הנכנסים לשטחי ארצות הברית. ב-16 באוקטובר 2018 הלך הדלסטון לעולמו בעיר וורסו שבקנטקי, בן 92 במותו.
הערות שוליים

↑  ג'ק בראמר, Former U.S. Sen. Walter ‘Dee’ Huddleston dies at 92, באתר kentucky.com‏, 16 באוקטובר 2018 (באנגלית)
↑  מארק ר. צ'לגרן, Dee upset by McConnell in close race, כתבה בעיתון Williamson Daily News‏, 7 בנובמבר 1984 (באנגלית)
↑  Walter 'Dee' Huddleston, who lost Senate seat to Mitch McConnell, dies, באתר Courier-Journal‏, 16 באוקטובר 2018 (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: n87836699  NARA: 10572034  US Congress: H000905  VIAF: 3994179   WorldCat (עם VIAF): 3994179
בית הבחירה למאירי

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  רבי מנחם בן שלמה למשפחת המאירי
 סוגה:  ביאור לתלמוד בבלי
 הוצאה
 הוצאה:  פרפיניאן
 מהדורות נוספות
 פרשנים:  הערות של הרב אברהם סופר
 מקורות לכתיבת הספר:  רמב"ם ועוד ראשונים
 קישורים חיצוניים
 ויקיטקסט:  מאירי על הש"ס
 היברובוקס:  40774
בית הבחירה (או בית הבחירה למאירי ובקיצור "המאירי") הוא חיבור מקיף על המשנה והתלמוד הבבלי מאת רבי מנחם בן שלמה למשפחת המאירי מחכמי פרובנס, והמפורסם ביותר מבין חיבורי המאירי.
החיבור מאופיין בסדר וברהיטות לשונית, וכן בליקוט דעות הראשונים שקדמו לו. החיבור, שנכתב בסוף המאה ה-13, לא היה מצוי בדורות שלאחר חיבורו, והוא הודפס בשלבים מאות שנים לאחר מכן.
שם הספר

המחבר מציין בהקדמתו שהספר נקרא "בית הבחירה" כי הוא מכיל תמצית נבחרת ומבוררת ללא הדיאלקטיקה והמשא ומתן: ”להיות רוב חיבורי זה כולל דברים הנבררים, באין תערובת קושיא ותירוץ ומשא ומתן”.
מבנה החיבור

החיבור מסודר לפי סדר המשנה, כך שמובאת תחילה המשנה (עם פירוש המשנה לרמב"ם), ולאחר מכן פירוש המאירי המבאר את המשנה בהתאם לסוגיית הגמרא. לאחר מכן מופיע סיכום ופירוש לשאר דברי התלמוד בסוגיה שאין להם זיקה ישירה למשנה. בנוסף מובאות דעות הפרשנים והפוסקים בדורות הקודמים, ומסקנות הלכתיות. הפירוש כתוב סביב התלמוד בבלי אך עם זיקה הדוקה לתלמוד ירושלמי. בחלק מהסוגיות הוא מציין גם דברי מוסר העולים מהן.
הספר לא כולל את כל ששת סדרי המשנה, אלא נכתב בעיקר על המסכתות הנוהגות הלכה למעשה גם בחוץ לארץ, אך לא רק עליהן. בסך הכל מקיף החיבור את כל סדרי מועד, נשים ונזיקין, את מסכתות ברכות וחלה בסדר זרעים, את מסכתות חולין, תמיד ומדות בסדר קדשים ואת מסכתות נדה ומקוואות בסדר טהרות. בשונה ממנהג רוב כותבי הספרות התורנית, החיבור נכתב בעברית (ימי ביניימית) ברורה ורהוטה, ללא תערובת ארמית.
אופי החיבור

המאירי מציין בהקדמתו כי חיבורו הוא חיבור הלכתי, וכי מלבד זאת חיבר חידושים על התלמוד.
החיבור מביא סיכום של סוגיות התלמוד עם נטייה לפרשנות הרמב"ם, וסיכום של דעות הפוסקים בדורות לפניו, מתוך מגוון הדעות הרחב שהמאירי בוחן, הוא כותב את שיטתו שלו ומכריע בה את הלכה.
החיבור מסכם פרשנויות לתלמוד ממגוון בתי מדרש אשכנזים וספרדים, עם ביאור ובירור דבריהם: רש"י ובעלי התוספות בצפון צרפת, הרי"ף ור"י מיגאש בספרד המוסלמית, חכמי ספרד הנוצרית כרמב"ן ורשב"א, וחכמי פרובנס, בית גידולו של המאירי עצמו. מלבד זאת, בניגוד לרוב פרשני התלמוד, הרבה המאירי להשתמש בתלמוד ירושלמי לצורך פרשנותו, ולפניו היו מונחות נוסחאות של חיבור זה, שאינן בידינו כיום.
המאירי מרבה לצטט חכמים אחרים, אך באופן עקבי הוא נמנע מלהזכיר את שמות החכמים אותם הוא מצטט. תחת זאת, הוא מכנה כל חכם בכינוי כבוד, כאשר הכינויים הם קבועים. כך למשל:
"גדולי הרבנים" הוא הכינוי הקבוע לרש"י
"גדולי המפרשים" - ראב"ד (או "גדולי המגיהים" כאשר מצוטטות השגותיו על הרמב"ם או הרי"ף)
"גדולי הפוסקים" - רי"ף
"גדולי המחברים" - רמב"ם
"גאוני ספרד" - ר"י מיגאש
"חכמי הצרפתים" - רשב"ם
"חכמי/גדולי הדורות שלפנינו" - ההשלמה ולעיתים לרמב"ן
"גדולי המדקדקים" - ריב"ג (מלבד פעם אחת שזה הובא על רבי יוסף קמחי)
"ראשוני הרבנים" – רבנו גרשום מאור הגולה
"אחרוני הרבנים" – רבנו תם
"גדולי הדור" – רשב"א
"גדולי קדמונינו"- רבי אברהם בן יצחק מנרבונה או רבי נתן בן מאיר
הדפסת החיבור

"בית הבחירה" נדפס לראשונה, ברובו הגדול, בעשרות השנים האחרונות, מתוך כתב יד יחידאי בפרמה. כתב היד ניצל ברגע האחרון מאבדן - כפי שמספר זלמן שטרן, אספן ספרים במאה התשע עשרה. שטרן יצא לחפש באיטליה אחר כתב יד אחר לגמרי ומצא בעליית גג בדרך מקרה 'ששה כרכים גדולים של פסקי הרב המאירי'. שטרן קנה מיד את כל כתבי היד של הסוחר ומכרם לספריית פרמה, ומשם פורסם ספר 'בית הבחירה' של המאירי.
בחיבור הביבליוגרפי של רבי חיים יוסף דוד אזולאי ("החיד"א"), "שם הגדולים" הוא מתאר את תחילת הדפסת פירוש המאירי שיצא לאור בדורו: תחילה הודפס הפירוש על מסכת מגילה, באמסטרדם בשנת ה'תקכ"ט, ולאחר מכן יצאו לאור הפירושים על המסכתות שבת, נדרים, נזיר, סוטה ויומא, וכן הפירוש על מסכת יבמות שהודפס בסלוניקי בשנת ה'תקנ"ד. החיד"א גם מציין שראה פעמיים את כל החיבור בכתב יד במודינה: ”ספר בית הבחירה הנזכר, הוא ששה קובצים גדולים כקובץ הר"ן”, וכן שראה באותו כתב יד "איזה הגהות מהרב מרדכי נתן מעיר אויניון, שנת רי"ו". אחריהם הודפסו החיבורים על מסכתות ביצה ויומא.
במשך השנים התגלגל כתב היד לספריית פאלאטינה, והודפסו ממנו מספר כרכים נוספים בעשורים הראשונים של המאה ה-20. כמה מהם הודפסו בשנים שלפני מלחמת העולם הראשונה ובין שתי מלחמות העולם על ידי בני משפחת האדמו"רים מגור: רבי יעקב מאיר בידרמן, חתנו של רבי יהודה אריה ליב אלתר ("השפת אמת"), שהגיה והדפיס את החיבור על מסכתות סוכה (ורשה ה'תר"ע), ברכות (ורשה ה'תרע"ב) ועירובין (ורשה תרע"ג-תרע"ד); ורבי משה בצלאל אלתר ובנו רבי יצחק מאיר אלתר, חתנו של רבי אברהם מרדכי אלתר ("האמרי אמת"), שהדפיסו את החיבור על מסכת פסחים (בילגורי, ה'תרפ"ו).
הדפסת הספר כסדרו על כל הש"ס בצורה שיטתית ותקנית מכתב היד, החלה בידי רבי אברהם סופר, בימי רבנותו באיטליה. בשנת ה'תר"ץ, 1930, הודפס הכרך הראשון, ולאחר שעלה לארץ ישראל הדפיס את יתר הכרכים. בהוצאתו ראו אור לראשונה חיבורי המאירי על 15 מסכתות. לכרכים צורפו הקדמות והערות
(הערותיו זכו להתייחסות של פוסקים בולטים בדורו, שדנו בדבריו וציינו אליהם.
הדפסת וההדרת ספרי המאירי זיכתה את רבי אברהם סופר במספר פרסים: פרס הרב קוק - תש"ג; פרס שכטר - שנת ה'תש"ז (1947); פרס ישראל לספרות תורנית - שנת ה'תשמ"א).

בעקבות הרב סופר, הדפיסו גם אחרים במהלך החצי השני של המאה ה-20, חלקים מחיבור המאירי מתוך כתב היד, בהם הרב קלמן שלזינגר, שהדפיס את הספרים תחת ההוצאה לאור של מוסד הרב קוק, מכון התלמוד הישראלי השלם, מכון הרי פישל, והרב יצחק שמשון לנגה.
לקריאה נוספת

הרב אהרון אופיר, על בית הבחירה למאירי, ירחון האוצר, גיליון צא
הערות שוליים

↑  חידושים אלו ("חידושי המאירי") לא שרדו ברובם. אלו ששרדו, על פי הידוע כיום (נכון לה'תשע"ט), הם החידושים על מסכת עירובין ומסכת ביצה. אולם, לפי עדיאל ברויאר החידושים לעירובין שיוחסו למאירי לא יצאו מתחת ידו אלא הם נכתבו על ידי בן זמנו ובן עירו שאולי היה גם תלמידו. ראו: עדיאל ברויאר, "החידושים המיוחסים למאירי על עירובין", תרביץ פח [א] (תשרי תשפ"א), עמ' 73–107
↑  בית הבחירה חולין, עמ' ט
↑  שמחה עמנואל, שברי לוחות, עמ' 306-305.
↑  החיד"א, שם הגדולים, מערכת גדולים, אות מ', סעיף ס"ה - מהר"ר מנחם בר שלמה לבית מאיר (המאירי); מערכת ספרים, אות ב', סעיף מ"ה - בית הבחירה.
↑  החיד"א, שם הגדולים, מערכת גדולים, אות מ', סעיף ס"ה - מהר"ר מנחם בר שלמה לבית מאיר (המאירי).
↑  ספר חדש, הצופה, 12 בינואר 1940
↑  הרב ד"ר יוסף אונא, בית הבחירה, הצופה, 29 בדצמבר 1950
1 2  הרב פרופ' אברהם סופר־שרייבר בספרות תורנית, דבר, 6 במאי 1981.
↑  בהם: רבי יעקב עדס, שו"ת חדות יעקב, חלק חושן משפט, סימן א', ד"ה ובהערות; רבי משה פיינשטיין, שו"ת אגרות משה, יורה דעה, חלק ב', סימן ז'; הרב שלמה זלמן אוירבך, שו"ת מנחת שלמה, חלק א', סימן פ', סוף אות ו'; תניינא (ב-ג), סימן ע"ב, אות ז'; הרב עובדיה יוסף, שו"ת יביע אומר, חלק א', אורח חיים, סימן ל"ט, אות י"ב; חלק ב', אורח חיים, סימן ח', אות י"ב; חלק ג', חושן משפט, סימן א', אות ה', ועוד.
↑  סדר חלוקת "פרס הרב קוק" של עיריית תל אביב לספרות תורנית, הצופה, 29 בדצמבר 1943.
↑  מי הם חמשת חתני הפרס?, הצופה, 7 בינואר 1944.
↑  פרס שכטר להרב א. סופר, הצופה, 23 ביוני 1947.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987009450883805171
כנסיית סנטה מריה דל'אמיראליו

חזית הכנסייה
נשים בלבוש אלבני מסורתי
פנים הכנסייה
כנסיית סנטה מריה דל'אמיראליו (באיטלקית: chiesa di Santa Maria dell'Ammiraglio, מילולית "כנסיית מריה הקדושה של האדמירל"), הקרויה גם כנסיית מרטורנה (Chiesa della Martorana) היא המרכז של הקהילה הדתית "סן ניקולו דיי גרצ'י" (באיטלקית: "Parrocchia di San Nicolò "dei Greci, באלבנית: Klisha e Shën Kollit së Arbëreshëvet) הצופה על פיאצה בליני בפלרמו בירת האי סיציליה בדרום איטליה.
הכנסייה היא קתדרלה משותפת של האפארכיה "פיאנה דלי אלבנזי" (Eparchia di Piana degli Albanesi) של הכנסייה הקתולית האיטלקית-אלבנית (אנ'), דיוקסיה הכוללת את הקהילות האיטלקיות-אלבניות (אנ') (Arbëreshë) בסיציליה, שהטקסים הדתיים שלהן מתנהלים על פי הפולחן הביזנטי ביוונית עתיקה ובאלבנית. הכנסייה היא עדות חיה לתרבות הדתית והאמנותית של הנצרות המזרחית הקיימת עד היום באיטליה, שתרמו לה הגולים האלבנים שמצאו מקלט בדרום איטליה ובסיציליה החל מהמאה ה-15 לאחר שנמלטו ממולדתם בשל רדיפות על רקע דתי של האימפריה העות'מאנית באלבניה ובחבל הבלקן. ההשפעה שלהם הותירה עקבות ניכרים בציור איקונות, בפולחן הדתי, בשפת הקהילה, במנהגיהם המסורתיים של כמה מושבות אלבניות בעיר המטרופולינית של פלרמו. הקהילה היא חלק מהכנסייה הקתולית, אך פועלת על פי המסורות הטקסיות והרוחניות שיש להן הרבה מן המשותף עם אלו של הכנסייה האורתודוקסית.
הכנסייה מאופיינת בריבוי סגנונות, מכיוון שבמשך מאות השנים של קיומה היא התעשרה בגישות שונות של אמנות, ארכיטקטורה ותרבות. היא ראויה להגנה כיום כאנדרטה כנסייתית-היסטורית, תוצאה של שינויים רבים.
מ-3 ביולי 2015 הכנסייה היא אתר מורשת עולמית של אונסק"ו, חלק מהאתרים הערביים-נורמניים בפלרמו והקתדרלות של צ'פלו ומונריאלה.